cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדליין ג'וליה
קורות חיים
מדליין ג'וליה נולדה בשנת 1927 בפריז, צרפת. בילדותה הוריה עברו להתגורר גדלה פאולו, ברזיל, שם ג׳ולייה התחנכה בבתי ספר פרטיים. אביה היה איש עסקים שעסק בתחום הפרמצבטיקה ואימה הייתה מורה. אביה שלח אותה לארצות הברית על מנת שתרכוש השכלה גבוהה. היא למדה תואר ראשון בכימיה בסימונס קולג' לנשים (1949). את התואר השני בכימיה (1950)עשתה באוניברסיטת פנסילבניה והייתה האישה הראשונה והיחידה באותה תקופה שלמדה לתואר שני. גם את הדוקטורט בכימיה אורגנית (1953) סיימה באוניברסיטת פנסילבניה.
בסיום לימודיה יעץ לה המנטור שלה, ד"ר אלן דיי (Allan R. Day) להישאר באוניברסיטת פנסילבניה ולעסוק במחקר ובהוראה. בכך הייתה גו׳ולייה לכימאית האורגנית הראשונה שקיבלה קביעות באוניברסיטה גדולה. בהיותה האישה הראשונה ובתחילה גם היחידה שלימדה באוניברסיטה היא התקשתה בתחילה להביא סטודנטים שיעבדו איתה במעבדה אך בהמשך הפכה למרצה מבוקשת וחינכה אלפי סטודנטים וחוקרים. בשנת 1974 היא מונתה כפרופסור מן המניין. יחד עם המינוי כפרופסור מן המניין היא מונתה גם כאחראית על אפליה מתקנת ומילאה תפקיד חשוב במינוי נשים ומיעוטים לסגל האוניברסיטה.
ג׳ולייה הרצתה במסגרת מלגת פולברייט בברזיל (1965), באותו זמן גם פרסמה ספר על כימיה הטרוציקלית בפורטוגזית. ב-1965 הייתה פרופסור אורחת באוניברסיטאות קולומביה, CRNS (גרנובל, צרפת), באוניברסיטת קליפורניה (סנטב ברברה), אוניברסיטת קמברידג (אנגליה) ועוד.
בתחילת שנות ה-70 היא סינתזה טילורון, חומר שעוזר להגן על תאים ומשמש כתרופה אנטי- ויראלי. גילוי זה זיכה אותה בפרס ACS ) American Chemical Society ) בפילדלפיה בשנת 1972. ב-1978 זכתה במדליית גרוואן על תרומתה לכימיה סינתטית ולהוראה. לאורך השנים ג׳ולייה הייתה פעילה באגודות רבות בהם האקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים, באגודה המלכותית לכימיה ועוד וזכתה בפרסים רבים על מחקר והוראת הכימיה. ג׳ולייה עבדשה לאורך השנים גם עם השרות החשאי האמריקאי, ושימשה כיועצת של חברות אנרגיה Western וסטרן אלקטריק ושל.
באוניברסיטת פנסילביה הכירה ג׳ולייה את בעלה, פרופ' ריצ'רד פרנג, שהיה פיזיקאי. הם נישאו בשנת 1959. פרופ' פרנג נפטר בשנת 2008.
פעילות מחקרית
גולייה שילבה לאורך השנים מחקר והוראת הכימיה. ככימיאית תיארה גולייה שהיא ״בוחנת מוצרים וחומרים על מנת ללמוד מה הם עושים ואיך ליצר אותם באופן מלאכותי וליצור מבנים חדשים״. בתחילת שנות ה-70 היא סינתזה טילורון, חומר שעוזר להגן על תאים ומשמש כתרופה אנטי- ויראלי. בשנות ה-80 הייתה הראשונה לדווח על סינתזה א-סימטרית של האנטיביוטיקה furanomycin היא גם הייתה הראשונה שהשתמשה בסוג מסוים של תגובה כימית כדי לסנטז חומצה אמינו מלאכותית. היא סייעה בפיתוח שיטות להחלפה ארומטית, במצבים בהם קשר כימי נשבר ומוחלף, והציגה מושג בו משתמשים עם היום ״העברה כיראליות״ (״chirality transfer״) להעברה של תכונות באמצעות קשר כימי.
בסוף שנות ה-80 עבדה בשיתוף פעולה עם יהודה פולקמן (בית הספר לרפואה הרווארד) ופרופ וייס (אנויברסיטת פסנילבניה) בפיתוח מולקולת סוכר, בטא-ציקלודקסטרין סולפט, שנצמדת לכלי דם גדולים ומפחיתה צמיחה של כלי דם קטנים חדשים. הפחתת אספקת הדם לגידולים ממאירים מעכבת את גדילתם. התרכובת שהיא פיתחה הפכה את הטיפיול של פולקמן ליעיל ועוצמתי יותר (פי 100–1000) ןגם מונעת חסימה מחדש של כלי דם בדפנות העורקים אחרי ניתוחים.
בשנות ה-90 היא פרצה דרך בסינתזה של חומר הנקרא דידמנים b (didemnin B), המתבסס על כימיקל שבו בעלי חיים ימיים משתמשים כדי להגן על הזחלים שלהם. סינתזת החומר היוותה פריצת דרך בהבנה של חומרים טבעיים אלו, ששימשו לחקר הסרטן והובילו למציאת תרכובות נגד סרטן, וירוסים ודיכוי של מערכת החיסון.
בשנות ה-90 היא סייעה לשרות החשאי במציאת ריאגנט חדש לזיהוי של טביעות אצבעות.
מקורות
1.	Longdom Publishing SL Promoting Academic Excellence and Seamless Access to Scholarly Knowledge Organic Chemistry: Current Research
2. AGENT OF CHANGE Madeleine Joullié makes molecules and waves, leaving her mark in her specialty, her institution, and the lives of her students. Tuesday, November 24, 2020
חורבת מנוח
חורבת מנוח היא חורבה עתיקה, הנמצאת בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לאופקים.
מדליין ג'וליה
מקורות
3. Oral history interview with Madeleine M. Joullié
בטי (סדרת טלוויזיה)
בטי (באנגלית: Ugly Betty, "בטי המכוערת") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית ששודרה ברשת ABC בשנים 2006–2010 במשך ארבע עונות.
בישראל, שודרה עונתה הראשונה בערוץ 10, וכעבור שנה בערוץ 3 בכבלים, שהמשיך לשדר את שאר העונות של הסדרה.
רקע כללי
"בטי" מבוססת בחופשיות על טלנובלה קולומביאנית בשם "Betty, la fea" (אני, בטי המכוערת) שזכתה לפופולריות בכל העולם, כולל בישראל, שבה שודרה בערוץ הטלנובלות "ויוה". הגרסה האמריקאית היא האחרונה ברשימת העיבודים לסדרה המקורית שנעשו בארצות שונות (כך בישראל שודרה הסדרה "אסתי המכוערת" שמבוססת על אותו מקור). את עיבוד הסדרה לשוק האמריקאי עשה התסריטאי והמפיק סילביו הורטה. בין יוזמי הרעיון להתאים את "בטי המכוערת" לקהל אמריקאי הייתה השחקנית סלמה הייק, שגם הופיעה בסדרה החדשה בשני תפקידים שונים. רשת NBC רכשה את הזכויות להפקת הגרסה האמריקאית של הסדרה עוד בשנת 2001, בכוונה להפוך את "בטי" לסדרה קומית שכל אחד מפרקיה הוא באורך חצי שעה, אך הפרויקט לא יצא לפועל, ובשנת 2004 הועברו זכויות ההפקה לחברה של הייק.
הגרסה האמריקאית של הסדרה נחשבת לעיבוד הרחוק ביותר מהמקור הקולומביאני. היא משלבת אלמנטים של דרמה, קומדיה, מתח ומסתורין, פארסה וקאמפ. הסדרה זכתה להצלחה בקרב הצופים בארצות הברית וקיבלה מספר פרסים כגון "פרס גלובוס הזהב" לסדרה הקומית הטובה ביותר ופרס לשחקנית ראשית בסדרה קומית, שהוענק לאמריקה פררה. השחקנית הראשית זכתה גם בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס אמי לשנת 2007. הסדרה קיבלה מספר מועמדויות לפרס אמי-2007, ביניהן מועמדות בקטגוריות "שחקנית טובה בסדרה קומית" לאמריקה פררה, סדרה קומית ושחקנית משנה לונסה ויליאמס.
בהתחלה הזמינה חברת ABC עונה ראשונה בת 22 פרקים, אך פרק נוסף הוזמן כדי לסיים את שידור העונה יחד עם שאר ההפקות של הרשת. הרייטינג של הסדרה הוא באזור המקום ה-20. בפרק הפיילוט ששודר בארצות הברית ב-28 בספטמבר 2006 צפו כ-16 מיליון איש (מקום ה-9 בטבלת המדרוג). בעונה השלישית לסדרה, הצילומים הועברו מלוס אנג'לס לניו יורק (שבה מתרחשת גם עלילת הסדרה). בשנת 2010, במהלך שידור עונתה הרביעית של הסדרה, רשת ABC החליטה להוריד את הסדרה לאחר נתוני רייטינג לא מספיקים.
עונה 1
פרקים 1–23 (23 פרקים). התחילה את שידוריה ב-28 בספטמבר 2006 והסתיימה ב-17 במאי 2007.
עלילת הסדרה מתרחשת בניו יורק של ימינו ועוקבת אחרי בטי סוארז - צעירה ממוצא מקסיקני, שמנסה להתקבל לעבודה "רצינית" אחרי סיום הלימודים באוניברסיטה. היא מקבלת תשובה שלילית ממחלקת כח אדם של חברת Meade publications רק בגלל המראה החיצוני שלה, שאינו מושך (מכאן שמה המקורי של הסדרה - "בטי המכוערת"). אבל יו"ר החברה, ברדפורד מיד, מחליט להעסיק את בטי בתור עוזרת אישית של בנו, דניאל מיד - העורך הראשי הטרי של מגזין האופנה - מוד (Mode). גם החלטה זו נבעה בעיקר מהמראה החיצוני של בטי: מיד האב קיווה שבנו, חובב הנשים הידוע, ישמור את יחסיו עם העוזרת הלא מושכת בגבולות העבודה.
בטי ודניאל מנסים להשתלט יחדיו על מלאכת הפקת המגזין, כאשר וילהלמינה סלייטר, המנהלת הקריאייטיבית של מוד, המאוכזבת שלא מונתה להיות עורכת ראשית בעצמה, מנסה להכשיל את דניאל בכל דרך אפשרית. כך רוקמת וילהלמינה ברית עם אישה מסתורית (שמתגלה מאוחר יותר כאלכס \ אלכסיס מיד, האח הבוגר של דניאל שביים את מותו כדי לעבור ניתוח לשינוי מין). יחד הם מנסים להאשים את ברדפורד מיד ברציחתה של פיי סומרס, העורכת הקודמת של המגזין שהייתה גם המאהבת של ברדפורד. התוכנית נכשלת אחרי שקלייר מיד, אשתו של ברדפורד, מסגירה את עצמה בתור האחראית הבלעדית למותה של סומרס. הברית בין וילהלמינה ואלכסיס נסדקת כאשר אלכסיס מסרבת למנותה לעורכת ראשית של מוד. בהמשך מנסה וילהלמינה להתחבב על ברדפורד ולתפוס את מקומה של פיי סומרס בתור הפילגש של ברדפורד, ולאחר מכן - גם בתור ארוסתו.
במהלך הסדרה בטי מנהלת מערכת יחסים עם בחור בשם הנרי, שעובד במחלקת ראיית החשבון ב"מיד הוצאה לאור", העניינים מסתבכים כאשר חברתו של הנרי - צ'ארלי, מגיעה לניו יורק מטוסון ומנסה להחזיר אותו אליה, אבל הוא אינו מעוניין. בביתה של בטי אין רגע דל, אבי המשפחה, איגנסיו, עומד בפני סכנת גירוש מארצות הברית בגלל היותו מהגר בלתי חוקי (סוארז האב מעולם לא ניסה להסדיר את הסטטוס שלו באמריקה בגלל החשש שיתגלה הכתם השחור בעברו: רציחתו של בעלה לשעבר האובססיבי, של אשתו המנוחה) ובעקבות כך הוא נשלח בחזרה למקסיקו.
עונתה הראשונה של הסדרה נגמרת במספר התרחשויות דרמטיות וקומיות כאחד: אהובה של בטי, הנרי, מגלה שחברתו לשעבר, צ'ארלי, בהיריון ממנו ועל כן הוא חוזר איתה בחזרה לטוסון. בטי מגלה מצד שני, שצ'ארלי יצאה באותה תקופה עם האורטודנט של בטי ועל כן עולה החשד שאולי צ'ארלי בהיריון מהאורטודנט ולא מהנרי. בטי מנסה להגיע להנרי ולספר לו אך זה מאוחר מידי והוא נוסע לטוסון. הילדה, אחותה של בטי, עומדת להתחתן עם בחור בשם סנטוס (ש-12 שנים קודם לכן הכניס אותה להיריון), אך בפרק האחרון של הסדרה הוא נרצח. אמנדה, פקידת הקבלה ב"מוד", מגלה שאמה הביולוגית היא פיי סומרס, ובנוסף קלייר מיד נמלטת מהכלא בזמן שאלקסיס ודניאל עוברים תאונת דרכים קטלנית.
עונה 2
פרקים 24–41 (18 פרקים). התחילה ב-27 בספטמבר 2008 והסתיימה ב-22 במאי 2008.
עלילת העונה השנייה מתרחשת אחרי שלושה שבועות מהמקום שבו הסתיים הפרק האחרון של העונה הקודמת. וילהלמינה מנסה להשתלט על ניהול המגזין בהיעדרותו של דניאל המתאושש מהתאונה בבית החולים. אלכסיס סובלת מאיבוד זיכרון חלקי. בטי מנסה לעזור לאביה שנאלץ להישאר במקסיקו, ומוצאת דרך כאשר היא תופסת את וילהלמינה בוגדת בברדפורד עם שומר הראש שלה. בתמורה לשתיקתה, מבטיחה וילהלמינה לעזור לאביה של בטי לחזור לארצות הברית ולקבל אזרחות אמריקאית.
הנרי מגלה שייתכן וצ'ארלי לא בהיריון ממנו, והם מחליטים לבצע בדיקת אבהות, שבה מתגלה, בסופו של דבר, שהתינוק הוא של הנרי. לאחר לבטים רבים, מחליטה בטי להישאר בקשר רומנטי עם הנרי עד הלידה של התינוק, אף על פי שברור לה שאהובה יצטרך לעזוב אחרי שיהפוך לאבא.
בטי סובלת מייסורי מצפון עקב הסתרת הסוד על בגידתה של וילהלמינה, ומגלה לבסוף לדניאל את האמת על וילהלמינה. דניאל ההמום מפטר את בטי, אך שנייה לפני שאביו מתחתן עם וילהלמינה הוא מספר לו את מה שבטי אמרה, ובעקבות כך, ברדפורד מקבל התקף לב. בבית החולים הוא נפגש עם האסירה הנמלטת קלייר, גרושתו, ולאחר מכן היא נתפסת וחוזרת לכלא. ברדפורד אומר לבטי לשמור על דניאל ולאחר מכן נפטר. דניאל ואלקסיס מנהלים לאחר מותו של אביהם מאבק על ניהול "מיד הוצאה לאור" באמצעות משחק פיינטבול שבו אלקסיס מנצחת והיא הופכת למנהלת של "מיד הוצאה לאור".
וילהלמינה מפוטרת מ"מוד" ומנסה להקים מגזין אופנה מתחרה, ואליה עוברים רוב העובדים של מוד, אך המגזין נכשל. לאחר כישלון המגזין שניסתה להקים, וילהלמינה מנסה בכל זאת לקבל חלק מהאיפרייה של מיד הוצאה לאור, ולאחר מותו של ברדפורד היא מבקשת מאחד הרופאים לקחת חלק מהזרע של ברדפורד, כדי שהיא תוכל לעשות הפריה וללדת יורש, אך היא לא מצליחה בעצמה להיכנס להיריון משום שיש לה "רחם עוין", ולכן היא צריכה להשתמש באם פונדקאית. עקב עסקה עם כריסטינה, זו הופכת להיות האם הפונדקאית. במשפטה של קלייר מיד, מנסים ילדיה למצוא הוכחות לאי שפיותה הזמנית של אימם בעת הרצח, ובטי, במקריות מוצאת את ההוכחה, על ידי בושם שהורעל על ידי פיי במטרה להרוג את קלייר, שגרם לקלייר בסופו של דבר להרוג את פיי. עקב כך, קלייר נמצאת לא אשמה ברצח והיא משתחררת.
היחסים בין בטי והנרי עוברים תקופה לא פשוטה. לאחר שצ'ארלי ההרה מגיעה לניו יורק כדי ללדת שם, היא מנסה לעשות הכל כדי להפריע ליחסים הפורחים בין בטי והנרי, ובטי מנסה לגרום לה להפסיק להציק להם ומנסה להיות חברתה. היא מארגנת לה מסיבה לכבוד הלידה, שבסופה היא צ'ארלי יולדת. לאחר הלידה, כמו שהובטח, בטי והנרי נפרדים. הילדה מתאהבת בבחור חדש, המורה לספורט של ג'סטין בנה. לאחר פרידתם של בטי והנרי, בטי מתחילה להתאהב בג'יו, חבר שהכירה בתחילת העונה, אך הוא אינו מסכים להיות איתה, אף על פי שגם הוא מאוהב בה, משום שבטי לא נפרדה לחלוטין מהנרי.
בפרק האחרון לעונה, המאמן דיאז מספר להילדה שהוא נשוי והם לא יכולים להיות ביחד. וילהלמינה משכנעת את אלקסיס לתת לה את תפקיד העורכת הראשית של "מוד", ואלקסיס נאלצת לפטר את דניאל, שטרוד בבעיות אחרות. ילד צרפתי מגיע אליו ואומר לו שהוא בנו. ג'יו מציע לבטי לנסוע איתו לרומא למספר חודשים, בעוד שהנרי מציע לה נישואים. בטי המבולבלת לא יודעת מה לעשות, אך בסיום הפרק היא מגיעה להחלטה שתתגלה רק בתחילת העונה הבאה.
עונה 3
פרקים 42–65 (24 פרקים). התחילה ב-25 בספטמבר 2008 והסתיימה ב-21 במאי 2009.
בטי מסרבת להצעת הנישואים של הנרי ולהצעתו של ג'יו לנסוע עמה לרומא. היא נוסעת לטיול לבד ומחליטה להתבגר ולפעול למען קידום הקריירה שלה. בעת חזרתה מהטיול היא מגיעה ל"מוד" ומגלה שהוא השתנה לחלוטין עקב מינויה של ווילהלמינה לעורכת הראשית. היא מגלה שדניאל עבר לנהל מגזין חדש ו"פתוח" יותר לגברים, ומתאכזבת. דניאל מגלה שהטיפול בבנו לא קל כמו שתכנן וחייב לקחת סמכות. בינתיים ב"מוד" ווילהלמינה נאבקת לקבלת תקציב נוסף לגיליון, תוך פגיעה במגזין של קלייר על מנת לקבל עוד תקציב, דבר אותו מאשרת אלכסיס למורת רוחה של אמה. דניאל מגלה שסביו של דניאל ג'וניור רוצים שהוא יחזור לצרפת ויגור עמם. דניאל שאל את בנו אם הוא רוצה לחזור למשפחתו בצרפת, והוא עונה בשלילה.
ווילהלמינה מחליטה להעסיק את בטי כעוזרת האישית שלה, בטי מסכימה ועוזבת את דניאל. בהמשך היא חוששת שאם תמשיך ותעבוד עבור ווילהלמינה, היא תהיה כמותה. מארק (העוזר האישי של ווילהלמינה), שנדחף הצידה, מחליט להחזיר את בטי למקום שלו שייכת, ומראה לה מכתבי הערכה לדניאל שנשלחו אליו בזמן שהיה העורך הראשי של "מוד", והוסתרו על ידי ווילהלמינה. בטי מראה את המכתבים לדניאל, והוא מראה אותם לאלכסיס, שמחזירה אותו לתפקיד העורך הראשי של "מוד".
כריסטינה ההרה מגלה שבעלה שיקר לה כשאמר שהוא לא לוקח סמים. כריסטינה מגרשת אותו, ומאוחר יותר נדחפת מהמדרגות של "מוד" על ידי אדם מסתורי, שמתגלה מאוחר יותר כאלכסיס. אלכסיס מגלה לאימה, לפני שליחתה למעצר, שבנו של דניאל, הוא בעצם בנה. ווילהלמינה מציעה לאלכסיס להסיר נגדה את כל ההאשמות, בתמורה לחלקה ב"מיד הוצאה לאור". אלכסיס מסרבת, אך אימה מסכימה לתוכנית, והיא יוצאת לפועל. אלכסיס מחליטה לעזוב לצרפת יחד עם בנה. בטי ומארק מתקבלים לתוכנית לימודים יוקרתית בשם "י.א.ט.י", שמלמד עוזרים אישיים של עורכים להיות עיתונאים בעצמם. בטי מתאהבת בבן זוגה לפרויקט הגמר של "י.א.ט.י", מאט והם מתחילים לצאת ונרקמת ביניהם מערכת יחסים ממושכת. במקביל, במהלך תצוגת אופנה, כריסטינה יולדת את בנה של וילהלמינה, ויליאם. וילהלמינה שוכרת את כריסטינה להמשיך לעבוד אצלה כמטפלת של הוולד. בכריסטינה מתעורר דחף אימהי והיא מאמינה שהילד שלה, וילהלמינה עובדת בדיקת הורות, ומתברר בסופו של דבר שזהו בנה של כריסטינה. כריסטינה חוטפת את בנה ומחליטה לעבור איתו ועם בעלה לסקוטלנד ארץ מולדתה.
בתכסיס של דניאל, ממונה להיות הגיזבר של החברה אדם בשם קונור אוונס. דניאל מתאהב באשתו של קונור מולי, ווילהלמינה מתאהבת בקונור. קונור ומולי נפרדים, וכעת דניאל ומולי ווליהלמינה וקונור הם הזוגות החדשים.
קונור מסתבר כנבל וגנב והוא גונב את כל הכסף של החברה ומציע לווילהלמינה לברוח יחד איתו, וילהלמינה מסרבת, וקונור בורח ומשאיר את החברה מרוששת.
דניאל ובטי משכנעים את אביו של מאט, בן זוגה של בטי, קאל הארטלי להצטרף להיות שותף בחברה בעקבות הבעיה הכלכלית הקשה.
הנרי מגיע לניו יורק, הוא ובטי נפגשים ומתנשקים, מאט רואה זאת ונפרד ממנה. בטי מקבלת תפקיד חדש בתור עורכת תוכן, ומאט מקבל תפקיד להיות מנהל אגף התוכן, בתור הבוס של בטי, כדי לאמלל את חייה. העונה נגמרת כאשר וילהלמינה נכנסת לביתה ושם היא נתקפת הלם.
עונה 4
פרקים 66–85 (20 פרקים). התחילה ב-16 באוקטובר 2009 והסתיימה ב-14 באפריל 2010.
האדם בביתה של וילהלמינה מסתבר כבתה, אשר מסתבר, רצחה את בן זוגה והיא נזקקת לעזרת אימה בשמירה על חירותה.
בטי מתקשה בתפקידה החדש מפני שבן זוגה לשעבר, מאט כעת הבוס שלה והוא מתעלל בה בעבודה. בין קלייר מיד לקאל הארטלי נרקם רומן ומסתבר שהם הכירו הרבה שנים קודם לכן בדרום דקוטה. מולי מתבררת כחולת סרטן סופנית וכדי לנחם אותה, דניאל מציע לה נישואין והיא מסכימה. לאחר ריבים רבים מאט ובטי משלימים והופכים להיות זוג שמתגורר יחד.
וילהלמינה מגלה על הרומן של קלייר וקאל ומנסה לרדת לשורש העניין, היא מגלה שבעבר לקלייר ולקאל היה ילד משותף שנמסר לאימוץ בדרום דקוטה. וילהלמינה מספרת על כך לקלייר. קלייר יוצאת במסע חיפושים אחר בנה האובד, ומוצאת אותו ואף נפגשת איתו מבלי לספר לו על זהותו וזהותה. מולי מתה. מארק מגלה שניקו, בתה של וילהלמינה בעצם משקרת כדי לקבל מאימה כסף, הוא מספר זאת לווילהלמינה וזו, זורקת את בתה מהבית.
דניאל שבור ועצוב מתחבר לאישה בשם נטלי, אשר גוררת אותו להיות חלק "מקהילת הפניקס" אשר עוזרת לאנשים להתגבר על אבדות גדולות. כל הקהילה מתבררת כתרמית כאשר היא פועלת כמו כת שמסממת אנשים למוות. בטי וקלייר בעזרתם של אמנדה ומאט מצילים את דניאל מהכת.
וילהלמינה מיידעת את קאל על כך שקלייר נפגשה עם בנם המשותף. קאל כועס על קלייר בטענה שבנם יכול לדרוש את חלקו בירושה. קלייר מתעצבנת עליו, ומצווה עליו לעזוב את "מיד" אחרת, היא תספר לבנם על זהות אביו, קאל עוזב.
בטי ומאט נפרדים כאשר מאט מחליט לנסוע לאפריקה לתקופה של חצי שנה לפחות כדי לעזור לקהילה הענייה באזור.
קונור מופיע בחייה של וילהלמינה בשנית, כפושע נמלט, והפעם, הוא נתפס על ידי המשטרה כאשר וילהלמינה מסגירה אותו כבקשתו. קונור מחזיר את הכסף לחברה.
קלייר מספרת לבנה האובד על כך שהוא בנה והוא עובר לגור בניו-יורק. הילדה מתארסת לאהבת נעוריה. ג'סטין מתחיל לצאת עם אוסטין, חברו לחוג משחק. וילהלמינה מושכת בחוטים וגורמת לבנה של קלייר, טיילור, להאמין שמשפחתו האמיתית שונאת אותו. הילדה מתחתנת וג'סטין יוצא מהארון.
טיילור משתכר עד כלות נפשו ומאיים על קלייר באקדח, וילהלמינה שמבינה שעשתה טעות מגנה על קלייר בגופה ונורה על ידי טיילור.
פרק הסיום
בטי מחליטה לעבור לגור בלונדון ולנהל שם מגזין חדש. מארק הבודד חוזר לבן זוגו הקודם טרוי. וילהלמינה מתעוררת מהתרדמת ממגע ידו של קונור, והם מחדשים את הקשר הזוגי שלהם. בטי עורכת מסיבת פרידה ממוד, אך דניאל שעצוב מעזיבתה של בטי אינו מופיע, ואף מוותר על היותו מנהל "מוד" ומעביר את התפקיד לווילהלמינה. וילהלמינה ממנה את מארק להיות מנהל עיצובי (תפקידה הקודם של וילהלמינה).
בטי עוזבת לבריטניה, ושם פוגשת בדניאל, שמחליט לעבור לגור ללונדון כדי להיות לצידה של בטי, לאחר החברות האדוקה שנרקמה ביניהם.
הפרק מסתיים כאשר בטי נפרדת מדניאל לשלום, יורדת במדרגות כיכר טרפלגר בעיר בלונדון, ומתערבבת עם ההמון, ואז מופיעה כתובית על המסך של שם הסדרה. סוף זה זהה לסוף של הפרק הראשון, רק שהפעם תחילה מופיע השם המקורי "בטי המכוערת" אבל אז המילה "מכוערת" נעלמת ונשאר רק השם "בטי".
TimeShard
רסיס-זמן (או במקור TimeShard) הוא הרכב טראנס בריטי.
היסטוריה
בשנת 1989, הם התחילו כהרכב מוזיקת הדאנס בסצנת המוזיקה האלקטרונית המחתרתית בבריטניה. במשך חמש שנותיהם הראשונות גובר, סים ואנגסט'רום פיתחו צלילים ומקצבים חדשים אשר הובילו לראשית המוזיקה הפסיכדלית בעוד שללא שם הסוגה המוגדר לנו היום, המוזיקה שפיתחו נחשבה כ"טראנס אמביינט-שאמאני".
פריצת הדרך של הרכב הייתה בפסטיבל הבריטי "המעגל" (festival circuit) אשר בעונה זו הציג מוזיקה נרחבת של האוס, דאנס ותת-סוגים אחרים, הגורם שעזר להם להתפרסם היה עצם העובדה שפסטיבל זה היה בין הראשונים שנתן מקום גם למוזיקה לא-מוגדרת ללא הגבלה או סיוג.
בשנים שאחרי (משנת 1996 ואילך) הם נפלו קורבן ל'הצעת החוק נגד עבריינות' אשר לא איפשר לאמני ואוהבי מוזיקת טראנס להתכנס יחדיו. בנוסף, המצב השברירי והרעוע של המותג שתמך בהם Planet Dog, דחק בהם לעבור לתחום חדש, המוזיקה באינטרנט, והם למעשה נהפכו להרכב הראשון שהתחיל לפרסם שירים כקובצי MP3 ברשת.
לווייתן מקור אנדרו
לווייתן מקור אנדרו (שם מדעי: Mesoplodon bowdoini) הוא מין במשפחת לווייתני מקור, החי בטבע בדרום האוקיינוס השקט, בעיקר בחופי אוסטרליה וניו זילנד. הוא קרוי על שם החוקר האמריקאי רוי צ'פמן אנדרו (1884 – 1960) שתיאר אותו לראשונה ב-1908.
TimeShard
היסטוריה
בשנים האחרונות, היקף העבודה שלהם דעך, והם מפרסמים פרויקט לעיתים רחוקות באתר שלהם.
לווייתן מקור אנדרו
למין זה גוף עבה ומוצק יותר מקרוביו לסוג אורכו הממוצע 4.9 מ' אצל נקבות ו4.5 מ' אצל הזכרים ומשקלם 2,600 ק"ג. חלל הראש שלו מעוגל ובעל לסת קצרה באורכה ולסת תחתונה מעוקלת מעט ובעלת זוג שיניים תחתונות בקדמתה. צבעו של הלווייתן אפור בהיר מלמעלה ויותר כהה מלמטה. לעיתים ישנם צלקות מנשיכות של כרישים קטנים.
הם חיים בקבוצות קטנות וצוללים עד עומק 1,500 מ', בחיפוש אחר דיונונים ודגים.
לא ידוע יותר מדי פרטים עליהם והם אינם נפוצים ביותר. תחום מחייתם הוא דרום האוקיינוס השקט המזרחי, ונצפו בין השאר, ליד חופי אוסטרליה, ניו זילנד, האי מקווארי, איי פוקלנד ואיי טריסטן דה קונה. ייתכן שהם נודדים דרומה יותר לימי הקוטב הדרומי.
החופש הפריזי
החופש הפריזי (בפריזית: Fryske frijheid) הוא כינוי לטענה פריזית לחירות מפאודליזם ומכל אדון מלבד הקיסר שניתנה להם לטענתם על ידי קרל הגדול; ולמוסדות השלטוניים שצמחו עקב טענה זו. המיתוס הפריזי מספר על דמות בשם "ליבר פריזו" (הפריזי החופשי) שהצליח, יחד עם שותפיו לדרך, לשוב מאיטליה מנצח במאה ה-9, עם הישג זה. על פי האגדה, הפריזים היו מן המשתלטים על רומא, באומץ לב רב, עבור קרל הגדול. קרל הגדול נתן להם בתמורה את מתת החירות מאדון פאודלי. ייתכן וקיים גרעין של אמת במיתוס, וכי קרל השמן (ולא קרל הגדול) העניק לפריזים זכויות ב-855, לאחר שנלחמו עבורו נגד הנורמנים.
מעבר למיתוס הפריזי, הייתה קיימת בהיסטוריה הפריזית מחלוקת לגבי זכויות האדונים, שהובילה לחיכוכים בין הפריזים לאצולה ההולנדית ולרוזני הולנד והיו קיימים מוסדות שלטוניים עצמאיים בפריזיה בחלק מן התקופות. היחס של שליטי האימפריה הרומית הקדושה ושל האצולה המקומית לרעיון ה"חופש הפריזי" היה שונה משליט לשליט. בשנת 993 נרצח ארנולף, רוזן הולנד על ידי הפריזים, לאחר שניסה לשלוט בהם ביד רמה. ב-3 בנובמבר 1248 הכיר ויליאם השני, רוזן הולנד ב"חופש הפריזי" לאחר שהפריזים סייעו לו במצור על אאכן. ב-1417 הכיר זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב"חירות הפריזית". לעומת זאת, לודוויג הרביעי העדיף להעניק את השליטה על פריזיה לרוזני הולנד.
ה"חופש הפריזי" הסתיים סופית ב-1498, כשצבא הלנדסקנכט, שכירי החרב הגרמנים של אלברכט, דוכס סקסוניה, הביס את הפריזים.
Lovefool
Lovefool הוא שיר שבוצע על ידי להקת הקרדיגנס שיצא לאור בשנת 1996. השיר נכתב על ידי פטר סבנסון ונינה פרסון חברי הלהקה.
רקע
השיר יצא בשנת 1996 כסינגל המוביל מתוך אלבומה השלישי של הלהקה "First Band on the Moon". תחילה יצא בבריטניה, ולאחר מכן יצא ברחבי העולם. לאחר יציאתו מחדש בשנת 1997, הוא זכה להצלחה בינלאומית, והגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. בצפון אמריקה הגיע השיר למקום השלישי בקנדה, ולמקום השני במצעד ההשמעות של הבילבורד בתחנות הרדיו בארצות הברית.
השיר הופיע בפסקול הסרט רומיאו וג'ולייט חודשיים לאחר יציאת השיר, בסרט משחקי פיתוי (1999) ובסרט "טריטוריית הבתולין" (2007).
פרסון כתבה את מילות השיר כשהמתינה בנמל תעופה בזמן המתנה לטיסה. פרסון התייחסה לסגנון השיר:.
לשיר הוצאו שני וידאו קליפים: האחד עבור בריטניה ואירופה שסגנונו "הרבה יותר קודר, הרבה יותר בסגנון המקורי שלנו", כפי שהגדירה נינה פירסון. "בסרטון שיחק שחקן גבר נאה שמעוניין בי והוא היה אמור לגלם סוג של גנגסטר, וחברי הלהקה שיחקו את חברי כנופייתו", הוסיפה פירסון.
הקליפ השני בוים על ידי ג'ף מור. בקליפ נראה אדם אבוד על אי שמניח מסר בבקבוק אשר מושלך למים. אשה שנראית אהובתו עומדת על מזח וקוראת עיתון. בסוף הקליפ היא מקבלת ממנו את המסר בבקבוק ונראית מחויכת.
ועדת ייעוץ
מועצת המנהלים המייעצת או ועדת ייעוץ (באנגלית: Advisory board) הוא גוף המספק ייעוץ אסטרטגי בלתי מחייב לניהול נכון של תאגיד, ארגון או קרן. אופיו הבלתי רשמי של גוף מייעץ, בהשוואה לדירקטוריון, מעניק גמישות רבה יותר במבנה ובניהול. להבדיל מהדירקטוריון, למועצה המייעצת אין סמכות להצביע בענייני תאגיד או לשאת באחריות נאמנות משפטית. עסקים חדשים או קטנים רבים בוחרים להיעזר בוועדות ייעוץ כדי ליהנות מהידע של אחרים, ללא הוצאה או פורמליות של הדירקטוריון.
תחומי אחריות
תפקידה של מועצה מייעצת הוא להציע סיוע לארגונים בכל נושא משיווק וניהול משאבי אנוש ועד תכנון אסטרטגי כדי להשפיע על בקרה, קביעת מדיניות והתנהלות החברה, וכן לתרום לשיתופי פעולה ויצירת קשרים עם ארגונים חיצוניים. המייעצים כוללים מומחים מוכשרים המציעים ייעוץ חדשני ופרספקטיבה דינמית. במפגש רבעוני או חצי שנתי, המייעצים יכולים לספק הכוונה אסטרטגית, הצעות לשיפור, וסיוע בהערכה של יעילות תוכניות העבודה.
סקונס
סקונס (אנגלית: Scone; בעברית, לחמנית מתוקה בלשון יחיד) הן לחמניות מלוחות או מתוקות מהמטבח האנגלי והסקוטי. הן נאפות מחיטה, שעורה או שיבולת-שועל, בדרך כלל עם אבקת אפייה או מתפיח אחר.
אטימולוגיה
על פי מילון מרים ובסטר, ייתכן שמקור השם scone במילה ההולנדית "schoonbrood" (לחם לבן), המורכבת מ-schoon (טהור, נקי) ומ-brood (לחם). בארצות הברית השם "סקונס" מתייחס לגרסאות המתוקות של המאפה, בעוד הגרסאות המלוחות מכונות "ביסקט". בקנדה מכנים את כל הסוגים "ביסקט".
סוגים
בבריטניה הם עיגולים או משולשים (שנחתכו מעיגול גדול), בארצות הברית הם לעיתים גדולים יותר ומלבניים, ונאפים יבשים יותר ואף פירוריים. סקונס תעשייתיים הם בדרך כלל בצקיים יותר מאלו הביתיים.
סקונס אנגלים מכילים לרוב צימוקים, דומדמניות, גבינה או תמרים. בארצות הברית, סקונס הנמכרים בבתי קפה ממולאים לרוב באוכמניות, חמוציות, אגוזים ואפילו פתיתי שוקולד, ומקורי עוד יותר - ממתק "עדשים" משוקולד. מילויים מסורתיים יותר, הן בבריטניה והן בארצות הברית, הם תבלינים כמו פרג וקינמון.
בסקוטלנד ואלסטר הגרסאות המלוחות כוללות סקונס סודה לשתייה, הידועים גם כ"פארל" (לחם שטוח משולש, הנוצר כתוצאה מחיתוך של עיגול לארבעה) וסקונס תפוחי אדמה המכונים "טאטי", הדומים לפנקייק קטנים, דקים ומלוחים, עשויים מקמח תפוחי אדמה ומזכירים את ה"לאטקעס" - לביבות תפוחי אדמה יהודיות. סקונס תפוחי אדמה מוגשים לרוב מטוגנים כחלק מארוחת בוקר סקוטית.
סקונס צלויים הם סקונס המטוגנים ולא נאפים. ישנן גרסאות המכילות או מצופות גבינה, בצל, בייקון ועוד. בשפה הסקוטית סקונס כאלו מכונים "גרידל". בניו זילנד שם זה משמש לתיאור כל גרסאות הסקונס, המהווים חלק חשוב בארוחות מסורתיות.
סוצ'י (כדורגל, 2018)
מועדון הכדורגל סוצ'י (ברוסית: Футбольный клуб Сочи) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר סוצ'י, שהוקם בשנת 2018 על משאבי דינמו סנקט פטרבורג. הישג השיא של הקבוצה היה העפלה לרבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל והגעה למקום שני בליגת העל הרוסית בכדורגל, הבכירה במדינה בעונת 2021/2022.
מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון פישט, המכיל 41,220 מושבים והוא אחד מהאצטדיונים המודרניים במדינה, לאחר שנחנך בשנת 2013, לקראת אולימפיאדת החורף (2014) שהתקיימה בעיר.
המועדון נמצא בבעלותו של האוליגרך בוריס רוטנברג שמימן את הקבוצה באמצעות חברת SMP Racing שבבעלותו. בקיץ 2019, גזפרום בנק חתמה על חוזה מימון והפכה לספונסר. תקציב הקבוצה לעונת 2019/2020 עמד על יותר ממיליארד רובלים (כ־23 מיליון דולרים).
היסטוריה
קבוצת הכדורגל סוצ'י הוקמה ב־4 ביולי 2018 לקראת עונת 2018/2019, תוך הסתמכות על משאבי קבוצת דינמו סנקט פטרבורג, לאחר שזו עברה לעיר סוצ'י וכבר מעונת הבכורה שלה התמודדה בליגת הכדורגל הלאומית. להקמת המועדון קדמו דיווחים על העברתו האפשרית של מועדון דינמו סנקט פטרבורג לעיר סוצ'י. היוזמה הוצדקה בכך שלסוצ'י לא היה מועדון מקצועי משלו, אך ישנם תנאים נוחים להתפתחות הכדורגל, כמו גם אצטדיון פישט המודרני. צוות האימון והסגל חתם על חוזים חדשים עם המועדון החדש כשהבעלים של המועדון היה היזם בוריס רוטנברג והמאמן הראשי והקפטן היו אלכסנדר טוצ'ילין ויבגני פסגוב, בהתאמה.
הקבוצה אירחה תחילה את משחקי הבית שלה באצטדיון המרכזי על שם שלווה מטרוולי, לפני שהבעלים של הקבוצה הצליחו לארגן את מעבר הקבוצה לאצטדיון פישט בהמשך העונה. לפני תחילת עונת הבכורה, המועדון שיחק חמישה משחקי ידידות עם מועדונים מרוסיה, בלארוס ואוזבקיסטן. היריבה הראשונה של סוצ'י הייתה המועדון האוזבקי AGMK, שניצח בתוצאה 1 0. המועדון שיחק את המשחקים הרשמיים הראשונים שלו באצטדיון המרכזי על שם מטרוולי בשל אי זמינותו של אצטדיון פישט, שאירח את משחקי גביע העולם בכדורגל 2018, וכן בשל הבעיות הקשורות בארגון היציעים עבור אוהדי הקבוצות האורחות וחלוקת האוהדים.
עונת 2019/2018 הפכה לעונת הבכורה של הקבוצה והיא נצמדה לצמרת טבלת הליגה הלאומית ולראשונה בתולדותיה הבטיחה לעצמה מקום בליגת העל הרוסית בכדורגל, 2 מחזורים לסיום: ב־17 ביולי 2018, במשחק הפתיחה של הליגה הלאומית בעונת 2018/2019, סוצ'י הפסידה בבית לספרטק-2 מוסקבה בתוצאה 0:1. בסיבוב השני הצליח המועדון להשיק ניצחון הראשון במשחק רשמי ולגבור על פאקל וורונז' (2:1). המועדון שיחק בהצלחה במיוחד לאחר פגרת החורף ואף היה במקום הראשון בטבלת הליגה. עם זאת, לאחר תיקו עם שיניק ירוסלבל, המועדון סיים רק במקום השני, מה שלא מנע ממנו להבטיח מקום בליגת הכדורגל הבכירה במדינה. את עונת 2019/2020 התחילה ברכש של מספר רב משחקני זניט כמו אנדריי מוסטובוי, איברגים צלאגוב, אלמיר נביאולין, דמיטרי פולוז, איוואן נובוסלצב, כריסטיאן נובואה, מיחה מבליה, אנטון זבולוטני ואלכסנדר קוקורין. אליהם הצטרף גם שחקן הנבחרת פיודור קודריאשוב שעזב בהמשך. במשחק הראשון בליגת העל, סוצ'י הפסידה לספרטק, וספגה את השער היחיד. החלוץ דמיטרי פולוז כבש את השער הראשון בתולדות המועדון בפרמייר ליג, במשחק מול אורנבורג. פתיחת העונה לא הייתה מוצלחת במיוחד, שכן המועדון הצליח להשיג ניצחון ראשון רק במחזור 8 מול רובין קאזאן, בתוצאה 0: 3, ובסיום הסיבוב הראשון סיימה סוצ'י אחרונה בליגה. מה שהוביל לכך שולדימיר פדוטוב מונה למאמן הראשי של המועדון במהלך פגרת החורף
עם פתיחת עונת 2020/2021 בליגת העל הרוסית בכדורגל סוצ'י שחררה משורותיה את קוקורין שחתם בספרטק, את דמיטרי פולוז שחזר לרוסטוב וקרפטיאן שעבר לטמבוב אך החתימה את אלכסנדר רודנקו מספרטק, את איוולין פופוב, דניל פורצב, אריק ורדניאן, ארתור יוסופוב ואת עמנואל ממאנה שהפך לשחקן זניט העשירי שמגיע לקבוצה. את העונה פתחה סוצ'י ברצף של חמישה משחקים ללא הפסד כשהיא מתמקמת בצמרת טבלת הליגה ובמחזור 13 הגיע לראשונה לרצף של 12 משחקים ללא הפסד, כשכריסטיאן נובואה היה מלך השערים שלה (עם 7 שערים). הקבוצה סיימה במקום החמישי בליגה כשהיא גוברת על קבוצות חזקות כמו ספרטק מוסקבה, דינמו מוסקבה וצסק"א ובעונה לאחר מכן השתתפה לראשונה במפעלים האירופיים. ברם, היא נכשלה להעפיל לשלב הבתים של הליגה האזורית.
בעונת 2021/2022, סוצ'י הגיעה למאזן של 18 ניצחונות מתוך 25 משחקי בית בליגה מאז תחילת 2020 וכבשה 60 שערים, הנתון השני בטיבו בליגה, כשרק זניט ניצחה יותר משחקי בית (20 מ־24) וכבשה יותר שערים במהלך הזמן הזה (75). הקבוצה נצמדה לצמרת הטבלה עם ניצחונות מפתיעים על קבוצות חזקות ממנה על הנייר כמו זניט וצסק"א. בסיום העונה סיימה במיקום הגבוה בתולדות המועדון כשסיימה במקום השני במרחק של 9 נקודות מהאלופה זניט.
סמל הקבוצה
סמל הקבוצה נבחר ביולי 2018 בהצבעת האוהדים בחשבון הקבוצה באתר VK. הסמל הוא מגן משולש בעל קצוות חדים בצבעי כחול כהה שבחלקו העליון קמע הקבוצה: נמר. במרכז המגן מופיעה הכתובת Футбольный клуб Сочи, שמשמעותו "מועדון הכדורגל סוצ'י" ובתחתית הסמל כדורגל בצבעי כסף.
אצטדיון הקבוצה ומתקן אימונים
מגרש הבית של הקבוצה הוא האצטדיון האולימפי פישט הממוקם ברובע אדלר בעיר ומכיל 44,287 מושבים ונפתח בשנת 2013. משמש כאצטדיון הקבוצה העיקרי ובעבר אירח את טקס הפתיחה והסגירה של אולימפיאדת סוצ'י ואירח את גביע הקונפדרציות 2017 וכמה משחקים במונדיאל 2018. הקבוצה מחזיקה גם במגרש רזרבי, האצטדיון המרכזי על שם שלווה מטרוולי המכיל 10,200 מושבים ונחנך בשנת 1964.
מתקן האימונים של הקבוצה הוא מתקן "יוג-ספורט" (www.yug-sport.ru) המהווה מרכז אימונים פדרלי ושימש כבסיס האימונים של נבחרת ברזיל בכדורגל במהלך מונדיאל 2018 וגם נבחרת רוסיה בכדורגל מתאמנת בו לעיתים.
סגל השחקנים
נכון ל-17 ביולי 2022
(קפטן)
לווייתן מקור גרוויס
לווייתן מקור גרוויס (שם מדעי: Mesoplodon europaeus) הוא מין ממשפחת לווייתני המקור שבתת-סדרת לווייתני שיניים.
מאפיינים
לוויתן זה חי באזור צפון האוקיינוס האטלנטי, בדרך כלל סמוך לחוף המערבי. קרוי על שם הביולוג פאול גרוויס (1816 – 1879), שהגדיר אותו ב-1855 על סמך גופה שנפלטה אל החוף למין חדש של לווייתן מקור.
מין זה הוא הגדול ביותר בסוג מזופלודון. מבנה גופו מוארך ודחוס מעט ואורכו 4.5 מ' אצל זכרים ו5.2 מ' אצל נקבות. משקלם מגיע ל-1,200 ק"ג והצעירים מגיעים לאורך 2.1 מ'.
כמרבית הזיפיוסים, צבעו אפור כהה והתחתית והצדדים בהירים יותר עם צלקות לאורך גוף הזכרים. הראש קטן עם מצח נמוך וקטן והשיניים לא בולטות. הלסת התחתונה עולה ישרה יחסית למרבית מיני הסוג.
תפוצה ואקולוגיה
מין זה נפוץ באוקיינוס האטלנטי, בעומק הים. הוא נפוץ בחופי מזרח ארצות הברית, אירלנד, האיים הקנריים, מערב אפריקה, חופי דרום ברזיל והאי אסנשן. הם אינם נפוצים ביותר ונמצאים הרחק מהחופים בדרך כלל.
בונדיי ביץ'
בונדיי ביץ' (באנגלית: Bondi Beach) הוא פרוור של סידני השוכן על אחת מרצועות החוף של מפרץ סידני. צורת החוף היא חצי ירח, ובמקביל לחוף משתרע רחוב קמפבל פרייד. הפרוורים הסמוכים אליו הם בונדיי וברונטי.
לווייתן מקור גרוויס
תפוצה ואקולוגיה
הם מסתובבים בקבוצות קטנות וצוללים עד 20 דקות לעומק במרדף אחרי דיונונם ודגים. לעומת הדולפינים הם נמנעים מקרבה לספינות.
בונדיי ביץ'
בונדי ביץ' נמצא במרחק של 30 דקות נסיעה בתחבורה ציבורית ממרכז סידני ומבניין העירייה. מזג האוויר בחוף מאפשר שחייה וגלישה בכל ימות השנה. לאורך החוף קיימת גם טיילת בת 6 ק"מ, שממנה אפשר לצפות בלווייתנים (בחודשים מאי עד נובמבר). לוח השנה מלא באירועי שווקים ופסטיבלים. תערוכת פיסול החוצות הגדולה ביותר כוללת 100 פסלים מאוסטרליה ומרחבי תבל. גילופי סלע אבוריגיניים עתיקים נכללים בסיורים מיוחדים המוקדשים לתרבות זו.
בחוף בונדי נמצא מבחר גדול של בתי קפה, ברים ומסעדות.
בונדיי ביץ' הוא פרוור עתיק יומין. ראשית ההתיישבות בו הייתה בתחילת המאה ה-19 וניכרת בו הבנייה העתיקה של סביבות שנות העשרים של המאה הקודמת.
בעבר התגוררו אירים רבים בבונדיי ביץ', ובהמשך, לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הגירתם של יהודי אירופה לאוסטרליה, רבים מהם הגיעו לאזור בונדיי ביץ', טמרמה וברונטי בדרום ורוז ביי, וולקלוז שמצפון ומערב לבונדיי ביץ' וכיום כל האזור מוכר כמשכנה של הקהילה היהודית. מעצם היותו משכן של הקהילה היהודית, מושך אליו הפרוור תרמילאים ישראלים רבים בתחילת או בסיום הטיול באוסטרליה. בנוסף, נמצא בתחומי הפרוור בית חב"ד. בפרוור מספר חנויות בהן ניתן להשיג מזון כשר.
תיירים רבים מכל העולם באים לגור בפרוור חוף זה, המשרת את התיירים דרך סוכנויות נסיעות ושירותים לתיירים, מלונות ואכסניות, שלושה מועדונים מרכזיים, אירועי תרבות וספורט רבים ואווירה צעירה ותוססת, המושכת לבונדיי ביץ' אלפי ומאות אלפי תיירים וצעירים מדי שנה.
בחוף בונדיי נערכו תחרויות כדורעף החופים של אולימפיאדת סידני (2000).
תאוריית הברבור השחור
הברבור השחור היא מטפורה המשמשת להדגמת מספר עקרונות אפיסטמולוגיים.
למטפורה שורשים היסטוריים. בעבר לא היה ידוע בעולם המערבי על קיום ברבורים שחורים ועל כן הסברה הייתה כי צבעם הוא תמיד לבן. מצב זה השתנה במאה ה-17 עם גילויים של ברבורים שחורים באוסטרליה.
דייוויד יום השתמש בדוגמה זו בספרו "מסכת טבע האדם" כדי להמחיש את בעיית האינדוקציה. ג'ון סטיוארט מיל המחיש בעזרתה את עקרון ההפרכה. קרל פופר התמקד בבעיית האינדוקציה מבחינה לוגית, בפרט באפשרות להסיק מסקנות כלליות מתוך אירועים ספציפיים. נאסים טאלב פיתח זאת ל"תאוריה" לפיה דווקא אירועים שלא היו ניתנים לניבוי הם בעלי השפעה מכרעת על השתלשלות האירועים העתידית, מה שמגביל את היכולת להבין את העולם.
תאוריית הברבור השחור של טאלב
טאלב טוען שרוב האירועים המכוננים בהיסטוריה היו בלתי צפויים בשעתם, בעוד שבדיעבד אנו מביטים לאחור ומסבירים אותם באמצעות סיבתיות רציונלית. טאלב מגדיר ככשל לוגי את האמונה (השגויה) כי האקראיות הכאוטית בעולם האמיתי מתנהגת כמו אקראיות של משחקים המוגדרים באופן מכני וטכני (כזריקת קובייה), בעוד שהמציאות היא הרבה יותר מורכבת ומבלבלת. אמונה זו נובעת מהתפישה כי גם הבלתי-צפוי ניתן היה לצפייה מראש, באמצעות ניתוח סטטיסטי של אירועי העבר, בפרט הודות להנחה שאירועים נוטים להתפלג באופן נורמלי. טאלב מציין כי בניגוד להתפלגות נורמלית, לעיתים רבות פונקציות אחרות מתארות טוב יותר את המציאות. הפונקציות האלה מתאפיינות על ידי דעיכה אטית של ההתפלגות עבור ערכים גדולים - לכן הסתברות של חריגות גדולות מן הממוצע די גבוהה. מקובל לומר שלהתפלגויות אלה יש זנב ארוך. טאלב גם מזכיר בהקשר זה את האובייקטים שיש להם אותו המבנה (ואותה התנהגות) בסקאלות שונות - פרקטלים. הוא גם מרחיב את המושג של סקלביליות על תופעות מגוונות בחיים. לדוגמה, מקצועות - סופרת מוצלחת (כמו ג'יי קיי רולינג) לא צריכה לכתוב פי עשרה ספרים כדי להוסיף עוד אפס לסכום הרווחים שלה. חשיבותם של האובייקטים הפרקטליים במדע המודרני, כולל סטטיסטיקה ותורת האקראיות, נתגלתה על ידי בנואה מנדלברוט. מעבר לכך, הוא מדגיש כי אירועים מסוימים הם חסרי תקדים לחלוטין ולא ניתן היה להסיקם בשום אופן מתוך אירועי העבר. הסיבה לכך שבמערכות רבות (למשל, במערכת של אטמוספירה, שקובעת את מזג האוויר) מספיק לעשות שגיאה קטנה מאוד בהערכה של תנאי ההתחלה כדי לאבד לגמרי את יכולת החיזוי.
טאלב רואה הרבה מהתגליות המדעיות החשובות בהיסטוריה כברבורים שחורים, לא מכוונים ובלתי צפויים. דוגמאות אחרות של טאלב לאירועי ברבור שחור הם פיגועי 11 בספטמבר, מלחמת העולם הראשונה, פירוקה של ברית המועצות, תחילת השימוש באינטרנט והתמוטטויות בורסה שונות ואסונות טבע. למשל, גל הצונאמי המתרחש רק לאחר רעידת אדמה משמעותית הוא אירוע נדיר כל כך, שנוטים להתעלם מאפשרות התרחשותו. אלא שהשפעותיו עשויות להיות כה כבדות, עד שהתעלמות שכזו תוביל בהכרח ובוודאות של מאה אחוזים לאסון רב נפגעים, ביום שבו תתרחש רעידת האדמה. טאלב ממליץ, לפיכך, להתייחס לאפשרות של התמוטטות הרת-אסון בתחום מסוים כאל ודאות, ולהיות מוכן להתמודד איתה.
בתחילת 2020, היו שראו בהתפרצות מגפת הקורונה ברבור שחור, אך טאלב עצמו התנגד לתיאור זה וטען שהמגפה הייתה צפויה מראש.
קטרינה פריץ'
קטרינה פריץ' (בגרמנית: Katharina Fritsch; נולדה ב-14 בפברואר 1956) היא פסלת בינלאומית, ופרופסור לפיסול, אשר חיה ועובדת בדיסלדורף, גרמניה. ב-1995 ייצגה את גרמניה בביאנלה בוונציה, זוכת פרס מפעל חיים בביאנלה של ונציה ב-2022.
ביוגרפיה
בשנת 2001 מונתה פריץ' לפרופסור לפיסול באקדמיה לאמנויות יפות, מינסטר, תפקיד בו כיהנה עד 2010. כיום היא פרופסור לפיסול באקדמיה לאמנות דיסלדורף. היא חברה באגודת האמנים הגרמנית ומאז 2010 חברה מלאה באקדמיה למדעים ואמנויות נורדריין-וסטפאל בגרמניה.
ב-2022 זכתה בפרס אריה הזהב בביאנלה ה-59 של ונציה. הפסל שיצרה ב-1987, פילה בגודל טבעי, הוצג בתערוכה במיקום מרכזי.
קריירה
פריץ' ידועה בפסליה ובמיצבים שלה המחייה אובייקטים מוכרים ברגישות צורמת ומדהימה. האיקונוגרפיה של יצירותיה שאובה ממקורות רבים ושונים, כולל נצרות, תולדות האמנות ופולקלור. בילדותה נהגה לבקר אצל סבה, מוכר של ציוד אמנות של פייבר-קסטל דבר אשר השפיעה על עבודתה. בעבודתה היא מושפעת מעבודתו של מרסל דושאן על ידי תגובה לרעיונותיו ושינוי תפיסת הצופים לגביהם.
העבודות המוכרות ביותר שלה הן מלך החולדות (1993), מעגל ענק של חולדות פוליאסטר שחורות, שנכללו בביאנלה בוונציה בשנת 1999. עבודות אחרות כוללות את "נזיר" (2003), דמות גברית סטואית ומונוכרומטית, עשויה מוצק פוליאסטר עם משטח שחור מט חלק; "קבוצה של דמויות" (2006-2008), מיצב של תשעה אלמנטים; והאן/קוק (2010), תרנגול בגובה 4.5 מטרים בכחול אולטרה-מרין שיוצג על הבסיס הרביעי בכיכר טרפלגר בלונדון מיולי 2013 עד ינואר 2015.
בתהליך העבודה שלה, משלבת פריץ' את טכניקות הפיסול המסורתי עם אלו של הייצור התעשייתי. בעוד שרבות מיצירותיה המוקדמות נעשו בעבודת יד, פריץ' מייצרת כעת רק את הדגמים של הפסלים שלה ולאחר מכן מוסרת אותם למפעל לייצור, לפי "מפרט כמעט פתולוגי". היא משתמשת בדגמים הללו ליצירת תבניות, מהן יצוקים הפסלים הסופיים בחומרים כמו גבס, פוליאסטר ואלומיניום. רבים מיוצרים כמהדורות, כלומר מספר יציקות נלקחות מתבנית אחת. פריץ' משתפת פעולה לעיתים קרובות עם דוגמן בשם פרנק פנסטרמאכר. אחת המוזות שלה. הוא "מייצג את ה'אדם' הגנרי ביצירות כמו שלושת האנשים ה'רעים' שלה: הנזיר, הדוקטור והמטפל. התהליך של פריץ' ביצירת דמויות אנושיות דומה ליצירות החיות או החפצים שלה. היא מצלמת את הדוגמן, מנסה רעיונות ומתעדת את פרטי עמידתו של הדוגמן. ביצירת התבנית היא וטכנאי הגבס שלה מכסים את הדגם בוזלין ויוצרים את התבנית מלמעלה. לאחר סיטואציה דרמטית, קרוב למוות, שבה פרנק היה מכוסה יותר מדי גבס והכחיל, כשראשו "נשען קדימה" לאחר פריץ' סיימה את תבנית הגבס, היא משתמשת בסיליקון כדי ליצור מודל הפוך ולאחר מכן בפוליאסטר כדי ליצור מודל ישר מהסיליקון. החלקים השונים מחוברים יחד בקפידה כי "המשטח צריך להיות מושלם לחלוטין."לאחר מכן פריץ' צובעת או מרססת את הפסל כדי לסיים אותו.
תערוכות
פריץ' העלתה מספר רב של תערוכות יחיד ותערוכות במוזיאונים וגלריות ברחבי העולם. היא ייצגה את גרמניה בביאנלה בוונציה 1995 והציגה תערוכות יחיד במוזיאונים ברחבי אירופה וארצות הברית, כולל המוזיאון לאמנות מודרנית בבזל, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, המכון לאמנות של שיקגו, מוזיאון טייט מודרן בלונדון ו-K21 בדיסלדורף. ב-2009 עבודתה הייתה נושא לרטרוספקטיבה בקונסהאוס ציריך וב-דיכטורהאלן, המבורג. בשנת 2013 היא יצרה את Hahn / Cock, פסל ענק של תרנגול כחול בוהק, עבור כיכר טרפלגר בלונדון. גרסאות של העבודה מוצגות כעת בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון ובמרכז האמנות ווקר במיניאפוליס.
פריץ' השתתפה גם בתערוכות קבוצתיות רבות, כולל הביאנלה של סידני (1988), הביאנלה ה-46 בוונציה (1995), הביאנלה ה-48 בוונציה (1999), הביאנלה גוואנגג'ו (2010), הביאנלה ה-54 בוונציה (2011), וכן הביאנלה ה-59 של ונציה (2022).
בועז יכין
בועז יָכִין (באנגלית: Boaz Yakin; נולד ב-20 ביוני 1966) הוא במאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי ממוצא ישראלי.
ביוגרפיה
יכין נולד בניו יורק שבארצות הברית, לזוג הורים ילידי-ישראל, שהכירו בפריז בעת שלמדו אצל מרסל מרסו את אמנות הפנטומימה. אביו ממשפחה יהודית-ספרדית, ואמו ממשפחה יהודית-אשכנזית. הוא למד בישיבה, על אף שהוריו היו חילוניים, ולאחר מכן עבר לבית ספר למדעים ברובע הברונקס. דודיו הם עזרא יכין לוחם לח"י לשעבר, דוד יכין לוחם אצ"ל לשעבר והצייר אברהם יכין.
יכין למד קולנוע בסיטי קולג' של האוניברסיטה העירונית (CUNY) בניו יורק, ולאחר מכן עבר ללימודים באוניברסיטת ניו יורק (NYU). את התסריט הראשון פרי עטו כתב בגיל 19.
קריירה
בתום לימודיו החל לעבוד בתעשיית הקולנוע, ונטל חלק בכמה פרויקטים של חברות הפקה שונות. הסרט הראשון שכתב אשר יצא לאקרנים בארצות הברית היה "המעניש" בכיכובו של דולף לונדגרן. סרטו הבא כתסריטאי שיצא לאקרנים היה "שיעור באש" (1990) בכיכובם של קלינט איסטווד וצ'ארלי שין. בסרטו הבא החליט לעסוק בנושאים אישיים יותר, וכתב את "פרש", המבוסס על חוויותיו ברחובות ניו יורק בה גדל. יכין אף ביים את הסרט, והוא זכה עבורו בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס 1994.
בסרטו הבא שוב שאב השראה מחוויותיו האישיות, בעת לימודיו בישיבה ומהזמן שבילה בקרב הקהילה החרדית בניו יורק; סרטו "אשת חיל מי ימצא" (1998) בכיכובה של רנה זלווגר, שכתב וביים, עסק באישה יהודייה צעירה המתקשה להשלים עם עולמה החרדי. ב-2000 ביים לראשונה סרט שלא הוא כתב, "לזכור את הטיטאנים" (2000), שהיווה הצלחה קופתית גדולה, ונחשב סרטו הראשון שחדר למיינסטרים.
בפסטיבל סאנדנס 2009 היה חבר בצוות השופטים שהכריע בהתמודדויות סרטי הדרמה (US Dramatic Competition).
בשנים 2010-2013 ביים/כתב/הפיק מספר שוברי קופות: "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" (2010), "קוד שמור" (2012) ו"האשליה" (2013).
ב-2015 יצא לאקרנים סרטו "מקס" על כלב שמסייע לכוחות המארינס באפגניסטן, וסובל מפוסט-טראומה משירותו לאחר חזרתו לארצות הברית.
ב-2018 יצא סרט האימה של יכין "Boarding School", בכיכובו של לוק פראל.
חיים אישיים
בשנים 2004-2012 היה נשוי למפיקה והבמאית הישראלית עלמה הראל.
כוח גדעון
כוח גדעון (באנגלית: Gideon Force) היה כוח מיוחד קטן של לוחמים אפריקאים בפיקוד בריטי, אשר פעל כיחידת עילית כסיוע לכוחות האתיופיים הסדירים והלא סדירים (ה"פטריוטים") שלחמו נגד כוחות הכיבוש האיטלקי באתיופיה במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה. מקים הכוח ומפקדו היה מייג'ור (שקודם מאוחר יותר ללוטננט קולונל) אורד וינגייט.
הכוח פעל במדינה תחת תנאים קשים, בקצהו של קו אספקה ארוך ומסובך בו מתו כ-15,000 גמלים אשר שימשו לתובלה צבאית. כוח גדעון והפטריוטים הצליחו להשמיד את הכוחות האיטלקיים שמולם פעלו, בפיקודו של גוליילמו נאסי, כובש סומלילנד הבריטית, במהלך מערכה שנמשכה שישה שבועות והסתיימה בלקיחתם בשבי של 1,100 איטלקים, 14,500 כוחות עזר אתיופיים, תריסר תותחים, מספר גדול של מקלעים, רובים ותחמושת ומעל 200 בהמות משא.
כוח גדעון פורק ב-1 ביוני 1941, וינגייט הורד בחזרה לדרגתו הקודמת ושב למצרים, כמו גם חיילים רבים שהשתייכו לכוח, ורובם הצטרפו לקבוצת המדבר ארוכת הטווח של המחנה השמיני.
מזרח אפריקה האיטלקית
במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה הובס הצבא המלכותי האיטלקי בידי כוחותיו של מנליק השני, קיסר אתיופיה, בקרב עדווה. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה פלשה איטליה הפשיסטית באוקטובר 1935 משטחי סומלילנד האיטלקית ואריתריאה. ב-9 במאי 1936 הכריז הדיקטטור האיטלקי, בניטו מוסוליני, על הקמתה של מזרח אפריקה האיטלקית, שהורכבה מסומלילנד האיטלקית, אריתריאה ומאתיופיה, שנכבשה זה לא מכבר. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-10 ביוני 1940, הכריז מוסוליני מלחמה על בריטניה וצרפת, והפך את מזרח אפריקה האיטלקית לבסיס לאיום על הספנות הבריטית ששטה בים האדום ובתעלת סואץ. ממלכת מצרים שמרה על נייטרליות במהלך המלחמה, אם כי ההסכם האנגלו-מצרי משנת 1936 אפשר לבריטניה להחזיק כוחות צבא בממלכה במטרה להגן על תעלת סואץ. שטח סודאן של ימינו נחשבה כקונדומיניום (משטר משותף) של שתי המדינות וננודעה כ"סודאן האנגלו-מצרית". מצרים, תעלת סואץ, סומלילנד הצרפתית וסומלילנד הבריטית היו חשופות לפלישה איטלקית, אך מוסוליני היה מעוניין בניצחונות למטרות תעמולה בסודאן ובמזרח אפריקה הבריטית (שטחי קניה, טנגניקה ואוגנדה של ימינו). המטה הכללי האיטלקי (Comando Supremo) תכנן לצאת למלחמה רק ב-1942, ובקיץ 1940 לא היו כוחותיו ערוכים למערכה ארוכה ולכיבוש שטחים גדולים באפריקה.
פיקוד המזרח התיכון
וייוול התמודד עם המצב באמצעות ביצוע פעולות השהיה במזרח אפריקה שהומלצו על ידי אגף המבצעים שלו באוגוסט 1940. הומלץ לקיים לחץ מתמיד על האיטלקים בכל מקום עד שיכלו את משאביהם, ולבצע פעילות התקפיות מוגבלות באזור קסאלה שבסודאן ולאחר מכן התקדמות לעבר קיסמאיו עד ינואר או פברואר 1941. בסוף אוקטובר 1940 נועד בח'רטום שר החוץ הבריטי אנתוני אידן עם הקיסר האתיופי הגולה, היילה סלאסי, ואחרים, במטרה לסייע למאמץ הבריטי באמצעות עידוד מהומות אזרחיות, בעיקר באתיופיה, שם חצה כוח 101 את הגבול ב-12 באוגוסט, והוסכם בוועידה על קבלת תמיכה מכוחות אתיופיים לא סדירים באזור. בנובמבר 1940 זכו הכוחות הבריטיים ביתרון מודיעיני חשוב, כאשר הצליח מטה התקשורת הממשלתית בבלצ'לי פארק לפענח את הצופן האיטלקי בו נעשה שימוש במזרח אפריקה, ומאוחר יותר באותו חודש פוענח גם הצופן החלופי שהיה בשימוש חיל האוויר המלכותי האיטלקי בידי המשרד המשולב של פיקוד המזרח התיכון.
כוח 101
אל גדוד הגבול שהשתייך לכוח ההגנה של סודאן, שהוקם במאי 1940, הצטרפו בח'רטום שני גדודים נוספים, הגדוד האתיופי ה-2 והגדוד האריתראי ה-4, שהוקמו ממתנדבים שהיגרו לקניה. מרכזי מבצעים, שכללו קצין, חמישה מש"קים ומספר לוחמים אתיופים מובחרים הוקמו ואומנו בלוחמת גרילה על מנת לתפקד כסגל פיקודי, וכמיליון לירות שטרלינג הוקצבו כדי לממן את הפעולות. מייג'ור אורד וינגייט נשלח לח'רטום כדי להצטרף למפקדת הכוחות בסודאן, וב-20 בנובמבר הוטס וינגייט כדי להפגש עם סנדפורד עמוק בתוך השטח האיטלקי, וחיל האוויר המלכותי הצליח להפציץ את דאנגילה, לפזר כרוזי תעמולה ולהעביר אספקה לידי כוח 101, פעולות שתרמו להעלאת מורל הכוחות האתיופיים, שסבלו רבות מהכוח האווירי האיטלקי במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. כוח 101 הצליח לשכנע מספר קבוצות מורדים צפונית לאגם טאנה להציב מארבים לכוחות האיטלקיים על כביש מטמה-גונדר, וחיל המצב האיטלקי בוולקאיט נסוג ממנה בפברואר 1941.
תוכניות הבריטים והקמת כוח גדעון
וינגייט קיבל את המשימה של כיבוש דאנגילה ובורה, כשבכל אחת מהן החזיקה חטיבה קולוניאלית איטלקית, ששמרו על הכביש לבארדר גיאורגיס, על מנת לספק בסיס עבור סלאסי. הפטריוטים האתיופיים הצטוו לתקוף את הכבישים הראשיים מגונדר לאדיס אבבה כדי לרתק כמה שיותר כוחות איטלקיים להגנה על הדרכים המובילות לבירה.
מחוז גוג'ם
לאחר התבוסות ביוון ובצפון אפריקה, דיווחים מוגזמים על עוצמת הכוחות הבריטיים והאתיופיים המוצבים בסודאן ועוינות גוברת מצד האוכלוסייה המקומית, נראתה נסיגה איטלקית ממערב גוג'ם לבארדר גיאורגיס ולדברה מרקוס כבלתי נמנעת. מכיוון שנסיגה כזאת תאפשר את פתיחת הכביש הדרוש לבריטים הגיע ב-19 בפברואר כוח גדעון למטאקל בנתיב שאפשר מעבר גמלים. סלאסי וכוח גדעון כינסו את האתיופים הפטריוטים והודיעו על הגעתו של הקיסר באמצעות שימוש ברמקולים, וגרמו למנהיגים מקומיים ולאסקרי איטלקיים לערוק. חיל המצב בדאנגילה נסוג ממנה לבארדר גיאורגיס ווינגייט הורה על תקיפת חילות המצב הנותרים והשמדתם תוך שימוש בטקטיקות של לוחמת גרילה כדי להטעות את האיטלקים באשר לאיום הנשקף להם.
בין 27 בפברואר ל-3 במרץ הטריד כוח גדעון את המבצרים האיטלקיים בבורה, השתמש ברמקולים לצורכי תעמולה והונאה וגרם למגינים להאמין שהם ניצבים בפני כוח משמעותי, במקום מול 450 איש, מה שהוביל לעריקות נרחבות. ב-4 במרץ, מחשש שהדרך לדברה מרקוס נמצאת תחת איום, נסוג מפקד הכוח האיטלקי, קולונל נטאלה, לדמבאצ'ה, שעל הכביש לדברה מרקוס. כשגדוד הגבול בעקבותיהם, נתקלו האיטלקים הנסוגים בגדוד האתיופי ה-2 ממערב לדמבאצ'ה. בקרב איבדו האיטלקים 400 נפגעים, 2,000 שבויים, ארבעה תותחים, מספר כלי רכב ואספקה. הגדוד האתיופי איבד כ-100 איש ומספר גדול של בהמות משא, וכוחו ירד לזה של פלוגה. הקצה המערבי של הכביש לגוג'ם שוחרר, וסלאסי נכנס לבורה ב-14 במרץ. המבצרים בהם החזיקו האיטלקים בדברה מרקוס הפכו למאחז האיטלי המערבי ביותר, ווינגייט הטיל עליהם מצור באמצעות גדוד הגבול, כאשר היחידות האחרות של כוח גדעון נשלחו לעבר הנילוס הכחול.
ראס האילו הופיע עם כמה אלפי תומכים והצטרף לאיטלקים בדברה מרקוס, כאשר באותו הזמן הבין נאסי כי הדיווחים באשר לגודלו של כוח גדעון היו מוגזמים. קולונל נטאלה הודח והוחלף בקולונל מראבנטאנו. נאסי הכריז כי בורה תיכבש מחדש תוך זמן קצר, כבש את מבצר עמנואל ותקף את הכוח הבריטי בבארדר גיאורגיס. בפני וינגייט עמדו הברירות של נסיגה לעבר בורה או של התקפה מול כוח איטלקי עדיף, והוא החליט לתקוף. התקפות גרילה בוצעו לאחר רדת החשיכה לאחר הכנה קפדנית ותוך הפגנת תעוזה ומשמעת מצד החיילים הסודאנים. באמצע הלילה זחלו חבורות קטנות של כ-50 איש כל אחת והגיעו סמוך מאוד לעמדות האיטלקיות, ואז תקפו אותן באמצעות כידונים ורימוני יד. בתחילת אפריל נסוגו המגינים האיטלקיים אל רצועת ההגנה הפנימית של דברה מרקוס. דוכס אאוסטה, המפקד האיטלקי במזרח אפריקה, הורה על נסיגה ב-4 באפריל, וכ-12,000 איש (כולל כ-4,000 נשים) החלו במסע של כ-320 ק"מ לעבר ספרטאק ומשם לדסי (Dessie). ההתקפה על בארדר גיאורגיס, בפיקודו של קולונל אדריאנו טורלי, עם חמישה גדודים שנעזרו בארטילריה, נכשלה גם היא. סלאסי נכנס לדברה מרקוס ב-6 באפריל, ביום בו נכבשה אדיס אבבה מדרום. ההצלחה הבריטית בקרבות באריתריאה, סומליה האיטלקית ודרום אתיופיה שינתה לחלוטין את המצב האסטרטגי, והמדיניות הבריטית העדכנית הייתה להמליך מחדש את סלאסי כקיסר אתיופיה, ולגייס את הפוטנציאל הצבאי האתיופי לסיוע בחיסול חילות המצב האיטלקיים ששרדו.
וינגייט הורה לכוחות הלא-סדירים של בילאי זלקה, בסיוע מחלקה מהגדוד האתיופי בפיקודם של מייג'ור וילפרד ד'סיגר (Wilfred Thesiger) וקפטן פולי, לחסום את דרך הנסיגה מדברה מרקוס ולמנוע מהאיטקים לחצות את הגשר שמעל הנילוס הכחול. ככל הנראה היה זלקה בקשר עם האילו, הורה לכוחותיו שלא לפעול והאיטלקים הצליחו לחצות את הנהר לכיוון אדיס דרה. שלוש מחלקות מגדוד הגבול ואחת מהגדוד האתיופי המשיכו במרדף, זאת על אף שהתחמושת והאספקה שלהם כמעט אזלה. בסוף אפריל הגיעו שני מרכזי מבצעים כדי להדריך ולכוון את פעולותיהם של הפטריוטים, והפיקוד עליהם הועבר למייג'ור נוט מכוח 101. האוכלוסייה המקומית נותרה חסרת רצון להשתתף, אך באמצעות שימוש בערמה ובהונאה הצליחו הכוחות הבריטיים הרודפים למנוע מהאיטלקים להתארגן כראוי, ותפסו את המתלול שלפני אדיס דרה.