cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ציסטה פילונידלית
גורמים לתופעה
צמיחה פנימית של שערה נחשבת לאחת הסיבות לציסטה פילונידלית וסיבה אחרת הנחשבת לגורמת לתופעה הנה ישיבה ממושכת המפעילה לחץ על אזור עמוד השדרה שבאגן. טראומה לא נחשבת לגורם לתופעה; אמנם, אירוע כזה עלול לגרום לדלקת בציסטה קיימת. עם זאת, ישנם מקרים בהם הציסטה יכולה להתרחש חודשים לאחר פציעה מקומית באזור האגן. כמה חוקרים הציעו כי ציסטות פילונידליות עשויות להיות תוצאה של גומה פילונידלית מולדת. הזעת יתר יכולה גם לתרום להופעתה של ציסטה פילונידלית. לחות אזורית יכולה למלא ולמתוח את זקיק השיער, וזה מסייע ליצור סביבת בעלת שיעור חמצן נמוך המקדמת את הצמיחה של חיידקים אנאירוביים, הנמצאים לעיתים קרובות בציסטות פילונידליות. נוכחות של חיידקים ורמות חמצן נמוכות מעכבות את ריפוי הפצע ומחריפות אותו עד לכדי ציסטה פילונידלית.
אבחנה מבדלת
באופן כללי, ציסטה פילונידלית יכולה להידמות לציסטה דרמואידית שהיא סוג של טרטומה (גידול תא נבט). בפרט, ציסטה פילונידלית באזור העכוז יכולה להידמות לטרטומה סקרוצקייגלית. אבחנה מדויקת ונכונה חשובה כיוון שכל הטרטומות דורשות כריתה כירורגית מלאה; במידה ואפשר, ללא כל דליפה, והתייעצות עם אונקולוג.
טיפול
הטיפול עשוי לכלול מתן אנטיביוטיקה, קומפרסים חמים, ומריחה של משחות דפילציה. במקרים חמורים יותר, ייתכן שיהיה צורך בדיקור הציסטה או טיפול כירורגי. הדיקור מבוצע באמצעות הרדמה מקומית, עם זמן ההחלמה שבדרך כלל אורך פחות משבוע. הטיפול הכירורגי השמרני ביותר ,"קטיפת בור" שפותח על ידי בסקום פשוט יחסית וניתנת לביצוע במשרד של הרופא, כולל כאב מינימלי ודורש רק כמה ימים לריפוי. הליך זה הרבה פחות פולשני מאשר החלופות, אבל הוא לא מבוצע לעיתים תכופות בארצות הברית. ההליך מספק תוצאות טובות, התאוששות מהירה, וחשוב לציין כי במקרים בהם ההליך לא הצליח, אפשרויות נוספות עבור יותר ניתוח פולשני עדיין יכולות להתבצע.
במהלך הניתוח ניתן להסיר גם את הסינוס בטכניקת "הרמת שסע" או "תפר z", הניתוח נעשה בדרך כלל תחת הרדמה כללית. גישה זו שימושית במיוחד כאשר מדובר בציסטה מסובכת או כשיש ריבוי הישנויות, לאחר שימוש בשיטה זו בדרך כלל נשארת מעט רקמה צלקתית שטחית באזור שבין לחיי העכוז, ובצורה זו ישנו פחות סיכון להישנות. בגישה זו בדרך כלל יש התאוששות מהירה יותר מאשר בשיטת הניתוח המסורתי, אולם יש פחות מנתחים המיומנים בהליך הרמת שסע. ולכן, הליך זה עשוי להיות נגיש לחולים בהתאם למיקומם הגאוגרפי. ציסטות פילונידליות נוטות לחזור בעיקר אם התפרים נעשו בקו האמצע של הציסטה, ולא רחוק ממנו. חתך רחוק מקו האמצע של הציסטה מועדף, במיוחד בהתחשב באחוזי ההחלמה המועטים שיש לריפוי בעזרת חתך אמצע.
טכניקה זעירה ולא פולשנית בטיפול בסינוס פילונידלי היא בעזרת דבק פיברין. טכניקה זו גורמת לפחות כאב מאשר טיפולים מסורתיים, ויכולה להתבצע תחת הרדמה מקומית או הרדמה כללית, אינה דורשת חבישה ומאפשרת לחזור לפעילות רגילה תוך יום עד יומיים. התוצאה בטווח הארוך של תדירות ההישנות דומה לתוצאה של טכניקות יותר פולשניות אחרות. דבק פיברין הוכח כטיפול יותר טוב בציסטות מאשר חלופות פולשניות אצל ילדים, שחזרה לפעילות רגילה וכאב מינימלי לאחר ניתוח חשובים במיוחד.
טכניקת כירורגיה בפלישה מינימלית פותחה בישראל על ידי משה גיפס בשנת 2008. השיטה שפותחה בישראל דומה לתיאור הראשון של טכניקת "קטיפת הבור" שפורסמה ב-1980. בהליך זה, מקדחה או מכשיר ביופסיה פועלים מתוך ליבת הציסטה ומסירים את הרקמה הנגועה ואת הציסטה ומשאירים רק חורים קטנים לריפוי. החזרה לשגרה אחרי הליך זה תתבצע לאחר יום או יומיים לאחר ניתוח, בלי או עם מינימום כאב. שתי הפרוצדורות שולבו בהצלחה ברומא.
בעוד שאחוזי ההתאוששות לרוב גבוהים, חלק מהחולים סובלים מהשפעות לטווח הארוך. ישנם מקרים מתועדים אשר כוללים חולים עם המשך הכאב לאחר הניתוח במשך שנים לאחר ההליך הכירורגי. עיקרי התלונות כוללים כאב כאשר יושבים במשך תקופה ארוכה של זמן, או שחיקה בחיבור בין הגב התחתון לעכוז.
אטימולוגיה
משמעות המילה פילונידלי היא קן של השיער, המילה נגזרת מן המילים בלטינית שיער (pilus) קן (nidus). מצב זה תואר לראשונה על ידי הרברט מאיו בשנת 1833. ר. מ. הודג'ס הייתה הראשונה להשתמש בביטוי ציסטה פילונידלית כדי לתאר את התופעה בשנת 1880.
התופעה הייתה נפוצה בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. המצב כונה בכינוי "מושב ג'יפ" או "מחלת רוכבי הג'יפ", בגלל שהחולים שהגיעו עקב הציסטה לרוב נסעו בג'יפים לתקופות ממושכות. הרוכבים נסעו בדרך כלל בדרכים קשות עם הרבה מהמורות והאמונה הרווחת הייתה שהציסטה התפתחה עקב הגירוי והלחץ על עצם הזנב.
השבעת נשיא רוסיה
השבעה נשיא הפדרציה הרוסית היא האירוע הרשמי לציון תחילת כהונה חדשה בת שש שנים של נשיא הפדרציה הרוסית. ההשבעה לתפקיד מתקיימת עבור כל תקופת כהונה, גם כאשר נשיא ממשיך בתפקיד לתקופת כהונה שנייה. את שבועת המשרה עצמה מנהל נשיא בית המשפט לחוקה בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית הקובעת, כי על הנשיא להישבע אמונים לפני שיוכל להתחיל בתפקידו. לאורך השנים, הורחב טקס ההשבעה מאירוע פשוט ליום שלם של טקסים חגיגיים, הכולל מצעדים, נאומים ונשפים.
טקס ההשבעה של נשיא רוסיה, נערך עם סיום שש שנות הכהונה של נשיא הפדרציה הרוסית שנבחר בבחירות הקודמות, או ב-30 יום שלאחר הכרזת ועדת הבחירות המרכזית על תוצאות הבחירות לנשיאות רוסיה. מאז שנת 2000 יום השבעתו לתפקיד של הנשיא הוא 7 במאי, כאשר כהונת הנשיא מתחילה ב-10 בצהריים באותו יום, או ב-11:45. מאחר שה-7 במאי הוא יום השנה של משמר הקרמלין, נהוג כי הנשיא לאחר טקס ההשבעה סוקר את המשמר ומברך את חיילי המשמר לרגל חגם.
ההשבעה האחרונה שהתקיימה היא השבעתו של ולדימיר פוטין, ביום שני, ה-7 במאי 2018, שציינה את תחילת הכהונה שלו כנשיא, לאחר שנבחר לתפקיד בפעם הרביעית.
טקס ההשבעה
סדר הליך הטקס לא מוסדר בחוק. עם זאת, סעיף 82 בחוקה הרוסית קובע כי עם כניסתו לתפקיד, נשיא רוסיה נשבע בפני העם בטקס חגיגי בנוכחות חברי מועצת הפדרציה, חברי הדומה הממלכתית ושופטי בית המשפט החוקתי של רוסיה.
<font color="#0b0617" style="background-color: rgb(254, 246, 231);"> יצוין כי ב-18 באפריל 1996, ביוזמת חברי הדומה הממלכתית פותחה והוגשה טיוטת החוק הפדרלי "אודות כניסתו לתפקיד של הנשיא הנבחר של הפדרציה הרוסית" (מספר 2–96700069). בפרק השני של הצעת החוק נקבעו הפרמטרים העיקריים של הטקס: מקום (בקרמלין), אופי המשתתפים, אופן העברת הסמלים של הכוח הנשיאותי, חובת תחנות הטלוויזיה לשדר את הטקס בשידור חי. סמלי הכוח הנשיאותי הם השרשרת הנשיאותית, נס הנשיא ועותק מיוחד של החוקה המוענק לנשיא. ברם, הצעת החוק נדחתה פעמיים: ב-20 ביוני 1996 הנשיא, ולאחר שהוכנסו תיקונים שלקחו בחשבון את ההצעות של הנשיא ב-17 ביולי 1996 על ידי מועצת הפדרציה. ב-2004, הדומה הממלכתית נסוגה מההצעה.
תאריך
התאריך המקורי עבור טקס ההשבעה נקבע ליום השלושים מאז ההכרזה הרשמית של ועדת הבחירות על תוצאות הבחירות הנשיאותיות. בפועל, הליך זה היה בשימוש 3 פעמים: ב-1991 (עם הקמת תפקיד נשיא רוסיה כשהטקס נערך בפעם הראשונה), ב-1996 (לקביעת המנצח, היה צורך בעריכת סיבוב שני והטקס נדחה עד אוגוסט, מה שהגדיל את הקדנציה הראשונה של ילצין בחודש נוסף והסתכם ב-5 שנים וחודש) ובשנת 2000 (כשסמכויותיו של ילצין הועברו לממלא מקום לפני המועד המקורי המיועד). מאז 2003 חוק "אודות הבחירות לנשיא הפדרציה הרוסית" מסדיר כי הנשיא הנבחר נכנס לתפקידו ביום הפקיעה של שש (או ארבע, לפני אימוץ התיקונים לחוקה) שנות כהונתו של הנשיא הקודם. ייעשה שימוש בהליך הישן אם תוקדמנה הבחירות או אם עד למועד פקיעת תוקפן של שש שנים מיום השבעתו של נשיא הפדרציה הרוסית, הלה יוחלף מסיבות שונות.
סדר ההשבעה של נשיא הפדרציה הרוסית
מאז 2000, הטקס נערך באולם אנדריי שבארמון הקרמלין הגדול. האורחים מתאספים באולמות גאורגי, אלכסנדר ואנדריי. באולם אנדריי מוצבת במה מכוסה בבד אדום. לפני כניסתו לתפקיד באופן רשמי, על הנשיא הנבחר לשאת שבועה מיוחדת. שבועה זו, הכתובה בחוקה, היא:
אף שבוריס ילצין ב-1991 נשא נוסח שבועה אחר:
טקס ההשבעה נערך באולם אנדריי הקדוש שבארמון הקרמלין הגדול, שבקרמלין של מוסקבה, במעמד חברי האספה הפדרלית של רוסיה, נציגי מערכת המשפט הרוסית, ראשי משלחות דיפלומטיות, נציגי הממשלה בשלטון המקומי, נציגי ממשלת רוסיה וחבריה ומוזמנים שהוזמנו במיוחד על ידי הנשיא הנבחר. לפני תחילת הטקס הנשיא היוצא בוחן את חיילי גדוד הקרמלין בפעם האחרונה כנשיא ומפקד עליון במסדר צבאי הנערך בככר הקתדרלה. טקס ההשבעה מתחיל כשהתזמורת הנשיאותית מתחילה בניגון "מארש ההכתרה החגיגי" מאת צ'ייקובסקי. מיד לאחר שהנשיא נשבע, התזמורת הנשיאותית מנגנת את השיר החותם מתוך האופרה "איוואן סוסאנין" של מיכאיל גלינקה ומשמר הקרמלין יורה בתותח להכריז על כניסתו לתפקיד של הנשיא החדש. לאחר טקס ההשבעה יוצא הנשיא ממבנה הקרמלין ובחצר הקרמלין נערך מצעד חגיגי של פרשים וחיילים ממשמר טקסי של משמר הקרמלין העובר בסך לפני הנשיא הנכנס שמביט בצועדים. הטקס משודר בשידור חי ברשתות טלוויזיה המסקרות את אירועי אותו יום ברוסיה.
בחוקת ברית המועצות הוזכרה החובה לשאת שבועה, אם כי תוכנה לא נכתב; לכן, כאשר מיכאיל גורבצ'וב הושבע לתפקיד נשיא ברית המועצות, במרץ 1990, הוא נשא מילות השבעה שחיבר בעצמו: "אני נשבע חגיגית לשרת באמונה את עמי ארצנו, להגן באדיקות על חוקת ברית המועצות ולהבטיח את זכויות וחירויות האזרח, למלא היטב את חובתי כנשיא ברית המועצות."
מכוניות (סרט)
מכוניות (באנגלית: Cars) הוא סרט אנימציה בבימויו של ג'ון לאסיטר, אותו הפיקו החברות וולט דיסני ופיקסאר. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב. הסרט מאניש מכוניות ועוסק בחייהן ובשאיפותיהן.
עלילה
במהלך המרוץ מתקשה מקווין להתרכז עד שדוק הדסון, שהגיע מהעמק, מתייצב כמנהל התחרות שלו ועוזר לו לצמצם את הפער. כשהקהל רואה אותו הוא מוחא צמיגים בהתרגשות ומקווין מתרגש מהמחווה. במהלך התחרות משתמש מקווין במספר פעלולים שלמד בעמק מחבריו החדשים. הצוות של צ'יק היקס לועגים לגואידו, מחליף הגלגלים של מקווין, אבל כאשר מקווין נכנס לטיפולו הם נותרים המומים מהמהירות בה פעל. במהלך הסיבוב האחרון של התחרות מוביל מקווין בהרבה על מתחריו כאשר המלך, המכונית הוותיקה המתמודדת כעת במרוצה האחרון נפגע בתאונה קשה בעקבות חוצפתו של צ'יק היקס. מקווין עוצר בחדות מטרים לפני הסיום, וחוזר אחורה כדי לעזור למלך להגיע לקו הסיום. צ'יק היקס מנצחת בתחרות, אבל כולם מתרשמים יותר ממקווין שעזר למלך ועל כן מקבלים את פני צ'יק היקס בקריאות בוז ובהשלכת חפצים לעברו לאחר קבלת הגביע. מקווין לומד כי ניצחון אינו הדבר החשוב ביותר. בסוף הסרט חוזר מקווין לעמק, שם כולם מרוויחים מהחסות שהוא נותן למקום.
על ההפקה
הסרט הופק אחרי שחברת דיסני וחברת פיקסאר חזרו לשתף פעולה לראשונה לאחר מחלוקת ביניהם ולאחר שנקנתה פיקסאר על ידי חברת וולט דיסני. זה הוא הסרט השביעי המופק על ידי פיקסאר. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 ביוני 2006, ובישראל ב-22 ביוני 2006.
הצלחת הסרט וסרטי המשך
הסרט זכה להצלחה גדולה בקופות הקולנוע וגרף כ-462 מיליון דולרים - סרט הילדים המצליח ביותר באותה שנה. בעקבות הצלחתו החלו אולפני פיקסאר לעבוד על סרט המשך, אשר עסק בעלילות מקווין וחבריו. הסרט יצא ביוני 2011 בארצות הברית וזמן לא רב לאחר מכן גם בישראל.
בסרט ההמשך נודע כי מקווין וחברו מטור מבקרים ברחבי העולם על מנת להשתתף במרוץ הגראנד פרי ומטר מתלווה לסוכן סודי.
ב-18 במרץ 2014 הוכרז כי עובדים על סרט המשך שני בשם מכוניות 3, באוקטובר 2015 נחשף כי הסרט יצא ב-16 ביוני 2017.
מכוניות מצוירות - הצ'יזבטים של מטור
זו היא מיני סדרה בערוץ דיסני המספרת על קורותיו של מטור בימים שהיה קטן.
סרט ספין-אוף
בעקבות סרט זה והסרט השני נוצר סרט ספין אוף שנקרא מטוסים. גם בסרט הספין-אוף אין בני אדם אלא כלי רכב (מטוסים, מכוניות, וכו'). הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 באוגוסט 2013 ובישראל ב-15 באוגוסט.
בלמניטים
בלמניטים (שם מדעי: Belemnoidea) היא קבוצה נכחדת של רכיכות גדולות ממחלקת הסילוניות שחיו בתקופות הקרבון עד הקרטיקון מלפני 358 מיליון שנים ועד לפני 66 מיליון שנים.
במראיהם הם דמו מאוד לתמנון והיו להם זרועות ארוכות וגמישות ועליהן כפתורי מציצה לאיכול הטרף. הם קרובי הדיונונים המודרניים, והיה להם גם כן שק דיו כמו קרוביהם המודרניים, אך שלא כדיונונים - היו להם 10 זרועות. שלדיהם הפנימיים היו גליליים ומחודדים ואורכם הגיע עד 22 ס"מ. בתת-המחלקה היו ארבע סדרות ו-22 משפחות.
קונכיית המין מגטאותיס גיגנתי שנמצאה באירופה ואסיה הגיעה לגודל של 46 ס"מ, מה שמרמז על אורך של 3 מטרים.
הקונכייה הפנימית של בלמניטים עשויה ארגוניט.
מיון
היו 4 סדרות של יצורים אלו:
אליס מאדגארדן
אליס מאדגארדן (באנגלית: Alice Mudgarden) היא הלהקה לה ניתנו הקרדיטים על השיר "Right Turn" מאלבומה של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס, Sap שיצא בשנת 1992.
השיר נכתב על ידי גיטריסט אליס אין צ'יינס ג'רי קאנטרל, והושר על ידי קאנטרל, וסולנה של הלהקה ליין סטאלי, יחד איתם שרו כריס קורנל מלהקת סאונדגארדן ומרק ארם מלהקת מאדהני.
אליס מאדגארדן הוא שילוב של כל שמותיהן שלוש הלהקות.
יומברו
יומברו (באנגלית: Umbro) היא יצרנית בגדי ספורט, נעליים, וציוד לכדורגל בפרט, שנוסדה בשנת 1924 באנגליה. משרדי החברה הראשיים נמצאים בעיירה צ'ידל שבאנגליה ופעילותה של החברה בינלאומית.
יומברו מעצבת, מייצרת ומשווקת ציוד וסטים למדי כדורגל עבור קבוצות מקצועניות. מוצריה נמכרים ביותר מ-90 מדינות ברחבי העולם. מאז 2012 החברה נמצאת בבעלות התאגיד האמריקני Iconix Brand Group.
בישראל, משמשת יומברו כמלבישה הרשמית החל מעונת 2019/2020 של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים מליגת העל, והחל מעונת 2023/2024 גם של קבוצת הפועל באר שבע.
יחסי סין–סנגל
היסטוריה
בתקופת שושלת צ'ינג כבר עבדו בסנגל פועלים סינים. ב-1858 הגיעו לסנגל 173 פועלים סינים, שם הפכו לפועלי בניין שונים. בנוסף, בין השנים 1880–1882, פועלים סינים מגואנגג'ואו, שאנטואו, שאנגחאי ועוד גויסו וחלקם הועברו לסנגל כדי להיות אחראים על בניית מסילת הברזל. לעובדים הסינים הסנגלים הללו הייתה עבודה קשה והם סבלו גם מבעיות בריאות ומלחמה מקומיות. סנגל הקימה את הפדרציה של מאלי עם מאלי (שנודעה אז כ"סודאן הצרפתית") ב-1959, ולאחר מכן פרשה מהפדרציה של מאלי שנה לאחר מכן והפכה למדינה עצמאית.
סנגל הכירה ברפובליקה העממית של סין בתחילת עצמאותה. המדינה ראתה את המצב של הרפובליקה העממית של סין השולטת ביבשת הסינית והרפובליקה של סין שנסוגה לטאיוואן כחלוקה לאומית, ונחשבה כתומכת בהצעת "שתי הסינים". באותה תקופה ניהלה סנגל משא ומתן עם הרפובליקה העממית של סין לכינון יחסים דיפלומטיים, אך לא הייתה מוכנה לגרש את נציג הרפובליקה של סין, וקיוותה שהרפובליקה העממית של סין לא תקים שגרירות בדקר, בירת המדינה, ושגריר הרפובליקה העממית של סין במדינות זרות ישמשו גם כשגריר בסנגל. הרפובליקה העממית של סין דרשה שסנגל תגרש תחילה את הנציג המקומי של הרפובליקה של סין, ותהליך כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. לאחר מכן יצאו ידיעות כי נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון עומד לבקר ברפובליקה העממית של סין, ונשיא סנגל לאופולד סדאר סנגור הצהיר כי האומות המאוחדות זקוקות להשתתפותה של הרפובליקה העממית של סין, אך התנגד להדרה של הרפובליקה הסינית; הרפובליקה העממית של סין שלחה משלחת לסנגהור ולהציג מכתב אישי מג'ואו אנלאי, ראש הממשלה של הרפובליקה העממית של סין, ומאידך טאיוואן גייסה את נשיאי חוף השנהב, מדגסקר וזאיר לכתוב לסנגל, תוך שתדלנות מהצד השני לא להכיר ברפובליקה העממית של סין.
עם זאת, סנגל תמכה לבסוף בהחלטה 2758 של העצרת הכללית של האו"ם, לטובת החלפת הרפובליקה של סין במושב האומות המאוחדות על ידי הרפובליקה העממית של סין, והודיעה כי היא מכירה ברפובליקה העממית של סין כממשלה הלגיטימית היחידה של סין וברצונה להמשיך לשמור איתה על יחסי ידידות. סנגל ביקשה מהרפובליקה של סין לא למשוך את צוות החקלאות שנשלח לסנגל, והציעה שהרפובליקה של סין תשנה את שם המדינה ל"טאיוואן", דבר שנדחה על ידי סין. מאוחר יותר, כוננה סנגל יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ב-7 בדצמבר 1971.
באוקטובר 2005, סנגל והרפובליקה העממית של סין חתמו על אמנה משותפת, חידשו את היחסים הדיפלומטיים ושלחו שגרירים זו לזו. נשיא סנגל עבדולאי ווייד כתב לנשיא צ'ן שואי-ביאן של הרפובליקה של סין, ואמר כי הוא ישמור רק על עסקים ושלום עם טאיוואן בעתיד. הרפובליקה של סין מאמינה כי המהלך של סנגל נבע מהדחף והלחץ של הרפובליקה העממית של סין, וביקרה את הרפובליקה העממית של סין על כך ש"כישפה ופיתתה" את הנשיא המקומי והביאה ל"תפנית דיפלומטית" על ידי פוליטיקאים שאפתניים.
יחסי כלכלה ומסחר
לפי הנתונים באתר המרכז לחקר מורכבות כלכלית, סחר הייצוא מסין היבשתית לסנגל נמצא במגמת עלייה מ-2003 עד 2013, וב-2013 הוא עלה בחדות מפחות מ-500 מיליון דולר לכמעט מיליארד דולר. סחר היצוא של סנגל לסין תנודתי יותר, עם עליות וירידות מרובות. בשנת 2013, סנגל ייצאה בשווי פחות מ-40 מיליון דולר לסין היבשתית; ייצוא של סנגל של שמן בוטנים לסין היה ברמה גבוהה ב-2011, אך הוא צנח לאחר מכן. סין היבשתית הייתה מקור היבוא הגדול ביותר של סנגל ב-2013.
יחסי תרבות
אוניברסיטת ליאונינג בסין ואוניברסיטת דקר בסנגל חתמו על הסכם בסוף מרץ 2011 להקמת משותף של מכון קונפוציוס באוניברסיטת דקר; בנוסף למכון קונפוציוס, חלק מהאוניברסיטאות בסנגל מספקות גם את הוראת השפה הסינית. הקורס פופולרי בקרב סטודנטים מקומיים, וכמה בוגרים עובדים בטלוויזיה המרכזית של סין לאחר סיום הלימודים. הרפובליקה העממית של סין גם מעניקה מלגות לסטודנטים סנגלים: בשנות הלימודים 2006–2009, בסך הכל קיבלו 70 סטודנטים סנגלים מלגות מהממשלה הסינית ויצאו ללמוד בסין.
בית המלכה
בית המלכה (באנגלית: Queen's House) הוא מבנה בגריניץ' שבמזרח לונדון המהווה חלק מהמוזיאון הימי הלאומי של הממלכה המאוחדת ואתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
הקמת המבנה
המבנה תוכנן על ידי האדריכל איניגו ג'ונס ונבנה בשנים 1616-1617 עבור אן מדנמרק, אשתו של המלך ג'יימס הראשון. המבנה עבר שיפוץ והרחבה תחת פיקוחו של ג'ונס בשנת 1635 כדי לשמש את המלכה הנרייטה מריה, אשת המלך צ'ארלס הראשון. המבנה נחשב לאחד המבנים החשובים ביותר בהיסטוריה האדריכלית הבריטית בשל סגנונו הקלאסי הפלדיאני והיותו המבנה הראשון שנבנה בבריטניה בסגנון זה.
בית המלכה נבנה בסמוך לארמון גריניץ' (שלימים כונה ארמון פלסנטייה), שהיה בנוי לבנים אדומות (בדומה לארמון המפטון קורט), ועל כן היווה ניגוד ארכיטקטוני לשאר מבני הארמון בשל צבעו הלבן וסגנונו.
המבנה שימש בית אירוח של המלכה, בו ארחה את מקורביה, ולא התקיימו בו אירועים רשמיים - אלה נערכו בארמון פלסנטייה עצמו.
בשנת 1642, בשל מלחמת האזרחים האנגלית הפסיק מבנה בית המלכה לשמש ארמון מלכותי לאחר שריפת ארמון פלסנטייה.
שימושי המבנה
בית המלכה נותר מבנה המשמש לאירועים רשמיים, אף ששרידי ארמון פלסנטייה נהרסו בין 1660 ל-1690 ובמקומם נבנה בין השנים 1696–1752 בית החולים גריניץ' עבור אנשי הצי המלכותי לפי תוכניותיו של האדריכל סר כריסטופר רן. על פי הוראות המלכה מרי השנייה נהרסו מבני הארמון הישן כך שניתן יהיה לראות מבית המלכה את נהר התמזה (ולהפך). בשל הנחיה זו נמצאים מבני בית החולים משני צדדי בית המלכה - ובין שני חלקים אלה חצר גדולה שרוחבה בדיוק כרוחב בית המלכה - 115 מטרים.
בשנת 1806 הפך הבניין לחלק מבית הספר לרפואה עבור בני ימאים. בשל מחסור במקום נבנו שני אגפים לבית הספר משני צידי בית המלכה. אגפים אלה קושרו לבית המלכה באכסדראות עמודים בשנת 1807. לאגפים אלה התווספו מבנים נוספים עד שנת 1876. בשנת 1933 הפסיק המבנה לשמש את בית הספר לרפואה שעבר להולברוק בסאפוק, ובית המלכה הפך לחלק מהמוזיאון הימי הלאומי שהוקם מכוח חוק של הפרלמנט הבריטי משנת 1934. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1937.
אלכסנדר סטניסבלייביץ'
אלכסנדר סטניסבלייביץ' (בסרבית: Александар Станисављевић; נולד ב-11 ביוני 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר בבוכרה.
קריירה
סטניסבלייביץ' נולד בסרביה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לאוסטריה, בה התחיל לשחק כדורגל. בקיץ חתם בריד. באוסטריה שיחק גם בוולפסברג, הורן, אוסטבאהן ופירסט וינה. בקיץ חתם בזלאגרסגי ט.א. מליגת העל ההונגרית.
בשנת חזר לסרביה כאשר חתם בסלוגה פטרובאץ נה מלאבי ובינואר  חתם ב-OFK בלגרד. בקיץ חתם בדוניי סרם. בקיץ חתם בוויבודינה נובי סאד, עמה השתתף במוקדמות הליגה האירופית, בה הגיעה וויבודינה עד לשלב הפלייאוף. סטניסבלייביץ', הבקיע שלושה שערים בשבעה משחקים, אחד מהם היה בניצחון 0-4 נגד סמפדוריה מהסרייה א'.
בדצמבר חתם באסטרס טריפוליס מליגת העל היוונית.
ב-9 בפברואר 2018 חתם סטניסבלייביץ' בראדניצ'קי ניש.
ב-3 בפברואר 2019 חתם בבני סכנין מליגת העל.
ב-22 באוגוסט 2019 חתם בווז'דובאץ.
ב-5 בפברואר 2021, סטניסלבייביץ' חתם בווז'דובאץ.
ב-26 בפברואר 2022 חתם בקיזילקום האוזבקית ובסיום העונה חתם בבוכרה.
קווינקנה
קווינקנה (שם מדעי: Quinkana) הוא סוג של זוחל גדול ממשפחת התניניים אשר חי ביבשת אוסטרליה בסוף תקופת האוליגוקן עד לסוף הפליסטוקן והוא נכחד לפני 40,000 שנה. זוחל זה נקרא ב-1981 על שם המפלצת האבוריג'ינית "Quinkans". התגלו ממנו 4 מינים אשר התגלו בקווינסלנד ובטריטוריה הצפונית.
תנין זה ניזון מדגים, עופות, זוחלים אחרים וממיני יונקים אוסטרלים גדולים כמו וומבטי ענק וקנגוריים גדולים.
אפלצ'יוזאורוס
אפלצ'יוזאורוס (שם מדעי: Appalachiosaurus; "לטאת האפלצ'ים") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה שחי בקרטיקון העליון לפני 77 מיליון שנה. הוא חי באמריקה הצפונית וקיבל את שמו מהאזור בו נמצאו מאובניו. זהו התרופוד הידוע ביותר בחלק המזרחי של צפון אמריקה. דינוזאור זה היה קרוב משפחה רחוק של הטירנוזאורוס, כשמשייכים אותו לקבוצת האאוטירנוזאורים הקרובה ביותר לטירנוזאוריים האמיתיים.
מאפיינים
אורכו הגיע ל- ומשקלו ל-600 ק"ג. היו לו לסתות גדולות מלאות שיניים חדות ועיניים קטנות שסביבם היו טבעות. הרגליים היו ארוכות וחזקות והותאמו לריצה והטפרים הקדמיים היו קטנים בדומה לטירנוזאורוס, אך כללו שלוש אצבעות ולא שתיים.
האפלצ'יוזאורוס חי ביערות ובערבות של צפון אמריקה וטרף דינוזאורים גדולים למאכל. האיום העיקרי עליו היה התנינאי הענק דיינוסוכוס שארב לו בנהרות, ביצות ומקווי מים.
ספייס ג'אם
ספייס ג'אם (באנגלית: Space Jam) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים ב-15 בנובמבר 1996. הסרט משלב הנפשה ולייב אקשן. הכוכבים הראשיים העיקריים בסרט הם הכדורסלן מייקל ג'ורדן והארנב המצויר באגס באני.
עלילה
עלילתו של הסרט מתמקדת בפלישתם של חייזרים קטנים לכדור הארץ כדי לחטוף את הלוני טונס, על מנת להציג אותם בלונה פארק בחלל החיצון, המנוהל על ידי סווקאמר.
הלוני טונס מצליחים לגייס את ג'ורדן לעזרתם והלה מתחיל בהכנתם למשחק המכריע. במהלך האימונים מצטרפים לקבוצת המצוירים ארנבת בשם לולה באני וסטן, עוזרו האישי של ג'ורדן.
סרט המשך
במשך השנים ישנן שמועות על סרט המשך, ב-3 במאי 2016 נודע כי אכן יתרחש סרט המשך בכיכובו של לברון ג'יימס ואת הסרט יביים ג'סטין לין. ב-19 בספטמבר 2018 חשפה חברת האחים וורנר כי לברון ג'יימס יככב בסרט ההמשך, הסרט יבוים על ידי טרנס ננס וראיין קוגלר יפיק את הסרט. הפקת הסרט צפויה להתחיל בקיץ 2019 בתקופת הפגרה מה-NBA. סרט ההמשך צפוי לצאת לאקרנים ב-16 ביולי 2021. ב-30 באפריל 2020, חשף לברון ג'יימס באינסטגרם את הכותרת החדשה של הסרט ספייס ג'אם: מורשת חדשה וגם את הלוגו החדש.
דן מור
דן מור (נולד ב-5 בנובמבר 1974) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע, שחקן עבר בכדורמים ומאמן איגרוף ישראלי.
חיים אישיים
נולד בתל אביב לעמי ולדוגמנית פינצ'י מור. שירת בצה"ל כספורטאי מצטיין וכמדריך ירי, והיה שחקן בנבחרת הכדור מים של ישראל. בעל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב במדעי החיים-ביולוגיה. התגורר מספר שנים באוסטרליה שם היה בעל עסק ליהלומים וטבעות אירוסין ובמקביל התפרסם כשחקן טלוויזיה וקולנוע. כיום נשוי ואב לשניים. מתגורר בתל אביב.
בשנת 2019 השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל והודח בשלב החצי הגמר.
טלוויזיה וסרטים ישראלים
הופעתו הראשונה בסדרת טלוויזיה בישראל הייתה בשנת 2011, בעונה הראשונה של הסדרה "אחת אפס אפס" ששודרה בערוץ 10, שם שיחק את אפי.
בשנת 2013 יצר עם אחיו את הסרט RENDEZVOUS ("מפגש") בו כיכב בתפקיד ראשי.
בשנת 2016 השתתף בסרט "אבינו" של מני יעיש שם שיחק את רוני היפה לצד מוריס כהן.
בשנת 2017 השתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "להיות איתה" שיצר אסי עזר לקשת, שם גילם את קלייב.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה "בשבילה גיבורים עפים" של קשת, לצד נינט טייב ותומר קאפון. באותה השנה שיחק בסרט "קו 300 - הסיפור האמיתי" של יואב לימור. בסרט גילם את דמותו של עמר בר לב מפקד סיירת מטכ"ל. בהמשך אותה שנה השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP והגיע למקום השלישי.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של הקטור רמון בסדרה הנוער "פוראבר", ושיחק בסרט הקולנוע "15 שנה", סרט ביכוריו של הבמאי והתסריטאי יובל הדדי. בהמשך אותה שנה השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל והגיע עד חצי הגמר.
בשנת 2021 גילם את יחיאל בסדרה "מלכת היופי של ירושלים" בYES, המבוססת על ספר בעל אותו שם של שרית ישי לוי. בשנת 2022, שיחק בתפקיד אורח בסדרה ״ צומת מילר״ ,שיחק שם את ניסו הגנן.
טלוויזיה וסרטים בחו"ל
בשנת 2010 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה האוסטרלית עטורת הפרסים "Underbelly" בתפקיד דני כראם.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הפשע האוסטרלית "Fat Tony & Co".
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה האוסטרלית "Airlock", ובמיני-סדרה האמריקאית "להרוג את ישו", של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ומשודרת במספר מדינות בשירות של נטפליקס. במיני-סדרה הוא שיחק לצד קלסי גראמר ורופוס סוול ועמנואל שריקי ולצד שחקנים ישראלים כמו יוסף סוויד וריימונד אמסלם.
בשנת 2017 שיחק בתור סמל תאצ'ר בסדרה האמריקאית "אקדמיית החממה" של נטפליקס, המבוססת על הסדרה הישראלית המצליחה "החממה" שנוצרה ונכתבה על ידי גיורא חמיצר. בנוסף, שיחק בסרט האוסטרלי "Bad Day in Belgrade".
סוזופול
סוֹזוֹפּוֹל (בבולגרית: Созопол) היא עיירת קיט בדרום-מזרח בולגריה, בשטח מחוז בורגס, השוכנת על גדות הים השחור ומרוחקת כ-35 קילומטרים מבירת המחוז בורגס. העיר מפורסמת בפסטיבל התרבות השנתי, "פסטיבל סוזופול הבינלאומי" המתקיים בחודש ספטמבר.
היסטוריה
סוזופול היא אחד ממקומות היישוב העתיקים בכל בולגריה וראשית ההתיישבות האנושית מתוארכת לתקופת האבן החדשה ובהמשך בתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית הוקם במקום ישוב מבוצר. בתקופה ההלניסטית נקרא היישוב אפולוניה פוניטקה, דהיינו עירו של אפולו שעל שפת הים השחור, ועם כיבושו על ידי צבאות האימפריה הרומית שונה שמו לסוזופוליס. עם חלוקת האימפריה עבר היישוב לשליטת האימפריה הביזנטית ונשארה בחזקתה, ( להוציא תקופות קצרות בהן נשלט על ידי האימפריה הבולגרית השנייה), עד לכבושה על ידי האימפריה העות'מאנית, עת נודע שמה כ-סיזבואולו. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכלל היישוב בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 סופח לשטח נסיכות בולגריה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה בוצע טרנספר של אוכלוסייה ממוצא יווני שהתגוררה בעיר, והיא הוחלפה בתושבים ממוצא בולגרי שעברו טרנספר דומה על ידי היוונים במזרח תראקיה.
אקלים
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הים השחור, כך שמאפייניו דומים לאקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 16.4oc, כאשר ערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-6oc בחודש ינואר ועד 27oc בחודש יולי.
כלכלה ודמוגרפיה
העיר העתיקה ממוקמת על חצי אי וכוללת מתחם בילויים, אזורי קניות ומרינה ומעריכים שכ-100,000 תיירים מבקרים מדי יום במקום בעונת השיא. חב' המחקר Colliers ציינה את העיירה כיעד התיירות המועדף בבולגריה ובעלת ערך הנדל"ן הגבוה ביותר במדינה. מבחינת תשתית תחבורתית קיים קו מעבורות לעיר בורגס וכן מספר קווי אוטובוס. הנמל הקטן אשר בעיירה משמש גם להעברת סחורות בהיקף קטן-בינוני. ליד העיר עובר הכביש המהיר מרוסה לבורגס. בשטח הרשות המקומית, קיימים מכרות נחושת וכן מספר מפעלים קטנים לעיבוד מזון, בעיקר דגים. עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות.
עונת 1992/1993 בבונדסליגה
עונת 1992/1993 הייתה העונה ה-30 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-14 באוגוסט 1992 והסתיימה ב-5 ביוני 1993.
באייר 05 אורדינגן ופ.צ. זארבריקן עלו מהליגה השנייה.
ורדר ברמן זכתה בתואר האליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה חזרה למתכונת של 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה.
באייר 05 אורדינגן ופ.צ. זארבריקן ירדו לבונדסליגה השנייה לאחר שהייה של עונה בודדת בליגה הבכירה. הקבוצה השלישית שירדה הייתה בוכום.
כדורגלנים מצטיינים
אולף קירסטן (דינמו דרזדן) וטוני יבואה (איינטרכט פרנקפורט), אשר כבשו 20 שערים, זכו בתואר מלך השערים של הליגה.
בורג' אל-ערב
עבודות בניית הבניין החלו בשנת 1994, ודלתות המלון נפתחו לאורחים ב-1 בדצמבר 1999. עלות הבנייה של המלון הייתה כמיליארד דולר. הוא נבנה בצורת מפרש של דאו, מין כלי שיט ערבי. קרוב לקצה הבניין ישנו מנחת מסוקים ובצדו השני של הבניין, ממש מעל הים, ישנה מסעדה שנקראת "אל-מונתהא" (בערבית: "הגבוה ביותר", "המרבי"), הנתמכת על ידי קורה.
אדריכלות
המבנה האדריכלי בבורג' אל-ערב כולל גם את חלל האטריום הגבוה בעולם (180 מטר), שהוא לבדו יכול להכיל בקרבו את מרכז הסחר העולמי של דובאי, שהיה הבניין הגבוה בדובאי משנות ה-70 של המאה ה-20 המאוחרות ועד שנות ה-80 המאוחרות. הקיר החיצוני של האטריום צופה לים, ועשוי כולו אריג של טפלון ופיברגלס.
בניית הבניין הונצחה על ידי סרט של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
חדרים
במלון אין חדרים רגילים כלל; תחת זאת הוא מחולק ל-202 יחידות דו-מפלסיות. היחידה הקטנה ביותר שניתן לשכור במלון מכסה שטח של 169 מטר רבוע, והגדולה ביותר מכסה שטח של 780 מטר רבוע. זהו אחד מהמלונות היקרים ביותר בעולם. עלות השהייה בו מתחילה בכ-1,000 דולר ללילה ומגיעה עד יותר מ-15,000 דולר ללילה; הסוויטה המלכותית היא היקרה ביותר, כ-28,000 דולר ללילה.
עונת 2018/2019 בסרייה א'
עונת 2018/2019 בסרייה א' הייתה העונה ה-117 של התחרות שאורגנה על ידי Lega Serie A. המשחקים החלו ב-18 באוגוסט 2018 והסתיימו ב-26 במאי 2019.
ב-14 באוגוסט 2018, עקב קריסת גשר מוראנדי בג'נובה, התאחדות הכדורגל האיטלקית החליטה על קיום דקת דומיה בכל אחד מהמשחקים של המחזור הראשון. ב-16 באוגוסט, ההתאחדות החליטה לדחות את שני המשחקים מהמחזור הראשון של הקבוצות הבאות מג'נובה: האחד של גנואה שהייתה אמורה לשחק נגד מילאן והאחר של סמפדוריה שהייתה אמורה לארח את פיורנטינה.
יובנטוס זכתה באליפות הליגה בפעם השביעית ברציפות ובפעם ה-35 בתולדות המועדון.
בנוסף לכך, זוהי הייתה עונתו האחרונה של הקפטן דניאלה דה רוסי ברומא לאחר 18 עונות בשורותיה, בעוד שסרחיו פליסייר (קייבו ורונה), אנדראה ברצאלי (יובנטוס) ואמיליאנו מורטי (טורינו) הודיעו על פרישה מכדורגל בתום העונה.
קבוצות
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית וחוץ. עבור ניצחון הוענקו שלוש נקודות, ועבור תוצאת תיקו הוענקה נקודה אחת.
הקבוצות אמפולי, פארמה ופרוזינונה היו הקבוצות שעלו מהסרייה ב' (הליגה השנייה באיטליה).
נסים אליעד
נסים אליעד (1 ביולי 1919 – 15 בנובמבר 2014) היה חבר הכנסת מטעם סיעת הליברלים העצמאיים.
קורות חיים
בשנת 1968 הושבע לכנסת השישית מטעם הליברלים עצמאיים במקומו של פנחס רוזן. אליעד המשיך לכהן בכנסות ה-7 ו-8 הודות להתפטרות של משה קול, על פי הנוהג במפלגה ששרי המפלגה מתפטרים מהכנסת לטובת הבאים אחריהם ברשימה. במהלך הכנסת השמינית היה חבר בוועדת הפנים ובוועדת חוקה, חוק ומשפט. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית נבחר בבחירות הפנימיות בל"ע למקום השלישי ברשימה לכנסת. אולם, התחזקות ד"ש על חשבון ל"ע, הותירה את המפלגה עם מנדט אחד בלבד והוא לא נבחר שוב לכנסת. אליעד המשיך לכהן כמזכ"ל ל"ע והוצב במקום השני ברשימתה בבחירות לכנסת העשירית, בהם לא עברה את אחוז החסימה. הוא גם המשיך להיות פעיל בהסתדרות הכללית בראשית שנות ה-80. בבחירות לכנסת ה-11 היה שוב במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת, ששולבה ברשימת המערך, אולם הוא לא נבחר לכנסת.
במשך שנים רבות ועד מותו היה פעיל בקהילת היהדות המתקדמת (הרפורמית) בתל אביב, בית דניאל. במהלך שנות השמונים כיהן כיו"ר ההנהלה של התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל. כיהן כחבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר נשיאות הוועד הפועל הציוני, מטעם ארצנו, הפדרציה הבינ"ל של התנועות הרפורמיות הציוניות.
פרידריך בורגמילר
ביוגרפיה
בורגמילר נולד ברטיסבון (כיום רגנסבורג, גרמניה. אביו, פרידריך אוגוסט בורגמילר, ואחיו הצעיר, נורברט בורגמילר, היו גם הם מלחינים. אמו, תרזה פון זנדט, הייתה פסנתרנית וזמרת.
בשנת 1829 עבר לקאסל ללמוד אצל לואי שפור ומוריץ האופטמן. שם הופיע בקונצרט הראשון שלו כפסנתרן, ב-14 בינואר 1830.
בשנת 1832 עבר בורגמילר לפריז, שם חי עד מותו. נורברט, אחיו, תכנן להצטרף אליו בפריז, אבל טבע ב-1836 בספא באאכן. בפריז פיתח בורגמילר סגנון הלחנה צרפתי וסגנון נגינה קל, שהיה לסמלו המסחרי. הוא הרבה לכתוב מוזיקת-טרקלין לפסנתר והוציא לאור כמה אלבומים. עוד חיבר אטיודים לפסנתר, שנועדו לילדים. ז'אן קוראלי, הכוריאוגרף של הבלט ז'יזל, רצה להוסיף פה דה דה (מחול שניים) לבלט, וכיון שאי אפשר היה להשיג את מלחין הבלט, אדולף אדם, בחר לצורך זה בסוויטה של בורגמילר בשם "מזכרות מרטיסבון", לעצב ממנה מוזיקה לקטע זה, שכונה "מחול השניים של האיכרים" והיה לחלק ממסורת הביצוע של הבלט.
הוא מת בפריז בשנת 1874.
מלאכת גוזז
מְלֶאכֶת הַגּוֹזֵז היא אחת מל"ט מלאכות שבת, הנחשבות למלאכה כשם שהיו נחשבות למלאכה במשכן. במשכן היו גוזזים צמר מכבשים לצורך עשיית יריעות המשכן. המלאכה הייתה ידועי בתרבויות עמי העולם העתיק: אמורית - גָּזִזאנֻם. אוגריתית - גזז 𐎂𐎇𐎇. אכדית - גָּזַזֻ gazāzu. ארמית סורית מושאלת לערבית - جَزّ גז.
הגדרת המלאכה ושיעורה
הגדרת המלאכה היא ניתוק דבר ממקום גידולו על גוף האדם או בעל חיים, חי או מת, כמו: צמר, שערות וציפורניים. אפילו גזיזת שער מהשטריימל היא איסור.
שיעורה: בשער או נוצות השיעור הוא שתי שערות, אך בציפורן - גם אחת. כל המלאכות הקשורות לאריגה שיעורן 'כמלוא רוחב הסיט כפול', כלומר הרווח שבין הבוהן לאצבע הסמוכה לה, כשמרחיקים אותן אחת מהשנייה ככל אפשר וזאת כפול שתיים. מרחק זה הוא בערך 10 ס"מ, ובמשנה ברורה כתב שהוא קרוב לארבעה טפחים. התפירה שתופרים עם חוט באורך כזה, הלוך וחזור, היא תפירה שיש לה חשיבות והיא מתקיימת. מידת אורך זו היא כשני שלישי זרת.
דוגמאות אקטואליות
כדי להזהר מתלישת השערות בשבת, נהוג להשתמש במסרק מיוחד לשבת, שחודי המסרק מכוסים כך שעל ידי סריקת השערות במסרק כזה, לא יתלשו השערות בהכרח, שכן ההלכה אומרת, שאסור לתלוש את השערות בצורה שברור שלפחות שערה אחת תיתלש. זאת בעקבות הכלל האומר, כי אף על פי ש"דבר שאינו מתכוון" פעולה הנעשית שלא במתכוון מותרת בשבת, אם היא פסיק רישיה - כלומר ברור שהיא תתבצע, היא נחשבת לפעולה הנעשית בכוונה, שאסור לעשותה.
לכן, אם אדם או אשה סרקו את שערם באופן שלא ברור שיתלש שער מהשערות, ובמקרה נתלשה שערה אחת, הם לא עברו בכך על כל איסור, שכן במקרה כזה נחשבת תלישת השערה "דבר שאינו בכוונה".
גזיזה בכלי וביד
במשנה מובאת מחלוקת בין רבי אליעזר לחכמים אודות אדם הנוטל ציפורניו זו בזו או בשיניו, לפי רבי אליעזר מדובר באיסור מהתורה ויש להביא על פעולה כזו קרבן חטאת, ולחכמים מדובר באיסור מדרבנן.
בשיטת חכמים, הבהיר רבי שמעון בן אלעזר בברייתא, כי דווקא בגזיזה רגילה פוטרים חכמים אך אם הגזיזה הייתה בכלי מדובר באיסור מהתורה, ורק מכיוון שכך, גזרו חכמים אף על גזיזה ביד שהיא מותרת.
הפוסקים מבהירים כי החילוק בין גזיזה ביד לגזיזה בכלי היא רק בבהמה וחיה בעודן בחיים, שהדרך היא להשתמש בגזיזתם בכלי ואין תולשים מהן שיער משום צער בעלי חיים; אך בבהמה וחיה מתות וכן בעוף, אף בעודו חי, התלישה ביד היא איסור מהתורה.
שמואל יוסף פין
שמואל יוסף פִין (מכונה רש"י פין או רשי"פ; פֿין; בכתב לטיני: Samuel Joseph Fünn; ט"ו בתשרי ה'תקע"ט, ספטמבר 1818 – י"א בטבת ה'תרנ"א, 22 בדצמבר 1890) היה סופר וחוקר עברי, איש תנועת ההשכלה ומראשי הקהילה היהודית בווילנה. עורך כתב העת "הכרמל" ומחבר "האוצר", "קריה נאמנה" ו"שפה לנאמנים". בשנותיו האחרונות מראשי "חובבי ציון" בליטא.
קורות חייו
נולד בווילנה, בנו של ר' יצחק אייזיק פין, אב סוחר ותלמיד חכם. קיבל חינוך מסורתי בתורה ובתלמוד, ברוח המתנגדים תלמידי הגר"א. בגיל 14 החל ללמוד בישיבה, ובסתר למד גם תנ"ך. חברים שנתפסו להשכלה הכירו לו את ספרות ההשכלה העברית ובעיקר את "תעודה לישראל" של ריב"ל, ופין החל נמשך לרעיונות החדשניים והמרדניים של המשכילים. הוא למד גרמנית בעזרת "הביאור" של מנדלסון והרחיב את ידיעותיו בהגות פילוסופית ובמחקר. ב-1835 התחתן עם אישה ממשפחה חסידית - שידוך נחות בשל משכילותו, שכבר נודעה ברבים - אלא שזו נפטרה לאחר כמה שנים.
ב-1838 החל לשמש כמורה פרטי בביתו של גביר משכיל בווילנה, והתיידד עם שאר משכילי וילנה, ובראשם מרדכי אהרון גינצבורג ואד"ם הכהן. כשאר המשכילים בתקופה זו ראה עצמו כחלוץ וקרא לתקן את פגמי החברה המסורתית היהודית על ידי היפתחות לתרבות המודרנית, לחינוך מתוקן ולהשתלבות אזרחית באימפריה הרוסית. ב-1841 מונה למורה לעברית ולתנ"ך בבית הספר היהודי המודרני הראשון בווילנה. באותה שנה ניסה לייסד כתב עת של המשכילים בשם "פרחי צפון", ובו מאמרים פובליציסטיים ומחקרים, אך כתב העת לא החזיק מעמד (שני כרכים יצאו ב-1841 וב-1844, וכרך שלישי הוכן ב-1846 ולא יצא לאור). בפרשת "ההשכלה מטעם", הרפורמות שהציעו שלטונות האימפריה בחינוך היהודי, תמך בעמדת הממשלה ואף תרגם לעברית - אם כי בעילום שמו - את "מגיד ישועה", החוברת שבה הציג מקס ליליינטל את הצעותיו. ב-1846 היה מן הפעילים המרכזיים בביקורו של משה מונטיפיורי בווילנה, ואף תרגם לעברית את דרשתו של מזכירו של מונטיפיורי, אליעזר הלוי, בשם "משא אליעזר". באותה שנה נשא אישה שנייה, ואף היא מתה לאחר כשנתיים. ב-1847 מונה למרצה בבית המדרש לרבנים בווילנה, שהוקם בפקודת השלטונות ונועד לחנך רבנים ברוח ההשכלה. כשאר המשכילים העבריים גם הוא התאכזב לגלות שתלמידי בית המדרש נוטים יותר להשכלה רדיקלית, ורואים עצמם קרובים יותר למורים הרוסיים הנוצרים מאשר למורים היהודים. ואכן, משנות החמישים והשישים הפך רש"י פין להיות אחד מראשי הזרם המתון והשמרני של ההשכלה, לעומת המשכילים בני "הדור החדש", שהיו יותר רדיקלים וקראו למהפכה בחיים היהודיים. במקביל השתלב בעמדות שונות בממסד היהודי והרוסי: מונה לוועד הרבנים (1861), לחבר ועדת הצדקה של הקהילה, לחבר בחברת מרבי השכלה בישראל ולחבר במועצת העיר וילנה. ב-1851 נשא בשלישית אלמנה עשירה, מה שאיפשר לו לפרסם ביתר קלות ספרים ומחקרים שלו. ב-1856 התמנה מפקח מחוזי על בתי הספר היהודיים בווילנה. ב-1863 קיבל רישיון להקמת בית דפוס וייסד בעירו את דפוס פין, רוֹזֶנקרַנץ ושריפטזֶצֶר בשיתוף עם האחים רוזנקרנץ, שריפטזצר וציונסון, עובדים לשעבר של דפוס ראָם (רוֹם).
ב-1859 קיבל פין רישיון להוציא שבועון עברי, וב-1860 החל להוציא את "הכרמל", שמ-1863 נדפס בבית דפוסו. השבועון הכיל חדשות והודעות של הממשלה, ולצִדן מאמרי חכמה, ספרות ומחקר וכן מוסף ברוסית, שהופעתו הייתה מתנאי הרישיון. מדיניות העריכה של פין הייתה פלורליסטית למדי והוא אִפשר גם למשכילים הצעירים והרדיקלים לכתוב בו את דעותיהם, אף כי הללו התרעמו לעיתים על שמרנותו, הססנותו ונטייתו הממסדית של העורך. בין הכותבים ב"הכרמל" היו יהודה ליב גורדון (שפרסם בו את שירו החשוב "הקיצה עמי"), יחיאל מיכל פינס, אברהם אורי קובנר, אברהם פפירנא, ורבים אחרים. פין עצמו כתב מאמרים פובליציסטיים רבים ב"הכרמל". הוא קרא להשתלבות היהודים בכלכלה ובתעשייה המודרנית, לחינוך מודרני ולשחרור האישה היהודייה. ב-1868 פתח פולמוס מעל דפי "הכרמל", כשהציע שינויים הלכתיים קלים בהוראת שעה (היתר קטניות בפסח בשעת מחסור). מצד שני גם התנגד לרוחות ההשכלה הקיצונית, להתבוללות ולשאיפות הרוסיפיקציה שהילכו אצל הצעירים היהודיים.
בעקבות עומס עבודה וקשיים כלכליים שינה פין ב-1870 את אופיו של "הכרמל" והפך אותו משבועון לירחון. כתב העת התמקד כעת יותר במחקר ובחכמת ישראל, ופורסמו בו בין השאר מאמרים של שלמה בובר, אד"ם הכהן, חיים זליג סלונימסקי, משה שטיינשניידר ושל פין עצמו. כשכתב פרץ סמולנסקין ביקורת חריפה על משה מנדלסון, "אבי תנועת ההשכלה", יצא פין במאמר להגנת מנדלסון. לקראת סוף שנות השבעים עבר מוקד הדיון בשאלות השעה לכתבי עת אחרים, בעיקר "השחר" ו"המליץ", ובסופו של דבר סגר פין את "הכרמל" ב-1880. במקביל הוסיף פין לפרסם ספרים ומחקרים בחכמת ישראל, תוך מגמה לתרגם לעברית - ולייבא למזרח אירופה - את חידושי המחקר במדעי היהדות בגרמניה. הוא אף תרגם ועיבד סיפורים היסטוריים שעסקו בעלילות גבורה של שמירה על זהות יהודית, כגון סיפוריהם של בוסתנאי ושל יעקב טיראדו. מ-1882 היה אחד התורמים למאסף הספרותי "גן פרחים" בעריכת יהושע מזח.
משנות השמונים ואילך החל לפעול במסגרת תנועת חיבת ציון. עמדתו כמשכיל מתון ומעמדו בקהילה סייעו לו לשמש כמגשר בין הרבנים ושומרי המסורת שתמכו בתנועה ובין המשכילים החילונים שפעלו בה. בין השאר תיווך בין הצדדים בשעת פולמוס השמיטה בשנת תרמ"ט (1888 - 1889). רוב פעילותו הציונית הייתה בתחום הפוליטי והעסקני, ולאו דווקא בתחום האידאולוגי; הוא לא פרסם מאמרים או רעיונות לאומיים, ואף מזכירו, יהודה ליב אפל, כתב כי "אמונתו [ברעיון הלאומי] הייתה יותר חרדית מלאומית". עם זאת סייע רבות לתנועה, הן בניסיונו בפוליטיקה ובפישור בין בעלי דעות שונות והן ביוקרתו כאחד מזקני הקהילה וראשי הדור הישן.
ביום הולדתו השבעים, בסוף 1888, נערכו כמה אירועים חגיגיים בווילנה, נשלחו ברכות מקהילות יהודיות ברחבי אירופה ופורסמו כתבות ומאמרים בעיתונות העברית. הוא נפטר בווילנה בליל י"א בטבת ה'תרנ"א, 22 בדצמבר 1890 (10 בדצמבר לפי התאריך הרוסי שנהג אז), ונקבר בווילנה בלויה רבת משתתפים בי"ב בטבת (23 בדצמבר).
בנו ד"ר בנימין פין (1848–1901) היה חניך בית המדרש לרבנים בווילנה ואחר כך למד רפואה באוניברסיטת סנט פטרבורג. בתום לימודיו שב לווילנה וכרופא טיפל בחולים עניים. הוא המשיך את מפעלי אביו, תמך במושבות בארץ ישראל והיה פעיל אף הוא בתנועת חובבי ציון. לאחר מותו הוריש חלק גדול מהונו למוסדות צדקה ולתמיכה ביישוב ארץ ישראל.
דמותו והשקפת עולמו
בימי צעירותו, בשנות השלושים והארבעים - ימי ראשית פעילות אנשי תנועת ההשכלה במזרח אירופה - היה פין מן החלוצים שקראו לשינוי אופי החברה היהודית המסורתית. כחבריו המשכילים ראה אף הוא צורך במהפכה ובמלחמה בעולם האדוק והישן. ואולם עם השנים הפך פין לדמות מייצגת של ההשכלה השמרנית והמתונה. כנגד המשכילים הרדיקלים שפעלו להיטמעות מלאה בחברה ובמדינה הרוסית (רוסיפיקציה) תמך הוא בהשכלה עברית-יהודית, המשתלבת במסורת היהודית. בניגוד למשכילים בגליציה במחצית הראשונה של המאה ה-19 שלחמו בעולם הרבני ובפרט בחסידות, היה הוא, ביחד עם אליעזר צווייפל, מן הראשונים שפיתחו את התאוריה ההרמוניסטית על "שלושת הרועים", כלומר שלושת מנהיגי הזרמים היהודים שקמו במאה ה-18: הבעש"ט, אבי החסידות, הגר"א, אבי ההתנגדות הליטאית ומנדלסון אבי ההשכלה - שלושה זרמים שכולם חיוביים ותורמים ליהדות. בתיאוריו את תולדות תנועת ההשכלה תיאר אותה כמשתלבת ברצף שראשיתו ברציונליזם היהודי בימי הביניים והמשכו במבשרי ההשכלה בראשית העת החדשה (מושג שהיה ממעצביו), ולא כמהפכה וכמפנה בתולדות היהדות.
מתינותו ופשרנותו, ביחד עם הכוח הממסדי שהחזיק כאיש הנהגת הקהילה ועורך כתב עת, קוממו עליו משכילים רדיקלים יותר, למשל משה ליב ליליינבלום ויהודה ליב גורדון. הם ראו בו אדם הפכפך וחסר-דעה הנכנע ללחצי האורתודוקסיה. יל"ג אף כתב עליו במכתב פרטי, כי "אין נפשי אל האיש הזה בעל דו פרצו-פין... אין בו לא אהבת האמת ולא שנאת הבצע, לא אמץ הלב ולא רך הלשון, אין מלח במאמריו ולא טעם בחכו לבחור המתוק לנפש קוראיו מדברי אחרים - ואיש כזה חפץ למשול עלינו ביד חזקה!" (אגרות יל"ג, ורשה תרנ"ד, עמ' 145). פין אף סיפר בהלצה על עצמו כי הוא מתפלל תפילת מנחה חמש פעמים ביום, משום שהוא נכנס להתפלל בכל בית כנסת שהוא עובר לידו כדי שלא יאמרו שאיננו מתפלל. עם זאת לא אימץ במלואה את הגישה האורתודוקסית, ותמך בתיקונים מתונים בהלכה לפי צורכי השעה והמקום ברוח השקפותיו של זכריה פרנקל.
תמיכתו בחיבת ציון בשלהי חייו נבעה כנראה ממניעים דתיים ולא מאימוץ רעיונות לאומיים יהודיים. הוא פעל ליישוב ארץ ישראל מטעמים פילנתרופיים ומעשיים, אך עדיין המשיך להאמין באמנציפציה ליהודים בתוך גבולות האימפריה הרוסית ובתחיית החיים היהודיים במזרח אירופה.
מחקריו ההיסטוריים והלקסיקונים שערך, בפרט "קריה נאמנה" ו"כנסת ישראל", משמשים רבות במחקר ההיסטורי שלאחריו. המילון העברי שחיבר, "האוצר" (בחייו יצאו לאור האותיות א-ז והושלם לאחר פטירתו), היה המילון ההיסטורי הראשון ללשון העברית וקיבץ את כל הידע שעד זמנו; אבל יש בו ליקויים שונים, כגון עיון אטימולוגי לא מספק וחוסר בהתייחסות לתקופת הביניים של העברית.
בעיר תל אביב נקרא רחוב על שמו (במשך שנים רבות נקרא הרחוב בשם "רחוב פין", אך כיוון שרבו הטועים שקראו "רחוב פּין", בפ"א דגושה, שינתה העירייה את שם הרחוב ל"רחוב רשי"ף", ראשי תיבות שמו).
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
מילה (מחשב)
במחשב, מילה משקפת את גודל יחידת הזיכרון הבסיסית המועברת בין הזיכרון ובין המעבד, וכן את גודלם של האוגרים. גודל המילה, הנמדד בסיביות, הוא אחד המאפיינים של החומרה, ומשתנה מדגם לדגם.
בתחילת עידן המחשוב לא היו אורכים מקובלים לגודל מילה ובמחשבים שונים נקבעו גדלים שונים. במכונת IAS, ובעקבותיה בוויצק, למשל, היה גודל מילה 40 סיביות, במחשב גולם א' היה גודל מילה גדול במיוחד של 75 סיביות, ובגולם ב הגיע גודל המילה ל-64 סיביות. במחשב CDC 6600 נקבע גודל מילה של 60 סיביות.
ב-IBM System/360 של חברת יבמ, שיצאה לעולם בשנת 1964, והיוותה אבן דרך בהתפתחות המחשבים, נקבע כי תו יאוחסן ב-8 סיביות המהווים בית, וכי מילה תכיל 4 בתים, כלומר תהיה באורך 32 סיביות. מאוחר יותר עם התפתחות המיני מחשב והמיקרו מחשב הפכו הבית וכפולותיו לסטנדרט. בשונה ממחשבים ישנים שם צוינה כתובת זיכרון ככתובת המילה, במעבדים מודרניים הכתובות הן כתובת הבית ללא קשר לגודל המילה. לפיכך הפך גודל המילה 16, 32 או 64 ביט למציין, בעיקר, של "חוזק" המעבד.
הבדל נוסף לעומת המחשבים הראשונים הוא שבהם מילה הייתה לרוב שטח הזיכרון המשמש לאחסון של פקודת מכונה אחת. זה המצב בויצק, למשל. במערכת 360 יש פקודות רבות שאורכן מילה אחת, אך יש גם פקודות שאורכן חצי מילה ואחרות שאורכן מילה וחצי. עם התפתחות המיני מחשב והמיקרו מחשב כלל זה הפך תקף פחות ופחות, ופקודה מאוחסנת בכמה בתים. עדיין יש חשיבות במחשבים המודרניים, גם בגישה לפקודות וגם בגישה לנתונים, ליישור (Alignment) של נתונים לגודל המילה המלא על מנת שלא להזדקק למספר פניות לזיכרון עבור גישה לנתון או פקודה בודדים.
מילה
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מילה (מחשב)
השפעתו הניכרת של גודל המילה על המעבד מביאה לכך שנהוג לדבר, למשל, על מעבד של 32 סיביות, כשהכוונה היא לגודל מילה של 32 סיביות.
הגבעטרון
הגֶּבַעטרון היא להקת זמר המתמקדת בשירי ארץ-ישראל, שהחלה לפעול בראשית ימיה של המדינה ופעילה עד היום. הלהקה זכתה בפרס ישראל על מפעל חיים לשנת ה'תשס"ז.
היסטוריה
תחילה הופיעה הלהקה רק בקבוצת גבע ובסביבתה בשירים על הווי החיים בקיבוץ. לאחר שראה אותה המלחין נחום היימן שהתגורר אז בקיבוץ בית אלפא הסמוך, החל ב-1961 לעבוד איתה, ואיחד אותה עם ההרכב "חמישיית גלבוע" שהקים קודם לכן. היימן גיוון את רפרטואר הלהקה, משירי "ההתיישבות העובדת", שהושרו בקיבוצים וביישובים החקלאיים, למספר סגנונות אחרים, וביוזמתו היא הוציאה את אלבומיה הראשונים. בהתחלה הלהקה לוותה בנגן אקורדיון ובשנים מאוחרות יותר היו לה הרכבי נגנים. לאחר היימן עבדו עם הגבעטרון מעבדים נוספים, בהם דב כרמל, צביקה כספי ואילן גלבוע, המשמש בעשרים ושתיים השנים האחרונות כמנהלה המוזיקלי של הלהקה. מפיק הלהקה כיום הוא דב זעירא.
לגבעטרון רפרטואר עשיר, המורכב הן משירים שנכתבו במיוחד ללהקה והן מעיבודים שלה לשירי ארץ-ישראל מוכרים. הלהקה מזוהה בעיקר עם שירי מולדת ושירי "ההתיישבות העובדת", למרות שהיא הקליטה במספר סגנונות ועיבודים, כולל תקליט בסגנון ים תיכוני מ-1994. בין שיריה המפורסמים ניתן למנות את: "ים השיבולים", "עמק שלי", "גוונים", "ניצנים נראו בארץ", "אל בורות המים", "אור וירושלים", "החיטה צומחת שוב", "הוי, ארצי! מולדתי!", ו"בת שישים" (שנכתב לטקס 60 שנה לקיבוץ גבע). הלהקה נודעה גם בשירים הרוסיים המתורגמים שלה, ואף הקדישה לכך אלבום שלם בשם "אל הדרך" (1985) עם שירים כמו "אל הדרך" ("כולנו בה נצעד") ו"כי אבד אשר עבר".
את הלהקה הנהיגה רוב שנות קיומה רינה פירסטנברג, שנחשבה ל"אמא של הגבעטרון" ולקחה על עצמה את כל ענייני הסידור וההנהלה. שיא הצלחתה של הלהקה היה בשנות השבעים והשמונים, אז קיימה הופעות רבות בכל הארץ וברחבי העולם (כולל מסע הופעות מחוף לחוף בארצות הברית), הוציאה אלבומים רבים והופיעה בתוכניות רבות של הטלוויזיה הישראלית. חלק ניכר מהופעותיה היו בהתנדבות למען מטרות שונות. בשנות התשעים פרץ משבר בלהקה, כאשר היו חברים שחשבו שהגיעה העת לפרקה. לבסוף דור המייסדים התחלף בחברים צעירים יותר, כששתי חברות בלבד נותרו מתוך הלהקה המקורית. כיום הלהקה ממשיכה להופיע לפני קהל, אך לא באותה הצלחה כמו בעבר (אם כי כל אלבומיה זכו להצלחה עד היום) וממעטת בשנים האחרונות בהקלטת שירים חדשים.
עד כה הוציאה הלהקה שבעה עשר דיסקים, כמה מהם נהפכו לאלבומי זהב ופלטינה (וחלקם בהתחלה לתקליטי כסף), ומכרו ביחד שלוש מאות אלף עותקים. עלויות ההופעות ממומנות מתוך תקציב קיבוץ גבע ובקיזוז ההכנסות הן מגיעות לאיזון תקציבי.
שירי הלהקה זוכים בשנים האחרונות לפופולריות מחודשת בתוכניות של שירי ארץ-ישראל ובערבי שירה בציבור. ביום העצמאות 2007, הוענק לגבעטרון פרס ישראל על מפעל חיים ותרומה למדינה. בין נימוקי הפרס נכתב כי:
שירם של הגבעטרון, "בת שישים", בביצוע מחודש עם הראפר סאבלימינל, הפך להיות ב-2008 השיר הרשמי שליווה את חגיגות השישים למדינת ישראל. הגבעטרון היא אורחת קבועה בפסטיבל עין גב מדי שנה בשנה בחוה"מ פסח. בקיץ 2013 קיימה הלהקה במלאת לה 65 שנים סדרת הופעות באמפיתיאטרוני אשדוד, קריית מוצקין ובריכת הסולטאן בירושלים ובאולם האופרה במשכן לאמנויות הבמה שבתל אביב, יחד עם דודו פישר וטוביה צפיר.
באוקטובר 2015 העלתה הגבעטרון מופע משותף עם הזמרת ירדנה ארזי שתוכנן במקור ל-10 הופעות בלבד אך לאור הביקוש וההצלחה, נמשך בכל רחבי הארץ ובמהלך השנה הראשונה התקיימו למעלה מ-80 הופעות. המופע המשותף, שגם עלה על דיסק כפול, זכה להד ציבורי גדול ואפילו הביא לחיקוי של ארזי והגבעטרון בתוכנית ארץ נהדרת. המופע, בניהולו המוזיקלי כולל 25 מהלהיטים הגדולים של ארזי ושל הגבעטרון בעיבודים חדשים ובליווי 7 נגנים.
איגוד השחמט של ארצות הברית
איגוד השחמט של ארצות הברית (באנגלית: United States Chess Federation או USCF) הוא הגוף האחראי על תחרויות שחמט בארצות הברית ומייצג אותה בפיד"ה, איגוד השחמט העולמי. האיגוד מנהל את שיטת הדירוג הרשמית במדינה, מעניק תארים ואחראי על יותר מ-20 אליפויות לאומיות מדי שנה. האיגוד נוסד באילינוי בשנת 1939 כתוצאה מאיחוד של שני ארגוני שחמט ותיקים יותר. מספר הרשומים באיגוד נכון ליולי 2022 הוא 85,000.
אליפויות
אליפות ארצות הברית (הסגורה) התקיימה לראשונה ב-1936 לאחר שנים רבות בהן הייתה מנוהלת בשיטת דו-קרב. בין הזוכים בה לאורך השנים נמנים שמואל רשבסקי ובובי פישר שזכו בה 8 פעמים כל אחד; וולטר בראון - 6 פעמים; לארי אוונס וגטה קמסקי - 5 פעמים כל אחד.
אליפות הנשים, גם היא תחרות סגורה, התקיימה לראשונה ב-1937. בשנים האחרונות היא מתקיימת במקביל לאליפות המרכזית.
אמה ויקלנד
אמה ויקלנד (בשוודית:Emma Wiklund; נולדה ב-13 בספטמבר 1968) היא דוגמנית שוודית.
ביוגרפיה
ויקלנד נולדה בסטוקהולם, היא הוחתמה בסוכנות הדוגמנות עלית והופיעה מספר פעמים על שער המגזין Elle, היא הופיעה בתצוגות אופנה של טיירי מוגלר וכריסטיאן לקרואה. היא הצטלמה לקליף של השיר "Too Funky" בביצועו של ג'ורג' מייקל.
ב-2004 הנחתה בשוודיה את התוכנית "Babyboom", המיועדת להורים לילדים קטנים.
קונסטנטינוס לאיפיס
קונסטנטינוס לאיפיס (ביוונית: Κωνσταντίνος Λαΐφης; נולד ב-19 במאי 1993) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בסטנדרד לייז' בעמדת הבלם ולעיתים גם כמגן שמאלי וכקשר.
קריירת מועדונים
לאיפיס התחיל את הקריירה שלו באנוסיס נאון פראלימני. בגיל 16 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של נוטינגהאם פורסט. בינואר חזר לקפריסין כאשר חתם באנורתוסיס פמגוסטה. לאיפיס ערך את הופעת הבכורה שלו בפמגוסטה בניצחון 0–3 נגד אפופ קיניראס במסגרת הגביע הקפריסאי. בקיץ לאיפיס הושאל לאלקי לרנקה ובינואר  חזר לפמגוסטה.
ביוני חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית, אך כעבור זמן קצר הושאל לסטנדרד לייז' הבלגית לשנתיים עם אופציית רכישה.
אמוניטים
אַמּוֹנִיטִים (שם מדעי: Ammonoidea) היא תת-מחלקה נכחדת של חסרי חוליות ימיים ממחלקת הסילוניות שהתקיימו בין תקופת הדבון עד לסוף הקרטיקון מלפני 410 עד 66 מיליון שנה מזמננו. קבוצה זו נכחדה ללא צאצאים אף שקרוביהם הנאוטילוסיים כוללים מספר מינים חיים. השם אמוניט פירושו: "קרני איל", בדומה לקרני האל המצרי אמון, שניחן בקרניים מסולסלות כמו של אילים.
מינים אלה שגשגו בימים הקדומים, דבר הנלמד מכמות המאובנים שהשאירו אף באזורים רחוקים מהים כיום (למשל בהרי האלפים). בישראל גם התקיימו אמוניטים (שחיו בים תטיס העתיק) וניתן לראות מאובנים שלהם ב"קיר האמוניטים" הסמוך ליציאה הדרומית ממכתש רמון, בנחל גלד ובצוקי תמנע.
פול קורנויר
פול קורנויר (באנגלית: Paul Cornoyer; 1864 – 1923) היה צייר אמריקאי, הידוע בזכות ציוריו הפופולריים בסגנון אימפרסיוניסטי וטונליסטי.