cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי איראן–תאילנד
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות נוסדו בעת ביקוריהן של משלחות מדיניות פרסיות לסיאם. העדות המוקדמת ביותר למשלחת כזו היא משנת 1685.
בעקבות מותו של ראמה התשיעי, מלך תאילנד ב-13 באוקטובר 2016, שלח נשיא איראן חסן רוחאני תנחומים לעם התאילנדי ולראש ממשלת תאילנד פריות צ'אן-אוצ'ה במכתב. במכתב שנשלח נכתב בין היתר:"הרפובליקה האסלאמית של איראן שותפה של ממלכת תאילנד תמיד, ומקווה להרחיב את היחסים בין שתי המדינות בכל התחומים".
ביקורים
ב-8 באוקטובר 2016 הגיע נשיא איראן, חסן רוחאני לבנגקוק לוועידת פסגה לשיתוף פעולה. הנשיא רוחאני נפגש עם ראש ממשלת תאילנד פריות צ'אן אוצ'ה, ודן עמו בשיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות.
יחסים כלכליים
איראן מעוניינת בייבוא האורז התאילנדי בהקדם האפשרי, ואילו מטרת תאילנד היא לייצא לאיראן לפחות 700,000 טון אורז לאיראן מדי שנה. בתמורה, תאילנד תתחיל לייבא נפט גולמי וגז טבעי מאיראן ורוצה להשקיע בעסקי אנרגיה, הכוללים בין היתר אנרגיה חלופית.
על פי משרד החוץ התאילנדי, שווי המסחר בין איראן תאילנד נע סביב 794.46 מיליון דולר..
תיירות
תאילנד הפכה ליעד פופולרי עבור תיירים רפואיים איראניים. עם זאת, בשל מקרים רבים של הברחות מתאמפטמין, האיראנים המגיעים לתאילנד נמצאים תחת חשד משטרתי.
סינגולריות כבידתית עירומה
סינגולריות כבידתית עירומה היא תופעה תאורטית בתורת היחסות הכללית שטרם זכתה לאישוש תצפיתי.
סינגולריות עירומה היא נקודה סינגולרית במרחב-זמן שאינה חור שחור, אך חולקת עמו התכונה המשותפת לפיה צפיפות החומר בה "אינסופית". סינגולריות עירומה נבדלת מחור שחור בהיותה ניתנת לתצפית מחוץ לאופק האירועים ובכך מעלה קשיים יסודיים בניסוחה של תורת היחסות הכללית ובתורות כבידה שונות.
את התופעה תיאר ראשון אלברט איינשטיין אך קודם להגדרתה, מדענים רבים היו שותפים בהשערת קיומה בהם רוג'ר פנרוז, ג'ון פרסקיל, קיפ תורן, סוברהמניאן צ'נדראסקאר, קרל שוורצשילד מי שהניח את התיאור הסדור לתופעה היה סטיבן הוקינג.
סינגולריות במודלים אסטרונומיים
בקוסמולוגיה מודל המפץ הגדול של היקום מכיל נקודה סינגולרית, ניתן להגדירה כסינגולריות עירומה, אך לא בהכרח.
הגרסה החלשה של השערת הצנזורה הקוסמית
הגרסה החלשה של השערת הצנזורה הקוסמית טוענת כי כל נקודה סינגולרית מוסתרת מרחוק על ידי אופק אירועים, ולכן לא תיתכן נקודת סינגולריות עירומה. בשנות ה־90 של המאה ה־20 בוצעו סימולציות מחשב בהן הותאמו התנאים כך שתוצג סינגולריות עירומה, הסימולציות דרשו תנאי התחלה מפורטים מאוד של מיקום ותנועת החלקיקים, במצב ההתחלתי. שינוי במיקומו של חלקיק בודד בתנאי ההתחלה של הסימולציה גרם להיווצרותו של אופק אירועים, כלומר היווצרות חור שחור, או לאי-היווצרות של סינגולריות כלל. המשוואות מדגימות כאוטיות, אי-ליניאריות וייתכן וניתן להיעזר במודלים מתחומים קרובים בבכאוס כמו מחקר בפלזמה.
הגרסה החזקה של השערת הצנזורה הקוסמית
הגרסה החזקה של השערת הצנזורה הקוסמית מרחיקה לכת וטוענת שקיומה של סינגולריות כלשהי מלבד סינגולריות התחלתית (המפץ הגדול) או סופית (הקריסה הגדולה) לא תיתכן במסגרת של תורת היחסות הכללית בלבד. על־כן, פיזיקאים רבים גורסים שקרוב לנקודות הסינגולריות, תורת היחסות הכללית חדלה מלתת תיאור מספק של אופן פעולת שדה הכבידה. מאמצים בתחום הפיזיקה התאורטית נעשים מזה עשרות שנים על ניסוחה של תאוריית כבידה קוונטית שתתגבר על הפערים המהותיים בין תורת היחסות הכללית ובין מכניקת הקוונטים ותספק תיאור כללי יותר שיכלול גם את קיומן של נקודות סינגולרית שנצפו כמו חורים שחורים. נכון ל-2018 לא נמצאו אישושים ניסויים או תצפיתיים לאף תאוריה של כבידה קוונטית.
ברתולומאיוס שפרנגר
ברתולומאיוס שפרנגר (בהולנדית: Bartholomeus Spranger; 21 במרץ 1546 – 27 ביוני 1611) היה צייר פלמי, שהתפרסם גם כשרטט, פסל וחרט והיה צייר מבוקש בחצרות מלכים וקיסרים. שירת קרדינל, אפיפיור, ושני קיסרים רומיים קדושים, כאשר שיא הקריירה שלו היה כצייר הבית של רודולף השני ששלט בפראג.
ברתולומאיוס שפרנגר מופיע במספר אוספים. הוא מוגדר כאחד מאמני המנייריזם הצפוניים המשמעותי ביותר בדורו.
ביוגרפיה
שפרנגר נולד למשפחת סוחרים באנטוורפן ונמשך מילדותו לאמנות. הוא השתלם אצל אמנים מגוונים שהשאירו חותם על עבודתו. בילדותו עבד כשוליה אצל ציירים פלמים שפעלו באנטוורפן עיר הולדתו: קולין ונדאם (1530/35 – 1573 או 1576; Cornelis van Dalem) וז'אן מנדג'ין (1500 – 1560 Jan Mandijn ובהמשך גם אצל הצייר ההולנדי פרנץ מוסטארט (Frans Mostaert ;1528–1509) כל השלושה מוגדרים כציירי נוף.
בהתאם למקובל בקרב הציירים של תקופת הרנסאנס שפרנגר התמודד עם יצירות מוערכות והעתיק, כאתגר שמפתח כישורי ציור, מעבודותיהם של הצייר הפלמי פרנץ דה ורינדט (1517,–1570), המכונה פלוריס (Floris) ומעבודותיו של הצייר האיטלקי ג'ירולמו פרנצ'סקו מריה מצולה.
בגיל 19 יצא לחפש את דרכו האמנותית. בדרכו הגיע לפריס, בה השתלם אצל אמן התחריט מרק דובאל במשך שישה שבועות. מכאן המשיך למילאנו ולקתדרלה של פארמה, בפארמה הוא עבד כשוליה אצל ברנרדינו גאטי. בחלל הקתדרלה המרכזית בה גאטי צייר חלק מהפרסקו שעל התקרה נוכחו גם עבודותיו של פרמיג'יאנינו שהשאירו עליו חותם חזק. ההשראה של שניהם ניכרת כיום גם בעבודותיו המאוחרות מתקופתו בפראג.
גיאוליו קלוביו
ברומא פגש ברתולומאיוס שפרנגר את מורו של אל גרקו, גיאוליו קלוביו, בשעתו צייר מיניאטורות ידוע ואימצו כמורו הבא ומדריך לחיים. קלוביו התרשם מאוד מיכולותיו של הצייר המחונן והמליץ עליו לפטרון הקרדינל אלכסנדרו פרנזה, ששכר אותו לעבוד באחוזה שלו.
ברומא פגש הצייר גם את רושם הביוגרפיה הראשון שלו ואן מנדר שהיה חוקר של האמנות וצייר והראשון לפרסם את סיפור חייו.
בגיל 24 בלבד היה שפרנגר לצייר שהחל לעבוד אצל האפיפיור פיוס החמישי. שלוש שנים לאחר מותו של האפיפיור, נסע לווינה שם פעל כאמן בחצר של מקסימיליאן השני מבית הבסבורג שהיה מלך בוהמיה משנת 1562, מלך הונגריה משנת 1563 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1564 ועד יום מותו. הקיסר נפטר ארבע שנים לאחר ששפרנגר החל לשרת אצלו. אך, כאמור כישורי ניהול קרירה התפתחו באמן, והוא יצא בעקבות בנו יורשו של הקיסר שמת בשנת 1576, רודולף השני לפראג.
הקיסר הטרי רודולף השני עבר (כאמור לעיל) לפראג והיה לקיסר החדש של האימפריה הרומית הקדושה, ומלך בוהמיה והונגריה והוא שהזמין את שפרנגר להצטרף אליו. ברתולומאיוס שפרנגר עבד בפראג כאמן בית המשפט. תקופה זו הייתה הזוהרת והמשמעותית בחייו של הצייר. ומאותו השלב המשיך ברתולומאיוס לקריירה מפוארת ורבת השפעה באירופה, עד למותו בשנת 1611 בגיל 65.
על עבודתו של ברתולומאיוס שפרנגר
ברתולומאיוס שפרנגר יצג כוח מרכזי באמנות הרנסאנס המאוחר של המאה ה-16. לרוב הוקדשו ציוריו לנושאים מיתולוגיים, דתיים ובחלקם מאוד ארוטיים. בחלק מן העבודות ניתן להבחין ברמיזות פדופיליות השלובות בקומפוזיציות מורכבות ודרמטיות. לא פעם תיאר זוגות מאוהבים בתנוחות מעוותות וארוטיות לצד היותם קורני יופי וכוח רוחני אמיתי.
מנייריזם
מונח שמקורו במילה האיטלקית maniera, שמשמעו: סגנון, או אופנה. הסגנון המנייריסטי מתאפיין בהגזמה, צבעוניות עזה ובתנועה רחבה שלשם השגתה נדרש הצייר לעיוות בהצגת דמויותיו. הסגנון התפתח בצפון איטליה ושפרנגר שהתחנך על ברכיו נחשף בעבודותיו כאמן בשל ומרתק בדרך בה מבטא את עצמו.
שפרנגר שפעל אחרי תקופת הרנסאנס בצפון איטליה הביא את המנייריזם למרכז אירופה והשפיע רבות על התפתחותו שם. עבודתו מציגה כוחות מנוגדים כגון סאדיזם, אדישות, וגאווה לצד רכות ועדנה. צבעיו עזים, רישומיו מבטאים תיאטרליות דרמטית הארוטיקה הבולטת בנועזותה.
ארוטיקה
ונוס שלו פוגשת באדוניס כשמאחוריה זוג יונים צחורות סמלה של אשרה מהמיתולוגיה הכנענית שהפולחן שלה כלל יחסי מין בין המאמינים והכוהנות שלה.
אורח חייו של הקיסר רודולף השני היו חילוניים ובלתי יציבים נפשית, ונראה שציוריו של שפרנגר בהזמנתו משקפים אותם ומכאן נובעת התמקדותם בעירום בוטה.
הניגודיות קוטבית וגדולה. היא מקשרת בין עבודותיו ומקורות השראתו הקוטביים. ההרמוניה שלו מושפעת מהציור הוונציאני. מכל מקום בולטת בעבודותיו הארוטיות השפעתו של מי שהוגדר כגדול ציירי ונציה טינטורטו שנולד תחת השם ז'אקופו קומי וייסד ביחד עם מורו טיציאן (נולד בין השנים 1477 ו-1490 - נפטר 1576) את מה שמכנים האסכולה הוונציאנית (ציור).
טינטורטו היה הצייר הרשמי של הרפובליקה הוונציאנית וצייר עבודות רבות וחלקן בממדים ענקיים בן השאר צייר את כל הקירות והתקרות של בית הספר לנזירות על שם הקדוש רוקו (Scuola di San Rocco) בכניסה לוונציה, בה כנסיות רבות נושאות את עבודותיו גם ארמון הדוג'ה.
הצל
השפעה חזקה נוספת ומאוד משמעותית בציור של שפרנגר מגיעה אל הצללים שנופלים מהדמויות המרכזיות והאור שמוקרן עליהן. הצל של שפרנגר אחר, שונה ומאוד מיוחד ומקורו גם הוא באסכולה של ונציה.
ניכרת השפעתו של טינטורטו מוונציה (1518 - 1594), שהיה צייר חדשן ואחד מחידושיו היה בגישתו המהפכנית לנושא ה"צל". בתארו "צל", טינטורטו עבד עם צבע, ונתן לאזור הפחות מואר חיים צבעוניים, כלומר, יש בצל הוונציאני גוני-צבע משלו כסמל לרגש המופנם שבאדם.
בתולדות האמנות מרבים להצביע על הצל האחר. הצל של האסכולה הפלורנטינית שראתה כניגוד לה, בצל דרמה אפלה ומאוד שחורה. הצל של פירנצה וכן של רומא, שחור, ובא לידי ביטוי בעבודותיו של לאונרדו דה וינצ'י למשל ביוחנן המטביל או אצל רפאל דוגמה לכך ביצירת המופת שלו ההשתנות וכמובן בציור של מיכלאנג'לו. הצל הפלורנטיני בעל גוון אחד בלבד - שחור ואין בו צבעוניות כלל.
מוטיב התנועה היחסית
יצירת המופת יופיטר (בדמות סאטיר) ואנטיופה, על-פי המיתוס מאת הומרוס (Netherlandish, 1546–1611) מבליטה נושא של תנועה ואת העמדה הוונציאנית מבית (מדרשו של טינטורטו) וניתן לכנותה תנועה יחסית.
החידוש של התנועה היחסית היה אדיר והיא שמאפשרת את הכנסת הרגש ורגש שונה ואחר בכל אחת ואחת מהדמויות המופיעות בשיא בעבודת המופת של טינטורטו שבבית הספר על שם רוקו בוונציה וכן בסצנה הציורית ההולכת אחריו אם אצל ג'ובני בטיסטה הפלורנטיני ב"בכחוס וונוס", אצל הנס וון אחן ב"משל על ניצחון הצדק".
בציור של שפרנגר כמו גם ב"יופיטר ואנטיופה" ויותר מכך ביצירת המופת ונוס ואדוניס - ביופיטר ואדוניס (ראה/י להלן,) מנעד הניגודים רב ומוקצן כך, לכל אחת מהדמויות צבע אחר, אופי אחר, ומוסר שונה מאוד ובכל זאת תורת התנועה מחייבת שיהיה גם תלכיד כלומר, מכנה משותף והמשותף נמצא בחלל המיני ובתאווה המשותפת.
ציוריו של ברתולומאיוס שפרנגר ובמיוחד הארוטיים שבהם חופשיים מאוד ומאפשרים לו לבטא את ההתפרצות של הנושא הנבחר בעוצמת של רגשות תוך שהוא מקפיד ושומר על טכניקה מדויקת וברמה מאוד גבוהה.
ביצירת המופת ונוס ואדוניס ובעבודה נוספת שלו דיאנה ואקטיון ניתן לזהות את האופנים השונים בהם מוצגות הדמויות שמככבות כדי לייצר אותו ניגוד יחסי. המאהב הזכרי רודף אחר הנימפה, אם בתפקיד זיאוס (יופיטר) או אקטיאון - שפועל בהשראת יצירתו של אובידיוס "מטמורפוזות" ובונוס וולקן. התנועה היחסית שיוצרת את הדרמה בין הדמויות שעל הבד. שאדוניס מופיע אצל שפרנגר בדמותו של אדם רב תאווה ונראה כמי שחסר שליטה על תשוקותיו לעלמה יפה וערומה. אדוניס מתקשר במיתולוגיה היוונית והרומית אל עולמם של אנשי הטבע והציידים וכאן הוא מגלם אדם פשוט, ספק איכר ספק פונדקאי בבר כפרי עלוב. ומנגד, העלמה הענוגה ונוס נינוחה בטוחה בעצמה ובכישורי שליטתה בו. ואחרי ההתרגשות של הנושא שמוצג כאן בחדשנות ביחס לזמנו ומתמרד נגד שורשיו התרבותיים. אוסף הציורים הטוב ביותר שמתאר תקופה זו של שפרנגר מוצג בהמוזיאון לתולדות האמנות בווינה.
מעכב ריבונוקלאז
מעכב ריבונוקלאז (Ribonuclease inhibitor; RI) חלבון גדול (כ-450 שיירים, כ-49 kDa) וחומצי (~4.7 pI) היוצר קומפלקסים הדוקים עם ריבונוקלאז. הוא מהווה כ-0.1% ממשקל החלבונים בתא, ולו תפקיד חשוב בבקרה על ה-RNA.
מעכב ריבונוקלאז מכיל כמות רבה של ציסטאין (~6.5% מחומצות האמינו בחלבון; בעוד שבחלבון טיפוסי 1.7% בלבד) והוא רגיש לחמצון. כמו כן הוא עשיר בלאוצין (כ-21.5%; בחלבונים אחרים כ-9%) אך דל יחסית בחומצות אמינו הידרופוביות אחרות כגון ואלין, איזולאוצין, מתיונין, טירוזין ופנילאלנין.
האפיניות של חלבון זה לריבונוקלאז גדולה ואינטראקציית חלבון-חלבון זו היא אחת החזקות ביותר; קבוע הדיסוציאציה של קומפלקס מעכב ריבונוקלאז ו-RNase I הוא 20 fM בתנאים פיזיולוגיים. חרף הדמיון הנמוך ברצפים, מעכב ריבונוקלאז מסוגל להיקשר למגוון רחב של ריבונוקלאזות.
רצח מיכל סלה
רצח מיכל סלה (18 במאי 1987 – 3 באוקטובר 2019) הוא פרשת הירצחה של מיכל סלה, פעילה חברתית ועובדת סוציאלית ישראלית, בידי אלירן מלול – מי שהיה בעלה ואב בתה באותה עת. הרצח קיבל תשומת לב ציבורית ותקשורתית רבה, ובעיני רבים הפך לסמל למאבקים נגד אלימות נגד נשים בישראל ואלימות בין בני זוג.
מיכל סלה
מיכל סלה נולדה בירושלים, וגדלה במושב בית זית, בת רביעית מתוך שישה ילדים. היא בוגרת מכינה קדם-צבאית למנהיגות חברתית "נחשון" ובוגרת תואר ראשון בחינוך מיוחד וחינוך בשילוב אומנויות ממכללת תל חי. סלה ניהלה פסטיבלים בינלאומיים, הקימה וניהלה תוכנית לקידום השפה האנגלית בצפת, בחצור הגלילית ובראש פינה (צח"ר) מטעם הסוכנות היהודית, הדריכה נוער מחוץ לישראל, עבדה כרכזת פר"ח, ונבחרה כנציגת חוג לימודיה באגודת הסטודנטים במכללת תל חי.
היא סיימה תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים בהצטיינות, את דרישות התואר סיימה עשרה ימים לפני הירצחה. סלה עבדה כעובדת סוציאלית עם מתמודדי נפש, נוער בסיכון, קשישים ניצולי שואה, נפגעי תקיפה מינית בעלי צרכים מיוחדים, הנחתה הורים מוכרים לרווחה, וסייעה לילדים עם קשיים רגשיים ועם מוגבלויות פיזיות.
לדברי אחותה המובאים באתר מאקו הייתה נשואה לאלירן שנה בלבד לפני הרצח, ולפי דיווחי חדשות דובר על חשדות שנהג באלימות בנשים אחרות אתם היה בקשר, כלא אותן, וביצע בהן מעשי סדום ומעשים מגונים, אך טענות אלו לא הוגשו לבית המשפט בתצהיר המוקדם של התובע ולכן גם לא נידונו במהלכו, כך גם בן זוגה הקודם של סלה סיפר שמלול איים עליו בטלפון והזהירו שיתרחק ממיכל. לדברי האחות, מיכל עזבה אותה ועמדה להודיע למלול על פרידה, אך לא שיתפה את בני משפחתה במצבה או בתוכניותיה, וגם לא דיווחה להם על "שתלטנות וקנאות אובססיבית" של מלול כלפיה, וכנראה לא הבינה את הסכנה שהיא נתונה בו.
הרצח וההרשעה
על פי כתב אישום שהוגש נגד אלירן מלול, בעלה ואב בתה של מיכל סלה, ב-3 באוקטובר 2019 בעת ששהו בביתם שברמת מוצא בירושלים הכה אותה מלול, הצטייד בסכין מטבח, גרר אותה מחדר בתם התינוקת בעודה מדממת, ודקר אותה 11 פעמים בסכין. עוד נכתב בכתב האישום כי מלול תקף את סלה באכזריות מיוחדת, הבאה לידי ביטוי בתקיפתה בנוכחות בתם התינוקת, וגרירתה על הרצפה ותוך ניסיונות ההתגוננות שלה. מלול שהה בזירת הרצח יחד עם סלה ובתה התינוקת במשך 17 שעות לאחר הרצח. ב-6 באוקטובר 2021 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את אלירן מלול ברצח אשתו מיכל סלה בנסיבות מחמירות, סעיף בחוק העונשין שנכנס לתוקף שלושה חודשים בלבד לפני הרצח (כחלק מרפורמה בעבירות ההמתה), וגורר עונש קבוע של מאסר עולם.
ב-26 בדצמבר 2021 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים על אלירן מלול את העונש המרבי בחוק - מאסר עולם ופיצוי מקסימלי של 258,000 שקלים שיועברו לחשבון בנק על שם בתו.
בעקבות הרצח
רצח מיכל סלה עורר עניין תקשורתי ניכר. האירוע עורר תגובות בכל החברה הישראלית ועורר מחאות ברחבי הארץ בקריאה להיאבק בתופעת האלימות נגד נשים והאלימות במשפחה. בעקבות האירוע הופק סרט בן שני פרקים בתוכנית "עובדה" בערוץ 12. הסרט על מיכל סלה גרר גל שיתופים של סיפורי נשים שחוו התעללות במערכת היחסים. כמו כן נשים רבות החליטו לצאת מקשרים אלימים עם בני זוגן.
לילי בן-עמי, אחותה של סלה, הקימה את העמותה "פורום מיכל סלה" למיגור אלימות באמצעות פתרונות טכנולוגים, "חשיבה מחוץ לקופסה", יחד עם דגש על אחריות ומודעות ציבורית רחבה לזיהוי הנורות האדומות לאלימות. העמותה עוסקת בהקמת מיזמים חדשניים וטכנולוגים, בשעת חירום ולמניעה מראש. פייסבוק תרמה 33 אלף שקלים לפרויקט. במאי 2020 אירח נשיא המדינה ראובן ריבלין את גמר מרתון היזמים (האקתון) לזכרה של מיכל סלה לפיתוח טכנולוגיות למיגור אלימות במשפחה והצלת חיים. האירוע התקיים ביום הולדתה ה-33 של מיכל. ההאקתון מתקיים מאז ב"פורום מיכל סלה" אחת לשנה בשיתוף עם גוגל, חברות עתירות ידע עולמיות כמו ווייז ופייסבוק, ובחסות מוסדות להשכלה גבוהה כמו האוניברסיטה העברית והאוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2022 הוקם מרכז וירטואלי להפעלת צוותי הייעוץ והפיתוח ולהצגת הגמר.
אמנדה הוקינג
אמנדה הוקינג (באנגלית: Amanda Hocking; נולדה ב-12 ביולי 1984) היא סופרת פנטזיה אמריקאית.
ביוגרפיה
הוקינג נולדה באוסטין, מינסוטה.
עד שנת 2010 עבדה במשרה מלאה כמטפלת באנשים בעלי מוגבלויות קשות וכתבה 17 רומנים בזמנה הפנוי. לאחר שפניותיה להוצאות לאור נידחו, החליטה לפרסם את ספרה בעצמה כספר אלקטרוני. באפריל 2010 פרסמה כך את ספרה הראשון ותוך חצי שנה הרוויחה שני מיליון דולר ממכירת כמיליון עותקים מתשעה ספרים שפורסמו בפורמט זה. בתחילת 2011 כבר מכרה בקצב של 9,000 ספרים ביום. במרץ 2011 חתמה על חוזה בשווי שני מיליון דולר עם הוצאה לאור שמעוניינת בהפצת ספריה כספרים מודפסים.
ספריה הם ספרי פנטזיה לנוער שעוסקים, בין היתר, בערפדים, זומבים וטרולים.
טרילוגיית הטריל שלה תורגמה לעברית על ידי הוצאת סיאל והספרים הוצעו למכירה תחילה בפורמט אלקטרוני במנדלי לפני שהודפסו.
אוניברסיטת אלבמה
היסטוריה
ב-1860 הפכה האוניברסיטה למכללה צבאית והכשירה קצינים לצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. ב-1865 נשרף מרבית הקמפוס על ידי צבא האיחוד. במהלך תקופת השיקום בארצות הברית נפתחה מחדש האוניברסיטה ב-1872. ב-1893 פתח המוסד את שעריו גם לסטודנטיות.
ב-1956 החלה ללמוד לראשונה אות'רין לוסי, סטודנטית אפרו-אמריקאית, אך היא הושעתה מהאוניברסיטה לאחר שלושה ימים בלבד מחשש לביטחונה, בעקבות מהומות והתפרעויות ברחבי הקמפוס, החמורות ביותר בארצות הברית מאז פסק דין בראון נגד מועצת החינוך. רק ב-1963 חזרו סטודנטים אפרו-אמריקאים ללמוד באופן רצוף במוסד וסיימו בו תואר.
מבנה וחלוקה ארגונית
האוניברסיטה היא האוניברסיטה הגדולה במערכת האוניברסיטאות של אלבמה. האוניברסיטה משתרעת על פני 1,970 אקר בטסקלוסה וכוללת כ-300 מבנים. בנוסף לאוניברסיטה גן בוטני על פני 60 אקר ומעבדה ימית בדופין איילנד.
ספורט
תוכניות הספורט של האוניברסיטה כוללות 21 קבוצות המתחרות בענפי ספורט שונים. לאוניברסיטה היסטוריה של הצטיינות בפוטבול, ענף בו זכתה הקבוצה ב-18 אליפויות של ליגת מכללות. בהתעמלות מכשירים זכתה קבוצת הבנות בשש אליפויות NCAA. אליפויות נוספות נרשמו בתחרויות גולף לגברים (פעמיים) ופעם אחת בתחרויות גולף לנשים ובסופטבול.
כינוי קבוצות הספורט של האוניברסיטה הוא "Crimson Tide" (גאות אדומה). את הכינוי טבע עורך מדור בספורט בברמינגהאם, שסיקר את המשחק בין קבוצת הפוטבול של אלבמה לזו של אוניברסיטת אובורן ב-1907. אלבמה הצליחה לכפות על אובורן הפייבורטית שוויון בהתמודדות ששוחקה במגרש בוצי שהכתים את מדי הקבוצה בצבע אדום.
SILAC
סימון איזוטופים יציבים של חומצות אמינו בתרביות תאים (Stable isotope labeling by amino acids in cell culture או SILAC) היא שיטה המבוססת על ספקטרומטר מסה המזהה הבדלים בכמות החלבונים בדוגמאות שונות באמצעות סימון עם איזוטופים שאינם רדיואקטיביים. שיטה זו פופולרית ביותר בתחום הפרוטאומיקה הכמותית.
בשיטה זו מגדלים שתי אוכלוסיות של תאים בתרבית תאים. אחת האוכלוסיות מגודלת על מצע מזון המכיל חומצות אמינו רגילות, בעוד שהאוכלוסייה השנייה מגודלת במצע מזון המכיל חומצות אמינו המסומנות באמצעות איזוטופים כבדים (ושאינם רדיואקטיביים). דוגמה לכך עשויה להיות מצע מזון המכיל ארגינין המסומן עם 6 אטומי פחמן-13, במקום פחמן-12. כאשר התאים גדלים במצע זה הם עושים שימוש בארגינין כבד בחלבונים שאותם הם מייצרים, ובהשוואה לחלבונים רגילים חלבונים אלו כבדים ב-6 Da על כל ארגינין המצוי בהם. בהמשך ניתן לנתח את החלבונים משתי אוכלוסיות התאים יחד באמצעות ספקטרומטר מסה. זוגות של פפטידים זהים כימית המורכבים מאיזוטופים שונים הם בעלי תכונות כימיות זהות, אך ניתן לזהותם באמצעות ספקטרומטר מסה. היחס בין השיאים של הקריאות של ספקטרומטר המסה ביחס לזוגות חלבונים כאלו מעיד על כמות החלבונים באוכלוסייה הנבדקת.
בשיטה זו נעשה בין היתר שימוש כדי ללמוד על האיתות תאי, שינויים אחרי תרגום שמתרחשים בחלבונים (כדוגמת פוספורילציה), קשרי חלבון-חלבון ובקרה של ביטוי גנים.
קונדואיט
קונדואיט (באנגלית: Conduit) היא חברת סטארט אפ ישראלית המפתחת סרגלי כלים מותאמים אישית הניתנים להתאמה לאתר אינטרנט או כאפליקציה לסמארטפון. הסרגל מותקן במחשב ובדפדפן על פי רוב ללא ידיעתו של המשתמש, דרך הורדות של תוכנות מאתרי תוכן (על פי רוב זדוניים כדוגמת Cnet download, Softpedia, Softonic ועוד), ונחשב לחוטף דפדפן (browser hijacker) שהוא סוג של תוכנה זדונית (malware) וכקשה להסרה.
מטה קונדואיט ממוקם בפארק המדע קריית ויצמן שבנס ציונה, ומשרדים נוספים ממוקמים בפוסטר סיטי, קליפורניה. דיווחים מעודכנים מעריכים את שוויה של קונדואיט בכ-1.3 מיליארד דולר. הערכות אחרות מגיעות לסכומים גבוהים עד כ-2.5 מיליארד דולר.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי דרור ארז, גבי בילצ'יק, ורונן שילה, המשמש כמנכ"ל. משרדיה ממוקמים בפארק המדע קריית ויצמן שבנס ציונה ובקליפורניה, יש לה כ-260,000 ספקי תוכן וכ-250 מיליון משתמשים והיא מעסיקה כ-300 עובדים. בתחילת הדרך החברה נתמכה על ידי Benchmark Capital וקבוצת יוזמה שהשקיעו בה 9.5 מיליון דולר. ב-23 במאי 2011 רכשה קונדואיט את חברת וויביה (Wibiya) הישראלית תמורת כ-45 מיליון דולר.
חברת מיקרוסופט היא בין הלקוחות העיקריים של קונדואיט, שיתוף פעולה איתה הוכרז ב-2010. שירותי קונדואיט משמשים את מנוע החיפוש בינג ובמאי 2011 נחשף כי קונדואיט אחראית ל-10%-11% מההקלקות על קישורים פרסומיים ב-Bing. בין המותגים שאימצו פתרונות חינמיים של קונדואיט: גרופון, ליגת הבייסבול האמריקאית, פוקס ניוז, ערוץ מזג האוויר, מאקו, וואלה ועוד.
ב-9 בפברואר 2012 פורסם כי חלק מהחברה יימכר בסכום המשקף לחברה שווי של כ-2.5-3 מיליארד דולר. בשנת 2011 חילקה החברה דיבידנד בסך כ-200 מיליון ש"ח. ב-2010 היו למעלה ממאה מיליון סרגלי כלים שנתמכו על ידי קונדואיט, בהם השתמשו לפחות פעם אחת בחודש – נתון שהציב את קונדואיט במקום ה-29 ברשימת 1000 האתרים החזקים של גוגל באותה השנה. במאי 2011 רכשה קונדואיט תמורת 45 מיליון דולר את חברת הסטארט אפ הישראלית וויביה שפיתחה פלטפורמת אינגייג'מנט המאפשרת למפרסמים להטמיע מגוון של אפליקציות אינטרנט באתרים שלהם דרך הסרגל של וויביה. באפריל 2012 חברת J.P. Morgan רכשה 7% ממניותיה של קונדואיט מקבוצת יוזמה בעלות של 100 מיליון דולר. כתוצאה מכך נעמד שוויה ב-1.3 מיליארד דולר, מה שהפך את קונדואיט לחברת האינטרנט הישראלית הראשונה שחצתה את שווי מיליארד הדולר. נתון זה הודגש על ידי הוול סטריט ג'ורנל ב-2012, במסגרת סדרת הכתבות על מועדון הסטארט אפים בשווי מיליארד דולר. החברה מחלקת דיווידנדים על בסיס שנתי הן לעובדי החברה והן למשקיעים.
בספטמבר 2013 הכריזה קונדואיט על פיצולה של חטיבת Client Connect ומיזוגה אל חברת פריון נטוורק. בינואר 2014 הושלמה רכישת החטיבה על ידי פריון.
דפדפן
קונדואיט מאפשרת למפרסמים ליצור ולהפיץ סרגלי כלים משלהם עבור דפדפני רשת. דפדפנים שתמכו בסרגלי הכלים מלכתחילה היו האקספלורר, פיירפוקס וספארי. גוגל כרום נוסף כדפדפן תומך ב-2011. דוגמאות לסרגלי כלים בולטים הם סרגל הכלים של חברת המשחקים זינגה, שאפשר לשחקני פארמוויל להתעדכן בנוגע לסטטוס המשחקים שלהם, סרגל הכלים של Ebay, שמספק עדכונים על מכירות פומביות. תוכן הסרגל מותאם לכל סרגל בנפרד והוא יכול לשמש גם ככלי להפצת מידע וחברות רבות משתמשות בו לטובת קמפיינים שיווקיים. חברות נוספות שמשתמשות בסרגל הכלים של קונדואיט הן ליגת הבייסבול האמריקנית, גרינפיס ולופטהנזה. משתמשות נוספות בפלטפורמה של קונדואיט הן טיים וורנר, פוקס ניוז, מועדון הכדורגל צ'לסי, גרופון ועוד.
בשל דרך הפצתו הנסתרת של הסרגל על ידי הורדות מאתרי תוכן, שרובם מפוקפקים או זדוניים כדוגמת Cnet Download, Softonic, Softpedia ועוד אתרי הורדות, וכן הקושי להסירו וכן השתלטותו על הדפדפן, הוא נחשב לתוכנה זדונית.
מכשירים ניידים
על אף שקונדואיט התמקדה במקור ביצירת קשר עם משתמשים בעזרת הדפדפן, בפברואר 2011 השיקה החברה פלטפורמה ייעודית לפיתוח וליצירת אפליקציות אינטרנט לכל הסמארטפונים המובילים ולאייפד. נכון לדצמבר 2011 קונדואיט הוסיפה מספר תכונות נוספות למוצר המובייל שלה המיועדות למוזיקאים וכוללות אינטגרציה עם אפליקציית SoundCloud. בתחילה, סיפקה קונדואיט את האפליקציות והפלטפורמה בחינם, בתמורה לאחוז מסוים מהכנסות הפרסום שמקורו בתוכנה שלהם. כעת מספקת קונדואיט את הפלטפורמה במודל של מנוי בתשלום. קונדואיט פיתחה גם את שירות QuickLaunch, המאפשר למשתמשים לעצב אישית את מסך הנעילה במכשירים הניידים שלהם, ומאפשר גישה בלחיצה בודדת לתוכן, שיחות ואתרים נבחרים.
משפט האי-שכפול
משפט האי-שכפול (באנגלית: No cloning theorem) האי-שכפול הוא משפט בתורת האינפורמציה הקוונטית. לפי המשפט, לא קיים אופרטור היוצר עותק זהה למצב קוונטי שרירותי. הוא נוסח על ידי ווטרס, וויצ'ך ז'ורק, ודיקס בשנת 1982, ובעל השלכות רבות על מחשוב קוונטי ותחומים דומים.
המצב של מערכת יכול להיות שזור עם מצב של מערכת אחרת (לדוגמה, מצבי בל), אך זהו לא שכפול. משום שאין מצב מוגדר היטב שניתן להתייחס אליו כאל תת-מערכת של מצב שזור. שכפול הוא תהליך שתוצאתו היא שני מצבים זהים לא שזורים.
משפט האי-שכפול בדרך כלל מנוסח ומוכח עבור מצבים טהורים, ומשפט האי-שידור מכליל זאת למצבים מעורבים.
למשפט האי-שכפול יש תאום הפוך בזמן: משפט האי-מחיקה, הטוען כי לא קיים אופרטור שבהינתן שני עותקים זהים של מצב קוונטי שרירותי, מוחק את אחד העותקים. יחד, משפטים אלו מחזקים את המשמעות של מכניקת הקוונטים במונחי תורת הקטגוריות.
ניסוח המשפט והוכחתו
תהי מערכת A, ויהי מצב קוונטי המתאר אותה (ראו סימון דיראק). כדי ליצור עותק של המצב, ניקח מרחב זהה B ומצב התחלתי |e\rangle_B. המצב ההתחלתי חייב להיות בלתי תלוי במצב, שאין לנו שום ידע מקדים עליו. המצב של המערכת המורכבת מתואר על ידי המכפלה הטנזורית בין המצבים:
מכאן ואילך, נשמיט את הסימן \otimes לצורך נוחות, אך עדיין מדובר במכפלה טנזורית.
ישנן שתי דרכים לתפעול המערכת המורכבת. נוכל לבצע מדידה, שתקריס באופן בלתי הפיך את המערכת למצב עצמי של האופרטור, ותשנה את המידע שהוכל במערכת, וברור כי זהו לא מצב העונה על דרישות המשפט. לחלופין, ניתן לשנות את ההמילטוניאן של המערכת, ובכך להשפיע על אופרטור הקידום בזמן U (בעבור המילטוניאן לא תלוי בזמן, מתקיים, כאשר -H/\hbar הוא היוצר של הזזות בזמן). אזי U יתנהג כאופרטור המעתיק, בתנאי שיקיים:
לכל מצב אפשרי במרחב המצבים (כולל ). היות ש-U היא אופרטור אוניטרי, היא משמרת מכפלה פנימית:
וכיוון שמכניקת הקוונטים מניחה נרמול, מתקיים גם:
והם אכן מקיימים את הדרישה, אך התוצאה הזו לא מתקיימת למצבים כלליים יותר. מסתבר ש-U לא יכולה לשכפל מצב קוונטי כללי. ועל כן, לא ניתן לשכפל מצב.
שכפול לא מושלם
למרות חוסר היכלת ליצור עותקים מושלמים של מצב קוונטי לא ידוע, ניתן ליצור עותקים לא מושלמים. זה יכול להיעשות על ידי צימוד של מערכות עזר גדולות יותר למערכת שנרצה לשכפל, וליצור טרנספורמציות אוניטריות על המערכת המשולבת. אם נבחר את הטרנספורמציה האוניטרית בצורה נכונה, רכיבים מסוימים של המערכת המשולבת יתפתחו לעותקים משוערים של המערכת המקורית. בשנת 1996, בוזק והילרי הראו שמכונת שכפול אוניברסלית יכולה ליצור עותק של מצב לא ידוע בנאמנות של 5/6.
ניתן להשתמש בשכפול לא מושלם על מנת לצותת לתקשורת המשתמשת בפרוטוקולי קריפטוגרפיה קוונטית, ובשימושים נוספים במדע האינפורמציה הקוונטית.
Pose (שיר של יו גוטי)
Pose הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי יו גוטי, בשיתוף עם הראפר האמריקאי ליל עוזי ורט. השיר יצא לאור ב-23 באוגוסט 2020, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן העשירי של יו גוטי, Untrapped, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי יו גוטי, ליל עוזי ורט, ג'וליאן ביטס, בן ביליונס ו-SoundsByBreezy, והופק על ידי ג'וליאן ביטס, בן ביליונס ו-SoundsByBreezy גם כן. השיר הוא בסגנון הטראפ.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה מ-25 מיליון השמעות.
ביקורת
דייוויד רנשו מהפאדר תיאר את "Pose" כרצועה "שמחה", והוסיף כי ורט נמצא במקום "בטוח יותר" מאשר גוטי. כריס פטריק ממגזין HipHopDX כינה את השיר כ"סינגל ברמה גבוהה".
רמיקס
ב-18 באוקטובר 2019, יצא לאור רמיקס לשיר בהשתתפותה של הראפרית מייגן די סטליון. הרמיקס נכלל אף הוא באלבומו העשירי של יו גוטי, Untrapped.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה הרמיקס לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה מ-13 מיליון השמעות.
פרנסס פוקס פיבן
פרנסס פוקס פיבן (באנגלית: Frances Fox Piven; נולדה ב-10 באוקטובר 1932) היא פרופסור למדעי המדינה וסוציולוגיה, אקטיביסטית וסופרת אמריקאית-יהודייה, הידועה בזכות עבודתה למען צמצום העוני והגברת אחוזי המצביעים בארצות הברית.
ראשית חייה
פרנסס פוקס פיבן נולדה ב-10 באוקטובר 1932 בקלגרי שבקנדה, להורים יהודים שהיגרו משטעטל ליד מינסק. כשהייתה בת שנה עברה איתם לקווינס, ניו יורק, שם גדלה ולמדה. כשהייתה בת 15, אחיה שכנע את הוריהם לשלוח עבורה בקשת קבלה לאוניברסיטת שיקגו, בקשה שנענתה בחיוב ופיבן אף קיבלה מלגה. בזמן לימודיה באוניברסיטה, פיבן עבדה כמלצרית על מנת לפרנס את עצמה.
לימודים וקריירה
בשנת 1953 סיימה פיבן תואר ראשון בתכנון ערים, ובשנת 1962, לאחר שסיימה תואר שני ודוקטורט, עברה לניו יורק. שם, עבדה פיבן לתקופה קצרה כמתכננת ערים, ובשנת 1963 החלה לעבוד כעמיתת מחקר באחת מהסוכנויות הראשונות למען צמצום העוני בארצות הברית (סוכנות Mobilization for Youth .) בזמן עבודתה בסוכנות פיבן פגשה את בן זוגה השני, ריצ'רד קלווארד , ובשנת 1966 כתבה איתו מהדורה של המגזין "The Nation" בשם "משקל העוני: אסטרטגיה לסיום העוני" ("The Weight of the poor: a Strategy to End Poverty" ). מספר שנים לאחר מכן, ב-1971, השניים כתבו ספר בשם "ויסות העוני: תפקודה של מערכת הרווחה" ("Regulating the Poor: The Functions of Public Welfare"). בספר זה, קראו השניים למיטוט מערכת הרווחה הקיימת והחלפתה באחת הכוללת הכנסה מינימלית מובטחת. עבודתם המוקדמת של פיבן וקלווארד היוותה בסיס לארגונים רבים, ביניהם "ארגון זכויות הרווחה הארצי", אותו פיבן גם עזרה להקים. בנוסף לכך, השניים פרסמו מספר ספרים ומאמרים נוספים.
בין השנים 1966–1972, הרצתה פיבן באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, הרצתה באוניברסיטת בוסטון בה לימדה עד שנת 1982. בשנה זו, לאחר סכסוך שפרץ עקב שביתה שבה לקחה חלק פעיל, עברה להרצות באוניברסיטת העיר ניו יורק, שם היא מרצה עד היום.
בין השנים 2006–2007 כיהנה פיבן בתפקיד נשיאת.
חיים אישיים
פרנסס פוקס פיבן הייתה נשואה להרמן פיבן, ולהם בת. לאחר מכן נישאה לריצ'רד קלווארד עד מותו בשנת 2001.
פעילות מקצועית
המחאה הראשונה בה השתתפה פיבן הייתה "מחאת המיסים של הסופרים והעורכים בזמן מלחמת וייטנאם", במסגרתה חתמה על נכונותה שלא לשלם מיסים כל עוד המלחמה מתחוללת.
במהלך הקריירה שלה, פיבן עזרה להקים ארגונים חברתיים רבים, דוגמת "ארגון זכויות הרווחה הארצי" ו-"HumanSERVE", ארגונים שנלחמים למען זכויות הרווחה והגדלת אחוזי המצביעים, בהתאמה. בנוסף, פיבן הייתה חברה בארגונים נוספים, כגון "האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות", ו"הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה", והייתה בעמדות מפתח בעוד מספר רב של איגודים מקצועיים, כמו "האיגוד האמריקאי למדעי המדינה" ו"האגודה למען חקירת בעיות חברתיות".
המטרות המרכזיות של פיבן במחקרה ובפעילותיה הן שיפור מערכת הרווחה, עזרה ממשלתית לתושבים מתחת לקו העוני, ועידוד ההצבעה בקרב הציבור האמריקאי.
עבודתה המפורסמת ביותר, "מסמכי פרנסס פוקס פיבן" ("Frances Fox Piven Papers"), היא אסופה באורך 72 עמודים, שעיקרה מסמכים רשמיים בנושא מערכת הרווחה, ונחשבת לאחת מהעבודות החשובות ביותר בנושא.
כתביה
*
עם ריצ'רד קלווארד
*
מרטין אנגל
מרטין סטיבן "מרטי" אנגל (באנגלית: Martin Stephen "Marty" Engel; 25 בינואר 1932 - 29 בינואר 2022) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1953), שיאן ארצות הברית, אלוף המכביות (הרביעית 1953 והחמישית 1957) וסגן-אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (מקסיקו סיטי 1955) ביידוי פטיש.
ביוגרפיה
אנגל נולד וגדל בניו יורק.
שיאן ארצות הברית
בתחרות שנערכה בבולטימור, מרילנד ב-11 ביולי 1953 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא ארצות הברית חדש של 59.55 מטר. שיפור לשיא הוותיק בן ה-40 שנה.
אלוף המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה אנגל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 49.87 מטר, לפני ציטרון מארצות הברית (47.72 מטר) ומאירון מישראל (41.18 מטר) ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.22 מטר, אחרי ברנרד מאייר (16.36 מטר) וסטן למפרט (15.92 מטר), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.58 מטר.
1954
באליפות ארצות הברית שנערכה בסנט לואיס בשנת 1954 זכה אנגל במדליית כסף בידוי פטיש בתוצאה של 56.51 מטר.
סגן-אלוף הפאן אמריקה
במשחקים הפאן אמריקאיים השניים שנערכו במקסיקו סיטי במרץ 1955 זכה אנגל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, ביידוי פטיש בתוצאה של 53.36 מטר ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.62 מטר.
1956
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים אנגל במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 59.23 מטר ולכן הוא לא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
1957
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה אנגל בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.86 מטר, לפני אורי זוהר (14.01 מטר) וברוך חבס (13.67 מטר), שניהם מישראל וביידוי פטיש בתוצאה של 53.83 מטר, לפני ב. פיליפס מאוסטריה (41.13 מטר) ופנחס פולונסקי מישראל (39.36 מטר).
1960
בתחרות שנערכה ביונקרס, מדינת ניו יורק ב-11 ביוני 1960 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 61.74 מטר.
שיאים אישיים
אנגל נפטר ב-29 בינואר 2022.
אגודת החיילים והחיילות היהודים לשעבר
אגודת החיילים והחיילות היהודים לשעבר (Association of Jewish Ex-Servicemen and Women, בראשי תיבות AJEX) היא ארגון צדקה, המאגד את ותיקי הצבא, הצי וחיל האוויר הבריטים ממוצא יהודי. האגודה פועלת להבטחת רווחתם של המשרתים היהודים לשעבר בכוחות המזוינים הבריטיים, לשימור מורשתם ולמאבק באנטישמיות באמצעות פעילות חינוכית.
האגודה הוקמה לאחר מלחמת העולם הראשונה, שבה שירתו 50 אלף יהודים בכוחות המזוינים של האימפריה הבריטית, ונקראה במקור ועד 1936 Jewish Ex-Servicemen's Legion. בין מייסדיה היו חיילים ששירתו בגדוד נהגי הפרדות ובגדודים העבריים. החלטת ההתאגדות התקבלה בכינוס בוייטצ'אפל שבלונדון בהשתתפות כ-1,000 חיילים משוחררים. למזכיר האגודה הראשון נבחר לואיס סרנה (1989-1978). חברי האגודה השתתפו בפעולות מחאה נגד פעילות פשיסטית בבריטניה ערב מלחמת העולם השנייה. במלחמה זו שירתו בשירות צבאי 70 אלף יהודים בריטים.
לאגודה ארבעים סניפים ברחבי בריטניה. בשנת 2015 היו בה כ-4,000 חברים.
חברי האגודה עורכים מדי שנה מאז 1934 צעדת זיכרון שנתית, החולפת על פני הסנוטאף של לונדון. הצעדה, שבה משתתפים מאות, נערכת שבוע לאחר יום הזיכרון הרשמי וכוללת טקס דתי והנחת זרים.
האגודה פועלת בשיתוף פעולה עם הארגון המייצג של היהודים שבשירות צבאי פעיל בבריטניה - Armed Forces Jewish Community. היא הייתה שותפה בהעברתו של אוסף המוזיאון הצבאי היהודי בלונדון אל המוזיאון היהודי בלונדון.
טימגנס
ביוגרפיה
רוב הידוע כיום על טימגנס מקורו בסודא, הלקסיקון הביזנטי מהמאה ה-10 לספירה. טימגנס נולד באלכסנדריה. אביו היה בנקאי, שהיה משולב באדמיניסטרציה המלכותית של בית תלמי. הידיעה מהסודא, לפיה נטען כי טימגנס היה מצרי, נבעה כנראה מחוגים עוינים לו, שניסו להמעיט מערכו, אולם ייתכן כי הכוונה הייתה שהוא היה תושב מצרים, אבל לא היה אזרח העיר אלכסנדריה.
בתקופת השבי שלו, עבד טימגנס כטבח ולאחר מכן כנושא אפריון. אחר כך שוחרר והתפרסם כרטור והיסטוריון. הוא היה איש רוח ברומא בתקופת פומפיוס עצמו ואחריו בזמנו של אוגוסטוס קיסר, ולאחר מכן בזמנו של הרטוריקן היהודי הסיציליאני קייקיליוס.
טימגנס היה ביחסים קרובים עם מרקוס אנטוניוס ואוגוסטוס. על ידי טימגנס, הכיר אנטוניוס את אלכסאס איש לאודיקיה, שנשלח אל הורדוס, ערק והוצא להורג על ידי אוגוסטוס. בימי אוגוסטוס הוא לימד רטוריקה והיה מקובל בחוגי החברה הרומית הגבוהה.
הפילוסוף הרומאי סנקה, בחיבורו "על הכעס", מספר על יחסיו של טימגנס עם אוגוסטוס: טימגנס העיר כמה הערות עוינות על הקיסר אוגוסטוס עצמו, אשתו וכל משפחתו. שנינותו הרשלנית עברה מאיש לאיש בחופשיות ולעיתים קרובות היה אוגוסטוס מזהיר אותו שלשונו חייבת להיות זהירה יותר. כאשר המשיך, אסר עליו את הכניסה לארמון.
לדברי פלוטרכוס, סר חינו של טימגנס בעיני אוגוסטוס, לא בשל חופשיות מוגזמת בנאומו, אלא רק בגלל שאימץ מנהג טיפשי לעולם לא לדבר ברצינות, אלא תמיד בגסות, בכל הזדמנות שהקיסר רצה בחברתו, כשהוא מצהיר שנועם ההומור שלו הוא הסיבה לאהדתו בחצר הקיסר.
גם המשורר הרומי הורטיוס הזכיר את לשונו החריפה והעוקצנית של טימגנס. על פי הסודא, גורש טימגנס מבית הספר לרטוריקה שלו על שדיבר באופן חופשי מדי, ובילה את זמנו באזור כפרי של טוסקולום. את מקומו בראשות בית הספר שלו ירש חברו אסיניוס פוליו.
לדברי סנקה, לפוליו היה ריב עם טימגנס, אולם מכיוון שנפל מאיגרא רמה, היה מוכן לאסוף אותו אל חיקו ולהעניק לו מקלט, והסיבה היחידה שסיים את הריב, הייתה שאוגוסטוס התחיל עם טימגנס ריב משלו. טימגנס נטר טינה לקיסר, אולם אף אחד לא פחד להיות חברו ולא התרחק ממנו כאדם ארור והוא היה נערץ על ידי כל העיר. הוא חי עד גיל זקנה בביתו של פוליו. הוא ערך קריאות של ההיסטוריה שכתב ואילו את הספרים שכתב על אוגוסטוס שרף באש. אוגוסטוס נשא את כל זה בסבלנות ואפילו לא התרגש מהעובדה ששמו הטוב והישגיו הותקפו. הוא לא התלונן כנגד המארח של אויבו, הוא רק אמר לאסיניוס פוליו: "אתה מחזיק חיית פרא", וכשזה ניסה למצוא תירוץ, עצר אותו אוגוסטוס ואמר: "תהנה, פוליו ידידי, תהנה!" וכשפוליו הצהיר, "אם תצוה עלי, אשלול ממנו מיד את הבית", ענה לו אוגוסטוס: "אתה חושב שהייתי עושה זאת, כשהיה זה אני ששיקם את החברות ביניכם?".
על פי סנקה, טימגנס לא אהב את הצלחת הרומאים וטען שרק בגלל דבר אחד הוא מצטער על השריפות בעיר רומא – מכיוון שהוא יודע שיבנו בניינים יותר טובים מאלה שעלו באש. ייתכן והיה אחד היוונים, שעל פי ליוויוס העדיפו את הפרתים על הרומאים.
על פי הסודא, טימגנס מת באלבאנום (או דרפאנום או דבאנום, שבאוסרואנה במסופוטמיה). הוא הוזמן לארוחה וכשניסה להקיא לאחריה, נחנק ומת. ההיסטוריון אוגורס כתב ספר על חייו של טימגנס.
זיהוי
הסודא מציינת שני אנשים נוספים בשם "טימגנס":
טימגנס ההיסטוריון
טימגנס היה אחד ההיסטוריונים המפורסמים ביותר של התקופה ההלניסטית וראשית הקיסרות הרומית. הוא היה היסטוריון נכבד, שמבחינת הקונספציה של היסטוריה אוניברסלית המשיך שורה של היסטוריונים חשובים, כמו אגתארכידס ופוסידוניוס. מכמה הערות בספר "גאוגרפיקה" של סטראבון, ניתן להסיק שלטימגנס הייתה נטייה לתיאורים סנסציוניים ושסטראבון העדיף מקורות אחרים על פניו: במקרה אחד את פסידוניוס ובמקרה אחר את מגסתנס.
על פי הסודא, טימגנס כתב הרבה ספרים. הוא היה ידוע היטב לסופרים מאוחרים יותר, יוונים, ואפילו יותר מהם, לטיניים. פרסומו העיקרי היה כהיסטוריון. כל חיבוריו אבדו וגם שמותיהם לא נודעו. רק שם אחד מספריו של טימגנס נזכר במפורש, בלקסיקון הגאוגרפי של סטפנוס בערך "מיליאי" (Μιλύαι): "אנשי מיליאי נקראו קודם לכן סולימים, לפי טימאגנס בספר הראשון של 'המלכים'". אולם מתקבל על הדעת שאין זה שמו המלא של החיבור, שהיווה היסטוריה אוניברסלית ובמרכזה שושלות המלכים בממלכות היווניות-מוקדוניות. מעט מאוד קטעים נשתמרו מהחיבור של טימגנס. המאורע הקדום ביותר הנזכר בהם מתייחס לפלישת אלכסנדר הגדול להודו (אצל קורטיוס רופוס) ואילו המאורע המאוחר ביותר קשור לנטישת תלמי אאולטס את מצרים בשנת 58 לפנה"ס. לא ניתן לדעת עד היכן הגיע התיאור בחיבור.
סנקה מכנה את טימגנס "סופר היסטוריה". פליניוס הזקן השתמש בו כמקור לנתונים גאוגרפיים. קווינטיליאנוס, הרטור הלטיני המהולל של התקופה הפלאווית (המחצית השנייה של המאה ה-1 לספירה), מבליט רשימה של סופרים יוונים, שמסתימת בטימגנס ומפליג בערכו של טימגנס כמחדש פניה של ההיסטוריוגרפיה (שבח שמכוון בעיקר לכישרונו הספרותי וסגנונו) לאחר ששקעה במשך תקופה ארוכה מאז ימי קלייטרכוס, ההיסטוריון האלכסנדרוני שקדם לו. במקום אחר הוא מצטט את טימגנס באומרו שמוזיקה היא האמנות העתיקה ביותר הקשורה לספרות.
ההיסטוריון אמיאנוס מרקלינוס מהמאה ה-4 לספירה משבח את טימגנס על חריצותו האופיינית ליוונים ואומר עליו ש"יווני הוא גם בדקדוקו במלאכה גם בלשונו, וליקט מן הספרים למיניהם את הדברים הללו, שזמן רב נעלמו מעיני הבריות".
טימגנס על היהודים
טימגנס הוא הסופר האלכסנדרוני-יווני היחיד שיחסו ליהודים לא היה עוין. שלושה קטעים של טימגנס שמתייחסים לתולדות היהודים מצוטטים אצל יוסף בן מתתיהו:
הרושם המתקבל מקטעים אלה על היהודים הוא שהם קשורים להיסטוריה הלניסטית כללית. לא נמצאים בהם סימני אי אהדה ליהודים וכך בעצם טימגנס הוא הסופר היווני-אלכסנדרוני היחיד שאינו מדבר בגנות היהודים, אם כי בניגוד לסופרים האחרים ממצרים, לא היה טימגנס ממוצא מצרי, אלא יווני.
זולטאן וארקוני
זולטאן וארקוני (בהונגרית: Várkonyi Zoltán בודפשט, 13 במאי 1912 – בודפשט, 10 באפריל 1979) היה שחקן, במאי קולנוע ובמאי תיאטרון יהודי-הונגרי; זוכה בפרס קושוט פעמיים, זוכה פרס האמן הממצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה
וארקוני נולד במשפחה יהודית. אביו, טיטוס וארקוני (1882–1954), היה עיתונאי, ואמו, יוליאנה גרוס (1884–1962), הייתה תופרת. לוארקוני היו שתי אחיות צעירות, נעמי אפּור (במקור נעמי וארקוני) וקטלין וארקוני. וארקוני התחתן בשנת 1935 והתגרש בשנת 1945. בשנת 1946 התחתן שוב עם השחקנית ורה סֶמֶרֶה. בשנה שלאחר מכן נולד בנם, גאבור, שהיה לבמאי, תסריטאי, מפיק.
כבר בילדותו הצטיין וארקוני בכישרון המשחק הבולט שלו. לאחר בית הספר למשחק כיכב בכמה סרטים. הוא הצליח להינצל בשואה כשהסתתר בבודפשט עם ניירות חסות של מדינה נייטרלית. אחרי השחרור לימד משנת 1949 באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע והיה הרקטור שלה משנת 1972 ועד מותו. הוא שמח לחלוק את הידע שלו עם אחרים. אמנים רבים למדו אצלו. הוא גם גילה את השחקן ג'רג' בארדי כשהלך במסעדת גודור באחד מפרברי בודפשט. כבמאי, הוא לא נכח רק בתיאטרון ובאולפני הקולנוע, אלא היה אחד האמנים החלוצים בזירת הטלוויזיה שהתהווה. בשנת 1957 אירח את קברט הטלוויזיה הראשון בערב השנה החדשה.
בליינש זבדיה
בליינש זבדיה (באמהרית: በላይነሽ ዚቫዲያ; נולדה ב-21 באפריל 1967) היא דיפלומטית ישראלית שכיהנה כשגרירת ישראל באתיופיה, וכשגרירה לא-תושבת ברואנדה, ובבורונדי, וכן כקונסול ישראל בשיקגו. נמנתה עם מדליקי המשואות בחג העצמאות ה-66 למדינת ישראל.
ילדות ונעורים
נולדה ב-21 באפריל 1967 בכפר במחוז גונדר, אתיופיה, לאמה אדיס ואביה גטה זבדיה, בת צעירה מבין שמונה אחים ואחיות. אביה היה מנהיג הקהילה בכפר, ומילא בו תפקיד קס, המקביל לרב. גדלה בבית חם ופתוח שעודד את חשיבות החינוך והמצוינות. בביתה לא היו חשמל ומים וסביבו שטח אדמה גדול ובו שדות תירס ופרחים למדה בבית ספר "אורט" והצטיינה בלימודיה. בסוף שנות החמישים נשלח אחיה הבכור יוסף לעלות לישראל והוא בן עשר, במסגרת הכשרת נערים יוצאי אתיופיה להוראה בקרב הקהילה האתיופית. בשנת 1965 הממשלה הקומוניסטית באתיופיה עצרה את אחיה כשלימד עברית בכיתה והוא ריצה שלוש שנות מאסר במהלכן עונה, תוך פגיעה בבריאותו. לימים הוכר בתור אסיר ציון. אף על פי שלא היה מקובל לשלוח בנות ללמוד הרחק מהבית יצאה ללמוד בתיכון באדיס אבבה. ב-1984 סיימה את לימודיה.
עלייה לישראל
זבדיה עלתה לישראל דרך מצרים עם סיום לימודיה בתיכון והיא בת 17. למדה באולפן ציון בשכונת בקעה בירושלים והתגוררה אצל אחיה דוד, תושב העיר. במשך שלוש שנים עבדה באולפן עם עולים ועולות מאתיופיה שהגיעו ארצה דרך סודאן. התנדבה במשך שישה חודשים במרכז קליטה לעולים מאתיופיה. מאוחר יותר סיפרה כי הציפיות מהארץ והסיפורים על ארץ זבת חלב ודבש יצרו פערים בקרב העולים אל מול המציאות הקשה בארץ, ואמרה כי השקעה בחינוך היא מפתח לקידום יוצאי ויוצאות אתיופיה בישראל. לטענתה, הקשיים המרכזיים טמונים בהבדלים הגדולים בין המדינות, הנובעים מן הפערים שנוצרו בין דור ההורים, שמוצאם בכפרים ולעיתים היו חסרי השכלה פורמלית, לבין דור הבנים והבנות, וכי על מדינת ישראל לפעול לגישור על פערים אלה. בעלת תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולימודי אפריקה ותואר שני באנתרופולוגיה, שניהם באוניברסיטה העברית. במהלך הלימודים עסקה בעבודות מזדמנות, ביניהן ניקיון ושמרטפות. ב-1 באוגוסט 1993 התקבלה לקורס צוערים של משרד החוץ והייתה ליוצאת אתיופיה הראשונה בקורס זה.
בשירות החוץ הישראלי
ב-1993 סופחה לאגף אפריקה במשרד החוץ ובשנת 1995 עבדה בשירות החוץ באו"ם, שם התמקדה בהסברה. בין השנים 1996–2002 שירתה כקונסולית ישראל בשיקגו. במהלך שירותה זה קיבלה את "אות חודש ההיסטוריה השחורה" על תרומתה ליחסים הבין-גזעיים. ב-2002 שימשה כיועצת במחלקת הדתות במשרד החוץ בישראל. ב-2005 מונתה לסגנית הקונסול הכללי של ישראל לדרום-מערב ארצות הברית ביוסטון, תפקיד שמילאה עד 2010. עבדה באגף התקשורת וההסברה במשרד החוץ בישראל וב-2012 מונתה לשגרירת ישראל באתיופיה. תפקידיה אלה עוררו גאווה בקרב יוצאי ויוצאות אתיופיה בישראל. חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה כתבה:
שגרירה באתיופיה
בין השנים 2012-2017 כיהנה זבדיה כשגרירת ישראל באתיופיה וכשגריר לא-תושב ברואנדה ובבורונדי. היא פעלה לקידום היחסים בין אתיופיה לישראל, באמצעות קידום שיתופי פעולה כלכליים ובתחומי הרפואה והחקלאות. בתחום החקלאות בהתמחות סטודנטים מאתיופיה בישראל בגידול תפוחים, מנגו ואבוקדו, בתחום הרפואה באמצעות שיתוף פעולה בין בית החולים הדסה עין כרם ובית החולים בילינסון לבין בתי חולים באתיופיה. כקודמיה בתפקיד, ניסתה, ללא הצלחה, לקדם כניסתה של מדינת ישראל למעמד של משקיפה באיחוד האפריקאי, הכולל 55 מדינות.
כיום היא עובדת באגף אפריקה במשרד החוץ שם היא אחראית לנושאים בילטרליים.
פעילות ציבורית
• ב-2014 נבחרה כאחת מ-14 נשים פורצות דרך והדליקה משואה בחג העצמאות.• ב-2015 השתתפה בתוכנית הריאליטי "שש אימהות" בשידורי רשת, ערוץ 2. לדבריה, המוטיבציה להשתתפותה בתוכנית הייתה הרצון להראות כי השילוב בין משפחה לקריירה הוא אפשרי
חיים אישיים
בשנת 2000 נישאה לסארקלם אגדך, אורח הכבוד בחתונתם היה שמעון פרס. הם הורים לבת ולתאומים.
קווין סראפן
קווין סראפן (בצרפתית: Kevin Séraphin; נולד ב-7 בדצמבר 1989) הוא כדורסלן עבר צרפתי, אשר שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2010–2017, ולקח חלק במשחקי אליפות אירופה (2011) ואולימפיאדת לונדון (2012) כשחקן נבחרת צרפת בכדורסל.
שולה באסקט
בדצמבר 2007 הצטרף סראפן לקבוצת הבוגרים של שולה באסקט מליגת העל הצרפתית, אחרי שבילה עונה אחת בקבוצת הנוער של המועדון. באוגוסט 2009 חתם על הארכת חוזהו בקבוצה הצרפתית לשלוש עונות נוספות, עם אופציית יציאה לליגת ה-NBA. עונת הייתה עונת עונת הפריצה של סראפן בליגה הצרפתית לאחר שהעמיד  של 6 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק ועזר לקבוצתו לזכות בתואר האליפות המקומי. בסיום העונה זכה סראפן בתואר השחקן המצטיין של הליגה הצרפתית.
וושינגטון ויזארדס
סראפן נבחר בבחירה ה-17 בדראפט 2010 על ידי שיקגו בולס. כשבועיים לאחר ערב הדראפט, ב-8 ביולי 2010, נשלח סראפן לוושינגטון ויזארדס, יחד עם קירק היינריך, עבור זכויות הדראפט על ולדימיר ורמינקו. ב-20 בספטמבר 2011 חתם סראפן עם קאחה לבורל ויטוריה מהליגה הספרדית על חוזה עד סיום שביתת השחקנים ב-NBA שפרצה בתחילת העונה. סראפן הספיק לשחק שבעה משחקים במדי הקבוצה הספרדית ביורוליג בטרם הסתיימה השביתה ב-NBA, ובסיומה חזר לוושינגטון ויזארדס, בהתאם לחוזהו בקבוצה. ב-10 באפריל 2012 קלע סראפן שיא קריירה של 24 נקודות בניצחון קבוצתו על אורלנדו מג'יק. ב-18 ביולי 2014 חתם על הארכת חוזה בוושינגטון לעונה אחת עבור כ-4 מיליון דולר.
ניו יורק ניקס
לקראת עונת חתם בניו יורק ניקס על חוזה לעונה אחת עבור כ-2.8 מיליון דולר. בעונתו היחידה בקבוצה התקשה להיכנס לרוטציית השחקנים הקבועה, ורשם ממוצעים מאכזבים של 3.9 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק.
אינדיאנה פייסרס
ב-8 בספטמבר 2016 חתם באינדיאנה פייסרס על חוזה לשתי עונות עבור 3.6 מיליון דולר. ב-31 ביולי 2017, בסיום עונתו היחידה באינדיאנה, נחתך מסגל הקבוצה.
ברצלונה
ב-4 באוגוסט 2017 חתם סראפן על חוזה לשנתיים בקבוצת ברצלונה מליגת העל הספרדית. בשתי עונותיו בברצלונה זכה עמה בגביע המלך הספרדי.
באוקטובר 2020 הודיע על פרישתו ממשחק, בגיל 30, בשל פציעה בברכו.
אוניזאוריים
אוניזאוריים (שם מדעי: Unaysauridae) היא משפחה של דינוזאורים בעלי אגן דמוי לטאה, שהתקיימו במהלך סוף הטריאס באמריקה הדרומית לפני 225 עד 209 מיליון שנה מזמננו. המשפחה הוגדרה בשנת 2018 בידי החוקר מולר וצוותו (Müller) והמאובנים שלהם התגלו בברזיל ובהודו.
מיני משפחה קטנה זו היו פרוזאורופודים קטנים באורך של 2.5 מטר וגובה של 80 סנטימטרים בקירוב ומבנה הגולגולת שלהם הזכיר את הפלטאוזאוריים, להם הם משויכים לעיתים. בניגוד לזאורופודים הגדולים יותר הם היו יכולים לעמוד על שתי רגליים, כנראה כדי להזדקף ולתלוש ענפי עצים. בכך הם דמו לעצלני קרקע או לתריזינוזאוריים שחיו באותה צורה. עם זאת רוב זמנם הם נעו על ארבע רגליים שתמכו במשקלם.
למרות דמיונם לפלטאוזאוריים הם קרובים יותר לגואייבסזאוריים ולתקודונטוזאורוס.
רינופרין
רִינוֹפְרִין (שם מדעי: Rhinophrynus dorsalis) הוא מין יחיד בסוגו של דו-חיים והמין הקיים היחידי במשפחת הרינופריניים שבסדרה חסרי זנב, החי רק באמריקה המרכזית. מינים נוספים במשפחה התקיימו גם בארצות הברית.
זוהי קרפדה הנפוצה בטקסס, במקסיקו, בגואטמלה, בהונדורס, באל סלוודור, בניקרגואה ובקוסטה ריקה. במקומות אלו תפוצתה גדולה, והיא בעלת יכולת הסתגלות למגוון של בתי גידול. מסיבות אלו, החשש להיכחדות הוגדר על ידי ארגון IUCN כנמוך.
מאפיינים
גודלם הוא 8 סנטימטרים בממוצע, ולרוב יש על גופם הנפוח נקודות אדומות. בנוסף, לאורך גבם ועד לסנטרם עובר פס אדום. רגליהם קצרות, וראשם חד וקטן. לקרפדה קיימת תוספת דמוית את על כפות הרגליים, שעוזרת לרגליהם החזקות בחפירה באדמה. עיניהם קטנות יחסית, ואוזניהם אינן גלויות.
אקולוגיה והתנהגות
תזונתם מורכבת מחרקים, בעיקר נמלים וטרמיטים.
הגביע הרוסי בכדורגל 2016/2017
גביע רוסיה 2016/2017 (Кубок России по футбоолу 2016/2017) היא העונה ה-25 של טורניר הגביע הרוסי בכדורגל שנערך מיולי 2016 ועד מאי 2017.
בטורניר נוטלות חלק 16 קבוצות ליגת העל הרוסית, 18 קבוצות ליגת המשנה הרוסית, 54 קבוצות הליגה השנייה ו-8 קבוצות כדורגל חובבניות. גמר הטורניר נערך באצטדיון פישט בסוצ'י.
קישורים חיצוניים
הגביע הרוסי באתר WildStat.ru
ג'טון קלמנדי
ג'טון קלמנדי (באנגלית: Jeton Kelmendi; נולד ב-1978) הוא סופר, משורר ועיתונאי אלבני.
ביוגרפיה
קלמנדי הוא בוגר תקשורת מאוניברסיטת פרישטינה. בוגר תואר שני בלימודי ביטחון בינלאומי ודיפלומטיה באוניברסיטה החופשית של בריסל שבבלגיה. כיום הוא מועמד לדוקטורט בתקשורת. הוא כותב שירה, סיפורת ומאמרים, והוא גם כתב בעיתונות אלבנית. מוקדי הכתיבה העיתונאית של קלמנדי הם סוגיות תרבות ואקטואליה. קלמנדי התפרסם בקוסובו לאחר פרסום ספרו הראשון, (Shekulli i Premtimeve  1999).
תרומתו בשדה הספרות מתאפיינת על ידי הביטוי הלירי, בחינת הטקסט והמסר המעמיק. שירתו אליפטית ומטפורית.
קלמנדי הוא מוותיקי מלחמת שחרור קוסובו (1998-1999). כיום הוא עובד ומתגורר בבריסל, בלגיה. ב-2022 יצא הספר "אהבה מוצאת עצמה בכל מקום" מבחריו משיריו שתורגמו לעברית על-ידי שושנה ויג.
מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג
מוזיאון ההתנגדות הלאומי של לוקסמבורג (בצרפתית: Musée national de la Résistance) ממוקם במרכז בדרום-מזרח המדינה. הבניין שתוכנן במיוחד (1956), מתחקה אחר ההיסטוריה של לוקסמבורג בין השנים 1940 ל-1945. במוזיאון מוצגת תערוכת קבע אודות מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית וגירושם של יהודי לוקסמבורג במהלך השואה שעברו.
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה והחל מסוף שנות ה-40 החלו המעורבים בהתנגדות ובמגורשים הפוליטיים לתכנן מוזיאון התנגדות לאומי, כדי לשמר את זכרם של קורבנות לוקסמבורג מהכיבוש הנאצי. ועדה, שהורכבה מאנשי העיר אש-סור-אלצהט, איגודים ונציגי תנועות התנגדות בראשות אד ברבל, גייסה כספים שהובילו לפתיחתו של מוזיאון ההתנגדות ב-22 ביולי 1956. הבניין תוכנן על ידי האדריכלים ניקולה שמיט-נוזן ולורן שמיט.
בשנת 1984, חידש שר התרבות, רוברט קריפס, את אוסף המוזיאון והמבנה שופץ. המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1987, ובהחלטת הממשלה כונה מוזיאון "לאומי". מאז 2008 פרנק שרדר, לשעבר מורה לאמנות, מנהל את המוזיאון.
האוסף
התערוכה בקומת הקרקע מתארת את גורלם של תושבי לוקסמבורג מאז פלישת גרמניה הנאצית ב-10 במאי 1940, ראשיתו של השלטון הנאצי, ועד לשחרור בספטמבר 1944 עם הגעת הצבא האמריקני או בינואר 1945 לאחר קרב בליטה. הקומה הראשונה מוקדשת לחפצי אמנות ממחנות הריכוז לשואת יהודי לוקסמבורג. יצירות אמנות כוללות את התבליטים של אמיל הולטן ושל קלאוס סיטו מחוץ למוזיאון לפסלים של לוסיין ורקולייר, שנכלא במחנה הינצרט ורנה וויילנד בפנים. יש לציין גם את הפרסקו הגדול של פוני טיסן ואת בד הציור שלו במחנה הריכוז הינצרט, כמו גם את רישומי הפוליטיקאית איבון אוסלדינגר שנכלאה במחנה רוונסבריק.