cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זאת חנוכה
זאת חנוכה הוא כינוי ליום השמיני של חנוכה (ב' בטבת או ג' בטבת) בקרב יהדות אשכנז, שכן בקריאת התורה של יום זה נמצאות המילים. בתקופות מסוימות היה מקובל בקרב יהודי אשכנז לכנות יום זה בכינוי חנוכת המזבח על שם אותו פסוק, ולא מוכר שימוש במינוח "זאת חנוכה" לפני המאה ה-16.
במחשבת החסידות מוקדש עניין מיוחד ליום זאת חנוכה, וחסידויות רבות נוהגות לערוך ביום זה טיש ולשרוף את פתילות נרות חנוכה ברוב עם.
כמו כן, בחסידות רבים מתייחסים לזאת חנוכה בתור שיאו של חנוכה וליום שכולל בתוכו את כל הימים שלפניו, ובתור יום החיתום האחרון של הגזר הדין של השנה.
מנהגי היום
בספר מנהגי מהרי"ל מובא מנהג יהדות ריינוס על פיו ביום השמיני של חנוכה אין לעשות מלאכה.
יש שנוהגין להרבות בסעודה, מפני שעושים סעודה לגמרה של מצווה וביום זה גומרים את מצוות הדלקת נרות חנוכה, ואדמו"רים בחסידויות השונות נוהגים לערוך ביום זה טיש.
מנהג נפוץ ומיוחד לזאת חנוכה הוא מנהג שריפת הפתילות של נרות חנוכה, שעושים מפני שהשמן והפתילות ששימשו להדלקת נרות מיוחדים למצווה ואסור להשתמש בהם לצורך דברים אחרים, בקהילות חסידיות רבות נהגו לשרוף את הפתילות ברוב עם, ויש שנהגו להקפיד לשורפן ביום. אחרים נהגו לשרוף את הפתילות בשריפת החמץ בפסח, ומסתמכים על כך שהשמן שנותר לא מיוחד למצווה. ונוהגים להגיד בזמן שריפת הפתילות את פרק ס"ז בתהלים.
בגלל משמעותו של היום בקהילות החסידיות כיום חיתום הדין האחרון של השנה - יש שמאחלים "גמר חתימה טובה" או "גמר טוב" עד זאת חנוכה. מאותה סיבה, נהגו רבים להתפלל בו על כפרת עוונות, פרנסה ופקידת עקרות.
רחמים ותשובה ויום החיתום האחרון
חשיבותו של היום השמיני של חנוכה מובאת כבר בכתבי האר"י, המשווה את שבעת ימי החנוכה הראשונים לשבע המידות הראשונות מתוך י"ג מידות הרחמים (כל יום למידה אחת בלבד), ואת היום השמיני לשש המידות האחרונות, מנוצר ועד ונקה.
מקובל בחסידות לומר כי ימי החנוכה הם המשך לימים הנוראים, ומי שלא עשה תשובה בעשרת ימי תשובה, תשובתו מתקבלת עד יום השמיני של חנוכה. רמז לכך מופיע בספר ישעיהו בפסוק:. ורבי ישראל מרוז'ין אף אמר עליו:
מעל לטבע
המהר"ל מפראג בספרו "נר מצווה" עומד על ההקבלה שבין היום השמיני של חנוכה, לבין ברית המילה הנעשית ביום השמיני להולדת ילד יהודי. לדבריו המספר 7 מסמל את הטבע ומספר 8 מסמל את מה שמעל לטבע. ששת ימי הבריאה ושבת - זה הטבע, והיום השמיני הוא מעל לטבע. כך התינוק שנברא עם עורלה - זה הטבע, וביום השמיני לאחר המילה הוא הופך להיות מעל הטבע.
המהר"ל מחדד את דבריו ומזכיר את דיני כהן גדול הנכנס לקודש הקודשים פעם אחת בשנה ביום הכיפורים. על כך כתוב בתורה:, ועל כך אמרו חז"ל: בזכות המילה שנאמר בה נכנס אהרן אל הקודש.
הכהן הגדול, בזכות ברית המילה שהיא מעל לטבע, יכול להיכנס לקודש הקודשים שהוא מעל לטבע, ביום הכיפורים שהוא מעל הטבע. ברית המילה עליה נאמר "זאת" זהה במדרגתה ליום השמיני של חנוכה שגם עליו נאמר "זאת" ובזכות מדרגה זאת נוצחו היוונים אשר שלטו בטבע, אך לא שלטו במה שמעל הטבע, הוא יום זאת חנוכה.
בדומה לכך, בחסידות אומרים כי ביום השמיני של חנוכה קיימת הארה למעלה מהטבע - בניגוד לשבעת הימים הקודמים שהם כנגד שבעת ימי הבריאה ושבע הספירות התחתונות, בזאת חנוכה מתייחסים לספירות העליונות שנמצאות מעבר.
אסרו חג
האדמו"ר יהודה אריה ליב אלתר מגור, בספרו "שפת אמת" כותב כי היום האחרון של חנוכה כמו באסרו חג, קשה עלינו הפרידה מהקב"ה, ומשאיר יותר הארה והשפעה על שאר ימות השנה.
קוקל סנגלי
קוקל סנגלי (שם מדעי: Centropus senegalensis) הוא מין טקסונומי של עוף מהסוג קוקל, החי ביבשת אפריקה.
מאפיינים
קוקל זה הוא מין בינוני בסוגו. אורכו 39 ס"מ. ראשו, רגליו וזנבו שחורים. הכנפיים בצבע ערמון. הגרון בצבע לבן והעיניים בצבע אדום.
תפוצה
מין זה נפוץ בחלק גדול מאפריקה שמדרום לסהרה מסנגל במערב לאתיופיה וקניה במזרח ולאנגולה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בדרום וכן בדרום אפריקה, בוטסואנה, זימבבואה וזמביה. בית הגידול של מין זה הוא בעיקר סוואנות עם עצים ושיחים.
יהודה כהן (קצין)
יהודה כהן (1938 - אפריל 2019) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כקצין הנדסה ראשי ולאחר שחרורו שימש כמנכ"ל מע"צ ומנכ"ל חברת כביש חוצה ישראל.
קוקל סנגלי
תזונה ורבייה
מין זה ניזון בעיקר מחרקים, זחלים ובעלי חוליות קטנים. מין זה מקנן על האדמה והנקבה מטילה 2 עד 4 ביצים.
יהודה כהן (קצין)
ביוגרפיה
כהן נולד באיזמיר שבטורקיה ועלה לישראל ב-1949 במסגרת עליית הנוער, גדל ברמת הדסה ובמושב נהלל. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה הקרבית, לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 601. במלחמת ששת הימים לחם בחזית המצרית, במסגרת גדוד הנדסה במילואים. לאחר המלחמה יצא ללימודים בממלכה המאוחדת ובשובו מונה למפקד גדוד הנדסה, עמו לחם במלחמת ההתשה בבנייה ותחזוק קו בר-לב. הוא יצא ללימודי הנדסה אזרחית בטכניון ובמקביל מונה להקים גדוד מילואים, גדוד הנדסת שדה משוריין 923 במסגרת אוגדה 210. הוא פיקד על הגדוד במלחמת יום הכיפורים בלחימה בחזית הסורית. לאחר המלחמה מונה לראש ענף מבצעים במפקדת קצין הנדסה ראשי והשלים את לימודי ההנדסה. לאחר מכן פיקד על בית הספר להנדסה צבאית ולמד במכללה לביטחון לאומי.
קוקל סנגלי
שימור
בשל תפוצתו הרחבה מין זה מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין שאינו בסיכון.
יהודה כהן (קצין)
ביוגרפיה
באפריל 1983 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין הנדסה ראשי, הוא שירת בתפקיד עד אוקטובר 1985. בתקופתו צורף החיל אל מפקדת חילות השדה והחל בתכנונו של קליטת רק"ם ייעודי לחיל ההנדסה, נגמ"ש הפומ"ה. כמו כן הושקעו מאמצים וכספים רבים בבניית ביצורים בדרום לבנון ובגבול הצפון.
לאחר שחרורו מונה בינואר 1986 למנכ"ל מע"צ, הוא כיהן בתפקיד עד 1993, במהלך כהונתו גדלו באופן משמעותי תקציבי החברה, נבנו ותוכננו מחלפים רבים ברחבי הארץ, כמו כן בוצעה בדיקת הכדאיות הכלכלית של כביש 6, ובעקבות כך מונה כהן למנכ"ל הראשון של חברת כביש חוצה ישראל, חברה ממשלתית שתפקידה לקדם ולתכנן את הפרויקט. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2010, במהלכן נסלל מרביתו של הכביש, לאחר קידום של הצעות חוק ייעודיות בכנסת בנוגע להפקעת קרקעות ותשלום הפיצויים עבורן וחוק כביש אגרה.
חיים ברקני
חיים (הניק) בַּרְקָנִי (פּוֹקְשִׁיבָה) (14 ביולי 1923 – 12 באוקטובר 2001) היה מורה למוזיקה, מלחין, מאייר, קריקטוריסט וגרפיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
חיים ברקני נולד בשם הניק (חיים) פוקשיבה ב-1923 בעיר לודז' שבפולין לגרשון ואסתר פוקשיבה. משפחתו הייתה משפחה של מוזיקאים וברקני החל ללמוד בילדותו נגינה על פסנתר. כבר מגיל צעיר החל גם לעסוק בהלחנה של מוזיקה, בעיקר של מוזיקה הקלה והעממית וכן לג'אז ולמוזיקה המודרנית של אותם ימים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו (אמו, אחותו ואחיו) מזרחה לברית המועצות ושהה בסיביר ובבוכרה עד סיום המלחמה. אחרי המלחמה התגורר באיטליה במסגרת קבוצות צעירים יהודים שהדריכו נוער של ניצולי השואה והתכוננו לעלייה לארץ ישראל. בשנת 1947 ניסה לעלות, אך בדרך נתפסה ספינתו על ידי הבריטים והוא נשלח עם חבריו למחנות המעצר בקפריסין. שם הכיר את הלינה, ונישא לה.
בשנת 1949, עם שחרורו מקפריסין, עלה לארץ עם גרעין ההשלמה "לחירות", שבו היה חבר. הוא הגיע לקיבוץ כפר מנחם להכשרה של כחצי שנה, ומשם עברו לקיבוץ שער הגולן, שבו חי כחבר עד יומו האחרון.
מאוחר יותר הקים את התזמורת הקלה "ברקנית", שהייתה מורכבת מנגנים בוגרים מעמק הירדן וניצח עליה מספר שנים. התזמורת ניגנה, בעיבודו, בהדרכתו ובניצוחו, מוזיקה קלה, שירים ופזמונים עבריים ולועזיים, קטעי ג'אז וכדומה.
בתחילת שנות ה-80 למד את תורת התזמור והעיבוד אצל המוזיקאי נעם שריף.
לאחר פרסומו הראשון של השיר, בזכות היותו שונה בסגנונו משירי "החציר והקש" של תנועת ההתיישבות דאז, זכה "ביתי אל מול גולן" לכ-40 ביצועים שונים, בהם של שלישיית שריד, שמעון ישראלי, לוסי ארנון, יפה ירקוני, אריק איינשטיין, הפרברים, אריק סיני, להקת "סטלה מאריס" ועוד. השיר נחשב כיום כאחת מהיצירות המובחרות של הזמר העברי בכל הזמנים.
כ-80 שירים הלחין ברקני למילותיו של חברו יוסף נצר, שהיה משורר, במאי ומחזאי. אחת מיצירותיו הנודעות הוא הלחן לשירה של לאה גולדברג "את תלכי בשדה" (ידוע גם כ"האמנם"). שירים נוספים פרי עטו שהתפרסמו בזמר העברי: "החיטה צומחת שוב" למילותיה של דורית צמרת, "ילדי איננו ילד" של יוסי גמזו, "פנאי" של המשוררת זלדה, "מותו של הקיץ" ליעקב גלפז ועוד. כמו כן כתב מספר לחנים לשיריה של חברת הקיבוץ תרצה ברגל, בהם "שיר ערש במקלט" (נומי ילדה"), "ושוב הסתיו" (כל דפי הלוח"), "השיר בירוק" ועוד.
ב-1998 פרסם בהוצאה עצמית את הספר "דואוגרפיה", שכתב עם רעייתו וכן אייר ועיצב אותו.
נפטר בגיל 78 ונקבר בקיבוץ שער הגולן. ארכיונו שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.
פרסומיו
{|width="100%" style="background-color: transparent;"
סיגברט הראשון, מלך אסקס
סיגברט הראשון המכונה סיגברט הקטן (באנגלית: Sigeberht the Little) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 617–653.
סיגברט היה בנו של קודמו, סאוורד, ועלה לשלטון לאחר מות אביו בקרב מול צבא ממלכת וסקס בשנת 617. לפי סברה אחרת היה סיגברט בן דודו של סאוורד (בן אחיו של סאברט, אביו של סאוורד). בדומה לסאוורד (ובשונה מסאברט) דבק סיגברט באמונתו הקלטית הפגאנית ולא התנצר.
המידע על שנות מלכותו הארוכות מועט ביותר, וישנם היסטוריונים הסבורים כי עלה לשלטון בשנת 623 ולא קודם לכן.
לאחר מותו עלה לשלטון קרובו (לא בנו) סיגברט השני, המכונה "סיגברט הטוב".
מירון בנבנשתי
מירון בנבנשתי (21 באפריל 1934 – 20 בספטמבר 2020) היה איש ציבור, פובליציסט, היסטוריון ואיש שמאל ישראלי. שימש כסגן ראש עיריית ירושלים.
ביוגרפיה
מירון בנבנשתי נולד וגדל בירושלים. אביו היה המחנך חתן פרס ישראל דוד בנבנשתי, ואמו הייתה לאה לבית פרידמן, אחות בהדסה. הוא למד בבית הספר בית הכרם ובתיכון ליד האוניברסיטה. בשנים 1952–1955 היה מירון בנבנשתי חבר קיבוץ ראש הנקרה. בשנים 1955–1960 למד היסטוריה של ימי הביניים וכלכלה לתואר הראשון והתמחה בתקופה הצלבנית בארץ ישראל בהדרכת פרופ' יהושע פראוור. במהלך לימודיו בשנים 1958–1959 היה יו"ר התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה העברית בירושלים ומזכ"ל התאחדות הסטודנטים הארצית. בשנים 1958–1960 עמד בראש פרויקט המפה הצלבנית של ארץ ישראל בניהולו של פראוור. בשנים 1960–1965 היה מנהל המחלקה לכלכלה ולפיתוח במשרד התיירות, היה מנהל מסע הבחירות הראשון של טדי קולק. בשנים 1967–1978 עבד בעיריית ירושלים כממונה על מזרח העיר וכן היה חבר מועצת העירייה וסגן ראש העיר. היה מועמד לכנסת העשירית ב-1981 מטעם מפלגת רצ כמספר שניים אחרי שולמית אלוני, אך לא נבחר מאחר שהמפלגה קיבלה מנדט אחד.
בשנים 1979–1982 עשה דוקטורט בבית הספר על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד; נושא הדוקטורט היה: "ניהול סכסוכים: מנהל עירוני בירושלים ובבלפסט" (Administrating Conflicts: Local Government in Jerusalem and Belfast), מחקר השוואתי של הסכסוך בצפון אירלנד ובארץ-ישראל, העבודה נערכה בהדרכת הפרופסורים נדב ספרן, רוג'ר פישר וג'יימס סיבניוס, וקיבל (1982) תואר דוקטור במינהל ציבורי. בשנים 1982–1990 יזם וניהל את פרויקט "הגדה והרצועה", שנעשה במימון קרן פורד וקרן רוקפלר; הפרויקט תיעד את המהלכים הדמוגרפיים, החברתיים והכלכליים ביהודה ושומרון, במסגרתו פורסמו שלושים מחקרים, שתמציתם ראו אור בספר שכתב: "לקסיקון יהודה ושומרון".
בשנים 1991–1993 היה עורכה הראשי של האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער".
בשנים 1993–1994 היה חבר מועצת עיריית ירושלים. בשנים 1985–2002 שימש כמרצה אורח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבוושינגטון, ובשנים 1994–1998 היה מרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2000–2002 יזם וניהל את פרויקט "הבוקר למחרת" במסגרת מכון טרומן שבאוניברסיטה העברית. מטרת הפרויקט הייתה לבחון את עידן השלום במציאות ריאליסטית ולא כאוטופיה, ותוצאתו הוא אוסף המאמרים "הבוקר למחרת".
בשנים 1991 עד 2009 בנבנשתי היה בעל טור של מאמרים פובליציסטיים בעיתון "הארץ" בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ופרסם מספר ספרים בנושא. בנבנשתי זכה למלגות של קרן פורד, קרן רוקפלר והמוסד לשלום של ממשלת ארצות הברית. שימש עמית במרכז וילסון בוושינגטון ובמרכז לעניינים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד.
במהלך השנים כתב מסות ומאמרים בעיתונים ובכתבי עת בישראל: "הארץ", "דבר", "על המשמר", ובעולם: "ניוזוויק", "ניו יורקר", "The New York Review of Books", "הניו יורק טיימס", "וושינגטון פוסט", "לוס אנג'לס טיימס", "International Herald Tribune", "Harper’s Magazine", "Moment", "Marian", "ג'ואיש כרוניקל", "Der Monat", ג'רוזלם פוסט", "al-Megella", "al-Quds", "Jerusalem Quarterly", "Europa Archiv".
בשנת 2012 קיבל את אות "יקיר ירושלים".
נפטר ב-20 בספטמבר 2020, ראש השנה תשפ"א.
מפת ארץ-ישראל בתקופה הצלבנית (עם יהושע פראוור)
המפה המוסמכת של א"י בתקופה הצלבנית שבה זוהו 900 יישובים ועצמים גאוגרפיים בממלכת ירושלים הצלבנית (ארץ-ישראל, עבר הירדן, לבנון וסוריה). המפה נכללה ב"אטלס ישראל" והודפסה בנפרד בידי המרכז למיפוי ישראל.
The Crusaders in the Holy Land
גאוגרפיה היסטורית של ארץ-ישראל בתקופה הצלבנית: ערים, עיירות, כפרים, מבצרים, כנסיות, טירות ובתים, מתקני חקלאות וארחות חיים. תורגם לעברית בשם "א"י ואתריה בתקופה הצלבנית".
לקסיקון יהודה ושומרון: יישובים, מינהל וחברה
הספר, שראה אור 1987, הוא מאסף, מסודר באופן אלפביתי, של כל הנתונים על יהודה ושומרון, עזה, ההתנחלויות והאוכלוסייה הערבית שנאספו במסגרת "פרויקט הגדה והרצועה" אותו ניהל.
The West Bank and Gaza Atlas
אוסף מפות ונתונים (1988) המסכמים את ההתפתחויות ביהודה, שומרון ועזה עד אותה עת. (נערך בהשתתפות שלמה חייט).
הקלע והאלה
ראה אור בהוצאת כתר ב-1988. בספר הוא כולל קטעים אוטוביוגרפיים על חייו בירושלים ועל עבודתו כממונה על היחסים עם ערביי מזרח ירושלים ומנסה לבסס את התאוריה שלו שהמצב בשטחים הוא בלתי-הפיך ושלא ניתן לחלק את הארץ, לכן קיימת מדינה דו-לאומית דה פקטו וכל הוויכוחים על שתי מדינות לשני עמים הם לדעתו ויכוחי סרק.
עיר המנוחות: בתי העלמין של ירושלים
ספרו זה של בנבנשתי יצא לאור ב-1990 בהוצאת כתר. הספר הוא תיאור מפורט ומאויר של בתי הקברות בירושלים (יהודים, נוצרים ומוסלמים) הכתוב בצורה סיפורית וכולל אנקדוטות.
מחול החרדות
ספרו זה ראה אור ב 1992 בהוצאת כתר. בספר מביא בנבנשתי ניתוח של האירועים בשנים 1990–1992 בסכסוך הישראלי-פלסטיני, מלחמת המפרץ, הטרור וועידת מדריד.
מקום של אש
זהו תרגום ספרו של בנבנשתי Jerusalem, City of Stone, שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי שניהם ראו אור ב-1996. הוא מתאר את ההיסטוריה, הפוליטיקה, התכנון הפיזי והסוציולוגיה של ירושלים ומנתח את החלופות הפוליטיות לפתרון בעיית עתידה של העיר. הספר תורגם ויצא לאור גם בצרפתית.
Son of the Cypresses: memories, reflections, and regrets from a political life
יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 2007. בספר כלול חלק אוטוביוגרפי ארוך בו בנבנשתי מתאר את שורשיו ואת ההיסטוריה של אביו ומשפחתו וכן פירוט התפתחות מחשבותיו בנושא הסכסוך היהודי-ערבי. בחלק אחר של הספר מובא עיבוד של מאמרים נבחרים פרי עטו בנושא ירושלים ובנושא הסכסוך וכן דיון על אופציית המדינה הדו-לאומית בארץ-ישראל/ פלסטין.
ספריו
תרגום לעברית, אריאל, ירושלים ,1985
שפן עצים
שפן עצים (שם מדעי: Dendrohyrax) הוא סוג במשפחת השפניים החי רק באפריקה שמדרום לסהרה. בסוג ישנם 3 מינים שאחד חי במערב אפריקה ואחד בדרום מזרח אפריקה.
מיון
בסוג זה 3 מינים:
במיונים מסוימים תת-המין (D. a. validus) נחשב למין עצמאי.
אנריקה מקינג
אנריקה מקינג (בפורטוגזית: Henrique Mecking ; נולד ב-23 בינואר 1952 בסנטה קורז דה סול) הוא שחמטאי ברזילאי בדרגת רב אמן. היה בין השחמטאים החזקים בעולם בשנות ה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
אנריקה מקינג זכה באליפות ברזיל בגיל 13, ושיחזר הישג זה בשנת 1967. הוא קיבל דרגת רב אמן בשנת 1972. בשנת 1977 הוא הגיע למד כושר 2635, אז שלישי בעולם. במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא העפיל פעמיים לפלייאוף של תחרות המועמדים להיפגש עם אלוף העולם.
הקריירה המוצלחת שלו נפסקה עקב מחלה קשה. רק בשנת 1991 התאפשר לו לחזור להשתתף בתחרויות. למרות ההצלחות לא הצליח לחזור ליכולתו בשנות ה-70 של המאה ה-20.
פאני בייסרון
פאני בייסרון (נולדה ב-9 במרץ 1992) היא טריאתלטית ישראלית. הייתה אלופת ישראל בטריאתלון בין השנים 2010-2013.
ביוגרפיה
בייסרון נולדה בנהריה ולאחר מכן עברה לכרמיאל. החלה להתאמן כילדה בכרמיאל, מאוחר יותר ברוסיה.
בגיל 18 זכתה לראשונה באליפות ישראל בטריאתלון, ואחר כך זכתה עוד שלוש פעמים ברציפות. בתחילת 2012 התגייסה לצה"ל וקיבלה מעמד של ספורטאי מצטיין.
באוגוסט 2014 זכתה במקום הרביעי בתחרות סבב גביע אירופה בטריאתלון שנערכה בריגה, והבטיחה את מקומה בהמשחקים האירופיים בבאקו 2015.
בשנים האחרונות התאמנה באוסטרליה, יחד עם רון דרמון וכן עם חלק מהנבחרת הרוסית. כיום היא מאמנת.
Angel with an Attitude
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-476 במצעד האלבומים האוסטרלי.
רקע והפקה
אלבום זה הוא האלבום הראשון של פוקס אותו היא הפיקה בעצמה. חלק מהשירים אשר נכללו בו, נכתבו על ידה גם כן. בנוסף לכך, באלבום נכלל השיר "Touch Me 2007", שהוא גרסה מחודשת של השיר "".
כמה שנים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
בד"ץ כוללות החסידים בירושלים
בד"ץ כוללות החסידים בירושלים היה הבד"ץ הרשמי של כוללות החסידים בירושלים. הבד"ץ נוסד בשנת תרנ"ב על ידי האדמו"ר הירושלמי רבי דוד'ל בידרמן מלעלוב, אשר העמיד בראש הבד"ץ את רבי שניאור זלמן פרדקין, רבה של לובלין שעלה ארצה.
תולדות העדה
בי"ד מיוחד לכוללות החסידים היה קיים עוד בשנת ה'תרט"ו, אולם כנראה שפעילותו לא הייתה ניכרת, ובית הדין האשכנזי שישב בחורבת רבי יהודה החסיד, היה מורכב מרבנים שהשתייכו לכוללות הפרושים, אם כי גם החסידים נזדקקו לו. בין דייני בית הדין החסידי בשנותיו הראשונות היו רבי יוסף (יעסיל) מקוידנוב, רבי נחום מפלוצק, חסיד חב"ד ורבי משה שלמה שכיהן ברבנות בפיטרקוב.
רק בשנת תרנ"ב (1892) כאשר עלה לירושלים, הרב שניאור זלמן פרדקין (לדיער), רבה של לובלין ובעל שו"ת תורת חסד, הוכתר כרבם של כוללות החסידים, ולידו נתארגן מחדש בית דין צדק לכוללות החסידים. בשנת ה'תרנ"ח (1898) עלה רבי דוד ליפמן שובקס, שגדל בבית רבי מנחם מנדל מקוצק, והועמד תחתיו בראש בית הדין.
ארגון בד"צ מיוחד לעדת החסידים לא נראה בעיני הפרושים, אך ברבות הימים השלימו עם זאת, ושני בתי הדין התקיימו זה בצד זה, בד"צ פרושים בחורבת רבי יהודה החסיד, ובד"צ חסידים בחדר ליד ביהכ"נ תפארת ישראל. (ממאמר של הסופר בצלאל לנדוי).
בדצמבר 1910 לאחר פטירתו של הרב יוסף יהודה שטרזברג, מונה הרב בצלאל ישעיה ברנשטיין במקומו. דבר זה הביא להתמרמרות בקרב אנשי כולל אוסטריה אשר הודיעו על הקמת בית דין נפרד.
בשנת תר"פ עם התמנותו של הרב קוק לרבה של ירושלים וכינון הרבנות הראשית חבר בית הדין לבית הדין של הרבנות. הדיינים אז היו הרב ישראל זאב מינצברג, הרב דוד ליפמן שובקס והרב ירוחם פישל ברנשטיין. אחרי פטירת הרב קוק, כאשר הועברה השחיטה לאחריות המועצה הדתית, ובכך הפכה לכפופה בעקיפין לוועד הלאומי, עזבו הדיינים את בית הדין של הרבנות והצטרפו לעדה החרדית.
חברי הבד"ץ כוללת החסידים לדורותיהם (חלקי):
המסדר הקפוצ'יני
המסדר הקפוצ'יני (בלטינית: Ordo fratrum minorum capuccinorum) הוא מסדר נזירים של הכנסייה הקתולית, שמוצאו מהמסדר הפרנציסקני.
המסדר נוסד ב-1520 על ידי הנזיר מתאו דה באשו, בן מארקה שבאיטליה, אשר רצה לחזור לחיים פשוטים של פרישות וסיגוף כפי שהאמין שנהג פרנציסקוס מאסיזי מייסד המסדר הפרנציסקני. מוריו הדתיים של מתאו דחו את רעיונותיו, והוא נרדף יחד עם השותפים הראשונים לאמונה זו. בעקבות זאת הם נאלצו להסתתר מרשויות הכנסייה שרצו לעצור אותם בשל זניחת המחויבויות הדתיות. הם קיבלו מחסה אצל נזירים קַמָלְדּוֹלֵזִים (השייכים למסדר הבנדיקטינים), ושם אימצו המנהג של לבישת ברדס הנהוג במסדר. בשל מנהג זה מכונה המסדר מסדר הקפוצ'ין (מהמילה קַפּוּצ'וֹן).
ב-1528 זכה דָּה בָּאשוֹ להכרה מאת האפיפיור קלמנט השביעי ובעקבות כך הקים את המסדר הקפוצ'יני באופן רשמי. עשר שנים לאחר מכן נוסף בנאפולי מסדר נזירות שהשתייך לו. בתחילה סבל המסדר מקשיים שפגעו מאוד בתדמיתו: דָּה בָּאשוֹ חזר לפרנציסקנים; המחליף שלו השתגע וסולק מהמסדר והמחליף של המחליף הצטרף לקלוויניסטים בשווייץ והתחתן. בתגובה אסר האפיפיור על המסדר להטיף ולגייס חברים, אך בהמשך הוסר האיסור והמסדר תפס תאוצה. הוא נודע כ"מסדר הקתולי העני ביותר". קהילות הנזירים של המסדר הן קטנות, וגודלן יכול לנוע בין שמונה נזירים לשישה-עשר. הנזירים הלכו יחפים, לא הורשו לגעת בכסף והתפרנסו מקבצנות של אוכל ובגדים. סגפנותם ועוניים הפכו אותם לאהודים מאוד ובזה אחר זה נפתחו מנזרים קפוצ'יניים ברחבי איטליה ובהמשך - בכל אירופה והעולם. בתוך מאה שנה מנה המסדר הקפוצ'יני 1,500 מנזרים.
ב-1619 זכו הקפוצ'ינים לעצמאות מהפרנציסקנים והורשו לקיים מיסיון בכל העולם, בהוראות קלמנט השמיני שאחיו היה חבר המסדר. השפעתם הייתה עצומה ובתחילת המאה ה-19 מנה המסדר למעלה מ-30,000 קפוצ'ינים בכל העולם. המסדר הפופולרי משך אליו בני אצולה ואף בני משפחות מלוכה. בקריפטה של כנסיית הקפוצ'ינים בווינה נקברו במהלך השנים כ-140 מצאצאי שושלת הבסבורג. נכון ל-2012 מונה המסדר למעלה מ-10,000 נזירים וכמה מאות נזירות. המרכז העולמי של המסדר שוכן בכנסיית סנטה מריה של הקפוצ'ינים ברומא שנבנתה ב-1626 על ידי קלמנט ה-8. מנזר של המסדר קיים בירושלים, בשכונת טלביה.
כמו נזירים פרנציסקנים, עוטים הקפוצ'ינים גלימה חומה פשוטה ביותר, עם ברדס גדול ומחודד. מקור שמם של ה"קפוצ'ינו" (צורת הגשה פופולרית של קפה) ושל הקופים הקפוצ'ינים, הוא צבע גלימותיהם של החברים במסדר.
יצחק אבוהב (מנורת המאור)
רבי יצחק אבוהב (ידוע גם כרבי יצחק אבוהב הספרדי או רבי יצחק אבוהב הראשון), הוא דרשן מחכמי ספרד, שחי בראשית המאה ה-14, שכתב את הספר המפורסם "מנורת המאור".
יצירתו
ידוע על שלשה ספרים שכתב רבי יצחק אבוהב והם: ספרי ההלכה ארון העדות ולחם הפנים וספר המוסר מנורת המאור. שני הספרים הראשונים אבדו ולא הגיעו לידנו, ואנחנו יודעים עליהם רק מהקדמתו של ר' יצחק לספר מנורת המאור.
ביצירתו הרבה להביא דברי אגדה מחז"ל, רעיונות מחיבוריהם של הרמב"ם, הרמב"ן ומפרשי המקרא השונים: רש"י, רמב"ן ואבן עזרא ואף דברי הלכה מהתלמוד ומפרשיו.
"מנורת המאור"
הספר "מנורת המאור", שהוא אוסף של מאמרי אגדה מהתלמודים והמדרשים העוסקים בענייני מוסר ודרך ארץ, הכולל דברים שמקורם בספרות הגאונים, הראשונים וכן פילוסופים כדוגמת אריסטו ואפלטון כולל שלש הקדמות ומחולק לשבעה חלקים כמנין נרות המנורה, ובעקבות כך קרא המחבר לכל חלק 'נר'. לכל 'נר' הקדמה ובסופו חתימה המתמצתת את תוכן פרקיו. הנרות:
הספר התחבר כנראה בין היתר מתוך צורך להביא את דברי האגדה, מלאי המוסר, המידות הטובות ודרך הארץ לכלל הציבור על מנת להיטיב דרכם לשוב לדרך ה' הישרה. הספר זכה להצלחה אדירה בכל תפוצות ישראל ונודע כספר עממי ובכך הגשים את מטרת המחבר שכתב: "לקטנים ולנערים ולזקנים ולשלימים ולריקנים לאנשים ונשים" (מתוך ההקדמה).
מאז הודפס ראשונה בשנת רע"ד (קושטא) הודפס במהדורות רבות, נכתבו עליו פירושים (כדוגמת "נצח יהודה") ותורגם לשפות שונות ובהן יידיש, לאדינו וגרמנית. יהודי תימן נוהגים ללמוד בקביעות בכל שבת פרק במנורת המאור, בתפילת הבוקר.
מפלגת PAIGC
המפלגה האפריקאית לעצמאות של גינאה ביסאו וכף ורדה (בפורטוגזית: Partido africano para a independencia de guine e Cabo verde, או PAIGC) היא מפלגה פוליטית בגינאה ביסאו. גינאה ביסאו שוכנת במערב אפריקה וגובלת במערב ובדרום-מערב באוקיינוס האטלנטי. כף ורדה היא רפובליקת איים באוקיינוס האטלנטי, הנמצאת כ-500 ק"מ ממערבית לאפריקה.
הנס האלדורסון
הנס ת'ור האלדורסון (באיסלנדית: Hannes Þór Halldórsson; נולד ב-27 באפריל 1984) הוא במאי איסלנדי וכדורגלן עבר ששיחק בעמדת השוער.
מפלגת PAIGC
המפלגה נוסדה למען השגת עצמאות מפורטוגל, בדרכי שלום, של המדינות גינאה ביסאו וכף ורדה, שהיו בתחילה ישות אחת. אך עם הזמן המפלגה שינתה את דרכי פעולתה ופנתה לצורה של מאבק מזוין, ובשנות ה-60 והייתה אחת הלוחמות העיקריות במלחמת העצמאות של גינאה ביסאו.
הקמתה
PAIGC, המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה, הוקמה בספטמבר 1956, כמפלגת העצמאות האפריקאית, אשר התבססה על התנועה הלאומית לעצמאות גינאה הפורטוגזית. המפלגה נוסדה כחלק ממאבק לשלום ולעצמאות מהאימפריה הפורטוגזית (הקולוניה הפורטוגלית). לאחר ניסיונות רבים לפתור את הסכסוך בדרכי שלום, פנתה המפלגה לסכסוך מזוין בשנות ה-60 והייתה אחת מהלוחמות במלחמה העצמאות בגינאה-ביסאו. לקראת סוף המלחמה הקימה המפלגה מדינה מפלגתית מרקסיסטית, עד שהונהגה דמוקרטיה רב מפלגתית, בראשית שנות התשעים. המפלגה זכתה בבחירות הרב מפלגתיות הראשונות ב-1994, אך הפסידה בבחירות של 1999–2000. המפלגה ניצחה בבחירות לפרלמנט בשנת 2004 וכן בבחירות לנשיאות בשנת 2005, ומאז היא המפלגה הגדולה ביותר באספה העממית הלאומית. ה-PAIGC שלטו על קייפ ורדה, לצד גינאה ביסאו, מעצמאותה בשנת 1975 ועד לשנת 1980. לאחר ההפיכה הצבאית שהתרחשה בגינאה ביסאו בשנת 1980, שליטתה של המפלגה בחלק הקייפ ורדיאני הוסב למפלגה אחרת, ששמה "המפלגה האפריקאית לעצמאות קייפ ורדה", וכיום ה-PAIGC נוכחים רק בגינאה-ביסאו.
הנס האלדורסון
קריירה במועדון
ב-28 במרץ 2012, הוא הצטרף למועדון הכדורגל הנורווגי בראן בחוזה לטווח קצר, כמחליף לשוער הפצוע פיוטר לסיוג'ובסקי.
מפלגת PAIGC
ראשית דרכה
בתחילת דרכה היו במפלגה שישה חברים מייסדים: האחים אמילקר קברל ולואיס קברל, אריסטיס פייררה, פרננדו פורטס, חוליו אלמידה ואליסה טורפין. המפלגה הוקמה לאחר מספר ניסיונות כושלים להקמת איגוד משפטי, איגוד תרבותי והתאחדות ספורט. התנועה קראה לעצמאות ואחדות של גינאה וכף ורדה, והייתה דומה לתנועות שקמו תחת האימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
בראשית הדרך, בין השנים 1956–1959, הייתה התנועה קטנה מאוד וישבה בעיקר בביסאו, בירתה של גינאה. התנועה הורכבה מקבוצת אנשים אשר זכתה לכינוי "הבורגנות הנמוכה". קבוצה זו כללה: עובדי מדינה, עובדי משרד ועובדים שכירים. בשנים אלו התנועה פעלה בניסיון לפתח תשתית אשר תעודד את הציבור לקחת חלק במאבק לעצמאות. האידאולוגיה של תנועת הPAIGC אופיינה בהיעדר קיבוע מחשבתי, או העתקת אידאולוגיה משכניהם. בעוד שניתן לומר כי האידאולוגיה הרחבה של המפלגה נחשבה כסוציאליסטית, ניתן לראות גם שילוב של מאפיינים שונים, כמו האידאולוגיה המרקסיסטית של לנין והסוציאליזציה האפריקאית.
הנס האלדורסון
קריירה במועדון
בדצמבר 2013, הנס הצטרף למועדון הנורווגי סאנס אולף, והתאמן עם הקבוצה באוקטובר 2013 כהכנה למשחק של איסלנד מול קרואטיה במונדיאל.
מפלגת PAIGC
ראשית דרכה
חשוב לציין כי השנים הראשונות לפעילותה של תנועת ה-PAIGC, היו כישלון מוחלט בעייני הקולוניאליזם הפורטוגלי, כיוון שהפורטוגלים מעולם לא ראו אפשרות לקיום דיאלוג עם המפלגות הלאומיות, ולכן פעלו בעיקר למען דיכוי קולות ההתנגדות.
הנס האלדורסון
קריירה במועדון
ב-6 ביולי 2015, קבוצת העל ניימכן הודיעה שהיא החתימה את הנס על חוזה לשנתיים.
ב-15 ביולי 2016, מועדון הכדורגל הדני ראנס החתימו את הנס על חוזה לשלוש שנים.
קריירה בין-לאומית
הנס הופיע בהופעת הבכורה הבינלאומית שלו עבור איסלנד ב-2011, במוקדמות יורו 2012 נגד קפריסין.
מפלגת PAIGC
אפיון ואידאולוגיה
מפלת ה-PAIGC, הייתה המפלגה היחידה שקיבלה לגיטימציה כמוכרת כתנועה סוציאליסטית לשחרור על ידי מדינות צפון אירופה, הוותיקן ועל ידי האו״ם
הנס האלדורסון
קריירה בין-לאומית
הנס נחשב לשוער הראשי של הנבחרת הלאומית של איסלנד, לאחר שהופיע בכל שנים עשר המשחקים במוקדמות מונדיאל 2014 עבור איסלנד.
מפלגת PAIGC
אפיון ואידאולוגיה
(ג'ס נגבי: המשפט מתחיל לא ברור או מובן ולא ידעתי מה הקשר בין "המפלה" (המילה הראשונה) להמשך המשפט)
הנס האלדורסון
קריירה בין-לאומית
הנס נבחר לשחק ביורו 2016 עבור איסלנד בהופעתה הראשונה אי פעם בטורניר רשמי. הוא הופיע במשחק ליגת האלופות האירופי הראשון שלו ביום הראשון של בית ו' נגד פורטוגל אשר הסתיים ב-1-1 תיקו. איסלנד בסופו של דבר, הגיעה לשלב הנוקאאוט לאחר שסיימה במקום השני לאחר הונגריה בבית ו'.
מפלגת PAIGC
אפיון ואידאולוגיה
האידאולוגיה והערכים של המפלגה שיקפו אידאולוגיה שביטאה את כוח הרצון הריבוני של העם והאמינה כי המערכת הקולוניאלית (במקרה זה - הפורטוגלית) צריכה להיהרס וכי אסור בתכלית שהמבנה שלה והשלכותיה יחלחלו לעידן הפוסט קולוניאלי. יתר על כן, האידאולוגיה והחזון גרסו כי האנשים הם אלו שיעשו את המהפכה מפני שהם בעלי הכוח האמיתי.
הנס האלדורסון
קריירה בין-לאומית
במאי 2018, הנס נבחר להיות אחד מ-23 השחקנים שישחקו עבור נבחרת איסלנד במונדיאל 2018 ברוסיה. ב-16 ביוני 2018 הנס הציל בעיטת עונשין משחק הכדורגל ליונל מסי ששיחק עבור נבחרת ארגנטינה, במשחקה הראשון של איסלנד במונדיאל, אשר הסתיים ב-1–1 תיקו והאלדורסון נבחר להיות השחקן המצטיין של המשחק.
מפלגת PAIGC
אפיון ואידאולוגיה
אנשי המפלגה האמינו כי אחדות אפשרית בין מנהיגות המפלגה לבין האנשים הכפריים, ביחד עם חינוך פוליטי, יגרמו ליכולת הכפריים להיהפך לשחקנים משמעותיים במאבק לשחרור לאומי לעצמאות. יתר על כן, האידאולוגיה גרסה כי האיום הגדול ביותר לעצמאות יכול להגיע מדמויות בכירות (מנהיגים), בתוך התנועה עצמה ויש להיות זהירים. כמו כן, המפלגה האמינה ודגלה ביושרה אנושית, ששמה דגש על מעורבות פעילה של האזרחים, ביחד עם השקפה וחזון של מדינה בעלת דמוקרטיה עממית סוציאליסטית שמאמינה בפלורליזם נצחי.
הנס האלדורסון
חיים אישיים
הנס עובד גם כבמאי. הוא ביים בין היתר את סרטון הפתיחה של איסלנד באירוויזיון 2012.
מפלגת PAIGC
אפיון ואידאולוגיה
בנוסף על כך, ערכים נוספים בחזון המפלגה כללו אמונה בגישה מותאמת ואינטגרטיבית לפיתוח חקלאות ולשילוב אינטגרלי של האוכלוסייה הכפרית וקבוצות אינטרס מקומיות סוציאליסטיות ופוליטיות ביחד עם קבוצות של ותיקים, ועדות הכפר ומנהיגים מסורתיים בכל תחומי החיים במדינה: כלכלית, פוליטית, חברתית ותרבותית, ביחד עם צמצום הפערים בין המעמדות בגינאה ביסאו וכף ורדה.
המפלגה ארגנה התנגדות פוליטית מוקדמת לשלטון הקולוניאליסטי פורטוגלי, וכמו כן, פעלה רבות כדי לייצר שביתות עובדים במשק. לאחר אירוע היתקלות עם השלטונות הפורטוגלים ב-1959 (טבח פידג׳יגואטי), המפלגה שינתה את אופן פעולתה וגישתה – פעילות ההתנגדות של המפלגה הועברה לאזורי הכפר (שם יכלו הפעילים לפעול בטקטיקה שונה ובלחימת גרילה). בשנת 1963 הם החלו לדגול במלחמה פתוחה וחשופה לעצמאותה של גינאה וכף ורדה הפורטוגזית.
מבחינה תרבותית, המפלגה דגלה בלימוד הזהות הגינאית והכף ורדיאנית של אותם עמים, ובייחודם מהזהות הפורטוגלית שהשתלטה על מושבם בהקשר של שחרור לאומי, תודעה מעמדית ותאוריה מרקסיסטית. המפלגה האמינה כי התרבות היא המפתח לשחרור הלאומי. כחלק מן האידאולוגיה המפלגה ניסחה תהליך של ״אפריקניזציה מחדש״ – באמצעות תהליך זה, האליטה של אפריקה, שפעלה רבות לחינוכם ותעסוקתם של התושבים, תחבק מחדש את הילידים ואת התרבות האפריקאית ותפעל למען השתלבות בתוך תרבות פופולרית המונית. רק כך הם האמינו כי מנהיגי אפריקה יכולים ליצור מחדש זהות עצמאית-חברתית תרבותית ופסיכולוגית - ולעשות רוח לאומנית באיכרים הכפריים שחייהם לא טופחו, ברובם על ידי האימפריאליזם. המפלגה שמה דגש על התודעה הלאומית והתפתחות ילידית, ועל כן עד היום דעות אלו נותרו רלוונטיות בדיונים עכשוויים על התפתחות אפריקאית וגבולות הממשלות הפוסט קולוניאליות ברחבי היבשת.
תמיכה בין-לאומית
בשנותיה הראשונות, המפלגה פעלה ללא ניסיון פוליטי, מאגרי נשק או כל קשרים בינלאומיים. הממשלות במדינות השכנות – סנגל, וגיאנה אסרו על פעילות המפלגה בתוך שטחיה. השגת התמיכה הפוליטית הייתה המשימה הקשה ביותר של המפלגה. בשנים 1961–1963, עם תחילתן של המהומות באנגולה, והתגברות הדיכוי בגינאה, החלה המפלגה לקבל לראשונה תמיכה בינלאומית ממנהיגי מדינות שונות באפריקה, כאשר בראשם היה סקו טורה, הנשיא הראשון של גינאה. תעמולתה הפוליטית של המפלגה לשחרור גינאה ביסאו וכף ורדה הייתה עד כדי כך רחבה בתוך שטחי המדינה ומחוץ לה, כך שבספטמבר 1973 היא הצהירה על עצמאות המדינה וזכתה מידית לתמיכתן והכרתן של רוב מדינות העולם .
המפלגה בראשות קברל
אמילקר קברל - מנהיג לאומני, הוגה דעות אפריקני, מייסד ומזכ"ל המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה. קברלה נולד ב-12.9.1924 ונפטר ב-20.1.1973. לאחר שסיים את לימודי התיכון בקייפ ורדה עבר ללמוד באוניברסיטת ליסבון, שם סייע להקמת אגודה של סטודנטים אפריקאים - 'הסנטרו דה אסטודוס אפריקנוס'. במהלך לימודיו באוניברסיטת ליסבון קברל וכמה מחבריו הסטודנטים עסקו בפיתוח תאוריות פוליטיות בנוגע לקולוניאליזם ושחרור לאומי. במהלך עבודתו כאגרונום (לאחר הלימודים) הוא נסע רבות בגינאה הפורטוגזית כדי לערוך מחקרים על הארץ ומשאביה. במסגרת עבודתו קיים אינטראקציה עם אנשים מתרבויות שונות שחיו במושבה, מה שהוביל אותו שוב להרהר בנושאים של שחרור לאומי ועצמאות.
בספטמבר 1956, יחד עם חמישה מחבריו הקרובים, הקים קברל את מפלגת PAIGC. קברל התגלה במהירות כמנהיג הקבוצה. החל משנת 1963 קברל הוביל את מפלגתו למלחמה פתוחה לעצמאותה של גינאה הפורטוגזית, ובסוף שנות השישים היה השליט בפועל של חלקים מגינאה הפורטוגזית שלא נכבשו על ידי צבא פורטוגל. בשנת 1972 הוא הקים את האספה הלאומית של העם הגינאי, כצעד לעצמאות.
בינואר 1973 נורה קברל מחוץ לביתו שבקונאקרי בגינאה העצמאית. הוא נהרג על ידי אינוצ'נסיו קאני, לוחם ותיק במלחמות הגרילה של PAIGC, שלפי ההערכה עבד עם סוכנים פורטוגזים. בספטמבר של אותה השנה, הכריזה ה-PAIGC באופן חד צדדי על עצמאותה של גינאה ביסאו, מעמד שהושג רשמית ב-10 בספטמבר 1974. אחיו של קברל וממקימי מפלגת PAIGC – לואיס קברל, כיהן כנשיא הראשון במדינה החדשה.
ערב טוב עם גיא פינס
"ערב טוב עם גיא פינס" (החל ממאי 2020: "לילה טוב עם גיא פינס") היא תוכנית טלוויזיה ישראלית יומית בהנחייתו של גיא פינס, העוסקת בענייני הבידור, התקשורת והרכילות בישראל ובעולם. התוכנית שודרה בין השנים 1997–2010 בחברת הכבלים HOT בערוץ הוט 3, ובחלק מהזמן גם בערוץ הוט בידור ישראלי, בשנים 2010–2017 שודרה בערוץ 10, עד סוף אוקטובר 2017 שודרה בימי השידור של שידורי קשת בערוץ 2 וכיום משודרת בקשת 12. בסך הכל, שודרו עד היום למעלה מ–4,250 מהדורות של מגזין טלוויזיה זה.
מפלגת PAIGC
היציאה לעצמאות ופילוג המפלגה
עד שנת 1973 החזיקה המפלגה ב-70% משטח המדינה. ב-24 בספטמבר 1973 הכריז לואיס קברל באופן חד צדדי על עצמאותה של גינאה ביסאו, וזו נחשבה למפלגה הפוליטית החוקית היחידה במדינה. מיד עם השחרור, מצעה הראשון של המפלגה לעצמאות כלל מספר סעיפים מרכזיים:
בנוסף, עם היציאה לעצמאות פעלה המפלגה בחזית הצבאית והבינלאומית במקביל. היא הקימה כוח צבאי מדיני אשר יכלול הגנה יבשתית, ימית ואווירית וקראה להתחלה של מדיניות אחדות ושלום בין העולם, ואפריקה בפרט. בשנת 1976 נערכה מערכת הבחירות הראשונה מאז עצמאותה של המדינה. בחירות אלו היו חופשיות והוגנות אולם המפלגה האפריקאית לשחרור גיאנה ביסאו וכף ורדה הייתה היחידה שקיבלה קולות. בשנת 1980 התרחשה הפיכה צבאית כנגד נשיאה של גינאה ביסאו, שהביאה לעלייתו של נינו לשלטון. אומנם המפלגה האפריקאית לעצמאותה של גינאה ביסאו וכף ורדה נשארה בשלטון, אך הייתה עלייה במקומה הפוליטי של הצבא במדינה. מהלכו הראשון של נינו בתור נשיא היה ניתוק כל הקשרים עם כף ורדה, ובכך הביא לסיום תהליך האיחוד בין שתי המדינות.
ערב טוב עם גיא פינס
במהלך התוכנית מסקר פינס, בעזרת צוות כתביו, את אירועי היום החולף בענייני הבידור, התקשורת והרכילות בישראל ובעולם. התוכנית זוכה להצלחה, והייתה אחת מתוכניות המקור הבולטות של ערוץ הוט 3 ולאחר מכן של ערוץ 10. רוב כתביה של התוכנית התפרסמו והתגלו בעקבותיה. התוכנית זכתה שמונה שנים רצופות בפרס האקדמיה לטלוויזיה למגזין הטלוויזיה הטוב ביותר ושבע פעמים רצופות בפרסי מסך הזהב לתוכנית מגזין.
אחד האלמנטים שהתוכנית ידועה בה היא הביטוי "היי גיא". במהלך הראיונות השונים לאורך השנים ביקשו כתבי התוכנית מהמרואיינים, שבהם גם כוכבים אמריקאיים, לומר ביטוי זה בזמן השידור. במהלך התוכניות נראים המרואיינים הידוענים בזמן אמירת הביטוי, ובהם מפורסמים ברמה עולמית, כמו ג'וליה רוברטס, בראד פיט, אנג'לינה ג'ולי, מדונה וג'וני דפ, ומפורסמים מישראל כמו יעל בר זוהר, נינט טייב ויהודה לוי. לעיתים, ביטוי זה נאמר ונשמע במהלך התוכניות כאשר הוא מודבק על רקע דמויות מצוירות כגון הדרדסים וסקובי-דו.
הוט (1997–2010)
התוכנית עלתה לשידור לראשונה ב-2 במרץ 1997 בערוץ 3 בכבלים (לימים "הוט 3") ותחילה שודרה מדי יום לפנות ערב. מאז הועברה התוכנית למספר שעות שידור שונות בערוץ. עם עליית ערוץ הוט בידור ישראלי בשנת 2005, שודרה בו התוכנית בשידורים חוזרים. החל מהתאריך 4 בינואר 2009, שידור הבכורה של התוכנית עבר לערוץ הוט בידור ישראלי מדי יום בשעה 19:30 וערוץ הוט 3 המשיך לשדרה בשידורים חוזרים. כמו כן, התוכנית הייתה זמינה לצפייה בשירות ה-VOD של הוט.
במהלך שנת 2009 נפוצו שמועות כי התוכנית צפויה לסיים את דרכה ב–HOT עקב עלותה הגבוהה. שמועות אלו התבררו כנכונות, וב-27 בינואר 2010 שודרה התוכנית האחרונה במסגרת HOT לאחר 13 עונות, ובהוט עלתה במקומה זמן קצר לאחר מכן התוכנית "חדשות הבידור".
ערוץ 10 (2010–2017)
ימים ספורים לאחר השידור האחרון ב"HOT", ב-1 בפברואר 2010 עברה התוכנית לערוץ 10, שם שודרה תחילה מדי יום בסביבות השעה 22:00. באוקטובר 2010 עברה התוכנית לשעה 19:30, כאשר מהדורה מסכמת ומקוצרת שלה משודרת מאוחר יותר באותו ערב. במאי 2011 הוקדמה התוכנית לשעה 19:10 והוארכה לכ-50 דקות. כמו כן עברה התוכנית לשידור חי, לאחר שנים בהן הוקלטה מראש בסמוך לשעת השידור. לאחר שינוי זה שודרה התוכנית בנוסף במהדורת לילה מקוצרת בת 30 דקות, ששודרה בדרך כלל בין השעות 22:00–22:30.
במהלך שנת 2014 עברה התוכנית לתבנית של ארבע מהדורות בשבוע ולקט בימי חמישי. באפריל 2015 בוטלה מהדורת הלילה המקוצרת, והחלו שידורים חוזרים של התוכנית המלאה בכל לילה בחצות. באוגוסט 2015 שבה התוכנית לתבנית של 5 מהדורות בשבוע, כולל מהדורה חדשה בימי חמישי אשר לעיתים מוקלטת מראש. בינואר 2016, הועבר השידור החוזר הלילי לסביבות השעה 00:30 ולאחר מספר חודשים שב לחצות.
ב-9 בספטמבר פורסם ב-"דה מרקר" כי ערוץ 10 ניסה לבצע "מחטף" לכאורה על עמוד הפייסבוק של התוכנית (הנושאת את שמו של גיא פינס) לאחר שזה הודיע על מעברו לשידורי קשת. כמו כן, במהלך חודש אוקטובר 2017, לאחר המעבר לזכיינית קשת, משודרים מדי יום פרקים מן התוכנית (בתקופה בה שודרה בערוץ 10) בשידורים חוזרים, מדי יום בשעה 09:05 בבוקר ובשידור נוסף בסביבות השעה 14:20 בצהריים.
קשת (2017–הווה)
ב-23 במאי 2017 פורסם כי התוכנית צפויה לעבור ל"שידורי קשת" בספטמבר 2017. התוכנית עלתה לשידור ב-10 בספטמבר 2017 ושודרה שלוש פעמים בשבוע בימי השידור של הזכיינית בערוץ 2 ולאחר מכן, החל מ־1 בנובמבר, עברה הזכיינית לפעול בערוץ העצמאי קשת 12, במסגרתו שבה התוכנית לתבנית של חמש מהדורות בשבוע ומשודרת בסמוך לשעה 18:50 בערב. עם המעבר ל"קשת" שודרה התוכנית לראשונה בתולדותיה במסך רחב, ולאחר מכן ב-HDTV עם המעבר לערוץ קשת 12. בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל החל ממאי 2020 עד יוני ולאחר מכן בחודש אוקטובר, עברה התוכנית להיות משודרת בשעות הערב המאוחרות (בסביבות 22:30-23:00) ושמה הוחלף זמנית ל"לילה טוב עם גיא פינס".
תוכניות נלוות
לתוכנית נוצרו חמש תוכניות בת:
מבנה התוכנית
התוכנית מתחלקת למספר פינות עיקריות:
צוות התוכנית
בין צוות המנחים, מגישים והכתבים בתוכנית לאורך השנים היו דמויות מוכרות מתחום התקשורת והבידור בישראל. עבור חלקם ההופעה בתוכנית היוותה את פריצת הדרך לעולם הטלוויזיה:
מפלגת PAIGC
סמלי המפלגה
דגל - הדגל של מפלגת PAIGC נוצר על ידי שלושה מלבנים בצבעים שונים. מלבן אדום אנכי ושני מלבנים אופקיים - צהוב וירוק. במרכז המלבן האדום ישנו כוכב שחור שם מופעים ראשי התיבות.PAIGC הצבעים אדום - צהוב - ירוק הם הצבעים המזוהים עם 'הפאן - אפריקניזים'. הכוכב השחור מסמל את אפריקה במרכז. מהדגל של המפלגה התפתחו שני דגלים לאומיים של המדינות גינאה וכף ורדה. הדגלים מזכירים את דגל המפלגה בצבעים ובצורת הכוכב, אך כל דגל לאומי קיבל על עצמו שינויים בהתאם לרוח המדינה. בהמשך כף ורדה שינתה את הדגל שזוהה עמה לאורך השנים, כצעד המסמל את היפרדותה מגינאה ביסאו.
סמל - לסמל PAIGC עוגן צהוב שמבסיסו יוצאים שני ענפי דקל ירוקים, ראשי התיבות PAIGC הם בצבע אדום בחלקו העליון של הסמל, ובתחתית הסמל מופיע המוטו של המפלגה 'אחדות וקרב', חתום תחת כוכב שחור המופיע בדגל המפלגה.
המנון - את ההמנון של המפלגה חיבר אמילקר לופס קברל: "שמש, זיעה, הארץ והים, מאות שנים של כאב ותקווה;  זו ארץ הסבים והסבתות שלנו! פרי ידינו, מפרח דמינו, זו מולדתנו האהובה. תחי המולדת המפוארת! דגל המאבק פרח בשמיים. הלאה, נגד העול הזר! אנחנו הולכים לבנות מולדת אלמותית שלום והתקדמות! אנחנו הולכים לבנות מולדת אלמותית; שלום והתקדמות! שלום והתקדמות! סניפים מאותו המטען, עיניים באותו אור, זהו כוחו של האיחוד שלנו! לשיר את הים ואת הארץ, שחר ושמש המאבק שלנו נשא פרי".
המפלגה בימינו
לאחר כינון העצמאות ועד היום:
לאחר השגת העצמאות לואיס קברל הפך לנשיא המדינה. המפלגה נלחמה כדי לשמר את האיחוד בין גינאה ביסאו לכף ורדה. ב-1974 הישות שכללה את גינאה ביסאו וכף ורדה קיבלה עצמאות מהאיים הפורטוגלים. כבר אז החלה הפעילות הפוליטית להתעורר בכף ורדה וכשנה לאחר מכן, כף ורדה קיבלה עצמאות כישות מדינית יחידה. ב-30 ביוני 1975 התקיימו בחירות כלליות, וב-5 ביולי 1975 הוכרזה עצמאות של האיים מפורטוגל, בראשותו של אריסטידס פריירה. בשנת 1980 התרחש הפיצול הממשי בין שתי המדינות לאחר ההפיכה הצבאית. לאחר מכן, ב-13 בינואר 1991 נערכו הבחירות הרב מפלגתיות הראשונות בהן זכתה אחת המפלגות החדשות. בשנת 2013 שינתה המדינה את שמה הרשמי בכל השפות לרפובליקה של קאבו ורדה.
בגינאה ביסאו, נינו ויירה נבחר מחדש למזכ״ל הPAIGC, בקונגרס הרביעי של המפלגה בנובמבר 1986. לאחר כניסת הרעיון של ריבוי מפלגות בשנת 1991, הבחירות הראשונות הרב מפלגתיות התקיימו בשנת 1994. ויירה זכה בבחירות לנשיאות ב-1994, ו-PAIGC זכתה במחוקקים, עם 62 מתוך 100 המנדטים, וקיבלו כ-46% מהקולות. במאי 1998, בקונגרס ה-PAIGC השישי, נבחר ויירה לכהונה נוספת של ארבע שנים כנשיא PAIGC. מלחמת האזרחים בגינאה ביסאו וההפיכה הביאו לגירושו של ויירה מה PAIGC במאי 1999. פרנסיסקו בננטה, מנהיג הרפורמיסטים במפלגה והאזרח היחיד בחונטה הצבאית, נבחר לנשיא מטעם המפלגה. המפלגה זכתה במספר המושבים השלישי בגובהו בבחירות לפרלמנט בנובמבר 1999. בבחירות לפרלמנט המחוקקים ב-2004, התייצבה PAIGC כמפלגה הפוליטית הגדולה במדינה, וזכתה ב-31.45% מהקולות, ובכ-45 מתוך 100 המושבים בפרלמנט. הם הקימו ממשלה ב-4 במאי 2004, כשקרלוס גומס ג'וניור היה ראש המפלגה והפך לראש ממשלה. במרץ 2007 כרתה ה-PAIGC ברית משולשת עם ה-PRS והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית המאוחדת, ושלוש המפלגות ניסו להקים ממשלה חדשה. דבר זה הוביל לאסטרטגיה מוצלחת, שהגיעה לשיאה כנגד אריסטיד גומס. התפטרותו התרחשה בסוף החודש, תוך שהיא מפנה מקום למינוי, על ידי שלוש המפלגות, של ראש ממשלה חדש, מרטינו נדאפא קאבי. הקונגרס השביעי בראשותה של PAIGC,שהתקיים בגאבו, החל ביוני 2008; במירוץ לראשות המפלגה, נבחר גומס ג'וניור לכהונה של חמש שנים כנשיא PAIGC. בפברואר 2014 נערך הקונגרס השמיני של המפלגה בעיר ההיסטורית צ'אצ'ו, תחת המוטו "בהשראת קברל - התאחד וחזק את ה-PAIGC לקראת פיתוח" ושם דומינגוס סימוס פררה נבחר כמנהיג המפלגה.
בשנים האחרונות בגינאה ביסאו, חוזה מריו ווז זכה בבחירות לנשיאות במאי 2014, בהפרש גדול מהמתמודד מולו. הוא המנהיג הנבחר הראשון מאז ההפיכה הצבאית בגינאה ביסאו ב-2012, שגרמה למדינה ליפול לכאוס, בנוסף על הכאוס שכבר הייתה שרויה בו – שחיתות וסחר בקוקאין. מריו ווז הוא הראשון שהצליח להשלים את כהונתו במדינה מבלי שהיא תופל. שנה לאחר עלייתו לשלטון הוא הדיח את ראש הממשלה ועמיתו ממפלגת הPAIGC, סימו פררה. בהמשך שנות כהונתו הפכה הממשלה ללא יציבה ומלאה בשחיתויות פוליטיות. בבחירות לנשיאות בינואר 2020, ניצח ראש הממשלה לשעבר, אומארו סיסוקו אמבלו, שהביס את המועמד מר פררה מהPAIGC. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של גינאה ביסאו שפוליטיקאי שאינו ממפלגת ה-PAIGC נבחר לנשיא. כך, אומארו סיים 46 שנות שלטון צבאי של מפלגת הPAIGC בגינאה ביסאו.
סיגברט השני, מלך אסקס
סיגברט השני המכונה סיגברט הטוב או סיגברט המבורך (באנגלית: Sigeberht II או Sigeberht Bonus או Sigeberht Sanctus) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 653 עד 660 או 661.
סיגברט עלה לשלטון לאחר מות קרובו, המלך סיגברט הקטן.
על אף שממלכת אסקס החלה בתהליכים של התנצרות בתקופת מלכותו של סאברט, בניו סאווד וסיקסרד אשר מלכו אחריו שבו לדתם הקלטית הפגנית, וקודמו של סיגברט השני, סיגברט הקטן המשיך באמונתם זו. על פי ספרו של בדה ונרביליס "היסטוריה הכנסייתית" (Historia Ecclesiastica) היה זה סיגברט השני אשר החל את ההמרה המחודשת לנצרות של ממלכת אסקס.
משפחתו של סיגברט
לא ברור מה קשרו המשפחתי של סיגברט השני לקודמו. בדה, בספרו, אינו שופך אור על קשרי המשפחה. כתב היד מהמאה התשיעית שנכתב על ידי אופה (Offa) עליו הסתמכו כתבי היד של ויליאם ממאלמסבורי ("דברי ימי המלכים" (ה"גסטה רגום" - Gesta regum) ושל ג'ון מווסטר ("דברי הימים של דברי הימים" - Chronicon ex Chronicis) סותרים זה את זה.
ההיסטוריונית ברברה יורק, בספרה "The Kingdom of the East Saxons" מציעה כי סיגברט השני היה בנו של סאוורד ואביו של סיגהרה.
ההמרה לנצרות של הממלכה
בספרו, בדה מספר כי סיגברט עלה לשלטון ופעל כמלך אסקס בתמיכת ידידו ובן בריתו, אוסוויו, מלך נורת'מבריה. בדה מציין כי סיגברט נהג לבקר את אוסוויו לעיתים קרובות, והושפע ממנו רבות. אוסוויו פעל באותה עת להקים ברית כנגד פנדה, מלך מרסיה.
היה זה אוסוויו ששכנע את סיגברט להמיר את דתו לנצרות, והוא הוטבל על ידי ההגמון פינאן מלינדיספארן, ככל הנראה בשנת 653 או 654.
ביוזמתו של אוסוויו, נשלחו מיסיונים נוצריים לנצר את אזור מזרח אנגליה, שבראשם קד הקדוש.
הרצחו של סיגברט השני
בדה מציין כי סיגברט, בעקבות התנצרותו, החל לפעול לפי האידיאלים הנוצריים, וטען שיש לפעול לפיהם ולסלוח לאויביו. בדה מציין כי התנהגות זו הביאה להרצחו זמן קצר לאחר מכן על ידי שני בני עמו אשר כעסו על כך שהמלך סלח לאויביו. בדה מספר כי קד, שהיה להגמון באותה עת, החרים את אחד האחים שנישא בנישואים לא נוצריים, ואסר על הנוצרים לאכול בביתו. המלך, שטען שיש לסלוח לכל אחד, על פי ציוויו של ישו, הסכים לאכול בביתו, ובכך הפר את הוראתו של הבישוף. בשל חטא זה ניבא קד כי המלך ירצח בבית זה. בדה מציין כי המלך בהרצחו הפך לקדוש נוצרי כי על אף שחטא, עשה זאת תוך קיום מצוותו של ישו.
לאחר מותו של סיגברט עלה לשלטון סוויתהלם. ההיסטוריונית ברברה יורק בספריה Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England ו- The Kingdom of the East Saxons מציינת כי ככל הנראה סוויתהלם היה אחראי למזימת הרצחו של המלך במטרה לרשת אותו (וייתכן שהוא ואחיו סווית'פרית' היו האחים אותם מתאר בדה).
תאריך הרצח המדויק אינו ידוע, אולם בספרו של דייוויד קירבי, The Earliest English Kings, הרצח אירע קודם לשנת 664 - שנת מותו של סוויתהלם.
חיים יצחק שאקי
ביוגרפיה
נולד בכפר איסטיפול הסמוך לקושטא, בן למשפחה ותיקה ומיוחסת בטורקיה, הקרובה משפחתית למשפחת כרמונה הידועה. בילדותו למד בתלמודי תורה בקושטא, ובסיום לימודיו עבר ללמוד בישיבתו של הרב שלמה קמחי, שם למד תלמוד ופוסקים. לרגל בר המצווה שלו, בגיל 13, חיבר פסק הלכה בצורת שו"ת הלכתי.
בסיום לימודיו עסק במסחר, ולאחר שלא הצליח בעסקיו, התמסר ללימוד תורה ולהשכלה, ועסק בספרות, במדע, ובחקר השפה העברית ותולדות ישראל. מלבד עיסוקים אלו, עסק גם בפעילות ציבורית, וסייע לקהילתו בכל דבר שנצרך, והודות לאישיותו ולפועלו, היה הסמכות המכריעה והמשפיעה ביותר ברבנות בקושטא.
קו הטבעת הגדול
קו הטבעת הגדול (ברוסית: Большая кольцевая линия) (קו מס' 11) הוא קו במערכת הרכבת התחתית של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. הקו המעגלי הארוך בעולם.
חיים יצחק שאקי
ביוגרפיה
מלבד לאדינו, דיבר ושלט בשפה העברית, בספרדית, בצרפתית ובטורקית, והודות לעיסוקו בחקר תולדות ישראל, נמנה עם המומחים הגדולים בטורקיה לתולדות היהודים ועמים נוספים (לצד הרב אברהם דאנון, שלמה רוזאניס ואברהם גלנטי). כן היה בקיא בנבכי הספרות הפילוסופית של ימי הביניים, ומלבד בקיאותו בתורה ובמדעי היהדות, גילה בקיאות רבה בספרות העברית, ובדקדוק עברי.
קו הטבעת הגדול
במסגרת השלב הראשון של הפרויקט נפתח ב-26 בפברואר 2018 הקטע הראשון של הקו, הכולל חמש תחנות. אורכו של הקטע הראשון הוא 10.51 קילומטר. הקו נפתח בשלמותו ב-1 במרץ 2023, ואורכו הכולל 70 ק"מ, והוא הקו המעגלי הארוך בעולם.
חיים יצחק שאקי
ביוגרפיה
פעל להפיץ ספרות דתית בשפה המובנת לעם המקומי, ולשם כך חיבר את סדרת הספרים "לה איסטוריה אוניב'ירסאל".
קו הטבעת הגדול
עד פתיחת הקו בשלמותו ב-1 במרץ 2023, קטע של הקו באורך 5.7 ק"מ עם ארבע תחנות (ניז'גרודסקאיה, לפורטובו, אוויאמטורנאיה, אלקטרוזבודסקאיה) הופעל באופן זמני כחלק מקו נקראסובסקאיה.
חיים יצחק שאקי
ביוגרפיה
בימי כהונתו של הרב משה הלוי כחכם באשי של טורקיה, מונה הרב שאקי לגזבר הרבנות הראשית של המדינה. בהמשך מונה לשמש כחבר הוועד הרוחני (המועצה הדתית העליונה) של קהילות היהודים בטורקיה, ולאחר מכן שימש כחבר בית הדין העליון של הקהילה היהודית בקושטא, וכאב בית דין וכרבו של הפרוור חיידאר פאשה קדיקאווי.
קו הטבעת הגדול
ב-7 בדצמבר 2021 נפתחו 10 תחנות נוספות בבת אחת, אורכו של הקטע החדש מניובניקי-קחובסקאיה הוא 20 ק"מ.
ב-1 במרץ 2023 התקיימה פתיחת כל הקו במעמד של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראש העיר מוסקבה סרגיי סוביאנין.
חיים יצחק שאקי
ביוגרפיה
כשפרץ בשנת 1912 (ה'תרע"ב) סכסוך בקהילה היהודית בחלב שבסוריה בין הרב הראשי, חזקיה שבתי, לבין חלק מאנשי הקהילה היהודית שהלשינו לשלטון כי הרב שבתי כביכול עובר על חוקי הרבנות, הממשל בטורקיה דרש מהרב חיים נחום להעמיד לדין את הרב שבתי. הרב שאקי נשלח על ידי הרב נחום לחלב יחד עם הרב רפאל סבאן, כדי לבדוק מקרוב את פרטי הסכסוך, וליישבו.
בשנת 1913 (ה'תרע"ג) התעוררה מצד הממשלה הטורקית הדרישה לגייס את יהודי ארץ ישראל לצבאה. יהודי הארץ חששו מגיוס הרבנים ותלמידי החכמים לצבא, בעיקר בשל היעדר מוסד מוסמך שיעניק להם פטור רשמי, וכן בשל הסירוב של הממשלה להכיר במוסדות היהודיים שהיו בירושלים כבעלי סמכות להענקת תעודת פטור משירות. ראשי הקהילות היהודיות בארץ ישראל שלחו מכתבים לרב חיים נחום, כדי שזה האחרון יסייע להם בהענקת פטורים לרבנים ולתלמידי החכמים. הרב נחום שלח את הרב שאקי באותה שנה כנציגו הרשמי לארץ ישראל, כדי לסייע בפתירת הבעיה. במסגרת ביקורו הגיע גם לטבריה, בי"ג בסיוון, כדי לחקור ולבדוק האם הרב חיים אלחדיף נבחר כחוק לרבה של העיר, והאם הקהילה מרוצה מבחירתו, לאחר שקודמו, הרב חיים יששכר אבולעפיה התפטר מתפקידו. לבסוף, בהוראת הרב שאקי, חזר הרב אבולעפיה לתפקידו בסוף שנת 1913. בהזדמנות זו פתר גם הרב שאקי את בעיית כספי החלוקה לעיר שהגיעו מחו"ל, ומינה פקיד שיהיה אחראי על הכספים. כששהה בירושלים, הוצעה לו משרת הראשון לציון וחכם באשי של ארץ ישראל על ידי ראשי העדה הספרדית בעיר. תחילה סירב, אולם לאחר הפצרות נאות לקבל את התפקיד, וראשי העדה הספרדית הודיעו לרב חיים נחום כי מבחינתם הם מעוניינים במינויו של הרב שאקי למשרה. אולם לבינתיים פרצה מלחמת הבלקן השנייה, ולאחריה מלחמת העולם הראשונה, שהורידו את ההצעה והמינוי מהפרק.
בתשרי תרפ"ד פרסמה רבנות קושטא הרבנים: יצחק בכר אליעזר, רפאל דוד סבאן, חיים יצחק שאקי, יעקב ארגואיטי ומשה בן חביב, פסק ארוך ובו תקנה שמעתה ואילך יעשו תנאי בשעת הקידושין, שלפיהם הקידושין עשויים להיפקע למפרע. פסק ארוך זה נכתב כמענה לבעיית העגונות שהתגברה. פסק ארוך זה נדפס כחוברת בפני עצמה שנקראה 'מחברת קידושין על תנאי'. וזכתה להסכמת ראש רבני קושטא הרב חיים ביג'אראנו.
לאחר פטירת הרב חיים בז׳רנו בשנת 1931, מונה תחתיו לכהן כחכם באשי וכרבה הראשי של טורקיה (ראש הרבנים), וכיהן בתפקיד עד לפטירתו.
הלך לעולמו בקושטא ב-10 באוגוסט 1940. בהלווייתו השתתפו אלפים, ובהם נציגי הממשל הטורקי, משלחת מהכנסייה הארמנית-גרגוריאנית והפטריק היווני עם משלחת של כמרים.
חיבוריו
פרסם מאמרים מדעיים בעיתונות המקומית בטורקיה, והשאיר אחריו כתבי יד רבים שלא יצאו לאור, בהם ספרים בעברית, בלאדינו בש"ס ובפוסקים.
שען
שען הוא אומן מומחה לתיקון ובניית שעונים מכניים. כיום, כאשר רוב השעונים מיוצרים ביצור תעשייתי מדובר במקצוע הולך ונעלם, במיוחד בתחום הייצור.
השענות נחשבה מתקופת הרנסאנס (המאה ה-15) ועד ראשית המאה ה-20 למקצוע מתוחכם, הדורש תשומת לב רבה לפרטים, יצירתיות ויכולת טכנית ברמה הגבוהה ביותר. ניתן להשוות את תדמית המקצוע דאז לתכנות מחשבים במחצית השנייה של המאה ה-20. שענים ידועים נדדו בין ערי העולם, בנו שעונים על מגדלים מרכזיים וזכו לכבוד ולתהילה. למשל השען שבנה את השעון האסטרונומי בפראג, הצרפתי אברהם לואי ברגה, האחים רושט השווייצרים או ר' משה שפירא, שהתקין את השעונים בבית הכנסת זהרי חמה בירושלים. שענים אלה התחרו זה בזה ביצירתיות ובתחכום על ידי הוספת בובות מכניות או הוספת חוגות מדידה (למשל - תצוגה אסטרונומית של מצב כוכבים שונים וכדומה). בתי-מלוכה הזמינו שעונים מיוחדים משובצי יהלומים או בנויים באופן מיוחד, במאה ה-19 נפוצה אופנה החושפת את מנגנון השעון ומפארת את עבודתו של השען. מאידך טרחו שענים על המצאת שעונים קלים ונוחים לאדם הפשוט. כך הומצאו שעון הכיס ושעון היד.
נוסף על השימוש בשעונים למדידת הזמן, נעשה שימוש בכרונומטר (שעון בעל דיוק רב) לצורכי ניווט ימי, לאחר שכרונומטר מדויק מספיק פותח על ידי בונה השעונים האנגלי ג'ון הריסון.
לאחר שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר ייצור שעונים עבר לייצור תעשייתי ובמיוחד לאחר שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר עלות הייצור של שעונים הוזלה מאוד ונכנסו שעונים דיגיטליים זולים יחסית, הפכו ייצור שעונים מכניים באופן ידני ותיקון שעונים לבלתי כדאיים כלכלית. כתוצאה מכך שענים רבים הפסיקו לייצר שעונים מחוסר ביקוש ומגמות ללימוד שענות נסגרו.