cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלתעות (ספר)
עלילה
לאחר יומיים הופר מגיע לברודי ומציג רעיון של כלוב מוגן כרישים מתוכו יוכל להרוג את הכריש. קווינט מסרב להעלות את הכלוב בתחילה אך מתרצה בהמשך. הכריש מאותר אך קווינט לא מצליח להרוג אותו. אז הופר מתנדב לעלות לכלוב הכרישים ולפגוע בכריש עם מקל, אלא שהכריש מצליח להרוס את הכלוב ולטרוף אותו. הם חוזרים לחוף וברודי מסביר לקווינט שהעירייה כבר לא יכולה לשלם לו עוד אך קווינט מוותר על התשלום בשביל חיסול הכריש.
למחרת קווינט וברודי עולים שוב לסירה וקווינט מחפש את הכריש לפגוע בו עם צלצל אך הכריש גורם לקרע ענק בסירה וגורם לה לשקוע. קווינט מצליח לפגוע בצלצל בבטן הכריש אך נתפס בחבל הצלצל ונגרר אחריו למותו בטביעה. הכריש עולה ומתקרב לברודי המוכן לסופו, אך הכריש מת מפצעי הצלצל ושוקע עם קווינט במעמקים. ברודי המותש אוחז בשרידי הספינה ושוחה לחוף.
חוף לידו (ים המלח)
חוף לידו (או חוף קליה) הוא חוף שהשתרע לאורך המקום בו הייתה בעבר הגדה הצפון־מערבית של ים המלח, סמוך לצומת לידו. במקום מסעדה נטושה והריסות בית מלון, וכן שרידי מתקנים של חברת אשלג ארץ-ישראלית, מפגש דרכים ותחנת דלק, משרדיה של המועצה האזורית מגילות ושני מפעלים להפקת מלח. נכון לשנת 2020, "חוף לידו" מרוחק כשלושה קילומטרים מפני ים המלח בעקבות ירידת המפלס.
בתקופת המנדט
ב-16 בפברואר 1938 נפתח במקום מלון "קליה" בו 40 חדרים, בתכננו של האדריכל זאב רכטר. ביוני 1938 נפטר מייג'ר טולוק, מנהל החברה בביתו ביריחו. במלון "קליה" התארחו בין השאר הנציב העליון הרולד מקמייקל, דוד בן-גוריון, ארטורו טוסקניני, עבדאללה הראשון, מלך ירדן וראש ממשלת ירדן תאופיק אבו אל-הודא.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הוקם במקום נמל התעופה הימי קליה כנמל תעופה רזרבי במטרה למנוע ריכוז גדול מדי של מטוסים במקום אחד. ב-1947 חברת British Overseas Airways Corporation הפעילה טיסות להודו ולמזרח הרחוק שעצרו לחניית ביניים בקליה.
בשלטון ירדן
לאחר שהתקבלה תוכנית החלוקה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 היה אזור צפון ים המלח חלק מהמדינה הערבית המוצעת. עם תחילת מלחמת העצמאות, בדצמבר 1947, הוחלט לסגור את המלון. 70 עובדי מלון עברו לעבוד במלון בסמוך לשדה התעופה לוד, שהיה בבעלות משותפת עם מלון קליה. באפריל 1949 דווח כי המלון ומפעלי חברת האשלג נבזזו וניזוקו על ידי הערבים תושבי האזור. שנתיים אחרי שננטש, בדצמבר 1949, לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות החכירה ממשלת ירדן את המלון ושכונת המגורים לאחים נזל, שהיו בעלי מלון ארמון החורף ביריחו ומלון פילדלפיה ברבת עמון, במטרה להקים מלון בעבור הצליינים שמגיעים לאתר הטבילה הסמוך קאסר אל-יהוד. הם הקימו במקום מתחם תיירות ומלון חדש, שנקרא מונטאזת אל לידו. המלון נבנה במיקום שונה מהמבנה המקורי. המקום פעל שוב כאתר תיירות שכלל מלבד המלון, מסעדה, בריכת שחיה וחוף רחצה מוסדר. האתר בהמשך עבר לבעלות ממשלת ירדן. ממערב לו הוקם מחנה צבא ירדני והיפודרום בו נערכו מרוצי סוסים.
לאחר 1967
לאחר מלחמת ששת הימים עבר האזור לשליטת מדינת ישראלי, ואת האחריות לאתר קיבלה יחידת הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון. כבר באוגוסט 1967 דיווח עיתון "דבר" שיש כוונה להפעיל את המלון שוב. בינואר 1968 דיווח עיתון "הצופה" שחברה ישראלית קיבלה את הזיכיון להפעיל את המלון. ביוני 1969 נפצעו בחוף שני בני אדם מפגזים שנורו משטח ירדן. התוכנית להפעלת המלון בוטלה, ובתקופת המרדפים עבר המלון לחזקת צה"ל והפך לבסיס צבאי שקיבל את הכינוי "הילטון". במקום היו מגורי חיילים, מפקדה וצוות שהפעיל מכ"ם קשת, שנועד לגלות ניסיונות חדירה מכיוון ירדן בשעות הלילה.
בשנת 1971, קיבלה חברת תעשיות מלח לישראל מהממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש את הזיכיון להפעיל את בריכות האידוי שהקימה במקור חברת האשלג הארץ-ישראלית. תעשיות מלח לישראל מתפעלת אותם כבריכות אידוי להפקת מלח (במקור הם שימשו להפקת אשלג).
בשנת 1973 קיבלה חברה בשם "לידו יהודה" את הזיכיון להפעלת המסעדה במקום. הצייר גרשון כוכבי, צייר ירושלמי שעבד בעסקיו של משה כרמל מבעלי המקום, ציור פנורמה של ארץ ישראל על-פי מפה צלבנית עתיקה. המסעדה נסגרה לאחר שנים ספורות.
חוף קליה החדש
בשנת 2019, הושלם בחוף פרויקט סביבתי-אומנותי, גלריה פתוחה של ציורי קיר וגרפיטי, על קירות של מבני הבטון הנטושים של מחנה הצבא הירדני. כמה מתושבי האזור הגו את הרעיון להפוך את המבנים לגלריית אמנות פתוחה, פרויקט שקיבל את השם "גלריה מינוס 430". היוזמים הצליחו לגייס בהתנדבות אמני גרפיטי וציירי קירות מישראל ומהעולם לצייר על הקירות, ציורים שמחלקם הגדול עולה מחאה גדולה על מצבו הנוכחי של ים המלח.
ח'אלד מוניר
ח'אלד מוניר אבו בכר מזיד (בערבית: خالد منير أبو بكر مزيد, בתעתיק: ח'אלד מניר אבו בכר מזיד; נולד ב-24 בפברואר 1998 בקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אל-וכרה מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
קריירת מועדונים
מוניר החל את הקריירה המקצוענית שלו בא-דוחייל מליגת העל הקטרית, ממנה הושאל לאל-וכרה, גם היא מליגת העל הקטרית. ב-1 ביולי 2021 חתם באל-וכרה באופן קבוע.
קריירה בינלאומית
ב-6 בדצמבר 2021 ערך מוניר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 3-0 על נבחרת סוריה במסגרת הגביע הערבי.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
.art
הוא תחום כללי ברמה העליונה (gTLD) במערכת שמות הדומיינים של האינטרנט.
היסטוריה
ה-TLD זמין לציבור החל מ-10 במאי 2017. אולבי קאסימוב השקיע 25 מיליון דולר בתחום. היו תשע הצעות מתחרות נוספות להפעלת הדומיין ברמה העליונה.
תחומים נרשמו על ידי חברות טק, מותגי יוקרה וארגוני תרבות; כמה רישומים מוקדמים נרכשו על ידי אפל, אינסטגרם, קיקסטארטר ורולקס, יחד עם הלובר, טייט, מרכז ז'ורז' פומפידו, מכון האמנות של שיקגו ומוזיאון סולומון ר. גוגנהיים. ניתן להקצות שמות דומיינים של אמנות ישירות ליצירות אמנות (ולא למוסדות או ליחידים). שירות חדש זה נקרא "Digital Twin". על ידי ניהול משא ומתן על הסכם ייחודי עם ICANN.
שילב בטופס רישום הדומיין שלו אפשרות להוסיף שדות תיאור ספציפיים. שדות אלה מכילים מידע המבוסס על מזהה האובייקט – תקן זיהוי אובייקטים אמנותי אוניברסלי שפותח על ידי ג'יי פול גטי אמון ואומץ על ידי אונסק"ו, המועצה הבינלאומית למוזיאונים ורשויות אכיפת החוק הגדולות. התקן מכיל מידע הכרחי על יצירות אמנות ובעליה.
בשנת 2020, רישום קיבל פטנט של ארצות הברית לאחסון וזיהוי אובייקטים ב-WHOIS. השירות מכונה Digital Twin.
Just a Fool
Just a Fool (בעברית: פשוט טיפשה) הוא שיר של כריסטינה אגילרה בשיתוף הזמר בלייק שלטון אשר יצא כסינגל ב-4 בדצמבר 2012 מתוך אלבומה החמישי Lotus על ידי RCA רקורדס. השיר נכתב על ידי סטיב רובסון, ויין הקטור וקלוד קלי והופק על ידי רובסון וקלי. מבחינה מוזיקלית, השיר הוא בלדת קאנטרי פופ ומבחינה לירית הוא מדבר על הכאב שלאחר פרידה.
לאחר יציאתו, השיר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שהחמיאו לסאונד של השיר. מבחינה מסחרית, השיר זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי ואף הגיע למעמד זהב במדינה אף על פי שלשיר לא יצא קליפ. על מנת לקדם את השיר אגילרה ושלטון הופיעו עם השיר בדה וויס ובתוכנית האירוח של אלן דג'נרס.
חיה'לה קאולה
חיה'לה־קרולינה קאולה (בגרמנית: Karoline Kaulla; בכתיב העברי דאז: קוילע; ה'תצ"ט, 1739 - א' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809) הייתה נדבנית יהודייה, סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג והאישה העשירה ביותר בגרמניה בתקופתה.
ביוגרפיה
חיה'לה, ובשמה הגרמני: קרולינה, הייתה הגדולה בין ששת ילדיהם של יצחק רפאל, מנהיג הקהילה היהודית המקומית בכפר בוכאו (Buchau am Federsee), ואשתו רבקה מרגנסבורג. אביה עבד בשירות בית הוהנצולרן-הכינגן. חיה'לה-קרולינה ואחיה למדו יחד כמקובל בקרב המשפחות המתקדמות של המעמד העליון היהודי במאה ה-18, מפי מורה הבית שלהם.
בגיל 18 נישאה לעקיבא אורבך מהכינגן, שהקדיש את כל עתותיו ללימוד תורה ועיון בתלמוד, והניח את האחריות הכלכלית למשפחתם הגדלה במהירות בידי אשתו.
סדרת יוזמות כלכליות שלה, קידמה מאוד את דוכסי וירטמברג מבית וירטמברג שבשירותם עבדה והם גמלו לה על כך במעמד ובממון.
משנת 1790 החלה לשמש ספקית בקנה מידה גדול לצבא המקומי ובשנים ספורות רכשה הון רב, היא קיבלה פטור ממס למגורים בשטוטגרט ולודוויגסבורג.
פטירתה
חיה'לה נפטרה בא' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809, ונקברה בבית הקברות היהודי בהכינגן. על מצבת קברה נחרת:
אלווין הייז
אלווין ארנסט הייז (באנגלית: Elvin Ernest Hayes; נולד ב-17 בנובמבר 1945) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1968–1984. בשנת 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, וב-1990 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'. ניצב במקום העשירי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, ובמקום הרביעי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA.
מאז שנת 2010 משמש כפרשן כדורסל בתחנת רדיו המשדרת את משחקי יוסטון קוגרס, קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת יוסטון בה שיחק הייז בצעירותו.
תיכון ומכללות
הייז ודון צ'ייני היו שחקני הכדורסל השחורים הראשונים באוניברסיטת יוסטון בשנת 1966. ב-1966 הוביל הייז את הקוגרס לחצי גמר המערב של טורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA עד שהם הפסידו לאורגון סטייט ביברס.
ב-1967 הוביל הייז את הקוגרס לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות. הוא קלע 25 נקודות ותפס 24 ריבאונדים בהפסד בחצי הגמר ל"UCLA ברואנז" שהובלה על ידי לו אלסינדור (שכיום נודע ככרים עבדול-ג'באר). הייז שני רק לביל ראסל במספר הריבאונדים למשחק אחד בפיינל פור, כשראסל תפס 27.
ב-20 בינואר 1968 התמודדו הייז והקוגרס נגד אלסינדור והברואנז במשחק כדורסל המכללות הראשון אי פעם ששודר בטלוויזיה. מול 52,693 אוהדים, הייז קלע 39 נקודות ותפס 15 ריבאונדים בזמן שלאלסינדור היו רק 15 נקודות כשיוסטון הביסו את ה-UCLA בתוצאה 71-69 כדי לעצור את רצף 47 הניצחונות של הברואנז במשחק שנקרא "המשחק של המאה". כחודש לאחר מכן הוא קבע שיא קריירה של 37 ריבאונדים.
במשך הקריירה שלו באוניברסיטת יוסטון, הייז הגיע לממוצעים של 31 נקודות למשחק ו-17.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת ה-NBA
לאחר שעזב את כדורסל המכללות, נבחר הייז בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA בשנת 1968 על ידי סן דייגו רוקטס.
כבר בעונת ה שלו, הוא קלע שיא קריירה של 54 נקודות במשחק נגד דטרויט פיסטונס. הוא הוביל את הליגה בנקודות למשחק עם 28.4 נקודות בממוצע, 17.1 ריבאונדים למשחק, והוא נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה. הוא השחקן החמישי בטיבו בנקודות למשחק בעונת הרוקי, והוא עדיין השחקן האחרון שהוביל את הליגה בנקודות בעונת הרוקי.
הייז ואנסלד הובילו מאוחר יותר את הבולטס לשלושה גמרי NBA, בשנים 1975, 1978 ו-1979, ולאליפות נגד סיאטל סופרסוניקס ב-1978. הייז פרח בשנים אלו, בעיקר במשחקי פלייאוף ה-NBA. בזמן שנת האליפות ב-1978, הגיע הייז לממוצעים של 21.8 נקודות ו-12.1 ריבאונדים למשחק במשך 21 משחקי פלייאוף. שנה לאחר מכן, הוא קבע שיא למשחק גמר NBA עם 11 ריבאונדים התקפיים ב-27 במאי 1979 במשחק נגד הסיאטל סופרסוניקס. דניס רודמן משיקגו בולס השווה שיא זה פעמיים, ושתי הפעמים הגיעו בגמר 1996, גם כן נגד הסופרסוניקס.
ב-1981 הוא הועבר בחזרה ליוסטון רוקטס והוא שיחק שם עד שפרש ב-1984. במהלך הקריירה שלו העמיד הייז ממוצעים של 21 נקודות למשחק ו-12.5 ריבאונדים למשחק. בכל העונות שבהן השתתף, הוא שיחק לפחות 80 משחקים.
לאחר הכדורסל
בשנת 2010 הודיע הייז כי הוא מתכוון להיות שדרן רדיו של משחקי אוניברסיטת יוסטון שם שיחק בקולג'.
Shemspeed
Shemspeed היא חברת הקלטות עצמאית אמריקאית וסוכנות לקידום מכירות, שעובדת בעיקר בז'אנרים היפ הופ, דאנסהול, פופ ומוזיקת עולם.
היסטוריה
"Shemspeed" הוקמה בשנת 2007 על ידי המייסד והמנכ"ל, ארז סאפאר, יחד עם אתר האינטרנט שלה, Shemspeed.com (שמציג את עצמו כאתר הגדול ביותר באינטרנט למוזיקה יהודית).
האתר Shemspeed.com מתעדכן מדי יום, ונותן למשתמשים ברחבי העולם גישה מיידית למוזיקה יהודית וקליפי מוזיקה, רשימות אירועים וביקורות. כדי לחגוג את ההשקה של האתר, הזמין סאפאר ארבעה קונצרטים בארבעה לילות בארבעה מקומות על פני הגלובוס - בירושלים, לונדון, ניו יורק ולוס אנג'לס. בקונצרטים הופיעו מעל 40 זמרים שונים.
פסטיבל שירים ספרדיים יהודים
"Shemspeed" פרסמה בשנת 2010 אלבום אוסף מפסטיבל המוזיקה הספרדית יהודית, "Vol. 1", הכולל שירים ממגוון סגנונות רחב במזרח התיכון המבוצעים בידי אמנים יהודים נודעים, כולל מתיסיהו, בת פרעה, דיסקרייב ולהקת המושב.
היפ הופ סולחה
"Shemspeed" גם מארגנת את היפ הופ סולחה, סדרת קונצרטים המקדמת סובלנות דתית. בקונצרטים כיכבו זמרים יהודים כמו יורי ליין ו-Y-Love, יחד עם אמנים ערבים כמו ".N.O.M.A.D.S".
אבו אל-פידאא
אַבּוּ אלְ-פִדַאא אִסְמַאעִיל בְּן עַלִי בְּן מַחְמוּד אלְ-אַיּוּבּיּ אלְ-מַלִכּ אלְ-מֻאַיַּד עִמַאד א-ּדִּין (בערבית: أبو الفداء إسماعيل بن علي بن محمود الأيوبي الملك المؤيد عماد الدين; נובמבר 1273 - 27 באוקטובר 1331), המכונה גם אַבּוּ אלְ-פִדַאא אִסְמַאעִיל אלְ-חַמַאוִיּ (أبو الفداء إسماعيل الحماوي), היה היסטוריון, גאוגרף, סופר ושליט ערבי, בעל שורשים כורדיים, מחשובי המלומדים הערבים בימי הביניים. בשנותיו כמושל, ואחר כך כסולטאן של האמירות חמאת, ידעה העיר תקופה של שגשוג כלכלי ופריחה תרבותית.
קורות חייו
אבו אל-פידאא נולד בדמשק. אביו, מאלכ אל-אפדל, גלה לשם מעירו בגלל פלישת המונגולים בהנהגתו של הולאגו חאן. דודו, האמיר של חמאת, אל-מלכ אל-מנצור, היה צאצא של אחד מאחיו של צלאח א-דין, ומכאן צאצא של משפחת האיובים. בילדותו למד בקפידה את הקוראן ואת המדעים, אולם החל מגיל 12 היה מעורב באופן כמעט קבוע ופעיל במסעות הצבאיים, בעיקר נגד הצלבנים.
בשנת 1285 נכח במצור ובכיבוש של מבצר אל-מרקב של אבירי מסדר יוחנן הקדוש בידי הסולטאן הממלוכי קלאון. מאוחר יותר נטל חלק גם במצור על טריפולי (1289), על עכו (1291) ועל קלעת א-רום. בשנת 1298 נכנס לשירותו של בנו הצעיר של קלאון, אל-מלכ א-נאצר מוחמד, וכעבור 12 שנה מונה למושל בחמאת, אחוזת משפחתו, ששוחררה על ידי הממלוכים מעול המונגולים. בשנת 1309 השתתף במסע של הסולטאן לג'ין בממלכת קיליקיה הארמנית, וב-1312 קיבל מעמד "אמיר", מלווה בתואר "אל-מלכ א-סאלח". אחרי שהייה בת שנתיים בקהיר, בשנת 1320 קיבל תואר סולטאן של האמירות, מושל-על מעל כל המושלים בסוריה, עם זכות הורשה והלקב אל-מלכ אל-מואייד.
במשך למעלה מעשרים שנה מלך אבו אל-פידאא בשלווה והדר, תוך מילוי תפקידיו המנהליים ועיסוקים רוחניים, בעיקר כתיבה, שהביאו לפרסומו בעולם. בחצר מלכותו קיבץ מספר רב של מלומדים ואנשי ספרות וסייע להם בנדיבות. הוא נפטר בשנת 1331 בחמאת.
נחל עזריה
נַחַל עזריה הוא נחל אכזב בשפלה, שאורכו כ-3 ק"מ. אחד מיובלי נחל איילון.
ראשיתו של נחל עזריה במבואות הדרום-מערביים של קיבוץ גזר, למרגלות תל גזר. הנחל עובר דרך בית חשמונאי, ממשיך מזרחית למושב עזריה, מתחבר אל נחל גזר וזורם לכיון צפון. הנחל משמש כתעלת ניקוז מרכזית למושב עזריה וליישוב בית חשמונאי. הנחל עלה על גדותיו בחורף 1991 ושוב בחורף של שנת 2014 בסופת אלכסה, בשל כמות משקעים גדולה.
בתקופת המנדט נקרא הנחל "וואדי אלברייה", על שם הכפר הערבי שננטש מיושביו עם קום המדינה ביולי 1948.
פנלזין
פנלזין (בלועזית: phenelzine; נמכרת בישראל בשם נרדיל) היא תרופה נוגדת דיכאון מקבוצת ה-MAOI (מעכבי מונואמין אוקסידאז). משמשת לטיפול בדיכאון קליני והפרעות חרדה. פנלזין עלולה לגרום לתגובות קשות ומסכנות חיים בשילוב עם תרופות ומאכלים מסוימים. השפעה מרבית מושגת לאחר 2 עד 6 שבועות של טיפול ממושך. התרופה נלקחת דרך הפה.
התוויות לשימוש
פנלזין משמשת בעיקר לטיפול בלוקים בדיכאון קליני. התרופה שימושית גם בחולים שאינם מגיבים היטב או שאינם מגיבים כלל (דיכאון עמיד) לנוגדי דיכאון מהקו הראשון והשני. בנוסף להיותה טיפול מוכר לדיכאון קליני, פנלזין יעילה גם לטיפול בדיסתימיה, הפרעה דו־קוטבית , הפרעת פאניקה , הפרעת חרדה חברתית , הפרעת דחק פוסט טראומטית , בולימיה והפרעה טורדנית-כפייתית.
נבדק גם השימוש בפנלזין לטיפול בסרטן הערמונית.
תופעות לוואי נפוצות
סחרחורות, ראייה מטושטשת, יובש בפה, כאבי ראש, לתרגיה, סדציה, ישנוניות, נדודי שינה, אנורקסיה (תיאבון ירוד), עלייה או ירידה במשקל, בחילות והקאות, שלשולים, עצירות, אצירת שתן, רעד, היפרתרמיה (חום גוף גבוה), הזעה, לחץ דם גבוה/נמוך, תת-לחץ דם תנוחתי, נמלול, דלקת כבד, הפרעות בתפקוד המיני (בעיקר ירידה בחשק המיני ואנאורגזמיה.
אינטראקציות
בעת הטיפול בפנלזין יש להימנע משתיית משקאות המכילים קפאין ואלכוהול, וכן ממזונות עשירים בטיראמין, מחשש לעלייה חדה ומסוכנת בלחץ הדם.
תסמונת סרוטונין (הידועה גם בתור "הרעלת סרוטונין") עשויה לנבוע מאינטראקציה עם תרופות מסוימות המגבירות את פעילות הסרוטונין כגון: SSRI. דווח על מספר מקרי מוות.
כמו עם MAOI אחרים, קיים חשש לגבי שימוש בתרופות הרדמה מקומיות וכלליות בעת נטילת פנלזין, ולפיכך יש ליידע את רופא השיניים או המנתח על השימוש בתרופה לפני הטיפול.
היסטוריה
פנלזין תוארה לראשונה על ידי אמיל ויטוצ'ק ואוטקר למינגר בשנת 1932.
ספר המקצועות
ספר המקצועות הוא חיבור הלכתי מראשית תקופת הראשונים, שחלקים ממנו הגיעו לידינו. הספר כולל מסורות מתורת הגאונים, ונערך כנראה בבית מדרשו של רבנו חננאל.
החיבור מצוטט אך ורק בכתביהם של ראשוני אשכנז במאות ה-12 וה-13, החל בראב"ן וכלה בתלמידי מהר"ם מרוטנבורג.
שם הספר
שי"ר סבר, ש"ספר המקצועות" הוא חלק מחיבור גדול יותר הנקרא "ספר חפץ". להשערתו, ספר חפץ היה ספר רחב בכל תחומי ההלכה (ולכן הוא נקרא "חפץ" כי הוא כולל את כל חפצי האדם), והחלק העוסק בדיני ממונות נקרא "ספר המקצועות" משום שדיני ממונות נקראו "מקצוע בתורה". אמנם, לאחר מכן נתגלו חלקים נוספים מספר המקצועות העוסקים בתחומים נוספים. כמו כן, מוסכם כיום שספר חפץ הוא חיבור נפרד. לאור זאת, שיער הרב שמחה אסף שספר המקצועות נקרא כך (בלשון רבים) דווקא משום שעסק בתחומים הלכתיים רבים. בנציון הלפר שיער שהשם הוא תרגום מערבית שמשעותו היא כמו "הלכות קטועות" (הדומה במשמעותו ל"הלכות קצובות" או "הלכות פסוקות").
תוכן ומבנה
הספר הכיל במקורו את כל ההלכות הנוהגות בגלות: סדר נשים, סדר מועד וסדר נזיקין, מסכת ברכות ומסכת נדה.
מהקטעים שהגיעו לידינו, נראה שהספר הכיל בעיקר תורות של הגאונים, והמחבר עצמו הותיר בו מעט חותם משל עצמו.
מחבר הספר
בעל שלשלת הקבלה כתב כי ספר המקצועות (וכן ספר חפץ, שאותם חשב לספר אחד) נתחבר על ידי רבנו חננאל, וזאת על סמך מובאות מספרים אלו בספרי הראשונים המיוחסות לרבנו חננאל. שי"ר מראה כנגד זה מקורות רבים בדברי הראשונים שבהם מוזכרים ספר המקצועות או ספר חפץ ורבנו חננאל בנפרד, ואף סתירות ביניהם, ומסיק כי יסודם של הספרים הוא מרבנו חננאל, ותלמידיו ותלמידי תלמידיו הרחיבו והוסיפו על גביו, ולעיתים חלקו עליו.
דייויס לאנד
דייוויס לאנד, (באנגלית: Davis Land, בתרגום חופשי: ארץ דייוויס), הוא שמו של אי תעתוע שהאמינו שהיה ממוקם באוקיינוס השקט, ליד דרום אמריקה. הוא נקרא על שמו של איש העסקים והפיראט האנגלי אדוארד דייוויס, שראה אותו לכאורה ב-1687 ותיעד את קיומו. האי מעולם לא נמצא שוב. לימים הועלתה סברה על ידי ויליאם דמפייר שזיהוי זה היה עשוי להיות החוף של טרה אוסטרליס אינקוגניטה.
הגילוי
בשנת 1687 הבחין באי אדוארד דייוויס. דייוויס היה פיראט שביצע פשיטות על יישובים ספרדיים לאורך חופי מקסיקו, פרו וצ'ילה, בזמן שהפליג באוקיינוס השקט דרומה מאיי גלאפגוס לכיוון כף הורן. לפי הדיווח של דייוויס, הוא ראה אי חולי נמוך ומרחוק, גבעות המשתרעות לצפון-מזרח. דייוויס לא ניסה לחקור יותר, מאחר שהיה מעוניין יותר להמשיך את מסעו הביתה.
התגלית המשוערת של דייוויס – האי החדש, היה ממוקם לאורך קו הרוחב הדרומי של 27 עד 28 מעלות. באותו זמן רווחה הסברה כי ניתן למצוא זהב במקומות אחרים לאורך קו הרוחב הזה, ואכן מכרות זהב באי קופיאפו שבשליטת ספרד, הנמצאים באותו קו רוחב, היו מוכרים באותו זמן. לכן, עם היוודע החדשות על ארץ דייוויס, מספר נווטים קיבלו הוראה לחפש אותו במסעותיהם. בשנת 1767 יצא החוקר הצרפתי ז'אן פרנסואה דה סורוויל מפונדיצ'רי בהודו הצרפתית למסע חקר ומסחר שאחת ממטרותיו הייתה לאתר את ארץ דייוויס ולהקים בה עמדת מסחר. הוא התעודד מהשמועות על הגילוי האחרון על ידי סמואל וואליס, על "אי עשיר, המיושב על ידי מתיישבים יהודים". למעשה, זו הייתה טהיטי, אבל הצרפתים עירבו את גילוי "הארץ של וואליס" עם ארץ דייוויס. בסופו של דבר סורוויל גילה מחדש את איי שלמה, עשה את דרכו אל החוף הצפוני של ניו זילנד ולאחר מכן אל פרו, שם טבע בחיפוש אחר עזרה לצוותו החולה.
בשנת 1770 מצא פליפה גונזלס דה אהדו את אי הפסחא וקרא לו "איסלה דה סן קרלוס" (Isla de San Carlos) או "דה דוד" (de David). עקב טעויות כתיב שונות, תורגם שם זה לאנגלית כ"האי של דייוויס". (Davis's Island), מה שחיזק את ההשערה כי "ארץ דייוויס" קיימת.
מינו ראיולה
קרמיין "מינו" ראיולה (באיטלקית: Carmine "Mino" Raiola; 4 בנובמבר 1967 – 30 באפריל 2022) היה סוכן כדורגלנים איטלקי הולנדי, שנחשב לאחד מסוכני הכדורגל הבולטים בעולם. בין מיוצגיו זלאטן איברהימוביץ', ארלינג הולאן, פול פוגבה, אדינסון קבאני, מריו באלוטלי, הנריך מחיתריאן, מתייס דה ליכט וג'אנלואיג'י דונארומה.
ביוגרפיה
ראיולה נולד בעיר סלרנו בדרום איטליה. בהיותו בן שנה עברה המשפחה להולנד, ואבי המשפחה פתח פיצרייה איטלקית שבה עבד ראיולה כמלצר. בנעוריו שיחק מעט כדורגל חובבני אך לא הצליח להתמקצע בו. בגיל 23, לאחר שסיים תואר במשפטים, החל להיות מעורב בניהול של קבוצת כדורגל חובבנית בשם HFC הארלם, והחל לייצג שחקנים מהאזור. מספר שנים לאחר מכן פנה אליו סוכן השחקנים ההולנדי רוב יאנסן וביקש ממנו לסייע (בעיקר בתרגום) בהעברת דניס ברגקאמפ מאייאקס לאינטר. לאחר שהעסקה הושלמה, ראיולה החל ללמוד את רזי המקצוע. בשנת 1996 עשה את העסקה הרצינית הראשונה שלו, לאחר שתיווך בעסקה שהעבירה את הכדורגלן הצ'כי פאבל נדבד ללאציו ובהמשך ליובנטוס עבור 41 מיליון אירו. השחקן שבזכותו ראיולה התפרסם הוא זלאטן איברהימוביץ' שחתם בסוכנות שלו בשנת 2000. הוא תיווך במעברים של איברהימוביץ' מאייאקס ליובנטוס ולאחריה לאינטר, לברצלונה, למילאן לפאריס סן ז'רמן ולמנצ'סטר יונייטד, כשעל כל מעבר הוא מרוויח עמלה.
ב-2016 תיווך בהעברתו של פול פוגבה מיובנטוס למנצ'סטר יונייטד תמורת 105 מיליון יורו, שבזמנו הייתה ההעברה הגבוה ביותר בכדורגל העולמי. תמורת העברה בודדת זו הרוויח לפי פרסומים 27 מיליון יורו. באותה שנה הוא רכש אחוזה מפוארת במיאמי, תמורת כעשרה מיליון יורו. לפי פרסומים האחוזה הייתה שייכת בעבר לאל קפונה.
לפי פרסום בפורבס, ב-2018 ייצג ראיולה שחקנים החתומים על חוזים בשווי של מעל 600 מיליון דולרים. הוא הרוויח מעמלות על עסקאות שתיווך כשישים מיליון דולרים.
לסוכנות השחקנים שלו קראו "מגווייר", על שם דמות סוכן השחקנים הממולח (טום קרוז) בסרט ג'רי מגווייר. ראיולה היה ידוע בראיונות פרובוקטיביים בהם הוא תוקף שחקנים ומאמנים שלדעתו לא התייחסו כראוי למיוצגיו, סגנון לבושו מרושל לעיתים, אך הוא נחשב כסוחר ממולח. היה דובר שבע שפות שסייעו לו לתקשר עם שחקנים שונים בשפתם.
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה (ברוסית: Ру́сская Правосла́вная Це́рковь Заграни́цей) או הכנסייה הלבנה, הייתה פלג של הכנסייה הפראבוסלאבית שהתקיים באופן עצמאי (אוטוקפלי) מ-1920 ועד 2007 מחוץ לרוסיה ושירת בעיקר את הגולים הרוסים שנמלטו ממולדתם. לאחר מהפכת אוקטובר 1917 ומלחמת האזרחים ברוסיה הוכפף פטריארך מוסקבה ורוס כולה של הכנסייה הרוסית לשלטון הסובייטי (לפיכך נקראה "הכנסייה האדומה"). במקביל יצאו מספר בכירי כנסייה לגלות והקימו שם את הכנסייה הרוסית הנאמנה למשפחת הצאר ולרוסיה שלפני המהפכה. מרכז הכנסייה שכן עד אחרי מלחמת העולם השנייה בסרמסקי קרלובצי שבסרביה ולאחר מכן עבר לניו יורק.
רקע
לאחר מהפכת אוקטובר פרצה ברחבי רוסיה מלחמת אחים בין הבולשביקים לבין תומכי המשטר הישן ("התנועה הלבנה"). במאי 1919, בשיא כוחו של הצבא הלבן, התכנסו מספר בישופים בסבסטופול והכריזו על הקמת "המינהל הזמני העליון של הכנסייה בדרום-מזרח רוסיה (Временное высшее церковное управление на Юго-Востоке России), זאת לאור כליאתו של פטריארך מוסקבה, טיכון, על ידי הבולשביקים, ושיעבודו למעשה לשלטון. ב-7 בנובמבר 1920 הוציא הפטריארך טיכון אוקאז (צו) שבו קבע שעל פי חוקי הכנסייה חייב כל מחוז לראות בכוהניו הבכירים סמכות עליונה והללו חייבים לנהוג בהתאם לחוקי ההייררכיה הקבועים. פירוש האוקאז היה קריאת מרי נגד השלטון ומתן אפשרות ליצירת גופים כנסייתיים רוסיים בלתי-תלויים במדינה.
ב-1920 התרכזו רבים מראשי הכנסייה הגולים, ובראשם המטרופוליט אנטוני מקייב, בקונסטנטינופול וב-29 בדצמבר 1921 קיבלו אישור מהפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול לייסד את הכנסייה הרוסית בגלות. מיד לאחר מכן הזמין הפטריארך דימיטרי את הסינוד החדש להתמקם בסרמסקי קרלובצי שבסרביה. שליחים חשאיים שפעלו מטעם ימק"א (בהם ג'ון ראלי מוט) העבירו את האוקאז של טיכון לסרמסקי קרלובצי. עבור הכנסייה הרוסית בגלות היה תקנה זו צו-חיים ומכוחה הם מקיימים את בידולם מן הכנסייה הרוסית המוכרת במוסקבה.
במהלך הרעב ברוסיה הסובייטית (1921–1922) הולאמו נכסיה של הכנסייה בכל רחבי רוסיה. טיכון, שהביע התנגדות למהלך זה, הוקע כסבוטאז'ניק ("מחבל") והושם במאסר בית אותו ריצה במנזר דונסקוי במוסקבה עד מותו. מחליפו, סרגיוס, חתם ב-20 ביולי 1927 על הצהרת נאמנות ללא תנאי לשלטון הסובייטי. הכנסייה בברית המועצות דוכאה, נכסיה הולאמו וכנסיות הפכו למבני ציבור לא דתיים.
בסרמסקי קרלובצי
ב-14 בפברואר 1921 התמקם מרכז הכנסייה הגולה בסרמסקי קרלובצי, לפי הזמנת הכנסייה האורתודוקסית הסרבית והכריז על עצמו כמרכז לכל הכנסיות הרוסיות שמחוץ לברית המועצות. סינוד הכנסייה קיבל מספר החלטות, בהן רסטורציה של שלטון צאר מבית משפחת רומנוב ועתירה לועידת ג'נובה (שהתכנסה באפריל 1922) לסייע לחיסול הבלשביזם. ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה צוין כיורש החוקי לשלושלת רומנוב (למורת רוחו, שכן הוא לא ביקש זאת כלל). הכנסייה דימתה את עצמה ל"כנסיית הקטקומבות" ברמיזה לנוצרים הנרדפים ברומא.
בעוד קהילות רוסיות במדינות הבלקן והמזרח התיכון והמזרח הרחוק קיבלו את סמכות הסינוד של בסרמסקי קרלובצי, הכנסייה האורתודוקסית של צפון אמריקה סירבה להכיר בו וייסדה כנסייה רוסית גולה מקבילה. המטרופוליט של פריז, שראה בעצמו מנהיג הגולים הרוסים במערב אירופה, הכיר בסינוד כסמכות רוחנית ומוסרית, אך לא מנהלית. ב-1931 ייסד את הארכיבישופות של הכנסיות האורתודוקסיות הרוסיות במערב אירופה, כגוף מקביל ומתחרה. הכנסייה הלבנה גינתה את הכנסייה האדומה כ"חסרת אלוהים" וזו, מצידה, ערערה על כל סמכות שביקשה הכנסייה הלבנה לקחת לעצמה. לאחר מותו של אנטוני באוגוסט 1936, נבחרה מועצה שמנתה 21 בישופים רוסים גולים ואנשי כמורה נוספים ובראשה הועמד המטרופוליט אנאסטאסי (לשעבר ראש הכנסייה הרוסית בירושלים). המועצה ציינה שני כיווני פעולה - מול המאמינים בברית המועצות ומול המאמינים בגולה. ב-1938 הכריזה גרמניה הנאצית שכל האוכלוסייה הרוסית תחת שליטתה תהיה כפופה לבסרמסקי קרלובצי.
במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה
הכנסייה הלבנה צעדה יחד עם כוחות גרמניה הנאצית בשטחי הכיבוש שלה בברית המועצות ומזרח אירופה וכן זכתה לברכה לקימום פטריארכיית ברלין בהוראתו הישירה של אדולף היטלר. בשטחי הכיבוש הגרמני חודשו הכנסיות ונפתחו מחדש מנזרים. באוקטובר 1943 התכנס סינוד של הכנסייה הלבנה בווינה, בחסות השלטון הנאצי שקרא לכל המאמינים הרוסים להילחם נגד הקומוניזם. מנגד, גילתה הכנסייה האדומה פטריוטיות סובייטית וכהניה חברו לצבא האדום ולטובת המאבק בנאצים. עקב כך זכתה הכנסייה האדומה של מוסקבה בהוקרתו של יוסיף סטלין.
ב-8 בספטמבר 1944, ימים לפני שחרור בלגרד על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, נמלטו הבישופים לוינה, לאחר מכן למינכן (באזור הכיבוש האמריקאי) ולבסוף, בנובמבר 1950 לארצות הברית.
לאחר המלחמה כוננה הכנסייה האדומה את מוסדותיה בארצות הגוש המזרחי שכלל גולים רוסים, בהן בעיקר יוגוסלביה, מזרח-גרמניה, בולגריה וסין העממית. הכנסייה הלבנה קראה למוסדות אלה "כנסיות סובייטיות המנוהלות על ידי השלטון והמשטרה החשאית".
ב-1981 הכריזה הכנסייה הגולה על הצאר ניקולאי השני, שנרצח על ידי הבולשביקים כמרטיר.
לאחר התפרקות ברית המועצות
הכנסייה הגולה הדגישה תמיד שהיא חלק בלתי נפרד מהכנסייה הרוסית ושמעמדה האוטוקופלי (עצמאי) הוא אילוץ זמני בלבד, כל עוד הכנסייה במוסקבה נתונה בציפורני השלטון הקומוניסטי. לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 היה צורך לבחון מחדש גישה זו.
ב-2003 נפגש ולדימיר פוטין עם ראש הכנסייה הגולה, המטרופוליט לאורוס, בניו-יורק. במאי 2004 ביקר המטרופוליט לאורוס במוסקבה והשתתף במספר טקסים של הכנסייה המקומית, בהמשך נועדו בכירים משתי הכנסיות אלו עם אלו והחליטו לקיים ועדות דיאלוג לגישור על הפערים ביניהן. ב-21 ביוני 2005, הודיעו ראשי שתי הכנסיות על כך שהכנסייה הגולה תוכפף לכנסיית מוסקבה, אך תקבל מעמד אוטונומי, בדומה למעמדה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית באותה עת, בכל הקשור לנושאים של דת, חינוך ואמונה, כאשר הניהול הכספי והנכסים ינוהלו על ידי המרכז במוסקבה. ההחלטה אושררה שנה לאחר מכן במועצת הכנסייה הגולה. ב-17 במאי 2007, לאחר שנה של ניסוחים ומשא-ומתן, נחתם "הסכם האיחוד הקדוש" בין שתי הכנסיות בקתדרלת ישו המושיע במוסקבה.
הכנסייה הלבנה בארץ ישראל
הכנסייה הרוסית בארץ ישראל כללה מספר רב של נכסים (בראשם מגרש הרוסים בירושלים שכלל מבני אירוח, בית חולים, מנזר וכנסייה כמו גם כנסיות על הר הזיתים, בעין כרם, ביפו, בנצרת, בבית לחם ועוד). לאחר מלחמת העולם הראשונה נותרו נכסים אלה ויושביהם ללא מימון, עם קטיעת הקשר עם מוסקבה. הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, שראתה עצמה אחראית על הנצרות האורתודוקסית בארץ ישראל, ביקשה לממש נכסי כנסייה ובכללם גם שטחים שהשתייכו לכנסייה הרוסית (בהם בתים שהוקמו למטרות השכרה סמוך למגרש הרוסים). הכנסייה בארץ ישראל, כמו כל המוסדות הרוסיים במזרח התיכון, הכפיפה עצמה ישירות לבסרמסקי קרלובצי. הקשר עם הכנסייה הרוסית הגולה היה חזק כל כך עד, שכפי שמציין גבריאל צפרוני, "הכנסייה היחידה בפזורה הרוסית שקיבלה, ללא-ערעור, את סמכותו של המטרופוליט אנטוני ... הייתה בירושלים". בראש הכנסייה ניצב הבישוף אנאסטאסי מקישינב, אשר מונה להחליף את אנטוני עם מותו. הכנסייה הרוסית מימשה חלק ניכר מנכסיה במגרש הרוסים ומכרה אותם לשלטונות המנדט הבריטי כמבני משטרה, ביטחון, משרדי ממשל ובית משפט. בעת מלחמת העולם השנייה הצליחה הכנסייה בירושלים לקיים קשר רופף עם מרכז הכנסייה באמצעות שליחים שנפגשו בקושטא הנייטרלית.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה התמרדו חלק מהמוסדות הכנסייתיים בארץ ישראל. ראשונות להתמרד היו נזירות מנזר גורני בעין-כרם, שקיבלו על עצמן את מרות הכנסייה של מוסקבה (ה"אדומה"). אחריהן עברו רוב מוסדות הכנסייה לכיוון ה"אדומים", פרט לכנסיות מזרח ירושלים (כנסיית מריה מגדלנה וכנסיית העלייה הרוסית על הר הזיתים וכנסיית אלכסנדר נבסקי בעיר העתיקה) ונאמני הכנסייה הגולה עברו לעבר הירדן.
שושביני חידוש הקשר בין הכנסייה הרוסית בירושלים לפטריארכיית מוסקבה, שהיו לה גם צדדים כלכליים ניכרים, עקב השכירות ששילמה ממשלת המנדט לכנסייה, היו פטרוס, נסיך יוון ודנמרק ורעייתו הרוסייה אירינה. השניים נמלטו לירושלים לאחר כיבוש יוון על ידי מדינות הציר וסייעו ברקימת הקשרים בין מוסקבה לירושלים. נציגי הכנסייה בירושלים שלחו נציגים להכתרת אלכסיי הראשון לפטריארך מוסקבה, ואלו התקבלו בחום רב. על אף ניסיונות להשיב את הכנסיות בארץ ישראל לידי הכנסייה הגולה, הרי שעם הקמת מדינת ישראל, הגיע לארץ בתיאום על מוסקבה הארכימנדריט לאוניד על מנת לכהן כראשה והתומכים בכנסייה הלבנה, ששהו במגרש הרוסים, עברו לממלכת ירדן. הפילוג בין הכנסיות במדינת ישראל, שהשתייכו מאז 1948 לכנסייה האדומה, לכנסיות שהיו בשטחי ירדן והשתייכו לכנסייה הלבנה, נמשך גם לאחר מלחמת ששת הימים.
בלאגויה מריאנוביץ'
בלאגויה "מושה" מריאנוביץ' (בסרבית: Blagoje "Moša" Marjanović; 9 בספטמבר 1907 – 1 באוקטובר 1984) היה כדורגלן ומאמן יוגוסלבי, ששיחק בעמדת החלוץ. במדי נבחרת יוגוסלביה השתתף במונדיאל 1930 והוא ממוקם במקום השני בטבלת מלך השערים שלה בכל הזמנים עם 37 שערים.
ביוגרפיה
מריאנוביץ' נולד ב-9 בספטמבר 1907 בבלגרד שבממלכת סרביה. אביו, דימיטריה, היה סוחר ואמו סופיה הייתה עקרת בית. הוא נחשב לאחד החלוצים הגדולים שהיו ליוגוסלביה ועם המועדון OFK בלגרד בו שיחק 14 שנה כבש 575 שערים בסך הכל. לפני שעבר אליה שיחק מריאנוביץ' ב-SK יוגוסלביה וזכה עימה באליפות בשנת 1924. במהלך התקופה הארוכה ב-OFK הוא הרוויח כ-1,800 דולר יוגוסלבי בחודש וזכה ב-5 תוארי אליפות, גביע אחד והיה למלך השערים בליגה 3 פעמים בעונות של 1930, 1935/36 ו-1936/37.
שיתוף הפעולה שלו עם אלכסנדר טירנניץ' היה לאחד הטובים בתולדות הכדורגל היוגוסלבי אך הייתה לו גם הבנה טובה מאוד עם שאר חברי הקבוצה והנבחרת הלאומית. מריאנוביץ' ידע לכבוש כמעט מכל מצב אליו הגיע והוכחה לכך היא בכך שכבש לא מעט שערים בזכות העקב האחורי, החזה ואף הבטן שלו. מומחי כדורגל רבים מאותה תקופה גילו הערכה כלפיו ואחד מהם היה מאמן נבחרת ה"וונדר טים" של אוסטריה, הוגו מייזל היהודי, שטען כי אם היה משחק בשורותיו המצב של נבחרתו היה מושלם.
לפני משחק של OFK נגד היידוק ספליט פגש מריאנוביץ' בחורה שאוהדת את היידוק. הם נישאו בשנת 1938 וצברו התעניינות רבה בקרב הציבור והעיתונאים. במהלך מלחמת העולם השנייה היה חייל ונהג משאיות של צבא יוגוסלביה. עם פלישת גרמניה לשטחי יוגוסלביה מריאנוביץ' נלכד והוכנס לכלא בפירסטנברג, שם מדי פעם ארגן משחקי כדורגל בין אסירי המלחמה. עם סיום המלחמה ושחרורו חזר לשחק בדינמו פנצ'בו ואחר כך בפרולטר אוייסק שם סיים את הקריירה בשנת 1949.
נבחרת יוגוסלביה
במדים הלאומיים מריאנוביץ' שותף באולימפיאדה של 1928 ובמונדיאל הראשון ב-1930. בשלב הבתים כבש בניצחון 0–4 על בוליביה ונבחרתו סיימה את דרכה בחצי הגמר לאחר הפסד 6–1 למארחת אורוגוואי. עם חזרתו מאמריקה הדרומית החלוץ המצוין היה לכדורגלן היוגוסלבי הרשמי הראשון בצוותא לטירנניץ'. מריאנוביץ' כבש עבורה שלושער כמה פעמים, אך הזכור מכולם היה בניצחון 4–8 בשנת 1934 על ברזיל בבלגרד. במונדיאל 1934 הוא כבש במוקדמות נגד שווייץ אך יוגוסלביה כשלה להעפיל. גם באותו טורניר ב-1938 נכשלה, ומשחקו האחרון של מריאנוביץ' היה ב-3 באפריל 1938 בניצחון 0–1 נגד פולין. בסך הכל כבש עבורה 37 שערים ב-58 הופעות והוא ממוקם במקום השני במלכות השערים של יוגוסלביה בכל הזמנים אחרי סטפאן בובק.
אחרי פרישה
הוא היה למאמן כדורגל תחילה בפרולטר אוייסק ולאחר מכן ב-OFK בלגרד, אותה הוביל לזכייה בגביע בשנת 1955. מאוחר יותר באותה שנה מרשל טיטו כיבד את מריאנוביץ' במסדר הכבוד של העם היוגוסלבי ובנוסף לכך יצא לסיור באסיה שם פגש את מנהיג סין, מאו דזה-דונג. בהמשך אימן באיטליה בקבוצות טורינו וקטניה לפני שחזר ליוגוסלביה בשביל מועדון פובדה פרילפ שהייתה האחרונה שאימן. בשנת 1961 מריאנוביץ' לקה בשבץ מוחי וכל הצד הימני של גופו היה משותק. לבסוף הוא נפטר ב-1 באוקטובר 1984 היכן שנולד בגיל 77.
בשנת 2014 יצא סרט קולנוע סרבי בשם "נראה אותך במונטווידאו" המדבר על הנבחרת היוגוסלבית במונדיאל 1930. דמותו שוחקה על ידי פטר שטרוגר.
.desi
.desi היא סיומת אינטרנט במערכת שמות הדומיינים של האינטרנט. היא מופעלת על ידי Desi Networks LLC. שם הדומיין הוגש במקור על ידי Afilias Inc. ו-Desi Networks LLC, אך האחרון זכה במכירות הפומביות.
מטרתו המוצהרת של התחום היא לקדם בעלי הדומיין. המילה "desi" נגזרת מסנסקריט: "deśīya" ופירושה "אחד מארצנו". הדומיין מתייחס לאתרי desis בתת-היבשת ההודית ולאנשים הודים תרבותיים ברחבי העולם.
בולרו (סוגה)
בולרו מתייחס לשתי סוגות שונות של מוזיקה היספנית בקצב איטי והריקודים הנלווים להם. הסוג העתיק ביותר של בולרו מקורו בספרד בסוף המאה ה-18 כסוג של מוזיקה סלונית, שהשפיעה על מלחינים של מוזיקת אמנות ברחבי העולם, המפורסמת ביותר בבולרו של מוריס ראוול, כמו גם בסגנון פלמנקו המכונה. מקורה של הסוגה האחרת הוא במזרח קובה בסוף המאה ה-19 כחלק ממסורת. הסוגה ו (זמר וריקוד במקצב 4/4), זכתה לפופולריות רחבה ברחבי אמריקה הלטינית לאורך המאה ה-20 וממשיכה לשגשג.
פיל באקמן
פיל באקמן (באנגלית: Phil Buckman; נולד ב-18 בנובמבר 1969) הוא מוזיקאי, שחקן ומדבב אמריקאי.
ביוגרפיה
פיל באקמן נולד בנובמבר 1969 בקווינס, ניו יורק ולמד בקולג'ים בסן דייגו, לאחריהם עבר לגור בבולטימור ובבוסטון ובהמשך עבר לקליפורניה.
הוא החל בקריירה מוזיקלית כבסיסיט להקת הרוק מלוס אנג'לס "Tribal Sex Cult" ובעוד פרויקטים למספר חברות תקליטים מלוס אנג'לס. בנוסף עבד על פסקולי מספר סרטים ותוכניות טלוויזיה. הוא עבד גם עם החברות מאבריק, אינטרסקופ רקורדס והיה חבר בלהקה "Go Betty Go" של סייד וואן דאמי רקורדס.
באקמן היה הבאסיסט של חברת הרוק האלטרנטיבי פילטר בין 2010 ל-2013 ושל "Petty Cash" להקת מחווה לזמרים טום פטי ולג'וני קאש (שעל שמם קרויה הלהקה).
ביוני 2015 הוא הופיע במהלך חופשת קיץ כבסיסט להקת פאוול בחוף "Madeira Beach" בפלורידה ובעיר בית לחם שבפנסילבניה כמחליפו של הבסיסט בראד סטיוארט. כיום הוא הבסיסט הרשמי של הלהקה.
לצד עיסוקו המוזיקאי הופיע באקמן במגוון סרטים וסדרות, לרוב כמדבב. הוא דיבב פרסומות לחברה ימאהה מוטור ולרשתות מסעדות כמו "Hardee's" ו-"Carl's Jr." בין 2000 ל-2001 ובהמשך שב לדבב אותן, עקב בקשת החברות. כמו כן דיבב פרומואים למספר רב של סדרות ולמשחק הווידאו וורלד אוף וורקראפט.
חיים אישיים
החל מ-2014 נשוי ללורן טרנטינו באקמן. הזוג מתגורר בלוס אנג'לס.
פרנצ'סקה סקאנאגאטה
פרנצ'סקה סקאנאגאטה (באיטלקית: Francesca Scanagatta; בגרמנית: Franziska Scanagatta, פרנציסקה סקאנאגאטה; 1 באוגוסט 1776–20 בנובמבר 1864) הייתה איטלקייה שזכתה לפרסום נרחב כאשר התחזתה לגבר, התגייסה לצבא האימפריה הרומית הקדושה ולחמה בהצטיינות במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה
סקאנאגאטה נולדה במילאנו ב-1 באוגוסט 1776. ב-1794 אביה החליט לרשום את אחיה ג'אקומו לאקדמיה הצבאית התרזיאנית בווינר נוישטאדט ואת פרנצ'סקה לרשום למנזר בווינה. ג'אקומו התוודה בפני פרנצ'סקה שהוא אינו רוצה להיות חייל והיא החליטה להתחלף אתו. למזלם, אביהם שלח אותם לאוסטריה עם אישה שלא הכירה אותם, וכך פרנצ'סקה יכלה פשוט להתחזות לנער ולהירשם ללימודים באקדמיה הצבאית תחת שמו של אחיה. היא לא התגוררה באקדמיה אלא בעיר וכך הצליחה להימנע מחשיפת זהותה. היא הייתה האישה היחידה שלמדה באקדמיה מאז הקמתה ועד שנת 2003.
ב-1797 היא סיימה את לימודיה בדרגת לויטננט משנה והוצבה כמפקדת מחלקה ברגימנט הרגלים השלישי של וארסדין בהונגריה. במהלך במלחמת הקואליציה הראשונה היא צעדה עם אנשיה מהונגריה בניסיון להגיע אל הריין ולהצטרף ללחימה. עם זאת, עד שהגיעו כבר הסתיימה המלחמה. לאחר מכן היא צעדה עם אנשיה לשלזיה ואז לשטיריה. ב-1798 היא הועברה לרגימנט הרגלים הרגלים ה-56 בגליציה. כדי לא לחשוף את זהותה, היא מיעטה לפגוש אנשים חדשים. עם זאת, היא פקדה בקביעות את הקזינו בסנדומיר לצד שאר הקצינים ברגימנט. עם פרוץ מלחמת הקואליציה השנייה היא החלה להצעיד את אנשיה לגרמניה כדי להשתתף בלחימה, אולם בדרך לקתה בהתקף שיגרון ונאלצה להתאשפז למשך חודשיים. לאחר החלמתה הועברה לרגימנט הרגלים ה-12 בפנצ'בו.
עם הרגימנט החדש שלה היא צעדה לאיטליה כדי להשתתף בלחימה. זהותה עמדה מספר פעמים בסיכון. באחת הפעמים אחד מחבריה הביע בפומבי את חשדו כי היא אישה, וסקאנאגאטה בתגובה הציעה לו "להוכיח את הגבריות" שלה על אשתו של אותו קצין. בהזדמנות אחרת כאשר קצין לעג למראה הנערי שלה, היא הזמינה אותו לדו-קרב ופצעה אותו. בדצמבר ב-1799 היא הובילה את המתקפה על השוחות הצרפתיות בברבגלטה. במהלך החורף היא נסעה למילאנו ונפגשה עם משפחתה. הוריה ניסו לשכנע אותה לעזוב את הצבא, אולם היא סירבה. היא נותרה במילאנו עד מרץ, אז הועלתה לדרגת לויטננט ונסעה לגנואה כדי להשתתף במצור האוסטרי על העיר. עוד במהלך המצור, אביה פנה לשלטונות הצבא וחשף את זהותה האמיתית של בתו. היא נאלצה לעזוב את הצבא ממש ביום נפילתה של גנואה - 4 ביוני 1800. המפקד שלה, פרידריך היינריך פון גוטסהיים, ערך לכבודה מסיבת פרידה מכובדת, אשר במהלכה התייחסו אליה כל הקצינים כקצינה מן המניין.
פרנץ השני, קיסר אוסטריה, החליט להעניק לה קצבה, אולם נאסר עליה לענוד את המדליות שזכתה בהן במהלך שירותה הצבאי. היא חזרה למילאנו ונפגשה שם עם צ'לסטינו ספיני (Celestino Spini) אחד מחבריה לשעבר באקדמיה התרזיאנית, אשר נדהם לגלות שחברתו היא למעשה אישה. הם נישאו ב-16 בינואר 1804. נולדו להם שני בנים ושתי בנות. בניה התגייסו גם כן לצבא האוסטרי. כאשר הם הגיעו לבגרות, הותר להם לענוד את המדליות של אמם. היא התגוררה במילאנו עד מותה ב-20 בנובמבר 1864 ועוד הספיקה לראות את נכדה מתגייס לצבא האוסטרי.
הדיוויזיה הראשונה (הממלכה המאוחדת)
הדיוויזיה הראשונה (באנגלית: 1st (UK) Division) היא דיוויזיית חיל רגלים המשרתת בצבא הבריטי.
הדיוויזיה היא חלק משבע דיוויזיות הצבא הבריטי ואחת משלוש הדיוויזיות המבצעיות, יחד עם השלישית והשישית. הדיוויזיה נוסדה בשנת 1937, שירתה במהלך מלחמת העולם השנייה בצרפת ויותר מאוחר בצפון אפריקה. לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה והוקמה מחדש בשנת 1976 בתור הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, כחלק מתוכנית "הצבא 2020" הדיוויזיה שונתה לדיוויזיית חיל רגלים בשנת 2014 והחטיבות המרכיבות אותו השתנו והיא קיבלה אחריות על "הכוח המסתגל" (Adaptable Force). בשנת 2015 כחלק מהוצאת הכוחות הבריטים מגרמניה, עברה מפקדת הדיוויזיה מהרדפורד בגרמניה למחנה אימפל ביורק והיא עתידה לעבור למחנה קטריק עד 2028.
היסטוריה
מהנסיגה עד ה-27 באוגוסט 1941, ישבה הדיוויזיה בבריטניה בכוננות לקראת פלישה גרמנית אפשרית לאדמת בריטניה משזו לא באה וכדי לתגבר את הכוחות הנלחמים בצפון אפריקה, נשלחה הדיוויזיה באוגוסט לצפון אפריקה כחלק מהארמייה השמינית, שם השתתפה בקרבות המערכה ביניהם קרב גזאלה, קרב אל-עלמיין הראשון והשלישי והמערכה בתוניסיה. לאחר ההצלחה של בעלות הברית בצפון אפריקה, נשארה הדיוויזיה באפריקה עד מאי 1944 אז הועברה לקרבות באיטליה. הדיוויזיה פורקה ב-1 בינואר 1945.
הדיוויזיה הראשונה הורכבה מחדש בשנת 1976, תחילה עם שתי חטיבות שריון ויותר מאוחר עם שלוש. כוחות הדיוויזיה השתתפו במספר מערכות לאורך השנים ביניהם צפון אירלנד, מלחמת פולקלנד, קפריסין, בוסניה ומלחמת המפרץ. במלחמת המפרץ, שימשה הדיוויזיה כוח משוריין שיחד עם שאר כוחות הקואליציה שימש מאמץ משוריין באגף השמאלי של ההתקדמות בעיראק. בשנת 2003, נשלחה הדיוויזיה לעיראק במהלך מלחמת עיראק ונלחמה לצד כוחות הקואליציה בגיזרה הדרומית כולל כיבוש העיר בצרה.
בשנת 2014, כחלק מתוכנית הצבא הבריטי "צבא 2020", שונתה לדיוויזיית חיל רגלים עם פיקוד על "הכוח המסתגל" ומכך החטיבות המרכיבות אותה הן חטיבות לוחמות עם אחריות מרחבית או חטיבות מרחביות לא לוחמות (בנוסף לכוחות סיוע אוגדתיות). בשנת 2015 הועברה מפקדת הדיוויזיה מגרמניה למחנה אימפל ביורק.
מבנה הדיוויזיה
חטיבות לוחמות:
יחידות סיוע:
נוואנטיה
נוואנטיה (בספרדית: Navantia) היא חברת ספנות ממשלתית ספרדית המציעה שירותים עבור המגזר הצבאי והאזרחי. היא מייצרת הספינות השישית בגודלה באירופה והתשיעית בעולם
נוואנטיה נמצאת באחזקה של 100% בידי SEPI (חברת החזקות ממשלתית בתחום התעשייה).
אנואר אייט אל-חאג'
אנואר אייט אל-חאג' (בצרפתית: Anouar Ait El Hadj; נולד ב-20 באפריל 2002 במולנבק שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אנדרלכט מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית
אל-חאג' הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
הארי לויד
הארי צ'ארלס סולסברי לויד (באנגלית: Harry Charles Salusbury Lloyd; נולד ב-17 בנובמבר 1983) הוא שחקן אנגלי. ידוע בין היתר בשל תפקידו בתור ויל סקרלט בסדרה "רובין הוד" מבית ה-BBC, וגילום דמותו של וייסריז טארגאריין בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO.
ביוגרפיה
לויד נולד בלונדון, אנגליה. הוא צאצא ישיר של הסופר הוויקטוריאני צ'ארלס דיקנס מצד אימו מריון, מו"לית, ואביו הוא ג'ונתן לויד. הוא בן דודו של השחקן ג'רלד דיקנס.
לויד התחנך באיטון קולג', ובזמן לימודיו הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 16 כג'יימס סטירפורת' בעיבוד של רשת BBC לדייוויד קופרפילד. בשנת 2002 לוהק לסרט טלוויזיה המבוסס על הנובלה Goodbye, Mr. Chips. לויד המשיך ללמוד ספרות אנגלית באוקספורד, שם הצטרף למועדון הדרמה של אוניברסיטת אוקספורד והופיע במספר מחזות כמו קומדיה של טעויות של שייקספיר. הוא סיים את לימודיו ב-2005.
בין 2006 - 2007, גילם את דמותו של ויל סקרלט בסדרה רובין הוד. בתחילת שנת 2007 הופיע במחזה בשם A Gaggle of Saints. בנוסף, הופיע כג'רמי ביינס בשני פרקים בסדרה דוקטור הו, ואף נחשב למועמד להחליף את השחקן דייוויד טננט כדוקטור הו, כאשר זה עזב את הסדרה. בשנת 2011 הופיע בעונתה הראשונה של סדרת הפנטזיה של HBO, משחקי הכס כוייסריז טארגאריין. אותה שנה הופיע במיני סדרה "תקוות גדולות" המבוססת על הרומן באותו שם של דיקנס. הופיע בסרט הבריטי ג'יין אייר ובסרט זוכה פרס אוסקר, אשת הברזל. בשנת 2013 הופיע בתפקידו הראשי הראשון בסרט קרוב יותר לירח.
שאטל אמריקה
שאטל אמריקה (Shuttle America) הייתה חברת תעופה אמריקאית שביצעה טיסות פנים. בינואר 2017 מוזגה החברה עם חברת האם – רפבליק איירווייז.
חברת התעופה הצליחה בהתחלה עם מחירים מיוחדים של 29 דולר לטיסות הראשונות. תעריפים אלה סיפקו פרסום טוב, ואפשרו להם להרחיב ולהוסיף מטוסים חדשים. מרכז מרכזי בטרנטון, ניו ג'רזי הוקם והופעלו טיסות ברחבי צפון מזרח. היעדים באותה עת נמתחו מגרינסבורו, צפון קרוליינה לבאפלו.
בשנת 1999 החליטה חברת התעופה להיכנס לשוק הטיסות לבוסטון. עם זאת, במקום לשרת את נמל התעופה הבינלאומי הגדול יותר של בוסטון לוגן, שאטל אמריקה בחרה לטוס לשדה האנסקום בבדפורד, מסצ'וסטס, והוסיפה טיסות לבופאלו, טרנטון ולגוארדיה. שדה התעופה העניק לנוסעי שאטל אמריקה הטבות רבות. לשדה התעופה הייתה גישה נוחה לכביש המהיר 95, חניה חינם ופחות עומס מלוגן.
מטעמי יעילות התפעול, צי המטוסים שלה כלל אך ורק מטוסים של חברת אמבראר הברזילאית, מדגמי E-170 ו-E-175.
נכון לחודש ספטמבר שנת 2016, בבעלות החברה היו 38 מטוסים, אלה כלי טיס יחסית חדישים וחסכוניים בדלק, המצוידים במערכות אוויוניקה מבוססות טוס-על-חוט. מטה החברה היה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה.
גווינת' סטרונג
גווינת' סטרונג (באנגלית: Gwyneth Strong; נולדה ב-2 בדצמבר 1959) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת בעיקר מהופעתה בסיטקום של ה-BBC "על שוטים ואנשים" בתפקיד קסנדרה, חברתו ובהמשך אשתו של רודני (ניקולס לינדהרסט).
ביוגרפיה
סטרונג נולדה בלונדון. הופעת הבכורה שלה כשחקנית הייתה בגיל 11 כשהופיעה בהפקה של תיאטרון רויאל קורט של המחזה "Live Like Pigs". ב-1973 בעודה תלמידה בבית הספר הולנד פארק הופיעה סטרונג בסרט האימה "Nothing but the Night" בתפקיד מרי ואלי. בין השנים 1977 ל-1979 שיחקה בקביעות בתוכנית הטלוויזיה לילדים "The Flockton Flyer" בתפקיד ג'אן קרטר.
סטרונג זכתה בהכרה בקרב הציבור הרחב בתפקיד קסנדרה פארי, אהובתו של רודני טרוטר ובהמשך אשתו, בסדרה הקומית "על שוטים ואנשים" שבה הופיעה לראשונה בעונה השישית. עוד השתתפה סטרונג בשעשועון הבריטי "The Krypton Factor" בפרקים בשם "Observation" אודות הבלשית סמנתה סמית'. ב-1997שיחקה במיני-סדרה בשני חלקים "The Missing Postman" בתפקיד השוטרת רייצ'ל מקמהון. ב-1997 וב-1998 הופיעה בדרמה "Real Women" של ה-BBC. ב-1999 גילמה את הטי בעיבוד הטלוויזיוני של "Lucy Sullivan Is Getting Married" ברשת ITV. ב-2013 שיחקה בתפקיד אליזבת בסדרת הדרמה של ה-BBC "חדר מיון".
ב-1975 הופיעה סטרונג בסרט הטלוויזיה "It's A Lovely Day Tomorrow", מאת ברנרד קופס ובבימויו של ג'ון גולדשמידט, המתאר את האסון שאירע בתחנת הרכבת בתנל גרין במלחמת העולם השנייה. עוד שיחקה בפרק כפול בסדרה "A Touch of Frost" בשם "True Confessions", שם שיחקה לצדו של דייוויד ג'ייסון מכוכבי "על שוטים ואנשים".
ב-2008 שיחקה סטרונג בתיאטרון בווסט אנד במחזמר "Our House" בו גילמה את קאת' קייסי. במאי 2010 הופיעה סטרונג בפרק בסדרה "רציחות במידסומר". ב-2011 הצטרפה לצוות שחקני המחזה "Round Heeled Woman" בתיאטרון אולדוויץ'.
ב-16 בספטמבר 2016 הצטרפה לצוות שחקני אופרת הסבון הפופולרית "איסטאנדרס" בדמות ג'רלדין קלאף.
חיים אישיים
ב-15 ביולי 2000 התחתנה סטרונג עם השחקן ג'סי בירדסול שהופיע בעבר בסדרות הטלוויזיה "נשות הכדורגלנים" ו"אלדורדו". לבני הזוג נולדו בן ובת. הם חיים בבקסהיל שבמזרח סאסקס.
טל מכלוף
קריירה
מכלוף החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל אשקלון, וב-22 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1–1 נגד הפועל נצרת עילית בגביע הטוטו לליגה הארצית. בעונה שלאחר מכן שותף במשחק אחד בליגה הלאומית, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. ב-8 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–2 להפועל תל אביב. בעונת 2011/2012, לאחר שהקבוצה ירדה בחזרה לליגה הלאומית, הפך לשחקן הרכב, וערך 27 הופעות ליגה. בעונת 2012/2013 ערך 22 הופעות בליגה הלאומית.
ב-29 באוגוסט 2013 חתם בעירוני טבריה מליגה א' צפון, והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הלאומית אחרי 21 שנים בליגות הנמוכות.
את עונת 2014/2015 החל בעירוני טבריה, אך ב-22 בספטמבר 2014 חזר להפועל אשקלון בליגה א', והיה שותף לשתי עליות רצופות של קבוצתו שחזרה לליגת העל בתום עונת 2015/2016. בעונת 2016/2017 ערך 19 הופעות בליגת העל, ובעונת 2017/2018 ערך 15 הופעות, אך בסופה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
את עונת 2018/2019 החל בהפועל אשקלון וערך במדיה 20 הופעות בליגה הלאומית, וב-30 בינואר 2019 הצטרף להפועל כפר סבא. בהופעת הבכורה שלו במועדון כבש את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 3–0 על הפועל אכסאל. עד תום העונה ערך 14 הופעות במדי הקבוצה, ובסופה העפיל עמה לליגת העל.
ב-17 ביולי 2022 חתם בהפועל אשדוד, אך לא שיחק במדיה וב-2 בפברואר 2023 חתם בהפועל ראשון לציון.
הומה מסאהרו
הומה מסאהרו (ביפנית: 本間 雅晴; 27 בנובמבר 1887 – 3 באפריל 1946) היה קצין בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה, שפיקד על הארמייה היפנית הארבע עשרה, שפלשה לפיליפינים וביצעה את צעדת המוות בבטאן. לאחר המלחמה, הואשם הומה כפושע מלחמה והוצא להורג על ידי כיתת יורים באפריל 1946.
ביוגרפיה
הומה נולד באי סאדו, בים יפן שנמצא מחוץ למחוז ניאיגטה. הוא השלים את לימודיו בכיתה ה-14 של האקדמיה הצבאית היפנית הקיסרית בשנת 1907, ובכיתה ה-27 של מכללת מטה הצבא בשנת 1915. להומה היה כבוד עמוק למערב, והבנה מסוימת, לאחר שבילה שמונה שנים כנספח צבאי בבריטניה. בשנת 1917 הוא צורף לגדוד מזרח לנקשייר ובשנת 1918 שירת עם חיל המשלוח הבריטי בצרפת, והוענק לו הצלב הצבאי.
בשנים 1930–1932 הומה שוב נשלח כנספח צבאי לבריטניה, שם בקיאותו בשפה האנגלית הועילה. כמו כן, הוטל עליו להיות חלק מהמשלחת היפנית לוועידת פירוק הנשק של ז'נבה בשנת 1932 ושירת במדור העיתונות במשרד הצבא בשנים 1932–1933. הוא קיבל שוב פיקוד שטח, כמפקד גדוד החי"ר הראשון של הצבא הקיסרי בשנים 1933 ל-1935, וקודם לפקד על חטיבת החי"ר 32 בשנים 1935-1936.
עם תחילת המלחמה הסינית-יפנית השנייה מונה הומה למפקד הדיוויזיה ה-27 של בסין בשנים 1938 עד 1940 והנחה את חסימת הכוחות הזרים בטיאנצין, שם הוביל את המשא ומתן עם הבריטים. לאחר נפילת ננג'ינג הוא הצהיר בפומבי כי "אלא אם כן יושג שלום באופן מיידי הוא יהיה הרה אסון". הומה הוצא מתפקידו בקווי החזית והועבר מחדש להיות מפקד מחוז צבא טייוואן בין 1940 ל-1941. הוא הועלה לדרגת סגן אלוף ביולי 1938.
הפיליפינים
עם תחילת המערכה באוקיינוס השקט מונה הומה למפקד ארמיית 14 על 14,110 חייליה והוטל עליו לפלוש לפיליפינים. הוא הורה לחייליו להתייחס לפיליפינים לא כאל אויבים אלא כאל חברים ולכבד את מנהגיהם ודתם. באחד המקרים, בגישתו למנילה, עצר הומה את פקודיו והורה לגברים לנקות ולהדק את תצורותיהם, בידיעה כי חיילים לא מדויקים נוטים יותר לבזוז ולאנוס.
גישה ליברלית זו כלפי אזרחים פיליפינים זיכתה אותו באיבה מצדו הממונה עליו, הגנרל הרוזן היסאיצ'י טראוצ'י, מפקד צבא הדרום, ששלח דיווחים שליליים על הומה לטוקיו ממפקדתו בסייגון. כמו כן חלה חתרנות הולכת וגוברת בפיקודו של הומה מקבוצה קטנה של כפופים, בהשפעתו של אלוף-משנה מסאנובו צוג'י. בשמו של הומה, הם שלחו צווים סודיים נגד מדיניותו, כולל הוראה להוציא להורג את השופט הראשי הפיליפיני חוסה עבאד סנטוס וניסיון להוציא להורג את יו"ר בית הנבחרים לשעבר מנואל רוקאס, שהומה גילה עליו בזמן כדי לעצור את ביצוע ההוראה.
הומה לא הצליח לתת אמון באפשרות שנסיגה לחצי האי בטאן מצד הכוחות הפיליפינים-אמריקאים עשויה להצליח ולהפר את לוח הזמנים היפני. עד שזיהה את טעותו, הוחלפה חטיבת החי"ר הטובה ביותר בחטיבת מילואים מאומנת באופן גרוע, מה שהחליש מאוד את כוח ההתקפה שלו. במקום לבזבז את אנשיו בתקיפות חזיתיות זועמות, הוא ניסה לתמרן את הכוחות האמריקניים. זה הביא ביקורת מצד הממונים שהאמינו שהוא "מזוהם" מרעיונות מערביים על שמירת חיי אנשיו.
מודאג מהמתקפה התקועה בלוזון, הירוהיטו לחץ על הרמטכ"ל האג'ימה סוגיאמה פעמיים בינואר 1942 להגדיל את כוח גייסות ולהשיק מתקפת מחץ מהירה על בטאן. בעקבות פקודות אלה הפעיל סוגיאמה לחץ על הומה לחדש את התקפותיו. הקרב שהתפתח בעקבותיו, החל בינואר 1942 והיה אחד האינטנסיביים ביותר במערכה. לאחר הניצחון היפני באפריל, צעדו לפחות 60,000 שבויי מלחמה של בעלות הברית במרחק של 100 ק"מ למחנה שבויי מלחמה. עקב יחס רע והתעללות מצד חיילים יפנים, לפחות 5,500 חיילי בעלות הברית מתו במהלך הצעדה. הומה נודעה בכינוי "החיה של בטאן" בקרב חיילי בעלות הברית.
חרף הניצחון היפני בקרב בטאן, היחסים המידרדרים בין הומה לסוגייאמה הובילו להדחתו של הומה מהפיקוד זמן קצר לאחר נפילת קורגידור והוא היה אז מפקד הארמייה ה-14 בשם בלבד. הניו יורק טיימס דיווח בטעות לפני נפילת בטאן כי הומה הוחלף על ידי הגנרל יאמאשיטה, וכי הומה התאבד.