cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויטולד לוטוסלבסקי
מוניטין בינלאומיים
במהלך התקופה הזו, התחוללו עוד תהפוכות בפולין: בשנת 1978 נבחר יוחנן פאולוס השני לאפיפיור והיה לסמל לאומי בעל חשיבות בינלאומית; בשנת 1980 הוקמה התנועה רבת-ההשפעה סולידריות בהנהגת לך ואלנסה; ובשנת 1981 הכריז גנרל וויצ'ך ירוזלסקי ממשל צבאי בפולין. מ-1981 עד 1989 דחה לוטוסלבסקי את כל ההצעות לפעילות מקצועית בפולין, כמחוות הזדהות עם החרמת האמנים. הוא סירב להיכנס למשרד התרבות לפגוש מישהו מן השרים והקפיד שלא להצטלם בחברתם. בשנת 1983 שלח הקלטה מן הביצוע הראשון של הסימפוניה השלישית שלו בשיקגו לגדנסק, כדי שישמיעוה לשובתים בכנסייה המקומית, מחוות תמיכה שהובנה בשני הצדדים. ב-1983 זכה בפרס סולידריות והיה, כך אומרים, גאה בו יותר מבכל אות כבוד אחר שקיבל.
הסימפוניה השלישית זיכתה את לוטוסלבסקי בפרס גרומייה הראשון מאת האוניברסיטה של לואיסוויל, קנטקי. חשיבותו של הפרס נעוצה לא רק ביוקרתו – המועמדים האחרים היו אליוט קרטר ומייקל טיפט – אלא בממדי המענק הכספי (אז $150,000). כוונת המענק היא להסיר מן המקבלים דאגות פיננסיות לתקופה, שתאפשר להם להתרכז ביצירה רצינית. במחוות אלטרואיזם הכריז לוטוסלבסקי, כי ישתמש בסכום להקמת קרן מלגות, שתאפשר למלחינים פולנים צעירים ללמוד מחוץ לארצם; לוטוסלבסקי הורה גם להעביר את שכרו מן התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו על Chain 3 לאותה קרן מלגות.
שנותיו האחרונות
בשנת 1987 קיבל לוטוסלבסקי את מדליית הזהב של "אגודת הפילהרמונית המלכותית" מידי מייקל טיפט, בשעת קונצרט, שבו ניצח לוטוסלבסקי על הסימפוניה השלישית שלו; באותה שנה גם חגגו את יצירתו בפסטיבל האדרספילד למוזיקה בת ימינו. כמו כן הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מכמה אוניברסיטאות ברחבי העולם, ביניהן אוניברסיטת קיימברידג'.
בתקופה זו עמד לוטוסלבסקי בכתיבת הקונצ'רטו שחלו לפסנתר בשביל כריסטיאן צימרמן, בהזמנת פסטיבל זלצבורג. הוא תכנן לכתוב קונצ'רטו לפסנתר מאז 1938, כמי שהיה בצעירותו פסנתרן וירטואוז. יצירה זו היא שציינה את שובו אל דוכן המנצחים בפולין בשנת 1988, לאחר שיחות מהותיות, שהוסדרו בין הממשלה לאופוזיציה.
בסביבות 1990 עבד לוטוסלבסקי גם על סימפוניה רביעית ועל מחזור השירים התזמורתי Chantefleurs et chantefables לסופרן. מחזור השירים בוצע לראשונה בקונצרט בסדרת הפרומס בלונדון ב-1991. הסימפוניה הרביעית בוצעה לראשונה ב-1993 בלוס אנג'לס. בין לבין, ולאחר שהביע תחילה אי-רצון, קיבל עליו לוטוסלבסקי את כס הנשיאות ב"מועצת התרבות הפולנית", שהוקמה מחדש לאחר הרפורמות של 1989, שהיו תוצאה של התמיכה המוחלטת כמעט בתנועת סולידריות בבחירות של אותה שנה וסיומו של השלטון הקומוניסטי בפולין.
בשנת 1993 המשיך לוטוסלבסקי בסדר הזמנים העמוס שלו, נסע לאנגליה, גרמניה ויפן והעלה על הכתב סקיצות לקונצ'רטו לכינור, אבל בדצמבר היה ברור שמחלת הסרטן פגעה בו ולאחר ניתוח, נחלש המלחין במהירות ומת ב-7 בפברואר 1994. שבועות ספורים קודם לכן ניתן לו אות הכבוד הגבוה ביותר של פולין, "מסדר הנשר הלבן". הוא היה השני שקיבל אות זה מאז נפילת המשטר הקומוניסטי בפולין. קדם לו האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
איי לייק מייק
"אַיי לייק מייק" הוא מחזה מאת אהרן מגד שהפך לסרט ולמחזמר מצליח.
הפקה
המחזה בבימויו של ישראל בקר הוצג לראשונה בתיאטרון הבימה ב-20 בספטמבר 1956. בהפקה זו השתתפו: שמואל רודנסקי, ניורה שיין, טניה פרס, חנה'לה הנדלר, שלמה בר-שביט, רינה פז ועדה טל (טרייבמן). הפקה זו זכתה לרוב לביקורות חיוביות אך ירדה לאחר 127 הצגות.
בשנת 1960 הופק סרט על בסיס המחזה, בבימויו של פיטר פריי ובהשתתפות גדעון זינגר, גאולה נוני, בתיה לנצט, זאב ברלינסקי, אילנה רובינא, אבנר חזקיהו וחיים טופול.
בשנת 1968 הוחלט להעלותו כמחזמר בתיאטרון גיורא גודיק בבימויו של יואל זילברג, ובו שיחקו בין היתר ליאור ייני, דליה פרידלנד, מוטי ברכאן, יגאל בשן, מוטי גלעדי, שלומית אהרון, טניה פרס ושולה חן. המחזמר זכה להצלחת ענק. גם הפזמונים מתוכו, למילותיו של חיים חפר וללחנים של דובי זלצר, הצליחו מאוד, בייחוד השירים "מה צריך בסך הכול בנאדם" ו"לחיי העם הזה". שירי המחזמר הוצאו באותה שנה על גבי תקליט (וכעבור מספר שנים גם על גבי דיסק). בסך עלתה הפקה זו כ-300 פעמים עד תחילת שנת 1970.
בשנת 2016, המחזמר הועלה שוב על ידי תלמידי בית צבי.
עלילה
עלילת המחזה עוסקת באם שאפתנית ששומעת על בחור יהודי-אמריקאי צעיר, בן למשפחה עשירה בשם מייק, המבקר בישראל כתייר. היא מנסה לשדך אותו לבתה תמרה, על מנת שהמשפחה תוכל לנסוע יחד איתם לארצות הברית. בתמרה מאוהב גם קיבוצניק עני. המשפחה נכנסת לסחרור לקראת הפגישה עם מייק, אך הוא מצדו נקשר לישראל ורוצה להיות חקלאי בנגב.
המחזה הוא סאטירה על "החלום האמריקאי" של ישראלים רבים, ועל הערצת הכסף והמעמד שבאים לפעמים על חשבון אהבת אמת. שמו מזכיר את סיסמת הבחירות "איי לייק אייק" ("I like Ike)" של דווייט אייזנהאואר.
אלונה-ג'ורג'
אלונה-ג'ורג' (באנגלית: AlunaGeorge) הוא צמד מוזיקה אלקטרונית בריטי, המורכב מהזמרת-יוצרת אלונה פרנסיס והמפיק המוזיקלי ג'ורג' ריד.
קריירה
פרנסיס וריד נפגשו לראשונה ביוני 2009, לאחר שהאחרון עשה רמיקס לשיר של "Sweetheart" של My Toys Like Me, שבה פרנסיס הייתה חברה בה.
ב-20 באפריל 2012, הצמד הוציא את הסינגל "You Know You Like It". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-39 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-12 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-13 במצעד האורבני הבריטי. גרסת רמיקס של די ג'יי סנייק יצאה ב-22 ביולי 2013. גרסת הרמיקס הגיעה, בשיאה, למקום ה-67 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-16 במצעד הדאנס הבריטי. כמו כן, זכה באישור הסמכה מסוג כסף מה-BPI.
ב-11 ביוני 2012, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, You Know You Like It EP.
ב-10 בספטמבר 2012, הצמד הוציא את הסינגל "Your Drums, Your Love". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-50 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום התשיעי במצעד האורבני הבריטי. כמו כן, זכה באישור הסמכה מסוג פלטינה כפולה מה-BPI.
ב-1 בפברואר 2013, הצמד התארח בסינגל "White Noise" של דיסקלוז'ר. השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-13 במצעד סינגלי הדאנס המסחריים הבריטי.
ב-8 במרץ 2013, הצמד הוציא את הסינגל "Attracting Flies". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום החמישי במצעד האורבני הבריטי.
ב-26 ביולי 2013, הצמד הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Body Music. האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-11 במצעד האלבומים הבריטי.
ב-16 ביוני 2014, הצמד הוציא את אלבום הרמיקס הראשון שלו, Body Music Remixed.
ב-14 ביולי 2015, הצמד הוחתם בחברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
ב-21 בינואר 2016, הצמעד הוציא, בשיתוף פעולה עם פופקאן, את הסינגל "I'm in Control". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-39 במצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן, זכה באישור הסמכה מסוג כסף מה-BPI.
ב-16 בספטמבר 2016, הצמד הוציא את אלבום האולפן השני שלו, I Remember. האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-71 במצעד האלבומים הבריטי.
בספטמבר–נובמבר 2016, הצמד הופיע, לצד מיגל, כמופע החימום של סיה כחלק מסיבוב ההופעות שלה בארצות הברית, Nostalgic for the Present Tour.
ב-2 ביוני 2017, הצמד הוציע, בשיתוף פעולה עם פקינג דאק, את הסינגל "Fake Magic". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-34 באוסטרליה. כמו כן, זכה באישור הסמכה מסוג פלטינה משולשת מ-ARIA.
ביוני-אוגוסט, הצמד הופיע, לצד אמנים אחרים, כמופע החימום של קולדפליי כחלק מסיבוב ההופעות שלהם, A Head Full of Dreams Tour.
ב-5 באוקטובר 2018, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Champagne Eyes.
ב-28 בפברואר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סוני פודרה וקינג הנרי, את הסינגל "Before U".
רענן פררה
רענן (ניסים) פררה (נולד ב־6 בפברואר 1976) הוא במאי, כותב, יוצר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
פררה נולד וגדל בבת-ים. הוא בוגר מגמת תיאטרון בתיכון "עירוני א'" לאומנויות בתל אביב, בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ובוגר משחק מול מצלמה בהנחיית רות דייכס.
בשנת 2010 זכה פררה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל עכו (יחד עם השחקן רועי נווה) על משחקו בהצגה "fade - מופע הפרידה של רענן פררה ורועי נווה", מופע שיצר וכתב פררה יחד עם נווה בבימויו של משה בן שושן. ההצגה הקומית זכתה לשבחים רבים והוצגה בתיאטרון תמונע בתל אביב עד סוף שנת 2013.
בין עבודותיו במסגרת לימודיו בבית הספר למשחק במכללת סמינר הקיבוצים שיחק פררה ב"חלום ליל קיץ" של שייקספיר בבימויו של שמואל וילוז'ני בתפקיד ערב האורג, ב"בית המלאכה" בבימויו של דניאל הורוביץ בתפקיד אדון לאון וב"דרוש שחקן" בבימויה של יעל רונן שאף הוצג בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2001, כשסיים את לימודיו, שיחק פררה ב"געגועים" בבימויו של יגאל עזרתי בתיאטרון הערבי עברי ביפו. ההצגה המקורית זכתה בפרס התיאטרון הישראלי להצגת הפרינג' הטובה ביותר (2002-2001) ורצה במשך שנים רבות בארץ וברחבי העולם.
בשנת 2002 שיחק פררה ב"גברים בשמש", בבימויו של מוניר בכרי, בתיאטרון הערבי עברי ביפו.
בשנת 2004 שיחק פררה ב"סיפור גן חיות" של אדוארד אלבי שהועלה בתיאטרון צוותא בתל אביב בבימויו של דני הורביץ.
במהלך השנים שיחק בהצגות ילדים ונוער במופעי חנוכה ובתיאטראות השונים, ביניהם: תיאטרון הקיבוץ, המדיטק בחולון, תיאטרון מופע, תיאטרון גושן, תיאטרון ארצי לילדים ולנוער, ציפי מייזלר הפקות ועוד. בשנת 2006 הנחה פררה את טקס פרס "קיפוד הזהב" שהתקיים בתיאטרון צוותא וב-2008 השתתף בסדרת הטלוויזיה הקומית "קוויקי" שיצרו אמיר דוליצקי, נועה פניני וזאב קלאתי. הסדרה עלתה לשידור בביפ ובערוץ 2.
במקביל, החל בשנת 2004 לכתוב ולביים לילדים ולנוער. פררה התחיל לעבוד יחד עם משה בן שושן, אותו הכיר במסגרת לימודיהם במכללת "סמינר הקיבוצים" והשניים כתבו וביימו יחד הפקות רבות במהלך השנים.
בשנת 2018 זכה רענן פררה בפרס הבמה מטעם אסיטז' להצגת הילדים של השנה (יחד עם שותפו משה בן שושן) בטקס שהתקיים בתיאטרון הקאמרי להצגה "תמונה של מדינה" אותה כתבו וביימו השניים לתיאטרון ארצי לילדים ולנוער. כמו כן ההצגה זכתה בפרס הכוריאוגרפיה (עוז מורג) והווידאוארט (ניתאי שלם, סיון פרסלר) הטובים ביותר.
יצירות שנכתבו ועובדו יחד עם בן שושן:
נבחרת גביע הפדרציה של אוקראינה
נבחרת גביע הפדרציה של אוקראינה היא נבחרת הטניס של אוקראינה המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1993. הנבחרת הגיע לרבע הגמר פעמיים.
נכון לשנת 2022 שיחקה אוקראינה מאז תחילת השתתפותה בגביע הפדרציה 99 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 57 מפגשים.
להיות ג'ון מלקוביץ'
להיות ג'ון מלקוביץ' (באנגלית: Being John Malkovich) הוא סרט קומדיה-פנטזיה אמריקאי משנת 1999.
במאי הסרט הוא ספייק ג'ונז, התסריטאי הוא צ'ארלי קאופמן (שהתפרסם בזכותו), והשתתפו בו השחקנים ג'ון קיוזק, קמרון דיאז, קתרין קינר וג'ון מלקוביץ' בתפקיד עצמו. אחד ממפיקי הסרט הוא מייקל סטייפ, סולן להקת .R.E.M.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בשלוש קטגוריות בשנת 2000.
עלילת הסרט
העניינים מסתבכים לאחר שלוטי משתמשת בדלת ובעקבות החוויה בתוך ג'ון מלקוביץ' היא מחליטה שברצונה להפוך לגבר. לוטי וקרייג מזמינים את מקסין לארוחת ערב שבסופה שניהם מתנפלים עליה בתשוקה. מקסין דוחה את קרייג ואומרת ללוטי שהיא מוכנה להיות איתה כאשר היא בתוך ג'ון מלקוביץ'. מקסין יוצרת קשר עם מלקוביץ' ונפגשת איתו כדי להיפגש עם לוטי בתוך מלקוביץ' ומקסין שוכבת איתו ותוך כדי כך עם לוטי. ג'ון מחליט לעקוב אחרי מקסין אל הבניין בו היא עובדת וכאשר הוא מגלה שקיימת דלת שמובילה לתודעה שלו הוא נכנס לשם בעצמו כדי לבדוק את החוויה, אולם מגיע להזיה פסיכוטית רוויית זיכרונות רעים ומכוננים בה כולם הם ג'ון מלקוביץ'. הוא דורש מקרייג לחסום את המנהרה ומנתק את הקשר עם מקסין. קרייג מסרב לדרישתו של מלקוביץ' ומתוודה על אהבתו למקסין. מקסין דוחה אותו שוב ואומרת לו שהיא רוצה את תשוקתה של לוטי בתוך מלקוביץ'. קרייג מתוסכל ואכול קנאה בלוטי ועורג למקסין, כולא את לוטי בתוך הכלוב של הקוף של לוטי, ונכנס לתוך מלקוביץ' כדי להיות עם מקסין ברמייה. קרייג מגלה כי הוא יכול לשלוט במלקוביץ' ואינו חייב לצאת בתום רבע השעה.
לוטי משתחררת מן הכלוב ומגלה למקסין כי קרייג שוכן בגופו של מלקוביץ', אך מקסין מתרשמת מקרייג ומסכימה להיות עמו כאשר הוא בתוך מלקוביץ'. מקסין וקרייג/מלקוביץ' מתחתנים וקרייג מנצל את מלקוביץ', קשריו ופרסומו הרב כדי להפוך לאמן בובות מפורסם. לאחר התחלה מוצלחת ביחסים, מקסין ההרה שוב מתגעגעת ללוטי. העניינים הולכים ומסתבכים כאשר מתברר שד"ר לסטר - בעל המשרד שבו נמצאת הדלת מתכוון להשתמש בה כדי לחמוק מהמוות, והוא לא מוכן לתת לקרייג לגנוב ממנו את גופו של מלקוביץ' בו הוא יכול לשלוט בעזרתם של חבריו המזדקנים. למלקוביץ' עצמו יש מעט מאוד מה לומר בעניין הפלישות לתודעתו. ד"ר לסטר תופס את מקסין ומאיים על קרייג כי יהרוג אותה אם לא יפנה את מלקוביץ'. קרייג חושש לחייה ומפנה את מקומו וחוזר אל מקסין בתור עצמו, אך היא חוזרת לזרועותיה של לוטי ודוחה את קרייג שוב. קרייג מתכנן לפלוש אל מלקוביץ' מחדש, להעיף משם את לסטר וחבריו ולזכות שוב במקסין, אך יום הולדתו ה-44 של ג'ון מלקוביץ' חולף והמנהרה שאליה מובילה הדלת עוברת לתודעה של העוברית שברחמה של מקסין, שמלקוביץ'/לוטי הוא אביה. קרייג כעת נעול בתודעתה של העוברית ואינו יכול להימלט או לשלוט בה.
לאחר היעלמותו של קרייג ותפיסתו של מלקוביץ' בידי ד"ר לסטר וחבריו, לוטי ומקסין הופכות להיות בנות זוג. קרייג נטמע בתוך תודעתה של בתם של מקסין ומלקוביץ' ללא יכולת להימלט, אלא רק להסתכל ולהמשיך לערוג למקסין.
תורת מנחם - התוועדויות
סדרת תורת מנחם - התוועדויות היא סדרת ספרים בה מופיעים דברי תורתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השביעי של חב"ד.
דברי התורה, אותם השמיע בהתוועדויות לפני קהל החסידים והנאספים בבית מדרשו בברוקלין, ניו יורק, נכתבו על ידי צוות של חסידים תלמידי חכמים מוכשרים, בעלי ידע וזיכרון (שכונו 'חוזרים'), בראשות הרב יואל כהן. בסדרה מופיעים בסדר כרונולוגי כל ה"מאמרים" וה"שיחות", שיחות פרטיות שניהל ביחידות עם אורחים רמי מעלה, גדולי תורה או אישי ציבור, וכן דברי תורה קצרים שנאמרו על שולחנו בסעודות השבת והחג. בנוסף מובאים בספר 'מכתבים כלליים', אגרות מיוחדות שכתב כמה פעמים בשנה לכלל הציבור.
הסדרה מסודרת לפי סדר ההתוועדויות במשך כל השנים החל מפטירת חותנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, בי' בשבט ה'תש"י (1950) ועד כ"ז באדר ה'תשנ"ב (1992), (בו לקה בשבץ מוחי ופסק מלדבר עד לפטירתו כשנתיים וחצי לאחר מכן, בג' בתמוז ה'תשנ"ד). התוכן נכתב בלשון הקודש. הסדרה נמצאת עדיין באמצע עריכה: נכון לשנת 2022, הסדרה מכילה 120 כרכים ובסיומה היא תכיל כ-160 כרכים.
הספרים נערכים על ידי מכון "ועד הנחות בלה"ק" ומודפסים בהוצאת הספרים קה"ת, חברת ההוצאה לאור הרשמית של חסידות חב"ד.
סגנון העריכה
כלל העריכה העיקרי של הסדרה, הוא היצמדות ככל האפשר לדברי התורה ולחידושים כפי שנאמרו, לאחר עריכה לשונית ותרגום חופשי. לפיכך מופיעות ה"התוועדויות" על תכולתן המלאה לפי סדר השנה, והסדרה בכללותה לפי שנים. בסדרה זו לא נערכו ושולבו יחדיו שיחות שנאמרו על אותו עניין או נושא, אלא נרשמו כפי שנאמרו. כן לא נכללו חלקים מהשיחות שעברו עיבוד מחדש והוגהו על ידי הרבי, אשר הופיעו בחייו בסדרת "לקוטי שיחות", שתי הסדרות ביחד כוללות בתוכם את כל מה שדיבר לציבור הרבי מלובביץ'.
על פי הדרכתו של הרבי, מופיעים בשולי הגיליון 'מראי מקומות' - הפניות למקורות בפסוקים, מאמרי חז"ל ואף מן הספרות התורנית העדכנית העוסקת בנושא. כמו כן באו הפניות ל"שיחות" ול"התוועדויות" או ספרי הרבי אחרים בהם נתבארו הדברים או נתפרשו באופן אחר.
מבנה הסדרה
על הוצאת הסדרה עמל "ועד הנחות בלשון הקודש" ובקיצור 'ועד הנחות בלה"ק'. המכון הוקם בשנת תשמ"א (1981) על ידי הרב דוד פלדמן במטרה לכתוב את תורת הרבי מחב"ד בצורה ערוכה ומסודרת בלשון הקודש (עד אז יצאו השיחות לאור רק בשפת אמירתם - יידיש). מנהל המכון הוא הרב חיים שאול ברוק, יושב ראש המערכת היה ה"חוזר" הרב יואל כהן, העורך הראשי הוא הרב דוד פלדמן ולצידו הרב ישראל שמעון קלמנסון המתמחה באיתור ציונים ומראי מקומות מהספרות התורנית ועריכת מפתחות והרב דוד משה אולידורט שכתב את רוב מאמרי החסידות. משרדי המכון ממוקמים במרכז חב"ד העולמי – 770. סדרה זו היא אחת מהסדרות היחידות שכוללות שם משמו של הרבי, מנחם, והשימוש בו נעשה באישור מיוחד שקיבל המכון ממנו.
התוועדויות
על פי הרישומים השתתף הרבי ב-1907 "התוועדויות" (שאורכן נע בין שעתיים לעשר שעות כל אחת), שהיו בסגנון של התכנסות חגיגית בבית המדרש המרכזי, כאשר הרבי יושב על בימה מוגבהת, מאחוריו שורה של זקני וחשובי החסידות, וממולו קהל חסידים המונה לערך כאלפיים איש.
במהלך התוועדויות אלו, בדרך כלל לאחר השליש הראשון של ההתוועדות, היה הרבי אומר "מאמר חסידות" (הנקרא גם "מאמר דא"ח"), להם היה הקהל מאזין בעמידה. במהלך שנות ההנהגה (בין השנים ה'תש"י – ה'תשנ"ד) אמר הרבי 1563 מאמרים. בהתוועדות יו"ד שבט ה'תשי"א (1951), בעת אמירת ה'מאמר' הראשון, נכח ה"חוזר" הרב יואל כהן ורשם 'הנחה' מהמאמר, ופרסם אותו לאחר מכן. כך נהג עד שנת תשכ"ה. בשנים הבאות באו לעזרתו תלמידי הישיבה ואברכי הכולל, ונוספו לצוות החוזרים, שהתחלפו במשך השנים. בשנת תשל"ז, החלו הרב דוד אולידורט והרב שלום חריטונוב להיות הכותבים הקבועים של מאמרי החסידות עד לשנת תשנ"א.
בסדרה זו, נערכים מחדש מאמרי החסידות, לאחר שחזור והשוואה לסרטי הקלטה מקוריים מעת אמירתם (כאשר ישנם), או לאחר עיון מחודש בכתביו של הרבי, ולאחר השוואה לרשימות מראי מקומות וראשי פרקים, פרטים ותיקונים שונים שהוסיף בכתב ידו ונתגלו לאחר פטירתו. כן נתגלו כתבי חסידות ישנים שלא היו בנמצא בעבר, עליהם מבוססים המאמרים או עיקר התוכן שלהם. כך שגם מאמרים שהופיעו בעבר, באים בסדרה זו בהוצאה חדשה ומתוקנת.
שיחות
בהזדמנויות שונות, נשא הרבי דברים קצרים יותר, בישיבה או בעמידה על הסטנדר. במהלך השנים, אמר הרבי 1286 "שיחות" שלא במסגרת ה"התוועדות".
ה"שיחות" היו נאמרות בתאריכים מיוחדים, כגון 'דברי כיבושין' לאחר התפילה בימי צום, בלילות חול המועד של חג הפסח וחג הסוכות ובימי חג החנוכה; או בפני קבוצות, כגון: נשי חב"ד באסיפות מיוחדות, ילדים בכינוסי "צבאות השם", תנועת הנוער שהקים הרבי בשנת ה'תשמ"א; תומכי ישיבות ליובאוויטש; קבוצות תלמידים או תלמידות המסיימים או מסיימות בתי ספר ותיכונים; תלמידים לפני יציאתם לשליחות; חתנים וכלות; בחורי בר מצווה או בנות בת מצווה; פילנתרופים שתמכו בפעילות של התנועה; פגישות עם גדולי ישראל או אישי ציבור ואח"מים ועוד.
מברקים
לקראת כל חג או מועד חסידי מיוחד, היה הרבי שולח מברקי ברכה לכלל החסידים (זאת מלבד ה'אגרות' אותם כתב באופן פרטי במענה לשואלים, היוצאים לאור בסדרה נפרדת בשם "אגרות קודש"). בסדרה הזו, הוכנסו רק המברקים ששלח לכל בני ישראל באופן כללי, רובם בלשון קצרה ותמציתית.
חלקם של הדברים המתפרסמים בסדרה, יצאו לאור בעבר על ידי מכונים שונים שנפתחו ונסגרו עם השנים, בעיקר בשפת היידיש בה נאמרו הדברים. אך הפרסומים הללו לוקים בחסר, הן מבחינת כמות הדברים והן מבחינת איכות העריכה ועוד. בסדרה זו, נעשה ניסיון ראשון מסוגו להקיף את כל דברי התורה שאמר הרבי, תוך השתדלות שלא יחסר בה מאומה.
הסדרה המאוחרת (תשמ"ב-תשנ"ב, 1981-1992)
החלק האחרון של הסדרה הודפס כבר לפני החלק הראשון, וההסבר הוא כדלהלן:
במשך שנות הנהגתו של הרבי, גם כאשר הודפסו דברי תורתו היה זה בשפת היידיש בה נאמרו. עם השנים גדל חוג החסידים והתרחב הקהל המעוניין ללמוד את דברי תורתו אשר אינו מבין שפה זו. זאת בנוסף לצורך בכתיבת הספרים בלשון הקודש, כמקובל בכתיבת ספריים תורניים.
הסדרה המוקדמת (תש"י-תשמ"א, 1950-1981)
בשנת ה'תשנ"א, החליט המכון להוציא לאור גם את דברי תורתו של הרבי מהשנים המוקדמות, משנת ה'תש"י ואילך. לאחר פטירתו הואץ המיזם, והמכון שעסק עד עתה בהדפסת דברי התורה הטריים, החל לעסוק בעקביות בהוצאה לאור של הדברים מהשנים המוקדמות.
לרוב החומר מהשנים ההם לא היה תיעוד ממוסמך ועקבי, וגם מה שהיה בנמצא היה מפוזר בין גורמים שונים, בעיקר אצל אנשים פרטיים שרשמו בשעתו את תוכן הדברים לעצמם. החלק המרכזי בפרויקט הוא ליקוט ושחזור החומר והרכבתו מחדש לכדי מסה אחת של ההתוועדות בשלמותה. הפרויקט נמשך גם היום.
נכון לסיוון ה'תשפ"ג (2023), הופיעו 80 כרכים, הכוללים את השיחות והמאמרים שאמר הרבי בין השנים ה'תש"י – ה'תשל"ה (1950 – 1975). לאחר הדפסת 50 הכרכים הראשונים, יצאו לאור שני כרכים של מפתחות כלליים לפי נושאים, פסוקי התורה ומאמרי חז"ל, ספרים וקטגוריות נוספות.
המכון מוציא לאור קונטרס שבועי בשם "התוועדות" ובה תדפיס של שיחות או מאמרים מאחת ההתוועדויות שבשלבי עריכה, מהשנים ה'תשל"ו – ה'תשמ"א, לפי סדר ההתקדמות של ההוצאה לאור. בעתיד תושלם הסדרה כולה, ותאוחד עם הסדרה המאוחרת.
קישורים חיצוניים
הספרים
מייקל מונטלונגו
מייקל מונטלונגו (באנגלית: Michael Montelongo; נולד ב-20 באוגוסט 1955) היה סגן מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לניהול פיננסי בין השנים 2001–2005. קודם לכן הוא היה מנהל מיזם בכיר בחברת Cap Gemini Ernst & Young באטלנטה, ג'ורג'יה ועבד בחברת Ernst & Young מאז 1999. קודם להן הוא היה מנהל השירותים לעסקים הקטנים בחברת BellSouth Telecommunications. בין השנים 1995–1996 הוא היה חבר בצוותה של הסנאטורית קיי ביילי האצ'יסון ובשנים 1994 -1995 הוא שימש כעוזר מיוחד לראש מטה צבא ארצות הברית. בשנים 1992–1994 שימש מונטלונגו כמנהל הכללי של Operations General Management בפורט בליס, טקסס ובשנים 1988–1991 הוא הרצה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. הוא שירת עשרים שנה בצבא ארצות הברית לאחר שסיים את הכשרתו באקדמיה הצבאית וקיבל תואר שני מבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה
מייקל מונטלונגו נולד בניו יורק למשפחה שמוצאה מפוארטו ריקו. ב-1977 הוא סיים את הכשרתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והוצב כלוטננט בצבא ארצות הברית. ב-1978 הוא השלים את הכשרתו ביחידת הריינג'רס בפורט בנינג. לאחר מכן הוא שירת בשורה של תפקידי פיקוד ומטה בארצות הברית ומחוצה לה. כקצין הגנה אווירית הוא היה עוזר מיוחד למפקד פיקוד דרום של ארצות הברית, כותב נאומים ועוזר מיוחד לראש מטה צבא ארצות הברית וחבר בצוות הסנאט של ארצות הברית. ב-1996 הוא נכנס למגזר הפרטי והחל לעבוד בחברת BellSouth Telecommunications ובהמשך היה למנהל ויועץ המכירות של Cap Gemini Ernst & Young.
ב-6 באוגוסט 2001 מונה מונטלונגו כסגן מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לניהול פיננסי. בתוקף תפקידו זה הוא היה היועץ הפיננסי הראשי של ראש מטה חיל האוויר ומזכיר חיל האוויר. הוא כיהן בתפקידו זה עד 24 במרץ 2005 ולמספר ימים לאחר מכן הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
Pink Lemonade
Pink Lemonade (בעברית: לימונדה ורודה) הוא סינגל של הזמר-יוצר האנגלי ג'יימס ביי, מתוך אלבום האולפן השני שלו, Electric Light. השיר יצא על ידי ריפבליק רקורדס ב-7 במרץ 2018 כסינגל השני מהאלבום.
וידאו קליפ
הקליפ הרשמי בוים על ידי פיל אנדלמן ויצא ב-26 במרץ 2018.
הקליפ נפתח עם ביי לובש סוודר צווארון נוצץ בזמן שהוא ולהקתו מנגנים בשידור בסגנון המופע של אד סאליבן. ביי, שלוקח על עצמו את התפקיד כאסטרונאוט לכוד על פני כדור הארץ, נראה מתגנב למוסך של בית בשעת לילה מאוחרת כדי לבנות חללית. הפיצוץ המצופה בסוף הקליפ ילד יושב בחללית עשויה קופסת קרטון כסופה.
ג'יימס ביי ציין, "ההשראה מאחורי הקליפ מגיעה מהנושא של בריחה שעובר בשיר. נזכרתי בתקופה שבה הייתי בן 4 בערך ואמרתי להורים שלי שנמאס לי לחיות איתם ואני אעזוב את הבית".
ביקורות
ראניה אניפטוס מהרולינג סטון כינתה את "Pink Lemonade" כקליט.
ג'ון בליסטן, גם הוא מהרולינג סטון, אמר שהשיר מסמן יציאה בולטת הן מהפולק המופשט של אלבום הבכורה של ג'יימס ביי, וגם מהסאונד האלקטרוני של הסינגל "Wild Love". הוא הוסיף שהשיר הוא בסגנון דאנס-רוק המזכיר את הסטרוקס או Hot Hot Heat.
Strangeways, Here We Come
Strangeways, Here We Come הוא אלבום האולפן הרביעי והאחרון של הלהקה הבריטית הסמית'ס. הוא יצא לאור ב-1987 והגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, בו שהה במשך 17 שבועות.
כל השירים באלבום נכתבו על ידי מוריסי והולחנו על ידי ג'וני מאר. האלבום הוכתר לאלבום זהב על ידי ה-RIAA, איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה, ב-19 בספטמבר 1990.
המגזין Slant הציב את האלבום במקום ה-69 בדירוג האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-80 שערך, בטיעון כי "השאלה האם Strangeways, Here We Come הוא האלבום הטוב ביותר בקריירה הקצרה של הסמית'ס היא נושא לדיונים רבים כבר כמעט 25 שנה, אבל אין ספק שהוא האלבום העשיר והבשרני ביותר של הלהקה".
תהליך ההקלטה
הסמית'ס הקליטו את אלבומם האחרון באולפני וול הול בסומרסט, אנגליה. בזמן שבין הקלטת האלבום בחודש מרץ 1987 להוצאתו בספטמבר אותה שנה עזב ג'וני מאר את הלהקה והוביל לפירוקה.
Strangeways הוא האלבום היחיד של הסמית'ס שבו מוריסי מנגן על כלי נגינה – הפסנתר בשיר Death of a Disco Dancer.
מבחינה מוזיקלית, מאר הרגיש שהלהקה מוכנה להיכנס לתקופה חדשה והיה נחוש בדעתו לשנות את הנוסחה ולהתרחק מהסאונד שזוהה איתה עד אז. הוא החל לחפש השפעות שונות ומצא אותן בין היתר באלבום הלבן של הביטלס. הלהקה החלה להשתמש בהקלטות גם במכונת תופים ובצלילי סקסופון וכלי מיתר אלקטרוניים.
אולפן ההקלטות וול הול היה מצויד במרתף יין מלא והמפיק סטיבן סטריט, ששימש כטכנאי בשלושת אלבומי האולפן הקודמים של הלהקה, סיפר כי תקופת ההקלטות הייתה רגועה והסתיימה באופן קבוע במשתה לילה. "זה תמיד היה אחרי שמוריסי הלך לישון... זה לא ממש היה הסגנון שלו. חגגנו כל הזמן", הוא אמר. בראיונות מאוחרים יותר טען ג'וני מאר, כי "זה היה רק אחרי עשר-שתים עשרה שעות של יצירת מוזיקה טובה, לא כתחליף לעבודה... זו לא הייתה חגיגה בסגנון ספיינל טאפ!".
מוריסי ומאר סבורים כי Strangeways הוא האלבום הטוב ביותר של הלהקה. מוריסי צוטט כאומר, "אנחנו אומרים את זה לעיתים די קרובות. באותו הזמן. מתוך שינה. אבל במיטות שונות".
העטיפה והשם
על עטיפת האלבום, שעוצבה על ידי מוריסי, מוצגת תמונה של השחקן ריצ'רד דבלוס מתוך הסרט קדמת עדן. דבלוס מביט בג'יימס דין, אשר נחתך מהתמונה. דין היה אחד מגיבוריו של מוריסי, עליו הוא כתב ספר בשם James Dean Is Not Dead. חמש שנים לאחר מכן, כאשר עיצב את עטיפת אוספי הלהיטים של הלהקה בהוצאת WEA, מוריסי השתמש שוב בצילום של דבלוס בה הוא מביט בדין, אשר נחתך מהתמונה.
תמונתו של דבלוס לא הייתה הבחירה המקורית לעטיפת האלבום. מוריסי רצה להשתמש בצילום של השחקן הרווי קייטל מתוך מי זה דופק על דלתי? של מרטין סקורסזה, אך קייטל לא אישר את השימוש בתמונה. ב-1991 קייטל שינה את דעתו, ותמונתו הופיעה במקום על חולצות וכרזות בסיבוב ההופעות של מוריסי באותה שנה.
האלבום קרוי על שם Strangeways, בית הכלא הידוע לשמצה של מנצ'סטר בשילוב עם השורה "Borstal, here we come" מתוך הסרט בילי לאייר. "Strangeways, כמובן, הוא הכלא הוויקטוריאני המפלצתי והנורא", הסביר מוריסי.
בנוגע לשמו של האלבום, מאר הודה כי "למדתי לאהוב את השם... הוא היה קצת הגזמה. קצת ברור מאליו. אבל זה בסדר. המילה Strangeways תמיד סקרנה אותי. אני זוכר שכילד, כששמעתי לראשונה שככה באמת קוראים לבית הכלא, תהיתי איך זה שאף אחד לא חשב לשנות אותו. זה עדיין די מדהים". מוריסי ציין גם הוא, כי "זה כמו שאניף את ידי לשמיים ואצעק 'מה עוד כבר יכול להיות?'".
הוצאה
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-55 במצעד בילבורד האמריקאי.
שני שירים אחרונים הוקלטו במאי 1987 כדי לשמש בי-סיידים לסינגל המוביל של האלבום, Girlfriend in a Coma. שני סינגלים נוספים יצאו מתוך Strangeways, אך הבי-סיידים שלהם נלקחו מהקלטות ארכיון.
אבנר חברה לביטוח
היסטוריה
במשך יותר מ-20 שנה, היה תאגיד אבנר הגורם המרכזי בביטוח החובה (פגיעות גוף) לרכב. אבנר נשאה בכ-70% מן האחריות הביטוחית (ביטוח משנה) בעוד שהביטוח של יתר 30% נעשה על ידי כל אחת מהחברות בהן נערך הביטוח. חברות הביטוח גבו פרמיה אחידה על ביטוח חובה מכל בעלי הרכב ללא תחרות, בתעריף שנקבע בוועדת הכספים של הכנסת. תחרות במחיר בין חברות הביטוח התקיימה רק בביטוחי הרשות, ביטוח מקיף, וביטוח צד ג'. מאחר שלא היו נתונים סטטיסטיים אמינים ומספקים על מידת הסיכונים של הנהגים וכלי הרכב השונים, נקבעו קבוצות ביטוח ותעריף בהן דורגו כלי הרכב לפי נפחי המנוע, שנות הייצור ומבנה הכלי. בשלוש השנים הראשונות של הפעלת החברה, בהיעדר מידע על העלות האמיתית של הביטוח, עודכנו תעריפי הביטוח בהתאם לעליית המדד. בסוף 1978 טענה הנהלת אבנר שלא הייתה טעות משמעותית בקביעת התעריפים והם תואמים לערך את העלויות. בשנת 1979 טענו באבנר שיש להעלות את תעריפי הביטוח לאור העלויות המאמירות. בשנת 1980 טענה אבנר להפסדים של 84 בשנת 1977 ו-105 מיליון לירות בשנת 1978. מנגד, ועדה ציבורית בראשות חיים שטסל טענה שחברות הביטוח הצליחו להעמיס על אבנר עלויות רבות שהן היו אמורות לשאת בהן ובעצם חברת אבנר הית רווחית ויש להוריד את פרמיות הביטוח הריאליות. חברות הביטוח התעמתו עם מסקנות אלו.
עם השנים הלכו והתייקרו תעריפי ביטוח החובה באופן קבוע. בריטואל קבוע דרשה אבנר העלאה ריאלית של תעריפי הביטוח ומנגד גורמים ציבוריים טענו להעמסת עלויות של חברות הביטוח על אבנר כדי להצדיק את העלאת הפרמיות. מבקר המדינה המליץ בשנת 1983 על חיזוק הפיקוח והגברת המעורבות של הממשלה באבנר. חברת אבנר דאגה לפרסומים המצדיקים את קיום התאגיד בנימוק שפעילות מתואמת המאפשרת איסוף מידע, ביקורת של גופים ציבוריים ושיתוף פעולה של חברות הביטוח הוא יעיל יותר. בשנת 1985 המליצה ועדת שטסל על שילוב נציגי ציבור במועצת המנהלים של אבנר ובהתאם לכך מונו פרופ' זאב נוימן ועו"ד ברוך גרוס כנציגי ציבור בסוף 1985.
במאבק על מחירי הביטוח, שהתבטא בגרעונות תמידיים באבנר, היו שהעלו את הרעיון להלאים את עסקי אבנר, למשל על ידי העברתם אל המוסד לביטוח לאומי.
פירוק התאגיד
בסוף שנת 1980 ביקשה חברת הביטוח "אליהו" להשתחרר מההסכם עם אבנר, שכן בגלל שביטחה רק רכבים פרטיים הייתה יכולה לקבל ביטוח משנה זול בהרבה ממבטחי משנה מחוץ לישראל.
בסוף שנת 1993, ביקשה חברת הביטוח "אליהו" להשתחרר מההסכם עם אבנר, ולהציע ללקוחותיה מחיר זול יותר (על ידי יישום מדיניות חיתום קפדנית, שסירבה לבטח נהגים עם פוטנציאל סיכון וריבוי תביעות). החל מינואר 1994, פעלה חברת אליהו כמבטחת יחידה, והוציאה פוליסות ביטוח חובה ללא שיתופה של אבנר. אך היא נתבעה עלי ידי חברת אבנר ובשנת 1995 שוב פעלה במסגרת הקיימת.
בשנת 1996, הביעו חברת אליהו וחברות ביטוח נוספות את רצונן לפרוש מההסדר עם אבנר החל מינואר 1997. הודעה זו הובילה לחקיקת "חוק ביטוח רכב מנועי (הוראת שעה)", שהאריך למשך שבעה חודשים נוספים את ההסדרים הקיימים בענף ביטוח החובה לרכב, בטענה לחשש מפני ערעורו של ענף ביטוח החובה לרכב. בהמשך לכך, נחקק "חוק ביטוח רכב מנועי (ביטוח בתנאי תחרות מבוקרת, הסדרים לתקופת המעבר והוראות לעניין אבנר), התשנ"ז-1997, אשר קבע, כי בתום תקופת מעבר שתסתיים ביום 31.12.2002 יפעל ענף ביטוח החובה לרכב בתנאי תחרות מבוקרת, וכל חברת ביטוח תישא במלוא האחריות לפוליסות ביטוח.
חלקה של אבנר בביטוח החובה ירד בהדרגה ובשנת 2003 הפסיקה החברה לקבל עסקים חדשים והתמקדה בטיפול בתביעות קודמות. עם הזמן, עבר הטיפול בתביעות אלה ל"קרנית - קרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים". בראשית 2011 הוחלט על סגירת התאגיד סופית והיא הפסיקה את פעילותה.
הנהלה
המנכ"ל הראשון של החברה (1976 - 1994) היה עוזי אבל. בין המנכ"לים שכיהנו בה בעבר היו יהודה וילק (1994 - 1997), כרמי גילון (1997-2000) ואהרן מרקוביץ'. ב 1/1/2003 נכנס לתפקידו המנכ"ל האחרון של אבנר, רו"ח איתן השחר. השחר הוביל את אבנר במהלך סגירתה והעברת פעילותה לקרנית - קרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים, אותה הוא מנהל מדצמבר 2010. יושבי ראש הדירקטוריון היו חיים שטסל, בן-עמי צוקרמן (1999) ומיכאל רצון (2001).
Unified Process
Unified Process או Unified Software Process הוא מסגרת לתהליך פיתוח תוכנה איטרטיבי. ה-Unified Process המוכר והמתועד ביותר הוא Rational Unified Process - RUP
סקירה
Unified Process הוא לא סתם תהליך אלא מסגרת עבודה נרחבת שנועדה להיות מותאמת לארגונים או פרויקטים מסוימים.
השם Unified Process בניגוד ל-RUP מתאר את התהליך בכלליות וגם נקרא כך בשביל להימנע מסימני מסחר מכיוון ש-RUP למשל הוא סימן מסחר של IBM.
הספר הראשון שמתאר תהליך זה נקרא: (The Unified Software Development Process (ISBN 0-201-57169-2והוצא לאור בשנת 1999 על ידי Ivar Jacobson, Grady Booch, James Rumbaugh.
מאז מחברים שונים שלא מזוהים עם Rational Software הוציאו לאור ספרים שמשתמשים בשם Unified Process. לעומת סופרים אחרים שמזוהים עם Rational Software שהעדיפו להשתמש בשם Rational Unified Process.
איטרטיבי ומצטבר
Unified Process הוא תהליך פיתוח איטרטיבי ומצטבר. שלבי ה-שכלול, בנייה, והמעבר מחולקות ליחידות זמן שנקראות איטרציות. (שלב הפתיחה יכול להתחלק גם לאיטרציות כשמדובר בפרויקט גדול). כל איטרציה מסתיימת ב"גידול" של המערכת שהגידול בא לידי ביטוי בהוספת פונקציונליות או שיפור של המערכת ביחס לשחרור הקודם. אף על פי שרוב האיטרציות יכילו עבודה על כל תחומי התהליך (דרישות, עיצוב, מימוש ובדיקות) המאמץ והדגש היחסי בין התחומים ישתנה במהלך התקדמות הפרויקט.
מונע תרחישי שימוש
ב-Unified Process תרחישי השימוש משמשים את הדרישות הפונקציונליות ומגדירים את התוכן של האיטרציות. כל איטרציה לוקחת מספר תרחישי שימוש או תסריטים משלב הדרישות דרך המימוש ועד הבדיקות.
ארכיטקטורה מרכזית
ב-Unified Process לב המאמץ של משתתפי הפרויקט הוא בניית הארכיטקטורה לעיצוב המערכת. מכיוון שאין מודל אחד שמכסה את כל היבטי המערכת Unified Process תומך במודלים אַרְכִיטֶקְטוֹנִים מרובים.
ממוקד סיכונים
Unified Process דורש מצוות הפרויקט לשים לב לסיכונים קריטיים כמה שיותר מוקדם במחזור החיים של הפרויקט. התוצרים של כל איטרציה במיוחד של שלב ה"שכלול" חייבים להיבחר בסדר כזה שמבטיח שהתוצרים בעלי הסיכון הגבוה היותר יהיו ראשונים.
מחזור חיי הפרויקט
Unified Process מחלק את הפרויקט ל 4 חלקים:
שלב ההתחלה
שלב ההתחלה הוא השלב הקטן ביותר הפרויקט. אם שלב ההתחלה נמשך זמן רב ממה שהוא אמור להיות זו אינדיקציה של דרישת מפרט מוגזמת שזה בניגוד לרוח ה-Unified Process. המטרות העיקריות של שלב ההתחלה:
שלב השכלול
במשך שלב השכלול צוות הפרויקט יכסה את רוב דרישות המערכת. אולם המטרות הראשונות של השכלול זה לשים לב לגורמי הסיכון וביסוס ווידוא ארכיטקטורת המערכת.
תהליכים נפוצים לוקחים על עצמם את יצירת דיאגרמות תרחישי השימוש, הדיאגרמות של המחלקות (class diagrams), והדיאגרמות של הארכיטקטורה (package diagram).
וידוא הארכיטקטורה נעשה בעיקר דרך מימוש קווי המתאר של Executable Architecture, זהו מימוש חלקי של המערכת שמכיל מרכיבי הליבה (בעיקר מרכיבים תשתיתיים).
ארכיטקטורת המערכת נבנית בסדרה של איטרציות קטנות מוגבלות בזמן. בסיום שלב השכלול ארכיטקטורת המערכת צריכה להיות יציבה וקווי המתאר של Executable Architecture חייבים להציג את פונקציונליות המפתח של המערכת ולהציג התנהגות נכונה שבאה לידי ביטוי בביצועים, גמישות, ועלויות.
התוצר האחרון של שלב השכלול זו תוכנית לשלב הבניה. בשלב זה התוכנית צריכה להיות מדויקת ואמינה, מכיוון שהתוכנית מבוססת על ניסיון שלב השכלול ומכיוון שגורמי סיכון היו צריכים לזכות להתייחסות מתאימה.
שלב הבניה
שלב הבניה הוא השלב הגדול ביותר בפרויקט, בשלב הזה מה שנשאר מן המערכת נבנה על גבי היסודות של שלב השכלול. מאפייני מערכת ממומשים בסדרה של איטרציות קצרות ומוגבלות בזמן. כל איטרציה מסתיימת בגרסת הרצה של המערכת. נהוג לרשום תרחשי שימוש מלאים במשך שלב הבניה וכל אחד מתרחישי השימוש הללו נהפך להיות תחילתה של איטרציה חדשה. דיאגרמות UML נפוצות משמשים במהלך שלב זה כגון: Activity, Sequence, Collaboration, State ודיאגרמות של יחסי גומלין.
שלב המעבר
השלב האחרון של הפרויקט הוא שלב המעבר. בשלב זה המערכת נמצאת אצל משתמשים מוגדרים. משוב המתקבל מהפצה התחלתית יכול להכניס שיפורים במשך האיטרציות של שלב המעבר. שלב המעבר יכול להכיל גם אימון של משתמשים על המערכת.
שכלולים ושינויים
שכלולים של Unified Process משתנים מאחד לאחד באיך כל אחד מחלק את תחומי הפרויקט או את מהלך העבודה לקטגוריות. Rational Unified Process מגדיר תשעה תחומים: מודל עסקי, דרישות, ניתוח ועיצוב, מימוש, בדיקות, פריסה, הגדרות ושינויים וניהול הפרויקט.
Enterprise Unified Process מרחיב את RUP על ידי הוספה של שמונה תחומי "Enterprise".
Agile משכללים את Unified Process כמו OpenUP/Basic ו  Agile  .Unified Process מפשטת את RUP על ידי הורדת מספר התחומים.
שכלולים של Unified Process משתנים במה קורה אחרי שלב המעבר. ב-Rational Unified Process בדרך כלל אחרי שלב המעבר מגיע שלב התחלה חדש.
ב-Enterprise Unified Process אחרי שלב המעבר מגיע שלב ייצור.
מספר השכלולים והווריאציות של Unified Process הוא רב, ארגונים משתמשים ב-Unified Process באופן שונה ומכניסים בו שינויים והרחבות משלהם.
רשימה של שכלולים ושינויים ידועים של Unified Process:
רשימת מקורות
Unified Process
איוואן אנדרוניקשווילי
הנסיך איוואן אנדרוֹניקַשווילי (בגאורגית: ივანე ანდრონიკაშვილი, ברוסית: Иван Малхазович Андронников) (1798 1868) הידוע גם כ"קניאז" איוואן מלחזוביץ' אנדרוניקוב, היה אציל גאורגי וגנרל בשירות האימפריה הרוסית.
ייחוס
אנדרוֹניקַשווילי נולד בכפר כּוּדַר'לוֹ בממלכת כארתלי-קאחתי שהפכה ב-1801 לחלק מהאימפריה הרוסית. הוריו היו הנסיך מלחז אנדרוניקשווילי והנסיכה מרים בגרטיוני, אחותו של המלך האחרון לממלכת אימרתי, סולומון השני. בהיותו בן 19 הצטרף לגדוד הפרשים של סנקט פטרבורג מטעם משמר האימפריה הרוסית (Ле́йб-гва́рдия).
הקריירה הצבאית
בשנת 1824 הצטרף לגדוד דרקוני ניז'ני נובגורוד כמייג'ור, ובהמשך נטל חלק במלחמות נגד הפרסים (1826-1829) ובמלחמות כנגד הטורקים (1828-1829) בקווקז.
בשנת 1841 קודם לדרגת מייג'ור-גנרל, ושמונה שנים לאחר מכן מונה למושל הכללי של טביליסי. באותן שנים השתתף במלחמת קווקז והוביל משלחת צבאית כנגד המורדים האוסטים.
מלחמת קרים הייתה שיא הקריירה הצבאית של אנדרוֹניקַשווילי; ב-14 בנובמבר 1853 השתתף בקרב אחלציחה בו הביס בעזרת כוח קטן של 5,000 חיילים (רובם פרשים גאורגים לא סדירים) את צבאו האדיר של עלי פאשה (Tepedelenli Ali Paşa) שכלל 20,000 חיילים. ניצחון מזהיר נוסף נזקף לזכותו כנגד סינאן פאשה ו-36,000 חייליו בנהר הצ'לוכי, אותו הביס בעזרת כוח של 13,000 חיילים.
כמה חודשים לפני מותו ב-19 בנובמבר 1868 קודם אנדרוֹניקַשווילי לדרגת גנרל חיל הפרשים.
הוקו צהוב-מקור
הוקו צהוב-מקור (שם מדעי: Crax daubentoni) הוא מין ממשפחת תרנגולי גואם החי בג'ונלים של דרום ומרכז אמריקה.
מאפיינים
מוצאם של ההוקויים בטבע מיערות קולומביה וונצואלה, והם עופות קרקע המזכירים תרנגולות שחורות עם ציצה על ראשם. אורכם 84–92.5 ס"מ ומשקלם 2–3 ק"ג והם חיים רוב הזמן על הקרקע, אבל גם עפים אל העצים. ההוקו בעל כרבולת שחורה ובולטת וכן מקור צהוב עם חלק בשרני שחור בראשו. הנקבות חסרות את הבליטה האחרונה והחלק הצהוב, אבל שני הזוגות דומים בשאר הנוצות. הם ניזונים על הקרקע מפירות, עלים וחיות קטנות ומקננים על העצים. הם חיים בצורה מונוגומית והנקבה מטילה עד שתי ביצים.
ההוקו עלול להיפגע בעתיד עקב כריתת יערות הגשם.
סטובי
סטוֹבִּי (במקדונית: Стоби; ביוונית עתיקה: Στόβοι; בלטינית: Stobi) במקדוניה הצפונית המודרנית היא אתר עתיקות של עיר היסטורית, שתחילתה בתקופת יוון העתיקה וסופה בחורבן במאה השישית. סטובי נמצאת במרחק כ-80 ק"מ מדרום לסקופיה, סמוך לעיירה גראדסקו ולכביש E-75. מרכזיוּתה בעת העתיקה מוסברת במיקומהּ בנקודת מפתח ‏–‏ במפגש הנהרות אַקסיוּס (וארדאר) ואֶריגוֹן (צרנה), על הציר המקשר בין אגן הדנובה לים האגאי ומתחבר אל ויה אגנטיה.
היסטוריה
סטובי הייתה בירת ממלכת פֵּאוֹניָה הקדומה, נכבשה על ידי המקדונים בסוף המאה השלישית לפני הספירה ועברה לידי הרומאים עם הניצחון על פרסאוס, מלך מוקדון. בימי הקיסר אספסיאנוס קיבלה מעמד של מוניקיפיום ונהנתה מהזכות לטבוע מטבעות משלה. במסגרת הרפורמות המנהליות של דיוקלטיאנוס נקבעה סטובי כבירת הפרובינקיה 'מקדוניה סַלוּטַריס' (לימים 'פרובינקיה סֶקוּנדָה'). בתקופה הביזנטית הייתה מושב בישוף ונבנו בה כנסיות גדולות ומהודרות. העיר סטובי, שנפגעה בפשיטת האוסטרוגותים ב-479 וברעידת האדמה של 518, חרבה בפלישות האווארים והסלאבים במאה השישית ונעזבה.
עתיקות סטובי נסקרו לראשונה באמצע המאה התשע עשרה. חפירות נרחבות הנערכות באתר סטובי, בעיקר מאז שנות השבעים של המאה העשרים, חשפו את לב העיר לתקופותיה – רחובות ומערכות מים, מקדשים, בתי מרחץ, תיאטרון, בתי אמידים וכנסיות וכן קטעים מחומותיה. בין היתר נתגלו בה שרידי בית כנסת יהודי מהמאות השלישית והרביעית לספירה. מאז 2008 פועלת באתר מינהלה קבועה ומופעל מרכז הדרכה.
חסידת האוכף
חֲסִידַת הָאוּכָּף או חסידה אוכפית (שם מדעי: Ephippiorhynchus senegalensis) היא מין עוף גדול ממשפחת החסידתיים. תוחלת חייה יכולה להגיע עד 36 שנים. היא חיה בערבות עשב ביבשת אפריקה.
מאפיינים
זהו מין גבוה יחסית; גובהה של החסידה כ-1.5 מטר. ההבדלים בין הזכר לנקבה בולטים ובהם ההבדל בקשתית העין: לזכר קשתית חומה ולנקבה-צהובה. מאפיין נוסף הוא שהנקבה קטנה יותר מהזכר. מאפיין ייחודי למין מכל המינים האחרים במשפחת החסידאיים הוא קסדה צהובה וצרה מעל המקור. הצבעים השולטים בגופם של הזכר והנקבה הם שחור ולבן בעוד שהכנפיים, הצוואר והזנב שחורים ושאר הגוף לבן. המקור כתום אך באמצעו ישנו פס שחור עבה. על המקור בולטת ביותר ה"קסדה" הצהובה, בדומה לקסדתו של הקזואר.
החסידה שקטה בדרך כלל, מלבד לנקישות-מקור בין הזכר לנקבה כשהם בקן. חסידת האוכף עפה כשצווארה מתוח, בשונה מהחסידה הלבנה. זהו מין יחידאי, והחסידה נראית בדרך כלל לבד או בזוג. היא מקננת בדרך כלל בביצות מיוערות. הקן גדול, בנוי מזרדים, וממוקם בדרך כלל על עץ. הנקבה מטילה 1-2 ביצים לבנות, שמשקל כל אחת מהן כ-146 גרם. הדגירה נמשכת בין 30 ל-75 ימים; הגוזלים פורחים בגיל 75-100 ימים. החסידה ניזונה בעיקר מדגים, צפרדעים, חלזונות, חרקים וסרטנאים אך גם מזוחלים ועופות אחרים.
מלווה של מוצא אחרון
מלווה של מוצא אחרון (באנגלית: Lender of Last Resort, LLR או LOLR) הוא אחד מתפקידיו של הבנק המרכזי, שעה שקיימת בהלת משיכות ולקוחותיו של בנק מסוים מחליטים למשוך את כל הכספים מחשבונותיהם בבת אחת. במקרה כזה אף בנק אינו יכול לעמוד בתשלומי הפיקדונות, מאחר שאין הבנק יכול להפוך את ההלוואות שנתן לכסף נזיל. על כן, כמוצא אחרון לפני קריסת מערכת-האשראי לוֹוֶה הבנק את הסכום הדרוש לו מהבנק המרכזי כדי לעמוד בהתחייבויותיו הפיננסיות. במהותה, התכלית של מלווה של מוצא אחרון היא לשמור על אמון המפקידים במערכת הבנקאית.
מבוא
במרכזה של מערכת כלכלית מודרנית ניצבים הבנקים – רשת של מוסדות פיננסיים שמזרים אשראי מכספי מפקידים. תפקידם הקלאסי הוא לשמש כמתווכים בכסף בין מַלווים ללווים. במסגרת תפקידו, לוֹוֶה הבנק כסף מלקוחותיו באמצעות פיקדון ומלווה אותו בהתאם לביקוש על ידי העמדת הלוואה. הפיקדון מייצג התחייבות של הבנק למפקיד להחזיר לו סכום כסף זהה במועד קבוע מראש או על־פי דרישה בתוספת ריבית שהוגדרה מלכתחילה. פיקדונות הם הדרך העיקרית שבה מגייסים בנקים את אמצעי המימון לצורך מתן הלוואות לציבור. פעולה זו ממנפת את כוחו של ההון, מאפשרת רמה גבוהה יותר של חיסכון והשקעה במשק ממה שהיה מתקבל בלעדיה ומהווה את הבסיס לשיטת האשראי שנהוגה בו.
חלק ניכר מההון שנצבר בפיקדונות מושקע על ידי הבנקים בהלוואות ארוכות טווח מתוך ציפייה לתמורה בצורת רווח. ההלוואות אינן נזילות, קרי הן אינן יכולות להפוך בקלות וללא הפסד ממשי למזומנים. לפיכך, מגדיר הבנק המרכזי במשק מהו יחס הלימות ההון הדרוש. יחס זה קובע מהו היקף ההון שהבנקים יכולים לחלק אותו כאשראי מתוך כלל ההון שברשותם. ההון שבו לא ניתן לעשות שימוש אמור לשמש כרשת ביטחון לפיקדונות הציבור בבנקים. ככל שהבנק שומר יותר הון, הוא נחשב ליציב יותר מבחינה פיננסית אך הוא יתקשה להציג תשואת רווח גבוהה יותר. ואולם, בעת בהלה ציבורית ודרישה מידית ומסיבית מצד המפקידים לקבל את כספם בחזרה קיים חשש שיחס הלימות ההון לא יספיק ושיציבותו הפיננסית של הבנק תתערער עד לכדי קריסה מוחלטת. בישראל יחס הלימות ההון הוא 1:9, כלומר על כל שקל של פיקדון, הבנק יכול ליצור אשראי של 9 שקלים. מכיוון שתהליך זה יכול לחזור על עצמו, בעת שהאשראי מופקד בבנק אחר, סה"כ נוצרים במערכת עד 81 שקלים (ריבוע יחס הרזרבה) כאשראי.
מדוע מתרחשת בהלה ציבורית? לטענת ג'קלין (Jacklin), מידע לא מושלם על נכסי הבנק מעורר חששות אצל המפקידים ויכול להצית גל של פדיונות. דיאמונד (Diamond) מוסיף כי הבנק מלווה את כספי המפקידים לאחר בדיקה פיננסית מלאה של הלווה. לעומת זאת, אין ביכולתו של המפקיד לבצע בדיקה דומה למוסד הבנקאי. האסימטריות במידע הזמין לשני הצדדים מאלץ את האדם הפרטי לתת אמון בהחלטותיהם הפיננסיות של מנהלי הבנק. כשהאמון מתערער, מושך המפקיד את כספו. גם אם אין סיבה מוצקה לפגיעה באמון, הדבר עלול להוביל את הבנק למשבר, שכן אף בנק אינו יכול להחזיר את כל פיקדונותיו בבת אחת.
חשש להתמוטטות בנק עלולה להצית תגובת שרשרת (Contagion), להביא לקריסתם של בנקים נוספים ואף לשיתוק המערכת הכלכלית. קיימות שלוש סיבות עיקריות לכך:
עקרונות ת'ורנטון
היה זה הנרי ת'ורנטון (Henry Thornton) שהקנה למושג את משמעותו המקיפה והמשוכללת ביותר בסדרת נאומים בפני הפרלמנט הבריטי ובמאמרו "An Enquiry into the Nature and Effects of the Paper Credit of Great Britain" משנת 1802. לטענת ת'ורנטון, למלווה של מוצא אחרון שלושה מאפיינים ייחודיים:
חוק בג'הוט
70 שנה לאחר ת'ורנטון, פותחה תזת ה"מלווה של מוצא אחרון" על ידי וולטר בג'הוט (Walter Bagehot). בספרו "Lombard Street" הוא חזר על משנתו של ת'ורנטון והוסיף מספר תובנות, כשהמפורסמת ביותר היא חוק בג'הוט.
על־פי חוק בג'הוט (Bagehot’s Rule), בעת משבר פיננסי ומצוקת אשראי במשק על הבנק המרכזי להלוות כסף לכל דורש כנגד ביטחונות קבילים בריבית גבוהה מריבית השוק. לדבריו, לבנק המרכזי יש מחויבות להלוות, אך מחיר הכסף צריך לשקף את ההגנה והביטחון שהוא מעניק ללווים, הגנה שאין טובה ממנה. המונח המקורי שבו השתמש בג'הוט היה "ריבית עונש" (Penalty rate), קרי לגובה הריבית כוח הרתעה המהווה קנס ללווים. לריבית גבוהה מהמקובל יש שלוש השלכות עיקריות, שהשתיים הראשונות מיוחסות לבג'הוט והשלישית היא פיתוח מתקדם יותר:
תרומתו של בג'הוט מתבטאת בשני היבטים נוספים:
הניסיון ההיסטורי
בחינה של ההיסטוריה הכלכלית העולמית מצביעה על מספר מועט של מקרים שבהם התרחשה בהלה ציבורית ודרישה מידית לפדיון פיקדונות. בורדו (Bordo) בדק ומצא כי בין 1870 ל־1933 אירעו 16 מקרים ב־6 מדינות מפתח – ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת, גרמניה, שוודיה וקנדה. אף אחד מהם לא התפתח לכדי סכנה ממשית ליציבותה של המערכת הבנקאית. נתוניה של שוורץ (Schwartz) מורים כי בין השנים 1790 ל־1930 התחוללו 14 מקרים בארצות הברית, 8 בבריטניה בין השנים 1790 ל־1866, ו־4 בצרפת באותה תקופה. לטענת בורדו, מיעוט המקרים מוכיח כי המוסדות המוניטריים פיתחו במהלך השנים כלים יעילים להתמודדות עם משברי נזילות. יחד עם זאת, הוא תוהה האם חוקרי הכלכלה לא הפריזו בתחזיותיהם לגבי היתכנותה של בהלה ציבורית.
מלווה של מוצא אחרון בינלאומי
בהרצאה שנשא בשנת 1999 הביע סטנלי פישר, לשעבר משנה למנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית (International Monetary Fund, IMF) ונגיד בנק ישראל בשנים 2005–2013, תמיכה בהקמת סוכנות "שתתפקד כמלווה של מוצא אחרון עבור מדינות המתמודדות עם משבר פיננסי". 11 שנים לאחר מכן העלה שר האוצר הגרמני, וולפגאנג שאובל (Wolfgang Schäuble), את ההצעה להקים קרן מטבע אירופאית (European Monetary Fund, EMF) שתשמש כמלווה של מוצא אחרון עבור מדינות האיחוד האירופי, אם הן תיקלענה לקושי בגיוס כספים בזמן משבר. אכן, תהליך הגלובליזציה המואץ, הליברליזציה במסחר במטבע חוץ והשינויים העמוקים בתקשורת הנתונים הביאו לאיחודם של השווקים הפיננסים המקומיים לשוק עולמי יחיד וכתוצאה מכך לעלייה בפגיעוּת המערכת הכלכלית הבינלאומית. בשל קוצר היריעה, יתמקד הדיון בהצעה לאפשר לקרן המטבע הבינלאומית לתפקד כמלווה של מוצא אחרון עבור מדינות לפני חדלות פרעון. אין מדובר במניעת קריסתם של בנקים רב־לאומיים (Multinational Banks, MNB’s), אם כי יש לציין כי מספר חוקרים, כגוטנטאג, הרינג (Guttentag and Herring) ווולמר (Vollmer), הסבו את תשומת הלב המחקרית גם לנושא זה.
מהם הקשיים העומדים בפני קרן המטבע הבינלאומית כמלווה של מוצא אחרון בינלאומי בהשוואה למלווה של מוצא אחרון לאומי? ראשית, קרן המטבע הבינלאומית אינה בנק מרכזי אלא קרן ועל כן אין לה כל סמכות פיקוח על בנקים אחרים או תקציבי מדינות. שנית, לקרן המטבע הבינלאומית אין מונופול על הדפסת הכסף. הסיבה לכך פשוטה: אין כיום מטבע בינלאומי המשמש הילך חוקי בכל העולם. לדעת פישר, שני הקשיים פתירים. ה־IMF אינה צריכה להיות בנק מרכזי עולמי על מנת להיות מלווה של מוצא אחרון. ביכולתה לנהל את המשבר ללא סמכויות פיקוח ולגבש חבילות סיוע בשם הקהילה הבינלאומית. זאת ועוד, חוסר יכולתה של קרן המטבע הבינלאומית להדפיס כסף לא מונע ממנה לגייס כספים ממקורות רבים, פרטיים וציבוריים, ולהלוותם בריבית גבוהה למדינות נזקקות.
טיעוניו של פישר ספגו ביקורת מצד חוקרי כלכלה רבים. שוורץ (Schwartz) מזכירה במאמרה כי מועצת המנהלים של קרן המטבע הבינלאומית אינה רשות עצמאית כבנק מרכזי אלא מורכבת מ־24 נציגים מרחבי העולם. על כן, כל צעד שתבקש הקרן לבצע יצטרך לקבל את אישורה של מועצת המנהלים. יתרה מכך, אין בכוחה של ה–IMF להגיב במהרה, כנדרש ממלווה של מוצא אחרון. העמדתה של חבילת סיוע למדינה נזקקת תלויה במשא ומתן מתיש בין נציגי הקרן לממשלה ולהסכמתה לרפורמות בכלכלתה. על כן, אחת התכונות החשובות של בנק מרכזי – יכולת פעולה מהירה כדי למנוע תגובת שרשרת במערכת הפיננסית – אינה נמצאת בידי קרן המטבע הבינלאומית. קאפי (Capie) מוסיף כי ללא מונופול על הדפסת הכסף, קרן המטבע הבינלאומית אינה יכולה להיות מלווה של מוצא אחרון בינלאומי. לראייה הוא מביא את המשבר הכלכלי שפקד את מקסיקו בשנת 1995. בידי קרן המטבע הבינלאומית לא היו המשאבים הכספיים הנדרשים שמקסיקו ביקשה להעמיד לרשותה, ובסופו של דבר היא קיבלה הלוואה של 50 מיליארד דולר מהאוצר האמריקאי. ואם לא די בכך, הרי שזאקס ורדלט (Sachs and Radelet) מפנים את תשומת הלב לבעיית הסיכון המוסרי. האם מלווה של מוצא אחרון בינלאומי לא יעודד מדינות להתנהל ברשלנות פיננסית ביודען כי הן מבוטחות מפני חדלות פרעון? האם ייתכן שקרן המטבע הבינלאומית לא תיחלץ לעזרתה של כל מדינה – כפי שת'ורנטון הדגיש בהתייחסו לבנקים – ותאפשר לה לקרוס?
סיכום
אחד מתפקידיו המובהקים של בנק מרכזי הוא מלווה של מוצא אחרון. אבות הרעיון, ת'ורנטון ובג'הוט, האמינו שמלווה של מוצא אחרון מחויב לתמוך במערכת הפיננסית בכללותה ולא בבנקים מסוימים, להודיע מראש על מדיניותו בעת משבר נזילות, להלוות אך ורק לבנקים בעלי כושר פירעון בריבית העולה על ריבית השוק עבור בטוחות ראויות בערכן המקורי, ולא להציל מקריסה בנקים שמנהליהם נקטו במדיניות ספקולטיבית. לטענתם, היצמדות לחוקים אלה תצמצם למינימום את בעיית הסיכון המוסרי ותעלים את התמריץ לבנקאים ליטול סיכונים מיותרים.
הדיון בנחיצותו של מלווה של מוצא אחרון בינלאומי אינו חדש, אך נראה כי בשנים האחרונות זכה הנושא לדחיפה משמעותית בשל העלייה בפגיעוּת המערכת הכלכלית הגלובלית למשברים כלכליים. חוקרי כלכלה אחדים, כסטנלי פישר, רואים בקרן המטבע הבינלאומית מועמדת ראויה לתפקיד. אחרים מתנגדים לרעיון. חילוצה הפיננסי של יוון בשנת 2010 מדגיש את הצורך ברגולציה פיננסית על־לאומית לשם מניעת הישנות מקרים דומים. אך הקמתו של גוף בינלאומי תחייב את המדינות לאבד נתח ניכר מריבונותן הכלכלית, תסריט דמיוני לעת עתה.
אאולופוס
אאולופוס (שם מדעי: Euhelopus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת המקרונריה, אשר חי בתור הקרטיקון (בעבר סברו שחי בסוף היורה עקב תיארוך סלעים שגוי) לפני 129-113 מיליון שנה מהיום. מאובניו של הדינוזאור התגלו ב-1913 במחוז שאנדונג שבסין והוגדרו בידי החוקר קארל וימאן ב-1929. המשמעות של שמו המדעי הוא: "כפות מארש אמיתיות", זאת עקב בלבול בין השם הישן שלו, Helopus עם השם המדעי של השחפית הכספית, אשר גם נקראה באותו שם בעבר. הוא נקרא כך כיוון שמבנה הרגליים שלו הזכיר לחוקר נעלי ביצות מוזרים. דינוזאור זה היה הראשון שנחקר מהדינוזאורים של סין וגם בין הבודדים מקבוצתו שהתגלה עם גולגולת מושלמת כמעט.