cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Township (משחק)
מערכת רכבות
ניתן להקים אדמות חקלאיות רק על סמך מספר תושבי העיר, וככל שיש יותר תושבים, כך אפשר להקים יותר שטחים חקלאיים. עם זאת, יש מגבלה על מספר התושבים לעיר, וכדי להגדיל את מכסת האוכלוסייה, צריך לבנות מבני קהילה ציבוריים. אבל בניית מבני קהילה דורשים חומרי בנייה. הדרך היחידה להשיג חומרים אלו היא באמצעות שליחת רכבות. הרכבת תצא לנסיעתה רק כשהקרונות יהיו ארוזים בסחורה שהתבקשתם לשלוח. לוקח לכל רכבת בין שעתיים עד 5 שעות לספק את הסחורה, ואז תגיע רכבת נוספת לתחנת הרכבת מלאה בחומרי בנייה וכלי כרייה. ברכבת יש החל משלושה קרונות. הקושי להרחיב את שטח העיר עולה ככל שמתקדמים יותר ברמות המשחק. בהתחלה, שחקנים צריכים לתרום רק כסף כדי להרחיב את אזור העיר, אך בהמשך צריך לתרום גם אתים, גרזנים ולהבי מסור. פריטים אלו ניתן להשיג גם רק דרך הרכבת.
בשלבים המאוחרים יותר של המשחק, התמלאות המחסן של העיר היא אחת הבעיות המורכבות ביותר עבור השחקנים, כי כמעט כל הפעולות במשחק דורשות מקום אחסון במחסן. אחד הפתרונות לכך הוא שדרוג המחסן באמצעות תרומת חומרי בנייה (מסמרים, פטישים וצבע). כל חומרי השדרוג (כולל חומרים להרחבת שטח העיר וחומרי בנייה הדרושים למבני קהילה ציבוריים) תופסים שטח במחסן. ככל ששטח המחסן יותר גדול, כמות חומרי הבנייה הדרושים לשדרוג המחסן עולה. לכן, מומלץ מאוד לשדרג את המחסן אם התנאים מאפשרים זאת.
פתרון נוסף הוא למכור את המוצרים במחסן תמורת מטבעות, ובכך להפחית את העומס במחסן.
מערכת מטוסים
החל מרמה 17, נפתחת האפשרות לבנות מחדש שדה תעופה ולהשתמש במטוס כדי לצבור מטבעות ונקודות ולמלא הזמנות.
שדה התעופה דורש שהסחורה תהיה מוכנה בתוך ארגזים תוך 15 שעות. לאחר שליחת המטוס לדרכו ובתנאי שהארגזים מלאים בסחורה כמובקש, מקבלים תיבת אוצר עם שלושה פרסים אקראיים.
אם שחקנים לא ישלחו מטוס תוך 15 שעות, המטוס יצא לדרכו בלי להעניק את הפרסים. המרווח בין המטוסים הוא חמש שעות. עם זאת, אפשר להחזיר את המטוס לשדה התעופה בתמורה לתשעה דולרים במשחק.
מסוק ומערכת הזמנות
אחת הדרכים המשתלמות לצבירת מטבעות ונקודות במשחק היא שליחת הזמנות של תושבי העיר באמצעות מסוק.
כל תושב המופיע במפת העיר מבקש סחורה (יבול, מוצרים ממפעלים ועוד). לאחר השלמת הזמנה עבור תושב, הסחורה ששלחת תרד מהמלאי שבמחסן.
מכרה
החל מרמה 21, נפתחת האפשרות לשפץ את המכרה. ישנם ארבעה סוגים של עפרות: נחושת, כסף, זהב ופלטינה, ואת כל סוגי העפרות אפשר להפוך למתכת במתקני ההיתוך.
המכרה מאפשר גם לחלץ יהלומים, מטבעות וחפצים אחרים.
מערכת אוניות (נמל)
החל מרמה 29, נפתחת האפשרות לשפץ את הנמל הימי.
באמצעות האוניות, ניתן להזמין סחורה ולמצוא ואוצרות נדירים. המספר המרבי של אוניות הוא 4, וכל אוניה רשאית לשאת עד 3 ארגזי סחורה.
האוניה הראשונה מגיעה ללא עלות, השנייה עולה 5000 מטבעות, השלישית 8000 מטבעות, והרביעית 25000 מטבעות. שחקנים יכולים לשלוח את האוניות לאיים כדי לרכוש פירות, ודגים על ידי תשלום במטבעות. ישנם ארבעה איים: אי הפירות (הכולל אפרסקים, אבטיחים ושזיפים), אי הזית (הכולל ענבים, זיתים ולימונים), אי טרופי (הכולל בננות, קוקוסים ואננס), ואי הדייגים (הכולל דגים, שרימפסים, ולובסטרים).
גן חיות
החל מרמה 24, נפתחת האפשרות להקים גן חיות. אימוץ חיות חדשות מאפשר רכישת קישוטים ומבנים נוספים לפריסת גן החיות (בית קפה, חנות מזכרות ומזון מהיר).
עונות וסקינים
בנובמבר 2019, יצאה לדרך העונה הראשונה של משימות הפרופסור (Professor's Experiments). במסגרת "משימות הפרופסור", נדרשים השחקנים להשלים משימות על מנת להרוויח נקודות ובכך להרוויח פרסים. שחקנים שרכשו את כרטיס הזהב/מסלול הזהב (Golden Ticket/Gold Pass) יכלו לקבל את הפרסים הנדירים יותר, ביניהם סקינים לתחנת הרכבת, למטוס, למסוק וכו'.
החל ממרץ 2021, דמות הפרופסור הוסרה מסדרת העונות. במסגרת שינוי זה, לכל עונה יש נושא אחרת ודמות הקשורה לאותו הנושא (לדוגמה: פיראט בעונת הפיראטים). בנוסף לכך, הסקינים שניתן לקבל באמצעות רכישת כרטיס הזהב קשורים לנושא העונה (לדוגמה: ספינות גונדולה בעונת פסטיבל ונציה).
פיתוח המשחק
Township הושק ב-2011 כמשחק חברתי ב- Google+, ומאוחר יותר הוא הועבר לפייסבוק. לאחר עיצוב מחדש, הוא הושק גם בסמארטפונים והפך למשחק הנייד הראשון של המפתחת Playrix. הוא שוחרר עבור iOS ב-2012 ולאנדרואיד ב-2013. במהלך שש השנים הראשונות, המפתחים הוציאו לאור יותר משישים עדכונים.
אבי קובר
אבי קובר (נולד ב-22 בספטמבר 1950, י"א בתשרי ה'תשי"א) הוא חוקר בתחום הצבא והביטחון. הוא מתמחה בתפיסת הביטחון הישראלית ובמחשבה צבאית כללית וישראלית. עד יציאתו לגמלאות ב-2018 היה פרופסור במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן ועמית מחקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים.
קורות חיים
עם סיום לימודיו הצטרף למערכת הביטחון ושירת באגף התכנון במטה הכללי וביחידה לביטחון לאומי במשרד הביטחון. לאחר מכן התגייס לצבא קבע ושירת כעורך ספרים במערכות, בית ההוצאה לאור של צה"ל. בשנת 1992, עם שחרורו מצה"ל בדרגת רס"ן, סיים דוקטורט ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1995-1994 השלים את הפוסט-דוקטורט שלו במחלקה למדעי המדינה ותוכנית PIPES (Program on International Politics, Economics & Security), באוניברסיטת שיקגו. מאז 1996 היה חבר המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. בנוסף הרצה קובר בבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, ובמשך תקופה ממושכת לימד גם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ובמכללה לביטחון לאומי.
פרסומים
אבי קובר חיבר כמה ספרים, פרסם פרקים בספרים, ערך קובצי מאמרים מדעיים, וכתב עשרות מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
הלופ
אזור "הלוּפּ" או לחלופין אזור "הלולאה" (באנגלית: The Chicago Loop) הוא אחד מ-77 תתי-האזורים של העיר שיקגו. אזור זה מכיל את מרכז העסקים הראשי וההיסטורי של שיקגו, והוא המחוז העסקי השני בגודלו בארצות הברית לאחר המחוז העסקי של העיר ניו יורק.
גאוגרפיה
אזור זה גובל מצפון וממערב בנהר שיקגו, ממזרח בימת מישיגן ומדרום בכביש רוזוולט. הוא מכיל גורדי שחקים רבים (בעבר, עד פירוקו - בניין ביטוח הבית הנחשב גורד השחקים הראשון בעולם) בהם מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) אשר נחשב בעבר גורד השחקים הגבוה ביותר באמריקה (כיום השני לאחר מגדל החירות), וגורד השחקים הגבוה ביותר בעולם עד 1998. כמו כן מכיל אזור "הלולאה" חנויות רבות, קניונים ולמעשה כל החברות הבולטות באזור המערב התיכון מחזיקות בתחומי הלולאה את משרדיהן הראשיים.
המקור ההיסטורי להגדרה של אזור "הלולאה" מבוסס על מסילת רכבת חשמלית שהוקמה בשנת 1882 והקיפה לראשונה את אזור זה מכל צדדיו. בשנת 1897 הוחלפה הרכבת החשמלית ברכבת עילית (המכונה באנגלית: 'The 'L - קיצור של Elevated train), אשר פועלת עד היום באותו התוואי שבו פעלה הרכבת החשמלית וחולפת על גבי מערכת של גשרים הבנויים מעל לרחובות העיר.
16,388 אנשים חיו בשטח הלולאה בשנת 2000, על פי מפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 2000.
חזית פוליסריו
חזית פוליסריו (בספרדית: Frente Polisario וגם FRELISARIO, ראשי תיבות של Frente Popular de Liberación de Saguía el Haamra y Río de Oro; בתרגום מילולי לעברית: החזית העממית לשחרור סאגיה אל חמרה וריו דה אורו; בערבית: جبهة البوليساريو) היא תנועה התובעת הכרה בריבונות ועצמאות מדינית של תושבי חבל סהרה המערבית. שמה הערבי המלא של התנועה הוא: الجبهة الشعبية لتحرير الساقية الحمراء ووادي الذهب, בתעתיק לעברית: אל-ג'בהה א-שעביה לתחריר א-סאקיה אל-חמראא' וואדי א-דהב (בניב הערבי המקומי, האות "ק" נהגית "ג"; השם "ריו דה אורו" הוא תרגום מילולי לספרדית של השם הערבי "ואדי א-דהב").
חזית פוליסריו הוקמה ב-10 במאי 1973 במטרה לאלץ את ספרד לשחרר את סהרה המערבית. ב-1975, לאחר הסכמי מדריד וסיום שלטון ספרד בחבל, מרוקו ומאוריטניה השתלטו על סהרה המערבית, וחזית פוליסריו פתחה במלחמת גרילה נגדן, בתמיכת אלג'יריה. ב-27 בפברואר 1976 הכריזה הפוליסריו על עצמאות רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, אך שולטת רק על חלק מהחבל. מ-1979 מוכרת חזית פוליסריו על ידי האומות המאוחדות כנציגת תושבי סהרה המערבית, והיא גם חברה משקיפה באינטרנציונל הסוציאליסטי.
פתן ים ספירליס
פתן ים ספירליס (שם מדעי: Hydrophis spiralis) הוא מין של פתן ים ממשפחת הפתניים. נחש זה מצוי לחופי המפרץ הפרסי, מזרחה לעבר הודו ודרום-מזרח אסיה ועד לגינאה החדשה וקלדוניה החדשה וצפונה עד לסין.
מאפיינים
זהו נחש הים הארוך בעולם, עם אורך מרבי של 2.75 מטר. הנחש בעל קשקשים בוהקים בצבע צהוב-חום זית ולאורכו רצועות פסים שחורות. הבטן לבנה והזנב שחור ועבה. לנחש ראש רחב ועיניים קטנות. הוא בעל ניבים ארסיים בהם הוא משתמש כדי להרוג דגים ויצורים ימיים שהוא מוצא בין הסלעים והאלמוגים. הנחש משריץ צאצאים חיים.
הנחש מצוי בעומק רדוד של עד 10 מטר בקרבת שוניות לאורך החופים של אסיה. תפוצתו רחבה ולא נשקפת לו סכנה.
בן בן יאיר
קריירה
בן יאיר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי מודיעין ובגיל 15 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. ב-19 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד בני סכנין במסגרת גביע הטוטו. ב-27 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1–2 נגד מכבי חיפה.
בינואר הושאל להפועל רמת-גן גבעתיים עד לסיום העונה. ב-26 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בגביע המדינה נגד הפועל עפולה. בן יאיר נכנס בדקה ה-105 של המשחק במצב של 3-3 בין הקבוצות, ובדקה ה-120 הבקיע את השער החמישי עבור קבוצתו שהיה גם שער הבכורה שלו במועדון. אף על פי שירד עם הקבוצה לליגה הלאומית זכה עמה בגביע בתום העונה.
בקיץ הושאל להפועל ניר רמת השרון עד לסיום העונה. ב-4 בינואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1–2 נגד הפועל רעננה. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ובן יאיר עזב את המועדון.
בקיץ חתם לארבע שנים במכבי תל אביב והושאל מיידית למכבי פתח תקווה עד לסיום העונה. למרות שמאמן הקבוצה רן בן שמעון נתן הזדמנות לשחקנים הצעירים של המועדון, בן יאיר לא קיבל דקות משחק רבות ובינואר עזב ליריבה העירונית הפועל בה רשם ירידת ליגה שלישית ברציפות בקריירה. ב-13 בספטמבר 2015 חזר לקדנציה שנייה ברמת השרון.
ב-4 בספטמבר 2016 חזר לליגת העל כאשר חתם במ.ס. אשדוד עד לסיום העונה.
בספטמבר חתם בהפועל בני לוד.
ב-28 בדצמבר 2020 חתם עד סיום העונה בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית ב-9 בפברואר חזר להפועל בני לוד מליגה א..
איתן ורטהיימר
איתן ורטהיימר (2 באוגוסט 1951 – 4 באפריל 2022) היה תעשיין, איש עסקים ומיליארדר ישראלי.
ניהל במשך שנים את החברות "ישקר" ו"טכנולוגיית להבים" שבבעלות משפחתו, וייסד עם אביו, סטף ורטהיימר, את קבוצת IMC, שנמכרה לברקשייר האת'וויי של וורן באפט תמורת כ-6 מיליארד דולר. בכך הפכה משפחת ורטהיימר למשפחה העשירה בישראל עם הון של כ-6.2 מיליארד דולר.
ורטהיימר נודע בפעילותו הנדבנית ובאוסף בן מאות כלי הרכב שברשותו.
ראשית חייו
איתן ורטהיימר נולד כילד השני מתוך ארבעה (שני בנים ושתי בנות) וגדל בנהריה, בנם של מרים (לבית ולך) וסטף ורטהיימר שעלה מגרמניה. בגיל חמש החל לעבוד בנגרייה. כילד לקה בשיתוק ילדים ואיבד את עינו. למד בבית הספר בסמ"ת בחיפה.
פעילות עסקית
בגיל 24, לאחר סיום שירותו בצה"ל, ניסה להשתלב כעובד ייצור במפעל "ישקר" שהקים אביו, אך פרש יחד עם עוד שני עובדים לצורך הקמת יוזמה עצמאית בתחום כלי עבודה לעיבוד שבבי. לאחד מכן שהה כתשעה חודשים בארצות הברית ועבד בחברת המוליכים-למחצה אדמס. כשחזר לישראל ב-1977, קנה, שיקם ומכר מספר חברות, וכך עשה את הונו הראשוני.
בשנת 1996 רכש, יחד עם איש העסקים מוטי זיסר, כ-13% ממניות חברת אפריקה ישראל להשקעות. השנים מכרו את מניותיהם ברווח גדול תוך מספר חודשים.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 פרש ורטהיימר מניהול שוטף של החברות המשפחתיות, והיה מעורב בהן מאז כנשיא.
בשנת 2006 הוביל את מכירת קבוצת IMC לחברת ברקשייר האת'וויי, בבעלותו של וורן באפט, שרכשה 80% ממניות החברה תמורת 4 מיליארד דולר. חמש שנים לאחר מכן מימשה את האופציה לרכישת האחוזים הנותרים תמורת 2.05 מיליארד דולרים. בשנים האחרונות לחייו הוביל תהליך מכירה של חברות ונכסים שהיו בידי המשפחה ביניהם חברת "להבים", מתחמי נדל"ן ופארקי תעשייה.
הון ונכסים
נכון ל-2022, הונה של משפחת ורטהיימר נאמד ב-6.2 מיליארד דולר.
פעילות למען הקהילה
ורטהיימר הקדיש מזמנו לפעילות נדבנית, בין היתר כיועץ אסטרטגי בהתנדבות לחברות וגופים שונים.
בשנת 2000 היה שותף יחד עם שאול מופז להקמת תוכנית עתידים, שמטרתה לשלב צעירים מצטיינים מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית של ישראל במוסדות להשכלה גבוהה בישראל. והיה יו"ר הדירקטוריון של המיזם. בני הפריפריה, שעד שנת 2000 היוו כ-10% מהיקף האקדמאים של צה"ל, מהווים, נכון לשנת 2011, 40% בעקבות פעילותה של התוכנית. על פעילותו זו זכה ב-2011 לתואר דוקטור לשם כבוד של הטכניון.
ורטהיימר ייסד בשותפות עם הסוכנות היהודית את "קרן דרומה צפונה", שמטרתה לחולל שינוי בכלכלה האזורית ולהעלות את רמת החיים בגליל ובנגב. ורטהיימר שימש כיו"ר הקרן והוא התורם המרכזי לפעילותה.
נכון ל-2016, שימש ורטהיימר כיו"ר חבר הנאמנים של רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם.
בשנת 2021 הביא ורטהיימר לסגירה של המוזיאון הפתוח תפן ושל המוזיאונים הנוספים שהקים אביו, ופרק את האוספים השונים שהיו בהם.
חיים אישיים
לאיתן ורטהיימר חמישה ילדים. היה נשוי לאמנית והנדבנית אריאלה ורטהיימר (אמה, מנישואין קודמים, של המוזיקאית סיון טלמור). בתו היא השחקנית מאיה ורטהיימר, הנשואה לקונסול הכללי לשעבר של ישראל בניו-יורק ולשעבר שר התיירות אסף זמיר.
חתן נוסף שלו הוא יזם הנדל"ן עודד מרגלית, שרכש יחד איתו את מתחם השוק היווני וכיכר השעון ביפו.
ורטהיימר התגורר בראשית שנות ה-90 בכפר ורדים, ולאחר מכן בקיסריה ובתל אביב.
ב-2019 התגלה במוחו גידול ממאיר והוא נפטר ב-4 באפריל 2022.
איתמר שבירו
איתמר שבירו (נולד ב-17 ביוני 1998 בישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת עירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
שבירו נולד וגדל בקיבוץ שובל. מצד אמו, נילי, הוא נכדו של מנהיג מפ"ם לשעבר, אלעזר גרנות.
גדל במחלקות הנוער של הפועל באר שבע, בית"ר טוברוק ומכבי תל אביב. ב-22 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע, בתיקו 2-2 נגד מכבי חיפה במסגרת גביע הטוטו 2016/2017. ב-20 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–2 על בני סכנין.
בעונות 2018/2019 ו-2019/2020 הושאל לעירוני ראשון לציון מהליגה הלאומית, במדיה ערך 68 הופעות ליגה והבקיע 15 שערים.
בעונת 2020/2021 שיחק שבירו בהפועל באר שבע. ב-30 באוגוסט 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–3 על מכבי נתניה. ב-26 בנובמבר הבקיע שער בהפסד 1–4 לבאייר לברקוזן במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2020/2021. הוא ערך 24 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-2 בספטמבר 2021 הושאל שבירו לעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 להפועל תל אביב במסגרת ליגת העל לעונת 2021/2022. ב-23 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על בני סכנין במסגרת הליגה.
נבחרות ישראל
שבירו היה חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21, עמה שיחק וכבש שער בדקה ה־90 בהופעתו היחידה מול ב־8 בספטמבר 2020, במוקדמות יורו 2021 לנבחרות עד גיל 21, שהסתיים בהפסד בתוצאה 1–2.
חיים פינחס שיינברג
הרב חיים פינחס שיינברג (כ"ז באלול ה'תר"ע, 1 באוקטובר 1910 - כ"ז באדר ה'תשע"ב, 20 במרץ 2012) היה ראש ישיבת תורה אור, פוסק הלכה, רבה של קריית מטרסדורף בירושלים וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה. בסוף ימיו נודע בכינוי "זקן ראשי הישיבות".
תולדות חייו
נולד באוסטרוב שבפולין, בנם השני של יעקב יצחק ויוספה (לבית טמבק). בילדותו התגורר במיר. טרם לידתו היגר אביו לארצות הברית. בשנת ה'תרע"ט, כשהיה בן תשע, הצטרפו אליו האישה והילדים. הם התגוררו בלואר איסט סייד.
למד בישיבת רבנו יעקב יוסף עד גיל 14. בשנת ה'תרפ"ד עבר ללמוד אצל הרב משה סולובייצ'יק בישיבת רבנו יצחק אלחנן. משם עבר לבית מדרש לרבנים בראשותו של הרב יהודה לבנברג שבניו הייבן שבקונטיקט, מוסד תורני ללא לימודי חול. בגיל שש עשרה וחצי סיים ללמוד את כל הש"ס. בגיל 17 חזר ללמוד בישיבת רבנו יצחק אלחנן, אצל הרב משה סולובייצ'יק והרב שלמה פוליצ'ק. קיבל סמיכה לרבנות מהרב ברוך בר ליבוביץ, הרב משה סולובייצ'יק, הרב ד"ר דב (ברנרד) רבל ועוד.
בט"ו באדר א' ה'תרפ"ט (1929) נישא לבאשע, בהיותה בת 17, על פי הצעת אביה, הרב יעקב יוסף הרמן. הרב ברוך בר ליבוביץ, סידר חופה וקידושין. בעידוד חותנו, עברו בני הזוג להתגורר בעיירה מיר שבפולין (כיום בלארוס), על מנת ללמוד בישיבת מיר.
לאחר קרוב לחמש שנים, בשנת ה'תרצ"ה חזרה המשפחה לניו יורק, כדי לא לאבד את אזרחותם האמריקאית. לאחר חזרתו למד בישיבת היכל רבינו חיים הלוי בבוסטון אצל הרב יוסף דוב סולובייצ'יק ולאחר מכן שימש משגיח רוחני בישיבת חפץ חיים שברובע קווינס. בתפקיד זה הוא שימש במשך 25 שנה. בשנת ה'תשכ"א, הקים (בעזרתם של אחיו הרב שמואל וחתנו הרב חיים דוב אלטוסקי) בשכונת בנסונהרסט שבברוקלין את ישיבת "תורה אור" והחל לעמוד בראשה. במקביל שימש כרב של קהילת "בקש שלום אנשי אוסטרובא".
באייר ה'תשכ"ה (1965) עלה לישראל והעביר לשם את ישיבתו. תחילה שכנה הישיבה בבניין בית היתומים דיסקין בירושלים. בשנת ה'תשל"א היא עברה לבניין הנוכחי בקריית מטרסדורף.
נהג להיות עטור בתפילין במשך כל היום ולבש מעל 50 ציציות. בשבת לא דיבר דברי חול. לא אכל אלא בסעודת מצווה.
עסק רבות במשנתו של הרב אריה לייב הלר וכתב חיבורים על כל ספריו, "קצות החושן", "אבני מלואים" ו"שב שמעתתא".
בשנותיו האחרונות כונה "זקן ראשי הישיבות". נפטר ביום רביעי, כ"ז באדר ה'תשע"ב, 21 במרץ 2012, בן 101. הלווייתו התקיימה ביום פטירתו בירושלים. מסע ההלוויה נע מישיבת תורה אור שבראשה עמד, אל הר הזיתים והשתתפו בו על פי הערכת המשטרה כ-100,000 אנשים. במהלך ההלוויה מונה בנו יחידו למלא את מקומו בראשות ישיבת תורה אור.
משפחה
היה נשוי לבאשע (ה'תרע"ג - ג' בחשוון ה'תש"ע), במשך כשמונים שנה. אחות אשתו הייתה הסופרת רוחמה שיין.
לרב שיינברג בן יחיד - הרב שמחה שיינברג, שהתמנה תחתיו לראשות הישיבה; וארבע בנות - חנה, זלדה, פרומה רחל ורבקה. בתו זלדה הייתה נשואה לרב ניסן אלפרט שכיהן כר"מ במתיבתא תפארת ירושלים וכראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן (נפטרה ב-2021). בתו פרומה רחל אשתו של הרב חיים דב אלטוסקי, מחבר סדרת ספרי "חידושי בתרא" על מסכתות התלמוד, שכיהן כראש ישיבת תורה אור לבני חו"ל. נכדו הוא הרב מרדכי אלטוסקי, אשר הוציא לאור בצעירותו את ספרו של סבו "משמרת חיים". נכדו הוא הרב יעקב שיינברג מראשי ישיבת תושיה תפרח וחתנו של הרב אליעזר דינר.
סיפורו של אלוף
סיפורו של אלוף הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1979 בבימויו של פרנקו זפירלי. זה רימייק של סרט קולנוע בשם זה משנת 1931.
בסרט זה הופיע לראשונה ריקי שרודר, שהיה אז בן תשע.
ריקי שרודר זכה בפרס גלובוס הזהב - השחקן החדש של השנה, לשנת 1980.
ג'ון וויט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה אך הפסיד אותו לדסטין הופמן ששיחק בסרט קרמר נגד קרמר.
תקציר העלילה
בילי פלינט (ג'ון וויט) הוא אב יחידני המגדל את בנו טימותי ג'וזף (טי.ג'יי) (ריקי שרודר). הוא עובד כמאמן סוסים בחווה בפלורידה. עד לפני שבע שנים הוא היה אלוף אגרוף אך נטש את הספורט הזה בגלל התמכרותו לשתייה ולהימורים. אשתו, אנני (פיי דאנאוויי), עזבה אותו והותירה לו משמורת על טי ג'יי. בילי מספר לבנו כי אמו מתה וזה מעריץ אותו ופונה אליו רק בשם "אלוף".
באחת הפעמים זוכה בילי בסכום גבוה וקונה לבנו סוסת מרוץ. הסוסה משתתפת במרוץ סוסים גדול בו נתקל טי. ג'יי באנני ובחברה דולי (ג'ואן בלונדל). אנני אינה מזהה אותו כבנה אך הילד מוצא חן בעיניה והיא נענית לבקשתו להמר על סוסתו.
הסוסה כושלת ונפצעת במירוץ, טי.ג'יי רץ לקראתה ואחריו בילי. אז מבינה אנני שטי.ג'יי. הוא בנה. אנני היא אישה אמידה, עוסקת באופנה ונשואה לרופא. באישורו של בילי היא מזמינה את טי.ג'יי. להתארח ביאכטה המפוארת שלהם.
אנני שולחת את בעלה מייק (ארתור היל) לשכנע את בילי להעביר להם את טי.ג'יי לטובתו של הילד אך בילי מסרב בתוקף.
בילי מגיע למסקנה כי כדי שיוכל להמשיך ולהחזיק בילד ולתת לו עתיד טוב, עליו להרוויח סכום כסף גדול וזאת יוכל לעשות רק בזירת האגרוף.
המאמן ג'קי (ג'ק וורדן) מנסה לשכנע את בילי כי סיכוייו קלושים בגלל גילו הגבוה ושבע שנות היעדרות מהזירה אך לבסוף נכנע להפצרותיו.
בילי ניגש לתחרות בחששות כבדים אך לא מוותר גם לאחר מספר סיבובים בהם הוא נפצע, נופל ומצליח לקום. המאמן מתחנן לפניו להפסיק את התחרות אך בילי לא מוותר. לבסוף הוא מנצח בנוק אאוט לקול צהלת הקהל ובתוכו אנני וטי.ג'יי.
בילי מובל לחדר מנוחה, מושכב על מיטה ולאחר זמן קצר הוא מת כשטי.ג'יי. מתייפח ליד גופתו וצועק:"אלוף", "אלוף" ולבסוף נופל בזרועותיה של אמו אנני.
קרב קרץ'
קרב קרץ' התחיל בדצמבר 1941 ונמשך עד מאי 1942. בתחילת הקרב הצליחו כוחות הצבא האדום לבצע נחיתה מוצלחת באזור המזרחי של חצי האי קרים ולהתבסס באזור. אך בהמשך הם הובסו על ידי הגרמנים, והכוחות פונו תוך השארת שבויים רבים וציוד צבאי רב. כתוצאה מהכישלון הסובייטי, הארמייה ה-11 של הוורמאכט יכלה להתרכז בהמשך מצור סבסטופול.
רקע
לאחר פריצת הוורמאכט לחצי האי קרים במהלך ספטמבר 1941 רוכזו כוחות ארמיית החוף הסובייטית במרחב סבסטופול, והארמייה ה-51 לא הצליחה להגן על אזור קרץ' ומשום כך ב-15 בנובמבר פונתה לאזור טאמאן. אריך פון מנשטיין ריכז את רוב כוחותיו לצורך מצור סבסטופול, ומשום כך נותרה בחלק המזרחי של חצי האי רק הדיוויזיה ה-46 הגרמנית וכמה בריגדות של הצבא הרומני. כאשר הדבר נודע לסטבקה הוחלט לנצל את המצב ולבצע נחיתת כוחות באזור, תוך ניצול יחידות של חזית טרנסקווקז וצי הים השחור.
תוכנית הנחיתה
ב-7 בדצמבר 1941 נתנה הסטבקה הנחיה לפיקוד חזית טרנסקווקז ולראש המטה של החזית פיודור טולבוחין להכין את תוכנית המבצע. התוכנית שעובדה כללה נחיתת כוחות הארמיות ה-44 וה-51 באזור קרץ' ופאודוסיה, כיתור כוחות האויב ומתקפה מערבה לכיוון סבסטופול הנצורה. בהמשך היה מתוכנן לגרום לנסיגה כוללת של הגרמים מחצי האי קרים. התוכנית כללה ביצוע נחיתה מהים בחזית רחבה שאורכה 250 ק"מ.
השלב הראשון - הנחיתה הסובייטית
הכוחות הנוחתים כללו 82,500 חיילים, 43 טנקים, 198 תותחים וציוד נוסף. היחידות היו תחת פיקוד של הארמייה ה-44 והארמייה ה-51. בהעברת הכוחות השתתפו 170 אוניות מסע, 78 אוניות קרב מצי הים השחור ושייטת הים האזוב. לצורך מתן חיפוי אווירי הוקצו 500 מטוסים של חזית טרנסקווקז וכ-200 מטוסי הצי.
הנחיתה החלה ב-26 בדצמבר במרחב קרץ', וב-29 בדצמבר החלה נחיתה בפאודוסיה, תוך זמן קצר הצבא האדום השתלט על הנמל והיה יכול לנצל אותו לנחיתת הכוחות. מספר ימים לאחר תחילת הנחיתה קפאו מי המיצר, ורוב הארמייה ה-51 עברה לחצי האי קרים על הקרח.
הגרמנים לא הצליחו לעמוד כנגד המתקפה, ומפקד הקורפוס ה-42 הנס פון שפונק נתן פקודת נסיגה. אריך פון מנשטיין ביטל את הפקודה ודרש לעמוד במתקפה, אך כבר לא היה ניתן לחזור לעמדות שננטשו. היחידות הגרמניות נסוגו תוך הימנעות מכיתור, אך השאירו את רוב הציוד הכבד מאחוריהם. הנס פון שפונק שפעל בניגוד לפקודה הועמד לדין ונשפט למעצר.
השלב השני - קרבות במעבר הררי
ב-2 בינואר 1942 הצבא האדום השלים את התבססותו בחצי האי קרץ', והסטבקה דרשה מדמיטרי קוזלוב להתחיל מייד במתקפה מערבה במטרה לעזור לסבסטופול הנצורה, קוזלוב מצידו טען שאין לו מספיק כוח אש למתקפה של ממש. בזכרונותיו כתב אריך פון מנשטיין שבמידה והסובייטים היו מתחילים במתקפה, לצבאו היה קושי גדול להתמודד איתה.
במהלך התארגנות הצבא האדום למתקפה, ב-15 בינואר הגרמנים החלו במתקפה משלהם בתפר בין הארמיות הסובייטיות. למרות עדיפות סובייטית ברורה בהיקף החיילים והשריון, הגרמנים הצליחו לפרוץ את קו ההגנה, וב-18 בינואר נכנסו לפאודוסיה. איבוד הנמל הקשה על יכולת הסובייטים לספק ציוד ותחמושת לקרים. ב-29 בינואר הוחלט על הקמת חזית קרים ובראשו הועמד דמיטרי קוזלוב. לחזית החדשה נוספה ארמייה נוספת והועבר כוח שריון משמעותי. במטרה לשפר את הקשר בין הסטבקה לבין מפקדת החזית לחצי האי קרים נשלח נציג סטבקה מיוחד - קומיסר בדרגה הראשונה לב מכליס. למכליס לא הייתה הכשרה צבאית, אך הוא התערב בהחלטות מבצעיות ולמפקדת החזית לא היה יכולת להתנגד להצעותיו.
ב-27 בפברואר חזית קרים החלה במתקפה חדשה נגד כוחות הציר. למרות עדיפות בכוח שריון המתקפה לא התפתחה כפי הצפוי ורק נגד הדיוויזיה ה-18 הרומנית הייתה התקדמות של ממש. אריך פון מנשטיין ניצל את כל העתודות שלו והקרבות נמשכו עד ל-4 במרץ. לאחר הפסקה קצרה ב-13 במרץ חודשה המתקפה הסובייטית. למרות המאמץ הצבא האדום לא הצליח להגיע להתקדמות של ממש. גם מתקפתה של ארמיית החוף מכיוון סבסטופול הנצורה לא צלחה.
השלב השלישי -מתקפה גרמנית
בהתאם לפקודת הפיקוד העליון של הוורמאכט מ-5 באפריל 1942, על הארמייה ה-11 של הוורמאכט הוטלה המשימה לסיים את כיבוש חצי האי קרים. בהתאם לזכרונותיו של אריך פון מנשטיין הגיעה לידיו מידע מודיעיני לפיו רוב הכוח של הצבא האדום מרוכז בחלק הצפוני של החזית, ובחלק הדרומי לאורך חוף הים השחור נמצאים כוחות מדולדלים, בהתאם לכך סוכם על מתקפה שתתרכז באזור זה.
המתקפה תוכננה להתבצע על ידי הקורפוס ה-30 והקורפוס ה-42 של וורמאכט בסיוע הקורפוס ה-7 הרומני. לצורך חיפוי אווירי הועבר הקורפוס ה-8 של לופטוואפה לחצי באי קרים, כמו כן הועברה לאזור דיוויזיית שריון של ורמאכט.
ב-8 במאי לאחר הפגזת תותחים החלה מתקפה של הקורפוס ה-30 על קווי ההגנה של הארמייה ה-44 הסובייטית. לקראת הערב נפרץ קו ההגנה באורך של כ-5 ק"מ. במקביל, הגרמנים הנחיתו כוחות בעורף הארמייה ה-44.
ב-9 במאי טנקים גרמנים הצליחו לפרוץ בתפר בין הארמייה ה-47 לבין הארמייה ה-51 ופנו צפונה מהתפר. ב-10 במאי יוסיף סטלין נתן רשות לדמיטרי קוזלוב להסיג את כוחותיו מזרחה לעמדות אחוריות, אך הארמייה ה-51 כבר לא יכלה לבצע את הפקודה.
ב-10 במאי היחידות של הקורפוס ה-30 הגיעו לעמדות של הצבא האדום. ב-12 במאי בוצעה נחיתה אווירית של כוחות בעורף הארמייה ה-44, וב-13 במאי נפרץ קו ההגנה.
ב-14 במאי נתן סמיון בודיוני פקודה על פינוי הכוחות לחצי האי טאמאן, המהלך בוצע במשך מספר ימים והושלם ב-20 במאי.
השלכות הקרב
למרות העדיפות המספרית, כוחות הצבא האדום במרחב קרץ' ספגו כישלון צורב. המצב בחלק הדרומי של חזית הלחימה החמיר, והגרמנים יכלו לאיים בפריצת כוחותיהם דרך טאמאן לצפון הקווקז. זמן קצר לאחר הקרב הסתיים המצור על סבסטופול והעיר נכבשה, ובכך הארמייה ה-11 הגרמנית השתחררה לביצוע משימות אחרות, אמנם בגלל האבדות הקשות היה צורך להסיגה להתארגנות מחדש והיא לא יכלה להשתתף בקרב סטלינגרד.
על הצלחתו בקרבות קודם מפקד הארמייה ה-11 אריך פון מנשטיין לדרגת גנרל-פלדמרשל.
אבדות הצבא האדום היו קשות. במהלך הנחיתה הראשונה נפגעו כ-40 אלף חיילים, בקרבות השלב השני נפגעו כ-70 אלף חיילים, ובמהלך המתקפה הגרמנית נפגעו כ-162 אלף חיילים ו-140 אלף חיילים פונו לטאמאן. בעקבות פינוי קרים, הוחלט על ביטול חזית קרים, ביטול "מפקדת צפון קווקז" והקמת חזית צפון הקווקז בפיקוד סמיון בודיוני. הסטבקה הסיקה מספר מסקנות אישיות לגבי מפקדים בכירים סובייטים שהיו בראש הכוחות:
גרדיאנט הידרולוגי
גרדיאנט הידרולוגי הוא הגְּרַדִיאֶנְט של מי תהום בתת-הקרקע כאשר מודדים בין שתי נקודות ייחוס. H1-H2\L- כאשר H הוא הגובה בין מפלס מי תהום עד למפלס 0 אנרגיה הידראולית, ו-L הוא המרחק בין H1 ל-H2. לפי הגרדיאנט, כוח הכבידה וחדירות הסלע ניתן לחשב את מהירות הזרימה.
יוסי אמויאל
יוסי אמויאל (נולד ב-1956) הוא שחקן ומאמן כדורסל כיסאות גלגלים לשעבר.
בהמשך היה שחקן ומאמן בנבחרת הכדורסל של איל"ן בלוד. תחת אימונו זכתה הנבחרת מספר שנים ברציפות באליפות ישראל לכדורסל בכיסאות גלגלים.
אמויאל מתגורר ברמלה.
אולגה גרושין
אולגה גרושין (ברוסית: Ольга Грушина; באנגלית: Olga Grushin; נולדה ב-1971) היא סופרת רוסיה-אמריקאית.
קורות חייה
גרושין נולדה במוסקבה וגדלה עד גיל 10 בפראג, צ'כוסלובקיה. אביה, בוריס גרושין, היה סוציולוג סובייטי בולט. היא למדה עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה ותולדות האומנות במוזיאון פושקין. וב-1989 קיבלה מלגת לימודים לאוניברסיטת אמורי בג'ורג'יה, ארצות הברית, אותה סיימה בהצטיינות ב-1993. היא התאזרחה בארצות הברית בשנת 2002, אבל שמרה גם על אזרחותה הרוסית. גרושין עבדה כמתרגמת סימולטנית עבור נשיא ארצות-הברית לשעבר ג'ימי קרטר, כמלצרית בבר ג'אז, כמתרגמת בבנק העולמי, כאנליסטית מחקר במשרד עורכי דין, וכעורכת במכון מחקר הקשור לאוניברסיטת הרווארד.
את ספריה היא כותבת באנגלית.
לידיה זבצקי
לידיה זבצקי (1937 – 8 בנובמבר 2001) הייתה אמנית קרמיקה ישראלית, ילידת פולין, אשר שימשה כראש החוג לעיצוב קרמי בבצלאל.
על יצירתה זכתה בפרס ירושלים לאמנות.
ביוגרפיה
פליציה (לידיה) שינדלר נולדה בשנת 1937 בדרוהוביץ' שבפולין (כיום באוקראינה). בהיותה בת שנתיים הוגלה אביה לסיביר ועקבותיו אבדו לאחר שגויס לצבא האדום. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות שהתה שינדלר עם אמה בגטו של דרוהוביץ'. עם חיסול הגטו הסתתרה המשפחה כשנתיים במרתף של בית כפרי. לקראת סופה של המלחמה הועברה המשפחה על ידי הצבא האדום לורוצלב שבשלזיה התחתית. במקום זה נישאה אמה של שינדלר לאברהם גרובר (בומק), ובשנת 1946 נולד עודד, אחיה החורג של שינדלר.
בשנת 1958 בני המשפחה עלו לישראל, אולם שינדלר, שהייתה בעיצומם של לימודי משפטים באוניברסיטת וורצלב, נותרה בפולין. בשנת 1961 עלתה לישראל. בישראל התפרנסה בעבודות כגון שטיפת רצפות. תנאי המחיה הקשים עוררו בה את הרצון להגר בחזרה לפולין. בשגרירות פולין פגשה את פיוטר זבצקי, עולה חדש מפולין, שביקש אף הוא להגר בחזרה לפולין, והוא היה לבעלה.
National Review
National Review (תעתיק: נשיונל ריוויו, מילולית: סקירה לאומית) הוא מגזין שמרני-אמריקאי, המתמקד בחדשות ובמאמרי פרשנות בנושאים פוליטיים, חברתיים ותרבותיים. המגזין נוסד על ידי הסופר ויליאם פרנק באקלי בשנת 1955. עורך המגזין הראשי הוא ריץ' לורי, ועורך המגזין הוא ראמש פונורו.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנת 1962 ביקשה זבצקי ללמוד פיסול בבצלאל, אולם כיוון שלא הייתה קיימת מחלקה כזו בבית הספר, היא נרשמה ללמוד במחלקה לקדרות. לפרנסתה עבדה בניקוי המחלקה ושימשה כרפאית של כלים במסגרת חפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל נגילה שבבית קמה ובתל ערד.
National Review
מאז הקמתו, מילא המגזין תפקיד משמעותי בהתפתחות השמרנות בארצות הברית, סייע בהגדרת גבולותיו, וביסס את עצמו כקול מוביל בימין האמריקאי.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודיה, בשנת 1965, הצטרפה לצוות ההוראה של המחלקה. בתקופה זו הלכה והתעצבה התגבשה ההשפעה הכנענית על הפיסול הקרמי הארצישראלי. אמנים כגון גדולה עוגן, ששימשה כראש המחלקה, והדוויג גרוסמן, שהיוותה מקור השפעה על אמנים רבים, נטו לצורות ארכאיות בהשפעת האמנות העתיקה של המזרח הקרוב. עבודתה של זבצקי בתקופה זו כללה מוטיבים ארכאיים כגון פסלי חיות. לצד דימויים אלו יצרה גם פסלים פיגורטיביים קרמיים, בהם מודגשת הגיאמטריות של הדמויות.
National Review
רקע
לפני הקמת נשיונל ריוויו ב-1955, הימין האמריקני היה אוסף לא מאורגן ברובו של אנשים שחלקו פילוסופיות שזורות זו בזו, אך היו להם מעט הזדמנויות לקול ציבורי מאוחד. הם רצו לדחוק לשוליים את הדעות האנטי-מלחמתיות, הלא-התערבותיות, של הימין הישן.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנת 1966 נולדה ענת, בתה של זבצקי, ובשנת 1977 נולד בנה יואב.
National Review
רקע
ב-1953 פרסם ראסל קירק את "המוח השמרני", בו התחקה אחר קשר דם אינטלקטואלי מאדמונד ברק ועד לימין הישן של תחילת שנות ה-50. הספר ערער את התפיסה בקרב אינטלקטואלים כי לא קיימת מסורת שמרנית קוהרנטית בארצות הברית.
ויליאם פרנק באקלי ג'וניור הושפע מאוד מהמושגים של קירק. לבקלי היה כסף; אביו התעשר משדות נפט במקסיקו. הוא ניסה בתחילה לרכוש את המגזין הימני אירועים אנושיים, אך נדחה. לאחר מכן פגש את ווילי שלאם, העורך המנוסה של הפרימן; הם יקדישו את השנתיים הבאות בגיוס שלוש מאות אלף דולר כדי להקים מגזין שבועי משלהם, שנקרא במקור National Weekly (נשיונל שבועי).
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנת 1981 ראה אור ספרה "רקו: טכניקות ותהליכי עבודה" בהוצאת בצלאל. בשנת 1987 מונתה לראש המחלקה בבצלאל.
National Review
רקע
ב-19 בנובמבר 1955, המגזין של באקלי החל להתגבש. באקלי הרכיב קבוצה אקלקטית של סופרים: מסורתיים, אינטלקטואלים קתולים, ליברטריאנים וקומוניסטים לשעבר.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנת 1990 זכתה זבצקי בפרס ירושלים לציור ופיסול. הייתה זו הפעם הראשונה שבה חולק פרס זה לאמן על פיסול קרמי. הפרס ניתן לזבצקי "על גילוי יכולת טכנית רבה המבטאת את יחסה העמוק לאמנות העתיקה של הקדרות לאורך דרכה האמנותית". בשנת 1992 זכתה זבצקי בפרס נוסף - מענק סנדברג מטעם מוזיאון ישראל. בעזרת המענק החלה זבצקי לערוך מחקר אודות גלזורות מתקופת שושלת טאנג בסין. זבצקי יצרה במחקרה ציפויים קרמיים ייחודיים, המבוססים על עבודותיהם של אמני הקרמיקה הסינים. אמנים אלו השתמשו בציפויים המכילים עופרת, המעניקה לכלים צבעוניות עזה.
National Review
רקע
כעורכים וכתורמים, באקלי חיפש אינטלקטואלים שהיו קומוניסטים לשעבר או שעבדו פעם בשמאל הקיצוני, כולל ויטקר צ'יימברס, ויליאם שלאם, ג'ון דוס פסוס, פרנק מאייר וג'יימס ברנהאם.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בעזרת הציפויים החלה זבצקי ליצור סדרה של כדים גדולי ממדים, בעלי צבעוניות עזה, אותם יצרה בסטודיו שלה בירושלים ובשנת 1994 גם בעת שהותה במרכז האירופי לקרמיקה שהרטוגנבוש, הולנד. בעבודה "כד טאנג" (1993), לדוגמה, יצרה כלי בגובה מטר ובראשו אלמנט בעלי מראה גבישי. הזיגוג של הכד חיקה את הזיגוג הצהוב של הכלים הסינים. גודלם של הכדים, שאחדים מהם הגיעו לגובה 160 ס"מ, הדגיש את הפן האסתטי של הקרמיקה וכנמעט רוקן מתוכן את השימושיות של הצורה. הפיסוליות של העבודות הודגשה גם בעזרת פסים העשויים פח-עופרת.
National Review
עידן גולדווטר
ה-National Review תמך בבארי גולדווטר בתחילת שנות ה-60. באקלי ואחרים המעורבים במגזין לקחו תפקיד מרכזי בתנועת "דראפט גולדווטר" ב-1960 ובקמפיין הנשיאותי שלו בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1964.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
לחלק מן הכדים זבצקי העניקה מראה "ארכאי". ביצירות שכונו "כד רקו" (1993), לדוגמה, השתמשה זבצקי בעיטור מסורתי כגון שריפת רקו, כשהיא מעניקה לכדים טקסטורות ומראה מונוכרומטי. כדים אחרים, כגון "כד מומינטרול" (1993) או "כד הרעל מס' 2" (1994), מכילים מוטיבים צמחיים המעניקים לכד מראה של פרי אקזוטי עצום לחלק מן הכדים נוספה מעין כותרת אשר עוצבה במוטיבים צמחיים-מופשטים והעניקה לכדים מראה של דימוי פנטסטי או אקזוטי.
National Review
עידן גולדווטר
באקלי ומאיר קידמו את הרעיון של הרחבת גבולות השמרנות, לפיו אסכולות שונות של שמרנים, כולל ליברטריאנים, יפעלו יחד כדי להילחם ביריביהם המשותפים.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנת 1993 הציגה זביצקי כדים מן הסדרה בתערוכה במחלקה לעיצוב במוזיאון ישראל. עבודות אלו זכו לתהודה רבה ביחס למעמדו של מדיום הפיסול הקרמי בישראל. סמדר שפי הגדירה את העבודות בביקורת בעיתון "הארץ" כאחדות "מהעבודות המרשימות שנעשו בארץ בשנה האחרונה" איזקה גאון, אוצר התצוגה, ציין את היחס שבין החלקים השונים של כל יצירה כ"מבנים מתפוררים שיד דואגת קשרה אותם" ובייחוד את היחס שבין גוף הכד לחלקו העליון. בנוסף, זכו העבודות להצלחה כלכלית ונמכרו לאוספים שונים ביניהם אוסף מלון היאט בירושלים, אוסף עיריית ירושלים ועוד. בשנת 1994 הציגה זבצקי את סדרת הכדים בתערוכה בקגלבנן גלרי בסטוקהולם ובשנת 1995 בקמרס גלרי בבורגהולם, שוודיה.
National Review
עידן גולדווטר
באקלי ועורכיו השתמשו במגזין שלו כדי להגדיר את גבולות השמרנות - וכן להדיר אנשים או רעיונות או קבוצות שלדעתם לא היו ראויים לתואר שמרני. הם תקפו את אגודת ג'ון ברץ', ג'ורג' וולאס ואנטישמים.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנת 1998 הציגה זביצקי בתערוכה קבוצתית מיצב גדול ממדים בשם "רטוב/שרוף" שבמרכזו כורסה העשויה מ-50 חבילות של חימר הארוז עדיין בשקית המקורית שלו. עבודה זו ביקשה לבחון את אופן היווצרותו של דימוי מודרני וארכאי גם יחד, המכיל בתוכו את "פרדוקס הפירוק וההפרדה". סביב הכיסא פוזרו חלקי פיסול ופרגמנטים המושפעים מאמנות עתיקה. באותה שנה נחנך גם הפסל הסביבתי "אואזיס" שיצר ישראל הדני בסמוך לכניסה הצפונית לבאר שבע ובפרויקט השתתפה זבצקי כשיצרה עבודות קרמיקה רבות שעטפו והשתלבו במגדלי שהוצבו במסגרת הפרויקט.
National Review
עידן גולדווטר
בשנת 1957, התפרסם בנשיונל ריוויו מאמר מערכת לטובת מנהיגות לבנה במדינות הדרום, בטענה ש"השאלה המרכזית שעולה... היא האם הקהילה הלבנה בדרום זכאית לנקוט באמצעים הדרושים כדי לנצח, פוליטית ותרבותית, באזורים שבהם הוא לא שולט מבחינה מספרית? התשובה המפוכחת היא כן – הקהילה הלבנה זכאית כל כך, כי לעת עתה זהו הגזע המתקדם." בשנות השבעים של המאה ה-20 , הנשיונל ריוויו תמך בחברה עיוורת צבעים ובסוף אף הביע תמיכה בהעדפה המתקנת.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנת 2000 יצרה את פסל הקרמיקה "אפרים... אפרים!", שהוצג בביאנלה הראשונה לקרמיקה במוזיאון ארץ ישראל (אז מוזיאון "הארץ"). הפסל מבוסס על דמותו של חמור ממשי, שזבצקי טיפלה בו בחצר ביתה בירושלים. לאחר התערוכה, תרמה זבצקי את היצירה למוזיאון.
National Review
עידן גולדווטר
בסוף שנות ה-60, המגזין גינה את תומך ההפרדה הגזעית ג'ורג' וואלאס, שהתמודד בפריימריז הדמוקרטיים ב-1964 וב-1972 והתמודד עצמאית לנשיאות ב-1968. במהלך שנות ה-50, באקלי פעל להסרת האנטישמיות מהתנועה השמרנית ואסר על בעלי דעות אלו לעבוד עבור National Review. ב-1962 גינה באקלי את אגודת ג'ון בירץ' כ"רחוקים מהשכל הישר" ודחק במפלגה הרפובליקנית להרחיק את עצמה מהשפעתו של וולץ'.
תמיכה ברייגן
לאחר שגולדווטר הובס על ידי לינדון ג'ונסון ב-1964, באקלי ונשיונל ריוויו המשיכו לדגול ברעיון של תנועה שמרנית, שהתגלמה יותר ויותר ברונלד רייגן, שהפך לדמות פוליטית בולטת במהלך הקמפיין של גולדווטר. הנשיונל ריוויו תמך בו כשאתגר את הנשיא ג'רלד פורד בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית ב-1976 ובקמפיין המוצלח שלו ב-1980.
לידיה זבצקי
ביוגרפיה
בשנה זו חלתה זבצקי בסרטן והפסיקה ליצור. היא נפטרה בשנת 2001. הייתה אם לשניים.
National Review
תמיכה ברייגן
במהלך שנות ה-80, הנשיונל ריוויו קרא לקיצוצי מיסים, כלכלת צד-היצע, יוזמת ההגנה האסטרטגית ותמיכה במדיניות החוץ של הנשיא רונלד רייגן נגד ברית המועצות.
שנות התשעים
המגזין מתח ביקורת על מדינת הרווחה ותמך בהצעות הרפורמה במערכת הרווחה של ארצות הברית שהועלו בשנות ה-90. המגזין מתח ביקורת קבועה על הנשיא ביל קלינטון. מאמר מערכת ארוך משנת 1996 קרא לתנועה לקראת לגליזציה של סמים.
עידן טראמפ
ב-2015, פרסם המגזין מאמר מערכת בתחת הכותרת "Against Trump" (נגד טראמפ), שכינה אותו "אופורטוניסט פוליטי לא מעוגן מבחינה פילוסופית" והכריז על התנגדותו הנחרצת לדונלד טראמפ ולאפשרות שיבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות. מאז בחירתו של טראמפ לנשיאות, מערכת הנשיונל ריוויו המשיכה למתוח עליו ביקורת.
עם זאת, בעקבות ניצחונו של טראמפ בבחירות ב-2016, כמה כותבים של נשיונל ריוויו נקטו עמדות מגוונות יותר לגבי טראמפ. הנסון, למשל, תומך בו, בעוד שהעורך ראמש פונורו והכותב ג'ונה גולדברג נשארו ביקורתיים כלפי טראמפ.
National Review Online
גרסת אינטרנט פופולרית של המגזין, National Review Online ("NRO"), כוללת גרסה דיגיטלית של המגזין, עם מאמרים המתעדכנים מדי יום על ידי כותבי המגזין, ובלוגים המזוהים עמו.
National Review Institute
ה-National Review Institute, המכון הלאומי לביקורת, פועל בקידום מדיניות ומסייע בהקמת תומכים חדשים בתנועה השמרנית. המכון הלאומי לביקורת נוסד על ידי ויליאם פרנק באקלי ב-1991 כדי לעסוק בפיתוח מדיניות, חינוך ציבורי והסברה שיקדמו את העקרונות השמרניים שבהם דגל.
מאזן כספים
כמו ברוב מגזיני הדעות הפוליטיות בארצות הברית, נשיונל ריוויו מקבל מספר מועט של פרסומות. המגזין ממומן מדמי מנוי, תרומות וגיוסי תרומות.
באקלי אמר ב-2005 כי המגזין הפסיד כ-25 מיליון דולר במשך 50 שנותיו.
עורכים וכותבים
העורך הראשי של המגזין הוא ריץ' לורי. רבים מהפרשנים של המגזין קשורים למכוני מחקר כמו The Heritage Foundation ו-American Enterprise Institute. כותבים אורחים בולטים כללו את ניוט גינגריץ', מיט רומני, פיטר טיל וטד קרוז.
קיה נירו
קיה נירו (באנגלית: Kia Niro) היא קרוסאובר היברידית בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2016. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שיקגו בשנת 2016 והגיעה לישראל באותה שנה.
קונספט
בשנת 2013 הוצגה בתערוכת הרכב בפרנקפורט הקיה נירו קונספט הדגם המקדים לגרסת הייצור. היא הוצגה כדגם ספורטיבי הכולל שלוש דלתות אשר שנפתחות לכיוון הגג, ומנוע בנפח 1.6 ליטרים שסיפק כ-160 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים דו-מצמדית עם שבעה הילוכים ומערכת מיקרו היברידית עם 45 כוחות סוס.
דור ראשון (שם קוד DE)
הדור הראשון יוצר בין השנים 2016 ל-2021. הדור הראשון כלל מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-105 כ"ס ב-5,700 סל"ד עם מנוע חשמלי המספק כ-43 כוחות סוס בין 1,798 ל-2,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שישה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 11.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 164 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 1.56 קוט"ש. צריכת הדלק המשולבת עומד על 21.2 ק"מ לליטר (בתקן EPA האמריקאי) או 26.3 ק"מ לליטר (בתקן האירופאי).
הגרסה האירופאית הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2016, זו שונה רק במתלים ובפנסים לפי התקן האירופאי.
אורך הדור הראשון היה בין 4,355 מ"מ ל-4,375 מ"מ, רוחב הדור הראשון היה 1,805 מ"מ, גובה הדור הראשון היה בין 1,545 מ"מ ל-1,570 מ"מ, משקל הדור הראשון עמד בין 1,414 ק"ג ל-1,812 ק"ג, בסיס הגלגלים בדור הראשון עמד על 2,700 מ"מ.
גרסה היברידית פלאג-אין
בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2017 חשפה קיה את הגרסה הנטענת של הנירו. היא כוללת את אותה מערכת הנעה היברידית אך המנוע החשמלי מספק 60 כ"ס במקום 43 כ"ס. התאוצה מ-0 ל-100 אורכת 10.8 והמהירות המרבית עומדת על 171 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 8.9 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 55 ק"מ.
גרסה חשמלית
במאי 2018 חשפה קיה את הגרסה החשמלית לנירו, והגיעה לישראל באוגוסט 2021. מערכת ההנעה כוללת מנוע חשמלי המספק כ-204 כ"ס ומומנט מרבי של 4.26 קג"מ, נתון תאוצה של 7.8 שניות. את הנירו שיווקה קיה בשתי גרסאות: סוללה בקיבולת 64 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה של 380 ק"מ (בתקן הקוריאני) וסוללה בקיבולת 39.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה של 240 ק"מ (בתקן הקוריאני).
לאחר מכן בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2018 הציגה קיה את הגרסה האירופאית. זו כוללת גם שתי מערכות הנעה אך טווח הנסיעה שונה מכיוון שתקן WLTP האירופאי מקל יותר בטווח הנסיעה. הסוללה בקיבולת 64 קוט"ש מאפשרת טווח מרבי של 453 ק"מ ובקיבולת 39.2 קוט"ש המנוע מספק 136 כ"ס במקום 204 כ"ס וטווח נסיעה מרבי של 288 ק"מ.
מתיחת פנים שנת 2019
בשנת 2019 עברה הנירו מתיחת פנים שכללה עיצוב חיצוני ופנימי חדש. המנוע בנזין והמנוע החשמלי נשארו ללא שינוי. הנירו החדשה הגיעה לישראל בשנת 2019.
דור שני (שם קוד SG2)
הדור השני של הקיה נירו הוצג ב-25 בנובמבר 2021 בתערוכת הרכב של סיאול. הדור החדש מבוסס על מכונית הקונספט שהציגה קיה ב-2019, וכולל בין היתר חזות המכונה "Tiger Face". בנוסף, לקורה C צבע שונה ובולט, וכן יחידות תאורה אחוריות בצורת בומרנג. כמו כן גם סביבת הנהג עודכנה עם הגה מחודש, בורר הילוכים בצורת חוגה וסידור המסכים. הדור החדש מבוסס על הקיה EV6 והיונדאי איוניק 5.
בתחום ההנעה משווקת קיה את הדור השני עם שלושה יחידות הנעה:
חוף בורשקרווינק
חוף בורשקרווינק (באנגלית: The Borchgrevink Coast) הוא קטע החוף של ארץ ויקטוריה שבין כף אדייר לכף וושינגטון, אנטארקטיקה.
תוואי נוף
פסגת אגייט היא פסגת הר באזור הנמצא דרומית-מזרחית לאינטנשן נונאטאקס, בשוליים הדרום-מערביים של Evans Névé, הקרוי על שם אדגר אוונס, בפנים חוף בורכגרווינק. הוועדה הניו זילנדית מתן שמות באנטארקטיקה נתנה שם זה לפסגה משום שאכטיס ואבנים אחרות יקרות למחצה נמצאו כאן על ידי קבוצת הדרום של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד לאנטארקטיקה, 1967-1966.
מקור השם
שמו של החוף ניתן לו בהמלצת ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד, בשנת 1961.
החוף נקרא על שם קאשטן בורשקרווינק, חבר המשלחת של הנריק יוהאן בול לאזור זה, בשנים 1895-1894, ומנהיג משלחת צלב הדרום 1900-1898, הראשונה שחרפה על היבשת, בכף אדייר.
אמנדה פאלמר
אמנדה מק'קינון גיימן פאלמר (באנגלית: Amanda MacKinnon Gaiman Palmer, נולדה ב-30 באפריל 1976) היא זמרת רוק אלטרנטיבי ואמנית קברט אמריקנית שהתפרסמה כחלק מהצמד "הדרזדן דולס" ובקריירת סולו. פאלמר ידועה בדעותיה הפמיניסטיות, בפרובוקציות שלה ובשיריה הבוטים.
ביוגרפיה
פאלמר נולדה בניו יורק וגדלה בלקסינגטון, מסצ'וסטס.
בבלוג שלה היא סיפרה שבגיל 17 עברה הפלה ושבגיל 20 נאנסה. כשעשתה את אתגר דלי הקרח, סיפרה כי אחיה החורג מת ממחלת ה-ALS כשהייתה בת 21.
קריירה
בשנת 2000, לאחר תקופה בה עבדה כאמנית רחוב (בין השאר כפסל חי), הצטרפה לבריאן ויגיליון ויחד הופיעו בתור הצמד "הדרזדן דולס" (מילולית: הבובות מדרזדן).
בשנת 2007 יצאה פאלמר בקריירת סולו, כשבמקביל הופיעה יחד עם ג'ייסון וובלי כחלק מהצמד המוזיקלי אוולין אוולין (הצמד הופיע כתאומות סיאמיות המחוברות בפלג הגוף התחתון).
באוקטובר 2013 הגיעה פאלמר לישראל להופעה במועדון הבארבי, וכן סיפקה הופעת חינם בפאב ה"בר-קיימא" התל אביבי.
סגנון אמנותי
פאלמר היא זמרת-יוצרת. היא שרה בקול נמוך ומנגנת על קלידים, פסנתר ויוקללי.
הופעותיה ושיריה של פאלמר ידועים בהיותם שנויים במחלוקת ובשימוש בשפה גסה וקללות, בין השאר דבק בה הכינוי "אמנדה פאקינג פאלמר". לאחר שהעיתון דיילי מייל פרסם כתבה שהתמקדה בחשיפת אחד משדיה בטעות בהופעה בפסטיבל גלסטונברי, ביצעה פאלמר שיר מחאה כנגד העיתון, כשבמהלכו התפשטה כליל. השיר כולל טענות כי הסיקור העיתונאי הוא שובינסטי, וכי גבר שיחשוף את אחד מאבריו בהופעה לא יקבל את אותה חשיפה תקשורתית בעיתונות.
פאלמר מפורסמת כמי שמרבה להשתמש באינטרנט, והשתמשה במימון המונים על מנת להוציא את אלבומה "Theatre is Evil" בשנת 2012.
שמורת כורכר גברעם
שמורת כורכר גברעם היא שמורת טבע המשתרעת על גבי רכסי כורכר וממוקמת כ-1.5 קילומטר מדרום לגברעם. היא ממוקמת בין גברעם לזיקים, והיא שמורת הכורכר הגדולה ביותר בישראל. השמורה נמצאת על חורבות הכפר הערבי סומסום שתושביו ברחו ממנו בשנת 1948, במהלך מבצע ברק במלחמת העצמאות. השמורה הוכרזה כשמורת טבע בשנת 1975, על פני שטח של 1,220 דונם. בצפון השמורה קיימת מערה ששמשה בעבר כמחצבת כורכר.
הכפר הערבי סומסום
הכפר הערבי סומסום או סימסים (בערבית: سمسم; נקרא גם סמסם (Semsem) על ידי צלבנים. ) היה כפר ערבי ששכן בעבר באזור השמורה, הכפר נהרס ותושביו נמלטו ממנו או גורשו כחלק ממבצע ברק במלחמת העצמאות. בסימסים היו שני אתרים ארכאולוגיים: "א-ראס" ו"אל-מוגהור", אתר אל-מוגהור היה ידוע בשל בית הקברות הרומי העתיק ששכן בו. בכפר נמצאה קרמיקה מהתקופה הביזנטית.
בשנת 1517 הכפר סימסים נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית יחד עם כל שאר פלשתינה. בכפר היו 20 משפחות מוסלמיות וכ-110 תושבים שעסקו בעיקר בחקלאות: גידול חיטה, עזים וכוורות דבורים. במפקד האוכלוסין שנערך על ידי הבריטים ב-1922 בכפר היו 760 תושבים, כולם מוסלמים. ב-1931 האוכלוסייה גדלה ל-885 איש ב-195 בתי אב.
כיבוש השמורה על ידי צה"ל
ב-1945, סימסים, יחד עם כל כפרי האזור, נכבש על ידי חיילי חטיבת הנגב במהלך מבצע ברק בין 12 ו-13 במאי. החיילים מצאו רק מספר אנשים מבוגרים בסימסים שככל הנראה לא יכלו לברוח לפני כן וכן בקשו מהם להעביר להם את הנשק שברשותם.
ב-1992 הכפר תואר כעיי חורבות שקשה לזהותן וניתן לדעת את מיקום הכפר הקדום אך ורק על ידי עצי הברוש והשקמה שנשארו באזור. השארית היחידה היא ערימת אבנים המייצגת את חורבות הכפר.
כיום, האזור מגודר ומשמש למרעה, חלק מהאדמות ליד משמשות לחקלאות.
כיום
כיום השמורה היא אתר תיירותי ויש בה מגוון עצים, צמחים ובעלי חיים. חלק מהעצים ננטעו על ידי קק"ל. כחלק מהחלטה שהתקבלה ב-2007 על ידי רשות הטבע והגנים הוחלט להרחיב את שמורת הטבע ולקדם אותה תיירותית.
רכסי השמורה אינם שטח נופי בתולי לחלוטין, חלקם נטועים על ידי עצים שננטעו על ידי קק"ל וחלקם משמשים כשטחים חקלאיים. התוכנית עתידה להוסיף לשמורה כ-1,459 דונם. חלק ניכר מהכורכר בשמורה נעלם בעקבות כרייה למטרות בנייה. בשמורה קיים מסלול אופניים בשם "סינגל גברעם" שנבנה על ידי קק"ל ומאפשר נסיעה באופניים לאורך גבעות הכורכר.
במהלך הפרחות העפיפונים בהפגנות יום השישי על עוטף עזה ב-2018, כ-30% מהעצים שבשטח השמורה עלו באש.
שמואל הפטר
שמואל הפטר (15 ביולי 1887 ורשה, פולין - 21 בפברואר 1963 תל יוסף) היה חלוץ ציוני שעלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה והיה פעיל בארגון השומר. ממקימי הקואופרציה במרחביה ותל עדשים. פעל תקופת מה באירופה בסיוע לארגון החלוץ וכן ברכש ומשלוח נשק לארץ ישראל. היה חבר קיבוץ תל יוסף.
ביוגרפיה
שמואל הפטר נולד ב-1887 בעיר ורשה שבפולין הרוסית ליונה וטובה הפטר. אביו היה סוחר בחומרי בניין, ובמקביל שקד על לימוד תורה. הבית היה פתוח לפעילות ציונית. ב-1906 עלה הפטר לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה, והצטרף לארגון השומר. תחילה עבד ושמר ברחובות, מסחה, סג'רה, כנרת, ופוריה וב-1911 הצטרף לקואופרציה במרחביה שם שהה שנתיים וב-1913 היה ממקימי תל עדשים שם עבד 4 שנים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נאסר הפטר על ידי השלטונות העות'מאנים במהלך פעילות השלטונות נגד מחתרת ניל"י, ריצה שנת מאסר בדמשק וחזר ארצה לתל עדשים. כאן היה שותף לפילוג בארגון השומר כשמצד אחד עמדו הפטר וחיים שטורמן שרצו להחזיק ולשפר את הקיים בתל עדשים ומולם עמדו ישראל שוחט ואלכסנדר זייד שחיפשו מקום חלופי לתל עדשים שנראתה להם מקובעת מדי (ולבסוף הקימו את כפר בר גיורא בצפון הגליל).
עם סיום המלחמה פעל הפטר עם יהושע חנקין, חיים שטורמן וצבי וולף לרכישת אדמות עמק יזרעאל. בנוסף היה פעיל בתקופה זו בגדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור.
ב-1920 הופיע הפטר בפני ועד הצירים כדי להביע את מצוקתם של מגיני תל חי בפני הוועד. ב-1921 נשלח על ידי אחדות העבודה לסייע לארגון החלוץ בפולין ואף עבד כשבועיים בחוות ההכשרה בגרוכוב. ב-1922 נשלח על ידי ארגון הקיבוץ לווינה כדי לסייע ברכישת נשק. במסגרת תפקידו החל לשלוח את הנשק שקנה במסלול ימי לנמל ביירות ומשם דרך היבשה לכפר גלעדי.
לאחר שחזר לארץ ישראל הצטרף ב-1923 לקיבוץ תל יוסף והיה פעיל בענפי חקלאות שונים ואף נשלח על ידי הקיבוץ לעזור ולייעץ לקיבוצים צעירים.
חייו האישיים
הפטר נישא לשושנה לבית וולפסון (1894–1975) ולזוג נולד בן (קומם (ממיק) הפטר) ובת (יהודית הפטר). נכדם, איל הפטר, נהרג במלחמת יום כיפור.
שמואל נפטר ב-1963 והובא למנוחות בחלקת "השומר" בבית הקברות בכפר גלעדי.
הורין תליון
הורין תליון הוא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. לוחם גדול ומצביא שחי ופעל בארצות בלריאנד לקראת סוף העידן הראשון. הורין היה מנהיג אנשי הדור, העם הגדול ביותר משלושת עממי האדין. הורין שנחשב לאחד הלוחמים הגדולים ביותר מגזע האדם בכל ההיסטוריה, זכה בכינוי "תליון" שפשרו: האיתן. זאת בשל חוסנו הפיזי והנפשי הרב, שהיה עשוי ללא ליאות.
רקע
לקראת סוף העידן הראשון, בצפון מערב הארץ התיכונה, ניטשה מלחמה מרה בין שר האופל מורגות' היושב באנגבנד לבין העלפים והאדין. לעיתים השתתפו בקרבות גם הנאוגרים.
מורגות' שאף לשלוט בכל העולם. את האורקים והמפלצות ובני האדם הזדוניים הוא שיסה בעלפים ובאנשי האדין שסירבו להכיר בשלטונו.
באותה התקופה היו העלפים רבים וחזקים מאוד ומקומות ישובם ומצודותיהם הקיפו את ארצו של שר האופל ומנעו ממשרתיו את השלטון והמעבר בארצות הרחבות שמעבר להם. מפעם לפעם ניסה מורגות לשלוח צבאות אורקים ומפלצות על הצרים עליו בניסיון לשבור את המצור, אך ללא הועיל. את כוחות העלפים שקיימו את המצור, חיזקו במידה ניכרת בני האדם שחיו איתם. בדורתוניון ישבו אנשי באור והציבו כתף יחד עם בני פינרפין, ובדור לומין חיו אנשי הדור הרבים והחזקים, אשר נלחמו בעוז בשירות בית פינגולפין.
ילדותו
הורין נולד בדור לומין לאביו גלדור הגבוה ולאמו הרת בת הלמיר מאנשי ההלדין. שלוש שנים לאחר מכן, נולד הואור אחיו. שני האחים אהבו מאוד האחד את השני ובכל אשר פנו, נראו יחדיו. בנעוריהם היו הורין והואור חניכיו של הלדיר בן הלמיר - שר אנשי ברתיל. הלדיר היה דודם משני הצדדים, שכן היה אחי אמם - הרת, ואשתו גלורדל הייתה אחות אביהם - גלדור.
בהיותו כבן 15 שנה, התחולל דגור ברגולך ורבות היו האבדות בקרב אויבי מורגות'. הכוח היושב בדורתוניון ספג את המכה הקשה ביותר. אנגרוד ואיגנור בני פינרפין נספו ובית באור נשמד כמעט כליל. בהתקפה על היתלום נהרג הדור לורינדול שר דור לומין, עמו נהרג צעיר בניו גונדור. אך בנו גלדור הגבוה נטל את ההנהגה והצבא הצליח להחזיק בקוו ההגנה על היתלום.