cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'רי מליץ
הקולקציות הראשונות – "החברה לאמנויות" בבעלותה של בת שבע דה רוטשילד
ב-1964 בהמלצתה וביוזמתה של הרקדנית והכוריאוגרפית מרתה גרהם, שהתרשמה מניסיונות האופנה הראשונים של מליץ, ובמימונה של בת שבע דה רוטשילד, החל לעצב אופנה ב"חברה לאמנויות" בבעלותה של דה רוטשילד, בה שימש כמעצב הבית. הדגמים הראשונים שעיצב בחברה לאמנויות, היוו בסיס לשתי תצוגות האופנה הראשונות שלו. הראשונה שבהן, פתחה את מחלקת האופנה של "בת שבע" (1964) – רוב הבגדים בקולקציה זו היו מעוטרים בהדפסים בולטים וחזקים. בשנייה, ניסיון ראשון כמעצב אופנה בגזרות מיוחדות וברעיונות אופנתיים קטנים. כמעט ללא הדפסים. את עקרונות העיצוב, שבאו לידי ביטוי בתצוגות, שאב מלימודיו ב"בצלאל": ניקיון בקו, פשטות ותכליתיות וחוש מידה ביצירתיות. משום היותו גרפיקאי, שלטו בעבודתו הדפסים מקוריים ושילובי צבעים. מליץ פיתח כבוד לאופי הבד, וסבר שאופנה צריכה לנצל את תכונות הבד, במקום להתבסס על מיומנות טכנית, כפי שנהוג בחייטות, הגורמת לבד לעבוד נגד טבעו.
תצוגות האופנה הראשונות כמעצב עצמאי
הסנונית הראשונה כמעצב עצמאי הייתה "התצוגה הכחולה", שהוצגה בשנת 1965 ב"החמאם". הקולקציה התאפיינה במשחקים בגוונים של כחול בלבד, ללא הדפסים. הבחירה ב"החמאם" נבעה מאהבתו של ג'רי לבמה. אהבתו זו הובילה להציג את הקולקציות בעיצובו בלוקיישנים בלתי שגרתיים: גג "מגדל שלום", "החמאם", "מועדון הים התיכון" בקיסריה ונוספים. כך גם נהג בצילומי הקולקציות במהלך השנים. ב-1966 הוזמן לעצב אוסף בגדים מבדים שצוירו על ידי חברי קבוצת "עשר פלוס", שהתקיימה בביתן האמנים באלחריזי. שמלה בעיצובו הופיעה בפוסטר של "שבוע האופנה" ובגד ים בעיצובו זכה בפרס ראשון בתחרות שהכריז מכון היצוא. בנוסף, הוזמן מליץ באופן קבוע, להשתתף בתצוגות האופנה של "הבונדס" בארצות הברית. תצוגות אלה זכו להצלחה רבה והובילו לקריירה עשירה וענפה.
הסטודיו הפרטי
מרכז הפעילות של מליץ היה הסטודיו הפרטי שלו, שפעל בין השנים 1964–2012 ובמסגרתו, השתתף בתצוגות ל"בונדס", תכנן תלבושות למחול, לתיאטרון ולקולנוע, שיתף פעולה עם אמנים בשטחים שונים, ועיצב לחברות אופנה כמו "רקמה", "אלד" ו"טררה". כל זאת תוך שמירה על אופיו וסגנונו האישי. עבודתו זכתה לחשיפה רבה בעיתונות ובטלוויזיה הישראלית והבינלאומית.
בנוסף טיפח מליץ את הסטודיו שמשך אליו לקוחות מרקעים שונים, מהארץ ומחו"ל. ביניהן: גילה אלמגור, רבקה מיכאלי, נעמי שמר, לילי שרון, נינה קציר, מיכל מודעי, מרתה גרהם, אן בנקרופט, אן ג'קסון, סימון וייל, הברונית דה רוטשילד, ליא קניג, מרים זוהר, פנינה זלצמן והמתחרה-הידידה, תופרת העילית לולה בר. וגם לקוחות רבות וטובות שאינן "סלבס".
מתוך ריאיון לנחום ברנע ב"כותרת ראשית":
"כשאני רואה אישה לבושה, אני קולט מיד מה היא רוצה לשדר. הבגדים מבטאים את הרצון שלה ללבוש דמות מסוימת. אותי זה מרתק. בגלל זה אני אוהב את הקשר עם הלקוחות".
יועץ מכון הייצוא לתעשיית הטקסטיל והאופנה
במקביל לעבודתו בסטודיו הפרטי, שימש ג'רי כיועץ מכון היצוא לתעשיית הטקסטיל והאופנה (1974–1976). במסגרת התפקיד ביקר במפעלים השונים וסייע בשיפור הקולקציות. בנוסף, עיצב קולקציות רבות למפעלים: "אלד סריגים", "רקמה", "אופנת ברוך", "משכית" ואחרים, בהם שימש כמעצב הבית.
עיצוב תלבושות לקולנוע, לתיאטרון ולמחול
במהלך השנים עסק ג'רי גם בעיצוב תלבושות לסרטי קולנוע: "מבצע קהיר" (1965 בימוי: מנחם גולן ורפאל נוסבאום); "לאן נעלם דניאל וקס" (עיצוב תלבושות לשחקנים הראשיים. 1972. בימוי: אברהם הפנר), להצגות תיאטרון: "תשוקה" (1983 בימוי: ננסי דוגיד) – תיאטרון הבימה", "המיזנתרופ" (1985 בימוי: סלביו פורקרטה) – תיאטרון באר שבע, להצגות המונים: "70 שנה לדגניה (1980), לבלט: הריקוד "כאבן המתגלגלת" (1981 כוריאוגרפיה: נעמי אלסקובסקי) – להקת "בת שבע" ותלבושות ל"מקהלת רינת".
שיתוף הפעולה עם חברת "הברלון"
ב-1968 קיבלה חברת "הברלון" זיכיון לייצר בארץ את בד ה"בן-לון" – בד העשוי ניילון שעיבוד מיוחד שלו מעניק איכויות של משי סרוג. לכבוד פתיחת המפעל בישראל, הזמינה חברת "הברלון" ממליץ אוסף שלם מבד זה. מנהלי חברת האם שנכחו בפתיחה, הציעו לו להשתתף בתוכנית אירופית לקידום מכירות "הבן-לון". מליץ הצטרף לתוכנית יחד עם שלושה מעצבים נוספים: לואי פרו, קן סקוט וטצקלניס. פרויקט זה הוביל את מליץ לייצר בגדים לייצוא. בית הכלבו הניו יורקי, "בי אולטמן", הזמין דגמים שלו, שנחשפו בעיתונות הבינלאומית והוצגו בחלונות הראווה ב"פיפט אווניו" ובמיטב החנויות בבירות אירופה. מליץ הוזמן על ידי המגזין "ווג" לביקור בניו יורק, במהלכו, הייתה הזדמנות לקהל ולתקשורת להיחשף לעבודותיו.
בחזרה לעיצוב המוצר
בשנת 1990, חש ג'רי רצון עז לחזור ולעסוק בחומרים שאינם קשורים בטקסטיל. הצעה שקיבל ממנכ"ל "דובק", גב' הירש, לעצב עבורה מתנות מנכ"ל ללקוחות חשובים וידידי החברה, הניבה יצירת אובייקטים פיסוליים יצוקים בפליז. ההצלחה במשימה זו, הובילה את מליץ לשוב ולטפל בחומרים הידועים לו מעבודותיו בעבר: עץ, ברזל, יציקות ממתכות שונות, תוך שימוש בהדפסים. הצורה בעבודותיו, נעה בין קו גאומטרי ישר, נקי, ארכיטקטוני, כנגד קו מתעגל במגע יד חושני. גישה קוטבית הנעה בין רצינות להומור, המובילה לתוצאה שלמה ונקייה, נאיבית וסגפנית. כוחה בראשוניות המבט של היוצר. בנוסף, עיצב מתנות מטעם החברות "מפעל הפיס", "אל על" ועוד.
עסק בעיצוב תלת־ממדי של אובייקטים אומנותיים עד למותו.
הוקרה
לכבוד עבודותיו החדשות, ערכה רות דיין, מבעלי הגלריה "טאמארו", את התערוכה "שעשועים בנימה פולקלוריסטית" (1991). בתערוכה הציג ג'רי פריטים, בהם רהיטים ותכשיטים. הרהיטים עוצבו משטחים המזמינים קישוט. בעיצוב "שולחנות העכביש", לדוגמה, הנקראים כך בעקבות אופן בנייתם, הדפיס מליץ על העץ כאילו היה בד. התכשיטים שעוצבו מכסף או כסף בציפוי זהב 24 קרט, עוטרו במוטיבים הלקוחים מגורמים שמימיים: מלאכים ועננים. הרישום עליהם נעשה בדומה לכתב קדום בתבליט מצרי, על שעווה העוברת ישירות ליציקה. המוצרים האחרים והטקסטילים לבית, עוצבו במחשבה דומה.
בשנת 1995 השתתף ג'רי בתערוכה הקבוצתית "עלילות מקומיות" שהתקיימה במוזיאון מגדל דוד. בשנה זו, נטל חלק בתצוגת האופנה "לובשים שלום" בחסות משרד התיירות, שנערכה בתיאטרון קיסריה. בתצוגה, שהופקה כמחווה לשלום המיוחל, השתתפו מיטב המעצבים מעולם האופנה הבינלאומי, לצד מעצבים ישראליים בודדים. בשל ריבוי המשתתפים, הציג כל מעצב בגד אחד בלבד.
בשנת 1997, לקראת כנס שציין חמישים שנה לגילוי המגילות הגנוזות, עיצב מליץ פרויקט מיוחד שכלל חפצים מחומרים שונים שנועדו למכירה בחנויות מוזיאון ישראל. באותה שנה, ביצע פרויקט דומה לחנות מוזיאון ישראל בהשראת תערוכת קרמיקה קפריסאית עתיקה.
ב-1997 נערכה תערוכה רטרוספקטיבית, "ג'רי מליץ – מעצב" במשכן האמנים בהרצליה. התערוכה, שאצרה צופיה דקל, סיפקה טעימות מכל שטחי עיסוקו, כסיכום זמני של פועלו.
חיים אישיים
למליץ נולדו בן ובת. נפטר באוגוסט 2023.
איוואן סטאנצ'וב
איוואן איוואנוב סטאנצ'וב (בבולגרית: Иван Иванов Станчов; 1 באפריל 1929, סופיה, ממלכת בולגריה - 24 בנובמבר 2021, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת) היה פוליטיקאי, כלכלן, ודיפלומט בולגרי, אשר כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתה של רנטה אינג'ובה. כמו כן כיהן כשגריר בולגריה לממלכה המאוחדת ולאירלנד.
קורות חייו
איוואן סטאנצ'וב נולד בסופיה למשפחה המעורה בחיים הפוליטיים והדיפלומטיים בבולגריה. סבו דימיטר סטאנצ'וב כיהן כשר החוץ וראש ממשלת נסיכות בולגריה, ואביו איוואן דימיטרוב סטאנצ'וב היה דיפלומט אשר גלה מבולגריה ב-1945. איוואן סטאנצ'וב רכש השכלה אקדמית בכלכלה באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בהמשך, שירת בצבא ארצות הברית והוצב במערב גרמניה. ב-1990 לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בבולגריה שב סטאנצ'וב למדינה. בין 1991–1994, כיהן כשגריר בולגריה לבריטניה וכן היה השגריר הראשון של בולגריה באירלנד. באוקטובר 1994 מונה לשר החוץ בממשלתה של רנטה אינג'ובה וכיהן בתפקיד עד ינואר 1995. סטאנצ'וב כיהן כיועץ למדיניות חוץ של נשיאי בולגריה ז'ליו ז'לב ופטר סטויאנוב.
חיים אישיים
איוואן סטאנצ'וב היה נשוי פעמיים ואב לארבעה ילדים. הוא היה רב לשוני ושלט בבולגרית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, איטלקית, יוונית, ספרדית, ופורטוגזי. התגורר בסקוטלנד עם אשתו השנייה, והלך לעולמו בנובמבר 2021 והוא בן 92.
יחסי ירדן–סין
יחסי ירדן–סין הם יחסי החוץ בין ממלכת ירדן לבין הרפובליקה העממית של סין.
יחסים רשמיים
לאחר שהרפובליקה העממית של סין החליפה את מעמדה הבינלאומי של הרפובליקה הסינית, היא כוננה יחסים דיפלומטיים עם ירדן ב-7 באפריל 1977 והקימה שגרירות בעמאן.
חילופי תרבות
בשנת 1979 חתמו סין וירדן על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי. בשנת 2009, אוניברסיטת ירדן פתחה כיתה לתואר ראשון בסינית. במאי 2013 הושקה רשמית תחנת השידור הבינלאומית של הרפובליקה העממית של סין בעמאן, ששידרה תוכניות ערביות 24 שעות ביממה.
תיירות
באוקטובר 2003 חתמו הרפובליקה העממית של סין וירדן הדדית על "מזכר ההבנות בנושא תוכנית היישום לתיירות הרפובליקה העממית של סין לירדן". בדצמבר 2004 הושקו עסקי התיירות של הרפובליקה העממית של סין לירדן. בפברואר 2009 הציעה ירדן טיפול באשרות עם ההגעה לאזרחי הרפובליקה העממית של סין.
ביטול שמירת המקדש
האיסור לבטל את שמירת המקדש הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לכהנים וללוויים להימנע ממצוות שמירת המקדש.
מקור המצווה
לאחר מחלוקת קרח ועדתו, שבעקבותיה נשרפו מאתיים וחמישים מקריבי הקטורת, חששו בני ישראל שימותו כשיתקרבו למקום המשכן, ולכך פנו בני ישראל למשה:
בעקבות זאת, ציווה ה' את אהרן ואת כל שבט לוי על שמירת המקדש:
חז"ל דרשו שהציווי "וְשָׁמְרוּ אֶת מִשְׁמֶרֶת אֹהֶל מוֹעֵד" הוא מצוות עשה של שמירת המקדש, והציווי "וּשְׁמַרְתֶּם אֵת מִשְׁמֶרֶת הַקֹּדֶשׁ" הוא מצוות לא תעשה האוסר על ביטול שמירה זו. הרמב"ם הסביר שלימוד זה נובע מכך ששמירה היא לשון איסור, כמו מצוות "שמור את יום השבת". ספר החינוך הוסיף והסביר שכיוון שקיימים שני ציוויים בפסוקים, חז"ל דרשו את הציווי בלשון נוכח כמצוות לא תעשה שתוקפה חמור יותר, ואת הציווי בלשון נסתר כמצוות עשה, שכן לשון נסתר היא פחות תקיפה.
הרמב"ם וספר החינוך מונים מצווה זו בכלל תרי"ג מצוות, אך מוני מצוות אחרים כגון ספר מצוות גדול אינם מונים אותה בכלל המצוות.
טעם המצווה
ספר החינוך הסביר שטעם המצווה הוא כדי לכבד את בית המקדש ולשמור עליו כדרך ששומרים על בתי מלכים ואנשים חשובים. וכפי שכתב הרמב"ם:.
דיני המצווה
המצווה היא מצווה תאומה של מצוות העשה שמירת המקדש, והמבטל את מצוות שמירת המקדש עובר על לאו ועשה. בכלל המצווה נדרשים הכהנים והלוויים לשמור על המקדש וללכת סביבו בכל לילה. המצווה נועדה לכבד את המקדש, ולכן היא תקפה אף כשאין סכנה מצד אויבים ושודדים.
המשנה במסכת מידות מתארת את המקומות בהם היו הכהנים והלוויים שומרים. המשנה מתארת גם את תפקידו של איש הר הבית, שהיה מופקד על עירנות השומרים:
סעיף 809 של הקוד האזרחי הקוריאני
כללים המגבילים נישואין
בקוריאה, כמו שאר העולם, ילד יורש את שם המשפחה של אביו. באופן מסורתי, גברים ונשים בעלי אותם שמות משפחה ו"בתי אבות", כשבט, הנקראים דונגסונג דונגבון ( Hangul : 동성동본, Hanja : 同姓同本), אינם מורשים להינשא.
החוק, הנקרא הונאינבופ (האנגול: 혼인법, Hanja: 婚姻法), מגיע במקור מסין. הוא מתייחס לפחות עד לשושלת ג'וסון המאוחרת בקוריאה. בהקשר של קונפוציאניזם, החוק היה מנגנון לשמירה על זהויות משפחתיות ולהבטחת שלמות המשפחה כמוסד סוציו-פוליטי.
כלל הנישואין קודם כסעיף 809 ב-1957. נכתב כך:"חוק סעיף 809 [איסור נישואין בין צדדים ששמם ובית אבותם משותפים] (1): אין להתיר נישואין בין קרובי דם, גם אם שם המשפחה ומקורו משותפים לצדדים."
בגלל גידול אוכלוסין, ניידות גדולה יותר והעיור הגובר בדרום קוריאה, הסיכוי לפגוש ולהתאהב במישהו ממוצא אבותיו היה הרבה יותר גדול. זאת הייתה בעיה במיוחד עבור שלוש ה"משפחות" הקוריאניות הגדולות ביותר שהם: ה-קים, ה-פארק וה-אי (לי).
למרות סעיף 809, גברים ונשים רבים החולקים את אותו "בית-אבות" בחרו לחיות יחד כבעל ואישה. איסור הנישואין הנפוץ של שם המשפחה הוסר באופן זמני על ידי הרשאות מיוחדות שלוש פעמים, כל אחד לתקופה של שנה אחת: ב-1977,1987, ו-1995. המקרה הראשון שקרה היה ב-1997 כאשר 4577 זוגות עם אותו שם זהה/אבות משותפים נישאו כדין. ב-1988 המספר גדל ל-12,443, ועד 1996 הגיע ל-27,807. יש המעריכים כי המספר האמיתי הוא גבוה בערך ל-200,000 זוגות, כמעט 2% מכלל הזוגות הנשואים בדרום קוריאה. הילדים שנולדו מנישואים כאלה היו, מבחינה חוקית, מחוץ לנישואים, כלומר ממזרים. הם לא היו זכאים לביטוח בריאות לאומי והופלו לרעה בענייני ירושה וזכויות קניין.
מרכז הסיוע המשפטי הקוריאני ליחסי משפחה הקים דו"ח מיוחד ומתקן ייעוץ לזוגות בכפוף לסעיף 809.
סעיף 809 זכה לביקורת רבה על ידי עורכי דין לענייני משפחה ואיגוד המשפטים הקוריאני בטענה שהוא פוגע בחופש הבחירה בנישואין, וכי הוא מחזק את הפטרנליזם המסורתי.
תיק חוקתי
ב-20 במאי 1995 בית המשפט לענייני משפחה של סיאול הפנה תיק לבית המשפט לחוקה. במקרה הנדון, שמונה זוגות ביקשו מבית המשפט להעריך את החוקתיות של סעיף 809. הם טענו כי הקוד מפר את "הזכות לרדיפה אחר האושר" ואת "הזכות לחיי משפחה" המובטחות בסעיפים 10 ו-36, בהתאמה, ב"פרק 2: זכויות וחובות של אזרחים" של חוקת הרפובליקה של קוריאה.
בהתאם להכרזה זו, בית המשפט העליון של קוריאה הכריז על הליכי רישום משפחה חדשים לבקשות שהוגשו על ידי זוגות החולקים שם משפחה ובית אבות לפני התיקון. כמו כן, בוטלו חלקים מכללי בית המשפט העליון לעניין רישום שם משפחה שאסרו על רישום נישואין בין זוגות אלו (תקנה מס' 172) ואשר עניינו רישום בטעות (תקנה מס' 176).
דעת הרוב קבעה כי:"החוק נגד נישואים בין בני אותם צאצאים אגנאטיים פוגע בכבודם של בני האדם ובזכות לרדיפה אחר האושר כפי שמובטחת בחוקה וכן בזכות לנישואים חופשיים ולשוויון."הרוב הדגיש את חופש הנישואין של הפרט וטען כי:"תפיסת הנישואין של הציבור השתנתה מנישואין שפרושם 'איחוד בין משפחות' לנישואין שפרושם 'איחוד בין אנשים (יחידים)', [התפישה החדשה] משקפת את הכבוד לרצונו החופשי של האדם."היו שני שופטים אשר התנגדו. הדעה החולקת הראשונה הדגישה כי יש להכיר בנישואים בפומבי באמצעות נורמות חברתיות כמו מנהגים, מוסר ודת. הם דחו את חופש הפרט כחסר חשיבות יחסית והדגישו את רצף התרבות המסורתית שנקבע בסעיף 9 של החוקה.
תגובה חקיקתית
משרד המשפטים הציג בפני האספה הלאומית הצעת חוק רפורמה ב-13 בנובמבר 1998, כולל ביטול סעיף 809. לנוכח התנגדות עזה של קבוצות קונפוציאניות, סעיף 809 הוחרג מהצעת החוק על ידי ועדת המשנה לחוק של האספה הלאומית, למרות המועד האחרון שהטיל בית המשפט לחוקה ב-31 בדצמבר 1998.
מריה דויל קנדי
מריה ג'וזפין דויל קנדי (באנגלית: Maria Josephine Doyle Kennedy; נולדה ב-25 בספטמבר 1964) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אירית. היא ביססה את עצמה כאחת האמניות והבדרניות הפוריות ביותר באירלנד בקריירת משחק שנמשכה 25 שנה וקריירת שירה של יותר מ-30 שנה. כשחקנית היא מוכרת בעיקר מהופעותיה בטלוויזיה בהם בדמות קתרין מאראגון בסדרה "שושלת טיודור", ורה בייטס בדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" ושיבון סדלר בסדרה "אורפן בלאק". כמוזיקאית היא ידועה ברחבי העולם מאלבומי הפולק "Mütter" ו-"Sing", וכן מהאלבומים שהקליטה עם להקת "בלק ולווט בנד" בשנים 1989 עד 1992.
סעיף 809 של הקוד האזרחי הקוריאני
תגובה חקיקתית
אין להתיר נישואים בין צדדים אם אחד מהם הוא או היא היה בן זוג או בת זוג של קרוב משפחה בדרגה השישית של מערכת היחסים, או אם אחד מהם הוא או היא היו קרובי הדם בדרגה השישית של מערכת היחסים של בן הזוג, או אם אחד מהם. הם או היו בני זוג של קרובי דם לפי זיקה בדרגה רביעית של מערכת היחסים של בן הזוג.
מריה דויל קנדי
קורות חיים
דויל קנדי נולדה בקלונטרף שבדבלין. בעקבות העבודה של אביה עברה משפחתה לגור באניסקורתי שבמחוז וקספורד באירלנד. לבסוף הם התיישבו בעיר בריי שבמחוז ויקלו. היא התחילה לשיר בגיל צעיר, ובמשפחתה מעריכים את מסורת הזימרה בין חברים.
סעיף 809 של הקוד האזרחי הקוריאני
תגובה חקיקתית
אין להתיר נישואים בין צדדים שיחסי קרוב משפחתם התקיימו בדרגה השישית של שושלת ההורים המאמצים ובתוך הדרגה הרביעית של זיקת ההורים המאמצים. בהקשר של החוק הנ"ל, המונח תואר, הנקרא צ'ון (האנגול: 촌, Hanja: 寸) בקוריאנית, מתייחס למרחק הקרבה בין שני אנשים. אחים נחשבים כמופרדים על ידי שני צ'ונים, בעוד ילדים והורים מופרדים על ידי חון אחד. בהתאם לכך, מערכת יחסים בין בני דודים ראשונים יופרדו על ידי ארבעה צ'ונים, ובין דודנים בשישה צ'ונים.
מריה דויל קנדי
קריירה מוזיקלית
באמצע שנות השמונים של המאה העשרים הצטרפה דויל קנדי ללהקת הרוק האירית "Hothouse Flowers". ב-1987 השתתפה בסינגל שלהם "Love Don't Work This Way". היא עזבה את הלהקה כדי להצטרף עם בעלה לעתיד קירן קנדי ללהקת "Black Velvet Band". הלהקה הוקמה כדי להשתתף בתחרות סלוגאד (Slogadh), שבה הם זכו. ב-1989 יצא האלבום הראשון של הלהקה "When Justice Came". האלבום הוקלט בלוס אנג'לס והגיע למקום הרביעי במצעדים האיריים. ב-1992 הקליטה יחד עם הלהקה את האלבום השני "King of Myself".
ב-1994 יצא אלבום האוסף "The Lady Sings The Blues" בהשתתפות דויל קנדי לצדן של אריתה פרנקלין, בילי הולידיי ואנני לנוקס, והיה האלבום הנמכר ביותר בשנה זו. אלבום זה פרסם את שמה ברחבי אירופה, ארצות הברית ויפן. בעקבות סיבוב הופעות שלה באירופה קיבלה דויל קנדי ביקורות נלהבות בעיתונים הגרדיאן והטיימס. היא הפיקה סרט דוקומנטרי בשם "Golden Boy" המבוסס על חייו ועבודתו של האומן האירי פטריק סקוט, בהפקת חברת "מרמייד פילמס" שהקימה במיוחד לצורך זה. היא הופיעה בטלוויזיה האירית כממלאת מקום של ג'ון קלי בתוכנית "Mystery Train" ושל טום דון בתוכנית "Pet Sounds". עוד בטלוויזיה הנחתה דויל קנדי סדרה מוזיקלית "Borderline" של רשת RTÉ.
אחרי שהקליטה עם "The Black Velvet Band" עזבה דויל קנדי את הלהקה כדי לפתוח בקריירת סולו. ב-2001 הקליטה מוזיקה בלייבל "Mermaid Records" שהקימה בעצמה. אלבום הבכורה שלה כסולנית "Charm" יצא ב-2001, וכן הקליטה שני סינגלים "Stars Above" ו-"Babes". ב-2003 הוציאה אלבום אוסף בשם "Sirens" בהשתתפות זמרות אחדות. באותה שנה הופיעה בתוכנית המוזיקלית "Other Voices". ב-2005 הוציאה אלבום בשם "Skullcover", ובו שרה גרסאות כיסוי של שירים כמו "Lovesong" של הקיור, "Video Killed the Radio Star" ו-"Still in Love with You".
ב-2007 הקליטה דויל קנדי אלבום פולק אלטרנטיבי בשם "Mütter" יחד עם הסינגלים "Fuckability" ו-"Forty Days". ב-2008 הייתה מועמדת לפרס מטאור לזמרת האירית הטובה ביותר. באותה שנה יצא גם אלבום DVD שליווה את אלבום המוזיקה, שכלל הופעות חיות שלה. ב-2011 דויל קנדי ובעלה קירן שיתפו פעולה באלבום בשם "The Storms Are on the Ocean", הכולל שירי פולק וקאונטרי. באותה שנה הוציאה אלבום אוסף בשם "La Sirena 1992-1997", שירי רוק שהקליטה לפני שהתחילה בקריירת הסולו שלה. בספטמבר 2012 יצא האלבום השישי שלה "Sing" בחברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ. ב-2014 וב-2014 יצאו שני אלבומים נוספים האחד "Maria Live" שכולל שירים שבוצעו בהופעות חיות, והשני "Mütter's Daughter".
ב-2015 כתבה דויל קנדי את השיר "Pride" כתגובה לתיקון בחוקה האירית בנוגע לנישואים בין בני אותו מין. היא גם הלחינה שיר על מותם של מייקל בראון ואריק גרנר כתגובה לכיסוי העיתונאי של הפרות הסדר בפרגוסון ואלימות משטרתית נוספת בארצות הברית.
קריירת משחק
ב-1991 התנסתה דויל קנדי לראשונה במשחק כששיחקה בתפקיד נטלי מרפי בסרט "הקומיטמנטס". הבמאי אלן פארקר גייס אותה וזמרים נוספים כשלא הצליח למצוא שחקנים מתאימים לסרט. ב-1996 הופק באירלנד בול הנושא את דמותה של דויל קנדי בתפקיד נטלי מרפי כחלק מסדרת בולים לציון מאה שנה לקולנוע האירי. התמונה כוללת שחקנים נוספים שהשתתפו בסרט אנג'לין בול, ברונה גלאגר ורוברט ארקינס.
דויל קנדי המשיכה להופיע על המסכים, ב-1998 שיחקה בסרט "הגנרל" של ג'ון בורמן, ב-1999 השתתפה במיני-סדרה "אוליבר טוויסט" בעיבודו של אלן בליסדייל, וגם בסדרת הטלוויזיה הבריטית "קוויר בעיר". ב-2006 זכתה להצלחה בסדרה "Hide & Seek".
ב-2007 וב-2008 הופיעה דויל קנדי בתפקיד קתרין מאראגון בסדרה ההיסטורית הבריטית "שושלת טיודור". ב-2010 שיחקה בתפקיד סוניה, אומנת לבנו של בעונה החמישית של הסדרה "דקסטר" של רשת שואוטיים. ב-2011 הופיעה על מסכי הטלוויזיה האירית בתפקיד ראשון שלה בשפה האירית בסדרה "Corp & Anam". עוד ב-2011 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" של רשת ITV, בתפקיד ורה בייטס, אשתו בנפרד של המשרת האישי של הרוזן מגרנתהאם. באותה שנה שיחקה גם בתפקיד קטן בדמות משרתת בסרט "אלברט נובס" בכיכובה של השחקנית האמריקאית גלן קלוז.
ב-2012 שיחקה דויל קנדי בתפקיד ראשי במיני-סדרה "טיטניק" של ITV, והופיעה לצדה של השחקנית האירית סרשה רונן בסרט האימה פנטזיה של ניל ג'ורדן "ביזנטיום", שהוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. ב-2013 החלה לשחק בתפקיד שיבון סדלר בסדרת הטלוויזיה הקנדית "אורפן בלאק". היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס המסך הקנדי על תפקיד זה וזכתה פעם אחת בפרס.
ב-2014 גילמה דויל קנדי שוב את הדמות Mairéad Mhic Iarnáin בעונה השנייה של הסדרה "Corp & Anam". ב-2015 הופיעה בתפקיד אלכסה, אמה של ג'ופיטר, בסרטן של האחיות וצ'אוסקי "עלייתה של ג'ופיטר". ב-2016 כיכבה דויל קנדי בתפקיד פני בסרט "Sing Street" שיצא לאקרנים בפסטיבל South by Southwest. היא הופיעה בסרט ההמשך של סרט האימה העל טבעי "לזמן את הרוע".
ב-2018 לוהקה לגלם את ג'וקסטה מקנזי בסדרה "זרה". בשנת 2021 תשחק דויל קנדי בסדרת הפנטזיה האמריקאית "מחזור כישור הזמן", אשר מבוססת על הספר מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן ותעלה במשך השנה בשירות הסטרימינג פריים וידאו.
חיים אישיים
דויל קנדי פגשה את קירן קנדי בהופעה שלה, והוא הזמין אותה לבצע אחד משיריו. השניים התחתנו ב-1988. לבני הזוג יש ארבעה בנים, בהם בן אחד ממערכת יחסים קודמת של דויל קנדי. אחד מהבנים אובחן כסובל מתסמונת דאון. דויל קנדי ומשפחתה מתגוררים בדבלין.
בין האמנים שהשפיעו עליה היא מונה את זמרת הג'אז בילי הולידיי, זמר הקאנטרי האמריקאי ג'ון פריין, המוזיקאי האירי דונל לוני, שהוא חבר קרוב שלה. במשחק היא מציינת את מגי סמית' ופנלופי וילטון כשחקניות שהשפיעו עליה.
דיסקוגרפיה
עם The Black Velvet Band
אלבומי אולפן
הקלטות סולו
הרמן-היינריך בהרנד
קריירה מוקדמת
בהרנד נולד ב-25 באוגוסט 1898 בפרלברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס בהרנד לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-90 (מקלנבורג - וילהלם השני, קיסר גרמניה). בהמשך השנה הועבר בהרנד לרגימנט הרגלים ה-43 (פרוסיה המזרחית ה-6 - קרל, דוכס מקלנבורג), ולחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-1 בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב ההצטיינות הצבאי (מקלנבורג-שוורין), וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
בשנת 1920 פרש בהרנד מהצבא, ובשנת 1924 חזר והתגייס לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1939 הועלה בהרנד לדרגת מיור, וב-25 באוגוסט אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-489.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה על צרפת לחם בהרנד עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-269, ולאחר מכן הוצב עמו כחיל מצב בהולנד. במהלך מבצע ברברוסה שוב לחם בהרנד עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-269, וב-15 ביולי 1941 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל על כיבוש גשר ליד טאורוגן. ב-1 בספטמבר 1941 הועלה בהרנד לדרגת אוברסט לוטננט, וב-10 בספטמבר נפצע באורח קשה בקרבות. לאחר החלמתו מונה בהרנד למפקד כוח סיור, ולחם עמו באזורים שונים של החזית. ב-1 במרץ 1943 הועלה בהרנד לדרגת אוברסט, וב-25 במאי אותה שנה מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-154, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-58. בהרנד לחם עם יחידתו באזור לנינגרד, ובינואר 1944 הצליח להדוף כמה התקפות סובייטיות כבדות שהונחתו עליו, ועל כך קיבל ב-6 במרץ 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ואת עיטור אות הפציעה בזהב. ביוני אותה שנה שונה שם הרגימנט לרגימנט הגרנדירים ה-529, ובהרנד פיקד עליו בקרבות הקשים במהלך הקיץ והסתיו. בינואר 1945 נשלח בהרנד לעתודת הפיקוד העליון, וב-1 באפריל 1945 מונה למפקד הדיוויזיה ה-490. ב-17 באפריל הצליח בהרנד לכבוש מחדש את שדה התעופה של זאגה מידי הכוחות האמריקנים, ועל כך קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף המלחמה נכנע עם כוחותיו לצבא הבריטי.
יחסי ברוניי–סן מרינו
הסכמים דיפלומטיים
בין סולטנות נגארה ברוניי דארוסאלם לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
הרמן-היינריך בהרנד
לאחר המלחמה
ב-15 במאי 1947 שוחרר בהרנד מהשבי, ולאחר שחרורו התיישב בזולטאו, שם גר עד מותו ב-19 ביוני 1987.
מרקו אסנסיו
מרקו אסנסיו ויימסן (בספרדית: Marco Asensio Willemsen; נולד ב-21 בינואר 1996) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקיצוני בפריז סן-ז'רמן ובנבחרת ספרד.
מינהל הביון הלאומי של קולומביה
מינהל הביון הלאומי (בספרדית: Dirección Nacional de Inteligencia; בראשי תיבות DNI) הוא סוכנות המודיעין העיקרית של קולומביה. נחשבת ליורשת מחלקת הביטחון האדמיניסטרטיבי אשר הוטל עליה לאסוף מודיעין פנימי וחיצוני. הסוכנות מדווחת אך ורק לנשיא קולומביה.
מרקו אסנסיו
מיורקה
מרקו אסנסיו החל את הקריירה שלו במיורקה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–3 לרקראטיבו ולבה, כששותף בשש הדקות האחרונות של המשחק.
מינהל הביון הלאומי של קולומביה
יעדים ומטרות
מבין יעדי הארגון הם:
היסטוריה
בנובמבר 2011, הודיע הנשיא חואן מנואל סנטוס, כי יפרק את מחלקת הביטחון, לאחר שהסוכנות ספגה ביקורת הולכת וגוברת בשל שערוריות שונות, בהן היו מעורבים סוכני המחלקה שריגלו אחר פוליטיקאים ושופטים. מלבד שערוריות, יצירת ה-DNI נועדה לשפר את עבודת המודיעין ולאגד תחת קורת גג אחת את כל גורמי הביטחון והמודיעין בקולומביה. בניגוד לקודמו, ה-DAS, מינהל הביון הלאומי אינו נוטל חלק במבצעי אכיפת חוק, ואינו מנהל מבצעים למניעת הגירה לא חוקית. המשימה העיקרית היא איסוף מודיעין הן פנימית והן חיצונית.
מרקו אסנסיו
ריאל מדריד
ב-24 בנובמבר 2014 סוכמה העברתו של מרקו אסנסיו לריאל מדריד תמורת 3.9 מיליון יורו, כאשר השחקן נשאר במיורקה כמושאל עד לסיום עונת 2014–2015. ב-20 באוגוסט 2015, לאחר משחקי טרום העונה עם ריאל מדריד, הושאל אסנסיו לאספניול. לאחר עונת השאלה מוצלחת באספניול שבה ערך בכל המסגרות 37 הופעות בהן כבש 4 שערים ובישל 15 שערים שב מרקו אסנסיו לריאל מדריד.
ב-28 ביולי 2016 ערך אסנסיו את הופעת הבכורה הלא רשמית שלו בריאל מדריד במשחקה נגד פריז סן-ז'רמן. ב-9 באוגוסט 2016 כבש אסנסיו את שערו הראשון במדי ריאל מדריד בסופר קאפ האירופי בניצחון על סביליה 2-3. ב-21 באוגוסט 2016 כבש אסנסיו את שערו הראשון בלה ליגה בניצחון על ריאל סוסיאדד 0-3. ב־18 באוקטובר 2016 כבש אסנסיו את שערו הראשון בליגת האלופות בניצחון על לגיה ורשה 5-1.
ב-3 ביוני 2017 כבש אסנסיו את שערו הראשון בגמר ליגת האלופות בניצחון על יובנטוס 1–4. ב-17 ביוני 2017 כבש אסנסיו את שערו הראשון בנבחרת ספרד הצעירה בניצחון 0–5 על מקדוניה, וב-13 באוגוסט 2017 כבש אסנסיו את שערו הראשון בסופר קאפ הספרדי במשחק הראשון נגד ברצלונה בניצחון 1–3, וכן כבש במשחק השני בניצחון 0–2.
בעונת הבכורה בריאל מדריד ערך אסנסיו בכל המסגרות 38 הופעות בהן כבש 10 שערים, ביניהם ברבע הגמר נגד באיירן מינכן ובגמר נגד יובנטוס, ובישל 4 שערים. בסוף העונה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה ובליגת האלופות.
בעונת 2017/18 אסנסיו עלה כמחליף בדקה ה-79 נגד פריז סן-ז'רמן במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות בתוצאה של 1:1 ותרם שני בישולים לרונאלדו ולמרסלו בניצחון 3:1.
בעונה זו כבש את שער הניצחון בחצי הגמר הראשון בין ריאל מדריד לבין באיירן מינכן במסגרת ליגת האלופות.
ב-24 ביולי 2019 קרע אסנסיו את הרצועה הצולבת במהלך משחק מול ארסנל.
ב-19 ביוני 2020, כמעט שנה לאחר הפציעה הקשה שעבר, נכנס אסנסיו כמחליף וכבש שער בנגיעה הראשונה בכדור, והוסיף בישול כמה דקות לאחר מכן בניצחון 0–3 על ולנסיה.
ב-22 בספטמבר 2021, כבש מרקו את השלושער הראשון בקריירת המועדונים שלו. כאשר כיכב בניצחונה של ריאל מדריד על קבוצתו לשעבר מיורקה 6-1. ב-7 בדצמבר כבש בליגת האלופות לעונת 21/22 את שערו הראשון ואחד משעריו הגדולים בקריירה מול אינטר מילאנו דקה אחרי שנכנס כמחליף בניצחון של ריאל מדריד 2-0 על אינטר מילאנו, ב-7 בפברואר 2022 כבש ממרחק של 23 מטרים את שער הניצחון על גרנדה בניצחון 0–1 של  ריאל מדריד. ב-19 בפברואר 2022 כבש שער ענק ממרחק רב-נגד דפורטיבו אלאבס בניצחון 0–3 של  ריאל מדריד ובכך שבר את שיאו שלו שהבקיע לראשונה שבעה שערי ליגה בעונה.
פריז סן ז'רמן
ב-6 ביולי 2023 חתם מרקו אסנסיו בהעברה חופשית בפריז סן ז'רמן מליגת העל הצרפתית על חוזה לשלוש עונות.
נבחרת ספרד
ב-29 במאי 2016 ערך אסנסיו את הופעת הבכורה שלו בנחברת ספרד, במשחק ידידות נגד נבחרת שווייץ.
אסנסיו זומן לסגל נבחרת ספרד למונדיאל 2018 וב-20 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי, כאשר עלה מהספסל במשחק נגד נבחרת אירן אותו ניצח 0–1.
ב-11 בספטמבר 2018 כבש את שער הבכורה בנבחרת ספרד בניצחון 0–6 על נבחרת קרואטיה. באותו משחק אסנסיו הוסיף שלושה בישולים.
אסנסיו נכלל בסגל השחקנים של נבחרת ספרד באולימפיאדת טוקיו 2020, הוא הגיע עד לגמר שם הפסיד לנבחרת ברזיל וסיים במקום השני.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
ג'ורג' אובסאניקוב
קריירה
אובסאניקוב התחיל את הקריירה שלו בלוקומוטיבה בלץ מהליגה השלישית במדינה, ממנה עבר לפלורשט וכעבור שנתיים חזר ללוקומוטיבה.
בקיץ חתם בזאריה בלץ מליגת העל המולדובית. בעונת הבקיע 13 שערים ובעונה שלאחר מכן כבש 9 שערים עד לאמצע העונה. בינואר הושאל לקרקוביה קרקוב מליגת העל הפולנית בה שיחק עד לסיום העונה.
בינואר הושאל להפועל ראשון לציון מליגת העל, בה הבקיע 3 שערים ב-16 משחקים שלא עזרו לקבוצתו להישאר בליגה. בהמשך הושאל גם לסונקר הקזחית, ראפיד ג'ידיג'יצי, דאצ'יה קישינב וטירספול.
בינואר עזב את זאריה בלץ וחתם בספרנצה דרוקיה מהליגה השנייה וכעבור שנה חתם בגרניצ'רול גלודני מאותה הליגה.
ב-24 במאי 2008 אובסאניקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה בהפסד 1-0 ל. ב-14 באוקטובר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-2 ל.
זווית ביסטטית
זווית ביסטטית (באנגלית: Bistatic angle) היא זווית כלשהי בנקודה בה יש מטרה, והתוחמת זווית β בין משדר (Tx), מטרה (Target), ומקלט (Rx), במערכת מכ"ם ביסטטי.
עבור ערכי β אחרים, המכ"ם מכונה בפשטות מכ"ם ביסטטי. הזווית הביסטטית β היא גורם חשוב בקביעת שטח חתך המכ"ם או RCS (ראשי תיבות של: Radar Cross Section) של המטרה.
נונאטאק פדרסן
נונאטאק פדרסן (באנגלית: Pedersen Nunatak) הוא הנונאטאק המערבי ביותר שבין נונאטאקי סיל, צפונית מזרחית לכף פיירווד'ר בחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק מצוי 15 קילומטרים צפונית מזרחית לכף פיירווד'ר.
הנונאטאק מתנשא לגובה של 210 מטרים מעל פני מדף הקרח לארסן.
מקור השם
הנונאטאק נקרא על שמו של קפטן מורטן פדרסן (Morten Pedersen) מפקד אוניית ציד הלווייתנים הנורווגית קסטור (Castor), אשר צדה לחופי אנטארקטיקה בקיץ האנטארקטי 1893–1894.
לקריאה נוספת
• R. L. Oliver, P. R. James, J. B. Jago, Antarctic Earth Science, PP 326, 348
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 277
• Valle, R., & Miller, H. (2001), Transpressional deformation along the margin of Larsen Basin: New data from Pedersen Nunatak, Antarctic Peninsula, Antarctic Science, 13(2), 158-166. doi:10.1017/S0954102001000244
ליילה מרקשי
ליילה מרקשי (בערבית: ليلى مراكشي; בצרפתית: Laïla Marrakchi; נולדה בשנת 1975) היא יוצרת סרטים מרוקאית הידועה בשל סרטה מעורר המחלוקת Marock. הסרט הוקרן במדור Un Certain Regard בפסטיבל הסרטים בקאן 2005. מרקשי נולדה למשפחה מן המעמד העליון בקזבלנקה, המתוארת בסרטה המפורסם.
F9F פאנת'ר
גראמן F9F פאנת'ר (באנגלית: Grumman F9F Panther) היה מטוס קרב סילוני מתוצרת חברת גראמן האמריקאית, הראשון בשירות מבצעי על גבי נושאות המטוסים של צי ארצות הברית. המטוס ראה שירות נרחב בטייסות הצי והנחתים של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה, בה שימש כמטוס תקיפה, זאת בשל חוסר יכולתו להתמודד מול מטוסי המיג 15 הרוסים והסינים בקרבות אוויר. המטוס היה למטוס הסילון הראשון בשירות הצוות האווירובטי של הצי, המלאכים הכחולים, ולמטוס הסילון הראשון בשירות הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי.
העיצוב התפתח מאוחר יותר ל-גראמן F-9 קוגר.
יחסי ברזיל–מלזיה
יחסי ברזיל–מלזיה הם יחסי החוץ בין ברזיל למלזיה.
יחסים כלכליים
שתי המדינות עובדות מקרוב במגזר הכלכלי עם מותגים וחברות ברזילאיות רבות שעוקבות אחר השוק המלזי. נכון לשנת 2012, חברות ברזילאיות השקיעו סך של 6 מיליארד דולר במלזיה.
חברת הכרייה הברזילאית Vale החלה בבניית מרכז העברת עפרות ברזל במלזיה.
ברזיל נותרה אחת ממוכרות הנשק הגדולות ביותר כמו גם יצואנית גדולה של סוכר ובשר למלזיה. בהיותה בברזיל חתמה חברת הנפט המלזית פטרונאס על עסקה עם OGX. שתי המדינות גם בתהליך של מיזמים משותפים לפיתוח דלק ביולוגי, ומלזיה חותרת אחר ההזדמנויות לסייע לברזיל בהרחבה המתוכננת של גישה לאינטרנט בפס רחב ברחבי הארץ.
דיקסי ביב גרייבס
דיקסי ביב גרייבס (באנגלית: Dixie Bibb Graves; 26 ביולי 1882 – 21 בינואר 1965) הייתה אשת ציבור אמריקאית, שהייתה הגברת הראשונה של מדינת אלבמה, והאישה הראשונה שייצגה אותה בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה
גרייבס הייתה פעילה בתחומים אחדים, כולל רווחת הציבור, בריאות וחינוך. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייסה לחיל הנשים של צבא ארצות הברית ועבדה עבור הצלב האדום האמריקאי ובשירות הארגונים המאוחד (United Service Organizations). קבוצה אחת בחיל הנשים נקראת על שמה של גיקסי ביב גרייבס. היא הייתה חברה פעילה בפעילויות נשים של קרן הלאומית לשיתוק ילדים. נוסף על כך, גרייבס פעלה למען מציאת תרופה לשיתוק ילדים. היא הייתה חברה בעוד מספר ארגונים ותנועות אחרות, בהם האגודה ההיסטורית של אלבמה ו"המועדון ללא שם". גרייבס הלכה לעולמה ב-21 בינואר 1965, בת 82 במותה. היא נטמנה בבית העלמין גרינווד שבמונטוגומרי. ב-1972 נכנסה להיכל התהילה של אלבמה.
פן זירו - גיבור במשרה חלקית
פן זירו - גיבור במשרה חלקית (באנגלית: Penn Zero: Part-Time Hero) היא סדרת אנימציה המשודרת בדיסני XD החל מ-5 בדצמבר 2014 ובערוץ דיסני ישראל החל מ-1 ביולי 2015. המדבבים במקור את הדמויות הם: תומאס מידלדיש, אדם דויין, טניה גונדי, אלפרד מולינה ולארי ווילמור.
העונה הראשונה הסתיימה בארצות הברית ב-1 באוקטובר 2015, ובישראל ב-22 בינואר 2016.
ב-22 באפריל 2015, הסדרה חודשה לעונה שנייה. ב-19 ביולי 2016 דווח כי הסדרה תסתיים אחרי שתי עונות, והעונה השנייה עלתה ב-10 ביולי 2017. העונה השנייה כוללת 14 פרקים, והיא הסתיימה ב-28 ביולי 2017.
עלילה
פן, בון וסאשי הם גיבורים במשרה חלקית, כאשר בכל פרק הם משוגרים למימד אחר באמצעות פיליס. ריפן ולארי הם רשעים במשרה חלקית, וגם הם משוגרים למימד אחר באמצעות פיל. בכל מימד הם צריכים להילחם אחד בשני כאשר פן בון וסאשי הם הטובים וריפן ולארי הם הרעים.
פארק התעשייה שוקת
פארק תעשייה שוקת הוא פארק תעשייה עתידי המתכונן להיבנות בסמוך למחלף מיתר ולא רחוק ממחלף שוקת. על אף שמו, פארק התעשייה קרוב יותר למחלף מיתר. שמו ניתן לו מכיוון שבתקופת תכננו מחלף מיתר טרם נבנה. פארק התעשייה ישמש את תושבי האזור בהם תושבי מיתר, כרמית, חורה, אום בטין ויספק שירותים לקריית המודיעין של צה"ל שעתידה להיבנות בסמוך לפארק התעשייה.
מיקומו של פארק התעשייה נבחר בגלל נגישותו התחבורתית הטובה. צומת שוקת מחבר בין כביש 60, כביש 6 וכביש 31 וממוקם על מפגש של צירים מרכזיים לתחבורה בצפון הנגב, וייתכן ואף יהנה משירות תחבורתי של מסילת עוקף באר שבע שישרת גם בין היתר את עיר הבהדים ויישובי אזור צומת הנגב. וכן הקמת מרכז תחבורה שעתיד לקום ברובע המערבי של פארק התעסוקה.
היסטוריה
הקמת הפארק בפועל החלה בשנת 2001, כאשר נבחר המיקום שלו, בשיתוף הרשויות המקומיות באזור, ששטח שיפוטן גובל בצומת שוקת: לקיה, חורה, מיתר והמועצה האזורית בני שמעון. לצורך מימוש הפרויקט, אושרה ביולי 2001 הקמת מינהלה משותפת של הרשויות המקומיות. ליו"ר המינהלת נבחר סלומון כהן, ראש מועצת מיתר. מטרת הפרויקט, בין השאר, היא גם לקדם שיתוף פעולה כלכלי וחברתי בין האוכלוסייה היהודית בנגב לזו הבדואית.
בינואר 2005 המועצה האזורית בני שמעון והרשויות המקומיות לקיה, חורה ומיתר, חתמו על ההסכם לפיתוח והקמת הפארק, בתקציב של 50 מיליון דולר.
ביולי 2005 הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים אישרה את הקמתו של אזור התעסוקה בצומת שוקת, כאשר סיווג הקרקע בשטח הפארק שונה משטח פתוח לשטח לתעסוקה.
בנובמבר 2005 דחה משרד הפנים את בקשתה של המועצה המקומית חורה להעביר חלק משטח הפארק לתחום שיפוטה, עם זאת קיבלה חורה שטחים ליד יער יתיר במקום ליד צומת שוקת.
במרץ 2012 אושרה קריית המודיעין של צה"ל בסמוך למיקום המתוכנן של הפארק.
בשנת 2017 הוקמה ועדה גאוגרפית במחוז הדרום, לבחינה מחדש של חלוקת הכנסות ושטחי פארק התעשייה בצומת שוקת שהחליטה כי כ-57% משטחו יהיה בתחום השיפוט של המועצה האזורית בני שמעון, וכ-43% בתחום השיפוט של מיתר.
התפתחות נוספת בנושא התרחשה במאי 2018 כאשר שונה מעט ההסכם בכך שיהיה משותף גם למועצה האזורית אל־קסום מלבד האלו שהוחלט עליהן כמה שנים קודם לכן, לאחר מכן בוצעה הנחת אבן הפינה של פארק התעשייה בהשתתפותו של שר הכלכלה אלי כהן, מלבד זאת פורסם מידע נוסף אודות אזור התעשייה. בין היתר פורסם כי שטח אזור התעשייה ישתרע על שטח של כ-4,145 דונם, שהפארק התעשייה יכלול כ-4 רבעים שייבנו מסביב למחלף מיתר וכן שעלות הקמתו של פארק התעשייה תהיה כ־70 מיליון שקל. על מנת להקל על קידום פארק התעשייה הוקמה מנהלת משותפת שמורכבת מכמה נציגים של הרשויות המקומיות ששותפות לניהול פארק התעשייה ובעתיד יהיו גם אחראיות על מימון והקמתו של הפארק.
מטרתו של פארק התעשייה תהיה לסייע לשמור על רמת אבטלה נמוכה באזור הנגב, לחזק את צמצום הפערים בין מרכז הארץ לפריפריה ואף להוות מוקד תעסוקה למגזר הבדואי המתגורר בסמוך לפארק התעשייה, מבנים מרכזים מלבד תעשייה שיוקמו בפארק הם מגרשי ספורט, מתנ"ס, הקמת תחנת מד"א ותחנת משטרה "תחנת משטרת העיירות" וכן מלוניות למבקרים, סיבות אלו גורמות לכך שפארק שוקת מצטרף לרשימת אזורי תעשייה אזוריים שהוקמו בנגב בעשור השני של המאה ה-21 כמו אזור התעשייה "עידן הנגב" הסמוך לצומת להבים ופארק נ.ע.מ הסמוך לנתיבות והרחבתו של פארק התעסוקה בעומר. בנוסף לכך הקמתו של פארק התעשייה בצומת שוקת הוא תוצר של שיתוף פעולה בין רשויות ועשיית צדק חלוקתי.
באמצע 2020 נפתח מחלף מיתר על שטח שהיה בעבר צומת שוקת, כחלק מתוכנית של חיבור כביש 6 לדרום הנגב והקלה על העובדים שעתידיים לעבוד בפארק התעשייה, דבר זה התווסף לעבודה שכביש 31 שודרג והורחב בהתאם לצורכי התושבים באזור.
יחסי ירדן–מרוקו
ירדן ומרוקו חולקות יחסים קרובים. גם ירדן וגם מרוקו חולקות יחסים מלכותיים משותפים, ירדן מנוהלת על ידי ההאשמים ומרוקו מובלת על ידי העלאווים - שתי שושלות הטוענות המייחסות את מוצאן למשפחת הנביא מוחמד; ונתפסות בין הממלכות המתונות ביותר בעולם הערבי.
המרכז הרפואי הלאומי
המרכז הרפואי הלאומי, (בהונגרית: Országos Gyógyintézeti Központ) לשעבר בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ', וגם "בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט", היה מוסד רפואי בעל עבר מפואר (שאינו קיים עוד) ברובע 13 בבודפשט ברחוב סאבולץ' על 33–35. לאחר מלחמת העולם השנייה הבניין אכלס, כאמור, מוסד בשם המרכז הרפואי הלאומי.
יחסי ירדן–מרוקו
היסטוריה ויחסים מודרניים
מערכת יחסים מודרנית בין ירדן למרוקו כוננה במאה ה-20, כאשר ירדן ומרוקו קיבלו עצמאות מבריטניה וצרפת. במשך מרבית המאה ה-20, ירדן ומרוקו התמודדו יחד עם סערות שונות, בעיקר תנועות פאן-ערביות, ניסיונות התנקשות להפיל את הממשלות בשתי המדינות ואת קשריהן החשאיים עם ישראל. עם זאת, למרות הקשיים הללו, חוסיין, מלך ירדן וחסן השני, מלך מרוקו התגברו גם על המהומות הללו בבית. שני המלכים נודעו בכך שחלקו יחסים אישיים קרובים וחזקים, והגבירו את הברית בין שתי משפחות מלכותיות. שני המלכים מתו באותה שנה בשנת 1999. בניהם, עבדאללה השני, מלך ירדן ומוחמד השישי, מלך מרוקו גם הם זוכים לשבחים רבים בשתי המדינות.
המרכז הרפואי הלאומי
בנייניו
ההיסטוריה של הקמת בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט ידועה מגיליון 1890 של כתב העת "תעשיית הבנייה" (Építőipar). על פי כתב העת, ד"ר דיולה בקה, פרופסור באוניברסיטה, הציע את הקמת בית החולים בשנות ה-80 של המאה ה-19. התוכנית נבדקה על ידי האדריכל המפורסם מיקלוש איבל, אחד האדריכלים החשובים ביותר באותה תקופה, ואז בשנת 1886 הוכרז על מכרז פומבי להקמת מבני בית החולים. למכרז התכנון הוגשו 13 הצעות, וילמוש פרוינד ואלפרד וליש זכו בתחרות. משימת התכנון הוענקה בסופו של דבר לפרוינד. ההקמה התרחשה בין מרץ 1888 לאוקטובר 1889 (כלומר תוך כשנה וחצי) בניהולו של הבנאי הראשי יוז'ף אמון. החזית המרכזית של מתחם הבניין המודרני עם מערכת אגפי עזר (Pavilion) המורכבת מ-5 בניינים פנה לרחוב סאבולץ', החלק הדרומי גבל בדרך אַרֵנָה (כיום שמו דרך דוז'ה ג'רג'). לוחות הרצפה היו עשויים קורות ברזל שסופקו על ידי "מפעל יציקות הברזל ומפעל המכונות של שליק" (Schlick–Nicholson Gép-, Waggon- és Hajógyár Rt). חזיתות הבניינים מכוסות לבנים גולמיים בכבישה יבשה על פי דפוס הרנסאנס ההולנדי על רקע צהבהב. מערכת הלבנים סביב החלונות, אדני הכתפיים וחלקים אחרים בבניין היו עשויים לבנים בכבישה ומעוצבים בצבע אדום, הכרכובים העיקריים היו מאבן גיר מקומי. כל בניין חולק לרדיקל צדדי ולרדיקל מרכזי גדול יותר, והותקן בו מדף משונן. הקו שהפריד בין הקומות (רצפה-תקרה) הודגש על ידי שורה של לבנים דקורטיביות שהונחו אופקית, והכניסה הייתה בסגירה חצי עגולה. באחד מבנייני בתי החולים היה גם בית כנסת, אך הוא בוטל במהלך ההלאמה שהייתה לאחר מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה מאוחרת יותר
בין שתי מלחמות העולם היה הקומפלקס אחד ממוסדות הבריאות היוקרתיים ביותר בבודפשט. עם זאת, הוא לא קיבל מחלקה אוניברסיטאית עד שנת 1954 בשם "אוניברסיטת היינל אימרה למדעי הבריאות" (Haynal Imre Egészségtudományi Egyetem). בשנת 2000 אוניברסיטה זו אוחדה לתוך אוניברסיטת זמלווייס כפקולטה למדעי הבריאות. שמו שונה בשנת 2001 ל"מרכז הרפואי הלאומי" ונסגר בשנת 2007. הקומפלקס פונה ואחר כך בשנת 2010 חולק לשניים: בחלקו הוקם מוסד לטיפול בחסרי בית ובחלקו השני הוקם "מרכז השיקום והאחסון של המוזיאון הלאומי" (OMRRK).
יחסי ירדן–מרוקו
שיתופי פעולה
שתי המדינות, חולקות שיתוף פעולה הדוק מאוד בעניינים פוליטיים, כלכליים וביטחוניים. שתי המדינות הוזמנו גם להצטרף למועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ בראשות ערב הסעודית. שתי המדינות מנהלות גם קשר זהיר עם איראן, וירדן אף הביעה תמיכה במרוקו כאשר רבאט ניתקה את הקשר עם טהראן בעקבות האשמות בתמיכת איראן בחזית פוליסריו במאבק על סהרה המערבית.
רוסייפה
גאוגרפיה
העיר רוסייפה ממוקמת ליד נהר יבוק, על הכביש המהיר בין עמאן לזרקא. עמאן, זרקא ורוסייפה מהווים מטרופולין אחד גדול, המטרופולין השני בגודלו בלבנט, אחרי דמשק. העיר שייכת מבחינה מנהלית למחוז זרקא.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 2004, אוכלוסיית רוסייפה הייתה 268,237. היחס בין נשים לגברים היה 48.46% ל-51.54%.
נפות מטרופוליטן רוסייפה
אזור המטרופולין מחולק לחמישה נפות באופן הבא:
כלכלה
העיר ידועה בתעשיית מכרות הפוספטים מאז 1935, שהתגלו לראשונה על ידי אמין כאמל קוואר. חברת מכרות הפוספט הירדנית, שהוקמה על ידי קוואר, מפעילה ומנהלת את מכרות הפוספט ברוסיפה.
תעשיות כבדות רבות מבוססות ברוסייפה בשל מיקומה בין שתי הערים הגדולות עמאן וזרקא, ובשל נוכחותו של נהר הזרקא.
לאופולד
{{פירושונים| שם משפחה: אחר:
ראו גם
}}
יחסי הודו–סן מרינו
יחסי הודו–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים
בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתמו שלושה הסכמים דיפלומטיים רשמיים:
איתמר איינהורן
איתמר איינהורן (נולד ב-22 בספטמבר 1997) הוא רוכב אופני כביש ישראלי בקבוצת ישראל - פרמייר טק. הוא אלוף ישראל במרוץ הכביש לשנים 2022 ו-2023.
קריירה
איינהורן, יליד ותושב מודיעין, החל לרכוב בקבוצת 500WATT בהדרכת המאמן אילן אולמן. אחיו הבוגר, בן איינהורן, הוא רוכב אופניים מצטיין בעברו, ונמנה ב-2015 עם הרוכבים הישראלים הראשונים בקבוצת "Cycling Academy", שקדמה ל-Israel Cycling Academy.
ב-2014, ניצח איינהורן את אליפות ישראל במרוץ נגד השעון לנערים, כשהוא מקדים את עומר מור ואת ים פוליאק. במקצה הכביש, הוא סיים במקום השלישי.
ב-2015, התחרה איינהורן באליפות אירופה באופני כביש עד גיל 19 וסיים במקום ה-37. הוא התחרה גם באליפות העולם באופני כביש עד גיל 23 וסיים במקום ה-97 מתוך 114 מתחרים שסיימו את המרוץ, 16:08 דקות אחרי פליקס גאל המנצח.
ב-2017 הצטרף איינהורן לקבוצת העתודה של Cycling Academy. באותה שנה הוא סיים שני באליפות ישראל באופני כביש, לאחר שהפסיד לרועי גולדשטיין בספרינט אל קו הסיום.
באפריל 2019 הצטרף איינהורן לקבוצת Israel Cycling Academy, לאחר שבשנתיים הקודמות הצטרף אל הקבוצה כסטאז'ר.
ב-2020 צורף לסגל קבוצת ה-UCI World Tour, Israel Start-Up Nation שהוקמה על בסיס קבוצות Israel Cycling Academy וקבוצת קטיושה-אלפסין.
ב-9 בספטמבר 2020 ניצח בקטע הראשון במרוץ הקטעים הפולני בדרגה 2.2, Course de Solidarność et des Champions Olympiques. הוא סיים את המרוץ במקום השלישי בדרוג הכללי.
ג'ואן ואן ארק
ג'ואן ואן ארק (באנגלית: Joan Van Ark; נולדה ב-16 ביוני 1943) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
ואן ארק נולדה בניו יורק. בגיל 15, כשלמדה עיתונאות בתיכון, היא ראיינה את השחקנית ג'ולי האריס, שהמליצה לה ללכת ללמוד בבית הספר למשחק של אוניברסיטת ייל.
חיים אישיים
לואן ארק בת בשם ונסה אשר גם היא שחקנית.
פרלה ליברטורי
פרלה ליברטורי (באיטלקית: Perla Liberatori; נולדה ב-10 בנובמבר 1981) היא מדבבת איטלקית, שמוכרת בדיבוב הדמויות סטלה וצ'אטה בסדרת ההנפשה "מועדון ווינX".
ביוגרפיה
ליברטורי נולדה בשנת 1981 ברומא, בירת איטליה, היא נכדתם של השחקנים פרנצ'סקה ומרקו גואדג'נו.
ליברטורי דיבבה בשפה האיטלקית שחקניות רבות, ביניהן הילרי דאף בסדרה "ליזי מקגוויר", סופיה בוש בסדרה "מגרש ביתי", סקרלט ג'והנסון בסרט "שכחו אותי בבית 3" וקירסטן דנסט בסרט "ג'ומנג'י". כמו כן היא דיבבה דמויות רבות בסרטי וסדרות הנפשה, ביניהן סטלה וצ'אטה בסדרת ההנפשה "מועדון ווינX", נלה בסרט "מלך האריות", שרי וטרי מקלברי בסדרה "משפחת סימפסון" לאחר מותה של המדבבת לאורה לאטני בשנת 2012, סיליה הילס בסדרת האנימה "אינאזומה 11", מלודי בסרט "בת הים הקטנה 2: השיבה לים", באבלס בסדרה "בנות הפאוור פאף" והפיה הכחולה בסדרה "פינוקיו וחברים". בשנת 1995 היא שיחקה בסרט הטלוויזיה האיטלקי "Una bambina di troppo" בבימויו של דמיאנו דמיאני.
באביב 2010 היא התחתנה עם המדבב ג'אנלוקה קריסאפי, איתו נולד לה בן.
איסמאל סמבדה גרסיה
איסמאל סמבדה גרסיה (בספרדית: Ismael Zambada García; נולד ב-1 בינואר 1948), המכונה "אל מאיו", הוא ברון סמים מקסיקני הנחשב כיום למנהיג קרטל סינלואה. סמבדה הוא מברוני הסמים הבודדים שלא נתפסו מעולם, על אף שהוא פעיל בתחום כבר עשרות שנים. לאורך זמן רב ניהל סמבדה את קרטל סינלואה יחד עם שותפו, חואקין גוסמן הידוע בכינויו "אל צ'אפו". לאחר לכידתו האחרונה של גוסמן בשנת 2016, פרץ מאבק פנימי בין הסיעות השונות שמרכיבות את הקרטל, ובסיומו, על פי ההערכות, תפס סמבדה את מקומו כדמות הבכירה ביותר בארגון.
ביוגרפיה
סמבדה נולד במדינת סינלואה שבמקסיקו. הוא היה חוואי וניחן בידע נרחב בחקלאות. את דרכו כסוחר סמים החל ככל הנראה כמגדל של מריחואנה ופרג, שממנו מופק הרואין, ובהברחת כמויות קטנות יחסית של מספר קילוגרמים של סמים בכל פעם. בהמשך, לאחר שנוצרו קשרים בין קרטלי הסמים המתהווים במקסיקו לבין הקרטלים בקולומביה, עבר לסחור בקוקאין.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 פעל סמבדה, כמו רוב סוחרי הסמים הגדולים במקסיקו, במסגרת קרטל גואדלחרה שייסד מיגל אנחל פליקס גאיארדו. גאיארדו היה הראשון שאיחד בין ה"פלאסות" (טריטוריות) השונות של סוחרי הסמים במקסיקו, תחת הנהגה מרכזית שיצרה שיתוף פעולה בין הסוחרים במקום לעסוק במלחמות פנימיות.
לאחד מעצרו ב-1989 הורה גאיארדו על חלוקה של הקרטל לפי אזורים גאוגרפיים: אחייניו, האחים אריאנו פליקס, קיבלו את השליטה באזור טיחואנה הגובל בארצות הברית. נתיב ההברחות השני לארצות הברית, דרך סיודאד חוארס, ניתן לאמאדו קאריו פואנטס, שבהמשך יעמוד בראש קרטל חוארס. מיגל קארו קינטרו קיבל לידיו את נתיב ההברחות השלישי, שכונה "מסדרון סונורה". ואילו גוסמן והקטור לואיס פאלמה סלזאר קיבלו לידיהם את השליטה בסינלואה שלחוף האוקיינוס השקט, כשזמן קצר לאחר מכן הצטרף אליהם סמבדה.
השליטה באזור החוף אפשרה לקרטל סינלואה לקבל משלוחים גדולים של קוקאין מקולומביה דרך הים. לאורך השנים הבריח הקרטל מאות טונות של הסם לתחומי ארצות הברית ולמדינות נוספות בעולם, באמצעים שונים ומגוונים כגון מטוסים, משאיות, ספינות ומנהרות.
לאורך כל שנות פעילותו, ובניגוד לשותפו חואקין גוסמן, שמר סמבדה על פרופיל נמוך מאוד, וזו ככל הנראה אחת הסיבות לכך שלא נתפס מעולם, אף על פי שהוא מבוקש על ידי הרשויות במקסיקו ובארצות הברית מאז 1998 ועל ראשו הוצב פרס של 5 מיליון דולרים. ככל הידוע סמבדה עבר ניתוחים פלסטיים על מנת לשנות את מראהו, והוא נע ברחבי מקסיקו תחת מעטה חשאיות. עיקר פעילותו מתמקד במדינות סינלואה ודורנגו, אך השפעתו ניכרת גם באזורים אחרים במקסיקו.
במדיה
בסדרה הפושעים המבוקשים ביותר בעולם, אחד הפרקים מדבר על פשעיו של גרסיה ועל כך שהוא אחד מהפושעים המבוקשים ביותר בעולם.
דמותו של גרסיה התפרסמה גם בסדרה נרקוס: מקסיקו החל מהעונה השלישית, בגילומו של השחקן אלברטו גרה. לפי העלילה המתבססת בצורה חלקית על המאורעות ההיסטוריים: גרסיה החל את דרכו כדייג וסוחר חסילונים שהבריח סמים מהצד בספינתו הרעועה בהיקפים קטנים. גרסיה התעקש להישאר עצמאי למרות חיזוריהם החוזרים של משפחת אריאנו מטיחואנה מצד אחד, ומהשותפים אל צ'אפו - הקטור פאלמה - ואזול מקרטל סינלואה. לבסוף המלחמה בין שני הקרטלים גררה גם אותו לעימות והוא בחר בסינלואה. בסוף העונה הוא מצליח לחסל את רמון, ממשפחת אריאנו, בשעה שהוא היה בדרך לחסל אותו, והופך לשותף היחיד של אל-צ'אפו בהנהגת סינלואה בשעה שהיא מתכננת להשתלט על סיודאד חוארס.
זכויות האדם בישראל
זכויות האדם בישראל נקבעו החל מראשית ימי המדינה בפסקי דין של בג"ץ ובחוקים רגילים (למשל חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981). במסגרת המהפכה החוקתית קיבלו מספר זכויות מעמד חוקתי, בשני חוקי יסוד שנחקקו בשנת 1992 (חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק). בישראל פועלים ארגונים אחדים העוסקים בקידום ההקפדה על זכויות האדם. חלק מארגונים עוסק בזכויות של כל תושבי ישראל, ואחרים מתמקדים בזכויות האדם של פלח מסוים באוכלוסייה, כגון זכויות הפלסטינים או זכויות עובדים זרים. כלי מרכזי המשמש ארגונים אלה הוא עתירה לבג"ץ.
ישראל היא דמוקרטיה פרלמנטרית רב-מפלגתית המוגדרת כמדינה יהודית במגילת העצמאות. עם זאת, היא גם ביתם של מיעוטים דתיים ואתניים, שחלקם מדווחים על אפליה. התנהגותה של ישראל בשטחים שבשליטתה נתונה לביקורת בינלאומית בידי ממשלות וארגוני זכויות אדם ברחבי העולם.
בית המשפט העליון לפני המהפכה החוקתית
מראשית ימי המדינה, בית המשפט העליון משמש תפקיד חשוב בהגנה על זכויות יסוד, בעיקר בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ). כגוף המותח ביקורת שיפוטית על החלטות הרשות המבצעת, בית המשפט משמש גורם מאזן לכוחה של הרשות המבצעת.
רבים מוטרדים מהמגבלות שמטיל בג"ץ, שדלתותיו פתוחות גם בפני עותרים פלסטינים, על פעולתה של מערכת הביטחון, וחוששים שבכך בג"ץ מסכל את יכולתה של הממשלה לפעול עבור מימוש המדיניות הבטחונית שלה. ביטוי קיצוני לכך בא בדבריו של ראש הממשלה, יצחק רבין, שהביע תקווה שבעקבות הסכמי אוסלו הרשות הפלסטינית תילחם בטרור "בלי בג"ץ ובלי בצלם".
פסקי דין אחדים של בג"ץ ביססו אחדות מזכויות האדם בישראל. דוגמאות:
פרופ' יצחק זמיר התייחס לפסקי דין אלה:
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו הוא חוק יסוד שנועד להגן על זכויות האדם העיקריות במדינת ישראל. כפי שכותרתו מבהירה, החוק קובע את כבוד האדם ואת חירותו כערכי היסוד מהן נגזרות זכויות האדם המוגנות בחוק היסוד, שהתקבל כ"מגילת זכויות האדם" של המשפט הישראלי. אין בחוק היסוד סעיפים משוריינים, והכנסת יכולה לשנותו ברוב רגיל. החוק התקבל בשלהי ימי הכנסת השתים עשרה, ב-17 במרץ 1992.
הזכויות שעליהן מגן חוק היסוד מפורטות בסעיפים אחדים שלו: