cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דליפת המידע של נינטנדו
נתונים
הנתונים שהודלפו מוערכים במעל שני טרה-בייט, אם כי רק שלושה גיגה-בייט שוחררו נכון לפי 4 במאי 2020. החומר הישן ביותר מתוארך לסוף שנות ה-80. הדליפות כוללות:
אבות טיפוס וחומרי פיתוח
בנוסף לקוד המקור, ההדלפה של יולי 2020 כללה מספר אבות טיפוס של משחקי וידאו, כמו גם תוכן חתוך. נחשף אב טיפוס של Yoshi's island שלא מציג את יושי כהדמות הראשית: השם המקורי שלו שלו, Super Donkey, מעיד על כך שייתכן שהוא נחשב למשחק דונקי קונג חדש לפני נהיה משחק עבור Yoshi. התגלו גם ספרייטים מוקדמים ממשחקים שונים, כולל Pilotwings כשהיה ידוע בשם Dragonfly.
בין הגילויים הבולטים ביותר היה גילויו של דגם תלת -ממדי רשמי של לואיג'י עבור סופר מריו 64, המאשר מראיינים למפתחים בזמן יציאת המשחק שהם התכוונו לכלול את לואיג'י כדמות נוספת שנייה אך נאלצו לחתוך את התכונה הזו. . תגלית מרכזית נוספת הייתה מפות רמות המיועדות לחבילת הרחבה 64DD שטרם שוחררה עבור The Legend of Zelda: Ocarina of Time. נכסי זלדה השונים הללו הורכבו על ידי מעריצים כדי ליצור מחדש צינוק שבמקור ניתן היה לצפות בו רק בצילומי מסך טרום-הפצה.
ההדלפות כללו את התוכנה שהייתה נחוצה להפעלת ה-Workboy, אביזר Game Boy שבוטל שהיה מוסיף תכונות של עוזר דיגיטלי אישי למכשיר. ידוע על קיומם של שני אבות טיפוס בלבד של ה-Workboy, והתוכנה מהדליפה שימשה לאימות פעולתו של אחד ה-Workboys. בשנת 2021, מעריצים השתמשו בקוד המקור של Super Mario Advance כדי לאתר את הדגימות ששימשו להלחנת הפסקול של Super Mario World ויצרו מחדש את המוזיקה כפי שהיא הייתה נשמעת לפני שנדחסה כדי להתאים למגבלות ה-SNES.
פרשנות
עיתונאי משחקי וידאו ציינו את גודל ההדלפות ותייגו אותן כמשמעותיות וחסרות תקדים. העיתונאי אלכס דונלדסון תיאר את ההדלפה כ"מקראית, לעיתים רחוקות שמעו על פרופורציות", בעוד לוקאס ווייט מסיליקונרה כתב שההדלפה "יכולה להיות אחת ההדלפות הגדולות בתולדות המילניום".
מכיוון שקוד המקור של קונסולות נינטנדו שונות הודלף, עיתונאים ציינו את ההשפעות השונות של הדליפה. Gach כתב שהמידע שדלף "יהיה עניין רב לחובבי אמולטורים, כורי נתונים וכל מי שסקרן לגבי" ההיסטוריה של נינטנדו. ניתן להשתמש במידע כדי לשפר את הדיוק של אמולטורים של קונסולות נינטנדו או ליצור מערכות שיבוט שמתפקדות באופן זהה לחומרה המקורית. פעולות כאלה, לעומת זאת, יהיו בלתי חוקיות, ומפתחים שיבצעו אותן עלולים לעמוד לדין מנינטנדו. לדוגמה, מפתחי Dolphin, אמולטור של GameCube ו-Wii, ציינו ששימוש בכל אחד מקוד המקור שדלף יוביל לביטול מיידי של פרויקט Dolphin. עם זאת, ההשפעות הכספיות של ההדלפה על נינטנדו צפויות להיות מינימליות, שכן החומר שדלף הוא בן למעלה מעשור.
ווייט וסם צ'נדלר מ- Shacknews הציעו שההדלפות יהיו חשובות למאמצי שימור משחקי וידאו. כמה אנשי שימור שבדקו את הנתונים הגיבו על האופי המוקפד שבו השתמשה נינטנדו כדי להציל את עבודתה בעבר, מאמץ שהם היו רוצים שחברות משחקי וידאו אחרות ישתמשו בשיטות דומות שכן זה יסייע מאוד למאמצי השימור. עם זאת, אנשי שימור אלה העלו שאלות מוסריות ואתיות אם יוכלו להשתמש בנתונים מהדלפות 2020 בצורה חוקית מבלי לדעת את מקורם ולגיטימציה שלהם. אנדרו וובסטר מ- The Verge מצא את המצב הזה דומה לפריצה של Sony Pictures משנת 2014, שבה "כל מיני פרטים פנימיים מרושעים" על Sony Pictures שוחררו באופן לא חוקי.
במהלך אספת בעלי מניות שנתית ביוני 2022, נינטנדו נשאלה על ההדלפות, כמו גם חברת משחקי הווידאו הסינית iQue בנוגע לשמועות שהם היו מקור להדלפות המידע. בתגובה, נשיא נינטנדו, Shuntaro Furukawa, הרגיע שהם עובדים עם מומחים כדי להתמודד עם דליפות מידע בכך שהצהירו שהם "הכניסו ניהול אבטחת מידע", כמו גם הכרה שהחברה תמשיך להתקדם לשוק הסיני בעזרת Tencent. בעקבות הפגישה, נינטנדו פרסמה הצהרה נוספת המתייחסת לאבטחתן ולניהול אבטחת מידע מפורט יותר.
רונית יודקביץ'
רונית יודקביץ' (נולדה ב-14 בנובמבר 1965 בפתח תקווה) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
יודקביץ' נולדה בפתח תקווה, בת אחת משלושה ילדים לאב חשמלאי ולאם שעבדה ברשת עמל, התגלתה כדוגמנית בגיל 14, על ידי כתבת "לאשה", דליה בן-ארי, ובגיל 18 זכתה בתואר "הפנים של השמונים" על ידי המגזין וייצגה את ישראל בתחרות דוגמנית העל העולמית. לאורך השנים הספיקה לעבוד כדוגמנית ביפן ובארצות הברית, ונחשבה לאחת המצליחות מהתחום בישראל. נישאה לראשונה ליואב רן. את בעלה השני, פרננדו, מאמן טניס ברזילאי, הכירה עת ביקורו בישראל. היא עברה בשנת 1998 להתגורר בברזיל ולשניים נולדו שני ילדים. בני הזוג התגרשו ויודקביץ' שבה לישראל. עם חזרתה לישראל, החלה לעסוק במשחק והשתתפה בתפקידים מרכזיים בסרטים "מתנה משמיים" (2003) של דובר קוסאשווילי, "אדמה משוגעת" (זוכה פרס אופיר לשנת 2006) של דרור שאול, "נתיב המזלות" של איל בן אהרון ו"לאהוב את אנה" של ציון רובין. על משחקה זכתה לשבחים ולמועמדות בטקס פרסי אופיר. ב-2005 שימשה כשופטת בתחרות מלכת היופי. בשנת 2008 שיחקה יודקביץ' בסרט הקולנוע "7 דקות בגן עדן". מאז חזרתה לישראל דגמנה עבור מותגים כמו "הפי ליידי", "קרייזי ליין" ו"סי יו". בשנת 2011 יודקביץ' הנחתה את התוכנית "משפחה 10" בערוץ 10. בשנת 2012 הופיעה בסרטו של אלון שרביט, "טור אחד לחלום". שיחקה בסרטו של יוסי מדמוני, "מקום בגן עדן" ובסרט "עמק" של סופי ארטוס. יודקביץ' היא בוגרת המדרשה לאמנות והציגה תערוכה.
חיים אישיים
יודקביץ' הייתה בזוגיות עם המיליונר אלי פפושדו ונישאה בשלישית לאיש העסקים יאיר ברזילי. בני הזוג התגוררו בשכונת תל ברוך בתל אביב ולהם בן אחד משותף. משנת 2016 חיה בזוגיות עם אלי ברק, איש עסקים.
גלוריה גינס
גלוריה גינס (באנגלית: Gloria Guinness, בעבר גלוריה פון פירסטנברג, לבית רוביו אי אלטורה; 27 באוגוסט 1912 – 9 בנובמבר 1980). הייתה אשת חברה מקסיקנית ואייקון אופנה ותרבות, וכן מארגנת תרומות שלהארפר'ס בזאר בין השנים 1963 ל-1971 ונחשבה לאחת הנשים האלגנטיות בכל הזמנים. היא צולמה על ידי ססיל ביטון, סלים אהרון, אלג'ו וידאל-קוודראס, ואחרים, בבגדים שעוצבו בין היתר על ידי כריסטובל בלנסיאגה, אלזה סקיאפרלי, הוברט דה ז'יבנשי, איב סן לורן, והייתה גם חברה קרובה והשראה לטרומן קפוטה.
ילדות ומשפחה
גלוריה רוביו אי אלאטורה נולדה בגוודלחרה, מקסיקו. היא הייתה בתו של חוסה רפאל רוביו אי טורס, עיתונאי ליברלי שתמך בפרנסיסקו מדרו שעבורו מת בגלות בארצות הברית, ושל אשתו מריה לואיזה אלטורה דה לה קואבה אי דיאז-אוקמפו שהשתייכה למשפחה ספרדית בעלת אדמות קולוניאלית מחליסקו שעשתה את הונה מגידול סוכר (צאצאים של הכובש דון דייגו דה אוצ'ואה-גריביי). הנושא מתואר בחלקו על ידי קרוב משפחתם, שהיה מועמד חמש פעמים לפרס נובל, אלפונסו רייס אוצ'ואה, בספרו "ההורים שלי".
דרך משפחת האם, גינס הייתה אחייניתו של גספר רוביו דה טג'דה אי בנבנטה (בן דודו של אספן האמנות המהולל מהמאה ה-19 רמון דה ארזו ורוביו דה טג'דה ), ושל ישו קולון דה לארטגי ו-ואלארטה (צאצא ישיר של הדוכס הראשון מוורגואה, בנו הבכור של כריסטופר קולומבוס). לגינס היו שני אחים מבוגרים: רפאל ומריה לואיסה.
ילדותה הייתה לא יציבה, בעיקר בגלל הרדיפה הפוליטית של אביה במהלך המהפכה המקסיקנית ומותו המוקדם בגלות (בשל סיבוכים בריאותיים במרפאת בריאות בסן אנטוניו, טקסס, כשגינס הייתה בת חמש). היא ואחיה בילו את רוב ילדותם בפינקות ובהסיינדות של קרובי משפחתה של אמה, כמו משפחות אוצ'ואה-גריביי, וילאסניור-יאסו וסאנצ'ז דה אלדנה, איתם חיו בני הזוג רוביו לפרקי זמן. אף על פי כן, מלחמת כריסטרו בחליסקו אילצה גם אותם וגם את קרוביהם לעזוב את הכפר למקסיקו סיטי, שם פגשה בסופו של דבר את בעלה הראשון.
ללא שום הסבר ידוע, גינס לעיתים קרובות המעיטה או שיקרה ישירות לגבי מוצאה, ולעיתים קרובות אמרה שהיא מווראקרוס, שאביה היה חייל מהפכני שנהרג בפעולה ושאמה הייתה כובסת או תופרת. מקורותיה האמיתיים והמסתוריים גרמו לשמועות והשערות. אנשים רבים התכוונו לצמצם את מעמדה החברתי, אך בסופו של דבר לא עשו דבר כדי להרוס את המוניטין שלה כ"האישה האלגנטית ביותר בעולם", כדבריה של אלינור למברט, המייסדת של Met Gala, שבוע האופנה בניו יורק ורשימת המתלבשים הבינלאומית.
נישואים וצאצאים
גינס הייתה נשואה ארבע פעמים.
נישואיה הראשונים, ליקובוס הנדריק פרנסיסקוס שולטנס, המנהל ההולנדי של אחוזת בית זיקוק סוכר בווראקרוז התקיימו במקסיקו סיטי ב-31 במרץ 1933. רוביו הייתה בת 20, והחתן, היה בן 47. הם נפרדו זמן קצר לאחר מכן ולבסוף התגרשו ב-1935.
נישואיה השלישיים היו לאחמד-אבו אל-פוטוח פח'רי ביי (1921–1998), לו נישאה ב-1946 והתגרשה ב-1949. הוא היה נכדו של מלך מצרים פואד הראשון, בנה היחיד של הנסיכה פווקיה ממצרים, הרוזנת ולדימיר ד'אדיקס-דלמנזינגן ובעלה הראשון, מחמוד פחרי פאשה. דרך אמו הוא היה אחיינו של פארוק הראשון מלך מצרים ושל המלכה פאוזיה מאיראנט (אשתו הראשונה של מוחמד רזא פהלווי, השאה מאיראן).
נישואיה הרביעיים והאחרונים היו לקפטן הקבוצה (דרגה בחיל האוויר הבריטי) תומאס לואל גינס (1906–1988), חבר פרלמנט, בעל מניות של גינס מהון, כחבר בסניף הבנקאות של משפחת גינס. הם נישאו ב-7 באפריל 1951 באנטיב. מנישואים אלה היו לה שלושה ילדים חורגים: פטריק בנג'מין גינס (1931–1965), שנישא לבתה דולורס, וויליאם לואל סימור גינס (נולד ב-1939), ובלינדה גינס (1941-2020), אשתו של המרקיז החמישי והאחרון מדופרין.
בין מאהביה לכאורה של גינס בין נישואיה היו דייוויד ביטי, הרוזן השני ביטי, והשגריר הבריטי בצרפת דאף קופר.
אייקון אופנה ותרבות
היא צוירה על ידי אמנים כמו רנה בושה, קנת' פול בלוק ואלח'ו וידאל-קוואדרס. היא צולמה ל"ווג", "הארפר'ס בזאר" וליומון בגדי נשים על ידי ססיל ביטון, ריצ'רד אבדון, ג'ון רולינגס, טוני פריסל, הורסט פ. הורסט, סלים ארון והנרי קלארק.
גלוריה כונתה על ידי טרומן קפוטה כאחד מ"הברבורים" שלו, קבוצה שכללה את לי רדזיוויל, מרלה אגני, גלוריה ונדרבילט, בייב פיילי, דיאנה ורילנד, ואחרות, קבוצה שבה השתמש כהשראה לדמויותיו, בעיקר בפרק ברומן שלו "החוף הבאסקי 1965".
היא הייתה אחת הדוגמניות הראשונות שלבשו מכנסי קאפרי מאת אמיליו פוצ'י.
בין שבע עשרה התלבושות, שנים-עשר כובעים וזוגות נעליים שהיא תרמה, היו שמלת ערב מ-1948 של בלנסיאגה מאורגנדי עם פרחי עדר, שמלת ערב משנת 1965, שמלת ערב שצוירה ביד מ-1949 על ידי מרסל שאומונט ושמלת ערב משנות ה-50 של ז'אן לאפורני, השמלה היחידה של אותו מעצב באוסף של מוזיאון ויקטוריה ואלברט.
האישה הכי אלגנטית בעולם
למרות שנבחרה במקום השני ב"האישה המתלבשת הטובה ביותר בעולם" של מגזין טיים בשנת 1962, אחרי הגברת הראשונה של ארצות הברית דאז, ג'קלין קנדי, אלינור למברט טענה כי ללא ספק גלוריה גינס הייתה "עבורי, האישה הכי אלגנטית בעולם".
היא הופיעה ברשימת המתלבשים הטובים ביותר בין השנים 1959 עד 1963. שנה לאחר מכן, היא הוכנסה להיכל התהילה.
שמועות על ריגול
בסדרה של ספרי עיון כביכול שנכתבה על ידי אלין גריפית', רוזנת רומנונס (שהכריזה על עצמה שריגלה עבור האמריקאים בספרד הנייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה), היא הצהירה ש"הרוזנת פון פירסטנברג" הזוהרת, דמות כמעט אגדית בשלב זה, ובעלה הגרמני שמרו על קשרים חברתיים עם נאצים חשובים, והאשימה אותם בריגול למען מדינות הציר. בשום מקום אחר לא הופיעו טענות נוספות התומכות בטענותיה של גריפית.
מוות
בשנת 1980, גינס נפטרה מהתקף לב, באחד מבתיהם, בווילה זנרוק, אפלינגס, שווייץ. היא קבורה לצד בעלה האחרון בבית הקברות Bois de Vaux בלוזאן, שהועבר לשם לאחר מותו במרפאת בריאות ביוסטון, טקסס, ב-1988.
כתובות תחום גזר
שמאל|ממוזער|280px|העתק כתובת "תחום גזר" מס' 1 ב[[בית תבור בירושלים]] כתובות תחום גזר הן קבוצה של כתובות חקוקות במשטחי סלע אופקיים סביב תל גזר, במרחקים שבין 1,200 מ' ל-2,000 מ' מן התל. הכתובות גדולות במידתן; למשל: כתובת מס' 12 היא באורך 1.04 מ', ברוחב 0.58 מ', ואותיותיה החקוקות בסלע בגובה 18–28 ס"מ. כל הכתובת (למעט מס' 10, 11) הן בנוסח קבוע: כתובת עברית: תחמ גזר, שפירושה "תחום גזר", ומעליה ובמהופך השם היווני ΑΛΚΙΟΥ שמשמעותו היא "של אלקיוס". בכתובת 10 מופיע השם ΑΛΕΞΑ – "אלכיסא", ובכתובת 11 ΑΡΧΕΛΑΟΥ, שפירושו "של ארכלאוס". תופעה זו אינה קיימת בשום מקום אחר בארץ ישראל.
המחקר על הכתובות
במשך שנים רבות נחשבו הכתובות כמציינות את תחום שבת מסביב לגזר, ובהתאם אף הוצע לקבוע את הגודל של האמה. אולם הסבר זה נתקל בקושי שהמרחק בין הכתובות ותל גזר גדול משמעותית מ-2,000 אמה על פי כל מידת אמה סבירה.
רייך קישר את קביעת התחום של גזר, ששטחו כ-4 קמ"ר, לכיבוש המקום בידי שמעון החשמונאי, כמתואר בספר מקבים א' יג, 43–48. כאן מתואר כיבוש העיר, שהייתה בעלת יישוב פגני, גירוש אוכלוסייתה והחלפתה באוכלוסייה יהודית המקיימת את החוק (הוא חוק התורה, כלומר יהודים מאמינים). ייתכן כי היה כאן ניסיון קדום לקבוע אזור "אסור" מבחינה הלכתית באתר שהיה קודם לכן "מותר", כלומר: אזור של אוכלוסייה פגנית, שתוצרתה החקלאית איננה מחויבת במצוות התלויות בארץ (ולכן מותר מבחינה הלכתית), שהפך לאזור מיושב יהודים, ולכן תוצרתה החקלאית אסורה בהנאה מיידית אלא לאחר שהופרשו ממנה תרומות ומעשרות ושאר מצוות התלויות בארץ. ייתכן כי יוחנן הורקנוס, בנו של שמעון, שמונה בראשית דרכו, על ידו, להיות שליט גזר, הוא האחראי לחקיקת הכתובות, והוא שיישם אחר כך את שלמד בגזר ביחס לכל תחומי שלטונו, לגבות באופן מאורגן את המעשרות ושאר מתנות כהונה כמסופר בקצרה במשנה (מסכת מעשר שני פ"ה מט"ו; מסכת סוטה פ"ט מ"י).
במאי 2012 התקיים סקר ארכאולוגי  ליד תל גזר, על ידי הסמינר התאולוגי הבאפטיסטי של דרום מערב מטקסס שבארצות הברית בראשות   פרופ' אריק מיטצ'ל וג'ייסון זאן. במסגרת הסקר התגלתה כתובת נוספת שלא הייתה ידועה עד כה שמספרה הוא 13. בנוסף אותרה כתובת מס' 4 שעד מציאתה נחשבה אבודה. שתי הכתובות נמצאו במרחק של 100 מטר אחת מהשנייה ממזרח לעין ירדה.
כתובת מס' 13 היא דו-לשונית ביוונית ובעברית, הכתובה בת 3 שורות. הכתובת שחוקה ולכן ניתן לקרוא רק חלק מהכתובת. בשורה הראשונה נכתב ביוונית של אלקיוס, בשורה השנייה המילה בעברית תחום, ובשורה השלישית זוהתה המילה גזר.
כתובת מס' 4 נמצאה לראשונה בשנת 1881 על ידי שארל קלרמון-גנו. בחפירות שהתקיימו באתר בין השנים 1902–1909 חיפש הארכאולוג הבריטי רוברט מקאליסטר את הכתובת ולא הצליח לאתר אותה. הערכתו הייתה שהכתובת הושחתה. הסוקרים שמצאו את הכתובת איתרו אותה תוך שהם מסתמכים על ציור שטח מהמאה ה-19.
פרטי הכתובות ופרטי גילוין
את ארבע הכתובות שמספריהן 5, 6, 8, ו-12 ניתן לראות באתרן.
Noble M10
Noble M10 היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית רודסטר מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט הבריטית Noble Automotive אשר יוצרה בין השנים 1999–2000.
משטובה
הסכנה העיקרית מרכבי המשטובה היא ליקויי בטיחות ותקלות מכניות במערכות קריטיות, הגורמות למעורבות גדולה וקטלנית של כלי רכב אלו בתאונות דרכים. היות שלוחיות הזיהוי של רכבים אלו אינן תקפות, יש קושי בתפיסת והענשת בעליהן. רכבי המשטובות אף עלולים להיות בשימוש לטובת פיגועי טרור, מכיוון שפעמים רבות למשטובות יש לוחית רישוי צהובה - כך שאינן מעוררות חשד אצל החיילים והתושבים, ואין אפשרות לקשר בין הרכב למפגע,.
דרך פעולה
לפי המשטרה קיימות שתי צורות פעולה עיקריות שבהם כלי רכב שהורדו מהכביש חוזרים לשימוש כ"משטובות": הדרך ראשונה היא שלאחר שהרכב מורד מהכביש הוא נמכר על ידי חברות הביטוח לפירוק ומועבר למשחטות רכב בשטחי הרשות הפלסטינית שמשפצים אותם ומוכרים אותם בתור כלי רכב שמישים. הדרך השנייה היא אזרחים שמוכרים בעצמם את כלי הרכב הישנים לתושב הרשות הפלסטינית.
פרניק
פֶּרְנִיק (בבולגרית: Перник) היא עיר במרכז מערב בולגריה, בירת מחוז פרניק, השוכנת על שתי גדותיו של הנהר סטרומה ו-40 קילומטרים דרומית מערבית לבירה סופיה.
היסטוריה
תחילת התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס, נכבש האזור על ידי צבא הרפובליקה הרומית. לאחר הפיצול באימפריה הרומית עבר השטח לחזקת האימפריה הביזנטית. העיר המודרנית בנויה על חורבותיה של העיר הביזנטית קראקרה שהוקמה בשלהי המאה ה-4. שמה המודרני של העיר מופיע בכתובים בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה, כאשר במהלך המאה ה-9 הוקמה במקום מצודה כחלק ממערך המצודות שהגנו על שטחי הממלכה. השם פרניק מיוחס לשמו של האל הסלאבי פֶּרוּן. ב-1396 נכבשה המצודה על ידי צבאותיו של באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית.
לאחר הכיבוש ננטשה המצודה, היישוב איבד מחשיבותו והיקפו הצטמצם לכדי כפר קטן. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. בראשית המאה ה-20 החלו בכרייה ממוכנת של פחם באזור. ב-1928 זכתה פרניק למעמד של עיר. מ-1949 ועד 1962 היה שמה של העיר דימיטרובו לכבודו של גאורגי דימיטרוב מנהיג המפלגה הקומוניסטית הבולגרית לאחר מלחמת העולם השנייה.
כלכלה
בשטח הרשות המקומית קיימת חקלאות מפותחת והגידולים העיקריים הם חיטה, שעורה ושיבולת-שועל. כמו כן מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיות הבשר והחלב. באזור פועלים 2 בתי אריזה, מספר בתי מטבחיים ומחלבות. חלק נכבד משוק העבודה המקומי נסמך על מכרות הפחם המצויים בסביבות העיר וכן על מפעלים לעיבוד מתכות כבדות.
העיר מקושרת לכביש המהיר E-79 המקשר אותה לערים סלוניקי, סופיה וסקופיה. כמו כן מקושרת פרניק לרשת מסילות הברזל הבולגרית ומהעיר יוצאים קווי רכבת ישירים לסופיה, בלגואבגרד ופטריץ'. בעשור השני של המאה ה-21 מתוכנן לקשר את העיר לעורקי התחבורה מספר 4 ו-8 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
דמוגרפיה
אוכלוסיית פרניק מצויה במגמת קיטון בשיעור שנתי של 5%, בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה. שיעור הילודה השנתי הממוצע בפרניק עומד על 70 לידות לכל 1,000 תושבים והוא נמוך מהממוצע הארצי העומד על 79 לידות. בשטח הרשות המקומית פרניק קיימת הגירה פנימית מהכפרים והעיירות לעיר פרניק גופא.
אקלים
בפרניק שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11oc כשערכי הקיצון נעים ממינוס 2oc בינואר ועד-29.6oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 550 מ"מ ל-606 מ"מ.
גבול (מתמטיקה)
לדוגמה, גבול של סדרת מספרים ממשיים הוא מספר שכמעט כל אברי הסדרה נמצאים במרחק קטן ממנו, ויהי המרחק קטן ככל שיהיה. כך למשל, גבולה של הסדרה ההרמונית הוא אפס. אם יש לסדרה (של מספרים ממשיים) גבול, אז הוא יחיד. עם זאת, לא לכל סדרה קיים גבול: סדרה שיש לה גבול נקראת סדרה מתכנסת, וסדרה שאין לה גבול נקראת סדרה מתבדרת.
היסטוריה
רעיונות אלה שוכללו במידה ניכרת כאשר פיתחו לייבניץ וניוטון את החשבון האינפיניטסימלי, העוסק בתכונות של פונקציות ממשיות. האנליזה החדשה הייתה מבוססת על מושגים כגון "גודל הקטן לאינסוף" ו"גודל הגדל לאינסוף", ולמרות ההצלחה המיידית שלה בחישובים שלא ניתן היה לעשות קודם לכן, מנקודת המבט המודרנית היו בה פגמים לא מעטים.
את ההדורים האלה יישר המתמטיקאי קושי, שהציע ניסוח של מושגי הגבול השונים בתור תנאי. במקום לומר ש"כאשר x הולך ומתקרב ל-2, המרחק בין ערכה של הפונקציה לבין המספר 4 הולך וקטן לאפס", נתן קושי הגדרה מדויקת: "לכל מספר חיובי, קיים מספר חיובי \ \delta, כך שאם המרחק מ- x ל-2 אינו עולה על \ \delta, אז המרחק מ- \ f(x) ל-4 אינו עולה על ". הגדרה זו לגבול של פונקציה, יחד עם הגדרות דומות לגבול של סדרה, אפשרו לקושי וויירשטראס להוכיח את המשפטים החשובים בחשבון האינפיניטסימלי, כפי שהם מוכרים היום.
המרכז המשותף למלחמה בטרור
המרכז המשותף למלחמה בטרור (בגרמנית: Gemeinsames Terrorismusabwehrzentrum, בראשי תיבות: GTAZ) הוא מרכז תיאום משותף לשירותי הביטחון של מדינות גרמניה והפדרציה, שנוצר בשנת 2004 כדי לתאם את המאבק בטרור בינלאומי. המרכז עוסק אך ורק בנושאים הקשורים לטרור איסלאמיסטי. הקמת מרכז יחיד הייתה הכרחית בשל העובדה שבשל המבנה הפדרלי של גרמניה, ביטחון האזרחים נמצא בידי המדינות.
מבנה
המרכז המשותף אינו מוסד עצמאי והוא מקום לעבודה משותפת של נציגי הגופים הבאים:
המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה
המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה (בגרמנית: Kommunistische Partei Österreichs, KPÖ) היא מפלגה קומוניסטית באוסטריה שהוקמה בשנת 1918.
המפלגה הוקמה בנובמבר 1918 בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה. ב-12 בנובמבר 1918 המפלגה ניסתה לבצע הפיכה, אך בלי קבלת עזרה ממשית מרוסיה הסובייטית, ניסיון זה נכשל.
המפלגה השתתפה במערכות בחירות, אך נכשלה להשיג תמיכה ממשית. בשנת 1933 פעילות המפלגה נאסרה. אומנם לאחר דיכוי מרד של רפובליקנישר שוצבונד מספר חברי המפלגה גדל באופן משמועתי. בשנת 1939, בעקבות הסכם מולוטוב-ריבנטרופ, מספר חברי מפלגה ששהו בברית המועצות הוסגרו לשלטון הנאצי.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, שטח של אוסטריה היה תחת שלטון משותף של מדינות המנצחות, לרבות ברית המועצות. ממשלת אוסטריה הראשונה כללה מספר שרים חברי המפלגה והיא קיבלה לידיה תפקיד של סגן-קנצלר. לקראת בחירות שנערכו בשנת 1945 ראשי המפלגה הבטיחו לראשי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לזכות כ-30% מהקולות, אך מעשית זכו ב-5.4% בלבד וקיבלו 4 מקומות בפרלמנט (מ-165). בשנת 1959 המפלגה זכתה ב-3.3% מהקולות ולא עברה אחוז החסימה. מאז היא לא הצליחה לקבל ייצוג ברמה ארצית. מספר חברי המפלגה ירד בהדרגה מ-150 אלף מייד לאחר מלחמת העולם השנייה לכ-35 אלף במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
לאחר סיום קיום של גרמניה המזרחית, התברר שחברה Novum הייתה צינור להעברת סכומים משמעותיים למפלגה הקומוניסטית האוסטרית. גרמניה, כיורשת של גרמניה המזרחית פעלה בסדרת משפטים נגד חברת Novum ופיני שטיינדלינג. בסופו של דבר המפלגה חויבה להחזיר לגרמניה 250 מיליון יורו. כתוצאה מכך היה צורך לפטר עובדי המפלגה ולסגור את העיתון Volksstimme.
בתחילת המאה ה-21 המפלגה זכתה במספר הצלחות ברמה אזורית. בבחירות 2005 בשטיריה היא זכתה ב-20.75% מהקולות. זו הייתה הפעם הראשונה שמפלגה זכתה בייצוג בשלטון המקומי משנת 1970. ברמה ארצית המפלגה לא מצליחה להשיג תמיכה של ממש - בבחירות שנערכו בשנת 2019 היא זכתה ב-0.7% מהקולות.
שאטו לאפיט רוטשילד
שאטו לאפיט רוטשילד (בצרפתית: Château Lafite Rothschild) היא אחוזה לייצור יין בורדו, באזור בורדו שבצרפת הנמצאת בבעלותה של פיליפין דה רוטשילד מהענף המשפחתי הצרפתי של משפחת רוטשילד. מקור השם לאפיט הוא במונח la hite שמשמעו גבעה קטנה בצרפתית.
היסטוריה
שאטו לאפיט רוטשילד נמצא בכפר פויאק שבאזור מדוק בצפון-מערב בורדו ובו אחוזות יין רבות, האחוזה הייתה רכושו של גומבו דה לאפיט ב-1234. במאה ה-17, רכשה משפחת סגור את שאטו לאפיט, בכלל זה גם את בית האחוזה הגדול שנבנה במאה ה-16 שעדיין עומד על תילו. למרות שהכרמים היו קיימים במקומם הנוכחי כבר מ-1680 לערך, ז'אק דה סגור נטע את חלק הארי של הכרמים. בשחר המאה ה-18, ניקולס אלכסנדר, המרקיז דה סגור, שיכלל את טכניקות עשיית היין של האחוזה, והציג את יינותיו בחברה הגבוהה האירופאית. הרבה לפני שהוא נודע בכינוי "נסיך היין", ויין שאטו לאפיט כונה "מלך היין" הודות לתמיכתו רבת ההשפעה של לואיס פרנסואה דו פלזי, דוכס רישילייה. בדמדומי המאה ה-18, ביסס המוניטין של לאפיט את מעמדו ואפילו תומאס ג'פרסון ביקר באחוזה ונעשה לקוחה לכל חייו.
בעקבות המהפכה הצרפתית, התקופה הנודעת כ'שלטון הטרור' הביאה להוצאתו להורג של ניקולא פייר דה פישאר ב-30 ביוני 1794, והביאה אל קיצה את בעלותה של משפחת סגור על האחוזה שנהפכה להיות נכס ציבורי. ב-1797 נמכרו הכרמים לקבוצת סוחרים הולנדים.
במחציתה הראשונה של המאה ה-19 לאפיט עברה לידיה של משפחת ואנלרברג והיין השתבח באיכותו, ובכלל זה גם הבצירים הגדולים: ב-1795, 1798 ו-1818. הברון ג'יימס מאיר רוטשילד רכש את השאטו תמורת 4.4 מיליון פרנקים, והאחוזה כונתה מעתה שאטו לאפיט רוטשילד. הברון גיימס מאיר רוטשילד הלך לעולמו שלושה חודשים לאחר קניית לאפיט. מכאן נעשתה האחוזה רכושם המשותף של שלושת בניו: אלפונס, גוסטב ואדמונד.
המאה העשרים הייתה עידן של הישגים ומהמורות, בעקבות משבר הפילוכסרה שפקד את הכרמים ושתי מלחמות העולם. במהלכה של מלחמת העולם השנייה התיישב במקום הצבא הגרמני, ומרתפי היין של השאטו נבזזו. אריק דה רוטשילד ירש את דודו אליה דה רוטשילד בשנת 1974.
הכרמים
הכרם של שאטו לאפיט רוטשילד הוא אחד הגדולים במדוק ונאמד בכקילומטר מרובע, תפוקתו היא בסביבות 35,000 ארגזי יין מדי שנה, שמהם 15,000 עד 25,000 שמורה לגידול הראשון (היתרה שמורה ליין השני). מבין גפניו כ-70% הם מזן קברנה סוביניון, 25% מרלו, 3% קברנה פראן ו-2% פטיט ורדו, בעוד שהיין המוגמר מכיל בין 80 ל-95% ענבים מזן קברנה סוביניון, 5 עד 20% מרלו, ועוד כ-3% קברנה פראן ופטיט ורדו. לעיתים היינן מחליט על תמהיל חריג, כפי שזה נתבצע בבציר שנת 1961 שבה 100% מתכולת היין היה קברנה סוביניון.
היינות
בנוסף לגידול הראשון (היין המובחר שאטו לאפיט רוטשילד), כשליש מתוצרת היין שמשווק היקב נמכרת תחת התווית של יין שני המכונה Carruades de Lafite. יין שני שכיח בקרב השטואים המובילים וזה של לאפיט הוא מהמשובחים שבהם. רק לארבע אחוזות יין הוענק מעמד של גידול ראשון בסיווג היינות של 1855 בבורדו, שהיה מבוסס בעיקרו על מחירי היינות העדכניים לאותה עת. מאלה, הראשון ברשימה היה שאטו לאפיט רוטשילד, יצרן מתמיד של אחד מהיינות היקרים והמשובחים בעולם.
יצחק דל
יצחק דל (23 במאי 1947 – 10 באוקטובר 1973) היה קצין בעל צל"ש הרמטכ"ל, שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
דל נולד לגניה ולזר בשנת 1947 בהוד השרון. הוא סיים את לימודיו היסודיים בבית-הספר הממלכתי א' ברמתיים. לאחר מכן למד בבית-הספר התיכון "בית ברל", במגמת ביולוגיה. לאחר לימודיו עבר קורס מטעם משרד הבריאות והוסמך כטכנאי חדר ניתוח. דל היה פעיל בתנועת הגדנ"ע.
דל הגייס לצה"ל בתחילת נובמבר 1966 והוצב בחיל הרפואה. בתחילת שירותו הצבאי שירת כחובש בחדר ניתוח. הוא נשלח לקורס קצינים וכששב, שימש כטכנאי בחדר ניתוח. לאחר שיחרורו משירות צבאי בשנת 1969, החל לעבוד בבית החולים תל-השומר.
כשפרצה מלחמת יום הכיפורים הוצב דל בחזית הצפונית. הוא שירת ובבית חולים שדה, שהוקם בצומת אל-על במרכז רמת הגולן. ב-10 באוקטובר 1973 שירת דל כטכנאי חדר ניתוח בבית חולים שדה שהוקם ברמת הגולן, באזור אל-על. כאשר החלה הפגזה כבדה על נקודת פינוי במסוקים, החיילים התפזרו כדי לתפוס מחסה. למרות אזהרות המפקדים, שלא לקום בשל מטח היריות הכבד חזרו סגן דן ילון, הרופא הצבאי ודל לטפל בפצועים. סא"ל צבי חירות, שנפצע צעק לעברם, "חברה תשכבו מהר, אין לכם ניסיון בהפגזות, אתם תיפגעו". השניים נהרגו מאש האויב שנורתה לכיוונם.
בספטמבר 1975 העניק הרמטכ"ל רא"ל מרדכי גור לדל את צל"ש הרמטכ"ל:
הוא הובא למנוחת-עולמים בבית הקברות ברמות השבים. דל השאיר אחריו הורים, אישה ושני בנים. בנו הבכור נולד בשנת 1971 והצעיר נולד לאחר נפילתו.
הנצחה
משפחתו הנציחה את שמו בהקמת ספרייה על שמו בבית-הספר הממלכתי א' בהוד השרון ובתרומת ארון קודש חדש על שמו לבית הכנסת "עדת-שלום" בהוד השרון.
שבע שנים בטיבט
שבע שנים בטיבט (באנגלית: Seven Years in Tibet) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1997 בבימוי של ז'אן-ז'אק אנו עם בראד פיט ודייוויד ת'יוליס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן האוטוביוגרפי "שבע שנים בטיבט" של מטפס ההרים האוסטרי היינריך הארר משנת 1952.
הרומן מתאר את חייו של הארר (בראד פיט) ועמיתו פטר אופשטיינר (דייוויד ת'יוליס) בטיבט בשנים 1944–1951 שהסתיימו לאחר כיבוש טיבט על ידי צבא השחרור העממי של סין. בתקופה זו שימש כמורה לדלאי לאמה ה-14.
הסינים בסרט נראים אכזרים שלא נרתעים מהרס תרבות טיבט. על ז'אן-ז'אק אנו נאסר להיכנס לסין לצמיתות, כמו גם על כוכבי הסרט בראד פיט ודייוויד ת'יוליס. כניסתו הותרה מחדש לצורך בימוי הסרט הזאב האחרון שיצא לאקרנים ב-2015.
בסיום הסרט מופיעה כתובית: "מיליון טיבטים מתו כתוצאה מהכיבוש הסיני של טיבט ו-6,000 מנזרים נהרסו".
צילומי הטיפוס בהרים צולמו בהרי האנדים בארגנטינה. קטעים קצרים צולמו בהיחבא בטיבט.
תקציר העלילה
היינריך הארר (בראד פיט) הוא מטפס הרים אוסטרי בעל שם שמאחוריו כיבוש מספר פסגות גבוהות באירופה. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ובשנת 1939 נבחר להשתתף בקבוצת מטפסי הרים גרמנית כדי לכבוש את הפסגה הקשה של הננגה פרבט שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן) במטרה להאדיר את שמה של גרמניה.
אשתו אינגריד (אינגבורגה דפקונייטה) נמצאת בהריון ומתנגדת לנסיעתו, אך הוא מבטיח לה שזה יארך רק ארבעה חודשים ובסיומם יחזור אליה. הוא עולה לרכבת ביחד עם עמיתו מפקד המשלחת, פיטר אופשטיינר (דייוויד ת'יוליס).
הם מתחילים בטיפוס הקשה, ובו הארר מתעמת מדי פעם עם פיטר. קשיי מזג האוויר מאלצים את פיטר להורות על ירידה טרם כיבוש הפסגה. הארר מתנגד אך נאלץ לקבל זאת. לרגלי ההר עוצר אותם קצין הצבא הבריטי, מודיע להם על פריצת מלחמת העולם השנייה, מכריז כי עתה הם נתיני אויב ושולח אותם למחנה שבויים.
הארר מנסה לברוח כמה פעמים, אך נתפס. לבסוף, בשנת 1944 לאחר חמש שנות שבי הוא מצליח לברוח עם פיטר ועוד מספר שבויים בבריחה מתוחכמת לאור היום כשהם לבושים בבגדי עובדים מקומיים. הארר נפרד מהם וממשיך לבד, אך לאחר זמן מצטרף אליו פיטר.
הם ממשיכים צפונה ומגיעים לטיבט, אך מגורשים משם היות שהכניסה לטיבט אסורה לזרים.
לאחר מסע תלאות קשה הם מגיעים ללהסה. כאן הם מתקבלים למזלם על ידי פקיד בכיר של הממשל בשם (מאקו) המכניס אותם לביתו ומקבל על כך אישור מהמושל הראשי נאוואנג ג'יגמה (בי.די. וונג).
עם סיום מלחמת העולם השנייה מקבל הארר אפשרות לחזור לאוסטריה, אך הוא מחליט להישאר בטיבט, לאחר שמקבל מכתב מבנו רולף המתכחש לו כאב. הוא מתבקש להיות מורה של הדלאי לאמה הצעיר ונענה לכך. הוא מלמד אותו מתמטיקה, אנגלית, גאוגרפיה ותרבות העולם המערבי, וממנו הוא לומד על בודהיזם.
בינתיים מורעים היחסים עם הסינים. גנרל סיני מגיע לארמון פוטאלה ומתייחס בזלזול לדלאי לאמה. פורצת מלחמה והסינים מנצחים בקרב הראשון. נאוונג מקבל את הצעת הכניעה שלהם ובתגובה מחזיר לו הארר את הבגד שתפר לו.
הוא מבקש מהדלאי לאמה לברוח מטיבט, אך זה מסרב לנטוש את נתיניו. לאחר הכתרתו הרשמית של הדלאי לאמה (ג'מיאנג ג'אמצשו ואנצ'וג) הוא נפרד ממנו וחוזר לאוסטריה. בנו רולף מסרב לראותו, אך מתרכך לאחר שהארר נותן לו תיבת נגינה מתנת הדלאי לאמה.
הסרט מסתיים כאשר הארר מתפייס עם בנו ושניהם יוצאים למסע טיפוס הרים.
תחנת צסק"א
תחנת צסק"א (ברוסית: ЦСКА) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו הטבעת הגדול.
התחנה נמצאת ברובע חורושיובסקי, וקרויה על שם מתקני הספורט של אגודת הספורט צסק"א הנמצאים בקרבה.
בפברואר 2016 שלחו אוהדים מכתב גלוי לראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין, וביקשו ממנו לאשר את ההחלטה לקרוא לתחנה "צסק"א". 8072 אנשים חתמו על המכתב.
ב-6 באפריל 2016, על פי צו ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, נקראה התחנה באופן רשמי "צסק"א".
התחנה נפתחה ב-26 בפברואר 2018.
תייסיר אליאס
תייסיר אליאס (בערבית: تيسير إلياس; נולד ב-1960) הוא מוזיקאי, מנצח, מלחין, מוזיקולוג ומרצה ערבי-ישראלי. אליאס ניהל וריכז את תחום המוזיקה הערבית בישראל מטעם משרד החינוך, כיהן כפרופסור במחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, והקים את המחלקה למוזיקה מזרחית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, החל מאוקטובר 2018 מכהן אליאס כפרופסור מן המניין וכראש החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
תוך כדי לימודיו לא הפסיק אליאס לנגן ולכתוב מוזיקה מקורית. הכרותו הן עם המוזיקה הקלאסית המערבית והן עם המוזיקה הערבית הקלאסית ופתיחותו לתרבויות שונות ממזרח (פרס, טורקיה, הודו) קיבלה ביטוי רב ביצירתו. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, החל אליאס לנגן במסגרת להקת בוסתן אברהם, ובמסגרת פעילות זאת כתב יצירה שבה אירחה הלהקה את זקיר חוסיין והאריפראסאד צ'אוראסיה. להקות נוספות שאליאס היה חבר בהם הן שלישית זיריאב, להקת ערבנדי ופרויקט מוזאיק.
במהלך השנים נפגש וניגן אליאס עם אמנים רבים בעלי שם, מזרחים ומערביים, כגון ודיע א-סאפי (وديع الصافي), מוניר בשיר (منير بشير), בליר חמדי (بليغ حمدي), יצחק פרלמן ופאקו דה לוסיה, וכן הופיע אליאס כנגן אורח בתזמורות סימפוניות מערביות רבות בישראל ובעולם. במקביל לקריירה המוזיקלית שלו, אליאס עבד כעורך ומנהל מוזיקלי בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 2001 שימש כמנהל מחלקת המוזיקה בקול ישראל בערבית.
בעבר היה אליאס המנצח של התזמורת הערבית-יהודית של נוער מוסיקלי בישראל, שזכתה באותה שנה בפרס "וורט" על ביצוע, במהלך סיור קונצרטים בגרמניה. באותה שנה אליאס גם זכה בפרס פרנק פלג של משרד התרבות. במאי 2010 הוא שימש כמורה בתוכנית יצחק פרלמן שהתקיימה במשכנות שאננים. ב - 2017 קיבל פרופ' תייסיר אליאס את פרס הרקטור למרצה המצטיין באוניברסיטת חיפה.
חיים אישיים
אליאס נשוי לזמרת מירנדה אליאס ולהם בת ובן.
קנדלאקשה (פירושונים)
קנדלאקשה (ברוסית: Кандала́кша Kandalaksha)
עלות המכר
בדרך כלל, עלות המכר איננה כוללת עלויות כלליות שאינן קשורות לייצור מוצר, כגון עלויות שיווק, עלויות פרסום, הוצאות משרדיות וכדומה.
באופן כללי, לעלות המכר מתווסף מצד אחד יתרת המלאי של תחילת התקופה המדווחת, ומצד שני מנוכה ממנו יתרת המלאי של סוף התקופה, זאת כדי להביא בחשבון את השינויים במלאי. להלן אופן חישוב עלות המכר: הרווח הגולמי מחושב באמצעות עלות המכר (מכירות החברה בניכוי עלות המכר). עלות המכר משמשת לחישוב מספר יחסים פיננסיים, כגון יחס תחלופת מלאי (מלאי חלקי עלות המכר) ותקופת תחלופת המלאי (מלאי חלקי עלות המכר, כפול 365).
Cost of goods sold Wareneinsatz Coût de revient 売上原価 매출원가
קרייג בלאמי
קרייג דאגלס בלאמי (אנגלית: Craig Douglas Bellamy; נולד ב-13 ביולי 1979) הוא כדורגלן עבר ולשי.
בלאמי היה שחקן סגל גם במדי נבחרת ויילס. הוא שיחק בעבר בליברפול, אליה עבר מבלקברן רוברס בקיץ 2006. אל בלקברן הגיע מן המועדון הסקוטי סלטיק ולפניו שיחק במועדון האנגלי ניוקאסל יונייטד. בשנת 2002 הוא זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית כאשר שיחק במדי ניוקאסל. ב-2007 עבר לווסטהאם יונייטד, ובינואר 2009 עזב אותה ועבר למנצ'סטר סיטי.
ב-17 באוגוסט 2010 הושאל בלאמי לקארדיף סיטי מהעיר קארדיף, בה נולד.
באוגוסט 2011 חזר לקדנציה נוספת בליברפול וב-2012 חזר שוב לקארדיף סיטי, בה סיים את הקריירה.
ב-22 במאי 2014 הודיע בלאמי על פרישה ממשחק פעיל.
שקע דנקיל
שקע דנקיל הוא שקע גאולוגי בחלק הצפוני של משולש עפר, הנכלל בתחומי מדבר דנקיל. השקע ממוקם באזור הגבול שבין אתיופיה ואריתראה. השקע נוצר בנקודת המפגש של שלושה לוחות טקטוניים המתרחקים זה מזה בקצב של 1–2 ס"מ בשנה: הלוח הערבי ממזרח, הלוח הנובי ממערב, והלוח הסומלי מדרום.
גאוגרפיה
שקע דנקיל הוא המקום החם ביותר בעולם עם טמפרטורה ממוצעת של כ-36 מעלות. שקע דנקיל הוא גם אחד המקומות הנמוכים ביותר בעולם, בגובה של כ-100 מטרים מתחת לפני הים. באזור יורדים מעט מאוד גשמים ורובו מדברי.
האזור מאוכלס על ידי העפרים, שבט נוודים המתקיים מגידול צאן וגמלים.
באזור מתקיימת כריית מלח על ידי התושבים המקומיים. המלח נכרה בשיטות ידניות ומובל באמצעות גמלים למכירה בשווקים של מקלה.
כתוצאה מהפעילות הטקטונית שקע דנקיל מאופיין בפעילות געשית רבה ובאזור ישנם הרי געש רבים. הר הגעש ארטה אלה הוא הר הגעש הפעיל ביותר במשולש עפר כולו והוא מתפרץ בממוצע כל שנתיים. מצפון מערב ל'ארטה אלה' נמצא מאר דללול, שקע שנוצר כתוצאה מהתפרצות הר הגעש. באזור נובעים מספר מעיינות חמים הקרויים "מעיינות הגופרית של דללול". אזור זה נחקר במטרה למצוא בו אקסטרמופילים העשויים לעזור בהבנת היווצרות חיים מחוץ לכדור הארץ בתנאים קיצוניים.
הכנסייה הפלמריאנית
הכנסייה הפלמריאנית הנוצרית של הכרמלים של סנטה פאס (בספרדית: Iglesia Cristiana Palmariana de los Carmelitas de la Santa Faz), רשמית הכנסייה האחת, הקדושה, הקתולית, האפוסטולית והפלמריאנית, המכונה בדרך כלל הכנסייה הקתולית הפלמריאנית (Iglesia Católica Palmariana), היא כנסייה קתולית מסורתית שהתפלגה מהכנסייה הקתולית ומקום מושבה באל פלמר דה טרויה, הסמוכה לסביליה, ספרד. לכנסייה יש כ-1,500 מאמינים. כמה היסטוריונים ותומכים קודמים שלה הגדירו את הארגון הזה ככת.
הכנסייה מתייחסת לאפיפיור פאולוס השישי, אותו הם מכבדים כקדוש ולקודמיו כאפיפיורים אמיתיים, אך מחזיקים בדעה כי האפיפיור של רומא נודה וכי עמדת הכס הקדוש מאז 1978, הועברה לאל פלמר דה טרויה ונציגי הכנסייה הפלמריאנית מתכחשים לאפיפיור ברומא.
בכנסייה הקתולית הפלמריאנית כיהנו ארבעה אפיפיורים משלה מאז הקמתה. קלמנט דומינגז אי גומז (האפיפיור גרגוריוס ה-12) הכריז על עצמו כאפיפיור בשנת 1978 עד מותו בשנת 2005; מנואל קורל (האפיפיור פטר השני) ירש את דומינגז בשנת 2005 והוביל את הכנסייה עד מותו בשנת 2011. את קורל ירש חינס חסוס הרננדז (האפיפיור גרגוריוס ה-16) בשנת 2011. הרננדז התפטר בשנת 2016 כדי להתחתן והוחלף על ידי ג'וזף אודרמט (האפיפיור פטר השלישי) בשנת 2016.
היסטוריה
הכנסייה התגבשה בעיירה בשם פלמר דה טרויה, הנמצאת במרחק של כארבעים קילומטרים דרומית לסביליה. ב-30 במרץ 1968 ארבע תלמידות דיווחו שראו גברת יפת תואר קוטפת פרחים בשדה אלקפארוסה המרוחק כקילומטר ממרכז העיירה. האישה זוהתה כמרי הבתולה. מאפריל 1968 ואילך, אנשים אחרים טענו שחוו חוויות מיסטיות דומות. בסוף 1969, קלמנט דומינגז אי גומז הפך לאחד האנשים שחווה חוויה דומה בפלמר דה טרויה והחל מקיץ 1969, ועל בסיס כמעט יומיומי, הוא הלך פלמר דה טרויה יחד עם חברו, עורך הדין מנואל אלונסו קורל.
על פי ההיסטוריה הרשמית של הכנסייה הפלמריאנית, קלמנט היה הדמות הכריזמטית שלכאורה קיבל מסרים שמימיים, בעוד מנואל היה מארגן הטקסים והמפיץ הראשי. בהתגלויות שונות, הודיעו לו ישו ומרים שיש רק מיסה אחת אמיתית וכי הבונים החופשיים והקומוניסטים הסתננו לכנסייה הקתולית בכל הרמות והכנסייה החלה לנדות את הכנסייה הקתולית. במהלך שנות השבעים קלמנט החל למסד את התנועה, וכדי לספק מימון, מנואל אלונסו היה מגייס תרומות.
פלמר דה טרויה השתייכה לארכיבישופים של סביליה ועד מהרה התברר שהפלמריאנים לא יכלו לסמוך על תמיכת הארכיבישוף, הקרדינל חוסה מריה בואנו מונטריאל, שאימץ את הרפורמות הכנסייתיות של הוותיקן ויישם אותן באופן שיטתי וניסה לאסור על פולחני הדת שאינם קתוליים במובהק.
עם זאת, ב-1976 כבר פיתחו הפלמריאנים היררכיה כנסייתית ובתוך פחות משנתיים הם מינו 91 בישופים. רובם היו מאירלנד ומספרד, ואחרים הגיעו ממספר מדינות באמריקה ובאירופה. בתקופה זו, הפלמריאנים עדיין לא ראו עצמם ככנסייה נפרדת.
בשנת 2001 הודפס מה שמכונה בשם "התנ"ך הפלמיריאני" שהוא ספר בחמש כרכים שהיה עיבוד יסודי מאוד של ספרי התנ"ך תוך התבססות על חזיונותיו של גרגוריוס. ב-21 במרץ 2005 מת גרגוריוס והחליף אותו ידידו מנואל אלונסו שאימץ לעצמו את השם פטר השני כשמו האפיפיורי.
הכנסייה הפלמריאנית נעשתה סגורה וייחודית יותר מבעבר, כאשר בכמה הזדמנויות חזר פטר על הרעיון שהכנסייה הפלמריאנית היא התקווה היחידה בעולם הנשלט על ידי השטן. הוא השית כללים רבים שהלכו והבדילו בין הפלמריאנים לבין מי שלא היה בן הכנסייה. חברי הכנסייה אינם נוטים להצביע בבחירות כלליות או להיכנס לבנייני כנסייה של זרמים אחרים ונאסר עליהם להשתתף בטבילות, חתונות או הלוויות של מי שלא היה פלמריאני, כולל קרובי משפחה. פטר הרחיק לכת אפילו יותר והורה להרוס את מכשירי הטלוויזיה, הטלפונים הניידים והמחשבים כדי לא להידבק ב"צרעת המוסרית הסוערת המשתוללת בעולם", כפי שניסח זאת האפיפיור.
לאחר שש שנות כהונה, פטר השני מת ביולי 2011 וליורשו מונה קצין הצבא לשעבר חינס חסוס הרננדז מרטינז (יליד 1959). האפיפיור החדש אימץ השם גרגוריוס השמונה עשר ובתקופתו הושלמה בניית הקתדרלה המרכזית, בשנת 2014.
באפריל 2016, גרגוריוס נטש לפתע את הכנסייה הפלמריאנית והותיר פתק, בו קבע כי איבד את אמונתו. הוא הלך לגור עם אישה איתה ניהל רומן עוד קודם לכן. ב-23 באפריל 2016, מרקוס ג'וזף אודרמט, ששימש קודם כמזכירו של גרגיוריוס, הפך לאפיפיור בשם פטר השלישי. במכתביו הוא הכריז על האפיפיור הקודם כ"כופר" ו"חיה מקוללת", שניסה להרוס את הכנסייה כולה. הוא תיאר את התנצלותו של גרגורי כעריצות והאשים את הרננדז בגניבת רכוש לרבות כספים, תכשיטים ורכב BMW המפואר, ששימש את ראש הכנסייה.
בין אפריל ליוני 2016, הרננדז העניק מספר ראיונות לתקשורת הספרדית, בהן הצהיר שהכנסייה הפלמריאנית היא תרמית משוכללת, המבוססת על שקרים.
האפיפיורים הפלמריאנים
מטה הכנסייה ממוקם במתחם מוקף בחומה של הכנסייה, ממוקם ליד הכפר אל פלמר דה טרויה, כשהחומה מקיפה את קתדרלת הבזיליקה של אמנו המוכתרת של פלמר המכילה את קתדרת האפיפיורים הפלמריאנית ולפחות 15 מזבחות.
הערות שוליים
37.05639°N, -5.80889°W
11 ביולי
11 ביולי הוא היום ה-192 בשנה (193 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 173 ימים.
אמנת המגוון הביולוגי
אמנת המגוון הביולוגי (באנגלית: Convention on Biological Diversity), היא אמנה רב-צדדית לשמירה ושיקום של המגוון הביולוגי. היא מציעה שלוש דרכים עיקריות להתמודדות עם עם אובדן המגוון הביולוגי: שימור ושיקום המגוון הביולוגי הקיים; שימוש בר-קיימא במרכיביו; וחלוקה הוגנת ושוויונית של הטבות הנובעות ממשאבים גנטיים. מטרת האמנה לפתח אסטרטגיות לאומיות לשימור ושימוש בר-קיימא במגוון הביולוגי, ולעיתים קרובות הוא נתפס כבסיס פיתוח בר-קיימא. בכל ארבע שנים המדינות החתומות על האמנה מגישות דוח על פעילותן לשימור המגוון הביולוגי על בסיס האמנה ובכל כשנתיים נערכים מפגשים של המדינות החתומות על האמנה.
אמנת המגוון הביולגי היא ציון דרך בחוק הבין לאומי, בכך שהיא מגדירה, לראשונה, את השמירה על המגוון הביולוגי כעניין משותף לכלל האנושות. האמנה נחתמה בפסגת כדור הארץ בריו דה ז'ניירו ב-5 ביוני 1992 ונכנסה לתוקף ב-29 בדצמבר 1993. ארצות הברית, היא המדינה היחידה בחברה באו"ם, שלא אישרה את האמנה.
לאמנה שני הסכמים משלימים, פרוטוקול קרטחנה בנושא אבטחה ביולוגית ופרוטוקול נגויה. פרוטוקול קרטחנה מרחיב את האמנה בנושא בטיחות ביולוגית.
שימור המגוון הביולוגי
האמנה הגדירה יעדים אמביציוזיים לעצירת היכחדות, שיקום ושימור מינים עד שנת 2020:
כל מדינה נדרשת לפעול לשמירה ושיקום המגוון הביולוגי באמצעות: זיהוי המינים שדורשים שימור מעקב אחריהם; לדאוג לשמורות שמיועדות לשימור המגוון הביולוגי; שיקום בתי גידול שנפגעו וטיפוח מינים שנמצאים בסכנת הכחדה וליצור מודעות ציבורית לחשיבות המגוון הביולוגי והשימור המינים השונים.
2010 הייתה השנה הבינלאומית למגוון ביולוגי, ומזכירות אמנת המגוון הביולגי הובילו את האירועים למודעות המגוון הביולוגי. אולם, שנה אחת לא הספיקה לשינוי מהותי לעצירת אובדן המינים, ולכן בדצמבר 2010, האו"ם הכריז על העשור - 2011 עד 2020 כעשור שמירה על מגוון המינים. התוכנית האסטרטגית של האמנה למגוון ביולוגי 2011–2020, כוללת גם את יעדי איצ'י למגוון הביולוגי.
מפגשי הצדדים
המדינות החתומות על האמנה נפגשות אחת לשנתיים לערך. במפגש בפברואר 1999 (EX-COP 1) שנערך בקרטחנה, אושרר פרוטוקול קרטחנה. באוקטובר 2010 (COP 10) בנגויה נערך המפגש העשירי של הצדדים ואושרר פרוטוקול נגויה. על בסיס ההמלצות של מזכירות האמנה, האו"ם הכריז על עשור השמירה על מגוון המינים. באוקטובר 2012 (COP 11) נערך מפגש בהיידראבאד. למפגש קדם הכנס World Wide Views on Biodiversity בו לקחו חלק כ-3,000 אזרחים מ-25 מדינות שדנו בשמירה על הסביבה. החלטות המפגש בהיידראבאד כללה גם המלצה לכל המדינות לקיים כנסי אזרחים בנושא המגוון הביולוגי. ההמפגש בנובמבר 2018 (COP 14), נערך שארם א-שייח', מצרים. במפגש הצדדים אימצו את הנחיות ולונטריות לתכנון ויישום אפקטיבי של גישות מבוססות מערכת אקולוגיות להסתגלות לשינויי אקלים ולהפחתת הסיכון לאסונות כמו כן, הממשלות הסכימו להאיץ את הפעולות להשגת יעדי המגוון הביולוגי של איצ'י, שהוסכמו בכינוס בשנת 2010, עד 2020.
בדצמבר 2022 (COP 15) נערך במפגש במוטריאול שקדמו לו ארבע שנות משא ומתן. במפגש במונריאול הוחלט על תוכנית להגנה הסביבה שאושרה על ידי מעל 190 מדינות על אף התנגדות של מספר מדינות באפריקה. ארצות הברית והוותיקן לא חתמו על ההסכם. התוכנית כוללת 23 יעדים שהמדינות החתומות נדרשות ליישם עד 2030 והחשובים שבהם: הגדרת 30% משטח היבשה של כדור הארץ ו–30% משטח המים הבינלאומיים כמוגנים ובעלי חשיבות אקולוגית. כמו כן המדינות יפעלו לגייס, עד סוף העשור, 200 מיליארד דולר בשנה כדי לסייע לשמור על המגוון ביולוגי במדינות מתפתחות. מספר יעדים נוספים הוגדרו לשנת 2030 ובניהם צמצום צריכת יתר וצמצום אובדן מזון ב-50%, והפסקה מוחלטת של פגיעה במערכות אקולוגיות שהוגדרו כחשובות מאוד לשימור המגוון הביולוגי (IUCN protected area categories).
וסילי גוליצין
וסילי גוליצין (ברוסית: Василий Васильевич Голицын; 1643 - 2 במאי 1714) היה נסיך רוסי, בין המדינאים הבולטים ברוסיה של המאה ה-17 ובין ראשי הממשל בתקופת שלטונה של סופיה אלכסייבנה רומנובה בשנים 1682–1689.
חייו
ב-1676 השתתף במלחמה נגד חאנות קרים. בתקופת כהונתו של פיודור השלישי מונה למספר תפקידי מפתח בממשל וקיבל תואר בויארין. בתקופה בה תפקדה סופיה רומנובה כעוצרת התמנה רשמית לראש משרד החוץ.
המצב הגאופולטי של רוסיה הצארית באותה תקופה היה די קשה. למרות חתימת הסכם שלום עם האימפריה העות'מאנית היחסים היו מתוחים, השלום עם האיחוד הפולני-ליטאי היה לא יציב, בשנת 1682 החלו פלישות של חאנות קרים לשטחי רוסיה הצארית. גוליצין היה בדעה שיש לחמם את היחסים עם הפולנים. כתוצאה מכך רוסיה ויתרה בשלב זה על שאיפותיה להחזיר לעצמה מוצא לים הבלטי. לאחר משא ומתן ארוך, בשנת 1686 נחתם הסכם של שלום נצחי עם האיחוד הפולני-ליטאי. ההסכם אשרר את ההסכמות של הסכם אנדרוסובו וגם השאיר את קייב בשליטה רוסית. בהתאם להסכם זה, רוסיה הצארית התחייבה להתחיל במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. כשלב מקדים, בשנים 1687 ו-1689 גוליצין ארגן שתי פשיטות נגד חאנות קרים. המערכות הצבאיות לא היו מוצלחות וגרמו לאבדות משמעותיות לרוסים. רק לאחר מאמצים רבים, הנסיכה סופיה הצליחה לשכנע את פטר הגדול להכריז על גוליצין כמפקד שניצח במערכה. עם זאת, הפשיטות תרמו לכך שחאנות קרים לא הייתה יכולה לעזור לטורקים בלחימה נגד פולין ואוסטריה.
בשנת 1689 פטר הגדול סילק את סופיה רומנובה מכל תפקידיה. גוליצין נשלח לגלות במחוז ארכנגלסק ונפטר שם בשנת 1714.
שקע עזה
שמאל|ממוזער|410px|דוגמה לשקע עזה שנוצר מתוך אפיק ים סוף (אי"ס) מערבי שהתעמק לים. כמו שניתן לראות אין אפיק רום המלווה אותו, אך הים החם בסתיו מפצה על כך ותורם את חלקו להיווצרות השקע (מפת 500 + קרקע) שקע עזה הוא מושג במטאורולוגיה ישראלית, המתאר שקע ברומטרי שמרכזו בסמוך לחופים הדרומיים של ישראל, הנוצר בעיקר בתקופת הסתיו. שקע עזה נוצר כאשר אפיק רום מתעמק מעט דרומית מהרגיל. במידה ולשקע מצטרפים תנאים המעודדים התפתחות עננות ממטירה, שקע עזה גורם לכך שעדיפות המשקעים ניתנת למישור החוף הדרומי והמרכזי, המקבלים זרימות ימיות המורידות גשמים, ואילו צפון הארץ זוכה לזרימות דרומיות-דרומיות מזרחיות יבשות. ולמיעוט גשמים.
אוויר חם מעודד היווצרות מערכת ציקלונית (שקע/אפיק), מכאן שטמפרטורת מי ים גבוהה, תתרום להיווצרות השקע. במהלך הסתיו, כאשר אפיק ים סוף בעל ציר מערבי מתעמק לים, בעזרתו של אפיק רום, הוא נוטה לסגור (ליצור) בתוכו שקע עזה.
אולף מארשל
אולף מארשל (בגרמנית: Olaf Marschall, נולד ב-19 במרץ 1966 בטורגאו שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בלוקומוטיב לייפציג ובקייזרסלאוטרן בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
מארשל נולד וגדל בגרמניה המזרחית, ושיחק בקבוצת הנוער של לוקומוטיב לייפציג. בשנת 1983 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגת העל המזרח-גרמנית. מארשל שיחק שבע עונות בלוקומוטיב לייפציג, בהן צבר 135 הופעות והבקיע 43 שערים, ונודע כבר אז במשחק ראש מצוין וביכולת החזקת כדור, כישורים שגררו התעניינות ממועדונים אחרים.
בשנת 1990 חתם מארשל באדמירה ואקר מהבונדסליגה האוסטרית, שם שיחק שלוש עונות, וכבש 40 שערים ב-97 הופעות. בשנת 1993, לאחר איחוד גרמניה שהוביל לפירוק ליגת העל המזרח גרמנית, חתם מארשל בדינמו דרזדן, שעברה מליגת העל המזרח-גרמנית אל הבונדסליגה והייתה שקועה במאבקי תחתית. מארשל שיחק עונה אחת בדינמו דרזדן, כבש 11 שערים ב-32 הופעות, וסייע לקבוצה להינצל מירידה אל הבונדסליגה השנייה.
בשנת 1994 חתם מארשל בקייזרסלאוטרן, שם הפך עד מהרה לשחקן מפתח. בשנת 1996 זכה מארשל עם קייזרסלאוטרן בגביע מקומי, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קרלסרוהה. למרות הזכייה בגביע, באותה עונה נשרה קייזרסלאוטרן אל הבונדסליגה השנייה, אך שבה אל הבונדסליגה תוך עונה אחת בלבד, כשמארשל מבקיע בעונת העלייה עשרה שערים. כבר בעונת החזרה של קייזרסלאוטרן לבונדסליגה, בשנת 1998, זכתה הקבוצה באליפות, בעונת שיא של אולף מארשל, שהבקיע 21 שערים וסיים כסגן מלך השערים, אחרי אולף קירסטן, שהבקיע 22 שערים עבור באייר לברקוזן. הישג זה הקנה לקייזרסלאוטרן כרטיס לליגת האלופות בעונת 1999, שם נעצרה ברבע הגמר על ידי באיירן מינכן, כאשר מארשל היווה חלק משמעותי בהגעת הקבוצה להישג זה. מארשל שיחק בקייזרסלאוטרן עד לשנת 2002, וצבר 160 הופעות בשמונה עונות, בהן הבקיע 59 שערים, ופרש באותה עונה ממשחק פעיל בגיל 36, אחרי תקופה קצרה באל איתיחאד מליגת העל הקטארית.
קריירה בינלאומית
מארשל הופיע ארבע פעמים במדי נבחרת גרמניה המזרחית, ו-13 פעמים במדי נבחרת גרמניה, בהן כבש שלושה שערים. מארשל השתתף עם נבחרת גרמניה במונדיאל 1998 בו הודחה הנבחרת ברבע הגמר לאחר הפסד 3-0 לנבחרת קרואטיה, ובגביע הקונפדרציות 1999.
קריירת אימון
בין השנים 2005-2007 שימש מארשל עוזר מאמן בקייזרסלאוטרן.
תארים
עם קייזרסלאוטרן:
נידאל שלאעטה
נידאל שלאעטה (בערבית: نضال شلاعطة; נולד ב-8 בדצמבר 1974 הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
שלאעטה התחיל את הקריירה שלו בהפועל סכנין ובגיל 24 הצטרף לבני סכנין מהליגה הארצית. שלאעטה היה שותף לעלייה של המועדון לליגת העל בסיום עונת 2002/2003 וכעבור שנה לזכייה ההיסטורית שלה בגביע המדינה.
בקיץ חתם במכבי כפר כנא מהליגה הארצית וכעבור שנה חתם בעירוני קריית אתא עמה עלה לליגה הלאומית בסיום העונה.
בשנת פרש מכדורגל בגיל 36.
Booty
Booty הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, מתוך אלבומה השמיני, בשיתוף הזמרת האוסטרלית איגי אזליה, או הזמר הקובני פיטבול. השיר יצא לאור ב-23 בספטמבר 2014, כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום.
הקליפ הפרובוקטיבי שיצא לשיר הפנה אליו תשומת לב רבה מצד קהל המבקרים, וביומו הראשון ביוטיוב, צבר למעלה מ-16 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לקליפ ה-15 שעשה זאת.
השיר הגיע אל המקום ה-18 במצעד הבילבורד הוט 100, השני במצעד השירים שבהודו, והשני במצעד השירים שברוסיה.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו ג'ניפר לופז, כריס בראון, קורי רוני, בני מדינה, אסיה בראיינט, פיטבול, תומאס וסלי פנץ, לואיס ד. גיטוס, טדרה רנה וילסון, דני אומרהודיק ואיגי אזליה, והופק על ידי לופז, רוני ומדינה.
השיר היה היחידי של לופז ופיטבול מאז "Dance Again" (שגם בו שיתפו השנים פעולה), אשר הצליח להיכנס אל ה-20 הפותחים במצעד הבילבורד הוט 100.
הצצה
כדי לקדם את האלבום, לופז העלתה לערוץ היוטיוב שלה כמה הצצות לקליפים שהיו עתידיים לצאת. הראשון היה "Emotions", ואחריו "Worry No More", ו-"Booty". עבור הקליפ, לבשה לופז חותלות מודפסות, וחצאית בצבע דובדבן עם כובע "snapback". ההצגה של השיר עצמו הייתה באורך דקה, ובה היה ניתן לראות את לופז כשרקדנים זזים לצידה. זיידה ריוורה מניו-יורק דיילי ניוז פירש את הקליפ כ: "הישבן החושני של לופז והריקודים שלה הם מרכז הבמה של הקליפ ובנוסף, מנחה לופז נשים אחרות על איך להזיז אותו ".
וידאו קליפ
בקליפ נראות לופז ואזליה כשהן לבושות בצורה מינימלית לגמרי, דבר אשר עורר שערורייה בקרב צופי היוטיוב. לאורכו נראות השתיים כשהן מזיזות את הישבן שלהן לצלילי השיר, ומבצעות תנועות פרובוקטיביות אחת לשנייה. לבסוף, נראית לופז כשהיא לבושה בתחרה שחורה, מזיזה את האגן שלה ורוקדת בצורה שעוררה סערה נוספת בקרב מבקרי המוזיקה.
בשל היותו של הקליפ פרובוקטיבי למדי, מונה הצפיות שלו ב-24 השעות הראשונות שלו ביוטיוב, עמד על למעלה מ-16 מיליון צפיות, דבר אשר הפך אותו לראשון של לופז ואזליה שעשה זאת. נכון לנובמבר 2017, מונה הצפיות שלו עומד על כ-242 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
במצעדים זכה השיר להצלחה רבה, ועם צאתו נכנס היישר אל המקום ה-18 במצעד הבילבורד הוט 100.
אירכטס
אֵירָכטָס (באירית: Oireachtas, או Oireachtas Éireann – "הפרלמנט האירי") הוא הרשות המחוקקת של אירלנד. האירכטס כולל את: בתי האירכטס שוכנים בבית ליינסטר שבדבלין, ארמון דוכסי ליינסטר שנבנה באמצע המאה ה-18. הדאל הנבחר באופן ישיר על ידי העם, הוא הגוף החזק ביותר מבין חלקי האירכטס.
אטימולוגיה
המונח אירכטס לקוח מהמילה בשפה האירית העתיקה airech, שמשמעותה "אציל". השימוש הראשון במונח זה לרשות המחוקקת היה במסגרת מדינת אירלנד החופשית.
תפקיד
כדי שהצעת חוק תהפוך לחוק, היא חייבת להיות מאושרת קודם כל על ידי הדאל וברוב המקרים גם על ידי הסנאט (למרות שהדאל יכול לעקוף סירוב של הסנאט לאשר הצעת חוק) ולהיחתם על ידי הנשיא. הצעות חוק לשינוי החוקה חייבות גם להיות מאושרות במשאל עם לפני שהן מוגשות לנשיא לחתימה. ברוב המקרים הנשיא חייב לחתום על החוקים שאושרו על ידי שני בתי האירכטס, למרות שבסמכותו להעביר את רוב הצעות החוק לעיונו של בית המשפט העליון לבחינת התאמתן לחוקה. סמכויות הסנאט מוגבלות למעשה לעיכוב אישורם של החוקים יותר מאשר הטלת וטו על אישורם. לפיכך, הדאל הוא המדרג הגבוה של החקיקה באירלנד.
ועדות
באירכטס פועלות 13 ועדות משותפות, כלומר, שחבריהן כוללים חברים מהדאל וחברים מהסנאט (10 הוועדות הראשונות ברשימה מבוססות על הוועדות הייחודיות לדאל):
היסטוריה
המונח אירכטס מקורו בשפה האירית ומשמעותו המקורית היא ככל הנראה היועצים של המלים הקדומים של מלכי אירלנד. מונח זה משמש ככינוי לשני פרלמנטים בהיסטוריה האירית. האירכטס הנוכחי – בית המחוקקים של הרפוליקה האירית, הקיים מאז שנת 1937 ובית המחוקקים שהיה קיים ברציפות לפניו, האירכטס של מדינת אירלנד החופשית בין השנים 1937-1922.
הפרלמנט העתיק ביותר באירלנד היה הפרלמנט האירי, שנוסד במאה ה-13, כגוף מחוקק עליון של הלורדים של אירלנד והוא התקיים עד ל-1801. פרלמנט זה משל על החלק של אירלנד שהיה בשליטה אנגלית, שבתחילה היה מוגבל לעיר דבלין ולערים הסובבות אותה, אך מאוחר יותר התרחב לשטח האי כולו.