cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשומות האביב והסתיו
תיאור הספר
רשומות האביב והסתיו נכתב במקור, כמו ספרים סיניים עתיקים אחרים, על קני במבוק שחוברו זה לזה, וככל הנראה מקומו היה במקדש האבות של מדינת לו. תפקידו של החיבור על פי ההשערה ההיסטורית היה דתי במקורו, דיווח לרוחות האבות על מעשי צאצאיהם. הספר, לצד רשומות הבמבוק הוא מהעתיקים ביותר בחיבורים ההיסטוריים הסיניים הידועים, והעתיק ביותר ששרד מסוגה זו. ככל הנראה ספרים דומים היו קיימים במדינות נוספות, אך אלו לא הגיעו לידינו. פירוש שמה של היצירה: "האביב והסתיו" הוא "שנה".
רשומות האביב והסתיו הוא חיבור המתאר את קורות מדינת לו, אחת הנסיכויות של שושלת ג'ואו, שבתקופת ג'ואו המזרחית זכתה, כמו שאר הנסיכויות ליותר ויותר עצמאות. הספר מתאר את האירועים שקרו בנסיכות בין השנים 722 - 481 לפנה"ס, ובגרסה אחת עד 479 לפנה"ס תקופת התיאור כוללת את תקופת שלטונם של שנים עשר נסיכים בנסיכות לו. הדיווחים בספר לקוניים וקצרים ומונים בממוצע 10 סימנים. הרשומות מתארות בריתות, מלחמות, נישואין, אסונות טבע, מסעות של הנסיך, מוות של דמויות בכירות, תופעות קוסמיות נדירות ועוד. עיקר העיסוק של החיבור הוא בחצר של לו, אולם יש בו מידע רב על העולם הסיני כולו בתקופת האביב והסתיו.
מאפיין בולט של הספר, שהשפיע מאוחר יותר על חיבורים סיניים נוספים הוא ההקפדה על שימוש בשפה נכונה פוליטית. הספר מקפיד לתאר את האירועים מנקודת המבט ה"נכונה" ולהצניע בעיות וביקורת בצורה מרומזת. לדוגמה: המשפט המעורפל "הדוכס סייר בצ'י" יכול לתאר ברמיזה את הגלייתו של הדוכס על ידי שריו. קריאה מדוקדקת של החיבור יכולה ללמד לא רק על האירועים ההיסטוריים אלא גם על היחס אליהם מצד כותבי הרשומות.
השפעה ופרשנות
בעקבות יחוסו של הספר לקונפוציוס הוא זכה להשפעה רבה. התקופה הראשונה של שושלת ג'ואו המזרחית מכונה "האביב והסתיו" על שם ספר זה שתקופה זו היא נושא תיאורו. הספר, כאמור, נכלל גם בספרים הקנוניים והיכרות עמו הייתה חובה לצורך קידום חברתי בסין המסורתית.
עם השנים נכתבו על הספר פרשנויות שונות המרחיבות ומתארות בפירוט את האירועים המתרחשים בספר. הפרשנות החשובה ביותר היא הדזו ג'ואן שחוברה ככל הנראה כבר במאה החמישית לפנה"ס. הדזו ג'ואן מלאה בפירוט על האירועים המוזכרים בספר רשומות האביב והסתיו, ויש בה מידע רב וחשוב על הפוליטיקה הפנימית והחיצונית בתקופת האביב והסתיו לרבות שמות תאריכים ומקומות. הדזו ג'ואן נשמר עד ימינו בשיבושים מעטים.
Bidi Bidi Bom Bom
Bidi Bidi Bom Bom (בעברית: בידי בידי בום בום) הוא שירה של זמרת הפופ האמריקאית סלינה, אשר יצא לאור ב-13 באוגוסט 1994. השיר נכתב בספרדית ויצא כסינגל השני באלבום Amor Prohibido (מילולית: אהבה אסורה). שם השיר הוא צירוף מילים אונומטופי המרמז על פעימות הלב המואצות שחש אדם כשהוא נמצא ליד מושא אהבתו.
רקע וקליפ
"Bidi Bidi Bom Bom" נכתב על ידי סלינה, אחיה, מפיק המוזיקה אברהם אייזק קינטנייה וזמר הליווי שלה פיט אסטודיל. השיר הוא שיר קומביה מקסיקני עם השפעות רוק ספרדי ומקסיקני. השיר שימש במקור לבדיקות קול במהלך החזרות של הלהקה. לאחר מכן הפך להקלטה קצרה של סלינה על דג עליז ששוחה בחופשיות באוקיינוס. בהמשך שינה את ייעודו.
הווידאו קליפ הרשמי עוסק באהבה בין אישה היספנית לגבר לבן אמריקאי. הוא זכה לשבחים על מגוון הצלילים המוזיקליים ועל השפעותיו על המאזינים.
הצלחה
השיר הגיע למקום הראשון בבילבורד האמריקאי בקטגוריית השירים הלטינים. הוא נשאר שם במשך ארבעה שבועות רצופים והיה לסינגל השני של הזמרת אשר הגיע למקום הראשון בטבלה. לפי המוזיקולוג איאן סטיבנס השיר אף סימן את פריצת הפופ הלטיני. השיר נחשב לאחד החיבורים המוצלחים ביותר של סלינה, אחת ההקלטות הפופולריות ביותר שלה, והוא נחשב לאחד משיריה הבולטים. בעת ההיא סלינה החלה לצבור פופולריות ודירוג גבוהה בטבלאות המוזיקה הלטינית והוא תרם משמעותית להצלחתה המסחרית. הוא דורג במקום ה-54 ברשימת השירים הטובים ביותר בטקסס בכל הזמנים. הקלטת השיר בעת הופעתה באצטדיון אסטרודום שביוסטון, טקסס, נחשב לאחד מנקודות השיא בקריירה של סלינה.
לאחר שסלינה נורתה למוות בשנת 1995, שם השיר הפך לביטוי כדי לתאר ההערצה לזמרת. מאז מוזיקאים רבים ביצעו את השיר כמחווה לזמרת, בהם: ג'ניפר לופז וסלינה גומז.
פרופבליקה
פרופבליקה (ProPublica) הוא ארגון ללא כוונת רווח, שמקום מושבו בניו יורק ואשר מגדיר עצמו כמרכז לעיתונאות עצמאית המתמקד בתחקירים לתועלת הציבור.
פעילות
התחקירים מתבצעים על ידי עיתונאים של פרופבליקה והכתבות נמסרות לפרסום או לשידור גם אצל "שותפים" כגון 60 דקות, ביזנסוויק, CNN, פרונטליין, לוס אנג'לס טיימס, הניו יורק טיימס, ניוזוויק, USA Today, וושינגטון פוסט, הפינגטון פוסט ועוד רבים אחרים. לעיתים עובדים עיתונאי פרופבליקה בשיתוף פעולה עם עיתונאים של שותפים אלה. החברה מפיצה את התכנים תחת רישיון Creative Commons מסוג ייחוס-שימוש לא מסחרי-איסור יצירה נגזרת.
מימון הפעילות מתבצע בעיקר על ידי קרן סנדלר, אך החברה קיבלה מימון גם מקרן נייט, קרן מקארתור, קרן פורד, קרן קרנגי, Open Society Foundations של ג'ורג' סורוס ועוד. החברה, שאינה פועלת למטרות רווח, ספגה ביקורת בגין שכר הבכירים בה. כך, למשל, על פי הדוחות שהגישה למס ההכנסה, היה שכרו של סטייגר 571,687 דולר בשנת 2008, ושכר העורך המנהל היה 343,463 באותה שנה.
הישגים
בשנת 2010 הפך פרופבליקה לאתר המקוון הראשון בהיסטוריה שכתבה שפורסמה בו זכתה בפרס פוליצר. הכתבה, שנכתבה על ידי שרי פינק, עסקה בהחלטות דחופות בענייני חיים-ומוות שהתקבלו על ידי רופאים תשושים בבית חולים שנותק על ידי ההוריקן קתרינה. הכתבה פורסמה הן באתר פרופבליקה והן במגזין של הניו יורק טיימס.
ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה
ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה (באנגלית: "Plasma cell gingivitis"), היא מחלת פה נדירה ולא קטלנית המופיעה כאדמומיות כללית ונפיחות של הג'ינג'יבה המחוברת (בחניכיים המחוברות לעצם). לעיתים מחלה זאת מלווה בצ'יליטיס (נפיחות בשפתיים) או בגלוסיטיס (נפיחות בלשון). ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה היא דלקת המתרחשת בג'ינג'יבה (חניכיים). מעבר לכך, עלולות להיות מעורבות גם התפתחויות/מחלות נוספות כמו צ'יליטיס של תאי פלזמה (Plasma cell cheilitis) בשפתיים ועוד כמו בריריות ("Plasma cell ortifacial mucositis") או ג'ינג'יבוסטומטיטיס של תאי פלזמה (Plasma cell gingivostomatitis)במקרה בו מספר גורמים בחלל הפה מעורבים. על השפתיים המחלה מופיעה בצורה בולטת מאוד, בצורה של פלאק (רובד נגיפי) אדום כהה ומודלק עם כיסוי מבריק (דמוי זיגוג שקוף) על כל האזור האוראלי המעורב.
היסטוריה
ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה תואר לראשונה בסביבות שנות ה-60' המאוחרות/ שנות ה-70' המוקדמות. שכיחות הלוקים במחלה באותה תקופה גברה וזאת בעיקר כתוצאה מתגובות אלרגיות לרכיבים שהיו בשימוש בגומי לעיסה באותה תקופה. מאז, מספר המקרים ירד וממשיך להיות במגמת ירידה אך לעיתים ישנם דיווחים על מקרים של ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה.
סיווג
בהתאם לסימפטומים ולמידת ההתפשטות- מחלה זאת יכולה להיחשב כסוג של ג'ינג'יביטיס כללי (דלקת חניכיים סטנדרטית) וגם כסוג של צ'יליטיס/ גלוסיטיס/סטומטיטיס. לעיתים השפתיים, החניכיים והלשון עלולות ללקות במחלה באופן סימולטני. יש חוקרים אשר הגדירו תופעה זאת כסינדרום (בשם "ג'ינג'יבוסטומטיטיס בתא פלזמה"). בנוסף, הריריות של איברי המין יכולות ללקות במחלה מסוג דומה הנקראת "בלניטיס של תאי פלזמה" או "וולויטיס של תאי פלזמה". סוגים שונים של מחלות דומות שלא הוזכרו קודם יכולים להיות: ג'ינג'יביטיס לא טיפוסי, ג'ינג'יביטיס כתוצאה מאלרגיה, דלקת חניכיים אידיופטית וג'ינג'יבוסטומטיסטיס לא טיפוסי. חלק ממונחים/מחלות אלו הם היסטוריים. ג'ינג'יביטיס בתאי פלזמה שויך לשלושה סוגים בהתבססות על הגורם למחלה. שלושת הסוגים הללו נקראים: ג'ינג'יבטיס מאלרגיה, ג'ינג'יביטיס ניופלסטי וג'ינג'יביטיס ללא גורם ידוע.
אפידמיולוגיה
ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה היא מחלה נדירה בעוד שצ'יליטיס של תאי פלזמה היא מחלה נדירה אף יותר. רוב האנשים הסובלים מצ'יליטיס של תאי פלזמה הם קשישים.
היסטולוגיה
היסטולוגיה של רקמה הלוקה בג'ינג'יביטיס של תאי הפלזמה מראה בעיקר תאי פלזמה. לכן לצורך האבחון ראשית מתרכזים בהבדל האיבחוני בין לוקמיה חריפה ומיאלומה נפוצה (Multiple myeloma) לכן, מבצעים בדיקות דם שלעיתים קרובות מטרתן לשלול מחלות אחרות שאינן ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה. בנוסף, בדרך כלל לוקחים ביופסיה ולעיתים קרובות גם בדיקות לאלרגיה מהאזור הנגוע. הנראות ההיסטולוגית מאופיינת בפיזור ובהסתננות דלקתית תת-אפיתלית (Sub-epithelial plasma cell inflammatory infiltration) לתוך הרקמה המחברת. בנוסף, האפיתל מפתח ספוגיוזיס (באנגלית: Spongiosis). יתר על כן, יש הטוענים כי הגידול בתאי הפלזמה הוא חלק מספקטרום המחלה של צ'יליטיס של תאי פלזמה.
גורמי סיכון
ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה וצ'יליטיס של תאי פלזמה הן תגובות שנוצרות מרגישות יתר לאנטיגן או לאנטיגנים מסוימים. מקורות אפשריים של אנטיגנים כוללים רכיבים מסוימים במשחות שיניים, הרגל של לעיסת מסטיק/סוכריות מנטה או פלפל וסוגים מסוימים של אוכל כמו אוכל חריף. מעבר לכך, חומרי טעם ממשפחת הקינמון (Cinnamaldehyde) עלולים במיוחד לגרום ולהחריף ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה. למרות זאת, כיום, הגורמים המדויקים למחלה ברובם אינם ידועים.
תסמינים
ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה כפי שמתואר כאן מופיע כהחרפת דלקת חניכיים עדינה שעלולה להתפשט משולי החניכיים אל הרקמה המחברת של החניכיים. לפעמים ההגדלה בדלקת עלולה להיגרם מרובד החיידקים (פלאק) ולעיתים הדלקת לא תגיע אל השוליים החופשיים של החניכיים ותופיע רק ברקמת החיבור של החניכיים בצורה של אדמומיות (כמו בתמונה התחתונה). במקרים מסוימים המטופל לא ירגיש או ידווח על סימפטומים ורופא השיניים עלול למצוא דלקת למרות זאת. סימנים וסימפטומים לג'ינג'יבטיס של תאי פלזמה כוללים חניכיים אדומות, שבריריות ורגישות או לפעמים בעלות מרקם גרגירי. בנוסף, לעיתים החניכיים עלולות לדמם בקלות במקרה של פציעה/טראומה. בנוסף, סימפטום נוסף העלול לקרות הוא שהקשיחות הנורמלית תאבד גם כן. למרות זאת, בדרך כלל אין אובדן של התקשרות החניכיים (החיבור הפריודונטלי). מעבר לכך, במקרים מסוימים פצע בפה יכול להתפתח בעקבות המחלה ועם התפתחות הפצע גם הכאב מתפתח ויכול להחריף. החרפה שכזו עלולה להתרחש בעקבות שימוש במשחות שיניים מסוימות או אוכל חריף/מתובל מדי. בנוסף, גבול המחלה יכול להתפשט ולהגיע גם עד לחך. הצ'יליטיס של תאי הפלזמה יופיע בדרך כלל עם תחום ברור, מודלק ובעל פלאק בצבע אדום כהה ועם שכבה מבריקה מעל האזור הדלקתי אשר נראה למתבונן כדמוי לקה. הצ'יליטיס של תאי הפלזמה בדרך כלל נמצא גם בשפה תחתונה. בנוסף, סימפטום נוסף להיווצרות של צ'יליטיס תאי פלזמה הוא יובש בשפתיים. צ'יליטיס זוויתי ("זאדה זוויתית") יכולה להיות נוכח גם כן. נוסף על כך, כאשר המחלה מערבת גם את הלשון עלול להיגרם אובדן הציפוי של גב הלשון.
בדיקות מעבדה ובדיקות עזר
אבחון ובדיקת המחלה מבוצעת על ידי רופא שיניים כללי או פריודונט (רופא שיניים המומחה במחלות חניכיים). הרופא יכול לאבחן את המחלה על פי ביופסיה כחלק מתהליך שלילת מחלות אחרות/נוספות או על פי תיאור והופעת הסימפטומים עצמם.
טיפול
טיפול מניעתי: הטיפול בג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה מתבטא במניעה מחשיפה לאנטיגנים בעלי פוטנציאל לגרימת המחלה. טיפול תרופתי: בטיפול התרופתי משתמשים בתרופות כמו Tacrolimus  ו Clobetasol propionate אשר משמשות לטיפול בצ'יליטיס של תאי פלזמה.
מניעה
הטיפול בג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה מתבטא במניעת חשיפה לאנטיגנים בעלי פוטנציאל לגרימת המחלה ובשמירה על היגיינה אוראלית תקינה.
WebSphere Application Server
WebSphere Application Server הוא שרת יישומים של חברת IBM. שרת היישומים WebSphere Application Server הוא תווכה ל-Java Enterprise Edition, המהווה חלק מקבוצת מוצרים של IBM תחת המותג WebSphere. הוא מוצר הדגל של משפחת מוצרים זו והראשון שפותח תחת מותג זה. WebSphere Application Server עובד תחת מספר רב של מערכות הפעלה כולל Windows ,UNIX, Linux ו z/OS.
אופרנור
אופרנור (יוונית: Ἐυφράνωρ) היה פסל וצייר יווני, איש איסתמיה שליד קורינתוס, בן המאה ה-4 לפנה"ס.
פליניוס הזקן מתייחס אליו מספר פעמים בספרו "תולדות הטבע" (או "חקר הטבע"). הוא מציין את השנים שבהן היה בשיא פריחתו, ומונה פסלים וציורים אחדים מעשה ידיו וגם ספר על פרופורציות נכונות וצבעים שכתב. יש המזהים את פסל הברונזה של הצעיר האוחז חפץ עגול (שלא שרד) בידו המושטת קדימה, שנמשה מן הים עם הספינה הטרופה מאנטיקיתרה, עם התיאור המובא אצל פליניוס לקבוצת הפסלים המכונה 'משפט פריס'.
פרלי פלציג
פֶּרלי פֶּלציג (Perli Pelzig; מאי 1917 – 19 בינואר 2009) היה אמן ישראלי-אמריקאי רב-תחומי, צייר, פסל ומוזאיקן, מחלוצי אמנות הפסיפס החדשה בישראל.
קורות חיים
פרלי פלציג נולד ב-1917 ברימנוב שבפולין. לאחר שלמד בבית ספר לגננות באָלֶם (Ahlem) שליד הנובר (כיום חלק מהנובר), היה לשוליית צייר. בשנת 1936 נסע להמבורג, להזמנת ידידו דן גֶלבַּרט. שם ארגנו השניים תערוכה בבית הקהילה היהודית בשם "אנו, היהודים הצעירים" (Wir Jungen Juden). האמן היהודי-גרמני פרידריך אדלר התרשם ממנו, והציע לו להשתלם כתלמידו, עם מלגה. פלציג למד אצלו ציור, ובפרט בָּטיק. כעבור זמן לא רב נטש פלציג את מלאכת הרישום ופנה לעצב את הריקוד הגרוטסקי "הדחליל" ("Die Vogelsbeuche") של אריקה מילה (Erika Milee). ב-1937–1938 כיהן כמעצב הבמה בפועל של סניף האגודה היהודית לתרבות (Jüdischer Kulturbund) בהמבורג, וליווה את להקות התיאטרון במסעי ההופעות.
ב-28 באוקטובר 1938 נעצר במסגרת האקציה הפולנית (Polenaktion, פּוֹלֶנאקציון), ביחד עם עוד אלפי היהודים בעלי אזרחות פולנית שהתגוררו בגרמניה, וגורש לעיירת הגבול זבונשין. משם נסע לבירת פולין ורשה, וממנה עלה לארץ ישראל באוניית מעפילים ב-1939 והתיישב בקיבוץ גליל ים (שאז ישב בשכונת בורוכוב). אחר-כך חי במשך שנים רבות בבית אלפא.
בישראל שלח ידו ביצירה אמנותית מגוונת. בין היתר הורה בסמינר הקיבוצים בָּטיק, על פי דרכו של פרידריך אדלר. לאחר תום המלחמה עבד ברישום, בעיצוב במה, באדריכלות, בעיצוב פנים ובפיסול, בין היתר אייר את הספרים "תבת נח" (תש"ה), "הענק וגנו" (עיבוד על פי סיפורו של אוסקר ויילד; 1945) ו"שירת הים: ספורים מימי קדם" מאת מאיר פרבר (תשט"ז).
בשנת 1948 עבד ברשות העתיקות בשחזור פסיפסים. בהמשך היה ממייסדי המכון לאמנות במכללת אורנים.
לפרלי שני בנים, אריק ורוני. בנו אריק פלציג הוא פסל אבן וחרס, ומתגורר בהר ציון, בבית עתיק המכונה "נבל דוד", שגילה אביו והתגורר בו מסוף שנות ה-60. נכדתו תמר פלציג היא שחקנית בניו יורק, ואחותה יערה פלציג היא שחקנית בישראל.
קישורים חיצוניים
יצירותיו:
החברה הפתוחה ואויביה
החברה הפתוחה ואויביה (באנגלית: The Open Society And Its Enemies) הוא שם ספרו של הפילוסוף קרל פופר שיצא לאור ב-1945 ומקורו בשני כרכים. בספר זה מבקר פופר הן את ההיסטוריציזם של אפלטון, הגל, מרקס ואחרים והן את השאיפה ליצירת חברה סגורה אוטופית. לטענתו, היסטוריציזם אינו יכול להיות בעל תוקף מדעי, מאחר שכמות הנתונים שישנם בעולם רבה מדי, ולא ניתן להכליל את כולם במסגרת תאוריה היסטוריוסופית אחת.
במבוא לספר כתב קרל פופר כי אם חפצים אנו בקיום הציוויליזציה שלנו, עלינו להיגמל מן ההרגל לבטל עצמנו מפני אנשים גדולים. אנשים גדולים עלולים לשגות שגיאות גדולות. המרקסיזם, למשל, עושה רדוקציה של החברה האנושית לשורת תהליכים כלכליים ותוצאותיהם. אי אפשר לבחון אם תאוריה זו נכונה, שכן כל מה שלא מתאים לתאוריה מוסבר על ידי גורם נוסף שלא התחשבו בו דיו.
השאיפה לחברה אוטופית, טוען פופר, היא שאיפה לחברה שאינה משתנה. אם החברה אוטופית אזי כל שינוי הוא הרעה בהכרח של המצב הקיים. מכאן שיצירת אוטופיה דורשת גם יצירתם של חוקים המונעים שינוי. מכיוון שאף תאוריה חברתית לא יכולה לקבל תוקף מדעי, אזי גם לא ניתן לדעת אם החברה האוטופית המוצעת היא אכן אוטופית. הבחירה באוטופיה, על פי פופר, היא הימור שמחירו כבד, שכן מרגע שנבחרה ה"אוטופיה" שוב לא ניתן לשנותה.
מכאן יוצא פופר להגנת הדמוקרטיה. לטענתו, הדמוקרטיה מאפשרת שינויים מעצם בסיסה, ומתקדמת בהדרגה לקראת חברה טובה יותר. בעולם, המשתנה תמיד, השארת האפשרות לשינוי חברתי פתוחה היא דבר שבהכרח, ואין בה מן הסיכון הכרוך בקבלת מרות אוטופית. השאלה העיקרית בדמוקרטיה לפי קרל פופר איננה איך בוחרים את השליט אלא מה הדרך האפשרית לפטר את השליט במידת הצורך.
הספר תורגם לעברית ויצא במספר מהדורות.
אלכסנדר ביברשטיין
אלכסנדר ביברשטיין (בפולנית: Aleksander Bieberstein; 1 ביולי 1889 – 4 בספטמבר 1979) היה מנהל בית החולים בגטו קרקוב, ניצול השואה. מחבר "זיכרונות חיסול יהודי קרקוב".
ביוגרפיה
ביברשטיין, אחיו של איש הציבור מרק ביברשטיין, למד רפואה באוניברסיטת וינה ושימש כרופא צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי.
לאחר המלחמה נשאר ד"ר ביברשטיין בפולין והתקדם במערכת הבריאות הפולנית עד לתפקיד סגן שר הבריאות. בשנת 1957 עלה לישראל. בארץ עבד כרופא פנימי בכרכור ובגבעתיים עד לפרישתו מעבודה. תרם להכרה באוסקר שינדלר כחסיד אומות העולם.
בנו, ד"ר אדווין אוֹפּוֹצ'ינסקי (ביברשטיין) (Edwin Opoczyński (Biberstein)‎), היה אף הוא רופא, ניצול מחנה אושוויץ.
רפואת שיניים דיגיטלית
טכנולוגיות ברפואת שיניים
נעשה שימוש בטכנולוגיות רבות בתחום רפואת השיניים הדיגיטלית, הן המשמשות את התחום באופן בלעדי והן טכנולוגיות שנעשה בהן שימוש גם בתחום זה בנוסף לתחומים רפואיים אחרים. להלן דוגמאות לטכנולוגיות מסוגים אלו:
מצלמות וסורקים פנים אוראליים
בעבר, צילומי רנטגן היוו כלי מרכזי בעת הערכת המצב האוראלי של המטופל אך לקו בחסר עקב הצגת התמונה בדו מימד, ובכך הציגו מידע חלקי. בעקבות כך, התפתחה טכנולוגיית המצלמות הפנים האוראליות (IOCs), אשר מאפשרות לרופא השיניים לראות תמונה נקייה של פנים השן. בדומה לגודל של מראה דנטלית (המראה בה רופא השיניים משתמש בעבודתו השוטפת), למצלמה הפנים אוראלית יש מצלמה זעירה אשר מסוגלת לזהות יותר עצמים בשן מבחינה תלת־ממדית מאשר צילומי רנטגן המייצרים תמונה דו־ממדית בלבד. לדוגמה, באמצעות מצלמה פנים אוראלית ניתן לזהות מיקומים מדויקים וגדלים של נגעי עששת ("חורים בשיניים" כפי שנהוג להגיד), שיניים סדוקות, שחיקת שן נרחבת וכו'.
טכנולוגיית CAD/CAM
סורקים פנים אוראליים וטכנולוגיית CAD/CAM (שפירושה computer aided design/computer aided manufacturing) מאפשרים ליצור תבנית דנטלית ממוחשבת תלת־ממדית ושתלים מסוימים באופן כמעט מיידי. תבנית דנטלית של מטופל היא תבנית נגטבית שנלקחת ממטופל באמצעות הנחת גבס או גומי על גבי הלסתות, המאפשרת לראות באופן ברור יותר את המבנים האנטומיים הקשים ואת הרקמות הרכות אשר מצויים בלסתות ובכך ליצור במהירות שחזורי שיניים קבועים ללא צורך בשחזור זמני עד ליצירת הקבוע באמצעות תוכנת מחשב ומחרטה שולחנית. באמצעות הסורק, התהליך ליצירת מודל של המבנים האנטומיים של לסתות המטופל נעשה באופן מהיר יותר, דיגיטלי, ומדויק בהרבה.
מדפסות תלת מימד
בשנות ה-2010 החל שימוש נרחב במדפסות תלת־ממדיות בתחום רפואת השיניים, ונראה כי טכנולוגיות אלו הפכו למבוקשות מאוד בקרב רופאי השיניים ומעבדות השיניים. כיום נעשה שימוש בסטריאוליטוגרפיה (SLA- טכנולוגיה למיצוק חומר פולימרי נוזלי, על פי תמונה מסוימת ) ובעיבוד אור דיגיטלי (DLP) על מנת להבטיח את דיוק התוצרים. החומרים בהם נעשה שימוש בסטריאוליטוגרפיה הם מלחים שונים שהוכנסו בתהליך כימי לתערובת של חומר פולימרי לשימוש דנטלי, העוברים ייצוב והקשייה באמצעות אור אולטרה סגול. רופא השיניים יכול להשתמש בטכנולוגיה זו בעצמו בשטח מרפאתו, ללא צורך במעבדת שיניים, דבר שמקצר את תהליך הטיפול בצורה משמעותית. על אף שהתחום עוד נחשב בחיתוליו, ניתן לראות יישום קליני של הדפסה תלת־ממדית של התוצרים הבאים:
אבחון עששת באמצעות שיטות אופטיות
בתהליך עששתי נפגעים מבנים ורקמות בחלל הפה כתוצאה מדה-מינרליזציה של השן והצטברות חיידקים. פגיעות אלו מובילות לשינויים אופטיים של החלל הפגוע, אשר באמצעות פלואורסצנט מיוחד (Quantitative light-induced fluorescence) השן הפגועה נסרקת והתמונה מעובדת לצורך אמידת היקף הנזק.
יורם הסל
יורם הסל (4 במרץ 1946 - 21 בדצמבר 2018) היה איש מערכת הביטחון הישראלית.
חייו
נולד בחיפה ליוסף וטוני, יוצאי יהדות גליציה. אביו היה מראשוני עובדי חברת החשמל. לחם במלחמת ששת הימים ונפצע במהלך הקרב על ירושלים בסמוך למוזיאון רוקפלר. בהמשך עבר לאנגליה ללימודים אקדמאיים, והחל לפעול כסוכן המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. לאחר תקופה זו שירת יחד עם אשתו ובנו התינוק כסוכן חשאי במדינה מוסלמית עימה לא היו לישראל קשרים דיפלומטיים. בהמשך שירת כראש אגף תבל במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, המופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים ומקיים קשרי עבודה קבועים עם גופי מודיעין מקבילים של מדינות אחרות.
לאחר פרישתו מן המוסד פנה לעסקים. כיהן כדירקטור בחברות רבות בהן מעריב החזקות, מספנות ישראל, אשטרום, בנק אוצר החייל, לוג'יק וקווינקו.
היה בעל תואר ראשון ושני ביחסים בינלאומיים וכלכלה מאוניברסיטת לונדון.
היה נשוי לשלווה ואב לשניים. נפטר ב-21 בדצמבר 2018. נקבר בבית העלמין במושב חיבת ציון.
אלווס
אַלְוֶוס או אֶלְוֶוס (בפורטוגזית: Alves; באנגלית: Elwes) הוא שם משפחה.
משה שורין
הרב משה שורין (מישורית; א' באב ה'תר"ן, 18 ביולי 1890 - ז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי.
קורות חיים
נולד בטורצ'ין שבפלך ווהלין שבאימפריה הרוסית לטובה ברכה ולרב יוסף אריה שורין. למד בישיבות ליטא: אצל רבי חיים סולובייצ'יק בבריסק, בישיבת מיר ובישיבת נובהרדוק. בגיל 21 נישא לרות דווידוביץ, בתו של הרב משה אהרן דוידוביץ מריטובה. לזוג נולדו שישה ילדים.
אחרי נישואיו למד הוראה ונסמך לרבנות בידי רבני קובנה וסלובודקה: רבי אברהם דובער כהנא שפירא, רבי משה מרדכי אפשטיין, ורבי ברוך דב ליבוביץ שכיהן אז בראשות ישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה. הוא קיבל משרת רבנות ראשונה בעיירה נאווראן, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר אל ריטובה להתגורר סמוך לחותנו, והקים בה ישיבה שבראשה עמד במשך 12 שנים.
ב-1928 היגר זמנית לארצות הברית כשהוא משאיר בינתיים בליטא את כל משפחתו. הוא התקבל כרב בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס וכיהן במשרה זו שבע שנים. במהלכן השלים את השכלתו הכללית, עבר את בחינות הבגרות ולמד שנתיים באוניברסיטת הרווארד. במהלך לימודיו באוניברסיטה העביר בהתנדבות הרצאות שבועיות על ענייני פרשיות השבוע לסטודנטים יהודים שרצו בכך. לאחר שבע שנים (1935) עבר לניו יורק כשקיבל משרת רבנות בבית הכנסת "עין יעקב" ברובע הברונקס.
באותה שנה, עלה לארץ ישראל והביא אליו את משפחתו מליטא, הם התיישבו בירושלים, ולאחר זמן מה עקרו לפתח תקווה בה קיבל משרת ניהול בישיבה המקומית. ב-1937 חזר לארצות הברית ומשפחתו הצטרפה אליו כעבור שנתיים ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בסוף ימיו כיהן כרב בית הכנסת של אנשי סלוצק בניו יורק, עד לפטירתו בז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941.
משפחתו
ילדיו:
אלמור סמית'
אלמור סמית' (באנגלית: Elmore Smith; נולד ב-9 במאי 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1979. בעונת, אשר הייתה הראשונה בה נרשמו סטטיסטיקות החטיפות והחסימות ב-NBA, היה מלך החסימות עם ממוצע של 4.9 חסימות למשחק. כמו כן מחזיק סמית' בשיא ה-NBA לחסימות במשחק בודד (17), אותו קבע במשחק בין לוס אנג'לס לייקרס לפורטלנד טרייל בלייזרס ב-28 באוקטובר 1973. ממוצעיו הכוללים לאורך 8 עונותיו ב-NBA הם 13.4 נקודות, 10.6 ריבאונדים ו-2.9 חסימות למשחק.
קריירת מכללות
סמית' נולד וגדל במייקון שבג'ורג'יה, ובין השנים 1968–1971 למד באוניברסיטת המדינה של קנטקי. בעונת 1969/1970 קלע 21.6 נקודות והוריד 22.7 ריבאונדים בממוצע למשחק כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, והוביל אותה לזכייה באליפות. בעונה העוקבת רשם ממוצעים של 25.5 נקודות ו-24.2 ריבאונדים למשחק, וזכה עם קבוצתו פעם נוספת באליפות טורניר ה-NAIA. בקיץ 1971 עזב את האוניברסיטה לאחר 3 שנים בלבד, בשונה מהמקובל באותה תקופה, על מנת להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1971 נלקח סמית' בבחירה השלישית על ידי באפלו ברייבס, לקראת עונתה השנייה ב-NBA. כבר בעונת הרוקי שלו היה אחד הסנטרים הבולטים בליגה, כאשר העמיד ממוצעים של 17.3 נקודות ו-15.2 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונתו השנייה בבאפלו שמר על יכולת גבוהה עם ממוצעים של 18.3 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק.
בספטמבר 1973, לאחר שנתיים עם הברייבס, נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לג'ים מקמילן. בעונת, בה החלה ליגת ה-NBA לרשום את סטטיסטיקות החסימות והחטיפות, היה סמית' מלך החסימות של ה-NBA, עם ממוצע של 4.9 למשחק. את העונה העוקבת סיים במקום השני בליגה עם ממוצע של 2.9 חסימות למשחק, אליהן הוסיף 10.9 נקודות ו-10.9 ריבאונדים למשחק.
ביוני 1975 הועבר יחד עם בראיין וינטרס, ג'וניור ברידג'מן ודייב מאיירס למילווקי באקס, בתמורה לכרים עבדול-ג'באר. בעונתו המלאה היחידה במילווקי רשם ממוצעים של 15.6 נקודות, 11.4 ריבאונדים ו-3.1 חסימות למשחק.
לאחר 34 משחקים בעונת נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לרולנד גארט ושתי בחירות דראפט עתידיות. באוקטובר 1978 סבל מפציעה בברכו שאילצה אותו להחמיץ את 56 המשחקים הראשונים של עונת, בסיומה פרש ממשחק בגיל 29 בלבד.
נסאר
נסאר (בערבית نصار) הוא שם משפחה ערבי שפירושו "עוזר", "מגן" או "ניצחון". {{פירושונים|
ראו גם
}}
גביע הליגה הפורטוגלית
גביע הליגה הפורטוגלית (בפורטוגזית: Taça da Liga) הוא מפעל כדורגל פורטוגלי בשיטת גביע, שנוסד בשנת 2007 ומנוהל על ידי הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני. במפעל משתתפות כל קבוצות הליגה הבכירה וליגת המשנה, למעט קבוצות הבת של מועדוני הליגה הבכירה המשחקות בליגת המשנה ולא מורשות להשתתף במפעל.
מחזיקת הגביע הנוכחי (2022) היא ספורטינג ליסבון אשר גברה בגמר על בנפיקה ליסבון בתוצאה 2-1.
היסטוריה ושיטה
מפעל גביע הליגה הפורטוגלית נחנך רשמית ב-28 בנובמבר 2006, בישיבה של חברות הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני בפורטו, בעקבות הצעה משותפת של קבוצות ספורטינג ליסבון ובואבישטה. נותנת החסות הראשונה למפעל הייתה קרלסברג, והמפעל נשא את שם החברה בשלוש עונותיו הראשונות. החל מעונת, נותנת החסות למפעל היא חברת CTT, והוא קרוי על שמה. באופן מסורתי, נוטות משתתפות המפעל לשתף בו בעיקר שחקנים צעירים ומחליפים.
הזוכה הראשונה בתואר הייתה קבוצת ויטוריה סטובאל, שגברה במשחק הגמר בדו-קרב פנדלים על ספורטינג ליסבון בתוצאה 3-2, לאחר שוויון 0-0 בסיום הארכה. מאראט איזמאילוב החמיץ את הפנדל המכריע של ספורטינג.
גאי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות
'''קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות בע"מ (באנגלית: .NSO Group Technologies Ltd''') היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח תוכנות ללוחמת סייבר ולריגול דיגיטלי.
המוצר העיקרי אותו מפתחת ומשווקת החברה היא תוכנת הריגול פגסוס, אשר נחשבת מיוחדת ביכולתה הגבוהה להצליח לחדור למכשיר האלקטרוני, וכן ביכולתה לפעול תוך שהיא ממשיכה להסוות את עצמה. ברגע שהתוכנה הושתלה במכשיר, מפעיל התוכנה מסוגל להשתמש בה על מנת לגשת לכל המידע שעל המכשיר (תמונות, הודעות טקסט וכו'), להשתלט על המצלמה והמיקרופון על מנת לצותת או לצלם תמונות, לעקוב אחר מיקום המכשיר (GPS), וכן לשלוח מסרים מהמכשיר.
היסטוריה
בשנת 2014 רכשה קרן האקוויטי "פרנסיסקו פרטנרס" 70% ממניות החברה, במחיר המשקף לחברה שווי של כ-130 מיליון דולר. הסכם המכירה כלל הסכמה על כך שמרכז הפיתוח של החברה יישאר בישראל. בשנה זו מוזגה החברה עם חברת הסייבר ההתקפי סירקליס שנרכשה גם היא על ידי "פרנסיסקו פרטנרס", לכדי חברה אחת בשם Q Cyber Technologies.
בפברואר 2019 מכרה קרן פרנסיסקו פרטנרס את חלקה בחברה בחזרה למייסדי החברה (חוליו ולביא) ולקרן הפרייבט אקוויטי האירופית נובלפינה. לפי הערכות העסקה נעשתה לפי שווי חברה של מיליארד דולר.
באמצע 2021 הורד דירוג החוב של החברה על פי מודי'ס בשל היחלשות בביצועיה העסקיים ובנזילות.
ב-3 בנובמבר 2021 הכניסה ארצות הברית את החברה לרשימת הגופים שפועלים בניגוד לאינטרס הלאומי של ארצות הברית, לצד החברה הישראלית קנדירו ושתי חברות נוספות. הן נוספו לרשימה בשל ראיות לכך שהן פיתחו וסיפקו תוכנות ריגול לממשלות זרות.
ב-11 בנובמבר 2021, הודיע המנכ"ל בנבנישתי על התפטרותו מכל תפקידיו בחברה פחות משבועים לאחר כניסתו לתפקיד, לאור כניסתה של החברה לרשימה השחורה של ארצות הברית.
בפברואר 2022 נתן בית המשפט המחוזי בתל אביב צו פתיחת הליכים לשיקומן של שלוש חברות מקבוצת NSO - גאוטילב, ווייאאוט וקונווקסום.
פעילות החברה
החברה מפתחת ומשווקת תוכנות המשמשות ממשלות לריגול אחר אנשים וגופים חשודים. הריגול מתבצע על ידי השתלת תוכנת ריגול במכשיר האלקטרוני של האדם אחריו רוצים לרגל - בדרך כלל בטלפון הסלולרי.
כיוון שפעילות החברה היא במישור הביטחוני וכן משום שמוצר החברה הוא נשק סייבר התקפי, NSO מייצאת את התוכנה שלה תחת רישיון לסחר בנשק, הניתן לה על ידי אגף הפיקוח על הייצוא הביטחוני (אפ"י) במשרד הביטחון ומשרד החוץ.
במרץ 2020 בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל שיתפה החברה פעולה עם המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית ביוזמה של שר הביטחון נפתלי בנט, לפיתוח מערכת לריכוז מידע אודות סיכויי ההידבקות בקורונה של אזרחי ישראל.
אירועים שנקשרו לפעילות החברה
באוגוסט 2016 נאלצה חברת אפל לפרסם עדכון אבטחה למערכת ההפעלה iOS, לאחר שהתגלה שזו נפרצה על ידי תוכנת ריגול. החוקרים שגילו את הפריצה מצאו ראיות המצביעות על כך שהיא בוצעה על ידי תוכנת פגסוס.
ב-2017 פורסם כי ממשלת מקסיקו השתמשה בתוכנה כדי לרגל אחרי האופוזיציה, ובין השאר אחרי עורכי הדין שחקרו את רצח 43 הסטודנטים באיגואלה.
באפריל 2018 עובד החברה שזומן לשימוע לפני פיטורין, יצא בתום השיחה אל משרדו, גנב מידע רגיש ביותר באמצעות חיבור התקן חיצוני למחשב, וניסה למכור אותו ברשת האפלה, הדארקנט. הקונה הפוטנציאלי יצר קשר עם החברה, זו הדריכה אותו כיצד לנהוג ובהמשך פנתה למשטרה והעובד נעצר. עקב אופי פעילות החברה, הואשם העובד תחילה בין היתר בפגיעה בביטחון המדינה, אך בינואר 2019 הורשע במסגרת עסקת טיעון בגנבה ממעביד לצד עבירות נוספות ללא האישום הביטחוני, ונשלח ל-5 שנות מאסר בפועל.
באוגוסט 2018 פורסם שהתוכנה שימשה גם את איחוד האמירויות הערביות. בדצמבר 2018 דיווח הוושינגטון פוסט כי ישראל התירה לחברה למכור תוכנת ריגול לערב הסעודית.
באוקטובר 2019 טענה פייסבוק שתחקיר שביצעה העלה ש-NSO ניצלה פרצת אבטחה ביישומון הווטסאפ שבבעלותה כדי לפרוץ לעשרות מכשירים סלולריים. אף על פי שהפרשיה הוכחשה על ידי NSO, הגישה פייסבוק תביעה מול NSO בטענה שהחברה הפרה את החוק האמריקאי נגד ניצול והונאות מיחשוב, הפרה את החוזה בין החברות וביצעה הסגת גבול כאשר פרצה לשרתים בבעלות פייסבוק. בדצמבר 2020 הצטרפו לתביעה מספר חברות נוספות, ביניהן מיקרוסופט וגוגל. NSO טענה כי יש לדחות על הסף את התביעה, שכן היא פעלה בשליחות של ממשלה זרה (ששמה לא פורסם) ועל כן נהנית מחסינות ריבונית. בית המשפט סירב, ובית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים דחה את טיעוניה של NSO. בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את בקשתה של NSO לצו עיון מחדש.
דוח של "The Citizen Lab" מדצמבר 2020 העלה כי מוצרים של NSO שימשו לפריצות ללא אינטראקציה מצד המשתמש באמצעות ניצול פרצה בשירות iMessage של אפל. על פי הדיווח, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות פרצו לטלפונים של שני כתבים בלונדון ו-36 עיתונאים אחרים ברשת הטלוויזיה אל-ג'זירה בקטר.
ביולי 2021 דווח כי אמזון החליטה להפסיק את פעילות החברה בשרתיה לאחר הדלפה של 50,000 מספרי טלפון שהיו במעקב בתכנת פגסוס; ביניהם נמצאו גם מספרי טלפון של עיתונאים, פוליטיקאים ואקטיביסטים.
על פי חברת אפל, ב-3 בדצמבר 2021, טלפונים של עובדי מחלקת המדינה בארצות הברית נפרצו על ידי תוכנה של NSO.
ביולי 2021 הגיבה החברה להאשמות נגדה ואמרה שמערכותיה אינן מאושרות לשימוש עבור מספרי טלפון ישראליים או אמריקאיים. אך בינואר 2022 טען תומר גנון בעיתון "כלכליסט" כי משטרת ישראל השתמשה באופן קבוע בכלים של NSO על מנת לחדור לטלפונים של חשודים ישראלים בחקירות, כולל חשודים בעברות קלות הקשורות למחאה והפרת סדר ציבורי, ללא צו בית משפט או פיקוח של שופט. ועדת בדיקה בראשות עמית מררי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, קבעה שטענות אלה אינן נכונות (ראו פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל).
בנובמבר 2021 הודיע משרד הסחר האמריקאי על הוספתה של חברת NSO לאחת מן הרשימות השחורות שמפרסם המשרד, זאת בשל פעולותיהן ברחבי העולם, העומדות לטענת הממשל בניגוד למדיניות החוץ והאינטרסים הביטחוניים והלאומיים של ארצות הברית.
באוגוסט 2022 פורסם כי החברה מפטרת כ-100 עובדים מתוך 750, וכי שלו חוליו יפרוש מתפקידו כמנכ"ל ויוחלף על ידי ירון שוחט, שכיהן עד כה כסמנכ"ל תפעול. חוליו ימשיך לעסוק במכירת החברה, שנמצאת בבעיות כלכליות מאז שהוכנסה לרשימה השחורה של לשכת המסחר של ארצות הברית.
בשנת 2022 פורסם כי נפתחה ועדת חקירות על רקע שערוריות הריגול של NSO בנוסף לזאת אשר נפתחה בישראל.
גיא (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חנקה ויינברג-חרותי
חנקה (חנה) ויינברג–חרותי (23 בספטמבר 1909, לודז' — 1 במרץ 1961, קיבוץ מרחביה) הייתה רופאת ילדים ישראלית, ילידת פולין, הרופאה הראשונה בקיבוץ הארצי וממקימי ענף רפואת הילדים בארץ ישראל.
קורות חיים
נולדה בלודז' כבתם הצעירה של מלכה וחנוך ויינברג. ב-1925 החליטו הוריה לעלות לארץ ישראל, הם התגוררו בתל אביב, חנקה למדה בגימנסיה הרצליה ובמקביל הצטרפה לתנועת הנוער קבוצת החוגים, שם הפכה למדריכה ובמקביל התנדבה ללמד קריאה וכתיבה נערות מעולי תימן. חיים גמזו שלמד אתה בגימנסיה היה מאוהב בה ושלח לה מכתבי אהבה רבים.
ויינברג חזרה לארץ ישראל, לקיבוץ מרחביה אותו הקים גרעין השומר הצעיר שישב בחיפה ושם נישאה ליצחק חרותי. עם הגעתו לנהל את מחלקת הילדים בבית החולים בעין חרוד הזמין ד"ר אריך נסאו את ויינברג-חרותי לעבוד במחלקה.
ויינברג הצליחה לחרוג מן המקובל באותם ימים ולהוכיח כי " ניתן להיות רופא בבית החולים ובו בזמן חבר קבוץ נאמן". הדבר לא היה פשוט, שכן כלל ברזל היה נהוג בקבוצי השומר הצעיר : "כל חבר חייב בעבודת כפיים לבנות את הקיבוץ ולעבוד במסגרתו. אין לפרוץ את המסגרת או לחרוג מן המקובל!", אך ויינברג העזה לפרוץ את המסגרת והוכיחה שאפשרי שילוב מוצלח בין שני יעדיה : רופאה בבית חולים וחברת קבוץ נאמנה.
כרופאה במחלקה, הנהיגה חרותי מספר שינויים במחלקת הילדים וכן ביישובי האזור:
בשנים 1948–1951 היה יצחק חרותי שליח התנועה הקיבוצית בצפון אמריקה וחרותי נלוותה אליו. אחרי חזרתה לישראל חזרה לעבוד בבית החולים וניהלה את מבצע החיסון נגד שיתוק ילדים במגזר הערבי.
נפטרה ב-1961 לאחר מחלה קצרה, בגיל 51, ונקברה בבית העלמין של קיבוץ מרחביה. הותירה בעל ושתי בנות.
משפחת שיקופיצקי
משפחת שיקופיצקי ורחוב שיקופיצקי (בגרסת היידיש: שפיגעליצקי [שפיגעל = מראה]) היא רצועת קומיקס הומוריסטית של הסופרת והמאיירת החרדית שפרה גליק.
רצועת הקומיקס ראתה אור משנות ה-90 של המאה ה-20 בשבועון הילדים "ילדים" של עיתון משפחה, עד חשוון תשע"ט נובמבר 2018. בשנים הראשונות התמקדה הסדרה בקורות "משפחת שיקופיצקי", רצועות אלו ראו אור בסדרה בת חמישה ספרים שיצאה לאור בהוצאת פלדהיים, בהמשך עברה הסדרה לעסוק ב"רחוב שיקופיצקי", וחמשת הספרים הבאים בסדרה נקראים בשם זה.
שמה של המשפחה הוא הלחם של המילים "שיקוף" ו"פיצקי" (קטן, בסלנג), ומטרתה לשקף אנקדוטות שכיחות בחיי משפחה. כל טור או כמה טורים בסדרה עוסקים באנקדוטות שונות מחיי משפחת שיקופיצקי שלה ארבעה ילדים: תמימה, יסכה, קהת וקלונימוס, וטומן בחובו עוקץ בעל מוסר השכל.
רחוב שיקופיצקי
בהמשך הסדרה בני המשפחה עוברים לרחוב שיקופיצקי, ומכירים שם מגוון דמויות חדשות כמו למך (חברו של קהת), שלומציון (אחותו של למך), זוג הקשישים זלדה וזונדל, גרשון הגאון והתאומות דיצה וניצה.
NGC 3132
NGC 3132 (הידועה גם בשמות: ערפילית שמונה פרצים, ערפילית הטבעת הדרומית או קאלדוול 74) היא ערפילית פלנטרית בהירה ונחקרת בהרחבה בקבוצת הכוכבים מפרש. מרחק הערפילית מכדור הארץ מוערך כ-613 פארסק, או 2,000 שנות אור.
ערפילית הטבעת הדרומית נבחרה כאחד מחמשת העצמים הקוסמיים שנצפו וצולמו על ידי טלסקופ החלל ג'יימס ווב של נאס"א כחלק מפרסום תמונות המדע הראשונות שלו בתאריך 12 ביולי 2022.
גרעין הערפילית הפלנטרית
תמונות של ערפילית הטבעת הדרומית חושפות שני כוכבים קרובים זה לזה בתוך הערפילית, אחד בבהירות נראית של 10, והשני של 16. הכוכב המרכזי של הערפילית הפלנטרית הוא ננס לבן, והוא העמום מבין שני הכוכבים. הכוכב המרכזי הלוהט בטמפרטורה של כ-100,000K התפוצץ כעת מהשכבות החיצוניות שלו וגורם לערפילית להאיר מפליטת הקרינה האולטרה- סגולה העזה שלו.
הלברטל
הלברטל הוא שם משפחה.
הדרך הברוכה
הדרך הברוכה הוא אלבומו השמיני של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור באפריל 1987.
הפקה
האלבום הורכב חציו ממחרוזות של שירים מוכרים, וחציו משירים מקוריים שהולחנו כולם בידי משה נגר. זהו אלבומו השני של ארגוב בסגנון זמר עברי לאחר שהתקליטון הראשון היה אף הוא באותו סגנון.
אלבום זה הוא אלבומו האחרון של ארגוב ובו ניכרת ירידה דרסטית באיכות קולו כתוצאה משימוש בסמים.
זהו אלבומו היחיד של ארגוב אשר לא יצא על גבי תקליט ויניל.
את השיר אל נבקש חיברה תמי לוי.
שירלי ג'ונס
שירלי מאי ג'ונס  (באנגלית:  Shirley Mae Jones; נולדה ב-31 במרץ 1934) היא שחקנית וזמרת אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1960 על הופעתה בסרט "אלמר גנטרי".
קורות חייה
ג'ונס נולדה בצ'רלואי, פנסילבניה. ג'ונס היא בתם היחידה של מריג'ו, עקרת בית ופול ג'ונס, בעל חברת שיכר. נקראה על שמה של השחקנית והפוליטיקאית שירלי טמפל. גדלה בעיירה סמית'טון וכילדה לקחה שיעורים בפיתוח קול ובשירה. החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בברודוויי בגיל 18 לאחר ששוכנעה על ידי מורתה לפיתוח קול להיבחן מול סוכן שחקנים מברודוויי שהתרשם מיכולותייה והחתים אותה מיידית על חוזה.
קולנוע
ג'ונס החלה את דרכה בהוליווד בשנת 1955 בסרט "אוקלהומה!", עיבוד קולנועי של פרד זינמן למחזמר "אוקלהומה!" בו שיחקה בתור הנערה לורי ויליאמס. מיוזיקלים אחרים בהם הפגינה ג'ונס את יכולותיה היו "איש המוזיקה" בתפקיד הספרנית מריאן פרו עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, "קרוסל" בתור הטוחנת הצעירה ג'ולי ג'ורדן ו"אהבת אפריל".
בשנת 1960 זכתה ג'ונס בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "אלמר גנטרי" בתפקיד הפרוצה לולו ביינס, חברתו לשעבר של איש המכירות אלמר גנטרי (ברט לנקסטר). בשנה זו הצטלמה ג'ונס גם לקומדיה מועמדת 7 פרסי האוסקר של ג'ורג' סידני "פפה" בתפקיד השחקנית סוזי מרפי ולמערבון של ג'ון יוסטון "שניים רכבו יחדיו". בשנת 1963 שיחקה בסרטו של וינסנט מינלי "אבא, עליך להתחתן" לצידם של גלן פורד ורון הווארד בתחילת דרכו כשחקן ובקומדיה "רומן עדין" בתפקיד האלמנה הצעירה איימי מרטין. ב-1969 הופיעה ג'ונס בדרמה "הסוף המאושר" בתור פלו האריגן חברת העבר של מרי וילסון (ג'ין סימונס).
מאז התפרסמה ג'ונס כשחקנית קולנוע רק בארבעה סרטים משמעותיים, המערבון של ג'ין קלי "המועדון החברתי של שאיין" בו שיחקה לצידם של ג'יימס סטיוארט והנרי פונדה, סרט הפעולה "טנק" בתפקיד לאדונה אשתו של מייג'ור זאק קארי (ג'יימס גארנר), הקומדיה "הילד של סבתא" בתור גרייס סבתו של אלכס וסרט האסונות של אירווין אלן "הרפתקה בפוסידון".
טלוויזיה
ב-1970 הייתה ג'ונס מועמדת לפרס אמי על ההופעה שלה בסרט הטלוויזיה "לילה שקט, לילה בודד" לצידו של לויד ברידג'ס. לאחר שסירבה לתפקיד קרול בריידי בסיטקום הפופולרי "חבורת בריידי" השיבה בחיוב להצעה לככב בתפקיד הראשי בסיטקום אחר, "משפחת פרטריג'" (שהיה מבוסס על פעילות מוזיקלית של להקת The Cowsills) בתפקיד אם המשפחה שירלי פרטריג' שהעניק לה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית. ב-2008 שיחקה בשישה פרקים באופרת הסבון "ימי חיינו". ב-2006 הייתה מועמדת לפרס אמי על הופעתה בדרמה "מקומות חבויים" ובשנת 2010 על הופעת אורח שעשתה בסדרת הדרמה "הגומל".
חיים אישיים
לג'ונס שלושה ילדים מנישואיה לשחקן והזמר ג'ק קאסידי: שון קאסידי, שחקן, התסריטאי ומפיק, פטריק קאסידי, שחקן וראיין. בנוסף היא אמו החורגת של השחקן והזמר דייוויד קסידי, בנו מנישואיו הראשונים של ג'ק קאסידי, ממנו התגרשה לאחר 18 שנות נישואים. בשנת 1977 נישאה בשנית לבעלה הנוכחי השחקן והקומיקאי מרטי אינגלס (1936 - 2015).
בשנת 1986 קיבלה ג'ונס כוכב קולנוע על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
היספניה יודאיקה (כתב עת)
היספניה יודאיקה הוא כתב עת מדעי על תולדות יהדות חצי האי האיברי ופזורתה בעידן המודרני. רואה אור במרכז היספניה יודאיקה בפקולטה למדע הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. יש בו שני חלקים בעברית ובאנגלית.
עורכיו הם פרופ' יום טוב עסיס ורחל איבנייס-ספרבר.
איטה ילין
איטה יֶלין (1 בדצמבר 1868 – 29 באפריל 1943) הייתה מאנשי העלייה הראשונה, ממייסדי בית החולים עזרת נשים ופעילה במוסדות בני ברית.
קורות חיים
איטה ילין נולדה בשנת 1868 בעיירה רוז'ינוי שבפלך גרודנו של רוסיה (בתחום התרבות היהודית הליטאית). אביה, הרב יחיאל מיכל פינס, היה סופר, מחנך ואיש ציבור, מאבות הציונות הדתית. אמה, חיה ציפה, הייתה פעילת ציבור, בתו של הנדבן העשיר והעסקן שמריהו לוריא ממוהילב ובת-בתו של רבי הלל ריבלין, ממייסדי היישוב האשכנזי בירושלים. אחותה הצעירה, מרגלית, נישאה לימים לסופר, המחנך ואיש הציבור הירושלמי הספרדי יוסף בר"נ מיוחס.
קיבלה חינוך תורני בתלמוד תורה לבנות וחינוך לאומי בבית הוריה. הושפעה רבות מסבתה מצד אמה, חנה.
בשנת תרל"ט(1879) התמנה אביה למנהל פעולות "קרן משה מונטיפיורי" בארץ ישראל, ועלה ארצה לבדו. לאחר שנתיים וחצי באו בעקבותיו אשתו וארבע בנותיו יחד עם עולי "הביאליסטוקאים" למושבה פתח תקווה. מאוחר יותר עברה המשפחה לירושלים. בני המשפחה היו מראשוני העלייה הראשונה, ועל כן זכו לקבלת פנים צוננת מהיישוב הישן.
בשנת 1885, כשהייתה בת 17, נישאה לדוד ילין.
בשנת 1917, עקב מלחמת העולם הראשונה, הוגלתה יחד עם משפחתה לדמשק על ידי ג'מאל פחה. המשפחה שהתה בעיר כשנה, במהלכה נפטר הבן שמריהו מטיפוס הבהרות.
ילין פעלה במשך שנים רבות במוסדות בני ברית והשתתפה בהקמתם ובייסודם. לאות הוקרה העניקה לה הלשכה הגדולה של בני ברית בארץ ישראל את התואר נשיאת כבוד. פנחס גרייבסקי הקדיש לה את חוברת ב' של "בנות ציון וירושלים" (תרפ"ט) במלאת לה שישים. ממשלת בריטניה העניקה לה, בהמלצת ממשלת המנדט, את התואר "חבר מסדר האימפריה הבריטית".
בשנת 1938, בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (המרד הערבי הגדול), נרצח אבינעם, בנה החמישי (לזכרו ניטע הגן הבוטני במכללת דוד ילין). בעקבות מאורעות אלה והתנהלות השלטון הבריטי כלפי היישוב היהודי באותה עת, החליטה, יחד עם בעלה, להחזיר את אותות הכבוד. במכתב שמוען לנציב העליון כתבה:.
ילין העלתה על הכתב את קורות חייה בירושלים. בשנת 1938 חיברה ספר זיכרונות בשם "לצאצאי: זכרונותי". ב-1941 סיימה את חלקו השני. התחילה לכתוב גם חלק שלישי, אך לא הספיקה לסיימו. הספר מהווה תיאור נדיר של החיים בארץ ישראל בתקופה זו.
אחרי פטירת בעלה בשנת 1941, ייסדה לזכרו את "פרס ירושלים ע"ש דוד ילין".
עזרת נשים
אמה של ילין, חיה ציפורה (ציפה) פינס, ייסדה בשנת 1894 את אגודת "עזרת נשים הכללית". בשנת 1905 הקימה האגודה את בית החולים לחולי נפש וחשוכי מרפא (מאוחר יותר נקרא "עזרת נשים" וכיום "הרצוג"). ילין סייעה לה בניהול האגודה והמוסד, והחל מ-1912 החליפה אותה בתפקיד נשיאת המוסד.
ילין השתתפה גם בייסודו ובניהולו של מעון ובית מלאכה לבנות ישראל בירושלים (1910-14). המעון יועד לבנות למשפחות חרדיות שהוריהן סירבו לשלוח אותן לבית ספר. לאחר ששבה מהגלות בדמשק ב-1918, המשיכה בפעילות ציבורית ב"עזרת נשים" ובמוסדות: "חברת גמילות חסד" (החל מ-1928), לשכת בנות ברית "בת ציון" (הייתה נשיאתה הראשונה) ו"בית העולים".
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
במערב אין כל חדש
במערב אין כל חדש (בגרמנית: Im Westen nichts Neues) הוא שם ספרו האנטי מלחמתי של אריך מריה רמרק, העוסק בחוויותיו של חייל גרמני במלחמת העולם הראשונה ובהשפעת המלחמה על החייל בעת החופשה בביתו. הספר הופיע ב-1929, ותורגם ל-45 שפות. בגרמניה נשרף הספר, יחד עם ספר ההמשך "הדרך חזרה" (Der Weg zurück), עם עליית הנאצים לשלטון. כיום הוא נחשב לאחת מיצירות המופת של הספרות הגרמנית ושל הספרות בכלל.
עלילה
הספר מציג בחדות את תחושותיו של דור שלם שחייו עוצבו במהלך מלחמת העולם הראשונה. דור זה, שזכה מאוחר יותר לכינוי הדור האבוד, נשלח למלחמה בגיל 18, וכשיצא ממנה שוב לא הצליח להתאים עצמו לחברה ממנה יצא. הספר משרטט את הפער בין המלחמה, על מגוון מוראותיה, לבין החזרה אל התרבות, ואל החברה ששלחה את בניה למלחמה וצפתה בהם מתים בהמוניהם. כך, לדוגמה, כותב רמרק:
הספר עוסק רבות בהוויי החיים של חיילים. מנקמה ברס"ר שהתעלל בהם, ועד נקודת האור הגדולה - ארוחת שחיתות שנפלה על קבוצת חיילים במפתיע. אותה ארוחה היא הזיכרון הטוב שבאמצעותו מנסה המספר להרגיע את חברו הגוסס, שבוכה - לא מכאב, אלא על חייו שהולכים וכלים.
כותרת הספר כוללת אירוניה דקה. "במערב אין כל חדש" הייתה אחת ההודעות של דובר הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, ומשמעותה הייתה כי אין כל שינוי במצב בחזית המערבית. בסוף הספר נהרג החייל המספר בחזית המערבית, בעוד דובר הצבא מודיע כי "במערב אין כל חדש".
נוראות המלחמה מביאים את המספר לאימוץ עמדה ביקורתית כלפי הדור המבוגר שלא היסס לשלוח את הצעירים לאימי המלחמה. הוא מבהיר כי הוא וחבריו לא הובסו, אלא נכתשו בידי אויב עדיף בכוחו, מצויד היטב, וחשוב מכל - שבע. הדור הצעיר שילם את מחיר המלחמה בגופו ובנפשו.
"במערב אין כל חדש" היה לרב מכר ושיקף את קולם של רבים. הוא שייך לגל של יצירות שנכתבו בעקבות מלחמת העולם הראשונה והתחושה הקשה ששררה באירופה בעקבותיה. ליצירות אלה אופי אנטי-מלחמתי ולעיתים אף פציפיסטי. בהן אפשר למנות גם את השירים והמחזות של ברטולט ברכט.
תרגומים לעברית
הספר תורגם לעברית כמה פעמים. שני תרגומים לעברית יצאו במקביל בתל אביב ובוורשה כבר ב-1929, זמן קצר לאחר פרסום המהדורה המקורית. התרגום שיצא לאור בתל אביב נעשה בידי יעקב הורוביץ בהוצאת שטיבל. התרגום שיצא לאור בוורשה נקרא "במערב אין חדשות" ונעשה בידי ש. ימואלי בהוצאת ת. יקובסון ומ. גולדברג. תרגום נוסף נעשה בידי צבי ארד ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן, 1982. התרגום החדש ביותר לעברית נעשה בידי גדי גולדברג וראה אור ביולי 2014 בהוצאת מחברות לספרות. המתרגמים הראשונים לעברית נאלצו לתרגם את הספר כולו, כולל הכותרת שלו, באופן מילולי, כיוון שבאותה תקופה כמעט לא נעשה שימוש בשפה העברית במסגרות צבאיות, וודאי לא היה סלנג של חיילים בעברית. בתרגומים שנעשו מאוחר יותר התברר שכבר אי אפשר לשנות את כותרת הספר, כיוון שהיא הפכה למטבע לשון בעברית.
תפוצה
הספר יצא בהוצאת אולשטיין בברלין, למרות שהלקטורים של ההוצאה טענו שאין לו סיכוי כי אין ביקוש לספרי מלחמה, הודות להתעקשותו של פרנץ אולשטיין, שלקח על עצמו את הסיכון של כישלון הספר.
בשנת 1930 עובד הספר לראשונה לסרט בעל אותו שם - במערב אין כל חדש (סרט, 1930) בבימויו של לואיס מיילסטון.
בשנת 1979 יצא עיבוד מחדש - במערב אין כל חדש (סרט, 1979) בבימויו של דלברט מאן.
בשנת 2022 יצא עיבוד נוסף במערב אין כל חדש (סרט, 2022) בבימויו של אדוארד ברגר.
לרקין
לרקין או לארקין (Larkin) הוא שם משפחה ושמם של מספר מקומות יישוב.
אנתוני סמבראנו
אנתוני חוסה סמבראנו דה לה קרוס (בספרדית: Anthony José Zambrano de la Cruz, נולד ב-17 בינואר 1998) הוא אצן קולומביאני, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020) וסגן אלוף העולם (דוחה 2019) בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה
סמבראנו נולד וגדל במאיקאו שבקולומביה.
2019
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה שבפרו בשנת 2019 זכה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.83 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:01.41 דקות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא דרום אמריקה חדש של 44.15 שניות, אחרי סטיבן גארדנר מאיי בהאמה (43.48 שניות), ולפני פרד קרלי מארצות הברית (44.17 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 44.55 שניות.
סגן אלוף אוליממפי
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.08 שניות, אחרי סטיבן גארדנר (43.85 שניות) ולפני קיראני ג'יימס מגרנדה (44.19 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא דרום אמריקה בתוצאה של 43.93 שניות.
דוקה
{{פירושונים|* דֻקְּהַה – מונח מרכזי בבודהיזם: צער, סבל, אי שביעות רצון, כאב, אי נוחות, חרדה, אומללות ותסכול
זכי מוראד
איברהים זכי מרדכי (בערבית: ابراهيم زكى موردخاى, כונה מאוחר יותר: זכי מוראד, בערבית: زكي مراد; 1880 – 1946) היה זמר ומלחין יהודי-מצרי, אביהם של לילה ומוניר מוראד. נחשב לאחד הזמרים האחרונים ששרו בסגנון המוזיקה הערבית הישנה.
ביוגרפיה
נולד באלכסנדריה, מצרים, למשפחה יהודית-מצרית שבניה היו סוחרי טקסטיל, והחל את חייו כסוחר אריגים באלכסנדריה. הוא נרשם לקונסרבטוריון הערבי למוזיקה בשנת 1907, והוציא כמה הקלטות בשנת 1910. בהנחייתו של עבד אלחי חילמי, הוא למד כמה טכניקות של שירה סולידית ושל אדוור. הוא זכה להצלחה רבה בקרב הציבור, כשמצד אחד הוא מבצע את רפרטואר השירים המסורתי החדביאלי של אדוור וקאסה-איד, ומצד שני מבצע שירים חדשים.
עייף מחוסר היציבות במצרים, הוא יצא לסיבוב הופעות בסביבות 1928, וחצה את תוניסיה, אלג'יריה, צרפת ולבסוף את ארצות הברית. הוא עשה הון שהוא בזבז וחזר מרושש ב-1932. לאחר מכן הוא הבין שטעמו של הציבור השתנה ושמו כמעט נשכח. הוא הקדיש את עצמו להכשרתם האמנותית של ילדיו, הזמרת לילה מוראד והמלחין מוניר מוראד, שמאז שנות ה-30 של המאה ה-20 זכו בתהילה מקבילה למה שאביהם חווה בין 1915 ל-1920.
האנט
האנט (Hunt) הוא שם משפחה.
רקוויאם (ברוקנר)
הרקוויאם ברה מינור של ברוקנר (WAB 39) היא יצירה פרי עטו של המלחין האוסטרי אנטון ברוקנר לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה, שהולחנה בשנת 1848 היא אחת היצירות המוקדמות ביותר של המלחין, וככל הנראה הניסיון המוקדם ביותר שלו לכתוב יצירה תזמורתית גדולה. היצירה לא זכתה מעולם להצלחה גדולה והיא נחשבת לאחת היצירות הנשכחות של ברוקנר ולהלחנה נשכחת של הרקוויאם.
היסטוריה
בשנת 1848 היה ברוקנר תלמיד מוזיקה ונגן עוגב לעת מצוא במנזר סנט פלוריאן. באותה השנה נפטר חברו הקרוב פרנץ זיילר, ובצוואתו הוריש לברוקנר פסנתר מסוג בזנדורפר. ברוקנר הלחין רקוויאם לזכרו של זיילר, שבוצע לראשונה ביום השנה לפטירתו, ב-15 בספטמבר 1849, במנזר סנט פלוריאן. הייתה זו אחת היצירות המוקדמות ביותר של ברוקנר בן ה-24, וככל הידוע, היצירה התזמורתית הגדולה הראשונה שלו.
היצירה לא זכתה להצלחה גדולה, וגם לאחר פרסומו של ברוקנר, כמה עשרות שנים לאחר מכן, היא לא נחשבה לאחת מיצירותיו החשובות. עד היום היצירה לא מבוצעת תכופות באולמות הקונצרטים ולא זכתה למספר הקלטות מרשים. עם זאת, ביצירה ניכרות יכולת שליטה בתזמורת ובשלות מוזיקלית מרשימה. ברוקנר עצמו, שהיה בעל ביקורת עצמית מפותחת, התייחס ליצירה זו שנים לאחר מכן במילים: "לא רע!".
אדוארד גאנז
אדוארד גנז
רקוויאם (ברוקנר)
היצירה
היצירה כתובה בסגנון של "קלציזם וינאי" וניכרות בו השפעות של כרוביני ובעיקר של מוצרט. זמן ביצוע ממוצע של היצירה הוא כ-35 דקות.
הרכב היצירה הוא ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה מעורבת של ארבע קולות ותזמורת הכוללת: 3 טרומבונים, קרן אחת, סקיצת כלי קשת ועוגב.
קומודורו ריבדביה
קומודורו ריבדביה (בספרדית: Comodoro Rivadavia, לעיתם מקוצר ל"קומודורו") היא העיר הגדולה ביותר בפרובינציית צ'ובוט בארגנטינה. העיר ממוקמת במפרץ סן חורחה, בחוף האוקיינוס האטלנטי, והיא העיר המרכזית ביותר באזור זה. העיר נחשבת לבירת הנפט הלאומית של ארגנטינה.
היסטוריה
הדחיפות למציאת נתיבים קצרים כדי להוביל סחורה אל ומהעיירה סרמיינטו יצרה צורך ביצירת נמל באזור מפרץ סן חורחה. הצורך הביא בסופו של דבר לייסודה של העיר. לקראת סוף המאה ה-19 החלו חיפושים אחר מקום מתאים לבניית הנמל, בעזרת בני שבטים מקומיים. הקורבטה "לה ארחנטינה" בפיקוד קומודור מרטין ריבדביה, הגיעה לאזור במהלך משימת גישוש ועצרה במעגן. תחילה נקראה העיר על שם המלח הספרדי פרנסיסקו אוורדו טיי אי פרדס, אך השם שונה ב-1901 לקומודורו ריבדביה כהוקרה למרטין רבדביה, המלח המהולל ונכדו של ברנרדינו ריבדביה, נשיאה הראשון של ארגנטינה.
ב-1903 הגיעו 600 משפחות מהגרים בורים לאזור לאחר ההפסד במלחמת הבורים השנייה. ניתנו להם אדמות לחוות מסביב לעיר, אך היה מחסור מים שאילץ אותם להביא מים בעגלות חמורים. ב-1907 הם החלו לקדוח על מנת למצוא מים, אך במקום זאת מצאו נפט. למרות שרוב הנפט היה באדמותיהם, עקב החוק הארגנטינאי שקבע שהנפט יועבר לבעלות המדינה הם לא היו יכולים ליהנות מרווחי הנפט באופן ישיר ועברו לאזור סרמיינטו כדי להקים חוות שם. גילוי הנפט גרם לגדילה בקצב מסחרר של קומודורו ריבדביה, וליצירת תעשייה גדולה שהעיר התפתחה סביבה. ב-1910 נבנתה מסילת רכבת לסרמיינטו, שהביאה לפיתוח העיר. יצירת חברת YPF, חברת הנפט הראשונה בעולם בבעלות ממשלתית, הובילה להתפתחות נוספת של העיר, אשר בנוסף הואצה בסוף שנות ה-50 לאחר שהממשל עודד חברות זרות לבוא לאזור.
במשך תקופת הזמן הקצרה בין 1943 ל-1955, קומודורו ריבדביה הייתה בירת טריטוריית קומודורו ריבדביה, אשר הייתה חלק מצ'ובוט.
למרות שהיום קומודורו ריבדביה לא מתבססת בעיקר על התעשייה הזו, היא עדיין קרויה "בירת הנפט הלאומית".