cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גמר גביע אופ"א 1988
אספניול
בסיבוב השני המתינה לאספניול יריבה חזקה בדמותה של מילאן האיטלקית. המשחק הראשון נערך באצטדיון ויה דל מארה שבלצ'ה, בעקבות השעייתה של מילאן מאצטדיונה הביתי. חאבייר זובייאגה העלה את הספרדים ליתרון חוץ בדקה הארבעים, פיצ'י אלונסו הכפיל ארבע דקות לתוך המחצית השנייה, ואספניול סיימה את משחק החוץ בניצחון מרשים, 2–0 על מילאן. שוויון 0–0 בגומלין הביתי העלה את אספניול על חשבון האיטלקים לשמינית הגמר.
לאחר שגברה על מילאן, פגשה אספניול את אינטר מילאנו, יריבתה העירונית של מילאן, והפעם התארחה אספניול בסן סירו במשחק הראשון. בדקה ה-31 עלתה אינטר ליתרון משער של אלדו סרנה, אך שמונה דקות בלבד לסיום המשחק איזן ג'ון לאורידסן את התוצאה, 1–1 בסיום. בגומלין הביתי כבש דייגו אורחואלה את שער הניצחון לאחר 23 דקות, ובסיום 1–0 לאספניול, שמעפילה לרבע הגמר.
בסיבוב זה פגשה אינטר את נציגת צ'כוסלובקיה, מ.פ.ק. ויטקוביצה. המשחק הראשון הסתיים בניצחון משכנע של אספניול, 2–0 בבית, משערים של לאורידסן (31) ופינדה (69). בגומלין נפרדו הקבוצות ללא שערים, ואספניול המשיכה עם 2–0 בסיכום.
בחצי הגמר המתינה לאספניול קלאב ברוז' הבלגית. המשחק הראשון נערך באולימפיאסטדיון בברוז', ושלוש דקות להפסקה עלתה המארחת ליתרון משער של יאן קולמנס. כרבע שעה לסיום עלתה ברוז' ליתרון 2–0, משער עצמי של ז'וזפ מריה גז'ארט. התוצאה נשמרה עד לסיום, ואספניול הגיעה למשחק הגומלין הביתי על סף הדחה. כבר בדקה העשירית קבע אורחואלה 1–0 לאספניול, ובדקה ה-63 כבש סבסטיאן לוסאדה את שער השוויון בסיכום המפגשים, 2–0 לאספניול. התוצאה נשמרה עד לסיום והמשחק הלך להארכה. בדקה ה-119, דקה בלבד לפני שהמשחק הולך להכרעה בדו-קרב פנדלים, כבש פיצ'י אלונסו את השער שקבע 3–0 לאספניול. השער הדרמטי קבע 3–2 בסיכום המפגשים, ולאחר המהפך הצליחה אספניול להשיג את הכרטיס לגמר האירופי הראשון בתולדותיה.
המשחק הראשון
אצטדיון סאריה שבברצלונה אירח את משחק הגמר הראשון. לברקוזן האורחת, תחת המאמן אריך ריבק, הגיעה למשחק ללא הפסד במפעל האירופי וללא ספיגה במפעל מאז המשחק הראשון של שמינית הגמר, ותוך שהם מדיחים את אלופת הבונדסליגה שבדרך, ורדר ברמן. עם זאת, היא הופיעה בהרכב חסר למשחק, ללא כריסטיאן שרייר ותומאס הורסטר הפצועים ואריך סקלר המושעה, והקבוצה רשמה עונה פחות מוצלחת בבונדסליגה אותה סיימה במקום השמיני בלבד. ריבק עלה במערך של 4-4-2, עם הקפטן וולפגנג רולף כבלם האחורי, טיטה ואנדז'יי בונצול במרכז השדה, ובחוד הרברט ואס וקלאוס טאובר.
ההזדמנות הראשונה במשחק הייתה שייכת לאספניול, שהתקרבה ליתרון לאחר כדור עומק מבריק של אלונסו ללוסאדה, שהשאיר אותו מול רודיגר פולבורן. לוסאדה גלגל בנגיעה לפינה הרחוקה, אך פולבורן הגיב מהר והציל עם הרגל. מן העבר השני, לברקוזן הצליחה לשלוט בכדור בחלקים נרחבים של החצי הראשון, אך התקשתה לפרוץ את ההגנה המקומית. בהזדמנות הראשונה שלה מצא בונצול את ואס בכדור עומק, אך הבעיטה של ואס נקלטה בקלות על ידי תומאס נקונו. בדקה ה-18 איבדה לברקוזן את צ'ה בום-קון, שנפצע והוחלף על ידי פאלקו גץ.
אספניול מצאה ראשונה את הרשת, אך השער שלה נפסל בטענת נבדל, לאחר הגבהה של ואלוורדה מאגף ימין אותה המשיך אלונסו בנגיחה פנימה, אך כאמור עשה זאת מעמדת נבדל. דקה אחת לתום המחצית, עלתה אספניול ליתרון, אף הוא משער נגיחה. הגבהה של מיקל סולר מאגף שמאל מצאה את ראשו של לוסאדה, שהמשיך בנגיחה למשקוף ופנימה, 1–0 לאספניול בדקה ה-44, יתרון שנשמר עד להפסקה.
המחצית השנייה נפתחה היטב מצד המארחת, שהכפילה את יתרונה שלוש דקות בלבד מפתיחתה. חילופי מסירות נאים באגף ימין של התקפת אספניול הביאה להגבהה לתוך הרחבה. לוסאדה לא הצליח לנגוח, הכדור הורחק לרגליו של ואלוורדה שלא הצליח להשתלט, הכדור התגלגל עד לסולר שמכעשרה מטרים בעט בנגיעה, ברגל ימין, כדור שטוח לפינה שהכניע את פולבורן, 2–0 לאספניול בדקה ה-48. שמונה דקות חלפו ואספניול כבשה שער נוסף. ואלוורדה חטף את הכדור מפלוריאן הינטרברגר על סף הרחבה באגף ימין, שלח כדור בחצי גובה לפינת תיבת החמש, ולוסאדה המשיך בנגיחה תוך כדי נפילה לפינה הקרובה, 3–0 לאספניול בדקה ה-56.
אספניול כמעט והצליחה להגדיל את התוצאה, לאחר שאיניאקי פרס שלח כדור גבוה לתוך הרחבה, המחליף ז'ואן גולובארט נגח מסף הרחבה כדור קשתי שהכניע את פולבורן אך נעצר במשקוף.
התוצאה נשמרה עד לסיום. אספניול מביסה 3–0 את לברקוזן, ומשיגה מקדמה משמעותית לקראת הגומלין.
משחק הגומלין
גם קלמנטה, מאמנה של אספניול, בחר להתאים את המערך ועלה בהרכב מבוקר יותר, במערך 4-4-2. אורקיאגה הוסט לקו ההגנה, ובמקומו של ואלוורדה החלוץ פתח גולובארט הקשר, מה שהיה השינוי היחיד מהמשחק הראשון מבחינת 11 הפותחים.
המחצית הראשונה שירתה את הספרדים, שהתמקדו בעיקר בהורדת קצב המשחק, אל מול הלחץ של הגרמנים שלא נשא פרי. בסיומה של המחצית, שוויון 0–0 ששמר את יתרון שלושת השערים של אספניול מהמשחק הראשון.
עם פתיחת המחצית השנייה ערכה לברקוזן חילוף התקפי. הרברט ואס החלוץ החליף את שרייר הקשר, ולברקוזן החלה ללחוץ עם מספר רב של שחקנים בחלק הקדמי. 11 דקות לתוך המחצית השנייה, הצליחו הגרמנים לעלות על לוח התוצאות. כדור רוחב מאגף ימין לתיבת החמש מצא שני שחקני הגנה של אספניול שכשלו להרחיק אותו. הכדור התגלגל מרגלו של מיגל אנחל הישר לטיטה שגלש מאחוריו והצליח לגעת בכדור, נקונו הדף לרשתו שלו, והברזילאי חגג את שער היתרון של לברקוזן בדקה ה-56.
ארבע דקות לאחר מכן ערכה לברקוזן חילוף התקפי נוסף. טיטה, כובש השער, הוחלף בטאובר. בדקה ה-63, שלוש דקות בלבד לאחר מכן התברר החילוף כמוצלח, כאשר טאובר פרץ באגף השמאלי והגביה כדור מדויק לראשו של פאלקו גץ, שתוך כדי זינוק נגח לרשת הגבוהה של נקונו, 2–0 ללברקוזן.
הדו-קרב נפתח עם שער של אלונסו והחמצה של פלקנמאייר, שנעצר אצל נקונו, ואספניול נטלה את היתרון. חוב ורולף כבשו בבעיטה השנייה, 2–1 לאספניול. מכאן, החלה מסכת החמצות מצד הספרדים. אורקיאגה הכניע את פולבורן ונעצר במשקוף, ואס ניצל זאת כדי לאזן לשוויון 2–2. הבא בתור לבעוט היה המחליף מנואל סוניגה, שבעט למרכז השער ופולובורן הציל, מן העבר השני טאובר דייק והעלה את לברקוזן ליתרון 3–2. סבסטיאן לוסאדה, הבועט החמישי של אספניול, בעט את הפנדל גבוה מעל השער, ולברקוזן חגגה את הזכייה בגביע האירופי הראשון בתולדות המועדון.
דגל שיקגו
דגל שיקגו מורכב משני פסים אופקיים בצבע תכלת על רקע לבן וביניהם ארבעה כוכבים אדומים המציינים אירועים מכוננים בחיי העיר. בסקר שערכה אגודת חובבי הדגלים בארצות הברית ב-2004, נבחר דגל שיקגו למקום השני מבין הדגלים הטובים ביותר מבין 150 הדגלים האזרחיים, אחרי דגל וושינגטון הבירה.
עיצוב
הדגל הורכב בעל ידי ועדה עירונית שבחרה בעיצובו של הצייר וואלס רייס. לפי הצעתו היו בדגל שני פסים בצבע תכלת שנועדו לסמל את נהר שיקגו הדרומי ותעלת אילינוי ומישיגן (הפס התחתון) ואת ימת מישיגן והיובל הצפוני של נהר שיקגו (הפס העליון). בנוסף נקבעו שני כוכבים לייצוג השרפה הגדולה שהחריבה את העיר ב-1871 והתערוכה העולמית של שיקגו (1893), שייצגה את השתקמות העיר.
בשנת 1933 נוסף הכוכב השלישי לציון התערוכה העולמית של שיקגו (1933) וב-1939 נוסף כוכב רביעי לציון פורט דירבורן, מבצר שהוקם ב-1803.
משמעות קדקודי הכוכבים
לכל כוכב בדגל שישה קדקודים סמליים, המסמלים את ערכי העיר ואתגריה.
הכוכב השלישי (תערוכת 1893)
כוכב זה מציין את היחידות המדיניות השונות אליהן השתייכה העיר
הכוכב הרביעי (תערוכת 1933)
כוכב זה מציין נקודות ייחודיות לעיר
הוספת כוכב חמישי
מספר פעמים עלתה המחשבה להוסיף לדגל כוכב נוסף. ב-1942, לרגל "הכניסה לעידן אטום" וב-1992 לרגל שיטפון גדול בעיר. ב-2008, במסגרת קמפיין העיר לאירוח אולימפיאדת 2016, נאמר כי אם יתקיימו המשחקים בעיר יתווסף לדגל כוכב חמישי, אך לבסוף שיקגו לא זכתה באירוח המשחקים.
שער פינצ'יאנה
שער פינצ'יאנה (בלטינית: Porta Pinciana) הוא שער בחומת אורליאנוס שבעיר רומא בירת איטליה.
מספוא
מספוא הוא כינוי כללי למגוון גדול של מיני מזון מן הצומח הנאכלים על ידי בהמות אוכלות עשב (Herbivores). המספוא נחלק לשתי קבוצות עיקריות:
שער פינצ'יאנה
השער, שנבנה על ידי הקיסר הונוריוס נקרא על שם משפחת פינקיאה אשר הייתה הבעלים של גבעת פינקיאן הסמוכה. השער נקרא גם "שער דרך סלריה" (Porta Salaria vetus) מאחר שויה סלריה עברה דרך השער (בעוד שויה סלריה נובה (Via Salaria nova) - דרך סלריה החדשה, עברה דרך שער סלריה). השער ידוע בקרב שנערך בסמוך לו, במסגרתו הגן המצביא הביזנטי פלביוס בליסאריוס על העיר מפני האוסטרוגותים בשנת 537.
מספוא
פעמים רבות המספוא הוא תוצר לוואי - מזונות אשר מקורם בעודפים ובפסולת חקלאית, או בתוצרי לוואי של תעשייה המבוססת על עיבוד מוצרים מן הצומח ומן החי כגון: סובין, גלוטן, כוספא וגפת. רוב תוצרי הלוואי הם בגדר מזון גס, אך יש כאלו (גפת זיתים, לדוגמה) שהם מזון מרוכז.
שער פינצ'יאנה
השער פעל עד המאה השמינית ונסתם במאה התשיעית. השער נפתח מחדש בשנת 1887.
השער כלל מגדל שמירה חצי מעגלי, שהיה במקורו בן 3 קומות (קומות אלה שרדו עד סוף המאה ה-19 או ראשית המאה ה-20) שנבנה אף הוא על ידי הונוריוס. השער נבנה אבני טרוורטין והמגדל נבנה מבטון ולבנים.
Better Off Without You
Better Off Without You (בעברית: יותר טוב בלעדייך) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האנגליה, בקי היל, בשיתוף התקליטן האנגלי, Shift K3Y, שיצא ב-10 בינואר 2020 כסינגל המוביל מאלבום האולפן הראשון שלה, Only Honest on the Weekend.
נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-88 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא בערוץ היוטיוב של בקי היל ב-10 בינואר 2020. נכון לינואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-12 מיליון פעמים.
דוד לבהרי
דוד לבהרי (24 בספטמבר 1935 – 20 בינואר 2023) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית ומומחה בינלאומי בתחום תיאוריה של צמיחה כלכלית באמצעות מודלים מתמטיים, וכלכלה בתנאי אי ודאות. פרופסור לבהרי שימש כדירקטור בחברות ציבוריות רבות וכיועץ כלכלי לבנימין נתניהו בכהונתו הראשונה כראש הממשלה.
ביוגרפיה
נולד ב-1935 בישראל, אז עדיין פלשתינה, את ילדותו העביר ברעננה. בן לדינה וצבי לבהרי. שירת בחיל השריון (1953-1955) ולחם במבצע קדש. בשנים 1961–1955, למד תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בהנחיית ניסן לויתן.
בשנת 1964 פרסם את עבודת הדוקטורט שלו ”Essays In Economic Growth” בהנחיית Robert Solow ו Paul Samuelson באוניברסיטת MIT.
בשובו לארץ נמנה עם הצוות שהקים את החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1973 מונה לפרופסור מן המניין ב אוניברסיטה העברית. שימש ראש החוג לכלכלה בין השנים 1978–1975. היה ראש המכון למחקר כלכלי בישראל ע"ש פאלק בשנים 1993–1984 ועבד רבות גם במרכז שלם.
במשך השנים היה פרופסור אורח באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, ובהן דארטמות' קולג', אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אוניברסיטת סטנפורד, MIT ועוד. יו״ר דירקטוריון של חברת הגמל לעובדי האוניברסיטה העברית בשנים 2004-2011 וחבר בוועדת ההשקעות שנים רבות עד מותו. כמו כן שירת בוועדה המייעצת של בנק ישראל.
פרופסור לבהרי היה מן הכלכלנים שהתחנכו על התאוריות של דן פטינקין, והיה מחויב לחלוטין לכלכלה חופשית. בעשרים שנותיו האחרונות התבלט כמתנגד אקטיבי לקרטליזציה.
במקביל לעבודתו באוניברסיטה העברית הרצה גם במכללת נתניה, ובמרכז האקדמי רופין.
מעבר לעבודתו האקדמית, יזם את כפר עידוד, מסגרת המיועדת למבוגרים עם קשיי למידה, תפקוד והסתגלות. בתאריך 23 ביולי 2023 נקרא כפר עידוד על שמו.
כחובב כדורגל נלהב, שימש פרופ׳ לבהרי פרשן אורח בתוכניות שירים ושערים, וכדור בראש (יחד עם דן הורוביץ) בשנות ה-80, ותחילת שנות ה-90.
היה נשוי לרות אביבה שנפטרה ב-1987. נפטר ב-20 בינואר 2023 והותיר אחריו שני ילדים. בתו הצעירה היוותה עבורו את ההשראה להקמת כפר עידוד.
יונגפרנהוף
יוּנְגְפֶרְנְהוֹף (בגרמנית: Jungfernhof) היה מחנה ריכוז מאולתר בלטביה, 3-4 ק"מ מריגה (במהלך השנים שחלפו הפך חלק משטחה של העיר). המחנה היה מבצעי מדצמבר 1941 עד מרץ 1942 ושימש עבור אסירים יהודים מגרמניה ומאוסטריה, שהיו מיועדים להישלח לגטו מינסק.
היסטוריה
גטו ריגה, שהיה ב-1941 היעד החדש למשלוחי יהודים, נעשה צפוף ולא היה יכול להכיל את היהודים שגורשו מגרמניה. המשלוח הראשון, עם 1,053 יהודים מברלין, הגיע לתחנת רכבת סקירוטבה (שסמוך לה עתיד לקום המחנה) ב-30 בנובמבר 1941. כל האנשים שם נרצחו באותו יום בטבח יער רומבולה ליד ריגה. על פי הוראותיהם של מפקדי האיינזצגרופן, פרנץ שטלקר ורודולף לנגה, ארבעת המשלוחים הבאים הובאו למחנה יונגפרנהוף שהוקם באחוזה בשטחי החקלאות הנטושים ליד נהר דאוגבה. רק המשלוח השישי, אשר הגיע ב-10 בדצמבר 1941 עם יהודים מקלן, הגיע אל גטו ריגה, שנוקה בינתיים מיהודים בעקבות הטבח שבוצע שם.
יונגפרנהוף הוקם בתחילה בתור מיזם של האס אס, תחת סמכות השיפוט שלו וללא התייעצות עם המינהל האזרחי הגרמני בלטביה. על פי התוכנית החדשה, המחנה אמור לשמש דיור מאולתר לצורך עבודות בניית מחנה הריכוז סלספילס. המחנה הוקם בתוך אחוזה לשעבר, בגודל של 200 דונם, שהכילה מחסן, שלושה אסמים גדולים וחמישה צריפים קטנים. לא היו מגדלי שמירה או מערכת הסגר, אלא רק סיור נייד של משטרת העזר הלטבית.
בדצמבר 1941 הובאו למחנה סך כולל של 3,984 בני אדם בארבע רכבות נפרדות, כולל 136 ילדים מתחת לגיל עשר ו- 766 זקנים. 1,013 יהודים מוירטמברג נשלחו ב-1 בדצמבר. 964 נוספים גורשו ב-6 בדצמבר מהמבורג, ליבק ומיישובים נוספים ברחבי שלזוויג-הולשטיין בגרמניה. לאחר מכן הגיעו משלוחים מנירנברג עם 1,008 נפשות ומווינה עם 1001.
במרץ 1942 המחנה פורק. בין 1,600 ל-1,700 אסירים נלקחו ליער ביקרניקי ליד ריגה, תחת הבטחת שווא שהם נלקחים למחנה עבודה עם תנאים טובים יותר, ושם הם נורו ב-26 במרץ 1942 ונקברו בקברי אחים (טבח דונמונדה). 450 אסירים נשארו לשמש ככוח עבודה שנועד להסוות את שרידי המחנה בתור חווה חקלאית. כוח עבודה זה התקיים במשך שנה אחת וניצוליו נשלחו אל גטו ריגה.
מתוך כ -4,000 אנשים שעברו במחנה, רק 148 שרדו. בין האסירים שנרצחו ביער ביקרניקי היו הרבנים לבית קרליבך, יוסף צבי קרליבך ובני משפחתו של יוסף (אשתו, שלוש בנותיו ובנו). בן נוסף שלו, שלמה פיטר קרליבך ניצל כשנכלל בכוח העבודה שהחזיק את המחנה עד סופו, והפך לרב בניו יורק.
רב זביד מנהרדעא
רב זְבִיד מנהרדעא היה אמורא בבלי בדור הרביעי מחכמי ישיבת נהרדעא. היה חברו של רב דימי ורבם של אמימר ורב כהנא מפום נהרא.
אמימר, כבן ישיבת נהרדעא העדיף את דבריו של רב זביד מנהרדעא, על פני אמוראים אחרים, כרב כהנא, רב פפי ורב זביד
יום העבודה
יום העבודה (באנגלית: Labor Day) הוא חג חילוני פדרלי בארצות הברית ובקנדה. החג נחוג מדי שנה ביום שני הראשון של חודש ספטמבר.
מקור החג
מקורו של החג במאבק של תנועת העבודה בקנדה בשנות ה-70 של המאה ה-19 במטרה להנהיג יום עבודה בן 8 שעות. תוצאותיו של מאבק זה בחקיקת חוק איגודי המסחר (Trade Union Act) משנת 1872. הצלחת המאבק ותמיכת הפועלים בתנועת המאבק באה לידי ביטוי בהפגנות ועצרות שנערכו מדי שנה. בשנת 1882 נכח באחת העצרות השנתיות שנערכה בעיר טורונטו מנהיג הפועלים האמריקאי. בשובו לניו יורק ארגן מקגוויר מצעד דומה ב-5 בספטמבר באותה שנה.
בשנת 1894, במהלך הפגנת עובדים (שלימים כונתה שביתת פולמן) נהרגו מספר עובדים בעקבות ירי של חיילי צבא ארצות הברית ושירות המרשלים של ארצות הברית לעבר הפועלים השובתים. על מנת להרגיע את הרוחות, הורה נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד על חקיקה ההופכת את יום העבודה לחג לאומי. חוק זה עבר במהירות בקונגרס ארצות הברית, בהליך מזורז והתקבל פה אחד על ידי חברי שני בתי הקונגרס. החוק נחתם על ידי הנשיא וקיבל תוקף שישה ימים לאחר אירועי השביתה.
כל חמישים מדינות ארצות הברית הפכו את יום העבודה לחג מדינתי.
בראשיתו שימש החג לצורך תהלוכות פועלים שנועדו להראות את כוחם של איגודי הפועלים. לימים הפך החג לחג חילוני המסמל את תום הקיץ, ונחוג בעיקר במפגשי חברים בהם צולים בשר (ברביקיו) או בפיקניקים משפחתיים.
מסורתית, נהוג שלא ללבוש בגדים בצבע לבן לאחר יום העבודה עד הקיץ הבא, אך יש המטילים ספק במסורת זו.
יחסי הפיליפינים–מזרח טימור
יחסי הפיליפינים–מזרח טימור הם יחסי החוץ בין רפובליקת הפיליפינים לרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור. הפיליפינים הייתה מעורבת באופן פעיל בכוח שמירת השלום של האומות המאוחדות במזרח טימור לקראת עצמאותה. כאשר כמה מדינות הכירו בעצמאות מזרח טימור ב-2002, כוננה איתה הפיליפינים יחסים דיפלומטיים רשמיים. הפיליפינים הקימה שגרירות בדילי (בירת מזרח טימור) ומזרח טימור הקימה את שגרירותה בעיר פסיג.
הממלכות הקדם-קולוניאליות של הפיליפינים ומזרח טימור ניהלו יחסים זו עם זו עוד לפני שהמעצמות האיבריות התיישבו באזורים אלה. במהלך מסעו של פרדיננד מגלן, כאשר ספינותיו עגנו במזרח טימור, הם מצאו את הלוזונים (אנשי לוזון, שבפיליפינים) מתיישבים במזרח טימור וסוחרים בזהב פיליפיני תמורת אלמוגים ממזרח טימור.
מאז, הפיליפינים שמרה על קשרים חזקים עם המדינה העצמאית שזה עתה נולדה, ושלחה כוח שמירת שלום למדינה מאז 1999 על רקע מאבקה לעצמאות מאינדונזיה. שתי המדינות נכבשו על ידי המעצמות האיבריות, בעיקר על ידי ספרד ופורטוגל במאה ה-16.
היחסים בין המדינות
ב-2008, מזרח טימור והפיליפינים חתמו על שלושה הסכמים להגברת שיתוף הפעולה בנושאי ים ודיג, חינוך והכשרה בשירותי חוץ. נשיאת הפיליפינים לשעבר, גלוריה מקפגל ארויו, ונשיא מזרח טימור לשעבר, ז'וזה רמוס הורטה, היו עדים לחתימת ההסכמים במהלך פגישתם הדו-צדדית. הפיליפינים התחייבה להגביר את יחסי המסחר עם מזרח טימור וגם ביקשו לטפח חילופי תרבות וחינוך בין המדינות. בשנת 2010, כאשר הנשיא הפיליפינים הנבחר בניגנו אקינו השלישי הושבע לתפקידו, נשיא מזרח טימור ז'וזה רמוס הורטה אמר כי הוא מצפה לחיזוק היחסים הדיפלומטיים ויחסי הסחר עם הפיליפינים תחת ממשלו. שר החוץ של מזרח טימור, חוסה לואיס גוטרש, ניהל שיחות דו-צדדיות עם מקבילו הפיליפיני אלברט דל רוסריו ונפגש עם הנשיא בניגנו אקינו השלישי במהלך שהותו במנילה.
הפיליפינים, אחת משתי מדינות קתוליות באסיה, היא התומכת החזקה ביותר באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בבקשת החברות של מזרח טימור בארגון. רוב הפיליפינים מחזיקים בדעה חיובית על מזרח טימור ותומכים בהצטרפותה של מזרח טימור לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה מאז הקמתה.
סיוע צבאי
הפיליפינים הציעו לעזור לצבא מזרח טימור לשפר את יכולותיו באמצעות חינוך והכשרה בסיוע הכוחות המזוינים של הפיליפינים. דובר הצבא הפיליפיני אל"ם ארנולפו מרסלו בורגוס הזכיר: "מכיוון שמזרח טימור היא אומה צעירה מאוד עם כוח הגנה מאורגן חדש, הכוחות המזוינים של הפיליפינים הציעו את סיועו בבניית יכולתם הצבאית".
אורלי ויינרמן
אורלי ויינרמן (נולדה ב-21 ביוני 1971) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת ישראלית.
היא מוכרת במיוחד בתפקידה כעוגן בקומדיית המצבים "שמש".
בנערותה
ויינרמן נולדה בתל אביב, לאם פסנתרנית ולאב מהנדס.
בילדותה שיחקה בתיאטרון הנודד של דני פלץ, שם השתתפה בין היתר בהצגות "כיפה אדומה" ו"שלגייה ושבעת הגמדים". היא השתתפה גם בשירוויזיון בשנת 1982. לאחר מכן עברה לדרום אפריקה בעקבות שליחות הוריה, וב-1987 בגיל 16 שבה לישראל. את לימודי התיכון עשתה ויינרמן בתיכון אליאנס תל אביב.
בין השנים 1987–1990 הייתה ויינרמן חברה בלהקת "צעירי תל אביב" ובמסגרתה השתתפה בין היתר בפינה בתוכנית "זהו זה!" ובסדרת הטלוויזיה הראשונה של הלהקה "החופש האחרון".
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר.
בבגרותה
ויינרמן למדה בבית הספר לתיאטרון ולקולנוע ע"ש לי סטרסברג שבארצות הברית. לאחר מכן, עברה זמנית ליפן ושם עסקה בדוגמנות. לאורך השנים היא השתתפה במספר קמפיינים שונים כדוגמנית, בישראל ומחוצה לה.
ב-1997 חזרה ויינרמן לישראל כדי להשתתף בפיילוט לקומדיית המצבים הישראלית, "שמש", בדמותה של עוגן. בעקבות הצלחת הסדרה, הפכה ויינרמן לחלק מצוות השחקנים הקבוע בסדרה בין השנים 1997–2004.
במקביל לעבודתה בסדרה "שמש", היא השתתפה בין היתר בתוכנית "רק בישראל", בסדרות "פאזל" ו"פלורנטין", ובהצגה "הקוסם 2000".
ב-2008 הופיעה ויינרמן בסרט הישראלי "הכתובה".
ב-2009 הנחתה ויינרמן בערוץ המוזיקה, 24. באותה שנה השתתפה בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" ששודרה בערוץ 2. היא הודחה בתוכנית השנייה, אך חזרה והגיעה עד השלבים האחרונים.
חיים אישיים ופעילות פוליטית
בעקבות הרומן עם קדאפי, אימצה דעות אנטי-ציוניות ואנטי-אימפריאליסטיות. היא נוהגת להשתתף באופן פעיל במחאות שונות, ומתנגדת בחריפות למדיניות הישראלית בסכסוך הישראלי-פלסטיני. במהלך מבצע צוק איתן, דבריה בגנות ישראל שפורסמו בפייסבוק קיבלו חשיפה תקשורתית, בין השאר, היא מכנה את מדינת ישראל בשם "פלסטין".
ב-2015 פתחה ממקום מגוריה באותה עת, בסאו פאולו שבברזיל, בקמפיין מימון המונים כדי לסייע לה לממן הליך הקפאת ביציות.
נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, התגוררה ויינרמן בקיטו, בירת אקוודור. במרץ 2022 חזרה לארץ.
שש זכירות
שש זכירות (בסידורי עדות המזרח מודפסות עשר זכירות, ובסידורי אשכנז הישנים, מודפסות רק ארבע זכירות) הן מספר קטעים מהתורה המובאים ברוב סידורי התפילה הנפוצים, לאחר תפילת שחרית. קטעים אלו עוסקים בנושאים שנאמרו עליהם בתורה חובת זכירה או אי שכחה. חלק מחובות אלו נחשבות למצווה דאורייתא. בשולחן ערוך הרב כתב ששש הזכירות הן חובה יומית, מלבד זכירת השבת ששנויה במחלוקת, והוא היה הראשון שהדפיס בסידורו את הזכירות במתכונת הנהוגה היום.
בעיקרון, המצווה לזכור את שש הזכירות היא במחשבה בלבד.
שש הזכירות
במגן אברהם מביא משער הכוונות שארבע זכירות, זכירת מעמד הר סיני, מעשה עמלק, מעשה מרים ושבת הן מצוות עשה ויש לכוונן באהבת עולם ובקריאת שמע. עם זאת הרב משה פיינשטיין מדייק מדבריו שאינו סובר שאלו מצוות עשה.
בסידורי רעדלהיים, מופיע ארבע זכירות: יציאת מצריים, זכירת מעמד הר סיני, מעשה עמלק ומעשה מרים.
עשר זכירות
על פי נוסח עדות המזרח מזכירים עוד ארבע זכירות שתיים על פי ספר חרדים ושתיים על פי החיד"א. כך גם מובא בסידור היעב"ץ.
סיירה לאון (1961–1971)
סיירה לאון הייתה מדינה ריבונית עם המלכה אליזבת השנייה כראש המדינה בין העצמאות ב-27 באפריל 1961 והפיכתה לרפובליקה של סיירה לאון ב-19 באפריל 1971.
היסטוריה
ב-27 באפריל 1961 סיירה לאון קיבלה עצמאות. בשנת 1962 זכתה מפלגת העם של סיירה לאון (SLPP) בבחירות הכלליות. מפלגת הקונגרס של כל העם (APC) התגלתה כאופוזיציה המאורגנת ביותר. במרץ 1964 נפתחה אוניברסיטת נג'אלה. ב-28 באפריל 1964 נפטר ראש הממשלה מילטון מרגאי. אחיו, אלברט מרגאי, מונה לראש הממשלה החדש. ב-4 באוגוסט 1964 הונפק מטבע בסיירה לאון, הליאון.
בשנת 1967 נערכו בחירות כלליות בסיירה לאון. ה-APC ניצח בפער מצומצם. בריגדיר ג'ון לנסנה, מפקד הצבא, תפס את השליטה בממשלה מיד לאחר שנשבע לראש ממשלת APC החדש, סיאקה סטיבנס. לנסנה הודח כעבור כמה ימים על ידי קציני צבא זוטרים שהזמינו את אנדרו ג'וקסון-סמית', קצין בכיר בחופשה, לחזור ולעמוד בראש ממשלה זמנית, המועצה הלאומית לרפורמה (NRC).
בשנת 1968 הופלה NRC על ידי קציני הצבא. ג'ון בנגורה, קצין בכיר שפוטר בעבר, הוזמן לעמוד בראש הצבא. בנגורה העביר את הממשלה ל-APC בראשות סיאקה סטיבנס. בשנת 1969 הוקמה אוניברסיטת סיירה לאון, הכוללת את מכללת מפרץ פורה ואוניברסיטת נג'לה.
מעבר לרפובליקה
אליזבת השנייה ביקרה בסיירה לאון בין 25 בנובמבר ל-1 בדצמבר 1961, זמן קצר לאחר העצמאות.
סיירה לאון הפכה לרפובליקה בחבר העמים עם פרסום חוקת 1971 וראש הממשלה סיאקה סטיבנס הפך לנשיא הראשון של סיירה לאון.
שרקובשצ'יזנה
שרקובשצ'יזנה (בבלארוסית: Шаркоўшчына, שרקואושצ'ינה; בפולנית: Szarkowszczyzna; ביידיש: שאַרקוישטשינע) היא עיירת במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדות נהר דיסנה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
שרקובשצ'יזנה נזכרת לראשונה בשנת 1503, ובמשך השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בשנת 1767 הוענקו לשרקובשצ'יזנה זכויות עיר.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה משנת 1921, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה, בנפת דז'יסנה שבפרובינציית וילנה.
סוהוג'
סוהוג' (בהונגרית: Szuhogy) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בסוהוג' חיו מעט יהודים עד לפני השואה ובמקום היה בית קברות יהודי.
שרקובשצ'יזנה
יהודי שרקובשצ'יזנה
ב-30 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד ביהודיה, תוך הטלת גזירות שונות עליהם, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, תשלום סכומי כופר וגיוס לעבודות כפייה משפילות. כעבור זמן מה הוצאו להורג 11 יהודים מהעיירה שהואשמו בקומוניזם.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בשני גטאות מגודרים שהוקמו בה, אליהם הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה (בהם הרמנוביצ'ה, בילדזיוגי, נובי פהוסט ושקונציקי ), ואשר מספר יושביהם הגיע לכ-1,900 איש. רבים מיושבי גטאות אלו מתו ברעב וממחלות, ומאביב 1942, החריפה התמותה בהם לאחר שהגרמנים הגבילו את אספקת הלחם לגטאות לעובדי הכפייה בלבד.
ב-17 ביולי 1942, לאחר שראש היודנרט המקומי, הירש ברקאן (Berkan), חשד כי הגרמנים מתכננים אקציה בעיירה, הוא ארגן בריחה מהגטאות בה. כשהתקרבו הגרמנים לשערים, הציתו יושבי הגטאות את בתיהם, וכמה מאות מהם הצליחו להימלט ליערות הסביבה. כ-1,200 היהודים שנותרו בגטאות נרצחו באותו היום.
ד'תרל"ה
לדעת רוב הראשונים זו שנת היובל.
הנרי גארט
הנרי לורנס גארט השלישי (באנגלית: Henry Lawrence Garrett III; נולד ב-24 ביוני 1939) היה מזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ביוגרפיה
הנרי גארט שירת בצי ארצות הברית בין השנים 1961–1981, בתחילה כמכונאי (machinist's mate) בצוללת "סי פאוצ'ר" (USS Sea Poacher) במהלך משבר הטילים בקובה ולאחר מכן, ב-1964, הוצב כקצין טייס ימי. במלחמת וייטנאם, בין השנים 1965–1967 הוא שירת ביחידת הסיור של הצי VP-50. במהלך שירותו בצי עוטר גארט פעמיים במדליית האוויר.
מפברואר 1986 ועד אוגוסט 1987 שימש גארט כיועץ המשפטי הראשי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. לאחר מכן ועד מאי 1989 הוא שימש כסגן מזכיר הצי. במאי אותה שנה הוא מונה כמזכיר הצי. גארט נאלץ להתפטר ביוני 1992 עקב "שערוריית טיילהוק" שבה ביצעו יותר ממאה אנשי הצי וחיל הנחתים תקיפה מינית ב-83 נשים ובשבעה גברים במלון הילטון בלאס וגאס.
שיר קדמשנתי (סקס אחר)
"שיר קְדַמְשְׁנָתִי", הידוע גם בשם "סקס אחר", הוא שיר מאת יונה וולך שהתפרסם בשנת 1969 ואשר עוסק במיניות ובטאבו החברתי הקשור בה. השיר הולחן בידי אילן וירצברג, שביצע אותו ב-1980 יחד עם שמעון גלבץ, והוא נכלל באלבומם "בציר טוב" (1982), אשר הוקדש לשיריה של וולך. ב-1997 בוצע השיר על ידי דנה אינטרנשיונל וערן צור במסגרת "אתה חברה שלי", ביצועים לשיריה של וולך בהובלתו של צור.
על השיר
"שיר קדמשנתי", ולו כותרת המשנה "אפרופו גוֹדָאר", נכלל בספר שיריה של יונה וולך "שני גנים" (תשכ"ט-1969). הוא נדפס שנית באוסף שיריה "שירה" (תשל"ו-1976) ומאוחר יותר בקובץ "תת הכרה נפתחת כמו מניפה" (1992), שראה אור לאחר מותה. גרסתו המולחנת של השיר שונה במעט מגרסתו המקורית; נכתב בו "סקס" במקום "סכס", נעדרת ממנו הפסיחה שבמקור, ובפרט הושמטו מסופו המילים "ואולי יפתחו גם את הגבולות כשאנחנו עייפים ונחנקימאֹד".
השיר מדבר על הסקרנות הטבעית של אנשים סביב עולם המיניות, על-אף הטאבו החברתי על הנושא. השיר מעלה את המועדות ומעודד ייסוד שיח פתוח וגלוי סביב מיניות.
לדברי דנה אינטרנשיונל, בשנותיה הראשונות היה מעין איסור רווח בחברה על דיבור פתוח בעניין. היא מציינת שרק לפני השינה ניתן היה לפנטז ולדמיין "סקס אחר". לכן נקרא השיר "שיר קדם-שנתי" (שיר ערש).
בביצוע אילן וירצברג ושמעון גלבץ
השיר הולחן בידי אילן וירצברג ופורסם כסינגל שהוקלט על ידי וירצברג ושמעון גלבץ, שעבדו עליו בצמידות ליונה וולך.
על הלחן סיפר וירצברג:
את השיר הוציאה לאור בשנת 1980 חברת התקליטים CBS ישראל כסינגל השני מתוך אלבום האולפן "בציר טוב" (1982), הכולל שירים נוספים שאת מילותיהם כתבה וולך והלחינו וירצברג וגלבץ. ב-4 בנובמבר 1980 נכנס למצעד הפזמונים העברי-שבועי של רשת ג' במקום ה-29. ב-20 בינואר 1981 עלה השיר למקום השביעי – מיקום השיא שלו במצעד.
ב-17 בפברואר, לאחר חמישה-עשר שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי.
גרסתם של דנה אינטרנשיונל וערן צור
השיר פורסם כסינגל שהוקלט על ידי הזמרים דנה אינטרנשיונל וערן צור. את השיר הוציאה לאור באוגוסט 1997 חברת התקליטים ביג פוט רקורדס, כסינגל מתוך האלבום, אתה חברה שלי (1997), שהוקלט בעקבות הופעה בהובלתו של צור. שנה לאחר מכן, ב-1998, נכלל השיר באלבום האוסף של דנה, דיווה – האוסף (1998).
בשנת 1997 ערך צור מופע בשם "אתה חברה שלי", המוקדש לשירי המשוררת יונה וולך במסגרת פסטיבל Next במרכז סוזן דלל. בין השירים שביצע נמנה "שיר קדמשנתי (סקס אחר)" בביצועה של אינטרנשיונל. שיתוף הפעולה בין גבר לבין אישה טרנסג'נדרית יצר עבורו משמעות חדשה. לאחר ההופעה פורסם האלבום במלואו עם כל רצועותיו השונות.
רקע והפקה
במקור, הופץ השיר כסינגל בודד בביצוע אינטרנשיונל וצור מתוך אלבומו אתה חברה שלי, באוגוסט 1997. הוא הולחן בידי אילן וירצברג והופק בידי אלי אברמוב. בהמשך לכך, הופץ בספטמבר 1997 כסינגל כפול ביחד עם השיר "Power" בהפקת עופר ניסים על גבי תקליטור שחולק ביחד עם האלבום, מגנונה (1996).
באפריל 1998 נכלל באלבום האוסף הראשון של אינטרנשיונל, דיווה – האוסף. באותה העת, נכלל גם באלבום האוסף השני שלה, האלבום.
הצלחה מסחרית והופעה
הגרסה נחלה הצלחה גבוהה בישראל, ואף דורגה במקום הרביעי ברשת ג'. אינטרנשיונל אף הוזמנה לבצעו במספר תוכניות טלוויזיה שונות.
תרגום
השיר תורגם לאנגלית פעמים מספר:
קישורים חיצוניים
ביצועים:
שחף כסוף אדום-מקור
שחף כסוף אדום-מקור (שם מדעי: Chroicocephalus novaehollandiae scopulinus) הוא תת-מין של שחף כסוף, והוא בעל מקור אדום שנתן לו את שמו. הוא חי בטבע בניו זילנד ואיים מרוחקים כמו איי צ'טהאם ואיים ליד אנטארקטיקה.
כפי ששמו מרמז מקורו של השחף אדום, ובנוסף הוא בעל טבעת-עין צרה ואדומה. הרגליים אדומות והכנפיים אפורות בהירות. לצעירים יש מקור חום כהה עם קצה אדום, מה שמקשה להבדיל בינם לבין שחף בולר (Chroicocephalus bulleri).
זהו השחף הקטן ביותר בניו זילנד, והוא נחשב בעבר למין עצמאי של שחף, אך כיום רוב הרשימות מכירות בו כתת-מין של השחף הכסוף (Chroicocephalus novaehollandiae) מאוסטרליה, הדומה לו מאוד.
השחפים הם עופות חברתיים המקננים יחדיו בלהקות גדולות בחופים סלעיים שונים. הם ניזונים מדגים קטנים, צדפות, סרטנים וצבי ים צעירים, אך גם אוכלים נבלות וחוטפים מזון מעופות ים אחרים. לעיתים הם עלולים להתקיף גם אנשים שהסיגו גבול.
תומאס אוליפנט
{{פירושונים|* תומאס אוליפנט (מוזיקאי) – מוזיקאי וסופר סקוטי
ראו גם
}}
לוורן ושירלי
עלילת הסדרה מתרחשת בין סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד אמצע שנות השישים ומתמקדת בלוורן דפאזיו (מגולמת על ידי פני מרשל) ושירלי פיני (מגולמת על ידי סינדי ויליאמס), שתי חברות ושותפות לדירה שעובדות במפעל בקבוקים במבשלה בעיר מילווקי שבמדינת ויסקונסין. מהעונה השישית ואילך עלילת הסדרה עברה לעיר ברבנק שבמדינת קליפורניה.
מייקל מקין ודייוויד לנדר שיחקו בתפקידי משנה בתפקידים לנרד "לני" קוסנובסקי ואנדרו "סקוויגי" סקוויגמן, בהתאמה, אשר היו חברים ושכנים של לוורן ושירלי. צוות השחקנים הקבוע של התוכנית כלל בין היתר גם את אדי מקה בתפקיד המאהב של שירלי קרמיין רגוסה, פיל פוסטר בתפקיד אביה של לוורן והבעלים של ה"פיצה–כדורת" פרנק דפאזיו, ובטי גארט בתפקיד עדנה באביש, בעלת הבית של הדירה שבה גרו לוורן ושירלי.
במהלך השנים זכתה הסדרה פרסים ומועמדויות, כולל שש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות אחת לפרס האמי.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון בשנות ה-80 של המאה ה-20.
סקילה (עונש מוות)
סקילה או סקילה באבנים היא שיטה להוצאה להורג באמצעות רגימת אדם כפות באבנים עד להמתתו.
הסקילה היא פעולת הריגה איטית, מכאיבה ומשפילה ביחס לשיטות הריגה אחרות. היא מתבצעת על ידי קבוצה של בני אדם באופן שבו לא ניתן לייחס את ההריגה לאדם מסוים.
קיימים הבדלים בין שיטות הסקילה בתקופות שונות ובין עמים ותרבויות שונים. בחלק מהתרבויות נוהגים לקבור את הנידון בבור עד למותניו או עד לחזהו כך שפלג גופו העליון יזדקר מהקרקע ויהיה חשוף לפגיעת אבנים שיושלכו אליו. בחלק מהתרבויות נהוג לקבוע את גודל האבנים שישמשו לסקילה בהתאם למהירות ההמתה הנדרשת. בחלק מהשיטות מנוהל תהליך הסקילה על ידי איש דת, שמפקח שהעונש יבוצע על פי הכללים. בחלק מהתרבויות נהוג להלביש את הנידון למוות בלבוש מסורתי.
הסקילה ביהדות
על פי התורה וההלכה היהודית, אנשים העוברים עברות מסוימות נענשים בסקילה. לדוגמה: מחללי שבת חייבים סקילה על פי ההלכה. כך גם דינם של עובדי עבודה זרה, מכשפים, עוברי עברות אישות מסוימות וחוטאים נוספים. כך למשל נגזר דינו של מקושש העצים:
.
ושל עכן בן כרמי ומשפחתו בספר יהושע:
על פי ההלכה היהודית צריך לבצע את הסקילה כך שהמוות יהיה מהיר ויסב כמה שפחות צער לנסקל. לפי זה עיקר המשמעות של עונש הסקילה זה היותו של המעמד אירוע ציבורי שבו הציבור לוקח חלק בהוקעת החוטא. יש לציין שלפי הדעה המקובלת בין התנאים, סקילה היא העונש החמור ביותר בתורה. בהתאם לכך- עונש זה מגיע רק כאמצעי להוקעת חטאים חמורים במיוחד שפוגעים ביסודות העולם הערכי של התורה.
הסקילה כיום
סקילה עודנה משמשת כשיטה חוקית להוצאה להורג בכמה שלטונות מוסלמיים ברחבי העולם: איראן, סומליה, קטר, מאוריטניה, ערב הסעודית, סודאן, תימן, פקיסטן ומחוזות מסוימים של ניגריה, מלזיה ואינדונזיה.
יחד עם זאת, רק באיראן וסומליה שיטה זו מתבצעת בפועל.
יחסי גואטמלה–מזרח טימור
יחסי גואטמלה–מזרח טימור הם היחסים הבינלאומיים בין רפובליקת גואטמלה לרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור. שתי המדינות לא כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים זו עם זו, אך שמרו על תקשורת בלתי רשמית באמצעות הדיפלומטים שלהן באו"ם. מזרח טימור היא אחת המדינות שאזרחיה חייבים להוציא אשרת ויזה לגואטמלה בנציגויות הדיפלומטיות, בשגרירויות או במשרדים הקונסולריים של גואטמלה מחוץ למדינה. גואטמלה צפויה לפתוח בדיאלוג עם מזרח טימור בשנים הקרובות . מזרח טימור היא אחת מ-38 המדינות שעמן לא כוננה גואטמלה יחסים דיפלומטיים.
גואטמלה שלחה כוח שמירת שלום למזרח טימור, כך שהיחסים בין שתי המדינות נותרו בלתי פורמליים.
סקירה כללית
בשנת 2011 סיפקה גואטמלה לכוח שמירת השלום של האו"ם במזרח טימור (UNMIT) 47,950 קצאלים.
שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
יחסי סחר
נכון לשנת 2018, המשרד הסטטיסטי של מזרח טימור אינו מדווח על קשרי סחר כלשהם בין גואטמלה למזרח טימור.
אופאטומומאב
אופאטומומאב (Ofatumumab) הוא נוגדן חד-שבטי אנושי מלא ל- המעכב הפעלת לימפוציטים מסוג B. הוא ניתן כתרופה בשני אופנים: עירוי תוך-ורידי (משווק תחת השם המסחרי Arzerra), שאז הוא ניתן בהתוויה של טיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית שאינה מתאימה לטיפול בפלודרבין, וזריקה תת-עורית (משווק תחת השם המסחרי Kesimpta), שאז הוא ניתן בהתוויה של טיפול בטרשת נפוצה. הנוגדן הראה גם פוטנציאל בטיפול בלימפומה פוליקולרית, לימפומה מפושטת של תאי B ודלקת מפרקים שגרונית. זהו הנוגדן הראשון המיוצר על ידי חברת התרופות הדנית Genmab.
תופעות הלוואי השכיחות ביותר עבור אופאטומומאב בעירוי תוך-ורידי כוללות פריחה מקומית ונויטרופניה. תופעות הלוואי השכיחות ביותר עבור אופאטומומאב בזריקה תת-עורית כוללות דלקת בדרכי אוויר תחתונות, כאב ראש ופריחה מקומית. תופעות לוואי נוספות נפוצות כוללות אנמיה ודלקת דרכי אוויר עליונות, והיא עלולה לגרום לשפעול של נגיף הפטיטיס B. בזמן הטיפול בתרופה ישנה סכנה בקבלת חיסוני נגיפים חיים-מוחלשים. בהשוואה לריטוקסימאב, אופאטומומאב נקשר חזק יותר ל-CD20 ומסולק בקצב איטי יותר. זמן מחצית החיים של התרופה הוא 14 יום.
אליהו אלן לוין
אליהו אלן לוין (באנגלית: Allen Levine; 1932 – 24 בינואר 2016) היה רב רפורמי קנדי-ישראלי, מחלוצי המאבק לשוויון זכויות לשחורים בארצות הברית וממייסדי קיבוץ יהל.
קורות חייו
אליהו אלן לוין נולד במונטריאול שבקנדה. ב-1956, במהלך ביקור בישראל, הכיר את סוזן מארש, נערה יהודייה שעלתה ממרוקו עם משפחתה. השניים התחתנו וקבעו את ביתם בארצות הברית. לוין הוסמך לרבנות מטעם היהדות הרפורמית וכיהן כמנהיג הקהילה היהודית ברדפורד ולאחר מכן בקהילת רוצ'סטר שבניו יורק. ב-1961 החל להשתתף במאבק כנגד אפליה גזעית, מאבק שהחל לצבור תאוצה באותן שנים. נכלל ברשימה של 400 המנהיגים שלחמו למען זכויות האזרח בארצות הברית.
בשנת 1971 עלה לישראל ופעל להקמתו של קיבוץ יהל, הקיבוץ הרפורמי הראשון בישראל, שהוקם ב-1976.
Look at the Fool
Look At The Fool (צופה בטיפש) הוא אלבום הסטודיו התשיעי והאחרון של הזמר טים באקלי שיצא ב-1974, שנה לפני מותו של באקלי ב-1975.
פקודת בתי הסוהר
פקודת בתי הסוהר היא פקודה המסדירה את פעולתם של בתי הסוהר בישראל.
הפקודה נחקקה על ידי שלטונות המנדט הבריטי ב-1946 ועובדה לנוסח חדש ב-1971. הנוסח המנדטורי תוקן תשע פעמים בטרם עובד לנוסח חדש. הנוסח החדש תוקן, נכון לשנת 2019, 54 פעמים נוספות.
פרקי הפקודה
בפקודה הוא פרק הפרשנות.
הוא פרק האסירים. הפרק כולל הוראות הנוגעות לחובותיהם ולזכויותיהם של אסירים, ולהתנהלות כלפיהם בבתי הסוהר: קבלת האסירים וכליאתם; משמורת אסירים והעברתם; החזקה בהפרדה; הבאת אסיר לבית משפט; עבודת אסירים; חופשות; חפצים אסורים וקשר עם החוץ; הוראות בדבר אסירים שנידונו למיתה; משמעת; עתירות אסירים; שחרור ושחרור מנהלי. בשנת 2015 נוסף לפרק זה שכותרתו "מניעת נזקים בריאותיים לאסיר שובת רעב", המתיר הזנה בכפייה של אסיר שובת רעב שיש סכנה חמורה לבריאותו.
הוא פרק בתי הסוהר. הפרק כולל הוראות הנוגעות להקמת בתי סוהר ומבנה שירות בתי הסוהר: הקמת בתי סוהר; מבקרים רשמיים בבתי הסוהר; רופאים בבתי הסוהר; ארגון השירות (ובכלל זה מינוי נציב בתי הסוהר והסוהרים); גיוס ושחרור סוהרים; סמכויות הסוהרים; איסורים על סוהרים; דין משמעתי בשירות בתי הסוהר; בירור קבילות סוהרים.
בשנת 2002 נחקק, שהסמיך את שירות בתי הסוהר לנהל מקומות משמורת לעובדים זרים ולשוהים בלתי חוקיים, שבהם יועסקו מאבטחים שאינם סוהרים. הפרק נחקק כהוראת שעה שפקעה ב-2004.
בשנת 2004 נחקק, שאפשר את הקמתו של בית סוהר בניהול פרטי. ב-2009 פסק בית המשפט העליון בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר כי ניהול בית סוהר בידי גורמים פרטיים אינו חוקתי, שכן עצם העברת הסמכות לכלוא לידי גורם פרטי המפיק רווח מכך מהווה פגיעה בזכות החוקתית לחירות, כמו גם בזכות החוקתית לכבוד. משכך, נקבע כי הפרק בטל.
כפן צהוב-מקור
כפן צהוב-מקור (שם מדעי: Platalea flavipes) הוא מין מהסוג כפן שבמשפחת הכפניים. הוא נפוץ בעיקר בדרום-מזרח אוסטרליה, אך נצפה גם במקומות שונים על פני כל היבשת, כמו גם בניו זילנד, אי הלורד האו והאי נורפוק.
מאפיינים
צבעו של עוף זה הוא לבן, בעוד שפניו, מקורו ורגליו הם צהובים. בעבר שמו העברי היה אבי-הכף צהוב-הרגליים. במהלך עונת הרבייה סביב הפנים נמתח פס שחור, וכן קו המתאר החיצוני של נוצות הכנף נצבע קלות בשחור. אין הבדל במראה, בין עופות צעירים לבוגרים, פרט לסימנים שחורים הקיימים אצל הצעירים בצד הפנימי של נוצות התעופה ואינם קיימים אצל הבוגרים.
הכפן צהוב-המקור מקנן על עצים, ובין צמחי הקנה ליד ביצות. לעיתים ניתן למצוא את הכפן צהוב-המקור אף בשדות ללא כל מקור מים. ככל הכפניים תנוחת התעופה של הכפן צהוב-המקור היא כשראשו נמשך קדימה.
הכפן צהוב-המקור ניזון מחרקים מימיים וכן מהזחלים שלהם, וזאת באמצעות מקורו הרחב, אותו הוא מניע במים מצד לצד. בצד הפנימי של המקור קיימת גבשושית המשמשת מעין גלאי רעידות, ובעזרתה הציפור יכולה לחוש בקיומו של טרף גם במים עכורים, ללא הבדל ביום ללילה. מיד לאחר הציד הכפן מרים את מקורו אל על, והטרף מחליק במורד הגרון, למערכת העיכול שלו.
איברהים מוחמד סוליך
איברהים מוחמד סוליך (בדיבהי: އިބްރާހީމް މުޙައްމަދު ޞާލިޙް; 4 במאי 1964), הידוע בכינוי "איבו" הוא פוליטיקאי מהאיים המלדיביים המכהן כנשיא האיים המלדיביים.
כפן צהוב-מקור
מאפיינים
הכפן צהוב-המקור מקנן במושבות, ביחד עם עופות מים נוספים, על פי רוב ממשפחת הכפניים כגון מגלנים, ומינים נוספים של כפנים. הוא ממקם את הקן בהסתעפויות של עצים מעל המים, או בסבך שבין קני הסוף. חלוקת התפקידים היא כזאת שהזכר אוסף את חומרי הגלם, והנקבה בונה את הקן, בעוד ששניהם דוגרים על הביצים ולאחר הבקיעה, מטפלים ביחד באפרוחים.
איברהים מוחמד סוליך
ביוגרפיה
נולד בהינברו. בשנת 1994, כשהיה בן 30 נבחר לראשונה כחבר פרלמנט כנציג האטול פאדהיפולו. סוליך היה ממקימי המפלגה הדמוקרטית המלדיבית. בשנים 2003 עד 2008 היה ממקימי התנועה הרפורמית הפוליטית באיים המלדיביים, שהובילה לכך שהמדינה אימצה חוקה מודרנית ודמוקרטית, שאפשרה לראשונה יותר ממפלגה אחת. סוליך גם היה חבר בכיר בפרלמנט.
בספטמבר 2018 נבחר לנשיא המלדיביים, והחליף את הנשיא הקודם עבדולה יאמין.
חורבת פצה
חורבת פצה היא חורבה גדולה, השוכנת בראש כיפה במרכז שלוחה המופרדת מסביבתה על ידי יובליו של נחל שילה ונמצאת מצפון ליישוב נווה צוף ומזרחית לכפר נבי סאלח בבנימין.
ממצאים
באתר נמצאו טראסות ומתקנים חקלאים, שרידי מבנים, בורות מים, קולומבריום, מקווה טהרה, מערות קבורה, מחילות מסתור וחרסים מתקופות שונות.
תיאור האתר
התיעוד המפורט ביותר שנערך עד כה באתר נעשה במרץ 2015 במסגרת 'סקר דרום השומרון החדש'. שרידי היישוב משתרעים על פני שטח של כ-30 דונם בראש גבעה ובמדרונותיה. במהלך הביקור התברר שהאתר נפגע לאחרונה באופן חמור מעבודות פיתוח וחציבה שבוצעו בידי כלי מכני כבד בחלקו הדרום-מערבי. עבודות אלו פגעו במבנים קדומים וכיסו את פתחה של מערכת המסתור.
בית בד
במדרון המערבי של הגבעה נתגלו מתקני בתי בד ככל הנראה מתקופת הברזל המורכבים משקעי פריכה בקוטר 80 ס"מ שלצידם שני שקעים לעיגון מתקני סחיטה.
מקווה טהרה
מישל יתאח דיווח על הימצאותו של מקווה טהרה חצוב ומדורג בחלקו הצפון-מערבי של האתר. במהלך סיור באתר בדצמבר 2008 אותר ושורטט מקווה טהרה זה.
מערכת מסתור
בדצמבר 2008 תועדה בחלקו הדרומי של האתר מערכת מסתור טיפוסית בידי דביר רביב. המערכת כוללת מגוון מרכיבים המאפיינים מערכות מסתור: חיבור בין מתקנים קדומים, מחילת מסתור בעלת חתך טיפוסי, שקעים לנרות, מתקן נעילה, פיר אוורור, שינוי מפלס ומחילה הפונה בזווית חדה. במערכת נצפו שברי כלי חרס המתוארכים לתקופה שבין המרידות, מה שמאפשר להניח שהיא נחצבה ושימשה בימי מרד בר-כוכבא.
חרסים
ברחבי האתר נלקטו חרסים מהתקופות רבות: ברונזה תיכונה, ברזל, פרסית, הלניסטית, חשמונאית, רומית קדומה (כולל התקופה שבין המרידות), ביזנטית וממלוכית. בין הממצאים ראויים לציון חרטומים של נרות הרודיאניים שלוקטו בסקר דרום השומרון.
הרס ושוד עתיקות
בשנת 2015 התברר שהאתר נפגע באופן חמור מעבודות פיתוח וחציבה שבוצעו בידי כלי מכני כבד בחלקו הדרום-מערבי. עבודות אלו פגעו במבנים קדומים וכיסו את פתחה של מערכת המסתור אשר תועדה זה מכבר. כמו שנמצא באתרים אחרים גם כאן היו חפירות לשם שוד עתיקות.
קורט פלוגבייל
קורט פלוגבייל (בגרמנית: Curt Pflugbeil; 9 במאי 1890 – 31 במאי 1955), היה גנרל בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פלוגבייל נולד בקניגשטיין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-9 במאי 1890, והיה אחיו הצעיר של יוהאן פלוגבייל. בשנת 1910 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-134 (הסקסוני המלכותי ה-10). פלוגבייל לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1915 עבר לשירות האוויר הגרמני, וכעבור שנה הוכשר כטייס. ב-23 באפריל 1918 נפצע פלוגבייל קשה בהתרסקות מטוסו, ונותר מאושפז עד סוף המלחמה. על פעולותיו במלחמה הוא קיבל עיטורים רבים, וביניהם צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
בין המלחמות
לאחר המלחמה הצטרף פלוגבייל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הוא נשלח לברית המועצות, על מנת לסייע בהקמתו הסודית של חיל האוויר הגרמני, ובאפריל 1931 הוא חזר ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3. ב-1 בנובמבר 1931 הוא הועלה לדרגת מיור, ובאוקטובר 1933 הוא הצטרף באופן רשמי ללופטוואפה. ב-1 באוגוסט 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקח על מטוסי הקרב במשרד הרייך (RIM) בברלין. ב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומאפריל 1937 ועד סוף ספטמבר אותה שנה, הוא שימש גם במקביל כמפקד העליון של כוחות ההדרכה של הלופטוואפה. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-7 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-8.
מלחמת העולם השנייה
ב-8 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-16, וב-24 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הלופטגאו בלגיה - צפון צרפת. ב-20 באוגוסט 1940 מונה פלוגבייל למפקד קורפוס האוויר הרביעי, שעליו פיקד, בעיקר בחזית המזרחית, עד ה-3 בספטמבר 1943. ב-1 בספטמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-5 באוקטובר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל טייסי הקרב, וב-24 באוגוסט 1943 הוא מונה למפקד צי האוויר הראשון. ב-27 באוגוסט 1944 הוא קיבל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים, וב-16 באפריל 1945 שונה שמו של צי האוויר לפיקוד הלופטוואפה קורלנד, עליו פיקד עד סוף המלחמה.
פלגיוס הראשון
פלגיוס הראשון או פלאגיוס הראשון (בלטינית: Pelagius I; 500 בערך – 4 במרץ 561) כיהן כאפיפיור משנת 556 ועד מותו. פלגיוס היה השני מבין האפיפיורים הביזנטיים.
חייו
פלגיוס נולד למשפחת אצולה רומית. אביו, ג'ון, ככל הנראה היה כומר באחת משני המחוזות האזרחיים שאיטליה הייתה מוחלקת להם באותה תקופה. פלגיוס התלווה אל האפיפיור אגאפטוס הראשון במסעו לקונסטנטינופול, ומונה על ידו כנונציו (נציג האפיפיור - מעין שגריר) לאימפריה הביזנטית.
פלגיוס נבחר לאפיפיור בתמיכתו של יוסטיניאנוס. קודם לבחירתו הוא התנגד למאמציו של יוסטיניאנוס לגנות את שלושת הבישופים - תאודורט מקירוס, תאודור ממופאסטיה, ואיבס, ואת כתביהם של שני הראשונים, אשר נודעו כ"שלושת הפרקים" (τρία κεφάλαια), אולם לאחר בחירתו לאפיפיור הוא אימץ את עמדתו של יוסטיניאנוס - דבר שפגע במעמדו שכן תושבי צפון איטליה והכמורה הגבוהה ראו בו אפיפיור בובה מטעם יוסטיניאנוס.
פלגיוס ייסד את כנסיית סנטי אפוסטולי ברומא.
טרסטניה
טרסטניה (בהונגרית: Teresztenye) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בטרסטניה חיו מעט יהודים.
Flock
פלוק (באנגלית: Flock) היה דפדפן שהתמחה במתן רשת חברתית מקוונת ומתקני וב 2.0 מובנים בממשק המשתמש שלו. גרסאות מוקדמות של Flock השתמשו במנוע פריסת תצוגה של התוכנה Gecko מאת מוזילה. גרסה 2.6.2, אשר שוחררה ביולי 2010, הייתה האחרונה שהתבססה על הדפדפן מוזילה פיירפוקס. בגרסה 3, Flock הייתה מבוססת על כרומיום והשתמשה במנוע פריסת התצוגה WebKit. הדפדפן היה זמין להורדה חינמית ותמך במערכות ההפעלה Microsoft Windows, OS X ובעבר גם בלינוקס.
התמיכה בדפדפן הופסקה באפריל 2011. שנה לאחר מכן, באפריל 2012, חזר האתר הישן של הדפדפן והביא רמז מעורפל שהפרויקט עשוי לקום לתחייה והזמין את הקוראים להוסיף את עצמם לרשימת התפוצה כדי לקבל חדשות בעתיד. נכון לאפריל 2013 האתר מנותב לעסק אחר ומצביע על כך שחזרתו של דפדפן האינטרנט לא התרחשה.
ביקורת
בדצמבר 2007, Flock זכה בפרס האינטרנט של האתר Mashable עבור אפליקציות וווידג'טים ובמרץ 2008 הדפדפן זכה בפרס אינטרנט למען הקהילה בפסטיבל South by Southwest. הארי מק'ראקן מהמגזין PC World כתב בביקורתו על הדפדפן "דפדפן האינטרנט החדש האהוב ביותר".
בפברואר 2008, אמריקה און ליין (AOL), הודיעה כי תפסיק לתמוך בדפדפן של נטסקייפ והמליצה על Flock ו-מוזילה פיירפוקס כדפדפנים אלטרנטיביים. במרץ 2008, הודיעו אנשי Flock על "כמעט 3 מיליון הורדות", וגידול של 135% במספר המשתמשים הפעילים בשני החודשים הראשונים של 2008. בנוסף נמסר בהודעת החברה כי "יותר מ-70% ממשתמשי Flock הופכים אותו לדפדפן ברירת המחדל שלהם".
במאי 2008, זכה הדפדפן ב-Webby Award בקטגוריית רשת חברתית. Flock התחרתה על הפרס מול פייסבוק, Bebo ו-Ning.
מישל גונדרי
מישל גונדרי (בצרפתית: Michel Gondry; ) הוא במאי סרטים, פרסומות ווידאו קליפים הבולט בסגנונו החזותי החדשני ובמניפולציות שהוא עורך במרכיבי עבודותיו.
קריירה
גונדרי נולד בורסאי, צרפת. עבודתו כיוצר סרטים החלה בווידאו קליפ שביים עבור להקת הרוק הצרפתית Oui Oui, שבה גם תיפקד כמתופף. סגנון עבודותיו המיוחד לכד את תשומת לבה של האמנית המוזיקלית ביורק, שביקשה ממנו ליצור קליפ עבור שירה Human Behaviour. שיתוף הפעולה בין השניים נמשך זמן רב, במהלכו ביים גונדרי עבור הזמרת שבעה וידאו קליפים. אמנים אחרים ששיתפו פעולה עם הבמאי היו הווייט סטרייפס, הכמיקל ברדרס, בק, דאפט פאנק,פו פייטרס, הרולינג סטונס וקיילי מינוג. גונדרי יצר מספר פרסומות טלוויזיה; אחת הפרסומות המפורסמות יותר, למכנסי הג'ינס של לוי שטראוס ושות', זכתה בפרס אריה הזהב בפסטיבל קאן. הוא היה חלוץ השימוש בטכניקות זמן הקליע, שזכו לתפוצה רחבה בסרט "מטריקס" (The Matrix); דוגמאות בולטות הן הווידאו קליפ Like a Rolling Stone שביים עבור להקת הרולינג סטונז, ופרסומת שביים ב־1998 עבור וודקה סמירנוף.
גונדרי נחשב (יחד עם הבמאים ספייק ג'ונז ודייוויד פינצ'ר) לנציג בולט של זרם במאי וידאו קליפים העוברים לביים סרטים באורך מלא. גונדרי ביים את סרטו הראשון באורך מלא, "המין האנושי" (Human Nature), ב־2001 (המבוסס באופן רופף על הסיפור הקצר דין-וחשבון לאקדמיה, מאת קפקא) וזכה לביקורות מעורבות. תסריט הסרט נכתב על ידי התסריטאי צ'ארלי קאופמן שכתב גם את התסריט לסרטו השני של גונדרי "שמש נצחית בראש צלול" (Eternal Sunshine of the Spotless Mind). סרט זה יצא למסכים בשנת 2004, וזכה לשבחים ולפרסים רבים. הסרט משתמש בעיבודי תמונה דיגיטליים רבים שאיתם ערך ניסויים בווידאו קליפים שביים. בהמשך החל גונדרי לביים גם תסריטים שכתב בעצמו, בהם מדעי החלום (2006) ו-"קדימה, תריץ אחורה" (2008). ב-2013 ביים את הסרט התיעודי המונפש "האם האיש הגבוה מאושר?" (Is the Man Who Is Tall Happy?), ראיון מאויר עם פרופ' נועם חומסקי.
ב-2014 ביקר בישראל והעביר סדנת אמן בבית הספר לקולנוע סם שפיגל
חיים אישיים
אחיו של מישל, אוליבר גונדרי, גם הוא במאי פרסומות טלוויזיה ווידאו קליפים, וכן עוסק בעריכה ובפוסט פרודקשן.
גטו
גטו (בעבר רווח הכתיב גיטו; מאיטלקית: Ghetto) בהקשר ההיסטורי-יהודי הוא הכינוי לצורת ההתיישבות היהודית בגולה ברבעים וביישובים נפרדים, מסוגרים בתוך עצמם מבחינה תרבותית מהעמים הלא-יהודיים. מקור המונח "גטו" ברובע היהודי בעיר ונציה במאה ה-16, שם היה הרובע בסביבת בית היציקה (באיטלקית: Ghetto), ומאז הפך השם לרווח לכל רובעי היהודים באירופה.
בנרטיב הציוני קיבל מושג הגטו גם משמעות כללית ומופשטת יותר - כינוי לרעיון הגולה עצמו, שבמרכזו עמדה הסתגרות היהודים, בין מרצון ובין מכורח, מפני העמים האחרים. המילה "גטו" שולבה ביצירותיהם של הוגים ציונים: בנימין זאב הרצל אשר כתב חיבור ספרותי בשם "הגטו החדש" וישראל זנגביל שכתב את "ילדי הגטו". לשני החיבורים הייתה השפעה על בני תקופתם ולאחריה.
המונח משמש כיום לציון כל אזור עירוני המובדל או מתבדל תרבותית מסביבתו, ועל פי רוב מוכה-עוני.
ימי הביניים עד העת החדשה
בימי הביניים העדיפו יהודי הגולה לחיות בקבוצה מגובשת ומתבדלת, הן מטעמי שמירת אורחות החיים הייחודיים והן מטעמי ביטחון. בנוסף, במקומות רבים ובתקופות רבות כפו השלטונות עליהם צורת חיים זו, כדי להבדילם או להשפילם, וכדי להגביל את תחומי עיסוקיהם. ההחלטה על כך התקבלה לראשונה בשנת 1179, במועצה הלטראנית השלישית של הכנסייה, אולם לא נכפה עדיין נושא המגורים הנפרדים.
בראשית העת החדשה, בשנת 1516, הקצו שלטונות ונציה אזור מוקף חומה ותעלות מים בעיר למגוריה של הקהילה היהודית, בקרבת בית היציקה החדש (באיטלקית: ghetto nuovo). ה"גטו נואובו", ובקיצור גטו, הפך לשמה של השכונה היהודית, ולימים הפך גטו לשם המקובל לכל רובעי היהודים באירופה.
בשנת 1555 הורה האפיפיור פאולוס הרביעי על הקמת גטו רומא, ובהמשך גטאות בכל הארצות הנוצריות. גטאות הופיעו בדרום צרפת, כמה מערי גרמניה ומקומות אחרים במרכז אירופה. פיוס החמישי אמר כי בכל מדינות איטליה יש להקים גטאות ובתחילת המאה ה-17 היו גטאות בכל הערים המרכזיות באיטליה מלבד פיזה וליבורנו. רוב הגטאות היו מוקפים בחומה ובה שער אחד או שניים. השערים היו נסגרים לעת ערב ונפתחים בבוקר. בגטו היהודי בוונציה, למשל, התגוררה הקהילה היהודית, שכמה מבניה היו בנקאים חשובים בעיר.
היות ששטח הגטאות היה מוגבל ומתוחם, גברה בהם הצפיפות ככל שגדלה האוכלוסייה, והם התאפיינו בתנאי תברואה ירודים ולעיתים בהתפרצויות מגיפות. מאידך, היהודים תושבי הגטאות זכו לאוטונומיה דתית, תרבותית וחברתית יחסית. הנהגת האמנציפציה ליהודים במאה ה-18 גרמה לביטול הדרגתי של הגטאות בערי אירופה. הגטו האחרון שנותר היה הגטו שבעיר רומא, שעל ביטולו הוחלט ב-1870, ובפועל נפלו חומותיו ב-1888.
ישנם היסטוריונים הסוברים, כי לגטאות שהוקמו ופעלו בראשית העת החדשה, הייתה השפעה על שימור הזהות היהודית והימנעות מטמיעה והתבוללות.