cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TQBF
שלמות של QBF
הנוסחה עדיין אקספוננציאלית. נקצר אותה עם הכמת לכל.
הנוסחה הנ"ל שקולה בדיוק לנוסחה למעלה, אך היא גדלה בקצב פולינומי ולא אקספוננציאלי.
כעת, כאשר נפתח לפי הנוסחה הנ"ל, נקבל נוסחה בוליאנית עם כמתים שאורכה פולינומי באורך הקלט, וכן מתקיים
ולכן השפה QBF היא PSPACE שלמה.
הערות שוליים
.
רועי שיינדורף
רועי שיינדורף (נולד באוגוסט 1973) הוא דוקטור למשפטים, אשר כיהן בין השנים 2013–2022 כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט בין-לאומי).
ביוגרפיה
שיינדורף נולד בקריית ביאליק. הוא בעל תואר ראשון ושני למשפטים וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת ניו יורק. שיינדורף חבר בלשכת עורכי הדין של ישראל ובלשכת עורכי הדין של ניו יורק.
שירות צבאי
בין השנים 1995–2001 שירת בצה"ל במחלקת הדין הבין-לאומי בפרקליטות הצבאית. שיינדורף ייעץ בנושאים שונים בתחום הלחימה בטרור, מערכת המשפט ביהודה ושומרון, מקרקעין ובסוגיות מסווגות שונות בתחום המשפט הבין-לאומי. בין היתר, השתתף בפיתוח המסגרת המשפטית המסדירה את נושא הסיכולים הממוקדים.
בנוסף, שימש כיועץ משפטי למשלחות ישראליות למשא ומתן מול הפלסטינים, סוריה, לבנון, וירדן, השתתף בוועידת השלום ישראל-סוריה בשנת 2000 (ועידת שפרדסטאון), וכן השתתף במשלחת הישראלית למשא ומתן בנושא הקמת בית הדין הפלילי הבינלאומי.
במגזר הפרטי
בין השנים 2004–2010 שהה בניו יורק. הוא למד לימודי דוקטורט ובמקביל עבד במשרד עורכי דין בניו יורק. במסגרת עבודתו שם ייצג מדינות וחברות בין-לאומיות בבוררויות ובהליכים אזרחיים בפני ערכאות שונות, וכן טיפל במספר חקירות פנימיות של עבירות צווארון לבן.
הקמת המחלקה לתפקידים מיוחדים (בין-לאומי) בפרקליטות המדינה
בשנת 2010, בעקבות פרסומו של דו"ח גולדסטון, הקים שיינדורף את המחלקה לתפקידים מיוחדים (בין-לאומי) בפרקליטות המדינה, ועמד בראשה. מחלקה זו הייתה אחראית לייצוג וייעוץ למדינה ולבעלי תפקידים בה במסגרת הליכים אזרחיים ופליליים שהתנהלו מולם במדינות זרות ובבתי דין בין-לאומיים. במסגרת תפקידו זה היה אחראי גם על ייעוץ בנושאים הקשורים להליכים שהתקיימו בפני מנגנונים משפטיים נוספים כגון מנגנוני בדיקה של האו"ם.
משנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט בין-לאומי)
באוקטובר 2013 מונה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה לענייני המשפט הבין-לאומי. בתפקידו זה, הוביל שינויים בטיפול בתחום המשפט הבין-לאומי במשרד המשפטים בהם העברו המחלקה לתפקידים מיוחדים (בין-לאומי) בפרקליטות המדינה למערך ייעוץ וחקיקה תחת היועץ המשפטי לממשלה, ובכך אוחדו את כלל היחידות העוסקות במשפט בין-לאומי במשרד המשפטים ליחידה אחת.
כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה, מייעץ שיינדורף לממשלה ולדרג המדיני הבכיר בנושאים בעלי היבטים בין-לאומיים, ובכללם ההליכים בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, הליכים אזרחיים ופליליים המתנהלים נגד בכירים ישראלים במדינות זרות, בוררויות כלכליות ועסקאות רכש גדולות, וסוגיות מתחום זכויות האדם. שיינדורף מעניק ייעוץ לדרג המדיני בנושאים ביטחוניים ומדיניים רגישים. הוא הקים יחידה ייעודית המתמחה בדיני מלחמה ובאמצעותה ליווה את הטיפול בסוגיות משפטיות אשר עלו במסגרת פעולות ומבצעים צבאיים, בהם "צוק איתן" ו"שומר החומות".
עוד במסגרת תפקידו, שיינדורף מלווה את הצטרפותה של מדינת ישראל לאמנות והסכמים שונים. בין היתר, בשנים 2020–2021 ליווה את כריתת הסכמי רכישת החיסונים נגד נגיף הקורונה. בשנת 2020 היה מעורב בגיבוש "הסכמי אברהם". בשנת 2021 קידם את הצטרפותה של מדינת ישראל לאמנת איסטנבול למניעה ומאבק באלימות כלפי נשים ואלימות במשפחה.
בדצמבר 2021 נכלל שיינדורף ברשימת המועמדים של שר המשפטים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה. בפברואר 2022 הומלץ, יחד עם עו"ד גלי בהרב-מיארה ועו"ד איתי אופיר, על ידי הוועדה המקצועית-ציבורית לאיתור מועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה כאחד משלושת המועמדים לתפקיד. בסוף יוני 2022 סיים שיינדורף את תפקידו.
פרוטוקול אי הכללת רובוטים
פרוטוקול אי הכללת רובוטים או robots.txt הוא מוסכמה המאפשרת למנהל אתר אינטרנט (Webmaster) להגדיר כיצד יסרק האתר על ידי מנועי חיפוש ובוטים אחרים המצייתים לפרוטוקול. הגדרה זו מתבצעת באמצעות קובץ בשם robots.txt המכיל תחביר מיוחד ונמצא בספריית השורש (root) של האתר. פרוטוקול זה משמש בעיקר להסתרה של חלקים מסוימים באתר ממנועי חיפוש.
על ידי שימוש בפרוטוקול זה אפשר להורות למנועי חיפוש לא לאנדקס דפים מסוימים באתר.
אילנה כהן (יוצרת מחול)
אילנה כהן היא רקדנית, כוריאוגרפית, מנהלת אמנותית לשעבר של תיאטרון מחול ענבל.
קורות חייה
ביצירתה האמנותית משלבת כהן בין המסורת של תימן העתיקה לתרבות המערב, והיא נחשבת לממשיכת דרכה של הכוריאוגרפית שרה לוי-תנאי .עבודתה כללה שני צירים - חידוש יצירותיה של לוי תנאי והעמדתן על הבמה למען ועם דור צעיר וחדש שלא ידע את תרבות ענבל ותרבות תימן בישראל. ובמקביל יצרה יצירות חדשות ללהקה
בין עבודותיה הידועות:
תיאטרון ראסל
מרכז תרבות ע"ש ראסל, הקרוי גם "תיאטרון ראסל", הוא אולם תיאטרון בלב שכונת רמת עמידר בעיר רמת גן. האולם נפתח בשנת 1994 ומכיל 419 מקומות ישיבה.
פעילות
אולם התיאטרון הוקם בעזרת עיריית רמת גן ובסיוע עיזבונו של המלחין והמעבד היהודי-אמריקאי רוברט ראסל בנט, דרך קרן החינוך של הסוכנות היהודית, והוא קרוי על שמו.
אילנה כהן (יוצרת מחול)
קורות חייה
"קינה", "אם", "חצי גלימת המלכות" ו"סג`רה" עם היוצר שלמה בר.
תיאטרון ראסל
פעילות
באולם תיאטרון ראסל מתקיימים מופעים, כנסים, הצגות, ערבי זמר, טקסים שכונתיים, הרצאות ואירועים קהילתיים, והוא משמש את מוסדות החינוך בעיר לקיום טקסים ואירועים.
אילנה כהן (יוצרת מחול)
קורות חייה
כהן יצרה לענבל כ-10 יצירות ושלוש הצגות ילדים (טרילוגיה). הוזמנה להשתתף ב-3 פסטיבלים בינלאומיים לריקוד. ייצגה את ישראל בצפון קרוליינה (1989), בדרום אפריקה (1997), יפן (2000), בקטעי סולו וביצירותיה.
תיאטרון ראסל
פעילות
בתיאטרון התקיימו צילומים לתוכניות טלוויזיה שונות, בהן "בית הספר למוסיקה", אודישנים ל"כוכב הבא", אודישנים לתוכניות ערוץ המוסיקה 24 ועוד. בחזית התיאטרון ובחניה צולמו סצנות רבות מהסדרה "השוטרים".
בשנת 2018 צולם קדם-אירוויזיון הילדים הראשון.
אילנה כהן (יוצרת מחול)
קורות חייה
מעבירה סדנאות בארץ ובעולם, בסמינר הקבוצים, האקדמיה, מגמות מחול ועוד.
פרסים והוקרה
2023 - פרס שר התרבות והספורט לאמנים ותיקים על שם אריק איינשטיין.
רבה (מכונית)
רבה (בהונגרית: Rába) היא מכונית משפחתית אשר נבנתה על ידי יצרנית הרכב ההונגרית RÁBA Automotive Group (בהונגרית: "Rába Járműipari Holding Nyrt") בין השנים 1913–1927.
חברת "RÁBA Automotive Group" פעלה מהעיר גיור בהונגריה.
מכוניות "RÁBA Automotive Group"
דגמי המכוניות יוצרו ברישיון יצרן המכוניות "Praga", שמקום מושבו היה בעיר פראג, צ'כיה.
מנועי דגמי "רבה" יוצרו ברישיון "Praga", מסוג "Praga "Grand".
את דגמי הטנדר "Rába V truck" פיתח מהנדס הרכב "Frantisek Kec".
עד שנת 1927 יוצאו לרומניה, לבולגריה ולספרד 260 יחידות, אשר הורכבו בהם מנועי "Praga Grand".
Ma Baker
Ma Baker (בעברית: אמא בייקר) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הדיסקו בוני אם והוצא לאור באלבומה השני של הלהקה "Love for Sale". השיר היה להיט בשנת 1977 והפך לאחד משיריה המוכרים ביותר של הלהקה. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. בארצות הברית הגיע השיר בשיאו למקום 96 בבילבורד הוט 100.
עוזרו של סולן הלהקה פרנק פריאן, הנס-יורג מאייר, גילה במהלך חופשה בתוניסיה את השיר התוניסאי הפופולרי "סידי מנצור" והתלהב ממנו. הוא עיבד את המנגינה למוזיקת דיסקו וכתב עבורה מילים חדשות. מילות השיר עוסקות באמא בארקר – פושעת אמריקאית שפעלה בארצות הברית בזמן השפל הגדול בשנות ה-30. בניה של בארקר ניהלו את הכנופיה הידועה לשמצה "כנופיית בארקר-קארפיס". פריאן ומאייר החליטו שהשם "בארקר" לא נשמע טוב מספיק ולפיכך שינו את שמה בשיר ל"בייקר". השיר נפתח בהכרזה דרמטית: "FREEZE! I'm Ma Baker - put your hands in the air, gimme all your money" (עצור! אני מא בייקר – הרם את הידיים ותן לי את כל הכסף שלך). אף על פי שמעולם לא קיבלה קרדט רשמי על כך, ההצהרה בוצעה על ידי לינדה בלייק, אשתו של ידידו של פריאן ביל סווישר. במהלך השיר מצהירה מא בייקר (בקולה של בלייק) הצהרה נוספת: Don't anybody move !The money or your lives! (שאף אחד לא יזוז! הכסף או החיים שלך!). סווישר עצמו ביצע הכרזה במהלך השיר המצהירה כי מא בייקר היא האישה המבוקשת ביותר על ידי ה-FBI ומבקשת מהציבור עזרה במציאתה.
מאמן השנה ביורוליג
ז'ליקו אובראדוביץ' הסרבי (3 זכיות) ,אטורה מסינה האיטלקי ופאבלו לאסו הספרדי (2 זכיות כ"א) הם המאמנים היחידים שזכו בפרס יותר מפעם אחת.
קולדוול ג'ונס
קולדוול ג'ונס (באנגלית: Caldwell Jones; 4 באוגוסט 1950 – 21 בספטמבר 2014) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1973–1990. ממוצעיו הכוללים לאורך 17 עונותיו בשתי הליגות הם 7.9 נקודות, 8.2 ריבאונדים, 1.8 חסימות ו-1.4 אסיסטים למשחק. ניצב במקום השני בתולדות ה-ABA בסך חסימות בקריירה, אחרי ארטיס גילמור, עם 780 חסימות.
שלושה מאֶחָיו שיחקו אף הם כדורסל מקצועי: ויל ג'ונס שיחק ב-ABA וב-NBA בין השנים 1969–1978, מייג'ור ג'ונס שיחק ב-NBA בין השנים 1979–1985, וצ'ארלס ג'ונס שיחק ב-NBA בין השנים 1983–1998.
ביוגרפיה
ג'ונס נולד בעיר מקגיהי שבארקנסו, ובין השנים 1969–1973 למד באוניברסיטת המדינה של אולבני. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 21.3 נקודות ו-21.1 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1973 נבחר ג'ונס בבחירה ה-32 על ידי פילדלפיה 76', אך בחר לשחק עבור קבוצת סן דייגו קונקיסטדורס מליגת ה-ABA, אותה אימן וילט צ'מברלין. בשתי עונותיו הראשונות קלע 17.2 נקודות ואסף 14.0 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובשתיהן הוביל את כל שחקני הליגה עם ממוצעים של 4.0 ו-3.2 חסימות למשחק, בהתאמה. בעונת 1975/1976, במהלכה שיחק בסן דייגו, קנטקי קולונלס וספיריטיס אוף סנט לואיס, העמיד ממוצעים של 13.0 נקודות, 11.2 ריבאונדים ו-2.9 חסימות למשחק.
לקראת עונת, עם התמזגות ה-ABA אל ליגת ה-NBA, עבר ג'ונס לשחק בפילדלפיה 76'. בחמש מתוך שש עונותיו בפילדלפיה העפיל עמה לגמר האזור המזרחי, ובשלוש מתוכן העפילה הקבוצה לגמר ה-NBA; בפלייאוף 1977 הפסידה פילדלפיה מול פורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 2–4, ובעונות ו- הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4. לאורך התקופה רשם ג'ונס ממוצעים של 7.2 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק, כסנטר הפותח של קבוצתו. בשתי עונותיו האחרונות עם הסיקרס, ו-1982, נבחר לחמישיית ההגנה של העונה לצד חברו לקבוצה בובי ג'ונס.
בספטמבר 1982, לאחר 6 עונות בפילדלפיה, הועבר ג'ונס בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה למוזס מלון. בשתי עונותיו ביוסטון שיתף פעולה עם אחיו מייג'ור, ורשם ממוצעים של 9.7 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק. באוגוסט 1984 נשלח בטרייד לשיקגו בולס תמורת מיטשל ויגינס ושתי בחירות דראפט עתידיות. בין השנים 1985–1989 שיחק עבור פורטלנד טרייל בלייזרס, ובעונת שיחק בסן אנטוניו ספרס. באוגוסט 1990 שוחרר מהספרס ופרש ממשחק, בגיל 39.
ב-21 בספטמבר 2014 נפטר ג'ונס, בגיל 64, לאחר שסבל מהתקף לב במהלך נהיגה בסטוקברידג' שבג'ורג'יה.
מעבר סאות'ווינד
מעבר סאות'ווינד (באנגלית: Southwind Passage) הוא מעבר ימי בין איי בת'נדר לבין סלעי דיקנס.
המעבר נמצא בקצה הצפוני של איי ביסקו, המצויים למול החוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמם של האיים ניתן להם על ידי קפטן סאמר ר. דולבר (Sumner R. Dolber), ממשמר החופים של ארצות הברית, שפיקד על הסקרים שבצעו בעונת המחקר 1967 - 1968.
המעבר נקרא על שם אוניית משמר החופים של ארצות הברית סאות'ווינד (Southwind).
אמנת שנגן
אמנת שֶנְגֶן היא הסכם שנחתם בין מדינות באירופה על הנהגת מדיניות הגירה וביקורת גבולות מתואמת. על האמנה חתומות 29 מדינות (כל מדינות האיחוד האירופי מלבד אירלנד, רומניה ובולגריה בתוספת איסלנד, ליכטנשטיין, נורווגיה ושווייץ, שאינן חברות באיחוד). מבין המדינות החתומות רק 27 מיישמות את האמנה הלכה למעשה, והאחרות מתכננות להצטרף במועד מאוחר יותר. בין המדינות המיישמות את האמנה הוסרה ביקורת הגבולות והונהגה ויזה אחידה ("ויזת שנגן", התקפה לכל 27 המדינות). עם זאת, מדיניות ההגירה נשארה באחריותה של כל מדינה בנפרד.
האמנה נחתמה ב-14 ביוני 1985 באונייה על נהר המוזל, בקרבת העיירה שנגן (Schengen) בלוקסמבורג, קרוב לגבול עם צרפת וגרמניה. על האמנה חתמו חמש המדינות האירופיות השכנות: בלגיה, צרפת, גרמניה, לוקסמבורג והולנד.
האמנה שמה קץ לביקורת הגבולות בין המדינות החותמות ("אזור שנגן"), והביאה להרמוניזציה של מעברי הגבול החיצוניים. במקור לא היה ההסכם קשור לאיחוד האירופי, אבל מאוחר יותר הפך לאחת מסמכויות האיחוד, אם כי בין המדינות החותמות גם מדינות שאינן חברות בו. עם השנים נתווספו מדינות נוספות להסכם, וכיום חתומות עליו, כאמור, 29 מדינות.
דרכי הפעולה של אמנת שנגן
לפני הסכמי שנגן היו צריכים אזרחי מערב אירופה להראות תעודת זהות או דרכון כדי לחצות את הגבול למדינות השכנות. אזרחיהן של כמה מדינות נזקקו להוציא ויזה נפרדת לכל מדינה אירופית שבה רצו לבקר. לאורך היבשת ולרוחבה הייתה פרושה רשת של מעברי גבול, שפגעה בתנועה ובסחר, מה שגרם לעיכובים ולהפסדים כלכליים בקרב עסקים ומבקרים באירופה.
אזרחי מדינות מחוץ לאיחוד האירופי שיש להם אישור-שהייה באחת ממדינות שנגן רשאים להיכנס לכל אחת מהמדינות האחרות ולשהות בהן עד שלושה חודשים. כדי לשהות באחת המדינות תקופה ארוכה יותר עליהם לקבל אישור-שהייה ממדינה זו. אזרחי חוץ שיש להם אישור למגורים ארוכי-טווח באחת ממדינות שנגן רשאים, בנסיבות מסוימות, להתגורר במדינות אחרות החתומות על האמנה.
אמנת שנגן לא רק שמסירה את ביקורת הגבולות בין המדינות החברות, אלא קובעת גם כי על החברות לתאם את ביקורת הגבולות החיצונית שלהן (כלומר, כלפי מדינות שאינן חברות בהסכם). פרטים לגבי מערך ביקורת הגבולות, פיקוח על הגבולות והתנאים הנדרשים כדי להתיר לאדם להיכנס לאזור שנגן, מתוארים בפרטי-פרטים בתקנת האיחוד האירופי בשם "קוד גבולות שנגן". ספציפית, סעיף 7 של הקוד קובע כי כל אדם הנכנס אל אזור שנגן מן החוץ עובר בדיקה מינימלית, הכוללת את וידוא זהותו על סמך מסמך מזהה, ואילו אזרחי מדינות שלישיות חייבים לעבור בדיקה מקיפה יותר, הכוללת גם את כל הדרישות לכניסה: מסמכים, ויזה, סטטוס תעסוקתי, אמצעי מימון, שיקולים ביטחוניים וכיוצא בזה.
על-פי תקנות שנגן (סעיף 45), נדרשים בתי מלון ובתי אירוח אחרים לנהל רישום של שמות האורחים, וכן אזרחות ומספר תעודת זהות או דרכון של אורחים זרים.
ביטחון לאומי
על פי סעיפים 21–23 של קוד הגבולות רשאית מדינה חברה להפעיל מחדש ביקורת גבולות לזמן קצר, אם נקבע שהדבר חיוני לביטחונה הלאומי, אבל לשם כך עליה לעבור הליך התייעצות המוסדר בתקנות. דבר זה קרה בפורטוגל בזמן אליפות הכדורגל יורו 2004, ובצרפת במשך הטקסים לציון 60 שנה ליום הניצחון במלחמת העולם השנייה. נעשה שימוש בסעיפים אלו בצרפת פעם נוספת מעט אחר-כך, אחרי הפיגועים בתחבורה הציבורית בלונדון ב-2005. פינלנד הנהיגה מחדש ביקורת גבולות זמנית במהלך אליפות העולם באתלטיקה ב-2005; גרמניה עשתה זאת במונדיאל 2006 ופעם נוספת בעת פסגת ה-G8 ב-2007.
חוקי שנגן כוללים גם תקנות לשיתוף מידע מודיעיני, כגון מידע על אנשים, מסמכים אבודים וגנובים, כלי רכב וכדומה, באמצעות ה-SIS. פירושו של דבר הוא שבני-אדם מבוקשים או כאלה הנחשבים "בעייתיים" אינם יכולים פשוט "להיעלם" באמצעות מעבר למדינת שנגן אחרת.
על-פי סעיף 41 להסכם, המשטרה ממדינת שנגן אחת רשאית לחצות את הגבול למדינה השכנה כדי לרדוף אחרי אנשים חשודים עד למרחק 30 קילומטר ("מרדף חם"). על השוטרים להיות לבושים מדים או להיות ברכב המסומן כרכב משטרה, והשימוש בכלי נשק מותר רק למטרות הגנה עצמית. מדינות שנגן רבות הנהיגו הסכמים דו-צדדיים נוספים בינן לבין שכנותיהן, המאפשרים שיתוף פעולה הדוק יותר בין כוחות המשטרה במדינות אלו; הסכמים כאלה מותרים במפורש על פי הסכמי שנגן. שיתופי-פעולה כאלה כוללים, בין השאר, תדרי-רדיו משטרתיים משותפים, מרכזי בקרה משטרתיים ויחידות גישוש משותפות באזורי גבול.
הוחלט שממאי 2023 כניסה למדינות שנגן תדרוש השגת אישור בתשלום. מדובר בתוכנית המכונה ETIAS (European Travel Information and Autorization System), אשר עלתה לדיונים מאז 2016 ואושרה על-ידי מועצת האיחוד האירופי, במטרה להדק את הבקרה על הגבולות של 26 מדינות החברות באמנת שנגן, בהיבט הביטחוני ובהיבט הבקרה על מהגרים.
מכס
רוב המדינות החתומות על אמנת שנגן הן חברות האיחוד האירופי, שביטל את כל המכסים בין המדינות החברות בו; לפיכך אין בדיקות מכס במעבר בין מדינות האיחוד. עדיין קיימת בדיקת מכס בין מדינות שנגן השייכות לאיחוד האירופי לבין שלוש מדינות שנגן שאינן חברות בו (איסלנד, נורווגיה ושווייץ). כמו כן, קיימות גם בדיקות מכס בין האיחוד האירופי לבין האזורים הלא-אירופיים של מדינות האיחוד, שאינם חלק מ"אזור המכס והמע"מ" באיחוד האירופי: למשל, בין הלגולנד לבין גרמניה גופא. במעבר בין שתי מדינות באיחוד האירופי שאחת מהן אינה חברה באזור שנגן, מתקיימת ביקורת דרכונים/תעודות זהות, אך לא ביקורת מכס – כך למשל המצב במעבר בין אירלנד לאירופה היבשתית.
כמה מהחברות באמנת שנגן שומרות על בדיקות בחיפוש אחר חומרים אסורים. לדוגמה, מדיניות הסמים ההולנדית שונה מזו הצרפתית, ואדם עלול לקנות סמים בהולנד ולמכור אותם בצרפת בשוק השחור; לכן צרפת עשויה לדרוש לבדוק בכליו של מי שנכנס אליה מארצות השפלה. כך גם שוודיה ופינלנד שמרו על בדיקת מכס שנועדה לטפל בהברחות סמים ואלכוהול. האמנה מאפשרת בדיקות כאלה, ובלבד שלא עוצרים מכוניות אלא אם קיים חשש ממשי להברחה.
נורווגיה ואיסלנד, שאינן חברות באיחוד האירופי, אוכפות אותה רמה של ביקורת מכס לכל המדינות שאינן חברות "ההסכם הנורדי", כולל מדינות שנגן האחרות.
חברוּת
להלן התאריכים בהם חתמו המדינות על ההסכמים. היישום בפועל התחיל כמה שנים לאחר תאריך החתימה; במקרה של חמש החותמות הראשונות לא הוחל ביישום עד 1995.
חריגים
כלולים באמנת שנגן:
להלן רשימת הטריטוריות שבשליטת המדינות החברות בהן ההסכם אינו חל:
בריטניה ואירלנד
אירלנד והממלכה המאוחדת, (לפני הפרישה מהאיחוד האירופי), הן שתי החברות היחידות באיחוד האירופי שלא חתמו על אמנת שנגן: שתיהן קיבלו אישור לבחור שלא להצטרף לאמנה (באנגלית opt-out). בין בריטניה ואירלנד יש "אזור נסיעה משותף" ללא ביקורת גבולות; לפיכך כל עוד בריטניה לא תצטרף לאזור שנגן, אירלנד אינה יכולה להצטרף לאזור שנגן בלי לבטל את ההסכם עם בריטניה, מה שיחייב ביקורת בגבול היבשתי בינה לבין צפון אירלנד, שהיא חלק מהממלכה המאוחדת. בריטניה, מצידה, אינה מראה סימנים כי רצונה לוותר על מערכת ביקורת הגבולות הלאומית שלה. ב-1999 ביקשו הממלכה המאוחדת ואירלנד להצטרף לכמה מהתקנות הכלולות בהסכם שנגן, והבקשה אושרה ב-29 במאי 2000 על ידי מועצת האיחוד האירופי. לפיכך, שותפות בריטניה ואירלנד בהחלטות המועצה הנוגעות לשיתוף-פעולה משטרתי, אבל לא בתקנות הנוגעות למקלט מדיני, ויזות וביקורת גבולות.
אי-רצונה של ממשלת בריטניה להצטרף לאמנת שנגן ספג ביקורת מצד בית הלורדים, שהאשים את הממשלה בהכשלת המאבק נגד פשיעה בינלאומית, כיוון שלבריטניה אין גישה למאגרי המידע של מערכת המידע של שנגן (Schengen Information System או SIS), הכוללת מידע על בני-אדם בעלי עבר בעייתי.
באוקטובר 2007 הכריזה ממשלת בריטניה על תוכניות להקמת מערכת ביקורת גבולות אלקטרונית עד שנת 2009, מה שהוביל לשמועות על ביטול "אזור הנסיעה המשותף" עם אירלנד. בתגובה על השמועות הודיע ראש ממשלת אירלנד, "לשאלה אם זהו סופו של אזור הנסיעה המשותף והאם עלינו להצטרף לשנגן, התשובה היא 'לא'".
Xbox Game Studios
Xbox Game Studios היא חברת הפצה של משחקי וידאו שפועלת כחטיבה במיקרוסופט. החברה, שהוקמה במרץ 2000, עסקה בפיתוח משחקי מחשב עבור מערכת ההפעלה חלונות, ובשלב מאוחר יותר החלה לעסוק בפיתוח ובהפצה של משחקי וידאו לפלטפורמות נוספות, דוגמת Xbox ו-Windows Mobile.
היסטוריה
עד להקמת חטיבת משחקי וידאו, מיקרוסופט רכשה מספר חברות פיתוח משחקים. בין החברות הראשונות שנרכשו הייתה חברת FASA Studio שנרכשה בשנת 1999. בהמשך נרכשו חברות נוספות. בשנת 2003 מונה פיטר מור לסגן נשיא מיקרוסופט לתחום זה. בשנת 2007 הוקמה שלוחה של החברה באנגליה.
בשנת 2011 הוחלט על ריכוז הפעילות בתחום משחקי הווידאו תחת השם Microsoft Studios. במקביל, המשיכה החברה לרכוש חברות נוספות על מנת להרחיב את פעילותה בתחום. בשנת 2014 נרכשה חברת "Mojang Studios" בסכום של 2.5 מיליארד $. בשנת 2019 שם החטיבה שונה לשם הנוכחי.
בשנת 2021 נרכשה חברת ZeniMax Media בסכום של 7.5 מיליארד $.
בינואר 2022 הכריזה מיקרוסופט כי בכוונתה לרכוש את אקטיוויז'ן בליזארד. לאחר רכישה זו, צפויה החברה להיכנס לשלישיית החברות הגדולות בתחום, לאחר טנסנט וסוני.
הטייגר ליליז
הטייגר ליליז (באנגלית - The Tiger Lillies) היא שלישייה מוזיקלית שנוסדה בבריטניה ב-1989. חברי השלישייה הם מרטין ג'קס, אדריאן יו ואדריאן סטיוארט. הלהקה מתאפיינת בסגנון ייחודי השואב מוטיבים מן הקברט וממוזיקת הפאנק. הלהקה הוציאה כ-29 אלבומים.
מקור השם
הלהקה קרויה על שם הפרח Tiger Lily "לילך מנומרת" (שם מדעי: Lilium superbum), שהוזכר ביצירות רבות, בהן גם אליסה בארץ הפלאות.
חניון הגדודים העבריים
חניון הגדודים העבריים הוא אתר הנצחה לפעילותם של הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה המצוי בצמוד לצומת שילה שעל כביש 60 בנקודה בה מתחיל נחל שילה. באתר מצוי מונומנט בדמות שיירה של לוחמים ובהמות משא ושלטים ועליהם הסברים ותצלומים היסטוריים. בסמוך לחניון מצויה חורשה עם שולחנות פיקניק רבים ומכאן גם מתחיל מסלול רגלי מסומן לאורך נחל שילה.
רקע גאוגרפי היסטורי
לאחר כיבוש ירושלים בדצמבר 1917 על ידי הצבא הבריטי התייצב קו הגבול שבין הכוחות הבריטיים לכוחות העות'מאניים על גדתו של נחל שילה כחלק ממערך "קו שתי העוג'ות". היה זה מערך צבאי עצום עם מספר דוויזיות בכל אחד מצידי הגבול. הקו נפרץ סופית על ידי הבריטים במהלך ספטמבר 1918. שרידי קו הגבול והמערכות הצבאיות הרבות עדיין ניכרים היטב בסביבה. בין היתר מדובר בחפירות וביצורים, שרידי אמצעי לחימה ואפילו מסילת ברזל בריטית שהגיעה לפאתי הכפר א-לובן שפעלה תקופה קצרה והעבירה אספקה לכוחות הלוחמים.
פעילות הגדודים העבריים באזור
הפעילות הקרבית הראשונה וטבילת האש הראשונה של הגדוד הראשון המכונה "הבטליון ה-37 של קלעי המלך" הייתה בסמוך לכפר אום צפא שבאזור זה. בין מפקדי הגדוד היה זאב ז'בוטינסקי שהוצב בראש שנים עשר מחייליו בכפר עבוויין הסמוך. בהמשך השתתף הגדוד בקרבות לרגלי הר בעל חצור המצוי גם כן באזור. זוהי למעשה הפעילות הקרבית הראשונה של יחידה צבאית יהודית מאז מרד בר כוכבא ומכאן חשיבותה הרבה. לכן החליטה המועצה האזורית מטה בנימין על ציון פעילות הגדודים העבריים באתר זה.
קיסר יפן
קיסר יפן (בקאנג'י: 天皇, טֶנוֹ, מילולית: קיסר שמימי) לעיתים כונה על ידי אירופאים "המיקאדו" (בקאנג'י: 帝 או 御門, מילולית "השער המכובד"), הוא סמל מדינת יפן על פי החוקה הנוכחית, רשמית הוא ראש המדינה והעומד בראש המשפחה הקיסרית. בנוסף, הוא ראש דת השינטו ונחשב נצר לאמטראסו, אלת השמש והקיום לפי דת זו.
שושלת הקיסרים היפנית נחשבת לשושלת הקיסרים העתיקה בעולם והיחידה ששרדה עד ימינו.
הקיסר הנוכחי ביפן הוא הקיסר נארוהיטו, שעלה לכס הקיסר לאחר שאביו הקיסר אקיהיטו פרש בשנת 2019.
משכנו של קיסר יפן מאז אמצע המאה ה-19 הוא הארמון הקיסרי של טוקיו (נודע בשם ארמון קוֹקִיוֹ), אשר נמצא בליבה של טוקיו, לפני המעבר לארמון זה התגוררה המשפחה הקיסרית בעיר קיוטו.
תפקידים
תפקידו של הקיסר מוגדר בפרק הראשון של החוקה של יפן. הפסקה הראשונה במסמך מגדירה את הקיסר כסמל המדינה. הפסקה השביעית מסמיכה אותו לתפקיד ראש המדינה הכפוף לייעוץ ולאישור הממשלה. בניגוד למונרכיות חוקתיות אחרות, לקיסר יפן אין סמכויות נוספות כגון הסמכת ראש ממשלה, פיטורי ראש ממשלה, פיזור הפרלמנט וכיוצא בזה.
על אף שהוא ממלא חלק גדול מתפקידיו של ראש המדינה, ישנה מחלוקת רבת שנים ביפן לגבי האם הקיסר צריך להיות ראש המדינה בפועל או האם הוא אמור להיות דמות שרק מתנהגת כראש מדינה. מאמציהם של פלגים שמרניים ביפן של שנות החמישים של המאה ה-20 להגדרת הקיסר מפורשות כראש המדינה בפועל עלו בתוהו, אולם הקיסר ממלא גם כיום את מרבית התפקידים הדיפלומטיים אותם ממלא כל ראש מדינה בעולם.
היסטוריה
למרות רציפותה לכאורה של השושלת הקיסרית ביפן, הכוח הממשי שהיה מונח בידיו של הקיסר השתנה רבות במהלך ההיסטוריה. הקיסרים הקדומים של יפן, שתוארו בכרוניקות עתיקות, דוגמת הקיסר ג'ימו, נחשבים כיום לדמויות מיתיות שלא התקיימו במציאות ואין אף ראיה היסטורית מוצקה לקיומן. ההיסטוריונים מאמינים שהקיסר הממשי הראשון של יפן היה הקיסר אוג'ין, אולם תאריכי שלטונו המדויקים אינם ברורים. הכרוניקות העתיקות מתארות את הקיסר היפני כצאצא ישיר של אלת השמש וכבן לשושלת ארוכה ורציפה שלא נקטעה לאורך ההיסטוריה, אולם החוקרים מפקפקים בקשר שבין הקיסר אוג'ין לבין אבותיו הקדומים המתוארים בכרוניקות אלו. בני המשפחה הקיסרית ביפן נטו מאז ומעולם להימנע מקשרי נישואים עם בני משפחות מלכותיות אחרות באסיה. אולם אין להסיק מכך שכל אבותיו של הקיסר יפנים. שבטים יפנים קדומים שמזוהים עם אבות המשפחה הקיסרית נמצאו כקשורים מאוד לחצי אי קוריאה העתיק, ולפי המיתוסים היפניים, אמו של הקיסר קאמו הייתה גם היא צאצאית למשפחת מלוכה מקוריאה.
החל משנת 1100 ועד לשנת 1868 היה הכוח השלטוני ביפן מצוי בידי השוגונים, ולא בידיו של הקיסר. השוגונים הקפידו לקשור את משפחותיהם למשפחה הקיסרית כדי לשמר את כוחם, וכך נוצרו משפחות רבות שהיו "חצי קיסריות". כאשר הגיעו ראשוני האירופאים ליפן במאה ה-15, הם תיארו את היחסים בין הקיסר לשוגון כמו היחסים בין האפיפיור ברומא לקיסרים האירופאים.
עם פרסומה של החוקה הראשונה של יפן ב-1889, העביר הקיסר רבות מזכויותיו כשליט יחיד לנציגי העם, אולם הוא נשאר לעמוד בראש האימפריה. על אף שהושפעה מהחוקות האירופאיות, החוקה החדשה לא הייתה דמוקרטית כמו שציפו ביפן שהיא תהיה. הקיסר נשאר בעל סמכויות רחבות ועמומות שעד מהרה החלו להיות מנוצלות על ידי חוג הסובבים את הקיסר לטובת חיזוק מעמדו של חוג זה בצמרת השלטונית של יפן. בשנות השלושים של המאה ה-20 היה הפרלמנט היפני מורכב ברובו מאנשי צבא פשיסטים בהשקפתם אשר ניצלו את הקיסר ואת אלוהותו כסיבה להפיכתה של יפן לאימפריה לאומנית קיצונית שדוגלת בהתפשטות אל תוך המדינות שסובבות אותה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפך הקיסר לסמל שלמענו חונכו החיילים היפנים להילחם וגם למות. הקיסר עצמו למרות זאת, הוסתר ברוב תקופת המלחמה מעיני העולם, ותפקידו כמכריע במהלכי המלחמה שנוי במחלוקת, אם כי רוב החוקרים מניחים כיום כי הוא הוטה ותומרן על ידי מפקדי הצבא.
מלחמת העולם השנייה
לאחר כניעתה של יפן בפני כוחות בעלות הברית בסופה של מלחמת העולם השנייה, הפך הקיסר לסמל לאומי בלבד, ללא כל סמכות שלטונית, ותפקידו מקביל למשל לזה של מלכת בריטניה. כדי למנוע אנרכיה בחברה היפנית של סוף המלחמה, החליט הנציב האמריקאי ליפן דאגלס מקארתור להשאיר את הקיסר הירוהיטו על כיסאו, וזאת כדי לא לקטוע את רצף המשכיותה של המשפחה הקיסרית, קטיעה שהייתה מזעזעת בצורה קשה את יסודות החברה ביפן. הירוהיטו שמר אם כן על כיסאו, על אף ההתנגדות החריפה לכך מצד נשיא ארצות הברית הארי טרומן - שרצה להעמידו לדין בעוון פשעי מלחמה, אך עם זאת נשללה ממנו אלוהותו, והוא הפסיק למעשה לטעון להיותו "אל חי".
המשכיות השושלת הקיסרית
ירושת התואר קיסר ביפן מעוגנת בחוקי הפרלמנט. על פי החוק החל כיום (החל מ- 1867), רק צאצאים זכרים של הקיסר יכולים להתמנות לתפקיד. עד 1867 החוק לא אסר על מינוי נשים לתפקיד, ובתקופות קודמות (בעיקר במאות הששית עד השמינית לספירה) שימשו נשים כקיסריות.
ב-2017 העביר הפרלמנט היפני תיקון לחוק, המאפשר לקיסר לפרוש מתפקידו בעודו בחיים, זאת בעקבות בקשתו של הקיסר המכהן, אקיהיטו. ב-1 במאי 2019 נארוהיטו החליף את אביו בתפקיד הקיסר. התיקון לחוק החיה מנהג שהיה נפוץ בעבר, קיסרים רבים התפטרו ופינו את כסאם בעודם בחיים. כיום אקיהיטו הוא האדם החי היחיד שמחזיק בתואר של קיסר לשעבר.
קהילת יהודי טושין
הקהילה היהודית של טושין הייתה קהילה קטנה שהתקיימה בעיירה טושין במחוז לודז' שבפולין. הקהילה בעיירה התפרנסה בעיקר ממסחר ומתעשייה. האוכלוסייה היהודית של העיירה מנתה כמה אלפים ורוב רובה נספה בשואה.
היסטוריה
לא ידוע מתי הוקמה בדיוק העיירה טושין, אך האזכור הראשון של העיירה בכתב מופיע בתחילת המאה ה-13. על פי האגדה, העיירה קיבלה את שמה ממעשה שאירע למלך ולדיסלב השני יגיילו, המלך הראשון של האיחוד הפולני-ליטאי ומייסד השושלת היגלונית. המלך ואנשיו הגיעו לאזור כדי לערוך מסע ציד והתארחו בפונדק מקומי. במהלך שהותם בפונדק, אבד בן המלך, ויצאו משרתיו בחיפושים בניסיון למצוא אותו. בסופו של דבר, מצא אותו אחד ממשרתי המלך וקרא: "!Tu syn" (טו סין, "כאן הבן" בפולנית). על שם כך נקראה העיירה "טוסין", שעם הזמן התפתח לשם הנוכחי של הכפר: "טושין".
ב-1655 העיירה נבזזה ונשרפה כליל על ידי הצבא השוודי, במסגרת המבול השוודי, פלישה של כוחותיה של ממלכת שוודיה אל ממלכת פולין-ליטא, זאת במסגרת המלחמה הצפונית הקטנה שנערכה בין הממלכות השונות של סקנדינביה ומזרח אירופה באמצע מאה ה-17.
תיעוד ראשון של אוכלוסייה יהודית בעיירה מופיע רק מאמצע המאה ה-17. לאחר הריסת העיירה במהלך הפלישה השוודית, מתועדת התיישבות ראשונה של יהודים בעיירה בשנת 1660 כחלק מבנייתה מחדש. התיישבות זו תרמה לשיקום הכלכלי של העיירה בעקבות המלחמה ההרסנית עם שוודיה. מאוחר יותר, במהלך חלוקת פולין בסוף המאה ה-18, היהודים בעיירה חוו אלימות והיו עדים לאירועים של שריפת רכושם בשנים 1768 ו-1788. כמו כן, הם סבלו מאפליה חוקית וניסיונות להגביל את מגוריהם ופרנסתם באותה תקופה. בעקבות כך, הנוכחות היהודית בעיירה הצטמצמה ולא הצליחה להתאושש עד אמצע המאה ה-19.
החיים היהודיים בטושין לפני השואה
טושין הייתה ונותרה עיירה קטנה, וגם כיום מספר תושביה עומד על כ-7,280 תושבים בלבד. לאורך המאה ה-19, יהודים היוו כשליש מאוכלוסיית טושין, והם המשיכו להוות חלק משמעותי מאוכלוסיית העיירה עד השואה. היהודים בטושין עסקו במקצועות שונים, ביניהם: מסחר זעיר, חייטות וייצור טקסטילים, פרוונות וייצור ושיווק יי"ש ובירה. בנוגע לתעשיית האלכוהול, היהודים בטושין השיגו רישיון מהשלטונות לייצרו ולמוכרו, אך במהלך השנים המקומיים לחצו על השלטונות לשלול רישיונות אלו מהיהודים, לחצים שנגמרו בהצלחה ורישיונות הכנת האלכוהול נשללו מיהודי העיירה על ידי הממשל הפולני. למרות זאת, יהודים בטושין המשיכו לעסוק בייצור ומכירת אלכוהול ללא רישיון מסוד בין שאר עיסוקם.
בשנות ה-30, היו חיים יהודיים מגוונים בטושין, על אף גודלה הקטן. בעיירה פעלו סניפים של מפלגות דתיות כמו אגודת ישראל, אך גם חילוניות וציוניות, כמו בית"ר, מכבי ועוד. בעיירה היה גם בית כנסת, בית מדרש ובית ספר יהודי. על פי עדותו של ניצול השואה יליד טושין, חיים פוקס, בשנות ה-30 בית הכנסת היה פעיל בעיקר בשבתות בבוקר, אך היה סגור במהלך השבוע.
חינוך יהודי בטושין נעשה בהתחלה בבתים פרטיים של מלמדים, אך לאחר זמן נפתח בית ספר יהודי בעיירה. בתחילת המאה ה-20, יזמו היהודים המקומיים פתיחה של בית ספר של "בית יעקב" בעיירה, אך בשל רמת הלימודים והרמה הכללית הנמוכה בבית הספר, השלטונות הפולניים הורו על סגירתו בשנת 1923. עם זאת, כמה שנים לאחר מכן הצליחו בני העיירה לפתוח את בית הספר מחדש והוא פעל עד מלחמת העולם השנייה. חלק מהיהודים בעיירה אף שלחו את ילדיהם ללמוד בבית הספר הכללי בעיירה. יהודים שלמדו בבית הספר הכללי בטושין בתור ילדים תיארו כיצד סבלו מאנטישמיות במסגרת בית הספר. חבריהם הפולנים לכיתה התנכלו להם קשות בשל יהדותם והמורים התעלמו מהתופעה ולא פעלו כדי למנוע אותה.
היהודים היו מעורבים גם בפוליטיקה המקומית של העיירה. במועצת העירייה של טושין, המושבים חולקו באופן פרופורציונלי על פי הקבוצות האתניות שהתגוררו בעיירה: מתוך 18 המקומות במועצת העירייה, אחת עשרה מושבים יועדו לפולנים, שישה ליהודים והיה אף מושב אחד שיועד למיעוט הגרמני שהתגורר שם.
בתקופת השואה
על פי התיעוד והעדויות, גרמניה כבשה את העיירה ב-15 בדצמבר 1939. אחד הניצולים תיאר שבבואם לעיירה הם "נכנסו רכובים על אופנועים וחילקו ממתקים לילדים." אך היחס הזה השתנה מהר. טושין ישבה בדיוק על הגבול בין החלק של פולין שיועד לסיפוח לגרמניה הנאצית - הוורתגאו - ובין החלק המרכזי של המדינה, בו הוקם הגנרל גוברנמן, אזור כיבוש בלתי-מסופח שנוהל כאזור אדמיניסטרטיבי נפרד. המטרה הראשונית של הרייך השלישי הייתה לטהר את השטח המסופח מיהודים, ובסופו של דבר גם מפולנים. לכן הוחלט שכל תושבי טושין, שנפלה לבסוף בתוך האזור המסופח, יגורשו לפיוטרקוב-טריבונלסקי הסמוכה, שהייתה עיר בתוך אזור הגנרל גוברנמן שהוקם בה גטו כיצד לרכז בו את יהודי האזור. כך בלילה אחד הובלו היהודים של טושין, חלק על עגלות וחלק ברגל, אל גטו פיוטרקוב טריבונלסקי. השורדים מתקופה זו בגטו הועברו, בשנת 1942, אל מחנה ההשמדה טרבלינקה, שם מצאו את מותם. המעטים שלא נשלחו לטרבלינקה אז, נשלחו לבוכנוולד בשנת 1944.
לאחר השואה, נותרו בטושין רק כ-350 יהודים. לא ידוע כיום על יהודים החיים בעיירה, ואין בה קהילה יהודית פעילה.
הקהילה ובית הקברות היהודי בטושין כיום
בית הקברות היהודי של טושין הוקם בשנות ה-30, ברח' 3 במאי (ul. 3 Maja) בחלק הצפוני של העיירה המכונה "טושין-יער" או "טושין-לאס" (Tuszyn-Las). כיום אין זכר לבית הקברות והוא אינו מסומן בשום צורה. על פי "פורום יהודי פולין בישראל", לאחר השואה מקומיים הקימו חומה משברי מצבות מבית הקברות היהודי בטושין. נכון ל-2015, החומה מוצבת ברח' פופז'צ'נה (Poprzeczna) בעיירה ומשמש כגדר עבור אחוזה שנמצאת במקום.
ישנה אנדרטה לזכר קהילת טושין בבית הקברות "הקוממיות", בדרום חולון-בת ים.
רחל שליט-מרכוס
ביוגרפיה
רחל מרקוס בילתה את שנות ילדותה המאוחרות בלודז' ולבסוף קיבלה אזרחות פולנית. היא הייתה דוברת יידיש כשפת אם, למדה גם פולנית, גרמנית וצרפתית. בשנת 1910 עברה מלודז' למינכן כדי ללמוד אמנות. שם התיידדה עם האמנים אנרי אפשטיין ומרסל סלודסקי. היא גם למדה בפריז ובלונדון. היא הייתה נשואה לשחקן יוליוס שליט משנת 1915 ועד מותו בהתאבדות ב-1919.
רחל שליט-מרקוס התגוררה בברלין מ-1916 עד 1933, ומשנת 1921 ואילך התגוררה ב-Stübbenstrasse 3 בשנברג. היא החלה לאייר תחת השם רחל שליט החל מאמצע שנות ה-20. יצירתה הופיעה במספר תערוכות של ההזצסיון הברלינאי, תנועת אמנות גרמנית שהוקמה בתחילת המאה. שליט הכירה את האמנים האקספרסיוניסטים היהודים לודוויג מידנר ויעקב שטיינהרדט, וזכתה בין היתר לתמיכתם של היסטוריונים לאמנות קרל שוורץ ורחל וישניצר. שליט בילתה בבתי קפה ידועים שפקדו אותם אמנים ומהגרים. היא יצרה קשרים עם אינטלקטואלים כמו הסופרת הפולנית-גרמנית אלאונורה קלקובסקה. הדימויים הליטוגרפיים של שליט הושוו לעיתים לעבודתה של קתה קולוויץ.
כחברה פעילה באגודת האמניות בברלין החל משנת 1927, שליט הציגה את ציוריה ועבודות אחרות לצד אמניות ידועות כמו קתה קולביץ, לוטה לזרשטיין, ג'ולי וולפטורן, קתה מינצר-נוימן וגרטה צ'אקי-קופוני. היא התפרסמה לאחר שהציגה ציור עטור פרסים בתערוכה Die Frau von Heute בשנת 1929.
שליט ברחה לצרפת לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933. היא התגוררה במונפרנאס, שם הייתה קשורה לאסכולת פריז. ביוני 1935, היא הציגה תערוכת יחיד בגלריה זבורובסקי (נוסדה על ידי ליאופולד זבורובסקי), ונשארה ליצור בפריז עד 1939.
ביולי 1942 בעת גירוש היהודים מפריז, נעצרה שליט-מרקוס וגורשה לאושוויץ באוגוסט 1942. הסטודיו שלה בפריז נשדד, ורבות מיצירותיה המקוריות נהרסו או אבדו.
Barcelona (שיר של פרדי מרקיורי)
"Barcelona" (בעברית: "ברצלונה") הוא סינגל של סולן להקת קווין פרדי מרקיורי וזמרת האופרה סופרן הספרדייה מונסראט קאבאייה שנכלל באלבומם המשותף הנושא את שם השיר (ברצלונה). חלק מאלבומם המשותף הופיע גם באלבומם של קווין Greatest Hits III. השיר משקף את אהבתו של פרדי מרקיורי לאופרה עם הצלילים הגבוהים שלו והקולות האופראיים של קאבאייה. הסינגל, ששוחרר ב-1987 ואשר היווה את אחד מרגעי השיא בקריירת הסולו של מרקיורי, הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי. לאחר מותו של מרקיורי בנובמבר 1991, הוצג השיר באולימפיאדת ברצלונה (1992), ולאחר מכן השיר זכה לפופולריות רבה במקומות רבים בעולם והגיע למקום השני באנגליה, הולנד וניו זילנד. בשנת 2004, הציב רדיו BBC Radio 2 את השיר במקום ה-41 ברשימת הSold On Song Top 100.
השיר
השיר נכתב על ידי פרדי מרקיורי בשיתוף עם מייק מורן, שאף הופיע בקליפ וניגן בפסנתר ובכל הקלידים לצורך הקלטת האולפן. השיר נפתח בהקדמה תזמורתית, שנעלמת ולאחריה קאבאייה ומרקיורי שרים לסירוגין את שורות הסולו שלהם, אשר לפעמים מתמזגות לדואט. כאשר שר את הפזמון "ברצלונה" ועוד כמה קטעים לגרסת האולפן, מרקיורי דיבב את קולו בסגנון הרב-עקבי הרגיל שלו. מרקיורי מוביל את השירה, ואילו קאבאייה סיפקה את קולות הרקע עם סופרן עוצמתי. היות שקאבאייה ביצעה בשיר את חלק הסופרן, מרקיורי שר בקול הבריטון הטבעי שלו ולא בטנור המאולץ שהיה נפוץ בהקלטות אחרות שלו. השיר תואר כדוגמה נדירה של ספרי לימוד לשילוב של שירת פופ ושירת אופרה, אשר הדגישו את ההבדלים בין סגנונות השירה של מרקיורי וקאבאייה. בעוד שמרקיורי מנסח כל מילה שלו, קאבאייה מתמקדת בנימה. השורות שלה הרבה יותר קשות להבנה, ובנוסף, היא משתמשת גם בשפות אנגלית וספרדית. כתוצאה מכך, היא שומרת על חלקה המלודי לאורך כל השיר על חשבון הטקסט שבו, בעוד שמרקיורי צריך לפנות משירה לכמעט צעקה על החלק של הקרשנדו כדי להשמיע את דבריו בצורה ברורה. על פי הדיווחים, מרקיורי נדהם מהיכולת האגדית של קאבאייה לשלוט בקולה. לדוגמה, בדעיכה, מרקיורי מתרחק מהמיקרופון כדי להקטין את הדינמיקה הקולית שלו, בעוד שקאבאייה מסתמכת על האימונים הקלאסיים שלה כדי להקטין את הדינמיקה.
הקליפ
באוקטובר 1987, שוחרר הקליפ הרשמי של השיר, בבימויו של דייוויד מאלט, ששיתף פעולה עם קווין בקליפים קודמים שלהם. מייק מורן, שהיה שותף לכתיבת השיר, מופיע בסרטון מנצח על התזמורת עם מקל קל. לעיתים קרובות התבלבלו בינו לבין בריאן מיי בגלל התספורות הכמעט זהות שלהם. בשנת 2019, הסרט המקורי בגודל 35 מ"מ נסרק ושוחזר דיגיטלית לרזולוציית 4K.
וידאו קליפ
השיר בוצע לראשונה בהופעה חיה במאי 1987 בפסטיבל באיביזה במועדון לילה בשם Ku (נודע כיום בשם Privilege Ibiza). ההופעה החשובה הבאה של השיר הייתה בשמיני באוקטובר 1988 בפסטיבל La Nit באוויר הפתוח בברצלונה, שהועלה לרגל הגעת הדגל האולימפי מסיאול. מרקיורי וקאבאייה שרו ביחד 3 רצועות מהאלבום שבדרך, קרי Barcelona, How Can I Go On ו-The Golden Boy. זו הייתה ההופעה החיה האחרונה של מרקורי, שכבר החל לסבול ממחלת האיידס. היות שמרקיורי נפטר בנובמבר 1991, הקלטת השיר הושמעה על-גבי ספר מסע של העיר בתחילת השידור הבינלאומי של טקס הפתיחה של אולימפיאדת 1992. לפני תחילת משחק גמר ליגת האלופות של שנת 1999 בין מנצ'סטר יונייטד לבין באיירן מינכן, אשר התקיים באצטדיון הקאמפ נואו, ביצעה קאבאייה את השיר בליווי הקלטה עם קולות של מרקיורי, שגם הופיע על המסך האלקטרוני של האצטדיון.
NDA (שיר)
NDA (ראשי תיבות של: Non-Disclosure Agreement, בעברית: הסכם סודיות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. השיר יצא לאור ב-9 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים דארק-רום ואינטרסקופ, כסינגל החמישי מתוך האלבום, Happier Than Ever.
הרי אוניברסיטת סופיה
הרי אוניברסיטת סופיה (באנגלית: Sofia University Mountains; בבולגרית: планина Софийски Университет) הם רכס של ארבע הרים, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 21 קילומטרים (בכיון דרום-מערב - צפון-מזרח); ורוחבו של הרכס 12 קילומטרים.
NDA (שיר)
רקע והרכב
מאז אוגוסט 2020, אייליש הוטרדה על פי החשד על ידי סטוקר בשם ג'ון מתיוס הרל. הזמרת הגישה נגדו צו עיכוב אזרחי ב-11 בפברואר 2021, וזכתה בתיק חודש לאחר מכן. התייחסויות של אייליש לאותו האירוע בשיר "NDA" בשורות "הייתי צריכה לחסוך את הכסף שלי לביטחון / קיבלתי סטוקר שהולך במעלה ובמורד הרחוב / אומר שהוא שטן שהיה רוצה להיפגש אותי". כאשר דיברה על בריאיון לאפל מיוזיק הצהירה אייליש כי:
הרי אוניברסיטת סופיה
שיא גובהו של הרכס 1,500 מטרים (בהר קלימנט אוחרידצקי - ההר ה-2940 בגובהו באנטארקטיקה).
NDA (שיר)
רקע והרכב
"NDA" מכיל מוזיקת טראנס ותואר כשיר מסוגות כמו פופ, אלט-פופ, היפרפופ, ואלקטרופופ. הוא כולל שימוש בסינתיסייזר, תת-בס, מנגינה אוטומטית למוזיקת אלקטרו וקולות לחישה שנעשו על ידי אייליש. הבס תואר כ"אינטנסיבי" ו"אגרסיבי" יותר במהלך הפזמון שלו. הוא נכתב במפתח G מינור, וקולה של אייליש משתרע מ-G3 ל-D5. בריאיון שקיימה עם פורבס 30Under30, דיברה על המשמעות שלו, כמו גם על הרקע לכתיבה שלו.
הרי אוניברסיטת סופיה
ההרים ממוקמים דרומית-מזרחית להרי האבר; דרומית מערבית להרי רואן; צפונית-מערבית לרמת אלגר; ממזרח להרי לאסוס; ו-6 קילומטרים ממפרץ לאזארב.
קרחון פלסטרינה מהווה את הגבול הצפוני של רכס הרי אוניברסיטת סופיה; שדה השלג ניקולס מהווה את הגבול הדרום -מזרחי של הרכס; קרחון מקמנוס וכן חלקם הצפוני של הרי לאסוס מהווה את הגבול המערבי של הרכס.
NDA (שיר)
הוצאה
ב-27 באפריל 2021, הכריזה אייליש על אלבום האולפן השני שלה Happier Than Ever (2021). "NDA" הוא הסינגל החמישי שיצא מהאלבום, לאחר צאתו של "Lost Cause" ב-2 ביוני 2021. "NDA" הוכרז באמצעות פוסט באינסטגרם על ידי אייליש לצד קליפ ב-1 ביולי 2021. השיר יצא לאור לסטרימינג והורדה דיגיטלית ב-9 ביולי 2021. בנוסף, הוא באותו היום נשלח לתחנות הרדיו להיטים עכשוויים באיטליה. ב-16 ביולי, נשלח לתחנות הרדיו להיטים עכשוויים באמריקה ואוסטרליה. עטיפת הסינגל של "NDA" נחשפה ביוני 2021 ומציגה "דמות כפולה ומטושטשת של אייליש על רקע שחור".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי בילי אייליש, והועלה לערוץ היוטיוב שלה בשידור חי ב-9 ביולי 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
הרי אוניברסיטת סופיה
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים התגלו מהאוויר, ומופו באופן גס על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936–1937.
NDA (שיר)
תקציר
הקליפ צולם בשוט אחד ובו ניתן לראות את אייליש הולכת לבדה בלילה כש-25 נהגים נוסעים סביבה. בריאיון לאפל מיוזיק חשפה כי זה אינו הרעיון המקורי לקליפ, וכי המקור בוטל בשל סיבוכים שונים.
הרי אוניברסיטת סופיה
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים מופו באופן מפורט על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה בין השנים 1947–1948.
NDA (שיר)
תקציר
הסרטון צולם בלנקסטר, קליפורניה, ארצות הברית.
הרי אוניברסיטת סופיה
מקור השם
בפברואר 1988 ביקרו בהרים אנשי הסקר האנטארקטי הבריטי ובמועד זה נתנו להרים את שמם.
NDA (שיר)
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
ג'נבאי 750
ג'נבאי 750 הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Jinbei (בסינית: 華頌) אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום בסין.
Jinbei הוקמה בשותפות מיזם משותף בין Brilliance Auto (51%) ויצרנית הרכב הצרפתית רנו (49%) בדצמבר 2017. עד 2017 Jinbei נשלטה על ידי Shenyang Brilliance Jinbei Automotive שהייתה חברת בת של Brilliance.
תזמורת האלה
תזמורת האלה (באנגלית: The Hallé) היא מן התזמורות הוותיקות ביותר בבריטניה, ומשכנה הקבוע הוא במנצ'סטר.
במאי 1857 הקים הפסנתרן והמנצח צ'ארלס האלה תזמורת שתופיע בתערוכת אוצרות האמנות של מנצ'סטר, מה שעשה עד אוקטובר. חברת האלה החליטה להמשיך לעבוד עם התזמורת כארגון רשמי, והיא נתנה את הקונצרט הראשון שלה בחסות זו ב-30 בינואר 1858. ביתה הראשון של התזמורת היה אולם הסחר החופשי. עד 1861 התזמורת הייתה בבעיה כלכלית, והיא ביצעה רק שני קונצרטים באותה שנה. בשנת 1888 הכנר הגרמני וילי הס הפך למנהיג התזמורת, תפקיד שמילא עד 1895. מאז פתיחתו ב-1893 הוא היה גם הפרופסור הראשי לכינור בקולג' המלכותי של מנצ'סטר למוזיקה.
ב-1943 שוב הייתה התזמורת במשבר, לאחר שהצטמצמה ל-30 נגנים. במהלך 27 השנים הבאות, מ-1943 עד 1970, המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת, סר ג'ון ברבירולי, החזיר להאלה את הבולטות הלאומית. ב-3 בפברואר 1946 הופיעו התזמורת והמקהלה של האלה (בניצוחו של ג'ון ברבירולי) אאידה בבלה וו, במנצ'סטר. בנוסף לנגינה בכל חלקי בריטניה, בשנים אלו ביקרה התזמורת בגרמניה, אוסטריה, הולנד, צ'כוסלובקיה, פולין, ספרד, פורטוגל, דרום רודזיה, יוגוסלביה, טורקיה, איטליה, יוון, שווייץ, צרפת, סקנדינביה, מרכז ודרום אמריקה והאיים הקריבים. יחד הם הקליטו הקלטות רבות, כולל ההקלטה הראשונה של סימפוניה מס' 8 של רייף וון ויליאמס, שגם לה העניקו את הביצוע הראשון. במהלך כהונתו של ברבירולי, אחד מחברי התזמורת הבולטים ביותר היה הכנר הראשי מרטין מילנר, שכיהן בתפקיד זה מ-1958 עד 1987.
קנט נגאנו היה המנצח הראשי של התזמורת מ-1992 עד 1999. התזמורת עברה מהיכל הסחר החופשי לאולם ברידג'ווטר ב-1996 כמקום הקונצרטים העיקרי שלה. במהלך כהונתו ספג נאגנו ביקורת על התכנות היקר והשאפתני שלו, כמו גם על דמי הניצוח שלו.עם זאת, ניהול פיננסי לקוי בתזמורת תרם בנפרד לצרות הפיסקאליות של התזמורת. התזמורת התמודדה עם בעיות כלכליות גדולות במהלך שנות ה-90 המאוחרות, כולל גירעון של 1.3 מיליון ליש"ט ב-1998, עד לנקודה שבה קיומה של התזמורת היה מאוים עם אובדן מימון מהמועצה לאמנויות ובסופו של דבר בפשיטת רגל.
במהלך 1997 הייתה תקופה של שמונה חודשים שבה לא היה לתזמורת מנכ"ל. לסלי רובינסון כיהנה במשך שנתיים כמנכ"לית לאחר אותה תקופה, והחלה שינויים בתזמורת כדי להתחיל להשתלט על הצרות הכלכליות של התזמורת. אלה כללו גיוס כספים ציבורי, שהניב 2 מיליון ליש"ט, צמצום מספר האנשים במועצת התזמורת בחצי, והפחתת מספר הנגנים בתזמורת מ-98 ל-80.
ב-1999, ג'ון סאמרס הפך למנכ"ל התזמורת, והמשיך בשיטות הפיסקאליות של רובינסון כדי להחזיר ביטחון כלכלי גדול יותר לתזמורת. בשנת 2001 העניקה מועצת האמנויות לתזמורת מענק של 3.8 מיליון ליש"ט כדי לאפשר לה לשלם חובות שנצברו ולהגדיל את משכורות המוזיקאים, שהוקפאו במשך 4 שנים.
בספטמבר 2000, סר מרק אלדר נכנס לתפקיד המנהל המוזיקלי, לאחר שמונה לתפקיד ב-1999. הקונצרטים שלו עם התזמורת זכו לביקורות חיוביות באופן עקבי, והוא נחשב בדרך כלל כמי שהחזיר את התזמורת לסטנדרטים ביקורתיים ומוזיקליים גבוהים. בשנת 2004 אלדר חתם על חוזה להארכת כהונתו עד 2010, ובמאי 2009 הודיעה התזמורת על הארכה נוספת ל-2015. בנובמבר 2013, התזמורתהכריז על הארכה נוספת של חוזהו של אלדר עד "לפחות עד שנת 2020".
אחד הרעיונות של התזמורת היה לנסות למצוא לבוש בימתי חלופי ל"חליפות הפינגווינים" המסורתיות, אך רעיון זה לא יצא אל הפועל. התזמורת החלה גם להנפיק הקלטות CD חדשות תחת הלייבל שלה. ב-2017 החלה התזמורת בסדרת הקלטות בשיתוף עם מלחין הסרטים, בנסון טיילור.
במרץ 2006 נאלצה התזמורת לבטל סיבוב הופעות מתוכנן בארצות הברית בגלל העלות והקשיים הניהוליים בהשגת אשרות לנגנים, כתוצאה מהתקנות הוויזה המחמירות שנועדו להילחם בפיגועים אפשריים.
התזמורת מינתה את המנצח האורח הראשי הראשון אי פעם, כריסטיאן מנדיאל, בשנת 2006. הוא כיהן בתפקיד זה עד 2009. בפברואר 2008 הודיעה התזמורת על מינויו של מרקוס שטנץ למנצח האורח השני והאחרי שלה, החל מ-2009. עוזרי מנצח קודמים כללו את אדוארד גרדנר, רורי מקדונלד, אנדרו גורלי ואווה סטרוסינסקה (2008–2010), המנצחת הראשונה שנקראה לעוזר מנצח בבריטניה. בספטמבר 2016, ג'ונתון הייוורד הפך לעוזר המנצח של הלה, שתפקידיו כוללים ניהול מוזיקלי של תזמורת הנוער של האלה. המנהיג הנוכחי של האלה הוא רוברטו רואיסי. עוזרת המנצח הנוכחית של התזמורת היא דליאנה לזרובה, לאורך עונת 2022-2023. ראש התכנון האמנותי הנוכחי של התזמורת היא אנה הירסט.
סאמרס פרש מתפקיד המנכ"ל ביולי 2020. מנכ"ל הנוכחי של התזמורת הוא דיוויד בוצ'ר, שמונה לתפקיד בפברואר 2020 וקיבל את התפקיד ביולי 2020. בפברואר 2023, אלדר הצהיר על כוונתו להתפטר מתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת בתום עונת 2023-2024. אלדר אמור לקחת את התואר מנצח אמריטוס עם התזמורת החל מעונת 2024-2025.
בפברואר 2023, וונג קאה צ'ון ניצח לראשונה על תזמורת האלה. ביוני 2023, התזמורת הודיעה על מינויו של וונג למנצח הראשי והיועץ האמנותי הבא שלה, החל בעונת 2024-2025, עם חוזה ראשוני של 5 עונות.
GM HydroGen4
GM HydroGen4 (קרוי גם: Opel HydroGen4, קרוי בבריטניה: Vauxhall HydroGen4) הוא קרוסאובר בינוני עם מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק מימן המשמש לבדיקה, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), שהייתה באותו זמן חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס (ולימים נמכרה לקבוצת PSA), אשר יוצר בין השנים 2008 – 2010 בגרמניה.
אלן מימון
אלן מימון (בצרפתית: Alain Mimoun; 1 בינואר 1921 – 27 ביוני 2013) היה אתלט צרפתי בתחום ריצות ארוכות. אלוף אולימפי בריצת מרתון (מלבורן 1956), פעמיים סגן אלוף אולימפי בריצת 10,000 מטר (לונדון 1948 והלסינקי 1952) וזוכה מדליית ארד אולימפית בריצת 5000 מטר (הלסינקי 1952). כמו כן זכה בארבע מדליות זהב במשחקי הים התיכון (אלכסנדריה 1951 וברצלונה 1955) בריצת 5000 מטר וריצת 10,000 מטר ובשתי מדליות כסף באליפות אירופה באתלטיקה (בריסל 1950) בריצות לאותם מרחקים. בנוסף זכה ב-10 מדליות זהב, חמש מדליות כסף ושתי מדליות ארד באליפות הבינלאומית במרוצי שדה והפך לאתלט הצרפתי המעוטר ביותר בהיסטוריית הספורט של צרפת.
נעוריו
אלן מימון נולד ב-1921 בעיירה טלח' שבפרובינציית סידי בל-אבס  שבצפון מערב אלג'יר בתקופה בה הייתה אלג'יריה קולוניה של צרפת. מימון נולד בשם עלי מימון אוולד קשה (Ali Mimoun Ould Kacha) למשפחה ענייה משבטי הברברים שעסקה בעבודת אדמה והיה הבכור לשבעה ילדים. לאחר שסיים בית ספר יסודי בהצטיינות ביקשה אימו, שרצתה שיהיה מורה, מלגה עבורו להמשך לימודיו אך נדחתה ומימון נאלץ לצאת לעבודה. תחילה עבד כבנאי ובהמשך עבד כמוכר בחנות ובמקביל החל לשחק כדורגל ולרכב על אופניים.
שירות צבאי
בתחילת 1939 גויס מימון לצבא צרפת והוצב ברגימנט הרגלים ה-19. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב, עם הרגימנט שלו, בגבול עם בלגיה שם נלחם בקרב על בלגיה כשבסופו הובס צבא צרפת והרגימנט נאלץ לסגת לצפון צרפת תוך ניסיונות לחמוק מליפול בשבי הגרמני. ביוני 1940, לאחר נפילת צרפת לידי הגרמנים, הוצב מימון בבורק-אן-ברס שב"אזור החופשי". בתקופת שירות זו החל להתאמן בריצה באצטדיון שהיה סמוך למחנה בו שירת ואף זכה בתחרויות ריצה מקומיות. ב-1942 הוצב ברגימנט הנדסה קרבית והועבר לשרת בבזאנסון במזרח צרפת. בהמשך אותה שנה הועבר לשרת באלג'יריה.
עם הקמת צבא צרפת החופשית החל מימון לשרת בצבא זה תחת פיקוד בעלות הברית. תחילה השתתף במערכה בתוניסיה שם לחם, תחת פיקודו של אנרי ז'ירו, מול קורפוס אפריקה. ביולי 1943 הועבר לזירת איטליה שם נלחם במסגרת חיל המשלוח הצרפתי תחת פיקודו של מרשל אלפונס ז'ואן. בינואר 1944, במהלך הקרב על מונטה קאסינו, נפצע מימון קשה ברגלו מרסיסי פגז גרמני. הרופא שטיפל בו התכוון לכרות הרגל הפצועה אך מימון סירב ורופא כירורג הצליח להציל את הרגל והעביר את מימון להבראה בבית הבראה צבאי בנפולי. לקראת סיום המלחמה חזר מימון לאיתנו ובאוגוסט 1944 השתתף בפלישת בעלות הברית לדרום צרפת ובקרבות לשחרור צרפת. במרץ 1945 השתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה ושירת שנה בגרמניה.
לאחר סיום המלחמה הועבר בחזרה לאלג'יר שם שוחרר מהצבא ב-1946. לאחר השחרור עבר לגור בפריז, שינה שמו לאלן ונרשם ל"מועדון הריצה של צרפת" (Racing Club de France). במקביל החל לעבוד כמלצר בבית קפה ביער בולון. בתקופה זו החל לזכות בתחרויות פנימיות בצרפת.
מרכז הספורט הלאומי
מימון סיפר שנאלץ להתאמן בשוודיה לקראת תחרויות עקב חוסר במתקנים הולמים בצרפת לכן יזם ב-1956 הקמת מרכז ספורט לאומי. תהליך אישור הקצאת הכספים לפרויקט על ידי הממשלה ארך מספר שנים ורק ב-1967 נפגש ז'אק שיראק, יועץ הנשיא ז'ורז' פומפידו, עם מימון והודיע על אישור התקציב. המרכז הוקם בקורז במרכז צרפת ונקרא Centre national d'entraînement sportif.
1946
באליפות הקרוס קאנטרי הבינלאומית שנערכה באייר, סקוטלנד זכה מימון במדליית זהב קבוצתית, יחד עם נבחרת צרפת, לפני נבחרות בלגיה ואנגליה.
1947
באליפות הקרוס קאנטרי הבינלאומית שנערכה בפריז, צרפת זכה מימון במדליית זהב קבוצתית, יחד עם נבחרת צרפת, לפני נבחרות בלגיה ואנגליה.
1949
באליפות הקרוס קאנטרי הבינלאומית שנערכה בדבלין, אירלנד זכה מימון במדליית זהב אישית בריצת 9 מייל בתוצאה של 47:50 דקות לפני רפאל פוז'סון מצרפת (47:51 דקות) וצ'ארלס סרו (Charles Cérou) מצרפת (47:55 דקות). כמו כן זכה במדליית זהב קבוצתית, יחד עם נבחרת צרפת, לפני נבחרות אנגליה ואירלנד.
1950
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבריסל, בלגיה זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:26.0 דקות אחרי אמיל זטופק מצ'כוסלובקיה (שיא אליפות 14:03.0 דקות) ולפני גסטון ריף מבלגיה (14:26.2 דקות). כמו כן זכה במדליית כסף בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 30:21.0 דקות אחרי אמיל זטופק (שיא אליפות 29:12.0 דקות) ולפני ויינו קוסקלה מפינלנד (30:30.8 דקות).
באליפות הקרוס קאנטרי הבינלאומית שנערכה בבריסל, בלגיה זכה מימון במדליית כסף אישית בריצת 9 מייל בתוצאה של 45:50 דקות אחרי לוסיאן ת'יס מבלגיה (45:42 דקות) ולפני מוחמד חמזה  מצרפת (46:00 דקות). כמו כן זכה במדליית זהב קבוצתית, יחד עם נבחרת צרפת, לפני נבחרות בלגיה ואנגליה.
יוסף ארגמן
יוסף ארגמן (נולד ב-2 באוקטובר 1947) הוא סופר, עורך והיסטוריון צבאי ישראלי.
אלן מימון
1951
במשחקי הים התיכון שנערכו באלכסנדריה, מצרים זכה מימון במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:38.3 דקות לפני זדרבקו סראז' (15:05.2 דקות) וסטפן פבלוביץ'  (15:05.5 דקות), שניהם מיוגוסלביה. כמו כן זכה במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 31:07.9 שניות לפני פראניו מיכאליץ' מיוגוסלביה (31:42.08 דקות) ומוסטפא אוזקן מטורקיה (34:27.5 דקות).
יוסף ארגמן
ביוגרפיה
את שירותו הצבאי עשה ארגמן בחטיבת גולני, במילואים גויס על ידי יואל בן-פורת ליחידה 848 באגף המודיעין עקב היותו דובר רוסית, במלחמת יום הכיפורים הוצב בראס סודר. בין השנים 1967 ו-1969, היה כתב צבאי ואחר כך, העורך של העיתון "במחנה נח"ל" (1974–1983) ולאחריו של "במחנה". הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במזרחנות ובתולדות ארץ-ישראל ובעל תואר שני בהיסטוריה כללית, תוך התמחות בסובייטולוגיה, גם כן מאוניברסיטת תל אביב.