cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות
כתבים קודמים והוצאת הספר לאור
לא כך היו פני הדברים, בפועל, המוסדות של הכנסייה דרשו לערוך תיקונים בספר. באופן מצער, כ-3 חודשים לאחר שהוחזק הספר בידי הצנזור הרומי נפטר הנסיך צ'סי. גלילאו העדיף להוציא את הספר בפירנצה, אך בשל חסימת הדרכים לרומא (עקב מגפה) לא ניתן היה להעביר את כתב היד כולו מרומא לפירנצה.
בסופו של דבר, אושרה הוצאת הספר תחת מס' הגבלות בהוראת הצנזורה מרומא; ראשית שונה שם הספר לשמו הידוע "הדיאלוג אודות שתי מערכות העולם המרכזיות", שנית, נוסח פתח דבר המבהיר כי כדור הארץ אינו נע. בסיום הספר מציג גלילאו את טענת האפיפיור אורבנוס השביעי לפיה האדם תמיד מוגבל בהבנתו את פני הדברים. מכך, למרות שהתאוריה הקופרניקאית נראית לאדם משכנעת יותר, הארץ אכן נחה במרכז השמים כפי שידוע מכתבי הקודש. בחלקיו הפנימיים של הספר לא מוזכרות טענות אלה, אלא רק הטענות הפיזיקליות שטוענות לתנועת כדור הארץ.
הספר ראה אור רק בשנת 1631, כשנה מיום סיום כתיבתו, לאחר שאושר לפרסום בפירנצה. הדפסתו והפצתו החלו בפברואר 1632. עם פרסומו, הספר זכה להצלחה ולהערכה רבה ומאידך החלו להישמע תלונות על הספר, אשר הובילו למשפט של האינקוויזיציה שם הוא נדרש לכפור בדעתו ולשוב ולתמוך בתורת אריסטו.
בשנת 1638, 4 שנים לפני מותו, פורסם ספרו האחרון של גלילאו "שני מדעים חדשים" שכיסה רבות מממצאיו הפיזיקליים מ-30 השנים שקדמו לספר.
תוכן ומבנה הספר
הספר מובנה כסדרה של דיונים, המתנהלים במשך ארבעה ימים בין 3 דמויות: סגרדו ושני הפילוסופים סלביאטי וסימפליציו.
הספר אינו דן בנושאים אסטרונומיים גרידא, אך נעשה בו שימוש רב במדע עכשווי. יש בכך כדי להראות מה נחשב בעיני גלילאו ל"מדע טוב". דוגמה לכך המובאת בספר היא הדיון אודות יצירתו של ויליאם גילברט על המגנטיות. חלק מהדיונים מנסים לתת מענה כנגד הסברות המוטעות השוללות תנועה של כדור הארץ.
ניתן לראות בספר שלוש עמדות עיקריות אותן מציג גלילאו:
נוסף על כך, טוען גלילאו שקיים הסבר פיזיקלי לתנועת כדור הארץ וזאת באמצעות תופעת הגאות והשפל בים. אמנם בסיס הטענה לחלוטין לא עקבי ובאופן פרדוקסלי מוביל למסקנה כי הגאות והשפל כלל אינם מתרחשים, אך גלילאו אהב את הטיעון והקדיש את הדיונים ב"יום הרביעי" בספרו לנושא.
תגובת הכנסייה
בקיץ 1632, זמן קצר לאחר פרסומו ברומא, הצטברו תלונות רבות נגד הספר. הדבר הוביל להפסקת הדפסתו וחקירת גלילאו בהוראת האפיפיור אורבנוס השמיני, זאת למרות שהעניק לגלילאו בעבר את התואר "בן אהוב של האפיפיור". האפיפיור אף מינה ועדה מיוחדת של חשמנים שמטרתה לבחון האם יש צורך בחקירה של האינקוויזיציה בגין ההאשמות שהוטחו בגלילאו.
הוועדה המיוחדת קיימה חמש ישיבות ומסקנותיה המרכזיות היו:
בעקבות דוח הוועדה המיוחדת, הועברה החקירה על ידי האפיפיור לאינקוויזיציה. היה ניסיון של דוכסות טוסקנה להביא לסיום הפרשה. גלילאו היה בן חסותו של הדוכס הגדול מטוסקנה לבית מדיצ'י ולו, כזכור, הקדיש את הספר "הדיאלוג". נדונה האפשרות לערוך את המשפט בפירנצה ולא ברומא אך למרות המאמצים ומצב בריאותו הלקוי של גלילאו בן ה-69, התעקשה הכנסייה על העמדתו לדין ברומא. האפיפיור, שנמנה בעבר עם תומכיו של גלילאו, ראה במעשיו פגיעה אישית ולא הקל בעניינו. בתחילת 1633 הגיע גליליי לרומא, שם השתכן בבית השגריר הטוסקני במעצר בית.
החקירה הראשונה הייתה ב-12 באפריל אותה השנה. חקירה זו התמקדה בעניין המסמך הטוען כי נאסר עליו ללמד את התאוריה הקופרניקאית. גלילאו הציג, להפתעת האינקוויזיטורים, מסמך חתום על ידי החשמן בלרמין המאשר שגליליי מכיר את האיסור הכללי ואינו מזכיר בו איסור ללמד את התאוריה. בנוסף טען כי ב"דיאלוג" לא התכוון לאשש או להגן על התאוריה ההליוצנטרית. נקבעה הפסקה בחקירה ונוהלו מגעים מחוץ לבית המשפט. לבסוף הוחלט להאשימו בסעיף "קל" יותר, הגנה על התאוריה ההליוצנטרית בניגוד לצו המפורש של הכנסייה.
שלושה יועצים סברו כי הספר "הדיאלוג" מגן על התאוריה ההליוצנטרית ואף מתיימר להחזיק בה (דעה המקובלת כיום על רוב ההיסטוריונים). עם חוות-דעת היועצים ביקשו נציגי האינקוויזיציה מגליליי לכפור באשמה, ולאחר מספר ימים כך עשה.
ב-21 ביוני ניתן פסק הדין במשפט. על אף הכפירה באשמה על הגנת התורה ההליוצנטרית, נקבע כי גליליי אשם ב"עבירה של ממש" בשל החזקה ואמונה בדוקטרינה שאינה נכונה, הסותרת את כתבי הקודש; משתמע מהכתוב בספר כי השמש היא מרכז העולם ואינה נעה ממזרח למערב והארץ נעה ואינה מרכז העולם. בנוסף, הואשם גליליי בהטעיית הצנזורים בכך שלא דיווח על ההתייעצויות בהן לקח חלק. על פסק הדין חתמו שבעה מתוך עשרת השופטים.
גזר הדין היה חמור מהצפוי; גליליי נדון למאסר בלתי מוגבל בזמן, נתבע לכפור פומבית בתאוריה הקופרניקאית ואסור פרסום "דיאלוג". על פי מיתוס נפוץ, בסוף המשפט הכריז גליליי "ואף על פי כן נוע תנוע" (הכוונה לתנועת הארץ סביב השמש), אולם אין למיתוס זה עדות היסטורית. גליליי לא נלקח למאסר במרתפי האינקוויזיציה, ושהה בבית השגריר הטוסקני ברומא עד לשלהי שנת 1633. אז חזר לביתו בפירנצה, בה חי עד מותו תחת השגחה של קציני אינקוויזיציה.
שחמטן
שַׁחְמְטָן (שם מדעי: Sarcophaga) הוא סוג של זבוב במשפחת השחמטנים הסוג Sarcophaga הוא השחמטן הנפוץ בארץ ומכוננה כך משום שצידה הגבי של הבטן מעוטרת בדוגמה משובצת. למרות שדוגמה זו לא מופיעה בכל המינים, כל הסוגים בארץ תחת משפחת השחמטניים מכונים שחמטן. המינים בסוג זה לרוב מטילים את ביציהם על בשר רקוב, פגרים או צואה והרימות ניזונות מהבשר ולכן ידועים גם כזבובי בשר, אך מינים אחדים ניזונים מבקטריות או טפילים פנימיים של זחלים המשמשים להם כפונדקאים.
מחזור חיים
זבובי הבשר הם בעלי גלגול מלא. תחילתם בביצה ממנה הם בוקעים, הם מתקיימים בשלוש דרגות זחל, הופכים לגולם וממנו בוקעים כבוגר.
הנקבה מטילה את הביצים בחומר אורגני שמוצאו מן החי כגון: בשרים, צואה, פגרים ופצעים של בעלי חיים. בתוך 20-8 שעות מרגע הטלת הביצים בוקעות מהן הרימות. רימה היא שלב הזחל, במחזור החיים של הזבוב. מיד עם הבקיעה מהביצה, הרימה מתחילה להאביס את עצמה בבשר, עד שהיא מוכנה לעבור לשלב הגולם. בשלב זה עוזבת הרימה את מקור המזון ועוברת לאדמה, שהיא מקום לחלוחי יותר, על מנת להפוך לגולם. ההתגלמות נעשית באדמה משום שהתפתחות דור אורכת למעלה משבועיים.
בית גידול
הבוגרים מעופפים ונחים על פרחים, על צואה, על בשרים ועל פגרים. עלולים להעביר חיידקי מעיים ממקורות מזוהמים. הזחלים המתפתחים ברקמות חיות של בעלי חיים (ריממת ) עלולים לגרום להם נזק.
הדברה
כנגד הבוגרים נעשה שימוש בריסוס נקודתי, על מנת להדביר ולמנוע הטלת ביצים. כנגד הרימות נעשה שימוש בניקיון וחיטוי.
החוג לתקשורת, אוניברסיטת תל אביב
החוג לתקשורת נוסד בשנת 1995 באוניברסיטת תל אביב ופועל במסגרת הפקולטה למדעי החברה. בחוג מתקיימות תוכניות לימודים לתואר ראשון (בוגר) לתואר שני (מוסמך) ולתואר שלישי (דוקטור).
לימודי תואר ראשון בחוג לתקשורת
הלימודים בחוג לתקשורת הם בעיקר במסגרת דו-חוגית. ניתן לשלב את לימודי התקשורת עם כל אחד מהחוגים הנלמדים באוניברסיטה. ניתן גם ללמוד תקשורת במסגרת חטיבה מורחבת בשילוב עם לימודים בחוגים סוציולוגיה ואנתרופולוגיה או מדע המדינה.
לימודים עיוניים בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים של התואר הראשון רחבה וכוללת לימודי תשתית, לימודי העשרה, קורסי בחירה וסמינרים במסגרתם הסטודנטים עורכים מחקר עצמאי. הנושאים הנלמדים כוללים תקשורת חזותית, טכנולוגיות מידע, היסטוריה של לימודי התקשורת, מדיניות תקשורת, אמצעי מדיה דיגיטליים, תקשורת בריאות, תקשורת במגזר החרדי, יחסי ציבור, תקשורת בין-תרבותית, תקשורת ומגדר ומוזיקה פופולרית. החוג לתקשורת שם כמטרה עריכת מחקרים חדשניים בשדה התקשורת, בדיקת השינויים המתחוללים בו ומתן השכלה מחקרית בתחומים אלו.
לימודים יישומיים בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים כוללת סדנאות יישומיות המאפשרות התנסות בהיבטים המעשיים של תחומי תקשורת, כגון עיתונות, פרסום, מיתוג סביבתי, צילום, ועוד.
פרקטיקום בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים בחוג, הממוקם בתל אביב - מרכז המדיה הארצי - כוללת פרקטיקום בו ניתן להתמחות בארגון העוסק בתקשורת. הארגונים כוללים רשתות טלוויזיה, רדיו, משרדי פרסום ויחסי ציבור, ארגונים ציבוריים, ועוד.
לימודי תואר שני בחוג לתקשורת
תוכנית הלימודים לתואר השני המגוונת נועדה להרחיב ולהעמיק את הידע של הסטודנטים בתחום התקשורת המשתנה ומתפתח, להקנות להם כלים להבנה ולניתוח ביקורתי של תופעות ותהליכים בתקשורת, זאת לצד התנסות בסדנאות מקצועיות שפותחות פתח אל עולם העשייה התקשורתית. ניתן לבנות תוכנית לימודים אשר יש בה התמקדות בתחומים כגון תקשורת ואינטרנט, עיתונות, תקשורת תרבות ושפה, תקשורת לשינוי חברתי ועוד. הלימודים כוללים גם סדרת מפגשים שנתית בה מציגים חוקרים בכירים מהארץ ומהעולם מחקרים חדשים, ומפגשים במסגרתם מעלים אנשי תקשורת מרכזיים סוגיות הקשורות לעולמם המקצועי.
הפרקטיקום בתקשורת ואחריות חברתית: תוכנית התואר השני הוקמה בדגש על תקשורת ואחריות חברתית. תוכנית הלימודים מאפשרת לימודים יישומיים באמצעות פרקטיקום ייחודי, בו הסטודנטים שותפים לפעילות תקשורתית המתבצעת בארגונים חברתיים.
שילוב לימודים מקצועיים בתוכנית "כותרת" - בית הספר לעיתונאות: ניתן לשלב את הלימודים העיוניים בתקשורת בתואר הראשון ובתואר השני בלימודים מקצועיים במסגרת "כותרת"–בית הספר לעיתונאות בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
לימודי תואר שלישי בחוג לתקשורת
לחוג לתקשורת תוכנית ללימודי תואר שלישי המיועדת לתלמידים מצטיינים. תחומי החקר עשירים ומגוונים. ניתן לשקול רישום ללימודים לתואר שלישי כבר במסגרת הלימודים לתואר שני. סטודנט שיבחר במסלול זה יוכל לפתח את עבודת התזה לעבודת דוקטורט.
"בין השורות"
"בין השורות" הוא עיתון סטודנטים אינטרנטי בנושאי אקטואליה. סטודנטים מוזמנים להצטרף למערכת העיתון ולהתמחות בכתיבה, בעריכה, בביצוע תחקירים ועוד. ניתן ללמוד ולהתמחות גם במסגרת סדנה שנתית, וזאת כחלק מתוכנית הלימודים.
הסגנון הבין-לאומי
הסגנון הבין-לאומי הוא אסכולה אמנותית פונקציונלית בתחומי האדריכלות והעיצוב, החל בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 עד שנות ה-70 של אותה מאה.
הסגנון הבין-לאומי הושפע רבות מאסכולת בית הספר לעיצוב ואדריכלות "באוהאוס" שפעל בדסאו שבגרמניה ושרבים מתלמידיו ומרציו תכננו בסגנון הבין-לאומי. מסיבה זו, מכונה פעמים רבות הסגנון הבין-לאומי - "סגנון הבאוהאוס".
אבות הסגנון הבין-לאומי הם האדריכלים ולטר גרופיוס, לודוויג מיס ון דר רוהה ולה קורבוזיה (לה קורבוזיה אינו קשור לבית ספר הבאוהאוס). לספרו של אדולף לוס, "אורנמנט ופשע" הייתה השפעה רבה על אדריכלים אלו ועל התפתחות הסגנון. כמו כן, רעיונותיו של לה קורבוזיה בדבר "הבית כמכונת מגורים" וגישתו הפונקציונליסטית והרעיונות המינימליסטיים של מיס תרמו גם הם להתפתחותו.
הסגנון הבין-לאומי באירופה
כבר בשלהי המאה ה-19 מספר אדריכלים באירופה החלו לפתח סגנונות בנייה חדשניים שהתאימו לצרכים החברתיים החדשים וניצלו את טכנולוגיות הבנייה החדשות שעיקרן הבטון המזוין והפלדה שייצורה הפך זמין ומשוכלל יותר. סגנונות אלו התפתחו גם כפועל יוצא של העיור שנבע מהמהפכה התעשייתית במאה ה-19. בין אדריכלים אלו ניתן למנות את ויקטור הורטה בבריסל, אנטוני גאודי בברצלונה, אוטו ואגנר בווינה וצ'ארלס רני מקינטוש שפעל בגלאזגו.
הצורך החברתי והכלכלי שהיה באירופה לאחר מלחמת העולם הראשונה היה רב עוד יותר והוא זה שהביא בשנות ה-20 להולדתו של הסגנון הבין-לאומי. הצורך לשכן מיליוני פועלים בשיכונים והצורך לבנות מהר ובזול ובכל מקום הביאו את האדריכלים לפיתוח סגנון זה. חלק גדול מהעיסוק של מפתחי הסגנון היה בשאלת השיכון של הפועלים הרבים שנהרו אל הערים הגדולות. הייתה זו למעשה הפעם הראשונה בהיסטוריה בה האדריכלות התעסקה בבנייה של מגורים למעמד הנמוך.
בשנת 1927 נוסח לראשונה המניפסט של הסגנון הבין-לאומי בתערוכה שנערכה בגרמניה ביוזמתו של לודוויג מיס ון דר רוהה. בתערוכה הוצגו 15 מבנים שתוכננו במיוחד לאירוע על ידי האדריכלים הבולטים ביותר בזרם המודרניסטי. אותם עקרונות שהוצגו אומצו באופן רשמי בשנת 1928 על ידי CIAM - הקונגרס הבין-לאומי לאדריכלות מודרנית (Congres Internationaux d'Architecture Moderne).
הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
הסגנון הבין-לאומי היה מקובל מאוד באדריכלות של ארץ ישראל של שנות השלושים והארבעים של המאה העשרים. התפיסות החברתיות של סגנון זה יחד עם החיסכון הכלכלי שבו התאימו מאוד לישוב היהודי בארץ. הסגנון עבר שינויים קלים שהתאימו אותו לבנייה בארץ, שינויים בעיקר בהתייחסות לאקלים בארץ. הפתחים במבנים היו קטנים יותר, כמעט לא נעשה שימוש בקירות זכוכית והשימוש במרפסות היה רב יותר מאשר במבנים אירופאים.
בסוף שנות העשרים ותחילת שנות השלושים של המאה ה-20 הגיעו לישראל אדריכלים רבים מאירופה שהתחנכו על עקרונות הבאוהאוס או הושפעו מהרעיונות האדריכליים החדשים באירופה. תנופת הבנייה בארץ בתקופה זו ורוח בניין הארץ הביאו את האדריכלים הללו לממש בארץ ישראל את הרעיונות בשלל צורות ומקומות, הן בתחום האדריכלות, הן בתחום העיצוב והן בתחום התכנון העירוני בו בלט במיוחד האדריכל היהודי ריכרד קאופמן.
בעיקר במהלך שנות ה-30 וכן גם במהלך שנות ה-40 אך במידה הולכת ופוחתת, נבנו ברחבי הארץ עשרות אלפי מבנים בסגנון הבין-לאומי.
מבנים אלו נבנו בעיקר בתל אביב שקלטה עלייה גדולה מאוד מגרמניה והתפתחה פלאים בתקופה זו, אך גם בערים נוספות ובקיבוצים רבים. הבנייה בסגנון הבין-לאומי בתל אביב זיכתה אותה בכינוי "העיר הלבנה" ולימים אף במעמד של אתר מורשת עולמית. בירושלים התבלט הסגנון בשכונת רחביה ובחיפה בשכונת הדר הכרמל אך מבנים בודדים בסגנון (שאינם חלק משכונה שנבנתה כולה בסגנון הבין-לאומי) ניתן למצוא כמעט בכל עיר עברית שנבנתה בתקופת היישוב ובקיבוצים רבים בכל רחבי ישראל.
העיר הלבנה
העיר הלבנה הוא כינוי רווח לכמה מאזוריה הישנים של תל אביב, בהם שוכנים למעלה מ-4,000 מבנים המשויכים לסגנון הבין-לאומי באדריכלות – הריכוז הגדול בעולם של מבנים מסוג זה – ובולט בהם גם תכנונה של העיר כעיר גנים שלה שדרות ורחובות ירוקים. רוב מבני הסגנון הבין-לאומי הוקמו משנות ה-30 ועד הקמת המדינה, על ידי אדריכלים יהודים שמוצא רובם מגרמניה. עיקר מבני העיר הלבנה שוכנים בלב תל אביב, בין הרחובות אבן גבירול ודרך בגין במזרח, רחובות אלנבי והרכבת בדרום, נחל הירקון בצפון והים במערב. בשנת 2003 קבע אונסק"ו כי אזורי העיר הלבנה בתל אביב הם אתר מורשת עולמית. מהנדס העיר בתקופת הקמתה של "העיר הלבנה" היה יעקב בן-סירה, ויש הרואים בו בעל השפעה חשובה למעבר לסגנון הבין-לאומי.
מאפייני הסגנון
הסגנון השתנה מארץ לארץ והושפע מאדריכלים שונים שלא בהכרח למדו או לימדו בבית ספר הבאוהאוס (כגון לה קורבוזיה בצרפת, פרנק לויד רייט בארצות הברית, קונסטנטין מלניקוב בברית המועצות, חריט ריטוולד בהולנד, אדולף לוס באוסטריה, אריך מנדלסון בגרמניה ורבים אחרים) אולם היו לו מספר מאפיינים עיקריים:
דוינה
דוֹיְנָה (ברומנית: Doină) הוא סוגת שירה גדושת רגשות, בעיקר של געגוע וצער, בסגנון לירי, במוזיקה עממית הרומנית. הדוינה מתאפיינת בשירה קולית, לעיתים מלווה בכלי מוזיקלי בודד.
דוינה ידועה נוספת, היא הדוינה שכתב מיכאי אמינסקו, שיר המבכה את מצב הרומנים המנוצלים על ידי הזרים ומצטיין בשנאת זרים חריפה - במיוחד מוזכרות השורות בהן אמינסקו מאחל לאוהבי הזרים שאת לבם יאכלו הכלבים. שיר זה חביב במיוחד על הלאומנים הרומנים.
שירת הדוינה פופולרית מאוד ברומניה וברפובליקת מולדובה וזוכה לפסטיבלים ייחודיים.
גופיף אשוף
גופיף אשוף הוא קשריר המתפתח ברקמת הלב בעת קדחת שיגרונית כתוצאה מדלקת בשריר הלב. גופיפי אשוף נתגלו באופן בלתי תלוי על ידי לודוויג אשוף בשנת 1904, ושנה לאחר מכן על ידי פאול רודולף גייפל.
הקשרירים הם ביטוי לדלקת ברקמת החיבור והמשתית של הלב. צורתם עגולה או דמוית כישור וגודלם מגיע לכ-1–2 מ"מ, כך שניתן לעיתים לראותם בעין בלתי מזוינת. הם נמצאים בעיקר בקרבת כלי דם קטנים בשריר הלב ופנים הלב, ולפעמים גם במסב הלב ואף בגלימה החיצונית של אבי העורקים העולה. במבט היסטולוגי, גופיפי אשוף אשר התפתחו במלואם הם מבנים גרנולומטוטיים המכילים שינויים פיבריניים, הסננה לימופציטרית, לעיתים תאי פלזמה ומקרופאגים לא תקינים הסובבים את המרכזים הנקרוטיים. מקרופגים אלה יכולים להתאחות לתאי ענק, בעוד אחרים יכולים להפוך לתאי אניצ'קוב, או "תאי זחל", כפי שהם נקראים בשל מראה הכרומטין בהם.
גופיפי אשוף מתפתחים בשלושה שלבים, ובעת התבוננות בדגימה היסטולוגית כל אחד מן השלבים יכול להופיע. השלב הראשון הוא שלב תפליטי או ניווני, אשר ניכר עד לשבוע הרביעי של מחלת הקדחת השיגרונית, ומתאפיין בבצקת של רקמת החיבור ועלייה במוקופוליסכריד חומצי בחומר היסוד. הדבר מביא להיפרדות של הקולגן אשר נראה בצביעה נראה כפיברין. בשלב השני, השלב השגשוגי או הגרעינומתי, שמתרחש 4–13 שבועות מתחילת המחלה, והוא השלב הפתוגנומוני למחלה, השינויים הפיברינואידיים מוחלפים בהסננה של לימפוציטים T, תאי פלזמה, נויטרופילים ותאים היסטיוציטיים אופייניים ללב הנקראים תאי אניצ'קוב בשולי הנגע. השלב השלישי, שלב הפיברוזיס, הוא שלב הריפוי, לאחר 12–16 שבועות, ובו הקשריר הופך לעגול או דמוי כישור וגודלו 0.2×0.6 מ"מ. בחלוף הזמן הקשרירים הופכים פחות תאיים ותכולת הקולגן בהם עולה. לבסוף הרקמה מוחלפת ברקמה צלקתית הממוקמת בסמוך לכלי הדם.
מצח
מצח הוא האזור הקשיח הנמצא בחלק העליון של הפנים האנושיות, מעל העיניים. לעיתים מוגדר המצח כעור הפנים שבין הגבות לבין קו השיער.
אנטומיה
העורקים המרכזיים הנמצאים במצח הם העורק העל-ארובתי והעורק העל-סלילי. הוורידים המרכזיים הנמצאים במצח הם הווריד העל-ארובתי והווריד הקדמי. העצב המרכזי הנמצא במצח הוא העצב הקדמי.
בתרבות האנושית
בתרבויות שונות נעשה שימוש באביזרי קישוט או בתכשיטים על מנת לעטר את המצח. בתרבות ההודית, לדוגמה, נעשה שימוש בנקודה אדומה ("טיקה") הממוקמת במרכז המצח, בסמיכות לגבות.
במאה ה-15 נהגו נשות האצולה לגלח את שער ראשן על מנת להגדיל את המצח כחלק מהאופנה בתקופה. נשות האצולה נחשבו לחכמות ומלומדות בקרב פשוטי העם, ולכן אדם בעל "מצח גבוה" (דהיינו קו שיער נסוג) נתפס לעיתים כאדם חכם ואינטליגנטי. אדם בעל מצח חרוש בקמטים נתפס לעיתים כאדם בעל דאגות.
בשפה העברית מוכר הביטוי "במצח נחושה" שמקורו בתנ"ך, בספר ישעיהו, והוא מתאר התנהגות מתריסה ומנוגדת למוסכמות.
Common Language Runtime
Common Language Runtime (או CLR) הוא רכיב המכונה הווירטואלית של מיקרוסופט והוא אחראי על ניהול ההפעלה של תוכניות הרצות במסגרת ה-NET. בתהליך הנקרא Just in time compilation, הקוד המהודר, נהפך להוראות בשפת מכונה בזמן ריצה אשר, בסופו של דבר יבוצעו על ידי המעבד. ה-CLR מספק שירותים נוספים כגון ניהול זיכרון, טיפול בחריגות ויציבות על ידי טיפוסים מוגדרים היטב (Type Safety). במידה ויש עדיפות לבצע מספר פעולות מחוץ ל-CLR מנצלים תוכנת NGen.
כל תוכנית שנכתבה עבור NET., ללא שייכות לשפה בה נכתבה התוכנה מורצת על ידי ה-CLR. ה-CLR מאפשר ניהול תהליכונים ואיסוף זבל. ה-CLR משותף לכל גרסאות ה-NET. ה-CLR הוא המימוש של מיקרוסופט של תקן ה-Common Language Infrastructure (או CLI), אשר פותח במקור על ידי מיקרוסופט עצמה. ה-CLI מוגדר כתקן סטנדרטי של ECMA, הנקרא: "The ECMA Common Language Infrastructure specification".
Chikni Chameli
Chikni Chameli הוא שיר מתוך סרט הפעולה ההודי "Agneepath" אשר בוים על ידי קרן מלהוטרה  והופק על ידי קארן ג'והאר. השיר פורסם לראשונה ב-26 בינואר 2012 והוא בוצע על ידי שרייה גושאל. בקליפ של השיר משתתפים קתרינה קאיף, ריטיק רושאן וסנג'יי דוט, ואת הריקוד הכוריאוגרפי של השיר ביים גאנש אחריה. שפת השיר היא הינדית, ואורכו כ-5:03 דקות.
תפיסה
המוזיקה נכתבה על ידי ההרכב "Ajay-Atul" שזכה בפרס המלחין הארצי, ועבד על השירים של הסרטים "Natrang", "ניגודים... משפחה קודמת לכל", "Singham" ו-"My Friend Pinto".
השיר התקבל היטב על ידי המבקרים והקהל כאחד.
אמיטוקיון
אמיטוקיון (שם מדעי: Ammitocyon) הוא סוג נכחד של טורף מהמשפחה כלבי דוב, אשר התקיים באירופה סוף המיוקן שלפני 9.1 מיליון שנה.
הסוג ידוע משלדים מאובנים כמעט שלמים שהתגלו במדריד, ספרד והוא תואר למדע ב-2021 בידי Morales ואנשיו. שם הסוג ניתן לכבוד האלה המצרית אמות, אשר הייתה בחציה היפופוטם, תנין ואריה בנוסף על הסיומת "cyon" - כלב ביוונית עתיקה. הסוג הכיל מין אחד - Ammitocyon kainos, שפירושו: "חדש" מיוונית עתיקה.
בטלה דעתו אצל כל אדם
בטלה דעתו אצל כל אדם הוא עקרון תלמודי-הלכתי המתייחס למצב בו רצונו החריג של אדם פרטי, דהיינו דעתו, אינו מספיק בשביל להטות קביעה הלכתית. במילים אחרות, עיקרון זה מאמץ את דעת האדם הסביר כאמת מידה אחידה ומחייבת.
הלכות שבת
בהלכות שבת יש משמעות חשובה מאוד לכלל בטלה דעתו אצל כל אדם, שכן חיוב לאדם שעובר על אחת מל"ט מלאכות שבת הוא רק אם המלאכה נעשתה כדרכה הרגילה.
הלכות סחיטה
במיוחד נידון כלל זה בהלכות סחיטה שהן תולדה של מלאכת מפרק. מהתורה אין סחיטה אלא בזיתים וענבים, שכן רק יין ושמן יש להם דין משקה מהתורה. למרות זאת אסרו חכמים לסחוט אפילו תותים ורימונים, מכיוון שיש בני אדם שיש להם פירות אלו - הנחשבים ליקרים יותר - בשפע, והם סוחטים אותם למשקה, ואילו היו פירות אלו מצויים בשפע ובזול לכל הציבור היו כולם סוחטים אותם ומשתמשים בהם למשקה קבוע. במקום שבו נהוג לסחוט פרי מסוים אף על פי שאין המנהג כן במקומות אחרים בעולם, האם גם סחיטת פרי זה אסורה מדברי חכמים במקום זה בלבד.
דרך הוצאה
בנוגע למלאכת הוצאה, קובע רב, מראשוני וגדולי אמוראי בבל, כי המוציא משא על ראש פטור, ואף על פי שבני העיר הוצל עושים כך, אף בני הוצל עצמם פטורים שכן בטלה דעתם אצל כל אדם, ולכן אין הוצאה כזו נחשבת להוצאה בדרך הוצאה. התוספות מסבירים את ההבדל בין דרך הוצאה כזו, שאינה נחשבת לדרך הוצאה אף על פי שיישוב שלם נוהג בו, ואפילו ביישוב עצמו, לעומת הדין במלאכת סחיטה שהיא נחשבת לדרך סחיטה במקום שנהגו בו. הוא מבאר, כי דבר שנהגו אנשי ישוב שלם מחמת עושרם נחשב למנהג, שכן לא ניתן לומר שמנהג העולם - העניים - שאין נוהגים כן סותר את מנהגם כדי שנאמר "בטלה דעתם אצל כל אדם", שהרי אין הם נוהגים כן אלא מפאת עניותם, אבל אם היה להם ממון בשפע או פירות אלו בשפע, היו נוהגים כן, לעומת זאת הוצאה על הראש שאפשרית לכל אדם ולמרות זאת אין נוהגים בה אלא אנשי יישוב מסוים אינה נחשבת להוצאה.
אופן שלישי הוא מנהג שנהג בו אדם יחיד מחמת עושרו אינו נחשב למנהג, כי מנהג של אדם יחיד אינו נחשב למנהג כזה שניתן לומר שכך נהוג לעשות דבר כזה.
שיעור הוצאה
המשנה קובעת כי אדם שהצניע זרעים למטרות זריעה, או לדוגמה או לרפואה כך שהוא ביצע פעולה המראה את חשיבות הזרעים לגביו שחשובים אצלו לזריעה אף על פי שאין הם שיעור הוצאה לאכילה, ולאחר מכן הוא הוציא את הזרעים לרשות הרבים נחשבת פעולה זו כמלאכה גמורה מכיוון שבפעולתו הקודמת הוא נתן חשיבות לשיעור מועט זה של אוכל לשם רפואה או דוגמה. לאחר שנעשתה פעולה זו הנקראת "אחשביה" (החשיב את האוכל כשיעור חשוב), גם אם בשעת הוצאת הזרע או האוכל לרשות הרבים הוא לא זכר לשם מה הצניעו ומוציא אותו לשם מטרה סתמית, נחשבת זו למלאכת הוצאה גמורה. אביי מסביר זאת במשפט. עם זאת, ברור שכאשר יש בהוצאה כוונה מפורשת, אין צורך להצניעו קודם, וזו נצרכת רק כאשר בהוצאה לא הייתה כוונה מפורשת שאז אנו מחייבים אותו על שיעור מזערי מדין "כל העושה על דעת ראשונה הוא עושה" שלפי זה מחשבתו הראשונה קובעת כי מדובר במטרה מסוימת שבה גם שיעור מזערי חשוב.
עם זאת, לכלל זה קיימת הגבלה מסוימת, בכלל סותר של "בטלה דעתו אצל כל אדם", שלפיו דעה הנחשבת למשונה ולא מקובלת בין הבריות אין לה ערך, שכן דעת הרוב ודעת העולם קובע כי היא לא נכונה וחסרת חשיבות. על פי זה, הבהיר רב יהודה, לבנו רב יצחק שהקשה מה תהא ההלכה באדם שחישב להוציא את כל ביתו למקום מסוים, האם בשיעור קטן מזה לא תחשב ההוצאה להוצאה? ועל כך הבהיר לו אביו כי מכיוון שהשיעור הכללי הוא קטן יותר, אין ביכולתו להפריך את החשיבות הקיימת מעשית לשיעור "גרוגרת" שהוא השיעור המקובל להוצאת אוכלים. ביכולתו של האדם הפרטי רק להוסיף חשיבות לערך, לפי המידה בה הוא חשוב אצלו עצמו, או מכיוון שגם מידה זו עצמה יש לה חשיבות אצל כל אדם לעניין זריעה, והוא רק קובע שאוכל זה משמש לזריעה, או מכיוון שיש אנשים ששיעור זה חשוב להם, אלו שעוסקים בזריעה.
בית מלון לכלבים
בית מלון לכלבים (באנגלית: Hotel For Dogs) הוא סרט קומדיה לילדים המבוסס על הרומן של לואיס דאנקן הנושא אותו שם. הסרט מספר את סיפורם של שני יתומים, אנדי (אמה רוברטס) וברוס (ג'ייק ט. אוסטין), המנסים להסתיר את כלבם בבית מלון נטוש מאחר שלביתם אסור להכניס חיות מחמד. הסרט הוא מבית ניקלודיאון ומופץ על ידי דרימוורקס. הצילום התחיל בנובמבר 2007 וצולם בלוס אנג'לס, ויוניברסל סיטי. הכלבים שבסרט אומנו מספר חודשים לפני תחילת הצילומים. כמעט 80 נערים נבחנו לתפקידו של ברוס אך אוסטין הוא זה שנבחר.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 בינואר 2009. כבר בסוף השבוע הראשון הסרט הכניס כ-17 מיליון דולר. בסופו של דבר הסרט גרף הכנסות של 117 מיליון דולר.
תקציר העלילה
הסרט מתחיל במרכז העיר. ברוס ואנדי מרמים חנות כדי להשיג כסף לקנות אוכל לכלב שלהם פריידי. זמן קצר לאחר מכן בעל החנות מוצא אותם עם קצין משטרה ומצביע על אנדי כאשמה. ברוס ואנדי נשלחים לתחנת המשטרה המקומית, שם בארני, העובד הסוציאלי משחרר אותם. הוא כועס עליהם ומסביר שכבר כמעט ולא נשארו משפחות מאמצות שירצו לאמץ את שניהם והם עלולים להיות מופרדים. ברני לוקח אותם חזרה אל משפחת האומנה שלהם: בני זוג, השואפים להיות כוכבי רוק, לויס וקארל סקאדר. שניהם כועסים כי הילדים הפסידו את ארוחת הערב וגם עיכבו את חזרות הלהקה. בארני לוקח את האחריות. אנדי וברוס נשלחו לחדרם, שם הם מחביאים את פריידי מהאפוטרופוסים שלהם.
בבוקר פריידי שוטט בדירה וכמעט נתפס על ידי לויס. לאחר שהם הצליחו להחזיר את פריידי לחדר הם שולחים אותו החוצה דרך החלון. פריידי יורד דרך מעלית תוצרת בית שברוס הכין. לוכד כלבים מוצא את פריידי ותופס אותו. אנדי וברוס סורקים את האזור כדי למצוא את פריידי. הם נכנסים לחנות חיות ושואלים את המנהל דייב, ואת העובדת הת'ר אם הם ראו את פריידי. שניהם נענו בשלילה אך הם הציעו לאנדי לחפש אותו במכלאה העירונית. אנדי וברוס הולכים למכלאה ומגלים שהכלב שלהם באמת שם, אך הם נאלצים לשחד את הקצינים כדי להחזיר אליהם את פריידי. בדרך חזרה הם נתקלים בפריצה לחנות. השודדים בורחים וכאשר המשטרה מגיעה גם אנדי וברוס נאלצים לברוח. הם מתחבאים במלון נטוש. פריידי שוב נעלם והם מחפשים אותו בתוך המלון. הם שומעים רעשים מוזרים והם מגלים שני כלבים השוכנים בתוך המלון. איתם נמצא פריידי. אנדי וברוס מחליטים להישאר במלון למשך הלילה. בבוקר הם גונבים מביתם אוכל לשני הכלבים וגם חוזרים לחנות החיות וכדי להשיג עוד אוכל הם מספרים שהוריהם מצילים כלבים. הת'ר עוקבת אחריהם למלון בטענה שהיא רוצה לעזור. מאוחר יותר מצטרף אליהם עוד ילד, מארק. ביחד הם מחליטים לאסוף אל המלון את כל הכלבים המשוטטים שהם מוצאים.
אנדי מוזמנת למסיבה. היא מתגנבת מהדירה בה היא גרה. היא עם דייב במסיבה עד שהיא פוגשת את חברו ג'ייסון. הוא מודיע שהוא מכיר אותה ושהיא ילדת אומנה. אנדי, נסערת, בורחת מהמסיבה אל בית המלון, שם היא מוצאת את כל הכלבים משתוללים. המשטרה מגיעה והיא עוצרת את הכלבים ואת הילדים. בארני, ואשתו קרול, מסבירים לילדים שאין עוד שום דבר שהם יכולים לעשות. הכלבים אמורים לעבור המתת חסד ואנדי וברוס נשלחים לבתי יתומים שונים. בינתיים פריידי נמלט מהמכלאה והוא בורח אל דייב. הם אספו את אנדי וברוס והם החליטו לחדור לתוך המכלאה, ולשחרר את הכלבים. הם גורמים לכלבים לרוץ אחריהם כשהם נוהגים במכונית נקניקיות. אבל הכלבים סוטים מהמסלול ורצים לבית המלון כשהמשטרה בעקבותיהם. בתוך המלון, ברני נותן נאום מרגש, ואחר כך מספר לאנדי וברוס שהוא וקרול מאמצים אותם. המשטרה מאפשרת לכלבים להישאר במלון וברני מסכים שאנדי וברוס ישמרו את פריידי אצלם. המלון הנטוש הפך למלון אמיתי לכלבים, עם מסעדה, בידור, סלון יופי, פינת אימוץ ועוד.
הצילומים
מאלף חיות מהוליווד מארק פורבס, נשכר כדי לאמן את הכלבים לפני תחילת הצילומים. פורבס וצוותו התחילו לעבוד עם הכלבים כארבעה חודשים לפני שהחלו לצלם. אלה היו כלבים שידעו רק פקודות כמו "לשבת" ו"להתהפך" והם אומנו כדי להגיב לפקודות מורכבות יותר.
השלב הבא באימונים הוא שפת הגוף של הכלבים להביע רגשות. לבסוף הכלבים נלקחו למקומות ציבוריים כדי לבדוק את הפקודות שהם למדו. המטרה של זה הייתה להבטיח שהכלבים יכולים לבצע את זה בכל מקום. הכלבים אומנו גם לקיים אינטראקציה עם גאדג'טים שונים בסרט. מייקל לנטירי התגייס כדי לבנות את המכשירים השונים שהומצאו על ידי ברוס. אחד מהם זה מכשיר שאפשר באמצעותו לשחק "להביא" עם הכלבים גם כשלא נמצאים בסביבה.
מכשירים נוספים שנבנו עבור הסרט כללו מכונת האכלה לכלבים, מכשיר עם נעליים שאפשר ללעוס, חדר מלא דלתות שמצלצלות לבד, ומכשיר המדמה נסיעה במכונית עם ראש מחוץ לחלון.
כל המכשירים נוצרו באמצעות חפצים שיכלו להימצא במלון נטוש, והם היו צריכים להראות כאילו הומצאו על ידי ילד בן 11.
בקולנוע
"בית מלון לכלבים" יצא לאקרנים בפוארטו ריקו ב-15 בינואר 2009, בארצות הברית ב-16 בינואר 2009, ובישראל ב-12 במרץ 2009. הסרט הכניס 17,012,212 $ בסוף השבוע הראשון שלו. אחרי 19 שבועות הסרט הכניס סך של 116,983,275 $ ברחבי העולם.
פסקול
את פסקול הסרט הלחין ג'ון דבני. קדימונים עבור הסרט "בית מלון לכלבים" מכילים שירים כמו "run" של "להקת האחים העירומים" ו"Let's Get Movin' Into Action" של טים ארמסטרונג.
הארדבאס
הארדבאס (באנגלית: HardBass, ברוסית: хардбасс, מבוטא "חארדבאס") הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית, שהומצא ברוסיה, ברוסטוב על הדון ב-שנות ה-90 המאוחרות. הסגנון שאב השראה ממוזיקה אלקטרונית בריטית (Bouncy techno, UK hard house ) הארדסטייל והאוס. תת-הז'אנר מתאפיין בקצב הנע בין 150 ל-170 פעימות לדקה, באס דומיננטי, צלילים אלקטרוניים, קיקים (תופי-רגל מסונטזים) טונליים כבדים, וראפ מפעם לפעם. במדינות אירופאיות שונות קיימות סצנות הארדבאס רבות ומגוונות. במסיבות הארדבאס נהוג לרקוד תוך לבישת מסכה, סימון שאקה ותנועה המדמה גלישה לקצב השיר. מסיבות הארדבאס פומביות עשויות להתקיים בפארקים, מרכזי קניות, במות, מסיבות רחוב, ובמקומות ציבוריים נוספים.
הפריצה לתודעה העולמית
ההארדבאס פרץ לתודעה העולמית בשנת 2015, כאשר הפך למם אינטרנטי שעסק בתת תרבות ה"גופניק" (מקבילה לסטראוטיפ הישראלי של ה"ערס"). "גופניק" הוא כינוי לנער ממעמד נמוך וממוצא סלאבי, הנוהג להאזין למוזיקת הארדבאס, לעשן סיגריות, לשתות וודקה ובירה, לפצח גרעיני חמניות ("סמיצ'קי"), לקלל, להתלבש באימוניות (לרוב של אדידס כמחווה לכך שסיפקה לברית המועצות את התלבושות באולימפיאדת הקיץ של 1980) ולשבת ברחוב בתנוחת שפיפה עם גופניקים נוספים. מקורה של תנוחת השפיפה (סקוואט סלאבי) היא מכך שאסירים בגולאג לא רצו לשבת על הרצפה הקרה ולכן נשענו על עקביהם (ולא על קצות האצבעות).
חלק משירי ההארדבאס כוללים אזכורים לתרבות האינטרנט והגיימינג. הביטוי "Cheeki Breeki", המוזכר בשירים של מספר יוצרי הארדבאס, נלקח ממשחק מחשב מסדרת STALKER. אזכורים למשחקים נוספים כוללים את סדרת מטרו ואת Counter-Strike: Global Offensive.
קונספסיון פאיה בלאסקס
קונספסיון פאיה בלאסקס (בספרדית: Concepción Faya Blásquez; 30 בנובמבר 1905 – 20 במאי 1979) הייתה חסידת אומות עולם ספרדית, ששיכנה בביתה שישה יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה, ובכך תרמה להצלתם.
קורות חיים
קונספסיון נולדה ב-30 בנובמבר 1905 באנדלוסיה שבספרד. ב-1926 עברה לגור בפמיירס, שבגבול הצרפתי-ספרדי יחד עם בעלה, כיוון שהיה דרוש בצרפת כוח עבודה זר בעקבות מלחמת העולם הראשונה. קונספסיון מצאה עבודה במפעל בגדים ולבני הזוג נולדו ארבעה ילדים. במהלך מלחמת האזרחים בספרד, המשפחה שבה לספרד. בעלה הצטרף לצבא הרפובליקני הספרדי ונהרג במלחמה. קונספסיון האלמנה החליטה לחזור עם ילדיה לפמיירס.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
כאשר החלה מלחמת העולם השנייה בצרפת, קונספסיון וילדיה נכלאו במחנה הריכוז ריווזאלט שבצרפת, בדומה לאזרחים ספרדים נוספים. הם נשארו שם עד לנובמבר 1942, אז הועברו למחנה המעצר גירס בדרום צרפת. במחנה המעצר הכירה קונספסיון את אליס מזרחי ואת שני ילדיה ,ז'אק וג'יזל. בני המשפחה הגיעו מפריז לאחר שבעלה של אליס נעצר בביתם בשנת 1942 על ידי אנשי ממשלת וישי ונשלח מזרחה, ולא שב. בעקבות מעצרו אליס החליטה לברוח עם שני ילדיה, ולשנות את שם משפחתם למורנו, שם נעוריה, על מנת לנסות למנוע את גירושם לאושוויץ. הם נתפסו בניסיון בריחתם ונשלחו למחנה המעצר גירס. בין אליס וקונספסיון התפתחה חברות במהרה.
קונפסיון וילדיה שוחררו ב-26 במאי 1943 ממחנה המעצר ושבו לפמיירס. גם אליס וילדיה, הודות לדודתה, שוחררו מהמחנה זמן קצר לאחר מכן. אליס ידעה שאין לה ולילדיה מקום בטוח להגיע אליו ולכן החליטה לכתוב לקונספסיון ולבקש את עזרתה. קונספסיון מייד הסכימה לארח את אליס וילדיה בדירתה הצנועה בת שני חדרי השינה שבפמירס.
בהמשך, קונספסיון נענתה לבקשתה של אליס להביא לפמיירס גם את שני אחייניה מוריס ורג'ין מורנו. קונספסיון הגיעה לפריז בעצמה והביאה את הילדים תחת זהויות בדויות לפמיירס בבטחה. במרץ 1944 לאליס נולד בנה השלישי, מישל. כך גרו בצפיפות 11 אנשים בדירתה הקטנה של קונספסיון, בהם שישה חיו תחת זהות בדויה. קונספסיון הציגה את ילדי משפחת מזרחי לשכניה כאחייניה מפריז. כולם התייצבו בכנסייה בכל יום ראשון כדי להימנע מחשדות מצד השכנים. משפחת מזרחי נשארה יחד עם קונספסיון עד לסיום המלחמה. קונספסיון עבדה במספר עבודות על מנת להשיג כסף כדי להאכיל את כל בני הבית.
במהלך כל תקופת שהותה של משפחת מזרחי בביתה של קונספסיון, היא מעולם לא היססה לעזור, למרות הסכנה הגדולה שנשקפה במעשה זה לקונספסיון ולארבעת ילדיה.
מוריס ורג'ין העידו כי "קונספסיון הייתה אישה שקטה, מדהימה ואמיצה, לה אנו חבים את חיינו."
הכרה והנצחה
קונספסיון פאיה בלאסקס הוכרה ב-25 במאי 2011 על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. ביתה הבכורה, אנג'לה דביונה פאיה, קיבלה בשמה מדליה ותעודה המעידים על כך, בטקס שהתקיים בפריז.
כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל
להלן לוח זמנים של אירועים בולטים בהיסטוריה של אזור ארץ ישראל.
ריאן או'קונל
ריאן או'קונל (באנגלית: Ryan O'Connell) הוא סופר, שחקן, במאי, קומיקאי, פעיל זכויות להט"ב וזכויות נכים אמריקאי. הוא ידוע בשל ספר זיכרונותיו מ-2015, I'm Special: And Other Lies We Tell Ourselves, על חייו כגבר הומו עם שיתוק מוחין. את הספר עיבד לסדרת הטלוויזיה מיוחד של נטפליקס, שיצאה לראשונה באפריל 2019.
ראשית חייו
או'קונל גדל במחוז ונטורה, קליפורניה. הוא נולד עם שיתוק מוחין (CP), אשר משפיע על הצד הימני של גופו וגורם לו לצליעה ניכרת. בשל כך, או'קונל עבר כעשרה ניתוחים בילדותו, בילה רבות בבית החולים והיה מטופל בפיזיותרפיה.
כשהתבגר, ביקש או'קונל לכתוב תסריטים לטלוויזיה. בשביל ללמוד כתיבה, הוא ביקש לקבל תסריטים של סדרות כמתנת חג המולד ונהג לצפות בתוכניות עם כתוביות ללקויי שמיעה על-מנת לדמות קריאת תסריט. במהלך הצפייה היה מנתח את העלילה, את עלילה המשנה, ואת מבנה התסריט. הוא אהב גם להופיע, ושיחק בכל הצגות חטיבת הביניים והתיכון. בהמשך, הוא הפסיק להופיע על במה, כשראה שהוא אינו מיוצג בתרבות הפופולרית. הוא למד בתיכון הטכנולוגי פוטהיל.
כשיצא מהארון, או'קונל אמר כי:
בגיל 20 הוא נפגע ממכונית, ונאלץ לעבור ארבעה ניתוחים בידיו. התאונה גרמה לתסמונת המדור, והשפיעה בעיקר על ידו השמאלית. תשעה חודשים לאחר מכן, הוא עבר לניו יורק כדי ללמוד בניו סקול. חבריו ללימודים הניחו כי צליעתו נגרמה מתאונת הדרכים, והוא בחר שלא לתקן אותם. באותה התקופה הוא הרגיש שאינו שייך לקבוצת האנשים עם מוגבלויות ולא לקבוצת האנשים ללא מוגבלויות. בנוסף, היה מוטרד מכך שייצוג הנכים בתרבות הפופולרית כמעט ולא היה קיים.
קריירה מוקדמת
או'קונל עבד כבלוגר במשך 3 שנים, ובשנת 2011 ערך את מגזין הרשת Thought Catalog. הוא כתב גם ל-Vice, BuzzFeed ומגזינים אחרים, כולל הניו יורק טיימס ומדיום. חלק מהטורים שפרסם הפכו לוויראליים, וכשהיה בן 25, הוצע לו חוזה לכתיבת ספר עבור ההוצאה לאור סיימון אנד שוסטר. באותה תקופה, הוא הסתיר את מוגבלותו. בשנת 2015 כתב טור ל-Thought Catalog בשם "יוצא מארון הנכות" ("Coming Out of the Disabled Closet") על כך שהסווה את הנכות שלו כפגיעה בתאונת דרכים. טור זה היה הבסיס לספרו, בו הוא חשף בפומבי את מוגבלותו. במהלך כתיבת הספר הוא עבר לגור בלוס אנג'לס, קליפורניה, ובגיל 27, החל לכתוב תסריטים לטלוויזיה כשכתב לסדרת הטלוויזיה "אוקוורד" של MTV.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו I'm Special: And Other Lies We Tell Ourselves, במקביל לשידור העונה השנייה של "אוקוורד". באפריל 2015, ג'ים פרסונס, קרא את המאמר של או'קונל מ-Thought Catalog, והציע לאו'קונל להפוך את הספר לסרט בעזרת חברת הפקות של פרסונס ובעלו, טוד ספיווק, That's Wonderful Productions. או'קונל קיבל הבטחה מפרסונס וספיווק, שהסרט שיופק לא ייעלם מהר. בסוף 2015, או'קונל תואר כגיי אייקון על ידי המגזין אאוט.
2016 ומיוחד
ב-2016, או'קונל קיבל אישור מ-Stage 13 לפתח תסריט ל-"מיוחד", על בסיס זכרונותיו, עם שמונה פרקים בני 15 דקות לנטפליקס. הפורמט של הסדרה שבה נבחרה, לא השאיר מקום לעלילות משנה לצד העלילה הראשית. "מיוחד" נכתבה בסופי שבוע. בדצמבר 2016, הוא השלים את הכתיבה, אך עדיין היו מכשולים להפיק אותה בשל זווית הנכות. הוא החל לעבוד בעבודה תקשורתית בשביל "מיוחד", בזמן שכתב במשרה מלאה ל-"בוורלי הילס 90210". הוא ציין שהיה מאוד קשה להשיק סדרה ראשונה לטלוויזיה, עם דמות ראשית הומוסקסואלית ונכה. לדבריו, "אני חושב שהוליווד אינה מעוניינת במידה רבה באנשים עם מוגבלות מפני שהם לא רואים בנו 'סקסיים' או 'מגניבים'." הוא גם אמר כי: "1 מכל 4 אנשים מזדהים כנכים, ויש רק שתי תוכניות (אני ו-This Close ) באוויר שמכילים אנשים עם מוגבלות."
אף על פי שחיפש שחקן, בסופו של דבר הוא לקח את התפקיד בעצמו בגלל אילוצי תקציב. העונה בת שמונה הפרקים צולמה למשך 19 יום. הסדרה צולמה באוסטין, טקסס גם בשל אילוצי תקציב. הוא מצא במיוחד כי סצינות המין מחייבות רגשית, אם כי הופעה של אנשים עם מוגבלות שמקיימים יחסי מין נראים לעיתים נדירות, ובקרב הקהילה הגאה נדירים אפילו עוד יותר. או'קונל גם "יצא לתאר סקס על המסך בצורה אותנטית, דבר שמוצג לעיתים נדירות אצל להט"בים". לדבריו, "אני גם רוצה לחיות בעולם בו לא פורץ דרך להראות סצנת מין מדויקת בין שני גברים." "מיוחד" הראה גם את הדמות הראשית, ריאן, מאבד את בתוליו לעובד מין גברי. או'קונל תיאר את הסצנה כ-"סצנת מין כנה ומתוקה להפליא ". Digital Spy ציין כי "זו ככל הנראה תוכנית הטלוויזיה הראשונה אי פעם שמתמודדת עם יחסי מין הומוסקסואליים, מוגבלים באותנטיות, תוך הצגה של עבודת מין במקביל." USA Today כינה את הפרק כציון דרך עבור ייצוג נכות וציין "תקוותו של או'קונל מציגה את הדה-סטיגמה של עבודת יחסי מין עם הסצנה הגרפית, אלא גם לנרמל יחסי מין הומוסקסואליים לקהל המיינסטרים שאינו רגיל לראות אותו בסרטים הוליוודיים או בתוכניות הטלוויזיה הפופולריות". או'קונל וסדרת הטלוויזיה זכו לשבחים על "ההופעה הבולטת והפרוזה המוזרה שלו".
2017 והלאה
או'קונל כתב ל-"Daytime Divas" ב-2017. לאחר מכן, עבד כעורך סיפורים בכיר לסדרת הטלוויזיה "ויל וגרייס", שלימדה אותו לשמור על סיפורים מעוגנים בדמויות גם אם הפעולה תהיה "מטורפת".
במאי 2019, או'קונל זכה בפרס הנראות של HRC על ידי קמפיין זכויות האדם. ביוני 2019, או'קונל הנחה את מצעד הגאווה בלוס אנג'לס. באותו חודש, המגזין Queerty כינה אותו כאחד מ-50 "האנשים שעוקבים אחר הדרך שמבטיחים באופן פעיל את החברה, ונותרים להתקדם לשוויון, קבלה וכבוד לכל האנשים הקווירים."
ביולי 2019, "מיוחד" היה מועמד לארבע קטגוריות בפרס אמי.
באוגוסט 2019, הוכרז כי או'קונל והבמאית האוסטרלית, אנה דוקוזה, יופיקו את השקת Digital Originals באוסטרליה.
חיים אישיים
או'קונל יוצא עם ג'ונתן פארקס-ראמג' מאז 2015. הם נפגשו במסיבת יום ההולדת של גריימס בלוס אנג'לס.
סנגר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מיורקה
מיורקה (בספרדית ובקטלאנית: Mallorca) הוא האי הגדול ביותר באיים הגימנסיים שהם חלק מארכיפלג האיים הבלאריים במערב הים התיכון וחלק מספרד. העיר הגדולה באי היא פלמה דה מיורקה, והיא גם בירת אי זה ובירת הקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים. שטח האי הוא כ-3,600 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה כ-859,289 תושבים (2015).
בדומה לאיביזה ולמנורקה (שגם הם שייכים לאיים הבלאריים), גם מיורקה הוא יעד תיירותי מועדף, ובין מיורקה לבין ערים רבות באירופה, כדוגמת לונדון ופריז, מקשרים קווי תעופה המשמשים להטסת תיירים לאי (קווים אלו משמשים גם להטסת סוגים מסוימים של תוצרת חקלאית).
מקור השם מיורקה הוא מלטינית: Maiorica, קיצור של insula maior שפירושו "אי גדול". מיורקה הוא האי המאוכלס ביותר של האיים הבלאריים והשני בספרד, אחרי טנריפה באיים הקנריים.
היסטוריה
קיימות עדויות להתיישבות קדומה באי מיורקה החל מהאלף השישי לפנה"ס בערך (למשל, באזור ארטה). בשנת 123 לפנה"ס המצביא הרומאי קווינטוס קאיקיליוס מטלוס (שלימים יקבל את השם בלאריקוס) כבש את האי למען האימפריה הרומית. בשנת 425 האי נכבש על ידי הוונדלים, והם ישבו באי עד שנת 534, שבה המצביא הביזנטי בליסריוס ציווה לכבוש את האיים הבלאריים.
במאות השמינית והתשיעית מיורקה, שנהנתה מאוטונומיה פוליטית באימפריה הביזנטית, הייתה נתונה לאיומים בלתי פוסקים מצד המוסלמים, עד שלבסוף בשנת 903 מיורקה נפלה בידי השושלת המוסלמית של בית אומיה. השנים שבאו לאחר מכן היו שנות פריחה ושגשוג, שבמהלכן העיר מדינה מיורקה (כיום פלמה דה מיורקה) הייתה מרכז תרבותי חשוב. בשנת 1015 מיורקה סופחה לטאיפה של דניה (כיום חלק מוולנסיה). בשנת 1115 צי ספינות של קטלוניה ופיזה תקף את האי והרס את מדינה מיורקה, אולם נמלט מפני הצי של אל-מוראביטון שנשלח מאפריקה, והאי עבר לשליטת אל-מוראביטון.
אופני פני-פרת'ינג
אופני פני-פרת'ינג (Penny-farthing) היו מודל מוקדם של אופניים אשר יוצרו בעיקר באנגליה ובארצות הברית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. המאפיין הבולט בסוג אופניים זה היה שהגלגל הקדמי היה גדול למדי בעוד שהגלגל האחורי היה קטן במיוחד. מודל זה היה פופולרי במיוחד במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19. אופני הפני-פרת'ינג היו כלי הרכב הראשון שזכה לכינוי "אופניים".
השם "פני-פרת'ינג" מתייחס לשמות המטבעות הבריטים פני ופרת'ינג - המטבע האחד גדול בהרבה מהשני. למרות שכיום מודל אופניים זה נודע בעיקר בשם "פני-פרת'ינג", ככל הנראה לא נעשה שימוש במונח זה בעת שהמודל היה בשיא הפופולריות - במהלך התקופה בה המודל היה בשיא הפופולריות הוא פשוט כונה "אופניים".
במהלך 1870 הממציא האנגלי ג'יימס סטארלי (James Starley) החל לייצר דגם אופניים זה, אשר התבסס במידה רבה על דגם ה-boneshaker (מטלטל העצמות) הצרפתי. דגם האופניים החדשני של סטארלי הכיל גלגל קדמי גדול במיוחד (בקוטר של מקסימום 1.5 מטרים), אשר אפשר לרוכב לנסוע במהירויות גבוהות יותר מאופני ה-boneshaker. הדגם זכה להצלחה רבה עד לשנות ה-90 של המאה ה-19 כאשר סוג האופניים הדומיננטי החל להיות אופני הבטיחות אשר הכילו שני גלגלים שווים ושרשרת הנעה.
מיורקה
היסטוריה
במהלך מלחמת הירושה הספרדית מיורקה, כמו שאר ממלכת אראגון, תמכה בארכידוכס קרל מאוסטריה שטען לכתר הספרדי, אולם בעקבות חוזה אוטרכט שנחתם ב-1713 היה זה פליפה החמישי שעלה לכס המלוכה. פליפה החמישי ביטל את כל הסמכויות והזכויות האוטונומיות שהוענקו לחלקיה השונים של ממלכת אראגון, במטרה להפוך את ספרד למדינה בעלת שלטון מרכזי אחד, ומיורקה הפכה לפרובינציה בממלכת ספרד.
אופני פני-פרת'ינג
החסרונות העיקריים של אופני הפני-פרת'ינג היו הקושי לעלות ולרדת מהאופניים והסיכון להיות מעורבים בתאונות בשל המיקום הגבוה יחסית של מושב האופניים בעוד שרגלי הרוכבים לא הגיעו עד הקרקע.
מיורקה
גאוגרפיה
שטחו של מיורקה הוא כ-3,600 קילומטרים רבועים, ויחד עם האי מנורקה הוא מרכיב את הקבוצה המזרחית באיים הבלאריים הנקראת בשם "האיים הגימנסיים". רכס ההרים סרה דה טרמונטנה משתרע לאורך חופו הצפון-מערבי של האי, וההר הגבוה ביותר ברכס זה הוא בגובה 1,445 מטרים. רכס נוסף, קטן יותר ונמוך יותר, מצוי במזרח האי. במרכז האי ישנו מישור פורה.
באי יש למעלה מ-1,000 מערות, ובחלקן יש מרבצים המתוארכים למיליוני שנים. במחקר, שפורסם ב-2022 ב-Science Advances, נמצא בדגימות מהמערות, כי מתחילת המאה ה-20 עלה מפלס פני הים בים התיכון בכ-18 ס"מ.
האקלים במיורקה הוא אקלים ים תיכוני טיפוסי, עם טמפרטורות גבוהות בקיץ (מעל 30 מעלות צלזיוס) וטמפרטורות מתונות בחורף (מעל 5 מעלות צלזיוס). במהלך החורף השלג יורד בפסגותיו הגבוהות של סרה דה טרמונטנה, אך נדיר באזור המישורי של האי. רמת הלחות באי היא גבוהה יחסית.
דמוגרפיה
אוכלוסיית האי מונה למעלה מ-790 אלף תושבים (2006), קצת פחות ממחציתם מתגוררים בעיר הבירה, פלמה דה מיורקה. האזור המטרופוליני של פלמה דה מיורקה מונה כ-500 אלף תושבים. חלק ניכר מאוכלוסיית האי הם מהגרים, חלקם מאירופה וחלקם מאזורים עניים יותר של ספרד.
תיירות היא הענף הכלכלי העיקרי של מיורקה. מבקרים בה כ-12 מיליון תיירים מדי שנה, ובמהלך הקיץ אוכלוסיית ערים מסוימות לעיתים מוכפלת.
יהדות מיורקה
בשנת 1286 התרחש ויכוח בין סוחרים נוצרים לבין יהודים על פי הכתבים ששרדו, בפולמוס הנוצרים ניצחו בו.
עד שנת ה' קנ"א (1391) הייתה במיורקה קהילה יהודית גדולה ומשגשגת, עם דמויות כמו רבי שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ או בעל התשב"ץ) תלמיד הריב"ש, רבי וידל אפרים, רבי משה עמר, רבי מרדכי נג'אר, הקרטוגרף יהודה קרשקש, וכו'.
בשנת קנ"א מנתה הקהילה כ-1200 נפש. בשנה זו פרצו פרעות נגד היהודים בכל ספרד, המכונות גזירות קנ"א, בהן נהרגו כ-300 יהודים, ורוב הנותרים המירו את דתם לנצרות. המשיכה קהילה יהודית מצומצמת עד שנת קצ"ה (1435) שבה הייתה עלילת דם ובעקבותיה כל היהודים במיורקה המירו את דתם לנצרות.
חלק גדול מהם המשיך בקיום המצוות בסתר, הלא הם האנוסים, שבמיורקה קבלו את הכינוי "צ'וּאֶטָה". האינקויזיציה רדפה אחר אותם האנוסים שהמשיכו בשמירת מצוות היהדות, והעלתה רבים מהם למוקד במשך השנים, עד שבשנת 1691 התקיימו סדרה של ארבעה אוטו דה פה שבהם הועלו 37 אנוסים על המוקד, רובם נחנקו לפני שנשרפו, אך שלושה מהם נשרפו חיים.
בעקבות כל המאורעות האלה, הקהילה הנוצרית במיורקה הרחיקה את צאצאי האנוסים מקרבה, והנציחה את מעמד השואטה כקהילה נפרדת ומופלית לרעה עד לפני פחות ממאה שנה.
בשנות השבעים של המאה העשרים הוקמה מחדש הקהילה היהודית במיורקה, על בסיס יהודים שהגרו לאי מארצות דוברי אנגלית, ואחר-כך נוספו עוד יוצאי צפון אפריקה, ובשנים האחרונות הצטרפו שוב צאצאי האנוסים אל הקהילה, חלקם לאחר הכרה רשמית כיהודים על ידי בתי דין בארץ ובעולם, כחברים במלוא הזכויות.
באי יושבת קהילה בת כ-20,000 נפש של צאצאי אנוסים.
חלוקה אדמיניסטרטיבית-פוליטית
מבחינה פוליטית האי עצמו מהווה יחידה פוליטית אחת הנשלטת על ידי מועצת האי של מיורקה (Consell Insular de Mallorca). כמו כן, האי כפוף לשלטונה של ממשלת הקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים, היושבת בעיר פלמה דה מיורקה שבאי.
מבחינה גאוגרפית האי מחולק לשישה חבלים (comarques), אך לחבלים אלו אין מעמד אדמיניסטרטיבי כלשהו. עם זאת, חבלים אלו מחולקים מבחינה אדמיניסטרטיבית למספר רשויות מקומיות (municipis).
מריה באביץ'
מריה באביץ’ (ברוסית: Мария Бабич; תאריך לידה לא ידוע – 28 באוקטובר 1971) הייתה אומנת אוקראינית, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה תינוקת יהודיה ממוות בידי הנאצים בעיר רובנו.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
מריה באביץ' הייתה אומנת של אירית אוסיפוב, תינוקת שנולדה בשנת 1941 ליצחק ולמינה אוסיפוב, משפחה יהודית מהעיר רובנו. אב המשפחה, יצחק אוסיפוב, גויס עם תחילת מלחמת העולם השנייה לצבא האדום. עם התקרבות הצבא הנאצי לרובנו, מינה אוסיפוב הצליחה למסור את ביתה אירית לאומנת שלה מריה, בתקווה שתשרוד את המלחמה. ב-6 בנובמבר 1941 נרצחה מינה על ידי הנאצים שעסקו בטיהור העיר. מריה, שהייתה מעל גיל 50, לקחה את התינוקת תחת חסותה, גידלה אותה במשך 4 שנים ודאגה לכל צרכיה באמצעיה הדלים. מריה הסתירה את יהדותה של אירית מחשש לחייהן. מריה סייעה גם ליהודים נוספים שהיו כלואים בגטו רובנו. מריה ואירית שרדו את המלחמה. לאחר המלחמה, חזר יצחק, אביה של אירית, לרובנו ומצא את בתו בחיים. אירית ויצחק היו הניצולים היחידים של משפחת אוסיפוב המורחבת.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הפכה מריה לחלק בלתי נפרד ממשפחת אוסיפוב. מריה עלתה יחד עם המשפחה לישראל וחיה איתה בירושלים עד למותה. מריה באביץ' נפטרה בשנת 1971, ונקברה בבית הקברות במנזר הרוסי לנשים בעין כרם, ירושלים.
מרסדס בנד
מרסדס בנד היא להקת פאנק (Funk) רוק ישראלית. שם הלהקה הוא עיוות של שם חברת כלי הרכב מרצדס-בנץ.
היסטוריה
הלהקה החלה את דרכה בשנת 1998 בירושלים ובאותה השנה עברה לתל אביב והתחילה להופיע. הלהקה הוציאה בשנים הראשונות אלבום שנגנז, ובשנת 2003 הושמע הסינגל הראשון ברדיו והאלבום הראשון נמכר בחנויות. הוא כלל כמה משירי הרוק של הלהקה כמו: "המרסדס", "משנכנס אדר" ו"בואי ונביא לך ת'פאנק". בשנת 2006 הופיעה הלהקה בפסטיבל בשקל בירושלים.
לאחר הוצאת האלבום הראשון, "מרסדס בנד", עזב את הלהקה הבסיסט אלעד אלחרר. בתחילת שנת 2007 עזב את הלהקה נגן הגיטרה רונן כוכבי במקביל לסיום הקלטות האלבום השני שלהם, שבאותה עת נקרא "היום שבו איבדתי את משקפי השמש". את מקומו של רונן כוכבי מילא נגן הגיטרה גיא שמי שמוכר בעיקר מלהקת "אינפקציה". ההופעה הראשונה עם גיא שמי הייתה במועדון הבארבי וזאת הייתה גם ההופעה האחרונה של אריאל שרבקובסקי.
בשנת 2008 כיכבו חברי הלהקה גל תורן, אורי גת וגיא שמי, בסדרת הטלוויזיה "תעשה לי ילד" ב"הוט 3". שירי הלהקה שימשו פס-קול הסדרה. בסדרה, את תפקיד הבסיסט של הלהקה גילם ספי אפרתי, שחקן ובסיסט להקת Blackfield.
במרץ 2009 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השני, "תביאו בירות", בו השתתפו בכתיבת המילים גל תורן ורן מרום, ובכתיבת הלחנים גל תורן וגיא שמי. בתחילה, ראה אור האלבום במהדורה מוגבלת למכירה בהופעות בלבד, ורק באפריל 2009 הופץ האלבום למכירה בחנויות. יש הטוענים כי האלבום סימן מחדש את כיוונה המוזיקלי של הלהקה, בהיותו בעל סאונד "כבד" יותר הנוטה לכיוון הרוק ופחות לכיוון ה-funk המוכר מאלבומה הראשון, והוסיף לסגנונה המוזיקלי נופך אגרסיבי ומהיר משהו.
בחודש יולי 2011 יצא האלבום השלישי של מרסדס בנד, "זהות", אלבום זה, שהופק יחד עם יוסי פיין, הוא האלבום הראשון של מרסדס בנד שנכתב ובוצע כולו רק על ידי ההרכב החדש (גיא שמי כגיטריסט ויוני כהן כבסיסט). באלבום זה ניכר שינוי בסגנון הלהקה עקב השינויים בהרכב. רוב השירים לא היו בסגנון הפאנק שאפיין את האלבום הראשון ונטו לרוק שהופיע לראשונה באלבום השני. ב-28 במרץ 2011 הופץ סינגל ראשון מאלבום זה, "מה פתאום". סינגל נוסף שהופץ זמן מה לאחר מכן נקרא "וודו". ב-31 במאי הופץ הסינגל השלישי, "פאטה מורגנה". ב-30 באוגוסט, לאחר יציאת האלבום הופץ סינגל נוסף בשם "סופי". לשיר צולם גם קליפ בבימוי קרן חכמה (אשתו של גל תורן). בדצמבר 2012 הוציאה הלהקה סינגל בשם "אל תבכי ילדונת".
בקיץ 2015, עקב חילוקי דעות בנוגע לסגנון המוזיקלי, עזב גיא שמי את הלהקה.
בינואר 2019 יצא האלבום הרביעי של מרסדס בנד, בשם "מה זה הדבר הזה". חודש אחר כך פורסם קליפ ראשון לשיר מהאלבום, לשיר "אמא", אשר ביים קובי פלישמן.
בשנת 2020 הוציאה הלהקה במסגרת מיזם "צו השעה" גרסת כיסוי לשיר "האיש שבקיר" מאת יהודה פרדיס, שבוצע בעבר על ידי שמשון בר-נוי וברי סחרוף.
סיטיגרופ
סיטיגרופ היא חברה אמריקאית לשירותים פיננסיים וקבוצת בנקאות שבסיסה בניו יורק.
סיטיגרופ נוסדה ב-7 באפריל 1998 עם מיזוגן של חברת סיטיקורפ וקבוצת טרבלרס והייתה לחברה האמריקאית הראשונה המשלבת שירותי בנקאות עם חתמות ביטוח מאז ימי השפל הגדול.
בקבוצה, של חברות הבנות, עובדים כ-214,000 איש והיא מנהלת מעל ל-200 מיליון חשבונות של לקוחות, ביותר מ-160 מדינות ברחבי תבל. סך נכסי החברה מגיע ל-1,951 מיליארד דולר. סיטיגרופ היא אחד הסוחרים הגדולים באיגרות חוב של ממשלת ארצות הברית. מניית החברה היא אחד המרכיבים במדד דאו ג'ונס ולצד בנק אוף אמריקה, ולס פארגו ו-ג'יי פי מורגן צ'ייס היא אחת מקבוצות הבנקאות הגדולות בארצות הברית.
היסטוריה
ההיסטוריה של חברת סיטיגרופ מורכבת ברובה מן ההיסטוריה של שתי החברות שהתמזגו לתוכה: סיטיקורפ (שנקראה לפני כן בשמות רבים, וביניהם סיטיבנק) וחברת הביטוח טרבלרס. סיטיקורפ הייתה תאגיד בנקאות בינלאומי שפעל בכמעט 100 מדינות בעולם. טרבלרס הייתה מיזוג של מספר גדול של חברות שונות, תחילתה בחברת קומרשל קרדיט בבולטימור ומשם התרחבה בהדרגה עם רכישת חברות נוספות כמו פרימריקה, סמית' ברני וטרבלר.
בעת המיזוג בין סיטיקורפ וטרבלרס היה סנדי וייל יו"ר מועצת המנהלים של טרבלרס וג'ון ריד היה יו"ר מועצת המנהלים של סיטיקורפ. מטרת המיזוג הייתה ליצור חברה שתוכל לספק שירותי בנקאות וביטוח תחת קורת גג אחת, בסופו של יום טרבלרס היא שקנתה את סיטיקורפ במהלך המיזוג. מנהלי שתי החברות המתמזגות היו שונים זה מזה בתכלית השינוי, הן בסגנון הניהול והן בדרכם אל הפסגה. שכרם של השניים טרם המיזוג הדגים נקודה זו היטב: בעוד ששכרו של וייל היה בין עשרת הגבוהים בארצות הברית ליו"ר מועצת מנהלים, שכרו של ריד היה מדורג בין עשר משכורות המנהלים המשקפות בצורה הטובה ביותר את תרומתו לחברה. בתחילה שירתו שניהם כמנהלים משותפים של החברה, אולם תוך שנתיים נאלץ ג'ון ריד לעזוב את החברה.