cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל
ביוגרפיה
גם צאצאיו המשיכו בדרכו כמלומדים ומשכילים. בנו ויורשו בשלטון, המלך דוארטה אף כונה "הפילוסוף הרהוט".
בן נוסף שלו, האינפנטה אנריקה הספן, נחשב בהיסטוריוגרפיה לאבי עידן התגליות האירופי, אותו חנכה פורטוגל.
ב-14 באוגוסט 1433 מת ז'ואאו הראשון, ובנו דוארטה, מלך פורטוגל, עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
מנישואיו של ז'ואאו הראשון עם פיליפה מלנקסטר, נולדו לו תשעה ילדים:
בנוסף, היו לז'ואאו שלושה ילדים מפילגשו אינש פירש:
טאונג
טאונג היא עיירה קטנה הממוקמת במחוז הצפון-מערבי של דרום אפריקה. פירוש השם הוא מקום האריה ונקרא על שמו של טאו, מלך ה-ברולונג. טאו בשפה הצוואנית משמעה אריה.
אתר מאובני גולגולת טאונג
בשנת 1924 התגלתה גולגולת (לימים נקראה הילד מטאונג) על ידי עובד מחצבה במחצבת הגיר הסמוכה. התגלית תוארה על ידי ריימונד דארט ב-1925 כדוגמת הטיפוס של אוֹסְטְרָלוֹפִּיתֶקוּס אפריקנוס. התגלית של הילד זוהתה בתוך משלוח שהכיל בעיקר מאובני בבונים, אשר ביניהן נחבאה אל הכלים הגולגולת והפנים של הילד. לאחר שנים רבות יחסית, דארט ביקר בטאונג וקבע את מיקומו המדויק של הממצא. עד אותו זמן, כריית סיד הרסה חלק גדול מהאזור. מאוחר יותר נערכו חפירות באתר תחת ניהולם של פיליפ טוביאס וג'פרי מקי מאוניברסיטת וויטווטרסרנד, שעבדו באתר מ-1989 עד 1993. למרות שהם לא הצליחו למצוא דגימות הומינידים נוספות, הם כן מצאו בבונים מאובנים חשובים רבים והגדילו את ההבנה של הגאולוגיה והטפונומיה של טאונג באופן משמעותי.
בניגוד למערות הדולומיטיות ליד יוהנסבורג, דרום אפריקה ולאתר מקאפנסגט, אתרי המאובנים של טאונג נמצאים במערות שנוצרו בזרם טופה ענקי שיורד מהסלע הדולומיטי של מתלול קלהארי.
הילד טאונג הוא בין המאובנים האנושיים המוקדמים החשובים ביותר שהתגלו אי פעם. זה היה ההומיניד הראשון שהתגלה באפריקה, מין שנקרא מאוחר יותר אוסטרלופיתקוס אפריקנוס, התומך בתפיסותיו של צ'ארלס דרווין לפיהן קרובי משפחה החיים הקרובים ביותר של בני האדם הם הקופים האפריקאים. הילד מטאונג היווה מהפכה של ממש בתפיסת האבות הקדמונים של המין האנושי, שעה שהוא הדגים הבדלים משמעותיים בין האבות האמיתיים לבין הגולגולת המזויפת של אב קדמון אנושי ששיטתה בקהילה המדעית ונמצאה באנגליה, הידועה בשם האדם מפילטדאון או אאונתרופוס (Eoanthropus).
ההשערה היא שהגולגולת הקטנה היא מילד בן שלוש עד שלוש וחצי בערך. המבנה של המוח נשמר על ידי מילוי הגולגולת באבן גיר מסוג בברקציה. הגולגולת שוכנת באוניברסיטת וויטווטרסרנד ביוהנסבורג יוהנסבורג, דרום אפריקה.
בתחילה הוצע כי הילד טאונג נהרג על ידי הומינידים אחרים כחלק מהשערת התרבות האוסטאו-דנטו-קרטית של ריימונד דארט. עם זאת, עבודה מאוחרת יותר של סי. קיי "בוב" בריין הדגימה שהילד כנראה נהרג על ידי סוג של טורף יונקים כמו נמר. אולם לאחרונה, מחקרים על הבבונים שנמצאו באתר על-ידי רון קלארק ולי ברגר, וזיהוי סימנים ספציפיים בגולגולת ה-Taung Child הוכיחו שייתכן שילד ה-Taung נהרג ונאכל על ידי עוף דורס גדול.
אן (אוברן-רון-אלפ)
אֵן (בצרפתית: Ain, בארפיטן: En) הוא מחוז במזרח צרפת בחבל אוברן-רון-אלפ, הנקרא על שם נהר אן, ובירתו היא העיר בור-אן-ברס.
אהמט ארטגון
אהמט ארטגון (בטורקית: Ahmet Ertegün; 31 ביולי (לפי הלוח היוליאני 18 ביולי) 1923 - 14 בדצמבר 2006) היה מפיק מוזיקלי, מייסד חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס ונשיאהּ. אחת מהדמויות רבות ההשפעה ביותר בתעשיית התקליטים. זיהה את כישרונם של אמנים רבים בתחום הרית'ם אנד בלוז ובהם אריק קלפטון, פיל קולינס, הרולינג סטונז, לד זפלין, קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג, אריתה פרנקלין, ריי צ'ארלס, Yes ועוד וכיהן כיו"ר היכל התהילה של הרוק אנד רול. יחד עם אחיו נשוהי יסד את מועדון הכדורגל (האירופי) המוביל בארצות הברית, ניו יורק קוסמוס.
שנים ראשונות
נולד באיסטנבול, טורקיה ועבר עם משפחתו לוושינגטון די. סי. ב-1935, כאשר אביו, מוניר התמנה לשגריר ארצו בארצות הברית. יחד עם אחיו נשוהי הרבה לבקר ברבעי האפרו-אמריקאים בעיר ובמועדוני המוזיקה, כך הכיר אמני ג'אז כלנה הורן, ג'לי רול מורטון, קאב קאלוויי, סידני בשה, לסטר יאנג ועוד. כמוסלמים במדינה נוצרית לבנה חשו האחים ארטגון קרבה לאפרו-אמריקאים כמו גם ליהודים, המרכז הקהילתי היהודי היה אחד המקומות הבודדים בו יכלו לצפות יחד בהופעה שחורים ולבנים. ב-1944 נפטר האב מוניר והמשפחה שבה לטורקיה, למעט שני האחים שהחליטו להישאר בארצות הברית. בעוד נשוהי עבר ללוס אנג'לס, נשאר אהמט בוושינגטון.
אטלנטיק רקורדס
ב-1946 הקים ארטגון יחד עם הרב אברמסון את חברת "אטלנטיק רקורדס". בשנות החמישים הצטרפו לצוות המוביל של החברה גם ג'רי וקסלר ונשוהי אטגון והיא הייתה למובילה בתחום הרית'ם אנד בלוז. אהמט התמחה בזיהוי כישרונות והחתים לחברה אמנים כריי צ'ארלס, ביג ג'ו טרנר והדריפטרס. יחד עם חברת סטקס רקורדס מממפיס גיבש ארטגון קבוצת מוזיקת נשמה שכללה אמנים כבן אי קינג, סולומון בורק, אוטיס רדינג, פרסי סלדג', וילסון פיקט ואריתה פרנקלין.
ארטגון אף כתב מספר קטעי בלוז בהם "Chains of Love" ו-"Sweet Sixteen", בפסבדונים A. Nugetre (היפוך אותיות שמו) ואת להיטו של ריי צ'ארלס "Mess Around".
כאשר הגיעו לארטגון הקלטות דמו מבריטניה של אריק קלפטון, לד זפלין והרולינג סטונס החתים אותם להפצה בארצות הברית. כן שכנע את שלישיית קרוסבי, סטילס ונאש לצרף אליהם את ניל יאנג. ב-1967 מכר את אטלנטיק רקורדס לוורנר מיוזיק גרופ, אך נשאר לייעץ לחברה בנושאי אמנים ורפרטואר.
אחרי מכירת אטלנטיק רקורדס
ב-1971 ניצלו האחים ארטגון, שהתגעגעו למשחק הכדורגל, את כספי מכירת אטלנטיק לשם הקמת קבוצת הכדורגל ניו יורק קוסמוס ולהחתמתם של כמה מגדולי הכדורגלנים של המאה ה-20 בהם פלה, קרלוס אלברטו ופרנץ בקנבאואר.
ב-1987 נכלל ארטגון בהיכל התהילה של הרוק אנד רול, שהיה בין מייסדיו. ב-1991 קיבת תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה. ב-1993 קיבל פרס גראמי למפעל חיים. בשנת 2000 קבעה ספריית הקונגרס שארטגון הוא "אגדה חיה".
מותו ומורשתו
ב-29 באוקטובר 2006, בגיל 83, היה חבר כבוד בקונצרט של הרולינג סטונס (שצולם על ידי רוברט אלטמן לסרט Shine a Light) לכבוד קרן קלינטון במעמד הנשיא לשעבר, ביל קלינטון ומכובדים רבים נוספים. במהלך קבלת פנים מאחורי הקלעים מעד ארטגון וראשו נחבט. מצבו התדרדר עד מהרה לתרדמת, מספר שבועות מאוחר יותר, ב-14 בדצמבר, נפטר. סרטו של אלטמן הוקדש לזכרו.
ב-10 בדצמבר 2007 התאחדה להקת לד זפלין למופע יחיד בO2 ארנה בלונדון שהוקדש לזכרו במלאת שנה למותו ולגיוס כסף להקמת קרן ללימודי מוזיקה על שמו.
בנו של פרנק זאפה, נקרא אהמט, על שמו.
מריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה
מריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה (בגרמנית: Maria Theresia von Österreich-Este; 1 בנובמבר 1773 – 29 במרץ 1832), הייתה בתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, ואשתו של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה.
ביוגרפיה
ב-25 באפריל 1789 התחתנה מריה תרזה עם ויטוריו אמנואלה, דוכס אאוסטה, ממנו היו לה 7 ילדים. מריה תרזה הייתה ביחסים טובים מאוד עם גיסתה מארי קלוטילד, נסיכת צרפת, אשתו חשוכת הילדים של קרלו אמנואלה, נסיך פיימונט.
בשנת 1802 ויתר גיסה קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה על הכתר, ומכיוון שלא היו לו ילדים, עלה בעלה ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה לשלטון במקומו, אולם הם נאלצו לשהות בסרדיניה אליה ברחו מפני נפוליאון.
בשנת 1814, עם התמוטטות הקיסרות הנפוליאונית, שב בית סבויה לנחלותיו בפיימונטה ובסבויה, ואף נוספו להן נחלות שהיו שייכות לרפובליקת ג'נובה שחדלה מלהתקיים. הסדרים אלו אושרו על ידי קונגרס וינה. בתחילה התקבלה מריה תרזה בטורינו בהתלהבות, אך עד מהרה היא עוררה אי-נחת בקרב הציבור, והואשמה בכך שרצתה לערער ולבטל עד כמה שניתן את הרפורמות שיושמו במהלך הכיבוש הצרפתי, וכן שהיא מתייחסת לכל מי ששיתף פעולה עם הצרפתים בבוז.
בשנת 1821 פרצו התקוממויות בממלכה בדרישה ליותר חופש וליברליזם, ומשום כך ויתר בעלה ויטוריו אמנואלה על הכתר. מכיוון שהיו להם רק בנות ולא בנים, עלה אחיו קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה לשלטון במקומו. בתחילה ניסתה מריה תרזה להתמנות כעוצרת, אולם עד מהרה עברה להתגורר עם בעלה בניס. בשנת 1824 מת בעלה ויטוריו אמנואלה, אולם מריה תרזה לא הורשתה לחזור לטורינו עד לשנת 1831, וב-29 במרץ 1832 מתה מריה תרזה בז'נבה.
משפחתה
ב-25 באפריל 1789 התחתנה מריה תרזה עם ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה, ממנו היו לה 7 ילדים:
אקס-לה-בן
אקס-לה-בן (בצרפתית: Aix-les-Bains) היא עיר בדרום-מזרח צרפת, במחוז סבואה שבחבל אוברן-רון-אלפ. זו עיר של מרחצאות וספא הראשונה שהייתה בצרפת (ומכאן שמה), נמצאת בה המרינה הגדולה בצרפת שעל שפת אגם מים מתוקים. נכון לשנת 2007, יש בה 27,782 תושבים, הממקמים אותה במקום ה-162 ברשימה הארצית באשר לכמות אוכלוסייה.
היסטוריה
"אקס" נגזר מן המילה הלטינית "אקווה" (מים). השם מתייחס למעיין החם שהיה כבר בשימוש על ידי הרומאים. בתקופת הבל אפוק הייתה אקס-לה-בן עיירת נופש מקובלת בקרב משפחות המלוכה העשירים.
אף על פי שהעיר שמרה על מעמדה כעיר ספא, ספא הוא כבר לא העיסוק העיקרי של אגן אקס. העיר מאזנת חלקית את אובדן קהל המבקרים בעיר לצורך טיפולים רפואיים בספא, על ידי פיתוח תיירותי נרחב במרכז העיר, בהרים הסובבים אותה ואגם לה בורז'ה השוכן על ידה.
הישיבה והקהילה היהודית
בעיר מתגוררת אוכלוסייה יהודית אורתודוקסית. רבים מהיהודים עוסקים בצרכי כשרות וחלקם אף מפעילים משחטות ועוסקים בממכר בשר כשר לקהילה היהודית בצרפת בפרט ובאירופה בכלל. נפתחה בה הישיבה הראשונה באירופה לאחר השואה, ישיבת חכמי צרפת, שבראשה עמד במשך כיובל הרב חיים יצחק חייקין. הרב חייקין עמד בראשות ישיבה בכפר ניודורף טרם מלחמת העולם השנייה ופתח את הישיבה מחדש לאחר המלחמה. הוא סייע לרבים מתלמידיו הקודמים שהפכו ליתומים, וכן קיבל לישיבה צעירים חדשים ניצולי השואה שהיו אסירים במחנות הריכוז בוכנוואלד ודכאו.
לאחר שממשלת צרפת התנתה את התמיכה הכספית לישיבה בשילוב לימודי חול בישיבה, פנה הרב חייקין לרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, ששהה בסוף ימיו בז'נבה, כדי לקבל היתר לכך. הרב סולובייצ'יק הורה להמשיך במצב הקיים וכך נתן הסכמה בדיעבד. בכך הפכה הישיבה לייחודית בנוף הישיבות הליטאיות, בכך ששולבו בה לימודי חול כבכל בית ספר תיכון בצרפת, ותלמידי הישיבה, שרובם כיום מעדות המזרח, מקבלים תעודת בגרות. אחוז ניכר מהתלמידים הם בעלי תשובה בעלי רקע אקדמי, הנוטלים פסק זמן מלימודיהם כדי לרכוש השכלה יהודית. בדרך לימודו הדגיש הרב חייקין את הבקיאות, מטרתו הייתה לצייד את התלמיד בידע הבסיסי הנדרש כדי לנהל חיי תורה ומצוות והישיבה קיבלה גם צעירים שמראש לא שאפו לגדולות בתורה. החל משנת תשס"ב הופסקו בישיבה לימודי החול בהוראת הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן כיום מכהן בראשות הישיבה הרב יצחק וייל.
מיקום
שטח העיר הוא 12.62 קמ"ר, וגדול יחסית למחוז סבואה. היישובים הסמוכים הם: גרסי-סור-אקס (Grésy-sur-Aix), טרסרב (Tresserve), פוני-שטנו (Pugny-Chatenod), דרומטה-קלארפון (Drumetaz-Clarefond), מוקסי (Mouxy), ובריזון-סנט-אינוסאן (Brison-Saint-Innocent).
העיר מחולקת לשני חלקים, העיר התחתונה והעיר העליונה. העיר התחתונה תופסת את שפת האגם, ממערב נמצאת העיר העליונה, שם שוכן מרכז העיר המשקיף על אגם בורג'ה. העיר נבנתה בהתחלה בגבעות, כדי למנוע את השיטפונות הרבים של האגם. מאוחר יותר נבנה במקום סכר, על ידי החברה הלאומית של נחל הרון. הסכר נבנה בין הרון לשקע הטבעי של האגם, נחל סביאר.
גובהה הממוצע של העיר הוא כ-320 מטרים מעל פני הים, ואילו החלק התחתון של העיר נמצא בגובה 220 מטר מעל פני הים, שזהו גם מפלס האגם.
אוגוסטן דה בארואל
האב אגוסטין בארואל (בצרפתית: Augustin de Barruél; 1741, פריז - 1820), איש כנסייה והוגה דעות צרפתי.
בארואל היה עורכו של כתב העת הכנסייתי במהלך התקופה שקדמה למהפכה צרפתית. באוגוסט 1792 נמלט מצרפת בשל אימת שלטון הטרור המהפכני. הוא התיישב באנגליה ושם פרסם חיבור אנטי מהפכני גדול שאחד מחלקיו המפורסמים הוא החיבור "זיכרונות להבהרת ההיסטוריה של היעקוביניזם", שיצא לאור בשנת 1797. בחיבור זה הוא מאשים אגודת סתרים בניסיון לקשור קשר להפלת הממסד הנוצרי. חיבור זה נחשב לאחד מאבות האנטישמיות המודרנית.
לאחר עלייתו של נפוליאון לשלטון ניסה לחזור לצרפת- מולדתו, בשל כך הוא כתב חיבור חנופתי במיוחד שקרא לעם הצרפתי לשמור אמונים לשליט החדש. לבסוף הושב בארואל לצרפת ומונה על ידי נפוליאון לחבר בחבר הכמרים של הקתדרלה של פריז.
מות'רה (מפלצת)
עיצוב
מראה של מות'רה הוא כשל עש צבעוני. צבעיה העיקריים של מות'רה הם אדום, לבן, שחור, כתום, צהוב, חום ועיניה בצבע כחול. בניגוד לשאר המפלצות, מראה של מות'רה כמעט ולא השתנה בכל סרטי גודזילה, אך בסרטי לג׳נדרי המראה שלה ישתנה במשמעותיות.
סרטי שוהה
בסדרת סרטי שוהה, מות'רה מוצגת כמשכינת שלום היוצאת חוצץ נגד הניסויים הגרעיניים של ארצות הברית. היא גם מוצגת כאויב חזק לקינג גידורה.
סרטי הייסי
בסדרת סרטי הייסי, מות'רה נאלצת להילחם לצד גודזילה נגד אויבה הראשי: באטרה. מעין העתק מפחיד, חזק וקטלני למות'רה. בנוסף, מות'רה גם נלחמת מול יצור הדומה לקינג גידורה בשם דס-גידורה, ומטילה על בנה, מות'רה ליאו, להמשיך את המורשת שלה: להשמיד את דס-גידורה.
סרטי מילניום
בסדרת סרטי מילניום, מות'רה היא שומרת מגנה של יפן, לצד גידורה ובראגון.
סרטי Legendary Pictures
מות'רה בסרטים האמריקאים החדשים מתוארת כמין של פרפראים קדמוניים ששרדו מספר הכחדות עוד לפני בוא האדם.
מנטון אדי
מנטון ספראג אדי (באנגלית: Manton Sprague Eddy; 16 במאי 1892 - 10 באפריל 1962) היה לוטננט גנרל בכיר בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
אדי נולד ב-16 במאי 1892 בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי בארצות הברית. הוא למד בבית ספר צבאי וסיים את לימודיו ב-1913. ב-1916 התגייס לצבא ארצות הברית, וב-1918 הוא הועלה לדרגת לוטננט שני. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא מונה כמפקד פלוגה בגדוד ה-11 שהיה חלק מהדיוויזיה ה-4 של חיל המשלוח האמריקאי, ונשלח לחזית המערבית במאי 1918. הוא נפצע באוגוסט של אותה שנה, ולאחר שהתאושש המשיך להילחם כמפקד גדוד מקלענים עד סיום המלחמה בנובמבר. במהלך המלחמה הוא הגיע לדרגת מייג'ור, ולאחר המלחמה הוצב בגרמניה עד 1919 עת הוחזר לארצות הברית. ב-1920 הוא הורד לדרגת קפטן, וב-1921 נישא למיימי פיבודי בוטולפ. בתקופה שבין מלחמות העולם שימש כמאמן חי"ר וכפרופסור באקדמיה הצבאית ריוורדייל. ב-1940 הוא הוצב כקצין מודיעין בקורפוס ה-3, וב-1941 קיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-114 אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-44 של המשמר הלאומי.
מלחמת העולם השנייה
במרץ 1942, לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הועלה אדי לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד), ומונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-9. ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ומונה למפקד הדיוויזיה ה-9. הוא אימן את הדיוויזיה במשך מספר חודשים בארצות הברית, וב-8 בנובמבר 1942 היא השתתפה במבצע לפיד - הפלישה למרוקו ואלג'יריה אשר היו נתונות תחת שליטת צרפת של וישי. לאחר סיום המבצע המשיכה הדיוויזיה להילחם במסגרת המערכה בצפון אפריקה והמערכה בתוניסיה, ולקחה חלק חשוב בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943. באוגוסט של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה, ולאחר מכן נשלחה לאנגליה, וביוני 1944 השתתפה בפלישה לנורמנדי בנחיתה בחוף יוטה כחלק מהקורפוס ה-7. על חלקו בלכידת עיר הנמל הצרפתית שרבור, הוענק לאדי צלב השירות המצוין. ב-19 באוגוסט 1944 הועבר אדי לפקד על הקורפוס ה-12, אשר היה חלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון. אדי פיקד על הקורפוס במהלך מבצע קוברה ובקרבות ההתקדמות אל הריין. במהלך הקרב על הבליטה, הקורפוס של אדי החזיק את הכתף הדרומית של הטריז הגרמני. באפריל 1945 הוא השתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, אולם זמן קצר לאחר מכן נאלץ לחזור לארצות הברית בגלל לחץ דם גבוה.
לאחר המלחמה
בינואר 1948 מונה למפקד המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, והחזיק בתפקיד עד יולי 1950. לאחר מכן מונה למפקד הארמייה השביעית אשר הוצבה באזורי הכיבוש בגרמניה, והחל מ-12 באוגוסט 1952 פיקד גם על הכוחות האמריקאיים באירופה (USAREUR). הוא פרש מהצבא ב-31 במרץ 1953 בדרגת לוטננט גנרל (שלושה כוכבים).
הוא נפטר במחנה פורט בנינג ליד העיר קולומבוס בג'ורג'יה ב-10 באפריל 1962 בגיל 69. הוא קבור בבית הקברות הלאומי ארלינגטון בווירג'יניה.
ויליאם הולדן
ויליאם הולדן (באנגלית: William Holden; 17 באפריל 1918 - 12 בנובמבר 1981) היה שחקן קולנוע אמריקני זוכה פרס האוסקר.
נער הזהב של הוליווד
תפקידו המשמעותי הראשון היה בסרט "ילד הזהב" משנת 1939 בו שיחק דמות של נער עני הנקרע בין שני כשרונותיו - הנגינה בכינור, והאיגרוף. תפקיד זה הביא לו למוניטין והפך אותו למוכר בציבור, אך הקריירה שלו לא המריאה. ב-1940 שיחק בסרט העיירה שלנו לפי מחזה של תורנטון וילדר. אולפני קולומביה רכשו זכויות בחוזה שלו עם פרמאונט, ואת השנים הבאות בילה במספר תפקידים שוליים עבור אולפנים אלו. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר של ארצות הברית, כשחקן בסרטי אימונים. ב-1947 שיחק בסרט "רות יקירתי" וב-1950 שיחק בסרט "רק אתמול נולדה" לצידה של ג'ודי הולידיי.
הקריירה שלו קיבלה תנופה בשנת 1951 עת שיחק בסרטו של הבמאי בילי ויילדר - "שדרות סאנסט", בתפקיד תסריטאי כושל המסתבך עם כוכבת עבר דועכת. עבור תפקיד זה קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, וזכה להכרה באיכויותיו כשחקן.
לאחר מכן שיחק שורת תפקידים דומים, בהם שילב את מראהו הנאה, עם גישה צינית ומנוכרת, אותה אימץ לעצמו ב"שדרות סאנסט". תפקיד טיפוסי מסוג זה היה תפקידו של שבוי המלחמה הקשוח והציני הנחשד כמשתף פעולה בסרטו של ויילדר "סטלאג 17". עבור תפקיד זה זכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1953, ונאום קבלת הפרס שלו היה הקצר ביותר הזכור בהיסטוריה וכלל שתי מילים - "תודה לכם" ("Thank You").
הוא שיחק בהפקות הוליוודיות נוצצות לצד כוכבי התקופה. ב-1954 שיחק בסרט המלחמה גשרי טוקו רי, בסרט גבעת האהבה (1955) שיחק לצידה של ג'ניפר ג'ונס. בסרט פיקניק (1956) שיחק לצידה של קים נובאק כנווד המגיע לעיירה וגורם למהומות בקרב בנות העיירה. בסרט "הגשר על הנהר קוואי" (1957) שיחק לצד אלק גינס כשבוי מלחמה הבורח ממחנה השבויים היפני ומפקד אחר כך על הניסיון לפוצץ את הגשר. ב-1962 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הבוגד שלא בגד.
הוא אף שיחק מספר תפקידים קלילים יותר כארכיטקט שרמנטי בסרט "הירח הוא כחול" (1953) קומדיה קלילה שנחשבה לנועזת בזמנה, בשל השימוש במילים כ"בתולה", מורה המתאהב בתלמידתו ב"רק אתמול נולדה" (1950), בסרטו של בילי ויילדר "סברינה" (1954) בו התחרה לצד המפרי בוגרט על ליבה של אודרי הפבורן איתה הופיע גם בסרט "פריז התוססת" (1964). כן שיחק לצד בינג קרוסבי וגרייס קלי בסרט הריקודים "נערת הכפר" (1954). ב-1960 שיחק בסרט עולמה של סוזי וונג שצולם בהונג קונג.
לצד סרטים אלו שיחק הולדן בסרטים זניחים רבים, אותם הוכרח לעשות בשל שיטת האולפנים, ובשל החוזים עליהם חתם. הולדן סבל מאלכוהוליזם ומדיכאון קליני למשך שנים רבות. בתחילת שנות השישים החל לעשות סרטים קופתיים יותר, וקיבל תפקידים פחות איכותיים. בשנת 1966 היה מעורב בתאונת דרכים קשה באיטליה, בה נהרג הנהג שנהג ברכב השני. נקבע כי הולדן היה שיכור בעת שנהג, והוא נדון לשמונה חודשי מאסר על תנאי. הולדן הוכרע תחת רגשי אשמה, ושקע בשתייה כבדה אף יותר. כיום ידוע כי נשא עמו סוד חשאי אף יותר, שהכביד עליו. במשך שנים רבות היה סוכן CIA אשר נשא מסרים חשאיים בעת מסעותיו כשחקן ברחבי העולם.
קריירה מאוחרת
בשנת 1969 שיחק בסרטו האלים באופן גרפי של הבמאי סם פקינפה "חבורת הפראים". בשנת 1976 זכה לשבחים על תפקידו בסרט "רשת שידור", בו שיחק גרסה מזדקנת של סוג תפקידי האופי ששיחק בשנות החמישים. עבור תפקיד זה היה מועמד לפרס האוסקר פעם נוספת. בשנת 1981 שיחק בסרטו האחרון, הקומדיה "מהומה בהוליווד" ("S.O.B") של הבמאי בלייק אדוארדס. קומדיה וולגרית זו זכורה בעיקר בשל העובדה שבה הופיעה השחקנית ג'ולי אנדריוז שעד אז הייתה בעלת תדמית משפחתית, בעירום חלקי.
חייו הפרטיים ומותו
הולדן היה נשוי במשך שלושים שנה, משנת 1941 לשחקנית ברנדה מרשל. יחד עמה היה השושבין בחתונתו של רונלד רייגן וננסי רייגן בשנת 1952. לזוג היו שני ילדים, ובנוסף לכך אימץ הולדן את בתה של מרשל מנישואים קודמים. הולדן ניהל אורח חיים עמוס, החזיק בית בשווייץ ופעל למען שימור חיות הבר, כמנהל שותף בשמורת חיות באפריקה. בשנות השבעים, לאחר גירושיו ממרשל, החל רומן ארוך עם השחקנית סטפני פאוארס, אשר הייתה שותפה לעניינו בשימור חיות הבר. לאחר מותו הפכה לנשיאת "קרן שימור חיות הבר על שם ויליאם הולדן". כמו כן נפוצו שמועות על רומן ארוך עם אישה בשם אווה מיי הופמן.
הולדן מת לאחר שנפל בדירתו בסנטה מוניקה בקליפורניה בשנת 1981. גופתו נמצאה ב-16 בנובמבר אך נראה כי היה מת מזה ארבעה ימים. הולדן שהה לבדו, שתה לשוכרה, החליק על שטיח, נחבל בראשו ודימם למוות. ראיות רפואיות רומזות לכך שהיה בהכרה מספר דקות לאחר הנפילה, אך כנראה לא העריך נכונה את חומרת פגיעתו, ולא הצליח להזעיק עזרה. גופתו של הולדן נשרפה, ואפרו פוזר באוקיינוס.
סודוקו ללא שכנים
סודוקו ללא שכנים (באנגלית: Non-Consecutive Sudoku) הוא וריאנט של סודוקו המבוסס על הכרת ציר המספרים ושימוש בו. בסודוקו ללא שכנים, בנוסף לכללי הסודוקו הרגילים, יש איסור להציב במשבצות שכנות, במאוזן או במאונך, מספרים עוקבים על ציר המספרים. במשבצות שכנות באלכסון אין איסור.
האיסור מהווה רמז רב חשיבות לגבי אפשרויות להצבת המספרים במשבצות השונות.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1987
הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-11 ביוני 1987.
ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר התמודדה על כהונה שלישית בתפקיד, מול מנהיג מפלגת הלייבור ניל קינוק.
הקמפיין של השמרנים הדגיש את מצבה הטוב של הכלכלה, ואחוזי האבטלה שהגיעו לשפל של שני עשורים. המפלגה זכתה לתמיכה רחבה מצד התקשורת.
מלבד ההתמודדות מול תאצ'ר, נאלצה מפלגת הלייבור להתמודד מול איום מצד המפלגה הסוציאליסטית (שהתאחדה עם המפלגה הליברלית), שהתחזקה ואיימה להפוך למפלגה השנייה בגודלה והאופוזיציה העיקרית לשמרנים. לצורך כך, החל תהליך "התמרכזות" של מדיניות הלייבור (תהליך שהגיע לשיאו עם מיתוגו מחדש כ"לייבור חדש" ב-1997).
הבחירות הסתיימו בניצחון סוחף לשמרנים (אם כי ברוב מופחת מהבחירות הקודמות), ותאצ'ר נבחרה בפעם השלישית ברציפות לראשות הממשלה. הלייבור נכשלו בהחלפת השלטון, אך הצליחו לדחוק את האיחוד הסוציאליסטי-ליברלי, שהניב תוצאות נמוכות משל סך חלקיו. בעקבות התוצאה המאכזבת, התמזגו שתי המפלגות המרכיבות את האיחוד באופן רשמי, והפכו למפלגה הליברל-דמוקרטית.
נוטרדאם
נוטרדאם (צרפתית: Notre-Dame – "גְבִרתנו") הוא שמן – או חלק משמן – של כנסיות רבות בצרפת ובמקומות רבים נוספים בעולם, כאשר המונח "גבירתנו" מתייחס למרים הבתולה.
{{פירושונים| כנסיות:
הגיבן מנוטרדאם:
אחר:
ראו גם
}}
דיולה (עיירה)
גאוגרפיה
דיולה שוכנת במישור ההונגרי הגדול על נהר פהר-קרש, 235 ק"מ דרומית מזרחית לבודפשט, 5 ק"מ מהגבול עם רומניה. קו רכבת וכביש 44 עוברים בעיירה. כביש 44 מקשר את דיולה עם עיר המחוז בקשצ'בה.
שם
דיולה נקראת על שמו של השליט ההונגרי מימי הביניים גיולה השלישי. גיולה היה גם תואר שרווח בקרב השבטים ההונגריים, והוא עדיין שם פופולרי לבנים בהונגריה.
היסטוריה
ההתייחסות המתועדת הראשונה לדיולה היא במסמך משנת 1313 המזכיר מנזר בשם Julamonustra (בלטינית). ב-1332 נקרא היישוב סביב המנזר "דיולה". בניית הטירה בגיולה החלה במאה ה-14 אך הסתיימה רק באמצע המאה ה-16. הטירה הייתה רכושם של בני משפחת מארוטי ולאחר מכן יאנוש קורבינוס, בנו הבלתי חוקי של מתיאש הראשון, מלך הונגריה. הטורקים כבשו את גיולה בשנת 1566 והעיירה נותרה חלק מהאימפריה העות'מאנית עד ששוחררה על ידי הכוחות הנוצריים בשנת 1694. בשל המלחמות נמלטה רוב האוכלוסייה ההונגרית מדיולה, ומחוז בקש הפך כמעט בלתי מיושב. בעל הקרקע יאנוש הארוקרן הזמין מתיישבים גרמנים, הונגרים ורומנים, שהקימו מחדש את העיירה בתחילת המאה ה-18. במאה ה-20 הפכה דיולה ליעד תיירותי פופולרי. הספא הוקם בשנת 1942 והורחב בשנת 1959, והטירה שוקמה בשנת 1962.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, גרו בגיולה 31,067 איש, מתוכם 25,895 (83.4%) הונגרים, 974 (3.1%) רומנים, 971 (3.1%) גרמנים ו-102 (0.3%) צוענים לפי מוצא אתני. בהונגריה אפשר להצהיר על יותר ממוצא אחד, ולכן חלק מהנשאלים הכריזו על עצמם הן כעל הונגרים והן כבני מיעוט. גיולה היא מרכז הקהילה הרומנית הקטנה בהונגריה.
ב-2011 היו בגיולה 5,726 (18.4%) קתולים, 5,560 (17.9%) הונגרים רפורמיים (קלוויניסטים), 606 (2.0%) אורתודוקסים ו-507 (1.6%) לותרנים. 8,304 (26.7%) היו חסרי דת ו-453 (1.5%) אתאיסטים, ואילו 9,012 איש (29.0%) לא הצהירו על דתם.
הקהילה היהודית
ערב מלחמת העולם השנייה היו בדיולה כ-500 יהודים, רובם סוחרים, בעלי מלאכה ומעבדי מוצרי חקלאות. הם היו נאולוגים והחזיקו מספר מוסדות קהילה.
במאי 1944, במהלך שואת יהודי הונגריה, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בשני אתרים בעיירה. הגברים היהודים מהעיירה נשלחו לעבודות כפייה ומאוחר יותר הועברו לגרמניה. ביוני 1944 הועברו הכלואים מהגטו לבקשצ'בה ולאחר כשבועיים שולחו רובם למחנה שטרסהוף שבאוסטריה, והיתר לאושוויץ.
פוליטיקה
ראש העיר הנוכחי של דיולה הוא ד"ר ארנה אישטוון גרגני (Ernő István Görgényi) מטעם מפלגת Fidesz-KDNP - איחוד מפלגת האזרחים ההונגרית ומפלגת העם הנוצרית הדמוקרטית בהונגריה . האספה העירונית המקומית מונה 14 חברים.
היינריך קרייפה
גנרל היינריך קרייפה (בגרמנית: Heinrich Kreipe) (5 ביוני 1895 – 14 ביוני 1976), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונחטף על ידי סוכני SOE בריטיים ופרטיזנים יווניים בעת שירותו בכרתים.
קריירה מוקדמת
קרייפה נולד ב-5 ביוני 1895 בנידרשפייר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס קרייפה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המילואים ה-237, עמו לחם בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב ורדן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קרייפה לפרייקור, ולאחר מכן לוורמאכט, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1938 הועלה קרייפה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-26 באוגוסט 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-909.
מלחמת העולם השנייה
באביב 1944 תכננו בעלות הברית לחטוף את הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, אשר אמצעי הדיכוי הקשים שלו זיכו אותו בכינוי "הקצב מכרתים". המבצע הובל על ידי מייג'ור פטריק ליי פרמור וקפטן ביל סטנלי מוס, סוכני SOE, אשר לוו בפרטיזנים יווניים תושבי כרתים. מכיוון שגנרל מילר עזב את האי לפני ביצוע התוכנית, החליט מייג'ור פרמור לחטוף את קרייפה במקומו. בליל ה-26 באפריל יצא הגנרל קרייפה ממפקדה בארכאנס, לעבר מעונו ב"וילה אריאדני", כ-25 ק"מ מחוץ להרקליון. מייג'ור פרמור וקפטן מוס, לבושים כשוטרים צבאיים גרמנים, חיכו לו במרחק קילומטר אחד לפני ביתו, וכשהגיעה אליהם המכונית הם ביקשו מהנהג לעצור וביקשו את הניירות. ברגע שהמכונית עצרה, פתח פרמור את דלתו של קרייפה, קפץ פנימה ואיים עליו באקדחו, ומוס התיישב על מושב הנהג. מוס נהג במכונית כשעה וחצי, תוך שהוא עובר 22 מחסומי דרכים בהרקליון, ולאחר מכן הם נטשו את המכונית ופנו לעבר ההרים. קרייפה יחד עם חוטפיו שהו בהרים כשבועיים וחצי, תוך שהם נמלטים מכוחות הוורמאכט שחיפשו אחריהם, וב-14 במאי, הם נלקחו מחוף פריסטרס ליד רודקינו על ידי צוללת והובלו למצרים. קרייפה נחקר, ולאחר מכן נשלח למחנה שבויים בקנדה, ממנו הועבר מאוחר יותר למחנה מיוחד בוויילס.
לאחר המלחמה
בשנת 1947 שוחרר קרייפה מהשבי, ועבר להתגורר בנורטהיים. בשנת 1972 נפגש קרייפה עם חוטפיו בתוכנית טלוויזיה יוונית, וב-14 ביוני 1976 הוא מת בביתו.
פאוור ריינג'רס כוח הסערה
פאוור ריינג'רס כוח הפרא (אנגלית: Power Rangers: Wild Force) היא סדרת פעולה/הרפתקאות אמריקאית לילדים מסדרת "פאוור ריינג'רס". הסדרה בת 40 פרקים והופקה לטלוויזיה על ידי חברת "סבן" לערוץ Fox Kids בשנת 2002 ואחר כך המשיכה את שידוריה ב-ABC Kids. זוהי למעשה עונת הפאוור ריינג'רס האחרונה שהופקה על ידי חברת "סבן" עד פאוור ריינג'רס סמוראי. בישראל שודרה התוכנית ב"פוקס קידס" (שונה אחר מכן לג'טיקס) עד 2008.
עלילת הסדרה
צוות הפאוור ריינג'רס משתמשים בכוחותיהם כדי להביס את נבל בשם אורג- שליט ואת צבא המפלצות שלו.
הריינג'רים האדומים:
הוריו של קול אוונס היו חברים של דוקטור אדלר שדוקטור אדלר הוא בעצם האורג- שליט. דוקטור אדלר הפך לאורג- שליט בכך שמצא את שרידיו של אורג- שליט האמיתי והמקורי, והשתמש בכוח השרידים נגד חבריו לשעבר- הוריו של קול אוונס. לאחר שתקף את חבריו, הפך לאורג שליט המזויף, אך לקראת סוף העונה צמחה לו הקרן (הקרן מסמלת את העובדה שאותו יצור הוא אורג) המקורית וכך הפך לאורג שליט המקורי.
זורדים
קול: טיילור: מקס: דני: אליסה: מריק: אנימוס:
הנבלים
חיילי הרגל
לא תעשון אתי
המקור בתורה
לאחר מעמד הר סיני, ה' אמר למשה שעם ישראל ראו בעת המעמד שה' דיבר אליהם מן השמיים ושאסור להם לעשות אלוהי כסף וזהב:
את המילים "לא תעשון אתי" דרשו חז"ל כאיסור לעשות את "מה שאיתי", כלומר פסלים של מלאכים וגרמי שמים:.
המקור בתלמוד
בתלמוד מסופר שרבן גמליאל עשה צורות של לבנה כדי לחקור בעזרתן את העדים שבאים להעיד על קידוש החודש. הגמרא דנה כיצד מותר היה לו לעשות כך, הרי מכוח הפסוק "לא תעשון איתי" למדו חכמים שאסור לעשות דמות של גרמי השמיים. מתוך המשא ומתן בסוגיה עולה שישנו איסור ליצור דמות אדם, דמות מלאכים שונים, דמות חמה ולבנה, וכן לבנות בית וכלים בדמות בית המקדש וכליו.
מחלוקת הראשונים לגבי ציור או תחריט
ישנה מחלוקת בראשונים האם בכל פרטי האיסור רק תבליט אסור, אך ציור או תחריט מותר. יש אומרים שתמיד האיסור הוא רק בתבליט, יש אומרים שלגבי איסור עשיית פסל בדמות אדם ומלאכים האיסור הוא בתבליט, אך לגבי גרמי השמיים שנראים לנו בשמיים כשקועים, גם תחריט או ציור אסור. יש אומרים שאדם אסור רק בתבליט, אך מלאכים אסורים גם בציור כמו גרמי השמיים. ויש אומרים שגם לגבי אדם ומלאכים אף תחריט או ציור אסור.
האם ציור קל יותר מתחריט
לדעת המהר"ם מרוטנבורג, מצד אחד ציור אדם או כוכבים מותר, אך מאידך פיסול ואף תחריט אסור לא רק באדם, מלאך וגרמי השמיים, אלא גם פיסול או יצירת תבליט או תחריט של בעלי חיים כלשהם. גם לדעת הט"ז, ציור שאין בו ממשות כלשהי אינו נחשב לתחריט. מנגד, לדעת הש"ך ציור כן נחשב כמו תחריט, והאוסרים תחריט יאסרו גם ציור.
צורות בבית הכנסת
על אף שלדעת כמה ראשונים יש איסור גם בצורות בעלי חיים, בבתי כנסת רבים מקובל היה לצייר נמר, נשר, צבי ואריה בשל המשנה הלומדת מהתנהגותם מידות חיוביות: גם במחזורים מקובל היה לצייר ציורים של חיות ומזלות. הראשונים נחלקו האם מותר לנהוג במנהגים אלה.
איסור חשד
על גבי המחלוקת בדבר איסור עשיה, נחלקו הראשונים האם מותר לאדם להשהות ברשותו צורה שנעשתה על ידי אחרים, על פי שאלת הגמרא במסכת עבודה זרה לגבי חשד ביחס לדמויות הלבנה של רבן גמליאל וחותמו של רב יהודה.
לדעת רוב הראשונים החשד המדובר הוא שיחשדו שעובד צורה זו שברשותו ויש אומרים שהאיסור הוא שיחשדו בו שעבר על איסור התורה שלא לעשות צורות.
יש אומרים שאיסור זה קיים רק ביחס לצורה שרגילים לעבוד אותה באופן נפוץ מאוד, כמו צורת דרקון חמה ולבנה. מנגד יש אומרים שהאיסור הוא בכל הצורות שיש איסור בעשייתן. ויש אומרים שהאיסור הוא גם בצורות שאין לגביהן איסור עשיה, כגון חיות ועופות וצמחים, אבל דווקא בצורות כאלה שייתכן שהגויים עובדים להן. ויש אומרים שבצורות מלאכים שרפים ואדם איסור ההשהיה הוא מהתורה, ולא מצד איסור חשד שהוא מדרבנן.
בימינו, פוסקים רבים כתבו שאיסור חשד איננו שייך, מאחר שהגויים אינם עובדים לצורות כאלה כלל, וברור שהם נעשים לנוי ומסחר. ויש אוסרים גם בימינו.
קהילת יהודי סורוקה
קהילת יהודי סורוקה היא אחת מבין הקהילות היהודיות הוותיקות ביותר בחבל ארץ בסרביה (כיום מהווה את רוב שטחה של מולדובה ואת חבל בוג'אק שבאוקראינה). הקהילה שהתחילה כקטנה בשלהי המאה ה-16, הלכה וגדלה עד שהיוותה יותר מ-50% מאוכלוסיית העיר סורוקה בשנת 1897. במהלך מלחמת העולם השנייה 1939-1945 ובעקבות אירועי השואה, הצטמצמה משמעותית גודלה של הקהילה היהודית בסורוקה ויהודים רבים היגרו למדינות אחרות, ביניהם ישראל ומדינות ביבשת אמריקה. למרות זאת נשארה במקום קהילה מצומצמת של יהודים המתקיימת עד ימינו. בנוסף לקהילה היהודית, סורוקה מהווה מרכז קהילתי חשוב גם לקבוצות מיעוט נוספות כדוגמת בני רומה (צוענים) ואף זכתה לכינוי בירת הצוענים.
תולדות הקהילה טרום מלחמת העולם השנייה
עדויות ממשיות להתיישבות יהודית בעיר סורוקה מתחילות להופיע עוד מהמאה ה-16 בדמות מצבות יהודיות בבתי קברות. בתקופת שלטונה של נסיכות מולדובה הקהילה היהודית בעיר הייתה יחסית קטנה והורכבה ממספר משפחות מצומצם, אך עם סיפוחה של בסרביה לאימפריה הרוסית, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806-1812) האוכלוסייה היהודית בעיר גדלה משמעותית. במטרה לאכלס את השטחים החדשים שסופחו לאימפריה, הוביל המשטר הרוסי מדיניות חדשה של הטבות למתיישבים חדשים באזור כדוגמת פטור ממסים, פטור משירות צבא למספר שנים ואישורי תעסוקה בחקלאות. מדיניות זו עודדה עלייה מסיבית של יהודים לבסרביה ולסורוקה בפרט, שרצו להנות מההטבות ולהקים מושבות חקלאיות. עד שנת 1864 האוכלוסייה היהודית בסורוקה גדלה אל למעלה מ-4,000 איש. בתקופה זו התפרנסה הקהילה היהודית בעיר מעבודות מלאכה, מסחר וגידולים חקלאים כגון טבק (שיח), ענבים ופירות נוספים. במהלך שנות ה-80–90 של המאה ה-19, המשיכה האוכלוסייה לגדול ויהודים נוספים עברו להתיישב בעיר בעקבות מספר גזירות של הממשל הרוסי, שמנעו מהם לעסוק בתחום החקלאות בכפרים ובאזורים הסמוכים לעיר. גלי התיישבות אלו אפשרו את התפתחותה של הקהילה היהודית בעיר שהגיעה לשיא גודלה בשנת 1897, עם אוכלוסייה המונה קרוב ל-9,000 יהודים שהיוו כ-57% מאוכלוסיית העיר. מלחמת העולם הראשונה גרמה ליהודים בעיר סבל רב. בנים רבים גויסו לצבא ובעיר התבצעו מעשי רצח וביזה בידי הצבא הרוסי שנסוג מהעיר. בסוף המלחמה עברה סורוקה לשליטה רומנית ובכך נפסק הקשר הרוחני לקהילה היהודית ברוסיה, וקשרי המסחר החקלאיים של העיר נהפכו ללא זמינים. כל אלו ואירועים אנטישמים נוספים שהתרחשו בעיר גרמו ליהודים רבים להגר אל מדינות אחרות כדוגמת ארצות הברית, ארגנטינה, ברזיל וקצת לישראל. אחד מהמקרים האנטישמים שקרו בעיר נגמר בירי של חיילים רומנים בשישה צעירים יהודיים. גלי ההגירה מהעיר גרמו לאוכלוסייה היהודית להתכווץ כמעט בחצי, בשנת 1930 חיו בעיר כ-5,000 יהודים שהיו רק 36% מהאוכלוסייה בעיר.
מוסדות הקהילה
בית הכנסת הראשי בעיר נבנה בשנת 1775 ובמהלך שיא פריחתה של הקהילה היהודית בסורוקה היו פעילים בעיר כ-17 בתי כנסת. בשנת 1886 נבנה בעיר בית חולים יהודי ובתחומי העיר פעלו בתי ספר יהודיים אשר שילבו בנוסף לתכני הלימוד הרגילים גם תכנים עבריים ולאומיות יהודית.
אישים בקהילה
עקיבא אטינגר – יהודי מומחה לחקלאות מטעם יק"א (החברה היהודית להתיישבות) שהגיע לבסרביה בשנת 1898, במטרה לקדם ולשפר את החקלאות באזור ובפרט בסורוקה וסביבתה. אטינגר הקים בית ספר לחקלאות שהכשיר בוגרים רבים וסיפק פתרונות לבעיות חקלאיות שהתרחשו בעיר ובישובים השכנים, ובכך תרם רבות לבסיס החקלאות בעיר סורוקה. נוח רוזנבלום – מורה יהודי בעיר סורוקה שביחד עם עמיתו, אברמוביץ' גינזבורג, החליטו לפתוח חדר לימוד לעברית. מוסד זה היה הראשון מסוגו בבסרביה, אך נסגר שנתיים מאוחר יותר בעקבות תחרות עם מורים אחרים בעיר.
פעילות ציונית בעיר
בשנת 1890 הוקמה בעיר אגודת חובבי ציון כחלק מאותן אגודות שהוקמו בכל רחבי מזרח אירופה וברומניה בפרט. אגודות אלו הוקמו בשלהי המאה ה-19 בעקבות ההתעוררות הלאומית שהתרחשה בשנים אלו ובעקבות אירועים אנטישמים כדוגמת פרעות סופות בנגב בדרום רוסיה ואי מתן אזרחות רומנית ליהודים בעקבות לחצים של חוגים אנטישמים. בתנועה היו כ-200 חברים והיא התחזקה אף יותר לאחר הקונגרס הציוני הראשון ב-1897. בזכות התנועה בשנת 1891 מספר יהודים מהעיר ביצעו עלייה לארץ ישראל והתיישבו בנס ציונה.
מלחמת העולם השנייה / השואה
בשנת 1939 בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב סופחה מולדובה לברית המועצות ובכך חזרה סורוקה לשליטה רוסית. ביולי 1941, מעט לאחר מבצע ברברוסה, פלשו הכוחות הגרמנים והרומנים לסורוקה. עם כניסתם לעיר נורו כ-200 יהודים במקום. שאר היהודים, ביחד עם יהודים מיישובים נוספים במולדובה, רוכזו בעיירה וירטג'נו. לאחר ריכוז היהודים בעיר החל תהליך גירושם למחנות הריכוז בטרנסניסטריה שבאוקראינה. על מנת להגיע למחנות שבטרנסניסטריה היה על היהודים לעבור את נהר הדניסטר דרך מספר מוקדים אפשריים כאשר שני המוקדים המרכזים לחצייה היו מוגילב (כיום מוהיליב-פודילסקי) וריבניצה. רבים מהיהודים מצאו את מותם מקור, תשישות או ירי של חיילים גרמנים ורומנים בדרך אל אותם מחנות או במחנות עצמם. יהודים רבים נשלחו מאותם מחנות ריכוז בטרנסניסטריה למחנות ההשמדה שבפולין והערכות הן שקרוב ל-6,000 יהודים נרצחו במהלך אותה התקופה, כמעט כל האוכלוסייה היהודית של סורוקה.
לאחר השואה ומלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה סופחה שוב סורוקה לברית המועצות. יהודים ששרדו מהעיר, מהכפרים השכנים או שברחו לסיביר חזרו להשתקע בסורוקה, כשבשנת 1959 הקהילה היהודית בסורוקה חזרה למנות כ-2,200 יהודים. בתקופת השלטון הקומוניסטי התקיימה מדיניות איסור על ביצוע מצוות ומנהגים דתיים ברחבי המדינה, כחלק ממדיניות זו בית הכנסת האחרון שפעל בעיר נסגר בשנת 1966 ומאפיית המצות האחרונה בעיר נסגרה בשנת 1970, עובדי המאפייה נעצרו בידי הרשויות. בשנות ה-70 החלה המדינה לאפשר עלייה של יהודים לארץ ישראל וכבר ב-1970 הצטמצמה הקהילה היהודית בעיר לכ-1,800 נפשות. עד שנת 1979 הקהילה היהודית מנתה כ-1,500 יהודים ועם התפרקותה של ברית המועצות רוב יהודי העיר עלו לישראל או היגרו לארצות הברית. בשנת 2004 מספר היהודים בעיר סורוקה עמד על כ-200 יהודים בלבד.
הנצחת הקהילה
בסורוקה ישנם שני אתרים לזכרה של הקהילה היהודית שנספתה במהלך השואה. אנדרטה אחת הוקמה בשנת 1972 לזכר 41 היהודים שנהרגו על הגשר בדרום העיר, גשר בקירובסקי, במהלך גירוש יהודי העיר לטרנסניסטריה. שמותיהם של 37 מתוך 41 רשומים בעברית ורוסית, כש-4 הנותרים לא זוהו עד היום. אנדרטה שנייה הוקמה בבית הקברות היהודי לאחר התפרקות ברית המועצות, לזכרם של 6,000 היהודים שנרצחו בשואה.
טויוטה קלאסיק
טויוטה קלאסיק (באנגלית: Toyota Classic) היא מכונית סלון בסגנון רטרו, אשר יוצרה על ידי קונצרן הרכב היפני טויוטה בשנת 1996.
טויוטה קלאסיק
דגם ה"טויוטה קלאסיק" דמה לדגם "Toyota AA" שיוצר על ידי טויוטה בשנת 1935, אשר היה זהה חיצונית לדגם "Chrysler Airflow" של יצרן המכוניות האמריקאי קרייזלר, שיוצר בין השנים 1934–1937.
יוצרו 100 יחידות.
מחיר היחידה עמד על כ-75,000 דולר.
חולדת הרעמה
מאפיינים
אורכה הממוצע של החולדה 15-30 ס"מ ומשקלה עד 750 גרם. חולדת הרעמה מזוהה בעיקר בזכות הפרווה הארוכה שלה ומזכירה מעט בואש. הרעמה בולטת מעל ראשה וגם מצדו התחתון של הגוף והיא שחורה ומוקפת בלבן. במרכז הגוף ישנה שכבה של רצועת פסים חומים מוקפים פסים לבנים ושחורים, שמכסה על רקמת עור בלוטות. הרקמה עוברת מאחורי העורף, לאורך רוב צדדי הגוף. בצד האחורי של הגוף ישנה פחות פרווה בצבע כהה והכפות בעלות טפרים ברגליים הקדמיות. הפנים מפוספסות בפסים כהים מעט. הראש כבד ובעל שיניים חזקות יותר מרוב המכרסמים.
לחולדה ישנה בלוטת עור גדולה בצבע חום מצידי הגוף, והיא נפרשת מאחורי השערות כאשר החולדה מאוימת. השערות סביבה הן ספוגיות ורטובות והחולדה יכולה לשפשף אותן מול צמחים ממשפחת ההרדופיים, כדי למרוח אותן ברעל קטלני שנספג בבלוטה ועוזר לה להתגונן מטורפים ולעיתים אפילו להרוג אותם.
החולדה חיה בטבע בעיקר במזרח אפריקה באתיופיה, סומליה, דרום סודאן, סודאן, טנזניה, אוגנדה וקניה ומאובניה נמצאו צפונה עד לישראל. היא חיה בעיקר באזורי סלעים או באזורים מיוערים.
החולדה היא יצור לילי ויחידאי היוצא בלילה לחפש צמחים שונים, עלים, פירות וכו' ובשבי הם אוכלים גם בשר, חרקים או ירקות. הם אוכלים את מזונם בעמידה על 2 וייתכן שקיבתם בעלת מדורים המזכירים באופן שטחי את מעלי הגירה. ייתכן שיש לה גם חיידקים העוזרים לה לעכל את העלים המורכבים לעיכול.
רעידת האדמה בהאיטי (2010)
בעקבות רעידת האדמה פורסמה התראת צונאמי, אולם זו בוטלה מיד. עם זאת, נודע מאוחר יותר כי עיירת הדיג פֶּטִי פָּרָדִי (Petit Paradis) נפגעה מצונאמי מקומי מיד לאחר הרעש.
מדינות, חברות מסחריות ואנשים פרטיים תרמו כסף ושלחו משלחות סיוע לחילוץ לכודים מתחת להריסות, טיפול בפצועים, הבאת ציוד הומניטרי לאזור, ושיקום התשתיות. כך לדוגמה קנדה וארצות הברית תרמו כ-130 מיליון דולר כל אחת ושלחו ציוד וצוותי ביטחון, חילוץ, סיוע ורפואה רבים. גם ישראל שלחה צוות חירום, חילוץ וסיוע שמנה 220 אנשים והקימה בית חולים שדה המסוגל לטפל ב-500 נפגעים מדי יום (בפועל טופלו כ-1,200 נפגעים).
רקע גאולוגי
היספניולה הוא אחד מן האיים הקריביים המצויים לאורך אזור הפחתה בגבול שבין לוחות טקטוניים בו חודר הלוח הצפון-אמריקאי מתחת ללוח הקריבי. לאורך גבול בין-לוחי זה מצוי שקע פוארטו ריקו – שקע אוקייני שאורכו כ-800 ק"מ ועומקו המרבי כ-8 ק"מ.
מוקד רעידת האדמה נמצא בסמוך להעתק הסטה אופקי שמאלי הנקרא "העתק אנריקילו-פלנטין גרדן" (Enriquillo-Plantain Garden fault zone), העתק הנמשך במקביל לשוליים הדרומיים של האי היספניולה. רעידת האדמה התרחשה בצדו הצפוני של ההעתק – במקום בו הלוח הקריבי מתרומם מזרחה כ-20 מילימטרים בשנה ביחס ללוח אמריקה הצפונית. מניתוח הנתונים הסייסמולוגיים עולה השערה כי הגורם לרעש הוא קרע באורך של כ-65 ק"מ שנוצר לאורך ההעתק, אשר צבר מתח רב במשך 250 השנים האחרונות בהן לא היה פעיל. מתח מתמשך כזה יכול להתפרק באמצעות סדרה של רעידות אדמה בעוצמה בינונית ונמוכה או רעידת אדמה בעוצמה גבוהה, כפי שקרה במקרה זה.
נפגעים
רעידת האדמה פגעה באזורים המאוכלסים ביותר בהאיטי. ההערכות על מספר ההרוגים כתוצאה מרעידת האדמה עלו בתוך שישה ימים מכ-45,000 ל-200,000, וכחודש לאחר רעידת האדמה הודיעה ממשלת האיטי שמספר ההרוגים הוא 230,000 ואף יותר. יותר משנה לאחר מכן נטען שהערכות אלה מופרזות, ושברעידת האדמה נהרגו בין 46,000 ל-85,000 אנשים.
יום לאחר רעידת האדמה העריך הצלב האדום שכ-3 מיליון אנשים הושפעו מרעידת האדמה. על פי הערכות שונות, כ-250,000 בני אדם נפצעו וכמיליון בני אדם נותרו מחוסרי בית.
בין ההרוגים היו גם כמה אנשי ציבור, בהם שר המשפטים של האיטי, פול דֶני, מנהיג האופוזיציה מישל "מישה" גאיאר, הארכיבישוף של פורט-או-פרינס, ז'וזף סרז' מיו, והמסייעת ההומניטרית זילדה ארנס, שהייתה מועמדת לפרס נובל.
נזק לתשתיות
מרבית המבנים בבירה פורט-או-פרנס קרסו בעקבות הרעש, בהם ארמון הנשיאות ומבנים ממשלתיים וציבוריים רבים. תשתיות חשמל ותקשורת נפגעו גם הן בצורה קשה.
רעידת האדמה העזה שפגעה בהאיטי גרמה לנזק קשה בתשתיות הנחוצות בטיפול באסון ובפצועים. בין התשתיות הללו ניתן למנות את כל בתי החולים בפורט או פרינס, ובתי חולים רבים מחוץ לבירה, שקרסו בצורה חלקית או מלאה. מזכ"ל האו"ם באן קי מון העריך שכמחצית מן הבניינים באזורים שנפגעו מרעידת האדמה, נפגעו בצורה כלשהי.
נזק רב נגרם גם למגדל הפיקוח של נמל התעופה בפורט או פרינס, אחד משני שדות התעופה היחידים של האיטי.
הכביש הראשי שחיבר את פורט או פרינס עם העיר הסמוכה לה מדרום, ז'אקמל, נחסם ונשאר כך במשך עשרה ימים, מה שהקשה על שליחת סיוע לעיר הדרומית.
נזק רב נגרם גם למערכות התקשורת במדינה. מערכת התקשורת הציבורית הייתה ללא זמינה, ונגרם נזק לספקית התקשורת הסלולרית הגדולה במדינה, דיג'יסל. המערכת חזרה לפעול ב-14 בינואר, אך בעקבות עומס רב, רוב השיחות לא פעלו.
נזק למבני השלטון
ארמון הנשיאות ובנייני משרדי האוצר, העבודה הציבורית, התקשורת והתרבות, הפרלמנט ובניינים ציבוריים רבים נפגעו כתוצאה מרעידת האדמה. הכלא האזרחי שבפורט או פרינס גם כן נהרס, מה שאפשר לכ-4,000 אסירים לברוח, ונכון ל-19 בינואר 2010, רק כ-12 מהם נתפסו.
רוב מבני עיריית פורט או פרנס נהרסו בצורה קשה, כולל בניין העירייה, שתואר על ידי הוושינגטון פוסט כ"שלד של בטון וסטוקו קעור בצורה גרוטסטית לצד שמאל" (תרגום חופשי). עקב קריסת מבני העירייה, עובדיה, כולל ראש העיר ז'אן-איב ז'אסון, נותרו ללא בניינים בהם הם יוכלו לבצע את עבודתם ולתאם את פעולות הסיוע.
ארנולד ליונגרין
ארנסט ארנולד ליונגרין (בגרמנית: Arnold Lyongrün; 1871 – 1935) היה צייר גרמני בסגנון היוגנדסטיל או בסגנון אר נובו של אמנות דקורטיבית וצייר בסגנון אימפרסיוניסטי.
ראשית חייו
ליונגרין נולד ב-2 באוקטובר 1871 בדומנאו שבפרוסיה המזרחית (כיום דומנובו שברוסיה). הוא גדל במהלך תקופת השגשוג של גרמניה הקיסרית. הוא למד בקניגסברג (כיום קלינינגרד שברוסיה) ובברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). לאחר מכן למד באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל האמנים הצרפתים ז'ול ז'וזף לפבר וטוני רובר-פלרי, וערך מסעות סטודנטים ברחבי צרפת, אוסטריה ואיטליה.
קריירה
בהיסטוריה של האמנות, ליונגרין נחשב בעיקר כצייר נוף ולאמן ימי. ציוריו כוללים סצנות מהיער השחור, מסביבות המבורג ומחופי הים הבלטי. תערוכות מוקדמות של יצירותיו של ליונגרין הועלו בהמבורג ב-1911 וב-1919.
ליגת הכדורסל היבשתית
ליגת הכדורסל היבשתית (CBL) הייתה ליגת כדורסל גברים בארצות הברית שהחלה לשחק באפריל 2010. מטה הליגה נמצא בפלורידה.
בשנת 2009, דניס טרואקס, שהיה מזוהה בעבר עם התאחדות הכדורסל היבשתית (CBA), נבחר לנציב הראשון של ה-CBL. גארי פרי, הבעלים של אוגוסטה גרוג כשהייתה בליגת העל בכדורסל (PBL), מונה למנהל הפעילות הראשונה בכדורסל.
ב־2 בנובמבר 2009, וילמינגטון סי דוגס הייתה הקבוצה הראשונה שהודיעה על הצטרפותה לליגה. ב־16 בפברואר 2010, הפכה קרולינה קוגרז לקבוצה השנייה שהצטרפה ל-CBL. ב־18 בפברואר 2010, חתולי הבר של הסוואנה הפכו לקבוצה השלישית ב-CBL. והג'ורג'יה גוויזליס עזבו את ה-ABA כדי להיות הרביעית. ב־5 במרץ 2010, ברמינגהאם סטיל הצטרפה לליגה.
שבועיים בעונת 2010, ברמינגהם עזבה את הליגה לליגת הכדורסל העולמית (WBA) והוחלפה על ידי בירמינגהם סיברס ב-1 ביוני 2010 הג'ורג'יה גוויזליס הוסרו מהליגה בגלל אי-התאמה. לאחר שהחמיצו משחקים מול בירמינגהם ווילמינגטון.
אליפות הליגה בשנת 2010 הייתה אמורה להיות מוכרעת על ידי טורניר. עם זאת, לאחר הסרת הגוויזליס, לוח הזמנים ומבנה הפלייאוף נחתמו והותאמו. הפלייאוף הפך לאליפות משחק אחת בין הקבוצות במקום הראשון והשני, הסי דוגס ו קוגרז בהתאמה, שהקוגרז זכו 96-86 בתוספת הזמן.
ביולי 2010 עברה פלורידה פלייט מ-WBA ל-CBL. בספטמבר 2010 הצטרפו הכוכבים של מיאמי ופאלם ביץ '. ב־28 במרץ 2011 הודיעה הארטלנד פורטלר שהם עזבו את ה-ABA כדי להצטרף ל-CBL. בהודעת הפרוטלר, היעדרותה של הקרולינה קוגרז כצוות רשום יחד עם סילוקם מאתר CBL הצביעו על כך שהם פרשו.
בשנת 2011, הליגה שיחקה שוב משחק אליפות בלבד, הפעם בין מנצחת המחוז הצפונית, פלישת החייזרים וסגנית אלופת דרום, פלורידה פלייט, בה ניצחה החייזרים, 131-101. לא ניתן הסבר רשמי מדוע המנצחת של המחוז הדרומית, הארטלנד פורטלר, לא שיחקה במשחק. וילמינגטון סי דוגס ופלישת החייזרים הודיעו על הקמת ליגת הכדורסל של כביש הטבק ועל חברותם בה, ובכך עזבו את ה-CBL. לאחר מכן הודיעו הפייטוויל קרוסאובר על מעבר לליגה זו. פלורידה פלייט עברה להתאחדות הכדורסל החדשה בפלורידה, ומיאמי סטארס ופאלם ביץ 'הלכו איתם.
בשנת 2012 נוספה לליגה הרוכבים המחוספסים של ריילי. עם זאת, עונת 2012 מעולם לא הופעלה. הליגה תכננה לחזור באביב 2013, אך מחסור בקבוצות מנע זאת.
קונסטנטינוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית
קונסטנטינוס הרביעי (בלטינית: Constantinus IV; 649 – 685) היה קיסר ביזנטי, אשר שלט משנת 668 ועד מותו.
ביוגרפיה
קונסטנטינוס הרביעי מונה לקיסר זוטר יחד עם אביו קונסטנס השני בשנת 654 והפך לקיסר יחיד לאחר ההתנקשות בחיי אביו בשנת 668.
הסכנה המיידית לאימפריה הביזנטית תחת שלטונו היו ערבים, ששלחו צי במטרה לתקוף את קונסטנטינופול בשנת 674. כאשר דעתו הופנתה לנושא זה, סלוניקי הותקפה על ידי הסלאבים. קונסטנטינופול שרדה תחת המצור הערבי עד שנת 678, בה הביזנטים השתמשו באש היוונית כנגד הצי הערבי בקרב סילאיום. הקרב היה אחת מהפעמים הראשונות בהן השתמשו הביזנטים באש היוונית. הערבים פרשו משדה הקרב, וסמוך לכך הובסו על היבשה באנטוליה.
בשנת 680 זימן קונסטנטינוס את ועידת קונסטנטינופול השלישית. באספה עמל לאשר מחדש את הדוקטרינות של ועידת כלקדון בשנת 451. עניין זה פתר את הפולמוס לגבי המונותליטיזם; לנוחות האימפריה, מרבית המונותליטיסטים היו דאז תחת שלטון הח'ליפות.
וילהלם דורפפלד
וילהלם דורפפלד (בגרמנית: Wilhelm Dörpfeld; 25 בדצמבר 1853 - 23 באפריל 1940) ארכאולוג וארכיטקט גרמני.
תולדות חייו
וילהלם דורפפלד נולד בוופרטל. בצד הכשרתו ועיסוקו כארכיטקט התעניין מאוד בארכאולוגיה, והצטרף ב-1884 להיינריך שלימן, חופרה של טרויה, בחפירותיו באקרופוליס של טירינס. ב-1893 חזר לחפור בטרויה בטענו ששלימן הרס שם את הרצף הארכאולוגי ובלבל בין השכבות השונות. בשנים 1885–1890 חפר באקרופוליס של אתונה, ובשנים 1903–1911 ניהל חפירות בפרגמון. בסוף יוני 1914 שב לברלין בגלל המתיחות שלפני מלחמת העולם הראשונה ונשאר בה בשבע השנים הבאות. במהלך המלחמה שירת במודיעין של המטה הכללי ומטה הצי, במקביל לעבודתו המדעית. בתחילת המלחמה היה בין החותמים על מנשר התשעים ושלושה ונמנה עם מיעוט החותמים שעמדו על כך שהעובדות במנשר נכונות, גם לאחר המלחמה.
דורפפלד מת ב-1940.
עמדותיו
על סמך הממצאים בטירינס ובטרויה, הגה דורפפלד רעיון, שאמנות גאומטרית התחילה כבר בתקופה המיקנית, ולמעשה בכך מחק את תקופת החושך ביוון. הוא חפר גם באולימפיה, מקום בו חפר בתחילה עם קורטיוס ואדולף פורטוונגלר, וגם משם רצה להוכיח את התזה שלו.
אך קמו לו מתנגדים רבים, ובראשם אדולף פורטוונגלר שכינה אותו "בור מוחלט", ובסופו של דבר הוא זכה ללעג ולקלס, וגם תלמידיו פרשו ממנו.
אף על פי שדעתו לא התקבלה ואף זכתה ללעג רב, נחשב דורפפלד לארכאולוג מעולה, ולזה תרם הידע הרב שלו בארכיטקטורה, שעזר לו לזהות היטב את השכבות השונות ולהבדיל ביניהן.
יחסי ניקרגואה–רוסיה
יחסי ניקרגואה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לניקרגואה.
היסטוריה
נציגויות דיפלומטיות הוקמו ב-18 באוקטובר 1979 בין ניקרגואה לברית המועצות חודשים ספורים לאחר המהפכה הסנדיניסטית של החזית הסנדיניסטית. רוסיה היא היורשת של ברית המועצות, ולכן הקשרים נמשכו באופן טבעי עם רוסיה מאז פירוק ברית המועצות.
יחסים עם סנדיניסטות
ברית המועצות פיתחה יחסים גדולים עם הסנדיניסטים לאחר הפלת משפחת סומוסה. במהלך שנות השמונים סיפקה ברית המועצות תמיכה פוליטית, כלכלית, צבאית ודיפלומטית מלאה לממשלה השמאלית של ניקרגואה. זו לא הייתה רק תגובה לתנועת ההתנגדות קונטרה אלא ברית מן המניין עם ברית המועצות, אשר העניקה אשראי חינם, סובסידיות כלכליות ומענקי נשק כבד. הניקרגואים קיבלו ללא עלות נשק כמו מסוקי התקפה מיל מי-24 חמושים (Hinds) ומסוקי תובלה מיל מי-17.
ניקרגואה הצביעה בעקביות למטרות קומוניסטיות במהלך שנות השמונים. צבא קובה ונציגים פוליטיים, המסובסדים בכסף רוסי, איישו בקביעות בניקרגואה, מה שהפך את המדינה לחברה בגוש הקומוניסטי. לאחר שמנהיג הסנדיניסטים, דניאל אורטגה, חזר לשלטון בשנת 2007 רוסיה השתלטה על תפקיד הפטרון של ניקרגואה ניקרגואה הייתה המדינה השנייה אחרי רוסיה שהכירה בעצמאות של השטחים שבמחלוקת דרום אוסטיה ואבחזיה. בספטמבר 2008, אולי בתגובה לאותה תמיכה, הציעה רוסיה לחזק את הקשר עם ניקרגואה ולהעניק סיוע לניקרגואה כדי לסייע לבנייה מחדש של אזורים שנפגעו מההוריקנים.
בדצמבר 2008 ביקרו ספינות מלחמה רוסיות בניקרגואה בהזמנתו של הנשיא דניאל אורטגה, אף על פי שווילפרדו נבארו מהמפלגה הליברלית הקונסטיטוציונליסטית שבאופוזיציה אמר כי ללא אישור הפרלמנט הביקור הימי יהווה הפרה של החוקה. במהלך הביקור תרמו בכירים רוסים כ-200,000 דולר עבור גנרטורים ומחשבים לבתי חולים, משטרה וצבא.
זמן קצר לאחר מכן, ב-18 בדצמבר 2008, רוסיה וניקרגואה סיכמו כמה הסכמים דו-צדדיים לאחר שיחות בין הנשיאים דמיטרי מדבדב ודניאל אורטגה במוסקבה, כולל מזכרי הבנה בין משרדי החקלאות של המדינות, ובין סוכנות החלל הפדרלית הרוסית לבין משרד התקשורת של ניקרגואה. התמיכה הרוסית נעשתה חשובה יותר לניקרגואה בעקבות נסיגה בסוף 2008 של הסיוע האמריקני והאירופי בשל החשש מפני הונאות בחירות וטיפול בזכויות אדם ודמוקרטיה. באפריל 2009 ביטלה ניקרגואה את הדרישה מתיירים רוסים לקבל אשרות כניסה.
ב-12 ביולי 2014 ערך ולדימיר פוטין ביקור רשמי בניקרגואה. ערך פגישה במנגואה עם נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה.
לגונה דה נחפה, מכתש וולקני במנגואה, יארח אתר לווין של מערכת גלונאס. כמה כלי תקשורת מערביים שיערו שהוא עשוי לשמש למודיעין אותות.
אקלים סובטרופי גשום
אקלים סובטרופי גשום הוא סוג של אקלים סובטרופי, המאופיין בקיצים חמים ולחים ובחורפים קרירים. אזור האקלים נמצא לרוב בצידן הדרום מזרחי של היבשות, בין קווי הרוחב 25° ו־40° בצפון ובדרום. במקרים בודדים ניתן למצוא את האקלים באזורים אחרים שאינם ממוקמים בקווי רוחב אלו, בהם טולוז אשר בצרפת ועמק נהר הפו באיטליה.
סוג אקלים זה מסווג בשיטת קפן כ־Cwa או Cfa. על פי קפן, על הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר באזור אקלים סובטרופי גשום להיות בין C° 3- ל־C° 18, ועל הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם להיות מעל C° 22. כמו כן, קפן מגדיר את סוג האקלים כבעל חורף יבש ובו רק עשירית מכמות המשקעים מהחודש הגשום ביותר בקיץ או ללא עונה יבשה כלל.