cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולג' רוק
סקירה כללית
ה-"CMJ New Music Report" פרסם שדיווח על הסצנה, יצר תרשים שמדד את הפופולריות של אמנים שהושמעו ברדיו הקולג'. תרשימי כתב העת שימשו את המגזין "רולינג סטון" וכלי תקשורת אחרים. בספטמבר 1988 הציגה בילבורד את תרשים "הרוק טראק מודרני" אשר פיקח על משחק אוויר בתחנות רדיו מודרניות ובמכללות. כמה אמני רוק בקולג' זכו להצלחה רבה במצעד במהלך השנים הראשונות לקיומו.
בשנות התשעים הוחלף השימוש במונח "קולג' רוק" בסגנון מוזיקה זה במונחים "רוק אלטרנטיבי ו"אינדי רוק". רבים ממנהלי המוזיקה ברדיו של שנות השמונים עברו קריירה מצליחה בתעשיית המוזיקה האמריקאית המרכזית.
פולינום טריגונומטרי
באנליזה נומרית ובאנליזה מתמטית, פולינום טריגונומטרי הוא צירוף ליניארי סופי של פונקציות מהצורה (sin (nx ו-(cos (nx כאשר n הוא מספר טבעי אחד או יותר. מקדמי הפונקציות עשויים להיות מספרים ממשיים, עבור פונקציות ממשיות; או מרוכבים, ואז הפולינום הוא למעשה טור פורייה סופי.
הפולינומים הטריגונומטריים שימושיים ביותר, למשל באינטרפולציה טריגונומטרית המשמשת לאינטרפולציה של פונקציות מחזוריות. הם משמשים גם בהתמרת פורייה בדידה.
שמם שם הפולינומים הטריגונומטריים נובע מהאנלוגיה שיש בינם לבין פולינומים אלגבריים: הפונקציות (sin(nx ו-(cos(nx אנלוגיות לחד-איברים (מונומים), ובמקרה המרוכב, מרחב הפולינומים הטריגונומטריים נפרש על ידי חזקות חיוביות ושליליות של e^{ix}.
הגדרה פורמלית
כל פונקציה T מהצורה: כאשר, נקראת פולינום טריגונומטרי מרוכב ממעלה N. בעזרת נוסחת אוילר, ניתן להציג את הפולינום גם בצורה: אם נגביל את המקדמים לשדה הממשיים (כלומר ניקח ), יתקבל פולינום טריגונומטרי ממשי.
תכונות
ניתן לחשוב על פולינום טריגונומטרי בתור פונקציה מחזורית מעל הישר הממשי, עם מחזור שהוא כפולה של 2π או בתור פונקציה מעל מעגל היחידה.
מכך עולה כי הפולינומים הטריגונומטריים הם קבוצה צפופה במרחב הפונקציות הרציפות על מעגל היחידה, עם נורמת הסופרימום. זהו מקרה פרטי של משפט הקירוב של ויירשטראס. באופן קונקרטי, לכל  ε > 0 ולכל פונקציה רציפה f, קיים פולינום טריגונומטרי T כך שלכל z מתקיים ƒ(z) − T(z)| < ε|. לפי משפט פייר, הממוצעים החשבוניים של הסכומים החלקיים של טור פורייה של f מתכנסים במידה שווה אל f, וכך מתקבלת דרך מפורשת למצוא פולינום טריגונומטרי שמקרב את f.
לפולינום טריגונומטרי ממעלה N יש לכל היותר 2N שורשים בכל קטע מהצורה [a, a + 2π) כך ש-a ממשי, אלא אם כן מדובר בפונקציית האפס.
קרב ואסילקיב
קרב ואסילקיב היה קרב צבאי שהחל ב-26 בפברואר 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
מהלך הקרב
ב-26 בפברואר, בשעות הבוקר המוקדמות, החלו צנחנים רוסים לנחות ליד העיר ואסילקיב, רק 40 קילומטרים דרומית לקייב, בניסיון לאבטח את בסיס חיל האוויר ואסילקיב האוקראיני. קרבות קשים בין הצנחנים הרוסים למגנים אוקראינים התרחשו בעיר.
לפי גורמים אמריקאים ואוקראינים, בשעה 01:30, מטוס קרב אוקראיני סוחוי Su-27 הפיל מטוס תובלה איליושין Il-76 רוסי שנשא צנחנים. בשעה 03:20 הופל Il-76 שני מעל העיר הסמוכה בילה צרקווה.
ראש עיריית ואסילקיב הצהיר כי יותר מ-200 אוקראינים נפצעו בקרב. מאוחר יותר הוא טען כי כוחות אוקראינים הדפו את ההסתערות של צנחנים רוסים על בסיס האוויר הצבאי הסמוך לעיר ולרחוב המרכזי, כשהמצב בעיר נרגע. ה"וול סטריט ג'ורנל" דיווח כי כוחות אוקראינים סיירו בבוקר בעיר וחיפשו אחר מתחזים רוסים.
בשעות הבוקר המוקדמות של 27 בפברואר, טיל רוסי פגע במחסן נפט בואסילקיב והצית אותו.
S/2003 J 4
S/2003 J 4 הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
S/2003 J 4 התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד. לאחר גילוי קוטלג הירח השם S/2003 J 4.
קוטרו של S/2003 J 4 הוא 2 קילומטר ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של S/2003 J 4 סביב צדק הוא 23,571,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 739.294 ימים.
S/2003 J 4 בעל בהירות של 23.
S/2003 J 4 בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.3003.
S/2003 J 4 משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה, ספונדה.
תיק טיסה אלקטרוני
תיק טיסה אלקטרוני (באנגלית: Electronic Flight Bag) הוא התקן אלקטרוני שנועד לעזור לצוות הטיסה בביצוע משימותיו, תוך צמצום הצורך להשתמש בניירות. זהו מחשב נייד שנועד להחליף את השימוש במפות נייר, רשימות תיוג ארוכות, "ספר מטוס", דיאגרמות של שדות תעופה, נתיבי טיסה, תהליכי הצטרפות, עזיבה והנמכות סופיות לשדות תעופה וכיוצא באלו.
תיק רגיל של חומרים לטיסה, כזה שמחזיק את כל הספרות הרלוונטית שנדרש לקחת אל תא הטייס, שוקל סדר גודל 15 ק"ג, מכיל חומרים מודפסים ממגוון סוגים והוא מאוד מסורבל. תיק טיסה אלקטרוני טיפוסי שוקל לא יותר מק"ג אחד, בדומה למחשב "לפטופ" או "טאבלט". זמינות המידע הנדרש, בפורמט דיגיטלי, חוסכת עלות, משפרת את היעילות, עשויה לשפר את בטיחות הטיסה ולהקל על עומס העבודה בתא הטייס.
תיק הטיסה האלקטרוני מאפשר עדכון רצוף של "מבזק מבצעי טיס (NOTAM)", דיווחי מזג אוויר וביצוע שינויי נתיב בהתאמה, עדכונים הנוגעים לשדות התעופה ושמישותם, עיכובים בטיסות וכדומה - וכל זה, לכאורה, "בלחיצת כפתור".
תיק הטיסה האלקטרוני מכיל את כל טופסי הנייר המהווים חלק מהתדריך לקראת טיסה, כמו תוכנית הטיסה, הנתיבים, חישובי הדלק, המשקל ומרכז הכובד כמו גם טפסים לדיווח על אירועים בטיסה.
קיימות גרסאות צבאיות של התיק והן, בדרך כלל, כוללות הקשחה של החומרה, התאמה לשימוש כאשר הצוותים חובשים אמצעי ראיית לילה וכדומה.
היסטוריה
ב־1996, חברה גרמנית ששמה "אאירו־לויד" החלה לשלב מחשבים נישאים בטיסות, לאחר שהשלימה מהלך רגולטורי מול רשות התעופה האזרחית, הגרמנית.
ב־1999 נרשם פטנט על "התקן מחשב" שמטרתו להחליף לחלוטין את תיק הטיסה המסורתי.
ב־2005 פורסם, לראשונה, "נספח לתעודת סוג (STC)" פורמלי, המאסדר שימוש בתיק טיסה אלקטרוני בטיסות אזרחיות.
ב־2009, חברת התעופה קונטיננטל איירליינס שילבה במטוסיה תיק טיסה אלקטרוני הכולל הצגה דינמית של המיקום העצמי על גבי מפה. תכונה זו איפשרה לצוותי האוויר להסיע על מסלולי שדות התעופה תוך שהם רואים את מפת השדה ואת מיקומם על גביה. מימוש תכונה זו חייב העברת מיקום עצמי מהמטוס אל תיק הטיסה האלקטרוני.
ב־2012, פיקוד הכוחות המיוחדים של חיל האוויר האמריקאי רכש 3,000 "תיקי טיסה אלקטרוניים" ובמהלך השנים העוקבות, התפתחו שירותי הפצת מידע שונים ובכלל זה, הפצה של כל תשתיות המיפוי - אל כלל המכשירים בכל העולם.
ככל שהתגבר הצורך בקישור בין "תיק הטיסה האלקטרוני" למטוס, התפתחה אסדרה שמחלקת את סוגי החומרה, המימשקים והאפליקציות למשפחות - ובהתאם, מגדירה מה אסור, מה מותר ומהם תהליכי האסדרה והתקנים הרלוונטיים.
סוגי חומרה
ככלל, מקובל לחלק את "תיקי הטיסה האלקטרוניים" לשלוש קטגוריות:
חלק מהקטגוריות מחייבות הוכחה ליכולת עמידה באובדן דיחוס פתאומי, בדיקות תאימות אלקטרומגנטיות וכדומה.
משפחות של אפליקציות
גם את האפליקציות נהוג לחלק לשלוש קטגוריות:
אסדרה (רגולציה)
במטוסי נוסעים גדולים, האישור להחליף מסמכי נייר שחובה לקחת במטוס, על פי הרגולציה, בנשיאת "תיק טיסה אלקטרוני", מחייב תהליכי אסדרה של הרשויות המוסמכות (רשות תעופה אזרחית). המכשירים חייבים לעבור בדיקות לעמידות במקרה של אובדן פתאומי של הדיחוס. כל חיבור בין תיק הטיסה האלקטרוני למטוס - אם לצורך טעינת חשמל ואם לצורך החלפת מידע - מחייב הליך אסדרה מסודר של הוצאת "תעודת סוג", "שינוי של תעודת סוג" או "נספח לתעודת סוג". הצגת מיקום עצמי על גבי מפה נעה, כשהמטוס על הקרקע, מחייבת "הוראה טכנית" מאושרת על ידי הרשויות המאסדרות או "תעודת סוג" מתאימה. הצגת מיקום עצמי על גבי מפות, בשלבים שבהם המטוס באוויר - אסורה. עדכון לתהליכי האסדרה בהקשר לתיק טיסה קאלקטרוני, פורסם ב־2017 על ידי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית.
חשיפה לסיכוני סייבר
הכנסת "תיק טיסה אלקטרוני" אל המטוסים, מאפשרת להעביר מידע ממקורות שונים - אל המטוס עצמו.
מכיוון שברוב התצורות, צוותי האוויר לוקחים איתם את "תיקי הטיסה האלקטרוניים" כאשר הם יורדים מהטיסה, מטעינים אליהם תכנים שונים, משלבים לתוכם אפליקציות מסחריות שונות וכדומה - המערכת, מעצם טבעה, מהווה "ווקטור תקיפה" נוח.
העובדה שעל אותה חומרה יש אפליקציות מסחריות של ספקים שונים, מערכת הפעלה של יצרן מסחרי מהשוק הצרכני הפתוח - לכאורה, נותנת מקום לאפשרות ש"נוזקות סייבר" רגילות, תוקפי סייבר "רגילים" וכדומה יבואו במגע עם חלק משכבות התוכנה במטוסים, בעיקר בהקשר של ניווט ונתונים אלפה נומריים המשמשים את מערכת ניהול הטיסה. נושא זה נמצא תחת אסדרה קפדנית של הרשויות המוסמכות, יצרניות המטוסים וחברות התעופה.
יחסי צ'ילה–קפריסין
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת קפריסין הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין קפריסין לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1982.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקפריסין אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים. גם אזרחי קפריסין שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
סופת חול (סרט)
סופת חול הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2016 בבימויה של עילית זקצר ובתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. בפסטיבל סאנדנס 2016 הסרט זכה בפרס חבר השופטים בקטגוריית "עולם הקולנוע הדרמטי", וכן זכה בשישה פרסי אופיר ובהם בפרס הסרט הטוב ביותר. ונבחר לייצג את ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר (אולם לא העפיל למועמדות בקטגוריה). הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66.
עלילה
משפחה בדואית מתקשה להתמודד עם מציאות חדשה כאשר ג'לילה (רובא בלאל-עספור), בת 42 ואם לארבע, מארחת את חתונתו השנייה של בעלה סולימאן (הייתאם עומארי), לכלה הצעירה ממנה ב-20 שנה. ליילה (למיס עמאר), בתה בת ה-18 שמנהלת קשר סודי ואסור עם בחור זר, מגלה שהאם יודעת על הקשר. האם שלא מוכנה להכיר בבחור הזר, אנואר (ג'לאל מסרוה), אוסרת על ליילה לפגוש אותו יותר. לאחר ירח הדבש, סולימאן עובר לגור בבית חדש עם אשתו החדשה, בצמוד לבית הקודם בו גר עם משפחתו מאשתו הראשונה. ג'לילה מתקשה לנקות, לכבס ולהכין אוכל מכיוון שהבית הישן סובל מהזנחה ואינו מחובר לחשמל.
אף על פי שהאם אוסרת, ליילה מפגישה בין אנואר שבו התאהבה לבין סולימאן. האב מסרב להכיר בו מפני שהוא לא מאותו שבט. האב הכועס, מבטיח את ליילה למוניר, בן למשפחה מאותו השבט. ג'לילה הכועסת, מסרבת בתוקף שליילה תינשא למוניר ואומרת לסולימאן שמוניר לא מספיק טוב ושיחפש מישהו אחר. בגלל זה, סולימאן מגרש את ג'לילה מהבית חזרה לבית אביה.
ליילה שלא רוצה שמשפחתה תתפרק, מסכימה להינשא בלית ברירה למוניר בהבטחה שאביה לא יגרש את אמה.
ביקורת
יעל [ניצן] רובינשטיין כתבה בביקורת על הסרט:.
מועמדויות ופרסים
הסרט זכה במקום הראשון בדירוג חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס בארצות הברית, וכן זכה במקום הראשון בפסטיבל ג'אנג'ו בקוריאה ובפסטיבל הקולנוע ירושלים. כמו כן, זכה הסרט בפרס הבחירה הרשמית בפסטיבל ברלין בגרמניה, פסטיבל שנחאי בסין ופסטיבל קרלובי וארי בצ'כיה.
בנוסף, זכה בשישה פרסי אופיר לשנת 2016 ובהם בפרס הסרט הטוב ביותר. נבחר לייצג את ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אולם לא נכלל לבסוף בין חמשת המועמדים בקטגוריה בטקס.
פיזר
פיזר (בהונגרית: Füzér) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-618 תושבים בשנת 1990 עד ל-395 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-36%).
במרכז הכפר נמצאת טירת פיזר המתוארכת לשנת 1264.
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים.
חמסן זנבתן
חמסן זנבתן (שם מדעי: Stercorarius longicaudus) הוא עוף ימי גדול ממשפחת החמסניים החי בחצי הכדור הצפוני.
מאפיינים
חמסן זנבתן הוא המין הקטן ביותר של חמסן, אורכו 35–58 ס"מ ותלוי בגילו ובעונה. זנבו ארוך מאוד ויכול להגיע לאורך של עד 29 ס"מ, כש-15 ס"מ הם קצוות זנב (tail streamers) בוגר בקיץ. מוטת הכנפיים 102–117 ס"מ ומשקלו 230–444 גרם. הוא בעל ראש שחור, מקור כהה ומעוקל, לחיים לבנות ומתחתיהם לאורך הצוואר והעורף נוצות צהובות. הכנפיים והזנב שחורים ולזנב צורת מניפה ו-2 נוצות ארוכות מאחוריו. הנוצות עבות ועוזרות לחמסן לשמור על חומו.
מין זה חי רוב זמנו באוקיינוסים האטלנטי והשקט ופונים ליבשה בעיקר בעונת הרבייה. לעומת החמסנים הגדולים יותר החוטפים טרף שנתפס על ידי סולות ושחפים, חמסן זה על אף שהוא נוהג כמוהם לעופות קטנים ממנו תופס הרבה יותר את מזונו לבד. המזון מורכב בעיקר מדגים, אך גם מחיות יבשה קטנות ומפגרים. הוא יכול לדאות ולשחות הרבה זמן בלב ים בלי לראות יבשה.
מיון
לחמסן שני תת-מינים:
עומר קורן
עומר קורן  (נולד ב-24 בפברואר 1989) הוא זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
רקע
נולד ב-24 בפברואר 1989 בראשון לציון ורוב חייו גדל ביבנה. בילדותו התגורר בקניה שבאפריקה.
קריירה
בשנת 2015 שירו "תפילה" נכלל באוסף "שיר וזיכרון" של רשת ג' ו-ynet. השיר הולחן למילותיו של גיורא פישר, שכתב לזכר בנו מרום שנהרג בשנת 2002 במבצע חומת מגן.
בשנת 2017 הוציא לאור את ה-EP "יש לי אישה" ובו שירי משוררות שהלחין למילותיהן של יונה וולך, דליה רביקוביץ וחני כבדיאל.
על ה-EP עבד יחד עם המפיקים ספנסרוסו, פלורה ורועי אביטל (מההרכב Garden City Movement). האלבום נבחר לאחד מעשרת אלבומי השנה של אתר nrg.
בשנה זו נבחר לפתוח את פסטיבל אינדינגב.
בשנת 2018 הוציא לאור את אלבומו המלא הראשון "00:01" (דקה אחרי חצות) ובו שירים שכתב והלחין, לצד שירים שהלחין למילותיהם של מאיר גולדברג, רחל חלפי וחני כבדיאל.
בגרסה המודפסת של האלבום מופיע טרק בונוס, "פלורנטיז", שהלחין למילותיו של אברהם שיין.
בשנה בה יצא, האלבום זכה לביקורות משבחות ונבחר לאחד מחמשת אלבומי השנה של עיתון ישראל היום.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "בני קין" (מילים: מאיר גולדברג), הושמע רבות בתחנות הרדיו השונות בארץ ונבחר להיות שיר השנה של עיתון ישראל היום.
לאחר מכן, יצאו גם הסינגלים "כביש הערבה", שזכה להצלחה אף הוא ונכנס לפלייליסט של גלגלצ, ו"לעצום עין".
על האלבום עבד יחד עם המפיקים אייל קצב, בועז וולף ורועי אביטל.
קורן הוזמן לפתוח את הופעותיהם של אמנים כמו אהוד בנאי, דנה ברגר, עברי לידר, ירמי קפלן ועידן עמדי, ושיתף פעולה עם נרקיס, טל גורדון, שני פלג, יוסי צברי, מרים טוקאן, יהלי סובול ועוד.
בשנת 2019 השתתף בפסטיבל הפסנתר ושר בטקס הזיכרון המשותף שהתקיים בפארק הירקון, שם ביצע את "עם פקיחת עיניים" שהלחין למילותיה של דליה רביקוביץ.
באותה השנה הוזמן לשיר ברמאללה במסגרת כנס פורום ארגוני השלום, שם שר את "זמננו תם" שהלחין למילותיה של המשוררת הערבייה נידאא ח'ורי.
בשנת 2020 יצא אלבומו "ארץ לא", המספר את סיפורה של הארץ הזו דרך שירי משוררים ערבים ויהודים שהלחין וביצע, עליו עבד יחד עם המפיק עומר הרשמן (שהפיק אמנים כמו אפרת בן צור). מתוכו יצאו הסינגלים "עם פקיחת עיניים" ו"היסטוריה" (מילים: אלי אליהו). בעקבות האלבום קיבל קורן את מענק הפיס והוגדר כ"אחד היוצרים המעניינים במיינסטרים הישראלי העכשווי". האלבום הודפס בגרסתו הפיזית על גבי לוח שנה ערבי-עברי.
באותה שנה השתתף בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, גבע אלון, עינב ג'קסון כהן, זוהר גינזבורג, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, עדי-קשת כהן ואחרים.
בשנת 2021 הוציא יחד עם טל גורדון את השיר "כל תנועה במקום", בהפקת עופר מאירי. ב-9 בספטמבר של אותה שנה הוציא את השיר "משיבון", לציון עשרים שנה לפיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2022 הוציא את השיר "למטה". לשיר צולם קליפ ב"המרחב החברתי"', מועדון הפוסיקט לשעבר.
בנובמבר 2022 הפיק מוזיקלית והשתתף במופע "ארץ קטנה עם פסנתר" - מופע מחווה למשורר מאיר גולדברג, שהתקיים בפסטיבל הפסנתר, בהשתתפות קורין אלאל, גלי עטרי, דן תורן, לאה שבת ועוד.
במרץ 2023 הוציא את "כישוף" שהלחין למילותיה של רחל חלפי.
באפריל 2023 שירו "עם פקיחת עיניים" מתוך אלבומו "ארץ לא" הוצג כמיצג וידאו בתערוכה "ימין.שמאל" בבית אורי צבי ע"ש אורי צבי גרינברג.
מאיר שלמה יהודה רבינוביץ
תולדות חייו
נולד באוסטרובא שבפולין לרבי יצחק יעקב רבינוביץ האדמו"ר הראשון של חסידות ביאלא, ולרבנית רחל לביאה בתו של רבי יהושע מאוסטרובא, לאחר פטירת זקנו בכ"ח בניסן ה'תרל"ג עבר עם בני משפחתו לעיר ביאלא פודולסק בה הקים אביו את חצר ביאלא. נשא לאשה את בתו של רבי אייזיק ברב"ש מצאצאי רבי לוי יצחק מברדיטשוב ורבי נחמן מברסלב, והתגורר בברדיטשוב מספר שנים. לאחר פטירת אביו בכ"ג באדר ב' ה'תרס"ה, קיבלו עליהם בעלי המוח מחסידי ביאלא את מרותו, הוא הנהיג את חסידיו בעיר ביאלא, אך בעקבות שרפה שכילתה את החצר, העתיק את מגוריו לעיר מעזריטש הסמוכה, בה הנהיג את חצרו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, לאחריה עבר להתגורר בוורשה.
דברי תורתו
מרבית דברי תורתו אבדו בימי השואה, מקצת תורותיו ומכתביו יצאו לאור בשנת תשמ"ט על ידי מכון מגמ"ה תחת השם "זיכרון משל"י".
אחרית ימיו
בסוף ימיו נאלץ כמו כל יהודי ורשה להסתגר בגטו, שם למד תורה עם נערים יהודים, עד ליום פטירתו י"ז אדר תש"ב, בהלווייתו שהייתה ההלויה הרבנית האחרונה בגטו השתתפו רבים מתושבי הגטו, ומצבה הוקמה על קברו על אף התנאים הקשים.
אזוספרמיה
אזוספרמיה הוא מצב בו קיימת אי פוריות של הגבר כתוצאה מאי הימצאותם של תאי הזרע. מצב זה קורה בכאחוז מאוכלוסיית הגברים על כדור הארץ ונמצא בכ20 אחוז מהפרעות חוסר פוריות אצל גברים.
תא הזרע מיוצר בתהליך של ספרמטוגנזיס. תהליך זה קורה בתאי סרטולי הנמצאים באשך. בתחילה התא הוא ספרמטוגוניה, לאחר מכן הופך לספרמטוציט, בתהליך של מיוזה הספרמטוציט הופך לספרמטיד, וזהו התא הראשון בו ניתן להשתמש בו לצורך הפריה- תא עגול, ללא זנב או יכולת תנועה. לאחר מכן תא הזרע הופך להיות בשל- (ספרמטוזואה): עם ראש המכיל אקרוזום ואנזימים פרוטאוליטיים שאחראיים על עיכול תאי הגרנולוזה העוטפים את הביצית, גרעין, וזנב. לאחר ייצור תאי הזרע באשכים, הם עוברים לאפידידימיס, משם ל- Vas deferens (צינור הזרע), משם לחיבור עם ה- Seminal vesicles אשר תורמות את נוזל הזרע את מהווה את רוב נפח הזרימה, ומשם יציאה דרך ה- ejaculatory duct והאורתרה (דרך הפין).
במהלך הבקרה ההורמונלית על ייצור הזרע, ההיפותלמוס מפריש את ההורמון GnRH, אשר פועל על ההיפופיזה להפרשת LH ו- FSH. ההורמון FSH אשר מופרש מההיפופיזה משפיע על תאי סרטולי, שמייצרים בתגובה גם את ההורמון אינהיבין אשר פועל בין היתר במשוב שלילי על ההיפופיזה (על כן, אם תהיה הפרעה לתהליך ייצור הזרע, רמות האינהיבין יהיו נמוכות או לא יהיו כלל, ורמת ה- FSH תהיה גבוהה מאחר שהיא לא תדוכא על ידי אינהיבין).
ההורמון LH משפיע על תאי ליידיג הנמצאים גם הם באשך להפרשת טסטוסטרון, המעודד תהליך של ייצור זרע. עם זאת, ריכוזי טסטוסטרון גבוהים מדי עלולים לעכב הפרשה של LH ו- TSH מההיפופיזה (ועל כן זריקות טסטוסטרון עלולות להביא לעקרות גברית).
פרמטרים לאיכות הזרע
כאשר נבדקת שאלה באשר לבעיות פריון, יש לבדוק ספירת זרע ולוודא כי היא תקינה. ההכנות לספירת זרע כוללות הימנעות מהוצאת זרע במשך 3-5 ימים, והעברה למעבדה בטמפרטורת הגוף, תוך שעה. לצורך קביעה של הפרעת פוריות, לא מספקת בדיקה אחת של ספירת זרע, ויש לערוך שתי בדיקות בהבדל של 3 שבועות זה מזה.
אזוספרמיה
אזוספרמיה היא מצב בו אין תאי זרע. הסיבות לאזוספרמיה מתחלקות ל-3:
לזיהוי מקור הבעיה, יש לקחת בדיקה הורמונלית (רמות FSH וטסטוסטרון) ונפח של הזירמה.
קישורים חיצוניים
אזוספרמיה - מאמר מאת ד"ר רעות ברטוב
פורד טרנזיט
פורד טרנזיט (באנגלית: Ford Transit) הוא מגוון רחב של דגמי מכוניות מסחרית בעלי מרכב קצר או ארוך, מתוצרת יצרנית הרכב פורד אשר מיוצרות משנת 1965 ועד היום.
דגמי "פורד טרנזיט" יוצרו ב-13 ארצות. הדור החמישי המיוצר עד היום מיוצר בארצות הבאות: ארצות הברית, טורקיה, רוסיה, הרפובליקה העממית של סין.
החטיבה הגרמנית של פורד הציגה מכונית מסחרית ב-1953 וזו כונתה "טאונוס-טרנזיט".
בין השנים 1965–1995 יוצרו כ-3,000,000 יחידות.
מתוך 20 כלי הרכב המסחריים רבי המכר ("best-selling") של כל הזמנים דורגה ה-"פורד טרנזיט" במקום השלישי על ידי "Parkers Van News".
מאמצע שנות השישים של המאה העשרים תוכננו להרכבה דגמי "פורד טרנזיט" (מהדור ראשון) בישראל, במפעלי תעשיות רכב נצרת עילית. בראשות יוסף בוקסנבאום אך ועדת הרכב הבין-משרדית, פסלה את התוכנית בטענה שהטרנזיטים יתחרו בטנדרים הקלים מתוצרת דודג' שנבנו בארץ.
קרל פלגה
קַרְל פְּלַגֶה (בגרמנית: Karl Plagge; 1897–1957) היה קצין בדרגת רב-סרן בצבא הגרמני (ורמכט) בתקופת מלחמת העולם השנייה, חבר המפלגה הנאצית וחסיד אומות העולם.
פלגה השתמש במעמדו כקצין בצבא הגרמני ובתפקידו כדי להגן על כ-1,250 יהודים - 500 גברים, והיתר נשים וילדים - אסירי גטו וילנה, שעבדו במחנה HKP בווילנה, מחנה בו שהה פלגה בתפקידי ניהול.
בראשית תקופת השלטון הנאצי בגרמניה
פלגה, חייל משוחרר ממלחמת העולם הראשונה, תמך באדולף היטלר עוד לפני תחילת שלטונה של המפלגה הנאצית בגרמניה, וזאת עקב הבטחות הנאצים לשפר את המצב הכלכלי ולשקם את הגאווה הלאומית שנפגעו לאחר הסכם ורסאי. פלגה הצטרף למפלגה הנאצית ב-1931 ופעל לשם קידום מטרותיה המוצהרות להתחדשות לאומית. עם זאת הוא התעמת עם הנהגת המפלגה הנאצית באזור מגוריו, דרמשטאדט, עקב סירובו ללמד את תורת הגזע הנאצית שלא מצא ראיות לנכונותה. סירוביו החוזרים ונשנים ללמד את תורת הגזע הובילו להאשמתו על ידי ראשי המפלגה הנאצית בדרמשטדט כידיד של יהודים והבונים החופשיים והוא סולק מתפקידי הנהגה בסניף המפלגה בעיר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
פלגה, שסיים את לימודיו לתואר באוניברסיטה הטכנולוגית בדרמשטדט ב-1924 בתואר מהנדס, גויס לוורמכט בתחילת מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב לפקד על יחידת הנדסה HKP562 שבה נעשו תיקוני כלי רכב צבאיים שניזוקו בחזית המזרחית. פלגה ויחידתו הוצבו בווילנה ביולי 1941 ופלגה היה עד ראייה לרצח יהודי האזור. בתקופה זו החלה התפכחותו מהתמיכה בנאציזם ופעולתו נגד רצח היהודים.
פלגה החל לתת אישורי עבודה לגברים יהודים, בהם קבע כי יהודים אלה הם עובדים מיומנים וחיוניים למאמץ המלחמה הגרמני, גם אם לא היו להם כלל כישורים בתחום העבודה המסוים לגביו ניתן האישור. כל אישור כזה הציל עובד יהודי, את בת זוגו ושניים מילדיהם מפני האקציות שקיימו אנשי האס אס בגטו וילנה ומפני שילוח לגיא ההריגה בפונאר. פלגה העניק כ-250 אישורים כאלה, רבים מהם לאנשים ללא כישורי עבודה. כך הציל למעלה מאלף איש בין קיץ 1941 לאמצע 1944. פלגה תמך בעובדיו באמצעות מנות מזון מוגדלות ואספקת ארוחות חמות לעובדי הסדנאות הטכניות שעליהן פיקד. תוספת זו למזון הצילה רבים ממקבלי האישורים ממוות ברעב. פלגה אפשר ליהודים שעבדו מחוץ לגטו וילנה לסחור בחפצים עם גרמנים וליטאים מחוץ לגטו וילנה, בתמורה למזון, ולהבריח מזון לגטו, וכך אפשר הגדלתן של מכסות המזון של יושבי הגטו. פלגה סיפק ליושבי הגטו ציוד רפואי, חומרי הסקה בחורפים ובגדים חמים. במספר מקרים הצילו פלגה ועובדיו מספר יהודים שנחטפו על ידי האס אס באקציות.
בספטמבר 1943 עמד גטו וילנה בפני חיסול. כל היהודים שנותרו בגטו עמדו בפני גירוש על ידי האס אס, ובמצב זה תעודותיו של פלגה כבר לא יכלו להגן עליהם. פלגה ניסה לבצר את מעמדה של יחידתו, HKP562, כמחנה לעבודת כפייה של הצבא הגרמני וכך למנוע מהאס אס את היכולת לגרש ממנו אנשים באקציות - יהודים ובני משפחותיהם כאחד. ב-16 בספטמבר 1943 העביר פלגה למעלה מאלף יהודים - עובדיו ובני משפחותיהם - מגטו וילנה לבניין שהוקצה ל-מחנה HKP בווילנה, מחוץ לתחומי הגטו. כשבוע לאחר מכן, ב-23 בספטמבר, חיסל האס אס את גטו וילנה ושלח למחנות ריכוז ולהשמדה את כל יושביו.
עם התקרבות הצבא האדום לווילנה ניסו רבים מיהודי HKP להכין מקומות מסתור במבנה. ב-1 ביולי 1944 נשא פלגה נאום בפני היהודים, עובדי מחנהו, בנוכחות קצין אס אס שהיה במקום. הוא מסר להם שהוא מוצב מחדש במערב, ושלמרות בקשותיו לא אושר לו לקחת עמו את עובדיו המיומנים, אך בעוד יומיים יוסעו גם הם מערבה. הוא אמר להם: "אתם יודעים שללא ספק האס-אס הוא ארגון שמגן על פליטים." חלק מאסירי המחנה פירשו את דבריו אלה כאזהרה והתחבאו במקומות מסתור, רובם מקומות מסתור שהכינו מראש. רוב האסירים שלא הסתתרו, נלקחו על ידי האס אס ב-3 ביולי ונרצחו בפונאר. כ-250 מבין 1,250 האסירים שפלגה ניסה להגן עליהם שרדו עד הגעת הצבא האדום לווילנה. הם היגרו בין היתר לישראל, גרמניה, ארצות הברית, צרפת וקנדה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שב פלגה לביתו בדרמשטדט. הוא נשפט בשנת 1947 כחלק מתהליך הדה-נאציפיקציה. חלק מהאנשים שהציל שהו באותה העת במחנה עקורים בשטוטגרט ומיוזמתם שלחו נציג להעיד לטובת פלגה. בית המשפט ביקש לסווג את פלגה כ"מקבל חנינה" אך פלגה דרש לקבל מעמד של "תומך הנאצים לשעבר" והאשים עצמו על כך שלא עשה מספיק לטובת היהודים.
הנצחה
ב-2005 הכיר יד ושם בפלגה כחסיד אומות העולם. בשנת 2006 נקרא בסיס של הצבא הגרמני על שם פלגה. פרוטומה של פלגה ניצבת בחצר בית ספר בעירו, דרמשטדט. פרס על שמו, בתמיכת משרד החינוך והמדע של ליטא, מחולק לתלמידי בתי ספר בליטא שחוקרים את ההיסטוריה של יהודי ליטא.
ב-2018 שמחה יעקובוביץ' כתב סרט תיעודי על חייו של פלגה בשם "הנאצי הטוב".
סרט בשחור לבן (שיר)
"סרט בשחור לבן" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1987 לאור חברת התקליטים סי בי אס ישראל, והוא נכלל כרצועה השנייה וכשיר הנושא של אלבום האולפן ה-18 של הזמרת, סרט בשחור לבן.
על השיר
"סרט בשחור לבן" נכתב על ידי דני רובס ונתן כהן, שגם הלחין והפיק אותו. ב-23 ביוני 1987 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי במקום ה-17. ב-28 ביולי עלה למקום החמישי, המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע, שם שהה שבוע אחד בלבד. לבסוף, יצא מהדירוג ב-1 בספטמבר לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה. כמו כן, במצעד השבועי של גלי צה"ל דורג השיר במקום העשירי.
קו עיתונות
קו עיתונות (בעבר קו עיתונות דתית) היא רשת מקומונים חינמיים הפועלת בישראל. עיתוני הרשת מופצים מדי שבוע (בימים רביעי, חמישי או שישי) או חודש (3 מקומונים) בריכוזים חרדיים ודתיים וכוללים חדשות מקומיות וארציות, בעיקר כאלו הקשורות לקהל היעד. רוב העורכים והכותבים ברשת הם חרדים.
הרשת הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. במשך השנים נפתחו על ידי הרשת מקומונים חדשים או הצטרפו אליה שבועונים קיימים (כגון "קשר עסקי" שיצא לאור בפתח תקווה ונטמע ברשת) ונכון ל-2016 כוללת הרשת 11 מקומונים. לפי סקרי TGI מובילים מקומוני הרשת באחוזי החשיפה בסופי שבוע בקרב הציבור החרדי בישראל, אולם שיעור הקוראים ירד מ-37.5% בשנת 2009 ל-30.4% בסוף 2011.
בשנת 2014 החלה הרשת להפיץ בסופי שבוע גם חינמון ארצי בשם "כל ישראל" ובתחילת 2016 הוא החל להימכר תמורת של 5 שקלים.
כמו כן הקימה ומפעילה כיום הרשת אתר חדשות בשם "כל הזמן".
מאפיינים
הרשת הוקמה על ידי אהרון קוניק, בנו אריאל וכן אבי הורביץ. מקומוני הרשת כוללים חדשות מקומיות וחדשות מרחבי ישראל והעולם. הרשת מפרסמת גם מאמרי פובליציסטיקה. המקומונים מותאמים לאוכלוסיית היעד. לדוגמה, "השבוע בפתח תקווה" עוסק יותר בחדשות המגזר הדתי לאומי ו"קול העיר בני ברק" בעיקר במגזר החרדי.
העורך הראשון היה ישי ויינר. אחריו ערך את עיתוני הרשת אבי רוזן. במאי 2011 החליפו ינון פלח. בנובמבר 2016 נכנס לתפקיד אברהם גרינצייג.
עם השנים נוספו לעיתוני הרשת מוספים משותפים. המוסף "שביעי" מכיל כתבות צבע וראיונות, לעיתים קרובות עם רבנים. המוסף הפך ב-2011 למגזין כרומו. המוסף "ביזנס" עוסק בענייני כלכלה וצרכנות והוא החל לצאת לאור ב-2008 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי. על עריכתו הופקד בעבר ינון פלח, אחריו יוסי צלניקר, וכיום חיים גיל. מוסף שבועי בנושא אקטואליה ופוליטיקה - "פרופיל" - הופץ בעיתוני הרשת בירושלים ובבני ברק, בשנים 2011–2012.
בין הבולטים בכתבי הרשת בעבר ובהווה: יעקב אייכלר, מרדכי לביא, יעקב ריבלין, שניאור ובר, ואבי בלום.
ביוני 2016 רכשה קבוצת משקיעים בראשות חיים כהן 33% ממניות הרשת. כהן מונה ליו"ר הדירקטוריון.
מקומוני הרשת אינם יוצאים לאור בחול המועד.
קולקה
קולקה (בקצ'ואה: Qullqa, בתעתיק לספרדית: Colca, מילולית "מחסן") היה מבנה אחסון שנמצא לאורך דרכים וליד הערים והמרכזים הפוליטיים של אימפריית האינקה. "במידה מופלאה חסרת תקדים בדברי הימים של הפרהיסטוריה העולמית" אחסנו בני האינקה מזון וסחורות אחרות שניתן היה לחלק לצבאותיהם, לפקידים, לפועלים המגויסים, ובעיתות צרה, לציבור. חוסר הוודאות של החקלאות בגבהים הרבים שהיוו את רוב אימפריית האינקה היה בין הגורמים שגרמו כנראה לבניית מספר רב של מבני קולקה.
רקע
תרבויות האנדים הפרה-קולומביאניות, שאימפריית האינקה הייתה האחרונה שבהן, התמודדו עם אתגרים לא פשוטים בהזנת מיליוני האנשים שהיו נתיניהם. ליבה של האימפריה וחלק גדול מהאדמה בשליטתה שניתן היה לעבד אותה היו בגובה שבין 3,000 מטר ליותר מ-4,000 מטר מעל גובה פני הים, ותחת סכנות של קיפאון, ברד ובצורת. לא ניתן היה לגדל יבולים טרופיים בעונות הגידול הקצרות, ולא ניתן היה לגדל בדרך כלל את מוצר היסוד העיקרי, תירס, מעל גובה של 3,200 מטר. האנשים בגבהים גבוהים יותר גידלו תפוחי אדמה, קינואה ועוד כמה גידולי שורשים ו אחרים. מקור נוסף של מזון היה רעיית למות ואלפקות שבנוסף למקור לבשר, סיפקו צמר ושימשו כבהמות משא.
מתקני אחסון היו נחוצים גם מכיוון שלבני האינקה לא היו נהרות שאפשרו הובלה על סירות, כלי רכב על גלגלים או חיות משא גדולות, אם כי הלמות היו מסוגלות להעביר כמויות גדולות של סחורות גדולות. לאינקה גם לא הייתה מערכת מסחר מפותחת או מערכות כספיות כדי לאפשר מסחר. לפיכך, אוחסנו מזון ופריטים אחרים בסמוך למקום ייצורם והופצו על ידי המדינה בעת הצורך.
התשובה של בני האינקה לאתגרי הסביבה והטכנולוגיה שלהם הייתה מערכת ענקית ומאורגנת היטב של מבני קולקה לאיסוף ואחסנה של מזון ופריטים אחרים במהלך שנות קציר טובות לחלוקה בעת הצורך. כמויות גדולות של קולקה נבנו ליד כל מרכז ממשלתי גדול, חווה בבעלות המדינה, מקדשים ואחוזות מלכותיות. מבני קולקה נבנו בכל "טמבו", שהיו פונדקים הממוקמים בצעדה של יום, כ-22 קילומטרים זה מזה, לאורך רבים מ-40,000 הקילומטרים של הדרכים המלכותיות.
הקולקה שימשה בעיקר לאספקה לפקידי האינקה וצבאות האינקה בתנועה, שכן הם הסתמכו על מבני הקולקה למזון, בניגוד לשיטה של לחמוס מזון מהתושבים המקומיים – תוך פגיעה באוכלוסייה החקלאית - שהייתה האמצעי הנפוץ שבאמצעותו צבאות ברחבי העולם סיפקו את צורכיהם עד התקופה המודרנית. שימוש נוסף לחפצים המאוחסנים, בעיקר מזון, היה לחגיגות הטקסיות שהיו חלק חשוב מהיחסים בין השליטים לנתיניהם. מזון גם חולק לכלל האוכלוסייה במקרים של כישלונות ביבולים או מחסור במזון.
מצרכים שאוחסנו
המוצרים המאוחסנים בקולקה השתנו מאזור לאזור באימפריית האינקה בהתאם לייצור באזור המקומי. באתר הארכאולוגי של בצפון-מרכז פרו, אזור ניהול ואחסון מרכזי של האינקה, 50 עד 80 אחוזים ממבני הקולקה שימשו לאחסון תפוחי אדמה מיובשים וגידולי פקעות אחרים. רק 5 עד 7 אחוזים ממבני הקולקה הוקדשו לאחסון תירס, כנראה משום שהגבהים והאקלים הקריר הגבילו את הייצור המקומי של תירס. פקעות נעטפו בקש ונקשרו בחבילות לאחסון. תירס קולף ואוחסן בכדים גדולים.
מוצרי חקלאות נוספים שאוחסנו במבני הקולקה כללו קינואה, שעועית, ירקות אחרים, בשר מיובש (צ'ארקי או ג'רקי) וזרעים. סחורות לא חקלאיות שנאגרו כללו טקסטיל וביגוד, צמר, כותנה ונוצות (ששימשו בלבוש), כלים וכלי נשק וכלי זהב וכסף ופריטי יוקרה אחרים. מלאי של פריטים שאוחסנו נרשם באמצעות שיטת הקיפו, חוטים עם קשרים שבהם השתמשו האינקה במקום שפה כתובה.
כלכלת אימפריית האינקה הייתה מבוססת במידה רבה על חלוקה מחדש. "נראה שמדינת האינקה מימנה את עצמה בעיקר באמצעות פיקוד ניהולי ישיר על מערכות קרקע, עבודה ואחסון, ולא באמצעות מערכת שוק". על פי שיטת המיט'ה, האזרחים חויבו לתרום עבודה למדינה. האימפריה והייצור שנוצר כתוצאה מכך של מזון, טקסטיל וסחורות אחרות אוחסנו על ידי המדינה כדי להיות מופצים לפי הצורך.
למוצרים חקלאיים כמו תירס וקינואה היו חיי מדף של שנה או שנתיים ולמוצרים מטופלים כמו תפוחי אדמה מיובשים בהקפאה ובשר מיובש היה חיי מדף של 2–4 שנים. עם זאת, כרוניקנים ספרדים מוקדמים אמרו שחלק מהמוצרים נשמרו עד 10 שנים.
גודל, כמויות ומיקום
מבני הקולקה נבנו בדרך כלל מאבן בקבוצות מחוברות על גבעות יבשות כדי לנצל את הניקוז והרוחות. גודלם ועיצובם השתנו מאזור לאזור, אך קולקות עגולות שימשו בדרך כלל לאחסון תירס וקולקות מלבניות שימשו לאחסון תפוחי אדמה מיובשים בהקפאה ("") וגידולי פקעות אחרים. לקולקה הייתה מערכת אוורור המורכבת מתעלה מתחת לרצפה כדי לאפשר כניסת אוויר ופתח מתחת לגג כדי לאפשר לאוויר לצאת.
הקוטר הפנימי של קולקה קטנה ממוצעת היה 3.23 מטר; לקולקות גדולות היה קוטר של כ-3.5–4.0 מטרים. קולקות קטנות יותר אלו יכלו להכיל 3.7 מטרים מעוקבים תירס, וקולקה גדולה יותר הייתה יכולה להכיל כ-5.5 מטרים מעוקבים תירס.
עמק מנטארו היה אחד מאזורי הגבוהים הגדולים והפוריים ביותר של אימפריית האינקה. הארכאולוגים גילו בעמק 2,573 מבני קולקה. מחציתם הוצבו במרכז אזור ייצור תבואה זה, מחצית נוספת מפוזרת בין 48 מתחמים לאורך תוואי הנהר. בסך הכל, לקולקות של עמק מנטארו היה שטח אחסון של 170,000 מטרים רבועים, אולי מתקני האחסון הגדולים ביותר באימפריית האינקה ובאמריקה הפרה-קולומביאנית. להמחשת כמות החפצים המאוחסנים, סיפקו קולקות אלו וציידו צבא של 35,000 חיילים במהלך הכיבוש הספרדי של שנות ה-30 של המאה ה-16.
קוצ'במבה בבוליביה של ימינו, בגובה נמוך יחסית של 2,500 מטר פותחה כחווה ממלכתית על ידי האינקה לייצור תירס. על הגבעות שמדרום לאזור הגידול שמעל אגם קוטאפאצ'י היו 2,400 קולקות, כל אחד מעוצב בצורת חרוט, בגובה ובקוטר של כ-3 מטרים ומקובצים בקווים מקבילים בשטח של 610 דונם. חלק מהתירס שהופק בקוצ'במבה הועבר על ידי שיירת של למות למרכז האזורי של, 100 קילומטרים מערבית לקוצ'במבה, ומשם הלאה לקוסקו. בפאריה התגלו אלף קולקות.
בקמפו דה פוקרה (Campo de Pucara) בארגנטינה, 18 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר סלטה, היו 1,717 קולקות בערך באותו גודל וככל הנראה באותו תפקיד כמו הקולקות בקוצ'במבה. בכל שאר המרכזים הפרובינציאליים של האימפריה היו מספר גדול של קולקות שנבנו שורה אחר שורה על גבעות סמוכות.
משמעויות אחרות
קולקה הוא גם השם בשפת הקצ'ואה לקבוצת הכוכבים פליאדות. אלת האינקה קולקה, שהתגלמה בפליאדות, הייתה הפטרון של אחסון ושימור הזרעים לעונה הבאה. מכל פנתאון הכוכבים שהאינקה סגדו לו, קולקה הייתה ה"אמא", הבכירה מכל הפטרונים השמימיים של דברים ארציים.
אבירם חסון
אבירם חסון (נולד ב-1967) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון שימש כרמ"ח שכבה בינונית ונמוכה במנהלת חומה.
לאורך שירותו ביצע אבירם מגוון תפקידים בשדה ובמטה. הבולטים שבהם: מפקד טייסת תחזוקה אווירית, ראש ענף מערכות יירוט וראש ענף תכנון במטה להק הציוד שבחיל האוויר, ובנוסף, ביצע שני תפקידי ראש מחלקה במנהלת חומה שבמפא"ת.
במהלך תפקידיו במפא"ת היה אמון על פיתוח מערך ההגנה מפני טילים של מדינת ישראל, מערכות החץ (טיל), שרביט קסמים (מערכת יירוט) וכיפת ברזל.
בחודש דצמבר 2015 מונה כממלא מקום זמני לראש מנהלת חומה.
בחודש נובמבר 2016 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל.
חסון בעל תואר שני במנהל עסקים (אוניברסיטת בן-גוריון) ותואר ראשון בהנדסת מחשבים אותם סיים בהצטיינות. חסון הוא נין לרב חנוך חסון ולרבנית קלרה חסון שנרצחו בפרעות בחברון במאורעות תרפ"ט (1929).
חשודה
חשודה היא מיני סדרת מתח ששודרה בערוץ 10 מה-3 בפברואר 2015 עד ה-3 במרץ 2015, בהפקת קרן הקולנוע הישראלי והמיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים של הרשות לפיתוח ירושלים והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. הסדרה עוקבת אחרי דפנה (בגילומה של מלי לוי) המתמודדת עם דרישת השוק האפור להתאבדות בעלה. הסדרה צולמה בירושלים והוצגה תחילה כסרט קולנוע בשם "התאבדות" ונכתבה על ידי בני פרדמן.
קישורים חיצוניים
כתבות ומידע:
ביקורות:
נטלי באביט
נטלי באביט (באנגלית: Natalie Babbitt; 28 ביולי 1932 – 31 באוקטובר 2016) הייתה סופרת נוער ומאיירת אמריקאית זוכת פרסים. ספרה המוכר ביותר הוא רומן הנוער "מעיין הנצח" אשר נקרא בתרגומים מסוימים גם "טאק לנצח".
קורות חיים
נטלי באביט נולדה ב-1932 בעיר דייטון שבאוהיו ארצות הברית (Dayton, Ohio). מילדות עסקה באביט באומנות. אימה הייתה אומנית ותמיד דאגה שתהיה לה ולאחותה גישה לאומנות, מוזיקה וספרות. היא למדה אומנות בבית הספר הפרטיLaurel School" " בקליבלנד וגם בקולג' (Smith College) במסצ'וסטס. לאחר שסיימה את לימודיה התחתנה עם סמואל פישר באביט (באנגלית: Samuel Fisher Babbitt), מנהל אקדמי ויוצא צבא. לזוג נולדו שלושה ילדים (כריסטופר, טום ולוסי) בין השנים 1956–1960. במהלך בגרותה עברה באביט מדינות רבות ביניהן קונטיקט, טנסי, רוד איילנד וושינגטון הבירה.
בשנת 1966 יצא לאור הספר "The Forty-ninth Magician" אותו כתב בן זוגה סמואל באביט. זהו הספר הראשון אותו איירה נטלי באביט והוא היווה את תחילת הקריירה שלה בתוך מאיירת וסופרת. בשנת 1971 זכתה בפרס הראשון שלה על ספר הילדים "Knee-Knock Rise"אשר קיבל את אות ההערכה של ניוברי. ספרה הבולט ביותר "מעיין הנצח" ( באנגלית: Tuck Everlasting ) יצא לאור בשנת 1975. כבר בשנת 1981 יצא לאקרנים עיבוד של הספר שנעשה על ידי סטודיו One Pass Media. עיבוד נוסף לסרט יצא לאור בשנת 2002 הפעם בהוצאתם של אולפני דיסני בנוסף, בשנת 2013 הספר עובד למחזמר אשר הוצג בברודוויי ב-2016 אך בוטל לאחר חודשים בודדים.
נטלי באביט נפטרה ב-31 באוקטובר 2016, בגיל 84 לאחר מאבק במחלת הסרטן. היא נפטרה בביתה שבקונטיקט והותירה אחריה בעל, שלושה ילדים ושלושה נכדים צעירים.
פעילותה המקצועית
במשך השנים נטלי באביט איירה וכתבה סיפורים רבים לילדים ולנוער ורק רומן אחד שיועד למבוגרים ((Herbert Rowbarge. באביט העידה על עצמה כי בתור ילדה לא אהבה לכתוב בכלל אבל תמיד חלמה להיות מאיירת ואומנית. האהבה שלה לכתיבה הגיעה מבן זוגה, שכן היא הייתה מאיירת את הספרים שהוא היה כותב וכאשר נהיה עסוק מידי בשביל לכתוב החלה לעשות זאת בעצמה.
השקפת עולמה
כל ספריה של באביט עוסקים ברעיונות גדולים כמו חיים, מוות ופחדים. נושאים אלו נחשבים כבדים ולא נכתבים עליהם כמעט ספרים לילדים. בראיון לאתר הוצאת Scholastic"" אמרה באביט כי היא אוהבת לכתוב את הנושאים האלו לילדים מפני שהיא מאמינה שהם מהירי תפיסה וחכמים הרבה יותר ממה שהספרות האמריקאית נותנת להם עליו קרדיט. היא מאמינה שיש להם יכולת לעסוק בנושאים האלו והייתה רוצה לפתח אצלם את היצירתיות והחשיבה בעזרת סיפורי הפנטזיה מלאי הדמיון שהיא כתבה. לעומת הרצון שלה לפתח בילדים תכונות רבות, לבאביט מעולם לא היה רצון להעביר להם שום מסר או שיעור.
בישראל
רק שתיים מיצירותיה של נטלי באביט תורגמו לשפה העברית והן "מעיין הנצח" וספר הילדים "משהו". מעיין הנצח תורגם לעברית לראשונה בשנת 2003, ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשם: "טאק לנצח". בשנת 2015 תורגם שוב ויצא במהדורה מחודשת בהוצאת מודן בשם "מעיין הנצח". העיבוד הקולנועי לספר זה לא הגיע לקולנוע בישראל, אך כן יצא לשירותי הלווין השונים.
קונסטנטין בוגייבסקי
קונסטנטין בוגייבסקי (ברוסית: Константин Богаевский : 24 בינואר 1872 – 17 בפברואר 1943) היה צייר רוסי אוקריאני מפורסם בנופיו הסימבוליסטים.
ביוגרפיה
קונסטנטין בוגייבסקי נולד בעיר פאודוסיה שבמזרח קרים למשפחה איטלקית-גרמנית ותיקה ב-24 בינואר 1872. הוא לקח שיעורים ראשונים באמנות מאיוואן אייווזובסקי.
בשנים 1891–1897 למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בכיתתו של ארכיפ קוינג'י. האמנות של קונסטנטין הצעיר לא הייתה פופולרית באקדמיה והוא אפילו שוחרר בשלב מסוים מהאקדמיה בגלל "חוסר כישרון". למרות זאת, קוינג'י תמיד נתן כבוד רב לתלמידו והגן עליו. בשנת 1898 נסע קונסטנטין לאיטליה ולצרפת שם התוודע ליצירותיו של קלוד לורן, שעליו הכריז כמורו האמיתי. התערוכה הראשונה שלו הייתה במוסקבה ב-1898.
משנת 1900 עבד בוגייבסקי בפאודוסיה. הנושא המרכזי של יצירותיו הפך לנופים סימבוליסטים של ארץ דמיונית שראה בחלומותיו. קונסטנטין בוגייבסקי הפך לצייר פופולרי לאחר שמקסימיליאן וולושין פרסם סדרת חיבורים בשם קונסטנטין בוגייבסקי. וולושין שיבח מאוד את הסמליות של ציוריו של בוגייבסקי.
בוגייבסקי היה חבר באיגוד האמנים הרוסים. בשנת 1906 הוא הציג את ציוריו בתערוכה דה ל'ארט רוסה שאורגנה על ידי סרגיי דיאגילב. ב-1911 הוא ביקר באיטליה וגילה בעצמו את ציוריו של אנדראה מנטניה, שהשפיעו מאוד על יצירתו המאוחרת של בוגייבסקי.
בוגייבסקי חזר ב-1912 לפאודוסיה שם נשאר עד סוף חייו. הוא שמר על ידידות של שנים רבות עם אלכסנדר גרין, כמו גם עם קבוצה של האינטליגנציה הרוסית כולל מקסימיליאן וולושין, מרינה צבטייבה ואוסיפ מנדלשטאם.
לאחר מהפכת אוקטובר נסוג בוגייבסקי מפרסום, אם כי יצירותיו כמו נמל עיר דמיונית משנת 1932 זכו להערכה רבה כאמנות בבית הספר לציור הריאליזם הסוציאליסטי של הדנייפר.
הוא מת בפאודוסיה ב-17 בפברואר 1943.
סגנון ועבודות
בשנים 1902–1903 יצר קונסטנטין בוגייבסקי סדרת ציורים המבוססת על נופי חצי האי קרים המוכרים ("קרים העתיקה", "המבצר העתיק"). במשך זמן רב לאחר מכן, הוא צייר נופים, לא קשורים למקומות מסוימים. הם מתאפיינים בתאורה מיוחדת, שמקורה במספר כתמי צבע, ושמים אקספרסיביים.
בהשפעת מקסימיליאן וולושין, בוגייבסקי צייר את מה שמכונה "המחזור הקימרי" של הציורים של הנופים המדומיינים שלו.
משנת 1906, מופיעים ביצירתו של בוגייבסקי מוטיבים פילוסופיים הקשורים לבדידות ולקטנות האדם.
לאחר נסיעה באירופה, משנת 1910, צייר בוגייבסקי נופים קלאסיים, בהשראת ברורה של אמני הרנסאנס הגרמניים (דירר, אלטדורפר) והאיטלקים (מנטניה), וכן בהשפעתו של קלוד לורן, ממנו שאל בוגייבסקי את הרעיון של האור.
גלריית טרטיאקוב, המוזיאון הרוסי, הגלריה לאמנות פאודוסיה, המוזיאון לאמנות סבסטופול, המוזיאון לאמנות סימפרופול ומוזיאון האמנות של סוצ'י הם המוזיאונים בהם נשמרת יצירתו.
פרשת מאיירלינג
פרשת מאיירלינג או תקרית מאיירלינג הוא הכינוי שניתן למותם של רודולף, ארכידוכס אוסטריה ואהובתו הברונית מרי וטסרה. רודולף היה בנו היחיד של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה, וככזה היה מיועד לרשת את כתר האימפריה האוסטרו-הונגרית עם מותו של אביו. מרי וטסרה הייתה בתו של הדיפלומט הברון אלבין וטסרה. גופותיהם של רודולף בן ה-30 ומרי בת ה-17 התגלו בבקתת הציד של רודולף בעיירה מאיירלינג, כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לעיר הבירה וינה, ב-30 בינואר 1889. ככל הנראה הם התאבדו, אם כי יש הגורסים שמדובר ברצח.
למותו של רודולף הייתה השפעה הרסנית על ההיסטוריה של המאה ה-19. המוות קטע את הביטחון הטמון בקו המיידי של ההמשכיות השושלתית ההבסבורגית, וזעזע את האימפריה. מאחר שלרודולף לא היו ילדים, הועברה משרת יורש העצר לבן-דודו פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, אשר היה בעל דעות ואישיות שונה לחלוטין. גם פרנץ פרדיננד לא זכה להגיע לשלטון, כיוון שב-1914 נרצח ביריות בסרייבו, רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה.
רקע
הארכידוכס רודולף (יליד 1858) היה הבן הזכר היחיד של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה הידועה בכינוי "סיסי". לפיכך הוא היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית על כל נחלותיה ברחבי אירופה. בניגוד להוריו השמרנים, היה רודולף ליברלי מאוד. עובדה זו, כמו גם אופיו הלא-יציב והמלנכולי הביאה לנתק בינו לבין מרבית משפחתו. ב-1881 נישא רודולף לסטפני, נסיכת בלגיה. למרות שיחסיהם היו יציבים בתחילה, הרי שעד מהרה הם נקלעו למשבר. עם לידתה של בתם היחידה ארז'י ב-1883, נפרדו בני הזוג אולם לא הצליחו לקבל מהקיסר אישור להתגרש רשמית.
רודולף ניהל פרשיות אהבים רבות. בנובמבר 1888 (לפי חלק מהגרסאות קודם לכן) הוא פגש בתיאטרון את הברונית הצעירה מרי וטסרה (ילידת 1871) בתו של הדיפלומט הברון אלבין וטסרה. הוא נמשך אל וטסרה כבר מהרגע הראשון, והחל לנהל עמה רומן. רודולף ראה את הרומן בצורה קלילה, והמשיך את היחסים עם שאר המאהבות שלו. וטסרה ככל הנראה באמת אהבה את רודולף, ושמרה לו אמונים. היא קיוותה שרודולף יוכל להתגרש מסטפני ולשאת אותה לאשה, למרות שמשפחתה ניסתה להסביר לה את חוסר ההיגיון שבדבר. הן הוריו של רודולף והן הוריה של וטסרה ידעו על הרומן והתנגדו לו.
הפרשה
לושק נשאר עם הגופות בעוד הויוס מיהר ברכבת מיוחדת לווינה. הפרוטוקול ההבסבורגי המסובך נכנס לפעולה; הויוס נפגש עם השליש האישי של הקיסר, הרוזן פאך, וביקש ממנו למסור לו את החדשות המזעזעות. פאך חשש למסור את החדשות, וטען שרק אמו של רודולף, הקיסרית סיסי, תוכל לעשות זאת. הברון נופסקה, מנהל משק הבית של הקיסרית הסכים למסור לה את ההודעה. הקיסרית הייתה במהלכו של שיעור ביוונית וסרבה שיפריעו לה. נופסקה פנה אל הרוזנת אידה פרנצי, עוזרתה וחברתה הטובה ביותר של הקיסרית, והכניס אותה בסוד העניין. פרנצי הפריעה לשיעור והודיעה לקיסרית שנופסקה רוצה להיפגש עמה. הקיסרית דרשה שהוא ילך ויחזור מאוחר יותר, ופרנצי נאלצה להוסיף שיש חדשות חמורות בנוגע לבנה כדי לשכנע את הקיסרית לקבל אותו.
נופסקה נכנס אל החדר ופרנצי יצאה ממנו. כאשר נופסקה יצא, פרנצי נכנסה פנימה ומצאה את הקיסרית בוכה ללא שליטה. פרנצי נשארה עמה בניסיון לנחמה. לפתע הופיע הקיסר מחוץ לדירה, ונופסקה, ששלט על עצמו במאמץ רב, הצליח לעכב אותו בחוץ עד שהקיסרית יכלה לקבל אותו. הקיסרית מסרה לו את ההודעה ביחידות, והוא עזב את החדר שבור לחלוטין. שר המשטרה הוזמן לארמון, ושירותי הביטחון סגרו את בקתת הציד ואת הסביבה. גופתה של וטסרה הוצאה מהבקתה בסתר ונקברה בהקדם האפשרי בעיירה הייליגנקרויץ, וכלל לא נבדקה. אפילו בני משפחתה לא הורשו להשתתף בטקס הקבורה. גופתו של רודולף הושארה בינתיים במאיירלינג.
החקירה
המשפחה הקיסרית וכן משפחת וטסרה, עדיין היו תחת הרושם שווטסרה הרעילה את רודולף ולאחר מכן התאבדה. עם זאת, בצהרי אותו יום פרסם הקיסר הודעה רשמית על פיה בנו מת בשל קרע במפרצת באזור הלב. עם זאת, כאשר ועדה רפואית בראשותו של ד"ר ויידהופר הגיעה למאיירלינג, היא קבעה מיד שהמוות לא נובע מהרעלה. הקיסר נאלץ להמתין עד למחרת בבוקר עד שוויידהופר סיים להכין את הדו"ח שלו ולהגיש אותו. מסקנת הדו"ח הייתה שככל הנראה מדובר בהתאבדות. לדעת הרופאים, רודולף ירה בווטסרה, ולאחר מכן ישב מספר שעות לצד גופתה לפני שירה בעצמו. העיתונות בווינה המשיכה לדווח בעקשנות על הגרסה הרשמית לאירועים, אולם עד מהרה גילו כתבים זרים שהגיעו למאיירלינג שבמוות הייתה מעורבת המאהבת הצעירה של הנסיך, וגרסת המוות הטבעי ירדה מהפרק מיד.
כיום מרבית החוקרים מקבלים את מסקנת הדו"ח הרפואי, על פיו מדובר בהתאבדות כפולה. הסיבה להתאבדות הייתה ככל הנראה יאוש ממדיניותו השמרנית של אביו, מחוסר יכולתו לממש את אהבתו, וייתכן שאף עגבת שממנה סבל. נראה שהוא תכנן את ההתאבדות כבר חצי שנה קודם לכן, אולם חפץ להתאבד עם אחת ממאהבותיו. השחקנית מיצי קספר (Mizzi Kaspar) אשר קיימה רומן עם רודולף, העידה מאוחר יותר שהנסיך הציע לה להתאבד עמו. ככל הנראה רק לאחר שקספר דחתה את ההצעה (ולטענתה אף פנתה למשטרה) הוא הציע אותה לווטסרה, אשר הסכימה. עם זאת, יש הסוברים שהשניים נרצחו בידי קרובי משפחה של רודולף. זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, הקיסרית האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, טענה בזמנו שהם נרצחו בידי סוכנים צרפתיים ששלח ז'ורז' קלמנסו. גרסת הרצח אכן מקובלת יותר בקרב המלוכנים האוסטרים. יש אף תאוריות הגורסות שווטסרה הייתה בהריון, ומתה מדימום במהלך הפלה לא מוצלחת. על פי אותן גרסאות, לאחר שווטסרה מתה, רודולף איבד את הטעם בחייו והתאבד.
ב-2015 התגלה אוסף מכתבים שכתבה וטסרה למשפחתה וחשף את תעלומת מותם, 126 שנים לאחר מכן. המסמכים הופקדו בכספת בנק אוסטרית 36 שנה לאחר מותה, ככל הנראה על ידי משפחתה, והועברו לספרייה העירונית האוסטרית בתיקיית מכתבים שהכילו מסמכים אישיים, מכתבים, ותמונות של משפחת וטסרה. מהמכתבים שנכתבו במאיירלינג זמן קצר לפני האירוע, עולה כי אכן השנים התאבדו עקב חוסר יכולתם לממש את אהבתם.
הקיסר חפץ שבנו יקבר בקריפטה הקיסרית לצד שאר בני הבסבורג, אולם הדבר לא יכל להתקיים אם רודולף אכן ביצע רצח והתאבדות במכוון. לפיכך, הוא הורה למשטרה לסגור את החקירה, ולא להפקיד את התיק בארכיון המדינה. הוותיקן נתן אישור מיוחד לקבורתו של רודולף, בנימוק שהוא היה במצב של חוסר איזון נפשי.
השפעות האירוע
פרשת מאיירלינג שברה את היחסים, העדינים בלאו הכי, בין הקיסר פרנץ יוזף לקיסרית סיסי. הקיסר רצה להרוס לחלוטין את בקתת הציד, בעוד סיסי רצתה להקים במקום מנזר. בסופו של דבר הושגה פשרה; מרבית האזור נהרס, פרט לחדר השינה אשר הפך למנזר נשים, שעד היום מתנהלות בו תפילות יומיות לנשמתו של רודולף. במקום פועל גם מוזיאון קטן. בארץ ישראל, התקבל מותו של רודולף בצער רב מצד הקהילה היהודית, אשר העדיפה להתעלם מההיבט השערורייתי שלה. רודולף ביקר בארץ ב-1881, והיה אהוד מאוד על היהודים. תפילות אשכבה לזכרו נערכו בכותל המערבי ובבית הכנסת תפארת ישראל.
סילוקו של רודולף הליברלי, סייעה לקיסר להמשיך במדיניותו השמרנית ללא מעצורים. המוות קטע את הביטחון הטמון בקו המיידי של ההמשכיות השושלתית ההבסבורגית, ויש אף הרואים בו את תחילת קיצה של האימפריה. תפקיד יורש העצר הועבר לאחיו הצעיר של הקיסר, קרל לודוויג, אשר ויתר עליו לטובת בנו פרנץ פרדיננד. ב-1914 נרצח פרנץ פרדיננד בסרייבו בידי קבוצת צעירים לאומנים סרבים ובוסנים - רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה. התואר עבר לאחיינו של פרנץ פרדיננד, הארכידוכס קרל, אשר ב-1916 הוכתר כ"קרל הראשון, קיסר אוסטריה".
בדיקת גופתה של וטסרה
קברה של וטסרה בעיירה הייליגנקרויץ נפרץ שלוש פעמים. ב-1946 חיילים רוסיים מכוח הכיבוש הסובייטי באוסטריה, שברו את צלחת הגרניט שמעל הקבר ופתחו את הארון בתקווה למצוא בתוכו תכשיטים. ב-1959, רופא צעיר בשם גרד הולר, בלוויית בן משפחת וטסרה ומומחים בשימור קבורה, בחן את שרידי הגופה. ד"ר הולר בחן היטב את הגולגולת ועצמות אחרות בחיפוש אחר עקבותיו של חור כדור, אך ציין כי לא מצא ראיות כאלה. הולר פנה אל הוותיקן כדי לבדוק את הארכיונים שלהם מ-1889, שבהם התחקיר של האפיפיור הגיע למסקנה שרק כדור אחד נורה. בהיעדר ראיות משפטית לכדור שני, הולר פיתח את התאוריה שווטסרה מתה בטעות, כנראה כתוצאה מהפלה, וזה היה רודולף שירה בעצמו. רבים דוחים תאוריה זו.
ב-1991 נפרץ הקבר בפעם השלישית, הפעם על ידי הלמוט פלצלסטיינר, סוחר רהיטים מלינץ, שפיתח אובססיה לפרשת מאיירלינג. פלצלשטיינר הוציא את העצמות בלילה לצורך בדיקה משפטית פרטית על חשבונו, שהתקיימה רק בפברואר 1993. פלצלסטיינר אמר לבוחנים כי השרידים הם של קרוב משפחה שלו שנהרג לפני כמאה שנה, אשר אולי נורה בראשו או נדקר. הבודקים אכן אישרו שאפשרי שהגופה נורתה, אולם מכיוון שהגולגולת הייתה במצב של התפוררות, לא יכלו להכריע בבירור. העצמות הוחזרו לקברם באוקטובר 1993. סיפורו של פלצלשטיינר דלף לעיתונות, והוא נאלץ לשלם קנס של 2,000 אירו למנזר במאיירלינג.
התיאטרון היהודי בוורשה
תיאטרון המדינה היהודי נוסד ב-1950 מאיחודן של שתי קבוצות תיאטרון שפעלו בוורשה ולודז' בשנים 1950-1945. התיאטרון היה פעיל בשתי הערים וערך סבבי הופעות ברחבי פולין. ב-1955 הוא התקבע בכיכר גז'יבובסקה אשר בוורשה.
מאז היווסדו, שאף התיאטרון להמשיך את המסורת המפוארת של עולם הבמה היהודי בפולין בתקופה שקדמה למלחמה. בתיאטרון הצגות בפולנית וביידיש (ניתן לקבל מכשירי שמיעה עם תרגום בפולנית). התיאטרון מעלה גם הצגות של מחזאים ישראלים בתרגום לפולנית (למשל של חנוך לוין בתרגום של אלה סידי).
התיאטרון מציג מחזות ממיטב הדרמה היהודית. הרפרטואר שלו כולל עבודות של יוצרים כגון אברהם גולדפדן, מנדלי מוכר ספרים, שלום עליכם, י"ל פרץ ויעקב גורדין.
מנהל התיאטרון החל מ-1970 ועד מותו בשנת 2014 היה השחקן שמעון שורמיי. יעקב וייצנר היה המנהל האומנותי של התיאטרון בשנים 2005-2018.
דובער אפשטיין
דב בער (דובער) אפשטיין (? - כ"ב בניסן תרצ"א, 1931) היה עסקן ופעיל ציבור ביישוב הישן בירושלים, גבאי ישיבת עץ חיים ובית היתומים דיסקין, ממקימי סניף אגודת ישראל בירושלים והיושב-ראש שלה.
תולדותיו
נולד בבוברויסק, בנו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל "ערוך השולחן" ואחיו הגדול של הרב ברוך אפשטיין, בעל "תורה תמימה". נישא לפייגל, בת יוסף חבקין מהומל. לאחר נישואיו עבר לווילנה. מנישואיו הראשונים נולדו לו שלשה בנים ושתי בנות. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לחיה קרמר מווילנה, עיר מגוריו.
בשנת תרס"ב (1902) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים בשכונת זיכרון משה. נישא בשלישית לליפשה, בת קרוב משפחתו הרב אלכסנדר זיסקינד שחור, אבי משפחת שחור בארץ ישראל. לא היו לו ילדים מנישואין אלו.
בתקופת מגוריו בירושלים היה עסקן ופעיל ציבור מרכזי. היה מגבאי ישיבת עץ חיים. נמנה עם יוזמי הקמתם של כמה מוסדות לאברכים ולתלמידי חכמים בירושלים. כמו כן נמנה עם חברי מועצת "אגודת ביאליסטוק", שעסקה ברכישת קרקעות בארץ ישראל. במהלך השנים הצטרף להתארגנויות נוספות של קבוצות וארגונים שעסקו ביישוב הארץ.
לאחר פטירת אביו, בשנת תרס"ח (1908), הוצע לו למלא את מקומו ברבנות העיר נובהרדוק, אולם הוא סירב בנימוק שישיבת ארץ ישראל חביבה עליו יותר מן הרבנות. בשנת תר"ע (1910) נמנה עם רבני ירושלים שחתמו נגד היתר המכירה.
הרב אפשטיין נמנה עם מקימי סניף אגודת ישראל בירושלים בשנת 1913, עמד בראשו, ונבחר כנציגו לכנסייה הגדולה הראשונה שאמורה הייתה להיערך בגרמניה (ובוטלה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה). כיהן כיושב-ראש הסניף גם בשנות ה-20.