cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דברים מוזרים: הצל הראשון
המחזה עתיד לעלות לבמת תיאטרון פיניקס שבתיאטראות וסט אנד, לונדון, בשלהי שנת 2023.
תקציר העלילה
המחזה משמש כפריקוול לאירועי "דברים מוזרים" ועלילתו עתידה להתרחש בהוקינס, שנת 1959, ולהתמקד בדמויותיהם של ג'ים הופר, בוב ניובי וג'ויס מלדונדו – שלושה תיכוניסטים עם שאיפות ורצונות משלהם; אך כשלתיכון נכנס תלמיד חדש בשם הנרי קריל שזה עתה עבר להתגורר בהוקינס, משפחתו מגלה שלא קל להתחיל מחדש, וכי לעבר יש צללים אפלים המאיימים להשיגם.
פיתוח
ב-6 ביולי 2022, נמסר לראשונה על הקמתה של חברת ההפקות "Upside Down Pictures" על ידי האחים דאפר, בעקבות הצלחת "דברים מוזרים", סדרה שיצרו והפיקו עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס". עוד נמסר כי תחת חברה זו יופקו מספר פרויקטים, שחלקם קשורים ליקום בו מתרחשת עלילת "דברים מוזרים"; בהם מחזה בימתי שירחיב את עולמה של הסדרה ויופק על ידי סוניה פרידמן וסטיבן דלדרי, שאף יופקד על בימוי המחזה.
Mars Media
Mars Media Entertainment (ברוסית: Марс Медиа Энтертейнмент) היא חברת הפקות והפצת סרטים רוסית שנוסדה בנובמבר 2011 על ידי המפיק רובן דישדישיאן והיא אחת מחברות ההפקה הגדולות ברוסיה.
הפקות מקור בולטות
{{טורים|תוכן=
קולנוע
}}
פרידריך פון שטרובה
פרידריך גאורג וילהלם פון שטרובה  (בגרמנית: Friedrich Georg Wilhelm von Struve; 15 באפריל 1793 – 11 בנובמבר 1864) היה אסטרונום רוסי ממוצא גרמני-בלטי, חלק משושלת אסטרונומים בת 5 דורות.
חייו
פון שטרובה נולד באלטונה, אז דנמרק, גרמניה של היום. במטרה להימנע משרות צבאי, אב המשפחה עבר לליבוניה שבאימפריה רוסית. בשנת 1808 פון שטרובה התחיל לימודים באוניברסיטת טרטו ועם סיומה המשיך ללמד שם. בשנת 1820 התמנה למנהל מצפה הכוכבים של האוניברסיטה.
בשנת 1839, עם הקמת מצפה הכוכבים פולקובו, פון שטרובה עבר לסנקט פטרבורג והתמנה למנהל הראשון של המתקן.
בשנת 1843 פון שטרובה היה הראשון שחישב את ההיסט של כוכב וגה.
הוא התעניין בחישובים גאודזיים ויזם את הקשת הגאודזית של שטרובה שאורכה 2,820 ק"מ והיא מוכרת כאתר מורשת עולמית.
עבודתו התמקדה בעיקר בחקר כוכבים כפולים. פון שטרובה גילה כוכבים רבים מסוג זה ובשנת 1827 פרסם קטלוג Catalogus novus stellarum duplicium.
משפחתו
פון שטרובה היה נשוי פעמיים ונולדו לו 18 ילדים.
הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
הלשכה הפוליטית של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (או הפוליטביורו, Политбюро; בראשי תיבות: Политбюро ЦК КПСС) הייתה הסמכות הקובעת והעליונה ביותר לקביעת מדיניות במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. היא הוקמה באוקטובר 1917 ואורגנה מחדש במרץ 1919 בקונגרס השמיני של המפלגה הבולשביקית. הייתה ידועה כנשיאות המפלגה בשנים 1952 - 1966. הלשכה הפוליטית פורקה בשנת 1991 עם התפרקות ברית המועצות.
ננגה-אבוקו
ננגה-אבוקו (בצרפתית: Nanga-Eboko) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור המרכז.
תנועה ותחבורה
ננגה-אבוקו ממוקמת ליד הכביש הלאומי N1. בנוסף בננגה-אבוקו יש מוסך.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ספטמבר (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,851 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (378 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (2 מ"מ גשם).
כלכלה ותיירות
בננגה-אבוקו יש 4 בתי מלון ובר אחד.
היכל התרבות דאגון אומאייב
היכל התרבות דאגון אומאייב (ברוסית: Дворец культуры имени Дагуна Омаева) נפתח במרכז גרוזני, על גדות נהר סונז'ה, ב-25 במרץ 2020.
תיאור
הבניין בן 12 קומות והוא ממוקם בשטח של 39 אלף מ"ר. יש בו אולמות קטנים וגדולים להופעות, חדרי חזרות, חדר ישיבות, חדרי הלבשה, אולפן הקלטות ותיאטרון. המתחם כולל חניון מקורה ל-700 מכוניות. הבניין ישכן גם את הפילהרמונית הממלכתית של הרפובליקה ומשרד התרבות של צ'צ'ניה. הארמון נבנה במימון פרטי. קיבולת הבניין היא יותר מאלף איש. הארמון הוא המבנה הגדול מסוגו בצ'צ'ניה.
גורדי
גורדי הוא חייזר קטן ירוק, המהווה את דמות הקמע המרכזית בסדרות משחקים רבות שפותחו על ידי חברת קומפדיה. הוא כיכב במשחקים השונים החל משנות ה-80 המאוחרות ועד לשנת 2013, לעיתים הופיע לצד דמותו של איתמר שאף קיבלה סדרת משחקים משלה. גורדי מופיע במשחקים רבים כדמות הראשית, אך לעיתים גם בהופעת אורח כמו במשחק "בעקבות המילים האבודות".
השם "גורדי" נבחר על ידי יוצרי הדמות, באמצעות סקר רחוב אותו ביצעו בקניון איילון בר"ג. אישה אקראית ששורשייה כנראה בדרום אמריקה ראתה את תמונתו והכריזה "גורדי". מדובר כנראה בעיוות המילה "גורדוס" שמשעה בספרדית שמן.
במשחק גורדי ואיתמר במוזיאון המדע, השחקנים נחשפים לסיפור המקור של גורדי, וכן למשפחתו המורחבת שגרים בכוכב לכת מרוחק בשם "גורדילנד", שאליו גורדי צריך לחזור.
מעבר לסדרת משחקי המחשב, הוציאה קומפדיה גם מספר ספרים בכיכובו של גורדי, בהם "גורדי בגן הפלאים" מאת דנה דבורין (1997) ו"גורדי בא לעולם" מאת נירה הראל (2000), שניהם מבוססים על משחקים עם אותו השם.
בשנת 2003 החלו שידוריו של ערוץ הטלוויזיה "החברים של גורדי" ב-HOT שיועד לגילאי ארבע עד תשע וכלל משחקי העשרה חינוכיים, כמו לימוד חשבון ואנגלית.
כיף ללמוד עם גורדי (גורדי קלאסיק)
סדרת משחקי חשיבה ללימוד השפות עברית ואנגלית, חשבון בסיסי, יצירתיות וידע כללי. סדרת משחקי חשיבה הראשונים שפיתחה קומפדיה, והופצה לראשונה בשנות ה-80 המאוחרות ללימוד השפות עברית ואנגלית, חשבון בסיסי, יצירתיות וידע כללי.
הסדרה כללה את:
סדרת גורדי החדשה
סדרה המחדשת את משחקי גורדי הפופולריים ביותר משנות ה-80. חידוש המשחקים נועד בשביל להתאים את המשחקים הפופולריים של החברה, למערכות ההפעלה המתקדמות שיצאו באותה תקופה. והיא כוללת משחקים לפיתוח חשיבה יצירתיות ולימוד חשבון.
סדרת משחקים חדשה שפותחה גם תחת המותג גורדי, הייתה סדרת "בייבי גורדי" שיועדה בעיקר לגיל הרך. היא התבססה על המשחקים משנות ה-80 אך קיבלה גרפיקה, מנוע, וסאונד שונים.
ממשחקי הסדרה:
סדרת גורדי ואיתמר
סדרה שמבוססת על שיתוף פעולה בין דמויות מהמשחקים השונים. רוב משחקי הסדרה אינם מקוריים אלא אוסף של משחקים מהכותרים השונים שיצאו במשך השנים.
משחקים שיצאו בסדרה זו:
שיטת זכרו
זִכְרוּ (קיצור של "זִכְרוּ תּוֹרַת מֹשֶׁה" מתוך ) היא שיטת לימוד הנהוגה בחלק ממוסדות הלימוד החרדיים, ליטאיים וחסידיים לבנים בישראל ובעולם. השיטה נוסדה על ידי הרב משה קלצקין, מחנך ומחבר הספרים בתחום החינוך, כגרסה מתונה של שיטת זילברמן. ב'חיידרים' של זכרו מתחילים בחומש בראשית ולומדים את חמשה חומשי תורה לפי סדר הפרשיות בשאיפה להגיע לידיעת החומש בעל פה. לאחר מכן לומדים נ"ך לפי הסדר, משניות, גמרא, והלכה.
השיטה נוסדה בשנות ה-80. השיטה קיבלה תמיכה מרבנים כגון הרב שטיינמן, הרב חיים קניבסקי, הרב דוד חי אבוחצירא והרב צבי מאיר זילברברג.
ראו גם
שיטת זילברמן
ליברה אופיס
ליברה־אופיס (באנגלית: LibreOffice – "משרד חופשי") היא חבילת יישומים משרדיים חופשית המפותחת על ידי קרן המסמך (The Document Foundation). היא נוצרה ב-28 בספטמבר 2010 כפיצול מהקוד של OpenOffice.org עקב חוסר שביעות רצון של חלק גדול מהמפתחים מדרך ניהול המיזם על ידי חברת אורקל (וחברת Sun לפניה).
רכיבים
ליברה אופיס כוללת מספר רכיבים:
היסטוריה
ב־28 בספטמבר 2010, מספר חברים במיזם OpenOffice.org יצרו קבוצה חדשה בשם "The Document Foundation". קבוצה זו יצרה את ליברה אופיס מתוך המיזם הקודם מחשש כי חברת אורקל תפסיק את הפיתוח של OpenOffice.org, או תגביל אותו כמיזם קוד פתוח בדומה למה שקרה עם אופן סולאריס. מאז מרבית הפצות הלינוקס אימצו את ליברה אופיס על פני OpenOffice.org.
כתוצאה מהפיצול של OpenOffice.org לליברה אופיס, ואיבוד מפתחים כתוצאה מכך, הודיעה אורקל באפריל 2011 כי היא מפסיקה את הפיתוח המסחרי של OpenOffice.org. ביוני 2011 הודיעה אורקל כי היא תתרום את הקוד והסימן המסחרי לקרן התוכנה אפאצ'י, הקרן קיבלה את ההצעה והמיזם הפך למיזם באינקובציה.
קרן המסמך
קרן המסמך (The Document Foundation, בקיצור – TDF) הוא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד כדי לפקח על פיתוח ליברה־אופיס, להחזיק נכסים הקשורים לתוכנה, שרתים, (השם), ועוד. הקרן היא עמותה שרשומה בגרמניה.
קינף
קינף (אֵטִימוֹלוֹגְיָה פרסית; שם מדעי: Hibiscus cannabinus;היבסקוס קנניבוס) הוא צמח ממשפחת החלמיתיים בעל שמות נלווים רבים (ראה בהמשך ערך זה). הקינף הוא סוג של היביסקוס ומקורו באפריקה. השם קינף משמש גם שם לסיב המופק מצמח זה. קינף הוא אחד הסיבים הדומים לאלה של בד היוטה והוא בעל מאפיינים דומים. הצמח גדל פרא באפריקה, בה הסיבים שלו מכונים בשם קנבס גיני. בתת-היבשת ההודית הוא מכונה בדרך כלל בשם mesta או אמברי. הוא צומח במהירות רבה, וגובהו רב ומגיע ל-2.5 עד-6 מטרים. מלבד כותנה, זה צמח הסיבים המעובדים הנפוץ ביותר בגידולי שדה.
אפריקה
מקורו של הקינף באפריקה (אם כי במקורות מספר נכתב לכאורה כי מקורו באסיה). ידוע, שהקינף גדל כצמח מבוית זמן רב, כנראה כבר ב-4000 לפנה"ס במערב אפריקה. מקורות אחרים טוענים שכבר לפני 3000 שנים היה ידוע במצרים. על פי מאמרו של וילסון בשנת 1978, קינף גדל כצמח בר במזרח אפריקה (קניה טנזניה) כמרכיב של צמחיית בר.
אסיה
הקינף הגיע לדרום אסיה בסביבות שנת 1900. הוא הופץ בתחילה להודו ואחר כך לסין. כיום מגדלים את הקינף בכעשרים מדינות. אזורי הגידול העיקריים שלו הם סין, הודו, תאילנד ואזור טשקנט של ברית המועצות לשעבר. יבול הקינף הוא המקור השלישי בכמותו להפקת סיבים תעשייתיים בכלכלות המתפתחות של העולם השלישי.
בעולם המערבי
עד סוף המאה ה-18 הקינף לא היה מוכר במערב, הוא הוכר כאשר סיבים ושקים, שיוצרו מקינף הובאו לאירופה. אולם, עד מלחמת העולם השנייה, לא היה צורך להשתמש בסיבים אלה מאחר, שהם נחשבו לאחד מחומרי האריזה החשובים פחות. לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה, נוצר מחסור במוצרים רבים וביניהם מחסור ביוטה ובסיבים אחרים, שהיו דרושים למוצרי אריזה, ואז החלה התעניינות מחודשת בקינף. הדרישה לתוצרים המופקים מהקינף הואיל והמחסור בחומרי אריזה נמשך גם לאחר מלחמת העולם השנייה. עקב כך עלו מחירי מוצרי האריזה והביקוש להם גדל. בקובה, בארצות הברית עודדו הממשלות את גידול וטיפוח הקינף. ייצורו הפך ממוכן יותר ויותר.
שמות נפוצים
שמות נוספים: Bimli, Ambary, Ambari Hemp, Deccan Hemp, and Bimlipatum Jute. על פי Miyake and Suzuta משנת 1937, ישנם ברחבי העולם יותר מ-129 שמות לקינף.
ביולוגיה
[[קובץ:Kenaf.jpg|ממוזער| קנים/גבעולים יבשים של הקינף
תיאור
הקינף הוא צמח מסוג היביסקוס (Hibiscus Cannabinus) הוא צמח עשבי קצר מועד אשר מגדלים אותו בגלל סיבי הקליפה הרכים הגדלים בקניו (קנים) ובגבעוליו.. הוא שייך למשפחת החלמיתיים, משפחה חשובה הן בגלל החשיבות הכלכלית והן בגלל השימוש הנרחב שלה בגינון. סוג זה של היביסקוס נפוץ ביותר וכולל כ-200 מינים שנתיים ורב שנתיים. הקינף קשור קשר הדוק לכותנה, במיה, וחוטמית. קינף, יחד עם, מסווג טקסונומית בסעיף Furcaria של היביסקוס. סעיף זה כולל בין 40 עד 50 מינים, שקימים ברחבי האזורים הטרופיים והם בעלי קרבה מורפולוגית.
קנים/גבעולים
צמחי הקינף נוטים לגדול כגזע בודד, שנכנה בשם קנה, וממנו מסתעפים גבעולים דקים יותר. הקנים בדרך כלל עגולים וּמְכֻסִּים בקוצים, מקוצים זעירים עד לגדולים במיוחד כמו בשיחי אוכמניות. צבע הגבעול משתנה מירוק נקי עד בורגונדי עמוק. קוטר הקנים סנטימטר עד שניים. כאשר שיחי הקינף ניטעים למטרות ייצור ניתן לטעת אותם בצפיפות גבוהה ביותר של 170,000 עד 220,000 צמחים\ לאקר (כ-4,000 מ"ר) וגובהם נע בין 2.5 עד 6 מטרים. לקנה הקינף קליפה דקה מסביב לליבה עצית, מוקפת ציצת ​​עלים. קני הקינף מכילים שני סוגי סיבים עיקריים, הסוג האחד: סיבים ארוכים והם נמצאים בקליפת הקנה, והסוג השני: סיבים קצרים והוא ממוקם באזור ליבת הקנה. האזור המרכזי של הקנה, נקבובי, מורכב מרקמות דמויות ספוג. הקליפה החיצונית מכילה את סיבי הקליפה, שאורכם הממוצע הוא 2.5 מ"מ. הליבה מכילה את סיבי הליבה בעלי אורך ממוצע של 0.6 מ"מ (כרבע מאורך סיבי הקליפה). לסיבי קינף יש שלושה מרכיבים כימיים עיקריים: תאית (58%-63%), הֶמִיצֶלוּלוֹז (21%-24%) עֱצָן (ליגנין) (12%-14%). המרכיבים בעלי התכולה הנמוכה בגבעולי קינף הם: שומנים ושעווה (0.4%-0.8%) ,חומרים לא אורגנים (0.6%-1.2%), חומר חנקתי וסימני פיגמנטים (0.8%-1.5%). בסך הכל המרכיבים השיוריים האחרים מהווים כ-2%. הליבה מכילה יותר ליגנין ופחות תאית מאשר הקליפה. תכולת סיבי היא בין 35% ל -40% ממשקל החומר היבש בגזע של צמח בוגר; ובהתאמה לליבת הקינף. קליפת הקינף מכילה כ- 50-55% סיבים, והיא עולה בהתאמה לצפיפות הגידול של הצמחים בחלקה, הסיבים הקצרים, שתועלתם כתוצר לנייר נמוכה יותר מהווים כ-45-60% מהליבה הפנימית. נייר המיוצר מהסיבים הקצרים שבקינף, (הנמצאים בליבת הקינף), הוא באיכות נמוכה מזו של נייר המיוצר מהסיבים הארוכים הנמצאים בקליפת הקינף. מאחר שבליבת הקינף הסיבים קצרים, אזי קשה יותר להפיק עיסת נייר מהליבה ביחס לייצור עיסת נייר מן הקליפה. לצורך ייצור עיסת נייר מן הליבה נדרשים יותר אלקלים ומאפייני חוזק הנייר נמוכים יותר Bagdy et al 1975
עלים
צורת עלי הקינף תלויה במגוון צמחי הקינף. נוסף על כך, זני הקינף מחולקים לשתי קטגוריות; הזנים (Everglades 71) הם בעלי עלים עם אונות רבות (המכונות בדרך כלל חצויות או מחולקות) לעומתם זנים (Everglades 41) הם בעלי עלים עם אונות מעטות (בדרך כלל העלה ללא אונותו). צורת העלה מחולק יכולה ליצור בעיה כי היא דומה למריחואנה (עלולים לטעות ולחשוב, שמגדלים מריחואנה ולא קינף). העלים דומים לאלה של בני משפחתו כמו במיה וכותנה. יש לציין כי העלים צעירים הראשונים של כל שתילי קינף יש פחות או יותר צורה שלמה ללא אונות.
ארכם של עלי הקינף הוא בין 10 עד 15 ס"מ. כאשר לעלים מספר אוּנוֹת משתנה. אלה הקרובים לבסיס הגבעול הם בעלי 3 עד 7 אונות. לעומתם העלים חסרי אונות או בעלי מספר קטן של אונות, כאשר מיקומם קרוב לקצה העליון של הגבעול.
פרחים וכמוסות הזרעים
פרחי הקינף פורחים מדי שנה או שנתיים. פריחה בטווחים קצרים יותר היא נדירה. קוטר פרחי הקינף נע בין 8 עד 15 ס"מ, וצבעם לבן, צהוב או סָגוֹל. כאשר צבע הפרח לבן או צהוב, צבע מרכזו סָגוֹל כהה. הפרי הוא במבנה של הְֶלקֵט (קפסולה בעלת חמישה תאים) בקוטר של 2 ס"מ ומכיל מספר רב של זרעים. ההלקטים של זנים מעובדים נשארים מחוברים לצמח ונשארים שלמים במשך מספר שבועות מעת הגיעם שהגיע לבשלות. על פי Baldwin לזרעי קינף לוקח כ-45 ימים להבשיל. הזרע הוא קטן (1.5-3.3 גרם / 100 זרעים), צבעו שחור וצורתו כעין כליה. הזרע שומר על חיוניותו במשך כשמונה חודשים בתנאי אחסון רגילים.
נמטודות
ידוע כי שורשי הקינף רגישים מאוד לנמטודות. נזקים רבים נגרמים על ידי נמטודות (Meloidogyne incognita, Meloidogyne javanica ו- Maloidogyne arenaria). נמטודות הן חיות רב-תאיות, מיקרוסקופיות, דמויי תולעת, הניזונות בעיקר ממערכות השורש בצמחים. עלים של צמחי הקינף, שנפגעו מנמטודות מצהיבים קמלים ונושרים. הצמחים שבשורשיהם שורצות הנמטודות מאבדים את יציבותם מתנודדים ונופלים. במקרה של התקפה כבדה של נמטודות, הצמח עלול בסופו של דבר למות. בעיה זו חמורה במיוחד בקרקעות חוליות ובאזורים שטופי שמש אור. מחלות ומגיפות מתפתחות בדרך כלל לאט יחסית בקרקעות חרסית דחוסות כי המרקם שלהם כנראה מגביל את היכולת של נמטודות לעבור מצמח לצמח.
חרקים
בדרך כלל צמח הקינף עמיד היטב בפני חרקים. לא ידוע על נזק כלכלי רב לקינף מידי חרקים. בעיות של חרקים פוטנציאליים יכולות להתעורר בשלבים המוקדמים של צמיחת הקינף הצעיר. יחד עם זאת, צמח הקינף סובל מאוכלוסייה גבוהה למדי של חרקים אשר לועסים ומוצצים את הפרחים והעלווה. אולם, ההגנה הנדרשת עבור הקינף פחותה מזו הנדרשת ברוב הגידולים המסחריים של צמחים מתחרים דוגמת יוטה.
גידול
בעל כושר הסתגלות לסוגי קרקעות שונים. אולם, הוא התנאים הטובים הם קרקע חולית מנוקזת היטב, אקלים חם, לח, טרופי או סובטרופי. רצוי לגדלו באזורים ללא גשמים כבדים מדי או באזור בעל משטר רוחות שאינן חזקות מידי. לזנים מסוימים של קינף נדרשות לפחות 12 שעות של אור ביממה במהלך עונת הגידול. הקינף פחות תובעני מבחינת הקרקע מאשר יוטה, וניתן לגדל אותו בסבב עם גידולים אחרים (מחזור זרעים). זריעה צפופה של קינף נפוצה, כאשר המטרה היא גידול להפקת סיבים. אולם, כאשר המטרה הפקת זרעים לצורך שמן, יש לזרוע אותו בזריעה צפופה פחות. גידולי הקינף נקצרים ידנית, הקינף מניב את הסיבים הטובים ביותר בשלב הפריחה. הסיבים מופרדים מן הגבעולים בדרך כלל בדרך ממוכנת, אם כי באזורים מסוימים ההפקה ידנית. לרוב אורך הסיבים, כמטר, צבעם חיוור וברק, וחוזק דומה לזה של יוטה.
תגובתו של הקינף לתוספת דשנים תלויה במעבר הדשנים בקרקע (ולכן היתרון של קרקע חולית), בצפיפותה ובגורמים סביבתיים אחרים. באופן כללי, הגדלת כמות החנקן מגדילה את הפריון. יש לציין, שלאחר קציר הקינף, השארת העלים (שאינם מנוצלים) בשטח מגדילה את כמות החנקן בחלקה ב-5.5 עד 11 ק"ג חנקן לדונם.
שימושים
הקינף מתאפיין ביבול רב-תכליתי. ניתן להפיק ממנו שמן, סיבים לייצור בדים וחומרי אריזה, חומרי ספיגה, סיבים לתעשיית הנייר. צמחים צעירים של קינף יכולים לשמש כמזון להאכלת בעלי חיים כפי שצמח התירס (לאו דווקא קלח התירס) משמש.
באפריקה לקינף ישנם מספר שימושים, שאינם מתבטאים בשימוש להפקת סיבים גרידא. עלים ופרחים משמשים כירקות, זרעיו משמשים שמן ייצור וחלקי צמחים שונים משמשים תרופות מסוימות וכן משמשים בטקסים ואמונות תפלות.
הפקת שמן מזרעי הקינף
מזרעי קינף ניתן להפיק שמן צמחי למאכל. בשמן זה משתמשים למוצרי קוסמטיקה, חומרי סיכה תעשייתיים וכן כדלק מנועי (תחליף בנזין או סולר).
שמן קינף עשיר בחומצות שומן בלתי רווי אומגה (PUFAs). שמן זרעי קינף מכיל אחוז גבוה של חומצה לינולאית (אומגה 6) חומצת שומן בלתי רווי (PUFA). חומצה לינולאית (C18: 2) הוא PUFA הדומיננטי, וכמו כן חומצה אולאית (C18: 1). חומצה אלפא-לינולנית (C18: 3) אשר נמצאת בריכוז של 2 עד 4 אחוזים.
שמן זרעי קינף מהווה 20.4% ממשקל הזרעים הכולל וזה דומה לתכולה בזרעי הכותנה. שמן זרעי קינף מכיל:
ייצור נייר מקינף
התהליך הנפוץ ביותר לייצור נייר מקינף הוא שימוש בסודה ליצור עיסת נייר לפני עיבודה במכונות לייצור הנייר.
השימוש בקינף בתעשיית הנייר מביא להרבה יתרונות לאיכות הסביבה על פני השימוש בייצור נייר המופק מעץ. בשנת 1960 (משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) ביצע סקר ביחס לחמש מאות צמחים ובחר את הקינף כאחד מהמקורות להדפסת עיתונים מנייר נטול עץ. בשנת 1970, הקינף שימש לייצור נייר לעיתונים ב-Paper Company's mill in Pine Bluff אשר בארקנסו, ושימש בהצלחה להוצאתם של שישה עיתונים בארצות הברית. הדפסה וכתיבה של עיתונים המיוצרים מסיבי קינף מיושמת בארצות הברית מאז שנת 1992. בשנת 1987 מפעל ייצור נייר קנדי ייצר 13 גלילי נייר שיוצרו מקינף על מנת להדפיס עיתונים על ידי ארבעה מוציאים לאור וכל זאת לצורך הדפסת מהדורות נסיוניות. הם נוכחו לדעת, שניר עיתון המיוצר מסיבי קינף חזק יותר, בהיר יותר ונקי יותר מנייר המיוצר מעץ האורן ופחות מזיק לסביבה. בשל טבעם של סיבי הקינף והיותם לבנים יותר מאשר אלו של סיבי העץ, נדרש פחות חומר הלבנה כדי ליצור גליונות נייר בהירים יותר. מי חמצן, שמשו בהצלחה רבה להלבנת סיבי הקינף אשר שימשו לייצור הנייר. הם בטוחים לסביבה כי אינם יוצרים דיאוקסין שאר ידוע כחומר מסרטן.
בעונת גידול אחת משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קינף ניתן להפיק כמות של 5 עד 8 טונות חומר גלם. חומר הגלם מופק מסיבי הקליפה והליבה של הקינף. לעומת זאת, משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של עצי יער (בארצות הברית) ניתן להפיק כ-1.5 עד 3.5 טונות של סיבים בשנה. זאת בהתבסס על עץ הגדל שנים רבות שלאחריהן הוא נכרת. הפקת הסיבים מעץ נותנת תפוקה רבה בתקופה קצרה לאחר שנים רבות של תפוקה אפסית, בעוד שיחידת שטח של קינף מאפשרת הפקה קבועה (פחות או יותר) שנה אחר שנה. ההערכה היא כי קינף הגדל על 5,000 אקר (20 קמ"ר) יכול לייצר עיסת נייר הנדרשת לפעולתו של מפעל נייר בעל יכולת עיבוד של כ-200 טנות ביום. בתקופה ארוכה מעל 20 שנים, מאקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קרקע חקלאית ניתן להפיק פי עשרה ואף פי עשרים מכמות הסיבים, שניתן להפיק מדונם אחד של עצי אורן ממדינות הדרום של ארצות הברית.
הקינף מופיע בפרסום "International Year of Natural Fibres 2009" בתור אחד מחשובי הסיבים הטבעיים בעולם,
הרומן הראשון, שפורסם תוך שימוש בנייר שכולו (100%) יוצר מקינף היה:
(The Land of Debris and the Home of Alfredo by Kenn Amdahl (1997, Clearwater Publishing Company.
תעשיית הרכב
מספר חברות לייצור מכוניות, במסגרת המאמץ הכולל שלהן להפוך את כלי הרכב יותר עמידים, חברת פורד וחברת BMW השתמשו בחומרים לחלקי המכוניות מקינף. היישום הראשון במכונית של פורד היה בשנת 2013 במכונית Ford Escape. ואילו חברת BMW השתמשה בקינף לייצור המכונית BMW i3, שם יצרה מסגרת היקפית שחורה מקינף. זאת, על פי כתבה בפורבס.
אנטארקטיקה (שיר)
אנטארקטיקה הוא שיר עברי שחיברה הפזמונאית חנה גולדברג והלחינה וביצעה קורין אלאל, והוא ידוע בעיקר בזכות שורת הפתיחה שלו: "אין סוסים שמדברים עברית", שאף הפכה לשמו של ספר מאת חנה גולדברג, על הסיפורים מאחורי שיריה. השיר הוא שיר הנושא של האלבום אנטארקטיקה, שהפיקה יהודית רביץ, ושנאמר עליו ש"הקפיץ את קורין אלאל ללב המיינסטרים".
השיר נכתב במקור עבור הזמרת חני יופה, אך זו הכריזה שמדובר בשיר "ממש גרוע" וציינה שאין לה כוונה לשיר על סוסים. במקומו כתבה גולדברג ליופה את השיר "טאקו" והעבירה את השיר "אנטארקטיקה" לאלאל.
חנה גולדברג סיפרה שהשיר נכתב בעקבות אהבה שדעכה:
הרמן קריבל
הרמן קריבל (בגרמנית: Hermann Kriebel; 20 בינואר 1876, גרמרסהיים – 16 בפברואר 1941 מינכן) היה סגן אלוף בדימוס וקצין מטה בבוואריה לשעבר.
ביוגרפיה
הרמן קריבל לחם עם הפרייקור במהלך המהפכה הגרמנית בין השנים 1919-1918. כחבר במשלחת שביתת הנשק הגרמנית משנת 1919, מילות הפרידה שלו היו "נתראה שוב בעוד 20 שנה." בשנת 1923 הוא התמנה למנהיג הצבאי של ליגת הקמפפבונד, ליגה לחימתית שכללה את התנועות הנאציונל-סוציאליסטיות ברפובליקת ויימאר וביניהן המפלגה הנאצית בפיקודו של אדולף היטלר והאס אה, ליגת האוברלנד והרייכסקריגפלגה של ארנסט רהם. קריבל היה יחד עם היטלר ואריך לודנדורף, דמות מפתח ב־8-9 בנובמבר 1923 אשר היה שותף בפוטש במרתף הבירה והורשע יחד עם היטלר בשנת 1924, כשריצה את עונשו בכלא לנדסברג.
בשנת 1929 הוא הגיע לסין לעבוד כסוחר נשק ויועץ לממשלת הקואומינטנג של צ'יאנג קאי שק. מלבד הלחימה בקומוניסטים הסיניים, משטר הקואומינטנג נלחם באותה תקופה בצבאות המצביאים הסיניים, נגד הגנרל פנג יו-שיאנג בצפון וקליקת גואנגשי של הגנרל באי צ'ונג-שי ולי דזונגז'ן בדרום. בהתאם לכך, מכיוון שבאותה עת כמעט ולא היו בסין מפעלים לייצור נשק משלה, היה צורך לייבא נשק. קריבל מצא כי הביקוש לייצוא נשק לסין היה עצום, מה שהופך את עבודתו של סוחר נשק לרווחית מאוד.
לאחר שחרורו מהכלא שמר על קשריו עם המפלגה הנאצית וליגת אוברלנד והיה לקונסול הכללי הגרמני בשנגחאי.
יעקב ארז (קצין)
יעקב ארז (1936 – 29 בפברואר 2020) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד עוצבת כידון במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
עשה את שירותו הצבאי בחיל התותחנים. לאחר קורס קציני תותחנים שירת בגדוד 404 ולאחר מכן בגונדת נ"ט בחטיבת גולני. במלחמת סיני שירת כקצין תצפית קדמי בגדוד 13 של החטיבה, ולקראת סיומה החליף את סגן מפקד גונדת הנ"ט שנהרג במלחמה. היה ראש ענף נ"ט בבית הספר לחי"ר (בה"ד 3), ולאחר מכן חזר לחיל התותחנים. שירת כמפקד סוללה בגדוד 404, מפקד מדור נ"ט בבה"ד 9, וסגן מפקד גדוד 404.
במלחמת ששת הימים היה חניך בפו"ם, ובמינוי חירום פיקד על גדוד 822, גדוד תומ"תים מדגם M7 פריסט שלחם במסגרת חטיבה 520. במהלך המלחמה שימש מפקד הסיוע החטיבתי. ב-8 ביוני מונה למפקד צג"ם (צוות גדודי משוריין) בהרכב של שתי פלוגות טנקי צנטוריון ושתי פלוגות חרמ"ש, והוטל עליו לנוע לעבר ראס סודר. במהלך מלחמת ההתשה פיקד על גדוד 402. שירת כמפקד ענף מקצועות חת"ם בבה"ד 9, לאחר מכן שירת כמפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד הדרום.
ביולי 1973 מונה למפקד עוצבת כידון, האגד הארטילרי של עוצבת סיני. הוא פיקד על האגד במהלך מלחמת יום הכיפורים. תחת פיקודו השתתף האגד במאמצי הבלימה, במתקפת הנגד בחזית המצרית, צלח את תעלת סואץ, והשתתף בכיתור הארמייה השלישית. יחידות האגד ספגו במלחמה 23 הרוגים ו-173 פצועים. לאחר המלחמה שירת כמדריך בפו"ם בטרם השתחרר משירות הקבע.
בשירות המילואים שימש מפקד הסיוע הארטילרי של הגיס הצפוני.
לאחר שחרורו שימש נציג הטכניון בקנדה, שם הכיר את דוד עזריאלי שמינה אותו למנהל פרויקט הקמת קניון איילון, לאחר מכן ניהל את הקמת מרכז קניות ברחובות ושיקום מרכז קניות בבודפשט. שימש במשך חמש שנים נציג אוניברסיטת תל אביב בקנדה.
ארז כיהן כמנכ"ל עמותת חיל התותחנים.
נפטר ב-29 בפברואר 2020.
כוכבי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מפלגת השינויים (רוסיה)
מפלגת "השינויים" (ברוסית: Партия перемен; בעבר נקראה בשם מפלגת "היוזמה האזרחית", ברוסית: Гражданская инициатива) היא מפלגה פוליטית רוסית ליברלית.
מייסד המפלגה הוא שר הכלכלה לשעבר אנדריי נצ'אייב.
היסטוריה
ב-27 ביולי 2012 הוכרז על הקמת המפלגה ובמחצית השנייה של השנה הוקמו סניפי המפלגה ב-50 מחוזות ברוסיה. לפני כן, הסף של חברי המפלגה ירד מ-50,000 ל-500, מה שהקל באופן משמעותי על תהליך ההרשמה.
ב-2 במרץ 2013 נערך הכנס המייסד של המפלגה באולם הכנסים של מלון איזמאילובו, שאימץ את מניפסט המפלגה שבעקבותיו נרשמה למשרד המשפטים ב-13 מאי 2013.
ב-30 ינואר 2014, המפלגה העמידה את סגן שר הכלכלה לשעבר איוואן סטאריקוב כמועמד לתפקיד ראש עיריית נובוסיבירסק. כמה ימים לפני ההצבעה סטאריקוב ומועמדים נוספים הסירו את מועמדותם לטובת המועמד מהמפלגה הקומוניסטית אנטולי לוקוט. אחר כך, סטאריקוב מונה לנציג של נובוסיבירסק במוסקבה בדרגת סגן-ראש העיר.
אנדריי נצ'אייב השתתף בבחירות המקדימות של המפלגה שנערכו במוסקבה אך נכשל באיסוף חתימות לקראת התמודדות לבחירות לדומה העירונית של מוסקבה שנערכו בשנת 2014.
יורי מרקלנוביץ' היה מועמד המפלגה לראשות מחוז המשנה בגאנסקי שבמחוז נובוסיבירסק, בבחירות שנערכו ב-14 בספטמבר 2014 והוא זכה ב-46,62% מהקולות.
המפלגה פועלת נגד זיוף בבחירות, תומכת בחופש היוזמה, מודרניזציה של הכלכלה והחברה, נגד רפורמת הבריאות במוסקבה, בעד לגליזציה של החזקת נשק וגינתה בחריפות את רצח בוריס נמצוב.
מיתוג מחדש
ב-23 בדצמבר 2017 קסניה סובצ'ק הצטרפה למועצה הפוליטית של המפלגה והוכרזה כמועמדת המפלגה לתפקיד נשיאת הפדרציה הרוסית.
ב-13 במרץ 2018, העיתון "ודומוסטי" דיווח כי ב-15 במרץ קסניה סובצ'ק ודמיטרי גודקוב יודיעו על הקמת מפלגה חדשה על בסיס "היוזמה האזרחית". ב-15 במרץ 2018 דמיטרי גודקוב והמועמדת לנשיאות רוסיה בבחירות 2018 קסניה סובצ'ק הודיעו על הקמת מפלגה פוליטית חדשה עם השם הזמני "מפלגת השינוי" (Партия перемен) על בסיס מפלגת "היוזמה האזרחית". סובצ'ק וגודקוב טענו כי המפלגה היא מפלגת אופוזיציה "נגד פוטין". חבריה מבקשים להשיג את פיטוריו של הנשיא המכהן של רוסיה ולדימיר פוטין, הסרת סנקציות והפסקת העימותים הצבאיים שבהן מעורב הצבא.
פרשת הירי בבריאונה טיילור
בריאונה טיילור (באנגלית: Breonna Taylor) הייתה טכנאית רפואית בת 26 ממוצא אפרו-אמריקאי, אשר נורתה ונהרגה על ידי שוטרים ממשטרת לואיוויל בעת ששהתה בביתה.
האירוע
לטענת משטרת לואיוויל, הגעתם למקום הייתה במסגרת חקירה אחר שני סוחרי סמים, אדריאן ווקר וג'מרקוס גלובר. החשד היה כי גלובר, שהיה בעבר בן-זוגה של טיילור והמשיך לשמור איתה על קשרי ידידות, השאיר חבילות סמים בדירתה, היות שמכוניתה של טיילור נצפתה בסמוך לביתו של גלובר. בחיפוש שנעשה לאחר מכן בדירתה של טיילור לא נמצאו סמים בדירה. השוטרים טענו כי אף על פי שלא היו מחויבים לכך, כן התריעו בפני באי הבית לפני שנכנסו לדירה. מנגד, השכנים במקום, וכך גם בני משפחתה של טיילור בתביעה שהגישו נגד המשטרה, טוענים כי השוטרים לא הזדהו, אלא פרצו את הדלת בכוח ונכנסו פנימה. טענה זו, בצירוף העובדה שווקר התקשר למוקד החירום כדי לדווח על פריצה, מחזקת את טענות המשפחה נגד המשטרה. ווקר נעצר בעקבות האירוע, והואשם בניסיון להריגת שוטר.
בעקבות האירוע
ב-21 במאי 2020 הודיע ה-FBI כי בכוונתו לחקור את נסיבות מותה של טיילור. כמו כן, מפקד משטרת לואיוויל הכריז על התפטרותו בעקבות הביקורת על האירוע. ב-29 במאי 2020 הכריז ראש העיר של לואיוויל, גרג פישר, על ביטול השימוש בצווים מסוג ללא התראה. משטרת לואיוויל הכריזה בעקבות הביקורת, כי כל השוטרים יחויבו לענוד מצלמת גוף בעת הוצאתם לפועל של צווים.
בחודשים שלאחר הירי קראו בני משפחתה של טיילור, ואף חלק מאנשי הקהילה המקומית, להעמיד לדין את השוטרים. מפגינים רבים, בהם גם בני משפחתה של טיילור, נעצרו במהלך הפגנות מחאה על כך מול משרדו של ראש עיריית לואיוויל. מספר ידוענים בארצות הברית מחו באופן פומבי על מותה של טיילור, וכן גם כוכבי ליגת ה-NBA. נהג המרוצים הבריטי לואיס המילטון לבש חולצה הקוראת לעשות דין עם השוטרים, בעת טקס הפודיום של גרנד פרי טוסקנה במהלך אליפות הפורמולה 1 באותה שנה, צעד שגרר שינוי חקיקה מצד הפדרציה הבינלאומית לרכב, מארגנת התחרות. אירוע הירי של טיילור "צורף" להפגנות שפרצו עקב רצח ג'ורג' פלויד, והמשיכו בין השאר לאור פרשת מותה של בריאונה טיילור, ומקרים בולטים נוספים בהם אנשים ממוצא אפרו-אמריקאי נהרגו על ידי המשטרה. נכון לחודש אוגוסט 2020, בעקבות הפגנות נגד המשטרה נעצרו למעלה מ-500 מפגינים בעיר לואיוויל.
בני משפחתה של בריאונה טיילור, היו בין המוזמנים המעטים שהוזמנו לטקס ההשבעה של נשיא ארה״ב ה-46, ג׳ו ביידן.
שושנה בן עדי
ביוגרפיה
נולדה בוקרשט, רומניה כרוזיקה לבלוביץ, בת למשפחת לבלוביץ שעלתה לישראל בשנת 1949 ושוכנה במעברת תלפיות. למדה מדעי דתות המזרח. בשנים 1974–1988 ניהלה את בית הסופר ע"ש חיים הזז בעיר העתיקה בירושלים. בשנים 1993–1995 הייתה חברת-ועד וגזברית של סניף ירושלים של אגודת הסופרים העברים.
עבודתה והוקרה
מספריה: בן-עדי זכתה במענק בשנת 1985 בקרן עמו"ס ובשנת 1997 בפרס ינקולוביץ.
28 באוגוסט
28 באוגוסט הוא היום ה-240 בשנה בלוח הגרגוריאני (241 בשנה מעוברת) עד לסיום השנה נשארו עוד 125 ימים.
שירות אוסטרי בחו"ל
שירות אוסטרי בחו"ל (בעבר נקרא "המוסד האוסטרי לשירות בחו"ל") הוא ארגון ללא כוונת רווח שמציע למשרתים בשירות הלאומי האוסטרי תפקידים במקומות שונים בעולם.
הארגון הוקם באוסטריה ב-1998 על ידי אנדראס מאיסלינגר (Andreas Maislinger). הארגון מציע לצעירים אוסטרים חלופה לשירות צבאי חובה בארצם. במקום השירות הלאומי הרגיל בן 9 חודשים, ניתן באמצעות הארגון לשרת באחד המוסדות התואמים באחת מעשרות מדינות בעולם, למשך 12 חודשים. המעוניינים נדרשים לעמוד בדרישות שונות של המוסדות השונים. השירות במוסדות אלו מתמקד בעיקר בשירות סוציאלי, סיוע בשמירת השלום, והנצחת זיכרון השואה (מעניק את פרס זיכרון השואה האוסטרי).
מרתה ואגו
מרתה ואגו (בהונגרית: Vágó Márta; בודפשט, 6 ביולי 1903 – בודפשט, 22 באפריל 1976) הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה אהבתו והמוזה של המשורר אטילה יוז'ף (1905–1937). אביה, יוז'ף ואגו (1877–1948), היה כלכלן ועיתונאי של הפסטר לויד.
ביוגרפיה
מרתה ואגו נולדה בבודפשט במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף ואגו ושל וילמה שרמן. סבה וסבתה מצד אביה היו מור וייס וינקה הולנדר, סבה וסבתה מצד אמה היו אדולף שרמן (1842–1904), קצין הרפואה הראשי של בודפשט, ולאונטין שמלבאך (1849–1893).
השקפת עולמה עוצבה על ידי החברים של המשפחה – פאל סנדה, ז'יגמונד קונפי, קארוי (קרל) מנהיים, קארוי (קרל) פולני, רוסטם ואמברי, לאיוש הטווני, אנה לסנאי ועוד.
בשנת 1927 למדה אצל קרל יאספרס בהיידלברג. היא הכירה את המשורר אטילה יוז'ף בשנת 1928. לאחר מכן למדה בלונדון מהסתיו באותה שנה ואחר כך בברלין.
ב-3 באפריל 1930 נישאה לפרופסור הוגו סטרליצר, מרצה באקדמיה למוזיקה. היא התגרשה בשנת 1933, חזרה להונגריה ויצרה קשר הדוק מחדש עם אטילה יוז'ף.
היא הייתה מעורבת בעריכת כתב העת ספ סו (Szép Szó). בשנות הארבעים הייתה כתבת של "הכוכב ההונגרי" (Magyar Csillag) שהיה כתב עת ספרותי וביקורתי, יורשו של הניוגט במהלך מלחמת העולם השנייה. כתביה הופיעו בשני כתבי העת האלה (ככל שהחוקים האנטי יהודיים איפשרו זאת) היא זו שהפנתה את תשומת לבו של אטילה יוז'ף לחשיבותה של הסוציולוגיה. ההתכתבויות שלהם עשירות. היא כתבה את זיכרונותיה בין השנים 1942–1943 שהופיעו כספר רק בשנת 1975.
Time Out תל אביב
Time Out תל אביב הוא אתר לענייני תרבות, בידור ופנאי היוצא לאור בתל אביב, על פי זיכיון מרשת המגזינים "Time Out". העורך הראשי הוא יובל סיגלר והעורך הוא ירון טן-ברינק. האתר מבוסס על המהדורה המודפסת השבועית שהחלה לצאת לאור בשנת 2002, והייתה מופצת בגוש דן.
השבועון יצא לאור על ידי חברת "טיים אאוט מגזין (ישראל) בע"מ" שנוסדה על ידי חברת "יובל סיגלר תקשורת בע"מ" שבבעלותו של יובל סיגלר. בשנת 2008 רכשה חברת סטימצקי חלק מהבעלות בחברת "טיים אאוט מגזין (ישראל) בע"מ".בשנת 2009 הפך השבועון לירחון, ובהמשך בוטלו המהדורות המודפסות ונשאר האתר.
העורכת הראשונה של השבועון הייתה רונית הבר. בשנים 2005–2008 החליף אותה אמיר בן-דוד, ובשנת 2008 נכנס לתפקיד איתי ולדמן. בשנת 2014 החליפה אותו סגנית העורך, עדי עוז, אותה החליף אלכס פולונסקי לאחר שמונתה לעורכת המגזין "את" בידי חברת "יובל סיגלר תקשורת בע"מ". את פולונסקי החליפה בינואר 2017 נוף נתנזון.
באתר, ובמהדורות המודפסות לפניו, כתבות הסוקרות אירועים בתחומי התרבות, הבידור והפנאי בתל אביב, ביקורת מסעדות, מדורי אופנה, עיצוב, טור אישי שבועי של עוזי וייל, חדשות עירוניות, חדשות אוכל ועוד.
הר אדוני
הר אדוני הוא ספר מאת הסופר האיטלקי ארי דה לוקה, שיצא לאור בשנת 2001. הספר תורגם לעברית בידי מרים שוסטרמן־פדובאנו ויצא לאור בשנת 2003. הספר נמנה ברשימת הספרים שנלמדים לבגרות בתוכנית הלימודים בספרות בבתי הספר הממלכתיים בישראל.
עלילה
הספר מגולל את סיפור התבגרותו של נער בן 13 במהלך תקופה של כ-7 חודשים ברובע "מונטדידיו" ("הר אדוני") שבעיר נאפולי. הוא כותב על גליל נייר שקיבל על אירועים מחיי היומיום שלו - על עבודתו בסדנה של מאסט אריקו הנגר, על פגישתו עם הסנדלר היהודי הגיבן דון רפניילו, ועל מערכת היחסים הזוגית הראשונה עם מריה, נערה בת גילו.
גירוש יהודי אנגליה
גירוש יהודי אנגליה הוא הכינוי לצו שפורסם בשנת 1290 על ידי אדוארד הראשון מלך אנגליה, ובו נאסר על יהודים לשהות בתחומי הממלכה האנגלית.
רקע לגירוש
הסיבות לגירוש יהודי אנגליה נבעו מעמדות אנטישמיות שונות. לגירוש קדמו שנים של עוינות, שכללו עלילות דם וגזירות כלכליות קשות שבמשך השנים פגעו במעמדם הכלכלי של היהודים והביאו להתרוששותם ולאובדן מקומם המרכזי בחיי המסחר והכלכלה באנגליה. בין האירועים המרכזיים שקדמו לגירוש ניתן למנות את האירועים הבאים:
הגירוש
ב-18 ביולי 1290, שבאופן סמלי חל באותה שנה בתשעה באב, שיגר המלך אדוארד הראשון צווים אל השריפים של כל ערי אנגליה. בצווים נכתב כי על כל היהודים לעזוב את המדינה עד היום הראשון בחודש נובמבר 1290; עוד נכתב כי היהודים שיישארו בה לאחר תאריך זה יוצאו להורג. בעקבות הוראת המלך גורשו באותה שנה אלפי יהודי אנגליה. היהודים שהיגרו בעיקר להולנד, צרפת וספרד הסמוכות, הורשו אמנם לקחת איתם את רכושם, אך בתיהם וכל הנכסים והרכוש שלא הצליחו לקחת עימם הפכו לפי צו ממלכתי לרכוש הכתר, וכל החובות לטובתם הוסבו לחובות לטובתו.
אחד הסיפורים הטרגיים שנקשרו לגירוש, הוא סיפורה של אחת האניות אשר הובילה יהודים מאנגליה לצרפת ובשל השפל נתקעה על שרטון בלב ים. רב החובל הציע לכלל הנוסעים היהודים לרדת אל השרטון כדי "למתוח שם רגלים" עד לבוא הגאות. כשהגיעה הגאות והמים התחילו לעלות, ביקשו היהודים לעלות מיד על האניה, אך רב החובל השאיר אותם על השרטון והפליג משם שהוא מכריז בלעג: "קראו עכשיו למשה שלכם, שיקרע לפניכם את הים ויובילכם ביבשה". כך השאיר רב החובל את הנוסעים היהודים בלב ים והניח להם לטבוע במים הגואים.
לאחר שנת 1290 אין עדות רשמית בדבר קיומם של יהודים בממלכת אנגליה והאפשרות הפורמלית היחידה להישאר באנגליה הייתה להתגורר בבית המומרים (The Domus Conversorum) - מוסד ששכן בלונדון ובעת הגירוש אחסן כ-80 יהודים מומרים אשר גרו שם ללא תשלום ובתנאים קהילתיים.
חזרת היהודים לאנגליה
בשנות ה-50 של המאה ה-17 ניהל מנשה בן ישראל, רב מהולנד, מגעים לביטול צו הגירוש עם אוליבר קרומוול, שהיה שליט אנגליה לאחר ניצחון תומכי הפרלמנט במלחמת האזרחים האנגלית והוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון בשנת 1649. על רקע כתבים אוהדים של ג'ון ווימז, בכיר בכנסייה של סקוטלנד, ולאחר דיונים ארוכים הצליח מנשה בן ישראל לשכנע את קרומוול להתיר שיבת יהודים לאנגליה, תמורת שלמונים. אך "הוועד המדיני" לא ביטל פורמלית את הצו. בפועל התקבלה הסכמה שבשתיקה, וכבר בשנת 1655 היגרו לאנגליה כ-300 יהודים ספרדים. יהודים אשכנזים החלו להתיישב מחדש באנגליה רק לקראת סוף המאה, ובשנת 1690 הוקם בית הכנסת האשכנזי הראשון בלונדון.
בניגוד לספרד, שממשלתה ביטלה רשמית את צו הגירוש בשנת 1968, אנגליה מעולם לא ביטלה את צו הגירוש באופן רשמי.
למרות שהצו משנת 1290 לא בוטל באופן פורמלי, לאחר שהאמנציפציה ו-Jewish Relief Act 1858 ביטלו כל אפליה בין אנגליקנים לשאר אזרחי אנגליה, אין משמעות מעשית לצו זה.
כונתילת עג'רוד
כונתילת עג'רוד (בערבית: كونتيلة عجرود, מילולית: "תל מבודד של בארות"), הידוע גם כחורבת תימן, הוא מקבץ של בארות רדודות ואתר ארכאולוגי במזרח סיני. באתר, שהיה מיושב במאות ה-9 וה-8 לפנה"ס, נתגלו 55 כתובות בעברית, המעלות תיאוריות על אמונתם הדתית של תושבי ממלכת ישראל הקדומה וייתכן אף של ממלכת יהודה.
גירוש יהודי אנגליה
חזרת היהודים לאנגליה
יש המסבירים את מצבם המשפטי הפורמלי של היהודים באנגליה, בתקדים "משפט רובלס", משפט שהתנהל בתביעתו של יהודי מאנוסי פורטוגל בשם דון אנטוניו די דייגו רובלס. הלה החזיק באזרחות ספרדית, וככזה הוחרם כל רכושו כשלל מלחמה, מאחר שספרד עמדה במצב מלחמה עם אנגליה. בתחילה טען רובלס במשפטו שהוא במקורו אזרח פורטוגל ולא אזרח ספרד, וככזה אין עילה להחרמת רכושו. בהמשך שינה את טענתו וטען כי אינו ספרדי או פורטוגזי, אלא יהודי. ב-16 במאי 1656, הודיע "הוועד המדיני" לקרומוול שלא עלה בידו להכריע בשאלת אזרחותו של רובלס, ולמעשה הורה להחזיר לו את רכושו. בעצם הדיון בשאלת האזרחות, מאחר שהחוק להחרמת רכוש יהודי קדם ביותר מ-350 שנה לחוק להחרמת רכוש ספרדי, הניח הוועד המדיני את היסוד להכרה באי-תקפותו של חוק הגירוש.
כונתילת עג'רוד
מיקום התל
התל ממוקם על גבעה השולטת על דרך עזה הקדומה, בשליש הדרך בין קדש ברנע לעציון גבר (בנקודת ציון 144500/456000 ברשת ישראל החדשה), דרומית להר עריף א-נאקה. זאב משל סובר שהאתר שימש כתחנת משמר והצטיידות במים בדרך העתיקה וייתכן אף שבמקום היה צומת עם דרך המובילה מערבה אל מרכז סיני דרך ואדי קוריה המנקז את האזור. משמעות השם בערבית היא: "תל מבודד של בארות" ואמנם לרגלי התל יש מספר בארות, שהן אחד ממקורות המים הבודדים בקו הגאוגרפי שבין רפיח לאילת.
תולדות מחקר האתר
בן המערב הראשון שהגיע בעת החדשה לאתר היה המזרחן האנגלי אדוארד הנרי פלמר, בשנת 1869. הוא מצא בביקורו את הבארות פעילות. הוא אף הציע לזהות את האתר כ"ג'יפסריה" (Gypsaria) המצוינת בין חלוצה ובין אילת במפת פויטינגר. זיהוי זה התקבל ואף הופיע במספר מפות מאוחרות יותר, עד אשר הארכאולוג הישראלי בנו רותנברג אסף ב-1967 חרסים שהיו על פני השטח, ותיארך אותם לתקופת המלוכה ולא לתקופה הרומית. הנוסע אלואיס מוסיל הגיע גם הוא לאתר בתחילת המאה ה-20, אך לא סקר אותו.
הממצאים
לפני תחילת החפירות היו פני האתר בצורת גל חורבות בצורה מלבנית שמרכזו שקוע, אשר השתרע על פני רוב המישור בחלקה הצפוני של הגבעה. קווי המתאר של גל החורבות הזכירו את אלו של שרידי מיצדים שנמצאו בהר הנגב, המתאפיינים בחצר מרכזית המוקפת חומת הגנה. לאחר סיום החפירות, התברר כי האתר שונה מהמיצדים הישראלים בכך שחסרה בו חומת ההגנה במבנה האופייני למיצדי הנגב והוא בעל מבנה שונה, שכנראה נגזר מהשימושים שיועדו למבנים השונים באתר.
שני מבנים עיקריים נמצאו באתר. הגדול שבהם, בגודל של 25X15 מטרים, נשתמר בצורה טובה והקירות שנחשפו בו הגיעו לגובה של 1.5 מטר. המבנה הקטן, שמוקם ממזרח למבנה הגדול, כמעט ולא נשתמר. עיטורים דומים שנמצאו בשני המבנים אפשרו לשייכם לאותה תקופה.
בחלקו הדרומי של המבנה הגדול נחשף חדר צר וארוך ובו שני ספסלים ארוכים צמודים לקירות. החדר כונה על ידי החופרים "חדר הספסלים", ובו נמצאו רוב הממצאים החשובים. בין היתר נמצאו בו כתובות טיח בכתב הפיניקי וכתב העברי הקדום על שני כדים גדולים מסוג פיטס. (=יאריך ימים וישבעו, ליהוה תימן ולאשרתו, הטיב (ה) יהוה), פיטסים (כדים גדולים) ועליהם ציורים וכתובות בכתב העברי הקדום (ראו להלן), קערות אבן וביניהן אחת העשויה אבן שאינה מקומית ומשקלה כ-200 ק"ג, ועליה כתובת המבקשת את ברכת יהוה, וכן כתובת המתארת את הופעת האל, וממצאים שונים נוספים כגון: פכיות, נרות, צפחות ושרידי אריג משובח. ממצאים אלו היו שונים מהממצאים שנתגלו בחלקים האחרים של המבנה הגדול ובמבנה הקטן, והעידו על תפקידו המיוחד של חדר הספסלים.
בחצר המרכזית של המבנה הגדול לא נתגלו ממצאים משמעותיים, למעט הפינה הדרומית, שבה נמצאו תנורי אפייה. בחדרים צרים הסמוכים לחצר נתגלו שברי פיטסים וקנקנים, ומשערים כי הם שימשו כמחסנים.
על פיטס אחד מצוירים שני אלים דמויי עגל, בעלי זנב או פין, ומעליהם אישה מנגנת; מעל לציור נכתב בין השאר: (= "אמר ... אמור ליהליו וליועשה ול.. בירכתי אתכם ליהוה שמרן ולאשרתו"). מקובל לראות בציור זה את יהוה ואשרתו לפי תפיסת הכותב, אולם לדעת חוקר המקרא שמואל אחיטוב, הציור הוא העיצוב המקורי של הכד, והכתובת אינה אלא הקדשה מאוחרת. כן גם ד"ר חגי משגב מסביר שהציורים והכיתובים נטבעו על הכדים בזמנים שונים, והתמונות אף מפריעות לקריאה החלקה של הכתובת.
על הפיטס השני מופיעות דמויות של מתפללים, ומעליהם כתובת בת שתי שורות, על הפיטס מופיעים גם מכלול אותיות האלפבית מספר פעמים לאורכו ולרחבו והם משתלבים עם הכתובת. הכתובת היא (= "ליהוה התימן ולאשרתו ... כל אשר ישאל מאיש חנן, ונתן לו יהוה כלבבו").
משל מצא דמיון בין הציור המתואר וציור נוסף שנמצא באתר ובין חפצי שנהב שנמצאו בארמון שלמנאסר וחפצי שנהב שנמצאו בשומרון, והסיק כי התקיים קשר בין האתר הדרומי המבודד ובין התרבות הפיניקית-סורית שבצפון.
זיהוי תושבי האתר וחשיבות הממצאים
זאב משל שיער כי מדובר באתר ישראלי מהמאות ה-9 וה-8 לפנה"ס (תקופת שלטון בית יהוא בממלכת ישראל), אשר שימש כתחנת דרכים והכיל אתר פולחן ששימש עוברי אורח.
הממצאים מפתיעים מכמה סיבות:
גורל הממצאים הארכאולוגיים
במסגרת הסכם שנערך בין ממשלת רבין לבין המצרים בשנת 1993, העבירה ישראל למצרים פריטים ארכאולוגיים שנמצאו בזמן השלטון הישראלי בחצי האי סיני. בין הממצאים הללו היו גם ממצאי כונתילת עג'רוד. ממצאים אלו לא הוצגו בפומבי ולא היה ידוע מיקומם. לאחר שבמהומות במצרים בתחילת 2011 נשדדו ממוזיאונים ברחבי מצרים ממצאים ארכאולוגיים, נמסר בתחילת פברואר של אותה שנה על ידי השר המצרי לענייני עתיקות, זאהי חוואס, כי ממצאים ארכאולוגיים רבים נשדדו ממחסן בקנטרה וכי 288 מהם הוחזרו. לאחר כחודש, נמסר כי ממצאים ארכאולוגיים רבים הועברו מקנטרה לקהיר, למקום בטוח יותר, וכי הפריטים הללו כוללים גם ממצאים שהועברו מישראל למצרים במסגרת הסכם השלום. הרשל שנקס, עורך כתב העת "Biblical Archaeology Review" מסיק כי ממצאי כונתילת עג'רוד כנראה שמורים עתה בקהיר.
טסקו
טסקו (באנגלית: Tesco) היא רשת מרכולים בריטית בינלאומית, השנייה בגודלה מבחינת רווחים (אחרי וול מארט) והשלישית בגודלה מבחינת הכנסות (אחרי וול מארט וקרפור). הרשת מחזיקה סניפים ב-14 מדינות באסיה, אירופה וצפון אמריקה והיא הרשת המובילה במדינות: הממלכה המאוחדת (שם הרשת שולטת ב-30 אחוזים מהשוק), אירלנד, מלזיה ותאילנד.
בטסקו מוצעים למכירה מגוון רחב של מוצרים, בהם מוצרי מזון, ביגוד, ציוד משרדי וחשמלי וכן ביטוח רכב, ביטוח דירה וביטוח חיות מחמד. בנוסף טסקו מפעילה גם רשת טלפונים ואינטרנט משלה, תחנות דלק, בנק ועוד.
היסטוריה
טסקו הוקמה בשנת 1919 על ידי ג'ק כהן, כחנות למכירת עודפי מזון שנשארו משוק בלונדון. המותג טסקו הופיע לראשונה בשנת 1924, לאחר שכהן הזמין משלוח של תה מחברת "Thomas Edward Stockwell"; השם TESCO הוא ראשי התיבות של Thomas Edward Stockwell Cohen. החנות הראשונה עם המותג טסקו נפתחה בשנת 1929. המותג נסחר לראשונה בבורסה לניירות ערך בלונדון בשנת 1947. החנות הראשונה בשירות עצמי נפתחה בשנת 1956 בסט אלבנס, ובאותה שנה נפתח הסופר-מרקט הראשון במאלדון. בשנות ה-50 וה-60 גדלה טסקו גם באופן טבעי וגם על ידי רכישות של חנויות מרשתות אחרות, עד שהיו בבעלותה יותר מ-800 חנויות.
תחילה התמחתה החנות במוצרי מזון ושתייה, ולאחר מכן עברה למגוון מוצרים נוספים – בגדים, אלקטרוניקה, שירותים פיננסים, טלפוניה, קמעונאות, השכרת DVD ו-CD, הורדת שירים, וכן שירותי אינטרנט ותוכנה.
המוטו של כהן היה "תערום הרבה, ותמכור זאת בזול" (Pile it high and sell it cheap). לאחר מכן הוא הוסיף לעובדי החברה את המוטו "YCDBSOYA", ראשי התיבות של "אתה לא יכול לבצע עסקים בישיבה על הישבן" (You Can't Do Business Sitting On Your Arse).
בשנת 1987 ביצעה טסקו השתלטות עוינת לרשת הסופרמקטים הילרד, שכללה 40 חנויות בצפון אנגליה, עבור 220 מיליון פאונד. בשנת 1994 רכשה החברה רשת גדולה בסקוטלנד, והפכה לפופולרית מאוד באזור, עד כי בשנת 2006 כונתה העיר אינברנס בסקוטלנד בשם "עיירת-טסקו", מכיוון שחצי מתוך כל פאונד שהוצא עבור מזון באזור זה, הוצא בשלוש חנויות טסקו שבעיר.
בשנת 1995 הוציאה הרשת כרטיס מועדון לקוחות, ובאותה שנה החל גם שירות מכירות באינטרנט. בשנת 1997 רכשה הרשת מספר רשתות באירלנד עבור 640 מיליון פאונד, ובכך השיגה נוכחות גבוהה באירלנד ובצפון אירלנד. באותה שנה החברה שיתפה פעולה עם תחנות הדלק "אסו", כך שחלק מהתחנות החלו לכלול את הלוגו של טסקו, ובתמורה אסו החלה למכור דלק בחנויות טסקו.
בשנת 2000 תושב אנגליה שכינה עצמו "סאלי" שלח מכתבי איום לטסקו, בהם דרש לאפשר משיכת כספים מכספומטים ששייכים לטסקו על ידי שימוש בכרטיס מועדון של טסקו. במכתבים טען שאם לא יענו לו הוא ישלח מכתבי נפץ ללקוחות טסקו. מספר חודשים לאחר מכן שלח "סאלי" מכתבי נפץ ללקוחות, אחד מהם פגע באישה וגרם לה לפציעות קלות; שאר המכתבים נתפסו על ידי רשות הדואר.
בשנת 2003 החלה טסקו לשווק שירותי טלפון ביתי וסלולרי בנוסף לשירותי האינטרנט שסיפקה עד כה.
החנויות
חנויות רשת טסקו באנגליה מחולקות לשישה פורמטים, הנבדלים ביניהם בגודל ובמגוון המוצרים הנמכרים בהם.
הרשת ברחבי העולם
הרשת מפעילה מספר סניפים ברחבי העולם, בין היתר בסין, טורקיה, צ'כיה, סלובקיה, פולין ועוד. האסטרטגיה של טסקו היא שיתוף פעולה עם חברות מקומיות, כדי להיות קשובה לצרכים המקומיים של כל מדינה. בנוסף טסקו מבצעת רכישות של עסקים מקומיים בחלק מהמדינות. בתאילנד פועלת הרשת טסקו לוטוס שבבעלות החברה.
שערוריית בשר סוסים בהמבורגר של טסקו
בינואר 2013 נמצאה כמות של 29 אחוזי בשר סוס וכן של בשר חזיר בהמבורגרים של טסקו, שהיו אמורים להכיל בשר בקר בלבד. המוצרים, שכללו בשר מעורב של סוס, חזיר ובקר, נמכרו במספר רשתות שיווק בבריטניה ובאירלנד, אך בעיקר במוצרי מותג הבית של רשת טסקו. המקרה עורר פולמוס ציבורי, מכיוון שבבריטניה ובאירלנד הסוסים נחשבים לחיה אהובה ולחיית מחמד. ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון כינה את המקרה "בלתי מתקבל על הדעת". נמצא כי הבשר נשחט במפעל בפולין, נארז באירלנד ונמכר בחנויות באירלנד ובבריטניה. בעקבות המקרה הורידה טסקו מהמדפים 26 ממוצריה, ופתחה בחקירה ביחד עם הרשויות.
הפסקת מכירת מוצרים מיהודה ושמרון
בקיץ 2014 בזמן מבצע צוק איתן, הודיעה הרשת שהיא תפסיק את ההתקשרות עם ספקי תמרים אשר נארזים ביהודה ושומרון.
טסקו מוכרת בחנויותיה מוצרי מזון מישראל, בעיקר פירות וירקות, תחת מותג הבית שלה. בין המוצרים נמכרים גם תמרים המיוצרים בישראל אך נארזים ביהודה ושומרון. עקב פניות של לקוחות החליטה טסקו להפסיק את ההתקשרות עם ספק תמרים זה. בנוסף פנתה טסקו לשני ספקי בריאות וטיפוח וביקשה מהם רשימה של כל המוצרים שלהם ומרכיביהם מישראל ומיהודה ושומרון. לטענת טסקו ההחלטה לא נובעת מטעמים פוליטיים והיא לא קשורה ללחימה בעזה אלא היא חלק מבחינת מוצרים סטנדרטית והיא קשורה לסיבות מסחריות.
טסקו נהגה עד כה לפי ההנחיה של האיחוד האירופי לכתוב על מוצרים שמיובאים מיהודה ושומרון את הכיתוב "West bank" במקום "Israel", וכן היא מציינת האם המוצר הוא תוצרת פלסטינית או תוצרת ההתנחלויות. במשך השנים מופעל על טסקו וחברות אחרות לחץ מצד ארגוני שמאל רדיקלי כחלק מקמפיין ה-BDS להחרים מוצרים מישראל ובפרט מהשטחים.
לבוש חרדי
הלבוש החרדי הוא צורת הלבוש המאפיינת את רוב האוכלוסייה החרדית בישראל ובתפוצות. ברוב הקבוצות החרדיות, כגון ליטאים וספרדים, סגנון הביגוד הוא מודרני אך שמרני יחסית. בזרמים מסורתיים יותר, כמו החסידים, יש עדיין סגנון לבוש הקרוב ללבוש יהודי מזרח-אירופי, ואצל בני היישוב הישן לבוש מסורתי המשלב לבוש יהודי מזרח אירופאי ולבוש ערבי ויהודי מזרח-תיכוני.
עקרונות מנחים בלבוש החרדי
היהדות החרדית תופסת את השמרנות בלבוש כחלק מאידיאל של התבדלות ושמירת מסורת. הגישה הזו אינה מתמקדת בלבוש בלבד אלא מתבטאת בכל אלמנט תרבותי ייחודי כמו לשון, ספרות, שמות פרטיים ועוד. בהקשר זה התבטא החת"ם סופר במשחק מילים ידוע על המילים בגמרא "חדש אסור מן התורה", המבטא התנגדות עקרונית לכל חידוש ושינוי מנהגים. למרות זאת, סביב תחילת המאה ה-20 רוב החרדים במזרח אירופה שינו את לבושם ואימצו את הסגנון המקובל בחברה הכללית. דמות משפיעה במיוחד על מהלך זה הייתה הרב נתן צבי פינקל מסלבודקא, שהקפיד שהבחורים בישיבתו יתלבשו כמו סטודנטים נוצרים כדי לשוות להם מראה מכובד, על אף מחאות מצד גורמים שמרניים.
עקרונות מנחים של הלבוש החרדי:
סגנונות לבוש אופייניים לפי זרמים ופלגים
האוכלוסייה החרדית נחלקת לשלושה זרמים עיקריים: חסידים, ליטאים, ובני עדות המזרח. לבושם של הליטאים והספרדים אחיד במידה רבה בעוד שבזרם החסידי הלבוש משתנה על פי החצרות החסידיות השונות.
גרטל
הגרטל היא חגורת בד. מקורה היא במנהג לחגור "אזור", כלומר – חגורה כלשהי שתפריד בין פלג הגוף העליון והתחתון בשעת התפילה. בשבת וביום טוב נהוג לחגור את הגרטל כל היום משום קדושת הימים. על פי המשנה ברורה זוהי דרך חסידות. לעיתים נקרא הגרטל אבנט, פריט לבוש מבגדי הכהונה שהיו לובשים הכוהנים בזמן בית המקדש. יש הקושרים את הגרטל בפסוק (ישעיהו, י"א ה') "והיה צדק אזור מתניו והאמונה אזור חלציו", ולפיכך חוגרים בשעת התפילה חגורה דקה נוספת על גבי הגרטל. לחסידויות השונות ישנם מנהגים שונים לגבי צורת החגורה ועתות חגירתה. גם בחלקים נאו-חסידיים בציבור הדתי-לאומי מקובלת חגירת הגארטל לכבוד התפילה.
רעקל
רעקל (נהגה: rekl) הוא מקטורן ארוך בצבע שחור, המגיע עד כ-10 ס"מ מתחת לברך. הרעקל הוא לבוש החול של רוב החסידים. בספרות היהודית המתארת את החיים בשטעטל (כמו בספרי שלום עליכם או ש"י עגנון) נזכר הרעקל בדרך כלל בשם קפוטה. המונח רעקל הוא צורת הקטנה של המילה הגרמנית Rock שמשמעה מעיל ארוך.
צורת הסגירה של הרעקל שונה מאופן הסגירה הרגיל של מקטורן בימינו והיא נעשית כאשר צד ימין נמצא על צד שמאל. הטעם לכך הוא "בחוקותיהם לא תלכו", כלומר, רצון מכוון לשנות ממנהג הגויים. יש המוסיפים טעם קבלי: כיוון שבקבלה החסד מוקבל לימין והדין מוקבל לשמאל יש לסגור את הימין על השמאל ובכך להגביר את החסד.
סוגי הרעקלאך השונים נבדלים מבחינת מספר הכפתורים שבקדמתם (שניים, שלושה או שישה) וקיומו או היעדרו של שסע מאחור.
קפוטה
קָפּוֹטָה (מצרפתית: Capote) היא מעיל ארוך מבד משי בצבע שחור (ולאחרונה מיוצר מבדים סינתטיים דמויי סאטן), שאותו נוהגים ללבוש יהודים חסידים בשבתות וחגים (להבדיל מחליפה ארוכה, המיועדת לימות החול ועשויה מבדי צמר וטרילין).
קאפטן ירושלמי
הקאפטן הירושלמי (ראו תמונה) הוא מעין חלוק מפוספס, שמקורו בלבוש שהיה נהוג בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית ואף בתקופת המנדט, ולמעשה בכל אזור המזרח, מפולין ועד פרס. ניתן למצוא אותו בערבית قُفْطَان (קֻפְטַאן), בטורקית qaftan, ובפרסית quftan. בימינו הוא משמש את חסידי החצרות הירושלמיות בימות החול.
גלאטע בעקישע
"גלאטע בעקישע" (נהגה: glate bekeshe), או "קאפטן" (נהגה: kaften) הוא מעיל ארוך, עשוי מבד משי שחור וחלק (ראו תמונה), המגיע בדרך כלל עד כעשרה ס"מ מתחת לברך. חסידי רוב החצרות נוהגים ללבוש קאפטן בשבתות ובחגים, אדמו"רים ובני משפחותיהם עשויים ללבוש אותו גם בימות החול. נקרא גם "גלאטע בעקישע".
געבלימטע בעקישע
"געבלימטע בעקישע" (נהגה: geblimte bekeshe) הוא מעיל ארוך ממשי, השונה מהגלאטע בעקישע (קאפטן) בכך שהוא עשוי ממשי פרחוני (ראו תמונה). הוא ידוע גם בשמות ז'יפיצע או חלאט. הוא משמש את החסידים הנשואים במהלך סעודת השבת ולתפילת המנחה שלאחריה. אדמו"רים ובני משפחותיהם לובשים בעקישע פרחוני שחור בכל ימות השבוע, ואילו בשבתות הם לובשים בעקישע פרחוני צבעוני.
סטראקעס בעקישע
"סטראקעס בעקישע" הוא בעקישע עם פסי קטיפה בקצוות שרוולים ומקדימה, מקובל בקרב אדמו"רים ובני משפחותיהם.
קאפעלוש
קאפעלוש (נהגה: kapelush, מפולנית: kapelusz, כובע) או שטאף (נהגה: shtaf, ביידיש: לֶבֶד; ראו תמונה) הוא כובע המשמש את רוב חסידויות פולין בימי החול. הוא בעל תיתורה עגולה וסימטרית, וחלקו העליון מעוגל.
סמט
סאמעט הוט (נהגה: samet hit, ביידיש: כובע קטיפה) או "ביבער הוט" (ביידיש: כובע מפרוות בונים) מחולק לשני סוגים: הגבוה (הויעכער), והנמוך השטוח (פלאטשיגער) (ראו תמונה). הכובע עשוי קטיפה מפרוות בונים או ארנבות ומגיע תמיד בצבע שחור. הסיבה לחבישת כובע קטיפה היא, על שם ראשי התיבות של המילה סמע"ט (כפי כתיבתה ביידיש) סור מרע עשה טוב.
דאשיקל
לקראת שנת הלימודים ה'תשפ"ד, עקב עלית מחירי כובעי הסמט הוחלט על ידי מנהלי מוסדות במספר ערים בארץ, כדוגמת בני ברק, אלעד, ביתר עילית ועוד, כי הנערים בני 13 ומעלה אשר עדיין לומדים בתלמודי תורה יחבשו קסקט בימות החול.
שטריימל
שטריימל (ניתן גם: שטריימעל) (נהגה: shtraimel) הוא כובע פרווה רחב ונמוך (ראו תמונות). חובשים אותו חסידים נשואים בשבתות ובחגים. בכמה חוגים ירושלמיים, כגון חסידות תולדות אהרן, חובשים אותו גם בחורים מגיל בר מצווה.