cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוורוס סנייפ
יכולות קסם
בכל שבעת הספרים תואר סנייפ כקוסם רב עוצמה וכאחד שהצטיין בלימודיו. הוא התמחה ברקיחת שיקויים ויש לו נטייה וכישרון בקסמים אפלים. סיריוס בלק טען כי כתלמיד שנה ראשונה בהוגוורטס סנייפ ידע יותר כישופים וקללות מאשר רוב תלמידי השנה השביעית והאחרונה. בעת שהיה תלמיד הוא רשם הצעות רבות לשיפורים בספר הלימוד שלו בשיקויים. בתקופה זו בחייו הוא הפגין כישרון רב ביצירת קסמים חדשים, ובהם הכישופים הלא-מילוליים לויקורפוס וליברקורפוס והקללה המסוכנת סקטומספרה הגורמת לאפקט של חיתוך באמצעות סכין. בספר השביעי תיאר רמוס לופין את קללת הסקטומספרה כאחת מההתמחויות הבולטות של סנייפ. סנייפ השתמש בכישוף זה בהצלחה עוד כשהיה תלמיד בשנתו החמישית, ובמהלך הקרב האווירי בתחילת הספר השביעי. למרות הכוח הקטלני של הקללה הוא היה מסוגל לרפא את הפצעים שהיא גרמה. סנייפ היה מוכשר בהפיכת או הקלת נזקים משמעותיים שנגרמו בגלל קסמים אפלים, בשל הידע הנרחב שלו באמנויות האופל, כפי שעשה עם דמבלדור ועם קייטי בל מבית גריפינדור.
סנייפ היה מוכשר מאוד באמנויות הלטת ההכרה וביאור ההכרה, והיה בעל יכולת לחדור לתודעה של אנשים אחרים ולהגן על זו שלו, ואף על פי שהמונחים הללו הוצגו לראשונה בספר החמישי ניתן לראות באלו שקדמו לו כי הארי היה תחת הרושם שסנייפ מסוגל לקרוא מחשבות. כמליט הכרה הוא הצליח להסתיר את דבר בגידתו בוולדמורט, שהיה בעצמו מבאר הכרה מוכשר. הוא היה גם אוכל המוות היחיד בסדרה שהצליח להפיק פטרונוס, ובדומה לזה של לילי פוטר צורתו הייתה איילה. סנייפ היה מוכשר גם בדו-קרב, ובחלק האחרון של הספר השביעי אף הצליח להחזיק מעמד למשך זמן קצר במאבק עם שלושה מורים בהוגוורטס, בהם פיליוס פליטיק שהיה אלוף בדו-קרב קוסמים בצעירותו. לאחר מכן אמרה מינרווה מקגונגל כי סנייפ למד לעוף בעזרת שרביט, והיה היחיד שעשה זאת מלבד וולדמורט.
סוגיית הנאמנות
סוגיית הנאמנות של סנייפ היא אחת השאלות המשמעותיות ביותר בסדרה, שנותרו ללא מענה עד סוף הספר השביעי. אף על פי שבחמשת הספרים הראשונים הוא תואר כנקמני ולא הוגן, סנייפ פעל על מנת להגן ולסייע להארי. דמויות אחדות הביעו את ספקותיהן בנוגע לנאמנותו, אך דמבלדור בטח בו ובדרך כלל יחס זה סתם את הגולל על דיונים בנושא. בספר השישי חל שינוי במגמה זו. בתחילת הספר טען סנייפ שעבד עבור וולדמורט מאז שזה שב לגופו הגשמי, ורק העמיד פנים כי הוא סייע לדמבלדור. באמצעות הריגת דמבלדור בסוף הספר נראה כי סנייפ מיקם את עצמו באופן סופי בצד של וולדמורט. רולינג המשיכה לשמור על גישה זו בפרקים הראשונים של הספר השביעי. אולם, בשיא העלילה של הספר מעביר סנייפ הגוסס להארי מספר זיכרונות, ובכך גילה לו כי מאז ומתמיד היה נאמן לדמבלדור. נאמנות זו נבעה ממסירותו ומאהבתו העזות לחברת ילדותו לילי אוונס, אמו של הארי.
לאחר פרסום הספר השישי הייתה נאמנותו של סנייפ לנושא מרכזי בדיונים בקרב קוראי הסדרה. הנושא זכה לתשומת לב מיוחדת במסעות הפרסום של הספר האחרון. "האם סנייפ טוב או רשע?" הייתה אחת משבע השאלות שפרסמה הוצאת סקולסטיק במסע הפרסום לספר. חברת וולדנבוקס האמריקאית הפיצה עם הספרים שמכרה שני סטיקרים, כשעל אחד מהם נכתב "Trust Snape" ("תבטח בסנייפ") ועל השני נכתב "Snape Is A Very Bad Man" ("סנייפ הוא איש רע מאוד").
חיוך
סוורוס סנייפ מתואר כאדם רציני בעל פנים רציניות אשר אינו מרבה להחליף הבעות פנים מלבד הבעת פנים רצינית, כועסת, סולדת ולעיתים המומה. לאורך שבעת הספרים, מתוארים שני מקרים בהם הוא חייך חיוך אמיתי (פעמים רבות הוא חייך חיוך מאולץ, סולד או מזלזל). ניתן לראות בהם מעין מוטיב מפני שהמקרים בהם חייך, די הפוכים.
החיוך היחיד שלו מתואר בספר הארי פוטר ואוצרות המוות, בפרק בו הארי צופה בזכרונותיו. "חיוך קטן עיקם את פיו של סנייפ כשאמרה את שמו" כך מתואר הרגע בו חייך לראשונה. בתקופת החיוך, היה בסביבות גיל 11, לפני הלימודים בהוגוורטס. מדובר על לילי, שלה הוא חייך והיא זו שראתה אותו מחייכת. מהמשפט ניתן להסיק כי חייך כאשר שמו נאמר. החיוך המתואר, חויך לאהובתו וחלומו של סוורוס כחיוך שמראה על שמחה או הנאה.
משפחה
הרקע המשפחתי של סנייפ הוצג בעיקר באמצעות פלשבקים בשלושת הספרים האחרונים. הוריו היו המכשפה איילין פרינס והמוגל טוביאס סנייפ, כך שהוא הוגדר כחצוי דם. בשנות חייו הראשונות הוא התגורר עם הוריו בבית קטן ששכן בקצה רחוב מבוא ספינר, בעיירה ששמה לא נכתב. משפחתו של סנייפ הייתה ענייה, והוא תואר כבעל מראה חולני וכאחד שלבש בגדים ש"היו כל-כך לא תואמים עד שהדבר נראה כמו בחירה מכוונת". ככל הנראה הוא סבל בילדותו מהזנחה, והוריו הרבו לריב ביניהם. הוא היה נלהב לעזוב את ביתו ולהצטרף להוגוורטס. לקראת סוף הספר תואר כיצד הארי חשב על כך שיש דמיון מסוים בין הילדות שלו לבין זו של סנייפ ושל וולדמורט.
תגובות וביקורות
הסודיות והחשיפה ההדרגתית של דמותו של סנייפ זכו לתשומת לב רבה, כאשר בשנת 2003 אמר סטיבן פריי: "קשה לאהוב דמויות כמו סנייפ אך יש בהן משהו חידתי - אתה לא ממש יכול להחליט - משהו עצוב בנוגע אליו - וזה מרתק שאתה חושב שהוא הולך להיות הרשע..., ואז אתה קולט לאט שאחרי הכל הוא לא כזה רשע". דייוויד ייטס, שביים את הסרט החמישי בסדרה, הביע את השקפותיו על סנייפ ואמר: "דמות כמו סנייפ, שלגביה אתה לא ממש בטוח האם הוא בחור טוב או רע, זה נותן לך מתח מושהה... אני חושב שהדבר הכי מגניב שאתה יכול לעשות עם קהל זה למנוע מהם חלק קטן מהמידע". אף על פי שסנייפ נחשב לאחד האנשים הפחות נחמדים בסדרה הוא זכה לפופולריות רבה בפנדום של הארי פוטר, שהפתיעה גם את רולינג. מבקרת הטלוויזיה והתרבות הפופולרית ג'ויס מילמן כתבה במאמר "To Sir With Love", שנכלל בספר "Mapping the World of Harry Potter", כי סנייפ הוא חלק ממסורת של גיבורים ביירוניים כגון היתקליף מאנקת גבהים".
בתרבות הפופולרית
במערכון ששודר במסגרת התוכנית סאטרדיי נייט לייב הופיעה לינדזי לוהן בתפקיד הרמיוני גריינג'ר, ואילו סנייפ גולם על ידי ויל פורט. דמותו של סנייפ זכתה למספר פרודיות בטלוויזיה הבריטית. ארגון הצדקה קומיק רליף הפיק מערכון הנקרא "Harry Potter and the Secret Chamberpot of Azerbaijan" ("הארי פוטר וסיר הלילה הסודי של אזרבייג'ן"), שבו גולם סנייפ על ידי ג'רמי איירונס. אלן ריקמן הופיע בעצמו בתפקיד סנייפ בפרודיה "Louis Potter and the Philosopher's Scone" ("לואיס פוטר וביסקוויט החכמים"), ששודר במסגרת התוכנית Big Impression של אליסטייר מקגואן. בסדרת המערכונים Harry Bladder, ששודרה בתוכנית All That, הוצגה דמות בשם פרופסור שפשפת, שרגליו נגועות בגירוי כלשהו וגורמות לו להיות רשע באורח יוצא דופן. במערכונים רבים בסדרה זו ניתן לראות תלמידים רוקחים שיקויים הגורמים לתופעות מבדרות.
בספר של עולם הדיסק "The Unseen Academicals" נראים שני קוסמים שדומות להפליא לסנייפ ולהארי.
היידן ומוזיקת עם
הערך עוסק בהשפעת מוזיקת-עם על יצירתו של המלחין יוזף היידן (1732-1809)
רקע
היידן בא ממשפחה צנועה, מצב החורג אולי מן המקובל כשמדובר במלחין מפורסם. הוריו היו ממעמד הפועלים; אמו הייתה טבחית לשעבר, ואביו היה יצרן גלגלים מומחה. הם התגוררו בכפר מרוחק, ולא הייתה להם כל הכשרה מוזיקלית. אין זה בא לומר, שהיו בלתי-מוזיקליים; מתיאס (האב) היה כמסתבר מוזיקאי-עממי. לפי הזכרונות שהיידן העלה בזקנתו, אביו "ניגן בנבל ללא קריאת תווים", אמנות שלמד בכוחות עצמו תוך כדי מסעותיו כבעל מלאכה נודד. לפי הביוגרפיות הוותיקות ביותר של היידן (שנכתבו על סמך ראיונות עם המלחין עצמו), משפחת היידן, עם שכניה, נהגה להתכנס לשירה בצוותא. הביוגרף של שנותיו הראשונות של היידן, גיאורג אוגוסט גריזינגר, כתב, בהתבססו על ראיונות עם המלחין: "הטבע... חנן [את מתיאס] בקול טנור טוב, ואשתו, אנה-מריה, נהגה לשיר בלוויית הנבל. המנגינות הללו נחקקו עמוק בזיכרונו של היידן, כך שגם בגיל מתקדם עוד יכול היה להעלותן בזכרונו".
עוד לפני שהגיע לגיל שש, נשלח יוזף היידן ממשפחתו על מנת לקבל חינוך מוזיקלי מסודר. כבר מאז היותו ילד רך, בלט היידן בכישרונו המוזיקלי (כפי שסיפר מזכרונותיו, "כבר בגיל חמש שרתי נכונה את כל המנגינות [של אבי] הקלות והפשוטות""), ולכן הוגן לומר שהיידן החל את דרכו כמוזיקאי-עממי.
מלומדים רבים טענו, שהקשר המוקדם למוזיקת עם נותר עמו לשארית חייו; לאורך הקריירה שלו היידן השתמש במלודיות עממיות ושילב אותן בצורה אסטרטגית ביצירותיו. הביוגרף המוקדם של היידן, ג'וזפה קרפני (Carpani), טען אף שהיידן עשה "עבודת שטח" ואסף שירי עם מהאנשים כדרך שעשו בארטוק ו-ווהן ויליאמס כעבור יותר ממאה שנים.
נטען שהיידן שאל מנגינות עממיות ממספר קבוצות אתניות, ביניהן אוסטרים, צוענים וקרואטים. בנוסף קיימות השפעות טורקיות, שהיו אופייניות מאוד לווינה של התקופה- האופרה L'incontro Improvviso, בדומה לאופרה 'החטיפה מההרמון' של מוצרט, מתרחשת במזרח ושואלת אלמנטים מהמוזיקה הטורקית הכפרית. באופרה 'הרוקח'(Lo Speziale) ניתן למצוא השפעות ממוזיקה מזרחית יותר. האריה סלאמליכה- בלינק הבא: this link
מוזיקת עם אוסטרית
ה"קפריצ'ו בסול מז'ור על שיר העם (Acht Sauschneider müssen sein" Hob. XVII:1 1765") הוא דוגמה למנגינה אוסטרית עממית במוזיקה של היידן. היצירה הזו היא נושא ווריאציות על שיר ילדים. המילים לשיר בלינק הבא: this link.
מוזיקת עם צוענית
השפעה חשובה יותר על היידן הייתה נגינתם של מוזיקאים צוענים. הם לא היו מוזיקאים עממיים במובן הצר של המילה, מכיוון שהיו מוזיקאים מקצועיים בעלי רקע "עממי" ברור. מדי פעם הם כתבו את יצירותיהם בתוים, או בקשו מאחרים שיעשו זאת בשבילם. המוזיקאים הצוענים הועסקו על ידי הפטרונים של היידן, משפחת אסטרהאזי, לשתי מטרות: הנגנים עברו בפונדקים וליוו במוזיקה את המגויסים לצבא, כשהם מנגנים שירי צבא, וכן הועסקו בקביעות לנגן מוזיקה קלה בחצר הארמון. במקרים כאלה, אין ספק שלהיידן הזדמן לשמוע את המוזיקה של הצוענים. מספר מלומדים גורסים, שהיידן שילב אותם מדי פעם באנסמבל שלו.
היידן חלק כבוד למוזיקאים הצוענים בשלוש יצירות לפחות:
מוזיקת עם קרואטית
להלן כמה נושאים מיצירותיו של היידן, שיש החושבים אותן למנגינות-עם קרואטיות:
הבדלים בין שירי העם לגרסה של היידן
במקרים מסוימים המנגינה העממית והגרסה המקבילה לה ביצירתו של היידן זהות. אך לעיתים קרובות יש אי זהות בין הגרסאות, כשהגרסה של היידן פחות סימטרית ויותר אקספרסיבית ועשירה מבחינה מוזיקלית. כפי שהצביע האדאו, הגרסאות השונות מתחילות לרוב באופן זהה ומתפצלות בסופן. אפשר להגיד, שהשונות הזאת משקפת את היצירתיות של היידן כמלחין. הוא משתמש בגרעין הראשוני הנתון ומפתח אותו בהתאם לדרכים הקבועות בסגנונו ובשפתו המוזיקלית-הקלאסית.
תאוריית התמסורת הנגדית
יש לנקוט משנה זהירות בכל מקרה בו נטען שהיידן עשה שימוש במנגינה עממית ביצירה, משום שלא ניתן להיות בטוחים שכיוון התמסורת היה מן המוזיקה העממית אל היצירה של היידן, ולא להפך. ההנחה האלטרנטיבית היא שמנגינות עממיות שנאספו על ידי חוקרי שטח מקורן בהיידן, והן פזורות בגרסאות שעברו שינויים בשימוש עממי. המוזיקולוג מישל ברנה (ציטוט בספרו של המוזיקולוג מ. סקוט 1950) הצהיר על הנחה זו כדלהלן: "למה שהנחות היסוד לא תתהפכנה? בזמן שהותו של היידן באייזנשטאדט או באסתרהאזי, כשהמוזיקה שלו הושמעה השכם וערב בארמון הנסיך ובגניו, הרי ייתכן ששירים משלו, או לפחות קטעי מלודיות שלו, התגנבו מבעד לחלון פתוח ונחקקו בזיכרונות העובדים במקום, ומהם נפוצו הלאה, אל האוכלוסייה בסביבות הארמון." תיאורית התמסורת הנגדית מעלה הסבר שונה לשאלה, מדוע הדמיון בין המלודיות של היידן לגרסאות הנפוצות בקרב העם ניכר יותר בראשיתן מאשר בסופן – צפוי, שזמרים כפריים יקלטו ביתר קלות את חלקה הראשון של המלודיה מאשר את ההמשך, שמתפצל מהסגנון העממי ונעשה שונה וקשה יותר לזכירה.
באשר להיתכנותה של תאוריית התמסורת הנגדית, ייתכן שיש בידנו עדות לכך מהיידן בעצמו. באורטוריה שלו, "העונות", המלחין מתאר איכר כפרי, השורק מנגינה מסימפוניה שלו עצמו, הלוא היא סימפוניה מס' 94, "ההפתעה". אין לדעת, אם הכוונה הייתה בעצם לבדיחה, או שהיידן אכן שם לב לכך, שמנגינות קליטות מחלחלות בדרך כזו או אחרת מארמונות האצולה אל בתי הכפר.
שאילה מכוונת ממוזיקה של עמים שונים
הפרק השני מתוך הסימפוניה מס' 85 (La Reine) מתואר על ידי המוזיקולוג ה. צ'. רובינס לנדון כ"סט של וריאציות על שיר-עם צרפתי עתיק 'La gentille et jeune Lisette '". זוהי בחירה הולמת, מאחר שסימפוניה מס' 85 היא אחת משש סימפוניות "פריז", אשר נכתבה בהזמנה עבור הקהל הפריזאי ואף נוגנה בפני החצר המלכותית של צרפת.
כמו לאופולד קוזלוך, ובר, הומל ובטהובן שאחריו, היידן כתב מספר רב מאוד של עיבודים לשירי עם סקוטיים וולשיים למו"לים בריטים (ויליאם נפיר, ג'ורג' תומסון וויליאם וואיט). כתיבת העיבודים החלה בשנת 1791 ונמשכה עד שלהי קריירת ההלחנה של היידן, בערך בשנת 1804. העיבודים נכתבו לקול אחד או שניים, ולטריו פסנתר.
סיכת שבלול
"סיכת שבלול" (1981) היא סדרת סיכות בגד, שעיצבה האמנית הישראלית אסתר קנובל.
תיאור
סדרת הסיכות שעיצבה אסתי קנובל בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, מאמצות דימוי של קונכיית שבלול. כבר בשנת 1976 עיצבה קנובל סדרת סיכות-מצבט בשם "תולעים", שבה הופיעה מוטיב של רישום קו ספירלי, החוזר גם בקונכיות. הן עשויות מלוח טיטניום שהפך צבעוני בעזרת טכניקת אלגון (אנודייזינג), או בדגמים בטכניקה של הדפס רשת. אלו הושפע מן העיצוב האירופי והאמריקאי בן התקופה, כמו גם מעיצוב ניירות עטיפה של ממתקים. השימוש בקווי מתאר בסיכות, המתפקד כמעיין רישום, מדגיש את המבנה הגאומטרי של הקונכייה על הרקע העשיר. בשלב שני עברה קנובל ליצור את הסיכות מפח, אז עשתה גם שימוש ברדי מייד של פח אלומיניום שמקורו בפחיות משקה או אריזות שונות.
מבנה הסיכה הוא וריאציה על מבנה של סיכת ביטחון. סיכה זו מהווה עבור קנובל את "הניסוח המדויק והתמציתי ביותר של תפיסת 'הצורה בעקבות הפונקציה'".
כמה מן הסיכות נמצאות באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים ובאוספים נוספים.
שארית הפליטה
שארית הפליטה הם היהודים ששרדו את השואה, המשטר והכיבוש של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. כך נקראים במחקר ההיסטורי ניצולי השואה בשנים הראשונות לאחר סיום המלחמה, שטרם מצאו מקום התיישבות קבע ונדדו באירופה או שוכנו במחנות העקורים.
החל משנת 1945, לאחר רצח שישה מיליוני יהודים בשואה, נמצאו מאות אלפי פליטים יהודים ניצולי השואה, שהצליחו לשרוד את החקיקה האנטישמית של הנאצים, מחנות ההשמדה והגטאות. חלקם הסתתרו במקומות מסתור ובבתי משפחות זרות, או ניצלו על ידי חסידי אומות העולם. בעלות הברית שיכנו את חסרי הבית היהודים במחנות פליטים (שכונו "מחנות העקורים") וניסו לדאוג לצרכיהם, אך שאלת גורלם לאחר חשיפת היקף השמדת העם היהודי בשואה הפכה לאחד הנושאים שעלו למרכז דעת הקהל בעולם, ושולבה בדיון על גורלה המדיני של ארץ ישראל שהתנהל באותו זמן.
בסופו של דבר, בתהליך הדרגתי, פורקו מחנות הפליטים עד תחילת שנות ה-50, ו-250 אלף היהודים ששכנו בהם מצאו מקלט במדינות שונות. למעלה ממחצית הפליטים (136 אלף) עלו לישראל, 80 אלף נוספים היגרו לארצות הברית, והאחרים היגרו לקנדה ולמדינות שונות במרכז ובמערב אירופה וכן לדרום אפריקה ולשאר מדינות העולם.
השהות באירופה
חלק מהניצולים, בעיקר מהולנד, בלגיה, צרפת והונגריה חזרו לארצותיהם. אחרים, בעיקר ממזרח אירופה, לא רצו לחזור ואלה שחזרו - לא תמיד התקבלו בברכה (בחלק מהמקרים, כמו בפולין, התבצעו אף פוגרומים ביהודים, הידוע ביניהם היה פוגרום קיילצה). ארגון "הבריחה" עזר להם לעבור ממזרח אירופה למערבה ומשם - לארץ ישראל. תחילה העבירו פליטים למחנות העקורים ולאחר תחילת האיבה בין ברית המועצות והמערב החלו אנשי התנועה להבריח פליטים ממזרח אירופה לשטחים בשליטת המערב.
ניצולי השואה היו חסרי כל, ללא רכוש או תעודות, ללא בית, כשבריאותם רופפת. היקף ההשמדה הגדול הביא לכך שאצל רובם המוחלט נרצחו לפחות חלק מבני משפחתם. רוב השורדים איבדו קשר עם בני משפחתם במהלך המלחמה וההישרדות ולא היה להם כל מידע מי חי והיכן הוא. הם החלו לחפש את יקיריהם במקומות בהם רוכזו היהודים או את ילדיהם שנתנו למסתור ולרוב לא מצאום. במקרים רבים, במיוחד במזרח אירופה, הם נתקלו באנטישמיות שהקשתה על הליך החזרה לחיים והחזרה לארצותיהם. רבים בחרו להגר ממולדתם בשל כך. רבים היו הפליטים היהודים שנדדו ברחבי אירופה כדי למצוא מקום להתחיל בו חיים חדשים.
ועדים מקומיים של הקהילות היהודיות ניסו לעזור בלינה ועזרה לפליטים ובחיפוש ילדים יהודים, אך משאביהם היו מצומצמים מאוד. מספר ארגונים כגון הג'וינט ו"ועד ההצלה" של הסוכנות היהודית טיפלו באיתור יתומים או ילדים שנמסרו למשפחות נוצריות, במשלוח עזרה כספית וחומרית ליהודים ובהברחת פליטים יהודים לגבול בטוח.
פדיון ילדים
בעייתי במיוחד היה גורלם של הילדים היהודים לאחר המלחמה. חלקם הוסתרו בבתי זרים והיה צורך לקחתם לפעמים תוך התנגדות המשפחה (מטעמים של קשר נפשי או דרישה כספית מהפודים) וחלקם שוטטו ברחובות לאחר שהצליחו לשרוד, להסתתר או שנזרקו מהמשפחה שהסתירה אותם.
תנועות הנוער הציוניות, בעיקר דרור והשומר הצעיר, החלו להקים בפולין יותר משבעה עשר קיבוצי הכשרה לנוער בני שש עשרה עד עשרים ואחת, על-פי דגם קיבוצי ההכשרה מלפני המלחמה. הוועד היהודי המרכזי הקים בשנת 1945 רשת של בתי ילדים ברחבי פולין אך רק מקצת הילדים הניצולים נקלטו בהם. גם זרם הפליטים שהחל להגיע לפולין מברית המועצות, הביא עמו אלפי ילדים. אלה שבאו עם הורה, שוכנעו פעמים רבות להישלח לקיבוצי הילדים, על מנת להגיע לארץ ישראל באמצעות הבריחה. אולם הייתה בעיה עם היתומים מברית המועצות שנמסרו בשעתו לבתי יתומים מעורבים (רוסיים או פולניים) ועתה חזרו לפולין, וכן עם היתומים מפולין ומזרח אירופה שנשארו אצל משפחות נוצריות ובמנזרים, וחלקם גם לא ידעו על מוצאם היהודי. למען מתן פתרון ליתומים שלא גדלו כיהודים הוקם ב-1945 ארגון יהודי-ציוני שנקרא "הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים", שמטרתו לפדות ילדים אלה בכסף מידיים נכריות, לייסד למענם כפרי ילדים ולהעניק להם חינוך חלוצי (כולל לימוד עברית וחיי שיתוף). את הארגון יזם השליח הארצישראלי אריה שרון, בתמיכה חלקית של המפלגות הציוניות, הג'וינט, הסוכנות היהודית ותנועות הנוער.
בשנת 1946 נפדו כשישים אחוז מסך כל הילדים שביקשה הקואורדינציה לפדות. הוקמו על ידי הוועד היהודי מעל לחמישים פנימיות ובהן נקלטו כ-3,800 ילדים, רובם היו יתומים שנאספו לאחר ששרדו בכפרים, במשפחות נוצריות וביערות. בשנת 1947 ההצלחה התמעטה עקב מחסור במימון. בשנת 1949 נסגרה הקואורדינציה.
חוגי היהדות הדתית (בעיקר המזרחי) פעלו בנפרד ובאופן מצומצם יותר למען פדיון ילדים; כך למשל ישעיהו דרוקר עסק בפדיון יתומים והקים שני בתי ילדים בשלזיה בעידודו של הרב דוד כהנא, ואילו הרב שלמה שנפלד מאנגליה הקים את "ועד החירום הדתי" והצליח להוציא מפולין 250 ילדים ובני נוער, באמצעות אשרות כניסה בריטיות. הרב הראשי לארץ ישראל, יצחק הרצוג, ערך מסע באירופה והפעיל רשת של אנשים שאיתרו ילדים והוציאו אותם ממשפחות וממוסדות, תמורת סכום של כ-50 דולר לילד. למעלה מ-500 ילדים כאלה הגיעו לארץ ישראל ברכבת שנקראה על שמו, "רכבת הרצוג".
מחנות העקורים
הפליטים היהודים שהתקבצו בארצות אירופה היו חסרי בית ולרוב גם כל רכושם נגזל בשואה. בעלות הברית הקימו למענם מחנות מיוחדים, בעיקר בגרמניה, באוסטריה ובאיטליה (רבים מהם בדרום איטליה, למשל בסלנטו), שם הם חיו בצפיפות גדולה. 250,000 פליטים יהודים שכנו במחנות שניהל הג'וינט, חלקם בתוך מחנות הריכוז המשוחררים. בשטחי הכיבוש הסובייטי לא הוקמו מחנות נפרדים ליהודים, כי הסובייטים סירבו להכיר בכך שמצבם שונה ממצב שאר הפליטים.
ארגונים יהודיים, בעיקר הג'וינט, החישו עזרה לשוכני המחנות והפעילו תוכניות הכשרה מקצועית (במסגרת ארגון אורט) כדי לעזור להם לשקם את עצמם ולרכוש תעסוקה. הניצולים התארגנו במסגרות ציבוריות ובעזרת חיילים אמריקאיים הוקם במינכן "הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים" שייצג כ-175,000 פליטים באזור הכיבוש האמריקאי. ועדים נוספים התארגנו במחנה העקורים ברגן-בלזן ובאזורי הכיבוש באוסטריה ובאיטליה. כמו כן התארגנו במחנות בתי ספר, ישיבות, תיאטראות ותנועות נוער והוצאו לאור עיתונים. גם הפעילות המפלגתית התעוררה מחדש.
ברומניה הוקמו מספר קיבוצים על ידי אגודת ישראל, שיועדו לניצולים חרדים
ברבים מריכוזי שארית הפליטה לאחר המלחמה, התארגנו בתי דין מיוחדים שעסקו בהסדרת היתרי נישואים לעגונות המלחמה. הטיפול בבעיה זו החל כבר במהלך המלחמה ונמשך בשנים שלאחריה. ההערכות הן שרובן המכריע של העגונות הותרו לבסוף להינשא.
המחנות בקפריסין
חלק גדול מיושבי מחנות העקורים והיהודים שנותרו באירופה הביעו את רצונם לעלות לארץ ישראל, אך שלטון המנדט הבריטי הטיל הגבלות על היקף עליית היהודים לארץ והתאמץ לעצור אוניות מעפילים שניסו להביא פליטים יהודים ארצה חרף האיסור. הבריטים ניסו למנוע את ההעפלה בדרכים שונות: הם אסרו על פליטים יהודים להיכנס לאזור הכיבוש הבריטי בגרמניה, הפעילו לחץ פוליטי על מדינות שונות כדי שימנעו הפלגת ספינות מתחומן ונקטו באמצעים שונים כדי לעצור את אניות המעפילים שהגיעו לארץ ישראל. מאוגוסט 1946 העבירה ממשלת בריטניה את המעפילים המגיעים לארץ ישראל אל האי קפריסין, שהיה גם הוא תחת שלטון בריטי, והושיבה אותם במחנות מעצר באי. שוכני המחנות עלו לארץ ישראל על פי מכסות עלייה (סרטיפיקטים) שהסוכנות היהודית העמידה לרשותם.
ועדות חקירה וגורל הפליטים
נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, הקים ועדה לבדיקת מצבם של העקורים. ארל הריסון, ראש המשלחת, עמד על מצבם הקשה של הפליטים הממתינים לפתרון מגורים. הזעזוע ממסקנות הוועדה, שגרר אחריו לחץ ציבורי ופוליטי בארצות הברית, גרם לאמריקאים ולבריטים להקים את ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית. בשל התנגדות ערבית בוטלו מסקנותיה, שקראו לעלייה של 100,000 יהודים לארץ ישראל. כדי למצוא מוצא מן הסבך, הוקמה ועדה מעורבת שנייה. הצעתה, שנתפרסמה בשם תוכנית מוריסון, דיברה בין היתר על הגירת 100,000 נפש רק לאזור יהודי קטן בארץ-ישראל, לאחר חלוקתה. הן המנהיגות הערבית והן ההסתדרות הציונית דחו את ההצעה. לבסוף החליטה בריטניה להביא את בעיית ארץ ישראל בפני האו"ם.
רק לאחר הקמת מדינת ישראל הורשו הפליטים במחנות השונים לעלות ארצה, כחלק מגל העלייה ההמונית. עוד לפני כן הועלו כ-20,000 פליטים מאנשי הגח"ל, שהיו נחוצים לעזור בקרבות מלחמת העצמאות. בינואר 1949, חצי שנה לאחר הקמת המדינה, הותר למעפילים שנכלאו בקפריסין להגיע לישראל. בשנים 1953–1954 נסגרו סופית מחנות העקורים. בסך הכל, מתוך 250 אלף הפליטים ששהו בהם מאז סיום מלחמת העולם השנייה, עלו 136 אלף לישראל, 80 אלף היגרו לארצות הברית והאחרים עברו לקנדה, מדינות מערב ומרכז אירופה ומדינות נוספות בעולם. ניצולים שהתגוררו במדינות שעברו לשלטון קומוניסטי נשארו באותן מדינות למשך שנים עד שהורשו לעזוב מדינות אלו.
קישורים חיצוניים
מחנות העקורים:
הקואופרציה במרחביה
הקואופרציה במרחביה הייתה חווה קואפרטיבית יהודית-ציוניות שהוקמה בעמק יזרעאל בשנת 1911 (כ"ד בטבת ה'תרע"א), על פי רעיונותיו של פרופסור פרנץ אופנהיימר. היישוב התקיים חרף קשיים רבים כולל מחלות של התושבים ושל הבקר, מתקפות מצד ערבים, ארבה, גזרות של האימפריה העות'מאנית וקשיי היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה. הקואופרציה עצמה התקיימה עד שנת 1918, ולאחר מכן המשיך תפעול המקום בידי קבוצות פועלים יהודיות אחרות. היישוב עצמו לא ננטש והפך בהמשך למושב (1924) ולקיבוץ (1929).
הקואופרציה במרחביה הייתה חלוצת היישובים העבריים בעמק יזרעאל והקואופרציה החקלאית הראשונה בארץ ישראל. כיום זהו אתר לאומי בשטחו של קיבוץ מרחביה.
חזון להקמת הקואפרציה
הקמת היישוב נועדה להתקיים כ"קואופרציה" על פי רעיונותיו של הכלכלן והסוציולוג היהודי-גרמני פרופ' פרנץ אופנהיימר. ה"קואופרציה" על פי אופנהיימר הייתה אמורה להיות משק שיתופי שחבריו מקבלים שכר דיפרנציאלי, כל אחד על פי תרומתו. אופנהיימר היה רופא כפרי שעבד בכפרים שונים אולם הוא הגיע למסקנה כי "על מנת לרפא את חוליי האדם צריך לרפא תחילה את חוליי החברה". הוא חזר לברלין ושם למד כלכלה וסוציולוגיה.
אופנהיימר טען שמקור העוול החברתי הוא בהשתלטות בעלי אחוזות על שטחי קרקע נרחבים תוך נישול האוכלוסייה הכפרית מאדמתה. החקלאים הזעירים, נאלצים לעבוד עבור בעלי הקרקעות בשכר זעום או להגר לעיר ולהציף אותה בפועלים נואשים לעבודה. הפתרון שהציע הוא ביטול המונופול של בעלי האחוזות על הקרקע והתיישבות שיתופית של חקלאים על אדמה שהיא קניין הציבור.
היישוב השיתופי שתכנן יושתת על עקרונות של סוציאליזם ליברלי, שהוא דרך ביניים בין הקומוניזם לבין הקפיטליזם. בקומוניזם, הדוגל בשוויון בשכר ראה אופנהיימר השקפת עולם הגורמת לירידה בפריון העבודה, בעוד הקפיטליזם בעיניו גורם לניצול הפועל והרעה בתנאי חייו. בדרך הביניים של הסוציאליזם הליברלי יתוגמל העובד על פי יכולתו והישגיו בעבודה, וכך תתפתח יוזמה אישית ותחרות חופשית. הסוציאליזם הליברלי ימנע פערים חברתיים קיצוניים מבלי להשתמש באמצעים קיצוניים כמו ביטול הרכוש הפרטי, שוויון בשכר העובד, או אף מהפכה. אופנהיימר גרס שהפרט העובד למען עצמו ייטיב עם עצמו, יהפוך לנכס חיוני ולתמריץ בשחרור החברה ממונופולים.
בשנת 1901 החליטו צירי הקונגרס הציוני החמישי לקדם פעילות מעשית להבאת המוני היהודים לארץ ישראל והוקמה קרן קיימת לישראל. בשנת 1902 פגש אופנהיימר לראשונה בתיאודור הרצל שהתרשם מרעיונותיו של אופנהיימר והמליץ ליישמם. באותה שנה פרסם אופנהיימר בביטאון ההסתדרות הציונית די ולט סדרת מאמרים בדבר התיישבות יהודים בארץ ישראל על פי עקרונות קואופרטיביים.
בקונגרס הציוני השישי שהתקיים בבזל בשנת 1903, הציג אופנהיימר לראשונה את תוכנית הקואופרציה להתיישבות חקלאית בארץ ישראל. וכך אמר:
למימוש תוכניתו הקים אופנהיימר את חברת "יסוד מושבות ליהודים בארצות המזרח" שבראשו עמד.
אופנהיימר שב והעלה את חשיבות תוכנית ההתיישבות שלו בארץ ישראל במהלך הקונגרס הציוני התשיעי שנערך בהמבורג ב-דצמבר 1909, והמשתתפים החליטו בחיוב על הקמת משק שיתופי בארץ ישראל. הקונגרס החליט על הקמת יישוב עברי הראשון בעמק יזרעאל. משתתפי הקונגרס גם הקצהו את הסכום הדרוש להקמת הקואופרציה. הקונגרס הטיל על שלמה קפלנסקי לאסוף 100,000 פרנק לביצוע התוכנית. הקואופרציה במרחביה הוקמה בסיועם של ארתור רופין, יהושע חנקין, בנק אנגלו-פלשתינה, אליהו בלומנפלד וכן יק"א, חברתו של הברון מוריס הירש.
קניית אדמות היישוב
אזור ההתיישבות היה מקום ישוב עתיק, סמוך לתל שונם השוכן על חלקו הצפוני מזרחי של הכפר סולם. על תל נוסף ישבו שני כפרים זעירים בשם "פולה" ו"אל-פולה" שחיו בבקתות. אדמות המקום היו שייכות לפאודל אליאס סורסוק. משפחת סורסוק הייתה משפחת עשירה של תעשיינים יוונים אורתודוקסים שישבה בביירות וקנו מידי הטורקים כ-800,000 דונם בארץ ישראל בשנות 1870. האריסים שעיבדו את הקרקע ישבו בכפר זעיר בשם "אל-פולה" שמיקומו היה בלב השטח העירוני של עפולה כשזו נבנתה.
בשנת 1909, הצליחו יהושע חנקין וארתור רופין לרכוש כ-10,000 דונם מאדמות הכפר אל-פולה. הייתה זו הצלחה ראשונה לקניית אדמות ממשפחת סורסוק לאחר שניסיונות קודמים משנת 1891, 1903 נכשלו בשל חוקי המקרקעין העות'מאנים ובשל תחרות בין ההסתדרות הציונית ובין יק"א.
הקושן על מכירת האדמה נחתם בתחילת אפריל 1910. לפי החוק הטורקי ניתן למכור את האדמה רק לפרטים שהם נתינים עות׳מאנים ולא לקבוצות. הקושן ציין את אפרים לביב גרוס (אפרים ליב קרואזוה) כקונה של האדמות. אפרים קרואזוה היה מהנדס ומודד, אחיו של האגרונום אליהו קראוזה מנהל חוות סג'רה מטעם יק"א, ובעלה של אסתר שימקין שהייתה לימים הרופאה העברייה הראשונה בחיפה. הכסף לקנייה הועבר על ידי "קרן קיימת לישראל" בשיתוף פעולה עם יק"א. הקנייה עוררה חשש בקרב ערבים בישראל ובמצרים.
האריסים הערבים שחיו במקום פונו ממנו. ב-1924 נרכשה ממשפחת סורסוק אדמת איל-פולה, שם גם הייתה וילה של המשפחה, ועל אדמה זאת הוקמה "עיר יזרעאל", היא עפולה. המתח מול האריסים הערבים לא פסק והוביל לתקריות שונות ביניהן רציחות של יהודים ומשפט עפולה ב-1925.
הקמת היישוב
תחילה ישבו התושבים בבקתות שהיו שייכות במקור לאריסים שחיו במקום בעבר, על תל עתיק שהיה במקום. הבקתות היו "חושות" עלובות, על בסיס בניית בוץ ובעלות מחלצות קש, ועם רצפת עפר, הן היו לוהטות בקיץ וקפואות בחורף ומלאות בפשפשים ועכרברושים. החלונות היו פתוחים והדבר איפשר כניסה חופשית של יתושים, דבר שגרם למחלות בקדחת
מתכנן "החצר הגדולה" בקואופרציה היה ידידו של פרופ' אופנהיימר, אלכסנדר ברוולד, אשר תכנן גם את הטכניון בחיפה ובניני ציבור רבים אחרים בארץ. ברוולד גם הקים וניהל את הפקולטה לאדריכלות בטכניון. החצר הגדולה תוכננה בהשראת חוות חקלאיות מבוצרות באירופה במאה ה-19, כחצר רבועה בעלות צלעות של מאה מטרים לכל צלע, ובעלת אלמנטים מזרחיים של קשתות מסוגננות. בחלק הצפוני שכנו בנייני המשק (אורווה, רפת, מחלבה, מחסנים) שהיו בני שתי קומות. באגף המזרח בנייני המגורים, במערב בתי המלאכה (נגרייה, מסגרייה, מאפייה, מטבח וחדר האוכל) ובדרום היה מורד תלול שנשאר כשטח פתוח להתרחבות עתידית.
בינואר 1911, (כ"ד בטבת תרע"א) הגיעה לכפר קבוצה בת עשרים איש. זמן מה לאחר מכן באה למקום עזרה חשובה – האגרונום שלמה דיק, ואיתו מספר מחניכיו, תלמידי חקלאות שקיבלו את הכשרה בבית הספר החקלאי של פיק"א בגרמניה. המתיישבוים החלו מיד בעבודות חריש, שכן נותרו רק שבועות מספר עד עונת הזריעה. העבודה הייתה קשה ביותר שכן האדמה לא נחרשה במשך שנים רבות, השטח היה מלא קוצים ושיחים דוקרניים בעלי שורשים עמוקים. העובדים סבלו גם מעקיצות דבורים וצרעות שקיניהן נהרסו.
התפתחות היישוב וחקלאות
אופנהיימר מינה את האגרונום שלמה דיק, שהיה תלמידו וידידו לנהל את החווה. זאת מתוך תפיסה שחלק מתנאי להצלחת חווה חקלאית היא ניהולה בידי איש הבקיא בחקלאות. דיק הכניס למשק זנים וגידולים חדשים, הנהיג מחזור זרעים, נהל מלחמה במזיקים, הדריך והכשיר את החברים, קשר קשרים עם השכנים ועם הממשלה וקיים קשרים מקצועיים עם עמיתו למקצוע אהרן אהרנסון.
בהיותה היישוב העברי הראשון בעמק, עוררה מרחביה התנגדות חריפה מצד ערביי האזור, ובמיוחד ערביי חיפה, ונצרת. שכרי אל-עסלי, מושל נצרת, הפיץ תעמולה נגד היישוב, והזהיר שהוא יביא להקמת יישובים רבים אחרים, דבר שאכן התממש. הדבר גרם לסכסוכים רבים, בעיקר בין רועי היישוב לרועים הערבים מהאזור, וההתנגדות הביאה גם להתערבות הממשל העות'מאני. הממשל דרש, בצעד שבבירור נועד להרוס את היישוב, שרק נתינים עות'מאנים יכולים להתיישב (בזמן שהמתיישבים, כאמור, היו עולים). רק אחרי דין ודברים קשים, ביטל הממשל את הדרישה.
אם בגלל מתח על רקע לאומי ואם בגלל נוכחות של שודדים ערבים באזור היו מתקפות שונות על תושבי המקום. ביישוב הייתה נוכחות רבה של שומרים עבריים. סעדיה פז שהיה מראשוני החברים בארגונים בר גיורא (ארגון) והשומר ויד ימינו של יהושע חנקין בגאולת הקרקעות, התגורר במקום ונחשב ל"מוכתר" רחביה - כלומר לנציג היישוב בעיני השלטונות. בט"ו בשבט תרע"א, 1911 נרצח השומר יחזקאל ניסנוב, בדרכו להביא ציוד מיבנאל למרחביה. השומר מאיר חזנוביץ נרצח בידי ערבים בשדות מרחביה בי"ז אייר, תרע"ג, 1913. סעדיה פז המשיך לכהן כ"מוכתר הכפר" עד שיצא להקים את תל עדשים.
רבים מחברי הקואופרציה הושפעו מצורת ההתיישבות הקיבוצית של דגניה א' וקבוצת כנרת ודרשו שכר שווה לכל העובדים וניהול היישוב בידי המתיישבים עצמם, בניגוד לעקרונותיו של אופנהיימר. היישוב המבודד נאלץ לעמוד בפני סכנות קיומיות רבות שכללו התנכלויות של השכנים ומחלות קשות. מלחמת העולם הראשונה הוסיפה קשיים כלכליים.
בשנת 1913 יצאו שלמה דיק ומספר חברים ללבנון, שם קנו פרות טובות, להשבחת הגזע המקומי של הבקר. תנובת החלב של היישוב עלתה מאד. המתיישבים בנו מחלבה חדשה, שהייתה בשעתה הגדולה בארץ. לצורך שיווק החלב נקשרו קשרים עם המושבה הגרמנית בחיפה וכן עם המתיישבים הגרמנים (שרידי ה"טמפלרים") לשם הקמת אגודה משותפת לשיווק החלב, בעיקר בחיפה. עם זאת עדר הפרות סבל מבעיות שונות. האקלים בעמק יזרעאל שונה מהאקלים ההררי בלבנון, ובנוסף חלו הפרות בקדחת וכן במחלת הפה והטלפיים. התחלואה והתמותה של הפרות גרמו לכך שתנובת החלב עלתה וירדה בצורה דראסטית.
בשנת 1913 ביקר אופנהיימר במרחביה, דבר שעודד אותו ואת המתיישבים במקום. בעת הביקור במקום היו בו כמה עשרות חברים כולל נשים, גברים וילדים.
בחורף 1913 הגיעה למרחביה משלחת של כמה רבנים מרכזיים בחיי הדת בארץ ישראל של אותה תקופה - הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב יוסף חיים זוננפלד והרב ידלר. יוזם המסע היה הרב קוק, שהיה אז רבם של יפו ומושבות הדרום, אשר שם לו למטרה לגשר בין המחנה החרדי ובין עולי העלייה השנייה שהיו ברובם אתאיסטים.
מרחביה במלחמת העולם הראשונה
עקב מצב בריאותו הגרוע יצא שלמה דיק בקיץ 1914 לחופשה בגרמניה, אך שובו לארץ נמנע בגלל פרוץ מלחמת העולם הראשונה והוא נשאר באירופה.
בשנת 1915 סבלה מרחביה ממכת ארבה קשה. תחילה הגיע ארבה מעופף, שאותו ניסו המתיישבים להבריח בעזרת הקשה נמרצת על פחים, צעקות. אולם הדבר לא הועיל והמקום הוצף במיליוני חגבים שכיסו את הקרקע והסתירו את השמש. החגבים כילו כל צמח ירוק ולאחר מכן הטילו את ביציהם בקרקע. לאחר שבקעו הביצים - הציף גל של זחלים את פני האדמה, חדרו לכל פינה וכילו כל חומר אורגאני. מן הזחלים בקעו חגבים נוספים, התושבים נפטרו ממכת הארבה רק כאשר צמחו לחגבים כנפיים ועפו לתחנה הבאה.
בשנים 1917-1916 היו שנות ברכה באופן יחסי לשנים הקודמות: השדות הניבו תנובתה בשפע, הגורן התמלאה, ומכונות הדיש פעלה ללא הספק. דבר זה יצר בעיה חדשה, שכן השלטון הטורקי, במיוחד לאור המחסור האדיר שלו בזמן מלחמת העולם הראשונה, מיהר להחרים את כל התבואה מיד ביציאתה ממכונת-הדיש. גרשון גפנר, שהיה מוכתר הכפר השני, "קלקל" את המכונה והתבאה הקצורה נשלחה בהסתר לדיש בישובי הסביבה. באותו זמן הוכתה הרפת במרחביה במחלת דבר הבקר ומאז לא חזרה לאיתנה עד לפיזור הקואופרציה.
הטייסת הבווארית ה-304
בשנים 1917–1918, התגוררו בקואופרציה קציני הטייסת הבווארית ה-304 (הטייסת שנשלחה כדי לסייע בידי העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה), אשר גם צילמו, לראשונה, את מרבית ארץ ישראל מהאוויר.
נוכחות הטייסת במקום הקלה על התושבים מפני רדיפות השלטון ומפני התנכלות השכנים הערבים ונקשרו קשרי ידידות בין אנשי הטייסת לבין התושבים.
אקסו (להקה)
לאקסו יש מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים הכוללים מוזיקה מסורתית וז'אנרים כמו: פופ, היפ הופ, ריתם אנד בלוז יחד עם EDM. הם מפרסמים את השירים שלהם בגרסאות קוריאניות, מנדריניות ויפניות.
הקואופרציה במרחביה
פרוק היישוב ומורשת
בשנת 1929 עלה למקום קיבוץ השומר הצעיר מרחביה, השומר ומטפח את מבני הקואופרציה עד היום. בין היתר הוקם במקום מרכז מבקרים בשם "החצר הגדולה במרחביה" המספר את סיפור הקואופרציה בטקסט, תמונות, סרט הדרכה וכן באתר אינטרנט. המקום נחשב מבנה לשימור של המועצה לשימור אתרים.
אקסו (להקה)
בשנים הראשונות הלהקה הופיעה עם שנים עשר חברים שהתחלקו לשתי תתי-קבוצות: אקסו-ק (Exo-K) שכללה חברים קוריאניים: סוהו, באקהיון, צ'אניול, דיאו, קאי וסהון, והופיעה עם השירים בשפה הקוריאנית, ואקסו-מ (Exo-M) שכללה חברים סיניים: שיומין, לאי, צ'אן, קריס, לוהאן וטאו, שהופיעו במנדרינית.
עם זאת, הפעם האחרונה שאקסו הופרדו לקבוצות אלו הייתה ב-2014, ומאז הם פועלים כקבוצה אחת הממשיכה לבצע ולהוציא שירים במספר שפות. לאחר פרישתם של לוהאן, קריס וטאו בעקבות מאבקים משפטיים בשנים 2014–2015, הלהקה המשיכה עם תשעת החברים הנותרים.
2006–2012: גיבוש ובכורה
ב-8 באפריל 2012 פרסמה הלהקה את הסינגל, ולמחרת פורסם המיני-אלבום. שתי קבוצות המשנה קידמו את האלבום בנפרד: אקסו-ק הופיעה בתוכנית המוזיקה של דרום קוריאה "The Music Trend", ואקסו-מ הופיעה ב-China's Top Chinese Music Awards.
הגרסה הקוריאנית של המיני-אלבום דורגה במקום הראשון במצעד האלבומים של Circle Chart בדרום קוריאה ובמקום השמיני במצעד האלבומים העולמי של בילבורד, והגרסה המנדרינית דורגה במקום השני במצעד האלבומים של סינה בסין. הלהקה זכתה בפרס ללהקה האסייתית החדשה הטובה ביותר בטקס ובפרס לאמן החדש בטקס  לשנת 2012.
2013–2014: אלבום אולפן וסיבוב הופעות ראשון
אלבום האולפן הראשון של הלהקה,, פורסם ב-3 ביוני 2013, בשתי גרסאות: אחת בקוריאנית ואחת במנדרינית. בניגוד ל-Mama, קודם XOXO במשותף, בעיקר בדרום קוריאה. חברי הלהקה הקליטו את הסינגל המוביל של האלבום, "Wolf", ביחד, אך שאר השירים באלבום הוקלטו בנפרד. גרסה מחודשת של XOXO, שכותרתה "Growl", פורסמה ב-5 באוגוסט 2013, עם שלושה שירים נוספים. כל הגרסאות של XOXO מכרו בסך הכל יותר ממיליון עותקים, מה שהפך את אקסו לאמנים הדרום-קוריאנים הראשונים שמכרו יותר ממיליון עותקים של אלבום מזה עשור.
בעקבות פעילותה בשנת 2013 זכתה הלהקה במספר פרסים מרכזיים, כולל פרס שיר השנה בטקס עבור "Growl", פרס אלבום השנה בטקס פרסי המוזיקה האסייתית של Mnet עבור XOXO  ופרס האמן הקוריאני הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
המיני-אלבום השלישי של הלהקה,, פורסם ב-7 במאי 2014. במקור הוא תוכנן לצאת ב-21 באפריל, אך פרסומו נדחה עקב טביעת המעבורת MV Sewol. האלבום קודם על ידי אקסו-מ ואקסו-ק בנפרד. הוא קיבל יותר מ-660,000 הזמנות לפני פרסומו, וכך הפך למיני-אלבום הקוריאני שזכה להזמנות הרבות ביותר לפני פרסומו עד אז. הגרסה הקוריאנית של האלבום דורגה במקום ה-129 במצעד הבילבורד 200. Overdose הפך לאלבום הנמכר ביותר בדרום קוריאה בשנת 2014, והיה המיני-אלבום הראשון שדורג בראש המצעדים השנתיים. ב-22 בדצמבר פרסמה הלהקה את אלבום ההופעה הראשון שלה,. הסינגל של האלבום, "December, 2014 (The Winter's Tale)", דורג בראש המצעד הדיגיטלי של Circle Chart. ב-24 במאי יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות הראשון שלה,, בזירה האולימפית בסיאול. הכרטיסים לקונצרט אזלו בתוך פחות משתי שניות, ושברו את שיא מכירת הכרטיסים המהירה ביותר של אמן קוריאני.
ב-15 במאי 2014, חבר הלהקה קריס הגיש תביעה נגד SM Entertainment על מנת לסיים את החוזה שלו. לטענתו, החברה התעלמה מבריאותו וחילקה את הרווחים באופן בלתי הוגן. ב-10 באוקטובר הגיש גם לוהאן תביעה נגד החברה, בטענה לגרימת נזק גופני ואפליה לעומת חברי הלהקה הקוריאנים.
2015: בכורה ביפנית
ב-7 במרץ 2015 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף,, בזירה האולימפית בסיאול. ב-30 במרץ פרסמה הלהקה את אלבום האולפן השני שלה,, בגרסאות קוריאניות ומנדריניות. האלבום נמכר ביותר ממיליון עותקים ודורג במקום ה-98 במצעד הקנדה הוט 100, מה שהפך את אקסו ללהקת הקיי-פופ הראשונה שנכנסה למצעד זה. חבר הלהקה טאו לא השתתף בקידום האלבום, לאחר שנפצע, ובאוגוסט הגיש גם הוא תביעה נגד SM Entertainment כדי לסיים את החוזה שלו.
ב-3 ביוני 2015 פרסמה הלהקה גרסה מחודשת של Exodus, תחת הכותרת "Love Me Right", עם ארבעה שירים חדשים. באוקטובר ביצעה הלהקה הופעה בשם "Exo - Love Concert in Dome" באצטדיון גוצ'אוק  בסיאול.
ב-4 בנובמבר 2015 הוציאה אקסו את אלבום הבכורה היפני שלה, Love Me Right ~romantic universe~, שכלל את הגרסה היפנית של השיר "Love Me Right" ושיר יפני מקורי בשם "Drop That". ביום פרסומו מכר האלבום 147,000 עותקים והגיע לראש המצעד של אוריקון, והפך לאלבום הבכורה הקוריאני הנמכר ביותר ביפן בכל הזמנים. חמישה ימים לאחר מכן פרסמה הלהקה סינגל מיוחד בשם "Lightsaber" כדי לקדם את הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר", שיתוף פעולה בין SM Entertainment לחברת וולט דיסני לקראת פרסום הסרט בדרום קוריאה.
ב-10 בדצמבר פרסמה הלהקה את המיני-אלבום הרביעי שלה,, שכלל את הסינגלים "Sing for You" ו-"Unfair". חלק מהרווחים מהאלבום נתרמו לקמפיין "Smile For U" של UNICEF, כדי לתמוך בחינוך למוזיקה לילדים באסיה.
2016-2017: קריירות סולו והצלחה עולמית
האלבום השלישי של אקסו,, יחד עם הסינגלים "Lucky One" ו-"Monster", פורסם ב-9 ביוני 2016, הן בקוריאנית והן במנדרינית. האלבום שבר את שיא המכירות הגבוהות ביותר בתוך שבוע לאלבום קוריאני, ו-"Monster" הפך לשיר הראשון של הלהקה שדורג בראש מצעד שירי העולם הדיגיטליים. ב-18 באוגוסט 2016 פורסמה מהדורה מחודשת של Ex'Act, ששמה "Lotto"; היא הכילה את השירים המקוריים של Ex'Act וארבעה שירים חדשים. בתוך חודשיים נמכרו שתי המהדורות יחד ביותר ממיליון עותקים. ב-21 ביולי, קריס ולוהאן עזבו את אקסו באופן רשמי לאחר שהסכסוכים המשפטיים שלהם עם S.M. Entertainment הסתיימו. ב-22 ביולי יצאו חברי הלהקה לסיבוב ההופעות השלישי שלהם, "Exo Planet 3 – The Exo'rdium" עם שיא של שישה קונצרטים רצופים בזירה האולימפית בסיאול. במאי 2017 הסתיים סיבוב ההופעות עם שני קונצרטים באצטדיון האולימפי בסיאול, האצטדיון הגדול ביותר בדרום קוריאה, עם קיבולת ישיבה מקסימלית של 100,000 מקומות. כרטיסים לתאריך ההופעה הראשונה יצאו למכירה ב-12 באפריל ונמכרו תוך 20 דקות. בחודש יוני הודיע לאי שהוא לא ישתתף באלבום הבא של הלהקה, ובמקום זאת יתמקד בקריירת המשחק שלו. מאז, הוא נעדר מאלבומים של אקסו ומהופעות פומביות. ב-7 בדצמבר שוחרר הסינגל היפני השני של אקסו "Coming Over", המכיל שלושה מסלולים מקוריים. הוא הגיע למקום השני בטור השבועי של Oricon, שמכר מעל 158,000 עותקים והפך לאלבום השני של הלהקה כדי לקבל אישור פלטינום על ידי איגוד תעשיית ההקלטות של יפן. אלבום החורף השלישי של אקסו וה-EP החמישי For Life, השתחרר ב-19 בדצמבר. הלהקה לא קידמה פומבית את האלבום או את הסרט "For Life" שמכר מעל ל-442,000 עותקים עד 2017.
ב - 31 באוקטובר, צ'אן, באקהיון ושיומין הופיעו לראשונה בתור יחידת משנה הרשמית הראשונה של אקסו, המכונה: Exo-CBX. השם הוא שילוב של האות הראשונה של כל אחד מהם (ראשי תיבות). הם שחררו שני EPs בקוריאנית ושני EPs ביפנית.
ב - 28 באוקטובר הכריז לאי לראשונה על שני סרטי הסולו שלו במנדרין בעקבות עבודתו בטלוויזיה הסינית, שכללה את The Mystic Nine, שמשך למעלה מ-12 מיליארד צפיות באינטרנט.
כל החברים האחרים עסקו גם בפעילויות יחיד במוזיקה, קולנוע, טלוויזיה.
אלבום האולפן הרביעי של אקסו The War, שוחרר ב-18 ביולי 2017. האלבום קיבל 807,235 הזמנות מראש, עולה על שיא הלהקה של 660,000 עבור "Ex'Act". השיר "Ko Ko Bop" הופיע לראשונה וזכה במקום הראשון ב-Melon Digital Chart מה שהפך את אקסו לקבוצת ה-K-pop הראשונה שנכנסה למקום הראשון לאחר ביצוע השינויים בתרשים ב-27 בפברואר 2017. עם שחרורו, האלבום רשם את המכירות הגבוהות ביותר בשבוע הראשון של כל אלבום K-Pop, ומכר 602,094 עותקים. הוא הופיע לראשונה במקום ה-87 ב-Billboard 200, במקום הראשון ב-Billboard World Albums Chart ובעוד תוכניות ותרשימים אחרים בעולם. ב-29 באוגוסט, מהדורת 2018 של שיאים עולמיים של גינס בשם אקסו זכתה בפרס ("Most Daesang" ("Grand Prize" ב-Mnet Asian Music Awards. ב-5 בספטמבר שוחררה מהדורה חדשה של The War שכותרתה "The War: The Power of Music". הוא מכיל את המסלולים המקוריים מ-The War ושלושה שירים חדשים, כולל "Power". ב-14 בספטמבר, "Power" רשם את הציון הגבוה ביותר בכל הזמנים ב-M Countdown עם 11,000 נקודות, מה שהפך את אקסו לאמן הראשון שהשיג ציון מושלם לאחר השינויים ביוני 2015. הניצחון גם סימן את הניצחון ה-100 שלהם בתוכניות מוזיקה.
ב - 19 באוקטובר הכריזה אקסו על הסיור העולמי השלישי שלה, "Exo Planet #4 – The EℓyXiOn" שהחל עם שלושה קונצרטים בכיכר גוקאוק סקיי בסיאול ב-24–26 בנובמבר 2017. ב-4 בנובמבר הוכרז באמצעות אתר האינטרנט היפני של אקסו, כי אקסו תוציא לאור אלבום האולפן היפני הראשון באורך מלא בשם Countdown ב-24 בינואר 2018. הגרסה הקצרה לקליפ השיר המוביל "Electric Kiss" שוחררה ב-6 בדצמבר. כמו כן הוכרז כי Countdown תהיה עם 10 שירים, כולל שירים שפורסמו בעבר ושירים חדשים. נכון ל-30 בנובמבר, המכירות הקוריאניות של The War הגיעו ל-1,592,792, מה שהפך את האלבום לנמכר ביותר של אקסו עד כה וזכה בתואר "Quadruple Million Seller". בתחילת דצמבר הודיעה אקסו על אלבום החורף הרביעי שלה והשידור המורחב השישי, שכותרתו Universe. הוא היה אמור להשתחרר ב-21 בדצמבר אבל התעכב עד 26 בדצמבר בגלל מותו של חבר להקת SHINee, ג'ונגהיון.
2018-הווה: אולימפיאדת החורף והכרה בינלאומית
ב 16 בינואר 2018, "Power" הפך לשיר הקיי-פופ הראשון שהתנגן במזרקת דובאי, באגם ק'הליפה. שבעה מחברי הקבוצה (למעט די.או ולאי) נסעו לדובאי כדי להציג את ההופעה הראשונה. "Power" היה מתוכנן להתנגן תחילה עד סוף ינואר אבל הרצף שלו הוארך עד 31 במרץ. ב-31 בינואר, הוציאה אקסו את האלבום הראשון שלה באורך מלא ביפן Countdown. שחרורו תוכנן במקור ל-24 בינואר, אך התעכב במשך שבוע. האלבום הופיע במקום הראשון בטבלה השבועית של Oricon, שמכרה כ-89,000 עותקים. זה עשה את אקסו ללהקה הלא יפנית הראשונה שהוציאו אלבום ואלבום אולפן שהגיעו שניהם למקום הראשון בתרשים שבועי Oricon. עשרה ימים לאחר שחרורה, ב-9 בפברואר, היה Countdown מוסמך זהב על ידי תעשיית הקלטה תעשיית יפן.
בתחילת פברואר, הוכרז כי אקסו יופיע בטקס הסיום של אולימפיאדת החורף 2018 בפיונגצ'אנג ב-25 בפברואר כנציגי K-Pop, יחד עם CL. ההכרזה באה לאחר שבאקהיון שר את ההמנון הלאומי בטקס הפתיחה של הוועד האולימפי הבינלאומי ב-5 בפברואר ואקסו הופיעו באולימפיאדת החורף 2018 בפיונגצ'אנג D-100, קונצרט בשנת 2017, לציון 100 ימים עד תחילת 2018 אולימפיאדת החורף. הופעת הלהקה עוררה תשומת לב תקשורתית עולמית נרחבת; רבים שיבחו את ההופעה של אקסו. במארס 2018 הודיעה תאגיד מנטה הקוריאנית כי תיצור מדליות זיכרון רשמיות לאקסו, ותכבד את הלהקה על תרומתה להפצה העולמית של התרבות הקוריאנית כנציגי K-pop. תשע המדליות, אחת המנציחות כל חבר, נחשפו ב-18 באפריל בטקס שנערך בסיאול.
EXO-CBX
ב־5 באוקטובר 2016, S.M. Entertainment הודיעה על יחידת המשנה הראשונה של אקסו המורכבת משלושה חברים; צ'אן, באקהיון ושיומין, אשר בעבר שיחררו פסקול מקורי בשם "For You" עבור ערוץ SBS ששידר את סדרת הטלוויזיה "מאהבי הירח" (Moon Lovers: Scarlet Heart Ryeo) (בסדרה זו השתתף באקהיון כשחקן). ב-24 באוקטובר הוכרז שמה של יחידת המשנה Exo-CBX ( - ראשי תיבות: C-hen B-aekhyun X-iumin ). הקבוצה פרסמה את הופעת הבכורה שלה עם EP ! Hey Mama את הקליפ של אותו שיר ב-31 באוקטובר. ה-EP היה הצלחה והיחידה קיבלה את כמות המכירות הגבוה ביותר עבור יחידת משנה בשנת 2016 עם 275,191 עותקים. המצעד הופיע לראשונה ביפן ב-24 במאי 2017, עם פרסום של EP בשם Girls. לפני הופעת הבכורה היפנית של Exo-CBX, גרסה קצרה של קליפ המוזיקה של הסינגל "Ka-CHING!". שוחרר ב-30 באפריל 2017. ה-EP מכר מעל 60,000 עותקים ביפן לאחר השחרור.
צ'אן
ב־8 במרץ 2019, SM Entertainment אישרה כי צ'אן נערך לאלבום הסולו הראשון שלו, שעתיד לצאת באפריל. האלבום יצא ב-1 באפריל 2019.
ב־29 באוגוסט 2019 דווח כי צ'אן יבצע את קאמבק הסולו שלו בתחילת אוקטובר. המיני-אלבום השני שלו יצא ב-1 באוקטובר 2019.
צמר גפן מתוק (אלבום)
"צמר גפן מתוק" הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי הישראלי שלמה גרוניך, אשר יצא בשנת 1982. האלבום הוקלט באולפני טריטון והופק על ידי מתי כספי.
לאנדרו קסטייאנוס
אנדרס לאנדרו קסטייאנוס סרנו (בספרדית: Andrés Leandro Castellanos Serrano) הוא כדורגלן קולומביאני במשחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מהליגה הבכירה.
קריירת מועדונים
שיחק בין השנים 2000-2010 בקוקוטה דפורטיבו עם הפסקות קצרות בקבוצות פומאס דה קסנרה ודפורטיבו פריירה. ברוב הזמן שיחק כשוער מחליף והשיג את תואר האליפות הראשון שלו ב-2006 כאשר קוקוטה דפורטיבו הדהימה את כולם כשזכתה באליפות הקלאוסורה. הוא אומנם לא היה השוער הראשון של הקבוצה אלא מחליפו של רובינסון ספאטה, אבל היה חלק מהסגל שרשם הישג שיא בגביע ליברטדורס 2007 כאשר קוקוטה, תחת המאמן חורחה ברנל, הגיעה לחצי הגמר והודחה על ידי בוקה ג'וניורס. לטורניר היבשתי של 2008 כבר היה קסטייאנוס השוער הראשון של הקבוצה שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון, אך הודחה בשמינית הגמר על ידי סנטוס.
בינואר 2011 הצטרף לאמריקה קאלי והפך לשוער הבכיר לאחר שהציג יכולת נהדרת במשחקי ההכנה. לאחר כחצי שנה במדי אמריקה ולקראת טורניר הקלאוסורה, עזב קסטייאנוס את אמריקה עקב עיכוב במשכורת שלו שנבעה מהבעיות הכלכליות אליהן נקלעה הקבוצה. קסטייאנוס עזב את האדומים והצטרף ליריבה העירונית, דפורטיבו קאלי, ביולי 2011, לאחר שהשוער הפרגוואי, ויקטור סנטוריון, עזב את הקבוצה.
ב-2012 עבר קסטייאנוס לשחק באינדפנדיינטה מדיין ורשם במדיה את אחד מהטורנירים הטובים בקריירה שלו. היה אחד השוערים המצטיינים בליגה בטורניר האפרטורה של 2012 וספג רק 21 שערים ב-23 הופעות, פחות משער למשחק. הצטיין גם במפגשי הקלאסיקו מול אתלטיקו נסיונל ובאחד אף הדף פנדל. קסטייאנוס הצטיין בפלייאוף והיה מהגורמים העיקריים לכך שמדיין עלתה לגמר מול מיונאריוס בו הפסידה בדו-קרב פנדלים, כאשר קסטייאנוס הודף את אחד מהפנדלים. הוא נבחר במקום השלישי בדירוג השחקן המצטיין של אותו טורניר.
בינואר 2015 עבר לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה, אך שימש שם כשוער מחליף לרובינסון ספאטה, אוו ספאטה שהיה השוער הראשון בקוקוטה דפורטיבו כאשר זו זכתה באליפות. הוא היה שותף לזכייה ההיסטורית של הקבוצה בקופה סודאמריקנה 2015 וכן בגביע סורוגה בנק 2016. בטורניר הקלאוסורה של 2016, שימש כשוער הראשון של סנטה פה ועזר לה לזכות באליפות התשיעית שלה. ב-18 בפברואר 2017 שבר קסטייאנוס את שיאו של אגוסטין חוליו, שוער עבר בסנטה פה, כאשר לא קיבל שער במשך 637 דקות בזמן שקבוצתו לא הפסידה לאורך 19 מחזורים.
צמר גפן מתוק (אלבום)
רקע
מילות השירים באלבום נכתבו על ידי אשתו של גרוניך, נירית ירון, למעט "לונה פארק" שנכתב על ידי גרוניך כפרפרזה על "אבא'לה בוא ללונה פארק" של הזמר ישראל יצחקי, ו"שומקום", אותו כתבו ירון וגרוניך ביחד.
לאנדרו קסטייאנוס
נבחרת לאומית
קסטייאנוס זומן לראשונה לנבחרת הלאומית ב-9 בנובמבר 2014 למשחקי הידידות מול ו, ובנוסף הוא זומן גם למחזורי הסיום של מוקדמות מונדיאל 2018, אך בכל המשחקים הנ"ל הוא לא שותף. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, והיחידה שלו עד כה, ערך כאשר שיחק במשך 90 דקות במשחק ידידות מול נבחרת קוריאה הדרומית, שנערך בעיר סוואן שבקוריאה הדרומית ב-10 בנובמבר 2017. נבחרתו הפסידה בתוצאה 1:2 לנבחרת המקומית.
צמר גפן מתוק (אלבום)
רקע
"צמר גפן מתוק" מהווה ניסיון לכלול באלבום אחד את כל מגוון ההשפעות והסגנונות המוזיקליים שאפיינו את גרוניך באותה תקופה. האלבום מכיל שירי רוק מתקדם המושפעים מסגנון הג'אז-פיוז'ן, הטנגו והמוזיקה הקלאסית. גרוניך סיפר שהיו הבדלי גישה בינו לבין כספי בעיקר בנוגע לשירתו של גרוניך: "מתי הלך נגד מה שטבעי לי – להביא את התחושות האלה לרגע שבו אני עומד עם אוזניות באולפן. לפי מתי הטייפ לא משקף התרגשות, אלא קול טוב, נוכחות ונקיון".
רשימת השירים
השירים נכתבו על ידי נירית ירון והולחנו על ידי שלמה גרוניך, אלא אם כן צוין אחרת.
אקסו (להקה)
באקהיון
אלבום הבכורה של באקהיון היה עם מיני-אלבום שכותרתו City Lights, שיצא ב-10 ביולי 2019.
EXO-SC
EXO-SC היא יחידת המשנה הרשמית השנייה של אקסו. הקבוצה הוקמה על ידי SM Entertainment בשנת 2019, והיא מורכבת משני חברי אקסו צ'אניול וסהון.
הופעת הבכורה שלהם עם אלבום What a Life שוחררה ב-22 ביולי 2019.
סוהו
ב־19 בפברואר 2020 SM Entertainment הודיעו שסוהו עומד להוציא אלבום סולו ובכך להפוך לסולן הרביעי באקסו.
אלבום הבכורה של סוהו היה עם מיני-אלבום ששמו Self-Portrait, אשר שוחרר ב-30 במרץ 2020.
קאי
ב־3 ביולי 2020 SM Entertainment הודיעו כי קאי עובד על אלבום הסולו שלו אשר יצא במחציתו השני של שנת 2020, קאי הוא הממבר הרביעי שמוציא סולו באקסו.
קאי הוציא לאור את המיני אלבום הראשון שלי בשם "קאי" ("kai") ב-30 בנובמבר 2020.
דיאו
ב־25 ביוני 2021 SM Entertainment הודיעו כי דיאו יוציא אלבום סולו, ובכך יהפוך לחבר החמישי באקסו שמוציא אלבום סולו.
האלבום אמור לצאת ב-26 ביולי 2021.
יועץ לנשיא רוסיה
יועץ לנשיא הפדרציה הרוסית (ברוסית: Сове́тник президе́нта Росси́йской Федера́ции) הוא תפקיד בסגל הנשיאותי של רוסיה, שנוצר על ידי הנשיא בוריס נ. ילצין ב-19 ביולי 1991. התקנות על משרת יועץ נשיא הפדרציה הרוסית, אושרו בצו נשיאותי מספר 542-rp מיום 25 בספטמבר 1992, נקבע כי יועץ נשיא הפדרציה הרוסית הוא אדם המוסמך על ידי נשיא הפדרציה הרוסית להעניק לו סיוע מתמיד בגיבוש וביישום אסטרטגיה של פיתוח לאומי ומדיניות המדינה בתחום פעילות רלוונטי. התואר משמש את עוזריו הבכירים של הנשיא. יועציו הם חברי האדמיניסטרציה הנשיאותית.
בשנת 1991 "יועץ המדינה של הפדרציה הרוסית" היה שם המשמש למטרות שונות אחרות, בשנת 1992 הגדיר ילצין את המשרה כ"יועץ לנשיא הפדרציה הרוסית" ומספר היועצים היה נתון לשינוי מתמיד לאורך השנים.
סמכות התפקיד
עם הזמן, תפקיד היועץ היה אחראי על הקבוצות הבאות:
גיידסטאר
גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל, או בקיצור גיידסטאר (באנגלית: GuideStar; כוכב מנחה), הוא מיזם אינטרנטי של רשות התאגידים במשרד המשפטים המאפשר לציבור גישה למידע ממשלתי על כל הארגונים ללא כוונת רווח בישראל כגון: עמותות, חברות לתועלת הציבור והקדשות.
האתר מאפשר לקבל מידע מקיף על העמותות שניתן על ידי רשם העמותות (למשל דוחות כספיים, דוחות מילוליים, מטרות, מספר עמותה, שנת יסוד, מען העמותה, בעלי תפקידים, אישור ניהול תקין) ומידע שמסופק באופן וולונטרי על ידי העמותות עצמן כגון תיאור פעילויות העמותה, מקומות פעילות, פרטי קשר וכדומה.
עם זאת האתר אינו מספק גישה לכל מסמכי תיק העמותה ברשם העמותות, ובפרט לא לתקנון העמותה. לשם כך האתר מספק קישור לאתר רשם העמותות, בו ניתן להזמין תיק עמותה תוך תשלום אגרה.
מספר הארגונים המוצגים באתר הוא כ-42,000.
היסטוריה
בשנת 1994 הוקם בארצות הברית ארגון גיידסטאר ארצות הברית כיוזמה פרטית והיה לאחד ממקורות המידע הראשונים על ארגונים ללא מטרות רווח בארצות הברית. בשנת ב-2004 הוקם בבריטניה ארגון גיידסטאר העולמי שמטרתו להפיץ פרויקטים דומים ברחבי העולם והוא שקידם את הפרויקט בישראל. את הפרויקט בישראל יזמו ביחד משרד המשפטים, ג'וינט ישראל ויד הנדיב ("קרן רוטשילד"). הוא נבנה במקור על ידי NPTech טכנולוגיה וכיום מנוהל על ידי משרד המשפטים. האתר עלה בגרסת ניסוי בשנת 2009 וביולי 2010 נפתח לציבור הרחב.