cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע אלביון
פעולות מקדימות
גם מטוסי ים השתתפו בפעילות המקדימה לנחיתה. אלה לקחו חלק הן בסיורים, הן בהפצצות. כך למשל, בלילה אור ל-25 בספטמבר הפציצו מטוסי ים גרמניים את סוללת התותחים בצרל. ב-1 באוקטובר הופצצו סליסמונדה (Salismünde, בלטבית Salacgrīva), וסביבותיה, שבצפון לטביה של ימינו.
מתחילת אוקטובר החל הצי הגרמני לשלות מוקשים במצרי אירבן, על מנת שיוכל לנוע בהם בשלב מאוחר יותר. פעולה זו עלתה לגרמנים באבדות ניכרות: ב-6 באוקטובר טבעה ספינה גרמנית מפגיעת מוקש ושבעה אנשי צוות נספו. ביום המחרת טבעה בנסיבות דומות ספינה נוספת ועוד איש צוות נהרג. ביום המחרת, 8 לחודש, נפגעו עוד שלוש ספינות, אם כי כולן שרדו.
טרם הנחיתה
לאחר דחייה של כשבועיים בשל מזג האוויר, יצאו הכוחות לדרך, ובמשך יום 11 באוקטובר נפגשו הכוחות המיועדים לכיבוש עם כוחות הליווי, ומכאן ואילך הפליגו יחדיו ליעדם. הכוח נע כששולות מוקשים דרוכות לטהר את דרכן של יתר הספינות, וספינות טורפדו דרוכות כדי להתריע מפני צוללות. כמן כן מטוסי ים אבטחו אף הם את השיירה בדרכה. בעת המסע השתבש לוח הזמנים, בין היתר כיוון ששליית המוקשים ארכה זמן רב. כיוון שכך, כוח ההנדסה שאמור היה לנחות לפנות בוקר, אור ל-12 לחודש, עמד לאבד את גורם ההפתעה. לבסוף הוחלט ליטול סיכון. שולות המוקשים התבקשו לפנות את הדרך, וכוח הנדסה יצא ראשון ליעדו במפרץ טאגה ב-3:40 אור ל-12 לחודש. בו זמנית עשו ספינות הקרב את דרכן לעמדות ההפגזה המיועדות להן. ב-5:07 אירעה התפוצצות ב"באיירן", אשר גרמה לנזקים רציניים. ב-5:24, בעוד צוותה עסוק בבקרת נזקים, "באיירן" קבלה התראה על התקפת צוללת ופתחה באש. ההתראה התבררה כהתראת שווא. בהמשך, למרות הנזקים, מלאה הספינה את חלקה במשימות ההפגזה, והתפנתה לביצוע תיקונים רק לאחר מכן. לאחר זמן התברר ש"באיירן" עברה בשדה מוקשים בלתי ידוע עד אז, וככל הנראה התפוצצות המוקש גרמה להתפוצצות נוספת של צובר האוויר הדחוס במשגר הטורפדות. ב-5:09, בעודה בדרכה לעמדת ההפגזה, עלתה גם "גרוסר קורפירסט" על מוקש. אם כי נפגעה באופן רציני, הספינה המשיכה בדרכה למשימתה, ורק אחר הצהריים, לאחר שמלאה את תפקידה, עזבה את הזירה וחזרה לביצוע תיקונים. ב-5:35, אחת מהספינות שנועדו להנחתת חיילי ההנדסה נפגעה אף היא ממוקש, אם כי לא היו אבדות בנפש, וגם הספינה תוקנה לאחר זמן. התברר שהיה בכניסה למפרץ טאגה שדה מוקשים רוסי קטן, והוא נוקה במהירות. ניקוי המפרץ וסביבותיו ממוקשים נמשך גם לאחר שהחל המבצע, מה גם שכאמור, נתברר ששטחי ים מסוימים שנחשבו "נקיים", לא היו כאלה למעשה. שליית המוקשים המשיכה לעלות בקורבנות, וב-14 לחודש אבדו לגרמנים במהלכה שתי ספינות ועשרה אנשים נהרגו.
במקביל, כוח ימי בפיקוד תת-אדמירל וילהלם סושון ביצע מבצע הטעיה שנועד ליצור את הרושם שמוקד ההתקפה יהיה בסוורבה (Sworbe) שבקצהו הדרומי של האי. שתי ספינות: "פרידריך דר גרוסה" ו"קניג אלברט", הפגיזו את החוף בסמוך לצרל. הרוסים לא השיבו אש, והספינות המפגיזות חזרו וחברו לכוח הראשי. כן תקפו ספינות טורפדו גרמניות, באותו מועד בו בוצעה הנחיתה, תחנת אלחוט ובסיס מטוסי ים ליד הונדסורט.
כיבוש ראש החוף ופעילות כוחות הסער הגרמניים
הנחיתה נפתחה בתפיסת אגפיו, המערבי והמזרחי, של ראש החוף המיועד, על ידי כוחות גרמניים מיוחדים. זו עברה תחילה ללא תגובה רוסית, ודומה היה שהושגה הפתעה. מאוחר יותר פתחו הרוסים באש ארטילרית מתותחי שדה, הן לכיוון ראש החוף, הן לכיוון הספינות, אולם אש זו לא גרמה לאבדות. ב-7:00 בקירוב נתפסה סוללת תותחי השדה הרוסית שירתה על הנוחתים באגף המזרחי, וב-8:30 נתפסה באגף המערבי סוללת התותחים בהונדסורט. ב-10:00 נתפסה גם הסוללה שבכף נינסט, לאחר שהנוחתים, בשונה מן ההתנגדות הקלה יחסית ביתר המקומות, נתקבלו באש מקלעים כבדה. כיוון שכך, ראש החוף נתפס בקלות יחסית באותו בוקר.
שתי נחיתות נוספות בוצעו באותו בוקר מחוץ לתחומי ראש החוף. בפפנסהולם (Papensholm), מדרום מערב למפרץ טאגה, לאחר חילופי אש בין ספינות גרמניות לתותחים רוסיים על החוף, הרוסים נסוגו ונתפסה בשלמותה תחנת מטוסי ים רוסית, יחד עם שישה מטוסים ומתקן אלחוט. אלה עברו לשימוש הגרמנים למחרת. נחיתה נוספת בוצעה ב-7:00 בקירוב בפמרורט (Pamerort), מעט מזרחה ממפרץ טאגה. עם הצלחת אותה נחיתה החלו הכוחות המיוחדים הגרמניים להתקדם במהירות מזרחה, לאורך החוף, עד שנעצרו עם התגברות ההתנגדות הרוסית, ודרומה, אל פנים האי. ההתקדמות נעשתה תוך היעזרות באש חיפוי מן הים. מהלך מאורעות זה המשיך גם ביום המחרת, 13 לחודש. עד שסמוך לסכר שמחבר בין האיים סארמאה למוהו, מספר קילומטרים מזרחה לראש החוף, הגרמנים נתקלו בהתנגדות עזה, אשר נעזרה בתגבורות רוסיות ממוהו, ונאלצו להפסיק את התקדמותם ואף לסגת מעט. בסופו של דבר, עד 14 לחודש בערב, הגרמנים השתלטו על עברו המערבי של הסכר, זה שבסארמאה, ובכך בעצם מנעו מהרוסים שבאי דרך נסיגה אפשרית.
נחיתת חיל המשלוח והתקדמותו
החל מ-8:45 אובטח ראש החוף במידה כזו שחיל המשלוח יכול היה לנחות בבטחה יחסית, ונחיתת הגוף העיקרי ארכה כשלוש וחצי שעות. נוסף לחיילים הונחתו גם 530 סוסים, עגלות, מקלעים, תותחים וכ-100 כלי רכב. פריקתם של אלה נמשכה עד שעה 20:00, כשחלקה האחרון מבוצע לאור זרקורי הספינות. בינתיים נכנסו למפרץ חלק מכלי השייט הכבדים ולאבטחתם נפרשה רשת נגד צוללות. הכוחות הנוחתים במערב התקדמו בימים הבאים, והגיעו עד בוקר 15 לחודש עד סוורבה (Sworbe), הממוקמת על חצי אי בדרום האי סארמאה, מעט צפונה לצרל, וזאת תוך ניתוק הכוחות הרוסיים שמדרום להם. קצין גרמני נשלח באותו בוקר כדי להציע לרוסים כניעה, אלא שעד אחר הצהריים הוא לא חזר, ומאוחר יותר התברר שהוא נעצר על ידי הרוסים. עם זאת הרוסים פינו את סוללת התותחים בצרל תוך ביצוע עבודות הריסה לפני כן. כיוון שהנציג הגרמני לא חזר, הגרמנים המשיכו בלחצם ופתחו בהפגזה עזה על עמדות הרוסים. למחרת בצהריים הנציג הגרמני חזר והודיע שהרוסים מעוניינים בשביתת נשק, ושבמהלכה ידונו לגבי התנאים המוצעים. המפקד הגרמני דרש כניעה, אך הוסיף שהוא מוכן להציעה בתנאים מכובדים, והרוסים לבסוף ניאותו. וכך, ב-16 לחודש נפל בידי הגרמנים דרום האי. כן נפלו בידיהם כ-4,000 שבויים ו-49 תותחים.
בצפון מזרח האי הגרמנים הלכו וסגרו על הרוסים, שדרכם למוהו נחסמה, כאמור. ב-15 לחודש נכנעה הדיוויזיה הרוסית במקום. יותר מ-5,000 חיילים נפלו בשבי, וכן נפלו בידי הגרמנים 14 תותחי שדה ונשק רב. כמה מאות רוסים הצליחו להימלט מהאי בסירות, אם כי חלק מהנמלטים בסירות נתפסו בידי הצי הגרמני. כך נפל בידי הגרמנים רובו של האי סארמאה, בימים הבאים הגרמנים השתלטו על כל האי, וחשיבות מיוחדת הייתה לתפיסת נמל ארנסבורג (Arensburg, באסטונית: Kuressaare). הנמל, שהגנתו חוזקה בידי הגרמנים, שימש בסיס ונמל אספקה להמשך הלחימה החל מן 19 לחודש.
היומאה
ב-15 לחודש ב-9:00 בבוקר, הונחתו כוחות גרמניים ליד טופרי שבאי היומאה. כמו בסארמאה, הונחתו תחילה כוחות מיוחדים שתפקידם היה לאבטח תחילה ראש חוף לנחיתת הגוף העיקרי. אלה נעזרו בסיוע אש של ספינות הצי הגרמני, ביניהן "אמדן". בצהריים נתקלו הנוחתים בהתנגדות רוסית עזה ובלתי צפויה. כיוון שלדעת הפיקוד הגרמני ראש החוף לא אובטח דיו לנחיתת הגוף העיקרי, וכיוון שהיה ספק אם הנוחתים יוכלו להחזיק מעמד לבדם במשך הלילה, חזרו אלה ועלו על הספינות, ופינו את האי.
ב-17 לחודש בבוקר, שוב נחתו כוחות חלוץ גרמניים באי, ושוב לאחר הפגזה מתותחי "קייזר". הם סרקו את האי פנימה מראש החוף, נתקלו בהתנגדות וסבלו מספר אבדות. כיוון שכך, הם נסוגו לראש החוף. בניגוד לניסיונות הקודמים, הם נשארו בו ללילה, בו לא נערכו קרבות. למחרת בבוקר הגיעה "אמדן" לצורך סיוע אש מסיבי. האחיזה בראש החוף ובסביבותיו אובטחה דיה כדי להנחית תותחים וציוד כבד אחר. בעזרתו הרחיבו הגרמנים את שליטתם באי, ועד ל-18 לחודש בערב, הם השתלטו על חלקו הדרומי. בימים הבאים הגרמנים, שהמשיכו להנחית כוחות, השתלטו על כל האי ומגיניו נלקחו בשבי.
מוהו (מון)
סיורים אוויריים גרמניים דווחו ב-17 לחודש, שהרוסים נוטשים בהדרגה את האי, ועל כן הגרמנים החליטו לנצל את ההזדמנות ולהשתלט גם עליו. באותו יום לפנות ערב נחת כוח חלוץ גרמני באי, בסמוך לסכר שחיבר את האי עם סארמאה. בהמשך ניסה כוח גרמני לעבור מסארמאה למוהו על הסכר. תחילה נתקל בהתנגדות רוסית, וזו נשברה רק סמוך לחצות. במשך יום המחרת הגרמנים השתלטו על רובו של האי, והרוסים נותרו רק בחלקו הצפוני-מזרחי, ככל הנראה מתוך כוונה להתפנות משם. כשספינות גרמניות חסמו גם את דרך ההתפנות, דעכה גם ההתנגדות הרוסית, והאי כולו עבר לשליטה גרמנית.
צפריר אורפז
צפריר אורפז הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שימש כנספח הצבאי הישראלי ברוסיה. שירת כמפקד חטיבה 27 וסגן מפקד חטיבת ברק.
מבצע אלביון
היתקלויות ראשונות
הצי הרוסי התערב לראשונה בבוקר 12 לחודש, כאשר שתי משחתות רוסיות ירו על ספינת טורפדו ושלוש שולות מוקשים גרמניות שניסו להפגיז תחנת אלחוט רוסית בדרום מזרח היומאה. הספינות הגרמניות נסוגו כשהמשחתות בעקבותיהן. המשחתות עצרו את רדיפתן כשהגיעו לטווח תותחיהן של ספינות גרמניות גדולות יותר, אשר פתחו עליהן באש, ופנו חזרה. כוח גדול יותר של משחתות רוסיות יצא לקראת הגרמנים, כש"אדמירל מקרוב" פוקחת עין מקרוב, אם כי לא כחלק מן הכוח. הכוחות נמנעו מלהתכתש במלוא הכוח, ופרט לשלוש פגיעות בספינת תותחים רוסית, לא היו למגעים בין היריבים תוצאות.
מטריאכאנטוזאורוס
־ מטריאכאנטוזאורוס (שם מדעי: Metriacanthosaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת המטריאכאנטוזאוריים ובו מין יחיד Metriacanthosaurus parkeri. המטריאכאנטוזאורוס הוא תרופוד ופירוש שמו הוא "לטאה בעלת מפרש בינוני". הוא חי בסוף תקופת היורה מלפני כ-160 מיליון שנה. מאובנים שלו נמצאו באנגליה. הוא נתגלה לראשונה ב-1923 ואורכו הממוצע הוא כ-6 מטרים.
צפריר אורפז
אורפז גדל בקיבוץ דפנה והתחנך בבית הספר הר וגיא. הוא עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. בשנת 2003 פיקד על גדוד "רעם", גדוד הטירונים של חטיבה 7 וחטיבת ברק. בשנים 2007–2008 שימש כסגן מפקד חטיבת ברק. בשנת 2009 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לפקד על חטיבה 27, חטיבת שריון במילואים, במקביל פיקד על מגמת מפקדי פלוגות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. אורפז המשיך בתפקידים אלו עד שנת 2012. משנת 2014 כיהן אורפז בתפקיד הנספח הצבאי הישראלי ברוסיה.
מבצע אלביון
היתקלויות ראשונות
ב-14 באוקטובר שוב התכתשו כוחות ימיים גרמניים, שניסו להשתלט על שטחי הים שמסביב לסארמאה, בייחוד מצידו הצפוני, עם ארבע משחתות רוסיות. כל ארבע המשחתות נפגעו. אחת מהן, שנפגעה קשה מהאחרות, אף ננטשה, וצוות גרמני הצליח להשתלט עליה. מאוחר יותר הצטרפו להתכתשות ספינות רוסיות כבדות יותר, כמו "אדמירל מקרוב", אך הלחימה פסקה לקראת חשכה. כדי למנוע את המשך התקדמות הצי הגרמני, הרוסים פיזרו בלילה עוד 135 מוקשים.
קרב מון סאונד
מוקד ההתכתשות הימית עבר למיצרי מון סאונד, המפרידים בין האי מוהו ליבשת. ב-16 לחודש בערב, פעלה לראשונה אחת הצוללות הבריטיות. זו הבחינה בטור גרמני מדרום-מערב למיצרי מון סאונד, וירתה שלושה טורפדות, שהחטיאו. צוללת בריטית אחרת הונסה על ידי הגרמנים. מספר ימים אחר כך, ב-20 לחודש, נפגעה אחת הצוללות הבריטיות עת תקפה ללא הצלחה ספינת עזר גרמנית. ספינות הליווי הטילו פצצות עומק, וגרמו לנזקים קשים לצוללת. הצוללת כשלה בניסיון התחמקות, צוותה עלה לחוף ונכנע, וזאת לאחר שפוצץ את כלי השיט.
פעולה זו הייתה, כמסתבר, אות הפתיחה לקרב מון סאונד, כשמו של המיצר שמפריד בין האי מוהו (מון) ליבשת. ביום המחרת החלו הגרמנים באיתור ופינוי שדות המוקשים אשר הרוסים זרעו באותו מיצר, כהכנה לכניסה אליו מצד דרום, והשתלטות על מימיו. מוקדם באותו בוקר, 17 לחודש, הרוסים גילו את הצי הגרמני, ו"סלאבה", "באיאן", ומספר ספינות נוספות, וכן סוללות החוף הסמוכות, פתחו באש על הגרמנים. במהלך הקרב שהתפתח, פגעו "קניג" ו"קרונפרינץ" ב"סלאבה" והיא טבעה. הצי הרוסי נסוג לצידו הצפוני של המיצר. מהמיקוש הרוסי טבעה ספינת טורפדו גרמנית אחת, שישה אנשי צוות נהרגו, וכמה נפצעו. למחרת עוד ספינה גרמנית ניזוקה קשות מפיצוץ מוקש, שני אנשי צוות נהרגו, שלושה נעדרו ו-16 נפצעו. עבודות פינוי המוקשים, תוך חדירה איטית למיצר, נמשכו גם בימים הבאים.
בנוסף לחדירתם לצידו הדרומי של המיצר, הגרמנים תכננו לתקוף גם בצידו הצפוני, צעד שדרש את אישורו הפורמלי של הקייזר, ובינתיים נערכו הכנות לכך. הרוסים, ככל הנראה לאחר שיירטו חילופי שדרים בנושא, פקדו על כוחותיהם הימיים לסגת למפרץ פינלנד, לאחר ביצוע פעולות חסימה במיצר ועבודות חסימה בבסיסים שלחופיו. כמו כן הוחלט על פינוי החיילים מן האיים היכן שאפשר.
סוף דבר
"מבצע אלביון" היה ככל הנראה המבצע האמפיבי המוצלח ביותר במלחמת העולם הראשונה. נראה, עם זאת, שלא הייתה לו השפעה רבה על מהלך המלחמה בחזית המזרחית. בסופו של דבר רוסיה יצאה מן המלחמה בעיקר בשל התפתחויות שנלוו למהפכת אוקטובר, שהחלה מספר ימים אחר כך, ולא כתוצאה ממהלכי הצבא הגרמני באותו שלב.
האבדות בנפש של הצי הגרמני היו 156 הרוגים ו-60 פצועים. באשר לכלי שיט, הגרמנים איבדו שבע שולות מוקשים, תשע ספינות עזר וספינת טורפדו אחת. לצבא הגרמני היו 54 הרוגים ו-141 פצועים. הגרמנים תפסו 20,130 שבויים ו-141 תותחים, מהם 47 תותחים כבדים, יחד עם 130 מקלעים, במהלך המבצע.
לאחר מספר חודשים, בפברואר ובמרץ 1918, הגרמנים השלימו את כיבוש אסטוניה במלחמת העולם הראשונה, עם ההשתלטות על חלקיה היבשתיים של הארץ. סמוך לסיום ההשתלטות על אסטוניה, ב-3 במרץ, יצאה רוסיה מן המלחמה כתוצאה מהסכם ברסט-ליטובסק.
קישורים חיצוניים
המבצע מנקודת מבט רוסית:
תיאור מפורט של המבצע, בעיקר מנקודת מבט גרמנית:
זרם קליפורניה
זרם קליפורניה הוא זרם מים קרים באוקיינוס השקט שנע דרומה לאורך החוף המערבי של צפון אמריקה, מתחיל בדרום קולומביה הבריטית ומסתיים בדרום באחה קליפורניה הדרומית. הוא נחשב לזרם גבול מזרחי בשל השפעת קו החוף של צפון אמריקה על נתיבו. זהו גם אחד מחמישה זרמי חוף עיקריים המזוהים עם אזורי עליית מי עומק חזקים, האחרים הם זרם הומבולדט, הזרם הקנרי, זרם הבנגואלה והזרם הסומלי. זרם קליפורניה הוא חלק מהזרם הצפוני של האוקיינוס השקט, זרם מתערבל גדול המצוי באגן הצפוני של האוקיינוס השקט.
מתחם שימור הזרם של קליפורניה הוא קבוצה של אזורים ימיים מוגנים המוגדרים על ידי הממשל הפדרלי, שנמצאת ברשימת אתרי מורשת עולמית זמניים של אונסק"ו מאז 2017, הכוללת את האזורים הבאים שנמצאים לאורך הזרם: חוף הים הלאומי פוינט רייס, אזור הפנאי הלאומי של שער הזהב, מפרץ מונטריי, ועוד.
תכונות פיזיקליות
התנועה של זרמי אלסקה והאוקיינוס הצפוני דרומה לאורך החוף המערבי גורמת לטמפרטורות אוקיינוס קרירות בהרבה מאשר בקווי רוחב דומים בחוף המזרחי של ארצות הברית, שם זרמי האוקיינוס מגיעים מהים הקריבי ומהאוקיינוס האטלנטי הטרופי. זרם האוקיינוס הקריר יותר לאורך החוף המערבי גורם גם לטמפרטורות הקיץ להיות קרות יותר בחוף המערבי בהשוואה לחוף המזרחי. לדוגמה, סן פרנסיסקו נשארת לעיתים קרובות מתחת ל-21 מעלות צלזיוס בקיץ, בעוד שבוירג'יניה ביץ', קרוב לאותו קו רוחב, יש טמפרטורות גבוהות מעל 27 מעלות צלזיוס בקיץ.
בנוסף, מתרחשת עלייה נרחבת של מים תת-קרקעיים קרים יותר, הנגרמת על ידי הרוחות הצפון-מערביות הרווחות הפועלות דרך אפקט אקמן. הרוחות מובילות מים עיליים מימין לזרימת הרוח, כלומר מהחוף, השואבת מים מלמטה כדי להחליף אותם. העלייה מקררת עוד יותר את זרם קליפורניה הקריר ממילא. זהו המנגנון שמייצר את ערפל החוף האופייני לקליפורניה ואת מי האוקיינוס הקרירים. כתוצאה מכך, טמפרטורות הגלישה באוקיינוס קרות הרבה יותר לאורך החוף השקט מאשר החוף האטלנטי. לדוגמה, טמפרטורת פני הים הממוצעת של יולי בניו יורק בקו הרוחב 40.7 הוא 23 מעלות צלזיוס, בעוד שבאותו קו הרוחב באוריקה, קליפורניה הוא 14 מעלות צלזיוס. ככזה, טמפרטורות הגלישה באוקיינוס הן רק לעיתים רחוקות מעל 21 מעלות צלזיוס במהלך הקיץ לאורך החוף הדרומי של קליפורניה, בעוד שהם לרוב מעל 27 מעלות בחוף המזרחי מצפון קרוליינה ודרומה לה.
המים הקרים הינם פוריים ביותר בשל עליית מי העומק, אשר מעלה אל פני השטח משקעים עשירים בחומרי מזון, התומכים באוכלוסיות גדולות של לווייתנים, עופות ים ודיג. רוחות בכיוון ובעוצמה המתאימים כדי לגרום לעלייה נפוצות יותר בנוכחות זרמי גבול מזרחיים, כמו זרם קליפורניה. ייצור הפיטופלנקטון גדל באופן דרמטי באזורים אלה, מכיוון שהמים העשירים בחומרי מזון השוכנים מתחת לשכבת המים העליונה קרובים יחסית לפני השטח ולכן הם עולים בקלות. מדענים במכון סקריפס לאוקייונגרפיה טענו ב-2011 כי טמפרטורת השטח הממוצעת של המים במזח סקריפס עלתה בכמעט 3 מעלות מאז 1950.
תכונות ביולוגיות
ייצור ראשוני הוא נושא המעניין בקרב אלה שחוקרים את זרם קליפורניה. במחקר אחד (Hayward and Venrick, 1982) נמצאה שונות רבה הן בביומסה והן בתפוקה של פיטופלנקטון בזרם קליפורניה. ההבדלים שנצפו במחקר בשיעורי קיבוע פחמן מציגים את האופי ההטרוגני של זרם קליפורניה, עם השילוב של של מים מושקעים (ראה סחף) ומים עולים. מספר מחקרים חקרו את זרימת הפחמן מהייצור הראשוני למלאי הדגים הפלגיים התלויים בזרם קליפורניה. מחקר נוסף (Lasker, 1988) תיאר "סילונים ופרצים" רבי עוצמה מול צפון ומרכז קליפורניה. ה'סילונים והפרצים' הללו מעבירים כמויות גדולות של מים קרים ועשירים בחומרים מזינים מהחוף. מים אלה נישאים לאחר מכן על ידי זרם קליפורניה דרומה ומוסיפים ייצור ראשוני משמעותי לאוכלוסיית הסרדינים.
זרמים קשורים
זרם נגדי צר וחלש יותר, זרם דוידסון, מעביר מדי פעם מים חמים יותר צפונה במהלך חודשי החורף. במהלך אירועי אל ניניו, זרם קליפורניה שובש, מה שהוביל לירידה בכמות בפיטופלנקטון, וכתוצאה מכך השפעות מדורגות במעלה שרשרת המזון, כגון ירידה בדיג, כשלים בהתרבות עופות ים ותמותת יונקים ימיים (Schwing et al., 2003). בשנת 2005, כשל באירועי העלייה הניתנים לחיזוי, ללא קשר לאל נינו, גרם להתמוטטות כמות הקריל בזרם, מה שהוביל להשפעות דומות (Schwing et al., 2003).
בתוך מפרץ דרום קליפורניה, ישנו תת-אזור של זרם קליפורניה שהוא בעל תכונות פיזיקליות ייחודיות. עליית מי העומק היא חלשה למדי במפרץ קליפורניה, ומחקר אחד (Smith and Eppley, 1982) ציין שהממוצע הנבדק לאורך 16 שנים לייצור בסיסי הוא 0.402 גרם פחמן/(מטר ריבוע ליום), או כ-150 גרם פחמן/(מטר בריבוע לשנה). יתר על כן, אותו מחקר מצא כי שיעורי ירידת הטמפרטורה היומית הגבוהים ביותר היו בקורלציה עם הכמות המקסימלית של עליית מי תהום. מחקר אחר ( Digiacomo and Holt, 2001) השתמש בתמונות לוויין כדי לחקור את המערבולות במפרץ דרום קליפורניה, ומצא שכל המערבולות היו בקוטר של פחות מ-50 ק"מ ו-70% מכל המערבולות היו בקוטר של פחות מ-10 ק"מ. נראה שהמערבולות נגרמות בעיקר מטופוגרפיה (במיוחד מקיומם וצורתם של איים), רוח וחוסר יציבות בזרם. מערבולות אלו נמצאות בעיקר בין זרם קליפורניה (הזורם לכיוון קו המשווה) לבין קו החוף. רוב המערבולות הללו היו ציקלוניות והיו להן את היכולת לגרום לעלייה של מים עשירים בחומרים מזינים. הוכח כי מאפיינים טופוגרפיים בקנה מידה קטן, כגון לשון יבשה, גורמים להשפעות משמעותיות על דינמיקת האוכלוסייה של חסרי חוליות בינתיים, שינוי כזה בדפוסי ההתיישבות של סרטנים וקיפודי ים.
בתרבות
בסרט האנימציה מוצאים את דורי, זרם קליפורניה מתואר ככביש מהיר בו משתמשים דגים וצבי ים כדי להגיע לקליפורניה.
מימודקטילוס
מימודקטילוס (שם מדעי: Mimodactylus) הוא סוג של פטרוזאור מהקבוצה פטרנודונטואידה, שחי במשך הקרטיקון העליון שלפני 95 מיליון שנה בלבנון. הוא התגלה בשטחי "Hjoula" שבהר הלבנון, לבנון. המאובנים שלו חולצו בידי משלחת של אוניברסיטת אלברטה ותוארו ב-2019 בידי אלכסנדר קלנר ושותפיו. משמעות השם של הפטרוזאור היא מהקיצור MIM - קיצור של המוזיאון של ביירות, Mineral Museum והסיומת "פטרוס" - אצבע. שם המין Mimodactylus libanensis נובע מהימצאו בלבנון.
פטרוזאור זה היה קרובו של הצירדקטילוס, והוא הכיל ממצאים כמעט שלמים למעט כמה חוליות וקצה האגן, לרבות גולגולת שלמה ולסת ישרה מלאה שיניים חרוטיות. מוטת הכנפיים של הפטרוזאור שנמצא הגיע ל-135 סנטימטרים והיא כנראה השתייכה לפרט צעיר.
הפטרוזאור עופף לאורך דרומו של ים תטיס בחיפוש אחרי דגים, חסילונים וטרף דומה, אותו שלה בעזרת מקורו הגדול כמו של שקנאי. לעיתים בעוד הוא התעופף מעל פני המים הוא נחטף בידי זוחלים ימיים או כרישים שארבו לו.
גבול ישראל–סוריה
גבול ישראל-סוריה הוא חלק מגבולות מדינת ישראל וקו גבול שאינו מוסכם ושנוי במחלוקת העובר בחלקה הצפון מזרחי של מדינת ישראל, מהר חרמון בצפון, לאורכה של רמת הגולן ועד נהר ירמוך בדרום, ומפריד בינה ובין סוריה.
התוויית הגבול הבינלאומי בין הצרפתים לבריטים
עד לימי המנדט הבריטי היו ארץ ישראל, סוריה ולבנון חלק מן האימפריה העות'מאנית. עוד במהלך מלחמת העולם הראשונה פעלו המעצמות לחלוקת השטח ביניהן: הסכם סייקס–פיקו משנת 1916, שנחתם בין הדיפלומטים מארק סייקס הבריטי ושארל פרנסואה ז'ורז'-פיקו הצרפתי, קבע את גבולו הצפוני של השטח הבינלאומי שעתיד היה ליתכונן בארץ ישראל עם תום המלחמה ופירוק האימפריה העות'מאנית. לפי הקו הסכמטי שהותווה בהסכם זה הגבול בין החלק של ארץ ישראל שנועד להיות בשליטה בין לאומית, לבין מדינת החסות הצרפתית בסוריה היה אמור לעבור בין שפך הירמוך לירדן, דרך הירדן והכנרת, עד לצפון הכנרת. משם התחיל קו גבול שהלך מערבה בין ארץ ישראל לאזור שהיה אמור להיות בשליטה צרפתית ישירה.
על פי "האמנה הפרנקו-בריטית בעניין מספר עניינים הקשורים למנדטים על סוריה ולבנון, ארץ ישראל ומסופוטמיה" (Franco-British Convention on Certain Points Connected with the Mandates for Syria and the Lebanon, Palestine and Mesopotami) עליה חתמו ב-23 בדצמבר 1920 בריטניה וצרפת הגבול ביו איזורי המנדט הבריטי בארץ ישראל לאזור המנדט הצרפתי בסוריה ולבנון נקבע כך שיעבור משפך הירמוך לצמח, לאורך הכינרת עד לאזור שפך נחל מסעודיה (כ-2.5 ק"מ מדרום-מזרח לשפך הירדן לכנרת). משם יפנה הגבול צפונה-מזרחה לאזור עין זיוון. משם צפונה לדרך המובילה מקוניטרה לבניאס וימשיך לאורך דרך זו עד לבניאס.
הגבולות המדוייקים שבין המנדט הבריטי בארץ ישראל לבין שטחי המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון נקבעו בהסכם ניוקומב-פולה שנחתם ב-1923 בין ממשלות צרפת ובריטניה. לפי ההסכם, האזור ברמת הגולן שהיה אמור להיות חלק מהמנדט הבריטי הועבר לאזור הצרפתי, כדי שהגבול לא יחלק את שטחי השבט הבדואי ערב אל-פדל. בתמורה כל הכינרת הושארה בתחום ארץ ישראל, ונוסף למנדט הבריטי האזור שבין נוקייב שבגדה המזרחית של הכנרת לחמת גדר. הסכם שכנות טובה בגבולות המנדט הבריטי והצרפתי (1926) קבע את הכללים להתנהלות האזרחית והביטחונית לאורך הגבול.
הסכם שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות
מבין מדינות ערב שפלשו למדינת ישראל במלחמת העצמאות, סוריה הייתה האחרונה שחתמה על הסכם שביתת נשק עם ישראל ב-29 ביולי 1949 בתום משא ומתן קשוח.
האזורים המפורזים
במפת הסכם שביתת הנשק עם סוריה 1949 סומנו בגוון כהה שלושה אזורים מפורזים, כולם ממערב לגבולות הסכם ניוקומב-פולה – הגבול המנדטורי הבינלאומי משנת 1923, ובגבולות המדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה:
קווי ה-4 ביוני 1967
במאי 1951 בעקבות עימות צבאי חריף בין סוריה לישראל (תקרית אל-חמה וקרב תל מוטילה) על רקע מפעל ייבוש החולה נוצרה חלוקה דה-פקטו של האזורים המפורזים. במפורז הדרומי, אל-חמה, חרבת תאופיק, נוקייב והמעלה לגולן עברו לשליטה צבאית סורית וביתרת השטח נותרה השליטה בידי ישראל. במפורז המרכזי, השטח ממזרח לירדן וכן המשולש ממערב לירדן מצפון לשפך הירדן לכנרת היו בשליטת סוריה ואילו השטח ממערב לירדן היה בשליטת ישראל. מרבית המפורז הצפוני, תל עזזיאת ורכס הבניאס היו בשליטת סוריה לימים, יגדירו הסורים את החלוקה דה-פקטו ממאי 1951, להבדיל מקו שביתת הנשק (1949) ומקו הגבול הבינלאומי (1924), כקו 'ה-4 ביוני 1967' ובשיחות השלום עם ישראל ודרשו את נסיגת ישראל לקו, 'לשכשך רגליהם במי הכנרת', כתנאי לחתימת הסכם שלום.
הסכם הפסקת האש בתום מלחמת ששת הימים
ב-1967 במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את רמת הגולן מסוריה, ופונו למעלה מ-50,000 תושבים ערבים ברמה.
הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה בתום מלחמת יום הכיפורים
בתום מלחמת יום הכיפורים ומלחמת התשה בת חצי שנה נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה ב-1974.
חוק רמת הגולן
ב-1981 סיפחה ישראל את רמת הגולן.
בשנת 2019 הכירה ארצות הברית תחת הנשיא טראמפ בריבונות ישראל על רמת הגולן, כפי שנקבע בחוק רמת הגולן.
אלכסנדר קלוורט
אלכסנדר קלוורט (באנגלית: Alexander Calvert; נולד ב-15 ביולי 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. מוכר בשל תפקידו כג'ק קלין בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "על טבעי".
ביוגרפיה
יליד ונקובר, קלוורט למד תיאטרון מוזיקלי וריקוד היפ הופ עד גיל 15, אז התחיל להתעניין במשחק.
קריירה
הוא הופיע בכמה סרטים וסדרות טלוויזיה, כולל סדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "החבורה", ו"החצי האפל". הוא גילם את ג'סטין הצעיר בסרט "Kickin 'It Old Skool". שיחק בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "החץ".
בשנת 2017 לוהק קלוורט כג'ק, בנו של לוציפר בסדרת הטלוויזיה "על טבעי". הוא הופיע לראשונה בסוף עונה 12, ומאז היה חבר צוות השחקנים הקבוע בעונות ה-13, 14 ו-15.
בשנת 2018 גילם את צ'אד בסרט הקומדיה "החבילה" שהפיק בן סטילר, ובשנת 2019 גילם את דניאל בסרט "ילדים טובים" שהפיק סת' רוגן.
לילי בן נחשון
לילי בן נחשון אהרן (נולדה ב-1963) היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בירושלים במשפחה דתית מסורתית. מגיל צעיר נשלחה להשתתף בחוגי אמנות במוזיאון ישראל ירושלים ובתיכון למדה במגמת אמנות.
בצה"ל שירתה כמש"קית חוויה ובמקביל למדה לימודי ארץ-ישראל במכון אבשלום, הדריכה בבית ספר שדה חצבה והשתתפה במחקר על ציפורים, עופות דורסים וזנבנים.
בשנים שלאחר שירותה הצבאי למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים (1989-1985) וסיימה בהצטיינות (בין מוריה : גבי קלזמר, פנחס כהן גן, דרורה דומיני, נחום טבת, פנחס עשת, דדי בן שאול). בשנת הלימודים השלישית נשלחה לשנת השתלמות באקדמיה לאמנות Rietveld, שבאמסטרדם (1987-8).
עבדה בטלוויזיה החינוכית בתפקיד סט דרסר בשנים 1991-1988; בין השאר לתוכניות זהו זה!, קשר משפחתי, עניין של זמן ולשון המראות.
פרויקט הגמר בבצלאל שעסק במיצב/מיצג, חלל טקס וסאונד הוביל אותה לחפש תחום היכול לשלב את כל המרכיבים האלו ב-1991 נסעה ללמוד עיצוב תפאורה ותלבושות בבית הספר שליד התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון (כעת נקרא בית הספר לעיצוב לתיאטרון ע"ש מוטלי Motly Theatre design at the Royal National Theatre London) (1991-1993) באנגליה עיצבה תפאורה להצגות עבור : פסטיבל אדינבורו, התיאטרון המלכותי הלאומי, רויאל שייקספיר קומפני.
בשנת 1994 שבה בן נחשון לישראל. עבודת העיצוב הראשונה שלה בתיאטרון הרפרטוארי הייתה עם הבמאית רביד דברה בהצגה "הסרפד של השכן", בתיאטרון הבימה. מאז מעצבת תפאורה ותלבושות לתיאטראות הקאמרי, הבימה, החאן, חיפה, בית ליסין, באר שבע, אורנה פורת והמדיטק; להקות המחול בת שבע וענבל ולכוריאוגרפיות של רות זיו אייל, רונית זיו, מאמי שימיזאקי. עבדה גם עם התיאטרון הערבי-עברי ביפו והקאמרטה הישראלית ירושלים; עיצוב אמנותי בסרטו של ניצן גלעדי "זוגיים דמה" (2007).
לימדה עיצוב חלל ופיסול במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בשנים 1998-1997.מאז 2010 מנהלת ומרצה  בתוכנית לעיצוב תפאורה ותלבושות ע"ש משה ורמי שטרנפלד ,מכללת סמינר הקיבוצים.
השתתפה בתערוכות קבוצתיות במוזיאון תל אביב, בביתן הלנה רובינשטיין, בבית האמנים בירושלים ובקוואדריאנלה של פראג בשנים 1999, 2007, 2011.
2017-18 קיבלה מלגת  השתלמות בתוכנית העמיתים  של מכון הרטמן ומכללת עלמא-מחשבה ופילוסופיה יהודית.
רשימת הפקות כרונולוגיות
בכל ההפקות לילי בן נחשון עיצבה תפאורה
חצי האי מלבה
חצי האי מלבה (באנגלית: Melba Peninsula), הוא חצי אי רחב, המכוסה קרח, בארץ המלכה מרי, שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם בין קרחון ריד, למפרץ הרוחות.
מדף הקרח שקלטון ממוקם לחוף חצי האי מלבה.
שיא גובהו של חצי האי מלבה - 393 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי התגלה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של דאגלס מוסון.
מקור השם
מוסון נתן לחצי האי את שמו.
חצי האי נקרא על שם דיים נלי מלבה, ממלבורן שבאוסטרליה, שהייתה אחת מפטרוני משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה.
אד קייס
אדוארד אספנט קייס (באנגלית: Edward Espenett Case; נולד ב-27 בספטמבר 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת הוואי, שבתוכו שוכן המרכז העירוני של הונולולו, מאז 2019. בשנים 2002–2007 ייצג קייס את מחוז הקונגרס השני של הוואי, בו שוכנים יתר שטחי המדינה. דרכו הפוליטית של קייס הייתה רצופת מהמורות: ב-2002 עזב את בית המחוקקים המדינתי כדי להתמודד לתפקיד מושל הוואי, אך הפסיד בפריימריז למזי הירונו. שבועות לאחר מכן נבחר בבחירות מיוחדות אל הקונגרס של ארצות הברית, אותו עזב ב-2006 כדי להתמודד הפעם לסנאט האמריקאי, בבחירות מקדימות שתמו פעם נוספת בהפסדו. שובו לבית הנבחרים בבחירות 2018 התרחש לאחר שני הפסדים נוספים ב-2010 וב-2012, וכעבור פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
חצי האי מלבה
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 415
אד קייס
תחילת דרכו
קייס נולד בהילו, הבכור מבין ששת ילדי הוריו. ב-1970 הוא סיים את לימודיו במכינה התיכונית של הוואי בוויימאה. בתום לימודיו התיכוניים נסע אל אוסטרליה, שם עבד בתור סוג של רועה צאן (באנגלית אוסטרלית: "Jackaroo") בתחנת כבשים בניו סאות' ויילס, וגם בניו זילנד. לאחר מכן למד בוויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס, שם קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה ב-1975. בשנת 1981 השלים במכללת הייסטינגס למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה לימודי תואר שני במשפטים. מ-1981 עד 1982 היה קייס עוזר משפטי עבור שופט בית המשפט העליון של הוואי, ויליאם ס. ריצ'רדסון. בשנים 1983–2002 עבד במשרד עורכי הדין קרלסמית' בול בהונולולו, שם הפך לשותף ב-1989, ושימש כשותף-מנהל בין השנים 1992–1994, עת נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של הוואי. קייס התפטר לחלוטין מהשותפות שלו במשרד עורכי הדין עם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית בשלהי 2002.
חצי האי מלבה
לקריאה נוספת
• National Imagery and Mapping Agency 2002, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 169
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 234
אד קייס
תחילת דרכו
כניסתו הראשונה של קייס לפוליטיקה של ארצות הברית החלה כעוזר פרלמנטרי עבור ספארק מצונגה בשנים 1975–1978. ב-1985 זכה קייס לראשונה בבחירות לתפקיד ציבורי – ונבחר למועצת השכונה מנואה שבהונולולו. ב-1987 התמנה ליושב הראש שלה, תפקיד שמילא עד שעזב את המועצה ב-1989. בבחירות 1994 התמודד קייס על ייצוג מחוז הבחירה ה-23 בבית הנבחרים המדינתי של הוואי. הוא זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עם 51% מהקולות, ובבחירות הכלליות גבר על מועמד מפלגת הירוקים של ארצות הברית עם 59% מקולות הבוחרים. בשנים 1996, 1998 ו-2000 נבחר מחדש לתפקידו.
בבית הנבחרים של הוואי
קייס מילא ארבע תקופות כהונה בבית הנבחרים של הוואי, מ-9 בנובמבר 1994 עד ל-30 בנובמבר 2002, שם התמקד בשינוי בסיסי של השלטון המדינתי. ב-1999, לאחר שהוביל מאמץ להחליף את הנהגת בית הנבחרים המדינתי, בחרו בו עמיתיו הדמוקרטים כמנהיג סיעת הרוב. ביחס להוואי הפרוגריסיבית, קייס נחשב לדמוקרט שמרן. ב-21 בינואר 1997, בוועדת המשפט של בית הנבחרים המדינתי, היה קייס המתנגד הבודד לחקיקה "HB117", שתאפשר משאל עם האוסר באופן חוקתי נישואים של זוגות מאותו המין. הוא ושישה אחרים התנגדו להצעת החוק שוב במליאת בית הנבחרים. כאשר עמד לבחירה מחדש בנובמבר 1998 התנגד באופן נחרץ למשאל העם המוצע, זאת אף שלקראת הבחירות בנובמבר חזו סקרים באופן עקבי שההצעה תעבור עם 70–75 אחוזי תמיכה, תחזית שהתבררה כמדויקת. בשל הפופולריות של ההצעה, רק שלושה פוליטיקאים או מועמדים נוספים בהוואי חברו לעמדתו של קייס.
בראשית 2001, בתחילת כהונתו הרביעית בבית הנבחרים המדינתי, בחר קייס שלא להמשיך בתפקידו כמנהיג הרוב, ובחודש אוקטובר אותה שנה הכריז על מועמדותו לתפקיד מושל הוואי לקראת בחירות 2002. יריבו בפריימריז היה ראש עיריית הונולולו ג'רמי האריס. תומכיו של קייס לא היו מרוצים מהממסד הדמוקרטי בהוואי – ששלט במדינה במשך 40 שנה ונתפס כמי שהותיר את הכלכלה ללא התקדמות – עמו היה האריס מזוהה. חרף מצבו הטוב בסקרים, האריס פרש במפתיע מהפריימריז בשל חקירה פלילית על שימוש בכספי קמפיין. סגנית המושל, מזי הירונו, עזבה בעקבות זאת את מסע הבחירות שלה לראשות עיריית הונולולו והתייצבה מול קייס בבחירות המקדימות. באחת ממערכות הבחירות המקדימות הצמודות בהיסטוריה של הוואי, הירונו גברה על קייס בפער של אחוז אחד בלבד, אך הפסידה למועמדת המפלגה הרפובליקנית לינדה לינגל.
כהונה ראשונה בקונגרס
ב-28 בספטמבר 2002, הלכה לעולמה חברת הקונגרס פטסי מינק שבוע אחרי הבחירות המקדימות, והותירה את מושבה בקונגרס ה-107 ללא איוש. משום שעדיין הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית, היא נבחרה מחדש לאחר מותה לקונגרס ה-108 בחודש נובמבר. ב-30 בנובמבר 2002, נבחר קייס בבחירות מיוחדות למלא את החודשיים הנותרים לכהונתה של מינק בקונגרס ה-107, וצבר למעלה מ-50% מהקולות בבחירות בהן התמודדו למעלה מארבעים איש. על אף שלא התגורר בתחומי מחוז הקונגרס השני, חוקת ארצות הברית דורשת שמועמד לבית הנבחרים יהיה תושב המדינה אותה הוא מבקש לייצג בקונגרס. במהלך הבחירות המיוחדות ציין קייס כי גדל ב"אי הגדול". ב-4 בינואר 2003 התמודד קייס פעם נוספת בבחירות מיוחדות על איוש מושבה של מינק המנוחה בקונגרס ה-108, ונבחר עם 43% מהקולות.
קייס נתן את חסותו ל-36 הצעות חוק בין השנים 2003–2006. מתוך הצעות חוק אלו, קיבל הקונגרס החלטה המכירה ב-100 שנות הגירה פיליפינית-אמריקאית לארצות הברית; חוק תוספת הפארק ההיסטורי הלאומי קאלוקו-הונוקוהאו המייעד את מתקן שירות הדואר של ארצות הברית בפאיאה כבניין הדואר ע"ש פטסי טאקמוטו מינק; ואת חוק הרחבת מקלט חיות הבר הלאומי קילוואה פוינט. אמנם קייס נכנס לבית הנבחרים מאוחר מדי בשביל להצביע בעד ההחלטה לצאת אל מלחמת עיראק, אך הוא הביע תמיכה עקבית במלחמה לאורך כל כהונתו. לראיה, כבר ב-2006 התנגד למיסוד לוח זמנים לנסיגת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מעיראק. פעמים תכופות צידד קייס ברפובליקנים בהצבעות על חקיקות מיסוי. הוא היה אחד מ-34 הדמוקרטים (שהתייצבו לצד 196 רפובליקנים) אשר תמכו בהפחתת מס עיזבון. הוא גם היה אחד מ-15 דמוקרטים (שחברו ל-229 רפובליקנים) שתמכו בהפחתת מיסוי הכנסות מהשקעות.
במדבר הפוליטי
במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2006, קייס קרא תיגר בפריימריז הדמוקרטים על הסנאטור המכהן דניאל אקאקה, ולבסוף הפסיד ביחס של 46%-53%. אקאקה מיקד את מסע הבחירות בהבדלים בינו לבין קייס מבחינת התמיכה במלחמת עיראק. אקאקה היה אחד מקומץ הסנאטורים הדמוקרטיים שהצביעו נגד היציאה למלחמה, וקייס, אף על פי שלא היה חבר הקונגרס בזמן ההצבעה, אמר שהיה מצביע בעד ההחלטה. קייס יצא קירח ומכאן ומכאן – מחד גיסא הפסיד לאקאקה ומאידך איבד את מושבו בבית הנבחרים; חרף הפסדו החליט קייס להמשיך בעשייה הפוליטית.
ב-29 במרץ 2009 הכריז קייס על מועמדותו לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של הוואי, לאחר שהתפנה בידי ניל אברקרומבי. יריביו העיקריים היו עמיתתו הדמוקרטית קולין הנבוסה והמועמד הרפובליקני צ'ארלס דז'ו. קייס והנבוסה ייצגו אגפים שונים במפלגה הדמוקרטית: קייס היה דמוקרטי שמרן וחבר ב"קואליציית הכלבים הכחולים", בעוד הנבוסה הייתה יקירת האגף הפרוגרסיבי. הנבוסה זכתה לתמיכתם של "רשימת אמילי", הממסד המקומי של המפלגה ואיגודי עובדים מקומיים. לעומתה, קייס היה מסוכסך עם הממסד המפלגתי על שהתמודד נגד הסנאטור המכהן אקאקה ב-2006.
קייס והנבוסה הציעו האחד לשני לפרוש מהמירוץ לטובת אחדות המפלגה. ועדת הקמפיין הדמוקרטית בקונגרס (DCCC) שלחה נציג להוואי בתקווה להבטיח לכל הפחות שלא יצוץ מתמודד נוסף בתוך המפלגה הדמוקרטית. חרף מאמצי הוועדה לפשר בין השניים, לא היה סביר שאחד מן השניים יפרוש; הם ייצגו דעות שונות של מחנות שונים וכבר התמודדו בבחירות מיוחדות ב-2002 למחוז הקונגרס השני של הוואי, בהן ניצח קייס. ב-10 במאי 2010, ב-DCCC החליטו שלא להשתמש בעוד משאבים בבחירות המקדימות, והעדיפו לשמור משאבים אלה לבחירות בנובמבר.
הבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית התקיימו ב-22 במאי 2010. דז'ו הפך לרפובליקני הראשון שזכה בבחירות לקונגרס בהוואי מאז 1988. הוא גרף 39% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר. הנבוסה העפילה למקום השני עם 31% וקייס סיים במקום השלישי עם 28% מקולות הבוחרים. קייס אמר תחילה שהוא יתמודד בפריימריז הבא מול הנבוסה, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ופרש מהמירוץ, בנימוק שחשובה לו אחדות המפלגה ושהוא מכיר בהגיעו למקום השלישי בבחירות המיוחדות.
כהונה שנייה בקונגרס
ב-25 ביולי 2019 הקים קייס ביחד עם טד יוהו, דון יאנג ובראד שרמן את "שדולת האיים הפסיפיים בקונגרס" במטרה להגדיל את תשומת הלב של חברי הקונגרס לאזור האינדו-פסיפי. בדצמבר אותה שנה הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
נברשת
נברשת, או בלועזית: שַנדֶליר (מצרפתית עתיקה, דרך השפה האנגלית: chandelier), היא אמצעי תאורה, בעיקרו, הנתלית לרוב בתוך חדר או חלל מבנה, ובמקביל, משמשת גם לעיצוב ומתן סגנון לחלל בו היא תלויה. נברשות נתלות בעיקר על התקרה, אולם לעיתים, הן נתלות גם על כותליו הפנימיים של החלל.
היסטוריה
הנברשות הראשונות יוצרו עבור המעמד העליון ולארמונות המלכים, החל מהמאה ה-15, ואמצעי התאורה בהן היו נרות. בהתחלה, יוצרו הנברשות מברזל, ברונזה ונחושת, ובהמשך, עם התפתחות וגילוי הזכוכית, גם מקריסטל ומזכוכית מורנו. כיום, ברוב הנברשות, אמצעי התאורה הוא חשמלי (נורות), אולם ניתן עדיין למצוא נברשות של נרות, בעיקר בעיצוב אירועים וכתפאורה בסרטים ובהצגות.
עם התפתחות התעשייה, גם נברשות עברו לייצור תעשייתי המוני, וממוצר שהיה נחלת העשירים בלבד הוא הפך לנחלת הכלל. חלק מהנברשות עדיין מיוצרות בעבודת יד, וממגוון גדול של חומרים, כגון: קריסטל, זכוכית, מתכת, פלסטיק, נחושת, ברונזה וכו'.
הקורפוס החמישי (בריטניה)
הקורפוס ה-5 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הקמת הקורפוס
בשנת 1876 הוחלט על הקמת 8 קורפוסים, ומטה הקורפוס ה-5 הוצב בסאליסבורי. בשנת 1891 הוחלט על ארגון הצבא ב-6 קורפוסים, אשר התבססו על הפיקודים הקיימים, והקורפוס ה-5 הפך ל"פיקוד הצפון" עם מטה ביורק.
מלחמת העולם השנייה
ביוני 1940 הוקם הקורפוס מחדש, והועמד תחת פיקודו של קלוד אוקינלק. הקורפוס לחם במהלך מבצע לפיד, המערכה בתוניסיה, המערכה באיטליה, ובכלל זה פלישת בעלות הברית לאיטליה, קרב מונטה קאסינו, הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
הוצאת בלומסברי
הוצאת בלומסברי (באנגלית: Bloomsbury Publishing plc) היא חברת הוצאה לאור בריטית של ספרי סיפורת ועיון. היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון. המשרד הראשי של החברה ממוקם בבלומסברי, אזור בקצה הדרומי של רובע קמדן, במרכז העיר לונדון. יש לה משרד הוצאה לאור בארצות הברית הממוקם בעיר ניו יורק, משרד הוצאה לאור בניו דלהי בהודו, ומשרד מכירות בסידני, אוסטרליה. הצמיחה של החברה בשנות ה-2000, מיוחסת בעיקר לסדרת ספרי פנטזיה המצליחה "הארי פוטר", מאת ג'יי קיי רולינג, ומשנת 2008, לפיתוח חטיבת ההוצאה לאור האקדמית והמקצועית שלה.
היסטוריה
הוצאת בלומסברי הוקמה בשנת 1986 על ידי יזם אמריקני, נייג'ל ניוטון, בן למשפחה עשירה, שהגיעה בשנת 1973 ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג'. ניוטון נשאר בבריטניה, והחל בקריירה בעסקי הספרים, ועבד במספר הוצאות ספרים מהגדולות בעולם. ניוטון החליט להקים הוצאה בה יהיו לסופרים נתח גדול יותר בהכנסות, הוא גייס מספר עובדים ותיקים בענף, חיבר תוכנית עסקית מפורטת בת 50 עמודים. ובספטמבר 1986, גייס הון של 2.9 מיליון דולר מקרנות הון סיכון.
הצוות שגייס הצליח כבר בשנת 1987, להוציא לאור תשעה רבי-מכר. ב-1990 התרחבה ההוצאה לצרפת שפרסמה את ספר הזיכרונות של הציירת פרנסואז ז'ילו על פבלו פיקאסו ואנרי מאטיס. הצלחה מוקדמת נוספת הייתה ההוצאה לאור של הרומנים של הסופרת הבריטית ג'ואנה טרולופ. ב-1993 הדפיסה ההוצאה 1.3 מיליון עותקים של הפרק הראשון של ספר שלה וחילקה אותו יחד עם עותקים של העיתון סאנדיי טיימס. והספר קפץ מיד למקום הראשון ברשימת רבי המכר.
במאי 1994 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת לונדון, גייסה 5.5 מיליון ליש"ט והחלה לפעול גם בארצות הברית. עד שנת 1997 פרסמה ההוצאה 59 רבי-מכר, והסופרים שאת ספריהם פרסמה זכו ב-25 פרסים ספרותיים, כולל פרס נובל, פרס פוליצר ופרס בוקר.
בשנת 1997, עורך ההוצאה בארי קנינגהם בחר לפרסם את הספר "הארי פוטר ואבן החכמים" של ג'יי קיי רולינג, לאחר ש-12 בתי הוצאה אחרים דחו את כתב היד ושילם לה מקדמה של 1,500 ליש"ט. ביוני 1997 פרסמה הוצאת בלומסברי את "הארי פוטר ואבן החכמים" עם הדפסה ראשונית של 1,000 עותקים, מתוכם 500 הופצו לספריות. חמישה חודשים לאחר מכן, זכה הספר בפרס הראשון שלו, פרס הספרים של נסטלה. באוקטובר 1998, פורסם הספר בארצות הברית, אם כי בהוצאה אחרת שלה נמכרו הזכויות, הוצאת "סקולסטיק" (Scholastic). בהמשך תרגום הספר לשפות רבות, ויחד עם ספרי ההמשך הפך לרב מכר בינלאומי. עד שנת 2003 מכרו 4 הספרים הראשונים בסדרה 200 מיליון עותקים והם תורגמו ל-55 שפות. כשיצא לאור הספר החמישי בסדרה, "הארי פוטר ומסדר עוף החול", בסוף 2003, נמכרו בתוך 24 השעות הראשונות לפתיחת החנויות כ-1.7 מיליון עותקים, ממוצע של 20 ספרים בשנייה. שיא בהיסטוריה של הספרות. המהדורה הראשונה של הספר השישי שוב שברה שיאים, שבבריטניה הודפסה ב-1.7 מיליון עותקים, ואילו בארצות הברית בכ-10 מיליון עותקים.
את המזומנים שהצטברו בקופתה, בין השאר הודות להארי פוטר, ניצלה ההוצאה על מנת להרחיב את תחומי פעילותה. החברה ביצעה כמה רכישות, והתרחבה בארצות הברית ובגרמניה. כמו כן, ניצלה החברה את קופת המזומנים להשקעה בסופרים חדשים.
סטיבן שוובל
סטיבן מיירון שוובל (באנגלית: Stephen Myron Schwebel; נולד ב-10 במרץ 1929) הוא משפטן ושופט בינלאומי אמריקאי, פרקליט ובורר. הוא שימש בעבר כשופט של בית הדין המנהלי של הבנק העולמי (2010–2017), כחבר בקבוצה הלאומית של ארצות הברית בבית המשפט הקבוע לבוררות, כנשיא המטבע הבינלאומי בית הדין למנהלי קרן (1993–2010), כנשיא בית הדין הבינלאומי לצדק (1997–2000), ולפני כן כסגן נשיא (1994–1997), וכשופט (1981–2000). לפני כן, שוובל שימש כסגן היועץ המשפטי של מחלקת המדינה האמריקאית (1974–1981) וכעוזר היועץ המשפטי של מחלקת המדינה האמריקאית (1961–1967). הוא גם שימש כפרופסור למשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד (1959–1961) ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1967–1981). מלבד התפקידים הרבים שמילא, השופט שוובל ידוע גם בזכות דעותיו המרחיבות בתיקים חשובים כגון חוקיות האיום או השימוש בנשק גרעיני, פעילויות צבאיות וקדם-צבאיות בניקרגואה ונגד ניקרגואה פלטפורמות נפט (איראן נגד ארצות הברית) וחוקיותן של ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
ביוגרפיה
סטיבן שוובל נולד ב-10 במרץ 1929 בעיר ניו יורק. הוא מספר כי בזמן שלמד בתיכון בעיר ניו יורק פיתח עניין עז בוועידת האומות המאוחדות לארגון בינלאומי שהתקיימה בסן פרנסיסקו. ועידת האו"ם וארגון הסטודנטים של האו"ם שהוא היה פעיל בו, סימנו את תחילתה של התמקדות ארוכה ביחסים בינלאומיים ובמשפטים. לאחר שהחל ללמוד באוניברסיטת הרווארד, הוא נעשה פעיל בתנועת הסטודנטים של האו"ם והשתתף בהקמת מועצת האומות המאוחדות של הרווארד. בשנת 1950 קיבל תואר ראשון בהצטיינות יתרה וקיבל את מלגת הזיכרון של פרנק נוקס. מלגת נוקס אפשרה לשוובל לבצע מחקר ולימוד במדינת חבר העמים לפי בחירתו. שוובל בחר ללמוד משפטים בינלאומיים באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה אצל סר הרש לאוטרפכט שיעץ לו, עם סיום שנתו בקיימברידג', ללמוד בבית ספר למשפטים. לאחר מכן נכנס לבית הספר למשפטים של ייל שם קיבל תואר ראשון. ב' (1954). משנת 1954 עד 1959, שוובל עבד כעורך דין במשרד White&Case בניו יורק. בהיותו שם, הייתה לו הזדמנות להשתתף באחד מתיקים הבוררות הבינלאומיים הגדולים של המאה ה-20 – ערב הסעודית נגד חברת הנפט הערבית האמריקאית. שוובל קיבל את ה"חפירה" על התיק ובילה אינספור שעות במעבר על תיקים; הניסיון יצר עניין לכל החיים בבוררות בינלאומית. בשנת 1959, התקבל כפרופסור עוזר למשפטים בבית הספר למשפטים בהרווארד, שם לימד עד 1961. בשנת 1961 החל שוובל את הקריירה שלו במחלקת המדינה האמריקאית כעוזר יועץ משפטי לענייני האומות המאוחדות. בשנת 1967 הוא חזר לאקדמיה כפרופסור ברלינג למשפט בינלאומי בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים של ג'ונס הופקינס.
כסגן היועץ המשפטי במשרד החוץ האמריקאי
בשנת 1974, שוובל התמנה לסגן היועץ המשפטי של מחלקת המדינה של ארצות הברית, שם סיפק ייעוץ משפטי בגיבוש ויישום מדיניות החוץ של ארצות הברית. במהלך שירותו השתתף בתיקים שונים בפני בית הדין הבינלאומי לצדק, ובהם: פרשנות ההסכם מ-25 במרץ 1951 בין ארגון הבריאות העולמי למצרים (1980), צוות דיפלומטי וקונסולרי של ארצות הברית בטהראן (1979–1980) ובזמן ששימש עוזר יועץ משפטי לענייני האומות המאוחדות, הוצאות מסוימות של האומות המאוחדות (1962) שוובל שימש גם כיועץ למשפט בינלאומי, עוזר מיוחד לעוזר מזכיר המדינה לעניינים ארגוניים בינלאומיים במחלקת המדינה, ונציג ארצות הברית בוועדות שונות של האו"ם, כולל קבוצת העבודה של UNCTAD בנושא מגילת זכויות כלכליות (1973–1974); הוועדה המיוחדת להגדרת תוקפנות (1971); והוועדה המיוחדת לעקרונות המשפט הבינלאומי בדבר יחסי ידידות ושיתוף פעולה בין מדינות (1964). הוא גם היה חבר בוועדת המשפט הבינלאומי של האומות המאוחדות מ-1977 עד 1980.
בבית הדין הבינלאומי לצדק
שוובל היה מועמד לבחירה לבית הדין הבינלאומי לצדק, בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר. בינואר 1981, נבחר על ידי מועצת הביטחון והעצרת הכללית של האו"ם, יחד עם פיקרי אל-חאני מסוריה, למלא משרות פנויות שנוצרו בעקבות מותם של ריצ'רד ר. בקסטר (ארצות הברית) וסלאח אל-דן טראזי (סוריה). הוא נבחר לסגן נשיא בית המשפט בין השנים 1994–1997 וכיהן כנשיא בית המשפט בין השנים 1997–2000. במהלך כהונתו בבית המשפט דן שופט שוובל ב-38 תיקים. מקרים אלו כללו חוות דעת מייעצות כגון חוקיות האיום או השימוש בנשק גרעיני והבדל הנוגע לחסינות מהליך משפטי של דווח מיוחד של הוועדה לזכויות אדם, פלטפורמות נפט (איראן נגד ארצות הברית) והתקרית אווירית מ-10 באוגוסט 1999 (פקיסטן נ. הודו). דעותיו במקרים אלה אופיינו על ידי חוקרים כמרחיבות, נלהבות, ממצות, ומנומקות היטב. השופט שוובל הצביע לעיתים קרובות נגד רוב עמיתיו; עם זאת, הוא גם הצביע נגד ארצו שלו (ארצות הברית) יותר מכל שופט אחר בהיסטוריה של בית המשפט. הוא סבור כי השקפה לאומית של שופט בבית הדין הבינלאומי לצדק מערערת את המערכת הבינלאומית וכי תהליך קבלת ההחלטות השיפוטיות חייב לקחת בחשבון שיקולים מוסריים הנוגעים לשוויון – מעבר לפרשנות חוקית נוקשה בלבד. הוא התפטר מבית המשפט בינואר 2000.
עמדתו בנושא חוקיות האיום או השימוש בנשק גרעיני
לדעתו, אם איום של שימוש אפשרי לא היה טמון בהרתעה, ההרתעה לא הייתה מרתיעה. ומכאן שהנוהג של מדינות – כולל החתימה שלהם על אמנה – אינו מונע לחלוטין את האיום או השימוש בנשק גרעיני. השופט שוובל גם קובע כי עקרונות המשפט ההומניטרי הבינלאומי כגון מידתיות במידת הכוח המופעלת, הזהירות מפגיעה בחפים מפשע והימנעות מסבל מיותר של לוחמים, חלים גם על נשק גרעיני. עם זאת, הוא מכיר בכך שקשה ביותר ליישם עקרונות אלה בעת שימוש בנשק הרסני שכזה; ולכן לדעתו תקיפה של מטרת אזרחיות אינו יכול להתיישב עם המשפט ההומניטרי הבינלאומי, לעומת השימוש בנשק גרעיני נגד מטרות צבאיות שלדעתו, בנסיבות מסוימות, יכול לעשות זאת.
עמדתו בנושא מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון
בשנת 1970 פרסם שוובל מאמר בנושא מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון בו קבע שלישראל הזכות העדיפה לריבונות ביהודה ושומרון ואין דינם כדין שטחים כבושים במשפט הבינלאומי.
לאחר בית הדין הבינלאומי לצדק
מאז תום כהונתו בבית הדין הבינלאומי לצדק, פעל השופט שוובל כיועץ, מגשר ובורר עצמאי בסכסוכים שהיו מעורבים במשפט בינלאומי מסחרי, תאגידי וציבורי. הוא ביצע 67 הליכי בוררות שכללו מחלוקות בין מדינות וסכסוכים בין מדינות למשקיעים זרים.
שוובל שימש יו"ר או מונה לבורר בלשכת המסחר הבינלאומית (ICC), המרכז הבינלאומי ליישוב סכסוכי השקעות (ICSID), איגוד הבוררות האמריקאי (AAA), המכון לבוררות של לשכת המסחר בסטוקהולם (SCC), בית המשפט בלונדון הליכים אד-הוק של בוררות בינלאומית (LCIA), בית המשפט הקבוע לבוררות (PCA), איגוד הבוררות המסחרית של יפן (JCAA) וועדת האומות המאוחדות לדיני סחר בינלאומי (UNCITRAL).
יורם יעקבי
ביוגרפיה
יורם נולד בקריית מוצקין ב-29 במרץ 1957. הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון. בשנת 1983 החל את הקריירה שלו באלביט, שבה עסק בתכנות מערכת תקשורת חדשנית בזמן אמת למטוסי חיל האוויר. ב-1984 הצטרף לאינטל שבה עבד 9 שנים בתפקידי הנדסה, ייעוץ והדרכה ובכלל זה שיתופי פעולה עם חברות מובילות בישראל והובלת צוות פיתוח של Unix ו-X-Windows במטה אינטל בארצות הברית.
ב-1993 הצטרף למיקרוסופט ובמשך 11 שנות עבודתו במטה החברה ברדמונד מילא שורה של תפקידי פיתוח תוכנה וניהול פיתוח תוכנה של מוצרים וטכנולוגיות וביניהם: Windows 95, NetMeeting, Microsoft Reader, ClearType, MSN Communities, Microsoft Rights Management (DRM) Server ועוד. בתפקידו האחרון ברדמונד שימש כמנהל קבוצה בחטיבת Information Worker והיה אחראי לפיתוח Office Information Bridge Framework.
בשנים 2004–2008 שימש בתפקיד סגן נשיא בכיר באמדוקס, ספקית מובילה של תוכנה לתעשיית הטלקום. באמדוקס הוביל את פיתוח סל המוצרים של החברה בתפקידיו כראש ארגון פיתוח המוצרים של החברה ומאוחר יותר כמנהל התפעול של קבוצת המוצרים.
בשנת 2008 חזר לחברת מיקרוסופט ובמשך שלוש שנים כיהן כ-CTO במרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל. תחומי אחריותו כללו הובלת מעבדות וקבוצות החדשנות, שיתופי פעולה של מרכז המו"פ עם האקדמיה והתעשייה המקומית וכן את הקשרים הטכנולוגיים עם מטה החברה בארצות הברית. כמו כן, מיסד במסגרת תפקידו הסכמי שיתוף פעולה עם האוניברסיטאות המובילות בישראל והיה מעורב באופן ישיר במרבית הרכישות של מיקרוסופט בישראל בשנים הללו.
בשנת 2011 מונה למנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל. תחת ניהולו גדל מרכז הפיתוח בישראל והפך למרכז מו"פ גלובלי אסטרטגי של מיקרוסופט. מרכז המחקר והפיתוח בישראל מנה בשנת 2017 למעלה מ-1,000 עובדים העוסקים בתחומי Cybersecurity, Business Analytics, Consumer Analytics, Hardware וכן מעבדות וקבוצות חדשנות. מרכז הפיתוח של מיקרוסופט בישראל מתפרש על פני מספר ערים – מרכז הפיתוח בהרצליה, מרכזי הפיתוח בחיפה ונצרת, וכן Microsoft Accelerator בתל אביב. יעקבי הוביל את קשרי מיקרוסופט בקהילה הטכנולוגית הכוללים, בין היתר, רכישה של חמש חברות ישראליות בשלוש השנים האחרונות וכן משמש כמנהל פורום ה -Multinational companies ב-Israeli Advanced Technologies Industries, פורום המונה 50 מנכ"לים של תאגידים בינלאומיים בתחום ההיי-טק.
יורם יעקבי הוא שותף להגשת 23 פטנטים, 17 מהם אושרו עד היום. ביוני 2017 נבחר יורם לחבר הנאמנים של הטכניון ("הקורטוריון"). הוא פעיל בקידום דור העתיד הטכנולוגי בישראל, וכן הבטחת שילוב פריפריה חברתית וגאוגרפית במקצועות המדעיים. יורם פועל לקידום ושילוב החברה הערבית בתחומים אלו. כמו כן, הוא כתב מדריך טיולים על קפריסין – מדריך שיחור לקפריסין.
במישור אישי
נשוי לגלי ואב לשלושה ילדים.
ינה לוואי
ינה לוואי (במקור ליפשיץ; בהונגרית: Lévai Jenő; בודפשט, 26 באפריל 1892 – בודפשט, 29 ביוני 1983) היה סופר, עיתונאי, עורך יהודי-הונגרי שרבות מיצירותיו קשורות בתקופת שואת יהודי הונגריה וביהדות בכלל.
ביוגרפיה
ינה לוואי נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של מיקשה (מקסימיליאן) ליפשיץ, אחר כך לוואי (1856–1945), מורה, ושל ברטה וקסמן. סבו וסבתו מצד אביו היו איזק ליפשיץ ורוזליה טנצר. הוא המשיך את לימודיו להנדסה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה ולא ברור האם סיים את התואר. כבר כתלמיד תיכון הוא היה אחד מכתבי הספורט בעיתון אשט ובהמשך עבד דרך קבע במדור הספורט. את שירותו הצבאי החד-שנתי ביצע בהתנדבות, החל ב-1 באוקטובר 1913 כממלא מקום קצין בבית הספר לקציני תותחנות בקסרקטין על שם הברון לאודון בבודפשט, אך לא שוחרר עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. תחילה נשלח לחזית בסרביה ולאחר מכן בגליציה. הוא היה תצפיתן תותחנות במצור על פשמישל. באביב 1915, הוא נפל בשבי הרוסי, שוחרר אחרי המלחמה וב-2 באפריל 1921, בבודפשט, נשא לאישה את איזבלה (בלה), בתם של הרב אילש אדלר ושל יאנקה קרמר.
כעיתונאי
לפני כן, במהדורה הראשונה, זיכרונותיו אלה הופיעו בשמות:
לוואי עסק גם בהיסטוריה של העיתונות ההונגרית. הוא ערך וחיבר את עיתוני העם של לאיוש קושוט (בודפשט, 1938) שכותרת המשנה שלו הייתה: "העידן ההרואי של העיתונות ההונגרית 1937-1877". הוא ערך גם את "הספרייה המשפחתית של היהודים הונגרים" (1942).
בתקופת השואה
עד לפרסום החוקים היהודים (הראשון בשנת 1938 החוק היהודי השני ב-1939 והחוק היהודי השלישי ב-1941, היה הבעלים והעורך הראשי של "העיתון הקטן". ואז, כשנאלץ למכור את העיתון, הוא ערך כשכיר את העיתון "דפי משפחה בתמונות" (Képes Családi Lapok). הוא חיבר, ערך והביא לדפוס את ספר הנובלות: סופרים, כתבים... יש נחמה בספרות (Írók, írások... Vigasztalás van az irodalomban) (בודפשט, 1943).
בשנת 1925 חשף את השופט הראשי דאז של גדלה לאסלו אנדרה (האנטישמי וגזען שהוצא להורג אחרי מלחמת העולם השנייה כפושע מלחמה) בסדרת מאמרים בטורים של עיתוני אשט. לוואי הסתתר אחרי כניסת הגרמנים להונגריה (מבצע מרגרטה) והצליח לשרוד את המלחמה בגטו הבינלאומי של בודפשט. לאסלו אנדרה, שהיה ב-1944 סגן שר הפנים, חיפש אותו במשך זמן רב ללא הצלחחה, באמצעות אנשי מפלגת צלב החץ כדי להוציאו להורג.
אחרי השואה
לאחר שחרורו ב-1945 עסק לוואי בעיקר בהופעתו של הפשיזם בהונגריה ובתנועות ההתנגדות המחתרתיות השונות. ספרים אלה פורסמו בין השנים 1945–1948, והם מהווים עדיין מקורות בסיסיים חיוניים להבנת התקופה והתופעה. הוא הושתק על ידי המשטר הקומוניסטי בשנות ה-50. על פעילותו של אדולף אייכמן בהונגריה הוא פרסם מסמכים רבים גם באנגלית, בצרפתית ובגרמנית (1961). בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 הופיעו מאמרים בלי ספור שלו בעיתון יהודי הונגריה "אוי אלט" (Új Élet), כלומר "חיים חדשים" וכן ביומון החשוב "האומה ההונגרית" (Magyar Nemzet) ובכתב העת "ארץ-עולם" (Ország-Világ). לוואי היה מעורב כעד או כמומחה במשפטיהם של כמה חשודים בביצוע פשעי מלחמה.
מערכת הפעלה דמוית יוניקס
מערכת הפעלה דמוית יוניקס (באנגלית: Unix-like מסומנת לעיתים UN*X או nix*) היא מערכת הפעלה בעלת התנהגות או ארכיטקטורה דומה לאחת מגרסאות מערכת ההפעלה יוניקס. אין תקן או הגדרה חד-משמעית למערכת הפעלה בעלת התואר דמוית יוניקס.