cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סכין במים
עלילה
דרמה פסיכולוגית על מאבקי כוח בין שני גברים. טרמפיסט זר מרדן ויפה תואר שהופיע מאי שם, מצטרף ליאכטה של כתב ספורט מתבגר ואשתו לבילוי של סוף שבוע. כבר בסרטו הארוך הראשון של פולנסקי נמצאים כל היסודות שאפיינו את יצירתו מאוחר יותר: השפלה, מיניות, אגרסיה ואבסורד. הסרט, שהוקע על ידי המפלגה הקומוניסטית כ"עלילה מערבית דקדנטית", מביא למיצוי קולנועי מקסימלי את הסיטואציה של מאבקי כוח המבוססים על הבדלי גיל מעמד ומגדר.
יתר פרולקטין בדם
יתר פרולקטין בדם (בלועזית: היפרפרולקטינמיה) היא הפרעה שבה רמות הפרולקטין בדם עולות מעבר לנורמה. יתר פרולקטין בדם עלול להביא להפרעות במחזור החודשי אצל נשים, היפוגונדיזם וגינקומסטיה אצל גברים, אוסטאופורוזיס ותופעות נוספות.
בקרה על הפרשת פרולקטין
פרולקטין הוא הורמון המופרש מההיפופיזה הקדמית, ונמצא תחת השפעה מעכבת של דופמין. כלומר, כל עוד מופרש דופמין, מדוכאת הפרשת הפרולקטין. אולם, אם הפרשת הדופמין מעוכבת כתוצאה מסיבות שונות, ישנה עלייה ברמת הפרולקטין.
לדופמין ישנם 5 רצפטורים, כאשר הרצפטור D2 נמצא על תאים לקטו-טרופיים והוא האחראי לעיכוב פרולקטין. הדופמין מיוצר בגרעינים הגבוהים במוח ומופרש בסירקולציה פורטלית המגיעה לבלוטת יותרת המוח. לחץ על הגבעול (אינפונדיבולום) המחבר את ההיפופיזה למוח או שימוש בתרופות אנטי-דופמינרגיות (כמו תרופות לטיפול בסכיזופרניה), יכול לגרום ליתר פרולקטין בדם, כמו גם לחסימת רצפטורים לדופמין.
גירוי להפרשה של פרולקטין נעשית בעיקר על ידי ההורמון אסטרוגן, שמכין את שד האם להנקת תינוק. גם הפרשה של ההורמון TRH מביאה להפרשה של פרולקטין, כמו במצבים של תת-תריסיות ראשונית שאינה מטופלת לאורך זמן. בנוסף, קיימים מצבים פיזיולוגיים המשפיעים על הפרשת פרולקטין. כך למשל, אכילה גורמת לעלייה בהפרשת פרולקטין (למעט במצבים של פרולקטינומה, גידול המפריש פרולקטין אשר אכילה אינה מביאה לעלייה בהפרשתו). רמת הפרולקטין עולה גם במצבי לחץ נפשי ולאחר קיום יחסי מין ופעילות גופנית. במהלך היום לפרולקטין יש הפרשה פולסטיבית, כאשר מרבית ההפרשה היא בלילה. הרמות הגבוהות ביותר של פרולקטין הן בזמן השינה ולפנות בוקר, ועל כן בדיקת דם לזיהוי רמות פרולקטין צריכה להיעשות לפחות שלוש שעות לאחר הקימה.
תסמינים
התסמין הראשון והנפוץ ביותר להפרשת יתר של פרולקטין אצל נשים, הוא הפרעות במחזור החודשי. ההפרעה יכולה להיות קיצונית (הפסקה מוחלטת של הווסת), או קלה יותר (מחזור לא סדיר או מחזור סדיר עם פגיעה קלה בפוריות). סממן נוסף הוא גלקטוריאה, הפרשת חלב מהשד שאינה קשורה בהנקה שלאחר לידה, אך לרוב אין מדובר בתופעה שכיחה (30% בלבד), ובחלק מהמקרים קיימת גלקטוריאה שאינה קשורה ליתר פרולקטין.
סימנים נוספים המשותפים לנשים ולגברים הם היפוגונדיזם, ירידה ברמת הגונדוטרופינים, ורמות נמוכות של הורמוני מין. אצל נשים עלול מצב זה לגרום ליובש בנרתיק, ירידה בתשוקה המינית, ואצל גברים, לעקרות (בגלל ירידה בספירת הזרע), אין-אונות וירידה בתשוקה המינית. אצל גברים, בנוסף, יכולה להיווצר גינקומסטיה (דדנות הזכר - הגדלה של השד).
גורמים
הגורמים יכולים להיות מחלות בהיפופיזה, בהיפותלמוס, שימוש בתרופות, או גורמים נוספים.
יונדאי סנטה קרוז
יונדאי סנטה קרוז (באנגלית: Hyundai Santa Cruz) היא מכונית במרכב טנדר, שמיוצרת על ידי יונדאי מוטור משנת 2021. היא הוצגה ב-16 באפריל 2021. נכון ל-2021 הוא מיועד לשוק האמריקאי בלבד. הסנטה קרוז מבוסס בעיקרו על היונדאי טוסון דור רביעי. בשנת 2015 הציגה יונדאי דגם קונספט מקדים.
עיצוב
הסנטה קרוז הוא הכלאה בין קרוסאובר לטנדר העיצוב מזכיר מאוד את היונדאי טוסון דור רביעי פנים הרכב הוא בעיצוב קרוסאובר מאחור נמצא ארגז גדול פתוח (ללא מכסה). כמו בטוסון נמצא לוח מחוונים דיגיטלי ומערכת מולטימדיה מתקדמת עם מסכים בגודל של 10.25 אינצים. השלדה של הטנדר היא שלדה אחודה בדומה לקרוסאובר ולמכונית נוסעים, ובניגוד לרוב הטנדרים המשתמשים במרכב הרוכן על שלדת סולם, דבר התורם לצריכת דלק נמוכה יותר משל רוב הטנדרים.
מפרט טכני
הסנטה קרוז כוללת שתי אפשרויות למנועים.
ארכאוהיפוס
ארכאוהיפוס (שם מדעי: Archaeohippus; מילולית: "סוס עתיק/ישן") הוא סוג נכחד של סוס, שחי באמריקה הצפונית מסוף האוליגוקן לתחילת המיוקן שלפני 30.8 עד 13.6 מיליון שנה מהיום. התגלו ממנו מספר ממצאים בעלי שלד ייחודי. ייתכן שסוס זה חי באיים ועבר גמדיות איים, מאחר שהוא הגיע רק למשקל 20 קילוגרם, קטן בהרבה מסוסי תקופתו כמו המיוהיפוס.
ממצאי סוס זה התגלו בפאונת מסקל שבערוץ קוטונווד (Cottonwood Creek) באורגון וב-1886 שויכו בידי חוקר המאובנים אדוארד דרינקר קופ לסוג אנכיתריום. כמה חוקרים שבחנו את העצמות החלו לפקפק בהבחנה זו וב-1909 הוא הופרד לסוג עצמאי. אך ב-1932 החוקר ויליאם דילר מתאו סיווג אותו לתת-סוג של פראהיפוס, עקב צורתם הדומה. עם זאת היו לו מאפיינים ייחודיים והוא הוחזר לסוגו הנפרד.
לאורך המאה ה-20 התגלו מאובנים של ארכאוהיפוס לאורך אמריקה הצפונית, בעיקר בפלורידה ובאורגון אך גם צפונה עד ססקצ'ואן בקנדה ודרומה עד לאזור תעלת פנמה. חלק מהממצאים כללו טוחנות גדולות שאולי שויכו אליו אך מצויים במחלוקת מדעית.
דיר אבו משעל
דיר אבו משעל (בערבית: دير أبو مشعل) הוא כפר פלסטיני המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית בכפר, כ-5000 תושבים. הוא גובל באל-איתיחאד ובעאבוד ממזרח, בעאבוד מצפון, בשוקבא ממערב ובאל-איתיחאד מדרום. משמעות שמו היא "מנזר בעל הלפיד".
היסטוריה
במפקד שנערך ב-1922 על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נמצא כי בכפר הייתה אוכלוסייה של 289 איש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 88 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 404 תושבים, כולם מוסלמים.
ב-1945 הוערכה אוכלוסיית דיר אבו משעל ב-510 איש. שטח אדמות הכפר היה 8,778 דונם, אשר מתוכם 2,076 דונם היו מטעים ואדמות השקיה, 1,058 שדות דגנים, ואילו 19 דונם היו קרקע בנויה. בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות משנת 1949, נשלטה דיר אבו משעל על ידי ירדן. בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה 987 נפש.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967 ועד היום, נמצאת דיר אבו משעל בשליטה ישראלית. בעקבות הסכמי אוסלו 85% מקרקעות הכפר מוגדרים כשטח B, ואילו 15% הנותרים מוגדרים כשטח C. ישראל הפקיעה מאות דונמים בשביל בניית כבישים עוקפים.
מעורבות בטרור ובאלימות
מפקד חטיבת בנימין אלוף-משנה יובל גז הגדיר את הכפר כ"מוקד אלים במיוחד", על רקע מעורבות תושבים בטרור. הכפר נחשב למעוז הן של חמאס והן של ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
צבא האסלאם (סוריה)
צבא האסלאם (בערבית: جيش الإسلام; תעתיק: ג'יש אל-אסלאם) הוא ארגון מורדים ערבי אסלאמיסטי - מהבולטים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. צבא האסלאם היה חלק מברית החזית האסלאמית הסורית (2012-13) ולאחר מכן החזית האסלאמית, המזוהה עם האסלאם הפוליטי של האחים המוסלמים (2013-15). בתקופת חברותו בחזית האסלאמית - ג'יש אל-אסלאם היה חבר בברית האסלאמיסטית יחד עם שישה ארגונים נוספים: חלקם מזוהים עם האחים המוסלמים וחלקם סלפיים - חטיבת המאוחדים (לואא אל-תווחיד), אל-פאוז' אל-אוול, חטיבת הסער הצפונית, אחראר א-שאם, חטיבת הדת (לואא אל-חאק), אנסאר אל-שאם וצבא האסלאם. מייסד ומנהיג צבא האסלאם היה זהראן עלוש, שחוסל על ידי כוחות רוסיים ב-25 בדצמבר 2015. למחליפו מונה עיסאם בוידאני.
תנועת צבא האסלאם מקבלת תמיכה רשמית מהממלכה הסעודית, ומהווה את הכוחות המזוינים הגדולים באופוזוציה הסורית, למרות שלא מוכרת כחלק מהקואליציה הסורית הלאומית (המזוהה עם חילוניים ואסלאמיסטים מתונים). תנועת צבא האסלאם מתואמת עם הצבא הסורי החופשי במסגרת המפקדה העליונה של הקואליציה הלאומית הסורית.
בתקשורת
במהלך אפריל 2015, הצעיד ארגון צבא האסלאם מצעד מרשים של אלפי לוחמים מול המצלמות - מצעד שטרם נראה מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה.
בעקבות סרטון שפורסם על ידי המדינה האסלאמית (דאעש) בו הוצאו להורג מורדים סורים ממספר ארגונים וביניהם לוחמים מצבא האסלאם, הארגון גמל להם באותו אופן והוציא סרטון תעמולה ביוני 2015, בו נראו חייליו מובילים באופן מסודר שבויים של דאעש, תוך שלוחמי צבא האסלאם לבושים בסרבלים כתומים, ואילו שבויי דאעש לבושים מדים שחורים אך אזוקים ומושפלים. בסיום הסרטון, שבויי דאעש הוצאו להורג בירי לראש עם רובי ציד וקלצ'ניקובים.
מפיק מוזיקלי
מפיק מוזיקלי הוא המנהל הראשי של הפקה מוזיקלית, בדרך-כלל אלבום מוזיקה.
למפיק מוזיקלי קיים תפקיד טכני מאוד, שתורם ישירות לעיצוב המוזיקה והתוצאה הסופית. מפיק מוזיקלי הוא לרוב מוזיקאי עתיר ניסיון וידע בתחום.
בהפקת שיר מקבל המפיק המוזיקלי מיוצרי השיר את המילים והלחן כשהם "עירומים", כשהם עדיין מהווים רעיון בסיסי במוחו של היוצר. תפקידו של המפיק הוא להקנות לשיר צורה סופית. המפיק מחליט על המקצב, כלי הנגינה, קולות השירה ואורך השיר. לאחר שהחליט המפיק על הפרטים הטכניים של השיר, מתפקידו ליישם את החלטותיו: עליו לארגן ולגייס נגנים (גם כשמדובר בלהקה, לרוב משתתפים נגנים נוספים בהקלטה; לעיתים אף משתתפת תזמורת שלמה), לארגן כלי נגינה במקרה הצורך, לגייס זמרי ליווי, להדריך את הנגנים והזמרים, לתאם הקלטות וחזרות, לגייס טכנאי מוזיקה (בעיקר: איש מיקס ואיש מאסטר) ולהדריכם. לעיתים מבצע המפיק בעצמו את התפקידים הטכניים (את ההקלטה והמיקס, אך כמעט אף פעם לא את המאסטר). יש מפיקים מוזיקליים המקפידים להיות גם בהופעות של האומנים לשם עיצוב הצליל של המופע (לדוגמה יעקב גלעד).
מוזיקאים רבים, במיוחד בתחום הרוק האלטרנטיבי והכבד, מפיקים בעצמם את שיריהם ואלבומיהם. לעומתם, מפיקים רבים, לאחר שנים של עבודה "מאחורי הקלעים", הוציאו בעצמם אלבומים, שאותם הם כתבו ואותם הם מבצעים.
מפיקים פיתחו לאורך השנים "חתימה מוזיקלית" ייחודית - סגנון, אווירה וגוון המייחדים את הפקותיהם. לעניין זה חשיבות רבה בעולם המוזיקה, ובכל דיון על אלבום או שיר מסוים נידונה ההפקה המוזיקלית. אמירות כגון "הפקתו של בריאן אינו ניכרת בצליל החללי ובאפקטים המקוריים" (נאמר על האלבום Achtung Baby של U2) אינן נדירות, ומשקפות את השפעת המפיק על היצירה המוזיקלית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חלה עלייה בחשיפתם של המפיקים המוזיקליים (לדוגמה, מארק רונסון בפופ וב-R&B עכשווי ודייוויד גטה, אביצ'י וקלווין האריס במוזיקה אלקטרונית), ועניין זה התבטא בהוצאת אלבומים שבהם המפיק הוא הדמות המרכזית. בנוסף, מפיקים החלו להופיע בעצמם בין אם כחלק מהרכב או בתור די ג'יי.
ג'קי קומפורטי
ג'קי קומפורטי (באנגלית: Jacky Comforty; נולד ב-6 במרץ 1954 בתל אביב) הוא במאי, תסריטאי, מפיק קולנוע דוקומנטרי, היסטוריון שבעל פה ויוצר תוכן אמריקאי–ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב בשם יעקב-יובל קומפורטי, לביטוש קומפורטי ואיקה קומפורטי-עובדיה זוג אדריכלים אשר עם הפרויקטים שתכננו נמנית האנדרטה להנצחת זכרם של חללי קרבות הגליל בנבי יושע, 1957 מצודת כ"ח, ואח לשושנה צימרמן אשת חינוך ואמנית. הוא רכש השכלה יסודית בבתי הספר "תל נורדאו" ובית החינוך ע"ש א"ד גורדון ותיכונית בתיכון עירוני ה'. ב-1974, במהלך שירותו הצבאי בנח"ל החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שנה מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת תל אביב ובה עד 1976 למד מדעי החברה. בין 1977–1979 למד קולנוע ובמקביל בין 1976–1980 עבד בתעשיית הקולנוע הישראלית בתפקידים שונים בכ-25 סרטים ישראליים ובינלאומיים. בין השנים 1980–1988 התגורר בגרמניה המערבית ושם למד גרמנית ועבד כתסריטאי ובמאי של סרטים קצרים. החל מ-1990 מתגורר קומפורטי ומבצע את מרבית יצירתו בארצות הברית, כאשר מעת לעת מתגורר ויוצר גם בישראל ובבולגריה. יצירותיו זכו למספר פרסים בין-לאומיים ומוצגות בפסטיבלי סרטים ובמוזיאונים שונים. יצירותיו הן באנגלית, בולגרית, גרמנית ועברית.
בעבודתו מתמקד קומפורטי בתיעוד לא פולשני ויצירת תכנים חינוכיים, העוסקים בין השאר בהכלת תלמידים בעלי צרכים מיוחדים במערכות החינוך, ובהנצחת זכר השואה ובכלל זה שואת יהודי בולגריה והנחלת סיפור הישרדותם של יהודי בולגריה לקהל. לאורך השנים תיעד וצילם ראיונות עם עשרות ניצולי שואה ועדים להתרחשויות השונות, והוא בעל ארכיון מקיף בתחום. ב-1992 יצר את "The Full Circle: Excerpts from Survivors’ Stories", אשר שולבה בתצוגות הקבועות של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הרברט הובר. בין 1992–1995 יצר את תוכניות הווידאו והאודיו עבור מוזיאון השואה בסנט לואיס. ב-1995 העביר למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה 54 שעות של ראיונות בווידאו ועוד כ-100 צילומים מארכיונו להצגה קבועה במוזיאון. בהמשך, ב-2017 העביר למוזיאון את מכלול התיעוד שלו על השואה בבולגריה ובאירופה שכלל כ-400 שעות מצולמות.
במסגרת עבודתו בארצות הברית, בין השנים 1991–2005 יצר סדרה של עשרה סרטים חינוכיים בשם "The inclusion series" אשר עסקה בהכלתם של ילדים בעלי מוגבלויות בחברה. בהמשך, תורגמה הסדרה לבולגרית ולעברית, ונעשה בה שימוש גם בבולגריה. ב-1993 זכתה הסדרה בפרס המדיה עבור שילוב תלמידים בעלי צרכים מיוחדים במערכת החינוך מטעם ארגון Tash באילינוי. ב-1997 זכה הסרט התיעודי "Step by Step: Heather’s Story" מתוך הסדרה בפרס "Golden Hugo" בפסטיבל הסרטים של שיקגו. ב-1998 יצר את הסרט "In The Shadow Of Memory", שעסק בהחרבת הכפר לידיצה בצ'כוסלובקיה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ב-2001 פרסם את סרטו "האופטימיסטים" שעסק בתקופת השואה בבולגריה וזכה ל"פרס השלום" בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. בין השנים 2005–2011 עסק במספר פרויקטים חינוכיים בישראל, בולגריה ובארצות הברית, בין השאר בשיתוף אוניברסיטת סופיה ואוניברסיטת טאפטס וארגון הג'וינט. ב-2009 פרסם את הסרט התיעודי "מסיכוי לסיכון" לאחר שנתיים של צילום במרכז יום לילדים באשקלון, שעסק בתוכנית לשילובם במרכז של ילדים בני שנה עד שלוש עם צרכים מיוחדים.
ב-2013 פרסם את סרטו "ג'אז בלקני", שהוא סרט המשך ל"אופטימיסטים" ועוסק בשואה והישרדות בבולגריה. בין השנים 2014–2020 עסק ביצירת תוכן וסרטים תיעודיים בתחומי חינוך שונים בארצות הברית ובבולגריה, אשר בין השאר עסקו בתאוריית אינטליגנציות מרובות ובגישת רג'ו אמיליה בחינוך לגיל הרך. קומפורטי פעיל ציבורית בארגונים שונים העוסקים בהנצחת יהדות הבלקן ככלל ובולגריה בפרט. חבר בקואופרטיב New Day Films של יוצרי קולנוע תיעודי בנושאים חברתיים. ב-2021 נמנה עם מייסדי עמותת "בית מורשת יהדות בולגריה ביפו" וחבר ועדת התוכן שלה.
לוק טרוורס
קריירה
טרוורס נולד בפרת', אוסטרליה. הוא שיחק בקבוצת הנוער של רוקינגהאם פלאמס מהליגות הנמוכות, ובשנת 2017 החל לשחק במקביל גם בקבוצת הבוגרים של המועדון. ב-2019 הוא שיחק 18 משחקים עבור קבוצת הבוגרים, והעמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק, כשהוא נבחר גם לשחקן המשתפר של הליגה.
ב-1 באוגוסט 2019 חתם בפרת' ויילדקטס מליגת העל האוסטרלית. ב-20 בדצמבר 2019 החליט שלא לעבור לשחק במכללות בארצות הברית, והאריך את חוזהו בוויילדקטס בשלוש שנים. במהלך שנת 2020 הושאל לתקופה קצרה לקוקבורן קוגרס, ובחמישה משחקים העמיד ממוצעים של 17.8 נקודות, 14.4 ריבאונדים, 5.2 אסיסטים, 2.2 חטיפות ו-1.2 חסימות למשחק.
בתום עונת 2019/2020 זכה עם פרת' ויילדקטס באליפות הליגה,  ובתום עונת 2020/2021 זכה עימה בגביע ה-NBL. ב-1 ביולי 2021 סיכם במנדורה מג'יק עד לתום העונה, אך נכשל בבדיקות הרפואיות ושב לוויילדקטס. ב-5 בפברואר 2022 קלע שיא קריירה של 24 נקודות בניצחון 101–79 על דרום מזרח מלבורן פיניקס. במהלך העונה הוא העמיד ממוצעים של 7.8 נקודות, 5.4 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים, 0.8 חטיפות ו-0.7 חסימות למשחק.
ב-24 באפריל 2022 הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA. בדראפט נבחר טרוורס בבחירה ה-56 על ידי קליבלנד קאבלירס, הצטרף לסגל הקבוצה לקראת טורניר ליגת הקיץ של ה-NBA והעמיד ממוצעים של 6.6 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים, 1.2 חטיפות ו-1.2 חסימות בחמישה משחקים. לקראת עונת 2022/2023 שב לפרת' ויילדקטס.
קריירת נבחרות
באפריל 2018 ייצג את נבחרת אוסטרליה באליפות אסיה עד גיל 16, וזכה עם נבחרתו במדליית הזהב לראשונה בתולדותיה, כשהוא רושם 22 נקודות, שמונה ריבאונדים, שלושה אסיסטים, ארבע חטיפות ושתי חסימות במשחק הגמר נגד סין.
באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה הבוגרת.
גיברלטרים
גיברלטרים היא קבוצה אתנית ותרבותית המורכבת מתושבי הטריטוריה הבריטית הזעירה גיברלטר שבדרום חצי האי האיברי.
מקורות
האוכלוסייה בגיברלטר מורכבת מצאצאי מהגרים ממדינות אירופאיות שונות שהגיעו אליה במשך 300 שנה מאז הכיבוש הבריטי, וממדינות נוספות בשנים האחרונות.
בשנת 1704 כבשה בריטניה את גיברלטר ובעקבות כך ברחו ממנה כ-4,000 תושבים ספרדים מקומיים, שהיוו את מרבית האוכלוסייה באותה העת. מעט התושבים הספרדים שנשארו עזבו בזמן המצור הספרדי בשנת 1727.
מהגרים מג'נובה שבאיטליה ומקטלוניה היוו את מרב האוכלוסייה בגיברלטר בעת שנכבשה על ידי הולנד ולאחר מכן על ידי אנגליה. יהודים רבים מטטואן שבמרוקו שהיו בקשרי עסקים עם האנגלים החלו להתיישב בגיברלטר, ובשנת 1755, הם היוו כחמישים אחוז מאוכלוסיית האזור, שמנתה כ-1,300 תושבים. בשנת 1888 השלטון הבריטי החל בבניית נמל חדש ויבא לצורך כך עובדים רבים ממלטה ומפורטוגל, שחלקם הגדול התיישב בגיברלטר לאחר מכן.
לאומים ואזרחויות
תושבי גיברלטר הם אזרחים בריטים, אולם בעלי תחושת זהות גיברלטרית ייחודית. הם מכונים לעיתים לאניטו, על שם השפה המקומית.
דת
הדת העיקרית בגיברלטר היא הנצרות, וכשרוב משמעותי מתושבי האי שייכים לכנסייה הקתולית. כמו כן ישנם נוצרים המשתייכים לכנסייה האנגליקנית, הכנסייה של סקוטלנד, עדי יהוה, מורמונים, הכנסייה המתודיסטית של גיברלטר ולכנסיות אחרות. בנוסף, ישנה אוכלוסייה הינדית, אוכלוסייה מרוקאית מוסלמית ובהאים. בגיברלטר אוכלוסייה קטנה של יהודים (כמה מאות) המהווים את יהדות גיברלטר, שהיא בעלת היסטוריה ייחודית וארוכה.
שפה
שתי השפות העיקריות באי הן האנגלית, המשמשת במסמכים רשמיים ובבתי הספר, וספרדית. רוב הגיברלטרים משוחחים בלאניטו, שהיא ניב של ספרדית אנדלוסית עם השפעות חזקות של אנגלית בריטית. בנוסף ישנן בשפה מילים רבות מליגורית וחכיתיה. דוברי ספרדית ואנגלית יתקשו לרוב להבין דוברי לאניטו.
בנוסף ישנה אוכלוסייה מרוקאית קטנה הדוברת ערבית-מרוקאית ואוכלסיה הודית הדוברת הינדי וסינדהי. מספר משפחות ממוצא מלטזי דוברת את השפה המלטזית.
קישורים חיצוניים
קהילת גיברלטר - חכמיה יצירותיהם וקשריהם עם חכמי מרוקו, מאת אליעזר בשן, סיני קכג-קכד
תחנת הרכבת אופקים
היסטוריה
בשנת 2006 החלה רכבת ישראל בבניית מסילת אשקלון - באר שבע בהשקעה של 1.4 מיליארד שקל. ב-2 בינואר 2007 הונחה אבן הפינה לתחנה על ידי שר התחבורה שאול מופז. תאריך היעד המקורי להשלמת התחנה היה סוף 2009, אך השלמת הפרויקט התעכבה שנים רבות. עלות הבנייה המשוערת שלה הייתה כ־50 מיליון שקל מתוך כ־2.21 מיליארד שקל שהוקצבו לבסוף לבניית הקו כולו. חנוכת התחנה תוכננה לסוף שנת 2015 – לאחר סיום סלילת קו הרכבת אשקלון–באר שבע והכשרתו באוגוסט 2015. ב־19 בספטמבר 2015 נחנך קו הרכבת אשקלון–באר שבע, והתחנה עצמה נחנכה ב־2 בינואר 2016.
התחנה הוקמה בשולי העיר, וכבר בשנת 2011 הודיע ראש העיר אופקים בפועל, צביקה גרינגולד, על הקמת רובע חדש סמוך אליה, לפי עקרונות של פיתוח מוטה-תחבורה ציבורית, כך שלרכבת חשיבות מרכזית בו, והיא תהיה נגישה בקלות ברגל ובאופניים ותאפשר הגעה מהירה של התושבים למרכזי תעסוקה בבאר שבע ובמרכז הארץ. במקום ייבנו כ־1,100 יחידות דיור. בשנת 2013 החלה עמותת "יוזמת נח", שהוקמה בידי צעירים בעקבות המחאה החברתית בשנת 2011, לפעול לקידום המיזם. השכונה נקראת חורשת נח", והרובע מתוכנן במיוחד עבור צעירים במחירים בני־השגה. כמו כן, מתוכנן מיזם בשיטת BOT לבניית חדרי מגורים לסטודנטים בשכר דירה מוזל בסמוך למתחם הרכבת. נכון ליולי 2021 העבודות על השכונה בעיצומן.
ב-25 בדצמבר 2021 השתנה שירות הנוסעים העובר בתחנה והוא הוחלף מקו באר שבע - קו החוף המערבי - לולאת השרון, לשני קווים: קו באר שבע - אשקלון וקו באר שבע - בנימינה דרך מסילת לוד-אשקלון.
בתאריך 18 לספטמבר 2022 הוחלט לצמצם את התדירות בין אשקלון לבאר שבע מרכז וההפך לרכבת פעם בשעה בגלל עבודות החשמול, בשעות השיא מפעילה רכבת ישראל הסעות ללא עלות לתחנת באר שבע צפון ולתחנת אשקלון דרך כל תחנות הקו. בנוסף משרד התחבורה מתגבר את קו 378.
שירות רכבות בתחנה
בתחנה זו עוברת רכבת פעם בשעה אל באר שבע ואל אשקלון דרך כל תחנות הביניים.
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה
כל קווי האוטובוס היוצאים מהתחנה מופעלים על ידי חברת דן בדרום.
אליעזר רובינזון
אליעזר רובינזון (נולד בשנת 1931) הוא רופא אונקולוג ישראלי אשר כיהן בעבר כיושב ראש האגודה למלחמה בסרטן וכמנהל המכון האונקולוגי במרכז הרפואי רמב"ם.
ביוגרפיה
רובינזון נולד בווינה שבאוסטריה. ב-1940 עלה לארץ ישראל והיה בין הניצולים בטביעת אניית הגירוש פאטריה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בירושלים יצא ללמוד רפואה במונטווידאו שבאורוגוואי, וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא התמחה באונקולוגיה בבית החולים הדסה בירושלים ועבד בו כרופא קבוע. בשנת 1968 עבר לחיפה וייסד את המכון האונקולוגי במרכז הרפואי רמב"ם, שבראשו עמד עד לפרישתו לגמלאות.
רובינזון כיהן כיושב ראש האיגוד הישראלי לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה, כנשיא הכינוס האירופאי לסרטן (ECCO 7) וכנשיא איגוד הסרטן העולמי (International Union Against Cancer) וחבר בוועד המנהל של איגוד זה. הוא פרסם למעלה מ-200 מאמרים מקצועיים.
רובינזון, מתגורר בחיפה, נשוי, אב לשלושה. כאדם דתי הוא רואה ברפואה מצווה.
Shaday
Shaday הוא אלבום הסולו ה-13 במניין האלבומים (כולל אלה שיצאו בישראל) ואלבומה הבינלאומי הראשון של הזמרת הישראלית עפרה חזה. האלבום זכה להצלחה רבה באירופה ואף שהה במשך תשעה שבועות במצעד אלבומי הבילבורד האמריקאי.
הרקע ליצירת האלבום
לאחר שייצגה בשנת 1983 את ישראל באירוויזיון, פנתה חזה להקלטת אלבומה הבא שירי תימן. אלבום זה בניגוד לקודמיו לא זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו (אם כי זכה להצלחה מסחרית), ובשביל לקדמו פנה אמרגנה של חזה בצלאל אלוני ליאיר ניצני, במטרה למקסס את השיר "גלבי", אך הלה הפנה אותו ליזהר אשדות שמיקסס אותו לבסוף. גם הסינגל הממוקסס לא הושמע רבות ברדיו, אך שדרן בריטי מ"קול השלום" שלח את הסינגל לכמה מחבריו ממלכה המאוחדת. מספר עותקים של האלבום הגיעו לתחנות הרדיו בממלכה המאוחדת ובהן ה-BBC, ועד מהרה חברת התקליטים אייס רקורדס קנתה את הזכויות מהד ארצי והחלה לשווק את התקליט שירי תימן בבריטניה. התקליט זכה למכירות נאות במדינה, הסינגל מתוכו "גלבי" הושמע בתחנות הרדיו וחזה והפרויקט זכו לסיקור בעיתוני המוזיקה בממלכה.
במקביל, חזה הקליטה אלבום שלם בצרפת, שכלל את להיטיה הישראלים מתורגמים לצרפתית וכן שירים מקוריים בצרפתית. האלבום נגנז עם תחילת הסיקור הנרחב של הסינגל "גלבי" בעיתונות הבריטית, אך שני שירים מקוריים בצרפתית יצאו כמיני אלבום ב-1986 תחת השם Aime Moi, בעוד השירים המתורגמים הופצו בסופו של דבר באלבום הלהיטים "אלבום הזהב" ובהמשך בקלטת הווידאו "פנטסיה".
חזה ואשדות שבו לשתף פעולה בעבודה על תקליטה משנת 1986, ימים נשברים אותו הפיק מוזיקלית אשדות.
עם תחילת המעטת הופעותיה בארץ, עם צאת האלבום ימים נשברים, החלה חזה להקליט אלבום באנגליה הנקרא Temptation Eyes עם וואלי בריל. חזה הבינה כי חומרי הפופ שהובאו לה מחברת התקליטים "Teldec" לא מתאימים לקולה והחליטה לעצור את העבודה על האלבום. רק לאחר הקלטת "Love Song" הבינו חברת התקליטים כי יש להקליט אלבום שידגיש את האתניות ומוזיקת העולם. עם גניזת האלבום חזה החלה באספת חומרים מחודשת עם יזהר אשדות שהציע למקסס את השיר "אם ננעלו" (רבי שלום שבזי), אך עם עשיית המיקס סימפלו צמד הראפרים Eric B. & Rakim את קולה של חזה מהשיר "אם ננעלו" ללא ידיעתה בשירם המצליח "Paid in Full". הדבר יצר התעניינות מחודשת בחזה והוביל לגרסה חדשה לשיר אותה הקליטו אשדות וחזה ובה נוסף בית בשפה האנגלית. הסינגל עם העיבוד המחודש ל"אם ננעלו" הופץ ברחבי אירופה ועד מהרה נשמע השיר במועדונים ונמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים באירופה. בעקבות הצלחת הסינגל יצא אלבומה Shaday. יש לציין שהשירים שתוכננו לאלבום Temptation Eyes הוקלטו ועובדו מחדש כך שהתאימו לאופי האלבום והמפיק המקורי של התקליט, ואלי בריל, הפיק את השירים החדשים, בנוסף ליזהר אשדות.
האלבום
את התקליט הפיק אשדות שהיה אחראי גם על העיבודים בו. כמו כן, השירים "My Aching Heart" ו-"Take Me to Paradise" הם גרסאות אנגליות לשני שירים מהאלבום ימים נשברים: "בוא ונגן אותי" ו"הכאב הזה". בהקלטת האלבום השתתפו בין השאר הנגנים: יזהר אשדות (גיטרה, גיטרה בס), גלעד עצמון (סקסופון), איקי לוי (כלי הקשה).
השיר "Love Song" המושר בידי חזה בא-קפלה אפקט הד קל ברקע כולל מילים מספר שיר השירים ללחן של בצלאל אלוני. השיר הולחן בעבר על ידי אלוני לסדנת תיאטרון שכונת התקווה והופיע בעברית בתקליט "שיר השירים בשעשועים" (1977). השיר שהצליח מאוד נחשב עד היום לאחד מלהיטיה של חזה באירופה.
ההצלחה הכבירה של האלבום באירופה וארצות הברית הביא את חזה להעביר את הפרויקטים הבאים שלה ללוס אנג'לס ולעבודה עם טובי המפיקים באמריקה. תוך פחות משנה, כשההד התקשורתי היה עדיין בוער, יצא אלבומה הבא Desert Wind שהוקלט כולו בארצות הברית.
אנדריאה ז'יז'יץ'
אנדריאה ז'ז'יץ' (בקרואטית: Andrija Žižić; נולד ב-14 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר קרואטי, גובהו 2.07 מ' ושיחק בתפקיד פאוור פורוורד-סנטר.
קריירה מקצועית
ביוני 2010 חתם באסוול ליון-וילרבאן הצרפתית. ב-28 בפברואר 2011 חתם בצדביטה זאגרב עד סוף העונה. בקיץ 2011 חזר לציבונה זאגרב. הוא שיחק בקבוצה עד דצמבר 2013. ב-3 בינואר 2014 חתם באסטנה מהליגה הקזחית.
כחודש לאחר חתימתו באסטנה, ב-12 בפברואר, חתם בקבוצת מכבי תל אביב, כסנטר שלישי ברוטציה יחד עם סופוקליס שחורציאניטיס ואלכס טיוס, וכמחליף של שון ג'יימס שנפצע. הוא חתם תמורת 18 אלף דולר בחודש לשארית העונה.
תומאס היצלסברגר
תומאס היצלסברגר (בגרמנית: Thomas Hitzlsperger; נולד ב-5 באפריל 1982 במינכן) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
היצלסברגר הוא בן לאב בווארי. הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון מפוסטינינג, וב-1998 עבר למחלקת הנוער של באיירן מינכן, מהמועדונים הבכירים בכדורגל הגרמני, ושיחק בקבוצת הנערים של המועדון. באוגוסט 2000 הוא עזב את באיירן והצטרף למחלקת הנוער של המועדון האנגלי אסטון וילה.
בינואר 2001 ערך היצלסברגר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אסטון וילה, במשחק נגד ליברפול, שהיה משחקו היחיד בעונתו הראשונה בבוגרים. במהלך עונת הוא הושאל לצ'סטרפילד מהליגות הנמוכות, אך מיד הוחזר לאסטון וילה שנזקקה לשירותיו בשל פציעות והשעיות של שחקנים. תחת המאמן גרהאם טיילור הפך היצלסברגר לשחקן קבוע בקבוצה הבוגרת של המועדון, וסייע לאסטון וילה לסיים במקום השישי בפרמייר ליג ב-2004.
בעונת המשיך היצלסברגר את יכולתו הטובה, עם שני שערים וחמישה בישולים במדי אסטון וילה. בתקופתו בקבוצה ניתן לו הכינוי "הפטיש", בשל בעיטותיו החזקות ממרחקים ארוכים. בסך הכול הוא כבש שמונה שערים ב-99 משחקי ליגה במדי אסטון וילה.
בקיץ 2005 עבר היצלסברגר לקבוצת שטוטגרט בהעברה חופשית. בעונת הוא הצטיין במיוחד, כאשר כבש שבעה שערים ב-30 משחקי ליגה, ולקח חלק חשוב בזכייתה של שטוטגרט באליפות הבונדסליגה. במחזור האחרון של העונה, מול אנרגי קוטבוס, כבש היצלסברגר שער שוויון, בדרך לניצחון 1-2 שהעניק לקבוצתו את התואר על חשבון שאלקה 04. בעונה הבאה השתתף היצלסברגר לראשונה בקריירה שלו בליגת האלופות. בעונת הוא החל לכהן כקפטן הקבוצה, במקומו של פרננדו מיירה שעזב את הקבוצה, וכבש חמישה שערים שסייעו לשטוטגרט לסיים במקום השלישי בבונדסליגה. בדצמבר 2009 הוא הודח מתפקיד הקפטן על ידי המאמן החדש מרקוס באבל.
בינואר 2010 חתם היצלסברגר בקבוצת לאציו האיטלקית. לאחר תקופה מאכזבת בקבוצה במהלך השתתף בשישה משחקי ליגה בלבד, חזר לאנגליה והצטרף לוסטהאם יונייטד ביוני אותה שנה. בעונת שיחק בוולפסבורג, ובאוקטובר 2012 חתם באברטון.
בספטמבר 2013 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
בצעירותו שיחק היצלסברגר בנבחרת גרמניה עד גיל 19 שבה כיהן כקפטן, וכן בנבחרת עד גיל 21. באוקטובר 2004 הוא זומן לראשונה על ידי יורגן קלינסמן לסגל הנבחרת הלאומית של גרמניה. הטורניר הראשון שבו השתתף עם הנבחרת היה גביע הקונפדרציות ב-2005. הוא נכלל בסגל גרמניה גם למונדיאל 2006, אך לא הצליח להפוך לשחקן הרכב תחת קלינסמן ושותף ב-11 דקות בלבד במסגרת הטורניר, במשחק על המקום השלישי נגד פורטוגל.
היצלסברגר הפך לשחקן חשוב בנבחרת גרמניה במשחקי מוקדמות יורו 2008, עם מינויו של יואכים לאב למאמן. הוא סייע לגרמניה לעלות לאליפות אירופה לאחר שכבש ארבעה שערים במוקדמות, שהיו שערי הבכורה שלו בנבחרת. הוא היה שחקן חשוב בנבחרת גם בטורניר היורו עצמו, וסייע לה להעפיל עד לגמר הטורניר. הוא אף פתח בהרכב במשחק הגמר, שבו הפסידה גרמניה לנבחרת ספרד.
היצלסברגר העפיל עם גרמניה גם למונדיאל 2010, לאחר שכבש שער אחד במסגרת משחקי המוקדמות, אך לא זומן לסגל לטורניר עצמו.
חיים אישיים
ביוני 2007 נפרד היצלסברגר מחברתו לאורך שמונה שנים, כחודש לפני תאריך חתונתם המתוכנן. ב-8 בינואר 2014 הצהיר על נטיותיו ההומוסקסואליות ברבים.
רוד בלאגוייביץ'
רוד בלאגוייביץ' (באנגלית: Rod Blagojevich; ) הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-40 בשנים 2003–2009. קודם לכן הוא כיהן כמחוקק בבית הנבחרים של אילינוי בשנים 1993–1997, ולאחר מכן ועד היבחרו כמושל, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה החמישי של אילינוי. כהונתו של בלאגוייביץ' כמושל הסתיימה לאחר שהוא הודח מתפקידו בעקבות האשמות בשחיתות שלטונית ובהמשך הוא נשפט למאסר בבית סוהר פדרלי.
בלאגוייביץ' נולד וגדל בשיקגו. ב-1979 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נורת'ווסטרן, וב-1983 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פפרדין שבמאליבו, קליפורניה. לאחר סיום לימודיו היה במהלך שנות ה-80 תובע פלילי במשרד התובע המדינתי במחוז קוק שבאילינוי. מכאן הוא המשיך לקריירה פוליטית וייצג את מחוז הבחירה ה-33 של אילינוי בבית הנבחרים של המדינה, שם הוא תמך ברוב צעדי המדיניות למען חוק וסדר. הוא ויתר על כהונה שנייה בבית הנבחרים המדינתי ונבחר מטעם מחוז הבחירה החמישי של אילינוי לקונגרס לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא כיהן במשך שש שנים לאחר שנבחר למושבו שתי פעמים נוספות. ב-2002 הוא נבחר כמושל אילינוי, הדמוקרט הראשון שנבחר לתפקיד מאז 1972. במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל הורחב המימון לחינוך הציבורי ולפיתוח התשתיות ובוצעו רפורמות בתחום המשפט הפלילי.
בעקבות בחירתו לתקופת כהונה שנייה כמושל ב-2006, עבר מגוון של צעדי חקיקה בתחום השירות הרפואי, בקרה על כלי נשק, ומניעת אפליה. בעקבות חקירה פדרלית שהחלה בדצמבר 2008 נמצא שבלאגוייביץ' אשם בשחיתות ציבורית לאחר שהוא ניסה למכור את המינוי למושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה על ידי ברק אובמה בעקבות בחירתו של זה האחרון כנשיא ארצות הברית. האשמות אלו הובאו לאחר שבלאגוייביץ' איים להפסיק את קשריה של אילינוי עם בנק אוף אמריקה על רקע סגירתו של מפעל בשיקגו. בלאגוייביץ' הודח, הורשע, וב-2009 הועבר מתפקידו על ידי האספה הכללית של אילינוי. כתוצאה מכך נאסר עליו לתמיד על ידי הסנאט של אילינוי לכהן במשרה ציבורית במדינה. בשל חלקו בשערורייה הציבורית, הוא נשפט לעונש מאסר של 14 שנים בבית כלא פדרלי. לאחר עתירה לשיחרורו, המתיק הנשיא דונלד טראמפ את עונשו ב-2020 לאחר שריצה כמעט שמונה שנים והקדים את שיחרורו בשש שנים.
ראשית חייו
רוד בלאגוייביץ' נולד בשיקגו כשני במשפחה של שני ילדים. הוריו היו מהגרים סרבים מיוגוסלביה. אביו, ראדיסלב, היה פועל במפעל פלדה שהיגר מכפר ליד העיר קראגויבאץ. אמו, מילה, הייתה בוסנית-סרבית, שמקור משפחתה מהעיירה גאקו שבבוסניה והרצגובינה. הוריו של בלאגוייביץ' עברו ב-1947 לשיקגו. אחיו, רוב, עבד בגיוס כספים עבור בלאגוייביץ' בקריירה הפוליטית המאוחרת שלו. בלאגוייביץ' בילה את רוב ילדותו בעבודה בעבודות שונות כדי לסייע בפרנסת המשפחה. הוא היה מצחצח נעליים, שליח פיצה, ולאחר מכן עבד במפעל לאריזת בשר. כדי להרשות לעצמו את עלויות הלימודים באוניברסיטה, הוא עבד בשוטף כלים במערכת צינור הנפט חוצה אלסקה.
בלאגוייביץ' סיים את לימודיו בבית הספר פורמן בשיקגו לאחר שעבר לשם מבית הספר התיכון הטכנולוגי ליין. בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון הוא שיחק כדורסל, והשתתף בשני קרבות לאחר שאומן באיגרוף. לאחר סיום לימודיו הוא החל ללמוד באוניברסיטת טמפה. לאחר שתי שנות לימודים הוא עבר לאוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם הוא סיים את לימודיו ב-1979 לתואר בוגר אוניברסיטה בהיסטוריה. ב-1983 הוא סיים לימודי תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פפרדין שבמאליבו, קליפורניה. לימים הוא סיפר על התנסותו: "הלכתי לבית ספר למשפטים במקום הקרוי פפרדין במאליבו, קליפורניה, המשקיף על האוקיינוס השקט - הרבה גלישת גלים וכוכבי קולנוע וכל השאר. בקושי ידעתי היכן נמצאת ספריית המשפטים". בלאגוייביץ' נשוי לפטריסיה מל, בתו של חבר מועצת עיריית שיקגו לשעבר ריצ'רד מל.
ראשית הקריירה
בלאגוייביץ' היה עוזר משפטי במשרד עורכי הדין של חבר מועצת עיריית שיקגו אדוארד ורדוליאק. לאחר מכן הוא החל לעבוד כעוזר התובע המדינתי של מחוז קוק תחת התובע המדינתי ריצ'רד דיילי. הוא התמחה בתיקים בתחום האלימות במשפחה, פשע, ונשק בלתי חוקי.
ב-1992, בתמיכתו של חותנו רב ההשפעה, נבחר בלאגוייביץ' בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למושב של מחוז הבחירה ה-33 בבית הנבחרים של אילינוי לאחר שניצח את חבר הבית שכיהן עד אז 14 שנה, מריון קולאס. מחוז בחירה זה כולל את צפון העיר שיקגו. כמו במקרה של רוב מערכות הבחירות לבית המחוקקים המדינתי בשיקגו, הבטיחה בחירה זו לבלאגוייביץ' את ניצחונו בבחירות הכלליות בנובמבר אותה שנה. הוא ניצל את ניסיונו כאיש התביעה המדינתית כדי להגיש הצעות חוק שהוא טען שיחזקו את מערכת המשפט של אילינוי ויפחיתו את היקף הפשיעה.
ב-1996 לא התמודד בלאגוייביץ' לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים, ותחת זאת הוא התמודד על המושב מטעם מחוז הבחירה החמישי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, בהתבסס על התמיכה בצפון שיקגו. מחוז בחירה זה יוצג זמן רב על ידי דן רוסטנקובסקי, שכיהן כיושב ראש ועדת המיסוי והתקצוב של בית הנבחרים. רוסטנקובסקי הפסיד בבחירות לכהונה נוספת כבר ב-1994 לרפובליקני מייקל פטריק פלנגן לאחר שהודה באשמת הונאת דואר. בכל אופן, פלנגן היה רפובליקני שמרן שייצג מחוז בעל מסורת הצבעה דמוקרטית ונחשב לאנדרדוג. בלאגוייביץ' הביס אותו תבוסה מוחצת ביחס קולות של כמעט 2 ל-1, עם תמיכה שקיבל מחותנו. הוא נבחר לשתי תקופות כהונה נוספות לאחר שזכה ב-74 אחוזים מהקולות מול המועמד הרפובליקני ב-1998, ולאחר שב-2000 התמודד מולו רק המועמד הליברטריאני.
בלאגוייביץ' לא נודע כחבר קונגרס פעיל במיוחד. בסוף שנות ה-90, הוא נסע יחד עם ג'סי ג'קסון לבלגרד כדי לשאת ולתת עם נשיא יוגוסלביה סלובודן מילושביץ' על שחרורם של שבויי מלחמה אמריקאים.
ב-10 באוקטובר 2002 היה בלאגוייביץ' אחד מ-81 הדמוקרטים בבית הנבחרים, ואחד משני החברים הבית מאילינוי, שהצביעו בעד אישור הפלישה לעיראק.
בחירות 2002
ב-2002 ניהל בלאגוייביץ' מסע בחירות לבחירתו כמועמד הדמוקרטים למשרת מושל אילינוי. בבחירות המקדימות הוא ניצח בהפרש קטן את התובע הכללי לשעבר של אילינוי, רולנד בריס, ואת המפקח על בתי הספר הציבוריים של שיקגו, פול ואלאס, שניהל מסע בחירות מצליח במחוזות המקיפים את שיקגו. בלאגוייביץ' סיים בתוצאות טובות בדרום אילינוי, וזכה שם ב-55 אחוזים מהקולות בבחירות המקדימות, מספיק כדי לזכות בבחירות המקדימות בכל המדינה בהפרש קל.
במהלך הבחירות המקדימות, העניק חבר הסנאט של אילינוי, ברק אובמה, את תמיכתו לבריס, אך בהצעתו של בריס, הוא תמך בבלאגוייביץ' לאחר שהוא ניצח בבחירות המקדימות, ושימש כ"יועצו הראשי" בבחירות הכלליות. דייוויד אקסלרוד, ששימש לימים כיועצו הבכיר של אובמה, עבד קודם לכן עם בלאגוייביץ' במסעות הבחירות שלו לקונגרס, אך לא ראה בו כמועמד ראוי לתפקיד המושל וסירב לעבוד איתו במסע בחירות זה. על פי רם עמנואל, הוא עצמו, אובמה, היושב ראש השותף של מסע הבחירות של בלאגוייביץ' דייוויד וילהלם, ואיש צוות של בלאגוייביץ' "היו האסטרטגים הבכירים של בלאגוייביץ' בניצחונו בבחירות של 2002", והם נפגשו פעם בשבוע כדי את להתוות האסטרטגיה של מסע הבחירות. על כל פנים, וילהלם אמר שעמנואל הפריז במידת מעורבותו של אובמה בישיבות, ובדצמבר 2008 אמר עמנואל שוילהלם צדק ושהוא שגה בזיכרון שהוא העלה קודם לכן באותה שנה בראיון לכתב העת הניו יורקר.
בבחירות הכלליות הביס בלאגוייביץ' את התובע הכללי של אילינוי, הרפובליקני ג'ים ראיין. מסע הבחירות שלו זכה לסיוע מחתנו בעל הקשרים, חבר מועצת עיריית שיקגו ריצ'רד מל. תקופת ממשלו של המושל הקודם, הרפובליקני ג'ורג' ראיין (ללא שום קשר לג'ים ראיין) הייתה נגועה בשערוריות שחיתות, ובלאגוייביץ' התמקד במסע הבחירות שלו ב"חזרה לעסקים כרגיל" בממשלת המדינה. הסקרים שקדמו לבחירות הראו שרבים מהמצביעים באילינוי היו נבוכים בנוגע לדמיון בשמותיהם של ג'ורג' ראיין וג'ים ראיין, מצב שבלאגוייביץ' ניצל לטובתו. הוא שאל, "איך אתם יכולים להחליף את ראיין בראיין אחר ולקרוא לזה שינוי? רוצים שינוי? הצביעו עבור הבחור ששמו בלאגוייביץ'". בלאגוייביץ' ניצח את ג'ים ראיין לאחר שזכה ב-52 אחוזים מקולות הבוחרים. בליל הבחירות הוא אמר: "הלילה, גבירותי ורבותי, אילינוי הצביעה בעד שינוי".
בחירות 2006
בשנים 2005–2006 היה בלאגוייביץ' איש הקשר של הממשל הפדרלי באגודת המושלים הלאומית. ב-2005 הוא גם שימש כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון.
מספר רב של שערוריות הובילו את שיעור שביעות הרצון מתפקודו של בלאגוייביץ' כמושל ל-36 אחוזים, ולקראת סוף 2005 הגיע שיעור אי-שביעות הרצון ממנו ל-56 אחוזים. בראשית 2006 כבר הגיע מספר הרפובליקנים שהתמודדו בבחירות המקדימות על הזכות להתמודד מול בלאגוייביץ' בבחירות הכלליות לחמישה, ובסופו של דבר זכתה גזברית המדינה, ג'ודי באר טופינקה במועמדות.
בלאגוייביץ' החל באופן רשמי את מסע הבחירות שלו ב-19 בפברואר 2006. ב-21 במרץ הוא ניצח בבחירות המקדימות לאחר שזכה ב-72 אחוזים מהקולות מול אדווין אייזנדרת'. הוא שכנע את חבר הסנאט של אילינוי, ג'יימס מיקס, לא להתמודד במסע הבחירות כמועמד שלישי לאחר שהבטיח לו לנסות לרתום את הלוטו המדינתי לטובת מימון מערכת החינוך.
בלאגוייביץ' זכה לתמיכתם של רבים ממנהיגי הדמוקרטים (כשהיוצאת מן הכלל הבולטת הייתה התובעת הכללית ליסה מדיגן, שטענה שיהיה זה ניגוד עניינים מאחר שמשרדה עסק בחקירתו), כולל מי שכיהן אז כחבר הסנאט המדינתי, ברק אובמה, שתמך בבלאגוייביץ' בראשית 2005 ודיבר בזכותו באוגוסט 2006 ביריד המדינתי של אילינוי. הוא גם קיבל את תמיכת מועדון סיירה, מושל אילינוי היחידי שזכה לכך. הפדרציה האמריקאית של עובדי המדינות, המחוזות והרשויות המקומיות סירבה לתמוך בבלאגוייביץ' בציינם את 500 המשרות שהוא ביטל במחלקה למשאבי טבע של אילינוי, ובכך הותיר כמה מהפארקים המדינתיים ללא פיקוח.
ב-2004 הורה בלאגוייביץ' לרשות כבישי האגרה של אילינוי להציב 32 שלטים בעלות של 480,000 דולר, שבהם נכתב "כבישי אגרה פתוחים, רוד ר. בלאגוייביץ', מושל". ב-2006 נמתחה ביקורת על הצבת שלטים אלו על כך שהם היו למעשה שלטי תעמולת בחירות בעלות גבוהה פי כמה מהשלטים הרגילים בעלות של 200 דולר האחד.
בבחירות הכלליות הביס בלאגוייביץ' את טופינקה ואת מועמד המפלגה הירוקה של אילינוי, ריץ' ויטני, לאחר שתקציב מסע הבחירות שלו הגיע ל-27 מיליון דולר מול 6 מיליון הדולר שהוצאו על מסע הבחירות של טופינקה. הוא ניסה לקשור את טופינקה לשחיתות של המושל הרפובליקני לשעבר ג'ורג' ראיין. טופינקה הפיצה פרסומים שפרטו את החקירות הפדרליות נגד בלאגוייביץ' ועל אי-התמיכה בו מצד דמוקרטים בכירים כמו ליסה מדיגן. כמי שכיהנה שלוש תקופות כהונה כגזברית המדינה, אמרה טופינקה שהיא ניסתה למנוע מבלאגוייביץ' לעשות שימוש בכספים מקרנות מיוחדות עבור הוצאות כלליות ללא אישור בית המחוקקים. היא אמרה שבלאגוייביץ' השתמש בכספים עבור מיזמים שנועדו להסיח את דעת הבוחרים ממשפטי השחיתות של שותפיו: "מתן כספים תמידי זה ...מיליון כאן, מיליון שם, מחליש את הממשלה הפגועה שלנו ואת המדינה שאפסו כוחותיה". דוברה של טופינקה טען שבלאגוייביץ' היה מושל אילינוי הנחקר ביותר בתולדות המדינה. טופינקה נוצחה על ידי בלאגוייביץ' בהפרש של 11 אחוזים.
כהונתו כמושל
לאחר הבחירות של 2002 הייתה לדמוקרטים שליטה בבית הנבחרים של אילינוי, בסנאט ובכל משרדי הממשלה המדינתיים למעט אחד. בעת כהונתו כמושל, חתם בלאגוייביץ' על צעדי חקיקה פרוגרסיביים כמו רפורמה אתית, רפורמה בעונש המוות, מס הכנסה שלילי, איסור מקיף על עישון והרחבת תוכניות בריאות לילדים ולמשפחה. ב-2005 חתם בלאגוייביץ' על חוק שאסר על אפליה בתעסוקה, בדיור, בבתי מלון ובקבלת אשראי על בסיס נטייה מינית. בלאגוייביץ' ניהל בתחילה מסע נגד הקצאת תקציבים לטובת מחוזות הבחירה של המחוקקים, אך בסופו של דבר עשה שימוש בנוהג זה כדי להשיג לעצמו קולות.
זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו ב-2003, המשיך בלאגוייביץ' לתמוך בהשעיה של הוצאות להורג של הממתינים לעונשם, אף על פי שהוצאות להורג אלו לא היו צפויות להתבצע בשנים הקרובות (קודמו בתפקיד, ג'ורג' ראיין, המתיק את כל עונשי המוות שהיו בהמתנה זמן קצר לפני שסיים את כהונתו כמושל). הוא התמיד בתמיכתו בהשעיית עונשי המוות במשך כל תקופת כהונתו כמושל.
צעד בולט נוסף של בלאגוייביץ' במהלך תקופת כהונתו כמושל היה חוק אתיקה קפדני חדש. כאשר הוא ניהל את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונתו השנייה, אמר בלאגוייביץ' שאם חוקי האתיקה שלו היו קיימים כאשר כיהן המושל הקודם ג'ורג' ראיין, מעשי השחיתות שלו לא היו מתקיימים. בלאגוייביץ' גם חתם על חוק לרפורמה מקיפה בעונש המוות שנוסח על ידי הסנאטור ברק אובמה ועל ידי הסנאטור פול סיימון. האיגודים המקצועיים והאפרו-אמריקאים היו התומכים הנאמנים ביותר של בלאגוייביץ'. ב-2008 הוא אמר לקבוצה של אפרו-אמריקאים שלפעמים הוא רואה את עצמו כמושל האפרו-אמריקאי הראשון של אילינוי.
חינוך
בלאגוייביץ' ניהל הרחבות של המימון למערכת החינוך בהיקף שיא מדי שנה מבלי להעלות את היקף המיסים. הוא ספג ביקורת מהרפובליקנים ומדמוקרטים מתונים רבים על שימוש בכספים ממערכת הגמלאות המדינתית כדי לממן הוצאות אחרות. הצעה נוספת שעלה בראשית 2006 כללה את מיזם "גן ילדים לכולם" שנועד לכל הילדים באילינוי בני שלוש וארבע. החוק שאישר את תוכנית זו אושר כחלק מחוק התקציב השנתי של 2007.
הצעת תוכנית פיתוח כללית
ב-10 בינואר 2006 הכריז בלאגוייביץ' על הצעה לתוכנית בהיקף של 3 מיליארד דולר באילינוי על כבישים, תחבורה ציבורית ובתי ספר, שתמומן על ידי הגדלת מס הכנסה ועל סמך הצעות חדשות לתוכניות הימורים, כמו משחקי לוטו וקנו. ההצעה נתקלה בהתנגדות מידית מצד אנשי המפלגה הרפובליקנית ומצד רבים מחברי המפלגה הדמוקרטית, שראו בה כתכסיס של שנת בחירות. ההצעה למסד באופן חוקי את משחקי הקנו נפלה בהמשך. ב-2008 לא עלה בידו של בלאגוייביץ' לקבל הסכמה לתוכנית מקיפה כזאת לחמש שנים לשיפור התשתיות של אילינוי.
במרץ 2008 הודיע בלאגוייביץ' על קואליציה דו-מפלגתית בראשותם של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, דניס הסטרט, ושל חבר בית הנבחרים לשעבר גלן פושרד, לפיתוח תוכנית בניה מקיפה שתצליח לעבור בבית המחוקקים של אילינוי. קואליציית העבודות הציבוריות של אילינוי סיירה ברחבי המדינה ויצרה פשרה של חבילה בהיקף של 34 מיליארד דולר שנסמכה על הכנסות מהלוטו המדינתי, מגביית אגרות כבישים, ומהרחבת ההימורים. התוכנית עברה בסנאט של אילינוי אך נבלמה בבית הנבחרים לאחר שהדמוקרטים התנגדו אליה.
יחסיו עם המחוקקים
במהלך כהונתו כמושל כינס בלאגוייביץ' את בית המחוקקים של אילינוי 36 פעמים למושבים מיוחדים, מספר שהוא מחצית מכלל המושבים המיוחדים שבית המחוקקים כונס אליהם מאז 1970. הוא הואשם בהפרעה למחוקקים בפגרה שלהם, בעוד שהוא עצמו לא נכח במושבים.
לבלאגוייביץ' היו חילוקי דעות רבים עם הדמוקרטים במדינתו בעת כהונתו כמושל, ומנהיגי הרפובליקנים בבית הנבחרים ובסנאט פרנק ווטסון וטום קרוס צידדו בהם לעיתים קרובות. ב-2008 בלאגוייביץ' אף הביע את חששו שהדמוקרטים בבית הנבחרים יזכו בעוד מושבים והוא יתמודד מול התנגדות רחבה יותר.
סגן המושל של בלאגוייביץ' היה פאט קווין. השניים היו חלוקים באופן פומבי על הצעתו של בלאגוייביץ' להגדלת המיסים עבור בתי ספר ולטובת מיזמים נוספים באילינוי. בדצמבר 2008 אמר קווין שהפעם האחרונה שהוא דיבר עם בלאגוייביץ' הייתה בקיץ 2007. בלאגוייביץ' גם היה מסוכסך עם התובעת הכללית ליסה מדיגן, מבקר המדינה דן היינס, מזכיר המדינה ג'סי וייט וגזבר המדינה אלכסי ג'ינוליאס - כולם אנשי המפלגה הדמוקרטית.
לעיתים קרובות היה בלאגוייביץ' בסכסוך עם חברי בית המחוקים משתי המפלגות. המחוקק הדמוקרט, ג'ק פרנקס, אמר שהסיבה שלבלאגוייביץ' היו קשיים בהעברת חוקים הייתה שהוא לא הקדיש מספיק זמן לבית המחוקקים. "זו סיבה אמיתית שהיו לו כאלה מערכות יחסים גרועות עם בית המחוקקים ושהוא לא היה מסוגל להעביר את הדברים שעל סדר יומו, בגלל שהוא לא דיבר עם אף אחד". כאשר המחוקקים שעבדו על התקציב במהלך מושב מיוחד התכנסו בשעה 10 בבוקר ולא בשעה 2 בצהריים, ופרקליטו של בלאגוייביץ' איים שהמושל ישקול לנקוט בפעולה חוקית נגד המחוקקים המעורבים, אמר חבר הבית, הרפובליקני ג'וזף ליונס לכתבים, "יש לנו עסק עם מטורף. האיש בלתי שפוי".
אף על פי שבמסע הבחירות של 2002 שימש ברק אובמה כיועץ של בלאגוייביץ' התנכרו השניים זה לזה במשך שנים. בלאגוייביץ' לא תמך במסע הבחירות של אובמה לסנאט של ארצות הברית ב-2004, ואובמה לא הזמין את בלאגוייביץ' לנאום בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-2008 כפי שביקש מליסה מדיגן, היינס וג'ינוליאס. לבלאגוייביץ' היו יחסי ידידות עם מי שהחליפו במושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, רם עמנואל.
לבלאגוייביץ' היו גם חילוקי דעות פומביים עם ראש עיריית שיקגו ריצ'רד דיילי. לאחר הסכסוך של השניים בנוגע למימון של רשות התחבורה של שיקגו, כינה דיילי את בלאגוייביץ' "קוקו" אמר שהוא לא רוצה להתווכח עם המושל בגלל ש"הוא מתווכח עם כל אחד באמריקה". בלאגוייביץ' הגיב באומרו, "אני לא חושב שאני קוקו".
זמן קצר לאחר פגישה של בלאגוייביץ' עם חבר הסנאט המדינתי מייק ג'ייקובס, שהתקיימה ב-2007, שמטרתה הייתה לשכנע את ג'ייקובס להצביע בעד ההצעות של בלאגוייביץ' לתוכנית ביטוח רפואי, אמר ג'ייקובס לכתבים שהמושל "התפרץ כלפיו כמו ילד בן עשר". בלאגוייביץ' לא הגיב על התקרית. ב-2008 אמר ג'ייקובס: "זהו מושל שאני לא חושב שיש לו אפילו בעל ברית אחד, למעט נשיא הסנאט אמיל ג'ונס, וזה במקרה הטוב". לעיתים שיתפו ג'ונס ובלאגוייביץ' פעולה, בעוד שבזמנים אחרים הם היו חלוקים בדעותיהם בסוגיית המימון לחינוך.
במהלך מערכת הבחירות לקונגרס של 2008, בהתמודדות של חברת הסנאט המדינתי דבי הלבורסון נגד הרפובליקני מרטי אוזינגה, הריצה ועדת הבחירות הדמוקרטית לקונגרס תשדירי טלוויזיה בהם הם ניסו לסייע להלבורסון על ידי יצירת זיקה בין אוזינגה לבין בלאגוייביץ', בטענה שאוזינגה תרם למסע הבחירות של המושל הדמוקרטי.
ההופעות בדיילי שואו
סטיבנס אמר מאוחר יותר, "עם כל הכבוד למושל, הוא ידע שזו תוכנית קומית. זהו ידע כללי עבור אנשים מתחת לגיל 90. היה זה כאשר הוא נראה כה מטופש שהוא אמר שהוא חשב שזו תוכנית חדשות רגילה. גם אם נניח שהוא לא ידע זאת קודם לכן, היה עלינו לחתום על כתב ויתור לפני הראיון.
בלאגוייביץ' הופיע פעם נוספת בדיילי שואו ב-23 באוגוסט 2010, לאחר הדחתו ממשרת המושל. במהלך הופעתו בתוכנית, הוא הגן על עצמו בלהט מפני הביקורת של המנחה ג'ון סטיוארט על דברים שהוא אמר בהופעתו הקודמת בתוכנית. סטיוארט התמקד על איך בלאגוייביץ' הביע רצון עז לספר על הצד שלו בבית המשפט, אך לא עשה זאת. סטיוארט ניסה לסחוט הבטחה שבפעם הבאה בלאגוייביץ' יתוודה. סטיוארט גם התמקד בהצהרה הקודמת של בלאגוייביץ' בפניו, שאם מישהו ישמע את הצהרת "עצבות הזהב" בהקשר, זה יראה תמים. סטיוארט השמיע הקלטה נוספת ושאל אותו איך זה נשמע שונה. למושל לשעבר לא הייתה תשובה ממשית.
תקציב
על בלאגוייביץ' נמתחה ביקורת על כך שהוא עשה שימוש במה שמתנגדיו כינו "גימיקים" כדי לאזן את תקציב המדינה. הרפובליקנים טענו שהוא פשוט העביר את הבעיות הכספיות של המדינה לדורות הבאים כדי לאזן את התקציב. ואכן, בתקציב המדינה של 2005 נקבע שהחובות ישולמו על ידי יצירת תת-מימון של הגמלאות לעובדי המדינה בסכום של 1.2 מיליארד דולר. ב-2008 הציע בלאגוייביץ' להנפיק איגרות חוב חדשות בסכום של 16 מיליארד דולר כדי שהמדינה תעמוד במחויבויותיה לתשלום הגמלאות. פעם אחת הוא אמר להתכנסות של כמרים אפרו-אמריקאים בדרום שיקגו שהוא היה "בצד של האל שלנו" עם הצעות התקציב שלו.
בלאגוייביץ' הגיש הצעת תקציב לשנת 2008 שהיה גדול ב-5 אחוזים בהשוואה לתקציב של השנה הקודמת. קיצוצים בתקציבים של כמה תוכניות גרמו לו לנסות לסגור 11 פארקים מדינתיים ו-13 אתרים היסטוריים, כשהדובר שלו אמר שבלאגוייביץ' מעולם לא ביקר בהם. כדי לסתום חורים בתקציב המדינה, הציע בלאגוייביץ' פעם אחת למכור את מרכז ג'יימס ר. תומפסון או למשכן אותו. נמתחה עליו גם ביקורת על טיפולו בתקציב 2007, במיוחד על שימוש חסר תקדים בהטלת וטו על סעיפים כדי להסיר יוזמות של מתנגדיו מחוק התקציב.
ב-2003 הגישו יותר מאלף שופטים באילינוי תובענה ייצוגית נגד בלאגוייביץ' על כך שהוא הפסיק עבורם תוספות על פי יוקר המחיה הנדרשות על פי החוקה עקב קיצוצים בתקציב. התובענה יושבה ב-2005 בפסיקה לטובת השופטים, בה נפסק שהווטו של בלאגוייביץ' היה הפרה של חוקת אילינוי.
מערכת הבריאות
בתקופה בה היה חשש למחסור בחיסונים נגד שפעת ב-2004, הורה בלאגוייביץ' על רכישת 260,000 מנות חיסון מספקים מעבר לים, שמנהל המזון והתרופות האמריקאי הזהיר שהכנסתם לארצות הברית עלולה להיאסר. אף על פי שעלות משלוח מנות החיסון עבור המדינה הגיע ל-2.6 מיליון דולר, סירב מנהל המזון והתרופות להתיר את הכנסתם של החיסונים לארצות הברית, ולא נמצא להם קונה. בסופוו של דבר הם נתרמו לניצולי רעידת אדמה בפקיסטן מאוחר יותר באותה שנה. עם זאת, תוקף החיסונים כבר פג אז ופקיסטן נאלצה להשמידם.
ב-2004 הוציא בלאגוייביץ' צו מושל שדרש מרוקחים במדינה לנפק גלולות למניעת היריון וגלולות חירום למניעת היריון גם אם הם מתנגדים לכך מסיבות מוסריות או דתיות. ב-2007 הוגש ערעור משפטי על צו זה. ב-2007 הגיעו מתנגדי הצו להסדר עם המדינה במקרה מסוים, ובכך גרמו לביטולו החלקי של הצו. הסדר זה, שהגיע בעקבות פסיקה של בית המשפט העליון של אילינוי בספטמבר אותה שנה, התיר לרוקחים לסרב לספק אמצעי מניעה, כל עוד הם סיפקו ללקוחות מידע על רוקחים שהסכימו לספק את הגלולות. במקרה אחר פסק בית המשפט לערעורים של אילינוי נגד הצו של בלאגוייביץ'.
באוקטובר 2005 הודיע בלאגוייביץ' על תוכניתו שנקראה "כל הילדים" (All Kids) שנועדה לאפשר גישה לכל ילד באילינוי לשירות רפואי בסיבסוד המדינה. לאחר שנחתמה כחוק בנובמבר אותה שנה, הייתה תוכנית זו לראשונה בכל מדינות ארצות הברית בה מדינה סיפקה באופן חוקי טיפול רפואי מקיף ובר-השגה לילדים, ללא קשר להכנסת משפחותיהם או למעמד האזרחי שלהם.
במרץ 2007 הודיע בלאגוייביץ' שהוא יקדם תוכנית כללית לטיפול רפואי בשם "אילינוי מכוסה" (Illinois Covered). על התוכנית התנהל דיון בסנאט של אילינוי, אך היה חסר לה קול אחד כדי לעבור כחוק. בלאגוייביץ' גם העביר בהצלחה חוק להטיל מס על עסקים שלא סיפקו ביטוח רפואי לעובדיהם.
המחוקקים באילינוי לא אישרו יוזמה אחרת של בלאגוייביץ', FamilyCare, שהייתה אמורה לספק טיפול רפואי למשפחות של ארבע נפשות ומעלה ועם הכנסה של עד 82,000 דולר, אך הוא ניסה ליישם את התוכנית באופן בלתי מפורש באמצעות הוצאת צו מושל. כאשר דחו את צו המושל, תהו חברי הוועדה המחוקקת כיצד המדינה תממן את התוכנית. צעדו זה של בלאגוייביץ' הוגדר כנוגד את החוקה בשני בתי משפט, שביטלו את התוכנית. על כל פנים, באוקטובר 2008, רוקחים שפעלו על פי צו המושל וסיפקו תרופות על פי התוכנית קיבלו הודעה מממשל המדינה שההוצאות לא יוחזרו להם ושהם יקבלו אותם בתשלומים שינוכו מתוכנית Medicaid העתידית. אחד המחוקקים, רון סטיבנס, הציע שבלאגוייביץ' ישלם את העלויות מכספו האישי.
עסקים
בלאגוייביץ' הטיל וטו על שלוש הצעות חוק, שאפשרו למשאיות לנהוג במהירות של 65 מייל לשעה (105 קילומטר לשעה) מחוץ לאזור שיקגו במקום במהירות של 55 מייל לשעה, בציינו שהצעות החוק "התפשרו על הבטיחות".
בלאגוייביץ' איים להפסיק את עסקיה של אילינוי עם בנק אוף אמריקה על רקע סגירת בית חרושת בשיקגו. ב-8 בדצמבר 2008 הצטוו כל סוכנויות המדינה לעצור את ניהול העסקים שלהם עם הבנק כאמצעי לחץ עליו להעניק הלוואות. בלאגוייביץ' אמר שהבנק הקמעונאי הגדול ביותר בארצות הברית לא יוכל יותר לבצע עסקים עם המדינה אלא אם כן הוא יחזיר את האשראי לחברת "רפבליק חלונות ודלתות", שעובדיה שבתו. ג'ון דאגלס, לשעבר יועץ של התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות והפרקליט של בנק אוף אמריקה, תיאר את המהלך של בלאגוייביץ' כמסוכן.
פיקוח על כלי נשק
בלאגוייביץ' תואר כתומך אדוק בפיקוח על כלי נשק. בנאום על מצב המדינה של פברואר 2006 הוא אמר שהמדינה צריכה לאסור על שימוש בכלי נשק חצי-אוטומטיים. בעת שהיה חבר בית המחוקקים המדינתי, הציע בלאגוייביץ' את העלאת מחיר הוצאת רישיון לנשק מ-5 דולר ל-500. ב-2005 הוא הטיל וטו על שלוש הצעות חוק שהיו אמורות לאפשר מחיקה של הנתונים על כלי נשק לאחר 90 יום, לבטל את תקופת ההמתנה למי שמעוניין לרכוש כלי נשק, כאשר העסקה נוגעת לכלי נשק מיד שנייה, ולבטל חוקים מקומים לפיקוח על העברת כלי נשק.
אופרה וינפרי
וינפרי ציינה שאף על פי שהיא לא הייתה מעוניינת, היא חשה שהיא הייתה מסוגלת להיות סנאטורית.
הפרשן הפוליטי כריס מתיוס שיבח את הרעיון של בלאגוייביץ', ואמר שבמהלך אחד זה יגרום לגיוון של הסנאט ויעלה את מנת המשכל של חבריו. בהמשך הוא פירט יותר ואמר: