cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חליל (יצירה מוזיקלית)
בכורות של היצירה וביצועים נוספים
המבצעים היו לאונרד ברנשטיין שניצח על יצירתו, החלילן ז'אן-פייר רמפל והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ציפורי שלג לא עפות
פיתוח
במהלך שנות ה-60, כותר הקומיקס "Green Lantern" עמד על סף ביטול. לאחר ריצה מוצלחת עם דמויות ליגת הצדק, הכותב דניס או'ניל המתנה לכותר אודות הדמות גרין לנטרן בהרפתקאות משותפות עם החץ הירוק. או'ניל, שהוביל קו של יצירות שמאלניות בעלות מודעות חברתית, המשיך את המהפך של אוליבר קווין, האלטר-אגו של החץ הירוק, מפלייבוי מיליארד אל גיבור-על עירוני, אותו התחילו בוב האני והמאייר ניל אדמס בשנים קודם לכן. לאור החופש היצירתי אותו או'ניל קיבל, היות שהכותר ממילא כמעט והתבטל, הוא החליט לשלב בו באופן ניכר יותר אקטיביזם ופן מסוים של עיתונאות. בהתייחסו לזה, או'ניל אמר כי "זה היה מצב שבו לאף אחד לא היה מה להפסיד, ואני חושב שכתיבה על דברים שהדאיגו אותי באמת הוציאה ממני רמה גבוהה יותר של אומנות. כמו כן, זה נתן לי לפתור בעיות אמיתיות שלא התמודדתי איתן לפני כן". אל העבודה על הכותר היה אמור להצטרף במקור גיל קיין, אך לבסוף היה זה המאייר אדמס ששב אל הדמות.
חליל (יצירה מוזיקלית)
בכורות של היצירה וביצועים נוספים
הבכורה נערכה בטנגלווד שבמסצ'וסטס, ארצות הברית במהלך יום העצמאות האמריקאי - 04.07.1981.
ציפורי שלג לא עפות
פיתוח
הריצה של או'ניל ואדמס זכתה לתשומת לב תקשורתית גבוהה ולשבחים מן המבקרים. כמו כן, השניים זכו במאי 1971 בחמישה פרסי שהאזאם על עבודתם. עם זאת, הם התחילו להרגיש מיצוי וראו בסיפוריהם חסרי רלוונטיות אמיתית. אדמס דחף לכתיבת סיפור שיעסוק בהתמכרות לסמים, תמה בה גם או'ניל רצה לעסוק. עבור השניים היה זה דבר אישי, שכן אדמס התנדב במרכז השכונתי שלו לגמילה מסמים ואו'ניל התגורר בשכונה עם מספר רב של מכורים לסמים. כאשר אדמס אייר, יחד עם דיק ג'ורדנו, את עטיפת החוברת בה נראית דמותו של רוי הרפר מזריק הרואין, העורך יוליוס שוורץ דחה את הסיפור, מאחר שרשות הקומיקס הייתה מתנגדת לפרסום בגלל קוד האתיקה של הקומיקס שאסר בתכלית האיסור את השימוש בסמים ללא קשר לתוכן הסיפור. שוורץ תמך באופן עקרוני בפרסום קשת הסיפור, אך הוא מצא בקוד האתיקה של הקומיקס כמגבלה הגדולה ביותר להתמודדות עם סוגיות חברתיות בקומיקס.
חליל (יצירה מוזיקלית)
בכורות של היצירה וביצועים נוספים
המבצעים היו לאונרד ברנשטיין שניצח על יצירתו, החלילנית דורייט אנת'וני דוייר והתזמורת הסימפונית של בוסטון.
ציפורי שלג לא עפות
פיתוח
אז, חברת ההוצאה לאור המתחרה מארוול קומיקס פרסמה את קשת הסיפור "הגובלין הירוק נולד מחדש" בחוברות דמותו של ספיידרמן. בסיפור זה, הארי אוסבורן מתמכר לסמים מדיכאון על כך שאהובתו מרי ג'יין ווטסון מראה סימני חיבה לאדם אחר. רשות הקומיקס אסרה את פרסום שלושת החוברות של אותו הסיפור, ואלו היו למעשה גיליונות הקומיקס הראשונים מאז היווסדות רשות הקומיקס ב-1954 שפורסמו ללא גושפנקה שלה. אדמס ציין במורת רוח כי "יכולנו לעשות את זה קודם ולהיות אלה שיעשו מהלך גדול", והקניט את סיפורו של סטן לי בטענה כי "לקחת כדור וללכת על הגג זה לא מסוג הדברים שבאמת קורים". מיד לאחר פרסום הסיפור של מארוול, כלל המוציאים לאור נפגשו כדי לשכתב לחלוטין את קוד האתיקה של הקומיקס – ובכך אפשרו את פרסום הסיפור של או'ניל ואדמס.
חליל (יצירה מוזיקלית)
בכורות של היצירה וביצועים נוספים
ההקלטה של הביצוע הועלתה לאתר היוטיוב של התזמורת
ציפורי שלג לא עפות
פיתוח
לדברי או'ניל, דמותו של רוי הרפר נבחרה להמחיש בסיפור את השימוש בסמים "בשביל השפעה רגשית מקסימלית. חשבנו שבחור טוב ומבוסס בעיצומה של התמכרות יהיה חזק יותר מ... איזו דמות שהיינו ממציאים בשביל האירוע... רצינו להראות שהתמכרות איננה מוגבלת לילדים "רעים" או "מוטעים"". הסוף המקורי של קשת הסיפור הראה את הרפר מתגבר על ההתמכרות ומשלים בפיוס עם קווין, אך אדמס מחה על כך שהסוף הזה הוא אנטי-קליימקסי מידי. או'ניל סירב לשנות את הסוף, ואדמס כתב ואייר מחדש את הסוף מאחורי גבו והגיש את השינויים אל שוורץ. בסופו של דבר, הפרסום כלל את השינויים של אדמס למורת רוחו של או'ניל. במאמר שכתב כמה שנים אחר כך, ב-1975, או'ניל הצהיר כי הוא עדיין חש שהסיום של אדמס עשה עוול לסיפור, שכן "מה שמשתמע בסוף הוא שאגרוף בפנים פותר את הכל".
חליל (יצירה מוזיקלית)
בכורות של היצירה וביצועים נוספים
בעקבות ביצוע היצירה נערך ראיון בין גי אשד, החלילן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחותו של ידין, אלה קורן-טננבוים.
ציפורי שלג לא עפות
עלילה
במהלך הליכה תמימה ברחובות העיר סטאר סיטי, אוליבר קווין מותקף בפתאומיות על ידי חבורת פושעים. לאחר קרב קצר בו ידו של קווין על העליונה, הוא נורה לפתע בחץ ונפצע. כשעוברי אורח מסרבים לסייע לו בשעת לילה כל כך מאוחרת, קווין גורר את עצמו באפיסת כוחות עד לבית החולים הקרוב ושם מתמוטט בעמדת הקבלה. בתום הטיפול הרפואי, קווין קורא לחברו האל ג'ורדן בבקשה לעזרה. השניים מעלים חשש כי החץ, שזהה לחיציו של קווין עצמו, נגנב מעוזרו רוי הרפר, אותו קווין הזניח בתקופה האחרונה כשיצא להרפתקאות חובקות עולם יחד עם ג'ורדן. קווין וג'ורדן עוטים את חליפותיהם כחץ הירוק וכגרין לנטרן, בהתאמה, ויוצאים לברר את המאורע.
במרתף הסמוך למקום בו קווין הותקף, הם מוצאים נרקומן נואש המתחנן למנת סמים. הנרקומן מוביל את השניים אל דירה נטושה, שם השניים נלחמים בנרקומנים זועמים התוקפים אותם בדרישה לקבלת מנות סמים. בין הנרקומנים נמצא גם הרפר, בו קווין רואה סוכן כפול הנמצא במסווה על מנת לעצור את השימוש לרעה בסמים. עם מידע מטעם הנרקומנים, קווין וג'ורדן מגיעים אל מחבוא סוחרי הסמים ומתעמתים איתם. הסוחרים מזריקים בכוח לשניים סמים על מנת להכפיש אותם בפני המשטרה שבדרכה למקום, אך הרפר מגיע בדיוק בזמן על מנת לחלץ אותם. במקום מסתור, קווין משוחח עם הרפר על התמכרות לסמים והסכנות הכרוכות בכך, כשהרפר מצדיק את הנרקומנים בטענה כי ללא דמות אב ניתן למצוא מעין נחמה בשימוש בסמים. אחר כך, קווין מוצא את הרפר מזריק הרואין בסתר.
זעום מן הגילוי כי עוזרו התמכר לסמים בזמן היעדרותו, קווין מכה את הרפר ומסלק אותו. במקביל, חבריו הנרקומנים החדשים של הרפר משתכרים ומשתמשים בכמות סמים גדולה, עד שגופו של אחד מהם קורס והוא מת ממנת יתר. ג'ורדן מוצא את הרפר מתאבל על חברו המת בסמטה נידחת, שם הרפר מודה בהתמכרותו ומביע נכונות להיגמל בשיטת "קולד טרקי" ללא שום עזרת רופאים, וג'ורדן לוקח אותו אל דיינה לאנס כדי שתסייע לו להתמודד עם בעיותיו. בדרישה ל"צדק", קווין רודף אחר שרשרת הייצור, האספקה והמכירה של הסמים – ולוכד את כל העוסקים במלאכה.
מאוחר יותר, קווין, ג'ורדן, הרפר ולאנס משתתפים בהלוויה של הנרקומן המת. בעימות בין השניים, הרפר מכה את קווין בפניו ומאשים אותו, המנטור שלו, בכך שנטש אותו לטובת הרפתקאות עם ג'ורדן ולמעשה הביא להתמכרותו. הרפר עוזב את בית הקברות בזעם, כשקווין נשאר דומע מאחור בגאווה על חניכו שהתבגר ויוצא לדרך עצמאית.
ווינד
ווינד (בגרמנית: Wind) היא להקה גרמנית.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1985 על ידי המלחינה האנה הלר (Hanne Haller), אליה הצטרפו שישה חברים נוספים, מאוחר יותר התחבר ללהקה הזמר ריינר הוגלמייר (Rainer Höglmeier) כסולן.
הלהקה ייצגה את גרמניה באירוויזיון 3 פעמים:
הלהקה הוציאה להיטים רבים ועד 1997 הוציאו יותר מ-15 סינגלים.
היא זכתה שלוש פעמים במצעד הלהיטים של ערוץ הטלוויזיה ZDF.
ב-1998 הם ניסו לייצג שוב את גרמניה באירוויזיון אך לא זכו בתחרות המקדימה.
לאחר שמספר חברים עזבו את הלהקה, מ-2010 משמשת הלהקה כשלישייה מוזיקלית.
איסידורה סקוליץ'
איסידורה סֶקוּלִיץ' (בסרבית: Исидора Секулић, 16 בפברואר 1877 - 5 באפריל 1958) הייתה סופרת, מסאית, ומבקרת אמנות סרבית. עוד בחייה היא זכתה בהכרה רבה: איזידורה היתה האישה הראשונה שהתקבלה כחברה באקדמיה המלכותית הסרבית למדע (1939), חברה באקדמיה הסרבית למדעים למדעים ואומנות (1950) נשיאת כבוד של מרכז ה-PEN הסרבי (1931), סגנית נשיא אגודת הסופרים של יגוסלביה ונשיאת איגוד הסופרים של סרביה.
כיום, מדי שנה נערך כנס מדעי הנושא את שמה וניתן במסגרתו פרס איזידורה סקוליץ'.
חייה
סקוליץ', נולדה בכפר מושורין (Mošorin ) ליד טיטל (Titel) וודינה (לשעבר בשטח האימפריה האוסטרו- הונגרית). בילדותה למדה בבית ספר לבנות נובי סאד ולאחר מכן בסומבור, בודפשט.
כתיבתה
בעקבות מסעותיה בנורווגיה, מאוסלו דרך ברגן עד מחוז פינמרק, חיברה את ספר המסעות Pisma iz Norveške ("מכתבים מנורווגיה") בשנת 1914.
אסופת סיפורים קצרים שלה, Saputnici, התאפיינה בסגנון נועז ובניתוח עצמי נוקב. היא שלטה בכתשע שפות מדוברות, וכן בשפות הקלאסיות.
כתיבתה של סקוליץ', שמתאפיינת בליריות, במהורהרות, אך גם בנוסח אנליטי ובוחן, הגיעה בראשית כתיבת הסיפורת המודרנית בסרבית. סקוליץ' עוסקת במצב האנושי בסביבה המודרנית. ברומן העיקרי שלה, Кроника паланачког гробља ("תולדות בית עלמין בעיר קטנה"), היא הופכת את סדר המאורעות: כל חלק בספר מתחיל בבית העלמין, וחוזר אחורנית אל החיים הסוערים בעבר. דמויות כגון גוספה נולה נמנות עם דמויות הנשים החזקות הראשונות בספרות הסרבית, והן מתוארות כאמיצות, גאות, ונחושות.
קישורים חיצוניים
knjizenstvo - מרכז מידע אודות סופרות סרביות
יאקוב סמיטס
יאקוב סמיטס (בהולנדית:Jakob Smits; 9 ביולי 1855 – 15 בפברואר 1928) היה צייר הולנדי-פלמי.
ביוגרפיה
הוא נולד כבן של מעצב. יאקוב למד ברוטרדם באקדמיה ועזר לאביו בעסקי העיצוב. מ-1873 עד 1876 למד באקדמיה בבריסל, ולאחר מכן במינכן (1878–1880), וינה (1880) ורומא (1880).
יאקוב סמיטס עבר להארלם בצפון הולנד, והפך למנהל בית הספר לתעשייה ועיצוב. הוא הכיר את אלברט נויהויס, צייר בית הספר בהאג, ויחד הם ערכו טיולים לבלגיה. יאקוב סמיטס התרשם מהנוף הבלגי והתיישב באופן סופי באכטרבוס (מול) ב-1888. הוא שילם 2,000 פרנק בלגי עבור חווה קטנה. באותה שנה נשא לאישה את מלווינה דדיין, בתו של עורך דין מבריסל, שהפסידה את הירושה בגלל נישואים אלה.
ב-1897 הוא קיבל מדליית זהב במינכן ודרזדן, על ציוריו הגדולים בצבעי מים על רקע זהב. הוא גם צייר פורטרטים רבים, במיוחד של מלווינה ושל ילדיהם בובי, מרגריט וקובי. בשנת 1899 פגע הגורל: תוך ימים ספורים הוא איבד את בתו אליס ואשתו. בשנת 1901 נשא סמיטס לאישה שלישית את ג'וסין ואן קאוטרן. באותה שנה ערך את תערוכת יחיד הראשונה שלו באנטוורפן.
מצבו הכלכלי של סמיטס השתפר במקצת, אך לא לזמן רב. בשנת 1903 נהרסו שני הוריו עקב שוד וכתוצאה מכך היו לו תשעה בני משפחה לפרנס.
למזלו - לבקשת העירייה של מול, בשנת 1907 ארגן סמיטס תערוכה בינלאומית של אמנים שבאו לצייר נופים במול וסביבתה. השתתפו באירוע 68 ציירים שהגיעו מגרמניה, הולנד ואמריקה. כך נוצר המושג ״אסכולת מול״. ב-1910 פרסם סמיטס אלבום עם 25 תחריטים, שהוקדש למלכה אליזבת.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הפסיק סמיטס את עבודת האמנות שלו. הוא הפך לנשיא הוועדה לסיוע ואספקת מזון של קנטון מול. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא המשיך בעבודתו עם חזון וסגנון חדשים לחלוטין כחרט וצייר.
החל משנת 1923 מצבו הבריאותי הידרדר, וסבל מסרטן.
מוות ומורשת
ב-15 בפברואר 1928 סמיטס נפטר ממחלת לב ונקבר בחצר הכנסייה של עירו. על הקבר שלו ניצבת דמות של אם וילד מברונזה שיצר ג'ורג' מין. הוא קבור ליד אמנים אחרים מאסכולת מול.
יאקוב סמיטס שהפך לבלגי ב-1902, היה אביר במסדר לאופולד (1903), קצין במסדר הכתר (1919) ומפקד במסדר הכתר (1927).
אשתו השלישית, ז'וסין, שרדה אחריו עוד 28 שנים. לאחר מותה ב-1956 נמכר ביתם. בשנת 1977, הוסב הבניין למוזיאון העירוני על שם יאקוב סמיטס.
הארייט הייגמן
הארייט מקסין הייגמן (באנגלית: Harriet Maxine Hageman; נולדה ב-18 באוקטובר 1962) היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של מדינת ויומינג, החולש על כלל שטחי המדינה. הייגמן החלה את דרכה המקצועית כעורכת דין פלילית, ובבחירות 2018 התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ויומינג, ללא הצלחה. בבחירות 2022, תחת חסותו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, גברה על יריבתו המרה של טראמפ ליז צ'ייני, במערכת בחירות מקדימות רוויית-מתחים.
ביוגרפיה
הארייט מקסין הייגמן נולדה בחווה חקלאית מחוץ לפורט לאראמי שבוויומינג בסמוך לגבול עם נברסקה, ב-18 באוקטובר 1962. אביה, ג'יימס הייגמן, היה חבר בבית הנבחרים של ויומינג. היא דור רביעי למשפחה תושבת ויומינג: סבא רבא שלה עבר לטריטוריית ויומינג מטקסס בשנת 1878. לאחר שהשלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון פורט לאראמי, סיימה הייגמן לימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת ויומינג ותואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של האוניברסיטה.
הייגמן עבדה כעוזרת משפטית בלשכתו של השופט ג'יימס א. בארט מבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית. מאז ולאחר מכן החלה לעבוד בעריכת דין פלילית. בשנת 1997 ייצגה הייגמן את מדינת ויומינג בתיק "Nebraska v. Wyoming", מחלוקת משפטית על ניהול נהר נורת פלייט (North Platte River). בתיק זה טענה נגד המדיניות של שירות היערות של ארצות הברית המגבילה עבודות כבישים על אדמות ציבוריות. במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית ב-2016 תמכה הייגמן במועמדותו של טד קרוז, ומתחה ביקורת על דונלד טראמפ.
ב-9 בספטמבר 2021 הודיעה הייגמן על מועמדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית, תוך שהיא קוראת תיגר על נציגת המדינה המכהנת ליז צ'ייני בבחירות 2022. בהכרזתה על מסע הבחירות לקונגרס, גרסה הייגמן כי צ'ייני אינה מייצגת עוד את תושבי ויומינג בשל התנגדותה למאמצי הנשיא טראמפ לערער על הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. בנימוק כי טראמפ זכה פעמיים ברוב מוחץ בבחירות לנשיאות בוויומינג הן ב-2016 והן ב-2020, טענה הייגמן כי כאשר צ'ייני התקוממה נגד טראמפ היא "בגדה בוויומינג, בגדה במדינה הזו, ובגדה בי". היא השיקה רשמית את מסע הבחירות שלו בבית מלון בשאיין, וקראה לתושבי המדינה לבחור בנציגה שתייצג את הערכים השמרניים של ויומינג. היא גם טענה שהדחף של צ'ייני "להרוס את הנשיא טראמפ" הפך אותה לבלתי יעילה בוושינגטון הבירה. שני מתמודדים נוספים בפריימריז פרשו ותמכו בהייגמן. היא זכתה במהירות לתמיכתו של טראמפ, שראיין באופן אישי כמה מתמודדים פוטנציאליים לפריימריז נגד צ'ייני.
הייגמן וצ'ייני היו בעלות ברית פוליטיות קרובות במשך שנים אחדות. הייגמן ייעצה לצ'ייני המסע הבחירות הקצר של האחרונה לסנאט של ארצות הברית ב-2014, והציגה אותה מבהלך עצרת בחירות במהלך הקמפיין הראשון של צ'ייני לקונגרס בבחירות 2016.הייגמן טענה כי התקררו יחסיה עם צ'ייני כאשר האחרונה מתחה ביקורת על טראמפ על כך שלא נקט בפעולה נגד תוכנית החיסולים הרוסית, והתקררו עוד יותר משצ'ייני קראה לטראמפ להכיר בהפסדו בבחירות לנשיאות ב-2020. הייגמן סיפרה שכאשר צ'ייני התקשרה אליה ואמרה שכל הטענות על הונאת בחירות בבחירות 2020 אינן נכונות, נותקו היחסים ביניהן לצמיתות. היא הוסיפה שאילו ידעה שצ'ייני הייתה מצביעה בעד הדחתו השנייה של טראמפ, היא לעולם לא הייתה עונה לשיחת הטלפון הראשונה של צ'ייני ב-2016. הייגמן הצליחה לזכתו בתמיכתם של רפובליקנים בכירים רבים מלבד טראמפ, בהם מנהיג המיעוט קווין מקארתי, ג'וש האולי, טד קרוז, מרשה בלקברן, ראנד פול, סינתיה לומיס, ולמעלה ממאה חברי קונגרס מכהנים מהמפלגה הרפובליקנית.
הייגמן נהנתה מיתרון גדול בסקרי דעת הקהל. סקר של אוניברסיטת ויומינג שנערך שבוע לפני הבחירות המקדימות הראה כי הייגמן מובילה ב-29% על צ'ייני. ביום הפריימריז, היא ניצחה את צ'ייני בניצחון סוחף, וגרפה 66.3% מקולות הבוחרים לעומת 28.9% שגרפה צ'ייני. הייגמן ניצחה בכל מחוזות ויומינג מלבד שניים: מחוז הבית של צ'ייני, מחוז טיטון, ומחוז אלבני, ביתה של אוניברסיטת ויומינג הנחשב ליברלי ומתון יותר. בבחירות הכלליות ניצבה הייגמן בפני מועמדת המפלגה הדמוקרטית והפעילה החברתית הילידית לינט גריי בול, שהוסיפה להתמודד מול צ'ייני גם ב-2020. כצפוי, זכתה הייגמן בבחירות הכלליות לבית הנבחרים עם 67% מהקולות, והושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2023. עם כניסתה לתפקיד נהייתה לאישה הרביעית ברציפות שמייצגת את ויומינג בבית הנבחרים: ברברה קובין נבחרה למושב ב-1994, וב-2008 נבחרה סינתיה לומיס להחליפה, וב-2016 החליפה אותה צ'ייני.
טויפן
טויפן (בגרמנית: Teufen) היא עיירה בקנטון אפנצל אוסר-רודן שבשווייץ.
היסטוריה
טויפן מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1272. ב-1300 מנה המקום חמש חוות בלבד. ב-1525 החליטה אספת הקנטון שכל קהילה תוכל להחליט אם היא מעוניינת להישאר קתולית. החלטה זה הובילה לפיצולו קנטון אפנצל לשניים בשנת 1597.
ב-1841 הציעה העיירה לממשלת הקנטון את בניין בית הספר החדש שלה, אך ההצעה נדחתה.
ענף האריגה היה חשוב מאוד בטויפן. בשנת 1820 לערך, הומצא בטויפן סוג של נול חדש, שאפשר ביצוע עבודות רקמה בקלות. המצאה זו נתנה דחיפה לענף הרקמה בעיר בשנות התשעים של המאה ה-19.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטחה של טויפן הוא 15.3 קמ"ר. מתוכם 55.4% משמשים לחקלאות, 29.8% מיוערים, 14% הם שטחים בנויים ו-0.8% הם שטחי נהרות, קרחונים והרים.
נכון ל-2014 מנתה אוכלוסיית טויפן 6,112 תושבים.
רשימת המושלים היהודים של אוסטרליה
היו מספר יהודים שנכנסו לתפקיד המושל של אחת המדינות או המושל הכללי של אוסטרליה. תפקיד זה הוא כנציגו של המלך באוסטרליה.
הכוחות המזוינים של איסלנד
ההגנה על איסלנד מורכבת ממשמר החופים של איסלנד, המסייר במים הטריטוריאליים ובמרחב האווירי של המדינה, וכן מכוחות הביטחון הלאומי של הנציב ויחידות של כוחות מיוחדים. איסלנד היא החברה היחידה בנאט"ו שאינה מחזיקה צבא קבע, למרות שאין מניעה חוקית להקים צבא כזה. בשנים 1951-2006 באזור הוצב כוח הגנת איסלנד.
משמר החופים מורכב מ-3 ספינות ו-4 כלי טיס, חמוש בנשק קל, תותחים ימיים, ונשק נגד מטוסים. משמר החופים אחראי גם על מערכת ההגנה האווירית, אשר מבצעת מעקב קרקעי אחר תנועת כלי טיס במרחב האווירי של איסלנד.
יחידות אשר כפופות לנציב הלאומי גם לוקחות חלק בהגנה על המדינה. בראשונה כוחות הביטחון הלאומי המבצעים פעולות מודיעין, והיחידה המיוחדת וִיקִינג (באיסלנדית: Víkingasveitin), יחידה מיומנת ללוחמה בטרור אשר מהווה חלק מהמשטרה הלאומית.
קובאצ'וואגאש
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובבית קברות של הכפר ישנם מספר מצבות יהודיות ישנות.
הכוחות המזוינים של איסלנד
בנוסף קיימת יחידת מענה למשבר המופעלת על ידי משרד החוץ, אשר מורכבת מכוח קטן לשמירת השלום ופרוסה מחוץ למדינה. החל מ-2008 היחידה ממלאת את תפקידה כשהיא אינה חמושה, אלא בנסיבות מיוחדות.
כמו כן קיים הסכם עם ארצות הברית בנוגע להגנה על איסלנד. עד שנת 2006 היה באיסלנד בסיס של צי ארצות הברית. בנוסף, יש לה הסכמים צבאיים עם נורווגיה, דנמרק ומדינות נוספות בברית נאט"ו.
איסלנד מקיימת בשטחה תרגילים צבאיים של נאט"ו בשם ויקינג הצפוני, האחרון התקיים בשנת 2011. כמו כן איסלנד מקיימת תרגילים לסילוק פצצות בשם האתגר הצפוני. ב-1997 אירחה איסלנד את התרגיל הראשון של שותפות לשלום וכן בשנת 2000 אירחה תרגיל נוסף. איסלנד שלחה כוחות לכוח קוסובו ולכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. ממשלת איסלנד תורמת כלכלית לנאט"ו, בנוסף נורווגיה מאפשרת לאזרחים איסלנדיים לקבל השכלה צבאית ולשרת כחיילי קבע בכוחות המזוינים של נורווגיה.
צוערי הצי, קדימה!
צוערי הצי, קדימה! (ברוסית: Гардемарины, вперёд!) הוא סרט טלוויזיה סובייטי בן ארבעה חלקים משנת 1988 (מיני-סדרה), הראשון בסדרת סרטים על צוערי צי רוסים בתקופת המאה ה-18, בבימויה של סבטלנה דרוז'ינינה. אחריו יצא המשכו "לחיי צוערי הצי!".
עלילה
באותה שעה שלושה חברים נאמנים עוברים הכשרה בבית הספר לניווט ימי במוסקבה: אלכסיי קורסאק, אלכסנדר בלוב וניקיטה אולנייב. חיי הסטודנטים שלהם מהנים וחסרי דאגות אך לפתע בשל שילוב הנסיבות, הצעירים מוצאים עצמם בלב משחקים פוליטיים מסוכנים.
כתוצאה ממזימה לכאורה נגד הקיסרית יליזבטה, משפחות לופוחין ויאגוז'ינסקי מוצאות עצמן תחת מתקפה. אנה יאגוז'ינסקאיה, פטרונה של קורסאק נעצרת ובתה היפה אנסטסיה נחטפת על ידי דה ברילייה ממעצרה והיא מתכוננת לצאת עם הצרפתי האהוב שלה ישירות לפריס. אנסטסיה יאגוז'ינסקאיה גונבת מהארכיון של דה בריליה את ארכיון בסטוז'וב ומעבירה אותו לקורסאק, שהגיע לסנקט פטרבורג הבירה, כשהוא מחויב למסור את הניירות לידי סגן-הקנצלר. בכך מקווה אנסטסיה להקל על גורלה של אמה העצורה.
אלכסיי קורסאק, שנמלט ממוסקבה בשמלת נשים בזמן שהופיע בתיאטרון חובבים, יוצא לסנקט פטרבורג. בדרכו מצטרפת למזלו סופיה, יורשת עשירה, שקרוביה החמדנים רוצים להפוך אותה בכוח לנזירה. אלכסיי מתאהב בבחורה היפה ועוזר לה להימנע מהגורל העצוב.
בהגיעם לסנקט פטרבורג הבירה, שלושת החברים וסופיה חייבים לפתור שתי משימות חשובות. ראשית, העברת המסמכים הגנובים לבסטוז'ב באופן אישי, ושנית, לסייע במאבקה של אנסטסיה יאגוז'ינסקאיה להשתחרר מכפותיו העקשניות של דה ברילייה. הציד אמיתי אחר הארכיון של בסטוז'ב מתחיל כעת, כאשר הרוזן דה לסטוק, הרופא האישי החזק של הקיסרית ויועצה הנאמן, מצטרף לצרפתים. לסטוק שונא את בסטוז'ב ומוכן לעשות הכל כדי להשיג את מסמכיו של סגן-הקנצלר, אך בעזרתו של הרוזן הידוע ליאדשוב, הארכיון מוחזר בהצלחה לבסטוז'ב. אולם כעת חייבים קורסאק, בלוב ואולנייב להציל את אנסטסיה היפה ובו זמנית ליישם את משימתו הערמומית של סגן הקנצלר.
פסקול
שירי הפסקול בוצעו על ידי חלק מהשחקנים:
הפקה
במהלך הצילומים, דרוז'ינינה נפלה מסוס ושברה את רגלה. כתוצאה מכך היה צורך להשהות את תהליך הצילומים למשך שישה חודשים. בתחילה התבקש ויקטור בורצוב למלא את תפקיד השומר איוואן, שלימים גילם אותו אלכסיי ואנין. בורצוב סירב, אך בהמשך השתתף בסרט, כשהוא מגלם את גברילה, המשרת של ניקיטה אולנייב.
יורי מורוז עשה אודישנים לתפקיד אלכסיי קורסאק והתקבל, אך בשל נסיבות מסוימות הוא נאלץ לנטוש את התפקיד. צוער הצי אלכסנדר בלוב היה אמור להיות מגולם על ידי אולג מנשיקוב, אך הוא גם לא יכול היה לעשות זאת, אם כי הוא לקח חלק בדיבוב הדמות.
במהלך הצילומים אירעה תאונה עם סרגיי ז'יגונוב. סרגיי הזמין את ולדימיר באלון לקרב חרבות. במהלך הקרב, ז'יגונוב, תוך התעלמות מהחוקים, פגע בלהב ביריבו והחרב פגעה קשה בעינו. כתוצאה מכך, השחקן נאלץ לעבור מסלול ארוך של טיפולים.
קלאו שחור-מקור
קלאו שחור-מקור (שם מדעי: Penelopides pannini) הוא עוף ממשפחת הקלאוניים, המצוי ביערות הגשם בכמה מאיי ויסאיה שבמרכז הפיליפינים.
מרק רוז'אוולדי
מַרְק רוֹזַ'אווֹלְדִי (במקור מרדכי "מוטקה" רוזנטל, בהונגרית: Rózsavölgyi Márk; (בַּלַשַדִיאַרְמַט, 14 באוגוסט 1787 – פשט, 23 בינואר 1848) היה מלחין וכנר יהודי-הונגרי. הוא כונה כבר בחייו "אבי הצ'ארדש". בנו, דיולה (יוליוס) רוז'אוולדי, ייסד בשנת 1850 יחד עם נורברט גרינצוייל, חברה להוצאה לאור של מוזיקה ולארגון קונצרטים, החברה והחנות המפורסמת קיימות עד היום במרכז בודפשט. בן אחר של מרק, ליאופולד, הפך לרופא. שם משפחתו ההונגרי הוא תרגום מדויק של שמו הגרמני המקורי, רוזנטל, דהיינו "עמק ורדים".
צוערי הצי, קדימה!
הפקה
בזמן הצילומים טטיאנה ליוטאייבה הייתה בימים האחרונים של ההריון, אך בזכות השמלות השופעות הצליחו להסתיר את בטנה.
קלאו שחור-מקור
בין המבוגרים יש הפרדה מינית. לזכר יש ראש לבן והצוואר בגוון שמנת. בנוסף יש לזכר חזה לבן וחום, וזנב לבן-צהוב. יש להם מעין "קסדה" קטנה וצרה בצבע שחור. העיניים של הנקבה בצבע כחול.
הקלאו ניזון מאגוזים קשים, פירות וחרקים. הקלאו ניזון גם מחרקים, חיפושיות, נמלים ושלשולים (לעיתים רחוקות בלבד). הקלאו הטריקטיקי משמיע קול שנשמע כמו "טה-ריק-טיק" ומכאן שמו של המין באנגלית-קלאו טריקטיקי וייסיאני. למרות הרעש שהקלאו עושה, קשה למצוא אותו תחת חופת יערות הגשם.
מרק רוז'אוולדי
ביוגרפיה
מוצאו ממשפחת סוחרים יהודית. הוא התחיל את לימודיו בגיל צעיר וסיים אותם בפראג, שם התפרנס מ"כתיבה תמה". הוא הגיע לפשט בשנת 1808 והתחיל לעבוד בתפקיד כנר ראשון ב"חברת התיאטרון ההונגרי" בשנת 1813 הוא עבר לעיר באיה שם היה מקום מושבו עד לשריפה הגדולה בשנת 1819. שוב עבר לפשט, ושוב המשיך בנדודים, כי קיבל משרת כנר בתזמורת התיאטרון בעיר טימישוארה. במשך הזמן הוא עבר כמעט בכל הונגריה ככנר וירטואוז. הוא ניגן ניגונים הונגריים ישנים, ניגן את יצירותיו ואת עבודות הצ'רדש שלו בכל מקום, לעיתים קרובות מאוד אפילו ללא ליווי מוזיקלי נוסף.
קלאו שחור-מקור
בעת הדגירה, נכלאת נקבת הקלאו בקן שיש רק פתח קטן המיועד להעברת מזון. התנהגות זו מגוננת על הביצים והגוזלים מפני טורפים, נחשים וכדומה.
מרק רוז'אוולדי
ביוגרפיה
יצירותיו הפכו ידועות ופורסמו במספר אוספים. בשנת 1833 חזר שוב לפשט, אך המשיך גם את מסעות הקונצרטים שלו ברחבי המדינה. בשנת 1837 כתב יצירה בשם "קולות שמחה לאומית" (22 באוגוסט 1837) לפתיחת "התיאטרון ההונגרי של פשט" שהפך מאוחר יותר ל"תיאטרון הלאומי". הוא מונה לכנר הראשון של תזמורת התיאטרון וגם למנהלה המוזיקלי. נשמתו הנודדת לא מצאה את מקומה בתוך ההגנה של תיאטרון קבוע בנוי אבן ועד מהרה יצא שוב לדרך.
קלאו שחור-מקור
הקלאו שחור-המקור נמצא בסכנת הכחדה בשל ציד וכריתת יערות באזורי מחייתו הטבעיים. אוכלוסייתו מונה כעת בערך 1800 פרטים.
תת-מינים:
מרק רוז'אוולדי
ביוגרפיה
בשנת 1845 הוא עדיין הופיע בערים אוראדיה, אגר, קאריי והחל סיור קונצרטים כפריים חדש, אך בשל מחלתו נאלץ לשוב לפשט, שם חי בעוני ומת במחלתו. עד מותו הייתה לו ידידות קרובה עם שנדור פטופי שהפך לימים למשורר הלאומי של הונגריה. פטופי כתב מאמר בשנת 1844 עליו ועל יצירתו בגיליון המגזין "האופנה ההונגרית". את זכרו הנציח פטופי בשירו "מוזיקאי זקן, מה חטאתי לך".
אימרה הולו
אימרה הולו (במקור עד 1917 הירשברג, בהונגרית: Holló Imre; בלשגיארמט, 22 ביולי 1906 – בודפשט, 20 ביולי 1971) היה מהנדס הונגרי, המהנדס הראשי של נורות ליבון וחשמל מאוחדת, זוכה פרס המדינה (1970) (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום).
קורות חייו
אימרה הירשברג נולד במשפחה יהודית אורתודוקסית כילדם השלישי של פילפ הירשברג (1870–1940) מסגר, ושל אידה פריש (1871–1940). הוא למד בבית הספר התיכון המלכותי ההונגרי הממלכתי בעיר הולדתו. לאחר מכן סיים את לימודיו בבית הספר לתעשייה עליונה ובאקדמיה הטכנית וקיבל תואר מהנדס. מ-1930 עבד כמהנדס מכונות ולאחר מכן כמהנדס של אחד המפעלים בנורות ליבון וחשמל מאוחדת. בתקופת מלחמת העולם השנייה נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). משנת 1945 השתתף בבנייה מחדש של חברת מנורת ליבון וחשמל מאוחדת, התחלת ייצורה והקמת ייצור מכונות. משנת 1953 הוא היה המהנדס הראשי של מפעל המכונות טכנולוגיות ואקום (Vakuumtechnikai Gépgyár). בשנת 1970 הוענק לו פרס המדינה על עבודתו ביצירת מכונות טכנולוגיות ואקום, קווי מכונות ומפעלים.
קלהאת
קלהאת (ערבית قلهات) היא עיר עתיקה השוכנת לחופי מפרץ עומאן, כ-20 ק"מ צפונית-מערבית לעיר סור. העיר הייתה נמל חשוב לחופיו המזרחיים של חצי האי ערב אשר שגשג בין המאה ה-11 למאה ה-15 תחת שלטונם של מלכי הורמוז. לאחר התקפה פורטוגזית, העיר ננטשה בראשית המאה ה-16. בשנת 2018 הוכרז האתר הארכאולוגי בשטח של 75 הקטאר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
הממצא ההיסטורי הקדום ביותר שנמצא בקלהאת הוא קבר המתוארך לשנת 500 לפנה"ס, אולם פרט לו אין ממצא טרום-איסלמי באתר. העיר נזכרה בכתובים במאה ה-10 וה-11, כעיר שקיימה קשר אזרחי, צבאי, פוליטי ומסחרי עם ממלכת הורמוז. בעקבות שקיעתם של יישובים אחרים בעומאן, קלהאת הפכה למרכז סחר אזורי במאה ה-13, וב-1219 העיר בוצרה, דבר שחיזק את מעמדה. סביר שבתקופה זו ריכזה את כל פעילות הסחר של ממלכת הורמוז באוקיינוס ההודי, וחלשה גם על הסחר עם מזרח אפריקה. בתקופתו של השליט איאז ואשתו ביבי מריאם, נבנה המסגד הגדול המיוחס למריאם, וכן מיוחסת לה הקמתו של מאוזוליאום גדול עבור בעלה. ביבי מריאם המשיכה ושלטה בעיר לאחר מותו של בעלה, ולפחות עד שנת 1319. במאות ה-14 וה-15 קשרי המסחר של העיר היו נרחבים. כמות גדולה של חרסינה סינית נמצאה בקלהאת, כמו גם חרסים הודיים ופיסות אבן שבהן נחרטו מוטיבים הודיים. העיר ייצאה תמרים וסוסים ערביים שבהם נודע שמה. באותה עת הייתה קלהאת עיר עשירה וקוסמופוליטית עם אוכלוסייה ערבית, פרסית והודית וכן קהילות אפריקאיות קטנות יותר. ברבע האחרון של המאה ה-15 העיר נפגעה מרעידת אדמה, והיא עדיין הייתה בשלבי התאוששות עת הפורטוגזים הגיעו אליה. הפורטוגזים תיארו אותה כעיר מבוצרת עם אוכלוסייה של כ-5,000-6,000 תושבים. ב-1508 התקיפו הפורטוגזים את העיר וכבשו אותה, הם בזזו אותה והעלו אותה באש, והשמידו את רוב המשאבים שהיו מאוחסנים בה. החפירות בעיר אכן גילו שכבת השמדה באש. העיר הפכה למוצב של האימפריה הפורטוגזית ולנמל עבור אוניותיה. לפי גרסה שבעל-פה, התרחשה התקפה עות'מאנית על העיר בשנת 1550, אולם לדבר זה טרם נמצא אישוש היסטורי. ברי עם זאת כי העיר איבדה את חשיבותה במהירות וירדה ממעמדה. קיימות ראיות לכך שהאתר עדיין נושב במחצית השנייה של המאה ה-16, אולם מייד לאחר מכן הוא ננטש. מהמאה ה-16 כל הדיווחים מציינים כי העיר הייתה הרוסה ונטושה. כיום שוכן יישוב קטן צפונית-מערבית לאתר, ודרומית-מזרחית לו שוכן מסוף גז טבעי.
מבנה העיר
האתר הארכאולוגי של קלהאת העתיקה שוכן על מישור צר באורך של 1,600 מטרים, הכלוא בין הרי חג'ר וחופו של מפרץ עומאן. הוא מופרד ממי המפרץ בצוק סלעי בגובה של 10 עד 15 מטרים. העיר עצמה השתרעה על פני שטח של 35 הקטאר, ולשטח זה נוסף הנקרופוליס השוכן מדרום לה. הרובע המרכזי של העיר העתיקה שוכן בין שני ואדיות, סמוך לנקודה בחוף הנגישה אל הים, מקום בו יכלו סירות לעגון. המחקר הארכאולוגי קבע כי חלק זה של העיר הוא העתיק ביותר, והוא מתוארך לסביבות שנת 1100. ברובע מתועדים 140 מבנים בגדלים שונים, והוא שוכן סביב מכלול מסגד יום השישי. מצפון למסגד התגלו מבנים גדולים יחסית עם חללים פתוחים גדולים ומרפסות. מדרום וממערב למסגד שוכנים בתים בממדים בינוניים והמרקם העירוני צפוף יותר. הלאה משם נחשפו מבנים קטנים בהרבה שנבנו בצפיפות גדולה. סביב המסגד ולאורך חוף הים שכנו מבני הציבור והממשל, וכן התגלו שרידיו של שוק.
אזורי הקבורה מקיפים את העיר העתיקה והם שוכנים בחלקם בתוך חומות העיר ובחלקם מחוצה לה. באזורים אלה התגלו יותר מ-2,000 מבני קבורה, כולל מאוזוליאה קטנים, ארונות קבורה קטנים מאבן (Cist) עם כיתוב, וקברים פשוטים בצורות שונות. סביב העיר נמתחו חומה פנימית וחיצונית שבה מספר מגדלי שמירה.
המאוזוליאום של ביבי מריאם
מאוזוליאום זה מהמאה ה-14 הוא המבנה הנישא ביותר והמונומנט היחיד שעדיין ניצב באתר. כבר בדיווחו של הנזיר סבסטיאנו דה סן פדרו מסוף המאה ה-16, נמסר כי לאחר שהעות'מאנים בזזו את העיר בשנת 1550, המאוזוליאום של ביבי מריאם היה המבנה היחיד שניצב בעיר. זהו מבנה מלבני שבעבר נשא כיפה שנחה על תוף מלבני ואשר קרסה עם השנים. הכניסה בצורת קשת מסוגננת נמצאת בצידו המזרחי של המבנה. במרכזו של הקיר המערבי קבוע מיחרב, ומתחת למבנה חדר תת-קרקעי בשטח של כמחצית המבנה ואשר שימש לקבורה. המבנה של מיחרב הקבוע מול הכניסה מזכיר מבני קבורה מתקופת השושלת הפאטמית וההשושלת האיובית. ייתכן שהמבנה לא נהרס בידי הפורטוגזים בזכות השם מריאם שקושר אל שמה של מרים, אם ישו.
מסגד יום השישי
המבנה שכן לחוף הים על שטח רבוע שאורך כל אחת מצלעותיו 25 מטרים. התגלו בו שישה שלבי בנייה מהמאות ה-11 וה-12. עיטוריו היו עשויים מאריחים מזוגגים בצורות שונות כגון צלבים, כוכבים ומצולעים בצבעים שונים, עם או ללא תבליטים. המסגד נהרס בהוראתו של אפונסו דה אלבוקרקי, והוא לא נזכר בדיווחים של נוסעים מאוחרים יותר. הוא התגלה בשנת 2007 וחלקים ממנו נחפרו מאז.
החמאם
החמאם שוכן ליד באר מים סמוך לכניסה הצפון-מזרחית לעיר. הוא נחפר באופן חלקי בשנת 2003, והחדר הקר טרם נחקר. במבנה תשעה חדרים, וברובם אגנים לרחצה. החדרים התת-קרקעיים שמורים למערכת חימום המים. בקירות פתחים משולשים עשויים מטרה קוטה, ולאורכם צינורות המובילים מחדרי החימום. בחמאם נכרת השפעה פרסית, שהשפיעה על העיר בתקופת שלטונם של איאז ומריאם.
מערכת המים
אספקת המים של העיר נסמכה על מי גשמים, נגר עילי ובארות מים. בעיר התגלו בורות מים ובארות הבנויים מאבן ומלט סרוג'. אחד מבורות המים ממוקם במערבה של העיר, ליד מאוזוליאום ביבי מריאם. המבנה מלבני, אורכו 13.7 מטרים, רוחבו 4.10 מטרים ועומקו 5.10 מטרים, והוא יכול לאגור יותר מ-280 ממ"ע. הוא מכוסה בגג בצורת קמרון חבית כדי למנוע התאיידות. הבור מתוארך למאה ה-15. בתחומי העיר ידועים שני בורות מים נוספים, ובור נוסף מחוץ לחומות.
היצף
היצף (באנגלית: Dumping) הוא מושג בסחר בינלאומי המתאר יצוא סחורות במחירים נמוכים מהמחירים בהם נמכרות הסחורות בארץ המוצא שלהן ולעיתים אף במחירים נמוכים מעלויות הייצור.
ההיצף משמש יצרנים ומשווקים המנסים לחדור לשוק חדש או לדחוק את רגלי המתחרים על מנת להשתלט על השוק. תחילה קונים את כלל הסחורות, מניות או החברות העוסקות באותו התחום או מייצרות את אותו המוצר במחיר גבוה מעל המבוקש, כך שבעל החברה או המניות יתפתו למכור את המוצר. אז פונים למכירת המוצר במחיר מוזל, לפעמים במחיר הפסד, או מחיר היצף, עד לדחיקת כלל המתחרים והשתלטות מוחלטת על השוק, כך שאותו קונה נשאר הבעלים הבלעדיים למכירת המוצר.
לאחר השתלטותו של אותו היצרן או המשווק על כלל השוק, ביכולתו לקבוע מחיר גבוה או זול כרצונו. לרוב, פונים שחקנים מסוג זה בלעדית למוצר הטוב והמשוכלל ביותר הקיים בשוק, תוך התעלמות ודחיקת כל יתר המוצרים ומתחרים הפועלים באותו התחום. לעיתים מוכרים מוצר בהיצף לאור עודפי ייצור מקריים או מסחורה שנותרה לאחר פשיטות רגל.
ההיצף נתפס כתחרות לא הוגנת ובמדינות רבות ננקטה חקיקה האוסרת אותו לחלוטין או מטילה מגבלות ועיצומים כנגד הנוקטים בו.
וילהלם הראשון, רוזן הסן התחתית
וילהלם הראשון, רוזן הסן התחתית (בגרמנית: Wilhelm I. von Hessen; 4 ביולי 1466 – 8 בפברואר 1515) היה רוזן הסן התחתית בין השנים 1471–1493.
ביוגרפיה
וילהלם השראשון נולד ב-4 ביולי 1466 בקאסל, ללודוויג השני, רוזן הסן התחתית ולמכטילד מווירטמברג-אוראך, בתו של לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך. וילהלם נקרא גם וילהלם הזקן, כדי להבדילו מאחיו וילהלם האמצעי - וילהלם השני, רוזן הסן, ומבן דודו וילהלם הצעיר - וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית. בשנת 1471 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו.
אחרי שעלה לרגל לארץ הקודש בשנת 1491, ובשל כך כונה אביר הקבר הקדוש, הוא כנראה נדבק בעגבת, ובעקבות כך ויתר על כיסאו לטובת אחיו וילהלם השני ב-3 ביוני 1493. לאחר מכן הוא בילה את חייו בשפאנגנברג, עד מותו ב-8 בפברואר 1515.
משפחתו
ב-17 בפברואר ב-1488 התחתן וילהלם בהאן-מינדן, עם אנה מבראונשווייג-וולפנביטל, בתם של וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואליזבת, רוזנת שטולברג, ממנה היו לו חמש בנות:
Midnight Marauders
Midnight Marauders הוא אלבום האולפן השלישי של א טרייב קולד קווסט. האלבום יצא לאור ב-9 בנובמבר 1993, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. הוא הוקלט באולפנים Battery Studios, Platinum Island ו-Scorcerer Sound בניו יורק, והופק על ידי קיו-טיפ, סקף אנסלם, לארג' פרופסור ועלי שאהיד מוחמד. האלבום משלב ג'אז, פאנק, סול ורית'ם אנד בלוז ביחד עם היפ הופ. מבחינה לירית האלבום בעל מודעות חברתית, בעל מחשבה חיובית ומציג מילים הומוריסטיות.
היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-18 במרץ 1722 בגרייץ, והיה בנם הצעיר של היינריך השני, רוזן רויס-אוברגרייץ, והרוזנת סופיה פון בותמר, בתם של יוהאן קספאר, רוזן בותמר וגיזלה ארדמוט פון הוים.
בשנת 1723 מת אחיו, היינריך התשיעי, רוזן רויס-אוברגרייץ, והיינריך ירש את רוזנות רויס-אוברגרייץ. בשנת 1768 מת היינריך השלישי, רוזן רויס-אונטרגרייץ, והיינריך איחד את שתי הרוזנויות לרוזנות רויס-גרייץ.
ב-12 במאי 1778 העניק לו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר נסיך, ובשנת 1800 הוא מת ובנו היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו
ב-4 באפריל 1743 התחתן היינריך עם קונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-קסטריץ, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-קסטריץ והברונית מריה אלאונורה אמה פון פרומניץ-דיטרסבאך, ממנה נולדו לו אחד עשר ילדים:
ב-25 באוקטובר 1770 התחתן היינריך בשנית בפרנקפורט עם אלכסנדרינה, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג-היידסהיים, בתם של כריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, וקתרינה פוליקסנה, רוזנת זולמס-רדלהיים, אולם לא היו להם ילדים.
רומולה
רוֹמוֹלָה (באנגלית: Romola) הוא רומן היסטורי פרי עטה של ג'ורג' אליוט, שעלילתו מתרחשת בפירנצה של המאה ה-15. הרומן הוא מחקר מעמיק של החיים בפירנצה מנקודת מבט אינטלקטואלית, אמנותית, דתית וחברתית. הרומן פורסם לראשונה בהמשכים בכתב העת "קורנהיל מגזין" החל מיולי 1862 ועד אוגוסט 1863. בסיפור משולבים אירועים אמיתיים ודמויות מתקופת הרנסאנס בפירנצה.
תקציר עלילה
שנת 1492 בפירנצה: כריסטופר קולומבוס שט לעבר העולם החדש ובפירנצה מתאבלים על מותו של המנהיג האגדי לורנצו דה מדיצ'י. סוחר פלורנטיני פוגש איש צעיר שניצל מספינה טרופה. הזר מציג את עצמו כטיטו מלמה, מלומד ממוצא איטלקי-יווני. טיטו מתוודע לכמה מבני העיר בהם הספר נלו ונערה בשם טסה. כמו כן הוא מוצג בפני מלומד עיוור בשם ברדו דה בארדי ובפני בתו רומולה. טיטו מתיישב בפירנצה, מסייע לברדו העוסק בלימודים קלאסיים, ומתאהב ברומולה. טסה מתאהבת בטיטו, ובאחת מפגישותיהם הם "מתחתנים" בטקס נישואים מדומה.
נזיר דומיניקני בשם האח לוקה, מספר לטיטו שאביו המאמץ נמכר לעבדות ומבקש את עזרתו. טיטו מתלבט בין חובתו לאביו ובין שאיפותיו להצלחה בפירנצה. לבסוף הוא מחליט שמאמץ לשחרר את אביו יהיה חסר תועלת. הוא מוכר רכוש ששייך לאביו וזה סולל את הדרך לנישואיו עם רומולה. האח לוקה, שהוא אחיה של רומולה שעזב את הבית, נופל למשכב, ולפני מותו הוא מבקש לדבר עם רומולה. על אף שהוא אינו מודע לתוכניותיה להינשא, האח לוקה מזהיר אותה. הוא מספר על חזון שראה, בו היא מתחתנת עם זר מסתורי שיגרום סבל ומכאוב לה ולאביה. אחרי מותו של האח לוקה, טיטו מתייחס בביטול אל החזון, ומבקש מרומולה לבטוח בו. עם סיום הקרנבל טיטו ורומולה מתארסים, ובכוונתם להתחתן בתקופת הפסחא עם חזרתו של טיטו מרומא.
הרומן מדלג אל נובמבר שנת 1494, יותר משנה וחצי אחרי חתונתם של טיטו ורומולה. תקופה קשה עוברת על פירנצה כאשר ברקע מתחוללת מלחמת צרפת איטליה. ג'ירולמו סבונרולה מטיף בפני בני העיר לטהר את הכנסייה ואת העיר מפגע השחיתות, ולתמוך ברפובליקה החדשה. פיירו דה מדיצ'י, בנו ויורשו של לורנצו דה מדיצ'י, סולק מן העיר בשל כניעתו המבישה למלך צרפת שארל השמיני. הארמון של משפחת מדיצ'י נבזז, והמשפחה הוגלתה באופן רשמי מן העיר. טיטו, שכעת הוא אדם מוערך בחברה הפלורנטינית, משתתף בקבלת הפנים שנערכת לכבוד הפולשים הצרפתים. אסיר נמלט נתקל בטיטו, ולהפתעתו זהו אביו המאמץ, בלדסארה. טיטו שנבהל ממראה אביו ומתבייש מעט במעשיו, מתכחש לאביו, ומכנה אותו משוגע. בלדסארה נמלט לתוך הכנסייה ונשבע לנקום בבנו הבוגדני. טיטו מתחיל לחשוש, ומתכנן לעזוב את פירנצה. הוא מוכר את הספרייה של חותנו ברדו, שמת כמה חודשים לפני כן. ברדו, לפני מותו, ביקש מפורשות לשמר את הספרייה שלו, ובמכירתה בוגד טיטו בברדו וברומולה. מעשה זה מבהיר לרומולה את טבעו האמיתי של בעלה. היא עוזבת בסתר את פירנצה, אך סבונרולה משכנע אותה לחזור אל בעלה ולמלא את התחייבויותיה כאישה נשואה. עם זאת פגה האהבה ששררה בין רומולה לטיטו.
שוב דילוג קדימה בזמן מחג המולד של 1494 לאוקטובר 1496. באותה עת, פירנצה סובלת מתהפוכות פוליטיות, מלחמות ורעב. להט דתי סוחף את התושבים בהנהגתו של סבונרולה, והוא מגיע לשיאו ב"מדורת ההבלים". הליגה של ונציה מכריזה מלחמה על המלך הצרפתי ועל פירנצה, בן בריתו האיטלקי. רעב ומגיפות משתוללות בעיר. רומולה, שהיא עכשיו תומכת בסבונרולה, מגישה עזרה לחולים ולעניים. בינתיים טיטו מעורב בתחבולות פוליטיות ובנאמנויות כפולות לשליטים החדשים של פירנצה. בנוסף מצליח טיטו להימלט פעמיים מבלדסארה המנסה להתנקש בחייו ולחשוף את פרצופו האמיתי. הוא ממשיך בקשר הנישואים עם טסה והיא יולדת לו שני ילדים. רומולה מתריסה בפני טיטו, ומנסה לסכל את תוכניותיו. היא נתקלת בבלדסארה שמספר לה על עברו של טיטו ומוביל אותה אל טסה.
בפירנצה מתרחשת מהומה פוליטית. חמישה מתומכי בית מדיצ'י נתפסים והם נידונים למוות. אחד מהחמישה הוא ברנרדו דל נרו, הסנדק של רומולה. מתברר לה שלטיטו היה יד במעצרם. רומולה מתחננת בפני סבורנולה ומבקשת את התערבותו אך הוא מסרב לעשות זאת. אמונתה של רומולה בסבונרולה ובפירנצה מתערערת, והיא עוזבת שוב את העיר. בינתיים, האפיפיור לוחץ לגרש את סבונרולה. הוא נעצר על ידי פורעים, שפונים לעבר האליטות הפוליטיות של העיר, בהם גם טיטו. הוא מצליח לברוח מההמונים וצולל לתוך נהר הארנו. כשהוא יוצא מהנהר, בלסדארה שכל הזמן אורב לו, הורג אותו.
רומולה עושה את דרכה לעבר החוף, בדומה לגוסטנצה מסיפורי "דקאמרון" מאת בוקאצ'ו. היא נסחפת לים בסירה קטנה ומבקשת למות. הסירה מגיעה לחוף שבו כפר קטן הנגוע במגפה, ורומולה עוזרת לניצולים. ניסיון זה נותן טעם חדש לחייה והיא חוזרת לפירנצה. שם סבונרולה נאשם בכפירה, נשפט ומועלה על המוקד. רומולה לוקחת תחת חסותה את טסה ושני ילדיה, בעזרת דודניתה. הסיפור מסתיים בשיחה בין רומולה לבנו של טיטו, בו היא נותנת לילד עצה המבוססת על ניסיונה וסיפור חייה.
כתיבה והוצאה לאור
"רומולה" הוא הרומן הרביעי שכתבה ג'ורג' אליוט. רומן זה שונה משאר ספריה כי העלילה בו מתרחשת באיטליה של תקופת הרנסאנס, בעוד שמקום ההתרחשות של האחרים הוא באנגליה של המאה ה-19. בנוסף לכך הספר יצא לאור ופורסם בהמשכים אצל "סמית', אלדר ושות", מו"ל אחר מזה שפרסם את שאר ספריה. ההוצאה שילמה לאליוט 7,000 פאונד עבור הספר, אך בסופו של דבר לא היו מרוצים מסך המכירות. ריצ'רד האטון, מבקר מהמאה ה-19, כתב במגזין "The Spectator" ש"רומולה" לא יהיה מהרומנים הפופולריים ביותר. עם זאת הוא תיאר את הרומן כ"אחד היצירות הגדולות של הספרות המודרנית... כנראה היצירה הגדולה ביותר של הסופרת".
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
בשנת 1924 עובד הרומן לסרט אילם בכיכובם של ליליאן גיש, ויליאם פאוול, רונלד קולמן ודורותי גיש.
עונת 2020/2021 בליגת האלופות בכדורסל
עונת 2020/2021 בליגת האלופות בכדורסל היא העונה החמישית של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל, שמאורגנת על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון במסגרת המוקדמות התקיים ב-22 בספטמבר 2020 ומשחק הגמר התקיים ב-9 במאי 2021. בתחרות משתתפות 44 קבוצות, 28 העפילו אוטומטית לשלב הבתים, בעוד 16 קבוצות נוספות התחרו בשני סיבובי מוקדמות על 4 מקומות בשלב הבתים. בעונה זו הצטרפו למפעל כמה קבוצות גדולות כמו דרושפאקה, טופאש בורסה, ריטאס וילנה, לימוז' וגלאטסראיי ששיחקו ביורוקאפ. בנוסף אליהן, גם פורטיטודו בולוניה ובילבאו באסקט הצטרפו לליגה.
מתכונת התחרות
בשלב הבתים ישתתפו 32 קבוצות המאורגנות ב-8 בתים. הקבוצות שסיימו במקומות 1–2 יעפילו לפלייאוף. משחקי הפלייאוף יתקיימו בשיטת בתים כאשר שתי הראשונות מכל בית מעפילות לטורניר 8 האחרונות.
הטורניר התקיים בין 5 במאי 2021 ל-9 במאי 2021 בניז'ני נובגורוד, רוסיה.
שלב המוקדמות
16 קבוצות התחרו על 4 מקומות בשלב הבתים של הליגה. כל 4 קבוצות ערכו טורניר מקוצר של חצי גמר וגמר, הטורנירים התקיימו בשתי ערים - ניקוסיה ובוטבגרד.
קבוצות ישראליות בתחרות
הפועל חולון והפועל ירושלים העפילו אוטומטית לשלב הבתים של המפעל. הפועל תל אביב התמודדה בשלב המוקדמות, בפעם השנייה בתולדותיה, אך הפסידה 71:91 בסיבוב הראשון לבאקן ברס והודחה.
הסטרד
הסטרד (באנגלית: The Strad) הוא ירחון בריטי בנושאי מוזיקה קלאסית, בדגש על כלי קשת. שמו של המגזין נגזר ממשפחת בוני כלי הקשת הידועה, סטרדיוואריוס. הגיליון הראשון יצא בחודש יוני, 1890.
המגזין מיועד לנגנים מקצועיים וחובבים כאחד, וכולל כתבות תוכן על נגנים והרכבים בעלי שם, מידע וביקורות על קונצרטים ותקליטים, הרצאות (masterclass) אשר נוגעות בנושאים של טכניקות נגינה או בבנייה ותיקון של כלי קשת (Luthier), וסקירה של אירועים היסטוריים חשובים.
בנוסף, המגזין כולל גם מידע בנושאי חנויות מוזיקה ותווים, לימודים בבתי-ספר למוזיקה ברחבי העולם, וקורסי קיץ הקשורים בנגינה או בנייה של כלי קשת.
נחל קינה
ככל הנראה לפני מיליוני שנים הנחל זרם מערבה אל הים הקדום, אך נעצר בשל התרוממות קימוטי הקשת הסורית ונלכד במסלול נחל חימר הגדול.
מעל נחל קינה שוכן האתר הארכאולוגי חורבת עוזה. זוהי מצודה ששימשה לכל אורך התקופות. זאת בשולטה על דרך אדום המקראית העתיקה העוברת בנחל. במסלול הנחל נמצאים בורות מים ומערות טבעיות. בנחל עוברים מסלולי טיולים המסומנים במפת סימון שבילים.
היסטורית הנחל ושמו
נחל קינה היה נחלתו של שבט הקיני. שבט זה נדד והיה שותף לשבטי ישראל בנדידה במדבר ושמו, "ואדי הקינה" נשמר בפי יושבי המדבר. בספרים יהושע ושמואל מתוארים העדויות על התיישבות שבט הקיני באזור זה. שמו של הנחל משמר את שמו של השבט הקיני שהיה אחד היישובים שהיו בימי חלוקת הארץ לשבטים והיה בידי שבט יהודה, כמתואר בספר יהושע:.
גם בספר שמואל מופיעות העדויות על התיישבות שבט יהודה באזור זה במילים" נגב הקיני", "וערי הקיני". (ספר שמואל פרקים כ"ז,ל') אזור נוסף בו שכנו כנראה חלק מבני השבט הוא ליד מגידו שבצפון, כמסופר בפרשת דבורה הנביאה על התנתקות חבר הקיני והתיישבותו בצפון, דבר המונצח בשם נחל קיני הסמוך למגידו.
בתקופת המקרא עברה בנחל קינה דרך אדום, שקישרה בין ערד והרי חברון בצפון, לים המלח והערבה בדרום.
מפל וגב קינה
לאחר אזור הנחל קיים אזור ההתחתרות העמוקה של נחל קינה. מתחת לאזור זה מתגלה מפל הקינה – זהו מפל שברוב ימי השנה הוא יבש. בקרקעית המפל נמצא גב הנקרא "גב קינה". בגב מצויים מים כל ימי השנה אך מצב המים, צלילותם וצבעם תלוי בפרק הזמן שחלף מהשיטפון האחרון באותו אזור ובעוצמתו.
אתרים שנסקרו בסקר ארכאולוגי
קישורים לדפי הסקר של אתרים ארכאולוגים שנסקרו בנחל קינה בסקר הארכאולוגי של ישראל
עונת 2006/2007 בסרייה א'
עונת 2006/2007 בסרייה א' הייתה העונה ה-105 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-10 בספטמבר 2006 והסתיימו ב-27 במאי 2007. בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' משחקי הליגה החלו מאוחר מהמתוכנן. חלק מהקבוצות קיבלו עונשים של הורדת נקודות גם לעונה זו. לראשונה בתולדות הליגה, יובנטוס לא השתתפה בתחרות.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אטאלנטה, קטניה וטורינו היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
אינטר זכתה באליפות הליגה בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-15 בתולדות המועדון.
בסיום העונה, ב-19 באוגוסט 2007 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו אינטר הפסידה 0:1 לרומא שזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו קייבו ורונה, אסקולי ומסינה. במקום הקבוצות שירדו, לסרייה א' העפילו יובנטוס (למרות הורדת 9 נקודות), נאפולי וגנואה.
כדורגלנים מצטיינים
פרנצ'סקו טוטי, שחקנה של רומא כבש 26 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרסים לשחקנים מצטיינים:
טטיאנה סמוסנקו
טטיאנה סמוסנקו (ברוסית: Татьяна Дмитриевна Самусенко; 2 בפברואר 1938 – 24 בינואר 2000 מינסק) הייתה סייפת סובייטית. אלופה אולימפית (רומא 1960, מקסיקו 1968 ומינכן 1972), בעלת 5 מדליות זהב באליפויות העולם.
קריירה
טטיאנה סמוסנקו נולדה בעיירה ברבת מינסק (אז בתחומי ברית המועצות). אביה היה גיבור ברית המועצות שנהרג במהלך מלחמת החורף ואמה הייתה עובדת נ.ק.וו.ד. בתחילת מלחמת העולם השנייה היא גויסה לצבא וטטיאנה התגוררה עם סבתה. בשנת 1952 היא הגיעה לאימוני סיף במינסק וכבר בשנת 1954 היא זכתה באליפות ברית המועצות לנוער. לאחר הזכייה סמוסנקו עזבה את הסיף והחל להתאמן בהחלקה על הקרח. לאחר הפסקה של שלוש שנים היא חזרה לסיף וכבר בשנת 1959 נכללה בנבחרת ברית המועצות. היא הייתה חברה בנבחרת ברית המועצות ששלטה בסיף במהלך שנות ה-60. בשנת 1966 סמוסנקו הייתה אלופת עולם במקצוע אישי.
בנוסף לכך סמוסמנקו זכתה כמה פעמים בתחרויות אירופאיות ו-8 פעמים הייתה אלופת ברית המועצות.
בשנת 1972 סמוסמנקו עזבה את הספורט. עוד בשנת 1962 היא סיימה את לימודי הנדסה, אך לא עסקה במקצוע. היא החלה לאמן ילדים ואחר כך קודמה למנהלך בית ספר מיוחד לסיף במינסק. בשנת 1996 היא נפצעה במסגרת שוד בביתה הפרטי. מפציעה זו היא כבר לא השתקמה.
QRPedia
היסטוריה
ממציא ה-QRPedia הוא רוג'ר במקין (אנגלית: Roger Bamkin), יושב ראש ויקימדיה בריטניה, והאחראי על התיכנות הוא טרנס אידן (אנגלית: Terence Eden). קוד התוכנה פתוח ורישיונו, "רישיון MIT". התוכנה הושקה באפריל 2011, בסיור במסגרת מיזם ה"גלאם" עם המוזיאון האמנותי של דרבי. שם המיזם "QRPedia" הוא הלחם בסיסים של "QR" (ראשי התיבות באנגלית של Quick Response, "מענה מהיר") ו"פדיה" מ"ויקיפדיה".
בינואר 2012 זכה מיזם QRPedia להיות אחד מארבעת המיזמים החדשניים ביותר בעולם הסלולר בבריטניה בשנת 2011 (מתוך 79 מועמדים) במסגרת התחרות "בריטניה חכמה". הקריטריון לזכייה הוגדר "יעילות, פשטות ופוטנציאל להשפעה עולמית". כתוצאה מכך, זכה המיזם להצגה ב"קונגרס הניידות העולמי" שנערך בברצלונה חודש לאחר מכן.
ב-18 בנובמבר 2013 הודיע הוועד המנהל של "ויקימדיה בריטניה" כי הושלמה העברת הבעלות על המיזם ועל כל הקניין הרוחני הקשור אליו, מרוג'ר במקין לידי עמותת ויקימדיה המקומית.
מיזם QRPedia נמצא בשימוש מוסדות ציבוריים באירופה ובארצות הברית. בין היתר, נעשה בו שימוש במוסדות הבאים:
אופן פעילות המערכת
כאשר משתמש סורק קוד QR למכשיר הסלולרי שלו, המכשיר מתרגם את הקוד לכתובת אינטרנט בדומיין qrwp.org, כאשר החלק האחרון של הכתובת (הנתיב) הוא שם הערך בוויקיפדיה. אז שולחת המערכת בקשה לערך הוויקיפדי בשפה המוגדרת כשפת הממשק במכשיר הסלולרי.
שרת ה־QRPedia משתמש ב-API של ויקיפדיה על מנת למצוא את הערך בשפה הרלוונטית, ואם קיים, מחזיר את הערך המדובר בפורמט נוח לקריאה על מכשיר סלולרי. אם לא קיים ערך בשפה המבוקשת, המערכת נותנת למשתמש לבחור את השפה המועדפת, או לחלופין להשתמש בגוגל תרגום. בצורה הזו, קוד QR אחד יכול להביא להצגת את אותו הערך בכמה שפות. נוסף על כך, תוכנת QRPedia מאפשרת הצגה של נתונים סטטיסטיים על השימוש בה.
יוסיף אימנוב
יוסיף אימנוב (באזרית: Yusif İmanov; נולד ב-27 בספטמבר 2002 באגדאם שבאזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת אזרבייג'ן.
קריירת מועדונים
אימנוב גדל במחלקת הנוער של סבאך. ב-19 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על סאבאיל במסגרת המחזור ה-20 בליגת העל האזרית לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2023 ערך אימנוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 1–4 לנבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
וילי גראף
וילהלם גראף (בגרמנית: Wilhelm „Willi“ Graf; 2 בינואר 1918 – 12 באוקטובר 1943) היה חבר בקבוצת ההתנגדות, הוורד הלבן (Weiße Rose) בגרמניה הנאצית, שהוצא להורג. חסידי הכנסייה הקתולית בגרמניה מתייחסים לגראף כאל קדוש מעונה.
ראשית חיים
וילי גראף נולד בקוכנהיים ליד אויסקירכן. בשנת 1922 עברה משפחתו לזארבריקן, שם ניהל אביו מרכז סיטונאי למכירת יין וניהל את יוהנישוף, אולם האירועים השני בגודלו בעיר. גראף למד בבית הספר "גימנסיה לודוויגס". לא עבר זמן רב לפני שהצטרף, בגיל אחת עשרה, ל"בונד נוידויטשלנד", תנועת נוער קתולית לנערים, שפעילותה נאסרה לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933. בשנת 1934 הצטרף גראף ל-Grauer Orden ("המסדר האפור"), תנועה קתולית נוספת שנודעה ברטוריקה האנטי-נאצית שלה. פעילותה נאסרה גם כן.
צבא גרמני
בתחילת 1940 גראף גויס לצבא גרמניה הנאצית. בין 1940 ל-1942 השתתף גראף בפריסות מלחמה שונות באירופה ככוח עזר רפואי. במהלך המלחמה הוא חווה את עומק הזוועות ובין היתר היה עד למראות בגטו ורשה בפולין והיחס הקשה לאזרחים רוסים. הוא נחרד מהסבל שהיה עד לו.
הורד הלבן
בשנת 1942, כחבר באגודת הסטודנטים לרפואה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן, הוא בא במגע עם ארגון ההתנגדות האנטי-נאצי, הוורד הלבן. הוא הפך לחבר פעיל בקבוצת התנגדות זו, שבמרכזה עמדו הנס וסופי שול. תפקידו העיקרי של גראף בתנועה היה לגייס חברים בערים אחרות ברחבי גרמניה. הוא השתתף גם במסעות בהם צוירו גרפיטי נגד הנאצים וכתובות נגד שלטונו של היטלר.
ב־18 בפברואר 1943 נתפס וילי גראף יחד עם אחותו אנליזה במינכן. ב־19 באפריל 1943 הוא נידון למוות בבית הדין העממי של גרמניה הנאצית בגין בגידה, פגיעה במאמץ המלחמתי, וקידום מטרות האויב. הוא הוצא להורג בגיליוטינה ב־12 באוקטובר 1943 בכלא סטאדהיים במינכן, לאחר חצי שנה של בידוד. במהלך תקופת 6 חודשים זו ניסה הגסטפו להוציא מידע מגראף על חברי הורד הלבן ותנועות אנטי-נאציות אחרות. גראף לא הסגיר את חבריו, ולקח על עצמו את האשמה בפעילות הוורד הלבן על מנת להגן על חבריו לתנועה שטרם נעצרו.
הנצחה
לאחר המלחמה הועברו שרידיו לבית העלמין סנט יוהאן בזארבריקן. שבעה בתי ספר בגרמניה נקראו על שמו, ביניהם "גימנסיה וילי-גראף" במינכן, זארבריקן-סנט. יוהאן ומעון סטודנטים במינכן. בשנת 2003 הוענק לוילי גראף מעמד של אזרח כבוד של העיר זאבריקן לאחר מותו.
הכנסייה הקתולית בגרמניה כללה את גרף ברשימת המרטירים של המאה ה-20. בשנת 2017, הארכיבישוף של מינכן ופרייזינג, יזם את השלב הראשון בתהליך להפיכתו של גראף למבורך.
בקולנוע
את דמותו של גראף גילם מקסימיליאן ברוקנר בסרט סופי שול - הימים האחרונים.
מייקל ג'פרי
מייג'ור גנרל פיליפ מייקל ג'פרי (באנגלית: Philip Michael Jeffery; 12 בדצמבר 1937 – 18 בדצמבר 2020) היה קצין בכיר בצבא אוסטרליה, שכיהן כמושל הכללי ה-24 של אוסטרליה בין השנים 2003–2008 וכמושל ה-30 של אוסטרליה המערבית בין השנים 1993–2000.
ג'פרי היה בוגר הקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון שבטריטוריית הבירה האוסטרלית. הוא שירת במצב החירום המלאי ובמלחמת וייטנאם ובעימות האחרון הוענק לו הצלב הצבאי. בשלבים שונים של הקריירה הצבאית שלו היה ג'פרי מפקד הרגימנט האווירי המיוחד, מפקד הדיוויזיה הראשונה ולפני פרישתו משירות צבאי ב-1993, הוא שימש כסגן ראש המטה הכללי של הצבא. לאחר פרישתו מהצבא כיהן ג'פרי כמושל הכללי של אוסטרליה המערבית וב-2003 הוא מונה להיות המושל הכללי, לאחר התפטרותו של פיטר הולינגוורת'. ג'פרי היה הראשון שהגיע משורות הקצונה הבכירה של כוחות ההגנה של אוסטרליה שמונה למושל הכללי. לאחר סיום תפקידו החליפה אותו קוונטין ברייס.