cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרשון חנוך הניך ליינר
חידוש מצוות התכלת
בשנת תרע"ג, בעת לימודיו באוניברסיטת לונדון, ערך הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג בעבודת הדוקטור שלו מחקר בנושא התכלת והארגמן, במחקרו נדחתה השערת הדיונון. בעקבות עיסוקו בנושא זה, ערך הרב הרצוג התכתבות עם חצרו של רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר בנו של רבי גרשון חנוך, משם קיבל את מתכון הצביעה (שלימים שימש לשחזור ייצור התכלת הרדזינאית שאבד בשואה) ואת הפתילים הצבועים עצמם. בדיקות של פתילים אלו בשתי מעבדות כימיות (האחת בדרמשטט שבגרמניה בניהולו של פרופ' פרידלנדר, והשנייה בבית גובלן שבפריז) העלו שהצבע המופק מהדיונון אינו הצבע הטבעי שבהפרשותיו, אלא "כחול פרוסי", צבע סינתטי הניתן להפקה ממגוון מקורות אחרים. הבדיקות שנערכו על ידי הכימאי ד"ר סידני אדלשטיין, שנים רבות לאחר מכן (ב-1964 וב-1972), הגיעו שוב לאותה המסקנה. בעקבות זאת הציע הרב הרצוג חילזון אחר, הנקרא Janthina או סגולית בעברית של ימינו.
עם פרוץ השואה והכחדת רוב חסידות ראדזין בפולין, פסקה המסורת של צביעת התכלת באופן שחידש רבי גרשון חנוך ועברה מפה לאוזן במשך השנים. בשנים שלאחר קום מדינת ישראל נעשו מאמצים רבים על ידי השרידים מחסידי ראדזין, לשחזר ולחדש את ייצור התכלת. מהבולטים במאמץ זה היה שלמה זלמן שרגאי מחסידי ראדזין, שאף כתב מאמרים וספרים על חסידות ראדזין בכלל ועל חידוש התכלת שלה בפרט. בתהליך הצביעה החדש לא הוכנסו כלל חומרים כימיים לתרכובת מה שהפריך את הטענה שהצבע מופק מחומרים כימיים ולא מהדיונון. כיום פתילי "התכלת הרדזינאית" מיוצרים על ידי הרב יצחק אנגלרד בנו של האדמו"ר הקודם מראדזין, רבי אברהם ישכר אנגלרד), בבני ברק. רבים מרבני ומנהיגי חסידות ברסלב בדור הקודם תמכו בלבישת פתיל התכלת המיוצר מהדיונון, בטענה כי רבי אברהם חזן תמך בתכלת; הרב שמואל שפירא, הרב אליהו חיים רוזין, והרב בנימין זאב חשין.
הגותו וספריו
מגיל צעיר עסק רבי גרשון חנוך בכתיבה תורנית, והוא חיבר עשרות ספרים; בגיל 20 הוציא לאור את ספר מי השלוח, ובו תורותיו של סבו רבי רבי מרדכי יוסף מאיזביצה בתוספת הערותיו. הספר בו הוצגו לראשונה עיקרי תורתה הדטרמיניסטית של חסידות איז'ביצה כפי שניסח אותם רבי גרשון חנוך, היה שנוי במחלוקת ונחשב לייחודי בספרות החסידית. ויש שהצביעו על אי שביעות רצון כלפי הספר גם מצד תלמידיו הגדולים של רבי מרדכי יוסף – רבי צדוק הכהן מלובלין ורבי יהודה לייב איגר, כנראה עקב הניסוח הקיצוני מדי לרעיונותיו של רבי מרדכי יוסף.
מקובל לראות את רבי גרשון חנוך כממשיכו של סבו רבי מרדכי יוסף, עקב הדמיון בין אישיותם הסוערת של השניים ובניגוד לדמותו השקטה יותר של האב רבי יעקב, ועקב החשיבות המכריעה שייחס לסבו והמקום המרכזי שדמות הסב תפסה בעולמו. אך יש חוקרים הטוענים להבדל משמעותי בין השניים בגישתם אל הלומד: לעומת סבו שלא העלה את תורתו על הכתב בכוונה תחילה, כחלק מהשיטה הפשיסחאית לפיה על החסיד לחקור ולדרוש לבד, קירב רבי גרשון חנוך את שיטתו החסידית אל החסיד בניסיון להובילו אל האמונה הרצויה. שמעון פוגל מצביע גם על זהות תודעתית עמוקה בינו לרמב"ם בעקבות ניסיונו להוכיח על סימנים של תורת הקבלה במורה נבוכים על אף השוני הקיצוני בין עולמו הקבלי של רבי גרשון חנוך לרמב"ם. מכך, לדבריו, נובע חלק גדול מהתעוזה שמאפיינת את רבי גרשון חנוך בפעולות כמו חידוש התכלת, או חיבור ה"סדרי טהרות".
אף שהיה ראשון הכותבים של תורת איז'ביצה, עסק רוב ימיו בכתיבה הלכתית-תלמודית. הוא כתב את ספרו "סדרי טהרות" על כל סדר טהרות, אלא שרק שתי מסכתות הודפסו. בשנת תרמ"ז פתח במערכה לחידוש מצות התכלת, ופרסם על כך שלושה ספרים. הוא לא נמנע גם מכתיבת תשובות הלכתיות, וניסה להוביל גם פתרון הלכתי בדיני עירוב בערי פולין. בכתיבתו התלמודית התבטא לעיתים רבות באופן חריף, הוא לא נרתע מלתקוף בחריפות רבנים חשובים ביותר שלא הסכימו עם דעתו בנושא התכלת והתחמקו מדיון עמו. כך גם לא נמנע מלהשיג על הגהותיו של הגר"א מווילנא בספרו "סדרי טהרות". בדומה לכך לא התחשב במעמדם של אדמו"רים ורבנים בדורו בנושאים רבים, כמו אתרוגי קורפו, עירובין, ושאלות פוליטיות, ולעיתים אף לעג להם. מאפיינים אלו גרמו לאיבה כלפיו מצד רבים, ולסכסוכים עם רבנים ואדמו"רים.
בהגות החסידית, כתב את "ההקדמה והפתיחה" חיבור קצר על יסודות החסידות, שהודפס כהקדמה לספרו של אביו "בית יעקב", אך למעשה מדובר בספר נפרד. בהקדמה הוא פורש את משנתו ואת עיקרי החסידות כפי שנראו בעיניו. מאפיינים בולטים בחיבור הם הראייה שלו את סבו רבי מרדכי יוסף כהמשך ישיר של הבעל שם טוב ותלמידיו מבלי להתייחס לדורות שאחריהם, ובהם רבותיו של רבי מרדכי יוסף, המקום הבולט שהעניק לתורת הסוד כתורה עצמאית, וטענתו כי בידי הרמב"ם היו מסורות קבליות. ספר זה הודפס גם כספר נפרד מאוחר יותר על ידי בן אחיו רבי ירוחם ליינר בתוספת הערותיו.
מלבד ההקדמה והפתיחה כתב גם את ספר "ארחות חיים" – פירוש חסידי לצוואת רבי אליעזר הגדול ול"עשרת הנהגותיו של רב", לספר כתב הקדמה בה הוא פורש את השקפתו החינוכית כתשובה למגמות המודרנה והחילון שהתפשטו בפולין בתקופה זו. בהקדמה הוא כותב בסגנון קנאי למדי, על התבדלות מהרשעים, זהירות בחינוך הבנות, והתרחקות ממותרות. רבי גרשון חנוך כתב גם ביאור ל-300 הלכות התלויות ב"מגדל הפורח באויר", אך הפירוש לא הודפס לבסוף.
סיני הלברשטאם
רבי סיני הלברשטאם (ה'תר"ל – כ"ו בתמוז ה'תש"א) היה רב ואדמו"ר בז'מיגרד, מייסד חסידות צאנז-ז'מיגראד.
ביוגרפיה
היה תלמיד וחסיד של דודו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא, ולעיתים קרובות נסע אליו.
כיהן כרב הצעיר של גורליץ, לצד אביו רבי ברוך, ובהמשך כיהן כרבה של קולושיץ. בשנת תרס"ז החל לכהן כרבה של ז'מיגרד, על שמה התפרסם, שם החל לנהוג באדמו"רות.
בשנת תרצ"ח עבר להתגורר בקראקא לצורך טיפולים רפואיים. כממלא מקומו ברבנות ז'מיגרד מינה את בנו רבי אהרן, רבה של אשיק. בקראקא ניהל ישיבה לבחורים חסידיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, והתיישב בבוברקה. כעבור תקופה קצרה גורש לסיביר, ויחד אתו גורשו חלק מבניו ומצאצאיו. בדיעבד התברר שבזכות הגירוש שרדו צאצאים אלה את השואה. בהם היו בניו הבחורים ישראל ואריה לייבוש – לימים אדמו"רי ז'מיגראד, נכדו רבי מאיר הלברשטאם – לימים האדמו"ר מטשאקווא בבני ברק, ונכדו רבי נפתלי הלברשטאם – לימים האדמו"ר מצאנז גריבוב.
נפטר באומסק, סיביר, בשנת תש"א, ועל מקום קבורתו הקימו בניו קבר. כעבור שנים נעשה ניסיון להעברת גופתו לישראל, ובנו רבי אריה לייבוש רכש עבורו חלקת מקום בהר הזיתים. התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך הוקמה מצבה על שמו בהר הזיתים וצאצאיו נוהגים לפקוד אותה ביום היארצייט, זאת על פי האמונה כי צדיקים שנקברים מחוץ לארץ ישראל מובאים ונקברים בארץ ישראל על ידי מלאכים.
הנהגתו
היה נוהג לקום בחצות הלילה וללמוד עד זמן התפילה. היה בעל קסם אישי, וסביבו התרכזו חסידים ואוהדים. חסידיו פתחו קלויז בבילגוריי. התפרסם גם כבעל מופת, ובתקופה מסוימת כונה "חוזה". על פי המסופר, בעת שהותו בקראקא ריפא בחור אילם.
ספריו
כרך עם חידושיו בכתב יד אבד בשואה.
MK 2
S/2015 (136472) 1, שכונה גם MK 2 על ידי צוות הגילוי, הוא הירח הידוע היחיד של כוכב הלכת הננסי מאקה-מאקה. ההערכה היא שקוטרו כ-175 ק"מ ורדיוס המסלול שלו לפחות 21,000 ק"מ. התצפיות שהובילו לגילוי של הירח התרחשו באפריל 2015, באמצעות מצלמת של טלסקופ החלל האבל על ידי צוות חוקרים ממכון המחקר הדרום-מערבי שבטקסס, ארצות הברית. גילויו התפרסם ב-26 באפריל 2016.
קישורים חיצוניים
מאקה-מאקה לא לבד: טלסקופ החלל האבל גילה ירח שחג סביב כוכב הלכת הננסי באתר הידען.
Gaytime TV
Gaytime TV הייתה תוכנית קומדיה ולייף סטייל בריטי-להט"בי בשעות הלילה המאוחרות ושודרה ב-BBC Two שבבריטניה. זו הייתה תוכנית הטלוויזיה הראשונה של ה-BBC שפנתה ישירות לקהילה הלהט"בית, וזכתה לשבחים מהעיתון הבריטי דיילי מייל במאי 1996 על.
המנחים הראשונים של התוכנית היו רונה קמרון וברט טיילר-מור, כאשר מאוחר יותר החליף ריצ'רד פיירברס  את טיילר-מור. התוכנית הראשונה שודרה ב-29 ביוני 1995, ושודרה לאחרונה ב-27 ביולי 1999. הפקת התוכנית בוצעה על ידי חברת ההפקות הטלוויזיוניות Planet 24. הקטעים כללו אימון שבועי עם שחקן הפורנוגרפיה מארק אנתוני, וסיום על ידי שיר לפידים.
קו פנתר-ווטן
קו פנתר-ווטן, הידוע גם בכינוי החומה המזרחית (בגרמנית: Panther-Stellung או Ostwall) היה קו הגנה שנבנה על ידי הוורמאכט בחזית המזרחית ב-1943.
תכנון
לאחר סדרת נסיגות של הוורמאכט בחזית המזרחית בשנת 1942, נשמעו קולות בתחילת 1943 לבניית קו ביצורים בעומק השטח, לאורך נהר הדנייפר. לאחר קרב קורסק והפלישה לאיטליה הצורך היה לשימור הכוחות במזרח ולמעבר לתוכניות הגנה, ובאוגוסט של אותה השנה הורה היטלר על בניית קו ביצורים, בהשלימו עם נטישת כל אסטרטגיית תקיפה עתידית במזרח.
מצפון לסמולנסק תוכנן הקו מויטבסק לפסקוב, ומשם דרך הגדה המערבית של אגם פייפסי והדלתא שלו לים הבלטי בסמוך לעיר נרבה.
גשר אייז'אי
גשר אייז'אי (במנדרינית: 矮寨大桥) הוא גשר תלוי במחוז חונאן שבדרום-מזרח סין, בסמוך לעיר ג'ישו. הגשר הוא חלק מהכביש המהיר G65, החוצה את סין לאורכה, ומחבר בין הערים באוטו ומאומינג, מרחק 3,017 ק"מ.
לשם בנייתו של הגשר הלווה הבנק לפיתוח אסיה סכום של כ-208 מיליון דולרים. הבנייה החלה באוקטובר 2007 והסתיימה בסוף 2011. הוא נפתח רשמית לתנועה במרץ 2012.
אורכו של הגשר 1,146 מטרים, וגובהו מעל העמק שמתחתיו 336 מטרים. נתונים אלה הופכים אותו לגשר התלוי השישי בגובהו בעולם. הגשר הוא גם הגשר התלוי ה-12 באורכו בעולם, ואולם אף אחד מהגשרים הארוכים ממנו אינו גבוה כל כך, ולמעשה מבין 400 הגשרים התלויים הגבוהים בעולם, גשר אייז'אי הוא הארוך ביותר. בנוסף, גשר אייז'אי הוא הגשר הארוך ביותר ששני קצותיו הם במנהרות. לצד הכבישים גם מעבר להולכי רגל.
ז'קלין ואן אובוסט
ז'קלין ואן אובוסט (באנגלית: Jacqueline D. Van Ovost; נולדה ב-29 בספטמבר 1965) היא קצינה בדרגת גנרל המכהנת כמפקדת פיקוד התובלה של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ואן אובוסט נולדה בארלינגטון הייטס שבאילינוי וגדלה בפורט פירס שבפלורידה. כנערה שאפה להיות טייסת ניסוי ואסטרונאוטית, היא הוציאה רישיון טיס אזרחי במהלך לימודי התיכון עוד לפני רישיון הנהיגה והצטרפה לארגון סיור האוויר האזרחי.
ב-1988 סיימה לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. היא סיימה קורס טיס ושובצה כטייסת תובלה על מטוסי C-141B. לאחר קורס טיסי ניסוי שירתה כטייסת ניסויים ומדריכה בתחום. היא הגישה מועמדות לתוכנית הכשרת האסטרונאוטים של נאס"א אך לא התקבלה.
בינואר 2000 מונתה למפקדת טייסת התדלוק האווירי 384. במרץ 2008 מונתה למפקדת כנף האימונים ה-12 ובפברואר 2010 למפקדת כנף התובלה ה-89. בשנים 2013–2017 מילאה תפקידים במטות המשולבים ולאחר מכן במטה חיל האוויר, האחרון בהם מנהלת המטה של החיל. באפריל 2020 מונתה לסגנית מפקדת פיקוד התובלה של חיל האוויר. באוגוסט 2020 הועלתה לדרגת גנרל ומונתה למפקדת הפיקוד. במרץ 2021 נקבע כי בתפקידה הבא תמונה למפקדת פיקוד התובלה של ארצות הברית. על פי תחקיר הניו יורק טיימס, החלטה על מועמדותה התקבלה על ידי מזכיר ההגנה מארק אספר וראש המטות המשולבים מארק מילי עוד בשלהי כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ, אך מחשש לטרפוד המינוי מצד הבית הלבן, היא הוצגה רק לאחר בחירתו של ג'ו ביידן. היא נכנסה לתפקיד ב-15 באוקטובר 2021.
במהלך שירותה צברה מעל 4,200 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, T-1 ג'ייהוק, בואינג C-17, לוקהיד C-141 סטארליפטר, בואינג KC-135 סטרטוטנקר, בואינג C-32A, ביצ'קראפט C-12 הורון, C-23 שרפה, F-15 איגל, F-16 פייטינג פלקון.
ואן אובוסט בעלת תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה, בוגרת המכללה לפיקוד ומטה והמכללה למלחמה של חיל האוויר ובוגרת קורס בכירים באוניברסיטת הרווארד.
קירמיזי קסבה
קירמיזי קסבה (, קראסניה סלובודה) הוא כפר במעמד עיר במחוז קובה שבאזרבייג'ן שכמעט כל תושביו הם יהודים. אוכלוסיית הכפר מונה 3,557 תושבים נכון ל-2012. מלבד קריית יואל הוא היישוב היחיד בעולם מחוץ לישראל בו רוב מוחלט של התושבים יהודים.
היסטוריה
הכפר קירמיזי קסבה, נוסד בשנת 1742 כאשר חוסיין עלי, החאן של קובה אישר ליהודים להתיישב על הגדה הנגדית של נהר קודיאל (באזרית: Qudyalçay) שעל גדתו הדרומית שוכנת העיר. עד עליית הבולשביקים לשלטון ברוסיה נקרא הכפר "כפר היהודים" (evreskaya Sloboda). לאחר המהפכה שונה שם הכפר על ידי השלטון הסובייטי לקראסניה סלובודה (הכפר האדום). הכפר שוכן למרגלות רכס הקווקז. יהודי הכפר הם יהודים הרריים והשפה המדוברת בכפר היא שפת הג'והורי.
עם נפילת ברית המועצות ב-1989 חיו בכפר 18,000 תושבים, אך בשל עלייה לישראל והגירה למקומות אחרים קטנה אוכלוסייתו ל-3,557.
לב טויטמן
לב גריגורוביץ' טויטמן (ברוסית: Лев Григорьевич Тойтман; 1925 – 11 בספטמבר 2007) היה יושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות בחבר המדינות עבור העיר בירוביג'ן, בירת המחוז היהודי האוטונומי שבמזרח הרחוק הרוסי. הוא ידוע בזכות פועלו בבנייתה ובהחייתה של הקהילה היהודית המקומית בבירוביג'ן.
ביוגרפיה
לב טויטמן לחם כחייל בכוחות המזוינים של ברית המועצות בקווים בראשונים של מלחמת העולם השנייה, ונפצע אנושות בקרב. על פציעתו הוא זכה בשני עיטורי עוז.
טויטמן נבחר בשנת 1997 ליושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות בחבר המדינות עבור בירוביג'ן, בירת המחוז היהודי האוטונומי. תחת מנהיגותו, הקהילה היהודית בבירוג'ן מנתה כ-4,500 איש. הוא הנהיג את הקהילה כעשור, עד למותו בשנת 2007. בשנת 2004, לכבוד חגיגות 70 שנה לייסוד מחוז היהודי האוטונומי בהם השתתף, נפתח בית כנסת בבירוביג'ן. טויטמן היה מעורב בבנייתו ובפתיחתו של בית הכנסת, בשיתוף עם הרב הראשי של העיר ונציג חב"ד באזור, מרדכי שיינר (אנ').
בשנת 2005 זכה טויטמן בעיטור הידידות על פועלו בפיתוח הקהילה היהודית בבירוג'ן. בנוסף, הוענק לו העיטור "אזרח למופת של המחוז היהודי האוטונומי".
הג'יגולו הלבן
הג'יגולו הלבן (באנגלית: Hustler White) הוא סרט -קומדיה שחורה-סאיטרית משנת 1996, העוסק בהומוסקסואלים העוסקים בזנות גברית ב שב, קליפורניה, ובלקוחותיהם. את הסרט כתבו וביימו ברוס לה ברוס ו ומככבים בו טוני וורד ולה ברוס. בנוסף להיותו שייך לזרם הקולנוע הקווירי החדש, הסרט הוא הומאז' לקולנוע ההוליוודי הקלאסי. בסרט מופיעים גם, ו.
עלילת הסרט מזכירה את זו של שדרות סאנסט, אולם מעבירה את זירת ההתרחשות מאחורי הקלעים של תעשיית הקולנוע ההוליוודי הקלאסי אל עולם הזנות הגברית ותעשיית הפורנו המודרניים. הסרט, כמו כל יצירותיו של לה ברוס, כולל סצינות מין מפורשות בהן סצנת סקס שנויה במחלוקת הכוללת גבר קטוע רגל. הבמאי-השותף ריק קסטרו ליהק לסרט שחקנים חובבים, חלקם עסקו בעבר בדוגמנות ובזנות, בהם טוני וורד. הם גם השתמשו בבתיהם האמיתיים כאתרי צילום.
חלקים מהסרט מופיעים בוידאו קליפ של השיר "Misogyny" בביצוע להקת הרוק הקנדית, שהופיעה בערוץ בשנות התשעים.
תקציר העלילה
הסרט מתחיל עם מונטי וורד (טוני וורד), זונה ממין זכר, שנמצא מת בג'קוזי. לאחר מכן, ב, מונטי מתאר את הנסיבות שהובילו למותו (זאת כהומאז' לפתיחת הסרט "שדרות סאנסט").
יורגן אנגר (ברוס לה ברוס), סופר מאירופה, מגיע לקליפורניה לצורך שהוא עורך לספר העוסק בזנות גברית ופורנוגרפיה בהוליווד. תוך כדי סיור ב, הוא פוגש את מונטי המסתובב ברחוב והוא מתאהב בו. לאורך כל הסרט אנו נחשפים אל היבטים שונים של חייו של מונטי, הכוללים מפגשים מיניים מזדמנים רבים. יורגן מחזר ללא הצלחה אחרי מונטי, אך לבסוף מונטי מגיע אל דירתו של יורגן. שם, מונטי מחליק על סבון ומאבד את הכרתו בתוך ג'קוזי. יורגן מוצא אותו ומוציא אותו מהמים בעודו סבור שמונטי מת. הוא מביא אותו לחוף הים כדי לזרוק את גופתו אל תוך הים, אבל מונטי מתעורר. בסופו של דבר, השניים רצים יד ביד על החוף.
רוברט ד'אולי
רוברט ד'אולי (נכתב גם רוברט ד'איילי דה ליסו, רוברט דולי, רוברט דה אוילי, רוברט ד'אולי, רוברט ד'אולי ורוברטי דה אולגי) היה אציל נורמני, שליווה את ויליאם הכובש בכיבוש הנורמני של אנגליה. נפטר בשנת 1091.
רקע
רוברט ד'אולי היה בנו של וולטר ד'אולי ואחיו הבכור של נייג'ל ד'אולי. (השם: D'Oyly הוא נורמן צרפתית), בנורמנדי. הוא נישא לאלדגית, בתו של ויגוד, האדון הסקסוני מוולינגפורד. לאחר מותו של ויגוד, מינה ויליאם את רוברט ללורד וולינגפורד, והורה לו לבצר את טירת וולינגפורד בין השנים 1067–1071. הוא האמין שהוא עשוי להיות השריף העליון השלישי של ברקשייר בהזמנו.
ד'אולי היה אחיו המסור של רוג'ר ד'איברי. בספר יום הדין מתואר כי עד שנת 1086 החזיקו ד'אולי וד'יברי במספר אחוזות שנחלקו בין שתיהן או מנוהלות במשותף.
בנו של אחיו נייג'ל היה רוברט דולי, מייסד אוסני פריורי, אוקספורד. הוא היה גם אביו של הנרי ד'אולי, אחד הברונים הפיאודלים הגדולים של מגנה כרטה.
מורשת
רוברט מונה לשריף העליון של אוקספורדשייר והורה על בניית חלקים רבים באוקספורד, שחלקם שורדים עד היום. טירת אוקספורד נבנתה בהוראתו של רוברט בשנת 1071, בשנת 1074 הקים רוברט בתוך הטירה את הכנסייה הקולג'ית של סנט ג'ורג על ידי רוברט.
הנזירים של אבינגדון זיכו אותו בבניית סדרת גשרי אבן בגרנדפונט ("הגשר הגדול"), המהווים דרך מעבר מעל נהר התמזה. זה מהווה כעת את המסלול העיקרי בין מרכז העיר לדרום, ונקודת המעבר נמצאת ליד סנט אלדאט מעל גשר האיוולת. אולם ייתכן שהוא רק ביצר נקודת מעבר ישנה יותר. Eights Reach, המהווה כיום חלק מזרם לייק לייר בכריסט צ'רץ 'מדו מיוחס גם לרוברט ד'אולי.
נכסיו
רוברט היה בעל אדמות באוקלי, בקינגהאמשייר. הערך של הכפר היה 6 לירות שטרלינג, ואדמתו כללה 5 עורות. עם אדמת החימר של אוקלי, סך האדמות המעובדות היה סביב. רוברט החזיק גם בקביעות בבקינגהם שהוחזק על ידי איש מהאזור (בנו של טוט), ששילם לרוברט שש עשרה פני בשנה, ולמלך, חמישה פני.
מנור של Iver הפך לחלק רכוש של רוברט, שהחזיק, עבור שבע עשרה מסתיר. האדמה הספיקה לשלושים מחרשות. אשר נאמד ב-22 פאונד.
ד'אולי החזיק גם בכמות נכבדה של אדמות באוקספורדשייר ובאוקספורד עצמה שנרשם בספר יום הדין משנת 1086:
משפחתו
לרובורט ולאשתו אלדגית, נולדה בת ויורשת מוד, שהתחתנה לראשונה עם מיילס קריספין (נפטר ב-1107), לאחר מכן עם לורד וולינגפורד, ואחר כך עם בריאן פיצקונט, אדון בורגבנו (בעל בריתו הנאמן של הקיסרית מטילדה).
פטירתו
רוברט נפטר בשנת 1091. רוברט ואלדגית נקברו במנזר באבינגדון.
שלומית (יישוב)
שְׁלוֹמִית הוא יישוב קהילתי דתי שנמצא בחבל שלום במועצה אזורית אשכול. היישוב מונה כ-400 נפשות, ושותפים להקמתו מועצה אזורית אשכול, החטיבה להתיישבות, תנועת אמנה, המשרד לפיתוח הנגב והגליל.
מיקום
היישוב נמצא במרחק של כ־1.5 קילומטר מגבול ישראל–מצרים וכ־7 קילומטר מרצועת עזה. זהו היישוב השני המערבי ביותר בישראל, אחרי קיבוץ כרם שלום הסמוך.
היסטוריה
במאי 2001 ממשלת ישראל הסכימה על הצעת ההחלטה שהביא לממשלה שר התשתיות אביגדור ליברמן, בגיבוי ראש הממשלה אריאל שרון, על תוכנית להקמת 5 יישובים בחולות חלוצה. מטרת ההחלטה הייתה למנוע מסירת השטח במסגרת הסכם לחילופי שטחים כחלק מהסדר הקבע עם הפלסטינים. זאת לאחר שעלתה אפשרות שהאזור ישמש כחלק ממדינה פלסטינית עתידית במסגרת חילופי שטחים, ותיתן מענה לצפיפות האוכלוסין ברצועת עזה. הצעה כזו נכללה, לדוגמה, ביוזמת ז'נבה, וגם אהוד ברק תמך ברעיון זה בהיותו ראש הממשלה, בשנת 2000.
מייד הוחל בתכנון שלושה יישובים: שלומית, ניצנית וחלוצית והוקמה ועדת היגוי.
בינואר 2005 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה אשכול את התוכניות להקמת שלומית, בה בשלב הראשון ייבנו 1,500 יחידות דיור. בפברואר 2005 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה הפקידה תוכנית מפורטת ליישוב, בה רק 500 יחידות דיור שנועדו למפוני רצועת עזה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות.
באוגוסט 2011 אוכלס המקום לראשונה על ידי גרעין של בוגרי מכינה קדם-צבאית עצם, שהתגוררו במבנים יבילים עד להשלמת בניית מבני הקבע. בקיץ 2014 נרכשו 28 מגרשים ראשונים ביישוב, וביולי 2015 החלה בניית בתי הקבע. נכון למאי 2020, ביישוב יש 30 בתי קבע מיושבים ומקצתם בתהליכי בנייה.
רב היישוב הוא הרב אריאל אברהם איגרא, בנו של הדיין הרב אליעזר איגרא.
מספין טפסה
מספין טפסה (נולד ב-26 בנובמבר 2001 באתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אווסה סיטי מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
קריירת מועדונים
טפסה משחק החל משנת 2018 בקבוצה הבוגרת של אווסה סיטי מליגת העל האתיופית.
קריירה בינלאומית
ב-4 באוגוסט 2019 ערך טפסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בניצחון 4-3 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
יחסי ניו זילנד–פורטוגל
יחסי ניו זילנד–פורטוגל הם יחסי החוץ שבין ניו זילנד לפורטוגל. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
סקירה כללית
במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 היגרו פורטוגזים רבים לניו זילנד. כיום מבקרים בניו זילנד כ-1,000 פורטוגזים בכל שנה.
בספטמבר 2007 שר החוץ הניו זילנדי וינסטון פיטרס ביקר בפורטוגל ופגש את שר החוץ הפורטוגלי לואיס אמדו. במרץ 2013 מזכיר המדינה הפורטוגזי לאנרגיה ד"ר ארטור טרינדאדה הגיע לפסגת האנרגיה הפסיפית באוקלנד ונפגש עם שר האנרגיה והמשאבים הניו זילנדי סיימון ברידג'ס.
סחר
בשנת 2014, סך כל הסחר בין ניו זילנד ופורטוגל הסתכם בכ-60 מיליון דולר. היצוא של ניו זילנד לפורטוגל כולל: דגים, בשר כבשים, כלי עיבוד מתכת ומתכות. הייצוא הפורטוגזי לניו זילנד כולל: הנעלה, מכשירי חימום ומקררים, יין ומצעים לשולחן.
אברהם דב פופל
רבי אברהם דב פופל (י' באלול ה'תרכ"ה/ה'תרכ"ט, 1 בספטמבר 1865 – ד' בשבט ה'תרפ"ג, 21 בינואר 1923) היה רב ליטאי, רב העיירות האנושישוק ומריאמפול. כיהן כיו"ר אגודת הרבנים, ויו"ר אגודת ישראל בליטא.
ביוגרפיה
נולד לליב ורבקה פופל בהאנושישוק שבפלך קובנה. בצעירותו למד ב"קיבוץ הפרושים" שבעיירתו. החל משנת ה'תרנ"ז, כיהן כרבה של עיר הולדתו האנושישוק. בשנת ה'תרס"ה (1905) עבר להיידוצישוק, ולאחר מכן למריאמפול, שם מונה לרב העיר, במקום קודמו רבי אליהו קלצקין שמונה לרבה של לובלין.
במריאמפול עסק בפעילות ציבורית בקהילה היהודית, והשתתף באסיפות ובמוסדות הקהילה היהודית. בנוסף, כיהן כסגן נשיא הוועד הלאומי וכיו"ר אגודת ישראל בליטא. רבי אברהם דב היה גם מתומכי הארגונים הציוניים, ומיוזמי הקמת הגימנסיון העברי בעירו, שהיה הגימנסיה הראשונה בליטא ששפת ההוראה הבלעדית בה הייתה עברית.
נבחר לציר ה"סיים הליטאי". נאומו בסיים נגד עונש המוות התפרסם בכל רחבי ליטא ועורר הדים רבים.
נפטר בד' בשבט ה'תרפ"ג, במשך ימי השבעה ביקרו בעירו אורחים רבים בהם צירי הפרלמנט הליטאי. על פי תיאורים כ-100 רבנים הספידו את הרב פופל בימי השבעה.
בתיה באיאר
בתיה בָּאיֶאר (לעיתים באייר) (Bathja Bayer) (26 בספטמבר 1928 – 28 ביוני 1995, ל' בסיון התשנ"ה) הייתה מוזיקולוגית, ארכאולוגית מוזיקה, מורה וספרנית ישראלית.
ביוגרפיה
בתיה באיאר נולדה בבינגן שבגרמניה. ובשנת 1936, בימי גרמניה הנאצית, עלתה לארץ ישראל עם משפחתה והתיישבה דרך קבע בחיפה. בשנת 1959 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך, ובהמשך קיבלה תואר בספרנות מן האוניברסיטה העברית בירושלים. כמנהלת מדור המוזיקה בספרייה הלאומית בשנים 1964 עד 1974 מילאה תפקיד חשוב בעיצוב ספריית המחקר המוזיקלי בספרייה הלאומית.
באיאר הייתה מרצה בכירה במחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית וחלוצה בתחום המחקר הארכאולוגי-מוזיקלי של תרבויות עתיקות במזרח התיכון. בתחום זה שקדה על איסוף נתונים ארכאולוגיים ואיקונוגרפיים מתקופת התנ"ך בארץ ישראל כדי לזרוק אור על מוזיקה וכלים מוזיקליים הנזכרים בטקסטים תנכ"יים ופוסט-תנ"כיים.
בשנות ה-60 כיהנה באיאר כמורה לתולדות המוזיקה בבית הספר לאמנויות רננים וקנתה את לב תלמידיה ביצירתיות, בחוש ההומור ובהתלהבותה לנושאי הוראתה.
ארכיונה, ובו מאמרים, התכתבויות ועוד, שמור בספרייה הלאומית.
אאוליס מונס
אֵאוֹלִיס מוֹנְס (בלטינית: Aeolis Mons), המכונה גם הַר שַׁארְפּ (באנגלית: Mount Sharp) על שם רוברט פיליפ שארפ, הוא הר ברביע אאוליס שעל פני המאדים. ההר מהווה את הפסגה המרכזית במכתש גייל, וגובהו כ־5.5 ק"מ מעל פני העמק שבמרכזו הוא נמצא.
ב־6 באוגוסט 2012 הגיע הרובר "קיוריוסיטי" של מארס סיינס לברטורי אל האזור במטרה לחקור את ההר, וב־11 בספטמבר 2014 החל לחקור את מורדות ההר. ב־5 בנובמבר 2016 (לאחר שקיוריוסיטי הייתה על פני המאדים 1,552 ימים) נסע הרובר מרחק של 11.7 ק"מ על מורדות ההר.
קו קרמן
קו קרמן (באנגלית: Kármán line) מכונה גם "גבול החלל", הוא שמו של קו דמיוני בגובה של 100 ק"מ מעל פני הים, אשר מסמן את הגבול בין אטמוספירת כדור הארץ לבין החלל החיצון. הגדרה זו מקובלת על הפדרציה האווירונאוטית הבינלאומית או FAI (ראשי תיבות שלFédération Aéronautique Internationale), שהיא הגוף האמון על קביעת מדדים ושיאים בנושאי אווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה.
על פי ההגדרה, אווירונאוטיקה תחשב לכל סוג של פעילות אווירית עד לגובה של 100 ק"מ מעל פני הים וכל פעילות שמעל גובה זה תיחשב כאסטרונאוטיקה.
עקרונות
שמו של קו קרמן נגזר משמו של תיאודור פון קרמן (Theodore von Kármán) שהיה מהנדס ופיזיקאי הונגרי-אמריקני. קרמן היה הראשון שחישב כי בגבהים שמעל 100 ק"מ מעל פני הים, הופכת האטמוספירה של כדור הארץ לדלילה מדי, כך שלא מתאפשרת פעילות אווירונאוטית, וזאת מכיוון שכלי טיס אשר יפעל בגבהים אלה ידרש לנוע במהירות הגבוהה ממהירות הסיבוב של כדור הארץ על מנת לייצר לעצמו עילוי אווירודינמי מספיק. בנוסף לכך, בגובה זה מתרחשת עלייה משמעותית בטמפרטורה ובהשפעה של קרינת השמש.
האטמוספירה של כדור הארץ אינה מסתיימת באופן מובחן בגובה כלשהו אלא הופכת לדלילה עם העלייה בגובה. אשר על כן קו קרמן הוא למעשה הגדרה שרירותית אשר מסתמכת על הקביעה כי גבול האטמוספירה הוא אותו חלק שבו קיימת צפיפות מספיקה של אוויר אשר יכולה לתמוך בעילוי דינמי של כלי טיס באמצעות כנפיו. ככל שהאוויר דליל יותר תידרש תנועה מהירה יותר של כלי הטיס על מנת לייצר כוח עילוי.
הגדרות נוספות
בלשון יום יום ניתן לכנות את קו קרמן כ"גבול החלל" אולם קיימות גם הגדרות תחליפיות למושג. חוקרים שונים מגדירים באופן שונה את גבול האטמוספירה. יש הרואים בתרמוספירה ובאקסוספירה כחלק מן האטמוספירה של כדור הארץ ולא כחלק מן החלל החיצון, ולפיכך קובעים את גבול החלל החיצון בגובה של 10,000 ק"מ מעל פני הים.
בארצות הברית מכנים אסטרונאוט את כל מי שטס בגובה של יותר מ-80 ק"מ מעל פני הים, שהוא בערך הגבול שבין שכבת המזוספירה והתרמוספירה. על פי החוק הבינלאומי, הגבול התחתון של החלל החיצון הוא הגובה המינימלי שבו יכולה חללית לקיים מסלול הקפה סביב כדור הארץ אך לא מגדיר גובה מדויק, למרות שמדובר בערך ב-160 ק"מ מעל פני הים.
צפון בחר אל-ע'זאל
צפון בחר אל-ע'זאל (בערבית: شمال بحر الغزال) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בשנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-30,543 קמ"ר, גודל האוכלוסייה בו היה כ-720,898 נפש (נכון ל-2008) והוא היה אחד מארבעת המחוזות בחבל ארץ בחר אל-ע'זאל. המחוז גבל במחוז דרום דארפור בצפון, מחוז מערב בחר אל-ע'זאל במערב ובדרום, מחוז ואראפ ואביי במזרח. העיר אבייל הייתה בירת המחוז.
בגלל קרבתו למחוז קורדופאן (Kurdufan), השייך לסודאן, ומסילת הרכבת שעוברת דרכו לעיר ואו, סבל המחוז רבות במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה. צפון בחר אל-ע'זאל ומחוזות שסמוכים למערב קורדופאן הם המקומות הכי רגישים פוליטית בין סודאן הדרומית לסודאן הצפונית. מזה שנים רבות, בני שבט המיסריה (Missriya Arab tribe) ובני שבט הדינקה ניהלו קרבות ביניהם. בעוד שניהלו שקט יחסי בתקופה הקולוניאלית, המלחמה האחרונה הציתה מחדש את פעולות האיבה בין שני הצדדים.
הרלינג
הרלינג (באנגלית: Hurling; באירית: Iománaíocht/Iomáint) הוא ענף ספורט קבוצתי בעל מקורות גאליים עתיקי יומין, בני לפחות 3,000 שנה, שנתון כיום בפיקוח התאחדות האתלטיקה הגאלית (Gaelic Athletic Association). ההרלינג דומה בכמה היבטים לכדורגל גאלי, למשל במבנה המגרש והשערים ובמספר השחקנים (15 בכל קבוצה) וכמו כן הענפים חולקים טרמינולוגיה משותפת רבה. משחק דומה להרלינג המיועד לנשים נקרא קמוגי (camogie). מקורותיו של המשחק משותפים גם לענף השינטי, אותו משחקים בעיקר בסקוטלנד.
הרפתקאות מקס
הרפתקאות מקס היא סדרת הנפשה תאילנדית המבוססת על קמע מותג השלגונים האוסטרלי שנקרא "Paddle Pop".
הרלינג
מהלך המשחק
כל שחקן במשחק מצויד במעין מחבט עץ מעוקל הקרוי "הרלי" (hurley). מטרת כל קבוצה לחבוט בכדור קטן המכונה "סליוטר" (sliotar) באמצעות המחבט, לכיוון שער הקבוצה היריבה. אם הכדור עובר בין קורות השער אך עולה מעל המשקוף הקבוצה זוכה בנקודה, ואם הכדור עובר בין הקורות ומתחת למשקוף, כלומר נכנס אל השער שעליו שומר שוער הקבוצה היריבה (המצויד גם הוא במחבט הרלי, שקצהו המעוקל גדול פי שניים מזה של המחבט הסטנדרטי), הקבוצה זוכה בשער, השקול לשלוש נקודות. את הסליוטר ניתן לתפוס ביד, אך לא ניתן להתקדם בצורה זו מעבר לארבעה צעדים. חבטה בסליוטר מותרת הן כאשר הכדור נמצא על הקרקע והן כשהוא עודו באוויר. ניתן גם לבעוט בסליוטר או לחבוט בו בכף יד פתוחה לצורך מסירה לטווח קצר (hand pass). שחקן שרוצה להתקדם מעל ארבעה צעדים כשהכדור בידו, צריך להקפיץ או לייצב את הכדור על קצה מחבט ההרלי. עם זאת, לשחקן המחזיק בכדור מותר לגעת בו ביד רק פעמיים במשך החזקתו.
הרפתקאות מקס
עלילה
מקס הוא אריה יתום מאביו, מאסטר הצללים שפלש לממלכה הרג את אביו, בזמן הריגת אביו אמו שלחה אותו ביחד עם הפרופסור למשפחה חורגת של לוטרות ושם פוגש לביאה בשם ליאונה, יחד בכל העונות הוא צריך לעשות הרבה משימות ושיטות לחימה כדי להביס את מאסטר הצללים.
הרלינג
מהלך המשחק
משחקי הרלינג נערכים ברחבי העולם, והוא משחק נפוץ בקרב הפזורה האירית בממלכה המאוחדת, בצפון אמריקה, באירופה, באוסטרליה, בניו זילנד, בדרום אפריקה ובארגנטינה.
מארק בונאר
מארק בונאר (באנגלית: Mark Bonnar; נולד ב-19 בנובמבר 1968) הוא שחקן בריטי זוכה פרס באפט"א על תפקידו בסדרה "בלתי נשכח". הוא מוכר בעיקר מהופעתיו בתפקיד דאנקן האנטר בסדרה "שטלנד", ברונו ג'נקינס בסדרה "חדר מיון", הבלש פיני ב-"Psychoville", מייק דריידן בסדרה "שחיתות" ובתור ג'ון האלידיי בסדרה "Undercover".
ביוגרפיה
בונאר נולד באדינבורו. בטלוויזיה הוא הופיע בתפקיד פיטר מייהו בסדרה "דם חדש" של ערוץ BBC One, ובתפקיד כריס בקומדיה המצליחה "קטסטרופה" של ערוץ 4. עוד גילם את הכומר אדם קולינגבורן בדרמה התקופתית "Home Fires" של רשת ITV, שיחק בתפקיד ג'ון האלידיי בסדרת הדרמה "Undercover", והופיע בתפקיד קבוע בדמות דאנקן האנטר בסדרה "שטלנד" בערוץ BBC1. תפקידים נוספים של בונאר בטלוויזיה היו בסדרות "ורה", "גרנטצ'סטר", "Case Histories", "גן עדן לנשים", "דוקטור הו", "Psychoville", "טאגרט", "Phoneshop" ובסדרה "פרדוקס". ב-2005 שיחק בונאר בתפקיד קבוע בדמות ברונו ג'נקינס בסדרה הרפואית "חדר מיון".
בונאר מדבב ומופיע בלכידת תנועה של הדמות אדוארד "שחור הזקן" במשחק הווידאו "Assassin's Creed IV: Black Flag" משנת 2013. עוד הוא מופיע בדמות טאונסנד במשחק "Battlefield 1" משנת 2016.
בסדרת הטלוויזיה לפעוטות "טבע תום" הוא מדבב את הדמויות טוויגס ובוקס.
חיים אישיים
ב-28 בדצמבר 2007 התחתן בונאר עם השחקנית לוסי גסקל. בתם הבכורה, מרתה, נולדה ביולי 2011, ובנם סמואל נולד ביוני 2015.
כריסטופר כריסטיאן קרסטן
ביוגרפיה
קרסטן נולד באיסטאד. כשרון השירה שלו התגלה על ידי לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה בשנת 1771, כששר לפניה בדרכו לביקור בברלין. היא התרשמה כל כך משירתו, שהעניקה לו הזדמנות ללמוד שירה בסטוקהולם.
קריירה
בשנת 1773 הופיע לראשונה בהאופרה המלכותית השוודית בבולהוסט עם קרל סטנבורג ואליזבת אולין, בהצגת האופרה "Thetis och Phelée". הוא עבד במקהלת האופרה עד שביצע את התפקיד הראשי הראשון שלו כאדוניס בבלט אופרה "אדוניס".
הוא למד בפוטנזה בקופנהגן, ועם שובו היה לזמר, שנחשב אולי למצליח ביותר בשוודיה יחד עם קרל סטנבורג עד 1806, נערץ בשל יפי קולו וגופו גם יחד. בשנת 1781, לרגל נישואיו, קיבל את וילה קנטון בדרוטנינגהולם, שם התגוררה משפחתו עד 1870. הוא נבחר לאקדמיה המלכותית השוודית למוזיקה והתמנה ל-Hovsångare ב-1787. ב-1791 קיבל את התואר מזכיר מלכותי.
בהופעת הבכורה שלו בשנת 1776 קיבל את הביקורת:
קרסטן וסטנבורג כיכבו כזמרים ראשונים במעלה בעידן גוסטב בשוודיה, והשלימו זה את זה, משום שלכל אחד מהם היה סגנון הופעה שונה": "בעוד שקרסטן טילטל בקולו העז, המצלצל, המשתלט את כל מערכת העצבים של מאזיניו, היסב להם עונג ותבע את הערצתם, חדרו צליליו הרכים, הרגישים, המלודיים של סטנבורג אל לבותיהם והציפו את עיניהם בדמעות אהדה והשתתפות."
קרסטן יצא גם למסעות קונצרטים. הוא שר בקופנהגן ב-1783, בברלין ב-1788, בלונדון ב-1792 ובפריז ב-1810–1811.
כשהאופרה המלכותיח השודית נסגרה (זמנית) ב-1806, נאלץ קרסטן לפרוש יחד עם שאר הצוות. לאחר פתיחתה המחודשת ב-1809, חזר להופעות אורח עד 1826.
אלכסנדרו קונסטנטין קוזה
אלכסנדרו קונסטנטין קוזה, הידוע בדרך כלל כ-'''א.ק. קוזה (בהיגוי רומני "א-צ'ה קוזה") או פרופ' קוזה (ברומנית: Alexandru Constantin Cuza, A.C. Cuza''', 8 בנובמבר 1857 יאשי - 3 בנובמבר 1947 סיביו) היה פוליטיקאי והוגה דעות ימני קיצוני רומני, אחד ממנהיגיה ודובריה הראשיים של האנטישמיות הפוליטית ברומניה.
כריסטופר כריסטיאן קרסטן
תפקידים
בין האופרות שהופיע בהן היו "ארסן" מאת מונסיני, מול מארי לואיז מרקדט ואליזבת אולין בעונת 1780-1779; "אלקסטה" מאת גלוק עם קרולין פרדריקה מילר וקרל סטנבורג (עונת 1781-1780); "רולאן" מאת פיליפ קינו עם סטנבורג ומילר (1782-1781); "אטיס" מאת פיצ'יני מול סטנבורג ומרקדט (1785-1784); איפיגניה בטאוריסמאת גלוק עם סטנבורג ומילר ו"גוסטב ואסה" מאת נאומן עם מרקדט, סטנבורג ומילר (1786-1785); "ארמיד" מאת קינו עם סאנבורג ומילר (1787-1786); "אזמיה" מאת קינו עם סטנבורג ומילר; "גוסטב אדולף ואבה בראהה" מאת גוסטב השלישי עם מילר, פרנציסקה שטאדינג וסטנבורג (1788-1787); "אזמיה" מאת ניקולא דאלאיירק עם מילר ואברהם דה ברואן (1793-1792); "פולקה בירגרסון טיל רינגסטאד" עם מרקדט ואינגה אברג (1793-1792) ועוד.
אלכסנדרו קונסטנטין קוזה
קוזה, משפטן וכלכלן בהכשרתו, היה פרופסור לכלכלה פוליטית באוניברסיטת יאשי ומשנת 1936 - חבר באקדמיה הרומנית.
כריסטופר כריסטיאן קרסטן
חיים אישיים
קרסטן נשא ל5אישה את השחקנית וזמרת האופרה הפולניה מריאן סופי סטבנובסקה, שנחשבה גם היא לאחת מזמרות האופרה המוכשרות ביותר עד 1806. בתו7, סופי קרסטן, הייתה רקדנית ראשית באופרה של פריז בשנים 1805–1806. היא נישאה לפיליפו טליוני והייתה אמה של מארי טליוני. בתו הצעירה, אליזבת שרלוט קרסטן, הייתה ציירת.
אלכסנדרו קונסטנטין קוזה
היה חבר בפרלמנט הרומני בשנים 1892–1895 ושוב עד שנת 1938 (פרט לשנים 1927–1931), שר המדינה מדצמבר 1937 עד פברואר 1938. קוזה היה סנדקו של קורנליו זליה קודריאנו, מורה רוחני עבורו ובתקופות מסוימות גם שותף פוליטי.
ראשית חייו
אלכסנדרו קונסטנטין קוזה נולד ביאשי כבן של עורך הדין קוסטאקה קוזה, בן-דוד של השליט אלכסנדרו יואן קוזה, ושל אישה בשם סבסטיה קורוי. למד בילדותו ב"פנסיון" של המורה הגרמני אנטון פריי. לאחר מכן נשלח ללמוד בשנים 1871–1877 בתיכון פרטי - "המכון קראוזה" - בדרזדן בגרמניה, בו קנה השכלה רחבה כולל יוונית ואמנויות. בהמשך למד ספרות בסורבון בפריז, בשנים 1882–1886 המשיך בלימודי משפטים בפריז, באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין ובאוניברסיטה החופשית של בריסל. בשנת 1882 סיים דוקטורט במדעי המדינה וכלכלה ובשנת 1886 סיים דוקטורט במשפטים.
התחלותיו הפוליטיות
בשובו לרומניה היה א.ק. קוזה פעיל בחוג הסוציאליסטי של כתב העת "קונטמפוראנול" שהתגבש סביב קונסטנטין מילה ווסילה מורצון. אחר כך עשה מפנה מבחינה פוליטית והשתתף במפגשים של החברה לספרות "ז'ונימיה" הקרובה לחוגים השמרנים וכתב לפעמים שירים ומאמרים בביטאון שלה "Convorbiri literare" ("קונבורביר ליטרארה" - שיחות ספרותיות). בשנת 1890 נבחר מטעם חוגי "ז'ונימיה" לתפקיד של סגן ראש העיר יאשי, לצדו של ראש העירייה וסילה פוגור. כיהן בתפקיד זה כשנה. פרסם באותה תקופה בעיתון הז'ונימיסטי "אֶרה נוֹאה" (עידן חדש - Era nouă) ובשנת 1892 נבחר לנציג של יאשי בבית הנבחרים הרומני ,בו כיהן עד שנת 1895. נודע אז, בין היתר, בעמדתו בעד הלאמת בתי הספר.
אבי האנטישמיות הקיצונית ברומניה
כנציג של המפלגה השמרנית נבחר שוב לפרלמנט, אך עזב את המפלגה כדי להקים תנועה אנטישמית קיצונית. א.ק. קוזה זכה לראשונה להדים מסוימים בעולם אחרי שיחד עם ההיסטוריון ואיש הספרות ניקולאיה יורגה ארגן בבוקרשט בשנת 1895 כנס של "הברית האנטישמית העולמית" -Alliance Anti-sémitique Universelle, שביקשה להוות "משקל - נגד" ל"אליאנס" העולמי של היהודים - "כל ישראל חברים", ארגון שנתפס בעיני האנטישמים כסוכן של ה"קונספירציה היהודית" ששאפו כביכול להשתלט על העולם.
בשנת 1897 יחד עם ההיסטוריון אלכסנדרו דימיטריה קסנופול הקים את "הליגה נגד האלכוהוליזם" והוציא לאור את "הספרייה" של הליגה הנ"ל. בשם הליגה התכוונו השניים להילחם נגד תופעת בתי המרזח שבבעלות יהודים ושלפי דעה רווחת באותה תקופה היו אשמים בהידרדרות החומרית והרוחנית של האיכרים הרומנים.
ב-27 בינואר 1901 התמנה א.ק. קוזה לפרופסור באוניברסיטת יאשי, מעמד שהעניק לו השפעה פוליטית ישירה על סטודנטים רבים. בשנת 1919 כיהן כדקאן של הפקולטה למשפטים. בשנת 1906 חבר שוב לניקולאיה יורגה וכתב בעיתונו, "ניאמול רומנסק" (האומה הרומנית - Neamul Românesc). יחד עם יורגה הקים בשנת 1910 את המפלגה הלאומנית-דמוקרטית ( Partidul Naționalist-Democrat) והחל משנת 1912 ערך את ביטאונה, העיתון "אוניריה" (האחדות - Unirea). מצע המפלגה התנגד בחריפות לאמנציפציה של היהודים. בשנת 1914 עורר עניין נאומו בפרלמנט בעד חלוקת חלקות אדמה לאיכרים הרומנים ובעד זכות להצבעה כללית בבחירות. הוא סבר שהרפורמה האגררית שהציע תשים קץ לשיטת החכרת האדמות ליהודים שהייתה לדעתו בלתי צודקת וגרמה למצוקות רבות ל האיכרים הילידים. נושא זה הפך לחלק מן המצע של ליגת העם של הגנרל אלכסנדרו אוורסקו, תנועה פופוליסטית אליה הצטרף ושאת מצעה כתב.
מאוחר יותר נפרד משיתוף פעולה עם יורגה, אותו האשים כי "חדל להיות אנטישמי" ועם אוורסקו יחד עם קונסטנטין פאנקו פעל במסגרת "משמר התודעה הלאומית" (Garda Conştiinţei Naţionale) שהעריץ את הדגמים הנציונל-סוציאליסטים מגרמניה.
חבר בשנת 1922 לרופא והמדען הד"ר ניקולאיה פאולסקו והקים איתו מפלגה אנטישמית רדיקלית יותר בשם "האיחוד הלאומי-נוצרי" (Uniunea Național Creștină) שאימצה סמלים פאשיסטים. ביטאון המפלגה "אפראריה נציונאלה" (ההגנה הלאומית - Apărarea Națională) בחר כסמל את צלב הקרס האופייני לפאשיסטים נוסח גרמניה.
ב-4 במרץ 1923 הקים א.ק. קוזה מפלגה לאומנית נוספת - "ליגת ההגנה הלאומית נוצרית" (Liga Apărării Național Creștine), בקיצור "ל.א.נ.ק" (LANC) שהתקיימה באופן עצמאי כ-13 שנה. אחד מפעיליה המרכזיים של מפלגה זו בקרב הצעירים היה קורנליו זליה קודריאנו, לימים מנהיג התנועה הלגיונרית.
מפלגה זו קראה להגביל גישת היהודים לאוניברסיטאות והשראתה מצאה ביטוי בשביתות הסטודנטים הלאומנים בשנת 1923. מפלגת LANC זכתה בבחירות לפרלמנט ב-1926 ל-4.76% מהקולות והצליחה להיכנס לפרלמנט. אולם בשלהי שנת 1927 נפרד קודריאנו ממפלגתו של קוזה אחרי חילוקי דעות רבות לגבי רצונו של קודריאנו להפוך את המפלגה למיליציה לוחמת.
כשקודריאנו היה לראש התנועה הלגיונרית הפך ליריבו של קוזה. בכל סכסוכי הליגיונרים עם הממשלה, בחר א.ק. קוזה לעמוד לצד הממשלה על מנת לייצג את הקול האחראי שבקרב הימין הקיצוני. ב-14 ביולי 1936 מפלגתו LANC התמזגה עם המפלגה הלאומית-אגררית של המשורר הלאומני הטרנסילבני אוקטביאן גוגה כדי ליצור את המפלגה הלאומית - נוצרית (Partidul Național Agrar). באותה שנה נבחר א.ק. קוזה לסנאט.
ממשלת גוגה-קוזה
אחרי הבחירות הכלליות משנת 1937 כשמפלגתם של גוגה וקוזה הגיעה למקום הראשון אך לא משביע רצון (10% מכלל הקולות) החליט המלך קרול השני לבקש מהם להרכיב ממשלת מיעוט שבה אוקטביאן גוגה יכהן כראש ממשלה וא.ק. קוזה כשר מדינה. בנו, גאורגה קוזה, התמנה לשר העבודה.
הממשלה בראשותם של גוגה וקוזה נקטה בשורה של אמצעים שנועדו לדיכוי המיעוט היהודי, כולל ביטול אזרחותם של עשרות אלפי יהודים, סגירת עיתונים ליברליים כמו אדוורול ודימיניאצה, שנחשבו לשופרות של השמאל ושל היהודים, סגירת העיתונים ביידיש ובעברית, וכו'. בנוסף אימץ סוף סוף גם א.ק. קוזה את רעיון הקמתה של מיליציה, מתחרה עם הלגיונרים - ושמה ה"לנצ'רים" (נושאי החנית) (רמז לשם סיעתו "לאנק").
ממשלת גוגה-קוזה נחשבה לחסרת יכולת להוציא את רומניה מהמשבר הכלכלי. אחרי מספר ניסיונות כושלים להרכיב ממשלת אחדות לאומית, בפברואר 1938 ואחרי שגוגה וראש התנועה הלגיונרית, קודריאנו, הגיעו להסכם שיתוף פעולה בבחירות הבאות, פיטר המלך קרול השני את הממשלה בראשותם של גוגה וקוזה והקים דיקטטורה מלכותית של עצמו. א.ק. קוזה התמנה לחבר במועצת הכתר וכיהן בה עד שנת 1939.
ימי המלחמה ואחריה
בשנת 1943 נוכח התקרבות מתקפות הסובייטיות למזרח רומניה, עבר א.ק. קוזה לגור בעיר סיביו בדרום טרנסילבניה.
בפברואר 1945 תחת הכיבוש הסובייטי והשלטון החדש שקם ברומניה בוטל תואר פרופסור כבוד שהוענק לא.ק. קוזה על ידי אוניברסיטת יאשי. ב-6 באפריל 1945 הוא נעצר בבית של ידיד, הקולונל נגרסקו, מפקד משטרה לשעבר, בסיביו. מעצרו בוצע על ידי מפקח המשטרה הקומוניסטי, גאורגה קרצ'ון. א.ק. קוזה נפטר בשנת 1947 בסיביו ונקבר שם בבית הקברות המרכזי ימים אחדים לפני מלאו לו 90.
כתבים
ָָ* 1888 - Versuri (שירים)
צוות ספיבק-יונה
צוות ספיבק-יונה היה צוות מומחים שייעץ למחאה החברתית שהחלה בקיץ 2011. הצוות כלל ועדות מומחים בנושאים כלכליים-חברתיים שונים, ונקרא על שם העומדים בראשו, הפרופסורים יוסי יונה ואביה ספיבק, שניהם מרצים באוניברסיטת בן-גוריון. הצוות נחשב כצוות אלטרנטיבי לוועדת טרכטנברג שהוקמה על ידי הממשלה באוגוסט 2011 והגישה את מסקנותיה בספטמבר 2011, אך המשיך לפעול גם לאחר מכן ובמהלך שנת 2012. פעילות הצוות סוכמה ב-30 ביולי 2012 באירוע שבו הושק גם הספר שסיכם את דו"חות ועדות המומחים.
הוועדה הציגה למעשה מצע כלכלי-חברתי אשר שימש את הנהגת המחאה, וחלק גדול ממנו עוסק בחיזוק מדינת הרווחה, והגדלת מחויבות המדינה לאזרחיה. בניגוד לוועדת טרכטנברג, אשר הורכבה כמעט רק מכלכלנים, הורכב צוות ספיבק-יונה מכלכלנים ומומחים לנושאים השונים, כגון, בריאות, תכנון, תחבורה, רווחה, חינוך ומשפט; הוועדות שילבו בין אנשי אקדמיה, בכירים בארגונים החברתיים בישראל ועובדי מדינה בכירים לשעבר.
רשימת הוועדות והעומדים בראשן
ועדה לנושאי משפט, בראשות פרופ' מרדכי קרמניצר; ועדה למינהל ציבורי, בראשות פרופ' יצחק גל-נור; ועדת כלכלה, בראשות פרופ' יוסי זעירא; ועדת לנושאי דיור, תחבורה, קרקע ותכנון, בראשות ד"ר אמילי סילברמן. הוועדה הורכבה מועדות משנה לנושאים אלו: ועדת דיור בראשות פרופ' נטע זיו ועו"ד גיל גן-מור; ועדת תחבורה בראשות גב' בקי שלייסלברג וגב' חני כהן-כספי; ועדת קרקע בראשות פרופ' אורן יפתחאל; ועדת תכנון בראשות ד"ר יודן רופא וד"ר נורית אלפסי; ועדת בריאות בראשות פרופ' דני פילק ופרופ' נדב דוידוביץ'; ועדת רווחה בראשות פרופ' בלהה דודזון-ערד; ועדת תעסוקה בראשות נדיה אסמעיל; ועדת חינוך בראשות פרופ' יצחק קשתי; כמו כן בתחילת תקופת הצוות פעלה ועדה חזון בראשות לאה שקדיאל.
פעילות הצוות
הצוות הוקם כיוזמה של פעילי המחאה גל הרץ ודותן לשם, שזכתה לגיבוי של הנהגת המחאה בראשות דפני ליף וסתיו שפיר. הגרעין הקשה של חלק מועדות המומחים התבסס על משתתפי התוכנית לכלכלה וחברה במכון ון-ליר, ואנשים נוספים שהצטרפו לצוותים עם הקמתם. הצוות הוצג לראשונה לציבור במסיבת עיתונאים שנערכה ב-15 באוגוסט 2011, חודש לאחר פרוץ מחאת האוהלים ובה מתחו ביקורת על מדיניותה הכלכלית של הממשלה. בתגובה ברך פרופ' מנואל טרכטנברג על הקמת הצוותים, אולם בסופו של דבר הצוותים החליטו שלא להיפגש עם ועדת טרכטנברג אלא להציג את עמדתם לציבור בלבד, החלטה שהייתה שנויה במחלוקת. ראשי הצוות האלטרנטיבי מתחו ביקורת על הגדרת המנדט של ועדת טרכטנברג ועל הכללת אנשים שהיו אחראים למדיניות הכלכלית הנוכחית, לטענתם. לאחר פרסום מסקנות ועדת טרכטנברג, מתחו עליהן ביקורת ראשי המחאה וצוות ספיבק-יונה במסיבת עיתונאים משותפת ובתקשורת.
הולכת איתך
הולכת איתך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נרקיס. הוא יצא לאור ב-10 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים מסטר מיוזיק, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה. השיר נכתב על ידי צליל קליפי והופק על ידי ינון יהל. בסמוך לצאתו עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-5.6 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-10 במאי 2021, ביום צאת השיר. הוא צולם בסינמה סיטי בגלילות, בבימויו של עומר טובי. נכון לנובמבר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
גרסאות נוספות
ב-28 ביוני 2021, עם הצלחתו של "הולכת איתך" במצעדי המוזיקה הישראליים, פרסמה נרקיס גרסה אקוסטית של השיר. ב-29 ביולי 2021 העלתה בערוץ היוטיוב הרשמי שלה גרסת רמיקס של ינון יהל, שהפיק את השיר המקורי. ב-29 בספטמבר גרסת רמיקס חדשה של שרון יוספוב עלתה ליוטיוב. ב-11 בנובמבר יצאה לאור גרסה בשפה הערבית. נרקיס הופיעה עם הגרסה הזו בתצוגת אופנה בדובאי.
חורבת בליה
חורבת בליה (בערבית: ח'רבת אלמיבליה) הוא אתר ארכאולוגי בגליל המערבי, השוכן בין היישובים תובל ופלך, ברום של כ-490 מטרים מעל פני הים.
בחורבה שרידי בית בד, מתקני תעשייה חקלאית ובורות מים גדולים, בעיקר מהתקופות הרומית והביזנטית.
האתר נזכר כ-Meblie בתעודה צלבנית משנת 1220.
בסמוך לאתר מערת קבורה, בה נתגלתה חריטה של מנורת שבעת הקנים.
גילי אייזנר
גילי אייזנר (נולדה ב-6 באוגוסט 2001) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הרכזת/קלעית בקבוצת הנשים של מכבי חיפה ושחקנית נבחרת ישראל.
ביוגרפיה
אייזנר נולדה בבסיס חצרים והחל משנת 2006 מתגוררת במושב גאליה. החלה לשחק כדורסל מגיל 8 בקבוצת הבנים של הפועל גן רווה. בגיל 11 עברה למחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון שבהמשך, בעונת 2014/15 אוחדה עם מחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון. בעונות 2014/15 ו-2015/16 זכתה עם הקבוצה בגביע ילדות. בעונת 2016/17 זכתה בגביע ואליפות נערות ב'. בעונת 2017/18 נבחרה לחמישיית העונה של נערות ב'. ובעונת 2018/19 זכתה באליפות ובגביע נערות א'. עם נבחרת התיכון הגימנסיה הריאלית זכתה פעמיים באליפות ליגת התיכונים. בשנים 2017/18 ו-2018/19 ניצחה הגימנסיה את אוסטרובסקי רעננה וזכתה באליפות התיכונים. בעקבות הזכייה נסעה הקבוצה להשתתף בטורניר ISF הבינלאומי.
קבוצות בוגרות
במקביל למשחקיה בנערות א', שיחקה בעונת 2017/2018 בקבוצת המשנה של הפועל ראשון לציון בליגה הלאומית לכדורסל נשים. בתום העונה הקבוצה זכתה באליפות הליגה הלאומית ובגביע הליגה ואייזנר זכתה בתואר תגלית העונה בלאומית. בעונה 2018/19 שיחקה לראשונה בליגת העל. בעונת 2019/20 בניצחון על א.ס. רמת השרון שברה שיא שלשות, כאשר קלעה 9 שלשות במשחק בודד. הליגה הופסקה באותה עונה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום הרביעי. אייזנר נבחרה לתגלית העונה בליגת העל.
ב-2022 חתמה במכבי חיפה (כדורסל נשים).
נבחרות ישראל
החל משנת 2018 אייזנר היא חלק מסגל נבחרת ישראל.
ברכת השחיטה
ברכת השחיטה היא אחת מברכות המצוות שתיקנו חז"ל על השוחט לברך קודם שמקיים מצוות השחיטה. אך יש הסוברים שברכה זו היא בכלל ברכות השבח.
מקור המצווה לשחוט
הציווי על השחיטה נלמד מן הפסוק בתורה:.
אין חובה על אדם לאכול בשר, ועל כן אין ציווי כללי על שחיטה, אלא מי שחשקה נפשו לאכול בשר, מתחייב בשחיטה. מסיבה זאת נוסח הברכה הוא ולא  כמו במצוות שחייבים בהם ללא תנאי, כגון תפילין  או מי שמל את בנו בעצמו.
כיון שאין חיוב לשחוט, לכן ניתן לברך על השחיטה בישיבה, ולא כשאר ברכות המצוות שחובה לברך אותן בעמידה
הפסקה בין הברכה לשחיטה
אין להפסיק, בשום מעשה, בין הברכה לשחיטה. אך אם עליו לעשות מעשה הקשור לשחיטה, כגון שצריך לבדוק את הסכין, או צריך אפילו לתקנו, יכול לעשותו, ובלבד שלא יסיח את דעתו מן השחיטה.
מסיבה זאת, אין לדבר בין הברכה לשחיטה, אלא אם כן מדבר בצורכי השחיטה עצמה.
מי שמתכוון לשחוט יותר מבעל חיים אחד, לא ידבר או יפסיק, עד לאחר שחיטת האחרון. ואם הפסיק, במידה ומדובר בשחיטת חיה או עוף, צריך לכסות את הדם בברכה, לברך שנית "על השחיטה" ולהמשיך בשחיטה, אך על כיסוי הדם השני כבר לא יברך.
הפסקה לדבר מצווה שאינו מצורכי השחיטה
אם מיד לאחר ברכת השחיטה, נקלע לידיו של השוחט דבר מצווה, כגון: עניית אמן, עניית "בָּרוּךְ ה' הַמְּבֹרָךְ לָעוֹלָם וָעֵד", עניית "קָדוֹשׁ, קָדוֹשׁ, קָדוֹשׁ", או שראה ברק, או שמע קול רעם, מבאר בעל השמלה חדשה, כי אם שומע מישהוא אחר עונה, יוצא ידי חובתו, על פי הכלל של שומע כעונה. אך אם לא שמע, לא יפסיק, ואם הפסיק, צריך לחזור ולברך ברכת השחיטה.
גדר הברכה
גדר ברכת השחיטה לפי פשוטו הוא בכלל ברכת המצוות, אך הט"ז בפירושו ליורה דעה, סובר שברכת השחיטה היא בכלל ברכות השבח על שאסר לנו ה' לאכול קודם שחיטה.
כוונה
כאשר השוחט מברך עליו לכוון למצוות שחיטתם של בעלי החיים המונחים לפניו. לכן, שוחט שסיים לשחוט, כיסה את הדם, ולאחר מכן הביאו לפניו בעל חיים נוסף, חוזר ומברך את ברכת השחיטה.
חצי האי אלבנה
חצי האי אלבנה (באנגלית: Albena Peninsula; בבולגרית: полуостров Албена) הוא חצי אי היוצר את הקצה המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 13 קילומטרים (מזרח-מערב); ורוחבו של חצי האי 9 קילומטרים (בבסיסו).
בחצי האי גובל קרחון ליסטר שמצפון לו, ומפרץ היל שמדרום לו. בקצה חצי האי (הקצה המזרחי) מצויה נקודת ספאלאנזאני.
מעבר סומר מפריד בין חצי האי לבין האי דייוויס שמצפון לאי בראבנט.
מיפוי חצי האי
הרכס מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ושוב בשנת 2008.
מקור השם
חצי האי אלבנה נקרא על שם אתר הנופש הבולגרי אלבנה; וכן על שם ספינת ההקפאה אלבנה של החברה הבולגרית Ocean Fisheries - מבורגס שבבולגריה, שספינות הדיג שלה דגו במי האי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן, איי אורקני הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים וחצי האי האנטארקטי משנת 1970 ועד תחילת שנות התשעים. הדייגים הבולגרים היו חלוצי תעשיית הדיג באנטארקטיקה בתקופה המודרנית (לאחר תום העידן ההרואי של אנטארקטיקה).
ספר תורת המפלות והתבוסות השלם
ספר תורת המפלות והתבוסות השלם הוא ספר הדרכה כיצד להפסיד במלחמה. הספר כתוב כספר היסטוריה צבאית - בספריות הוא מקוטלג בקטגוריית תורות לחימה - ומצד שני הוא הומוריסטי. הניתוחים הצבאיים מגובים במקורות רבים ומלווים בתרשימים מפורטים, ומגיעים למסקנות שערורייתיות. הספר מאיר באור מגוחך את הניתוחים היומרניים לעיתים של ידענים בנושאי צבא, ועובר בו מסר סמוי על האבסורד שבמלחמה. הסופר והמאייר שמעון צבר כתב את הספר בלונדון באנגלית בשנים 1968-69, ומאוחר יותר בעברית.
תוכן
הספר פותח בסוגיה האם עדיף לנצח במלחמה או להפסיד במלחמה. לאחר בחינת המלחמות העיקריות מתקופת יוון העתיקה ועד המאה ה-20, הסופר מגיע למסקנה החד משמעית שתבוסה עדיפה על ניצחון. "יבוא מי שיפסיק אותי כאן ויגיד שכל הניתוח הזה אינו שווה את הנייר שעליו הוא נדפס, מפני שכל אחד יודע שניצחון זה המצב הטוב ביותר ומפלה זה המצב היותר גרוע. נזכיר למי חושב כך מה קרה לגרמניה ויפן, שתי אומות גדולות וחזקות שנחלו תבוסה במלחמת העולם האחרונה. לא הייתה זו סתם מפלה אלא תבוסה צבאית מוחצת שהסתיימה בחורבן מלא ובכניעה ללא תנאי....והנה המפלות האלה הפכו את גרמניה ויפן למדינות החזקות, העשירות והמצליחות ביותר בזמננו. נסו להשוות את המצב ביפן ובגרמניה עם המצב בבריטניה וצרפת שניצחו במלחמה זו."
רוב הספר מוקדש להדרכה כיצד להשיג את התבוסה המיוחלת, משום שכמו שלא די בשאיפה לניצחון כדי לנצח, כך לא די בשאיפה למפלה כדי להפסיד. "קשה מאד לנחול תבוסה כאשר הכלכלה הלאומית משגשגת. מדינות שכלכלתן משגשגת נוטות יותר לנצח מאשר להפסיד. כך גם מדינות שהחברה שלהן מלוכדת או שמנהלות מדיניות חוץ נבונה. כדי לסלול דרך בטוחה למפלה מוחצת צריך לפעמים להרוס כלכלה משגשגת, לפרק חברה מלוכדת, או לנהל מדיניות חוץ גרועה ומטופשת. ספר המפלות והתבוסות השלם הוא שלם, מפני שמובאות בו הנחיות בכל התחומים."
בין היתר הספר כולל הדרכה בנושאים אלה:
ספר פולחן
ב-1995 הספר יצא בהוצאת עם עובד אך אזל מהדפוס. הוא הפך לספר פולחן ועותקים משומשים נמסרים מיד ליד, וכן צילומים לא מורשים של הספר.
אוליבר גלסנר
אוליבר גלסנר (בגרמנית: Oliver Glasner; נולד ב-28 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אוסטרי.
קריירת אימון
בשנת 2012 הצטרף לצוות המקצועי של רד בול זלצבורג, וביולי 2012 לעוזר מאמן הקבוצה הבכירה, רוג'ר שמידט.
במאי 2014 מונה למאמנה של קבוצת נעוריו, ריד, מהבונדסליגה האוסטרית. במאי 2015 עזב את הקבוצה.
ביולי 2015 מונה למאמן ל.א.ס.ק. לינץ, ששיחקה בליגה האוסטרית השנייה, ובתום עונת 2016/2017 העפיל עימה לליגה הבכירה.
לאור הצלחתו הרבה בל.א.ס.ק., ביולי 2019 הוא מונה למאמנה של וולפסבורג מהבונדסליגה.
במאי 2021 הפך למאמנה של איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, וחתם על חוזה לשלוש עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה הקבוצה בליגה האירופית, לראשונה מאז 1980. בגמר ניצחה הקבוצה את ריינג'רס הסקוטית בדו-קרב פנדלים. בבונדסליגה הקבוצה סיימה במקום ה-11, ובגביע הגרמני הודחה עוד בסיבוב הראשון על ידי וולדהוף מנהיים. בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השביעי בליגה, ובליגת האלופות הצליחה להעפיל עד לשלב שמינית הגמר, בו הודחה על ידי נאפולי. הקבוצה הגיעה גם לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה 0–2 לר.ב. לייפציג. בתום העונה שוחרר גלסנר מהמועדון.
חיים אישיים
בשנת 2006 השלים גלסנר תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת האגן.
מריו זוכוביצקי
מריו זוכוביצקי (בספרדית: Mario Schujovitzky; 24 בפברואר 1953 – 16 במרץ 2021) היה כדורגלן ארגנטינאי-ישראלי, ששיחק בעמדת השוער במספר קבוצות, אך מזוהה יותר מכל עם קבוצת הפועל באר שבע, בה שיחק ברוב הקריירה שלו.