cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דנאי גרסיה
קריירה
בשנת 2017 השתתפה לצד בילי זיין בסרט "צלף: חיסול סופי" בתפקיד של קייט אסטרדה, והתארחה בפרק מתוך הסדרה "הוואי חמש-אפס".
חיים אישיים
בעברה יצאה עם השחקן האנגלי כריס ואנס, אך השניים נפרדו לאחר זמן מה.
ב-2 בדצמבר 2001, כאשר הייתה גרסיה בת 17, נולד בנה היחיד, אלחנדרו.
ספיידרמן: זמנים גדולים
עלילת הסיפור ממשיכה את הנרטיב הספרותי שהוצג ב-102 הגליונות הרצופים של סיפור "עוד יום אחד" והיא הראשונה שמהווה שינוי פרסומי בסדרת החוברות של ספיידרמן מאז תחילתו. תדירות הפרסום ירדה משלוש חוברות חודשיות לשתי חוברות, אך אורכה של חוברת הורחב מ-22 עמודים ל-30. נעשה שימוש באורך זה כדי להוסיף סיפורים צדדיים, ולעיתים גם להאריך את העלילה הראשית. במקביל עם הסיפור שהחל בהרצה עם חוברות The Amazing Spider-Man, חברת מארוול החלה בפרסומם של כותרים חדשים - אוסבורן, קרנג' וכרך שני לספיידר-גירל - אשר נחשבים לחלק מהסיפור של "זמנים גדולים".
סיפור זה נחשב לרב-מכר, כשכל תשע החוברות שלו אזלו לחלוטין ממלאי חברה ההפצה "Diamond" ויצאו להדפסה שנייה.
"הורג להיות כמוך"
פיטר פארקר מתחיל עבודה חדשה במעבדות הורייזון בהמלצתה של מרלה ג'יימסון, אשתו השנייה של ג'יי ג'ונה ג'יימסון. פיל יוריק נוטל את זהותו של הובגובלין אחרי שהוא הורג את דניאל קינגסלי. ספיידרמן מנסה לסכל שוד של ההובגובלין החדש, אך אינו מצליח להתגבר על גלי הדף ההרסניים והמסחררים שבוקעים מהצחוק המטורף שלו. פארקר משתמש בעבודתו החדשה במעבדות הורייזון כדי ליצור חליפה חדשה שמשתמשת בהרמוניקות כדי למנוע את השפעות הצחוק המטורף. הוא והחתולה השחורה מסתננים לתוך בניין שבבעלותו של הקינגפין כדי לגנוב מתכת נסיונית.
בסיפורים הצדדיים של חוברות The Amazing Spider-Man #649-651, אלסטייר סמית' מבריח את מאק גרגן מהכלא ונותן לו חליפת עקרב חדשה. אירועים אלה מובילים לסיפור "נקמת קוטלי העכביש".
"נקמת קוטלי העכביש"
אלסטייר סמית' משתיל שתלים קיברנטיים בכל אלה שנוטרים טינה לג'יי ג'ונה ג'יימסון ובכך יוצר את צבא קוטלי העכביש. כולם - כולל מאק גרגן - ניחנים ביכולת חוש העכביש בדומה לזו של ספיידרמן, מה שמקשה להתקיף אותם ומאפשר לאלסטייר סמית' לתקשר עמם באופן טלפתי. סמיית' שם למטרה את משפחתו וחבריו של ג'יימסון כדי שזה האחרון ירגיש את כאבו לאחר שאיבד את אביו. האוונג'רס החדשים עוזרים לספיידרמן להילחם במספר רב של איומים, אך ספיידרמן נאלץ לבנות פצצה שתנטרל את חוש העכביש בקוטלי העכביש ותעזור להביס אותם. מאק גרגן מונע מספיידרמן לברוח אחרי שהוא שותל את הפצצה, והוא נאלץ להפעיל אותה כאשר הוא עדיין נמצא ברדיוס ההשפעה שלה ומאבד את חוש העכביש שלו. אחרי שצבא קוטלי העכביש שלו מנוטרל, אלסטייר סמית' מנסה בעצמו להרוג את ג'יימסון, אך מרלה ג'יימסון קופצת מבעוד מועד כדי להציל את חיי בעלה ונהרגת.
"אף אחד לא ימות"
הלווייה נערכת עבור מרלה ג'יימסון. פארקר חולם חלום סיוט שבו הוא רואה את כל אלה שנהרגו בחייו (גוון סטייסי, בן ריילי, איזיקיאל סימס, פרדריק פוסוול, בנט ברנט, קפטן ג'ורג סטייסי ושרלמיין מחוברות "ספיידרמן נגד וולברין"). כאשר הוא מתעורר, הוא נודר נדר להיות ספיידרמן טוב יותר ואומר שכל עוד הוא נמצא בחיים אף אחד לא ימות. בהמשך הוא מתמודד מול נבל חדש חסר רגשות ובעל נטייה להרוג בשם "טבח" (Massacre). ללא חוש העכביש שלו, ספיידרמן נורה בידי אקדח של טבח ונאלץ לבנות חליפת שריון כדי להילחם בו. הוא מצליח להביס אותו ומתעמת עם ג'יימסון, שרוצה להעניק את עונש המוות לסמיית' בעוון מות אשתו מרלה ולטבח בעוון כל האנשים שהרג.
רומן דוריס
רומן דוריס (בצרפתית: Romain Duris; נולד ב-28 במאי 1974) הוא שחקן קולנוע צרפתי, אשר היה מועמד לשישה פרסי סזאר וזכה בשני פרסי לומייר.
ביוגרפיה
דוריס נולד בפריז, בן לאב שהוא מהנדס-אדריכל ואמא רקדנית. אביו קשור לארמנד-גסטון קאמי ואשתו; המהפכן הצרפתי היה ארכיונאי שהקים את הארכיון הלאומי הצרפתי. אמו היא צאצאית של הצייר השוודי מהמאה ה-18 אלכסנדר רוזלין ואשתו. לדוריס אחות, הפסנתרנית קרוליין דוריס, שניגנה בפסקול הסרט "הפעימה שלבי החסיר" (2005), בו שיחק.
דוריס למד אומנויות באוניברסיטה, אך תחילה החליט ללכת על קריירה במוזיקה והקים להקת ג'אז-פאנק. מוזיקה נותרה עניין מרכזי בחייו. לפני שנכנס למשחק, הוא הקים להקת אסיד-ג'אז בה היה מתופף.
דוריס גר בפריז ליד לה בסטיליה, עם חברתו השחקנית אוליביה בונמי. יש להם בן לואיג'י, יליד 10 בפברואר 2009.
קריירה
בשנת 1993 דוריס המתין בתור לאודישן והבמאי סדריק קלפיש הציע לו חלק בסרטו Le péril jeune (1994). מאז הוא עבד באופן קבוע עם קלאפיש. ברם תפקידו הראשון היה בסרטון פופ של הנסיכה אריקה, "Faut qu'j'travaille" (I Need To Work), בו הוא מגלם את תפקיד הגנגסטר הזוטר. דוריס ידוע בעיקר בזכות תפקידו כסטודנט חאבייר רוסו בטרילוגיית הדירה הספרדית והוא גילם גם בריון בסרט "הפעימה שלבי החסיר" (2005).
תפקידיו נעו בין גנגסטרים, כמו בסרט "דוברמן", דרך תפקידים רומנטיים כמו ב"אייפל" וכלה בגיבורי פעולה כמו ב"ארסן לופן".
בשנת 2010 כיכב בקומדיה הרומנטית "שובר לבבות" של הבמאי פסקל שומיי.
בשנת 2021 לוהק להשתתף בסרטי הקולנוע "שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן" ו"שלושת המוסקטרים: מיליידי", לצדם של פרנסואה סיביל, אווה גרין, לואי גארל, ונסן קאסל, ויקי קרייפס ובבימויו של מרטין בורבולון, בהפקה בתקציב של 73 מיליון דולר.
סוויאטוסלב, נסיך קייב
סוויאטוסלב הראשון (בסלאבונית: Свѧтославъ, ביוונית: Σφενδοσθλάβος; ברוסית מודרנית: Святослав; ) היה נסיך קייב, הידוע כמצביא מוצלח.
סוויאטוסלב נולד למשפחת נסיכי קייב. בשנת 945 אביו אינגוור (איגור) נהרג ועד לשנת 960 אימו הלגה (אולגה) שלטה בנסיכות. חלק מההיסטוריונים מחזיקים בדעה לפיה נולד בשנת 920, אך דעה זו לא תואמת את רוב המקורות. למרות שהוריו היו ורנגים, הוא היה הראשון בין נסיכי קייב שנשא שם סלאבי. בהתאם לכרוניקן ביזנטי בשם "לאו הכומר" סוויאטוסלב היה בעל מבנה גוף ממוצע וגובה בינוני. הוא גילח את השער והזקן אך הלך עם שפם ארוך. הוא העדיף ללכת בבגד לבן ובאוזן שלו היה תכשיט מזהב עם אודם ופנינה.
בשנת 955 התנצרה הלגה, אך בנה לא קיבל את הדת החדשה עד סוף חייו. יחד עם זאת, הוא לא הפריע להתפשטות הנצרות בנסיכות. מקובל להעריך שבשנת 960 בגיל 18 הוא התחיל למשול באופן עצמאי. החל משנת 964 מוזכרים מסעות צבאיים שלו בכרוניקה הרוסית הראשונה.
מערכה נגד ממלכת הכוזרים
בשנת 965 סוויאטוסלב החל את המערכה הצבאית נגד ממלכת הכוזרים. צבאו ניצח בקרב מכריע, וכבש את עיר הבירה של הכוזרים סרקל. בהמשך הוא פנה מזרחה וכבש גם ערים נוספות כולל איטיל בשנים 968–969. סוויאטוסלב לא רק ניצח בקרבות, הוא גם עשה ניסיון התיישבותי באזור. לצורך כך הוקמו מאחזים באזור דון, ים אזוב ודגסטן. עדויות על התיישבות סלאבית באזור קיימות עד לשנות ה-90 של המאה ה-10, אך בהמשך הם פורקו והתושבים הסלאבים עזבו או התמזגו עם האוכלוסייה המקומית.
באותה התקופה כוחות מהנסיכות גם השתתפו במסע של האימפריה הביזנטית לקפריסין.
מערכה בבולגריה
בשנת 967 החל מאבק בין האימפריה הביזנטית לבין האימפריה הבולגרית הראשונה. הקיסר הביזנטי ניקפורוס השני שלח משלחת לסוויאטוסלב. המשלחת העבירה לנסיך 455 ק"ג זהב תמורת התערבות של הנסיכות לטובת הביזנטים. מקורות ביזנטיים מציינים ששגריר ביזנטי ביקש מסוויאטוסלב בנוסף לכך, להתערב במאבק ביזנטי פנימי ולעזור בהפיכה נגד הקיסר המכהן. תמורת זה הובטחו לו כספים נוספים ושליטה על כל השטחים שיכבוש בבולגריה.
במהלך שנת 968 כוחות הנסיך כבשו את בולגריה ולאחר המלחמה עמדו במחנה בשפך נהר הדנובה. במחנה זה התקבלו כספים נוספים מהביזנטים. תוך כדי שהייה של הצבא במחנה, הגיעו ידיעות לגבי המצור על קייב. סוויאטוסלב חזר לנסיכות ושחרר את הבירה שלו מהמצור.
בסתיו 969 החל שלב נוסף במערכה נגד בולגריה. הפעם הבולגרים ביקשו עזרה מהביזנטים. מאחר שהביזנטים לא ענו, נרקמה ברית בין סוויאטוסלב והצאר הבולגרי החדש. באביב 970 הכוחות המשולבים של קייב, הבולגרים, ההונגרים והפצ'נגים החלו בהתקדמות לשטחים של האימפריה הביזנטית. לפי עדויות ביזנטיות צבא זה כלל כ-30 אלף חיילים וזאת לעומת צבא של 10-12 אלף בלבד בראשות המצביא היווני שעמד בראש הצבא הביזנטי. בהתאם לעדויות ביזנטיות בקרב שהתרחש כ-120 ק"מ מקונסטנטינופול כוחות האימפריה ניצחו את הצבא של סוויאטוסלב. לפי הכרוניקות, סוויאטוסלב הגיע עד לקונסטנטינופול ועזב את השטח רק לאחר קבלת כופר גדול במיוחד. בקיץ 970 חלה הפסקה בפעילות הצבאית.
בקיץ 971 יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית יצא למלחמה נגד אויביו. ב-13 באפריל נכבשה בירת בולגריה והצאר הבולגרי נלקח בשבי. ב-23 באפריל 971 כוחות קייב רוכזו במבצר דורוסטוף והביזנטים החלו במצור שנמשך 3 חודשים. ביולי 971 סוויאטוסלב נפצע במהלך הקרב אך לא הייתה הכרעה חד-משמעית. לאחר משא ומתן סוויאטוסלב עם צבאו עזבו את בולגריה, ממלכת בולגריה סופחה לביזנטיה והצאר הבולגרי נלקח כבן-ערובה בחצר הביזנטית. רק החלקים המערביים של בולגריה שמרו על עצמאות.
המסע חזרה
לאחר חתימת שלום, סוויאטוסלב חזר על אוניות עד לשפך נהר דנייפר. ניסיון לעלות לאורך הנהר לקייב לא צלח והכוחות נשארו באזור לחניית חורף. באביב 972 רוב הצבא החל במסע יבשתי לקייב. סוויאטוסלב, בניגוד לדעה של רוב היועצים, התחיל בהפלגה לאורך הנהר באוניות. במהלך השיט, הם נתקלו בכוחות של פצ'נגים והנסיך נהרג. לדעת ההיסטוריונים, מידע על מעבר סוויאטוסלב לאורך הנהר הודלף לפצ'נגים על ידי הבולגרים או הביזנטים, שרצו בחיסול הנסיך הלוחמני.
בנים
לסוויאטוסלב היו מספר נשים ומהן מספר בנים:
אוסקר שומסקי
אוסקר שומסקי (באנגלית: Oscar Shumsky; 23 במרץ 1917, פילדלפיה – 24 ביולי 2000, ריי, ניו יורק) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, בן למהגרים מרוסיה.
קורות חייו
אוסקר שומסקי החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שלוש. הופעתו הראשונה בקונצרט הייתה בגיל שבע, עם תזמורת פילדלפיה בניצוח לאופולד סטוקובסקי, שהצהיר כי הוא "הגאון המדהים ביותר ששמעתי מעודי". פריץ קרייזלר גילה עניין מיוחד בילד, שניגן את הקדנצות של קרייזלר לקונצ'רטו לכינור של בטהובן אחרי שלמד אותן משמיעה. שומסקי היה תלמידו של ליאופולד אאואר משנת 1925 ולמד במכון קרטיס למוזיקה משנת 1928 עד 1936. בשנת 1939 הצטרף לתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוח ארטורו טוסקניני. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצי של ארצות הברית.
שומסקי ניגן בכינור סטרדיוואריוס משנת 1715, המכונה "הדוכס מקיימברידג'", שהיה שייך בעבר לפייר רוד. בכינור זה הקליט שומסקי את מכלול 24 הקפריצ'י של רוד.
שומסקי לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, בקונסרבטוריון פיבודי בבולטימור, באוניברסיטת ייל ומשנת 1953 בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. בשנים 1959–1967 היה שותף לניהול פסטיבל סטרטפורד באונטריו עם הפסנתרן גלן גולד, שעמו ניגן בקביעות בפסטיבל וערך כמה הקלטות לטלוויזיה. בתקופה זו הופיע דרך קבע כסולן עם התזמורת האמריקאית. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה ב-1959 עם תזמורת הפסטיבל הלאומי הקנדי ובשנים הבאות ניצח על תזמורות שונות בארצות הברית. בראשית שנות ה-60' הצטרף ל"קבוצת באך אריה". בשנת 1965 קיבל את פרס קרן פורד. שומסקי חזר להופיע בקונצרטים ולהקליט בשנת 1981 וניגן בארצות הברית ובבריטניה לראשונה אחרי 30 שנה.
כנרים רבים רואים בשומסקי את אחד הכנרים הגדולים של המאה ה-20; דוד אויסטרך הגדיר אותו "אחד מגדולי הכנרים בעולם" ומילון גרוב החדש אומר עליו: "הוא היה נגן בעל טכניקה וירטואוזית, סגנון טהור וטעם מעודן; אך הוא מעולם לא חתר להכרה כסולן והעדיף להתמקד בהוראה, בנגינת מוזיקה קאמרית ובניצוח."
פדרו לסקוראין
פדרו חוסה דומינגו דה לה קלסאדה מנואל מריה לסקוראין פארדס (בספרדית: Pedro José Domingo de la Calzada Manuel María Lascuráin Paredes; 8 במאי 1856 - 21 ביולי 1952) היה פוליטיקאי מקסיקני, ששימש כנשיאה ה-34 של מקסיקו במשך פחות משעה ב-19 בפברואר 1913, תקופת הנשיאות הקצרה בעולם.
קודם כיהן לסקוראין במשך שתי קדנציות כשר החוץ של מקסיקו וניהל בית ספר למשפטים במקסיקו סיטי.
נשיאות
לאחר המהפכה שהתרחשה במקסיקו נכלא הנשיא פרנסיסקו מדרו בארמון הלאומי. כדי לשוות לחילופי השלטון מראה חוקי, שוכנע מדורו להתפטר, מתוך אמונה שכך יינצלו חייו. לפי חוקת 1857 של מקסיקו, בעת נבצרות עוברות סמכויות הנשיא בסדר הבא: סגן הנשיא, התובע הכללי, שר החוץ ושר הפנים. בעת ההפיכה אנשיו של ויקטוריאנו ורטה כצרו גם את סגנו מדרו ואת התובע הכללי. ורטה תכנן שלסקוראין יושבע כנשיא מתוקף תפקידו כשר החוץ, ואז הוא ימנה את ורטה עצמו לשר הפנים ויתפטר. כך נוצר מצב שבו ב-19 בפברואר 1913 כיהן לסקוראין כנשיא מקסיקו ה-34, לכהונה של פחות משעה. גרסאות שונות ניתנו לזמן המדויק של כהונתו והן נעות בין 15 דקות ל-56 דקות. בכל מקרה הייתה כהונתו כנשיא לקצרה ביותר המתועדת בהיסטוריה העולמית. באותו ערב התכנסה ישיבה מיוחדת של הקונגרס שאישרה את המינוי, תחת איומי רוביהם של חיילי ורטה. ימים ספורים לאחר מכן בוימה התקפה על שומריהם של פרנסיסקו מדרו וסגנו חוסה מריה פינו סוארס, שנוצלה כדי לרצוח את שניהם תוך כדי התגוננות מפני ניסיון חילוצם. ורטה הציע ללסקוראין מושב בממשלתו אך הוא סירב, פרש מהפוליטיקה וחזר לעסוק בלימודי משפטים ובעריכת דין.
איגרת חכמי ביתא ישראל (תרס"ט)
איגרת חכמי ביתא ישראל נכתבה בחג סוכות שנת תרס"ט (אוקטובר 1908) על ידי חכמי וראשי קהילות ביתא ישראל ונמסרה ליעקב פייטלוביץ'. האיגרת הכתובה אמהרית תורגמה לצרפתית ולאיטלקית, בתשובה לאיגרת רבני התפוצות (תרס"ז) שנשלחה בידי פייטלוביץ'. הנוסח העברי של האיגרת, המובא בספרו של פיטלוביץ מסע אל הפלשים, מתורגם מצרפתית בידי וורמברנד וסיפא של האיגרת נשמט ממנו. תרגום מתוקן ומקיף יותר מובא בספרו של פרופ' מיכאל קורינאלדי "יהדות אתיופיה - זהות ומסורת" משנת 1988. בנוסח עברי זה הסתייע פרופ' קורינאלדי ברב יוסף הדנה לפירוש האיגרת המקורית המצויה באוסף פייטלוביץ', כמו גם בתרגומה האיטלקי.
שלושים ושניים מחכמי קהילות ביתא ישראל וראשיהם במחוזות בלסה, וגרה, סמין, ארמצ'הו, טקוסה ודמביה חתמו על האיגרת. בכך בטאו ראשי ביתא ישראל הסכמה כללית להידוק הקשר עם יהדות התפוצות ככלל ויהדות אירופה בפרט.
יונייטד פרס אינטרנשיונל
יונייטד פרס אינטרנשיונל (באנגלית: United Press International; UPI) היא סוכנות ידיעות אמריקאית שסיפקה חומר חדשותי, תמונות, סרטים ושמע לאלפי עיתונים, מגזינים, תחנות רדיו וטלוויזיה במהלך המאה ה-20. בשיאה היו לה יותר מ-6,000 מנויי מדיה. מאז הראשון מבין כמה קיצוצים במכירות ובצוות ב-1982, ומכירת רשימת לקוחות השידור שלה ב-1999 ליריבה הראשית בארצות הברית, Associated Press, התרכזה UPI בנישות קטנות יותר של שוק המידע.
היסטוריה
סוכנות הידיעות הוקמה ב-1907 כ-United Press Associations, אך נודעה בציבור בשם United Press או UP. סוכנות הידיעות נוצרה מאיחוד של שלושה סינדיקטים קטנים יותר של חדשות על ידי מוציא לאור של עיתוני המערב התיכון EW Scripps. בראשה עמד יו ביילי (1890–1966) בין השנים 1935 ל-1955. בזמן פרישתו, ל-UP היו 2,900 לקוחות בארצות הברית, ו-1,500 בחו"ל.
ב-1958 היא הפכה ל-United Press International לאחר שקלטה את שירות החדשות הבינלאומי (INS) במאי כ-UP או UPI, הסוכנות הייתה בין שירותי החדשות הגדולים בעולם, והתחרתה בתוך ארצות הברית במשך כ-90 שנה עם Associated Press (AP) ובעולם עם AP, רויטרס וסוכנות הידיעות הצרפתית (AFP).
בשיאה היו ל-UPI יותר מ-2,000 עובדים במשרה מלאה, 200 לשכות חדשות ב-92 מדינות והיו לה יותר מ-6,000 מנויי מדיה. עם העלייה בפופולריות של חדשות הטלוויזיה, הידרדרו עסקיה של UPI כאשר ירדה תפוצתם של עיתוני אחר הצהריים שהיוו את קטגוריית הלקוחות הראשית שלה. דעיכתה הואצה לאחר מכירת UPI ב-1982 על ידי חברת Scripps.
בשנת 2000 נרכשה UPI על ידי News World Communications, חברת מדיה בינלאומית שנוסדה בשנת 1976 על ידי סון מיונג מון מנהיג כנסיית האיחוד.
החברה מפעילה אתר חדשות ושירות תמונות ומפרסמת מספר חבילות של מוצרי מידע. האתר מבוסס ברובו על איגוד מידע ממקורות אחרים באינטרנט שנאסף על ידי צוות מערכת קטן, התוכן היומי של UPI מורכב משירות סיכום חדשותי בשם "NewsTrack", הכולל דוחות כלליים, עסקיים, ספורט, מדע, בריאות ובידור, ו"דברים מוזרים בחדשות." החברה מפעילה גם שירות פרימיום שכולל כיסוי וניתוח מעמיקים יותר של איומים מתעוררים, תעשיית הביטחון ומשאבי אנרגיה. התוכן של UPI מסופק בשפות אנגלית, ספרדית וערבית.
המשרד הראשי של UPI נמצא במטרופולין מיאמי. החברה מחזיקה במשרדים בחמש מדינות נוספות ונעזרת בעיתונאים עצמאיים בערים גדולות אחרות.
United Press Associations
אדוארד סקריפס (1854–1926) החל להפיץ בארצות הברית רשת של עיתונים שהראשון מביניהם היה קליבלנד פרס (Cleveland Press). באותה העת סירבה Associated Press שעברה ארגון מחדש למכור את שירותיה לכמה מהעיתונים שלו, שרובם היו עיתוני ערב שהתחרו עם בעלי זיכיונות קיימים של AP. בשנת 1907 מיזג סקריפס שלושה סינדיקטים קטנים יותר בבעלותו או בשליטתו, Publishers Press Association, Scripps-McRae Press Association, ו-Scripps News Association, שהתאגדו יחד ל-United Press Associations. מטה החברה היה בעיר ניו יורק.
סקריפס על סמך ניסיונו מהמאבק בין יונייטד פרס הקודמת לסוכנויות AP השונות, דרש שלא יהיו הגבלות על מי שיכול לקנות חדשות משירות החדשות שלו, כולל מתחריו. סקריפס גם קיווה להרוויח ממכירת החדשות הללו לעיתונים בבעלות אחרים. באותה תקופה ועד מלחמת העולם השנייה, רוב העיתונים הסתמכו על סוכנויות חדשות לכתבות מחוץ לאזורים הגאוגרפיים הקרובים שלהם.
בשנת 1935, שנים לפני שהמתחרה AP שהייתה בשליטת תעשיית העיתונים עשתה זאת, וחרף התנגדות בתעשיית העיתונים, החלה UP למכור חדשות למדיום הרדיו החדש והמתחרה.
כמו יתר הסוכנויות שעוסקות במידע חדשותי, ל-UP ולימים UPI היו טעויות. אחת המפורסמות שבהן הייתה כשנשיא UP, רוי וו. הווארד, שטייל אז בצרפת, מסר בטלגרף כי שביתת הנשק של 1918 שסיימה את מלחמת העולם הראשונה הוכרזה ארבעה ימים לפני שהתרחשה. המוניטין של הווארד שרד ומאוחר יותר הוא הפך לשותף של סקריפס, ששמו הופיע באחת מחברות הבת של סקריפס, סקריפס-הווארד. למרות זאת הצליחו הכתבים של הסוכנות לעיתים קרובות לספר סיפורים בצורה מהירה ומדויקת ביחס למתחרים. בשנת 1950, למשל, UP דיווחה על פלישת קוריאה הצפונית לדרום קוריאה שעתיים וארבעים דקות לפני יריבתה, ה-AP. הניו יורק טיימס התנצל מאוחר יותר בפני UP על כך שסירב להדפיס מידע על הפלישה עד ש-AP אישר זאת.
יונייטד פרס אינטרנשיונל
ב-1958 התאחדו UP ו-INS התאחדו ל-United Press International (ובקיצור UPI). בארגון החדש היו 6,000 עובדים ולו היו 5,000 מנויים, כאלף מהם עיתונים.
המיזוג נועד ליצור ישות כלכלית חזקה יותר מ-UP או INS שתוכל להתחרות מול Associated Press. ליונייטד פרס אינטרנשיונל שהוקמה לא מכבר היו 950 עיתוני לקוחות. מחשש לבעיות אפשריות של הגבלים עסקיים עם משרד המשפטים של ממשל אייזנהאואר, סקריפס והרסט מיהרו לבצע את המיזוג במהירות ובסודיות בלתי רגילה.
רוב עובדי INS איבדו את עבודתם כמעט ללא אזהרה, ומעטים יחסית אכן הצטרפו ל-UPI החדש.עם זאת העמודים של כותבי INS פופולריים, כמו בוב קונסידין, לואלה פרסונס ורות מונטגומרי, המשיכו ב-UPI.
המתחרה AP הייתה איגוד של מוציאים לאור יכול היה להיעזר במוציאים החברים לסייע בתשלום של הוצאות יקרות של כיסוי חדשות כדוגמת מלחמות, משחקים אולימפיים ואספות פוליטיות. לעומתם לקוחות UPI שילמו סכום קבוע שנתי; כתלות בחוזים עצמאיים, UPI לא הייתה יכולה לבקש מהם עזרה בכיסוי הוצאות כבדות של סיקור חדשותי. בתקופת השיא של UPI, שילמו עיתונים לרוב כחצי מהמחיר ששילמו ל-AP באותן ערים עבור אותם שירותים: לדוגמה בנקודת זמן מסוימת "Chicago Sun-Times" שילמו ל-AP סכום של 12,500 דולר לשבוע, אך ל-UPI רק 5,000 דולר, ואילו וול סטריט ג'ורנל שילמו ל-AP סכום של 36,000 דולר ואילו ל-UPI רק 19,300 דולר. סוכנות AP ששירתה 1,243 עיתונים באותו הזמן נותרה המתחרה העיקרית של UPI. ב-1959 היו ל-UPI בסך הכל 6,208 לקוחות ב-92 מדינות וטריטוריות, 234 לשכות חדשות והוצאות שכר שנתיות של 34,000,000 דולר.
המיזוג של UP-INS כלל מרכיב עסקי נוסף שעתיד היה לפגוע קשות בחברת UPI החדשה בשנים שלאחר מכן. מכיוון ש-INS הייתה חברת בת של סינדיקט קינג פיצ'רס של הרסט וכיוון שסקריפס שלט בכמה סינדיקטים אחרים של עיתונים, חששו שתי החברות מבעיות אפשריות של הגבלים עסקיים, והסינדיקטים שלהם נותרו מחוץ לחברת UPI המשולבת. מהלך הזה עלה ל-UPI בהכנסות של חברת הבת הקודמת שלה United Feature Syndicate, שבשנים מאוחרות יותר השיגה רווחים גדולים מהסינדיקציה של פינאטס ורצועות קומיקס וטורים פופולריים אחרים.
בדיווח על התנועה לזכויות האזרח של שנות ה-50 וה-60 נהנתה UPI מיתרון של עצמאות על פני AP. מכיוון ש-AP היה קואופרטיב שבעיקרו בבעלות העיתונים, העיתונים בדרום ארצות הברית השפיעו על סיקור התסיסה הגזעית והמחאות, ולעיתים קרובות התעלמו, צמצמו או הטו את הדיווח. ל-UPI לא היה סוג כזה של לחץ, וההנהלה, איפשרה לעיתונאים חופש רב בתיאור אירועי המאבק לזכויות האזרח.
כתבת הבית הלבן הלן תומאס הפכה לפנים הציבוריים של UPI, כשהחל מתחילת שנות ה-60 הופיעה במסיבות עיתונאים בטלוויזיה. בדיווח על ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ב-22 בנובמבר 1963 הייתה UPI הראשונה לדווח על האירוע, ולפני מתחרתה AP. כתב הבית הלבן של UPI, מרימן סמית', היה עד ראייה, והוא פיקד על הטלפון היחיד של מכונית העיתונות כדי להכתיב את הסיפור ל-UPI בזמן שכתב AP ג'ק בל ניסה – ללא הצלחה – לקחת את הטלפון כדי שיוכל להתקשר למשרדו. סמית' ו-UPI זכו בפרס פוליצר על דיווח זה.
תמונות וסרטים חדשותיים
בעקבות לחץ של חברת האם Scripps שרצתה להתחרות טוב יותר בשירותי החדשות והצילום של AP, קלטה ב-1952 יונייטד פרס שירות צילום רדיו ACME Newspictures בבעלות משותפת.
גם במדיום הוויזואלי החדש יותר של הטלוויזיה הייתה UP מעורבת. בשנת 1948 היא נכנסה לשותפות עם Fox Movietone News, שהייתה חברת בת של פוקס המאה ה-20, כדי לצלם סרטי חדשות עבור תחנות טלוויזיה. בין לקוחותיו של שירות זה שנקרא United Press Movietone (או UPMT), היו רשתות גדולות ותחנות מקומיות, בהן גם חדשות ABC. בעשורים שלאחר מכן, הוא עבר מספר שינויים בשותפויות ובשמות, ונודע בעיקר בשם United Press International Television News (UPITN). מנהלים בכירים של UPITN עזרו מאוחר יותר לטד טרנר ליצור את CNN, כששני הנשיאים הראשונים שלה, ריס שונפלד וברט ריינהרדט, הגיעו משורות UPITN.
ב-1958 נוצר שירות האקטואליה של UPI Audio עבור תחנות רדיו. לאחר מכן שונה שמו ל-United Press International Radio Network. השירות היה ספין-אוף משירות הסרטים החדשותיים ובסופו של דבר סיפק חומר חדשותי ליותר מאלף תחנות רדיו ורשתות ארצות הברית וזרות, כולל NPR.
דעיכה
בתחילת שנות ה-60 התקרבה UPI לגודלה של ה-AP, אבל כשחברות ההוצאה לאור החלו לצמצם את עיתוני הערב שלהן, העיתונים לא היו יכולים להרשות לעצמם להירשם גם ל-UPI וגם ל-AP. גורם נוסף לדעיכתה של UPI היה חוסר הצלחתה בפיתוח נוכחות בטלוויזיה. בתחילת שנות ה-80 ירד מספר העובדים ל-1,800 והיו רק 100 לשכות חדשות.
בתחילת שנות ה-80 בלחץ יורשיו של סקריפס, חברת סקריפס, שספגה את הפסדי UPI במשך שני עשורים לפחות, החלה לנסות להעביר את השליטה ב-UPI. היא ניסתה להביא שותפים נוספים לתעשיית העיתונים, וכשמהלך זה נכשל, ניהלה החברה משא ומתן עם המתחרה הבריטית רויטרס, שרצתה להגדיל את נוכחותה בארצות הברית.
חברת סקריפס העבירה לבסוף את הבעלות לשני אנשי עסקים חסרי ניסיון תמורת 1 דולר, דאגלס רוהה (בנו של דייוויד רוהה, חבר בית הצדק האוניברסלי, הגוף הממשלתי העליון של הדת הבהאית) וויליאם גייסלר. רוהה וגייסלר השיגו את UPI תמורת 1 דולר. על פי תנאי הסכם הרכישה הזרימה חברת סקריפס ל-UPI סכום של 5 מיליון דולר, מתוך הכרה של 1.0 דולר–1.5 מיליון דולר לחודש ש-UPI כבר הפסידה. בהתמודדות עם ספקנות בתעשיית החדשות לגבי הרקע והכישורים שלהם לנהל סוכנות חדשות בינלאומית, רוהה וגייסלר צפו בעלייה בביטולי החוזים. למרות בעיות בתזרים המזומנים, הם העבירו את המטה של UPI מניו יורק לוושינגטון.
במהלך תקופה זו שונה שמו של שירות חדשות האודיו לתחנות רדיו ל-United Press International Radio Network. בשל מחסור במזומן וקושי לעמוד בשכר, מכרה החברה את שירות הצילום הזר של UPI וחלק מזכויות היוצרים על תמונותיה לסוכנות הידיעות רויטרס. היא גם מכרה את ספריית התמונות של UPI בארצות הברית, שכללה את הארכיונים של סוכנות הצילום הקודמת Scripps Acme ואת התמונות והתשלילים של International News Photos, רכיב התמונות של ה-INS לארכיון בטמן (Bettman). אלו נמכרו מאוחר יותר לתאגיד קורביס (Corbis) של ביל גייטס, ועברו דיגיטציה לצורך רישוי, לעיתים קרובות ללא כל סימון של מקורן מ-UPI. באוגוסט 2011 הכריזה קורביס על עסקה עם AP להפצת התמונות ללקוחותיהם, ולמעשה משלבת את ספריית UPI שלפני 1983 עם זו של יריבתה הראשית לשעבר למטרות שיווקיות מסוימות. בשנת 2016 נמכר קורביס לקבוצת Visual China.
בידי UPI נותר חלק המיעוט מ-UPITN, שנמכר גם כן. שמה של הסוכנות הוסב ל-Worldwide Television News (WTN). כך איבדה UPI גם את השליטה על ספריית הסרטים והווידאו שלה, המוחזקת כעת על ידי היורשת של WTN, Associated Press Television News, שנכנסה לתחום חדשות הווידאו הרבה אחרי ש-UPI עזבה אותה.
במשך שנים סבלה יונייטד פרס מניהול כושל, החמצת הזדמנויות וקיצוץ מתמשך בשכר ובצוות, וב-1984 פשטה UPI רגל. מריו ואסקז ראניה, איל תקשורת מקסיקני, עם שותף מיעוט אמריקאי נומינלי, מפתח הנדל"ן יוסטון ג'וזף רוסו, רכש את UPI מפשיטת רגל תמורת 40 מיליון דולר, הפסיד מיליונים במהלך כהונתו הקצרה, ופיטר בכירים.
ב-1988 נמכרה UPI לחברת טכנולוגיית מידע והון סיכון Infotechnology, Inc., שהיא גם חברת האם של של ערוץ Financial News, בראשות שתיהן עומד ארל בריאן, שהפך גם ליו"ר UPI. בתחילת 1991 הגישה Infotechnology בקשה לפשיטת רגל, הודיעה על פיטורים ב-UPI וביקשה לקצץ בתנאי העובדים. בשלב זה ירדה UPI ל-585 עובדים. מאוחר יותר באותה שנה הגישה UPI בקשה לפשיטת רגל בפעם השנייה, וביקשה פטור מחובות של 50 מיליון דולר כדי שניתן יהיה למכור אותה. ב-1992 קבוצת משקיעים סעודים, ARA Group International (AGI), קנתה את UPI תמורת 4 מיליון דולר.
ד"ר מוות
ד"ר מוות הוא כינוי אשר הוצמד למספר אישים במרוצת ההיסטוריה.
פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן ה-R&B טוב ביותר
פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן ה-R&B טוב ביותר הוענק לראשונה במהלך הטקס של שנת 1997 והופסק לאחר הטקס של שנת 2006, אך הוחזר מאוחר יותר לטקס של שנת 2022. שיאנית הזכיות בקטגוריה היא אלישה קיז ואילו שיאניות המועמדויות הן ביונסה וג'ניפר לופז.
עונת 2015/2016 בפרמייר ליג
עונת 2015/2016 הייתה העונה ה-24 של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-8 באוגוסט 2015 והסתיימה ב-15 במאי 2016.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. בורנמות', ווטפורד ונוריץ' סיטי היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
כדורגלנים מצטיינים
הארי קיין מטוטנהאם הוטספר כבש 25 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
ג'יימי ורדי מלסטר סיטי זכה בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
ריאד מחרז מלסטר סיטי זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
פטר צ'ך מארסנל זכה ב"פרס כפפת הזהב" לשוער הטוב של העונה. זאת בפעם הרביעית בקריירה.
צ'ארלס טאונסנד
צ'ארלס טאונסנד (באנגלית: Charles Townshend; 29 באוגוסט 1725 - 4 בספטמבר 1767) היה מדינאי ופוליטיקאי בריטי.
חייו
הבן השני של הוויסקונט טאונסנד השלישי, התחנך בקיימברידג' ובליידן. בשנת 1747 הוא נבחר לפרלמנט. כחבר במועצת המסחר משנת 1749 עד 1754, הוא גילה עניין בהגדלת סמכויות המיסוי והשליטה הבריטיות על המושבות. בשנת 1754 ו -1755 כיהן במועצת האדמירליות. ביולי 1766 הפך לקנצלר הממלכה במשרד ויליאם פיט הזקן. עד מהרה חלה פיט קשה, וטאונסנד קיבל שליטה יעילה בממשל.
במהלך הקריירה הארוכה בפרלמנט הבריטי התמחה בענייני כספים ומינהל. במהלך כהונתו כנשיא מועצת הסחר, פיתח טאונסנד מדיניות כלכלית בהקשר למיסוי על שלוש עשרה המושבות באמריקה, לטענתו היה צורך להטיל על המושבות מיסים רבים ולהוריד את הנטל מכתפי תושבי האי הבריטי.
כשהתחלפו הממשלות ב-1766 מונה טאונסנד לתפקיד שר האוצר ובהמשך חלש גם על תחום המושבות. בתפקידו זה יזם טאונסנד מהלך כלכלי חשוב - הוא הפחית את המיסים שהוטלו על האצולה הכפרית (מעמד ה-gentry) על ידי הוזלת מס הקרקעות ויזם מערכת של מיסים שכונתה חוקי טאונסנד. טאונסנד קיווה שהמכסים ישיגו מטרה כפולה - כיסוי הוצאות הממשלה באמריקה ותשלום שכרם של הפקידים המלכותיים. הטלת המיסים לוותה בהקמת מנגנון אכיפה יעיל יותר שפגע בסחר הבלתי חוקי של בני המושבות עם האיים השכנים.
המכסים של טאונסנד נחשבים לטעות היסטורית מכרעת שכן הם השיגו תשואה עלובה והגבירו את האיבה של המתיישבים כנגד בריטניה. צעדיו למיסוי המושבות הבריטיות האמריקאיות העצימו את פעולות האיבה שהובילו בסופו של דבר למהפכה האמריקאית.
יאוי
יאוי (ביפנית: やおい; בכתיב לטיני: Yaoi) הוא ז'אנר של אנימה ומאנגה המכילה סיפורים הומו-רומנטיים. היאוי עוסק בחלק המיני, וברוב סדרות היאוי הזוגות עוברים משבר ומתגברים עליו. נפוץ מאוד שיהיו זוגות צד הומו-רומנטיים עם קשר מסוים לזוג הראשי.
עקרונות
המילה סֵמֵה (בתעתיק לטיני: seme) מייצגת את בן הזוג האקטיבי במערכת היחסים. בדרך כלל יהיה חסון וגדול יותר מהאוּקֵה. הוא מוביל את מערכת היחסים, לעיתים אף על ידי כפיית עצמו על האוּקֵה. מקור המילה סֵמֵה במילה היפנית סֵמֵרוּ (ברומג'י: semeru) שפירושה "לתקוף".
בהתעלם מאנימות היאוי, מנגות היאוי נחשבות יוקרתיות מאוד, והז'אנר הזה הוא ז'אנר המנגה הנמכר ביותר בעולם. לרוב, למנגות היאוי יש עלילה יותר מפותחת ומורכבת, ועיצוב הדמויות נחשב למוצלח יותר מאשר באנימה. יאוי נהיה ז'אנר מנגה נפוץ במיוחד בשנים האחרונות גם בארצות מערביות כמו ישראל וארצות הברית. יש ביפן סטודיואים (של מנגה) המפתחים את ז'אנר היאוי והשונן-איי בלבד ויש להם מקום מכובד בין רשימת הסטודיואים השונים של האנימה והמנגה ביפן.
שונן-איי
רבים נוטים להתבלבל בין שונן-איי ליאוי, משום שהם דומים מאוד בתוכנם.
הר מונטר
הר מונטר (ג'בל מונטאר) המכונה גם הר העזאזל הוא הר במדבר יהודה, מזרחית לירושלים. גובהו 524 מטר מעל פני הים. פירוש שמו בערבית הוא 'הצופה', ואכן מפסגתו תצפית מרהיבה.
מקובל לזהותו עם צוק העזאזל - ממנו היו משליכים מדי שנה את השעיר לעזאזל ביום הכיפורים, על-מנת לכפר על עוונות עם ישראל.
הקיסרית אודוקיה, אשתו של הקיסר תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, שהתגוררה בירושלים משנת 442 עד 460 בנתה על פסגת ההר מגדל לכבודו של אותימיוס - ממנהיגיה הבולטים של נזירות מדבר יהודה. בשנת 511 ייסד סבאס על פסגת ההר מנזר בשם סכולאריוס. מנזר זה היה הגדול מבין המנזרים השיתופיים שבנה סבאס במדבר יהודה.
במקום שרידי חפירות ממלחמת העולם הראשונה, עת נכבש המקום על ידי כוח בריטי (גדוד לונדוני ממוצא סקוטי) שהשתייך ל-'חיל המשלוח המצרי' (שמו הרשמי של הצבא הרב-לאומי, בהובלה בריטית, שבראשו עמד הגנרל אלנבי) מידי כוחות האימפריה העות'מאנית ב-19 בפברואר 1918.
דייוויד גריק
דייוויד גָרִיק (באנגלית: David Garrick; 19 בפברואר 1717 - 20 בינואר 1779) היה שחקן, מחזאי, מפיק תיאטרון ומנהל תיאטרון אנגלי. נולד למשפחה הוגנוטית שהיגרה מצרפת, והיה חבר ותלמיד של סמואל ג'ונסון.
חייו
דייוויד גריק נולד בהרפורד, אנגליה, והתחנך, כמו סמואל ג'ונסון, בליצ'פילד. לאחר מכן, ג'ונסון לימד אותו ספרות קלאסית, ובשנת 1737 נסע ללונדון כדי לחפש את מזלו. בלונדון הוא התחיל לעבוד עם אחיו בעסקי יין, ובנוסף החל להופיע במופעי תיאטרון. בשנת 1741, הוא הופיע במופע תיאטרון של שייקספיר, בתפקיד ריצ'רד השלישי. הוא הפך למנהל תיאטרון דרורי ליין, ונהנה מקריירה של שלושים שנים בצמרת העץ, והיה לאחת מהדמויות בעלות ההשפעה והפופולריות הגדולה ביותר בהיסטוריה של התיאטרון הבריטי. גריק רצה לגלם את עצמו בתור דמות אמיתית בתיאטרון.
גריק נשא לאישה את אווה מריה ויגל, אשר נפטרה בשנת 1763. דייוויד גריק מת בלונדון, אנגליה, ונקבר בכנסיית וסטמינסטר, לרגלי אנדרטת שייקספיר.
בריסטול פייטר
בריסטול פייטר (אנגלית: Bristol Fighter) היא מכונית-על אקסקלוסיבית בריטית המיוצרת במספרים מזעריים על ידי יצרנית הרכב חברת בריסטול מאז שנת 2004.
מבנה הקופה בעל דלתות הכנף עוצב על ידי מקס בוקסטורם ומקנה למכונית את היכולת להגיע למהירות מרבית של 337 קילומטר לשעה. בבריסטול פייטר הבסיסית מותקן מנוע V-10 בנפח שמונה ליטרים המבוסס על מנוע משודרג של דודג' וייפר שהספקו 525 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה. בנוסף לדגם הבסיסי, מייצרת בריסטול את הפייטר S, דגם משופר של הפייטר הבסיסית בו המנוע הוא בעל 612 כוחות סוס. תיבת ההילוכים מגיעה בשתי תצורות שונות לבחירת הלקוח. שישה הילוכים ידנית או ארבעה הילוכים אוטומטית. המכונית מאיצה מ-0 ל-60 מייל לשעה (כ-97 קילומטר לשעה) ב-4 שניות. משקל המכונית הוא 1,475 קילוגרם.
מחיר המכונית היה בשנת 2005 229,125 לירות שטרלינג או 256,150 עבור הפייטר S.
פייטר T
בשנת 2006 הכריזה בריסטול על יצור פייטר-T, גרסה משודרגת לפייטר-S. הפייטר-T היא בעלת מנוע V10 מוגדש טורבו המסוגל להפיק 1,012 כוח סוס. היצרן טוען כי מהירותה המרבית היא "מעל ל-430 קמ"ש" אולם היא מוגבלת אלקטרונית ל-362 קילומטר לשעה. הפייטר-T הראשונה נמסרה בספטמבר 2007. הספק מנועה היה גבוה מהבוגאטי ויירון שהחזיקה בשיא של 1,001 כוח סוס מ-2005, אך נמוך מהספק המנוע של ה"שלבי סופר-קאר איירו TT" האמריקנית, שהספקה בשנת 2007 עמד על 1,182 כוח סוס, והיא אף החזיקה בשיא המהירות למכוניות סדרתיות (נמדדו 412 קמ"ש רשמית על ידי גינס ב-2007. ב-2010 השיא חזר לגרסה משופרת של הויירון).
פרל ויתרינגטון
פרל וית'רינגטון (באנגלית: Pearl Witherington; 24 ביוני 1914 - 24 בפברואר 2008) תפקדה כמרגלת במנהלת המבצעים המיוחדים שהפעילה בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
שירות צבאי
ססיל פרל ותרינגטון נולדה וגדלה בצרפת להורים אשר גלו מבריטניה, והייתה אזרחית בריטית. אביה נולד לכסף, אך בזבז את רובו, ופרל נאלצה לעיתים קרובות לנהל משא ומתן עם בעלי החובות, על מנת להציל אותם, שלא יישארו חסרי כל. היא הועסקה בשגרירות בריטניה בפריז והתארסה להנרי קורניולי (1910–1999), כאשר הגרמנים פלשו לצרפת, במאי 1940.
בהינתן שם קוד "מארי", ותרינגטון צנחה בצרפת הכבושה. ב-22 בספטמבר 1943. שם היא הצטרפה למוריס סאות'גייט, מנהיג מערכת המבצעים המיוחדים של בריטניה, ובמשך 8 חודשים היא התחזתה לאשת מכירות קוסמטיקה, היא עבדה בתור שליחה של סאות'גייט.
לאחר שהגסטפו עצר את סאות'גייט במאי 1944 וגירש אותו למחנה הריכוז בוכנוואלד, ותרינגטון הפכה למנהיגה של המערכת החדשה של המבצעים המיוחדים, תחת שם הקוד החדש "פאולין", במשולש ולנקאי-איסודון-שאטאוראוקס. היא ארגנה מחדש את המערכת בעזרתו של ארוסה, אנרי קורניולי, והגישו מועמדות יותר מ-1,500 חברים בקבוצת המאקי.
הם מילאו תפקיד חשוב בלחימה בצבא הגרמני בימי הפלישה לנורמנדי. הם היו כה יעילים, שהמשטר הנאצי הניח על ראשה של ותרינגטון בנדיבות סכום של 1,000,000 דולר. הגרמנים אף ציוו על 2,000 איש לתקוף את כוחה בארטילריה בקרב של 14 שעות. קורניולי דיווח, "הותקפנו על ידי 2,000 גרמנים ב -11 ביוני 1944 בשעה 8 בבוקר, והמאקיס הקטנים, המהווים כ -40 גברים, חמושים היטב ולא מאומנים, ניהלו מאבק נהדר, יחד עם השכנים הקומוניסטים מאקי, שמנו כ־100 גברים".
ותרינגטון דיווחה שהקרב נמשך 14 שעות ושהגרמנים איבדו 86 איש, בעוד שהמאקיס איבדו 24 "כולל אזרחים שנורו ונפצעו".
ותרינגטון נמלטה לשדה תירס עד שהגרמנים עזבו את המקום. אף על פי שהגרמנים פרקו את יחידתה של ותרינגטון, היא ערכה אותה מחדש במהירות והשיקה בקנה מידה גדול התקפות גרילה, שגרמו להרס בין טורים גרמניים שנסעו אל שדה הקרב דרך אזור הפעילות שלה.
הכוח שהיא פיקדה עליו הרג 1,000 חיילים גרמנים, תוך כדי מספר נפגעים מצידה. ויתרינגטון שיבשה יותר מ-800 פעמים קו רכבת חשוב המחבר את דרום צרפת עם נורמנדי. בסופו של דבר היא הובילה לכניעתם של 18,000 חיילים גרמנים. ותרינגטון הייתה אחת הנשים היחידות שהנהיגה מאקיס במהלך המלחמה.
עיטורים
אחרי המלחמה, ותרינגטון הומלצה לקבלת אות צלב הצבא, אבל כיוון שהיא הייתה אישה, היא לא הייתה זכאית לקבלו, ובמקומו הוצע לתת לה אות אזרחי של מסדר האימפריה הבריטית. ותרינגטון דחתה את ההצעה במכתב בו כתבה "לא היה שום דבר אזרחי במה שעשיתי. לא ישבתי מאחורי שולחן כל היום". ותרינגטון צורפה לבסוף כחברה במסדר האימפריה הבריטית ובשנים האחרונות זכתה לפקד עליו. בנוסף, היא קיבלה את אות לגיון הכבוד הצרפתי.
חייה האישיים
בספטמבר 1944 חזרה ותרינגטון לאנגליה, שם נישאה להנרי קורניולי במשרד הרישום של קנסינגטון ב-26 באוקטובר 1944; נולדה להם בת, קלייר. בעזרתו של העיתונאי הרווה לרוק, האוטוביוגרפיה של ותרינגטון, פאולין, פורסמה בשנת 1997. הראיונות שכללו את פאולין נערכו על ידי קתרין ג'. אטווד לתוך נרטיב ישר בשנת 2013 ופורסם בשם הקוד שלה פאולין: זיכרונות של סוכן מיוחד במלחמת העולם השנייה. רוב שירות המלחמה שלה נכלל גם בספר מאחורי קווי האויב עם יחידת הקומנדו הבריטית (SAS).
הסיפור שלה צוטט כמקור השראה לרומן של סבסטיאן פולקס - "שרלוט גריי", שהפך לסרט באותו שם בכיכובה של קייט בלאנשט ב -2001, אם כי פוקס הכחיש זאת בריאיון ל"גרדיאן".
קן פולט מתייחס באופן מפורש לותרינגטון בסוף הרומן הבדיוני שלו, עורבות (Jackdaws).
פטירה
ססיל פרל ותרינגטון נפטרה בגיל 93, בבית אבות באזור עמק הלואר בצרפת.
אגריניו
מבחינה כלכלית, העיר ידועה בשל תעשיית הטבק והחקלאות שלה (במיוחד בשל גידולי הזיתים).
היסטוריה
העיר פרחה מחדש במהלך שלטון האימפריה העות'מאנית. אגריניו נכבשה על ידי הכוחות היוונים ב-21 ביוני 1821 במסגרת מלחמת העצמאות היוונית.
באוגוסט 1822 התקרבו הכוחות הטורקים לעיר, ותושביה החליטו לנטוש את העיר ולשרוף אותה. לבסוף אגריניו נכללה בגבולות יוון באמנת קונסטנטינופול שנחתמה בשנת 1832.
העיר שגשגה במיוחד בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. לאחר מלחמת יוון–טורקיה הגיעו לעיר פליטים רבים מאסיה הקטנה (מערב טורקיה). על אף המשבר הכלכלי בין שתי מלחמות העולם, חל פיתוח רב ותשתיות רבות.
בחודש מאי מתקיים בעיר פסטיבל להקות פולקלור (מחול) על-שם יצרן הסיגריות פפדקיס שנולד בעיר.
ראיו OKC
ראיו OKC היא קבוצת כדורגל אמריקאית מאוקלהומה סיטי המשחקת בליגת הכדורגל האמריקנית הצפונית (NASL) החל מעונת 2016.
היסטוריה
ב-10 בנובמבר 2015, ה-NASL הודיע ​​כי מועדון חדש בשם ראיו OKC יתחיל לשחק בעונת 2016. רוב מניות המועדון החדש הם בבעלות ראול מרטין פרסה, הבעלים של ראיו ואיקאנו מהלה ליגה, שקנה את רוב המניות של מועדון הכדורגל אוקלהומה סיטי, חלק קטן מהמניות מוחזקות בבעלות יליד אוקלהומה שון ג'ונס. ראיו OKC מנוהלת על ידי הבעלים לשעבר של מועדון הכדורגל שהתפרק אוקלהומה סיטי. מאמן סן אנטוניו סקורפיונס לשעבר, אלן מארקינה הוחתם למאמן הראשי של ראיו OKC, ב-7 בינואר 2016.
ניהול סיכונים משפטיים
ניהול סיכונים משפטיים הוא תהליך לאיתור והערכה של סיכונים משפטיים. סיכון משפטי הוא סיכון הנובע ממצב משפטי נתון המבוסס על החקיקה והפסיקה הרלוונטיים.
כנהוג בעולם ניהול הסיכונים, גם סיכון משפטי נמדד במונחים של מכפלת ההסתברות שאירוע בלתי צפוי יתרחש, ובהשפעת הנזק של אירוע כזה על העסק. בהקשר הניהולי מדובר בנזק העלול להיגרם כתוצאה מכך שהעסק אינו ממלא חובה לעשות מעשה או להימנע ממנו המוטלת עליו מכוח חוק, תקנה או פסיקה.
סקר סיכונים משפטיים נבנה באמצעות ניתוח פעילותו של העסק ובעיקר של מצבו המשפטי, היינו החובות החלות עליו מכוח החקיקה והפסיקה, ההתחייבויות החוזיות שנטל על עצמו והתחייבויות שקיבל מאחרים.
באמצעות בניית סקר סיכונים משפטיים מקיף ניתן לזהות את הסיכונים המשפטיים להם חשוף העסק, ולתת בידי מנהליו כלים משפטיים ותפעוליים להקטנת הנזק הצפוי.
יעקב בצלאל שניידר
הרב יעקב בצלאל פייגון שניידר (1842–1916) היה מורה, רב, דיין, שוחט ובודק בעיירה בלוגורודקה שברוסיה (כיום אוקראינה).
תולדותיו
כשהיה בן חמש לערך התייתם שניידר מאביו. אחיו הבכור יצחק-אייזיק ואנשי חסד מעיר מולדתו, ובמיוחד נכדיו של הצדיק מקאריץ, השגיחו שילמד תורה. משחר ילדותו התבלט כתלמיד חכם, כשהיה בן 14 השיאוהו לבת גילו ומאז חי בעיירה בלוגורודקה והיה למו"צ (מורה צדק). בטרם מלאו לו 18 שנה התמנה לשו"ב ושימש כרב, כדיין וכפוסק. בנעוריו אימץ את שם המשפחה שניידר, כדי להימנע מגיוס לצבא הצאר.
למדנותו ודבקותו בהלכה ובדרך התורה הביאו לו פרסום, הוא קיים קשר הדוק עם רבנים בתחום המושב בנושאים הלכתיים, ומעל חמישים שנה לימד, למד ועסק בצורכי ציבור מבלי לקחת תמורה כספית.
בתמוז תרס"ז (1907) נסע לארץ ישראל והתיישב בירושלים, ממנה כתב מכתבים בעברית אל קרוביו ואל ידידיו בעיירה בלוגורודקה. בין היתר תיאר בהתרגשות גדולה את ביקורו בכותל המערבי, את הקדשת כל זמנו ומרצו ללימוד ולתפילות בכולל שבמאה שערים, ואת פלפוליו עם רבנים. כן נענה לבקשות שהופנו אליו לבדוק את רישומי החלוקה, ושלח מכתבי המלצה התומכים ברב האחראי לכספי החלוקה, בעקבות מחלוקות שהתעוררו.
לאחר שישב כשנתיים בירושלים, חזר אל משפחתו וקהילתו בבילוהיריה, ובשנת 1916 נפטר בגיל 74.
בתקופתו של שניידר מנתה הקהילה היהודית בעיירה בלוגורודקה כאלפיים יהודים, והוא שימש להם מנהיג דתי ורוחני. לאורך השנים הוא ניהל משא ומתן בשאלות ותשובות בהלכה עם גאוני דורו, וספרו הראשון שושנת-יעקב מבוסס במידה ניכרת על תכתובת זו שניהל, ועל סיכום של למעלה ממאה ספרים של פוסקים ראשונים ואחרונים. לאחר שהופץ ספרו הראשון, ביקשו ממנו אנשי הקהילה כי יוציא גם ספר שעניינו במצוות ובמנהגים היומיומיים, לכן כתב את ספרו השני, המיוסד אף הוא על שאלות ותשובות.
במכתביו הוא מדגיש את היותו של כל הציבור ערבים זה לזה, וכי למעשיו של אדם יש השפעה על סובביו, לכן חובה על כל יהודי ללכת בדרך התורה, החסד והאחריות ההדדית. הוא מצווה על ילדיו ונכדיו לא לפרסם את תיאורי הקשיים של החיים בירושלים, כדי שלא לרפות את ידיהם של המתכננים לעלות לירושלים, וכדי שלא למנוע מאף אדם את עשיית המצווה של עלייה לארץ -ישראל ואת מימוש החלום להיקבר באדמת הקודש. למרות הקשיים, הוא מביע התרוממות רוח משהותו בעיר הקודש, מהיותו חופשי לעסוק יומם ולילה בלימוד, בתפילה ובמצוות התורה.
ספריו
בשנת 1902 פרסם את ספרו "שושנת יעקב" שבו לקט דינים מחודשים בנושא הלכות טרפות עצמות ע"פ סדרו של הל"ש (הלבושי שרד), מאת ר' דוד שלמה אייבשיץ.
ספרו השני "הלכות פסוקות" הופיע בירושלים ב-1908, וכלולים בו דינים על אודות סדר התפילה שחרית וערבית, דיני הפסק בברכת ציצית ותפילין, נטילת ידיים וסעודה, וכו'.
בשני ספריו כלולות למעלה מעשרים הסכמות של גאוני דורו, ובהם ר' אליעזר הכהן חריף, ראב"ד בעיר זאסלב, ר' יחיאל מיכל בן חיים, אב"ד בעיר סלאוויטא, ר' שאול חיים הלוי הורוויץ מירושלים.
אנדריטסאינה
אנדריטסאינה (ביוונית: Ανδρίτσαινα) הוא כפר באזור אליס, במחוז מערב יוון, שבחצי האי פלופונס שביוון. מאז הרפורמה בשלטון המקומי ב-2011 מהווה הכפר חלק מהיחידה העירונית אנדריטסאינה-קרסטנה. שטח יחידה עירונית זו הוא 131 קמ"ר. נכון ל-2011 התגוררו בכפר כ-800 תושבים והיחידה העירונית מנתה כ-2,150 תושבים.
היסטוריה
על פי המסורת, אנדריטסאינה קרויה על שם אשתו של רועה צאן מכרתים בשם אנדריקוס, שבשעה שרדף אחרי כבשה שעזבה את העדר, הגיע למעין שעל הר ליקאון. הוא בנה במקום פונדק, שאחרי מותו הוחזק על ידי אשתו אנדריקאינה (כלומר, "אשתו של אנדריקוס"). כינויה, שסיומו נהגה בניב המקומי "טסאיה" במקום "קאיה", העניק לפונדק את שמו ובהמשך גם לכפר.
נקודות ציון
כיום, יש בכפר אוסף מרשים של בתים עתיקים ורחובות המרוצפים באבני מרצפות, כיכר המוקפת עצים גבוהים ומן הכפר נשקף נוף האזור. המזרקה בכיכר, שנבנתה ב-1724, נחשבת כמזרקה העתיקה ביותר בחצי האי פלופונס. בכפר נמצאת ספריית ניקולופולוס, שנוסדה ב-1840, מתרומותיו של ההומניסט קונסטנטינוס ניקולופולוס שמשפחתו הגיעה מאנדריטסאינה. האוסף שלה כולל כתבים נדירים מהמאה ה-16 וה-17, ביוונית ובשפות נוספות, מסמכים חשובים מן התקופה של מלחמת העצמאות היוונית ומוצגי פולקלור מקומי. הספרייה מכילה יותר מ-40,000 פריטים. מקדש אפולו אפיקוריוס בבאסאי נמצא כ-6 ק"מ דרומית לאנדריטסאינה.
דגל ברנדנבורג
דגל ברנדנבורג הוא דגלה של המדינה הגרמנית ברנדנבורג. עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור אדום-לבן המוטען במרכזו בסמל ברנדנבורג.
עם תבוסת גרמניה הנאצית בסופה של מלחמת העולם השנייה, הניפה ברנדנבורג דגל טריבנד אדום-לבן-אדום (ביחס של 2-1-2) אשר הוטען בסמל המדינה דאז. אולם, עם הקמתה של גרמניה המזרחית וביטול החלוקה למדינות בוטל גם דגל זה. נפילתה של חומת ברלין ואיחוד גרמניה הובילו להקמתה מחדש של המדינה. הדגל הנוכחי הונף באופן לא רשמי משנת 1989 ועד לאימוצו החוקי.
יארופולק, נסיך קייב
יארופולק (ברוסית: Ярополк; אמצע המאה ה-10 - 11 ביוני 978) היה נסיך קייב.
חייו
שנת ומקום לידתו לא ידועים. בכרוניקה הרוסית הראשונה הוזכר שבשנת 968 הנסיכה אולגה הייתה בקייב עם 3 נכדים בזמן מצור על העיר. בשנת 970 כאשר אביו סוויאטוסלב, נסיך קייב התכוון לצאת למערכה נגד האימפריה הביזנטית הוא העביר ליארופולק שליטה על הנסיכות. כאשר באביב 972 נודע על הריגת סוויאטוסלב, יארופולק הפך להיות נסיך קייב. אחיו אולג וולדימיר קיבלו שליטה על חלקים של הנסיכות המאוחדת.
בשנת 973 משלחות רוסית הייתה בחצר של אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לפי הכרוניקה הגרמנית בת של אחד מאצילי החצר התחתנה עם מלך הרוסים. לא ברור האם מדובר באשתו של יארופולק או של ולדימיר.
בזמן זה הוא היה נשוי לאישה ממוצא יווני. אחיו ולדימיר התחתן איתה לאחר מות יארופולק. זמן קצר לאחר מכך היא ילדה בן (סוויאטופולק הראשון) לא ברור מי היה האב והוא נקראה בכרוניקה "בן של שני אבות". הבן עצמו היה בטוח שאביו הוא יארופולק וולדימיר הוא רוצח.
בשנת 1044 כל שלושת האחים (יארופולק, אולג וולדימיר) נקברו בכנסייה בקייב.
גביע דייוויס 1931
אתגר הטניס הבינלאומי 1931 (באנגלית: 1931 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-26 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי צרפת ומשחק הגמר נערך בפריז. לתחרות נרשמו 29 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית הפסידה לנבחרת בריטניה.
המשחק על התואר נערך ב-24-26 ביולי 1931 בפריז, צרפת. נבחרת צרפת שיחקה נגד נבחרת בריטניה וניצחה עם תוצאה 2:3. בכך היא זכתה בתואר בשנה החמישית ברציפות.
בית אמריקה
בית זה כלל 8 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים.
במשחק לראשות הבית ארצות הברית ניצחה את ארגנטינה עם תוצאה 5:0.
בית אירופה
הבית כלל 22 קבוצות, כולל מצרים, יפן ודרום אפריקה. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בפריז, צרפת במהלך 19-17 ביולי 1931. נבחרת ארצות הברית הפסידה לבריטניה עם התוצאה 3:2.
יצחק ג'יבלי
יצחק ג'יבלי (1930 – 18 בנובמבר 2008, כ' בחשוון ה'תשס"ט) שירת בפלמ"ח, היה מלוחמי יחידה 101 ומגיבורי פעולות התגמול בשנות ה-50. מראשוני סיירת מטכ"ל ומאוחר יותר שירת בשב"כ. ג'יבלי נודע כאשר בשלב הנסיגה בפעולת תגמול במחנה עזון דרש מחבריו מגדוד 890, בפיקודם של אהרן דוידי ומאיר הר-ציון, שלא יסכנו את עצמם וינטשו אותו במקום ההיתקלות כשהוא פצוע. ג'יבלי ננטש, ונפל בשבי הירדנים. על מעשהו זה הוענק לו עיטור העוז.
חייו
יצחק, בן שרה ואברהם יחיא ג'יבלי, נולד בשנת 1930 במצרים ועלה לארץ ישראל בעודו תינוק עם משפחתו, שהתיישבה בצפון תל אביב. מפאת מצוקת המשפחה הוא נשלח לאימוץ במושב תל עדשים. כבן 17 התגייס לפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות. לאחר ששירת בצה"ל כנהגו של רחבעם זאבי, הצטרף ליחידה 101 בימיה הראשונים ב-1953. עם מיזוג יחידה 101 עם גדוד 890 של הצנחנים חמישה חודשים לאחר מכן ב-1954, המשיך לשרת במסגרת החדשה שלימים כונתה סיירת מטכ"ל.
בעקבות רצח של חקלאי בשדה ליד כפר סבא הוחלט לערוך פעולת תגמול בשם "ברוך 1" נגד מחנה עזון של הלגיון הירדני על ידי חיילים מגדוד 890. עם ג'יבלי נבחרו למשימה עוד שישה חיילים: אהרן דוידי, מאיר הר-ציון, יורם "ימו" נהרי, עמירם הירשפלד, אלישע בן-צור וגלעד הראל. הכוח יצא עם רדת החשיכה ב-29 ביוני 1954 מקיבוץ אייל. בקרב במחנה נהרגו מספר חיילים ירדניים וג'יבלי נפצע קשה, אך המשיך לתפקד. עם נסיגת הכוח מהיעד ניסו הר ציון ונהרי לפנות את ג'יבלי לשטח ישראל אך התברר כי הפינוי מעכב את הכוח ומסכן אותו בהתקלות בתגבורת ירדנית. הוא דרש מחבריו להשאיר אותו בשטח ולא להסתכן בעבורו. הוא נלקח בשבי ולאחר סיום אשפוזו הועבר לבית כלא בזרקא. במשך זמן רב לא היה ידוע בישראל על גורלו. על התנהגותו במבצע זה הוענק לו עיטור העוז כעשרים שנה לאחר מכן, באפריל 1973.
חבריו של ג'יבלי ארגנו שלוש פעולות כדי לשבות חיילים ירדנים שיוחלפו תמורתו. הראשונה שבהן נערכה באוגוסט ובגלל החשש שהפעולה לא תאושר, היא נעשתה ללא אישור הרמטכ"ל. הפעולות כונו פעולות גי"ל על בסיס הסיסמה ג'בלי יצחק לחופש. בעקבות הצלחת הפעולות שוחרר ג'יבלי בעסקת חילופי שבויים.
לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד כחבר אגד, ולאחר מכן בשירות הביטחון הכללי כקצין ביטחון במספר שגרירויות ישראליות וכמאבטח במטוסי אל על ובמוסד כנהג ומאבטח ביחידת המבצעים "קולוסוס" בצרפת. לאחר פרישתו לגמלאות עבד כשומר סף במועדון של רפי שאולי, וכן שימש נהגו ועוזרו האישי של יעקב נמרודי. הוא נפטר בתל אביב והותיר אחריו אישה, שני ילדים ונכדים.
פונקציית רוזנברוק
המינימום הגלובלי של פונקציה זו נמצא בתוך "בקעה" צרה וארוכה שצורתה פרבולית. מציאת ה"בקעה" היא משימה פשוטה יחסית, אולם התכנסות למינימום הגלובלי קשה. פונקציית רוזנברוק מוגדרת על ידי המשוואה:.
נקודת המינימום הגלובלית היא ובה f(x, y)=0. ערכים מקובלים לפרמטרים a ו-b הם a = 1 ו b = 100.
בזק (אתר מקראי)
__ללא_תוכן__ בֶּזֶק הייתה עיר מצפון לירושלים בתקופת המקרא.
בתקופת התנחלות השבטים לאחר פטירתו של יהושע בן נון, נערכו בסמוך לבזק קרבות בין לוחמי שבט יהודה ושבט שמעון, לבין הכנענים והפריזים, ואיתם איש רב השפעה בתפקיד שלטוני וצבאי בשם או בעל התואר: אדני בזק. המערכה הסתיימה בניצחון שבטי ישראל.
על פי המסופר בספר שמואל, בזק שכנה בין יבש גלעד לבין גבעת שאול. בשלהי תקופת השופטים, הגיע מנהיג עמוני בשם נחש העמוני עם גייסותיו בסמוך ליבש הגלעד במטרה לכובשם ולשעבדם; ובמשא ומתן עמו נענו יושבי יבש הגלעד בלשון אלימה. בעקבות זאת, פנו ראשי יבש הגלעד לעזרה דחופה משבטי ישראל. שאול נקרא ממלאכתו כרועה צאן ובקר, תוך שהוא נעזר בגיבויו וברכתו של שמואל הנביא, הצליח לגייס ללכד את לוחמי השבטים השונים, שנקראו "עם", למערכה צבאית שבה נהדפו נחש העמוני וגייסותיו; לקראת המערכה נפקדו הגייסות הישראלים בבזק:
במאה ה-20 זוהתה בזק, על פי אוסביוס, בחִרבת אִבְּזיק.
אאופרקריים
אאופרקריים (שם מדעי: Euparkeriidae) היא משפחה של זוחלים פרהיסטוריים שחיו בטריאס התחתון עד הטריאס התיכון לפני 245 עד 230 מיליון שנה. היא כללה שלושה סוגים שהתגלו בפולין, סין ודרום אפריקה. לא כל החוקרים מכירים בקבוצה זו וסוברים שהיא קבוצה פוליפילטית.
בני משפחה זו היו בעלי מאפיינים שהזכירו דינוזאורים או זוחלים דו-רגליים אחרים, למשל כמה דמויי-תנינאים קדומים. הם נחשבים לקרובי הארכוזאורים, אך השתייכו לקבוצה יותר קדומה - דמויי ארכוזאורים, כשבעבר הם נחשבו לקרובי הדינוזאורים, התנינאים והעופות (אוומטאטרסליה). הם היו קטנים וזריזים עם כיסוי של אוסטאודרם נוקשה, והם היו בעלי מפרקים מתאימים לעמידה על שניים, מה שנתן להם יתרון על פני התנינאים והסינאפסידים ששלטו באזור.
מיון
כמה מהחוקרים משייכים לקבוצה גם את הסוגים: Dorosuchus ו-Asperoris.
Panda Retail Company
חברת פנדה ריטייל (בערבית: شركة بنده للتجزئة; באנגלית: Panda Retail Company) היא רשת מרכולים סעודית.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר ריאד, ערב הסעודית, מלבדו מפעילה החברה כ-150 סניפים נוספים ברחבי ערב הסעודית.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1981 בריאד ועסקה תחילה בייבוא של מוצרי מזון, בגדים ומוצרי חשמל.
בשנת 1993, רכש היזם אל-וליד בן טלאל 50.1 אחוז ממניות החברה ומיזג אותה עם חברת הקמעונאות אל-עזיזיה מרקטס (Al-Azizia Markets).
בשנת 1998, מוזגה החברה עם חברת השמן הסעודית יונייטד עזיזיה סאפולה (United Azizia Safola) ומותגה מחדש תחת השם יונייטד עזיזיה סאבולה (United Azizia Savola).
בשנת 2003, הוכנסה החברה לספר השיאים של גינס לאחר שהשיקה את קופסת הפרמידה הגדולה ביותר בעולם.
בשנת 2004, הקימה את המרכול הראשון שלה תחת השם היפר פנדה (HyperPanda).
בשנת 2006, פתחה את המרכול החמישי בערב הסעודית ובאותה שנה פתחה סניף ראשון בקניון פסטיבל סיטי (Festival City Mall) בדובאי.
בשנת 2007, רשמה החברה מכירות בגובה של כ-3.7 מיליארד ריאל סעודי.
בשנת 2008, רכשה החברה את רשת המרכולים גיאנט סטור (Giant Stores) ומיזגה אותה אל פעילותה.
בשנת 2016, הפעילה החברה כ-65 חנויות היפר פנדה (HyperPanda) ועוד כ-156 סניפי פנדה צ'יין (Panda Chain).
איוואן פבלוב
איוואן פטרוביץ' פבלוב (ברוסית: ; 14 בספטמבר 1849 - 27 בפברואר 1936) היה רופא, פיזיולוג ופסיכולוג רוסי.