cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טובי קבל
טוֹבּיאס אליסטייר פ' "טוֹבּי" קֵבֶּל (באנגלית:  Tobias Alistair P. "Toby" Kebbell; נולד ב-9 ביולי 1982) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי, אשר התפרסם בעקבות השתתפותו בסרטים "קונטרול", "רוקנרולה", "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", "שוליית המכשף", "זעם הטיטאנים", כוכב הקופים: השחר" ו"ארבעה מופלאים".
ביוגרפיה
קבל נולד בעיירה פונטפרק שבמערב יורקשייר, אך גדל בנוטינגהאמשייר שבמזרח אנגליה. קבל הוא הרביעי מתוך חמישה ילדים, גדל על ידי אימו, מישל (לבית מת'רס), שפית וגננת ואביו, רוברט קבל, הוא מהנדס, יליד זימבבואה. הוא נשר מלימודיו בגיל 15 ועבד כצייר ומעצב, בגיל 17 הצטרף אל סדנת הנוער לטלוויזיה שבנוטינגהאם.
קריירה
הבמאי והתסריטאי האנגלי שיין מדווס הגיע אל הסדנה וגילה עניין בכישרונו של קבל. הוא ליהק אותו בשנת 2004 לתפקיד הפריצה של קבל בדרמת הפשע "בנעלי המת" בתור אנטוני, צעיר מוגבל עליו מגונן אחיו הגדול ריצ'רד לאחר כשהוא חוזר משירותו הצבאי. באותה שנה השתתף קבל גם בפרויקט ההוליוודי הראשון שלו, אפוס המלחמה ההיסטורי של אוליבר סטון "אלכסנדר" בתפקיד פאוסניאס, שומר ראשו האישי של המלך פיליפוס השני (ואל קילמר).
23 הבעיות של הילברט
אי-פתירות
הילברט ביקש להגדיר את המתמטיקה באופן לוגי על ידי מערכות פורמליות, ועל ידי הוכחות סופיות מאוסף מוסכם של אקסיומות. אחת מהמטרות המרכזיות של התוכנית של הילברט הייתה להוכיח את העקביות של האקסיומות של האריתמטיקה: זו הבעיה ה-2 ברשימה.
טובי קבל
קריירה
את התפקיד הקטן שלו לסרט "נקודת מפגש" של וודי אלן קיבל ללא אודישן, הופיע בנוסף בסרט האימה "השממה". ב-2007 קיבל את פרס שחקן המשנה הטוב ביותר של טקס הסרטים הבריטיים העצמאיים, על הופעתו בדרמה המוזיקלית של אנטון קורביין "קונטרול". בסרט שיחק קבל בתפקיד רוב גרטון, האמרגן של להקת הרוק "ג'וי דיוויז'ן".
23 הבעיות של הילברט
אי-פתירות
עם זאת, משפט האי-שלמות השני של גדל הוכיח שכזו הוכחה סופית לעקביות של אריתמטיקה היא בלתי אפשרית. הילברט חי עוד 12 שנים אחרי שגדל פרסם את המשפט שלו, אבל לא נראה כי הוא כתב תגובה רשמית כלשהי לעבודתו של גדל.
טובי קבל
קריירה
ב-2011 יצא הסרט "ותיק המלחמה" ("The Veteran"), בו מגלם קבל את התפקיד הראשי, כשלצידו בתפקיד הנשי הראשי, השחקנית הישראלית עדי בילסקי. כמו כן, שיחק בתפקיד שחקן התיאטרון ג'ון וילקס בות', רוצח הנשיא אברהם לינקולן בסרטו של רוברט רדפורד "הקונספירטור".
23 הבעיות של הילברט
אי-פתירות
הבעיה ה-10 לא שואלת אם קיים אלגוריתם שקובע עבור משוואה דיופנטית אם היא פתירה, אלא מבקשת במקום זה לבנות את אותו אלגוריתם: "להמציא תהליך שייקבע, בכמות סופית של פעולות, אם המשוואה פתירה במספרים רציונליים". הבעיה נפתרה והוכח כי לא קיים אלגוריתם שכזה, מה שסתר את הפילוסופיה של הילברט למתמטיקה.
יחסי מרוקו–סן מרינו
יחסי מרוקו–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
23 הבעיות של הילברט
אי-פתירות
בדיון על דעתו שלכל בעיה מתמטית אמור להיות פתרון, הילברט מכיר בעובדה שהפתרון יכול להיות הוכחה שהבעיה המקורית אינה אפשרית. הוא קובע כי הנקודה היא לדעת בצורה כלשהי מהו הפתרון, והוא האמין שאנחנו תמיד יכולים לדעת את הפתרון, שאין במתמטיקה שום "ignorabimus" (טענה שאי אפשר לקבוע או למצוא את הנכונות שלה).
גרסאות המשך
מאז 1900, מתמטיקאים וארגונים מתמטיים הכריזו על רשימות של בעיות מתמטיות, אבל רק מעטות מהן זכו לאותה מידה של השפעה.
יחסי מרוקו–סן מרינו
הסכמים דיפלומטיים
בין שתי המדינות נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
טובי קבל
קריירה
ב-2014 הוא גילם את דמות האנטגוניסט הראשי קובה בסרט "כוכב הקופים: השחר".
ב-2015 גילם את דמות הנבל דוקטור דום, אויבם של ארבעת המופלאים, בסרט "ארבעה מופלאים".
ב-2016 גילם את דמותו של מסאלה, חבר הילדות ויריבו של בן חור בגרסה מחודשת לדרמה ההיסטורית "בן חור", שביים טימור בקממבטוב, בו משחקת גם השחקנית הישראלית איילת זורר. ב-2017 השתתף בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג. באותה שנה שיחק בסרט הדרמה "מכורים לזהב", לצד מתיו מקונוהיי, ברייס דאלאס הווארד ואדגר רמירס.
ב-2018 גילם בסרט "המלאך" את דמותו של סוכן המוסד ששימש מפעילו של אשרף מרואן.
חיים אישיים
בשנת 2020 נישא קבל לאריאל וייט ולהם בן אחד.
23 הבעיות של הילברט
גרסאות המשך
אחד מיוצאי הדופן הבודדים היא רשימה של שלוש השערות ששיער אנדרה וייל בסוף שנות ה-40'. בתחומים של גאומטריה אלגברית, תורת המספרים ומה שמקשר בין השניים, השערות וייל היו חשובות ביותר. הראשונה מהשערות וייל הוכחה על ידי ברנרד דוורק, והוכחה שונה לגמרי לשתי ההשערות הראשונות ניתנה על ידי אלכסנדר גרותנדיק. האחרונה והעמוקה מבין השערות וייל (אנלוג להשערת רימן) הוכחה על ידי פייר דליניה. גרותנדיק ודליניה קיבלו שניהם מדליית פילדס על עבודתם. עם זאת, השערות וייל הן מעיין "בעיית הילברט אחת" בתוך התחום שלהן, והילברט מעולם לא חשב עליהן כמכסות את כל המתמטיקה.
פאול ארדש העלה מאות אם לא אלפי בעיות מתמטיות, הרבה מהן עמוקות. ארדש לעיתים קרובות הציע סכומים כספיים; הגודל של הסכום נקבע על פי קושי הבעיה.
לפחות בתקשורת המיינסטרים, רשימת הבעיות של המאה ה-21 דה פאקטו הן 7 בעיות המילניום שנבחרו בשנת 2000 על ידי מכון קליי למתמטיקה. בשונה מהבעיות של הילברט, שבהן הפרס המרכזי היה הכבוד של הילברט בפרט ושל הקהילה המתמטית ככלל, הפרס על כל אחת מהבעיות הוא מיליון דולר. בדומה לרשימה של הילברט, אחת מהבעיות (השערת פואנקרה) נפתרה יחסית מוקדם אחרי שהכריזו על הבעיות.
השערת רימן בולטת בכך שהיא נמצאת ברשימת הבעיות של הילברט, מכון קליי, ואפילו בהשערות וייל, בצורה הגאומטרית שלה. על אף שנוסתה על ידי מתמטיקאים גדולים רבים בני ימינו, ההשערה לא הוכחה או הופרכה יותר מ-160 שנים. הילברט עצמו הכריז: "אילו הייתי נכנס לתרדמת של אלף שנים, הדבר הראשון שהייתי שואל אחרי ההתעוררות היה: האם הוכיחו את השערת רימן?"
רשימת הבעיות
להלן כל 23 השאלות שהציג הילברט ומצבן העדכני:
עריכת הרשימה
בזמן הכנת רשימת הבעיות עמדו בפני הילברט עשרים וארבע שאלות רשומות, אך הילברט החליט שלא לצרף אחת מהן לרשימתו הסופית. הבעיה הנוספת עסקה בהוכחת השערה הנוגעת לפשטות ושיטות כלליות. בעיה זו התגלתה על ידי ההיסטוריון רודיגר תיילה (Rüdiger Thiele).
טהאטה
טהאטה (באורדו: ٹھٹہ; בסינדהי: ٺٽو), או טהאטו, היא עיר היסטורית בעלת אוכלוסייה של 22,000 תושבים השוכנת במחוז סינד בפקיסטן, ליד אגם קאלרי, שהוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר במדינה. המונומנטים הגדולים של טהאטה זכו למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1981. העיר קרובה מאוד לנמל קראצ'י, ומסיבה זו מגיעים אליה תיירים רבים.
היסטוריה ותיאור
בין המאה ה-14 למאה ה-18 העיר מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של חבל סינד, כיוון שחלשה על אזור הדלתה של נהר האינדוס, וכיוון שהייתה עיר הבירה של שושלות סאמה, ארגון ותרח'אן, ששלטו בעיר בין 1592 ל-1739 בשמם של הקיסרים המוגוליים של דלהי.
טהאטה הוזנחה החל מ-1739 כאשר מחוז סינד הוענק לשאה של איראן, כתוצאה מקרב כארנאל שהיה חלק מהפלישה הפרסית להודו. השרידים המצויים בעמק שבו שוכן האתר הם מתחם מונומנטים והעיר עצמה, וזאת בנוסף לנקרופוליס השוכן במרחק של 12 קילומטרים על קצה גבעת מַכְּלי.
השרידים לתור הזהב של העיר, שנמשך ארבע מאות שנים, הם המונומנטים הבנויים מאבנים ומלבנים. מונומנטי האבן הבולטים ביותר הם הקברים של ג'אם ניזאם א-דין השני ששלט במקום בין 1461 ל-1509, עיסא ח'אן תרח'אן שהצעיר ואביו ח'אן באבה, שנבנו לפני 1644. מונומנט הלבנים הבולט ביותר הוא מסגד דאנביר שנבנה על ידי שאה ג'האן (1644–1647) ובו יש 93 כיפות, מספר מאוזוליאומים ומספר קברים.
ניתן ללמוד מן האתר הארכאולוגי על הציוויליזציה שהתפתחה בסינד בין המאה ה-14 למאה ה-18. המונומנטים האסלאמיים של טהאטה נחשבים לייחודיים באדריכלות האסלאמית כיוון שהם הושפעו מכמה מקורות שונים. המונומנטים של טהאטה שונים מבחינת שיטת הבנייה או הצבע שלהם מאלה של לאהור.
האוויר המלוח הנישא על ידי המונסון משפיע לרעה על הלבנים, ופוגע במאמצי השימור של המונומנטים השונים באתר.
גבעת מַכְּלי
ישנן אגדות רבות על תחילתה של הגבעה, אך הדעה הכללית היא שהנקרופוליס צמח מסביב למקדש חמאד ג'מאלי מזרם הסופיות, שנבנה במהלך מהמאה ה-14. הקברים והמצבות המפוזרים בנקרופוליס מתעדים את ההיסטוריה הפוליטית והחברתית של סינד.
המאוזוליאומים האימפריאליים מחולקים לשתי קבוצות: אלה של שושלת סאמה (1352–1520) ואלה של שושלת תרח'אן (1556–1592). קברו של ג'אם ניזאם א-דין השני הוא מבנה בצורת כיכר שנבנה מאבן חול וקושט במדליונים בצורות גאומטריות ובצורות פרחים. המאוזוליאום של עיסא ח'אן תרח'אן דומה לו, והוא מבנה דו-קומתי עם כיפות ומרפסות. בניגוד לאדריכלות הסינקטיסטית של המבנים הללו, המשלבים מוטיבים אסלאמיים והינדואיסטיים, ישנם מונומנטים המראים את שורשיה המרכז-אסייתיים של שושלת תרח'אן. דוגמה לכך היא קברו של ג'אן בג תרח'אן (נפטר ב-1600), שהוא מבנה לבנים מתומן טיפוסי שכיפתו מכוסה ברעפים מזכוכית בצבעים כחול וטורקיז.
בעיית וארינג
הילברט הוכיח שאכן כך הדבר בשנת 1909. על כן אפשר להגדיר פונקציה \ g(k), כך שכל מספר טבעי אפשר להציג כסכום של \ g(k) חזקות k-יות, אבל לא כסכום של פחות מכך. חישוב פשוט מראה שכדי להציג את המספר 7 דרושים 4 ריבועים, עבור 23 דרושים 9 מספרים בחזקה השלישית, וכדי להציג את 79 דרושים 19 מספרים בחזקה הרביעית. אלו הם חסמים תחתונים על \ g(k) עבור \ k=2,3,4 בהתאמה.
משפט ארבעת הריבועים של לגראנז' אומר שניתן להציג כל מספר טבעי כסכום של לכל היותר ארבעה ריבועים; מכיוון ש-7 דורש ארבעה ריבועים, הרי נובע מכך ש \ g(2)=4. ההשערה של משפט זה הוצעה בשנת 1640 על ידי פרמה.
במהלך שנות החמישים, הוכיח יורי ליניק את קיום \ g(k)בכלים אלמנטריים תוך שימוש בצפיפות שנירלמן.
כל הערכים של \ g ידועים כיום, הודות לעבודתם של דיקסון, פילאי, רבגנדיי וניבן. הנוסחה שלהם היא: לכל k\ge6, כאשר הוא הערך השלם של \ x, שהוא המספר השלם הגדול ביותר שאינו עולה על \ x. הנוסחה בעצם יותר מסובכת כי במקרה ש  אז הנוסחה ל \ g(k) שונה, אמנם עד עכשיו לא מצאו אף מספר \ k\ge6 כזה, ונבדקו כל המספרים שהם קטנים מ-471600000, וידוע שיש ככל האפשר מספר סופי של יוצאי דופן כאלה.
ערכי \ g(k) הראשונים הם:
1, 4, 9, 19, 37, 73, 143, 279, 548, 1079, 2132, 4223 ,8384, 16673, 33203, 66190, 132055, ...
בעיה דומה, אבל קשה בהרבה, שואלת מהו המספר הקטן ביותר \ G(k) של חזקות-\ k הדרוש להצגת כל המספרים פרט למספר סופי של יוצאי דופן (או בניסוח שקול: המספר הקטן ביותר הדרוש כדי להציג כל מספר גדול מספיק). ברור ש-. שלא כמו בפונקציה \ g(k), מספרים בעייתיים כגון 23 או 79 אינם מסייעים בהערכה של \ G(k), והערכים המדויקים של פונקציה זו אינם ידועים (פרט ל- שנובע מעבודתם של לגראנז' וגאוס, שאפיינו את כל המספרים שאפשר להציג בשלושה ריבועים, ו-\ G(4)=16 שהוכח על ידי דוונפורט בשנת 1939). עבור חזקות שלישיות ידוע רק ש- (נכון ל- 2005).
ARPANET
ARPANET (ראשי תיבות של: Advanced Research Projects Agency Network, בתרגום חופשי: רשת הסוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים) הייתה רשת מיתוג המנות הראשונה בעולם, וממנה התפתחה רשת האינטרנט. הרשת מומנה על ידי DARPA, סוכנות הביטחון ומחקרים מתקדמים למחלקת ההגנה של ארצות הברית, לשימוש על ידי הפרויקטים באוניברסיטאות ובמעבדות מחקר בארצות הברית. חבילת מיתוג של ARPANET הייתה מבוססת על עיצובים של לורנס רוברט ממעבדת לינקולן, שקיבל השראה ורעיונות מג'יי סי אר ליקלידר. הרשת התחילה לפעול ב-29 באוקטובר 1969 כאשר ליאונרד קליינרוק, מפתח טכנולוגיית מיתוג המנות, חיבר יחידה במעבדתו שבאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם יחידה במעבדתו של דאגלס אנגלברט שבאוניברסיטת סטנפורד.
רקע
ב-1958 מינה בתוקף סמכותו נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר את ד"ר ג'יימס ריאן קיליאן, נשיא המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ששימש עוזרו ויועצו למדע וטכנולוגיה, כראש צוות הקמה של סוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים (Advanced Research Projects Agency), בראשי תיבות "ארפא" (ARPA). בשנת 1970 צירפו את המילה "הגנה" (Defense) לשמה של הסוכנות, ושמה כיום הוא "דארפא" (DARPA).
מטרתה העיקרית של הסוכנות הייתה השבת העליונות במירוץ לחלל. בין מטרותיה של הסוכנות החדשה הייתה מציאת דרך טכנולוגית שתאפשר שימור יכולת התקשורת בתוך ארצות הברית ובין ארצות הברית לשאר העולם בעת מתקפת טילים של ברית המועצות. החשש היה מפני מתקפה גרעינית שתפגע בקווי התקשורת ותמנע יכולת תקשורת.
במהלך שנות ה-60 הקימה "ארפא" את רשת ARPANET כמענה לבעיה שהוצגה.
מאוחר יותר שונתה המטרה לאפשר לחוקרים ממקומות שונים גישה משותפת למחשבים והעברת תוכנות באמצעות קווי הטלפון.
שנות ה-60 - הקמה
לניתוב המסרים נבחר מחשב DDP-516 של חברת הניוול, ששימש כנתב, שיכול לחבר בין 4 מחשבים ברשת מקומית לשישה נתבים ברשתות מרוחקות, הרשת השתמשה בפרוטוקול 1822 שתיאם בין החומרה לתוכנה ולנתב במחשב (ראו NCP).
ב-1971 היו כבר 15 מחשבים מחוברים לרשת וב-1972 היו 37.
שנות ה-70 - פיתוח טכנולוגי
ב-1971 הצליח ריי טומלינסון (Raymond Samuel Tomlinson) לפתח עבור רשת התקשורת של "ארפא" תוכנת דואר אלקטרוני שאפשרה להעביר הודעות בין משתמשים שונים, טומלינסון היה זה שקבע את התו "@" (הקרוי בסלנג "שטרודל", בעברית תקינה "כרוכית" ובאנגלית "At") כמפריד בין שם המשתמש לבין שם הרשת בה נמצא המשתמש. באוגוסט 1982 נקבע תקן פשוט למשלוח דואר אלקטרוני (SMTP) שאפשר משלוח דואר בין מחשבים מתוצרת חברות שונות. מסמך ההגדרות הטכניות של הפרוטוקול נקרא בהתחלה "סטנדרט 10" ומאוחר יותר שונה שמו לתקן RFC 821.
דואר זבל אלקטרוני ראשון נשלח ב-3 במאי 1978 באמצעות Arpanet. כשגארי תוקרט מחברת ייצור המחשבים DEC שרצה לפרסם את הדגמים החדשים למשפחת המיני מחשבים מסוג System-20, שלח ל-357 איש, מסר שהכיל הזמנה להגיע להשקת הדגמים החדשים.
שנות ה-80 - היישומים הצבאיים נדחקים לטובת שימוש אזרחי
ב־1 בינואר 1983 הוחלפה התשתית של ARPANet, שהייתה מבוססת עד אז על NCP לחבילת הפרוטוקולים TCP/IP, שנולדה בעקבות מאמצי המחקר. זוהי למעשה הנקודה שבה הפך האינטרנט להיות דומה לרשת המוכרת כיום - מבחינת התשתית הלוגית. בכך למעשה התפצלה ARPANet לגוף אזרחי ולגוף צבאי, שנקרא Milnet.
הקרן הלאומית למדעים מימנה את שלד הטלקומוניקציה עבור האינטרנט NSFNet והרשת התפתחה והגיעה לאוניברסיטאות ומרכזי מחקר.
שנות ה-90 - גישת משקי הבית לרשת
ב-1991 פרסם המדען הבריטי טים ברנרס-לי מ-CERN את התקן ראשון לשפת HTML ואת ה-HTTP וה-WWW, ב-1992 אימצו את התקן באופן רשמי.
הדפדפן מוזאיק יצא לשוק ב-1993 ושינה את חוויית הגלישה, ובדצמבר 1994 יצאה הגרסה הראשונה של נטסקייפ, הדפדפן המסחרי הראשון שהביא את חוויית האינטרנט לציבור הרחב.
רק ב-1994 פתחה ממשלת ארצות הברית את רשת האינטרנט האקדמאית לציבור הרחב והאינטרנט הפך להיות זה המוכר כיום. הציבור מתחבר לרשת באמצעות ספקי גישה לאינטרנט וספקי הולכה.
הקרן הלאומית למדעים התנגדה למסחור הרשת כיוון שעל פי העקרונות המוצהרים הרשת הייתה אמורה להיות חינוכית ומחקרית. אולם הושג הסכם על פיו נעשה שימוש ברווחים מהתעבורה המסחרית למען שיפור התשתית של הרשת.
שאול רפאל לנדאו
שאול רפאל לנדאו (Saul Raphael (Rafael) Landau; 1870, קרקוב – 16 ביולי 1943, ניו יורק) היה עורך דין, עיתונאי ופובליציסט יהודי פולני ופעיל ציוני.
קורות חיים
לנדאו, ציוני מושבע ופוליגלוט דובר פולנית, יידיש, גרמנית ועברית, היה עיתונאי פורה, שפרסם במספר עיתונים יהודיים, בפרט בגרמנית ובפולנית. בין היתר כתב לעיתונו של נתן בירנבוים, !Selbst-Emancipation (גרמנית: "השתחררות עצמית!").
משנת 1892 היה לנדאו חבר במועצת האגודה היהודית-לאומית הווינאית 'אדמת ישורון', מיסודו של מוריץ שנירר.
בין השנים 1893–1895 כיהן כמרצה לתולדות יהודי פולין בבית המדרש לרבנים בווינה (Theologische Israelitische Lehranstalt) מיסודו של אהרן ילינק. בתקופה זו כתב גם בעיתון Allgemeine Zeitung Des Judentums ("אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס", 'העיתון הכללי של יהדות גרמניה'), בעיתון הברלינאי Jüdische Presse ("יִידִישֶה פּרֶסֶה") ובביטאונם של ציוני העיר לבוב.
לנדאו היה מחותמי הקול הקורא הראשון להתאגדות ציונית, בחודש פברואר 1893.
בשנת 1895 התרשם מתאודור הרצל, והצטרף אליו. ב-1897 יזם לנדאו את ייסוד ביטאון התנועה הציונית, השבועון "די ולט", ושימש עורכו הראשי עד חודש יולי באותהּ שנה. כחבר ועדת התכנון של הקונגרס הציוני הראשון, נטל חלק בניסוח תוכנית בזל.
ואולם לאחר מחלוקת עם הרצל, ניתק לנדאו מההסתדרות הציונית, וייסד ארגון פועלים ציוני עצמאי בשם 'אחווה'. ב-1898 ייסד והוציא לאור את הירחון 'Der jüdische Arbeiter' (גרמנית: "הפועל היהודי"), שהציג עצמו כ"כתב העת הראשון של הציונות הפרולטריונית" (בגרמנית: die erste Zeitschrift des proletarischen Zionismus).
בשנת 1899 הצטרף לנדאו לשבועון Österreichischer Wochenschrift מיסודו של יוסף שמואל בלוך (1893), שהתפלמס עם הרצל, וכן כתב לעיתון היהודי-לאומי הלא-ציוני Jüdische Volksblatt ("יידישע פאָלקסבלאַט"). במאמריו יצא לנדאו באופן בוטה וחריף כנגד הרצל ופועלו.
בין השנים 1907–1917 הוציא לאור את ה-Neue Nationalzeitung (גרמנית: "העיתון הלאומי החדש"; גלגול של ה"יידישע פאָלקסבלאַט").
סיפוריו של לנדאו התפרסמו במספר כתבי עת.
לאחר סיפוח אוסטריה נמלט לנדאו ב-1939 ללונדון, וב-1941 היגר לארצות הברית, שם נפטר כעבור שנתיים.
קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה
קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה היא מסגרת לפעילות מחקרית ומדינית באוניברסיטת חיפה. מטרות הקתדרה הן קידום מחקרים אקדמיים בנושאים אסטרטגיים הקשורים למדינת ישראל ולמזרח התיכון, העלאת המודעות לאתגרים ביטחוניים וחברתיים לסדר היום הלאומי, העברת ידע למקבלי ההחלטות, לתלמידים ולכלל הציבור וכן סיוע לחוקרים ולתלמידי מחקר מצטיינים בתחום במלגות ופרסים. ייחודה של הקתדרה הוא במחקר היבטים גאוגרפיים (דוגמת משאבים טבעיים ותפוצתם, פריסת אוכלוסייה, התשתית הפיזית והמרכיבים הסביבתיים) בישראל ובארצות השכנות אשר להם השפעה מכרעת על ביטחונה הלאומי של ישראל. בראש הקתדרה עומד, משנת 2016, תא"ל (דימ.) פרופ' שאול חורב.
ייסוד הקתדרה
קתדרת חייקין נקראת על שמו של רו"ח ראובן חייקין (1918–2004), שבמותו הוריש כסף להקמת קתדרה שתעסוק בתחום הגאואסטרטגיה. הקתדרה נוסדה ב-2004 על ידי פרופ' ארנון סופר והוא עמד בראשה עד שנת 2016. בראשית דרכה התמקדה הקתדרה בסוגיות דמוגרפיות, גבולות, מיעוטים, חקלאות וביטחון לאומי.
מחקר ופרסומים
הקתדרה מפרסמת ניירות עמדה בתחומי הגאואסטרטגיה, נותנת ייעוץ למקבלי החלטות, יוזמת מחקרים, מסייעת לתלמידי מחקר, מקיימת ימי עיון וכנסים ומפרסמת ספרים ועבודות מדעיות של עמיתי המחקר של הקתדרה אשר מתפרסמים באתר האינטרנט של הקתדרה. כמו כן מקיימת הקתדרה ימי עיון וכנסים אשר חלקם מצולמים ומשודרים באתר. בנוסף, משתתפת הקתדרה במימון הפקת כתב העת "אופקים בגאוגרפיה".
פורד טאונוס P6
פורד טאונוס P6 (בגרמנית: Ford Taunus P6) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב Ford-Werke GmbH, (פורד גרמניה), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1966–1970.
דגם "פורד טאונוס P6" קרוי גם "Ford Taunus 12M", ו-"Ford Taunus 15M" אשר יוצרו בין השנים 1966–1970.
סך הכול יוצרו 665,187 יחידות.
אוטו והלר
גנרל אוטו והלר (בגרמנית: Otto Wöhler; 12 ביולי 1894 – 5 בפברואר 1987) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
והלר נולד ב-12 ביולי 1894 בבורגוודל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-167 (אלזס העליונה ה-1), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה נפצע כמה פעמים. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה והלר לקצין אג"ם הארמייה ה-14, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין. ב-18 בדצמבר 1939 מונה והלר לראש מטה הקורפוס ה-17, והשתתף עמו בשלב השני במערכה על צרפת כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-1 באוקטובר 1940 מונה והלר לראש מטה הארמייה ה-11, והשתתף עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מקבוצת ארמיות דרום. ב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-26 בינואר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באפריל 1942 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 במרץ 1943 פרש מתפקידו, וב-1 באפריל 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-1, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 ביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאוגוסט 1943 השתתף עם הקורפוס שבפיקודו בקרב לדוגה השלישי, ועל פעולותיו בקרב קיבל ב-14 באוגוסט 1943 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 באוגוסט 1943 מונה למפקד פלגת הארמייה קמפף, שהפכה שבוע לאחר מכן לארמייה השמינית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במהלך קרבות הנסיגה מדרום אוקראינה לרומניה במהלך 1943–1944. באוקטובר 1944 השתתפו הכוחות שבפיקודו בקרב דברצן, במהלכו כותרו 3 קורפוסים ניידים סובייטים וספגו אבדות כבדות, ועל כך קיבל ב-28 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, אולם היטלר סירב להעלותו לדרגת גנרל-אוברסט, משום שלא היה תומך של המפלגה הנאצית. ב-28 בדצמבר 1944 מונה והלר למפקד קבוצת ארמיות דרום, והנס קרייזינג החליף אותו בפיקוד על הארמייה השמינית. והלר פיקד על קבוצת הארמיות במהלך בלחימה במערב הונגריה עד ה-6 באפריל 1945. בסוף המלחמה נפל והלר בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נשפט והלר במשפטי נירנברג על פשעי מלחמה, וב-27 באוקטובר 1948 נדון ל-8 שנות מאסר, אך בינואר 1951 שוחרר והלר מהכלא. לאחר שחרורו התגורר והלר בבורגוודל עד למותו ב-5 בפברואר 1987.
המדבר הסורי
המדבר הסורי (בערבית: بادية الشام), ידוע גם בשם המדבר הסורי-ערבי, הוא אזור המתאפיין בשילוב של מדבר וערבות המתפרס על שטח של כ-500,000 קמ"ר בצפון חצי האי ערב בשטחה של סוריה. המדבר מתאפיין באזורים סלעיים וברובו שטוח וכמעט ללא אזורי דיונות.
גאוגרפיה
המדבר הסורי מכסה חלקים מטורקיה, סוריה, עיראק, ירדן וערב הסעודית. הוא גובל עם נהר עאסי במערב ובנהר פרת במזרח, בצפון גובל המדבר עם אזורי צמחייה פוריים ובדרום נמשך עד אזורי המדבריות הדרומיים של חצי האי ערב. אזור העיר דמשק, שנמצאת בתחום המדבר הסורי, נחשב לנווה מדבר. תצורת נוף ייחודית במדבר הסורי נמצאת באזור הר הדרוזים, המהווה רמה געשית אשר מתאפיינת בזרמי לבה שפרצו בעבר אל פני השטח. חלקו הדרומי של המדבר הסורי נקרא אל-חאמד (Al-Hamad). המדבר הסורי מהווה בית גידול לאוגר הסורי.
היסטוריה
מבחינה היסטורית היה המדבר הסורי מיושב על ידי שבטים בדואים. שבטים רבים עדיין מתגוררים באזור כשרובם שוכנים בעיקר בערים וביישובים שנבנו בקרבת נאות מדבר. ברחבי המדבר הסורי נמצאו כ-12,000 כתובות שנכתבו בניב ערבי-צפוני מיוחד. כתובות אלה נחקקו בסלעים על ידי בדואים יודעי קרוא וכתוב ומתוארכות על ידי ארכאולוגים לתקופה שבין המאה ה-1 והמאה ה-4 לספירה.
ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, החל הצבא העות'מאני, בהוראת הממשלה, בגירוש מיליון וחצי ארמנים מאסיה הקטנה למדבר הסורי. אלה ששרדו את צעדות הגירוש רוכזו בכ-25 מחנות, בהם מתו ברוב המקרים מרעב או מקור.
במהלך מלחמת עיראק שימש המדבר הסורי כקו אספקה עיקרי למורדים העיראקיים. חלקו המזרחי של המדבר, המצוי כיום במחוז אל-אנבר שבעיראק, הפך למעוז המורדים הסוניים לאחר נפילת העיר פלוג'ה לידי כוחות הקואליציה לאחר הקרב השני על פאלוג'ה (7 בנובמבר - 23 בדצמבר 2004). לכל אורך מלחמת עיראק שימש המדבר הסורי כאחר הנתיבים המרכזיים להברחת ציוד הספקה ולחימה בשל מיקומו הנוח לאורך הגבול הסורי.
הר אודלום
הר אוֹדְלוּם (באנגלית: Mount Odlum) הוא הר הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים. ההר ממוקם ברכס אלק, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. גובהו של ההר 2,753 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1917 והוא נקרא על שם בריגדיר גנרל ו. וו. אודלום (V. W. Odlum).
ססיל דה ור
ססיל דה ור (באנגלית: Cecil Valentine De Vere; 14 בפברואר 1845, סקוטלנד – 9 בפברואר 1875, אנגליה) היה שחמטאי אנגלי-סקוטי. ניצח באליפות הרשמית הראשונה של בריטניה, בשנת 1866, בגיל 21.
ספר עליו
Owen Hindle & Bob Jones: The English Morphy? The life and games of Cecil De Vere, first British chess champion. Keverel Chess Books, Exmouth 2001. ISBN 0-9531321-4-5
פלטל
פלטל (בערבית: شركة الاتصالات الفلسطينية, תעתיק: שרכת אלאתצאלאת אלפלסטיניה, מילולית: חברת התקשורת הפלסטינית) היא חברה המספקת שירותי תקשורת לתושבי הרשות הפלסטינית.
היסטוריה
ב-1995 הוקמת חברת התקשרות הפלסטינית על ידי יאסר ערפאת, שהיה אז יושב ראש הרשות הפלסטינית. באותו זמן רק 3% מתושבי הרשות הפלסטינית היו מחוברים לטלפון קווי. בקשות להתקנות של קווים חדשים היו כרוכות בזמן המתנה של שנים עד לביצוע חיבור על ידי בזק, אשר הייתה בבעלות ממשלת ישראל ואחראית על תשתיות התקשורת בשטחי הרשות באותה תקופה.
החל מאותה שנה קיבלה הרשות הפלסטינית מידי בזק את השליטה על תשתיות התקשורת בשטחי הרשות שבהם התגוררו תושבים פלסטינים. התוכנית הייתה להשקיע 600 מיליון דולר בתשתיות ברצועת עזה ובגדה המערבית, ובתוך שלוש שנים להגדיל את מספר המחוברים לקווי טלפון מ-85,000 ל-250,000. בשנת 1997 נחתם הסכם עם חברת Cable & Wireless על מנת לרכוש ידע וכלים בתחזוקת רשת הטלפוניה.
שירותי תקשורת
קבוצת פלטל נוסדה בשנת 2005 ממספר חברות-בנות העוסקות בתחומים שונים, ביניהן:
פלטל מהווה מונופול בתחום התקשורת ברשות הפלסטינית, ובדוח של הבנק העולמי נכתב שהיא מנצלת את כוחה המונופוליסטי כדי לגבות מהצרכן הפלסטיני תעריפים מופרזים. תעריפיה דומים לאלו של החברות הישראליות, אך הם יקרים יחסית להכנסה הפלסטינית הממוצעת. בתחום הטלפוניה הסלולרית ישנה תחרות בין ג'וואל לבין חברות הסלולר הישראליות, המספקות שירות למאות אלפי פלסטינים.
כדי לקדם את התחרות, נכנסה לשוק גם מפעילה סלולרית פלסטינית שנייה, חברת Ooredoo פלסטין (ובשמה הקודם "וטנייה מובייל").
השליטה בחברה
החברה מהווה 19% מהתל"ג של הרשות הפלסטינית ו-50% מהבורסה הפלסטינית. היא נסחרת גם בבורסה באבו דאבי. מטה החברה נמצא ברמאללה, ויש לה נציגות גדולה גם בעזה.
בעלי השליטה בחברה הם האחים מוניב אל מסרי ואחיו סביח. האחים אל-מסרי הם מאנשי העסקים הבולטים והמעסיקים הפרטיים הגדולים ביותר בגדה המערבית (כ-3,000 עובדים), ושווי עסקיהם נאמד ביותר ממיליארד דולרים.
קרן טכנולוגיה לשלום, הפועלת בחסות מרכז פרס לשלום, רכשה 3.3% ממניות פלטל תמורת 9 מיליון דולר ב-2001.
ב-2009 הודיעה פלטל על מיזוג עם חברת "זאהין" (Zain) הכוויתית. במסגרת העסקה היא הייתה אמורה להעביר לידי החברה הכוויתית 56.53% ממניות פלטל, בתמורה 100% ממניות החברה הבת "זאהין-ירדן" - אך העסקה לבסוף בוטלה. למרות הכל, הוחלט כי ג'וואל תצורף לפרויקט ה-One Network של Zain, המאפשר ללקוחות ג'וואל לנדוד לרשתות Zain במדינות אחרות, מבלי לשלם עבור עלויות נדידה גבוהות.
מספרי טלפון
קידומת הטלפון הבינלאומית בשטחי הרשות הפלסטינית זהה לזו של ישראל (972). מאחר שהגישה לקידומת זו ממדינות ערב חסומה, הוקצתה קידומת נוספת (970), אולם השיחות הבינלאומיות מתבצעות דרך פלטל באמצעות חברות ישראליות. לפלטל שליטה בלעדית על מספרי הטלפון ברשות הפלסטינית שהוקצו עבורה על ידי משרד התקשורת הישראלי. קידומות אזורי החיוג ברשות הפלסטינית דומים לאלה הישראליים: מספרי החירום זהים לאלו הישראליים.
מצר בוניפאצ'יו
מצר בוניפאצ'יו (באיטלקית: Bocche di Bonifacio, בצרפתית: Bouches de Bonifacio) הוא מצר ים בין סרדיניה וקורסיקה. רוחבו כשבעה ק"מ והוא מפריד בין הים הטירני לבין האגן המערבי של הים התיכון. שמו של המצר בא מהעיירה בוניפאצ'יו השוכנת לחופו הצפוני בקורסיקה.
מכיוון שמיצר בוניפציו הוא אחד האזורים הבולטים בים התיכון מבחינת המגוון הביולוגי, נקטו צרפת ואיטליה גישה מגבילה לניווט, במובן זה שלספינות צרפתיות או איטלקיות הנושאות סחורה מסוכנת אסור לעבור במיצר. כמו כן נחתם ברומא ב-25 בנובמבר 1999 הסכם פלגוס ליצירת מחסה בטוח ליונקים ימיים על ידי צרפת, איטליה ונסיכות מונקו.
המצר ידוע לשמצה בקרב מלחים ויורדי ים בשל תנאי מזג האוויר הקשים השוררים בו ובשל שרטונים ומכשולים אחרים שנמצאים בו. אסון השייט הידוע ביותר בתולדותיו אירע ב-15 בפברואר 1855 בעת מלחמת קרים, כאשר הפריגטה הצרפתית סמילנט (Sémillante) שהייתה בדרכה מנמל טולון לים השחור, עלתה על שרטון וטבעה על כל 750 נוסעיה. באסון נוסף שאירע בשנת 1993 טבעה מכלית במצר ומאז נאסרה העברת חומרים מסוכנים דרכו.
קו מעבורת סדיר חוצה את המצר מקורסיקה לסרדיניה.
גיי בר
גיי בר הוא בית עסק לממכר משקאות חריפים שמשרת בעיקר, או באופן בלעדי, לקוחות המשתייכים לקהילת הלסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב); במונח "גיי" נעשה שימוש רחב, והוא כולל את קהילות הלהט"ב והקווירים. בעבר, גיי ברים שימשו כמרכז של תרבות להט"בית והיו בין המקומות הבודדים בהם אנשים עם נטיות חד-מיניות או שונות מגדרית יכלו להתרועע באופן גלוי. כינויים אחרים המקובלים לתיאור מוסדות שכאלו כוללים "בוי בר", "גירל בר", "גיי קלאב", "קוויר בר", "לסביאן בר" ו"דייק בר", בהתאם לנישה של הלקוחות שאליהם מכוון המוסד. עם כניסתו של האינטרנט וקבלה הולכת וגדלה של אנשי הקהילה ברחבי העולם המערבי, גיי ברים רבים איבדו מן הרלוונטיות שלהם. באזורים ללא גיי ברים, בתי עסק מסוימים עשויים להפעיל ימים או ערבים ייעודיים עבור אנשי הקהילה הגאה.
היסטוריה
מקומות מפגש המיועדים להומוסקסואלים פעלו במשך מאות שנים. קיימים דיווחים אודות תיעוד כי לכל המאוחר כבר במאה ה-17 היו ברים ומועדונים במספר ערים מרכזיות באירופה, אשר שירתו, או לכל הפחות גילו סובלנות, כלפי לקוחות הומוסקסואלים מוצהרים. בשנת 1810 נערכה פשיטה על הברבור הלבן (באנגלית: The White Swan; נוסד על ידי ג'יימס קוק ויארדלי, שמו מלא לא ידוע), שברחוב ורה, שבוסטמינסטר, לונדון, באירוע שלימים כונה "קליקת רחוב ורה" (Vere Street Coterie). הפשיטה הובילה להוצאות להורג של קית' מנגום וקונסטנצה ביוצ'ט בגין מעשה סדום. המקום שימש, לכאורה, לקיומם של טקסי נישואים חד-מיניים, אשר בוצעו על ידי הכומר ג'ון צ'רץ'.
העידן המודרני
הגיי בר הראשון בעידן המודרני היה מערת עגל הזהב ("The Cave of the Golden Calf"), שהוקם כמועדון לילה בלונדון. עסק זה נפתח במיקום תת-קרקעי ברחוב הדון מס' 9, ממש ליד רחוב ריג'נט, בשנת 1912, והפך למקום מפלט לעשירים, בני-אצולה ואנשי הבוהמה. היוצרת פרידה סטרינדברג הגדירה את המקום כמיזם אוונגרד ואמנותי.
המועדון סיפק מודל מוצק למועדוני לילה עתידיים. פיליפ הואר, בספרו משנת 1998 "המפלט האחרון של אוסקר ויילד", סיפק תיאור הבא: "למעלה ברחוב ריג'נט, גברים צעירים, בחליפות הדוקות ולכה על הציפורניים, לגמו קרם דה מנט בקפה רויאל, ואילו במורד רחוב חשוך ללא מוצא ארב סוג חדש ושטני של מקום, שבו הפוטוריסטים פיזזו: 'מועדון לילה' המכונה בשם 'מערת עגל הזהב'. על פי שמועות מעורפלות, בימינו, ברחובות האחוריים מטפחים כל מיני מקומות שכאלה, בהשתתפות חברים של האליטה החברתית. רמזים כאלה אישרו את כל החשדות של המעמד הגבוה. בשורשן של כל רעות אלו נמצא שמו של אוסקר ויילד, שם שעדיין לא מוזכר במשקי בית מנומסים. יכול להיות שהוא מת כבר יותר מעשור, אבל הדקדנס של ויילד עדיין קיים".
בלב אמסטרדם, הולנד נפתח בר בשם Het Mandje בשנת 1927 על ידי בת ואן בירן הלסבית. לאחר מותה בשנת 1967, אחותה גריט המשיכה לנהל את העסק עד שנסגר בשנת 1982, אבל שימרה את כל הפנים של הבר, וניתן לבקר לבקר במקום. הבר Centralhjornet שבקופנהגן נפתח לפני יותר מ-80 שנים.
השימוש המתועד הראשון של המונח "גיי בר" הוא ביומנים של הקומיקאי הבריטי ההומוסקסואל קנת' ויליאמס: "16 בינואר 1947. ניגש לגיי בר שלא היה כלל גיי". באותו הזמן, ויליאמס שירת בצבא הבריטי בסינגפור.
הבר Black Cat Bar שבסן פרנסיסקו היה במוקד של אחד הניצחונות הראשונים של התנועה ההומופילית. בשנת 1951 בית המשפט העליון של קליפורניה אישר את זכותם של ההומוסקסואלים להתאסף יחד, במקרה שהובא אליו לדיון על ידי הבעלים ההטרוסקסואלים של הבר.
בעיר ניו יורק, הבר Julius Bar, שנוסד על ידי איש החברה הגבוהה המקומית מת'יו ניקול, שימש ב-21 באפריל 1966 לצורך קריאת תיגר נגד רשויות אכיפת החוקים בנושא אלכוהול של מדינת ניו יורק, האוסרים להגיש משקאות אלכוהוליים להומואים, בטענה שהם נחשבו מפירי סדר. פסיקת בית המשפט, שקבעה כי הומואים רשאים להתאסף יחד בברים, הובילה בסופו של דבר לפתיחתו של הבר סטונוול אין בדרום מערב העיר, בשנת 1967, ולבסוף לאירועי מהומות סטונוול 1969. Julius Bar הוא הגיי בר הפעיל הוותיק ביותר של העיר ניו יורק. יחד עם זאת, בעיר טוקיו קיים גיי בר, שנפתח בשנת 1966.
The Double Header שבכיכר פיוניר, סיאטל, מוכר בהיותו הגיי בר הפעיל הוותיק ביותר בחוף המערבי של צפון אמריקה, שפועל ברציפות מאז 1933.
כיום
מספר פרשנים סבורים שישנה בימינו דעיכה בסצנת הגיי ברים. אנדרו סאליבן טוען במאמרו "סופה של התרבות ההומוסקסואלית" ("The End of Gay Culture") שהירידה במספר הגיי ברים נובעת מכך ש"האינטרנט הנחית עליהם מכה קשה. אם אתה רק מחפש סקס או דייט, האינטרנט הוא עכשיו התחנה הראשונה עבור רוב הגברים ההומוסקסואלים".
ג'ון תומאס הסבירה את הירידה בכך שהצביעה על העובדה כי יש פחות ופחות צורך במקומות כמו ברים המיועדים ספציפית להומואים, שכן כיום הומואים צפויים להיתקל בפחות אפליה או להפוך ללא-רצויים בקרב חברה רחבה יותר. בשנת 2007 המגזין Entrepreneur כלל את הגיי ברים ברשימת עשרה סוגים שונים של עסקים אשר יכחדו עד לשנת 2017, ביחד עם חנויות תקליטים, חנויות ספרים משומשים ועיתונים.
רקע
כמו רוב הברים והפאבים, טווח הגודל הפיזי של גיי ברים הוא רחב - החל בברים הקטנים ביותר, בעלי חמישה מושבים בלבד, כפי שמקובל בטוקיו, ועד למועדונים גדולים, רבי-קומות עם אזורים תחומים שונים ומופרדים, ויותר מרחבת ריקודים אחת. מקום גדול עשוי להיות מכונה מועדון לילה, מועדון, או בר, ואילו המקומות הקטנים יותר נקראים בדרך כלל בארים או פאבים. המכנה המשותף היחיד המאפיין גיי ברים הוא אופיים של הלקוחות. בעוד גיי ברים רבים פונים מלכתחילה לקהלי לקוחות המשתייכים לקהילת ההומואים ו/או הלסביות, ישנם גם ברים (בדרך כלל ותיקים ומבוססים יותר) שהפכו לגיי ברים, במשך הזמן.
הגשת אלכוהול היא מקור פרנסתם העיקרי של גיי ברים ופאבים. כמו בתי עסק שאינם גאים, הם משמשים כמקומות מפגש עבור אנשי הקהילה הגאה, כאשר שיחה, בילוי, ופגישת שותפים רומנטיים ומיניים פוטנציאליים היא מוקד הפעילות העיקרי של הלקוחות. מבחינה היסטורית בהרבה קהילות, ועדיין כיום, גיי ברים נתפסים כמקומות הבודדים שבהם הומואים ולסביות בארון יכולים להיות פתוחים בנוגע למיניות שלהם, ללא חשש מחשיפה.
מסורתית, גיי ברים העדיפו לרוב להישאר דיסקרטיים וכמעט בלתי מזוהים מחוץ לקהילה הגאה, תוך הסתמכות בלעדית על קידום עסקיהם מפה לאוזן. לאחרונה, מועדונים ומסיבות המיועדים לאנשי הקהילה מפרסמים את עצמם לעיתים קרובות באמצעות חלוקת עלונים המושכים את העין, ברחוב, במועדונים ובבתי עסק המיועדים לקהילה הגאה, או שהם גיי פרנדלי. בדומה לפליירים המפרסמים מקומות המיועדים בעיקר לקהל הטרוסקסואלי, פליירים אלה, לעיתים קרובות, כוללים תמונות פרובוקטיביות.
בעוד שמסורתית, גיי ברים ופאבים הם כמעט זהים לאלו הפונים לציבור הרחב, גיי ברים המיועדים לריקודים, לעיתים קרובות, כוללים עיצוב משוכלל של תאורה, הקרנות וידאו, מכונות ערפל ופלטפורמות ריקודים מוגבהות. רקדנים שכירים (המכונים go-go boys) עשוים להופיע בתוך כלובים דקורטיביים או על במות. גיי ספורט ברים הם, יחסים, יוצאי דופן, אך אין זה לא-מקובל על ידי גיי ברים להעניק חסות לקבוצות ספורט מקומיות, וגיי פאבים רבים ידועים כמארחים המסורתיים של מסיבות לאחר משחקים, בהם נוהגים להשתתף ספורטאים הומואים מקומיים והאוהדים שלהם, בעיקר בערבים בהם משחקי ספורט מקצועי מרכזיים משודרים בטלוויזיה. חלק מהגיי ברים הוותיקים ביותר הם המארחים הלא-רשמיים של מופעים, אירועים, תחרויות ומפגשים חברתיים הקשורים לדראג.
מחשב שקט
מחשב שקט הוא מחשב אישי שהפעלתו מפיקה, באופן משמעותי, פחות רעש מהמקובל. הגדרת מחשב כמחשב שקט היא הגדרה סובייקטיבית. אולם, הוצע להגבילה בתקן הקובע כי מחשב כזה אינו יכול להפיק רעש של יותר מ-30dB.
גיי בר
רקע
בגיי ברים ובמועדוני לילה, לפעמים, יש הפרדה על בסיס מין או מגדר. בבתי עסק מסוימים, אנשים שנתפסים כשייכים למין "הלא נכון" (לדוגמה, גבר שמנסה להיכנס למועדון של נשים) עלולים להיות לא רצויים, או אף אפילו תיאסר עליהם הכניסה לחלוטין. זה עשוי להיות נפוץ יותר בברים מיוחדים, כגון גיי ברים של הומואים גבריים עם פטיש לעור או BDSM, או ברים או מועדונים שיש להם קוד לבוש מחמיר. זה נפוץ גם בברים ובמועדונים שבהם יחסי מין במקום הם המוקד העיקרי של הממסד. מצד השני, גיי ברים בדרך כלל מקבלים בברכה טרנסג'נדרים, קרוס-דרסרים, וגברים בדראג. ישנם גיי ברים ומועדונים, שעיקר הלקוחות שלהם הם גברים, כמו בתי מרחץ להומואים ומועדוני סקס אחרים, ואם זאת - הם עשויים לקיים גם אירועים, המיועדים גם לנשים או לנשים בלבד, מדי פעם.
מחשב שקט
מחשב שקט טיפוסי מכיל אמצעי קירור שקטים, כגון מאווררים חזקים, חריצי אוורור רחבים המאפשרים למאווררים לפעול במאמץ קטן וגופי קירור גדולים המאפשרים לצמצם בעבודת המאווררים. הוא מכיל גם מחיצות מידור פנימיות, בתוך מארז המחשב המבודדות אקוסטית חלקים רועשים של המחשב, שאינם דורשים אוורור רב, משאר המחשב, המאוורר היטב. חלקים כאלה הם הכונן הקשיח וכונן הדיסקים. מעבר לזאת, רגליות המחשב עשוי להיות מצוידות בבולמי זעזועים או בריפוד המפחית את מעבר גלי הקול ממוצק למוצק.
גיי בר
רקע
ישנם גיי ברים שמנסים להגביל את הכניסה להומואים או ללסביות בלבד, אבל בפועל - לא ניתן לאכוף זאת. דוגמה מפורסמת לכך היא Peel Hotel שבמלבורן, אשר זכה לפטור מהחוק לשוויון ההזדמנויות באוסטרליה על ידי בית המשפט, בטענה כי היה צורך בפטור כדי למנוע "עלבונות בעלי גוון מיני אלימות", וכי זו הייתה מטרתם של מנהלי הפאב. כתוצאה מההחלטה, הפאב רשאי באופן חוקי לפרסם את עצמו כעסק המיועד להומואים בלבד, ושומר סף בכניסה רשאי לשאול את הנכנסים אם הם הומואים, לפני שהוא מאפשר להם להיכנס. כמו כן, הוא רשאי להרחיק אנשים שאינם הומואים.
מחשב שקט
מחשב שקט עשוי לשמש לפעילויות הדורשות עבודה שקטה, כגון צפייה בקולנוע ביתי או עריכת וידאו, לעבודה במקום בו יש להיות בשקט כגון עבודת שרת ביתי או משרדי, לעבודה במשך הלילה בחדר שינה או לעבודה בספרייה. מחשב כזה יכול לשמש גם אנשים שרגישים לרעש באופן קיצוני, כמו אנשים עם לקות קשב, ריכוז והיפראקטיביות או אנשים עם ויסות חושי פגום.
גיי בר
רקע
גיי ברים רבים ממילא מסווגים כמיועדים להומואים בלבד או ללסביות בלבד, כאשר ישנם גיי ברים, בעיקר בערים הגדולות ובאזורים עירוניים, שלוקחים סיווג זה צעד נוסף קדימה, בכך שהם פונים לתתי-קהילות שונות בתוך קהילת ההומואים. חלק מתתי-קהילות אלו מוגדרות על ידי לבוש והופעה חיצונית. ברים אלה, לעיתים קרובות, מעצבים קהילות מקומיות של אנשים "באותו הראש", כאשר הם פונים ספציפית לקהל של חובבי עור, חובבי ריקודי עם, חובבי דראג קווינז וכן הלאה. תת-קהילות אחרות נועדו על מנת לספק גברים מ"טיפוס" מסוים, המוגדר לעיתים קרובות על ידי גיל, מבנה גוף, אישיות, והעדפה מוזיקלית. ישנם ברים ומועדונים, הפונים לקהל לקוחות של אנשי מעמד הפועלים / צווארון כחול, בעוד אחרים פונים לקהל לקוחות יוקרתי יותר. ישנם גיי ברים המיועדים לקוקיצות (הומואים נעריים, צעירים, ללא שיער-גוף), בעוד אחרים פונים אל קהילת הדובים (הומואים שהם בדרך כלל מבוגרים יותר, שמנים יותר ו/או שעירים יותר, ביחס לתפיסה הסטריאוטיפית של "ההומו-המטופח"). ישנם גם גיי ברים הפונים אל ציבור לקוחות המשתייך לגזע מסוים, כגון ברים עבור גברים אסייתיים, לטיניים או שחורים, "ומעריציהם".
יריעה טופולוגית
יריעה טופולוגית היא מרחב טופולוגי שבאופן מקומי נראה כמו המרחב האוקלידי מממד n (אותו n מוגדר להיות ממד היריעה.) במרחב כזה נשמרות התכונות המקומיות של המרחב האוקלידי כמו קומפקטיות מקומית, והשקילות בין קשירות וקשירות מסילתית, אבל לא נשמרות התכונות הכלליות - לדוגמה יריעה טופולוגית יכולה להיות לא קשירה, למרות שהמרחב האוקלידי קשיר.
הדמיון המקומי ל- לא מספיק חזק כדי להבטיח קיום של תכונות בסיסיות של המרחב הטופולוגי ולכן דורשים מהיריעה הטופולוגית להיות מרחב האוסדורף, שמקיים את האקסיומה השנייה של המנייה, בנוסף לדרישה הראשונה שלכל נקודה במרחב יש סביבה שהיא הומיאומורפית למרחב האוקלידי. מבחינה אינטואיטיבית, נראה שההומאומורפיזם המקומי למרחב האוקלידי צריך לחייב שהמרחב יהיה מרחב האוסדורף (כי המרחב האוקלידי הוא כזה, ותכונת האוסדורף היא מקומית), אבל למעשה אלו שתי תכונות בלתי תלויות כמו שניתן לראות מהדוגמאות הנגדיות.
במקרים רבים, נוח יותר לבנות אוסף של קבוצות פתוחות שמכסה את המרחב, כך שכל קבוצה בכיסוי הומיאומורפית לסביבה פתוחה של ראשית הצירים ב-, (או של כל נקודה שרירותית אחרת) ובכך להראות שהמרחב הטופולוגי הוא יריעה טופולוגית, במקום לבדוק את התקיימות התכונה עבור כל נקודה. לפי הגישה הזו אפשר לחשוב על יריעה טופולוגית מממד n כמרחב טופולוגי שניתן לכסות אותו על ידי העתקים מעוותים של המרחב האוקלידי ה-n ממדי, או קבוצות פתוחות ממנו, כאשר המרחבים יכולים להיחתך אחד עם השני.
הגדרה פורמלית
מרחב טופולוגי M נקרא יריעה טופולוגית אם הוא מרחב האוסדורף, מקיים את האקסיומה השנייה של המנייה ולכל נקודה \ p \in M קיימת קבוצה פתוחה U שמכילה את p והומאומורפית ל-. או באופן שקול- קיים לו כיסוי פתוח (כאשר A קבוצת אינדקסים) כך שכל \ U_\alpha הומיאומורפי לקבוצה פתוחה \ V_\alpha,.
לעיתים לא דורשים מהיריעה לקיים את האקסיומה השנייה של המנייה ומסתפקים באקסיומה הראשונה של המנייה שנובעת מהדמיון המקומי למרחב האוקלידי. יריעות כאלו עשויות לא להיות פרקומקטיות, ולכן לא תהיה להן באופן כללי חלוקת יחידה רציפה. פונקציית ההומאומורפיזם בין \ U_\alpha ל- \ V_\alpha מסומנת ב-.
הזוג נקרא מפה ואוסף כל המפות נקרא אטלס. לכל \!\ \alpha, כאשר \!\ x_i היא פונקציה חד-חד-ערכית מ-M אל \mathbb{R}. הפונקציות נקראות קואורדינטות מקומיות של M.
קל לראות שלכל הפונקציה שהיא פונקציה מ- לעצמו היא פונקציה רציפה (בתחום שבו ההרכבה מוגדרת). למעשה התנאי ההכרחי הזה הוא כמעט מספיק. כלומר בהינתן קבוצה M שמכוסה על ידי אוסף בן מנייה, כך שלכל \ U_\alpha קיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל  שמעבירה את \ U_\alpha לקבוצה פתוחה ב-, אז ניתן לבנות על M מבנה של יריעה טופולוגית אם כל הפונקציות  הן פונקציות רציפות כפונקציות מתחום ההרכבה ל-. הבניה מתבצעת בשיטת הטופולוגיה החלשה על ידי הגדרת בסיס הטופולוגיה כאוסף כל ההעתקות ההפוכות של הקבוצות הפתוחות במרחב האוקלידי -, עבור V קבוצה פתוחה ב-   , כלשהו. כדי שהמרחב שמתקבל יהיה גם מרחב האוסדורף צריך לדרוש בנוסף שלכל שתי נקודות שונות קיימת קבוצה בכיסוי שמכילה את שתיהן, או שקיימות שתי קבוצות זרות בכיסוי כך שהקבוצה הראשונה מכילה את הנקודה הראשונה והקבוצה השנייה מכילה את הנקודה השנייה.
בעצם, המבנה של היריעה מוגדר על ידי אוסף הסביבות שמכסה אותו וההרכבות מהצורה. אם הפונקציות שמתקבלות מההרכבה הן רציפות אז ניתן להעביר (ברמה מסוימת) את המבנה הטופולוגי של ולהגדיר בעזרתו מבנה טופולוגי על M. אם נדרוש מהפונקציות  להיות גם גזירות, חלקות או אנליטיות אז הפונקציות  יגדירו מבנה דיפרנציאלי מסוים על M, בנוסף למבנה הטופולוגי. במקרים האלו היריעה תיקרא יריעה גזירה, יריעה חלקה או יריעה אנליטית, בהתאם.
כיוון ששני מרחבים אוקלידיים הומאומורפיים זה לזה אם ורק אם הם בעלי אותו ממד - ממד היריעה נקבע באופן יחיד עבור כל יריעה שאיננה ריקה. כדי להימנע מכל מיני אנומליות של היריעה הריקה (כמו העובדה שממדה הוא יכול להיות כל מספר טבעי), יש הגדרות שדורשות שהיריעה לא תהיה ריקה.
בית הכנסת היהודי הישן בטורטוסה
בית הכנסת היהודי הישן בטורטוסה הוא מבנה שנבנה במאה ה-14 ברובע היהודי החדש בעיירה טורטוסה. לא קיימת עדות מתועדת או ארכיולוגית על כך שמבנה זה אכן שימש כבית כנסת. המבנה נמצא ברשימת אתרי המורשת האדריכלית של קטלוניה.
תיאור
המבנה המכונה "בית הכנסת היהודי הישן" נמצא בפינת הרחובות קארר מייג'ור דה רמולינס (Carrer Major de Remolins) וטרבסיה דל מור (Travessia del Mur). בחזית נשמרה קשת בצורת חצי עיגול הנשענת על משקופי אבן ומימינה חלון קטן. שתי הקומות העליונות נפתחות לחזית דרך חלונות בעלי קשת בצורת מניפה, עשויה לבנים. שיפוע הגג מוסתר בחלקו העליון על ידי לוח מעוטר. בבנייה משולבות אבנים גלויות. לבניין שתי דלתות, אחת מהן חסומה בקרשים ומספר חלונות קטנים בעלי קשתות לבנים. הבניין נטוש וחלונותיו מנופצים.
המבנה נמצא בקצה הצפוני של רחוב קארר מייג'ור, בסמוך לחומה שנבנתה במאה ה-14 לצורך הגנה על העיר ולשער וימפסול ששימש כיציאה מהעיר. קיים דמיון רב בין צורת הבנייה של השער וזאת של בניין בית הכנסת. השער נהרס במאה ה-19 יחד עם קטעים מהחומה כדי לאפשר בנייה חדשה.
היסטוריה
קיימות עדויות לנוכחות יהודית בטורטוסה כבר במאה השביעית. בין האישים המפורסמים שהתגוררו בטורטוסה נמנים מנחם בן סרוק (920-970), יליד טורטוסה, בלשן ופילולוג, איברהים איבן יעקוב דה טורטוסה, בן תקופתו של מנחם בן סרוק, חובב מדעי הטבע ורפואה נודע בזכות גאוגרפים ערבים שציטטו את עבודותיו, איבן מר שאול,יצחק בר לוי, יליד קורדובה, התיישב בטורטוסה בשנת 1013, אחד ממניחי היסוד של האסכולה הפייטנית הספרדית. שם טוב בן יצחק מטורטוסה (אנ') (1196-1264) ידוע בשל תרגומיו ליצירות פילוסופיות ורפואיות מערבית לעברית.
הרובע היהודי הראשון בטורטוסה הוקם לאחר כיבוש העיר בידי רמון ברנגר הרביעי רוזן ברצלונה (אנ'), בשנת 1148, כאשר הרוזן תרם לקהילה היהודית את אזור מספנות המורים לצורך בניית 60 בתים. הרובע היהודי החדש הוקם במאה ה-13 על אדמות שהוענקו לראשי משפחה יהודים על ידי האבירים הטמפלרים לצורך בניית 25 בתים. בין שני הרבעים הפריד הרחוב קארר מייג'ור דה רמולינס.
בין המאות 12 עד 15 הקהילה היהודית בטורטוסה הייתה אחת הקהילות החשובות ביותר בקטלוניה.
שני הרבעים היהודיים נשמרו כמעט ללא שינוי. הנוכחות היהודית מונצחת בשמות רחובות הרובע כדוגמת כיכר מנחם בן סרוק ורחוב ירושלים (Carrer de Jerusalem).
בניגוד לדעה הרווחת, יש הסוברים שבית הכנסת של הרובע היהודי היה ממוקם ברחוב ירושלים. דעה זאת מסתמכת על מסמך משנת 1493 (שנה לאחר גירוש יהודי ספרד) בו מוזכרת העובדה שהעירייה רוצה למכור בית כנסת הנמצא בבניין הפונה אל "Carrer del Pla d'en Pol", שם קודם של רחוב ירושלים, כדי לשלם חובות, ועל מסמך משנת 1635, בו רשימת הנכסים אותם חילק בית המלוכה בעיר טורטוסה, בו מוזכר "בית הכנסת של היהודים" (Juheria), הנמצא באותו מקום.
מונדיאל 1982
נבחרת איטליה זכתה בטורניר זה, לאחר שגברה על נבחרת גרמניה המערבית במשחק הגמר בתוצאה 3 - 1. הייתה זו זכייתה השלישית במונדיאל, לאחר הזכיות במונדיאל 1934 ובמונדיאל 1938, והיא השתוותה לברזיל במספר הזכיות. איטליה פתחה את הטורניר בצורה פושרת, בדומה ל-1970, ובקושי עלתה לשלב הבתים השני, אליו העפילה עקב שער זכות עודף על. מאז ואילך, שוב, בדומה למונדיאל 1970, הייתה זו נבחרת אחרת לחלוטין, חדה ונמרצת. נבחרת בולטת אחרת הייתה, זוכת אליפות אירופה ב-1984. , שהעפילה לגמר בשני המונדיאלים הקודמים, לא העפילה לטורניר. אנגליה, שלא השתתפה ב-1974 וב-1978, העפילה לראשונה מזה 20 שנה דרך שלב המוקדמות (ב-1966 היא השתתפה כיוון שאירחה את הטורניר, ב-1970 עלתה אוטומטית כמחזיקת הגביע).
היה זה הטורניר הראשון שבו השתתפו 24 נבחרות לאומיות, לאחר שבמונדיאלים הקודמים התקן היה 16 נבחרות. באותו טורניר, טרם זינוקו הגדול של הכדורגל האפריקני, ובמידה פחותה, זינוקו של הכדורגל האסיאני והצפון-מרכז אמריקני, הביא הדבר להשתתפותן של מספר נבחרות לא ראויות.
האיטלקי פאולו רוסי נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר (כדור הזהב), וזכה בתואר מלך השערים (נעל הזהב) לאחר שהבקיע 6 שערים לזכות נבחרתו, שזכתה לבסוף בגביע. בטורניר זה הוכרע לראשונה משחק בבעיטות מ-11 מ', לצורך קביעת המנצחת בשלבי ההכרעה.
הנבחרות ושיטת המשחקים
24 הנבחרות חולקו לשישה בתים בגודל שווה. שתי הנבחרות שסיימו במקומות 1 ו-2 בכל בית העפילו לסיבוב השני, בו הוגרלו לארבעה בתים שווי גודל. הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית העפילו לחצי הגמר. היה זה המונדיאל היחיד שבו השתמשו בשיטה זו.
בית ג'
ראו: הונגריה - אל סלוודור 1-10
חצי גמר
אחד המשחקים הבלתי נשכחים בטורניר היה משחק חצי הגמר בין נבחרות גרמניה המערבית וצרפת. במהלך המשחק ארעה תקרית חמורה, כשהשוער הגרמני, הראלד שומאכר, תיקל בחריפות את שחקן ההתקפה הצרפתי פטריק בטיסטון, שהיה בדרכו לכיבוש שער בטוח, ואיבד את הכרתו בעקבות התיקול. הצרפתים נדהמו מהעובדה, כי השופט אפילו לא פסק לזכותם בעיטה חופשית, בנוסף לעובדה שלא הרחיק את השוער הגרמני מהמשחק. בסיום 90 הדקות הייתה התוצאה 1:1.
הצרפתים הבקיעו שני שערים בהארכה, ועלו ליתרון 3:1, אך הגרמנים לא נכנעו והבקיעו אף הם שני שערים ואיזנו את תוצאת המשחק. ההארכה הסתיימה בתוצאה 3:3, ובסיום דו-קרב פנדלים, הראשון בתולדות המפעל, ניצחה נבחרת גרמניה בתוצאה 5:4.
מצטיינים
נבחרת הטורניר:
מיני אסטדי
היסטוריה
המיני אסטדי עוצב על ידי האדריכל הקטלאני ז'וזפ קסלס. האצטדיון נבנה במשך תשעה חודשים בלבד ב-1982, והוא מכיל שני יציעים וטריבונה. בעת הקמתו היווה דוגמה למודרניות ואף שימש כמודל לבנייה של אצטדיוני כדורגל נוספים בעולם.
ב-23 בספטמבר 1982 נפתח האצטדיון ונערך בו משחק ידידות של הקבוצה הבוגרת של ברצלונה, בו ערך דייגו מראדונה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה.
ב-2006 שודר במיני אסטדי משחק גמר ליגת האלופות שנערך בסטאד דה פראנס, ובו שיחקה ברצלונה כנגד ארסנל. 11,000 אוהדי ברצלונה באו לאצטדיון כדי לצפות במשחק, שבסופו ניצחה ברצלונה 2-1 והוכתרה כאלופת אירופה.
משנת 2000 נפוצה שמועה לגבי האפשרות שהאצטדיון יהרס עקב הנוכחות הדלה של הקהל במשחקי ברצלונה אתלטיק, שווי האדמה הגבוה וקומפלקס הספורט על שם ז'ואן גאמפר. כחלק מתוכנית השדרוג של אצטדיון קאמפ נואו שהוצגה ב-2014 האצטדיון ייהרס ועל שטחו יוקם אולם של 12,000 מקומות לקבוצת הכדורסל של ברצלונה ואולם הוקי קרח. לברצלונה ב' הוקם אצטדיון קומפקטי של 6,000 מקומות בלבד בקומפלקס מתחם האימונים של הקבוצה.
המיני אסטדי נסגר ונהרס בשנת 2019.
שימוש
לצד היותו האצטדיון של קבוצת המשנה של ברצלונה, נערכו בו גם משחקיה של קבוצת הפוטבול של ברצלונה, ומאז 2003 חלק ממשחקיה של נבחרת אנדורה. במיני אסטדי נערכת ההצבעה לנשיאות ברצלונה מדי ארבע שנים.
מלבד אירועים ספורטיביים, נערכו באצטדיון אירועים מוזיקליים כגון הופעות של אלטון ג'ון ושל דייוויד בואי.
לוט (מחוז)
לוט (צרפתית: Lot, אוקסיטנית: אולט, Òlt) הוא מחוז בצרפת הקרוי על שם הנהר לוט. מספרו במפת מחוזות צרפת הוא 46 והוא חלק מחבל מידי-פירנה שבדרום המדינה. בצרפת הוא מכונה לעיתים "ארץ הפלאות" (Terre des Merveilles), בשל אתרי החן הרבים הפזורים בו. בירתו, קאור, מכונה לעיתים "בירת הגסטרונומיה הצרפתית".
מחוז לוט הוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שהוקמו בצרפת אחרי המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. ב-1808, חלק מהשטח הדרום-מזרחי של לוט הופרד מן המחוז להקמת מחוז טארן וגארון. במקור, מחוז לוט התמשך דרומה וכלל גם את העיר מונטובן (Montauban).
אלכסיי השני
אלכסיי השני (ברוסית: Алексий II; נולד כאלכסיי רידיגר, ברוסית Алексей Михайлович Ридигер; 23 בפברואר 1929 – 5 בדצמבר 2008) היה פטריארך מוסקבה ורוס כולה, וראש הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בין השנים 1990–2008.
חייו
נולד בטאלין בירת אסטוניה העצמאית. אביו היה כומר ממוצא גרמני בלטי שברח מרוסיה אחרי מהפכת אוקטובר 1917. בילדותו ביקר עם הוריו מספר פעמים במנזר באי ואלאם שאז היה בשטח שבשליטת פינלנד מה שהשפיע על החלטתו להיות כומר.
בשנת 1947 התחיל את לימודיו בסמינר הכמרים בלנינגרד. הסמינר נפתח לראשונה שנה קודם לכן, כאשר כל המנזרים ומוסדות החינוך של הכנסייה והכנסיות נסגרו על ידי השלטונות בשל רדיפת כל הדתות בברית המועצות.
ב-1949 סיים בהצלחה את הלימודים בסמינר והתחיל ללמוד באקדמיה של הכנסייה. ב-15 באפריל 1950 מונה לדיאקון. ב-17 באפריל התחיל לשרת את הכנסייה בעיר ייחווי שבאסטוניה ובו בעת המשיך את לימודיו באקדמיה.
ב-1953 סיים את לימודיו, וב-1957 הועבר לעיר טרטו, שם שירת בקתדרלת אוספנסקי. ב-1958 מונה לכומר הבכיר וקיבל על עצמו ניהול של כנסיות במחוז טרטו. לאחר מות אמו בשנת 1959 הקדיש את עצמו לאל והיה לנזיר. ב-1961 מונה לארכימנדריט והפך לאחראי על הכנסיות הפרבוסלביות באסטוניה ובאופן זמני - על כנסיות לטביה. כמו כן מונה באותה שנה לבישוף של טאלין, וב-25 בפברואר 1968 הפך למטרופוליט של טאלין ואסטוניה. פורמלית היה אחראי על כנסיות אסטוניה גם אחרי שהפך לפטריארך ועד שנת 1992.
אלכסיי השני דיבר רוסית, אסטונית, גרמנית ואנגלית.
ב-14 בנובמבר מונה לסגן ראש מחלקת קשרי חוץ של הכנסייה הרוסית וב-22 בדצמבר 1964 מונה למנהל האדמיניסטרטיבי של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית. תפקיד שמילא עד 1986 במקביל לכהונתו העיקרית כראש הכנסייה הפרבוסלבית הרוסית באסטוניה.
ב-29 ביולי 1986 מונה למטרופוליט של מחוזות לנינגרד ונובגורוד. ב-7 ביוני 1990 בישיבת מועצת הבישופים של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בהצבעה חשאית נבחר לפטריארך מוסקבה וכעבור 3 ימים, ב-10 ביוני, נכנס לתפקיד.
כהונתו כפטריארך
אלכסיי השני נכנס לתפקיד הפטריארך בתקופה בה השלטון הסובייטי החל להתיר מחדש את הפולחן הדתי. הוא הצליח להביא לסיומה של המחלוקת הקשה בין הכנסייה הרוסית ברוסיה לבין הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה וגם איחד את שתי הכנסיות. יזם את בנייתה מחדש של קתדרלת ישו המושיע במוסקבה אשר נהרסה כליל בשנת 1931 בפקודת סטלין. כן לחם בדרישות הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית לעצמאות מפטריארכיית מוסקבה.
מותו וקבורתו
ב-1992 עבר שבץ מוחי. אלכסיי השני מת ב-5 בדצמבר 2008 מאי ספיקת לב בעת שהותו במשכנו בפרדלקינו שבמחוז מוסקבה. ארונו הוצב בקתדרלת ישו המושיע במשך 3 ימים ואלפי המאמינים פקדו אותו. נקבר בקתדרלת ילוחוב במוסקבה ב-9 בדצמבר 2008. ירש אותו בתפקיד קיריל הראשון של מוסקבה.