cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטלה מוואנגי
סטלה ניאמבורה מוואנגי (בנורווגית: Stella Nyambura Mwangi; נולדה ב-1 בספטמבר 1986), ידועה בשם הבמה STL, היא זמרת, פזמונאית וראפרית קניאנית-נורווגית. מוואנגי ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 2011 שנערך בדיסלדורף שבגרמניה, שנה לאחר שמדינתה הנחתה את התחרות, והודחה בחצי הגמר.
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי
היסטוריה
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי מהווה לממשיכתן של מספר סוכנויות שפעלו ליצירת מוצרי מיפוי לצורכי הצבא האמריקאי, המפורסמים שבהם הם:
ג'וזף מוסקט
ג'וזף מוסקט (Joseph Muscat; נולד ב-22 בינואר 1974) הוא פוליטיקאי מלטזי שכיהן כמנהיג מפלגת העבודה המלטזית מאז יוני 2008 ועד ינואר 2020 וכראש ממשלת מלטה מאז 11 במרץ 2013 ועד התפטרותו בינואר 2020.
סטלה מוואנגי
קריירה
בשנת 2008 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Living for Music. האלבום זכה לביקורות מעורבות.
ג'וזף מוסקט
חייו
מוסקט נולד במלטה כבן יחיד. הוא בעל תואר ראשון במדיניות ציבורית ותואר שני בלימודים אירופים מאוניברסיטת מלטה ובעל תואר דוקטור במחקר בניהול מאוניברסיטת בריסטול (2007). מבחינה כלכלית, מוסקט תומך בליברליזם כלכלי וחברתי.
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי
היסטוריה
בשנות ה-70 הסוכנות פתחה את תקן DTED.
סטלה מוואנגי
אירוויזיון 2011
בשנת 2011 השתתפה מוואנגי בתחרות המלודי גראנד פריקס, בעבור לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2011, שהתקיימה בדיסלדורף שבגרמניה. ב-12 בפברואר 2011 זכתה בתחרות.
ג'וזף מוסקט
חייו
מוסקט החל בפעילות פוליטית בגיל צעיר כחבר באגף הנוער של מפלגת הלייבור. בגיל 21 כבר נבחר להנהגת המפלגה ושימש בה בתפקידים מנהליים רבים. למרות ההתנגדות המפלגתית ושלו באופן אישי לחברות מלטה באיחוד האירופי, נבחר מוסקט כחבר הפרלמנט האירופי בשנת 2004 וכיהן בו עד 2008. הוא פעל בפרלמנט כחלק ממפלגת הסוציאליסטים האירופאים וכיהן בתפקיד סגן נשיא הוועדה לענייני כלכלה וממון. היה גם אחראי ושותף במשלחות דיפלומטיות לבלארוס, ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה. מוסקט תמך בהקטנת המס על טלוויזיה לוויינית, זכות הלקוחות לצפות באירועי ספורט בחינם, ומספר נושאים הקשורים להגנת הסביבה.
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי
היסטוריה
סוכנות הביון החדשה הוקמה באמצעות מיזוג משרד המיפוי הצבאי, משרד התצלומים המרכזי, משרד תוכנית הפצת ההגנה והמרכז הלאומי לפענוח צילומים. בנוסף, חלק מאנשי הסוכנות הועברו לשם מה-DIA ומשרד הסיור הלאומי. ההערכה היא כי בזכות המידע הלא מדויק שסיפקה הסוכנות נפגעה השגרירות הסינית בבלגרד מטיל אמריקאי ב-7 במאי 1999, שגרמה לשערורייה בינלאומית ותרמה להחמרה משמעותית ביחסים בין סין לבין ארצות הברית. כמה משקיפים סבורים שזו לא הייתה טעות, אלא פרובוקציה מכוונת. גרסה זו נתמכת בכך לדעת רבים כי אחרי התקרית החריגה אף אחד מהעובדים הבכירים של הסוכנות לא פוטר.
ב-24 בנובמבר 2003 שונה שם הסוכנות לסוכנות הלאומית למודיעין גיאו-מרחבי (National Geospatial-Intelligence Agency) כדי לשקף בצורה מדויקת יותר את אופי הפעילות של הסוכנות. במהלך התקופה תחת ג'יימס קלאפר (2001–2006), סדרי העדיפויות של הסוכנות עברו לביצוע עבודות תצפית ולא רק למחקר.
סטלה מוואנגי
לאחר האירוויזיון
ב-10 ביוני 2011 הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Kinanda. האלבום כלל את השיר "Haba Haba", איתו ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 2011, והגיע למקום ה-15 במצעד האלבומים הנורווגי.
ג'וזף מוסקט
חייו
בשנת 2008 התפטר ממקומו בפרלמנט האירופי בשביל להתמודד להנהגת מפלגת הלייבור. בסופו של דבר, הוא אכן נבחר לתפקיד. שימש כמנהיג האופוזיציה בפרלמנט של מלטה מ-2008 ועד 2013.
בעקבות ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות במלטה ב-2013 היה מוסקט לראש הממשלה ה-13 של המדינה.
באוקטובר 2013 ביקר מוסקט בישראל - ביקור ראשון של ראש ממשלת מלטה בארץ.
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי
מבנה ארגוני
למרות שהסוכנות היא חלק ארגוני מהמבנה של מחלקת ההגנה, המנהל הראשי כפוף לא רק למזכיר ההגנה אלא גם לראש ה-CIA. המנהל הראשון של הסוכנות היה האדמירל ג'וזף ג'יי. דנטון הבן, מפקד הצי האמריקאי שהשתתף ב"מבצע שמירת השלום" בסומליה.
סטלה מוואנגי
לאחר האירוויזיון
בשנת 2018 התחרתה בשנית בתחרות המלודי גראנד פריקס, יחד עם אלכסנדרה רוטאן, על מנת לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2018. השניים הגיעו למקום השלישי בתחרות.
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי
מבנה ארגוני
בנוסף למנהל, הנהלת הסוכנות כוללת: מבני המטה של הסוכנות כוללים: נציג משרד הסיור הלאומי בדרגת עוזר מיוחד למנהל עובד צמוד גם למטה הסוכנות.
ג'וזף מוסקט
חייו
מוסקט הוא קתולי. הוא נשוי, ואב לתאומות.
סטלה מוואנגי
לאחר האירוויזיון
בשנת 2019 נכנס שירה "Ma Itū" למשחק הווידאו הפופולרי "Just Dance 2020".
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי
מבנה ארגוני
מוסד הכשרה מיוחד, בשם המכללה הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי, פועל תחת הסוכנות להכשרת כוח אדם. עם זאת, כל המידע עליו מסווג בקפדנות.
סטלה מוואנגי
חיים אישיים
אביה של מוואנגי נהרג בתאונת פגע וברח בפברואר 2012.
מריון אלן
מריון פיטמן אלן (באנגלית: Maryon Pittman Allen; 30 בנובמבר 1925 – 23 ביולי 2018) הייתה עיתונאית אמריקאית, שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה במשך חמישה חודשים בשנת 1978, לאחר שבעלה, ג'יימס אלן, נפטר בעודו מכהן בתפקיד.
תחילת דרכה וקריירה עיתונאית
מריון פיטמן נולדה במרידיאן שבמדינת מיסיסיפי בשנת 1925. בשנה שלאחר מכן עברה משפחתה לבירמינגהאם שבאלבמה, שם ייסד אביה סוכנות טרקטורים והעיר הייתה למקום בו גדלה והתחנכה. בשנים 1944–1947 למדה עיתונאות באוניברסיטת אלבמה אך לא השלימה את לימודיה. בשנת 1946, בהיותה סטודנטית, נישאה לג'ושוע מוּלינס ב-17 באוקטובר אותה שנה. הזוג חבק שלושה ילדים, שעדיין היו צעירים ב-1959 כאשר הנישואים נחתמו בגירושין.
לאחר גירושיה החלה פיטמן את ניסיונותיה להשתלב במעגל התעסוקה. תחילה עבדה כסוכנת ביטוח ובהמשך הייתה עורכת מדורי שים בחמישה עיתונים שבועיים בבירמינגהאם רבתי. נתיבתה המקצועעית בעולם העיתונות הובילו אותה להיות חברת סגל העיתון "בירמינגהאם ניוז" (The Birmingham News). במסגרת תפקיד זה פגשה לראשונה ב-1964 את ג'יימס אלן, אז סגן מושל אלבמה, כאשר ריאיינה אותו בקשר לנאום שנשא בפני פדרציית מועדוני הנשים באלבמה. היא ואלן, שהיה אלמן בעל שני ילדים, חיבבו זה את זה ונישאו באוגוסט 1964, כעבור סדרת חיזורים בני ארבעה חודשים בלבד.
לאחר נישואיה השניים הפכה מריון פיטמן אלן לבת זוג פוליטית. כסגן המושל, ג'יימס אלן נאלץ לנהל ישיבה מיוחדת של הסנאט המדינתי של אלבמה אותה כינס מושל אלבמה ג'ורג' וולאס שלושה ימים טרם חתונתו. במאמר שפרסמה פיטמן זמן קצר לאחר מכן, כתבה כי כינוס בית המחוקקים אלבמה הביא לכך שלזוג הטרי היה "ירח הדבש הפוליטי ביותר בהיסטוריה".
בשנת 1967, באותה השנה בה תמה כהונתו של בעלה כסגן המושל, גילתה מריון אלן כי היא מחלת השחפת מקוננת בגופה וכתוצאה מכך עברה טיפול תרופתי במשך חודשים אחדים. בשנה העוקבת כתבה סדרת מאמרים לעיתוני אלבמה בהם גוללה את חוויותיה. המאמרים שלה תיארו את מערכי הטיפולים הרפואיים בבתי החולים של מדינת אלבמה, ובלטה בהם הפצרתה בתושבי המדינה לעבור תבחין עורי לגילוי שחפת ובדיקת קרני רנטגן בבית החזה. ב-1968 נבחר ג'יימס אלן לסנאט של ארצות הברית. עם כניסתו לתפקיד בינואר 1969, רעייתו עמדה לימינו וליוותה אותו לגבעת הקפיטול שבוושינגטון הבירה. היא המשיכה לעבוד כעיתונאית, וכתבה טור חדשות סינדיקטי בשם "הרהוריה של תרנגולת חדשותית" בעיתוני אלבמה. הטור זכה בפרס איגוד העיתונות באלבמה כ"טור המקורי הטוב ביותר".
בסנאט של ארצות הברית
בעקבות התקף לב, נפטר ג'יימס אלן במפתיע ב-1 ביוני 1978 בעודו חבר הסנאט האמריקאי. שבוע לאחר מכן, ב-8 ביוני 1978, מונתה אלמנתו בידי המושל ג'ורג' וולאס למלא את מקומו של בעלה בקונגרס של ארצות הברית. בסנאט הייתה לחברה בשתי הוועדות בהן היה חבר בעלה המנוח, ועדת החקלאות, התזונה והיערנות ו-ועדת המשפט. מאמציה להתקבל ולוועדת הכללים והניהול של הסנאט. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כחברה בוועדת המשפט.
באוקטובר 1978 הצביעה בעד הצעה להתיר למדינות שאשררו את התיקון לשוויון זכויות (ERA) לחזור בהן ולבטל לאלתר את אשרור התיקון. באותה תקופה, 35 מדינות אשררו את התיקון לשוויון זכויות, פחות שלוש מכמות המדינות המינימלית שנדרשה להיות מושגת עד מרץ 1979 במטרה שיתווסף באורח קבוע ורשמי לחוקת ארצות הברית. ההצעה לאפשר למדינות לבטל את האשרורים שלהן לא זכתה לרוב במליאת הסנאט, לכן חברי הסנאט חברו לעמיתיהם בבית הנבחרים של ארצות הברית כדי להוסיף שלוש שנים נוספות לאשרור, אם כי יוזמה זו לא הניבה פירות.
לאחר מינויה לסנאט, אלן החליטה להעמיד עצמה לבחירה מחודשת בבחירות מיוחדות לאיוש השנתיים שנותרו לכהונת בעה. המושל וולאס עתיד היה להתמודד בעצמו לסנאט אם כי בסופו של דבר מיאן לעזוב את אחוזת המושל במונטגומרי, שהפך את היוצרות והציב תא אלן בראש המועמדים המועדפיים. עם זאת, תדמיתה ניזוקה לאחר שהעיתון "וושינגטון פוסט" פרסם ריאיון שהעניקה לכתבת סאלי קווין. קווין ציטטה הצהרות של אלן שנתפשו כביקורתיות כלפי המושל וולאס ורעייתו הגברת הראשונה לורלין וואלאס. אלן טענה כי קווין עיוותה את התבטאויותיה, אך דבריה מהריאיון החמיצו את דעתם של תושבי אלבמה על אלן, וחלקם הטילו ספק בשיקול דעתה למתן ריאיון לוושינגטון פוסט, שתושביה השמרניים של אלבמה ראו בו שופר ליברלי. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית זכתה ב-5 בספטמבר 1978 ב-44% מקולות הבוחרים, אך לא הצליחה לזכות ברוב הסופי שהיה נחוץ כדי למנוע סיבוב שני. בסיבוב השני שהתקיים ב-26 בספטמבר היא הפסידה לחבר הסנאט של אלבמה דונלד סטיוארט בפעיר של למעלה מ-120,000 קולות. סטיוארט נבחר להשלים את שארית כהונתו של ג'יימס אלן ב-7 בנובמבר, ואלן עזבה את הסנאט למחרת.
בתקופת כהונתה הייתה מריון אלן אחת משתי הנשים היחידות בסנאט. השנייה הייתה מיוריאל האמפרי, שמונתה בינואר 1978 למלא את מקומו של בעלה יוברט האמפרי שנפטר גם הוא בעודו בתפקיד. גם האמפרי עזבה באותו היום של אלן כשנבחר יורש באופן חוקי.
בערוב ימיה
בתום כהונתו הקצרה בסנאט של ארצות הברית, עבדה אלן תקופה מסוימת כבעלת טור ב"וושינגטון פוסט" בו סיקרה את חיי החברה בוושינגטון הבירה, אותו עיתון שתרם לסיום דרכה הפוליטית. בשנים מאוחרות יותר היא שבה לאלבמה, שם ביצעה עבודות יחסי ציבור אצל סוחר עתיקות ועבור בית מכירות פומביות בברמינגהאם. בריאיון שהעניקה לסוכנות הידיעות "AP" ב-1998 בו נשאלה כיצד היא תרצה להיזכר ומהי תהא מורשתה, ענתה: ב-23 ביולי 2018 הלכה לעולמה בגיל 92.
המינהל הראשי לביטחון פנים של משטרת רוסיה
המינהל הראשי לביטחון פנים של משטרת רוסיה, רשמית המינהל הראשי לביטחון פנים של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Главное управление собственной безопасности МВД России, בראשי תיבות: ГУСБ МВД РФ) הוא שמה של יחידת סמך משטרתית, המהווה יחידה מבצעית עצמאית במשרד הפנים של הפדרציה הרוסית, האחראית לחקירות שוטרים. פעילויות המינהל מתואמות ונשלטות באופן אישי על ידי שר הפנים של רוסיה.
היסטוריה
המינהל הראשי לביטחון פנים של משרד הפנים ברוסיה הוקם בדצמבר 1995, כגוף לחקירות פנים וחקירת שוטרים שהפרו חוק. בנובמבר 2004 הוקמה המחלקה לביטחון פנים של משרד הפנים של רוסיה במסגרת ארגון מחדש של מבנה משרד הפנים, בהתאם לצו נשיא רוסיה מיום 5 בנובמבר 2004 מספר 1407.
בעת הקמתה המחלקה נועדה למנוע מאנשי המשטרה לבצע מעשים לא חוקיים ולמנוע קליטת בעלי עבר פלילי לעבודה במשרד הפנים, למנוע ולגלות פשעים ושחיתות מצד עובדי המשרד, פקידי ממשל פדרליים, עובדי המשטרה ואזרחים בשירות המשטרה. סוכנויות לביטחון פנים היו קיימות מאז ומתמיד בכל המבנים: בוועדה לביטחון המדינה (ק.ג.ב.) ובמשרד הפנים של ברית המועצות פעל כוח חקירות שכזה, ההבדל הוא שבתקופה הסובייטית, אמצעי ההשפעה הוקצו לשירותי כוח אדם והיו בעלי אופי חינוכי, שכן ההפרות היו בעיקר משמעתיות.
בתנאי השוק שנוצרו לאחר התפרקות ברית המועצות, שוטרים רבים התפתו להתעשר בקלות. מספר הפשעים שביצעו קציני אכיפת החוק גדל, מה שאילץ את המדינה ומשרד הפנים ליצור בשנת 1995 גוף מיוחד למאבק בשוטרים שהפרו חוק. שירותים דומים קיימים במשטרות באירופה ובאמריקה שנים רבות וסמכויותיהם ומצבת כח האדם גדולה משמעותית מהגוף הרוסי. לדוגמה, מחלקת חקירות הפנים של משטרת ניו יורק מעסיקה יותר מ-540 עובדים - פי שלושה יותר ממחלקת ביטחון הפנים במשטרת מוסקבה.
בשנת 2011 פתרו עובדי השירות 5,000 פשעים שביצעו נציגי רשויות אכיפת החוק. שני שלישים מהם הואשמו בלקיחת שוחד והתעללות בעצורים בעת תפקידם.
דיואי ברטלט
דיואי פולט ברטלט האב (באנגלית: .Dewey Follett Bartlett Sr; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוקלהומה ה-19 בשנים 1967–1971, לאחר קודמו בתפקיד הנרי בלמון, שהיה הרפובליקני הראשון שכיהן בתפקיד זה. כשנבחר כמושל ב-1966, הוא היה לקתולי הראשון שנבחר כמושל אוקלהומה, לאחר שניצח בבחירות את מועמד המפלגה הדמוקרטית, פרסטון ג'. מור מאוקלהומה סיטי. בבחירות לכהונה שנייה ב-1970 הוא נוצח על ידי עורך הדין מטולסה דייוויד הול במרוץ הצמוד ביותר בהיסטוריה של המדינה. ב-1972 נבחר ברטלט לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו תקופת כהונה אחת. ב-1978 אובחן אצלו סרטן הריאה והוא לא התמודד לכהונה נוספת בסנאט באותה שנה. שנה לאחר מכן הוא נפטר ממחלתו.
ראשית חייו
דיואי ברטלט נולד במריאטה שבאוהיו לדייוויד א. וג'סי ברטלט. הוא התחנך בבתי הספר במריאטה ובלורנסוויל שבניו ג'רזי. ב-1942 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון וקיבל תואר בהנדסה גאולוגית לאחר שהשלים עבודת גמר שכותרתה הייתה Water-flooding an oil formation בהדרכתם של גלן ל. ג'זפן וקנת' דה פנסייר ווטסון. ברטלט היה נשיא כיתתו בשנת לימודיו האחרונה בפרינסטון.
לאחר סיום לימודיו בפרינסטון, התגייס ברטלט לצי ארצות הברית, לאחר מכן שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית כטייס מפציץ צלילה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא עבר לטולסה, שם הוא עסק במגוון משרות בחקלאות, בגידול מקנה, ובתעשיית הנפט. הוא ירש מאביו את הבעלות על חברת הנפט והגז קנר שבסיסה היה בטולסה.
קריירה פוליטית
טרם בחירתו כמושל אוקלהומה כיהן ברטלט בסנאט של אוקלהומה בשנים 1962–1966.
ב-1966 נבחר ברטלט כמושל אוקלהומה ה-19 והושבע לתפקידו ב-9 בינואר 1967. כמושל הוא חולל שינויים משמעותיים במחלקת בתי הסוהר של המדינה, דחף לאחידות בבתי הספר, והטיל וטו על חוק בתי הספר. ב-1970, בעקבות שינוי בחוקת אוקלהומה, הוא היה למושל הראשון שהיה זכאי להתמודד בבחירות לכהונה שנייה רצופה. בבחירות הכלליות התמודד מולו התובע של מחוז טולסה, דייוויד הול. במערכת הבחירות הצמודה ביותר בהיסטוריה של אוקלהומה, ניצח הול את ברטלט בהפרש קולות של 2,181 שהיוו 0.31 אחוזים מהקולות.
לאחר תבוסתו בבחירות למשרת המושל, כיהן ברטלט תקופת כהונה אחת בסנאט של ארצות הברית בשנים 1973–1979 לאחר שניצח בבחירות על המושב בסנאט שאויש קודם לכן על ידי הדמוקרט פרד האריס. בבחירות אלו הוא ניצח בהפרש קל את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, אד אדמונדסון, כאשר הוא רכב על ניצחונו בבחירות לנשיאות של 1972 של הנשיא המכהן הרפובליקני ריצ'רד ניקסון. במהלך כהונתו בסנאט, נקט ברטלט עמדה שמרנית ברוב הסוגיות, ותמך באינטרסים של תעשיית הנפט והגז במהלך משבר האנרגיה העולמי. בכל אופן, הוא סבל מבעיות בריאות, והעדיף, במקום להתמודד במערכת בחירות קשה מאוד מול המושל הדמוקרטי הפופולרי דייוויד בורן, לא להתמודד על כהונה נוספת בסנאט.
חיים אישיים
ב-1945 נשא ברטלט לאישה את אן סמית', ילידת סיאטל, וושינגטון. לזוג נולדו שלושה ילדים, ביניהם דיואי פולט ברטלט הבן, שלימים כיהן כראש עיריית טולסה בשנים 2009–2016.
דיואי ברטלט האב נפטר בטולסה מסרטן הריאה ב-1 במרץ 1979, חודשיים לאחר תום כהונתו בסנאט. הוא נפטר בבית הקברות קאוולרי שבעיר. ב-1990 הוא הוכנס להיכל התהילה של הקריירה והטכנולוגיה של אוקלהומה (Oklahoma CareerTech Hall of Fame). במרץ 2006 העביר הקונגרס של ארצות הברית חוק לקריאת משרד הדואר בטולסה על שמו של ברטלט.
טירת מיכאילובסקי
טירת מיכאילובסקי (ברוסית: Михайловский замок) הוא ארמון בסנקט פטרבורג שנבנה בתקופת פאבל הראשון. הטירה קיבלה את שמה מכנסיית מיכאיל הקדוש הנמצאת במתחם. הארמון נקרא "טירה" לפי רצון של הקיסר שקיבל תואר של המגיסטר הגדול של מסדר מלטה ונתן שם "טירה" לכל ארמונותיו. השם השני של הבניין "טירת ההנדסה" או "טירת המהנדסים" מקורו בכך שבמתחם החל משנת 1823 היה ממוקם בית הספר הגבוה להנדסה צבאית.
בניית הטירה
פאבל הראשון היה מעוניין בבניית טירה חדשה עוד בשנת 1784 כאשר הוא היה הנסיך הגדול. תוכניותיו היו מבוססות על הטירות שהוא ראה באירופה במהלך נסיעתו בשנים 1781–1782. כבר בתחילת כהונתו, ב-28 בנובמבר 1796, הוא הוציא הנחיה על תחילת בניית ארמון-טירה. בניית הבניין נמשכה 4 שנים והסתיימה בשנת 1801. האדריכל הראשי של המתחם היה אדריכל רוסי איוואן בז'נוב. בין עוזריו בבניה היה קארלו רוסי ואדריכלים נוספים. לצורך האצת הבנייה העבודה במתחם לא הופסקה אף בלילות. חלק מחומרי בנייה נלקחו מאתרי בנייה אחרים בעיר, חומר לרצפת נלקח מארמון טבריצ'סקי.
הפתיחה הרשמית של הבניין נערכה בנובמבר 1800, אך עבודות פנים נמשכו עד למרץ 1801. הקיסר נרצח בטירה כ-40 ימים לאחר שהוא עבר להתגורר בה. הבניין ננטש ובמשך שני עשורים היה ללא שימוש. חלק מעיטורי הטירה נלקחו לארמונות אחרות של המשפחה הקיסרית.
בשנת 1823 הוחלט להעביר לבניין את בית הספר הגבוה להנדסה צבאית. במהלך השנים נערכו שינויים במתחם לצורך התאמתו לצורכי בית הספר. במלחמת העולם השנייה בבנין הוקם בית חולים צבאי. בשנת 1991 הוחלט להעביר שליש מהמתחם למוזיאון הרוסי. בשנת 1995 כל המתחם הועבר לרשות המוזיאון והוא שופץ. במהלך השיפוץ, בחלק מהחדרים חודשו עיטורים מקוריים. במתחם מנוצל עתה לתערוכות שונות של המוזיאון.
בחזית המבנה עוד בשנת 1800 הוצב פסל של פיוטר הגדול. עבודה על הפסל החלה עוד כאשר פיוטר הגדול היה בחיים, אך הסתיימה רק בשנת 1747. על בסיס הפסל נכתב "מנין לסבה רבה" - בדומה לכיתוב על פרש הנחושת. בסיס הפסל מעוטר בתחריטים המתארים את ניצחונות רוסיה במלחמת הצפון הגדולה.
תיאור המבנה
המבנה הראשי מהווה ריבוע ובתוכו גן פתוח בצורה של 8 צלעות. מכל הצדדים הטירה הייתה מוקפת במים (נהר מויקה, נהר פונטנקה וזוג תעלות מלאכותיות) וניתן היה להיכנס לבניין רק דרך הגשר. הבניין דומה למבצר יותר מאשר לארמון. החזית הדרומית שהיא הכניסה הראשית לבניין מעוטרת בעמודים מסדר יוני משיש אדומה. החזית הצפונית לכיוון גן הקיץ מעוטרת בסגנון אחר.
פאבל והטירה
הקיסר חשש מהפיכות ולכן לא היה מעוניין להתגורר בארמון החורף. הוא רצה לבנות טירה מוגנת היטב. המעבר הרשמי לטירה התרחש ב-1 בפברואר 1801. המעבר היה בנוכחות כל המשפחה והשרים. קיימות עדויות שעבודות בחלק הפנימי של המבנה לא היו גמורות אף הורגשה רטיבות בבניין. החגיגות נמשכו מספר ימים והיו מפוארות ביותר.
בליל ה-12 במרץ 1801 הקיסר נרצח בחדר השינה הפרטי.
ג'יימס הארדן
ג'יימס אדוארד הארדן הבן (באנגלית: .James Edward Harden, Jr; נולד ב-26 באוגוסט 1989) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הגארד בקבוצת פילדלפיה 76' בליגת ה-NBA. אחד הכוכבים הבולטים בליגה וידוע בעיקר בזכות יכולותיו ההתקפיות, לאורך השנים זכה בעונת בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA, נבחר 10 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA וסיים 3 פעמים כמלך הסלים של ה-NBA.
ביוגרפיה
הארדן החל את קריירת המשחק שלו בתיכון ארטסיה שבקליפורניה. בשנתו השנייה בתיכון קלע של 13.2 נקודות למשחק ובעונתו השלישית כשחקן תיכון העמיד הארדן ממוצעים של 18.8 נקודות, 7.7  ו-3.5 אסיסטים למשחק, כשהוא מוליך את קבוצתו ל-33 ניצחונות מול הפסד בודד בעונה.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
הארדן נבחר במקום השלישי בדראפט ה-NBA של שנת 2009 על ידי קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר, ובכך הפך לבחירת הדראפט הראשונה בהיסטוריה של המועדון, שהתחרה בשם "סיאטל סופרסוניקס" עד שנת 2008. בעונת הרוקי שלו, שותף הארדן ב-76 משחקים בהם תרם 9.9 נקודות ב-20.0 דקות בממוצע, ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
בעונתו השנייה במועדון החל הארדן להיות בורג משמעותי יותר ברוטציה של המאמן סקוט ברוקס; הוא שותף בכל משחקיה של אוקלהומה, ושיפר את נתוניו האישיים כשקלע 12.2 נקודות למשחק עליהן הוסיף 1.1 חטיפות, 3.1 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים. במשחקי הפלייאוף קיבל הארדן 31.6 דקות על המגרש בממוצע בהן תרם 13.0 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים וסייע לקבוצתו, שבעונה הקודמת הודחה כבר בסיבוב הראשון, להעפיל עד לגמר המערב בו הודחה על ידי האלופה הנכנסת דאלאס מאבריקס.
בעונת, שהייתה עונה מקוצרת של 66 משחקים בשל שביתת שחקנים, המשיך הארדן לשפר את יכולותיו כשהוא עולה מהספסל כמחליפו של תאבו ספולושה. הוא תרם 16.8 נקודות למשחק, כולל שיא קריירה של 40 נקודות מול פיניקס סאנס, הוא נבחר בסיום העונה ברוב מוחץ של הקולות לשחקן השישי של העונה, ובגיל 22 היה לשחקן השני הצעיר בהיסטוריה שזכה בתואר.
יוסטון רוקטס
בטרם עונת ניסתה אוקלהומה להאריך את חוזהו של הארדן שאמור היה להסתיים בתום אותה עונה. לאחר שהצדדים לא הצליחו להגיע להסכמה, עבר הארדן ב ליוסטון רוקטס עם שלושה שחקנים נוספים, תמורת קווין מרטין, הרוקי ג'רמי לאמב ו-3 בחירות דראפט עתידיות. במשחק הבכורה שלו במדי יוסטון קלע הארדן 37 נקודות, אליהן הוסיף 12 אסיסטים, שישה ריבאונדים וארבע חטיפות, ובמשחק שאחריו קבע שיא קריירה של 45 נקודות בניצחון הביתי מול אטלנטה הוקס. במהלך העונה הוא שבר את שיא המועדון שקבע מוזס מלון בשנת 1982, כשקלע לפחות 25 נקודות ב-14 משחקים רצופים, ונבחר לראשונה בקריירה למשחק האולסטאר של ה-NBA. במשחק מול שארלוט בובקאטס רשם הארדן את הטריפל דאבל הראשון בקריירה עם 21 נקודות, 11 ריבאונדים ו-11 אסיסטים, ובמפגש מול אוקלהומה סיטי, קבוצתו לשעבר, שיפר את שיא הקריירה עם 46 נקודות. הוא רשם לאורך העונה 25.9 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-5.8 אסיסטים בממוצע למשחק, הוביל את יוסטון למאזן של 45 ניצחונות מול 37 הפסדים, ובסיום העונה נבחר לחמישיית העונה השלישית. בסיבוב הפלייאוף הראשון פגשה יוסטון את אוקלהומה סיטי; הארדן קלע בסדרה 26.3 נקודות למשחק, אך לא הצליח למנוע את ניצחונה של אוקלהומה בשישה משחקים.
הארדן המשיך להיות אחד מהקלעים הבולטים בליגה גם בעונת. לקראת העונה הוחתם בקבוצה גם דווייט הווארד שיצר לצדו של הארדן את אחד הצמדים המבטיחים בליגה. הארדן תרם 25.4 נקודות ו-6.1 אסיסטים למשחק, אך ספג לאורך העונה ביקורת רבה על משחק ההגנה הלוקה בחסר שלו. במשחקי הפלייאוף פגשה יוסטון את פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב הראשון. הארדן קלע לאורך הסדרה 26.8 נקודות, אולם עשה זאת באחוזי קליעה נמוכים (37.6% מהשדה), ולא הצליח למנוע את הפסד קבוצתו בסדרה בשישה משחקים.
לאורך עונת קלע 27.4 נקודות ומסר 7.0 אסיסטים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר בפעם השנייה ברציפות לחמישיית העונה ב-NBA. ב-19 במרץ 2015 שיפר את שיאו האישי כשקלע 50 נקודות במשחק מול דנוור נאגטס, וכשבועיים לאחר מכן קלע 51 נקודות במשחק מול סקרמנטו קינגס. בפלייאוף 2015 הוליך את יוסטון להעפלתה הראשונה מזה 18 שנים למעמד גמר האזור המערבי, בו הפסידה לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 1–4.
ביולי 2016 חתם על הארכת חוזה ביוסטון ל-4 עונות נוספות, בסך כ-118 מיליון דולר. בעונת שימש הארדן כרכז של הרוקטס, תחת המאמן הנכנס מייק ד'אנטוני, וסיים כ"מלך האסיסטים של ה-NBA" עם ממוצע של 11.2 אסיסטים, אליהן הוסיף 29.1 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק. במשחק מול ניו יורק ניקס ב-31 בדצמבר 2016 קלע שיא קריירה של 53 נקודות, אסף 16 ריבאונדים ומסר 17 אסיסטים, ובכך השיג את הטריפל-דאבל הראשון בתולדות ה-NBA אשר כולל לפחות 50 נקודות, 15 ריבאונדים ו-15 אסיסטים. בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה הסדירה סיים הארדן במקום השני, אחרי הזוכה ראסל וסטברוק. בפלייאוף 2017 הודחו הרוקטס בסיבוב השני, על ידי סן אנטוניו ספרס.
ביולי 2017 האריך את חוזהו הקיים ביוסטון; על פי תנאי החוזה, צפוי הארדן להרוויח כ-228 מיליון דולר עד לתום החוזה בשנת 2023. באותו החודש צירפו הרוקטס את הרכז כריס פול, אשר הוביל את הקבוצה לצד הארדן בשתי העונות הבאות. בעונת הוליך הארדן את יוסטון למקום הראשון במערב עם המאזן הטוב ביותר בליגה, 65–17, תוך שהוא מוביל את הליגה בנקודות ושובר את שיאו האישי עם 30.4 נקודות למשחק בעונה הסדירה. ב-31 בינואר 2018 קלע שיא קריירה ושיא מועדון של 60 נקודות, והוסיף אליהן 11 ריבאונדים ו-10 אסיסטים בניצחון קבוצתו על אורלנדו מג'יק. היה זה הטריפל דאבל עם מספר הנקודות הגבוה בתולדות הליגה. בפלייאוף 2018 גברה יוסטון על מינסוטה טימברוולבס (4–1) ויוטה ג'אז (4–1), בדרך למפגש מול אלופת העונה הקודמת – גולדן סטייט ווריורס. הרוקטס ניצחו בשלושה מחמשת המשחקים הראשונים מול הווריורס, אולם הפסידו בשני המשחקים הנותרים והודחו, בין היתר בשל פציעה של פול אשר נעדר משני המשחקים. בסיום העונה זכה הארדן בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, לראשונה בקריירה.
לאורך עונת קבע שיא אישי 36.1 נקודות בממוצע למשחק, ובכך זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר "מלך הסלים של ה-NBA". ב-23 בינואר 2019 שיפר את שיאו האישי כשקלע 61 נקודות במשחק קבוצתו מול ניו יורק ניקס, וכחודשיים לאחר מכן השווה שיא זה במשחק מול סן אנטוניו ספרס. בהצבעות לפרס ה-MVP סיים במקום השני, בפעם השלישית בקריירה, אחרי הזוכה יאניס אדטוקומבו.
בקיץ 2019 צירפו הרוקטס את ראסל וסטברוק בטרייד מהת'אנדר, תמורת כריס פול. הארדן המשיך להציג יכולת התקפית גם לצד וסטברוק, וסיים את עונת כמלך הסלים של הליגה בפעם השלישית ברציפות, עם ממוצע של 34.3 נקודות למשחק. בסיום העונה נבחר הארדן לחמישיית העונה בפעם השישית בקריירה, וסיים במקום השלישי בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה הסדירה. אף על יכולתו בפלייאוף הודחה הקבוצה כבר בשלב חצי גמר המערב, על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
לקראת עונת עזבו את הקבוצה דריל מורי, מנהל הקבוצה, מייק ד'אנטוני, מאמנה וראסל וסטברוק. בעיתונות הספורט התפרסם שהארדן הביע את רצונו לעזוב את הקבוצה. בשבוע הראשון של אימוני טרום העונה לא התייצב הארדן, כשבמקביל צולם מבלה במועדון לילה. הוא פתח את העונה בקבוצה, אך לאחר שמונה משחקים הועבר בטרייד לברוקלין נטס.
ברוקלין נטס
ב-13 בינואר 2021 עבר הארדן לברוקלין נטס במסגרת טרייד מרובע ביחד עם הקליבלנד קאבלירס ואינדיאנה פייסרס. במשחק הבכורה שלו במדי הנטס הארדן השיג טריפל דאבל עם 32 נקודות, 14 אסיסטים ו-12 כדורים חוזרים. כאשר הגיע הארדן לנטסף הוא חבר לקווין דוראנט ולקיירי אירווינג ורבים ציפו שהקבוצה תהיה מועמדת לאליפות, אולם במהלך העונה נפצע הארדן. בכל זאת הגיעה הקבוצה לסיבוב השני בפלייאוף שם פגשה במילווקי באקס. במהלך הסדרה נפצע קיירי אירווינג, והארדן אולץ לשחק כאשר לא החלים לגמרי. למרות חסרונם, הצטיין בסדרה קווין דוראנט כאשר כאשר קלע במשחק החמישי 48 נקודות. בכל זאת, הפסידה ברוקלין למילווקי בתוצאה 3–4, כאשר המשחק השביעי נגרר להארכה.
את עונת 2021/22 פתחה ברוקלין ללא קיירי אירווינג שסירב להתחסן כנגד קורונה, וכתוצאה מכך נאסר עליו לשחק במשחקי הבית של הקבוצה בעקבות תקנות הקורונה בניו יורק. בכל זאת, פתחה ברוקלין את העונה כאשר הגיעה למקום הראשון במזרח, ואף החזירה בהמשך לשורותיה את אירווינג שהצטרף אך ורק למשחקי החוץ, אך לאחר פציעה של קווין דוראנט הדרדרה הקבוצה כאשר הארדן הפך לכוכב היחיד הפעיל בקבוצה. בעקבות כך גברו השמועות על אי שביעות הרצון של הארדן ממצב הקבוצה לקראת חלון ההעברות.
פילדלפיה 76'
ב-10 בפברואר 2022 עבר הארדן בטרייד לפילדלפיה 76' ביחד עם פול מילסאפ בתמורה לבן סימונס, סת' קרי, אנדרה דראמונד ובחירות דראפט.
גיתית פישר
גיתית פישר (נולדה ב-26 בדצמבר 1985) היא קומיקאית, שחקנית, תסריטאית, מחזאית וכוכבת רשת ישראלית.
ביוגרפיה
פישר היא בוגרת בית הספר הגבוה למשחק "בית צבי", ועוד קודם בוגרת מגמת התיאטרון בתיכון עמי אסף, בית ברל.
פרצה לתודעה הישראלית בשנת 2015, כשפרסמה שורת סרטונים ויראליים בדמות אישה בשם "תותית" בפלטפורמות הרשת YouTube ו-Facebook, שזכו להצלחה רבה ואף כיכבה עם דמות זו בפרסומת למותג התחבושות ההיגיניות KOTEX. לאחר מכן השתתפה באופן קבוע בתוכנית "זה המצב" ברשת 13.
בשנים 2015–2016 שיחקה וכתבה בפינה קבועה בתוכנית "היום בלילה עם גורי אלפי" בקשת 12.
בשנת 2020 שיחקה את עצמה בתור הבמאית בסדרה "הקומה האחרונה", תוכנית אירוח של כוכבים בקיץ במהלך החופש הגדול.
באותה השנה, החלה לשחק בדרמה של יס "הטבח", בתפקיד סאני.
בשנת 2021 הופיעה בפרק בעונה השלישית של הסדרה "קופה ראשית". באותה שנה גילמה את דמותה של ורד כהן בסדרה "האחיין שלי בנץ" המשודרת בכאן חינוכית.
בחודש פברואר 2022 השתתפה לראשונה ב"ארץ נהדרת" בסדרת המערכונים ״רצח בריקודי עם״.
בינואר 2023 השתתפה בסדרת המערכונים ״המירוץ לעיזבון״. באותה שנה חזרה לשחק בעונה השנייה של סדרת הנוער-פנטזיה "האחיין שלי בנץ". באותה שנה עלתה בתיאטרון הקאמרי ההצגה "כאפות" מאת פישר ושיר ראובן עם מוזיקה מקורית של נונו.
פישר יצרה יחד עם שיר ראובן את המחזה "כאפות" עם מוזיקה מקורית מאת נונו שמיועד להיות מוצג בתיאטרון הקאמרי בעונת 2024.
באפריל 2023 ילדה את בנה הבכור.
צרפת במלחמת העולם הראשונה
צרפת הייתה אחת ממדינות ההסכמה במהלך מלחמת העולם הראשונה, והייתה העיקרית שמביניהן עד לשנת 1916. הצבא הצרפתי לחם בעיקר בקרבות החזית המערבית, אולם כוחות קטנים לחמו גם במהלך המערכה בגליפולי ובקרבות החזית המקדונית. 1,240,000 מחיילי צרפת ו-40,000 מאזרחיה נהרגו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
למרות תבוסות ראשוניות, ניצלה צרפת בנס על המארן, אולם לאחר מכן הפכה המלחמה למלחמת חפירות סטטית, אשר הגיעה לשיאה בקרב ורדן. התבוסות הגדולות גרמו למרידות גדולות בצבא הצרפתי בשנת 1917, אולם הצבא הצרפתי התאושש מכך, ובקיץ 1918 השתתף במתקפת מאה הימים, אשר הביאה לתבוסת הקיסרות הגרמנית ב-11 בנובמבר 1918 (אז נחתם הסכם הכניעה הגרמני).
למרות ניצחונה במלחמה, החזרת השטחים שאיבדה, וכפיית תנאי כניעה משפילים על גרמניה, דור שלם אבד בחפירות המלחמה, והרפובליקה הצרפתית השלישית הצרפתית איבדה את דרכה. בצד תחושת אמונה בלתי מעורערת בכוחו של הצבא הצרפתי, בגאונותם של מפקדיו ובעליונות כלי נשקו, רווחו דעות תבוסתניות והלכי רוח שראו במניעת המלחמה העתידית מטרה עליונה, שבשמה ניתן להקריב כל קרבן מדיני, והם היו מהגורמים המכריעים לתבוסת צרפת במלחמת העולם השנייה.
רקע
בשנת 1893 נחתמה הברית הצרפתית-רוסית, שחיזקה את הקשרים בין המדינות וערערה את מקומה של גרמניה. בשנת 1904 נוצרה הסכמה מדינית בין בריטניה לצרפת, בעקבות חשש של בריטניה מהתעצמות הכוח הצבאי הגרמני, ובמיוחד מהתחזקות הצי הגרמני בצפון האוקיינוס האטלנטי ובים הצפוני, ושתי המדינות חתמו על ההסכמה הלבבית.
הברית הצרפתית-רוסית, לצד ההסכמה הלבבית, יצרו בעקיפין את הקשר בין בריטניה לרוסיה, ובשנת 1907 חתמו ביניהן בריטניה, צרפת ורוסיה על ברית - "ההסכמה המשולשת". ההסכמה המשולשת הביאה לקצה באופן סופי את מדיניות ההתבדלות של בריטניה עד לאותה תקופה, מדיניות שכונתה "הבדידות המזהירה".
במסגרת הברית הוסכם על שיתוף פעולה בין שלוש המדינות ונוצר איחוד הגנתי בין שלוש המעצמות האירופיות, איחוד שעמד מול הברית המשולשת שהייתה במרכז אירופה בין גרמניה, אוסטרו-הונגריה ואיטליה. ההסכמה המשולשת זכתה לתמיכה וחיזוק מצד מדינות נוספות בעולם, ובהן ארצות הברית, יפן, ספרד ופורטוגל.
ההתנקשות ביורש העצר האוסטרי, הארכידוכס פרנץ פרדיננד, ב-28 ביוני 1914 בסרייבו, גררה אחריה הצבת אולטימטום מצד האימפריה האוסטרו-הונגרית, שלפיו אם סרביה לא תקבל את דרישות האוסטרו-הונגרים, תפתח הקיסרות במלחמה נגדה. עם פקיעת האולטימטום, הגם שסרביה הסכימה לרוב דרישותיה של אוסטרו-הונגריה, הכריזה אוסטרו-הונגריה מלחמה על סרביה והופעלה מערכת הבריתות באירופה. בתגובה לשינוע הכוחות הרוסי ב-30 ביולי שינעה גם הקיסרות הגרמנית את כוחותיה ב-1 באוגוסט. באותו היום שינעה גם צרפת את כוחותיה. לאחר סירובה של צרפת להבטיח את נייטרליותה, הכריזה גרמניה מלחמה על צרפת ב-3 באוגוסט. למחרת הביאה עמה פלישת הצבא הגרמני לבלגיה הנייטרלית גם הכרזת מלחמה של האימפריה הבריטית על גרמניה, שכן בריטניה הייתה אמונה על שמירתה של בלגיה נייטרלית.
ארגון הכוחות במלחמה
צרפת, יחד עם האימפריה הבריטית, היוותה את עיקר הכוח הלוחם של מדינות ההסכמה בחזית המערבית, וחלק ניכר מן הלחימה בחזית זו התחולל בשטחה. אף שהצבא הגרמני התקדם לעבר צרפת דרך בלגיה, תוכנית הלחימה הצרפתית גרסה כי את עיקר הכוח יש להציב בגבול עם גרמניה, ואכן, עיקר המאמצים בתחילת הלחימה הוקדשו לאזור זה של החזית. חמש הארמיות הצרפתיות שהוקמו עם תחילת המלחמה, שהסתכמו בכ-70 דיוויזיות, הוצבו לפי מספרן הסידורי מהכנף הימנית לשמאלית. בקצה הימני ביותר הוצב כוח הסתערות מיוחד, שהורכב מהקורפוס ה-7 ומדיוויזיית הפרשים ה-8, ושמאלה ממנו נערכו הארמיות הראשונה והשנייה באלזס ובלורן מול הארמיות הגרמניות השישית והשביעית. הארמיות השלישית, הרביעית והחמישית הוצבו מעברה השמאלי של ורדן, כאשר הארמייה החמישית עתידה הייתה לפנות לכיוון צפון-מזרח כדי לפגוש את הכנף הימנית הגרמנית המגיעה מבלגיה. בחודשים הראשונים ללחימה הוקמו חמש ארמיות נוספות, ובהמשך קובצו הארמיות לשלוש קבוצות ארמיות: צפונית, מרכזית ומזרחית, וכן קבוצת ארמיות של מילואים.
ההתקדמות המהירה
ב-4 באוגוסט 1914 פלשה גרמניה לבלגיה וללוקסמבורג הנייטרליות. על אף ההתנגדות הבלגית העזה בעיר המבוצרת לייז', התנגדות שלא נצפתה מצד הגרמנים שהטילו מצור על העיר, הצליחו הגרמנים לכבוש את העיר באמצעות הארטילריה הכבדה שהפעילו כנגד הביצורים. לאחר נפילתה של לייז' בידי הגרמנים נסוגו הבלגים לכיוון אנטוורפן, עליה דילגו הגרמנים בהתקדמותם, ונאמור, אותה כבשו הגרמנים ב-23 באוגוסט לאחר הטלת מצור נוסף. במהלך הכיבוש של בלגיה ביצע הצבא הגרמני פשעי מלחמה באוכלוסייה האזרחית הבלגית שנודעו בשם "אונס בלגיה".
במקביל לפלישה הגרמנית, תקפו הצרפתים בגבול גרמניה-צרפת במטרה לכבוש את חבל אלזס-לורן, שנכבש על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה. הגרמנים נסוגו אט אט, במטרה למשוך את הצרפתים וללכוד אותם בתנועת מלקחיים בהתאם לתוכנית שליפן, תוך שהם מסבים לצרפתים אבדות רבות.
הכיבוש הגרמני בבלגיה נמשך עת הגרמנים התקדמו לעבר צפון צרפת בחציו השני של חודש אוגוסט. בסדרת קרבות שנערכו בין הצבא הגרמני לבין הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי, אשר נקראו בשם הכולל המערכה על הגבולות, ושהמרכזיים בהם היו קרב שרלרואה וקרב מונס, ניצחו הגרמנים, והכוחות הצרפתיים והבריטיים נסוגו דרומה ומערבה. עם זאת, הנסיגה הייתה מסודרת יחסית, ובנוסף, ערכו כוחות מדינות ההסכמה כמה התקפות נגד, כמו למשל, קרב סן-קנטן (1914). כך שמרו צבאות מדינות ההסכמה על כושר לחימתם.
הבלימה על המארן והמרוץ אל הים
ב-5 בספטמבר, כשהכוחות הגרמניים היו במרחק 70 ק"מ מפריז, ניצלו הכוחות הצרפתיים והבריטיים פער שנפער בין הארמיות הראשונה והשנייה של הצבא הגרמני, ובקרב שהתנהל על נהר המארן הם הצליחו לבלום את ההתקדמות הגרמנית ולהדוף אותם לכיוון נהר האן, שם, צפונית לנהר, הכוחות הגרמנים התחפרו בשוחות.
כתוצאה מהדיפת הגרמנים, פתחו שני הצדדים בניסיונות איגוף מצפון-מערב. ניסיונות אלה, שלא צלחו עבור אף אחד מהצדדים, הסתיימו ביצירת קו חזית רצוף מהים הצפוני אל גבול צרפת-שווייץ, ועל כן נקראו בשם המרוץ אל הים. עבור הגרמנים היה המרוץ אל הים גם ניסיון להשתלט על הנמלים הבלגיים בים הצפוני, ניסיון שלא צלח עקב הצפות של נהר איסר ועקב הצלחתם של הבריטים למנוע את גישת הגרמנים לנמלים.
1915 – קיפאון
בין החוף לבין הרי הווז' היה מבלט גרמני בקו החזית, מבלט נואיון, שז'ופר תכנן להתקיפו משני צדדיו במטרה לנתקו. לפי התוכנית, הבריטים היו אמורים לתקוף מצפון ולדחוף את הכוחות הגרמניים מזרחה לארטואה, ואילו הצרפתים היו אמורים לתקוף בשמפאן. ב-10 במרץ, כחלק מתוכנית למתקפה גדולה יותר באזור ארטואה, תקף הצבא הבריטי בנב שאפל במטרה לכבוש את רכס אובר. התקיפה התבצעה בידי ארבע אוגדות לאורך חזית של כשלושה ק"מ. בטרם ההסתערות הרגלית הייתה הפצצה מרוכזת וכבדה שנמשכה 35 דקות, דבר שאפשר התקדמות מהירה בתוך ארבע שעות. אולם ההתקדמות נבלמה בגלל בעיות לוגיסטיקה ותקשורת, והגרמנים מנגד פתחו במתקפת נגד של כוחות מילואים ועיכבו את כיבוש הרכס. במהלך המתקפה השתמשו הבריטים בשליש מפגזי הארטילריה שלהם.
המשך התקפות מדינות ההסכמה
בספטמבר פתחו מדינות ההסכמה במתקפה נוספת, עת הצרפתים תקפו בשמפאן והבריטים בלוס. הצרפתים התכוננו לאורך הקיץ למבצע זה, כאשר הבריטים לקחו על עצמם קטע ארוך יותר מקו החזית על מנת לשחרר את הצרפתים לצורך המתקפה. ההפגזה בטרם הקרב, אשר כוונה בזהירות בסיוע תצלומי אוויר, החלה ב-22 בספטמבר. ההתקפה הצרפתית העיקרית החלה שלושה ימים לאחר מכן והתקדמה מאוד בראשיתה, למרות חוטי התיל והמקלעים. הגרמנים, במקום לסגת, אימצו שיטה חדשה של הגנה לעומק שכללה סדרת אזורי מגננה ועמדות בעומק 8 ק"מ.
קרב ורדן
קרב ורדן החל ב-21 בפברואר 1916 עם הפגזה ארטילרית גרמנית כבדה, שלאחריה התקדם הצבא הגרמני לעבר החפירות הצרפתיות תוך שימוש בלהביורים, לראשונה במלחמה. למרות ההתקדמות הגרמנית האיטית וכיבוש מצודת דואומון, הכוחות הגרמניים לא הצליחו לכבוש את ורדן עצמה, ואף מטרתה העיקרית של המתקפה, לגרום לצבא הצרפתי "לדמם למוות", נכשלה אף היא, כפי שהוכיחה כמות האבדות הנכבדת בצד הגרמני.
קו הינדנבורג
בחודש אוגוסט התחלף הפיקוד הגרמני בחזית המערבית, עת פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף תפסו את מקומו של פלקנהיין שהתפטר. המפקדים החדשים הכירו מיד בכך שקרב ורדן והקרב על הסום שחקו את יכולות המתקפה של הצבא הגרמני, ולפיכך החליטו שהצבא הגרמני בחזית המערבית יעבור למגננה למשך רוב שנת 1917, בעוד שהמאמץ המלחמתי של מעצמות המרכז יתמקד במקום אחר.
במהלך הקרב על הסום ובמשך חודשי החורף, בנו הגרמנים מערכת ביצורים מאחורי אחד המקטעים בחזית, אשר נועדה לצמצם את החזית הגרמנית ולאפשר את העברתן של 10 דיוויזיות לצרכים אחרים. מערכת זו נקראה קו הינדנבורג, והיא נמתחה מאראס דרומה לסן-קנטן – צמצום של כ-50 ק"מ בחזית הגרמנית.
מתקפת ניוול והמרידות בצבא
בחודש אפריל הורה הגנרל הצרפתי רובר ניוול על מתקפה חדשה נגד החפירות הגרמניות בהבטיחו שזו תביא לניצחון. במתקפה, המכונה מתקפת ניבל, תוכננו להילחם 1.2 מיליון חיילים שילוו בטנקים ובארטילריה. במבצע הייתה ידם של הצרפתים, בתוספת שתי חטיבות רוסיות, על התחתונה – הגרמנים שלטו באוויר, השטח היה בעל עבירות נמוכה והחשאיות של המתקפה לא נשמרה. בתוך שבוע נהרגו 100 אלף חיילים צרפתים, ולמרות הבטחתו של ניבל, שאם המתקפה תיכשל, היא תופסק, המתקפה נמשכה אל תוך מאי. ב-3 במאי סירבו חיילי האוגדה הקולוניאלית הצרפתית השנייה המותשים, שלחמו בקרב ורדן, לפקודה להילחם ואף הגיעו שיכורים וחסרי נשק. לקצינים לא היו האמצעים להעניש את האוגדה כולה ולכן לא ננקטו צעדים משמעותיים נגד הסרבנים. בהמשך אירעו המרידות בצבא הצרפתי (1917), עם סך הכול של 20,000 חיילים שנטשו את שדה הקרב. כוחות אחרים של מדינות ההסכמה המשיכו לתקוף, אך ספגו אבדות משמעותיות. קריאות לפטריוטיות כמו גם מעצרים והליכים משפטיים עודדו את החיילים לחזור לחפירות, אם כי החיילים הצרפתים סירבו להשתתף במתקפות נוספות. ב-15 במאי הועבר ניבל מתפקידו והוחלף בגנרל פיליפ פטן, שעצר את המתקפות רחבות ההיקף. במשך החודשים הבאים עסקו הצרפתים בעיקר בהגנה כדי להחזיר את הביטחון והמורל לחיילים.
מתקפת האביב
בעקבות המתקפה המוצלחת של מדינות ההסכמה והבקעת הביצורים הגרמניים בקמברה, הגיעו לודנדורף והינדנבורג למסקנה כי ההזדמנות היחידה של הקיסרות הגרמנית לנצח היא לפתוח במתקפה מכרעת לאורך החזית בתקופת האביב, בטרם תהפוך הנוכחות האמריקאית למשמעותית.
ב-3 במרץ 1918 נחתם חוזה ברסט-ליטובסק ורוסיה פרשה מן המלחמה. פרישתה של רוסיה אפשרה את העברתן של 33 דיוויזיות גרמניות מהחזית המזרחית אל המערבית, אשר נתנה לגרמנים יתרון מספרי של 192 דיוויזיות לעומת 178 דיוויזיות של מדינות ההסכמה. יתרון זה אפשר לגרמנים להוציא חיילים ותיקים ולאמן אותם להיות חיילי סער. מנגד, למדינות ההסכמה עדיין לא היה פיקוד מאוחד באותה העת, כוחותיהן סבלו מבעיות מורל וכוח אדם והחיילים האמריקאים עדיין לא לקחו חלק בלחימה.
מבצע מיכאל, הראשון מבין מבצעי מתקפת האביב, כמעט שהצליח להפריד בין הכוחות של מדינות ההסכמה. אף שהבריטים ידעו בערך את שעת ההתקפה ומועדה, גודל המתקפה וההרעשה המוקדמת היו הפתעה עבורם. לגרמנים גם היה מזל בכך שאותו הבוקר היה ערפילי וחיילי הסער יכלו להתקדם לעומק העמדות הבריטיות מבלי להתגלות. בסוף היום הראשון למתקפה היו לבריטים 20,000 הרוגים ו-35,000 פצועים, והגרמנים הצליחו להבקיע מספר נקודות בחזית של הארמייה הבריטית החמישית. כתוצאה מהפסד בקרב החליטו מדינות ההסכמה למנות פיקוד אחד לכלל כוחותיהם בחזית. הגנרל פרדיננד פוש מונה למפקד כוחות ההסכמה בחזית, דבר שאפשר תגובה טובה יותר אל מול המבצעים הגרמניים, שהפכו לקרבות התשה.
אריך לודנדורף, הגנרל הגרמני הממונה על המבצע, החל בניסיונות עקרים לכיבוש אמיין, אולם הבריטים הדפו את כל ההתקפות על אמיין וכוחות אנזא"ק הגיעו לזירה לסייע להם בכך. ב-5 באפריל ביטל לודנדורף את המבצע, שבו נהרגו 255,000 בריטים, צרפתים ואמריקאים ובו איבדו כוחות ההסכמה גם 1,300 תותחים וכ-200 טנקים, לעומת 239,000 חיילים, רובם חיילי סער מיומנים. בעוד שאצל מדינות ההסכמה ניתן היה לחפות על האבדות בקרב, הן בשל המפעלים הבריטים והן בשל כוח האדם האמריקני, לא ניתן היה להחליף את חיילי הסער הגרמנים בנקל. השמחה הגרמנית שבתחילת המתקפה הפכה לאכזבה לאחר שנתברר שלא היו להם הישגים מכריעים.
לקראת מאי נטלו האמריקאים על עצמם תפקידים הולכים וגדלים, עת ניצחו בקרב הראשון שלהם, קרב קנטיני. בתקופת הקיץ כבר הגיעו מדי חודש 300,000 חיילים אמריקאים.
מתקפת מאה הימים
ביולי יזם פוש מתקפה נגד המבלט על המארן שנוצר מהמתקפות הגרמניות. מתקפה זו, שנודעה כקרב השני על המארן חיסלה את המבלט עד אוגוסט. קרב אמיין, שהתחולל יומיים לאחר הקרב השני על המארן, הסתיים בהתקדמות ההסכמה לאמיין. התקפה זו כללה כוחות צרפתיים ובריטיים, כשבחוד החנית נלחמו חיילים אוסטרלים וקנדים, שנתמכו ב-600 טנקים וב-800 מטוסים. הייתה זו מתקפה מוצלחת ביותר עבור מדינות ההסכמה.
ב-8 באוגוסט 1918 נפתחה מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה באזור אמיין. התוקפים הצליחו להשיג הפתעה מוחלטת אצל הצד הגרמני ובאותו יום התקדמו ב-24 ק"מ, תוך כדי לקיחת 17,000 שבויים ו-330 תותחים. בסך הכל באותו יום אבדות הגרמנים היו כ-30,000 איש ואבדות מדינות ההסכמה כ-6,500 בלבד. לודנדורף כינה את אותו היום "היום השחור של הצבא הגרמני". ההתקפה של מדינות ההסכמה נמשכה עוד שלושה ימים אך ללא אותם ההישגים הגדולים של 8 באוגוסט. באותם ימים התקדמו מדינות ההסכמה כ-18 ק"מ. הגרמנים, כתגובה למתקפה, נסוגו מהאדמה שהצליחו להשיג במתקפת האביב לעבר קו הינדנבורג. באוקטובר חזרו הגרמנים לנקודות המוצא שלהם ב-1914, אך נסיגתם לא הפכה לבריחה. מדינות ההסכמה דחפו את הגרמנים למסילת הברזל של ברוז'-מץ, שלמעשה העבירה אספקה לכל החיילים הגרמנים בצפון צרפת ובלגיה במהלך כל המלחמה, ובהגיען לשם הגרמנים נסוגו והשאירו אחריהם מלאי שלם של ציוד ואספקה.
המתקפה הובילה לייאוש בצבא הגרמני, שכעת הבין כי לא יוכל לנצח במלחמה, ובסופו של דבר לכניעת גרמניה, עם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר, ולסיום המלחמה.
חזיתות נוספות
בנוסף, צרפת שלחה כוחות משלוח, אשר לחמו במהלך המערכה בגליפולי, ולאחר מכן בזירה המקדונית. כמו כן נשלח כוח בקיץ 1918 לארץ ישראל, אשר השתתף בשלבים האחרונים של המערכה בארץ ישראל, ובכלל זה בכיבוש חיפה.
נשק קל
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגלה הרובה כנשק החיוני ביותר לכוחות רגלים. יעילותו של הרובה הייתה תלויה באופן ניכר במיומנות המשתמש בו, כאשר לרוב נע מספר היריות בדקה נע בין 8 ל-12. מבחינת טווח הירי, הממוצע היה 1,400 מ', אם כי הדיוק התקבל בטווח של 600 מ'. הרובה הראשי והתקני של הצרפתים היה לבל 1886 ולאחר מכן גם ברתייה. רובים עם כוונות טלסקופיות היו בשימוש של צלפים, שאיימו על היוצאים מן השוחות. כן היה שימוש בנשק קר ככידון רובה.
המקלעים היו לנשק מגננתי בולט בתקופת המלחמה. על פי רוב הם הוצבו על חצובה ונדרשו ארבעה עד שישה חיילים לתפעולם. מיקומם של המקלעים בנקודות מפתח סיכל נתיבי התקדמות של חיילי האויב וגבה ממנו קורבנות רבים. ניסיונות לפתח מקלעים קלים בתקופת המלחמה לצורך פעולות התקפיות, כמו מקלע לואיס, לא ענו על הצרכים המבצעיים. אף שהיו קלים יחסית, המקלעים הקלים עדיין היו מסורבלים עבור תנועת רגלים מהירה. לקראת סוף המלחמה הותקנו מקלעים על טנקים, במיוחד בחזית המערבית, ועל מטוסים. המקלע הצרפתי היה שושא.
ארטילריה
במלחמת העולם הראשונה בכלל, ובחזית המערבית בפרט, הייתה הארטילריה לסוג נשק חשוב במעלה נגד חיל רגלים ונגד טנקים, אשר החלו להופיע בזירת הלחימה בעת ההיא. השימוש בארטילריה היה הן בכינון ישיר עם תותחי שדה והן בכינון עקיף עם מרגמה והוביצר ודרש תפעול של מספר לוחמים מיומנים עבור כל תותח. התותחים נוידו בשדה הקרב ברכב או באמצעות סוסים. הצרפתים ביססו את רוב הארטילריה שלהם על תותח 75 מ"מ מודל 1897, שהיה תותח חדשני לזמנו, עם שימוש באבק שרפה נטול עשן, פגזים בתבנית מודרנית ומנגנון ספיגת רתע הידרופנאומטי יעיל. בשנת 1917 הכניסו הצרפתים הוביצרים נוספים לפעולה, דוגמת תותח 155 מ"מ GPF. יישום נוסף לתותחים פותח בשלהי המלחמה, עת הותקנו תותחים על גבי טנקים, ובכך הפכו אותם לנושאי ארטילריה משוריינים יעילים.
לוחמת גז
בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה השתמשו גם רבות בלוחמת גז. שימוש בלוחמה כימית במלחמה זו התחיל מהרכבה של כימיקלים שיצרו גזים לא ממיתים כגון גז מדמיע. בהמשך נוצרו גם גזים ממיתים כגון גז כלור, גז פוסגן וגז חרדל. רק 4 אחוזים מהחיילים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה מתו משאיפת גז לוחמה כימי. בשלבים המאוחרים של המלחמה, היעילות שלו התפוגגה כיוון שהיה ניתן לפתח אמצעי הגנה יעילים יותר כנגדו. השימוש הנרחב בנשק כימי במלחמת העולם הראשונה בכלל ובחזית המערבית בפרט טבע את הביטוי הרווח "המלחמה הכימית".
טנקים
הצרפתים פיתחו במהלך המלחמה את דגמי הטנקים סן שאמון, רנו FT-17, שניידר CA1.
מטוסים
ב-1914 החלו גרמניה, צרפת ובריטניה להשתמש במטוסים למטרות תצפית וסיור. תוך זמן מועט חומשו המטוסים במקלעים והחלו לירות בכוחות היבשתיים. כן החלו קרבות אוויר בין מטוסים בודדים ואחר כך בין קבוצות של מטוסים.
תוצאות המלחמה
בשביל צרפת סימן קץ המלחמה את סופה של הדומיננטיות הפרוסית-גרמנית, שנמשכה מאז שהפרוסים והבריטים גירשו את נפוליאון ב-1815, ובמיוחד מאז תבוסת הצרפתים במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870.
אולם הגנרליסימו של "מדינות ההסכמה", מרשל פרדיננד פוש, תבע כי למען ביטחון צרפת על נהר הריין ליצור מעתה גבול בין צרפת לגרמניה. בהתבססו על ההיסטוריה, הוא היה משוכנע שגרמניה תחזור להיות איום שוב, ומששמע כי חוזה ורסאי הותיר את גרמניה יחסית ללא פגע, הוא חזה בדיוק רב כי "זהו אינו שלום, זוהי אך הפסקת אש למשך 20 שנה".
השתתפותם של חיילי קולוניות צרפתיות מהודו-סין, צפון אפריקה ומדגסקר במלחמה, שבלעדיהם עלולה הייתה להפסיד, אף היא עובדה בעלת משמעות. כאשר חיילים אלו חזרו למולדתם, וצרפת המשיכה להתייחס אליהם כאל אזרחים סוג ב', רבים מהם הפכו לגרעין של קבוצות התומכות בעצמאות.
העורף הצרפתי
אינטלקטואלים צרפתים רבים בירכו על המלחמה בתור נקמה בגרמנים לאחר ההשפלה והתבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871. רק דמות מרכזית אחת, הסופר רומן רולן שמר על ערכיו הפציפיסטיים ועבר לשווייץ. לאחר שהמנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס, הפציפיסט, נרצח בתחילת המלחמה, חברי התנועה הסוציאליסטית הצרפתית נטשה את עמדותיה האנטי-מיליטריסטיות והצטרפו למאמץ המלחמתי הלאומי. ראש הממשלה רנה ויויאני קרא לאחדות הלאומית "La sacré union" ("האיחוד הקדוש").
מלחמת העולם סיימה את תור הזהב של העיתונות. עיתונאים צעירים גויסו והיה קשה למצוא להם חלופה (נשים לא נחשבו), והיה קושי בהשגת דיו, נייר. תחבורת הרכבות הייתה מוקצבת, ובשל כך הפצת העיתונים הוגבלה. כמו כן, האינפלציה העלתה את מחיר העיתון, ורבים מהיומונים נסגרו. הממשלה הקימה ועדת פיקוח בין-משרדית לפיקוח על העיתונים מקרוב. סוכנות נפרדת הטילה צנזורה הדוקה, שהגבילה מאוד את דיווחי החדשות ומאמרים שונים. היומונים לפעמים צומצמו לשני עמודים בלבד במקום הארבעה הרגילים, והרבה מחדשות המלחמה נכתבו בצורה סאטירית.
ז'ורז' קלמנסו מונה לראש ממשלת צרפת בנובמבר 1917, בעת שהורגשה תחושה ציבורית של תבוסתנות ומרירות. איטליה הייתה במגננה, רוסיה נכנעה. אזרחים כעסו והיה חשש מתקיפה אווירית גרמנית. קלמנסו הבין שהעדיפות הראשונה שלו הייתה העלאת המורל האזרחי, ולכן עצר את ראש הממשלה לשעבר, ז'וזף קאילו, שדיבר על הצורך בשלום מיידי, ובנוסף קרא קלמנסו ל"מלחמה עד הסוף" ולהאמין בניצחון.
מרכז טאי לאם לנשים
מרכז טאי לאם לנשים הוא בית סוהר באבטחה מרבית לנשים, היחיד מסוגו בהונג קונג. הוא ממוקם בטואן מאן, ומופעל על ידי שירותי הכליאה של הונג קונג.
הכלא הוקם בשנת 1969, וכיום הוא בעל קיבולת של 391 אסירות.
החל משנת 1992 שוכנו בכלא מהגרות לא-חוקיות, והוא היה בתפוסה של למעלה מ-60% מהקיבולת הרשמית, כשבאחת ההזדמנויות נספרו בכלא 817 אסירות, כשהקיבולת הרשמית שלו הייתה 278 אסירות.
משנת 1997 היו רק שני סוהרים גברים בקשר עם האסירות: המנהל הטכני של בית הסוהר והנציב העליון של בית הסוהר.
ב-12 באפריל 1971, סוהרת הותקפה על ידי חמש אסירות, ונפצעה קשה.
בית האופרה של בודפשט
בית האופרה הלאומי של בודפשט (בהונגרית: Magyar Állami Operaház) הוא מבנה בסגנון הנאו-רנסאנס המשמש כבית האופרה הלאומי של הונגריה וביתה של האופרה ההונגרית. בית האופרה שוכן בשדרת אנדראשי שבלב בודפשט.
היסטוריה
אורחים רבים מפורסמים וחשובים הוזמנו לאופרה, כמו גוסטב מאהלר, המלחין שהיה מנצח בבודפשט מ-1887 עד ל-1891 ואוטו קלמפרר, מנצח בהונגריה שלוש שנים מ-1947 עד 1950.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 ביקשה הנהלת האופרה מממשלת הונגריה לממן שיפוץ נרחב שהתחיל ב-1980 והסתיים ב-1984. הפתיחה מחדש התרחשה בדיוק 100 שנים לאחר הפתיחה המקורית, ב-27 בספטמבר 1984.
יהודה סתיו
יהודה סתיו (נולד ב-15 בנובמבר 1948) הוא עיתונאי, פובליציסט ומבקר אמנות ישראלי.
בית האופרה של בודפשט
המבנה
המבנה מעוטר בעושר רב ונחשב לאחת מיצירות המופת של האדריכל. הוא נבנה בסגנון הנאו-רנסאנס עם אלמנטים מהבארוק. המבנה כולל פסלים ותמונות של גדולי האמנים ההונגרים באותה תקופה, כמו ברטלאן סקיי, מור טאן וקארוי לוץ. מבחינת גודל וקיבולת, בית האופרה הוא לא מהבולטים אך מבחינת יופי ואקוסטיקה הוא נחשב אחד מבין הראשונים מכל בתי האופרה בעולם. אולם האופרה עוצב בצורת פרסה ומכיל 1,261 מושבים. על פי מדידות שנעשו בשנות ה-70 על ידי כמה מהנדסים, האולם הוא השלישי באיכות האקוסטיקה באירופה, אחרי לה סקאלה שבמילאנו וההאופרה גרנייה שבפריז. למרות העובדה שבתי אופרה רבים נבנו מאז בנייתו, בית האופרה ההונגרי עדיין נחשב בין הטובים ביותר בתנאי האקוסטיקה.
טייגה (ראפר)
מייקל ריי סטיבנסון (באנגלית: Michael Ray Stevenson; נולד ב-19 בנובמבר 1989), המוכר בשם הבמה טייגה (Tyga - ראשי תיבות של Thank You God Always; תודה לך אלוהים תמיד), הוא ראפר, זמר-יוצר ושחקן אמריקאי.
בית האופרה של בודפשט
המבנה
בחזית המבנה עומד פסל של פרנץ ארקל, מלחין המנון הונגריה – היצירה הראשונה שנוגנה בבית האופרה לאחר שנפתח. בנוסף להלחנת ההמנון, הקים ארקל את התזמורת הפילהרמונית של בודפשט. הפסל השני הוא של פרנץ ליסט, המלחין ההונגרי המפורסם ביותר.
טייגה (ראפר)
ביוגרפיה
סטיבנסון נולד בקליפורניה, ארצות הברית. הוא ממוצא אפרו-ג'מייקני (אביו) ווייטנאמי (אימו). בילדותו, האזין לראפרים כמו אמינם, ליל ויין ואחרים. סטיבנסון סיפר שמקור כינויו "טייגה" מאמו, שכביכול כינתה אותו "טייגר וודס".
בית האופרה של בודפשט
המבנה
בכל שנה נמשכת עונת המופעים מספטמבר עד סוף יוני, ופרט להופעות אופרה, משמש בית האופרה גם כמשכנו של הבלט הלאומי של הונגריה.
טייגה (ראפר)
2008-2010: אלבום הבכורה
ב-10 ביוני 2008, הוציא טייגה את אלבומו הראשון, "No Introduction" מחברת "דיקיידאנס רקורדס", והוא היה האלבום העצמאי הראשון שלו. אחד השירים מהאלבום "Diamond Life" היה בשימוש במשחקים "Need For Speed: Undercover" ו"Madden NFL 09". באותן שנים גם הוציא מספר מיקסטייפים. מיקסטייפ הבכורה שלו, "Young On Probation" צבר מספיק תשומת לב כדי לחתום על חוזה הקלטות עם "יאנג מאני". הוא גם הוציא את "Fan of a Fan" עם הזמר כריס בראון והמפיקים DJ Ill וDJ Rockstar. השיר "Deuces" יצא לאור כשיר הראשון במיקסטייפ והגיע למקום ה-14 במצעד הבילבורד הוט-100 עד ה-26 באוגוסט 2010.
בית האופרה של בודפשט
המבנה
במקום ניתן להזמין סיורים במבנה בשש שפות (אנגלית, הונגרית, צרפתית, איטלקית, גרמנית וספרדית) כמעט כל יום.
טייגה (ראפר)
2011-2012: אלבום שני
האלבום "Careless World: Rise of the Last King" היה אלבום הסטודיו השני של סטיבנסון. האלבום יצא לאור ב-21 בפברואר 2012 מחברת "יאנג מאני" ו"קאש מאני" ו"Universal Republic Records", ובו שירים כמו "Far Away", Still Got It", "Rack City", Faded" ועוד.
האגודה לבריאות הציבור
האגודה לבריאות הציבור היא עמותה הפועלת תחת משרד הבריאות אשר הוקמה בשנת 1972. מטרת האגודה היא לקדם את בריאותם הנפשית והפיזית של תושבי מדינת ישראל בארבעה מישורים :
טייגה (ראפר)
2012-2013: אלבום שלישי
האלבום השלישי, "Hotel California" יצא ב-9 באפריל 2013, הסינגל הראשון מתוכו, "Dope", היה בשיתוף בולט של הראפר ריק רוס, ועוד שירים כמו "Show You", "For the Road" ועוד בשיתופם של הזמרים ריק רוס, פיוצ'ר, כריס בראון, גיים ווויז קאליפה.
האלבום צבר כ-54,000 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון. לפני יציאת הסינגל הראשון טייגה הוציא מיקסטייפ של 9 שירים שנקרא "187" שיצא לאור ב-30 בנובמבר 2012. טייגה גם הוציא מיקסטייפ שני של "Fan of a Fan" עם הזמר כריס בראון.
2013-הווה: אלבום רביעי
ב-27 באוגוסט 2013 טייגה הוציא סינגל עם DJ Mustard שנקרא "Throw It Up". הוא גם הודיע שהוא עובד על שני מיקסטייפים נוספים, "Black Thought 3" ו"Well Done 4". האלבום נעשה בשיתוף האמנים כריס בראון, דרייק, ג'סטין ביבר וקניה ווסט. T.A