cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספר הדוגמאות של פטרוניו לרוזן לוקאנור
ספר הדוגמאות של פטרוניו לרוזן לוקאנור הוא שם חיבורו של דון חואן מנואל משנת 1335. בסיפור המסגרת מופיעים לוקאנור הצעיר וחסר הניסיון אשר מעלה את ספקותיו ושואל שאלות שונות, והמחנך פטרוניו משיב לו באמצעות סיפור ומשל שיש בהם פתרון ותשובה. 51 הסיפורים הכלולים בספר נדלו ממקורות ערביים, מן המסורת היוונית והלטינית וגם מהודו ומיפן. בחתירתה להנחיל לקוראיה לקח מוסרי קרובה היצירה לסוגת הרומן הפיקרסקי הספרדי, שהבשילה במאה ה-16.
הסיפור הקרוי "האיש הצעיר שנישא לאשה מאוד חזקה ולוהטת" הוא בעל קווים דומים לאלה של המחזה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר.
יחסי הונגריה–הפיליפינים
יחסי הונגריה–הפיליפינים הם יחסי החוץ בין הונגריה לבין הפיליפינים.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1973. ב-7 בדצמבר 2013 נפגש שר החוץ ההונגרי יאנוס מרטוני, עם שר החוץ הפיליפיני אלברט דל רוסאריו, על מנת לבחון הזדמנויות סחר והשקעה בפיליפינים כדי לחזק את הקשרים הדו-צדדיים ולטפח שותפויות לשיתוף פעולה בתחומים כגון השכלה גבוהה, תיירות וקידום תרבות, וניהול מים. בשנת 2016 פתחה הונגריה את שגרירותה במנילה מחדש, לאחר שני עשורים שבהם הייתה השגרירות סגורה.
כיכר איטליה
כיכר איטליה (בצרפתית: Place d'Italie) היא כיכר ברובע השלושה-עשר של פריז של פריז. שמה של הכיכר ניתן לה כיוון שבקרבתה שכנו בעבר "שדרות איטליה", הדרך שהובילה מפריז לאיטליה.
לפני שהחלה תוכנית ההרחבה של ז'ורז'-אז'ן אוסמן בפריז, עברו דרך המקום בו נמצאת הכיכר חלק מחומות העיר של פריז. עם הריסת החומות בשנת 1860, נבנתה במקום כיכר גדולה. בשנת 1960 נבנה במקום פרויקט "איטלי 13" - בנייה נרחבת של מגדלים באזור. באזור חנויות רבות וסופרמרקטים המתמחים בתוצרת מן המזרח הרחוק.
בכיכר תחנת מטרו הנושאת את שם הכיכר, ועוברים בה קווים 5, 6 ו-7.
עמק דובריס
עמק דוּבְּרִיס (באנגלית: Dubris Valley) הוא עמק צר שאינו מכוסה קרח בצפון רכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
העמק מצוי מזרחית ובצמוד לרמת דאנום.
גובהו של העמק 1,802 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
בדומה לאתרים אחרים ברכס בריטניה, השם שניתן לאתר קשור להיסטוריה של בריטניה, ובייחוד לבריטניה הרומית. המקר קרוי על שמו של פלג בסמוך לדובר שבבריטניה (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
בלו נוט (חברת תקליטים)
בלו נוט תקליטים (באנגלית, "Blue Note Records" ; בתרגום חופשי, "תקליטי התו הכחול") היא חברת תקליטים אמריקאית המתמחת בסגנון הג'אז. החברה הוקמה ב-1939 בידי אלפרד לאיון ומקס מרגוליס. זמן קצר לאחר ההקמה הצטרף להנהלה גם פרנסיס וולף. בשנת 2006 החברה הרחיבה את פעילותה ונהייתה לחברת גג שמקדמת מוזיקה למבוגרים, החברה נמצאת כיום בבעלות קבוצת EMI. את השם החברה שואבת מהבלו נוט שהוא מאפיין של הבלוז והג'אז.
פיקסל
פִּיקְסֶל (באנגלית: Pixel. נקרא גם Pel ו-Dots או Picture Element) היא יחידת מידע גרפית בסיסית במחשב, המתארת נקודה בתמונה דיגיטלית. החלק הקטן ביותר של הקווים, התווים, והצורות שעל צג המחשב או בתמונה המודפסת. כל תמונה בנויה ממאות אלפי עד עשרות מיליוני נקודות קטנות, ונקודה זו היא יחידת תמונה.
בלו נוט (חברת תקליטים)
סגנון מוזיקלי
כאמור, בלו נוט התמקדה מאז ומעולם בסגנון הג'אז. באופן יותר מפורט, היא החלה את דרכה יחד עם מהפכת הבי בופ ורבים מהאלבומים החשובים של סגנון זה הוקלטו בבלו נוט. עם הזמן בלו נוט נהייתה מזוהה עם ההארד בופ, כאשר המוזיקאים המובילים בה היו הרבי הנקוק, הוראס סילבר, ארט בלייקי, לי מורגן, גראנט גרין, ג'ימי סמית', ופרדי האבארד. עם זאת, כמעט כל המוזיקאים החשובים של הג'אז, על כל סוגיו, הקליטו בבלו נוט בכמות זו או אחרת.
מורשת
המורשת של הבלו נוט, היא אחת מהמורשות המשפיעות ביותר על המוזיקה המודרנית. החברה הייתה אחת מחברות התקליטים העצמאיות הגדולות בהיסטוריה, וקשה למצוא חברה אחרת שמתחרה בה במגוון הרחב של מוזיקאי צמרת ואלבומי מופת. בעיני רבים ממוזיקאי הג'אז היא הייתה מאז שנות הארבעים ועד היום החברה הטובה ביותר בשביל להקליט בה אלבום. במשך השנים החברה הרחיבה את יריעתה והיא מקליטה במגוון רחב של תחומים כולל למשל היפ הופ.
דנגו
דנגו (יפנית: 団子) הוא מאכל יפני - כופתה הנעשית מקמח אורז דביק, ומוגשת בדרך כלל עם תה ירוק. הוא נבדל ממוצ'י, כיוון שלהכנתו משתמשים בקמח של האורז הדביק כשהוא מעובה במים, ועבור בצק מוצ'י מבשלים את האורז עצמו וחובטים בו עד שהופך לבצק.
בלו נוט (חברת תקליטים)
מורשת
שמה של בלו נוט אוזכר בתחילת הסמפל "קנטלופ - פליפ פנטזיה" של להקת US3 ליצירתו של הנקוק, "אי המלונים".
דנגו
הדנגו אינו מאכל עונתי, אך סוגים שונים שלו אופייניים לעונות מסוימות של השנה. שיפוד דנגו מכיל שלוש עד חמש כופתאות הנעוצות בשיפוד במבוק.
פיקסל
עבור ממדי תמונה קבועים, ככל שהתמונה מורכבת מיותר פיקסלים, צפיפות הפיקסלים שלה (הנמדדת ביחידות ppi) גדולה יותר. כתוצאה מכך, רמת ההבחנה שלה תהיה גבוהה יותר, ויאמר עליה שהרזולוציה שלה גבוהה יותר. התמונה תכיל יותר פרטים ותהיה חדה, טובה וקריאה יותר. רזולוציה של מסכים ישנים היא ברמה של 600 על 800, כלומר, תמונת מסך כזו מורכבת מ-480,000 פיקסלים.
במצלמות דיגיטליות טובות מספר הפיקסלים לתמונה הוא מיליוני פיקסלים - בדרך כלל 15–50 מיליון (מיליון פיקסלים, או 1,048,576 במדויק, קרויים מגהפיקסל). בשילוב עם עדשה טובה מספיק, יכולת הבחנה גבוהה זו נותנת תמונות איכותיות וברורות.
לעיתים, כאשר הרזולוציה של התמונה נמוכה מדי, ניתן להבחין בנקודות המרכיבות את התמונה. תופעה זו נקראת גרעיניות (פיקסלציה), והיא מעידה על כך שרמת ההבחנה נמוכה מדי, לרוב בשל הגדלת התמונה יתר על המידה.
מושג נוסף השייך לפיקסל הוא עומק הצבע של הפיקסל. עומק הצבע משמעותו היכולת של כל פיקסל בודד להציג מגוון צבעים רב יותר, שתורם לייצג תמונה באופן הקרוב יותר אל המציאות ולהציג תמונה פוטו ריאליסטית. בתחילת ההתפתחות של המחשבים האישיים הייתה אפשרות להציג רק 16 צבעים בכל פיקסל. כיום הטווח של עומק צבע במחשבים נע בין 8 ביט לבין 32 ביט לפיקסל, שהוא טווח שבין 256 גוונים לבין 4,294,967,296 גוונים. עומק צבע של 16 מיליון גוונים הוא מעבר לטווח ההבחנה של העין האנושית.
במסכים שונים ישנה חלוקה לתת פיקסלים, בדר"כ מחולקים לצבעי ה-RGB.
צלוב-מקור מצוי
צלוב-מקור מצוי (שם מדעי: Loxia curvirostra) הוא מין של צלוב מקור ממשפחת הפרושיים החי באמריקה ובאיראסיה. מאפיין ייחודי לצלובי-המקור הוא המקור המוצלב שלהם (ומכאן שמם), שמאפשר להם להפריד בקלות בין קשקשי אצטרובלים ולהוציא את הזרעים מתוכם. תחום המחייה הטבעי של צלוב המקור הוא יערות מחטניים. צלוב-המקור הוא מין יציב בדרך כלל, אך לעיתים, כשמקורות המזון שלו מידלדלים, הוא נודד דרומה.
נחום איש גמזו
נחום איש גמזו היה תנא מהדור השני של התנאים ואחד מרבותיו של רבי עקיבא. התפרסם בעיקר בזכות הסיפור על מנהגו לומר על כל דבר "גם-זו לטובה".
צלוב-מקור מצוי
בדרך כלל, גופו וראשו של הזכר אדומים או כתומים, בעוד גופה וראשה של הנקבה הם בצבע אפור, צהוב וירוק. מקורם, כנפיהם וזנבם של הזכר והנקבה אפורים. לעומת זאת, יש שוני רב בין אוכלוסיות שונות של צלוב המקור. בצפון אמריקה, למשל, ישנם תשעה מופעים שונים של מין זה, לכל אחד מהם צורת מקור, עובי מקור וקריאה ייחודית.
נחום איש גמזו
תורת הגמול
באגדה נעשה קישור ברור בין נחום איש גמזו לשאלת ההשגחה הפרטית, ולעניין השכר ועונש, אשר מבטא את היחס בין האל לברואיו (המודגש בי"ג עיקרים לרמב"ם). כך חייו של נחום איש גמזו, מתוארים בצורה הבאה :
לעומת תיאור טרגי זה, מתייחס התלמוד אף לכך שנחום איש גמזו היה צדיק גמור (מה שמעלה את השאלה הידועה של "צדיק ורע לו"):
צלוב-מקור מצוי
אורכו של צלוב-המקור המצוי 15–17 ס"מ. אין עונת רבייה מוגדרת למין זה, כך שצלובי-המקור מתרבים לאורך כל השנה. הקן מוקם על העצים, ונבנה בצורת ספל. הוא בנוי מזרדים, ומרופד מבפנים במחטים, טחב, סיבי צמחים ונוצות.
כיום אין הערכה ברורה של גודל אוכלוסיית צלוב-המקור, בגלל נדידה בלתי-צפויה. למרות זאת, נראה שמצב אוכלוסיית צלוב-המקור יציב ברוב אזורי תפוצתו.
נחום איש גמזו
תורת הגמול
תשובתו של נחום איש גמזו עונה על שאלת "צדיק ורע לו" בצורה אופיינית לחז"ל:
מתשובתו זו עולה תפיסה (הנמצאת גם במקומות נוספים אצל חז"ל) המאמינה שהרעות המגיעות לצדיקים מקורן בחטאים שחטאו, אף אם היו זעירים לכאורה. זאת, ככל הנראה בשילוב עם התפיסה ש"הקב"ה מדקדק עם הצדיקים כחוט השערה".
מקור השם "גמזו"
בתלמוד הבבלי מבואר מדוע נקרא שמו "נחום איש גמזו":
לפי הפשט הגמרא שואלת מה הסיבה שנקרא איש "גמזו" ואינה סוברת שנקרא כך על שם מקומו, אך לפי הסברו של ההפלאה שבערכין הגמרא יודעת שנקרא כך על שם מקומו אך שואלת מדוע נקרא איש "גם-זו" ולא איש "גמזו".
כדוגמה לאירוע שעליו אמר "גם זו לטובה" מובא המקרה הבא (בתרגום מארמית):
לעומת זאת, כבר רבנו חננאל בפירושו על הגמרא שם, וכן תלמידו רבי נתן מרומי בספר הערוך (בערך 'גמזו') כתבו שנקרא בשם זה על שם עיר מגוריו - "גמזו". מקום זה נזכר גם בתנ"ך, בספר דברי הימים ב':, ושמו השתמר עד ימינו בשם "תל ג'מזו".
מספר חוקרים (כגון שמואל ספראי) מזהים את נחום איש גמזו כ"נחום המדי", המופיע בספרות התנאים כמה פעמים. לדוגמה בתוספתא (עבודה זרה, פרק א', הלכה א'): נחום המדי מופיע בארבעה מקומות בתוספתא (נזיר ג,י; בבא בתרא ט,א; שבועות א,ד) ובשלושה מקומות במשנה. בספרות האמוראים ניתן למצוא תוספות נוספות, כגון אזכורו בתלמוד ירושלמי (כתובות דף סח ע"א, פרק יג הלכה א) ובתלמוד הבבלי.
דרכו בהלכה
ממגוון המקומות בהם מופיע נחום איש גמזו, ניתן לצייר את דרכו בהלכה. אולם לצורך בירור תפיסותיו מרכזית ביותר היא הידיעה שדרכו של רבי עקיבא נלמדה במישרין מנחום איש גמזו, והוא היה רבו במדרש ההלכה; כך מובא בתוספתא (שבועות, פרק א', הלכה ד'):
זיהוי נוסף
יש המזהים את נחום איש גם זו עם נחמיה העמסוני. לעומת זאת יש החולקים, וסוברים שנחמיה העמסוני לא היה רבו של רבי עקיבא, אלא תלמידו.
תולדות עם ישראל - ארכיונים
ארכיונים בתולדות עם ישראל, הוקמו ברחבי העולם כדי לשמור על כתבי יד וספרים ועלונים מודפסים, שהיוו מסמכים ותעודות של קהילות ואישים.
בערך זה הובאו העיקריים והגדולים שבארכיונים כיום.
תולדותיהם
ארכיונים של קהילות יהודיות באירופה, במיוחד מאז המאה ה-16 וה-17, כוללים בדרך כלל הרכב מסמכים קבוע, הכולל את פנקס הקהילה, ובו רישום כרונולוגי בדרך כלל של סדרי הקהילה ותקנותיה, שמות בעלי המשרות בקהילה, ושמות הפרנסים והגבירים שכלכלו את מוסדותיה העיקריים: בית הכנסת ובתי הספר, הוועדים לטיפול בחיי היומיום, שנקראו "חברה", ובהם חברה קדישא, חברה לגמילות חסדים ולביקור חולים. וכן פרוטוקולים של בתי משפט ופסקיהם, ושל אספות, אגרות ושטרות לסוגיהם. בנוסף פעלו בתפוצות ישראל "גניזות", שבהן נטמנו כתבים שונים, בעיקר ספרי קודש. אלו לא נועדו לארכוב, אך מקצתם, כגון גניזת קהיר שרדו, והם כמשמשים מקור מידע היסטורי.
במקביל, הוקמו ארכיונים על חיי היהודים על ידי רשויות שלטוניות לא-יהודיות באירופה, ואלו כללו פרוטוקולים של בתי משפט, שטרות חוב וכתבי זכויות שונים.
תקופת העת החדשה מתאפיינת בריבוי אוכלוסין מתמיד, ולצידו בהתרבות התיעוד לסוגיו. במאה ה-19, בנוסף לקהילות, הוקמו איגודי קהילות ארציים, כגון הקונסיסטוריון היהודי בפריז או כל ישראל חברים, אשר כוננו ארכיונים של פעילותם והמידע שאספו על חיי היהודים באירופה, בארצות צפון אפריקה, ובמזרח התיכון. מנהיגים ויזמים כגון משה מונטיפיורי או הברון רוטשילד, החזיקו ארכיונים פרטיים לפעילותם ולחברות הפילנתרופיות שהשתתפו בהקמתן.
המדינות האירופאיות: קיסרויות כגון הקיסרות האוסטרו-הונגרית, ממלכות, ונסיכויות, אגרו חומרים כתובים ומודפסים רבים על היהודים שרוכזו בתיקים מיוחדים בארכיוני רשויות השלטון. אולם לאחר האמנציפציה, צורפו תעודות רבות בענייני היהודים אל תיקים העוסקים באוכלוסייה הכללית. בתקופת השואה עסקו זרועות השלטון של הגרמניה הנאצית בתיעוד רב של היהודים, אורח חייהם ורכושם.
רוב הארכיונים המאורגנים לתולדות עם ישראל נמצאים כיום במדינת ישראל. ארכיונים של וועדי הקהילות בערים וארכיוני המושבות והקיבוצים; ארכיוני התנועה הציונית והתנועות והמוסדות המיישבים; ארכיונים של מחתרות עבריות בארץ ישראל, ארכיוני המפלגות ביישוב היהודי ובמדינת ישראל ותנועות הנוער, הוקמו משנות ה-20 של המאה ה-20, ופותחו בהדרגה במחציתה השנייה. בראשית המאה ה-21, במקביל להתרבותו המתמדת של החומר הארכיוני, הוכנסו לארכיונים אמצעי השימור הדיגיטליים, והאפשרות להציג את אוצרותיהם ברשת האינטרנט.
שכטר
שכטר (Schächter, Schechter) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ומשמעו שוחט.
פיל טיילור
פיל טיילור (באנגלית: Philip Henry Taylor; 18 בספטמבר 1917 - 1 בדצמבר 2012) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי.
קריירת משחק
טיילור נולד בבריסטול והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית של עיר הולדתו, בריסטול רוברס, עד שבמרץ 1936 חתם בליברפול, בעבור 5,000 ליש"ט ובעבור השחקן טד הארת'היל שעבר לבריסטול. את הופעת הבכורה שלו ערך טיילור ב-28 במרץ במשחק ליגה מול דרבי קאונטי שהסתיים בשוויון 2-2, בו כבש טיילור את שער השוויון המאוחר. טיילור הצטרף לליברפול כחלוץ מרכזי צעיר עם פוטנציאל רב, אך תחת שרביטו של ג'ורג' קיי הוסב תפקידו לבלם, תפקיד בו התפתח טיילור לשחקן הגנה מסוגנן ושלו.
טיילור היה חלק מהקבוצה זוכת האליפות של עונת 1946/1947, כאשר הופיע ב-35 משחקים, בהם כבש שער אחד. טיילור ערך 3 הופעות במדי נבחרת אנגליה, את הופעת הבכורה ערך ב-18 באוקטובר 1947 במשחק במסגרת אליפות הבית הבריטית בו ניצחה אנגליה 0–3 את ויילס.
בעונת 1949/1950 קיבל טיילור את תפקיד הקפטן והוליך את הקבוצה לגמר גביע ההתאחדות בו הפסידו האדומים לארסנל 0-2. בסך הכול שיחק טיילור 345 משחקים במדי ליברפול והבקיע 34 שערים. כאשר פרש בשנת 1954 הצטרף טיילור לצוות המאמנים באנפילד.
קריירת אימון
טיילור התמנה למאמן ליברפול ב-1956 כאשר המאמן דון ולש פוטר לאחר שלא הצליח להחזיר את המועדון לליגה הבכירה. טיילור לקח את המושכות והיה נחוש להחזיר את ליברפול למקום אליו היא שייכת והחתים מיידית את אלן אקורט, טומי יאנגר ומי שעתיד היה להיות בורג מרכזי בליברפול במשך למעלה מארבעים שנה - רוני מוראן.
עם זאת, לא הצליח טיילור להשיג את המטרה שהציב לעצמו, ולאחר התחלה פושרת לעונת 1959/1960 הוא התפטר באומרו ש"המאמץ הכרוך בלנסות לעלות ליגה התברר כיותר מדי". טיילור אמר לעיתון הליברפול אקו על החלטתו הקשה - "לא משנה כמה גדולה הייתה האכזבה של המנהלים מכשלוננו לעלות בחזרה לליגה הבכירה, היא לא הייתה גדולה מאכזבתי שלי. הפכתי זאת למטרה שלי. כיוונתי את לבי לכך ושאפתי לכך עם כל האנרגיה שיכולתי לאגור. שאיפתי לא הספיקה ועכשיו הגיע הזמן להעביר את התפקיד למישהו אחר ולראות אם הוא יצליח במידה רבה יותר." כך אכן היה, כאשר למחליפו בתפקיד של טיילור מונה ביל שאנקלי.
וסת האונס
וסת האונס (גם וסת הקפיצות) הוא אחד מהווסתות שבהם ישנו חיוב פרישה מתשמיש המיטה של אישה מבעלה, כחלק מחיובי הפרישה סמוך לווסת, מחשש שתראה באותו הזמן דם נידה, ותטמא.
מקור
מקורה של ווסת זו הוא מהתלמוד במסכת נידה, התלמוד דן בארוכה בדברי רב הונא שאמר. למסקנת התלמוד נחלקו בראשונים בדעת רב הונא האם אישה קובעת וסת אף בקפיצות לבד לאחר שלוש פעמים, וכך דעת רש"י. לדעת שאר הראשונים אין קביעות וסת לקפיצות לבד, אלא אם הקפיצות היו באותה הפלגה או באותו תאריך בחודש. פרטי הדינים יבוארו להלן.
קפיצות לבד
כאמור, בראשונים נחלקו האם יש לחשוש אף לקפיצות לבד, או לא. זאת אומרת אישה שקפצה וראתה דם, ולאחר זמן קפצה שנית וראתה דם שנית, וכן בפעם השלישית, כאשר הקפיצות נעשו בתאריכים שונים, לדעת חלק מהראשונים בפעם הבאה שתקפוץ צריכה לפרוש מבעלה כדין שאר הוסתות, מחשש שתראה דם. יש שכתבו שכל זמן שהקפיצות לא נעשות באותו תאריך אין חיוב פרישה לקפיצות לבד.
להלכה פסק ה'טור' כדעת רש"י:.
רבי יוסף קארו בבית יוסף תמה על פסק זה, מכיוון שהוא נגד דעת רוב הראשונים, ובעקבות זאת בספרו השולחן ערוך פסק שאין לחוש לוסת הקפיצות כל זמן שהקפיצות אינן בימים קבועים:
הרמ"א, מכל מקום, הגיה על דברי השולחן ערוך וכתב בשם הגהות מיימוניות: . באחרונים ישנו דיון האם אף השולחן ערוך מסכים לדבר, ואף לדעתו יש לחוש לוסת זו או לא.
וסת מורכב
'וסת מורכב' הוא כינוי ל'וסת האונס' כאשר היא נקבעת יחד עם וסת החודש או וסת ההפלגה. כך למשל, אשה שקפצה ואז ראתה דם בשלושה ראשי חודשים רצופים, קבעה לה וסת לקפיצות בראשי חדשים, ובראש החודש שלאחר מכן (הרביעי) תיאסר רק אם תקפוץ, אך כל שאר הימים אם תקפוץ אינה צריכה לחוש שמא תראה דם, וכן בראש חודש עצמו כל זמן שלא קפצה אינה צריכה לחשוש.
בתלמוד ישנן שתי מסורות חלוקות באשר למהלך הסוגיא, כאשר לדעת האחת אם ביום שלפני ראש החודש השלישי קפצה ולמחרת בראש חודש ראתה בלי לקפוץ שוב הקפיצה של אתמול גרמה לראיית יום המחרת, ואילו לדעת השנייה אין קשר בין השתיים. אמנם ישנן גרסאות אחרות בגמרא שם, שעל פיהן יש שכתבו שאין כלל מחלוקת בין שתי האופציות.
יש שכתבו שאם בראש חודש הרביעי תראה בלא שתקפוץ, התברר למפרע שקבעה וסת לראש חודש בלבד, ולא לוסת המורכב. ואסורה מעתה כל ראש חודש אף בלא קפיצה.
מת'יו רבין
מת'יו ג'ואל רבין (באנגלית: Matthew Joel Rabin; נולד ב-27 בדצמבר 1963) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי הבולט בעבודותיו בתחום הכלכלה ההתנהגותית, מכהן כפרופסור באוניברסיטת הרווארד.
קורות חייו
רבין סיים ב-1984 תואר ראשון בכלכלה ומתמטיקה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בה שימש גם כעוזר מחקר במכון לחקר העוני. את הדוקטורט בכלכלה בתחום משחקים לא שיתופיים, אותו קיבל ב-1989, עשה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. רבין החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1989, ב-1996 קודם לפרופסור חבר וב-1999 לפרופסור מן המניין. בשנים 2001 עד 2005 היה עמית מקארתור, הוא עמית בחברה האקונומטרית מאז שנת 2000 וחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים מאז 2002. הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת נורת'ווסטרן ובבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-2014 עבר לכהן כפרופסור לכלכלה התנהגותית באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2001 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק, המוענקת לכלכלן המשפיע ביותר מתחת לגיל 40.
מאמריו הבולטים והמצוטטים ביותר:
הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד
הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד (באנגלית: World of Music, Arts and Dance – WOMAD) הוא פסטיבל בינלאומי למוזיקת עולם אשר נוסד בשנת 1980 על ידי פיטר גבריאל.
הפסטיבל הראשון התרחש בבריטניה ב-Shepton Mallet באנגליה. השני התקיים בשנת 1982 ומאז התקיימו יותר מ-160 פסטיבלים ב-27 מדינות בהן: אבו דאבי, אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, דנמרק, אנגליה, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, יפן, ניו זילנד, פורטוגל, סרדיניה, סיציליה, סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, טורקיה, וארצות הברית.
בין האמנים הישראלים שהופיעו בפסטיבל: אחינועם ניני, חוה אלברשטיין, יאיר דלאל, עידן רייכל, יסמין לוי, דוד ד'אור, בלקן ביט בוקס, התפוחים, מור קרבסי ואמל מורקוס.
היסטוריה של אירלנד בימי הביניים
ההיסטוריה של אירלנד בימי הביניים, תחילתה בהתפשטות האנגלו-נורמנית באירלנד שהחלה בשנת 1171, המשכה במרידה האירית בראשות הסקוטי אדוארד ברוס בשנת 1315, והיא נמשכת בצלו של הכיבוש האנגלי, עד עלייתו לשלטון של מלך אנגליה הנרי השמיני, והסכסוך הדתי שנלווה אליה, באמצע המאה ה-16.
בואם של האנגלים לאירלנד
אירלנד בימי הביניים המוקדמים הייתה מחולקת מבחינה פוליטית להיררכיה משתנה של ממלכות זוטא, כשמעליהן ממלכות על ובראשן "המלך העליון של אירלנד" (Ard Rí na hÉireann). תואר שמאז מותו של בריאן בורו בשנת 1014, היה להלכה בלבד ולא למעשה. על התואר התחרו מספר שושלות מתחרות, אשר הסכסוך ביניהן נמשך כמאתיים שנה מאז מותו של בריאן בורו.
עוד קודם לכן, בשנת 1155, הוציא האפיפיור אדריאנוס הרביעי, שהיה האפיפיור היחיד ממוצא אנגלי, בולה (מעין הכרזה קדושה), המעניקה להנרי סמכות לפלוש לאירלנד על מנת למנוע את השימוש לרעה בסמכויות הכנסייה. ב-1170 הכריז האפיפיור כי אירלנד שייכת להנרי.
הנרי השני והמלך ג'ון
הנרי נחת בכוח גדול בווטרפורד בשנת 1171, והיה המלך האנגלי הראשון, שביקר באירלנד. הוא הכריז הן על ווטרפורד והן על דבלין כ"ערי המלך". עולם המושגים של הנרי ואנשיו האנגלו-נורמנים היה שונה לחלוטין מזה של ראשי השבטים הקלטים. הנרי הביא עמו את הפאודליזם - המשטר הצבאי והמדיני, שהיה מקובל אז באנגליה ובאירופה כולה, והתבסס על מדרג היררכי ברור בין השליט והווסאלים שלו, הנתונים למרותו, והחייבים לו בשירות צבאי. בהתנגשות בין מערכת זו, אשר קידשה את ההיררכיה, ואשר הרכוש החשוב ביותר בה היה הקרקע, ובין המערכת האירית של נאמנויות שבטיות משתנות, שיטת ירושה לא ברורה, חלוקה לא ברורה של תחומי השבטים, ומקנה כמדד לעושרו של האדם, היה ברור כי ידה של השיטה הפאודלית המגובשת, תהיה על העליונה.
ההתנגשות המזוינת בין הצדדים לא איחרה לבוא, ובשנים שלאחר מכן התרכז כוח סביב אישיותו של מלך קונכט, רורי או'קונור. ב-1175 נחתם בין או'קונור והנרי הסכם בווינדזור לפיו ייחשב האזור בו שכנו הנורמנים - לנסטר, מית', דבלין, וקספורד ווטרפורד, לאדמות המלך הנרי, ואילו שאר אירלנד תהיה תחת שלטונו של או'קונור, אשר ייחשב כווסאל של הנרי ויעלה לו מס. הסדר זה לא הביא לשלום באירלנד, שכן רעבונם של הנורמנים לאדמות ולכיבושים, לא ידע שובעה, ומדי פעם הם יצאו למסעות כיבושים אל מעבר לתחום שהוסכם עליו בהסכם וינדזור.
ב-1177 הכריז המלך הנרי על צעיר בניו, ג'ון, לימים המלך ג'ון כשליטה של אירלנד. ב-1185 ביקר ג'ון באירלנד, והביא עמו אבירים רבים הרעבים לשלטון ולנחלות. אבירים אלו כתיאובלד וולטר, אשר היה משרתו (Butler) של ג'ון (ולפיכך נשאו צאצאיו את השם באטלר), קיבלו אף הם נחלות נרחבות על חשבון המלכים האירים. טירות נבנו בשטחים החדשים, והכיבוש נמשך. נחלות המלך באירלנד הפכו למקור הכנסה נאה.
בשנת 1199 ירש ג'ון את כס המלכות באנגליה. אם היה בכוונתו של הנרי להשליט באירלנד שושלת נורמנית מרכזית ועצמאית, בראשותו של ג'ון ולאחר מכן צאצאיו, עתה סיכלה ההיסטוריה כוונה זו. הצעיר בבניו של הנרי, ולבטח בעל התכונות הראויות פחות למלכות מהם, מונה למלך אנגליה, ואירלנד שבה והפכה לנחלתו הישירה של הכתר הבריטי.
בשנת 1210 ביקר ג'ון שוב באירלנד, והיה המלך האנגלי האחרון שעשה כן למשך 180 שנים. עיקר דאגתו הייתה, כאביו, להכניס משמעת בברונים הנורמנים ששלטו עתה בשטחים נרחבים באירלנד. ג'ון שהה באירלנד במשך תשעה שבועות, ובתקופה זו הכניע למרותו את כל מתנגדיו מקרב הנורמנים בארץ זו. בשנת 1215 הגיע הוויכוח של ג'ון עם הברונים שלו לשיא, וג'ון אולץ לחתום על המגנה כרטה, מסמך הזכויות שסימל את כפיפותו של מלך אנגליה לשיטה קונסטיטוציונית. אם כי היום נראה מסמך זה כתחילתה של דרך שסופה במלוכה הבריטית הקונסטיטוציונית כיום, בשנת 1215 נראתה חתימתו של ג'ון על המסמך כהשפלה וכחולשה, וכאות לכל הברונים באירלנד כי מעתה - איש הישר בעיניו יעשה. השנים שלאחר מכן היו שנים של מלחמה בין הנורמנים, שפעלו באופן עצמאי כמעט, לבין האירים הגאלים, שנסוגו לאחור. כיבושה של קונכט הושלם, ובסוף המאה ה-13 היו כשלושה רבעים מאירלנד בידי הברונים הנורמנים.
הפרלמנט האירי
בשנת 1264 החלו להתקיים מפגשים של הברונים האנגלו-נורמנים בצורה סדירה, ובשנת 1297 התמסדו פגישות אלו לכדי פרלמנט אליו הוזמנו שני אבירים מכל מחוז, וכן בעלי תפקידים ואנשים חופשיים אחרים. בשנת 1300 צורפו לפגישות גם שני בורגנים מכל עיר. הייתה זו תחילתו של גוף מחוקק, שסמכויותיו אמנם לא היו ברורות (שכן דבר המלך האנגלי, וחוקי הפרלמנט האנגלי בווסטמינסטר היו החוק באירלנד), אך במהלך ההיסטוריה הפך לגוף המייצג את האוכלוסייה באירלנד.
נטיית הפרלמנט בהתחלה הייתה לאכוף את ההבדלים בין האוכלוסייה הגאלית בשטחים האנגלים, לבין הכובשים האנגלים. הגאלים לא הורשו להשתתף בדיוני הפרלמנט, ואף לא לפנות לבתי המשפט של המשפט המקובל שהקימו הכובשים. כמו כן לא זכו הגאלים להגנה שווה במסגרת המשפט הפלילי, שכן אנגלי שהרג אירי לא עבר עבירה שעונשה מוות.
אדמות האנגלים באירלנד נקראו "ארץ השלום". האדמות שנותרו מחוץ לתחום השפעת המלך האנגלי והפרלמנט האירי נקראו "ארץ המלחמה" ושם שלטו השליטים המקומיים על פי חוקים אשר השתנו בין שליט ושליט. ללא כל סמכות מרכזית, אל מול השיטה הפאודלית ב"ארץ השלום", וכאשר השיטה לבחירה כמלך או כמנהיג לא הייתה שיטה תורשתית אלא בחירה, ואל מול הרעב הבלתי פוסק לאדמות של שכניהם האנגלים, היו אכן שטחים אלו נתונים במלחמה פנימית וחיצונית בלתי פוסקת. עם זאת, הגאווה הלאומית האירית-גאלית, מעולם לא כבתה, ושטחים נרחבים לא סרו לשלטונו של המלך האנגלי, גם בימיו של המלך התקיף אדוארד הראשון.
המרד של 1315
אדוארד ברוס הכריז על עצמו כמלך אירלנד בשנת 1315, ב-25 במאי 1315 אדוארד ברוס ואלפי חיילים סקוטים נחתו באירלנד, ועד מהרה הצטרפו אליהם לוחמים גאלים מכל קצווי אירלנד.
ב-1 במאי 1316 הוכתר אדוארד ברוס כמלך אירלנד בדאנדוק, ובספטמבר הגיע אחיו רוברט עם תגבורות סקוטיות על מנת לעזור לו. בתחילה נראתה הברית הגאלית בלתי מנוצחת, אנשיו של דה ברוס נצחו בכל הקרבות, ועד מהרה הייתה רובה של אירלנד תחת שליטתם. אך בשנת 1317 החל רעב להכות באי, והמלך אדוארד ברוס התקשה לספק אוכל לנאמניו. לאחר מכן נאלץ רוברט דה ברוס לשוב לסקוטלנד, על מנת לנהל את ממלכתו. במשך השנה שלאחר מכן לא עשו הברונים האנגלים דבר על מנת להשיב לידם את הממלכות שאבדו להם, שכן אף הם לא יכלו לספק מזון לתושבים. בשלב זה, דה ברוס לא הצליח לגייס אנשים רבים לצבאו מקרב האוכלוסייה המקומית, ונראה כי לאחר ההתלהבות הראשונית, העדיפו אנשים את הזרים המוכרים להם, האנגלו נורמנים, על צבא זה של זרים פולשים ובוזזים מסקוטלנד.
שקיעת הנורמנים
דוגמה טובה לתהליך זה היא האירועים הנוגעים למשפחה הנורמנית האצילה דה בורג, אשר שלטה באלסטר. עם מותו של "הרוזן האדום" ריצ'רד דה בורג, ב-1326 ירש אותו בנו, "הרוזן החום", ויליאם, אשר נרצח שבע שנים לאחר מכן, ולא הותיר אחריו אלא בת אחת. על פי החוק האנגלי, הבת (אשר נישאה לבנו של המלך אדוארד השלישי ליונל דוכס קלרנס), היא יורשת הנחלות של אביה. על פי החוק האירי הקדום, לא יכולות נשים לרשת את מנהיגות השבט. אם כך צעירי בית דה בורג, הפכו לגאלים, אימצו את השם "ברק", וחטפו מנחלותיו של הרוזן האדום באלסטר ובקונכט, מכל הבא ליד.
עם התכווצות הנחלות המוקנות למלך האנגלי, התכווצה גם הכנסתו של המלך מן הנחלה, ובהתאם גם כמות המשאבים שיכל המלך להקדיש לארץ הסוררת. באמצע המאה ה-14 היה דבר המלך נשמע רק בתחום של כ-30 עד 40 קילומטר מסביב לדבלין, אשר כונה "התחום" (The Pale). את התחום הקיף מכשול של תעלות וכלונסאות מעץ. בתוכו חיו האנגלו-אירים תחת החוק והמנהג האנגלי (פרט לחשש המתמיד של תקיפות משכניהם האירים). "מחוץ לתחום" (ומכאן נגזר הביטוי Beyond the Pale) הייתה אירלנד בשליטת ראשי השבטים הגאלים, או רוזנים אנגלו-אירים, שתמרנו בין מעמד כאצולה לפי החוק האנגלי למעמד ראש השבט כנח להם.
אנגליה, בשלב זה, תחת שלטונו של אדוארד השלישי הייתה עסוקה במלחמת מאה השנים עם צרפת, מכדי שתכפה את מרותה על אירלנד. רק מערכה צבאית ממושכת הייתה יכולה לאכוף את השליטה באי, אך לא עמדו די משאבים לכך. גורם נוסף היה המוות השחור, מגפת הדבר שהכתה ביבשת אירופה ובאנגליה באותה עת. בקיץ 1348 הגיעה המגפה לאירלנד וגרמה לערעור נוסף של המבנה החברתי ושל השליטה הפיאודלית. אוכלוסיית הערים הצטמצמה, כפרים רבים ננטשו, ואווירה של קדרות תקפה את הארץ.
בריטים
הבריטים (באנגלית: Britons או British people) הם לאום, השוכן בממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
היסטוריה של אירלנד בימי הביניים
המאה החמש עשרה
יורשיו של ריצ'רד השני היו עסוקים בבעיות חיצוניות, ואירלנד נעזבה לנפשה. הנרי הרביעי והנרי החמישי היו עסוקים בביסוס מרותם ובמלחמות ביבשת. הנרי השישי היה מלך חלש, ובימיו פרצו מלחמת השושנים. במשך עשורים נאבקו בתי המלוכה יורק ולנקסטר זה בזה. על אף שהאצילים האירים צידדו בראשון, עצם הסכסוך מנע את התחזקות ההשפעה האנגלית באי.
בריטים
הזהות הלאומית הבריטית היא מורכבת, כיוון שהממלכה המאוחדת כוללת ארבע אומות נפרדות – אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד (וכן נכללות בה יחידות גאוגרפיות קטנות יותר). האנגלים, הסקוטים והוולשים הם קבוצות אתניות וכן אומות בפני עצמן, לצד היותם חלק מהאומה הבריטית.
מאז היווצרה של הממלכה המאוחדת כיחידה פוליטית ב-1707, מחזיקים תושבי האיים הבריטיים בזהות "שכבתית", שיכולה להתבטא בצורות שונות. בקוטב האחד מצויים אלה שזהותם העיקרית היא הסקוטית, האנגלית או הוולשית (במידה פחותה בהרבה, הצפון-אירית). המשתייכים לקוטב זה רואים בזהותם הבריטית עניין פורמלי גרידא, ולעיתים אף רוחשים איבה לעמים הבריטים האחרים. בקוטב הנגדי מצויים אלה שרואים עצמם קודם-כל כבריטים, ובזהותם הנוספת (סקוטית, למשל) כזהות אזורית בלבד, שחשיבותה משנית. בין שני הקטבים מצויים הבריטים הרואים בשתי הזהויות (ולעיתים יותר מכך) זהויות דומות במעמדן. סקר שערכה הממשלה הבריטית ב-2001 אמד את שיעור התושבים המגדירים עצמם כבריטים. נמצא ש-31 אחוזים מתושבי בריטניה (ללא צפון אירלנד) הגדירו עצמם כבריטים בלבד, 15 אחוזים הגדירו עצמם כבריטים ובנוסף לכך משתייכים לאחת האומות המרכיבות את בריטניה, וכ-49 אחוזים השתייכו רק לאחת האומות. (5 אחוזים השיבו תשובות אחרות). בקרב מיעוטים אתניים, שיעור המזדהים כבריטים היה גבוה משמעותית באשר בקרב לבנים.
היסטוריה של אירלנד בימי הביניים
המאה החמש עשרה
לאחר פגעי מלחמת ברוס והמגפה, החלה תקופה של פריחה תרבותית ובניה מחדש. אירלנד נחלקה בין שלושה מחוזות גאלים עצמאיים, תומונד, טירקונל וטירון, בהם שלטו המשפחות העתיקות של או'בריאן, או'דונל ואו'ניל; ולחלק האנגלו-אירי שנשלט על ידי הרוזנים מקילדייר, אורמונד ואוסמונד. הרוזן השמיני מקילדייר, גארט מור פיצג'רלד, נתמנה בשנת 1478 ללורד המשנה-למלך והחזיק במשרה זו זמן רב תחת ארבעה מלכים בזה אחר זה. פיצג'רלד עודד את נשואי התערובת, והשיא את בנותיו לראשי שבטים איריים.
בריטים
מידת ההזדהות הגבוהה ביותר עם הלאום הבריטי מצויה בקרב תושבי צפון אירלנד הפרוטסטנטים, שרבים מהם ממוצא אנגלי או סקוטי. התושבים הקתולים, שהם ברובם ממוצא אירי, רואים עצמם כאירים. רק מיעוט, משתי הקבוצות, רואה את זהותו המרכזית כזהות צפון-אירית נבדלת.
היסטוריה של אירלנד בימי הביניים
המאה החמש עשרה
אהדתה של אירלנד לבית יורק האנגלי (אשר הוכרת בקרב בוסוורת' ב-1485 על ידי הנרי השביעי מבית טיודור), הגיעה לידי כך ששני מתחזים שטענו להשתייכות אליו - פרקין וורבק ולמברט סימנל, קיבלו סיוע של צבא אירי כשניסו לעלות על לונדון על מנת להמליך את עצמם. נציגו של המלך הנרי השביעי, אציל בשם פוינינגס, נשלח להשליט סדר. עד מהרה אסר את פיצג'רלד, ושלחו לאנגליה. הפרלמנט האירי אולץ לחוקק חוק האוסר על עצמו להתכנס או לחוקק ללא הסכמת הכתר. פיצג'רלד הצליח ללחוץ על המלך הנרי להחזירו לתפקיד המשנה-למלך (המלך הנרי מצוטט "כל אירלנד אינה יכולה למשול בו, אם כן שימשול בכל אירלנד"). פיצג'רלד שימש בתפקיד עוד כשבע-עשרה שנים. היה זה סופה של תקופה שקטה יחסית. הרפורמציה המתקרבת עתידה הייתה להטביע חותם מתמשך והרסני על תולדות האי.
בריטים
תושבי הממלכה המאוחדת מונים (נכון ל-2007) כ-60 מיליון נפש. מניינם של תושבי מדינות אחרות שמוצאם בריטי מוערך בכ-100 מיליון.
על-פי מפקדי אוכלוסין שבהם נשאלו התושבים למוצאם נמצא שכ-36 מיליון תושבים בארצות הברית טענו למוצא בריטי, כ-17 מיליון באוסטרליה (רוב האוכלוסייה), כ-10 מיליון בקנדה, כ-2.3 מיליון בניו זילנד וקרוב ל-300 אלף באירלנד. מלבד מדינות אלה, יש אוכלוסייה משמעותית של יוצאי בריטניה וצאצאיהם בדרום אפריקה (מספר ילידי בריטניה במדינה הוא כ-200 אלף, אין נתון רשמי על מספר הצאצאים לבריטים). ראשיתן של האוכלוסיות ממוצא בריטי במדינות אלה, ושל אוכלוסיות קטנות יותר במדינות אחרות, היא בתקופה שבה נשלטו על ידי האימפריה הבריטית. (אם כי חלק מהמדינות משכו הגירה בריטית גם לאחר עצמאותן). כיום ישנן גם אוכלוסיות של מהגרים בריטים בכמה מדינות מערב אירופיות, שהגדולה שבהן, בספרד, מונה קרוב למיליון נפש.
אסטוניה באירוויזיון
אסטוניה השתתפה באירוויזיון כ-28 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1994 ונעדרה פעם אחת ב-1995. ב-1993 ניסתה אסטוניה לראשונה להשתתף בתחרות, אך כשלה להעפיל לתחרות מסיבוב מוקדמות המיון של התחרות.
לאחר ניצחונה של אסטוניה ב-2001 עם השיר "Everybody" של טאנל פדאר, דייב בנטון ו-2XL, היא הפכה למדינה הסובייטית הראשונה שניצחה בתחרות.
היסטוריה
לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991, ביקשה אסטוניה להצטרף לשורות התחרות ב-1993 כמדינה עצמאית. אולם, עקב ריבוי המדינות שרצו להשתתף בתחרות נאלצה אסטוניה, ביחד עם 6 מדינות נוספות, להתחרות בתחרות מקדימה בשם "העפלה למיליסטריט", בתקווה להיות אחת משלוש המדינות שתקבלנה את הניקוד הגבוה ביותר, דבר שיקנה להן כרטיס כניסה לתחרות ב-1993.
בתחרות "העפלה למילסטריט" שנערכה ב-3 באפריל 1993 בסלובניה, ליובליאנה, הגיעה אסטוניה למקום החמישי עם חמישים ושבע נקודות עם השיר "Muretut meelt ja südametuld" אשר בוצע בשפה האסטונית על ידי יאניקה סילאמה, ובכך היא נותרה אחת מ-4 המדינות שלא השתתפו לבסוף בתחרות ב-1993.
ב-1994, כאשר עשתה אסטוניה את הופעת הבכורה בתחרות הדבר לא נחל הצלחה והיא סיימה את גמר התחרות במקום ה-24 עם שתי נקודות.
התוצאה הנמוכה ב-1994 מנעה מאסטוניה את היכולת להשתתף בתחרות ב-1995 עקב החלטתו של איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו להשתתף בתחרות עקב ריבוי המדינות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים להשתתף בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שמשתתפות על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור המשתתפות בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל מ-2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר. נכון ל-, מדובר בהיעדרות היחידה של אסטוניה בתחרות.
הישגים
אסטוניה השתתפה בתחרות כ-28 פעמים: מתוכן היא ניצחה פעם אחת ב-2001 עם השיר "Everybody" של טאנל פדאר, דייב בנטון ו-2XL ונמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם אזרבייג'ן, לטביה, רוסיה, פורטוגל, פינלנד, יוגוסלביה, טורקיה, מונקו, בלגיה, סרביה ויוון. אסטוניה מעולם לא הגיעה למקום השני בגמר התחרות ולאחר ניצחונה בתחרות, הפכה אסטוניה לאחת המדינות שניצחו בתחרות אך מעולם לא התמקמו במקום השני בגמר התחרות יחד עם פורטוגל, סרביה, לוקסמבורג, יוון, לטביה, פינלנד, יוגוסלביה ואוסטריה. לאחר ניצחונה של אסטוניה ב-2001, אסטוניה הפכה למדינה הסובייטית הראשונה שניצחה בתחרות כאשר אחריה נמצאת לטביה שניצחה ב-2002.
אסטוניה הגיעה, שנה שנייה ברציפות, להישג מרשים כאשר אירחה את התחרות בארצה ב-2002, בה הגיעה עם השיר "Runaway" של אנה סהלין למקום השלישי בגמר התחרות. אסטוניה הגיעה למקום ה-4 פעם אחת ב-2000 עם השיר "Once In a Lifetime" של אינס ופעם אחת למקום ה-5 ב-1996 עם השיר "Kaelakee hääl" של מריה ליס אילוס ואיבו לינה.
הישגה הגרוע ביותר של אסטוניה בגמר התחרות הוא המקום ה-24 אליו הגיעה פעמיים: בפעם הראשונה בתחרות ב-1994, כאשר עשתה את הופעת הבכורה בתחרות עם השיר "Nagu merelaine" של סילבי וראייט. הישגה הנמוך בתחרות ב-1994 מנע מאסטוניה את היכולת להשתתף בתחרות ב-1995 עקב החלטתו של איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו להשתתף בתחרות עקב ריבוי המדינות שביקשו להצטרף לשורותיה. בפעם השנייה אסטוניה הגיעה למקום ה-24 בתחרות ב-2011 עם השיר "Rockefeller Street" של גטר יאני, אף על פי כי השיר האסטוני, יחד עם השיר הצרפתי, היה אחד השירים המובילים לניצחון באתרים של הימורי התחרות. אסטוניה מעולם לא סיימה את גמר התחרות במקום האחרון ומעולם לא סיימה את גמר התחרות עם אפס נקודות, אולם היא הגיעה פעם אחת למקום האחרון בשלב חצי-הגמר של התחרות ב-2016.
ניתן לסכם את הישגיה של אסטוניה בתחרות כמעורבים: בשנים הראשונות בהן השתתפה בתחרות היא הצליחה להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות, מהחלת שלב חצאי-הגמר היא כשלה לעיתים להעפיל לגמר התחרות אולם סיימה מספר פעמים כאחת מעשר המדינות שהגיעו לעשרת המקומות הראשונים בתחרות. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 אסטוניה הצליחה לעלות לגמר התחרות שבע פעמים ב-2009, 2011, 2012, 2013, 2015, 2018 ו-2019.
שפה
עד התחרות ב-1999, מדינות חויבו לשיר בשפה הרשמית של המדינה וב-1994, 1996, 1997 ו-1998 השירים אשר שלחה אסטוניה לתחרות היו באסטונית. החל מביטול חוק השפה ב-1999, אסטוניה שלחה בעיקר שירים באנגלית כאשר באסטונית היא שלחה שלושה שירים. מדי פעם אסטוניה שלחה שירים בשפות נוספות שאינן אנגלית ואסטונית, כך למשל השיר ב-2004 הושר בורו, השיר ב-2008 הושר בסרבית, גרמנית ופינית והשיר ב-2018 הושר באיטלקית.
הצבעות
פינלנד נוהגות להעניק לאסטוניה מספר רב של נקודות, אולם אסטוניה נוהגת להעניק מספר רב של נקודות לרוסיה ושוודיה. ב-1996, 1998, 2009 ו-2018 (הצבעת הקהל), פינלנד העניקה לאסטוניה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. ב-2003, 2007, 2013, 2015 ו-2016 (הצבעת הקהל), אסטוניה העניקה לרוסיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר וב-1998, 1999, 2011 (חצי-גמר וגמר), 2012 (חצי-גמר וגמר) ו-2016, אסטוניה העניקה לשוודיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
אסטוניה באירוויזיון 2009
בתגובה לפעולותיה של רוסיה בדרום אוסטיה ומלחמת גאורגיה–רוסיה, התפרסמו דיווחים כי אסטוניה עלולה לא להשתתף בתחרות ב-2009, אם כי, למרבה האירוניה, אסטוניה העניקה את מרב הנקודות לרוסיה ב-2008. באוגוסט 2008, שרת התרבות האסטונית, לייני ג'נס, דיווחה על החרם המשותף של המדינות הבלטיות, אסטוניה, ליטא ולטביה, על התחרות. מקבילה של שרת התרבות האסטונית, שר התרבות הליטאי, ג'ונאס ג'וקאס, אמר כי "מוקדם מדי לדון בחרם" שכן "החלטות ספונטניות עשויות להחריף את מאמצי הדיפלומטים ולהחריף את המצב".
מאוחר יותר לטביה הכחישה בתוקף את דיווחי החרם המשותף על התחרות והודיעה כי היא תשתתף בתחרות ב-2009, ליטא כן השתתף בתחרות שהתקיימה במוסקבה ב-2009 ורשות השידור האסטונית אישרה בספטמבר 2008, כי בשל לחץ וביקוש ציבורי, אסטוניה כן תשתתף בתחרות ב-2009. בתחרות אסטוניה (להקת "Urban Symphony" עם הסולנית סנדרה נורמסלו) הגיע למקום השליש בחצי הגמר אך רק למקום ה-15 בגמר.
A Broken Frame
A Broken Frame (מסגרת שבורה) הוא אלבום האולפן השני של הלהקה הבריטית דפש מוד, שיצא ב-1982.
לכבוד השקת הסינגל See You בינואר 1982, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי בן 39 הופעות, שנמשך עד מאי.
ב-4 באוקטובר 1982, כשבוע לאחר יציאת האלבום, שוב יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי. הפעם הסיבוב כלל 47 הופעות והוא הסתיים במאי 1983.
למרות שבכתיבת האלבום ובהקלטתו הוא לא השתתף, אלן ויילדר, שבעתיד יהיה חבר בלהקה, השתתף בסיבובי ההופעות הנ"ל. כמו כן, הוא הופיע בוידאו-קליפים של שלושת הסינגלים.
האלבום הגיע למקומות 8 ו-177 במצעדי האלבומים בבריטניה ובארצות הברית (בהתאמה).
זהו האלבום היחיד ששום שיר ממנו לא נכלל באלבום ההופעה מ-1989, 101, ובאלבום הרמיקסים מ-2004, Remixes 81-04.
דודי לוי
דודי לוי (נולד ב-11 באוקטובר 1968) הוא זמר-יוצר, מפיק וגיטריסט ישראלי.
ביוגרפיה
דודי לוי גדל בחולון למשפחה ירושלמית במקור.
במקביל ללהקת נוער שוליים היה לוי חבר בלהקת "אור כשדים" ביחד עם רונן בן טל ז'אן ז'אק גולדברג ועובד אפרת. בסוף שנת 1992 הפסיקה אור כשדים (להקה) את פעילותה וחזרה לפעילות בשנת 2009 כאשר את ז'אן ז'אק גולדברג מחליף המתופף ניר מנצור.
ב-1992 כאשר התפרקו שתי הלהקות הפך למפיק מוזיקלי.
בשנים 1993 ו-1994 גילה לוי את להקת הרוק המצליחה "מופע הארנבות של ד"ר קספר" והפיק את מופע הארנבות של ד"ר קספר ואת מופע הארנבות של ד"ר קספר 2. בשנת 1994 הפיק גם את אלבום הבכורה של שרון חזיז, "קח אותי לשם".
ב-1993 הצטרף לוי ללהקתו הקבועה של אהוד בנאי ומנגן באלבומים השלישי (אלבום) עוד מעט ענה לי ואלבום ההופעה "ממשיך לנסוע".
על פי נתוני אקו"ם, השיר כל הזמן שבעולם היה השיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו וערוץ המוזיקה בעשור שבין השנים 1997 ועד 2007.
בשנת 2000 הוציא לוי את "פרויקט חנוך לוין", האלבום עסק ביצירה הפזמונאית של חנוך לוין והופק ביחד עם תמיר מוסקט בניו יורק. השירים עובדו מחדש וחלקם זכו ללחנים חדשים. האלבום התקבל בכתף קרה ובמשך השנים זוכה לגילוי מאוחר והערכה.
בשנת 2003 הפיק בשיתוף עם משה לוי את אלבומה של גלי עטרי, "חבק אותי לאט". באותה שנה הוציא את השיר "רקויאם למוכרת הפרחים" במסגרת הפרויקט עוד מעט נהפוך לשיר של גלי צה"ל במסגרתו הלחין טקסט של איתמר אליה, לוחם בשייטת 13, שנפל באסון השייטת.
ב 2004 זכה השיר "מישהו גדול" שהלחין לוי למילים של חנה גולדברג בפסטיבל השירים של ישראל. את השיר ביצע שי גבסו.
החל מ-2006, החל לוי ללמד ולהנחות בנושאי יצירה והפקה, בין היתר בבית ספר גבוה למוזיקה הנקרא "Muzik".
ב 2006 יצא השיר "ספינותיה" בביצוע נורית גלרון ללחן של לוי ומילים של מאיר גולדברג.
בנובמבר 2007 הוציא לוי את אלבומו הרביעי, "במקום לרוץ" בחברת התקליטים התו השמיני. קדמו לו הסינגלים "מים", "לולו", "אני נכנע" ו"במקום לרוץ".
פרט לשיר "ארץ נתזים" שכתב מאיר אריאל והלחינה אהובה עוזרי, הלחין לוי את כל שירי האלבום. בכתיבה השתתפו הוא ומאיר גולדברג, ועל ההפקה המוזיקלית היה אחראי לואי להב.
ב 2008 ביצע את "איש אילם גבוה ודק" אשר בוצע במקור על ידי אסתר עופרים במסגרת פרויקט עבודה עברית למילים של אהרן שבתאי ולחן של אריה לבנון.
לאחר כשנתיים הופעות יצא ב-2011 האלבום "דודי לוי והתזמורת הקטנה" אשר הוקלט חי מול קהל באולפני "הבננה המעופפת" של לוי.
ב-2014 יצא אלבומו השישי "שכונה של איש אחד". לוי חבר ליוצר ולשותפו הוותיק מאיר גולדברג ולמפיק המוזיקלי דורון פלסקוב. השלושה שיתפו פעולה בכתיבה, הלחנה והפקה של האלבום. העבודה על האלבום ארכה כשלוש שנים ומתוכו בלטו השירים "בית" ביחד עם אהוד בנאי, שיר הנושא, ו"שיפקחו העיניים" אשר הוקדש לילדיו נועם ודניאל.
במקביל ולאחר יציאת האלבום המשיך להופיע בהרכבים שונים.
בינואר 2017 הוציא את השיר "לצידי", שהולחן ובוצע ביחד עם אילן דמרי סולן להקת המדרגות ונכתב בידי לוי.
באפריל 2018 הפיק סינגל ללהקת בית הבובות בשם "מישהו שומע" בו הלחינו את שירו של רפנאל מוסקל שנפל במלחמת לבנון השנייה.
קדי
קדי (בטורקית: Kedi) הוא סרט תיעודי טורקי משנת 2016 בבימויה של צ'יידה טורון, העוקב אחר חתולי הרחוב הרבים החיים באיסטנבול. הקרנת הבכורה של הסרט אירעה בפסטיבל הסרטים העצמאיים של איסטנבול ב-21 בפברואר 2016, ואז יצא לאקרנים בהפצה בינלאומית ב-10 בפברואר 2017. הסרט זכה לשבחים, והכניס יותר מ-4 מיליון דולר. טיים מגזין כלל את הסרט ברשימת עשרת הטובים של שנת 2017.
דודי לוי
ביוגרפיה
ביולי 2018 הוציא את השיר "איך זה" שנכתב הולחן והופק ביחד עם שי להב.
קדי
תקציר
מאות אלפי חתולי רחוב חיים באיסטנבול, העיר הגדולה ביותר בטורקיה, כפי שהם עושים כבר מאות או אפילו אלפי שנים. הם חלק מהמרקם העירוני - לפעמים פראיים ונלחמים על הישרדותם, ולפעמים חברותיים ומטופלים על ידי בני האדם שהם חיים ביניהם. "קדי" עוקב אחר מספר חתולים, וכולל ראיונות עם האנשים שמקיימים עמם אינטראקציות. שבעת החתולים שהם נושאי הסרט הם סארי, דומן, בנגו, אסלן פרצ'סי, גמסיש, פסיכופת, ודניז.
דודי לוי
ביוגרפיה
במאי 2019 הוציא את השיר "איך שהיא צחקה". בספטמבר 2019 הוציא את השיר "תרגיש בבית". שני האחרונים נכתבו בידי מאיר גולדברג ולוי עצמו, הולחנו על ידי לוי והוקלטו הופקו ביחד עם הרכב חדש שבו חברים עובד אפרת רועי שקד ונועם ספרבר.
קדי
הפקה
הצלמים בנו ציוד מיוחד כי לצלם את החתולים בגובה הרחוב. צוות ההפקה עבד עם תושבים מקומיים כדי לקבל גישה ולהמשיך לצלם את החתולים כשהם עברו מאזורים ציבוריים לפרטיים.
דודי לוי
ביוגרפיה
דודי לוי שיתף פעולה בהקלטות והופעות עם אמנים רבים, ביניהם ברי סחרוף, רמי פורטיס, ארקדי דוכין, יהודית רביץ, מאיר בנאי, אביתר בנאי, אהובה עוזרי, דני בסן, יוסי אלפנט, מיכה שטרית, יזהר אשדות, משה לוי, עמיר לב, רונה קינן, בית הבובות, דן תורן, ארז לב ארי, הקליק, טל גורדון, אבי בללי, יסמין לוי, איגי דיין, אהוד בנאי, שי גבסו, מופע הארנבות של ד"ר קספר, שרון חזיז, אתי אנקרי, רונית שחר, דנה ברגר ונוספים.
קדי
הפקה
הבמאית והצוות בחרו תחילה שלושים וחמישה חתולים בהם הסרט יכול להתמקד. הם צילמו תשעה עשר מהם, ואז בחרו שבעה כנושאי הסרט בעריכה הסופית.
דודי לוי
חיים אישיים
בספטמבר 2007 התחתן עם אור בראון ולהם שני ילדים. הם נפרדו ב-2010.
קדי
ביקורת וקבלה
כשהסרט פתח בארצות הברית בהפצה מוגבלת, הוא נהיה עד מהרה חביב המבקרים, וקיבל ציון של 100% טרי ב-Rotten Tomatoes.
דודי לוי
חיים אישיים
החל מ-2014 חי עם בת זוגו שיר ענבי ולהם שני ילדים.
לוי מתגורר בהרצליה.
סינגלים
- לצידי (2017)
- איך זה (2018)
- איך שהיא צחקה (2019)
- תרגיש בבית (2019)
דפנה יזרעאלי
דפנה (ננדי) יזרעאלי (9 בספטמבר 1937 – 21 בפברואר 2003) הייתה סוציולוגית ואנתרופולוגית ישראלית, פרופסור, ראש החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה וממקימות החוג ללימודי מגדר לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. פעילה פמיניסטית ומחלוצות חקר המגדר בישראל ומייסדת התוכנית ללימודי מגדר בבר-אילן.
קריירה אקדמית
יזרעאלי למדה תואר ראשון במדעי המדינה ופילוסופיה, ותואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת מקגיל. בנוסף, למדה גם לתואר שני במדעי המדינה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1958 עלתה לישראל. את עבודת הדוקטורט עשתה באוניברסיטת מנצ'סטר שבאנגליה בלימודי עבודה (1972). לאחר מכן עשתה שנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה. בזמן שהותה בברקלי נחשפה ללימודי המגדר והביאה אותם איתה ארצה. תחומי המחקר של יזרעאלי היו: נשים בעולם העבודה, נשים בין משפחה ועבודה ונשים בצבא. יזרעאלי הייתה בין החוקרים הראשונים בישראל שהצביעו על הקשר בין מבנה הכוח המגדרי בצה"ל לבין מבנה הכוח המגדרי בחברה הישראלית. היא טענה שלקצינים בכירים בדימוס יש מונופול על תפקידים בכירים במשרדי ממשלה, מפלגות פוליטיות וארגונים ציבוריים בישראל. ההילה הצבאית והרשתות החברתיות שלהם מעניקים להם יתרון שנשים לא יכולות להתחרות בו.
בשנותיה האחרונות פעלה נמרצות להקמת חוג ללימודי מגדר לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן, שבראשו גם עמדה, כמו גם בראש מרכז רחל וי.ל. גבירץ לחקר המגדר, שהקימה לזכר הוריה. יזרעאלי הייתה ממקימות האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים.
פעילות ציבורית
בנוסף לפעילותה באקדמיה, יזרעאלי הייתה מעורבת בפעילות חברתית בארגונים שונים. היא הייתה ממייסדות שדולת הנשים ועמדה בראש מרכז המחקר של השדולה החל מ-1985. כן כיהנה כסגנית נשיאת הקרן החדשה לישראל והייתה דמות מרכזית בפעילות לקידום נשים באקדמיה ופעילויות נוספות של תנועת הנשים בישראל, כולל מפגשים בין ישראליות לפלסטיניות. יזרעאלי תרמה מהונה הפרטי לקידום ארגונים פמיניסטיים בישראל ופתחה את ביתה לסטודנטיות, קולגות ופעילות פמיניסטיות.
בין השנים 1976–1978 יזרעאלי שימשה כיועצת של ועדת ראש הממשלה למעמד האישה. עד פטירתה ייעצה לוועדות המשנה לקידום נשים בשוק העבודה בוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.
בשנת 1960 נישאה לדב יזרעאלי. הם נפגשו באוניברסיטה העברית שם למדו שניהם. דב יזרעאלי היה פרופסור לשיווק בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב שהתמחה באתיקה שיווקית ועסקית. הוא נפטר בינואר 2003. לזוג שלושה ילדים: ליאורה, שרונה וחיים.
דפנה יזרעאלי נפטרה בפברואר 2003 ממחלת הסרטן. ב-2003 הוקמה קרן דפנה - נשים משתפות פעולה לשינוי. הקרן תומכות בתוכניות מנהיגות לנשים ופמיניזם. ב-2015 נחנך באוניברסיטת בר-אילן גן לזכרה.
פיליפו מרקטי
פיליפו מרקטי (באיטלקית: Filippo Marchetti; 26 בפברואר 1831 – 18 בינואר 1902) היה מלחין אופרה איטלקי. מרקטי, שפעל, כמוהו כמלחינים אחרים בזמנו, בצל גאוניותו של ורדי, השיג הצלחה אחת גדולה באופרה שלו משנת 1869, "רוי בלאס". מרקטי הלחין את המוזיקה עבור השיר של וסילה אלכסנדרי, "Oda gintei latine", השיר שזכה בחגיגות הלטיניות הראשונות במונפלייה, במאי 1878.
ביוגרפיה
פיליפו מרקטי היה תלמידו של ג'וזפה לילו (אנ') וקרלו קונטי בקונסרבטוריון של נאפולי (אנ'). האופרה הראשונה שלו "Gentile da Varano" שהועלתה בטורינו בפברואר 1856 זכתה להצלחה. אותה הצלחה הושגה גם באופרה שלו "לה דמנטה" שהוצגה לראשונה בטורינו, 27 בנובמבר 1856. לאחר מכן מרקטי הלחין את "רומיאו ג'ולייטה" שהוצגה לראשונה בטריאסטה ב-25 באוקטובר 1865 עם קבלת פנים סבירה. אופרה זו הוצגה במילאנו בשנת 1867. כמו כל כך הרבה מלחינים איטלקים אחרים באותה תקופה, מרקטי זכה להצלחה הגדולה ביותר שלו עם "רוי בלאס" (שהוצגה בבית האופרה לה סקאלה ב-3 באפריל 1869). אופרה המבוססת על הדרמה רוי בלאס (אנ') מאת ויקטור הוגו. היצירה רוי בלאס מאת מרקטי הוצגה גם בגרמניה ובאנגליה. "גוסטבו ואזה" (שפורסמה בלה סקאלה, 7 בפברואר 1875) ו"דון ג'ובאני מאוסטריה" (שפורמה בטורינו, 11 במרץ 1880) היו בעיקר ​​יצירות שוליים שנשכחו.
מרקטי היה פרופסור לשירה ברומא ונשיא האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה בשנת 1881.
יצירות עיקריות
האופרה "רוי בלאס", שנשכחה כמעט, בוצעה והוקלטה בשנת המאה למותו, והתגלתה כיצירה דרמטית מאוד וכתובה היטב.
אל קפיטוליו
אל קפיטוליו (El Capitolio) הוא בניין בהוואנה ששימש עד המהפכה הקובנית את הקונגרס הקובני, וכיום משמש את האקדמיה הקובנית למדעים ואת הספרייה הלאומית למדע וטכנולוגיה. המבנה, שהוקם ב-1929, מזכיר במראהו את בניין הקפיטול שבוושינגטון.
היסטוריה
במקום בו שוכן הקפיטוליו, הייתה בעבר ביצה. מאוחר יותר החלו להיבנות באזור בתי מגורים לעבדים, ואחר כך הוקם בו הגן הבוטני הראשון בקובה. ב-1839 הועתק הגן הבוטני ממקומו, לטובת הקמת תחנת רכבת. תחנה זו הייתה פעילה עד העשור הראשון של המאה העשרים, אז הועברה למבנה מודרני יותר. לאחר העברת תחנת הרכבת, הוצעו תוכניות שונות לבנייה במקום. ב-1912 הוצע להקים בו את ארמון הנשיאות, אך תוכנית זו נזנחה. ב-1917 הוחל בהקמת בית מחוקקים, אך קשיים במימון הביאו להפסקת הבנייה, ושלד המבנה שהוקם פוצץ ב-1918.
ב-1925 תפס את השלטון בקובה חרארדו מצ'אדו, שהחליט לחדש את היוזמה להקים במקום בית מחוקקים. האדריכלים ראול אוֹטֶרוֹ ואֶאוּחֶנְיוֹ רָיְינִייֶרִי נבחרו לתכנן את המבנה, והעבודות עליו החלו ב-1 באפריל 1926. 8,000 פועלים עבדו במשמרות, 24 שעות ביממה, והבנייה הסתיימה בתוך כשלוש שנים בלבד. אף שהבנייה הסתיימה ב-20 במאי 1929, נדרשו עוד קרוב לשנתיים עד להשלמת עיצוב הפנים, והקונגרס החל לפעול בו רק בפברואר 1931. עלות הבנייה הכוללת עמדה על כ-17 מיליון פסו קובני.
הקפיטוליו שימש את שני בתי הקונגרס, הן הסנאט והן בית הנבחרים, עד המהפכה הקובנית ב-1959. לאחר המהפכה עבר לבניין משרד המדע, הטכנולוגיה והסביבה, וכיום הוא משמש את האקדמיה הקובנית למדעים ואת הספרייה הלאומית למדע וטכנולוגיה. רבים מאולמותיו משמשים גם לוועידות ולתצוגות שונות.
חוץ הבניין
במבט ראשון, נראה המבנה הנאו-קלאסי כהעתק של הקפיטול בוושינגטון. הקפיטוליו אכן דומה לו, אך הוא עשיר ממנו בפרטים. רייניירי עצמו טען כי את השראתו לא שאב מהקפיטול, כי אם מהפנתאון של פריז.
כיפת הקפיטוליו ממוקמת בחזית המבנה. הכיפה עשויה אבן, והיא נבנתה על בסיס שלד פלדה שיוצר בארצות הברית. הכיפה מתנשאת לגובה של 92 מ', מה שהפך את הקפיטוליו למבנה הגבוה ביותר בהוואנה עד להקמת האנדרטה לזכרו של חוסה מארטי בשנות ה-50. לפי התכנון המקורי, הייתה אמורה הכיפה להיות מעוטרת בענפי דקל, אך תכנון זה ירד מהפרק.
הקפיטוליו מוקף בגנים שתוכננו על ידי האדריכל הגנים הצרפתי ז'אן-קלוד ניקולה פורסטייה, והם כוללים בעיקר מדשאות ועצי דקל.
לצידן של 55 המדרגות בכניסה לבניין, המכונות "La Escalinata", שני פסלים בגובה של 6.5 מ', מעשה ידיו של האמן האיטלקי אנג'לו זאנלי. המדרגות מוליכות לאכסדרה שרוחבה 36 מ' וגובהה 16 מ'. לאורך האכסדרה שנים-עשר עמודי גרניט בסגנון רומי, המסודרים בשתי שורות. מאחוריה שלוש דלתות הכניסה העשויות ברונזה.
פנים הבניין
באולם הראשי שמתחת לכיפה פסל ברונזה ענק המכונה "פסל הרפובליקה" (La Estatua de la República), אף הוא מעשה ידיו של זאנלי. הפסל נוצק ברומא בשלושה חלקים שחוברו בתוך הבניין. הפסל מצופה בזהב 22 קרט, ומשקלו 49 טונות. גובהו של הפסל עצמו 15 מ' והוא ניצב על בסיס בגובה 2.5 מ'. פסל הרפובליקה הוא הפסל השלישי בגובהו בעולם הנמצא בתוך מבנה, אחרי פסל הבודהה בנארה שביפן ופסלו של אברהם לינקולן באנדרטת לינקולן בוושינגטון. מקור ההשראה לעיצובו של הפסל הייתה אלת החוכמה היוונית אתנה, ולשם עיצובו נעזר זאנלי בדוגמנית קובנית.
בדיוק במרכז האולם יהלום במשקל 25 קרט המסמן את קילומטר האפס של הוואנה ושל קובה כולה. היהלום המקורי, שהיה שייך לצאר ניקולאי השני נגנב ב-25 במרץ 1946, והוחזר באופן מסתורי לנשיא רמון גראו סן מרטין ב-2 ביוני אותה שנה. ב-1973 הוחלף היהלום המקורי בהעתק.
בכל אחד משני צידי האולם המרכזי יש אולם המכונה Salón de Pasos Perdidos ("אולם הצעדים האבודים"), על שום האקוסטיקה המוצלחת שבו, שמאפשרת לבודד את רחש הצעדים. האולמות מרוצפים בשיש, והם מוארים במנורות מצופות זהב. הם מוליכים לאולמות אחרים, חצי עגולים, ששימשו את שני בתי הקונגרס.
במרכז הבניין שתי חצרות פנימיות, שנועדו לאפשר תאורה ואוורור למשרדים בבניין. בצפונית שביניהן פסל בשם "El Ángel Rebelde" ("המלאך המורד").
מאן (חברה)
מאן (גרמנית Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg או MAN) היא חברה גרמנית המתמחה בציוד הנדסה וכלי רכב מסחריים. החברה מייצרת אוטובוסים, משאיות ומנועי דיזל. מאן היא הוותיקה מבין 30 חברות הגרמניות הנסחרות בבורסה של גרמניה. בשנת 2008 חגגה מאן 250 שנה להיווסדה. בחברה מועסקים כ-55,000 עובדים (נכון ל-2008) והחברה היא אחת המובילות באירופה בתחומה. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בעיר מינכן.