cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרליז ת'רון
קריירה
בלא יכולת לרקוד, היא קנתה כרטיס ללוס אנג'לס לכיוון אחד. בתום שמונה חודשים בעיר, היא לוהקה לתפקיד ראשון, ללא מילים, שצולם כסרט Direct-to-video. בהמשך הופיעה בסרטים הוליוודים רבים ומצליחים, שהחלה בדרמת הפשע "שני ימים באל. איי" (1996), עם ג'יימס ספיידר, והמשיכה עם "מלכודת לפרקליט", סרט הילדים "סופר ג'ו יאנג", הדרמה "תקנות בית השיכר", "אשת האסטרונאוט", סרט הפעולה "משחק הצבאים", דרמת הפשע "רחובות מושחתים", "הג'וב האיטלקי" ו"גברים עם כבוד". כיכבה בשני סרטים של וודי אלן: "סלבריטי" (1998) ו"קללת אבן העקרב הירוקה" (2001).
ב-2003 הזדמן לה להראות את יכולות המשחק שלה מעבר לדמות הבחורה הבלונדינית היפה הנצמדת לגיבורים הראשיים, כדקורציה. ת'רון גילמה את הרוצחת הסדרתית איילין וורנוס בסרט "מונסטר". מבקר הקולנוע החשוב, רוג'ר איברט תיאר את הופעתה בסרט כ"אחת מהופעות המשחק הטובות ביותר בתולדות הקולנוע, עליו זכתה בפרס האוסקר בפברואר 2004, כמו גם בפרס איגוד השחקנים האמריקני ובפרס גלובוס הזהב. לשם גילום דמותה של איילין נאלצה ת'רון להעלות 15 קילו במשקל גופה.
ב-2004 חתמה על חוזה עם מעצב האופנה הבריטי, ג'ון גאליאנו, בה הופיעה ת'רון בכרזות הפרסום של J'ADORE על ידי כריסטיאן דיור. לאחר מכן הפכה לפרזנטורית הבושם של דיור, תפקיד אותו היא ממשיכה למלא.
ב-2008 היא נבחרה לאשת השנה ב"Hasty Pudding Theatricals". באותה שנה היא גם שיחקה בסרטים "קרב בסיאטל", "ערבה בוערת" ובסרט "הנקוק" שהפך לסרט המכניס ביותר בו הופיעה.
בשנת 2009, שיחקה בסרט "הדרך" ודיבבה את דמותו של נאראטור בסרט "אסטרו בוי".
ב-2010 היא הנחתה את טקס הגרלת הבתים למונדיאל 2010, והשתתפה בקליפ של הזמר ברנדון פלאוורס לשיר "Crossfire". בשנת 2011, היא כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "תקועה". הסרט זכה לביקורות חיוביות, וקיבלה מועמדות רביעית לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית בסרט קומדיה.
בשנת 2012 שיחקה ת'רון בסרט "שלגייה והצייד" של רופרט סנדרס בתור המלכה, אמה החורגת של שלגייה.
בשנת 2014 השתתפה ת'רון בסרט הקומדיה "מיליון דרכים להתפגר". בשנת 2015 השתתפה בסרט הפעולה הפוסט-אפוקליפטי "מקס הזועם: כביש הזעם", בנוסף הפיקה ושיחקה בסרט המתח "מקומות אפלים".
בשנת 2018 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה-קומי "ואז הגיעה טלי", אודות מערכת יחסים שנרקמת בין אם לשלושה לבין האומנת שלה. על תפקידה זה הייתה מועמדת למספר פרסים בין היתר לפרס גלובוס הזהב בפעם החמישית.
בשנת 2019 הופיעה בתפקיד מגין קלי הדמות הראשית בסרט "פצצה", אשר הובילו למועמדויות לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ופרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2020 כיכבה ת׳רון בסרט ״ משמר האלמוות ״ הסרט מבוסס על סיפור קומיקס שמדבר על חבורת לוחמים עתיקים, ומה שמייחד אותם היא העובדה שהם אינם יכולים למות, הסרט זכה לביקורות חיוביות וצפוי לו סרט המשך.
חיים אישיים
ב-2007 ת'רון התאזרחה בארצות הברית, בנוסף לאזרחות הדרום-אפריקאית שלה מלידה.
בשנים 2001–2010 הייתה בזוגיות עם השחקן האירי סטוארט טאונסנד.
ב-2012 אימצה בן ג'קסון, יליד דרום אפריקה וב-2015 אימצה בת, אוגוסט, אפרו-אמריקאית. בגיל 3 ג'קסון ציינה בפניה כי היא בת ולא בן וכיום היא אמא לשתי בנות.
מתגוררת בלוס אנג'לס.
ב-2013 החלה בזוגיות עם השחקן שון פן. השניים התארסו ב-2014 ונפרדו ב-2015.
ת'רון חברה בארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים ובארגוני נשים ותומכת בזכויות הקהילה הגאה.
מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה
מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה (בקטלאנית: Museu de Ciències Naturals de Barcelona; בספרדית: Museo de Ciencias Naturales de Barcelona) הוא מוזיאון להיסטוריה של הטבע הממוקם בברצלונה, ספרד.
היסטוריה
המוזיאון נוסד בשנת 1882 בעקבות העזבון, החסות והצוואה של מתווך עסקי מקומי, פרנססק מרטורל אי פניה (1822–1878), אשר השאיר לצורך זה לעיר ברצלונה את אוספי הארכאולוגיה וידיעת הטבע האישיים שלו. עם הקמתו בשנת 1882 נקרא "מוזיאון מרטורל לארכאולוגיה ומדעי הטבע" (בספרדית: Museo Martorell de Arqueologia y Ciencias Naturales) והיה הבניין הראשון בהיסטוריה של ברצלונה שתוכנן כמוזיאון. זמן לא רב לאחר מכן, האוספים הארכאולוגיים, הבוטניים והזואולוגיים הועברו למקום אחר והשם שונה ל"מוזיאון מרטורל לגאולוגיה" (Museo Martorell de Geologia). בניין נוסף שנמצא גם הוא בפארק המצודה, טירת שלושת הדרקונים הסמוכה, שנבנתה ב-1888 עבור התערוכה העולמית של ברצלונה, הוקצה למוזיאון למדעי הטבע של ברצלונה ב-1917 והחל להציג את האוספים הזואולוגיים החל מ-1920. שני המבנים, המוזיאון הגאולוגי במוזיאון מרטורל והמוזיאון הזואולוגי בטירת שלושת הדרקונים, סגרו את שעריהם לציבור בשנת 2010, למרות שהם עדיין משתייכים לאותו מוסד, המוזיאון למדעי הטבע. בינתיים, שני הגנים הבוטניים העיקריים של העיר, הגן הבוטני ההיסטורי של ברצלונה (נוסד ב-1930) והגן הבוטני של ברצלונה (נוסד ב-1999), הצטרפו למוזיאון ב-2008. בשנת 2010 הוקצה גם בניין הפורום למוזיאון. הוא נועד להציג לציבור תערוכת קבע מרכזית של המוסד, שנפתחה לקהל במרץ 2011. בתחילה נקרא "המוזיאון הכחול" (בקטלאנית: el Museu Blau), ובדצמבר 2017, בניין הפורום שינה את שמו לפונקציה שהוקצתה לו והחליך לשם הרשמי של המוסד - מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה.
המוזיאון כיום
מאז שנת 2011 הגיע מיזוג הגופים הללו לחמישה אתרים שונים, כולם מוכרים כמושבים רשמיים של המוזיאון:
הקספרוטודון
הקספרוטודון (שם מדעי: Hexaprotodon) הוא סוג של יונקים נכחדים ממשפחת ההיפופוטמיים אשר חיו במהלך תקופת המיוקן ועד הפליסטוקן באפריקה.
המין היפופוטם ננסי שויך בעבר לסוג זה בהמשך הועבר לסוג היפו (Choeropsis) ב-2005 בידי. מספר חוקרים רואים בו עדיין מין בסוג זה, כך שסוג זה לא נכחד.
משמעות השם המדעי הוא: "בעל שש שיניים חותכות", שם שניתן עקב מאובנים רבים של מינים בעלי שלושה זוגות של שיניים חותכות.
מיני היפופוטם אלה היו קטנים יחסית לבני משפחתם ואף לא עברו גמדיות איים. הם חיו ברחבי אפריקה ובאירואסיה ונכחדו בתחילת ההולוקן (זאת בהנחה שההיפו הננסי לא שייך לסוג).
יער הילד היהודי
יער הילד היהודי הוא חורש נטוע בגליל העליון המערבי שניטע על ידי קק"ל בין השנים 1978–1979, לציון שנת ה-30 למדינת ישראל, במסגרת מבצע חינוכי ללימוד על אודות השואה.
היער ממוקם בין נחל שרך ליובלו נחל גליל בסמיכות למושב גורנות הגליל, לא הרחק מפארק גורן. במתחם היער נמצא היישוב העתיק חורבת דנעילה. ביער שביל מעגלי קצר וחניון חינמי.
יוזם נטיעת היער היה יו"ר דירקטוריון קק"ל, משה ריבלין. במקור אמור היה היער להינטע בנגב, בין באר שבע לחבל יתיר. הפרויקט נועד לחזק את הקשר בין ילדי ישראל לילדי התפוצות. בנטיעות לקחו חלק אלפי ילדים מישראל ומהתפוצות. כל ילד נטע שני עצים: אחד עבורו ואחד עבור ילד שנספה בשואה.
לרגל תחילת נטיעת היער, בדצמבר 1977, הונפקה סדרת בולים בערך של שקל 1; היה זה הבול הראשון של קק"ל שעליו הופיע העריך "שקל" (המטבע שקל נכנס לשימוש רק מאוחר יותר), והוא נמכר ב-7.5 ל"י.
איזלינגטון גרין
הרחוב העליון ורחוב תחתון (כביכול) היו המסלולים העיקריים של איסלינגטון מימי הביניים ומשולש הקרקע בצומת שלהם היה מוקד מוקדם. בחפירות ארכאולוגיות נחשפו עדויות לשיכונים מהמאה ה -15, שנהרסו במאה ה -17.
הפארק הוא שריד לאזור ציבורי (common land) ולא פארק (village green). באזור זה הותר לתושבי הכפר איזלינגטון לרעות את צאנם בלי הפרעה. האזור הציבורי היה גדול משטח הפארק הנוכחי, אולם פרויקטי בנייה במהלך המאה ה-19 צמצמו את שטחו.
כמה בתים ציבוריים עמדו זמן רב סביב הפארק, בעיקר השועל בפינה הצפון-מערבית. סם קולינס הקים את Lansdowne Arms בשנת 1851 ולאחר מכן הפך אותו לאולם מוזיקה שזכה לכינוי הפופולרי "הקפלה על הירוק".
בפארק ממוקמת אנדרטה לנופלי הממלכה המאוחדת בשתי מלחמות העולם, וכן פסלו של סר יו מידלטון, שתכנן את מערכת המים של לונדון במאה ה-17.
המכון לעיוורים יהודים
המכון לעיוורים יהודים (בהונגרית: Zsidó Vakok Intézete) לא קיים היום כמוסד לעיוורים. המבנה משמש לבית ספר תיכון מקצועי, כמוסד מתודולוגי מאוחד לחינוך מיוחד וכבית סטודנטים. מוסד חינוכי הפועל ברובע 14 בבודפשט.
הצוואה
בשנת 1903, האדריכל הנדבן (פילנתרופ) היהודי, בעל תואר האצולה (אבירות) איגנץ וכסלמן, חשוך הילדים, השאיר צוואה יחד עם רעייתו ז׳ופיה נוישלוס להקמת "מוסד להוראה ולטיפול בילדים לקויי ראייה". וכסלמן השאיר בצוואתו הוראה שעל המכון שיוקם תוטל החובה לקלוט אנשים ממוצא יהודי וממוצא לא יהודי בפרופורציות זהות (חצי־חצי).
הבניין
בניין הלבנים האדומים של המכון לעיוורים יהודים נבנה בחלקו בסגנון אר נובו ובחלקו בסגנון אר דקו והושלם בשנת 1908 על פי התוכניות של האדריכל ההונגרי־יהודי בלה לייטה (1873–1920). שני ראשי עמודים מברזל יצוק ומחושל שימשו במקור כנרות תמיד. בחלק הפנימי של ראש העמוד משמאל ('אייל') הכיתוב הוא: "הפנה את מחשבת העיוור לאבינו שבשמים", על ראש העמוד מימין ('דג') הכיתוב הוא: "אלוהים נותן לעין את הראייה". עבודת האמן שעיצב את העמודים של קישוטי הברזל המחושל בוצע כך שהמוטיבים יהיו של בעלי חיים (המותר על פי היהדות), לוחות של פסוקים מן התנ"ך בכתב ברייל וציטוטים הונגריים קלאסיים קישטו את גדר הבניין.
מאוחר יותר
הבניין הפך למכון לחירשים־אילמים בשנות העשרים של המאה העשרים. בשנת 1944 שימש כגטו, ואחרי מלחמת העולם השנייה הופעל כבית ספר יסודי. בשנות ה־50 של המאה ה־20 המכללה לשפות זרות פעלה שם כמה שנים ואחרי שנת 1956 שולב בו בהדרגה בית הספר לשיקום תנועה. בגב הבניין המקורי הוסיפו ב־1960 תוספת שהוחלט להרסה בתחילת שנות האלפיים ובמקומה נבנה מבנה מודרני שהוא עצמאי מבחינה ארכיטקטונית ביחס לבניין המקורי. השיפוץ של כל בניין פרי תכנונו של לייטה עדיין ממתין.
ויקטור פון דראביך-וכטר
ויקטור פון דראביך-וכטר (בגרמנית: Victor von Drabich-Waechter; 18 באוגוסט 1889 – 2 באוגוסט 1944) היה גנרל בצבא גרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון דראביך-וכטר נולד ב-18 באוגוסט 1889 בשטרסבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-12 במרץ 1910 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-7, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון דראביך-וכטר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ב-1 באפריל 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1939 מונה לראש מחלקה באגף כוח האדם.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 באוגוסט 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באוגוסט 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 ביוני 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-326, ובפברואר 1944 נשלחה הדיוויזיה לצפון צרפת. במהלך המערכה בנורמנדי לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הצנחנים ה-2, וב-2 באוגוסט 1944 נהרג פון דראביך-וכטר במהלך הלחימה בקרב פאלז.
אברהם ישראל משה סלומון
הרב אברהם ישראל משה סלומון (בקר) (נודע בכינויו: הרב מחרקוב; 1883 - ז' בחשוון תשי"ז, אוקטובר 1956) היה רב ותלמיד חכם ברוסיה ובפולין ולאחר מכן בירושלים.
תולדותיו
נולד ברוסיה לרב מרדכי יחזקאל בקר. (שינה את שם משפחתו לסלומון כשעזב את רוסיה) נישא לצירל לנדינסקי, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. בשנת תרס"ז (1907) כיהן כר"מ בישיבת תורת חיים בוורשה. כיהן כרב באורלובה (פולין) ובוולצ'נסק (רוסיה), ולאחר מכן בחרקוב, ושם התפרסם.
בשנות השלושים עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא הרבה לעסוק במסכתות שבסדר קדשים, ופעל רבות ללימוד התלמוד הירושלמי. בשנת תרצ"ה (1935) ייסד בירושלים בית מדרש מיוחד ללימוד התלמוד הירושלמי, ועם לומדיו נמנו הרב שלמה צימבליסט והרב שלמה בלוך, תלמידו של החפץ חיים. היה מראשי התאחדות הרבנים פליטי רוסיא. בשנות הארבעים התקרב לרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק.
בשנותיו האחרונות נחלש, ובתקופת מלחמת העצמאות נסע לחו"ל מחשש לבריאותו. כעבור זמן שב לישראל, ובשנת תשי"ב שהה בלונדון, שם סמך להוראה אברכים מהכולל של הרב משה שניידר.
נפטר בירושלים בז' בחשוון תשי"ז.
היו לו ארבעה בנים, ביניהם הרב דוד סלומון.
מקס פרוידנטל
מקס פרוידנטל (בגרמנית: Max Freudenthal; 12 ביוני 1868, באד נוישטאדט אן דר זאלה – 11 ביולי 1937, מינכן) היה רב רפורמי יהודי גרמני, היסטוריון של היהדות בבוואריה.
עבודתו ההיסטורית התמקדה בהיסטוריוגרפיה אזורית עם דגש על תולדות יהודי המקום, כך כתב את עבודותיו על משתתפיו היהודיים של יריד הסחר של לייפציג, על הקהילות היהודיות בנירנברג ובדסאו ועל משפחת גומפרץ (יחד עם דוד קאופמן).
ויקיפדיה ההונגרית
ויקיפדיה ההונגרית היא הגרסה בשפה ההונגרית של מיזם ויקיפדיה. האתר הושק ב-8 ביולי 2003 (היום בו הושקה ויקיפדיה העברית), וחצה את הרף של 400,000 ערכים בדצמבר 2016.
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
נכון לינואר 2017, ויקיפדיה ההונגרית דורגה במקום ה-23 בעולם מבחינת כמות הערכים בה. מדד העומק שלה, המהווה מדד גס לאיכות הערכים, עומד על 58 בלבד.
היסטוריה
דף הערך הראשון של ויקיפדיה ההונגרית הוקם למעשה ב-5 בספטמבר 2001 על ידי לארי סנגר, מחלוצי פרויקט ויקיפדיה, שיצר את כתובת האינטרנט http://hu.wikipedia.com. במשך חודשים רבים האתר הכיל מעט מאוד תוכן וסבל מהשחתות רבות.
ב-14 בינואר 2013, ויקיפדיה ההונגרית הייתה לוויקיפדיה הראשונה שעשתה שימוש בויקינתונים.
ציוני דרך
ויקיפדיה ההונגרית עברה את הרף של 50,000 ערכים ב-7 בפברואר 2007. הרף של 100,000 ערכים נחצה ב-17 ביולי 2008, והרף של 150,000 ערכים ב-25 בדצמבר 2009, אז עקפה ויקיפדיה זו את האנציקלופדיה המודפסת הגדולה ביותר בשפה ההונגרית. הרף של 200,000 ערכים נחצה בספטמבר 2011, ולכבוד האירוע הוחלף הסמליל של המיזם במונה אנלוגי המורה על 200,000. ב-15 בדצמבר 2016 חצה מספר הערכים במיזם את סף 400,000 הערכים.
ב-17 ביוני 2010, מספר הערכים המומלצים במיזם הגיע ל-500.
דיוויזיית יוטלנד
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביוני 1952 ושמה המקורי היה הדיוויזיה השלישית (3. Division). מטה הדיוויזיה היה בתחילה באבנרה. בשנותיה הראשונות הייתה לה בריגדה אחת של חיל רגלים ממוכן ועוד שתי בריגדות מילואים. ב-1961 שונה שם היחידה ל"פיקוד דיוויזיית יוטלנד" (Jyske Divisionskommando). ב-1975 הועברה מפקדת הדיוויזיה לפרדריסיה, ובמקביל תוגברו יחידות הדיוויזיה, ושתי בריגדות המילואים שלה קיבלו ציוד מלא והפכו לבריגדות מן המניין. כל בריגדה הורכבה משני רגימנטים של חיל רגלים ממוכן, רגימנט שריון, רגימנט תותחנים ופלוגת סיור מוטסת. ב-1981 אוחדו שלוש פלוגות הסיור המוטסות לרגימנט עצמאי. ב-1985 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית יוטלנד.
משימתה העיקרית של הדיוויזיה הייתה למנוע מכוחות ברית ורשה, לנתק את הקשר היבשתי על חצי האי יוטלנד בין דנמרק ושאר מדינות נאט"ו. הדיוויזיה הייתה כפופה לכוחות בעלות הברית בצפון אירופה. בסוף שנת 1996, עקב סיום המלחמה הקרה, עבר הצבא הדני צמצום וקיצוץ. דיוויזיית יוטלנד פורקה, וחלק מיחידותיה שולבו במסגרת הדיוויזיה הדנית.
אקרוקס
אקרוקס או α בצלב הדרומי הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים הצלב הדרומי (Crux) והכוכב ה-12 בבהירותו בשמי הלילה. כוכב זה הוא אחד מששת הכוכבים שמופיעים על דגל אוסטרליה. פרוש השם הוא קיצור של אלפא - קרוקס, כלומר של אלפא בצלב הדרומי.
מאפיינים
אקרוקס הוא למעשה מערכת בעלת שלושה כוכבים במרחק של 320 שנות אור ממערכת השמש. בטלסקופ ניתן להבחין רק בשני כוכבים שמרחקם זה מזה הוא 4 שניות קשת. אחד מהכוכבים הוא בעצמו כוכב כפול, אך בכך ניתן להבחין רק באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות.
מאפייני אקרוקס α1.1 ו-α1.2
הכוכב הבהיר מבין השניים הוא למעשה זוג כוכבים מסיווג ספקטרלי B0 IV המקיפים זה את זה במרחק של יחידה אסטרונומית ובזמן הקפה של 76 יום בלבד. בשל המרחק הקטן ביניהם לא ניתן להפריד אותם באמצעי תצפית אופטיים. הבהירות נראית הכוללת של הזוג היא מדרגה 1.33 ומסותיהם הן 14 מסות שמש ו-10 מסות שמש. הכוכב הכבד מבין השניים נמצא כנראה בסוף שלב התכת המימן שבליבתו להליום והוא עתיד להתנפח ולהפוך לענק כחול ולאחר מכן לענק אדום בתוך פחות ממיליון שנים, ולהפוך בסוף התהליך לסופרנובה. בן הזוג הפחות כבד עשוי לסיים את התפתחותו כננס לבן. הטמפרטורה של זוג הכוכבים היא גבוהה ביותר - כ-28,000 קלווין ועוצמת ההארה שלהם היא פי 25,000 משל השמש.
מאפייני אקרוקס α2
הכוכב הפחות בהיר הוא כוכב הסדרה הראשית - כחול מסיווג ספקטרלי B1 V עם בהירות מדרגה 1.73. הוא מקיף את זוג הכוכבים במרחק של כ-430 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של לפחות 1,500 שנים. מסתו כ-13 מסות שמש וגם הוא צפוי להפוך לענק כחול, ענק אדום ובסוף להתפוצץ בסופרנובה.
בסמוך למערכת אקרוקס ניתן להבחין בכוכב כחול נוסף, אך הוא ככל הנראה אינו חלק מהמערכת ונמצא למעשה במרחק גדול בהרבה.
אליפות ישראל בשחמט 2013
אליפות ישראל בשחמט 2013 הייתה האליפות ה-31 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 32 שחמטאים.
האליפות התקיימה בשיטת השווייצרית וכללה 9 סיבובים. היא נערכה בחיפה בין 6 באפריל ל-14 באפריל 2013.
השושלת התיגראינית
השושלת התיגראינית היא שושלת שליטים תיגראינית אשר שלטה על תיגראי בין 1748–1818, 1871–1974. שושלת זו היא ענף בתוך השושלת הסולומונית בקו נשי.
היסטוריה
ההיסטוריה של השושלת מתחילה בזרעו של אבטו רובאל אשר נהרג בקרב שימברה קור אחד מצאצאיו היה חאזאקאיס וולדה חווריוט אביו של מיכאל סהול, חאזאקאיס עצמו התחתן עם וויזרו ישאטה מריאם שהייתה בתו של אזאז' יעקב שהיה מצאצאי ראס פריס הגדול. כך ששולת זו היא בקו נשי. השושלת הזו החלה לשלוט על תיגראי לאחר שמיכאל סהול חתר תחת ראס תיגראי אנדה היימנות והכריז על עצמו כשליט תיגראי ב-1748, סהול הוציא להורג את אנדה בעיר עדווה ב-1759. השושלת הזו המשיכה לשלוט על תיגראי עד 1818 כאשר הדאג'זמץ וולדה רפאל נהרג בקרב על ידי דאג'זמץ סאבגדיס ב-1918 בעקבות מותו עולה לשלטון בטיגראי שושלת אגמה, השושלת התיגראינית לעומת זאת המשיכה לשלוט על מחוז תמביין תחת התואר "שום-תמביין" הנמצא בחבל תיגראי. השושלת הזו עלתה שוב לשלטון ב-1867 על כל תיגראי כאשר הקיסר בזמנו תקלה גיורגיס השני נתן לראס קאסה מרצ'ה לשלוט על כל תיגראי. השליט היחיד מהשושלת שנהפך לקיסר אתיופיה היה יוהנס הרביעי (1871–1889) לאחר מותו השושלת החלה בקרב על כס הקיסרות בין בנו של יוהנס ראס מנגשה יוהנס לבין מלך שאווה מנליק השני שבסופו האמהרים משאווה ניצחו, אך למרות זאת השושלת המשיכה לשלוט על תיגראי עד המהפכה האתיופית.
וטרלו (בלגיה)
וָטֶרלוֹ (בולונית: Waterlô, בצרפתית והולנדית: Waterloo) היא רשות מקומית ולונית, הממוקמת במחוז ברבנט הוולונית, בלגיה. נכון לשנת 2006, ברשות חיים כ-29,315 איש. סך הכול שטחה הוא 21.03 קילומטרים רבועים, בצפיפות של כ-1,394 איש לכל קמ"ר.
אף על פי שווטרלו היא רשות עצמאית, היא משמשת בפועל כפרבר אמיד של בריסל. כרבע מתושבי העיר אינם בלגים, ויש בעיירה קהילה גדולה של דוברי אנגלית. רבים מהתושבים הזרים עובדים בבריסל, המרכז המנהלי של האיחוד האירופי. וטרלו היא מקום מושבו של בית ספר סנט ג'ון הבינלאומי, אחד מבתי הספר הוותיקים והגדולים בבלגיה. מטהו האירופאי של מסטרקארד גם הוא ממוקם בווטרלו.
קרב ווטרלו
וטרלו ידועה בעיקר בזכות קרב ווטרלו שנערך בה ב-18 ביוני 1815, בין הקיסרות הראשונה של נפולאון בונפרטה לבין הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית (הממלכה המאוחדת, פרוסיה, אוסטריה ואחרות), בפיקודם העיקרי של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון וגבהרד לברכט פון בליכר. בעיירה ישנה מצבה בצורת אריה (המביט לכיוון צרפת), לזכר הקרב הנקרא תל האריה (צרפתית: La Butte du Lion). אטרקציות אחרות בעיירה הקשורות לקרב הן מוזיאון ולינגטון והכנסייה הקתולית של יוסף הקדוש, בה נאמר שוולינגטון התפלל לפני צאתו לקרב. כיום, נמצאים בכנסייה לוחות זיכרון לזכר הנופלים ההולנדים והאנגלים בקרבות.
מיכה (מחולל יישומים)
מיכה (מוכר גם בשמות מיכה 8, מיכה 8+, או מיכה 9) הוא מחולל יישומים ובסיס נתונים ישראלי.
פיתוח
המחולל שפותח החל מ־1985 (בגרסתו הראשונה מיכה 8) במל"ן, משרד הביטחון בשפת Pascal בסביבת טורבו פסקל 7 של בורלנד ותוכנת btree-filer לניהול קבצים, במערכת הפעלה DOS, על ידי מיכאל וסקו, היה נפוץ במשרד הביטחון ובמשרדים ממשלתיים. ההשראה לפיתוח של המחולל הייתה שפת DBONE על גבי מחשב מרכזי (mainframe) וגיליון הנתונים האלקטרוני לוטוס 1-2-3.
לאחר כעשר שנות פיתוח, בשנת 1995 הוא הופרט ויצא להפצה בשוק הפרטי, אף שבתקופה זו כבר שלטה בשוק מערכת ההפעלה חלונות, עדיין היה למחולל זה מה להציע. פשטותו וקלות השימוש בו עם מחירו הנמוך, תמיכה בעברית בכל היבט אפשרי, ביחד עם כלי תכנות ואופציות רבות מובנות בו כמו תאריכון לועזי-עברי, יומן אירועים ותזכורות, חייגן, מחשבון, ואופציית מדבקות, מכתבים, פקס וגאנט מובנים לכל דוח, רכשו לו קהל של מפתחים ומשתמשים. הפתיחות של המפתח להענות לפידבקים ורצונות של משתמשים, יצרו לו ספריית פונקציות עשירה שנוגעת כמעט בכל היבט אפשרי.
תכונות
ייחודו הוא בעיקר בפשטותו ובקלות השימוש שבו, והתפיסה שעומדת ביסודו, היא ליצור מחולל ידידותי לאדם הפשוט שיעטוף את הסיבוכיות התכנותית, ושיוטמעו בו כל התכונות, הנדרשות למסד נתונים וגם תכונות שסביבן, באופן שיהיה קל ונגיש ושימושי לכל אדם, כאשר יושמו בו פשטות ועוצמתיות, ללא הפרדה בין מפתח למשתמש, כפי שנהוג במחוללי יישומים רבים. ואכן מרגע שהוא הופץ הוא התפשט במשרדים ממשלתיים שונים.
למיכה 8 תמיכה בשפת סקריפטים בעברית, דבר שהוא ייחודי למדי בשוק התוכנה, ותמיכה מובנית במספר רב של עזרים, כמו גם במספר רב של פקודות (198) ופונקציות (182), ובהן מלבד פונקציות מספריות, מחרוזתיות, לוגיות ותאריכיות מקובלות, גם גלריה של פונקציות תאריך עברי, המרת מספרים למלל, פונקציות פיננסיות כחישובי ריביות והחזרי השקעות, חישובים על בסיס הנתונים, חישובי מס לפי מדרגות מס, הצפנת מחרוזות, בדיקת דמיון בין מחרוזות, חישוב ואימות ספרות ביקורת בשיטות שונות, חישובי OR ו־AND בין ביטים של מספרים, המרת מחרוזות מעברית דוס לחלונות, הצגת שורת גאנט ועוד.
על פי המיפרט הטכני שלו, הוא מסוגל לטפל במאות אלפי רשומות בזמן סביר. ומסוגל להכיל למעלה משני מיליארד רשומות בגודל מקסימלי של 8 קילובייט לאחת במסד, ועד 254 שדות בטבלה בגודל מקסימלי של 256 תווים לשדה.
עם זאת, הוא משולל יכולות שנראות כיום פשוטות ובסיסיות, כמו תמיכה בעכבר מחשב, תמונות וגרפיקה, שפת SQL או התחברות למסדי נתונים גדולים.
הפצה
"סגל מחשבים ותוכנה" המשיכה לפתח את המחולל עד בסוף 2015. בין התכונות האחרונות שפורסמו הייתה תמיכה במערכת ההפעלה חלונות ויסטה.
רעידת האדמה בזאגרב (2020)
רעידת האדמה בזאגרב שבקרואטיה הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-22 במרץ 2020 ב-06:24:03 לפי השעון המקומי (05:24:03 בשעון UTC). ברעידת אדמה זו, שהייתה בעוצמה של 5.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט, נהרג אדם אחד ו-26 נפצעו.
רעידת אדמה זו התרחשה בראשית מגפת הקורונה העולמית, מה שגרם לקשיים באכיפה של אמצעי ריחוק חברתי שקבעה הממשלה המקומית. כמו כן, הרעידה התרחשה במהלך נשיאות קרואטיה על מועצת האיחוד האירופי.
הרעידה גרמה לנזקים כספיים המוערכים בכ-11.7 מיליארד דולר אמריקאי.
חזנוב
חזנוב הוא שם משפחה יהודי מזרח אירופי הנגזר מ"חזן". {{פירושונים|
ראו גם
שמות במשמעות דומה: }}
מלחמת הזולו
מלחמת הזולו (באנגלית: Zulu War) היא מלחמה אשר התנהלה בין כוחות האימפריה הבריטית לבין כוחות בני שבט הזולו, בין 11 בינואר ל-4 ביולי 1879. בני הזולו הצליחו להדוף את הפלישה הבריטית הראשונה, שהתאפיינה בזלזול רב של הבריטים בבני הזולו. בהמשך, גייסו הבריטים תגבורות והכריעו את בני הזולו בפלישה השנייה.
רקע
מושבת הכף הייתה קולוניה הולנדית מאמצע המאה ה-17, כשהולנד הייתה בשיא כוחה. עם הזמן, נחלש כוחה הצבאי של הולנד והיא נכבשה על ידי צרפת בעת המלחמות הנפוליאוניות. בריטניה שדגלה במדיניות נוקשה כלפי צרפת כבשה את המושבות של הארצות האירופאיות שנפלו תחת השליטה הצרפתית ובכלל זה את מושבת הכף ההולנדית. לאחר תקופה קצרה שבה הבעלות עברה מיד ליד, התבסס השלטון הבריטי במושבת הכף בשנת 1806, כאשר הבריטים השתלטו סופית על המושבה.
הנוכחות הבריטית באזור הפכה במשך השנים ליקרה שכן הקולוניות בדרום אפריקה היו שרויות במאבקים רבים נגד מתיישבים האירופאים באזור, בעיקרם הבורים שהיו נצר למתיישבים ההולנדים, וכנגד הכוחות השבטיים האפריקאים. חרף זאת, הבריטים החזיקו בבעלות במושבה כי זאת הייתה הדרך הימית הקצרה ביותר להודו (תעלת סואץ נפתחה רק בשנת 1869). יתרה מכך, בשנת 1867 התגלו מרבצי יהלומים עשירים מאוד באזור. מרבצים אלה לא מוצו עד עצם היום הזה.
בשנת 1873, מלך הזולו מפָאנדֶה מת ובנו קטשאויו קמפנדה החליף אותו. קטשאויו היה מלך יותר מיליטנטי ופחות סלחן לנוכחות האירופאית בגבולות ממלכתו היא ממלכת זולו. קטשאויו השקיע בפיתוח ושדרוג צבאו ואף רכש כלי ירייה אירופאים, אך החיילים הזולואים לא היו מיומנים בשימוש בהם. לצד ההשקעה בצבא, הנהיג גישה עוינת כלפי המיסיונים בארצו מה שהעלה את רף המתיחות עם האירופאים באזור ולמרות שהמתיחות לא הגיעה לאלימות ואף מיסיון לא נפגע, גברו הקולות האירופאים כנגדו.
המתיחות גברה כאשר בשנת 1876 טבחו בני הזולו במספר רב של נשים בנות השבט שהתחתנו עם גברים בגילן כנגד המסורת שהכתיבה שהיו אמורות להתחתן עם גברים מבוגרים יותר, טבח זה העלה את הביקורת האירופאית כנגד הזולו ומלכם קטשאויו והעלה את המתיחות בין הצדדים. סכסוך גבולות בין ממלכת הזולו לארץ הבורים באזור המיסיון ברורק'ס דריפט ומספר תקריות גבול קטנות באוגוסט וספטמבר 1878 הביאו את הנציב הבריטי בנטאל, הנרי ברטל פריר, להציב אולטימטום למלך הזולו קטשאויו ב-11 בדצמבר 1878. באולטימטום, דרש הנרי מממלכת הזולו להפסיק שימוש בכלי נשק חמים, לשלם מיסים לבריטניה ולהחזיר רכוש שנגנב על ידי הזולו, דוגמת עדרי בקר. לאחר שראשי שבט הזולו לא הגיבו לאולטימטום, פרצה המלחמה.
הצבא הבריטי
הצבא הבריטי בסוף המאה ה-19 היה מבוסס על צבא קבע קטן יחסית למעצמות אירופאית אחרות והיה מאומן היטב. הוא כלל יחידות מכל זרועות הצבא.
חיל רגלים שהיה חמוש ברובה מרטיני-הנרי בקוטר 11.5 מ"מ והיה מסוגל לבצע כ-12 יריות לדקה והיה יעיל לטווח של כ-350 מטר וברובה סניידר-אנפילד שקצב האש שלו היה כ-10 יריות בדקה, אך הטווח היעיל שלו היה כ-550 מטר. מלבד חיל רגלים סדיר, כלל צבא הפלישה הבריטי גם יחידות רבות שגויסו מבני המקום.
הפרשים הבריטים היו חמושים בחרבות כבדות שהיו בשימוש עוד מימי מלחמות נפוליאון שלושה דורות לפני פרוץ מלחמת הזולו ובנשק חם. חלק ניכר מהפרשים הבריטיים במלחמה גויס מבני המקום. כמו כן, היו לבריטים יחידות ארטילריה מודרניות.
חיל הרגלים הבריטי היה לבוש במדים בצבע אדום שהיו בשימוש מסוף המאה ה-17 ועל שמם קיבלו את הכינוי "מעילים אדומים" (Red coats) ולראשו חבש כובע קל עם שוליים להגנה מפני השמש.
בקרבות הבריטים עדיין השתמשו בטקטיקה קווית שמקורה עוד במאה ה-17 שהייתה קשיחה למדי ואפיונה העיקרי הוא ירי לפי פקודה במטחים כבדים ולא ירי אישי.
הצבא של בני הזולו
הטקטיקה של בני הזולו הייתה דומה לפלנקס מהעת העתיקה: החיילים סודרו בשורות צפופות, כאשר התמרון העיקרי היה איגוף היריב בעזרת חיילים קלי רגלים שהוצבו באגפי המערך. טקטיקה זו הייתה יעילה בעיקר נגד שבטים אפריקאים אחרים שלא השתמשו בנשק חם, אך הייתה חסרת תועלת נגד צבא אירופאי מודרני החמוש בכלי ירייה מהירי ירי.
פלישה ראשונה
הפלישה הראשונה החלה ב-11 בינואר 1879 כאשר הכוחות הבריטים בדרום אפריקה לא קיבלו תשובה ממלך בני הזולו קטשאויו קמפנדה. הפלישה הייתה תגובה אוטומטית לאולטימטום שהוצב והתרחשה ללא אישור הממשלה הבריטית. הכוחות הבריטים תחת פיקודו של לורד צ'למספורד התחלקו לשניים, הראשון אשר מנה כ-1,400 חיילים בריטים וכ-400 חיילים אפריקאים הוצב במחוז אוטרכט, מצפון לארץ בני הזולו. הכוח השני מנה כ-5,000 חיילים בריטים וכ-5,200 חיילים אפריקאים, כוח זה היווה את כוח הפלישה העיקרי אשר התחלק לשלושה טורים, הדרומי יפלוש בגזרת נהר הטוגלה התחתון, הטור המרכזי יפלוש בגזרת רורק'ס דריפט והטור הצפוני יפלוש בגזרת מחוז אוטרכט. כוח נוסף של כ-3,000 חיילים אפריקאים יישאר מאחור לשמור על אזור הגבול בין המחוזות וישמש עתודה. אל מול כוחות אלו, כוח בני הזולו בפיקודו של קטשאויו מנה כ-40,000 לוחמים.
קרב איסאנדלוואנה
הטור המרכזי אשר כלל כ-4,100 חיילים בפיקודו של קולונל ריצ'רד גלין פלש בציר המרכזי באזור אתר המיסיון ברורק'ס דריפט. הטור התקדם לפנים ממלכת הזולו והגיע ב-20 בינואר לאזור איסאנדלוואנה, שם הקים מחנה ארעי ושלח סיורים כדי לנטר את תנועות כוחות הזולו, אך מספר הסיורים המועט לא מצא את כוח הזולו העיקרי שהיה באזור ורק נתקל בכוחות זולו קטנים. הכוחות הבריטים המעיטו ביכולות בני הזולו ובכוחם, בצורה זו פעלו בזלזול רב עד כדי שהמחנה היה לא יותר מאוסף אוהלים ללא אסטרטגיית הגנה או ביצורי שדה. ב-22 בינואר פיצל לורד צ'למספורד את המחנה כאשר שלח כוח בפיקודו לתיגבור אחד הסיורים אחרי שעלה חשש שכוח זולו מנסה לאגף את המחנה הבריטי. בשעה שכחצי מהכוח בפיקודו של צ'למספורד היה מחוץ למחנה ועסוק בלחימה, הכוחות הבריטים במחנה באיסאנדלוואנה תחת פיקודו של הנרי פולין נפלו תחת התקפה של בין 20,000 ל-22,000 לוחמי זולו אשר תקפו במבנה האימפי. פולין יצר קו הגנה של חיילים בריטים, חיילים אפריקאים וחיילי נטאל אשר מנה כ-1,400 חיילים במרווחים גדולים, מתוכם כ-1,330 נהרגו בקרב קשה כנגד לוחמי הזולו. הבריטים הובסו בקרב והתקדמות הטור המרכזי, שהיה מיועד למאמץ הלחימה העיקרי, נבלמה.
קרב רורק'ס דריפט
בזמן הקרב באיסאנדלוואנה ב-22 בינואר 139 חיילים בריטים אשר נשארו מאחור במיסיון רורק'ס דריפט, הותקפו על ידי בין 4,000 ל-5,000 לוחמי זולו. קרב רורק'ס דריפט התנהל בסדרה של התקפות קשות כנגד חומות המיסיון והביצורים המאולתרים של הכוחות הבריטים. לאחר כ-10 שעות של לחימה עיקשת, נהדפו לבסוף כוחות הזולו.
אראל מרגלית
אראל נחום מרגלית (נולד ב-1 בינואר 1961) הוא יזם ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, יושב הראש המייסד של קרן הון הסיכון JVP, ושל ארגון "יוזמה לאומית" להקמת שבעה אזורי צמיחה כלכליים, מבוססי יתרון יחסי אזורי, בישראל, ופעיל חברתי בירושלים, בה הקים את ארגון "בקהילה". סיים לימודיו לתואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה.
מלחמת הזולו
המצור על אשאו
הטור הדרומי שכלל כ-1,700 חיילים, תחת פיקודו של צ'ארלס פירסון הגיע עד הריסות המיסיון הנורווגי באֶשאוֹ והחל להקים ביצורים כדי להגן על המחנה לקראת התקפה על עיר הבירה אוּלוּנדִי שהייתה יעד ההתקפה של הטור. פירסון קיבל ב-22 בינואר את הדיווח על הקרב שנערך באיסאנדלוואנה והתבוסה של הכוחות הבריטים יחד עם פקודה לביטול ההתקדמות אל עבר אולונדי שכן היו שני הטורים אמורים להגיע ולכבוש יחד את העיר. בעוד פירסון שקל את האפשרות לסגת משום שאיבד את התמיכה מאגפו השמאלי, כוחות הזולו הצליחו לאגף אותו מאחור ולשבור את נתיב האספקה של הטור. הריסות המיסיון המבוצר באשאו הפכו להיות זירה למצור כנגד הכוחות הבריטים על ידי כוחות זולו, כאשר לסירוגין נערכו קרבות קלים כנגד הבריטים.
אראל מרגלית
ביוגרפיה
כשהיה בן 8, יצא עם משפחתו לשליחות של שנתיים בדטרויט שבארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית. ב-1971 המשפחה חזרה לישראל, אולם עברה להתגורר בכרמיאל, עקב מינויו של האב למנהל המתנ"ס המקומי. בהיותו בגיל 14 עברה המשפחה להתגורר בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים, בה למד בבית הספר התיכון רנה קסין. את שירותו הצבאי עשה כלוחם ומפקד בפלנ"ט גולני. הוא לחם במלחמת לבנון הראשונה.
מלחמת הזולו
הטור הצפוני
הטור הצפוני בפיקודו של אוולין ווד התקדם באזור מחוז אוטרכט. תפקיד הטור היה להילחם בשבטי הזולו הצפוניים ולמנוע מהם לתגבר את כוחות הזולו במרכז הממלכה היכן שהטור המרכזי והדרומי היו עתידים לתקוף את עיר הבירה אוּלוּנדִי. ווד תכנן לתקוף כוח זולו בן כ-4,000 לוחמים ב-24 בינואר אך כאשר קיבל את הדיווח על התבוסת הטור המרכזי בקרב באיסאנדלוואנה החליט לסגת אחורה לאזור קראָל. הכוח התמקם בגבעת קמבולה במחנה הגנתי ב-31 בינואר, כאשר קיבל הודעה ממפקד המערכה לורד צ'למספורד שמודיעה על ביטול התוכניות המקוריות והכנה לקראת התקפה של כוחות הזולו.
אראל מרגלית
ביוגרפיה
לאחר שחרורו משירות צבאי, למד מרגלית פילוסופיה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו ניהל את המפעל של משפחתו, לייצור ושיווק PVC והשתלב בתוכנית למנהלים בכירים (Executive MBA) באוניברסיטה העברית. סיים לימודי תואר שני ושלישי בפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. את עבודת הדוקטורט שלו "המנהיג כיזם בתהליך ההיסטורי" השלים ב-2007.
מלחמת הזולו
קרב הלובאין וקרב קמבולה
הכוח נשאר בעמדה מגננתית על רכס הגבעה כאשר הוא מוקף חפירות וביצורי שדה, למעט מספר אירועים הכוח נשאר במקומו בשקט יחסי במהלך כל חודש פברואר. ב-28 במרץ, צ'למספורד ביקש מווד להילחם בכוחות הזולו בגזרתו כפעולת הסחה בזמן שהוא יפקד על כוח חילוץ לחיילים הנצורים באשאו. ווד שולח כוח של כ-600 חיילים לתקוף מעוז של שבט הזולו בהלובאין בשאיפה למשוך את לוחמי הזולו לכיוון העמדה המבוצרת של כוחותיו. לעזרת כוחות הזולו בהלובאין הגיעו כ-26,000 לוחמי זולו והכוחות הבריטים הובסו באופן מוחץ בהלובאין עם 225 הרוגים ועריקה של הכוחות האפריקאים בשירות הצבא הבריטי. כוח של לוחמי זולו שמנה כ-25,000 לוחמים תקף, אחרי הצלחתו בקרב הלובאין, את העמדה המבוצרת בקמבולה כנגד הכוחות הבריטים של ווד שמנו 2,068 חיילים ב-29 במרץ. בקרב קמבולה הכוחות הבריטים בפיקודו של אוולין ווד הצליחו להדוף את כוחות הזולו עם 29 הרוגים מהכוח הבריטי וכ-2,000 הרוגים מכוחות הזולו, קרב זה נחשב לנקודת המפנה במלחמת הזולו ואיפשר את חילוץ הכוח הנצור באשאו.
אראל מרגלית
ביוגרפיה
בעת לימודיו בקולומביה, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, וכתגובה לפעילות האנטי ישראלית בקמפוסים האמריקאים, הקים יחד עם דוקטורנטים ישראלים באוניברסיטה, בהם יוסי דהאן ויוסי בכר, קבוצת דיאלוג לדו-שיח בין סטודנטים ישראלים לסטודנטים ערביים, בשמונה קמפוסים מובילים ברחבי ארצות הברית.
מלחמת הזולו
פלישה שנייה
מיד בתום הימים הראשונים של הפלישה, היה ברור לצבא הבריטי שישנו צורך בתגבורות רבות, חיילים וציוד, כדי להשלים את המשימה ולהביס את ממלכת הזולו. נאספו מספר יחידות קטנות מרחבי נטאל, אך לא היה די בכך. צ'למספורד שלח הודעה לממשלת בריטניה בדבר התבוסות והלחימה כנגד שבט הזולו, ראש הממשלה הבריטי בנג'מין דיזראלי, ששמע לראשונה על הלחימה ולמרות כעסו על כניסה לעימות ללא אישור הממשלה, החליט בכל זאת לשלוח כוחות בריטים לדרום אפריקה כדי לשמר את היוקרה של האימפריה הבריטית ולסיים את הקונפליקט מהר ככל שניתן.
אראל מרגלית
ברשות לפיתוח ירושלים
עם שובו לישראל בגיל 29 מונה מרגלית על ידי ראש עיריית ירושלים, טדי קולק לאחראי על פיתוח עסקי והובלת התחום הטכנולוגי ברשות לפיתוח ירושלים שנוהלה באותה תקופה על ידי עוזיאל וכסלר. כחלק מהתוכנית פעל מרגלית בארצות הברית ובאירופה, בתוכנית שהצליחה להביא לעיר כ-70 חברות טכנולוגיה שהחלו את פעילותן בהר חוצבים ובגן הטכנולוגי מלחה, ואשר הצמיחו את תעשיית ההיי טק בעיר. בתקופה זו היה גם מעורב בהקמה של ארבע החממות הטכנולוגיות הראשונות בישראל, ביחד עם האוניברסיטה העברית, שהיו ממוקדות בתוכנה, תקשורת ובתחומים נוספים בהיי טק.
קרן JVP
ב-1993, לאחר שאהוד אולמרט נבחר לראשות עיריית ירושלים, עזב מרגלית את הרשות לפיתוח ירושלים והקים, באמצעות הלוואה ותוכנית יוזמה, את קרן הון הסיכון JVP (Jerusalem Venture Partners). בנוסף למטה בירושלים, לקרן משרדים בניו יורק ובפריז, והיא מנהלת למעלה מ-900 מיליון דולר, המושקעים בלמעלה מ-30 חברות הזנק ישראליות ובינלאומיות, מתוך קרוב למאה שהשקיעה בהן. בשנות האלפיים, מתמקדת הקרן בהשקעות בתחומי המדיה, תקשורת, אינטרנט, תוכנה ואבטחת מידע.
מלחמת הזולו
פלישה שנייה
תגבורות בריטיות הגיעו במאי 1879. צ'למספורד למד מלקחי הפלישה הראשונה לא לפצל את כוחותיו ואת המשאבים שלו, אך חשש מאיגוף האויב, לכן במקום 3 טורים, הרכיב 2 כוחות. הדיוויזיה הראשונה אשר הורכבה ברובה מכוחות הפלישה הראשונה של פירסון וכוח החילוץ מהמצור על אשאו. הדיוויזיה השנייה שנקראה גם 'הדיוויזיה המעופפת', הורכבה ברובה מכוחות התגבורת כולל שני רגימנטים של פרשים (רג' 1 דרגוני המלך ורג' 17 נושאי הרומח) שהיו חסרים לצ'למספורד בפלישה הראשונה. תפקיד הדיוויזיה השנייה היה מאמץ הלחימה העיקרי, כלומר התקדמות בציר שיועד בפלישה הראשונה לטור המרכזי, לכיוון אולונדי וכיבוש עיר הבירה, כאשר הדיוויזיה השנייה תתקדם מצפון ותשמש עתודה מהאגף השמאלי של ההתקדמות.
קרב אולונדי
הדיוויזיה השנייה שהייתה כוח המאמץ העיקרי, התחילה להתקדם לעבר הבירה אולונדי ב-3 ביוני 1879. הדיוויזיה כללה כ-17,000 חיילי חי"ר, פרשים וארטילריה, בריטים ואפריקאים. כוחות הזולו נמנעו מלתקוף את צירי האספקה הארוכים של הבריטים בניסיון להביא את הבריטים לכדי הפסקת המערכה, קטשאויו אף שלח הודעות לצ'למספורד בשאלת המשא ומתן לשלום והפסקת הלחימה בממלכתו, ניסיונות הזולו לא צלחו והכוח הבריטי המשיך להתקדם לעבר אולונדי. הבריטים הגיעו קרוב לאולונדי והרכיבו מבנה הגנתי בעל כוח אש רב, מספר שורות חי"ר עם תותחים הפונים לארבעה כיוונים, בין התותחים היו גם שני מקלעי גאטלינג ששימשו לראשונה במלחמה זו כחלק ממהלך צבאי קרקעי. במהלך תחילת יולי 1879, תקפו כוחות זולו מספר פעמים את הכוח הבריטי, אך מעולם לא הצליחו אפילו להתקרב מעבר לחומת האש ונהדפו כל פעם, כאשר פרשים בריטים רודפים אחריהם. ב-4 ביולי, כוח הזולו אשר מנה כ-15,000 חיילים נשבר והתפזר עם כ-500 הרוגים, בעוד שבצד הבריטי נהרגו עשרה חיילים בלבד. לאחר שבירת צבא הזולו והבריחה של קטשאויו, הכוח הבריטי העלה את העיר אולונדי באש.
אחרית דבר
מלך בני שבט הזולו קטשאויו ברח והסתתר מפני הבריטים, אך לבסוף נתפס ב-28 באוגוסט והוגלה ללונדון. בשנת 1884, הוא הוחזר על ידי הבריטים למלוך על הממלכה תחת המשטר הבריטי העליון. מספר חודשים אחרי כיבוש ממלכת הזולו על ידי הבריטים, הבורים במחוזותיהם החלו במהלכי מרידה כנגד הבריטים מה שהתפתח לכדי מלחמות הבורים בין הבורים לכוחות הבריטים השולטים בדרום אפריקה. לאחר שנים של תסיסה בין המחוזות והעמים בדרום אפריקה של סוף המאה ה-19, אוחדו המחוזות לכדי מדינה אחת בשנת 1910 אשר קיבלה עצמאות מהאימפריה הבריטית, אך המשיכה להיות מדינת חבר העמים הבריטי.
אראל מרגלית
קרן JVP
מאז היווסדה, הקרן ערכה 26 אקזיטים, בין הבולטים שבהם מכירת חברת כרומטיס ללוסנט, תמורת מניות לוסנט בשווי של כ-4.8 מיליארד דולר (אף שמניית "לוסנט" איבדה למעלה מ-90% מערכה במפולת שלאחר הבועה). הנפקת חברת הבינה העסקית QlikTech ב-2010 בנסדא"ק ומימוש בשווי של כ-2 מיליארד דולר, מכירת חברת XtremIO ל-EMC ב-2012 בכ-450 מיליון דולר, והנפקת חברת אבטחת המידע סייברארק ב-2014 בשווי הגבוה ממיליארד דולר.
בשנת 2005 בחר עיתון העסקים פורבס במרגלית כאחד מ-50 אנשי ההון סיכון הטובים בעולם, ברשימת "בעלי מגע הזהב" ("מידאס"), ובכך היה למשקיע הלא-אמריקני הבכיר ברשימה. בשנת 2010 עיתון דה מארקר בחר בו כמנהל ההון סיכון הטוב ביותר בישראל, על פי קריטריון של מספר האקזיטים בעשור האחרון. בשנת 2015 מגזין פורבס העריך את הונו האישי ב-220 מיליון שקל.
ב-2007 העביר מרגלית את משרדי קבוצת JVP מהגן הטכנולוגי מלחה לבית המדפיס הממשלתי (שהוקם בתקופת המנדט הבריטי), בסמוך למתחם תחנת הרכבת הישנה, לאחר שבוצע בו שיפוץ ושחזור מקיף במימון הקרן. במתחם, הנקרא "רובע המדיה", מועסקים בעשור השני של המאה ה-21 כ-250 מהנדסים, אמנים ויזמים חברתיים, בחברות הנתמכות, בקרן JVP ובחממה הטכנולוגית. רובע המדיה כולל גם את המרכז לאמנויות הבמה "המעבדה" (נסגר בשנת 2011 ובמקומו פועל כיום "זאפה ירושלים"), אשר הוקם ב-2003 על ידי מרגלית בהאנגר ששופץ כדי למשוך ולהשאיר אנשי תרבות ויצירה להמשיך ולפעול בעיר בתקופת האינתיפאדה השנייה. ב-2012 הקימה הקרן גם חממה טכנולוגית בבאר שבע, כחלק ממהלך להפיכתה ל"עיר הסייבר" של ישראל.
פעילות קהילתית ויזמות חברתית
ב-2002 הקים מרגלית ביחד עם אשתו דבי, את העמותה החברתית "בקהילה", לקידום שוויון הזדמנויות בחינוך הציבורי בירושלים. העמותה שמה לה למטרה לצמצם את הפערים החברתיים בין ילדים ובני נוער בירושלים, דרך שיפור הישגי התלמידים בתחומי מתמטיקה, אנגלית ואחרים, תוך דגש על קידום צמיחתם האישית והחברתית. בעמותה מועסקים כ-50 עובדים והיא מפעילה תוכניות לימודיות בשיתוף צוות של מתנדבים בשנת שירות, המלווים למעלה מ-3,000 תלמידים ב-15 בתי ספר בשכונות חלשות בירושלים: הקטמונים, נווה יעקב, גילה, תלפיות בית צפאפא פסגת זאב, קריית מנחם והר חומה. התוכנית פועלת בשיתוף עם משרד החינוך ועיריית ירושלים.
ארגון יוזמה לאומית
ב-2014 הקים מרגלית את ארגון "יוזמה לאומית", מיזם לקידום ויצירה של שבעה מוקדי חדשנות וכלכלה חדשים בישראל, שעיקרם בצפון ובדרום והפיכתם למוקדי חדשנות בינלאומיים כאשר בכל אזור, רותמים את מוסדות האקדמיה, הרשויות המקומות, היזמים הפרטיים, התעשיות המקומיות, גופים חברתיים, משרדי ממשלה, פילנתרופיים וחברות בינלאומיות למען התמקדות בנושא טכנולוגי חדש, המושך השקעות, מייצר צמיחה בתעסוקה ועליה ברמת החיים, סביב תחומים מוגדרים כגון פודטק ואגריטק (הגליל וקריית שמונה), סייבר (באר שבע), בריאות דיגיטלית (חיפה), ניו מדיה (ירושלים), אנרגיה מתחדשת (אילת והערבה) ועוד. בבסיס המודל עומדת המטרה לאתר את היתרון היחסי של כל אזור ואזור ולמקד את כלל השחקנים הכלכליים סביב אותו נושא.
מרגלית היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילות פוליטית
בינואר 2011, לאחר שיו"ר מפלגת העבודה אהוד ברק וח"כים נוספים הודיעו על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעת העצמאות, ייסד מרגלית יחד עם אנשי היי טק וציבור את תנועת "עבודה עכשיו", שפתחה במסע ציבורי הקורא להתפקד למפלגה – במטרה לחדש את מוסדותיה, לעדכן את רעיונותיה ולצרף אישים מרכזיים שישתלבו בהנהגתה. מרגלית ופעיליו נרתמו למחאה החברתית בקיץ 2011, במסגרת מסע "תנו לחיות בארץ הזאת" וארגן פאנלים משותפים עם יושבי מחאת האוהלים בת"א ובירושלים שעסקו בדיור בר השגה ובתמריצים למעמד הביניים.
ב-27 באפריל 2011 הכריז מרגלית כי בכוונתו להתמודד על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות לראשות מפלגת העבודה. ב-7 בספטמבר הודיע על פרישתו מהמירוץ ותמיכתו במועמדותו של יצחק הרצוג. מרגלית התמודד בבחירות המקדימות שערכה המפלגה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה ושובץ במקום העשירי ברשימה. החל לכהן כחבר הכנסת בינואר 2013. ב-18 באפריל 2017 הכריז על התמודדותו על ראשות מפלגת העבודה בבחירות שיתקיימו ביולי 2017.
בכנסת ה-20 היה מרגלית חבר בוועדת הכספים ובכנסת ה-19 היה חבר גם בוועדת המדע והטכנולוגיה. נושא מרכזי עליו הוא מדבר הוא פיתוח שבעה אזורי צמיחה כלכלית חדשים מחוץ לגוש דן, בדגש על שילוב כלכלה ויזמות הייטק.
ב-19 באפריל 2016, במסגרת הכנה להתמודדותו על ראשות מפלגת העבודה, הפיץ מרגלית סרטון בוטה כנגד הליכוד והימין הקיצוני. מטרת הסרטון הייתה לקרוא לציבור להתפקד למפלגת העבודה.
בינואר 2017 החליטה הכנסת להצמיד למרגלית מאבטח לאור איומים על חייו. באפריל הפיק סרטון בו הוא קורא שלא להתבייש להיקרא "שמאלני". באותו חודש נפגש ברמאללה עם ג'יבריל רג'וב והתעמת עם השר לביטחון פנים גלעד ארדן. בתאריך 18 באפריל 2017 הודיע מרגלית על התמודדותו על הנהגת מפלגת העבודה בפריימריז. בבחירות לראשות המפלגה, ב-4 ביולי 2017, הגיע מרגלית למקום הרביעי עם 16% מהקולות. לקראת הסיבוב השני הודיע כי הוא תומך בעמיר פרץ אותו האשים בסיבוב הראשון בגיוס מתפקדים באמצעות "מפקד ארגזים".
באוקטובר 2017 התפטר מרגלית מחברותו בכנסת וחזר לשמש כיו"ר קרן JVP וכיו"ר ארגון "יוזמה לאומית".
חיים אישיים
מרגלית נשוי לדבי, אמנית במקצועה, ואב לשלוש בנות. מתגורר בשכונת עין כרם בירושלים.
יאסוהירו ימאשיטה
יאסוהירו ימאשיטה (ביפנית: 山下泰裕; באנגלית: Yasuhiro Yamashita; נולד ב-1 ביוני 1957) הוא ג'ודוקא יפני, ואחד מהג'ודוקא המוצלחים ביותר בכל הזמנים. כיום הוא משמש כיועץ לאיגוד הג'ודו העולמי ולפדרציית הג'ודו של יפן. הוא פרש מג'ודו תחרותי ב-17 ביוני 1985, לאחר קריירה יוצאת דופן שבה זכה בחמש מדליות זהב בתחרויות הגדולות וסימן 203 ניצחונות רצופים עד פרישתו. ב-9 באוקטובר 1984 הוא קיבל את פרס הכבוד הלאומי של יפן.
קריירה תחרותית
ימאשיטה החל להתאמן בג'ודו בבית הספר היסודי לאחר שקיבל השראה מג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו, אמנות לחימה אשר הייתה חדשה יחסית בזמנו. כאשר הגיע לחטיבת הביניים, הוא כבר השיג חגורה שחורה. לאחר שסיים את לימודיו ב'תיכון טוקיידאי סגאמי', ימאשיטה המשיך להתאמן בג'ודו תחת הדרכתם של איסאו אינוקומה, האלוף האולימפי מאולימפיאדת טוקיו 1964, ונובויוקי סאטו זוכה מדליית הזהב מאליפות העולם 1967. רצף 203 ניצחונותיו החל באוקטובר 1977 במשחק ראווה שנערך בברית המועצות והסתיים באפריל 1985 במשחקו האחרון, בו זכה באליפות יפן בפעם התשיעית ברציפות.
בשנת 1977, כאשר היה בן 19, הוא הפך לג'ודוקא הצעיר בהיסטוריה שזוכה בקטגוריית המשקל הפתוח באליפות יפן. ימאשיטה המשיך בהצלחתו כאשר זכה במדליית הזהב באליפות העולם אשר נערכה בפריז בשנת 1979, והבטיח את מקומו בנבחרת האולימפית של יפן אחרי תיקו מתוקשר מול סומיו אנדו, זוכה מדליית הארד מאולימפיאדת מונטריאול. ימאשיטה הגיע לגמר אליפות יפן שם פגש את אנדו, תוך כדי תרגיל שביצע אנדו, הוא שבר את השוקית של ימאשיטה. המשחק הוכרז כתיקו, למרות שימאשיטה נפצע ולא היה מסוגל להמשיך. התרגיל שביצע אנדו נקרא "קאני בסאמי" והיה מהלך חוקי עד אותו המשחק, אך חומרת פציעתו של ימאשיטה גרמה לבכירים בענף לאסור שימוש בתרגיל זה בתחרויות בינלאומיות.
יפן החרימה את אולימפיאדת מוסקבה 1980 יחד עם עשרות מדינות אחרות בחרם שהובילה ארצות הברית על ברית המועצות עקב פלישתה לאפגניסטן, ימאשיטה נאלץ להשקיף כצופה בזמן שיריביו התחרו על הבמה האולימפית. ימאשיטה הספיק לזכות בעוד שלוש מדליות זהב מאליפויות העולם לפני שהעפיל למשחקים האולימפיים ב-1984. הוא היה הג'ודוקא היפני היחיד מהחרם ב-1980 שהעפיל גם לאולימפיאדת 1984.
בפעם היחידה שהופיע במשחקים האולימפיים, ימאשיטה קרע את שריר הירך ברגלו הימנית במהלך קרב מוקדם נגד ארתור שנאבל הגרמני. ימאשיטה המשיך את הקרב בחיסרון גדול מאחר שהוא היה נעזר ברגל ימין על מנת לזרוק את יריביו. למרות זאת הוא ניצח את הקרב ובחצי הגמר כבר היה ניתן לראות את ימאשיטה צולע, 30 שניות מפתיחת קרב חצי הגמר מול לורן דל קולומבו הצרפתי, ימאשיטה נזרק בתרגיל אוסוטו גרי אך הצליח לחזור והגיב באוסוטו גרי משלו ולבסוף ניצח את המשחק עם יוקו-שינו-גאטמאה. בגמר התמודד מול מוחמד עלי רשוואן המצרי וניצח למרות פציעתו. לאחר המשחק, הוועדה הבינלאומית למשחק הוגן העניקה פרס לרשוואן כאשר באופן יוצא דופן, בחר רשוואן לא לכוון לרגלו הימנית של ימאשיטה.
ימאשיטה נותר בלתי מנוצח בזירה הלאומית והבינלאומית, למרות שסיים בתיקו מספר פעמים עם היטושי סאיטו, פעמיים אלוף אולימפי. בין השנים 1983–1985, ימאשיטה התמודד מול סאיטו בגמר אליפות יפן וניצח בכל אחד מהגמרים. ב-17 ביוני 1985, לאחר שסבל ממספר פציעות במהלך הקריירה, ימאשיטה החליט לפרוש מג'ודו תחרותי בגיל 28 בלבד.
לאחר פרישתו
ימאשיטה שימש כיועץ למספר ארגונים ובספטמבר 2003 מונה למנהל החינוך באיגוד הג'ודו העולמי. במהלך אולימפיאדת סידני, ימאשיטה שימש כמאמן הראשי של נבחרת הג'ודו היפנית וביקר את השופטים בהחלטתם במשחק הגמר של שיניצ'י שינוהארה נגד דויד דוייה. ימאשיטה גם צילם סרטון הדרכה לג'ודו יחד עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שמחזיק בחגורה שחורה בג'ודו.
סגנון ג'ודו
לימאשיטה היה מבנה גוף מוצק, גובהו היה 180 סנטימטרים והוא שקל 127 ק"ג במהלך שנותיו התחרותיות. הוא עמד בתנוחת יד-שמאל ומהלכו הטוב ביותר היה שילוב של תרגיל האוסוטו-גרי עם אוצ'י-גארי. בשנותיו היותר מאוחרות הוא גם אהב להשתמש בתרגיל האוצ'י-מטה נגד יריבים לא יפנים עקב יעילות התרגיל. ימאשיטה היה יעיל מאוד על הקרקע וניצחונות רבים שלו הגיעו מתרגילי אחיזה או חניקה. מיומנותו גם בתנוחות העמידה וגם בתנוחות הקרקע עזרו להישאר בלתי מנוצח מעל ל-9 שנים.
גרי הארל
גרי הארל (באנגלית: Gary L. Harrell; ) היה קצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית, ששירת כסגן מפקד פיקוד הכוחות השלובים וכמפקד כוח דלתא.
ביוגרפיה
הארל נולד וגדל בטנסי. הוא למד באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית. בתקופת לימודיו היה חבר בקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה. בדצמבר 1973 סיים לימודי תואר ראשון והתגייס לצבא.
שירת כמפקדת מחלקה רובאית ומפקד מחלקת נ"ט בגדוד השני של רגימנט החי"ר 508 בדיוויזיה המוטסת ה-82. ב-1977 הצטרף לכוחות המיוחדים ושירת בקבוצת הכוחות המיוחדים השביעית. פיקד על פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר 505 בדיוויזיה המוטסת ה-82 והיה חבר בקבוצה הראשונה של כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני. שימש קצין מבצעים אוויריים בדיוויזיה המוטסת ה-82 ואת טבילת האש שלו עשה ב-1983 במהלך "מבצע זעם דחוף", הפלישה האמריקאית לגרנדה. ב-1984 עבר לשרת בגדוד השני של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית.
בדצמבר 1985 עבר את מבחני הקבלה לכוח דלתא ושימש מפקד פלגה במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה. במסגרת המבצע היה חבר בכוח המיוחד, שחילץ מכלאו את האזרח האמריקאי שנכלא על ידי משטר נורייגה באשמת ריגול. הוא נפצע במהלך התרסקות מסוק החילוץ.
במהלך מלחמת המפרץ שירת בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים והשתתף במאמצים לאיתור משגרי טילי הסקאד במערב עיראק. באפריל 1992 מונה למפקד פלוגה בכוח דלתא, והשתתף במבצע לאיתורו ולכידתו של ברון הסמים פבלו אסקובר בקולומביה. ב-1993 שימש עוזרו של מפקד כוח דלתא והשתתף כמפקד המבצעים הקרקעיים במבצע נחש גותי וקרב מוגדישו בסומליה. במהלך הקרבות נפצע באורח קשה מפגיעת פצצת מרגמה. לאחר תקופת שיקום ממושכת מונה ביוני 1995 לסגן מפקד כוח דלתא.
ביולי 1998 מונה למפקד כוח דלתא. ביולי 2000 מונה לראש האגף לאבטחה בפיקוד מרכז של ארצות הברית, האחראי לאבטחת אישים אמריקאים בכירים, מתקנים ובסיסים ב-26 מדינות, בעקבות הפיגוע במשחתת קול נשלח לתימן לפקח על אבטחת השורדים ועל צוות החקירה. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הקים באוקטובר 2001, בפיקוד מרכז, כוח משימה המשלב סוכנויות שונות בהם ה-FBI, השירות החשאי, NYPD וה-CIA.
בנובמבר 2001 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד "כוח המשימה בואי", שריכז כוחות המיוחדים במהלך מלחמת אפגניסטן. שימש עוזר למפקד הדיוויזיה ההררית העשירית במהלך "מבצע אנקונדה". ביוני 2002 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית, בתפקיד זה הוביל את הכוחות במהלך מלחמת עיראק.
אדם קרוב אצל עצמו
אדם קרוב אצל עצמו הוא כלל תלמודי שמשמעותו היא שאדם אינו נאמן להעיד על עצמו, לטובתו או אף לרעתו.
גרי הארל
ביוגרפיה
בנובמבר 2004 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית. בשנים 2005–2008 שימש סגן מפקד פיקוד הכוחות השלובים וכן שימש מפקד כוח הפריסה המהירה של נאט"ו.
אדם קרוב אצל עצמו
מקור הכלל
מקור ראשון בו מופיע ביטוי זה נמצא ב, לגבי אדם המופיע לפני בית הדין ומעיד על עצמו ועל אדם נוסף שקיימו משכב זכר, נחלקו שם האמוראים האם ניתן להתייחס לעדותו, משום שזה סותר את הכלל "אין אדם משים עצמו רשע" - רבא פוסק, ובמקרה זה הלכה כמותו, שעדותו של אדם אינה חלה על עצמו ולכן עדותו אינה קבילה.
גרי הארל
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מונה לסגן נשיא בחברת "Pacer Health Corp". בשנים 2009–2012 שימש ראש מרכז האימונים למבצעים מיוחדים על שם המלך עבדאללה השני (KASOTC) בירדן. היה נשוי לג'ניפר ואב לשלושה.
אדם קרוב אצל עצמו
גדר הקרבה ומקורו
קיימות שתי שיטות בראשונים לגבי גדר הקרבה:
למחלוקת זה ישמם מספר נפקא מינה
הפארק הלאומי סרה דה קפיברה
מאפיינים טבעיים
אזור סרה דה קפיברה מאופיין בשקע הגאולוגי של נהר סאו פרנסיסקו. בפארק יש רצועת צוקים המתנשאים לגובה של עד 270 מטרים, ואורכה הוא כ-180 קילומטרים. הרצועה חוצצת בין מישור בחלק הדרום-מזרחי של הפארק, לבין מסיבים בחלקו הצפון-מזרחי. באזור ההררי של הפארק נוצרו מערות ועמקים רבים כתוצאה מתהליכי בליה. האזור הוא גם אגן ניקוז עבור מספר נהרות.
לאזור יש חשיבות כמייצג של צמחיית הקאאטינגה המאפיינת את צפון-מזרח ברזיל. הצמחייה בפארק מורכבת בעיקר ממרבדי שיחים נרחבים, וכוללת מספר עצים חסיני יובש וקסרופיטיים. ישנם אזורים בודדים, בעיקר בקניונים העמוקים השומרים על לחותם גם בקיץ, שבהם גדלים שרידים של יערות הגשם שאכלסו את האזור לפני אלפי שנים. הפאונה של אזורי השיחים דלילה מאוד, אך על המינים שניתן למצוא בה נמנים זאב היער והאוצלוט. המאובנים שהתגלו באזור מתוארכים לתקופה שלפני 15,000 שנים.
מאפיינים תרבותיים
המדענים משערים כי האזור היה מיושב על ידי התושבים הקדומים של יבשת אמריקה. באתר הארכאולוגי פדרה פוראדה, השוכן בתוך הפארק, התגלו שרידים של חומה שבורה, ובאמצעות תיארוך פחמן 14 התברר כי ככל הנראה היא נבנתה בשנים שבין 26,000 ל-22,000 לפני הספירה.
אחד מהמאפיינים החזותיים הבולטים ביותר של הפארק הן המערות החצובות בסלע, שהתגלו במהלך שנות ה-60 ומעוטרות בציורי סלע רבים. הציורים העתיקים ביותר תוארכו לאלף ה-13 לפני הספירה, אך מרבית הציורים מתוארכים לתקופה שבין האלף ה-10 לאלף ה-4 לפני הספירה, ומשויכים לתרבויות העתיקות שהתגוררו בצפון-מזרח ברזיל (נורדסטה) ובאזור אגרסטה.
ההשערה היא כי תרבות אגרסטה התקיימה בדו-קיום לצידה של תרבות נורדסטה עד שנת 5,000 לפנה"ס בקירוב, ואז גורשה על ידה. הציורים שנוצרו על ידי תרבות נורדסטה מאופיינים בתבניות גאומטריות, דמויות אנושיות, צמחים ובעלי חיים, ובשל כך הצליחו להגיע למסקנות שונות הנוגעות לאורח חייהם הרוחני והחברתי של אנשי הנורדסטה. רוב הציורים הם בצבע אדום. ישנן קבוצות ציורים אחדות שטרם ניתן להן הסבר מספק, אך יש בהן ארבעה אלמנטים ברורים והם טקסי ציד, ריקוד, טקסים הקשורים לעצים ותנוחות מיניות. הציורים של תרבות אגרסטה מאופיינים במוטיבים אנושיים, והם השתמרו במצב טוב.
שימור
הגישה אל הפארק נחשבת לקשה בשל היעדר תשתיות מתאימות. לאורך השנים הוכנו מספר תוכניות לעידוד שימור הטבע בפארק, ובמהלך תוכנית החומש שהחלה לפעול במאי 1989 אף הוצע לתושבים המועטים שבאזור פיצוי כספי תמורת הסכמתם להגר למקום אחר. הנהלת הפארק מתמקדת בשימורו ובתחזוקתו, ואף שיתפה פעולה עם האוכלוסייה המקומית באמצעות הדרכה מקצועית כיצד לא להזיק לפארק. בעיות במצב השימור של ציורי הסלע התעוררו כתוצאה מפעילויות בירוא יערות לא חוקיות, שגרמו לשינויים כימיים בהרכב הצבעים ולהגברת החשיפה לאור השמש. גורם נוסף הוא גדילתם של גלמי דבוראים על הציורים.
קולקי
תולדות היישוב
קולקי נזכרת לראשונה בשנת 1545, ולקראת סוף המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. במאה ה-18 עברה העיירה לבעלות משפחת רדזיוויל, שבנתה בסמוך לה ארמון.