cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מירקורפ
היסטוריה
כאשר בסוף שנות התשעים חתמה מירקורפ על הסכם שיתוף פעולה עם חברת Space Adventures Ltd. כדי לייצר הכנסה לתחזוקת תחנת החלל המזדקנת, מירקורפ החליטה למכור טיול תיירותי לתחנת החלל מיר ואיש העסקים דניס טיטו הפך לתייר החלל הראשון בעולם. עם זאת, לפני שטיטו יכול היה לצאת לטיסה שלו, התקבלה ההחלטה בסוכנות החלל והתעופה הרוסית להסיט את מיר להתרסקות אל כדור הארץ ולאחר התערבות חברת Space Adventures Ltd. הוחלט להטיס את טיטו למשימה בתחנת החלל הבינלאומית. טיטו, ששילם 20 מיליון דולר עבור טיסתו בחללית הרוסית סויוז TM-32, שהה שבעה ימים בתחנה ונחשב לתייר החלל הראשון בעולם. החללית עגנה בתחנת החלל הבינלאומית. טיטו וחבריו הקוסמונאוטים בילו בחלל 7 ימים, 22 שעות, 4 דקות והקיפו את כדור הארץ 128 פעמים. טיטו ביצע כמה ניסויים מדעיים במסלול. עם זאת, לאור ההכשרה המפרכת הנדרשת למשימתו, טיטו התנגד לשימוש במילה תייר ומאז טיסתו המונח משתתף בחלל משמש לעיתים קרובות יותר להבדיל בין נוסעי חלל מסחריים לאסטרונאוטים מקצועניים.
בסופו של דבר, מירקורפ לא הצליחה להוציא לפועל את הפקת תוכנית הריאליטי וניסיונותיה לשמור את תחנת החלל מיר במסלול נכשלו. שנים ספורות לאחר מכן נעצר וולטר אנדרסון באשמת העלמת מס ונידון לשמונה שנות מאסר. מירקורפ פורקה בשנת 2003.
נירה עדי
נירה-מאירה אדלשטיין (נולדה בשנת 1937) היא שחקנית, זמרת, פנטומימאית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם נירה צביק. שירתה בצה"ל בלהקת הנח"ל, שם בין היתר השתתפה, בתחילת שנת 1956 בתוכנית התשיעית של להקת הנח"ל "מה בוער" שכתבו יחיאל מוהר ואפרים קישון וביים דוד ברגמן.
בתיאטרון
במועדון התיאטרון: ב-1962 גילמה את התפקיד הנשי הראשי במחזמר "פנטסטי" מאת טום ג'ונס שביים מנחם גולן.
בתיאטרון דו רה מי עממי: ב-1963 שיחקה בהצגה "אתה אוהב את היצ'קוק?", קומדיה בלשית מוזיקלית מאת מיכאל דרומש שביים שלמה בר-שביט.
בתיאטרון פשוש: ב-1965 שיחקה בהצגה "הטירה" שעיבדה (על פי סיפורים לילדים שכתבו אברהם שלונסקי ("עלילות מיקי מהו"), נתן אלתרמן ("האפרוח העשירי"), מרים ילן שטקליס (השיר "חברות"), ע. הלל ("לא יאומן כי יסופר"), אהרן זאב ("יונים לבנות") ואוריאל אופק) וביימה נעמי פולני.
בתיאטרון זווית: ב-1966 שיחקה בהצגה "שמו הולך לפניו" מאת אפרים קישון שביים שמוליק עצמון.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1967 שיחקה בהצגה "הכושי עשה את שלו" מאת יוסף לפיד שביים שמואל בונים. שיחקה במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן שביים שמואל בונים, וגילמה (לסירוגין עם רינה גנור) את דמותה של שרה אנדרשפט בהצגה "רב-סרן ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים גרשון פלוטקין. באותה שנה שיחקה בהצגה לילדים "הנסיכה והרועה" מאת ניקולאס סטיוארט גריי (על פי סיפור מאת הנס כריסטיאן אנדרסן) שביים דוד לוין. ב-1968 שיחקה בהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקר שביים שמואל בונים.
ב: ב-1968 גילמה יחד עם לורה סהר את בנות לוט בהצגה "סדום סיטי" מאת בנימין גלאי שביים אברהם אסיאו.
בתיאטרון לילך: ב-1969 שיחקה בהצגה "הציפור הכחולה" מאת מוריס מטרלינק שביים אברהם דוד. ב-1976 שיחקה בהצגה "קופיקו העליז" מאת תמר בורנשטיין-לזר שביים רפי שחר, ובהצגה "ג'ק ואפונת הפלא" שעיבד אוריאל אופק.
ב-1969 הקימה לצד אביבה פז את הצמד "שתיים בלילה", ושיחקה בהצגה "טופז" מאת מרסל פניול שביים יואל זילברג.
בתיאטרון המרתף: ב-1971 עלתה ההצגה בתרגומה "שלום ולא להתראות" מאת אתול פוגרד שביים ראובן אדיב. בהצגה שיחקו אמיר אוריין/ברוך ברקין ורחל תימור.
בתיאטרון הזמן: ב-1972 השתתפה במופע "שמחה רבה - פסח בא".
בתיאטרון בדים: ב-1972 שיחקה לצד ישראל גוריון ואבי יקיר בהצגה "שירים וסיפורי בדים" שעיבד אוריאל אופק על פי אגדות עם שונות, וביים נדב לויתן.
בטלוויזיה
ב-1966 שיחקה בסרט "סבינה והגברים" בבימויו של פיטר פריישטאט.
ב-1970 החלה להגיש לצד אמיר אוריין (ובהמשך לצד ישראל גוריון ולצד עזריאל אשרוב) את התוכנית "משחקצב" ב. התכנית יועדה לגילאים צעירים וסיפרה לילדים על העולם הסובב אותם באמצעות שירים, סיפורים ומשחקים. השירים נכתבו או תורגמו במיוחד לתוכנית. מקצת מהתסריטים התבססו על תוכנית שהופקה ב-BBC. את התכנית הפיקה אסתר סופר, וביימו אנטואן סאלח ורינה הררית.
בין השנים 1972–1974 הנחתה (לצד רפי גרנות ועזרא דגן) את הסדרה "אות אות אות" ב. מטרת הסדרה הייתה ללמד את הילדים את אותיות האלף בית. התסריטים נכתבו, בין היתר, על ידי תמר אדר. כל פרק יוחד לאחת מאותיות האלף-בית, ועזרא דגן התחפש לחיה ששמה מתחיל באות שנלמדה באותו הפרק (למשל, באות ו' היה ווילי הווירוס). עבור הסדרה נכתבו שירים חדשים, שיצאו לאחר מכן בשני אלבומים. את התוכנית ערכה והפיקה דנה כוגן וביימה ורדינה ארז.
ב-1980 החלה להנחות את התוכנית "3, 4, 5 וחצי", ולאחר פרישתה מהתוכנית בשל חזרתה בתשובה, החליפה אותה שרי צוריאל.
מוזיקה
בשנת 1997 איירה את ספר השירים לילדים "איזו שמש! איזה אור" מאת מניה נהיר שיצא לאור בהוצאת ידע-סלע בתל אביב.
חיים אישיים
בשנות ה-60 הייתה נשואה לדודיק סמדר, ממנו התגרשה כעבור מספר שנים. יש להם בן משותף (נולד ב-1963).
לאחר שחזרה בתשובה שינתה את שמה למירה והתחתנה עם הרב אברהם לואיס (מתלמידי החזון אי"ש ומראשוני תלמידי ישיבת קמניץ אשר למד בחברותא יחד עם הרב יוסף ליברמן, ראש כולל שומרי החומות) עד לפטירתו בשנת 2012.
כשלושה חודשים לאחר פטירת בעלה השני, שינתה את שמה למאירה והתחתנה עם הרב יעקב אדלשטיין. את הזוג שידך הרב יצחק זילברשטיין.
יצחק סדאי
יצחק סדאי (Sadai; שם משפחתו המקורי סידי; 13 במאי 1935 - 26 בפברואר 2019) היה מלחין ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב וחתן פרס א.מ.ת למוזיקה לשנת 2008.
ביוגרפיה
סדאי נולד בסופיה בירת בולגריה ועלה לישראל עם הוריו ב-1949. למד קומפוזיציה אצל אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' בקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב בשנים 1951–1956, ולאחר מכן אצל יוסף טל. הוא השתתף גם בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטאדט בשנים 1962 ו-1964, ועבד עם פייר שפר בפריז ב-1966.
הוא כתב מאמרים אקדמיים רבים בנושא אפיסטמולוגיה, פנומנולוגיה ופרצפציה מוזיקלית בכתבי עת מקצועיים בכל העולם, ופרסם שלושה ספרים חשובים, בהם הספר המתודולוגי Harmony in its Systemic and Phenomenological Aspects – אחד הספרים המשפיעים ביותר בתחום האנליזה המוזיקלית כיום.
הוא לימד הלחנה כמרצה בכיר באקדמיה למוסיקה בירושלים בשנים 1960–1981 ובאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב מ-1966 עד 2003.
ב-1974 ייסד באקדמיה בתל אביב את הסטודיו למוזיקה אלקטרונית, ולימד שם מקצועות שונים כפרופסור מאז 1980.
החל משנת 1971 כללו יצירותיו של סדאי אלמנטים מתחום האלקטרואקוסטיקה.
התגורר ברמת-גן ואחרי-כן בגבעתיים.
קניון סאמריה
קניון סאמריה (ביוונית: Φαράγγι Σαμαριάς) הוא הקניון הגדול ביותר באי כרתים, ואחד הגדולים באירופה כולה. הקניון נמצא בתחומי מחוז חאניה, בדרום-מערב כרתים, על רכס לפקה אורי ("ההרים הלבנים"). הקניון נמצא בתחומי שמורת הטבע סאמריה, שהוכרזה כשמורה בשנת 1962, וכוללת מספר פרטים של עז כרתים (קרי-קרי) הנדירה, שהיא אנדמית לשמורה. בשמורה מינים נוספים של חי וצומח, שחלקם אנדמיים.
מבנה הקניון
מסלול ההליכה בקניון הוא באורך 16 קילומטרים, שמתחילים בגובה 1,230 מטר מעל פני הים, בכניסה הצפונית לשמורה (ליד הכפר אומלוס), ומסתיימים באגיה רומלי, לחופי הים הלובי בדרום כרתים. הקטע הדרמטי ביותר של הקניון נמצא לקראת חלקו הסופי, בו קירותיו מתקרבים זה לזה עד למרחק של כ-4 מטרים. מקום זה נקרא PORTES, שפירושו "שער", אך שמו הרווח הוא "שערי הברזל" (Iron Gates). באזור זה מתנשאים קירות הקניון לגובה של כ-300 מטרים, ויש מקומות שהם גבוהים אף יותר.
מסלול ההליכה בקניון אורך כ-5-7 שעות, והוא מיועד למטיבי לכת ויכול להיות חם מאוד בחודשי הקיץ. בסיום המסלול יש לקחת מעבורת לנקודה אליה ניתן להגיע עם רכב, ולכן יש לתכנן היטב את הזמנים. מטיילים שאינם מטיבי לכת, יכולים ללכת את תחילתו או סופו של המסלול בלבד, או לצפות עליו מנקודת התצפית בכניסה הצפונית.
ג'ון צ'נסלור
סר ג'ון צ'נסלור (באנגלית: John Chancellor; 1870–1952) היה הנציב העליון הבריטי השלישי על ארץ ישראל (1928–1931).
ביוגרפיה
ג'ון צנסלור נולד בשנת 1870 למשפחת אצולה בריטית. הוא היה בוגר אקדמיה צבאית והוסמך לקצין ביולי 1890. שירת כקצין בחיל ההנדסה הבריטי ובין השאר שירת בשנת 1898 במחוז הספר הצפון-מערבי. בשנת 1904 החל לשרת בשירות הקולוניאלי הבריטי. בשנת 1909 הוענק לו תואר עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בזכות שירותו. הוא כיהן כמושל מאוריציוס (1911-1916), וטרינידד (1916-1921) ועם הכרזת דרום רודזיה כמושבת כתר בריטית היה בספטמבר 1923 למושלה הראשון, תפקיד בו החזיק עד 1928. במהלך שנות כהונתו בנה לעצמו שם של מושל מוצלח. בשנת 1928 הוא נתמנה לנציב העליון על ארץ ישראל לאור ההבנה של הממשלה הבריטית שמדובר במושבה בעייתית.
יחסו ליישוב היהודי היה עוין. לדעתו, הצהרת בלפור והתמיכה הבריטית ביהודים פגעו באינטרסים הקולוניאליים של הבריטים, ושעליהם לתמוך ברוב הערבי.
בתקופתו התרחשו מאורעות תרפ"ט (1929), שהיו המאורעות החמורים ביותר שהתרחשו בארץ מאז תחילת המנדט. מאורעות אלה הביאו בסופו של דבר לפרסום הספר הלבן השני ולהגבלה משמעותית של מכירת הקרקעות ליהודים ועלייתם לארץ. כהונתו כנציב העליון נסתיימה בשנת 1931. צ'נסלור המליץ להפסיק את העלייה ולמנוע מכירת אדמות ליהודים, שכן לטענתו כל האדמות בארץ ישראל היו מעובדות, ומכירת אדמה ליהודים פירושה היה הגדלת מספר החקלאים הערבים חסרי הקרקע.
עם תום תקופת כהונתו תוארה כהונתו בעיתון דבר כתקופה שחורה ליישוב היהודי והונגדו המילים הגבוהות שהכביר בתחילת כהונתו על סיוע לעלייה אל מול פעולותיו כנגדה, מכירת קרקעות ליהודים והקרן הקיימת. צ'נסלור תואר כבזבזן אשר הובל על ידי הפקידוּת שלו במקום להובילה והנהיג מדיניות של ויתור לערבים במקום לעמוד מולם. על שמו נקרא באותה השנה רחוב מרכזי בירושלים, שהוקם שנה קודם לכן. שמו של הרחוב הוחלף בתום המנדט הבריטי וכיום הוא נקרא רחוב שטראוס.
בשנת 1936 פורסם שצ'נסלור השתתף ביוזמה להקמת בנק אנגלי-ערבי בארץ ישראל, שלא יצאה אל הפועל ושהוא מסייע בהפצת שבועון ערבי המטיף לעמדה הערבית בשאלת ארץ ישראל. בשנים 1937-1938 התבטא בעד תוכנית החלוקה.
בשנת 1947 הוענק לו תואר אביר מסדר האימפריה הבריטית. הוא מת בשנת 1952.
הקונפדרציה הפרוסית
בשנת 1454, מנהיג הקונפדרציה, יוהנס פון בייסן (יאן בז'ינסקי), ביקש רשמית מהמלך קזימיר הרביעי יגילון, לשלב את פרוסיה בממלכת פולין (1385–1569) כפייף. הבקשה סימנה את תחילתן של מלחמת שלוש עשרה השנים בין מדינת המסדר הטווטוני לפולין, כאשר הערים הפרוסיות מימנו את העלויות הצבאיות של פולין.
רקע כללי
על פי השלום הראשון של טורון ב-1411, לאחר מפלתם של האבירים הטווטוניים בקרב על גרונוולד, המסדר הטווטוני נדרש לשלם פיצויים גבוהים לממלכת פולין. מדינת המסדר הטילה מיסים גבוהים על הערים לצורך גיוס הכספים וכן על מנת להתחמש למלחמה נוספת נגד פולין. בשנות העשרים של המאה הארבע-עשרה הביא המאסטר הגדול פול פון רוסדורף יציבות למסדר וליחסיו הדיפלומטיים עם פולין, אך הלחימה עם פולין התחדשה בשנת 1431, כאשר פלישת האבירים לפולין במהלך מלחמת האזרחים הליטאית עוררה סכסוך פולני-טווטוני נוסף.
הקמה
לאחר כשלושה עשורים של חוסר שביעות רצון הולך וגובר, מנהיגי פרוסיה (ראו אחוזות פרוסיות) התארגנו כדי להתנגד בצורה יעילה יותר לשלטון המסדר. ב-14 במרץ 1440, קבוצה של 53 אצילים וכמרים ביחד עם 19 ערים פרוסית מברית ההנזה: הערים של דנציג (גדנסק), אלבלונג (Elbląg), תום (טורון) וקניגסברג (Królewiec), ייסדו את הקונפדרציה הפרוסית. כמה עיירות נוספות הצטרפו ב-3 באפריל, אף על פי שהעיר בוטוב (Bytów) לא עשה זאת. בדנציג החברים החדשים חתמו על מסמך שנשמר בארכיון של טורון.
לאחר שנפטר המאסטר הגדול פול פון רוסדורף בשנת 1441, המשיך יורשו, קונראד פון ארליכשאוזן, המשיך לנהל משא ומתן על פשרה עד מותו בשנת 1449. הקונפדרציה השתדלה להשיג תמיכה נגד המסדר הטווטוני בתוך האימפריה הרומית הקדושה. לודוויג פון ארליכשאוזן, המאסטר הגדול של הטווטונים בין השנים 1450–1467, נקט עמדה אגרסיבית יותר כלפי הקונפדרציה. הוא הגיש תביעה בבית הדין של הקיסר פרידריך השלישי (פרידריך השלישי), אשר פסק הדין שלו משנת 1453 הכריז על הקונפדרציה כלא חוקית.
מלחמת שלוש עשרה השנים
בפברואר 1454, הקונפדרציה הפרוסית התמרדה נגד שלטון המסדר הטווטוני. גבריאל פון בייסן ויוהנס פון בייסן, הובילו כעת את הקונפדרציה בתמיכתם של יאן דה יאני ומיכאי שארלייסקי, שניהם מבית אוסטייה, וביקשו את חסותו של המלך קאסימיר הרביעי יגילון מפולין. הם גם ביקשו וקיבלו ערובה לשמירה על זכויות הערים השונות ועל הפריבילגיות של האצולה.
מלחמת שלוש-עשרה השנים הסתיימה בתבוסת המסדר הטווטוני ובשלום טורון השני בשנת 1466. בחוזה המסדר איבד את השליטה על פרוסיה המערבית, שהפכה לפרובינציה אוטונומית של פולין בשם פרוסיה המלכותית. סטיבור דה פוניאק מבית אוסטיה הפך לאדון הטרגליטי של מלבורק. האבירים הטווטוניים שמרו על פרוסיה המזרחית, אך רק תחת חסותו של מלך פולין. הקונפדרציה הפרוסית, שחבריה היו מחולקים בין המחוזות השונים, חדלה מלהתקיים.
לאחר מכן
הצדדים הפולניים והטווטונים הסכימו לבקש את אשרור שלום טורון השני בידי הקיסר פרדריק השלישי ומהאפיפיור פאולוס השני, אך הם גם הסכימו כי אישור זה לא יהיה דרוש לאישור האמנה. אולם זמן קצר לאחר מכן, מחלוקת על מעמדו של הנסיך-הבישוף של ורמיה החלה סכסוך קטן יותר שנקרא מלחמת הכוהנים.
ערים משתתפות
עיירות שהקימו את הקונפדרציה הפרוסית ב־14 במרץ 1440:
אלביסה קדמוסטו
אלביסה קדמוסטו (באנגלית: Alvise Cadamosto; 1432 – 18 ביולי 1488) היה סוחר עבדים ומגלה ארצות ונציאני, אשר נשכר על ידי הנסיך הפורטוגלי אנריקה הספן וביצע שני מסעות מפורסמים למערב אפריקה בשנת 1455 ו-1456, בליווי קפטן גנואה אנטוניו אוטודיארה. לזכות קדמוסטו וחבריו מייחסים גילוים של איי כף ורדה והנקודות לאורך חוף גינאה, מנהר גמביה ועד נהר הגבה (בגינאה-ביסאו), זאת "הקפיצה הגדולה" ביותר בתגליות מאז שנת 1446. סיפורו של קדמוסטו על המסעות שלו, כולל התצפיות המפורטות שתיעד על חברות מערב אפריקה, הם חומר יקר ערך להיסטוריונים.
רקע כללי
אלביסה נולד בקה דה מוסטו, ארמון בתעלה הגדולה של ונציה שממנו נובע שמו. אביו היה ג'ובאני דה מוסטו, עובד מדינה וסוחר ונציאני, ואמו אליזבת קווריני, ממשפחה ידועה בוונציה. אלביסה היה הבכור מבין שלושה בנים, ואחיו ה הצעירים יותר היו פיטרו ואנטוניו.
משלחות לאפריקה
באוגוסט 1454, בגיל 22, אלביס ואחיו אנטוניו יצאו למסע מטעם סוחר ונציאני, שהיה מיועד לאזור פלנדריה. במסע מערבה, נעצרה האוניה בגלל מזג אוויר גרוע ליד קייפ סנט וינסנט, פורטוגל. בזמן שחיכה שמזג האוויר ישתפר, הנסיך הפורטוגלי הנרי הנווט, שמושבו היה בקרבת מקום, שיגר כמה מסוכניו המסחריים, ובראשם מזכירתו אנט אנטו גונסאלבס והקונסול הוונציאני המקומי פטריציו די קונטי, כדי לעניין את הסוחרים הוונציאנים בפתיחת חוזי סחר על סוכר ומוצרים אחרים מאי מדיירה של הנסיך. קדמוסטו, "חשק לבקר באזורים אלה שהתגלו לא מכבר", פנה מיד לנסיך הנרי בבית מגוריו ברפוזיירה לבצע משלחת בשמו. הנרי שכר אותו במקום.
המסע הראשון (1455)
אלביס קדמוסטו יצא לדרך ב 22 במרץ 1455 באוניה שסופקה על ידי הנסיך הנרי. הוא המשיך לפורטו סנטו ולמדיירה, ואחר כך עשה את דרכו לאיים הקנריים, ומשם המשיך דרומה. קדמוסטו שט במורד החוף המערב אפריקני עד לפתח נהר סנגל (אותו הוא מכנה "ריו דו סנגה", השימוש הראשון בשם זה.) נראה שהוא לא עצר כאן, ויעדו היה יותר דרומה, לנקודה לא ברורה מספיק - כנראה נקודת סחר של הפורטוגזים עם האפריקאיים שלפי דבריו נפתחה ב-1450. קדמוסטו ביקש לסחור בסוסים תמורת עבדים שחורים, הסחורות העיקריות במקום זה. סוסים הוערכו מאוד בחופי סנגל, ומחירם היה גבוה - בין 9 ל-14 עבדים לסוס. קדאמוסטו אמר שמכר שבעה סוסים בתמורה ל-100 עבדים. במקום לחזור לאירופה עם המטען האנושי, החליט קדמוסטו לשוט בהמשך החוף, לעבר חצי האי כף ורדה. המטרה הייתה "לגלות מדינות חדשות" מעבר לכף, ליתר דיוק את "הממלכה המסתורית" שנקראה גמברה", שם שמע הנסיך הנרי (משבויים עבדים קודמים) כי נמצא זהב בשפע. הוא הגיע לקייפ ורדה, ביוני 1455, קדמוסטו פגש שתי ספינות פורטוגזיות, בפיקודו של אנטוניו אוסודימארה, בשירותו של הנסיך הנרי, הם הסכימו לאחד כוחות והמשיכו יחד דרומה.
לאחר עצירה קצרה בכמה איים ללא שם (ככל הנראה איל דה מדלן), הפליגו קדמוסטו, אוסודיארה והצי הפורטוגזי הקטן דרומה, במורד Petite Côte עד שהגיעו לדלתא סין-סאלום. קטע המיושב על ידי אנשי סררי (Serer). לקדמוסטו לא היה שום דבר טוב לומר עליהם, ואפיין אותם כאכזריים ועובדי עבודה זרה. קדמוסטו כתב שהוא היה זה שכינה את נהר סלום כ"ריו די ברבצ'יני", השם שיופיע על המפות אירופיות לאחר מכן. קדמוסטו ואוסודימאר ניסו להיכנס לנהר, אך החליטו במהירות לסגת כי הילידים הסרריים, התנפלו והרגו את המתורגמן שהם שלחו.
כשהם שטו דרומה, קדמוסטו ואוסודימאר גילו את שפך נהר גמביה בסוף יוני או תחילת יולי 1455. הם התחילו להפליג במעלה הנהר, אך התקדמותם התמודדה עם עוינות בלתי פוסקת מצד התושבים, אנשי המנדיקה, במעלה הנהר. הם היו נתונים להתקפות, ובקושי הגנו על עצמם ממתקפת המונים שניסתה ללכוד את האוניות שלהם. על פי מתורגמני קדמוסטו, המנדינקה האמינו שהפורטוגזים הם קניבלים, כי הם הגיעו לאזור לקנות גברים שחורים כדי לאכול אותם. קדאמוסטו, החליט להסתלק מהנהר.
בפתח נהר הגמביה ציין קדמוסטו את היעלמותו של כוכב הקוטב הצפוני באופק, ושרטט בצורה גסה את כוכבי השמיים בדרום. כנראה התיאור הראשון הידוע של קבוצת הכוכבים של הצלב הדרומי. קדמוסטו כינה אותה האוסטרו קארו דל (מרכבה דרומית).
ידוע שהצי היה שוב בפורטוגל לפני סוף השנה, שכן אנטוניו אוסודימר כתב מכתב ב-12 בדצמבר 1455 לנושיו בחזרה בגנואה, ומדווח על תוצאות המסע שלו.
המסע השני (1456)
קדמוסטו יצא לדרך במאי 1456, הפעם לא לבד, אלא יחד עם אנטוניו אוסודימארה וספינת קרוול נוספת עם קברניט פורטוגזי - משרת נוסף של הנסיך הנרי. שלוש הספינות לא ביצעו עצירות מסחר כרגיל, והתכוונו להפליג היישר לנהר גמביה (ככל הנראה לפי הוראות הנסיך הנרי).
כשהתפתחה סערה סביב חצי האי כף ורדה, הצי הקטן נאלץ להפליג מערבה, הרחק מהחוף במשך יומיים ושלושה לילות (כ-300 מיילים), וגילה ארכיפלג שטרם נחשף של איי כף ורדה. קדמוסטו, אוסודימארה והקברניט השלישי תיצפתו על כמה מהאיים הבלתי מיושבים, והאמינו שהם ארבעה במספר, למעשה קיימים עשרה איים. הם עגנו תחילה באי שקראו לו בואונה ויסטה (בואה ויסטה), לפני שהמשיכו הלאה לאי גדול יותר, אותו כינו סן ג'ייקובו (סנטיאגו). הם מצאו את האיים לא מעניינים. הם המשיכו לנהר גמביה, הפעם ללא התנגדות. הם הפליגו בערך 10 מיילים איטלקיים (15 ק"מ) במעלה הנהר ועגנו באי בנהר שקראו לו סנטו אנדריאה (לזכר איש צוות שנפטר, בשם אנדראה; האי כנראה הוא "אי הכלבים" המודרני).
השלישייה המשיכה במעלה הנהר ולוותה על ידי סירות קאנו עם אנשי מנדינקה. הפעם לא התפתחו פעולות איבה או מארבים. בסופו של דבר הצליחו המתורגמנים לפתות כמה מהילידים לעלות על סיפון האוניות הפורטוגזיות ונפתח קשר אתם. הילידים הזדהו כנתינים של המלך פורוסאנגולי (מהגדה הדרומית של גמביה) וכי הוא, ומרבית מלכי המנדינקה האחרים לאורך נהר גמביה, היו כולם וואסאליים של הקיסר של מאלי. נדע להם כי חלק מהמלכים המקומיים יהיו מוכנים לפגוש את הפורטוגזים. בעקבות הנחיותיהם של בני שיחו, הפליג קדמוסטו כ-60 מיילים איטלקיים במעלה נהר גמביה, והגיע למקום מגוריו של מלך המנדינקה. הם התקבלו יפה, אך היו מאוכזבים מהעדויות המעטות לכמויות הזהב הגדולות שציפו למצוא. הם עסקו בסחר פשוט עם המקומיים, וקנו את המושק, שלא יסולא בפז עבור הבשמים האירופים.
קדמוסטו וחבריו שהו שם במשך 11 יום לפני שעזבו את המקום. אבל הם חלו במלריה. ככל הנראה המגפה הזו היא שהניעה את קדמוסטו לקצר את שהותו ולעזוב את נהר גמביה, בחזרה לאוקיינוס, שם המצב השתפר.
השלישייה של קדמוסטו החליטה להמשיך ולחקור את חוף מערב אפריקה, והפליגה דרומה, והקיפה את קייפ סנט מרי וגילו כמה פתחי נהרות, באזור הגבול בין סנגל וגינאה ביסאו. מאחר שלא הצליחו ליצור תקשורת עם המקומיים, הם החליטו לחזור לפורטוגל.
חזרה לוונציה
לאחר שובו בשנת 1456, המשיך קדמוסטו להתגורר בפורטוגל במשך שנים רבות, וכנראה המשיך לעסוק, במישרין או בעקיפין, בסחר המערבי אפריקני. לא ידוע אם קדמוסטו עצמו ביצע סיורים נוספים לאורך החוף האפריקני. קדמוסטו הצהיר בבוטות כי לא היו מסעות אחרים בעלי חשיבות על ידי מישהו לאחר שנת 1456, עד המשלחת של פדרו דה סינטרה בשנת 1462.
פטרונו של קדמוסטו, הנסיך הנרי הנווט, נפטר בנובמבר 1460 והמונופול על הסחר האפריקני חזר לכתר הפורטוגזי ומבצעיו הועברו בהדרגה מלגוס לליסבון. ככל הנראה קדמוסטו לא ראה עתיד ועזב את פורטוגל וחזר לוונציה בפברואר 1463. על פי ההערכה, קדמוסטו הביא עמו כתבים, בולי עץ וכמה מפות ימיות. קדמוסטו השתמש באלה כדי לחבר את מפת הניווט המפורסמת שלו באמצע שנות ה -60. על פי ההערכה, הוא העביר חלק ניכר מהחומר העיקרי שלו לקרטוגרף הוונציאני גרציוסו בנינקסה, כאשר בנינקסה המשיך לייצר אטלס בשנת 1468, המתאר את החוף המערבי אפריקני ברמת דיוק גבוהה.
דייהטסו טנטו אקס
דייהטסו טנטו אקס (באנגלית: Daihatsu Tanto Exe, ביפנית: ダイハツ・タントエグゼ) הוא מיקרוואן ("Microvan" ) מקטגורית "Kei car", 5 דלתות הצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית דייהטסו אשר יוצר בין השנים 2009–2014.
אלביסה קדמוסטו
חזרה לוונציה
הספר שכתב ומפת הניווט יוצרה ככל הנראה במאמץ לפרסם את הישגיו ולהציל את שם משפחתו. עם שובו, הצליח קדמוסטו לשחזר חלק מהרכוש של משפחתו מקרובי משפחתו של קווריני, וכמה שנים לאחר מכן התחתן עם אליזבטה די ג'ורג'יו ונייר, אשת אצולה עשירה אך בריאות שברירית - היא נפטרה בלי שילדה לו ילד. הוא חזר למסחר, בספרד, אלכסנדריה, סוריה ואנגליה. בנוסף אליהם פיתח קריירה דיפלומטית ומינהלית עבור הרפובליקה של ונציה.
דייהטסו טנטו אקס
יצרנית הרכב היפנית "סובארו" ייצרה בין השנים 2010–2015 דגם זהה אשר היה קרוי "Subaru Lucra".
דגמים
==מפרט טכני==
אלביסה קדמוסטו
הספר הנווט
עבור היסטוריונים של התגליות הפורטוגליות בתקופת הנרי הנווט, התיאורים של אלביס קדמוסטו, "הנווט" (The Navigazioni) הוכחו כמסמך שלא יסולא בפז. הדיווחים של קדמוסטו, הכרוניקה של גומס דה זוררה וזכרונותיו של דיוגו גומס, הם כמעט כל מה שנשאר מהתיעוד הכתוב על התגליות הנריקניות. ואכן, עד לפרסום "דקאדאס דה אסיה" של ז'ואו דה בארוס בשנת 1552, Navigazioni של קדמוסטו הייתה היצירה היחידה שפורסמה באירופה על התגליות הפורטוגזיות. קדמוסטו הדגיש את תפקידו המרכזי של הנסיך הנרי, וסייע בבניית דמותו של נסיך הנווט לדורות הבאים. בהשוואה לאחרים, היסטוריונים מעריכים את האמינות והפרטים שסיפק קדמוסטו, שהעניקו מבט עשיר וברור יותר על אופן פעולתו של "המפעל ההינריאני".
הכתבים של קדמוסטו בעלי חשיבות רבה גם עבור היסטוריונים של אפריקה. המספקים את הדו"חות המפורטים הראשונים שנכתבו על אזור סנגמביה, מעבר לשוליים שנגעה במאה שנה קודם לכן על ידי ההיסטוריון הערבי אבן בטוטה. קדמוסטו נתן סיכום של הידע האירופי על מערב אפריקה. הוא מתאר את האימפריית מאלי ואת הסחר הטרנס-סהרי. איך שיירות של ברבריים נושאים את המלח הסהרי ממלחות מדבריות כמו טגאזה (טגאצה) לערים גבולות כמו טימבוקטו. הוא הסביר כיצד הזהב שיוצא מלב מאלי יוצא בשלושה חלקים, האחד לקוצ'יה (קוקיה) ואז מזרחה אל מצרים, השני דרך טימבוקטו לטו (טואט) ואז צפונה לכיוון תוניסיה, חלק שלישי, גם דרך טימבוקטו, עובר מערבה להודן (Ouadane) ומיועד למרוקו, שחלקו חורג לאזור הפורטוגזי בארגין.
אחרית ימיו
בשנת 1481 נבחר אלביס קדמוסטו למפקד צי הספינות של אלכסנדריה הוונציאנית, וסיים את הקריירה הימית שלו באותן אוניות בהן התחיל. הוא נפטר בשנת 1483 בעודו בשליחות דיפלומטית לרוביגו כדי להעריך את השלל שרכשה הרפובליקה הוונציאנית לאחר ניצחונם על ארקול הראשון, דוכס פרארה במלחמת פרארה.
המורשת
לא נראה כי היה תיעוד של תגליות פורטוגזיות לפני אלביס קדמוסטו מעבר לדלתא סין-סלום. נוסעים פורטוגזים לפניו, לא הצליחו לחדור לתוך הנהרות שגילו, בגלל התקפות הילידים השונים - כפי שקרה ל במסעו הראשון. קדמוסטו לא רק הפליג דרומה יותר מכל אחד אחר אלא גם הצליח להיכנס ולעלות בנהר גמביה. הוא נחשב לאירופאי הראשון (יחד עם אנטוניו אוסודימארה וחבריהם האלמונים) שהפליג במעלה גמביה. לא בטוח מה גרם לשינוי הגישה של הילידים.
ברגע שפתחו את נהר הגמביה, קדמוסטו ואוסודימאר הובילו את ההישג הגדול הבא של תגליות הנריקניות באפריקה - איי כף ורדה, נהר קאסמנס, קייפ רוקסו, נהר קאצ'ו ולבסוף נהר הגבה ואיי ביסגוס. אורכו של החוף שגילו בשנת 1456 היה הגדול ביותר בעידן התגליות הפורטוגזי מאז 1446. כמעט אותו חוף יסקר שוב על ידי דיוגו גומס בסביבות 1458.
קומטיט
תכולת הצורן, האשלגן והאלומיניום בקומטיטים נמוכה ותכולת המגנזיום גבוהה עד גבוהה מאוד. הקומטיטים הם סלעים נדירים ביותר, והופעתם מוגבלת כמעט רק לסלעים שנוצרו בעידן הארכאיקון, יחד עם מעט קומטיטים מעידן הפרוטרוזואיקון או עידן העל של הפנרוזואיקון (אם כי סלעי למפרופיר עשירים מאוד במגנזיום ידועים מעידן המזוזואיקון). הסיבה להגבלה בגיל הסלעים קשורה להתקררות מעטפת כדור הארץ, שככל הנראה הייתה הטמפרטורה שלה במהלך תחילת עד אמצע עידן הארכאיקון (לפני 3.8 מיליארד שנים עד לפני 2.8 מיליארד שנים) גבוהה בכ-500°C בהשוואה לימינו. כדור הארץ הקדום יצר חום רב יותר כתוצאה מחום שיורי בעת ההתקבצות שיצרה את כוכב הלכת, כמו גם שפע רב יותר של יסודות רדיואקטיביים.
תפוצת סלעי הקומטיט מוגבלת לאזורים של שילד מהארכאיקון. סלעים קומטיטיים מתקיימים יחד עם סלעים געשיים מאפיים ואולטרה-מאפיים עשירים במגנזיום בחגורות הירוקות מהארכאיקון. יוצאי דופן הם הסלעים הקומטיטיים מהאי גורגונה על הרמה הגעשית הקריבית-קולומביאנית באוקיינוס השקט מול חופה המערבי של קולומביה, שגילם נאמד ב-90 מיליון שנים בלבד. הסלע העתיק ביותר שנתגלה על פני כדור הארץ נכון ל-2013 הוא אמפיבוליט עם סילים של קומטיט מהחגורה הירוקה של נובואגיטטוק (Nuvvuagittuq greenstone) על חופי מפרץ הדסון בקנדה.
פטרולוגיה
הכימיה של סלעי הקומטיט שונה מהכימיה של מגמות בזלתיות ומגמות נפוצות אחרות שמקורן במעטפת, בשל ההבדל במעלות של ההתכה החלקית. מעריכים שקומטיטים נוצרו כתוצאה מרמות גבוהות של התכה חלקית, בדרך כלל מעל ל-50%, ומכאן שיש בהם אחוז גבוה של MgO (תחמוצת מגנזיום) וריכוזים נמוכים של K2O ויסודות בלתי תואמים. קימברליט, סלע יסוד נוסף עשיר במגנזיום, עשיר יחסית באשלגן וביסודות בלתי תואמים אחרים, ומקובלת כיום השערה כי נוצר כתוצאה מאחוז נמוך של התכה חלקית בעזרת מים (התכת שטף) ופחמן דו-חמצני.
הגאוכימאים מחלקים את הסוגים השונים של סלעי קומטיט לארבע מחלקות:
המגמטיות של בוניניט דומה למגמטיות של קומטיט, אבל היא מונעת יותר מהתכה המושפעת ממעבר נוזלים נדיפים מעל אזור הפחתה מאשר מהתכה המונעת מירידת לחץ. סלעי בוניטיט שבהם 10%-18% של MgO נוטים להכיל יותר יסודות ליתופילים בעלי יונים גדולים (large-ion lithophile elements או בראשי תיבות LILE) (בריום, רובידיום וסטרונציום) מאשר קומטיטים.
מינרלוגיה
קומטיט מורכב מאוליבין פורסטריטי (Fo90 ומעלה) פירוקסן סידני ולעיתים קרובות כרומי, אנורתיט (An85 ומעלה) וכרומיט.
בדוגמאות רבות של קומטיטים מופיע מורפולוגיה ומרקם של סלע הצטברות. המינרלוגיה הנפוצה של סלע ההצטברות היא של אוליבין פורסטריטי עשיר במגנזיום, אם כי גם הצטברות של גבישי פירוקסן כרומיים אפשרית (אם כי היא נדירה יותר).
סלעים געשיים עשירים במגנזיום יכולים להיווצר מהצטברות של פנוקריסטים של אוליבין בנתכים בזלתיים, לדוגמה פיקריט. חלק מהעדות לכך שהקומטיטים אינם עשירים במגנזיום בגלל הצטברות אוליבין היא מרקמית: לחלק מסלעי הקומטיט יש מרקם מיוחד המכונה ספיניפקס (spinifex), מרקם המיוחס להתגבשות המהירה של האוליבין מהנתך העשיר במגנזיום.
הוכחה נוספת היא שתכולת ה-MgO של האוליבינים שנוצרה בקומטיטים היא בהרכב הכמעט טהור של פורסטריט, האפשרי במסה רק עקב התגבשות של אוליבין מתוך נתך עשיר במגנזיום.
החלק העליון של הסלע בצורת ברקציה או כרית בכמה קומטיטים ששורד במקרים נדירים הוא בעיקר זכוכית געשית שעברה קירור מהיר במגע עם אוויר או מים. מכיוון שהם עברו קירור מהיר הם מייצגים את ההרכב הנוזלי של הקומטיטים, וכך ניתן לאבחן את התכולה של ה-MgO המגיעה עד 32% של MgO. בין הקומטיטים בעלי תכולת המגנזיום הגבוהה ביותר שבהם נשמר המרקם בצורה הטובה ביותר הם אלו של תצורת ולטפרדן (Weltevreden Formation) בחגורת ברברטון (Barberton belt) בדרום אפריקה, שבהם ניתן להסיק מהסלע והרכבי האוליבין על קיומם המקורי של נוזלים שלא הכילו מים כלל המכילים עד 34% של MgO.
המינרלוגיה של הקומטיט משתנה באופן שיטתי בחתך סטרטיגרפי של קילוח קומטיט ומשקפת תהליכים מגמטיים שהשפיעו על הקומטיטים במהלך התפרצותם והתקררותם. השינוי המינרלוגי הוא מהבסיס של הסלע המכיל צבר של אוליבין, לאזור גבוה יותר בעל מרקם המכונה ספיניפקס המורכב ממחטי אוליבין ובתנאים אידיאליים גם אזור של מרקם ספיניפקס מפירוקסן, ואזור עשיר באוליבין שהתקרר במהירות על השכבה העליונה של יחידת הקילוח. המונח "מרקם ספיניפקס" (spinifex texture) קרוי על שם סוג שיחים מאוסטרליה (spinifex) ממשפחת הדגניים הגדלים לאורך החופים במקבצים שצורתם דומה למרקם הסלע.
המינרלים העיקרים המצויים בקומטיט כוללים אוליבין, הפירוקסנים: אוגיט, פיג'וניט וברונזיט, פלגיוקלז, כרומיט, אילמניט ולעיתים רחוקות אמפיבול פראגסיטי. המינרלים המשניים (המותרים) כוללים סרפנטין, כלוריט, אמפיבול פלגיוקלז נתרני, קוורץ, תחמוצות ברזל ולעיתים רחוקות פלוגופיט, בדלייאיט וגארנט מהסוגים פירופ והידרוגרוסולר.
התמרה
כל הקומטיטים הידועים עברו התמרה, ולכן היה צריך טכנית לכנותם "מטאקומטיט". בשל התמרה נפוצה זו משקפת המינרלוגיה של הקומטיט את הכימיה המקורית של המאגמה, ואת הכימיה של נוזלי ההתמרה שהשפיעו על הסלעים. בשל תהליכי התמרה ומטאסומטיזם עוברים קומטיטים בדרך כלל שינוי גדול תוך כדי תהליכים של סרפנטיניזציה וקרבוונציה. כתוצאה מכך מתרחשים שינויים משמעותיים במינרלוגיה של הקומטיטים והמרקם המקורי נשמר לעיתים רחוקות.
הידרציה מול קרבוונציה
המינרלוגיה של הסלע עקב ההתמרה של סלעים אולטרה-מאפיים, בייחוד קומטיט, נקבעת על ידי הרכב הסלע רק בחלקה. הרכב הנוזלים הכלואים בסלע במהלך התמרה בטמפרטורה נמוכה, בין אם מדובר בהתמרה מתקדמת (תנאי חום ולחץ מתגברים) או בהתמרה נסוגה (תנאי ירידה של חום ולחץ), קובע את צבר המינרלים במטאקומטיט (מכאן ואילך כל התייחסות לקומטיט היא בעצם למטאקומטיט).
הגורם הקובע את צבר המינרלים הוא הלחץ החלקי של הפחמן הדו-חמצני בתוך נוזל ההתמרה, המכונה XCO2. אם XCO2 הוא מעל 0.5, התגובות הכימיות של ההתמרה גורמת ליצירת טלק, מגנזיט (פחמת המגנזיום), ואמפיבול מסוג טרמוליט. תגובות אלו מסווגות כתגובות קרבונציית טלק. במקרה שה-XCO2 נמוך מ-0.5, התגובות הכימיות בנוכחות מים גורמת ליצירת סרפנטיניט.
לפיכך קיימים שני סוגים של קומטיט מותמר, קומטיט שעבר קרבוונציה וקומטיט שעבר מיום (הידרציה). קומטיטים ופרידוטיטים שעבר קרבוונציה יוצרים סדרת סלעים בהם בולטים המינרלים כלוריט, טלק, מגנזיט או דולומיט וטרמוליט. במקבצי סלעים שעברו התמרה מיוממת בולטים המינרלים כלוריט, סרפנטין-אנטיגוריט וברוציט. ניתן גם למצוא גם כמויות זעירות של טלק, טרמוליט ודולומיט, אבל הם נדירים מאוד משום שלא היה פחמן דו-חמצני בנוזלי ההתמרה. בהתמרה מתקדמת יותר בולטים המינרלים אנתופיליט, אנסטטיט, אוליבין ודיופסיד משום שמסת הסלע עוברת דהידרציה (ייבוש).
שינויים מינרלוגיים בפצייס קילוח הקומטיט
קומטיט נוטה להתגבש הדרגתית מהרכבים עשירים במגנזיום בתחתית הקילוח שבו מצטבר אוליבין להרכבים עניים במגנזיום במעלה הקילוח. לכן המינרלוגיה הנוכחית לאחר התמרה של הקומטיט תשקף את הכימיה המקורית, המייצגת את הפאצייס הגעשי והמיקום הסטרטיגרפי.
לדוגמה, המינרלוגיה של פאצייס קילוח טיפוסי יכולה להיות:
גאוכימיה
ניתן לסווג את הקומטיט על פי המאפיינים הגאוכימיים הבאים:
הסיווג הגאוכימי דלעיל חייב להיות באופן עקרוני הכימיה של המאגמה שלא עברה שינויים ולא תוצאה של הצטברות גבישים (כמו בפרידוטיט). הכימיה משתנה בטור הסטרטיגרפי של קילוח קומטיט אופייני בהתאם להתגבשות ההדרגתית המתרחשת לאחר ההתפרצות. עקב כך יש בחלק העליון של הקילוח תכולה נמוכה יותר של MgO, כרום וניקל, ובמקביל גידול של אלומיניום, K2O, Na, CaO, ו-SiO2.
סלעים בהם יש תכולה גבוהה של MgO יחד עם תכולה גבוהה של K2O, בריום, צזיום, רובידיום וכו', עשויים להיות סלעים מהסוגים למפרופיר, קימברליט וסלעים אולטרה-מאפיים, אשלגניים או אולטרה-אשלגניים.
מאפייני המרקם
המרקם הנפוץ המאפיין את הקומטיטים מכונה "מרקם ספיניפקס" והוא כולל פנוקריסטים מחטיים ארוכים של אוליבין (או פסאודומורף של מינרלי ההתמרה שהחליפו את האוליבין) הנותנים לסלע, בייחוד על משטחים שעבר בלייה, צורת תבליט של להבים. מרקם ספיניפקס הוא תוצאה של התגבשות מהירה של נוזל שעבר קירור-על.
צמיחת הגבישים מעוכבת בשל האופי הנוזל הסופר קריטי של המאגמה היוצרת את הקומטיט ואז מתרחשת בחטף על מנת ליצור את מרקם הספיניפקס.
מרקם נוסף, "מרקם האריסיט" (Harrisite texture) על שם המקום בו נתגלה לראשונה - "מפרץ האריס" (Harris Bay) באי רום שבאיים ההברידיים בסקוטלנד, נוצר על ידי התגרענות של גבישים על קרקעית הקילוח. האריסיטים יוצרים מקבצי גבישים של פירוקסן ואוליבין באורך עד מטר.
געשיות
משערים כי המורפולוגיה של הרי הגעש שמהם נפלטה הלבה שיצרה את הקומטיט הייתה של חרוט מגן, האופייני למבנה בזלת גדול, כיוון שבאירוע המגמטי שייצר את הקומטיטים התפרצו פחות חומרים מגנזיים.
עם זאת, הזרם ההתחלתי של מרבית המגמה המגנזית יצר תבנית זרימה בערוצים, מניחים הקומטיט נפלט מתוך סדרת סדקים כמזרקות לבה נוזלית מאוד על פני השטח. קילוחי הלבה זרמו במהירות רבה, כשהם מתרכזים במקומות טופוגרפיים נמוכים יותר, ויוצרים ערוצים הבנויים מצבר של אוליבין עשיר ב-MgO שדופנותיהם מצופים ביריעות במרקם ספיניפקס של אוליבין דל יותר ב-MgO ושל פירוקסן. האורך המקסימלי של קילוחי הלבה אינו ידוע, אבל במקומות מסוימים בקנדה ניתן לעקוב אחרי קילוחים מסוימים לאורך קילומטרים ובאוסטרליה נתגלו יחידות קומטיטים באורך של כמה עשרות קילומטרים.
Rainbow (אלבום של איומי האמסאקי)
Rainbow הוא אלבומה השישי של הזמרת היפנית איומי האמסאקי. ארבעה סינגלים מתוכו הוצאו בשנת 2002 וכולם העפילו למקום הראשון במצעד הסינגלים השבועי ביפן. האלבום עצמו, ובו 15 שירים, הוצא לאור ב-18 בדצמבר 2002 וטיפס לראש מצעד האלבומים השבועי של "אוריקון", שם שהה 22 שבועות. סך כל מכירותיו של האלבום התקרב לשני מיליון עותקים.
קומטיט
געשיות
לקילוח לבה קומטיטית טיפוסי יש שישה אלמנטים סטרטיגרפיים קשורים: יחידות קילוח מסוימות עשויות שלא להישמר בשלמותן, משום שיחידות קילוח הבאות עלולות לסחוף את אזור A של מרקם הספיניפקס. באזורים הרחוקים מהפליטה שבהם הקילוח הולך ונעשה דק עשוי אזור B שלא להתפתח היטב או שלא ייוצר בכלל משום שלא הגיע מספיק נוזל על מנת ליצור אדקומולט.
הערוץ והקילוח כוסו אחר כך בבזלת עשירת במגנזיום ובבזלת תולאיטית כאשר אירוע ההתפרצות התפתח לפליטת לבה עשירה פחות במגנזיום. בהמשך, המגמטיות הכוללת תכולת סיליקה גבוהה יותר נוטה ליצור מבנה טיפוסי של חרוט מגן.
קומטיטים פלוטוניים
המגמה הקומטיטית צפופה מאוד, צפיפות המגמה ב-28% של MgO היא כ-2,800 ק"ג למ"ק, ומגיעה לפני השטח במקרים מעטים בלבד, ברוב המקרים נאגרת המאגמה בתאי מאגמה עמוק בתוך הקרום. כך למשל גילו מחקרים מודרניים שבוצעו אחרי שנת 2004 שאופיים של מרבית המופעים הקומטיטיים האדקומולטים של אוליבין בקראטון ילגרן באוסטרליה המערבית הם תת-געשיים עד פלוטוניים.
בדומה, שינו מחקרים מודרניים את התפיסה לגבי היווצרות מרבצי הניקל של הר קית (Mt Keith) בסמוך לעיירה ליינסטר (Leinster) באוסטרליה המערבית. במקור חשבו החוקרים כי שכבות הקומטיט מייצגות ערוצים עמוקים במיוחד (מעל ל-500 מטרים) שבהם נאגרה לבה קומטיטית במהלך התפרצויות געשיות ממושכות, וכיום מעריכים על סמך קסנוליתים בסלעי האם הפלסייים כי היא זה מחדר של נתך קומטיטי לסלעי הסביבה.
מחדרים אלו מכונים "סילים מתועלים" (channelised sills), שנוצרו על ידי הזרקת מאגמה בין שכבות סלע האם והתנפחות של תא המאגמה. ייתכן שמרבצי ניקל בתוך גופים קומטיטיים אדקומולטים של אוליבין, שלכרייתם יש ערך כלכלי, מייצגים ערוץ דמוי סיל שבו נאגרה המאגמה בתא ביניים לפני שהיא התפרצה לפני השטח.
חשיבות כלכלית
הלבה הקומטיטית מכילה ריכוזים גבוהים יחסית של ניקל, נחושת, זהב ומתכות מקבוצת הפלטינה. בדרכה על פני השטח התיכה הלבה החמה סלעי קרום עשירים בגופרית. הנוזלים הסולפידיים המכילים את הניקל, הנחושת ומתכות קבוצת הפלטינה שקעו בקרקעית ערוצי הלבה ויצרו מרבצים סולפידיים. החשיבות הכלכלית של סלע הקומטיט הוכחה לראשונה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר נתגלה המרבץ המסיבי הסולפידי המכיל ניקל בקמבלדה שבאוסטרליה המערבית. מרבצים סולפידיים המכילים ניקל בתוך קומטיטים מהווים כיום מקור לכ-14% מתפוקת הניקל העולמית השנתית, בעיקר מאוסטרליה, קנדה ודרום אפריקה. לאחרונה נתגלו מרבצים מסוג זה גם בשילד של גויאנה. כאמור, המרבצים הסולפידיים מכילים גם נחושת ומתכות יקרות.
קומטיט בגופים אחרים של מערכת השמש
מכיוון שקומטיטים הם סלעים געשיים מהתקופה הקרובה ליצירת כדור הארץ העלו חוקרים שונים את האפשרות לקיום קומטיטים (או סלעים בהרכבים דומים לקומטיט) בגופים נוספים במערכת השמש. הרשימה להלן היא סיכום של ההשערות בנושא.
ג'ון בנט (שחקן)
ג'ון דייוויד בנט (באנגלית: John David Bennett; 8 במאי 1928 - 11 באפריל 2005) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
בנט נולד בקיקנהאם שבמחוז קנט, והתחנך בברדפילד קולג' שבברקשייר. את הכשרתו המקצועית רכש ב-Central School of Speech and Drama. אחר כך הופיע במגוון רחב של מחזות בתיאטרון הרפרטוארי בין השאר בברומלי, בתיאטרון בריסטול אולד ויק, בדנדי, בפסטיבל הפרינג' באדינבורו ובווטפורד. בהמשך שיחק גם בווסט אנד הלונדוני.
בתיאטרון שיחק בנט בתפקיד יאשה במחזה "גן הדובדבנים", ובדמות הנרי פרסי (הוטספור) במחזה "ריצ'רד השני" שניהם עבור ג'ון גילגוד. עוד שיחק בתפקיד אקסטון במחזה "ריצ'רד השני (מחזה)", וסנאטור וולסקי במחזה "קוריולנוס" (תיאטרון אלמיידה), הרוח של מארלי ב"מזמור חג המולד" (התיאטרון המלכותי הלאומי), כמו כן הרבה לעבוד עם תיאטרון רויאל אקסצ'נג במנצ'סטר. בנט כיכב במחזות זמר רבים בווסט אנד בהם "On Your Toes" (תיאטרון פאלאס), "מרילין" (תיאטרון אדלפי), "צלילי המוסיקה" (תיאטרון אפולו ויקטוריה), "המלך ואני" (לונדון פאלאדיום), "The Baker's Wife" (תיאטרון פניקס). הוא היה מועמד לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על הופעתו בתפקיד לואיס אפשטיין במחזמר "ג'ולסון" בתיאטרון ויקטוריה פאלאס ובתיאטרון רויאל אלכסנדרה בטורונטו. תפקידו האחרון על במת התיאטרון היה בדצמבר 2004 כששיחק בתפקיד קונרד במחזה "Gates of Gold" מאת פרנק מקגינס לצדו של ויליאם גונט בתיאטרון פינבורו בלונדון.
בנט היה חבר של להקת הדרמה של רדיו ה-BBC, והשתתף במגוון רחב של תוכניות משייקספיר ועד פול טמפל.
חיים אישיים
בין השנים 1953 ל-1979 היה בנט נשוי לפטרישה הייסטינגס. ב-1979 התחתן עם השחקנית קרוליין מורטימר לה היה נשוי עד מותו. לבנט נולדו שלושה בנים.
צ'נגג'יאנג
צֶ'נְגְגְ'יָאנְג (בסינית מפושטת: 澄江; בסינית מסורתית: 澂江; בפין-יין: Chéngjiāng) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית יוּשִׂי במחוז יונאן שבדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין. הנפה שוכנת דרומית-מערבית לעיר קונמינג. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה העירונית מנתה 173,161 תושבים בשטח של 755 קמ"ר. מועצת הנפה שוכנת בעיירה פֶנְגְלוּ (凤 麓 镇, פין-יין: Fenglu).
חלוקה אדמיניסטרטיבית
הנפה מחולקת בין העיירות הבאות:
אתר המאובנים וכלכלת הנפה
נפת צ'נגג'יאנג מתמודדת עם הדילמה בין קריאות לשימור אוצר המאובנים מתחילת הקמבריון, התלות הכלכלית בתעשיית הפוספטים, והקושי למצוא איזון בין ניצול ושיקום האזור כל עוד זה אפשרי.
טרפז (אקרובטיקה)
הטְרָפֶּז הוא מכשיר המשמש לוליינים לביצוע מופעי אקרובטיקה. הוא בנוי כנדנדה עם חבלים תלויים ממתקן גבוה וביניהם מקל עץ שנקרא "בר".
יש שלושה סוגים שונים של מופעי טרפז:
רטרו-פוטוריזם
רטרו-פוטוריזם או רטרו עתידני הוא מונח המשלב את הקונספט של רטרו ופוטוריזם. רטרו-פוטוריזם זה האופן בו אנשים בעבר (עד בערך שנות ה-1960) דמיינו את העתיד.
רטרו-פוטוריזם הוא זרם באומנויות יצירה אשר מראה את השפעת הייצוג של העתיד שבוצע בעידן קודם. הוא מתאפיין בתערובת של סגנונות מיושנים "רטרו" עם טכנולוגיה עתידנית.
הסגנון הרטרו-פוטוריסטי בוחן את הנושאים שבין העבר ועתיד ובין ההשפעות המנוכרות והעוצמה של הטכנולוגיה. מתבטא בעיקר ביצירות אמנותיות וטכנולוגיות שונה המממשים את החפצים המדומים של המציאות המקבילה שלו. רטרו-פוטוריזם בא גם לידי ביטוי בעולם של אופנה, אדריכלות, עיצוב, מוזיקה, ספרות, קולנוע ומשחקי ווידאו.
תולדות המונח
על פי המגזין "Retrofuturism", שהיה יוצא לאור בשנים 1988 - 1993, בפעם הראשונה המילה "רטרו-פוטוריזם" נאמרה בשנת 1983 על ידי העורך לויד דאן (Lloyd Dunn).
מאפייני הסגנון
רטרו-פוטוריזם משלב שתי מגמות חופפות שאפשר לסכם כמו העתיד כפי שניתן לראות מהעבר והעבר כפי שניתן לראות מהעתיד.
המגמה הראשונה, רטרו-פוטוריזם עצמו, היא בהשראה ישירה מהעתיד הדמיוני שהיה קיים בראשם של סופרים, אמנים, ואנשי קולנוע בתקופה הקודמת ל-1960, שניסתה לחזות את העתיד, וגם בתחזיות רציניות של הטכנולוגיה הקיימת (למשל במגזינים כמו מדע והמצאה) או ברומנים וסיפורי מדע בדיוני.
המגמה השנייה היא היפוכה של הראשונה: רטרו עתידני. היא מתחילה עם רטרו אטרקטיביות של סגנונות אמנות ישנים, ביגוד, מנהגים, ולאחר מכן שותלת על זה את הטכנולוגיות המודרניות או העתידניות, יוצרת תערובת של עבר, הווה והאלמנטים של עתיד. סטימפאנק, מונח המתייחס גם לעבר של הטכנולוגיה העתידנית בתקופה הוויקטוריאנית חלופית, וגם ליישום של סגנונות הנאו-ויקטוריאניות בטכנולוגיה המודרנית, הוא גרסה מוצלחת ביותר של המגמה השנייה.
כיכר ברקלי
כיכר ברקלי היא כיכר עירונית ברובע מייפייר בוסט אנד של לונדון, בסיטי של וסטמינסטר. הכיכר נבנתה באמצע המאה ה-18 על ידי הארכיטקט ויליאם קנט. הכיכר קרויה על שם משפחת ברקלי, משפחת אצולה מגלוסטרשייר, שביתה בלונדון, בית ברקלי, עמד באזור עד 1733 ושימש למגוריה בנוסף לטירת ברקלי בגלוסטרשייר.
תיאור
בעוד שכיכר ברקלי נבנתה במקור כאזור מגורים, כיום נותר בכיכר רק בית דירות אחד - בית מספר 48. מגורים בכיכר ברקלי מבוקשים מאוד, והמתגוררים שם לא מוכרים את ביתם לעיתים קרובות. ההיצע המוגבל והביקוש הגבוה יצרו שוק בו אנשים שמתגוררים בכיכר ברקלי דורשים מחירים גבוהים יותר על הנכס בשוק מאשר אנשים המוכרים את בתיהם בשכונות אמידות אחרות.
סטריפינג
סטריפינג (stripping. נקרא גם הפרדת קרומים) הוא הליך רפואי שבו מבוצעת פעולה של הפרדת קרומי שק מי השפיר מצוואר הרחם ודופן הרחם של אישה הרה הנצרכת להשראת לידה.
מתי נעשית הפעולה
פעולת הסטריפינג מבוצעת בדרך כלל כאשר האישה ההרה או הצוות הרפואי מעוניינים לבצע פעולה שתהווה השראת לידה. למשל בהגיע ההרה לשבוע 42, או כשיש צורך לבצע את הלידה באופן יזום.
לעיתים אין אפשרות לעשות סטריפינג, כמו במקרה של שליית פתח או מצג עכוז. כמו כן תנאי הכרחי לביצוע הסטריפינג הוא פתיחה של אצבע לפחות בצוואר הרחם.
אופן הפעולה
פעמים רבות פרוצדורה זו גורמת לדימום קל כתוצאה מהפרדת הקרום.
בהלכה
מכיוון שפעמים רבות הסטריפינג מלווה בדימום קל, יש סוברים שדם זה מחיל על האישה טומאת נידה. מנגד יש אומרים שדם שמופיע לאחר פעולה זו אינו מטמא, משום שהוא נחשב לדם מכה.
משאבת מזרק
משאבת מזרק היא משאבת עירוי קטנה (חלק מהמשאבות כוללות גם יכולת עירוי ושאיבה), המשמשת לאספקה הדרגתית של כמויות נוזלים  קטנות (עם תרופות או בלי) לחולה או לשימוש במחקר כימי וביו-רפואי.
היישומים כוללים טוויה אלקטרונית, ריסוס אלקטרוליטי, מיקרו-דיאליזה, מיקרופלואידיקה, זילוח איברים ורקמות, חלוקה, מהילה והזרמת נוזלים.
שימוש נוסף במשאבת מזרק הוא בטיפול פליאטיבי, לאספקה מתמשכת של משככי כאבים, תרופות אנטימטריות (תרופות לדיכוי בחילות והקאות) ותרופות אחרות. שימוש זה מונע תקופות בהן רמות התרופות בדם הן גבוהות מדי או נמוכות מדי, ואת השימוש בטבליות מרובות (במיוחד אצל אנשים המתקשים בבליעה). מכיוון שהתרופות ניתנות באופן תת-עורי, תחום היישום הוא כמעט בלתי מוגבל, אם כי בצקת עלולה להפריע לפעולה של תרופות מסוימות.
משאבות מזרק יעילות גם להעברת תרופות בעירוי לדם תוך מספר דקות. במקרה של תרופה שיש לספק אותה לאט לאט במהלך מספר דקות, מכשיר זה חוסך זמן לצוות ומפחית שגיאות.
יון (מחוז)
יון (בצרפתית: Yonne) הוא מחוז בצרפת הנקרא על שמו של הנהר יון החוצה אותו מדרום לצפון.
המחוז נמצא בחבל הארץ בורגון ועיר הבירה שלו היא אוסר. ב-2012 חיו בו 342,000 תושבים ב-455 רשויות מקומיות. גידול האוכלוסייה השנתי הממוצע במחוז הוא 0.41%
לוקמאן החכם
לוקמאן החכם (בערבית: لقمان الحكيم) הוא דמות מסתורית באסלאם, אשר מתואר בקוראן כאדם חכם. על שמו נקראת הסורה ה-31 בקוראן.
הקוראן לא מפרט פרטים אישיים אודות חייו של לוקמאן, ואינו מציין באיזה תקופה הוא חי או היכן. מסורות אסלאמיות מאוחרות יותר מספרות אודותיו באופן מפורט יותר. חדית'ים מסוימים מתארים אותו כבעל מוצא נובי, בעוד שמקורות אחרים גורסים שהוא ממוצא ערבי. קיימים סיפורים רבים אודות לוקמאן החכם בספרות הפרסית, הערבית והטורקית.
ישנם מומחים שגורסים כי בשלב מסוים בחייו, היה לוקמאן עבד.
גם כתבי הקודש של הדת הבהאית מזכירים את לוקמאן.
גיורשבנהאז
גיורשבנהאז (בהונגרית: Győrsövényház) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
בגיורשבנהאז חיו מעט יהודים.
נמל התעופה הבין-לאומי של קראסקו
נמל התעופה הבין-לאומי של קראסקו/גנרל סיסאריו ל. בריסו (בספרדית: Aeropuerto Internacional de Carrasco) הוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של אורוגוואי. הוא ממוקם בסיודד דה לה קוסטה, במרחק 5.2 ק"מ מעיר הבירה מונטווידאו. שימש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית האורוגוואית פלונה עד סגירתה, וכיום הוא משמש כבסיס המרכזי של רוב חברות התעופה הפועלות אורוגוואי.
בשנת 2008 עברו בנמל התעופה 1,236,415 נוסעים, ו-24,700 טון מטען.
היסטוריה
נמל התעופה הבינלאומי של קראסקו נפתח בשנת 1947. בשנת 2003 העבירה ממשלת אורוגוואי את הנהלת והפעלת נמל התעופה לחברת פוארטה דל סור (.Puerta del Sur S.A) של קבוצת קורפורסיון אמריקה. ב-15 בנובמבר 2009 נפתח הטרמינל החדש על ידי נשיא אורוגוואי דאז טאבארה ואסקס והנשיא הקודם חורחה באז'ה איבנייס.
חברות תעופה ויעדים
בנמל התעופה פועלות 16 חברות תעופה, המפעילות טיסות סדירות ל-24 יעדים באורוגוואי, ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרגוואי, פרו, קולומביה, פנמה וכן למיאמי, פריז ומדריד. כמו כן פועל בנמל התעופה טרמינל של מטען שבו פועלות 13 חברות תעופה (נכון לנובמבר 2010).
אספת בחירה
אספת בחירה (אנגלית: Caucus) היא פגישה של תומכים או של חברי מפלגה או תנועה פוליטית ספציפית. מקורו של המונח בארצות הברית, אך הוא התפשט גם לאוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה ונפאל. ככל שהשימוש במונח הורחב, ההגדרה המדויקת נוטה להשתנות בין תרבויות פוליטיות.
אסיפות בחירה למועמד לנשיאות
אספת הבחירה היא שיטת ההצבעה ההיסטורית בבחירות המקדימות. מתכנסים בה חברי המפלגה לדון במועמדים, עמדותיהם ויכולותיהם ואז מצביעים בהרמת ידיים או בחלוקה לקבוצות. בראשית המאה העשרים גברה התחושה שהאסיפות הללו הם פומביות מדי וכי על ההצבעה צריכה להתנהל בחשאיות. לכן עברו מרבית המדינות לפריימריז. המדינות שעדיין מנהלות אסיפות מסוג שכזה הן אלסקה, קולורדו, הוואי, קנזס, מיין, מינסוטה, נוואדה, צפון קרוליינה, ויאומינג ואייווה.
Open Arms (שיר של ג'ורני)
Open Arms (בעברית: זרועות פתוחות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית ג'ורני, מתוך אלבום האולפן Escape ומתוך הפסקול של הסרט "רוק בחלל". פסקול הסרט יצא בשם, Heavy Metal: Original Film Soundtrack.
השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
גרסתה של מריה קארי
Open Arms (בעברית: זרועות פתוחות) הוקלט מחדש בשנת 1995, על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור באותה השנה בה הוקלט, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Daydream.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים שבאירלנד.
הצלחה
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה רבה כאשר נכנס אל העשיריות הפותחות במצעדים שבממלכה המאוחדת, אירלנד, וניו זילנד. בסוף שנת 1996, דורג השיר במקום ה-161 במצעד שירי השנה המצליחים ביותר בהולנד לאותה השנה.
ההופעה של מריה קארי עם השיר זכתה להצלחה רבה כאשר צברה למעלה מ-6.5 מיליון צפיות.
רעש בראוני
רעש בראוני (נודע גם בשמות רעש חום ורעש אדום) הוא אות רעשי הנוצר כתוצאה מתנועה בראונית, לכן הוא השם החלופי לרעש הילוך מקרי.
מקור השם
השם "רעש חום" לא מגיע מהצבע החום, אלא תרגום מאנגלית שם משפחתו של רוברט בראון שתיעד את התנועה האקראית של חלקיקים זעירים הצפים במים. השם "רעש אדום" מגיע מהאנלוגיה ל"רעש לבן"/"אור לבן"; רעש אדום חזק יותר באורכי גל אדומים, בדומה לקצה האדום בספקטרום הנראה.
הסבר
הייצוג הגרפי של אות הקול מחקה תבנית של תנועה בראונית. צפיפות ההספק היא ביחס הפוך ל-f^2. כלומר, ישנה עצימות גבוהה יותר בתדרים הנמוכים מאשר ברעש ורוד. העוצמה יורדת ב-6 דציבלים בכל אוקטבה (20 דציבלים בכל דקאדה), ונשמע יותר "רך" מאשר רעש לבן ורעש ורוד. הרעש נשמע כמו שאגה חלשהב מפל מים או גשם כבד.
ספקטרום ההספק
תנועה בראונית, הנקראת גם תהליך וינר מושגת כאשר האינטגרל של סיגנל רעש לבן הוא:
שימו לב ש-\mathcal{F} מציינת התמרת פורייה כך ש S_0 הוא קבוע. תכונה חשובה של ההתמרה הזו היא הנגזרת של התפלגות ההתמרה:
ומכאן ניתן להסיק שההספק הספקטרלי של רעש בראוני הוא:
המסלול של תנועה בראונית אינדיבידואלית מייצגת ספקטרום, כאשר המשרעת S_0 היא משתנה אקראי, גם בגבול של מסלול אינסופי.
Black Magic (שיר של ליטל מיקס)
Black Magic (בעברית: קסם שחור) הוא שיר של הלהקה הבריטית ליטל מיקס. השיר יצא לאור ב-21 במאי 2015 כסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי של ליטל מיקס, Get Weird.
בפברואר 2015, ליטל מיקס גילו כי הן בחרו את הסינגל הראשי מאלבום האולפן השלישי שלהן ואמרו שיש לו "צליל חדש לגמרי". הן תיארו את השיר כ"סיכון" ואמרו שהוא שונה לחלוטין ממה שהן עשו בעבר.
השיר זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, הסקוטי והאירופאי ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד של אוסטרליה, בלגיה, אירלנד וישראל.
קידום והופעות
ליטל מיקס הופיעו עם השיר לראשונה ב-6 ביוני 2015 ב-Capital's Summertime Ball באצטדיון ומבלי. הן הופיעו עם השיר גם במהלך סיבוב ההופעות של הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט The 1989 World Tour וגם הופיעו עם השיר בטקס פרסי בחירת הנוער וב-The Late Late Show עם ג'יימס קורדן.
וידאו קליפ
הקליפ יצא ב-29 במאי 2015. הקליפ מתחיל בזה שרואים את הלהקה לבושות כמו חנוניות שמחזיקות ספרי לימוד בזמן יציאתן מבית הספר. הן רואות סטודנט שהן רוצות שיהיה איתן והוא מנופף ואומר שלום לסטודנית היפהפייה והפופולרית יותר מאחוריהן שדוחפת אותן כדי לגשת אל הסטודנט. לאחר מכן הן נמצאות בספרייה וג'ייד מחפשת ספר ופתאום ספר ישן נופל על ראשה וחושף חלק מכוחותיה. מאוחר יותר בערב הן פותחות את הספר ומשתמשות בו כדי לקבל כוח קסום. השיער של פרי הופך לסגול וללי-אן יש כוחות אש צהובים, לג'סי כוחות כחולים ולג'ייד המשקפיים מרחפים. אחר כך הן משתנות למי שהן באמת ואז הן הולכות בבית הספר שכולם שם מסתכלים בהלם עליהן. לאחר מכן הן מביכות את הנערה שדחפה אותן ביום הקודם על ידי קסם שגורם לה בהשפלה ללכת לשירותים ואז הן רואות ילד חנון שמושפל על ידי ארבע בנות שנמצאות לידו ואז ליטל מיקס מרחמות על הילד, אז הן עושות קסם שהבנות האלו יתחילו להתאהב בו. לאחר מכן הן נמצאות בכיתה, שם התלמידים לא מקשיבים למורה ואז ליטל מיקס משתמשות בקסם כדי להפוך את הכיתה למסיבת ריקודים ואז המורה יחד עם התלמידים רוקדים על השולחנות והכיסאות והן ממשיכות את המסיבה לאורך המסדרונות של בית הספר. נכון ליוני 2018, השיר צבר למעלה מ-390 מיליון צפיות.
גביע דייוויס 1947
גביע דייוויס 1947 הייתה התחרות ה-36 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפורסט הילס, קווינס. לתחרות נרשמו 22 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את צ'כוסלובקיה.
המשחק על התואר נערך ב-30 באוגוסט-1 בספטמבר 1947 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 1:4.
בית אמריקה
בית הזה כלל 2 נבחרות בלבד. אוסטרליה ניצחה את קנדה והוכרזה כמנצחת הבית.
בית אירופה
הבית כלל 20 קבוצות, כולל דרום אפריקה, הודו, מצרים וניו זילנד. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים במונטריאול, קנדה, במהלך 16-14 באוגוסט 1947. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה עם התוצאה 1:4.
המלך היל
הסדרה מתארת את חייה של משפחת היל השמרנית מתודיסטית החיה בעיירה ארלן שבטקסס. בניגוד לסיטקומים מצוירים אחרים (דוגמת איש משפחה וסאות' פארק), הסדרה מנסה לשמור על ריאליזם (באנגלית: Slice of life), ומוצאת את ההומור במצבים שגרתיים. הפופולריות של הסדרה הובילה לשידורים חוזרים שלה בארצות הברית ולשידורה גם במדינות אחרות. ב-2009 רשת פוקס החליטה לבטל את הסדרה, ובכך הפכה העונה ה-13 לעונה האחרונה. יוצרי הסדרה ניסו לשכנע את רשת ABC לרכוש את הסדרה, ללא הצלחה. הפרק האחרון, באורך שעה, שודר ב-FOX ב-13 בספטמבר 2009.
בישראל, הסדרה שודרה תחילה בערוץ 2 בזכיינית טלעד. מאוחר יותר נרכשה על ידי yes, שם שודרה בערוץ yes+ וב-2007 עברה לערוץ yes Stars 1 (ששינה את שמו ל-yes Comedy).