cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משרת העם (סדרת טלוויזיה)
העונה הראשונה (שכללה 24 פרקים) שודרה בערוץ הטלוויזיה האוקראיני "1+1". פרק הבכורה שודר ב-16 ביולי 2015. ב-7 ביוני 2017 החלו צילומי העונה השנייה. פרק הבכורה של העונה השנייה שודר ב-23 באוקטובר 2017. בתחילת אוגוסט 2018 נודע על תחילת צילומי העונה השלישית של הסדרה, שעלתה לשידור במרץ 2019, על רקע הבחירות לנשיאות אוקראינה, שבהן התמודד כוכב הסדרה, וולודימיר זלנסקי.
סלוגן הסדרה הוא "ההיסטוריה של הנשיא הבא", ולמעשה, השחקן הראשי, וולודימיר זלנסקי, שגילם את הנשיא בסדרה, נבחר בפועל לנשיא אוקראינה באפריל 2019, לאחר שזכה ברוב של 73% בסיבוב השני בבחירות לנשיאות.
שלושת הפרקים הראשונים של הסדרה שודרו ברשת THT ברוסיה החל מ-11 בדצמבר 2019. לאחר מכן הועלו פרקי הסדרה לשרת Premier. בתקשורת נטען שהסדרה הורדה מהערוץ בעקבות הלצה על פוטין.
עונה 1: משרת העם
הולובורודקו הופך להיות מאוד פופולרי ובעידוד התלמידים, מגיש את מועמדותו בבחירות לנשיאות אוקראינה. בבוקר שלאחר הבחירות, אל הדירה המשותפת שלו בקייב מגיעה שיירת רכבים ובה ראש הממשלה, עם הצעה שהוא אינו יכול לסרב לה והמורה להיסטוריה, שגר עד כה עם הוריו, מתחיל חיים חדשים.
הוא נכנס לחיים הפוליטיים ומגלה שעליו לנהל מדינה מושחתת ולהוביל שורת רפורמות על מנת לשפר את המצב.
הסרט
בשנת 2016 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "משרת העם 2". לאחר שהרפורמות נכשלות, קרן המטבע הבינלאומית מציעה הלוואה על סך 15 מיליון דולרים, אך הולובורודקו מוצא עצמו במאבק מתמשך נגד האוליגרכים והמושלים במחוזות אוקראינה שנשלטים על ידם.
עונה 2: מהערצה להדחה
הולובורודקו מתאמץ לזכות בחיבת העם שוב ומנהל קמפיין בחירות שבמהלכו הוא מתמודד שוב בבחירות לנשיאות. במהלך העונה הוא מבצע שלל צעדים אך נתקל בקשיים נוספים בדמות התנגדויות לרעיונותיו בפרלמנט ובממשלה וניצב על סף הדחה והפסד טוטלי בבחירות לנשיאות אוקראינה.
עונה 3: הבחירה
תקופה אפלה יורדת על אוקראינה, כאשר הולובורודקו נשלח לכלא באשמת ארגון הפיכה מדינית. לנשיא אוקראינה מושבע דמיטרי סוריקוב, מדינאי כוחני, שהוא רק אחד משורת מדינאים שייאלצו להתמודד עם העם האוקראיני, ששוב נמצא בפני בחירת מנהיג עתידי.
יהודה בארקן
יהודה בארקן (לשעבר ברקן; ) היה שחקן, מפיק, במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי. התפרסם בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 בתוכניות וסרטי המתיחות שכתב וביים, בסרטי הבורקס "צ'רלי וחצי" ו"חגיגה בסנוקר", ובטרילוגיית סרטי "אבא גנוב"; זוכה פרס אופיר על מפעל חיים מהאקדמיה לקולנוע הישראלי, נחשב כאחד מגדולי השחקנים הישראלים בכל הזמנים.
ביוגרפיה
בארקן נולד בשם יהודה יחזקאל ברקוביץ' בנתניה לאב יליד פולין ואם ילידת צ'כוסלובקיה שעלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה. בילדותו למד ב"בית הספר ביאליק" ובנעוריו למד בתיכון אורט בעיר מגוריו נתניה והיה חניך בתנועת הנוער "המכבי הצעיר". בצה"ל שירת בחיל ההנדסה הקרבית ובלהקת פיקוד צפון. עם שחרורו מהצבא הצטרף ל"להקת פיקוד דיזינגוף" - להקה שהתבססה על אופי של להקה צבאית והורכבה מיוצאי להקות צבאיות וביצעה שירים ומערכונים. בין חברי הלהקה היו ששי קשת, צילה דגן ואריה מוסקונה.
בתחילת שנות ה-70, במסגרת תוכנית הרדיו המצליחה "חמים וטעים" שערך והגיש גדי ליבנה, שודרה "פינת המתיחה הקטנה" שבה בארקן (וגם משה טימור, שלמה בראבא ואחרים) ביצעו מתיחות טלפוניות בשידור חי. לימים ביסס בארקן על הפינה הזאת את סרטי המתיחות שלו, שהפכו לסוגה קולנועית ישראלית מצליחה.
קריירה בקולנוע
בארקן השתתף בכ-40 סרטים, הן בתפקידים ראשיים ומשניים והן כמפיק, במאי ותסריטאי. הוא נחשב לאחד מהכוכבים הגדולים של הקולנוע הישראלי במשך חמישה עשורים.
ב-1967 גילם את רפי בסרט "הוא הלך בשדות" שכתב וביים יוסף מילוא (על פי הספר "הוא הלך בשדות" של משה שמיר). ב-1968 השתתף בסרט "הבן האובד". ב-1970 גילם את לופו אברמוביץ' בסרט "לופו" שכתב וביים מנחם גולן. באותה שנה גילם את ולנטינו בסרט "הפריצה הגדולה" שכתבו יוסף גרוס ומנחם גולן שגם ביים. ב-1971 גילם את אריק בסרט "מלכת הכביש" שכתבו גילה אלמגור ומנחם גולן שגם ביים, וגילם את יוסף (אוסי) קרסו בסרט "כץ וקרסו" שכתבו יוסף גרוס ומנחם גולן שגם ביים.
ב-1972 גילם את דן שמיר בסרט "שתי דפיקות לב" שכתב משה הדר וביים שמואל אימברמן וגילם את יאשה פאטצ'רובסקי בסרט "הבריחה אל השמש" שכתב וביים מנחם גולן. בנוסף, שיחק בסרט פורנו רך שצולם בספרד.
ב-1974 גילם את צ'רלי בן חנניה בסרט "צ'רלי וחצי" שכתב אלי תבור וביים בועז דוידזון. ב-1975 גילם את גבריאל (גברי) לוי ואת אחיו התאום עזריאל לוי בסרט "חגיגה בסנוקר" שכתבו אורי דן ואלי תבור וביים בועז דוידזון. ב-1976 גילם את לופו אברמוביץ' בסרט "לופו בניו יורק" שכתבו שמעון ישראלי ובועז דוידזון שגם ביים. ב-1977 גילם את שבתאי (שבי) לוי בסרט "בוא נפוצץ מיליון" שכתבו ראובן בר יותם ואלי תבור וביים שמואל אימברמן. ב-1978 גילם את ג'רי אופנהיימר בסרט "מיליונר בצרות" שכתב וביים יואל זילברג. הצלחת סרטים אלו בקופות קיבעו את בארקן כשחקן מצליח, החל מראשית שנות השבעים.
במהלך שנות ה-80 החל בארקן לביים, לשחק ולהפיק סרטי מתיחות. ב-1980 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "חייך, אכלת אותה", שם גילה את השחקנית קרוליין לנגפורד. בתחילת שנות ה-80 הנחה בטלוויזיה את השעשועון "צא מזה". ב-1984 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "המתיחה הגדולה". ב-1986 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "ניפגש בסיבוב". ב-1987 ביים לצד יגאל שילון את הסרט "ניפגש בחוף". ב-1988 כתב וביים את הסרט "מצלמה בלי בושה". ב-1989 ביים את הסרט "ניפגש בספארי" - קומדיית מתיחות שצולמה בזימבבואה ובדרום אפריקה, ושיחק בסרט "אוכלים לוקשים" - קומדיית מתיחות שצולמה בדרום אפריקה שביימו בועז דוידזון וצבי שיסל. ב-1992 כתב וביים את הסרט "גברת תפתחי זה אני".
ב-1985 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "קומפוט נעליים" אותו גם כתב (לצד יוסי סוויה), ביים והפיק (לצד עזרא שם טוב). ב-1987 החל לגלם את יצחק (צ'יקו) בן דוד בטרילוגיה "אבא גנוב" - בסרט "אבא גנוב" שכתבו חיים מרין ופיני עדן וביים ינקול גולדווסר; ב-1989 בסרט "אבא גנוב 2" שכתבו פיני עדן ושלמה משיח (על פי רעיון של בארקן) וביים אבי כהן וב-1991 בסרט "אבא גנוב 3" שכתבו חיים מרין ושלמה משיח וביימה איילת מנחמי. ב-1990 גילם את אריק שוורצמן בסרט "נשיקה במצ"ח" שכתב בארקן לצד שלמה משיח וביים שמוליק פירסטנברג. ב-1993 גילם את מיקי בסרט "מחפשת בעל על ארבע" שכתבו ירון זליג וחגית מאור (על פי רעיון של בארקן) וביים שמעון אזולאי. הסרט נחל כישלון קופתי צורב, והביא את בארקן לידי הכרזה על פשיטת רגל.
ב-1999 שיחק בתפקידי משנה קטנים: שיחק בסרט "תסתכל לי בעיניים" שכתב פיני עדן וביימו ארנון צדוק ודורון ערן, וגילם מאמן כדורגל בסרט "צומת וולקן" שכתבו משה זונדר ואמיר בן-דוד וביים ערן ריקליס.
ב-2001 שיחק בסרט הקצר "של מי הנעליים האלה" לצד ליא קניג.
ב-2013 שיחק את משיח בסרט הקצר "ענק יהלומים על צוואר של עכברוש" על פי ספרו של דודו בוסי.
ב-2022 ביים אלון גור אריה את הסרט הדוקומנטרי "אנחנו לא ניפרד לעולם" על חייו ויצירתו של בארקן, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בפסטיבל קולנוע דרום ושודר בערוצים HOT8 וערוץ YES ישראלי בתאריך 12 בדצמבר באותה השנה. הקריינות בסרט הייתה כביכול של בארקן ובוצעה על ידי בנו, עידו.
בטלוויזיה וברדיו
בשנת 1994, מעט לאחר תחילת שידורי ערוץ 2 המסחרי, החל להגיש את תוכנית המתיחות "לא דופקים חשבון" בשידורי קשת. התוכנית ירדה מהמסך לאחר זמן קצר.
בשנת 2003 השתתף בסרט הדוקומנטרי "זהירות מצלמה" לצד נורית גפן וג'וזי כץ. ב-2004 גילם את שלמה אטיאס לצד ליא קניג בסדרת הדרמה "אהבה בשלכת" שכתבה אליסה דור וביים יוחנן ולר בערוץ 1. ב-2009 התארח בסדרה "עוד משפחה וחצי" שכתבה גלילה רון פדר עמית. בין השנים 2010–2014 גילם את מאיר רוטנברג בסדרת הדרמה שיצרה קרן מרגלית "פלפלים צהובים". ב-2011 גילם פרשן סנוקר בפרק הוקרה לסרט "חגיגה בסנוקר" בסדרה "החברים של נאור" שכתב וביים נאור ציון.
לאחר חזרתו בתשובה עבר בארקן ליצירה ומשחק סרטים חרדיים: ב-2003 שיחק בסרט "גבורה של ילד" שביים משה חורי בהפקת "חלום הפקות איכות". שיחק בסרט "כל יהודי זהב" בהפקת "ניצוצות של קדושה". הופיע בסרט, ובמסע הופעות "מאבא גנוב לאבא שבשמיים" בו הוא מספר את סיפור חזרתו בתשובה.
במשך תקופה הגיש תוכנית שבועית לפרשת השבוע, "חכמים בלילה", העוסקת בשאלות למאזינים, ברדיו קול חי. משנת 2011 שידר את התוכנית ברדיו קול ברמה מדי יום שלישי בחצות. בשנת 2015 התוכנית ירדה מהאוויר.
באוקטובר 2017 הופיע בסדרת הדרמה "כיפת ברזל" בתור ראש ישיבת ויזניץ'.
בארקן אף שיחק בתפקידי משנה בסדרות "ניידת החלומות" ו"נוצות הזהב" בערוץ מאיר, לצד יהונתן רוזנהק.
ב-2020 התארח בתוכנית הטלוויזיה "פגישה" בהנחייתו של רוני קובן. זו הייתה הופעתו האחרונה. התוכנית שודרה לאחר מותו והוקדשה לזכרו.
חיים אישיים
בארקן התחתן לראשונה עם אישה ממוצא ברזילאי וממנה יש לו בת. ב-10 בדצמבר 1975 נשא לאישה את נילי, אמנית פיסול ואם לבת אותה אימץ רשמית. מנישואים אלו נולדו לו שני בנים, הם התגרשו ב-1981. לאחר גירושיהם, נישאה גרושתו נילי למתי גולן. בתחילת שנות ה-90 החל בארקן להתקרב לדת, בהדרגה עבר תהליך של חזרה בתשובה, התחתן בשלישית ועבר לגור במושב בית גמליאל עם אשתו ובתו המאומצת.
בשנת 2001 הכריז בארקן על פשיטת רגל, בשל חובות שהצטברו בעקבות כישלון קופתי של הסרט "מחפשת בעל על ארבע" שהפיק, ולאחר שהסתבך בחובות עם השוק האפור.
בדצמבר 2008 הואשם בנו, רועי ברקן, בהנפקת חשבוניות פיקטיביות בסך 1.4 מיליון שקל, חלקם כנגד הופעות שביצע אביו, זאת לאחר ששנה קודם גם הורשע בסחר בסמים ונידון לעשרה חודשים. ביוני 2009 נידון ל-20 חודשי מאסר לאחר שהורשע בעבירות מס.
בנובמבר 2010 הוגש נגדו כתב אישום בחשד להשתמטות ממס, במאי 2011 הודה והורשע בהעלמת הכנסות בסך כ-1.6 מיליון ש"ח מרשויות המס, בין השנים 1999 עד 2002. בנובמבר 2011 גזר עליו בית המשפט עונש של 6 חודשי עבודות שירות, שנת מאסר על תנאי וקנס של 100,000 ש"ח.
בארקן עבר תקופה קשה במהלך משפטו, ובעצת רב, להצלחה מחודשת ופרק חדש בחייו לאחר תקופה מורכבת זו, הוסיף לשם משפחתו את האות א' ובכך באופן רשמי החל משנת 2013 נכתב שמו בארקן, ולא ברקן כפי שהיה.
בארקן נפטר ב-23 באוקטובר 2020 בבית החולים הדסה, בגיל 75, לאחר שחלה במחלת הקורונה.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
אוסטין באטלר
אוסטין רוברט באטלר (באנגלית: Austin Robert Butler; נולד ב-17 באוגוסט 1991) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר ומועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט "אלביס" (2022).
בקולנוע הוא ידוע בשל תפקידו בתור ג'ייק פירסון בסרט "חייזרים בעליית הגג" (2009), בתור פייטון לוורט בסרט "ההרפתקה המדהימה של שארפיי" (2011) בתור צ'ארלס "טקס" ווטסון בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד" (2019) ובזכות הופעתו בתור אלביס פרסלי בסרטו של באז לורמן "אלביס" (2022).
ביוגרפיה
באטלר נולד ב-17 באוגוסט 1991 באנהיים, קליפורניה; בנם של לורי אן (לבית האוול; שמתה מסרטן בשנת 2014), ודייוויד באטלר. השניים התגרשו כשהיה בן שבע. יש לו אחות גדולה, אשלי (ילידת 1986), ששיחקה לצדו כניצבת באחד מפרקי הסדרה "מדריך ההישרדות של נד".
כאשר באטלר היה בן שלוש עשרה, פנה אליו סוכן מסוכנות שחקנים שעזר לו לעשות את צעדיו הראשונים בתעשיית הבידור. תוך זמן קצר החל לקחת שיעורי משחק.
באטלר למד בבית ספר ציבורי עד כיתה ז' כאשר עזב כדי לקבל חינוך ביתי כדי להתאים את לוח הזמנים של העבודה שלו. הוא המשיך בחינוך הביתי עד כיתה י'.
קריירה
ב-2005, לאחר שהופיע כניצב בכמה סדרות טלוויזיה, הוא קיבל לראשונה תפקיד ניצב קבוע, לשתי עונות של הסדרה "מדריך ההישרדות של נד". אחת משחקניות הסדרה, לינדזי שו, הציגה אותו לסוכנת שלה, פאט קאלטר, שהציעה לו ייצוג אצלה. מנקודה זו החל הקריירה של באטלר לתפוס תאוצה. בשנת 2009 שיחק תפקיד קטן בסדרה "האנה מונטנה".
בשנת 2011 שיחק בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "הוחלפו בלידתן" בערוץ Freeform, בתפקיד: ג'יימס "וילק" וילקרסון, עד ספטמבר 2012. באותה שנה שיחק בסרט "שודדי הסלבס" אשר מבוסס על סיפור אמיתי.
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "יומני קארי" בתור סבסטיאן קייד לצד אנה-סופיה רוב. בסוף אותה שנה חזרה הסדרה לעונה שנייה.
בשנת 2018 שיחק בדרמת הנעורים של נטפליקס "סוף התיכון", בכיכובה של לוסי הייל. בשנת 2019 שיחק בסרט "המתים אינם מתים". באותה שנה שיחק גם בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד".
בשנת 2022 שיחק את אלביס פרסלי בסרטו של הבמאי האוסטרלי באז לורמן "אלביס". בינואר 2023 זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה על תפקידו ב סרט "אלביס" של באז לורמן. בשנה זו גם עתידה לעלות ברשת אפל TV פלוס מיני-סדרת המלחמה "אדוני האוויר" בה הוא יככב כצוער בחיל האוויר השמיני של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2023 הופיע ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
חיים אישיים
בשנת 2011 החל לצאת עם השחקנית ונסה הדג'נס. בתחילת שנת 2020 השניים הודיעו כי נפרדו.
מדצמבר 2021 נמצא באטלר במערכת יחסים עם הדוגמנית קאיה גרבר, הצעירה ממנו בעשור.
משפחת אהרנסון
משפחת אהרנסון (בלועזית: Aaronsohn) היא משפחה יהודית ידועה בתולדות היישוב. בני המשפחה עלו לארץ ישראל מבקאו שברומניה בשנת 1882, עם תחילת העלייה הראשונה, ונמנו עם מייסדי המושבה זכרון יעקב. רבים מבני המשפחה נמנו עם מקימי ארגון המחתרת "ניל"י" ומנהיגיו, ולכן שמה של המשפחה נקשר תדיר לארגון זה.
בני המשפחה שעלו ארצה היו האב אפרים-פישל אהרנסון, האם מלכה והילדים אהרן וצבי (הירש). בארץ נולדו שמואל (סם), אלכסנדר (אלכס), שרה ורבקה. שתי בנות, ויטיה וליבה, מתו בלידתן בשנת 1888, ככל הנראה מקדחת הביצות. בנוסף, הגיעו לארץ בשנת 1882 גם קלמן משה אהרנסון, אחיו הצעיר של אפרים-פישל, ואחותו שרה אהרנסון (לימים שוורץ), שהתיישבו בזכרון יעקב והקימו בה משפחות.
אפרים-פישל היה איכר, מחלוצי הכורמים, שהקים משק בזכרון יעקב. לפי כמה מקורות היה אפרים-פישל הראשון ממתיישבי זכרון יעקב שהפסיק לקבל את תמיכת הברון רוטשילד, פילנתרופ היישוב. הבן הבכור אהרן, נחשב איש אשכולות - אגרונום, מדען, סייר, יזם ופוליטיקאי. הוא נמנה עם הבולטים בקרב בני הדור הראשון שגדל בארץ, אשר נקראו אז "האתרוגים" (כינוי שהפך לאחר שנים ל"צברים"). אהרן זכה לפרסום עולמי בעקבות גילויו את 'אם החיטה' בשנת 1906. במהלך מלחמת העולם הראשונה הקים והנהיג את המחתרת "ניל"י", שבה פעלו גם אחותו שרה אהרנסון, אבשלום פיינברג, יוסף לישנסקי ואחרים.
תוך כדי פעולות המחתרת ולאחר חשיפתה, בין השנים 1919-1915, עברו אחדים מחברי המשפחה עינויים, כמו אפרים-פישל, שרה, צבי וחברי ניל"י נוספים; שרה התאבדה בעקבות תפיסתה ועינויה בידי העותמאנים, ולאחר שגילתה כי הגיעה הוראה להוציאה להורג. אהרן נעלם עם מטוסו מעל תעלת למאנש בין בריטניה וצרפת.
האם מלכה נפטרה בשנת 1912 והאב אפרים-פישל - בשנת 1939. הבן צבי נפטר בשנת 1929, אלכס בשנת 1942, ושמואל בשנת 1950. האחרונה מדור "האתרוגים" והצעירה מבני משפחת אהרנסון, רבקה, נפטרה בשנת 1981.
בביתם של אפרים-פישל ומלכה בזכרון יעקב, הוא "בית אהרנסון", הוקם מוזיאון לתולדות המשפחה ומחתרת ניל"י. על בני המשפחה ועל ניל"י נכתבו ספרים ומאמרים, ורחובות רבים ברחבי הארץ נקראו על-שם אהרן אהרנסון ועל-שם שרה אהרנסון, שני בני המשפחה הידועים ביותר. כל צאצאיהם של צבי ושל שמואל, היחידים מבני אהרנסון שהקימו משפחות משלהם, חיים ופועלים בארץ.
לקריאה נוספת
פרסומים שנכתבו על ידי בני המשפחה:
נגד רגיש לאור
נגד רגיש לאור (בראשי תיבות באנגלית: LDR, קיצור של Light-dependent resistor, מילולית נגד תלוי־אור; נקרא גם פוטורזיסטור ובעיקר פוטו-צל או פוטוצל) הוא רכיב חשמלי העושה שימוש באפקט הפוטואלקטרי על מנת לבקר את הזרם החשמלי העובר ברכיב.
לבו של הפוטורזיסטור הוא חומר מוליך למחצה, שכתוצאה מפגיעת פוטונים בו משנה את מוליכותו החשמלית ומאפשר מעבר זרם דרך התא.
פוטורזיסטורים נבדלים ביניהם בעיקר בסוג המוליך למחצה ממנו מורכבת הליבה. הבדל זה קובע את סוג האור אליו מגיב התא ועוצמתו. המוליך למחצה הנפוץ ביותר (והזול ביותר) בו נעשה שימוש הוא מסוג קדמיום-גופרית (CdS).
שימושים עיקריים
פוטורזיסטורים משמשים במגוון רחב של תחומים. תאים מסוג קדמיום-גופרית ניתן למצוא בגלאי אור על גבי מצלמות, גלאי אזעקה, פיקוד לדלתות חשמליות, פיקוד לתאורת רחובות ועוד. במוליכים למחצה יקרים יותר, כגון גרמניום-נחושת נעשה שימוש לגילוי אור תת-אדום לצורך מתקני ראיית לילה וטלסקופים אסטרונומיים.
רולאן דה פורי
רולאן דה פורי (בצרפתית: Roland de Pury; 1907, ז'נבה - 1979, אקס-אן-פרובאנס) היה כומר פרוטסטנטי וחסיד אומות העולם משווייץ.
פעילותו להצלת יהודים בתקופת השלטון הנאצי
ביולי 1940, לאחר כיבוש צפון צרפת והקמת משטר וישי, נאם דה פורי נגד שיתוף פעולה עם הכובש ולמען סיוע לנרדפים. רולאן ואשתו ז'קלין נשאו דברים בעד סיוע לנרדפים וארחו בביתם פליטים רבים, רבים מהם יהודים. דה פורי שיתף פעולה עם האב פייר שאייה, ראש ארגון ההצלה "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne), והשניים הניעו את קהילותיהם לפעולות למען הצלת יהודים. בכוח אישיותו הצליח דה פורי להניע רבים מבני קהילתו להסתיר יהודים שהוסתרו קודם לכן בביתו-שלו. דה פורי היווה מודל לעשרות אנשי כמורה בליון ובסביבתה.
ב-1943 פשט הגסטפו על ביתו של דה פורי ועל משרדי הארגון "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne) וביצע מעצרים. בין היתר נעצר האב שאייה. למחרת המעצר היו אמורים יהודים להגיע למשרד כדי לקבל עזרה חומרית וכן מסמכים מזויפים, והגסטפו טמן במשרד מלכודת. אחת המתנדבות ב"ידידות נוצרית", ז'רמן ריבייר, התחפשה למנקה וכל אימת שהיה יהודי מגיע לכניסה למשרד, היא הייתה מסלקת אותו, לכאורה בטענה שעליה לנקות, אך למעשה הייתה מבהירה לו את הסכנה. התכסיס הצליח ואיש מהיהודים שנעזרו בשירותי "ידידות נוצרית" לא נכנס למשרד ולא נלכד באותו היום.
במאי 1943, בעת שדה פורי עמד בכנסייתו, בפני קהילתו, בלבוש הכומר, הוא נעצר על ידי הגסטפו ונלקח מהמקום. אשתו ז'קלין, הקרדינל פייר-מרי גרליה, ויושב ראש הפדרציה הפרוטסטנטית, הכומר מרק בוגנר, שלימים הוכרו אף הם בתור חסידי אומות העולם, ביקשו מהגסטפו לשחררו, אך לשווא. באוקטובר 1943 הוחלף דה פורי בברגנץ שבאוסטריה תמורת מרגלים גרמנים שנעצרו בשווייץ. ביתרת המלחמה שהה בשווייץ.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שב דה פורי לקהילתו בליון. הוא פיתח קריירה ענפה של סופר ומיסיונר. בין היתר היה בקמרון ובמדגסקר. הוא היה מבקר של הקולוניאליזם והתבטא נגד העינויים שנקטה צרפת במלחמת אלג'יריה.
הכרה
בשנת 1976 הכיר יד ושם בדה פורי בתור חסיד אומות העולם.
קניזי
תולדות שבט הקניזי
בני השבט ישבו בדרום הארץ ונמנים עם העמים מהמוצא החוֹרִי. חלק ממשפחות הקניזי נטמעו באדומים, וחלקן נטמעו בשבט יהודה.
החשובה במשפחות הקניזי שנטמעו ביהודה היא משפחת כלב, שבזמן ההתנחלות כבשה את אזור חברון וסביבותיה.
יגאל עדיקא
יגאל עדיקא (נולד ב-29 באוגוסט 1959) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
עדיקא נולד בירושלים ולמד משחק בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
במהלך שנות התשעים שיחק עדיקא בסרטי הקולנוע "שורו" (1990), "אבא גנוב 3" (1991), "מחפשת בעל על ארבע" (1993), "האח של דריקס" (1994), "חמדת אבות" (1994), "הגמל המעופף" (1994), "החצי השני" (1996), "אושר ללא גבול" (1996), "סוף המשחק" (1997), "עלילות דוד" (1998) ו"ז'נטילה" (1998). כמו כן שיחק במהלך השנים בסרטים הזרים "המגן האנושי" (1992) ו"הפטריוטים" (1994). עדיקא זכור בתפקיד דוד זלייט אותו גילם בשנת 1995 בסדרת הטלוויזיה של יוסי מדמוני ודוד אופק "בת ים ניו יורק". באותה תקופה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" של אריק לובצקי ומתי הררי. בשנת 1999 שיחק עדיקא במחזמר "מסביב לעולם בשמונים יום" שכתב וביים ירון כפכפי, ולצידם של עודד מנשה, גלית גיאת, וישראל קטורזה.
בשנת 2001 שיחק בסדרה נוספת של אופק ומדמוני, "טייק אוואי", וב-2003 שיחק ב"המנגליסטים", סרטם של השניים. באותה שנה שיחק עדיקא בהצגת הילדים "עלי באבא וארבעים השודדים" שכתב אסף אשתר, ביים לסלי לאוטון, ולצידם של צביקה הדר, סופי צדקה, טל מוסרי, זאב רווח לסירוגין עם ישראל (פולי) פוליאקוב, ליאת אחירון, אסף אשתר, וחיליק כהן. בשנת 2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה של אורי ברבש "מילואים". כמו כן השתתף בתוכנית הטלוויזיה של אלי יצפאן. ב-2007 החל לשחק את שימי אנג'ל בסדרה המצליחה "הבורר", עד עונתה השלישית. כמו כן שיחק בסרט "רק כלבים רצים חופשי". ב-2009 שיחק שוב בהצגת הילדים "עלי באבא וארבעים השודדים" שהפעם כתבה אותו סמדר שיר ולצידם של רודריגו גונזלס, ימית סול, ג'קו אייזנברג, מיקי קם, ואורי גבריאל. ב-2010 השתתף כשחקן אורח (גורמזנו) בסדרת הטלוויזיה "עספור". ב-2011 הופיע מספר פעמים בתוכנית הסאטירה "בובה של לילה" בתפקיד שופט הכדורגל איתן תבריזי.
בשנת 2005 יזם ושיחק בתפקיד הראשי במיני סדרה "מלנומה אהובתי" (בימוי וכתיבה יוסי מדמוני ודוד אופק). הסדרה מתארת התמודדות טראגית של זוג צעיר עם מחלה אלימה של סרטן העור הפוגעת באישה, ותוך חודשים ספורים מגילוייה מביאה למותה. הסדרה מבוססת על סיפורו האישי של עדיקא אותו חווה כשאשתו המנוחה, אורית, התמודדה עם סרטן העור - מלנומה. הסדרה ומשחקו הנטורליסטי והחושפני של עדיקא זכו לשבחים בביקורות. בטקס פרסי האקדמיה הישראלית ב-2006 זכתה הסדרה בפרס הדרמה הטובה ביותר. בשנת 2006 נערכה גרסת הסרט הארוך מהסדרה. הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים היוקרתי של מונטריאול ובפסטיבל הסרטים של חיפה.
ב-2007 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "רחמים" לצדו של שלום אסייג.
בשנים 2010–2011 שיחק בסדרת הילדים "אליפים" בתפקיד רחמים. כמו כן שיחק בסדרה "סרוגים" בתור נגר. בנוסף בשנת 2011 שיחק בסרט "מקום בטוח" נתן רביץ, בסרט "הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן" ובסרט "רסיסי אהבה".
בשנת 2012 השתתף בעונה השנייה של תוכנית המערכונים "הפרויקט הירוק" בערוץ הוט קומדי סנטרל.
בשנת 2013 החל לשחק בסדרה הקומית "שנות ה-80", בתפקיד קוקו "הדבע" עובדיה. בשנה זו גם הופיע בתפקיד קטן בסדרה "להיות איתה" וכן בסדרה "30 ש"ח לשעה" ששודרה בערוץ הראשון.
בשנת 2014 שיחק בכמה פרקים בקומדיה "70 מיליון סיבות לעושר" בתפקיד ג'ימי, המוסכניק שעובד עם אלי (שמוליק לוי).
בשנת 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הרשת "גבי והעיר הגדולה", שיצרה וביימה הדר לוי.
בשנת 2015 שיחק בסדרה "הקלמרים" בתור פפי מנצורה השרת הקודם של בית הספר ארזים. באותה שנה השתתף גם בסדרה הקומית "השוטר הטוב" ב-yes לצד יובל סמו, משה איבגי ואחרים.
בשנת 2017 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "איפה אתה חי?" בתפקיד אורח.
בשנת 2018 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "כפולה" בתפקיד מושון, אביה של ליבי עומר וכן החל לשחק בסדרה "קופה ראשית" שהייתה מועמדת לפרס אמי הבין-לאומי.
בשנת 2019 שיחק בסרטי הקולנוע "המחשמלים" ו"אהבה בשלייקס".
בשנת 2020 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "מורובוט" בתפקיד עמוס זרחין. באותה השנה שיחק בסדרה "שב"ס" בתפקיד הסוהר בן-אמו.
בשנת 2021 שיחק בסדרות "מותק בול באמצע" ו"לבד בבית". בשנת 2022 שיחק בסדרות "שנות ה-90" ו"סברי מרנן".
בשנת 2023 שיחק בסדרת הנוער "תלאתה" את אהרון ובסרט "ההילולה" את קוקו.
אמנת רמסר
אמנת רַמסָר (שמה הרשמי: אמנה על מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, במיוחד כבתי גידול לעופות מים) היא אמנה בינלאומית העוסקת בשימור מקווי מים (Wetlands) ובתי גידול לחים ובשימוש בר-קיימא בהם, מתוך הכרה בתפקיד האקולוגי הבסיסי שלהם ובערכם הכלכלי, המדעי והתרבותי. היא קרויה על שם העיר ראמסר שבאיראן, שם נחתמה האמנה ב-1971. החל מ-1997 נחגג מדי שנה יום רמסר, המציין את תאריך חתימת האמנה ומוקדש לשמירה על בתי הגידול הלחים.
האמנה
האמנה עובדה ונחתמה על ידי 21 מדינות ב-2 בפברואר 1971, בכינוס שנערך בראמסאר בחסות המשרד האיראני לאיכות הסביבה. היא נכנסה לתוקף ב-21 בדצמבר 1975. תיקונים לאמנה נתקבלו פעמיים, בפריז (1982) ובעיר רגינה שבקנדה (1987).
נכון לאוקטובר 2021, חתומות על האמנה 172 מדינות. מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-1993, אשררה אותה ב-1996, והיא נכנסה בה לתוקף ב-1997.
אתרי רמסר
האמנה מגדירה מקווי מים באופן רחב, לרבות שטחי ים שעומקם בשעת השפל מגיע עד לשישה מטרים, ברכות דגים, שדות אורז ובריכות אידוי למלח.
מכוח האמנה נוצרה רשימה של למעלה מ-2,000 מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, הידועים כאתרי רמסר. האתרים הכלולים ברשימה מכסים יחד שטח של 2 מיליון קילומטרים מרובעים. המדינה בה מצוי מספר האתרים הרב ביותר (170) היא הממלכה המאוחדת. המדינה שבה שטח הקרקע הגדול ביותר של אתרים שברשימה היא בוליביה, שבה הם משתרעים על פני 140 אלף קילומטרים מרובעים.
בישראל הוכרו שני אתרי רמסר – שמורת החולה ושמורת עין אפק.
יישום האמנה
מטה מוסדות האמנה, המשותף להם ולאיגוד השימור העולמי, נמצא בגלנד שבשווייץ. המוסדות כוללים מזכירות, ועדה מדעית, וועדה מתמדת. המדינות החתומות על האמנה נפגשות בכינוס הנערך אחת לשלוש שנים.
האמנה מיושמת בשיתוף פעולה עם חמישה ארגונים בינלאומיים: איגוד השימור העולמי, BirdLife International, המכון הבינלאומי לניהול מים, Wetlands International, והקרן העולמית לשימור חיות הבר. ארגונים אלה מסייעים ליישום האמנה על ידי מתן ייעוץ טכני מקצועי, מעניקים סיוע כספי, ומשתתפים בביצוע מחקרי שדה. נציגיהם משתתפים בוועדה המדעית והם בעלי מעמד של משקיפים בכינוסים התלת-שנתיים של המדינות החתומות על האמנה.
בנו כלב
בֶּנוֹ כלב (Benno Kalev; נולד ב-1938) הוא אספן אמנות ואוצר אמנות ישראלי יליד בולגריה. מחזיק ברשותו את אחד האוספים הגדולים של אמנות ישראלית, המתמקד בעיקר ביצירות על נייר.
חייו
כלב נולד בשנת בעיר סופיה שבבולגריה. בשנת 1948 עלה לישראל. הוא למד אמנות וארכאולוגיה פרהיסטורית באוניברסיטת תל אביב.
בין האמנים המזוהים עם אוספו: רפי לביא, משה גרשוני, פיליפ רנצר ואביבה אורי. בשנת 2000 הוצגה תערוכה מן האוסף שלו במוזיאון תל אביב לאמנות, ובשנת 2008 הוצגה תערוכה נוספת מאוספו ב"מוזיאון הפתוח" בתפן. בשנת 2008 אצר כלב תערוכה על קבוצת +10 ("עשר פלוס") במוזיאון תל אביב.
לויתן
{{פירושונים| בעלי חיים בזן ימי: תרבות: חלל: אחר: אישים:
ראו גם
}}
מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה (ארצות הברית)
מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה (באנגלית: World War I Victory Medal) היא אות מערכה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר הוענק לחיילים בגין שירות בצבא ובצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם הראשונה. המדליה עוצב על ידי ג'יימס פרייסר והיא הוענקה משנת 1919. במקורה תוכננה המדליה להיות מוענקת מתוקף חוק של הקונגרס האמריקאי אולם משזה לא חוקק מעולם תוקנה המדליה בידי מחלקות הצבא השונות. באפריל 1919 פורסמו הפקודות המאשרות את חלוקת המדליה בקרב חיילי הצבא וביוני אותה השנה פורסמו הפקודות הנוגעות למלחי הצי.
קריטריונים
המדליה הוענקה לחיילי ומלחי הכוחות המזוינים של ארצות הברית בין על פי התאריכים הבאים:
שם המדליה
במקורה נקראה המדליה בשם מדליית הניצחון, אולם עם סיומה של מלחמת העולם השנייה והנפקתה של מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה (משנת 1946 כאות מערכה בלבד בשם "אות הניצחון" ומ-1947 כמדליה מלאה) שונה שמה של המדליה לשמה המלא והנוכחי.
התקנים
על מנת לציין לשבח התנהגות או גבורה, הותקנו מספר התקנים או תגים אשר נועדו לענידה על גבי הסרט.
מפת חום
מפת חום (באנגלית: Heat map) היא ייצוג גרפי של מידע. הייצוג בא לידי בצורת מטריצה, טבלה דו־ממדית, והערכים הבודדים מיוצגים בצבעים בתוך התאים במטריצה. המונח, "מפת חום", היה בהתחלה מונח שהיווה סימן מסחרי. הוא הומצא בשנת 1991, על ידי קורמק קיני, במטרה לתאר תצוגה דו־ממדית של מידע בשווקים הפיננסים.
היסטוריה
החברה שרכשה את ההמצאה של קיני בשנת 2003, ביטלה בשוגג, את הבלעדיות על המונח, ולכן הוא הפך לפתוח לציבור.
מפות חום משקפות תצוגה דו־ממדית של המידע בתוך המטריצות. ערכים גבוהים יותר יוצגו על ידי אפור כהה או ריבועים שחורים וערכים נמוכים יותר על ידי צבעים בהירים יותר. בשנת 1873 לואה השתמש בשיטה של הצללת מטריצות כדי להציג מידע אודות הסטטיסטיקה החברתית במחוזות פריז.
בשנת 1957 סנית הציג את התוצאה של ניתוח אשכולות על ידי עריכת תמורות בעמודות והשורות של המטריצה כך שערכים דומים יהיו במשבצות קרובות במטריצה, כלומר סידור על פי אשכולות. גאקס ברטין השתמש בייצוג דומה על מנת להציג מידע תואם לסולם גוטמן. הרעיון לקבץ אשכולות של עצים לשורות ועמודות של מידע במטריצה הומצא על ידי רוברט לינג בשנת 1973. לינג השתמש במדפסת כדי לייצג גוונים שונים של אפור. בשנת 1994, ללנד וילקינסון פיתח תוכנית מחשב שתציג את האשכולות במפת חום באמצעות צבעים (כלומר לא רק שחור, לבן וגוונים של אפור) ברזולוציה גבוהה, תוכנה זו נקראה SYSTAT.
סוגי מפות חום
ישנם סוגים שונים של מפות חום:
ערכות צבע
ישנן המון ערכות צבע שונות שאפשר להשתמש בהן על מנת לתאר מפת חום, אשר לכל אחת מהן יתרונות וחסרונות. במפות עם מגוון הצבעים (למשל: אדום, כחול, ירוק, צהוב) משתמשים לעיתים קרובות משום שלבני אדם קל לתפוס את ההבדלים במפה מסוג זה, מאשר מפה עם גוונים של אפור. בנוסף זה מגדיל את מספר הייצוגים שאפשר לבטא במפה אחת. מנגד, ישנם מדענים שמתנגדים לכך מהסיבות הבאות:
יישומים בתוכנה
ישנן מספר תוכנות שממשות מפות חום, כמפורט להלן:
קסרס
קָסֶרֶס (ספרדית Cáceres) היא עיר במערב ספרד, בקהילה האוטונומית אקסטרמדורה. היא עיר הבירה של הפרובינציה הקרויה על שמה. בקסרס יש כ-88,000 תושבים, ועוד 15,000 סטודנטים הלומדים באוניברסיטת אקסטרמדורה בעיר.
היסטוריה
ראשיתה של קסרס בעיר הרומאית נורבה קייסרינה (Norba Caesarina) שהוקמה במקום במאה הראשונה לפנה"ס על הדרך המרכזית שכונתה מאוחר יותר דרך הכסף (Vía de la Plata). הויזיגותים הרסו את העיר במאה החמישית, והיא נבנתה מחדש רק במאה ה-9 בידי המוסלמים, שניצלו את מיקומה האסטרטגי כדי להקים בה בסיס צבאי מול הממלכות הנוצריות של צפון ספרד. במאה ה-13 בוצרה בחומה, אך זו לא יכלה לכוחותיו של אלפונסו התשיעי מלך לאון, שכבשוה ב-23 באפריל 1229. תאריך זה הוא יומו של גאורגיוס הקדוש (San Jorge בספרד), ומאז נחשב הקדוש לפטרונה של העיר.
אתרים
בשנות השלטון הספרדי בדרום אמריקה הופנו כספים רבים לבניית העיר. מרכזה המשופע במונומנטים לא השתנה הרבה מאז המאה ה-18.
העיר העתיקה של קסרס קיבלה ב-1986 מאונסק"ו מעמד של אתר מורשת עולמית.
עונת 1985/1986 בבונדסליגה
עונת 1985/1986 הייתה העונה ה-23 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-9 באוגוסט 1985 והסתיימה ב-26 באפריל 1986.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם השנייה ברציפות ובפעם השמינית בתולדות המועדון.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה.
פ.צ. זארבריקן והנובר 96 ירדו לבונדסליגה השנייה. בורוסיה דורטמונד שיחקה בצמד משחקי מבחן (מפגש כפול) נגד פורטונה קלן. אחרי זה מפגש כפול לא הניב יתרון לאף קבוצה הוחלט על המשחק השלישי. במשחק זה בורוסיה דורטמונד ניצחה 8:0 ונותרה בליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים
שטפן קונץ (בוכום) שכבש 22 שערים זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
התאחדות הצופים והצופות בישראל (ידועה גם בכינוי "הפדרציה"), היא הגוף המאחד את כל ארגוני הצופים הפועלים בישראל. התאחדות הצופים והצופות בישראל מונה כ־100,000 בני־נוער, נתון ההופך אותה להתאחדות תנועת נוער הגדולה בישראל.
ההתאחדות שוכנת בבית פיליפס בתל אביב. ההתאחדות מקיימת מפגשים שונים בין הארגונים, פועלת מול ארגוני צופים בינלאומיים ומוציאה משלחות אל מחוץ לישראל, מארחת משלחות, אחראית על הנציגים לג'מבורי העולמי ועוד. ההתאחדות חברה הן ב־WOSM, הארגון העולמי של תנועת הצופים והן ב־WAGGGS, אגודת המדריכות והצופות העולמית.
ההתאחדות פועלת בחסות משרד החינוך. נשיא הכבוד של ההתאחדות הוא נשיא המדינה והנשיא בפועל הוא מנכ"ל משרד החינוך.
לאחר קום המדינה
לאחר מלחמת העצמאות לא נשארו בארץ ישראל צופים ערבים רבים. לארגונים הלאומניים שנקראו בשם "צופים" לא היה מקום במדינת ישראל וכך שרדו רק גדודים בודדים של צופים, ועוד פחות מזה של צופות, רובם בחסות הכנסיות הנוצריות בישראל.
המועצה החינוכית של הסתדרות הצופים בחנוכה תש"ט (הראשונה אחרי קום המדינה) הטילה על מרכז הסתדרות הצופים לברר, בין השאר, את בעיית הקשרים עם הצופים הערבים בארץ. טיפול מעשי בשאלה זו נדחה, גם מחוסר כוחות הדרכה, אך בעיקר משום שבשלב מוקדם זה שלאחר המלחמה קשה היה לצפות שדווקא הסתדרות הצופים תפתח בפעילות עצמאית בתחום הרגיש של יחסי יהודים־ערבים במדינה.
בישיבת ועדת המחלקה לצופיות ב־22 בנובמבר 1949, הכריז מרכז התנועה הלל ברזל כי פנו אליו ושאלו מדוע אין הצופים הערבים בארץ קשורים עם הסתדרות הצופים העבריים, אלא נשארים חשופים להשפעתם של ארגונים עוינים, כמו המפלגה הקומוניסטית, למשל. כשהשיב שהסתדרות הצופים העבריים היא תנועה ציונית ומשום כך אין בה מקום לצופים לא־יהודים, הועלתה ההצעה להנהיג פיקוח של משרד החינוך על הצופים הערבים, דוגמת חסותו על התנועה העברית.
כבר באותה ישיבה הציע ד"ר בן־ציון גת (גטלר) להפריד בין תנועת הצופים העברית והציונית, לבין הסתדרות (או התאחדות) הצופים הישראלית, שתהיה כוללת ופתוחה לבני שני העמים - פתרון שאכן אומץ בסופו של דבר. אבל לפי שעה התקבלה הצעתו של ד"ר משה אבידור, להיועץ תחילה במפקח על החינוך הערבי - שהיה לא אחר אלא י. ל. בנאור (בלום), מן האבות־המייסדים של הצופיות העברית בארץ ישראל וחבר המועצה הארצית לצופיות לשעבר, מיסודו של הנציב העליון הרברט סמואל.
נוסף לעניין שגילו השלטונות בנושא, הייתה להסתדרות הצופים סיבה משלה לחפש הסדר למעמדם של הצופים הערבים בארץ וליחסיהם עם התנועה העברית. אחד התנאים היסודיים לקבלתה של הסתדרות צופים מכל מדינה שהיא לארגון הבינלאומי היה שכל צעיר, ללא הבדל גזע, דת או לאום באותה מדינה, יוכל ליהנות מן הזכות להיות צופה. בישיבת ההנהגה הראשית בפברואר 1950 עמדו על סדר היום שני הנושאים, זה אחר זה: כניסתנו לארגון הבינלאומי והפדרציה של תנועות הצופים בישראל. באותה ישיבה אמר אריה כרוך:. באותה ישיבה מסר יוסף מיוחס את סיכום התייעצויותיו עם י.ל. בנאור - להקים פדרציה של צופים ישראלים בעלת רקע כללי משותף, שתקיף את הצופים היהודים, המוסלמים והנוצרים. יחד עם הלל ברזל, הוחל כבר בעיבוד הצעת חוקה לפדרציה כזאת. בדיון שהתפתח הועלו שוב החששות והקשיים החזויים, ודעת הרוב הייתה, שאין להחפז בהקמת ההתאחדות המשותפת ומוטב להקים תחילה ארגון צופים ערבים ליד בתי־הספר, לעמוד בקשרים עמו ולהחליט על הצעדים הבאים לאור ההתפתחויות.
לקראת הקמת ההתאחדות
בפגישת ראשי התנועה עם מנהל המשרד הבינלאומי, קולונל ג'.ס. וילסון, בעת ביקורו הראשון בישראל ב־9 באפריל 1950 (ביקור של כשעתיים, כחלק ממסע היכרות עם ארגוני הצופים במזרח התיכון), תפסה שאלת היחסים עם הצופים הערבים מקום נכבד בדיון. קולונל וילסון הביע את שביעות רצונו מן הדברים ששמע מראשי התנועה והנחת היסוד הייתה כי אין כל כוונה להכניס את הצופים הערבים אל תנועת הצופים העברית ולהטמיעם בתוכה, אלא לספק בסיס איתן לארגון כללי של צופי ישראל, שיאפשר לצעיר הערבי להשתתף בו מבלי לחשוש פן יאבד את זהותו הלאומית. הצופים העבריים יוסיפו לדבוק במטרתם החלוצית וההתיישבותית, בעוד שהצופים הערבים לא יחויבו בכך, אלא אם כן יגיעו בעצמם להכרה שגם הם מעוניינים לאמץ להם את הדרך החלוצית כאמצעי חינוכי לאזרחות טובה ולשירות עמם. קולונל וילסון הוסיף כי הצופיות הישראלית כולה תצא נשכרת מכך שגם ערבים יוכלו ליהנות מיתרונות החינוך הצופי וסיים בתקווה, כי לא ירחק היום ובני שני העמים יהיו חלק מהסתדרות צופים ישראלית משותפת.
על סמך הדו"ח שחיבור קולונל וילסון אחרי ביקורו השני בארץ (שנה לאחר מכן, ביקור של עשרה ימים), התקבלה הסתדרות הצופים העבריים לארגון הבינלאומי, בתנאי מפורש שכל צעיר בישראל, ללא הבדל דת, גזע ומין, יהיה רשאי להצטרף לארגון הצופים. אמנם בשלב זה (שנת 1951) עדיין לא הייתה ההתאחדות אלא תוכנית על גבי הנייר, אך למראה מה שכבר נעשה למען ארגונם של הצופים הערבים, שוכנע קולונל וילסון בכנות כוונותיהם של ראשי התנועה היהודים להגיע בעתיד הקרוב לפתרון כולל, ברוח הצופיות העולמית. הארגון העולמי של הצופות, לעומת זאת, התנה את עצם הצגת מועמדותה של התנועה הישראלית לחברות בו בהקמת ההתאחדות הלכה למעשה ובהתאמת חוקתה לעקרונות המחייבים את כל התנועות החברות בארגון העולמי.
בשנים 1951 עד 1953 נמשכו ההכנות להקמת ההתאחדות, בישיבות משותפות של באי־כוח כל ארגוני הצופים בישראל: הסתדרות הצופים העבריים, הסתדרות הצופים הקתולית, הסתדרות הצופים הערבים (בני כל הדתות) והסתדרות צופי בתי־הספר הערביים הממשלתיים. העקרונות החינוכיים והארגוניים שעליהם תושתת ההתאחדות נדונו בהרחבה ועובדה חוקת יסוד מחייבת לכל ארגוני הצופים העתידים להצטרף אליה. עוד לפני הסיכום הסופי נתקבלו גם צופי ההתאחדות המתוכננת לארגון הבינלאומי של הצופים בשנת 1952.
יסוד ההתאחדות
בסעיף האחרון של החוקה שאושרה נאמר: "החוקה תכנס לתוקפה לאחר שהמנהל הכללי של משרד החינוך והתרבות יודיע שנשיא המדינה נאות לקבל על עצמו את נשיאות הכבוד של ההתאחדות ולאחר שיאשר לפחות הצטרפותה של הסתדרות אחת להתאחדות".
עד התאריך הקובע - ה־20 בפברואר 1954 - הגישו שלוש הסתדרויות צופים את בקשותיהן להיכנס להתאחדות: הסתדרות הצופים העבריים (8,000 חברים), הסתדרות הצופים הקתולים (550 חברים) והסתדרות צופי בתי־הספר הערביים הממשלתיים (200 חברים). על פי התקנון נחשבו שלוש אלה להסתדרויות המייסדות של ההתאחדות. זמן מה אחרי־כן התקבלו בקשות כניסה גם מהסתדרות הצופים הערבים (מכל הדתות) (550 חברים), הסתדרות הצופים הדרוזים שאך זה נוסדה (200 חברים) והסתדרות צופי טרה סנטה, שהתפלגה מהסתדרות הצופים הקתולים.
ד"ר אליעזר ריגר, נשיא הסתדרות הצופים העבריים, והמיועד לכהן כנשיא ההתאחדות, נפטר בשנת 1954 וד"ר משה אבידור, שמונה אחריו למנהל הכללי של משרד החינוך, היה לנשיא הראשון של התאחדות הצופים והצופות בישראל. נשיא המדינה, יצחק בן־צבי, קיבל עליו את נשיאות הכבוד. ליום הצופה הארצי בל"ג בעומר תשי"ד (מאי 1954) ברמת־גן, כתב הנשיא אל ראש התנועה: "...אני שמח לדעת שהפעם משתתפים בכנוסכם גם הצופים מבני המיעוטים בישראל. זהו ביטוי נאמן לרוח הצופיות העולמית המחנכת לשלום, לרעות ולאחוה, אידיאלים המונחים ביסודה של מדינת ישראל. הכנוס משמש הכנה הולמת לכינונה של התאחדות הצופים בישראל, שתכלול את הצופים היהודים והצופים הערבים כשווי חובות וכשווי זכויות במדינה. בהזדמנות זו אני שמח להודיעך, כי מתוך הערכה לאידיאלים שהתאחדות צופי ישראל חרתה על דגלה: 'לחנך את חבריה ברוח המידות וההבטחה של הצופה, לפתח בהם את הרגש החברתי ולעצב את אופים... להכשירם לעבודה ולחיים בטבע, לטפח בהם רגש כבוד למסורת דתית ולחנכם לנאמנות למדינת ישראל' - הסכמתי להענות לבקשת שר החינוך והתרבות ולכהן כנשיא הכבוד של התאחדות זו. ברכתי לכם: חזקו ואמצו". אחרי התייעצות עם ההסתדרויות החברות, מינה הנשיא את יוסף מיוחס, מנהל לשכת הנוער במשרד החינוך והתרבות, לתפקיד הנציב הכללי של ההתאחדות.
במאה ה-21
במהלך המאה ה-21 הופחתו תקציבי התנועה מטעם משרד החינוך. בשנת 2020, עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הוטלו מגבלות רבות על פעילויות התנועה. חניכי התנועה ובוגריה קיימו ביולי 2020 עצרת מחאה בירושלים ובעקבותיה 160 הפגנות מקומיות בערים שונות בישראל.
ארגונים חברים
בפדרציה חברים שישה ארגוני צופים (מסודרים להלן לפי גודלם):
לאחרונה הצטרפו להתאחדות הצופים בישראל גם צופי בתי־הספר הערביים וצופי בתי־הספר הדרוזים, לאחר מספר שנים בהן הפעילות של אותם ארגונים הופסקה.
הצופים העבריים
תנועת נוער ציונית-יהודית, אשר כיום היא תנועת הנוער הגדולה בישראל. התנועה מושתתת על ערכי הציונות ועל עקרונות תנועת הצופים הבסיסיים, בנוסף לערכי הליבה: מעורבות חברתית, זהות יהודית, דמוקרטיה ורב-תרבותיות ומידות הצופה.
הצופים הדרוזים
הארגון חבר בהתאחדות הצופים והצופות בישראל, ולוקח חלק בפעילויות משותפות רבות עם שאר ארגוני הצופים בארץ ובעולם.
הצופים הערבים הקתוליים
ארגון הצופים הערבים הקתולים מיועד לחניכים מכיתה ד' עד כיתה י"ב ומורכב משלוש עדות הקתולים בישראל: העדה היוונית קתולית, העדה הלטינית והעדה המרונית. שלושת הארכיבישופים הם נשיאי הכבוד של הארגון. השבטים בארגון שייכים לכנסייה הקתולית והשאיפה היא להפיץ ולהעמיק את נושא הדת בין החניכים, לעבוד ולתרום בתחום הפעילות הקהילתית, כמו עזרה לזולת ולנזקקים. לארגון יש מגוון פעילויות כגון: מחנות יער, קייטנות, צעדות למיניהן, טיולים, פעילות חברתית, תרבותית ושיתוף פעולה עם הצופים המוסלמים בצעדת חג הקורבן בנצרת ובמקומות אחרים.
הצופים הערבים האורתודוקסים (נוצרים)
הארגון נוסד בשנת 1968 והוא ארגון ארצי חינוכי בלתי פורמלי ובלתי מפלגתי, מאגד בתוכו 13 שבטים צופיים, מס' החברים 2500 מבני הנוער מגיל 7–18 החברים הבוגרים מעל 18 שנים עוזרים בהדרכה בהתנדבות.
הארגון חבר בהתאחדות הצופים והצופות בישראל בתנועת הצופים הערבים והדרוזים או בארגון הצופים האורתודוקסים (הנוצרים) העולמי (הדסמוס).
הצופים הערבים המוסלמים
הארגון מאמין ומחנך לפי חוקת התאחדות הצופים והצופות בישראל ותנועת הצופים העולמית, אשר מושתת על תרומה לקהילה, התנדבות, נתינה ועזרה לזולת. הארגון מהווה מקור לטיפוח בני הנוער והעצמתם למען דור מנהיג בעל השפעה חיובית בתוך מעגלי הנוער, הקהילה והמדינה. הארגון רואה במרקם החברתי בישראל אתגר לחנך לחיי דו-קיום, אהבת הזולת וכיבוד חיי האדם באשר הוא. הארגון מאמין בשליחות שלו בחברה הערבית במיוחד ובחברה הישראלית בכלל, לחנך ולגדל אזרח נאמן למדינה וחוקיה ולאמץ את הערכים הדמוקרטיים כדרך חיים.
צופי בתי הספר הערביים והדרוזים
הסתדרות צופי בתי-הספר הממשלתיים, שהוקמה בעידודו של משרד החינוך, פועלת בפיקוחו המלא ונהנית מתמיכתו. בעבר הייתה פעילות שוטפת ומשותפת עם התאחדות הצופים והצופות בישראל ובתחילת המאה ה-21 חל ניתוק של הארגון מההתאחדות עד לשנים האחרונות בהן חזר הקשר עם צופי בתי-הספר.
תנועת הצופים הערבים והדרוזים בישראל
ארגון הצופים הדרוזים וארגון הצופים הערבים האורתודוקסים (נוצרים) מאוגדים גם במסגרת "תנועת הצופים הערבים והדרוזים בישראל". התנועה הוכרה על ידי משרד החינוך והתרבות בשנת 1999 וחברה במועצת תנועות הנוער כגוף המאגד תחתיו שבטי צופים מכל הקשת החברתית והדתית: נוצרים, דרוזים ומוסלמים.
מוסדות ההתאחדות
חוקת ההתאחדות נוסחה בשנת 1954 והגדירה את תפקידי ההתאחדות ועקרונותיה, מידות הצופה ונוסח ההבטחה, החברות בתנועה, הארגון הפנימי, מועצת ההתאחדות ועוד, והיא במלואה מהווה את המסמך המחייב של כל ההסתדרויות החברות בהתאחדות. כן, קבעה החוקה כי כל ארגון הוא אוטונומי ורשאי לנהל ענייניו כראות עיניו, כל עוד אין בהם משום פגיעה במפורש או במשתמע מהעקרונות המנוסחים בחוקת ההתאחדות.
ההתאחדות קיימת על פי חוקי מדינת ישראל - "פקודת הצופים, (נוסח חדש) תשל"ח-1978" שבה נקבע כי ההתאחדות היא תאגיד, היא תפעל על פי חוקה שתאושר על ידי שר החינוך והתרבות, שאדם יכול להגדיר את עצמו כ"צופה" (Scout) רק אם הוא כזה על פי חוקת ההתאחדות, ושסמכות השימוש בסמלי הצופים ובמדיהם נמצאת בידי ההתאחדות. פקודת הצופים אף קובעת עונש מאסר חודש או קנס 150 לירות (אגורה וחצי) לעובר על הוראותיה, לרבות התחזות (מכירת או לבישת מדי התנועה ותגיה) או הפעלת סמכות שלא לפי חוקת ההתאחדות. פקודה זו, לה אין אח ורע ביחס לסמלי תנועות נוער אחרות, היא מורשת מימי המנדט הבריטי.
בעלי תפקידים בהתאחדות: בנוסף קיימים בעלי תפקידים נוספים בהתאם לפרויקטים השונים של ההתאחדות.
צופות ביחד למרחקים
בנובמבר 2007, הוקם פורום נציגות הצופות בשם "צופות ביחד למרחקים", הכולל נציגות בוגרות מהמגזרים השונים השייכים להתאחדות הצופים והצופות בישראל. לפורום זה מספר מטרות: קידום מעמד החניכות והבוגרות של תנועת הצופים, הכרת עולמן של הצופות מהמגזרים השונים, יצירת דיאלוג מתוך הבנה שכולנו אזרחי מדינת ישראל ללא קשר לשיוך דתי או לאומי, העצמת החניכות מכל המגזרים, פיתוח מנהיגות ומעורבות חברתית בקהילה, הגברת המודעות לנושא הדו־קיום והפעילות ביחד והטמעתו בקהילות השונות, העלאת המודעות החברתית וטיפוח הכבוד ההדדי כלפי הרב־גוניות בקרב האוכלוסיות השונות, והחלפת מידע וחשיפה לרב תרבותיות, תוך שמירה על ייחודו של כל מגזר.
הצופות במדינת ישראל הן חלק מאגודת המדריכות והצופות העולמית, שייעודה לאפשר לבנות ונשים צעירות לפתח את מלוא הפוטנציאל שלהן כאזרחיות אחראיות בעולם בו הן חיות, לפתח את מעמדן ואת מנהיגותן, לגרום להן להיות בעלות השפעה ולאפשר להן להשמיע את קולן האישי על מנת לחולל שינוי, ליצור ולבנות עולם טוב יותר.
נציגות פורום הצופות פועלות כל אחת במגזר שלה וניכרת פעילות רבה ומעניינת בשבטים השונים.
12 המושבעים (סרט, 1957)
12 המושבעים (באנגלית: 12 Angry Men) הוא סרט דרמה משנת 1957, בכיכובו של הנרי פונדה. התסריט נכתב על ידי רג'ינלד רוז, על פי מחזה שכתב כמה שנים קודם לכן, והסרט היה סרטו הראשון של מי שיהפוך לימים לאחד הבמאים היותר פוריים של הוליווד -סידני לומט.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
מעגלי דו קיום
פרויקט הדגל של התאחדות הצופים הוא פרויקט מעגלי דו-קיום, או בשמו השני "מפגשי קיום בצוותא". הפרויקט מתקיים מדי שנה החל מחודש נובמבר ועד חודש יוני, ומטרתו לחבר בין שבטי צופים משני מגזרים ויותר, דרך 4–5 מפגשים הנערכים כל פעם אצל שבט מארח אחר. בכל מעגל משתתפים בין 50 ל-200 חניכים וחניכות בכיתות ט' ו-י', תלוי בגודל המעגל ובכמות השבטים המשתתפים.
12 המושבעים (סרט, 1957)
הסרט מגולל את סיפורו של חבר מושבעים המורכב מ-12 גברים הנדרשים להכריע בשאלת אשמתו או חפותו של נער היספאני הנאשם ברצח אביו על סמך הראיות שהוצגו במשפט. עלילת הסרט מתרחשת כולה בחדר המושבעים, מלבד 2 סצינות קצרות בתחילת הסרט ובסופו ו-2 סצינות בחדר השירותים הסמוך.
ב-2007 נבחר הסרט "12 המושבעים" לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית הנמצא בספריית הקונגרס.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
קורס תג היער
מאז הקמתה מפעילה התאחדות הצופים בכל כמה שנים את קורס תג היער, הקורס משלב בין כל תנועות וארגוני הצופים בישראל מתקיים ב"חוות הצופים" ומיועד למבוגרים התופסים תפקידי מפתח (שכירים ומתנדבים). קורס תג היער קיים ברוב התאחדויות הצופים בעולם ונחשב לקורס היוקרתי והחשוב ביותר כיום בתנועת הצופים העולמית.
קורס תג הצופיות הישראלי
בשנת 2005 התקיים בפעם הראשונה קורס נוסף של ההתאחדות, קורס תג הצופיות הישראלי. הקורס דומה בתכניו לקורס תג היער אך מיועד לצעירים בגילאי 17 מכל ההתאחדות. הקורס מתקיים פעם בשנה. הקורס נקרא לזכרו של אריה כרוך, ממקימי תנועת הצופים בישראל. יוזמי הקורס היו חברי שנת שירות בגרעין המרכז הארצי לצופיות, כאשר אילן זילכה, ראש צופי ישראל באותה שנה, אימץ את הרעיון וקידם אותו. מאז, מתקיים הקורס מדי שנה, כאשר הוא מתפתח וגדל, עם מבנה הנשאר קבוע - כ-60% משתתפים יהודים ו-40% משתתפים ערבים ודרוזים. צוות הקורס בנוי מ-50% יהודים ו-50% ערבים ודרוזים.
קורס תג הים
החל משנת 2008 מפעילה התאחדות הצופים את קורס "תג הים" ע"ש יהודה ברקאי. זהו קורס ייחודי לבכירי התאחדות הצופים, בוגרי קורס תג היער, המשלב חוויה ימית וחברתית יחד עם לימודים מעשיים ותאורטיים המקנים התמצאות כללית בים. הקורס כולל מפגשים רבים במהלך השנה ושיאו הוא מפגש של ארבעה ימים רצופים בבית הספר לקציני ים בעכו. מספר המשתתפים בכל קורס הוא 50 חניכים.
12 המושבעים (סרט, 1957)
העדויות והראיות
ברגעים הראשונים שהמושבעים מתארגנים בחדר, כבר אחדים מהם דנים במשפט ו"מסייעים" לחבריהם להחליט אם הנער אשם או לא. זהו היום החם בשנה, ומרבית המושבעים עצבניים, מזיעים ומקווים להחליט בנושא כמה שיותר מהר.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
קורס תג הים
מטרות הקורס:
12 המושבעים (סרט, 1957)
העדויות והראיות
ראש חבר המושבעים מחליט לפתוח בהצבעה גלויה כדי לראות את עמדותיהם של החברים:
התאחדות הצופים והצופות בישראל
אות יקיר הצופים
אות יקיר הצופים הוא פרויקט של התאחדות הצופים והצופות בישראל להצדעה, הכרה והוקרה בבוגרי תנועת הצופים לדורותיה. האות מוענק לבוגרים בודדים של תנועת הצופים, חברי כל הארגונים, בגין הישגים אישיים הראויים להערכה מיוחדת, שעשייתם ותרומתם לחברה ולמדינה, מזוהה יותר מכל עם ערכי הצופיות עליה גדלו והתחנכו ולאחר שנמצאו ראויים לקבלת האות על ידי וועדה ציבורית שהוקמה לצורך בחירתם.
עונת 1922/1923 בליגה האיטלקית הראשונה
בתחרות השתתפו 56 קבוצות. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
אות יקיר הצופים
פרויקט "יקיר צופי ישראל" הושק לראשונה בשלהי שנת 2009.
עונת 1922/1923 בליגה האיטלקית הראשונה
גנואה זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון. לראשונה הוסדר המעבר בין הליגה הראשונה והשנייה. בסיום העונה 12 קבוצות מאזור הצפון וקבוצה מאזור הדרום ירדו לליגה השנייה. במקומן 4 קבוצות מאזור הדרום עלו לליגה הראשונה.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
ג'מבורי הצופים העולמי
התאחדות הצופים והצופות בישראל היא האחראית הרשמית על הוצאת משלחות מטעם מדינת ישראל למחנה הג'מבורי העולמי של תנועת הצופים המתקיים מדי ארבע שנים. בשנים האחרונות כל מדינה אשר מארחת את אירוע הג'מבורי מקיימת גם אירוע "קדם-ג'מבורי" כשנתיים לפני האירוע הגדול, כהכנה לג'מבורי העולמי, וגם אליו ההתאחדות בוחרת לעיתים לשלוח משלחת ארצית. כל משלחת למחנה ג'מבורי עולמי כוללת נציגים מכלל ארגוני הצופים בישראל, ערבים, יהודים ודרוזים.
ועידת הצופים העולמית והאירופאית
מידי 3 שנים מתקיימת ועידת הצופים העולמית, אליה מגיעים נציגים בכירים מכלל ארגוני הצופים בעולם. הנציב הבינלאומי של התאחדות הצופים והצופות בישראל אחראי לארגן משלחת ממדינת ישראל לאירוע. בוועידה זו מתקיימות בחירות לוועד הצופים העולמי, נערכות הצבעות בנושאים שונים והחלטות בנוגע לקבלת מדינות חדשות לארגון הצופים העולמי. ועידת הצופים העולמית האחרונה התקיימה בסלובניה.
עונת 1922/1923 בליגה האיטלקית הראשונה
צפון איטליה
בתחרות השתתפו 36 קבוצות.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
ועידת הצופים העולמית והאירופאית
מאז הצטרפותם של צופי ישראל לאזור אירופה של תנועת הצופים העולמית, משתתפים נציגי ההתאחדות גם בוועידת הצופים האירופאית המתקיימת אף היא מידי 3 שנים ובה מתקיימות בחירות לוועדת הצופים האירופאית, נערכות הצבעות בנושאים שונים ונקבעת האסטרטגיה של צופי אירופה ל-3 השנים הבאות. בשנת 2013 התמודד מועמד מטעם צופי ישראל בבחירות לוועדה האירופאית אך לא זכה.
שותפות ישראל-גרמניה
להתאחדות שיתוף פעולה הדוק עם תנועת הצופים בגרמניה, ובמיוחד עם ארגון הצופים והצופות הפרוטסטנטים בגרמניה (VCP-Verband Christlicher Pfadfinderinnen und Pfadfinder) הגרמני, הכולל חילופי משלחות ומפגשים בינלאומיים.
עונת 1922/1923 בליגה האיטלקית הראשונה
צפון איטליה
הקבוצות אורגנו ב-3 בתים, 12 קבוצות בכל בית. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. מנצחי הבתים נפגשו במפגש כפול לקביעת הקבוצה שתעלה לגמר ארצי.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
איגוד ארגוני הצופים בדרום-מזרח אירופה
באוקטובר 2015 הצטרפה התאחדות הצופים והצופות בישראל כחברה באיגוד ארגוני הצופים בדרום-מזרח אירופה, תת-אזור בארגון הצופים האירופאי. כחלק משותפות זו, נציגי ההתאחדות לוקחים חלק באירועים שונים המתקיימים במדינות הבלקן ושאר המדינות בדרום-מזרח אירופה, וההתאחדות משתפת פעולה לקידום פרויקטים שונים יחד עם המדינות השכנות.
עונת 1922/1923 בליגה האיטלקית הראשונה
דרום איטליה
בתחרות השתתפו 20 קבוצות.
התאחדות הצופים והצופות בישראל
יום המחשבה הבינלאומי
התאחדות הצופים והצופות בישראל מציינת מדי שנה ב-22 בפברואר את יום המחשבה הבינלאומי. יום זה נחגג בתנועת הצופים בכל העולם, לעיתים בשם "יום המייסד" אך לרוב בשם "יום המחשבה" ובשיתוף עם אגודת המדריכות והצופות העולמית. ההתאחדות מעבירה לארגוני הצופים בישראל מידע והצעות לפעילות בנושא המרכזי של יום המחשבה.
עונת 1922/1923 בליגה האיטלקית הראשונה
משחקי הגמר
המשחקי נערכו ב-11 ביוני וב-18 ביוני, גנואה ניצחה את לאציו 2−0 ו-4−1 וזכתה באליפות.
רצוא ושוב
רצוא ושוב הוא אלבום האולפן השני של הזמר והשחקן שולי רנד שיצא ב-2 בספטמבר 2018, עשור אחרי אלבום הבכורה נקודה טובה. את האלבום הפיק מוזיקלית אסף תלמודי.
סינגלים
ב-4 ביוני 2018 הוציא רנד את השיר "צדיק" כסינגל ראשון מהאלבום המיועד כשהוא מלווה בקליפ. השיר עורר עניין בקרב הציבור הדתי ומאמרי תגובה ואף נאסר לשידור ברדיו קול חי בשל הטענה כי מושמעת בו ביקורת כלפי צדיקים.
כחודשיים מאוחר יותר, ב-14 באוגוסט, יצא הסינגל השני "דע בני אהובי" כשיחד עמו הודיע רנד על תאריך צאתו של האלבום החדש. השיר לווה בקליפ בהשתתפות נגן הכינור גדי פוגטש שחזר בתשובה והוריו החילוניים.