cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרגלית צנעני
שנות ה-90
בינואר 1991 הוציאה צנעני את אלבום האולפן השישי שלה - "פגישה", בו הלחינה את מרבית השירים. בין שירי האלבום בלטו שיר הנושא ו"בקצב מחשמל" (בשניהם - מילים: נורית בת-שחר צפריר), "חלומות האתמול" (מילים: אלון אבידר), ו"הבטחה" (מילים: מיכל חזון). באלבום הופיעה רצועה שאורכה כ-11 דקות ו-15 שניות שהיא שיר תימני עממי בשם "חביב זכריה". הקלידן אייל קליין עיבד את כל שירי האלבום. עוד באותה שנה הקליטה צנעני בדואט עם חנן יובל את השיר "ימי הרדיו", אותו הלחין יובל למילים של יואב גינאי שנכתבו בעקבות מלחמת המפרץ שפרצה בשנה זו.
אנחנו (סרט, 2019)
שיווק
הטריילר הרשמי של הסרט עלה לרשת ב-25 בדצמבר 2018.
מרגלית צנעני
שנות ה-90
בשנת 1992 הופיעה צנעני במופע משותף עם שלמה גרוניך, במסגרת חגיגות הזמר העברי בערד. יחד הם הקליטו את השיר "במעגל" (מילים: אהוד מנור, לחן: שלמה גרוניך), לכבוד תוכניתו של דן שילון "בשידור חי", ששודרה בערוץ 2 הנסיוני. עוד הקליטו יחדיו את השיר "בואו נתערבב", שאותו הלחינו שניהם. שיר זה היה שיר השירותרום של אותה שנה.
אנחנו (סרט, 2019)
קישורים חיצוניים
ביקורות
מרגלית צנעני
שנות ה-90
בקיץ 1993 הוציאה צנעני את אלבום האולפן השביעי - "מרגול", שאת כל שיריו הלחינה, מלבד השיר "עמק השווה" (מילים: צרויה להב, לחן: יוני רועה). עוד בלטו באלבום שיר הנושא (מילים: רחלי בן חיים), "למה לקחת לי אותו" (מילים: מרגלית צנעני) ו"ספרי לעולם" (מילים: חמוטל בן זאב). חיים חדד עיבד את שירי האלבום. עוד באותה שנה הוציאה חברת התקליטים "האחים ראובני" אלבום אוסף שני לצנעני - להיטי זהב חלק ב', בו הופיע הביצוע ל"ניגונים", שנכלל גם באוסף הראשון. עוד באותה שנה, בעקבות פתיחתה של התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, הקליטה בדואט עם אבי פרץ את השיר "התחנה המרכזית" (מילים: יואב גינאי, לחן: יוני רועה, עיבוד: אריה ברקוביץ').
בסוף 1993 החלה צנעני להנחות את תוכנית האירוח "מרגול" בערוץ 2, שהחל אז את שידוריו המסחריים. התוכנית שודרה עד שנת 1995. זכורים ממנה שיר הפתיחה של התוכנית והשיר "הגברים בוכים בלילה", אותו ביצעה עם גלי עטרי ואופירה יוספי.
בשנת 1995 הוקלט בגלי צה"ל השיר "כתונת פסים", שהיה חלק ממסע הסברה של משרד הקליטה. בשיר שרו זמרים רבים, וצנעני ביניהם. באותה שנה יצא אלבומה השמיני - "ארץ אש וארץ ים", ממנו בלט שיר הנושא (מילים: רחל שפירא, לחן: מרגלית צנעני וירוסלב יעקובוביץ') ו"אלה אלה" (מילים: ארלט ספדיה, לחן: יווני). הקלידן רובי בן-שמעון עיבד והפיק מוזיקלית את שירי האלבום (למעט 2 שירים שעובדו על ידי ירוסלב יעקובוביץ'). עוד באותה שנה נפגעה צנעני בתאונת דרכים, שבה נפצע גם אמרגנה אשר ראובני.
חוק הקרינה הבלתי מייננת
סנקציות
במישור הפלילי, ניתן להגיש כתב אישום בשל כמה מהעבירות על החוק: הקמה או הפעלה של מקור קרינה בלא היתר או בניגוד לתנאיו, מתן שירות קרינה בלא היתר או בניגוד לתנאיו, עריכת מדידה שלא באמצעות בעל היתר והפרת הוראה שנתן הממונה מכוח סמכויותיו. העונש על עבירות אלה הוא חצי שנת מאסר או קנס בשיעור של 26,100 שקלים חדשים. אם נעברה העבירה בידי תאגיד עומד שיעור הקנס על 52,200 שקלים חדשים. במקרה של עבירה נמשכת, מוסמך בית המשפט להטיל קנס נוסף, בשיעור של 5% מהקנס המרבי, על כל יום שבו נמשכה העבירה.
מרגלית צנעני
שנות ה-90
צנעני שבה לשתף פעולה עם יעקובוביץ' באלבומה "חופשי", שיצא בפברואר 1997, בו בלטו 2 שירים שכתבה רחל שפירא: "חופשי" (לחן: ירוסלב יעקובוביץ') ו"קפה אלהמברה" (לחן: מרגלית צנעני), וכן השיר "ואולי" שהיה הראשון שלו כתבה את המילים. על אף להיטים מסוימים האלבום לא זכה להצלחה משמעותית ביותר, אם כי כמות סבירה של עותקים נמכרה ממנו.
בשנת 1998 הקליטה גרסת כיסוי לשיר "פזמון האגודה", במסגרת האלבום עבודה עברית, לכבוד חגיגות היובל לישראל. עוד באותה שנה חידשה את "כמו שיכור" של זוהר ארגוב, לאלבום המחווה "חברים שרים זוהר", שהוקלט לזכרו.
בשנת 1999 השתתפה צנעני באלבום דרבוקה ישראלית – קלאסיקה ישראלית מסולסלת, ובו הקליטה גרסת כיסוי בניחוח מזרחי לשיר, "בתי את בוכה או צוחקת" (עיבוד: תמיר הרפז), שבוצע במקור בסוף שנות ה-60.
העשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 2001 הגישה בערוץ בריזה של Yes את תוכנית הבישול "במטבח עם מרגול", ואף הייתה חלק מהפאנל של תוכנית הדיונים ששודרה באותו ערוץ. צנעני הגישה גם מספר תוכניות רדיו, בהן תוכנית יומית בתחנת הרדיו האזורית רדיו ללא הפסקה, שבה דיברה עם המאזינים, ייעצה להם ופתרה סכסוכים.
בשנת 2002 יצא מארז של 4 תקליטורים הנקרא - "מרגלית צנעני - זמרת הנשמה מס' 1". המארז שהכיל את אלבומיה: "חומות חימר", "מרגול", "אהבה אבודה", ו"ארץ אש וארץ ים", זכה להצלחה.
במרץ 2005 יצא אלבומה "גלה לי", שכלל את להיטה הגדול: "אז מה", העוסק בפרידה מבן זוג. עוד בלטו באלבום: "זה הכל משמים" (מילים ולחן: מייק לוק), "השנים הכי יפות" (מילים זאב נחמה, לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי), ו"אין לי כוח למשחקים". רוב שירי האלבום נכתבו הולחנו והופקו מוזיקלית על ידי בנה, אסף לביא צנעני. ל-2 שירים מהאלבום אף הופקו קליפים.
צנעני השתתפה בתפקיד אורח בטלנובלה "פיק אפ", ששודרה בערוץ 10 ב-2005 וגילמה את אמא של גיל (אותו גילם אביב אלוש). דמותה הייתה דמות האם המזרחית הסטריאוטיפית שכל עולמה סובב סביב המשפחה, דואגת לבנה, ו"מסדרת לו את העניינים". דמותה הפרודית של צנעני כ"מרגול" הופיעה מדי פעם בתוכנית הבידור "ארץ נהדרת" בגילומו של מריאנו אידלמן. באותה שנה שיחקה בסדרת הילדים "זומזום" ששודרה בערוץ הילדים למנויי Yes, בתפקיד מלכה, מוכרת השווארמה לצד טלי אורן, לירון כרקוקלי וכולי.
בשנת 2006, היא נבחרה לשמש כשופטת בעונה הרביעית של כוכב נולד, תפקיד בו היא המשיכה לשמש במשך חמש עונות. כמו כן, השתתפה באותה שנה בעונה השלישית של "השיר שלנו" בתור כוכבת אורחת למספר פרקים. בשנה זו יצא אלבום האוסף המקיף ביותר של צנעני נכון לאותה העת, המיטב. בקיץ של אותה השנה היא חברה אל ירדנה ארזי, אילנית, שלומית אהרון ורותי נבון למסע הופעות בפני קהילות יהודיות בקנדה ובארצות הברית, בשם "חמש הדיוות". בשנה זו, השתתפה בפעם השלישית בתור אורחת בפסטיגל "גיבורי הממלכה האבודה" (פסטיגל פנטזיה).
ב-20 באפריל 2007 עלתה תוכנית חדשה בערוץ 2 בהנחייתה, "מרגול שופטת", שבמסגרתה היא פותרת סכסוכים "אמיתיים" בין אנשים "אמיתיים" על פי "חוקי מרגול", כדבריה. התוכנית לא זכתה לרייטינג גבוה וירדה מהר מן המרקע. באותה שנה נסעה צנעני להודו עם צוות "כוכב נולד" - צביקה הדר וגל אוחובסקי לצורך אודישנים לתוכנית.
ב-5 באוגוסט 2008 הוציאה צנעני שיר בשם "אל תישברי", שכתב והלחין לה בנה, אסף לביא צנעני, מתוך אלבומה הבא, דווקא היום. באותה שנה השתתפה בתוכנית התרומות של ערוץ 2 עם ארגון לתת, "המטבח" לצד רוני דואני, עינת שרוף ומיכל אמדורסקי. בקיץ 2009, יצא האלבום. הסינגל "עץ ירוק מפלסטיק" שכתב אמרגנה באותה העת, אסף אטדגי והלחין יוני אמבר, הפך ללהיט והיה מועמד סופי בתחרות "קליפ העשור" של ערוץ המוזיקה הישראלית. סינגלים נוספים שיצאו מתוך האלבום הם "סרט ישן" ו-"צועקת אליך", שזכו להשמעות יפות ברדיו והצליחו במצעדי הפזמונים.
העשור השני של המאה ה-21
בשנת 2010 החלה להגיש יחד עם גל אוחובסקי את התוכנית "גל ומרגול" בערוץ 24. באוקטובר 2010 יצא הסינגל "הלילה" שזכה להשמעות מרובות בתחנות הרדיו והיה להיט גדול ברחבות הריקודים.
בשנת 2011 יצא אלבום גרסאות כיסוי בשם "שני צדדים למטבע", ובו גרסתה של צנעני לשירו של מיכה שטרית "אינתה עומרי". באותה השנה הוציאה גם את הסינגל "למחוק את הזמן". באוקטובר 2011, הוציאה לאור את הסינגל "ילד" שנכתב בעת מעצר הבית שבו הייתה, ותקופת פסק הדין.
באפריל 2013 הוציאה את הסינגל "מה אתה רוצה?", בלדה בסגנון בלוז רוק. בהמשך אותה השנה, באוגוסט הוציאה לראשונה דואט עם הזמרת זהבה בן בשם "קול העולם". שיתוף הפעולה בין השתיים הוביל באותה השנה לסיבוב הופעות משותף. השתיים בנוסף, הוציאו סינגל חדש בשם "אהבה גדולה", ועוד שני חידושים לשירים "עלם חמודות", ו"הוא פגע בי אמא".
עוד בשנת 2013, צנעני החלה להגיש יחד עם אלון גל את התוכנית "חי בבוקר עם מרגול ואלון גל" בערוץ 24.
אחרי סיבוב ההופעות של מרגול וזהבה בן, יצא ביוני 2014 השיר "מי אתה בכלל" בשיתוף פעולה עם המפיק אסי טל. ב-21 באוקטובר 2014 הוציאה צנעני ביחד עם ליין המסיבות הגאות אריסה, את שיר המחאה "פה זה לא אירופה", שכתב והלחין דורון מדלי. בקליפ לשיר זה השתתף האמן אוריאל יקותיאל. שנה לאחר מכן, ב-18 בינואר 2015, יצא השיר "עוד יום" דואט משותף עם איתי לוי, ובאותו הזמן, עלתה התוכנית ברדיו לב המדינה, בשם "פה זה לא אירופה!" בהגשת הני זובידה ומרגול. כמה חודשים לאחר מכן, ב-27 ביולי, השתתפה בפרק אחד בסדרה הדרמה קומית "שחקן זר" של הזכיינית קשת ששודרה בערוץ 2 בתפקיד כוכי, שפית אישית שמבשלת לשחקן אדיר מיוחס, אותו מגלם מאור שוויצר. בסמוך לכך, צילמה צנעני קליפ פרודיה עם גורי אלפי לשיר "Hello", של הזמרת אדל לתוכנית "היום בלילה עם גורי אלפי". שנה לאחר מכן, ב-28 ביוני 2016, הוציאה את השיר "רחוק מכאן" שכתב והלחין בנה אסף צנעני.
בדצמבר 2018, הוציאה את "יאמה". למילים של עמוס נוי, לחן של דודו טסה, והפקה מוזיקלית של דודו טסה וניר מימון. באותה שנה, החלה בסיבוב הופעות משותף עם הזמר אבנר גדסי.
העשור השלישי של המאה ה-21
החל מיולי 2021 צנעני שופטת בתוכנית הריאלטי "אקס פקטור ישראל", למציאת נציג ישראל באירוויזיון 2022, לצד נטע ברזילי, אביב גפן, מירי מסיקה ורן דנקר. במסגרת זו, משמשת צנעני כמנטורית של "נבחרת הבוגרים והלהקות" של התכנית, יחד עם מירי מסיקה.
מעורבות בפלילים
ב-10 בינואר 2017 אירע פיצוץ ברכבה של צנעני במסגרתו לא נפגע איש. בהטמנת המטען הואשם העבריין אבנר הררי, שעל פי הנטען אחראי לפיצוץ ברכבה לאחר שסרבה להשמיע את שירו בעת ששידרה בתחנת "רדיו לב המדינה". הררי זוכה מחמת הספק.
חיים אישיים
צנעני גרושה ואם לבן, המלחין והמפיק המוזיקלי אסף לביא צנעני. מתגוררת באזור.
חוק הקרינה הבלתי מייננת
תחולת החוק
אף שלידתו של החוק קשורה בקרינה מהאנטנות הסלולריות, החוק חל על כל מקורות הקרינה הבלתי מייננת - רשת החשמל, אנטנות של שידורי רדיו וטלוויזיה, מתקני תקשורת מסוגים שונים, וכיוצא בזה.
בהצעת החוק הממשלתית הוצע להוציא מתחולתו של החוק פעילות מבצעית של צה"ל ויחידות הסמך של משרד ראש הממשלה ומשרד הביטחון. בנוסח החוק שאושר נוספה גם הפעילות המבצעית של המשטרה. המשמעות העיקרית לכך היא שגופים אלה אינם נזקקים להיתרים מממונה הקרינה. עם זאת, הוטלו על הגופים הביטחוניים מגבלות אחרות: פקחים של המשרד להגנת הסביבה בעלי סיווג ביטחוני מתאים רשאים להיכנס לבסיסים ולמתקנים של הצבא, משרד הביטחון, שירות הביטחון הכללי, "המוסד", המרכזים למחקר גרעיני, המכון למחקר ביולוגי בישראל, מפעלים ביטחוניים ומתקני המשטרה ושירות בתי הסוהר. זאת, למעט אם מתרחשת באחד מהמקומות פעילות מבצעית או פעילות עוינת, בשעה שבכוונתם להיכנס אליו. כשנחקק, היה הסדר זה ראשון מסוגו באשר לסמכויות פקחים אזרחיים במערכת הביטחון. הוראה נוספת, ייחודית לחוק זה, מחייבת את מערכות הביטחון השונות לקבוע כללי בטיחות בשיתוף הממונה על הקרינה.
החוק לא חל על מקורות קרינה קטנים, כגון מתקנים הפולטים לייזר או קרינה תת-אדומה בתדרים מסוימים, מכשירי חשמל ביתיים, מכשירי קשר, טלפונים ניידים, וכיוצא בזה.
כמו כן, לא חל החוק על מקורות קרינה שהוקמו במקומות עבודה לשם צרכיו של אותו מקום. הפיקוח על מקורות אלה נעשה מכוח פקודת הבטיחות בעבודה.
תיקון חוק התכנון והבניה
במסגרת חוק הקרינה הבלתי מייננת, תוקן גם חוק התכנון והבניה. בניגוד לחוק הקרינה עצמו, העוסק בכל מקורות הקרינה, התיקון בחוק התכנון והבניה עוסק במקורות קרינה סלולריים בלבד.
לפי התיקון בחוק התכנון והבניה, לבקשת היתר בניה להקמת מתקן שידור סלולרי יצורף כתב שיפוי מפני תביעות לפיצויים בגין ירידת ערך הנכס בשל הקמת המתקן. החוק הסמיך את המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לקבוע כיצד יחולק נטל הפיצויים בין החברות הסלולריות לבין מוסדות התכנון. זמן קצר לאחר שנחקק החוק, קבעה המועצה הארצית כי הנטל כולו יוטל על החברות הסלולריות.
חוק התכנון והבניה מסמיך את שר האוצר להתקין תקנות בנוגע לדרכי הגשת התנגדויות וליידוע הציבור בדבר הקמתם של מתקני שידור סלולריים.
התפתחויות מאז נכנס החוק לתוקפו
החוק נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2007. עד אז, היה על המשרד להגנת הסביבה להשלים את התקנת התקנות הדרושות ליישומו. עם זאת, המשרד נתקל בקשיים דומים לאלה שנתקל בהם בתחילת הליך החקיקה - שרי התשתיות והתקשורת התנגדו לנוסח התקנות שהציע המשרד להגנת הסביבה, ועיכבו את הגשתן לאישורה של ועדת הפנים. במאי 2007 קיימה ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת דיון בנושא. בספטמבר אותה שנה הגיעו משרדי הממשלה להבנות לגבי נוסח התקנות, והן אושרו בוועדת הפנים באוקטובר. עם זאת, פרסומן ברשומות התעכב במשך למעלה משנה, והן נכנסו לתוקפן רק ב-31 במרץ 2009.
שר האוצר טרם התקין את התקנות שהיה רשאי להתקין לפי.
אנדרו קלר
עבודתו
בשלב הראשוני של הקריירה שלו – עדיין בבודפשט – עבד עם פרנציס קרשי בייצור מלחי חומצות שומן של כסף ונחושת. הוא גם ביצע ניסויים במעבדתו הפרטית לייצור גפרורים של אבץ-אתילן וייצר נחושת גופריתית לשימוש מסחרי כתכשיר הגנה לצמחים. הוא הוזמן ללמוד פיזיקה פולימרית במעבדת המחקר במנצ'סטר כדי לחקור את היחסים בין המאקרו והמיקרו-מבנה של מקרומולקולות, בעיקר פולימרים, ונטייתם להתגבש. התחלה זו הגדירה את העניין המדעי שלו לכל החיים.
במחקריו שהתבססו על מיקרוסקופ אור של קיטוב (Petrographic microscope), ספקטרוסקופיית אינפרא אדום (Infrared spectroscopy} ופיזור קרני רנטגן. הוא צפה בספרוליטים כדוריים (גבישים) פולימרים גבישיים וזיהה את הלמלות המיקרו-גדולות שיצרו גבישי פולימר. בשנת 1957, כבר כחוקר בבריסטול, הוא פרסם את אחת התגליות המשמעותיות ביותר במחקרי הפיזיקה הפולימרית שלו, לפיה מולקולות השרשרת הארוכה של להבות קריסטל פולימריות מכוונות בניצב לציר הגבישים המוארכים, וכתוצאה מכך. קטעי השרשרת המולקולרית מתקפלים במרווחי זמן קבועים. בהתבסס על מחקריו, הוא פיתח שיטות לייצור ובדיקה של גבישי פולימר בודדים אידיאליים המבטלים פגמים בסריג.
הוא עסק גם במחקר ביופיסי מאז שנות ה-70, ולמד עם עמיתיו את המיקרו-מבנה של הגידים ואת הקולגן שהם מכילים. מחקריו במיקרוסקופ אור מקוטב הבהירו את היחסים בין המאפיינים המבניים והמכניים של קולגן בגידי הזנב של חולדות לבין גיל החולדה.
פרסים, חברויות והוקרה
בנוסף למאות מאמריו המקצועיים, היה חבר במערכת העורכים של כתבי העת כהוקרה על הישגיו המדעיים, הוא נבחר ל:
כן זכה ב:
ואוול
היסטוריה
מבחינה גאולוגית הגבעה היא גוש אבן גיר מתקופת היורה. הממצאים הארכאולוגיים בגבעת ואוול מעידים על התיישבות אנושית באתר כבר בתקופת האבן. לפי האגדה נוסדה קרקוב במאה ה-7 על ידי הנסיך קרקוס שבנה אותה מעל למערה בתחתית הגבעה בה התגורר הדרקון של ואוול (Smok Wawelski). במאה ה-9 הוקם על הגבעה קסטרום (מחנה מבוצר) של שבט הויסטולאנים (Wiślanie) הסלאבי. שליט פולין הראשון משושלת פיאסט, מיישקו הראשון, כבש את המקום בסוף המאה ה-10 וקבע בו את אחד מאתרי מגוריו (לאחר פוזנן וגנייזנו). יורשיו המשיכו בכך והמלך ולדיסלב הראשון הרמן קבע את קרקוב כבירתו ב-1038. ב-1320 הוכתר בקתדרלת ואוול ולדיסלב הראשון (ארוך האמה) ומאז הוכתרו בה כל מלכי פולין.
מבנה הקתדרלה הראשון הוקם על הגבעה סמוך להקמתה של בישופות קרקוב בשנת 1000, הקתדרלה הניצבת כיום נחנכה ב-1364.
הטירה הוקמה במהלך המאה ה-14, בימיהם של קז'ימייז' השלישי (הגדול), ולדיסלב השני יגיילו וידוויגה, מלכת פולין.
שני המבנים שופצו והורחבו, בעיקר בתקופת הרנסאנס במאה ה-16, על ידי אדריכלים ואמנים שהובאו מאיטליה.
ב-1609 העביר המלך זיגמונט השלישי ואזה את בירתו לוורשה והגבעה החלה לרדת מגדולתה. במסגרת המלחמה הצפונית הקטנה בשנים 1655–1657 ושוב ב-1702 נכבשה קרקוב על ידי שוודיה וחלקים מהמצודה ניזוקו. בעת חלוקות פולין וכיבושה על ידי רוסיה ופרוסיה, ננטשה הגבעה לפרקי זמן ארוכים ומצבה התדרדר. עם זאת המשיכה הגבעה להיות מוקד ללאומיות ולפטריוטיות הפולנית. ב-1815 נערכה בקתדרלת ואוול הלווייתו של יוזף פוניאטובסקי ומאז היא הפכה לפנתאון לאומי בו נקברו גיבורים לאומיים ומחיי השפה והתרבות הפולנית בהם לוחם החירות תדיאוש קושצ'ושקו; המשורר הלאומי אדם מיצקביץ' (שעצמותיו הועברו למקום ב-1890); "אבי הדרמה הפולנית", יוליוש סלובצקי ואחרים. בשנת 2010 נקברו במקום גם נשיא פולין לך קצ'ינסקי ורעייתו מריה, שנספו בהתרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה.
בשנת 1905 הורה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחייליו לסגת מהגבעה, דבר שנתן את האות לתנופת שיקום ושיפוץ המבנים הלאומיים בה. במהלך חפירות ארכאולוגיות בעת השיקום התגלתה הרוטונדה של מריה הבתולה המתוארכת ל-970 לערך. עם כינונה של הרפובליקה הפולנית השנייה, לאחר מלחמת העולם הראשונה, הכריז הפרלמנט הפולני על הגבעה כאתר לאומי ייצוגי ועל המצודה כמעונו הרשמי של נשיא פולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה המצודה משכנו של המושל הכללי של השטחים הכבושים בפולין הנס פרנק. באותה תקופה שדדו הנאצים אוצרות רבים מהמצודה והקתדרלה.
מאז כינון הרפובליקה הפולנית השלישית ב-1990 שוקמו מבני הגבעה ונקבעו בה מספר מוזיאונים, בהם מוזיאון המצודה ודירות השרד, מוזיאון יוחנן פאולוס השני והמוזיאון ההיסטורי לתולדות פולין.
התקופה הפלאוליתית ביפן
התקופה הפלאוליתית ביפן (ביפנית: 日本の旧石器時代) היא תקופת ההתיישבות של האדם ביפן לפני התפתחות כלי החרס, בדרך כלל לפני 10,000 לפני הספירה. תאריכי ההתחלה הנפוצים לתקופה זו הם בסביבות 40,000 לפנה"ס, אם כי כל תאריך של נוכחות אנושית לפני 35,000 לפנה"ס שנוי במחלוקת, כאשר האותנטיות של חפצים התומכים בנוכחות אנושית לפני 35,000 לפנה"ס בארכיפלג מוטלת בספק. התקופה הפלאוליתית ביפן נמשכה עד לתחילת תקופת ג'ומון המזוליתית, או בסביבות 14,000 לפני הספירה.
הסביבה הפלאוליתית
האיים היפניים היו מחוברים בחלקם ליבשת אסיה בתקופות הקרח של הפליסטוקן, כאשר גובה פני הים ירד במידה ניכרת, ב-100 עד 120 מטרים. טענה זו מקובלת, על אף היותה לא חפה מספקות, שכן עומקם של מצר קוריאה המפריד בין קוריאה לאיי יפן, ומצר צוגרו, המפריד בין האיים הונשו והוקאידו, עומד על 140 מטרים בערך. נראה שהמצרים התייבשו לעיתים, ולעיתים התמלאו, הכול בתלות מזג האוויר בתקופת הקרח.
כלים פלאוליתיים יפניים
כלי האבן היפניים המוקדמים ביותר, גרזנים וסכינים מסותתים מאבן, נמצאו באתר קאמי-טאקאמורי, שבחבל מיאגי, ותאריכם הוערך לשנת 500,000 לפנה"ס, אך מאוחר יותר התברר שהיו אלה זיופים שנשתלו במקום. רוב הכלים הפלאוליתים שנמצאו ביפן, שויכו לשנת 35,000 לפנה"ס או מאוחר יותר, עובדה שתומכת בדעה שההתיישבות הראשונה ביפן הייתה בערך בשנים אלו.
אבנים שחוקות ואבנים מלוטשות
בשל מקוריות זאת, התקופה הפלאוליתית ביפן אינה משתייכת בדיוק להגדרה של התקופה הפלאוליתית על פי טכנולוגיית האבנים (סיתות אבנים). הכלים המשתייכים לתקופה הפלאוליתית ביפן מראים מאפיינים השייכים לתקופות המזוליתית והנאוליתית כבר בשנת 30,000 לפנה"ס.
פלאו-אנתרופולוגיה
נראה כי האוכלוסייה הפלאוליתית, וכן האוכלוסייה של תקופת ג'ומון, מקורבות לקבוצה הפלאו-אסייתית שחלשה על חלקים גדולים מאסיה, לפני ההתפזרות לפי קבוצות מאפיינים שהיום מאכלסות את סין, קוריאה, יפן או וייטנאם.
מבנה השלד מצביע גם כן על מאפיינים דומים עם תושבים אחרים ביבשת אסיה. מבנה הלסת שייך לקבוצת סאנדדונט, אליה משתייכות אוכלוסיות עתיקות שישבו בעיקר בדרום-מזרח אסיה (האוכלוסיות שיושבות שם בימינו, משתייכות לקבוצת הסינודונט). מבנה הגולגולת נראה חזק יותר, עם עיניים שקועות יותר.
נראה כי הילידים בני האיינו, היושבים בעיקר בהוקאידו, הם צאצאים של אוכלוסיות אלה, ולהם מאפיינים אשר פעם נחשבו למאפיינים של תושבי אירופה, מערב אסיה, מרכז ודרום אסיה וצפון אפריקה, אך בימינו הם משתייכים לקבוצת האוכלוסיות הפלאוליתית הקדומות.
ניתוח גנטי בימינו אינו מספקות הוכחות חותכות ומצביע על עירוב בין האוכלוסייה היפנית המקורית לאוכלוסיות זרות אשר הגיעו לאיים. מוערך כי 10 עד 20% מהקוד הגנטי של היפנים מגיע מאבותיהם בתקופה הפלאוליתית-ג'ומון, היתר מגיע מאוכלוסיות אחרות מהיבשת עצמה, במיוחד במהלך תקופת יאיואי.
המחקר הארכאולוגי של התקופה הפלאוליתית
המחקר על התקופה הפלאוליתית ביפן החל מאמצע המאה ה-20. האתר הראשון שיוחס לתקופה זו התגלה רק לאחר מלחמת העולם השנייה. עקב השערות והנחות שבני אדם לא חיו באיי יפן לפני תקופת ג'ומון, עצרו משלחות ארכאולוגיות בדרך כלל בהגיעם לשכבת ג'ומון (13,000 לפנה"ס לערך). מאז, התגלו מעל 5,000 אתרים פלאוליתיים, חלקם אף באתרים ג'ומונים קיימים.
הארכאולוגיה יפנית בתקופה הפלאוליתית הוכתמה בעבר בכתם גדול. היה זה תחום בו מעט מאוד סטודנטים יפנים לארכאולוגיה גילו עניין. עד "תרמית יפן הפלאוליתית", סברה קהיליית הארכאולוגים היפנים שבני אדם ישבו בארכיפלג כבר בשנים 700,000 לפנה"ס, בהסתמך על ממצאים של פוג'ימורה שיניצ'י. אך העיתון מאיניצ'י שימבון שתל מצלמה באתר ארכאולוגי בו עבד פוג'ימורה, ותפס אותו שותל ממצאים באתר קאמי-טאקאמורי בשנת 2000. 90% מהמחקר הפלאוליתי היה מיוחס לפוג'ימורה, וחשיפת התרמית הטילה ספק גדול על כרונולוגיית התיישבות האדם ביפן. התאחדות הארכאולוגיה היפנית בילתה שנתיים תמימות בבדיקה מחדש של כל האתרים והממצאים אותם חשף פוג'ימורה, ולבסוף פסקה שכמעט כל הממצאים שחשף אינם עוברים את ביקורת הוועדה. מאז התגלית, מעט מאוד אתרים מתיימרים להציג בצורה משכנעת שרידים להימצאות בני אדם ביפן בשנים 40,000-50,000 לפנה"ס, והתאריך המקובל ביותר להמצאות בני אדם בארכיפלג הוא 35,000 לפנה"ס.
אופקיות
אופקיות היא הכיוון שמקביל לאופק, להבדיל מאנכיות, שהיא הכיוון הניצב לאופק. קו אופקי משתרע משמאל לימין (או להפך) בעוד שקו אנכי משתרע מלמעלה למטה.
בבנייה משתמשים בפלס בנאים כדי לבנות חלקים במבנה בצורה מדויקת.
קישורים חיצוניים
Horizontale
נוקיה C5
נוקיה C5 הוא טלפון סלולרי שמיוצר על ידי חברת נוקיה. והושק לראשונה ב-2010.
מפרט
הדגם כולל מצלמה אחורית של 3.2 מגה פיקסל, מצלמה משנית קדמית לשיחות וידאו, נגן מוזיקה, דפדפן אינטרנט, מקלט רדיו, וכניסה לכרטיס זיכרון עד 16 ג'יגה בייט.
מידות
גובה- 112 מ"מ
רוחב- 46 מ"מ
מצלמה
מצלמה- 3.2 מגה פיקסל
פלאש- לד אחד
וידאו- VGA@15fps
מצלמה קדמית- 0.3 מגה פיקסל
ראו גם
נוקיה
נוקיה 3310
נוקיה 105
ריאן ניאמבה
ריאן סימאסיקו ניאמבה (באנגלית: Ryan Simasiku Nyambe; נולד ב-4 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן נמיבי המשחק בעמדת המגן הימני בויגאן את'לטיק ובנבחרת נמיביה.
קריירת מועדונים
ניאמבה התחיל את הקריירה שלו בבלקברן רוברס, אליה הצטרף בגיל 17. ב-11 באוגוסט 2015 ניאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 נגד שרוסבורי טאון במסגרת גביע הפוטבול ליג.
ב-19 בנובמבר 2016, ניאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ בניצחון 2–3 נגד ברנטפורד. ביולי ניאמבה חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה.
באפריל חתם על חוזה לשנתיים בקבוצה.
קריירה בינלאומית
במאי ניאמבה זומן לראשונה לסגל נבחרת נמיביה. ב-9 ביוני 2019 ניאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד.
וסילקוב
וסילקוב (בפולנית: Wasilków) היא עיירה במחוז ביאליסטוק שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
ראשיתה של וסילקוב במאות ה-13 וה-14, ובמאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1567 נבנתה בעיירה כנסייה ראשונה.
בעקבות חלוקת פולין העיירה נכללה בשטחי פרוסיה ולאחר שנת 1815 באימפריה הרוסית.
יהודי וסילקוב
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-950 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד.
ב-13 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי ביזה והתעללות פומביים ביהודי היישוב. לאחר מספר ימים הועברה העיירה לשליטה סובייטית, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ובתקופה זו הגיעו למקום פליטים יהודים ממערב פולין, עד שמספר יהודי היישוב הגיע לכ-1,200 איש.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, ב-27 ביוני 1941, שבו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בינואר 1942 רוכזו יהודי העיירה ב שהוקם בה, אשר מעת לעת אירעו בו מעשי שוד ורצח של יהודים בידי שוטרים מקומיים. יהודי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה קשות.
ב-2 בנובמבר 1942 רוכזו יהודי הגטו בקסרקטין, וב-19 בנובמבר שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
עונת 1995/1996 בגביע האירופי
המשחק הראשון התקיים ב-5 בספטמבר 1995 ומשחק הגמר התקיים ב-12 במרץ 1996. בתחרות השתתפו 44 קבוצות.
במשחק הגמר של התחרות גברה טאוגרס על פאוק סלוניקי בתוצאה 81:91, וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זאת הייתה ההופעה השלישית ברציפות של טאוגרס בשלב הגמר.
מתכונת התחרות
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ. לשלב המוקדמות השלישי הצטרפו 8 קבוצות שנשרו בשלב 1/16 של הליגה האירופית של פיב"א. 12 קבוצות אלו אורגנו בשני בתים. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת עד שני ניצחונות והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
שלב הבתים
בית א' בית ב'
ישראל בתחרות
שתי נציגות מישראל השתתפו בתחרות בעונה זו:
אלכסנדר פטרוב
אלכסנדר פטרוב (ברוסית: Александр Дмитриевич Петров; 13 בפברואר 1799, ביסרובו – 22 באפריל 1867, ורשה) היה שחמטאי רוסי, מחבר בעיות שחמט וסופר. כונה גם פילידור הצפוני ולה בורדונה הרוסי.
היה פרופסור למכונות באוניברסיטת סנקט פטרבורג עד לשנת 1840.
ביוגרפיה
אלכסנדר פטרוב נולד למשפחת אצילים וזכור בדרך כלל כראשון אמני השחמט הרוסי הגדולים. החל משנת 1804 הוא גר בסנקט פטרבורג. בשנת 1809 הוא ניצח את קופב וברנוב, השחמטאים המובילים בסנקט פטרבורג באותה עת, ובגיל 15 הפך לאלוף רוסיה בשחמט.
פטרוב כתב את ספר השחמט הראשון ברוסית. בשנת 1824 פרסם את ספרו A Systemized Game of Chess together with the Games of Philidor and a Commentary on them, ספר הלימוד הסטנדרטי לשחמטאים רוסים במשך כמאה שנה. על קוראיו נמנו אלכסנדר פושקין ואיוואן טורגנייב.
פטרוב ניתח בצוותא עם קארל יאניש את הפתיחה שידועה היום כהגנת פטרוב או הפתיחה הרוסית (C42).
משנת 1840 פטרוב חי בורשה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית) והתמודד בהצלחה מול טובי האמנים כהירונים צ'רנובסקי ושמעון אברמוביץ וינוור.
במהלך התקוממות ינואר (1863-64) עזב פטרוב את ורשה לטובת וינה ופריז, שם התמודד עם האמן פול גורנו ב-1863.
האטיוד הידוע ביותר של פטרוב מכונה "הנסיגה של נפוליאון הראשון ממוסקבה". תשומת לב למסע של המלך השחור (נפוליאון) מערוגה ב-1, דרך א7 ועד למט ב-ח8. הפרשים הלבנים מייצגים את חיל הפרשים הרוסי. הערוגה א1 מייצגת את מוסקבה, הערוגה ח8 את פריס, והאלכסון א1-ח8 מייצג את הנהר ברזינה שם ספג נפוליאון מפלה קשה בשנת 1812.
פתרון: 1. פד2+ מא2 2. פג3+ מא3 3. פדב1+ מב4 4. פא2+ מב5 5. פבג3+ מא6 6. פב4+ מא7 7. פב5+ מב8 8. פא6+ מג8
9. פא7+ מד7 10. פב8+ מה7 11. פג8+ מו8 12. פד7+ מז8 13. פה7+ מח8 14. מז2 מט.
סאיה
סאיה היא שמלה מסורתית הנלבשת על ידי האישה הצ'רקסית.
בעבר נהגו ללבוש את הסאיה כלבוש יום יומי, בגלל שהשמלה מחממת, ובשל מזג האוויר הקר באזור הקווקז שברוסיה. כיום לובשים אותה באירועים מיוחדים בלבד, או כלבוש חג.
מראה
ישנם מספר סוגים שונים של סאיה: קצרה או ארוכה, וצבעים שונים (לרוב: אדום, לבן וכחול).
נהוג לעטר את הסאיה בצבע זהב לכל אורך השמלה ולאורך השרוולים שלה. העיטורים הם לרוב של שמות המשפחה של אותה נערה או אישה אשר לובשת אותה. הסאיה הקצרה יותר מגיעה עד מתחת לברך, והארוכה עד כפות הרגליים.
לסאיה יש שני חלקים: לבוש תחתון ועליון. החלק העליון מכסה חלק רב מהתחתון והפסים הזהובים עוברים החלק אחד של העליון אל החלק השני, מעל הרקע הלבן.
באזור המותנים יש חגורה בצבע כסף, ומהחגורה עד הרצפה השמלה פתוחה כאשר החלק התחתון שצבעו לבן נראה באמצע, והחלק העליון מכסה את הצדדים.
לשמלה יש כובע תואם לצבע השמלה אשר מאחוריו תפור בד לבן אשר יורד לפחות עד המותנים, ולפעמים גם עליו תפורים עיטורים זהובים אך זה לרוב לפי בחירה ולא מהווה חלק מהכובע.
תא זרע
תאי הזרע מתפתחים מתאי נבט דיפלואידיים, שעוברים בתהליך הבשלתם התחלקות מיוטית שתוצאתה היא ארבעה תאי זרע, שכל אחד מהם הוא הפלואידי – מכיל מחצית ממטענו הגנטי ההתחלתי של תא הנבט, או של תא סומטי (מספר הכרומוזומים הוא n במקום 2n). תכונה זו אופיינית לכל תאי הרבייה הבשלים, מכיוון שכך, בעת ההפריה, הזיגוטה שתיווצר תהיה דיפלואידית כמו הוריה.
מבנה, גודל ואורך חיים
אצל בני אדם, תא הזרע מורכב משלושה חלקים בסיסיים:
תא הזרע מכוסה בחומר בסיסי על בסיס אבץ המשמש לו הגנה מפני החומציות של הנרתיק. תא הזרע קטן פי 85,000 מהביצית, בעל כושר תנועה עצמית, ומתקיים בסביבה נוזלית. אורך חייו בסביבתו הטבעית הוא עד כ־4–5 ימים וכ-5–6 שעות בחשיפה לאוויר.
הגעה ליעד
במהלך הפורקן המיני נפלט מגוף הזכר נוזל הזרע, שבו מאות מיליונים עד מיליארדים בודדים של תאי זרע. מספר זה משתנה ממין למין, אצל בני אדם מדובר בכ-400–500 מיליון תאי זרע שנפלטים בנוזל הזרע שנפחו בערך 5 סמ"ק. נוזל הזרע עשוי ממים, מסוכרים, ממלחים וכן מאנזימים האחראים על ביקוע קליפת הביצית ועל ההפריה עצמה. האנזימים תורמים לכך שהביצית תופרה אך ורק מזרע של זכר מאותו מין.
אצל חלק מבעלי החיים, ובכללם בני האדם, ההפריה נעשית באמצעות פליטת הזרע מהפין אל תוך איבר מינה של הנקבה (פות) וזאת כדי לאפשר לזרע להגיע אל החצוצרה ולפגוש את הביצית. ישנם בעלי חיים, כגון דגים, שמקיימים רבייה חוץ גופית, כלומר, פולטים את הביציות והזרע אל המים, שם מתרחשת ההפריה. אצל סוסוני ים ההפריה מתרחשת כך שהנקבה מטילה את ביציותיה אל תוך כיס מיוחד, דמוי רחם, הקיים אצל הזכר, שמפרה את הביציות ונושא אותן.
איכות זרע
הערכת איכות זרע נעשית במעבדות של בנקי זרע, במטרה לברר בעיות של חוסר פריון, לבצע הקפאות זרע, לצורך תרומות או לשימוש עתידי, למשל, אצל זוג שבו הגבר עובר טיפולי כימותרפיה שעלולים לגרום עקרות. הקריטריונים הללו נקבעו סטטיסטית על ידי ארגון הבריאות העולמי. פליטת זרע נורמלית תהיה בנפח של מעל לשני מ"ל, בריכוז תאים של מינימום 20 מיליון תאים למ"ל של נוזל זרע, עם כמות כדוריות דם לבנות הפחותה ממיליון כדוריות למ"ל. בנוסף, בבדיקת תנועתיות התאים, זרע תקין הוא זרע שבו מעל ל-25% מהתאים נעים בצורה פרוגרסיבית, כלומר, לא במקום, ולא בצורה איטית. ברוב המקרים, כאשר איכות הזרע לקויה, הדבר נובע מתופעה הנקראת "וריקוצלה" המתוארת כתקלה מכנית במערכת הניקוז של האשכים ומהווה את הסיבה ל-90% ממקרי ירידה באיכות וכמות הזרע.
ב-2018 התריעו החוקרים בסימפוזיון לחקר הזרע בסטוקהולם, שיש ירידה חדה בפוריות הגבר.
מחקר מהאוניברסיטה העברית וגורמים נוספים, הציג בנובמבר 2022 כי מצב הפוריות העולמי השתנה לרעה בין השנים 1973–2018, כאשר לאורך 50 השנים הללו נצפתה ירידה של 52% בריכוז הזרע ושל 62% בספירת הזרע. הסיבות הן חשיפה לכימיקלים מסוכנים, עישון, חוסר בפעילות גופנית, צריכת מזון מעובד וכו'.
תרומת זרע
תרומת זרע מתבצעת למטרת הזרעות או הפריה חוץ גופית לנתרמת שאינה בת זוג, או למטרת מחקר. תרומת זרע נלקחת בדרך כלל מגברים צעירים רווקים בתמורה לתשלום. התורם נבדק למציאת מחלות מידבקות (וכיום רובם נבדקים גם גנטית), נדרש להצהיר על מצב בריאותו ולדווח על מחלות תורשתיות במשפחתו. התורם עובר מספר ראיונות/שיחות עם צוות בנק הזרע במטרה לאבחן אותו ככשיר מבחינה אישית לתרום זרע וכבעל התנהגות נורמטיבית. התורמים המועדפים הם בדרך כלל סטודנטים וזאת מתוך כוונה להתרים גברים בעלי יכולת קוגניטיבית גבוהה. לאחר אבחון ראשוני נבדקים מאפייני הזרע של המועמד להיות תורם (מאפיינים כגון: נפח נוזל הזרע בפליטה, כמות תאי זרע, והתפלגות תאי הזרע הפגומים). התרומה מתבצעת באופן הבא: הגבר פולט את זרעו באמצעות אוננות, והזרע מאוחסן באמצעות שיטת הקפאה קריוגנית בקרח יבש, בקופסאות עמידות, במכלי קירור בבנק הזרע. כאשר יש צורך בתרומה, הזרע מוצא מהבנק ומוחדר לאישה בהליך הפריה מלאכותית. כאשר אישה רוצה להרות לבן-זוגה והוא אימפוטנט, כלומר, אין באפשרותם לקיים יחסי מין תקינים בשל בעיה רפואית, ניתן לבצע הליך שבו הגבר מורדם ולפי הטבעת שלו מוחדר מוט המפיק זרמים חשמליים חלשים המגרים את בלוטת הערמונית להפיק נוזל זרע ואת האשכים ליצור תאי זרע נוספים.
צ'רקה
צ'רקה הוא משחק צ'רקסי מסורתי.
הצ'רקה הוא משחק של שני מקלות העשויות מעץ: האחד מקל באורך של 20 ס"מ, והשני באורך של חצי מטר.
משתתפים
למשחק נדרשים בין שנים לעשרה משתתפים, כאשר המצב המועדף הוא חמישה משתתפים.
אופן המשחק
המשחק משוחק בשטח פתוח ברדיוס של 50 מטר. המשתתפים עומדים מאחורי השחקן שתורו לשחק, על מנת שלא להיפגע.
המשתתף הראשון נקבע על ידי הגרלה. המשתתף אוחז ביד אחת את המקל הארוך, והמקל הקצר מונח על האדמה. המשתתף מחזיק ביד ימין את המקל הארוך, ובעזרתה מכה במקל הקצר המונח על האדמה, על מנת להקפיץ אותו.
בזמן שהמקל הקצר עף באוויר, המשתתף מכה בו בפעם השנייה על מנת להדוף אותו למרחק.
מטרת המשחק היא להדוף את המקל הקצר בעזרת המקל הארוך למרחק הרב ביותר שניתן.
המנצח הוא זה שהצליח להדוף את המקל הקצר למרחק הגדול ביותר.
ברוריה אבידן-בריר
ברוריה אבידן-בריר (נולדה ב-13 באוגוסט 1939) היא עיתונאית, סופרת, מחזאית ושחקנית ישראלית.
אבידן-בריר היא מוותיקות העיתונאיות בישראל, בין היתר שימשה כעיתונאית ועורכת משנה בשבועון הנשים "לאשה" של קבוצת ידיעות אחרונות (2006-1960), שבו כתבה את מדור הרכילות הבולט "מלחשים ש...". בשנים האחרונות משמשת כעיתונאית במגזין הנשים "את".
ילדות ונעורים
ברוריה שטרכר נולדה בתל אביב, בת בכורה לשמואל וחימה, הורים בורגנים יוצאי רוסיה ופולין שניהלו מכולת במרכז העיר, אמה הייתה מורה לעברית בפולין. לברוריה אח, יעקב שטרכר, הצעיר ממנה בחמש שנים ואחות, ענת לרמן, הצעירה ממנה ב-17 שנה, היה לה אח נוסף שנפטר בגיל ארבע. שטרכר למדה בבית הספר "לדוגמה", ואחר כך בתיכון עירוני ה'. בנוסף, למדה לנגן בפסנתר בקונסרבטוריון.
נישואיה לדוד אבידן
בגיל 17, והיא תלמידת כיתה י"א, הכירה את המשורר דוד אבידן. הוריה התנגדו לקשר ביניהם, הן בגלל היותו משורר והן בחששם שהיה נרקומן. גם עובדת המגורים המשותפים הוסתרה מהוריה, להם סיפרה כי היא נוסעת להתגייס לצה"ל. לאחר חשיפת הסוד, ניתקה אמה את הקשר עמה, ואילו אביה המשיך להפגש עמה בסתר. בתקופת הנישואין, למדה מקרא וספרות באוניברסיטת תל אביב, אך לא השלימה אותם ועבדה כמורה מחליפה בבית ספר "יהלום" ברמת גן. בהמשך עבדה כמגיהה במשמרת לילה בעיתון "דבר" וזמן מה לאחר מכן ככתבת השבועון "לאשה". על הנישואים העיבו קשיי פרנסה, הנתק מההורים, וסכסוכים בין בני הזוג, עליהם העידה כי גלשו פעם אחת לאלימות. הנישואים הסתיימו לאחרי שלוש שנים וחצי, שאז חידשה את הקשר עם הוריה, אולם שמרה על קשר חברי עם אבידן עד יום מותו, ושמרה על שם משפחתו מסיבות מסחריות.
נישואיה לאברהם בריר
בגיל 27 הכירה את אברהם בריר, עורך דין, גרוש ואב לילד. כעבור שנתיים וחצי, ב-4 באפריל 1967, נישאו בביתו של המו"ל של ברוריה אבידן, נח מוזס. נולדה להם בת. ארבעה ימים אחרי שילדה, שבה לעבודה בעיתון והוסיפה לשם משפחתה את שמו של בעלה.
בשני העשורים האחרונים חי אברהם בארצות הברית ועבד בתחומי הנדל"ן והנפט. הם נהגו להתראות אחת למספר שבועות. כיום אברהם חזר לישראל והם שבו לחיים משותפים.
כעיתונאית
הקריירה העיתונאית של אבידן-בריר החלה בעקבות פגישה עם נח מוזס, מייסד ומו"ל "ידיעות אחרונות", בהצגת בכורה בתיאטרון "הבימה". היא הייתה סטודנטית, וכששמע אותה מוזס מדברת על ההצגה ניגש אליה והציע לה לעבוד בשבועון "לאשה". המשימה העיתונאית הראשונה שלה הייתה לראיין את הזמרת חנה אהרוני. לדבריה, במערכת לא האמינו שהיא כתבה את הכתבה ללא עזרתו של אבידן ומאז נדרשה לכתוב את הכתבות במשרדי המערכת.
מאיר אוירבך
רבי מאיר אוירבך (לעיתים אוירבאך; בכתיב יידי: אויערבאַך; ל' בשבט תקע"ה, 10 בפברואר 1815 – ה' באייר תרל"ח, 8 במאי 1878) היה רב בפולין, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כנשיא כולל פולין, וממנהיגי העדה האשכנזית בירושלים. למשך כ-18 שנה כיהן כרבה האשכנזי של ירושלים. מחבר הספר "אמרי בינה" שעל שמו הוא מכונה.
בפולין
נולד בעיירה דוברי שבמחוז קאליש, אביו היה הרב יצחק איציק אוירבך, שכיהן אז כרב בעיירה. אמו, הענא, נפטרה בינקותו והוא לא זכה להכירה. בגיל 25 נתמנה לרב בעיירת מולדתו, דוברי. לאחר מכן כיהן שבע שנים כרב בעיר קובל שבווהלין, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בשנת תר"ו (1846) נקרא לכהן כרב בעיר קולו (Koło), בה ישב תשע שנים כאב בית דין.
פסגת ריצ'רדסון
{{פירושונים| אנטארקטיקה בליז ארצות הברית
מאיר אוירבך
בפולין
בשנת תרט"ו 1855 עבר לקהילת קאליש, שם עסק ברבנות וגם במסחר, וצבר נכסים. בדרשותיו אל בני קהילתו לא חדל מלדבר על "יישוב ארץ ישראל, שהיא ראשית הגאולה".
The Education of Shelby Knox
תקציר
בלאבק יש את אחד השיעורים הגבוהים ביותר של היריון בגיל נעורים וכן של מחלות מין בארצות הברית, אשר ה"פתרון" הנבחר לבעיה בבתי הספר הוא חינוך קפדני להתנזרות ממין, ומטיף שמרן אשר דוחק בנוער להתחייב להתנזרות עד הנישואים.
ברוריה אבידן-בריר
תפיסת מעמד האישה
בשנת 2002 עברה ניתוח פלסטי למתיחת צוואר ולסת תחתונה ותיעדה אותו בכתבה החושפת את כל שלבי התהליך. בריאיון לעיתון "הארץ" אמרה: "כשהגיע זמן לתיקון חצות, החלטתי לשתף בזה נשים אחרות ולהעביר להן מסר חיובי וכוח". להגדרתה של ברוריה אבידן-בריר, היא "פמיניסטית בצאתה לעבודתה העיתונאית ואישה קטנה בבואה הביתה".
The Education of Shelby Knox
תקציר
שלבי נוקס היא נערה בפטיסטית דתייה שמצטרף לוועדת הנוער של לאבק, קבוצה של תלמידי תיכון המייצגים את קול הנוער במועצת העיר. כשבני הנוער מתעמתים עם משבר הבריאות המינית בלאבק ומשיקים קמפיין מקיף לחינוך מיני, נוקס משליכה את עצמה לתוך הקרב בלהט מיסיונרי, ונאבקת ליישר את אמונותיה הפוליטיות החדשות עם השקפתה הדתית-שמרנית. כאשר הקמפיין מתרחב לכלול מאבק ליצירת ברית בין התלמידים הגאים והסטרייטים, נוקס מוצאת את עצמה בעימות עם משפחתה ואיש הדת שלה.
ברוריה אבידן-בריר
תפיסת מעמד האישה
לדעתה המפתח לקידום מעמד האישה הוא באמצעות חשיפת סיפוריהן של נשים מצליחות, תוך האדרתן והאדרת הנשיות, כדי שתהיינה מודל לחיקוי. היא מציינת כדוגמה כתבת שער שלה ב"לאשה" על לימור לבנת שהתמודדה אז לראשונה בפריימריז של הליכוד, כשהעיסוק בפוליטיקה בשבועון זה לא היה מקובל בזמנו.
פסגת ריצ'רדסון
ראו גם
}}
The Education of Shelby Knox
פרסים
הסרט זכה במספר פרסים, ביניהם:
שלבי נוקס בתקשורת
האלבום של דיקסי צ'יקס משנת 2006 Taking the Long Way כולל רצועה שכותרת "Lubbock or Leave It", המבוסס על הסרט. כשהשיר יצא, חברת הלהקה אמילי רוביסון אמרה לעיתונות: "ראינו סרט תיעודי בשם The Education of Shelby Knox, אשר היה על נערה שנאבקת למען לימוד חינוך מיני בבתי הספר. בלאבק יש את אחד השיעורים הגבוהים ביותר של היריון בגיל הנעורים ושל מחלות מין, כך שזה באמת מראה מה קורה כאשר מסתירים את המידע הזה מאנשים." הסולנית נטלי מיינס, שהיא מלאבק, לאחר מכן הופיעה בתוכנית VH1 Storytellers וסיפרה כיצד שאבה מניסיונה האישי בכתיבת השיר.
שלבי מכנה את עצמה מהפכנית פמיניסטית. נכון ל-2011, היא עבדה עבור change.org בתור מנהל התוכנית Organizing Women’s Rights (התארגנות לזכויות נשים). בנוסף, שלבי הוא בוועדה המייעצת של SPARK, מועצת המנהיגות יוזמת נשים וילדות של ITVS. היא גם כותבת בבלוג The Ms. Education of Shelby Knox, בו היא מביעה דעות על נושאים עכשוויים חמים. שלבי נוקס גם פעילה בטוויטר.
בסרט התיעודי משנת 2013, How to Lose Your Virginity, מופיעים סצנות מהסרט לצד ראיונות עם שלבי נוקס.
מאיר אוירבך
בארץ ישראל
בשנת תרי"ט (1859) עלה לארץ ישראל, וקבע את מקום מושבו בירושלים. לדבריו רצה "לפרוק מעלי עבודתי בצורכי ציבור וחשקה נפשי אך לחבק תורתינו הקדושה ולשבוע נפשי בצחצחות אורות התורה ותקעתי אוהלי בקדש לשבת בעיר אשר בחר ה' ללמוד וללמד... הקרבתי על מזבח ציון וירושלים כל מחמדי ... בחרתי לשבת גלמוד בארבע אמות של הלכה בקודש ". כשהרב שמואל סלנט היה צריך לנסוע מארץ ישראל, הוא מינה את הרב אוירבך לעמוד במקומו בראש בבית הדין של הקהילה האשכנזית בירושלים, ולאחר חזרתו של רבי שמואל, השאירו בתפקידו זה. ב-1860 מינה הרב סלנט את הרב אוירבך במקומו לרב הראשי לירושלים, תפקיד בו החזיק עד פטירתו. מרץ רב השקיע ביסוד הישיבה "אהל יעקב". הרב מאיר אוירבך היה נשיאו של בית הכנסת בית יעקב שבבית כנסת חורבת רבי יהודה החסיד אשר בו דרש תדיר, וכן היה נשיא מוסדות עץ חיים ובית החולים ביקור חולים שהיה ממייסדיו.
כאשר ביקש למנות שוחטים שינהגו לפי מנהגי הרמ"א, פרצה מחלוקת גדולה עם העדה הספרדית, וכנגדו יצא החכם באשי הרב חיים דוד חזן, והמריבה הגיעה עד לחצר הסולטאן הטורקי.
עם עלותו לארץ ישראל היה עד למחלוקות וסכסוכים בין הכוללים, המוסדות שקיבלו וחילקו את כספי התמיכה מהתפוצות. ליישוב הסכסוכים ייסד בשנת תרכ"ו (1866) את "הוועד הכללי כנסת ישראל" ("ועד כל הכוללים") בירושלים, בהשתתפות הרב שמואל סלנט.
במכתב גלוי ששיגר לנדיב משה מונטיפיורי יצא הרב נגד דברי הדיבה שהופצו על היישוב, כי יושבי הארץ הם "עריקים שברחו מארצות אירופה היות שברחו מעבודת הצבא".
לאחר שבשנת תר"ך (1860) נוסדה "חברת יישוב ארץ ישראל", הצטרף אליה הרב צבי הירש קאלישר. הרב מאיר אוירבך כתב דברי הסכמה לספרו של הרב קאלישר "מאזניים למשפט", והצטרף לקריאה לפעולות יזומות לבניין הארץ, אך הסתייג מחידוש הקורבנות שהוצע על ידי הרב קאלישר.
הרב אוירבך כינס בביתו צעירים ירושלמיים והשפיע עליהם שיצאו לעבודות האדמה. בסיועו נרכשה הקרקע שעליה הוקמה השכונה "מאה שערים", וכן השתתף בבניית "משכנות ישראל" נחלת שבעה ועוד. כמו כן קנה מהערבים מגרש גדול, שלימים היה לשכונת בית דוד. היה גם ממייסדי בית הכנסת ישועות יעקב.
אחת מתוכניותיו הקשורות בגאולת הארץ הייתה "החברה לקניית אדמת יריחו". לאחר שניתנה הרשאה מהשלטונות העות'מאניים והקנייה עמדה לצאת לפועל, הופסק המשא ומתן.
מיוחסת לו תקנה שלא לנגן בכלי נגינה בחתונות בירושלים, כנראה לשם חיזוק גדרי הצניעות. מאוחר יותר הוסיף המהרי"ל דיסקין הסבר נוסף לתקנה זו, בשל האבלות על חורבן בית המקדש שיש להחמיר בה בירושלים שהחורבן ניצב לעיני יהודיה כל העת. תקנה זו תוקנה לאחר התפרצות כולרה ומחלות נוספות בירושלים שבהן נספו רבים מאנשי היישוב ובהם רבנים ודמויות ציבוריות אחרות, בהם: הרב משה יהודה לייב מקוטנא, הרב נחום שאדיקר והרב יוסף זונדל מסלנט, והרבנים אליהו ריבלין ויהוסף שוורץ; הסמיכות הביאה להתפתחות אגדה עממית לפיה אסר הרב אוירבך את השימוש בכלי נגינה בחתונות לאחר שאלת חלום שערך בעקבות המגפה.
הרב אוירבך נפטר בירושלים בה' באייר תרל"ח ונקבר בהר הזיתים.
על שמו נקרא רחוב אמרי בינה בשכונת קריית צאנז בירושלים.
תלמידיו היו ממייסדי פתח תקווה. נכדו היה הרב מנחם נתן נטע אוירבך בעל אורח נאמן מראשי המזרחי בירושלים.
טיח
טיח הוא כיסוי חיצוני או פנימי על הקירות או התקרות של בניינים. הטיח המודרני הוא מלט המורכב מחומר מליטה (צמנט וסיד, או גבס) ומאגרגט דק (בדרך כלל חול). הטיח הוא חומר הגמר העיקרי בבנייה המודרנית והמסורתית ומשמש למטרות רבות כולל איטום ובידוד. כמו כן הטיח משמש כבסיס לשכבות הצבע במבנה ויכול לשמש כחומר גמר סופי בעצמו כמו במקרה של טיח מסוג שפריץ.
סוגי טיח
הטיח מתחלק לשני סוגים עיקריים:
הטיח נמצא בשימוש מאז העת העתיקה, אז הוכן בעיקר תוך שימוש בגבס או בסיד מעורבים בחול. בבנייה המודרנית מכינים טיח חוץ בעיקר מצמנט פורטלנד שאינו מאבד מחוזקו במגע עם מים. טיח פנים יש שמכינים מגבס שהוא פשוט לשימוש ובעל תכונות אקוסטיות טובות.
קאמה
קאמה (ברוסית: Ка́ма) הוא היובל הארוך ביותר הזורם אל הנהר וולגה.
אמפלומריקס
אמפלומריקס (שם מדעי: Ampelomeryx; מילולית: "ראם הגפן") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים, שחי באירופה בתקופת המיוקן. המאובנים שלו הוגדרו בשנת 1995. מאובניו התגלו סמוך לכרם הגדול "Domaine de Pellehaut", בדרום-מערב צרפת ומהם קיבל את שמו המדעי. הסוג הכיל מין אחד - Ampelomeryx ginsburgi, אשר היה קרובם של הסוגים Tauromeryx וטריצרומריקס (Triceromeryx).
לאמפלומריקס היה ראש בעל מבנה מוגבה מוזר שהסתיים בזוג קרניים גבוהות שהיו בעלי ענפים ובגובה שדומה לקרני אייליים או פריים, אך הם הסתיימו בציפוי רחב מעוגל, כמו של ג'ירף. מעל עצמות הגבות בלטו עוד זוג קרניים מחודדות יותר שצמחו אופקית והסתיימו בקצוות מחודדים, כך שאולי שימשו להגנה בעת לחימה עם יריבים. בקדמת הלסת העליונה בלטו זוג ניבים בדומה לניבי אייל מושק.
היונק הקדום היה קטן יותר מג'ירף, אך קרוב יותר לאוקפי בגודלו, באורך 1.9 מטר, גובה 120 ס"מ בכתפיו ומשקל ממוצע של 100 עד 300 ק"ג. מזונו עיקרי היה מעלים, והוא היה בעל רגליים ארוכות שעזרו לו לנוע במהירות כדי להימלט מטורפים.
הרסוולג
במיתולוגיה הנורדית, הְרֵסוֶולג (בנורדית עתיקה: Hræsvelgr "בולע גופות" ) הוא ענק בעל דמות נשר. הרסוולג מוזכר באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית, אשר מתארות אותו כמקור של הרוח.
אדה פואטית
באדה הפואטית, הרסוולג מוזכר בשיר "הבלדה של ואפת'רודניר", שנכתב במקור לפני התנצרות סקנדינביה ואיסלנד במאה ה-10. בשיר, האל אודין והענק ואפת'רודניר בוחנים כל אחד את חכמת השני באמצעות שאלת שאלות. תשע השאלות הראשונות של אודין מתעסקות בהיווצרות היקום. שאלתו התשיעית היא:
ואפת'רודניר משיב לו:
אדה פרוזאית
סנורי, שחי שנים רבות לאחר התנצרות עמו, הכיר את "הבלדה של ואפת'רודניר", וציטט את השיר, ומשם מקור הבית אשר האר מצטט ב"הטעיה של גילבי".
הבחירות לנשיאות מצרים (2018)
רקע
החל מה-8 ביוני 2014, מכהן עבד אל-פתאח א-סיסי כנשיא מצרים. כהונת הנשיא הקצובה בחוק היא ארבע שנים.
מערכת בחירות
החוקה מצרית קובעת כי הליכי הבחירות לא יחלו מוקדם מ-120 ימים, לפני סיום כהונת הנשיא הנוכחית, ב-8 ביוני 2018. כמו כן, קובעת החוקה כי תוצאות הבחירות לא יפורסמו מאוחר מ-30 ימים לאחר הבחירות.
תמיכות
ב-21 בינואר 2018, חמדין סבאחי שהתמודד בבחירות לנשיאות מצרים 2014, הכריז על תמיכה במועמד ח'אלד עלי, אשר פרש כשלושה ימים לאחר מכן.
חרמות
התנועה הדמוקרטית האזרחית הודיעה ב-30 בינואר 2018 כי תחרים את הבחירות.
תוצאות הבחירות
ב-2 באפריל 2018 פרסמה ועדת הבחירות במצרים את התוצאות הסופיות בבחירות, לפיהן זכה הנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי ב-97 אחוזים מהקולות. 41 אחוזים מהציבור במצרים הצביעו בבחירות.
כנסיית ויס
כנסיית ויס (בגרמנית: Wieskirche) היא כנסייה בסגנון הרוקוקו אשר נבנתה באמצע המאה ה-18 על ידי יוהאן בפטיסט ודומיניקוס צימרמן. הכנסייה ממוקמת בוויס (Wies) שבעיירה שטיינגאדן, למרגלות הרי האלפים בדרום מדינת בווריה, גרמניה. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1983.
הרקע לבניה
בשנת 1738 נפוצה שמועה ולפיה נראו דמעות הזולגות מפסל עץ של ישו במנזר שטיינגאדן. השמועה יצרה גל צליינות למקום, ובשנת 1740 נבנתה כנסייה קטנה לאחסון הפסל המופלא.
המבנה
המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1745-1754. העיצוב הפנימי עשיר ועמוס בפרטים אומנותיים וכולל ציורי קיר ועבודות סטוקו בסגנון הרוקוקו והבארוק על פי "אסכולת וסוברונר" (Wessobrunner School). במגדל הצמוד הותקנו 4 פעמונים אשר מאפשרים השמעת מנגינות בסגנון התקופה.
עפרים
עפרים (בעפרית: Qafár, באמהרית: አፋር) הם קבוצה אתנית המתגוררת בעיקר במדבר דנקיל במחוז עפר באתיופיה, במחוז דרום הים האדום באריתריאה ובמדינת ג'יבוטי. הם נקראים גם בשם דנקילים, במיוחד אלו החיים בצפון, בעוד שהדרומיים נקראים אדאלים, על שם סולטנות אדאל ששכנה באזור. העפרים מהווים שני שלישים מאוכלוסיית ג'יבוטי, באריתריאה הם חיים בעיקר בדרום-מזרח המדינה ובאתיופיה מוכרים כמחלקה אתנית אוטונומית. שפתם, העפרית, היא מענף השפות הכושיות במשפחת השפות האפרו-אסיאתיות.
היסטוריה
האבות הקדמונים של העפרים עיבדו שטחים חקלאים וניהלו משק חי ברמה האתיופית בשנת 1000 לפנה"ס. זמן קצר לאחר מכן, הם החלו במעבר הדרגתי לסגנון חיים נוודי ונדדו לאזור זה. מאז הם היו מעורבים בהרבה סכסוכים על הגבול עם שבטים ועמים אחרים.
האזכור הקדום ביותר ששרד, הנוגע לעפרים, הוא מהמאה ה-13 והוא נמצא ברשימותיו של הסופר הערבי איבן סעיד. הוא כתב כי הם חיו מאזור הנמל של סואקין ועד דרומה עד העיר מאנדאב, שליד זילע. העפרים מוזכרים גם בכתבים אתיופים. האזכור הראשון מיוחס לקיסר עמדה ציון שניהל מערכה צבאית באזור נהר האווש, אחרי כן הם מוזכרים בכך שעזרו לקיסר באדה מאריאם כאשר הוא ניהל קמפיין צבאי כנגד שכניהם הדובאים. במאה ה-17 הוקמה סולטנות עצמאית של העפרים- סולטנות עפר.
תרבות
אף על פי שכמה מהעפרים היגרו לערים ואימצו דרך חיים "מערבית", תמיד היו רובם נוודים וחקלאים, המגדלים עיזים, כבשים ובקר במדבר. במשך העונות היבשות הם נודדים לנהר אווש, שם הם חונים וממקמים את אוהליהם. גמלים הם אמצעי התחבורה השכיח ביותר באזור. ה'באררה' (מחנה), מורכב משנים או שלושה אוהלים, והוא בתחום אחריותן של הנשים.
העפרים מאורגנים במשפחות, שבטים, וקבוצות מעמדיות - אסאימארה (האדומים) הדומיננטיים באופן פוליטי, והאדוימארה (הלבנים) המהווים את המעמד הנמוך. מילה מתבצעת גם לגברים וגם לנשים. העפרים בוחרים את בת זוגם, לרוב ובעדיפות מתוך אותו שבט. האידיאל הוא נישואין בין קרובי משפחה, כגון בני דודים.
העפרים אימצו את האסלאם בעקבות המגע עם הערבים. לאמונתם באסלאם אופי מיוחד, הכולל בתוכו אלמנטים רבים מדתם הקודמת.
המטוס הנשיאותי של רוסיה
המטוס הנשיאותי של רוסיה (ברוסית: Самолёт президента России), מבחינה רשמית, נקודת הפיקוד האווירית של נשיא רוסיה, הוא מטוסו של נשיא רוסיה. כלי הטיס העיקרי הוא מטוס איליושין IL-96 דגם 300. המטוס מתוחזק, מופעל ומנוהל על ידי יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה", שהיא הגוף הממשלתי לתפעול המסוקים והמטוסים הנשיאותיים ברוסיה. המטוס מאפשר לנשיא רוסיה לנהל את הכוחות המזוינים של רוסיה במהלך טיסות.
היסטוריה
המטוס הראשון נבנה ב-1995 עבור הנשיא בוריס ילצין. המטוס השני הוכנס לשירות בתקופת הנשיא ולדימיר פוטין והמריא לראשונה ב-21 באפריל 2003 (מטוס מספר 96016). את המטוס הטיס הטייס ויקטור גלקין. במטוס שלושה ברים, חדר מנוחה עם מיטה זוגית עבור הזוג הנשיאותי, חדר עבודה, ומשרד הנשיא בגודל 10 מטרים רבועים וטרקלין מצופה זהב טהור.
עד 2010, מנהיגי ברית המועצות ורוסיה טסו רק בכלי טיס רוסיים. באוקטובר 2010 הנשיא דמיטרי מדבדב טס במטוס דגם Dassault Falcon 7X צרפתי בביקורו במחוז סחלין במזרח המדינה.
מטוסים נוספים בשירות הנשיא
מטוס נוסף המשרת את הנשיא הוא מטוס טופולב Tu-214SR, מטוס שידור להצפנת שיחות המבוצעות מהמטוס הנשיאותי ליעד אחר בשיחת טלפון. מטוס שירות שני הוא מטוס Tu-214SUS, מטוס לאחזקת תקשורת הנשיא ואבטחתה. המטוס הוא רכוש המינהל הנשיאותי הרוסי, הגוף האחראי גם להגדרת סדר יומו של הנשיא.
המטוס הנשיאותי הרוסי מאובטח על ידי יחידת האוויר 235 של חיל האוויר הרוסי והיא זו שמלווה את הנשיא הרוסי בטיסותיו לחו"ל, במשך שנים היחידה ליוותה גם את מנהיגי המדינה הסובייטית. בסיסם של חיילי היחידה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו, שם גם חונה המטוס הנשיאותי.במרץ 2010, הנשיא המכהן דמיטרי מדבדב הזמין שני מטוסים נוספים ממפעל המטוסים של וורונז' מדגם איליושין IL-96-300PU. באותה שנה המינהל הנשיאותי רכש מטוס אנטונוב An-148, לליווי המטוס הנשיאותי.
צי
נכון לדצמבר 2016 צי המטוסים הנשיאותי כלל את המטוסים הבאים:
מצעד האלבומים האירי
במקור, כלל המצעד 100 מקומות, אך בהמשך הוחלט כי רק 75 העליונים יפורסמו.
אהובה בלקין
אהובה בֶּלקין היא היסטוריונית של האמנויות וחוקרת תיאטרון ישראלית, פרופסור אמריטה בחוג לאמנות התיאטרון שבפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
אהובה בלקין נולדה וגדלה בתל אביב. שירתה בצה"ל בתפקידי פיקוד, הדרכה, ניהול, חינוך וסיימה את שירותה בדרגת רב-סרן. היא בעלת תעודת הוראה מהסמינר למורים לאמנויות. בוגרת החוגים להיסטוריה כללית ולאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. סיימה תואר שני בהצטיינות בחוג לאמנות התיאטרון בו כתבה את תזת המאסטר בנושא "היבטים בחזות השוטה" בהדרכת פרופ' משה לזר (תשל"ו 1975). בעלת תואר שני בהיסטוריה של האמנות מאוניברסיטת טורונטו, ולימודי תעודה במוזואולוגיה בהצטיינות מאוניברסיטת טורונטו והמוזיאון המלכותי של אונטריו, קנדה. השלימה דוקטורט בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב (1982-1979). הדיסרטציה "Non Est Deus: ההתפתחות האיקונוגרפית של האיורים לפרק 52 בתהילים" נכתבה בהדרכת פרופ' משה ברש.
אהובה בלקין השתתפה בצוות ההקמה של הארכיון הישראלי לתיאטרון ("המרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה לתיאטרון") באוניברסיטת תל אביב (1970-3). בשנים 1974-6 כתבה למדורי תיאטרון בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"על המשמר".