cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ועדת וורן
ישיבות
מסקנת הוועדה הייתה כי אוסוואלד, אשר פעל ממניעים של אידאולוגיה מעוותת, פעל לבדו באופן הבא: מחלון הקומה השישית של בניין מחסן הספרים בדאלאס, ירה אוסוואלד אל עבר הלימוזינה הנשיאותית, בה ישבו הנשיא ג'ון פ. קנדי, ורעייתו ז'קלין קנדי במושב האחורי, ובמושב הקדמי מושל טקסס ג'ון קונלי ורעייתו נלי. הכדור הראשון לא פגע באיש. הכדור השני פגע בקנדי ולאחר מכן בקונלי, ואילו הכדור השלישי פגע בקנדי בראשו, וגרם למותו.
תיאורית הכדור הבודד
היה זה החוקר ארלן ספקטר, מראשי הצוות המשפטי של הוועדה, ולימים חבר בסנאט של ארצות הברית, אשר הגה את תיאורית הכדור הבודד. ספקטר צפה בסרט שצולם על ידי אברהם זפרודר, צלם חובב שצילם במקרה את ההתנקשות. הסרט רץ במהירות של 18 תמונות לשנייה, וספקטר שם לב לכך שתגובתו של קנדי לפגיעת הכדור הראשון, אשר פגע בצווארו, קודמת ב-11 תמונות לתגובתו של קונלי לפגיעה בו. מכיוון שהרובה ממנו ירה אוסוואלד היה רובה מסוג מנליכר-קרקנו, הנטען ידנית לאחר כל ירייה, אין כל דרך שבה פגיעותיהם של קונלי וקנדי, בהפרש של 11/18 של השנייה ביניהם, יהיו תוצאה של שתי יריות, אלא אם כן המדובר בשני כדורים, שירו שני יורים, ובמקרה זה, המדובר בהוכחה כי אוסוואלד לא פעל לבדו, וזו המסקנה ממנה חששו חברי הוועדה, ושאליה לא רצו להגיע.
מכיוון שכך, הגה ספקטר את תיאורית הכדור הבודד, המייחסת לכדור אחד, הוא מוצג CE399, את כל פצעיהם של קנדי וקונלי, למעט פגיעת הראש המאסיבית שאירעה מספר שניות לאחר מכן.
על פי הוועדה היה מסלולו של הכדור כדלקמן:
מסקנה זו היא לב מסקנות הוועדה. כל סטייה ממנה פירושה כי מסקנות הוועדה שגויות, וכי אוסוואלד לא פעל לבדו.
קביעה זו, שזכתה לביקורת רבה, היא הקביעה השנויה ביותר במחלוקת בכל 888 עמודי הדו"ח. לדעת רבים אין היא מתיישבת עם מסלולו ההגיוני של הכדור, עם תוצאות הנתיחות שבוצעו בגופת קנדי, ועם הממצאים בשטח (ובמיוחד עם צורת הכדור עצמו CE399). עם זאת, קביעה זו הכרחית על מנת להגיע לתוצאה הסופית - יורה אחד, שלושה כדורים. מאז פרסום הדו"ח נחלקים החוקרים לשנים. אלו המקבלים את התאוריה, המתייחסים לכדור CE399 כ"כדור הבודד" (Single Bullet), ואלו הדוחים את התאוריה המתייחסים לכדור CE399 כ"כדור הקסם" (Magic Bullet).
ביקורת על עבודת הוועדה הובאה במיוחד בספרי החוקרים מרק ליין וסילביה מאהר (Meagher), וכן בעבודתו של התובע גאריסון. לעומת זאת ישנם רבים המקבלים את מסקנות הוועדה, ובהם החוקר ג'רלד פוזנר, שספרו משנת 1993 "Case Closed" ("תיק סגור") הוא כתב האישום החריף ביותר כנגד אוסוואלד, וההגנה הטובה ביותר על תיאורית "הכדור הבודד" שנכתבה עד כה.
"כדור הקסם" או "הכדור הבודד"?
הדבר הראשון הברור לעין כל המסתכל על CE399 הוא כי על אף שחלף דרך שני אנשים וגרם לשבעה פצעים שונים, תוך שהוא שובר בדרכו שתי עצמות גדולות ומאסיביות, ומשיל חלקיקי מתכת (שנמצאו באמת ידו של קונלי) הכדור נראה כאילו זה עתה יצא מפס הייצור. היה על כדור זה לאבד חלקיקי מתכת רבים יותר, להתעוות בצורתו, ולמעשה להתרסק, כפי שהתרסק "הכדור השלישי" אשר פגע בראשו של קנדי, ורק חלקיקים ממנו נמצאו. למרות זאת סבורה הוועדה כי כדור זה CE399 הוא אשר גרם לכל פצעיו של קונלי, ולפצעים בקנדי שאינם תוצאה מהפגיעה בראשו.
כן הצביעו המבקרים על כך שאם קנדי ישב מאחורי קונלי, ובהתחשב בזווית היריה ממחסן הספרים, היה על הכדור לסטות ממסלולו בצורות בלתי סבירות על מנת לפגוע בקנדי ובקונלי בדרך המיוחסת לכדור זה על ידי הוועדה. המבקרים הצביעו על אי התאמות ותיקונים בדו"חות מן הניתוח הפתולוגי שעבר קנדי, באופן שלכאורה תוקנו הדו"חות כך שיתאימו בדיעבד למסלול "כדור הקסם" כפי שקבעה אותו ועדת וורן.
תומכי תאוריית היורה הבודד הצביעו כל כך שבבדיקת מרכיבי הכדור מתאימים אלו לחלקיקים שנמצאו באמת ידו של קונלי, כך שזה היה הכדור שפגע בקונלי בידו. כן הצליחו תומכי התאוריה להראות כיצד ישב קונלי בעת הפגיעה בזווית מסוימת אשר התאימה למסלול הכדור כפי שייחסה לו הוועדה. לטענת המנתחים שניתחו את הגופה אין כל אמת בטענה כי הדו"חות שונו על מנת להתאים למסלולו של "כדור הקסם".
הוויכוח בעניין "הכדור הבודד" עודו נמשך.
ביקורת
עוד בשנת 1966 פרסם החוקר מרק ליין את ספרו "הריצה לצדק" "Rush to Judgement" אשר נמכר ביותר ממיליון עותקים וכלל ביקורת הן על עבודת הוועדה והן על מסקנותיה. הספר לווה במסע יחסי ציבור שכלל הופעות ברדיו ובטלוויזיה, ורבים שוכנעו כי אכן היה פגם בעבודת הוועדה.
בשנת 1976 יצא ספרה של העיתונאית החוקרת סילביה מאהר (Meagher) "שותפים לאחר מעשה" שכלל התייחסות מפורטת למסקנות הוועדה ומתיחת ביקורת פרטנית על כמעט כל מסקנה שאליה הגיעה. בשנת 1966 פרסמה מאהר אינדקס ל-888 עמודי הוועדה, וודאי שהכירה באופן מעמיק את כל המסקנות, המוצגים והעדויות.
התובע המחוזי בניו אורלינס, ג'ים גאריסון, פרסם שלושה ספרים (אחד מהם בדיוני) בנושא, הכוללים התקפה על הוועדה, כמו גם מציאת האשמים. אחד מן האנשים האשמים, לדעתו של גאריסון, היה ראש לשכת המסחר בניו אורלינס, קליי שאו, אשר הועמד לדין, בשנת 1969 וזוכה. במשפטו של שאו, הציג גאריסון למושבעים לא רק ראיות לאשמתו של שאו, אלא גם התקפה על מסקנות ועדת וורן, ועל דרכי פעולתה. משפטו של שאו, וספריו של גאריסון, ביניהם רב המכר "בעקבות המתנקשים", משנת 1988, אשר היה הבסיס לסרטו של אוליבר סטון "JFK תיק פתוח", מיקדו תשומת לב רבה לתאוריות קשר, השוללות את תיאורית "המתנקש הבודד" שפיתחה הוועדה.
ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות אשר ישבה למעלה מעשור לאחר ועדת וורן בשנת 1976 בעקבות לחץ ציבורי שנבע מן הביקורת על ועדת וורן, קיבלה את תיאורית הכדור הבודד, אך בו זמנית מצאה כי היה קשר לרצח הנשיא, וכי בהסתמך על ממצאים אקוסטיים אכן נורו ארבע יריות, ממקומות שונים, והן שגרמו למות הנשיא. על עבודתה של ועדה זו נמתחה ביקורת רבה, וברור כי לא היו לה הכלים החקירתיים, והסמכות בעיני הציבור, אשר היו לוועדת וורן.
רבים הם המסכימים עם מסקנות ועדת וורן, וסבורים כי אכן היה בדבריה אמת, וניתוח נכון של העדויות שעמדו לרשותה, וכי לי הארווי אוסוואלד הוא המתנקש הבודד. בין הסניגורים של תיאורית "המתנקש הבודד" מצוי החוקר ג'רלד פוזנר הנזכר לעיל, והחוקר מק'אדמס המפעיל אתר אינטרנט מרשים, הכולל הוכחות רבות לתיאורית "היורה הבודד", ושולל אחת לאחת את תאוריות הקשר למיניהן.
ולדימיר זומר
ולדימיר זומר (בצ'כית: Vladimír Sommer, 28 בפברואר 1921 - 8 בספטמבר 1997) היה מלחין צ'כי מדולני ייז'טין ליד מוסט.
זומר החל את לימודיו בקונסרבטוריון של פראג, שם למד כינור אצל בדז'יך וולדן והלחנה אצל קארל יאנאצ'ק. הוא המשיך בלימודיו באקדמיה לאמנויות הבימה של פראג אצל פבל בוז'קובץ'. משרתו הראשונה הייתה כמורה להלחנה ובמשך הזמן התמנה לפרופסור במחלקת המוזיקה של אוניברסיטת קארל בפראג. זומר כתב שלוש סימפוניות, אוברטורה, קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לכינור, מוזיקה קאמרית ויצירות למקהלה. הוא מת בשנת 1997 בפראג.
לודוויג קוגל
לודוויג קוגל (בגרמנית: Ludwig Kögl, נולד ב-7 במרץ 1966 בפנצברג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
קוגל החל לשחק כדורגל בקבוצות בוגרים בשנת 1983, במינכן 1860, שם שיחק עונה אחת. בשנת 1984 עבר לבאיירן מינכן, שם זכה בחמש אליפויות הבונדסליגה, מתוכן שלוש ברצף בין השנים 1985-1987, ובגביע מקומי אחד. קוגל העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 2-1 לפורטו, כשקוגל כובש את שער היתרון של באיירן מינכן, שלא הספיק. קוגל שיחק בבאיירן מינכן הכל שש עונות, בהן צבר 149 הופעות והבקיע שמונה שערים.
בקיץ 1990 חתם קוגל בשטוטגרט, גם שם שיחק שש עונות, והוביל את הקבוצה לאליפות הבונדסליגה בשנת 1992. סך הכל צבר קוגל 139 הופעות וכבש 18 שערים בתקופתו בשטוטגרט.
בשנת 1996 עבר קוגל ללוצרן מליגת העל השווייצרית, בה שיחק שלוש עונות, צבר 94 הופעות והבקיע 13 שערים.
בשנת 1999 חתם קוגל באונטרהאכינג מליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה בקבוצה היה שותף להעפלתה לבונדסליגה. אונטרהאכינג שרדה עונה אחת בלבד בבונדסליגה, ולמרות ניצחון יוקרתי על באיירן מינכן במהלך העונה, ירדה בחזרה לליגת המשנה, ומיד בתום עונה זו, בקיץ 2001, פרש קוגל ממשחק פעיל בגיל 35.
קריירה בינלאומית
לקוגל שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, אך מעולם הוא לא שיחק בטורניר גדול.
סוני אקספריה Z1
Sony Xperia Z1 (בעברית: סוני אקספריה זי 1) הוא טלפון חכם המיוצר על ידי חברת Sony, וספינת הדגל השלישית שלה. ה-Xperia Z1 הוכרז במסיבת עיתונאים של sony בתערוכת IFA 2013 בתאריך 4 בספטמבר 2013. המכשיר הושק לראשונה בבריטניה ב-20 בספטמבר 2013 ולאחר מכן הגיע לשווקים נוספים. ב-21 בנובמבר הושק המכשיר בישראל. כמו קודמו, ה-Xperia Z, ה-Xperia Z1 עמיד מפני מים ואבק בתקני ו-. גולת הכותרת של המכשיר הוא מצלמת ה-20.7 מגה פיקסל, עם עדשת ה-G של סוני ועיבוד התמונות שלה.
חומרה
העיצוב של ה-Xperia Z1 שומר על קו העיצוב של ה-Xperia Z, אך הוא כולל בגבו ובקדמתו זכוכית עמידה, כאשר הצדדים עשויים מאלומיניום, זאת לעומת פוליקרבונט בקודמו. המכשיר זמין בשלושה צבעים: שחור, לבן וסגול. ה-Xperia Z1 עבה יותר (8.5 מ"מ), כבד יותר (169 גרם) מאשר קודמו, ה-Xperia Z, מכיוון שכעת צידו האחורי מצופה זכוכית ועדשת המצלמה שוקלת יותר. המסך של המכשיר הוא בגודל 5.0 אינץ' וברזולוציה של 441 ppi. ל-Xperia Z1 אין כיסוי לאוזניות, לא כמו בקודמו, אך עדיין שומר על האטימות שלו. ה-Xperia Z1 מגיע עם מעבד Snapdragon 800 מבית קוואלקום, המכיל 4 ליבות בקצב שעון 2.26Ghz. למכשיר יש סוללה בקיבולת 3000mAh שאינה נשלפת.
אחמדאבאד
אחמדאבאד (בהינדית: अहमदाबाद, בגוג'ראטית: અમદાવાદ, באנגלית: Ahmedabad) היא העיר הגדולה ביותר במדינת גוג'ראט שבמערב הודו ועיר הבירה שלה בשנים 1960–1970. אחמדאבאד היא העיר השביעית בגודלה בהודו. אחמדאבאד שוכנת על גדות נהר סאבארמאטי. לעיתים נקראת העיר קארנאוואטי על שם העיר הקודמת. הסולטאן אחמד שאה בחר את אחמדאבאד לעיר בירה בשנת 1411 לכן נקראה העיר על שמו. ב-2017 הוכרז חלקה ההיסטורי של העיר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
העיצומים נגד עיראק (1990)
העיצומים על עיראק הם אמברגו פיננסי ומסחרי כמעט מוחלט, שנכפה על עיראק על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, ב-6 באוגוסט 1990, ארבעה ימים לאחר פלישת עיראק לכווית. במאי 2003 - כאשר הופל סדאם חוסיין משלטונו במלחמת עיראק, פג תוקפם של חלק מהעיצומים, למעט העיצומים שכוללים פיצויים שנפסקו לטובת כווית, אשר ממשיכים עד ימינו אלה.
היסטוריה
מטרתם המוצהרת של העיצומים הייתה להכריח את עיראק לסגת מכווית, לשלם לה פיצויים, להשמיד את מלאי הנשק להשמדה המונית שלה, ולסיים את פרויקט הגרעין העיראקי.
על עיצומים כלכליים מחמירים אלה הוחלט באימוץ ואכיפת החלטה 661 של מועצת הביטחון של האו"ם. בתום מלחמת המפרץ הראשונה ב-1991, עיצומים אלה הורחבו, כולל הדרישה להסרת הנשק הלא קונבנציונלי בהחלטה 687. העיצומים אסרו כל סחר ואספקת משאבים פיננסים למעט תרופות, ומזון "בנסיבות הומניטריות", אספקת מצרכים אלה פוקחה בקפדנות.
קיימות הערכות שונות, לתמותת ילדים שנגרמה עקב העיצומים הללו. הערכות אלה נעות בין 100,000 למעל 500,000 ילדים.
בינואר 2020 איים נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, להטיל שוב עיצומים על עיראק, אם ממשלת המדינה תדרוש פינוי הכוחות האמריקאים מתחומה בעקבות חיסולו של קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס והחלטת הפרלמנט של עיראק להוציא את כל הכוחות הצבאיים הזרים מהמדינה.
מטרות
להחלטת האו"ם הייתה הכוונה המוצהרת של השמדת הנשק להשמדה המונית והטילים הבליסטיים, מניעת התמיכה בטרור, ואילוץ עיראק לשלם פיצויי מלחמה וחובות לנושים זרים.
יש הטוענים כי מטרה בלתי מוצהרת של העיצומים הייתה הפלתו מהשלטון של סדאם חוסיין. לדוגמה ב"חוק שחרור עיראק 1998" מוצהר שמטרת מדיניות ארצות הברית היא "להחליף את המשטר", מטרה שלא מוצהרת בהחלטת האו"ם אך מוזכרת רבות בקרב תומכיה. ב-1991, פול לואיס כתב בניו יורק טיימס: . אחד מאדריכלי מדיניות המלחמה, דאגלס פיית', טען כי העיצומים מפחיתים מכוחה הצבאי של עיראק. ומלומדים כגון ג'ורג' לופז ודייוויד קורטרייט זוקפים לזכותם של העיצומים את הסכמתה של עיראק לביקורות; ובזכייה בוויתורים מצד בגדד בנושאי הגבולות עם כווית; מניעת התעצמות צבאית עיראקית לאחר מלחמת המפרץ הראשונה; ומניעת ייבוא חומרים וטכנולוגיות חיוניים להמשך ייצור הנשק להשמדה המונית. חוסיין אמר לחוקרו ב-FBI שהחימוש העיראקי.
מנהל
כמתואר על ידי משרד האו"ם לצורכי תוכנית עיראק, החלטת מועצת הביטחון 661 מטילה עיצומים על עיראק בעקבות פלישתה של זו לכווית. עיצומים אלה כוללים מגבלות נוקשות גם על הייצוא וגם על הייבוא.
מגבלות על היבוא
ועידת העיצומים של האו"ם לא הוציאה רשימה שלמה של סחורות שאינן יכולות להיות מיובאות לעיראק. במקום זאת, היא מעריכה בקשות ליבוא פריטים לעיראק על בסיס אינדיבידואלי, על פי החלטת מועצת הביטחון המתירה ייבוא מוצרי מזון, תרופות, ופריטים הכרחיים לצרכים אזרחיים.
מטחי
מֶטֶחי (בגאורגית: მეტეხი) או מֶטֶחיס אוּבַּני הוא רובע היסטורי של טביליסי גאורגיה, הממוקמת על צוק גבוה המשקיף על נהר הקורה.
מקור השם
מטחי כרובע בטביליסי מתוארך למאה ה-12, ופירושו מילולית "האזור שמסביב לארמון". על פי הרשומות הגאורגיות המסורתיות, בנה וחטנג גורגסלי, מלך ממלכת איבריה, כנסייה ומצודה ששימשו גם כמקום מושבו של המלך, ומכאן שם האזור.
גרסה אחרת לשם הרובע מיוחס לאמירה של וחטנג גורגסלי לאחר שהצליח להביס את האויב: "אכּ מֶה מטֶרי ווטֶחֶה" - "כאן שברתי/הבסתי את האויב" (אכּ=כאן, מֶה=אני, מטֶרי=אויב ווטֶחֶה=שברתי/הבסתי). שנים לאחר מכן נקרא המקום "מטחי".
ארכיטקטורה
כנסיית מטחי היא כנסייה בעלת מבנה כיפתי צולב. למרות שסגנון זה של כנסייה היה נפוץ בימי הביניים, מבנה הכנסייה אנכרוניסטי קימעה עם שלושה אפסיסים בחזית המזרחית של המבנה וארבעה עמודים תומכים נפרדים המחזיקים בקופולה מבפנים. חומרי הבניין של הכנסייה הם לבנים ואבנים המסודרים בשורה. שיחזורי הכנסייה במאה ה-17, ה-18 וה-19 נעשו ברובם בלבנים. חזית המבנה היא חלקה ברוב חלקיה, וכוללת קישוטים המרוכזים סביב חלונות האפסיס המזרחי. מסביב לכל ארבעת הצדדים ישנם רצועות אופקיות תחת הגמלונים המשמשות כאלמנט מאחד. האכסדרה הצפונית של הכניסה היא תוספת מאוחרת אולם היא נבנתה באותו הזמן כמו כל יתר חלקי הכנסייה.
היסטוריה
הרובע הוא אחד האזורים המאוכלסים של העיר. במקום זה בנה וחטנג גורגסלי לראשונה כנסייה ומצודה ששימשו כמקום מושבו. כמו כן המסורות הגאורגיות את מטחי כמקום קבורתה של המרטירית, שושניק מהמאה ה-5. אף על פי כן, אף לא אחת מהמבנים שרד את הפלישה המונגולית של שנת 1235.
כנסיית העלייה של מרי, שנמצאת כיום במטחי, נמצאת על פסגת גבעה, ונבנתה על ידי דמטרה השני, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, בסביבות 1278–1284 ובמידת מה מהווה דוגמה יוצאת דופן לכנסייה גאורגית בעלת כיפה. מאוחר יותר ניזוקה הכנסייה ושוחזרה מספר פעמים. רוסטום מכארתלי (1565-1658), הוואלי של ממלכת כארתלי, ביצר את האזור סביב הכנסייה והפך אותה למבצר עם חיל מצב של כ-3,000 חייל. לאחר סיפוחה של גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית, בשנת 1801, איבדה הכנסייה את יעודה הדתי ושימשה כקסרקטין. בשנת 1819, נהרס המבצר והוחלף במבנה חדש שתיפקד ככלא ידוע לשימצה גם בתקופה הסובייטית. הכלא נסגר רק בשנת 1938.
בתקופת הטיהורים הגדולים, התכוון לברנטי בריה, ראש הנ.ק.ו.ד. הגאורגי, להרוס את הכנסייה, אולם נתקל באופוזיציה מרה של אינטלקטואלים גאורגיים בראשות הצייר ואספן האמנות, דימיטרי שוורדנדזה. בריה נענה להתנגדות, וציין כי מדובר בייצוג של הכנסייה כך שניתן לראות בה כמוזאון. לאחר מכן הציע לשוורדנדזה, באופן פרטי, כי יוותר על מאמציו לשימור הכנסייה ובתמורה הוא ימנה אותו למנהל המוזאון העתידי. האמן סירב נכלא והוצא להורג, והמבנה נשמר. בתקופה מאוחרת יותר של תקופת השלטון הסובייטי שימשה הכנסייה כתיאטרון. בשנת 1961, הוקם, בחזית הכנסייה, בידי אלגוג'ה אמשיקלי, פסל וחטנג גורגסלי, מייסד הכנסייה, רכוב על סוסו.
בשנות השמונים המאוחרות של המאה ה-20 השיק איליה השני, הפטריארך הקתולי של כל גאורגיה, קמפיין שזכה לתמיכה פופולרית, במטרה להחזיר את הכנסייה לפטריארכיה הגאורגית. זוויאד גמסחורדיה, דיסידנט ידוע, ולימים נשיא גאורגיה, פתח בשביתת רעב בתמיכה לתביעה הדתית. למרות ההתנגדות שנתגלעה בתחילה מהנהגת המפלגה הקומוניסטית המקומית, חזרה הכנסייה לפעול בשנת 1988.
הצוק, שנמצא על הגדה השמאלית של נהר הקורה, מחובר לגדה הימנית בגשר מבטון מזוין, שנבנה בשנת 1951 במקום שני גשרים ישנים. במהלך בניית הגשר נהרסו מבנים ייחודיים ומתחם שלם של מבנים המתוארכים למאות ה-17-ה-19. לאחרונה הצהירה עיריית טביליסי על כוונתו לשחזר חלק זה של טביליסי העתיקה, כפי שהייתה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
מרחב ירקון
מרחב ירקון הוא אחד מארבעת המרחבים של מחוז תל אביב של משטרת ישראל.
מרחב ירקון חולש על מרכז וצפון העיר תל אביב, הרצליה, רמת השרון, כפר שמריהו ורשפון.
מפקד מרחב ירקון מיולי 2022 הוא תנ"צ איתן מנשה.
בתחום המרחב יש שלוש תחנות: מרחב ירקון ניצב בעבר במרכזה של סדרת טלוויזיה ישראלית בשם זה. התסריט והבימוי נכתבו על ידי חיים בוזגלו והסדרה זכתה בפרס אופיר בשנת 1999.
היסטוריה
עד שנת 1970 חולק מחוז תל אביב של המשטרה לשלוש נפות. הנפה הצפונית הייתה הגלגול המוקדם של מרחב ירקון. מטה הנפה הצפונית שכן ברחוב יהודה הלוי 6, במבנה ששימש כתחנת משטרה מרכזית בימי משטרת המנדט. באמצע שנת 1961 עבר מטה הנפה הצפונית לרחוב דיזנגוף 223, ליד מטה המחוז. בשנות ה-70 הקיף מרחב הירקון את האזור מנחל הירקון בצפון עד דרך סלמה בדרום.
מאמצע שנות ה-70, שכן המרחב בבניין המטה הארצי של משטרת ישראל בתל אביב, ברחוב הרכבת.
פחונים וחלומות
פחונים וחלומות הוא הספר החמישי שפרסם סמי מיכאל ב-1979, מסדרת "דן חסכן". הספר הוא רומן שאייר דני קרמן.
הספר יצא לאור בהוצאת "עם עובד" בשנת 1979, ומתאר את חיי המעברות בשנות ה-50 של המאה ה-20, הספר עובד למחזה ששמו "חלומות של פח". המחזה מוצג בתיאטרון דיקט שבחולון והועלה לראשונה ב-25 ביוני 2012.
תקציר עלילה
ספר זה מתאר מציאות של קשיים חברתיים, מעמדיים, כלכליים והקושי בהשתלבות בחברה הוותיקה, קשיים שאיתם מתמודדים העולים במעברות. מיכאל מצליח ליצור דמויות שאופיין חיובי ומנוגד לאופי הסטיגמתי והתפיסות הגזעניות אשר נכחו על חברת העולים המזרחיים. באמצעות דמויות אלו מיכאל מציג את הערכים שבהם דובקים העולים, את כבוד הפרט, את המורשת והתרבות, ובעזרתם מיכאל מנסה להשפיע על קוראיו. הוא מביא בספרו סוגיות רבות של בין אדם לחברו ומבליט בהן ערכים שונים ומגוונים. בכך מדגיש לנו מיכאל את תפיסתו הפוליטית והחברתית, כמו למשל את ערכי הנתינה, ערכי העבודה (עבודת אדמה) ועזרה לזולת אשר מובלטים בדמויותיו בסיפור.
הספר פותח ומתחיל באפיון חיי העולים בתחילת עלייתם: הם גרים במעברות, בתוך פחונים, הדמויות מוחות על ההבטחה של ההגעה לארץ המובטחת וניפוץ החלום כאשר הגיעו לארץ, "שיקרו לנו, רימו אותנו, זרקו אותנו לאוהלים ולפחונים מלאים עכברים ומקקים ואמרו שזאת הארץ המובטחת". בנוסף לקשיי איכות החיים ורמת החיים הנמוכה שבהם חיים תושבי המעברה, בספר אנו פוגשים דילמות אנושיות של העולים ביניהם, למשל יהודה הבריון של המעברה, שהיה מטיל אימה על כל תושביה והאנשים היו מפחדים להתקרב אליו.
כמו בכל חברה אנושית, ישנן בספר מתיחויות שונות בין אנשים ודילמות אנושיות אשר איתן מתמודדים בני האדם ביום יום. על מנת שלא נחשוב שמכיוון שהעולים עסוקים בקשיי העלייה והקליטה הם אינם מתעסקים גם בדילמות האנושיות, הכותב מביא לנו מקרים רבים בספר שמראים גם את המאבק עם קשיי הקליטה והעלייה אך גם עם דילמות אנושיות רבות, שרבים מבני האדם מתעסקים בהן ביום יום. לדוגמה, יהודה הבריון שהיה מטיל אימה ופחד על התושבים, מציג דילמה נפוצה, של אדם אשר מפחיד בני אדם אחרים ובכך משיג בעזרת כוחו ועצמתו דברים שבהם הוא חפץ.
תושבי המעברה מתעסקים באופן עקבי וגורף במלחמה עם עצמם וכל הזמן מנסים להוכיח מה הם שווים, בעוד שהאנשים שמחוץ למעברה חיים חיים רגילים בתנאים טובים יותר ובכלל לא מתייחסים אל אנשי המעברה ואל בעיותיהם.
אפיון הדמויות
גיבור הסיפור, שמעון, מתואר כילד חזק ואוהב לעזור, הוא דואג לאנשים ומלא תקוות וחלומות. שמעון מצא כלב ואימץ אותו וקרא לו בשם "וט וט", מתוך תקווה שזה יוסיף לו כח ועוצמה אביו של שמעון לא פרנס את הבית ולכן שמעון היה חייב לעשות זאת ודאג תמיד לעבוד קשה לשם כך בנוסף, לשמעון הייתה חברה ששמה ג'נט שבה היה מאוהב זמן רב וכל פעם שדיברה איתו הוא היה מתרגש: "כששב שמעון מעבודת השדה מצא מכתב, וליבו ניתר בקרבו כי סבר שהוא מג'נט״.
דמות החיקוי והערצה של שמעון היא אמו שהייתה הולכת עם מעדר לגינה על מנת לעבוד את האדמה ולהביא כסף לבית בלי לבקש עזרה מאף אחד אף על פי ששמעון רצה לעזור לה, אמו של שמעון מאופיינת כאישה מלאת כח (מנוגד לסטראוטיפים שהיו פעם, ביחס לנשים בעדות המזרח), היא מתוארת כאישה עוצמתית ועקשנית. אישה דואגת, עובדת אדמה ועוזרת לזולת.
לעומת אמו של שמעון, אביו של שמעון מתואר כחלש, יושב בבית ולא עושה כלום, אין לו כסף, הוא איננו המפרנס בבית (מה שהיה נהוג לחשוב) וזקן (בן חמישים), אביו של שמעון אינו מייצג את הדמות של ה"גבר" החזק, העוצמתי והשולט בימי קדם.
ג'נט, חברתם של שמעון ודעבול, צולעת, מתוארת כילדה שהאמת חשובה לה, שונאת שמשקרים לה ולא מקיימים דברים שמבטיחים. אביה של ג'נט מת, שלושת אחיה נשפטו לתקופות מאסר ארוכות, וניכר כי לסבתה יש זיקה לארץ הקודש. אף על פי שהיא נאמנה מאוד למשפחה ורוצה להישאר איתם בחוץ לארץ, כמיהתה לארץ ישראל גוברת על כך והיא עולה איתם.
סבתא לולו, סבתה של ג'נט, בנה (אביה של ג'נט) נפטר ושלושת נכדיה (אחים של ג'נט) נשפטו למאסר, לג'נט חשוב ביטחון משפחתה, המורשת שלה, וקבר בנה, ולכן כאשר עולה על הפרק סוגיית עליית כל משפחתה ארצה היא נחרצת בתוקף וטוענת כי"אין עוזבים ככה קבר רענן", "לצאת לחיים טובים בישראל בזמן שהנכדים נמקים בבתי הכלא." בנוסף ראייתה של סבתא לולו את פני החברה הישראלית מבוססת על פחד, לאחר עלייתם ארצה היא אינה נותנת ביטחון בחברה הישראלית וכאשר אנו רואים את פגישותיה של סבתא לולו עם אנשי ביטחון אשר אמורים להוות הגנה וביטחון על תושביהם, מתואר הפחד והחרדה הגדולה בה נמצאת הסבתא בנוכחותם, בזמן שהגיעו השוטרים לביתה של סבתא לולו לעזרתה למציאת דעבול הנעדר, היא יצאה להגנתה ולהגנת משפחה כיוון שהיה לה קשה להאמין שבאו לקראתה ולא על מנת לתפוס אותה ולגרום לה עוול. השוטרים השיבו לה "לא באנו לתפוס אף אחד, ואנחנו לא מאשימים אף אחד". לסבתא לולו יש עניין גדול וחלק משמעותי בעולמה בגידול חקלאי ועבודת אדמתה ולא תן לאף אחד לפגוע בו, לולו הייתה מגדלת גידולים רבים ובניהם דלעת מיוחדת שאהבה ממש, כאשר הבינה שמישהו פגע בה ו״ריטש את קרביה״ נלחמה בכל ליבה על מנת שהברנש יענש. (מתוך דיאלוג עם לולו, מנהל וסמל החקירה).
סקירת ביקורות
הספר פחונים וחלומות הוא ספר אשר מעביר ביקורת על הממסד ועל היחס כלפי העולים, מראה את קשיי עליתם ואת השקרים שאמרו להם כאשר עלו ארצה. בספר זה מתוארת ההתמודדות של העולים החדשים עם הקשיים החברתיים, הכלכליים, המעמדיים והקושי להשתלב בחברה הוותיקה. בספר מוצגות דמויות אשר מפריכות את הסטיגמות והתפיסות הגזעניות. הספר מתמקד ביחסים שבין אדם לחברו כך שערך העבודה הוא במוקד הסיפור. מקורות חייו של מיכאל ותפיסותיו השונות אנו יכולים להבין מדוע הערכים החברתיים והשוויון המעמדי והכלכלי חשובים לו ונמצאים במרכז הסיפור.
פיכטלגבירגה
פיכטלגבירגה (בגרמנית: Fichtelgebirge) הוא רכס הרים הנמצא בצפון-מזרח בוואריה, גרמניה. הרכס נפרס מעמק נהר המיין האדום עד לגבול הצ'כי, שם שמו של הרכס נקרא הרי האורה, ששייכים גם כן ליער הבוהמיה.
ההר הגבוה ביותר ברכס הוא שנברג המגיע לגובה של 1051 מטר מעל פני הים. הנהרות הנובעים מהפיכטלגבירגה הם מיין, סקסון סאלה, אגר והפיכטלנב שבהמשך מצטרף לנהר הוואלדנב.
הלמוט וינקלהופר
הלמוט וינקלהופר (בגרמנית: Helmut Winklhofer, נולד ב-27 באוגוסט 1961 בפירסטנצל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבאייר לברקוזן ובבאיירן מינכן בעמדת המגן.
קריירת מועדונים
וינקלהופר החל לשחק בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן בשנת 1981, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני בשנת 1982. באותה שנה עבר לבאייר לברקוזן, שם שיחק שלוש עונות, צבר 90 הופעות והבקיע חמישה שערים.
בשנת 1985 חזר וינקלהופר לבאיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה בחמש העונות בהן שיחק שם, ובגביע גרמני נוסף. וינקלהופר פתח בהרכב בגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה באיירן מינכן 2-1 לפורטו. בשנת 1990 נאלץ וינקלהופר לפרוש מכדורגל כשהוא בן 29 בלבד, בגין פציעות חוזרות, שבגינן מיעט לשחק.
קריירה בינלאומית
וינקלהופר שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הצעירה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 1981 באוסטרליה, וסייע לנבחרת לזכות בטורניר לאחר ניצחון 4-0 בגמר על נבחרת קטאר. עם זאת, וינקלהופר מעולם לא שיחק בנבחרת הבוגרת.
שקיפות (אופטיקה)
שקיפות היא תכונה אופטית של תווך המבטאת את יכולתו להעביר קרינה אלקטרומגנטית ובפרט אור מבלי לפזרה או לבלוע אותה. ככל שהחומר שקוף יותר אחוז הקרינה המועבר בתווך גדול יותר. חומר שקוף למחצה, כלומר המאפשר מעבר של אור אך מפזר אותו, מכונה "חומר זָכוּךְ" (transluscent), חומר שאינו שקוף מכונה "חומר אָטוּם". שקיפות נובעת מחוסר היכולת של הקרינה לבצע אינטראקציה עם האלקטרונים או המולקולות שבתווך. מידת השקיפות של חומרים שונה באורכי גל שונים, תחומים שונים בספקטרום מבצעים אינטראקציות שונות עם חומרים שונים. חומר שהוא שקוף בתכונותיו האלקטרוניות יכול להיות זכוך, כתוצאה מפיזורים פנימיים. תרחיף (לדוגמה ערפל, חלב) אינו שקוף כי החלקיקים הרבים בתוכו מפזרים את האור לכיוונים שונים, על אף שהחומרים כשלעצמם (מים, אוויר, שומן) שקופים. מוצק רב גבישי (לדוגמה מלח בישול, אלומינה) יכול להיות שקוף בתכונותיו הבסיסיות אך לא בנפח גדול, כי הגבישונים הרבים מפזרים את האור בכיוונים שונים, אף שכל גבישון כשלעצמו שקוף.
כאשר קרינה עוברת מתווך אחד לתווך אחר, בדרך כלל המעבר אינו חלק וישר, ומתרחשת שבירה. בתהליך השבירה חלק מהקרינה מוחזרת וחלק מהקרינה חודרת פנימה, אולם לא בקו ישר אלא בזווית מסוימת, מידת השבירה נקבעת על פי הזווית ביחס לניצב למשיק לתווך החדש בנקודת הכניסה, ועל פי מקדם השבירה. הנוסחה שמודדת את רמת השבירה בהתחשב בנתונים אלו, היא המשוואה הנתונה בחוק סנל. במקרים מסוימים במעבר מתווך שקוף לאחר בזווית מסוימת, תיתכן החזרה מלאה של הקרינה בלא כל מעבר. על ידי שימוש בידע זה, יוצרים זכוכיות שמצד אחד עובר דרכן אור ומצד שני לא.
מדדים לשקיפות
שקיפות נמדדת בכמה אופנים שקולים. עבור עצם שהוא משטח אחיד, העומק האופטי שווה לעובי החומר כפול מקדם ההנחתה, וגם לעובי החומר חלקי עומק החדירה.
דוגמאות
שכבת האוזון אינה שקופה לקרינה על-סגולה. בזכות שכבת האוזון, פיזור ריילי גורם לכך שהאטמוספירה יותר זכוכה לכחול מאשר לשאר הצבעים ומסיבה זו השמיים כחולים.
זכוכית שקופה מכיוון שמבנה פסי האנרגיה בה לא מאפשר אינטראקציה של התחום הנראה של הספקטרום עם האלקטרונים בחומר, אולם קרינת על-סגול מסוגלת לבצע עירורים אלו ולכן הזכוכית אטומה לקרינה זו. אילוח של זכוכית בחומרים שונים מסוגל לגרום לכך שצבעים מסוימים ייבלעו בחומר ועל ידי כך הזכוכית תהפוך לצבעונית.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
אנדרטת המלחמה הלאומית (באנגלית: National War Memorial) בעיר ולינגטון, בירת ניו זילנד, נבנתה לכבוד חיילי המדינה ששירתו בכל מערכותיה ממלחמת הבורים ואילך ולזכר 28,654 מהם שנפלו.
יצחק אייזיק רוזנבוים
רבי יצחק אייזיק רוזנבוים (כ"א בטבת ה'תרס"ו, 18 בינואר 1906 - י"ד בתמוז ה'תש"ס, 20 ביולי 2000) היה האדמו"ר הראשון מזוטשקא.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
תולדות האנדרטה
במלחמת העולם הראשונה שירתו בשירות צבאי יותר מ-100 אלף ניו זילנדים. כ-18,000 מהם נהרגו. כבר ב-1919 החליטה ממשלת ניו זילנד להקצות מימון להקמת אנדרטה לכבוד המשרתים במלחמה ולזכר הנופלים בה. לאחר דיון ממושך הוחלט להקים מכלול של אנדרטה, מוזיאון וגלריית אמנות ברובע מאונט קוק שבעיר ולינגטון, וב-1929 התקיימה תחרות לתכנון המכלול, שבה זכה משרד האדריכלים המקומי גאמר את פורד (Gummer and Ford).
יצחק אייזיק רוזנבוים
תולדותיו
נולד בעיר צ'רנוביץ לרבי איתמר רוזנבוים מנדבורנה. נישא לחנה בת רבי נתן דוד הכהן הולנדר רבה של אמסאנא שבגליציה (שהיה חתנו של רבי נפתלי משולם פייבוש מסניאטין). גיסו הוא הרב שמואל מאיר הולנדר. מיד לאחר נישואיו קבע את מקום מגוריו בזוטשקא, עיירה קטנה בפרברי צ'רנוביץ, שם שימש כרב העיר עוד בחיי אביו, ועל שמה נקרא האדמו"ר מזוטשקא. לאחר שנים ספורות עבר לכהן בעיר וואשקוביץ שם כיהן באדמו"רות עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
תולדות האנדרטה
הצעת התכנון המקורית לאנדרטה כללה גם קבר ללוחם אלמוני של ניו זילנד. הרעיון לא מומש במשך שנים ארוכות, למרות שרבים במדינה שיקיריהם נפלו בקרב ונקברו כאלמונים רצו באתר זה באין יכולת לפקוד את קבר החייל האלמוני בקתדרלת וסטמינסטר שבלונדון. לאחר דיונים והכנות ממושכים יצאה בנובמבר 2004 משלחת ניו זילנדית לצרפת לקבל מידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה את ארונו של חייל ניו זילנדי אלמוני, שנפל במלחמת העולם הראשונה ונקבר בבית הקברות "עמק קטרפילר" בצרפת. ב-10 בנובמבר הגיע הארון לניו זילנד והוצב במשמרת כבוד בפרלמנט המדינה. למחרת, יום השנה לשביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, נערך טקס אשכבה בקתדרלת סנט פול בוולינגטון, שלאחריו הובל הארון אל האנדרטה ונטמן בטקס צבאי למרגלותיה. 100 אלף איש ניצבו לאורך נתיב ההלוויה.
כיום מכבדת האנדרטה גם את חיילי ניו זילנד ששירתו ושנהרגו במלחמת הבורים ובמלחמת העולם השנייה, במלחמת קוריאה, במלזיה ובמלחמת וייטנאם.
יצחק אייזיק רוזנבוים
תולדותיו
האדמו"ר שרד את השואה ביום ה' בניסן ה'תש"ד 1944. צאצאיו וחסידיו חוגגים מדי שנה את יום הצלתו.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
מגדל הפעמונים
מגדל הפעמונים, שחזיתו פונה צפונה, מתנשא לגובה של 51 מטרים. המגדל, שתוכנן בסגנון האר דקו, נבנה במקור כמגדל אח למגדל השלום בעיר אוטווה בירת קנדה. ציפוי האבן המקומית המקורי של המגדל הוחלף בשיש בשנות השמונים מאחר שלא עמד היטב בנזקי הזמן.
הקריון נכלל במגדל עקב השתדלות של אזרחי ולינגטון, שהקימו לשם כך אגודה ב-1926 וגייסו תרומות לשם הקמתו. בעת חנוכתו כלל הקריון 49 פעמונים בגודל ובמשקל שונה, מ-4 קילוגרם ועד 5 טון. לכל אחד מהן ניתן שם - של חייל, יחידה צבאית או קרב במלחמת העולם הראשונה. עם השנים הוכנסו שינויים ותוספות באוסף הפעמונים שבקריון וכעת הוא כולל 74 פעמונים. הקריון הוא כיום השלישי בגודלו בעולם מבחינת מספרם ומשקלם הכולל של הפעמונים שבו. קול נגינתו של הקריון נשמע בקביעות בוולינגטון. בכל שנה הוא משמש לנגינה במשך למעלה מ-200 שעות של קונצרטים.
יצחק אייזיק רוזנבוים
תולדותיו
אחר השואה היגר לארצות הברית, תחילה ישב באיסט ניו יורק ובקראון הייטס, ולאחר מכן בבורו פארק שם נאבק לסגירת החנויות בשבת ועל שמירת השבת, ופעולותיו נשאו פרי.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
מגדל הפעמונים
בשנת 2007 תרם מסדר סנט לזרוס עוגב לאנדרטה, וקול נגינתו מצטרף לנגינת הקריון במהלך טקסים וקונצרטים.
יצחק אייזיק רוזנבוים
תולדותיו
לאחר פטירת אביו בשנת ה'תשל"ג החל למלא את מקומו בבית מדרשו בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשנת ה'תשמ"א עבר להתגורר בבני ברק, שם יסד בית מדרש. ייסד גם את מפעל שונה הלכות, שבמסגרתו נבחנים מאות אברכים ובחורים מדי חודש על שולחן ערוך ומשנה ברורה הלכות שבת.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
היכל הזכרונות
הכניסה אל היכל הזכרונות נמצאת בבסיס מגדל הפעמונים. ההיכל הוא אולם מאורך בעל גג קשתי, הנתמך על ידי שורת עמודים משני צידיו. מתחת לקשתות הגג ומעל לעמודים קבועים חלונות ויטראז', שדרכם חודר אור יום לתוך האולם.
בקצהו המרוחק של האולם נמצא מקדש (Sanctuary) מוגבה. בגומחה שבו מוצב פסל הארד "אם וילדים" בעיצובו של הפסל לינדון סמית'. הוא מתאר אם ושני ילדיה המנחמים זה את זה במהלך הסבל של שנות המלחמה. משני צידיו מוצבים דגלים וכני לפידים. מעל הפסל קבועה בקיר מנורת האחווה (Lamp of Brotherhood). על הקירות בשני צידי המקדש קבועים סמלי תשעת המחוזות של ניו זילנד. מתחתיהם מוצגים ארבעה ספרים, שבהם רשומים שמות הנופלים בכל מלחמות ניו זילנד ממלחמת הבורים ואילך. בשני צידי המדרגות למקדש ניצבים עמודים הנושאים עליהם עיטורים של גזעי עצים, המסמלים את חבר העמים. על ענפיהם מוצגים סמלי מדינות חבר העמים שהשתתפו בשתי מלחמות העולם. על הקיר מעל פתח המקדש נרשמו פסוקים מפרק קלט בספר תהילים.
יצחק אייזיק רוזנבוים
תולדותיו
נפטר אור לי"ד בתמוז תש"ס בגיל 94, ונקבר באוהל אדמו"רי נדבורנא בהר הזיתים.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
היכל הזכרונות
בין העמודים משני צידי האולם מצויות 12 גומחות, שכל אחת מהן מוקדשת להנצחת יחידות צבאיות של המדינה ובה מוצגים לוח זיכרון ודגל היחידה. שש מהן מוקדשות לצבא, שלוש לצי ושלוש לחיל האוויר. בארבע מהגומחות מוצבים גם לוחות זיכרון למלחמות בדרום אפריקה, קוריאה, מלאיה וווייטנאם. הגומחות משמשות כמוקד לטקסי זיכרון הנערכים באולם על ידי היחידות המונצחות בהן.
טקסי הנחת זרים וזיכרון למלחמות ניו זילנד ולנופלים בהן נערכים באולם באופן סדיר, וראשי מדינות ובני משפחת המלוכה הבריטית מבקרים בו.
קבר הלוחם האלמוני
קבר הלוחם האלמוני מסמל את 9,000 חיילי ניו זילנד שנפלו ושמקום קבורתם לא נודע. ארונו של הלוחם נקבר בסרקופג שנכרה ברחבה שלפני הכניסה לאנדרטת המלחמה ולא בתוך המבנה, וזאת על מנת לאפשר גישה אליו לקהל גדול יותר. על הקבר הוקמה מצבה רחבה מאבן גרניט שחורה וארד ועליה כיתוב באנגלית ובמאורית. המצבה תוכננה על ידי המעצב קינגסלי באיירד (Kingsley Baird).
פארק אנדרטת המלחמה הלאומית פוקהאו
באפריל 2015 נפתח בשטח שסביב האנדרטה פארק אנדרטת המלחמה הלאומית פוקהאו (Pukeahu), אשר פותח על ידי ממשלת ניו זילנד ועיריית ולינגטון. השטח מיועד לשמש כמרחב להצבת אנדרטאות נוספות לחיילי ניו זילנד ובנות בריתה ולקיום אירועים וטקסים ציבוריים ובראשם טקס יום אנזא"ק. במסגרת אירועי מלאת מאה שנים למלחמת העולם הראשונה ייערך בו בכל ערב עד 11 בנובמבר 2018 טקס נגינת הלחן Last Post.
ג'יימי דורנן
ג'יימס "ג'יימי" דורנן (באנגלית: James "Jamie" Dornan, נולד ב-1 במאי 1982) הוא שחקן, דוגמן ומוזיקאי צפון אירי. מוכר בתור שריף גראהם קורדון בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" ולאחר מכן מתפקידו כריסטיאן גריי בסרט "חמישים גוונים של אפור" ובסרטי ההמשך "חמישים גוונים של אופל" ו"חמישים גוונים של שחרור".
שנותיו המוקדמות
דורנן נולד בהוליווד שבצפון אירלנד, והוא גדל בשכונת הפרוורים של בלפסט ולו שתי אחיות גדולות; ליסה, שעובדת בדיסני בלונדון, וג'סיקה, מעצבת אופנה. אביו של דורנן, ג'ים, הוא מיילד וגניקולוג ואילו אמו של דורנן, לורנה, נפטרה מסרטן כאשר היה בן 16. בתיכון שיחק רוגבי ולמד בחוג דרמה. לאחר מכן למד באוניברסיטת טיסייד במחלקת הדרמה אך פרש טרם סיום הלימודים ועבר ללונדון כדי להשיג קריירת משחק.
קריירה
דורנן היה חבר בלהקת הפולק "Sons of Jim" עד לפירוקה בשנת 2008. הלהקה הופיעה בתור מופע חימום לזמרת הסקוטית קיי.טי. טאנסטול בסיבוב הופעותיה.
בשנת 2003, דורנן דגמן עבור אברקרומבי אנד פיץ' ובהמשך דיגמן לבית האופנה קלווין קליין לצדן של דוגמניות כמו קייט מוס ואווה מנדז. כמו כן דגמן עבור מותגי אופנה כמו אקווה סקוטום, כריסטיאן דיור, הוגו בוס, בננה ריפבליק, ארמנגילדו זנגה וארמני.
בשנת 2006 שיחק בסרטה של הבמאית סופיה קופולה, "מארי אנטואנט" לצדה של השחקנית קירסטן דנסט.
בשנת 2011 שיחק בשמונה פרקים בסדרה "עד עצם היום הזה". ב-2013 החל לשחק בסדרה "The Fall".
ב-2014 שיחק תפקיד ראשי בסרט "לעוף הביתה".
ב-23 באוקטובר 2013 נודע כי דורנן יגלם את דמותו של כריסטיאן גריי בסרט "חמישים גוונים של אפור" במקום השחקן צ'ארלי האנם. הסרט יצא לאקרנים ב-13 בפברואר 2015.
בשנת 2016 שיחק בסרט המלחמה "מצור ג'דוטוויל" אודות הקרבות בקטנגה. בשנת 2017 שב לגלם את דמותו של כריסטיאן גריי בסרט ההמשך "חמישים גוונים של אופל" אשר ממשיך מאותה נקודה בה הסרט הראשון הסתיים. בסרט כיכבו לצידו דקוטה ג'ונסון וקים בייסינגר.
ב-2018 שיחק בדרמת הטלוויזיה של HBO, "ארוחת ערב עם הרווה", לצד פיטר דינקלג' ואנדי גרסיה.
בשנת 2023, שיחק בתפקיד הראשי, לצד גל גדות, בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור פארקר.
חיים אישיים
בשנים 2003–2005 ניהל דורנן מערכת יחסים עם השחקנית קירה נייטלי.
ב-27 באפריל 2013, לאחר שלוש שנות זוגיות נישא לשחקנית אמיליה וורנר באחוזה בסאמרסט. לזוג שלוש בנות.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
גומורה (באיטלקית: Gomorra) היא סדרת טלוויזיה איטלקית מסוגת דרמת פשע, שעלתה לשידור ב-6 במאי 2014. הסדרה מבוססת על הספר "גומורה" מאת רוברטו סביאנו ועל הסרט באותו שם המבוסס על הספר אשר זכה בפרס "חבר המושבעים" בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2008. הסדרה מתמקדת בעולם הפשע בנאפולי ובמערכות היחסים של גנגסטרים, סוחרי סמים ואזרחים רגילים. היא מתוארת על ידי מבקרים כ"מכוערת בקטע טוב" ומתרכזת בתוכן רגשי קר ואפקט דרמטי. שם הספר (וכך הסדרה) הוא משחק על המילים "קאמורה" (Camorra) - שהוא כינוי לכנופיות הפשע המאורגן בנאפולי ו"עמורה" (כמו ב"סדום ועמורה") אשר בלטינית נקראת Gomorrah, כרמז לכאוס שמשליטות הכנופיות ואוזלת היד של מערכת אכיפת החוק להתמודד איתן.
הסדרה שודרה בערוץ Sky Italia עם בערך 1.2 מיליון צופים לפרק. חברת ההפקה Beta Film מכרה את הזכויות לשידור הסדרה למעל ל-113 מדינות כולל לישראל ב-HOT. הסדרה חודשה לעונות 3 ו-4.
בשנת 2019 יצא לאקרנים גומורה: בן האלמוות - סרט המהווה המשך לאירועים שקרו בעונה 3.
בנובמבר 2021 יצאה לאור העונה החמישית והאחרונה של הסדרה.
רקע
הסדרה מתרחשת באזור העיר נאפולי, בעשור השני של המאה העשרים ואחת, ומציגה מבט קודר על מאבקים של קבוצות מאפיה שונות על אזורי שליטה בעיר בהפצת סמים, הלבנת כסף במועדונים, עסקי נדל"ן בלתי חוקיים ועוד. במוקד העלילה משפחת הפשע סבסטנו (Savastano) אשר שולטת בפרבר הצפוני סקונדיליאנו, בעומד בראשה הבוס, דון פייטרו סבסטנו, באשתו ובנו ג'נארו המכונה "ג'ני", ובחייליו, כשהבולט בהם הוא צ'ירו די-מארציו, המכונה "בן אלמוות" על כך שניצל מכל ניסיון התנקשות. הסדרה נפתחת כאשר מולם עומד ונלחם על טריטוריה יריבם סלבטורה קונטה ועוקבת אחר נסיונותיו של דון פייטרו לכבוש עוד ועוד טריטוריות ובמקביל אחר שאיפותיהם של ג'נארו ושל צ'ירו להתקדם בהיררכיית המשפחה עד כדי עימותים וסכסוכים בין השלושה.
העלילה רוויה מתח והתרחשויות רבות ומהירות, ומתאפיינת באלימות רבה ואכזריות. מבחינה קולנועית, הסדרה מלווה בפסקול איכותי ובדרכי צילום מיוחדות, אשר מוסיפים רבות לאווירה. במהלך ארבע עונות מופיעות דמויות רבות חדשות, ודמויות רבות מוצאות את מותן במאבקים האינסופיים.
הסדרה מעבירה ביקורת סמויה על מערכת אכיפת החוק חסרת האונים אשר נעלמת כמעט לחלוטין מן העלילה ומשרטטת עתיד חסר סיכוי לנאפולי ושכונותיה. כמו כן, הסדרה מרבה להשתמש בסמלים נוצריים הן גלויים והן עקיפים להדגשת האבסורד בין אלימות חסרת תוחלת לבין אמונה קדושה לכאורה.
עלילה
עונה ראשונה (2014)
משפחת סבסטנו מונהגת ביד קשה על ידי האב פייטרו סבסטנו מזה שנים רבות, ושולטת בשוק הסמים בסקונדיליאנו שבצפון נאפולי. האויב הנוכחי הוא סלווטורה קונטה, ראש כנופיה יריבה. אחד ה״חיילים״ המובילים של סבסטנו, צ׳ירו די-מרציו, מקבל משימה לשרוף את ביתה של אמו של קונטה, על מנת להפחידו. קונטה ואמו כצפוי מתחבאים במקלחת ולא מתים בשריפה, אך המסר הועבר. לאחר משימה זו, צ׳ירו הופך להיות יותר ויותר איש אמונו של הבוס פייטרו, ולבסוף פייטרו מטיל עליו את המשימה החשובה ביותר: צ׳ירו צריך להכין את הבן ג׳נארו סבסטנו להיות הבוס העתידי של המשפחה, אחרי שאביו יפרוש.
צ׳ירו וג׳נארו הם חברי ילדות. ג׳נארו מפונק ופחדן ואילו צ׳ירו הוא רוצח קר ואכזרי שלא מהסס להרוג גם חפים מפשע על מנת להשיג את מטרותיו. על צ׳ירו ללמד את ג׳נארו את הקודים של עולם הפשע ולא לפחד "ללחוץ על ההדק".
בעקבות פשיטת משטרה, פייטרו הבוס נלקח למעצר, ולבסוף נכנס לכלא לשנים רבות. השליטה במשפחה עוברת לאשתו, אימקולטה סבסטנו. אימקולטה מעולם לא אהבה את צ׳ירו יותר מדי וחושבת שהוא עלול ביום מן הימים לחתור תחתם. לכן, אינה מעוניינת לקדם אותו. מאידך, בנה ג׳נארו, אינו בשל לקחת את המושכות.
אימקולטה מחליטה להמשיך לשלוט בעצמה על עסקי המשפחה. את שני ה״ילדים״ היא שולחת לביצוע משימות בניכר: את צ׳ירו לספרד כדי לברר עם היריב קונטה האם הוא רוצה לשתף איתם פעולה ולסיים את המלחמה ביניהם, ואת ג׳נארו בנה להונדורס כדי לחזק את הקשר עם יצרני הסמים שם. בין השורות אנו מבינים כי תקוותה היא, שצ׳ירו לא יחזור חי מספרד, ושג׳נארו יחזור מספיק ״בשל״ כדי להנהיג את המשפחה.
בספרד, צ׳ירו מצליח לעשות את הבלתי יאמן, מתחבב על קונטה, רוכש את אמונו ומשיג שלום בינו לבין משפחת סבסטנו. באחת הסצנות הוא מתבקש להוכיח נאמנות ע״י שיבצע על עצמו ״רולטה ספרדית״ – גרסה מחוזקת של רולטה רוסית, אקדח טעון בשלשה מתוך שישה כדורים, קרי סיכוי למות של 1:2 – והוא עושה זאת מולם.
עם חזרתו לנאפולי מגלה צ׳ירו כי אף על פי שהצליח לעשות שלום עם קונטה, אימקולטה לא מקדמת אותו בהיררכיית השליטה במשפחה ועדיין לא נותנת בו אמון. במקביל, חוזר ג׳נארו מהונדורס כאשר הוא נחוש להפוך ל״בוס״, אף על פי שאימו עדיין לא נתנה אישור לכך. לפיכך הוא מאגד סביבו את החיילים הצעירים יותר אשר נאמנים לו. החיילים הבוגרים נשארים נאמנים לאימקולטה. בסופו של דבר מתרחשת מעין ״מלחמת אזרחים״ בין שני חלקי כנופיית סבסטנו, כאשר הצעירים בשליטת ג׳נארו נלחמים בבוגרים בשליטת אימקולטה.
בית דניאל (תל אביב)
בית דניאל הוא הקהילה המרכזית של היהדות הרפורמית בתל אביב. המרכז שוכן ברחוב בני דן בצפון הישן של תל אביב, סמוך לנחל הירקון. הוא מסונף לתנועה ליהדות מתקדמת בישראל. בראש הקהילה עומדים הרב מאיר אזרי והרבה גליה סדן.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
צ׳ירו לא מרגיש מוערך ע״י ג׳נארו ולכן נשאר בחבורת הבוגרים. בשלב מסוים, הוא רואה כיצד משפחת סבסטנו מאבדת את שליטה בשוק הסמים בסקונדיליאנו ומחליט לעשות מעשה, ולהפוך בעצמו ל״בוס״. הוא מבקש ומקבל תמיכה מקונטה. לאחר מכן הורג את אימקולטה, ומתחיל להשיג שליטה בעיר עם החיילים הבוגרים של סבסטנו, ועם חלק מהצעירים שהוא מעביר אליו. ג'נארו מגלה במהירות את בגידתו של צ׳ירו, מגייס את החברים שנשארו נאמנים לו, ויוצא להרוג את החיילים הבוגרים, שאותם הוא רואה כאויביו. הוא הורג את כולם מלבד צ׳ירו וחייל בשם מלאמור. השניים מצליחים לברוח למחבוא. ג׳נארו מגלה לבסוף את המחבוא ושולח חיילים להרוג אותו, אך שם מחכים להם חייליו של קונטה, שטובחים בהם באכזריות. מאוחר יותר צ׳ירו יורה על ג׳נארו אך מצליח רק לפצוע אותו בפניו.
בית דניאל (תל אביב)
היסטוריה ופעילות
בית דניאל הוקם בשנת 1991 והיה לבניין בית הכנסת הרפורמי הראשון בתל אביב. בבית הכנסת התאחדו שתי הקהילות הרפורמיות שהיו פעילות קודם לכן בעיר: קהילת קדם וקהילת רמת-אביב. קהילות אלה פעלו ללא מבנה קבוע. בניין בית-דניאל תוכנן על ידי האדריכל צ'ורני קפלן, ועוצב על ידי האמן פיליפ רנצר.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
במקביל, האב פייטרו אשר יושב בכלא, מבין כי כנופיית סבסטנו מתמוטטת בהיעדרו וכי הבן ג׳נארו לא מצליח לשלוט. פייטרו מבין שהוא חייב לצאת מהכלא, ומעמיד פני משוגע. לבסוף הוא מועבר לכלא אחר, ובזמן ההעברה מצליחים חייליו, בראשות מלאמור, לחטוף ולשחרר אותו.
בית דניאל (תל אביב)
היסטוריה ופעילות
בבית דניאל פועל בית כנסת שבו מתקיימות תפילות בערבי שבת, שבתות וחגים, ואירועים מיוחדים בכל חגי ישראל. בנוסף מתקיימת במרכז פעילות תרבותית ופעילות העשרה. כמו כן מפעיל המרכז רשת גני ילדים ופעילות העשרה לבתי ספר. נערכים בו אירועי ספרות ותרבות, סמינרים וערבי עיון (שאינם קשורים בהכרח לקהילה הרפורמית). המרכז הוקם על בסיס תרומות של משפחת דניאל, משפחת נדבנים מארצות הברית, ונתמך בידי גופים ציבוריים ופרטיים שונים, בהם עיריית תל אביב-יפו והסוכנות היהודית.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
עונה שנייה (2016)
בית דניאל (תל אביב)
היסטוריה ופעילות
מחלקת החינוך בבית דניאל מקיימת אירועים בדרך שוויונית וחגיגית. מחלקת החינוך יוצרת ומפתחת תוכניות אישיות וכלל כיתתיות לבני ובנות מצווה, טקסי קבלת ספר תורה, תוכניות העשרה בתחום המורשת ועוד.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
בפתיחת העונה אנו רואים כי צ׳ירו, אשר הצליח להתגבר על משפחת סבסטנו וכרת ברית עם קונטה, שולט בשוק הסמים בצפון נאפולי בצורה ״דמוקרטית״ – הוא הקים ברית בין מספר משפחות וקבוצות, כאשר כל אחד מוכר סמים באזור שלו בעיר. קונטה הוא ספק הסמים של הברית, וצ׳ירו נהנה מאחוזים מכל הפעילות. אחת מחברות הברית הבולטות היא אנליסה המכונה ״שאנל״.
בית דניאל (תל אביב)
היסטוריה ופעילות
בבית דניאל מתקיימים לאורך השנה שיעורים שבועיים ופעילויות לגיל הזהב, תפילות שבת משפחתיות וקהילתיות, קרנבל פורים, תיקון ליל שבועות, אירועי סליחות, הקפות בשמחת תורה ועוד.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
פייטרו סבסטנו, שהצליח להמלט מן הכלא, מבין שאינו שולט כבר בנאפולי, ונוסע לקלן. חייליו, בראשות מלאמור, מסייעים לו ביציאתו מנאפולי ושומרים לו אמונים עד שישתקם ויחזור. בנו ג׳נארו משתקם מפציעתו מהיריות של צ׳ירו, ונוסע להונדורס, שם הוא מבצע עסקאות סמים גדולות ומהדק את קשריו עם יצרני הסם.
בית דניאל (תל אביב)
היסטוריה ופעילות
בשנת 2006 נפתחו ביפו משכנות רות דניאל, המסונפים לבית דניאל. במקום פועלים אכסניה ומרכז חינוכי.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
צ׳ירו נשוי עם ילדה. אשתו דבורה מתקשה להסתגל לאורח החיים העברייני ולפחד התמידי, והיא דורשת ממנו להפסיק. לאחר שדרישותיה אלו לא נענות היחסים ביניהם מידרדרים עד כדי שהיא שוקלת ללכת למשטרה ולהסגיר אותו. הוא מנסה לשכנע אותה להרגיש בטוחה ולהמשיך בחייהם אך היא לא מצליחה בכך. במהלך ויכוח שמתדרדר הוא רוצח אותה החניקה.
בית דניאל (תל אביב)
בר מצווה ובת מצווה
בית דניאל מזמין בני מצווה ובנות מצווה לעלות לתורה בטקס שוויוני, שבו בנות מוזמנות לעלות לתורה ולחגוג בת מצווה, כל המשפחה יושבת יחדיו והאמהות (כמו גם בנות המשפחה האחרות) עולות לתורה, מברכות ושותפות מלאות בתהליך ההכנה ובטקס עצמו. במהלך השנים אלפי בנים ובנות עלו לתורה בבית דניאל.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
כשנה לאחר מכן, ג׳נארו חוזר לאירופה. הוא נפגש עם אביו בקלן, ומעוניין לחזור להשתלב בעסקיו. האב, אשר מתפרנס מביצוע פשעים שונים בגרמניה תוך שהוא חולם על חזרה לנאפולי ונקמה בכל אויביו, מסרב עדיין לשלב את בנו בפעילות, אף על פי שג׳נארו מציל את חייו מאירוע ירי במסעדה בקלן ומסייע לו להמלט מהמשטרה המקומית. האב מחליט לחזור לנאפולי בחשאי, והוא משתכן בדירת מסתור כאשר את התקשורת עם העולם החיצון הוא עושה דרך ״שליחה״ בשם פאטריציה, אחייניתו של מלאמור.
בית דניאל (תל אביב)
בר מצווה ובת מצווה
בנוסף לטקס, בית דניאל מזמין את בני ובנות המצווה ואת משפחותיהם לקחת חלק בחוג בני/בנות מצווה, אשר מלווה את תהליך העלייה לתורה כולו.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
בינתיים, ה״ברית״ של צ׳ירו עולה על שרטון בעקבות מחלוקות על מחירי הסם של קונטה ועל סגירת אזורי מסחר שונים. צ׳ירו וקונטה שניהם מתכננים מתחת לפני השטח התנקשות זה בזה, כאשר כלפי חוץ הם ממשיכים להתנהג כבעלי ברית. המתיחות מסתיימת כאשר, בפעולה מחוכמת, מצליח צ׳ירו להרוג את קונטה.
בית דניאל (תל אביב)
חתונות
בית דניאל מקיים טקס נישואים יהודי, שוויוני, שבו בני הזוג יכולים לנסח את הכתובה, לקדש זה את זו וזו את זה (בשונה ממעמד הקידושין היהודי המסורתי בו רק האיש נותן לאשה טבעת ובכך מקדש אותה), לשתף בני משפחה וחברים בטקס ולהוסיף לו מעולם התוכן הייחודי להם. נישואים אלה אינם מוכרים לצורך רישום נישואים בישראל.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
פייטרו האב מצדו ממש אינו מעוניין בשקט, שכן כל מטרתו היא להפוך הכל ולחזור לשלוט באופן בלעדי. לכן הוא ממשיך ממקום מחבואו לשלוח רוצחים להתנקש בעוד ועוד חברי הברית של צ׳ירו וקונטה. בסופו של דבר מצליח פייטרו לפורר את הברית ולרכוש לעצמו שליטה בחלק נרחב מהטריטוריה שהייתה של הברית. הוא יוצא מדירת מחבואו ועובר לבית מפואר, כאשר פאטריציה ה״שליחה״ משמשת לו כעת כבת זוג. כצעד אחרון של ניצחון שולח פייטרו רוצחים להרוג את בתו של צ׳ירו, כאשר מלאמור הוא זה שלוחץ לבסוף על ההדק והורג את הילדה. מותה של בתו האהובה שובר לגמרי את צ׳ירו והוא מודיע לחייליו על פירוק הברית ועל פרישתו. ג׳נארו, שבשלב זה כבר רואה באביו נטל ומעוניין לחסלו, מאתר את צ׳ירו השבור, נותן לו אקדח ומספר לו היכן יהיה אביו פייטרו בימים הקרובים.
פייטרו עולה לקברה של אשתו, אימקולטה, ומבקש את ״רשותה״ להתחתן עם פאטריציה. כאשר הוא יוצא ממבנה הקבר, מחכה לו צ׳ירו אשר הורג אותו במקום. במקביל לסצנת הרצח מתרחשת ברומא לידת בנו של ג׳נארו, ופייטרו התינוק יוצא לאוויר העולם בדיוק כאשר פייטרו האב מחזיר נשמתו לבורא.
עונה שלישית (2017)
עם מותו של פייטרו והתפוררותה של הברית של צ׳ירו, מנצל ג׳נארו את הואקום שנוצר ומשיג שליטה בכל שוק הסמים בצפון נאפולי. צ׳ירו וג׳נארו מחסלים ביחד את מלאמור, רוצח בתו של צ׳ירו, שהוא היחיד שנותר מחייליו הנאמנים של פייטרו. לאחר מכן צ׳ירו מספר לג׳נארו שהוא זקוק לתקופת מנוחה וחשיבה, והוא נפרד מג׳נארו ונוסע אל מחוץ לאיטליה.
לאחר שנה, אנו רואים את צ׳ירו בסופיה, כאשר הוא עובד כחייל בארגון הפשע של ולנטין, בעסקי הימורים, סמים וזנות. מלאדן, בנו של ולנטין, לא אוהב את צ׳ירו כי הוא חושב שהוא עלול לחתור תחתיו, ומעוניין לחסלו. מלאדן מארגן עסקה עם חבורה מנאפולי אשר כביכול מעוניינת לקנות סמים עם כסף מזויף, כדי שיוכל אחר כך לטעון בפני אביו שצ׳ירו הוא זה שאשם בכישלון העסקה. צ׳ירו מבין שבסופו של דבר יחוסל והוא מחליט להקדים תרופה למכה, הוא הורג את ולנטין ואת מלאדן וחוזר לאיטליה, לא לפני שהוא מציל זונה אלבנית יפהפייה מהארגון של מלאדן ומחזיר אותה לביתה באלבניה.
באותו הזמן, ג׳נארו באיטליה מתחיל לחתור תחת עסקיו של חמו ג׳וזפה, ויוזם עסקאות עצמאיות. לבסוף ג׳נארו מוסר מידע למשטרה וג׳וזפה נעצר. ג׳נארו מקווה שבכך יתפנה לו המקום לרשת את עסקיו של חמו, אך ג׳וזפה משתחרר במהירות למעצר בית באמצעות עסקת טיעון. ג׳וזפה שמבין שחתנו בוגד בו. במהלך מחוכם הוא מפתה את ג׳נארו לבצע עסקת סמים עם בני ברית של ג׳וזפה ובמהלך ביצוע העסקה חוטף את ג׳נארו, הורג את חבריו, ומודיע לג׳נארו שכל כספיו הוחרמו, שכל אנשיו נרצחו והגרוע מכל – שאסור לו לחזור ולראות את אשתו ובנו. ג׳נארו מושלך בנאפולי על הכביש, מוכה, פצוע וחסר כל, ונאסר עליו לצאת מהפרבר סקונדיליאנו. ובכך, בסוף הפרק הרביעי של העונה, אנו מוצאים את שני החברים ג׳נארו וצ׳ירו ״מתחילים מאפס״ כאשר בידם אין לא כסף ולא אנשים. השליטה באותו זמן בנאפולי עוברת לידיהם של בעלי ברית של ג׳וזפה.
צי׳רו וג׳נארו מוצאים כנופיה חדשה, אשר צ׳ירו כבר פגש בסופיה. זוהי הקבוצה של אנזו ״דם כחול״ שבאותה עת מתבססת על פשעים קטנים. צי׳רו, שמאז מות בתו איננו מעוניין בחיים, מוצא נחמה ב״לחנוך״ את הכנופיה ולהרים אותה מרמת פושעים קטנים לרמה של שליטה בעיר או לפחות בחלקים ממנה. אנזו וחבורתו מצידם מעריצים את צ׳ירו ועושים את כל דבריו על מנת להפוך לשליטים. החבורה צוברת כסף, משיגה נשק תוך שיתוף פעולה עם אנליסה, ותוקפת את החבורות השולטות במרכז נאפולי, מקום שנחשב בעל ערך רב יותר מהפרבר הצפוני סקונדיליאנו. עקב כך שהם פועלים בחכמה ולא רק בכוח, בהנחייתו הסמויה של צ׳ירו, ועם הקשרים של ג׳נארו בשוק הסמים, הם מצליחים עד מהרה להשתלט על השכונה פורצ׳לה במרכז נאפולי. לאנזו חיבה מיוחדת לשכונה שכן סבו שלט בה בעבר הרחוק והוא רואה בשליטה זו תיקון עוול היסטורי. בשלב זה המצב מגיע ליציבות מסוימת שכן שאר הקבוצות רואות את כוחו של אנזו (שכאמור שואב מנוכחותו הסמויה של צ׳ירו מאחוריו), ומוכנות לשלם בשכונת פורצ׳לה על מנת להמשיך את המסחר. בתוך כנופייתו של אנזו מתרחש מעיין מרד בראשותו של חייל בשם ולריו, אך אי-שקט זה נרגע במהירות כאשר צ׳ירו מרגיע את הרוחות.
פאטריציה הורגת את אנליסה וממצבת את עצמה כאשה חזקה בחבורתו של ג׳נארו. אנזו מגלה כי מי ששלח להרוג את אחותו היה ג׳נארו. הוא מזמין את צ׳ירו וג׳נארו ליאכטה שלו ושם מנסה להרוג את ג׳נארו. צ׳ירו, אשר מעדיף שג׳נארו יחיה עם משפחתו מאשר שהוא עצמו יישאר בחיים, מצהיר כי הוא זה שהרג את אחותו של אנזו, ובכך מקריב עצמו עבור ג׳נארו. בהתאם לכך אנזו מכריח את ג׳נארו להרוג את צ׳ירו. ג׳נארו מחבק את צ׳ירו חברו הוותיק, ובו זמנית יורה בו וגופתו של צ׳ירו שוקעת למצולות.
עונה רביעית (2019)
בעונה הרביעית אנו רואים את ג׳נארו מנסה לסיים עם חיי הפשע ולחיות באושר עם משפחתו, בהתאם לצוואתו של צ׳ירו. הוא מנסה ליצור שיתוף פעולה ורגיעה בין הכוחות שנשארו בנאפולי, בין היתר אנזו שפועל באזור פורצ׳לה ושני האחים קאפאצ׳יו (ה״משוגע״ וה״דיפלומט״) אשר פועלים באזורים נוספים במרכז העיר. בתחילה, האחים קאפאצ׳יו מסרבים לשתף פעולה, אך ג׳נארו יוצר קשר עם קרובים רחוקים שלו, משפחת לבנטה (אם המשפחה היא בת דודה של אימקולטה, אמו של ג׳נארו) אשר להם כוח רב. בסיוע משפחת לבנטה הוא מכניס מכונית תופת שמתפוצצת במרכז השכונה של האחים קאפאצ׳יו, פעולה אשר מבהירה לכולם את עוצמתו של ג׳נארו ומשכנעת את כל הקבוצות לרצות רגיעה מיידית. ג׳נארו מכנס את כולם ומכריז על רגיעה, ואת השליטה בסקונדיליאנו שהייתה שלו, הוא מעביר להפתעת כולם לפאטריציה, כאשר היא גם אחראית על יבוא הסם. לשם כך הוא מעביר לה את כל קשריו עם יצרני הסמים. למרות עזיבתו, הסידור החדש כולל העברת אחוז מסוים מכל רווחי הסמים לג׳נארו. לאחר שהשליט סדר הוא עוזב את נאפולי ועובר עם משפחתו לבית מפואר מחוץ לנאפולי.
בחייו החוקיים מנסה ג׳נארו להקים קונסורציום של חברות אשר יבנה נמל תעופה בינלאומי גדול בקרבת נאפולי. מכיוון שהוא סבור שעמידתו בראש הקונסורציום תעורר חשדות, הוא שוכר איש עסקים ששקוע בחובות בשם רוברטו אשר יעמוד בראש. התהליך מתקדם ופעולותיו של ג׳נארו חוקיות, אך אנו רואים שכאשר דברים משתבשים, ג׳נארו פותר זאת בכוח. כך לדוגמה כאשר ג׳נארו מתקשר עם שני אנשי עסקים בלונדון למטרת רכישת חברה בינלאומית לצרף אותה לקונסורציום, וכאשר אותם אנשי עסקים מרמים אותו ומתכננים לברוח עם 20 מיליון ליש״ט מכספו, הוא מאתר אותם לפני שהספיקו לברוח, לוקח את כספו בחזרה ואף מצליח לרכוש חברה אחרת, ולבסוף הורג את שני האנשים. דוגמה נוספת לפעולות לא חוקיות של ג׳נארו היא בהמשך פרקי העונה, כאשר הוא מחליט להרוג את רוברטו ראש הקונסורציום, כי רוברטו מתחיל לקבל זימונים לחקירות מהמשטרה, שמעוניינת לדעת מי עומד מאחוריו.