cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אביב
מקור השם ושימושים לו
לאביב משמעות סמלית של התחדשות הטבע ויש המשערים שמקור שם החודש הלועזי אפריל הוא המילה הלטינית אפריר - להיפתח, כלומר הטבע נפתח מתרדמת החורף. המילה אביב אף הושאלה לציון התחדשות ונעורים באדם, כמו בביטויים "אביב נעוריו" או "אביב ימיו", וכן לציון מאורעות היסטוריים שבהם התחדשות. להלן דוגמאות לכך:
שינויים בטבע
בחודשי האביב מתגברת נטייתו של ציר כדור הארץ לכיוון השמש והימים הולכים ומתארכים. התחממות מזג האוויר בתקופה זו גורמת להפשרת השלגים ולהתמתנות הקרה, ובתוך כך מתחילים ללבלב ולפרוח גם מינים רבים של צמחים. מכאן, כאמור, גם שמה של העונה. באזורים שבהם לא יורד שלג ונדיר שמתפתחת בהם קרה, הטמפרטורות באוויר ועל פני הקרקע עולות מהר יותר והאביב מגיע מוקדם יותר בשנה, לעיתים סביב חודש פברואר בחצי הכדור הצפוני.
במיני יונקים רבים, עונת הרבייה והייחום מותאמת לכך שתנאי הסביבה יהיו הטובים ביותר עבור ההיריון או הוולד, עם מספיק מים ומזון וטמפרטורה נוחה. תנאים אלה מופיעים על פי רוב באביב. תהליך התאמת עונת הרבייה לעונות השנה מתווך באמצעות שינויים בהפרשת מלטונין בבלוטת האצטרובל כתוצאה מהשינוי באורך שעות האור. שינויים אלה בהפרשת מלטונין משרים שינויים בהפרשת הורמון משחרר גונדוטרופינים בהיפותלמוס.
חגי אביב
בלוחות שנה רבים מתרבויות עתיקות ובנות ימינו נקבעה תחילת השנה באביב. על בסיס זה, ועל בסיס משמעות ההתחדשות והפריחה המוענקת לעונה זו, נפוצו בעולם חגים בתקופת האביב. בקרב עמי המזרח התיכון נחוג במסופוטמיה בימי קדם החג אקיטו סביב קציר השעורים, במצרים העתיקה חג האביב, כלל את תקופת פריחת הדגן סביב הנילוס וקושר לאל אוזיריס, חג האביב המצרי התגלגל ברבות השנים לתרבות הערבית במצרים וידוע בשם שאהם אל ניאסם. היהודים חוגגים את חג הפסח אשר חל בחודש האביב, והפרסים חוגגים את הנורוז. ברחבי העולם מציינים הנוצרים את חג הפסחא, ובמזרח הרחוק, שם תרבויות רבות מציינות את תחילת האביב סביב חודש פברואר, נחוג ראש השנה הסינית וחג הטט הווייטנאמי.
האביב בישראל
האביב בישראל מאופיין במעבר תכוף של שקעים שרביים דרך ישראל כפי שניתן לראות במפה המצורפת המראה שקע שרבי שנמצא בגבול מצריים-לוב ועושה את דרכו לישראל. שקעים אלה מאופיינים בעלייה חדה בטמפרטורות (שרב), אובכים וסופות חול, ולאחר מספר ימים ירידה בטמפרטורות (שבירת שרב) שמלווה בעננות נמוכה ולעיתים גם ירידת משקעים.
פרחים אופייניים לאביב בישראל:
האביב באמנות
האביב סימל השראה ליצירה אצל אמנים בתחומים שונים:
תורה
בביקורת המקרא, מרבית החוקרים מחזיקים בדעה שהתורה נוצרה באופן הדרגתי - התבססה על מסורות קדומות, הועלתה על הכתב בין המאות ה-8 וה-2 לפני הספירה, ונערכה לנוסח אחיד במהלך התקופה הפרסית או ההלניסטית.
חומשי התורה
חמשת הספרים הבאים מרכיבים את התורה:
בספרות חז"ל, המדרשים ובמסורת היהודית ישנם כינויים נוספים לספרים אלו:
בתרגום השבעים מכנים את הספרים בכינויים אחרים:
לפי המסורת המקובלת, בחמשת חומשי התורה יש יחד 54 פרשות, 5,846 פסוקים, 79,976 מילים ו-304,805 אותיות.
מעמד התורה בדתות האברהמיות
על פי היהדות, הנצרות והאסלאם, התורה (מלשון הוראה) נחשבת לדבר אלוהים שנמסר לעם ישראל כקוד ההתנהגותי האישי שכל אדם חייב לציית לו.
במסורת היהודית
התורה במסורת היהודית נחשבת למהות מקודשת, שנבראה עוד לפני בריאת העולם, וניתנה מידי האל. התורה כוללת בתוכה ציוויים רבים ובתלמוד בבלי הוצגו כתרי"ג (613) מצוות, כגון: אמונה באלוהים, שמירת השבת, איסור לעבוד עבודה זרה, האיסור לשקר בדין, איסור על גנבת דעת, כיבוד הורים, השבת אבדה, האיסור לדבר לשון הרע, האיסור לעשוק, החובה להקים מערכת משפט לעשיית צדק ועוד.
הרמב"ם משקף את התפיסה הדתית הרווחת, על פיה כל מי שעוסק בתורה זוכה לחיי נצח, בכותבו: אף רבי יהודה הלוי כותב באופן דומה בספר הכוזרי:
בהמשך, מזכיר ריה"ל את התפיסה הרווחת, על פיה כל חוכמה שקיימת בעולם, נרמזת בתורה:
פרשנות התורה בזרמי היהדות
ישנן מספר גישות יהודיות להבנת הכתוב בספר התורה. אלו הן בעיקר השלוש המוצגות מטה:
בנצרות ובאסלאם
תפיסות שונות לתורה מוצעות בעיקר על ידי הנצרות והאסלאם, שכן היהדות היא בסיסן של דתות אלו.
בנצרות, האספקלריות הנוגעות לטקסט התורני הן שונות בכל פלג וזרם. על פי הנצרות חוקי התורה שניתנו על ידי משה הם הברית הישנה, שהתבטלה אחרי הצליבה. התורה כלולה בכתבי הקודש הנוצריים. סיפורי החלק הראשון של בראשית, וסיפור יציאת מצרים הם מן המשפיעים על התאולוגיה הנוצרית. יציאת מצרים היא ארכיטיפ לסיפור הגאולה והשחרור שנחשב למקדים לסיפור הגאולה בידיו של ישו.
באסלאם, לפי הקוראן והחדית', התורה היא הספר הראשון שניתן לאנושות בהתגלות, וכלל את מצוותיו של האל, אך הטקסט המקורי שניתן נתעוות עם השנים בידי היהודים.
חוקי התורה
חלק גדול מן התורה מוקדש לפירוט מערכת חוקים, המכונים "מצוות", שבה נצטוו בני ישראל מפי אלוהים. החוק המקראי הוא הבסיס לתרי"ג המצוות בהלכה היהודית הרבנית, אשר מפרשת את החוקים בהתאם לתורה שבעל פה. כתות יהודיות אחרות כמו הצדוקים, הקראים והשומרונים אימצו פרשנויות אחרות לחוק המקראי, המבקשות להיצמד ככל הניתן לפשט הכתוב.
חוקי התורה כוללים "מצוות עשה", המורות לאדם מה עליו לעשות, ו"מצוות לא תעשה", המגדירות מה אסור לעשות. חלק מהחוקים חברתיים באופיים, ונקראים "מצוות שבין אדם לחברו", וחלקם נוגעים לפולחן דתי ולעיקרי האמונה, ונקראים "מצוות שבין אדם למקום". על פי רוב הפרשנויות, עשרת הדיברות נחשבים לחוקי היסוד של התורה.
במסורת היהודית
התורה התקדשה ועברה קאנוניזציה לפני שאר המקרא. הדים ראשונים לקאנוניזציה שלה ניתן לראות כבר בתורה עצמה:
שלושה קטעים נוספים בתורה מיוחסים לכתיבתם על ידי משה במפורש:
בנוסף רוב תוכנו של ספר דברים מיוחס לנאום שנשא משה בעל פה בפני העם.
בספרות הנביאים הקדומה, נמצאים אזכורים למחבר התורה בספר יהושע ובספר מלכים, שם מיוחסים למשה קטעים נוספים מהתורה, בעיקרם מספר דברים. בספרות המקרא המאוחרת, המתוארכת לימי בית שני, הכינוי "תורת משה" או "ספר משה" כולל או מתייחס לציטטות מספרות התורה גם מחוץ לספר דברים, מכך ניתן ללמוד שהתורה לכל הפחות בחלקיה המשפטיים יוחסה אז למשה.
בייקר (אי)
גאוגרפיה
האי נמצא באזור זמן של UTC -12 שעות.
תחבורה
באי אין נמלים. ישנו מעגן סירות אחד בחוף המערבי של האי, וכן שדה תעופה נטוש (עם מסלול נחיתה באורך 1,665 מטרים) שנבנה בתקופת מלחמת העולם השנייה, שכיום מכוסה צמחייה ואינו בשימוש.
כאן נמצאו וכאן היו
כאן נמצאו וכאן היו הוא כלל הלכתי הקובע שאם התגלה מום גופני אצל אישה לאחר נישואיה, או אצל בהמה לאחר שנמכרה, מניחים בדרך כלל שהוא נולד כאן, כלומר לאחר הנישואין או המכירה. לפי הכלל, המקדש אישה כזו או הקונה בהמה כזו אינו יכול לתבוע ממון, ויש לומר כי ברשותו נולד המום.
כלל זה אמור רק לגבי ישות משפטית, אך כאשר המום נמצא בעת השאלה או השכרה (במקרה של בהמה) לא תקף כלל זה.
נידונים הלכתיים
הכלל נדון במסכת כתובות, כאשר אדם קידש אשה, ולאחר נישואיה התגלה כי היא בעלת מומים משמעותיים בגופה, וברור כי הבעל לא היה מקדשה לו היה יודע כי הם קיימים, אך לא ידוע אם מומים אלו היו קיימים כבר בשעת הקידושין, וממילא הקידושין היו בטעות, או שמא נולדו בגופה לאחר הקידושין. במקרה כזה אומר רבן גמליאל כי הכלל של חזקת הגוף, מכריע ואומר שכל עוד לא יתברר אחרת יש להניח מספק כי כשם שנולדה בלא מומים, גופה לא השתנה, וגם בשעת הקידושין הייתה ללא מומים, ורק לאחר מכן הם נולדו.
את דבריו אלו, המכריעים את הספק לפי הכלל "חזקת הגוף", מסייג רבן גמליאל בכלל כאן נמצאו וכאן היו, שאומר שאם יימצאו המומים ברשותו של האב, הדבר מהווה סיבה לומר כי רשותו היא רשות המועדת להיוולד בה מומים - "כאן נמצאו וכאן היו", ולכן לא תוכל חזקת הגוף להכריע את הספק ולהניח שבשעת הקידושין הייתה ללא מומים, מכיוון שחזקת הגוף היא רק בגוף רגיל שאינו מועד לפורענות, ולא בגוף מועד לפורענות. בשיטה מקובצת מוסבר, כי מדובר ב"סברא לפי ההווה", כלומר הרגילות היא שהמקום שבו מתגלות הבעיות הוא גם המקום הגורם לבעיות.
כאן נמצאו וכאן היו מול חזקת ממון
רבי יהושע עצמו, מתוך נקודת מוצא אחרת המעדיפה את חזקת ממון מעל "חזקת הגוף" סבור כי כל עוד לא ידוע אחרת עלינו לומר כי המומים היו בשעת הקידושין, שכן חזקת הממון של הבעל אומרת כי אין להוציא ממנו את דמי הכתובה הנדרשים ממנו ללא כל הוכחה חד משמעית, ולכן כל עוד לא הוכח שהמומים נולדו בגופה לאחר הקידושין, עלינו לומר שהם כבר היו קיימים בעבר.
גם את דבריו אלו מסייג רבי יהושע בכלל כאן נמצאו וכאן היו האומר שדין זה תקף דווקא אם המומים לא יימצאו לראשונה ברשות הבעל, שכן במקרה כזה יש לומר על פי הכלל של "כאן נמצאו וכאן היו" שהמומים נולדו ברשות הבעל, ובטל כוחה של חזקת הממון, ואז תכריע חזקת הגוף את הספק.
זהו הסבר השיטה מקובצת בשיטת רש"י בסוגיה, הסבור כי גם לפי שיטת רבי יהושע יש בכוח הכלל "כאן נמצאו וכאן היו" להכריע את הספק, שכן לחזקת ממון יש עדיפות רק כאשר מדובר ב"חזקה המכרעת", כלומר הדין האומר כי אין לשנות דבר מחזקתו וגם לא להוציא ממון מחזקתו, ודווקא דין זה הוא הנקרא "חזקת ממון", אך במקום שחזקת הממון אינה מכרעת אלא קיים רק את הדין הרגיל של מוחזק האומר המוציא מחברו עליו הראיה, כלומר אין להוציא מאדם ממונו מכיוון שאין לבית הדין לעשות מעשה מספק, במקום כזה תכריע חזקת הגוף.
הריטב"א חלוק על רש"י בנושא וסבור כי גם במקרה שיש לומר "כאן נמצאו וכאן היו" מעדיף רבי יהושע את בעלותו של הבעל על ממונו, שכן לשיטתו גם הכלל "המוציא מחברו עליו הראיה" נכלל בחזקת ממון, ולפי זה גם אם תהיה ריעותא של "כאן נמצאו וכאן היו", לא ניתן להכריע את הספק ומספק המוציא מחברו עליו הראיה.
כאן נמצאו וכאן היו בטריפות
ב נפסק כי כאשר אדם קנה בהמה ושחט אותה, ולאחר השחיטה התגלה מום בבהמה, אין יכול הקונה להחזירה למוכר ולבקש את ממונו, כי כשם שהמומים נמצאו ברשות הקונה, יש לומר כי ברשותו נולדו.
מהות הכלל
רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שיעורים מציג שני צדדים במהות הכלל. האחד, כי "כאן נמצאו וכאן היו" אינו אלא "רעותא" בחזקת הגוף, כלומר שהוא מבטל את הכלל של חזקת הגוף בכך שהוא מוכיח כי גוף זה מועד לפורענות, והשני, כי "כאן נמצאו וכאן היו" היא סברה עצמאית, האומרת כי המומים נולדו ברשותו של מי שהם נמצאו בו.
חכמי הראשונים הסתפקו האם הכלל אומר בעיקר כי יש לתלות את הבעיה ברשות שהיא נמצאה בו, או שהכלל אומר בעיקרו שאין לתלות את הבעיה במקום שהיא לא נמצאה בו.
דעתם של התוספות היא כי הכלל אומר בעיקרו שאין לתלות אותו במקום שהיא לא נמצאה בו, אך אין היא סיבה לומר שיש לתלות את הבעיה ברשות שהיא נמצאה בו, ולכן אשה שהשאילה לחברתה בגד ולאחר ההשאלה נמצא בבגד דם או לכלוך אחר, המשאילה איננה יכולה לדרוש מהשואלת לנקות או לכבס את הבגד בטענה שהדם נמצא ברשותה, מכיוון שהכלל רק אומר שאין לתלות את הבעיה במקום שהיא לא נמצאה בו, אך גם אין להוכיח שהיא קשורה למקום בו היא נמצאה. זאת מלבד הכלל האומר כי "כאן נמצאו וכאן היו" הוא כלל התקף רק במכירה בה החפץ עבר לרשות ולבעלות אחרת, כלל שאינו תקף כאשר מדובר בהשאלה או השכרה גרידא. לעומת זאת, דעתו של רש"י היא כי הכלל אומר כי אף יש לתלות את הבעיה ברשות שהיא נמצאה בו.
משרד התרבות של רוסיה
מבנה
נוסף למחלקות ניהול וסוכנויות סמך של המשרד, המשרד אחראי גם לפיקוח וניהול אולפני הקולנוע מוספילם, לנפילם, סויוזמולטפילם, ספריות לאומיות, מוזיאונים ותיאטראות כדוגמת התיאטרון הקטן, התיאטרון גדול ועוד.
כאן נמצאו וכאן היו
כאן נמצאו וכאן היו באיסורים
הרמב"ן מוכיח מגמרא זו, כי לא אומרים "כאן נמצאו וכאן היו" בדיני ממונות אלא רק באיסורים, ולמרות שלפי רבא כאן נמצאו וכאן היו הוא כלל האמור גם בדיני ממונות, אנו פוסקים כרב אשי שמיישב את הגמרא במסכת כתובות בצורה אחרת, וחלוק על רבא.
רבים סבורים כי כאן נמצאו וכאן היו הוא כלל שנאמר בממונות ולא באיסורים.
משרד התרבות של רוסיה
מבנה
אחת המחלקות החשובות במשרד היא המחלקה לאבטחת המורשת התרבותית (Департамент государственной охраны культурного наследия) ובה מחלקת שימור אובייקטים, בקרה ומחלקת ארכאולוגיה, המשתפת פעולה עם המכון לארכאולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים בתחום שימור עתיקות ואובייקטים המהווים מורשת תרבותית לאומית.
תורה
במסורת היהודית
גם במקורות מתקופות שלאחר מכן מיוחסת כתיבת התורה כולה למשה. יוסף בן מתתיהו, בן המאה הראשונה לספירה, מייחס בספרו נגד אפיון את חמשת ספרי התורה למשה: הדבר בא לידי ביטוי גם בדברי הברייתא המובאים בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא, לפיה  כשהמשמעות הפשוטה העולה מן הדברים שמשה הוא זה שכתב את חמשת ספרי התורה. מסורת זו מקובלת ביהדות ובעקבותיה בנצרות, לפיה מייחסים את חיבור התורה למשה. ברם בתלמוד הבבלי עצמו בהמשך לדברי הבריתא המפרטת את מחבריהם של הספרים, שבין השאר נאמר בה שמשה כתב את התורה, מעלה התלמוד את השאלה כיצד כתב משה את שמונת הפסוקים האחרונים שבספר דברים, המתארים בלשון עבר את מותו שלו, כאשר אחת הדעות בתלמוד הבבלי סבורה בהתאם לכך שיהושע בן נון הוא זה שהשלים את פסוקים אלה.
פרשני מקרא והוגים ידועים מאסכולת ביקורת המקרא נתנו את דעתם לכך שתוכנם של פסוקים מסוימים מעיד לכאורה שהם נערכו בזמן מאוחר יותר. בספרד של המאה ה-11 הקשה יצחק אבן ישוש, כי רשימת מלכי אדום המופיעה בספר בראשית, כוללת גם מלכים שחיו שנים רבות לאחר מותו של משה, ורצה לומר שנכתבה רק בתקופת המלך יהושפט. פרשן המקרא אברהם אבן עזרא (המאה ה-12) טען כנגדו כי "ספרו ראוי להישרף" (בפירושו שם) ופירש כי המלכים המופיעים בבראשית הם מלכים מהתקופה הקודמת למשה (אפשר לפרש את שמות המלכים כמתייחסים לשושלות שונות). אולם מנגד, במקומות אחרים לכאורה רומז האבן העזרא עצמו לפירוש לפיו מקראות אחרים לא נכתבו על ידי משה: קטעים המספרים על משה בגוף שלישי, מונחים שבאופן טבעי לא היה ביכולתו של משה לדעת (אנכרוניזמים), תיאור מקומות שמשה לא ביקר בהם ועוד, ועל כך כותב אבן עזרא: "ואם תבין - תכיר באמת", או העיר "והמבין יחריש" ובמקומות אחרים כתב "דברי יהושע" או "לפי דעתי כי מזה הפסוק כתב יהושע". גם בפירושו של רבי יהודה החסיד מחסידי אשכנז הוא נוקט מספר פעמים כי מקראות מסוימים נערכו אחרי משה. הגיונם של פרשנים אלו נוסח כך בדברי ר' יוסף בן אליעזר, בספרו על פירוש האבן עזרא: "ואחר שיש לנו להאמין בדברי קבלה ובדברי נבואה מה לי שכתבו משה או שכתבו נביא אחר, הואיל ודברי כולם אמת והם בנבואה".
בהגות המודרנית
בראשית העת החדשה שד"ל, רנ"ק ושפינוזה טענו שהתורה לא נכתבה בשלמותה על ידי משה. בתקופות אלו הבעת ספק ביחס לכותבי התנ"ך נהייתה כרוכה בעימות עם הממסד הדתי-היהודי והנוצרי. ברוך שפינוזה כתב בספרו "מאמר תאולוגי מדיני" מהמאה ה-17 "ברור כשמש בצהריים... כי החומש לא נתחבר בידי משה, כי אם בידי איש אחר שחי דורות רבים אחרי משה". לפי מסקנתו, התורה וספרי הנביאים הראשונים נכתבו בידי עזרא. עבודתו זו נאסרה לקריאה על ידי אנשי דת קתולים ופרוטסטנטים גם יחד. ספרו צורף לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית (הרשימה בוטלה באופן רשמי ב-1966) ובתוך שש שנים הוצאו נגדו 37 צווי גינוי.
ההנחה שמחבר או מחברי התנ"ך נעזרו במקורות קדומים יותר, נתקלה בהתנגדות דתית עקבית, אך ב-1943 התיר האפיפיור פיוס ה-12 למפרשים להיעזר במחקר החדשני כדי "לקבוע את האופי המיוחד והנסיבות שבהם פעל המחבר הקדוש, את התקופה בה חי, את המקורות הכתובים או אלה שנמסרו לו בעל פה ואת צורות הביטוי שבהן השתמש". בשנים האחרונות, כותב החוקר ריצ'רד אליוט פרידמן בספרו "מי כתב את התנ"ך?": "קשה למצוא חוקר מקרא שיטען כי ספרי התורה נכתבו בידי משה, או בידי מחבר יחיד כלשהו."
השערת התעודות
ריבוי הסתירות והכפילויות בספרי החומש, הבדלי הניסוח והסגנון, ואף הבדלי השקפה לכאורה הובילו את החוקרים למסקנה שלא ייתכן שהספרים חוברו על ידי אותו מחבר. הם העלו מספר תאוריות כיצד התהווה חיבור התורה, על ידי ארבעה מקורות ראשיים (המקור הכהני P, המקור היהוויסטי J, המקור האלוהיסטי E והמקור הדברימי D), או בהתפתחות ממסורות שבעל פה. על פי השערת התעודות, ארבעת מקורות אלו מתוארכים לטווח של 500-950 לפנה"ס. במהלך המאה ה-20 הפכה מקובלת אצל מרבית החוקרים ההשקפה לפיה הועלו מרבית הטקסטים על הכתב מאותם ארבעה מקורות עיקריים.
לפי מרבית מבקרי המקרא של העשורים האחרונים, תחילתו של זמן הכתיבה והעריכה של ספר דברים מיוחסת למהפכה של יאשיהו (שלהי המאה ה-7 לפנה"ס), המשכו במהלך גלות בבל לצד עריכה ופיתוח של הספרים הנוספים, ורובו הושלם בימי שיבת ציון בסוף המאה ה-6 לפני הספירה יחד עם שאר ספרי המקרא, שנערכו בהדרגה לגרסה אחידה במהלך התקופה הפרסית.
התנגדויות להשערת התעודות
כנגד השערת התעודות הועלו סייגים וטענות רבים, שלא הצליחו לשנות את הדעה המקובלת במחקר על קיומן של התעודות. ראשית נטען כי מעולם לא נמצא אף לא אחד מאותם ארבעה מקורות וקיומם הוא השערה בלבד; שנית, נטען שהשערת התעודות היא חסרת עקביות במקומות מסוימים; ולבסוף, נטען שמספר הבעיות שהיא יוצרת גדול לפעמים מאלו שהיא באה לפתור וכן העובדה שפעמים וישנן סתירות כה בולטות (כגון בהבדל בין נוסח עשרת הדיברות בספר שמות לבין הנוסח המצוי בספר דברים) עד שקשה מאוד להניח שהעורך (redactor) הסופי היה מאפשר להם להישאר בנוסח הערוך. עם זאת, על אף המחלוקות בעניין התעודות, דעת רוב ההיסטוריונים והארכאולוגים היא שהתורה לא נכתבה בידי משה ושקדמו לה מקורות שונים.
גישה ייחודית לשילוב השערת התעודות והאמונה הדתית הציג הרב מרדכי ברויאר. לגישתו, לה קרא "תורת הבחינות", תורת משה אכן ניתנה מהשמים, אך הוכתבה באופן כזה שתכלול אפיונים שונים ואף מנוגדים וסותרים. כך נראה לאדם המתבונן מבחוץ כאילו אנשים שונים עסקו בכתיבת התורה, ולכל אחד מהם היה סגנון אחר ותפיסה אחרת, אבל באמת אלוהים שיצר את התורה, עשאה באופן הזה, וכך הכתיב אותה למשה. ביחס לספרי הנביאים והכתובים, לא התנגד הרב ברויאר לאימוץ השערת התעודות כפשוטה. במאמרו "תורת התעודות של השאגת אריה" אף כתב שהיו גם פרשני תלמוד מוקדמים שראו ספרים מסוימים בתנ"ך כליקוטי מקורות אחרים.
חלוקת התורה
היחס אל תורה ביתר המקרא ובמקורות מאוחרים אחרים בדרך כלל היא באופן בסיסי כאל ספר אחד.
חלוקת התורה לחמישה ספרים, שכל אחד מהם היה נקרא "חומש", מצוינת לראשונה בתלמוד הירושלמי, במאמר אגדה, (סנהדרין פרק י הלכה א). יש הטוענים כי חלוקת התורה לחומשים, הייתה עוד ידועה מתקופת המשנה, אולם אין לכך במשנה ראיות חד משמעיות. חוקרים אחרים טוענים לעומת זאת כי חלוקת התורה לחמישה הייתה ידועה עוד בתקופת נחמיה, ואילו אחרים מייחסים זאת לתרגום השבעים. לדעת ר' דוד צבי הופמן וחוקרים אחרים, החלוקה לחמשת החומשים מתבקשת מתוך המקרא עצמו, בהיות הספרים בראשית, ויקרא ודברים חטיבות מובהקות העומדות בפני עצמן.
היו מחז"ל שחילקו את התורה לשבעה חלקים, בכך שהעמידו את הפסוקים ב (פרשת "ויהי בנסוע") כ"ספר בפני עצמו". עם זאת, אין זו חלוקה עיקרית, גם לדעה זו.
על פי המסורת היהודית התורה (כמו שאר המקרא) מחולקת לסעיפים הנקראים "פרשיות". הן מתחלקות ל"פרשיות פתוחות" ול"פרשיות סתומות". הזיהוי תלוי בהתחלת הפרשה הבאה: אם מתחילה הפרשיה (במגילת ספר התורה) באותה שורה שבה הסתיימה הפרשה הקודמת היא נקראת "פרשה סתומה" ואם ההתחלה היא בשורה הבאה היא נקראת "פרשה פתוחה" (קיימת מחלוקת בין הרמב"ם לבין הרא"ש באשר לצורת סימון הפרשה כאשר אין רווח גדול בסוף הפרשה הקודמת; ההלכה שנקבעה היא כשיטת הרמב"ם, וכן עולה מכל כתבי היד העתיקים). נהוג להבין את הפרשיות הפתוחות כמסמנות חלוקה ראשית של הטקסט, ואת הפרשיות הסתומות כמסמנות חלוקת משנה. במגילות קומראן התגלה כי שיטה זו של פרשות פתוחות וסתומות הייתה נהוגה גם במגילות הללו (אם כי לאו דווקא בהתאמה למסורה).
להבדיל מנושאים אחרים במסורה, יש שוני לא קטן בין כתבי היד העתיקים בשאלות הפרשות הפתוחות והסתומות, ולמעשה גם לא מוכרות כלל רשימות מסורה טברניות העוסקות בכך (אם כי מוכרות רשימות בבליות כאלה). מאידך, על פי ההלכה בתלמוד הבבלי, שינוי בין פרשה סתומה לפתוחה פוסל את ספר התורה. בעקבות מצב זה נחלץ הרמב"ם להכריע בשאלה זו והעתיק בספרו ההלכתי משנה תורה את כל הפרשות הפתוחות והסתומות מכתר ארם צובא המופתי, וכך קבע הלכה כמותו לדורות. כיום, כל ספרי התורה שווים באופן בסיסי לנוסחו של הרמב"ם, ולנוסחו של כתר ארם צובא (מלבד שינויים מזעריים). על פי נוסח זה, קיימות 290 פרשיות פתוחות, ו-379 סתומות, ובסך הכול, 669.
בארץ ישראל הייתה מקובלת חלוקה אחרת ל-154 סדרים (ולפי מסורת נוספת ל-167 סדרים) שקריאתן מתמשכת על פני שלוש שנים עד שלוש שנים וחצי. חלוקה זו מסומנת בכתבי יד עבריים עתיקים ובכמה ממהדורות התנ"ך המודפסות.
קריאת התורה בבתי הכנסת
בבתי כנסת קוראים כיום בתורה, בימי שני, חמישי ובשבת את פרשת השבוע, בספר תורה שנכתב על גבי קלף על ידי סופר סת"ם. המקור למנהג הקריאה בתורה הוא קדום, ונזכר בתנ"ך.
בנוסף לפרשת השבוע ישנם קטעי קריאה מיוחדים לחגים, ואם חל החג בשבת, קוראים בו את הקטע המיועד לחג.
טקס קריאת התורה הוא מן הטקסים המרכזיים ביהדות.
בתלמוד הירושלמי (מגילה ד' א') מובאת מסורת לפיה "משה התקין את ישראל שיהיו קוראים בשבתות ובימים טובים ובראשי חודשים ובחולו של מועד. בא עזרא והתקין לישראל שיהיו קוראים בתורה בשני ובחמישי ובשבת במנחה".
בתלמוד הבבלי (בבא קמא פ"ב ע"א) מובאת מסורת אחרת המייחסת את התקנה הזו לנביאים של דור המדבר: "עמדו נביאים שביניהם (בימי משה) ותקנו להם שיהיו קוראים בשבת ומפסיקין באחד בשבת, וקוראים בשני ומפסיקים שלישי ורביעי וקוראים בחמישי ומפסיקין ערב שבת". התלמוד הבבלי מנסה להסביר את הסתירה שבין שתי המסורות בזה שהתקנה לקרוא בתורה במנחה של שבת ובשני וחמישי הוא אמנם מן התקנות של הנביאים במדבר אלא שתקנתם הייתה שיקרא רק אדם אחד שלשה פסוקים או שלושה אנשים שלושה פסוקים (כלומר כל אדם פסוק) ואילו עזרא בא ותיקן שיקראו שלושה עולים ועשרה פסוקים.
ההתפתחות ההיסטורית של מוסד הקריאה בתורה הייתה כנראה כדלקמן:
יחסי ונצואלה–פורטוגל
יחסי ונצואלה–פורטוגל הם היחסים הבילטרליים בין ונצואלה לפורטוגל.
היסטוריה
פורטוגל וונצואלה נפגשות באופן קבוע בפסגה האיברו-אמריקאית ובוועדת הניטור הבילטרלי ונצואלה-פורטוגל שהוקמה ב-2008. קשרי כלכלה, דיפלומטיים וידידות בין ונצואלה ופורטוגל התפתחו באופן משמעותי במהלך נשיאות הוגו צ'אווס. צ'אווס גם הכיר בחשיבותה של הקהילה הפורטוגזית הגדולה בוונצואלה. במהלך כהונתו ערך ארבעה ביקורים רשמיים בפורטוגל. בשנת 2018, פורטוגל וונצואלה חתמו ביניהן על 22 הסכמים דו-צדדיים, שר החוץ של ונצואלה, חורחה אריאסה, תיאר את פורטוגל כבעלת ברית בסיסית בתמיכה בממשלת ונצואלה במהלך "המצור הכלכלי שניהלה ארצות הברית נגד ונצואלה".
בפברואר 2019, פורטוגל הכירה במנהיג האופוזיציה חואן גואידו כנשיא הזמני של ונצואלה. פורטוגל הצטרפה למדינות אחרות באיחוד האירופי כמו ספרד, בריטניה ושוודיה, שכבר הכירו בגואידו כנשיא זמני.
ג'ורג'יה קו
ג'ורג'יה קו (באנגלית: Georgia Ku; נולדה ב-24 בפברואר 1993) היא זמרת וכותבת שירים אנגלייה, אשר מוכרת בזכות כתיבת שירים לאמנים בולטים ביניהם מרטין גריקס, דואה ליפה, איגי אזליה וזד.
קריירה
קו התחילה את קריירת השירה שלה במהלך שנת 2015 כסולנית וכותבת שירים. באותה השנה היא ביצעה קולות רקע בשיר "Bun Up The Dance", של המוזיקאים דילון פרנסיס וסקרילקס, ובשיר של ניקי רומרו ו-Stadiumx, "Harmony". היא גם כתבה כמה שירים ביניהם "Illusion" של זד בהשתתפות אקוסמית'. בשנת 2016, התארחה בשיר "Blood", של המפיק גטר, והתארחה בשני שירים של המפיק המוזיקלי KNOXA, "Bang Bang", ו-"Something More". היא כתבה את "", של פיפת' הרמוני, שנכלל ב-7/27.
קו ביצעה את השיר "Bloodline" בפסקול של הסרט "לידת האומה" משנת 2016. בסוף השנה הופיעה קו בסינגל "In My Head" של המפיק פארטי פייבור. בתחילת 2017 יצא לאור השיר "Scared to Be Lonely" של מרטין גריקס ודואה ליפה, שאותו כתבה קו יחד עימם. השיר הגיע למקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי. באותה השנה כתב קו גם את השיר "Switch" עבור הזמרת והראפרית האוסטרלית איגי אזליה, בהשתתפות הזמרת-יוצרת הפורטוגזית אניטה; השיר תוכנן להיכלל באלבום Digital Distortion שנגנז לבסוף.
בשנת 2018 הופיעה קו בכמה שירים, כולל "" של קפטן קאטס בהשתתפות זוקפר, ו-"So Close" של NOTD ופליקס ין. לאחר מכן, כתבה קו את השיר "Mercy", עבור הזמרת מו, וגם את השיר "Soul Survivor", עבור הזמרת ריטה אורה; השני מביניהם נכלל באלבום Phoneix.
קו השתתפה ביצירת השיר "So Close", של NOTD ופליקס ין.
בשנת 2019, כתבה את השיר של ג'אי וולף, "Still Sleeping", מתוך אלבומו, The Cure to Loneliness.
ב-20 באוגוסט 2021, התארחה בסינגל "I Got a Feeling" של פליקס ין ורובין שולץ.
כתיבת שירים והפקה
להלן רשימה חלקית של הדיסקוגרפיה של כתיבת שירים והפקות של קו.
זאב טסמני פוטנס
זאב טסמני פוטנס (שם מדעי: Thylacinus potens; המשמעות של שמו: "זאב כיס חזק") הוא מין נכחד של זאב כיס אשר חי בתקופת המיוקן לפני 10-8 מיליון שנה באוסטרליה והיה הגדול שבמיני המשפחה. הוא ידוע ממאובנים שהתגלו ב-1967 בידי מייקל א. וודבורן (Michael O. Woodburne) באליס ספרינגס, הטריטוריה הצפונית שבצפון אוסטרליה. דוגמאות נוספות התגלו ב-2014.
מין זה היה קדום ב-4-6 מיליון שנה למין המוכר, זאב טסמני והיה גדול ממנו ב-5%. הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ודמה מאוד לזאב אפור. הגולגולת שלו הייתה קצרה יותר ובעלת מבנה מחוזק יותר אך שיניים מותאמות פחות לקריעת בשר. עקב גודלו הוא היה היונק טורף-העל הגדול ביותר שהיה באוסטרליה לאחר אריה הכיס והוא ניזון מטרף של כיסאים אחרים ושל עופות וזוחלים, אולי גם בלהקות כמו זאב. ככל הנראה הוא נכחד לפני שהאדם הגיע ליבשת.
לאוניד נבזלין
לאוניד בוריסוֹביץ' נֶבְזְלִין (ברוסית: Леони́д Бори́сович Не́взлин; נולד ב-21 בספטמבר 1959) הוא אוליגרך יהודי ישראלי-רוסי, מראשי חברת הנפט לשעבר יוקוס. בעשור השני של המאה ה-21 הוא אופוזיציונר למשטרו של ולדימיר פוטין. כאיש עסקים ישראלי, דורג במקום ה-14 ברשימת 100 העשירים של ישראל של העיתון "מעריב" לשנת 2010 עם הון בשווי 4.9 מיליארד שקל.
קורות חיים
נבזלין נולד במוסקבה שבברית המועצות (רוסיה של ימינו). את השכלתו כמהנדס תוכנה רכש במכון ללימודי תעשיית הכימיה של הנפט והגז במוסקבה, והתחיל מיד לעבוד במשרד לגאולוגיה של ברית המועצות. בשנת 1987 הכיר את מיכאיל חודורקובסקי והפך לסגן מנהל המרכז ההנדסי-מדעי לצעירים, שחודורקובסקי הקים. בשנת 1991 התמנה נבזלין לנשיא בנק מנטפ, אחד הבנקים הפרטיים הראשונים שהוקמו ברוסיה, גם כן על ידי חודורקובסקי. נבזלין המשיך לכהן בבנק בתפקידים בכירים עד 1996. באפריל 1996 התמנה לתפקיד סגן נשיא חברת הנפט יוקוס, שהייתה בבעלות בנק מנטפ. נבזלין וחודורקובסקי נמנו על פמלייתו הקרובה של נשיא רוסיה דאז, בוריס ילצין, וסייעו לו להיבחר בבחירות לנשיאות ב-1996. בשנים 1999–2003 תמכה הקבוצה ומימנה את שתי המפלגות הדמוקרטיות ברוסיה (יבלוקו ו-SPS).
ב-2001 התמנה נבזלין לנשיא הקונגרס היהודי ברוסיה, ובסוף שנת 2001 נבחר כסנטור לבית העליון של הפרלמנט הרוסי, בו שימש סגן יו"ר ועדת החוץ. בין תפקידיו שימש גם כסגן מנכ"ל סוכנות החדשות הממשלתית של רוסיה ITAR TASS. ב-2003 התמנה לרקטור אוניברסיטת רוסיה למדעי הרוח.
לאוניד נבזלין הוא אחד ממתנגדיו החריפים של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. בין היתר טען למעורבות של השלטון ברוסיה במותו של סוכן הביון אלכסנדר ליטביננקו. בשנת 2008 הרשיע אותו בית המשפט ברוסיה בניסיון לרצח וגזר עליו, בהיעדרו, עונש מאסר עולם. נבזלין מצידו טען שמדובר במשפט ראווה ובניסיון להשתיקו מצד נשיא רוסיה, פוטין. בקשות הסגרה שנשלחו לישראל נדחו על ידי הפרקליטות ובית המשפט העליון שקבעו כי אין מקום להסגיר את נבזלין לרוסיה, מכיוון שבקשת ההסגרה התבססה על ראיות שאינן קבילות בישראל.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, ויתר על אזרחותו הרוסית.
פעולותיו בישראל
בסוף שנת 2003 עלה נבזלין לישראל יחד עם משפחתו. בארץ ייסד נבזלין את קרן נדב. הקרן הוקמה בשנת 2004 במטרה לסייע במימון פרויקטים ללימודי יהדות, חינוך יהודי, יחסי ישראל והתפוצות והאומה היהודית, וכן פרויקטים לחיזוק הקשרים בין הנוער היהודי בישראל ובמדינות אחרות.
ליאניס פרז
ליאניס פרז הרננדז (בספרדית: Leyanis Pérez Hernández; נולדה ב-10 בינואר 2002) היא אתלטית קובנית, מקום רביעי באליפות העולם (יוג'ין 2022) בקפיצה משולשת.
לאוניד נבזלין
פעולותיו בישראל
נבזלין שימש כיו"ר חבר הנאמנים של "בית התפוצות". ביולי 2012 החלה בתו, אירינה נבזלין קוגן, לשמש כיושבת-ראש דירקטוריון "בית התפוצות" ומאז הוא נושא בתואר "יו"ר מייסד" במוסד זה.
ליאניס פרז
2021
בתחרות שנערכה במאי 2021 היא קבעה בקפיצה משולשת תוצאה של 14.46 מטר בעזרת רוח גבית מעל המותר ותוצאה של 14.32 מטר ונבחרה להשתתף באולימפיאדת טוקיו. בתחרות שנערכה בקאסטיון דה לה פלאנה, ספרד ב-29 ביוני אותה שנה היא קבעה בקפיצה משולשת שיא אישי חדש של 14.53 מטר. בסופו של דבר היא לא השתתפה במשחקים עצמם.
לאוניד נבזלין
פעולותיו בישראל
נבזלין מכהן כחבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים, כחבר מועצת המנהלים של המרכז ללימודי יהדות ברוסיה, כיו"ר קרן השואה ועוד. בשנת 2011 רכש 20% ממניות העיתון "הארץ".
קמפורה סן ג'ובאני
קמפורה סן ג'ובאני (באיטלקית: Campora San Giovanni) הוא יישוב בנפת קוזנצה בדרום איטליה, לא רחוק מגבול נפת קטנזארו. היישוב נמצא במישור שלחופו של הים הטירני, מול הר הגעש סטרומבולי. עיקר כלכלת היישוב מסתמכת על חקלאות (יצוא בצל אדום) ותיירות. באזור ישנם הריסות של יישובים יווניים.
לאוניד נבזלין
פעולותיו בישראל
בשנת 2014 הודיע נבזלין על ייסוד המגזין "ליברל", בהשראת מגזינים פוליטיים מובילים כגון "האטלנטיק", "הניו יורקר" ו"האקונומיסט". הגיליון הראשון יצא במאי 2014.
קמפורה סן ג'ובאני
בימי הביניים הוקם ביישוב מגדל עתיק מהמאה ה-14, הנקרא בפי המקומיים "U Turriune", מעוטר בראשו בקישוטים ושימש כמבצר. במאה ה-15 שלטה באזור ממלכת אראגון מספרד, כתוצאה מכך בשנת 1492 כל היהודים נאלצו לעזוב את העיירה. במאה ה-18 הוקמו ביישוב מטווית משי ומחצבת אבנים.
לאוניד נבזלין
חיים אישיים
נבזלין מתגורר בהרצליה פיתוח.
בתו מנישואיו הראשונים לאנה, אירינה נבזלין, נישאה ביוני 2016 ליולי אדלשטיין.
קמפורה סן ג'ובאני
בשנת 2003 הוקם נמל שמאפשר גישה נוחה לאיים ליפאריים.
לאוניד נבזלין
חיים אישיים
בפברואר 2008 נישא בשנית לאולסיה קנטור, ולהם שלושה ילדים משותפים. באוקטובר 2017 נישא לטטיאנה גרינברג.
ליאניס פרז
2022
בתחרות שנערכה באולם במיראמס, צרפת ב-4 בפברואר 2022 היא קבעה שיא אישי חדש של 14.47 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ היא סיימה במקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.99 מטר.
קמפורה סן ג'ובאני
בדומה ליישוב הסמוך קוריקה, גם בקמפורה סן ג'ובאני מהווה התיירות משאב עיקרי.
ליאניס פרז
2022
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ארצות הברית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.70 מטר, 2 ס"מ פחות ממדליית ארד.
2023
במסגרת ליגת היהלום שנערכה ברבט, מרוקו ב-28 במאי 2023 היא ניצחה בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.84 מטר.
אדם סילבר
אדם סילבר (באנגלית: Adam Silver; נולד ב-25 באפריל 1962) הוא עורך דין יהודי-אמריקאי, ונציב (קומישינר) של ליגת ה-NBA. הוא נכנס לתפקידו במקום דייוויד סטרן ב-1 בפברואר 2014.
קורות חיים
סילבר נולד בניו יורק למשפחה יהודית, לאב עורך דין, שותף בחברת עורכי דין בינלאומית, "Proskauer Rose". בשנת 1984 סיים את לימודיו באוניברסיטת דיוק. בשנים 1984–1985 הוא עבד כעוזרו של חבר הקונגרס, לס אוקיין. בשנת 1988 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת שיקגו. לאחר מכן עבד בחברת עורכי דין בניו יורק, וגם שימש כעוזר משפטי של שופט בבית משפט בניו יורק.
קריירה ב-NBA
סילבר החל לעבוד ב-NBA בשנת 1992, בהתאם להצעה שקיבל מדייוויד סטרן. הוא עבד בכמה תפקידים, עוזר של הקומישנר, היה סגן ולאחר מכן מנהל של NBA Entertainment. בשנת 2003 הופיע סילבר ברשימת האנשים המשפיעים של "טיים מגזין" ושל "CNN". סילבר הופיע כמה פעמים ברשימת 100 האנשים בספורט של "Sporting News".
סילבר יזם את השימוש הנרחב בהילוכים חוזרים בסופי משחקים, ואת שינוי הפורמט של סדרת הגמר מ- ל-, כמו בסדרות פלייאוף אחרות. סילבר גם ניהל משא ומתן עם ארגון השחקנים שהוביל לחתימת הסכם עבודה, והיה מעורב בחתימת הסכמי שידורי טלוויזיה.
ב-25 באוקטובר 2012 בחרה הנהלת הליגה פה אחד בסילבר, בהמלצת סטרן, להחליף את סטרן במועד פרישתו, ב-1 פברואר 2014.
ב-29 באפריל 2014 החליט סילבר להשעות לצמיתות את דונלד סטרלינג, הבעלים של לוס אנג'לס קליפרס, בשל התבטאויותיו הגזעניות. החלטה זו זכתה לשבחים רבים. מג'יק ג'ונסון אמר שסילבר הפגין יכולת מנהיגות נהדרת.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
להישאר בחיים (סרט, 1983)
להישאר בחיים (באנגלית: Staying Alive) הוא סרט ריקודים אמריקאי משנת 1983 בכיכובו של ג'ון טרבולטה כרקדן טוני מנרו, עם סינתיה רודוס, פינולה יוז, ג'ויס הייסר, ג'ולי בובאסו, והרקדנים ויקטור מנואל וקווין מורו. זהו סרט ההמשך לסרט "שיגעון המוזיקה" מ-1977. הסרט בוים על ידי סילבסטר סטאלון, שגם השתתף בכתיבת התסריט.
שלא בדומה לסרט שיגעון המוזיקה, הסרט לא זכה להצלחה, ויש לו ציון של 0% באתר Rotten Tomatoe. עם זאת, הסרט זכה להצלחה בקופות והרוויח 65 מיליון דולר.
אומברטו סאבה
אומברטו סאבה (באיטלקית Umberto Saba; 9 במרץ 1883 – 26 באוגוסט 1957) היה שם העט של המשורר והסופר האיטלקי אומברטו פולי (Umberto Poli).
ביוגרפיה
סאבה נולד בטריאסטה לאב איטלקי ולאם יהודייה. אביו נטש את אימו בטרם סאבה נולד והוא גודל וחונך על ידי אומנת סלובנית אליה היה סאבה קשור עד מאוד. הוא למד ארכאולוגיה, גרמנית ולטינית באוניברסיטת פיזה בין השנים 1903-1904, ובתקופה זו החל לסבול ממחלת נפש שהלכה והחמירה עם השנים. סאבה עזב את לימודיו ועבד כנער סיפון באוניית סוחר. בשנים 1907-1908 שירת בצבא האיטלקי, וב-1909 נישא לקרולינה וולפר (Carolina Wölfler) ונולדה להם בת שנה לאחר מכן. באותה שנה אימץ סאבה את שם העט שלו, ייתכן שבהשפעת שמה של האומנת שגידלה אותו "פפה סאבז" (Peppa Sabaz) או כתעתיק של המילה העברית "סבא".
אולם מחלתו החמירה והחל מסוף שנות השלושים של המאה ה-20 סבל סאבה מדיכאון ואיים מספר פעמים בהתאבדות. ב-1938 נאלץ סאבה למכור את חנותו ולהסתתר מפני חוקי הגזע באיטליה. הוא נדד תחילה לפריז, ובסוף 1939 עבר לרומא והסתתר בעליית גג של חבר. משם חזר לטרייסטה ובספטמבר 1943, בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, ברח יחד עם משפחתו לפירנצה, שם החליף מקומות מסתור באופן תכוף, בין היתר, בסיועו של אאוג'ניו מונטאלה. לאחר המלחמה שב לטריאסטה וזכה להכרה ובשני פרסים ספרותיים - פרס ויארג'ו (1946) ופרס אקדמיית לינצ'יי (Accademia dei Lincei) ברומא ב-1953.
מצבו הבריאותי המשיך להתדרדר והוא התאשפז במוסדות רפואיים לתקופות ארוכות. הוא נפטר בגיל 74 בגוריציה כשנה לאחר מות אשתו ולאחר שלקה בליבו.
יחסי יפן–פינלנד
יחסי יפן–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת פינלנד.
היסטוריה
בין יפן לבין רפובליקת פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
יפן הכירה בעצמאותה של פינלנד וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים בשנת 1919, נציגויות דיפלומטיות נפתחו במדינה השנייה בשנת 1921. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נותקו בשנת 1944 באופן זמני אך לאחר מכן חזרו בשנת 1957. מאז, שתי המדינות מתחזקות יחסים חמים מלאים בשיתופי פעולה. שיתופי פעולה בין שתי המדינות מתקיימים בתחומי המדע, החברה, הטכנולוגיה, התרבות, האקדמיה, הסחר וההשקעות ועוד.
הסכם שיתוף הפעולה הבילטרלי בין יפן לפינלנד בשנת 1978 בתחום התרבות היה הראשון של יפן עם מדינה נורדית. הסכם שירותי האוויר בין שתי המדינות נחתם ב-1981 ובהתבסס עליו החלה פינאייר בהפעלת קו טיסה ישיר לטוקיו בשנת 1983. מספר שנים לאחר מכן החלה פינאייר להפעיל גם קווים לנגויה ואוסקה.
ברוס בואן
ברוס בואן ג'וניור (באנגלית: Bruce Bowen Jr; נולד ב-14 ביוני 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בליגת ה-NBA, ונבחר שמונה פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. הוא זכה בשלוש אליפויות ה-NBA עם קבוצת סן אנטוניו ספרס.
יחסי יפן–פינלנד
היסטוריה
ב-2009 יפן ופינלנד חגגו את יום השנה התשעים לכינון היחסים הדיפלומטיים שלהן באירועים שונים כגון קונצרטים, הופעות תיאטרון וסמינרים בטוקיו ובהלסינקי. בשנת 2013, ג'פאן איירליינס החלה בהפעלת טיסות ישירות בין טוקיו להלסינקי ויצרה תחרות עם החברה הפינית. הדבר גרם להוזלה משמעותית במחיר הטיסות בקו ולהנגשתן למגוון רחב יותר של אנשים משתי האוכלוסיות.
ברוס בואן
קריירה
בואן נולד במרסד שבקליפורניה, ושיחק בצעירותו בהצלחה עבור קבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון המקומי. לאחר מכן הוא קיבל מלגת כדורסל מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון, ושיחק עבורה בליגת המכללות האמריקאית. בעונתו האחרונה במכללות,, הוא נכלל בחמישיית העונה של האזור המערבי. הוא סיים את קריירת המכללות שלו כמדורג במקום ה-12 בדירוג הקולעים של המכללה בכל הזמנים (1,155 נקודות) ובמקום השביעי בדירוג הריבאונדים של המכללה בכל הזמנים (559).
יחסי יפן–פינלנד
היסטוריה
בין שתי המדינות התקיימו ביקורים רבים רמי דרג.
ברוס בואן
קריירה
בואן נרשם לדראפט ה-NBA של 1993, אך לא נבחר. במקום זאת, עבר בואן לשחק באירופה בשנים שלאחר מכן, והחליף מספר קבוצות. הוא שיחק בלה האבר בעונת ובקבוצת אבר בעונה שלאחר מכן. בעונת הוא שיחק בליגת ה-CBA במדי קבוצת "רוקפורד לייטינג". בעונה הבאה הוא חזר לצרפת ושיחק בקבוצת בסנסיון, אך בפברואר 1997 חזר ל-CBA.
חודש לאחר מכן, הוחתם בואן על ידי קבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA לחוזה קצר-טווח. הוא שיחק פעם אחת בלבד במדי מיאמי.
בעונת חתם בואן בקבוצת בוסטון סלטיקס, וביסס את מעמדו כשחקן NBA. הוא שותף ב-61 משחקים בעונתו הראשונה בבוסטון וקלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק. העונה שלאחר מכן הייתה טובה פחות עבורו, כאשר הוא מיעט לקבל דקות משחק ושותף 30 פעמים בלבד.
בעונת עזב בואן את בוסטון ועבר לקבוצת NBA אחרת, פילדלפיה 76', אך חזר עוד באותה עונה למיאמי היט, קבוצתו הראשונה בליגה זו. במיאמי היט חל שיפור במעמדו של בואן לעומת מעמדו בפילדלפיה ובסוף תקופתו בבוסטון, והוא קיבל דקות משחק רבות יותר. עונתו השנייה במיאמי, עונת, הייתה עונת הפריצה של בואן. הוא שיחק בכל 82 משחקי הקבוצה בעונה זו והפגין יכולת מרשימה בהגנה, וכתוצאה מכך נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, בפעם הראשונה בקריירה שלו.
בעונת עבר בואן לסן אנטוניו ספרס. הוא הצטרף בסן אנטוניו לקבוצה חזקה שהייתה מועמדת בכירה לזכייה באליפות הליגה, והובלה על ידי הפאוור פורוורד הצעיר טים דאנקן והסנטר הוותיק דייוויד רובינסון, והורכבה ממספר שחקנים מוכשרים נוספים. בואן ביסס את מעמדו כשחקן קבוע בחמישייה של סן אנטוניו, כשפתח בחמישייה בכל המשחקים בהם שותף. הוא הציג שוב יכולת הגנתית חזקה, ועל אף שיצר לעצמו תדמית של שחקן בעל סגנון משחק אגרסיבי מדי, נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, בפעם השנייה ברציפות.
בעונת זכה בואן עם סן אנטוניו באליפות ה-NBA הראשונה בקריירה שלו, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על ניו ג'רזי נטס. בעונה שלאחר מכן,, הוא לא הצליח לשמור עם קבוצתו על תואר האליפות, אך זכה לראשונה בקריירה שלו בבחירה לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה, לאחר שלוש פעמים רצופות בהן נבחר לחמישייה השנייה.
בעונת נבחר בואן בפעם השנייה ברציפות לחמישיית ההגנה הראשונה, ואף זכה במקום השני בבחירת שחקן ההגנה של העונה ב-NBA, אחרי בן וולאס. הוא סייע לסן אנטוניו לזכות בפעם השנייה בתוך שלוש שנים באליפות הליגה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על דטרויט פיסטונס. בעונה הבאה הוא סיים שוב שני בבחירת שחקן ההגנה של העונה אחרי וולאס, והשיג בחירה נוספת לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
במהלך משחקי הפלייאוף של עונת, היה בואן מעורב בקטטה עם סטיב נאש במשחק הרביעי של סדרת חצי גמר המערב, מול פיניקס סאנס. למרות זאת, המשיך בואן עם קבוצתו עד לגמר ה-NBA מול קליבלנד קאבלירס, שם ניצחה סן אנטוניו ב"סוויפ" בתוצאה 0–4. בכך זכה בואן באליפות השלישית בקריירה שלו. בעונה זו סיים בואן שוב במקום השני בבחירת שחקן ההגנה של העונה, הפעם אחרי מרקוס קמבי. בעונה שלאחריה, שבה כשלה שוב סן אנטוניו לזכות באליפות שנייה ברציפות, נבחר בואן פעם נוספת לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
בעונת ירד מעמדו של בואן בסן אנטוניו ספרס, והוא פתח בחמישייה בעשרה משחקים בלבד. הוא נחל עם קבוצתו כישלון גם מבחינה קבוצתית, לאחר הפסד בסיבוב הפלייאוף הראשון לדאלאס מאבריקס. לאחר אותה עונה, ביולי 2009, הועבר בואן ב לקבוצת מילווקי באקס. הוא שוחרר ממילווקי מספר ימים לאחר מכן, ולבסוף, לאחר שלא מצא קבוצה, הודיע על פרישתו מכדורסל.
גרד פאלטינגס
גרד פאלטינגס (בגרמנית: Gerd Faltings; נולד ב-28 ביולי 1954 בגלזנקירכן) הוא מתמטיקאי גרמני מחשובי חוקרי תורת המספרים. ידוע בשל עבודתו בגאומטריה אלגברית ובשל הוכחתה של השערת מורדל.
ביוגרפיה
בשנת 1986 זכה במדליית פילדס על הוכחת השערת מורדל: לעקום לא-סינגולרי מגנוס \ g > 1 מעל שדה מספרים, יש רק מספר סופי של נקודות רציונליות. תוצאה זו ידועה כיום בשם "משפט פאלטינגס".
משנת 1995 עמד בראש מכון מקס פלאנק למתמטיקה בבון. בשנת 1996 זכה בפרס לייבניץ מהקרן הגרמנית למחקר, הפרס הגבוה ביותר בתחום המחקר בגרמניה.
מסגד אל-אקצא
מסגד אל־אקצא (בערבית: الْمَسْجِد الْأَقْصَى, תעתיק מדויק: אלְמַסְגִ'ד אלְאַקְצָא, תעתיק חופשי: אלְ־מַסְגִ'ד אלְ־אַקְסָא, משמעות השם: "המסגד הרחוק ביותר" או "המסגד הקיצון") הוא מסגד בהר הבית בירושלים, הנחשב לשלישי בחשיבותו באסלאם הסוני לאחר מסגד אל־חראם במכה ומסגד הנביא במדינה. על פי המסורת המוסלמית זהו המקום אליו הגיע מוחמד במסעו הלילי ממכה אל "המסגד הקיצון", משם עלה השמיימה עם המלאך גבריאל והשאיר את טביעת רגלו באבן.
הגדרה
בעברית, השם "מסגד אל־אקצא" מתייחס לרוב אך ורק למסגד בקצה הדרומי של הר הבית. עם זאת, בתקופה שלאחר פרוץ הסכסוך הישראלי־ערבי, מוסלמים רבים מתייחסים אל כל קומפלקס המסגדים בהר הבית, כולל כיפת הסלע כ"מסגד אל־אקצא". לכן בערבית השם "מסגד אל־אקצא" משמש הן למבנה הספציפי בדרומו, והן לכל הר הבית. שם נוסף למתחם הוא "אל־חַרַם אל־קֻדְסי א־שַריף" ( الحرم القدسي الشريف). על מנת לציין במיוחד את המבנה שבדרום רחבת הר הבית משתמשים גם בשם "המסגד הקיבלי". בערבית: الجامع القِبْلي (אל־ג'אמיע אל־קיבלי) או المصلى القبلي (אל־מוצלא אל־קיבלי) או المسجد القبلي (אל־מסג'ד אל־קיבלי).
מקורותיו של השם מסגד אל־אקצא
השם "מסגד אל־אקצא" נזכר בקוראן ב"סורת המסע הלילי" (סורת אל־אִסְרא), שם נכתב:
הפרשנות המוסלמית המקובלת מתקופת הראשידון ועד ימינו מייחסת את הפסוק ל"ליל האסרא והמעראג'" כלומר, המסע הלילי של מוחמד ממכה אל הר הבית בירושלים, וממנו אל השמיים כדי לקבל הנחיה אלוהית. המוסלמים מציינים את המאורע ב־27 בחודש רג'ב על פי לוח השנה המוסלמי, או במועד סמוך לו (על־פי המסורת המקומית).
המסגד עצמו נבנה בשנת 705, 73 שנים לאחר מות מוחמד. הקוראן אינו מבאר מהו המסגד שממנו יצא מוחמד למסע ולאן הגיע, פרט לכינויים "המסגד הקדוש" (אל־מסג'ד אל־חראם) ו"המסגד המרוחק ביותר" (אל־מסגד אל־אקצא), אך המקום מזוהה עם מסגד אל־אקצא. פירוש הפסוק בקוראן כמסע לילי לירושלים החל בתקופת השליט האומיי, עבד אל־מלכ בן מרואן. באותה תקופה השתלטו מורדים שהתנגדו לשלטון המרכזי על העיר מכה. לפי הגאוגרף המוסלמי מהמאה ה־9 אחמד אל־יעקובי, ניסה עבד אל־מלכ למנוע מתושבי סוריה לבקר במכה בתקופה זו בעקבות חששו שהם יושפעו מהרעיונות של המורדים. על כן הוא בנה מסגד בהר הבית, קרא לו בשם "אל-אקצא" וטען כי הוא המסגד הקיצון שנזכר במסע הלילי של הנביא, וזאת כדי ליצור קשר ישיר בין מייסד הדת למסגד החדש ובכך לתת למסגד הילה דתית, כך שירושלים תשמש כתחליף למכה בתקופה הזאת.
על פי אחת מן המסורות המוסלמיות, זיהויו של מסגד אל־אקצא עם הר הבית בעיני המוסלמים התגבש עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל בהנהגת הח'ליף השני עומר בן אל־ח'טאב במאה ה־7. בשנת 638 כבש עומר את ירושלים והתכוון לבנות בה מסגד. הוא התייעץ עם כעב אל-אחבאר, רב יהודי שהתאסלם, והוא זה שזיהה את הר הבית כמקום בו התפלל מוחמד לפני המסע הלילי שלו.
בתקופת הח'ליפים מבית אומיה עלתה חשיבותה של ירושלים בעיני השלטון המוסלמי, כנראה מפאת קרבתה למקום מושבם של הח'ליפים בדמשק. שליטתם של האומיים בערים הקדושות האחרות, מכה ואל־מדינה הייתה רופפת בשל מרידות של מנהיגים מקומיים, ולפיכך הם היו מעוניינים להאדיר את ירושלים, ולבנות בה מסגדים נוספים. בימיהם נבנתה גם כיפת הסלע שהיא היום המבנה הבולט ביותר על הר הבית.
ב"ספר ההיסטוריה והמלחמה" של ההיסטוריון אל-ואקדי נכתב כי מסגד אל-אקצא שבו ביקר מוחמד נמצא בכפר אל-ג'ועראנה בערב הסעודית. מספר חוקרים סבורים כך, ביניהם יוסף זידאן וד"ר מרדכי קידר במאמרו כאן, אך טענה זו, המנוגדת לפרשנות המסורתית, אינה מקובלת על רוב חוקרי האסלאם.
בניית המסגד
המסגד הוקם כמה עשרות שנים לאחר מותו של מוחמד. מועד תחילת בנייתו המדויק אינו ידוע. מסגד אל־אקצא נבנה תחילה מעץ, ועל פי ההיסטוריון אולג גרבר כונה בתחילה בשם מסגד אל־אקצא (המסגד המרוחק ביותר), מסגד בית אלמקדס (מסגד בית המקדש) ולעיתים אף מסגד אל־חראם, כשמו של המסגד הגדול במכה. הנזיר ארקולף תיאר את המבנה בכתביו בשנת 679.
בשלב מאוחר יותר, נבנה במקום מבנה האבן. מרבית ההיסטוריונים הערבים מימי הביניים מייחסים את בנייתו לעבד אל־מלכ, בונה כיפת הסלע, ומניחים כי בניית מסגד האבן החלה בשנת 691 והסתיימה בערך בשנת 705. מיעוטם מייחסים את מעשה הבנייה לבנו, וליד הראשון.
המבנה, בסגנון בזיליקה ביזנטית, נהרס מספר פעמים ברעידות אדמה, והוקם בכל פעם מחדש. הסיבה להתמוטטויות התכופות לעומת כיפת הסלע היא כי הוא לא נבנה על קרקע סלעית אלא על קשתות־תמיכה ומילוי מימי הורדוס שהרחיב את הר הבית. בערך בשנת 746 המסגד נפגע ברעידת אדמה המכונה רעש שביעית. עם עליית בית עבאס, הח'ליף אל־מנסור הקים מחדש את המסגד. השיקום הסתיים בשנת 771, ובשנת 774 התרחשה שוב רעידת אדמה, שהחריבה את רוב החלקים שנבנו על ידי אל־מנסור. יורשו אל־מהדי בנה בשנית את המסגד בשנת 780, במתאר מעט שונה מהמקור. רעידת האדמה האחרונה שבעטיה נבנה המסגד מחדש התרחשה בשנת 1033 וגרמה נזק חמור למסגד. הח'ליף עלי א־זאהיר, בן השושלת הפאטמית, בנה את המסגד מחדש. הבנייה והשיפוץ הסתיימו בשנת 1036, והם כללו את ארבעת האולמות המרכזיים, העמודים והקשתות המשמשים כאבני היסוד של המסגד.
בשנת 1099 כבשו הצלבנים את ירושלים, הכריזו עליה כעל בירתם והקימו בה את "ממלכת ירושלים". מסגד אל־אקצא זוהה כ"מקדש שלמה" (Templum Solomonis), בשל ההנחה כי במקום זה שכן ארמונו של המלך שלמה. מבנה המסגד שימש כארמון לבלדווין הראשון, מלך ירושלים, ולאחר שנבנה ארמון למלך באזור שער יפו, הועבר לידי מסדר הטמפלרים ושימש כמפקדתם. רק ב־1187, לאחר כיבוש ירושלים בידי צלאח א־דין, המבנה חזר לשמש כמסגד.
במהלך השנים עבר המסגד מספר שיפוצים והרחבות. למשל, בשנת 1345 הוסיפו הממלוכים שני אולמות ושני שערים בצידו המזרחי. המסגד נפגע ברעידת האדמה של 1927 ואגף התמוטט.
במסגד אל־אקצא עצמו ובסביבתו יש מקום ל־5,000 מתפללים בקירוב. עד לבנייתו של המסגד הגדול מסגד מרואן באורוות שלמה, היה מסגד אל־אקצא המסגד הגדול ביותר בירושלים. הוא מתאפיין במספר סגנונות בנייה, ובהם גם סגנון צלבני.
בעת החדשה
החפירות הארכאולוגיות הראשונות במסגד אל-אקצא ובסביבתו נערכו על ידי צ'ארלס וילסון במסגרת בשנים 1864–1865, ועל ידי צ'ארלס וורן במסגרת סקר ארץ-ישראל המערבית שנערך על ידי קבוצת מודדים משירות המדידות הבריטי בשנים 1872 עד 1877. במהלך המאה ה-20 נערכו עוד, בהן נחשפו, בין היתר, רצפת פסיפס ביזנטית מתחת למסגד, שהייתה כנראה שריד של כנסייה או מנזר, וכן לוח אבן בו נחרט דיוקן של קנטאור המתוארך למאה ה-3 לספירה, וייתכן שמקורו במבנה פגאני שהוקם בהר הבית בתקופה הרומית.
בסוף התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, היו מסגד אל־אקצא וכיפת הסלע תחת סכנת התמוטטות. בסיוע ממשלת המנדט הבריטי, יזמה המועצה המוסלמית העליונה בשנות ה־20 מפעל לשיקום המסגדים על הר הבית. השיפוצים נמשכו עד סוף אותו עשור, וגולת הכותרת שלהם הייתה שיפוץ מרשים של מסגד אל־אקצא וציפוי בזהב של כיפת הסלע. בשנת 1922 נפחתה ספריית מסגד אל-אקצא.
לאחר מלחמת העצמאות עבר המסגד, יחד עם הר הבית וירושלים המזרחית לשליטת ממלכת ירדן. עבדאללה הראשון, מלך ירדן, נרצח עת ביקר והתפלל במסגד ב־20 ביולי 1951. המתנקש בחייו היה מצטפא שכרי, פלסטיני שהיה בן למשפחת חוסייני.
במלחמת ששת הימים הקים הלגיון הירדני עמדת צלפים בצריח המסגד, ממנה ירו לכיוון חיילי צה"ל.
ההצתה והשחזור
ב־21 באוגוסט 1969 הוצת המסגד בידי צעיר אוסטרלי לוקה בנפשו בשם מייקל רוהאן, שהשתייך לכנסייה נוצרית אוונגליסטית בשם "כנסיית האל", והוא הודה כי התכוון להצית את המסגד על מנת להחיש את בוא המשיח על ידי הקמת בית המקדש היהודי על הר הבית. רוהן נעצר, אושפז בבית חולים פסיכיאטרי וגורש מישראל. ההצתה עוררה סערה בעולם המוסלמי, ומנהיגי ארצות ערב האשימו את ישראל במעשה וקראו לפעולות נגדה. בשריפה זו נשרף כליל המינבר במסגד אל-אקצא (במת הדרשן), שנתרם למסגד בידי צלאח א־דין במאה ה־12 ונחשב במשך מאות שנים לאחד מסמלי המסגד. במשך שנים ארוכות התנהלו במסגד עבודות שיקום ושימור, עם תרומות של מאות מיליוני דולרים שהגיעו למסגד אחרי השריפה. עבודות השיקום שחזרו את מירב עבודות האמנות במסגד, למעט במת הדרשן המפוארת, שבמקומה הוצבה במה פשוטה.
צוות מיוחד בירדן עבד על שחזור במת הדרשן המקורית. המשימה המורכבת של שחזור מלאכת מחשבת יחידה במינה של שיבוצים ופיתוחי עץ אגוז ובניית הבמה והצבתה מחדש במקומה היו כרוכים במאבקים ובתסבוכות רבות. הצוות לשחזור הבמה כלל מומחים ממצרים, טורקיה, אינדונזיה ומדינות אירופה שאספו רישומים עתיקים. ד"ר מחמוד אל־בלביסי, מהמחלקה לאמנות אסלאמית באוניברסיטת אל־בלקא שבסלט, צפונית לעמאן בירדן, הכין וריכז את התרשימים. הצוות השלים את עבודות האמנות המורכבות לשחזור במת הדרשן בשנת 2007.
חיכוכים והקשרים פוליטיים
מסגד אל־אקצא מוזכר לעיתים קרובות בנאומיהם של מנהיגים מוסלמים, בפרט פלסטינים, כסמל למאבק בישראל, בגלל שליטתה בירושלים. חלקם אף מלבים את החשש שישראל עלולה לפגוע במסגד כדי להקים את בית המקדש השלישי. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה שפרצה לאחר שאריאל שרון עלה להר־הבית, כינו אותה הפלסטינים "אינתיפאדת אל־אקצא". אחד הארגונים החמושים של תנועת פת"ח נקרא "גדודי חללי אל־אקצא".
אחד מהקירות התומכים של הר הבית הוא הכותל המערבי אליו מגיעים יהודים רבים. לא אחת השליכו מוסלמים מהר הבית אבנים אל עבר היהודים שהתפללו ברחבת הכותל. בתקופות של מתיחות רבה נוהגת משטרת ישראל להגביל את הכניסה למסגד למבוגרים מעל גיל מסוים בהתאם לנסיבות.
במהלך השנים, וביתר שאת לאחר מלחמת ששת הימים, נעשו ניסיונות פגיעה במסגדי הר הבית על ידי יהודים ונוצרים.
שאלה של שפיות
שאלה של שפיות (באנגלית: Nuts) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1987 בבימוי של מרטין ריט עם ברברה סטרייסנד וריצ'רד דרייפוס בתפקידים הראשיים. סטרייסנד גם הפיקה את הסרט וכתבה את המוזיקה.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה של תום טופור שהועלה בברודוויי ב-1979. טופור השתתף גם בכתיבת התסריט.
המחזה והסרט עוסקים בבעיה של קביעת שפיות וכן בבעיית התעללות מינית. חל מהעלילה מופיע בצורת פלשבק.
ברברה סטרייסנד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
ריצ'רד דרייפוס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
זו הייתה הופעתם האחרונה בקולנוע של קרל מלדן ורוברט ובר.
תקציר העלילה
קלאודיה דרייפר (ברברה סטרייסנד) היא זונת צמרת הנאשמה ברצח הלקוח שלה אלן גרין (לזלי נילסן). למעשה היא הרגה אותו מתוך הגנה עצמית לאחר שתקף אותה אבל השאלה המשפטית היא האם להכריזה כבלתי שפוייה ולהחזיקה בבית חולים לחולי נפש במשך 17 שנים או להכריז עליה כשפוייה וזכאית למשפט רגיל והוגן.
הוריה רוז קירק (מורין סטייפלטון) ואביה החורג ארתור קירק (קרל מלדן) מעוניינים שתוכרז כבלתי שפוייה כי זה ימנע משפט פומבי ומבייש.
גם רופא בית הסוהר הפסיכיאטר ד"ר הרברט מוריסון (אלי וולך) משוכנע כי לאור התנהגותה בבית הסוהר היא בלתי שפוייה.
לאחר שקלאודיה תוקפת את הסנגור שלה ופוצעת אותו, ממנה בית המשפט את אהרון לוינסקי (ריצ'רד דרייפוס) מהסניגוריה הציבורית, לסניגור בעל כורחו. התובע הוא עורך הדין מקמילן (רוברט ובר).
לוינסקי מתחיל לתחקר את קלאודיה ונתקל בהתחלה בהתנגדות קשה וחוסר שיתוף פעולה אבל עם הזמן היא מתחילה להתרכך ולוינסקי מתחיל להבין את קורות חייה של קלאודיה שהביאו אותה למצב זה.
בבית המשפט נחקרים ד"ר מוריסון והזוג קירק. אמה מספרת שקלאודיה גדלה יפה בבית מהמעמד הבינוני-גבוה אך מגיל שש החל להופיע שינוי בהתנהגותה והיא אינה מבינה למה. קלאודיה עזבה את הבית בגיל צעיר, התחתנה ולאחר שנתיים התגרשה והפכה לזונה.
השופט סטנלי מרדוק (ג'יימס ויטמור) קובע לבסוף שקלאודיה שפויה ומסוגלת לעמוד לדין.
קלאודיה משתחררת על תנאי, עומדת לדין ומזוכית.
עולמו של ויין 2
עולמו של ויין 2 (באנגלית: Wayne's World 2) הוא סרט קומדיה אמריקאי בבימויו של סטיבן סורג'יק, ובכיכובם של מייק מאיירס ודנה קארווי.
הסרט הוא סרט המשך ל"עולמו של ויין" (1992), אשר נוצר על בסיס מערכון בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" של NBC.
בסרט ויין מנסה לארגן פסטיבל רוק יחד עם גארת', לאחר שג'ים מוריסון מלהקת הדלתות ביקש ממנו שיעשה זאת.
דני לויתן
דני לויתן (נולד ב-21 בפברואר 1942 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה, רקטור אוניברסיטת תל אביב בשנים 2005–2010.
ביוגרפיה
לויתן סיים לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה (בהצטיינות), לתואר שני במתמטיקה (בהצטיינות יתרה) ולתואר שלישי, באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיו לתואר ראשון ושני עשה במסגרת העתודה האקדמית, ואת לימודיו לתואר שלישי עשה במקביל לשירותו כמתמטיקאי בחיל האוויר. את עבודת הדוקטורט שלו הגיש בשנת 1966, בהנחייתו של פרופ' אמנון יקימובסקי.