cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוג'ר ויליאמס (פוליטיקאי אמריקאי)
ביוגרפיה
לקראת בחירות 2012 שקל ויליאמס פעם נוספת להתמודד לסנאט האמריקאי, אך במקום זאת הכריז ב-11 ביוני 2011 על התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-25 של טקסס. בבחירות המקדימות סיים במקום הראשון עם 25% מהקולות, ונכפה עליו בעקבות זאת סיבוב שני מכריע. בסיבוב זה נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית עם 58% מקולות הבוחרים והתקדם אל הבחירות הכלליות, שם גבר על מועמדת המפלגה הדמוקרטית איליין הנדרסון ונבחר אל הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
ב-3 במאי 2016, ועדת האתיקה של בית הנבחרים פתחה בחקירה נגד ויליאמס לאחר שהכניס הוראה להצעת חוק בת 300 מיליארד דולר אמריקני מעולם התחבורה, שפטרה מספר סוכנויות רכב כמו שלו מלהשכיר כלי רכב שהיו מושא לקריאה לתיקון בשל ליקויי בטיחות. מוקד החקירה היה הוראה שוויליאמס חיבר בהצעת החוק, אשר הייתה פוטרת את סוכנויות בדומה לזו שהוא מנהל ומאפשרת השכרת רכב תחת קריאה פעילה לתיקון. המשרד הלא-עצמאי לאתיקה בקונגרס מצא כי ויליאמס הפר את כללי האתיקה של בית הנבחרים, וציין כי ויליאמס ממאן לשתף פעולה. בהצבעה דו-מפלגתית נמצא פה אחד כי האינטרס הכספי האישי של ויליאמס בסוכנות הרכב שלו עשוי להשפיע על מילוי תפקידו הרשמי. עם זאת, החקירה הסתיימה ללא צעדים משמעתיים ולא ננקטו פעולות נוספות.
דמיטרי קונסטנטינוביץ' קיסליוב
דמיטרי קונסטנטינוביץ' קיסֵליוֹב (ברוסית Дми́трий Константи́нович Киселёв; נולד ב־26 באפריל 1954) הוא עיתונאי, במאי טלוויזיה, מפיק טלוויזיה, עורך, קריין טלוויזיה מוביל ברוסיה, שמכהן כסמנכ"ל החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה ומנכ"ל סוכנות הידיעות "רוסיה היום", המנהלת את רי"א נובוסטי וסוכנות ספוטניק.
הערותיו והתבטאויותיו הפכו אותו לפרסונה נון גראטה בקנדה ובמדינות נוספות, בעיקר בהקשר ליברומאידן, לסיפוח קרים ולמעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
ביוגרפיה
קיסליוב נולד במוסקבה ב-26 באפריל 1954. בבית הספר למד מוזיקה אצל המלחין יורי שאפורין ולמד לנגן בגיטרה קלאסית. לאחר מכן למד במכללה לרפואה מספר 6 במוסקבה. בשנת 1978 השלים לימודיו בפילולוגיה מהמחלקה ללימודים סקנדינביים בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת לנינגרד והוא דובר אנגלית, צרפתית, נורווגית ושוודית.
קיסליוב ידוע כמנחה מהדורת החדשות השבועית "ידיעות השבוע" (תוכנית חדשות בערוץ רוסיה-1). תוכניתו הואשמה בקידום מדיניות הקרמלין, בחוסר סובלנות כלפי הומוסקסואליות, בהשמצת מדינות המערב ובמתקפה נגד האופוזיציה לשלטונו של ולדימיר פוטין. קודם לעבודתו בערוץ רוסיה-1 קיסליוב עבד בערוץ ICTV האוקראיני (בשנים 2000–2003). קודם לכן עבד בטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות.
נקודת בייקאל
נקודת בייקל (באנגלית: Baykal Point; בבולגרית: нос Байкал) היא לשון יבשה סלעית, שאורכה 800 מטרים, הבולטת לכיוון דרום - דרום-מערב לתוך מפרץ לנוסה, בחוף המערבי של האי ברבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 2.63 קילומטרים מזרחית - דרום מזרחית לנקודת דריינקור, 6.55 קילומטרים צפונית מערבית להר פארי ו-5.4 קילומטרים צפונית - צפונית-מזרחית לנקודת מינוט.
גילוי הנקודה
הנקודה מופתה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנת 2008.
מקור השם
לשון היבשה נקראת על שמו של הכפר בייקל שבצפון בולגריה, ועל שם הכפר בייקלסקו (Байкалско) שבדרום מערב בולגריה.
יוסף פפירניקוב
קורות חייו
יוסף פפירניקוב נולד בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 (1897 או 1899) בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בנם של מלכה לבית זורגנשטיין ושמואל פפירניקוב, בעל איטליז, מראשוני חובבי ציון, משכיל ופעיל ציוני. קיבל חינוך מסורתי בחדר, ולאחר מכן למד בגימנסיה ריאלית רוסית.
בזכות קולו, קול אלט יפה, ושמיעתו המוזיקלית, התקבל בגיל 8 למקהלת בית הכנסת טלומצקה שבוורשה בניהולו של החזן הנודע גרשון סירוֹטָה ובניצוחו של ליאו ליוב הצעיר, והשתתף בקונצרטים והקלטות.
בגיל 16 החל לכתוב שירים ביידיש. שיר הביכורים שלו, "דאָס פֿעלד" ('השדה'), התפרסם בגיליון 4 של הירחון הספרותי "יודישע זאמעלביכער" שהחל לראות אור בוורשה באותה שנה בעריכת יצחק מאיר וייסנברג. כבר בנעוריו התקרב לציונות הסוציאליסטית, ובראשית שנות ה-20 הצטרף למפלגת פועלי ציון שמאל, שראתה בספרות יידיש המודרנית חלק מרכזי בזהות היהודית. היה פעיל בחיי התרבות של המפלגה ופרסם את שיריו בעלוניה שבעריכתם של יעקב זרובבל ויעקב קנר (קענער).
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל, ועבד כפועל בסלילת כבישים ובבניין בראשון לציון ובתל אביב. ב-1929 נסע לפולין והתגורר בה עד 1933, אז שב סופית לארץ. בשואה נספו הוריו, ארבעה מחמשת אחיו וכן דודיו ודודניו.
מאז 1918 שירתו המלודית, הכמו-עממית והעשירה בדימויים זכתה לפופולריות, ופפירניקוב פרסם שירים (בהם שירים על הווי ארץ ישראל), סיפורים וביקורת ספרות בכתבי עת יידיים בפולין, בארץ ישראל ובארצות הברית (וכן במדינות נוספות כמו צרפת ודרום אפריקה), בהם היומונים "היינט" ו"מאָמענט" וכתב העת הספרותי "ליטערארישע בלעטער" "צוקונפט", "מאָרגן זשורנאל" ו"פּראָלעטארישער געדאנק" ('הרעיון הפרולטרי'; עיתונה של מפלגת פועלי ציון). לאחר קום המדינה כתב באופן קבוע ביומון הישראלי "לעצטע נייעס". כן פרסם שירים ב"די גאָלדענע קייט". היה חבר אגודת הסופרים היידיים וחבר הסניף העברי של ארגון הסופרים הבינלאומי.
בשנת 1927 התפרסם בוורשה ספר שיריו הראשון: "אין זוניקן לאנד: פאלעסטינע לידער" ('בארץ שטופת השמש: שירי ארץ ישראל'). עד מלחמת העולם השנייה ראו אור בוורשה ובתל אביב 8 קובצי שירה מפרי עטו, וכן לקט תרגומים לשיריו של המשורר הרוסי סרגיי יֶסנין (1933).
בעוד שיריו המתארים את תלאות החלוצים בארץ מתאפיינים באיכות לירית, הרי ביצירתו שלאחר השואה, הכוללת שירה, סיפורים קצרים וזיכרונות, ניכרת יותר מנימה של אלגיה.
לעברית תורגמו רבים משיריו, בין היתר על ידי יעקב פיכמן, נתן אלתרמן, אלכסנדר פן, שמשון מלצר ויחיאל חגיז. 4 קבצים של שירתו בתרגום עברי יצאו בתל אביב במהלך חייו, בהם שניים מתורגמים על ידי משוררים שונים (תש"ב, תשכ"ב), קובץ מתורגם על ידי אהרן אשמן (תשכ"ו 1966–תשמ"ה 1985) וקובץ בתרגומו של שלמה שנהוד (תשל"א).
בשנת 1965 ראה אור ספר יובל לכבודו, לרגל 40 שנות ישיבתו בארץ ישראל: "40 יאָר פאפיערניקאָוו אין ארץ-ישראל". פפירניקוב זכה במספר פרסים ספרותיים, בהם פרס ה. לייוויק (1972), פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1975) ופרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש על מפעל חייו (1978). בשנת תשמ"ח-1988 הוכתר בתואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בערוב ימיו סבל ממצוקה כלכלית וחשב להגר לאוסטרליה. פפירניקוב נפטר בשיבה טובה בתל אביב בשנת 1993, ערירי. נקבר בתל אביב.
ארכיונו, ובו טיוטות של יצירותיו במכונת כתיבה, טיוטות של דברים עליו ותצלומים, שמור בספרייה הלאומית בירושלים.
אחיו הצעיר, לוי פפירניקוב (1900–1985), היחיד מאחיו ששרד את השואה, עלה עם אשתו ושני בניו לישראל בסוף שנות הארבעים לחייו, ובארץ עבד בעבודת כפיים וכתב ביידיש סיפורים ורשימות שהתפרסמו בעיתונים ובספרים שפרסם.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
הפיצוץ בגשר קרים (2023)
הפיצוץ בגשר קרים 2023 התרחש במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. בלילה של ה-17 ביולי 2023 כאשר שני כלי שיט בלתי מאוישים תקפו את הגשר, הראשון תקף בשעה 03:04 והשני בשעה 03:20 (שעון מוסקבה) הפיצוץ היה במקטע גשר קרים הסמוך לחצי האי קרים, הפיצוץ גרם לנזק גדול ולהשבתתו של הגשר תנועת כלי הרכב והרכבות בגשר הופסקו. שני בני אדם נהרגו בפיצוץ הגשר.
על פי החשד פיצוץ הגשר נעשה על ידי שני כלי שיט בלתי מאוישים (כשב"מ) התנועה בגשר הופסקה לאחר הפיצוצים, שהיו בקטע הסמוך לקרים, לדברי אנשי הממשך הרוסי התנועה בגשר לא תחודש לפני נובמבר 2023.
עיטורי נשיא מדינת ישראל
עיטורי נשיא מדינת ישראל הם עיטורים אשר מוענקים על ידי נשיא מדינת ישראל המכהן ביום העצמאות, בין אם לאזרחים או בין ללובשי מדים. כיום ישנם ארבעה עיטורים והם:
אות מצטיין הנשיא לחיילים
אות מצטיין הנשיא הוא אות הצטיינות לחיילי וקציני צה"ל המוענק על ידי נשיא המדינה במעמד ראש הממשלה, שר הביטחון, הרמטכ"ל, אלופי צה"ל ונכבדים נוספים. האות מוענק מדי שנה ביום העצמאות ל-120 חיילים וקצינים מצטיינים שנבחרו מכל יחידות צה"ל. חיילים אלו זוכים להשתתף בטקס הדלקת המשואות במופע הדגלנים.
אות מצטיין הנשיא לשוטרים
בדומה לאות מצטיין הנשיא לחיילים, מוענק האות לשוטרי משטרת ישראל על ידי נשיא המדינה ביום העצמאות.
אות ההתנדבות של הנשיא
אות זה הוא האות הגבוה ביותר הניתן במדינת ישראל על התנדבות. מטרתו היא להוקיר אישים וגופים אשר תרמו רבות. כל שנה מגיעות למשרד הנשיא מאות המלצות על אנשים וגופי שונים לקבלת הפרס אך רק 12 מקבלים אותו כל שנה. הטקס לקבלת הפרס נערך בגינת בית הנשיא.
עיטור נשיא מדינת ישראל
עיטור נשיא מדינת ישראל (בקצרה: עיטור הנשיא) הוא עיטור אזרחי המוענק החל משנת 2012, על ידי נשיא מדינת ישראל למי "שתרמו תרומה יוצאת דופן למדינת ישראל או לאנושות, בכישרונם, בשירותם או בדרך אחרת".
שמואל אברהם אבא הגר
הרב שמואל אברהם אבא הגר (1865, ה'תרכ"ה - 24 בפברואר 1895, ל' בשבט ה'תרנ"ה) היה רב ואדמו"ר בעיר הורודנקה. היה בנו של הרב ברוך הגר האדמו"ר מוויז'ניץ.
ביוגרפיה
הרב שמואל אברהם אבא הגר נולד בשנת ה'תרכ"ה בעיירה ויז'ניץ שבבוקובינה שבאימפריה האוסטרית (כיום באוקראינה) לרב ברוך הגר שהיה האדמו"ר השני בשושלת חסידות ויז'ניץ והרביעי לקוסוב-ויז'ניץ, ולציפורה שפירא, בתו של הרב אריה לייב שפירא מז'יטומיר ונכדתו של הרב פנחס שפירא מקוריץ.
לאחר מות אביו, הרב ברוך הגר בכ' בכסלו ה'תרנ"ג, נתמנה הרב שמואל אברהם אבא לכהן כרב בעיר הורודנקה. בעת כהונתו ברבנות חיבר את הספר "שפתי צדיק" על השבתות והמועדים וראשי החודשים. כשנתיים בלבד לאחר מינויו לרב בעיר נפטר הרב שמואל אברהם אבא הגר בל' בשבט ה'תרנ"ה, ואת מקומו ברבנות מילא אחיו הרב יחיאל מיכל הגר.
משפחתו
הרב שמואל אברהם אבא הגר היה נשוי לרבנית הינדא מטיל, בת הרב משה מרדכי טברסקי (האדמו"ר מקארוב). בנותם:
B.o.B
בוב ריי סימונס ג'וניור (באנגלית: Bob Ray Simmons, Jr; נולד ב-15 בנובמבר 1988), הידוע בשם הבמה שלו B.o.B, הוא ראפר, זמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. הוא התפרסם ברחבי העולם כשהוציא את סינגל הבכורה שלו "Nothin' on You", הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ובמצעד הסינגלים הבריטי. גם הסינגל השני שלו, "Airplanes", הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, ובמצעד הבילבורד הוט 100 הגיע הסינגל למקום השני.
ראשית חייו
בובי ריי סימונס ג'וניור נולד ב-15 בנובמבר 1988 בווינסטון סיילם בצפון קרוליינה. פחות מחודש לאחר לידתו עברה משפחתו לדקטור שבג'ורג'יה. בבית הספר היסודי והתיכון ניגן סימונס בחצוצרה בתזמורת בית הספר. סימונס הפסיק את לימודיו לטובת קריירה מוזיקלית, אף על פי שהוריו רצו שימשיך בלימודיו.
כנער הושפע סימונס מההיפ הופ מאטלנטה, ושם הבמה שלו לקוח משירם של הצמד אאוטקאסט - "B.O.B." (Bombs Over Baghdad).
2009 – הווה: The Adventures of Bobby Ray
אלבום הבכורה של B.o.B, "B.o.B Presents: The Adventures of Bobby Ray", תוכנן לצאת ב-25 במאי 2010, אך בעקבות הצלחתו הרבה של הסינגל הראשון מהאלבום, "Nothin' on You", שיצא ב-2 בפברואר, הוחלט להקדים את יציאת האלבום כולו ל-27 באפריל. ב-23 במאי הגיע השיר "Nothin' on You" למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
עוד בטרם יצא האלבום, ב-13 באפריל, יצא סינגל נוסף: "Airplanes", בו משתתפת גם הזמרת היילי ויליאמס. הסינגל הצליח גם הוא ברחבי העולם והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ולשני במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-27 באפריל אכן יצא האלבום, וכבר בשבוע הראשון ליציאתו הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, וב-29 במאי הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. בסך הכל מכר האלבום בארצות הברית למעלה מחצי מיליון עותקים, והגיע למעמד של אלבום זהב.
חיים אישיים
נכון לשנת 2017, הונו של B.o.B מוערך בכ־8 מיליון דולר.
B.o.B מאמין בתאוריות קשר שונות ומכניס אותן לשירים שלו, ומדבר עליהן ברשתות החברתיות ובראיונות. הוא מאמין בין היתר בתאוריית הקשר על זיוף הנחיתה על הירח, במודל הארץ השטוחה, ובמעורבות הממשל האמריקני בפיגועי 11 בספטמבר.
פרסים
החל משנת 2010 B.o.B זכה והיה מועמד למספר פרסים:
לאמבאוזאורוס
לאמבֵּאוֹזאורוס (שם מדעי: Lambeosaurus; מילולית: "לטאת לורנס למב ") הוא סוג דינוזאור אשר חי בעידן הקרטיקון, ממשפחת בעלי מקור הברווז (הדרוזאוריים).
תת-מינים
ידועים כיום שלושה מינים של לאמבאוזאורים:
מאפיינים
הלאמבאוזאורים היו בינוניים-גדולים: אורכם נע בין 9 ל-10 מטר ומשקלם בין 3 ל-5 טון.
הלאמבאוזאורים היו דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף (אורניתיסקיה) הולכים על שניים. הם היו אוכלי צמחים יעילים, מצוידים בשיניים מיוחדות לטחינת מזונם ולחיים שריריות מאוד. הם חיו בעדרים והיו בעלי מערכת חברתית מפותחת.
ללאמבאוזאורוס הייתה כרבולת ארוכה וחלולה על הראש. ייתכן שדרכה נשפו אוויר כדי להשמיע קול כמו חצוצרה, בדומה לקול שמשמיעים הפילים דרך החדק שלהם. משערים כי הקולות שהשמיעו הלאמבאוזאורים שימשו אותם להעברת מסרים כדוגמת מציאת מזון ואזהרה מפני אויבים לחבריהם בעדר.
גלגלות של לאמבאוזאורוס מעידות שהנזר דמוי הכרבולת על ראשו של הזכר היה ארוך מזה של הנקבה. ייתכן שכרבולות וקרניים שימשו את הזכרים בדינוזאורים כדי למצוא חן בעיני הנקבות.
מאובניו של דינוזאור זה התגלו בקנדה ותוארו ב-1923.
אנצפליטיס על שם רסמוסן
אנצפליטיס על שם רסמוסן, הידועה גם כאנצפליטיס מוקדי כרוני (chronic focal encephalitis) היא מחלה נוירולוגית דלקתית נדירה המאופינת בפרכוסים אפילפטיים חמורים, איבוד כישורים מוטוריים ודיבור, המיפרזיס (חולשה בפלג גוף אחד ימין או שמאל כתוצאה מפגיעה באזור האחראי על התנועה במוח), ושיטיון. המחלה תוקפת המיספרה אחת והיא מופיעה, בדרך כלל, אצל ילדים מתחת לגיל 15.
סיבות ופתופיזיולוגיה
באנצפליטיס על שם רסמוסן יש דלקת כרונית של המוח עם חדירה של לימפוציט T לרקמת המוח. דבר זה משפיע רק על המיספרה אחת במוח, השמאלית, או הימנית. דלקת זו גורמת לנזק קבוע לתאי המוח המובילה לניוון של ההמיספרה. האפילפסיה שדבר זה יוצר עלולה לתרום, גם היא, לנזק במוח.
הסיבה לדלקת אינה ידועה. הועלתה השערה שהסיבה היא הידבקות בנגיף אבל ההוכחות לכך אינן חד משמעיות. בשנות ה-90 שיערו שלנוגדנים עצמיים שפעלים נגד קולטן הגלוטמט GluR3 יש תפקיד חשוב בגרימת המחלה אבל השערה זו אינה מקובלת יותר. מכל מקום, מחקרים עדכניים יותר מדווחים על מציאת נוגדנים עצמיים נגד קולטן גלוטמאט מסוג NMDA אצל תת-קבוצה של חולים שיש להם אנצפליטיס על שם רסמוסן. יש, גם כמה הוכחות שלחולים שסובלים מתסמונת רסמוסן יש נוגדנים עצמיים נגד תת-יחידה אלפא 7 של הקולטן nicotinic acetylcholine.
מאפיינים קליניים
האנצפליטיס מתחילה, בדרך כלל בין החודש ה-14 לגיל 14 שנה. עם זאת, כעשרה אחוז מהנפגעים מפתחים את התסמונת בבגרות.
יש שני שלבים עיקריים במחלה המלווים, לפעמים בשלב מבשר בן כמה חודשים. במצב החמור, הנמשך בין ארבעה לשמונה חודשים, הדלקת פעילה והסימפטומים מחריפים בהדרגה. הם כוללים חולשה של צד אחד של הגוף, אובדן ראייה של צד אחד משדה הראייה וקשיים קוגניטיביים (המשפיעים למשל, על יכולת הלימוד, הזיכרון או השפה). פרכוסים אפילפטיים מהווים, גם כן, חלק נכבד מן המחלה. פרכוסים חלקיים, או epilepsia partialis continua הם השכיחים ביותר ולעיתים קשה מאוד לשלוט בהם על ידי תרופות.
בשלב הכרוני הדלקת אינה פעילה יותר אבל החולה נשאר עם חלק או כל הסימפטומים בשל הנזק שנגרם על ידי הדלקת. בטווח הארוך נשארים רוב החולים עם סוג מסוים של אפילפסיה, שיתוק ובעיות קוגניטיביות, החומרה של הבעיות האלה משתנה בצורה משמעותית מחולה לחולה.
טיפול
במהלך השלב הקריטי הטיפול מכוון להפחתת הדלקת. כמו במחלות דלקתיות אחרות משתמשים בתחילה בסטרואידים, כטיפול קצר מועד במינון גבוה או במינון נמוך לטיפול ארוך טווח. נוגדן תוך ורידי גם הוא יעיל, לטווח קצר וגם לטווח ארוך, במיוחד אצל מבוגרים, אצלם הוצעה התרופה כטיפול קו ראשון. טיפולים דומים אחרים כוללים סינון פלסמה (plasmapheresis) וטקרולימוס למרות שיש פחות הוכחות לגבי היעילות שלהם. אף אחד מטיפולים אלה לא יכול למנוע התפתחות של מוגבלות.
בשלב הכרוני של המחלה, כאשר אין יותר דלקת פעילה, מטרת הטיפול היא לשלוט בפרכוסים. לפעמים יש צורך בניתוח כדי לנתק את האונה הפגועה. הניתוח נקרא כריתת אונה. כתוצאה מהניתוח מופיעות בעיות נוספות כמו המיאנופיה (היעדר מחצית משדה הראיה התקין) ובעיות קוגניטיביות. מצד שני יכול להיות שהחלק האחר של המוח ייקח על עצמו חלק מן התפקודים, במיוחד אצל ילדים צעירים. הניתוח לא מומלץ אם האונה השמאלית פגועה משום שבאונה זו נמצאים החלקים של המוח השולטים בשפה. עם זאת ניתוח כריתת אונה יעיל מאוד בהפחתת פרכוסים. אופציה נוספת לטיפול כיום מתמקדת בהפחתת ההתקפים על ידי אלקטרודות המושתלות תחת קליפת המוח באזורים הפעילים במחלה. עד כה נעשו מספר השתלות ברחבי ארצות הברית עם הצלחה ניכרת.
שם המחלה
המחלה נקראת על שמו של הנוירוכירורג תיאודור רסמוסן (Theodore Rasmussen, 1910- 2002) שהחליף את ויילדר פנפילד (Wilder Penfield) כמנהל המכון הנוירולוגי של מונטריאול והיה נוירוכירורג ראשי בבית החולים המלכותי על שם ויקטוריה (Royal Victoria Hospital).
I Feel Alive
I Feel Alive (בעברית: אני מרגיש חי) הוא השיר שיצג את ישראל בתחרות האירוויזיון לשנת 2017, שנערכה בקייב, אוקראינה.
השיר בוצע על ידי אימרי זיו, שנבחר לייצג את ישראל עם ניצחונו בתוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון". את השיר כתבו והלחינו דולב רם ופן חזות (Doli 'n' Penn), צמד יוצרים שמרבה לעבוד יחד.
השיר והקליפ הרשמי שצולם עבורו נחשפו ב-9 במרץ 2017, באופן בלעדי במשדר מיוחד בערוץ הראשון.
זיו ביצע את השיר בחצי-הגמר השני של האירוויזיון (שיר מספר 18 ואחרון לפי סדר ההופעות), אשר נערך ב-11 במאי 2017. השיר הגיע למקום השלישי מתוך 18 מתמודדים והעפיל לשלב הגמר. בגמר שנערך יומיים אחר כך, ובו הוגרל להיות הראשון בסדר ההופעות, הגיע השיר למקום ה-23 מתוך 26 שירים שהתמודדו בשלב זה.
רוסנגלה לולה דה סילבה
רוסנגלה לולה דה סילבה (בפורטוגזית: Rosângela Lula da Silva; נולדה ב-27 באוגוסט 1966) היא הגברת הראשונה של ברזיל ורעייתו של נשיא ברזיל ה-39, לואיס אינסיו דה סילבה. במקצועה היא סוציולוגית.
ביוגרפיה
רוסנגלה נולדה בעיר אוניאו דה ויטוריה שבמדינת פרנה ב-27 באוגוסט 1966. בילדותה עברה משפחתה לבירת המדינה קוריטיבה. ב-1983 היא הצטרפה למפלגת הפועלים הברזילאית. ב-1990 החלה ללמוד מדעי החברה באוניברסיטה הפדרלית של פרנה. בתקופה זו היא נודעה בכינוי ג'אנג'ה, אשר בו היא מוכרת בברזל עד ימינו. לאחר סיום לימודיה היא נשכרה לעבודה בתחנת הכוח ההידרואלקטרית שבסכר איטאיפו. היא הייתה עוזרת למנהל הכללי ומתאמת התוכניות המגובות לפיתוח בר קיימא. ב-2012 היא עברה לעבוד כיועצת תקשורת עבור חברת האלקטרוניקה אלטרובראס בריו דה ז'ניירו. ב-2016 חזרה לעבוד בסכר איטאיפו.
כחברת מפלגת הפועלים, רוסנגלה ומנהיג המפלגה לואיס אינסיו דה סילבה, הכירו זה את זה כבר בשנות ה-90. עם זאת, הקשר הרומנטי ביניהם החל רק לאחר פטירת אשתו השנייה של סילבה מריסה לטיציה לולה דה סילבה ב-2017. כאשר סילבה נכנס למאסר בעוון שחיתות זמן קצר לאחר מכן, רוסנגלה ביקרה אותו בכלא לעיתים קרובות. ב-8 בנובמבר 2019 שוחרר סילבה מהכלא, ובאותו יום הודיעו הוא ורוסנגלה על אירוסיהם. הם נישאו בטקס קתולי ב-18 במאי 2022. הזוג מתגורר בסאו פאולו.
בינואר 2023 נבחר סילבה לקדנציה שלישית כנשיא ברזיל, ורוסנגלה הפכה בכך לגברת הראשונה של ברזיל.
החלפה נרדפת
החלפה נרדפת (לעיתים קרובות נקראת גם החלפה שקטה למרות שהיא לא תמיד שקטה) היא מוטציה שבה בסיס אחד מתחלף בבסיס אחר, בתוך אקסון של גן שמקודד לחלבון, באופן שלא משנה את רצף חומצת האמינו שמיוצר מהאקסון. הדבר אפשרי מכיוון שכמה חומצות אמינו מקודדות על ידי יותר מקודון אחד המורכב משלושה בסיסים; מאחר שכמה מהקודונים של חומצת אמינו מסוימת נבדלים על ידי בסיס אחד בלבד עבור אותה חומצת אמינו, מוטציה שמחליפה את הבסיס "הנורמלי" בבסיס אלטרנטיבי תגרום להיווצרות אותה חומצת אמינו בשרשרת ההולכת וגדלה של הפוליפפטיד כאשר הגנים מתורגמים. החלפה נרדפת ומוטציות המשפיעות על האזור הלא מקודד בדנ"א בדרך כלל נחשבות למוטציות שקטות (ללא פנוטיפ); יחד עם זאת, זה לא הכרחי שהמוטציה תהיה שקטה. החלפה נרדפת יכולה להשפיע על שעתוק, שחבור, העברה של mRNA ותרגום, כל אחד מאלה יכולים לגרום לשינוי בפנוטיפ, דבר ההופך את המוטציה הנרדפת ללא שקטה. ייחודיות הסובסטרט של ה-tRNA לקודון הנדיר יכולה להשפיע על תזמון התרגום, ובהמשך על קיפול החלבון. הדבר בא לידי ביטוי בהטיית שימוש הקודון שנצפתה בזנים רבים. החלפה שאינה נרדפת נובעת משינוי בחומצת אמינו שיכול להיות מסווג בצורה שרירותית כקונסרבטיבי (שינוי לחומצה אמינית עם מאפיינים דומים), או כקונסרבטיבי למחצה (למשל המטען של החומצה האמינית משתנה משלילי לחיובי), או רדיקלי (חומצה אמינית שונה באופן משמעותי).
ניוון של הקוד הגנטי
תרגום חלבון מערב סט של 20 חומצות אמינו. כל אחת מהן מקודדת על ידי רצף של 3 זוגות בסיסים של דנ"א הנקרא קודון. מכיוון שיש 64 קודונים אפשריים אבל רק 20 חומצות אמינו (ובנוסף לכך סיגנל לסיום כלומר שלושת הקודונים שלא מקודדים לאף חומצה אמינית וידועים כקודוני עצירה, המציינים שהתרגום צריך להיעצר), ישנן חומצות אמינו המקודדות על ידי 2, 3, 4 או 6 קודונים שונים. למשל, הקודונים TTT ו-TTC מקודדים לחומצת האמינו פנילאלנין. לעיתים מתייחסים לזה כיתִירוּת של הקוד הגנטי. יש שני מנגנונים ליתִירוּת: מספר מעבירי רנ"א שונים יכולים להעביר את אותה חומצה אמינית, או tRNA אחד שיכול להיות לו קישור בין בסיסים בצורה לא סטנדרטית בעמדה 3 של האנטי קודון (wobble), שמזהה יותר מבסיס אחד בקודון.
בדוגמה של פנילאלנין המצוינת למעלה, נניח שהבסיס בעמדה 3 של הקודון TTT הוחלף ל-C, כך שהקודון התקבל הוא TTC. חומצת האמינו באותו מיקום בחלבון תישאר פנילאלנין, לכן החלפה זו היא למעשה נרדפת.
החלפות נרדפות ואבולוציה
כאשר מתרחשת החלפה נרדפת או מוטציה שקטה, לרוב יש לשער שהשינוי נייטרלי, כלומר הוא לא משפיע על הכשירות של הפרט לשאת את הגן החדש על מנת לשרוד ולהתרבות.
שינויים נרדפים יכולים להיות לא נייטרליים מכיוון שמספר קודונים מתורגמים יותר ביעילות (בצורה מהירה יותר ו/או בצורה מדויקת יותר) מאחֵרים. למשל, כאשר קומץ של שינויים נרדפים התרחשו בזבוב הפירות בגן לאלכוהול דהידרוגנאז, זה גרם לשינוי במספר קודונים כך שהפכו להיות תת-אופטימליים, ייצור של האנזים המקודד הופחת והזבובים המבוגרים הפגינו סבילות נמוכה לאתנול. הרבה אורגניזמים, מחיידקים ועד בעלי חיים, עושים שימוש מוטה של קודונים נרדפים מסוימים. שימוש מוטה כזה יכול לנבוע ממספר סיבות, סלקטיביות או נייטרליות. בשמר האפייה שימוש בקודונים נרדפים הראה השפעה על יציבות קיפול ה mRNA, כאשר קידוד מבנה משני של חלבונים שונים על ידי רנ"א יעדיף קודונים שונים.
סיבה נוספת לכך ששינויים נרדפים הם לא תמיד נייטרלים היא העובדה שרצפי האקסונים הקרובים לגבולות האקסון-אינטרון מתפקדים כסיגנלים לשחבור של רנ"א. כאשר סיגנל השחבור נהרס על ידי מוטציה נרדפת, האקסון לא מופיע בחלבון הסופי. הדבר גורם להיווצרות חלבון קטוע. ממחקר אחד עלה כי בערך רבע מן השינויים הנרדפים משפיעים על אקסון 12 בגן בקרה של מוליכות טרנסממברנלית של סיסטיק פיברוזיס, וגורמים לכך שהשינויים הנרדפים דילגו על חלבון זה והוא לא נכלל בחלבון הסופי.
רוקי 2 (סרט, 1979)
רוקי 2 (באנגלית: ROCKY II) הוא סרט ספורט אמריקאי בבימוי, תסריט ותפקיד ראשי מאת סילבסטר סטאלון. הסרט יצא בשנת 1979, והוא מהווה סרט שני בסדרת הזיכיון, וסרט המשך לסרטו הקודם של סטאלון:"רוקי".
עלילה
הסרט מתחיל בהצגת הקרב הגדול שבסוף הסרט הקודם, כשרוקי בלבואה (דמות) מפסיד לאפולו קריד, אלוף העולם באִגְרוּף במשקל כבד, בהחלטת שופטים.
רוקי ואפולו נשלחים לאותו בית חולים. למרות שסיכמו ביניהם שלא יהיה קרב חוזר, אפולו מזמין את רוקי לקרב נוסף כדי להוכיח שניצחונו לא היה מקרי, אך רוקי מוותר ופורש מאגרוף.
חברתו של בלבואה, אדריאן, תומכת בהחלטתו, וכך גם רופאיו, שמבשרים להם שרוקי יזדקק לניתוח לטיפול בהיפרדות רשתית, מצב שעלול להוביל לעיוורון.
בביקור אצל אפולו המתאושש מהקרב, רוקי שואל אותו אם הוא נתן את כל כולו בקרב. אפולו משיב בחיוב.
לאחר שחרורו מבית החולים, רוקי נהנה ממעמדו החדש כידוען. סוכן אמנים רואה בו פוטנציאל התעשרות באמצעות פרסום והענקת חסות מסחרית, והודות למצבו הכלכלי המשופר, רוקי אוזר אומץ ומציע לאדריאן נישואים. אדריאן מסכימה והם נישאים בטקס קטן. זמן קצר אחר כך אדריאן מגלה שהיא בהיריון.
בינתיים, אפולו קריד, שכועס עקב מכתב שנאה שקיבל ובו נטען שהקרב היה מכור כדי שאפולו יצליח להגן על תוארו כאלוף העולם, מחליט שקרב חוזר נגד רוקי הוא הדרך היחידה להוכיח שתוארו מוצדק. מכיוון שהקרב האחרון הוא היחיד בקריירה שלו לגביו קיים בציבור ספק, אפולו הופך כפייתי בנושא, ודורש מאנשי צוותו לעשות כל מה שנדרש כדי לגרום לרוקי לחזור מפרישתו לקרב אגרוף חוזר נגדו. זאת למרות הפצרות חבריו ובני משפחתו לחדול מכך, שכן יכולתו של רוקי לספוג מכות ולהחזיק מעמד בקרב עשויה לסכן את תוארו של קריד, שאולי לא יצליח להגן עליו בשנית.
בתחילה, רוקי מתעלם ממסע ההכפשות של קריד ואנשיו שנועד לגרום לו להסכים לקרב חוזר, אך התנהלות כלכלית שגויה של רוקי גורמת לכספו לאזול במהרה. לאחר מספר ניסיונות תעסוקה כושלים (בהם עבודה במפעל הבשר שגיסו, פולי, עובד בו, עד לפיטוריו עקב קיצוצים), רוקי מבקר את מאמנו ומנהלו מיקי גולדמיל בחדר הכושר שלו, כדי להתייעץ איתו לגבי האפשרות לחזור לאגרוף. מיקי מסרב נחרצות מתוך דאגה לבריאותו של רוקי, אך משנה את דעתו לאחר שאפולו מעליב את רוקי בפומבי. אדריאן מתעמתת עם רוקי עקב הסכנות שבאגרוף ובגרימת נזק בלתי הפיך לראייתו. רוקי מתעקש שלהתאגרף זה כל מה שהוא יודע לעשות, ושכך יוכל לפרנס את משפחתו. אדריאן מתמידה בסירובה לתמוך בו, שכן הפר את הבטחתו.
רוקי מתחיל להתאמן בהנחיית מיקי, אך הוא אינו ממוקד באימון עקב התנגדותה של אדריאן. אחיה של אדריאן, פולי, מתעמת איתה בנושא, ובמהלך העימות היא מתעלפת, מובהלת לבית החולים ומתחילה לידה מוקדמת. התינוק נולד פג אך בריא, ואדריאן נכנסת לתרדמת. רוקי מאשים את עצמו בכך ונשאר ליד מיטתה עד שתתעורר, ואף נמנע מללכת לראות את בנו התינוק עד שניתן יהיה להעבירו לחדרה של אימו. כשאדריאן מתעוררת מהתרדמת, היא מוצאת את רוקי ליד מיטתה. זמן קצר אחר כך בנם מוכנס לחדר, והם קוראים לו רוברט "רוקי ג'וניור". אדריאן נותנת את ברכתה לקרב החוזר באומרה "אני רוצה ממך רק דבר אחד: נַצַּח!", ורוקי נכנס במהרה לכושר לקראתו.
בחג ההודיה, ליל הקרב, אפולו מכריז בפומבי כי מטרתו היא לנצח את רוקי בלא יותר משני סיבובים, וכך להוכיח כי ביצועיו של רוקי בקרב הראשון נגדו היו רק הצלחה מקרית. לקרב זה, בניגוד לקרב הראשון, הגיע אפולו לאחר אימונים מפרכים. כדי להגן על עינו הפגיעה, רוקי בוחר להתאגרף כשיד ימין היא הראשית, בניגוד לעמידה הרגילה שלו כמתאגרף שמאלי. עמידה זו מתבררת במהרה כחיסרון משמעותי, הן משום שקריד מצליח להפיל אותו פעמיים, והן משום ביצועיו הגרועים באופן יחסי במרבית הקרב. לקראת הסיבוב ה-15 והאחרון, קריד מוביל בנקודות בפער ניכר, ועליו רק לשמור על מרחק מבלבואה כדי לנצח בהחלטת שופטים. אולם, מכיוון שקריד מעוניין לנצח את רוקי בנוקאאוט כדי לא להותיר ספק שהוא המתאגרף הטוב ביותר, הוא מתעלם מתחינות המאמן שלו וממשיך בקרב כרגיל.
בסיבוב האחרון רוקי חוזר לעמידתו הטבעית כשיד שמאל היא הראשית, ומנחית סדרת מהלומות נגד על קריד. השניים, מותשים מהקרב הממושך, ממשיכים להכות זה את זה עד שרוקי משיג יתרון ומצליח להפיל את קריד. המכה גורמת גם לרוקי לאבד את שיווי משקלו וליפול יחד איתו. שניהם מתאמצים לחזור ולעמוד, אך בעוד שרוקי מצליח לעמוד לאחר ספירה עד 9 של השופט, אפולו קורס בחזרה לקרשים, מותש, ובכך זוכה רוקי בניצחון בנוקאאוט, ובתואר אלוף העולם באגרוף במשקל כבד. בעודו מתראיין לכלי התקשורת, רוקי נושא נאום נרגש לקהל, מניף את חגורת האליפות מעל ראשו ופונה אל אשתו אדריאן, שצופה בקרב בטלוויזיה, באומרו: "היי, אדריאן, עשיתי זאת!" (במקור "Yo, Adrian, I did it!").
זמר נוגה
זֶמֶר נוּגֶה (מוכר גם במילותיו הראשונות, הֲתִשְׁמַע קוֹלִי) הוא שיר מאת רחל המשוררת, אשר חובר בתל אביב בשנות העשרים של המאה ה-20. נחשב לאחת הקלאסיקות של הזמר העברי.
בשנת 2009 הגיע השיר למקום ה-16 במצעד של המדינה, תחת לחנו של שמוליק קראוס.
רקע
בשנת 1913 יצאה רחל מארץ ישראל לצרפת כדי ללמוד חקלאות באוניברסיטת טולוז. בלימודיה פגשה את מיכאל ברנשטיין, שהיה מהנדס במקצועו, והתאהבה בו, ואף שקלה להינשא לו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקו הלימודים, ורחל חזרה לאביה ברוסיה, שם עבדה בבית יתומים. בתום המלחמה חזרה לארץ ישראל, אולם ברנשטיין סירב להצטרף אליה ונשאר ברוסיה, כך שעד יום מותה לא פגשה בו עוד.
זמן קצר לאחר חזרתה לארץ התגלתה אצלה מחלת השחפת, והיא התבקשה לעזוב את קבוצת דגניה בה גרה ועבדה. היא התאשפזה בבית החולים בצפת, ואחר כך התגוררה בתל אביב, ובה כתבה את "זמר נוגה".
בגרסה ראשונה של השיר הייתה השורה המסיימת אותו "כאשר חיכתה סולוויג לדודהּ". סולוויג (Solveig) הייתה אהובתו של פר גינט, גיבור מחזהו של הנריק איבסן, שחיכתה לו בזמן מסעותיו בעולם, וברנשטיין כינה לעיתים במכתביו את רחל בשם זה: "הרחק-הרחק חיה סולוויג"; "סולוויג מן הצפון, שהלכה לארץ התמרים". רחל מסרה גרסה זו לאחייניתה שרה, ושאלה אותה לדעתה על השיר, וזו השיבה שלדעתה עדיף לסיים את השיר עם דמות מן הספרות העברית ולא מן הספרות האירופית. בעקבות זאת שינתה רחל את השורה האחרונה ל"כחכות רחל לדודה", מהסיפור התנ"כי על עבודת יעקב באהבתו לרחל, וכן כרמז לשמה של המשוררת רחל עצמה.
ביצועי השיר וייצוגיו בתרבות הישראלית
השיר זכה למספר לחנים, ובהם אלו של שמוליק קראוס, מרדכי זעירא, זהר לוי ויוסף מוסטקי. לחנו של מוסטקי מוכר בעיקר בביצוע צמד הפרברים ובביצועה של עפרה חזה בתקליט "שירי מולדת". את לחנו של קראוס הקליטה לראשונה להקת החלונות הגבוהים, שבה היה קראוס חבר. מאוחר יותר הקליטו לחן זה זמרים רבים נוספים, והוא הנפוץ מכולם. בשנת 2008 זכה השיר בביצוע החלונות הגבוהים במקום הראשון במצעד שירי ישראל, "מצעד השישים", שנערך על ידי שידורי קשת בערוץ 2. את השיר ביצעה ריטה במשדר המיוחד בהגשת ארז טל וקרן פלס. בשנת 2010 זכה השיר במקום הראשון במצעד שירי שמוליק קראוס שערכה רשת ג', לכבוד יום הולדתו ה-75 של קראוס.
לחן נוסף, שלמעשה מעולם לא יצא לאור, הוא הלחן של פירות חמישה עשר (״שלג על עירי״) של נעמי שמר, שלמעשה במקור הולחן עבור ״זמר נוגה״, ולאחר מכן נגנז, ונעמי שמר חיברה עבורו מילים חדשות, וכך נוצר השיר פירות חמישה עשר.
רונה רמון, אשתו של אילן רמון, בחרה להעלות את השיר "זמר נוגה" בלחנו של קראוס אל מעבורת החלל קולומביה. לאחר שהמעבורת התרסקה, הושמע השיר פעמים רבות ברדיו כזיכרון לאילן רמון ולאסון המעבורת.
באפריל 2019 העניק צה"ל למבצע להשבת גופתו של החלל זכריה באומל, שנעדר 37 שנה מאז קרב סולטן יעקב, את השם: "מבצע זמר נוגה". בשנת 2019, ביצעה שרית חדד את השיר מחדש, ואף הוציאה אותו כסינגל.
Team (שיר של איגי אזליה)
Team (בעברית: קבוצה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית והזמרת-יוצרת האוסטרלית איגי אזליה. השיר היווה את תחילת צניחת הקריירה של אזליה, שכן הוא יצא לאחר צאת השיר "Azillion", שנגנז ונמחק לאלתר מרשתות הסטרימינג השונות. עם זאת, השיר כן זכה להצלחה במצעדים וברשתות הסטרימינג השונות.
לפני יציאת השיר
באוקטובר 2015, אזליה הודיעה על יציאת אלבום האולפן השני שלה, Digital Distortion. היא הוסיפה ואמרה כי יש שבעה שירים שכבר מוכנים. ב-9 בינואר 2016, הוציאה אזליה את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Azillion". בסמוך לכך, ברצף של כמה ציוצים בטוויטר, אזליה אמרה שחברת התקליטים שלה וירג'ין אי אם איי, חושבת שהתגובות לשיר לא היו "טובות" ו-"חיוביות" מספיק, כדי לצלם לו ווידאו קליפ מלא. היא האשימה את יושב ראש חברת התקליטים טד קוקל, בכך שהוא "לא רוצה לראות אותה מתפתחת ומצליחה", והוסיפה כי הוא מקשה עליה ולא נותן לה לעבור לחברת התקליטים דאף ג'אם. אזליה אף פרסמה פוסט בו היא אמרה כי: "הם מצפים שאני אמצא זמרת פופ מצליחה ואעשה איתה להיט בסיסי לרדיו, אשר בו אני אצטרך לעשות ראפ בכמה בתים בלבד. זה מה שהם רוצים". מאוחר יותר הוסיפה בהומור כי: "אם כל האפשרויות האחרות יכשלו ולא יצליחו, אני פשוט אסע ברחבי לוס אנג'לס, ואנגן את האלבום החדש שלי ממש חזק, כל יום שני בין ארבע לשש אחר הצהריים".
בעקבות יציאת השיר
בעקבות ויכוח סוער שחל בסמוך לכל פרסומי הפוסטים, בין אזליה לחברת התקליטים שלה, הוחלט כי השיר "Azillion", ייגנז ולא יצא כסינגל הראשון מן האלבום. חודשיים לאחר מכן, הוציאה אזליה את השיר הזה. השיר הפך ללהיט, וכלפיו הופנו ביקורות חיוביות רבות מצד מבקרי המוזיקה. בשיר, מספרת אזליה שהיא לא זקוקה לאף אחד כאשר יש לה את עצמה. לשיר יצאו שני קליפים, האחד קליפ רגיל, והשני, הוא קליפ "דאנס", שבו מוצגות תנועות הריקוד של השיר. מונה הצפיות של שני הקליפים יחדיו, עומד על קרוב ל-300 מיליון צפיות. השיר הצליח בשיאו להגיע אל המקום ה-42 במצעד הבילבורד הוט 100, ואף נכנס למצעדי סוף השנה של בילבורד, וגרמניה.
בעקבות בעיות אישיות רבות ופרידה מארוסה ניק יאנג (לאחר שהתגלה כי בגד בה, בכך שהוא הכניס להיריון שני את בת זוגו לשעבר), אזליה דחתה ודחתה את מועד יציאת אלבום האולפן השני שלה. ב-1 בינואר 2017, פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה כי היא עתידה להוציא את האלבום בתחילת 2017, וכי הרגישה שהייתה חייבת לעשות בו שינויים עקב מצבה הנפשי והפיזי. לאורך תחילת אותה השנה, הוצאו באופן לא רשמי כל מיני סינגלים שהקליטה כדוגמת: "Sexy" עם הראפר פרנץ' מונטנה, ו-"Somebody Elses". ב-3 במרץ הודיעה אזליה באופן רשמי, שיציאת אלבום האולפן השני שלה תתרחש בחודש מרץ והצהירה כי היא מצטערת על הדחייה שנמשכת עוד מיוני 2016, אך מבטיחה לא לאכזב את מעריציה.
לאחר יציאת השיר
לבסוף, החליטה אזליה להוציא כמה סינגלים נוספים מתוך האלבום, שלבסוף נגנז ביחד עם כל השירים והסינגלים שיצאו מתוכו. השיר "Team" מעולם לא נכלל באף אלבום של אזליה וכך כל השירים שהוציאה באותה העת. הם נותרו כסינגלים ללא אלבום, תוך שאזליה עצמה החליטה לגנוז אותם.
לקסיקון של ימי הביניים
הלקסיקון של ימי הביניים (בגרמנית: Lexikon des Mittelalters; נהוג לצטטו בקיצור: LMA, LexMA) הוא אנציקלופדיה מקיפה בגרמנית על ההיסטוריה והתרבות של ימי הביניים.
הלקסיקון נכתב בידי מחברים מכל רחבי העולם והוא כולל 36,000 מאמרים המכונסים ב-9 כרכים, ומקיפים את ציר הזמן שבין שלהי העת העתיקה לשנת 1500, בתחומי האימפריה הביזנטית והעולם הערבי.
ששת הכרכים הראשונים של הלקסיקון יצאו לאור בהוצאת ארטמיס (ובהמשך ארטמיס & וינקלר) במינכן ובציריך. שלושת הכרכים האחרונים יצאו במינכן בהוצאת "LexMA" המפיקה את הלקסיקון. בנפרד, פרסמה חברת ברפולס, גרסה דיגיטלית של הלקסיקון, המשווקת על גבי תקליטור.
על קיר הברזל
תוכן
ב"על קיר הברזל" מתדיין ז'בוטינסקי עם הנהגת התנועה הציונית ועם הפלגים המתונים בתנועה הציונית שקראו להקים מדינה דו-לאומית ומציע פתרון משלו להתיישבות היהודית. במאמר הוא מציג את תפיסתו למדיניות ציונית. מדיניותו כוללת שני עמודי תווך: עימות הוא בסיס היחסים בין קבוצות לאומיות ושמירה על זכויות מיעוטים. הערבים הפלשתינאים במדינה היהודית יקבלו זכויות פוליטיות ותרבותיות מלאות למרות היותם מיעוט. אך, הם לא יקבלו את מעמדם כמיעוט, ללא התנגדות, ועל כן איים ז'בוטינסקי להכניע אותם באמצעות כוח צבאי - קיר הברזל. לאחר שיבינו שאין באפשרותם לשלוט, הם יקבלו על עצמם את מעמדם כמיעוט בעל זכויות.
הקדמה
ז'בוטינסקי הוטרד מהדימוי שדבק בו כאויב הערבים וכתומך בגירושם מהארץ (טרנספר), ועל כן הוא משתמש במאמר להתנער מדימוי זה. בהקדמה הוא כותב שאינו אויב, אלא תומך בשוויון מוחלט לכל העמים. לראיה הוא מביא את עובדת היותו בין מנסחי תוכנית הלסינגפורס, שאינה מיועדת ליהודים דווקא אלא לכלל בני האדם. הורביץ טוען כי ההתייחסות לוועידת הלסינגפורס הייתה גם כאמצעי לתקוף את מנהיגות התנועה הציונית שפעלה למען פתרון מדיני.
בסיום ההקדמה כותב ז'בוטינסקי כי על אף היותו שוחר שלום, לא תמיד ניתן להגיע אל השלום בדרכי שלום, בהתחשב בחוסר נכונותם של הערבים לקבל את הציונות.
קטע א'
את קטע א' פותח ז'בוטינסקי באמירה כי לא נראה בעתיד הקרוב מצב בו ישלימו הערבים עם הפיכתה של ארץ ישראל ליהודית. כחיזוק לדבריו הוא טוען כי לא היה משחר ההיסטוריה, מצב בו הסכימה קבוצה לקבל נוכחות קבוצה חדשה יחסית ללא התנגדות. ז'בוטינסקי אף מאתגר רטורית את הקורא למצוא דוגמה לדבר ומסיים בעצמו: "לא היה מקרה כזה".
הכותב מדגיש כי אין הדבר תלוי בגודל השטח ובצפיפות האוכלוסין, ומביא לראיה את התיישבות הבריטים באמריקה הצפונית החל מהמאה ה-17 עת מנו האינדיאנים כ-340 אלף איש על פני שטח עצום, ולמרות זאת התקוממו ונלחמו במי שראו כפולשים.
ז'בוטינסקי מביא כהוכחה לטענתו מקרים אחרים בהם אוכלוסיית ילידים בכל מקום ובכל זמן בהיסטוריה, מתנגדים להתיישבותם של מהגרים ועל כן הסכסוך הוא בלתי נמנע. טענת בעלות על הקרקע אינה רלוונטית לטענתו, מאחר שגם הילידים תפסו את הקרקע מידי אחרים.
בהמשך תוקף ז'בוטינסקי את "עושי השלום שבקרבנו", וטוען כי חשיבתם בדבר יכולת השגת שלום עם הערבים על ידי רמייתם באמצעות ניסוח מרוכך של המטרות היהודיות, או באמצעות רווחים כלכליים, בטעות יסודה, שכן הערבים חכמים מספיק להבין את מטרות היהודים, וכן בשל אהבתם הטבעית אל ארץ ישראל ככל קבוצה האוהבת את נחלתה. בסיום הקטע כותב ז'בוטינסקי כי מקור דעה זו היא בבוז והתנשאות על הערבים, ובחוסר הכרה ביכולותיהם האמיתיות.
קטע ב'
קטע זה מתמקד בשלילת הטענה כי סיבת אי קבלת הערבים את היהודים והתנגדותם לעלייה היא חוסר הבנה שהציונות אינה רוצה בדיכוי הערבים ואף לא בהכרח בהקמת מדינה יהודית וכי כוונתה צנועה בהרבה. ז'בוטינסקי טוען כי הערבים יודעים זאת היטב ולמרות זאת אינם רוצים בביאת היהודים והתיישבותם המחודשת בארץ ישראל, וזאת כדי לא לאבד את הכוח הדמוגרפי שלהם כפי שהיה בתקופתם.
ז'בוטינסקי מזכיר נאום מפורסם שנשא נחום סוקולוב שלוש שנים לפני כתיבת המאמר, ובו דן סוקולוב באי הבנה זו, והוכיח לערבים "בראיות חותכות" כי כוונת היהודים שונה ממה שהם חושבים, וחששם אינו מוצדק בשל כך. על כך מוסיף ז'בוטינסקי את תגובת העיתון הערבי "אל כרמל" לנאום, ובה נכתב כי ידוע וברור לערבים כל אשר אמר סוקולוב, וסוקולוב דובר אמת, אך הערבים אינם רוצים בעלייה לא משום פחד מדיכוי יהודי, אלא מפני חשש מעלייה שתשנה את כוחם הדמוגרפי ותהפכם למיעוט.
בשל כך טוען ז'בוטינסקי כי כל המנסים להסביר לערבים במילים יפות את כוונת היהודים חוטאים למציאות, משום שמה שחשוב לערבים זו לא התנהגות היהודים, אלא החלשת כוחם הדמוגרפי.
קטע ג'
קטע זה נחלק לשני חלקים; בחלק הראשון מתמקד ז'בוטינסקי בניתוח דרך פעולה שנידונה ביישוב בתקופתו ונקראה תוכנית בגדד, אשר תוכנה היה ניסיון לעקוף את ערביי ארץ ישראל, ולהגיע להסכמה עם עמי ערב שבאזור על הקמת מדינה יהודית. ז'בוטינסקי שולל את התוכנית מהטעמים הבאים:
בחלק השני של קטע זה מנסח ז'בוטינסקי את המסקנה העולה מדבריו, ואת דרך הפעולה הנכונה בעיניו - "קיר הברזל", אשר על שמו נקרא המאמר.
ז'בוטינסקי טוען שלא ניתן בשלב זה להגיע להבנות עם ילידי ארץ ישראל הערבים, ועל כן אין ברירה אלא לפעול ולפתח את ההתיישבות היהודית בניגוד לרצונם, תחת מטריית הגנה שלא תהיה תלויה בהם, אלא ביישוב היהודי עצמו. ז'בוטינסקי דוחה בתוקף את העמדה כי הסכמת הערבים היא תנאי בל יעבור להגשמת הציונות ואף קורא לדבקים בעמדה זו להסתלק מהציונות.
ז'בוטינסקי משווה בסוף קטע זה בין אלו המצדדים בתוכנית בגדד, בהמשך השלטון הבריטי ובדרך אותה מציע הוא, משום שהמכנה המשותף בין כל הדרכים הוא כפיית משטר וסדר על תושבי ארץ ישראל, ואין בשיטתו עודף מיליטריזם על פני השיטות האחרות.
בסוף הקטע טוען ז'בוטינסקי כי עצם הדיון על הסכם אפשרי מכניס תקוות שווא בלב הממלכה המאוחדת ובכך מחליש את התמקדותה ביצירת "קיר ברזל" אפקטיבי, ומסיט את מאמציה לתחום חסר סיכוי. בשל כך מסיק הכותב כי יש להבאיש את ריחן של תוכניות כאלו ולהבהיר את דמיוניותם.
קטע ד'
בקטע זה מתייחס הכותב לטענות על אי מוסריות עמדת "קיר הברזל", ועונה כי ניתן לדון על עניין המוסריות בהקשר של כלל הציונות - האם היא מוסרית או לא, אך לאחר שהוסכם שעצם שיבת היהודים והציונות הם מוסריים, אין מקום לטיעון מסוג זה.
בסוף קיימת התייחסות לחוסר התקווה המשתקפת מעמדתו באשר לאי אפשריותו של הסכם שלום בין היהודים לערביי ארץ ישראל.
בהקשר זה טוען ז'בוטינסקי כי הסכם שלום יתאפשר רק אם יבינו הערבים כי לא קיים כל סיכוי לפתרון בעיית היהודים בארץ ישראל באמצעות אלימות ומלחמות. או אז יאבדו הקבוצות הקיצוניות את קסמן, ויהיה אפשרי לדון עם הקבוצות המתונות יותר בדבר הסדרים ראויים. לשם כך מדגיש הכותב כי יש לחזק את קיר הברזל בשלב הראשון, ולהסתלק מכל ניסיון הידברות בהווה. רק כך לטענתו עשויה להיווצר אפשרות להידברות עתידית בין הצדדים.
השפעת המאמר
התפיסה שהציג ז'בוטינסקי במאמר, התקבלה בספקטרום הרחב של ארגונים ומפלגות ציוניות מרכזיות.
ההיסטוריון ד"ר יגיל הנקין כתב על "תפיסת 'קיר הברזל'" כי.
רלוונטיות תפיסת "קיר הברזל" במאה ה-21
מנחם בגין הסביר כי גם על בסיס תפיסת קיר הברזל הוחזר סיני למצרים. מצרים אינה מבקשת להביס את ישראל ומכירה בכוחה ועל כן, בתמורה, ניתן להחזיר את סיני. בגין הסכים לפשרה זו גם מפני שסיני לא נחשב אצלו חלק מארץ ישראל.
באוגוסט 2016 התייחס בנימין נתניהו בטקס ממלכתי לתפיסת "קיר הברזל" של ז'בוטינסקי בהקשר לאסלאם הקיצוני והכריז כי:.
בני אלון שנדרש בהרחבה לשאלה זו, הסיק באופן מוחלט כי תפיסת "קיר הברזל" רלוונטית גם כיום:
Un Dia (One Day)
(בעברית: יום אחד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הקולומביאני ג'יי באלווין, הזמרת האנגלייה דואה ליפה, הזמר הפוארטו ריקני באד באני והמפיק המוזיקלי הפוארטו ריקני טייני. השיר יצא לאור ב-23 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
במאי 2020, קליפ בן 9 שניות לשיר בשם "One Day" של ליפה, באלווין ובאד באני דלף ברשת. הקליפ הכיל קצב רגאטון ושירה של ליפה. ביוני רשמו באלווין, ליפה, באד באני וטייני את השיר, בשם "Plateado" באגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור. ב-21 ביולי 2020 הודיעו הזמרים כי שיתוף הפעולה ביניהם יקרא "", תוך שהשיר יצא יומיים לאחר מכן.
השיר נכתב על ידי אלחנדרו בוררו, באד באני, קלרנס קופי, טורי ליינז, דואה ליפה, איבני רודריגז, ג'יי באלווין וטייני, והופק על ידי באלווין וטייני. השיר מכיל בתוכו את סגנונות ההאוס, הפופ והרגאטון,   יחד עם מלודיית דרים פופ  ואף השפעות ממוזיקת דאנסהול. מבחינה לירית, השיר עוסק ברגשות נוסטלגיה וגעגוע.
רשימות סוף שנה
"" נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בשנת 2020. צוות הרולינג סטון דירגו את השיתופי הפעולה הפופ הטובים ביותר לשנת 2020, באומרם כי אחרי שנה שהייתה מסומנת בעיקר על ידי בידוד, הסגר עצמי ותחושות בדידות עקב מגפת הקורונה שהחלה בתחילת שנה שעברה, "מצאנו דרכים לשתף פעולה שהביאו לנו כמה ויברציות נהדרות ומצבי רוח לגיטימיים שיעבירו אותנו דרך 2020 ....  אבל הדבר החשוב ביותר הוא שעל אף מגפת הקורונה והסגר המוזיקה הוכיחה שאנשים מכל מרחקי העולם יכולים למצוא שותפויות יצירתיות". השיר "" נכלל בדירוגם ונאמר כי השיר " (או "One Day") לוכדת ארבעה כוכבי-על שהגיעו ממקומות שונים בעולם - קולומביה, בריטניה ופוארטו ריקו - ויחד, הם מאחדים כוחות כדי לשבור מחסומי שפה בתביעה דו-לשונית אחת [...] ביחד, ההרכב הכוכבים מעביר בכנות את התחושה האוניברסלית של ייסורי האהבה בנתח הפופ הטרופי היפה אך הנוסטלגי הזה.".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של באלווין ב-24 ביולי 2020, יום לאחר צאתו של הסינגל. בקליפ משתתפת הדוגמנית אורסולה קורברו. תוך פחות מיממה, צבר הקליפ למעלה מ-10 מיליון צפיות.
דרום-מערב סין
דרום-מערב סין (בסינית: 中国西南) הוא אזור שנמצא בחלק הדרומי של הרפובליקה העממית של סין. אזור זה נודע באופן מסורתי כאזור דרום-מערב סין בשל מיקומו ביחס לאזור בו במקור השתרעה סין. ישנן מספר הגדרות שונות לחלקים שנכללים באזור זה - ההגדרה הצרה ביותר כוללת את המחוות סצ'ואן, העיר צ'ונגצ'ינג, מחוז יונאן ומחוז גוויג'ואו, בעוד שההגדרה הרחבה ביותר כוללות גם את מחוז גואנגשי ואת החלקים המערביים של מחוז חונאן. לפי ההגדרה הרשמית של הממשל הסיני כיום אזור זה כולל רק את המחוז סצ'ואן, העיר צ'ונגצ'ינג, מחוז יונאן ומחוז גוויג'ואו, וכמו גם את המחוז האוטונומי הטיבטי אשר באופן מסורתי לא היה חלק אינטגרלי מאזור זה.
דמוגרפיה
אזור דרום-מערב סין הוא אזור מגוון למדיי מבחינת האוכלוסייה שחיה בו ומבחינה היסטורית הכיל בעיקר אזורים כפריים לא מפותחים בהשוואה לאזורים המזרחיים המפותחים יותר של סין. מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החל תהליך פיתוח מואץ של האזור אשר סייע לשנות באופן מהותי חלקים רבים של האזור ולקדם בהם מודרניזציה. בתחילת המאה ה-21 אזור דרום-מערב סין הכיל כ-50% מאוכלוסיית המיעוטים האתניים של סין, אשר היוו כ-37% מאוכלוסיית אזור דרום-מערב סין. מרבית ההגירה לאזור של תושבים סינים ממוצא האן התרכזה בעיקר במרכזים העירוניים של דרום-מערב סין, בעוד שהאזורים הכפריים עדיין מכילים בעיקר אוכלוסיות מיעוטים כגון אנשים שמתשייכים לקבוצות האתניות יי, ומיאו, ועוד.
מרבית תושבי אזור דרום-מערב סין דוברים ניב מקומי של מנדרינית המכונה מנדרינית דרום-מערבית. נכון לשנת 2012 היו בסין כ-260 מיליון דוברי מנדרינית דרום-מערבית.
יצחק מאיר וייסנברג
יצחק (אִיצֶ'ה) מאיר וַיְיסֶנְברג (בכתיב יידי: יצחק (איטשע) מאיר װײַסענבערג; בכתיב לועזי: Itshe Meyer Vaysenberg; נכתב גם Isaac Meir Weissenberg; בכתיב בפולנית: Icchak Majer Weisenberg, גם Wajsenberg; 1878/1881, ז'ליחוב, פולין – 13 באוגוסט 1938, ורשה) היה סופר יידיש יהודי פולני.
ביוגרפיה
וייסנברג נולד בז'ליחוב (Żelechow) ב-1878 או ב-1881 (במקורות הרשמיים מופיעה השנה 1881, אך בתו כותבת בביוגרפיה שלה על אביה שהוא מסר לה שנולד ב-1878). אביו היה בורסקאי.
ב-1904 פרסם את הנובלה הראשונה שלו: "א שטעדטיל" ("עיירה"), בכתב עת שהוציא הסופר י"ל פרץ. יצירה זו הביאה לו פרסום רב, והיא נחשבת עד היום כיצירתו החשובה ביותר. היא נכתבה כמענה לסיפור "די שטעטל" ("העיירה") מאת שלום אש. ב-1905, לאחר שי"ל פרץ עודד אותו וקירב אותו לחוגו, עזב וייסנברג את עבודתו כעושה קופסאות והתמסר לכתיבה. הוא פרסם בכתבי עת ומאספים שונים ביידיש שיצאו בפולין. כך למשל, פרסם את הסיפור "א טאטע מיט בנים" ("אב עם בנים") בכתב העת "ליטערארישע בלעטער" ב-1908. לאחר מותו של י"ל פרץ ב-1915, שהיווה עבורו מכה קשה, נעשה וייסנברג אחת מהדמויות החשובות בספרות יידיש, כשהוא תופס את מקומו של פרץ כמקדם ומעודד כישרונות צעירים. הוא התנגד, במיוחד, לשליטה של הליטוואקעס (הליטאים) – האליטה הספרותית והחברתית – בחיי הספרות ובחיים הקהילתיים. באותו זמן החל להוציא את המאסף "יודישע זאצעלביכער". הוא אסף סביבו סופרים צעירים ומבטיחים כמו שמעון הורונצ'יק, עוזר ורשבסקי, יוסף פפירניקוב ואחרים.
וייסנברג נפטר ב-13 באוגוסט 1938 בוורשה, ונקבר בשדרת הסופרים בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה, ליד הירש דוד נומברג.
אפיונו כסופר
בניגוד לראייתו הסנטימנטלית של שלום אש את העיירה היהודית במזרח אירופה, וייסנברג נקט גישה נטורליסטית על מנת לחקור את המחלוקות בין היהודים, בדרך כלל, על פי המעמדות בחברה. הוא "הדגיש את השפעת הדוקטרינות המהפכניות החדשות בקרב תושבי העיירות שמעירות אותם מאדישותם ומפצות את יסודותיהן". בכתביו, ובמיוחד בכתבי העת שהוציא, התנגד וייסנברג לאליטה הליטאית, ששלטה, לדעתו, בעולם הספרות ביידיש. התנגדותו באה לידי ביטוי בין השאר בשימוש במילים אופייניות ליידיש המקומית של עיירת הולדתו ז'ליחוב, כמו גם בכתיב ייחודי המבוסס על המבטא של היידיש הפולנית (הנבדל מזה של היידיש הליטאית). כמו כן, במסגרת מאבק זה ניסה וייסנברג להכריח את הסופרים שגילה לכתוב בכתיב יידיש ייחודי שהוא פיתח במקום בכתיב המקובל. מלחמתו זו הייתה מלחמת סרק ועוררה גיחוך בקרב הממסד הספרותי בן זמנו.
סונדאלנד
סונדאלנד (המכונה גם האזור הסונדאי) הוא אזור ביו-גאוגרפי נרחב בדרום-מזרח אסיה, שהיה מעל פני הים בתקופת הפליסטוקן אשר החלה לפני כ-2.588 מיליוני שנה ונמשכה עד לפני 11,700 שנה. האזור כלל את חצי האי הודו-סין וחצי האי המלאי בקצה הדרום מזרחי של יבשת אסיה, כמו גם את האיים הגדולים של בורנאו, ג'אווה, סומטרה, פלאוואן ואת האיים הסובבים אותם, אשר ממוקמים במים הרדודים של מדף סונדה.
סונדאלנד היא צירוף של מספר לוחות יבשתיים הנגזרים מהשוליים ההודו-אוסטרליים של יבשת גונדוונה המזרחית. בתקופת עידן הקרח האחרונה, שהחלה לפני 115,000 שנים ונמשכה עד לפני 11,700 שנים כל אזור סונדאלנד נחשף בגלל ירידת פני הים (בכ-100 מטר מתחת לגובה פני הים הנוכחיים) לאחר שהאוקיינוסים בקטבים קפאו. ראיות מגאומורפולוגיה, פלינולוגיה, ביוגאוגרפיה ומודלים של צמחייה ואקלים, מצביעים על כך שאזור כזה מצפון לדרום אכן היה קיים והשתרע על פני האזורים המתוארים לעיל בתקופת עידן הקרח האחרון, כפי שהוצע במקור על ידי הזואולוג לורנס היני (1991).
זריקת עונשין
זריקת עונשין (באנגלית: Free throw) בכדורסל, היא זריקה המבוצעת מ"קו העונשין", אשר במגרש כדורסל סטנדרטי ממוקם במרחק של 4.6 מטרים מהסל. ככלל, זריקות עונשין מוענקות לקבוצה אשר נעשתה על אחד משחקניה עבירה. קליעת זריקת עונשין מזכה את קבוצת השחקן הזורק בנקודה אחת.
במרבית ליגות הכדורסל הבכירות, שחקנים קולעים בממוצע כ-75% מזריקות העונשין, כאשר קלעים טובים במיוחד קולעים כ-90% מהזריקות, וקלעים גרועים במיוחד קולעים כ-50% מהן.
עבירות המזכות בזריקות עונשין
העבירות המזכות את הקבוצה היריבה בזריקות עונשין הן: עבירת מגן במהלך זריקה, עבירת מגן כאשר הקבוצה מעבר לתחום העבירות הקבוצתיות, עבירה טכנית ועבירה בלתי-ספורטיבית. עבירת תוקף לא מזכה את קבוצת ההגנה בזריקות עונשין (גם אם היא מעבר לתחום העבירות הקבוצתיות), אלא רק במעבר הכדור אליה.
עבירת מגן במהלך זריקה
עבירה של קבוצת ההגנה על שחקן בעת זריקה מהשדה מזכה את השחקן במספר זריקות עונשין בהתאם לערך הזריקה שלקח; אם העבירה נעשתה בעת זריקת שלשה – מוענקות לשחקן שלוש זריקות עונשין, ואם השחקן זרק זריקה מתוך קשת השלוש – מוענקות לו שתי זריקות עונשין. בכל מקרה, אם השחקן קלע את הזריקה על אף העבירה שנעשתה עליו – הסל נספר לזכות הקבוצה, והשחקן זוכה לזריקת עונשין אחת.
חציית תחום העבירות הקבוצתיות
עבירת מגן יכולה לזכות את קבוצת ההתקפה בזריקות עונשין גם אם העבירה לא נעשתה במהלך זריקה, במקרה בו קבוצת ההגנה נמצאת מעבר ל"תחום העבירות הקבוצתיות". תחום העבירות הקבוצתיות הוא מספר מוגדר של עבירות, אשר כל עבירה מעבר לו מזכה את הקבוצה עליה נעשתה העבירה בשתי זריקות עונשין. בליגות של פיב"א וביורוליג, תחום העבירות הוא 4 עבירות בכל אחד מרבעי המשחק, ובליגת ה-NBA התחום הוא 5 עבירות בכל רבע. לעניין זה, עבירה על שחקן בזמן שהכדור לא נמצא בשליטה של אף שחקן ("Loose ball"), נחשבת כעבירת מגן ועשויה לזכות את השחקן בזריקות עונשין, באם הקבוצה היריבה נמצאת מעבר לתחום העבירות שלה. ב-NBA, תחום העבירות הקבוצתיות בשתי הדקות האחרונות של כל משחק הוא אחד, כלומר העבירה השנייה בתוך שתי הדקות האחרונות מזכה את הקבוצה היריבה בשתי זריקות עונשין, גם אם הקבוצה שביצעה את העבירות לא נמצאת מעבר לתחום 5 העבירות באותו הרבע.
בליגות של פיב"א וביורוליג אין תחום עבירות נוסף במקרה של הארכה, כך שהקבוצות ממשיכות עם הגבלת העבירות הקבוצתיות שלהן מהרבע הרביעי. ב-NBA, בתחילת כל הארכה מתאפס תחום העבירות הקבוצתיות, ועומד מחדש על 4 עבירות.
עבירה טכנית
כאשר שחקן, מאמן או חבר אחר בצוות הקבוצה מבצע "עבירה טכנית" (Technical Foul), הקבוצה היריבה זוכה בזריקות עונשין; בליגות פיב"א וביורוליג מוענקות שתי זריקות, וב-NBA מוענקת זריקת עונשין אחת. עבירה טכנית נשרקת לחובת חבר אחת הקבוצות בשל התנהגות בלתי-נאותה, כגון צעקה על שופט, עיכוב המשחק, ואלימות מילולית בוטה כלפי שחקן יריב. הקבוצה לה הוענקו זריקות העונשין יכולה לבחור בכל אחד מחמשת שחקניה שעל המגרש לזרוק את זריקות העונשין. לאחר זריקות העונשין מקבלת את הכדור הקבוצה אשר החזיקה בו בעת שריקת העבירה, ועל כן שחקני הקבוצות לא נעמדים בצדי "אזור הצבע", מכיוון שאין הזדמנות לאסוף ריבאונד.
עבירה בלתי-ספורטיבית
כאשר שחקן מבצע "עבירה בלתי-ספורטיבית" (Flagrant Foul), הקבוצה היריבה זוכה בשתי זריקות עונשין, ולאחריהן היא מקבלת את הכדור. עבירה בלתי-ספורטיבית נשרקת לחובת שחקן אשר ביצע עבירה אלימה במיוחד, בין אם נעשתה במכוון ובין אם בשוגג. בניגוד לעבירה טכנית, במקרה של שריקת עבירה בלתי-ספורטיבית מחויב השחקן עליו התבצעה העבירה לזרוק את זריקות העונשין.
חוקים בסיסיים
בעת זריקת עונשין, שתי רגליו של הזורק חייבות להיות מאחורי "קו העונשין", אשר במגרש כדורסל סטנדרטי ממוקם במרחק של 4.6 מטרים מהסל. מותר לשחקן לקפוץ במהלך הזריקה, כל עוד גופו נמצא מאחורי קו העונשין לכל אורך הזריקה, עד לנגיעת הכדור בטבעת הסל.
לפני זריקות העונשין, עד חמישה שחקנים רשאים לעמוד בצידי "אזור הצבע" – שלושה שחקני הגנה ושני שחקני התקפה (מקבוצת השחקן הזורק). שני שחקני הגנה זוכים למקום הקרוב ביותר לטבעת (אחד מימין ואחד משמאל), ולצדם נעמדים שני שחקני התקפה. שחקן ההגנה הנוסף שרשאי לעמוד בתוך קשת השלוש יכול להתייצב מצד ימין או מצד שמאל של הסל (לצד אחד משחקני ההתקפה), לפי בחירתו. חמשת השחקנים שבתוך קשת השלוש לא רשאים להיכנס לאזור הצבע עד לשחרור זריקת העונשין מידיו של הזורק, ובעקבותיו הם נאבקים ביניהם על לקיחת הריבאונד. בשל יתרון הקרבה לסל, במרבית הפעמים זוכה קבוצת ההגנה בריבאונד במקרה של החטאת זריקת העונשין. כל יתר ארבעת השחקנים במשחק נדרשים לעמוד מאחורי קשת השלוש בזמן הזריקות, ומוגבלים לאזור שמאחורי קו העונשין – כלומר הם לא יכולים לעמוד בצדי קשת השלוש.