cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואסילה לוקה
לוקה נולד בכפר מיושב סקלרים בשם סנקטולנה (Sâncatolna) בטרנסילבניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחרי מות אביו הוכנס לבית יתומים בעיר סיביו. בגיל 17 התגייס למיליציה האנטי קומוניסטית של הרוזן קארולי קראטוצ'ויל ונלחם במסגרת הגדודים הסקלריים כנגד הצבא הרומני, שפלש להונגריה כדי למגר שם את הרפובליקה הסובייטית קצרת הימים של בלה קון. בשנת 1919 עשה תפנית חדה והצטרף לתנועה הקומוניסטית הרומנית ומונה להנהיג את הסניף המקומי בעיר ברשוב, רומניה. הוא נעצר, נשפט ונכלא כמה פעמים. בשנת 1940, כאשר ניסה לעבור את הגבול לברית המועצות ביחד עם שני חברים נוספים מהנהגת המפלגה הקומוניסטית הרומנית (זיגלבוים ורוסנק), נתפס ונידון ל-8 חודשי מאסר. הוא נכלא בעיר צ'רנאוץ, בירת חבל בוקובינה, וכשהחבל עבר לידי ברית המועצות ב-1940 הוא שוחרר, והתקבל כגיבור. אז הצטרף לפעילותה של סיעת הקומוניסטים הרומנים הגולים בברית המועצות, בהנהגתה של אנה פאוקר. הוא נבחר כנציג בפרלמנט של הרפובליקה האוקראינית בברית המועצות. לימים התחתן עם אליסבטה (בטי) בירמן (Betti Birman), קומוניסטית שפעלה בעבר במנגנון הלוגיסטי של הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
עם פלישת כוחות הצבא האדום לשטח רומניה ב-1944, תוך כדי דחיקת הנאצים משם, הוא שב לרומניה ביחד עם אנה פאוקר. שניהם היו חלק מההנהגה המרובעת של המפלגה הקומוניסטית שעלתה לשלטון ברומניה.
האגודות המוסלמיות-נוצריות
ירושלים
באפריל 1920 הגיש ראש האגודה בירושלים, מוחמד א' דרוויש, מנהל "המועדון הערבי", קובלנה לאלנבי, בה מחה נגד הפעילות הציונית וכוונותיה. בין היתר נכתב בסעיף 1: "אנו מצהירים, שאין אנו יכולים לקבל את היהודים בארצנו!... נילחם בהם עד מוות!... אנו מצהירים, שאין אנו מקבלים את היהודים לא כאורחים ולא כשכנים... אף אין אנו מסכימים או חפצים, שישתמשו בלשונם במשרד כלשהו. איך ייתכן להכיר בשתי לשונות, הערבית והעברית בתורת שתי השפות הרשמיות של ארץ, שהיא ארץ־מכורתה של אומה אחת, האומה הערבית - בו בזמן שבקרב היהודים עצמם אך מעטים הם היודעים לדבר עברית. מזה ימים רבים הלשון הרשמית של ארץ זו הייתה והנה הלשון הערבית, וכך היא צריכה להישאר עד אחרית הימים". בסעיף 3 נכתב: "הואיל שאנו מכירים בארץ־ישראל רק בתורת חלק מסוריה... והואיל והוד־מעלתו, האמיר פיצל, נבחר למלוך עליה - מבקשים אנו שתוקם הממשלה בהתאם לדעת מלכנו [פיצל] ובירתנו [דמשק] המהוללים".
בעקבות פעילות ההגנה של זאב ז'בוטינסקי בירושלים במהלך מאורעות תר"פ באפריל 1920, דרשה האגודה המוסלמית-נוצרית את פיטוריו של סטורס ודרשה לפרוק את היהודים מנשקם. ב-13–14 ביולי 1920, אפשרו השלטונות הבריטיים לאגודות לקיים שביתה כללית בת יומיים, במחאה נגד המנדט והתנהגות הצבא. ב-11 בנובמבר 1921, פרסמה האגודה של ירושלים הצהרה המוחה על גזרי הדין הקשים שניתנו למפגינים ערבים בהשוואה לאלה שניתנו ליהודים שנעצרו.
ואסילה לוקה
בנובמבר 1947 התמנה לסגן ראש ממשלה ושר אוצר.
האגודות המוסלמיות-נוצריות
ירושלים
ביוני 1922 פוטר עארף א-דג'אני מנשיאות הוועד הפועל הערבי. הפיטורים הללו הביאו גם להרחקתו מהאגודה הירושלמית ומאז היא נוהלה למעשה על ידי מזכיר הוועד הפועל, ג'מאל אל-חוסייני.
ואסילה לוקה
הדחתו ומאסרו
בהמשך, תוך כדי מאבקים פנים מפלגתיים (בין קבוצת בית הסוהר שכללה את גאורגה גאורגיו-דז', יוסיף קישינבסקי, גאורגה אפוסטול ופטרה בורילה ובין קבוצת מוסקבה שכללה מלבדו את אנה פאוקר, את ואסילה לוקה ואת תאוהרי ג'אורג'סקו), הוא הואשם בכישלון הרפורמה המונטרית של שנת 1952 וכן הוטחו נגדו האשמות על קשר אנטי-מפלגתי, כולל שיתוף פעולה כביכול עם ה"סיגורנצה", משטרת הביטחון הרומנית בשנות השלושים של המאה ה-20. הוא עבר עינויים, נשבר בחקירות והסכים להודות בהאשמות השווא; כדי למצוא חן בעיני החוקרים האשים את שותפתו להנהגה, אנה פאוקר, ב"לאומנות ציונית". בעקבותיו נעצרה גם אשתו והוחזקה בבידוד כמה שנים. לשווא שלח מכתבים במשך שנים למנהיג גאורגיו-דז', בהם ביקש מחילה, אך מעולם לא נענה - עד שנפטר בכלא איוד בשנת 1963. לאחר מותו, בשנת 1968, טוהר שמו על ידי יורשו של גאורגיו דז' בהנהגת המפלגה והמדינה - צ'אושסקו.
האגודות המוסלמיות-נוצריות
שכם
אמ"ן שכם הייתה עמוד התווך של התנועה הלאומית הפלסטינית. היא הייתה דומה בהרכבה להרכב "המועדון הערבי" בעיר והייתה שותפה לניהול ההתעוררות המחודשת של הפעילות הלאומית שהחלה בספטמבר 1919. האגודה הייתה פעילה מאוד לא רק בשכם עצמה, אלא גם במחוז שכם ובפעילות ארצית-כללית. היא הייתה היחידה מבין האגודות, שראשיה ניסו לטפל בהקמת סניפים בעיירות ובכפרים הסמוכים. הם ראו עצמם כמנהיגי המחוז כולו וניסו לקדם את הפעילות הלאומית גם בג'נין, טולכרם וכפרי המחוז. נשיא האגודה היה חג' תופיק חמאד, ומנהל ענייניה (מעתמד אל-ג'מעיה) היה חאפז אע'א טוקאן. במחצית הראשונה של שנות ה-20, היא הצליחה ללכד בתוכה את רוב נכבדי העיר.
ואסילה לוקה
יחסו ליהודים
כלפי יהודי רומניה הוא נקט בעמדה אנטי-ציונית חריפה, מלווה בביטויי אנטישמיות מובהקים. לפי עדות של ליקה קיריצה בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ב-5 באוקטובר 1945 בנושא "הבעיה הלאומית", גינה את היהודים - ניצולי השואה - כ"מנצלים את הפועלים הרומנים", והשווה את הציונים ואת ניצולי השואה לפאשיסטים. להתקפות אלה הצטרפה אליו גיזלה ואש, עסקנית יהודייה. בשנת 1947 ערך לוקה ביקור בארץ ישראל המנדטורית, ביחד עם אשתו.
האגודות המוסלמיות-נוצריות
שכם
אמ"ן שכם הייתה גורם חשוב בהכשלת הבחירות למועצה המחוקקת שהציעה ממשלת המנדט הבריטי. האגודה בשכם לחצה באופן קבוע על הוועד הפועל הערבי בירושלים לנקוט צעדים קיצוניים, ומספר פעמים אף נקטה ביוזמות משלה, מבלי להיוועץ בו. באפריל 1924 רצו אנשי האגודה בשכם לערוך תהלוכה נפרדת בחגיגות נבי מוסא, בשל קרע עם המועצה המוסלמית העליונה ומשפחת חוסייני, וב-1925 לא שלחו את דגליהם לתהלוכה ולא לקחו חלק בחגיגות. בעקבות הירידה בתמיכת החוגים הלאומיים של שכם בו, הקים נציג מחוז שכם במועצה המוסלמית העליונה, עבד אל-לטיף צלאח, אגודה חדשה, "חזב אל-אהאלי", שהתחרתה באמ"ן שכם. התפתחות זו סייעה לדחוף את ראשי אמ"ן שכם אל מחנה מתנגדיו של נשיא המועצה המוסלמית העליונה, חג' אמין אל-חוסייני, ובכך עבר סניף האגודה אל שורות האופוזיציה. עוד בסוף 1922 החל נשיא אמ"ן שכם, תופיק חמאד, להתרחק משורות ההנהגה, וב-1925 הודיע על פרישתו מפעילות פוליטית.
ב-1926 הצטרפה אמ"ן שכם אל האופוזיציה במאבקה נגד שליטתה של ההנהגה החוסיינית במועצה המוסלמית העליונה. היה זה שיא הישגיה ועוצמתה. התפתחות זו הייתה ככל הנראה הגורם לכך שבסוף שנות ה-20 החלה להתפתח בעיר מסגרת לאומית אלטרנטיבית: "ועדת הוועידה הערבית" (לג'נת אל-מואתמר אל-ערבי). האגודה המוסלמית-נוצרית המשיכה להתקיים בשכם עד 1931. ביולי אותה שנה, החליטה האגודה לשנות את שמה ל"אגודה הערבית הלאומית" (אל-ג'מעיה אל-ערביה אל-וטניה). שינוי זה הדגיש את המגמה המיליטנטית שהחלה להתפשט בארץ באותה שנה. בתקופה זו, מזכיר אמ"ן שכם היה עזת דרוזה. ב-31 ביולי, כשבועיים לאחר שינוי השם, כונס בשכם כנס ארצי, שבו דרשו משתתפיו להתכונן למאבק מזוין למען המטרות הלאומיות.
ערים אחרות
במקומות שבהם קמו סניפים, הייתה הפעולה הפוליטית בתנועה הלאומית מאורגנת יותר וניתן היה בקלות יותר לאסוף כספים למימון הפעולות הארציות. בכל המקומות הללו הורכבו האגודות מנציגי הגורמים השונים שבאליטות המקומיות: המשפחות החשובות, אנשי הדת והשייח'ים של הכפרים סביב העיר. עם זאת, השתתפות השייח'ים הללו הייתה מוגבלת לאזור יהודה ושומרון בלבד, משום ששם היו קיימות מסגרות הנהגה כפריות מקובלות בעלות שורשים היסטוריים.
אף על פי שעזה שלחה נציגים לקונגרס הערבי-פלסטיני כבר בוועידה הלאומית הראשונה ב-1919, העדות הראשונה שבידינו על קיומה של אגודה מוסלמית-נוצרית בעיר היא רק מדצמבר 1920. אמ"ן עזה הצליחה באופן מלא בפעולתה להכשלת הבחירות למועצה המחוקקת.
על אף היותה של חיפה מרכז חשוב של פעילות לאומית, לא קמה בה אגודה מוסלמית-נוצרית מאוחדת, ככל הנראה משום שבשלהי התקופה העות'מאנית הוחרפו בה מאוד היחסים בין שתי העדות. במקום זאת, הוקמה בשנת 1918–1919 "אגודה מוסלמית", שפעלה כארגון לאומי, וכשנה לאחר מכן הוקמה "אגודה נוצרית", שפעלה במקביל. בדרך כלל, הן פעלו במשותף – שליחת מברקי מחאה לממשלה, החתמת עצומות שנמסרו למושל והפגנות, אך הן ארגנו בנפרד את ייצוג האוכלוסייה בוועידות הלאומיות. כפי הנראה, רק במחצית השנייה של שנות ה-30 קמו בחיפה מסגרות לאומיות על-עדתיות.
אף על פי שנצרת לא השתתפה בשלב הראשון של התנועה הלאומית (מלבד משלחת לוועידה הלאומית הראשונה), הוקמה בה אגודה מוסלמית-נוצרית שהתבססה בעיקר על היריבים של משפחת אל-פאהום ממשפחת זועבי. ביוני 1923 שלחה האגודה צירים לוועידה הלאומית השישית.
אמ"ן טבריה השתתפה במפגש הארצי של האגודות הלאומיות שנערך ב-27 בנובמבר 1919 בחיפה. היה זה ניסיון ראשון לארגן את כל האגודות במסגרת ארצית אחת. מפגש זה הסתיים בהקמת "הוועדה העליונה של האגודות הפלסטיניות" ובהגשת עצומת מחאה מטעמה לשלטונות, אולם שתי האגודות הראשיות של אמ"ן (ירושלים ויפו) לא השתתפו בו. האגודה הטבריינית לא עשתה פעילות רבה ואין עליה עדויות לאחר 1923.
נציגי אזור חברון לא השתתפו בתנועה הלאומית בשנותיה הראשונות. רק בקיץ 1922 השתתפה לראשונה משלחת של העיר בקונגרס הערבי-פלסטיני, בוועידה החמישית. מתקופה זו ישנן העדויות הראשונות לקיומה של אמ"ן בעיר, אולם ללא פעילות רבה. עם התפתחות התנועה הלאומית הערבית לאחר הכיבוש הבריטי, היו היהודים סובלים מהצקות יומיומיות מידי הערבים: גידופים והתנפלויות ברחוב, ילדים מיידים אבנים בחלונות ומפריעים לתפילה ליד מערת המכפלה. ב-1923 ייחס ועד יהודי חברון את התקריות הללו לפעילותה של האגודה המוסלמית-נוצרית והדגיש את אופייה הפוליטי. הוועד כתב כי אנשי האגודה זורעים שנאה בלב ההמון, ובין היתר מלמדים את הילדים לשיר שירים מבזים כלפי היהודים ומסיתים אותם להתגרות בהם.
האופוזיציה
ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, קולונל פרדריק קיש, הקדיש חלק ניכר מזמנו לקשרים ממומנים עם משתפי פעולה ערבים, שתפקידם היה להפיץ את ההכרה בקרב ערביי ארץ ישראל כי הציונות תנצח. "האגודה המוסלמית הלאומית" הייתה הארגון האופוזיציוני הראשון בפוליטיקה הערבית הפלסטינית והיא הייתה מכוונת כנגד האגודות המוסלמיות-נוצריות, שהחלו להתגבש בהדרגה לתנועה לאומית. התארגנות האגודה קמה סביב התנגדות למשלחת הפלסטינית הראשונה ללונדון שיצאה לשם ביולי 1921. לצורך הקמת הארגון הזה, השתמש ראש המחלקה הערבית של ההנהלה הציונית, חיים מרגליות קלווריסקי, בשיטות של מתן מענקים אישיים למייסדי האגודות במקומות השונים ומימון הוצאותיהן. האגודה המוסלמית-נוצרית עשתה כמיטב יכולתה להציג חזית מאוחדת של המוסלמים והנוצרים הערבים נגד הציונות, ואילו קלווריסקי ניצל את קיומה של מורת הרוח המוסלמית כנגד הנוצרים על חלקם הלא-פרופורציונלי במינהל הממשלתי וטענו כי הארגון הזה, הכולל בתוכו נוצרים, משמש ככלי שרת בידיהם. אגודות אמ"ן הפעילו לחץ ציבורי ואישי על חברי האגודה המוסלמית הלאומית, במטרה להניא אותם מלהשתתף בה. נעשו גם פניות רבות לממשלה בדרישה לאסור על קיומה. הממשלה לא קיבלה את הדרישה הזו, אולם רצתה למנוע סכסוכים בתוך הציבור הערבי, ובמקרים רבים פעלו פקידי ממשלה ערבים נגד האגודה ופעיליה. אנשי אמ"ן ידעו על עמדה זו של הממשלה והדבר חיזק אותם במאבקם. במהלך שנת 1923 נעלמה "האגודה המוסלמית הלאומית" כליל מהבמה הפוליטית.
ב-10 בנובמבר 1923 נערכה בירושלים ועידת היסוד של "המפלגה הלאומית הערבית הפלסטינית", מפלגת האופוזיציה החדשה שליכדה את החוגים המתונים שהתנגדו למדיניות אי-שיתוף הפעולה עם הממשלה ונטו להשתתף בבחירות למועצה המייעצת. המארגנים לא שיתפו בעבר פעולה עם "האגודה המוסלמית הלאומית", וכלקח מכישלונה, הדגישו במצע המפלגה את התנגדותה לציונות, להצהרת בלפור ולחוקת הארץ. המייסדים עשו כל שבידיהם כדי "להכשיר" את מפלגתם, וכדי שזו לא תיחשב כיורשת של האגודה, בחרו כנראה בשיח' סולימאן אל-תאג'י אל-פארוקי לנשיאה, משום שזה גינה את האגודה בחריפות שנתיים קודם לכן.
בית אנוביס
בית אנוביס (באנגלית: House of Anubis) היא סדרת מתח-דרמה בהפקה משותפת אמריקאית-בלגית-בריטית, המיועדת לבני נוער.
שידור הסדרה
בית אנוביס עלתה לשידור ב-1 בינואר 2011 בערוץ ניקלודיאון האמריקאי וב-25 בפברואר 2011 בבריטניה. פורמט הסדרה דומה לזה של אופרת סבון, כאשר העונה הראשונה כללה 60 פרקים ששודרו במשך שנים-עשר שבועות - שני פרקים בכל יום והעונה השנייה כללה 90 פרקים. העונה השלישית כללה 40 פרקים בעלי 23-20 דקות ובנוסף סרט בעל שעה וחצי (90 דקות).
העונה הראשונה
הסדרה מבוססת על התוכנית הבלגית/הולנדית Het Huis Anubis ששודרה בין השנים 2006 ל-2009. הסדרה עוקבת אחר תשעה בני נוער - נינה, פביאן, פטרישיה, אמבר, מארה, ג'רום, אלפי, מיק וג'וי - שרוב העלילה עוסקת בהיעדרותה מאז הפרק הראשון של הסדרה. הילדים חיים יחדיו בפנימיית "בית אנוביס" שבבריטניה ומקימים מועדון סודי בשם "סיבונא" (היפוך אותיות של "אנוביס"), מתוך מטרה לחקור תופעות מוזרות הקורות בבית אנוביס.
גיבורת הסדרה היא נינה, שמגיעה מאמריקה בדיוק ביום שבו ג'וי (תלמידה ותיקה בפנימייה) נעלמת באופן מסתורי. אב הבית הרגזן ויקטור, המורים ואפילו אביה של ג'וי מתנהגים כאילו ג'וי מעולם לא הייתה קיימת, וזה מאוד מחשיד את חברתה הטובה ביותר של ג'וי, פטרישיה. נינה פוגשת בזקנה בשם שרה הטוענת שהיא מכירה אותה ומקבלת ממנה שרשרת עם קמע, עד מהרה מתגלה כקמע שאמור להגן עליה מקללות שרובצות על הפנימייה שלהם. לפי מה שחברי סיבונא מגלים הם אמורים לחפש את הגביע של המלך תות ענח' אמון, כדי לעצור את חבורת המורים שמתכננים למצוא אותו גם הם, ולשתות ממנו שיקוי לחיי נצח. בסדרה אם שותים שיקוי מתוך הגביע זוכים בחיי נצח.
מקור השם "בית אנוביס" באל המצרי אנוביס.
העונה השנייה
דיירי בית אנוביס מהעונה הקודמת מגיעים לאותה פנימייה משנה שעברה עם מחשבות שמה שקרה לפני שנה לא יחזור שנית, אך הם טועים. רוח של אלה מצרית קדומה העונה לשם 'סנקרה', משתלטת על נינה ומכריחה אותה, תוך איום על חייה, חיי חבריה וחיי סבתה, להשיג למענה את מסכת אנוביס. היא מסמנת את נינה ואת כל חברי 'סיבונא', ומאוחר יותר גם את סבתה של נינה, כך שלא יוכלו לסרב לה. בית בובות ישן שאמבר מצאה בעליית הגג נותן להם רמזים ומפה, המגלה כי מתחת לבית ישנן מנהרות שבנה רוברט פרובישר סמייט, ובסופן מסכת אנוביס. אך הדרך אל המסכה לא פשוטה- פרובישר סמייט הציב מכשולים רבים במנהרות, ובנוסף גם ויקטור, יחד עם אם הבית החדשה, וורה, מחפש את המסכה מכיוון שהוא צריך את דמעות הזהב שבה. תערוכה של מוצרי אומנות מצריים עתיקים מתארחת בספריית פרובישר סמייט הישנה שליד בית אנוביס, ואחד המוצרים בתערוכה היא מסכת אנוביס מזויפת, הזהה למסכת אנוביס האמיתית. טרודי מתפטרת כדי לעבוד בתערוכה, ובמקומה מגיעה אם בית חדשה בשם וורה דווניש. מיק עוזב לאוסטרליה, לאחר שמארה נפרדה ממנו. איש מסתורי הקורא לעצמו "האספן" מאיים על ג'ספר, סנדקו של פביאן האחראי על התערוכה, ומכריח אותו להשיג לו את מסכת אנוביס. ילדה חדשה בשם פופי מגיעה לבית הספר ומתגלה כאחותו של ג'רום. יחד עם מארה הם מחפשים את אביהם של ג'רום ופופי, שנטש אותם לפני שנים. לאחר זמן מה הם מוצאים אותו באחד מבתי הכלא, וג'ון קלארק, אביו של ג'רום, מבקש ממנו למצוא אבן חן מסוימת ולהשיב אותה למקומה במגן פרובישר סמייט, משום שהוא הוציא אותה משם בנערותו, והוא צריך לדאוג לכך שהיא תושב למקומה כדי שתוסר מעליו הקללה של שלושים שנים של מזל רע. תלמיד חדש בשם אדי (אדיסון) מגיע לפנימייה, ומתאהב בפטרישה. גם היא מתאהבת בו, אך היא מפחדת לגלות לו את זאת כדי שלא תיתפס כחלשה. בסופו של דבר הם נהיים בני זוג. "האספן" מתגלה כרופוס זינו, הרוצה את מסכת אנוביס כדי לעבור לעולם הבא של האלים, ומשם לשלוט בכל בני האדם. סנקרה רוצה את המסכה מאותה סיבה, ולאחר שמתברר כי היא מתכוונת להיכנס לגופה של נינה ולעבור יחד איתה אל העולם הבא של האלים, פביאן מנסה לעצור את נינה מלעשות זאת, אך ללא הצלחה, מכיוון שנינה רוצה להגן על סבתה ועל חבריה. אדי שומע קולות מוזרים נלחשים סביבו, שאף אחד אחר לא שומע, וכשנינה בסכנה כי סנקרה השתלטה על גופה ועמדה לעבור לעולם הבא של האלים, אדי משמיד את סנקרה. כאשר רופוס זינו לבש את מסכת אנוביס, הוא גרם למותו ונכלא ביחד עם סנקרה בעולם התחתון. לפני שהושמדה, סנקרה הרגה את ג'וי, אך ויקטור החיה אותה בעזרת דמעת הזהב שיצאה ממסכת אנוביס, אך מאוחר יותר הוא מגלה דמעת זהב בתוך טבעת שמסר לו אביו דרך נינה.
בסוף העונה, לאחר שהוסרה הקללה מעל כל חברי 'סיבונא', אמבר ואלפי שבים להיות בני זוג, וכך גם ג'רום ומארה ונינה ופביאן.
העונה השלישית
במהלך הסדרה "סיבונא" מוקמת מחדש ואדי נבחר למנהיג. יחד הם מגלים כי המורה שלהם דנבי היא אינה מי שהיא טוענת שהיא, וכי היא מנסה לעורר את פרובישר סמייט, הם מגלים שכאשר היא תעורר אותו הוא יתעורר רשע ומנסים לעצור אותה, אך הם נכשלים ורוברט פובישר סמייט מתעורר ומנסה להעיר את אמוט.
ג'רום מתאהב בווילו ילדה חדשה ונהיה חבר שלה, בינתיים מארה אינה יודעת שהם נהיו חברים, ווילו עוברת לבית אנוביס וג'רום מבין שהוא צריך לבחור באחת מהן אך ג'וי מגלה את זה ועוצרת אותו. ג'וי מגלה למארה ווילו והן נפרדות מג'רום ונוקמות בו. בסוף העונה השלישית, דנבי מנסה להתאחד עם אמוט אך אדי וקייטי עוצרים אותה ואמוט לוקחת את דנבי לעולם התחתון שלשם הגיעו גם רופוס זינו והרוח המרושעת סנקרה מהעונה הקודמת.
שפן עצים מזרחי
שפן עצים מזרחי או שפן עצים דרומי (שם מדעי: Dendrohyrax arboreus) הוא מין של שפן החי על עצים וקרוב משפחתו לסוג של שפן עצים מערבי. שפן זה כשמו חי באזור דרום-מזרח אפריקה.
בית אנוביס
הסרט Touchstone of ra
הסרט מתרחש כאשר דיירי בית אנוביס מבקרים במוזיאון ובעל המוזיאון מסביר להם על הפירמידה העתיקה של רע, שאם פירמידה זו תבנה אז בונה הפרמידה יקבל את זהב הפירמידה ויהיה העשיר בעולם ובשביל זה צריך להקריב קורבן אנושי ואם לא הפירמידה תשמיד את העולם. הילדה שרוצה לבנות את הפירמידה זאת סופיה, אישה מבוגרת אשר כלואה בגוף של ילדה בגלל שמשתמשת בסם החיים ששומר עליה צעירה. קייטי ואלפי מגלים זאת כשרואים את סופיה בתמונות הכיתתיות הישנות של בית הספר, סופיה מצטרפת בחשאיות לסיבונא אך אדי מגלה כי סופיה גנבה את החלק מפירמידת רא מהמוזיאון. כאשר סופיה בנתה את הפרמידה, הקורבן האנושי לא בא וקורבן פרמידת רא היה העולם, ויקטור הסביר לאדי כי הוא יצליח להשמיד את הפרמידה, הוא לא יהרג אך כוחותיו יעלמו, אדי משמיד את פרמידת רא וסופיה נכשלה במשימתה והפכה לפסל, ויקטור עוזב את בית אנוביס כדי להגן על החלק מפרמידת רא ובכך מסתיים הסרט וגם הסדרה עצמה.
שפן עצים מזרחי
מאפיינים
לשפן העצים פרווה אפורה-חומה ושופעת, בהירה בחלקה התחתון. הוא בעל אף ושפתיים וכן עיניים שחורות ושערות אוזניים לבנות. הרגליים והזנב קצרים. אורכו הממוצע 620 מ"מ ומשקלו 2.27 ק"ג.
השפן חי בטבע ביערות גשם טרופיים וממוזגים, ערבות עשב וסוואנות לחות ואזורי סלעים באנגולה, קניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מוזמביק, דרום אפריקה, טנזניה וזימבבואה.
שפנים אלה חיים בזוגות, ביחידות או בקבוצות קטנות והם בעיקר ליליים ומשמיעים קריאות חזקות וצורמות. הם שוכני עצים כשמם ונוטים לטפס על עצים כדי לאכול עלים, זרעים ופירות שונים. עם זאת הם מתרחקים מצמרות עצים גבוהים, שם הם חשופים לטורפים.
הטורפים העיקריים שלהם הם עיט לוחם ועיט סוואנות ונטרפים גם על ידי אריות, נמרים, צבועים, תנים, ופיתונים. באזור רואנדה הם בסכנה בעיקר מצד כלבים מבויתים והם ניצודים גם על ידי הילידים.
השואה השקטה
השואה השקטה הוא ביטוי המתייחס בעיקר להתבוללות בקרב יהודי ארצות הברית ויהודי אירופה, כאסון לאומי שגורם לצמצום והיעלמות האוכלוסייה היהודית מדור לדור, אך כך גם בקרב קהילות יהודיות במדינות אחרות. כמו כן משתמשים במונח זה למספר נושאים בלתי קשורים זה לזה בקרב מספר קבוצות חברתיות ותת-תרבויות כדי לבטא תפיסה שלהם כשואה, אסון וחורבן.
התבוללות
מאז השואה, ביהדות, וכיום בעיקר בקרב יהודים אורתודוקסיים-דתיים ומסורתיים, הביטוי משמש לתאר התבוללות של יהודים (התבוללות תרבותית ודתית בקרב לא-יהודים) כמצב אסוני, בין השאר בהקשר של נישואים בין-דתיים. הפעילים נגד התבוללות זו מפרסמים שכיום שיעור הנישואים עם לא-יהודים בקרב יהודי ארצות הברית, למשל, הוא 55%, דבר המביא לקיטון דמוגרפי של העם היהודי בעולם. כך לדוגמה, הרב אפרים בוכוולד, מראשי העוסקים בהחזרה בתשובה בארצות הברית, טוען כי שואה שקטה זו עלולה להביא לכיליון הדרגתי של קהילת יהודי ארצות הברית בתוך כ-30 שנים. בהקשר זה מיוחס לראש ממשלת ישראל גולדה מאיר המשפט:. עם זאת, מאיר עצמה – באמצעות אנשי לשכתה – שללה את ייחוס המשפט אליה.
בדצמבר 1992 קיימה הכנסת דיון בנושא "דרכים לביעור נגע ההתבוללות בתפוצות". חבר הכנסת בנימין נתניהו אמר בו: "מה שנוצר במחצית המאה האחרונה, מאז מלחמת העולם השנייה, זה איום של השמדה שקטה, של שואה שקטה, שבאמצעותה נעלמים יהודים רבים בדרך ההתבוללות, או דרך נישואי התערובת, או דרך ילדים יהודים שלא נולדים". חבר הכנסת משה קצב אמר: "לאחר ההשמדה הפיזית של שישה מיליוני יהודים בתקופת השואה, באה ומתרחשת בימים אלה השואה הרוחנית. ולדאבוננו, התהליך הזה של ההתבוללות ונישואי התערובת מחריף והולך. [...] רק העלייה לישראל, ועמה הגברת הזיקה לדת היהודית, לעם היהודי, יכולה, אדוני היושב-ראש, לעצור את המגמה השלילית המחריפה והולכת, ועל ידי כך נוכל להציל את עם ישראל משואה רוחנית".
בדיון בכנסת בשנת 2017, בהקשר של עבודה בשבת, אמר חבר הכנסת ישראל אייכלר כי "השואה השקטה בארצות הברית זו ההתבוללות של היהודים שם".
בישיבת ממשלה בשנת 2019 שעסקה במצב הקהילות היהודיות בעולם אמר שר החינוך, רפי פרץ, שנישואי תערובת בין יהודים ללא יהודים גרמו לאובדן שישה מיליון יהודים בשבעים השנים האחרונות, והם בבחינת שואה שנייה. הליגה נגד השמצה הגיבה לדבריו של פרץ: "השימוש במונח "שואה" לתיאור נישואי תערובת פסול ומהווה זילות של השואה. בנוסף, זה תורם למתח הקיים ממילא בין ישראל ליהדות ארצות הברית. כשר החינוך וכראש איחוד מפלגות הימין, אנו קוראים לרב רפי פרץ לקדם דיאלוג מכבד ולהידרש למחלוקות הקיימות בצורה אחראית." בעקבות פנייה מיושב ראש הסוכנות היהודית יצחק הרצוג השיב לו פרץ: "מתוך חרדה עמוקה לגורל העם היהודי השתמשתי במילה "שואה", ביטוי שבא לבטא את עומק הכאב וייתכן ולא היה במקומו."
הפלות
בקרב אקטיביסטים הפעילים נגד הפלות, הביטוי "השואה השקטה" או "שואת תינוקות" משמש לתאר הפלות מלאכותיות. למשל, אחת הקבוצות החברתיות הפועלות בתחום זה בארצות הברית קרויה בשם "ניצולי שואת ההפלות". לדברי פעילים נגד הפלות, החל מ-1973 (בה הותרו הפלות בפסק דין רו נגד וייד), בוצעו בארצות הברית כ-50-60 מיליון הפלות מלאכותיות, דבר המושווה לרצח עם ולשואת יהודי אירופה.
פגיעה בקהילות יהודיות במהלך השואה
לעיתים, יש המשתמשים בביטוי 'השואה השקטה' ביחס להשמדה או לפגיעות שספגו קהילות יהודיות מסוימות במהלך השואה. המשתמשים בביטוי זה, מבקשים להגביר את המודעות הציבורית לסיפורים שלדעתם לא זוכים למקום הראוי להם בזיכרון הקולקטיבי.
אסטמנוסוכוס
מאפיינים
ליצור זה הייתה גולגולת באורך 65 ס"מ, שהיה מכוסה במיני קרניים גרמיות שהזכירו את אלה של אייל קורא, ואורך הגוף השלם הגיע ל-3 מטרים. הוא היה יצור יבשתי רחב ומגושם שככל הנראה היה אוכל-כול בעזרת הניבים הקדמיים שלו שבלטו לצדדים.
בתרבות
זוחל זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
רוברט אמס
רוברט אמס (באנגלית: Robert Emms; נולד ב-20 במאי 1986) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
אמס נולד בשם רוברט ג'יימס מקפרסון בהורלי שבמחוז סארי באנגליה. הוא למד בבית הספר אוקווד בהורלי. בשנים 2002 עד 2004 למד משחק בבית הספר The BRIT School for Performing Arts and Technology, ומ-2004 עד 2007 למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
במרץ 2009 שיחק אמס בתפקיד ראשי בדמות אלברט בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "סוס מלחמה". סטיבן ספילברג שראה אותו מופיע בהצגה בתיאטרון לונדון החדש, ליהק אותו לתפקיד דייוויד ליונס בעיבוד הקולנועי של המחזה.
ביוני 2011 נבחר אמס ל"כוכב המחר" של המגזין "Screen International".
עוד בקולנוע הופיע אמס בסרט "קיק אס 2" לצדו של ג'ים קארי. הוא שיחק בתפקיד ריק "ברוקן" באקלי" בסרט "Broken" בבימויו של רופוס נוריס ובהפקת BBC films. בסרט "Anonymous" גילם אמס את המחזאי האליזבתני תומאס דקר. הוא שיחק בסרטו של טרסם סינג, עיבוד ל"שלגיה" של האחים גרים, בשם "מראה מראה: הסיפור האמיתי" בכיכובה של ג'וליה רוברטס. ב-2010 הופיע בסרט "The Arbor" שהיה מועמד לפרס באפט"א. ב-2017 גילם את ויטאס גרולאטיס בסרט "Borg/McEnroe" לצדו של שיה לה-באף.
תפקידיו הבולטים בטלוויזיה כוללים את הסדרה "עמק האושר" של סאלי ויינרייט, "The Street" מאת ג'ימי מקגאוורן, ובפרק בסדרה "סקוט וביילי". ב-2015 שיחק אמס בתפקיד סימטי, הנכד האמן של פטוניה האו, במיני-סדרה של ה-BBC "קפיטל" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון לנקסטר. Capital"| ב-2017 גילם את דמות של ג'ון ג'ררד במיני-סדרה "להרוג את המלך" לצדם של קיט הרינגטון וליב טיילר. בין השנים 2013 ל-2015 שיחק בתפקיד ראשי בדמות פיתגורס בסדרה "אטלנטיס" של ה-BBC.
ב-2018 שיחק בעולם היורה: נפילת הממלכה את ג'ק, מפעיל טכני של מחשבים הנראה בתחילת הסרט.
רפי גינת
רפי גינת (נולד ב-25 בפברואר 1949) הוא מנכ"ל ערוץ 10 לשעבר, עיתונאי, זמר, מפיק, איש תקשורת, מגיש טלוויזיה ורדיו ישראלי. עורכו לשעבר של העיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה
גינת נולד בירושלים לאברהם (מגאורגיה) ורחל (מגרמניה) ג'אנה. גדל בקריית טבעון. בנעוריו למד בתיכון בבית הספר הריאלי בחיפה.
מנואל אקאנג'י
מנואל אובפמי אקאנג'י (בגרמנית: Manuel Obafemi Akanji, נולד ב-19 ביולי 1995 בוויזנדאנגן שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק במנצ'סטר סיטי ובנבחרת שווייץ בעמדת הבלם.
רפי גינת
ביוגרפיה
לפני עיסוקו בעיתונות ובתקשורת התפרנס כזמר. מסוף שנות ה-60 שר כסולן בלהקת "הברושים" ולאחר פירוקה הקליט כמה שירי סולו אשר צעדו במצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל. שיריו "פונדק האהבה" ו"צמד חמד" הגיעו אף למקומות הראשונים במצעד.
מנואל אקאנג'י
קריירת מועדונים
אקאנג'י נולד בשווייץ לאב ניגרי ולאם שווייצרית, והחל את הקריירה כילד במועדון פ.צ. ויסנדאנגן מעיר הולדתו. בגיל 12 החל לשחק בפ.צ. וינטרטור, בה העביר את שנות נעוריו, ועלה בשנת 2014 לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה השווייצרית. בעונת 2014/15 היה אקאנג'י שחקן הרכב קבוע בקבוצה, שסיימה במקום הרביעי בליגה. באפריל 2015 חתם אקאנג'י בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית, ויחל לשחק בה בעונת 2015/16. אקאנג'י ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית במדי בזל בספטמבר 2015, במשחק מול פ.צ. לוגאנו. בתום עונת 2015/16, זכה אקאנג'י עם בזל באליפות הליגה. בעונת 2016/17 זכה אקאנג'י עם בזל באליפות נוספת, ובנוסף, זכה גם בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון 0–3 בגמר על פ.צ. סיון. בעונת 2017/18 השתתף אקאנג'י עם בזל בליגת האלופות, והעפיל עם הקבוצה לשמינית הגמר, לאחר ששיחק 90 דקות בכל ששת משחקי הקבוצה והציג יכולת טובה מאוד, כשקבוצתו ספגה חמישה שערים בלבד בשישה משחקים.
רפי גינת
ביוגרפיה
החל מ-1974, ולמשך 31 שנים, היה גינת הכרוז של מכבי תל אביב ושל נבחרת ישראל בכדורסל בהיכל הספורט יד אליהו.
מנואל אקאנג'י
קריירת מועדונים
בפגרת החורף של עונת 2017/18, נמכר אקאנג'י לבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה תמורת 18 מיליון אירו, וחתם על חוזה עד לקיץ 2022. עד לתום עונת 2017/18 ערך אקאנג'י 11 הופעות במדי בורוסיה דורטמונד, אך הקבוצה הציגה במחצית עונה זו יכולת לא משכנעת, שאף כללה תבוסה 0–6 לבאיירן מינכן, לה אקאנג'י היה שותף. את העונה הזו סיימו דורטמונד ואקאנג'י במקום הרביעי בבונדסליגה.
רפי גינת
ביוגרפיה
בשנת 1974, בעקבות מודעה בעיתון על פתיחת קורס כתבי ספורט, הגיע גינת לטלוויזיה הישראלית. במשך ארבע שנים היה שדר ועורך במחלקת הספורט, ולאחר מכן הגיש את תוכנית התחקירים והצרכנות "כלבוטק", שזכתה לאחוזי צפייה גבוהים ביותר בימי הערוץ היחיד. תוכנית זו חשפה מחדלים של הרשויות ושל עסקים פרטיים, ובעיקר זכורים התחקירים אודות קוליפורמים במסעדות החומוס. כמו כן כיהן גינת כראש מחלקת הבידור בערוץ, ומ-1986 ערך והגיש את התוכנית "בשידור חוקר", ששחזרה פשעים פליליים בשיתוף משטרת ישראל. התוכנית זכתה 4 פעמים בפרס בטקס "מסך הזהב".
מנואל אקאנג'י
קריירת מועדונים
ב-1 בספטמבר 2022 עבר אקאנג'י למנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג תמורת 17 מיליון ליש"ט. ב-6 בספטמבר הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 0–4 על סביליה בליגת האלופות.
רפי גינת
ביוגרפיה
בשנת 1989 נקשר שמו בפרשה פלילית, בה נחשד בקבלת שוחד מיני וטובות הנאה. במרץ 1990 הוחלט להגיש נגדו כתב אישום רק על קבלת טובות הנאה כעובד ציבור (הנחה על אופנוע ו-2 תווי חניה). בעקבות הפרשה עזב את תוכניות הטלוויזיה בהגשתו בערוץ הראשון. לאחר כשנתיים, ב-1991 הסתיימה פרשה זו בזיכויו המלא של גינת מכל אשמה.
מנואל אקאנג'י
קריירה בינלאומית
אקאנג'י ערך שתי הופעות במדי נבחרת שווייץ עד גיל 20, ושש הופעות במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ הבכירה, ערך אקאנג'י ביוני 2017 בניצחון 0–2 על נבחרת איי פארו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. בהמשך, הפך אקאנג'י לשחקן הרכב קבוע בנבחרת שווייץ, וזומן לסגל השווייצרי למונדיאל 2018. במונדיאל זה פתח אקאנג'י בהרכב בכל ארבעת המשחקים של שווייץ, שצלחה את שלב הבתים והודחה בשמינית הגמר לאחר הפסד 0–1 לנבחרת שוודיה.
רפי גינת
ביוגרפיה
ביוני 1990 מונה לעורך השבועון "העולם הזה" במקום אורי אבנרי. ביולי 1992 בעל השבועון "העולם הזה", איש העסקים אריה גנגר (שרכש אותו שנתיים קודם מאורי אבנרי) העביר את השליטה בשבועון לגינת. לאחר שהשבועון סבל מהפסדים. בתחילת 1993 פרש גינת מהשבועון והעביר את הבעלות בו לקבוצת "מוניטין תקשורת", המוציא לאור של העיתון "גלובס".
מנואל אקאנג'י
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022. והבקיע גול בשמינית הגמר נגד נבחרת פורטוגל.
רפי גינת
ביוגרפיה
בדצמבר 1991 חזר לטלוויזיה והחל להגיש שוב את התוכנית "בשידור חוקר", הפעם בערוץ 2 הניסיוני. רשות השידור ניסתה למנוע את שידור התוכנית ופנתה לבית המשפט ללא הצלחה, בטענה ששימש בשם זהה לתוכנית ששודרה בערוץ הראשון היא פגיעה במוניטין שלה והטיית הציבור. במרץ 1993 החל להגיש בערוץ 2 הניסיוני את התוכנית "כלבודק" שהייתה דומה במתכונתה ל"כלבוטק" (שעדיין שודרה במקביל בערוץ הראשון). לאחר מכן הגיש את תוכנית הפלילים "מדור" בערוץ 3 בכבלים. בשנת 1997 שב להגיש את התוכנית "בשידור חוקר" בזכיינית "רשת" בערוץ 2 המסחרי, ובשנים 1998–2000 הגיש בה גם את התוכנית "פוקוס", שעסקה בצילומים אותנטיים של אסונות ומבצעי הצלה נועזים, וזכתה לאחוזי צפייה גבוהים.
מנואל אקאנג'י
תארים
מנצ'סטר סיטי
רפי גינת
במאה ה-21
בשנת 1999 היה אמור לשוב לערוץ הראשון עם התוכנית "כלבוטק". אולם שידור התוכנית בערוץ בוטל עקב מחלוקת פנימית, ולבסוף עלתה התוכנית בערוץ 2 בזכיינית "רשת" בשנת 2000. מתקופה זו של התוכנית זכורים התחקירים על תיבול בשר מקולקל והימצאות חתולים במשטחי הבשר בטיב טעם.
בשנת 2004 הוציא אלבום בשם "בחירות אישיות" שכלל 11 חידושים לשירים שאהב, בהם: "16 טון", "החוטא" ו"חוזה לך ברח". מן האלבום נמכרו עותקים רבים, הודות לשיטת שיווק ייחודית שהוזילה את מחירו. את האלבום הפיק חברו של גינת דדי בורוביץ'. ההכנסות מן האלבום נתרמו למען ילדי וראייטי ישראל. באותה שנה הגיש את התוכנית "מדינה על המשקל".
בשנת 2005 מונה על ידי חברו ארנון מוזס לעורך העיתון "ידיעות אחרונות". בשנה זו פרש מתפקיד הכרוז של מכבי תל אביב ונבחרת ישראל בכדורסל בהיכל הספורט יד אליהו - תפקיד שמילא במשך 31 שנה. את העיתון ערך במשך כשנתיים, במקביל להגשת התוכנית "כלבוטק".
בשנת 2009 הוציא גינת אלבום שני, "בגובה העיניים", שהורכב גם הוא כמעט כולו מגרסאות כיסוי.
בסרט הדוקומנטרי "שיטת השקשוקה" מועלות טענות כי רפי גינת ניסה למנוע חשיפת פרשת שחיתות הנוגעת למשפחת עופר, איתה הוא ביחסי ידידות קרובים, בעת שהיה העורך הראשי של "ידיעות אחרונות".
בינואר 2013 מונה גינת למנכ"ל ערוץ 10. בשל כך סיימה "כלבוטק" את דרכה בערוץ 2 לאחר מעל 12 שנים רצופות, ועברה לערוץ 10. ביולי 2014 התפטר מתפקידו.
ביולי 2015 יצא אלבומו השלישי, "רפי Raf".
ב-2015 החל לשמש כפרזנטור של חברת תנובה.
בשנת 2023 השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה", בתור "מצנפת הקסמים", אשר היוותה כתפקיד ג'וקר לעונה.
רפי גינת גר ברמת השרון. הוא נשוי לנאווה ואב לשתי בנות ובן.
Duty
Duty הוא האלבום השלישי של הזמרת איומי האמאסאקי. הוא יצא ב-27 בספטמבר 2000.
האמאסאקי הוציאה סינגל אחד לחודש, Vogue, Far away, Seasons, מאפריל ועד יוני של שנת 2000. לאחר מכן נודעו שירים אלו כ-"טרילוגיה" עקב האווירה הדומה בשלושת השירים והקליפים המחוברים להם. Duty, כמו אלבומי הסטודיו הקודמים שלה, הגיעה לראשי מצעדי הלהיטים ונמכר בכארבעה מיליון עותקים. הסינגל Surreal יצא לאור אף הוא באותו היום, וכמו Duty, גם הוא הגיע לראשי המצעדים. גם האלבום וגם הסינגל הגיעו למקומות גבוהים במצעדים שבאותו השבוע וקידמו את האמאסאקי למקום הרביעי, אחרי הזמרת סיקו מאטסודה ושני ההרכבים KinKi Kids ו-WANDS. Duty הוא האלבום הנמכר ביותר של האמאסאקי עם מכירות של 2,904,420 ביפן. האלבום שהה במקום הראשון במצעדים במשך 3 שבועות. הוא ממוקם במקום ה-22 ברשימת האלבום הנמכרים ביותר ביפן בכל הזמנים.
שפן הסבך
שפן הסבך (שם מדעי: Heterohyrax brucei) הוא מין יחיד בסוגו של יונק קטן ממשפחת השפניים. שפן זה חי בערבות עשב וסוואנות במזרח אפריקה והוא בעל פרווה חומה-זהובה.
מאפיינים
שפן זה מזכיר מעט את שפן הסלע אך יותר קטן ובעל לסתות קטנות ועגולות יותר. הוא בעל פרווה חומה מעט ובקצה הגב ישנם שערות מנומרות בחום-זהוב. הרגליים קצרות ויש לו טוחנות גדולות המזכירות ניבים בקצה הלסת. כמו לרוב השפנים הוא בעל אוזניים, אף וזנב קצרים. הרגליים קצרות וצהובות מעט. אורכו הממוצע 305-380 מ"מ ומשקלו 2.3-3.6 ק"ג.
השפנים חיים במחילות באזורי אפריקה המזרחית וחיים בחבורות בינוניות של 5-34 פרטים. הם שוכני אזורים סלעיים אך יורדים לאכול מהעצים ומבלים הרבה מהזמן בסבכים ומכאן שמם.
אויבים: לשפן הקטן מגוון אויבים ביניהם חתולים גדולים כמו האריה והנמר, צבועים, תנים, עופות דורסים ונחשים גדולים. הקטנים פגיעים גם לחתולים קטנים, שועלים, נמיות, נחשים, בזים וינשופים.
קהלת מוסר
"קֹהֶלֶת מוסר" היה כתב עת עברי שהוציא לתקופה קצרה משה מנדלסון בברלין ב-1755; מכתב העת יצאו רק שני גיליונות, שמונה עמודים בכל אחד מהם, ומבחינות מסוימות זהו כתב העת המודרני הראשון בעברית.
ב-1755 היה משה מנדלסון בן 26, התגורר זה כשנתיים בברלין ועשה את צעדיו הראשונים בהשתלבות בעולם האינטלקטואלי והפילוסופי של ברלין. בעקבות הפילוסופיה המוסרית והאסתטית של לייבניץ וכריסטיאן וולף, שהשפיעה במידה רבה על מנדלסון הצעיר, החל להוציא בעברית שבועון שיועד לקהילה היהודית. הוצאת כתב העת הושפעה גם מכתבי העת המוסריים שנפוצו בגרמניה ובאנגליה במחצית הראשונה של המאה השמונה עשרה. החשובים שבהם באנגליה היו השבועונים The Guardian, The Tatler ו-The Spectator.
שותפו של מנדלסון בעריכת "קהלת מוסר" היה אדם בשם טוביה בּוֹק (Bock). לא ידוע מיהו אדם זה; בפנקסי הקהילה של ברלין אמנם מופיע אדם בשם זה, אך הוא היה סוחר מבוגר בהרבה ממנדלסון ולא ידוע על כל עיסוק אינטלקטואלי או ספרותי שלו. משערים שמדובר בכינוי ספרותי לאדם אחר: יש הסבורים שמדובר באהרון גומפרץ, ידידו ומדריכו של מנדלסון, ויש שהציעו שזהו שם כיסוי למנדלסון עצמו. בסך הכול יצאו לאור שני גיליונות שבכל אחד מהם שמונה עמודי דפוס. על הגיליונות לא מופיעים שמות המחברים, וכפי הנראה הודפסו בכמות קטנה יחסית.
גיליונות "קהלת מוסר" עסקו כאמור באסתטיקה, במוסר ובתיקון המידות. בכתב העת קרא מנדלסון להתבוננות ביפי הבריאה והטבע, גם כמכשיר להכרת האלוהים. כראיה לקריאתו הביא מנדלסון את מאמרי הרמב"ם על הכרת האלוהים מתוך התבוננות בעולם, ומאמרי חז"ל נוספים, כגון הציווי על ברכת האילנות. גישה אופטימית וחיובית זו הייתה שונה במובהק מהקו הקפדני והקודר שהטילה ספרות המוסר בסגנון הספר "קב הישר" שהייתה נפוצה באותה תקופה ביהדות אשכנז, וגרסה הטלת מורא על היהודי המאמין ואיום בעונשי גיהנום על החוטאים. נושא נוסף שהודגש במאמרים שבכתב העת היה השימוש בלשון העברית. מנדלסון התלונן על הזנחת הלשון העברית אצל הכותבים והמחברים, קרא להרחבת השימוש בה, וטען שניתן להשתמש בעברית לכל מטרה, ואפילו לצורך ספרות ושירה. בגיליון השני של כתב העת עלה נושא נוסף, והוא ביקורת חברתית על סדרי הקהילה היהודית. מנדלסון מתח ביקורת על הצביעות של ההנהגה הדתית בקהילה ועל השחיתות של בעלי ההון. כנגד תופעות אלו הוא קרא להשתלמות מוסרית של האדם ולתיקון עצמי המביא את האדם להיות בעל משפחה הגון, מסודר ושמח בחלקו.
לא ברור מדוע פסק כתב העת להופיע אחרי זמן קצר כל כך. הביוגרפים הראשונים של מנדלסון (אייכל, קייזרלינג) טענו שהסיבה היא התנגדות של הרבנים ומנהיגי הקהילה לכתב העת, שהציג לראשונה קול ציבורי ומוסרי שבא ממי שאינו אישיות רבנית. המחקר העדכני יותר הציע סיבות נוספות: קשיים כלכליים בהוצאת כתב העת, או מיעוט קוראים וכותבים בגלל חריגותו וחדשנותו של הרעיון ואי התאמתו לכלי הביטוי המקובלים בחברה היהודית אז. אפשר גם שמנדלסון, שנטה שלא להגיע לעימותים חזיתיים עם האליטות הקיימות בקהילה והעדיף פעולה שקטה והדרגתית, החליט לפנות לאפיקי פעולה אחרים. ואכן, לאחר שפסק כתב העת לצאת פנה מנדלסון לעסוק בעיקר בכתיבה בגרמנית והשתלב בחברת האינטלקטואלים הגרמניים הכללית, ולא שב לכתיבה עברית-יהודית עד אחרי פרשת לאוואטר.
"קהלת מוסר" אמנם לא הטביע חותם בזמנו ובמקומו, אך עמד מול עיני עורכי "המאסף", כתב העת המהפכני של תנועת ההשכלה, שהחל לצאת ב-1783. עורכי "המאסף" אף הדפיסו מאמרים נבחרים מתוך "קהלת מוסר" שמסר להם מנדלסון בסוף ימיו. הטקסט של "קהלת מוסר" בשלמותו נדפס שוב בכמה מהדורות, ולאחרונה יצא במהדורה מדעית מקיפה של מאיר גילון ב-1979.
"קהלת מוסר" לא היה כתב העת העברי הראשון, שכן קדמו לו כתבי עת תורניים שיצאו לאור באמסטרדם במאה השבע-עשרה. גם הגדרתו ככתב עת מוטלת בספק מאחר שיצאו ממנו רק שני גיליונות. אף על פי כן מקובל להתייחס אליו כאל כתב העת המודרני הראשון בעברית, לפחות כמבשרו של "המאסף", שקיבל גם הוא את התואר הזה. במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית מסמן "קהלת מוסר" את ראשיתה של תקופת הספרות העברית החדשה.
טולנה
טולנה (בהונגרית: Tolna) היא עיירה במחוז טולנה בחלקה הדרום-מערבי של הונגריה, כ-10 ק"מ מצפון מזרח לסקסארד.
היסטוריה
האזור היה מיושב ככל הנראה עוד בתקופת האימפריה הרומית. במאה התשיעית נכלל האזור בתחומי ההתיישבות הראשונה של המדיארים במרכז אירופה ומאוחר יותר נכלל בתחום שלטונו של אישטוון הראשון, מלך הונגריה ובתחום שלטונם של צאצאיו. בתקופת שלטונו של אישטוון נבנתה ככל הידוע טירת טולנה. במאה ה-11 נוסד במקום מנזר בנדיקטיני וכתב הזכות של הנזירים הוא המסמך העתיק ביותר הידוע בו רשומות מילים בשפה ההונגרית.
במאה ה-15 הייתה טולנה עיירת שוק, מרכז שלטוני הונגרי ואחד מבסיסי המערכה נגד האימפריה העות'מאנית. בקרב מוהאץ' ב-1526 נכבשה העיר על ידי הטורקים ורבים מתושביה עזבוה. בסוף המאה ה-17 נותרו בעיר ככל הנראה עשרות משפחות בלבד, אך בהדרגה החלו להגיע אל העיר משפחות שהיגרו מגרמניה. משפחות אלה רכשו אדמות וקיבלו זכויות להקמת שווקים.
בתחילת המאה ה-18 שבה והשתלטה האימפריה הרומית הקדושה על העיר. ב-1745 נפגעה העיר קשות בשרפה, אך שיקומה היה מהיר והתפתחותה הואטה רק במעט. בעיר התפתחו תעשיית הדיג והמטוויות, שנעזרו בטחנות המים שנבנו בעיר.
יהודים
יהודים ראשונים התיישבו באזור במאה ה-16 לפי יוסף שפיצר יהודים אלו עזבו עם הצבא הטורקי, והקהילה התחדשה שוב בשנת 1735 אז התיישבה באזור משפחה אחת והקהילה החלה להתפתח עד לשנת 1861 אז הוקמה רשמית ובשנת 1864 היו במקום כבר בית כנסת וחברה קדישא.
בשנת 1939 גויסו גברים יהודים מהעיר לשירות העבודה של הצבא ההונגרי. בתקופה זו היו בעיר כ-200 יהודים שהשתייכו לקהילה הנאולוגית. בשנת 1942 גויסו גברים יהודים נוספים מהעיר לפלוגות העבודה, ורבים מהם נספו בחזית אוקראינה. במרס 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה, ובמאי 1944 הוקם גטו בטולנה. בגטו רוכזו יהודי טולנה ומאות יהודים נוספים, פליטים. ביוני או יולי 1944 הועברו תושבי הגטו לפקש וביולי גורשו משם לאושוויץ.
מכל הדחה
מכל הדחה (בסלנג: "ניאגרה") הוא מתקן לשטיפת האסלה בבתי שימוש. מכל ההדחה נמצא בשימוש החל מהמאה ה-20, והחליף את השיטה הקודמת לשטיפת האסלה – צינור שהגיע היישר ממקור מים והופעל על ידי ידית או חבל ללא הקצבת הכמות להדחה.
מבנה
מכל ההדחה בנוי ממכל העשוי מחומר פלסטי או חרסי, פתח לצינור מילוי מים בחלקו העליון, פתח יציאת מים בחלקו התחתון, ומנגנון הפעלה. אל מנגנון ההפעלה מחובר אמצעי הפעלה חיצוני - בדרך כלל ידית או לחצן.
שיטות התקנה
בשיטה הנפוצה המכל מותקן על הקיר מאחורי האסלה, ומתחבר אליה באמצעות צינור. שיטה אחרת היא אסלות "מונובלוק", העשויות כיחידה אחת, בהן מכל ההדחה מחובר לאסלה. שיטה נוספת היא התקנת מכלי הדחה סמויים בתוך הקיר (והסתרתם באמצעות אריחי קרמיקה), ורק ידית או כפתור ההפעלה הם חיצוניים.
סוגים
רוב מכלי ההדחה הם דו-כמותיים וכוללים מנגנון שטיפה מפוצל המאפשר הדחת מים ושטיפה בשתי כמויות שונות וקצובות למשל של 4.5 ליטר הדרושה לשטיפת נוזלים, ושל 6 ליטר לשטיפת מוצקים. בישראל כמויות אלה הוכרו כתקניות לשטיפת האסלה. קיימים גם מכלים בעלי מנגנון הדחה חד-כמותי.
פעולת המנגנון
מנגנון הפעולה של מכל הדחה נועד לאפשר את הזרמת המים מהמכל לאסלה, לאפשר את מילוי המכל מחדש ולעצור את זרימת המים למכל בגמר המילוי.
החלקים העיקריים של המנגנון הם:
כאשר המכל ריק, הפעמון מכסה את פתח יציאת המים, והמצוף נמצא במצבו הנמוך ביותר כשמשקלו לוחץ על הפעמון. במצב זה, הכפתור של שסתום הזרימה אינו לחוץ והמים זורמים בחופשיות אל תוך המכל.
ככל שהמכל מתמלא במים, לוחץ משקלם את הפעמון כלפי פתח היציאה ובכך אוטם אותו, והמצוף הולך ועולה. בהדרגה, לוחץ המוט אליו מחובר המצוף על כפתור הסגירה של שסתום המים, עד לסגירתו המלאה כאשר כמות המים במכל מגיעה ליעדה. בשלב זה המכל מלא במים ומוכן להפעלה.
לחיצה על אמצעי הפעלת המנגנון מסיטה זרוע שמרימה את מוט הפעמון. עם התרוממות הפעמון נפתח פתח היציאה והמים זורמים דרכו, כשעוצמת הזרם מונעת את סגירתו מחדש. בזמן הזרימה המצוף יורד במהירות, והשילוב של משקל המצוף עם היחלשות הזרם גורם לפעמון לצנוח ולאטום את פתח היציאה. כעת המכל ריק והתהליך חוזר על עצמו.
אורניתוסוכוס
אורניתוסוכוס (שם מדעי: Ornithosuchus; מילולית: "עוף תנין") הוא סוג של זוחל גדול אוכל בשר מקבוצת הארכוזאורים, שדמה במראהו לתנין יבשתי גדול. הוא חי בתור הטריאס שבעידן המזוזואיקון, ומאובניו נתגלו בתצורות אבני החול של לוסימאות' (Lossiemouth Sandstone Formation) שבסקוטלנד, באזור בו נמצאו מיני ארכוזאורים קרובים.
מאפיינים
יצור אוכל בשר זה היה קרוב יותר לתנינאים מאשר לדינוזאורים והוא נע על ארבע רגליים, אך היה יכול להזדקף כדי לרוץ במהירות. האורניתוסוכוס הגיע לאורך ארבעה מטרים, והיה בעל גולגולת באורך 45 ס"מ ולסת גדולה שהזכירה את זו של הדינוזאורים התרופודים. במראהו דמה לפרסטוסוכוס שחי באמריקה הדרומית באותו הזמן. בדומה לתנינים, היה לאורניתוסוכוס רכס קשקשים מעל גבו, ובדומה לעופות היה בעל חמש אצבעות ברגליו, מה שככל הנראה סייע לו במהלך ריצה.
האורניתוסוכוס היה טורף-העל באזורי חיותו וניזון מזוחלים אחרים, כגון הרינצ'וזאורים, דמויי דינוזאורים, כגון הסלטופוס, ומטורפים קטנים יותר.
חזיר מזוקן
חזיר מזוקן (שם מדעי: Sus barbatus) הוא מין בסוג חזיר החי בדרום-מזרח אסיה ומצוי בטבע בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
מאפיינים
החזיר המזוקן נפוץ ביערות הגשם של סומטרה ובורנאו. אורכו בין מטר ל-1.65 מ', גובהו כ-80 ס"מ ומשקלו כ-150 ק"ג. עורו חום ופרוותו דלילה. זיפים דקים וצהובים משני עברי פניו יוצרים מעין זקן, על שמו קרוי המין.
חזירים אלו חיים בעדרים, בדרך כלל קטנים אך יכולים להגיע עד לגודל של 200 פרטים. הם עוקבים פעמים רבות אחרי להקות של קופי מקוק וגיבון, וניזונים משאריות הפירות שאלו משליכים ארצה. לרוב הם נשארים באותה טריטוריה, אך אחת לשנה הם נודדים. בעת הנדידה, מספר משפחות יתאחדו מאחורי זכר אחד וינדדו יחדיו.
אורך ההריון של נקבת החזיר המזוקן הוא כ-4 חודשים. בסופו היא נפרדת מהעדר ובונה לעצמה בסבך השיחים קן מזרדים ועלים, שגודלו עד שני מטר. לאחר מכן היא ממליטה שגר של 2–8 גורים מפוספסים, שנשארים לצידה במשך השנה הראשונה לחייהם.
החזיר המזוקן ניזון מפירות, שורשים, שלשולים ואשפה. טורפיו העיקריים הם טיגריס, נמר, פיתון והאדם. גן החיות הראשון שהצליח לגדל חזירים ממין זה היה גן החיות של סן דייגו, מאז מין זה מגדול בעוד כמה גני חיות כמו גן החיות של לונדון, גן החיות של ברלין, גן החיות של גלדיס פורטר, גן החיות של מלזיה, גן החיות של סאותוויק, גן החיות של פילדלפיה, גן החיות של סינגפור וגן החיות של טייפניג.
מחיר היציבות
מחיר היציבות הוא מושג בתורת המשחקים, המשמש לניתוח התנהגות של שחקנים במשחק או בשוק. מושג זה מייצג את המחיר שבו כל השחקנים במשחק מרוצים מהתוצאות שלהם, ולכן אין להם תמריץ לסטות מהאסטרטגיות שבחרו. מושג זה שימושי במיוחד במחקר של שיווי משקל בשוק, מכיוון שהוא יכול לעזור לכלכלנים לחזות כיצד המחירים ישתנו בתגובה לשינויים בהיצע וביקוש.
רקע ואבני דרך
מחיר היציבות נחקר לראשונה בעבודתם של A. Schulzan ו- N. Moses וזכה להתייחסות גם במחקרם של E. Anshelevich ועמיתיו. הם הראו, כי עבור גרפים מכוונים בהם קיים שווי משקל נאש באסטרטגיה טהורה, מחיר היציבות הוא לכל היותר המספר ההרמוני ה-n. עבור גרפים לא מכוונים עם מקור אחד ושני שחקנים, E. Anshelevich ועמיתיו הציגו חסם הדוק למחיר היציבות של 4/3.
ג'יאן לי הוכיח במאמרו שעבור גרף לא מכוון עם יעד ברור אליו צריכים להגיע כל השחקנים, מחיר היציבות של משחקי בניית רשת של שאפלי חסום אסימפטוטית על ידי  כאשר n הוא מספר השחקנים.
שימושים
מחיר היציבות משמש למדידת אי יעילות. הוא מבדיל בין משחקים בהם כל השוויונות אינם יעילים, לבין אלה בהם קיים שוויון לא יעיל. באופן פורמלי ניתן לומר כי עבור משחק בעל מספר שוויונות מחיר היציבות קרוב לאחד, לכל הפחות כמו מחיר האנרכיה.
בנוסף מחיר היציבות משמש לעיתים קרובות בשילוב עם שיווי המשקל של נאש, על מנת להשיג פתרון בתורת המשחקים, כזה המזהה את האסטרטגיות האופטימליות עבור כל השחקנים במשחק. על ידי ניתוח מחיר היציבות, כלכלנים יכולים לקבל תובנה לגבי התנהגותם של שחקנים בודדים והשוק הכולל, ולפתח אסטרטגיות לקידום יציבות ויעילות כלכלית.
החשיבות
מחיר היציבות זוכה לתשומת לב משתי סיבות. הראשונה היא שעבור יישומים מסוימים ניתן למצוא לו חסם לא טריוויאלי. הסיבה השנייה היא שלמחיר היציבות פירוש טבעי במשחקי בניית רשת רבים. אנו יכולים להסתכל על תוצאת משחק כפרט שתוכנן מראש על ידי רשות מרכזת כלשהי לשימושם של שחקנים אנוכיים. במקרים כאלה, השוויון הטוב ביותר הוא בעצם הפתרון. ניתן להבחין בתופעה זו בישומי רשת רבים, בהם המשתמשים אינם עצמאיים באמת ולמעשה מתקשרים על בסיס פרוטוקול, המציע פתרון קולקטיבי עבורם. באפשרות המשתמשים לקבל אותו או לדחותו. מחיר היציבות מודד את הרווח בפרוטקולים מסוג זה. פירוש זה למחיר היציבות נלמד במשחקים בהם אין שרירותיות ויש בהם שווי משקל נאש עבור אסטרטגיה טהורה.
רחבעם עמיר
רחבעם עמיר (זבלודובסקי) (1 בינואר 1916 - 4 באפריל 2013) היה מצנחני היישוב, שגריר, ראש הטקס, ובכיר במשרד החוץ.
השנים הראשונות
רחבעם עמיר נולד ב-1916 בווילנה שבליטא (אז באימפריה הרוסית), למלכה ויצחק-אליעזר זבלודובסקי. ספג בבית הוריו חינוך ציוני. כילד למד בבית הספר "תרבות", ולאחר מכן המשיך לימודיו בסמינר למורים במשך כשנה.
ב-1935 עלה עמיר לארץ ישראל באמצעות סרטיפיקט שהשיג לו דודו, המשורר קדיש יהודה סילמן. עמיר הגיע לבית הכרם, מקום מגוריו של הדוד, ושם סיים את לימודיו בסמינר בית הכרם בניהולו של בן-ציון דינור. עם תום הכשרתו עבר עמיר ליבנאל, ללמד בבית הספר. שם פגש במי שלימים תהיה אשתו, אביטל לבית ברנדשטטר, ב-1939 עזב לתל אביב, ללמד בבית הספר "גרץ".
השירות בהגנה
בחורף 1941 נשלח למטה הכללי הבריטי בקהיר. הוצע לו להקים שם בית ספר לאלחוט, שחניכיו מתנדבים יוגוסלבים מאזור סלובניה, שנפלו לידי הבריטים במדבר המערבי. גם מפקדיו ב"הגנה", אליהו גולומב וראובן שילוח, תמכו ברעיון. לכן חזר לקהיר בפברואר 1942 לפקד על הקורס, ובמקביל, לקבל הכשרה נוספת לקראת היציאה לשליחות. בין היתר השתתף גם בקורס צניחה, שיועד לסוכנים אשר התנדבו לצנוח מאחורי קווי האויב, ושנוהל על ידי ה-ISLD הבריטי (Inter Service Liason Department).
אחרי עיכובים בהוצאת תוכנית השליחות אל הפועל, באוקטובר 1943, כחודש לאחר נישואיו, ניתנה הפקודה לצאת לדרך, ועמיר עלה על אנייה מאלכסנדריה לבארי, איטליה. באיטליה יצר קשר עם מפקדי יחידות מארץ-ישראל שחנו בעיר סלרנו, על גבול שטח בעלות הברית, והעביר להם סכום כסף מן הסוכנות היהודית. לאחר מכן חזר לבארי, ומשם בספינת טורפדו מהירה הגיע לאי ויס (VIS), אשר היה בשליטת הפרטיזנים של טיטו. מטרת השליחות באי הייתה להצטרף לנציג ה-ISLD במקום, ולהקים קשר ישיר עם המטה בבארי. במהלך השהייה באי יצר קשר עם כוחות שונים שעברו בו, ביניהם עם מתנדבים ארץ-ישראלים. בנוסף, פגש בפליטים יהודים שהוברחו בידי הפרטיזנים לאי. לפליטים אלה העביר את הידיעה על חיילים מארץ ישראל באירופה, ועל מחנות הפליטים שהוקמו בדרום איטליה המשוחררת, ושטופלו בידי חיילים ארץ-ישראלים.
בפסח 1944 חזר עמיר לבארי לקראת יציאתו לשליחות המקורית, שם גם מונה לקצין בדרגת סגן. בלילה שבין ה-12–13 במאי 1944 הוצנח לשטח באזור ליובליאנה, סלובניה, שהיה בשליטת הפרטיזנים. משימתו שם כללה: גילוי עקבות משלחת בריטית שהוצנחה לאזור ושעקבותיה אבדו; טיפול בשכלול שיטות הקשר בין המטה של הפרטיזנים, ואימון הפרטיזנים בשיטות תקשורת והצפנה; קיום קשר אלחוט עצמאי עם המטה בבארי; וגילוי עקבות יהודים. הוא שהה בשטח מספר חודשים, שבמהלכם טס חזרה לבארי לשלושה שבועות, ושב לשטח עם אספקה וציוד קשר חדש. בשלהי 1944, לאחר 3 גיחות מעבר לקווי האויב, חזר עמיר לחופשת מולדת בארץ-ישראל.
מדבריו של רחבעם עמיר על השליחות: "כולנו היינו בני דור שחונך למלא את המשימות שהוטלו עליו. אינני נזכר באף אחד מבין חברי השליחים שהיה רודף פרסומת, או שואף קרבות. רובנו ככולנו היינו צעירים מן השורה... כל אחד ואחד מאיתנו ראה זאת כזכות גדולה וענה ללא היסוס – כן!"
השנים שאחרי מלחמת העולם השנייה
עם חזרת עמיר לארץ הוחלט כי יישאר בש"י, שירות הידיעות של "ההגנה". הוא שירת בתחילה בתל אביב, ולאחר מכן בחיפה, כמקשר בין העיתונאים הזרים ל"הגנה". במקביל ניהל את המכינות של בית הספר הריאלי. בהמשך היה במטה ההגנה בעיר התחתית של חיפה, ועם קום המדינה מונה למושל הצבאי של עכו והגליל המערבי.
משרד החוץ ומשרד ראש הממשלה
רחבעם עמיר התחיל את דרכו במשרד החוץ בתפקיד מנהל "מנג"ן". בין היתר היה אחראי על מבצע העברת המשרד לירושלים בלילה אחד.
בשנת 1953 מונה לקונסול כללי בלונדון, ועבר לשם עם אשתו אביטל, ושתי בנותיו, שולמית ודליה. עמיר שירת בלונדון כחמש שנים, בתקופה בה בין היתר התרחש מבצע קדש, שבוצע בשיתוף פעולה עם הבריטים. בסוף 1958 נשלח עמיר לפולין, עמה היו לישראל באותה העת יחסי צירות בלבד, והתמנה לציר ישראל בוורשה. היה זה בתקופה בה העדויות על השואה החלו לחלחל ואתרי ההשמדה בפולין עוד לא הוכרו. בתקופה זו פתח נשיא פולין, ולדיסלב גומולקה, את גבולות המדינה ליציאה עבור יהודי פולין, במה שכונה "עליית גומולקה".
לאחר שלוש שנים בפולין חזר עמיר לישראל. הוא עבד במשרד החוץ בתפקידים שונים, ואחר כך עבר למשרד ראש הממשלה, כיועץ לענייני ערבים לדוד בן-גוריון ובהמשך ללוי אשכול. עם תום תפקיד זה עבר לנהל את המחלקה לחינוך יהודי בגולה בסוכנות היהודית.
ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, שב עמיר למשרד החוץ ומונה לתפקיד קונסול כללי בניו יורק, שאותו מילא במשך שלוש שנים. לאחר מכן מונה כשגריר ישראל בתאילנד. מן האירועים הבולטים במהלך כהונתו הוא השתלטות ארגון הטרור "ספטמבר השחור" על בניין השגרירות בבנגקוק ולקיחת כל יושביו כבני ערובה. עמיר, שלא שהה באותה העת בשגרירות, ניהל את המשא ומתן עם החוטפים, והאירוע הסתיים לאחר יממה מתוחה בשחרור החטופים ללא שימוש בכח וללא נפגעים. הדבר התאפשר בין השאר הודות להתערבותו של מלך תאילנד, ושיתוף הפעולה הנדיר עם השגריר המצרי.
בשנת 1975 שב עמיר לישראל, ומונה לראש הטקס במשרד החוץ. במסגרת תפקיד זה ניהל ביקורים רשמיים של אישים בכירים מחו"ל, ביניהם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, ונשיא מצרים אנואר סאדאת בביקורו ההיסטורי בירושלים ב-1977. תפקידו האחרון במשרד החוץ היה שגריר ישראל בפינלנד, תפקיד בו כיהן כ-3 שנים.
ב-4 באפריל 2013 נפטר עמיר. הוא קבור במושבה יבנאל.
אנוק איימה
ניקול פרנסואז פלורנס דרייפוס (בצרפתית: Nicole Françoise Florence Dreyfus), ידועה יותר בשם הבמה שלה, אנוק איימה (בצרפתית: Anouk Aimée; נולדה ב-27 באפריל 1932; מבטאים: אָנוּק אֶמֶה), היא שחקנית קולנוע יהודייה-צרפתייה. זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרסים רבים נוספים והייתה מועמדת לפרס האוסקר.
ביוגרפיה
איימה נולדה כפרנסואז סוריה דרייפוס (Françoise Sorya Dreyfus) בפריז שבצרפת להנרי דרייפוס, ששינה את שם משפחתו בהמשך למוריי, שחקן קולנוע יהודי ולשחקנית ז'נבייב סוריה, שחקנית קולנוע קתולית. היא גדלה כקתולית אך התגיירה כשגדלה.
היא החלה את הקריירה הקולנועית שלה ב-1947 בהיותה בת 14. היא גילמה דמות בשם אנוק בסרטו של הבמאי אנרי קאלף ואימצה את שם הדמות כשם הבמה שלה. מאוחר יותר בחרה בשם המשפחה איימה על פי הצעתו של ז'אק פרוור. ב-1958 היא גילמה את האמנית הטראגית ז'אן אבוטרן בסרט Les Amants de Montparnasse. מאוחר יותר היא הופיעה בלה דולצ'ה ויטה, 8 וחצי, ובסרטו של ז'אק דמי לולה. היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשנת 1967 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר לסרט דרמה והייתה מועמדת לפרס האוסקר כשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט שהביא לה תהילה בינלאומית גבר ואישה. ב-1980 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן בשל הופעתה בסרטו של מרקו בלוקיו Salto nel vuoto, שבה זכה מישל פיקולי (בן זוגה בסרט) בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן.
חיים אישיים
לראשונה, נישאה לאדוארד צימרמן, בהיותה בת 17, נישואים שהסתיימו בגירושין מקץ שנה, עת נחשף רומן שניהלה עם השחקן הבריטי הנודע, טרוור האוורד, לצידו שיחקה בסרט "סאלאמנדאר הזהב", ב-1950. בעלה השני היה במאי הסרטים ניקוס פפטקיס, לו הייתה נשואה בשנים 1951–1954, ממנו יש לה בת, מנואלה, שהיא ילדתה היחידה. היא הייתה נשואה לשחקן הבריטי אלברט פיני בין השנים 1970–1978. איימה ביקרה פעמים מספר בישראל, הייתה מיודדת אישית עם הנשיא, שמעון פרס ונחשבת לתומכת ישראל.
היא גם הופיעה בסרט Festival in Cannes בשנת 2001 כמילי מארקן.
A Best
A Best הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת היפנית איומי האמסאקי אשר יצא ב-28 במרץ 2001. הוא יוצא דופן בכך שהוא כולל גם שירים שלא יצאו כסינגל לפי כן, השירים "A Song for XX" ו- "Who".