cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמת השרון
סביבה
בדו"ח מבקר המדינה משנת 2004 נמתחה ביקורת על אוזלת ידם של העירייה, המשרד להגנת הסביבה ונציבות המים, שלא נקטו פעולות למניעת הזיהום או לצמצומו, גם לאחר סגירת הבאר הראשונה ב-1988. בשנת 1995 החלה העירייה במגעים עם תע"ש לפיצוי בגין הנזקים שנגרמו לה, אך אלה הופסקו על ידי תע"ש, בעקבות התנגדות העירייה להקמת מתקן לחומצות בשטח המפעל. בסופו של דבר, הגישה העירייה תביעה נגד תע"ש בשנת 2002.
במסגרת החלטת ועדת השרים לענייני הפרטה מ-2005 נקבע כי "הקרקעות שיחזרו למדינה לא ישווקו ולא יפעלו לשיווקם עד שתתקבל החלטת ממשלה המסדירה את נושא איכות הסביבה בהם". תוכנית המתאר לאזור קובעת כי כתנאי להגשת תוכנית מתאר מפורטת יהיה צורך בטיהור הקרקעות והמים במתחם. בתוכנית המתאר שאישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה בשנת 2011 נקבע כי לא יינתנו היתרי בנייה אלא לאחר ניקוי ושיקום הקרקעות. עם זאת, עדיין יש מחלוקת בין גופים שונים - משרד האוצר, המשרד להגנת הסביבה, נציבות המים, מינהל מקרקעי ישראל ותע"ש עצמה - באשר למימון ביצוע סקרי הקרקע, לא כל שכן מימון טיהורם.
בעבר התמודדה רמת השרון עם מתקן נוסף שבו אוחסנו חומרים מסוכנים בתחומה – חוות הגז והדלק בפי גלילות. המאבק על פינוי זה נמשך 12 שנים, והושלם בשנת 2004, במסגרת הסכם בין חברות הגז והדלק לבין מינהל מקרקעי ישראל, שגם נשא בעלויות טיהור הקרקע, ולאחר שהתקבלה בנושא החלטת ממשלה. ההחלטה התקבלה ארבעה חודשים לאחר ניסיון פיגוע שאירע במקום.
מתאר עירוני
רוב השטח הבנוי של רמת השרון מרוכז בצורת האות "L", שרגלה האופקית מצפון לכביש 5 וממערב לכביש 4 ורגלה האנכית בין כביש 5 להרצליה, לאורך רחוב סוקולוב. רובו של השטח הבנוי מיועד למגורים, למעט אזור תעשייה קטן המיועד לתעשייה זעירה מצפון לשכונת נווה מגן, ואזור תעשייה גדול יותר, דרומית לשכונת מורשה. רוב הבנייה היא צמודת קרקע, אך לאורך הרחובות הראשיים (סוקולוב, ביאליק, ויצמן, אוסישקין והראשונים), ברובע הדר, ובשכונת מורשה נפוצים יותר בתים משותפים. שני הרחובות המסחריים העיקריים הם סוקולוב ואוסישקין המקבילים זה לזה, ובנוסף להם קיימים בשכונות שונות מתחמים מסחריים קטנים יותר.
ממערב לשטח הבנוי משתרעים שדות חקלאיים, אותם חוצים נתיבי איילון, מספר מתחמים בנויים נוספים - מחנות גלילות, הכוללים בין היתר את בה"ד 15 ואת המכללות הצבאיות, מתחם סינמה סיטי גלילות ומטה "המוסד".
מדרום לכביש 5 שוכנים בעיקר אזורים חקלאיים ושטחים פתוחים, המשתרעים עד שכונותיה הצפוניות של תל אביב - צהלה, המשתלה, תל ברוך צפון ורמת אביב ג'. עד שנות ה-90 היו מכוסים חלקים ניכרים מהשטחים הפתוחים בפרדסים, אך אלה נעקרו. עיריית רמת השרון מקדמת תוכנית להסב את השטח ל"רצועת נופש", ולצדה שכונות מגורים חדשות. פרט לשטחים הפתוחים נמצאים בסמוך לכביש 5 גם מרכז הטניס, כפר הנוער הכפר הירוק וחוות הגז והדלק פי גלילות (שפונתה בשנת 2004). כיום שוכנים בשטח זה, בין היתר, שטחי אחסון ומסירה גדולים של כלי רכב.
בקצה הדרומי של רמת השרון שוכנת שכונת נווה גן, המהווה מובלעת בין בית העלמין קריית שאול לבין שכונת תל ברוך צפון, שניהם בתחום השיפוט של תל אביב. שכונה זו, שכללה בתחילה רק בתים צמודי קרקע, הורחבה משמעותית בעשור הראשון של המאה ה-21, ונבנו בה בתי מגורים רבי קומות. ניתוקה של השכונה מרמת השרון גופא יצר לאורך השנים בעיות באספקת שירותים לשכונה. בשנים האחרונות, עם גידול האוכלוסייה בשכונה, ובמיוחד האוכלוסייה הצעירה, הוקמו בה מספר גני-ילדים עירוניים ובשנת 2011 נחנך בה בית-ספר יסודי.
בחלק שמצפון-מזרח לשטח הבנוי נמצאים מפעלי תע"ש, המשתרעים על שטח של כ-6,000 דונם בתחום השיפוט של רמת השרון, הוד השרון והרצליה. מאז 1991 מקודמת תוכנית מתאר מקומית (מש/1) שבבסיסה פינוי המפעלים, והקמתן של 45 אלף יחידות דיור, לצדם של מבני ציבור ושטחים פתוחים. בשנת 2005 החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה להעביר את המפעלים לנגב עד שנת 2010, בכפוף לפתרון בעיות איכות הסביבה באזור. מחלוקות בנוגע למימון סקרי הקרקע מעכבות בשלב זה את התוכניות.
ממזרח לכביש 4 נמצא חלק נוסף ממתחם תע"ש, בית הקברות מורשה, מכון לטיהור שפכים ושטחים חקלאיים.
מרכז
השכונות במרכז המושבה חופפות חלקים ניכרים מהשטחים עליהן נבנו בתיה הראשונים של עיר שלום ושבהם ניטעו הפרדסים.
מערב
האזור שממערב לרחוב סוקולוב, המכונה בעגה המקומית "המערבית", כולל מספר שכונות המאופיינות בעיקר באוכלוסייה ממעמד סוציואקונומי גבוה ובבנייה צמודת קרקע.
בתחומי השכונה בית הספר היסודי קריית יערים וקולנוע לב רמת השרון (בעבר "קולנוע כוכב").
אוכלוסייה
מעמדה הסוציואקונומי של האוכלוסייה גבוה בהשוואה לממוצע הארצי. מנתוני המוסד לביטוח לאומי עולה כי בשנת 2007 היה השכר הממוצע לשכיר 12,360 ש"ח והשכר הממוצע לעצמאי היה 10,791 ש"ח, נתונים הגבוהים ב-51% וב-45%, בהתאמה, מהשכר הממוצע במדינה כולה. שיעור השכירים המשתכרים משכורת הגבוהה פי ארבעה ויותר מהשכר הממוצע במשק היה גבוה פי ארבעה מהממוצע הארצי, ושיעור העצמאים היה גבוה פי שלושה מהממוצע הארצי. שיעור הבעלות על רכב פרטי הוא הגבוה ביותר ביישובים העירוניים בישראל. מנגד, רק כ-0.1% מהתושבים קיבלו הבטחת הכנסה, לעומת כ-1.6% בישראל כולה. האוכלוסייה משכילה יותר בהשוואה לממוצע הארצי, ושיעור הזכאים לתעודת בגרות הוא מהגבוהים בישראל.
בבחירות לכנסת נוטים תושבי העיר לכיוון השמאל והמרכז. בבחירות לכנסת ה-15 (1999) בחרו כ-75% מהתושבים באהוד ברק לראש הממשלה (לעומת 56% בישראל כולה), רשימת ישראל אחת זכתה בכ-38% מקולות הבוחרים (לעומת שיעור תמיכה ארצי של 20%), והמפלגה השנייה בגודלה הייתה מרצ, עם כ-14% מקולות התושבים (לעומת כ-7.5% בקרב כלל הבוחרים). בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה שנערכו ב-2001 ירדה אמנם התמיכה בברק, אך הוא עדיין זכה לרוב של 62%, לעומת שיעור תמיכה ארצי של 37.6%. מאז הבחירות לכנסת ה-17 (2006), קדימה היא הרשימה שזוכה למרבית הקולות בעיר. באותה מערכת בחירות זכתה קדימה בכ-38% מקולות התושבים, מפלגת העבודה בכ-19% והליכוד היה המפלגה החמישית בגודלה, עם 6.8% בלבד (לעומת שיעורי תמיכה ארציים של 22%, 15% ו-9%, בהתאמה). בבחירות לכנסת ה-18 (2009) זכו רשימות קדימה והעבודה לשיעורי תמיכה דומים (41% ו-20%, בהתאמה), בעוד הליכוד התחזק לכ-19%. שיעורי התמיכה הארציים להן זכו רשימות אלה היו 22.5% לקדימה, 10% לעבודה ו-21.5% לליכוד.
העירייה
בית העירייה שוכן בשדרות ביאליק, בצמוד למבנה קטן יותר, שנבנה ב-1929 ושימש את בית הוועד. חלק ממחלקות העירייה ממוקמות במבנים שונים ברחבי העיר.
היסטוריה פוליטית
ראשי המועצות וראשי הערים שכיהנו ברמת השרון מאז הוכרזה כמועצה מקומית היו או אנשי מפלגת העבודה על גלגוליה, או מועמדים עצמאיים, וגם הסיעות הגדולות במועצה היו סיעת העבודה או סיעות עצמאיות. מפלגות ארציות אחרות שהיו מיוצגות במועצה לאורך השנים כוללות את מפ"ם, ליברלים עצמאיים, גח"ל, חזית דתית לאומית, הליכוד, שינוי, מרצ וש"ס, אך אף אחת מהן לא זכתה מעולם ביותר משני מושבים.
בבחירות הראשונות שנערכו בה, ב-1950 לא זכתה אף אחת מהסיעות ברוב מוחלט. "רשימה למען רמת השרון", רשימה עצמאית בראשותו של ראש הוועד הוותיק צבי בנימיני קיבלה 3 מנדטים, ושלוש סיעות אחרות קיבלו שני מנדטים כל אחת: רשימת ההסתדרות (מפא"י), מפ"ם ורשימת עובדים בלתי מפלגתית. בנימיני הרכיב קואליציה בראשותו והיה לראש המועצה הראשון. עובדת היותו ראש רשות מקומית שאינו מטעם מפלגה ארצית, אלא מטעם רשימה מקומית, הייתה דבר נדיר באותן שנים.
לאחר פרישתו של בנימיני ב-1955, היו שלושת ראשי המועצה הבאים, יצחק כספי, דוד רשף ושמואל חכם, מועמדי מפא"י והמערך.
ב-1969 קם כוח פוליטי חדש, "הרשימה הציבורית למען רמת השרון" (ר"ש), רשימה של מועמדים מקומיים שלא היו קשורים לאחת מהמפלגות הארציות, שהפכה לכוח משמעותי במושבה בשנות ה-70 וה-80. בבחירות שנערכו ב-1969 זכתה הרשימה, שבראשה עמד אורי אורן, ב-5 מושבים במועצה, כמו המערך, וההכרעה בשאלה מטעם מי יהיה ראש המועצה הבא נותרה למעשה בידי הנציג היחיד שנבחר מטעם גח"ל, זאב אבידן, שבחר לחבור לרשימת ר"ש. תוצאת הבחירות הפתיעה את חברי הסיעה ורק המועמד הרביעי במספר, פסח בלקין, הסכים לקחת על עצמו את תפקיד ראש המועצה. בבחירות שנערכו ב-1974 זכתה הרשימה ברוב מוחלט של 8 מתוך 13 חברי המועצה ובלקין המשיך את כהונתו כראש המועצה.
בבחירות שנערכו ב-1978, שהיו הראשונות בהן הונהגה הצבעה נפרדת לראש הרשימה ולמפלגה חל מהפך נוסף. מול ר"ש התמודדה "הרשימה המאוחדת", שכללה גם את אנשי המערך. ר"ש קיבלה אמנם 7 מנדטים לעומת 6 לרשימה המאוחדת (בשני המנדטים הנותרים חלקו הליכוד וחזית דתית לאומית), אך מועמד הרשימה המאוחדת, מנחם שרמן, זכה בכ-50% מקולות הבוחרים ונבחר לראשות המועצה.
בין 1983 ל-2008 התאפיינה המועצה בפיצול סיעתי רב, וסיעותיהם של ראשי המועצה לא נהנו מדומיננטיות כבעבר. ב-1983 ניצח בבחירות משה ורבין, מועמד "רמת השרון אחת" שנהנתה מתמיכת המערך. סיעת ר"ש, בראשותה עמד הפעם גד פניני, קיבלה 4 מנדטים. ב-1989 החליט המערך שלא לתמוך בוורבין, כי אם באפרים חירם. ורבין התמודד מולו בראש רשימה עצמאית, והפסיד. באותן הבחירות נחלשה ר"ש עוד יותר, והייתה זו הפעם האחרונה בה התמודדה כרשימה עצמאית, בטרם נטמעה ברשימתו של ורבין בבחירות הבאות. ב-1993 החליטה מפלגת העבודה שלא לתמוך בחירם, כי אם במוטי בר-דגן. כוורבין בשעתו, גם חירם החליט להתמודד מול מועמד מפלגת העבודה בראש רשימה עצמאית, אך בניגוד לקודמו הצליח גם לגבור עליו, ונבחר לכהונה נוספת.
הבחירות ב-1998 היו צמודות במיוחד, ומועמד העבודה גבי פארן גבר על המועמד העצמאי מאיר דורון בהפרש של 10 קולות בלבד (0.06%). סיעתו של פארן מנתה 3 חברים בלבד מתוך 15, והסיעה הגדולה ביותר הייתה סיעת "תותים", רשימת צעירים מקומית שהפתיעה כשזכתה ב-5 מנדטים. הסיעה, שלא הציבה מועמד מטעמה לראשות המועצה, השתלבה בקואליציה של פארן. נציגה של סיעת "תותים", איתי הוז, התמנה לסגן ומ"מ ראש העירייה. חולשתו הפוליטית של פארן גרמה לכך שהעירייה התנהלה תחת הדומיננטיות של שלושת סגני ראש העיר, עם זאת, בבחירות הבאות נעלמה סיעה "תותים" לחלוטין.
הבחירות ב-2003 התאפיינו במאבק תלת-ראשי בין 3 מועמדים שעמדו בראש רשימות עצמאיות בהן שולבו נציגי מפלגות ארציות, או שנהנו מתמיכתן של מפלגות כאלה. בבחירות אלה עלה די במפתיע, יצחק רוכברגר, שהיה סיעת יחיד בקדנציה הקודמת, ראש רשימת "רמת השרון אחת", נתמך בידי עם אחד, מפלגה קטנה שברמת השרון דווקא לא זכתה לתמיכה רבה. מולו בסיבוב השני התמודד מולו מועמד "קול רמת השרון", יצחק קאול, שנתמך בידי מפלגת שינוי שנהנתה מפופולריות רבה בעיר בבחירות שנערכו באותה שנה. המועמד השלישי, מאיר דורון, זכה הן לתמיכת הליכוד (שהריצו רשימה עצמאית למועצה) והן לתמיכת העבודה, אך לא העפיל לסיבוב השני. הרכב המועצה היה מפוצל מאוד, ו-15 חבריה היו מ-7 סיעות שונות. סיעתו של רוכברגר, בת 3 החברים, הרכיבה קואליציה עם סיעתו של קאול, שהתמנה לסגן וממלא-מקום. אולם, שותפות זו התפוצצה לאחר חודשים בודדים והוקמה קואליציה חדשה, עם סיעתו של דורון, מרצ והירוקים.
השותפות עם דורון, שהייתה שותפות פורייה מאוד, הזניקה את התפתחותה של העיר במישורים רבים ועל רקע זה, בבחירות שנערכו ב-2008 ניצח רוכברגר, שנהנה גם מתמיכתן של העבודה וקדימה, בצורה מרשימה. הוא זכה ב-85% מקולות הבוחרים, הרוב הגדול ביותר בו זכה מועמד כלשהו ברמת השרון, וסיעתו קיבלה 7 מתוך 15 המושבים במועצה, מה שאפשר הקמת קואליציה יציבה יותר. דורון, הפעם מספר 2 בסיעתו של רוכברגר, המשיך לכהן כסגן וממלא-מקום. בשלהי הקדנציה הלך מאיר דורון לעולמו, אחרי מאבק במחלה קשה ושירה אבין (שהייתה מס' 2 שלו בבחירות 2003), תפסה את מקומו כסגנית וממלאת מקום ראש העירייה.
כהונתו של רכוברגר נקטעה לקראת סוף הקדנציה והוא אולץ לצאת ל"נבצרות", כאשר הוגש נגדו כתב אישום על עבירות שונות שביצע לאחר סיום תפקידו הקודם, בהסתדרות העובדים הכללית. למרות זאת, חזר והתמודד בבחירות שנערכו בשנת 2013 ולמרות עננת האישומים נגדו, שב ונבחר לכהונה שלישית. עם זאת, בשל כתב האישום, בלחץ ביהמ"ש, שב ויצא לנבצרות. במקומו מינתה מועצת העירייה את ממלאת-מקומו, שירה אבין לנהל את העירייה. במאי 2015 הורשע רוכברגר - עם קלון - על ידי ביהמ"ש המחוזי בתל אביב, אחרי הליך משפטי ארוך, ונדון לשישה חודשי מאסר, שהומרו בעבודות למען הציבור. לאחר הרשעתו התמנתה שירה אבין לראש העירייה בפועל, אלא שסר חינה בעיני רוכברגר והוא עבר לפעול נגדה בצורה אינטנסיבית, בעזרת מרבית חברי הסיעה - שנותרו נאמנים לרוכבגר.
המאבקים הפנימיים בתוך סיעת רוכברגר לשעבר והמאבק שניהלו חבריו נגד שירה אבין, פגעו בה מאוד בבחירות המיוחדות שנערכו בינואר 2016 (בעקבות הרשעתו של רוכברגר). אבין לא הצליחה לעלות לסיבוב השני, לא מעט בשל חבירתו של עידן למדן ממרצ לאבירם גרובר, שהפך להפתעת הסיבוב הראשון ועלה לסיבוב השני מול ההפתעה השנייה של הסיבוב הראשון, יעקב קורצקי, שהיה נציג החרדים וזכה לתמיכת הרב הראשי של רמת השרון, יעקב אדלשטיין, ושל רבים מתושבי שכונת מורשה, שבה גדל. בסיבוב השני ניצח בהפרש גדול אבירם גרובר.
בבחירות המקומיות באוקטובר 2018 זכה אבירם גרובר בראשות העיר בסיבוב השני מול רוני בלקין, לאחר שחסרו לו 6 קולות בסיבוב הראשון לניצחון.
מועצת העיר כיום
במועצת העיר 17 חברים, והחלוקה הסיעתית מאז הבחירות שנערכו ב-2018 היא כלהלן:
כלכלה
מרבית תושבי רמת השרון יוממים ועובדים מחוץ לתחומי העיר.
החקלאות, שבראשית דרכה של המושבה הייתה הענף הבולט בה, נמצאת בדעיכה מתמשכת. רבים מהשדות והפרדסים נעקרו לשם הקמת בתי מגורים, ואחרים עומדים בשממונם, אף שבמערבה ובדרומה של המושבה עדיין נותרו שטחים חקלאיים נרחבים. לגידולי התותים ברמת השרון יצאו מוניטין רבים. שירה של נעמי שמר מ-1987 "תות", בביצועו של משה בקר, כלל את השורה "תות שדה מרמת השרון". מאז שנות ה-90 הפך התות לסמלה הלא-רשמי של המושבה, והעיר מיתגה את עצמה כמרכז גידולי תותים. התות מופיע בכמה מהפרסומים הרשמיים של העירייה, ובשנת 2008 הוצבו ברחבי העיר 75 פסלי תותים כחלק מפסטיבל "תות שדה ברמת השרון" שנערך באותה שנה.
מרבית המסחר ברמת השרון מתרכז ברחובה הראשי, רחוב סוקולוב, וברחוב המקביל לו ממזרח, רחוב אוסישקין. מרכזים מסחריים קטנים יותר נמצאים בשכונות נווה מגן, נווה רסקו וקריית יערים. באזור גלילות צפון, המתפתח, פועל המתחם המסחרי הגדול ביותר בעיר, הרב-מכר והכולל מתחם את בתי הקולנוע סינמה סיטי גלילות (שהיה הראשון מסוגו בארץ).
כבישים ורחובות
בתחום השיפוט של רמת השרון עוברים כמה מהכבישים הראשיים בישראל. כביש 2 (כביש החוף) מהווה את גבולו המערבי של תחום השיפוט של העיר. מקביל לו ממזרח כביש 20 (נתיבי איילון), ואילו בקצה המזרחי, תוחם את השטח הבנוי של המושבה כביש 4. בין הכבישים מחבר כביש הרוחב הארצי, כביש 5, מדרום לרמת השרון גופא. מחלף גלילות מערב מחבר בינו לבין כביש 2, מחלף גלילות מזרח בינו לכביש 20, ומחלף מורשה מחבר בינו לבין כביש 4.
בנוסף לכבישים אלה עובר בתחום השיפוט של רמת השרון גם כביש אזורי, כביש 482. כביש זה חוצה את המושבה מצפון לדרום, והוא מהווה את רחובה הראשי, רחוב סוקולוב. הכניסה הראשית לרמת השרון היא דרך חיבורו של כביש זה עם כביש 5, במחלף הכפר הירוק, ובקצהו השני הוא מהווה את הכניסה מהרצליה. בהיותו של הכביש כביש גישה כמעט בלעדי לרמת השרון, המשמש גם חלק ניכר מתושבי הרצליה, יש בו עומסי תנועה כבדים בשעות השיא. סלילת נתיבי איילון צפונה ופתיחתו של מחלף שבעת הכוכבים הקלו מעט בעומס זה, אך פרנסי העיר עודם שוקדים על פתרונות נוספים. אחד הפתרונות היה פתיחתה של דרך דודו דותן, המחברת בין שכונת מורשה לכביש 4, דרך שטחי תע"ש. הדרך חד-סטרית, ממורשה החוצה, אפשרה יציאה דרומה בלבד. פתיחתה בשנת 2005 הייתה שלא על דעתו של משרד התחבורה, אך העירייה ראתה בכך דחיפות רבה, ופתחה אותה ללא האישורים הדרושים. בשנת 2022 נפתח קטע כביש חדש ורחב המאפשר יציאה לכביש 4 לכיוון דרום, אך גם כניסה מכיוון צפון, וייתר את השימוש בדרך דודו דותן.
דרך נוספת מחברת את מערבה של רמת השרון עם מחנות גלילות, מתחם הסינמה סיטי וכביש החוף (רחוב השרף). נכון ל-2014 מקדמת העירייה תוכנית לסלילת כביש אורך שיחבר כביש זה עם שכונת נווה גן.
הרחוב הראשי ברמת השרון הוא רחוב סוקולוב (בחלקו הדרומי דרך משה סנה), והרחוב המקביל לו הוא רחוב אוסישקין. לאורכם של שני הרחובות מתנהלת פעילות מסחרית ענפה. רחוב שדרות ביאליק, שנחנך ב-1928 מחבר בין שניהם. לאורך השדרות בעיקר מבני מגורים ומעט מבני ציבור, בהם בית העירייה. בחיבורה של שדרות ביאליק עם רחוב אוסישקין כיכר העצמאות, שנחנכה בשנות ה-30. המשכן של שדרות ביאליק ממערב לרחוב סוקולוב נקרא שדרות ויצמן. בשדרות אלה גן פסלים על שם יואב דגון, אוצר מוזיאון הרצליה ומוזיאון נחום גוטמן לאמנות. דרך ראשונים הוא רחוב ראשי נוסף המחבר בין הרחובות סוקולוב ואוסישקין, בחלקם הדרומי, ומוביל לשכונת נווה מגן. בשכונה זו, הרחובות הראשיים הם טרומפלדור, המלכים ושבטי ישראל, שני האחרונים מובילים לשכונת מורשה.
ברחבי העיר 9.7 ק"מ של שבילי אופניים.
בסוף אפריל 2020 הקים משרד הביטחון מנחת מסוקים סמוך לבתי השכונות המערביות בעיר, וזאת ללא האישורים הנדרשים. בעקבות זאת החל מאבק תושבים לביטולו.
תחבורה ציבורית
חברות האוטובוסים מטרופולין, מפעילה קווים המקשרים את רמת השרון בעיקר לתל אביב-יפו, רמת גן, הרצליה, ורעננה. בעיר פועלים שני קווים פנימיים: קו 1 המחבר את מורשה למרכז העיר, לקריית יערים ולגולן. קו 8 שהחל לפעול בקיץ 2021 ומחבר את מורשה, מרכז העיר ומתחם הסינמה סיטי. אין ברמת השרון תחנה מרכזית, אך באזור התעשייה היו קיימים שלושה מסופים ששימשו כמה מהקווים אך הם אוחדו למסוף אחד: מסוף קדמה ברחוב החרושת. במהלך קיץ 2019 החלה עירית רמת השרון במיזם הפעלת קווי היסעים לתושבי העיר ללא עלות בסופי שבוע באמצעות עמותת נוע תנוע. בסוף 2019 בעקבות שיתוף פעולה עם עיריות תל אביב-יפו, גבעתיים וקריית אונו, הצטרפה רמת השרון למיזם נעים בסופ"ש של מערך היסעים בין-עירוני ללא עלות – שלושה מקווי המיזם עוברים ברמת השרון.
אף שמסילת החוף של רכבת ישראל עוברת בתחום השיפוט של רמת השרון, במקביל לנתיבי איילון, אין ברמת השרון תחנת רכבת. קיימת תוכנית להקים שתי תחנות רכבת בשטח רמת השרון; האחת מתחת לגשר רחבעם זאבי הסמוך למתחם הסינמה סיטי ותחנה נוספת בפי גלילות שם תוקם שכונה חדשה. לפי תוכנית המטרו אמורים לעבור בשטחה של רמת השרון הקווים M1 ו-M3.
חינוך
נכון לשנת 2012, פועלים ברמת השרון שני בתי ספר תיכוניים, שתי חטיבות ביניים, תשעה בתי ספר יסודיים ו-53 גני ילדים, בהם שני גני ילדים של החינוך הממלכתי דתי, ושני גני ילדים במסגרת של חינוך מיוחד. בשנת הלימודים תשס"ח ניגשו 98.6% מתלמידי כיתות י"ב הלומדים בעיר לבחינות הבגרות, ו-75.6% מהתלמידים היו זכאים לתעודת בגרות, לעומת הממוצע הארצי שעמד באותה שנה על 44.4%.
מערכת החינוך העירונית
בית הספר הראשון, בית ספר אוסישקין, נחנך ב-1928 בחדר שהוקצה לשם כך בבית העם. למדו בו באותה שנה 17 תלמידים בגילים שונים. עד אז, נאלצו התלמידים ללכת לבית ספר בהרצליה, מהלך 6 ק"מ. ב-1929 הוקמו שני צריפים מאחורי בית העם, שאפשרו לימוד בשתי כיתות. בתחילה לימד בבית הספר תושב המושבה אברהם בבל, וב-1932 הגיע יוסף קלמן, שנחשב למורה הראשון במושבה ולאבי מערכת החינוך שלה.
ב-1956 נחנך בית ספר יסודי שני, בית ספר גולן, במערב המושבה. במקביל, פעלו במעברת מורשה בתי ספר ארעיים לילדי המעברה. ב-1959 נפתח במורשה בית ספר מקצועי, במקום שבו שוכן כיום מתנ"ס "קריית הצעירים". וב-1962 נפתח בנווה מגן בית הספר התיכון העיוני הראשון, תיכון השרון (במיקום של חט"ב "עלומים" כיום). התיכון המקצועי הגדול היה במיקום של תיכון רוטברג דהיום. ב-1975 אוחדו בתי הספר לבית ספר תיכון אחד, "מקיף השרון", על שמו של רוטברג, שתרם את הכסף להקמת בית הספר.
בעקבות התרחבות המושבה בשנות ה-60 וה-70 נפתחו בתי ספר יסודיים נוספים - אמירים בנווה רסקו (1966), אורנים בשכונת מורשה, קריית יערים בצפון-מערב המושבה והדר, במרכז המושבה (1978). עם זאת, שני בתי ספר יסודיים, ממלכתי ה' וממלכתי ג', בשכונת מורשה נסגרו ותלמידיהם הועברו במסגרת תוכנית האינטגרציה, לבתי הספר אורנים ואמירים. מספר שנים אחר כך הפך ממלכתי ג' לשעבר למשכנה של המדרשה לאמנות בית ברל ואילו ממלכתי ה' הפך ברבות השנים למתנ"ס על שם אלי כהן. בנוסף, נפתחו בית הספר הממלכתי-דתי אור השחר במרכז המושבה ובית הספר החרדי הרמב"ם מזרם החינוך העצמאי בשכונת מורשה. בעשורים הבאים לא נפתחו בתי ספר חדשים, מאחר שהאוכלוסייה הזדקנה ומספר התושבים נותר יציב. בעקבות התרחבותה של שכונת נווה גן, נפתח בה בשנת 2011 בית ספר יסודי, שנקרא על שם סגן ראש המועצה לשעבר, מאיר דורון.
בעקבות גידול האוכלוסייה נפתחו בשנת 2017 שני בתי ספר יסודיים ממלכתיים צומחים, האחד ע"ש דבורה עומר במורשה במזרח העיר והשני ע"ש יעל רום בשכונת הדר במרכז העיר. ב-2019 החלו לבנות את מבנה הקבע של בית הספר הצומח בשכונת מורשה בצמוד לרחוב החרושת. בעיר התנהל מאבק בין קבוצות תושבים לגבי מקום הקבע של בית הספר הצומח בשכונת הדר, ובאוגוסט 2019 אישרה מועצת העיר שמבנה הקבע יוקם בחורשת העמל שברובע הדר. בעקבות הליכי התנגדויות של שכנים לבנית בית הספר למרות אישור המועצה בנית בית הספר מתעכבת.
בסוף שנות ה-70 הוחל ביישום תוכנית אינטגרציה, בה שולבו תלמידים משכונת מורשה בבתי ספר בשכונות אחרות במושבה. במקביל, עברו בתי הספר היסודיים ממסגרת לימודים של שמונה שנים למסגרת שש שנתית, והוקמו 3 חטיבות ביניים - נווה מגן ועלומים בנווה מגן, וקלמן (על שם המורה הראשון) במרכז המושבה. עקב הזדקנות האוכלוסייה, נסגרה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 חטיבת הביניים נווה מגן, וכיום פועלות ברמת השרון שתי חטיבות ביניים.
בשנת 1984 נפתח תיכון שני ברמת השרון, תיכון אלון על שם יגאל אלון. בבית הספר נפתחו מגמות אמנות שנחשבו ייחודיות באותה העת, בהן קולנוע, תיאטרון, אמנות פלסטית, מוזיקה ומחול. מגמות אלה משכו אליהן תלמידים גם מחוץ לרמת השרון. התחרות בין שני התיכונים מאז שנות ה-90 הביאה גם את תיכון רוטברג לפתוח מגמות אמנות, ואילו תיכון אלון פתח מגמות מחקר ומדעים מורחבות. כיום מכנים עצמם שני התיכונים "תיכון מקיף למדעים ואומנויות".
בנוסף לכך, פועל באשכול הפיס ברמת השרון מרכז רמה למחוננים במסגרת התוכנית אופק חדש, המיועד לגילי גן חובה עד כיתה י"ב.
מוסדות חינוך נוספים
מוסד חינוכי נוסף הפועל בתחום המושבה אך אינו חלק ממערכת החינוך שלה הוא בית הספר החקלאי הכפר הירוק, שנחנך ב-1950. חלק מתלמידיו לומדים בו בתנאי פנימייה, וחלקם תלמידי חוץ. בתחומי הכפר הירוק קמפוס של האוניברסיטה הפתוחה, בית הספר האנתרופוסופי "אורים" ובית הספר הדמוקרטי "מקום לגדול".
ב-1985 הקים יהודה עדר את בית ספר רימון למוזיקה (במבנים של בית הספר רימון, שבשנות ה-60 של המאה הקודמת, היה בית ספר לילדים בעלי קשיים לימודיים) המתמקד בעיקר במוזיקה עכשווית ובמוזיקת ג'אז. עם בוגרי בית הספר נמנים כמה מהמוזיקאים המובילים בישראל. בין 1977 ל-1995 פעלה בשכונת מורשה המדרשה לאמנות של מכללת בית ברל (במתחם של בית הספר ממלכתי ג' לשעבר).
בעיר פועלת משנת 2009 ישיבת הסדר בראשותו של הרב ראובן ששון. נשיא הישיבה הוא הרב נחום רכל, שמשמש גם כרב של הגרעין התורני בעיר. הישיבה פעלה בבית הכנסת "בר יוחאי" ברח' בית גוברין ללא אישורים עד שנת 2021. בעקבות הליכים משפטיים של עיריית רמת השרון לפינוי הישיבה מהמקום  יצאה הישיבה מבית הכנסת בר יוחאי במאי 2021.
חינוך בלתי פורמלי
החברה למתנ"סים מפעילה שישה מתנ"סים הפרוסים ברחבי העיר. שבט "נוה מגן" של תנועת הצופים הוקם ב-1964 ביוזמת הורים משכונת נווה מגן, ובהם ראומה ויצמן, ששימשה כגזברית השבט. נכון לשנת 2017, זהו השבט הגדול ביותר בתנועת הצופים, והוא מונה למעלה כ-2000 חניכים. בשנת 2017 בשל גודלו של שבט "נוה מגן" הוחלט על הקמת שבט חדש בעיר "שלוחת אלון", שלוחה זו הפכה לשבט בשם "שבט סער" בשנת 2020. תנועת בני עקיבא מפעילה אף היא סניף בשכונת נווה מגן. בעיר יש גם קן של תנועת הנוער העובד והלומד וסניף של תנועת הנוער כנפיים של קרמבו. בעבר פעלו ברמת השרון גם תנועות מחנות העולים, מכבי הצעיר, והשומר הצעיר.
תרבות
ברמת השרון מוזיאון אחד, המוזיאון הגאולוגי היחיד מסוגו בארץ. המוזיאון פועל בבית ראשונים, בית פרטי שנבנה ב-1945 ונתרם לעירייה. המוזיאון הגאולוגי מציג אבני חן, מינרלים ומאובנים מרחבי העולם ומארח תערוכות רבות בתחומים אלה. סמוך לבית ראשונים משתרע גן הסלעים, שבו סלעים מסוגים שונים שביוזמת ראש המועצה לשעבר הובאו מרחבי ארץ ישראל.
בשדרות ויצמן נמצא גן הפסלים על שם יואב דגון, המכיל פסלים של אמנים ובהם דודו גרשטיין, עפרה צימבליסטה ומנשה קדישמן. סמוך לו נמצאת גלריית חוצות, שבה מוצגות תערוכות מתחלפות של ציורים וצילומים - בדרך כלל של יוצרים מקומיים.
ב-27 בנובמבר 2019 נפתחה גלריה עירונית לאמנות עכשווית בשדרות ויצמן בצמוד לגלריית החוצות אשר לאורך השדרה. בתערוכת הפתיחה "הכפר הירוק" מציגים אמנים ידועי שם כגון מיכה אולמן, גלעד אופיר ועוד. הגלריה ממוקמת במקום בו פעלה בעבר אחת מבארות המים של רמת השרון, ולכן בתוך מבנה הגלריה קיים חלל שימור לבאר וחלון המאפשר הצצה לעומקה. את הגלריה, המציגה תערוכות מתחלפות, אוצרת רווית הררי.
שדרות ביאליק, המשכן המזרחי של שדרות ויצמן, מוקדשות אף הן לתערוכות מתחלפות. אחת הבולטות שבהן הייתה "תערוכת התותים" (סמלה הלא-רשמי של רמת השרון), שבה הוצגו עבודות של אמנים רבים שעיצבו פסלי תותים.
קולנוע לב רמת השרון (בעבר נקרא "קולנוע כוכב") הוא מבתי הקולנוע הוותיקים בישראל, והוא פועל ברציפות מאז 1948. בעשור הראשון של המאה ה-21 נחנך בסמוך לצומת גלילות מתחם סינמה סיטי גלילות, המכיל 31 אולמות קולנוע ובהם כ-6,000 מקומות ישיבה, לצד מסעדות, חנויות ומרכז מבקרים של חברת תנובה. מתחם זה היה הראשון מסוגו בישראל.
ספורט
מועדון הספורט המצליח ביותר ברמת השרון הוא קבוצת כדורסל הנשים א.ס. ל.כ.ן. רמת השרון. מאז 1999 זכתה הקבוצה 6 פעמים באליפות המדינה ו-6 פעמים בגביע המדינה, ואף העפילה לגמר גביע רונקטי, ההישג השני בחשיבותו של קבוצת כדורסל נשים ישראלית. הקבוצה מפעילה גם מחלקת ילדות ונערות, שעם בוגרותיה נמנות שחקניות נבחרת ישראל שי דורון, נעמי קולודני, שרון זאבי וקטיה לויצקי ואחרות. קבוצת כדורסל הגברים שיחקה בשנות ה-90 בליגת העל. בשנת 2001 רכש אותה מיקי ברקוביץ', והיא התאחדה עם הפועל חיפה. במסגרת זו פעלה מספר שנים, עד לפירוק האיחוד בשנת 2006. בשנת 2019 עלתה הקבוצה לליגה לאומית לאחר שנתיים שבהן שיחקה בארצית. גם מועדון זה מפעיל בית ספר לכדורסל, שעם בוגריו נמנים שחקנים ובהם נדב הנפלד וגיא קנטור. לתיכון רוטברג קבוצות כדורסל המשחקות בליגת התיכונים. בשנת 2009 העפילה קבוצת התלמידות לשלב הגמר.
קבוצת הפועל ניר רמת השרון העפילה בשנת 2011 לליגת העל, בה הופיעה במשך שלוש עונות עד לשנת 2014. הישגי השיא של הקבוצה כוללים זכייה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית בשנת 2010, והעפלה לחצי גמר גביע המדינה בשנת 2012. נכון לשנת 2012, משחקת קבוצת הכדוריד א.ס. רמת השרון בליגת העל בכדוריד וקבוצת הכדורעף א.ס. רמת השרון משחקת בליגת העל בכדורעף.
מתקן הספורט החשוב ברמת השרון הוא אצטדיון קנדה הנמצא במרכז הטניס שמדרום לכביש 5. האצטדיון מכיל כ-4,500 מקומות, והוא אצטדיון הטניס הגדול בישראל. בין 1979 ל-1996 נערך באצטדיון טורניר ריקליס, שהיה חלק מסבב ה-ATP. אצטדיון הכדורגל על שם יעקב גרונדמן שבשכונת מורשה משמש את קבוצת עירוני ניר רמת השרון, והוא מכיל כ-4,300 מקומות. אולם הכדורסל אורנים בשכונת נווה מגן מכיל 1,200 מקומות, והוא משמש את קבוצת א.ס. ל.כ.ן. רמת השרון ואת קבוצת הכדוריד.
מדי שנה נערכים ברמת השרון מספר אירועי ספורט עממי. האירוע הוותיק ביותר הוא צעדת הבנים, צעדה הנערכת מדי שנה מאז 1968, בסמוך ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, לזכרם של בני רמת השרון שנפלו. באופן מסורתי, מסתיימת הצעדה באנדרטה לזכרם של החללים. מרוץ האביב נערך מאז 1985, ומאז שנות ה-90 הוא נקרא על שם גל לוינסון, לוחם חטיבת הצנחנים שנפל בסוג'וד ב-1994. מאז 1995 נערך אחת לשנה הדואתלון על שם ניר פורז, לוחם סיירת מטכ"ל שנהרג במהלך ניסיון חילוצו של החייל נחשון וקסמן, שנחטף בידי החמאס. מאז 1995 נערך מרוץ אופניים עממי בשם "שרונדו". המרוץ נקרא על שמו של ערן יוליס, תושב המושבה שנהרג בתאונת דרכים. משנת 2001 מתקיים מדי שנה מרוץ אייל על שם אייל שמואלי, תושב העיר ובנה של אתלטית העבר זהבה שמואלי, שמת מדום לב. המרוץ מהווה גם את אליפות ישראל בריצה ל-15 ק"מ. משנת 2012 מתקיים מרוץ החברים לגיוס תרומות לחקר מחלת ה-ALS.
פרידריך פון מילר
פְרִידְרִיךְ פוֹן מִילֶר (בגרמנית: Friedrich von Müller; 17 בספטמבר 1858–18 בנובמבר 1941) היה רופא גרמני.
ביוגרפיה
מילר היה בנו של מנהל המחלקה הרפואית בבית החולים באאוגסבורג. הוא למד מדעי הטבע ורפואה במינכן, תחת שרביטו של קארל פון פויט, ובווירצבורג. הוא קיבל את הדוקטורט שלו במינכן בשנת 1882, והיה לעוזרו של קארל גרהרדט בווירצבורג ולאחר מכן בברלין. ההביליטציה שלו ברפואה פנימית התקיימה ב-1888, והוא הפך למרצה למבוא לרפואה קלינית ולרפואת גרון בבון. לאחר מכן הוא אייש משרות בברסלב, במרבורג ובבזל, בטרם חזר למינכן ב-1902. גישתו ללימוד קליני ושיפור החינוך הרפואי השפיעו רבות על החינוך הרפואי בבריטניה ובארצות הברית.
על שמו של מילר נקרא סימן מילר, המתאר את פעימות הענבל בעת הסיסטולה. סימן זה ניכר במטופלים עם אי-ספיקת מסתם אבי העורקים בדרגה חמורה.
בשנת 1907 הוא קיבל תואר אבירות, ובשנים שלאחר מכן גם קיבל את התארים הופרט וגהיימרט בממלכת בוואריה. בשנת 1933 הוענק לו מגן העיט של הקיסרות הגרמנית עם ההקדשה "הקלינאי הגדול". ב-1922 נהיה לחבר באקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה. בין השנים 1927–1934 היה נשיא האקדמיה הגרמנית. בשנת 1927 הפך גם לאזרח כבוד של העיר מינכן.
שוהם (יישוב)
שֹׁהַם היא מועצה מקומית במחוז המרכז בישראל שהוקמה בשנת 1993, המונה כ-23,000 תושבים.
שוהם שוכנת באזור חבל מודיעין. היישוב תחום ממזרח בכביש 444, מדרום בנחל נבלט, מצפון במושב ברקת וממערב במושבים טירת יהודה ובית עריף. ממזרח ליישוב שוכנים אתרי הנופש והארכאולוגיה פארק יער שוהם, תל נבלט ותל חדיד, ובסמוך אליו עובר שביל ישראל. שוהם ידועה בעיקר בגלל מספר הכיכרות הגבוה הקיים בישוב, נכון לשנת 2022 הוא עומד על 79 כיכרות. שם היישוב מציין את שמה של אחת מאבני החושן – כמו היישובים הסמוכים ברקת ונופך.
היסטוריה
תוכנית להקמת היישוב עלתה לראשונה בשנת 1965, על ידי המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, באמצעות חברת הבנייה שלה רסקו. התכנון היה להקים יישוב כפרי-תעשייתי עבור עולים ממעמד הביניים מדרום אמריקה. המיקום שנבחר היה על גבעה במקום שבה עמד הכפר הערבי דיר טריף, שאדמותיו עברו לחזקת רשות הפיתוח (על חלק מהשטח הוקם כבר קודם המושב בית עריף). בראשית שנות ה-70 החל קידום התוכנית בפועל, וב-1974 אושרה תוכנית המתאר של היישוב, כמרכז אזורי של המועצה האזורית מודיעין, הכולל מבני ציבור ו-700 יחידות דיור.
הקמת היישוב החלה בשנת 1990, במסגרת פרויקט הקמת יישובי הכוכבים שיזם שר הבינוי והשיכון אריאל שרון, שמטרתה הייתה לספק דיור במהירות, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. בשלב זה הוגדלה תוכנית המתאר של היישוב ל-3,000 יחידות דיור, רובם בבתים צמודי קרקע (חד ודו-משפחתיים). במרץ 1991 אושרה תוכנית מתאר מעודכנת ליישוב. ביולי 1991 נערכה הגרלה ראשונה לרכישת 300 מגרשים ראשונים לבנייה ביישוב, בה השתתפו 3,000 איש. בנובמבר 1991 נערך מכרז שני לכ-400 מגרשים, במחיר כפול מהמכרז הראשון, עקב הביקוש הגבוה. באוגוסט 1993 אושר שינוי בתוואי כביש 444 שעבר אז בלב היישוב. הכביש נסלל בתוואי חדש ממזרח, עם קטע דו-מסלולי בכניסה לשוהם, בנוסף נסלל חיבור חדש של הכביש למחלף בן שמן.
אכלוס היישוב החל בשנת 1993, ותחילה נוהל על ידי ועדה קרואה שמינה משרד הפנים. הוועדה הקרואה, בהנחיית משרד השיכון, אישרה בניית 1,000 יחידות דיור בבניינים עד 11 קומות, בבנייה עירונית, בניגוד לאופי הפרברי-כפרי שבתוכנית המקורית של היישוב. בנוסף אושר פרויקט גדול של חברת רסקו בשטח שהוקצה לבית אבות. בשנת 1997 נערכו לראשונה בחירות מקומיות ביישוב. המועצה שנבחרה החליטה לבטל את התוכנית לבניית 1,000 דירות בבניניים בני 11 קומות.
ביולי 2015 הוועדה לתכנון מתחמי דיור מועדפים אישרה תוכנית לבניית שכונה חדשה בת כ-1,600 יחידות דיור בכניסה הדרומית ליישוב, ממערב לכביש 444 ומצפון לכביש 453, ובה מבנים בגובה של עד 7 קומות, לראשונה בתולדות היישוב, שהבנייה הגבוהה ביותר בו עד אז הגיעה ל-5-4 קומות. השכונה קיבלה את השם "שכונת הדרים" ואוכלסה החל משנת 2020.
בינואר 2018 זכתה חברת אפריקה ישראל מגורים במכרז להקמת לפרויקט לשכירות ארוכת-טווח בשוהם.
באוגוסט 2019 אושרה תוכנית מתאר חדשה ליישוב, התוכנית כוללת הוספת כ-65 אלף מ"ר שטחי תעסוקה לתושבי האזור, 27 אלף מ"ר לשטחים מסחריים וכ-7,000 מ"ר לשימושי ספורט ונופש, עבור הגדלת היישוב ל-35 אלף תושבים עד 2040, כולל תוספת של 2,450 יחידות דיור חדשות, בניסיון לעצור את הגירת האוכלוסייה הצעירה ליישובים אחרים.
ביוני 2020 אושרה הקמתו של מרכז העסקים הדרומי של היישוב הנקרא "איירפארק שוהם".
ארכאולוגיה
במהלך השנים בוצעו מספר חפירות ארכאולוגיות בתחומי היישוב וסביבתו, רובם חפירות הצלה במסגרת עבודת הפיתוח של היישוב.
בצפון מזרח היישוב נחשפו שרידי יישוב בו שרידי בנייה מהתקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל וממצאי כלי חרס רבים, בהם קנקנים, קרעות וסירים.
במהלך בניית השכונה לאורך רחוב קדם במרכז שוהם, נחשפו חמש שכבות יישוב מהתקופות ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, האומיית והעבאסית, בין השאר שרידי מבנים בהם חדרי תסיסה ליין, חדרי אחסון לשמן, ממגורות, מקוואות וקולומבריום. בנוסף נחשפו שרידי גתות ומערת קבורה בה גומחות ארקוסוליום, בורות מים ומחצבה.
בדרום היישוב, לאורך נחל בית עריף, נחפרו שרידי בית קברות מהתקופה הכלקוליתית (שנמשכה למן האלף ה-5 לפנה"ס ועד 3300 לפני הספירה בקירוב) ותקופת הברונזה הקדומה ושרידי יישוב מתקופת הברונזה הקדומה.
בקרבת היישוב עד מספר אתרים ארכאולוגיים:
אוכלוסייה
נכון לסוף 2017, מתגוררים בשוהם 20,928 תושבים (מקום 100 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של 0.9%. לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לשוהם דירוג של 9 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015–2016) היה 91.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 14,126 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
חינוך
ביישוב יש פעילות רחבה של תנועות נוער: 2 שבטי צופים- עמית, ראם (אשר מספר החניכים בהם עומד על כ-1,600), תנועת בני עקיבא, תנועת עוז, תנועת המד"צים, איגי - ארגון נוער גאה, נבחרות רובוטיקה מטעם אגודת First וחוגי סיירות של קק"ל.
תקציב החינוך ביישוב עומד על כמחצית מתקציב היישוב עצמו והוא אף מפעיל יחידת נוער (הבית הסגול).
אירועים
ביישוב מתקיימים מגוון אירועים מדי שנה:
דייוויד בליין
ראשית חייו
בליין נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק לאב פורטוריקני-איטלקי ולאם יהודיה ממוצא רוסי. אמו פטריסה מורין ווייט (1946 - 1995), הייתה מורה בבית ספר בניו יורק, ואביו ויליאם פרז היה מוותיקי מלחמת וייטנאם. כשהיה בן ארבע, ראה בליין קוסם מבצע קסמים ברכבת התחתית וזה מה שעורר בו עניין. הוא גדל אצל אמו החד הורית ולמד בבתי ספר רבים בברוקלין. כשהיה בן עשר, אמו נישאה לג'ון בוקאלו והם עברו לגור בליטל פולס, ניו ג'רזי, שם למד בתיכון אזורי. יש לו אח חורג בשם מייקל ג'יימס בוקאלו. כשהיה בן 17, עבר בליין למנהטן.
חייו האישיים
באוגוסט 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, הגיע בליין לישראל לאות הזדהות עם תושבי הצפון. במספר הימים שבהם שהה בליין בישראל, הוא הכיר את השחקנית הישראלית אגם רודברג, שלאחר מכן הייתה בת זוגו במשך שנתיים.
קסמי רחוב ואיש הקסמים
ב-19 במאי 1997, עלתה בטלוויזיה תוכנית הספיישל הראשונה של בליין, "דייוויד בליין: קסמי רחוב" ברשת ABC. לפי "ניו יורק דיילי ניוז", כשנשאל על סגנון הופעתו, הסביר בליין,  "טיים מגזין" ציין,  הרעיון של התמקדות בתגובות הצופים שינה את הדרך שבה קסמים הוצגו בטלוויזיה. "הניו יורק טיימס" כתב, פן ג'ילט, מ"פן וטלר", הצהיר,
להיקבר חי
אחד הפעלולים הראשונים שביצע בליין היה קבורה בארון זכוכית מספר מטרים מתחת לאדמה. ב-5 באפריל 1999, נכנס בליין לתיבת פלסטיק במשך שבוע, כמעט בלי כל יכולת לזוז ומעליו מיכל מלא ב-3 טון מים. לפי CNN, במהלך פעלול הסיבולת, בליין לא אכל דבר ושתה רק 2 - 3 כפות מים ביום. מעריכים כי 75,000 בני אדם ביקרו במקום, אחת מהם הייתה מארי בלוד, אחייניתו של הארי הודיני, שאמרה, ביום האחרון של הפעלול, ב-12 באפריל, הוצבו באתר מאות צוותי חדשות וחיכו לפתיחת-הארון. לאחר שיצא, אמר בליין לקהל חדשות BBC קבעו,  במהלך הכנת התרגיל, אמר ג'ונתן דמי ל-Time Out של ניו יורק,
קפוא בזמן
ב-27 בנובמבר 2000, החל בליין את הפעלול "קפוא בזמן" (באנגלית: Frozen in Time), אשר כוסה בספיישל טלוויזיוני. במסגרת הפעלול בליין עמד עטוף בתוך קוביית קרח ענקית בכיכר טיימס. הוא היה לבוש באורח קל והוא נראה רועד מעט עוד לפני שגוש הקרח אטם את כולו. צינור סיפק לו אוויר ומים וצינור נוסף שימש לו לעשיית צרכים. הוא היה עטוף בקוביית קרח למשך 63 שעות, 42 דקות ו-15 שניות עד שמסורי שרשרת החלו להוציא אותו. קוביית הקרח הייתה שקופה והיא הייתה מונחת על פלטפורמה מוגבהת בשביל להראות שהוא באמת נמצא בקרח כל הזמן. CNN דיווחו כי הוא הוצא מהקרח המום לחלוטין ומבולבל, ובעודו מתעטף בשמיכות הוא נלקח מידית לבית חולים עקב חשש שהוא עלול להיכנס להלם. "הניו יורק טיימס" כתב, בסרט תיעודי שעקב אחר האירוע אמר בליין שלקח לו חודש להסתגל ללכת שוב ושאין לו שום תוכניות לנסות אי פעם פעלולים בקושי כזה. ב"קפוא בזמן" קבע בליין שיא עולמי שנשבר רק בשנת 2010, בידי הקוסם הישראלי חזי דין, שהצליח לשהות 64 שעות בתוך קוביית קרח בכיכר רבין.
ורטיגו
ב-22 במאי 2002, עגורן נשא את בליין לעמוד צר בגובה 30 מטר, בבראיינט פארק, ניו יורק. למרות שהוא לא היה רתום לעמוד, היו שם שתי ידיות בכל צד בשביל שייאחז בהן במקרה של מזג אוויר קשה. ג'יימס לאנגטון מהחינמון הבריטי "Evening Standard" כתב, הוא נשאר על העמוד למשך 35 שעות. עם רגליים חלשות מעמידה על העמוד במשך זמן כה רב, הוא סיים את הפעלול בכך שקפץ למטה לתוך פלטפורמת הנחיתה העשויה מערמת קרטונים בגובה 3.7 מטר. לאחר מכן סבל בליין מזעזוע מוח קל.
הזר המסתורי
ב-29 באוקטובר 2002, הוציא בליין את הספר "הזר מסתורי: ספר הקסמים" (באנגלית: Mysterious Stranger: A Book of Magic) בהוצאת רנדום האוס. הספר הוא בחלקו אוטוביוגרפי, חלקו על ההיסטוריה של הקסם, וחלקו סוג של משחק חפש את המטמון. בנוסף, הספר מכיל גם הוראות כיצד לבצע קסמי קלפים ואשליות. העורך הראשי, ברוס טרייסי, מסביר ש
את משחק חפש את המטמון, אתגר ה-100,000 דולר של בליין, יצר מעצב המשחקים קליף ג'ונסון, והוא נפתר על ידי שרי סקאנס ב-20 במרץ 2004, 16 חודשים לאחר שהספר יצא לאור.
מעל מה שלמטה
ב-5 בספטמבר 2003, התחיל בליין את פעלול הסיבולת הבא שלו שנמשך 44 ימים, בהם הוא שהה בתיבת פלקסיגלס אטומה, שמחוזקת בגובה 9 מטרים באוויר ליד פוטרס פילדס פארק בגדה הדרומית של נהר התמזה, בשטח שבין בניין העירייה לטאוור ברידג' בלונדון. התיבה הייתה בגודל 0.9 מטר רוחב, 2.1 מטר אורך ו-2.1 מטר גובה, והותקנה בה מצלמת אינטרנט כך שהצופים היו יכולים להתבונן בכל התהליך. במהלך תקופת 44 הימים, בליין לא קיבל מזון או חומרים מזינים ושרד רק מ-4.5 ליטר מים ליום.
תרגיל הסיבולת משך תשומת לב תקשורתית רבה. "הגארדיאן" כתב, "הטיימס" דיווח כי  נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש הזכיר את הפעלול בנאום שנשא בארמון וייטהול בלונדון,
מספר צופים היו עוינים כלפי אומן הסיבולת. "הטיימס" דיווח שביצים, לימונים, נקניקיות, בייקון, בקבוקי מים, פחיות בירה, בלונים מלאים בצבע וכדורי גולף נזרקו לכיוון התיבה. ה-"Evening Standard" דיווח שאיש אחד נעצר בניסיון להחליף את אספקת המים של בליין בשתן קופים. על פי חדשות BBC, המבורגר הוטס לכיוון התיבה על ידי מסוק בשלט רחוק בשביל להתגרות.
ב-25 בספטמבר, חדשות BBC דיווחו שבליין הודיע באמצעות מצלמת הרשת כי הוא מרגיש טעם של אגס על הלשון. ד"ר אדם קארי, האיש שהיה אחראי לבדיקות הרפואיות של בליין לפני שנכנס לתיבה, אמר שהטעם הופק מגופי קטון המיוצרים על ידי הגוף בשביל לשרוף חומצת שומן, ושהם בעצמם מופקים מעתודות שומן.
ב-19 באוקטובר כפי שנקבע בלוח הזמנים, יצא בליין בעודו ממלמל ונלקח במהירות לאשפוז בבית חולים. כתב העת NEJM פרסם מאמר שתיעד את 44 ימי הצום שלו וקבע שהאכילה מחדש היא כנראה החלק המסוכן ביותר בפעלול. המחקר דיווח, האירוע צולם על ידי הבמאי, וחברו הקרוב של בליין, הרמוני קוריין.
טביעה חיה
לאחר שנשאר בכדור במשך שבוע סיכם בליין את האירוע בניסיון לעצור את נשימתו מתחת למים כדי לשבור את השיא הקודם של דום נשימה סטטית – החזקה של נשימה אחת ללא סיוע של 100% חמצן (חמצן טהור) לפני – שעמד על 8 דקות, ו-58 שניות שקבע טום סיטס, למרות שהניסיון של בליין לא היה מאושר כדום נשימה לפי החוקים של התאחדות הצלילה החופשית העולמית. בשל בקשת המפיקים שלו לעשות מופע מרגש יותר, היה על בליין לנסות להשתחרר מן האזיקים והשרשראות ששמו עליו לפני שיצא אחרי שבוע מהכדור. נראה שהוא מתקשה להשתחרר מהאזיק האחרון. בסביבות הדקה השביעית, הוא הראה סימנים של מצוקה. הוא נמשך מחוץ למים על ידי צוללנים לאחר 7 דקות ו-12 שניות מתחת למים (דקה אחת ו-50 שניות מתחת למטרה שלו). למרות שהוא לא הצליח לשבור את השיא לעצירת הנשימה, הוא נקרא "הגיבור היומיומי" על ידי עיתון "הבוסטון גלוב", וה"וושינגטון פוסט" רשמו,
בליין הצליח מאז לשבור שיא של עצירת נשימה עם שימוש של חמצן לפני (כפי שמותר על ידי ספר השיאים של גינס).
בליין עבר מספר קצר של ביקורים בבית חולים לאחר שהפעלול הסתיים ונכנס להסכם עם דוקטורים מאוניברסיטת ייל לפקח עליו על מנת ללמוד את התגובות הפיזיולוגיות של האדם בשהייה ממושכת מתחת למים. בריאיון לתוכנית "המופע של הווארד סטרן" בתחנת הרדיו הלוויני סיריוס, סיפר בליין על צום שעשה במשך שבוע לפני פעלול ה"טביעה החיה", כדי להימנע מהצורך בעשיית צרכים.
סבוב
ב-19 בנובמבר 2006, הודיע בליין על הפעלול הבא: הוא יהיה כבול באזיקים לגירוסקופ מסתובב. המטרה שלו הייתה לברוח מהאזיקים לאחר שהגירוסקופ יסובב אותו במשך 16 שעות. הגירוסקופ מסתובב ברציפות בקצב של 8 סיבובים לדקה בזמן שהוא תלוי מעל מגרש ריק במנהטן ליד כיכר טיימס.
הפעלול החל ב-21 בנובמבר 2006, עם הכרזתו של בליין, כעבור 52 שעות, ללא מזון או מים, מיובש לחלוטין וחלש נחת בליין על משטח עץ שהיה 9.1 מטרים מתחתיו לאחר שקפץ מהגירוסקופ התלוי.
בעקבות הצלחתו, הוביל בליין 100 ילדים שנבחרו בידי צבא הישע למסע קניות בטארגט, לאחר שכל ילד קיבל שובר של 500$ מתנה מהרשת. בליין אמר הפעלול היה חשוב מאוד בגלל שצבא הישע סיפק לו בגדים כשהוא גדל. , אמר בליין.
ספר השיאים של גינס
לאחר שנכשל לשבור את השיא של דום נשימה בפעלול "טביעה חיה", הופיע בליין ב-30 באפריל 2008 בפרק של "המופע של אופרה וינפרי", והודיע שהוא ינסה לשבור את שיא גינס לדום נשימה סטטי בסיוע חמצן שקבע פיטר קולט בשווייץ ב-10 בפברואר 2008.
לפני הכניסה למכל המים, לקח בליין שאיפות מחמצן טהור במשך 23 דקות; עד 30 דקות של "נשימת יתר של חמצן" מותרת לפי ההנחיות. קצב הלב שלו נשאר מעל 100 פעימות לדקה במהלך רוב הניסיון, ועלה ל-124 פעימות בדקה ה-15. קצב לב מהיר יותר מגדיל את צריכת החמצן שמובילה להצטברות כואבת של פחמן דו-חמצני. בדקה האחרונה, קצב הלב שלו הפך בלתי יציב ובליין החל לחשוש שהוא עלול לאבד את ההכרה. על מנת לסייע לחובשים במקרה שיאבד את הכרתו, הוא שחרר את רגליו שהיו כבולות לתחתית הכדור וצף אל פני השטח; עם זאת, החזיק את ראשו מתחת למים במשך חצי דקה יותר מהשיא הקודם. בסופו של דבר, עצר בליין את נשימתו למשך 17 דקות ו-4.5 שניות, כשהוא עוקף את השיא הקודם של קולט, 16 דקות ו-32 שניות. זה היה שיא גינס הראשון של בליין והוא נשמר כמעט 4.5 חודשים, עד שטום סיטאס עקף אותו ב-19 בספטמבר 2008.
בריאיון לאחר מכן, הצהיר בליין:, הוא טען שהוא הצליח בזכות שנשאר במצב של מדיטציה. לדברי בליין, מלבד הלחץ של הביצוע בטלוויזיה, המכונה לבדיקת קצב הלב הייתה קרובה אליו מספיק כך שהוא יכול היה לשמוע את הצפצוף שלה, והיה עליו לשמור את הרגליים כבולות לתחתית הכדור - במקום רק לצוף בחופשיות, כפי שעשה בברכה בגראנד קיימן בחודשים קודמים.
צלילת המוות
כשהגיע רגע "צלילת המוות", הורד בליין על ידי הכבל, ונגע בעדינות בבמה, ואז נמשך בחזרה לאוויר. ניו יורק דיילי ניוז כתבו שהוא נראה "תלוי באוויר כמו שק תפוחי אדמה עם חיוך מגוחך על פניו, ושמדי פעם הוא בועט ברגליו כאילו הוא בריצה." התוכנית הייתה שבליין יימשך בחזרה לאוויר על ידי בלוני הליום וייעלם לתוך האטמוספירה. בליין ייחס את הסיבה לשינוי בגלל נאומו של הנשיא בוש שגרם לעיכוב התוכנית ובכך תנאי מזג האוויר כבר לא אפשרו לעשות זאת.
הביקורות לפעלול היו חצויות.
מופע מאי 2012
ב-17 ביוני 2011, הודיע בליין בצ'ט וידאו חי שהוא יבצע מופע במאי 2012. במהלך הווידאו צ'ט הוא גם חשף כמה טריקים חדשים שלו, הראה סרטון שלו שוחה עם כרישים והודיע על חבילת קלפים חדשה שלו שנקראת "האריות הלבנים". הוא ציין כי המופע יהיה 100% קסמי רחוב ושהוא יהיה חומר חדש לגמרי.
מחושמל: מיליון וולט דולקים תמידית
ב-5 באוקטובר 2012, החל בליין פעלול סיבולת שנקרא: "מחושמל: מיליון וולט דולקים תמידית" (באנגלית: Electrified: One Million Volts Always On). במשך 72 שעות הוא היה על עמוד בגובה של כ-18.5 מטר ברציף 54, בניו יורק. האירוע שודר בזמן אמת דרך יוטיוב בהפקת אינטל ומגזין וויס. קבוצת ArcAttack בנתה מערכת של שבעה סלילי טסלה שמפיקים פריקה חשמלית של לפחות מיליון וולט ברציפות. שבעת סלילי טסלה אלו כוונו כלפי בליין, שבמהלך הפעלול לא אכל ולא ישן. הוא לבש ציוד במשקל של כ-15 קילו, שכלל שריון שרשראות ששימש ככלוב פאראדיי. ג'ון בלצ'ר, פרופסור לפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, דווח שאמר: עם זאת, הפריקה החשמלית מאחד מסלילי הטסלה הגיעה לצינור שמספק מים ופגעה בבליין, ומנעה ממנו שתייה במשך שאר הפעלול. בלילה, נראה בליין רועד ללא שליטה בגלל מזג האוויר הסגרירי. זה היה משך הזמן הארוך ביותר שמישהו הוכה בחשמל ללא הפסק.
בסיומו של האירוע ב-8 באוקטובר 2012 בשעה 8:44 בערב, לא היה מסוגל בליין ללכת בכוחות עצמו והודיע שהוא לעולם לא יעשה עוד פעלולי סיבולת שוב. אמבולנס העביר אותו לבית חולים שבו בדיקת אק"ג הראתה כי ההתחשמלות גרמה לאי סדר בפעימות הלב.
בליין תרם שני סלילי טסלה למרכז מדע בג'רזי סיטי כדי שיהיו מוצגים כחלק מחוויית למידה ציבורית.
התרוממות
ב-2 בספטמבר 2020, ריחף בליין באוויר באמצעות 52 בלונים ממולאים בהליום כשהוא קשור אליה ברתמה. בליין התכונן לפעלול במשך 10 שנים, בה ביצע מאות צניחות כדי לקבל רישיון צניחה. התכנון המקורי היה לרחף מעל ניו יורק אך לאור קשיים טכניים, בליין ריחף במקום מעל אריזונה במשך כשעה עד שהגיע לגובה מרבי של 7.6 קילומטרים מפני הקרקע. בשיא הגובה, הוא חיבר את עצמו למצנח וצנח לקרקע. הפעלול הועבר בשידור חי ביוטיוב במשך כשלוש שעות.
התנדבויות ותרומות
בכל שנה, מסייר בליין ברחבי ארצות הברית ובעולם בשביל לבצע קסמים במחלקות הילדים בבתי חולים. בשנת 2006, בעת מלחמת לבנון השנייה, הגיע בליין לישראל בשליחות הסוכנות היהודית במטרה לשעשע ולבדר חיילים וילדים פצועים.
בליין גם תורם כספים למפלגה הרפובליקנית.
קסמים בשביל האיטי
בליין הופיע במופע התרמה למען האיטי שנקרא "קסמים בשביל האיטי". המופע התחיל ב-15 בינואר ונמשך 72 שעות עד 18 בינואר, במהלכו גויסו כ-100 אלף דולר.
הופעות פרטיות
בליין הופיע ברחבי העולם וביצע קסמים באופן פרטי עבור הנשיא ביל קלינטון ומזכירת המדינה הילרי קלינטון, הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, מזכיר ההגנה דונלד רמספלד, המושל ארנולד שוורצנגר, הנרי קיסינג'ר, ביל גייטס וראש העיר מייקל בלומברג. הוא גם הופיע עבור נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי, נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', ונשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב.
בליין הופיע מול גופים ציבוריים ופרטיים רבים, הכוללים את לארי פייג' וסרגיי ברין מקימי גוגל, וודי אלן, ג'ק ניקולסון, רוברט דה נירו, אל פצ'ינו, מוחמד עלי ומייקל ג'קסון.
מינכן
מינכן (בגרמנית: München,, בווארית: מינגַה, Minga) היא בירת מדינת בוואריה אשר בגרמניה. העיר מינכן אשר אוכלוסייתה מונה כ-1.5 מיליון תושבים (נכון לשנת 2019), היא העיר השלישית מבחינת גודל אוכלוסייתה בגרמניה אחרי ברלין והמבורג, והעיר השישית בגודלה מבחינת שטחה. העיר שוכנת על גדות נהר איזר (Isar) צפונית להרי האלפים הבווארים.
היסטוריה
ב-1327 נשרפה העיר עד היסוד, ונבנתה מחדש לאחר מספר שנים על ידי לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1632 העיר עברה לשלטונו של גוסטב אדולפוס משוודיה במהלך מלחמת שלושים השנים, אבל בשנת 1705 נכבשה מחדש והייתה תחת שלטון בית הבסבורג. המוסד האקדמי הראשון של העיר, האקדמיה למדעים של בוואריה, נוסד ב-1759.
בתקופה זו גדלה העיר והפכה לאחת הערים הגדולות באירופה המערבית. ב-1806 נהפכה לבירת המדינה המונרכית הבווארית, כשהפרלמנט (הלנדטאג, Landtag) יושב בעיר יחד עם הבישופות של מינכן. 20 שנה לאחר מכן ביססה את עצמה במינכן אוניברסיטת לנדסהוט (Landshut), מוסד אקדמי יוקרתי נוסף.
בשנת 1919 חזר לעיר אדולף היטלר, ובה חבר לקבוצות הקיצוניות שאחר כך נודעו בשם המפלגה הנאצית. בערב 8 בנובמבר 1923 נערך בעיר הפוטש במרתף הבירה. בשנת 1938 נחתם בעיר הסכם מינכן, שהעביר את חבל הסודטים, שהיה חלק מצ'כוסלובקיה, לגרמניה. ההסכם נחתם על ידי נציגים מגרמניה, איטליה, צרפת ובריטניה. שנה מאוחר יותר, בשנת 1939, ניסה גאורג אלזר להתנקש באדולף היטלר באמצעות פצצה במינכן, אך נכשל. החל מתחילת שנות ה-30 ועד סוף מלחמת העולם השנייה פעל מחנה הריכוז דכאו בעיירה דכאו הסמוכה לעיר.
מינכן הייתה העיר בה קמה תנועת הוורד הלבן (בגרמנית: Die Weiße Rose) - קבוצת סטודנטים שהקימה תנועת מחתרת בין יוני 1942 לפברואר 1943. הם נעצרו לאחר שחילקו עלונים באוניברסיטת מינכן. העיר נפגעה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר הכיבוש האמריקאי בשנת 1945 נבנתה מחדש על פי תוכנית קפדנית.
בשנת 1972 העיר אירחה את האולימפיאדה. בעיני הישראלים האולימפיאדה הייתה חלק מתיקון הקשר בין מדינת היהודים לגרמניה ועברה הנאצי. במהלך האולימפיאדה היו התקפת המחבלים וטבח הספורטאים במינכן. במתקפה זו, שמונה מחבלים מהארגון הפלסטיני "ספטמבר השחור" חדרו למגורי הספורטאים הישראלים, רצחו שניים שניסו להתנגד, ותפסו תשעה מאנשי המשלחת הישראלית כבני ערובה. ניסיון חילוץ של ממשלת מערב גרמניה נכשל ונסתיים במותם של בני הערובה, 5 מהמחבלים ואיש משטרה גרמני.
בשנת 1974 משחקי גביע העולם בכדורגל (מונדיאל 1974) נערכו אף הם במינכן.
סמלים
המוטו של העיר הוא "München mag Dich" כלומר מינכן מחבבת אותך, המוטו הקודם, עד 2006 היה עיר קוסמופוליטית עם לב. שם העיר מינכן נגזר מהמילה "מונק" שמשמעותה נזיר. על שם נזיר (נצרות) מהמסדר הבנדיקטי שהיו הראשונים להתיישב במקום. אחד משני סמלי העיר הוא דמות הנזיר, הסמל השני הוא דמות אריה.
אתרים
במרכז העיר נמצאת כיכר המריאנפלאץ שמולה ניצב בית העירייה החדש וגם בית העירייה הישן. ה-Rathaus-Glockenspiel - שעון מעוטר שכולל דמויות נעות נמצא במגדל של בניין העירייה החדש. האזור בין כיכר קארלספלאץ למריאנפלאץ ידוע כאזור הומה הפתוח רק להולכי רגל ומלא בחנויות ומסעדות. בסמוך לבית העירייה נמצאת קתדרלת פראואנקירכה (כנסיית גְבִרתנו, Frauenkirche) - הבניין המפורסם ביותר במרכז העיר. במרכז העיר נמצאות גם עוד מספר כנסיות כמו: כנסיית סנט פיטר - הכנסייה העתיקה ביותר במינכן, המיכאלסקירכה (Michaelskirche) - כנסיית הרנסאנס הגדולה ביותר צפונית לאלפים, התיאטינרקירכה (Theatinerkirche) - בזיליקה בסגנון בארוק איטלקי שהייתה לה השפעה רבה על האדריכלות הבארוקית הדרום-גרמנית.
ארבע שדרות מלכותיות מהמאה ה-19 עם בניינים מרשימים לאורכם מקשרות בין מרכז העיר לפרווריה. ארבע השדרות הן:
מוזיאון המדע של מינכן (Deutsches Museum), הממוקם על אי בנהר איזר, הוא אחד המוזיאונים הגדולים בעולם בנושאי מדע וטכנולוגיה.
אטרקציות תיירים נוספות הן: הגן האנגלי (Englischer Garten) - גן עירוני שנמצא קרוב למרכז העיר ומשתרע על שטח של 3.7 קמ"ר. הגן כולל בתוכו אזור לנודיסטים. ומוזיאון BMW הנמצא במתחם של BMW. אולם האטרקציה המפורסמת ביותר של מינכן הוא האוקטוברפסט, חגיגה של בירה שנמשכת שבועיים מסוף חודש ספטמבר עד תחילת חודש אוקטובר בכל שנה.
אתר נוסף הוא האולימפיאפארק, הכפר האולימפי, הכולל בתוכו את האולימפיאטורם Olympiaturm (המגדל האולימפי, תחנת שידור לרדיו וטלוויזיה) והאצטדיון האולימפי שנבנו עבור אולימפיאדת מינכן (1972) במהלכה הייתה התקפת המחבלים וטבח הספורטאים. מגורי הספורטאים בו שהו ונחטפו חברי המשלחת הישראלית משמש כיום למגורים. על פי דוח של ממשלת גרמניה, המחבלים השתתפו בהקמת מבנים אלו, כחלק מצוות פועלי הבניין, וכך הכירו את המקום ותכננו את ההתקפה.
בעיר מצוי מוזיאון ויט, המכיל כ-2.5 מיליון דגימות של חרקי עש.
שני ארמונות בארוקיים גדולים הנמצאים בקרבת מינכן הם תזכורת לעברה המפואר של בוואריה.
כלכלה, חברה ופוליטיקה
מינכן היא העיר העשירה והיקרה ביותר בגרמניה. שכר הדירה הממוצע במינכן כפול מזה שבברלין. שיעור האבטלה בעיר הוא הנמוך מבין עריה הגדולות של גרמניה; איכות החיים והביטחון האישי הם מהגבוהים באירופה כולה וזיהום האוויר נמוך יחסית.
במינכן נמצא המרכז של חברות הביטוח הגרמניות Allianz AG ו-Münchener Rück, יצרנית המכוניות BMW שבניין המטה שלה הפך לאחד מסמלי העיר, חברות הטכנולוגיה Siemens AG ו-Infineon Technologies, כמו גם המטה הגרמני של החברות מקדונלד'ס ומיקרוסופט ומטה חברת האוטובוסים הגדולה בגרמניה, FlixBus.
במינכן שתי אוניברסיטאות:
מינכן היא עיר יוצאת דופן מבחינה פוליטית בבוואריה. המדינה שמינכן משמשת כבירתה נחשבת למעוז החשוב ביותר בגרמניה של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (וליתר דיוק: של הגרסה הבווארית שלה, האיחוד הנוצרי-סוציאלי, ה-CSU); מינכן עצמה, לעומת זאת, היא מעוז של המפלגה היריבה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ה-SPD, אשר שולטת בעיר באופן כמעט רצוף מאז מלחמת העולם השנייה.