cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבע יסוד
היסטוריה של חקר צבעי היסודות
ב-1853 פרסם הרמן גראסמן תאוריה על ראיית צבע ועל ערבוב צבעים, ובה קבע את חוק גראסמן המקובל גם כיום, שלפיו תגובת העין לצבע שנוצר על ידי חיבור של מספר מקורות אור תהיה זהה לחיבור התגובות של העין לכל מקור אור בנפרד.
ג'יימס קלרק מקסוול היה הראשון שהגה את רעיון חיבור הצבעים כדי ליצור תמונה. מקסוול הורה לצלם את אותה התמונה שלוש פעמים. בכל פעם כוסתה עדשת המצלמה במסכה שהעבירה רק אדום, ירוק או כחול. את שלוש התמונות הקרינו משלושה מקרנים שונים על אותו מקום, כאשר כל מקרן מכוסה מסכה המתאימה, התוצאה הייתה תמונת צבע.
חיבור צבעים
בחיבור צבעים משלבים בין מקורות אור שונים (הכוונה למקורות הפולטים אור באורכי גל שונים) כדי ליצור צבעים חדשים. לדוגמה אפשר לקחת כמה פנסים, מכוסים בצבעים מתאימים, ולכוונם לאותה נקודה. לצבעי יסוד בחיבור צבעים קוראים גם אורות יסוד. באיור ניתן לראות כמה שילובים נוספים כמו: שלושה צבעים אלה משמשים ליצירת תמונות בטלוויזיות, בצגי מחשב ובמקרנים. זאת משום שהם מאפשרים להרכיב את מרחב הצבעים הרחב ביותר המורכב משלושה צבעים. מרחב הצבעים שיכול להיווצר משילוב שלושה צבעים אלו (למשל בצג מחשב) אינו מרחב הצבעים המלא שמסוגל אדם לראות, אלא רק חלק ממנו.
בטכנולוגיות חדישות בונים כיום מקרנים וטלוויזיות שבהם מספר גדול יותר של צבעי יסוד, מארבעה ועד שישה, כדי לתמוך במגוון צבעים רחב יותר. הצבעים הנוספים (צהוב, ציאן ומג'נטה או חלק מהם) מסייעים "למתוח" את המשולש בתמונה העליונה לריבוע, למחומש או למשושה שכולל צבעים נוספים, במיוחד צבעי צהוב ותכלת. מוצרים אלה טרם הפכו למסחריים.
חיסור צבעים
בחיסור צבעים אור שמוטל על פני שטח כלשהו מוחזר ממנו לאחר שאורכי גל מסוימים מוסרים (באופן מלא או חלקי) על ידי בליעתם במשטח. בליעת אורכי גל אלו גורם לשינוי בצבע פני השטח. דוגמה מצוינת לכך היא ציור או דפוס. דף הנייר הלבן מחזיר בקירוב את כל הקרינה הפוגעת בו באורכי הגל שבתחום הנראה. צביעתו בחומר כימי - הצבע - חוסמת תחומים מסוימים. הצבע בולע חלק מהאור שפוגע בו ומחזיר אור בעל אורך גל שונה ולכן אנו רואים צבע שונה מזה שמאיר על הדף), כפי שניתן לראות באיור.
צבעי היסוד המקובלים בחיסור צבעים הם ציאן, מג'נטה וצהוב. צבעים אלו נבחרו כך שהחפיפה ביניהם תהיה קטנה ככל האפשר, כי הדבר מאפשר השגת מגוון גדול יותר של צבעים. ניתן לראות כמה דוגמאות לחיסור צבעים:
בדוגמאות אלו מובלעת הנחה שמקור האור פולט אור לבן, שהנייר יכול להחזיר אותו ולהיראות לבן אף הוא. אך מובן שאילו היה הנייר ה"לבן" מואר באור ירוק, הוא היה נראה ירוק. כלומר, הצבע הנוצר תלוי לא רק בנייר ובצבענים שמשתמשים בהם אלא גם בתאורה. כך למשל, אם התאורה לא תהיה אור לבן אלא אדום, משטח שנצבע ב (ציאן+מג'נטה) לא יהיה כחול אלא שחור.
באופן מעשי יוצר ערבוב צבעים צבע שונה במקצת מזה שצופה התאוריה, זאת בגלל שונות בתהליכים הכימיים הדרושים להפקת צבעי היסוד והנייר שעליו מושמים הצבעים. בעיה מיוחדת היא יצירת צבע שחור - במציאות אין השחור (חסר מוחלט של אור) מתקבל על ידי שימוש בשלושת הצבעים, מכיוון שהם אינם זרים זה לזה לגמרי. מסיבה זו מוסיפים בדרך כלל את הצבע השחור כצבע יסוד רביעי. רביעיית צבעי יסוד זו מכונה CMYK והיא נפוצה מאוד בתחום הדפוס.
בשנות ה-90 הציגה חברת פנטון מודל צבע מורחב לדפוס, הכולל שישה צבעי יסוד, למקרים שבהם נדרש דיוק צבע טוב במיוחד. המודל, ששמו הקסה-כרום, כולל את הצבעים ציאן, מג'נטה, צהוב, שחור ובנוסף כתום וירוק.
צבעים מנוגדים
באמנות מגדירים ערבוב של שני צבעי יסוד כצבע מנוגד, או צבע משלים לצבע היסוד השלישי. למשל, באופן זה ערבוב של אדום וכחול יוצר את הצבע מג'נטה, שהוא הצבע המנוגד לירוק (בשיטה המתארת את שלושת צבעי היסוד כאדום, כחול וירוק) וכיוצא בזה. הצבעים המנוגדים מהווים כלי ליצירת הדגשה והבלטה. צבע יסוד על רקע הצבע המנוגד לו ייצור אובייקט בולט ומובחן יותר מאשר על רקע צבע אחר. באופן זה יבלוט הצבע המג'נטה על גבי הירוק בצורה ניכרת מאשר על גבי הכחול. שימוש נוסף של הצבעים המנוגדים בציור הוא יצירת הצללה: הוספת הצבע המנוגד לאזור המוצלל על פני אובייקט תגרום לו להראות כהה יותר, ולפיכך הוא ממחיש את הצל הנופל עליו. לכל קבוצה של צבעי יסוד מתאימים 3 צבעים מנוגדים שונים.
הפרטה
הַפְרָטָה היא הליך בו מועבר או נמכר רכוש הכלל לידיים פרטיות והופך להיות קניין פרטי. הליך מנוגד, בו נקנה או נלקח קניין פרטי על ידי הממשלה או משטר מכונה הלאמה.
המונח מקושר לעיתים קרובות עם מכירתן של חברות ממשלתיות או שירותים ציבוריים לחברות פרטיות. שירותים וחברות כאלו כוללים בין השאר ארגונים העוסקים באספקת שירותי תשתית ותעשייה, כמו חברות העוסקות במחצבים, חשמל ואנרגיה, מים, תחבורה, ותקשורת. תחומים אחרים בהם מתקיימות פעולות הפרטה הם בשירותי הבריאות והחינוך וכן במערכות בנקאות וכספים.
הפרטה מתבצעת במהלך המרת כלכלה בעלת אופי סוציאליסטי, שבה יש מעורבות רבה של המדינה בכלכלה, לכלכלה קפיטליסטית בעלת כלכלת שוק, שבה מעורבותה של המדינה פחותה.
היסטוריה
המונח נטבע בשנת 1948 ונכנס לשפה המדוברת בין השאר בעקבות שימוש תכוף בו במגזין אקונומיסט הבריטי בשנות השמונים. פעולות הפרטה בולטות בוצעו בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1979 ו-1990. במהלך שלטונה הביאה תאצ'ר להפרטת עשרות חברות.
בעקבות ההפרטה בממלכה המאוחדת הופיעו יוזמות הפרטה במדינות רבות, תחילה בעיקר במדינות האנגלו-סקסיות ומאוחר יותר בכל רחבי העולם. כיום, יש לרוב מדינות העולם תוכנית הפרטה כלשהי.
רמות של הפרטה
הפרטה מתקיימת בשלוש רמות:
סוגי שירותים בהם מתבצעת הפרטה
השירותים הציבוריים הנפוצים בהם מתבצע תהליך הפרטה שייכים בעיקר לאחד מארבעה סוגים של גופים, שכולם קמו או נוצרו החל משנות השלושים ובעיקר אחרי מלחמת העולם השנייה:
אסטרטגיות הפרטה
דרכי ההפרטה אלו מושפעות בראש ובראשונה מאסטרטגיית ההפרטה העומדת מאחוריהן. במובן זה ניתן לעשות הבחנה בין כמה אסטרטגיות שונות.
אסטרטגיה טכנוקרטית מול אסטרטגיה פוליטית
במובן זה ניתן להבדיל בין הפרטה המבוצעת ישירות על ידי המערכת הפוליטית המרכזית, האחראית על החלטת ההפרטה או על אישורה, לבין הפרטה המבוצעת על ידי בכירי המנהל הציבורי, בהתאם למדיניות כללית שהוכתבה על ידי המערכת הפוליטית.
בגישה הטכנוקרטית משווים אנשי המנהל הציבורי שירותים, ארגונים ונכסים שונים לסטנדרט מסוים שנקבע על ידי המערכת הפוליטית, וההחלטה בנוגע להפרטה היא בהתייחס לכל גורם באופן נפרד (הפרטה זו היא הפרטה חלקית).
לעיתים המופקדים על התהליך אינם מבצעים אותו ברוח המדיניות הכללית, שכן הם בעלי אינטרסים בזכות עצמם, ולרוב חוששים לפגיעה במעמדם עקב ההפרטה.
הגישה הפוליטית מלאה יותר, ומביאה בחשבון את מכלול הגורמים הפועלים במרחב בו נעשית ההפרטה. בהתאם לכך, נהוגים בגישה זו הצעדים הבאים:
אסטרטגיה מכוונת מול היענות ללחצי השוק
אסטרטגיה מכוונת היא הפרטה בה החלטות הממשלה הן שמביאות להפרטה. בתחום זה נכללות כל פעולות ההפרטה הממשלתיות, הימנעות מכוונת של הממשלה מהמעורבות במשק, וכן עידוד מכוון של היוזמה הפרטית.
היענות ללחצי שוק היא שיטת הפרטה בה יוזמות פרטיות המונעות מכוחות שוק טהורים מחליפות תחומים שונים של המגזר הציבורי מיוזמתן, ומתערבות בו.
דוגמאות להפרטה מסוג זה הן קניית רחובות על ידי התארגנות של תושביהם בארצות הברית, התפתחות שירותים פרטיים לכבאות באריזונה, באורגון, באטלנטה ובאילינוי, והתפתחות החינוך האפור בישראל.
אסטרטגיה ישירה מול אסטרטגיה זוחלת/עקיפה
במובן זה ניתן להבחין בין אסטרטגיה ישירה הנעשית במהלך רשמי, מוכרז מהיר יחסית לעיתים אף מתוקשר, לבין נקיטת שורת צעדים הפרוסים על פני תקופה זמן ארוכה. הגישה הזוחלת מועדפת לעיתים קרובות שכן היא מנטרלת את ההתנגדות הציבורית להפרטה במישור התקשורתי.
הפרטה זוחלת מכוונת לשינוי המשק בכיוון של שימוש בשיקולים רווחים, וכן להגבלת השירות הציבורי, ויצירת מצב בו המנהל הציבורי אינו עומד בדרישותיו. פגיעה מכוונת ואיטית בפעילותו של המנהל הציבורי עשויה להביא לתמיכה ניכרת בהפרטתו.
הטלת תשלום או העלאתו היא דוגמה עיקרית של הפרטה זוחלת. גורם זה יוצר דינמיקה תחרותית במגזר הציבורי, ומאפשר חדירה של גורמים פרטיים למגזר זה.
דוגמה אחרת היא קיצוץ במנהל הציבורי (בתקציב או בפיטורי עובדים), המביא לירידת איכות השירות. דוגמה דומה היא המעבר לקבלנות משנה, אשר עשויה ליצור תלות במגזר הפרטי ובשיקולי רווח, וכן ירידה באיכות השירות הציבורי, שהממשלה אינה מואשמת בה.
דוגמאות נוספות הן קיצוץ בתמיכות כלכליות שונות (תשלומי העברה, סבסודים וכו'), בצד הגברת התמיכות במגזר הפרטי ובצרכניו.
שיטות הפרטה
ישנו מגוון רחב של שיטות הפרטה. העיקריים שבהם הם:
הפרטה מוניציפלית
הפרטה מוניציפלית היא תהליך בו רשות מקומית מעבירה חלק מתחומי פעילותה למגזר הפרטי והמגזר השלישי, כלומר מפריטה את פעילויותיה. הפרטת פעילות הרשויות המקומיות היא חלק משני לתהליך הפרטה מדינית, ולרוב תלויה בה.
לרוב נעשית ההפרטה במיקור חוץ, בתחומים כגון שירותי אירוח, ניהול משאבי אנוש, שירותי כביסה ועוד. עם התחזקות מגמות ההפרטה המדינית החל משנות ה-80 של המאה ה-20, התחזקו גם מגמות ההפרטה המוניציפלית.
דוגמה לתהליך כזה הוא הפרטת שירותי איסוף האשפה בבריטניה, בו נעשתה העברה לקבלני משנה. על פי כתב העת Public Service Review ב-1983 היו 31 רשויות מקומיות שעשו שימוש בקבלני משנה, ב-1984- 55 רשויות, ב-1985 – 75, וב-1986 – 140. דוגמה נוספת היא חברת Falck הפרטית בדנמרק, שהוקמה ב-1906 ובידיה הופקד ניהול שירותי החירום וההצלה, בשיעור של כמחצית מהאוכלוסייה (לה ניתנה בחירה בינה לבין המערכת הציבורית). בארצות הברית במקומות רבים הפרטו שירותי ההצלה והחירום.
תומכי ההפרטה
תומכי ההפרטה מעלים שורה של טיעונים כלכליים ומוסריים בתמיכה בה:
מתנגדי ההפרטה
מתנגדי ההפרטה מעלים שורה של טיעונים כלכליים ומוסריים כנגד הפרטה:
לטענתם של מתנגדי ההפרטה, במצבים רבים תהליך ההפרטה מושחת וכולל "מכרזים תפורים," העדפה שלא ממין העניין לגורמים מסוימים, ניהול כושל של ההפרטה, מכירת שירותים במחירים של "מכירת חיסול," והשפעה מופרזת ולא הוגנת של "מקורבים לשלטון" על הליך המכירה. כתוצאה מכך, מובילה ההפרטה ברוב המקרים לריכוז החברות המופרטות בידיהם של קומץ בעלי הון, ההופכים לבעלי הכוח האמיתי במדינה.
יבנה-ים
יבנה־ים או מינת רובין (בארמית: מחוזא ד'ימנין; בערבית: מאחוז יבנא; פירושם – נמל יבנה) הייתה עיר נמל עתיקה בארץ ישראל. העיר הייתה אחת מערי הנמל החשובות שמדרום ליפו, ונמלה שימש את יישובי פנים הארץ, כמעט ללא הפסקה, החל מתקופת הברונזה, אמצע האלף השני לפנה"ס ועד לימי הביניים. האתר ארכאולוגי שוכן על גבי תל בגן הלאומי חוף פלמחים.
מצר דמיטרי לאפטב
מצר דמיטרי לאפטב (ברוסית: Пролив Дмитрия Лаптева; באנגלית: Dmitry Laptev Strait) הוא מצר ים ברוסיה (ברפובליקת סאחה-יקוטיה) הממוקם בין האי בולשוי ליאחובסקי (הגדול באיי ליאחובסקי ) לחופה הצפוני של יבשת אירואסיה. המצר מקשר בין ים לאפטב שמערבה לו לבין ים סיביר המזרחי שמזרחית לו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 50 קילומטרים. עומקו נע בין 16 מ' ל-11 מ'. אורכו – 115 ק"מ.
המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שמו של דמיטרי לאפטב (1701–1771), מגלה ארצות רוסי שחקר את האזור הארקטי וגילה אותו בשנת 1740.
יבנה-ים
היסטוריה
כמו באשדוד ובעזה, גם ביבנה היו שני יישובים שנשאו אותו שם. יישוב אחד היה בפנים הארץ – הוא יבנה של תקופת בית שני. היישוב השני נמצא בחוף ושימש כנמל של העיר היבשתית. במפות מימי הביניים מכונה יבנה־ים לעיתים כ"יבנה, הנמל של היהודים". היישוב שימש כנמל ליישובים בפנים הארץ, כמעט ללא הפסקה, החל מתקופת הברונזה, אמצע האלף השני לפנה"ס ועד לימי הביניים. יבנה־ים נזכרת בשם "מחוז" או "מחוזי", שפירושו בשפות שמיות קדומות ובארמית הוא נמל. רמז לכך אפשר למצוא בפסוקים מתהלים:, כלומר, אל נמל חפצם.
העת העתיקה
מתקופת הברזל נמצא בסמוך לאתר מצד חשביהו, בו נמצא גם האוסטרקון מיבנה-ים.
בזמן מרד החשמונאים הותקף ונשרף המקום:
כמו כן, התגלה באקראי באתר כתובת יבנה ים, כתובת מ־163 לפנה"ס המציינת נוכחותה של קהילה של צידונים־פיניקים במקום שהעניקה שירותים ימיים לשלטון הסלאוקי, ואף תוגמלו על כך. ממצאים חומריים מהאתר מאשרים את שהותם של הפיניקים בו, אף בסוף המאה ה־2 לפנה"ס. עדויות לסחר עם פיניקיה התגלו גם בתל יבנה, מהתקופה הפרסית עד התקופה ההלניסטית.
היישוב נזכר בכתביהם של היסטוריונים רבים מאותה תקופה ביניהם פליניוס הזקן, יוסף בן מתתיהו, תלמי ובמקורות נוספים. הגאוגרף היווני סטראבון התייחס בחיבורו "גאוגרפיקה" (תחילת המאה ה־1 לספירה) לאוכלוסייה הרבה של אזור יבנה (ימנאיה) ולפוטנציאל הצבאי שלו. בהקשר זה, בולט במיוחד החיבור אודות חייו של פטר האיברי, שבילה את סוף חייו, בסביבות שנות החמישים של המאה החמישית. החיבור נכתב על ידי יוחנן רופוס במאה החמישית ומתאר את חייו ומעשיו של פטר האיברי. ספר זה קיים בתרגומים גאורגיים וסוריים מהמקור היווני שלא שרד. הספר מתמקד במסעותיו של רופוס עם פטר, ומתאר הקמה של מנזרים, כנסיות ואכסניות לצליינים הרבים שהגיעו מגאורגיה למקומות הקדושים לנצרות בארץ ישראל.במסגרת חפירות מטעם המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, שהחלו ביולי 2007, נתגלתה רצפת פסיפס שתוארכה למאה השישית. בין יתר הממצאים הרבים שנתגלו, היו גם שרידי אחוזה של הקיסרית הביזאנטית תאודוקיה שהעמידה אותה לרשותו של הבישוף הגאורגי פטר האיברי בשלהי המאה החמישית.
ימי הביניים
מהמחקר בעקבות החפירות הארכאולוגיות עולה כי היישוב הפך מעיר נמל אזרחית בתקופת האימפריה הביזנטית למאחז צבאי בתקופה המוסלמית הקדומה, לאחר שהשליט מועאויה הראשון כבש את ארץ ישראל במאה השביעית. האחרון החל להפוך את ערי החוף לנקודות תצפית והתראה שנקראו "ריבאט", בתהליך שלווה עזיבת רוב האוכלוסייה הלא מוסלמית מהיישוב, וההיסטוריון והגאוגרף המוסלמי בן המאה ה־11, אל־מקדסי, מזכיר את "מאחוז יבנא" (בערבית – נמל יבנה) כאחד הריבאטים הללו.
בחפירות הארכאולוגיות מקיץ 2011 בשונית של יבנה־ים, חשפו החוקרים שרידים של ביצורים המורכבים מחומות ומגדלים ובית מרחץ מהתקופה האסלאמית הקדומה (המאות 8–12 לספירה). הביצור שנחשף הקיף ככל הנראה את המשטח העליון של הבליטה הימית, והיה בנוי מאבני גזית ואבני גוויל מלוכדות בטיח ובגבס, מעורב בכמויות גדולות של צדפים וחול – טכניקה מקובלת בבנייה אסלאמית. בחלק הצפון־מזרחי של השונית התגלו שרידיו של בית מרחץ, המתוארך אף הוא לתקופה האסלאמית הקדומה. המרחץ בנוי לפי המתכונת הרומית, אך כולל מספר התאמות לתקופה האיסלמית. כמו בבית מרחץ רומי, גם כאן נמצאו עדויות לקיומה של מערכת חימום מים ויצירת אדים באמצעות מערכת חימום המבוססת על תנורים ועל מעבר תת־קרקעי. מדובר בשלב זה על אחת הדוגמאות הבודדות של שימוש במרחץ מטיפוס רומי בארץ ישראל בתקופה הנ"ל, ועל הדוגמה היחידה עד כה לקיומו של מרחץ במצודה צבאית. לדברי פרופ' משה פישר, הן הביצור והן המרחץ שנחשפו השנה מתווספים לעדויות ארכאולוגיות הקושרות את יבנה־ים עם המצודה הימית "מאחוז יובנה" (הנמל של יבנה), ששימשה בין היתר להגנת אזור החוף ולפדיון שבויים בין מוסלמים ונוצרים בתקופה האסלאמית הקדומה.
עיטורי רצפת הפסיפס, הכוללים אמפורות ליין וגפנים, מוכיחים שבאזור הייתה תעשיית יין ענפה כבר בתקופות קדומות ויינות ארץ ישראל יוצאו דרך הנמל למדינות אירופה.
בעת החדשה
בעת החדשה כונה האתר "מינת רובין", כלומר הנמל של רובין בהסתמך על הקשר עם מקום קבורתו המשוער של ראובן, על פי המסורת האסלאמית.
מעגן יבנה־ים
יבנה ים יושבה לראשונה בתקופת הברונזה התיכונה והייתה מאוכלסת עד לימי הביניים. בקרבת התל יש מעגן טבעי, המוגן על ידי שוניות כורכר במערב ושני כפים בדרום ובצפון. במהלך סקרים, שנערכו על ידי המרכז ללימודי־ים ורשות העתיקות מאז שנת 1980, נתגלו מכלולים שמקורם בספינות טרופות, לרבות עוגנים בגדלים ובמשקלים שונים, ציוד דיג, חפצים ששימשו על ספינות, כולל תנור בישול מעופרת, אבני שחיקה, קערות מאבן, חפצי דיג וכן קנקני אגירה, קערות וסירי בישול המתוארכים לתקופות הברונזה המאוחרת, הפרסית, ההלניסטית, הרומית והביזנטית. כל אלה מעידים על פעילות מסחר ענפה במקום. רוב הכלים הם מטיפוסים שיוצרו בארץ־ישראל או במזרח התיכון, אך חלק יובאו מארצות ים תיכון מרוחקות. נתגלה ריכוז של ממצאים מתקופת הברונזה, לרבות עשרות חפצים מזהב (עגילים, חרוזים, שברי תכשיטים, גושים ופסולת מתעשיית התכשיטים) וחותמת המטיט ממקור סורי. הריכוז נמצא פזור באזור שבו נתגלו בעבר 20 משקולות המטיט, ראשי חץ מברונזה, גרזנים ושני פסלונים של האל בעל. הממצא הארכאולוגי מעיד על כך שהמעגן היה בשימוש רציף החל מתקופת הברונזה המאוחרת ועד לימי הביניים. עד לימינו אנו, מעגן זה הוא היחיד שיכול לתת מחסה לספינות ברצועת החוף בין סיני ליפו.
וילסון
וילסון (באנגלית: Wilson או Willson) הוא שם משפחה אנגלי שכיח. קיים גם כשם פרטי.
{{פירושונים| אחר:
ראו גם
}}
יופמיה דה רוס
יופמיה דה רוס (באנגלית: Euphemia de Ross; נפטרה בשנת 1386) הייתה רעייתו השנייה, והמלכה הרעיה הראשונה של מלך סקוטלנד רוברט השני.
קורות חיים
יופמיה הייתה בתו של אאוד, רוזן רוס ושל מטילדה ברוס, אחותו של רוברט דה ברוס מלך סקוטלנד.
בצעירותה נישאה יופמיה לג'ון רנדולף, רוזן מוריי, אולם לא נולדו להם ילדים. עם מותו של בעלה בשנת 1346 נותרה יופמיה אלמנה במשך תשע שנים.
ב-2 במאי 1355 נישאה יופמיה לרוברט סטיוארט, בנם של וולטר סטיוארט, הנאמן העליון של סקוטלנד ושל מרג'ורי ברוס, בתם של רוברט דה ברוס ורעייתו הראשונה איזבלה ממאר.
אף שאין מדובר בקרבת משפחה ישירה (בשל העובדה שמדובר בנישואים שניים של רוברט), נדרש אישור האפיפיור אינוקנטיוס השישי לנישואים.
ליופמיה ורוברט היו חמישה ילדים:
לאחר הכתרתו של רוברט השני כמלך סקוטלנד בשנת 1371 (מאחר שלדודו, דייוויד השני לא היו ילדים), הוכתרה יופמיה לצידו כמלכה רעיה, והייתה בתפקיד זה כ-15 שנים.
SV40
SV40 (קיצור של Simian vacuolating virus 40 או Simian virus 40), הוא מין של נגיף מהסוג Polyomavirus, המצוי בקופים ובבני אדם. בדומה לנגיפים אחרים מהסוג Polyomavirus, נגיף זה הוא וירוס דנ"א, הכולל גנום המורכב מדנ"א מעגלי. מאפיין נוסף המשותף בין נגיף ה-SV40 לנגיפים אחרים מאותו הסוג הוא היכולת לגרום לגידולים, אך בדרך כלל הוא נמצא כזיהום חבוי. הנגיף חולק דמיון מולקולרי וגנטי רב עם שני נגיפים נוספים במשפחה: JCV ו-BKV.
היסטוריה
הנגיף זוהה לראשונה בשנת 1960 בתרביות תאי כליה של מקוקי רזוס (Macaca mulatta), ששימשו לייצור חיסון כנגד נגיף הפוליו. מעריכים כי עשרות מיליוני אנשים בארצות הברית נחשפו לנגיף, בעיקר בעקבות חיסון שהופק מתאי כליה של קופים. בשנת 1961 הורתה הממשלה האמריקנית על כך שכל החיסונים החדשים יהיו נקיים מהנגיף, ואולם השימוש בחיסונים ישנים המשיך עד 1963.
שמו של הנגיף נגזר מהשפעתו על תאים נגועים של קופים ירוקים שפיתחו מספר יוצא דופן של חלוליות.
רצף הדנ"א המלא של הנגיף נמצא בשנת 1978 על ידי קבוצת מחקר מאוניברסיטת גנט שבבלגיה בראשותו של ולטר פירס.
הנגיף שכיח באוכלוסיות רבות של קופי המקוק בטבע אולם לרוב במצב רדום, ולא מראה השפעות הנראות לעין על קופי מקוק, כלומר גורם למחלה לעיתים נדירות. ואולם, בקופים בהם קיים ליקוי במערכת החיסונית, למשל בעקבות הדבקות ב-SIV (Simian Immunodeficiency Virus; נגיף הכשל החיסוני הנרכש בפרימטים), גורם SV40 למחלת כליות ולעיתים למחלה במערכת העצבים. בבעלי חיים אחרים, ובמיוחד באוגרים, יכול SV40 לגרום לגידולים שונים, לרוב מסוג סרקומה.
המנגנונים המולקולריים שבאמצעותם הנגיף מתרבה ומשנה את פעילות התא המאכסן לא היו ידועים בעבר, אך מחקרים שנעשו על הנגיף אפשרו את הבנתם, ואף הגדילו את הידע בתחומים שונים של ביולוגיה של התא, לרבות ביטוי גנים וויסות של גדילת תאים.
מבנה
נגיף ה-SV40 הוא נגיף קטן יחסית בגודל של 40 ננומטר בעל קפסיד איקוסהדרלי ללא מעטפת חיצונית (וירוס פשוט). הקפסיד שלו מורכב מחלבוני המבנה VP1-3, כשבעזרת החלבון VP1 מצליח הנגיף לחדור לתאים בגוף. הגנום שלו טבעתי, ומורכב מכ-5000 נוקלאוטידים, ובדומה לגנומים של polyomavirus אחרים, הגנום של SV40 מורכב משני מערכי גנים מבוטאים:
בין האזור ה"מוקדם" ל"מאוחר" נמצא מקור השכפול (Ori).
הדבקה ומחזור ההתרבות
הנגיף מצליח לחדור לתא על ידי הצמדות לקולטני MHC מסוג 1 הנמצאים על קרום התא בעזרת חלבון הקפסיד VP1. מיד עם כניסתו לתא חומק הנגיף אל תוך הגרעין, שם האנזים RNA פולימראז II מזהה את הפרומוטר של האזור ה"מוקדם" שלו, ויוצר mRNA אשר עובר שחבור (Splicing) המניב את האנטיגנים T גדול ו-t קטן (large T Ag, small t Ag).
בשלב הבא, נקשר חלבון T גדול אל מקור השכפול בגנום הנגיפי ומתווך את קישורו של DNA פולימראז ממקור תאי אל האתר. כתוצאה מכך מתחיל תהליך השכפול של הגנום הנגיפי. כמו כן חלבון T גדול מקדם את שעתוק הגנים המאוחרים של הנגיף אשר מקודדים לחלבוני הקפסיד. חלבוני הקפסיד חוזרים חזרה אל תוך הגרעין מפני שתהליך האנקפסידציה, במהלכו מארז הגנום בקפסיד, מתרחש בתוך הגרעין.
התמרה סרטנית
מספר מחקרים רומזים על הקשר של SV40 למחלת הסרטן, בהתבסס על נוכחות כמויות גדולות יחסית של מה שעשויים להיות מקטעי דנ"א של SV40 בגידולים, בעיקר בסרטן מסוג מזותליומה ממאירה ולימפומה שאינה הודג'קין. ההתמרה מתרחשת ככל הנראה על ידי עיכוב חלבון האנטי-סרטני p53 הנגרמת על ידי חלבוני T גדול ו-t קטן של הנגיף. תפקידו של חלבון p53 היא לבצע בקרה מתמדת ולגלות נזקי דנ"א, שבעקבותיהם הוא יגרום לעצירת מחזור התא ויגייס חלבוני תיקון. אם המוטציה לא תתוקן, ידחוף p53 את התא לעבר אפופטוזה על מנת למנוע את הפיכתו לסרטני. כמו כן נמצא כי האנטיגן T גדול מסוגל לקשור ולעכב את החלבון RB
, אשר העדר פעילותו הוא גורם מוביל להתפתחות סרטן, ובעיקר רטינובלסומה.
עם זאת SV40 לא הוכח כגורם רשמי למחלת הסרטן באדם.
ספרד (להקה)
ספרד (Sefarad) היא להקה טורקית ששיריה מבוססים על לחנים של שירים עתיקים בלאדינו.
הקלרינט והדרבוקה מופיעים באופן בולט במה שהם מכנים כמוזיקה אתנית-יהודית. הם שרים בטורקית ולאדינו ומדגישים כי הם הלהקה הספרדית הצעירה ביותר שאי פעם הוקמה. עד כה הוציאה הלהקה שני אלבומים שזכו להצלחה גדולה בטורקיה. בשני האלבומים ניתן למצוא שירים רומנטיים בטורקית המבוססים על לחנים מקוריים של שירי לאדינו מוכרים, שגם אותם ניתן למצוא באלבומים. בין הסינגלים המוצלחים ביותר של הלהקה ניתן למצוא שירים כמו: "Seni ne çok sevdiğimi", "Osman ağa", "Ben seni severim" ו- "Vakti geldi".
אליפות ישראל בשחמט 1957
אליפות ישראל בשחמט 1957 הייתה האליפות הרביעית של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים. התחרות החלה ב-6 באוקטובר 1957 והסתיימה ב-26 באוקטובר באותה שנה. האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
האמן הבינלאומי, יוסף פורת, שצבר 12 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות בפעם השלישית ברציפות.
תוצאות
1. יוסף פורת - 12
2. יצחק אלוני - 11.5
3. משה צ'רניאק - 10.5
5-4. רודי בלומנפלד - 10
5-4. ישראל דינר - 10
6. גיורא פלאי - 8.5
8-7. יאיר קריידמן - 8
8-7. שלמה סמילטינר - 8
9. עמיאל שאקי - 7.5
10. צבי כהנא - 7
11. אריה רוזנברג - 6.5
12 משה שחר - 6
14-13. ישעיהו בינור 4.5
14-13. משה עתידי 4.5
15. אלכסנדר אטינגר - 3.5
16. אלכסנדר בוכנר - 2
אאודי A8
בשוק רכבי היוקרה האירופאיים מתחרה אאודי A8 במרצדס S-קלאס ובב.מ.וו סדרה 7.
ה-A8 היא מכונית פופולרית בשירות סגלים דיפלומטים בעולם ובשירות ממשלות רבות בעולם, כאשר בין היתר היא משמשת את קנצלרית גרמניה, את נשיא מדינת ישראל ואת ראש ממשלת ישראל.
היסטוריה וגרסאות
ה-A8 הוצגה לראשונה באירופה ב-1994 כמחליפתה של ה'אאודי V8', כאשר בצפון אמריקה היא הוצגה בשנת 1997. בניגוד לאאודי V8 אשר הורכבה על שלדת פלדה קיימת, ה-A8 הורכבה על בסיס שלדת אלומיניום חדשה, אשר אפשרה הפחתת משקל עצמי תוך שמירה על קשיחות מבנית.
גידול מוחי
גידול מוחי (באנגלית: Brain tumor) הוא גידול לא נורמלי ובלתי-מפוקח של תאים הנמצאים במוח: נירונים, תאי גליה, תאי אפיתל ועוד. גידולי מוח ראשוניים נקראים לפי טיפוסי התאים שמהם הם נוצרו. תאי הגידול עשויים להיות תאי סרטן ראשוניים או תאים שמקורם במקום אחר בגוף האדם, אשר שלחו גרורות למוח (תאי סרטן שניוניים או גידולים מטסטטיים). הגידולים במוח מופיעים בעיקר בחלק האחורי של הראש בילדים ובשני השלישים הקדמיים של המוח במבוגרים. גידולים יכולים להיות שפירים והם, בדרך כלל, מוגבלים למקום קטן. הם יכולים להיות ממאירים ופולשניים (כלומר, מתפשטים לאזורים שכנים). תאי המוח ניזוקים בגלל לחץ מתאי הגידול הגדלים, השפעה עקיפה על ידי תהליכים דלקתיים המתפתחים בתוך וסביב הגידול הסרטני, בצקות ו/או עלייה בלחץ בתוך הגולגולת (כתוצאה מהבצקת או מחסימת הזרימה של הנוזל המוחי).
אפידמיולוגיה
שכיחות גידולים במערכת העצבים המרכזית היא 10-17 מתוך 100,000 אנשים בשנה, ובחוט השדרה 1-2 מתוך 100,000 בשנה. 50% מהגידולים במערכת העצבים המרכזית הם גידולים ראשוניים (שהחלו לראשונה במוח או בחוט השדרה). השאר הם גרורות ממקומות אחרים בגוף. גידולי המוח הם די שכיחים בילדים, ומיקומם הוא מתחת לטנטוריום, בעוד שאצל מבוגרים רוב הגידולים הם סופרה-טנטוריאליים.
גליומות
גידולים מתאי גליה - או קבוצת הגליומות - היא הקבוצה הגדולה והשכיחה של גידולים במוח. תסמינים נפוצים בגידולי גליומות כוללים כאבי ראש, פרכוסים (בעיקר כשהגליומה היא עם סיווג (grade) נמוך), וכאשר חלה התקדמות ממארת בגידול, יש שינויים במצב המנטלי וכן לעיתים שיתוק צד. קבוצת הגליומות כוללת שלוש תתי קבוצות-
גידולים אמבריונליים
אלו גידולים מתאים עובריים שטרם התמיינו לסוג תאי העצב הספציפיים (נוירונלי, גליאלי וכדומה). אבטיפוס גידולים אלו הוא גידול הקרוי מדולובלסטומה- זהו גידול מאוד ממאיר שמקורו מתאים של רקמה עוברית הנקראים נוירו-אקטודרם, הנקרא גם PNET - (Primitive neuroectodermal tumor) וקיים באזור הצרבלום. גידול זה נוטה להופיע יותר בילדים. גידול זה הוא נדיר במבוגרים. לעיתים קרובות הגידול מתפשט דרך החלל הסאב-ארכנואידלי וחדרי המוח, ועלול לשלוח גרורות מחוץ למערכת העצבים המרכזית. התסמינים הקליניים כוללים הקאות, כאבי ראש, אטקסיה, והידרדרות של הראיה. ממצאים נוספים הם בצקת פטמות (פפילאדמה) בעיניים, ניסטגמוס, פציאליס ונוקשות צוואר. ללא טיפול, מופיע מוות תוך מספר חודשים מהגילוי. טיפול ניתוחי ורדיותרפי מאריך את ההישרדות, כאשר נמצא כי הפרוגנוזה של הגידול טובה יותר אצל נשים וילדות וכאשר מחלה זו מופיעה בגיל מבוגר.
גידולים מנינגיאליים
גידולים אלו הם גידולים של קרומי המוח- מנינגיומה היא הגידול השכיח מבין אלו, ויש סוגים מורפולוגיים רבים. רוב הגידולים הללו הם גידולים שפירים, שצומחים לאט מאוד. הגידול לוחץ על רקמת המוח ולא חודר אותה, והתסמינים הקליניים הם בהתאם לאזור עליו קיים לחץ- כך למשל, במידה והגידול לוחץ על גזע המוח הגידול יתגלה מהר יחסית. גידולי מנינגיומה שכיחים יותר אצל נשים במוח, ואצל גברים יותר באזור חוט השדרה, ויש קשר למחלת הנוירופיברומטוזיס.
לימפומה מוחית
סוג זה של גידול מופיע מלכתחילה רק במוח (לא כגרורה). באופן נורמלי, לימפוציטים לא מצויים במוח, אולם לעיתים עלולות להתפתח לימפומות במוח. זהו סוג של גידול עם עלייה גדולה בשכיחותו לאחרונה- בעיקר קיים אצל חולים באיידס וכן אצל חולים מושתלים. רוב הלימפומות הן בדרגת ממאירות גבוהה. במוח, הלימפומות הן של תאים גדולים והן אגרסיביות- של תאי B לימפוציטים (בדומה ללימפומה נון-הודג'קין). באחוז גבוה (95%) מוצאים את וירוס ה- EBV בתאי הגידול, בעיקר אצל חולי איידס ומושתלים. קיימות מספר תאוריות לגבי התפתחות הלימפומה במוח אשר מסבירות את אופן התפתחות גידול זה במוח.
נוירומה אקוסטית
נוירומה אקוסטית (נקרא גם נוירינומה או שוואנומה) היא גידול הגורם לפגיעה בעצב השמיעה ושיווי המשקל (עצב קרניאלי מספר 8). גידול זה עלול לגרום ללחץ על הצרבלום ולהביא לסימפטומים כגון ורטיגו, אובדן שמיעה ואטקסיה או המי אטקסיה. לרוב, גידולים אלו הם שפירים ולעיתים ניתנים לכריתה מלאה. גידולים אלו קשורים למחלת נוירופיברומטוזיס אולם לרוב מופיעים כנגע מבודד אצל חולים בני 30-60. מבחינה קלינית, אובדן שמיעה פתאומי הוא בדרך כלל הסימפטום הראשון. באופן פחות נפוץ, החולים מופיעים עם כאב ראש, ורטיגו, אטקסיה, טנטון, תחושת מלאות באוזן או פציאליס. אובדן שמיעה חד כיווני סנסו-נויראלי הוא הממצא השכיח ביותר בבדיקה. החלבון, בניקור מותני אצל חולים אלו, הוא מוגבר יחסית, ובדיקת ההדמיה המדויקת ביותר היא ביצוע MRI של האזור (הנקרא הזווית הצרבלו-פונטינית).
גרורות למוח
גרורות למוח מגידולים אחרים, או למעשה גידולים מטסטטים, מהווים 50% מגידולי המוח, וייתכנו גם במספר מוקדים במוח. גידולים אלו הם בעיקר מגידולי סרטן ריאה ולאחריו סרטן שד. גרורות, בעיקר אצל מבוגרים, נוטות להגיע לאזור הצרבלום (המוח הקטן) או לוחצות עליו מבחוץ.
גידולים של חוט השדרה
גידולים בחוט השדרה הם סיבה נפוצה ללחץ על חוט השדרה. גידולים אלו מחולקים לשתי קבוצות גדולות-
הקליניקה יכולה להתפתח באיטיות או במהירות (גרורות נוטות להסתמן במהירות). לרוב, הסימפטום הראשוני הוא כאב, אשר מופיע כמעט בכל המקרים. הכאב יכול להיות ממוקם לגב, או כאב באזור שורש העצב, והוא מוחמר לעיתים על ידי שיעול או התמתחות. תסמינים מוטוריים, הכוללים חולשה, נוקשות או דלדול של הגפיים, עלולים להתפתח, וכן הפרעות בתחושה (סנסוריות) ופגיעה בשליטה על הסוגרים. בבדיקה גופנית יש רגישות מקומית בעמוד השדרה. ניקור מותני של חוט השדרה יכול להראות תמונה של חלבון מוגבר מאוד, כאשר הספירה הלבנה יכולה להיות מוגברת או תקינה וכן רמות הגלוקוז שיכולות להיות תקינות או נמוכות (תמונה קסנתוכרומית).
תסמינים
עלייה בלחץ בתוך הגולגולת או בצקת גורמת לתסמינים כלליים כמו כאב ראש, בחילה והקאות, אובדן הכרה (תרדמת או קהות חושים) וירידה בכושר האינטלקטואלי. כיפיון כתוצאה מגירויים של הגידול או כתוצאה משינויים בחילוף חומרים הם גם תסמינים שכיחים. בילדים רכים בהם התפתחות הגולגולת טרם הושלמה מופיעים עלייה בהיקף הגולגולת, התנפחות באזור המרפסים (frontalles) והיפרדות תפרי הגולגולת.
בדיקה נוירולוגית מגלה תסמינים, בהתאם למיקום הגידול, או שינויים נוירולוגיים כלליים. התסמינים המחמירים לאיטם מעידים לכאורה על גידול סרטני והאבחנה מאושרת על ידי בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת או MRI או PET של הראש. אנגיוגרמה, אלקטרואנצפלוגרם (EEG) או בדיקת רקמות עוזרים בקביעת האבחנה במקרים קשים. למרות שהתפתחות איטית של התסמינים היא מאפיין חשוב של המחלה במספר מקרים הגידול מתרחב במהירות וגורם לשינויים נויורולוגיים פתאומיים. הטיפול כולל הסרה ניתוחית של הגידול או הריסת התאים הסרטניים על ידי הקרנות וכימותרפיה, במידה של עדיפות על טיפול ניתוחי.
אקס-מן 3: המפלט האחרון
מבוסס בחלקו על שתי קשתות סיפור - "אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה" של כריס קלרמונט ו"אקס-מן: מחוננים" של ג'וס וידון. העלילה עוקבת אחר תרופה לגן המוטאנטי שגורמת להשלכות מרחיקות לכת בין בני האדם הרגילים למוטאנטים, ועל חזרתה לחיים של ג'ין גריי.
הסרט הפך לשובר קופות כאשר הכניס יותר מכ-459 מיליון דולר ונחשב למצליח ביותר מבחינת הכנסות והיה מועמד לשישה פרסי סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית שחקנית המשנה (פמקה ינסן). אולם, למרות הצלחתו הוא קיבל ביקורות מעורבות בשל רמת התסריט הנמוכה וסגנון הסרט.
עלילה
חברת התרופות מעבדות וורת'ינגטון מפתחת נסיוב המדכא את הגן המוטאנטי אשר מעניק למוטאנטים את כוחותיהם ומייחד אותם משאר מבני האדם. התרופה מופקת מדמו של ילד מוטאנט שהכוח המוטאנטי שלו הוא דיכוי מוטציות אצל אחרים. בשעה שהתרופה מוצעת לכל אשר חפץ בכך, ביניהם רוג, יש כאלה המתנגדים לפתרון סופי זה, ביניהם מגנטו, המגייס צבא ומזהיר את נאמניו שתרופה זו היא אמצעי לטיהור אתני של המוטאנטים.
סייקלופס אבל על מותה של ג'ין גריי, והוא מגיע לאגם אלקליי, היכן שג'ין מתה בסוף הסרט הקודם. לפתע, ג'ין עולה ממעמקי האגם והורגת אותו. פרופסור אקסבייר חש בסכנה ושולח את וולברין ואת סטורם לחקור את האגם. הם מוצאים את גופה המעולף של ג'ין ואוספים אותה אליהם. אקסבייר מסביר שכאשר ג'ין הקריבה את חייה, היא שחררה אישיות חבויה לה היא קוראת "פניקס". וולברין מגלה שג'ין היא לא אותה אחת שהכיר, והיא נמלטת מהאחוזה לבית ילדותה.
מגנטו, המגלה אודות כוחותיה החזקים של ג'ין, פוגש באקסבייר בביתה. השניים מנסים להוכיח לה את נאמנותם, אך הפניקס משתלטת עליה, הורגת את אקסבייר ועוזבת עם מגנטו. מגנטו מרים את גשר הזהב בסן פרנסיסקו ומנחית אותו יחד עם צבאו בכלא אלקטרז, שם מוחזק הילד שמדמו מייצרים את הנסיוב. חבורת האקס-מן מתלכדת יחדיו כדי להילחם במגנטו ובצבאו, וחיה מצליח להזריק למגנטו את התרופה ובכך הופך אותו לאדם רגיל. ג'ין גריי משחררת את כוחותיה ההרסניים ו-וולברין - היחידי שמסוגל לעמוד בפני כוחותיה הודות לכוחות ההתחדשות והריפוי העצמי שלו - הורג אותה לאחר שהיא משיגה שליטה זמנית בפניקס ומתחננת שיציל אותה.
לבסוף, בית הספר לצעירים מחוננים ממשיך לפעול, עם סטורם כמנהלת ראשית. חיה ממונה כשגריר לאומות המאוחדות, רוג חוזרת ומודיעה שהיא לקחה את התרופה. מגנטו נראה משחק שחמט בגן ציבורי, וכאשר הוא ממקד את ידו על כלי שחמט, הכלי זז, מה שמרמז כי כוחותיו שבים אליו וכי התרופה אינה קבועה. בסצנה שאחרי הכתוביות, ד"ר מוירה מק'טאגרט בודקת חולה הנמצא בתרדמת, שמתעורר וקורא לה בשמה הפרטי, מה שמרמז שצ'ארלס אקסבייר העביר את תודעתו אל החולה.
הופעות אורח
בנוסף, מספר שחקנים מופיעים בהופעות אורח. דניה ראמירז, מיילינג מלאנקון וקן ליונג מגלמים את קאליסטו, פסיילוק וקוויל, בהתאמה - חברי כנופיית אומגה אשר חוברים לאחוות המוטאנטים של מגנטו. שוהרה אע'דאשלו מגלמת את ד"ר קביטה ראו, מדענית שעובדת במעבדות וורתינגטון על תרופת המוטאנטים. שאונה קיין וקיאה וונג שבות לגלם את דמויותיהן של סיירין וג'ובילי. יוצרי הקומיקס סטן לי וכריס קלרמונט מופיעים בתחילתו של הסרט כשכניה של ג'ין גריי הצעירה וקיידן בויד בהופעת קמע.
תקציב וביקורות
הסרט נעשה בתקציב של 210 מיליון דולר וזכה לסכום הכנסות כולל של מעל 459 מיליון דולר. הסרט זכה לציון 57% באתר הביקורות Rotten Tomatoes, בהתבסס על 227 ביקורות (131 מתוכן "טריות", בעוד 98 מתוכן "רקובות"), כאשר נמתחה ביקורת שלילית על איכותו של הסרט יחסית לשני קודמיו: "הבמאי ברט ראטנר מחליף את הלב ואת הרגשות (ואת פיתוח הדמויות) של סרטי אקס-מן הקודמים באקשן ופיצוצים. הסרט יכול עדיין לספק הנאה, אבל הצופים באמת צריכים לקוות שזה יהיה המפלט האחרון".
Pink Moon
Pink Moon (ירח ורוד) הוא האלבום השלישי והאחרון של זמר הפולק הבריטי, ניק דרייק. האלבום הוקלט באוקטובר 1971, ויצא לאור ב-25 בפברואר 1972 על ידי איילנד רקורדס. שירי האלבום כוללים את שירתו של דרייק ונגינתו על גיטרה בלבד, פרט לשיר הנושא שכולל גם ליווי פסנתר. האלבום מכיל 11 שירים ונמשך כ-28 דקות, והוא האלבום הקצר ביותר של דרייק. עטיפת האלבום הסוריאליסטית, צוירה על ידי מכרה של אחותו של דרייק, גבריאיל דרייק, מייקל טרוויוויק.
תחילה לא זכה האלבום לתשומת לב משמעותית, אך לאחר מותו של דרייק, זכה האלבום להכרה ציבורית. אף ששירי האלבום פשוטים יחסית ביחס לשני אלבומיו הקודמים של דרייק, נחשב אלבום בעיני רבים ממעריציו של דרייק לטוב ביותר מבין באלבומיו.
ב-1999 זכה שיר הנושא של האלבום להיות מושמע בפרסומת למכונית פולקסווגן גולף. בשנת 2003 דורג האלבום במקום ה-320 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג מחדש את האלבום במקום ה-236 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
מיין (נהר)
המיין (בגרמנית: ) הוא נהר בגרמניה, אחד מיובליו העיקריים של הריין. הוא זורם דרך בוואריה, באדן-וירטמברג (שיוצר את הגבול עם בוואריה למרחק מסוים), והסן. המיין נוצר במפגש שני יובליו העיקריים, המיין האדום (Roter Main), הנובע ליד פרנקישה אלב (Fränkische Alb) בגובה של 580 מטר; והמיין הלבן (Weißer Main), הנובע ברכס הרי פיכטלגבירגה (Fichtelgebirge), בגובה של 805 מטר. המיין נשפך אל הריין בגובה 82 מטר ליד מיינץ ממערב לפרנקפורט.
המיין עביר לכלי שיט מהשפך לריין ליד מיינץ ועד מרחק 396 ק"מ משם, קרוב לבמברג. מאז 1992 המיין מחובר לנהר הדנובה דרך תעלת מיין-דנובה. לאורך המיין שוכנים נמלי יבשה רבים. היות שבמקומות רבים המיין צר, שיט בספינות גדולות דורש מיומנות רבה.
בשר קופים
בשר קופים הוא הבשר וחלקים אכילים אחרים הנמצאים בקופים. הצריכה האנושית של בשר קופים נרשמה בהיסטוריה באזורים רבים בעולם, כולל מדינות אסייתיות ואפריקניות רבות. דווח על צריכת בשר של קופים גם באזורים באירופה ובאמריקה.
דרום סודאן
צריכת בשר קופים היא מאפיין מכונן של אנשי שבט בארי, אשר "תופסים את אכילת בשר הקופים כגבול בינם לבין אנשים שאינם ילידים"; אולם בשנים האחרונות כמה מבני שבט בארי נרתעו מהפרקטיקה בגלל שהקופים דומים לבני אדם.
הרפובליקה של קונגו
הקונגולים רואים בבשר הקופים "מעדן רגיל" ו"אוכל חובה", והוא מוגש בדרך כלל בגריל, מבושל או מטוגן; פגרי הקופים יקרים מאוד, ושוויים בין 20,000 ל־40,000 פרנק. כתב של חדשות ניירובי שסקר את כל משחקי אפריקה בברזוויל לשנת 2015 ציין כי "התושבים מבלים" על בשר קופים, אך אינם אוהבים את בשר הפרימטים האחרים כולל בבונים וגיבונים.
ארצות הברית
הקוף אמנם אינו חלק מהמטבח האמריקאי המסורתי, אך צריכת בשר הקופים בארצות הברית נפוצה יותר ויותר, בעיקר בזכות זרם המהגרים האפריקאים הרואים בבשר הקופים ובושמטים אחרים "נוחות ביתית". דו"ח של הניו יורק טיימס ב־2007 תיעד כמה מקרים של בשר קופים שיובא בסתר לארצות הברית במסווה של בשרים אחרים. ייבוא בשרם של חיות הבר האפריקאיות לארצות הברית אינו חוקי. בשר קופים שיימצא בכניסות הגבול של המדינה יוחרם ויושמד על ידי סוכני מכס בגבול, יחד עם כל הרכוש שמגיע איתו. אנשים עשויים להיקנס בסכום של 250,000 דולר ארצות הברית בגין ייבוא בשר קופים.
ברזיל
בברזיל, ביישובים מסוימים לאורך צפון-מזרח המדינה, התפנקו בצריכת בשר קופים כמעדן. דוגמה אחת לכך היא מנת ה"סופה דה מקאקו" (מרק קופים או נזיד) הידועה לשמצה. בטיניו זיריגוידום, משתמש אינטרנט ברזילאי, התפרסם לאחר שפרסמה תמונה שלו, יחד עם סט תמונות גרוטסקיות של המעדן, המתארות את תהליך הבישול ואת הנבלה של קוף עכביש שנשחט יחד איתו. בפוסט האמור אומר בטיניו: "Minha sogra fez aqui também sopa de macaco uma delícia", כלומר "חמותי הכינה כאן גם מרק קופים טעים!". הדימויים היו מחרידים ומאז הפכו למם, שנהג לשייך לברזילאים הרגלים ברבריים.
מקסיקו
מנות קופי עכביש פופולריות בקרב ילידי דרום מקסיקו. הם ניצודים לאורך כל השנה אף על פי שהם אסורים לציד בין 1 במרץ ל־31 באוקטובר. בלוס טוקסטלס, וראקרוס, צריכה של בשר קופים הייתה פופולרית לפני שנות ה־2010. ככל שאנשים התחילו לצרוך יותר בשר, אוכלוסיית הקופים באזור הצטמצמה ובשר הקופים הפך פחות זמין.
אינדונזיה
אינדונזיה היא בעיקר מוסלמית, ורוב האינדונזים אינם צורכים בשר קופים, שאיננו חלאל. עם זאת, בסולאווסי, המינאשאן, קבוצת מיעוטים שאינם מוסלמים, הם אוכלי קופים ידועים, ורואים את המקוק השחור כמעדן.
הודו
באפריל 2014 תצלומים של "מאות" פגרי קופים שנועדו לצריכה בצ'האטיסגאר הפכו לוויראלים; למרות פעולותיהם של פעילי בעלי חיים. עם זאת, גורמים בממשלה לא עשו דבר כדי להתייחס לנושא, ואף הביעו סקפטיות בקשר לתמונות, שכן קופים הם קדושים ברוב חלקי הודו ממערב למסדרון סיליגורי.
סין
באופן מסורתי נתפס בשר הקופים כ"יקר ערך (מעדן)" במטבח הסיני, ונחשב כי יש לו גם תכונות רפואיות. בתחילת 1934 צריכת בשר קופים, יחד עם מוח קופים, נאסרה בגואנגדונג; בהצהרה נכתב כי "קופים מחזיקים בתכונות רבות של האדם, וגם בכמות ניכרת של אינטליגנציה, ולכן יש להעניק להם הגנה". ההוראה ניתנה לכאורה על ידי חן ג'יטאנג.
וייטנאם
בספטמבר 2015 נהרג דוק אדום שוקיים בשידור חי במזנון וייטנאמי בוו קוואנג. על פי הדיווחים, הפגר נמכר בשני מיליון דונג וייטנאמי.
קמבודיה
באוקטובר 2016 נערכה פשיטה בשוק בסטונג טרנג והביאה להחרמת שני קילוגרמים של בשר קוף מיובש.
בתרבות הפופולרית
במלחמת העולם הראשונה, מנת לחימה צרפתית המורכבת מבשר בקר וגזר ארגנטינאי כונתה בשם "בשר קוף", נכתב שהיא הייתה מלוחה מאוד בטעם והתקבלה בצורה גרועה. כמעט כל הגרסאות לשיר הילדים האמריקני "Gobs Green Great of Greasy, Grimy Gopher Guts" מכילות את המילים "בשר קוף מושחת".
לי הייזלווד
לי הייזלווד (באנגלית: Barton Lee Hazlewood; 9 ביולי 1929, מנפורד, אוקלהומה - 4 באוגוסט 2007, לאס וגאס, נבדה) היה יוצר אמריקאי, כותב מילים, מפיק תקליטים וזמר בסגנון קאנטרי. נודע בקול הבריטון העמוק שלו, שהגיע לשיאו בגרסתו עם ננסי סינטרה לשיר You've Lost That Lovin' Feelin'.
ביוגרפיה
הייזלווד גדל באוקלהומה, ארקנסו, קנזס ולואיזיאנה, מקומות בהם שהה אביו בגלל עסקי הנפט שלו. את נעוריו העביר בפורט נצ'ס (Port Neches) בטקסס, שם נחשף למסורת המוזיקלית העשירה של חוף מפרץ מקסיקו. הייזלווד למד רפואה ב"אוניברסיטה המתודיסטית הדרומית" ושירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה.
לאחר שיחרורו מהצבא, החל לעבוד כתקליטן ובמקביל התנסה בכתיבת שירים. בין להיטיו הראשונים היו "The Fool" שכתב לסנפורד קלרק. הייזלווד עבד גם עם הגיטריסט וחלוץ הרוקנרול אדי דווין ועם דין מרטין.
שירו הידוע ביותר הוא "These Boots Are Made for Walkin'" אותו כתב בשנת 1963 לננסי סינטרה שאיתה הרבה לשתף פעולה. שיר זה הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים הבריטי והאמריקאי בשנת 1966. להיט ענק נוסף שלו הוא Summer Wine שניכתב בשנת 1966 וגם אותו שר יחד עם ננסי סינטרה וזכה להצלחה גדולה מאוד. שיר זה זכה לביצוע מחודש בשנת 2004 בערוץ 1 של הטלוויזיה הממלכתית של אירלנד על ידי הלהקה האירית The Corrs יחד עם סולן להקת U2 - בונו וזכה להצלחה גדולה מאוד. יצירותיו של הייזלווד בסצנת הרוק המחתרתי מוערכות מאוד, ובוצעו על ידי אמנים כמו לינדה לונץ', פריימל סקרים, ניק קייב, Einstürzende Neubauten ובויד רייס.
בשיא הקריירה שלו בשנות ה-70 של המאה ה-20 הפתיע את מעריציו ועבר לגור בשוודיה, שם התגורר רוב העשור. על אף שהמשיך להקליט שם אלבומי סולו, כוכבו לא דרך מחדש.
שיתוף הפעולה שלו עם ננסי סינטרה וכן אלבומי הסולו שלו משנות ה-60 וה-70 זכו להערכה רבה ונחשבים לחלק מקו מוזיקלי אישי ייחודי שכונה לעיתים "פסיכדליה של קאובויז'" או "מחתרת הסכרין". רבות נאמר על קול הבריטון הייחודי של הייזלווד, המעניק לשיריו נופך ייחודי. בק צוטט אומר ש"להייזלווד קול בעל שיעור קומה דומה לשל ג'וני קאש, המאפשר לו להיות כנה ולועג בו בעת, קול כביר המפגין ניסיון, שאינו מצפה מהאנושות לשום חסד, פרט לסיגריה"
בישראל מוכר הייזלווד בזכות שירו "בבוקר של קטיפה" בביצועו של רמי פורטיס וסאלי לדרמן מהאלבום סיפורים מהקופסא, המבוסס על שירו מ-1968 בשם "Some Velvet Morning" של הייזלווד שתורגם על ידי סמי בירנבך. עוד מוכר בישראל הדואט שלו עם ננסי סינטרה "יין קיץ" (Summer Wine), שהרבו להשמיעו בתוכניות רדיו.
בשנת 2006 אובחן אצלו סרטן בכליה. הוא בקש שגופתו תישרף והאפר יפוזר באי שוודי בו נהג לכתוב את יצירותיו. בתחילת שנת 2007 פרסם אלבום נוסף בשם "Death or Cake", וכמו כן נשא את חברתו מזה כמה שנים, ג'ין קלי, לאישה.
אפרים שמאראגד
אפרים לייבּ שמאראגד (27 ביולי 1902 כ"ב בתמוז תרס"ב, ורשה – 25 באוקטובר 1976, ניר-בנים) מחלוצי "גדוד העבודה וההגנה על שם יוסף טרומפלדור", היה מאבות החקלאות הישראלית ומראשי המשק הלאומי. במשך 36 שנים (1928–1964) עמד בראש התאחדות מגדלי בקר בישראל, הניח את הבסיס לרפת המודרנית בישראל והצעידה להישגיה העולמיים.
תולדות חייו
בגיל שש-עשרה, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, גויס לצבא הפולני. מתוקף היותו בעל השכלה מונה למש"ק בחיל ההנדסה הפולני, ובתפקידו זה פוצץ גשרים ומסילות רכבת ששימשו את הגרמנים. בשנת 1919 הצטרף לתנועה הציונית-סוציאליסטית בוורשה והחליט לעלות לארץ ישראל. בשנת 1920 הצטרף לחוות ההכשרה של ארגון 'החלוץ' בגרוכוב (Grochów, פרבר בפאתי ורשה). סבתו, גיננה וועבּ, הִתנתה את עלייתו ארצה ברכישת השכלה מקצועית ומימנה את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת אוטרכט שבהולנד – אגרונומיה והתמחות בגידול בקר.
עם סיום ארבע שנות לימודיו באוניברסיטה הקדים שמאראגד את עלייתו ארצה כדי ללוות משלוח בקר מהולנד, ולא המתין להענקה הרשמית של התואר האקדמי. ב-27 בדצמבר 1924 עלה ארצה והצטרף לקיבוץ כפר-גלעדי בגליל, ובשנת 1926 עבר לקיבוץ תל-יוסף והתחיל את עבודתו ברפת. בתל-יוסף הכיר אפרים את הדסה (לבית ברכר; 10 ביולי 1906 – 10 ביוני 1999), והשניים הקימו את ביתם המשותף. בקיץ 1928 נולדה בִּתם גינה שמאראגד-מן. בשנה זו נבחר אפרים שמאראגד למזכיר התאחדות מגדלי בקר בישראל, ובתפקיד זה כיהן במשך 36 שנים.
בסוף קיץ 1931 התגרשו הדסה ואפרים, ואפרים נישא בשנת 1933 לרבקה (לבית יודלוֹביץ'; אוקטובר 1906 – 20 בפברואר 1998), ונולדו בִּתם ובנם – יעל וחיים שמאראגד.
ב"שבת השחורה" (29 ביוני 1946) נכלא שמאראגד במחנה המעצר ברפיח, ובתחילת מלחמת העצמאות, נפצע ממוקש שהוטמן בכביש העמק סמוך לכפר הערבי זרעין (יזרעאל).
ב-25 ביולי 1949 נהרג בנו הצעיר, חיים, בהיותו בן אחת-עשרה שנים בִּלבד. בעקבות זעזוע האסון, שפקד את המשפחה, שמאראגד התקשה להמשיך בעבודתו. שמאראגד היה בעיצומן של ההכנות למבצע ייבוא ענקי של בקר להתיישבות החדשה לאחר מלחמת העצמאות. לוי אשכול הפעיל עליו את מלוא כובד משקלו וכעבור שלושה חודשים הוא יצא לארגון המבצע בארצות הברית, קנדה וארגנטינה.
אפרים שמאראגד נפטר בא' בחשוון תשל"ז (25 באוקטובר 1976) והובא למנוחות לצד בני משפחתו בקיבוץ תל-יוסף.
מפעלו הכלכלי
במחצית השנייה של שנות העשרים (במאה ה-20) נעשו הצעדים הראשונים להקמת גוף עצמאי של בעלי הרפתות. שמאראגד שהתמחה בבדיקת אחוזי שומן בביקורת תנובת החלב בקיבוצו, עמד על החשיבות של גוף זה, והיה בין מייסדיו. בשנת 1928 נבחר למזכיר התאחדות מגדלי הבקר, והוסיף להיות חבר בה עד פרישתו בשנת 1967. הוא כונן את "ספר העדר" (רישום תנובת החלב של הפרות), התחיל בביקורות החלב תוך לחץ על מחלקת החקלאות של ממשלת המנדט להשתתף במימון הוצאות המֵיזם. הוא אִרגן את הקורסים המקצועיים הראשונים, תוך שיתוף פעולה הדוק עם מחלקת ההדרכה של הסוכנות היהודית, והיה בין המרצים בסוגיות הארגוניות והכלכליות של הענף. גם בעריכת תצוגות הבקר הראשונות היה לו חלק ניכר, והיה בין השופטים שניסו לעצב את הטיפוס הרצוי של פרת החלב הארץ-ישראלית.
לאחר מלחמת העצמאות והתחלת העלייה הגדולה ארצה נדרשה הגדלה מהירה של ענף הרפת לאספקת צריכת החלב ומוצריו ולשם ייצור מקור פרנסה לעולים במושבים החדשים. הממשל הפדרלי העמיד לרשות מדינת ישראל מלווה לרכישת בקר בארצות הברית. שמאראגד יצא למסע רכש חסר תקדים באמריקה, ובתקציב זה נרכשו 11,500 ראשי בקר (בעיקר מבכירות הרות). 7,500 חולבות ועגלות נוספות יובּאו מהולנד, דנמרק ואוסטריה. מבצע רחב ממדים זה נחשב לדמיוני במושגים הבינלאומיים דאז. במשך כשנה וחצי ניהל שמאראגד את פרויקט המשלוחים העצום באמריקה על כל היבטיו המקצועיים והלוגיסטיים. שמאראגד חתם על חוזה עם חברת ספנות שוודית להסבת אונייה (פס כריסטיאן ויקטורי) ל'רפת שטה' שהפליגה הלוך ושוב על פני האוקיינוס האטלנטי להעברת הבקר לארץ. לימים היה הראשון בעולם שהטיס פרות בתובלה אווירית. הטיסה הראשונה הייתה במטוס של חברת K.L.M ההולנדית מאמסטרדם, ובמאי 1960 הוטס משלוח המבכירות הישראליות הראשון לאיראן. לראשונה הפכה ישראל ליצואנית בקר והפרה מגזע הפריזי-ישראלי הפכה לשם דבר בעולם. בחורף 1960 הטיסה חברת "אל על" משלוחי בקר מטורונטו. כשהתעוררה כעבור כשנתיים בעיית תובלה קשה פנה שמאראגד אל עזר ויצמן, מפקד חיל האוויר דאז, ובהתערבותו הטיס הטייס הוגו מרום מבכירות לטהראן במטוס סטרטוקרוזר, שהוחזק בתעשייה האווירית. משלוח ייצוא ראשון של 60 מבכירות הרות שהגיע במאי 1960 לאיראן ביוזמת שמאראגד, ציין אבן דרך היסטורית במדיניות החקלאית של ישראל ובמעמדה הבינלאומי של הפרה הישראלית. בלחץ משרד החקלאות הוא יצא בתחילת יוני 1960 לביקור בזק בוועידה בינלאומית לרגל יובל ה-75 של התאחדות מגדלי הבקר ההולשטיין-פריזי בסירקיוז. הוא התקבל בתשואות רמות ודבריו פורסמו במאמרי "הניו יורק טיימס" וה"הראלד טריביון" בארצות הברית.
בתוך עשור גדל עדר הבקר בישראל מ-33 אלף ראש למאה אלף ראש. הישגי התנובה עלו על כל הציפיות, עד כדי כך שבוויכוח על עודפי החלב הפריח שר האוצר את ההאשמה ש"הפרה היא אויב המדינה". אפרים שמאראגד הנהיג את ענף הרפת בכוח סמכותו המקצועית והניהולית. הוא מיסד את ההשבחה הגנטית באמצעות הכלאת הפרה הדמשׂקאית בפרי הרבעה מגזע פריזי (הולנדי), הניח את התשתית המחקרית והארגונית לשיטת ההזרעה המלאכותית שהייתה עדיין בחיתוליה בעולם, גיבש את מִמשק ההזנה, גידול המספוא וטיוב הקרקע לאור ניתוח מקצועי מעמיק ותחשיבי תשואה כלכלית. הוא נחשב לנביא מכוני החליבה הממוכנים ומי שעיגן בחלוציות נחשונית את תפיסת השיווק המודרנית – ייצוא הבקר הישראלי כולל מעטפת הידע וההדרכה. שמאראגד היה ער להפצת השכלה מקצועית בין הבוקרים באמצעות ימי עיון, קורסים, השתלמויות, הוצאת ספרות מקצועית מקורית ועוד. הוא נרתם למפעל זה כמארגן וכמרצה, ופִרסם מאות מאמרים בביטאונים מקצועיים בארץ ובעולם.
במלאת מאה שנים לספר העדר בארצות הברית בשנת 1967, הוענק לאפרים שמאראגד עיטור כבוד מיוחד, שרק הוא וידידו ההולנדי, ס"ר סיברנדי, מנהל המכון המרכזי לביקורת החלב בארנהם, זכו לקבל בתולדות הארגון האמריקאי. התאחדות מגדלי בקר בישראל העניקה בשנת 1972 לאפרים שמאראגד פרס על מפעל חייו ושירותיו הרבים להקמת ענף הרפת בישראל.
הנצחה
לוח הנצחה לזכרו נקבע במזכירות התאחדות מגדלי בקר בישראל באזור התעשייה בקיסריה.
עיזבונו המקצועי גנוז בארכיון התאחדות מגדלי בקר בישראל במוזאון ההתיישבות בקיבוץ יפעת.
עיזבונו האישי גנוז בארכיון הציוני המרכזי בירושלים.
אוניות קודש אתונאיות
האתונאים בעת העתיקה החזיקו כמה אוניות קודש, על פי רוב טריארות, ששימשו לצרכים דתיים, כגון השתתפות בתהלוכות קודש (theoria), שיגור שליחים או השתתפות בתחרויות שיט במהלך חגיגות דתיות. הנודעות ביותר בהן היו "פאראלוס" (Paralus) ו"סאלאמיניה" (Salaminia), אשר שימשו גם כאוניות מלאכות של הממשל האתונאי במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס. אונייה מפורסמת אחרת הייתה "דליאס" (Delias), אוניית שלושים (טריאקונטורוס), אשר בה על פי המסורת הפליג תסאוס אל כרתים; האונייה תוקנה פעם אחר פעם ולוחותיה הפגומים הוחלפו על מנת לשמור על כושר השיט שלה ועל זהותה המקורית בעת ובעונה אחת. לאחר הרפורמות של קלייסתנס וחלוקת אזרחי אתונה לעשרה שבטים נקראו עשר אוניות על שם כל אחד משבטים אלה, ואפשר שגם הן נחשבו אוניות קודש. ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה", ואפשר שגם אוניות קודש נוספות, שרתו בצי המלחמתי של האתונאים. שני כלי שיט אלה, שהיו מהירים במיוחד, שימשו לסיור ולהעברה מהירה של ידיעות, אך גם השתתפו בקרב כאוניות מן המניין. תוך כדי כך מילאו ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה" גם תפקידים שונים בשירות הממשל: "פאראלוס" ככל הנראה ביצעה לרוב משימות דיפלומטיות, בעוד "סאלאמינה" הובילה הודעות רשמיות מטעם המדינה; המקרה המפורסם ביותר אירע כאשר נשלחה לאסור את אלקיביאדס בעודו מפקד על חיל המשלוח האתונאי בסיציליה. לשתי טריארות אלה היו גם שני גזברים, שנקראו טאמיאי (tamiai).
אלבי
אלבי (בצרפתית: Albi) היא עיר בת כ-50 אלף תושבים בדרום צרפת. היא מהווה עיר-בירה של מחוז טארן שבחבל אוקסיטניה. היא שוכנת על גדת הנהר טארן, כ-80 קילומטרים צפון-מזרחה לעיר טולוז. העיר האפיסקופלית של אלבי הוכרזה בשנת 2010 כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
אלבי יושבת על גדות נהר הטארן, קרוב לכרמים המפורסמים של העיר גייאק, קרוב ל"רמה הנפתלת" (Plateau Cordais) וליער הגְרֵסיניה. מיקומה כ-80 ק"מ מהעיר טולוז, 3 שעות מהרי הפירינאים, שעתיים מהים התיכון.
היסטוריה
לאחר כיבוש גאליה על ידי הרומאים בשנת 51 לפני הספירה, ניתן לעיר השם "Civitas Albigensium", כלומר טריטוריית האלביגנזים. חפירות ארכאולוגיות במקום לא מצאו שרידים של מבנים רומיים, דבר שמוביל למסקנה כי העיר הייתה יישוב צנוע למדי בתקופה זו.
ב-1040 נכנסה העיר לתנופה של פיתוח עם הקמת ה"גשר הישן", ומספר רבעים חדשים נבנו. בהמשך הלכה והתעשרה העיר הודות למסחר הגואה והמסים שהוטלו על השימוש בגשר העיר.
ב-1208 איחדו האפיפיור והמלך את כוחם במאבק נגד הקתרים הקרויים גם אלביגנזים על שם עיר זו שהייתה מרכז חשוב שלהם. הקתרים יצרו לעצמם גרסה שונה של הנצרות, למורת רוחם של הקתולים הדומיננטיים בתקופה זו. הדיכוי היה קשה במיוחד, וקתרים רבים הועלו למוקד באזור זה. האזור, שעד אותה עת נהנה מעצמאות בפועל, מצא את עצמו מסופח לממלכה הצרפתית.
לאחר מסע הצלב האלביגנזי ולקראת סוף המאה ה-13, השלים הבישוף ברנארד דה כאסטנט את בניית ארמון הבֵּרְבִּי (Palais de la Berbie), ארמון שדמה יותר למבצר; והורה על תחילת ההקמה של הקתדרלה המרשימה של ססילה הקדושה (Sainte-Cécile).
בין השנים 1450 ו-1560 נהנתה העיר מתקופה של שגשוג מסחרי אשר התבסס בעיקר על גידול צמח האיסטיס ששימש לייצור מקלות הפסטל. בתי הרנסאנס ששרדו עד הלום מעידים על העושר המרשים שנערם בידיהם של הסוחרים בפסטל.
אלבי שימרה היטב את מורשתה הארכיטקטונית העשירה, וזו מנציחה את התקופות השונות שבעברה של העיר. עבודה רבה הושקעה בשחזור והשבחת העיר, בייפוי הרבעים הישנים ומתן מראה חדש שבו הלבנה חולשת.
העיר היא מקום הולדתו של אנרי דה טולוז-לוטרק ויש בה מוזיאון ליצירותיו.
ערים תאומות
הערים התאומות של אלבי הן:
אינזיך
"אינזיך", וכן "אינזיכסטן", היה כינוי לחבורת משוררי יידיש שפעלו בארצות הברית באמצע המאה העשרים.
המילה "אינזיך" ביידיש פירושה "בתוך עצמך", וחבורת המשוררים הללו אימצו את הכינוי כביטוי להשקפתם הספרותית. ראשית פעילותה של החבורה הייתה בשנת 1920, כאשר הם הוציאו לאור אסופת שירים "אינטרוספקטיביים", כלומר - המשקיפים פנימה, אל תוך נפשו של המשורר, ומוותרים במידה רבה על המציאות שמחוצה לו. האנתולוגיה הראשונה יצאה ב-700 עותקים ממוספרים בניו יורק בשנת 1920. עם המשוררים הבולטים בחבורת האינזיך נמנו יעקב גלטשטיין, אהרון ליילס, ברנרד לואיס, ראובן לודוויג, יעקב סטדלסקי ואחרים.