cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משטרת המטרופולין של לונדון
משטרת המטרופולין של לונדון הוא גוף המשטרה האחראי על אכיפת החוק בלונדון רבתי (למעט הסיטי של לונדון, בו פועל גוף משטרתי נפרד). המשטרה הוקמה ב-29 בספטמבר 1829, ומפקדתה הראשית היא הסקוטלנד יארד. למשטרת המטרופולין גם תפקידים כלל ארציים, כמו האחריות על המלחמה בטרור, אבטחת משפחת המלוכה הבריטית ובכירי ממשלת הוד מלכותו.
נכון ל-2011 בשירות משטרת המטרופולין 48,661 אנשי צוות, מתוכם 31,478 שוטרים בתפקיד. משטרת המטרופולין היא גוף השיטור הגדול ביותר בממלכה המאוחדת ואחד מכוחות המשטרה הגדולים בעולם. מאז ינואר 2012 ראש עיריית לונדון הוא האחראי הבלעדי על ניהול משטרת המטרופולין, באמצעות משרד ראש העיר לשיטור ופשיעה.
ראש המשטרה הוא נציב משטרת המטרופולין והוא כפוף למשרד השיטור והפשיעה שתחת ראש עיריית לונדון.
היסטוריה
שירות המשטרה העירוני בלונדון הוקם בספטמבר 1829 בשם שירות משטרת המטרופולין ונועד לטפל בנושאי אכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי, זאת כניגוד לכוחות השיטור השונים שהקימו התושבים במטרה להתמודד עם בעיות הפשיעה הגוברת בלונדון באותה עת. הכוחות הורכבו משכירים, שנשאו פגיונות להגנה עצמית, שהצליחו להביא לירידה באחוזי הפשיעה באזוריהם.
המשטרה הוקמה ביוזמת שר הפנים רוברט פיל, שהקפיד כי לגוף השיטור לא תהיינה סמכויות שיפוט. המשטרה הפכה לגוף ממוסד של הממשלה עם קבלת חוק התאגיד המוניציפלי משנת 1835, שחייב את כלל הערים בממלכה, שמספר תושביהן עלה על 20 אלף איש, להקים כוחות משטרה משלהם וב-1857 חיוב זה נכלל גם על כלל הערים והעיירות הקטנות בממלכה.
בשנת 1839 מוזג כוח המשטרה הימי (שהיה קיים מאז 1798) אל תוך משטרת המטרופולין, שהפכה לכוח השיטור המרכזי בעיר. אף שבתחילה הם לא זכו לאהדה ציבורית, הם הוכיחו את עצמם כיעילים מאוד בצמצום ממדי הפשע בלונדון.
בשנת 1999 תואר הארגון כ"גזעני וממסדי" בדו"ח מקפרסון. רק פחות מעשרים שנה מאוחר יותר, אמרו ראשי המשטרה שזהו כבר לא היה המצב, אלא שהשירות יהיה "לבן ללא פרופורציה" לפחות עוד מאה שנה. בשנת 2017 מונתה לראשונה אישה לראשות המשטרה, קרסידה דיק.
שרה קרטר
ביוגרפיה
קרטר נולדה בטורונטו, אונטריו וגדלה בוויניפג, מניטובה. היא למדה באוניברסיטה המטרופולינית של טורונטו.
קרטר היא הדוברת של ארגון "Breast Cancer Fund", מוסד ללא כוונת רווח, המסייע לחולים בסרטן השד.
ב-2014 נישאה לקווין בארת', וב-2017 נולדה בתם הבכורה.
וידיאנים
וידיאנים (באנגלית: Vidiians) הם גזע בדיוני המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בעיקר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", שמקום מושבם הוא רביע דלתא. הווידיאנים סובלים ממגפה נקרוזית הנקראת "Phage". מקורו של השם של המחלה הוא מהמילה היוונית phagein, שפירושו "לאכול". האיברים הפנימיים של אנשים הסובלים מ-Phage, למעשה, טורפים את עצמם.
סקירה רפואית ותרבותית
לווידיאנים יש טכנולוגיה רפואית הרבה יותר מתקדמת מאשר זו של צי הכוכבים, שכן הם חייבים כל זמן לבצע השתלות איברים על מנת להחליף את האיברים שלהם עם אחרים - לעיתים קרובות איברים שנגנבו - כדי להישאר בחיים. גופם נראה עשוי טלאים של עורות חייזרים שונים.
משום שמרבית הדמויות הוידיאניות שנראו במהלך הסדרה היו בשלבים מתקדמים של מחלת ה-Phage, הופעתם החיצונית הייתה טלאים של מי שעברו השתלות מרובות; יהיה זה נדיר מאוד לראות וידיאני בריא לחלוטין. וידיאני שכזה נראה פעם אחת בלבד במהלך הסדרה (כהולוגרמה), בפרק "Lifesigns".
השם הרשמי של הממשל הוידיאני הוא "אחווה וידיאנית" (Vidiian Sodality). וידיאני אשר מוטל עליו למצוא איברים להחלפה עבור חבר חולה או פצוע נקרא הונאטה (Honatta).
הפיזיולוגיה הקלינגונית התגלתה כעמידה ל-Phage ובאמצעות דגימות של רקמות קלינגוניות, מדענים וידיאנים מקווים למצוא טיפול למחלה; מאוחר יותר, בפרק "Think Tank" מהעונה החמישית של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", חייזר בשם קורוס יטען כי הקבוצה שלו מצאה תרופה ל-Phage.
COSMO-SkyMed
COSMO-SkyMed (ראשי תיבות של COnstellation of small Satellites for the Mediterranean basin Observation ) היא מערכת של לווייני תצפית איטלקיים, המופעלת על ידי סוכנות החלל האיטלקית וממומנת על ידי משרד ההגנה האיטלקי ומשרד המחקר והפיתוח של איטליה. המערכת כוללת לוויינים המשתמשים במכ"ם מפתח סינתטי, לשם יצירת דימות של אזורים בעלי עניין על פני כדור הארץ. המערכת משמשת לצרכים ביטחוניים ואזרחיים גם יחד.
המקטע החללי
מערכת COSMO-SkyMed עושה שימוש בארבעה לווייני מכ"ם מִפְתָּח סינתטי מפיתוח איטלקי, המופעלים בתיאום. ללוויינים מסלול קוטבי מתואם שמש (SSO) בעל נטייה של 90 מעלות לקו המשווה. גובה השיוט של הלוויינים מעל כדור הארץ הוא 619 ק"מ.
המקטע הקרקעי
מערכת COSMO-SkyMed מופעלת על ידי מספר מרכזי שליטה ובקרה, כמפורט:
ז'אק ארנפרוינד
ז'אק ארנפרוינד (בצרפתית: Jacques Ehrenfreund, נולד ב-1964) הוא ישראלי ממוצא צרפתי שמכהן כפרופסור להיסטוריה של יהודים וליהדות בפקולטה לתאולוגיה ולמדע הדתות באוניברסיטת לוזאן בשווייץ.
ביוגרפיה
ארנפרוינד נולד וגדל בעיר ליל בצרפת. אמו אווה (לבית קוהנפוסן) ילידת דרזדן בגרמניה, הייתה זמרת אופרה ובהמשך חייה מורה לגרמנית. אביו זיגמונד (אשר זליג) נולד בעיר יאסלו בגליציה שבפולין, היה היחיד מבני משפחתו שניצל מהשואה, וב-1946 היגר לצרפת ועסק במסחר. לארנפרוינד אחות אחת, שגרה בישראל, ועובדת כמתורגמנית צרפתית-עברית.
בשנים 1982–1985 למד לתואר ראשון בהיסטוריה ב.
לאחר סיום התואר הראשון, בהיותו כבן 20, הגיע לישראל להמשך לימודיו. בשנים 1986–1989 למד לתואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המ.א. שלו עסקה ביהודי ברסלאו ברייך השני כדוגמה של מיעוט דתי במציאות עירונית, ונכתבה בצרפתית, בהדרכתו של פרופ' מיכאל גרץ. בשנים 1991–1996 למד לתואר שלישי בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור שעסקה ביהודי ברלין כתב בהדרכתם של פרופ' ריצ'רד כהן מהאוניברסיטה העברית ושל פרופ' מהסורבון.
בשנים 1996–2005, לאחר סיום לימודיו, היה מרצה בכמה מוסדות אקדמיים בארץ ובחו"ל, כשהעיקרי שבהם היה החוג להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן, שבו התמנה לדרגת מרצה, ובהמשך לדרגת מרצה בכיר.
החל משנת 2005 הוא משמש כפרופסור להיסטוריה של יהודים וליהדות בפקולטה לתאולוגיה ולמדע הדתות באוניברסיטת לוזאן בשווייץ. בשנים 2019–2022 כיהן כדיקן הפקולטה לתאולוגיה ולמדע הדתות באוניברסיטה זו.
תחומי מחקרו
ארנפרוינד מתמחה בהיסטוריה בת-זמננו של יהודים ויהדות.
הוא מתמקד בהיווצרות של זהויות קולקטיביות של קבוצות מיעוט אתניות ודתיות.
בפרסומיו, הרבה לכתוב על יהדות גרמניה ועל יהדות צרפת ועל שאלות של זיכרון והיסטוריוגרפיה.
משפחתו
נשוי לחגית לבית גריילסמר, ד"ר לפסיכולוגיה ומטפלת בתנועה. אב לארבעה (שתי בנות ושני בנים).
מחלק את זמנו בין לוזאן (שווייץ) לבין ישראל.
מבחר ממאמריו
ארנפרוינד פרסם כמה עשרות מאמרים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
אלכסיי אנטונוב
אלכסיי אינוקנטייביץ' אנטונוב (ברוסית: Алексей Иннокентьевич Антонов; 28 בספטמבר 1896 - 18 ביוני 1962) היה מצביא סובייטי בעל דרגת גנרל ארמייה (דרגה אחת מתחת לדרגה הבכירה ביותר בצבא האדום). את פרסומו קנה בעיקר בעת שירותו במלחמת העולם השנייה ובסופה אף הגיע עד תפקיד ראש המטה הכללי של הצבא האדום.
אנטונוב נולד בעיר גרודנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) במשפחתו של קצין תותחנים. בשנת 1916 לאחר שסיים קורס קצינים השתתף במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1919 גויס לצבא האדום ולחם נגד הצבא הלבן בחזית הדרומית בתפקיד ראש מטה של חטיבת ח"יר. לאחר סיום מלחמת האזרחים נשאר לשירות קבע בצבא, מילא שורה של תפקידי מטה שונים. למד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה ובהמשך אף הרצה בה.
בשנת 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות מונה לראש המטה של החזית הדרומית. בהמשך המלחמה היה ראש המטה של החזית הצפון קווקזית, ראש המטה של החזית הטרנס קווקזית וראש המטה של עוצבת הים השחור (חזית היא המונח הרוסי לקבוצת ארמיות).
בשנת 1942 קודם לתפקיד הסגן הראשון של ראש המטה הכללי ובפברואר 1945 מונה לראש המטה הכללי. הוא מילא תפקיד זה עד למרץ 1946, אז הוחזר שוב לתפקיד הסגן הראשון של הרמטכ"ל. בשנת 1948 הועבר ממוסקבה לקווקז ובמשך 6 שנים היה מפקד מחוז צבאי שם. בשנת 1954 הוחזר למוסקבה ושוב מונה לתפקיד סגן הרמטכ"ל. במקביל, החל משנת 1955 היה ראש המטה של הכוחות המזוינים של ברית ורשה. נפטר ב-18 ביוני 1962 ואפרו נטמן בחומת הקרמלין.
ברכת בורא נפשות
ברכת בורא נפשות היא ברכה אחרונה הנאמרת לאחר אכילת רוב סוגי המזון, למעט מוצרי בצק (לחם ועוגות), יין ופירות שנשתבחה בהן הארץ, שאחריהם נאמרת ברכת המזון או ברכת מעין שלוש.
מקור הברכה
לדעת חלק מהפרשנים, בתקופת התלמוד הבבלי הייתה ברכה זו נאמרת רק אחרי בשר וביצה, שהם מאכלים שמקורם בנפש, אולם אחרי שאר מיני המאכל הייתה ברכה זו רשות. כך גם מובן הביטוי המובא בתלמוד על ברכה זו, מברך "ולא כלום" המלמד שלא כולם היו מברכים ברכה זו.
ברכה זו הובאה לראשונה במשנה: - כוונת רבי טרפון היא לברך לפני שתיית המים 'נפשות'; דעה זו לא נפסקה להלכה.
כברכה כללית
קיימות שיטות בהלכה לפיהן 'נפשות' היא גם ברכה כללית, המשמשת במקרה שלא ידוע מהי הברכה שצריך לברך לאחר אכילת מזון מסוים, לדוגמה: עוגה שלא ידוע היחס בין הקמח שבה לשאר מוצריה, אם ישנו אחוז מסוים של קמח יש לברך עליה (ביניהם הדעה המקובלת 17% חיטה) ברכה אחת מעין שלוש ומתחת לאחוז מסוים הקמח נחשב טפל ליתר המרכיבים ויש לברך עליה ברכת 'נפשות'. לפי השיטה שברכת 'נפשות' היא ברכה כללית, יש לברך ברכת 'נפשות' אחרי אכילת עוגה כזו.
ברם, יש חולקים וסוברים שברכת 'נפשות', בניגוד לברכת 'שהכל', אינה פוטרת כלל ברכות אחרונות אחרות, לפיכך: במצב של ספק אין לברך ברכה אחרונה בכלל.
חתימת הברכה
לפי התלמוד הבבלי אין חותמים בברכה הזאת כלל (לומר בסיומה 'ברוך'). לעומת זאת, בתלמוד ירושלמי סברו שיש לחתום עם שם ה'. להלכה: נוהגים (מלבד נוסח הרמב"ם) לחתום ב'ברוך' בלי שם ה'. אך הגר"א פוסק כירושלמי שחותמים גם בברכה זו בשם השם בצורה הבאה: "בָּרוּךְ אַתָּה ה', חֵי הָעוֹלָמִים.
משמעות הברכה
להלן פירושה המילולי של הברכה: בורא נפשות רבות - בורא את בני האדם ובעלי החיים, וחסרונן - ואת כל מה שהם חסרים, את כל צורכיהם, על כל מה שברא(ת) - על כל הדברים שברא(ת) בעולם, להחיות בהם - שבאמצעותם להחיות, נפש כל חי - את נפשות כל היצורים החיים, ברוך חי העולמים - ה' המחיה את כל העולמות.
בעל הטור מפרש בספרו כי הברכה מתייחסת לכל מה שנברא בעולם שאינו חיוני לחיי האדם, להבדיל מלחם למשל, שזכה לברכה מיוחדת בשל חיוניותו, ברכת המזון. על כן אנו מזכירים את מציאות המזון החיוני, ומודים גם על בריאת מזון שאינו חיוני לחיינו.
סקווש
אחד הבניינים הראשונים של סקווש בישראל נמצא כיום ברחוב הצפירה סמוך לעמק רפאים. בניין זה משמש כיום כמרכז פעילות של אלו"ט (אגודה לילדים אוטיסטים).
חוקי המשחק
כל מהלך בסקווש מתחיל בהגשה של אחד השחקנים לכיוון הקיר. מכת ההגשה צריכה להיות כזו שתגרום לכדור לפגוע בתחום שבין הקו האדום העליון והקו האדום האמצעי על הקיר, ולאחר מכן לחזור וליפול בתחום המלבן של היריב. במהלך הראשון נבחר המגיש באקראי, ובמהלכים הבאים המגיש בכל מהלך הוא זה שניצח במהלך הקודם.
כל שחקן חייב לחבוט בכדור לפני שיפגע ברצפה בפעם השנייה, והחבטה צריכה להיות כזו שתעיף את הכדור כך שיפגע בקיר הקדמי, בין הקו האדום התחתון והקו האדום העליון. הכדור יכול לפגוע בדרכו בקירות הצדדיים וגם בקיר האחורי. מהלך מסתיים כאשר אחד השחקנים לא מצליח לענות לכדור של היריב. המשחק מסתיים כאשר השחקן הראשון מגיע ל-11 נקודות.
שיטת הניקוד
בסקווש משחקים בשיטת ה"טוב מ-5 משחקונים" כלומר, השחקן הראשון שניצח 3 משחקונים. כל משחקון הוא עד 11 נקודות.
כאשר המגיש זוכה בנקודת זכות, עליו להגיש את מכת הפתיחה הבאה מהצד השני. לעומת זאת, כאשר המגיש מפסיד נקודה, על יריבו לבחור מאיזה צד הוא מעוניין להגיש (כדור עובר).
במקרה של שוויון 10, על השחקנים לשחק עד להפרש של 2 נקודות לצורך הכרעה.
הסקווש כענף לא-אולימפי
הסקווש לא מוכר כספורט אולימפי, דבר הגורם לענף הספורט להיות מצומצם יחסית בתפוצתו, ומונע את כניסתו של "הכסף הגדול" לענף. הניסיונות לשלבו כענף ספורט אולימפי נתקלו בהתנגדות עזה דווקא בקרב גורמים מתוך הענף שחששו לשחיקה במידת האקסקלוסיביות של הענף. לשיאם הגיעו מאמצי שילובו של הענף במהלך שנות השבעים והענף אף התמודד על הזכות להשתלב באולימפיאדה באופן קבוע במהלך אולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976. כיום נפוץ המשחק בעיקר בבריטניה, במדינות חבר העמים הבריטי (כגון הודו, פקיסטן, בנגלדש, קפריסין, ניו זילנד) ובמדינות שבהן שלטה בעבר בריטניה (כגון מצרים ודרום-אפריקה). בחמש-עשרה השנים האחרונות התרחב הענף באופן משמעותי גם בארצות הברית ובצרפת.
הסקווש בישראל
בשנת 1976 היו בישראל רק שבעה מגרשים, אך כיום קיימים מגרשים רבים בארץ. מרכזי הסקווש הגדולים בארץ נמצאים ברעננה ובהרצליה ויש בכל אחד מהם שמונה מגרשים. ישנם מועדוני סקווש נוספים בתל אביב, בראשון לציון ועוד. לאחרונה נבנה מגרש סקווש בקיבוץ מצובה באמצעות גיוס חברתי ותרומה של הקהילה. בעקבות הגידול במספר המגרשים, אוכלוסיית שחקני הסקווש בישראל גדלה במהירות.
מקורו של הספורט בישראל הוא מקומץ אנשים שמוצאם בארצות האנגלו-סקסיות ועוד מספר קטן של ישראלים שאהבו את המשחק. כיום קיימת בארץ קהילה של אלפי שחקנים ומאמנים.
ב-1975 הוקמה התאחדות הסקווש בישראל. בשנים 1986, 1988, 1995 וב-2006 התקיימה בישראל אליפות אירופה לנוער. אליפויות אלה קידמו את הסקווש בישראל והיוו פריצת דרך משמעותית לסקווש בישראל. ראובן מטרני זכה באליפות חמש פעמים.
אליפות ישראל ב-2019 הפכה גם לתחרות מוכרת בסבב העולמי של טורנירי הסקווש (PSA World Tour) לגברים בהשתתפות 24 שחקנים מרחבי העולם.
מייקל שייבון
קורות חיים
שייבון נולד בוושינגטון הבירה אך גדל במדינות פנסילבניה ומרילנד במקביל, עקב גירושי הוריו.
בשנים 1987–1991 היה נשוי למשוררת לולי גרות (Groth). מאז 1993 נשוי לסופרת איילת ולדמן ולהם ארבעה ילדים. מתגורר בברקלי, קליפורניה.
כתיבתו
את ספרו הראשון, "מסתרי פיטסברג", כתב כשהיה סטודנט לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה באירווין. הספר נשלח על ידי מורו של שייבון לסוכן סופרים ללא ידיעתו ובשנת 1988, לאחר ששייבון קיבל מקדמה יוצאת דופן של 155,000 דולר עבורו, יצא הספר והפך לרב-מכר.
את פרס פוליצר קיבל שייבון בשנת 2001 עבור הרומן "ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי", העוסק בקורותיהם של שני נערים יהודים בניו יורק במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה.
רוב ספריו של שייבון עוסקים בזהות היהודית ובשואה, וכמו כן בנושאי מגדר, הורות וזיכרון.
החל מ-2020 שימש יחד עם אשתו, איילת ולדמן, כמפיק בפועל של סדרת טלוויזיה של רשת שואוטיים שתיקרא "ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי", והמבוססת על ספר באותו השם של שייבון.
שפצלה
הכנת שפצלה נעשית באמצעות הכנסת בצק למים רותחים והוצאת האטריות המוכנות. הבצק הוא בצק פשוט של ביצים, קמח ומלח. את הבצק מרסקים לצורת האטריות באמצעות מכשיר מיוחד, דמוי מגררת שטוחה ועליה תא ובו מונח הבצק ומוסע הלוך ושוב כך שהבצק נגרר לאטריות על המגררת.
ייתכן שמקור המילה "שפצלה" במילה "דרור" בגרמנית (Spatz), וצורת ההקטנה שלה ("דרורים קטנים").
מוקדמות מונדיאל 2006
198 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 2006, והתחרו על 32 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, העפילה אוטומטית והותירה 31 מקומות לשאר הנבחרות. לראשונה בהיסטוריה של המונדיאלים נאלצה האלופה המכהנת,, להתמודד בטורניר המוקדמות.
32 המקומות במונדיאל חולקו בין קונפדרציות הכדורגל של פיפ"א כמפורט להלן:
הגרלת המשחקים עבור חמש מתוך שש הקונפדרציות נערכה ב-5 בדצמבר 2003 בפרנקפורט שבגרמניה, ואילו הנבחרות של CONMEBOL שיחקו בבית אחד, בדומה לשני טורנירי מוקדמות המונדיאל הקודמים. 194 נבחרות שיחקו לכל הפחות משחק אחד במוקדמות. בסך הכל נערכו 847 משחקים, בהם הובקעו 2,464 שערים (ממוצע של 2.91 שערים למשחק, בדיוק כמו במוקדמות מונדיאל 1994).
שוברי שוויון
חוקי שבירת השוויון בין נבחרות עם מספר נקודות זהה השתנו בהשוואה לטורנירי המוקדמות הקודמים, ונקבע כי סדרי שבירת השוויון יהיו:
דרום אמריקה
בדומה לטורנירי המוקדמות הקודמים, 10 הנבחרות מדרום אמריקה השתתפו בליגה ושיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. ארבע הנבחרות הראשונות בבית העפילו ישירות למונדיאל, והנבחרת שסיימה במקום החמישי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אוקיאניה. ברזיל, ארגנטינה, אקוודור ופרגוואי העפילו ישירות למונדיאל, ואורוגוואי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אוקיאניה.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים
רק סירבה להשתתף במוקדמות, ו-34 הנבחרות הנותרות התמודדו על 3.5 מקומות במונדיאל. טורניר המוקדמות באזור זה היה מחולק לשלושה סבבים:
בית 1
סיבוב ראשון
גרנדה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
ארצות הברית העפילה לשלב השני.
בית 2
סיבוב ראשון
ברמודה העפילה לשלב השני.
סיבוב שני
I Fell in Love with the Devil
I Fell in Love with the Devil (בעברית: אני התאהבתי בשטן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין. השיר יצא לאור ב-28 ביוני 2019, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה השישי, Head Above Water, על ידי חברת התקליטים BMG רייטס מנג'מנט.
מוקדמות מונדיאל 2006
בית 2
אל סלוודור העפילה לשלב השני.
I Fell in Love with the Devil
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-6 במצעד של הרפובליקה העממית של סין.
מוקדמות מונדיאל 2006
בית 3
סיבוב ראשון
I Fell in Love with the Devil
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אבריל לאבין לבדה, והופק על ידי לאבין וכריס בייספורד. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי אליוט לסטר, והועלה לערוץ היוטיוב של אבריל לאבין ב-15 ביולי 2019, כמה שבועות לאחר צאתו כסינגל.
מוקדמות מונדיאל 2006
בית 3
האיטי העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
דאוטפול סאונד
הפיורד מכיל מספר זרועות משנה שהם פיורדים משל עצמם. בשטח הפיורד מספר מפלי מים, המוכר בהם הוא מפלי בראון שגובהו מעל 600 מטר, והוא בין המפלים הגבוהים בניו זילנד. בעונה הגשומה נוצרים בשטח הפיורד מאות מפלי מים עונתיים. כמו כן, בשטח הפיורד מספר איים.
I Fell in Love with the Devil
רקע וכתיבה
עם השיר הופיעה לאבין בתוכנית הטלוויזיה "The Late Late Show with James Corden" ב-30 באפריל 2019.
מוקדמות מונדיאל 2006
בית 3
ג'מייקה העפילה לשלב השני.
בית 4
סנט לוסיה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
פנמה העפילה לשלב השני.
בית 5
סיבוב ראשון
קובה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
דאוטפול סאונד
הגישה לדאוטפול סאונד אפשרית בשיט דרך ים טסמן, או באמצעות כביש המתחיל בתחנת הכוח התת-קרקעית מאנאפורי שעל גדת אגם מאנאפורי (זהו הכביש היחיד בניו זילנד אשר לא מחובר לרשת הכבישים הארצית, והגישה אליו אפשרית רק באמצעות חציית האגם בסירה). מספר חברות תיירות מפעילות טיולים יומיים ודו-יומיים לפיורד, באמצעות שיט לגדתו הנגדית של אגם מאנאפורי, נסיעה באוטובוס לדאוטפול סאונד דרך מעבר וילמוט ולאחר מכן שיט בדאוטפול סאונד עצמו.
הרכב המים בשטח הפיורד (כמו גם בשטחם של פיורדים אחרים בסביבה) ייחודי בכך שהוא דו-שכבתי. השכבה העליונה היא מי גשם מתוקים המכילים שכבת טאנין מיערות הסביבה. השכבה התחתונה היא מי ים מלוחים. שכבת הטאנין הכהה, החוסמת מעבר חופשי של אור לתוך המים, הביאה לכך שבמי הפיורד התפתחו צורות חיים כדוגמת אלמוגים שחורים, הנמצאים לרוב בעומק של 30-40 מטרים, אך בדאוטפול סאונד ניתן למצוא אותם בעומק של 10 מטרים בלבד.
מוקדמות מונדיאל 2006
בית 6
סיבוב ראשון
דאוטפול סאונד
בנוסף ניתן למצוא בדאוטפול סאונד להקות של דולפיננים (מין נפוץ של דולפין), דובי ים, פינגווינים, מינים רבים של דגים ואף מינים נדירים של לווייתנים.
מוקדמות מונדיאל 2006
בית 6
סורינאם העפילה לסיבוב השני.
דאוטפול סאונד
דיפ קוב (Deep Cove), שהוא אחד מהזרועות היוצאים מדאוטפול סאונד, משמש לקבלת המים המשוחררים מאגם מאנאפורי, שבינו לבין הפיורד יש הפרש גבהים של 230 מטרים, באמצעות צינורות תת-קרקעיים בתהליך ייצור החשמל בתחנת הכוח ההידרואלקטרית התת-קרקעית מאנאפורי.
מוקדמות מונדיאל 2006
בית 6
סיבוב שני
גואטמלה העפילה לשלב השני.
בית 7
סיבוב ראשון
האנטילים ההולנדיים העפילה לסיבוב השני.
הונדורס העפילה לשלב השני.
בית 9
סיבוב ראשון
דומיניקה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
מקסיקו העפילה לשלב השני.
בית 10
סיבוב ראשון
סנט קיטס ונוויס העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
בית 11
הרפובליקה הדומיניקנית העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
טרינידד וטובגו העפילה לשלב השני.
בית 12
סנט וינסנט והגרנדינים העפילה לשלב השני.
בית 1
ארצות הברית ופנמה העפילה לסיבוב הגמר.
בית 2
קוסטה ריקה וגואטמלה העפילו לסיבוב הגמר.
בית 3
מקסיקו וטרינידד וטובגו העפילו לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
ארצות הברית, מקסיקו וקוסטה ריקה העפילו ישירות למונדיאל. טרינידד וטובגו העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אסיה.
אוקיאניה
12 נבחרות מאוקיאניה התחרו על מקום בפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת דרום אמריקה, שהמנצחת בו העפילה למונדיאל. טורניר המוקדמות התחלק לשלושה סבבים. ו העפילו ישירות לסיבוב השני. 10 הנבחרות האחרות חולקו לשני בתים בני חמש נבחרות כל אחד, ושיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת. שתי הנבחרות הראשונות בכל בית העפילו לסיבוב השני. בסיבוב השני שובצו כל 6 הנבחרות לבית יחיד, ושיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת. שתי הנבחרות הראשונות בבית העפילו לפלייאוף היבשתי, ובו שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת שניצחה בפלייאוף היבשתי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי.
טורניר זה שימש גם כטורניר גביע אוקיאניה לאומות לשנת 2004, למעט שלב הפלייאוף האחרון.
בית 1
איי שלמה וטהיטי העפילו לסיבוב השני.
בית 2
ונואטו ופיג'י העפילו לסיבוב השני.
סיבוב שני
אוסטרליה ואיי שלמה העפילו לפלייאוף היבשתי.
פלייאוף יבשתי
אוסטרליה העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת דרום-אמריקה.
דרום אמריקה-אוקיאניה
אוסטרליה העפילה למונדיאל לאחר ניצחון 4 - 2 בדו-קרב פנדלים.
אסיה-צפון, מרכז אמריקה והקריביים
טרינידד וטובגו העפילה למונדיאל.
הנבחרות שהעפילו
13 מבין 32 הנבחרות שהעפילו למונדיאל 2006 לא העפילו למונדיאל 2010: (קטיעת רצף של 4 הופעות);  ו (רצף של 3);, ,  ו (רצף של 2); , , , ,  ו (רצף של הופעה אחת).
נדז'דה פידי הופמן
ביוגרפיה
פידי הופמן נולדה בטומסק שבסיביר לזוג הורים אסטונים שעבדו בעיר, דודתה, אחות אמה הייתה רעייתו של ראש ממשלת אסטוניה קונסטנטין פטס, לאחר מהפכת אוקטובר הוריה נפרדו והיא חזרה לאסטוניה עם אמה.
מגיל צעיר התעניינה במוזיקה ולמדה בסטודיו של הרקדנית גרד נגו (Gerd Neggo).
בשנת 1932 הוכתרה למיס אסטוניה בטקס שנערך באולם קונצרטים בטאלין ובכך גברה על 32 מועמדות נוספות, היא גם ייצגה את אסטוניה בתחרות מיס תבל שנערכה בבלגיה.
עקב זכייתה בתואר היא נבחרה לשחק את התפקיד הראשי בסרט "Päikese lapsed", אחד הסרטים הראשונים שנעשו בהיסטוריה של אסטוניה.
היא שימשה תקופה מסוימת כמוזה של הסופר האסטוני אוגוסט אל (August Alle).
נפטרה ב-21 במאי 1938 בהיותה בת 27.
מיכאי אנטונסקו
מיכאי אנטונסקו (18 בנובמבר 1904 – 1 ביוני 1946) היה עורך דין, פרופסור למשפטים, סגן ראש ממשלה ושר החוץ של רומניה במלחמת העולם השנייה, נשפט והוצא להורג כפושע מלחמה.
לפני המלחמה התפרנס מעריכת דין. כאשר הועלו ב-1938 נגד יון אנטונסקו ורעייתו חשדות לביגמיה, ייצג אותם בהצלחה. עם מינויו של יון אנטונסקו (אין קשרי משפחה בין השניים) לראש ממשלה מונה לשר התעמולה ב-1940 לאחר מכן מונה לשר החוץ.
מיכאי אנטונסקו היה שותף לפשעי המלחמה אשר בוצעו ברומניה ובאזורים הכבושים על ידיה. בעקבות הפיכת 23 באוגוסט 1944 נעצר ונשפט לאחר מלחמת העולם השנייה בבית הדין העממי בבוקרשט כפושע מלחמה והוצא להורג ביחד עם יון אנטונסקו ועוד שני גנרלים ב-1 ביוני 1946.
המכון הלאומי לחקר הבנייה
המכון הלאומי לחקר הבנייה הוקם באוקטובר 1988 במשותף על ידי משרד הבינוי והשיכון והטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, על תשתית התחנה לחקר הבניה. מטרתו היא קידום הידע בתחום מדעי הבנייה, והוא אחד ממכוני המחקר הפועלים במסגרת הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון.
תרומת המכון למשק הבנייה בארץ מתבטאת בביצוע מחקרי תשתית, מחקרים יישומיים ובפתרון בעיות ארוכות וקצרות טווח. תחומים נוספים בהם מעורב המכון הם פיתוח טכנולוגיות בנייה מתקדמות ובדיקת התפקוד של בניינים ושיטות בנייה חדשות. בנוסף למחקר עוסק המכון בהפצת ידע הנוצר במסגרת המחקרים.
נושאי מחקר ופיתוח במכון
הנדסת המבנים: עמידות מבנים בפני רעידות אדמה, תיקון מבנים שניזוקו, הערכת מצב בנייה קיימת, אינטראקציה מבנה-קרקע, שיטות טרומיות מתועשות ושיטות תכן מתקדמות, אופטימיזציה של תכן מבנים, בנייה עם בטונים חזקים במיוחד, מכניקת בטון מזוין, מבנים מרוכבים, מיגון מבנים, בנייה בפלדה ואלמנטי בנייה קלים.
חומרי בנייה וטכנולוגיה: חומרים פולימריים וביטומנים, קורוזיה וקיים, תיעוש ועבודות גימור בבנייה, מיקרו מבנה של חומרי בנייה, תכונות חומרי בנייה, בטונים משורייני סיבים, בטונים בעלי חוזק גבוה, ניתוח ופיתוח חומרי בנייה ומוצרי בנייה חדשים, מחזור חומרים, שימוש בפסולות, שימוש בפצלי שמן, שימוש אפר פחם, שיפור צמנט ומוצריו.
בתחום ניהול וכלכלת הבנייה, המכון חוקר את העלויות השונות של שיטות בנייה ותקנים, עלות מחזור חיים של חומרים, שיטות בנייה וציוד, ניהול אתרי בנייה, ארגון ובקרה, שיטות ניהול, יישום מערכות מידע ממוחשבות ואינטליגנציה מלאכותית בבנייה, מערכות תיב"ם, תיעוש הבנייה, ייעול המימוש של פרויקטים וחיזוי טכנולוגי.
בתחום התפקוד הכולל של מבנים, נבדקים הנושאים הבאים: שילוב היבטים אדריכליים והנדסיים בבנייה, בדיקות מעטפת הבניין, מערכות אלקטרו-מכניות ומערכות סניטריות במבנים, בנייה קלה, פיתוח שיטות בדיקה לתפקוד מבנים, בניינים אינטליגנטיים, פיתוח דרישות המשתמש לתפקוד פנים, הערכות שיטות בנייה, עמידות באש, תפקוד אקוסטי, איכות אוויר פנים, ניצול אנרגיית השמש, תפקוד תרמי.
יואניס ראליס
יואניס ראליס (ביוונית: Ιωάννης Δ. Ράλλης; 1878 - 26 באוקטובר 1946) היה ראש ממשלת יוון (ממשלת בובות) ממשתפי פעולה עם השלטון הנאצי במהלך כיבוש הציר של יוון במלחמת העולם השנייה, ראליס כיהן בתפקיד בין 7 באפריל 1943 ל-12 באוקטובר 1944, כשירש את קונסטנטינוס לוגוטהטופולוס בממשלת הבובות היוונית שבשליטת הנאצים.
ביוגרפיה
יואניס נולד לדימיטריוס ראליס, ראש ממשלת יוון לשעבר, והוא בא ממשפחה בעלת מסורת ארוכת שנים במנהיגות פוליטית, למד משפטים באוניברסיטת אתונה, בצרפת ובגרמניה. עם שובו ליוון הפך לעורך דין.
קריירה פוליטית
בשנת 1905 נבחר לראשונה כחבר פרלמנט. הוא נשאר בפרלמנט עד 1936, אז בוטלה הדמוקרטיה ביוון על ידי משטר 4 באוגוסט של יואניס מטאקסס.
ראליס השתייך במקור למפלגת העם היוונית השמרנית והמלוכנית, כחבר במפלגה זו כיהן בתפקידים שונים:
לאחר ניצחון מפלגת העם בבחירות ביוון ב-1933, הוא שירת את הממשלה החדשה תחת צלדאריס מתפקידים שונים. ב-1935, היה לו מחלוקת עם ראש הממשלה צלדריס, מנהיג המפלגה.
בבחירות 1935 ערך קמפיין יחד עם יואניס מטאקסס וג'ורגיוס סטרטוס כמועמד של מפלגת החושבים החופשיים, אך הפסיד בבחירות.
יוון הייתה בתקופה של חוסר יציבות פוליטית ונערכו שוב בחירות חדשות, הבחירות ביוון ב-1936. הפעם ראליס רץ יחד עם ג'ורג'יוס קונדיליס ויואניס תאוטוקיס והוא נבחר. הפרלמנט היה מחולק כאשר למפלגה הליברלית תחת תמיסטוקליס סופוליס יש רוב של מושב אחד והאופוזיציה התחלקה בין מונרכיסטים לקומוניסטים וכל פילוסופיה שביניהם.
מאוחר יותר באותה שנה כאשר הוכרז משטר 4 באוגוסט של מטאקסס, וב-4 באוגוסט 1936 פוזר הפרלמנט, הביע ראליס אי הסכמה מהפיכה פוליטית זו, למרות ידידותו האישית עם מטאקסס.
שיתוף פעולה עם הנאצים
לאחר הפלישה הנאצית המוצלחת ליוון באביב 1941, ראליס היה הדמות הפוליטית היוונית הבולטת הראשונה מבין משתפי הפעולה עם כוחות הכיבוש הגרמניים. הגרמנים קיוו שראליס יזכה לתמיכה מסוימת מהאליטות הפוליטיות היווניות שלפני המלחמה, שיוכל להחזיר את הסדר למדינה ושהוא יוכל להקים חזית אנטי-קומוניסטית נגד חזית השחרור הלאומית (EAM) והאתניקוס לייקוס אפלתרוטיקוס סטרטוס (ELAS).
חזית השחרור הלאומית - EAM הייתה התנועה העיקרית של ההתנגדות היוונית והיא נוצרה בתחילה על ידי ברית של המפלגה הקומוניסטית של יוון, המפלגה הסוציאליסטית של יוון, הרפובליקה היוונית העממית והמפלגה החקלאית של יוון, ELAS הייתה הזרוע הצבאית שלה. מכיוון שהאנטי-קומוניזם שימש בסיס משותף בין המפלגה הליברלית למפלגת העם, הרעיון של חזית מאוחדת נראה הגיוני.
רליס שינה את מועצת המשרד והיה גורם מרכזי ביצירת מה שנקרא "גדודי ביטחון" — קבוצות צבאיות למחצה משתפות פעולה שצוידו על ידי הוורמאכט ומוקדשות לרדיפת קבוצות התנגדות (בעיקר ELAS). בהיותו מנוסה יותר בפוליטיקה מקודמיו, גנרל ורופא דובר גרמנית, הוא היה מכובד יותר על ידי הגרמנים והוכח כיעיל יותר נגד תנועות ההתנגדות.
כל שלושת ראשי הממשלה בתקופת הכיבוש (גיאורגיוס צולקוגלו, קונסטנטינוס לוגואתטופולו ויאניס ראליס) עמדו בראש מה שהיה למעשה ממשלת בובות (1941–1944) הכפופה לחלוטין לשלטונות הכיבוש הנאצים, לפיכך, כולם לא הצליחו למנוע מהנאצים להטיל על יוון אגרות "שיקום" כבדות, ששולמו בסופו של דבר על ידי החרמת יבולים והפיכת רעב המוני נוראי שעל פי הצלב האדום, עלה בחייהם של כ-250,000 איש עם זאת, לגרמנים לא הייתה תוכנית מכוונת של הרעבה של היוונים.
מאסר ומוות
לאחר שחרור יוון, ראליס נידון למאסר עולם בגין שיתוף פעולה ובגידה. הוא מת בכלא ב-1946.
חיים אישיים
בנו של יואניס ראליס, ג'ורג'יוס ראליס, הפך לראש ממשלה בין השנים 1980 – 1981. בשנת 1947 פרסם גאורגיוס ספר בשם יואניס ראליס מדבר מהקבר, שהורכב מטקסט מלא חרטה שכתב אביו במהלך מאסרו.
קלרה ויבר פאריש
קלרה ויבר פאריש (באנגלית: Clara Weaver Parrish; ) הייתה אמנית אמריקאית מאלבמה. אף שהפיקה כמות גדולה של עבודות במגוון רחב של מדיות, היא ידועה בעיקר בזכות ציוריה ועיצוב חלונות הויטראז'. היא הוכנסה להיכל התהילה של נשים באלבמה בשנת 1983.
ראשית חייה
קלרה מינטר ויבר נולדה בסלמה ליד סרדיס, ב-16 במרץ 1861. הוריה היו ויליאם ויבר ולוסיה פרנסס מינטר, שניהם ממשפחות בולטות מקומיות.
ויליאם ולוסיה ויבר טיפחו את כישרונה של בתם באמנויות. היא הצטיינה בעשייה האמנותית שלה ונשלחה בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 ללמוד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. לימדו אותה אמנים כמו ויליאם מריט צ'ייס, קניון קוקס, הנרי סידונס מובריי וג'וליאן אלדן וייר. במהלך תקופה זו היא חזרה לעיתים קרובות לעיר הולדתה סלמה, שם פגשה את בעלה לעתיד, ויליאם פק פאריש, יליד גרינסבורו הסמוכה. הם נישאו באוקטובר 1889.
נישואים וקריירה
בני הזוג פאריש עברו להתגורר בניו יורק בשנת 1890, שם המשיכה קלרה את עיסוקה האמנותי וויליאם עבד כסוכן בבורסה בניו יורק. היא הציגה את ציוריה באופן נרחב בתוך כמה שנים, כולל התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893. במהלך שנות ה-90 החלה לקדם גם אמניות בעת ששירתה בתפקיד במועדון האמנות של האישה בניו יורק.
לבני הזוג נולדו שתי בנות ושתיהן מתו צעירות מאוד. לאחר מות אחת מהן היא פיתחה עניין בעיצוב פסיפסים, ציורי קיר ועיצוב ויטראז'ים. היא הפכה למעצבת ויטראז'ים בחברת טיפאני וביצעה עבודות רבות כולל חלונות לכנסיית סנט מייקל בניו יורק בשנת 1895. כמו כן, היא תכננה מספר חלונות לכנסיות באלבמה בתקופה זו, כולל כנסיית הצלב הקדוש באיוניאון טאון, כנסיית אפיסקופאל כריסטוס בטוסקאלוזה, הכנסייה הבפטיסטית הראשונה של סלמה, וכנסיית אפיסקופלית של סנט פול בסלמה.
היא איירה ספר פולקלור אפרו-אמריקאי מאת מרתה סוייר גילוב בשנת 1898. גילוב, ילידת אלבמה נוספת, הייתה ידועה בסיפורים על עבדים וסיפורי ילדים.
בעלה של פאריש נפטר מהתקף לב בעת שנסע ברכבת מוושינגטון הבירה לביתם בניו יורק ב-29 באפריל 1901. מותו הותיר אותה אלמנה בגיל ארבעים. היא המשיכה בעבודתה והציגה בתערוכה העולמית בפריז במהלך שנת 1900. ציוריה בסגנון אר-נובו הושפעו מעבודותיה בוויטראז'ים.
שנים מאוחרות
אף על פי שפאריש נסעה בעבר הלוך ושוב בין ניו יורק לצרפת, היא עברה להתגורר בפריז במשך מספר שנים החל משנת 1910. היא הציגה בסלון בפריז ובאקדמיה המלכותית בלונדון. בזמן שהיא למדה באקדמיה קולארוסי וביקרה בקתדרלות כדי ללמוד על הויטראז'ים מימי הביניים. היא טיילה רבות בצרפת ובאיטליה.
במשך שנים רבות היא קיימה סטודיו בפריז במונפרנאס. היא חזרה לניו יורק בשנת 1914.
היא נפטרה ב-11 בנובמבר 1925 בביתה בניו יורק. היא נקברה לצד בעלה בבית העלמין בסלמה, אלבמה.
בצוואתה הוקמה קרן צדקה ה-"Weaver-Parrish Memorial Trust", המספקת סיוע לנזקקים בסלמה ומחוז דאלאס.
כמו כן, הקרן מעניקה מלגת מכללות אחת לשנה לבוגרת בית הספר התיכון בסלמה.
Boombayah
Boombayah הוא סינגל הבכורה של להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך הסינגל אלבום הראשון שלה, Square One. השיר יצא לאור ב-8 באוגוסט 2016, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט, כסינגל הראשון מתוך הסינגל אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טדי פארק ובקו בום והופק על ידי טדי פארק גם כן. פארק עבר עם בלאקפינק על להיטיה הגדולים ביותר, כדוגמת "Ddu-Du Ddu-Du" שיצא בשנת 2018, "Kill This Love" שיצא בשנת 2019, ו-"How You Like That" שיצא בשנת 2020.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-195 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-883 מיליון צפיות.
דקר צ'בוודי
דקר צ'בוודי (שם מדעי: Epinephelus chabaudi) הוא מין דג גרם ממשפחת הדקריים, החי במימי האוקיינוס ההודי ממזרח אפריקה שבין סומליה וקניה ודרומה עד מוזמביק וקוואזולו-נטאל שבדרום אפריקה ונצפה גם בהודו, עומאן ואיי סיישל. לרוב הוא מצוי לאורך שוניות אלמוגים וקרקעית סלעית בעומק 9 עד 400 מטרים מתחת פני הים. הצעירים מצויים בקרבת החוף לאורך מנגרובים, לגונות ואף בשפכי נהרות.
דקר זה יכול להגיע לאורך של 137 ס"מ ולמשקל 55 ק"ג, אך נפוץ יותר באורך 70 ס"מ. הוא בעל גוף עגלגל מוארך בצבע ורדרד-אפרפר ולרוב ללא כתמים. הצעירים בעלי צבע חום-אפרפר עם פסים כהים ועם כתם שחור בתחילת הזנב. הוא בעל לסתות גדולות, סנפיר גבי גדול ופרוק היוצר רעמה עד סנפירי השת וסנפירי חזה קצרים ומעוגלים.
מין זה אורב לטרף של דגים אחרים, רכיכות כמו תמנוניים וסרטנים לאורך האלמוגים או השוניות וחוטף אותם במהירות בפיו. הוא נידוג לאורך תחומי מחייתו למאכל.
יוסוף נדאישימייה
יוסוף ניאנגה נדאישימייה (בצרפתית: Youssouf Nyange Ndayishimiye; נולד ב-27 באוקטובר 1998 בבוג'ומבורה שבבורונדי) הוא כדורגלן בורונדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת בורונדי.
קריירת מועדונים
נדאישמייה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת איגלה נויר מליגת העל הבורונדית.
ב-30 בינואר 2020 חתם נדאישמייה בייני מלטיהספור מליגת העל הטורקית. הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים. ב-1 בפברואר 2021 חתם נדאישימייה באיסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית. הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-25 בינואר 2023 חתם נדאישימייה על חוזה לארבע שנים וחצי בניס מליגת העל הצרפתית.
תחבורה בדרך שלנו
ארגון נוסעי התחבורה הציבורית בישראל - תחבורה בדרך שלנו (באנגלית: Public Transport Users Assosiation in Israel או בקיצור Ptua in Israel), הוא ארגון חברתי ללא מטרת רווח (מלכ"ר), למען התחבורה הציבורית בישראל. הארגון נוסד ונרשם כעמותה בשנת 2011 במטרה לייצג את הנוסעים המשתמשים בתחבורה הציבורית בישראל ולקדם תוכניות לשיפורה.
אודות הארגון
הארגון קם כמיזם התנדבותי במרץ 2011 בעקבות הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן על ידי פעילים עצמאיים מפורום תחבורה ציבורית בפורטל תפוז. בדצמבר 2011 הוכרז כעמותה, ואיגד מתנדבים הפועלים לקידום התחבורה הציבורית באזורים שונים בישראל. הארגון מקדם נושאים שונים כחלק מתפיסתו החינוכית והסביבתית: קידום ופיתוח מערכות הסעת המונים בנות קיימא, קידום חלופות לרכב פרטי, נגישות למוסדות ציבור ומרכזי תעסוקה, מתן העדפה לתשתיות מקדמות תחבורה ציבורית במוסדות התכנון, פעילות לשיפור השירות בשעות הערב ובסופי השבוע, שיפור המידע הזמין לנוסעי התחבורה הציבורית והפצת ניירות עמדה וסקרים בקרב נוסעים. בשנת 2022 כלל הארגון כ-40 מתנדבים. הארגון חבר ב"חיים וסביבה", ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל.
אנשי הארגון
חברי הוועד המנהל של העמותה הם מומחים בתחומם, פעילים מקומיים לשיפור התחבורה הציבורית בישראל, אנשי הייטק, אקדמיה ומנהיגים צעירים בקהילה; משה לסקר, מנכ"ל חברת רמה תחבורה ציבורית גולן; עידו עפרוני, מומחה הון אנושי וייעוץ ארגוני, ממובילי מאבק התחבורה במבשרת ציון, עמית שמש, מהנדס תוכנה ופעיל בתחום התחבורה מרמת השרון; עו"ד ארנון פנץ, מומחה רגולציה מתחום האנרגיה הירוקה, יהודה אלבז, לשעבר מנהל אגף בכיר תחבורה ציבורית במשרד התחבורה, עו"ד ניר קפלן, סמנכ"ל רגולציה בהתאחדות המלונות ומקס מורוגובסקי, ממייסדי שבו"ס חולון, המשמש גם כיו"ר פעיל של הוועד המנהל החל מאוגוסט 2020. בתפקיד מנכ"ל הארגון הראשון שימש איתי חיים בהתנדבות, בין מרץ 2012 לינואר 2020. בין אוגוסט 2020 ליולי 2021, שימשה לילך חייבי מנחם כמנכ"לית העמותה.
פעילות הארגון
בין השנים 2013 ועד 2016, הפעיל הארגון את "פרויקט סרדין" לדיווח על צפיפות בקווי אוטובוס, במטרה להביא נתוני שטח למשרד התחבורה על מנת לשפר תדירות בקווים נבחרים. כמו כן יוזם הארגון פעילויות לשיפור בעיות נקודתיות בתחבורה הציבורית ומעלה סוגיות של חוויות משתמש בפורומים תחבורתיים שונים, גורמי תכנון, ועדות הכנסת ובתקשורת. הארגון מסייע למקבלי החלטות ברשויות המקומיות ובקרב גורמי ממשל בשיפור התקשורת עם הציבור הרחב כגורם מייעץ ובעל ידע. בשנת 2016, ביצעה העמותה עבור הקרן הקיימת לישראל מחקר מקיף ובניית מאגר מידע העוסק בנגישות לאתריה באמצעות שימוש בתחבורה הציבורית. ביוני 2022, פרסמה העמותה מחקר מקיף העוסק בביזור סמכויות התחבורה לרמה האזורית והמקומית, באמצעות הקמת רשויות אזוריות ומטרופוליניות לתחבורה בישראל.
מטוס תקיפה
מטוס תקיפה הוא סוג של מטוס קרב שתוכנן ומשרת בתפקיד הפצצה טקטית. בניגוד למטוסי קרב ומפציצים אסטרטגיים מגביהי טוס, מטוס תקיפה נחשף לאש מהקרקע בין אם זה נשק קל, או טילי כתף למיניהם, וכן צריכים לפגוע במדויק במטרות קטנות ומגובה נמוך. בשל כך מטוסי תקיפה מתוכננים להיות איטיים, יציבים, משוריינים ובעלי יכולת נשיאת חימוש טובה.
מלחמת העולם הראשונה
התעופה הצבאית החלה עם כדורים פורחים ומטוסים קלים שמטרתם הייתה תצפית וטיווח ארטילריה. במהרה החלו להשתמש במטוסים כארטילריה מוטסת כאשר הטייס היה זורק רימונים או פצצות על עמדות האויב. יעילות השיטה הייתה דלה בגלל גודל החימוש המוגבל וחוסר הדיוק שלה. בהמשך המלחמה השתפרה טכנולוגיית התעופה: יוצרו מנועים חזקים יותר, נוספו נושאי פצצות ייעודיים שנשאו פצצות מתחת לכנפיים במקום בידי הטייס, ומיגון מוגבר לצוות. כל אלו הוסיפו ליכולת של המפציץ להגיע קרוב למטרה ולהטיל את החימוש בצורה מדויקת יחסית. מטוס התקיפה הייעודי הראשון בשירות מבצעי היה היונקרס J-1 מתוצרת גרמניה, שהיה גם המטוס הראשון עם מבנה פלדה בייצור סדרתי.
בין המלחמות
טייסים של חיל הנחתים האמריקאי פיתחו טקטיקות ותורות לחימה הקשורות בתקיפה קרקעית ותמיכה אווירית. אותם טייסים פיתחו גם את שיטת הפצצת הצלילה במהלך העימותים בהאיטי ובניקרגואה. בגרמניה הנאצית לקחו רעיון זה צעד אחד קדימה ויצרו את מטוס השטוקה, שהפך לעמוד התווך בטקטיקות הבליצקריג שפותחו במהלך מלחמת האזרחים הספרדית ותרמו לחלק מניצחונותיה המוקדמים.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה הותאמו מטוסי קרב, שלרוב יכלו לשאת חימוש מועט, לנשיאת חימוש ייעודי לתקיפות קרקעיות. עקב הגדלת עוצמת המנועים (יחסית לתחילת המלחמה כוח המנועים של מטוסים כגון הBf-109 הוכפל) אלה הפכו למטוסים הרב-משימתיים הראשונים.
גרמניה
ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה לפולין. במהלך הפלישה הוצגה לראשונה תורת הלחימה הגרמנית החדשה, שעקרונותיה היו התקדמות מהירה של כוחות קרקעיים (ובראשם הטנקים). משימתו העיקרית של חיל האוויר הגרמני (הלופטוואפה) הייתה לתמוך במאמץ הקרקעי על ידי הפצצה טקטית של כוחות האויב בחזית, ולכן רוב המשאבים התעשייתיים בתחום התעופה הוקצו לייצור מפציצים קלים ומטוסי קרב-הפצצה.
דרישות מיוחדות של הלופטוואפה הביאו ליצירת דגמים מיוחדים של השטוקה וה-Hs-129, שנשאו תותחים שיוצרו במיוחד לציד טנקים, ששריונם במהלך המלחמה הפך למסיבי יותר.
כאשר מטוס הקרב הסילוני המבצעי הראשון (Me-262) נכנס לשירות, התעקש אדולף היטלר שהוא יהפוך למטוס תקיפה נגד טנקים. למרות הסכמתם של הקצינים ושימושו של המטוס כמטוס תקיפה, ואף פיתוח גרסה עם תותח 50 מילימטר לציד טנקים, קציני הלופטוואפה הורו בחשאי על שימוש בו ליירוט מבנים של מפציצים.
בעלות הברית
בפרוץ החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה הרוסים לא היו מוכנים כלל למערכה, והסתמכו לשם הפצצה טקטית על מטוסים ישנים ואיטיים כגון פוליקרפוב Po-2 ו-I-153. בשל האבדות הגבוהות ייצורם של מטוסים ישנים אלו קיבל עדיפות גבוהה. בהמשך הלחימה יוצרו מטוסים כמו Il-2 ו-Pe-2 בכמויות גדולות אשר העלו את איכות וכמות התקיפות הקרקעיות נגד כוחות הקרקע הגרמניים (הוורמאכט).
חיל האוויר הבריטי נלחם בכוחות הגרמנים בזירת אפריקה בעיקר. כישלונם של הכוחות הגרמנים בהשגת עליונות אווירית פגע ביכולתם לנהל את המערכה על פי תורת הבליצקריג, וכוחותיהם תחת רומל הותקפו ללא הרף על ידי מטוסי תקיפה וקרב שונים (בהם בלט ההוקר טייפון). הבריטים השתמשו במטרות דמה כדי להטעות את המפציצים הגרמנים, ולגרום להם להתקיף אותן במקום את הכוחות עצמם.
חיל האוויר האמריקאי הסתמך על מטוסי קרב שנשאו חימוש ופצצות כדי לתקוף כוחות קרקעיים, הבולט מביניהם הוא הרפבליק P-47 ת'נדרבולט, שהכוח והעמידות שלו התאימו לחיפוי אווירי צמוד. בזירת האוקיינוס השקט השתמש חיל הים האמריקאי במפציצי צלילה כגון ה-SBD דונטלס כדי לפגוע בספינות ובמטרות קרקעיות כאחד. לאחר הופעתו של ה- F-4U קורסייר הוא הפך במהרה למטוס התקיפה העיקרי של הצי והנחתים.
במהלך שנת 1943 הכנף ה-12 וה-15 של בעלות הברית יצאו במבצע חנק במטרה לפגוע באספקה לכוחות האויב בצפון איטליה ולשבור את הקיפאון בלחימה הקרקעית. המבצע קדם והשתלב לתוך מבצע דיאדם שהוביל לפריצת קווי ההגנה הגרמנים על ידי בעלות הברית. כהקדמה לשלב הקרקעי, הותקפו מן האוויר רכבות, גשרים ושיירות אספקה של כוחות האויב. מטרת המבצע המקורית, מניעת אספקה לכוחות האויב ופגיעה ביכולתם לנהל קרבות, לא הושגה, אך ההרס שהתקיפות הסבו לרכבות, גשרים ותשתיות אחרות מנעו מהכוחות את חופש הפעולה והתנועה שעליה הסתמכו בתורת הלחימה העיקרית שלהם. המבצע נחשב לדוגמה מובהקת לחשיבות האמנעה האווירית.
מלחמת קוריאה
בתחילת מלחמת קוריאה, כאשר כוחות צפון קוריאניים כבשו את מרבית חצי האי, טייסות של חיל האוויר האמריקאי מנו מספר מצומצם של מטוסים שיכלו להמריא מיפן ולהתקיף ביבשת, בכללם ה-B-26 שנשא בנטל של תקיפות וחיפוי אווירי בנוסף על תפקידו כמפציץ אסטרטגי. טייסות של חיל האוויר החמישי נאלצו להסב טייסות יירוט שהטיסו את ה-F-80 ל-F-51 מוסטנג הוותיקים. לאחר זמן מה, גויסו יותר כוחות ומטוסים כגון P-82 של חיל האוויר, F4U וA-1 סקייריידר של הנחתים וחיל הים הצטרפו ללחימה והיוו את עיקר הכוח של מטוסי התקיפה. אף על פי שגויסו מטוסי סילון כגון F-80 ו-FH פנטום (שהיה מטוס הסילוני הראשון שפעל מנושאת מטוסים), אלה לקו בטווח וזמני טיסה קצרים במיוחד (כאשר ה-A-1 היה יכול לבצע גיחות של 10 שעות).
הכנף החמישית, שתמכה בכוחות הקרקעיים, נדרשה למלא עוד משימות ותפקידים שניתנו לו על ידי המטה הכללי של גנרל דגלאס מקארתור, המטוסים היו צריכים לכסות במשימות סיוע אווירי שטח של 240 קילומטר לא היו זמינים בהתראה קצרה כמו טייסות המארינס שכוחותיהם הגנו על קילומטרים בודדים ולטייסותיהם לא היו עוד תפקידים חוץ מסיוע אווירי והיו זמינים באוויר בהתראה מידית.
הכוחות הצפון קוריאניים השתמשו אף הם במטוסי תקיפה עם מנועי בוכנה כגון ה-La-7, היאק-9 וה-Il-10 ואף בפוליקרפוב PO-2 הוותיק. מטוסים אלו אילצו את כוחות האו"ם להקצות מטוסי בוכנה איטיים כגון ה-F-4U כדי ליירטם כיוון שמטוסי הסילון המהירים יותר לא יכלו לטוס במהירות איטית מספיק כדי ליירטם בצורה מיטבית.
מלחמת וייטנאם
במלחמת וייטנאם רוב מטוסי הקרב שימשו גם כמטוסי תקיפה ושימשו גם להפצצות טקטיות וחיפוי אווירי צמוד. מטוסים כגון ה-A-1 הוותיק, F-100 סופר-סייבר, F-105 ת'נדרצ'יף, F-4 פנטום ו-A-4 סקייהוק היוו את עמוד השדרה של מערך התקיפה של הכוחות המוצבים בווייטנאם.
מטוסי ה-A-1 המונעים במנוע בוכנה התאימו במיוחד למשימות חילוץ ועזרה וחילוץ טייסים, גם בשל המהירות הנמוכה שאפשרה לו לטוס ביחד עם מסוקי סער, השרידות הגבוהה והמיגון על הטייס, שאפשרו למטוס להמשיך לטוס עם נזק כבד. כאשר ה-A-1 יצא משירות הA-7 קורסייר 2 החליף אותו בתפקיד, אף על פי שהמטוס היה מהיר בהרבה מקודמו, הדיוק שלו אפשר לו להפציץ מטרות ביעף אחד ולחסוך זמן יקר.
מטוסי הקרב הרב-משימתיים
בשנות ה-70 של המאה ה-20 פיתחה ארצות הברית את מטוסי הקרב של הדור הרביעי, בעלי אוויוניקה מתקדמת, ויכולת לשאת חימוש מגוון: הן טילים ליירוט מטוסי אויב, והן חימוש לתקיפת מטרות קרקעיות. המטוס הראשון שזכה להצלחה רבה בתפקיד כפול זה היה ה-F-4 פנטום, שבישר את המגמה של מטוסי קרב רב-משימתיים היכולים לבצע מגוון רב של משימות: יירוט אווירי, הפצצה טקטית, אמנעה אווירית, תקיפת מטרות קרקע, ביון וצילום אווירי ועוד.
מגמה זו התחזקה בשנים שלאחר מכן. חיל האוויר הישראלי הוכיח שמטוס קרב מדגם F-15 איגל ("בז") הוא גם מטוס מצוין למשימות תקיפה והפצצה, על אף שייעודו המקורי היה לשמש כמטוס יירוט ועליונות אווירית. בעקבות הניסיון המוצלח, פיתחה חברת מקדונל דאגלס את ה-F-15E סטרייק איגל, נגזרת של ה-F-15 איגל למשימות תקיפה, הפצצה טקטית ואמנעה אווירית.
מטוס ה-F-16 פייטינג פלקון תוכנן מראש כמטוס קרב רב-משימתי המיועד הן למשימות יירוט והן למשימות הפצצה ותקיפת מטרות קרקעיות. תפוצתו הרבה בחילות אוויר רבים והדומיננטיות שלו בחיל האוויר של ארצות הברית וחיל האוויר הישראלי, חיזקו את המגמה של העדפת מטוסי קרב רב-משימתיים מתקדמים על מטוסי תקיפה קלאסיים, על אף שאלה לא יצאו לגמרי משימוש.
רשימת מטוסי תקיפה
A-10 ת'נדרבולט II
סוחוי Su-25
שטוקה יונקרס 87 Ju
איליושין Il-2
314 סופר טוקאנו (אנ')
יגואר
סוחוי su-24
f-35 לייטינינג II
F/A-18 הורנט
סוחוי su-17
A-4 סקייהוק
גאן (נהר)
הנהר גָאן (בסינית: 赣江 בפין-יין: Gàn Jiāng) – זורם מדרום לצפון לאורך של 885 קילומטרים במרכז המחוז ג'יאנגשי שבדרום מזרח סין ונשפך לאגם פויאנג. הנהר מהווה עורק תחבורה חשוב עבור נאנצ'אנג, בירת המחוז.
גאוגרפיה
מוצא הנהר ברכס הרי דָאיוּ' המפרידים בין דרום מערב ג'יאנגשי למחוז גואנגדונג. הקטע הראשון של הנהר קרוי הנהר גָ'אנְג. סמוך לעיר גאנג'וֹאוּ נשפך אליו הנהר גונְג שמוצאו בהרי גְ'יולְייֵן שבדרום ג'יאנשי. הנהר המאוחד הקרוי גאן זורם צפונה דרך נאנצ'אנג, בירת המחוז. צפונית לנאנצ'אנג נשפך לגאן הנהר גִ'ין, שכיוונו הכללי מזרח-מערב. נהר זה משמש עורק תחבורה חשוב בצפון ג'יאנשי. כ-50 קילומטרים צפונית לנאנצ'אנג נשפך הגאן לאגם פויאנג. אגם פויאנג מחובר בתעלה קצרה לנהר היאנגצה, הנהר הארוך ביותר באסיה, לכן נחשב הגאן כאחד מיובליו הדרומיים של היאנגצה.
העמק שיצר הנהר שימש מימים קדומים כנתיב חשוב בין מחוז גואנגדונג לעמק היאנגצה וצפונה. עד 1840 עבר כל סחר החוץ של סין בנתיב זה. כאשר סחורות היבוא שנפרקו במרכז סחר החוץ בגואנגג'ואו נשלחו צפונה וסחורות יצוא כדוגמת תה נשלחו דרומה. חשיבותו של נתיב זה פחתה מאוד כאשר ב-1937 נסללה מסילת הרכבת בין גואנגג'ואו להנקאו במחוז חוביי. חלקו התחתון של העמק הוא שטח חקלאי פורה ומגדלים בו בעיקר אורז ותה.
בשל מספר אשדות גדול הנהר עביר לשיט למפרשיות בלבד דרומית לגאנג'וֹאוּ, ממנה וצפונה עד אגם פויאנג הנהר עביר לשיט של ספינות נהר, אם כי בתקופת החורף, כשפני המים בנהר יורדים ניתן להגיע עד גִ'י'אָן בלבד. סירות קטנות מפליגות במעלה הנהר גָ'אנְג ומגיעות עד דָאיוּ' וממנה ניתן לחצות את הרי מלינג דרך מעבר מיי לגואנגדונג.
דקר דיימלי
דקר דיימלי (שם מדעי: Epinephelus daemelii) הוא מין דג גדול ממשפחת הדקריים, החי במערב האוקיינוס השקט שלחופי ניו זילנד ודרום אוסטרליה סביב ניו סאות' ויילס.
תיאור
מין דקר זה יכול להגיע לאורך של מעל 200 ס"מ ולמשקל 68 ק"ג, אך לרוב הוא קטן יותר. הוא בעל גוונים אפורים-כהים עד חום ובעל פסים חומים כהים מקווקוים לאורכו בפלג הגוף העליון. הראש גדול ושחור והסנפירים קטנים ומעוגלים כשסנפיר הגב קצר ופונה לכיוון הזנב השרירי. אצל דקר זה חלה דיכוגמיה אצל נקבות באורך 100 עד 110 ס"מ, סביב גיל 20 או 30 אשר הופכות לזכרים.
זהו מין שוכן בחופים סלעיים קרוב לקרקעית או סביב כרי אצות לאורך החופים עד לעומק 50 מטרים. הוא ניזון מדגים או מסרטנים שהוא תופס ממארב.
קיי.טי. טאנסטול
קייט ויקטוריה טאנסטול (באנגלית: Kate Victoria Tunstall, ידועה בשם הבמה KT Tunstall, נולדה ב-23 ביוני 1975) היא זמרת סקוטית, זוכת פרס המוזיקה הבריטית כזמרת השנה לשנת 2006 ומועמדת לפרס גראמי.
קריירה
בשנת 2004 יצא לחנויות אלבומה הראשון: "Eye to the Telescope", שאופיין כאלבום המשלב פולק ופופ. לאחר הופעה בטלוויזיה הבריטית עם השיר "Black Horse and Cherry Tree" זכתה להכרת הקהל. האלבום, שזכה תחילה להיענות בינונית בלבד, יצא פעם נוספת לחנויות וזכה להצלחה מסחרית רבה.
הצלחתה של טאנסטול בארצות הברית הגיעה כאשר השיר "Black Horse and Cherry Tree" זכה לביצוע בתוכנית "אמריקן איידול". ב-2006 יצא אלבומה השני, "KT Tunstall's Acoustic Extravaganza", תחילה לרכישה באופן בלעדי דרך אתר האינטרנט הרשמי שלה, ומאוחר יותר באמצעות חנויות התקליטים. ב-2007 יצא אלבומה השלישי, "Drastic Fantastic", שזכה אף הוא להצלחה מסחרית.
מספר סדרות טלוויזיה בארצות הברית כדוגמת "בטי המכוערת" ו"וויל וגרייס" עשו שימוש בקטעים מלהיטיה של טאנסטול. השיר "Suddenly I See" שימש כפתיחה לסרטו של דייוויד פרנקל "השטן לובשת פראדה".
טאנסטול הופיעה לא אחת עם ההרכב הבריטי "אוי ואבוי", המשלב מוזיקה יהודית עם מוזיקה אלקטרונית.
ג'יל אליס
ג'יליאן אליס (אנגלית: Jill Ellis; נולד ב-6 בספטמבר 1966) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל אמריקאית. היא הובילה את נבחרת הנשים של ארצות הברית לזכייה בגביע העולם 2015 ובגביע העולם 2019. בעקבות הזכייה ב-2015 קיבלה אליס את פרס מאמן השנה בעולם בתחום כדורגל הנשים.
כמאמנת מכללות
אליס נולדה וגדלה בעיר פורטסמות', על חופה הדרומי של אנגליה, ובילדותה התחרתה בהוקי שדה, נטבול ואתלטיקה קלה. באנגליה של אותן שנים, כדורגל היה נחשב לענף "לא-נשי", ולכן אליס לא זכתה לשחק אותו באופן מקצועני. רק ב-1981, כשעברה עם משפחתה לצפון וירג'יניה, נחשפה אליס לכדורגל נשים מסודר ומאורגן. שלוש שנים לאחר מכן, הובילה אליס (ששימשה כקפטנית) את קבוצת הכדורגל של התיכון שלה לאליפות המדינה. לאחר סיום התיכון הצטרפה אליס ל"קולג' ויליאם ומרי", שם למדה לתואר ראשון בספרות אנגלית ובקומפוזיציה. היא שיחקה ארבע שנים בנבחרת הקולג', ואף נבחרה שנה אחת להרכב השלישי של ה"אול-אמריקן".
עם סיום לימודיה, מונתה אליס לעוזרת-מאמן באוניברסיטת צפון קרוליינה סטייט, והגיעה עם הקבוצה עד ל"פיינל פור" של אליפות ה-NCAA. בהמשך היא שימשה כעוזרת-מאמן באוניברסיטת מרילנד ובאוניברסיטת וירג'יניה, עד אשר מונתה למאמנת ראשית באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ב-1997. בשנתה השנייה באילינוי, הובילה אליס את הקבוצה להופעה ראשונה אי פעם בטורניר "עשר הגדולות" (Big Ten). לאחר הישג זה, עברה אליס לאמן את קבוצת הנשים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. עם קליפורניה היא הגיעה לשמונה טורנירי "פיינל פור", כולל שבעה רצופים בין 2003 ל-2009. עם עזיבתה את האוניברסיטה, עמד מאזנה של אליס כמאמנת על 229 ניצחונות, 45 הפסדים ו-14 משחקי תיקו.
כמאמנת נבחרות ארצות הברית
בשנת 2000, שימשה אליס כסקאוטרית של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בזמן שזו שיחקה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני. באולימפיאדת בייג'ינג שנערכה שמונה שנים מאוחר יותר, מונתה אליס לעוזרת המאמנת של הנבחרת - פיה סונדהאגה. באולימפיאדה זו זכתה הנבחרת האמריקאית במדליית הזהב, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על ברזיל. שנה לאחר מכן היא נבחרה למאמנת הראשית של הנבחרת עד גיל 20, וזכתה לאמן אותה באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ב-2010 בגרמניה.