cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלי רוזיק
אודות ספריו האחרונים
הספר מיועד להדרכת מורים בהקניית אוריינות לא-מילולית ברמת בתי הספר היסודי והתיכוני. הוא דן בעקרונות העומדים ביסוד טקסטים מסוג זה ומדגים עקרונות אלה בעשרות רבות של דוגמאות. הספר נתרם לעמותת תלל"ים - עמותה שעוסקת בהוראה עבור ילדים המרותקים למיטותיהם בשל מחלה ממושכת והלומדים בבית ספר וירטואלי ממוחשב, כל זמן שהם חולים. העמותה לקחה על עצמה את הכשרת התלמידים החולים להתמודדות עם התרבות הדימויית/הלא-מילולית הרווחת בימינו. הספר יצא גם בהוצאה מקוונת ב-2013.
רוזיק סוקר גישות מדעיות שונות, ובוחן את אפשרויות יישומן בחקר התיאטרון. הספר מקדם גישה רב-תחומית למחקר התיאטרוני. אחת התזות אותה פיתח רוזיק במהלך השנים הייתה הגישה המדעית לתיאטרון, זאת בניגוד לגישה האינטואיטיבית הרווחת.
רשימת ספריו
2. שפת התיאטרון. תל אביב: דביר, 1991.‬ 3. The Language of the Theatre. Glasgow: Theatre Studies Publications, 1992. 4. יסודות ניתוח המחזה. תל אביב: אור עם, 1992. 5. The Roots of Theatre - Rethinking Ritual and other Theories of Origin. Iowa City: University of Iowa Press, 2002. 6. Generating Theatre Meaning - A Theory and Methodology of Performance Analysis. Brighton, Portland: Sussex Academic Press, 2008. 7. Metaphoric Thinking - A Study in Nonverbal Metaphor in the Arts and its Archaic Roots. Faculty of the Arts, Tel Aviv University, 2008. 8. Fictional Thinking - A Poetics and Rhetoric of Fictional Creativity in Theatre. Brighton, Portland: Sussex Academic Press, 2009. 9. The Fictional Arts - A Theoretical Journey from Theatre to the Arts. Brighton, Portland, Toronto: Sussex Academic Press, 2011. 10. Comedy - A Critical Introduction. Brighton, Portland, Toronto: Sussex Academic Press, 2011. 11. Korzenie Teatru. A Polish version of No. 5, The Roots of Theatre. Trans. Michal Lachman. Warsaw: Wydawnictwo Nawkowe PWN, 2011. 12. אוריינות לא מילולית – החשיבה הדימויית. ירושלים: עמותת תללי"ם, 2013. מהדורה מקוונת 13. The Roots of Theatre. A recorded version of No. 5. The Society of Blind and Dyslexic Students in Israel (n.d.) 14. Jewish Drama and Theatre - From Rabbinical Intolerance to SecularLiberalism. Brighton, Chicago, Toronto: Sussex Academic Press, 2013. 15. אוריינות לא מילולית – החשיבה הדימויית. גרסה מודפסת של מס. 12 ירושלים: עמותת תללי"ם, 2014. 16. Theatre Sciences – A Plea for a Multidisciplinary Approach to Theatre Studies. Brighton, Chicago, Toronto: Sussex Academic Press, 2014.
17. Las Raices del Teatro. A Spanish version of The Roots of Theatre. Trans. Ricardo Dubatti y Nora Lía Sormani. Buenos Aires: Colihue, 2014.
עבודות עריכה מדעית
בין היתר, רוזיק גם עסק בעריכת ספרים, כתבי עת מקצועיים וכדומה. עבודותיו העיקריות, הן: 1. Editor of Assaph - Studies in the Theatre, 1988-1999. Published No.4, 1988; No.5, 1989; No.6, 1990; No.7, 1991; No.8, 1992; No.9, 1993; No.10, 1994; No.11, 1995; No.12, 1996, No.13, 1997, No. 14, 1998. and No.15, 1999.
2. Guest editor - Theatre Research International: issue on Jewish and Israeli Theatre, Vol.13, 2, 1988.
3. Guest editor - Bamah: issue on the 500 Anniversary of the Expulsion of the Jews from Spain and the Jewish Theatre, No.127, 1992.
4. Guest editor - Theatre Research International: issue on Performance Analysis; Vol. 22, 1, 1997. 5. גד קינר, פרדי רוקם ורוזיק (עורכים), הקאמרי: תיאטרון של זמן ומקום : עיונים בתולדות התיאטרון. אוניברסיטת תל אביב, 1999. 6. Chief editor of the Assaph Book Series, 1996-2000.
7. Joint guest editor - Journal of Dramatic Theory and Criticism: Special Section on Semiotic Analysis of Avant-Garde Performance; Vol. XXII, 2, 2008.
הבילויים
הבילויים (משועתק: הַבּילוּיִים) היא להקת רוק ישראלית, שהוקמה בשנת 1996 על ידי ימי ויסלר (גיטרה) ונועם ענבר (שירה, באס, אקורדיון). הסגנון המוזיקלי של הלהקה מתאפיין בשילוב מוזיקת רוק עם השפעות של כליזמר ופולקה, ושימוש בכלים לא טיפוסיים לרוק כמו אקורדיון וכלי נשיפה שונים. בשיריהם הלהקה נוהגת לבקר את החברה והפוליטיקה הישראלית, בדגש על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בצורה הומוריסטית ופרובוקטיבית, תוך שימוש במשחקי מילים ופרפרזות ל"שירי ארץ ישראל", לעיתים בצורה סאטירית ונלעגת.
היסטוריה
בשנת 1996, בעודם תלמידי תיכון, הקליטו "הבילויים" אופרת רוק בשם "עכשיו תהיו עבדים שלנו". את קטעי הקריינות קרא הסופר ישראל ויסלר (פוצ'ו), אביו של ימי ויסלר. האלבום הועלה על גבי קלטת אודיו, נגנז ויצא רק ב-2010 להורדה חופשית בבלוג "אטמי אוזניים". בשנת 2001 הצטרף ללהקה המתופף שלומי ("כרובי") לביא, ולאחר מכן הוחתמה הלהקה בחברת אן אם סי.
אלבומה הראשון של הלהקה, "הבילויים", יצא בשנת 2003, וכלל בין היתר את הלהיטים "אוטו זבל", ו"כשנפוליאון יכבוש את עכו". האלבום, שהופק על ידי ברי סחרוף, זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית. לקראת צאת האלבום הצטרפו להרכב גם מאיה דוניץ ויוני סילבר.
בשנת 2006 הקליטה הלהקה אלבום שני בהפקתו של תמיר מוסקט. האלבום, "שכול וכישלון", כשם הרומן מאת יוסף חיים ברנר, הוקלט בניו יורק ויצא באוגוסט 2007, גם הוא בחברת אן אם סי. האלבום זכה לכיסוי תקשורתי נרחב ולשבחים רבים. האלבום הוגדר על ידי ענבר וויסלר כ"פס-קול למחזמר פיקטיבי, המחדש כביכול את הרומן של ברנר, ומעבירו לימינו אנו".
בשנת 2007 השתתפו חברי ההרכב בהקלטות "עיר", אלבומו השני של שלומי שבן, אשר הקליט לאחר מכן גרסת כיסוי לשירם "שגר פגר". הלהקה הפסיקה את פעילותה השוטפת בינואר 2008, לאחר 11 שנות פעילות. לסיבוב ההופעות האחרון הצטרפו להרכב הקלרינטן אייל תלמודי ואחיו האקורדיוניסט אסף תלמודי.
בשנת 2011 התארח נועם ענבר בתוכנית הרדיו "ציפורי לילה" עם השיר "תנשב הרוח" מהאלבום השני של הלהקה, וביצע שיר חדש בשם "ילד נרות". הוא אף סיפר על אלבום מתוכנן חדש של הלהקה, שלישי במספר. ב-1 ביולי 2011 הופיעו "הבילויים" בהופעת איחוד סודית במועדון לבונטין 7 בתל אביב, אך הזדהו בשם להקת "בולימיה" (אנגרמה של "הבילוים"). כמו כן הופיעה הלהקה על רקע מחאת האוהלים ב-7 באוגוסט 2011, במאהל שבשדרות רוטשילד.
ב-31 ביולי 2012 הודיעה הלהקה על חזרתה לבמות, לסיבוב הופעות ראשון אחרי פגרה בת חמש שנים, לקראת הקלטת אלבום חדש. ב-19 באוקטובר 2012 הופיעה הלהקה בפסטיבל אינדינגב במצפה גבולות. הייתה זו ההופעה הרשמית הראשונה מאז שנת 2008. מלבד ענבר, ויסלר ודוניץ, עם ההרכב הופיעו גם המתופף שיקו סיני, והנשפנים אייל תלמודי וגרשון וייסרפירר.
ההופעה הגדולה הראשונה בסיבוב ההופעות החדש נערכה ב-26 באוקטובר 2012 במועדון הבארבי בתל אביב. בעקבות הביקוש הרב ומכירת כל הכרטיסים בתוך מספר ימים, הוחלט על הופעה שנייה ב-29 בנובמבר 2012, וגם להופעה זו נמכרו כל הכרטיסים בזמן קצר. בשתי ההופעות השמיעה הלהקה שירים רבים מאלבומם השלישי. הופעות נוספות נערכו במהלך נובמבר ודצמבר 2012 ברחבי ישראל. גם להופעות אלה נמכרו כל הכרטיסים. שתיים מההופעות שנערכו בתל אביב במהלך דצמבר 2012 הוקדשו לשני אלבומיהם הראשונים, בהן, בהתאמה, ניגנו את כל השירים על פי סדרם המקורי באלבומים.
ב-14 בדצמבר הכריזו הבילויים על התחלת מכירתו המוקדמת של אלבומם השלישי, שיופק ללא חברת תקליטים, וימומן על ידי מכירה מוקדמת דרך אתר האינטרנט של הלהקה. בינואר 2013 הכריזה הלהקה כי בחודשים מאי-ספטמבר 2013 תערוך סיבוב הופעות מיוחד להשקת האלבום החדש. האלבום, שיצא ב-1 במאי 2013, נקרא "הורה הסלמה!", וגם הוא הופק מוזיקלית על ידי תמיר מוסקט. שירים ראשונים מתוכו: "הורה הסלמה!" ו"הזמן האחרון" שוחררו ב-10 במרץ 2013.
בספטמבר 2013 ולאחר קרוב ל-30 הופעות שנערכו בכל הארץ מאז חזרו להופיע באוקטובר 2012, הודיעה הלהקה כי תפסיק את פעילותה שוב עם תום סיבוב ההופעות התומך באלבומם "הורה הסלמה!".
בספטמבר 2021 התאחדה הלהקה להופעה אחת כחלק מפסטיבל "Teleport" אשר התקיים בנמל חיפה.
סגנון מוזיקלי
שירי הלהקה עוסקים בחוויית החיים הישראלית מנקודת מבט ביקורתית ופוליטית, ולעיתים עושים שימוש בפרובוקציות. כך לדוגמה, בשיר "שאול מופז" מוצג הרמטכ"ל דאז כשהוא רכוב על מזחלת, עובר בין בתים של הורים שכולים ומשיב להם את הרגליים והידיים הכרותות של בניהם החיילים. בשיר "עצות מאמא", אם ממליצה לבתה לבצע הפלה, כדי לחסוך את הצער שבגידול ילדים. הטקסטים המרים והקודרים מושרים בדרך כלל לצלילי מוזיקה שמחה וקצבית, השואבת השראה ממסורת הכליזמר, ממוזיקת עם רוסית, איטלקית ובלקנית, וממלחינים כקורט וייל והנס אייזלר.
פרויקטים נוספים
ימי ויסלר, בנו של הסופר פוצ'ו, יצר וביים את התוכניות "מקום לדאגה" ששודרה בערוץ 10 ו"המגפה" ששודרה ב-HOT, והוא הגיטריסט וכותב השירים העיקרי בהרכב "ערפדי הראגטיים" לצידם של דידה פלד וערן ויץ.
נועם ענבר היה סולן להקת הכלייזמר אוי דיוויז'ן, חבר בהרכב "גרידיאדם" לצידם של אדם שפלן ואריאל ערמוני, וחבר במקהלת גיא בן הינום.
גוארני (עם)
גוּאָרַנִי (בספרדית: Guaraní) הם עם אינדיאני החי ברובו בפרגוואי וחלקו בארגנטינה וברזיל, דוברי שפת הגוארני.
כרבע מיליון מבני העם נחשבים גוארנים טהורים ועוד מאות אלפים מבניו התערבבו ברבות השנים עם המתיישבים הלבנים בפרגוואי ועם קבוצות ילידים אחרות אך שמרו על שפת הגוארני אשר מהווה את השפה הרשמית השנייה של פרגוואי.
שפה
גוארני היא שפה המדוברת בפי אינדיאנים ומסטיסים בפרגוואי, שבה היא שפה רשמית לצד הספרדית, וכן בארגנטינה, בוליביה ודרום-מערב ברזיל. היא שייכת למשפחת השפות טופי-גוארני. על פי הערכה יש בערך 6 מיליון דוברי גוואראני בכל העולם. גואראני היא השפה האינדיאנית הילידית היחידה, שחלק גדול מדובריה אינם צאצאים ישירים לאינדיאנים הילידים. השפה נותרה על כנה ואף התפשטה בקרב האוכלוסייה המעורבת. תופעה זו נחשבת כאנומליה ביבשת אמריקה, בה היה פיחות משמעותי, ולעיתים הכחדה, של שפות הילידים, כאשר הן באו במגע עם השפות הקולוניאליות האירופיות.
היסטוריה
לפני המפגש עם הספרדים באמצע המאה ה-16 חיו הגוארני בעשרות שבטים נפרדים, בכפרים קטנים כציידים-לקטים נוודים למחצה, בעלי חקלאות זוטרה. הגוארני מאמינים במיתולוגיה אנימיסטית לפיה רוח חיים קיימת בחיות, צמחים וחפצים דוממים, וכמו כן דמויות רבות סובבות במרחב: גובלינים, פיות, שדים, רוחות ואלים. מפלי איגואסו הם בעלי חשיבות דתית גדולה עבור הגוארני והם מבטאים את רצונות האלים והרוחות ואת המאבקים ביניהם.
השפעת הקולוניאליזם
בשנת 1537 הגיע גונסלו דה-מנדוסה (Gonzalo de Mendoza) לאזור פרגוואי של ימינו ופגש לראשונה את הגוארני. הוא נחשב למייסדה של אסונסיון בירת פרגוואי. המושל הספרדי באזור הנהיג מדיניות של נישואי כפייה בין נשות הגוארני למתיישבים הספרדים, גברים רבים נלכדו ונמכרו כעבדים בשוק העבדים שבסאו פאולו. מיסיונרים נוצרים נכנסו לקהילות גוארני במטרה לשנות את אורח חייהם ולהמירם לנצרות בהתייחסם אליהם כאל עובדי אלילים. בעומקי הג'ונגל נותרו גוארני רבים אשר נמנעו מהמפגש עם המתיישבים והמשיכו לחיות באורך חייהם המסורתי.
העם הגוארני במאה ה-21
בפרגוואי נחשבים הגוארני לעם מקומי שורשי, בעלי זכויות, בעלי השפעה ושפתם נלמדת בבתי הספר. במדינות שונות בדרום אמריקה ובמיוחד בברזיל ובוליביה נאבקים הגוארני על מעמדם. במאה ה-20 כבשו חוכרי אדמות, סוחרי עץ, חוואים שטחים נרחבים מיערות העד בהם חיים הגוארני. יחד עם פקידי ממשל הם פעלו לגירוש הגוארני וצמצמו את מרחב המחיה שלהם וזאת בעזרת שימוש רב באלימות. גם היום מבקשים לגרש בני גוארני בברזיל מאדמותיהם.
חגורת קויפר
חגורת קְויפּר (באנגלית: Kuiper belt; בעברית נכתב גם: חגורת קַייפּר או חגורת קווִיפר) היא אסופת גופים הסובבים את השמש במסלול הנמצא מעבר לכוכב הלכת נפטון, במרחק של 30–50 יחידות אסטרונומיות מהשמש ובמישור הקרוב למישור המילקה.
מספר הגופים בחגורה שרדיוסם מעל ל-100 ק"מ מוערך בכ-35,000, פי מאה ממספר האסטרואידים בגודל זה. בחגורת קייפר נמצאים כוכבי הלכת הננסים פלוטו, האומיה ומאקה-מאקה.
הגילוי
החגורה קרויה על שם האסטרונום ההולנדי-אמריקאי ג'ררד קאיפר, שחזה את קיומה בשנת 1951. עם זאת, העלה השערה בדבר קיומה עוד ב־1943, ולכן היו שהציעו לקרוא לה "חגורת אדג'וורת'–קויפר".
השערתו של קאיפר באה להסביר את קיומה של משפחת שביטי צדק, אשר בניגוד לשביטים ארוכי-המחזור הם בעלי מחזור קצר למדי (לרוב עד 20 שנה, ועל כל פנים לא יותר מ־200 שנה), מסלולים שנמצאים במישור המלקה (או קרוב אליו) וכיוון תנועה כשל כל הפלנטות והאסטרואידים. ההשערה קיבלה חיזוק נוסף בשנות ה־80 ממודלים ממוחשבים של ימיה הראשונים של מערכת השמש, אשר הראו שכוכבי הלכת שנוצרו "דחפו" "זבל חללי" למיניו כלפי הקצה של מערכת השמש.
בשנת 1992 אומתה השערתו של קאיפר, כאשר וג'יין לו גילו את הגוף הראשון בחגורת קויפר, 1992QB1. כיום ידוע שיש מעל 800 גופים בחגורה אולם רק פרטים בודדים ידועים עליהם, בעיקר בהירותם ומסלוליהם סביב השמש. הגופים נחשבים חלק מקטגוריית הגופים הטרנס-נפטוניים. כמעט כל הגופים התגלו אחרי 1992 בגלל התקדמות משמעותית בחומרה ותוכנה של מחשבים באותה תקופה, ושימוש ברכיב ה-CCD בטלסקופים שאיפשרו חיפוש אוטומטי יעיל ואפקטיבי הרבה יותר לטווח של חגורת קויפר.
מאפיינים
מתוך חישוב עוצמת ההארה - והנחה לגבי כושר החזרת האור - ניתן להעריך את גודלו של גוף. החוקרים מניחים שכושר ההחזרה של גופי חגורת קויפר לקוי, כפי שנמדד בגרעיני השביטים, כלומר, הוא פחות מ־10 אחוזים, ועל סמך הנחה זו חושבו גודלי הגופים בחגורת קויפר.
מרחקם הרב של גופי חגורת קויפר מהשמש גורם לתאורה נמוכה ולכן לקור עז על פניהם. כש־CR105 2000 נמצא בנקודה הרחוקה ביותר במסלולו, הוא מקבל כמות אנרגיה קטנה פי 16 אלף מזו שהשמש מקרינה על כדור הארץ. עצמת התאורה בחלק הגוף המואר דומה לעצמת התאורה על פני כדור הארץ בליל ירח מלא.
חישובי טמפרטורה מצביעים על טמפרטורה של כמה עשרות מעלות מעל לאפס המוחלט. הגופים בחגורת קויפר קפואים וצפויים להישאר כאלה אלא אם הפרעה מסלולית תסיט אותם לעבר פנים מערכת השמש, שם יתאייד הקרח שבהם והם יהפכו לשביטים מן המניין.
פלוטו
פלוטו, אשר נמצא במרחק ממוצע של 39.5 יחידות אסטרונומיות מהשמש הוא הגוף הגדול ביותר מבין כל הגופים המוכרים בחגורת קויפר וקוטרו 2,320 ק"מ. יחד עם הירח הגדול שלו כארון הם מרכיבים מערכת כפולה שבה שני הגופים "נעולים" כבידתית ומפנים באופן קבוע אותו צד זה כלפי זה. בנוסף לפלוטו ולכארון, התגלו ארבעה ירחים זעירים שסובבים את מרכז המסה של המערכת, שנמצא מחוץ לפלוטו.
משערים שפלוטו מורכב מסלעים, קרח, מתאן מוצק, חנקן מוצק ופחמן חד-חמצני מוצק. טמפרטורת פני השטח נעה בין 40 ל-60 קלווין, וסביבו נמצאת אטמוספירה דלילה, שהטמפרטורה בחלקה העליון מגיעה עד 106 קלווין.
האומיה
האומיה הוא כוכב לכת ננסי הנמצא בחגורת קויפר במרחק ממוצע של 43 יחידת אסטרונומיות מהשמש וקוטרו מוערך ב-1,150 ק"מ. מקור שמו של העצם בשמה של אלת הלידה והפריון במיתולוגיה ההוואית.
גילוי האומיה הוכרז ב־27 ביולי 2005 לאחר שיומיים קודם לכן צוות ספרדי בראשותו של חוזה לואיס אורטיז מוראנו (José Luis Ortiz Moreno) סיים לנתח נתונים שהתקבלו בשנת 2003. צוות אמריקאי בראשותו של מייקל בראון גילה את העצם כבר ב־28 בדצמבר 2004 כאשר תצפת על האזור..
מאקה-מאקה
מאקה-מאקה הוא כוכב לכת ננסי הנמצא בחגורת קויפר במרחק ממוצע של 52 יחידת אסטרונומיות מהשמש וקוטרו מוערך ב-1,500 ק"מ. מקור שמו של העצם בשמו של האל שברא את העולם, על פי המיתולוגיה של בני אי הפסחא.
אף על פי שהוא התגלה במרץ 2003, הוא קיבל את מעמדו ככוכב לכת ננסי רק ביוני 2008. למרות בהירותו הנראית, 16.7 לעומת 15 של פלוטו, מאקה-מאקה התגלה מאוחר יחסית לגופים דומים באותו אזור וזאת כנראה בגלל הנטייה הגבוהה של מסלולו.
קווה-וואר
בשנת 2002 התגלה גוף גדול בחגורת קויפר, שזכה לשם 50000 קווה-וואר "Quaoar" (מבטאים kwa-whar), על שמו של אחד מהאלים להם סגדו האינדיאנים ילידי אמריקה. הוא שוכן מיליארד קילומטרים מאחורי פלוטו ומקיף את השמש אחת ל־288 שנים במעגל כמעט מושלם.
קווה-וואר נמדד באמצעות טלסקופ החלל האבל ונמצא כי רוחבו 1,300 קילומטרים – כ־400 קילומטרים יותר מקרס (בשנת 2006 הוחלט לשנות את סיווגו לכוכב לכת ננסי), האסטרואיד הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים העיקרית עד כה, ויותר ממחצית קוטרו של פלוטו. זה היה העצם הגדול ביותר שהתגלה במערכת השמש מאז גילויו של פלוטו ב-18 בפברואר 1930. מאז התגלו עוד כמה גופים שכנראה גדולים ממנו, כגון מאקה-מאקה.
אורקוס
ב־19 בפברואר 2004 נמסר על גילוי עצם קפוא במרחק של כ־7 מיליארד קילומטרים מהשמש, שנראה כי גודלו הוא כמחצית גודלו של פלוטו והוא גדול מכארון, הירח של פלוטו. עצם זה קיבל את השם הזמני DW2004, והסתבר שזהו הפלוטינו הגדול ביותר שנמצא במערכת השמש שלנו מאז גילוי פלוטו עצמו ב־1930.
תצפיות ראשוניות על העצם, שקיבל את השם 90482 אורקוס, מראות כי הגוף השמימי הקפוא גדול בעשרה אחוזים מקווה-וואר. הוא שוכן בחלק החיצוני של חגורת קויפר, אזור של סלעים קפואים מעבר למסלולו של נפטון, והוא ה־15 בסדרת עצמים בגודל של למעלה מ־500 קילומטרים, שנמצא באזור זה. מדידות ראשוניות מציעות כי אורקוס נע במסלול אליפטי סביב השמש, במסגרתו הוא מתקרב אליה למרחק של כ־4.3 מיליארד קילומטרים ומתרחק ממנה עד למרחק של 7.5 מיליארד קילומטרים. לדברי בראון, לוקח לו 252 שנה להקיף את השמש.
עצם החישור
עצם החִישּׁוּר (רדיוס, TA: Radius), היא עצם ארוכה, שנמצאת בין מרפק היד לשורש כף היד. עצם החישור קצרה וקטנה יותר מעצם הגומד, ושתי העצמות יחד, מרכיבות את האמה. שמה של עצם החישור מקורו במונח הלטיני radius, שפירושו חישור של גלגל, וניתן לה לפי צורתה המזכירה חישור גלגל.
חלק עליון (מקורב)
חלקה העליון של העצם כולל ראש, צוואר וגבששת. לראש (Caput radii) מבנה גלילי, עם שקע במשטח העליון שלו, המתאים למבנה העגול של הראשיש של עצם הזרוע, אליו הוא מופרק. היקפו של הראש חלק, חלקו התיכון רחב ומופרק עם נישה מתאימה בעצם הגומד. יתר ההיקף, צר יותר ועטוף ברצועה הטבעיתונית (Ligamentum anulare radii).
בהמשך לראש נמצא הצוואר (Collum radii) ובהמשך לו, בצד הקדמי של העצם, נמצאת בליטה בשם גבששת החישור (Tuberositas radii). לגבששת החישור מתחבר שריר הזרוע הדו ראשי.
גוף העצם
לגוף עצם החישור (Corpus radii), צר בחלקו העליון ומתרחב ככל שמתקרבים לחלקו התחתון, צורת מנסרה. שלושה קווים המפרידים את גוף העצם לשלושה משטחים, מעניקים לו את צורתו: גבול קדמי (Margo anterior radii), גבול אחורי (Margo posterior radii) והרכס הבין גרמי (Margo interosseus radii). לרכס הבין גרמי, מחובר הקרום הבין גרמי (Membrana interossea), המחבר בין עצם החישור לעצם הגומד.
שרירים המניעים את שורש כף היד ואת אצבעות כף היד, נאחזים לאורך גוף העצם. ביניהם, מרבית השרירים החיצוניים (לכף היד) המניעים את האגודל והשרירים האחראים על תנועות הסיבובים כלפי מטה וכלפי מעלה של האמה.
חלק תחתון (מרוחק)
החלק התחתון של עצם החישור, רחב ובעל שני משטחים מפרקיים. בצידו התיכון נמצאת נישה (Incisura ulnaris) המתאימה לראש עצם הגומד, אליו היא מופרקת דרך מפרק החישור והגומד המרוחק. תחתון יותר, בקצה העצם, משטח מפרקי נוסף, מחולק לשניים, המתאים לעצמות שורש כף היד - הסירה והסהר.
בחלק האחורי בולטת הגבשושית הגבית (Tuberculum dorsale) התומכת ומפרידה בין חלק מגידי פושטי כף היד והאגודל, הנעים משני צדדיה. בחלק הצידי, בולט זיז החרט (Processus styloideus radii), נקודת אחיזה לרצועות כף היד ומעבר לחלק מהגידים המניעים את האגודל.
יוחנן בוהם
יוחנן בוהם (21 ביולי 1914–1986) היה מלחין, מנצח, פסנתרן ונגן קרן יער ישראלי.
ביוגרפיה
בוהם נולד בברסלאו, אז בגרמניה וכיום ורוצלב, פולין ב-1914. הוא החל ללמוד מוזיקה בכוחות עצמו ועם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החל לנגן בקרן יער בתזמורת של איגוד התרבות היהודי (Kulturbund), בניצוח ויליאם שטיינברג. בהמשך, ברח מגרמניה לצ'כיה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל באונייה לאחר שקיבל אישור עלייה מהשלטון הבריטי.
במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושימש נהג משאית במדבריות צפון אפריקה. במהלך המלחמה הועבר לבריגדה היהודית, והיה מפקד צוות הווי יהודי שהופיע לפני החיילים היהודים של הצבא הבריטי. בסיום המלחמה התגייס לארגון ההגנה בירושלים ועם פרוץ מלחמת העצמאות לחם בירושלים בקרבות "קטמון".
בוהם היה חבר בוועדה הציבורית ובמועצה של פסטיבל ישראל ושל תחרות הנבל הבינלאומית ואף היה יושב ראש חבר השופטים של התחרות השביעית. כמו כן היה בין מייסדי קרן המוזיקה הישראלית, נציגת קרן המוזיקה של ארצות הברית. קרן זו מעודדת את פעילותן של תזמורות נוער, בהשאלת כלי נגינה ובקיום סמינרים למנצחי תזמורות כאלה ולמורי מוזיקה בבתי ספר.
נפטר בירושלים בשנת 1986, בגיל 72, ממחלת הסרטן.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
יצירתו
בוהם כתב מוזיקה טונאלית בלבד, כרומטית ומודאלית בחלקה. כל יצירותיו, מלבד שבעה שירים למילים של משוררים שונים, אינסטרומנטליות. הוא כתב בעיקר מוזיקה קאמרית, רובה לכלי נשיפה, וכן שתי סימפוניות.
לקריאה נוספת
יהודה כהן, "נעימי זמירות ישראל", הוצאת עם עובד, 1990
וישגראד (הונגריה)
מקור השם "וישגראד" מסלאבית, ופירושו "הטירה העליונה". וישגראד נזכרת לראשונה במאה ה-11. ב-1325 הפך אותה המלך קארוי רוברט לבירת הונגריה, מעמד בו החזיקה עד 1405, כשהועברה החצר המלכותית לבודה.
ב-1335 נערכה במקום פסגה של מלכי הונגריה, פולין, ובוהמיה, ובמהלכה הסכימו השליטים על שיתוף פעולה ביניהם. באופן דומה נערכה בווישגראד בשנת 1991 פגישה בין מנהיגי הונגריה, פולין וצ'כוסלובקיה במטרה ליצור שיתוף פעולה בין המדינות. בתחילה נקראה מסגרת זו "משולש וישגראד", אולם כיום שמה "קבוצת וישגראד", וחברות בה הונגריה, פולין, צ'כיה וסלובקיה.
הארמון, הניצב בעיירה עצמה, והטירה על ראש ההר מעל העיירה, שנשקף ממנה נוף מרהיב של "ברך הדנובה", הם מוקדי תיירות לטיולי יום מחוץ לבודפשט.
קלאס פונטוס ארנולדסון
קלאס פונטוס ארנולדסון (שוודית: Klas Pontus Arnoldson; 27 באוקטובר 1844 – 20 בפברואר 1916) היה סופר ומדינאי שוודי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1908, במשותף עם פרדריק באייר הדני.
ביוגרפיה
ארנולדסון נולד בעיר השוודית גטבורג. אביו היה המוזיקאי אולוף אנדרסון. בצעירותו נמשך לקבוצות שמאל רדיקלי ואף חיבר מספר מאמרים בנושא. בשנת 1882 נבחר לכהן כחבר בפרלמנט השוודי, ושנה לאחר מכן הקים ביחד עם חברי פרלמנט נוספים את הליגה השוודית לשלום ובוררות (בשוודית: Svenska freds- och skiljedomsföreningen) ומונה לעמוד בראשה. הארגון קרא להפצת השלום בעולם, פירוק מנשק ודמוקרטיזציה. ארנולדסון תמך גם בנייטרליות של המדינות הנורדיות.
בשנת 1901 פרסם את ספרו Seklernas hopp ("התקווה לדורות") שהטיף לפציפיזם, וב-1908 זכה בפרס נובל לשלום, ביחד עם פרדריק באייר.
Full Circle
Full Circle הוא אלבומה השמיני של להקת הדלתות, שיצא בשנת 1972. זהו האלבום השני לאחר מותו של ג'ים מוריסון, והאחרון שהקליטו עד An American Prayer בשנת 1978. האלבום כולל את הלהיט האחרון של הלהקה, The Mosquito. בניגוד לאלבומיה הקודמים של הלהקה, צלילי הבס נוכחים בכל השירים באלבום. ב-2006 יצא האלבום על CD עם האלבום "הפוסט-מוריסון" הראשון של הלהקה, Other Voices.
כנסיית פטרוס הקדוש (יפו)
כנסיית פטרוס הקדוש היא כנסייה קתולית פרנציסקנית השוכנת בכיכר קדומים בפינה הצפון-מערבית של יפו העתיקה. כנסיית פטרוס הקדוש נקראת על שמו של פטרוס הקדוש, אחד משנים עשר השליחים של ישו והאפיפיור הראשון. מנזר קטן צמוד לכנסייה מצפון. המבנה ומגדל הפעמונים שלו נראים היטב מכל קו החוף של תל אביב ויפו, כמו גם מכיוון הים, ולכן הם שולבו בקצה הימני של סמל העיר תל אביב-יפו הקודם.
נס החלום
לפי המסורת הקתולית ניצבת הכנסייה במקום בו שכן בית שמעון הבורסקאי, אצלו התארח פטרוס עת שהה ביפו, ובו נגלה לו נס החלום:
חזונו של פטרוס הקדוש בבית שמעון הבורסקאי הכשיר את הקרקע לפעילות המסיונרית של הנוצרים בקרב לא-יהודים באותה עת. לפי המסורת הארמנית, שוכן ביתו של שמעון הבורסקאי בבית משפחת זקריאן שמדרום לכנסייה, ליד המגדלור הישן של העיר, ומיקום זה הוא המקובל ביותר. הכנסייה הרוסית מחזיקה בגרסה שלישית למיקומו של הבית, והיא ממקמת אותו בכנסיית פטרוס הקדוש הרוסית באבו כביר.
היסטוריה
יפו הייתה חשובה לעולם הנוצרי משום שהנמל שלה היה השער הראשי לעולי הרגל בדרכם לירושלים. במקום בו ניצבת הכנסייה, שכנה כנסייה ביזנטית שנהרסה במאה ה-7 על ידי הערבים. על חורבותיה הקים פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מבנה מבוצר צלבני אשר כונה "המצודה". המבנה שוחזר בידי מלך צרפת לואי התשיעי בעת מסע הצלב השביעי, במחצית השנייה של המאה ה-13. המצודה נהרסה על ידי הממלוכים בשנת 1264, אך אחד ממגדליה העגולים שרד והוא שולב בפינתו הצפון-מערבית של מבנה הנוכחי. ב-1654 בנו נזירים פרנציסקנים כנסייה חדשה ואכסניה לצליינים (Casa Nova) אשר שימשה כמלון דרכים בדרך לירושלים. נפוליאון בונפרטה שהה בכנסייה זו בעת מסע כיבושו במזרח התיכון בשנת 1799. כנסייה זו נהרסה, נבנתה ושוב נהרסה. בין השנים 1888–1894 הוקם המבנה הנוכחי בסגנון הבארוק בחסות בית המלוכה הספרדי. הכנסייה הורחבה בשנת 1903 ושימשה ככנסייה הקתולית הראשית של העיר, עד שנבנתה כנסיית אנטוניוס הקדוש ברחוב יפת בשנת 1932.
המבנה
החזית המזרחית של המבנה מחולקת באופן מובחן לכנסייה (משמאל ומדרום) ולמנזר (מימין ומצפון), וקבועים בה שעריהם של שני האגפים הנפרדים, זה לצד זה.
הכנסייה
אפסיס הכנסייה פונה באופן ייחודי לכיוון מערב ולא מזרח, סמל לחזונו של פטרוס, או לכיוון ממנו הגיע המלאך, ואשר סללו את הדלת לפנייה אל הגויים, בין היתר מעבר לים. האפסיס הפונה מערבה מקביל גם את פניהם של עולי הרגל הנוצרים, אשר הגיעו לארץ הקודש משך מאות שנים דרך נמל יפו.
כנסיית מתיאש
כנסיית מתיאש (בהונגרית Mátyás-templom) היא כנסייה קתולית בטירת בודה בבודפשט. המבנה הגותי הנוכחי, שייתכן והוקם על כנסייה קדומה יותר, הוא מהמאה ה-14 ועבר שיפוץ ושימור במאה ה-19.
כנסיית פטרוס הקדוש (יפו)
הכנסייה
החזית עשויה לבנים בגוון חום בהיר, ומשולבים בה שני קרניזים בהירים העוברים לרוחבה. בין הקרניזים אפריז שבו מטופות הנושאות את סמל הוותיקן. החזית מעוטרת גם בתבליטים אנכיים דמויי עמודים בעלי כותרות דוריות ויוניות, גם הם בגוון בהיר. מעל דלת הכניסה לוח הנושא את סמל משמורת ארץ הקודש, סמל המסדר הפרנציסקני (זרועו העירומה של ישו וזרועו המלובשת של פרנציסקוס מאסיזי), יונה המסמלת את רוח הקודש וכתר מלכות המסמל את האל האב. בקומה השנייה חלון מלבני גדול ומעליו גמלון. בראש הגמלון הונח סלע טרוורטין שהובא מבניאס בה העניק ישו את הבכורה לפטרוס. מגדל הפעמונים שוכן בכיכר קדומים, בפינתו הדרום-מערבית של המבנה, והוא נושא בראשו כיפה. נוסף לפעמון, קבועים במגדל גם ארבעה שעונים, אחד בכל צד.
כנסיית מתיאש
במקור נקראה הכנסייה כנסיית גבירתנו אבל שמה העממי הוא על שם המלך מתיאש הראשון, מלך הונגריה שהורה להסב את המגדל הדרומי של הכנסייה לצורתו הנוכחית (מגדל גבוה ומחודד). המלך מתיאש גם התחתן פעמיים בכנסייה זו ובמקום נערכו טקסי הכתרה כולל של המלך האחרון לבית הבסבורג קרל הראשון, קיסר אוסטריה ב 1916. בזמן הכיבוש הע'ותמאני שימשה הכנסייה כמסגד הראשי בבודה.
כנסיית פטרוס הקדוש (יפו)
הכנסייה
במבנה ספינה בודדת שבכל אחד מצדדיה חמש קפלות. קירותיה מצופים בשיש וקבועים בהם חלונות עשויים זכוכית צבעונית שיוצרה במינכן בה מופיעים קדושים ספרדים. התקרה גבוהה ועשויה בצורת קמרון חבית. דוכן הדרשה עשוי עץ חום מעוטר, והוא צמוד לקיר הצפוני בין שתיים מהקפלות. הדוכן מאמץ מוטיבים מעולם הצומח - הוא נסמך על עמוד דמוי גזע מתחתיו, ומעליו ענפים הנראים כאמיר העץ. יצירת האמנות המרכזית בכנסייה שוכנת מעל למזבח ומתארת את חלומו של פטרוס בעת ששהה ביפו. בכנסייה מספר יצירות אמנות נוספות המתארות אפיזודות בחייו של פטרוס - מעמד ההשתנות בו נכח, הענקת מפתחות הרקיע, נס הדגים, וכן את רחיצת הרגליים לפני הסעודה האחרונה. עוד נראים בכנסייה תיאורים של הנחת הטוהר, המשפחה הקדושה, פרנציסקוס מאסיזי מייסד המסדר, ובקפלה הראשונה משמאל לכניסה, מוצג עותק של איקונין המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.
כנסיית מתיאש
כיום הכנסייה פתוחה לביקורים והיא כוללת גם מוזיאון כנסייתי ובו נשמרים העתקים של הכתר ההונגרי ותכשיטי ההכתרה.
כנסיית פטרוס הקדוש (יפו)
הכנסייה
בכנסייה מתקיימות מיסות באנגלית, פולנית, ספרדית, ערבית ועברית, בהם משתתפים בעיקר מהגרי עבודה ואנשי סגל דיפלומטי השוהים בישראל כמו גם נוצרים מהאוכלוסייה הערבית ביפו. עוד פוקדים אותה תיירים רבים המקיימים בה תפילות משלהם.
טור מלכא
טור מלכא (מארמית: הר המלך) היה יישוב יהודי ביהודה שהתקיים בימי חורבן בית שני.
היסטוריה
באגדות החורבן מובא סיפור המתאר את הסיבות לחורבן היישוב על ידי הרומאים: "אתרנגולא ואתרנגולתא חריב טור מלכא".
יישוב זה נזכר במקורות חז"ל בדרך כלל בשמו הר המלך, והוא נחשב לאזור איכותי במיוחד. כך למשל דרשו חז"ל על הפסוק: "ההר הטוב הזה" - זה הר המלך".
בחז"ל מובא שלעשירי העם היו בו נחלות שונות: בדברי חז"ל הללו מצינו מספרים מופרזים אודות כמות התושבים שחיו בה, אך יש שרואים במספרים אלו כמדויקים ומוכיחים דבריהם מהגמרא. הדעה הרווחת היא שאמנם הייתה בה כמות תושבים רבה מאוד אך לא כמו המובא בגמרא. המהר"ל מפראג מסביר שחכמים אמרו את הכמות שהייתה ראויה בטור מלכא שהיה מקום הריבוי, אך זה אינו מחייב שהיה שם באמת כך. על פי המהר"ל מדובר בכלל בדברי חכמים שמדברים על מה שהיה ראוי מצד המהות, בלי להתחשב במציאות שמעוצבת גם ממניעות מצד האנשים, כיוון שהם רצו להסביר את ברכת הריבוי שהייתה בארץ מצדה המהותי.
חורבן טור מלכא
בתלמוד במסכת גיטין, כחלק מאגדות החורבן מגולל התלמוד את סיפור חורבנה של של טור מלכא:
על פי תיאור המעשה, בטור מלכא היו נוהגין להוליך תרנגול ותרנגולת לפני החתן והכלה בדרך לחופתם, כשכוונתם לרמז בזה שהחתן והלכה יזכו לפרות ולרבות כתרנגולים. באחת הפעמים שנהגו כן עברה באותה הזמן פלוגת חיילים שחטפו את התרנגולים, בני העיר שראו זאת התנפלו עליהם במטרה להשיב אותם. פלוגת החיילים, כאות מחאה, שלחה לקיסר כי יהודי המקום מורדים בו, דבר שאכן גרם לקיסר לצאת להילחם בבני העיר. באותה העת היה גר בעיר אדם בשם 'בר דרומא' שהיה קופץ למרחק מיל ותוך כדי קפיצתו היה הורג בחיילים. כשראה זאת הקיסר הוא הוריד את הכתר שעל ראשו והניחו על הארץ ופנה לאלוהים: אם טוב בעיניך, אל תגרום לי ולחיילי למות בידיו של 'בר דרומא'. באותה הזמן 'בר דרומא' ציטט את הפסוק בתהילים "הלא אתה אלהים זנחתנו ולא תצא אלוהים בצבאותינו", כאשר כוונתו כי אכן אין לו צורך בעזרת אלוהים. כשנכס 'בר דרומא' לבית הכיסא לעשות צרכיו' הגיע נחש והכישו, ומת מאותה הכשה. הקיסר על אף שראה במיתת בר דרומא, אמר הואיל ונעשה לי נס שלא נהרגתי על ידו, אפסיק את המלחמה איתם. מיד כשפנה הקיסר לשוב לביתו, תושבי המקום החלו לשמוח, וערכו מסיבות גדולות עם אוכל ושתייה, והדליקו נרות להאיר להם. הקיסר שראה מרחוק את אותן חגיגות, הבין כי היהודים מזלזים בו במעשה זה, והחליט לחזור ולהילחם בהם. ואכן בחזרתו החריב את כל המקום. בתלמוד מסופר בשם רבי אסי, שחיילי הקיסר כללו שלוש מאות אלף 'שולפי חרבות' שהרגו בטור מלכא במשך שלושה ימים ושלושה לילות. וכאשר הם הרגו בצדו האחד של טור מלכא, לא נודע הדבר לתושבים בצדו השני, אשר המשיכו בחגיגות הניצחון.
עין טור מלכא, שם העט של המשוררת עליזה גרינברג, ניתן לה על ידי בעלה אורי צבי גרינברג על שם היישוב "טור מלכא".
אוכלוסייה (סטטיסטיקה)
בסטטיסטיקה, אוכלוסייה היא אוסף כל הפריטים הרלוונטיים ביחס למידע מסוים. מרבית המחקרים לא בודקים את האוכלוסייה כולה, אלא מדגם מתוכה, אך מסיקים מסקנות, שאמורות לחול על כלל האוכלוסייה. דוגמאות:
הגדרת האוכלוסייה חשובה, גם בשביל הכללה נכונה של התוצאות וגם בשביל בחירת מדגם נכון. בחירת מדגם מקרי נעשית היטב אם ישנה רשימה של כלל האוכלוסייה, שממנה מגרילים את הנדגמים. למשל, סקר בחירות מוצלח יכול להיעזר בפנקס הבוחרים. סקר דעת קהל הרופאים יכול להיעזר ברשימת כל בעלי רישיון העיסוק ברפואה במדינה.
Now & Forever: The Hits
אלבום האוסף הגיע למקום ה-53 במצעד הבילבורד 200.
רקע
אלבום האוסף כולל כמעט את כל הסינגלים שלהן, אשר יצאו לאור מאז תחילת הקריירה שלהן, כולל שירים מהפסקול לסרט "לאהוב ולהתגבר". רוב השירים באלבום האוסף הן בגרסאות ערוכות וזאת כדי שיתאימו לאורך האלבום. בנוסף, אלבום האוסף כולל שיר בשם "Whoop De Woo", שהיה אמור להיכנס לאלבומן האחרון.
הצלחה
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-53 בארצות הברית שהוא פותח עם 26 אלף עותקים במקום הראשון ליציאתו. בנובמבר 2013, חזר האלבום למקום ה-169 בעקבות הוצאת הסרט התיעודי על הלהקה "CrazySexyCool: The TLC Story".
באמריקה הלטינית האלבום זכה להצלחה כאשר הגיע למקום הראשון במצעדים היפניים ואף הגיע למעמד פלטינה במדינה. בכל העולם האלבום מכר 800 אלף עותקים.
נייקי מאג
נייקי מאג (באנגלית: Nike Mag) הם דגם נעליים במהדורה מוגבלת שנוצרו בשנת 2011 על ידי חברת נייקי. דגם הנעליים זה הוא העתק של אלו שנעל מרטי מק'פליי, גיבור סרט הקולנוע "בחזרה לעתיד 2".
סקירה כללית
"בחזרה לעתיד", הסרט הראשון בטרילוגית הסרטים המפורסמת, היה הצלחה קופתית. בשנת 1989, מעצב חברת נייקי טינקר הטפילד התבקש ליצור נעל עבור הפרק השני של הסדרה, שחלקו מתרחש בשנת 2015. לנעליים היו תכונות מיוחדות, כגון פנלים מאירים ושרוכים הקושרים את עצמם.
כ-15 שנה מאוחר יותר, עצומה מקוונת שדרשה את חזרתן של הנעליים משכה את תשומת הלב של טינקר הטפילד. בעזרתה של מפתחת הנעליים טיפאני בירס, הם התחילו לבנות זוג נעליי נייקי מאג. הם עבדו על הנעליים במשך כ-6 שנים, במהלכן נאלצו להתחיל מחדש את עבודתם שלוש פעמים. אחרי אלפי שעות עבודה, היו סוף סוף ברשותם זוג נעליים שהם העתק מדויק של זוג נעליי הנייקי מאג משנת 1989 אותן נעל מרטי מקפליי. הנעליים כוללות אלקטרולומינסנציה על צידן החיצוני של הסוליות, חומרי גלם של טכנולוגיית חלל, וסוללה פנימית נטענת המחזיקה למשך כ-3,000 שעות. היה זה זוג הנעליים הנטענות מחדש הראשון של חברת נייקי. "שרוכי כוח", מאפיין בולט של הנעל בסרט, אינן קיימות בנעליים אלו. חברת נייקי הצהירה באופן רשמי כי נעליי נייקי מאג לא נועדו לנעילה במהלך ביצוע פעילות כלשהי, וכי יש לנעול אותן למטרות בידור או פנאי.
כמות מוגבלת של 1,500 זוגות היו במכירה פומבית ב-eBay ב-8 בספטמבר 2011, כאשר הרווחים יועדו לתרומה לקרן מחקר של מחלת הפרקינסון על שם מייקל ג'יי פוקס (כוכב סדרת סרטי "בחזרה לעתיד", הלוקה במחלה זו). הנעליים נמכרו במכירות מקוונות בטווח מחירים של בין 2,300 דולר ועד ל-9,959 דולר. עשרה זוגות נוספים, ארוזים בקופסאות תצוגה מפוארות, נמכרו באופן בלעדי על ידי נייקי בשידור חי במכירות פומביות ברחבי העולם, כך שבסך הכול נמכרו 1,510 זוגות של נעליים מדגם זה.
סכום של 4.7 מיליון דולר גויס מהמכירות הפומביות באינטרנט. סרגיי ברין, ממייסדי גוגל, יחד עם אשתו אן ווג'יסקי, הצהירו כי על כל דולר שיגויס מהמכירות הפומביות עד לסוף שנת 2011 - הם יתרמו דולר נוסף בעצמם, עד לסכום של 5 מיליון דולר. בכך, ההכנסה הכוללת מהמכירות פומביות באינטרנט הגיעה לסכום כולל של 9.4 מיליון דולר.
גרסה חדשה של הנעליים, הכוללת שרוכים הקושרים את עצמם, נמצאת בפיתוח, וחברת נייקי הביעה אופטימיות בנוגע לסיכויים כי אלו יופצו במהלך שנת 2015 (השנה בה ביקרו גיבורי הסרט "בחזרה לעתיד 2") מה שלא התרחש בסופו של דבר.
יחסי החוץ של טנזניה
יחסי החוץ של טנזניה הם יחסי החוץ של הרפובליקה המאוחדת של טנזניה.
הנשיא של הראשון טנזניה, ג'וליוס נייררה, היה גם ממייסדי ארגון המדינות הבלתי-מזדהות. במהלך המלחמה הקרה טנזניה שיחקה תפקיד חשוב בארגונים אזוריים ובינלאומיים, כמו המדינות הבלתי-מזדהות, ארגון מדינות החזית, G77, ארגון אחדות אפריקה (OAU) (כעת האיחוד האפריקאי). כאחד מהמדינאים האפריקאים המשפיעים ביותר, נייררה היה פעיל בחלק רב מארגונים אלו, וכיהן כיו"ר ארגון אחדות אפריקה (1984–1985) ויו"ר שש מדינות בארגון מדינות החזית שפעלו לביטול האפרטהייד בדרום אפריקה. נייררה היה גם מעורב במשא ומתן לשלום בבורונדי עד מותו ב-14 באוקטובר 1999.
טנזניה היא בעלת יחסים טובים עם המדינות השכנות לה והיא שותפה פעילה במאמצים לפתרון סכסוכים בדרכי שלום. טנזניה עוזרת ליזום שיחות בנושא השלום לסיום הסכסוך בבורונדי ותומכת בהסכם לוסקה בנוגע לסכסוך ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. במרץ 1996, טנזניה, אוגנדה וקניה חידשו את הדיון על שיתוף פעולה כלכלי ואזורי. שיחות אלה הגיעו לשיאן עם החתימה על הסכם שיתוף הפעולה המזרח אפריקאי בספטמבר 1999, אשר נועד להוביל לאינטגרציה כלכלית באמצעות פיתוח של מזרח אפריקה. טנזניה היא המדינה היחידה במזרח אפריקה אשר גם חברה בקהילה לפיתוח דרום אפריקה (SADC).
לאורך ההיסטוריה, טנזניה קלטה פליטים רבים ממדינות שכנות, כולל מוזמביק, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בורונדי ורואנדה. קליטה זו נעשתה בדרך כלל בשיתוף עם נציבות האו"ם לפליטים.
חברות בארגונים בינלאומיים
טנזניה חברה בארגונים בינלאומיים רבים, ביניהם: האיחוד האפריקאי, חבר העמים הבריטי, הקהילייה המזרח-אפריקנית, הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה, ארגון המזון והחקלאות, G77, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, בית הדין הפלילי הבינלאומי, הצלב האדום, הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי, ארגון העבודה הבינלאומי, קרן המטבע הבינלאומית, ארגון הימאות הבינלאומי, אינמרסט, אינטרפול, הוועד האולימפי הבינלאומי, ארגון ההגירה הבינלאומי, ארגון התקינה הבינלאומי, איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי, המדינות הבלתי-מזדהות, ארגון אחדות אפריקה, הארגון למניעת הפצת נשק כימי, האומות המאוחדות, ועידת האו"ם לסחר ופיתוח, אונסק"ו, נציבות האו"ם לפליטים, איגוד הדואר העולמי, ארגון הבריאות העולמי, הארגון העולמי לקניין רוחני, הארגון המטאורולוגי העולמי, ארגון התיירות העולמי, ארגון הסחר העולמי ועוד.
Across the Open Sea
Across the Open Sea (בעברית: ברחבי הים הפתוח) הוא האלבום השלישי של להקת הדת' מטאל השוודית אנלישד. האלבום יצא לאור באוקטובר של שנת 1993.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אנלישד, למעט שיר 10.
מבצעים
אנלישד
לואי השמונה עשר, מלך צרפת
נישואיו
ב-14 במאי 1771 לואי נישא למריה ג'וספינה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד ונכדתו של מלך ספרד, פליפה החמישי. הנסיכה, שנקראה בצרפת מארי ז'וזפין, עברה שתי הפלות טבעיות, ב-1774 ו-1781, ולאחר מכן הזוג נותר חשוך ילדים.
המהפכה הצרפתית
במהלך המאורעות אשר הובילו לפרוץ המהפכה הצרפתית, נקט לואי בעמדה ליברלית והביע התנגדות לשלטונו של אחיו, אולם הקיצוניות הגוברת של המהפכנים הוסבה במהרה גם כלפיו בהיותו שייך לבית המלוכה. בשנת 1791 ברח לואי מהמדינה, באותו הזמן בו נכשל אחיו המלך בניסיון בריחתו. הוא נמלט למדינת וסטפאליה וחי שם בעוד אחיו הוצא להורג בשנת 1793. עם מותו של אחיו הכריז לואי על היותו העוצר של אחיינו לואי השבעה עשר, מלכה החדש של צרפת, אשר היה ילד ולמעשה מעולם לא שלט במדינה. כשהמלך בן העשר מת בכלאו ב-8 ביוני 1795, הוא הכריז על היותו מלך צרפת החדש ושינה את שמו ללואי השמונה עשר. בהצהרת ורונה, הכריז לואי על דחייתו את השינויים שהתרחשו בצרפת מאז 1789, אשר הרסו, לדעתו, את הסיכוי להקמת שלטון מונרכיה-חוקתית מתונה, אשר תוגבל על ידי חוקה המיישמת את מרבית תוצאות המהפכה.
בשנים שלאחר מכן נסע לואי ה-18 ברחבי אירופה והתגורר בארמון הדוכס בילגבה שבקורלנד בשנים 1801-1798 וכן 1804–1807. בתקופה זו הוא זכה לחסותו של הצאר. לאחר מכן קבע את משכנו באנגליה. באותה העת, הכח העולה בצרפת, כוחו של נפוליאון אשר העניק לעצמו את התואר קיסר צרפת, הפך את רעיון השיבה של בני משפחת בורבון לכס המלכות בצרפת ללא סביר.
לואי מלך צרפת
בשנת 1814, עם הגלייתו של נפוליאון לאי אלבה, תפס לואי ה-18 את מקומו כשליט צרפת ונהיה למלכה באופן רשמי. מטרתו הראשונה הייתה החזרת המצב במדינה לקדמותו, כפי שהיה בתקופת אחיו לואי ה-16. ניסיונו זה לבטל את תוצאות המהפכה הפך אותו במהרה ללא אהוד במיוחד. הוא חתם על הסכם שלום עם בעלות הברית והכל היה נראה כאילו צרפת תקום שוב. אולם כעבור שנה בלבד חזר נפוליאון מגלותו ויצא למלחמה נוספת בבעלות הברית. נפוליאון ניצח בכמה קרבות אך בקרב האחרון, קרב ווטרלו, הובס והוגלה שוב, הפעם לאמצע האוקיינוס האטלנטי. לואי ה-18 שב ותפס את המלוכה במה שמכונה הרסטורציה השנייה. זמן מועט לאחר שובו של המלך לכס המלכות החלה בצרפת תקופת הטרור הלבן, תקופה בה רצחו תומכיו של המלך אלפים מתומכיו של נפוליאון. עוד הסכם שלום נחתם לפיו צרפת תוותר על כמה חבלי ארץ ותשלם כספי פיצויים.
הוא היה אדם מתון ונבון, ולכל אורך מלכותו הצליח לשמור על האיזון בין הפלגים השונים באוכלוסייה. מדיניותו של לואי ה-18 הייתה מלוכנית קיצונית אך בעזרתו הרבה של המרקיז וייל הצליח לשמור על המדיניות באופן מאוזן מבלי ליצור עימות עם הפרלמנט.
בימי לואי חל שיפור ניכר בניהול ענייני הכספים של צרפת, החלו להתגבש מוסדות ממשלתיים, החלה התעוררות אינטלקטואלית והופיעו כתבי עת חשובים.
ג'ק גודי
סר ג'ון (ג'ק) רנקין גודי (באנגלית: John (Jack) Rankine Goody; 27 ביולי 1919 - 16 ביולי 2015) היה אנתרופולוג חברתי בריטי. שימש כפרופסור באוניברסיטת קיימברידג' ונבחר כעמית באקדמיה הבריטית ב-1976, והיה חבר חוץ של האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית).
קורות חיים
גודי גדל בוולווין גרדן סיטי, שם הוא למד בבית ספר סנט אלבן. הוא נרשם לסנט ג'ון קולג' באוניברסיטת קיימברידג' על מנת ללמוד ספרות אנגלית ב-1938, שם הוא התוודע לאינטלקטואלים שמאלנים כמו אריק הובסבאום.
הוא נלחם בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, נשבה בידי הגרמנים ושהה שלוש שנים כשבוי מלחמה במחנות מעצר.
בין 1954 ל-1984 הוא לימד אנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת קיימברידג' ושירת כפרופסור המופקד על קתדרה ויליאם וייס לאנתרופולוגיה חברתית בין 1973 ל-1984. הוא נבחר כעמית באקדמיה הבריטית ב-1976 וגם קיבל תואר אבירות מהמלכה. הוא נשא את הרצאות לוס באוניברסיטת ייל בסתיו 1987.
גודי היה חלוץ באנתרופולוגיה השוואתית של האוריינות, ניסה לאמוד את התנאים המוקדמים שהביאו והשפיעו על הכתיבה כמו הטכנולוגיה. הוא גם כתב רבות על ההיסטוריה של המשפחה ועל האנתרופולוגיה של הירושה. בשנותיו האחרונות הוא כתב על האנתרופולוגיה של הפרחים והאוכל.
נפטר ב-16 ביולי 2015, בגיל 96.
מחקריו
ג'ק גודי הסביר מבנה חברתי ושינוי חברתי בעיקר במונחים של שלושה גורמים עיקריים. הראשון הוא התפתחות צורות של חקלאות אינטנסיבית שאיפשרו צבירת עודפים – עודפים מסבירים היבטים רבים של פרקטיקות תרבותיות החל מנישואים להלוויות כמו גם את ההבדל בין החברות האפריקניות לאירואסיאתיות. שנית, הוא הסביר שינוי חברתי במונחים של עיור וגידול במוסדות הבירוקרטיים שהתאימו או ביטלו צורות מסורתיות של ארגון חברתי, כמו המשפחה או השבט, הוא מזהה תרבויות כ"תרבות הערים". ושלישית, הוא ייחס משקל רב לטכנולוגיות של תקשורת כמו כלים של פסיכולוגיה ושינוי חברתי. הוא קישר את ראשית הקריאה עם משימות של ניהול עודפים ובמאמר חשוב עם אלן וואט (Ian Watt) (Goody and Watt, 1963), הוא פיתח את הטיעון שעליית המדע והפילוסופיה ביוון הקלאסית תלויים במידה רבה בהמצאת שיטת כתב יעילה, האלפבית. מכיוון שניתן להתייחס לגורמים אלה לכל מערכת חברתית מודרנית או לשינויים שיטתיים במהלך הזמן, עבודתו רלוונטית לדיסציפלינות רבות.
לקריאה נוספת
David R. Olson, ed. Technology, Literacy and the evolution of society: implications of the work of Jack Goody. Michael Cole. Mahwah, New Jersey – London: Lawrence Erlbaum Associated, Publishers.
ליביאן איירליינס
ליביאן איירליינס (בערבית: الخطوط الجوية الليبية; באנגלית: Libyan Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של לוב. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של טריפולי.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1964 והחלה את טיסותיה בשנת 1965 כשהיא מפעילה מטוס קרוול בטיסות לאירופה.
בשנת 1973 הופלה טיסה 114 של ליביאן איירליינס על ידי חיל האוויר הישראלי לאחר שנכנסה ללא אישור למרחב האווירי הישראלי.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
Irene Cara Presents: Hot Caramel
Irene Cara Presents: Hot Caramel (בעברית: איירין קארה מציגה: הוט קרמל) הוא אלבום האולפן הרביעי והאחרון של הזמרת-יוצרת האמריקאית איירין קארה. זה היה האלבום היחיד שלה שהופץ בהוצאת CPM. האלבום הופק על ידי מפיקים שונים ובו הציגה קארה לראשונה את הוט קרמל, שהשתתפו בהקלטות שיריו.
אלבום זה הוא הראשון של קארה שיצא שלושה עשורים לאחר יציאתו של, Carasmatic (1987).
צבים יבשתיים
צבים יבשתיים (שם מדעי: Testudinidae) היא משפחת צבים בעל-משפחה צבי יבשה (Testudinoidea). במשפחה שתי תת-משפחות: Testudininae ו-Xerobatinae.
מאפיינים
משפחה זו כוללת צבים בגדלים שונים החיים ביבשה. הם איטיים ובעלי שריון גדול המגן עליהם מטורפים וממזג אוויר קשה. הם צמחוניים כמעט לגמרי. רבים מהם חיים באזורים מדבריים ויכולים להחזיק הרבה זמן ללא שתייה ומזון. כמו כן הם מגיעים לגיל מופלג.
צבי היבשה הגדולים ביותר הם צב גלאפגוס וצב אלדברה שאורכם עולה על 120 סנטימטר ומשקלם עולה על 250 קילוגרם. לצידם מינים קטנים, כגון צב יבשה מדברי, שאורכו הוא כ-13 סנטימטר בלבד והקטן ביותר הוא המין צב כף מנומר, הקטן שבצבים שאורכו 6–8 סנטימטרים בלבד.
צבים אלו חיים מדרום אמריקה הצפונית עד דרום אמריקה הדרומית, סביב אגן הים התיכון, ברחבי אירופה ואסיה עד לדרום-מזרח אסיה, אפריקה הטרופית ומדגסקר. הצבים היבשתיים חיים במגוון רחב של בתי גידול מאזורים מדבריים וסוואנות עד ליערות גשם טרופיים. הצבים היבשתיים הם אוכלי כול וניזונים בעיקר מעשבים, עשבים שוטים, פרחים, ירקות ופירות אך גם מחסרי חוליות קטנים כמו חרקים, שבלולי יבשה ותולעים טבעתיות.
סוגים
במשפחה הסוגים הקיימים הבאים:
סוגים שנכחדו:
גובלינים (סדרת משחקים)
גובלינים (באנגלית: Gobliiins) היא סדרת משחקי מחשב בעלת 4 כותרים. שלושת המשחקים הראשונים פותחו על ידי החברה קוקטל וויז'ן, המשחק הרביעי פותח על ידי סוסיאיטי פולנה. הוגה הרעיון שמאחורי המשחקים ומפתחם הראשי הוא פייר גילהודס.
המשחק יכול להחשב כשילוב בין משחקי הרפתקאות למשחקי חשיבה (פאזלים). השחקן צריך לפתור את התעלומה במסך הנוכחי על מנת להגיע למסך הבא. לאחר פתרון של כמה מסכים עובר השחקן לשלב הבא. השלבים הולכים ונהיים קשים ככל שמתקדמים במשחק. במהלך המשחק שולט השחקן בכמה גובלינים במקביל, ונעזר ביכולת הייחודית של כל גובלין. אפשר לשלוט בגובלין אחד בכל זמן, אבל בהתאם לזירה, ניתן להחליף בין הגובלינים. במשחק המקורי קיימים פסי בריאות לכל אחד משלושת הגובלינים, אך במשחקים הבאים הפס נעלם.
מספר האותיות "i" בשם המשחק מציין את מספר הגובלינים עליהם ניתן לשלוט, בדומה לכך גם מספר האותיות "ו" בשם העברי של המשחק מציין את מספר הגובלינים שעליהם ניתן לשלוט (מלבד המשחק הרביעי שהתעלם מכך בשם שניתן לו בארץ).
גובלינים
במשחק המקורי, אשר יצא בשנת 1991, חבורת הגובלינים יוצאת למסע כדי למצוא מזור למכאובי המלך שהוטלה עליו קללה על ידי המכשף הרשע.
השחקן יכול לשלוט בשלושה גובלינים במקביל. לכל אחד יש את היכולת המיוחדת שלו. הגובלין הראשון, בוֹבוֹ, הוא לוחם אשר יכול לגרום לדברים להישבר וליפול. הגובלין השני, הוּטר, הוא קוסם אשר יכול להשתמש בקסמיו על חפצים ולגרום לדברים בלתי צפויים. הגובלין השלישי, דווין, הוא היחידי שיכול לאסוף חפצים, וניתן להגדירו כגנב.
מהלכים שגויים יכולים לגרום לגובלין להסתבך, כמו השארתו באזור לא בטוח ושימוש שגוי בחפץ, וכך לצמצם את פס הבריאות שלו. כאשר אחד מהגובלינים מת, המשחק נגמר.
גובלינים 2
בשנת 1992 הופץ המשחק השני בסדרת הגובלינים. הפעם מטרתם היא לחלץ את הנסיך הצעיר שנחטף על ידי שד שהפכו לשוטה החצר ולהחזירו בריא ושלם לאביו המלך.
במשחק זה שולט השחקן בשני גובלינים - פינגוּס החכם והביישן, ווינקל הטיפש והאמיץ. שני הגובלינים יכולים לאסוף חפצים, אך משתמשים בהם בצורה שונה. חידוש מסוים במשחק זה הוא הצורך לחזור למסכים קודמים כדי להשלים את פתרון הפאזל. בנוסף, ניתן לתת לשני הגובלינים פקודה בו זמנית.
גובלינים 3
בשנת 1993 יצא לשוק המשחק השלישי בסדרה. בלאונט, גיבור המשחק, הוא עיתונאי שיוצא למסע במטרה להגיע לשתי ממלכות מרוחקות כדי לכתוב סיקור על היריבות ביניהן אודות אוצר רב ערך.
הפעם שולט השחקן בגובלין יחיד, אך הוא מקבל סיוע במהלך המשחק מיצורים שונים. חלק מהאזורים במשחק גדולים יותר מהמסך, ולכן צורף אליהם פס גלילה.
המשחק תורגם לעברית על ידי חברת מחשבת.
גובלינים 4
המשחק הרביעי בסדרה יצא בשנת 2009. מטרת הגובלינים היא למצוא את חיית המחמד של המלך, דוב הנמלים רירי, שברח מביתו בחיפוש אחר הרפתקאות.
ההבדל הבולט במשחק הרביעי בסדרה לעומת שלושת המשחקים הראשונים הוא המנוע הגרפי התלת־ממדי של המשחק. מלבד זאת המשחק משמר את האופי של שלושת המשחקים הקודמים בסדרה ובמיוחד הוא נושא דמיון גדול למשחק הראשון. במשחק זה שולטים בשלושה גובלינים שונים שלכל אחד מהם יש את יכולותיו המיוחדות: צ'ופ הבלש, סטוקו הלוחם ופרליאוס הקוסם. הפעולות שהם יכולים לבצע דומות לפעולות האפשריות של מקביליהם במשחק הראשון. כמו כן, חלק מהשלבים הם עיבוד של שלבים מן המשחק המקורי.
דואו קנאזאווה-אדמוני
היסטוריה
הדואו נוסד בשנת 1996, בבאנף סנטר קנדה, ומאז הופיע במדינות רבות, הקליט מספר דיסקים וזכה בפרסים נחשבים בתחומם.
ההרכב הופיע באולמות ידועים כגון קרנגי הול, תיאטרון ארג'נטינה, היכל קזלס, תיאטרון הפילהרמונית של אודסה , היכל איזומי ועוד.
קנאזאווה ואדמוני הופיעו במגוון פסטיבלים עולמיים: פסטיבל האביב בבודפשט, פסטיבל פסיפיק-רים בקנדה, פסטיבל דואו הפסנתר בבאד-הרנלאב שבגרמניה, פסטיבל אודסה, פסטיבל מלחיני אסיה, פסטיבל ישראל ופסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה בת"א.
הדואו הקליט למגוון תחנות רדיו: תאגיד השידור של יפן, CBC קנדה, רדיו ורשה וקול המוזיקה. הדואו גם יזם ב-2003 פסטיבל ישראלי של דואו פסנתר במשכן לאמנויות הבמה, תיאטרון ירושלים ומרכז סוזן דלל.
כיום הדואו מלמד בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, בכיתות אמן שונות כדוגמת תל-חי, ושופט בתחרויות שונות.
פרסים
מקום ראשון בתחרויות הבאות:
שימי ריגר
ריגר ידוע בעברית המאונגלזת אשר בפיו, בחוש ההומור שלו, באהדתו לניו יורק ניקס ולמכבי גדרה. כמו כן בולטת הקריאה שהפכה לסמלו המסחרי – "רק רשת".
קריירה
החל משנות התשעים משמש כפרשן כדורסל בערוץ הספורט. מפרשן בעיקר משחקי ליגת ה-NBA וכדורסל מכללות.
ב-1999 הופיע בסדרה "שמש", בפרק ה-16 של עונתה השלישית, שנקרא "הליגה למקומות עבודה".
בשנת 2013 השתתף בצילומי העונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר".
בשנת 2016 יצא ספרו האוטוביוגרפי "לא רק רשת" בשיתוף עם יוסי כהן, בפרויקט מימון המונים, באתר הדסטארט.
משפחתו וחייו האישיים
שימי ריגר הוא נכדו של הרב שמחה זליג ריגר, דיין מבריסק וממקורבי רבי חיים מבריסק.
מנישואיו לניטה יש לו בת ושני בנים – אחד מהם הוא יונתן ריגר, המשמש ככתב התרבות של חברת החדשות.
לונוחוד 1
לונוחוד 1 (ברוסית: Луноход-1) - רובר לא מאויש שנחת על הירח על גבי הנחתת "לונה 17" ופעל על קרקעית הירח כ-10 חודשים. במהלך פעילותו הרכב העביר למרכז הבקרה בכדור הארץ מידע רב. הלונוחוד 1 היה לרובר הרובוטי הראשון שנחת על גרם שמימי אחר.
תיאור הרכב
הרכב היה מיועד לחקר הירח ולשם כך מצויד בציוד מדעי מתאים. מסת לונוחוד 1 הייתה 756 קילוגרם, אורך - 4.42 מ', רוחב - 2.15 מ', גובה - 1.92 מ'.
הוא היה מצויד במכשירים הבאים: 2 מצלמות טלוויזיה, ספקטרומטר רנטגני, טלסקופ רנטגני, מד מרחק, מגלה קרינה, רפלקטור.
הרכב התחיל לפעול ב-17 בנובמבר 1970 וקשר אחרון איתו נוצר ב-14 בספטמבר 1971.
תיאור המשימה
החללית "לונה 17" שוגרה ב-10 בנובמבר 1970. הגשושית הייתה במסגרת תוכנית לונה הסובייטית והיא נבנתה במשרד תכנון "לאבוצ'קין" בראשותו של גאורגי בבקין. ב-15 בנובמבר החללית הגיע לקרבת הירח. ב-17 בנובמבר בוצעה הנחיתה באזור ים הגשמים ורכב חלל "לונוחוד 1" ירד לקרקעית.
התוכנית הייתה לפעילות במשך 3 חודשים אך הרכב פעל כ-10 וחצי חודשים. במהלך זה הוא עבר 10,540 מ', העביר למרכז הבקרה 211 צילומים פנורמיים ו25 אלף צילומים רגילים. בנוסף לכך בוצע חקר קרקעת הירח. המהירות המרבית הייתה 2 ק"מ בשעה. בתקופת פעילות רכב החלל בוצעו 157 סדרות קשר.
ב-15 בספטמבר 1971 הטמפרטורה בתוך תא המכשור התחילה לרדת, ב-30 בספטמבר מרכז הבקרה לא הצליח ליצור קשר עם המתקן וב-4 באוקטובר ניסיונות ליצירת קשר הופסקו.
ג'ואקינו גרקו
ג'וֹאָקִינוֹ גְרֶקוֹ (באיטלקית: Gioachino Greco; 1600–1634 בערך) היה שחמטאי איטלקי, מהראשונים שרשמו משחקי שחמט. בסך הכל רשם גרקו 77 משחקים.
סגנונו
הסגנון השחמטאי שהוא מתאר בספרו מאפיין את השחמטאי המתחיל: לא מחמיץ אף הזדמנות לתת שח, מביא את המלכה מיידית למשחק, לא נותן מחשבה על פיתוח מסודר של הכלים ומסתער בהתקפה מוחצת על המלך היריב.
שיטה זו מצליחה, או שנכשלת בצורה מוחלטת. רמת המשחק ההגנתי אפסית ויש העדר מוחלט של תוכנית עמוקה כלשהי.
אמני השחמט בתקופת גרקו התעלמו מהרגלים. השיטה להתנגד להתקפת המחץ שבדרך כלל נוהלה על ידי הצד המשחק בלבן הייתה למקם את הכלים בעמדות מפתח, לקבל את ההקרבות של הצד התוקף ולאחר מכן לזכות במשחק בזכות היתרון החומרי. האמנים של הצד התוקף ביצעו תחבולות מזהירות, בשעה שהאמנים המגינים השתמשו בהחלפות כלים שיטתיות ככלי להחליש, ולבסוף להביס את ההתקפה.
האמנים מהסוג הראשון "המציאו" את הגמביט, ההקרבה, והאמנים מהסוג השני פיתחו את "המשחק השקט" Giuoco Piano בפתיחה האיטלקית. משום שגרקו היה איטלקי, קרויה פתיחה זו על שמו עד היום. הנה עמדת הפתיחה לאחר שלושת המסעים הראשונים: 1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ר-ג4 ר-ג5
משחקיו - שכולם היו כנגד יריב אנונימי שכונה "NN" (בלטינית: Numa Numentius, 'פלוני אלמוני') - היו משחקים סבירים, פשוטים אבל נתנו מידע מועיל רב על מלכודות בפתיחה. בין משחקיו היה מט החנק הראשון.
אלמוני - גרקו (שנת 1620):