cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Born Free (וידאו קליפ)
הקליפ שצולם עבור השיר "Born Free" של הראפרית M.I.A, מתאר רצח עם של ג'ינג'ים. הוא צולם בקליפורניה ובוים על ידי רומיין גברס כסרט קצר בן תשע דקות ללא ידיעה מוקדמת של חברת התקליטים שלה. כמה תקריות הנוגעות להריגתם ללא משפט של גברים טמילים על ידי צבא סרי לנקה שצולמו בטלפונים ניידים בסרי לנקה, שחלקן שודרו על ידי גורמי חדשות ברחבי העולם, עוררו השראה עבור הקליפ. הצגת הסרטון בכוח צבאי, אלימות ואכזריות נתקלה בקבלת פנים ביקורתית חיובית, אך גם עוררה מחלוקת רבה ברחבי העולם, כולל השמה של הגבלת גיל באתר יוטיוב. חלק מהמבקרים בירכו על ייצוג הדיכוי והסערה הפוליטית, ואילו אחרים מתחו ביקורת על התוכן המפורש יותר. אופן הצילום של הסרט והנושאים שסיקרו עוררו השוואה לקליפים הקודמים של הראפרית, וגם למספר סרטים ביניהם "מטען הכאב" ו-"Punishment Park". הקליפ זכה במועמדות לפרס "קליפ הדאנס של השנה" בטקס פרסי VMA בריטניה.
פיתוח
הקליפ צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-15 בינואר 2010 והתסריט שלו נכתב על ידי M.I.A עצמה. הוא בוים על ידי הבמאי הצרפתי רומיין גברס. M.I.A הגיעה לגברס לאחר שראתה קליפ אחר שהפיק שגם היה שנוי במחלוקת והעבודה של גברס לטענתה התאימה "לחזון שלה". לטענתה של הראפרית הקליפ הציג סיפור בדיוני כדי להגיע לקהל רחב יותר אך הוא כן היה בהשראת סיפורם של הגברים הטמילים אשר הוצאו להורג בסרי לנקה ללא משפט. בקליפ הקורבן הם גברים בעלי שיער כתום. הרעיון שהקליפ יתמקד בגברים בעלי שיער כתום בא מבדיחה שאמר אחד הכותבים של השיר עם אנשים בעלי שיער כתום. בנוסף הקליפ גם מכיל סצנות עם חיילים אמריקאים שחזרו מלחימה מול עיראק ואפגניסטן ואף סצנות המשלבות דם.
מהלך הקליפ
אורכו של הקליפ הוא מעל 9 דקות והוא מתאר צוות SWAT שנוסע לבניין ומבצע פשיטה, במהלכה הם מתעלמים מאדם שמעשן קראק ופורצים לדירה של זוג בזמן שהוא מקיים יחסי מין. השוטרים מכים את הזוג ולאחר מכן לוקחים בכוח את הגבר. לאחר מכן שהם שמים אותו בכוח על אוטובוס ובו למעשה נמצאים גברים בעלי שיער כתום. חלק מאנשי ה-SWAT עונדים דגלים אמריקאים על המדים שלהם. לאחר מכן נראה גרפיטי ובו נראים גברים בעלי שיער כתום מחזיקים נשק ומתחת הכיתוב "היום שלנו יבוא", המוטו ההיסטורי של צבא הרפובליקנים האירי. לאחר מכן נראים אנשים נוספים בעלי שיער כתום שהן זורקים אבנים ובקבוקי תבערה לעבר הרכב עם העצורים, בהתייחס לתמונות המפורסמות מהאינתיפאדה הפלסטינית השנייה. לאחר מכן הרכב מביא את העצורים למדבר אשר עוברים התעללות ונאלצים לעבור דרך שדה מוקשים. אחד הבחורים מנסה לברוח אך הוא נורה בראשו ושנייה לאחר מכן מתפוצץ כאשר עלה בטעות על מוקש. לאחר מכן החיילים ממשיכים לרדוף, להכות ולירות בשבויים.
הקליפ הכיל תכנים שנויים במחלוקת כמו אלימות גרפית, שפה בוטה ועירום. אחד השחקנים בקליפ אמר כי הקליפ אמנם אלים אך הוא נועד ל"סיום אלימות". בנוסף השווה את הקליפ למשחקים כמו Grand Theft Auto או Call of Duty ואמר כי הם יותר אלימים. בנוסף אמר בריאיון איתו כי "היא [M.I.A] באמת הגשימה את המטרה שלה לגרום לאנשים לדבר על משהו שהם בדרך כלל לא רואים."
הוצאת הקליפ, תוצאות הוצאתו, תגובות וביקורת
הקליפ שוחרר באופן רשמי ב-26 באפריל 2010 לחשבון היוטיוב של הזמרת ועורר עם יציאתו מחלוקת פוליטית כאשר רבים קישרו את הקליפ לנושאים כמו רצח עם ולתנועות התנגדות ילידיות רבות ברחבי העולם. בנוסף הרבה ראו בקליפ כמתייחס לנושא ההגירה באריזונה, הטיפול בשבויים בידי כוחות ארצות הברית בכלא אבו גריב בבגדאד, ובאופן כללי יותר - הטקטיקות האכזריות ששימשו כוחות הממשלה ברחבי העולם נגד המיעוטים.
לוסי קפנוב מרשת RT ציינה את העובדה כי הקליפ עורר תשומת לב רבה במיוחד בארצות הברית לאור העובדה כי גופי תקשורת רבים דיברו עליו וסיקרו אותו. קפנוב ייחסה את תשומת הלב שהקליפ קיבל במדינה לעובדה שהקליפ נגע בנקודות רגישות של האמריקאים (המלחמות מול עיראק ואפגניסטן) וזו בניגוד למחלוקת שהתעוררה סביב הקליפ לשיר "Window Seat" של אריקה באדו שהשתחרר כמה שבועות קודם לכן. מנויקה הררה מ"בילבורד" גם השוותה את המחלוקת שנוצרה סביב הקליפ של באדו וטענה כי מי שקיבל את הקליפ של באדו "ירגיש מגוחך" לאחר שהוא יצפה בקליפ. אליונה מינקובסקי מ-"The Alyona Show" אמרה כי ההתנסויות של הזמרת עם נושא רצח העם בסרי לנקה תרמו לקליפ אך השתיקה שלה הותירה אנשים רבים לתהות אם אכן יש קשר בין הדברים. הראפר העיראקי נרסי, קבוצת ההיפ הופ הפלסטינית DAM והזמרת סברינה דה וויץ' אמרו ל-MTV איגי כי הם רואים בקליפ "מטאפורה גדולה יותר לחברה" ו"רדיפה באזורים של סערה פוליטית."
הרשת הבריטית "סקיי ניוז" דיווחה כי שרי אדהמי, דוברת ארגון הצדקה "ביטיבולינג" הבריטי, מצאה את הסרטון "לא ראוי" מכיוון שהוא יכול "להוביל להתעללות רבה יותר באנשים אדומי שיער". קרוליין סאליבן מ"דה גרדיאן" אמרה: "אני חושבת ש-MIA מציגה את העובדה שאם היינו מבדלים את כל האנשים הג'ינג'ים ומציגים אותם כמיעוט - באותו אופן כמו אנשים שחורים ואסייתיים אז לא הייתה זעקה עצומה, ושלא נראה שאנשים קיבלו את אותו הרושם מהקליפ כמו שהם היו מקבלים אותו אם היו מתייחסים לאנשים שחורים בצורה כזו". היא גם הצהירה כי M.I.A. הציגה אלימות במטרה להצביע על נקודה פוליטית, באופן שונה מהראפ של ראפרים אחרים. מחלוקת נוספת התעוררה לאחר שאיאן המריק, אחד מהמשתתפים בקליפ היה אמור להופיע בקליפ לשיר "Waka Waka (This Time for Africa)" אך לאחר שחרור הקליפ נודע כי המריק לא יופיע בקליפ מה שגרם להרבה אנשים לחשוב שמהלך זה נבע מהשתתפותו בקליפ. בתגובה לכך המפיקים של הקליפ של "Waka Waka (This Time for Africa)" טענו כי להמריק לא היה תפקיד משמעותי בקליפ מלכתחילה והוחלט להסיר את השתתפותו בעקבות סיבות מקצועיות. גם המריק עצמו הגיב על כך ואמר כי הוא לא מתחרט על השתתפותו בקליפ ועל כך "שהוא היה גאה להיות חלק מהצעקה של M.I.A לעולם" ושהוא תומך במסר של הקליפ ש"בריונות הוא דבר מבאס את התחת לא משנה באיזו מדינה בעולם".
במאי הקליפ רומן גברס הגיב גם הוא על המחלוקת בקליפ כאשר אמר כי הוא שמח שהקהל נתן את הפרשנות האישית שלו לקליפ אך גם הגיב כלפי הביקורות כאשר אמר: "איך אנשים יכולים להיות כל כך מזועזעים מהקליפ שישראל מפציצה את עזה במשך ימים וימים... יש דברים באמת מטורפים שאנשים מתים בגללם." השחקן וינסנט קאסל אמר שהוא מצא את הקליפ כ"מפחיד, מזעזע ומשוגע לגמרי בצפייה ראשונה" אך לאחר מכן הוסיף: "אם זה היה עם כל סוג של קהילה זה היה נורא, אבל פתאום זה ג'ינג'ים, אז זה כמו סמל לחיפוש שלא באמת קיים." בנוסף אמר שהקליפ נראה לו "מוזר ומצחיק".
הזמרת הצהירה בריאיון ל-MTV כי היא מצאה את התגובות לקליפ כ"מרתקות" אך אמרה כי היא נדהמה מהקיבוע התקשורתי בקליפ כאשר התעלמו מבעיות אמיתיות ואמרה: "אני חושבת שזה מעניין איך אנחנו מגיבים לסיפורת ואיך אנחנו מגיבים לריאליזם באינטרנט ... זו תקשורת מיינסטרים, הלוואי שדיברתי על הרבה יותר תיאוריות מחתרתיות, אבל [אני] לא, אני רק מעכלת את מה שאני רואה במיינסטרים." בנוסף היא התבדחה בריאיון ל-NME ואמרה כי היא מוצאת את הקליפ החדש של ג'סטין ביבר "יותר תוקפני ומזעזע חושים ממה שאני צילמתי." ריאיון זה עורר סערה וכמה שבועות לאחר מכן, בראיון עם אנג'י מרטינז מתחנת הרדיו הוט 97 בניו יורק, הזמרת הגיבה על הסערה כאשר אמרה: "אמרתי שאני אוהבת את ג'סטין ביבר אבל כולם בכל זאת השתגעו ממה שאמרתי. זה מוזר. לא אמרתי שמצאתי את הסרטון שלו פוגע, מכיוון שאנשים אמרו שהם מצאו את הסרטון שלי פוגעני [...] זה יצא מכלל שליטה, עכשיו אני מרגישה ממש רע כי יש לי כמה בני משפחה שאוהבים את ג'סטין ביבר, ועכשיו הם לא ידברו איתי, אני צריך שבני דודי הקטנים ידברו איתי!".
שבוע אחריי ששוחרר הקליפ צבר 1.8 מיליון צפיות באתר "Vimeo". בשבוע שבין 27 באפריל ל-2 במאי הזמרת הייתה לאמן הכי פופולרי באינטרנט. לאחר מכן הקליפ פורסם מחדש בערוץ היוטיוב של הזמרת ללא הגבלת גיל אך מאוחר יותר גם לגרסה זו הייתה הגבלת גיל אם כי גרסה זו הייתה זמינה בארצות הברית.
בביקורת שנכתבה בהפינגטון פוסט על הקליפ נכתב: "בין אם מדובר בהערה על האבסורד של רצח עם (ש-MIA ראתה בו הרבה בילדותה המוקדמת בסרי לנקה) או אם מדובר בחוק ההגירה של אריזונה, זה מדהים אפילו בהקשר של סרטי אמנות מוזיקליים אחרונים המקבילים בז'אנר." זאק ברון מ-"The Village Voice" כתב על הקליפ: "קליפ זו לא בדיוק המילה שמגדירה אותו. אולי סרט אומנותי? אנחנו לא יכולים לחשוב על אלגוריה פוליטית מטופשת יותר מאשר הרדיפה, ההתעללות ורצח ג'ינג'ים, אבל שוב, הפוליטיקה של MIA מעולם לא הייתה מהסוג שקראתם עליו בניו יורק טיימס." ג'יימס מונטגומרי מ-MTV תיאר את הקליפ כ"אמיתי בצורה לא מתנצלת, סוג הדברים שרוב האומות – כולל ארצות הברית המוצגת בקליפ עושות לעיתים קרובות, איסוף של מיעוטים אתניים על מנת לרמוס את הפרסונה שלהם ולהעמיד פנים שזה לא קורה." אן פאוורס כתבה ב"לוס אנג'לס טיימס "כי הסרטון התרכז במלואו בזוועה הפיזית של בדלי אקדח וכדורים שפגעו בבשר אדם, כשהסצנות הוסיפו חריפות לתוכן הלירי של השיר." אך למרות הביקורות החיוביות הקליפ גם גרף ביקורות שליליות על כך שהוא מציג חוסר רגישות כלפי אלימות. אך עדיין הרבה אנשים ציינו לחיוב את העובדה שהשיר מדגיש את נושא רצח עם ודיכוי אלים שכן נושאים אלו עדיין רלוונטיים בעולם. הרבה אנשים תיארו את הקליפ כ"סנציוני". נדה אולאבי מ-NPR תיארה את הסרטון כמיועד ל"עורר הלם, על מנת לדחוק באנשים לדבר על נושאים חשובים שקשה לדבר עליהם." ב"דה גרדיאן" נטען כי השימוש באנשים עם שיער אדמוני היה נועד לכך שאנשים יזדהו עם הנתקף ולא עם התוקף. בנוסף גם הדה גרדיאן השוו את הקליפ לסרטים כמו "מטען הכאב", "השליח" ו"גרין זון" שגם הם עסקו במלחמת ארצות הברית מול אפגניסטן ועיראק אך טענו כי בניגוד לסרטים אלו שעסקו יותר בחוויות הפיסכולוגיות של אנשי צבא בקליפ של "Born Free" התמקדות יותר באלימות. באתר סלון נכתב כי "הקליפ הוא הקליפ האלים ביותר שנעשה מזה זמן מה אך הוא יצירת מופת בת 9 דקות." וכי "M.I.A בנתה קריירה על מוזיקה בוטה אך שניתן לרקוד לצליליה". בנוסף הם תיארו את הקליפ כ"עוצמתי ללא עוררין, אשר מותח ביקורת על הניקוי האתני השיטתי שמתרחש בכל רחבי העולם." אריק הנדרסון ממגזין "סלאנט" דיבר על כך שהקליפ מצליח להעביר את תחושת הזעם והכאב שניסתה הזמרת להעביר: "כשהילד הג'ינג'י נחטף מהדירה והוטח בגדר ברזל ועדיין הסתכל בעיניים של התוקפים שלו רציתי להיות שם לצידו ולגמור להם את הצורה." בנוסף ציין כי הסצנה בה נראים המתנגדים זורקים על רכב המשוריין אבנים ובקבוקי תבערה מעוררת תחושה של קרבה והזדהות עם אנשים בעמדת מיעוט.
מחלוקת ביוטיוב ותגובה למחלוקת
יוטיוב ארצות הברית הסיר את הקליפ תוך יום מיום יציאתו. בעקבות כך החלו אנשים להעלות את הקליפ באופן עצמאי אך סרטונים אלו הוסרו עקב הפרת זכויות יוצרים. ביוטיוב ארצות הברית אמרו כי הם לא בדקו את הסרטון לעומק, הם הסירו אותו לאחר שקיבלו עליו דיווחים שהוא מכיל תוכן שמפר את חוקי והנחיות האתר. הרבה מהמשתמשים דיווחו כי הסרטון מכיל תוכן פוליטי אינו הולם. ב-27 באפריל רשת BBC אמרו כי אכן הסרטון הוסר בחלק מהמדינות אך בחלק מהמדינות הוא גם הוגבל בגיל. ליסה רספרס מ-CNN אמרה כי דווקא העובדה שיש לסרטון הגבלת גיל הייתה לטובתה של הזמרת מאחר שהיא משכה את תשומת הלב של יותר צופים." הזמרת כתבה בחשבון הטוויטר שלה כי היא בהתחלה חשדה שלוועדת ההורים של יוניברסל מיוזיק גרופ יש קשר לסנקציות שהוטלו על הסרטון אך מאוחר יותר הבינה שאין להם קשר לכך. בנוסף כינתה הזמרת את הפעולה של יוטיוב כ"מגוחכת" וטענה כי התוכן שהוצג בסרטון לא שונה מסרטונים אחרים שנמצאים באתר או באינטרנט בכללי ולכן לא אמורה להיות בעיה. מירנדה סוייר מ-"האובזרבר" אמרה לזמרת בריאיון כי היא יכולה להבין את הסנקציות שהוטלו על הסרטון לאורך התכנים שבו. בתגובה הזמרת אמרה: "זה רק דם מזויף וקטשופ ואנשים נפגעים מכך יותר מסרטוני הוצאה להורג." משפט זה אמרה בהתייחס לסרטונים של כוחות סרי לנקה שיורים בראשם של גברים לא חמושים, מכוסי עיניים, דבר אשר עורר את זעמה. בריאיון למגזין הצרפתי Mondomix אמרה: "זה מדהים בעיניי שזה המצב שאנחנו נמצאים בו היום - אנשים נרגשים יותר ממשהו סינתטי ממשהו אמיתי. וכאמן זו ההחלטה שעליך לקבל - אם להיות אמיתי או סינתטי." באופן דומה, ארין תומסון מ"סיאטל וויקלי" הסכימה שהאלימות בסרטון אינה מועילה, וציינה כי "כאמנית, MIA מעולם לא העמידה פנים שהיא פחות מקיצונית; היא מעולם לא נרתעה מערך ההלם. היא באה מעולם שבו רדיפה וטרור הם הנורמה, ומהיום הראשון זה העולם שהיא ניסתה לתאר באמצעות המוזיקה שלה."
שינחואה, סוכנות הידיעות הרשמית של ממשלת סין, התייחסה גם היא להסרת הקליפ ביוטיוב האמריקאי תוך שבוע מיום צאתו והביעה תמיכה בכך. בתגובה הזמרת גינתה את תפקידה של ממשלת סין בתמיכה ואספקת נשק לממשלת סרי לנקה במהלך מלחמת האעלאם הרביעית, וקבעה כי השפעתה של סין בתוך האו"ם מונעת העמדה לדין על פשעי מלחמה שבוצעו במהלך הסכסוך.
רחוב ריג'נט
רחוב ריג'נט (אנגלית: Regent street) הוא רחוב בלונדון, הנמתח בניצב לרחוב אוקספורד, מריג'נטס פארק בצפון עד כיכר פיקדילי בדרום. אורכו של הרחוב כ-2 ק"מ.
היסטוריה
הרחוב נבנה על ידי ג'ון נאש כמסלול לטקסים שחיבר בין בית קארלטון, ביתו של יורש העצר בפיקדילי, לבין שטחי הירק של פארק ריג'נט בצפון. החזיתות ההדורות של החנויות מחפות על גילו הצעיר של הרחוב - רובו של הרחוב נבנה רק למעלה מ-100 שנה אחרי שנאש התחיל בעבודה, בשנות העשרים של המאה ה-20.
בקצהו הצפוני של הרחוב נמצאת כנסיית כל הקדושים (All saints church), שהושלמה על ידי נאש ב-1824. מול הכנסייה, ניצב סימן היכר נוסף של לונדון, בית השידור (Broadcasting house), ביתו של רדיו הבי-בי-סי מאז 1932. החלק המרכזי של הרחוב - בין כיכר אוקספורד לכיכר פיקדילי - ראוי לציון בעיקר בשל חנויות הענק שבו, ובהן המליס, חנות הצעצועים הגדולה בעולם. רחוב ריג'נט מוקף ברחובות קטנים ומגוונים, כולל רחוב קונדויט, רחוב מורטימר, רחוב פרינסס, רחוב מרלבורו הגדול ורחוב הברואר. רחוב ריג'נט והסביבה מציעים תערובת של חנויות בעלות שמות גלובליים ומותגים עצמאיים.
בריאן ק. ווהן
'''בריאן ק. ווהן (באנגלית: Brian K. Vaughan;''' נולד ב-17 ביולי 1976) הוא יוצר קומיקס וטלוויזיה אמריקאי, המוכר בעיקר בזכות סדרות הקומיקס Y: האיש האחרון, "Saga", "Ex Machina" ,"Runaways" ו-"Paper Girls"
ווהן היה תסריטאי, עורך סיפור, ומפיק בסדרת הטלוויזיה המצליחה "אבודים" מעונה שלוש עד חמש. הוא היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה לסדרה הדרמטית הטובה ביותר בטקס בפברואר 2009 בעבור עבודתו בעונה הרביעית. צוות הכותבים היה מועמד לפרס שוב בטקס בפברואר 2010 על עבודתם בעונה החמישית. הוא שימש Showrunner והמפיק הראשי של סדרת הטלוויזיה בתוך הבועה.
בעבור כתיבתו זכה ווהן ב-14 פרסי אייזנר, 14 פרסי הארווי וכן בפרס הוגו.
ביוגרפיה
בריאן ק. ווהן נולד ב-17 ביולי 1976 בקליבלנד, אוהיו, לג'פרי ולקתרין ווהן. הוא גדל ברוקי ריבר ובווסטלייק. ווהן ואחיו הבכור הם מעריצים של הסופר והקומיקסאי פיטר דייוויד, ולדברי ווהן, קריאת הקומיקס שלהם בגיל ההתבגרות הוגדרה במידה רבה על ידי אהבה משותפת לריצה של דייוויד במשך 12 שנים על הענק הירוק. ווהן גם מציין את ג'וס וידון כסיבה לכך שרצה להיות סופר, החלטה שקיבל בזמן שלמד בבית הספר התיכון סנט איגנטיוס, ממנו סיים את לימודיו בשנת 1994.
ווהן למד בבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק במגמת קולנוע. בעודו סטודנט שם, ווהן השתתף בפרויקט "סטאן-האטן" של מארוול קומיקס, שיעור לסופרי קומיקס חדשים.
קריירה
העבודה המקצועית הראשונה של ווהן היה גיליון מס' 2 של "Tales From the Age of Apocalypse" (דצמבר 1996) עבור מארוול קומיקס. בהמשך ימצא עצמו כותב עבור כמה מהדמויות המוכרות ביותר במארוול, כולל האקס-מן, ספיידרמן וקפטן אמריקה. בעבור מארוול יצר ווהן את הסדרה "Runaways" ב-2003. הוא גם כתב את באטמן וגרין לנטרן עבור DC קומיקס, ואת "עונה שמונה" של באפי ציידת הערפדים והאסקפיסט עבור דארק הורס קומיקס. בין השנים 2002 ל-2008 החל ווהן, שהעדיף לכתוב את דמויותיו שלו, את הסדרה החודשית Y: האיש האחרון שבבעלותו. Y היא סדרת מדע בדיוני פוסט-אפוקליפטית העוסקת בגבר היחיד ששרד את מותם הסימולטני לכאורה של כל היונקים הזכרים על כדור הארץ. הסדרה פורסמה לאורך שישים גליונות על ידי ורטיגו ונאספה בסדרה של עשרה כרכים בכריכה רכה (ובהמשך סדרה של חמישה כרכים "דלוקס" בכריכה קשה). הסדרה זכתה בפרסי אייזנר ב-2005 וב-2008, ובמועמדות רבות נוספות. זכויות הסרט לסדרה נרכשו על ידי ניו ליין סינמה. ווהן כתב תסריט משלו לפרויקט, אך לבסוף הוחלט להעביר את הפרויקט לטלוויזיה. הסדרה צפויה לצאת ב-2021 תחת מותג FX בשירות הסטרימינג הולו.
בשנת 2006 פרסם ווהן את הרומן הגרפי "Pride of Baghdad", שבמרכזו קבוצת אריות שנמלטת מגן חיות עיראקי לאחר תחילת מלחמת עיראק. הספר זכה לשבחים על ידי IGN, שכינתה אותו הרומן הגרפי המקורי הטוב ביותר לשנת 2006, ואף "קלאסיקה מודרנית", ושיבחה אותו על שילובו של סיפור הישרדות ומשפחה עם אנלוגיה חזקה של מלחמה. בספר ווהן מייצג נקודות מבט שונות באמצעות דמויות האריה השונות.
בין השנים 2004 ל-2010 כתב ווהן סדרה נוספת בבעלות יוצרים, "Ex Machina", מותחן פוליטי המתאר את חייו של מיטשל הנדרד, גיבור על-לשעבר המכונה "המכונה הגדולה", אשר בעקבות גבורתו במהלך פיגועי 11 בספטמבר 2001, נבחר להיות ראש עיריית ניו יורק. הסיפור מתרחש בתקופת כהונתו של הנדרד, ושזור בפלאשבקים לעברו כ"מכונה הגדולה". באמצעות הפלאשבקים הסדרה בוחנת הן את הסיטואציות הפוליטיות בהן נקלע הנדרד והן את המסתורין סביב כוחות העל שלו. ֿניו ליין סינמה רכשו את זכויות הסרט לסדרה ביולי 2005, והזמינו את ווהן לכתוב את אחד משני התסריטים שהוזמנו, שעליו דווח כי עבד בשנת 2007. לאחר סיום "Ex Machina" בשנת 2010, ווהן חזר על הצהרתו הקודמת לפיה הוא יתרכז בעבודות שבבעלות היוצרים, ואמר: "הבנתי כשהגשתי את התסריט האחרון הזה של אקס-מכינה שזו תהיה הפעם הראשונה שאני לא תחת איזשהו דדליין אצל מארוול או DC מאז 1996. זה נתח עצום מחיי שביליתי עם הדמויות האלה. אני אוהב אותם ועדיין קרוא את ספרי גיבורי העל של מארוול ו-DC. אני פשוט חושב שאני יותר טוב כשאני עובד על היצירות שלי. כשיש כל כך הרבה יוצרים מוכשרים שם שיותר טובים בדברים האלה ממני, אני צריך להשאיר להם את הדמויות האלה. עלי לעשות את מה שאני בר מזל מספיק כדי להיות במעמד לעשות, כלומר ליצור עוד דברים חדשים."
ווהן כתב בסך הכל 7 פרקים. הוא שימש כמפיק בפרק הבכורה של העונה הרביעית "התחלת הסוף", ובסופו של דבר שימש כמפיק בסך הכל ל-29 פרקים. הוא היה גם מפיק משותף ב-"Lost: Missing Pieces", סדרת סרטים קצרים באינטרנט שהופקה במהלך ההפסקה בין העונה השלישית והרביעית של התוכנית.
בנובמבר 2011 בחר סטיבן ספילברג בווהן לעבד את הרומן "בתוך בועה" של סטיבן קינג לסדרת טלוויזיה עבור שואוטיים, שהיא יצירת הטלוויזיה הראשונה של ווהן מאז אבודים. ווהן שימש ה-Showrunner הראשי והמפיק הבכיר של הסדרה. הוא פרש מהתוכנית לפני הבכורה של העונה השנייה ב-2014.
ב-14 במרץ 2012 פרסם אימג' קומיקס את החוברת הראשונה של סדרת אופרת החלל / פנטזיה האפית של ווהן ופיונה סטייפלס, "Saga", שהוא הגה כקונספט שיכול לעבוד רק בקומיקס, ולא יתאים לכל מדיה אחרת. אף על פי שווהן היה ילד כאשר הגה לראשונה את הרעיונות לספר - שחייב את השראתו למלחמת הכוכבים - רק לאחר שאשתו נכנסה להריון מילדו השני, החל לכתוב את הסדרה, כאשר הורות משמש מצע וכנושא בסיסי לעלילה. הסדרה מתארת שני חייזרים מגזעים לוחמים המנסים לשרוד עם בתם שזה עתה נולדה. הספר הוא הפרסום הראשון של ווהן לאימג והוא מייצג את הפעם הראשונה בה הוא משתמש בקריינות מגוף ראשון בכתיבת הקומיקס שלו. המהדורה הראשונה אזלה מההדפסה הראשונה שלה עוד לפני תאריך יציאתה ליום 14 במרץ, עם הדפסה שנייה שהוזמנה ל -11 באפריל, באותו יום בו יצא גיליון 2. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מאת MTV, Ain't it Cool News, Comic Book Resources, IGN, Publishers Weekly ומגזין טיים. "Saga והופיע גם ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, זכה בשלושה פרסי אייזנר לשנת 2013, זכה בפרס הוגו והיה מועמד לשבעה פרסי הארווי. במרץ 2013 פרסם ווהן את המהדורה הראשונה של "The Private Eye" עם האמן מרקוס מרטין ב-Panel Syndicate, אתר המאפשר לגולשים שלם-מה-אתם רוצים עבור היצירה שלהם. Panel Syndicate מציע קומיקסים ללא DRM הזמינים לרכישה / הורדה בכל מחיר שקוראים מוכנים לשלם. באמצעות פנל סינדיקט, ווהן ומרטין פרסמו 10 גליונות של "The Private Eye" ובהמשך שחררו את המהדורה הראשונה של "Barrier" בסוף 2015. בפנל סינדיקט גם שחרר גיליון מיוחד של "המתים המהלכים" של רוברט קירקמן.
בתערוכת Image Expo בינואר 2015 הוכרז כי ווהן ישחרר שני ספרים חדשים באמצעות אימג' קומיקס בשנת 2015: "Paper Girls" עם האמן קליף צ'יאנג ומתיו וילסון, ו-"We Stand On Guard" עם האמן סטיב סקרוס.
ב-2016 הסדרת קומיקס שיצר עבור מארוול "Runaways" עובדה לסדרת טלוויזיה ("הבורחים") עבור שירות הסטרימינג הולו. ווהן סייע לצוות הכותבים בעיבוד הסדרה בשני הפרקים הראשונים של העונה הראשונה.
גדולה מהחיים (סדרת טלוויזיה צרפתית)
גדולה מהחיים (באנגלית: The Small Giant; בצרפתית: La Petite Géante) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-סינית משנת 2008 אשר שודרה במקור בערוץ France 5. הסדרה נוצרה על ידי Alphanim (כיום נקראת Gaumont Animation) יחד עם Jiang Toon Animation, והופצה על ידי Cookie Jar Entertainment (כיום נקראת DHX Media). אורכו של כל אחד מ-52 פרקי הסדרה הוא כ-13 דקות. העונה הראשונה תורגמה לאנגלית על מנת שתופץ בארצות הברית.
פרקים
שמות הפרקים בצרפתית:
עודאי א-דבאח
עודאי אבראהים מוחמד א-דבאח (בערבית: عدي ابراهيم محمد الدباغ, בתעתיק לעברית: עדי אבראהים מחמד אלדבאע'; נולד ב-3 בדצמבר 1998 ב ירושלים שבישראל) הוא כדורגלן פלסטיני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שרלרואה מליגת העל הבלגית ובנבחרת פלסטין.
קריירת מועדונים
בתחילת הקריירה שלו שיחק א-דבאח בהילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית, עמה זכה בשלוש אליפות ובגביע פלסטין של הגדה המערבית. בהמשך, שיחק א-דבאח במספר קבוצות מליגת העל הכוויתית, ובעונת 2021 זכה באליפות כווית עם אל-ערביה, בה שיחק כמושאל, כשהוא מסיים כמלך השערים של הליגה עם 13 שערים.
ב-21 באוגוסט 2021 חתם א-דבאח בארוקה מליגת העל הפורטוגלית. ב-28 באוגוסט ערך א-דבאח את הופעת הבכורה שלו במועדון, הפסד 3-0 לפורטו במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-27 במרץ 2018 ערך א-דבאח את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין, בהפסד 1-0 לנבחרת עומאן במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2019. ב-6 בספטמבר 2018 הבקיע א-דבאח את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קירגיזסטן במשחק ידידות.
א-דבאח היה חלק מסגל נבחרת פלסטין בטורניר גביע אסיה 2019.
טקס החניכה
טקס חניכה (באנגלית: The Hazing) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה באוקטובר 1942 ב-Thrilling Wonder Stories, ותורגם לעברית בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
עלילה
כדור הארץ הצטרף לפני כשלוש שנים לפדרציה הגלקטית, ועכשיו מגיעים עשרה סטודנטים מכדור הארץ לאוניברסיטת ארקטורוס. שלושה סטודנטים משנה ב' מגלים את הפסיכולוגיה המוזרה של בני כדור הארץ- רגשותיהם מתלהטים ככל שמספרם עולה, בשונה משאר המינים התבונתיים שנרגעים ככל שמספרם עולה. בעקבות כך, הם מחליטים לעשות להם מתיחה- הם לוקחים את בני כדור הארץ לחללית באמצע הלילה, ומנחיתים אותם בכוכב לכת פרימיטיבי. במהלך המסע מחליטים בני כדור הארץ כי חטיפתם היא "טקס חניכה" של האוניברסיטה, ובמקום להתלהט הם נרגעים ואף הולכים לישון.
לאחר השארת בני כדור הארץ על הכוכב, החללית נפגעת מפגיעת אסטרואיד, ושלושת הסטודנטים מצליחים לחזור לקחת את בני כדור הארץ רק לאחר שמונה ימים. בחזרתם הם נחרדים לגלות שהם השאירו את בני האדם ליד כפר של ילידים, ולא נשאר להם כל זכר. הסטודנטים יורדים מהחללית ומותקפים על ידי הילידים, שלוקחים אותם כשבויים לכפר שלהם. בכפר הילידים מגלים הסטודנטים שהילידים חושבים שבני כדור הארץ הם אלים, ושהם מתכוונים להקריב אותם כקורבן אדם. לאחר שימוש בפסיכולוגיה, מצליחים בני האדם לשכנע את הילידים לא להקריב את הסטודנטים, והם נמלטים בעזרת החללית בחזרה לאוניברסיטה.
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון הילדים 2005
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון הילדים 2005 השתתפה עם השיר "Ljubav pa fudbal" שבוצע על ידי פיליפ ווצ'. זאת הייתה השתתפותה היחידה של סרביה ומונטנגרו בתחרות. השיר הגיע למקום ה-13 עם 29 נקודות.
רקע
ב-2 באוגוסט 2005 הוכרז כי סרביה ומונטנגרו יעשו את הופעת הבכורה שלהם באירוויזיון הילדים 2005. איגוד השידור האירופי ידעו שזאת יכולה להיות השתתפות הבכורה שלהם במה שיהפוך להיות הפעם האחת והיחידה שהם יתחרו כאומה באירוויזיון הילדים בעקבות משאל עם על פירוק סרביה מונטנגרו בשנת 2006.
בחירת השיר והנציג
אירוע בחירת הנציג והשירים התקיים ב-29 בספטמבר 2005. בתחרות השתתפו 18 מתמודדים שונים. פיליפ ווצ' זכה בתחרות עם השיר "Ljubav pa fudbal" שסיים עם 58 נקודות.
אבי דותן
אבי דותן (נולד בפתח תקווה ב-27 בדצמבר 1953) הוא מנכ"ל חברת פי גלילות לשעבר, יו"ר מג"ל (מפעלי גז לישראל) וניצב בדימוס ממשטרת ישראל.
ביוגרפיה
דותן גדל בירושלים ולמד בישיבת בני עקיבא בנתניה. את שירותו הצבאי החל בחיל השריון וסיים בדרגת סגן כמדריך ראשי (מד"ר) בבה"ד 11.
שירת במשטרת ישראל, ובין תפקידיו הבכירים היה למפקד משטרת רמלה (בגיל 27), מפקד היחידה המרכזית במחוז תל אביב, ראש מחלקת מודיעין ובדרגת ניצב לראש המטה המבצעי של שר המשטרה. במהלך שירותו במשטרה קיבל את עיטור השירות של משטרת ישראל ונטל חלק בלכידת האופנובנק. את דרגת הניצב קיבל בגיל 37 - הצעיר ביותר במשטרת ישראל.
בספטמבר 1997 הוגש כתב אישום נגד דותן על עבירות של לקיחת שוחד, תיווך בשוחד, מירמה והפרת אמונים של עובד ציבור, בעת ששימש כניצב. במאי 2002 זוכה מכל ההאשמות נגדו.
לאחר פרישתו משורות המשטרה כיהן במשך ארבע שנים כמנכ"ל החברה הממשלתית "תשתיות נפט ואנרגיה" (1993–1997). בשנה האחרונה לכהונתו בתפקיד זה החל לשמש יו"ר דירקטוריון פי גלילות, ולאחר מכן התמנה למנכ"ל "פי גלילות מסופי נפט וצינורות" ויו"ר דירקטוריון חברת הבת שלה "מפעלי גז לישראל", בה נאבק נגד הכוונה לסגור את מתקני החברה.
באוגוסט 2003 מונה למנכ"ל נתיבי הגז הטבעי לישראל שהייתה אז בהקמה, אך זמן קצר אחר כך ויתר על המינוי. באוקטובר 2003, פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת חריף על תפקודו של דותן כמנכ"ל פי-גלילות, בין השאר, על כך שהורה לשנות טיוטת תוכנית עסקית כדי שתציג השקעה בלתי כדאית, ככדאית.
במקביל לעבודתו כמנכ"ל פי-גלילות, השקיע דותן במספר חברות ושימש בהם כדירקטור. דותן היה בין המשקיעים הראשונים בחברת סינאל מלל פייוויי, הוא החזיק כ-15% מהמניות שלה בעת שהונפקה בבורסה ביוני 2000. בשנת 2011 נקלע לסכסוך עם גבי בוגנים, בעל השליטה בחברה, שבעקבותיו מכר את מניותיו בחברה. בפברואר 2004 מונה דותן כדירקטור בחברת נביעות ובתחילת 2005 כדירקטור בחברת איסתא ליינס, בה גם החזיק כ-2% מהמניות.
בשנת 2007 זכתה קבוצת דלק במכרז להפרטת חברת פי-גלילות. דותן עסק בקידום תוכניות בנייה בשטח מסוף החברה שפונה ברמת השרון, והשכרתו באופן זמני כמתקן לאחסנת כלי רכב.
בשנת 2019 מונה לדירקטור בחברת "אל על".
חיים אישיים
חבר בארגון "יד לילד" ובעמותות שונות בתחומי הקהילה והחברה. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. אב לשניים. מתגורר בהרצליה.
די ג'יי דהי
דקורי דהי נטצ'ה (באנגלית: Dacoury Dahi Natche; נולד ב-10 במרץ 1983), הידוע בשם הבמה די ג'יי דהי (DJ Dahi), הוא תקליטן, פזמונאי, מפיק מוזיקלי וזמר שנהבי-אמריקאי מאינגלווד, קליפורניה. דהי ידוע בעיקר בזכות הפקת השירים "Worst Behavior" של הראפר הקנדי דרייק ו-"Money Trees" של קנדריק לאמאר בהשתתפות ג'יי רוק. דהי הפיק שירים עבור אמנים שונים כגון ד"ר דרה, פרדי גיבס, דום קנדי, לופה פיאסקו, ויינס סטייפלס, מק מילר, פאק דיב, ויק מנסה, קייסי וג'יז, סמוק DZA, ביג שון, לוג'יק, ביג K.R.I.T. וצ'ילדיש גמבינו.  בסמוך לקריירת הסולו שלו כמפיק מוזיקלי, דהי חבר בהרכב ההפקות המוזיקליות D.R.U.G.S.
קריירה מוזיקלית
די ג'יי דהי החל את דרכו במוזיקה כשעבד כתקליטן בזמן שהוא למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. הוא התחיל להפיק שירים עבור ראפרים מקומיים מלוס אנג'לס כגון פאק דיב, טי-רון ופאשאון. ההפקה המשמעותית הראשונה שלו הייתה עבור "My Type of Party", סינגל של דום קנדי מתוך המיקסטייפ The Yellow Album, שיצא בשנת 2012. השיר הציג "שכבות מעוננות של אובך סינתטי מעל תופים סנקטיים ונקיים". באותה השנה, הפיק גם את "Sexting" של סקולבוי קיו, ולאחר מכן את ההפקה הידועה ביותר שלו, "Money Trees", מתוך אלבום הפלטינה Good Kid, M.A.A.D City של קנדריק לאמאר. בשנת 2013, הפיק את "Hell of a Night" של סקולבוי קיו ואת "Worst Behavior" של דרייק, שהגיע למקום ה-89 במצעד הבילבורד הוט 100. ה "Money Trees", בו מסומפל השיר "Silver Soul" של להקת האינדי רוק ביץ' האוס, נבחר על ידי מגזין קומפלקס כאינסטרומנטל התשיעי הטוב ביותר לשיר בחמש השנים האחרונות, נכון לשנת 2013. מאוחר יותר, בספטמבר 2013, דורג על ידי קומפלקס כמפיק ההיפ הופ התשיעי הטוב ביותר כרגע. בהמשך העשור, שיתף פעולה עם אמנים כגון לקריי, קנדריק לאמאר, ביג K.R.I.T., ג'זמין סוליבן ואל ורנר, בין היתר. בשנת 2015, הפיק שלוש רצועות באלבום Compton: A Soundtrack של ד"ר דרה.
יוטיובר
יוּטְיוּבֶּר (באנגלית: Youtuber) הוא אדם הנוהג להעלות סרטונים בהם הוא מופיע באתר האינטרנט יוטיוב. לרוב, היוּטְיוּבֶּר יהיה אחראי על כתיבת התסריט, הצילום, הבימוי ועריכת הסרטון המועלה לאתר.
כל אחד ואחת יכולים ליצור ערוץ באתר, כאשר כל ערוץ מתמקד בסוגה שונה. בין הסוגות הנפוצות באתר: אופנה, איפור, מוזיקה, אוכל, ספורט, מתיחות, ולוגים (וידאו בלוגים), גיימינג, סגנון חופשי אנימציה וכדומה. יוּטְיוּבֶּר יחיד יכול להפעיל מספר ערוצים שונים. יוּטְיוּבֶּרִים מתפרנסים מיצירת הסרטונים באמצעות תוכנית השותפות עם יוטיוב ומשיתוף פעולה עם חברות מסחריות ועמותות, תמורת פרסום החברה או מוצריה.
תוכנית השותפות עם יוטיוב
יוּטְיוּבֶּר יכול לבחור אם ברצונו לקחת חלק בתוכנית השותפות עם חברת יוטיוב. התוכנית מאפשרת ליוּטְיוּבֶּר להרוויח כסף מהפרסומות המופיעות בעמוד הערוץ באתר ובסרטונים עצמם. כמו כן, חברת יוטיוב מעניקה הטבות שונות ליוּטְיוּבֶּר בהתאם לכמות העוקבים שלו וכמות הצפיות, כאשר כל תוכנית כוללת את הטבות התוכנית הקודמת.
פגישת יוּטְיוּבֶּרִים בבית הלבן
להלן שמות היוּטְיוּבֶּרִים המצולמים בתמונה ופועליהם: במרכז התמונה ניצבת היוּטיוּבֶּרִית חנה הארט, יוצרת סדרת סרטוני הווידאו "המטבח השיכור שלי" , כמו גם שחקנית בסרט הקומדי-דרמטי "מחנה טַאקוֹטָה" ; לצדה ניצב טיילר אוקלי. יוּטְיוּבֶּרִים מצולמים אחרים כוללים את: מארק דַגְלאס (באנגלית: Mark Douglas); טוֹד ווֹמָאק ובֵּן רֶלֶס – יוצרי ערוץ הקומדיה "Barely Political"  (בעברית: "פוליטי בקושי"), ואשר יצרו ב-2008 את סרטון הווידאו הוויראלי "בובת אובמה" ; מייקל סטיבנס, יוצר הערוץ הממותג: "VSauce" ; פִּיטֶר שוּקוֹף  ולוֹיִד אַלְקווִיסְט  – יוצרי סדרת הרשת: "קרבות הראפ האֶפִּיים של ההיסטוריה" ; במאית הקולנוע רייצ'ל לי גולדנברג, אשר ביימה סרטוני וידאו קצרים בנושא: "חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה" מטעם ממשל אובמה, עבור אתר האינטרנט וחברת הפקת הסרטים ותוכניות הטלוויזיה: "מצחיק או תמות" , בהשתתפות ידוענים כדוגמת: ג'ניפר הדסון, אדי ג'ורג'  ואוליביה ויילד; השחקן מיקי מֶייר (באנגלית: Mickey Meyer) ודניאל קֶלִיסוֹן , מפיקי רשת הקומדיה "Jash" , המשדרת תכנים מקוריים, בכיכובם של כישרונות כגון: שרה סילברמן ומייקל סֶרָה.
ניקולאוס גיזיס
ניקולאוס גיזיס (בגרמנית: Nikolaos Gyzis; 1 במרץ 1842 – 4 בינואר 1901, מינכן) היה צייר יווני שפעל בעיקר בגרמניה. הוא נציג של "אסכולת מינכן" באמנות יוונית.
ביוגרפיה
גיזיס נולד באי תינוס ובשנת 1850 משפחתו עברה לאתונה. הוא למד בבית ספר לאמנויות באתונה. בשנת 1865 הוא קיבל מלגה להמשך לימודים במינכן בה הוא למד באקדמיה לאמנויות. לאחר סיום הלימודים הוא המשיך להתגורר במינכן וללמד באקדמיה. בשנת 1886 הוא התנה לפרופסור. בין תלמידיו היו ארנסט אופלר וקרל אולינץ' פון טאון.
בשנת 1886 גיזיס חזר תקופה קצרה ליוון. בתקופה זו הוא צייר בנושאים שקשורים ליוון כמו Carnival at Athens ו-Arravoniasmata (טקס אירוסין). לאחר מספר שנים גיזיס חזר למינכן.
יצירות של גיזיס מוצגות במוזאון הלאומי של יוון ובמוזיאונים נוספים. ציורו The Secret School היה מוצע על שטר של 200 דרכמות בשנים 1996-2001.
בניין (מתמטיקה)
את תורת הבניינים פיתחו ז'אק טיץ ופרנסואה ברוהא, בתחילה כדי להבין את המבנה של חבורות חריגות מטיפוס לי מעל שדה כלשהו, ואחר-כך כדי ללמוד את הגאומטריה והטופולוגיה של מרחבים הומוגניים של חבורות לי p-אדיות וחבורות הסימטריה שלהם, בדומה לאופן שבו עצים רגולריים מאפשרים ללמוד חבורות חופשיות.
הגדרה
קומפלקס סימפליציאלי על מרחב X הוא אוסף של תת-קבוצות (סופיות) של X, הכולל יחד עם כל תת-קבוצה גם את תת-הקבוצות שלה. האיברים של הקומפלקס נקראים תאים. אפשר להניח שכל נקודה של X שייכת לאיזשהו תא, ולכן כל נקודון \ \{x_0\} מהווה תא. תאים אלו נקראים קודקודים. אפשר לזהות את המרחב X עם קבוצת הקודקודים (למרות שפורמלית הקודקודים הם תת-קבוצות בנות איבר אחד של X, ולא איברים בעצמם).
הממד של תא קטן ב-1 ממספר הנקודות בו. באופן זה, תא 0-ממדי הוא קודקוד \ \{x_0\}, תא 1-ממדי הוא קשת (ה"מחברת" את הקודקודים \ \{x_0\} ו-\ \{x_1\}), תא 2-ממדי הוא משולש  (העובר דרך הקודקודים שלו), וכן הלאה: תא i-ממדי הוא "סימפלקס", העובר דרך הקודקודים. בעוד שהסימפלקס הוא מבנה גאומטרי (פירמידה i-ממדית), תא i-ממדי אינו אלא ייצוג קומבינטורי של המבנה הזה. התא הריק הוא בעל ממד -1.
הממד של הקומפלקס הוא הממד המקסימלי של תאים בקומפלקס. כך, קומפלקס 0-ממדי הוא מקבץ של קודקודים; וקומפלקס 1-ממדי הוא גרף.
בקומפלקס d-ממדי, כל תא מממד d נקרא חדר (chamber, על פי המקור בצרפתית), וכל תא מממד \ d-1 נקרא קיר. ממילא, לכל חדר יש בדיוק \ d+1 קירות. גלריה היא סדרה של חדרים שכל שניים סמוכים מהם חולקים קיר משותף. אומרים שהגלריה מחברת את החדרים שבקצות השרשרת, היינו \ C_0 ו-\ C_n. לדוגמה, בקומפלקס 1-ממדי, שהוא כאמור גרף, החדרים והקירות אינם אלא קשתות וקודקודים, בהתאמה. גלריה אינה אלא מסלול בגרף (המחבר את שתי הקשתות שבקצוות). בקומפלקס 2-ממדי החדרים הם משולשים, וגלריה היא סדרה של משולשים שכל שניים מהם חולקים קשת משותפת.
קומפלקס חדרים הוא קומפלקס d-ממדי שבו: (1) כל תא מקסימלי הוא חדר, (2) בין כל שני תאים מחברת גלריה. כדי שגרף יהיה קומפלקס חדרים עליו להיות קשיר.
יש הבחנה עקרונית בין שני סוגים של קומפלקס חדרים: קומפלקס חדרים דק הוא כזה שבו כל קיר שייך לשני חדרים, וקומפלקס חדרים עבה הוא כזה שבו כל קיר שייך ליותר משני חדרים. קומפלקס חדרים הוא רגולרי אם מספר החדרים העוברים דרך קיר נתון הוא קבוע; נוח לסמן את הקבוע הזה ב-\ q+1 (כלומר, הקומפלקס דק אם q=1 ועבה אם q>1). גם כאן הטרמינולוגיה מכלילה את זו של תורת הגרפים: קומפלקס חדרים רגולרי אינו אלא גרף קשיר רגולרי.
בניין הוא קומפלקס חדרים עבה, יחד עם משפחה של תת-קומפלקסים הקרויים דירות, ומקיימים את התכונות הבאות: (1) כל דירה היא קומפלקס חדרים דק. (2) לכל שני חדרים בבניין יש דירה משותפת (כלומר דירה ששניהם שייכים אליה). (3) לכל שתי דירות \ A,A', ולכל שני תאים (מממד כלשהו), יש איזומורפיזם  השומר על כל נקודה בתאים \ C,C' (למעשה מספיק לדרוש את התכונה הזו כאשר \ C הוא חדר, כלומר תא מממד מלא).
בשל התכונה האחרונה, כל הדירות בבניין איזומורפיות זו לזו. בניין נקרא ספירי אם הדירות שלו מהוות טריאנגולציה של הספירה הטופולוגית, ואפיני אם הדירות שלו מהוות טריאנגולציה של המרחב האוקלידי.
כל דירה בבניין היא קומפלקס קוקסטר (זהו קומפלקס שהתאים שלו הם קוסטים של תת-חבורות פרבוליות של חבורת קוקסטר נתונה). הגדרה רחבה יותר מכלילה תחת המונח "בניין" גם קומפלקסי חדרים דקים, בתנאי שהם קומפלקסי קוקסטר.
בניינים ספיריים
החשיבות המיוחדת של בניינים היא בקשר שלהם לחבורות אלגבריות, ולמיון של אלו לפי דיאגרמת דינקין. בגלל הקשר הזה, מגדירים את הדרגה של בניין כ-1 יותר מן הממד שלו.
לדירות בבניין ספירי יש כמה תכונות מיוחדות: הדירה מכילה כל גלריה מינימלית המחברת שני חדרים שלה, ועבור כל חדר בדירה יש חדר אנטיפודי יחיד.
אחד המשפטים היסודיים שהוכיח טיץ לבניינים ספיריים הוא שהמבנה המקומי (ה"קשר", link, של הנקודות השונות) קובע את הבניין כולו. תכונה זו אינה נכונה במקרה האפיני.
בניינים מטיפוס \ A_d
בנין ספירי מטיפוס \ A_d הוא "קומפלקס דגלים" של מרחב פרויקטיבי. כדי לתאר בנין כזה עלינו לבחור מרחב וקטורי (d+1)-ממדי V מעל שדה (או אפילו חוג עם חילוק) F. הקודקודים של הבניין הם תת-המרחבים הלא-טריוויאליים של V (היינו, למעט 0 ו-V עצמו). שני תת-מרחבים מחוברים בקשת אם אחד מהם מוכל בשני, ובאופן כללי התאים ה-i ממדיים הם שרשרות של תת-מרחבים. שרשאות כאלה נקראות דגלים. ממילא, חדר הוא דגל מקסימלי, בהכרח מאורך d. דגל מקסימלי שהשמיטו ממנו תת-מרחב אחד (בממד כלשהו) מהווה קיר. כל דגל אפשר להאריך לדגל מקסימלי. את הגלריה המחברת שני חדרים אפשר לבנות באינדוקציה (הפוכה) על ממד החיתוך שלהם. מכאן שהקומפלקס שתארנו הוא קומפלקס חדרים, והוא עבה מכיוון שדרך כל קיר עוברים q+1 חדרים, כאשר q הוא גודלו של שדה הבסיס F.
כעת נתאר את הדירות בבנין. קבוצה של d+1 מרחבים חד-ממדיים שסכומם הוא V נקראת תבנית; כלומר, כל בסיס משרה תבנית יחידה, וכל שני בסיסים המשרים את אותה תבנית מתקבלים זה מזה על ידי כפל בסקלרים. הקודקודים של דירה הם תת-המרחבים הנפרשים על ידי תת-קבוצות של תבנית B. החדרים בדירה הם הדגלים המקסימליים של מרחבים כאלה, והם מתאימים לשרשראות מקסימליות של תת-קבוצות של התבנית. לכן, הזוג הכולל דירה עם חדר, קובע תבנית סדורה. מכאן שבדירה יש \ (d+1)! חדרים. גם הדירה היא קומפלקס חדרים, משום שכל שרשרת של תת-קבוצות של B אפשר להמשיך לשרשרת מקסימלית, וקל לבנות גלריה בין חדרים, שכולה מוכלת בדירה המתאימה ל-B. מכיוון שבדירה נתונה אפשר להשלים קיר לחדר בדיוק בשתי דרכים, הדירה היא קומפלקס חדרים דק.
כדי להראות שקיימת דירה המכילה את החדרים ו-, אפשר להתבונן בחיתוכים, שבמצב כללי הם כולם חד-ממדיים ובלתי תלויים, ולכן מגדירים תבנית; הדירה השייכת לתבנית הזו כוללת את שני החדרים הנתונים. כדרוש בהגדרה, כל הדירות בבניין איזומורפיות זו לזו. (ואפילו יותר מזה: כל הדירות בבניינים מטיפוס \ A_d איזומורפיות זו לזו: דירה בבניין ספירי מטיפוס \ A_2 היא משושה. דירה בבניין ספירי מטיפוס \ A_3 היא קובייה קיסית כבאיור משמאל).
ג'וליאן סנדס
ג'וליאן ריצ'רד מורלי סנדס (באנגלית: Julian Richard Morley Sands; 4 בינואר 1958 – ינואר 2023) היה שחקן אנגלי, ששיחק בין השאר בסרטים "דמעות של שתיקה", "זיכרונות אהבה מפירנצה", "ארכנופוביה" ו"לעזוב את לאס וגאס".
ביוגרפיה
סנדס נולד בעיר השוק אוטלי שבמחוז יורקשייר, האמצעי מתוך חמישה בנים. למד בקולג' לורד ואנדסוורת' בלונג סאטון  שבהמפשייר.
קריירת משחק
סנדס החל את הקריירה הקולנועית שלו בתפקידי משנה בסרטים כמו "Oxford Blues" (מ-1984) ו"דמעות של שתיקה" (1984). עוד באותה שנה הופיע בתפקיד חייל יווני בעיבוד של ה-BBC לספר הילדים "The Box of Delights". ב-1985 לוהק לתפקיד ראשי בסרט "זיכרונות אהבה מפירנצה". בעקבות הצלחת הסרט "זיכרונות אהבה מפירנצה" והסרט "גותי" של קן ראסל עבר סנדס להוליווד כדי להמשיך את קריירת המשחק שלו בסרטים אמריקאיים.
ב-1989 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "וורלוק" וב-1993 הופיע בסרט ההמשך "וורלוק: ארמגדון". ב-1991 גילם את דמותו של המלחין פרנץ ליסט בסרט "מנגינה שבלב".
ב-2001 כיכב במיני-סדרה "רוז רד" מאת סטיבן קינג. ב-2002 גילם את דמותו של השגריר האוסטרי קלמנס ונצל פון מטרניך במיני-סדרה "נפוליאון". ב-2005 גילם את דמותו של לורד אוליבייה בדרמה "In Praise of Hardcore" של ערוץ BBC Four, העוסקת במבקר התיאטרון קנת' טינאן. ב-2006 השתתף בסדרת הטלוויזיה "24" בתפקיד הטרוריסט ולדימיר ביירקו.
דיבב את ולמונט בעונה הראשונה ובעונה השנייה של הסדרה המצוירת "הרפתקאות ג'קי צ'אן". גילם את דמותו של דוסי בשני פרקים של הסדרה "סטארגייט SG-1", בעונות התשיעית והעשירית, וחזר וגילם את אותה דמות בסרט "סטארגייט: תיבת האמת".
באוגוסט 2011 הופיע סנדס על במת התיאטרון בפסטיבל הפרינג' באדינבורו במחזה "A Celebration" מאת הרולד פינטר בבימויו של ג'ון מלקוביץ' בתיאטרון פלזנס קורטיארד. ב-2013 היה סנדס מועמד לפרס דרמה דסק על "הופעת סולו מצוינת".
ב-2011 הופיע סנדס בסרט המתח "נערה עם קעקוע דרקון", עיבוד אמריקאי לסרט באותו שם מ-2009, בתפקיד הנריק ואנגר הצעיר. ב-2012 דיבב את הדמות דה-פלקו במשחק הווידאו "Call of Duty: Black Ops 2". בשנת 2013 השתתף סנדס בתפקיד איש העסקים מיילס קסטנר בעונה השמינית של הסדרה "דקסטר".
חייו האישיים
נישואיו הראשונים של סנדס היו לעיתונאית הבריטית שרה הארווי. לבני הזוג נולד בן אחד, הנרי מורלי סנדס (יליד 1985). השניים התגרשו ב-1987. ב-1990 התחתן סנדס עם אווג'ניה ציטקוביץ (ילידת 1964), בתם של הסופרת האנגליה-אירית ליידי קרוליין בלקווד ושל המלחין והפסנתרן האמריקאי ישראל ציטקוביץ. לסנדס ולאשתו נולדו שתי בנות: נטליה (נולדה ב-14 באוגוסט 1996) ואימוג'ן (נולדה ב-31 בדצמבר 1999).
היעדרותו ומותו
סנדס הוגדר כנעדר מאז 13 בינואר 2023, לאחר שיצא לטייל בסביבת הר בולדי שבמחוז סן ברנדינו בקליפורניה, באזור בו שררו תנאי מזג אוויר קשים. ב-27 ביוני 2023 הודיעו הרשויות ששרידיו של סנדס זוהו בהרי קליפורניה, לאחר שנמצאו שלושה ימים קודם לכן. נסיבות המוות עדיין נחקרות ולפי הצהרת משרד השריף של מחוז סן ברנרדינו, ממתינים כעת לתוצאות בדיקות נוספות.
רטאנקוסין (אי)
האי רטאנקוסין (בתאית: เกาะรัตนโกสินทร์) הוא אזור היסטורי בעיר בנגקוק שבתאילנד. האי גובל בנהר צ'או פראיה במערב ובתעלות שונות במזרח אש רנחפרו במטרה לשמש כחפירים למה שהיה במקור מרכז העיר המבוצר.
המלך ראמה הראשון ייסד את העיר כבירת סיאם בשנת 1782. עד לאותה העת האי היה מיושב בעיקר על ידי תושבים סינים, שעברו בעקבות כן לאזור בו נמצאת כיום שכונת צ'יינה טאון של בנגקוק.
האי משתרע על 3.88 קמ"ר ומכיל כמה מאטרקציות התיירות המרכזיות של בנגקוק כמו ארמון מלך תאילנד, מקדש ואט פהו אשר הוא המקדש הגדול והעתיק במקדשי בנגקוק, מקדש וואט סאקט, מקדש וואט סותאט, כיכר סאנאם לואנג בה נערכים טקסים ואירועים מלכותיים, המוזיאון הלאומי, הגלריה הלאומית לאמנות, ושוק הפרחים.
יומנו של חנון 4: חופשה על גלגלים (סרט)
יומנו של חנון 4: חופשה על גלגלים (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: The Long Haul) הוא סרט קומדיה אמריקאי, הרביעי בסדרת הסרטים "יומנו של חנון", אשר מתבססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת הסופר והמאייר ג'ף קיני. למרות שאינו מדובר באתחול מחדש של הסרטים, זקרי גורדון ורוברט קפרון (השחקנים הראשיים בסרטים הקודמים) לא לקחו חלק בסרט זה, ולוהקו שחקנים חדשים במקומם. הסרט הופץ כמו קודמיו על ידי חברת "פוקס המאה ה-20", כאשר הקרנת הבכורה שלו נעשתה ב-19 במאי 2017.
תקציר העלילה
גרג הפלי, רודריק ומני יוצאים ביחד עם הוריהם ל"טיול משפחתי" כדי להגיע לביתה של סבתם כדי לחגוג את יום ההולדת ה-90 של סבתא שלהם, למרות שהתכנון של הבנים היה בכלל לבלות בפלאפון וללכת לכנס משחקי וידאו. בהמשך הדרך מסתבכים משפחת הפלי בצרות שונות.
תיירות בקוריאה הצפונית
ענף התיירות בקוריאה הצפונית מנוהל תחת פיקוח הדוק מצד המשטר הצפון-קוריאני. לפי הערכות, מספר התיירים ממדינות המערב המבקרים במדינה מדי שנה עומד על בין 4,000 ל-6,000, כאשר במהלך שנת 2016, ביקרו במדינה כ-30 אלף מטיילים ממדינות שונות בעולם, רובם המוחלט מסין העממית.
ענף התיירות במדינה מאורגן ומתופעל באמצעות מספר מצומצם של לשכות תיירות, כולן בבעלות המדינה.
הגבלות ואזהרות
כלל האינטראקציות בין תיירים זרים ותושבי קוריאה הצפונית מוגבלות ומנוטרות בקפידה על ידי המשטר הצפון-קוריאני; עם זאת, לפי תמונות שפורסמו ברשת האינטרנט, ועדויות מתיירים ואנשי עסקים שביקרו בקוריאה הצפונית, נדמה כי מגבלות אלו הותרו מעט החל משנת 2011. החל מינואר 2013, זרים יכולים לקנות כרטיסי SIM בנמל התעופה הבינלאומי סונאן שבפיונגיאנג, מה שמאפשר קיום שיחות בינלאומיות מתוך המדינה.
הביקור בקוריאה הצפונית דורש מהמבקרים להפגין רמה גבוהה של שליטה עצמית. כל מקרה של הפגנת חוסר כבוד כלפי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, האומה הצפון-קוריאנית או סמליה הרשמיים של קוריאה הצפונית, נתפס מצד הרשויות הצפון-קוריאניות כהתנהגות פוגענית, כאשר לא קיימת סובלנות כלשהי כלפי התנהגויות כאלו. כל התנהגות חריגה הנתפסת כפוגענית יכולה להוביל למאסר מיידי ולפרקי זמן ממושכים, כפי שקרה לא אחת בעבר.
טיולים מאורגנים
בהתאם להוראות המשטר, תיירים המבקשים לבקר בקוריאה הצפונית נדרשים לעשות זאת במסגרת טיול מאורגן, דרך לשכת תיירות רשמית, ובליווי מלווה רשמי צפון-קוריאני. נכון לשנת 2018, לא קיימת אפשרות לתיירים מערביים לבקר בקוריאה הצפונית באופן עצמאי.
במהלך יוני 2011 ניתן לראשונה היתר רשמי לאזרחים סינים לחצות את הגבול הדרומי לתחומי מחוז לאו בצפון קוריאה הצפונית, היכן שהם רשאים להסתובב בצורה חופשית. צעד חלוצי וחסר תקדים זה עבור המשטר הצפון-קוריאני נדמה כצעד ראשון לקראת פיתוח תיירותי מורחב באזור זה.
החל מחודש דצמבר 2013, קוריאה הצפונית החלה להציע מסלולי טיול לתיירים הכוללים ספורט חורף. כך לדוגמה, מתחם סקי סמוך לעיר וונסן נפתח בתחילת שנת 2014. כמו כן, בעוד שלאורך ההיסטוריה, התיירים בקוריאה הצפונית הוגבלו לביקור בבירה פיונגיאנג ובסביבותיה, החל משנת 2014 מספר סיורים החלו לכלול גם חלקים אחרים של המדינה, כגון העיר צ'ונגג'ין שבצפון-מזרח המדינה.תיירים יכולים להגיע לפיונגיאנג במטוס באמצעות טיסות סדירות מבייג'ינג, שן-יאנג, שאנגחאי וולדיווסטוק, ובאמצעות רכבת מבייג'ינג, דאנדונג ומוסקבה.
תיירות ממדינות המערב
עבור תיירים ממדינות המערב המבקשים לטייל במדינה, פועלות מספר סוכנויות נסיעות המשווקות טיולים מאורגנים לקוריאה הצפונית. עם זאת, היקף התיירות המערבית לקוריאה הצפונית ירד משמעותית החל מהמחצית הראשונה של שנת 2017 בעקבות אירוע חריג ומתוקשר, במהלכו סטודנט אמריקני בן 21 בשם אוטו וורמבייר, אשר השתתף בטיול מאורגן של 5 ימים במדינה, נעצר בשדה התעופה סונאן זמן קצר לפני תום הטיול, לכאורה באשמת הסרה של כרזת תעמולה מקיר בחדר המלון בו התאכסן. וורמבייר הורשע ב"ביצוע פעולות איבה נגד המדינה (נטען שגנב לכאורה פוסטר תעמולה מקומה מוגבלת של המלון שלו), ונידון ל-15 שנות עבודת פרך. וורמבייר החל לרצות את עונשו במרץ 2016, וכחודשיים לאחר מכן נכנס לתרדמת. בהמשך הוא שוחרר ממאסרו ב-13 ביוני 2017, לאחר כמעט 18 חודשים בקוריאה הצפונית, "מסיבות הומניטריות", וזמן קצר לאחר מכן נפטר, ב-19 ביוני 2017.
בעקבות האירוע, אשר זכה לתהודה תקשורתית רחבה ולביקורות נוקבות כנגד המשטר הצפון-קוריאני, הודיעה סוכנות הנסיעות הסינית שהטיסה את וורמבייר מבייג'ינג לקוריאה הצפונית שהיא לא תאפשר לאזרחים אמריקנים להצטרף לנסיעות העתידיות שלה לקוריאה הצפונית. בנוסף הודיעו שלוש חברות נסיעות מערביות (בהן חברת "קוריו טורס" וחברת Lupine Travel) שהן שוקלות האם להמשיך לאפשר לאמריקנים לטוס לקוריאה הצפונית.
ב-1 בפברואר 2017, ממשלת ארצות הברית פרסמה באופן רשמי אזהרת מסע לקוריאה הצפונית ביחס לאזרחיה.החל מ-1 בספטמבר 2017, מחלקת המדינה של ארצות הברית אוסרת על נסיעה לקוריאה הצפונית תוך שימוש בדרכונים אמריקאים (למעט מקרים חריגים בהם מתקבל אישור מיוחד), בטענה כי אזרחי ארצות הברית סובלים מיחס מחמיר במיוחד מצד הרשויות הצפון-קוריאניות, דבר אשר מעמיד את אזרחי ארצות הברית בסכנה מוגברת במהלך ביקור במדינה. מחלקת המדינה ציינה גם כי התקבלו דיווחים על מקרים בהם נעצרו אזרחי ארצות הברית אשר ביקרו במדינה, ללא הגשת כתב אישום ומבלי לאפשר להם לעזוב את המדינה.
תיירות מקוריאה הדרומית
בשנת 2002, האזור הסובב את הר קומגאנג, הסמוך לגבול עם קוריאה הדרומית, הוגדר על ידי המשטר הצפון-קוריאני כיעד תיירותי מיוחד. בעקבות זאת, סיורים מאורגנים מטעם חברות פרטיות הביאו אלפי תיירים דרום-קוריאנים לאזור מדי שנה. בסוף שנת 2008 עם זאת, ובעקבות מקרה של ירי על תיירים דרום-קוריאנים ששהו באזור, כלל הסיורים המאורגנים לאזור הושעו. במהלך חודש מאי 2010, לאחר שהסיורים לאזור לא חודשו, ממשלת קוריאה הצפונית הודיעה באופן חד צדדי כי היא מלאימה את כלל נכסי הנדל"ן באזור השייכים לקוריאה הדרומית.
בחודש יולי 2005, החברה הדרום-קוריאנית יונדאי הגיעה להסכם עם ממשלת קוריאה הצפונית בדבר פתיחת אזורים חדשים לתיירות מאורגנת על בסיס יומי מקוריאה הדרומית, לרבות הר פאקטו וחבל קסונג, כאשר העלות לכל משתתף בסיור יומי שכזה היא 180 דולר.
עם זאת, במהלך חודש דצמבר 2008, הסיורים לחבל קסונג הופסקו בעקבות סכסוך פוליטי בין ממשלת קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית, שנבע מהשימוש הדרום-קוריאני בבלוני תעמולה, שכללו מידע אודות המשטר הצפון-קוריאני, לרבות המנהיג העליון קים ג'ונג-און, ושוגרו מהדרום לאזור הצפוני. הסכסוך הסלים לאחר שממשלת קוריאה הדרומית סירבה לדרישת קוריאה הצפונית לעצור את השימוש בבלוני תעמולה אלו, ובתגובה, קוריאה הצפונית ביטלה את הסיורים מהדרום לחבל קסונג.
תיירות מסין
במהלך חודש אפריל 2010, החלה תנועה של רכבות תיירים מהעיר דאדונג שבסין העממית לביקור בקוריאה הצפונית, באמצעות גשר הידידות הסינו-קוריאני, לטיולים מאורגנים שנמשכו ארבעה ימים. כמו כן, קו הרכבת בייג׳ינג - פיונגיאנג משמש אף הוא לתנועת תיירים מסין לקוריאה הצפונית.
החל מחודש יוני 2011, ניתנה לראשונה לאזרחים סיניים האפשרות לבקר בקוריאה הצפונית בטיול עצמאי, ללא צורך בטיול מאורגן ובקבלת אישור מראש.
החל מחודש ינואר 2013, תיירים מסין רשאים להביא עימם טלפונים ניידים לתוך קוריאה הצפונית, אף שלצורך שימוש בהם, עליהם לרכוש כרטיס SIM צפון-קוריאני. בעבר, כלל התיירים הזרים לקוריאה הצפונית נדרשו להפקיד את הטלפונים הניידים שלהם בגבול (או בנמל התעופה), טרם הכניסה למדינה.
אף שבהתאם לחוק, הימורים אסורים על תושבי קוריאה הצפונית, פועלים במדינה מספר בתי קזינו עבור תיירים סינים, במסגרת תיירות הימורים מאורגנת בהיקף רחב.
בשנת 2016, ממשלת קוריאה הצפונית פרסמה היתר כללי לתיירים מסין העממית לבקר בקוריאה הצפונית לפרק זמן של עד שישה חודשים. באותה שנה פורסם, כי במהלך המחצית הראשונה של שנת 2016 חצו את הגבול בין סין לקוריאה הצפונית כ-580,000 תיירים.
תיירות מישראל
בדומה למרבית מדינות העולם, החל משנת 2016 גם תיירים המחזיקים בדרכון ישראלי רשאים להיכנס לקוריאה הצפונית לצורך ביקור, בכפוף לקבלת ויזת כניסה דרך חברת ״תרבותו״, אשר קיבלה זיכיון בלעדי בישראל להנפקת ויזות תייר רשמיות לקוריאה הצפונית. הטיול המאורגן הראשון מישראל לקוריאה הצפונית יצא בחודש ספטמבר 2016.
בקשה לוויזה יש להגיש מספר חודשים מראש, באמצעות סוכנות תיירות המחזיקה בהיתר מיוחד מטעם ממשלת קוריאה הצפונית (לא ניתן לפנות בבקשה לוויזה באופן עצמאי).
במהלך חודש פברואר 2017 משרד החוץ המליץ לאזרחים ישראלים שלא לנסוע לקוריאה הצפונית. בהודעה נכתב כי "לאור העובדה שלמדינת ישראל אין יחסים דיפלומטיים עם צפון קוריאה, הנמצאת תחת משטר סנקציות בינ"ל מקיף ביותר, במידה וייקלע אזרח ישראלי לכל סוג של מצוקה בעת שהותו שם, נציגי ישראל לא יוכלו לסייע או לתת כל מענה״. בתגובה להודעה מטעם חברת ״תרבותו״, נמסר כי הודעת משרד החוץ אינה מהווה אזהרת מסע, כי אם המלצה בלבד.
לאחר תקופה בה הושהו הטיולים היוצאים מישראל, בעקבות המתיחות בחצי האי הקוריאני, הטיולים חודשו במחצית השנייה של שנת 2018 בעקבות פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור.
ויזה לקוריאה הצפונית
בהתאם לחוקי קוריאה הצפונית, עקרונית כל אדם רשאי לקיים ביקור תיירותי בקוריאה הצפונית; למעט עיתונאים ותושבי קוריאה הדרומית, אשר נדרשים להיתר מיוחד. בעוד שביקורים עצמאיים של עיתונאים בקוריאה הצפונית אינם מותרים, ממשלת קוריאה הצפונית נוהגת לקיים אחת לזמן מה סיורים מאורגנים עבור עיתונאים מ״מדינות ידידותיות״, תחת פיקוח הדוק מטעם נציגי הממשל.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה הוא פסטיבל סרטים שנתי המתקיים בקמפלה, בירת אוגנדה שבאפריקה. הפסטיבל נוסד שנת 2004 על ידי ההיסטוריונית הקולנועית ההולנדית אליס סמיטס והיוצרת האמריקאית לי אליקסון. פסטיבל זה הוא פסטיבל הסרטים הוותיק ביותר של אוגנדה.
היסטוריה
הפסטיבל הבין-לאומי הראשון של אמקולה נערך בקמפלה ב-21 במאי 2004. בפסטיבל הוקרנו סרטים עכשוויים מרחבי העולם.
הפסטיבל מורכב מתחרויות, דיונים, סדנאות, סמינרים ומופיעים רב תחומיים נוספים.
הורדת והחזרת הפסטיבל
הפסטיבל יצא להפסקה בשנת 2012, אשר על פי מקורות מסוימים היה בגלל סיבות כלכליות. ב-16 במרץ 2016, הפסטיבל חזר והמשיך בניהול "קרן התרבות ביימבה".
טלאים (מלאכת יד)
אמנות הטלאים היא מלאכת יד, בה תופרים פיסות בד קטנות ושונות לכדי יצירה גדולה יותר. עבודה זו מתבססת על תבניות חוזרות, מרקמי בד שונים ובצבעים שונים. צורות אלו נמדדות ונחתכות בזהירות ודיוק כדי שניתן יהיה לחברן בקלות.
שימושים
יצירות הטלאים, משמשות להכנת שמיכות וכיסויים, תיקים, תמונות, פריטי לבוש, כריות ועוד. אמנים רבים העוסקים במלאכת הטלאים משלבים בעבודתם רקמה וסוגים שונים של תכי תפירה. מלאכת הטלאים כוללת שלושה שלבים: הכנת החלק העליון של השמיכה ובו באה לידי ביטוי היצירתיות של האומן, השלב השני הוא המילוי שעשוי לרוב מכותנה, והשלב השלישי הוא החלק האחורי של העבודה.