cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Safe & Sound
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי פיליפ אנדלמן והוקרן בבכורה עולמית ב-13 בפברואר 2012 בשעה 19:54 ב-MTV. נכון לאוגוסט 2020 מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-170 מיליון צפיות ביוטיוב. חלקים מהקליפ צולמו בבית קברות כאשר באחת מהסצנות נראית סוויפט יושבת ליד קבר של זוג שנפטר בשנת 1853. הוא נחשב לקליפ ה-25 הנצפה ביותר של סוויפט, ולאחד מהקליפים הנצפים ביותר בשנת 2012.
תקציר
הקליפ מציג את סוויפט, הולכת יחפה דרך יער בווטרטאון, טנסי, כשהיא לובשת שמלה לבנה ארוכה. במקביל ישנה סצנה בה היא ודה סיביל וורס יושבים מול קמין בתוך בית קוטג' ושרים את השיר. הקליפ מכיל גם סצנות המתייחסות לסרט "משחקי הרעב", ואחת מהן מציגה את סוויפט ודה סיביל וורס כשהם מוצאים סיכת עורבני חקיין.
הצלחה מסחרית
במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד "Safe & Sound" הגיע למקום ה-19 ונמכר בלמעלה מ-136 אלף עותקים באותו השבוע בו יצא לאור. במצעד הבילבורד הוט 100 הוא הגיע בשיאו למקום ה-30, אך בסופו של דבר הגיע למעמד פלטינה על מכירות של 1.9 מיליון עותקים. לאחר מכן קיבל את תואר הפלטינה הכפולה. בשבוע יציאתו של The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond, השיר זכה להצלחה מחודשת.
בקנדה הוט 100 השיר הגיע בשיאו למקום ה-31. בשאר העולם הגיע למקום ה-28 במצעד הסינגלים האוסטרלי ושהה בו במשך שלושה שבועות. בניו זילנד השיר זכה להצלחה רבה יותר כאשר הגיע בשיאו למקום ה-11 ונשאר במצעד חמישה שבועות. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע בשיאו למקום ה-67, ובמצעד 50 שירי הדאנס שבפולין הגיע למקום ה-44. בנוסף לכך, דורג במצעד השירים הבינלאומיים שבקוריאה הדרומית.
הופעה
סוויפט הוסיפה את השיר לרשימת השירים של סיבוב ההופעות "Speak Now World Tour" החל מההופעות שהתקיימו באוסטרליה. סוויפט ביצעה את השיר בעת שישבה על ספה באמצע הבמה, לבושה בשמלה נוצצת באורך הרצפה, שלדברי בריטני קופר מטעם Taste of Country הזכירה מעט את בל מ"היפה והחיה" של דיסני משנת 1991. קופר הפנתה ביקורת חיובית כלפי ההופעה, וכתבה כי "[סוויפט] לקחה את השיר והוסיפה לו מיסטיקה מתאימה בעת הביצוע שלו".
אור תועה
אור מונוכרומטי
מכשירי מדידה אופטיים שעובדים עם אורך גל מונוכרומטי, כגון ספקטרומטר, מגדירים אור תועה כאור שנמצא במערכת באורכי גל (צבעים) שונים מהתכנון. רמת האור התועה היא אחת המאפיינים הקריטיים במערכת.
אסטרונומיה
באופטיקה אסטרונומית, אור תועה מזוהר רקיע יכול להגביל את היכולות לזהות עצמים עמומים. במקרה זה האור התועה הוא ממקורות אחרים שמתמקדים לאותו המקום כמו העצם העמום. אור תועה מהווה בעיה רצינית בתכנון של קורנוגרפים, שמשמשים לצפייה בעטרה של השמש.
מקורות
ישנם מס' מקורות של אור תועה. למשל:
כלי תכנון
ישנן מספר תוכנות לתכנון אופטי שמאפשרות לבדוק את האור התועה במערכת אופטית, למשל:
מתכננים יכולים להיעזר בתוכנות אלו כדי לחזות ולצמצם אור תועה במערכת הסופית.
מחלף כרמיאל מערב
מחלף כרמיאל מערב הוא מחלף המחבר את כביש 784 לכביש 85 וממוקם מערבית לעיר כרמיאל.
המחלף נבנה כדי ליצור הפרדה מפלסית בין מסילת עכו - כרמיאל לכביש 784 (מפגש מספר 300) אשר יצר פקקים רבים באזור משגב וכרמיאל ותאונות דרכים קטלניות. הקמת המחלף תוכננה לפני הקמת הרכבת, ונתקלה בהתנגדויות מצד הרשויות המקומיות בכפר בענה ובכרמיאל. במהלך תכנון המחלף, הושמעו ביקורות כי התהליך הועכב ממניעים פוליטיים. למרות זאת, המכרז לבניית המחלף פורסם ביולי 2018 והעבודות החלו בספטמבר שלאחר מכן. הבנייה הושלמה ביוני 2021 ועלתה כ-400 מיליון ש"ח.
פרנטישק צ'רמק
פרנטישק צ'רמק (בצ'כית: František Čermák; 5 בספטמבר 1822 – 4 במאי 1884) היה צייר צ'כי, פרופסור לאמנות ורקטור באקדמיה לאמנויות יפות, פראג. הוא ידוע בעיקר בסצנות ז'אנר היסטוריות.
ביוגרפיה
מ-1837 עד 1842 למד ציור באקדמיה לאמנויות יפות אצל כריסטיאן רובן ופרנטישק טקדליק. לאחר מכן ערך מספר נסיעות לימודיות לגרמניה, איטליה, דלמטיה, צרפת ובלגיה. לאחר מכן הוא בילה שנה בלימוד ציור דמות אצל גוסטב וואפרס באנטוורפן, ומצא משרה בסטודיו של תומאס קוטיר בפריז.
כשחזר לפראג, היה פרופסור באקדמיה מ-1878 ועד מותו.
הוא כיהן כרקטור בשנים 1881–1882. הוא גם היה חבר ב"פורום האמנים היוצרים".
בין תלמידיו הידועים ביותר נמנו סובסלאב פנקס, קארל ויטזסלב מאשק, פרנטישק דבוז'ק, לודק מרולד ווייטך ברטונק.
הוא גם יצר ציורי מזבח וסצנות ממסעותיו בדלמטיה.
1956 בצרפת
שנת 1956 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 969 שנות לאום. במהלך השנה חוותה צרפת את מבצע מוסקטר, פלישה משותפת עם בריטניה וישראל למצרים, דבר שהסתיים בכישלון עבורה ועבור בריטניה. במהלך השנה, כחלק מתהליכי הדה-קולוניזציה בעולם, איבדה צרפת את השליטה במרוקו ותוניסיה.
עין ליבנה
עין ליבנה הוא מעיין שכבה הנובע באפיק נחל ליבנה ממערב ליישוב בת עין, בגוש עציון. מי המעיין ממלאים בריכה קטנה ורדודה שמעליה מתנשא עץ גדול. מהבריכה הקטנה זורמים המים לבריכת בטון רבועה וגדולה בעומק 2-3 מטרים, מה שהופך את המעיין לעמוק במעיינות גוש עציון. את הבריכה בנו הבריטים בתחילת המאה העשרים לטובת תושבי הכפר ג'בעה, המרוחק כמה קילומטרים מהמקום. בבריכה שוחים דגי זהב גדולים שהניחו בה מטיילים. ליד הבריכה ספסלים, שולחנות פיקניק ועצי צל ופרי גדולים שנטעו תושבי בת עין.
הגישה למעיין היא מדרך עפר משובשת המלווה את אפיק הנחל, מסומנת בסימון שבילים ירוק ונמצאת במורדות בת עין ב'. הגישה הקשה והקרבה לעין חובילה הנגיש יותר משאירות את המעיין ריק ממבקרים באופן יחסי, בימות השבוע. הגישה לנחל ברכב 4x4 או טרקטורונים אפשרית.
כמה מאות מטרים מצפון-מזרח למעיין, בראש הרכס, נמצאת חורבת ג'ומג'ום, כפר חקלאי מבוצר שהיה מיושב בתקופה הרומית הקדומה, בזמן מרד בר כוכבא ובתקופה הביזנטית. ככל הנראה המעיין שימש כאחד ממקורות המים של היישוב.
בחודשים מרץ, אפריל ומאי פורחים בסביבת המעיין פרחי המרווה הכחולה הנדירים והמוגנים.
דמם שלאחר לידה
דמם שלאחר לידה (באנגלית: postpartum hemorrhage ובקיצור: PPH) הוא מצב רפואי בו קיים דימום של מעל 500 סמ"ק לאחר לידה ווגינלית או מעל 1 ליטר לאחר ניתוח קיסרי. דמם שלאחר לידה הוא הסיבה השכיחה ביותר לתמותת יולדות ומהווה אחד מהסיבוכים העיקריים בתקופה שלאחר הלידה.
שכיחות דמם לאחר לידה היא 4% בלידה ווגינלית רגילה, וכ-6% לאחר ניתוח קיסרי. דמם מוקדם שלאחר לידה מוגדר כדמם שהתפתח תוך 24 שעות מהלידה, דמם מאוחר שלאחר לידה מוגדר כדמם שהתפתח מיממה לאחר הלידה ועד שבוע שלאחר הלידה.
גורמים
סיבות אחרות לדימום הן:
גורמי סיכון לדמם שלאחר הלידה
מצבים בהם הרחם יתכווץ פחות טוב ויהיה א-טוני אלו מצבים המהווים גורמי סיכון לדמם שלאחר הלידה. מצבים אלו יכולים לכלול לידות ממושכות, שימוש באוקסיטוצין, התרחבות מוגברת של הרחם שמקשה על התכווצותו עקב עובר גדול, היריון מרובה עוברים וכן זיהום של הרחם.
גורמי סיכון אחרים יכולים להיות קשורים לסיכון לקרע בתעלת הלידה - עוברים גדולים, אפיזיוטומיה שנעשתה באיחור, לידה מכשירנית (ואקום או מלקחיים) או לידה מהירה (תוך שעה ממועד הצירים).
כליאת כתפיים (shoulder dystocia) מהווה אף היא גורם סיכון לדמם שלאחר לידה.
טיפול
יש חשיבות רבה לזיהוי כי אכן מדובר בדמם שלאחר לידה, על הרופאים להעריך את כמות הדם שאיבדה היולדת ולייצבה מבחינת מתן דם ונוזלים. מהרגע בו קיימת אבחנה של דמם שלאחר לידה, יש לקרוא לרופא נוסף לצורך ניהול האירוע.
ביל W
ויליאם (ביל) גריפית וילסון (26 בנובמבר 1895 - 24 בינואר 1971), הידוע גם בשם ביל וילסון או ביל דבליו, היה יוצר שיטת שנים עשר הצעדים להחלמה מהתמכרות, וממייסדי אלכוהוליסטים אנונימיים, ארגון בינלאומי עם יותר משני מיליון חברים. בעקבות מסורת 12 של AA הדורשת אנונימיות מחברי הקבוצות, וילסון ידוע בכינויו "ביל W".
פיכחון הקבע של וילסון החל מ-11 בדצמבר 1934. וילסון מת מדלקת ריאות בשנת 1971. בשנת 1999 בחר בו המגזין "טיים" כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר על המאה ה-20.
נישואים, עבודה, ואלכוהוליזם
וילסון נישא ללויס ב -24 בינואר 1918, ממש לפני שיצא לשרת במלחמת העולם הראשונה בתור סגן בארטילריית החופים. לאחר שירותו הצבאי, וילסון חזר לגור עם אשתו בניו יורק. הוא לא הצליח לסיים את לימודיו בבית ספר למשפטים, כי הוא היה שיכור מכדי להשקיע בלימודיו. הוא הפך לספסר מניות ונסע ברחבי ארצות הברית עם אשתו, כדי לבצע הערכת חברות עבור משקיעים פוטנציאליים. עם זאת, שתייתו הכרונית עשתה את העסקים לבלתי אפשריים והרסה את המוניטין שלו.
תוכנית רוחנית להתאוששות
בנובמבר 1934 ביקר את ביל חבר אלכוהוליסט ותיק בשם אבי. וילסון נדהם לגלות כי אבי היה פיכח במשך כמה שבועות תחת הדרכתה של קבוצת אוקספורד. ביל השתתף מעט בקבוצה, אך זמן קצר לאחר מכן, הוא שוב אושפז בבית החולים כדי להתאושש מהתקף שתייה. במשך שהייתו בביה"ח, על פי דבריו, הוא חוה חויה רוחנית. ביל תיאר את חוויותיו לרופאו ד"ר סילקוורט שאמר לו, "משהו קרה לך שאני לא מבין. אבל מוטב להיאחז בו".
ביל הצטרף לקבוצת אוקספורד וניסה לעזור לאלכוהוליסטים אחרים, אבל הצליח רק בשמירה על הפכחות שלו. במהלך נסיעת עסקים לאקרון, אוהיו, וילסון התפתה לשתות שוב והגיע למסקנה שכדי להישאר פיכח הוא זקוק לעזור לאלכוהוליסט אחר. הוא התקשר לכומר מקומי שהפנה אותו לד"ר בוב סמית. ביל שיתף את סמית בתיאור החלמתו, מה שהוביל את סמית גם כן לפיכחות. לאחר מכן ביל ובוב החלו לעבוד עם אלכוהוליסטים אחרים. ופתחו את קבוצת אלכוהוליסטים אנונימיים הראשונה.
בשנת 1938, לאחר ש-100 אלכוהוליסטים באקרון וניו יורק התפכחו בצורה רצינית, ביל הוציא ספר. הספר קיבל את התואר אלכוהוליסטים אנונימיים, וכלל את רשימת הפעילויות להחלמה ולעזרה רוחנית אשר כונתה שנים עשר הצעדים. מאוחר יותר וילסון גם כתב את 12 המסורות, סדרה של הנחיות רוחניות כדי להבטיח את ההישרדות של קבוצות AA.
בתרבות
ב-1989 יצא הסרט "שמי הוא ביל", בכיכובם של ג'יימס וודס, בתפקיד ביל, וג'יימס גארנר בתפקיד ד"ר בוב. הסרט מתאר את סיפור החלמתו של ביל והקמת AA.
מיכל ויינברג
מיכל ויינברג (נולדה ב-18 ביולי 1973) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
מיכל ויינברג נולדה בפתח תקווה, המבוגרת מבין שלושה ילדים, בת לאם ילידת הולנד ולאב יליד ישראל. בהיותה בת ארבע נסעה עם משפחתה להולנד, שם התגוררו עד שהייתה בת שמונה, אז שבו לישראל והתיישבו בשדה בוקר. ויינברג באה מבית בו שמעו הרבה מוזיקה, היא למדה לנגן על צ'לו, חלילית וקלרינט, רקדה בלט ובילדותה שרה במקהלה הקיבוצית של התק"ם. בתיכון למדה בבית ספר לאמנויות במצפה רמון, שם רכשה את כליה האמנותיים. בצה"ל שירתה בקריה בתל אביב, באותה עת למדה אצל הבמאית והכוריאוגרפית נאוה צוקרמן, שהשפיעה עליה מאוד. בילדותה צפתה בהצגה "שירה" על-פי עגנון בבימויו של יורם פאלק, בכיכובה של סנדרה שדה, ההצגה הותירה עליה חותם עמוק.
מיכל ויינברג למדה בבית הספר למשחק בית צבי (1997-1994), בתקופה בה אתי רזניק ניהלה את בית צבי במשך שנה ואחר-כך גרי בילו ניהל במשך שנתיים. בין מוריה שם היו סלבה מלצב, מישה לוריה, נינה מיכואלס, עידו ריקלין ויורם פאלק. בתקופת לימודיה זכתה במלגות על-שם רודנסקי (1997), שמעון בר (1996), דייוויד מרסר (1997) וקרן שרת אמריקה ישראל (1997).
ב-1999 השתתפה במופע של שירי משוררים בלחניו ועיבודיו של דורי פרנס בבית ציוני אמריקה בשם "מנגינות מוזרות", את העבודה הקולית עשתה דורית עצמון, בהשתתפות אמיר קריאף, זיו מאיר, שי חדד, לירית מאש, מיכל צפיר ולימור עובד.
ב-1998 הצטרפה ויינברג לתיאטרון גשר במסגרת פרויקט "גשר 2", להקת הצעירים של גשר, אותו הכשירו לנה קריינדלין ומרינה בלטוב, עם ההצגה "דון ז'ואן" (בבימויו של יבגני אריה). במקביל שיחקה ושרה בלהקה הבוגרת בהצגה "אוכלים", בבימויו של יבגני אריה. בשנים 2000–2001 שיחקה בהצגה "השטן במוסקבה" על-פי הרומן "האמן ומרגריטה" מאת מיכאיל בולגקוב, בבימויו של יבגני אריה. בהצגה גילמה את דמותה של גאלה, אחת מעוזרותיו של השטן, אותו שיחק חיים טופול. עבור תפקידה בהצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה בשנת 2001. ויינברג שיחקה בהצגה "העבד" ונסעה עמה לסיבובי הופעות בחו"ל: פסטיבל לינקולן בניו יורק, מוסקבה, טאלין, ריגה. הופיעה עם ההצגה "שושה" בפסטיבל לינקולן בניו יורק.
ב-2010 כיכבה ויינברג במחזה "הרי את לעצמך", לצידן של נטשה מנור וסבטלנה דמידוב. זהו מונולוג של שש נשים שהתגרשו ומספרות על חייהן, המחזה מבוסס על סיפורים אמיתיים שתועדו בספרה של שולמית ולפיש, אבל הטקסטים נערכו ובוימו על ידי יורם פאלק. ב-2010 השתתפה במופע "שירה יכולה לדבר" במסגרת פסטיבל "צלילים במדבר", לצידם של יניב ויינברג ומאשה אדלסון-בויאלסקי, בו הם שרו חומר של יניב ויינברג וקורט וייל.
ב-2010 עזבה ויינברג את תיאטרון גשר וכיום (2012) היא משחקת בתיאטרון באר שבע. בעבר הופיעה גם בתיאטרון המדיטק ובמחזות פרינג' רבים בתיאטראות תמונע ונוצר.
ב-2011 עשתה ויינברג פרויקט קומי ל-YES באינטרנט בשם "ליברמן הקטן", בו שיחקה עובדת סופר פארם רוסיה בשם סבטלנה, בסדרת בת שישה פרקים, המספרת על אבישי ליברמן, אחיינו של אביגדור ליברמן שמנסה לפלס את דרכו בפוליטיקה.
ב-2011 כיכבה מיכל ויינברג בהצגת היחיד "מיין ג'רוזלם" בתיאטרון תמונע, מאת ובבימויו של אייל וייזר. במרכז היצירה דמות של צלמת בדויה בשם סאבינה זאובר. במופע זאובר מספרת באנגלית במבטא גרמני את תולדות חייה מימי ילדותה ועד לבגרותה. היא מספרת על בית אביה, המעבר מברלין המזרחית למערבית לאחר נפילת חומת ברלין ב-1989 אותם תיעדה בצילומיה, ימי בחרותה והגברים עמם תינתה אהבים, לימודיה באוניברסיטה, עד להווה, כשזאובר התאהבה בסטודנט ישראלי, והגיעה בעקבותיו לישראל ולירושלים, אליה נקשרה. התפאורה אותה עיצב ינון פרס היא כעין גלריה בה ישנם תצלומים של משפחת הצלמת, של הגברים בחייה ושל ויינברג עצמה, אותה צילם רמי מימון, בעת ההצגה מוקרנים סרטוני וידאו אותם צילמה כביכול בעת נפילת חומת ברלין. היא הופיעה עם המופע בפסטיבל Culture Scapes בבזל.
המופע מוביל במספר המועמדויות לפרס קיפוד הזהב לשנת 2012, עם שש מועמדויות: פרס הצגת השנה, פרס הבימוי, פרס המחזה (שני האחרונים לווייזר), פרס הביצוע (למיכל ויינברג), פרס עיצוב תפאורה (לינון פרס) ופרס שפת במה. וזכה בשני פרסים: פרס הצגת השנה ופרס במאי השנה.
ויינברג השתתפה בפרויקט של אבי בנימין בשם "פסקול לסרט חי שאינו קיים", פרויקט מולטימדיה מוזיקלי, בכיכובו של בנימין, כשויינברג משחקת בסרט המוקרן בו. בפרויקט לוקחות חלק גם יבגניה דודינה ונטע שפיגלמן.
מככבת בעבודת הוידאו ארט "מריה גרוס" של האמנית שחף דקל ירון בהשראת הספר "חיים שלמים" מאת אהרן אפלפלד.
מיכל ויינברג חיה עם בן-זוגה, המעצב התעשייתי ינון פרס. ב-2017 נולדה בתם הראשונה. אחותה, מאיה ויינברג, היא כוריאוגרפית ורקדנית; אחיה, יניב ויינברג, הוא מוזיקאי.
תפקידים
בתיאטרון באר שבע
בתיאטרון גשר
תיאטראות שונים
עבודת וידאו ארט
אישטוואן שומלו
אישטוואן שומלו (במקור סונטאג, בהונגרית: Somló István; סולנוק, 8 במאי 1902 – בודפשט, 5 באפריל 1971) היה שחקן יהודי-הונגרי, במאי תיאטרון ובמאי רדיו, זוכה פרס קושוט, (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל) מנהל תיאטרון, זוכה פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה
אישטוואן סונטאג נולד בסולנוק במשפחה יהודית, כבנם של יעקב/יֶנֶה סונטאג/שומלו מזכיר פיננסי ושל שרולטה ברגר. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1923 וחתם ב"תיאטרון רנסאנס" (Renaissance Színház). הוא היה חבר בתיאטרון מרכז העיר של ארתור בארדוש בין 1924 לבין 1926 וב-1926 הפך לחבר בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. מ-1928 עד 1931 היה עיתונאי ב"עיתון השחקנים" (Színészújság) ובנפסבה. בשנת 1939 נשא את מרתה, בתם של אוסקר פליישמן ושל מרגיט קראוס. במהלך מלחמת העולם השנייה, נאסר עליו להופיע על הבמה בשל מוצאו היהודי. הוא וגם אשתו שרדו את השואה. הבימוי הראשון שלו לאחר המלחמה היה המחזה בשפל (ברוסית: На дне) מחזה בארבע מערכות, פרי עטו של מקסים גורקי. זהו המחזה הידוע ביותר של גורקי והוא פתח את תיאטרון הקומדיה החדש של בודפשט ב-1 במאי 1945. בין השנים 1948–1949 היה מנהל תיאטרון הקומדיה של בודפשט בשותפות עם קלארי טולנאי ועם דיולה בנקה. בשנים 1949 עד 1951 היה שוב חבר ב"תיאטרון מרכז העיר", ובין 1951 עד 1959 היה חבר בתיאטרון הלאומי של בודפשט. בין 1959 לבין 1962 היה שוב מנהל תיאטרון הקומדיה. הוא פרש בשנת 1962. תפקידו הקולנועי הראשון היה בסרט "וילה זו למכירה" מ-1935, ותפקידו הקולנועי האחרון היה בסרט "השחר מפציע" (Virrad) משנת 1960. הוא כיכב במשחקי רדיו וגם ביים ברדיו. שמו קשור לבימוי מחזה הרדיו הראשון בהונגריה ב-1925 - של Paul Lefèvre-Geraldy : לאהוב.
סרטים
בשפת המקור:
אוניברסיטת מנצ'סטר
אוניברסיטת מנצ'סטר (באנגלית: University of Manchester) היא אוניברסיטה הפועלת בעיר מנצ'סטר, אנגליה. אוניברסיטת מנצ'סטר היא אחד ממוסדות המחקר האקדמי הבולטים בבריטניה. האוניברסיטה נוצרה בשנת 2004 על ידי פירוק ומיזוג שני מוסדות אקדמיים שפעלו בעיר עד אז, אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר (Victoria University of Manchester; אשר הייתה ידועה בשם אוניברסיטת מנצ'סטר), ו"המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר" (University of Manchester Institute of Science and Technology), והמשך פעילותם במוסד אקדמי בודד, החל מאוקטובר אותה שנה. באוניברסיטת מנצ'סטר, ובשני המוסדות האקדמיים שקדמו לה, 23 תלמידים ואנשי סגל הם זוכי פרס נובל. בנתון זה היא מדורגת במקום השלישי בין אוניברסיטאות בריטניה.
מאז המיזוג בשנת 2004 זוכה אוניברסיטת מנצ'סטר להכרה כמוסד אקדמי בולט, ומדורגת בקביעות בין 50 האוניברסיטאות הטובות בעולם בדירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם. בשנת הלימודים 2008/2009 למדו באוניברסיטה 35,441 תלמידים, מהם 26,160 תלמידי תואר ראשון. באוניברסיטה כ-500 תוכניות לימוד שונות, ועבדו בה למעלה מ-11,472 אנשי סגל. זוהי האוניברסיטה הגדולה בבריטניה במספר תלמידיה ואף במספר המועמדים להתקבל ללימודים בה. בכל שנה מוגשות למעלה מ-60,000 בקשות להתקבל ללימודי תואר ראשון באוניברסיטה. האוניברסיטה חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר חברה בקבוצת ראסל וחברה במכון אלן טיורינג בלונדון.
היסטוריה
מקורותיה של אוניברסיטת מנצ'סטר כמוסד אקדמי בשנת 1824, עם עלייתה של מנצ'סטר כעיר התעשייתית הראשונה בעולם. הכימאי ג'ון דלטון יחד עם אנשי עסקים ותעשייה, יסד את "מכון המכונאים" (Mechanics' Institute) (שהיה לימים ל"מכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר"), כמוסד שבו הפועלים יוכלו ללמוד את יסודות המדע. בשנת 1846 הותיר סוחר הטקסטיל ג'ון אוואנס עזבון בשיעור 96,942 ליש"ט למטרת בניית מכללה להשכלת גברים על בסיס לא מעמדי. בשנת 1851 הקימו נאמני העזבון את אוונס קולג' (Owens College) במנצ'סטר. בשנת 1880 הוקמה במנצ'סטר, על פי צ'ארטר מלכותי, אוניברסיטה, אשר בשנת 1903 נקראה אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר. קולג' אוואנס מוזג לתוך האוניברסיטה בשנת 1904. המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר, ואוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר, מוזגו לאוניברסיטת מנצ'סטר ב-22 באוקטובר 2004. עם המיזוג היא הייתה למוסד האקדמי הגדול ביותר בבריטניה, הפועל מקמפוס אחד. באוניברסיטת מנצ'סטר נלמדים יותר נושאים אקדמיים מאשר בכל מוסד אקדמי בבריטניה. הקריה האקדמית אונו הוקמה בתחילת דרכה כשלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר.
קמפוס ומתקנים
האתר המרכזי של האוניברסיטה מכיל את רוב מתקני המוסד ומכונה "קמפוס". למרות זאת, מנצ'סטר איננה אוניברסיטת קמפוס אופיינית. מבני האוניברסיטה נמצאים במרכז העיר מנצ'סטר ומשולבים לתוך רקמת החיים העירונית. בין בנייני האוניברסיטה קיימים אף מבנים שאינם אוניברסיטאיים והמבנים נמצאים ברחובות ראשיים.
שטח הקמפוס הוא בצורת שעון חול המורכב מקמפוס צפוני שמרכזו רחוב סקוויל, וקמפוס דרומי שמרכזו רחוב אוקספורד. כשלושה ק"מ מדרום לקמפוס המרכזי שוכן מתחם מעונות האוניברסיטה. בנוסף למבנים המרוכזים בקמפוס, קיימים מבנים נוספים המפוזרים בעיר.
פקולטות
למרות גודלה ועושר התוכניות האקדמיות באוניברסיטת מנצ'סטר, המוסד מחולק לשלוש פקולטות המורכבות מבתי ספר, מחלקות ומכוני מחקר:
שלוחה בישראל
בשנת 1995 נפתחה בישראל שלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר. בשנת 2003 הפכה השלוחה למכללה אקדמית עצמאית, הקריה האקדמית אונו.
ירוסלב צ'רמק
ירוסלב צ'רמק (בצ'כית: Jaroslav Čermák; 1 באוגוסט 1830 – 23 באפריל 1878) היה צייר צ'כי הידוע בעיקר בזכות ציורי ההיסטוריה שלו. רבים מציוריו נמצאים באוסף הגלריה הלאומית בפראג.
ביוגרפיה
צ'רמק נולד בפראג. בילדותו סבל צ'רמק מפציעה בירך, ובשל סיבוכים שנוצרו הוא בילה חלק מילדותו צמוד למיטה. תאונה זו שימשה כנראה השראה לתחילתו האמנותית, שכן בעודו במיטה, ללא אפשרות לזוז, הוא מצא עניין בציור.
ב-1847 ו- 1848, צ'רמק למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג כתלמידו של כריסטיאן רובן. חלומו של צ'רמק היה להיות צייר היסטוריה; כיוון שהרגיש שהאימונים בפראג לא הספיקו, הוא נסע לאנטוורפן, שם למד אצל גוסטב וואפרס ולואי גאליט. ב-1852 התיישב בפריז; עם זאת, הוא טייל ברחבי אירופה ולעיתים קרובות חזר למולדתו.
הוא ביקר לעיתים קרובות במונטנגרו, ובשנת 1862 לחם לצד ראשי הרצגובינה וחייליהם בהתקוממות הרצגובינה (1875–1877). על אומץ ליבו בקרב הוענקה לו מדליה על ידי ניקולס הראשון ממונטנגרו. אחד הרחובות בפודגוריצה נקרא על שמו. ב-1874 תכנן ובנה בית משלו בפריז.
הוא הושפע מיצירתו של פטר פאול רובנס. במהלך שהותו בפריז הוא נתקל באז'ן דלקרואה ובאלכסנדר-גבריאל דקאן והכיר את יצירותיהם. רבים מציוריו תיארו סצנות מההיסטוריה הצ'כית; עם זאת, הוא התעניין גם בנושאים ממונטנגרו והרצגובינה העתיקה. יצירותיו מושפעות מהרומנטיקה.
הוא היה תומך חשוב דרך האמנות בתחייה הלאומית הצ'כית, והשתתף באופן פעיל במאמצי האמנציפציה של צ'כים ומדינות קטנות אחרות באירופה. נושאי יצירותיו נושאים חותמת של עמדה נגד בית המלוכה הבסבורג. הוא צייר פורטרטים ויצירות ז'אנר בנוסף לציורי היסטוריה.
ירוסלב צ'רמק נפטר ב-23 באפריל 1878 בפריז. שרידיו הועברו לפראג בשנת 1888. הוא קבור בבית הקברות אולשאני בפראג.
האנשים המבוגרים ביותר שתועדו
זאת רשימת האנשים המתועדים המבוגרים ביותר הממוינים בסדר יורד לפי גיל בשנים ובימים.
האדם המבוגר ביותר (שאומת באופן ודאי על ידי מכון GRG) היא ז'אן לואיז קלמן (1875–1997) מצרפת, שהגיעה לגיל 122 שנים ו-164 ימים.
הגבר המאומת הזקן ביותר הוא ג'ירואמון קימורה (1897–2013) מיפן, שהגיע לגיל 116 שנים ו-54 ימים.
האדם המאומת הזקן ביותר שחי כיום היא מריה ברניאס מוררה מספרד, בת (נולדה ב-4 במרץ 1907).
100 הנשים המבוגרות חיו בממוצע, מספר שנים גבוה יותר מ-100 הגברים המבוגרים ביותר.
10 הנשים המבוגרות ביותר (מאומתות)
הרשימה, שהורכבה על ידי קבוצת המחקר הגרונטולוגית (GRG), כוללת אנשים מעל גיל 110 ידועים בוודאות ומתוארכים בלבד.
10 הגברים המבוגרים ביותר (מאומתים)
הרשימה, שהורכבה על ידי קבוצת המחקר הגרונטולוגית (GRG), כוללת אנשים מעל גיל 110 ידועים בוודאות ומתוארכים בלבד.
הארמייה התשיעית (האימפריה העות'מאנית)
הארמייה התשיעית של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: Dokucuncu Ordu) הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני. היא הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
סדר הכוחות, יוני 1918
ביוני 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
סדר הכוחות, ספטמבר 1918
בספטמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
סדר הכוחות, נובמבר 1918
בנובמבר 1918 הייתה בנויה באופן הבא:
פיקוח כוחות הארמייה התשיעית, מאי 1919
באפריל 1919 קיימו Şevket Turgut Pasha, Cevat Pasha ו- Kavaklı Mustafa Fevzi Pasha פגישה חשאית בקונסטנטינופול. הם הכינו דו"ח בשם "שבועת השלישייה" ("Üçler Misâkı") והחליטו להקים את הפיקוח הצבאי להגנה על המולדת. בסוף אפריל הגיש Kavaklı Mustafa Fevzi Pasha את הדוח הזה לשר המלחמה irakir Pasha. ב-30 באפריל 1919 אישרו משרד המלחמה והסולטאן מהמט השישי את ההחלטה בדבר הקמת פקחי צבא שהתקבלו על ידי ראש המטה הכללי ולאחר מכן פיקוח כוחות הארמייה הראשונה (המוצבת בקונסטנטינופול, קוואקלי מוסטפא פווזי פאשה), קבוצת ארמיות ילדרים (שהוצבה בקוניה, מרסיני כמאל פאשה, לימים פיקוח הארמייה השנייה), פיקוח כוחות הארמייה התשיעית (המוצבת בארזורום, מוסטפא כמאל פאשה, לימים פיקוח הארמייה השלישית). בנוסף, יוקם הפיקוח על הכוחות הצבאיים ברומליה (נוראדין איברהים פאשה) והקורפוס ה-13 יהיה תחת הנהלת משרד המלחמה. במאי 1919 נבנה הפיקוח הצבאי כדלקמן:
בובאל קוקה
בובאל קוקה (שם מדעי: Alcelaphus buselaphus cokii; מכונה גם "קונגוני"), הוא אחד מששת תת-המינים של בובאל איילי החי בדרום מזרח אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1884. ברוב הטקסונומיות מתייחסים אליו עדיין כתת-מין של הסוג בובאל (הנחשב כסוג ומין יחיד). תת-מין זה קטן יחסית, ודומה במבנה גופו וקרניו לבובאל טורה ובובאל סוואיני. בצבעי גופו הוא מזכיר יותר את בובאל ליכטנשטיין שחפף איתו בעבר במרכז טנזניה.
מאפיינים
בובאל קוקה מתאפיין בזוג קרניים גדולות וספירליות המתחלקות ל-3 צורות עיקריות: 1) צורת סוגריים ("{"), הקרן צומחת לכיוון מעלה באלכסון, מתעגלת וממשיכה לצדדים - אם כי לא בקיצוניות כשל בובאל סוואיני, ולבסוף מתעקלת כלפי מעלה ופנימה עם שפיצים לכיוון אחורה; זוהי הצורה הנפוצה. 2) צורת U רחבה, הקרן צומחת לכיוון מעלה וקדימה תוך כדי עיגול חד שמזכיר במקצת את קרני בובאל ליכטנשטיין; גם צורה זאת די נפוצה. 3) צורת ירח, הקרן צומחת בעיגול לכיוון הצדדים ומעלה בדומה לקרני דאמאליסק הסהר. כשני שלישים מהקרן עבים בצורה אחידה פחות או יותר, ואילו השליש האחרון הופך בהדרגה לצר עד שמסתיים בשפיץ חד. המרחק בין הקרניים משתנה בין הבסיס לקצוות ותלוי בעיקר במבנה הקרן: בצורת הסוגריים הן יהיו רחוקות פי-8 מהבסיס, בעוד שבצורות האחרות המרחק שווה בין הבסיס לקצוות. הקרן מחורצת בסביבות 14-10 טבעות גדולות במרווח גדול בין אחת לשנייה, ובחריצים דקים בבסיס הקרן; אזור השפיץ נשאר חלק. צבע הקרניים של תת-מין זה שחור-כחלחל, חלודה כהה\בהיר ואפור כהה\בהיר. אין הבדל בולט בין קרני הזכרים לנקבות.
מידות הגוף של בובאל קוקה
גובה הכתפיים: כ-120 ס"מ. אורך ראש וגוף: כ-245 ס"מ. אורך הקרניים: 60 ס"מ. אורך הזנב: 70-45 ס"מ. משקל: 150-120 ק"ג. בובאל קוקה מצוי בצפון ומרכז טנזניה (מחוזות: ארושה, דודומה, מניירה, קילימנג'רו, מארה, מבנזה, שיניינגה, סינגידה, טאבורה, טאנגה), ודרום קניה (מחוז החוף, מחוז עמק ריפט, מחוז ניאנזה, מחוז המערב ומחוז המזרח). בצפון מערב קניה במחוז עמק ריפט מצויה אוכלוסייה גדולה יחסית של הכלאיים "בובאל קנייתי".
כרוב תת-המינים, בובאל קוקה מאכלס אזורים מישוריים - בעיקר ב"סוואנות הסרנגטי" (סוואנות יבשות המאפיינות את דרום מרכז אפריקה) וכן חורשים דלילים וסוואנות שיחים דוקרניות. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-20 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת 1,000-250 מ"מ לשנה.
האקולוגיה שלו דומה לשאר תת-המינים: פעיל בקבוצות של 5 עד 20 פרטים, עם שיא של פעילות בשעות הבוקר והערב, ומנוחה בשעות הצהריים החמות. תזונתו מורכבת ברובה מעשבים ירוקים וטריים, אך בעונות יבשות בעשבים באיכות נמוכה יותר. במקומות בהם יש שפע במזון ניתן לראות עדרים של עד 300 פרטים. בדרך כלל בעונת היובש בובאלי קוקה מצטרפים לנדידה הגדולה מסוגה בעולם לאזורים עשירים במזון ומים לצד גנו כחול, זברה מצויה, צבי תומסון, איילנד מצוי, אימפלה, ועוד. הוא מסוגל לרוץ במהירות של עד 80 קמ"ש. הזכרים הבוגרים טריטוריאליים, ומנסים לתפוס לעצמם שטח אותו הם מסמנים בצואה, שתן, ובלוטות ריח. הריונה של הנקבה נמשך כ-8 חודשים לאחריהם נולד עגל יחיד השוהה בימיו הראשונים בסבך. צבעו חיוור אף יותר משל הבוגרים והוא דומה מאוד לעגלי דאמאליסק הסהר. עד גיל 3 חודשים קרניו מתחילות לצמוח, ופרוותו מקבלת גוון כהה יותר. הוא נגמל לאחר ארבעה חודשים, ומגיע לבגרות משנה וחצי עד שנתיים וחצי כשעד אז הוא צמוד בדרך כלל לאימו. תוחלת חייו כ-19 שנים.
בובאל קוקה מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC) ובכך הוא נחשב במצב הטוב ביותר מבין תת-המינים של הבובאל האיילי. עם זאת, הוא חווה בעבר הרס בית גידול נרחב שגורם למגמת אוכלוסייתו להיות בירידה. הוא מצוי כיום בעיקר באזורים מוגנים: אזור השימור נגורונגורו, הפארק הלאומי סרנגטי, "הפארק הלאומי טראנגירה" ו"הפארק הלאומי ארושה" בטנזניה, "הפארק הלאומי מזרח צאבו", "שמורת אמבוסלי", ושמורת מסאי מארה בקניה. אומדן האוכלוסייה העולמי של בובאלי קוקה נאמד בכ-42,000 פרטים.
תוכנה חינמית
תוכנה חינמית (Freeware) היא תוכנה, על פי רוב תוכנה קניינית, הניתנת לשימושו של לקוח ללא כל תשלום.
תוכנה זו איננה מוגבלת בזמן או בתפקוד וניתנת לשימושו של כל אדם, אך המשתמש איננו רשאי להפיץ אותה ולהשתמש בה לכל מטרה שהיא. מערכת ההפעלה אנדרואיד לדוגמה היא תוכנה חינמית בקוד פתוח.
לעיתים, חברות המוציאות גרסה מסחרית או גרסה שיתופית מוציאות לצדה גרסה חינמית שבה מוגבלות חלק מהיכולות של התוכנה, בתקווה שמי שמשתמש בגרסה החינמית, בסופו של דבר ירצה לשדרג לגרסה המלאה. במודל זה החברות בדרך כלל מגבילות את השימוש בגרסה חינמית לחתך מסוים, לדוגמה, משתמשים פרטיים בלבד.
ישנם כאלו המוציאים גרסה חינמית כאשר הם מבינים שאינם יכולים להרוויח ממכירת התוכנה שבידם או ממניעים אידאולוגיים. מודל הרווח במקרה זה הוא מתרומות וולונטריות של המשתמשים בתוכנה. ישנן גם חברות המחליטות על שחרור תוכנה קניינית בחינם לאחר שהוכרז על הפסקת פיתוחה לצמיתות.
מיג-3
מיג-3 (ברוסית: МиГ-3) היה מטוס קרב סובייטי מתוצרת חברת מיקויאן-גורביץ'. המטוס פותח בתקופת מלחמת העולם השנייה על מנת להחליף את מטוס המיג-1. ב-1941 המטוס יוצר במספרים גדולים ומפעל ה-OKB-1 עבר אז לייצר גם את מטוס ה-איליושין Il-2.
המטוס נבנה על מנת לתפקד כמטוס יירוט בגובה רב, אך מרבית הקרבות מול הצבא הגרמני התרחשו בגובה נמוך יותר, בו היה יתרון ברור למטוסי המסרשמיט Bf 109 הגרמניים. כתוצאה מכך ייצור המטוס הופסק בשנת 1942.
המטוס שימש את הצבא האדום עד סוף מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945.
רייני ניקל
רייני ניקל (באנגלית: Raney nickel) הוא זרז מוצק המורכב מאבקה אפורה-דקה של סגסוגת ניקל ואלומיניום. הזרז פותח בשנת 1926 על ידי מהנדס המכונות האמריקני מורי רייני, כאלטרנטיבה לזרזים שהיו מקובלים בזמנו בתהליכי הידרוגנציה של שמנים צמחיים. כיום הוא משמש כזרז הטרוגני במגוון סינתזות בכימיה-אורגנית, ובייחוד בתגובות הידרוגנציה.
בתהליך הכנת הזרז, בלוק סגסוגת ניקל-אלומיניום, מטופל בבסיס נתרן-הידרוקסיד מרוכז. כתוצאה מטיפול זה, שקרוי "אקטיבציה", מרבית האלומיניום מתמוסס החוצה מהסגסוגת, ומשאיר מבנה נקבובי בעל שטח פנים גדול ביחס לנפח, דבר המגדיל את הפעילות הקטליטית של הזרז. רייני ניקל המיוצר מסחרית כולל שטח-פנים של כ-100 מטר רבוע לגרם זרז. תהליך סילוק האלומיניום ניתן לתיאור במשוואה הבאה:
Al + 2 NaOH + 6 H2O → 2 Na[Al(OH) )4] + 3 H2
כדי להבטיח את היווצרותו של [Na[Al(OH)4 נעשה שימוש בריכוזי בסיס גבוהים, עד ל-5 מולר. בריכוזים נמוכים יותר עלול להיווצר אלומיניום הידרוקסיד, ששוקע כמוצק גבישי (גיבסיט) ועלול לסתום את הנקבוביות שנוצרות בזרז ולהפחית את יעילותו. בסיום תהליך ההכנה הזרז נשטף במים מזוקקים בטמפרטורת החדר, על מנת להרחיק שאריות של אלומיניום הידרוקסיד. הזרז מאוחסן על-פי-רוב במים שהחמצן המומס הוצא מהם, על מנת למנוע תהליכי חימצון שיפגעו ביעילות הזרז.
כמו סגסוגות אחרות, גם סגסוגת הניקל-אלומיניום מורכבת ממספר תרכובות שהיחס ביניהן נקבע לפי הטמפרטורה, הלחץ והרכב הסגסוגת, וניתן לתיאור בדיאגרמת פאזות. בתהליך האקטיבציה, האלומיניום מורחק מתוך פאזות NiAl3 ו-Ni2Al3, כך שמרבית האלומיניום שנשאר לאחר הטיפול בבסיס קיים בתור התרכובת NiAl. נמצא, שפאזת NiAl מסייעת ליציבות הזרז. רייני ניקל הוא חומר יציב יחסית ואינו נוטה להתפרק, מה שמאפשר לאחסן אותו ולעשות בו שימוש חוזר לאורך תקופות ארוכות.
הפעילות הקטליטית הגבוהה של הזרז, יחד עם העובדה שהוא סופח מולקולות מימן לפני השטח הנקבוביים שלו, הופכים את הרייני-ניקל לזרז יעיל בתגובות הידרוגנציה רבות. עמידותו בטמפרטורות גבוהות, כמו גם יציבותו הרבה, מאפשרים את השימוש בו בתגובות שונות ובתנאי-תגובה מגוונים. נוסף על כך, העדר המסיסות של רייני ניקל במרבית הממסים שנמצאים בשימוש שוטף במעבדות (מלבד חומצות מינרליות), וצפיפותו הגבוהה (כ-6.5 g/cm3), מקלים על הפרדתו מהפאזה הנוזלית בסיום התגובה.
בשל שטח הפנים הגדול והיכולת לספוח כמויות גדולות של מימן, רייני ניקל יבש ומאוקטב הוא חומר דליק שצריך להישמר תחת אטמוספירה אינרטית, ולא באוויר רגיל. אפילו לאחר תום התגובה, הזרז עדיין מכיל כמות מימן גדולה, ועלול להתלקח ספונטנית במגע עם האוויר. חשיפה רבה לרייני ניקל עלולה לגרום לגירוי כלי הנשימה. בליעה עלולה להביא לעוויתות ובעיות במערכת העיכול, ומגע עם העין והעור עלול אף הוא לגרום גירוי. בנוסף, החומר מוגדר כגורם מסרטן אפשרי בבני אדם על ידי ה-IARC.
ארתור סיימונס
'''ארתור ד. סיימונס (אנגלית: Arthur D. Simons'''; 28 ביוני 1918 - 12 במאי 1979) היה קולונל בצבא ארצות הברית. סיימונס פיקד על מבצע חוף השנהב במלחמת וייטנאם
חייו
סיימונס נולד בניו יורק למשפחה יהודית שעברה בהמשך למיזורי. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד עיתונאות באוניברסיטת מיזורי ועבר קורס קציני מילואים של צבא ארצות הברית.
קריירה צבאית
ב-1941 הוסמך סיימונס כקצין ארטילריה בצבא ארצות הברית ושובץ לגדוד תותחני השדה ה-98 (שהעמיס את תותחיו על גבי פרדות). הוא נשלח לפיליפינים. עם הגעתו של המפקד חדש של הגדוד, לוטננט-קולונל הנרי מיוסי, בסוף שנת 1943, פורק גדוד תותחני השדה. מיוסי נפטר מהחיילים שלא התאימו או לא רצו להתנדב ליחידת הקומנדו החדשה (גדוד התותחנים מנה כאלף חייל ומיוסי זרק חצי ממנו), והסב את הגדוד לגדוד הסיירים השישי (ריינג'רס). סיימונס נתמנה לקצין המבצעים של גדוד העילית, ולאחר מכן למפקד פלוגה בגדוד. בין היתר לקח חלק בפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן. על פעולותיו במלחמה הוענק לו עיטור כוכב הכסף.
בהמשך שירותו הוצב בפורט בראג, עבר אימוני צניחה והשתתף בהקמתם של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. בהמשך פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים השביעית שעסקה בייעוץ צבאי בלאוס, קבוצת הכוחות המיוחדים השמינית שהוצבה בפנמה וקבוצת המבצעים המיוחדים (SOG) שביצעה מבצעים מיוחדים במלחמת וייטנאם. בשנת 1970 שימש סיימונס כסגן מפקד מבצע חוף השנהב שמטרתו הייתה חילוץ שבויי מלחמה אמריקנים ממחנה השבויים סון טאי שבצפון וייטנאם. במהלך המבצע פיקד סיימונס על כוחות הקרקע שביצעו את הפשיטה, והרגו במהלכו כמאתיים חיילים מצבא צפון וייטנאם מבלי שספגו אבדה אחת. המבצע נכשל משום שמידע על דבר הפשיטה הגיע לידי צבא צפון וייטנאם והשבויים הועברו מן המתחם בטרם המבצע. עיטור צלב השירות המצוין הוענק לסיימונס על חלקו במבצע. שנה לאחר מכן שוחרר סיימונס משירות צבאי.
ישימונית תמנע
ישימונית תמנע (שם מדעי: Stenodactylus doriae) היא שממית סוליטרית, המוגבלת לבית הגידול החולי. אורכה עד 18 ס"מ; ניתן להבדיל בין הזוויגים על פי גודל גוף (הנקבה גדולה מהזכר) ועל פי בסיס הזנב הרחב יותר אצל הזכרים. זהו מין פעיל לילה, שבשעות היום נמצא במחילה אותה סתם בחול בעזרת הזנב. ככל הנראה אין לישימונית תמנע נאמנות למחילה מסוימת.
תפוצה היא בדרום מערב אסיה, איראן ומזרחה עד סיני.
תפוצה בארץ: בישראל נפוצה הישימונית בכתמי חולות שנותרו בערבה.
קרב ביטליס
הכוחות העות'מאניים בפיקודו של אחמד איזת פאשה הורכבו מוותיקים יוצאי מערכת גליפולי. הם היו אמורים לעקוף את הרוסים בביטליס לפני סוף מרץ, אך התקשורת הייתה איומה וחיילים נאלצו לצעוד מאנקרה במשך חודש. המתקפה (המאוחרת) של הצבא הטורקי החלה ב-2 באוגוסט 1916 והחזירה בהצלחה את ביטליס (ומוש) אך איבדה שטחים אחרים באזור הפרת בפני הרוסים. ב-24 באוגוסט כבשו הכוחות הרוסים את מוש ואת ביטליס. העות'מאנים ספגו 34,000 אבדות, כמחצית מהם שבויים.
הכל טוב
הכל טוב הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראלים משה פרץ ומושיקו מור. השיר יצא ב-4 בפברואר 2021 כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר נכתב על ידי פרץ ומור והופק על ידי תמיר צור.
רקע
מילות השיר נכתבו על זווית ראייתו של הגבר בעת פרידה מבת זוגו. השיר הודלף לרשת באמצעות הרשת החברתית "טלגרם" כשבוע לפני צאתו. שעות לאחר צאת השיר, הצביע ערן סויסה, עיתונאי מעיתון "מעריב", על הדמיון בלחן לשיר "Alijenab" של להקת Evan band הפרסים.
ביקורות
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי, ביקר את השיר באופן שלילי וכתב כי "אין בשיר מלל לוגי". בנוסף כתב: "הדואט עם מושיקו מור הוא מבחינה זו לא יותר מאלמנט מקדם מכירות".
פולהיים
פּוֹלְהַיְים ("בית בקוטב") היה השם שנתן רואלד אמונדסן למחנה שלו (הראשון מאז ומעולם) בקוטב הדרומי. הוא הגיע לשם ב-14 בדצמבר 1911 עם עוד ארבעה חברים ממשלחתו, משלחת הקוטב הדרומי: הלמר האנסן, אולאף ביאלאנד, אוסקר ויסטינג וסוורה האסל.
חישובים
מחמת המחלוקות ההיסטוריות על התביעות שהציגו חוקרי קוטב לפני משלחת אמונדסן, בייחוד התביעות הסותרות של פרדריק קוק ורוברט פירי, שכל אחד מהם טען לראשוניות בקוטב הצפוני, נקט אמונדסן משנה זהירות בתצפיות הקוטב שלו.
ככל שמתקרבים אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי (או הקוטב הצפוני) הולכים המרידיאנים של קווי האורך ומתלכדים, עד שלבסוף מאבדת מדידת קו האורך כל משמעות, כיון שמעלת האורך הולכת וקטנה. בקוטב עצמו, אם המיכשור של המודד מדויק דיו, נפגשים כל המרידיאנים. אמונדסן הגיע למסקנה, שאפשר לוותר על המאמץ הנוסף הדרוש להשגת קו האורך ולהתמקד בקו הרוחב. אמונדסן אימץ אסטרטגיה זו אחרי ששמע בנובמבר 1909 בחברה הגאוגרפית המלכותית בלונדון הרצאה שנשא האסטרונום והגאוגרף ארתור רוברט הינקס. בהרצאה שנשא על סקרי מדידה וקרטוגרפיה באוניברסיטת קיימברידג' הציג הינקס את התאוריה הזו כשדן בסוגיה של קביעת מיקום סמוך לקוטב.
בעזרת המכשירים שעמדו לרשותו, העריך אמונדסן שביכולתו לקבוע את מיקום הקוטב בסטייה של כמייל ימי (1.850 ק"מ). כדי לוודא שלא יהיה שום ספק בכך, שמשלחתו אכן הגיעה אל הקוטב הדרומי, החליט להקיף, או לתחם, את הקוטב.
שלושה מחברי המשלחת נשלחו לעברים שונים מנקודת המיקום המשוער של הקוטב, האחד בהמשך הכיוון שבו הגיעה המשלחת והשניים האחרים בזוויות ישרות לאותו כיוון. כל אחד מגולשי הסקי המשיך בדרכו לאורך 18.5 ק"מ (10 מיל ימי) ובהגיעו לנקודת הסיום תקע שם מגלש מזחלת מיותר ועליו דגל שחור ופתק לרוברט פלקון סקוט, אם וכאשר יגיע. עוד למעלה מחודש חלף עד שסקוט הגיע לקוטב ומצא את הפתק, שבו צוין מיקום המחנה של אמונדסן.
בעוד גולשי הסקי תוקעים את נקודות הציון סביב הקוטב, ערך אמונדסן מדידות של גובה השמש אחרי קביעת מיקומו. הואיל והתאודוליט שלו ניזוק, נעשו התצפיות בסקסטנט, כשהשמש מקיפה את המחנה לאיטה במשך 24 שעות ולעולם אינה שוקעת.
אדמה בוערת (סרט ישראלי)
אדמה בוערת הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמת מתח, המבוים על ידי הבמאי לירן שטרית ומתעסק בנושא נוער הגבעות בישראל.
פולהיים
חישובים
על פי חישובים אלה קבע אמונדסן, שמיקומם הנוכחי נמצא כ-10 ק"מ מנקודת הקוטב הדרומי המתמטי. נקודה זו הוקפה ונתחמה על ידי גולשי הסקי.
ב-17 בדצמבר התקדם אמונדסן אל מיקום הקוטב הדרומי על פי הערכתו, וניהל תצפיות נוספות במשך 24 שעות. בכל משמרת תצפית הציב שני אנשים, שכל אחד מהם אישר בחתימתו את תצפיות חברו בספרי הניווט. דבר זה נעשה כדי לוודא, שלא יהיה כל ספק בכך שהמשלחת אכן הגיעה אל הקוטב. ארבעה מחמשת האנשים בקבוצת הקוטב הוכשרו לעסוק בניווט; רק אולאף ביאלאנד לא הוכשר לכך.
אדמה בוערת (סרט ישראלי)
הסרט עלה לאקרנים ב-8 בספטמבר 2022. בין משתתפי הסרט: אסף הרץ, יעל לבנטל, נתי רביץ, ריקי בליך ועוד.
פולהיים
חישובים
לבסוף, הוסיף אמונדסן עוד דגלוני-סימון לכיסוי השטח הנותר. באופן כזה תוחם הקוטב שלוש פעמים בסך הכל.
המצלמה הרשמית של המשלחת ניזוקה בדרך לקוטב, כך שהתמונות היחידות שצולמו שם נעשו במצלמת החובבים שהביא עמו חבר המשלחת אולאף ביאלאנד.
אדמה בוערת (סרט ישראלי)
הפקת הסרט
לצורך עשיית הסרט שטרית שהה ביצהר כשבוע ימים כדי לחוות את שגרת יומם של נערי הגבעות.
צילומי הסרט החלו ב-13 בנובמבר 2020. ההפקה צולמה בשיאה של מגפת הקורונה במשך כחודשיים, בלוקיישנים רבים ברחבי הארץ ובהשתתפותם של יותר מ-200 ניצבים.
פולהיים
האוהל
האחרונים שראו את האוהל היו אנשי קבוצת הקוטב של סקוט, בינואר 1912. לשם קביעת מיקומו הנוכחי של האוהל של אמונדסן יש לקחת בחשבון את מידת דיוק הניווט של אמונדסן בשנת 1911, זרימת הקרח מאז, וכמות השלג שהצטבר מעל האוהל במשך השנים. מיקומו הנוכחי של האוהל חושב ל- דרום, מזרח, בסטייה של כ-300 מ' של חוסר ודאות במיקום. האוהל קבור ככל הנראה בעומק 17 מ' מתחת לפני השלג הנוכחיים.
אדמה בוערת (סרט ישראלי)
פסקול הסרט
הסרט מלווה במוזיקה דרמטית מקורית שנכתבה על ידי עומרי להב. הפסקול הוקלט בהונגריה, על ידי תזמורת הקולנוע של בודפשט עם עשרות נגנים.
Wonder (שיר)
Wonder (בעברית: תְּהִיָּה) הוא שיר של הזמר הקנדי שון מנדס וסינגל הבכורה מתוך אלבומו הרביעי בעל השם הזהה. הסינגל יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020 תחת איילנד רקורדס.
רקע וקידום
ב-30 בספטמבר 2020 כתב מנדס בחשבון הטוויטר שלו את הציוץ "WHAT IS #WONDER" באותו היום השיק מנדס את האתר השיווקי של האלבום. מאוחר יותר באותו היום הוציא מנדס טיזר בחשבון ביוטיוב הרשמי שלו הכולל את רצועת ה"Intro" (בעברית: "רצועת הפתיחה") מתוך האלבום. בסוף הסרטון מופיעים שני תאריכים: 2 באוקטובר - צאת סינגל הבכורה, וה-4 בדצמבר - צאת האלבום. נכון ל-5 באוקטובר, צבר השיר מעל ל-10 מיליון הזרמות בספוטיפיי.
כתיבה ולחן
מנדס כתב והפיק את השיר יחד עם סקוט האריס, תומאס הול ונייט מרסרו. השיר מתואר כבלדת פאוור פופ. מבחינה לירית, השיר מספר על מנדס שוקל "תרחישים מדומיינים", כמו גם "נכנס לנעלי חברו". הזמר מגיב גם על גבריות רעילה ואומר "אני תוהה, כשאני בוכה לידיים, האם אני למדתי להרגיש שזה גורם לי להיות פחות גבר".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא בצמוד לצאת הסינגל בערוץ ה-Vevo הרשמי של מנדס, ב-2 באוקטובר 2020. את הקליפ ביים מאטי פיקוק.
הווידאו קליפ מתחיל בסצנה המציגה את מנדס יושב על רכבת לבדו, מביט מהחלון. לאחר מכן הוא עומד ועושה את דרכו לגג הרכבת. הנסיעה ברכבת הושוותה לסצינות ה"הוגוורטס אקספרס" במהלך סדרת סרטי הארי פוטר. הסצנה הבאה מתרחשת כשמנדס ביער, שם הוא מתחיל לרוץ לכיוון קצה היער, שם יש צוק. כשהוא שר, מתחיל לרדת גשם. הסרטון מסתיים כשמנדס כורע על הברכיים על הצוק בזמן הגשם.
סרטון לירי יצא לאור גם בערוץ ה-Vevo של מנדס ב-5 באוקטובר 2020.
נכון ליוני 2022 מונה הצפיות של הקליפ באתר יוטיוב עומד על 101 מיליון צפיות.
הצלחה מסחרית
השיר הופיע לראשונה במקום ה-18 בבילבורד הוט 100 ב-12 באוקטובר 2020. השיר הופיע לראשונה במקום ה-4 בקנדה הוט 100. השיר גם נכנס למצעדים במספר מדינות אירופאיות.
קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים
קלאופטרה השנייה (ביוונית: Κλεοπάτρα; סביבות 185 - 116 לפנה"ס) הייתה מלכת מצרים התלמיית יחד עם אחיה-בעלה ובניה לסירוגין ובהרכבים שונים בין השנים 176-116 לפנה"ס, ולתקופה קצרה גם השליטה הבלעדית במצרים. הייתה בתם של תלמי החמישי וקלאופטרה הראשונה ונולדה כפי הנראה באלכסנדריה.
חייה
לאחר מות אימה בשנת 176 לפנה"ס, כשהיא בת תשע, היא נישאה, כמקובל אצל הפרעונים, לאחיה תלמי השישי שהיה בן 10 ויחד הם היו שליטיה הבלעדיים של מצרים וקיימו את שלטונם מאלכסנדריה. לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם קלאופטרה השלישית שברבות הימים הייתה מלכת מצרים לאחר מות אמה.
בשנת 170 לפנה"ס פלש למצרים אנטיוכוס הרביעי מלך סוריה, פלישה שהובילה למלחמה. מצרים ניצחה מלחמה זו בשנת 168 לפנה"ס בעזרתה של רומא.
תלמי השישי השתכנע לאחר המלחמה לחלוק את השלטון עם אחיו תלמי השמיני ואחותו קלאופטרה השנייה. תלמי השמיני ניסה להדיח את אחיו מכיסאו כשהוא מבקש את עזרת הסנאט הרומי. תלמי השישי הסכים לחלוקה של הממלכה אך תלמי השמיני לא הסתפק בכך וניסה להשתלט על קפריסין, אך ללא הצלחה.
תלמי השישי ניסה להתנקש באחיו תלמי השמיני, אך לא הצליח בכך. תלמי השמיני ניסה להשתלט על קפריסין בפעם השנייה ושוב לא הצליח בכך. מאבקי האחים על השלטון הובילו לבסוף לכך שתלמי השישי שלח את אחיו לקירנאיקה, אזור שהיה בשליטת מצרים והיה נתון באופן פורמלי לשליטתו של תלמי השמיני.
בשנת 142 לפנה"ס, כשקלאופטרה השנייה לא יכלה עוד להרות בשל גילה נישא תלמי השמיני לקלאופטרה השלישית, בתה הצעירה של אשתו/אחותו מבלי להתגרש מקלאופטרה השנייה ויחד עם קלאופטרה השלישית הפכו שניהם לשליטיה של מצרים. קלאופטרה השנייה עוררה מרד שהתבטא במהומות באלכסנדריה ובמהלכן נשרף ארמון המלוכה ותלמי השמיני וקלאופטרה השלישית אולצו לעזוב לקפריסין. לאחר מרד זה קלאופטרה השנייה הכריזה על בנה בן ה-12, תלמי ממפיטיס, כמלך מצרים.
מלחמת אזרחים איימה לקרוע את אלכסנדריה ממצרים, כשזה מול זה ניצבו תומכי תלמי השמיני ברחבי מצרים ותומכי קלאופטרה השנייה ובנה באלכסנדריה. במהלך מאבק זה רצח תלמי השמיני את בנם המשותף תלמי ממפיטיס, שהיה מלך מצרים באופן פורמלי, ושלח את חלקי גופתו המגואלים בדם אל אמו, קלאופטרה השנייה. בכך הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה בלעדית במצרים. מחשש להתפרצות מלחמת אזרחים פנתה לסוריה והציעה לדמטריוס השני, שהיה נשוי לבתה קלאופטרה תיאה את השלטון במצרים, אולם תלמי השמיני דאג שגם הוא יהרג.
בשנת 127 לפנה"ס עזבה קלאופטרה השנייה לסוריה ואיפשרה לתלמי השמיני וקלאופטרה השלישית לחזור לאלכסנדריה. בשנת 124 לפנה"ס היא חזרה והציעה שלטון משותף שלה יחד עם אחיה/בעלה תלמי השמיני ואשתו/בתה קלאופטרה השלישית. שלטון זה התקיים עד מותו של תלמי השמיני בשנת 116 לפנה"ס. מותו הצית מחדש את מאבקי השלטון אך קלאופטרה השנייה מתה זמן קצר לאחר מכן והשאירה למעשה את השליטה הבלעדית לבתה קלאופטרה השלישית.
טיפול בתנועה
טיפול בתנועה או טיפול במחול הוא שיטת טיפול רגשי המשלבת טכניקות תנועה שונות. טיפול בתנועה זו דרך של הגוף לשלב בין תנועה לבין הנפש העוזר למטופל להתחבר לנפש באמצעות התנועה. על פי הארגון האמריקאי של המטפלים בתנועה (ADTA), טיפול בתנועה הוא תהליך המקדם אינטגרציה רגשית גופנית חברתית קוגניטיבית של המטופל.
טיפול בתנועה ובמחול עוסק בצמיחה אישית דרך יחסי גומלין בין גוף לנפש והוא מושתת על התפיסה כי הגוף, היציבה והביטוי התנועתי של אדם משקף בעת ובעונה אחת רגשות ודפוסים פנים-נפשיים יחד עם דפוסים בין-אישיים ותרבותיים. שימוש בחוויה תנועתית מאפשר להביע רגשות שקשה לתת להם ביטוי מילולי. לתנועה מגוון משמעויות. ניתן להתייחס למהות התנועה, לאיכות התנועה, להקשרה התרבותי ולהיבטים של תקשורת. ניתן להתייחס לכוונה ולמניע שגורם לביצוע התנועה.
תרפיה בתנועה וריקוד
השימוש במחול כפולחן לצורכי ריפוי וביטוי רגשות הוא עתיק. בתרבויות פרימיטיביות רבות הריקוד סיפק לאינדיבידואל משמעות ואיפשר לו להביע את עצמו, לתקשר את רגשותיו לאחר, ולהתחבר לטבע. עדויות לשימוש בריקוד בתרבויות הפרימיטיביות נמצאו בציורי קיר במערות פרהיסטוריות. הריקוד מהווה אלמנט בולט בריקודי מרפאים ומרפאי אליל בתרבויות אלו. הריקוד תפס מקום מרכזי בפולחנים ובתפילות של דתות שונות, בעיקר בטקסים שביטאו מעברים במהלך חיי האדם: לידה, בגרות, נישואין ומוות.
שורשי הטיפול בתנועה ומחול כתחום ממוסד התפתחו במקביל לצמיחת המחול המודרני בתחילת המאה ה-20. מרבית החלוצים של הטיפול בתנועה ומחול החלו את הקריירה שלהם כרקדנים במחול מודרני. הניסיון שלהם כרקדנים שהופיעו על במה וכמורים למחול, הוביל אותם להבנה של היתרונות החבויים בשימוש בריקוד ותנועה כסוג של פסיכותרפיה. החידוש שלהם היה התובנה כי ניתן לקשר את ההבעה התנועתית של הרקדן לתוכן רגשי–נפשי.
מבין המחדשים שהשפיעו באופן משמעותי על תנועת המחול המודרני, ובשל כך גם על הטיפול בתנועה ומחול, היה פרנסואה דלארטה (Francois Deslarte; 1811-1871), צרפתי שהחל את הקריירה שלו כזמר אופרה ואיבד את קולו. הוא החליט להקדיש את חייו לניסיון ללמד זמרי אופרה להתנועע בצורה שתהיה טבעית יותר והרמונית עם רגשותיהם, בשונה ממה שהיה מקובל באופרה בתקופתו. כך למד על הקשר בין מצבו הרגשי המודע והלא מודע של אדם לבין תנועות גופו, דבר שהשפיע לא רק על זמרי אופרה אלא גם על תחום הריקוד והתרפיה.
איזדורה דאנקן (Isadora Duncan; 1878-1927) הושפעה מדלארטה ופנתה לכיוון של שימוש במחוות מביעות, בהן השתמשו בתיאטרון היווני העתיק. דאנקן הייתה חלוצה בהתייחסותה לריקוד כדרך ראשונית להבעת רגשות, בכך התרחקה מהבלט הקלאסי המובנה הכולל תנועות המוכתבות מראש. לימים הפכה דאנקן לאחת מחלוצות המחול המודרני בארצות הברית.
עבודתו של סר ג'יימס ג'ורג' פרייזר (James George Frazer) בתחום האנתרופולוגיה, הייתה בעלת השפעה משמעותית על תנועת המחול המודרני. ספרו "Golden Bough" שיצא לאור ב-1890, בחן את התפקיד של טקסיות הריקוד בתרבויות פרימיטיביות. ספר זה יצר מהפכה אנתרופולוגית שהוסיפה לתסיסה של מהפכת המחול והשפיעה על התפתחות הטיפול במחול. הטקסים הפרימיטיביים היוו השראה למחול המודרני, כאשר הקונספט הישן של הריקוד כמביע קסם, דת ורוחניות התעורר לחיים.
רקדניות כמו מארי ווייטהאוס (Mary Whitehouse) ומריאן צ'ייס (Marian Chace), הושפעו מהאינטראקציה בין הפן הפסיכולוגי והפן הגופני שנוצרת תוך כדי תנועה. הן הביאו איתן גישה לא שיפוטית כלפי ההעדפות התנועתיות של האדם ובחרו להתמקד בפן הפסיכו-תרפויטי של הריקוד. הגישה הטיפולית שלהן לתנועה תומכת בפיתוח סגנון הבעה אישי תוך שימוש באימפרוביזציה. כמו כן, הן ביקשו לעזוב את ההיבט האומנותי ששם דגש על הופעה (Performance) וכוריאוגרפיה. בתקופה בה פעלו וויטהאוס וצ'ייס הייתה הסביבה בשלה לתרגום ההבעה התנועתית של האדם לתוך הפסיכותרפיה.
בתחילת שנות ה-40 היישום של טיפול במחול היה מוגבל בעיקר לבתי חולים פסיכיאטריים. בשנות ה-50' החל להתפתח סוג חדש של תרפיה במחול, רקדנים לשעבר החלו ליישם את הטיפול בתנועה בסטודיו הפרטי שלהם, הם המשיכו את היישום של הטיפול בתנועה גם על אנשים נורמטיביים ונוירוטיים. החלוצים המשיכו לחקור את הכוח של התנועה והמחול ככלי פסיכו-תרפויטי, הם חיפשו הבנות נוספות על טבע האישיות וכיצד זו מושפעת ומשפיעה על הגוף הנע והרוקד. מחקריהם המוקדמים הובילו אותם לבחון מסגרות תאורטיות קיימות, במיוחד בפסיכולוגיה, באמצעותן יוכלו ליישם את הידע האינטואיטיבי שלהם ולקדם את השימוש בטיפול בתנועה ככלי פסיכו-תרפויטי; למעשה, הדיסציפלינה של התרפיה בתנועה שהתפתחה בשנות ה-40 ושנות ה-50 פותחה מתוך השילוב של המחול המודרני עם תאוריות קיימות בפסיכולוגיה.
עקרונות הטיפול בתנועה
הנחת היסוד הבסיסית היא כי הגוף והנפש מקיימים ביניהם מערכת של יחסי גומלין וכי הם קשורים זה בזה קשר הדוק ובלתי ניתן להפרדה.
גישת מריאן צ'ייס לטיפול בתנועה
צ'ייס החלה את דרכה כרקדנית וכוריאוגרפית והייתה חלוצה בשימוש בריקוד ככלי טיפולי. בתחילת שנות ה-40' של המאה ה-20 הייתה מהראשונות שהשתמשו בתנועה כתרפיה. מתוך ניסיון עבודתה עם חולים פסיכיאטריים היא פיתחה עקרונות פרקטיים ומתודות שנחשבות כיום לבסיס התאורטי של דיסציפלינת הטיפול בתנועה.
למעשה, התנועה והריקוד שימשו אותה למציאת הדרך לשיפור יעילות הטיפול גם בחולים פסיכוטיים. מעבר להתבססות על מודלים תאורטיים שמדגישים פתולוגיה היא חיפשה את התנועה הפיזית. היא הדגישה את חשיבות האמפתיה התנועתית והשיקוף האמפתי שהיוו את אחת מתרומותיה המהותיות לעולם התרפיה בתנועה. לפי צ'ייס, תנועה היא תקשורת היכולה לסייע לפרט במימוש צרכים רבים. הידע וההבנה שלה במקצב ובמוזיקה המתלווים לתנועה סייעו לה לפתח את שיטתה שאפשרה לה לעורר חיות אצל המטופלים וליצור מפגשי תנועה משותפים. בטיפול הקבוצתי השתמשה בריקוד ובתנועה ככלי ליצירת אינטראקציה, תקשורת והבעה.
גישת התנועה האותנטית
מארי וייטהאוס, מייסדת זרם התנועה האותנטית, נחשבת לאחת החלוצות החשובות והמרכזיות בתחום התרפיה בתנועה. וייטהאוס החלה את דרכה בשנות ה-50' של המאה הקודמת. את השכלתה קיבלה בבית הספר של מארי ויגמן בדרסדן שבגרמניה ובהמשך עבדה ופעלה בחוף המערבי של ארצות הברית. וייטהאוס רכשה השכלה בשני תחומים עיקריים: ריקוד מודרני בבית הספר בדרסדן וניסיון רב בתחום הפסיכותרפיה היונגיאנית. היא התעניינה בריקוד ככלי להבעה עצמית וליצירת תקשורת וסברה כי קיימת חשיבות רבה למתן תשומת לב לסימבוליות ולפרשנות האישית שהאדם מעניק לתנועה. היא שילבה את הניסיון שלה בתנועה וריקוד יחד עם התובנות שלה בניתוח היונגיאני כדי לתאר ולהבין את התנים המובעים בתנועה. היא השתמשה במושג "Movement - in - Depth" כבסיס להתפתחות התנועה האותנטית אותה ייסדה.
יישום השיטה
האדם הנע/ המטופל, עוצם עיניו כאשר העד/ המטפל צופה בו. לתפקיד העד, הצופה באדם הנע יש ערך תרפויטי חשוב ומרכזי בטכניקה של תנועה אותנטית, העדות מעניקה למטופל תחושה של נוכחות ונראות. האדם הנע רוקד ללא ההנחיה חיצונית של המטפל וללא מוזיקה, אלא מתוך הקשבה פנימית עמוקה לתחושות גוף, רגשות, זיכרונות, דימויים ואימפולסים גופניים. תפקיד המטפל לאפשר למטופל לנוע בחופשיות ללא שיפוטיות וליצור עבורו סביבת תנועה בטוחה. סביבת תנועה בטוחה תיווצר כאשר המטפל מתבונן, מקשיב, מכיל ומאפשר לאדם הנע לנוע בחופשיות וללא שיפוטיות. במהלך התנועה המתנועע מגיב לתחושות, דחפים פנימיים, דימויים וזיכרונות שעולים מהתת מודע. כאשר העבודה מעמיקה, התנועה מתארגנת בדפוסי תנועה מסוימים, בחלקי גוף מסוימים, במקצבים מסוימים ובתבניות מרחביות אופייניות. בהדרגה התנועה מונעת על ידי רגשות ותחושות ופחות על ידי חשיבה מודעת ומתארגנת על פי התפקוד הדומיננטי של האישיות.
בסיום התהליך התנועתי המטופל מתבקש להביע בכתב או בציור את שחווה בתנועה. תפקידו של שלב זה לארגן את החוויה התנועתית. בשלב הבא ישתף המטופל את העד/ מטפל שצפה בו וביחד יעבדו את החוויה אשר חווה המטופל. שלב העיבוד הוא שלב חשוב בתהליך הטיפולי וצריך להיעשות ברגישות ומיומנות רבה. העד מגיב לביטויים הגופניים והרגשיים שעלו מתוך התנועה. הוא מתאר ללא פרשנות ושיפוטיות את שראה ומשתף את המטופל בדימויים, תחושות ורגשות שעלו בו תוך כדי הצפייה.
השיקוף האמפתי שעושה המטפל מאפשר למטופל להיזכר בתנועות שעלו בו מתוך התת-מודע ולעשות עליהם רפלקציה (מדוע עלו? ומה משמעותם?). תהליך הרפלקציה מאפשר למטופל להרחיב את "השדה המודע" שלו. כלומר, חקירה מעמיקה ועימות עם תכנים שהודחקו אל הלא מודע תאפשר לאדם לשלב אותם באופן פתור ומעובד במודע כחלק אינטגרלי מאישיותו.