cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוסורנו (עיר)
אוסורנו העתיקה
כחמש שנים לאחר מכן ב־27 במרץ 1558 התוכנית יצאה לפועל על ידי המושל גרסיה חורטדו דה מנדוזה, והעיר הוקמה באותו המקום בשם החדש וייה דה סן מתאו דה אוסורנו, לכבוד סבו של מנדוסה, הרוזן של אוסרנו. העיר נהרסה על ידי האוכלוסייה הילידית באוקטובר 1602 מה שאילץ את הספרדים ובני בריתם הילידים לנדוד דרומה לארכיפלג הצ'ילאני, שם עדיין נשמר השלטון הספרדי. בעלי ברית ילידים שהלכו אחרי הספרדים בעת עזיבתם זכו למעמד של אינדיוס ריונוס והיו חופשיים מחובת הקמת מיליציה. ובהמשך האינדיוס ריונוס התיישבו בעיקר במושבות באזור קלבוקו ואבאטו. פרננדו דה אלוואראדו, גולה מאוסורנו, הוביל את ההתנגדות הספרדית בצ'ילה נגד הפולשים ההולנדים בשנת 1643.
אוסורנו החדשה
ב־22 בנובמבר 1792 השתלט תומאס דה פיגוארואה על הריסות אוסורנו. ובהוראת הגנרל אמברוסיו או'היגינס, נבנתה אוסורנו מחדש על ידי חואן מאקנה, והוכרזה כמאוכלסת מחדש בשנת 1796. ואו'היגניס זכה בתואר המרקיז של אוסורנו.
באמצע המאה 19 החלה ממשלת צ'ילה להזמין מתיישבים גרמנים לאזור כדי לקדם צמיחה כלכלית, המתיישבים החדשים מצאו כי האקלים והגאוגרפיה של אוסורנו דומים מאוד לשלהם. ובעזרתם, הפכה אוסורנו לביתם של חוות הבקר הלאומיות של צ'ילה, מה שהקפיץ את הכלכלה האזורית באופן משמעותי. אוסורנו של ימינו שימרה את הארכיטקטורה והמערך האורבני מהמאה ה-19 המיוצג על ידי שישה בתים ציוריים שהוגדרו כמונומנטים לאומיים.
אקלים
לאוסורנו אקלים ימי (ע"פ שיטת קפן). החורפים קרירים אך מתונים וממוצע הטמפרטורת ביולי הוא 7.6 מעלות צלזיוס. מרבית המשקעים יורדים בחורף, כאשר מאי עד יולי הם החודשים הרטובים ביותר, עם ממוצע של כ־180-210 מ"מ גשם ואחוזי לחות של 85%. שלגים באוסרנו הם מחזה נדיר. הקיצים יבשים יותר עם ממוצע של 17.8 מעלות צלזיוס ורמת משקעים נמוכה של 49 מ"מ גשם בינואר. בשנים מסוימות, יכולים להיות ימים רבים ללא גשם. למשל, בקיץ 1992 בו נרשמו 1.1 מ"מ בממוצע בחודש ינואר, ולעומת זאת, בשנים האחרונות נרשמו מספר ימים רטובים ברציפות. הטמפרטורות יכולות לעלות ולהגיע עד ל-25 מעלות צלזיוס בתקופה שבין דצמבר למרץ. ממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,318 מ"מ שמתפרסים על 173 ימי גשם. טמפרטורת השיא שנמדדה הייתה 36.5 מעלות צלזיוס בפברואר 2019 והטמפרטורה הקרה ביותר שנמדדה הייתה 8 מעלות צלזיוס מתחת לאפס ביולי 1954.
העיר
העיר אוסורנו שוכנת ממול להר הגעש אוסורנו, הר געש פעיל אך מינורי. והתופעה הגאוגרפית הבולטת ביותר בעיר הוא נהר הראווה החוצה את העיר מצפון לדרום ומחלק אותה לשניים. נהר הדאמאס שמעט קטן יותר מהראווה גם כן עובר בתוך העיר כשהוא רץ מזרחה לפני שהוא פונה דרומה ומעניק לעיר כמה גבולות טבעיים. הפלאזה דה ארמאס שמסמלת את לב העיר ממוקמת סמוך לחזית הנהר בצד המזרחי, והיא כוללת פארק גדול עם רחוב אחד הכולל מזרקות, ספסלים ושדרות עם עצים. בצד המזרחי של הפארק נמצאת קתדרלת סן מתאו שהיא אחד מציוני הדרך המרכזיים בעיר, ובולטת במיוחד בזכות הארכיטקטורה המודרנית שלה. לאורך הצד הדרומי נמצאת שדרת חואן מאקנה, שהוא הרחוב המרכזי בעיר. נקודות עניין נוספות הן הקמפוס הראשי של אוניברסידד דה לוס לאגוס ואצטדיון אוסורנו רודיאו. הקזינו שנפתח לאחרונה "פלאזה סול דה לוס לגוס" הוא אטרקציה פופולרית חדשה לתיירים ולמקומיים כאחד.
חגיגה נוספת היא "פרייה גנדרה סאגו-פיסור" (יריד הבקר של סאגו-פיסור) המתקיים מדי שנה בתחילת נובמבר, אותו מארחת החווה הגדולה ביותר באזור כדי לחגוג את מצב הפעילות החקלאית האזורית. כמו כן ב-18 בספטמבר מדי שנה, נערכים מופעי זיקוקים ברחבי העיר לציון יום העצמאות הצ'ילאני. מבחינת אטרקציות תיירותיות הפארק הלאומי פויאווה הוא האטרקציה המרכזית, והוא כולל בעיקר אגמים יערות ואזורי משחק. כמו כן כיוון שמדובר באזור געשי ישנם מעיינות חמים טבעיים ובסמוך לפארק הלאומי ניתן למצוא גם ספא טבעי.
ספורט
כדורגל וכדורסל הם ענפי ספורט פופולריים בעיר. קבוצת הכדורגל הבכירה בעיר היא פרובינסיאל אוסורנו המשחקת בליגה הרביעית ומארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון רובן מרקוס פרלטה המכיל כ-10,000 מקומות ישיבה.
קבוצת הכדורסל הבכירה של אוסורנו נקראת אוסורנו באסקטבול והיא משחקת בליגה הבכירה, משחקי הבית שלהם מתקיימים באולם ה"גימנסיו מריה גאלארדו", המכיל כ־4,500 מקומות.
רודיאו הוא גם כן ספורט פופולרי באוסורנו (ובכל אזור המרכז-דרום של צ'ילה), אצטדיון הרודיאו של אוסורנו "המדיה לונה דה אוסורנו", נחשב לאחד הטובים במדינה.
איגרוף גם נחשב לפופולרי בעיר, ואוסורנו אף שלחה את הנציג של צ'ילה לאולימפיאדת מיכן 1972, מרטין ורגאס.
בנוסף, השטח ההררי המקיף את אוסורנו משמש לסקי וסנובורד, ענפי ספורט פופולרים גם כן.
כלכלה
למרות כל זאת, בעשורים האחרונים חווה אוסורנו קיפאון כלכלי, החקלאות בלבד לא איפשרה לה לעמוד בקצב הכלכלה הצ'יליאנית שצמחה במהירות; ולאוסורנו חסרים מגזרי תעשייה ושירותים. במאמץ להתגבר על כך, העיר יצרה קשרים בינלאומיים עם כמה חברות הולנדיות, לאחר שהתגלה כי האקלים המקומי הוא אידיאלי לגידול צבעונים. בנוסף, נכנסה אוסורנו לשוק הבשר הבינלאומי. ומלבד הצעת בשר באיכות גבוהה, היותו של האזור מבודד מעניק לו הגנה מהתפרצות מחלות כגון הפרה משוגעת ומחלת הפה והטלפיים.
בנוסף האדמה באוסורנו מתאימה לגידול סלק, סויה ותירס, גידולים שהפופולריות שלהם הולכת ומתעצמת עם עליית הפופולריות של הדלקים הביולוגיים כמו אתנול הנגזר מתירס. ממשלת צ'ילה הכריזה כי לא תחיל את אותם מיסים תלולים על דלקים חקלאיים כמו על מוצרי נפט, ועל כן תושבי אוסרנו מקווים להפוך שוב למרכז חקלאי כלכלי.
תחבורה
העיר מונגשת על ידי שדה התעופה קאנאל באחו קרלוס הוט סיברט, המציע טיסות לסנטיאגו שאורכות כשעתיים.
מטרמינל האוטובוסים רודוביאריו יוצאים אוטובוסים מדי יום לבירה סנטיאגו וכן לערים הצ'ילאניות ואלדיביה, פוארטו מונט, טמוקו, ולפראיסו, קוריקו, טלקה, צ'ייאן וקונספסיון בנוסף יש גם אוטובוסים בינלאומיים לערים הארגנטינאיות בארילוצ'ה, וויז'ה לה אנגוסטרה, דרך מעבר הגבול קרדינל אנטוניו זמורה.
אדמיניסטרציה
כקומונה, אוסורנו היא חטיבה מנהלית ברמה השלישית בצ'ילה תחת פרובינציה (אוסורנו) ומחוז (לוס לאגוס) היא המנוהלת על ידי מועצה עירונית שבראשה אלקלדה שנבחר ישירות כל ארבע שנים.
ג'נבאי S70
Jinbei הוקמה בשותפות מיזם משותף בין Brilliance Auto (51%) ויצרנית הרכב הצרפתית רנו (49%) בדצמבר 2017. עד 2017 Jinbei נשלטה על ידי Shenyang Brilliance Jinbei Automotive שהייתה חברת בת של Brilliance.
בליעת חרבות
בליעת חרבות היא מיומנות עתיקת יומין, בה אמן מחדיר לפיו חרב, אותה הוא מעביר דרך הוושט לכיוון קיבתו.
הבליעה
התהליך הפיזי הנדרש לבליעת חרב: על הבולע להרפות באופן רצוני את הלוע וסוגר הוושט העליון, ולהוריד את החרב לאורך הוושט. הרוק משמש כחומר סיכה בתהליך זה. היו לא מעט אנשים שביצעו בליעת חרבות וגרמו לעצמם סיבוכים רפואיים רציניים. השם שניתן לפעולה זו מטעה מבחינה טכנית, משום שהאמן שמבצע את "בליעת" החרב חייב לדכא את רפלקס החנק על מנת שלא לבלוע את החרב בעת שהיא יורדת במורד הגרון.
בליעת חרבות היא פעילות מסוכנת ביותר, ולאורך השנים היו אנשים רבים שנהרגו בעת שביצעו את המופע.
כיום ישנם בסביבות מאה אמנים ברחבי העולם שמסוגלים לבצע בליעת חרבות. רובם חברים באגודת בולעי החרבות הבינלאומית (SSAI). על מנת להתקבל לארגון על המועמד להוכיח שביכולתו לבלוע חרב פלדה באורך 38 ס"מ ובעובי 2 ס"מ. השיא הבלתי רשמי לחרב הארוכה ביותר שנבלעה שייך לג'ורג' הענק, בגובה 2.20, שבלע חרב באורך 82 ס"מ.
ארתור לונדון
ארתור לונדון (1 בפברואר 1915 – 8 בנובמבר 1986) היה מנהיג קומוניסטי צ'כוסלובקי ממוצא יהודי. עמד לדין במשפטי פראג ונידון למאסר. משפטי פראג היו סדרה של משפטי ראווה שנערכו בסוף 1952 בפראג בהשראתו של סטלין, ונועדו לבצר את שלטונו בארצות הגוש הקומוניסטי. לונדון פרסם ספר בשם "ההודאה" (L'Aveu) על המשפט שהיה לבסיס לסרט דוקומנטרי.
קורות חיים
לונדון נולד באוסטרבה למשפחה יהודית. בשנת 1937 הוא התנדב להילחם במלחמת האזרחים בספרד במסגרת הבריגדות הבינלאומיות. לאחר ניצחונו של פרנקו עבר לצרפת. במלחמת העולם השנייה נתפס על ידי הנאצים ונשלח למאוטהאוזן. בסיום המלחמה עבר לשווייץ אך עבר במהרה לפראג בה היה חבר מרכזי במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. סמוך לאחר תפיסת השלטון על ידי הקומוניסטים בשנת 1948 נתמנה לסגן שר החוץ. בשנת 1951 נעצר על ידי השלטונות ובמשך מעל שנה הוחזק בכלא, עונה והושפל כדי להביאו להודות בפשעים שיוחסו לו. ב-20 בנובמבר 1952 היה אחד מ-14 נאשמי משפטי פראג שהואשמו בריגול ובגידה במסגרת קשר של הציונות עם הטיטואיזם והאימפריאליזם המערבי.
במהלך המשפט הודה בפשעים שיוחסו לו ובין השאר אמר שבהוראת רודולף סלנסקי החדיר סוכנים ציונים, טרוצקיסטים ולאומנים בורגניים שונים למשרד החוץ.
אשתו כתבה מכתב בו נאמר: "לאחר שנאסר בעלי חשבתי ... שהוא נפל קורבן למזימות בוגדים ... כשקראתי את כתב האשמה נתבדתה תקוותי: בעלי לא היה קרבן אלא בוגד במפלגתו, בוגד במולדתו ... בשעת המלחמה היה אבי אומר: מוטב מת במשפחה מאשר בוגד ... יחד עם כל האנשים ההגונים מצהירה אני שבוגדים אלו שאתם חורצים את דינם בפראג מן הדין שיקבלו עונש כפי המגיע להם".
באפריל 1956 זכה לונדון לטיהור שמו מידי השלטונות הצ'כוסלובקים ושוחרר מהכלא.
בשנת 1963 היגר עם אשתו לצרפת. התגורר בפריז, שם נפטר בשנת 1986.
ג'ניפר סטון
ג'ניפר לינדזי סטון (באנגלית: Jennifer Lindsay Stone; נולדה ב-12 בפברואר 1993) היא שחקנית ואחות מוסמכת אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידה כהרפר פינקל בסדרה "המכשפים מוויברלי פלייס" מבית ערוץ דיסני.
ביוגרפיה
סטון נולדה בארלינגטון, טקסס בשם ג'ניפר לינדזי סטון.
כאשר הייתה בת 20, סטון אובחנה עם סוכרת אוטואימונית סמויה במבוגרים (LADA), המכונה לעיתים גם סוכרת מסוג 1.5. היא פרשה מקריירת משחק באותה תקופה כדי ללמוד לתואר באוניברסיטה, תחילה למדה פסיכולוגיה ובהמשך עברה לסיעוד, כדי שתוכל להבין טוב יותר את מחלתה.
בשנת 2020 סיימה את לימודיה בסיעוד ומאז עוסקת במשחק ובסיעוד.
קריירה
תפקידה הראשון היה בסרט "אריות יד שנייה" משנת 2003, בו גם שיחקו היילי ג'ואל אוסמנט ומייקל קיין. על תפקידה בסרט סטון קיבלה מועמדות לפרס האמן הצעיר לשחקנית הצעירה הטובה ביותר.
בשנת 2005 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "ללא עקבות". בשנת 2007 החלה לשחק בתפקיד מרכזי בסדרה מבית ערוץ דיסני; "המכשפים מוויברלי פלייס" בתפקיד הרפר פינקל, תפקיד אשר גילמה במשך ארבע עונות עד לתום שידורי הסדרה ב-2012.
בשנת 2010 כיכבה בתור הרייט בסרט הטלוויזיה הקנדי-אמריקאי "הרייט ומלחמת הבלוגרים", המבוסס על הרומן הרייט המרגלת מאת הסופרת לואיז פיציו.
90 Millas
(בעברית: 90 מיילים) הוא אלבומה ה-11 של הזמרת גלוריה אסטפן ואלבומה ה-4 בשפה הספרדית. הוא שוחרר ב-17 בספטמבר 2007 על ידי סוני BMG. מבחינה מוזיקלית האלבום מכיל מוזיקה בהשפעת מוזיקה קובנית ופופ אמריקאי-לטיני.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הלטיני של בילבורד מה שהופך אותו לאלבומה השלישי של אסטפן לעשות זאת. בנוסף הוא גם הגיע למקום ה-3 בארגנטינה וספרד. בנוסף הוא גם זכה בשני פרסי גראמי לטיני, בשני פרסי המוזיקה של הבילבורד הלטיני ואף אלבום זה זיכה אותה בפרס האייקון של פרסי BMI.
האלבום מכר נכון להיום 1.1 מיליון עותקים בעולם.
סינגלים
מתוך האלבום שוחררו 3 סינגלים: "No Llores", אשר הגיע למקום ה-1 במצעד השירים הלטינים של בילבורד ובכך הפך לשיר ה-14 של אסטפן לעשות זאת, השיר "Me Odio" אשר יצא כסינגל השני מהאלבום אך לא הצליח לשחזר את הצלחת הסינגל הראשון והשיר "Píntame De Colores" אשר יצא כסינגל בארצות הברית בלבד (ובשאר העולם כסינגל שיווקי).
ח'ירבת ניג'ם
ח'ירבת ניג'ם (בערבית:  خربة نجم שפירושו חורבת כוכב) הוא אתר ארכאולוגי בגבעת הרדאר. בחפירות הצלה שנעשו במקום נחשף מבנה מבוצר המוגדר כמצודה מהתקופה הפרסית-הלניסטית והתקופה העות'מאנית.
היסטוריה ומיקום גאוגרפי
גבעת הראדאר נמצאת בתחומי הר אדר, התנחלות ומועצה מקומית במסגרת מחוז יהודה ושומרון. הגבעה נישאת לגובה 880 מ' מעל פני הים. עוברת בה דרך ממעלה-החמישה מזרחה, אל הכפר בדו ואל נבי סמואל. שמו של האתר ח'ירבת ניג'ם, נקרא כך בגלל גובהה. האתר נחשף בחודשים מאי-יולי 1991, במסגרת תוכנית פיתוח ליישוב הר אדר בחפירות הצלה של קמ"ט לארכאולוגיה-ביהודה ושומרון בניהולו של מיכאל דדון. האתר נמצא על שלוחה המשתפלת מערבה בין שני יובליו של נחל כפירה. בח'ירבת נג'ים נחשף מכלול בנייה רחב ממדים, שבו זוהו שתי שכבות.
השכבה הקדומה באתר היא בית חצר מהתקופה הפרסית, שעושה שימוש גם בתקופה ההלניסטית הקדומה. אופיו המבוצר של המבנה משתקף בתוכניתו האוטונומית, בקירות החיצוניים האיתנים, בשער היחיד שבמזרח ובצורתו- כניסה עקיפה אל החצר הפנימית דרך שני חדרים התואמת את תהליך ההתפתחות שניכר בחלק ממבנים אלה. דומה, שהם שרתו בתקופה הפרסית חילות מצב.
מיקומו של האתר סמוך לדרך עתיקה בשם אֶ-נַּבִּי צַמְוִיל, בו נחשפה שכבת יישוב מן התקופות הפרסית וההלניסטית (ייתכן וזהו מרכז מינהל גדול). סמל פחוות יהודה, עשוי להעיד על השתלבותו של האתר בהר אדר במערך היישובים שעל גבול פחוות יהודה בתקופה העות'מאנית שימש המבנה כחאן על אם הדרך ובו חצר קדמית, אורוות סוסים, כבשנים ותנורים תעשייתיים גדולים ששימשו לעבודות מתכת אולי לעשיית פרסות.
המבנה מהתקופה הפרסית וההלניסטית
השכבה העתיקה בח'ירבת ניג'ם מיוחסת לתקופה הפרסית, בה הוקם מבנה ביצורי, ככל הנראה מצודה שניצבה לאורך גבולה הצפוני של יהודה. שטח המצודה הוא (21.8*25.8 מ') הכולל סדרת חדרים המקיפים חצר פנימית בגודל (11.9*10.0 מ') בה נמצא בור מים. פתח הכניסה (2.2 מ' רוחב) נקבע במזרח; הכניסה הייתה עקיפה, העוברת דרך שני חדרים אל החצר המרכזית.
בתקופה ההלניסטית, שימש המבנה כבית חווה ולא עבר שינוי מהותי אבל כן ניתן לראות חריתות בדגמי אידרה על גבי קירות שהוחלקו באמצעות טיח, האופייניות לתקופה ההלניסטית.
כלי חרס
כלי החרס שנמצאו באתר כוללים מספר מוגבל של טיפוסים השכיחים באזור ההר לאורך התקופות הפרסית- הלניסטית: הכלי עבר תהליך דומה: תחילה הצוואר והשפה נוטים פנימה ולאחר מכן הם זקופים וישרים. כלים אלה אופייניים לתקופה הפרסית ולראשית התקופה ההלניסטית.
ח'אן עות'מאני
המבנה הפרסי-הלניסטי ניטש במחצית הראשונה של המאה השנייה לפנה"ס. בתקופה העות'מאנית, חזר המבנה הקדום לשימוש. הוא הורחב והשתכלל, החלוקה הפנימית השתנתה ושטחו הורחב לכדי 1,200 מ"ר על ידי הוספת מבני שירות ותעשייה. תוספות ושינויים אלה, בעיקר חלוקתם של חדרי המבנה לשניים או שלושה חדרים קטנים, מחזקים את ההנחה כי המבנה שימש בתקופה העות'מאנית כחאן, על הדרך שבין אזור אֶ-נַּבִּי צַמְוִיל - לאזור אבו גוש. ברוב החדרים נמצאו מעין טאבונים ששימשו כמתקני חימום לעוברי אורח.
בחזית המבנה השתרעה חצר גדולה, מוקפת גדר אבן. האגף הדרומי ( 2.6* 12.0 מ') נחלק לשני טורים חדרים, ששימשו כנראה כמחסנים. מדרום לאגף זה נחשף חדר מוארך בו הותקנה גת גדולה בעלת שני משטחי דריכה, המתנקזים אל בור איסוף.
ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה העות'מאנית
הרחבת המבנה בתקופה העות'מאנית תוספת החדרים, ושינוי בחלוקה הפנימית השפיעה באופן ישיר על כמות הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו בשטח מתקופה זו. בחצר המבנה נמצא כבשן ששימש להתכת מתכות, דפנותיו עשוית מטיט שהשתמרו; (בפינתו הדרום-מזרחית של הכבשן קרוע פתח למפוח). הכבשן נתון בתוך מבנה סגלגל, התחום בקיר אבן, שהשתמר לגובה נדבך אחד. במרכז הכבשן שרדה אבן המשוקעת בבור חצוב, ששימשה כבסיס לעמוד תמך לתקרת הכבשן.
Do It (שיר של קלואי x האלי)
Do It (בעברית: עשה זאת או עשי זאת) הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד זמרות ה-R&B, קלואי x האלי, מתוך אלבום הבכורה שלהן, Ungodly Hour. השיר יצא לאור ב-14 במאי 2020, על ידי חברות התקליטים פארקווד אנטרטיינמנט וקולומביה רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-63 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קלואי ביילי, האלי ביילי, סקוט סטורץ', ויקטוריה מונה, וינסנט ואן דן אנדה ואנטון קוהל-יורגנסן והופק על ידי סטורץ', אוודון ואסוטרי. ב-12 במאי 2020 פרסמו קלואי והאלי הצצה קצרה מתוך השיר "Do It" ברשת החברתית טיקטוק ולאחר מכן, יצרו "אתגר שירה" באפליקציה, שמטרתו לקדם את השיר.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-50 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "Do It" יצא לאור ב-15 במאי 2020, יום לאחר צאת השיר. את הווידאו קליפ בים סי פרינץ ואילו ההפקה שלו נעשתה על ידי חברת פרינג'וי פרודקשנס והכוראוגרפיה נעשתה על ידי קנדרה בראסי ואשנטי לידו. אנדרו מקדסי היה מנהל הקריאייטיב של הקליפ.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-33 מיליון צפיות.
הרכב ומשמעות
"" כולל בתוכו כמה בתים חדשים מכל המשתתפות החדשות בו, תוך שמגזין Clash התייחס אליו כ"קרוע לגזרים וזאת, בנוסף לעובדה שהוא הורכב מחדש על ידי דוג'ה קאט, סיטי גירלז ומולאטו". המשתתפות נכללות גם במבוא של השיר, תוך שהן מציינות את שמן במהלכו. דוג'ה קאט שרה את הבית שלה ולאחר מכן, השיר המקורי "Do It", ממשיך. כלומר, קאט שרה את הבית שלה ורק לאחר שהיא מסיימת, ניתן לשמוע את קלואי והאלי. לאחר הפזמון השני, מתחילה לשיר את השיר מולאטו.
מחבר (התקן)
מַחְבֵּר (או אביזר חיבור) הוא התקן שמאפשר לצרף יחד באופן מכני שני עצמים או יותר.
ככלל, מחברים נועדו ליצור חיבור שאינו קבוע, כלומר שניתן לפרקו מבלי לפגוע בחלקים שהם משמשים לחיבורם.
שימושים
ישנם מחברים ייחודים לחיבור עץ, הנובעים מתכונות העץ, ולעיתים נעשה שימוש בחומר חיצוני כגון סיכות מתכת או ברגים.
מחברים יכולים לשמש לסגירת קופסאות שאינן קשיחות, כגון שקית חטיפים, או מעטפה. במקרה כזה משתמשים בפקק או באביזרים שנוצרו במיוחד למטרה זו כמו אטב לחם.
חומרים
מחברי פלדה עשויים לרוב מפלדת אל-חלד, פלדת פחמן או פלדת סגסוגת.
נתרן פלואורי
נתרן פלואורי (באנגלית: Sodium fluoride) הוא תרכובת אי־אורגנית שנוסחתה NaF. נתרן פלואורי הוא מלח המורכב מיונים חיוביים של נתרן ויונים שליליים של פלואור הארוזים בסריג קובי שבו גם יוני ה +Na וגם יוני ה -F נמצאים בקואורדינציה אוקטאדרלית, מוקפים ב-6 יונים נגדיים בדומה למלח בישול. המרחק בין היונים בגביש 462 פיקומטר - מעט קצר יותר מבנתרן כלורי. החומר הוא מקור ליוני פלואוריד למגוון שימושים, הוא זול יותר והיגרוסקופי פחות מאשלגן פלואורי.
קרחון הירפילד
קרחון הירפילד (באנגלית: Hearfield Glacier) הוא קרחון יובלי, בדרום רכס קרטוגרפים, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - דרום-מזרח, לאורך הצד הדרומי של רכס קרטוגרפים.
הקרחון נשפך לקרחון טרפלגר, בסמוך ממזרח לפסגת אולדריג'.
אורכו של הקרחון בין 27 ל-37 קלומטרים, רוחבו של הקרחון 3 קילומטרים.
הקרחון ממוקם בגובה של 2,290 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת הצפונית (northern party) של משלחת החקר של פדרציית מועדוני מטפסי ההרים של ניו זילנד (New Zealand Federated Mountain Clubs Antarctic Expedition), שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
הקרחון נקרא על שמו של בי. הירפילד (B. Hearfield), שהיה סוקר, ואלפיניסט ניו זילנדי מוביל, וחבר במשלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958, ואשר חקר את אזור קרחון טאקר (הסמוך לקרחון הירפילד).
רוברט חלפון
רוברט הנרי חלפון (באנגלית: Robert Henry Halfon; נולד ב-22 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי יהודי בריטי וחבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית. מאז 2017 הוא עומד בראשות ועדת החינוך של בית הנבחרים הבריטי. הוא כיהן מיולי 2016 עד יוני 2017 כשר מדינה לכישורים והתמחויות, תחת שרת החינוך ג'סטין גרינינג והיה קודם לכן שר בלי תיק וסגן יו"ר המפלגה השמרנית. נבחר לראשונה לפרלמנט בבחירות 2010 ושב ונבחר גם ב-2015, ב-2017 וב-2019.
קורות חיים
חלפון נולד למשפחה יהודית בהמפסטד שבלונדון. סבו, רנאטו חלפון נולד בלוב וגר בה עד שגורש ממנה בשנת 1968 תוך איבוד כל נכסיו. עם גירושו הצטרף הסב לבנו, קלמנט אביו של חלפון, אשר הסב שלח לאנגליה עוד כעשור קודם לכן, מתוך ראיית הנולד ולאור רדיפת היהודים בלוב. חלפון נולד עם שיתוק מוחין קל, שגרם לשיתוק בפלג גופו התחתון. ניתוחים שעבר בילדותו עקב שיתוק המוחין גרמו לדלקת מפרקים ניוונית בתחילת שנות השלושים לחייו.
קריירה פוליטית
חלפון החל לעסוק בפוליטיקה כבר בתקופת לימודיו באוניברסיטה והיה ממנהיגי אגודת הסטודנטים השמרנים של אקסטר ואחד המובילים להפיכתה מקבוצה חברתית גרידא, לתנועה פוליטית של ממש. ב-2001 והוא בן 32 בלבד רץ לראשונה בבחירות לפרלמנט הבריטי בהארלו שבאסקס, צפונית מזרחית ללונדון. מחוז בחירות זה היה מחוז "מתנדנד" ומאז 1997 היה שייך ללייבור. חלפון הפסיד במירוץ 2001 לאיש הלייבור 48% - 35%. ארבע שנים אחר כך, בבחירות הכלליות של 2005 כבר היה ההפסד של חלפון לנציג הלייבור במחוז הארלו בשיעור הזעיר ביותר 41.4% - 41.2% ואילו בבחירות 2010 הוא ניצח 45% - 34%, שובר בכך שליטה בת 13 שנים של הלייבור במחוז הבחירה הזה. הוא שב וניצח גם בבחירות הבאות, ב-2015, ואף הגדיל את הפרש הניצחון עוד יותר 49% - 30%.
ב-2014 מונה למזכירו הפרלמנטרי של שר האוצר ג'ורג' אוסבורן (שמרנים) ואחרי כשנה קודם ב-11 במאי 2015 לתפקיד שר בלי תיק וסגן יו"ר המפלגה השמרנית. ב-17 ביולי 2016 החל לכהן כשר מדינה בתוך משרד החינוך בממשלתה החדשה של תרזה מיי. הוא הועבר מתפקיד זה לאחר כשנה, והיה ליושב ראש ועדת החינוך של בית הנבחרים.
דעותיו
חלפון הוא בעל דעות שמרניות פחות ממפלגתו בנושאים חברתיים-כלכליים ונץ מבחינה מדינית, בדומה לזרם הנאו-קונסרבטיבי האמריקאי.
בתחום החברתי הוא תומך באיגודי העובדים, בעד העלאת סף המיסוי, כך שבעלי הכנסות נמוכות יהיו פטורים ממס או ישלמו מס מועט ותומך בהעלאת שכר המינימום. לנישואין חד מיניים הוא מתנגד.
בתחום מדיניות החוץ, תמך חלפון בהתערבות הצבאית בלוב ותומך בהתערבות דומה גם בסוריה. הוא תומך במדינה עצמאית לכורדים בעיראק. נחשב לתומך ישראל נלהב ביותר בפרלמנט הבריטי, והיה מנהל האגודה השמרנית לידידות ישראל-בריטניה. נחשב ליורוסקפטי, אולם התנגד לברקזיט בהתאם לדעת הרוב דאז במפלגתו.
נאצ'ו פרננדס
חוסה איגנסיו פרננדס איגלסיאס, הידוע בכינויו נאצ'ו פרננדס (בספרדית: José Ignacio Fernández Iglesias; נולד ב-18 בינואר 1990) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הבלם והמגן המשמש כקפטן בקבוצת ריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
סולימאן סיסה
סולימאן סיסה (באנגלית: Souleymane Cissé; נולד ב-21 באפריל 1940) הוא במאי קולנוע ממאלי.
נאצ'ו פרננדס
קריירת מועדונים
נאצ'ו נולד במדריד בירת ספרד. הגיע לאקדמיית הנוער של ריאל מדריד כשהוא בן 11 בלבד.
בעונת 2008–2009 שיחק את שני משחקיו הראשונים בריאל מדריד קסטיליה ששיחקה אז בליגה השנייה בספרד, מצא חן בעיני המאמן ולאחר מכן שיחק 2 עונות מלאות במדיה.
סולימאן סיסה
קורות חיים
הקריירה שלו החלה כעוזר מקרין לסרט דוקומנטרי על מעצרו של פטריס לומומבה. דבר זה עורר את רצונו ליצור סרטים משלו, והוא קיבל מלגה לבית הספר לקולנוע וטלוויזיה של מוסקבה.
נאצ'ו פרננדס
קריירת מועדונים
ב-23 באפריל 2011, נאצ'ו פרננדס ערך את הופעתו הראשונה במדיה של ריאל מדריד, הוא שיחק כמגן שמאלי בניצחון 3–6 על ולנסיה במסטאייה.
סולימאן סיסה
קורות חיים
בשנת 1970, סולימאן חזר למאלי והצטרף למשרד ההסברה כצלם, שם הפיק סרטי תעודה וסרטים קצרים. שנתיים לאחר מכן, הוא הוציא את הסרט הראשון באורך בינוני "Cinq jours d’une vie" (בתרגום חופשי לעברית "חמישה ימים בחיים") אשר מספר את סיפור של נער צעיר אשר נושר מבית הספר והופך לגנב קטנוני בשביל לחיות ברחוב. סרט זה הופיע לראשונה בפסטיבל הסרטים קרתגו.
נאצ'ו פרננדס
קריירת מועדונים
מאמן ריאל מדריד ז'וזה מוריניו ראה את הכישרון שחבוי בו, וזימן אותו למשחקי הקדם עונה בפתיחת עונת 2011–2012 ששוחקו בצפון אמריקה, נאצ'ו נכנס כמחליף נגד לוס אנג'לס גלאקסי, פילדלפיה יוניון וצ'יבאס גוואדלחארה. מוריניו התרשם מנאצ'ו ומעוד שני כישרונות בריאל מדריד קסטיליה - אלברו מוראטה וחסוס פרננדס, השלושה קודמו לקבוצה הבוגרת לקראת עונת 2012–2013, אך המשיכו בין לבין לשחק בקסטיליה.
סולימאן סיסה
קורות חיים
בין השנים 1984 ל-1987 הוא הפיק את הסרט "Yeelen" (בתרגום חופשי לעברית "אור"), סרט על גיל העמידה שזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל הקולנוע בקאן.
נאצ'ו פרננדס
קריירת מועדונים
בעונת 2012/2013 זכה נאצ'ו עם ריאל בסופר קאפ הספרדי. בעונת 2013/2014 זכה נאצ'ו עם ריאל מדריד בליגת האלופות ובגביע הספרדי.
סולימאן סיסה
קורות חיים
בשנת 1995 הוא הפיק את הסרט "Waati" (בתרגום חופשי לעברית "זמן") שהתחרה על פרס דקל הזהב בשנת 1995.
נאצ'ו פרננדס
קריירת מועדונים
ב-3 ביולי 2014 האריך נאצ'ו את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2021.
בעונת 2015/2016 בליגת האלופות הבקיע נאצ'ו את שער הניצחון של ריאל מדריד על פריז סן-ז'רמן, שנתן לקבוצתו את המקום הראשון בבית. בסוף העונה זכה נאצ'ו עם ריאל מדריד בליגת האלופות בפעם השנייה בקריירה. הוא זכה עם ריאל מדריד בליגת האלופות גם בעונת 2016/2017 ועונת 2017/2018, כחלק מהסגל שרשם 3 זכיות ברציפות בתואר הנכסף.
סולימאן סיסה
קורות חיים
סולימאן הוא נשיא "UCHICAGO", איחוד יוצרי ויזמי הקולנוע והאמנות של מערב אפריקה.
נאצ'ו פרננדס
נבחרת ספרד
נאצ'ו משחק בנבחרת ספרד בכדורגל. ב-15 ביוני 2018 כבש את שער הבכורה בנבחרת, במשחק הפתיחה שלה במונדיאל 2018 מול נבחרת פורטוגל בכדורגל.
חייו האישיים
לנאצ'ו יש אח צעיר בשם אלכס פרננדס, כדורגלן אף הוא.
משה כבשני
משה כְּבָשְנִי היה אדריכל נוף וראש מחלקת הגנים והנוף בעיריית רמת גן בין השנים 1934–1972.
קורות חיים
משה כְּבָשְנִי נולד בשנת 1909 בעיר פלונסק בפולין.
הוא עלה לארץ בשנת 1920 יחד עם אביו ואחותו. המשפחה התיישבה במושבה כנרת ולאחר כמה שנים עברה לתל אביב. למד בבית הספר היסודי ביבנה ובחטיבת הביניים בגימנסיה הרצליה. בשנת 1930 סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר החקלאי מקווה ישראל במגמה לגינון.
עם הקמת "עיר גנים", היא רמת גן, אביו, אלימלך כבשני, רכש שתי חלקות בנות 5 דונם ברחוב בן-גוריון (בעבר רחוב מודיעין) וכאשר הבנייה הסתיימה המשפחה עברה להתגורר ברמת גן.
בין השנים 1949 – 1950 עבר השתלמות באדריכלות גנים בלונדון ובשנת 1960 השלים תואר שני באדריכלות גנים ונוף באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת האווארד בארצות הברית.
בשנת 1933 התמנה לגנן הראשי בעיריית רמת גן וכיהן כראש מחלקת גנים ונוף בעיריית רמת גן עד למותו בשנת 1972.
פיתוח הגנים ברמת גן
כבשני שאף ליצור גנים שאותם ניתן לטפח במינימום ימי עבודה, הרבה בנטיעת חורשות המספקות צל וראה חשיבות גם בהצללת עורקי תנועה המקשרים בין גן אחד למשנהו, דבר שעלה בקנה אחד עם התוכנית שעיצב האדריכל ומתכנן הערים ריכרד קאופמן בשנת 1921 עבור "עיר גנים", שבה סומנו שדרות עצים המקשרות בין שטחים ציבוריים.
הוא עשה שימוש רב בצמחייה ארץ ישראלית, או כזו הקשורה למסורת היהודית או המקומית כמו: עצי זית, חרוב, אלון ותמר, שיחי הדס, אלת המסטיק, רותם המדבר, אחירותם, שיח אברהם ועוד, ובצמחים חסכניים במים, ובמיוחד צמחים בשרניים (סוקולנטים) כמו אגבה, אלוַי, עצי אורן ואקליפטוס.
כבשני ניצל בתכנונו את התנאים הטופוגרפיים המיוחדים על מנת ליצור עבור המבקר חוויה של טיול בטבע ובכך ליישם ברמת גן את מודל הגן האנגלי, המאופיין על ידי מרבצי דשא, שתילת עצים בלתי סדורה, הקמת בריכות נוי בעלות מראה טבעי ושילוב הרמוני של צמחייה ובינוי ליצירת שבילי הליכה ופינות תצפית אל העיר.
אלמנטים אלא בולטים בתכנון הגנים הוותיקים שתוכננו והוקמו על ידו: גן דוד המלך, גן שאול, גן אברהם, גן הר הבנים והפארק הלאומי.
גן המלך דוד
גן המלך דוד (לשעבר גן המלך ג'ורג') נחנך ב־3 ביוני 1935 והיה הגן הציבורי הראשון ברמת גן. הגן תוכנן על ידי כבשני בסגנון הגן אנגלי שכלל שבילים מעגליים סביב בריכה עגולה מבטון ובה מזרקה ודגי נוי. הגן השתרע על שטח של 13.5 דונם וכלל חורשה קטנה ובה עצי זית, חרוב, אלון, שקד ותמר.
גן שאול
גן שאול תוכנן בשלהי שנות השלושים של המאה העשרים בפסגת "הר הגנבים" (היום רחוב מעלה הצופים) בידי מהנדס העיר רפאל מגידוביץ' ואדריכל הגנים כבשני ונחנך בשנת 1938 תחת השם "גן הנשיאים". בגן יצר כבשני בריכת נוי ובה מזרקה, ערוץ נחל וגשרון אבן. במדרון המזרחי התלול הותקנו טראסות עם קירות אבן, ולאורכן בוצע שביל מתעקל, בירידה לכיוון מרכז העיר.
גן אברהם
תכנון הגן התחיל בשנת 1936.
כבשני חילק את הגן לשני אזורי נוף שונים. הראשון, גן טבעי במסורת גנים אנגליים קלאסיים, בעל שבילים וצמחייה ארץ ישראלית ו"פינת קסם" שבמרכזה בריכת נוי ומעליה גשרון אבן. בגב המדרון שמאחורי הבריכה בנה כבשני קיר אבן שעליו מפל מים ולידו ספסלי אבן.
בנוסף כלל הגן אמפיתיאטרון פתוח לשמיים, ומגרש טניס עם טריבונות בטון. רחוב הקשת (כיום רחוב שרת) חוצה את הגן לרוחבו. מתחת לרחוב נחצבה מנהרה שקישרה בין חלקי הגן.
הפארק הלאומי
הפארק הלאומי ברמת גן הוקם בשנת 1951, על שטח נטוש בן 1,200 דונם, כפארק הלאומי הראשון במדינת ישראל.
הפארק תוכנן על ידי כבשני והאדריכל ח. נוימן. במרכז השטח נקבעה מדשאה גדולה ואגם מלאכותי וסביבם אטרקציות שונות כגון גן הוורדים, החווה החקלאית, חורשת העצים והגן הזואולוגי. הגן נפתח לציבור בשנת 1953 אך פיתוחו נמשך עד שנת 1973 אז נוסף הגן הזואולוגי.
גן הר הבנים
בחודש יוני 1961 הגיש כבשני, הצעה לתכנון גן על פסגת הר הבנים, בשילוב עם שמורת טבע עירונית. בגן תוכננו אזורים ציבוריים פתוחים לנוף הקרוב והרחוק, וגם פינות ישיבה מאבן או ספסלי עץ.
במדרונות מדרום, מזרח ומערב נבנו טרסות עם כיסויי שתילה, הותוו שבילים המתעקלים לאורך הטרסות ושבילי מדרגות המחברים את הגן אל הרחובות הסמוכים. הליכה בשבילים אלה, שרובם שבילי אדמה מהודקת וחלקם מרוצפים באבן שכבות בהנחה פראית, מדמה טיול בטבע. לאורך השבילים מוקמו ספסלי עץ בגומחות מוצללות.
המדרון התלול שמצדו הצפוני של הגן נותר שטח פתוח שבו קיימת צמחייה טבעית. מדרון זה הוכרז כאתר טבע עירוני.
שרק (מחזמר)
שרק - המחזמר הוא מחזמר המציג את העלילה הכללית המתוארת בסרט המצליח של אולפני האנימציה דרימוורקס - שרק. המחזמר הוצג לראשונה בסיאטל ולאחר מכן בברודוויי שם נחל הצלחה גדולה, בשנת 2010, המחזמר הוצג בכל רחבי ארצות הברית. המחזמר הוצג גם בכל רחבי העולם, בישראל המחזמר הוצג בתיאטראות בתל אביב באוגוסט 2010 ומשם עבר לשאר רחבי הארץ. בנוסף המחזמר הוצג במדינות אחרות כמו ספרד ואיטליה.
עלילה
ביום הולדתו השביעי הוריו של שרק שולחים אותו מביתו ומספרים לו על חיי העוגים. כאשר שרק מוצא לעצמו ביצה וחיי בשלווה הוא מאבד אותה כאשר כל יצורי האגדות ממלאים את אזור ביתו על פי פקודת הלורד פרקוואד. שרק מתעצבן ובעידוד יצורי האגדות הולך לפגוש את לורד פרקוואד בממלכת דולוק. בדרכו לממלכה, שרק רואה שומרים שרודפים אחרי חמור. שרק מציל את החמור והוא אסיר תודה לשרק. שניהם הולכים ביחד לדולוק. לורד פרקוואד רוצה להיות מלך אך הוא חייב להתחתן עם נסיכה. הוא בוחר את הנסיכה פיונה בתור כלתו, אך מפחד ללכת להציל אותה מטירה מוקפת לבה ונשמרת על ידי דרקונית.
כאשר שרק וחמור מגיעים אל דולוק, לורד פרקוואד שולח את שרק למצוא את פיונה ולהצילה. בתמורה להצלת הנסיכה שרק יקבל את הביצה בחזרה. לאחר משימת ההצלה שעברה בהצלחה, פיונה מתעקשת ששרק יוריד את הקסדה ויראה לה את פניו כדי שיוכל לנשק אותה. פיונה מגלה ששרק הוא בעצם עוג ולא הנסיך אשר היא מחכה לו מילדות. פיונה מתעקשת למצוא מחסה בטענה שהיא "מפחדת מהחושך" והחבורה עוצרת ללילה. ביום למחרת נוצר סכסוך בין שרק לפיונה והם רבים למי יש סיפור חיים עצוב יותר. הסכסוך נפתר במהרה כאשר הם מגלים שהם מאוד דומים בהתנהגותם. אט אט, שרק מבין שהוא אוהב את פיונה ורוצה להגיד לה זאת בלילה. אך על פיונה הוטל קללה שבה לאחר השקיעה היא הופכת לעוגית מזעזעת ורק נשיקת אהבה אמיתית תסיר את הקללה ופיונה תלבש את צורת אהבתה. פיונה מפחדת ששרק יראה אותה בתור עוג ואומרת "מי יוכל אהוב מפלצת מזעזעת?". שרק חושב שהיא מדברת עליו וליבו נשבר.
בבוקר למחרת פיונה בטוחה ששרק יקבל אותה כפי שהיא אבל שרק לא מוכן לשמוע אותה והביא את לורד פרקוואד אליה. לורד פרקוואד מציע נישואים לפיונה והיא מסכימה למרות אהבתה לשרק. פיונה מתעקשת שהחתונה תהיה בזמן השקיעה כדי שהיא תוכל להפטר מהקללה. שרק מעוצבן בגלל פיונה ורב עם חמור וחוזר לביצה. יצורי האגדות גורשו מהביצה בפקודתו של פרקוואד והחליטו לצאת נגדו במחאה. זמן קצר לפני החתונה חמור גם הולך לביצה ומדבר עם שרק ומסביר לו שפיונה לא דיברה עליו. הם הולכים ביחד לחתונה לאחר פיוס. שרק עוצר את החתונה לפני הנשיקה ומנסה להסביר לפיונה שהוא אוהב אותה. לפתע יצורי האגדות נכנסים ומתמודדים מול פרקוואד. פיונה לפתע נהפכת לעוגית בגלל השקיעה ושרק מופתע. הם מתנשקים אך פיונה לא חוזרת לבת אדם אלא נשארת עוגית. שרק אומר לה שהוא עדיין אוהב אותה וצורתה לא משנה לו. שניהם מתחתנים והולכים לגור בביצה של שרק.
ההפקה הישראלית
המחזמר הוצג שוב בישראל בשנת 2019 במרכז הבמה בבימויו של איקה זהר
פסקול
המחזמר האמריקאי כולל 19 שירים שנכללים גם בהופעה עצמה ועוד שיר בונוס אחד שנמצא באלבום הפסקול (20).
בשיר הרביעי בפסקול I Know It's Today שרות את השיר שלוש בנות: פיונה הילדה, פיונה הנערה ופיונה המבוגרת.
טרנטולה (שיר)
טרנטולה הוא שיר של הזמר והראפר הישראלי סטטיק והזמרת הישראלית אגם בוחבוט, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2023, כחלק מאלבום הבכורה של סטטיק, "לירז". הוא נכתב על ידי סטטיק, בוחבוט, ירדן פלג, איתי שמעוני, Triangle ודור גל והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle.
רקע וכתיבה
על שיתוף הפעולה בין סטטיק לבוחבוט הוכרז לראשונה בינואר 2023 באתר מאקו. זה השיר האחרון שהוקלט עבור האלבום, והיחיד שלא הוקלט באולפן שבווילה בקיסריה בו הוקלטו שאר שירי האלבום. השיר כולל בתוכו דימוי של התנהגות הרסנית של דמות במערכת יחסים הטרוסקסואלית לארס של משפחת העכבישאים הפרווניתיים.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ הנלווה לשיר ביים רומן בוצ'אצקי. הוא פורסם ב-13 במרץ 2023 בערוץ היוטיוב של סטטיק ובן-אל תבורי. הקליפ הופק תחת חסותה של חברת האופנה אורבניקה, לה משמשים סטטיק ובוחבוט כפרזנטורים, במהלך שני ימי צילומים. את הקליפ ליווה קמפיין לחברה, עבורו שונו המילים לתוכן פרסומי על חברת אורבניקה.
על הקליפ והקמפיין נאמר בחברת אורבניקה:.
לואי, הדופן הגדול
ביוגרפיה
לואי נולד בטירת פונטנבלו ב-1 בנובמבר 1661 ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת ולמלכה מריה תרסה, אחותו-למחצה של קרלוס השני, מלך ספרד. עם לידתו מונה לואי לדופן צרפת, וב-24 במרץ 1662 הוטבל בכנסיית שאטו דה סן ז'רמן-אן-לייה. לואי היה בן נאמן וכנוע, וחונך בצורה מעולה, אולם לא גילה שום עניין בפוליטיקה. בשנת 1685 התרעם לואי על האדיקט של פונטנבלו, שביטל את האדיקט של נאנט - כתב הזכויות של ההוגנוטים.
בשנת 1688 מונה לואי למפקד הכוחות באזור הריין, ופיקד עליהם בהצלחה במלחמת תשע השנים. בשנת 1691 מונה לואי כחבר במועצה המלכותית, אולם הוא השתתף רק פעמיים בישיבותיה.
בשנת 1700 מת קרלוס השני, מלך ספרד ללא יורשים, ולואי היה היורש הישיר והלגיטימי ביותר, שכן אמו הייתה אחותו הבכירה של קרלוס השני. אולם, מכיוון שהיה גם יורש העצר הצרפתי, היוותה בחירתו אופציה בעייתית: אילו היה יורש הן את צרפת והן את ספרד, הייתה לו ממלכה עצומה שהייתה מאיימת על מאזן הכוחות באירופה. יתר על כן, גם אן וגם מריה תרסה ויתרו על זכויותיהן לירושה הספרדית עם נישואיהן. באוקטובר 1700 הסכים קרלוס השני להוריש את האימפריה כולה לבנו השני של לואי, פיליפ, דוכס אנז'ו. עם זאת, נקט קרלוס בצעדים כדי למנוע איחוד צרפתי-ספרדי; אילו דוכס אנז'ו היה יורש את כס מלך צרפת, הייתה ספרד עוברת לאחיו הצעיר, שארל, דוכס ברי. אולם קרל, ארכידוכס אוסטריה טען אף הוא לזכותו לכתר, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הספרדית.
ב-11 באפריל 1711 מת לואי מאבעבועות שחורות, ובנו לואי, דוכס בורגונדיה מונה לדופן צרפת. אולם הוא מת כעבור שנה, ונכדו לואי החמישה עשר, מלך צרפת הוא שירש לבסוף את השלטון לאחר מותו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בשנת 1715.
משפחתו
בשנת 1680 התחתן לואי עם מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה, בתם של פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה ואנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה, ממנה היו לו שלושה ילדים:
בשנת 1695 התחתן לואי בחשאי עם מארי אמילי דה ז'ולי דה שואן, ממנה היה לו בן אחד, שמת בגיל שנתיים.
מטריצת לפלסיאן
בתורת הגרפים, מטריצת לפלסיאן (לעיתים מטריצת קירכהוף) היא מטריצת המתארת גרף. למטריצת הלפלסיאן שימושים רבים והיא מאפשרת למצוא תכונות שונות של גרפים. בין היתר באמצעות משפט קירכהוף ניתן לחשב את מספר העצים הפורשים בגרף. שימוש חשוב נוסף של מטריצת הלפלסיאן הוא בהקשר של גרפים מרחיבים, שבהם אי שוויון צ'יגר קושר בין הערך העצמי השני של מטריצת הלפלסיאן לחתך המינימלי בגרף.
הגדרות
מטריצת הלפלסיאן עבור גרף G, שבו n קודקודים היא מטריצה בגודל n \times n המוגדרת כך: כאשר: כאשר עוסקים בגרף מכוון לעיתים נעשה שימוש בדרגת הקשתות הנכנסות ולעיתים נעשה שימוש בדרגת הקשתות היוצאות כתלות בשימוש.
התאים במטריצת L נתונים על ידי:
כאשר deg(v_i) היא הדרגה של הקודקוד ה-i.
שתי מטריצות הנגזרות ממטריצת הלפלסיאן, מטריצת הלפלסיאן הסימטרית המנורמלת ומטריצת הלפלסיאן המנורמלת של מהלך אקראי, הן גרסאות מנורמלות של המטריצה, ולהן שימושים בהקשרים שונים.
מטריצת לפלסיאן סימטרית מנורמלת (symmetric normalized Laplacian matrix) מוגדרת כך:
,
התאים ב- נתונים על ידי:
מטריצת לפלסיאן מנורמלת של מהלך אקראי (random-walk normalized Laplacian matrix) מוגדרת כך:
דוגמה
להלן דוגמה לגרף ולמטריצת הלפלסיאן שלו:
תכונות
עבור גרף לא מכוון G, שמטריצת הלפלסיאן שלו היא L עם ערכים עצמיים :
מטריצת החילה
עבור גרף G=(V,E), שבו V הם קבוצת הקודקודים ו-E היא קבוצת הקשתות, מטריצת החילה (Incidence matrix) M היא מטריצה בגודל שהתא ה-M_{ev}  עבור  ו-v \in V נתון על ידי: ניתן לחשב את מטריצת הלפלסיאן ממטריצת החילה באופן הבא: כאשר M^\text{T} הוא שחלוף השורות והעמודות של M.
הפירוק לווקטורים עצמיים של מטריצת הלפלסיאן L, עם וקטורים עצמיים עם גודל יחידה וערכים עצמיים \lambda_i: מאחר ש-\lambda_i יכול להיכתב כמכפלה פנימית של הווקטור עם עצמו, זה מראה כי  ולכן כל הערכים העצמיים של L הם לא שליליים.
מטריצת לפלסיאן סימטרית מנורמלת
מטריצת לפלסיאן (סימטרית) מנורמלת מוגדרת כך:
כאשר L היא מטריצת לפלסיאן, A היא מטריצת שכנות ו-D היא מטריצת הדרגות. מאחר שמטריצת הדרגות D היא אלכסונית וחיובית, השורש ההופכי שלה D^{-1/2} הוא מטריצה אלכסונית שבה הערכים לאורך האלכסון הם ההפכים של השורשים של הערכים על האלכסון של D.
ניתן לחשב אותה כך:, כאשר S היא מטריצה שבה השורות מאונדקסות על יד הקודקודים והעמודות על פי הקשתות של הגרף כך שבעמודה המתאימה לקשת e=(u,v), התא בשורה u הוא הוא בעל ערך , ובשורה המתאימה ל-v הוא בעל ערך , ו-0 ביתר התאים. (הערה: S^{*} מייצג את השחלוף של S).
כל הערכים העצמיים של מטריצת הלפלסיאן המנורמלת ממשים ואי שליליים. אפשר להראות זאת כך: מאחר ש- היא סימטרית, הערכים העצמיים בה ממשיים. בנוסף הם אי שליליים: עבור הווקטור העצמי g של עם הערך העצמי המתאים \lambda ונניח כי. (אפשר לחשוב על g ו-f כפונקציות ממשיות על הקודקודים v.) אז:
כאשר משתמשים במכפלה הפנימית, סכום כל הקודקודים v, ו- מסמן סכום על כל הזוגות הלא סדורים של קודקודים סמוכים \{u,v\}. הסכום
נקרא סכום דיריכלה של f כאשר הביטוי
נקרא מנת רייליג (Rayleigh quotient) של g.
תהא 1 פונקציה המניחה את הערך 1 עבור כל קודקוד. אז D^{1/2} 1 הוא פונקציה עצמית של עם ערך עצמי 0.
הערכים העצמיים של מטריצת הלפלסיאן הסימטרית המנורמלת מקיימים . ערכים עצמיים אלו ידועים כספקטרום של מטריצת הלפלסיאן המנורמלת.
מטריצת לפלסיאן מנורמלת של מהלך אקראי
מטריצת לפלסיאן מנורמלת של מהלך אקראי, מוגדרת כך:
כאשר D היא מטריצת דרגות. מאחר שמטריצת הדרגות D היא אלכסונית, המטריצה ההופכית שלה D^{-1} היא מטריצה אלכסונית גם כן, שהערכים על האלכסון שלה הם ההופכיים של האיברים המתאימים להם ב-D. עבור קודקודים מבודדים (בעלי דרגה 0), נהוג להגדיר את האיבר המתאים ל-0. התוצאה של הגדרה כזו היא תכונה יפה שמספר הערכים העצמיים שערכם הוא 0 שווה למספר רכיבי הקשירות בגרף. איברי המטריצה נתונים על ידי:
השם מטריצת לפלסיאן מנורמלת של מהלך אקראי בא מהעובדה כי מטריצה זו היא פשוט מטריצת המעברים של מהלך מקרי בגרף. לדוגמה e_i וקטור הבסיס הסטנדרטי ה-i, אז הוא וקטור הסתברות המתאר את ההתפלגות של מיקום מהלך אקראי לאחר צעד אחד מהקודקוד i, כלומר. באופן כללי יותר אם x הוא התפלגות של מיקום מהלך אקראי בקודקודי הגרף אז היא ההתפלגות של מיקום מהלך אקראי לאחר t צעדים.
ניתן לראות כי:
דומה למטריצת הלפלסיאן המנורמלת (הסימטרית). מסיבה זו, אפילו אם אינה הרמיטית באופן כללי, יש לה ערכים עצמיים ממשיים.
שימושים
למטריצת הלפלסיאן שימושים רבים בתורת הגרפים ובאלגוריתמים.
עצים פורשים בגרף
יהא G גרף קשיר בעל n קודקודים, ויהיו ערכים עצמיים שונים מאפס של הלפלסיאן L של G. אזי, מספר העצים הפורשים של G, הוא:
במילים אחרות, מספר העצים הפורשים שווה למינור של L.
אי שוויון צ'יגר
קבוע צ'יגר (Cheeger) הוא מדד מספרי האם גרף מכיל "צוואר בקבוק". הקבוע מוגדר על ידי (מהי קבוצת הקודקודים בגודל של עד חצי ממספר הקודקודים, שעבורה מספר הקשתות שיצאו ממנה ביחס לגודל שלה יהיה מינימלי).
הערך העצמי הקטן ביותר של מטריצת לפלסיאן L שאינו 0 נקרא הפער הספקטרלי. עבור גרף G שהוא d רגולרי קיים קשר בין הפער הספקטרלי לקבוע זה, שהוכח על ידי טנר, ובאופן בלתי תלוי על ידי נוגה אלון וויטלי מילמן:
אשכול ספקטרלי
בתחום של ניתוח אשכולות (Clustering), מתעניינים בבעיה שבהינתן דוגמאות (כאשר ), מספר k ופונקציית דמיון רוצים למצוא חלוקה הדוגמאות ל-k קבוצות כך שהדוגמאות בכל קבוצה יהיו דומות זו לזו.
אחת ממשפחות האלגוריתמים הנפוצה לפתרון בעיות מסוג זה היא אלגוריתמים של אשכול ספקטרלי (Spectral clustering). אלגוריתמים אלו מבוססים על בניית גרף דמיון, גרף שבו כל דוגמה היא קודקוד, וכל קשת מחברת בין דוגמאות דומות (בחירה אפשרית לכך היא חיבור קודקודים שעבורם פונקציית הדמיון החזירה ערך קטן מערך מסוים). על פי הגרף מחשבים מטריצת לפלסיאן (קיימות גרסאות שונות של אשכול ספקטרלי העושות שימוש במטריצת לפלסיאן מנורמלת), ותוך שימוש בווקטורים העצמיים שלה מחפשים חלוקה לקבוצות באמצעות אלגוריתם k-מרכזים (k-means).
לורן פביוס
לורן פביוס (בצרפתית: Laurent Fabius; נולד ב-20 באוגוסט 1946) הוא פוליטיקאי צרפתי ממוצא יהודי. היה ראש ממשלת צרפת מטעם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית במשך כשנתיים (17 ביולי 1984 – 20 במרץ 1986), בתקופת נשיאותו של פרנסואה מיטראן. הפוליטיקאי השישי היהודי או ממוצא יהודי, שכיהן כראש ממשלת צרפת (מתוך שבעה סך הכל). ממאי 2012 עד פברואר 2016 כיהן כשר החוץ והפיתוח הבינלאומי הצרפתי בתקופת נשיאותו של פרנסואה הולנד.
קורות חיים
פביוס נולד ברובע השישה-עשר של פריז להורים ממשפחות יהודיות-אשכנזיות שהתנצרו לקתוליות. בנם של אנדרה פביוס (1908–1984), סוחר עתיקות במקצועו ולואיז (לבית שטרסבורגר-מורטימר, 1911–2010), אזרחית אמריקאית במקור. לו אח אחד - פרנסואה פביוס (1944–2006). פביוס חונך כקתולי.
פביוס למד במוסדות בעלי-שם בתחום מדע המדינה והמִינהל הציבורי, בהם אקול נורמל סופרייר.
פביוס הוא חבר לגיון הכבוד וזכה במספר עיטורי כבוד נוספים, לרבות מממשלות איטליה, נורווגיה, רומניה וקוויבק.
הוא נישא לפרנסואז קסטרו, והתגרש ממנה מאוחר יותר. הוא אב לשני ילדים (ילידי 1982 ו-1983).
פוליטיקאי מקומי
פביוס הצטרף למפלגה הסוציאליסטית ב-1974, בגיל 28. החל את דרכו הפוליטית, במישור העירוני, משנבחר ב-21 במרץ 1977 לסגן ראשון לראש עיריית לה גרנד קוואוילי (Le Grand-Quevilly) בצפון צרפת. למרות התקדמותו במישור הארצי בשנים שלאחר מכן, הוא מעולם לא נטש את בסיסו הפוליטי המקומי הזה. הוא המשיך לכהן כסגן ראש העיר במשך 18 שנה ללא הפסקה, עד 18 ביוני 1995 ומאותו יום ובמשך כחמש שנים עד 20 במרץ 2000 היה ראש העיר. מ-2001 כיהן במועצת המחוז או אגד קהיליית הערים שכללה עיר זו, קהיליית רואן, כסגן נשיא ומ-3 באפריל 2008 הוא מכהן כנשיא קהילייה זו, במקביל להיותו גם סגן ראש עיריית לה גרנד קוואוילי.
שר
במקביל לקריירה במישור המקומי ובלי לנטוש את בסיסו האלקטורלי פיתח פביוס קריירה לא פחות מוצלחת גם במישור הארצי. ב-3 באפריל 1978, בגיל 32 הוא נבחר לראשונה לפרלמנט - האספה הלאומית (צרפת), מטעם המפלגה הסוציאליסטית והפך לבן חסותו של פרנסואה מיטראן מנהיג המפלגה. ב-10 במאי 1981 ניצח מיטראן את הנשיא המכהן ולרי ז'יסקר ד'אסטן בבחירות לנשיאות צרפת, ב-17 במאי הוא נכנס לתפקידו כנשיא וב-22 במאי 1981 הוא מינה את פביוס לשר במשרד האוצר והכלכלה (לא שר האוצר) בממשלתו הראשונה, תחת ראש הממשלה פייר מורואה. בעקבות זאת, התפטר פביוס ב-23 ביולי מחברותו בפרלמנט, שלוש שנים אחרי שנבחר אליו לראשונה. הוא יחזור לאספה הלאומית חמש שנים מאוחר יותר. פביוס כיהן בתפקידו הזוטר בממשלת מורואה במשך שנתיים ואז הוחלפו תפקידיו וב-22 במרץ 1983 הוא קודם למשרת שר התעשייה והמחקר.
ראש הממשלה
ממשלתו של פביוס נקטה מדיניות שהגדילה את שיעור האבטלה במדינה ובעיקר את חוסר השוויון בין העשירים לעניים, אך ככל הנראה הייתה שמאלית מדי לטעמם של הבוחרים הצרפתים. כתוצאה מכך, בבחירות לאספה הלאומית ב-16 במרץ 1986 נחלה המפלגה הסוציאליסטית תבוסה, ומיטראן נאלץ למנות ב-20 במרץ את ז'אק שיראק, איש הימין, לראש ממשלתו במקום פביוס.
יו"ר האספה הלאומית ומנהיג המפלגה הסוציאליסטית
פביוס, המודח מתפקידו כראש ממשלה, נבחר מחדש ב-2 באפריל 1986 לאספה הלאומית. הוא יכהן בה ברציפות 14 שנה עד שנת 2000. ב-1988, שנתיים לאחר חזרתו לאספה הלאומית הוא נבחר ליו"ר, והוא רק בן 41, גיל השווה לגילו של הנבחר הצעיר ביותר עד כה, שכיהן בתפקיד זה. שנה אחר כך הוא נבחר לכהן גם כציר בפרלמנט האירופי (25 ביולי 1989 - 2 באפריל 1992). הוא כיהן בשני תפקידים אלה עד 1992 ואז התפטר משניהם (תוך שמירת חברותו באספה הלאומית), משנבחר לתפקיד המזכיר הראשון של מפלגתו הסוציאליסטית.
פביוס כיהן כמנהיג מפלגתו שנה אחת בלבד. המפלגה הסוציאליסטית בראשותו הובסה בבחירות 1993 לאספה הלאומית והוא קיבל על עצמו את האחריות לכך והתפטר.
ב-1997 חזר ונבחר לתפקיד יו"ר האספה הלאומית וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים נוספות, עד 2000, עת מינהו ליונל ז'וספן, ראש הממשלה הסוציאליסטי שמשל תחת הנשיא שיראק הימני, לשר האוצר והכלכלה בממשלתו והוא התפטר ב-27 באפריל 2000 מחברותו באספה הלאומית. פביוס כיהן כשר האוצר במשך כשנתיים (27 במרץ 2000 – 5 במאי 2002).
הקצנה לשמאל
בבחירות 2002 הפסיד השמאל בצרפת, שיראק נבחר מחדש לנשיאות ופביוס חזר ונבחר ב-1 ביוני 2002 לכהן באספה הלאומית והוא מכהן בה עד היום. הוא החל באותה עת להביע דעות יותר ויותר שמאליות, עד כי הפך למנהיג הפלג השמאלי של המפלגה הסוציאליסטית ואיבד כתוצאה מכך הרבה מכוחו והשפעתו. הוא הודח מהוועד הפועל המרכזי של המפלגה ובבחירות המקדימות הפנימיות שנערכו בה, לקראת בחירות 2007 לנשיאות צרפת, הוא הגיע למקום השלישי אחרי סגולן רויאל, שהייתה למועמדת השמאל והפסידה לניקולה סרקוזי ואחרי דומיניק סטראוס-קאהן, שהפך ליורשה בראשות המפלגה אחרי תבוסתה. פביוס עצמו אמנם נבחר ב-2007, שוב, לאספה הלאומית, אך השפעתו באותה עת כבר הייתה קטנה יותר.
שר החוץ והפיתוח הבינלאומי
עם כניסתו של הנשיא פרנסואה הולנד לתפקידו (2012) מונה פביוס לתפקיד שר החוץ והפיתוח הבינלאומי של צרפת, במקומו של אלן ז'ופה ושימש בתפקיד זה גם בממשלת צרפת השלושים ושבע, בראשותו של מנואל ואלס.
ב-10 בפברואר 2016 הודיע במפתיע על התפטרותו מתפקידו.
חוות משמר הכרמל
חוות משמר הכרמל (בעבר נקראה יערות הכרמל, וכן ידועה גם בשם ח'ירבת שלאלה) הוא מרכז טיולים ופעילות של רשות הטבע והגנים.
החווה שוכנת על גבעה החולשת על נחל אורן כקילומטר מקיבוץ בית אורן. בחווה מבנה עתיק שעבר שיפוץ ושיקום ומשמש את הפעילות במקום. בשנות ה-30 וה-40 הייתה במקום נקודת התיישבות דתית, שמטרתה הייתה להקים באזור עיר קיט. היישוב נעזב אחרי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט בעקבות החלטת המוסדות המיישבים, ובשנות ה-60 קרקעותיו הולאמו במסגרת גן לאומי הר הכרמל.
אזור הגבעה
הגבעה עליה שוכנת חוות משמר הכרמל היא עגולה וסימטרית. משקיפה על נחל אורן העובר מצדה הדרומי והמערבי כ-80 מטר מתחת לראש הגבעה. מצפון לגבעה עובר נחל דמון יובלו של נחל אורן. הגבעה בנויה מסלע קירטון. מדרונות הגבעה מכוסים בחורש אלון מצוי, אלה ארצישראלית ואורן שחלקן נפגעו בשריפה בחודש דצמבר 2010. על הגבעה עצמה ניטעו עם השנים עצי דקל, תות, תאנה, ברוש וצמחי אגבה. מהגבעה קיימת תצפית למישור החוף, קיבוץ בית אורן, הר שוקף, הר ערקן, בקעת אלון ונחל אורן.
במקום נמצאו ממצאים וחרסים מתקופות ארכאולוגיות שונות.
היסטוריה
במאה ה-18 שכן במקום כפר דרוזים קטן שנקרא "ח'ירבת שלאלה". הכפר נהרס בתחילת המאה ה-20 על ידי תושבי הכפר עין חוד שתקפו את המקום, בעקבות המתקפה ננטש המקום. חלק מאדמות האזור עובדו על ידי תושבי עספיא ותושבי עין חוד. המקום נקרא על שם קטע האפיק בנחל אורן שבין שני המעיינות "עין אלון" ו"עין אורן" שנקרא ואדי שלאלה שפירושו "נחל השלוליות".
בראשית המאה ה-20 נרכש במקום כמה אלפי דונם על ידי שוכרי מנסור שהיה המתורגמן של הטמפלר פרידריך קלר, סגן הקונסול של פרוסיה בארץ. מנסור החכיר חלק מהשטחים לרועים מכפרים סמוכים, ועל הגבעה בנה בית מגורים וחצר משק. למרגלות הגבעה נטע בוסתן.
יערות הכרמל וקבוצת החלוצים הדתיים 'משמר הכרמל'
בשנת 1934 מכר מנסור 6,000 דונם לקבוצת רכישה של יהודים מחיפה בראשות יוסף לוי, גאורג הרץ-שקמוני ופיליפ מאייר. הקבוצה חיפשה שטחים פנויים להתיישבות בכרמל. השטח שנרכש כלל את הגבעה, המבנים מעיינות למרגלות הגבעה עין אורן ובריכת אגירת מים (היום "האגם" ליד חניון האגם). מטרת הרוכשים הייתה למכור מגרשים לשם בנייה במקום. לצורך טיפול בשטח והשבחתו הקימו השותפים חברה בשם "כרמל השקעות". לוי ושותפיו שיווקו את תוכניתם למכירת מגרשים ובניית יישוב בשם יערות הכרמל. כדי לפתח את המקום הוחלט על ידי המשקיעים להזמין למקום קבוצת פועלים שתעבד את האדמה, תסלול דרכים וזאת כדי ליצור אצל הקונים הפוטנציאלים תחושה של מקום מתפתח. למרות מאמצי השיווק, מכירת המגרשים הייתה איטית, הריחוק מחיפה, והדרכים הלא סדורות, הרתיעו קונים פוטנציאליים.
בשנת 1935 התגבשה קבוצה של פועלים 'חלוצים דתיים' יוצאי גרמניה, רובם חדשים בארץ מזה חודשיים שלושה, שביקשו להקים במקום נקודת יישוב, לאחר ששמעו שגואל האדמות ומייסד נהריה יוסף לוי רכש אדמות בכרמל ובכוונתו לישב עליו פועלים. בקיץ תרצ"ה 1935 הובאו לביקור היכרות עם המקום, והובטח להם יישוב קבע תמורת הקמת והפעלת "כפר נופש". קבוצה של 14 פועלים מהם עלתה למקום בערב שבת שובה תחילת שנת תרצ"ו ה-4 באוקטובר 1935, בנסיעה ממשרדי החברה בחיפה, ולאחר מכן בשיירת גמלים מדמון, וליד שלש בקתות האבן שנועדו לאריס ולפועליו הקימו מחנה אוהלים. לקבוצתם קראו משמר הכרמל, והם החליפו את האריסים הערבים שעסקו בהשטחת צמחי הטבק שנשתלו בסביבה ונאספו בידי פועלים תושבי האזור אל החווה. בימים הראשונים שמר עליהם בנו של מוכתר הכפר השכן, מטעם החברה, ולאחר מכן שומר עברי מאגודת השומרים.
בחודשים הראשונים הצטרפו אליהם חברות וחברים נוספים, והוסדרו התנאים והנחלות של חברי הקבוצה עם החברה. הקבוצה מנתה בין השנים 1936–1938 כשלושים איש, ביניהם הנס ברגר, נציג החברה המייסדת, והרופא ד"ר רוזנבאום שהקים מרפאה במקום. הוקם גם בית כנסת ארעי, ובחג הפורים נערך נשף לאחר קריאת המגילה. אך חצי שנה לאחר העלייה, אחרי חג הפסח אותה שנה במחצית השנייה של אפריל, בעקבות פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1939-1936) עברה הקבוצה לראש הגבעה והתיישבה בחדר המקורה היחיד שבו. הקבוצה הקיפה את המקום בחומה וגדרות. בית החווה נקרא על ידם "הבורג'" (המבצר) או "החאן". לחיזוק ביטחון נקודת ההתיישבות הובא משה בלט עם רעייתו, ומונה למפקד מטעם ההגנה, גויסו עשרה מתנדבים קבועים שהצטרפו למתיישבים בשמירה ובביצורים, הובאו נוטרים, ורוב המתיישבים גויסו ליחידת משטרה זו כגפירים. קבוצות מתנדבים נוספות של צעירים הגיעו למשך תקופות קצובות מקבוצת גשר ומ'פלוגת הים' ליד חיפה. במקום נבנה סליק, והוקם מגדל שמירה. התראות ההגנה הגיעו באמצעות פנס, בשעות הלילה מתחנת האיתות בעתלית ולעיתים נדירות השתמשו גם בהליוגרף. לצורך מגוריהם נבנו במקום צריפים.
בתקופת המאורעות סבלו המתיישבים במקום מהתקפות של פורעים, בכ"ו באב תרצ"ו, 14 באוגוסט 1936 הותקפה שיירת אספקה למקום. בהתקפה נהרגו הנהג, שני שוטרים יהודים ממשטרת הנוטרים הבריטית וצעירה יהודיה. בהתקפה נוספת, שלש שנים אחר כך, בכ"ח אדר ב' תרצ"ח-31 במרץ 1938, ערבים חמושים התנפלו על קבוצת עבודה שסללה את הדרך לגבעה בה שוכנת היום גבעת וולפסון על הר ערקן. בהתקפה זו נהרג . החמורה שבהם הייתה כחצי שנה לאחר מכן, בי"ח באב תרצ"ח, 15 באוגוסט 1938. משאית עמוסה במצרכים, ובה 11 נוסעים יצאה משכונת אחוזה בחיפה לנקודת ההתיישבות, ליד מסעדת "בוסתן הכרמל" של היום הותקפה המשאית ממארב. עשרה מהנוסעים נהרגו, ביניהם אשה הרה ובעלה, ומפקד המקום.