cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנדיקטוס השישה עשר
מועמדותו ובחירתו כיורש האפיפיור
בערב 19 באפריל, בתום יום ההצבעות השני, נבחר לאפיפיור ה-265 בהיסטוריה של הכנסייה, ובחר לעצמו את השם בנדיקטוס השישה עשר.
עמדותיו
כראש "קהילת דוקטרינת האמונה" היה בין המתנגדים הבולטים לנישואי כמרים ולהפלות מלאכותיות. בין השאר, אסר על כמרים להזכיר אופציה של הפלה באוזני קטינות הרות הפונות אליהם, אף בהריון כתוצאה מאונס או גילוי עריות. הוא התנגד לכל סוג של זוגיות הומוסקסואלית. כן הביע התנגדות נחרצת לשימוש באמצעי מניעה, וטען שקונדומים לא מונעים איידס. בדרשה שנשא לפני תחילת כינוס החשמנים שבסופו נבחר הפתיע כשלא ניסה להפגין מתינות, אלא חזר בתקיפות על עמדתו כי אל לכנסייה להתאים עצמה לרוחות הזמן והזהיר מפני "הדיקטטורה של היחסיות", שאינה מוכנה לתת לשום רעיון תוקף על פני האינדיבידואליזם וה"אני". בשל דעותיו סברו פרשנים כי בחירתו לאפיפיור תסכן את הכנסייה הקתולית בפילוג אפשרי ועל כן אינה סבירה. עמדותיו הקשוחות וגישתו הנוקשה, זיכו אותו לעיתים בכינויים מזלזלים, כ"הביריון", "הקרדינל הטנק", ו"הרוטוויילר של אלוהים".
יהדות ויהודים
על אף עמדות שליליות שהשמיע כלפי הדתות המזרחיות, הבודהיזם וההינדואיזם, והתנגדות לקבלתה של טורקיה, בעלת הרוב המוסלמי לאיחוד האירופי, הוא נחשב לבעל עמדה אוהדת ליהדות. בכך המשיך בדרכו של קודמו בתפקיד, יוחנן פאולוס השני. כאשר ניסח את התקציר הרשמי הפופולרי של ההשקפה הקתולית, נענה לבקשות יהודיות והכליל בתוכו את עמדותיה החיוביות והמעודכנות של הכנסייה כלפי היהודים.
עם זאת, כאפיפיור הוא החזיר מיסה לטינית עתיקה שכוללת תפילה להמרת דתם של היהודים "מחשיכה לקתוליות", ובהמשך התיר להרחיב את השימוש בתפילת "יום שישי הטוב" בנוסחה הישן, הכוללת את הבקשה מהאל "שיסיר את המסווה מעל ליבות היהודים". מעשים שגרמו לביקורת.
גם המהלכים שנקט בנדיקטוס ה-16 (שהחלו עוד בימי קודמו יוחנן פאולוס השני), לקראת הפיכת פיוס ה-12 לקדוש, והתבטאויותיו להגנתו, נותרו שנויים במחלוקת. גם לאחר שהשהה את מהלך הפיכתו לקדוש, סירב בנדיקטוס לבקר בישראל, עד שלא יוסר ביד ושם כיתוב המאשים את פיוס ה-12 בשתיקה נוכח השמדת יהודי אירופה. הוא גם סירב לבקשת ארגונים יהודיים לפתוח את ארכיוני הוותיקן, שיכולים לשפוך אור על התנהלות פיוס ה-12 בשואה, מ"נימוקים לוגיסטיים".
בחלק השני של ספרו "ישוע מנצרת", קבע שהנהגת בית המקדש, יחד עם קומץ תומכים, הייתה אחראית למותו של ישו - ולא היהודים כעם. "דמו של ישוע לא קורא לנקמה וענישה, הוא מביא פיוס". וכי אף שיוחנן בן זבדי האשים את "היהודים" במות ישוע, "אבל השימוש של יוחנן בביטוי הזה לא מצביע בשום צורה - כפי שהקורא המודרני עלול לחשוב - שמדובר בעם בישראל בכללותו, או שמדובר בדמות 'גזענית'. אחרי הכל, יוחנן עצמו היה יהודי מבחינה אתנית, כמו ישוע וכל מי שהלך אחריו. כל הקהילה הנוצרית המוקדמת הייתה מורכבת מיהודים".
ב-24 בינואר 2009 הסיר את החרם נגד ארבעה בישופים, החברים בזרם השמרני-הקיצוני "אגודת הקדוש פיוס העשירי" שהונהג על ידי הארכיבישוף מרסל לפבר, לרבות הבישוף מכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. לפבר וסיעתו הוקעו ונודו על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1988. החנינה עוררה כנגד האפיפיור בנדיקטוס ביקורת רבה, חיצונית ופנימית, בין היתר על ידי אלי ויזל, בגלל ויליאמסון. גם לאחר שצפו התבטאויות אנטישמיות חריפות והכחשת השואה של ויליאמסון, נמנע האפיפיור תחילה מלהגיב להם ולא חזר בו מביטול הנידוי. ויליאמסון עצמו הביע התנצלות חלקית על "אי הנוחות והבעיות" שגרם לאפיפיור, והאפיפיור ניסה להסביר את מעשיו, ובהמשך הודה שנעשו שגיאות, ושלא היה מודע להכחשת השואה של ויליאמסון, והוותיקן התנער ממנו. בפרשה התערבה גם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, שדרשה מהאפיפיור הבהרות וטענה שהחלטת הוותיקן "יוצרת רושם שהכחשת השואה אפשרית", ולבסוף דובר האפיפיור סיפק את ההבהרות.
דרשות וגינויים
בדרשה ביולי 2005 גינה את הפיגועים בלונדון ואת הפיגועים בשארם א-שייח, אך נמנע מלגנות את הפיגועים בישראל. משרד החוץ הישראלי הגיש מחאה. דברים אלו עוררו מחלוקת חריפה אחרי תקופה שבה היחסים בין ישראל לוותיקן היו תקינים. המחלוקת יושבה אחר זמן קצר וראש הממשלה שרון שלח לאפיפיור מכתב שבו כינה אותו "ידיד ישראל". בכיר בוותיקן צוטט כאומר כי "שני הצדדים עשו טעויות". בינתיים עורר רושם ביקורו של בנדיקטוס בבית כנסת בגרמניה.
ב-12 בספטמבר 2006, בהרצאה שנשא האפיפיור באוניברסיטת רגנסבורג, הוא התייחס לאלימות בשם הדת והביא דוגמה מההשלכות שהיו להמרת הדת בכוח של העמים שנכבשו על ידי האסלאם. הוא אמר שלא הכח והאלימות הם אלה שיפתחו את לבו של מאמין אלא מילים משכנעות. כדי להסביר את עמדותיו, האפיפיור ציטט מדברי הקיסר הביזנטי בן המאה ה-14 מנואל השני: "הראו לי מה החידושים שהביא מוחמד. אתם תמצאו רק דברים רעים ובלתי אנושיים, כמו הציווי שלו להפיץ את האסלאם בחרב על פי האמונה". עוד ציין האפיפיור, כי האלימות "עומדת בסתירה לרצון האל" וקרא ל"דיאלוג אמיתי ודחוף בין התרבויות". דבריו זכו לגינויים מצד מנהיגים מוסלמיים, ועוררו הפגנות ואף התקפות אלימות על כנסיות באזורים מוסלמיים. כעבור יום אחד פרסם הוותיקן הודעה מטעם האפיפיור שבה הוא מביע צער על כך שדבריו הובנו כפגיעה במוסלמים, ומבהיר כי הוא רוחש כבוד לדת האסלאם ומקווה שתובן "הרוח האמיתית" של דבריו.
בנדיקטוס ביקר בישראל וברשות הפלסטינית בין 11 במאי ל-15 במאי 2009, בביקור זה נמתחה עליו ביקורת.
התפטרותו
ב-11 בפברואר 2013 הודיע הוותיקן כי עקב גילו המבוגר ומצבו הבריאותי של בנדיקטוס השישה עשר הוא יפרוש מתפקידו ב-28 בפברואר 2013. זוהי פרישה ראשונה של אפיפיור כלשהו זה 600 שנה, מאז התפטרותו של האפיפיור גרגוריוס השנים עשר ב-1415.
ב-28 בפברואר 2013 נכנסה התפטרותו של בנדיקטוס השישה עשר לתוקף והוא הפך ל"אפיפיור אמריטוס". לאחר הפרישה הוא עבר להתגורר במנזר מאטר אקלסייה, הנמצא בתחום קריית הוותיקן. ב-13 במרץ 2013 נבחר חורחה מריו ברגוליו כמחליפו של בנדיקטוס השישה עשר.
מותו
בנדיקטוס השישה עשר נפטר ב-31 בדצמבר 2022, בגיל 95. גופתו הוצבה בקתדרלת פטרוס הקדוש ברומא וקהל רב עבר על פניה. ב-5 בינואר 2023 התקיימה הלווייתו בקתדרלה.
סמלו
ככל אפיפיור, גם בנדיקטוס השישה עשר החזיק בסמל, שהיה מבוסס על סמלו כקרדינל. הסמל עוצב על ידי קרדינל אנדראה קורדרו לנצה די מונטצמולו שהיה כומר ראשי בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות בשנים 2005–2009. שלא כמקובל, הושמט הכתר האפיפיורי מהסמל ובמקומו נמצאת בראש הסמל מצנפת אפיפיורית שהיא פשוטה יותר. המצנפת מעוטרת בשלושה פסי זהב המדמים את הכתר האפיפיורי, ומשתלשלים ממנה שתי רצועות אדומות המסתיימות בציצת זהב. המגן מחולק לשלושה חלקים כדוגמת מעטה: החלק הימני הוא שדה זהב שבו מוטען ראש מורי עם כתר וצווארון אדומים. החלק השמאלי גם הוא שדה זהב שבו מוטען דב צועד ועל גבו משא אדום קשור בחוטים שחורים. ראש המורי והדב הם סמלים הרלדיים שקשורים לעיר פרייזינג, שם שימש ארכיבישוף. החלק האמצעי הוא שדה אדום ובו צדפה בזהב. הצדפה היא סמלו של אוגוסטינוס, עליו כתב בנדיקטוס את עבודת הדוקטורט שלו. מאחורי המגן מוצגים שני המפתחות המופיעים בסמל קריית הוותיקן המייצגים את המפתחות לגן עדן. תחת המגן מוצב פליום לבן ועליו שלושה צלבים אדומים.
מנדל שקולניקוף
מנדל שקולניקוף (בפולנית: Mandel Szkolnikoff; 1895, שרקובשצ'יזנה - 1945, מדריד) היה איש עסקים שנחשב לאחר ממשתפי הפעולה עם השלטון הנאצי במלחמת העולם השנייה. בתקופה בה היה הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה מכר סחורות לגרמניה הנאצית וכן היה סוחר שפעל בשוק השחור. הוא היה ידוע פחות מאשר יוסף יואנוביצ'י, אך רווחיו לא היו פחותים משל יואנוביצ'י.
מוצא
הידיעות על מוצאו של שקולניקוף אינן ברורות. שקולניקוף עצמו לא מסר פרטים ברורים על מוצאו. בחלק מהמקרים מסרו אותן אנשים שביקשו לנקות את שמם לאחר המלחמה, ולכן לא כולן מהימנות. שקולניקוף סיפר שהוא בנו של תעשיין אמיד שהיה בעליהם של מפעלי תעשייה רבים ברוסיה הלבנה, מפעלים שהולאמו על ידי הבולשביקים, אך ככל הידוע מעדויות שהתקבלו מקרובי משפחתו לאחר המלחמה, היה בנו של סוחר טקסטיל אמיד. כמו כן, קיימים ספקות בדבר השתייכותו הדתית של שקולניקוף, ולא ברור אם היה יהודי או קראי, אם כי ההבדל בין יהודים וקראים לא תמיד היה רלוונטי בצרפת הכבושה, לא עבור הגרמנים הכובשים ולא מבחינת חוקי הגזע של משטר וישי. לא ידוע ששקולניקוף עצמו קיים את מצוות הדת, והוא נחשב, עם הגעתו לצרפת הכבושה וכן בחודשים שאחרי השחרור, בתור יהודי רוסי, ללא אזרחות.
במלחמת העולם הראשונה סיפק שקולניקוף סחורה עבור צבא הצאר. לאחר המהפכה הבולשביקית החל לספק סחורה לצבא האדום. בשנות העשרים חי בוורשה ובדנציג ועסק בבנקאות ובמסחר. לאחר מכן עבר לבלגיה, שם נשפט בעוון הונאה. בשנות השלושים הגיע לצרפת והקים עסק למכירת מוצרי טקסטיל. בשנת 1936 פתח חנות בפריז וחי ברווחה יחסית. בין היתר ייבא תכשיטים מרוסיה. הוא נהג לסחור עם החנויות הגדולות של פריז ולקנות את סחורתם של מתחריו, בעת שאלו נקלעו לקשיים עסקיים. גם בתקופה זו פעל ככל הנראה באופנים לא חוקיים, ביצע הונאות ונתן צ'קים ללא כיסוי. בשנת 1937, לאחר שהורשע בדין מספר פעמים, הורה בית המשפט על גירושו. הוא לא גורש, אך הושם תחת פיקוח משטרתי.
במלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה שגשגו עסקיו של שקולניקוף. הוא סחר עם הקריגסמרינה ועם רשויות גרמניות נוספות, של הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה. אלה פתחו נציגויות בפריז וקנו משקולניקוף סחורה תוך שימוש בכספים שחויבה צרפת הכבושה לשלם לגרמניה בהסכם הכניעה של צרפת לגרמניה ב-22 ביוני 1940 - כספים שסכומם הגיע למחצית התקציב השנתי של צרפת. שקולניקוף מכר לא רק טקסטיל אלא גם מוצרי עור, בשמים, גבינות צרפתיות וחפצי מותרות אחרים. הוא יצר קשרים עסקיים עם גרמנים רבים, הן מתחום הצבא והן מתחומי המסחר והבנקאות. בדצמבר 1940 פתח חברה מסחרית שהלקוח היחיד שלה היה הקריגסמרינה. בתחילת 1941 שילם לו הקריגסמרינה עשרות מיליוני פרנקים בחודש. מספר יצרני טקסטיל בצרפת ובבלגיה החלו למכור באופן אקסקלוסיבי לשקולניקוף. משנת 1942 החל שקולניקוף להיות ספק גם של האס אס. הוא היה בקשר עם פריץ אנגלקה (Fritz Engelke), מנהל יחידת מינהל הכלכלה והמשק של האס אס בפריז ולשעבר מזכירו של הימלר. השניים החלו לבלות בסופי שבוע ובחופשות יחדיו. עיקר הונו של שקולניקוף, שהוערך במיליארדי פרנקים, הצטבר בין השנים 1941-1943.
קווין אלברס
קווין נאהין אלברס קמפוס (בספרדית: Kevin Nahin Álvarez Campos; נולד ב-15 בינואר 1999 בקולימה שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
מנדל שקולניקוף
במלחמת העולם השנייה
שקולניקוף הושם תחת פיקוח משטרתי וכן תחת פיקוח מודיעין הפנים הצרפתי. עקב הלשנות בדבר פעילותו בשוק השחור נערכו פשיטות על בית העסק שלו ולעיתים הוחרם חלק מרכוש העסק. באוגוסט 1943 הצטווה אנגלקה לשוב לגרמניה. לאחר עזיבתו את צרפת עצר הגסטפו את שקולניקוף ופשט על ביתו. אנגלקה שב מגרמניה, סייע לשקולניקוף להשתחרר ומאותה עת עסק שקולניקוף רק בנכסי דלא ניידי. הוא הקים חברות מלונות, עשה עסקים עם הנסיך לואי השני ממונקו וקיבל זכות תושבות במונקו, שעשתה עסקים עם גרמניה הנאצית. בהמשך שנות הארבעים קנה שקולניקוף כחמישים בתים באזור השאנז אליזה, מספר דירות בריביירה הצרפתית וכן מספר מלונות יוקרה. רוב ההשתלטויות האלה התאפשרו בזכות מכירת המלונות בזול עקב פשיטת רגל שחוו בעליהם במשבר הכלכלי העולמי של 1929. לא ידוע אם בקניית המלונות האלה פעל שקולניקוף למען האינטרסים שלו בלבד או גם למען אינטרסים של גרמנים שעבורם היווה "איש קש", גרמנים שהיו מקורבים לגרינג והיו מעוניינים בהשתלטות על נכסים צרפתיים. בתקופה זו התגורר עם מאהבתו ליד כיכר שארל דה גול בפריז וביקר לעיתים תכופות במונקו.
בריחה לספרד ומוות
החל מינואר 1944 נסע שקולניקוף לספרד מספר פעמים עם כסף, זהב ותכשיטים, לכאורה כדי להפקידם. למרות שהיה בן חסותו של שר החוץ של ספרד, חוזה פליקס דה לקריצה, נעצר שוב שקולניקוף על ידי הגסטפו עם שובו, למרות נוכחותו של אנגלקה, ושוחרר רק לאחר מספר ימים. במאי 1944, לאחר ששב מנסיעה נוספת לספרד, נעצר שוב עם תכשיטים ומאות מיליוני פרנקים במזומן, ונחקר שוב.
קווין אלברס
קריירת מועדונים
אלברס משחק בקבוצה הבוגרת של פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית החל משנת 2018.
קריירה בינלאומית
ב-3 ביולי 2021 ערך אלברס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בניצחון 4-0 על נבחרת ניגריה במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת מקסיקו בטורניר גביע הזהב 2021, אך לא שיחק בטורניר.
מנדל שקולניקוף
בריחה לספרד ומוות
אין עדויות ברורות על מותו. לפי אחת העדויות, שקולניקוף מת במעצר של השירות החשאי של כוחות צרפת החופשית של דה גול כשהגיע למדריד, כשאלה ניסו להוציא ממנו מידע לגבי כספים שהיו ברשותו, כדי לסייע בשיקומה של צרפת על ידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית לאחר מלחמת העולם השנייה. לפי שמועות אחרות הוא נמלט לדרום אמריקה. חלק משמעותי מרכושו הוחרם על ידי ממשלת צרפת לאחר מותו או היעלמותו, חלק ששוויו מוערך בשני מיליארד פרנק.
ב-8 במאי 1950 דן בית משפט צרפתי את שקולניקוף למוות בהיעדרו, בעוון בגידה. בשנת 1956 פנתה מאהבתו של שקולניקוף, הלן סנסון (Hélène Sanson), לבית המשפט בבקשה להכריז ששקולניקוף מת כבר משנת 1945, וזאת לשם ביטול גזר דין המוות. בית משפט ספרדי סיפק לבית המשפט הצרפתי נתונים באשר למותו של שקולניקוף, ולפיהם מותו נגרם בתאונה כשהיה עצור בידי סוכנים צרפתיים שהיו בספרד.
שאנדור טסלר
שאנדור טסלר (בהונגרית: Teszler Sándor; בודפשט, 25 ביוני 1903 – ספרטנבורג, דרום קרוליינה, 23 ביולי 2000) היה מהנדס יהודי-הונגרי, שהיגר לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, בעל מפעל טקסטיל, נדבן, פטרון.
ביוגרפיה
שאנדור טסלר נולד במשפחה יהודית באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא נולד עם קלאב פוט שניתן היה לרפא באותה התקופה רק בצורה מכאיבה מאוד, כך שטסלר בילה את שנותיו הראשונות בבתי חולים בבודפשט, אך לאחר מספר שנים של טיפול, הצליח להשתלב בבית הספר. אחרי סיום לימודיו בתיכון בבודפשט, למד הנדסת טקסטיל באוניברסיטת קמניץ בגרמניה. כיהודי טסלר לא יכול היה ללמוד באוניברסיטה בהונגריה בשל החוק נומרוס קלאוזוס שעל פיו מכסת הסטודנטים היהודים כבר התמלאה.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לחברת הטקסטיל של אחיו בזאגרב שבקרואטיה בשנת 1925. בשנת 1929 התמזג המפעל עם מפעל אחר ועבר לצ'אקובץ, קרואטיה. תעשיית הטקסטיל ביוגוסלביה לא הייתה כמעט קיימת בתקופה זו מכיוון שרוב חברות הטקסטיל היו בחלק הצ'כי של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1941 היא הפכה לחברה גדולה ולתשלובת.
בעקבות פלישת גרמניה ליוגוסלביה באפריל 1941, האזור בו היה מפעלו הפך לשליטת הונגריה. המפעל המשיך לייצר מוצרי טקסטיל עבור ממשלת הונגריה ובמשך שלוש שנים משפחת טסלר, כולל אשתו ושני בניו, לא נפגעה. כשצבא גרמניה כבש את הונגריה בשנת 1944 (מבצע מרגרטה), מצבם של יהודי הונגריה הידרדר במהירות. התערבותם של עובדי המפעל עצמם מנעה את גירוש משפחת טסלר למחנות ההשמדה, אך הביאה לכך שהם נכלאו בשטח המפעל למשך כמעט חצי שנה. בהמשך ברח טסלר עם משפחתו לבודפשט, שם הצליחו להסתתר, אך בנובמבר נלקחו להוצאה להורג. המשפחה הייתה על סף התאבדות באמצעות נטילת טבליות ציאניד, אך ניצלו בתערבותו של הקונסול השווייצרי, שהיה אחראי על אזרחי יוגוסלביה בבודפשט.
אחרי המלחמה
הם שרדו את השואה בהונגריה. לאחר ששוחררו על ידי הסובייטים ניסו הטסלרים לבנות את חייהם מחדש. ממשלת יוגוסלביה תפסה והלאימה את מפעלם וטענה כי שיתפו פעולה עם הגרמנים. טסלר היה אחד משלושת המומחים לטקסטיל שעזרו לבנות מחדש את תעשיית הטקסטיל של הונגריה, אולם התנאים המידרדרים וההשתלטות המתמשכת של הקומוניסטים על ממשלת הונגריה הובילו אותו לעזיבה לבריטניה, שם למדו בניו בבית הספר.
ההגירה לארצות הברית
בינואר 1948 היגר טסלר לעיר ניו יורק, שם החל לנהל את אחד ממפעלי הטקסטיל של אחיו בלונג איילנד. בניו באו אחריהם ושניהם נרשמו לאוניברסיטת צפון קרוליינה ללימודי טקסטיל וכימיה. בשנת 1960, בנו אנדרו טסלר עבר לספרטנבורג שבדרום קרוליינה בכדי להקים את בית הסריגה של בוט (Butte Knitting Mill) ובשנת 1961 מכר שאנדור טסלר את מפעלו בלונג איילנד ועבר גם הוא לספרטנבורג. הוא הקים מפעל טקסטיל בהר קינגס הסמוך בצפון קרוליינה, ובגלל ניסיונו עם האפליה באירופה פעל רבות נגד ההפרדה הגזעית במפעל שלו. בשנת 1965 מכר את מפעלו לאחים ריבס והחל לעבוד עם בנו אנדרו טסלר בספרטנבורג.
הוא היה לדמות דומיננטית בתעשיית הטקסטיל של דרום קרוליינה. כיוון שהיה מעריץ גדול של סוגת האופרה ושל המלחין בלה ברטוק הוא הפך לחברו של המלחין אחרי שברטוק היגר לארצות הברית. בהוא האיש שהקים את מצבתו של ברטוק בניו יורק על חשבונו. טסלר סיים את לימודיו ב"מכללת וופורד" בספידפנבורג וזו כיבדה אותו בהענקת דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה וספריית האוניברסיאה נושאת את שמו. מאוחר יותר, גם בית ספר יסודי בעיר קיבל את שמו (בית הספר מקארתי-טסלר).
הסכמי קדם נישואין למניעת סרבנות גט
סרבנות גט משמעה סירובו של אחד מבני-זוג נשואים לאפשר גירושים על פי ההלכה. על אף שיש זכות בהלכה לאחד מבני הזוג לסרב, בתגובה לדרישות של ארגונים פמיניסטיים, רבנים שונים הציעו או הסכימו למספר מנגנונים שנועדו למנוע את תופעת סרבנות גט או לצמצמה, וביניהם חתימת בני הזוג על הסכם טרום-נישואים, הכולל תנאים אשר ימנעו את הסרבנות או יצמצמו אותה.
רקע הלכתי
בתורה נאמר: "כִּי יִקַּח אִישׁ אִשָּׁה וּבְעָלָהּ וְהָיָה אִם לֹא תִמְצָא חֵן בְּעֵינָיו כִּי מָצָא בָהּ עֶרְוַת דָּבָר וְכָתַב לָהּ סֵפֶר כְּרִיתֻת וְנָתַן בְּיָדָהּ וְשִׁלְּחָהּ מִבֵּיתוֹ."פסוק זה נדרש בתלמוד: "״אֵינוֹ דּוֹמֶה הָאִישׁ הַמְגָרֵשׁ לָאִשָּׁה הַמִּתְגָּרֶשֶׁת, שֶׁהָאִשָּׁה יוֹצְאָה לִרְצוֹנָהּ וְשֶׁלֹּא לִרְצוֹנָהּ וְהָאִישׁ אֵינוֹ מוֹצִיא אֶלָּא לִרְצוֹנוֹ.״"כלומר, מדאורייתא הגט צריך להינתן ברצונו של הנותן (הבעל) ונתינתו אינה מותנית ברצונה של האישה. אם בעל מגרש את אשתו שלא ברצונו, הגט נחשב גט מעושה, והוא איננו תקף על פי ההלכה. במקרים נדירים התירה ההלכה לבית הדין לכפות על הבעל לתת גט. תקנת רבינו גרשום אוסרת על גירושי אישה בעל כורחה, וכך גם האישה יכולה לסרב לקבל את הגט.
במהלך הדורות הוצעו פתרונות שונים על מנת למנוע סרבנות גט הן מצד האיש והן מצד האישה, ובמאה השנים האחרונות החל להתגבש פתרון נוסף לבעיה זו – "הסכם קדם נישואין". הוצעו מספר סוגים של הסכמים, מהם שהתקבלו יותר ומהם שהתקבלו פחות, אך כולם מתמודדים עם אתגרים הלכתיים דומים שהמרכזיים שבהם הם אסמכתא וגט מעושה.
אסמכתא
אסמכתא היא התחייבות עתידית שאדם לוקח על עצמו אשר תלויה בקיומו של תנאי מסוים שהמתחייב אינו רוצה בקיומו. לפיכך, המתחייב לא גומר בדעתו לקיים את התחייבותו וסומך על כך שהתנאי לא יתקיים. בתלמוד נקבע ש"אסמכתא לא קניא", כלומר, התחייבות שהיא אסמכתא – אינה תקפה. בהקשר להסכמי קדם נישואין, בני הזוג שעומדים להתחתן אינם רוצים ואינם מצפים להתגרש. לכן, כשהם עורכים הסכם קדם-נישואין המתייחס לגירושין עתידיים אין מצידם גמירות דעת מלאה ביחס לסנקציות הכלולות בהסכם אשר נועדו למנוע סרבנות גט, ובמיוחד כאשר ההסכם כולל התחייבות לסנקציה כספית חמורה.
גט מעושה
גט מעושה הוא כאמור גט שניתן שלא מרצונו החופשי של הבעל, ולכן אינו תקף. קיים אפוא קושי בהפעלת לחץ על הבעל על מנת שייתן גט. קיים חשש שכל לחץ שיופעל על הבעל, הן פיזי והן ממוני, עלול לפגוע בחופש הרצון שלו כך שהגט יינתן בניגוד לרצונו. גט כזה ייחשב כגט מעושה, שאיננו תקף. לאחר גירושין בגט כזה, האשה לא תוכל להינשא לאחר, ואם נישאה לאחר ונולדו ילדים הם ייחשבו ממזרים. . כאשר הטלת סנקציות על סרבנות גט בהסכם קדם נישואין, עלולה לגרום גט מעושה, ולכן נדרש שמצד אחד, ההסכם יהיה אפקטיבי ויוכל להביא למתן הגט, ומאידך, ההסכם לא ייצור לחץ כבד מידי על הבעל אשר עולה עד כדי שלילת רצונו החופשי.
הצעות להסכמי קדם נישואין
רבנים ועמותות שונות הציעו הצעות רבות להסכמי קדם נישואין. הצעות אלה מבקשות להתמודד עם בעיית סרבנות הגט. בדברים הבאים נסרוק את המנגנונים השונים להסכמי קדם נישואין ונתמקד בשלושת ההסכמים הנפוצים ביותר כיום בקרב הקהילות הדתיות בישראל ומחוצה לה: הסכם לכבוד הדדי, הסכם מאהבה, ו- Beth Din of America Prenuptial Agreement.
שטרי התחייבות ומחילה
לכאורה, אפשר היה לפתור את תופעת סרבנות הגט על ידי מסמך התחייבות של הגבר לתת את הגט. הבעיה בהתחייבות כזו היא היותה ״קניין דברים״ שאינו תקף הלכתית. בנוסף, קיים קושי לקבל התחייבות של האיש לשלם סכום גבוה של כסף אם הוא יסרב לתת את הגט, משום שהתחייבות כזאת תעלה בעיות של אסמכתא וגט מעושה. הצעה אחת להתגבר על בעיות אלו היא באמצעות חובות שבמקרים מסוימים ניתן למחול עליהם. ההסכם יורכב מארבעה מסמכים נפרדים: 1) שטר התחייבות של האיש שבו הוא מתחייב לחוב לאשתו, בצורה מוחלטת ובלתי מותנית; 2) שטר מחילה של האישה שבו היא מוחלת לאיש את חובתו ״מעכשיו״, אם ייתן לה גט, לכשיידרש לכך; 3) שטר התחייבות של האישה שבו היא מתחייבת לחוב לבעלה בצורה מוחלטת ובלתי מותנית; 4) שטר מחילה של האיש שבו הוא מוחל לאישה את חובתה ״מעכשיו״ אם תקבל את הגט ממנו, לכשתידרש לכך. כאשר בני הזוג ירצו להתגרש, והאיש מוכן לתת את הגט והאישה מוכנה לקבל את הגט, החובות ההדדיים נמחלים. אם שני בני הזוג אינם מעוניינים בגירושין, ההתחייבויות ההדדיות מקזזות זו את זו. כאשר בן זוג אחד רוצה להתגרש והשני מסרב, החוב של בן הזוג המעוניין בגירושין יימחֵל, והחוב של בן הזוג המסרב יישאר בתוקף.
תוספת מזונות
לפי המנגנון המוצע כאן כל אחד מבני הזוג מתחייב לשלם לאחר סכום מזונות הרבה מעבר לחובתו לפי הדין. ההנחה היא שבני הזוג לא ידרשו את דמי המזונות הגבוהים כל עוד הם חיים בשלום ומנהלים בית משותף. אם צד אחד מעוניין להתגרש והשני אינו משתף פעולה, יהיה ניתן לאכוף את ההסכם בין הצדדים ולחייב את בן הזוג אשר מסרב לשלם סכום מזונות גבוה, על בסיס יומי או חודשי.
שימוש בכתובה
יש הסבורים שיש להשתמש בכתובה כאמצעי לחץ על האיש, שהרי מטרתה העיקרית של הכתובה היא הסדרת יחסי בני הזוג בעת גירושין,. ההצעה היא להוסיף בנוסח המקובל של הכתובה סעיף בוררות אשר יסמיך בית דין ספציפי לדון בגירושין של בני הזוג וכן יחייב את בני הזוג להופיע בבית הדין ולציית להחלטתו. בשיטה זו משתמשים במסמך הכתובה המסורתי, אך עורכים שינויים הנדרשים לעידן המודרני.
ההסכם
ההסכם נוסח על ידי הרב מרדכי וויליג, ראש ישיבה ב"ישיבה יוניברסטי" בניו יורק, והתקבל בשנת 1993 על ידי "הסתדרות הרבנים דאמריקה" בכנס השנתי שלה. הסכם זה הוא ההסכם הפופולרי ביותר בקרב הקהילה האורתודוקסית המודרנית (Modern Orthodox) בארצות הברית והוא מכיל שני יסודות עיקריים:
1)	הסכם בוררות המסמיך את "בית דין דאמריקא" לדון בגט.
2)	התחייבות של הבעל לשלם לאשתו 150 דולר בכל יום מהמועד בו בני הזוג יתחילו לגור בנפרד ועד לנתינת הגט.
החלק הראשון נועד לתת ל"בית דין דאמריקא" סמכות שיפוט בהליך הגירושין של בני הזוג, ולמנוע מקרים של סרבנות גט הנובעת מאי הסכמה בין בני הזוג לגבי זהות הערכאה שתדון בעניינם.
החלק השני של ההסכם נועד לייצר תמריץ כלכלי לבעל לציית להוראה של בית הדין לתת לאשתו גט. אם הבעל לא יעמוד בהתחייבותו לשלם 150 דולר בכל יום לאשתו עד מתן הגט, ניתן לאכוף את ההסכם בבית משפט אזרחי.
ההסכם קיבל תמיכה ממגוון רחב של רבנים הן בארצות הברית והן בארץ, ובהם: הרב אשר וייס, הרב עובדיה יוסף, רוב ראשי הישיבה בישיבה יונברסיטי, הרב זלמן נחמיה גולדברג, ועוד.
"הסתדרות הרבנים של אמריקה" מחייבת כיום כל רב שחבר בה לערוך חופה וקידושין רק לזוגות אשר חתמו על הסכם קדם נישואין זה. כתוצאה מכך, ההערכות הן ש- 84% מהרבנים החברים בהסתדרות הרבנים דאמריקה אכן מחתימים את הזוגות על הסכם זה טרם עריכת חופה וקידושין. "בית דין דאמריקא" ו"הסתדרות הרבנים דאמריקה" טוענים שההסכם יעיל ביותר, והביא לסידור הגט ב-100% של המקרים שהגיעו לפתחו של בית הדין.
התמודדות ההסכם עם הבעיות ההלכתיות
גט מעושה – ההסכם מנוסח באופן שבו ההתחייבות הכספית של הבעל היא למעשה רק מימוש התחייבותו ההלכתית הקיימת לשלם מזונות לאשתו. כל בעל מחויב לשלם מזונות לאשתו בתקופת הנישואין, אבל לא ניתן לאכוף חובה זו ברובד המשפטי-אזרחי. ההסכם מהווה כלי אזרחי לאכיפת התחייבות זו. ניסוח זה של ההסכם חשוב שכן מדובר בתשלום המהווה המשך של התחייבות קיימת ולא קנס על אי נתינת הגט. כך נמנע החשש ממתן גט מעושה.
אסמכתא – ההסכם מתגבר על בעיית האסמכתא על ידי כך שהבעל מתחייב בתשלום כבר ממועד החתימה: "'Furthermore, I hereby now (me’achshav) obligate myself, in a manner that I cannot exempt myself with any claim of asmachta (unenforceable conditional obligation) or any other claim'."הבעל מתחייב לשלם 'מעכשיו' והתחייבות כזו אין בה בעיית אסמכתא.
ההסכם
הסכמי קדם נישואין הנפוצים ביותר בארץ הם ה'הסכם לכבוד הדדי' אשר ערכו הרב אלישב קנוהל, הטוענת הרבנית רחל לבמור והרב דוד בן זזון מטעם ארגון ישראל הצעיר, ו'הסכם מאהבה' של ארגון רבני צהר. קיימים הבדלים קטנים בניסוח של שני ההסכמים, אך המנגנון זהה בשניהם. ה'הסכם לכבוד הדדי' של ישראל הצעיר יצא לאור בשנת 2004 ואומץ על ידי ארגון הרבני צוהר, עם שינויים קטנים בשנת 2015.
במסגרת הסכמים אלה, כל אחד מבני הזוג מתחייב לשלם לבן הזוג השני סכום של 6,000 ש״ח לחודש או 50% מהכנסתו החודשית, הגבוה מביניהם. כל אחד מבני הזוג מוחל על החוב של בן הזוג השני ומצהיר שהוא מוכן לקבל מזונות על פי הנוהג כל עוד שני בני הזוג מעוניינים להישאר במסגרת הנישואין. כך, כאשר בני הזוג חיים ביחד ולא מעוניינים בגירושין - שתי ההתחייבויות מבטלות אחת את השנייה. כאשר אחד מבני הזוג מודיע על רצונו להתגרש, אזי מופסקת המחילה על החוב ובן הזוג שמעוניין להתגרש רשאי לבקש את תשלום החוב לאחר 180 ימים מההודעה על כך. במילים אחרות, אם תוך 180 יום רק אחד מבני הזוג מוכן לקבל/לתת את הגט והשני אינו מוכן לכך, אזי בן הזוג אשר אינו מוכן לתת/לקבל את הגט מחויב לשלם את המזונות הגבוהים אשר עליהם התחייב בתחילת הנישואין. בן הזוג אשר רוצה להתגרש אינו חייב לשלם דבר מאחר שהחוב שלו עדיין מחול.
התמודדות ההסכמים עם הבעיות ההלכתיות
גם הסכמים אלה, כמו כל הסכם קדם נישואין, מתמודדים עם הקשיים ההלכתיים הבסיסיים שציינו לעיל.
גט מעושה –הרב בן זזון, ממנסחי ההסכם, מסביר כי על פי השולחן ערוך וראשונים אחרים עצם הלחץ הכלכלי על הבעל אינו הופך אוטומטית את הגט לגט מעושה ופסול. גט אשר ניתן בעקבות הסכם הכולל לחץ כלכלי, כשר מלכתחילה, ולכל הפחות כשר בדיעבד. בנוסף, ב'הסכם לכבוד הדדי' נבחר ניסוח שמתמודד עם בעיית הכפייה הכלכלית בדומה להסכם של "הסתדרות הרבנים של אמריקה". ההתחייבות של הבעל היא לשלם מזונות גבוהים לאשתו לכל אורך תקופת הנישואין, כלומר התחייבות זו קיימת לפני הגירושין, ולכן הוצאתה לפועל בעת הגירושין אינה בגדר קנס.
ביקורת
ההסכמים שנסקרו עד כה ספגו לא מעט ביקורת הן ממבקרים ליברליים והן ממבקרים שמרניים.
הביקורת מהצד הליברלי מגיעה מעיקר מחוקרים אקדמאיים ועמותות לזכויות נשים. הביקורות מציינות לשבח את העובדה שההסכמים מעלים את מוּדעוּת הציבור לתופעת סרבנות הגט ולסבל העגונות. עם זאת, לדעת המבקרים ההסכמים הקיימים אינם עושים די לטובת הנשים, ואין בהם פתרון למקרים הקשים והבעייתיים ביותר.
רוב הביקורות על ההסכמים נשמעות מצד רבנים, ומתמקדות בעיקר באתגר "הגט המעושה". רבנים המתנגדים לשימוש בהסכם קדם נישואין רואים בו לחץ חיצוני אשר גורם לבעל לתת את הגט בניגוד לרצונו, ובכך הוא פוסל את הגט. ביקורת רבה יותר מופנית כנגד ההסכמים הישראליים - ה"הסכם לכבוד הדדי" ו"הסכם מאהבה". למעשה, עד היום אין דיין בבית הדין הרבני שהביע את תמיכתו בשימוש בהסכמי קדם נישואין למניעת סרבנות גט.
יתרה מזאת, בשנת 2014 כאשר חברת הכנסת ציפי ליבני הקימה וועדה בכנסת כדי להגביר את השימוש בהסכמי קדם נישואין בארץ, הרב דוד לאו, הרב הראשי לישראל, התנגד בחריפות להסכמים אלה. כיום ישנם אף בתי דין רבניים המסרבים לסדר גט לזוג שחתם על הסכם קדם נישואין. העדר תמיכת הממסד הדתי בהסכמים הישראליים מסביר את המיעוט של זוגות ישראליים החותמים על הסכמי קדם נישואין, בהשוואה לארה״ב.
הפער בין היחס להסכמים שנוסחו בארץ להסכם של בית דין דאמריקא
גם רבנים בישראל אשר הביעו את תמיכתם בהסכם של ה"הסתדרות הרבנים דאמריקה" אינם תומכים בהסכמים הישראליים ואף מתנגדים להם בחריפות. זאת על אף שהמנגנונים שהסכמים מפעילים כדי להביא למתן הגט - דומים.
על רקע הבדל זה, ככל הנראה, הרבנים במדינת ישראל רואים את המצב בישראל כמצב שהוא מלכתחילה, בעוד את המצב בחו״ל הם תופסים כמצב של בדיעבד. לשיטתם הסכמי קדם נישואין אכן מייצרים קשיים הלכתיים וחששות לגיטין פסולים, אך המציאות הבעייתית בחו״ל מחייבת הקלה מסוימת בדיני הגירושין. לדעת הרבנים במדינת ישראל כדי לוודא שצדדים שמתגרשים מחוץ לישראל יגיעו להתדיין בפני בית דין ושיסודר גט על ידי בית דין, ניתן להשתמש בהסכמי קדם נישואין ככלי בדיעבד, על מנת למנוע חשש למקרים של אי נתינת גט וממזרות.
כך התבטא הרב שלמה עמאר, הרב הראשי לישראל לשעבר: ״בארץ אין סיבה לעשות את זה [לעשות הסכם קדם נישואין], אבל מי שיהיה חפץ יכול.״
השימוש בחו״ל
ההסכם הנפוץ בארצות הברית הוא, כאמור, ההסכם של ההסתדרות הרבנית דאמריקה שהיא ארגון אשר מייצג את היהודים האורתודוקסים המודרניים.
בקהילות החרדיות בארצות הברית נראה שהשימוש בהסכמי קדם נישואין גובר, אם כי הוא עדיין אינו מקובל. הקהילה החרדית בארצות הברית מיוצגת בעיקר על ידי "אגודת ישראל באמריקה" (האגודה). בשנת 2013 הרב אבי שפרן, דובר הארגון, הודיע כי האגודה אינה מעודדת את השימוש בהסכמי קדם נישואין. הוא הסביר שהסיבה לכך היא שהעלאת האפשרות של סיום הנישואין כבר בתחילתם, עלולה לפגוע בבני הזוג ולהגביר את הסיכוי לגירושין. בנוסף, הרב שפרן ציין כי האגודה מטילה ספק ביעילותם של ההסכמים הקיימים, והיא אינה משוכנעת שהסכמים אלה אכן יוכלו למנוע מקרים קשים של סרבנות גט.
דבריו של הרב שפרן הם סוג נוסף של ביקורת נגד הסכמי קדם נישואין. הטענה איננה שההסכמים אינם כשרים הלכתית או שהגיטין אשר ניתנים במסגרתם אינם כשרים, אלא מדובר בהערכה שהסכמים אלו עלולים לפגוע בחוזקם של הנישואין משום שהם מעלים את האפשרות להתגרש כבר בעת הנישואין.
השימוש בארץ
כאמור, רוב הדיון על הסכמי קדם נישואין נוגע לקהילות יהודיות בחו״ל ולא בישראל, בשל השליטה בישראל על הליך הגירושין על ידי בתי הדין הרבניים מכוח החוק. לפיכך, עד לאחרונה מספר זניח יחסית של זוגות חתמו על הסכמי קדם נישואין, ומתוך אלו שחתמו, רובם היו זוגות דתיים לאומיים. אמנם בשנים האחרונות המצב התחיל להשתנות מעט, וציבור רחב ומגוון יותר החל לחתום על הסכמי קדם נישואין למניעת סרבנות גט. עם זאת, חתימה על הסכמי קדם נישואין בארץ עודנה תופעה פחות רווחת בישראל מאשר בחו״ל.
מוחמד אלאך
מוחמד אלאך (בהולנדית: Mohammed Allach; נולד ב-20 בספטמבר 1973 בהאג, הולנד. מכונה בעיתוני הספורט בישראל גם בשם "מו אלאך") הוא כדורגלן עבר ומנהל ספורטיבי בהווה ממוצא הולנדי-מרוקאי.
קריירה כשחקן
אלאך שיחק בעמדת המגן. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל מאוחר יחסית לאחר שלמד סיוע פדגוגי חברתי. תחילה שיחק בליגות חובבים ורק בגיל 23 עבר לקבוצתו המקצוענית הראשונה, אקסלסיור רוטרדם בה שיחק בין השנים 1996–1999, באמצע עונת 1999/00 עבר לפיינורד אך לא שיחק באף משחק רשמי במועדון והושאל מיד. לאחר כשנה עזב לחרונינגן שם שיחק עד שנת 2003 והיה שחקן הרכב קבוע במשך שנתיים עד שהסתכסך עם המאמן ולבסוף אולץ לעזוב. אחר כך עבר לדורדרכט מליגת המשנה ההולנדית ולאחר מכן לטוונטה מליגת העל ההולנדית. את הקריירה סיים בפנלו, הוא פרש ממשחק פעיל בשנת 2006. עם 247 הופעות בקריירה ו-2 שערים.
קריירה כמנהל ספורטיבי
אלאך החל בשנת 2006 בתפקיד מנהל ספורטיבי וראש מחלקת נוער של הקבוצה ההולנדית פנלו, שם סיים את קריירת המשחק הפעילה שלו. הוא עלה עם הקבוצה לליגת העל ההולנדית ולאחר כשנתיים עבר ללשמש כעוזר מנהל ספורטיבי בטוונטה, שסיימה במקום ה-2 והגיעה לגמר הגביע ההולנדי. בעונת 2009/10 עבר לשמש כמנהלה הספורטיבי של ואלבייק איתה ירד לליגה השנייה אך שנה לאחר מכן עלה איתה בחזרה לליגת העל. בעונת 2010/11 עבר לשמש כמנהלה הספורטיבי של נבחרת הולנד שם היה כשנתיים בתפקיד. בין השנים 2013–2017 שימש כמנהלה הספורטיבי של ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. בעונתו הראשונה בקבוצה היא סיימה במקום ה-6. בתקופתו זכתה הקבוצה בגביע ההולנדי, התואר הראשון בתולדות הקבוצה ואף העפילה לראשונה לשלב הבתים בליגה האירופית. אל ויסטה ארנהם הגיעו בתקופתו השחקנים הישראלים שרן ייני ודן מורי. אלאך נחשב כמי שלוקח את הגישה המדעית במסגרת תפקידו הוא נעזר בסטטיסטיקות מתקדמות והרחיב את צוות האנליסטים בקבוצות בהן עבד, כמו כן במסגרת תפקידו פיתח בוויסטה ארנהם ביחד עם הצוות תוכנה לבניית סגל תוך התבססות על החוזה וסיכוי לעזיבת שחקנים
איי ליווארד
איי ליווארד (באנגלית: Leeward Islands) הם האיים הצפוניים מבין איי האנטילים הקטנים.
גבולות איי ליווארד
איי ליווארד (באנגלית: leeward - "במורד הרוח") נקראים בשם זה בשל משטר הרוחות באזור, הזורמות מדרום לצפון. האיים הם "במורד הרוח" בניגוד לאיים המצויים בכיוון הנגדי - איי וינדווארד הנמצאים ב"מעלה הרוח" - הכיוון ההפוך ממנו מגיעות רוחות הסחר.
החלוקה בין איי וינדווארד ואיי ליווארד משתנה ממדינה למדינה, וזאת מאחר שחלוקת האיים הייתה תלויה בכיוון ההגעה של הספינות, ובשל העובדה שמעצמות שונות החזיקו באיים שונים בים הקריבי. בהתאם גם שם האיים משתנה. בצרפתית נקראים האיים Îles sous-le-vent, בספרדית: Islas de Sotavento, ובהולנדית: Benedenwindse Eilanden.
על פי המפות האנגליות, החלוקה בין איי ליווארד ואיי וינווארד נעשית בקו שבין דומיניקה ומרטיניק. על פי המפות הספרדיות, איי וינדווארד כוללים את איי הבתולה וטרינידד וטובגו, ואילו איי ליווארד הם רק האיים הקרובים לחופי ונצואלה.
איי ליווארד
לעיתים נחשב גם איסלה אווס כחלק מאיי ליווארד.
מושבה בריטית
איי ליווארד היה גם שמה של המושבה הבריטית שנמצאה באזור וכללה את האיים אנטיגואה, ברבודה איי הבתולה הבריטיים, מונטסראט, סנט קיטס, נוויס, אנגווילה (עד שנת 1940), וכן דומיניקה בין השנים 1671–1816 וכן בין השנים 1833–1960.
שמה הרשמי של המושבה היה המושבה הפדרלית של איי ליווארד (Federal Colony of the Leeward Islands ) בין השנים 1871–1956, והטריטוריה של איי ליווארד (Territory of the Leeward Islands ) בין השנים 1956–1960.
בולי דואר
האיים אנטיגואה, דומיניקה, מונטסראט, נוויס, סנט כריסטופר (המהווה חלק מסנט קיטס) ואיי הבתולה הבריטיים השתמשו בין השנים 1890 - 1 ביולי 1956 בבולי דואר שעליהם השם: "איי ליווארד" (LEEWARD ISLANDS).
סילביוס לאופולד וייס
סילביוס לאופולד וייס (בגרמנית: Sylvius Leopold Weiß; 12 באוקטובר 1687 – 16 באוקטובר 1750) היה מלחין גרמני ונגן לאוטה. אחד המלחינים החשובים והמרכזיים ברפרטואר ללאוטה סולו. חלק מיצירותיו עובדו לגיטרה קלאסית ומהווים חלק מקובל ברפרטואר לכלי זה.
ביוגרפיה
נולד בגרוטקאו שליד ברסלאו. אביו, יוהאן יאקוב וייס, היה אף הוא נגן לאוטה נודע. וייס שירת בחצרות מלכים ונסיכים בברסלאו, רומא ודרזדן. כנגן הצטיין בשליטתו הטכנית וביכולת האלתור שלו, כמלחין היה פורה וכתב מעל 600 יצירות ללאוטה סולו בתבנית של סונאטה בארוקית ושל סוויטה (פרטיטה). כמו כן כתב גם קונצ'רטי ויצירות קאמריות, מרובן שרדו רק חלקי הסולו ללאוטה.
בדרזדן, שם שהה בסוף ימיו, התיידד עם וילהלם פרידמן באך דרכו הכיר את אביו, יוהאן סבסטיאן באך. יוהאן פרידריך רייכארדט דיווח שוייס איתגר את באך לנגינת מודולציות וקונטרפונקטים מורכבים, כאשר וייס מבצע אותם בלאוטה ובאך בצ'מבלו ובעוגב (הנגינה בלאוטה קשה ומסובכת יותר). יש בכתובים סוויטה בלה מז'ור לכנור ולצ'מבלו, BWV 1025 אשר יוחסה בטעות לבאך אך למעשה היא עיבוד של באך ליצירה מאת וייס, סונטה ללאוטה סולו בלה מז'ור, SC 47. יש הסוברים כי יצירותיו של באך ללאוטה (995, 996, 997, 998, 999, 1000) נכתבו עבור וייס.
פרננדו בוטרו
פרננדו בוטרו אנגולו (בספרדית: Fernando Botero Angulo; נולד ב-19 באפריל 1932) הוא צייר ופסל קולומביאני נאו-פיגורטיבי.
ציורים
יצירותיו של בוטרו מתאפיינות בגופים שמנים ודשנים מאוד של נשים וגברים. ב-1977, למשל, צייר וריאציה על המונה ליזה, שפניה שמנות ומעוגלות. בוטרו צייר מגוון של דמויות נוספות בגילאים שונים שהמשותף להם היא צורתם העגולה והרחבה.
ב-2005 הציג בוטרו תערוכה של 50 ציורים שנעשו בעקבות גילוי מקרי ההתעללות שביצעו חיילים מצבא ארצות הברית בכלא אבו גרייב. בוטרו צייר את הציורים עקב הזעזוע שחש כשהתגלו מקרי ההתעללות. התערוכה שהוצגה במספר ערים בעולם, וביניהן ניו יורק וערים נוספות בארצות הברית, גרמה לעניין רב.
פסלים
את דמויותיו הייחודיות מעצב בוטרו גם בפסלים. החל משנת 1976 החל בוטרו גם לעסוק בפיסול, ומיישם בתחום זה את הקווים האופייניים של יצירתו: צורות מעוגלות וחושניות, נפחים גדולים וטכניקה מושלמת.
פסליו הדשנים של בוטרו אהובים על ציבור רחב והם מוצבים בערים רבות, למשל בנמלי התעופה של ברצלונה ומדריד, בכיכר במרכז העיר ירושלים (פסל סוס), בברלין בסינגפור ובמוזיאונים רבים.
בית הספר למלאכה (כפר חב"ד)
בית הספר למלאכה היה מוסד חינוכי גדול לגילאי תיכון שהיה שייך לחסידי חב"ד ומיועד לילדי עולים, הוא שילב לימודים תורניים ולימודי מלאכה חקלאיים ופעל ביישוב כפר חב"ד (מאז שינה שמו מ'שפריר') בשנים ה'תשט"ו (1955) - ה'תשנ"ו (1996). לבית הספר קיים סניף נוסף בקריית מלאכי הפועל מאז ה'תשל"א (1971). המוסד התפרסם במיוחד בפיגוע הירי שהתרחש בבית הכנסת של המוסד באמצע תפילת ערבית בא' באייר ה'תשט"ז (1956), "הטבח בבית הספר למלאכה", בו נרצחו המדריך שמחה זילברשטרום וחמישה תלמידים.
במוסד היו חמש מחלקות: נגריה, מחלקת אלקטרוניקה, מחלקת מכניקה, מחלקת פלסטיקה ומחלקת מכונאות רכב. לאחר הפיגוע הוקמה מחלקה שישית: בית דפוס, והיא נקראה דפוס "יד החמישה" על שם הרוגי הפיגוע.
המוסד הוקם בהוראת הרבי מלובביץ', ובשליחותו השתתף הרב שלמה אהרן קזרנובסקי בחנוכת הבית, שעמד בראשות הקרן לתמיכה בבית הספר. את בית הספר ניהלו הרב ישעיהו גופין והרב יוסל בלוי, והוא עמד תחת ישיבת תומכי תמימים המרכזית בישראל בראשות הרב אפרים וולף. המנהל החינוכי היה הרב משה אדרעי. חסות חלקית נטל ארגון הג'וינט.
כיום נמצאת במתחם בית הספר 'ישיבת אהלי תמימים', בראשה עומד הרב משה הלל.
קאוסטנטין, מלך הפיקטים
עד התקופה הוויקטוריאנית כונה קונסטנטין בכינוי "קונסטנטין הראשון, מלך סקוטלנד" אולם כיום, בעקבות מחקרים היסטוריים, ניתן כינוי זה לקונסטנטין, בנו של קנת מק אלפין.
קונסטנטין ייסד את הכנסייה בדנקלד בה מוחזקים שרידיו של קולומבה הקדוש שהובאו מאיונה.
קורות חיים
ישנה סברה לפיה קאוסטנטין היה אחיו של אואנגוס, שמלך אחריו, וכי שניהם היו בניו של פרגוס מק אכדאך, מלך דאל ריאטה. כיום סבורים החוקרים כי שניהם היו נכדים או נינים של אואנגוס מק פרגוסה - מלך הפיקטים ולא של מלך דאל ריאטה.
ביחס לתקופת שלטונו של קאוסטנטין יש הערות מועטות בדברי הימים האירים - וככל הנראה ספרי דברי הימים שהוחזקו באיונה באותה עת לא שרדו עד ימינו. מסיבה זו, האזכורים של תקופת שלטונו מועטים. מהאזכורים המועטים ניתן ללמוד כי בתקופה זו פשטו הויקינגים על חופיה המערביים של סקוטלנד ושל אירלנד, וכי איונה הותקפה בשנת 789 וראש המנזר נוח מקינגראת' נהרג בהתקפה זו (כאמור ב"דברי ימי אלסטר"). מתקפות הוויקינגים אירוע בשנים 794–796, 798, 802 ו-806.
על פי דברי ימי אלסטר נערך בשנת 789 קרב בין קאוסטנטין לבין קונאל מק טאיג - קרב שהוביל ככל הנראה לתבוסתו של קונאל ולעלייתו לשלטון של קאוסטנטין בעקבות ניצחונו.
אזכורו השני של קאוסטנטין בדברי הימים הוא אזכור מותו בשנת 820.
ג'ון מפרדון מציין כי קאוסטנטן הקים את מנזר דאנקלד, ואנדרו מוייטאון מתארך את הקמת המנזר לשנת 815 אולם בהמשך מציין כי המנזר נוסד לאחר מותם של קרל הגדול והאפיפיור לאו השלישי.
קאוסטנטין היה אחד מתומכי המנזרים בנורת'מבריה וברשימות המנזר (שנכתבו בשנת 840 לערך) מצוין כי נאמרו לזכרו תפילות.
לאחר מותו של קאוסטנטין עלה לשלטון אחיו, אואנגוס, ולאחר מותו של אואנגוס עלה לשלטון דרסט, בנו של קאוסטנטין. ככל הנראה דומנל, בנו השני של קאוסטנטין, היה מלך דאל ריאטה בין השנים 811–835.
צלב דאפלין
צלב דאפלין אשר בעבר סברו שבא להנציח את ניצחונו של קנת מק אלפין על הפיקטים והפיכתו למלך סקוטלנד (בדומה לאבן סואנו) הוא למעשה צלב המנציח את קאוסטנטין - ושמו מוזכר על הצלב. ככל הנראה צלב אבן זה הוזמן על ידו או הוזמן לזכרו. על הצלב מוזכר השם "קוסטנטין פיליוס פירקוס" בלטינית: Custantin filius Fircus - "קוסטנטין בנו של פירקוס".
ישנה סברה לפיה סרקופג אנדרו הקדוש הוכן אף הוא עבור קונסטנטין, אבל מרבית החוקרים אינם מקבלים סברה זו.
גן קופים
גן קופים הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אבי נשר, אשר ייצא לאקרנים בספטמבר 2023 בהשראת סיפור אמיתי. הסרט מתאר סופר בסוף שנות ה-80 שנדחק מתשומת הלב ומנסה למצוא את מקומו מחדש.
עלילה
הסרט מתחיל בדצמבר 1989, כשאמיתי קריב (אדיר מילר) מגיע עם חברו אבשה (יניב ביטון) להלווייתו של יריב נאמן, בעלה של תמר נאמן (שני כהן), חברתם מימי הקיבוץ. במקביל מתבשר קריב שחוקרת ספרות מקולורדו, גל שנער, תבצע אודותיו את עבודת הדוקטורט שלה והיא גם תצא כספר. הוא מבשר זאת לתמר, שאינה יודעת שהיא השראתו לכתיבה במשך כל השנים.
בתל אביב, מרגו מאי (סוזנה פפיאן) מחפשת עבודה כדי לטוס ללוס אנג'לס ולפצוח בקריירת משחק. בינתיים היא גרה אצל אחותה (כרמל נצר) ובעלה רזי (אבי סרוסי). באחד הערבים, היא פוגשת בכניסה למועדון את אמיר חדד (עלא דקה), במאי ישראלי ששב מרומא לביים בישראל סרט דוקומנטרי. איתו נמצאת נאורה (שירה נאור), המפיקה שלו.
אמיתי מעסיק את מרגו כעוזרת אישית לקראת בואה של שנער, אך אירוע רפואי מונע מחוקרת הספרות להגיע ארצה. קריב ומאי מגבשים תוכנית שבמהלכה מרגו תתחזה לגל שנער, תבצע את הראיונות החסרים לעבודת הדוקטורט ותגור בקומה העליונה של דירתו של קריב. דירה זו הוא ירש מדודו הרופא ברמת גן, ליד גן הקופים (גן שאול). הם משתמשים בתמונתה של שנער כדי לשנות את זהותה החיצונית של מרגו.
מרגו, בכסות של חוקרת הספרות גל שנער, מראיינת אישים שונים אודות קריב, ביניהם אוריה חרמון (ערן זרחוביץ'). לפני הראיון, היא פוגשת את אמיר חדד המראיין את חרמון לצורך סרטו על ספרות משני צדדי הסכסוך הישראלי-פלסטיני. אמיר ונאורה מזהים את מרגו אך לא מצליחים לזהות מהיכן. באמצעות חרמון, אמיר מבקש ממרגו להיפגש עימו ולהתראיין לסרטו.
מרגו נפגשת עם אמיר, הם מזהים קווים מקבילים זה בזו. בעצת אמיתי, היא מציעה לראיין לסרט את קריב בקיבוץ בו גדל. אמיתי מציע לתמר להתלוות אליו ואמיר מציע למרגו להתלוות גם כן. הם ישנים בקיבוץ בביתו של אבשה ובלילה מתגנבים מרגו ואמיר לבריכה של הקיבוץ ומתנשקים שם. ביום למחרת, אמיתי מתראיין לסרט ונאורה מקבלת וידוא כי אכן קיימת חוקרת בשם גל שנער בקולורדו.
אמיר צריך לעזוב את הארץ ומציע למרגו לבלות איתו את הלילה האחרון, אך אמיתי מתערב ומציין את בעלה. מרגו בכל זאת לוקחת מאמיר ספר אודות פאזוליני. מרגו מנסה להתקשר לאמיר בטרם יעזוב את הארץ בחזרה לאיטליה ומזהה את תמונתה של גל שנער במכולת השכונתית, ממנה היא מנסה להתקשר. היא מגלה כי המופיעה בתמונה היא בתו של בעל המכולת, שאכן לומדת בקולורדו אך כלכלה. מרגו מעמתת את קריב עם בדיית הסיפור וכתיבת הדוקטורט על עצמו בעצמו וקריב מטיח בה שסופרים יעשו הכל כדי לקבל תשומת לב.
מרגו משתכנעת וממשיכה בשיתוף הפעולה, למרות שאמיר מגיע להיפרד ממנה בביתו של קריב. הספר יוצא לאור, קריב מעניק לתמר את המהדורה המוקדמת לקריאה והיא מבינה את רגשותיו כלפיה אחרי כל השנים. תמר ואמיתי מתקרבים ואף עוברים לגור ביחד. בנובמבר 1990 חוזרת מרגו מלוס אנג'לס ארצה ועוצרת ברומא כדי להחזיר לאמיר את הספר שלקחה. אמיר מגלה לה שגילה שהיא מתחזה בשיחה עם גל שנער האמיתי. היא מתנצלת בפניו והם מבלים לילה ביחד לאחר שהוא חושף שהוא ערבי מחיפה והיא חושפת בפניו את זהותה האמיתית.
השנים חולפות ובשנת 1993 יוצא סרט איטלקי בבימויו של חדד ובכיכובה של מרגו עם פרשה המזכירה בדיוק את סיפורו של קריב, על שחקנית המתחזה לחוקרת כדי להשיב אותו לאור הזרקורים. בסרט עצמו, מצטייר קריב כמניפולטור ופוגעני כלפי תמר. קריב ותמר צופים בסרט ותמר עוזבת אותו לאחר הצפייה. מרגו מגיעה לארץ ומאיימת לחשוף בפני חרמון כי הסיפור מבוסס על קריב. קריב מתכנן לעבור לחו"ל, כשאבשה מגיע לבקרו. קריב מסביר לאבשה למה נהג כך ומזכיר שגם אבשה מסתיר סוד, בגינו הוא מגיע פעם בחודש בסתר להתארח אצלו בדירה.
אבשה יוצא מהארון בפני תמר ומסביר לה למה אמיתי נהג כך. תמר בתורה, פונה למרגו ומניעה אותה ברגע האחרון מלחשוף את הסיפור האמיתי של קריב. מרגו משתכנעת ותמר חוזרת אל קריב.
לאחר עשור, בשנת 2003 מגיעים תמר וקריב בחג המולד לחיפה, אמיתי אפילו לא העז להחזיק את ידה מאז. הם פוגשים במקרה את אמיר ואת מרגו. מרגו משכנעת את אמיתי להתקרב לתמר והם אוחזים ידיים ברגע האחרון של הסרט.
הלנה קלוט-נורדהיים
הלנה (לאה) קלוט-נורדהיים (בהולנדית: Helena Kloot-Nordheim; 1 באוגוסט 1903 – 2 ביולי 1943) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם.
קורות חיים
קלוט-נורדהיים נולדה באמסטרדם ב-1903. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה חמש נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס ואלקה דה לוי), אף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות נשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. קלוט-נורדהיים זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.
לאחר סיום קריירת ההתעמלות, עבדה נורדהיים כספרית, נישאה לאברהם קלוט, ובשנת 1933 נולדה להם בת בשם רבקה.
ביוני 1943 גורשה עם משפחתה למחנה המעבר וסטרבורק, ולאחר מכן נשלחה לסוביבור שם נספתה, יחד עם בעלה ובתה בת העשר. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
פיסורה אנאלית
מאפייני פיסורה
ניתן להבחין בסימנים אפשריים לקיומה של פיסורה, בכמה דרכים. בין השאר הופעת דימום בצבע אדום מבריק על נייר הטואלט (הדימום מופיע באזור האנאלי), הופעת הדימום לפעמים בשירותים, ואם הסדק אקוטי הוא יכול לגרום גם לכאב מחזורי חמור, בעיקר אחרי הפרשת צואה.
רוב הסדקים האנאליים נגרמים על ידי מתיחת השריר מעבר ליכולת שלו, או אחרי תנועות מעיים חריגות, על ידי הצואה, או במקרים כגון עצירות. לעיתים, פיסורה אנאלית נגרמת על ידי דלקות מעיים.
פיסורה אנאלית מתרחשת מאזור הפתיחה האנאלי וממוקמת לרוב בקו המרכזי, בגלל המבנה של האזור. פיסורה לא עמוקה נראית כמו חתך מנייר, ולרוב תחלים מעצמה, אך יש מצבים שהפיסורה מחמירה והסדקים מעמיקים, הדימום אינו מפסיק, והטיפול הופך כמעט בלתי אפשרי. בפיסורה כרונית, הכאב מופיע בתדירות גבוהה.
טיפול בפיסורה
בעבר מקובל היה לנתח במקרי פיסורה רבים. בסוג אחד של ניתוח חותכים חלק מהשריר, דבר שאינו בר תיקון. בסוג אחר, מורידים את כל הרקמה הפצועה והמצולקת ומאפשרים לרקמה חדשה להיווצר במקום. ההצלחה בשיעור של לערך 80%.
כיום רוב הפרוקטולוגים מנסים קודם לניתוח טיפול שמרני הכולל משחות שונות, שתפקידן להחליש את השריר זמנית, דבר שיגרום בעקיפין לריפוי ללא ניתוח. שיטה אחרת היא שימוש בקצף רקטלי קורטיפואם, אשר התווייתו המקורית היא לטיפול קורטיקוסטרואידי מקומי בדלקת כיבית של החלחולת (רקטום), אך הוא משמש לעיתים גם לטיפול בפיסורה אנאלית ובהתוויה זו הוא לעיתים קו ההגנה הראשון וגם האחרון בטרם ניתוח.
טוריאזאורוס
טוּריָאזאורוס (שם מדעי: Turiasaurus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מענף טוריאזאוריה שחי בסביבות המעבר בין סוף היורה לתחילת הקרטיקון התחתון, כ-150 עד 140 מיליון שנה לפני זמננו. טוריאזאורוס הוא כנראה הדינוזאור הגדול ביותר שידוע מאירופה. הוא נקרא על שם מקום גילויו בספרד.
טוריאזאורוס הוא כנראה הדינוזאור הגדול ביותר שנמצא אי-פעם באירופה ומתברג גם ברשימת הדינוזאורים הגדולים ביותר בכלל. הערכות של גודלו הן אורך של כ-30 מטר ומשקל של 40-48 טון, משקלם של כ-6 פילים בוגרים. הערכות חדשות יותר מקטינות את גודלו ועל-פי הן אורכו היה קרוב יותר ל-21 מטר ומשקלו היה כ-4 פילים בוגרים. הגולגולת שלו לא הייתה ארוכה במיוחד ואורכה היה 70 ס"מ.
הטוריאזאורוס נתגלה ב-2006 בתצורת Villar del Arzobispo שבריודווה (פרובינציית Teruel) שבמזרח ספרד. המאובנים שנתגלו היו חלקיים וכללו רגל קדמית שמאלית, חלקים מהגולגולת, שיניים, חוליות וצלעות. המין Turiasaurus riodevensis תואר וסווג מדעית על ידי Royo-Torres ואחרים ב-2006. ב-2012, בחפירות באזור מדריד, נתגלו מאובנים שלמים בהרבה של טוריאזאורוס.
ניתוח פילוגנטי מראה שטוריאזאורוס לא השתייך לענף נאוזאורופודה אלא לענף משלו, שנקרא על שמו, טוריאזאוריה. לענף זה היו שייכים גם לוסילזאורוס (Losillasaurus) וגלוואוזאורוס (Galveosaurus).
שעת האפס (סדרת טלוויזיה אמריקאית)
הסדרה קיבלה בפרק הראשון רייטינג של 6.38 מיליון צופים בארצות הברית.
ב -1 במרץ 2013, הסדרה בוטלה והוסרה מלוח זמני השידור שלה על ידי ABC בשל דירוגים נמוכים. הפרקים הנותרים אשר הופקו, שודרו רק בקיץ באותה שנה בחודשים יוני-אוגוסט.
הלמה של פאטו
במתמטיקה, הלמה של פאטו מקשרת באמצעות אי-שוויון בין הגבול התחתון של סדרת האינטגרלים (על פי לבג) של סדרת פונקציות ובין האינטגרל של הגבול התחתון של אותה סדרת פונקציות. בכך היא מאפשרת לקבל מידע מתכונות ההתכנסות של סדרת הפונקציות על תכונות ההתכנסות של סדרת האינטגרלים שלהן. הלמה נקראת על שם המתמטיקאי הצרפתי פייר פאטו.
שעת האפס (סדרת טלוויזיה אמריקאית)
עלילה
האנק גליסטון עוסק בהפצת מגזינים. אשתו ליילה קונה שעון ייחודי ונחטפת על ידי מחבל בשם וינסנט הלבן. האנק מבין שאשתו נחטפה בגלל השעון, מפרק את השעון, מוצא יהלום פגום בפנים, מאיר על היהלום מול הקיר ונגלית לעיניו מפה. האנק לוקח את המפה לחברו הטוב הכומר, וזה מספר לו שהמפה כתובה בשפה שמתה במאה השנייה. וינסנט הלבן מבקש מהאנק לעשות עסקת חליפין בין ליילה לשעון, והכומר מציע להאנק שילך בלי היהלום, יהלום המפה נשאר עם הכומר, וינסנט הבין את התכסיס ולקח את היהלום מהכומר בהריגה. האנק נוסע לניו ברתולומיאו עם הסוכנת ריילי. בינתיים ארון ורייצ'ל נוסעים לבוואריה לחפש את יוצרו של השעון, השען מספר להם שלא מדובר רק בשעון אחד אלא בשנים עשר שעונים, שמיועדים ל-12 שליחים נבחרים שנאספו בשנת 1938, כדי להגן על העולם השסוע מאבדון, השליחים יצרו חיי עולם חדשים ולאחר מכן התפזרו כדי להסתתר מהנאצים. האנק מוצא את ניו ברתולומיאו הממוקם על המפה, זו צוללת נאצית התקועה בקרח, ובתוכה יש כמה שליחים מתים, יחד עם אדם שדומה להאנק.
הלמה של פאטו
שימוש מיידי של הלמה הוא בהוכחת משפט ההתכנסות הנשלטת.
ניסוח פורמלי
אם היא סדרה של פונקציות אי שליליות ומדידות, אז מתקיים אי השוויון הבא:
הוכחה
הוכחת הלמה מסתמכת על משפט ההתכנסות המונוטונית, העוסק בסדרה עולה של פונקציות מדידות ואי שליליות. לצורך ההוכחה מגדירים סדרה חדשה של פונקציות, באמצעות הסדרה המקורית, כך שהסדרה החדשה עונה על תנאי משפט ההתכנסות המונוטונית.
אם כן, מגדירים.
מיד ברור כי זוהי סדרה עולה של פונקציות (שכן האינפימום נלקח על קבוצה הולכת וקטנה). מכיוון שזו סדרה עולה, קיים לה גבול (אם מתירים לפונקציות לקבל גם אינסוף בתור ערך). כמו כן מתקיימות שתי התכונות הבאות:
באמצעות שתי תכונות אלו ומשפט ההתכנסות המונוטונית מקבלים:
למת פאטו ההפוכה
למת פאטו ההפוכה קובעת כי אם {f_n} סדרת פונקציות מדידות וחסומות |f_n| \le g על ידי פונקציה אינטגרבילית, אז .
כדי להוכיח זאת, יש להביט בסדרת הפונקציות האי שליליות h_n=g-f_n, ולהפעיל את למת פאטו הרגילה:
(כי g אינטגרבילית)
כדרוש.
גרוניון קליפורני
גרוניון קליפורני (שם מדעי: Leuresthes tenuis) הוא מין דג מסדרת האידרונאים.
מאפיינים
אורכו של הגרוניון 19 ס"מ והוא בעל קשקשים ירקרקים מלמעלה כסופים מלמטה ובעל זנב מחורץ גדול. הוא נפוץ באוקיינוס השקט לאורך חופי קליפורניה ממפרץ מונטריי לבאחה קליפורניה. הוא מצוי עד לעומק 18 מ' בממוצע. הם ניזונים משטרגליים ומיצורי פלנקטון. הם עצמם נטרפים בידי דגים גדולים.
דג זה מיוחד מאוד בכך שהוא מתרבה ביבשה, אחד משני הדגים, יחד עם הטרוטנית, שמתרבה בצורה כזו. הדג מתרבה בחודשים בהם הגאות בעיצומה - בין מרץ לאוגוסט, דגים אלה מקפצים בשיא הגאות לעבר החוף ומטילים ביצים על החוף מחוץ למים והם יכולים לזחול מעט על היבשה בזכות גופם הגמיש ולחפור גומות לביציהם. הביצים יכולות לבקוע תוך שבוע ברגע שמגיע גל מספיק גדול להביאן אל הים.
גבי ברלין
גבי ברלין (17 באוגוסט 1942 – 29 ביוני 2023) היה זמר ומנחה ערבי שירה ישראלי. החל את דרכו כזמר, ומשנות ה-80 עיקר עיסוקו היה בהנחיית ערבי שירה, שכללו שירים בביצועו או בביצוע אומנים אורחים, במסגרת שירה בציבור.
ביוגרפיה
ברלין נולד בתל אביב בשכונת יד אליהו, להורים שעלו לישראל מברית המועצות. אביו, שמואל, היה זמר, ואמו, אסתר, הייתה מורה לפסנתר. נהג להופיע בבית הספר ובגיל 12 הופיע בתיאטרון הקאמרי בקומדיה "כטוב בעיניכם", ובהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן". בגיל 15 השתתף בתזמורת הגדנ"ע של תל אביב, והיה קריין בהצגת "פטר והזאב". למד בתיכון עירוני א' בתל אביב.