cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתקפת הטרור בחיפה (1969)
23 באוקטובר הפיצוץ החמישי
הפיצוץ החמישי בוצע יום לאחר 4 הפיצוצים, בשעה 02:15 לפנות בוקר ברחוב אבנר 1 בקרית אליעזר, ביום י"א בחשון תש"ל, (23.10.1969). באותו פיצוץ נפצעו ארבעה אנשים באורח קשה ו-3 באורח קל ונרצחה היהודיה רחל לב ברסלר תושבת הבניין.
פיצוץ נוסף בעיר התחתית
כמה שעות לאחר מתקפת הטרור והפיצוץ החמישי בקרית אליעזר בוצע על ידי החוליה פיצוץ גם בכיכר חמרה שבהעיר התחתית של חיפה, אם כי לא ידוע על נפגעים ואין כמעט שום מידע על אותו פיצוץ שכנראה לא הוביל לנזק משמעותי במיוחד במקום.
התגובות למתקפת הטרור
ראש ממשלת ישראל דאז גולדה מאיר אמרה לאחר מתקפת הטרור כי "הרוצחים הבאים מעבר לגבול והמנהיגים השולחים אותם טועים, אם הם חושבים שיפחידו אותנו: הם יקבלו את העונש המגיע להם, גם אם הדבר ייקח זמן".
מתקפת הטרור הביאה לעליית מדרגה בפיגועי התופת בישראל באותן שנים והגבירה את המתיחות שגם כך הייתה גבוהה עקב מלחמת ההתשה.
לאחר מתקפת הטרור
עם חשיפת החוליה, התגלתה אחת נוספת ממג'ד אל-כרום שפוצצו מכונית תופת בכניסה לעכו בה נהרגו 2 המחבלים. מאות מפגינים יהודים ניסו בעקבות האירוע להיכנס לעיר העתיקה בעכו. שוטרים רבים מנעו זאת מהם ועל פי הדיווחים הפעילו אלות כנגד היהודים. שלושה שוטרים ושמונה מפגינים נפצעו.
המחבל יוסף אבו אל-חיר תושב עכו יליד 1943, שוחרר ב-1985 כחלק מעסקת ג'יבריל, ביוני 2017 חזר לישראל אבו אל-חיר, 34 שנים לאחר שגורש. אל-חיר נעצר כשחזר. ועדת שחרורים בבית המשפט המחוזי בנצרת פסקה שהוא הפר את תנאי שחרורו, ולכן יחזור לרצות את מלוא עונשו, 15 מאסרי עולם ועוד 30 שנות מאסר.
אמה טרקסין
אמה טרקסין הוא שמו של קיר, או שטח ביניים, שהפריד בבית המקדש בין ההיכל לבין קודש הקודשים. בתלמוד במסכת יומא מובא ספק האם קדושת שטח ה"אמה טרקסין" היא כקדושת ההיכל, או כקדושת קודש הקדשים.
בבית המקדש הראשון
בבית המקדש הראשון הפריד קיר ברוחב אמה בין הקודש לבין קודש הקדשים. בספר מלכים, בתיאור בניין הבית, מופיע הפסוק "ודביר בתוך הבית מפנימה", ועל פי פרשנות המצודות הכוונה למחיצה או קיר שהיה בין ההיכל ובין קודש הקדשים.
הכניסה לקודש הקדשים הייתה באמצעות פתח ובו דלתות שלא נסגרו מעולם ופרוכת שכיסתה את הפתח.
בבית המקדש השני
בבית המקדש השני, מחמת גובהו הרב, בניית קיר ברוחב אמה בלבד הייתה משימה בלתי אפשרית, ולכן תלו בוני הבית פרוכת כדי לחצוץ בין ההיכל לבין קודש הקודשים. מחמת הספק האם קדושת רצועת שטח זו היא כקדושת ההיכל או כקדושת קודש הקודשים, נתלו שתי פרוכות בשני צידי האמה, כשהפרוכת החיצונה מקופלת מעט בדרום, והפנימית בצפון, באופן שנוצר ביניהן מסדרון מעבר מן ההיכל לקודש הקדשים.
לדעת רבי יוסי, הפסוק "והבדילה הפרכת לכם בין הקדש ובין קדש הקדשים" מלמד שהייתה רק פרוכת אחת בעובי אמה, מכיוון שבפסוק כתוב 'פרוכת' בלשון יחיד.
מקור השם
רש"י בפירושו לתלמוד מסביר שמשמעות המילה טרקסין היא 'פנים וחוץ' (טרק - פנים, סין - חוץ), כלומר, מקום שמסופק אם הוא פנים או חוץ.
בעלי התוספות מסבירים שהמשמעות היא מקום שסוגר על ארון הברית ובו הלוחות שניתנו בהר סיני, והכוונה במילה טרקסין היא 'טרק' מלשון טריקת דלת, סגירה, ו'סין' - שמעבר למקום זה מונחות הלוחות שניתנו בהר סיני.
ג'רלדין הייקוויל
ג'רלדין הייקוויל (באנגלית: Geraldine Hakewill; נולדה ב-13 ביולי 1987) היא שחקנית אוסטרלית. היא ידועה בשל גילום דמותה של צ'לסי בבאג' בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "מבוקשות".
ביוגרפיה
הייקוויל נולדה בפריז. היא בוגרת האקדמיה לאמנויות הבמה של מערב אוסטרליה.
הייקוויל שיחקה את תפקיד בת' בסרט האוסטרלי משנת 2010 "Uninhabited" בבימויו של ביל בנט, ואת אלה במותחן האוסטרלי משנת 2011 "Wasted on the Young". היא גם הופיעה במספר הפקות עבור תיאטרון סידני ובתיאטרונים אוסטרליים נוספים. בשנת 2011, היא שיחקה את אנג'לה בהפקה של המחזה "Heaven" מאת קיט ברוקמן.
בשנת 2019 החלה לשחק את התפקיד הראשי של פרגרן פישר בסדרת הדרמה "Ms Fisher's Modern Murder Mysteries", המהווה ספין אוף לסדרה "Miss Fisher's Murder Mysteries" ששודרה בשנים 2012-2015.
בשנת 2021 כיכבה כאחת הדמויות הראשיות במיני-סדרת הדרמה "Wakefield" של רשת הטלוויזיה האוסטרלית ABC Television. הייקוויל גילמה את ד"ר קארינה וולס, הרופאה המובילה במחלקה פסיכיאטרית.
לוטיין כלבי
לוטיין כלבי (שם מדעי: Lutjanus jocu) הוא מין של דג גרם ממשפחת הלוטייניים החי במי האוקיינוס האטלנטי. הוא קיבל את שמו עקב ניביו הגדולים המזכירים ניבי כלב. הוא נפוץ במזרח האוקיינוס האטלנטי בין ארכיפלג פטרוס הקדוש למפרץ גינאה ובמערב האוקיינוס האטלנטי בין מסצ'וסטס לדרום ברזיל, בעיקר במימי הים הקריבי.
מאפיינים
אורכו של לוטיין זה עד 128 סנטימטר, אך נפוץ יותר באורך 60 ס"מ והוא יכול לשקול עד 28.6 קילוגרם. הוא בעל צבעים חומים עם צידיים בצבע ברונזה. פני הלוטיין אפורים ולאורך הלחי עובר פס משולש בהיר הממשיך לאורך קו הצד של הדג. כמו ששם הדג מציין הוא בעל שיניים חדות וארוכות העוזרות לו למחוץ את הטרף.
הדג חי בשוניות אלמוגים ובאזורי סלעים רדודים לאורך תפוצתו ופעיל בבדידות. הוא יוצא לצוד בלילות מדגים אחרים, רכיכות וסרטנאים, אותם הוא מוחץ עם שיניו.
הלוטיין מתקהל בשביל להתרבות כשהזכרים פולטים זרע והנקבות ביציות לתוך הים הפתוח. את הביצים הצפות צדים טורפים רעבים שונים.
רחל שדה חן
רחל שדה-חן (7 בספטמבר 1927 - 5 בפברואר 2019) הייתה משוררת, עיתונאית וצלמת ישראלית.
קורות חיים
רחל שדה-חן נולדה וגדלה במושב כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל. היא בתם הבכורה של משה שדה חן (פלדשטיין) וחנה אדלר, ונכדתו של ישראל יהודה אדלר ממייסדי תל אביב. היא בוגרת בי"ס מקוה ישראל ובוגרת בי"ס לאחיות תל השומר. שדה-חן קיבלה דיפלומה בבריאות הציבור בלונדון, בגרונטולוגיה בארץ ומאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בארצות הברית.
עם פרישתה המוקדמת מעבודתה כאחות וכמפקחת ארצית במשרד הבריאות והרווחה, פנתה לאהבתה הגדולה - שירה וצילום.
אגודת הסופרים העברים העניקה לה את "אות קסת הזהב" לשנת 2012.
שדה-חן עסקה בפעילות ציבורית והייתה בין האחיות הראשונות בארץ שהקימו את הטיפול בזקנים. זאת לצד חוגים שהיא ארגנה לעולים חדשים כדי לסייע להם להכיר את צורת החיים בארץ.
ספריה
שדה-חן כתבה מאות שירים ועד היום יצאו לאור 9 ספרי שירה והגיגים המעוטרים בצילומיה:
שיריה
חלק משיריה של רחל הולחנו והוצאו בתקליטורים: "נגנו לי שירי 1" ," נגנו לי שירי 2", "משירי רחל שדה-חן", "כגרגירי חול" ו-"כפרי הקטן".
לוטיין בשר-כבש
לוטיין בשר-כבש (שם מדעי: Lutjanus analis; באנגלית: Mutton snapper) הוא מין דג גרם גדול ממשפחת הלוטייניים החי במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה בין מסצ'וסטס לדרום ברזיל ובעיקר במימי הים הקריבי ובמפרץ מקסיקו. הצעירים חיים בין עשבי ים ומנגרובים והבוגרים מעדיפים שוניות אלמוגים וקרקעית סלעית.
מאפיינים
הלוטיין מגיע לאורך ממוצע של 50 סנטימטר, אך נמצאו פרטים באורך 94 ס"מ ובמשקל 15.6 ק"ג. צבעו זית עם פלג גוף תחתון אדמדם, פסים בהירים על צידיו ומעל הראש פסים כחולים. לדג סנפיר גבי גדול דמוי-רעמה הנוטה אחורה וסנפירים אדומים. הוא בעל לסתות חזקות המעוצבות לריסוק טרף ובעל עיניים כתומות. הוא צד בשעות היום ובלילה דגים קטנים יותר, סרטנאים, חסילונים ורכיכות שונות.
דגים אלה חיים בבדידות, אך מתקהלים בעונת הרבייה, אז הם שוחים מעל הים הקריבי ופולטים ענני זרע וביציות לתוך המים.
לדגים אלה בשר משובח מאוד המזכיר טעם של בשר יונקים כמו כבשים.
ששי אליה
ששון (ששי) אֶלְיה (נולד ב-13 בדצמבר 1964) הוא איש מערכת הביטחון הישראלית בדימוס, כיהן כראש אגף טכנולוגיות מערכות המידע בשירות הביטחון הכללי.
ביוגרפיה
אליה שירת בצה"ל כקצין בממר"ם מ-1986 עד 1997. ב-1997 התגייס לשירות הביטחון הכללי. שירת כראש ענף פיתוח תוכנה וראש מחלקת פיתוח תוכנה. הוא הקים מחלקה בתחום איסוף מודיעין מרשתות חברתיות והיה ממקימי הרשות הממלכתית לאבטחת מידע. עסק בהקמת מערך הסיגינט ובביג דאטה ובבינה מלאכותית. בשנים 2008–2011 עמד בראש חטיבת מערכות מידע. ב-2011 מונה לראש חטיבת תשתיות טכנולוגיות. ב-2014 מונה לראש אגף טכנולוגיות מערכות המידע וב-2016 הוטל עליו על ידי ראש השירות נדב ארגמן לבנות מערכת מידע עתירת נתונים שתרכז את כלל האמצעים הטכנולוגיים בארגון. על פועלו בשירות זכה בשני פרסי ביטחון ישראל ב-2006 וב-2002.
לאחר פרישתו משמש יועץ אסטרטגי בתחום הטכנולוגי לחברות הזנק. בנובמבר 2021 מונה לדירקטור חיצוני בבנק לאומי.
אליה בעל תואר ראשון במדעי המחשב וכלכלה ובעל תואר שני במנהל עסקים עם התמחות במערכות מידע, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן. נשוי לאורלי ואב לארבעה.
ליידי דאונס
ליידי פלורנס מריה דאונס או ליידי דאונס (באנגלית: Lady Florence Maria Downes; אוקטובר 1868 – 31 במרץ 1941) נדבנית ואשת החברה הגבוהה בחיפה בימי המנדט הבריטי על ארץ ישראל. הייתה אחותה של הרוזנת מייבל אלנבי, ומכאן, גיסתו של אדמונד אלנבי, כובש ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. דאונס תרמה לחיילים הבריטים בארץ ישראל והקימה את תשתית גן אלנבי, לזכר אחיינה מייקל אלנבי, ואת הגן תרמה לעיריית חיפה.
על שמה נקראת "גבעת דאונס" (אחוזה העליונה) בחיפה, הנמצאת בשכונת אחוזת שמואל. הרחוב המרכזי בגבעה, רחוב "גבעת דאונס", נקרא גם כן על שמה.
רקע
פלורנס מריה צ'פמן נולדה באוקטובר 1868 בווילטשייר, אנגליה. היא הייתה הבת השנייה מתוך ארבע אחיות.
אביה, הוראס אדוארד צ'פמן (1842 – 1907) מבית דונהד (Donhead House) בווילטשייר, היה הכומר בכנסייה של קהילת סנט אנדרו דונהד. בית דונהד, שימש כבית הכומר. הוא נבנה בתחילת המאה ה-18 ושופץ ב-1892 עבור הוראס צ'פמן, ככל הנראה על ידי האדריכל צ'ארלס פונטינג. אך ב-1891 כאשר מת אביו (סבה של דאונס), התפטר אביה מהכנסייה, ולאחר מכן המיר את דתו מהכנסייה האנגליקנית לנצרות קתולית ורכש את בית הכומר כנכס פרטי, ושינה את שם הבית.
אמה, אדלייד מריה פלטשר (1845 – 1926), הייתה בתו של סר הנרי פלטשר, הברונט השלישי.
בשנת 1902 היא נישאה בלונדון לארתור הנרי דאונס, רופא בהשכלתו. היו אלה נישואיו השניים של דאונס. בשנת 1910 הוא קיבל תואר אבירות מג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
חייה בארץ ישראל
כשפרש סר ארתור דאונס לגמלאות, הוא ואשתו החליטו, על פי המלצתו של אלנבי, לבוא לארץ ישראל ולחיות בה.
הם ביקרו בארץ בינואר שנת 1933, ולאחר שתרו בכל רחבי הארץ, הם בחרו להתיישב בחיפה. הם רכשו בית ישן על צלע הר הכרמל (כיום ברחוב יפה נוף 120), אותו שיפצו והרחיבו. בגינת בית הם בנו נקודת תצפית, הפונה צפונה למפרץ חיפה וגבעות הגליל המערבי. שם הם הציבו לוח לזכר אחיינה של ליידי דאונס, מייקל אלנבי, בנו היחיד של אדמונד אלנבי אשר נהרג במלחמת העולם הראשונה בקרבות החזית המערבית. בני הזוג דאונס תרמו לעיריית חיפה את גינת הבית, ואשר בשנת 1934 הפך לגן אלנבי לכבודו של אדמונד אלנבי ולזכר בנו. באפריל 1938 נערך טקס פתיחת הגן במעמד מפקד הצבא הבריטי הגנרל ארצ'יבלד וייוול, ראש העיר חסן שוכרי, סגנו שבתי לוי, נציגי היישוב היהודי ובהם משה גוטל לוין ודוד בר-רב-האי, הקולונל היהודי-בריטי פרדריק קיש, קצין המחוז ברוך בינה (סבו של הדיפלומט ברוך בינה) נציגי הדר הכרמל, נציגים מוסלמים ועיתונאים רבים. החגיגה צולמה על ידי יומני כרמל.
ב-11 במרץ 1938 התאלמנה מבעלה וכעשור לאחר מכן בנתה את ביתה על "הגבעה של ונטורה" (כיום ברחוב גבעת דאונס 21 בחיפה). לפי המסופר, הגבעה נקראה כך על שם הצריף של יצחק ונטורה, ממתיישבי השכונה. ביתה החדש של דאונס, שהיה קרוי בשם Whincather Court, היה בית מידות מפואר, מוקף חומה ורודה, שעמד בודד במשך מספר שנים. בחצר הווילה עמד העתק של הפסל "משה" של מיכלאנג'לו. שריד קטן מאותה חומה ורודה נותר על כנו עד היום.
לליידי דאונס ולבעלה הייתה בת יחידה, אליזבת סטהלין, אשר חיה בישראל ונישאה לצרפתי שעבד עם חברת תעלת סואץ במצרים. היא גרה עם שני ילדיה בחיפה.
מותה והוקרה
ב-31 במרץ 1941 ליידי פלורנס דאונס נפטרה ממחלה. היא נקברה בלוויה טקסית לצד בעלה, בבית הקברות האנגליקני בתחנת הכרמל שבחיפה.
בהלוויה השתתפו בכירים רבים בהם המושל סר ג'יימס פולוק, שייצג את הנציב העליון, סגנו, מר איבנס, שייצג את מושל ירושלים אדוארד קית'-רוץ', קצין צבא בכיר שייצג את הגנרל ארצ'יבלד וייוול והגנרל נים, מפקד המשטרה מייג'ור ברקר מלווה בקציני משטרה, ראש העיר שבתי לוי, סגנו ומזכיר העירייה, קציני המחוז ברוך בינה ואברהם ברגמן, שמעון אגרנט, נציג מטעם פנחס רוטנברג, מר קוקס מנהל ברקליס, תושבי הדר כרמל, קרובי משפחה ובריטים תושבי ארץ ישראל. בהתאם לצוואתה לא השתתפו בהלוויה נשים כלל, למעט בתה היחידה וכמה נזירות.
יחסי ליטא–צרפת
יחסי ליטא–צרפת הם היחסי החוץ בין ליטא לצרפת, אשר כוננו בשנת 1992. שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, וקיים שיתוף פעולה ביניהם במגוון תחומים.
יחסים פוליטיים
היחסים הדו-צדדיים בין צרפת וליטא הם על בסיס דיאלוג פוליטי סדיר. בנובמבר 2016 אישרו שרי החוץ של שתי המדינות מפת דרכים מעודכנת של השותפות האסטרטגית הבילטרלית שנחתמה בשנת 2009, וביולי 2013 חתמו שרי הביטחון על הסכם שיתוף פעולה צבאי. צרפת תומכת במשלחת הבלטית במסגרת נאט"ו וביצעה עמה שישה סבבים רצופים מבסיס שיאולי.
ביקורים רשמיים
במאי 1992 הנשיא פרנסואה מיטראן היה המנהיג המערבי הראשון שביקר בליטא לאחר שיקום היחסים הדיפלומטיים. הנשיא ז'אק שיראק הגיע לביקור רשמי בשנת 2001, ואילו הנשיאה הליטאית דליה גריבאוסקאיטה התקבלה בפרלמנט הצרפתי על ידי נשיא צרפת בספטמבר 2009. ראש הממשלה הצרפתי פרנסואה פילון ביקר בווילנה בספטמבר 2011.
יחסים כלכליים
צרפת היא המשקיעה ה-11 בליטא (378 מיליון אירו), וארבעים חברות צרפתיות פועלות בליטא, ומעסיקים כ 3500 אנשים. נפח המסחר הגיע ל-1.1 מיליארד אירו בשנת 2016.
שיתוף פעולה תרבותי
ליטא היא משקיפה בארגון לה פרנקופוני משנת 1999, וצרפתית היא השפה הרביעית הנלמדת, ובית הספר התיכון הצרפתי הבינלאומי בווילנה חווה עלייה מתמדת במספר התלמידים. כמו כן, קיימות שותפויות אוניברסיטאיות במשפטים ובמדעי המדינה בין אוניברסיטת רומריס לאוניברסיטת וילנה.
יחסים דיפלומטיים
ליטא מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-4 קונסוליות בליון, מרסיי, רואן וטרואה. מאידך, צרפת מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה ו-2 קונסוליות בקלייפדה וקובנה.
הנרי מרטנס
ביוגרפיה
הוא היה הבכור מבין שלושה בניהם של כריסטוף היינריך מרטנס ואשתו רבקה. אביו של הנרי, ג'יי סי מרטנס, היה סוחר יליד אוסטריה שהגיע ללונדון כקונסול האוסטרי. הילדים האחרים היו ג'ון, ויליאם וקונרד מרטנס שהיה צייר.
הנרי מרטנס הציג תמונות בגלריות שונות כולל המוסד הבריטי ובמיוחד באגודת האמנים הבריטים. בין השנים 1828 ו-1842, הוא הראה לא פחות מ-34 צבעי מים, רובם תיארו סצנות צבאיות.
הוא יצר עבודות עבור ההוצאה לאור של איש העסקים רודולף אקרמן שניהל את גם גלריה ברחוב ריג'נט 191. רובם תיארו מדי צבא וסצנות קרב, הוא התמקד בתמונות של מלחמות הסיקים והמלחמות הקולוניאליות בדרום אפריקה. בולט במיוחד ערכת הליטוגרפיות של המלחמה הסיקית שפורסמה על ידי אקרמן ב-1847. מרטנס סיפק רישומים בצבעי מים שנחרטו על ידי ג'ון האריס. באוסף נכללו הדפסים של קרב פרוזשה בפנג'אב, קרב עליוואל וקרב סוברון. מרטנס ביסס את תמונותיו על סקיצות שסיפק מייג'ור ג'ורג' פרנסיס ווייט, קצין הגדוד ה-31 ששירת במערכה.
בשנת 1852אקרמן פרסם סט של ליטוגרפיות צבעוניות גדולות הממחישות את הקרבות בדרום אפריקה. מרטנס יצר את ציור המאסטר עבור כל לוח אשר נחרט על ידי האריס, אך במקרה זה, המקור היה קפטן ג'ורג' ג'קסון קארי, מיחידת הרובאים הרכובים, שסיפק לאמן סקיצות. סקיצה נוספת סופקה על ידי תומאס ביינס. בעוד שהליטוגרפיות הללו הן עיבודים של לוחמה קולוניאלית, ספק אם מרטנס חווה אי פעם מלחמה בעצמו.
מרטנס ידוע אולי בעיקר בשל איוריו הרבים של יחידות הצבא הבריטי וההודי. יצירתו המפורסמת ביותר, המדים של הצבא, מכילה 44 לוחות צבעוניים, שנחרטו גם על ידי האריס, פורסמה על ידי אקרמן בין 1849 ל-1853.
מוסא ניאחאטה
מוסא ניאחאטה (בצרפתית: Moussa Niakhaté; נולד ב-8 במרץ 1996 ברובה שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים
ניאחאטה גדל במחלקות הנוער של ליל, ואקאל וואלנסיין. בשנת 2014 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ואלנסיין במסגרת ליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 72 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2017 חתם ניאחאטה ממץ מליגת העל הצרפתית. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2017/2018. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 35 הופעות ליגה.
ב-7 ביולי 2018 חתם ניאחאטה על חוזה לחמש עונות במיינץ 05 מהבונדסליגה. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על ארצגבירגה אווה במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת. ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–1 על שטוטגרט במסגרת המחזור הראשון לעונת 2018/2019. ב-3 במאי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד ר.ב. לייפציג במסגרת המחזור ה-32 בליגה. הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 128 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
ב-6 ביולי 2022 חתם ניאחאטה על חוזה לשלוש עונות בנוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לניוקאסל יונייטד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023.
יחסי דנמרק–ליטא
יחסי דנמרק–ליטא הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק וליטא. שתי המדינות הם חברי האיחוד האירופי ונאט"ו, והיחסים בין שתי המדינות כוננו ב-24 באוגוסט 1991.
יחסים מדיניים
מאז העצמאות של ליטא, דנמרק נתנה לליטא תמיכה פוליטית, כלכלית ומוסרית. דנמרק תמכה גם בליטא בקבלתה לאיחוד האירופי ולנאט"ו. בין השנים 1990–2003, דנמרק תרמה לליטא כמיליארד דולר.
שיתוף פעולה כלכלי
בשנת 2006, היצוא הדני לליטא הסתכם בכ-442 מיליון אירו, ואילו היבוא מליטא  הסתכם בכ-469 מיליון אירו. חברות דניות רבות הקימו חברות בת בליטא.
שיתוף פעולה ביטחוני
מאז 1991, דנמרק וליטא משתפות פעולה בתחום ההגנה הצבאית. לליטא יש הסכם הגנה ושיתוף פעולה עם דנמרק, והצבאות הליטאי והדני פועלים יחד בקוסובו, עיראק ואפגניסטן.
ביקורים רשמיים
ב-2 במאי 2003 נשיא ליטא רולנדס פקסס ביקר בדנמרק, ואילו ב-2 במאי 2005, ושוב ב-9 באפריל 2008, ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר בליטא.
יגאל מילוא
יגאל (מולצ'דסקי) מילוא (נולד ב-1 ביוני 1939) הוא קצין בדרגת אלוף-משנה במילואים ומהנדס מכונות. ממייסדי יחידת יפת"ח העוסקת בפיתוח אמצעי לחימה. בשנת 1972 זכה הוא והצוות שלו בציון לשבח במסגרת פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה
נולד בשם יגאל מולצ'דסקי וגדל בכפר סבא למרדכי ומרים מולצ'דסקי, חלוצים בני העלייה השלישית שהתיישבו במושבה בשנת 1931. כתלמיד בית-ספר יסודי, חבש את ספסלי בית הספר הממלכתי-דתי "מזרחי". בנעוריו למד מספר שנים בבית הספר החקלאי פרדס חנה. את לימודי התיכון השלים בפנימייה החקלאית של הכפר הירוק. במקביל ללימודיו עסק רבות בספורט והיה שחקן פעיל בקבוצת הכדורגל של הפועל כפר סבא בעונות 1959/1960 ו-1960/1961 (שיחק בליגה א' באותה העת ליגת המשנה) והבקיע לזכותה 7 שערים.
שירותו הצבאי
מילוא התגייס לחיל ההנדסה ב-1958 ושירת בצה"ל עשרים ושבע שנים. במהלכן, מילא שורה ארוכה של תפקידי שדה, מטה, מחקר ופיתוח. בראשית דרכו הצבאית, מילוא שירת כמדריך חבלה ומיקוש בבי"ס להנדסה צבאית. בהמשך, שימש כראש-מדור ניסויים במפקדת קצין הנדסה ראשי. שם החל שיתוף-הפעולה ההדוק בינו ובין תת-אלוף דוד לסקוב. מילוא היה עוזרו של לסקוב בין השנים 1961-1970. השותפות ארוכת השנים בין השניים הובילה לשורה של שינויים מבניים בחיל-ההנדסה, ולתרומה משמעותית בכושר הלחימה של צה"ל.
מילוא לקח חלק פעיל ומרכזי בהקמתה של יחידת יפת"ח, יחידת פיתוח אמצעי לחימה, שפעלה בשיתוף פעולה הדוק עם כל זרועות הצבא. הוא נמנה עם מובילי היוזמה להפוך את יפת"ח מצוות קטן, שנודע בצה"ל כ"חוליית לסקוב", ליחידת הנדסה תקנית. ברבות השנים, יפת"ח פיתחה עשרות אמצעי לחימה, ביניהם אמצעי חבלה, מיקוש, גישור, תעבורה, ביצור, פריצה והסוואה. בין אמצעים אלה ניתן למנות אמצעי לחימה היסטוריים שהיו בשימוש במהלך מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים, וכן אמצעים שעדיין נמצאים בשימוש פעיל. בשנת 1969 עברת את שם המשפחה שלו מ"מולצ'דסקי" ל"מילוא" לקראת נסיעה ייצוגית במדים לארצות הברית. במסגרת הנסיעה עסק בבחינת חומר נפץ נוזלי והרצה בפני גורמים בקהילה היהודית בניו-יורק UJA).
מילוא המשיך לשרת במילואים גם עשרות שנים לאחר שחרורו משירות קבע. במסגרת שירות המילואים שלו, כשהוא בשנות השבעים לחייו, מילוא נמנה עם קבוצת פיתוח אמל"ח ייחודית שפעלה בפיקוד הדרום בין השנים 2013–2020. הקבוצה עסקה בפיתוחם של כעשרים אמצעי לחימה, ביניהם אמצעים להגנת הגבול בין ישראל לרצועת עזה. מילוא שוחרר ממילואים במאי 2021, כמעט שישים ושלוש שנים לאחר גיוסו לצה"ל. עם שחרורו, בגיל שמונים ואחת, הוענקה לו תעודת הוקרה מהרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי.
פעילות הנצחה ומורשת
החל מראשית שנות האלפיים כשני עשורים פרויקט תיעודי וחינוכי יחיד מסוגו, שעוסק במורשת חיל ההנדסה. הפרויקט מתמקד במורשת יפת"ח ובפועלו של מפקד היחידה הראשון, תת-אלוף דוד לסקוב (1989–1903), שזכה על תרומתו לצה"ל בשלושה פרסי ביטחון ישראל. בשנת 2014 זכה בפרס קצין חימוש ראשי על הקמת יחידת אמל"ח בפיקוד הדרום. החל מראשית שנות האלפיים מילוא מוביל פרויקט חינוכי, ששם לו למטרה לקרב את הציבור, בדגש על ילדים ונוער, לעבודה חקלאית ואהבת הארץ. במסגרת הפרויקט, הוא מנהל בשיתוף עם אחיו, אבינעם מולצ'דסקי, פרדס חינוכי שניטע על ידי הוריהם.
חיים אישיים
מילוא נשוי לעדה מילוא (לבית ולדמן). לזוג ארבעה ילדים (צעיר הבנים הוא פרופ' רון מילוא ממכון ויצמן) ואחד-עשר נכדים.
לוסיאן פאברה
לוסיאן פאברה (בצרפתית: Lucien Favre, נולד ב-2 בנובמבר 1957 בסן-ברתלמי שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן.
ככדורגלן, פאברה זוהה בעיקר עם סרבט ז'נבה, עמה זכה באליפות ליגת העל השווייצרית ונבחר ככדורגלן השנה בשווייץ לשנת 1983. פאברה שיחק גם בלוזאן, נשאטל גזמאקס וטולוז. פאברה ערך 24 הופעות במדי נבחרת שווייץ בכדורגל, בהן הבקיע שער אחד.
כמאמן, פאברה אימן בסרבט ז'נבה ובפ.צ. ציריך, עמן זכה בתארים מקומיים, ולאחר מכן אימן בבונדסליגה בהרטה ברלין ולאחר מכן בבורוסיה מנשנגלדבך, אותה קידם לצמרת הכדורגל הגרמני. בהמשך אימן בהצלחה את ניס, אותה קידם לצמרת הכדורגל הצרפתי. בשנת 2018 מונה כמאמן בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. לאחר 2 עונות מוצלחות כמאמן בקבוצה בהן פרחו תחת אימונו שחקנים צעירים רבים פוטר פאברה במהלך עונתו השלישית לאחר פתיחת עונה חלשה יחסית בליגה.
קריירה כשחקן
פאברה שיחק בין השנים 1976 ו-1979 בלוזאן מליגת העל השווייצרית, ובשורותיה ערך 30 הופעות ליגה בשלוש עונות. את הפריצה שלו עשה פאברה בנשאטל גזמאקס, בה שיחק בין השנים 1979 ו-1981, והפך לשחקן הרכב קבוע. פאברה הבקיע 14 שערי ליגה ב-51 הופעות במדי נשאטל גזמאקס. בקיץ 1981 עבר פאברה לסרבט ז'נבה, שם שיחק עד לשנת 1991, למעט הפסקה בעונת 1983/84 בה שיחק בטולוז. בשנת 1985 נפגע פאברה בתיקול חריף של פייר-אלברט שפויזאט, ונעדר מהמגרשים כשמונה חודשים, אם כי חזר לשחק לאחר מכן. באותה שנה, זכה פאברה עם סרבט ז'נבה באליפות היחידה שלו כשחקן. בשנת 1991 פרש פאברה ממשחק פעיל, וסיכם תשע עונות בסרבט ז'נבה, בהן הבקיע 48 שערים ב-193 הופעות ליגה.
בנבחרת שווייץ ערך פאברה 24 הופעות, והבקיע שער אחד, כבר בהופעת הבכורה שלו בשנת 1981 במשחק מול נבחרת הולנד, שבו גם רוד חוליט ופרנק רייקארד ערכו הופעות בכורה עבור נבחרתם. הופעתו ה-24 והאחרונה של פאברה במדים הלאומיים נערכה בשנת 1989, בהפסד 1–3 לנבחרת פורטוגל. פאברה לא הצליח להעפיל עם נבחרת שווייץ לטורנירים גדולים.
קריירה כמאמן
בינואר 1997 מונה פאברה כמאמן יברדון ספורט, שנאבקה בתחתית ליגת המשנה השווייצרית, והצליח להציל אותה מירידה. בעונת 1998/99 העפיל פאברה עם הקבוצה לליגת העל השווייצרית, ובעונת 1999/00 רשם עמה את הישג השיא של הקבוצה באותו זמן, כשסיים עמה במקום החמישי בליגה השווייצרית.
בקיץ 2000 חתם פאברה כמאמן בסרבט ז'נבה, המועדון עמו זוהה ככדורגלן. פאברה רשם עם סרבט ז'נבה זכייה בגביע השווייצרי בעונת 2000/01. לאחר מכן, בעונת 2001/02, פאברה רשם הצלחה גדולה עם סרבט ז'נבה בגביע אופ"א, כשהקבוצה הדיחה את סלביה פראג, ריאל סרגוסה והרטה ברלין, שאותה ניצחה סרבט בתוצאה 0–3 באצטדיון האולימפי בברלין. פאברה וסרבט הודחו בשמינית גמר גביע אופ"א על ידי ולנסיה. בתום עונה זו עזב פאברה את המועדון.
בקיץ 2003 מונה פאברה כמאמן פ.צ. ציריך. בשנת 2005 זכה פאברה עם הקבוצה בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון בגמר על פ.צ. לוצרן. בעונת 2005/06 זכה פאברה עם פ.צ. ציריך באליפות הראשונה שלה מזה 25 שנים, לאחר שהקבוצה ניצחה במחזור האחרון את פ.צ. בזל. בתום עונה זו נבחר פאברה כמאמן השנה בשווייץ. בעונת 2006/07 זכו פאברה ופ.צ. ציריך באליפות שנייה ברצף, ופאברה נבחר שוב כמאמן השנה בשווייץ.
בפברואר 2011 מונה פאברה כמאמן בורוסיה מנשנגלדבך במקום מיכאל פרונטצק שפוטר לאחר רצף תוצאות חלשות. עם הגעת פאברה, הקבוצה הייתה במקום האחרון בבונדסליגה עם 16 נקודות אחרי 22 מחזורים, שבע נקודות מתחת לקו האדום. פאברה רשם עם גלדבאך הצלחה גדולה עד לסיום עונת 2010/11, ועד לסיום העונה צבר 20 נקודות נוספות, וסייע לגלדבאך להתמקם במקום ה-16 המוביל למבחני הישרדות בבונדסליגה. פאברה וגלדבאך ניצחו במשחקי המבחן את בוכום ונשארו בבונדסליגה. בעונת 2011/12 גלדבאך ופאברה סיימו בניגוד לכל התחזיות במקום הרביעי, כשהשחקן המוביל של הקבוצה היה מרקו רויס, ואף השיגה שני ניצחונות על באיירן מינכן בעונה זו. בעונת 2012/13, לאחר שרויס נמכר לבורוסיה דורטמונד, רשמו גלדבאך ופאברה עונה פחות מוצלחת, וסיימו במקום השמיני. בעונת 2013/14 רשמו פאברה וגלדבאך עונה מוצלחת יותר, כשסיימו במקום השישי. בעונת 2014/15 רשם פאברה את הישג השיא שלו עם בורוסיה מנשנגלדבך, כשהקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה והבטיחה השתתפות בליגת האלופות. עונת 2015/16 החלה רע מאוד עבור פאברה, כשגלדבאך פתחה עם הפסד 0–4 לבורוסיה דורטמונד, ואחריו הגיעו ארבעה הפסדים רצופים נוספים. לאחר המחזור החמישי, כשגלדבאך הייתה עם אפס נקודות, התפטר פאברה מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה מאמן קבוצת המילואים אנדרה שוברט שהצליח לשקם את הקבוצה ולסיים עמה את העונה במקום הרביעי.
בקיץ 2018 עזב פאברה את ניס, וחתם כמאמן בורוסיה דורטמונד על חוזה לשנתיים. בדצמבר 2020 פוטר פאברה מדורטמונד עקב ההפסד 5-1 לשטוטגרט.
ביוני 2022 מונה שוב פאברה למאמן ניס אותה עזב לאחר עונה אחת בלבד.
ג'ון הארדינג
תחילת דרכו
הארדינג נולד ב-10 בפברואר 1896 במחוז סאמרסט הנמצא בבריטניה, כבנם של פרנסיס ואליזבת הארדינג. ב-15 במאי 1914 הוא התגייס לצבא בריטניה כלוטננט משנה, והוצב בגדוד ה-11 (רובאי פינסבורי) של רגימנט לונדון. ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, צורף לקורפוס המקלעים, ובאוגוסט של אותה שנה לחם במערכת גליפולי. במרץ 1917 הועלה לדרגת לוטננט והועבר לרגימנט סאמרסט. הוא לחם בקרבות במזרח התיכון, והשתתף בין היתר בקרב עזה השלישי בנובמבר של אותה שנה, ועל חלקו בקרב קיבל את הצלב הצבאי.
בתקופה שבין מלחמות העולם, הוא אימץ לעצמו את השם "ג'ון", אשר הפך לפופולרי בקרב חבריו. ב-1921 הוא נשלח להודו. ב-11 באוקטובר 1923 הועלה לדרגת קפטן. לאחר מכן למד במכללה לפיקוד ומטה, וב-1930 הוצב במטה פיקוד הדרום. ב-1933 הועבר למטה הבריגדה ה-13, וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה למפקד פלוגה בגדוד ה-2. הוא שרת תקופה מסוימת באגף המבצעים של משרד המלחמה, לפני שב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת לוטננט קולונל.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, מונה הארדינג למפקד הגדוד ה-1 שברגימנט סאמרסט. הגדוד שלו השתתף בדיכוי מרידות מקומיות בווזיריסטן, והוענקה לו דרגה זמנית של בריגדיר. בספטמבר 1940 הוא הוצב במטה פיקוד המזרח התיכון, ובדצמבר של אותה שנה מונה לראש מטה חיל המדבר המערבי, והשתתף בקרבות הפלישה האיטלקית למצרים. במקביל הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האימפריה הבריטית. ב-6 באפריל 1941, נפלו ריצ'רד אוקונור מפקד חיל המדבר המערבי ופיליפ נים בשבי קורפוס אפריקה הגרמני, והועברו לשבי באיטליה. בשל כך, תפס הארדינג את הפיקוד באופן זמני על חיל המדבר המערבי. ב-9 באוגוסט של אותה שנה הוענקה לו דרגת קבע של קולונל, וכן אות השירות המצוין. בספטמבר 1941, אורגן חיל המדבר המערבי מחדש, והפך להיות הקורפוס ה-13. הארדינג מונה לראש מטה הקורפוס. ב-14 בספטמבר 1942 הוענקה לו דרגה זמנית של מייג'ור גנרל, והוא מונה למפקד דיוויזיית השריון ה-7 ("עכברי המדבר"), אשר הייתה חלק מהקורפוס ה-13 שהיה חלק מהארמייה השמינית. במהלך קרב אל-עלמיין השלישי, הוא הוביל בעצמו את כוחות הדיוויזיה לקרב, ונפצע מפגיעת רסיס פגז.
בנובמבר 1943 הוחזר לבריטניה, מונה למפקד הקורפוס ה-8, והכין אותו לקראת פלישת בעלות הברית לאיטליה. לאחר מכן מונה לראש מטה קבוצת הארמיות ה-15, תחת פיקודו של הרולד אלכסנדר. קבוצת הארמיות לחמה בזירה האיטלקית, כשתחת פיקודה פועלות הארמייה האמריקנית החמישית והארמייה הבריטית השמינית. ביולי1944 כבשה קבוצת הארמיות את רומא, ובדצמבר 1944 החליף הגנרל האמריקני מארק קלארק את אלכסנדר בפיקוד על קבוצת הארמיות, אולם הארדינג נותר ראש מטהו. במרץ 1945 החליף הארדינג את סידני קירקמן בפיקוד על הקורפוס ה-13, ולחם עמו במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה כשתחת פיקודו פועלת הדיוויזיה ההודית ה-10 לצד קבוצת קרב איטלקית. הקורפוס שלו כבש את טריאסטה, ונעצר עם כניעת הכוחות הגרמניים באיטליה ב-2 במאי. על חלקו במהלך המלחמה הוענקה לו דרגת אביר מפקד במסדר האמבט, ודרגת מפקד בלגיון ההצטיינות מנשיא ארצות הברית הארי טרומן.
לאחר המלחמה
ב-19 באוגוסט 1946 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ובנובמבר של אותה שנה מונה למפקד כוחות היבשה הבריטיים באגן הים התיכון. ביולי 1947 הוא מונה למפקד פיקוד הדרום. במקביל, החל מ-28 ביולי 1949 פיקד על כוחות היבשה הבריטיים במזרח הרחוק במהלך השלבים הראשונים של המעורבות הבריטית במלאיה כנגד הכוחות הקומוניסטיים במדינה. ב-9 בדצמבר 1949 הועלה לדרגת גנרל מלא, וב-21 באוקטובר 1950 מונה ליועצו הצבאי של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת. ביום הולדתו של המלך ב-1951, העלה אותו המלך לדרגת אביר הלב הגדול במסדר האמבט. ב-30 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד ארמיית הריין אשר הוצבה בגרמניה. ב-1 בנובמבר 1952 החליף את ויליאם סלים בתפקיד ראש המטה הכללי הקיסרי, ושימש בתפקיד בעת דיכוי מרד המאו מאו בקניה. ב-21 ביולי 1953 הוא הועלה לדרגת פילדמרשל. ב-29 בספטמבר 1955 הוא פרש מהצבא.
ב-3 באוקטובר 1955 הוא מונה למושל הבריטי של קפריסין הבריטית. תקופת כהונתו הייתה סוערת ביותר, כיוון שהתושבים באי מאסו בשלטון הבריטי. ממשלת בריטניה הייתה במשא ומתן עמם, בעוד הארדינג מצדו נקט בצעדים מחמירים כדי לשפר את המצב הביטחוני ולמגר את ארגון אאוקה. עוצר הוטל לעיתים קרובות, נפתחו מחנות ריכוז, התבצעו מעצרים לא מוגבלים ללא משפט והוטל עונש מוות על מי שנשא נשק או חומר העשוי לשמש בהכנת פצצה. חלק מההוצאות להורג היו שנויות במחלוקת, ועוררו זעם רב בקפריסין ובעולם. הארדינג ניסה להגיע למשא ומתן עם הארכיבישוף מקאריוס השלישי, אשר היה מתון יחסית, ומשזה נכשל, הגלה את מקאריוס מהאי. ב-21 במרץ 1956 ארגון אאוקה ניסה להתנקש בחייו, אולם פצצת הזמן שהונחה מתחת למיטתו לא התפוצצה. בעקבות כך הציע הארדינג פרס של 10,000 לירות שטרלינג על ראשו של הגנרל גאורגיוס גריבס, מנהיג אאוקה.
אל מול הביקורת הגוברת בבריטניה ובעולם כנגד המדיניות הברוטלית שלו שנתפסה כלא-יעילה, התפטר הארדינג מהתפקיד ב-22 באוקטובר 1957. בינואר 1958 הוענק לו התואר "ברון הארדינג הראשון מפיטרטון" מאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. הוא נפטר בביתו במחוז דורסט ב-20 בינואר 1989 בגיל 92.
יחסי הודו–ליבריה
יחסי הודו–ליבריה הם יחסי החוץ בין הודו לרפובליקה של ליבריה. הודו מיוצגת בליבריה באמצעות שגרירותה באביג'אן, חוף השנהב וקונסוליית כבוד במונרוביה מאז 1984. ליבריה הייתה מיוצגת בהודו באמצעות משלחת דיפלומטית בניו דלהי שנסגרה בעקבות מגבלות תקציביות.
שיתוף פעולה אסטרטגי
בדרך כלל היחסים הדו-צדדיים היו חזקים ולבביים עם התמיכה המלאה של ליבריה בשאיפה של הודו לחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם. בשנים האחרונות, שתי המדינות פיתחו קרוב ושיתוף פעולה נרחב במסחר, תחומים צבאיים ואסטרטגיים.
הודו שלחה את יחידת המשטרה הראשונה של נשים בלבד בכוח שמירת השלום של UNMIL לליבריה בשנת 2007, עם קבוצות נוספות שהגיעו בשנים הבאות. ממשלת הודו לקחה תפקיד יזום ביצירת מודלים חדשים של שיטור קהילתי ושירותי בליברה. בפרט, ה-CRPF של הודו הקל על מעורבותן של נשים ליבריות בשירות המשטרה הלאומי ובאכיפת החוק.
יחסים מסחריים וכלכליים
קיימות יותר מחמישים חברות הודיות הפועלות בליבריה, מחברות סחר קטנות ועד תאגידי פלדה. בשנת 2006 רכשה חברת ה- PIO ArcelorMittal את מכרה עפרות הברזל הגדול LIMINCO, בהשקעה של 930 מיליון דולר על פני תקופה של עשרים שנה. לאחרונה, ממשלת ליבריה, שבספטמבר 2008 פסלה את טאטא פלדה מתהליך ההצעה לפרויקט עפרות הברזל "אשכול ברזל" בסך 1.6 מיליארד דולר, אישרה את מגמת הפלדה ההודית למכירה הפומבית הקרובה. עם שתדלנות הודית אינטנסיבית, הצעתה של טאטא פלדה דורגה גבוה מאוד ובחיוב בתנאים טכניים, פיננסיים וחברתיים על ידי חברת הייעוץ הבינלאומית דלויט וטוש, שעורכת ממשלת ליבריה. יתר על כן, קבוצת טאוריאן המתרחבת מנהלת משא ומתן לוויתורי כריית עפרות ברזל, זהב וכרומיט. זה משקף את האסטרטגיה הדיפלומטית של הודו להתמקד בביטחון חומרי גלם, במיוחד באזור מערב אפריקה.
בתוך תפקידה ההולך וגדל של הודו בליבריה, שר המכרות והאנרגיה הליבריה, ד"ר יוג'ין שאנון ביקר בהודו באוקטובר 2005 כדי להשתתף בקונפדרציה של התעשייה ההודית - קונפלבה אפריקה. בשנת 2008 הוזמן נשיא ליבריה אלן ג'ונסון-סירליף לבקר בהודו. פריטים עיקריים בייצוא ההודי כוללים מוצרי הנדסה, תרופות, דו גלגלים, ציוד תחבורה, מוצרי פלדה ופלסטיק. פריטי הייבוא העיקריים הם זהב, יהלומים, עץ וגרוטאות מתכת. לאחר ביטול הסנקציות של האו"ם הוענקו זיכיונות לכריתת עצים לחברות הודיות. בסך הכל הוגדלו ההשקעות ההודיות בליבריה מ-450 מיליון דולר בשנת 2005 לכ-2 מיליארד דולר בשנת 2009.
שגרירת הודו, שאמה ג'יין, הצהירה כי היא מחויבת לבנות שותפויות אסטרטגיות בכל רמות השלטון ולהקל על אסטרטגיות חדשות לשיתוף פעולה דו-צדדי. בהקשר זה, השגרירה ג'יין פעלה במהירות להעצים את יחסי הודו עם ליבריה במגזר החקלאי באמצעות יישום פרויקטים חקלאיים מודליים בעזרת מדענים במרכז ההודי לחקר החקלאות (ICAR). בפברואר 2009 דנו שר החקלאות הליברי, ד"ר ג'יי כריס טו, והשגריר ג'יין בתחומי תמיכה אפשריים, כולל סיוע חירום למגזר החקלאי בליבריה.
מערכת אשראי חברתי
מערכת אשראי חברתי (במנדרינית תקנית: 社会信用体系) הוא שמה של מערכת דירוג לאומית שפותחה על ידי ממשלת סין העממית.
עד שנת 2020, היא צפויה לדרג ולהעריך את המוניטין הכלכלי והחברתי של כלל אזרחי ועסקי הרפובליקה העממית של סין. עדיין לא ברור אם המערכת תהיה מערכת משולבת שתכלול דירוג אשראי ורשימות שחורות של בעלי סיכון והאם תנוהל על ידי משרדי ממשלה, חברות פרטיות, או אם זו תהיה מערכת אחת מאוחדת. לא ברור גם אם זו תהיה מערכת רווחה חברתית בעלת דירוג אשראי לכלל האזרחים והעסקים. נכון לאמצע שנת 2018, הוטלו כמה הגבלות על האזרחים, אשר התקשורת הממלכתית תיארה כצעד ראשון לקראת יצירת מערכת אשראי חברתית לאומית. המערכת מהווה צורה של מעקב המוני אשר משתמשת בטכנולוגיית ניתוח נתונים.
מטרת הפרויקט, כמוצהר: "לאפשר לאמינים שבינינו להלך בכל מקום תחת השמיים, בעוד שללא אמינים יהיה קשה להלך אפילו צעד אחד".
תוכנית ליישום בשנים 2014–2020
ב-14 ביוני 2014, מועצת המדינה הסינית פרסמה מתווה למערכת אשראי חברתי לאומי, תחת הכותרת "הודעת מועצת המדינה בדבר הנפקת מתאר תכנון לבניית מערכת אשראי חברתי (2014-2020)". התוכניות מציגות את רצון הממשלה בהקמת מערכת אשראי חברתי שתחל לפעול עד שנת 2020. המטרה היא "להעלות את המודעות ליושרה ורמת האמינות בתוך החברה". המערכת מוצגת כאמצעי מושלם ל"כלכלת השוק הסוציאליסטי" (完善社会主义市场经济体制), כמו גם חיזוק וחידוש המשילות על החברה (加强和创新社会治理). כל מצביע על כך, שהממשלה הסינית רואה במערכת כאמצעי יעיל כדי לווסת את הכלכלה ברמה העסקית וגם ככלי של ממשל כדי לכוון ולשלוט בהתנהגות של אזרחי המדינה.
קווי המתאר מתמקדים בארבעה תחומים: "כנות בענייני הממשלה" (政务诚信), "יושר מסחרי" (商务诚信), "שלמות חברתית" (社会诚信), ו"אמינות משפטית" (司法公信). תוכניות הממשל הסיני כוללות תוכניות להערכת אשראי עבור עסקים הפועלים בסין.
מערכת האשראי החברתי הוא דוגמה לגישה הסינית ל"עיצוב ברמה העליונה" (顶层设计). המערכת מנוהלת על ידי מה שמכונה "הקבוצה המרכזית המובילה להעמקה מקיפה של רפורמות".
התקדמות היישום (2013-ואילך)
ב-2013, בית המשפט העליון החל ברשימה שחורה של חייבים ובעלי חוב עם כשלושים ושניים אלף שמות. הרשימה תוארה על ידי התקשורת כצעד ראשון לקראת יישום מערכת האשראי החברתי הלאומית.
בשנת 2015 הבנק העממי של סין העניק רישיון לשמונה חברות להתחיל בהפעלת מערכות ניסיוניות של אשראי חברתי. בין אלה שהורשו לכך הן חברת Sesame Credit, אשר שייכת לחברת Alibaba Group ו-Tencent, כמו גם חברות לשיתוף נסיעות הגדולות בסין כדוגמת דידי וחברת Baihe.com, בהתאמה. באופן כללי, מספר חברות משתפות פעולה עם הממשלה כדי לפתח מערכת תוכנה ואלגוריתמים. גם בית המשפט העליון החל לעבוד עם חברות פרטיות. לדוגמה, Sesame Credit החלה בניכוי נקודות זיכוי מאנשים שלא שילמו קנסות.
מלכתחילה הממשלה תכננה להעביר את מערכת האשראי החברתי לניהול בידי חברה פרטית, או בניהול צד שלישי. עד 2017, לא הוענקו אף רישיונות לחברות פרטיות לניהול המערכת. הסיבות לכך הן ניגודי עניינים ויתרת שליטה של הממשלה, כמו גם העדר שיתוף פעולה מרצון בין חברות בכל הנוגע לשיתוף מידע. עם זאת, הרעיון להעברת המערכת לניהול בידי חברה חיצונית טרם נשלל והממשלה עדיין שוקלת זאת ברצינות. חברות פרטיות גם חתמו על חוזים עם ממשלות מחוזיות להקמת תשתית בסיסית עבור מערכת האשראי החברתי ברמה המחוזית.
נכון למרץ 2017, 137 חברות דיווח אשראי מסחריות פעילות בשוק הסיני. כחלק מפיתוח מערכת האשראי החברתי, הממשלה הסינית כבר החלה בניטור ההתקדמות על ידי מערכות דירוג אשראי בניהול צד שלישי. אף שעד פברואר 2018, עדיין לא הייתה קיימת מערכת מקיפה, כלל-ארצית של אשראי חברתי, למעט מספר מערכות ניסוי, בעיקר ברמה המקומית כמו גם במגזרים ספציפיים בתעשייה. כך למשל, תוכנית כזו יושמה בשאנגחאי באמצעות אפליקציה, אשר משתמשת בתוכנת זיהוי פנים כדי לעיין ברשומות הממשלה ובדירוגי המשתמשים בהתאם.
במרץ 2018, רויטרס דיווחה כי הוטלו הגבלות על אזרחים ועסקים בעלי אמינות נמוכה. הגבלות שנכנסו לתוקף ב-1 במאי. עד מאי 2018, כמה מיליוני טיסות ונסיעות ברכבות מהירות נדחו לאנשים שהיו ברשימה השחורה.
יישום טכנולוגי
לא ברור באיזו טכנולוגיה ייעשה שימוש במערכת. עד אמצע 2018 רק מספר ניסויים בוצעו. חלק מהטכנולוגיה מסופקת על ידי קבוצת עליבאבא המהווה לחברה הגדולה בסין לשירותים מקוונים והיא גם ספקית התשלומים והקניות באינטרנט הגדולה ביותר.
איסוף נתונים
ממשלת סין נחושה להעריך את אמינות האשראי של כל אדם. הנתונים מגיעים ממצב חשבונות האזרחים, כמו גם פעילויותיהם והרשתות שלהם. ספקי האינטרנט אוספים את נתוני המשתמשים ובכך מתאפשר בניית פרופיל חברתי, כולל מיקום, חברים, רשומות בריאות, ביטוח, הודעות פרטיות, מצב כלכלי, סטטיסטיקה, עיתונים מועדפים, קניות ורכישות, היסטוריה, היכרויות והתנהגות.
ההשלכות על אזרחים
התוכנית תיושם באופן מלא החל משנת 2020 ותהיה חובה על כל אזרח. לכל אזרח יהיה גמול, או עונש, בהתבסס על התנהגותם. בין העונשים שיכללו הם: אי מתן אישור לרכישת כרטיסי טיסה, הרחקה מבתי ספר פרטיים, חיבור אינטרנט איטי, הדרה מעבודות יוקרתיות, הדרה מאירוח בבתי מלון, רישום ברשימה שחורה ציבורית.
הדרה מטיסות
עד מאי 2018, דווח על כמה מיליוני טיסות ונסיעות הרכבות מהירות שנדחו לאנשים בעלי סיכון אשראי שהזמינו כאלה. האנשים שנדחו נכללו ב"רשימה השחורה". הסיבות המדויקות להצבת האנשים ברשימה אינם ידועים. לפי הביזנס אינסיידר הסיבה יכולה להיות בשל חובות שלא שולמו, בהתאם לרשימה השחורה שנוצרה על ידי בית המשפט העממי העליון.
הדרה מבתי ספר פרטיים
אם להוריו של הילד ציון מתחת לסף מסוים, ילדיהם לא יורשו להירשם בבתי הספר הטובים באזור.
מעמד חברתי
חשוב גם כן, הציון האישי יכול לשמש כסמל חברתי. למשל, שירות השידוכים הגדול בסין, Baihe, כבר מאפשר למשתמשים שלו לפרסם את הדירוג של עצמם.
אחר
הגמול לדירוג גבוה כולל גישה קלה יותר להלוואות, גישה קלה יותר לעבודות, עדיפות בניהול הליך ביורוקרטי. כמו כן, ההשלכות המיידיות על ציון נמוך, או להיות קשור למישהו עם דירוג נמוך, כולל הורדה במהירות הגלישה באינטרנט, שלילת גישה להצעות עבודה, הלוואות וניהול הליך ביורוקרטי.
ההשלכות על עסקים
בין היתר, מערכת האשראי החברתי נועד לספק תשובה לבעיה של חוסר אמון בשוק הסיני. התומכים טוענים כי זה יעזור למנוע בעיות כגון בעיות בתחום בטיחות מזון, רמאויות ומוצרים מזויפים. סין באופן רשמי מגדירה את מטרת המערכת כדי להגביר את האמון ויציבות חברתית תוך יצירת "תרבות של כנות".
עבור עסקים, המערכת נועדה להוות רגולציה בשוק. מטרת המנגנון היא להקים אכיפה עצמית רגולטורית שמונע על ידי Big data שבהם העסק יכול לתרגל "ריסון עצמי" (企业自我约束). הרעיון הבסיסי הוא כי בזכות המערכת החברות יצייתו למדיניות הממשלה ותקנותיה כדי להימנע מקבלת דירוג נמוך. כבר כיום, חברות עם דירוג אשראי טוב נהנות מהטבות כגון תנאי אשראי נוחים, שיעורי מס נמוכים יותר ויותר הזדמנויות השקעה. חברות עם דירוג אשראי נמוך מקבלות תנאים פחות נוחים להלוואות חדשות, שיעורי מס גבוהים יותר והקבלה על השקעות כמו גם הזדמנויות פחות טובות להשתתפות במימון פרויקטים ציבוריים. הממשלה מתכננת באמצעות המערכת לנטר בזמן אמת פעילויות עסקיות. במקרה זה, עבירות בתחום העסקים יכולות לגרום להורדת הדירוג כמעט באופן מיידי.
אזור גאוגרפי
מערכת האשראי החברתי תוגבל לסין היבשתית בלבד ובכך לא תחול על הונג קונג ומקאו. עם זאת, כיום, התוכניות אינן מבחינות בין חברות סיניות לבין חברות זרות הפועלות בשוק הסיני, מה שמעלה את האפשרות כי עסקים זרים הפועלים בסין יהיו אף הם נתונים למעקב המערכת.
ביקורת
המערכת כבר מעורבת במספר מחלוקות. במיוחד בשל העובדה שהיא מיושמת על אנשים ועל חברות. אנשים כבר נאלצו להתמודד עם עונשים שונים בשל הפרת פרוטוקולים חברתיים. המערכת כבר נכנסה לשימוש ובעזרתה נחסמו תשעה מיליון אנשים בעלי "דירוג נמוך" מרכישת טיסות פנים. אמנם המערכת עדיין נמצאת בשלבים מוקדמים אך כבר סייעה לאסור הורים לילדים מסוימים מלשלוח אותם לבתי ספר, כמו גם השכרת חדרי מלון באמצעות כרטיסי אשראי. בנוסף, אנשים ברשימה השחורה אינם יכולים להשיג תעסוקה. המערכת שימשה גם כדי לדרג אנשים בשל הרגלי השימוש באינטרנט (יותר מדי משחקים מקוונים מפחיתים את הדירוג, למשל), הרגלי קניות, מגוון רחב של מעשים אישיים אחרים שאין להם כל השפעה מזיקה על הקהילה הרחבה, אם בכלל.
בשל כל הסיבות הללו המערכת המוצעת נתונה לביקורת נרחבת ומתוארת על ידי משמר זכויות האדם (Human Rights Watch) כ"מצמרר" ומצויה בשימוש שרירותי לרעה על ידי השלטונות.
Vision Times תיאר את המערכת ככלי למעקב המוני ומכונת משמעת המונית
הממלכה המאוחדת
בשנת 2018, קרן הכלכלה החדשה השוותה את דירוג האזרח הסיני למערכות דירוג בממלכה המאוחדת. אלה כללו שימוש בנתוני דירוג האשראי של האזרח, שימוש בטלפון ותשלום שכר דירה על מנת לסנן בקשות עבודה, קביעת גישה לשירותים חברתיים וכו'.
גרמניה
בפברואר 2018, Handelsblatt Global דיווח כי גרמניה עלולה ללכת באותו כיוון שהלכה סין. באמצעות מערכת נתוני דירוג אשראי אוניברסלית, Schufa, מיקום גאוגרפי, רשומות בריאות וכו' כדי לקבוע את הגישה לאשראי וביטוח בריאות לכל אזרח גרמני.
רשימת פעולות האצ"ל
פעולות האצ"ל מחולקות ברשימה זו לשלוש תקופות: תקופת המרד הערבי, שהחלה עם "שבירת ההבלגה", הסתיימה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והתאפיינה בעיקר בפעולות כנגד האוכלוסייה הערבית; התקופה שקדמה למלחמת העצמאות, שהחלה עם חידוש הפעולות של האצ"ל ב-1944 והתאפיינה בפעילות כנגד השלטון הבריטי בארץ; ותקופת מלחמת העצמאות, שהחלה בקבלת החלטת החלוקה על ידי האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר 1947, הסתיימה עם פירוק האצ"ל והצטרפות לוחמיו לשורות צה"ל והתאפיינה גם היא בעיקר בפעולות כנגד האוכלוסייה הערבית.
וינקובצי
וינקובצי (בקרואטית: Vinkovci) היא עיר ורשות מקומית בקרואטיה, השוכנת במחוז ווקובאר-סרם אשר בחבל סלאבוניה, 43 קילומטרים דרומית לאוסייק.
היסטוריה
במהלך המאה ה-19 הייתה וינקובצה חלק מהאימפריה האוסטרית ובהמשך חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1850 ניתן לה שמה המודרני וינקובצי. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה וינקובצי בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה הפכה וינקובצי הסמוכה יחסית לגבול הסרבי חלק מאזור קרבות בין הסרבים לקרואטים.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית התקיימה בעיירה ככל הנראה מאמצע המאה ה-19. בני הקהילה היגרו לווינקובצי ממוראביה, סלובקיה והונגריה. ב-1880 התגוררו בווינקובצי 272 יהודים. בית הכנסת הראשון נבנה ב-1863 וב-1870 הוקם בית עלמין. בני הקהילה היו ברובם אומנים ומקצתם בעלי מקצועות חופשיים. בשלהי מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי וינקובצי מהתקפות של חיילי הקאדר הירוק, רבים נטשו את העיר, ורק כמה עשרות נותרו להתגורר בה.
עם סיום המלחמה וייסוד ממלכת יוגוסלביה, התחדשה הפעילות הקהילתית, בני הקהילה שבו לווינקובצי ובנוסף הגיעו מהגרים חדשים. ב-1923 התקיימה בווינקובצי ועידת רבני יוגוסלביה ובמקביל התגברה הפעילות הציונית והוקמו אגודות נוער ונשים שפעלו ללימוד העברית ומורשת ישראל. בשנה זו נחנך בית הכנסת המרכזי החדש של וינקובצי. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל פרנק פונטאק ונבנה בסגנון נאו-מורי. מתקופת מלחמת העולם הראשונה ועד לתקופת השואה, כיהן הרב משה פרנקפורטר כרב הקהילה. בנו, דוד פרנקפורטר התנקש בחייו של מייסד סניף התנועה הנאצית בשווייץ.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בווינקובצי 630 יהודים. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. ביולי 1942 נעצרו בני הקהילה והועברו ביחד עם יהודי אילוק, רומה, שיד וסרמסקה מיטרוביצה למחנה ריכוז בווינקובצי אשר מוקם באצטדיון הכדורגל המקומי. באוגוסט גורשו כולם אל מותם במחנות ההשמדה יאסנובאץ ואושוויץ. לאחר המלחמה לא חודשה הפעילות הקהילתית.
לאורך שנות קיומה העמידה הקהילה אישים רבים ובהם המשפטן והשופט לאבוסלב קאדלבורג, הפתולוג קארל הייצמן, הפסלת דינה מרחב והרופא ד"ר אויגן מישקולצי.
לקהילת וינקובצי השתייכו יהודי העיירה ז'וּפָּאנְיָה. קהילה נוסדה שם בשלהי המאה ה-19. הוקם בית עלמין יהודי. ב-1931 התגוררו בז'ופאניה 88 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. נכון ל-2010 עדיין ניתן היה לאתר את שירידי בית העלמין היהודי.
7 במאי
7 במאי הוא היום ה-127 בשנה (128 בשנה מעוברת), בשבוע ה-19 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 238 ימים.
המצור על גמלא
המצור על גמלא (כ"ד באלול, ג'תתכ"ז, 67 - כ"ג בתשרי, ג'תתכ"ח, 67) היה מצור שנערך על העיר גמלא בגולן בתחילת המרד הגדול, על ידי הצבא הרומאי בפיקודו של אספסיאנוס. כלאחר כחודש של מצור, כבש הצבא הרומאי את העיר כולה.
הלחימה החלה בסוף חודש אלול, ג'תתכ"ז, 67 לספירה, כאשר שלושת לגיונותיו של אספסיאנוס פתחו במצור על העיר. לאחר שהשלימו את בנייתן של מכונות המצור והתגברו על המכשולים שטמנו להם היהודים, פרצו את החומה, ופתחו בהתקפה ישירה על העיר. ההתקפה נכשלה כישלון חרוץ, כאשר פנו היהודים בפתאומיות מנסיגה למעלה ההר, להתקפה על הרומאים המטפסים תחתם. רומאים רבים נהרגו אז, והרומאים פתחו במצור ארוך על העיר.
במהלך שבועות של מצור הורעבו היהודים, חלקם עד מוות, ואילו רבים אחרים ברחו מהעיר. בכ"ב תשרי, הצליחו שלושה חיילים רומאיים לערער את יסודותיו של מגדל השמירה היהודי ולהפילו, והצבא הרומאי נערך להתקפה נוספת על העיר, למחרת.
בכ"ג תשרי, חזר טיטוס מסוריה והגיע לגמלא. הוא ארגן כוח של 200 פרשים בסיוע כוחות רגליים, והתקיף את העיר. התקפתו גרמה לבהלה רבה בעיר, ולנסיגת היהודים למצודה העומדת בפסגת הגבעה. סופת רוח חזקה החלישה את מתקפת היהודים משם, והרומאים כיתרו אותם על הגבעה.
לדברי יוסף בן מתתיהו, ארבעת אלפים יהודים נטבחו בידי הרומאים, ואילו חמשת אלפים השליכו עצמם אל מותם. אולם לדברי ישראל שצמן, "השטח בפסגת גמלא שממנו אפשר לקפוץ ולהיהרג אינו יכול להכיל מספר כה גדול של אנשים", ולכן במידה והמספר אינו מוגזם, ייתכן שהרוגים אלה "נספו בבריחת בהלה במורד התלול היורד מן העיר אל נחל גמלא", ויוסף בן מתתיהו בחר לתאר אותה כהתאבדות בקפיצה לתהום, במטרה להדהים את קוראיו.
המצור על גמלא היה הקרב הגדול האחרון במערכה הרומאית לכיבוש הגליל, ומכאן ואילך, התמקדו הרומאים בירושלים.
פרוץ המרד ובואו של אספסיאנוס
זמן קצר אחרי שפרץ המרד הגדול באב, ג'תתכ"ו (66 לספירה), הרכיב קסטיוס גאלוס צבא על מנת להביס את המורדים, אך למרות ניצחונות בגליל ובמישור החוף, נסוג תוך אבדות רבות לפני שכבש את ירושלים והכניע את המרד. בעוד שהמתונים השתלטו על ממשלת המרד והחלו בהכנות לקראת בוא צבא רומאי חדש, עשה אספסיאנוס את דרכו לעכו, שם חבר עם החילות שהביא עמו בנו, טיטוס, שמנו בסך הכל 60,000 לוחמים, כולל חילות עזר מקומיים.
לאחר המתנה ממושכת בחורף, החליט לבסוף אספסיאנוס להתקיף קודם את הגליל. מפקד המרד בגליל היה יוסף בן מתתיהו, מינוי של ממשלת המרד המתונה, וקודם שבא הצבא הרומאי, דאג לחיזוק הביצורים הקיימים והקמת חדשים בגליל, ביניהן גמלא.
הכנעת ערי הגליל
בתחילה קיווה אספסיאנוס שכשיראו היהודים את עוצמת צבאו, יכנעו במהרה, אך כאשר זה לא קרה, פנה לפשיטות על חלק מכפרי הגליל. משלא הועילו לו נסיונותיו להביא לכניעת היהודים בדרכים עקיפות, פנה להתקפה ישירה. בתחילה פנה ליודפת, וכבש אותה לאחר מצור בן 6 שבועות, בתקווה שלאחר נפילת החזקה שבערי הגליל, יכנעו שאר ערי הגליל, אולם אז נודע לו שטבריה עומדת למרוד, וטריכאי כבר הכריזה על מרד.
הוא כינס במהרה את שלושת לגיונותיו, ועלה קודם לטבריה. מכיוון שרוב תושבי טבריה לא רצו במלחמה, הציע להם אספסיאנוס הסכם שלום, שהללו מיהרו לקבלו. תוך שהקנאים ששהו בטבריה ברחו לעבר טריכאי, נכנס הצבא הרומאי לטבריה. מייד אחר כך, בחודש אב, המשיך אספסיאנוס לעבר טריכאי, שבה התכנסו פליטים רבים מהגליל שתמכו במרד כנגד הרומאים. בסדרה של קרבות מחוץ לעיר ובתוכה, נכנעה העיר.
לאחר קרבות טריכאי נכנעו כל שאר יישובי הגליל המורדים, והיחידים שהתמידו במרידתם נגד הרומאים היו אנשי גמלא, גוש חלב והר תבור.
נתוניה הטבעיים המצוינים של גמלא היו הסיבה העיקרית לכך שגמלא, למרות סדרת המפלות שנחלו ערים חזקות ממנה כגון יודפת, נשארה במרידתה נגד הרומאים. תוצאה ישירה ונוספת של נתונים אלו היא הסירוב של העיר להכניס אליה לוחמים נוספים, וזאת ערב התקפה רומאית עליה.
בשלב זה הייתה העיר כבר מלאה בפליטים, אולם למרות זאת, היו בה הרבה פחות לוחמים מיודפת, שנפלה. אך דבר זה לא מנע מתושבי גמלא הבטוחים בעצמם ובמיקומם הטבעי יתר על המידה, לסרב להכניס לוחמים נוספים לעיר. כמות גדולה זו של פליטים שמלאו את העיר הייתה אף היא תוצאה של ביצוריה הנודעים של גמלא.
אך ביטחון זה לא נמשך זמן רב, ועם בוא הצבא הרומאי העצום, נוכחו היהודים בעיר לראות שהכנותיהם למצור היו לקויות ביותר. מלאי המים והמזון שלהם היה מצומצם ביותר, ולוחמי העיר נתקפו בבהלה, דבר שהקשה עליהם להשיב מלחמה שערה.
ביצורי העיר
מיקומה הטופוגרפי של גמלא היה כמבצר טבעי, ונתוניו היו טובים אף יותר משל יודפת שנודעה בביצוריה.
העיר הייתה בנויה על שלוחה סלעית של הר. מן הצד המזרחי, המערבי והדרומי שלה, הייתה העיר מוגנת לחלוטין באמצעות גאיות תלולים שחסמו כל מעבר לעיר. הצד היחיד דרכו הייתה גישה לעיר, היה הצפוני, שם התחברה העיר עם ההר, ואת המקום הזה חסמו אנשי גמלא, באמצעות חפירות לרוחב המעבר מן ההר לעיר, שהקשו על הגישה לעיר.
בנוסף לכך, הוסיף יוסף בן מתתיהו, מפקד הגליל, ביצורים נוספים עוד לפני בואו של החיל הרומאי של אספסיאנוס. יוסף הקיף את העיר בחומה וחיזק אותה עוד יותר בחופרו מנהרות ותעלות נוספות.
תחילת המצור
מחנהו של אספסיאנוס היה ליד טבריה, וממנו יצא אספסיאנוס לעבר גמלא בראש צבאו, שכלל את הלגיון החמישי, הלגיון העשירי, והלגיון החמישה עשר. המיקום הטופוגרפי של העיר מנע ממנו להקים טבעת מצור (דייק), שתקיף את העיר מכל עבריה, אך במקומות בהם פני השטח איפשרו זאת העמיד מיד שומרים, וצבאו תפס את ההר המחובר לעיר.
אספסיאנוס נקט בשיטת המצור הרומאית הקלאסית. צבאו החל בהקמת סוללות עפר שיאפשרו למכונות המצור להתקרב אל חומות העיר: סוללה אחת הוטלה על הלגיון החמישה עשר, בצפון מזרח העיר, וסוללה נוספת הוטלה על הלגיון החמישי, מול החלק המרכזי של חומת העיר. הלגיון העשירי עסק במילוי התעלות והגאיות שחפרו היהודים בעפר, כדי לאפשר לצבא הרומי גישה נוחה לחומות העיר.
כבר בתחילת המצור אירעה תקרית, שהזכירה תקרית קודמת שאירעה במהלך המצור על יודפת. המלך אגריפס התקרב לחומות העיר על מנת לנסות לשכנע את המורדים בעיר להיכנע, ונפגע ביד ימינו בקלע שנורה על ידי מגיני העיר. הפגיעה הזאת הכעיסה את הרומאים וגרמה להאצת העבודה על סוללות המצור.
ההתקפה הרומית הראשונה, וכשלונה
היהודים ניסו למנוע מהרומאים לקרב את מכונות המצור שלהם אל החומה, אולם לא היו יכולים לעמוד זמן רב בפני ירי הקטפולטות והבליסטראות שלהם ונסוגו אל תוך חומות העיר. אילי הברזל החלו לנגח את החומות ותוך זמן קצר הבקיעו בהם פרצות, דרכם נהרו הלגיונרים הרומים לתוך העיר.