cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבי ליפקין
ביוגרפיה
בין הפרסים בהם זכה ליפקין במהלך הקריירה היו פרס קפלון בשנת 1973 ופרס רוטשילד לפיזיקה בשנת 1980. בשנת 1993 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מפעל חיים בתחומים שונים ומגוונים של הפיזיקה, כולל פיזיקת החלקיקים האלמנטריים, פיזיקה גרעינית ופיזיקה של חומר מעובה. זכה בפרס א.מ.ת למדעים מדויקים בשנת 2009.
ליפקין היה חבר בחטיבה למדעי הטבע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ב-16 בספטמבר 2015 הלך לעולמו בביתו שברחובות. הוא הותיר אחריו את רעייתו, בת, בן, ונכדים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ סאסא.
אדג'וורת דייוויד
קריירה באוסטרליה
ב-1891 מונה דייוויד לפרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת סידני, משרה בה התמיד עד 1924.
נוסף להיותו מדען מעולה, היה דייוויד גם אדם תרבותי לעילא, חדור חוש הומור והתלהבות, אדם סימפתי, אדיב ויפה-נימוסים, שהשתלב עד מהרה במשרתו החדשה. המחלקה שלו שכנה בקוטג' קטן, ציודה היה דל ולא היו מרצים או מדגימים; אבל בהדרגה זכה למתקנים טובים יותר ושיפר את מחלקתו. ב-1892 היה לנשיא המדור הגאולוגי של האגודה האוסטרלית לקידום המדע בכנס הובארט, ובאותה משרה החזיק גם בבריסביין ב-1895.
המוניטין של דייוויד התעצם באירופה, ובשנת 1899 קיבל את מדליית ביגסבי מן החברה הגאולוגית של לונדון. ב-1904 נבחר דייוויד לנשיא האגודה האוסטרלו-אסייתית לקידום המדע, שנפגשה בדנידין, ב-1906 השתתף בקונגרס הגאולוגי הבינלאומי במקסיקו בדרכו חזרה לאוסטרליה הספיק לראות את הגרנד קניון בקולורדו ולחקור את השפעת רעידת האדמה של סן פרנסיסקו.
חקר אנטארקטיקה
באמצע 1907 הוזמן דייוויד להצטרף למשלחת נמרוד של ארנסט שקלטון לאנטארקטיקה ובדצמבר זכה במימון למשלחת מטעם ממשלת אוסטרליה. באותו חודש יצא לניו זילנד עם לאו קוטון ודאגלס מוסון, שניהם תלמידיו לשעבר. דייוויד היה קרוב לגיל חמישים והכוונה הייתה, שיישאר עם המשלחת רק עד אפריל 1908, אבל בדרך לאנטארקטיקה על האונייה "נימרוד" שינה את תוכניותיו והחליט להישאר עם המשלחת לכל אורך התקופה.
מ-5 עד 11 במרץ 1908 הוביל דייוויד את הטיפוס הראשון על הר ארבוס, הר הגעש היחיד הפעיל באנטארקטיקה. דייוויד הוביל את קבוצת הפסגה, שכללה את מוסון, ד"ר אליסטר מקיי ואותו עצמו, וקבוצת סיוע של שלושה אנשים, שבהמשך הוחלט שגם היא תנסה להגיע לפסגה. הם הצליחו בכך למרות סופת שלגים, שמנעה את התקדמותם למשך יממה. רגליו של אחד מחברי הקבוצה לקו בכוויית קור קשה, והוא נאלץ להישאר במחנה לפני הזינוק הסופי, אבל דייוויד ושאר ארבעת המטפסים הגיעו לפסגה והקבוצה כולה חזרה לבסיס בשלום.
ב-5 באוקטובר 1908 הוביל דייוויד את מוסון ומקיי בניסיון להגיע אל הקוטב הדרומי המגנטי. במשך עשרה שבועות צעדו צפונה לאורך החוף, משלימים את צידתם בדיאטה של כלבי-ים ופינגווינים. לאחר זאת חצו את לשון הקרח דריגלסקי ופנו אל פנים הארץ. עדיין עמד לפניהם מסע של 700 ק"מ והם הקימו מצבור מזון שיאפשר להם להעביר את מטענם למזחלת אחת טעונה לעייפה ולהימנע מן הצורך למסור את משאם מאדם לאדם. ב-16 בינואר 1909 הגיעו לבסוף לקוטב הדרומי המגנטי ותבעו חזקה על האזור לכתר הבריטי.
מורשתו
דאגלס מוסון קרא לרכס דייוויד על שמו של אדג'וורת דייוויד.
כריסטינה מדנמרק
כריסטינה מדנמרק (בדנית: Christine af Danmark; נובמבר 1521 – 10 בדצמבר 1590), הייתה בתו של כריסטיאן השני, מלך דנמרק, ואשתו של פרנצ'סקו ספורצה השני, דוכס מילאנו, ולאחר מכן של פרנסואה הראשון, דוכס לורן.
צלאח ח'לף
צלאח ח'לף (ערבית: صلاح خلف), הידוע גם בכינוי אבו איאד (ערבית: أبو إياد) (1930 - 14 בינואר 1991), היה פלסטיני, ממקימי ארגון ספטמבר השחור ומראשי הפת"ח.
כריסטינה מדנמרק
ביוגרפיה
כריסטינה התחנכה בחצרו של דודה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקיבלה חינוך מעולה מדודתה מריה מהונגריה. בשנת 1527 הציע תומאס וולזי, הארכיבישוף מיורק שכריסטינה תתחתן עם בנו הבלתי חוקי של הנרי השמיני, מלך אנגליה, אולם בית הבסבורג סירב לכך, ובשנת 1531 הועלתה ההצעה שתתחתן עם פרנצ'סקו ספורצה השני, דוכס מילאנו.
צלאח ח'לף
קורות חייו
ח'לף נולד ביפו וגלה עם משפחתו לעזה ב-1948. הוא למד באלכסנדריה ושם פגש ביאסר ערפאת. הוא התפרסם כאידאולוג וכמי שניסח, יחד עם ערפאת, את העקרונות והיעדים של הפת"ח. בפת"ח הופקד ח'לף על ארגוני המודיעין. בינואר 1970 הוא ניהל עם ערפאת את המגעים עם לבנון. בספטמבר 1970 הוא נתפס על ידי הלגיון הירדני ושוחרר לאחר מספר ימים אחרי שהושג הסכם הפסקת אש בינו לבין חוסיין.
כריסטינה מדנמרק
ביוגרפיה
ב-23 בספטמבר 1533 התחתנה כריסטינה בבריסל על ידי שליח עם פרנצ'סקו ספורצה השני, באמצעות נציגו הרוזן מסימיליאנו סטמפה, וב-4 במאי 1534 נערך טקס החתונה הרשמי באולם הרוצ'טה יחסי כריסטינה עם פרנצ'סקו היו טובים, והיא הייתה מאוד פופולרית במילאנו, שם היא נחשבה לסמל של שלום ותקווה לעתיד לאחר עשרות שנים של מלחמה. היא נהנתה ממסיבות וציד, אך לה ולפרנצ'סקו לא היו ילדים.
צלאח ח'לף
קורות חייו
הוא הוביל את פעולות הטרור של הפת"ח מחוץ לישראל ובין השאר הקים את "ספטמבר השחור", הגם שהכחיש מעורבות בפעילות הארגון. באפריל 1973 פרצו כוחות ישראלים לביתו בביירות והרגו את חברו, אך הוא ניצל במקרה.
במהלך מלחמת לבנון באוגוסט 1982 הוא נפצע בהפצצה בביירות שכוונה לחסלו. בשנת 1983 ביקש אורי אבנרי להזמין את אבו איאד לישראל וטען שהוא מסכים לשלום עם ישראל.
כריסטינה מדנמרק
ביוגרפיה
באוקטובר 1535 מת פרנצ'סקו ספורצה השני, והשאיר את כריסטינה אלמנה בגיל 13. כריסטינה הפכה למושלת העיר טורטונה, ואילו דוכסות מילאנו סופחה לשלטון בית הבסבורג. לאחר מותה של ג'יין סיימור - אשתו השלישית של הנרי השמיני, מלך אנגליה, הועלתה הצעה שכריסטינה תתחתן עם הנרי השמיני, והנס הולביין אף הכין דיוקן שלה בשביל הנרי, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל בשל התנגדותה של כריסטינה. בשנת 1539 חיזר וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג אחרי כריסטינה, משום שקיווה שעל ידי כך יוכל לקבל את דוכסות חלרה, אולם קרל החמישי התנגד לרעיון. כמו כן חיזרו אחריה אנטואן דה בורבון ופרנסואה, נסיך לורן, וכריסטינה עצמה הייתה מאוהבת ברנה משאלון.
צלאח ח'לף
קורות חייו
בנאום שנשא ב-14 בנובמבר 1988, בעת דיוני המועצה הלאומית הפלסטינית באלג'יר לפני פרסום ההכרזה על הקמת מדינה פלסטינית, הבהיר ח'לף את מדיניות השלבים של אש"ף: "זוהי מדינה המיועדת לדורות הבאים. תחילה היא תהיה קטנה... אם ירצה אלוהים, היא תתרחב מזרחה ודרומה... רציתי את כל פלסטין בבת אחת. אך הייתי טיפש. כן, אני מעוניין בשחרור פלסטין, אבל השאלה היא איך. והתשובה היא: שעל־שעל".
בהמשך דרכו, צבר לעצמו אויבים רבים. בסופו של דבר נרצח בתוניס בשנת 1991, יממה לפני פרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, על ידי אחד משומרי ראשו, שפעל מתוך אמונה אידאולוגית שאבו איאד נוקט עמדה פייסנית מדי כלפי ישראל. המתנקש, שגויס על ידי ארגון אבו נידאל, קיבל הוראה לרצוח את אבו איאד זמן קצר לאחר שהכריז כי מדינה פלסטינית תקום לצד מדינת ישראל ולא במקומה.
כריסטינה מדנמרק
ביוגרפיה
ב-10 ביולי 1541 התחתנה כריסטינה עם פרנסואה, נסיך לורן, ממנה היו לו 3 ילדים. במהלך המלחמה בין בית הבסבורג לצרפת, ביקרה כריסטינה יחד עם אחותה דורותיאה בפריז בניסיון להשכין שלום בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת לדודה קרל החמישי, אולם לא הצליחה במשימתה. בשנת 1544 מת חמיה אנטואן, דוכס לורן, ובעלה פרנסואה הראשון, דוכס לורן ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1545 מת בעלה במפתיע, ובנם קרל השלישי, דוכס לורן ירש את נחלותיו ותאריו, תוך שכריסטינה משמשת כעוצרת יחד עם גיסה ניקולא, דוכס מרקור.
בשנת 1551 שוב פרצה מלחמה בין צרפת לבית הבסבורג, וכריסטינה החליטה לשמור על נייטרליות, למרות שהייתה בת ברית של ההבסבורגים. בהתאם להחלטתה היא נפגשה עם אנרי השני, מלך צרפת, והוא הבטיח לה כי דוכסות לורן לא תיפגע מהלחימה. באפריל 1552 פלשו כוחות צרפתיים לדוכסות, ועד נהרה כבשו את ננסי. בתחילה הורשתה כריסטינה להישאר בתחומי הדוכסות, אם כי נושלה מתפקיד העוצרות על בנה, אולם בהמשך היא גורשה עם משפחתה מהדוכסות ועברה להתגורר בבריסל. בשנת 1556 הועלתה ההצעה כי כריסטינה תתחתן עם אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ושניהם ימונו למושלי ארצות השפלה ההבסבורגיות, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל. בשנת 1557 ביקרה כריסטינה יחד עם מרגריטה מפארמה באנגליה, אצל מרי הראשונה, מלכת אנגליה, ועשתה שם רושם מעולה. בשנת 1559 נחתם שלום קאטו-קמברזי, אשר נחשב כניצחון דיפלומטי של כריסטינה, ובמסגרתו התחתן בנה קרל השלישי, דוכס לורן עם קלוד דה ולואה, נסיכת צרפת, בתו של אנרי השני, מלך צרפת.
צלאח ח'לף
עמדותיו
בשנים 1973-1970 הוא שלל את האפשרות של הקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל. אולם בתחילת 1974 הוא תמך בהליכה לשיחות ז'נבה ובהמשך 1974 הוא הצהיר על נכונות להקמת מדינה פלסטינית על השטחים שנכבשו ב-1967, במסגרת תוכנית השלבים של אש"ף. אבו איאד גם הוביל קו יותר פרו סובייטי מאשר ערפאת. בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון, הכריז אבו איאד כי הדרך לשחרור ירושלים "עוברת דרך ג'וניה" (הנמל שבשליטת הפלנגות).
חופה וקידושין
ביהדות, המונח חופה וקידושין מציין את הדרך לקשירת קשר של נישואים ביהדות.
צלאח ח'לף
עמדותיו
בשנת 1988 יצא ח'לף בהכרזה על נכונות להכרה במדינת ישראל. אך לטענת רבים, אין לראות בו גורם מתון - אלא טקטיקן. בין השאר מכיוון שבשנת 1989 הוא קבע בנאום: "אנו נשיב את פלסטין כמו היהודים: שעל, שעל. אנו לומדים מהם, ואין בכך שום בושה!"
כריסטינה מדנמרק
ביוגרפיה
בשנת 1561 השתתפה כריסטינה בטקס הכתרתו של שארל התשיעי, מלך צרפת, ובשנת 1562 היא השתתפה בטקס הכתרתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כריסטינה שימשה כיועצת המדינית של בנה, וראתה בעין רעה את השפעתה של המלכה קתרין דה מדיצ'י עליו. בשנת 1559 מת אביה כריסטיאן השני, מלך דנמרק, ובשנת 1563 החלה כריסטינה לכנות את עצמה כ"מלכת דנמרק, שוודיה ונורווגיה, ריבון הגותים, הוונדלים והסלבנים, דוכסית שלזוויג, דיטמארש, לורן, בר ומילאנו, רוזנת אולדנבורג ובלמונט וגבירה מטורטונה". במהלך מלחמת שבע השנים הצפונית ניסתה כריסטינה לחבור לאריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, על ידי נישואין עם בתה רנאטה מלורן, בתמורה לסיוע בכיבוש דנמרק, אולם התוכנית לא יצאה לבסוף אל הפועל. כמו כן ניסתה כריסטינה לשכנע את פליפה השני, מלך ספרד שיסייע לה במימוש מטרה זו, אולם גם הוא סירב לסייע לה וכריסטינה נטשה לבסוף את נסיונותיה לכבוש את השלטון בדנמרק.
חופה וקידושין
הנישואים ביהדות מתבצעים בשני שלבים: הקידושין (או ה"אירוסין" בלשון המשנה) והנישואין. בעבר, בזמן המשנה והתלמוד, הזמן בין האירוסין לנישואין היה ממושך (כשנה), ואילו מאז ימי הביניים הוא קוצר לכדי דקות בודדות. על כן נוצר מוסד שהחליף אותו, המחייב פחות, המכונה "שידוכין" (ובעברית מודרנית נקרא גם אירוסין).
כריסטינה מדנמרק
ביוגרפיה
באוגוסט 1578 עברה כריסטינה להתגורר בטורטונה שבאיטליה, אותה קיבלה מבעלה הראשון, וחיה שם עד מותה ב-10 בדצמבר 1590.
חופה וקידושין
ההלכה אוסרת קיום יחסי אישות בין גבר ואישה שאינם נשואים על ידי חופה וקידושין. יש אף הסוברים שאיסור זה הוא מדאורייתא.
שידוכים
שלב השידוכים (המכונה בימינו אירוסין) איננו בעל משמעות הלכתית, אך הוא הונהג על מנת לאפשר שלב של יצירת קשר בין בני-הזוג ובני משפחותיהם שאיננו מחייב עדיין, ולכן לא יידרש גט על מנת להתיר את הקשר אם יוחלט לבטלו. על פי מסורת המובאת בתלמוד, האמורא רב היה מכה מכת מרדות את מי שקידש אשה מבלי לערוך שידוכין קודם, וכך גם פוסקים הרמב"ם והשולחן ערוך, משום שקידושין ללא כל הכנה תחילה דומים לזנות. אמנם דעת הרמ"א שאין להכות את מי שמקדש בלי שידוכין.
כריסטינה מדנמרק
משפחתה
ב-10 ביולי 1541 התחתנה כריסטינה עם פרנסואה הראשון, דוכס לורן, ממנו היו לה 3 ילדים:
חופה וקידושין
שידוכים
בקהילות רבות נהוג לחתום על שטר תנאים ובו מעוגנות התחייבויות כספיות הדדיות של בני-הזוג ומשפחתם הקשורות למימון החתונה ועזרה כספית לזוג הצעיר.
קידושין
מעשה הקידושין, המכונה גם אירוסין, הוא הפעולה הגורמת לאישה להפוך מאישה פנויה לאישה נשואה, "אשת-איש", לכל דבר. לפיכך, הקידושין הם השלב המשמעותי ביותר במהלך החתונה היהודית. משמעות הקידושין היא שהאשה מיוחדת לבעלה ולכן אסורה מרגע זה על כל איש אחר, כדין הקדש המיוחד לשמיים ואסור לכל אדם. לאחר שהאישה מתקדשת אין קידושין נוספים תופסים בה, ככל אישה נשואה, אך עדיין אסרו אותה חכמים על בעלה עד שיכתוב לה כתובה, ויקויים טקס הנישואין, שעיקרו הוא אמירת "שבע-ברכות", עמידה תחת החופה וייחוד בפני שני עדים כשרים.
כיום נהוג לקדש תחת החופה באמצעות טבעת. האיש אומר לאישה: "הרי את מקודשת לי בטבעת זו כדת משה וישראל", ועונד את הטבעת על אצבעה.
כתובה
כבר אחרי שלב הקידושין, הבעל חייב לאשתו בעיקר הכתובה (מאתיים זוז לבתולה, מאה זוז לאלמנה וגרושה), אך אין הוא חייב ברוב המחויבויות הכספיות הנוספות הרשומות בכל כתובה. למרות זאת, אם הבעל מוסר לאשתו בשלב הקידושין כתובה הוא מחויב מיד בכל תנאי הכתובה.
נישואין
השלב השני הוא הנישואין, המונח בתלמוד הוא "כניסה לרשות הבעל". שלב זה בפשטות הוא כניסת האישה, למטרת נישואין, לביתו של הבעל. ההתייחדות של שני בני הזוג בביתם שלהם היא זו שיוצרת את הנישואין הגמורים.
ישנן מספר שיטות הלכתיות כיצד לבצע את המעבר לשלב זה, וכיום מקובל לשלב את השיטות השונות בתוך תהליך החופה. השלבים שמסמלים את כניסת האישה לרשותו הם: הכניסה תחת לחופה וכניסה ל"חדר ייחוד".
עטרות חתנים וכלות
עטרות חתנים וכלות הם קישוטים שנהגו להניח בעבר בעת החופה.
החתן היה מניח על ראשו עטרה של הדס או של ורד. הכלה ענדה בראשה עטרה של זהב בה הייתה מצוירת ירושלים של זהב, עליה היה החתן מניח טלית צבעונית.
לאחר עליית אספסיאנוס על ירושלים, אסרו חז"ל את עטרות החתנים בכלל ואת עטרות הכלות כשהן עשויות מדברים יקרים (כן נאסרה נגינה בכלי הנגינה אירוס), והביאו ראיה לכך מהכתובים "נפלה עטרת ראשנו" ו"הסיר מצנפת והרים העטרה", כיוון שהוסרה המצנפת מראשו של כהן גדול בחורבן - יש להרים את העטרה מראשיהם של החתנים.
טקס החופה המסורתי
מנהגי החופה משתנים בין העדות השונות. בקהילות רבות נהוג לעלות כמה ימים לפני החופה לבית הקברות ולהזמין את קרובי המשפחה שנפטרו לטקס החופה. האשכנזים נוהגים לערוך את החופה תחת כיפת השמים לסימן ברכה: "והרבה ארבה את זרעך ככוכבי השמים". רבים נוהגים לערוך את טקס הנישואים במילוי הלבנה (החצי הראשון של החודש העברי).
את הטקס עורך רב, המכונה "מסדר הקידושין". וזאת על פי תקנה עתיקה שנועדה להבטיח כי הטקס יתבצע על פי הכללים ההלכתיים. תקנה נוספת דורשת נוכחות של מניין בטקס. בעדת ביתא ישראל נהוג טקס הקשרה.
נהוג שהחתן (ובקהילות מסוימות מסדר הקידושין) פורש הינומה על ראש הכלה (טקס זה מכונה "באַדעקן" ). המנהג נובע מהפסוק: "ותיקח הצעיף ותתכס" שנאמר לגבי פגישת רבקה ויצחק. לדעות מסוימות יש בשלב זה אלמנט של נישואין ולכן מקפידים שהעדים נוכחים בשלב זה. סיבה נוספת למנהג הכיסוי בהינומה הוא: שמחד מותר להסתכל בתכשיטי הכלה אך מאידך אסור להסתכל בפניה.
נוהגים לברך את הכלה: "אחותנו, את היי לאלפי רבבה". לאחר מכן החתן ממשיך לכיוון החופה, ויש כלות הנוהגות להתפלל תפילת כלה. לאחר מספר דקות או בסוף תפילת הכלה, מצטרפת אליו הכלה, תוך שהם מובלים על ידי הורי החתן והכלה.
בעניין הריקוד שנהגו לרקוד לפני הכלה כשליוו אותה לחופה ישנה מחלוקת בתלמוד:
פורשים מבעוד מועד יריעה על גבי עמודים (החופה), ומוליכים את החתן אליה כשפניו לצד המזרח, נהוג לערוך את החופה בשעות הערב, לאחר השקיעה או ממש לפניה.
כזכר לחורבן בית המקדש יש שנוהגים לתת אפר בראש החתן במקום הנחת התפילין - "אפר תחת פאר".
שתי האמהות והשושבינות (ולמנהג אחר: שני הורי הכלה) מוליכות את הכלה לקראת החתן. יש שנוהגים שהכלה סובבת את החתן שלוש או שבע הקפות מתחת לחופה, לקיים את "נקבה תסובב גבר", אך מנהג זה קיים רק בעדות אשכנז וכיום נפוץ פחות. אחר כך, הכלה נעמדת לימינו של החתן והרב המקדש עומד כשפניו למזרח.
מְסַדר הקידושין מברך שתי ברכות: ברכה על כוס יין או מיץ ענבים ("בורא פרי הגפן"), וברכה על מצוות הקידושין המכונה ברכת אירוסין. נוסח הברכה: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קדשנו במצותינו וצִוָנו על העריות, ואסר לנו את הארוסות, והתיר לנו את הנשואות לנו על ידי חופה וקידושין; ברוך אתה ה' מקדש עמו ישראל על ידי חופה וקידושין". הרב נותן לחתן לשתות מהכוס, ואז מעבירים את הכוס לאם הכלה שנותנת לכלה לשתות מהכוס.
החתן פונה לכלה ואומר לה: "הרי את מקודשת לי בטבעת זו כדת משה וישראל" ועונד טבעת על אצבע יד ימין של הכלה. עדי הקידושין חייבים לראות את שלב נתינת הטבעת, אחרת המעשה לא תקף, ויש לחזור עליו. נהוג שלאחר נתינת הטבעת אומר הקהל: "מקודשת! מקודשת!".
השלב הבא הוא מתן הכתובה. לפני מתן הכתובה נהוג שהרב, או אדם אחר, קורא את הכתובה בקול, ולעיתים אף מתרגם אותה מארמית, על מנת שהציבור יבין את הכתוב. כיום, במקומות רבים נוהגים לקצר ולקרוא רק חלק מן הכתובה. החתן מוסר לכלה את הכתובה, והעדים מאשרים בחתימת ידם כי ראו את המסירה. רבים נוהגים שהעדים חותמים לפני החופה על שטר הכתובה.
אחרי נתינת הכתובה מברכים שבע ברכות על כוס יין. נותנים לחתן לשתות, והוא עצמו נותן לכלה לשתות מהכוס. לבסוף, החתן מזכיר את חורבן בית המקדש באמירת "אם אשכחך ירושלים, תשכח ימיני. תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי" ושובר כוס זכוכית. בישראל, יש המקדימים שלב זה ומבצעים אותו בין הקידושין לקריאת הכתובה, או לפני שהחתן מסיים לומר את הפסוק, בין היתר כדי להימנע מצימוד פרץ השמחה של סיום הטקס לאזכור החורבן. למרות שהמנהג נועד להיות רגע רציני לזכר החורבן, בישראל ובפרט בחתונות של חילונים נהפכה שבירת הכוס במשך הדורות לנקודת שיא בטקס, שבה מכריזים "מזל טוב" ופוצחים בשירה, דבר שגרר ביקורת מצד הרב עובדיה יוסף.
חדר ייחוד
לאחר טקס החופה נהוג בקהילות האשכנזיות והתימניות ללוות את החתן והכלה לחדר ייחוד, שם הם שוהים ביחד לבדם במשך זמן מה. לרוב נהוג שהם גם אוכלים שם, לאחר שצמו והתענו במשך כל יום חופתם. בשאר קהילות ישראל לא נוהגים מנהג זה, ומסתמכים על התייחדות החתן והכלה בליל הכלולות.
סעודת מצווה
מקובל לקיים אחרי החופה סעודת מצווה גדולה, מלווה בריקודים ולעיתים בדרשות ונאומים. לאחר ברכת המזון נהוג לברך שוב שבע ברכות על כוס יין. בקרב יהודי גאורגיה נהוג לאחר החופה ריקוד קבלולי (מהמילה העברית "קבלה" במובן של "קבלת פנים") עם לחם כלולות הנקרא אף הוא קבלולי.
ריקוד עם מטאטא
בחלק מהזרמים נהוג שכאשר בן הזקונים מתחתן רוקדים עם מטאטא. יש שסבורים שמקור הריקוד מתבסס על הפסוק "וטאטאתיה במטאטא השמד" (ישעיה יד כג), שחז"ל דרשו ממנו על מיתת בניו של אדם, ולכן בעת שמשיא את כל בניו, והתברר שניצל מהקללה - רוקד עם המטאטא לשבח לקב"ה על החסד שגמל עימו.
חופת נידה
חופת נידה היא מצב בו הכלה נכנסת לחופה כשהיא נידה. ישנה מחלוקת ראשונים האם במצב זה החופה מהווה את נישואי החתן והכלה המאורסים, או לא. למעשה נהוג להימנע ממצב זה, אך אם אירע מקרה כזה, לא מבטלים את החתונה אלא עורכים אותה באופן המותאם למצב מצד ענידת הטבעת, חדר הייחוד וליל הכלולות.
ברכת בתולים
בחיבורי הגאונים מובאת ברכה הנאמרת על בתולי כלה:כפי הנראה ברכה זו הייתה נאמרת לאחר בעילת המצוה בפעם הראשונה בשעה שהיה החתן מוצא דם.
אמנם מתשובות הרמב"ם עולה שהמנהג היה שהחתן אינו יוצא מביתו במשך שבעת ימי המשתה שלאחר החתונה, ובשבת הציבור היה נאסף לשם להתפלל או לברכו, ואחד מהם היה מברך ברכה זו על כוס יין ועל בשמים.
יש שביקרוה בשל האזכור הפומבי של הבתולים ואף ביטלוה, כדוגמת רבינו תם והרמב"ם.
הרמב"ם ראה בכך דבר מגונה ופעל לבטלו, הוא כתב על ברכה זו:
להלכה בשולחן ערוך הביא שיש לומר ברכה זו, וברמ"א אף הוסיף שיש שכתבו לאומרה על כוס. בימינו מנהג רוב בני אשכנז לאומרה שלא על הכוס בלא שם ומלכות.
אוג
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אן רובר ז'אק טורגו
אן רובר ז'אק טורגו (Anne-Robert-Jacques Turgot; 10 במאי 1727 - 18 במרץ 1781) היה כלכלן ומדינאי צרפתי. טורגו עמד מאחרי הניסיון קצר הימים לשנות את מדיניותה הכלכלית של צרפת במאה השמונה עשרה. להגותו הייתה השפעה ניכרת על אדם סמית בכותבו את "עושר העמים".
חייו
טורגו נולד בפריז, כבנה הצעיר של אחת ממשפחות האצולה הבולטות בצרפת, בעלת שורשים נורמניים עתיקים. אביו, מישל-אטיין טורגו, שימש כנציג בפרלמנט (parlemant, נהגה: פרלמה) של פריז, אדון הבקשות (maître des requêtes) ומנהלן ראשי לעיר פריז (ראש עיריית פריז בפועל), ובכך היה לנצר בשושלת משפחתית רבת-שנים ששימשה בתפקידים רשמיים בכירים. אמו, מדלן פרנסואה מרטינו, הייתה ממוצא אצילי אף היא ונודעה בחריפות שכלה.
כבן למשפחה מכובדת אך לא אמידה מאוד, יועד טורגו למסלול קריירה בכנסייה. הוא למד תחילה בבית הספר הכנסייתי של סן-סולפיס, והחל מ-1749, בפקולטה התאולוגית של הסורבון. בסורבון בלט בשני חיבוריו המרשימים "על היתרונות שהעניקה הדת הנוצרית לאנושות" ו"על ההתפתחות ההיסטורית של המחשבה האנושית" שחיבר תחת השם "אבֶּה דה ברוקור" - האב מברוקור (השם הכנסייתי שיועד לו). כבר אז הפגין עניין בכלכלה במכתב שכתב בשנת 1749 לתלמיד עמית על שטרות כסף, בו הפריך את ההגנה של אבה טראסון לטענת הכלכלן ג'ון לו שכסף הוא רק אמצעי חליפין ואינו מהווה עושר בעצמו. במקביל, גילה עניין רב בחריזה, ניסה להחדיר את כללי הפרוסודיה הלטינית לשפה הצרפתית ויצר תרגום שזכה לשבחים מוולטר לספר הרביעי של ה"איניאדה" במשקל הקסמטר קלאסי.
בשנת 1750 החליט טורגו שלא להישבע לכנסייה, כשהוא מסביר את החלטתו לדופון דה נמור בנימוק "שלא יכולתי לסבול את הרעיון ללבוש מסיכה כל חיי." טורגו החליט להיכנס, כאביו, לשירות הציבורי ובשנת 1752 הפך לממלא מקום ומאוחר יותר לחבר בפרלמה של פריז ובשנת 1753 לאדון הבקשות, כאביו לפניו. בשנת 1754 היה חבר במועצה המלכותית שמילאה את תפקיד הפרלמה שבגלות. בשנים 1755 ו-1756 התלווה לגורניי, שהיה אז אינטנדנט המסחר בסיורי הפיקוח שלו בפרובינציות ובשנת 1760, כאשר נסע למזרח צרפת ולשווייץ ביקר את וולטר, שהפך לאחד מחבריו ותומכיו הבולטים.
בפריז הרבה טורגו לבקר בסלונים, ובמיוחד אלו של מאדאם דה גרפניי (נטען כי ביקש את ידה של בת חסותה (המינט שלה), שהפכה אחר–כך למאדאם הלווטיוס וידידתו הטובה לשנים), מאדאם דה דפאן, מדמואזל דה לספינס והדוכסית מאנוויל. בתקופה זו פגש טורגו גם בראשי האסכולה הפיסיוקרטית כמו פרנסואה קסניי, גורניי ודופון דה נמור, אבה מורלה וכלכלנים אחרים.
במקביל, הרבה טורגו לעסוק במגוון נושאים ובין השאר תרגם ב-1753 את "שאלות בנוגע לסחר" של ג'וזיאס טקר ובשנת 1754 כתב "מכתב על סובלנות אזרחית" ואת הפמפלט "המפייס" שתמך בסובלנות דתית. בשנים 1755 ו-1756 כתב מספר מאמרים עבור האנציקלופדיה הצרפתית ובין השנים 1757 ו-1760 כתב מאמר על "ערך הכסף" עבור "מילון המסחר" של אבה מורלה. בשנת 1759 כתב את "הספד לגורניי" (Éloge de Vincent de Gournay).
אינטנדנט בלימוז'
באוגוסט 1761 מונה טורגו לאינטנדנט של אזור לימוז', שכלל כמה מן האזורים העניים והממוסים ביותר בצרפת. הוא נותר במקום במשך 13 שנה. כבר אז הושפע טורגו מאוד מרעיונותיהם של גורניי וקסניי וניסה ליישמם כמיטב יכולתו בשטח שלטונו. תוכניתו הראשונה הייתה להמשיך את סקר האדמות שבו החל קודמו, טורני (Tourny), כדי לקבל הערכה צודקת יותר של המיסוי הצריך להיות מוטל עליהן, ולכך הוסיף הפחתה ניכרת בתרומת המיסים שנדרשה מהמחוז.
הוא פרסם מאמר "על החלוקה מחדש של נטל המס" (Avis sur l'assiette et la repartition de la taille) בין השנים 1762–1770 וכנשיא האגודה החקלאית של לימוז' הציע פרס למאמרים על עקרון המיסוי הרצוי. קנסיי ומירבו טענו בזכות מיסוי יחסי (impôt de quotite), אך טורגו סמך את ידו דווקא על מיסוי על–פי גודל הנחלה (impôt de repartition). רפורמות אחרות שחולל הייתה החלפת מיסוי ה"קורווה", מס שנגבה בעבודה, במס כספי שנגבה מהמחוז כולו והעברת בניין הדרכים לביצוע חיצוני על–פי חוזה.
טורגו חילק במכתביו את החברה לשלושה מעמדות: היצרניים (החקלאים), מקבלי השכר או בעלי–המלאכה (stipendice), ובעלי האדמות (classe disponible), ניתח את שיטות העיבוד השונות, את אופיים של החליפין, הכסף וההון ופיתח את התאוריה של "מס אחד" (impôt unique) שצריך להטיל על התוצר נטו של האדמה ובמקביל להעניק חופש מוחלט לתעשייה ולמסחר.
שר אוצר
אחרי עלייתו לשלטון של לואי השישה עשר מונה מורפה ליועצו (ראש הממשלה) של המלך וביולי 1774, הביא למינויו של טורגו לתפקיד שר הימיה. המינוי זכה לשבחים מכל עבר וחודש לאחר מכן (ב-24 באוגוסט) מונה טורגו לתפקיד שר האוצר (comptroller-general).
פעולתו הראשונה בתפקידו הייתה להגיש למלך נייר עמדה המפרט את עקרונותיו העיקריים: "ללא פשיטות רגל, ללא העלאת מיסים, ללא הלוואות." עקרונות מפתח אלו היו חשובים במיוחד נוכח המדיניות אותה נקט קודמו בתפקיד, טרא. מדיניותו של טרא כללה שמיטת חובות או החזר חובות חד צדדית מצד הממשלה הצרפתית, ניסיון לכפות קבלת הלוואות חדשות, והעלאת מיסים ומכסים. אלו החישו במידה ניכרת את התמוטטותה של צרפת וטורגו הבהיר כי המשך הצעדים בכיוון זה יביא לאסון בתוך זמן קצר.
מדיניותו נוכח המצב הכלכלי העגום של המלך נועדה לאכוף צמצום וריסון תקציבי קשוח בכל משרדי הממשלה. כל הוצאה משרדית הייתה צריכה לעבור לאישורו של שר האוצר, עוכבה חלוקת מספר סינקורות (משרות בשכר אך ללא עבודה), והתקיף את הניצול לרעה של המענקים המלכותיים (acquits au comptant) של המלך, שנהג להעניק פנסיות ונחלות ביד נדיבה.
טורגו הכין תקציב רגיל עבור הממשל—עניין לא מצוי אז—והצליח להפחית את הגרעון בתקציב ולהגביר את האשראי של צרפת עד כדי כך שבשנת 1776 היה יכול לשאת ולתת עם בנקאים הולנדים על הלוואה בשיעור ריבית סביר של ארבעה אחוזים. עדיין, הגרעון והחוב היו עדיין גדולים מכדי שיוכל ליישם את תוכניתו להמיר את שלל המיסים העקיפים במס בודד על אדמה. הוא הצליח, עם זאת, לבטל מספר מכסים ומיסים וניסה להתנגד, ללא הצלחה, למעורבות של צרפת במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
הפעולה הראשונה והחשובה ביותר אותה נקט טורגו היה הצו מה-13 בספטמבר 1774 לכינון מסחר חופשי (כלומר, ללא מכסים) בתבואה. הצו נתקל בהתנגדות עזה בקרב האצולה ובמועצת המלך (conseil du roi). רבים נטרו לטורגו על ניסיונו לשנות את מדיניותו של טרא, שקבע מכסים גבוהים על תבואה ובכך עודד ספקולציות רווחיות במסחר בה, שבהן היו מעורבים אפילו כמה מבני משפחת המלוכה. יתר על כן, הסחר בתבואה (commerce des blés) היה אחד מהנושאים החביבים על מבקרי הסלונים בשנים שקדמו לצו.
אנשים כמו גליאני, אחד הבולטים בסיעת ה"שנונים" (בניגוד ל"פילוסופים") בסלוני צרפת כתב חיבור שנון בשם "דיאלוגים על המסחר בתבואה" (Dialogues sur le commerce des blês) ולדעותיו המרקנטיליסטיות, המנוגדות לתפישות הפיסיוקרטיות של טורגו, היו תומכים רבים בסלוני האצולה. גם לינגואה ונקר, שפרסם "מאמר על החקיקה והמסחר בתבואה" (Essai sur la législation et le commerce des grains) התנגדו לטורגו.
את הלחץ הקשה ביותר על טורגו, עם זאת, הפעיל היבול הדל בשנת 1774, שהוביל לעליה קלה במחיר הלחם בחורף אותה שנה ולהתעוררות מהומות בדיז'ון באפריל 1775 ובמאי למהומות לחם שנודעו בשם "מלחמת הקמח". טורגו הפגין נחישות בדיכוי המהומות, ונתמך על–ידי המלך בפעולתו. הוא זכה לחיזוק נוסף כאשר מונה למואניון-מלשרבה לתפקיד שר החצר ביולי אותה שנה.
בינואר 1776 הציג טורגו בפני מועצת המלך את "ששת הצווים" שלו. ארבעה מהם היו שוליים בחשיבותם, אך שניים מהם נתקלו בהתנגדות אלימה. הראשון היה הצו שביטל את ה"קורווה", מס העבודה שהוטל על האיכרים. טורגו הבהיר כי כוונתו היא להכפיף את כל שלוש השדרות, כולל האצולה והכמורה, למיסוי. הצו השני הורה על ביטול גילדות הסחר המיוחסות (maîtrises et jurandes), שמהן נהנו במיוחד הבורגנים העשירים בפריז—חברים בגילדות מונופוליסטיות בתחומים כמו חייטות, מסחר בבגדים משומשים, עורכי דין, ועוד.
שני הצווים האחרונים עוררו נגד טורגו התנגדות רחבה מצד חלק ניכר מהאצולה וגורמי השלטון האחרים, הפרלמה השונים והבורגנות. אנשים כמו המלכה מארי אנטואנט או מאדאם דה פולינייק התנגדו נמרצות לקיצוץ ביכולתם להעניק מתנות כסף ורכוש לבני חסותם, ורבים אחרים היו שותפים להתמרמרותם. התנגדות זו הותירה את טורגו מבודד. למואניון-מלשרבה, ידידו, סבר שהוא פועל בחפזון רב מדי ואילו מורפה, אם מקנאה באמון שנתן המלך בטורגו או בגלל ניגודי אישיות, נטה מכבר להתנגד לו ואף היה שבוי בידי חבורת פוליניאק וסיעת דה שואסו. בן בריתו היחיד, בהיעדר סיעת תומכים של ממש, היה המלך.
נפילתו
נפילתו של טורגו הייתה עניין צפוי בתחילת שנת 1776. בחירתו לעבור משינויים קטנים בשולי המערכת לניסיון לרפורמה מהותית בה, כל כמה שזו הייתה מצומצמת בהיקפה בהשוואה לרפורמה האמיתית לה חתר, לא הייתה יכולה להתבצע אלא במצב חירום או על–ידי שר פופולרי ובעל בסיס כוח משלו. בהיעדר כל אלו, היה ברור כי גם היעלמות תמיכת המלך היא עניין של זמן ושל הקנוניה הנכונה.
עם התפטרותו של למואניון-מלשרבה באפריל 1776 ביקש טורגו להחליפו בידידו אבה ורי, אך המלך בחר לאמץ את המלצתו של מורפו לאלמוני בשם אמלו. טורגו כתב מכתב חריף למלך, בו ביקר את החלטתו שלא להיוועץ בו בנושא והזהיר אותו מן הסכנות הכרוכות בשרים חלשים ומלך חלש. המלך או אדם מטעמו הראה את מכתבו למורפה, דבר שעוד החריף את העימות ביניהם.
אחרי סילוקו עבר טורגו ללה רושה-גויון ואחרי זמן קצר שב לפריז, שם עסק בשארית חייו במחקרים מדעיים וספרותיים. טורגו סבל בשנותיו האחרונות מהתקפות חוזרות ונשנות של צינית, שגרמו לכך שבערוב ימיו יכול היה להלך רק באמצעות קביים. הוא מת בשנת 1781, שמונה שנים לפני המהפכה הצרפתית אותה חזה. המלך שדחה את הרפורמות שהציע טורגו עלה לגרדום עם מארי אנטואנט בשנת 1793.
לסה פר ומסחר חופשי
טורגו הקדים את אדם סמית ושימש השראה לו בטענה שהאינטרס העצמי הוא הגורם המניע העיקרי בהליך השוק, וכי העניין האישי או הטובה האישית של הפרט בשוק חופשי מקדם בצורה המיטבית את עניין הכלל או טובת הכלל (כלומר, פעולת היד הנעלמה). הגבלות ממשלתיות וזכויות יתר, או קביעות המבוצעות על–ידי אינטלקטואלים המרוחקים ממעורבות ממשית בעסקאות באופן יומיומי יביאו לכך שהצרכנים יאלצו לרכוש מוצרים טובים פחות במחיר גבוה יותר. "החופש הכללי לקנות ולמכור", כתב, "הוא הדרך היחידה להבטיח למוכר מחיר שיהיה גבוה מספיק לעודד את הייצור ומאידך, להבטיח לצרכן את המוצר הטוב ביותר במחיר הנמוך ביותר". תפקידה של הממשלה הוא להבטיח בני אדם מפני "עוול גדול" ומפלישה או מלחמה מצד אומה אחרת: "על הממשלה להגן תמיד על החירות הטבעית של הקונה לקנות והמוכר למכור."
ערך ופרדוקס הערך
אחד הרעיונות המהפכניים ביותר של טורגו הופיע במאמר שלא פורסם ולא הושלם בשם "ערך וכסף" (Valeurs et Monnaies). משנת 1769. במאמר פורץ דרך זה מפתח טורגו תאוריית ערך דומה לתורת הערך השולי שפותחה מאה שנה מאוחר יותר. טורגו הבחין כי ערכם של דברים משתנה בהתמדה בהתאם לצורכי האדם:
במילים אחרות, ההערכה לא רק משתנה בהתאם לצרכים המשתנים, גם ההערכה ליחידת מוצר מסוימת או נוספת משתנה בהתאם למצב הנתון. באמצעות תובנה זו מצליח טורגו לפתור את פרדוקס הערך שהיה המכשול העיקרי שניצב בפני הכלכלה הקלאסית: הסיבה לכך שערכם של המים נמוך, למרות היותם חיוניים לחיים, הוא היותם מצויים בשפע. כלומר, ערכו של מוצר קשור גם בזמינותו ובהשקעת הזמן והמאמץ הדרושה לצורך השגתו.
אף שטורגו עדיין דבק ברעיון השגוי של הכלכלנים הקלאסיים הגורס שערכו הבסיסי של מוצר הוא העלות, הוא מגיע למסקנות נכונות לגבי הערך הסובייקטיבי שלו, הנקבע על פי "הזמן והעמל" שהצרכן כדי להשקיע בו, בהשוואה להשקעת זמן ומאמץ דומה ברכישת מוצר אחר.
בהמשך, משלב טורגו בתאוריה מצב בו ישנם שני אנשים העוסקים בסחר ביניהם, ומבחין נכונה כי כל אחד מהם ינסה למכור את ה"עודף" שיש לו ממוצר מסוים בתמורה למוצר הנמצא בעודף אצל האחר, כששני הצדדים יעריכו שהם מרוויחים מן העסקה (אם כי הוא שוגה כשהוא מניח כי זה הזקוק פחות למוצר מסוים יוכל לדחוף את הצד השני להציע לו הצעה טובה יותר).
ייצור
אחת התרומות החשובות של טורגו, שלא הוכרה עד שלב מאוחר הרבה יותר, טמונה במאמר שכתב בשנת 1767 בשם "עיון במאמר מאת סן-פרווי". במאמר זה ניסח טורגו את חוק ההחזר הפוחת—החוק שלפיו ההחזר מכל השקעה נוספת בגורמי הייצור הולך ופוחת בהדרגה—בטענו כי היחס בין גורמי הייצור והתוצר משתנה ואינו קבוע כפי שסברו הפיסיוגרטים. יתר על כן, מעבר לנקודה מסוימת, קבע, אין כל טעם בהשקעה נוספת, משום שכל השקעה כזו תביא להרעה במצב, היינו, שכל הרחבה של המאמצים או ההשקעה בגורמי הייצור לא תוביל להגברה בייצור אלא, סביר להניח, לפיחות ביצרנות הכללית.
הון ויזמות
ב"הרהורים" שלו הצביע טורגו על שתי דמויות מרכזיות הפועלות בתחום הייצור: הייזם-הקפיטליסט, ופועלי הייצור. היזם-הקפיטליסט זקוק להון ראשוני רב כדי לשלם לעובדיו, המקבלים את שכרם עוד לפני שהוא נהנה מן ההכנסות עבור המוצרים שהם מייצרים, וכדי לרכוש חומרים ומכונות, שאף הם משולמים עוד לפני שהופקה מהם תמורה.
טורגו מצביע על כמה ערוצים אפשריים של חיסכון: קניית אדמה, השקעה במקדמות לעובדים וגורמי ייצור אחרים, או הלוואה בריבית. כל אלו, בפועל, מחזירים את החיסכון באופן מיידי למחזור. קניית אדמה תעביר כסף לרשות המוכר, שיקנה בו דבר, ישלם בו חובות או ילווה אותו מחדש, מקדמות הון ישובו למחזור באמצעות תשלום עבור ציוד, בניינים, חומרי גלם ושכר.
הסיכון בהשקעה יזמית, טען טורגו, גבוה מהסיכון בהלוואה ולכן השקעות יזמיות תתקיימנה רק אם שיעור הרווח הצפוי ליזם יהיה גבוה משיעור הריבית. איגרות חוב ממשלתיות הן ההשקעה הפחות מסוכנת מכל, ולכן שיעור הריבית עליהן צריך להיות הנמוך ביותר. כאשר שיעור הריבית עליהן גבוה במיוחד, ההשקעות מתועלות לשימושים עקרים ולא יצרניים, ובכך מופחתת ההשקעה בערוצים יצרניים.
טורגו יצא כנגד התפישות של הפיסיוקרטים והסכולסטים ששללו את הריבית. ריבית אינה ניצול של הלווה על–ידי המלווה, אלא עסקה שבה המלווה מוותר על שימושים אחרים שיכול היה לעשות בכספו לטובת הלווה, והריבית היא הפיצוי המוצדק עבור וויתור זה. ב"תזכיר על הלוואה בריבית" שלו התמקד טורגו בשאלה מדוע מוכנים הלווים לשלם ריבית עבור השימוש בכסף. המתנגדים לריבית, ציין, טוענים כי המלווה, בקבלו ערך נוסף על ערך ההלוואה המקורית, מבצע פעולה לא מוסרית. ריבית, טען, היא "הפער שבין השימושיות הקיימת ביום ההלוואה בין הסכום שבבעלות המלווה וסכום גדול יותר שיתקבל בעתיד הרחוק". טובה ציפור אחת ביד משתיים על העץ ולכן הכסף שבבעלות המלווה בהווה עדיף על הבטחה לקבלת סכום דומה בעוד שנים מספר. שני הסכומים אינם שווים בערכם מבחינת המלווה, שכן הוא "נותן כסף ומקבל רק הבטחה... והפיצוי שהוא דורש גובהו בדיוק כשיעור הריבית". מכאן שקביעת שיעור ריבית מרבי בחוק תגרום לחיסולם של כל עסקי האשראי בסיכון.
חנקין
חנקין הוא שם משפחה שמשמעותו צאצא של.
שמואל-לייב בלנק
שמואל-לייבּ בְּלַנְק (או בלאנק) (ידוע לרוב כש"ל בלנק; באנגלית: Samuel Leib Blank; 20 באוקטובר 1891, דונייבצי, אוקראינה (האימפריה הרוסית) – 16 באוקטובר 1962, פילדלפיה) היה מורה לעברית וסופר עברי.
קורות חיים
שמואל-לייב בלנק נולד בשנת 1891 בדונייבצי שבאוקראינה, באימפריה הרוסית, ובגיל 18 עבר לבסרביה. הוא עבד כמורה לעברית שעבר בין היישובים החקלאים של יהודי בסרביה. ב-1917 התחיל לפרסם סיפורים מהווי יהודי היישובים האלה ומתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר סיפוח בסרביה לרומניה ב-1923, היגר לארצות הברית, שם לימד עברית בגראץ קולג' שבפילדלפיה.
בלנק המשיך לפרסם יצירות ספרותיות, למבוגרים ולילדים, כולל רומנים, סיפורים ומחזות לבני הנעורים. יצירתו סובבת סביב מפעל ההתיישבות של יהודי בסרביה, שעברו מעיסוקים גלותיים אופייניים, לעיסוק בעבודת האדמה והתחברות לטבע תוך כיבוש הערבה המזרח-אירופית.
ג'רום איגינלה
ג'רום ארתור-ליי אדקונלה טיג ג'וניור אלביס איגינלה (באנגלית: Jarome Arthur-Leigh Adekunle Tig Junior Elvis Iginla; נולד ב-1 ביולי 1977 באדמונטון) הוא שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר בעמדת חלוץ אגף שמאלי.
איגינלה נבחר בדראפט ליגת ה-NHL בשנת 1995 על ידי דאלאס סטארס, אך השחקן הועבר לקלגרי פליימס. איגינלה שימש כקפטן הקבוצה 9 שנים. בעונת 2001/02 היה מלך השערים והנקודות של ה-NHL, וזכה בפרס טד לינדזי של אותה עונה. איגינלה הוא מלך השערים, הנקודות, וההופעות של קלגרי פליימס בכל הזמנים.
בנוסף לקריירת הקבוצות, משחק איגינלה במדי נבחרת קנדה. איגינלה החל את קריירת הנבחרות בגביע האומות במדי נבחרת קנדה עד גיל 18, בשנת 1994. באותו טורניר הוביל איגינלה את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב לאחר שכבש 5 שערים ו9 נקודות. ב-1996 היה שותף איגינלה לזכייה של נבחרת קנדה לנוער באליפות העולם לנוער. הוא הוביל את כובשי הטורניר עם 5 שערים ו-12 נקודות, והוביל את נבחרת קנדה לזכייה רביעית ברציפות במדליית זהב. בשנת 2002 זומן לראשונה לנבחרת קנדה לקראת אולימפיאדת סולט לייק סיטי, בה הצטיין והוביל את הנבחרת למדליית זהב. מאז ועד פרישתו שיחק בנבחרת באופן קבוע והיה לקפטן משנה מספר פעמים.
ב-2020 נבחר כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח.
ביוגרפיה
איגינלה נולד באדמונטון שבאלברטה לאב ממוצא ניגרי ואם מאורגון. אביו, עורך דין במקצועו, נולד בניגריה וכשהיגר לקנדה שינה את שם משפחתו לאלביס, שם המשפחה השני של איגינלה. איגינלה גדל עם אמו, סבו וסבתו בעיר סט. אלברט לאחר שהוריו התגרשו כשהיה בן שנה. אף על פי שאמו מגדירה את עצמה בודהיסטית, איגינלה מאמין בנצרות, הדת של אביו. איגינלה החל לשחק הוקי קרח בעידוד סבו, אותו מגדיר איגינלה כמי שבלעדיו לא היה מגיע לרמות הגבוהות. איגינלה החל את הקריירה דווקא כשוער לפני שעבר לעמדת החלוץ אגף שמאלי. כבר בגיל 15 הוביל איגינלה את הליגה המקומית של אלברטה כשכבש 87 נקודות בעונת 1992/93.
השנים הראשונות
איגינלה נבחר במקום ה-11 בדראפט בשנת 1995 על ידי דאלאס סטארס, אך זכויות השחקן הועברו לקלגרי פליימס, שם הוא הוחתם ב-1996. איגינלה חתם בקלגרי פליימס במהלך הפלייאוף של 1996, מיד לאחר סיום עונתו בליגת ההוקי המערבית. איגינלה היה השחקן הראשון שמשחק בקלגרי פליימס מתחת לגיל 18. איגינלה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-21 באפריל 1996 נגד שיקגו בלאקהוקס במהלך הפלייאוף של שנת 1996. כבר בהופעת הבכורה שלו, בישל איגינלה שער לתיאורן פלרי. הוא כבש את שער ה-NHL כעבור יומיים נגד שיקגו בלאקהוקס.
בעונתו השנייה בליגה, 1996/97, נבחר איגינלה להרכב הרוקיז של השנה ב-NHL, ונבחר גם במקום ה-2 בגביע קאלדר, כסגן לבראיין ברארד. באותה עונה היה איגינלה השחקן הראשון שכובש מעל 50 נקודות בעונתו הראשונה בליגה. הוא סיים את העונה עם 21 שערים, 29 בישולים ו50 נקודות אך יכולתו לא הספיקה והפליימס סיימו את העונה במקום ה-10 במערב, ולא העפילו לפלייאוף. בסיום אותה עונה החליט איגינלה להאריך את חוזהו בפליימס ולהמשיך לשחק בקבוצה עוד שנה.
בעונתו 1998/99 היה איגינלה הכובש המצטיין של קלגרי פליימס, עם 28 כיבושים במהלך העונה הסדירה. יכולתו של איגינלה שוב לא עזרה לפליימס כדי לעלות לפלייאוף. בסיום העונה הסתיים שוב חוזהו בפליימס, אך היכולת הטובה מהעונה הקודמת עזרה לו להשיג משא ומתן עם הפליימס על חוזה חדש. המשא ומתן נמשך אל תוך תחילת העונה. איגינלה התחיל את עונת 1999/00 ללא חוזה למרות שהשתתף במחנה האימונים של הקבוצה. הוא נעדר משלושת המשחקים הראשונים של העונה, אך לאחר מכן חתם על חוזה חדש של 4.9 מיליון דולר. את אותה עונה סיים עם שיאים אישיים. הוא כבש 29 שערים ו63 נקודות, ועונה לאחר מכן שיפר שוב את שיאיו עם 31 שערים ו71 נקודות.
לאחר שהשתתף במחנה האימונים של נבחרת קנדה, שוב קבע איגינלה שיאים חדשים בעונת 2001/02, כשכבש 52 שערים ו96 נקודות. בתום אותה עונה הפך איגינלה לשחקן מוביל בליגה וזכה בגביע ארט רוס ובגביע מוריס רישאר, פרסים המוענקים לכובש השערים ולכובש הנקודות המצטיין בעונה הסדירה. הוא גם זכה בפרס טד לינדזי, וגם זכה בפרס המלך קלנסי, לאחר שתרם 1,000 דולר לקהילה על כל שער שכבש בעונה הסדירה. איגינלה גם זומן לנבחרת קנדה בסיום אותה עונה, והיה שותף לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת סולט לייק. לאחר שחוזהו הסתיים בסיום העונה, הוא חתם על חוזה חדש עם קלגרי פליימס לשנתיים, והרוויח 13 מיליון דולר לעונה אחת. בעונת 2002/03, ירד איגינלה ל-67 נקודות, ו35 שערים בעונה בה נפצע לרוב.
כקפטן הפליימס
בתחילת עונת 2003/04 הכריזה קלגרי פליימס כי איגינלה ישמש כקפטן ה-18 בתולדות המועדון. בעקבות הכרזתו כקפטן, הפך איגינלה לקפטן כהה העור הראשון בהיסטוריית ה-NHL. בעונתו הראשונה כקפטן קלגרי פליימס, זכה איגינלה בגביע מוריס רישאר השני שלו, לאחר שכבש 41 שערים, וזכה בגביע במשותף עם ריק נאש ואיליה קובלצ'וק. בסיום העונה העפילו הפליימס לראשונה זה 8 שנים לפלייאוף גביע סטנלי, והוביל אותה לגמר גביע סטנלי עם 13 כיבושים במסגרת הפלייאוף, לראשונה זה 15 שנים. הפליימס נוצחו במשחק השביעי בסדרת הגמר נגד טמפה ביי לייטנינג, אך למרות זאת הפך איגינלה למושא הערצה בקנדה לאחר הגמר. באותו זמן נחשב איגינלה לאחד משחקני ההוקי קרח הטובים בעולם, ובמהלך השביתה בעונת 2004/05, התעסק בלשפר את סגנון המשחק שלו. במהלך השביתה מונה איגינלה ביחד עם עוד 6 שחקנים בליגה, לוועדה מקצועית על ידי ה-NHL שנועדה כדי לשפר את המשחק. איגינלה החזיק בתפקיד זה עד תחילת 2008.
עונת 2009/10 הסתיימה כאשר איגינלה כבש 32 שערים ו-69 נקודות, מה שלא עזר לקלגרי פליימס כדי להעפיל לפלייאוף. איגינלה רשם את משחקו ה-1,000 בקריירה ב-4 בפברואר 2010 נגד פלורידה פנתרס. הפליימס לא העפילו לפלייאוף בסיום אותה עונה לראשונה משנת 2003, והפליימס רצו להעביר את איגינלה בטרייד, אך בסופו של דבר הוא נשאר בקבוצה לאחר שכנועים מצד הגנרל מנג'ר של המועדון, קרייג בוטון.
איגינלה רשם את האסיסט ה-500 שלו בקריירה ב-11 בינואר 2011, ונבחר למשחק האולסטאר של אותה עונה. למרות שנבחר למשחק האולסטאר, הוא הודיע כי אינו מעוניין להשתתף במשחק וכי הוא רוצה לבלות את הזמן בפגרה עם סבתו החולה. ב-6 במרץ כבש את שערו ה-30 בעונה נגד נאשוויל פרדטורס, והפך לשחקן ה-10 בתולדות ה-NHL שכובש מעל 30 שערים במשך 10 עונות ברציפות. חודש לאחר מכן, רשם איגינלה את הנקודה ה-1,000 בקריירה. איגינלה נבחר בעונת 2011/12 למשחק האולסטאר השביעי בקריירה. ב-13 במרץ 2012 כבש שוב איגינלה 30 שערי ליגה והפך לשחקן השביעי שכובש מעל 30 שערים ב-11 עונות ברציפות.
המעבר לפיטסבורג ולבוסטון
בעונת 2012/13 עמד איגינלה לסיים את חוזהו בקלגרי פליימס. באותו זמן, לקראת סיום מועד ההעברות ב-NHL, נפלה קלגרי פליימס במקומות האחרונים של הליגה. ב-27 במרץ ערך איגינלה את משחק הפרידה שלו מהפליימס לאחר 16 שנה בקבוצה, והועבר בטרייד לפיטסבורג פינגווינס. איגינלה שיחק 13 משחקים בפינגווינס בהם כבש 5 פעמים, בישל 6 פעמים ורשם 11 נקודות. בפלייאוף, כבש איגינלה 4 פעמים, בישל 8 פעמים ורשם 12 נקודות, והוביל את הפינגווינס לגמר המזרח, שם הפסידה 4-0 לבוסטון ברואינס. לאחר סיום העונה סיים את חוזהו בפינגווינס והפך לשחקן חופשי.
ב-5 ביולי 2013 חתם איגינלה בבוסטון ברואינס לשנה אחת על סך 6 מיליון דולר. איגינלה כבש את שערו הראשון בברואינס לאחר 9 משחקים, בניצחון 2-1 על סן חוזה. ב-10 בדצמבר שיחק לראשונה נגד קלגרי פליימס, ובסיום המשחק הקיף פעמיים את המגרש, והתקבל במחיאות כפיים מצד אוהדי קלגרי. ב-4 בפברואר 2014 מסר את הבישול ה-600 שלו בקריירה.
קריירת נבחרות
איגינלה החל לשחק בנבחרות הצעירות של קנדה בשנת 1994, כששיחק במדי הנבחרת הצעירה (עד גיל 18) בטורניר האומות. באותו טורניר הוביל איגינלה את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב לאחר שכבש 5 שערים ו9 נקודות. ב-1996 היה שותף איגינלה לזכייה של נבחרת קנדה לנוער באליפות העולם לנוער. הוא הוביל את כובשי הטורניר עם 5 שערים ו-12 נקודות, והוביל את נבחרת קנדה לזכייה רביעית ברציפות במדליית זהב. ב-1997, בגיל 19, קיבל איגינלה את זימונו הראשון לנבחרת קנדה הבוגרת, לקמפיין אליפות העולם. איגינלה רשם 2 שערים ו-3 בישולים ב-11 משחקים, והיה השחקן הצעיר ביותר בקנדה באותו טורניר.
ב-2002, קיבל איגינלה זימון לשחק במדי נבחרת קנדה באולימפיאדת סולט לייק סיטי. איגינלה כבש 2 שערים במשחק הגמר נגד נבחרת ארצות הברית, והפך לגיבור לאומי לאחר שהיה אחד השחקנים הבולטים שעזרו לקנדה להשיג מדליית זהב ראשונה בענף ההוקי קרח מזה 50 שנה, כולל שני שערים ואסיסט במשחק הגמר בו ניצחה קנדה את ארצות הברית 5:2. איגינלה הפך לאדם כהה העור הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליית זהב באולימפיאדת החורף. ב-2004 שימש איגינלה כקפטן המחליף של קנדה בקמפיין גביע העולם, ועזר לה שוב לזכות במדליית הזהב. איגינלה זומן בפעם ה-2 לאולימפיאדת החורף, כשהשתתף באולימפיאדת טורינו ב-2006. איגינלה רשם רק 2 נקודות במהלך הטורניר, ונבחרת קנדה לא הצליחה להגן על מדליית הזהב והודחה ברבע הגמר נגד נבחרת רוסיה. איגינלה שימש שוב כקפטן מחליף באולימפיאדת ונקובר, ופתח את הטורניר בשלושער נגד נבחרת נורווגיה. איגינלה היה הכובש המצטיין באולימפיאדה עם 5 כיבושים, ונבחרת קנדה שוב זכתה במדליית הזהב. איגינלה פרש מקריירת נבחרות ב-2010, לאחר אולימפיאדת ונקובר, ולא השתתף עם נבחרת קנדה באליפות העולם ב-2012 ובאולימפיאדת סוצ'י ב-2014.
באולימפיאדה האחרונה של איגינלה, אולימפיאדת ונקובר, שיחק 7 משחקים, כבש 5 שערים ומסר 2 אסיסטים.
חיים אישיים
איגינלה נשוי לחברתו מכיתה ח', קארה, ולהם 3 ילדים: ג'ייד, טיג' וג'ו. אחותו של איגינלה, תרסה, שיחקה בקבוצת ההוקי של אוניברסיטת ססקצ'ואן עד 2005. בשנת 2002 פתח איגינלה את בית הספר להוקי על שמו בקלגרי כארגון ללא מטרות רווח, והודיע כי יתרום את כל הכסף של בית הספר לעמותה למחקר הסכרת. ב-2004 זכה איגינלה ב-2 תוארי NHL על תרומתו לקהילה. משנת 2005 תורם איגינלה 2,000 דולר עבור כל שער. משנת 2000 ועד 2013, תרם יותר מ-700 אלף דולר. איגינלה מחזיק בחצי מזכויות הבעלות על קמלופס בלייזרס מליגת ההוקי המערבית, קבוצת הנוער בה שיחק לפני הדראפט.
עיראק אל-מנשייה
בימי בית שני
במקום שכן אחד היישובים היהודים הגדולים ביותר בימי בית שני, כפר שחליים (עליו נאמר שמספר יושביו היה "כפלים כיוצאי מצרים"), שאדמותיו השתרעו בין שדה משה לבין צומת פלוגות של היום. לאחר הכיבוש הערבי הובאו פלאחים להתיישב על חלקן המזרחי של חורבות כפר שחליים. הכפר נקרא בשם מנשיית א-שחלין, ושמו התגלגל ברבות השנים לעיראק אל-מנשייה.
במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות במאי 1948, זמן קצר לאחר הכרזת העצמאות ופלישת צבאות מדינות ערב נתפס הכפר על ידי חטיבה 9 של חיל המשלוח המצרי (1948) שהתבססה באזור הכפר והעיירה אל-פאלוג'ה הסמוכה.
ב-16 באוקטובר 1948 עם תחילתו של "מבצע יואב" הותקף חיל המשלוח המצרי. הכוח התוקף הורכב מהגדוד השביעי של חטיבת הנגב ומגדוד הטנקים של חטיבה 8. לכוח התוקף לא היה ניסיון בתקיפה משולבת של חיל רגלים ושריון. כוח הרגלים נתקל בהתנגדות קשה ונאלץ לסגת. המצרים החלו להפגיז את הכוח התוקף בתותחים. תוך זמן קצר נגרמו אבדות כבדות והחלה נסיגה מבוהלת. ארבעה טנקים מסוג "הוצ'קס" נפגעו וגם האחרים יצאו מכלל שימוש.
ב-22 באוקטובר עם סיומו של "מבצע יואב" נותקה חטיבה 9 המצרית משאר הצבא המצרי שהיה בעזה ונשארה בשטח שנודע כ"כיס פלוג'ה". הכיס כלל בחלקו המערבי את העיירה פלוג'ה ובחלקו המזרחי את הכפר עיראק אל-מנשייה.
ב-28 בדצמבר 1948, נר שני של חנוכה, הותקף הכפר עיראק אל-מנשייה על ידי חטיבת אלכסנדרוני במסגרת "מבצע חיסול". ההתקפה נהדפה באבדות כבדות – 87 הרוגים, רובם בני הפלוגה הדתית.
עם התפנות כיס פאלוג'ה, שתחם גם את עיראק אל-מנשייה, מחטיבה 9 המצרית המכותרת, עזבו תושביו את הכפר בחסות כוח בינלאומי, ככל הנראה, אונטס"ו. על חורבות כפר שחליים (עיראק אל-מנשייה בשמה הערבי) נמצא היום חלק מהעיר קריית גת.
זניט קאזאן
מועדון הכדורעף זניט קאזאן (ברוסית: Зенит Казань) היא קבוצת כדורעף רוסית מהעיר קאזאן, אשר זכתה עשר פעמים באליפות ליגת העל הרוסית בכדורעף, עשר פעמים בגביע הרוסי, ושש פעמים בליגת האלופות בכדורעף. ספונסר הקבוצה הוא גזפרום טרנסגז קאזאן, חברת בת של תאגיד גזפרום.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה במאי 2000 ועד 2004 נקראה בשם "דינמו קאזאן", באותה שנה נרכשה על ידי חברת גזפרום טרנסגז קאזאן, חברת בת של תאגיד גזפרום. בעונת 2003/2004 העפילה לליגת העל הרוסית והחל מעונת 2007 זכתה בעשר אליפויות לאומיות, 5 מהן רצופות.
בעונת 2020/2021 זניט הפסידה לקוזבאס קמרובו ברבע גמר פלייאוף הליגה ולראשונה מזה 15 שנה לא סיימה באחד משלושת המקומות הראשונים באליפות הלאומית.
זניט היא אחת הקבוצות הגדולות ביותר באירופה וברשותה מאזן שיא של 64 ניצחונות בשנים 2015—2017.
יריבות
יריבתה המושבעת של זניט היא זניט סנקט פטרבורג (שממומנת על ידי גזפרום, בעוד זניט קאזאן ממומנת על ידי חברת הבת גזפרום טרנסגז קאזאן), קאזאן פגשה את סנקט פטרבורג פעמיים בגמר הגביע הרוסי בכדורעף ובסך הכל פגשה אותה 9 פעמים מאז הקמתה בשנת 2017 כשהמאזן נוטה בבירור לטובתה עם 6 ניצחונות. המפגשים בין הקבוצות מכונים דרבי זניט (Зенитовское дерби).
Love Injected
השיר ייצג את לטביה באירוויזיון 2015 על ידי סואדוגו. סואדוגו סיימה בגמר במקום השישי מתוך 27 מדינות כשלזכותה 186 נקודות, הישגה הטוב ביותר של לטביה מאז 2005 והמיקום הרביעי הטוב ביותר שלה אי פעם. בחצי הגמר היא סיימה במקום השני מתוך שבע עשרה, אחרי מי שניצחה בסופו של דבר, שוודיה.
קוקטייל חנקן נוזלי
קוקטייל חנקן נוזלי הוא קוקטייל המכיל חנקן נוזלי. קוקטיילים אלו שנויים במחלוקת מכיוון שטמפרטורת הניזול של החנקן הנוזלי היא 195.65°C- ובליעתו עלולה להיות קטלנית. עם זאת, חנקן נוזלי אינו חומר בפיקוח.
השימוש בחנקן נוזלי בתחום המזון מוזכר כבר בשנת 1980 בספר מתכונים שנקרא "קרח מהודר" ונכתב על ידי אגנס מרשל, אך הפך לפופולרי בשנים האחרונות במטבח המולקולרי לצורכי הכנת קינוחים קפואים כגון גלידה ומקצפת ליד שולחן הסועדים.
בקוקטיילים משתמשים בחנקן הנוזלי כדי להקפיא את הכוס של הקוקטייל, את מרכיביו, כדי ליצור אפקט של עשן או אפקט של בעבוע.
בגלל הטמפרטורה הנמוכה של החנקן הנוזלי, הוא עלול לגרום לנזק רב לגוף האדם ולרקמות בפה ובמערכת העיכול, בעיקר לכוויית קור. חנקן נוזלי רותח בטמפרטורת נמוכות מאלה של הגוף ויגדיל את נפחו מאות מונים בסביבת הגוף, תופעה זו כשלעצמה מהווה סכנת מוות משמעותית מפגיעה בלתי הפיכה ברקמות שלא ישאו בלחץ הרב.
התקרית בלנקסטר
הנזקים שטמונים בשתיית קוקטיילי חנקן נוזלי זכו לפרסום בגלל תקרית שהתרחשה באנגליה. ב-4 באוקטובר 2012 נערה כבת 18 אושפזה בבית החולים בעקבות כאבי בטן חזקים וקוצר נשימה לאחר ששתתה קוקטייל חנקן נוזלי במסיבת יום ההולדת שלה בבר בלנקסטר. הצוות הרפואי ביצע בה גסטרקטומיה שבמהלכו קטעו את קיבתה כדי להציל את חייה.
H&H Bagels
H&H Bagels היא חברת בייגל פופולרית בעיר ניו יורק, היא יצרן הבייגל הגדול ביותר בעיר ניו יורק ואחד מיצרני הבייגל הגדולים ביותר בעולם, מייצרת כ-80,000 בייגלים מדי יום.
העסק נוסד ב-1972, כשהלמר טורו וגיסו הקטור הרננדז (מכאן "H&H") רכשו את "מידטאון בייגלס" בברודוויי פינת רחוב 80 עבור $5,000 במזומן ו-$50,000 בהלוואה. לימים טורו הפך לבעל השליטה המלאה על העסק.
ב-1993 הם העבירו את המאפייה לרחוב 46 פינת השדרה ה-12 בהלס' קיצ'ן מנהטן, אם כי החנות הראשית נותרה באפר ווסט סייד. שתי החנויות נסגרו והזיכיון נמכר לאחרים. ל-H&H Bagels יש תעודת כשרות מ-Star-K (ועד הכשרות של בולטימור).
בנוסף למכירות בארצות הברית, הם גם מוכרים בייגל ברחבי תבל.
מכון אחיה
אחיה - ללמוד שאתה יכול היא עמותה ללא מטרות רווח המסייעת לילדים ונוער הסובלים מבעיות התפתחותיות וקשיי למידה, ומתמחה באוכלוסייה החרדית.
אודות
מכון אחיה הוקם בשנת 1993 כדי למנוע את נשירה באמצעות איתור ילדים עם קשיי למידה ועיכובים התפתחותיים ומתן טיפול בגיל מוקדם ככל האפשר. אחיה מפעיל מרכזים ותוכניות עבור ילדים, הורים ומורים במטרה לעורר מודעות קהילתית לנושא קשיי הלמידה של ילדים, ולהכין את מסגרות החינוך בקהילה בצורה טובה יותר להתמודדות עם ילדים מתקשים.
"אחיה" היא העמותה היחידה המפעילה תוכניות טיפול והתערבות לסיוע לילדים מתקשים, ובמקביל מכשירה מורים בעלי גישה והבנה מיטבית לילדים בעלי ליקויי למידה הלומדים במסגרות החינוך הרגילות.
בנוסף מפעילה העמותה גנים טיפוליים בבני ברק ובחולון, המטפלים בילדים הסובלים מליקויי למידה ועיכובים התפתחותיים. מטרת הגנים הטיפוליים היא להכשיר את הילדים להשתלבות בבתי ספר יסודיים רגילים בקהילה החרדית.
אחיה הביאה ליוזמות מחקר בשיתוף עם מומחים מאוניברסיטת בר-אילן, בית הספר לריפוי בעיסוק של המרכז הרפואי הדסה, הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ומכון ברוקדייל, ליצירת אסטרטגיות חדשות שעשויות לתת מענה לצרכים החינוכיים של האוכלוסייה החרדית.
"אחיה" מפעילה גם מרכז להכשרת מורים בקהילת החינוך החרדית בישראל בשני העשורים האחרונים, ומוביל את תחום הכשרת המורים לחינוך מיוחד ולילדים הסובלים מקשיי למידה. למרכז להכשרת מורים אחיה חמש-עשרה שלוחות, בהן לומדים מעל 1,000 תלמידים. השלוחות ממוקמות בבני ברק, באשדוד, אלעד, בית שמש, ביתר עילית, חדרה, ירושלים, מודיעין עילית, נתניה, נתיבות, רכסים, צפת, קריית מלאכי, טבריה ותל אביב.
מפעלים נוספים של אחיה כוללים:
בשנת 2011 טופלו מעל 3,500 ילדים במרכזי אחיה השונים.
תקרית התמונה
במאי 2018 במהלך סיור שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן במכון אחיה בבני ברק הצטלם השגריר בעוד אוחז בתמונה של ירושלים, אך במקום כיפת הסלע, הוצבה הדמיה של בית המקדש השני. אירוע זה גרם לתקרית דיפלומטית ולגינויים חריפים מצד מדינות ערב ובכירי הרשות הפלסטינית. השגרירות הוציאה הודעה לעיתונות בה היא מוסרת כי השגריר פרידמן לא היה מודע לשינוי שנעשה בתמונה שניתנה לו והתאכזב מאוד מכך שמישהו ניצל את ביקורו בבני ברק כדי לייצר מחלוקת. ואף דרשה ממכון אחיה להתנצל על התקרית. במכון התנצלו והודיעו כי "הנהלת ארגון אחיה מבקשים להתנצל בפני שגריר ארצות הברית בישראל מר דוד פרידמן ושגרירות ארצות הברית בישראל. איש צוות מטעם ארגון אחיה הגיש תמונה לשגריר שלא על דעת אחיה, השגרירות והשגריר".
יום לאחר התקרית התראיין השגריר לכלי התקשורת ואמר בין היתר כי "בסוף הסיור בבני ברק מישהו בא במהירות עם פוסטר והצטלם לידי עם התמונה. זה חסר כבוד וטיפשי. ביליתי את ה-24 שעות שלאחר מכן בלהסביר שזה לא משקף את עמדותיי".