cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הליפקס (נובה סקוטיה)
תרבות
הליפקס הוא מרכז תרבותי מרכזי במחוזות האטלנטיים. העיר שמרה על רבות מהמסורות הימיות והצבאיות שלה, ובמקביל נפתחה בפני אוכלוסייה רב-תרבותית הולכת וגדלה. הגרעין העירוני של העיר נהנה גם מאוכלוסייה גדולה של סטודנטים על-תיכוניים המשפיעים מאוד על זירת התרבות המקומית. בהליפקס מספר גלריות אמנות, תיאטראות ומוזיאונים, כמו גם מרבית מתקני הספורט והבילוי האיכותיים של האזור. הליפקס היא גם ביתם של רבות מהאטרקציות התרבותיות העיקריות באזור, כגון פסטיבל "Pop Explosion" למוזיקה, התזמורת הסימפונית של נובה סקוטיה, הגלריה לאמנות של נובה סקוטיה, הקיבר, המוזיאון הימי של האטלנטיק ותיאטרון נפטון. האזור ידוע בזכות עוצמת סצנת המוזיקה וחיי הלילה שלו, בעיקר בליבה העירונית המרכזית. ראה רשימה של קבוצות מוזיקליות מהליפקס, נובה סקוטיה לקבלת רשימה חלקית.
המאפיינים ההיסטוריים הם אוסף של מבנים היסטוריים על הטיילת של הליפקס. הליפקס מארחת מגוון רחב של פסטיבלים המתקיימים לאורך כל השנה, כולל פסטיבל הסרטים האטלנטי, הקעקוע הבינלאומי רויאל נובה סקוטיה, פסטיבל האוסקר הבינלאומי של האליפקס, פסטיבל יווני, פסטיבל הג'אז האטלנטי, הפסטיבל הרב-תרבותי, חגיגת יום קנדה הגדולה ביותר במזרח של אוטווה, יום נטאל, פיצוץ הפופ של הליפקס, אירועי ספינה גבוהה תקופתית, פסטיבל נוקטורן ושייקספיר ליד הים. הגאווה של הליפקס הוא אירוע הלהט"בים הגדול ביותר בקנדה האטלנטית ואחד הגדולים במדינה. רבים מהפסטיבלים והאירועים השנתיים של הליפקס הפכו ידועים עולמיים במהלך השנים האחרונות.
בהליפקס מבנים רבים המשמשים להופעות, כגון אולם רבקה כהן, תיאטרון נפטון וחדר המוזיקה. תיאטרון נפטון, מפעל בן 43 הממוקם ברחוב ארגייל, הוא התיאטרון הגדול ביותר של הליפקס. היא מבצעת מגוון של מחזות שהופקו בצורה מקצועית כל השנה. להקת התיאטרון שייקספיר מאת הים מופיעה בפארק פוינט נעימים הסמוך. תיאטרון החזית המזרחית מופיע באלדרני נחיתה במרכז העיר דרטמות ', אליו ניתן להגיע בקלות דרך שירות המעבורות של מעבר הליפקס. ישנם מקומות מופעים קטנים יותר בספרייה המרכזית של הליפקס, בית הספר התיכון מצודה (תיאטרון שפץ) ובית הספר התיכון הליפקס מערב (מרכז בלה רוז לאמנויות).
הליפקס הפכה גם למרכז הפקות קולנוע משמעותי, כאשר רבים מיוצרי הקולנוע האמריקאים והקנדיים משתמשים בנופי הרחובות, לעיתים קרובות כתחליף לערים דומות שיקר יותר לצלם בהן. לתאגיד השידור הקנדי יש מרכזי הפקה אטלנטיים בקנדה (רדיו וטלוויזיה) שממוקמת בהליפקס, ומספר רב של תוכניות רדיו וטלוויזיה מיוצרים באזור לשידור ארצי.
הספרייה המרכזית החדשה של הליפקס ברחוב ספרינג גארדן זכתה לשבחים על הארכיטקטורה שלה ותוארה כאתר תרבותי חדש, המציע מתקנים קהילתיים רבים כולל אודיטוריום בן 300 מקומות ישיבה.
תיירות
ענף התיירות של הליפקס מציג את התרבות, הנוף וקו החוף של נובה סקוטיה. ישנם כמה מוזיאונים וגלריות אמנות במרכז הליפקס. מוזיאון העלייה הקנדי במזח 21, נקודת כניסה לעולים הבולטת בשנות השלושים, הארבעים והחמישים, נפתח לקהל כאתר היסטורי לאומי של קנדה בשנת 1999, והוא המוזיאון הלאומי היחיד במחוזות האטלנטיים. הגלריה לאמנות של נובה סקוטיה שוכנת בבניין בן 150 שנה המכיל למעלה מ-9000 יצירות אמנות. המרכז התרבותי השחור לנובה סקוטיה בדרטמות' משקף את המורשת האתנית העשירה באזור. טיילת הליפקס היא שביל ציבורי לאורך נמל הליפקס. בהליפקס ישנם אתרים היסטוריים לאומיים רבים, ובמיוחד גבעת המצודה (פורט ג'ורג'), ממש מחוץ לאזור העירוני.
מפרץ Peggys האייקוני מוכר בינלאומית ומבקרים בו יותר מ־600,000 איש בשנה.
קו החוף במרכז העיר הליפקס הוא אתר גשר ההליפקס (Halifax Harbourwalk), הטיילת שאורכה כ-3 ק"מ פופולרית בקרב תיירים ומקומיים כאחד. ספינות בינוניות רבות עוגנות כאן באחד מהרציפים. בסביבת הנמל שוכנים טרמינל מעבורות של הליפקס, מאות חנויות, נכסים היסטוריים, כמה מבני משרדים, קזינו נובה סקוטיה, מדי שנה בחודש אוגוסט מתקיים פסטיבל האוטובוסים הבינלאומי של הליפקס.
אזור Downtown בעיר הוא מרכזה של הליפקס, ביתם של חנויות ועסקים קטנים רבים, הוא אזור קניות מרכזי, כולל כיכר סקוטיה, חנויות ברינגטון פלייס וקניון הימי. בקרבת מקום נמצאים מספר קניונים ברחוב ספרינג גארדן, כולל קניון פארק ליין. באזור שוכנים כ-200 מסעדות וברים המציעים מגוון רחב של מטבחים עולמיים. ישנם גם יותר מ-60 בתי קפה שנפתחים בחודשי הקיץ. חיי הלילה מורכבים ממספר מועדוני לילה, ברים ומקומות מוזיקה קטנים כמו גם קזינו נובה סקוטיה, קזינו גדול שנבנה בחלקו מעל המים.
ספינות שייט רבות פוקדות את המחוז לעיתים קרובות. בשנת 2015 ביקרו בנמל הליפקס 141 אוניות עם 222,309 נוסעים.
ספורט
בהליפקס אזורי בילוי שונים, כולל חופי ים, אגמים ופארקים כפריים ועירוניים. יש בו שורה של ספורט פנים קהילתי המאורגן במתקנים שונים. בתי ספר ציבוריים ומוסדות על-תיכוניים המציעים ספורט.
מרכז סקוטיה בנק הוא זירת הספורט הרב תכליתית הגדולה ביותר בקנדה האטלנטית. המתחם מארח את מרבית אירועי הספורט והקונצרטים הגדולים המבקרים בהליפקס, ובו כמה זיכיונות ספורט מקצועיים למחצה, כולל קבוצת Halifax Hurricanes המשחקת ב NBL שהיא כאמור ליגת הכדורסל הבכירה של קנדה. קבוצת Mooseheads של ליגת ההוקי.
האזור אירח מספר אירועי ספורט גדולים, ביניהם אליפות העולם בהוקי הזוטר 2003, נוקיה בריר 2003, אליפות העולם בהוקי קרח נשים ב -2004, אליפות קנדה האולימפית 2005 ואליפות העולם ללקרוס 2007. משנת 1984 ועד 2007 היה האזור בו הייתה אליפות חבר העמים של חבר העמים; הטורניר הועבר לאוטווה, אונטריו, משנת 2008 עד 2010 וחזר להליפקס בשנת 2011 ו -2012. אליפות העולם בהוקי קרח גברים 2008 נערכה בין 2 ל -18 במאי 2008, בהליפקס וקוויבק סיטי.
הליפקס נבחרה בשנת 2006 כעיר המארחת בהצעת המחיר של קנדה למשחקי חבר העמים של 2014, אך נסוגה ב־8 במרץ 2007, הרבה לפני תאריך הבחירה של ה-9 בנובמבר 2007, תוך ציון אי ודאות כספית. בפברואר 2011 אירחה העירייה את משחקי החורף בקנדה 2011.
ב־26 במאי 2013, הליפקס Mooseheads סיימה את העונה עם 74 ניצחונות בכך שהביסו את פורטלנד ווינטרוהוקס 4–6 בגמר גביע הזיכרון של מאסטרקארד, וזכו בגביע הזיכרון הראשון שלהם בגביע תהליך.
בהליפקס נמצאים גם כמה מועדוני רוגבי, מועדון כדורגל רוגבי הליפקס, טארסי הליפקס, חזיר הדארטמות’, ריברליי רמבלרס ומועדון הכדורגל הרוגבי המזרחי. רמות הליפקס הן קבוצת ההורלינג והגאליות המקומית המתמודדות באירועי GAA הקנדיים.
בעיר שוכנת גם HFX Wanderers FC, מועדון כדורגל מקצועי המתמודד בליגת העל הקנדית, וצוות הלקרוס המקצועי של הליפקס.
תחבורה
נמל הליפקס הוא נמל מרכזי המשמש מספר רב של קווי שילוח, המנוהלים על ידי רשות נמל הליפקס. לצי הקנדי המלכותי ולמשמר החופים הקנדי יש מתקנים גדולים לאורך קטעי חוף בולטים הן בהליפקס והן בדרטמות'. בנמל שוכן גם שירות מעבורות ציבורי המחבר בין מרכז העיר הליפקס לשני מוקדים בדרטמות'. נמל Sheet הוא הנמל העיקרי האחר בעירייה ומשרת משתמשים תעשייתיים בחוף המזרחי.
נמל הליפקס הוא שער המשלוח היוצא והאחרון הראשון של צפון אמריקה לאירופה. מסופי השילוח השונים של רשות הנמל מהווים את הטרמינל המזרחי של הרשת הטרנס יבשתית של הרכבת הלאומית הקנדית. דרך רכבת קנדה מספקת שירות רכבת לילה נוסעים מתחנת הרכבת הליפקס שלושה ימים בשבוע למונטריאול עם האוקיינוס, רכבת המצוידת במכוניות ישנות שעוצרת במרכזים מרכזיים לאורך הדרך, כמו מונקטון. תחנת הרכבת הליפקס משמשת גם כטרמינל לאוטובוסים ימיים, המשרת יעדים ברחבי הים.
שדה התעופה הבינלאומי של חניפקס סטנפילד משרת את הליפקס ואת מרבית המחוז, ומספק טיסות סדירות ליעדים מקומיים ובינלאומיים. שדה התעופה שימש 4,083,188 נוסעים בשנת 2017, מה שהפך אותו לשדה התעופה השמיני העמוס ביותר בקנדה בתנועת הנוסעים. Shearwater, חלק מ- CFB הליפקס, הוא בסיס האוויר למסוקים ימיים המועסקים על ידי הצי הקנדי המלכותי ונמצא בצד המזרחי של נמל הליפקס.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2016, מונה האוכלוסייה בעיר כ-403,000 נפש.
השפה הדומיננטית בעיר היא אנגלית, אשר מדוברת בקרב למעלה מ-90% מהאוכלוסייה.
דת
הליפקס היא עיר מגוונת מבחינה דתית עם מוסדות דתיים נקודת ציון בולטים כמו הכנסייה הבפטיסטית החדשה אופקים, כנסיית סנט ג'ורג' (העגולה), כנסיית יונייטד רוקינגהאם, הכנסייה המאוחדת של סנט אנדרו, המסגד והקהילה הקהילתית אוממה, המרכז להתפתחות אסלאמית, המקדש ההינדי של וודנטה אשרם, המקדש הבודהיסטי האטראטאתי האטלנטי, האגודה הסיקית הימית, בית הכנסת בית ישראל, ובית הכנסת שער שלום. הליפקס מאכלסת גם את בית הספר לתאולוגיה האטלנטית ללימודי דת.
פטר נצ'אס
פטר נצ'אס (בצ'כית: Petr Nečas; נולד ב-19 בנובמבר 1964) הוא פוליטיקאי צ'כי, כיהן כראש ממשלת צ'כיה וכראש מפלגת האזרחים הצ'כית. התפטר מתפקידיו ב-17 ביוני 2013, לאחר מעצר מנהל משרדו, יחד עם פוליטיקאים נוספים, באשמת שחיתות ומרמה.
חייו
נצ'אס, מונה לסגן-שר הביטחון בשנת 1995 וכחבר בבית התחתון של הפרלמנט שנה מאוחר יותר. ב-4 בספטמבר 2006 מונה לסגן ראש הממשלה ושר העבודה והרווחה עד ל-8 במאי 2009.
במרץ 2010 החליף את מירק טופולנק בתפקיד ראש המפלגה, והמפלגה בראשותו הגדילה את כוחה בבחירות שהתרחשו חודשיים לאחר מכן, במאי 2010. ב-28 ביוני 2010 מונה נצ'אס לתפקיד ראש הממשלה על ידי נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס.
ב-13 ביוני פשטה היחידה למלחמה בפשע המאורגן על משרדי ראש הממשלה, ועצרה כמה מבכיריו, וכן פקידי ממשל בכירים נוספים. בין השאר דווח, כי ראשי סוכנות המודיעין של צ'כיה ריגלו אחרי אשתו של נצ'אס כדי לאסוף כנגדה מידע, במטרה להשתמש בו בהליך הגירושין שנצ'אס החל בו. בנוסף, נעצרה קבוצה של לוביסטים, בחשד לשיחוד בכירים בממשל. במהלך הפשיטה הוחרמו 120–150 מיליון קורונה צ'כית (כ-7 מיליון דולר) ועשרות קילוגרמי זהב.
בתחילה, סירב נצ'אס להתפטר, והודיע כי לא היה מודע למעשי העצורים. אך ב-17 ביוני הודיע על התפטרותו המיידית, והחזיר את המנדט לידי הנשיא מילוש זמאן.
יגאל בן-נון
יגאל בן-נון (נולד ב-1950) הוא היסטוריון, חוקר מקרא, פעיל חברתי ואמן רב-תחומי ישראלי. תחומי מחקרו מתמקדים בהיסטוריה של צפון אפריקה, בחקר האמנות, ובהיסטוריוגרפיה מקראית.
ביוגרפיה
יגאל בן-נון נולד בשם יגאל ואנונו, בקזבלנקה, מרוקו ועלה לישראל בגיל שמונה עשרה. שירת כלוחם בחטיבת גולני בגדוד 13. למד היסטוריה של עם ישראל וספרות צרפתית באוניברסיטת תל אביב. היה פעיל באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב. היה ממייסדי תנועת הפנתרים השחורים בתל אביב, "פנתרי תל אביב", ושימש כדובר התנועה. בשנת 1973 פרש מתנועת הפנתרים השחורים על רקע חילוקי דעות עם חבר הכנסת שלום כהן (שהיה חבר הכנסת השביעית מטעם סיעת הפנתרים השחורים) ובגלל השתלטות מצפן ורק"ח על חלק מקבוצת הפנתרים בירושלים.
בשנת 1973 היה בין מייסדי "תנועת נמרוד - נוער מורד בממסד הקיים", תנועה של תלמידי תיכון וסטודנטים שביקשה לשנות את תוכנית הלימודים בבתי הספר. בשנת 1974 היה ממייסדי "המועצה לקידום החינוך בעיירות הפיתוח" שדרשה לשנות את ייעודו של הנח"ל. באותה תקופה עבד כמורה להיסטוריה.
ב-1976 הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי - ד"ש והוצב במקום ה-61 ברשימתה לכנסת. ביוני 1977 עמד בראש רשימת ד"ש בבחירות למועצת פועלי תל אביב. היה ראש סיעת שינוי בהסתדרות וחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות מטעם מפלגת שינוי בראשות אמנון רובינשטיין (שהתפצלה מד"ש). שימש בין היתר כמנהל המועצה הכלכלית חברתית המשותפת להסתדרות ולתעשיינים.
שימש כיו"ר המחלקה לתרבות ולאמנות בהסתדרות. היה בין יוזמי הקמתה של קבוצת סמרטוט ושל פסטיבל הדגנרטים בראשותו של חוני המעגל בשנת 1981. שימש כחבר המועצה לתרבות ולאמנות, וחבר הנהלת אמנות לעם. עסק באמנות, בפרפורמנס ארט, אינטר ארט, ומחול פוסט מודרני.
בשנות ה-90 עבר לפריז לצורך לימודי דוקטורט וגר שם במשך 14 שנים.
בשנת 2002 השלים את עבודת הדוקטורט הראשונה שלו באוניברסיטת פריז VIII בנושא "היחסים החשאיים בין ישראל למרוקו וההגירה היהודית 1955 - 1966". בשנת 2009 השלים בהצטיינות את עבודת הדוקטורט השנייה שלו בבית הספר היישומי ללימודים גבוהים בפריז (École Pratique des Hautes Etudes), בנושא ההיסטוריוגרפיה של המקרא: "שכבות עריכה בטקסטים הקשורים לראשיתה של ממלכת ישראל ולמסורותיה" בהנחיית פרופסור תומאס רמר.
בתקופת הבחירות לכנסת ה-24 טען במאמר בעיתון הארץ כי הדמוקרטיה נכשלה ויש להחליפה בשיטה אחרת.
בן-נון מלמד היסטוריה של צפון אפריקה אחרי מלחמת העולם השנייה באוניברסיטת פריז VIII. שימש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן בנושא אמנות ישראלית. בן-נון הוא עמית מחקר במכון כהן להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב.
בן-נון מנהל אורח חיים צמחוני.
היחסים החשאיים בין ישראל למרוקו
לאחר חזרתו של מוחמד החמישי מהגלות וקבלת העצמאות מצרפת ב-1956, נעשתה מרוקו למדינה עצמאית והיהודים נעשו אזרחיה. מרוקו עודדה את היהודים להשתלב בממשל ובפקידות הבכירה, כדי למלא את מקומה של האדמיניסטרציה הצרפתית שעזבה, מאחר שרבים מהם היו בעלי השכלה צרפתית. בן-נון טוען שזה היה תור הזהב של יהדות מרוקו. אך מצד שני, אחרי השואה, יהדות צפון־אפריקה נהפכה למאגר יהודי חשוב ביותר. מדינת ישראל ראתה בה מאגר שיספק כוח אדם לביצור ההתיישבות היהודית מול "הבעיה הדמוגרפית" של הקמת מדינה שבה רק 600 אלף יהודים. ממשלת ישראל התגייסה עם ארגונים יהודיים במאמץ לשכנע את שלטונות מרוקו לאפשר ליהודים תושבי מרוקו לעזוב את המדינה. שליחי מדינת ישראל קבעו את גורל הקהילה על סמך הערכה שגויה שאורבת לה סכנה מיידית, ולכן מחובתם להצילה, יהיה המחיר אשר יהיה. קברניטי המדינה התעקשו להוציא את יהודי מרוקו לישראל תוך נטילת סיכונים ובמחיר של קורבנות. אף שתוך כדי ביצוע המשימה התגלתה מציאות מנוגדת לגישה זו, להט העשייה עיוור את עיני השליחים, והתנהגותם שיקפה את הציפיות שתלו בהם יותר מאשר את המצב בשטח. ולמעשה שמו קץ לפריחה הכלכלית־תרבותית ממנה נהנתה הקהילה. החשש מעתיד מעורפל הביא לבסוף לרבים לבחור ביציאה ממרוקו.
מוצא היהודים בצפון אפריקה
במחקריו מפריך בן-נון את הטענה שיהודי צפון אפריקה הם צאצאים של שבטים ברברים שהתייהדו, כפי שטען ההיסטוריון אבן ח'לדון. טענה שהעלה גם ההיסטוריון שלמה זנד בספרו "מתי ואיך הומצא העם היהודי?". לפי בן-נון מוצא יהודי צפון אפריקה הוא שילוב של שתי קבוצות: יהודאים שהתערו בתרבות ההלנית והיגרו לאלכסנדריה החל במאה השלישית לפני הספירה וצאצאים של צפון אפריקאים הלנים שהתייהדו באופן אינדיבידואלי. מרד יהודאי קירנאיקה ואלכסנדריה, המכונה "מרד התפוצות" (115–117 לספירה), הוא נקודת המפנה בהיווצרות קהילה יהודית באפריקה. זו הייתה ישות פוליטית עצמאית, הלניסטית, שונה משאר האוכלוסייה במוצאה ובפולחנה. בראשה עמדו מלכים והיה לה כוח צבאי משלה. חלק מתושביה שימש כחיילים בשירות השלטון, וחלק אחר עסק במסחר, בגידול בקר, בחקלאות ובספנות. לפני המאה ה-2 אין מוצאים ממצאים ארכאולוגיים יהודיים מערבה מקירנאיקה (לוב של היום). במאות הראשונות לספירה, נוצר מפגש בין ארבעה סוגי אוכלוסייה: הראשון ברברי, לצידו אוכלוסייה יהודאית שהייתה חלק איטגראלי מן התרבות ההלניסטית, השלישי ברברים הלניסטים חסידי ישו והדת הנוצרית החדשה, והרביעי קבוצה אמורפית של אוהדי היהדות. ונמצאו כתובות וסמלים יהודיים, שמות יהודיים באותיות לטיניות ויווניות שאפשר לתארך על סמך הערכות פלאוגראפיות. במחקר האפיגרפי ידועים 96 שמות, שניתן להגדירם כיהודים או כמתייהדים מתקופה זו. בימי הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון, מצבם של היהודים וזרמים נוצרים הקרובים ליהדות באפריקה הורע. על פי צו משנת 535 נאסר על הזרמים האריאניים והדונטיסטים לקבל משרות ציבוריות, וצווים מן השנים 545 ו-553 אסרו על היהודים לגייס מאמינים בקרב הנוצרים. רדיפות אלה והעיסוק במסחר, גרמו ליהודים וקהילות אלו לנדוד מערבה למחוזות הכפריים שמחוץ לאימפריה הביזנטית, לאזורים של אלג'יריה ומרוקו של היום. כך החלה להתפתח קהילה יהודית באזורים אלו. קהילות אלה עברו התערויות ומיזוגים כה רבים שלא מותירים אפשרות לכלול את כל יהדות צפון אפריקה במסגרת אתנית גנטית אחת. בעיקר לאחר הכיבוש הערבי והקמת האימפריה המוסלמית שגילתה יחס סובלני כלפי היהדות והנצרות.
מעורבות מרוקו במלחמת ששת הימים
בן-נון חקר את מעורבות מרוקו במלחמת ששת הימים, והגיע למסקנה שהמלך חסן השני שלח כוחות סיוע רק למראית עין. באופן פומבי התייצב המלך לצד נאצר ומדינות ערב, ומתחת לפני השטח היו לו יחסים חשאיים והערכה למדינת ישראל. בשל האווירה הציבורית החליט המלך לשגר כוחות מצבא מרוקו לחזית המצרית. בצעד הפגנתי, כראש המטה הכללי של כוחות הצבא המלכותי, הוא ערך מסדר ראווה לרגל שיגור שלושה גדודים להצלת צבאו של נאצר בסיני. כוח של כמה מאות חיילים יצא בדרך יבשתית והגיע ללוב. הם חנו במדבר הלובי עד סיום המלחמה. שלטונות מרוקו ביקשו להחזיר את הכוח לבסיסו בדרך יבשתית, אבל הפעם סירב השלטון באלג'יריה לאשר להם מעבר, וממשלת מרוקו נאלצה לשלוח אונייה לטריפולי וזו החזירה את הלוחמים. כוח צבאי נוסף יצא ממרוקו ברכבת והגיע עד אלג'יריה, אבל שם התברר למפקדיו שהמלחמה נגמרה ושאין טעם להמשיך במסע, ולכן הם החליטו לשוב למרוקו.
מקור מצוות המילה
בן-נון טוען, שלאורך תקופת הברזל השנייה בארץ ישראל וברוב התקופה הפרסית, תושבי ממלכות ישראל ויהודה לא מלו את בניהם. לדבריו הציווי התאולוגי במחזור "סיפורי אברהם" בספר בראשית התחבר רק בסוף התקופה הפרסית. ורק אז ניתנה לחיתוך העורלה של תינוק בן שמונה ימים משמעות של "כריתת ברית בין העם לאלוהיו". כמו כן, לטענתו, במקרא עצמו יש הסתייגות ממנהג המילה. לדוגמה בספר דברים, הוצע להמיר את המילה בהתנהגות מוסרית: "וּמַלְתֶּם אֵת עָרְלַת לְבַבְכֶם", "וּמָל ה' אֱלֹהֶיךָ אֶת לְבָבְךָ״ (דברים י', ט"ז ו־ל', ו').
"קיצור תולדות יהוה"
בשנת 2016, פרסם בן-נון את רב-המכר "קיצור תולדות יהוה", בו הוא מציג את הטענה שבממלכות יהודה וישראל סגדו לכמה אלים, ובתוכם "יהוה", שפולחנו התאפיין בריבוי מקדשים ובתוכם פסלים. למעשה, יהודה וישראל מעולם לא היו ממלכה אחת וגם האומה הישראלית בת תריסר השבטים לא הייתה ולא נבראה. עיקר האוכלוסייה באה ממוצא כנעני וחלקה הקטן יותר הגיע מגורמי שוליים מצריים שברחו ועלו צפונה, ובמרכזם מה שמכונה "שבט לוי".
פסל יהוה בבית המקדש
בפרק השביעי בספר בן-נון מעלה את הטענה שבבית המקדש היה פסל המוקדש לאל יהוה ולאלה אשרה. צירוף המילים "בית המקדש" אינו מופיע אפילו פעם אחת בתנ"ך ואילו הצירוף "בית יהוה" מופיע 231 פעמים, כלומר ביתו של יהוה. ישנן דוגמאות נוספות במקרא בהן יש שימוש בצירוף בית ואלוהויות שונות. לדוגמה:
כמו כן בתנ"ך, מוזכרות מאות פעמים צירופי המילים משתחווה/ כרעה/ קד...ל/לפני ה'. לפי בן-נון הכוונה לדמות פיזית. לדוגמה:
7 דקות אחרי חצות
7 דקות אחרי חצות (באנגלית A Monster Calls) הוא רומן לנוער שנכתב בסוגת הריאליזם הפנטסטי מאת פטריק נס שפורסם במקור בשנת 2011. הספר נכתב על פי רעיון של הסופרת שיבון דאוד ומאויר בחלקו הגדול באיוריו של ג'ים קיי. הספר זכה בפרסים רבים עבור הכתיבה והאיורים, בין היתר במדליית קרנגי ובמדליית גרינוויי לאיור. זהו הספר היחיד שזכה בשני הפרסים. הספר עובד לסרט באותו שם בשנת 2016.
עלילה
קונור או'מאלי הוא נער בריטי בן 13 שאמו חולה מאוד, ובנוסף הוא עובר התעללות בבית הספר. בשבע דקות אחרי חצות הוא מתעורר משנתו ומגלה בחלונו מפלצת בצורת עץ טקסוס מואנש. העץ אומר לקונור שהוא יעזור לו על ידי כך שיספר לו שלושה סיפורים. בתמורה, העץ אומר שעל קונור לספר לו סיפור משלו.
בהמשך מתברר שהאם חולה בסרטן ועוברת טיפולים כימותרפיים שבעקבותיהם עובר קונור לגור בבית אמה של אמו. הסבתא היא אישה קשה ומרוחקת, וגם אביו של קונור, שבא לביקור לאחר שעזב לארצות הברית, לא מצליח להתקרב לבנו. בעקבות הפגישות עם המפלצת והסיפורים שקונור שומע, הוא מגיע להבנה של המצב שבו הוא ואמו נמצאים.
רחוק ככל שישאו הרגליים (סרט, 2001)
רחוק ככל שישאו הרגליים (בגרמנית: So weit die Füße tragen) הוא סרט גרמני משנת 2001 המגולל את סיפורו של שבוי המלחמה הגרמני קלמנס פורל בבריחתו מהגולאג הסובייטי בסיביר חזרה אל גרמניה. הסיפור מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי לכאורה של הסופר הבווארי ג'וזף מרטין באואר משנת 1955, בעלת אותו השם. הסרט מהווה את העיבוד השני שנעשה לספר – במהלך 1959 שודרה בטלוויזיה המערב גרמנית מיני סדרה בת שישה פרקים על פי הספר, באורך של כמעט שבע שעות סך הכל.
שמו של החייל האמיתי שסיפורו מהווה בסיס לסרט, קורנליוס רוסט, אינו מוזכר בנובלה מכיוון שפחד מאיתורו על ידי הקג"ב. בשנים שלאחר פרסום הסרט הועלו ספקות לגבי אמיתות סיפורו של רוסט.
עלילה
באוגוסט 1944, סגן קלמנס פורל, קצין וורמאכט גרמני מבוואריה, נשלח לחזית המזרחית בעוד הוא מותיר מאחור את אשתו ההריונית ובתו, ליסה. בתום המלחמה, פורל נשבה על ידי הצבא האדום ונגזרות עליו 25 שנות עבודות פרך על "פשעיו כנגד הפרטיזנים". יחד עם שבויים גרמנים נוספים, פורל נשלח במסע ארוך וחוצה יבשות ברכבת וברגל לגולאג בכף דז'נב שמאובטח בידי קצין נ.ק.ו.ד. אכזרי – סגן קמנב – המעביד אותם בפרך במכרות עופרת. לאחר שלוש שנים במחנה וניסיון בריחה כושל, פורל בורח בסיועו של רופא המחנה, ד"ר שטאופר, שתכנן לברוח בעצמו אך חלה בסרטן סופני. פורל מבטיח לבקר את אשתו של הדוקטור במגדבורג ולבשר לה שבעלה מת באביב. פורל הולך צפונה על מנת לבלבל את השומרים שמצפים שיברח מערבה. בסופו של דבר, אספקת המזון שקיבל פורל מד"ר שטאופר נגמרת, והוא הורג כלב ים על מנת לאוכלו.
במהלך החורף נודד פורל לאורך צפון סיביר, עד שהוא פוגש את אנסטאס וסמיון, כורי זהב וציידים. למרות שהוא חושד בהם בהתחלה, פורל מחליט להצטרף אליהם במסע, אולם במהרה החבורה מתפרקת: סמיון הורג את אנסטאס כשהוא חושד בו בנוגע לגניבת הזהב שלו, ולאחר מכן מנסה להרוג את פורל כאשר הוא חושד גם בו. פורל כמעט נטרף על ידי זאבים, אך שבט צ'וקצ'ים מצילים אותו. אחת מבנות השבט, אירינה, מתאהבת בפורל. במקביל, סמיון נעצר בידי הנ.ק.ו.ד. שמגלים לקמנב כי פורל עדיין במנוסה.
לאחר שפורל מחלים, בני השבט הצ'וקצ'י מגלים כי הסובייטים מחפשים אותו. פורל נוסע עם אירינה לנקודת העזיבה שלו ומקבל ממנה כלב, ארגיש, וקמע מזל מהשמאן הצ'וקצ'י. פורל מגיע למחנה כרייה ועולה על רכבת שמובילה אותו היישר אל חיילי הנ.ק.ו.ד. בפיקוד קמנב שמתעמת עמו. בסופו של דבר, ארגיש הכלב מתנפל על קמנב ופורל מצידו בורח בעוד ארגיש נורה בידי קמנב.
כשנה לאחר מכן, פורל מגיע למרכז אסיה בעודו חוצו את הערבות המדבריות, ובטורקמניסטן הסובייטית הוא פוגש פליט יהודי פולני שמזייף עבורו דרכון סובייטי. פורל עושה את דרכו אל איראן, אולם בדרכו אל החופש הוא פוגש את קמנב בעודו חוזר מהצד האיראני. לתדהמת פורל המבוהל, קמנב מתיר לו לעבור בעודו מכריז כי "הניצחון הוא שלי". באיראן, פורל נכלא תחת חשד שהוא מרגל סובייטי. לבסוף, בטרם הוא מוצא להורג, דודו של פורל שעובד באנקרה מובא לכלא בטהראן ומזהה את פורל שמקבל את חירותו.
בערב חג המולד 1952, פורל חוזר לבוואריה לאחר שעזב אותה שמונה שנים לפני כן, ומתאחד מחדש עם משפחתו במיסת חצות.
יולנדה גונסאלס מרטין
יולנדה גונסאלס מרטין (ספרדית: Yolanda González Martín; 20 בינואר 1961 – פברואר 1980) הייתה מנהיגת סטודנטים ספרדיה ופעילה קומוניסטית מיליטנטית, שנרצחה על ידי אנשי הימין הקיצוני בסוף תקופת המעבר שבין מותו של הגנרל פרנקו להפיכתה של ספרד מונרכיה חוקתית דמוקרטית.
ראשית פעילותה הפוליטית
יולנדה גונסאלס מרטין נולדה בשנת 1961 בשכונת דאוסטו בבילבאו, בת למשפחה ממעמד הפועלים שמוצאה מהעיר בורגוס שבקסטיליה ולאון. בגיל 16 הצטרפה לשורות הנוער הסוציאליסטי הספרדי בבילבאו, ומאוחר יותר התקרבה לזרם הטרוצקיסטי. בשנת 1979 עברה למדריד על מנת להתחיל בלימודי אלקטרוניקה. בשנת 1980, כיהנה כנציגת מרכז הלימודים המקצועיים של שכונת וואייקס. בנוסף, התמידה בפעילותה הפוליטית במסגרת המפלגה הסוציאליסטית של העובדים - גוף פוליטי מצומצם בעל אוריינטציה טרוצקיסטית שבאותה עת עדיין היה בלתי חוקי, ואשר נולד כתוצאה מקיטוב בתוך הליגה הקומוניסטית המהפכנית. יולנדה גונסאלס שילבה בין לימודיה ופעילותה הפוליטית והסטודנטיאלית לבין עבודות מזדמנות כעוזרת בית, על מנת להשיג עצמאות כלכלית ולא להישען על משפחתה.
רצח יולנדה גונסאלס בשנת 1980
יולנדה גונסאלס מרטין נחטפה בשעות הערב ב-1 בפברואר 1980 מביתה שבשכונת אלוצ'ה במדריד, בעת ששהתה בדירה בגפה. היא נחטפה בידי קבוצה מאנשי "הכוח החדש" – גוף ימין קיצוני שהוקם על ידי הנוטריון הפרנקיסטי בלאס פינייאר לופז. קבוצת החוטפים כללה את אמיליו איין מורו ואיגנסיו אבאד ולאסקז, שנעזרו באנשים נוספים כמו חוסה ריקרדו פרייטו, פליקס פרז אחרו, דוד מרטינז וחואן קרלוס רודאס קרספו (שוטר במשטרה הספרדית, לפנים "המשטרה החמושה"). רודאס קרספו ערך את התצפית מבחוץ על הדירה ביחד עם שותפים נוספים, בעוד איין מורו ואבאד ולאסקז נכנסו לדירה וביצעו את החטיפה. נראה כי החוטפים הגיעו לדירה כבר בבוקר, אך משלא מצאו את יולנדה בדירה, חזרו אליה בערב. החוטפים נכנסו לדירה בדרך מרמה, לאחר שהציגו בפני יולנדה גונסאלס תעודות שוטר מזויפות. הם ערכו חיפוש מהיר בחדרי הבית ולקחו את גונסאלס למכוניתו של אחד החוטפים. גונסאלס נחקרה תוך נסיעה ואז הורידו אותה החוטפים מהמכונית, וירו בראשה. גופתה הנטושה נמצאה למחרת על ידי שני פועלים שעבדו בסמוך. ב-2 בפברואר 1980, משפורסם בעיתונות כי גונסאלס נרצחה, התלונן הסוכן המשטרתי רודאס קרספו על הפשע משום שחש חרטה והופתע מתוצאות המעשה, שהוא היה בטוח כי כל תכליתו חקירה פשוטה של גונסאלס. תלונתו האיצה את החקירה והביאה לפתרון התיק. הרוצחים ניסו להצדיק את מעשיהם כתגובת נקם על פיגוע שביצעה באותו בוקר המחתרת הבסקית, ושבו נרצחו שישה אנשי "המשמר האזרחי" הספרדי, משום שלטענתם, גונסאלס השתייכה לשורותיו של תא המחתרת הבסקית במדריד- אף שלמעשה, המפלגה הסוציאליסטית שבמסגרתה פעלה גונסאלס התנגדה מכל וכל לאלימות המחתרת הבסקית.
המשפט וגזר הדין
משפטם של הרוצחים נערך בין השנים 1980 ו- 1982 ופסקי הדין ניתנו בהתאם לחלקו של כל אחד מן הנאשמים בחטיפה וברצח. על אמיליו איין מורו נגזרו יותר מ-43 שנות מאסר בגין רצח, פריצה, מעצר בלתי חוקי, החזקת נשק, תחמושת וחומרי נפץ, זיוף תעודות והתחזות. על איגנסיו אבאד ולאסקז נגזרו יותר מ-28 שנות מאסר בגין רצח, פריצה, מעצר בלתי חוקי, והחזקת נשק בלתי חוקי. על פליקס פרז אחרו ועל חוסה ריקרדו פרייטו נגזרו כשש שנות מאסר על פריצה, מעצר בלתי חוקי והחזקת נשק. גם על דוד מרטינז לוסה נגזרו כשש שנות מאסר. על חואן קרלוס רודאס קרספו נגזרו שלושה חודשי מאסר בלבד, בשל שיתוף הפעולה שלו עם המשטרה. בית המשפט לא הרשיע את הנאשמים בהשתייכות לארגון בלתי חוקי משום שלשם הגדרה זו, נדרשו מאפיינים כגון מספר גבוה יותר של חברים בהתארגנות, מבנה היררכי וקריטריונים נוספים.
בריחתו של אמיליו איין בשנת 1987 והמשך פעילותו
אמיליו איין – הנאשם העיקרי ברצח יולנדה גונסאלס – נמלט לפרגוואי בשנת 1987 תוך ניצול חופשה מאושרת. שם זכה להגנת משטרו הצבאי של הגנרל אלפרדו שטרוסנר שעבורו עבד. הוא התגלה שם על ידי עיתונאי המגזין "אינטרוויו" והובא לספרד בשנת 1990. בשנת 2013 נחשף כי אמיליו איין ביצע משימות ריגול עבור גופי ביטחון ומשטרה ספרדיים. הוא הכחיש את זהותו כאמיליו, שלדבריו נפטר בשנת 2008, וטען כי הוא אחיו לואיס אנריקה. ואולם מסתבר כי שינה את שמו בשנת 1996.
הסרט התיעודי על יולנדה גונסאלס
בשנת 2013 הופק סרט תיעודי בן 63 דקות בבימויים של איזבל רודריגז ולאנדר קסטרו על יולנדה גונסאלס.
מרצדס-בנץ T80
מרצדס-בנץ T80 (בגרמנית: Mercedes-Benz T80) מכונית מרוץ ניסיונית, בעלת 6 גלגלים שנבנתה בשנת 1939 על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס במטרה לשבור את שיא מהירות הקרקע העולמי.
פרויקט בניית הדגם התחיל ב-1936, אך נקטע בשנת 1939 בגלל מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הגיעה "מרצדס-בנץ T80" למהירות של 600 קמ"ש כשהיא מאיצה במהירות הנ"ל לאורך 6 קילומטרים.
בילי מילס
ויליאם "בילי" מרווין מילס (באנגלית: William (Billy) Mervin Mills; נולד ב-30 ביוני 1938) הוא אתלט עבר אמריקאי ממוצא אינדיאני, אלוף אולימפי (טוקיו 1964) בריצת 10,000 מטר והאמריקאי היחיד שזכה אי פעם במדליית זהב אולימפית במרחק זה. פעיל בסיוע לנוער ממוצא אינדיאני בעזרת עמותה אותי ייסד.
ביוגרפיה
מילס נולד ב-1938 בעיירה פיין רידג' שבתחומי השמורה האינדיאנית של פיין רידג' (דקוטה הדרומית) למריסה וסידני תומאס מילס. הוריו היו זוג מעורב כשאימו לבנה ואביו בן לתת-השבט האינדיאני "סו"-"אוגללה" השייך לשבט לקוטה. בנוסף לשמו ה"נוצרי", ויליאם, ניתן למילס גם השם השיבטי "טמקוצ'ה ט'הילה" (Tamakoce Te'Hila) שפירושו "אוהב ארצו" או "מכבד אדמתו".
ב-1946 נפטרה אימו וב-1950 נפטר גם אביו ומילס הפך ליתום. תחילה למד בבית ספר ליתומים ובהמשך למד בתיכון הסקל (כיום "אוניברסיטת הסקל לאומות אינדיאניות" ) שבקנזס. לאחר סיום לימוד התיכון זכה במלגת ספורטאי שאיפשרה לו להצטרף לאוניברסיטת קנזס אותה סיים ב-1962 במסלול של חינוך גופני. לאחר לימודיו התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ולאחר קורס קצינים הוענקה לו דרגת לוטננט משנה.
את פעילותו הספורטיבית החל מילס כבר בתקופת התיכון כשהתאמן בריצות ארוכות ובאיגרוף (מקצוע אותו נטש כדי להתמקד בריצות). ב-1956 זכה באליפות בתי הספר התיכוניים ובתקופת לימודיו באוניברסיטה זכה 3 פעמים באליפות המכללות.
לאחר פרישתו החל לפעול למען נוער ממוצא אינדיאני במסגרת עמותה שהקים בסיוע הכנסייה.
אלוף אולימפי
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה בתחילת יוני 1964 הוא זכה במדליית כסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 29:10.4 דקות, אחרי ג'רי לינדגרן (29:02.0 דקות) ולפני רון לאריו  (29:20.4 דקות). במשחקים האולימפיים עצמם זכה מילס במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בשיא אולימפי חדש של 28:24.4 דקות, לפני מוחמד גמודי מתוניסיה (28:24.8 דקות) ורון קלארק מאוסטרליה (28:25.8 דקות) לאחר ששיפר את שיאו האישי בכ-50 שניות. נוסף לכך, סיים במקום 14 בריצת מרתון בתוצאה של 2:22:55.4 שעות.
1965
ב-1965 השיג מילס שיאי ארצות הברית בריצת 10,000 מטר (28:17.6 דקות), בריצת 3 מייל ובריצת 5000 מטר (13:41.4 דקות).
שיאן עולם
באליפות ארצות הברית שנערכה בסן דייגו, קליפורניה בסוף יוני אותה שנה הוא קבע בריצת 6 מייל שיא עולם חדש של 27.11.6 דקות, לפני ג'רי לינדגרן שאף הוא קבע שיא עולם חדש של 27.11.6 דקות וביל מורגן (28.33.8 דקות).
מתחזקים למען הנוער האינדיאני
את ארגון "Running Strong for American Indian Youth" הקים מילס יחד עם Gene Krizek לאחר פרישתו מהקריירה הספורטיבית. ארגון זה, הפועל תחת מערך הצדקה של הכנסייה, שם לעצמו מטרה לסייע לצעירים אינדיאנים
במסגרת פעילותו זו מסייע מילס לחולי סוכרת מבין צאצאי האינדיאנים וזאת לאחר שהוא עצמו חלה במחלה זו.
במשרתו הנוכחית משמש מילס כדובר הארגון.
הנצחה
בשנת 1983 יצא לאקרנים הסרט "Running Brave" שמבוסס על סיפורו של מילס. את תפקידו של מילס שיחק רובי בנסון.
העיר העתיקה של מינכן
העיר העתיקה של מינכן (בגרמנית: Altstadt-Lehel) הוא האזור העתיק בעיר מינכן שבגרמניה המשתרע על פני 3.15 קמ"ר' וכולל את המחוזות אלטשטאדט (Altstadt) ולהל (Lehel). אזור זה כולל את מרבית אתרי התיירות המרכזיים של מינכן.
בסוף 2018 גרו בתחום המחוזות אלטשטאדד ולהל 20,960 תושבים. אזור העיר העתיקה של מינכן נתחם בכביש הטבעת ההיסטורי הראשון שנבנה סביב מרכז מינכן.
אתרים בולטים:
הר קטדין
הר קטדין (באנגלית: Mount Katahdin) הוא ההר הגבוה ביותר במדינת מיין בארצות הברית בגובה 1,606 מטרים. הוא נקרא קטדין, שפירושו "ההר הגדול", על ידי הילידים הפנובסקוטים, הוא נמצא בצפון מזרח פיסקטקיס, מחוז פיסקטקיס, ומהווה את מרכז הפארק הלאומי בקסטר. זהו מסיב תלול וגבוה שנוצר מחדירת גרניט שעברה בליה לפני השטח. החי והצומח בהר אופייניים לאלו המצויים בצפון ניו אינגלנד.
קת'דין מוכרת לילידים באזור ולאירופאים לפחות מאז 1689. היא שימשה השראה לטיולים, טיפוסים, סיפורי יומן, ציורים וסונטת פסנתר. האזור סביב הפסגה היה מוגן על ידי המושל פרסיבל בקסטר החל משנות ה-30 של המאה ה-20. קטדין הוא הקצה הצפוני של שביל האפלצ'ים ונמצא ליד קטע המכונה "מדבר מאה מייל".
בשנת 1967 הוגדר הר קטדין כנקודת ציון טבע לאומית על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
ההר נקרא בדרך כלל רק "קטדין", אם כי השם הרשמי הוא "הר קטדין" כפי שהוחלט על ידי המועצה האמריקאית לשמות גיאוגרפיים ב-1893.
חיים איפרגן (זמר)
חיים איפרגן (נולד ב-5 באוקטובר 1990) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה
איפרגן החל את דרכו המוזיקלית כאשר התמודד בשנת 2012 בתוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך".
בשנת 2013 הוציא את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, "פרק אחר", שזכה להצלחה רבה והפך במהרה לפריצת דרכו של איפרגן. בשנת 2015 הוציא את האלבום "פרק אחר". האלבום זכה להצלחה רבה ואף הוכתר, חצי שנה לאחר צאתו, כ"אלבום זהב" על מכירת 15,000 עותקים. בשנת 2016 הוציאה הזמרת עדן בן זקן את השיר "תאמין לי", אותו האשימו כלי תקשורת שונים בהעתקה משירו של איפרגן, "פרק אחר".
בשנת 2017 הוציא את אלבומו השני, "אחרי הסערה".
בשנת 2019 הוציא את אלבומו השלישי, "שירים של דיכאון".
צ'רטאנובו הצפונית
הנהרות צ'רטנובקה וודיאנקה זורמים בראיון. נוצר עליהם קומפלקס של מאגרי מים מלאכותיים, "צ'רטאנובסקי פרודי".
חיים איפרגן (זמר)
ביוגרפיה
בשנת 2023 הוציא את אלבומו הרביעי, ״ שונא פרידות״.
צ'רטאנובו הצפונית
על שטח הראיון יש מתחם מגורים ייחודי – אזור התת-ראיון צ'רטאנובו הצפונית, שנבנה בשנים 1978-1980.
בתרבות
סצנות מהסרטים הבאים צולמו בראיון:
נחל אחוזה
נחל אחוזה הוא נחל בחיפה היורד ממרכז חורב מערבה לים התיכון. אורכו כ-3.5 ק"מ.
הנחל
אורכו של הנחל הוא שלוש וחצי ק"מ. הנחל קרוי של שמה של שכונת אחוזה בחיפה.
בנחל נמצא עין אחוזה. שנובע בקרקעית מבנה ליד הנחל וזורם כל השנה. במדרון הנחל נמצאים בית משאבות ובריכה שוממת.
בית המשאבות הוקם טרם הקמת המדינה ומטרתו הייתה שאיבת המים של עין אחוזה למען שימושם על ידי תושבי אחוזה.
במהלך גל השרפות בישראל ב-2016 נשרף הנחל כמעט לגמרי. בראשית 2017 הוקצה לעיריית חיפה תקציב של 4 מיליון ש"ח למען שיקום הנחל.
בית ספאסו
בית ספאסו או בית וטורוב (באנגלית: Spaso House) היא אחוזה היסטורית במרכז מוסקבה, מאז סוף 1933 הושכרה על ידי ממשלת ארצות הברית כמעונו של שגריר ארצות הברית בברית המועצות / רוסיה, האחוזה מוכרת בשמה הלא-רשמי בשפה האנגלית- בית ספאסו. שמה הרשמי הוא בית וטורוב ע"ש תעשיין רוסי ניקולאי וטורוב שהקים את האחוזה. בית ספאסו היא אנדרטה לאדריכלות נאו-קלאסית של התקופה הטרום-מהפכנית.
בית ספאסו ממוקם בסמטת ספאסופסובסקי 10, ברובע ארבאט, במרכז מוסקבה.
דניאל היידמן
דניאל היידמן (נולד ב-10 בנובמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
היידמן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל רעננה, ממנה עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. ב-30 באפריל 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב.
בקיץ היידמן בבית"ר ירושלים, בה שיחק שנתיים. בקיץ  חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-31 באוקטובר 2006 היידמן חתם בהכח עמידר רמת גן. ב-3 במרץ 2007 היידמן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד מכבי חיפה. בסיום העונה, הכח ירדה לליגה הלאומית והיידמן עזב את המועדון.
בקיץ חתם בהפועל פתח תקווה ורשם עמה עלייה לליגת העל בסיום העונה.
בהמשך, שיחק בהפועל ראשון לציון ואת הקריירה שלו סיים בהפועל אשקלון.
משה צדקה
הרב משה צדקה (נולד בט"ו באדר ב' ה'תרצ"ה, 20 במרץ 1935) הוא ראש ישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה שבירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בן בכור לרב יהודה צדקה, ראש ישיבת "פורת יוסף", ולפהימה לבית בטאט.
אמו של אביו, הרבנית שמחה, היא בת אחותו של רבי יוסף חיים מבגדאד. דודתו מזל-מוזלי נישאה לרבי סלמן אליהו, אביהם של הרב מרדכי אליהו והרב נעים בן אליהו.
גדל יחד עם אחיו הרב דוד צדקה רבה של פרדס-חנה ואליהו, שאול ושלמה. אחותו סימה נישאה לרב יעקב שכנזי - אב"ד העדה החרדית הספרדית.
בילדותו למד בתלמוד תורה 'בני ציון' בשכונת הבוכרים.
אחת הדמויות אשר השפיעו עליו מאוד בילדותו היה הרב שלמה מערבי, מצוות מלמדי הת"ת.
אל הת"ת היה מגיע לעיתים רחוקות גם הרב עזרא עטייה ובוחן את התלמידים.
משם המשיך לישיבה קטנה 'מקור חיים', שם לימדו כחצי שנה גם הרב עובדיה יוסף ששימש כר"מ צעיר בישיבה, אחר שובו ממצרים. החומר הנלמד בישיבה היה מסכת חולין, ובזמן אחד הספיקו בממוצע כשישים דף בעיון.
בהמשך עבר ל"ישיבה למצוינים" של הרב חיים אהרון טורצ'ין, ובישיבת מיר, שם למד ובמשך תקופה בחברותא עם ראש הישיבה הרב חיים שמואלביץ.
בהמשך נכנס ללמוד בישיבת פורת יוסף, אצל אביו ואצל הרב עזרא עטייה.
לאחר נישואיו למד בכולל "אוצר החיים". בשנת ה'תשכ"ט נקרא ללמד בישיבת "ראשית חכמה" בראשותו של הרב שבתי אטון, שם הרביץ תורה במשך עשרות שנים.
לאורך השנים הרבה למסור שיעורים ודרשות במקומות שונים בישראל, וכן חתם על מכתבים רבים בעניינים השקפתיים וחינוכיים רבים.
השקפתו ומשנתו החינוכית
הרב צדקה סבור כי יש ללמד את הילדים גמרא בניגון ובנעימה, ולהטעים להם את שאלות הגמרא ותשובותיה ובכך להעריב עליהם את לימוד הגמרא. לדעתו כיום ישנם שלא עושים זאת באופן מספיק.
דעתו כי בתלמודי תורה יש לתת דגש על לימוד של טעמי המקרא, שיר השירים וכן שנים מקרא ואחד תרגום. עם זאת, בנוגע לפיוטים ושירים סבור הרב כי אין להרבות בזה, היות שריבוי הפיוט והשירה עלול לקלקל את חינוך הילדים.
הורה לאברכים ספרדים לשלוח את ילדיהם לת"ת ספרדי לבני אברכים ולא לת"ת ליטאי. נימוקו לכך היה שיותר בריא לנפשו של הילד ללמוד בת"ת ספרדי בו הוא רצוי לכתחילה.
הרב צדקה עודד מאוד את פעילי איגוד עמלי התורה לאורך שנות פעילותם, והם תולים את פעילות האיגוד והקמת עשרות קהילות האברכים הספרדים ומוסדות החינוך ברחבי הארץ בהוראתו. הרב צדקה נחשב ממכוויני דרכו של האיגוד.
לדעת הרב צדקה על אברכים ובני תורה לעסוק בקירוב רחוקים ולהקדיש לכך זמן.
יחסו למוסדות המדינה
הרב צדקה נחשב קרוב בהשקפותיו לרבני העדה החרדית הספרדית, והוא לא מצביע בבחירות לכנסת. ככלל, הרב צדקה לא נטל חלק במחלוקות שהתגלעו בתוך הציבור הספרדי, כגון המחלוקת ההיסטורית בין תנועת ש"ס לבין מרביצי תורה, ונמנע מלהתבטא בנושאים אלו.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים התפרסם מכתב הנושא את חתימתו וקורא שלא להצביע למפלגות שנוגדות את דעת התורה. לאחר שפורסמו כרוזים שלפיהם כוונתו למפלגת יחד - העם איתנו מחה על כך, והתבטא כי הוא אינו מוחל למי שזייף את המכתב.
יום לפני הבחירות לכנסת העשרים וחמש פורסם מכתב בו הוא קורא כהוראת שעה להצביע ש"ס בשל החשש מממשלת שמאל שתהווה סכנה לשמירת הדת, ויש ששייכו את ההישגים הגבוהים של ש"ס באותה מערכת בחירות במידה רבה להוראתו.
הרב צדקה מתנגד לגיוס בחורי ישיבות חרדים לצה"ל, והוא מרבה לחתום על כרוזים העוסקים במאבק הציבור החרדי נגד מכסות הגיוס. עם זאת במבצע צוק איתן הוא שיגר איגרת ארוכה לחיילי צה"ל שבה שיבח את החיילים המוסרים נפשם במלחמה והפציר בהם להימנע מעבירות.
בשבט ה'תשע"א, פסק הרב עובדיה יוסף שהגיורים הנערכים בצה"ל תקפים לפי ההלכה. הפסיקה עוררה התנגדות בציבור החרדי ופורסמו מודעות מטעם העדה החרדית והרב יוסף שלום אלישיב על עצרת מחאה ומעמד קריעה בשל הפסיקה. הרב צדקה ניסח עם הרבנים שלום כהן וראובן אלבז מכתב שעליו חתם הרב יוסף, ובו הבהיר שהתכוון להכשיר רק את מי שקיבלו על עצמם שמירת מצוות.
שירי ארץ אהבה
שירי ארץ-אהבה הוא אלבום האולפן העשירי של הזמר הישראלי, עמיר בניון, שיצא בשנת 2013. האלבום מורכב כולו מגרסאות כיסוי של בניון לשירים עבריים קלאסיים של יוצרים בולטים כדוגמת נעמי שמר, נתן יונתן, מאיר אריאל, שמוליק קראוס, ארקדי דוכין ועוד. בעקבות האלבום יצא בניון לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.
משה צדקה
השקפתו בנושאי צניעות וטכנולוגיה
הרב צדקה מרבה לעורר על נושאי צניעות והישמרות מטכנולוגיה.
עמד עם הרבנים יעקב יוסף, ראובן אלבז ועוד בראש מאבק ב"דירת התועבה" בירושלים שבה התגוררה אם ל-11 ילדים. כאשר אשתו הוכתה היו שטענו כי היה זה בשל מאבקו. כן נלחם עם רבנים נוספים בפרשת סמינר "באר מרים (רמתי)".
הרב צדקה התנגד גם להשמעת נשים ברדיו החרדי. הוא רצה שהרב עובדיה יוסף יוציא מכתב לאסור את הדבר, אך הרב יוסף התנגד ואמר שאין בכך איסור ורק שאין זה דבר טוב.
כמו כן בולט במאבק החרדי נגד האינטרנט והטלפונים החכמים, ובשיעוריו הוא מרבה לדבר על כך, באלול ה'תשע"ו (2016) חתם עם הרב שלום כהן והרב שמעון בעדני על מכתב שבו נאמר שמי שמחזיק מכשיר לא כשר לא ראוי לשמש שליח ומנהיג ציבור.
ספריו וכתביו
חלקים מחידושיו ודרשותיו ראו אור בהשתדלות תלמידיו, ביניהם;
משפחתו
הרב צדקה מתגורר בשכונת שמואל הנביא בירושלים. לו ולאשתו כרמלה שלושה בנים ושלוש בנות.
בוגן
{{פירושונים|
דוב חום של חצי האי אלסקה
דוב חום של חצי האי אלסקה (שם מדעי: Ursus arctos gyas) נמצא באזורי החוף של דרום אלסקה ביחד עם דוב הגריזלי.
דוב חום של חצי האי אלסקה הוא תת-מין גדול מאוד של הדוב החום, משקלו הממוצע הוא 363-544 ק"ג. הם נמצאים בצפיפות גבוהה לאורך החוף הדרומי של אלסקה בשל הכמות הגדולה של הצדפות ועשב הגרגר, ובמיוחד בגלל נדידות הסלמון השנתיות שמהוות מאגרי שומן גדולים. הם משיגים את להקות הסלמונים מהגדולים בעולם, והם עשויים לאסוף מספרים גדולים של סלמונים באתרי האכלה, כמו מפלי ברוקס ומפלי מקנייל, שבבפארק הלאומי קטמיי ליד היישוב קינג סמון.
ציידים צדים את הדובים בשביל העורות והגולגולות שלהם שיש להם ערך כספי גבוה. כ-500-1500 דובים חומים של חצי האי אלסקה נהרגים מדי שנה על ידי ציידים. כדי לצוד את הדוב הגדול הזה, הציידים חייבים לעקוב אחר מגוון של חוקים, שכוללים: אי כניסה לגבולות בשטחי ציד, תשלום על ציד, רובים מתאימים וחוקים אחרים.
אטימולוגיה
השם 'דוב חום של חצי האי אלסקה' עלה ככל הנראה מכיוון שעד 1975, הם נחשבו לתת מין אחר מדוב גריזלי שביבשת. הם מעולם לא נחשבו קרובים יותר לדובים החומים באירופה מאשר לדובי הגריזלי ביבשת, אבל קיבלו שם אחר, בגלל הבדלי הגודל והצבע מדובי הגריזלי ביבשת. משנת 1975 ואילך, הם נחשבו לאותו המין, אך אנשי החופים שמרו על השם "דוב חום".
תיאור
דובים חומים של חצי האי אלסקה הם בין הדובים החומים הגדולים בעולם. אורכם בממוצע הוא 2.4 מטר וגובה הכתף הוא 1.2-1.4 מ'. מחקר אחד מצא כי המשקל הממוצע של זכר שחי בחוף היה בסביבות 408 ק"ג. המשקל הממוצע של הנקבה יהיה 227 ק"ג. מצד שני יש רישום של זכר ענקי אשר חרג בהרבה מהגודל הרגיל, עם משקל של 680 ק"ג. זכר חוף (זכר שחי בחוף) בגודל כזה עשוי להגיע ל-3 מטרים גובה כשהוא עומד על רגליו האחוריות, ואורך גוף של עד 1.5 מטר. צבע הדוב החום של חצי האי אלסקה הוא בלונדיני או גוון שחור-לבן, לעומת זאת צבע הפרווה של דוב הגריזלי הוא חום בהיר. אחד מהסימנים הבולטים של הדוב הוא הגבנון שמופיע על כתפיהם; הגבנון הוא סימן מבדיל בינם לבין דובים שחורים שהם נטולי גבנון.
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ (מגרמנית: Großherzogtum Mecklenburg-Strelitz) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה לחופי הים הבלטי, כיום חלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. בירתה של הדוכסות הייתה העיר נוישטרליץ.
היסטוריה
דוכסות מקלנבורג-שטרליץ נוסדה בשנת 1701, לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, שהתנהל לאחר מותו של גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב בשנת 1695, בין פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין לדודו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף קרל לקונפדרציה של הריין.
לאחר תבוסת נפוליאון ברוסיה, פרש קרל מהקונפדרציה של הריין, והצטרף למדינות הקואליציה השישית, והשתתף בקרב לייפציג.
בקונגרס וינה קיבל קרל יחד עם בן דודו פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מעמד של דוכס גדול.
בשנת 1816 מת קרל השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. גאורג שיפר מאוד את מערכת החינוך במדינה, ואף ביטל את הצמיתות בדוכסות. במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ חוקה יותר ליברלית. בד בבד הכניס גם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו. בשנת 1860 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1904 מת פרידריך וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, שהיה האיש העשיר ביותר בגרמניה לאחר הקיסר. בשנת 1914 מת אדולף פרידריך החמישי, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
ב-23 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין שהיה בן דודו.
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן
כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1933.
בנות יעקב (להקה)
היסטוריה
להקת בנות יעקב הוקמה על ידי המפיקים יאיר שדה וגרי ולודבסקי ב-1995, לאחר שהשניים הקימו שנה קודם לכן את להקת "ללדין" אשר זכתה להצלחה, אבל התפרקה בעקבות חילוקי דעות בין חברות הלהקה למפיקים. בלהקה החדשה היו חברות עידית הלוי, יעל לבקוביץ' וחגית שמלי.
אלבומה הראשון של הלהקה יצא בשנת 1995 ונקרא "בקצב הפנימי" וזכה להצלחה רבה, ובלטו בו השירים "פלורנטין", "רוקדת" ו"יואל". באותה השנה חברות הלהקה השתתפו בקדם-אירוויזיון, וביצעה בו את השיר "אהבת דוד" אותו כתב יאיר שדה, והלחינו שדה וגרי ולודבסקי, והוא זכה במקום השביעי. כיומיים לפני הקדם חברת הלהקה עידית הלוי, נפצעה בתאונת דרכים קשה ונאלצה לוותר על השתתפותה בתחרות, ועקב כך נקראה להחליף בדחיפות את הלוי לימור עזרא שהייתה חברת להקת ללדין, ועזרא שגרה באותה העת באוסטרליה, אכן הגיעה להשתתף בתחרות.
בשנת 1996 הוציאה הלהקה את אלבומה השני והאחרון שנקרא "לא פחות מ-100" שזכה לתשומת לב פחותה מאלבומה הראשון, אך מספר שירים זכו להצלחה יחסית והם "דלתה", "סמי", "קארמה מנטרה" ו"זוז". באותה השנה הופיעו חברות הלהקה בפסטיגל עם השיר "מאלפות הדרקונים" שזכה במקום האחרון. הלהקה המשיכה בדרכה האמנותית לתקופה קצרה לאחר מכן, אבל התפרקה עוד באותה שנה.
צ'ארלס ג'יימס פולגר
צ'ארלס ג'יימס פולגר (באנגלית: Charles James Folger; 16 באפריל 1818 – 4 בספטמבר 1884) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית מ-1881 ועד למותו.
ראשית חייו
צ'ארלס ג'יימס פולגר נולד באי ננטקט שבמסצ'וסטס. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לז'נבה שבמדינת ניו יורק. בהמשך הוא למד בקולג' הוברט שבז'נבה, שם הוא סיים בהצטיינות ב-1836. לאחר סיום לימודיו שם הוא למד משפטים בהדרכתם של מארק ה. סיבלי ואלווה וורדן בקנאינדייגואה, ניו יורק וב-1839 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא החל לעסוק במקצועו בליונס, ניו יורק, וב-1840 שב לז'נבה, שם התגורר עד יומו האחרון. ב-18 ביוני 1844 הוא נשא לאישה את סוזן רבקה וורת'.
קריירה ציבורית
ב-1844 מונה פולגר כשופט בבית המשפט בניו יורק (Court of Common Pleas), שם הוא שירת כשנה.
פולגר היה חבר המפלגה הרפובליקנית וכיהן כחבר בסנאט מדינת ניו יורק בשנים 1862 -1869. במהלך תקופה זו הוא שימש כנשיא הזמני של הסנאט במשך ארבע שנים וכיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט. פולגר שימש כנציג לוועידה החוקתית של ניו יורק בשנים 1867–1868 וכנציג בוועידת המפלגה הארצות של 1868.
ב-1869 התפטר פולגר מהסנאט של מדינת ניו יורק לאחר שמונה על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כ בניו יורק. בשנה שלאחר מכן נבחר פולגר להיות אחד מהשופטים הראשונים של בית המשפט לעתירות של ניו יורק שהתארגן מחדש. לאחר מותו של סנפורד צ'רץ' הוא מונה ב-20 במאי 1880 על ידי מושל ניו יורק אלונזו קורנל כנשיא בית המשפט באופן זמני. בנובמבר הוא נבחר לתפקיד באופן קבוע.
ב-1881 הציע הנשיא ג'יימס גרפילד לפולגר את משרת התובע הכללי של ארצות הברית, אך הוא דחה את ההצעה. מאוחר יותר אותה שנה הוא התפטר ממשרתו השיפוטית כדי לקבל את מינויו של הנשיא צ'סטר ארתור כמזכיר האוצר של ארצות הברית. ב-1882 הוא ניסה להתמודד על משרת מושל ניו יורק אך הובס על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית גרובר קליבלנד.
מותו והנצחתו
צ'ארלס ג'יימס פולגר נפטר ב-4 בספטמבר 1884 בביתו שבז'נבה. הוא נטמן בבית הקברות גלנווד שבעיר לצדה של רעייתו שנפטרה שבע שנים קודם לכן.
העיר ז'נבה קראה למחלקת כיבוי האש המקומית על שמו ובוושינגטון די. סי. נקרא על שמו פארק. בשנים 1879 ו-1880 התארגנה פלוגה של המשמר הלאומי של ניו יורק בז'נבה והיא נקראה על שמו של פולגר. הפלוגה השתתפה במלחמת ארצות הברית-ספרד, קיימת עד היום ובסיסה באית'קה.
טאקהירו טומיאסו
טאקהירו טומיאסו (ביפנית: 冨安健洋; נולד ב-5 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הבלם בארסנל ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים
בגיל 11, טומיאסו נבחן במחלקת הנוער של ברצלונה. למרות שהרשים, החליט שלא לחתום בברצלונה והצטרף לקבוצת הילדים של אביספה פוקואוקה. ב-14 באוקטובר 2015, טומיאסו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 למאשידה זלביה במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הקיסר. ב-26 בספטמבר 2016 פורסם מחקר לפיו ממוצע המרחק שרץ טומיאסו מידי משחק הוא השני בטיבו בליגה עם 12.436 ק"מ במשחק בממוצע. ב-19 במרץ 2017, טומיאסו כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד רואסו קוממוטו. לאחר שבסיום עונת, פוקואוקה נשארה בליגה השנייה, טומיאסו עזב את המועדון.
ב-8 בינואר 2018, טומיאסו חתם לשלוש וחצי עונות בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. בתחילת הקדנציה, טומיאסו סבל מפציעה בקרסול וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, ב-12 במאי 2018 בניצחון 1–2 נגד אנטוורפן. ב-25 בנובמבר 2018, טומיאסו הבקיע את השער הראשון שלו בבלגיה בניצחון 2–4 נגד אנדרלכט.
ב-29 ביוני 2019, טומיאסו חתם בבולוניה תמורת 9 מיליון אירו. ב-18 באוגוסט 2019, טומיאסו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד פיזה. טומיאסו נבחר לכדורגלן החודש של הסרייה א', באוגוסט.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם בארסנל לארבע שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-11 בספטמבר בניצחון 0–1 על נוריץ' סיטי.
קריירה בינלאומית
לזכותו של טומיאסו, עבר בכל הנבחרות הצעירות של יפן, ואף היה שותף לזכייה של נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 16 בשנת.
ב-12 באוקטובר 2018, טומיאסו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–3 נגד. ב-21 בינואר 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד.
טומיאסו, השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019 וקופה אמריקה 2019.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
קהילת יהודי סלישץ'
תולדות הקהילה
הקרקע הדלה והקשיים שנתקלו בהם המתיישבים בפיתוח המשק גרמו לכך שכמעט מחצית מן האדמות שנרכשו בזמנו נמכרו. גודל המשקים היה בין 20 ל 115 דונם. בעזרת חברת "אורט" נעשה ניסיון לפתח את ענף החלב בצורה קואופרטיבית, אך הדבר הצליח רק בחלקו (למשל, נעשה ניסיון לייצר גבינות קשות, אך הוא נכשל). לרוב היהודים היו מקורות פרנסה אחרים. בידיהם היו 12 חנויות ו 3 איטליזים. אחרים עסקו במלאכות והיו ביניהם 10 חייטים, 8 צבעים 4 נגרים, 4 בנאים, 2 נפחים ו 2 סנדלרים.
בין שתי המלחמות נכללה סלישץ' בנפת קוסטופול ויהודיה השתייכו לקהילת קוסטופול. בשנת 1928 נבחרו מטעמה 5 יהודים שייצגו אותה במועצת הקהילייה. נציג אחד מטעמה ייצג את יהודיה בהנהגת הקהילה בקוסטופול. במקום היו בנק קואופרטיבי מיסודו של "אורט", שסייע בידי החקלאים, וכן בית ספר יסודי פולני ממלכתי. מלבד זאת היו בעיירה שני בתי מדרש.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה
יעקב לידרמן היה ראש הקהילה - "סולטס" מ-1922 עד סוף השלטון הפולני 1939
גורל יהודי הקהילה בשואה
סלישץ' נכבשה בידי בצבא הגרמני בראשית יולי 1941. על יהודי המקום הוטלו גזירות, משק החי והציוד החקלאי הוחרמו. בי"ג באלול תש"ב (26 באוגוסט 1942) נרצחו כ-500 יהודים, ובהם תושביה היהודים של סלישץ', בקרבת קוסטופול. כ-20 איש ניצלו לאחר שברחו ליערות. סלישץ' שוחררה בידי הצבא האדום בסוף ינואר 1944.
הנצחת הקהילה
חברי הקהילה ששרדו את השואה הקימו לזכר הנספים מצבת זיכרון בבית העלמין בחולון.
אירמה שטרן
אירמה שטרן (באנגלית: Irma Stern), 2 באוקטובר 1894 – 23 באוגוסט 1966) הייתה ציירת יהודיה דרום אפריקאית. נחשבת, יחד עם מאגי לאובסר, למייסדת האקספרסיוניזם בדרום אפריקה..
אירמה שטרן נולדה בעיירה קטנה בטרנסוואל למשפחת ממוצא יהודי-גרמני. במהלך מלחמת הבורים אביה נעצר. לאחר סיום המלחמה, המשפחה חזרה לגרמניה. בשנת 1913 אירמה שטרן החלה ללמוד ציור באקדמיה לציור בגרמניה. היא התקרבה לתנועת האקספרסיוניסטים בגרמניה ובשנת 1919 בברלין נערכה התערוכה הראשנה שלה. בשנת 1920 היא חזרה לקייפטאון.
בשנת 1926 אירמה שטרן התחתנה אך כבר בשנת 1934 הזוג נפרד.
בשנת 1927 היא זכתה בפרס בתערוכה בבורדו.