cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי
דיווחים על מותו לכאורה
ביוני 2023, הצהובון הבריטי "דיילי מירור" טען כי אבו אל-חוסיין היה אולי בין חמשת מנהיגי דאעש שנהרגו על פי הדיווחים בתקיפה האווירית העיראקית/בריטית באזור חמרין בעיראק. הדיווח לא אושר על ידי מקורות אחרים. לאחר בירור, אודות מותו של אבו אל-חוסיין נאמר שהוא נהרג בסוריה, לא בעיראק.
מותו
ב-3 באוגוסט 2023, הדובר הרשמי של המדינה האסלאמית, אבו חוזייפה אל-אנסארי, דיווח על מותו של אבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי. הדובר הודיע שאבו אל-חוסיין נהרג בעימותים בין דאעש לבין קבוצת תחריר א-שאם (HTS), שלוחת אל-קאעידה בסוריה, במחוז אידליב, בצפון-מערב סוריה שבשליטת המורדים. הדובר האשים את HTS בפעילות כסוכני המודיעין הטורקי. ב-3 באוגוסט הכריז דובר דאעש על המנהיג החדש של הארגון: אבו חפס אל-האשמי אל-קורשי.
אירינה אנטוננקו
אירינה איגורבנה אנטוננקו (ברוסית: Ири́на И́горевна Анто́ненко; נולדה ב-1 בספטמבר 1991) היא דוגמנית ושחקנית רוסייה, זוכת תחרות מיס רוסיה לשנת 2010.
ביוגרפיה
אנטוננקו נולדה ביקטרינבורג להורים שעבדו במשטרה, במהלך לימודיה בבית הספר השתתפה לראשונה בתחרות יופי.
בשנת 2009 זכתה בתואר "מיס יקטרינבורג" ולאחר מכן עברה למוסקבה על מנת להתחרות בתחרות הלאומית, היא הוכתרה כמיס רוסיה 2010. לאחר זכייתה היא החלה לדגמן למעצב האופנה הגרמני פיליפ פליין והשתתפה בתצוגות אופנה של מספר מעצבים ברוסיה, היא ייצגה את רוסיה בתחרות מיס תבל 2010, שם עלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות.
בשנת 2022 שיחקה במותחן האקשן "Gasoline Alley" בכיכובו של ברוס ויליס.
לוק ביינס
לוק ביינס (באנגלית: Luke Baines; נולד ב-8 ביוני 1990) הוא שחקן אוסטרלי יליד אנגליה, הידוע בעיקר בזכות מתפקידו בתור ג'ונתן מורגנשטרן בסדרה "ציידי הצללים".
ביוגרפיה
ביינס נולד בעיירה הייד במנצ'סטר, אנגליה. הוא גדל בפרוור של העיר סידני, אוסטרליה. ביינס החל להשתתף בשיעורי משחק כבר בהיותו בן חמש ואף למד מוזיקה וריקוד.
ביינס למד בתיכון לאמנויות הבמה בצפון סטראטפילד, ניו סאות' ויילס באוסטרליה, שם למד דרמה, מוזיקה וריקוד.
קריירה
את הקריירה שלו החל בגיל צעיר, בשנת 2004 הופיע במספר פרקים בסדרה האוסטרלית קרוב רחוק.
ביינס הופיע גם בסרטים "מעגל הזהב" של מייקל קינג ובסרט להציל את מיסטר בנקס.
בשנת 2013, ביינס כיכב בסרטו של ריצ'רד צלניקר "כשהלילה מגיע". הסרט עוקב אחר שון הולוואי (מיקו אוליבייה) בן ה-17 שנקלע לקבוצת מנודים מתבגרים בשם 'המיספיטים', שמנהיגו הכריזמטי והלא מתפקד ריקי גלדסטון (ביינס), לוקח אותו תחת כנפיו.
ב־2014 הופיע בסרט "The Ever After" של מארק וובר וטרזה פאלמר. הוא צולם בלוס אנג'לס ובניו יורק בין יולי לאוגוסט 2013.
בשנת 2015 הוא הופיע כרוצח סדרתי בסרט "הנערה בתמונה" שהופק על ידי וס קרייבן, והוקרן לראשונה ב-Midnight Madness בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, קנדה. הופעתו זכתה לשבחים רבים.
בשנת 2016 הצטרף לאנדרו גארפילד וריילי קיוך בסרט "תעלומה בסילבר לייק" של דייוויד רוברט מיטשל.
ביינס הופיע בכמה תוכניות טלוויזיה, כולל "ציידי הצללים", שם גילם את ג'ונתן מורגנשטרן, אחיה של קלרי, בחלק השני של העונה השלישית.
בשנת 2020 הוא הופיע בדמותו של רוניקום בפרק מתוך הסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." וגילם טייס מעבורת אימפריאלית בסדרה "המנדלוריאן" בשירות הסטרימינג של דיסני+.
בשנת 2021 ביינס כתב וכיכב בסרט קומדיית האימה "Untitled Movie Horror Movie", שצולם מרחוק על ידי השחקנים במהלך מגפת הקורונה.
חיים אישיים
ביוני 2022 הצהיר ביינס כי הוא הומוסקסואל, וכי הוא נמצא במערכת יחסים עם גבר. יצא בעבר עם השחקנית מירנדה ריי מיו.
לימור
{{פירושונים|אישים:
אחר:
ראו גם
}}
קראסנוסלסקי (נפה, מוסקבה)
נפת קראסנוסלסקי (ברוסית: Красносельский район) היא נפה של המחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 4.96 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 48,769 תושבים (2020).
משה בר סימן טוב
משה בר סימן טוב (נולד ב-21 באוקטובר 1976) הוא כלכלן ואיש ציבור ישראלי, המכהן כמנכ"ל משרד הבריאות. כיהן כמשנה לממונה על התקציבים במשרד האוצר, וכציר כלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון.
ביוגרפיה
בר סימן טוב (מכונה לעיתים בכינוי "ברסי") נולד ביהוד וגדל בחולון וביישוב חשמונאים, להורים ממוצא טורקי. הוא השני מבין שלושה בנים, נקרא על שם דודו, משה סרדס, חלל צה"ל שנפל בגיל 19 בשנת 1975. דודו מצד אביו היה יעקב בר סימן טוב, שנפל בפעילות "המוסד" בפריז ב-1982.
במהלך לימודי התואר הראשון החל לעבוד כרפרנט לענייני תעסוקה ורווחה באגף התקציבים של משרד האוצר. ב-2006 מונה לרכז תחום רווחה במוסד לביטוח לאומי, וב-2008 לרכז תחום הבריאות. בתקופה זו היה חבר בוועדת סל הבריאות. בפברואר 2010 מונה למשנה לממונה על התקציבים במשרד האוצר, והיה אחראי על תקציבי הבריאות, החינוך, התעסוקה, הרווחה והביטוח הלאומי. במהלך כהונתו עסק בפתרון שביתת הרופאים בישראל (2011) וניסוח הסכם קיבוצי לרופאים במגזר הציבורי. כמו כן עסק ביישום רפורמת "עוז לתמורה" במשרד החינוך.
בר סימן טוב כיהן גם כדירקטור במפעל הפיס וחבר הוועד המנהל של מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.
מנכ"ל משרד הבריאות
לאחר הקמת הממשלה ה-34 ב-2015 נתבקש בר סימן טוב על-ידי סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, לחזור מוושינגטון על מנת לכהן כמנכ"ל המשרד, ונכנס לתפקידו ביולי 2015. מינויו עורר התנגדות בהסתדרות הרפואית הן מכיוון שהיה למנכ"ל הראשון שאינו רופא בהכשרתו והן בשל עמדותיו והתנהלותו במהלך כהונתו באגף התקציבים. לאחר אישור המינוי הגישה ההסתדרות הרפואית עתירה לבג"ץ נגד מינויו. העתירה נדחתה והשופט אליקים רובינשטיין ציין: "יש רק לקוות כי הניסוי יצליח, וחרף הבעייתיות תצמח תועלת למערכת הבריאות ולציבור מיכולותיו של המנכ"ל החדש בתחומי כלכלת הבריאות והרגולציה".
במהלך התמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, מילא בר סימן טוב תפקיד מרכזי בניהול והתמודדות עם המשבר. כבר ב-2 בפברואר חתם בר סימן טוב על צו להתמודדות עם הנגיף, וצו זה התעדכן ככל שההתפרצות הקיפה מדינות נוספות. החל ממרץ 2020 הרבה בר סימן טוב להופיע באמצעי התקשורת לשם מסירת מידע והנחיות לציבור.
ב-23 במרץ 2020 פרסמו עשרות מנהלי מחלקות ומרפאות דרישה להחליף את בר סימן טוב ברופא. בעקבות כתבה ביקורתית שפורסמה אודותיו בעיתון "ידיעות אחרונות"ב-23 באפריל 2020 וטענות כי הוא נוקט בצעדי סגר אגרסיביים מדי, פרסמו מנכ"ל משרד האוצר שי באב"ד ומנכ"ל המשרד לשוויון חברתי אבי כהן סקלי הודעות תמיכה בבר סימן טוב.
ב-12 במאי, לקראת השבעת הממשלה ה-35 והחלפת שר הבריאות ליצמן ביולי אדלשטיין, ולאחר ירידה משמעותית במספר הנדבקים החדשים מקורונה, הודיע בר סימן טוב על פרישה מתפקידו, ושיישאר בתפקיד עד "העברת מקל מסודרת", למחליפו בתפקיד פרופ' חזי לוי.
עם עזיבתו את תפקיד שר הבריאות, טען ליצמן כי בר סימן טוב יצר בהלת יתר מנגיף הקורונה, כאשר דיבר בישיבות ממשלה על חשש מ-10,000 מתים, וכי "ראש הממשלה קיבל את ההגזמה הזאת ונענה לפחדים של המנכ"ל, ולפי זה אני לא יכול לבוא בטענות אליו, כי בסך הכול המצב מצוין. כמעט על כל נפש שאבדה אנחנו בוכים, אבל בסך הכל מתו 250". בתגובה אמר בר סימן טוב "אני מכבד מאוד את השר ליצמן ..ומאמין שלאורך כל הדרך פעלנו בחוכמה וגם הצלנו חיים של אלפים רבים. אני חושב שכולנו כחברה צריכים להיות מאוד גאים בהישג הזה ולצד הגאווה להיזהר מאוד ממלכודת השאננות. זה לא חלף, הסכנה עוד כאן, ואם לא נקפיד על הכללים זה יחזור".
בעקבות העלייה בתחלואה בסוף חודש מאי הציג בר סימן טוב את הדילמה שבפניה ניצבו מקבלי ההחלטות: "אנחנו רוצים לשמור על שגרה כלכלית, אבל חשוב ממנה לשמור על התחלואה. אנחנו בחשיבה מאומצת עם משרדי הממשלה כדי לשמור על האיזון הזה." בר סימן טוב סיים את תפקידו רשמית ב-14 ביוני, והוחלף על ידי פרופ' חזי לוי. בטקס הפרידה, אמר עליו ראש הממשלה בנימין נתניהו: "הבעת את דעתך ועמדת על דעתך מול גלי ביקורת לפעמים אכזרית מאוד. עשית זאת בשקט בביטחון באחריות. התרומה שלך כאן היא חשובה מאוד. מראה את המסירות שלך והאחריות שלך לחיי הציבור". בר סימן טוב הודה כי בניהול המשבר היו גם טעויות. "יכולנו לשלב יותר גורמים בקבלת ההחלטות. אך לטעות זה אנושי ובמגפה כזו זה בלתי נמנע. אנחנו יכולים להיות גאים בהישגים שמותם של אנשים רבים נמנע. הדרך הטובה ביותר להתמודד עם הנגיף היא ענווה. אנחנו צריכים לזכור שלמרות שלמדנו המון על הקורונה אנחנו עדיין לא יודעים כלום."
לאחר פרישתו ממשרד הבריאות
ב-15 ביולי 2020 פורסם כי ראש הממשלה נתניהו הציע לבר סימן טוב לחזור למערכת הציבורית על מנת להיות "פרויקטור הקורונה", הממונה על המאבק בנגיף, אך האחרון סירב. לתפקיד מונה לבסוף פרופ' רוני גמזו.
ב-2 באוקטובר 2020 הצטרף כחוקר בכיר אורח למכון למחקרי ביטחון לאומי. ביולי 2021 מונה לדירקטור בחברת "נופר אנרגיה" ובחברת UpHealth.
בפברואר 2022 מונה למשנה למנכ"ל חברת כלל ביטוח. ב-14 בדצמבר באותה שנה, התפטר מתפקידו בחברה לאחר שקיבל הצעה מאריה דרעי, שר הבריאות המיועד, לשמש כמנכ"ל המשרד. בינואר 2023 החל לכהן כמנכ"ל משרד הבריאות.
חיים אישיים
בר סימן טוב נשוי ואב לארבעה, מתגורר בירושלים. גדל במשפחה דתית ויצא בשאלה יחד עם אחיו. רעייתו דתייה.
יעקב יוסף הכהן טראב מסלתון
רבי יעקב ב"ר יוסף הכהן טראב-מסלתון (תרי"א, 1851, דמשק - ליל כ"ב בטבת תרפ"ג, 9 בינואר 1923, ביירות) היה החכם באשי של ביירות ואב בית הדין שלה.
קורות חיים
נולד בדמשק שבסוריה לרב יוסף הכהן טראב. למד בבית מדרשו של רבי חיים ויטאל. נשא לאישה את רוזא.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כשביירות עברה משלטון עות'מאני למנדט הצרפתי, התקשה הרב מסלתון להתאים את עצמו לייצוג הקהילה היהודית מול השלטון החדש. בעקבות זאת ביקשה הקהילה כי יתפטר. את מקומו ירשו הרב נסים יהודה דנון והרב שלמה טאג'ר.
נפטר בביירות ביום כ"ב בטבת ה'תרפ"ג (1923).
פטריק אוסיאקו
פטריק אוסיאקו (באנגלית: Patrick Osiako; נולד ב-15 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן קנייתי המשחק בעמדת הקשר בסיריאנסקה אנקופינג.
קריירה
אוסיאקו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת קוסט סטארס אליה הצטרף בגיל 16 וכעבור שנתיים חתם בטאסקר.
בדצמבר חתם לשנתיים וחצי במייאלבי מהליגה השוודית השנייה. בשנת היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל השוודית.
במרץ אוסיאקו הצטרף לפטרולול פלוישט מליגת העל הרומנית.
ב-13 באוגוסט 2012 אוסיאקו חתם בהפועל באר שבע מליגת העל. ב-19 בינואר 2013 אוסיאקו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד עירוני קריית שמונה.
בקיץ חתם בסימורק מליגת העל האזרית בה שיחק עד לפירוקה בשנת.
בהמשך הקריירה שיחק במספר קבוצות בליגות הנמוכות בשוודיה בהן: לינקופינג סיטי, האנינגה, האסלהום וסיריאנסקה אסקילסטונה. כיום משחק בסיריאנסקה אנקופינג.
ב-30 בספטמבר 2006 אוסיאקו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קניה בתיקו 0-0 נגד.
סיאן קאאן
סיאן קאאן (Sian Ka'an; בשפת המאיה: "שער השמיים") היא שמורה ביוספרית בחוף חצי האי יוקטן, במדינת קינטנה רו שבמקסיקו. השמורה הוכרזה כגן לאומי ב-20 בינואר 1986 וכאתר מורשת עולמית ב-1987.
השמורה מגנה הן על אזורים ביבשה, והן על אזורים בתוך הים הקריבי, לרבות שונית אלמוגים. היא משתרעת לאורך 120 ק"מ, שהם כשליש מהחוף הקריבי של מקסיקו. שטחה הכולל 6,520 קמ"ר. היא מגנה על בתי גידול מגוונים, הכוללים חוף ים, יערות מנגרובים, אזורים לחים, לגונות של מים מתוקים ומים מליחים, דיונות, סוואנה, יער גשם טרופי וסנוטות.
בספירה שנערכה ב-1995 נמצאו בשמורה 336 מין מיני עופות, 103 מיני יונקים, 276 מיני סרטנאים, וכן מאות מיני חרקים, בהם 318 מיני פרפרים, 310 מיני יתושים, 90 מיני דבורים ו-74 מיני חיפושיות. בין היתר, יש בשמורה יגוארים, פומות, יגוארונדים, אוצלוטים, איילים פרדיים לבני-זנב, טפירים, קופי עכביש, שאגנים, תחשי נהרות, פלמינגואים, טוקנים, יאבירואים וארבעה מיני צבי ים. בשונית האלמוגים נמצאו 84 מיני אלמוגים, בהם אלמוגי מוח שקוטרם מגיע ל-7 מטרים.
הצומח בשמורה כולל 1,048 מינים שונים, ובהם עצי מהגוני, ארז ועץ המולאטים, וכן מנגרובים, נופרים וענבי ים.
בנוסף, יש בתחומי השמורה 23 אתרים ארכאולוגיים של המאיה, בהם מוייל, אחד האתרים הקדומים ביותר שנמצאו בחופי יוקטן.
התזמורת הסימפונית רמת גן
התזמורת הסימפונית רמת גן הייתה תזמורת סימפונית ישראלית שפעלה בין השנים 2003–2020 ביוזמת ראש עיריית רמת גן, צבי בר ומנהל אגף החינוך של העירייה, משה בודגה.
בראשיתה פעלה התזמורת כתזמורת נוער. מאוחר יותר היא הייתה תזמורת חובבים סימפונית, ולאחר מכן היא הייתה תזמורת סימפונית בת 60 נגנים, רובם מקצועיים.
חלק מן הנגנים קיבלו מלגות מהעירייה, שהן שוות ערך למשכורת. חלקם היו מוזיקאים מקצועיים, בוגרי אקדמיה למוזיקה, ואחרים היו אנשי מקצוע בתחומים אחרים, מורים למוזיקה ובוגרים של התזמורת הצעירה.
רפרטואר התזמורת כלל יצירות קלות ופופולריות לצד יצירות תזמורתיות גדולות ומוזיקה קלאסית ישראלית.
באוגוסט 2013 השיקה התזמורת סדרה סימפונית למנויים, הכוללת גם קונצרטים לילדים.
בשנת 2020 נסגרה התזמורת עקב פיטוריו של אלכס וסרמן ממרכז המוזיקה ברמת גן.
זולטאן זלק
זולטאן זלק ( במקור זֶלְקוֹבִיץ', בהונגרית: Zelk Zoltán; ארמייהאיפלווה; 18 בדצמבר 1906 – בודפשט, 23 באפריל 1981) היה משורר וסופר יהודי-הונגרי ניצול שואה, זוכה פרס באומגרטן, פרס אטילה יוז'ף (פעמיים) ופרס קושוט (פעמיים), חבר לאחר מותו באקדמיה לספרות דיגיטלית מאז 2012.
ביוגרפיה
זולטאן זלק נולד במשפחה יהודית כבנם של חזן יהודי עני, ארמין זלקוביץ' ומריה הרשקוביץ'. הוא איבד את אביו מוקדם בחייו. למד בבית ספר בעיר מישקולץ, אך לא סיים את לימודיו. הוא היה גם שוליה לזמן מה, אך לא למד שום מקצוע. הוא חווה את אובדן שטחי הונגריה בטרנסילבניה לאחר מלחמת העולם הראשונה, בגיל 13. משנת 1921 עבד בסאטו מארה.
הוא נסע לבודפשט בשנת 1925, והפך שם חבר בתנועת הפועלים הסוציאליסטים והכריז על עצמו כקומוניסט, אף על פי שלדבריו הוא לא הכיר את האידאולוגיה של מרקס, או של אנגלס או של לנין. מצויד במורשת העתיקה של השפה ההונגרית העשירה של אזורי ארמלק ופרטיום, התחיל לכתוב שירים רבי רושם ללא דברי חספוס ושפה גסה. הוא גורש לרומניה בשנת 1927, משם ברח במהרה בחזרה להונגריה. בשנת 1928 הופיע לראשונה שירו בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
כרך השירה הראשון שלו פורסם בשנת 1930 בשם "הדם פורץ משורש כף ידך", עליו כתב ביקורת הערכה חיובית המשורר ההונגרי-יהודי הגדול מיקלוש רדנוטי שניספה בשואה. זלק הכיר את הדור השני של כתב העת ניוגט, כולל את אטילה יוז'ף, והם קיבלו אותו לחברתם במהירה. הוא נעצר בשנת 1937 אך שוחרר בהתערבות השדולה של החוג הספרותי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה כיהודי גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ונשלח לחזית באוקראינה, הוא הצליח לשרוד (1942–1944). עם זאת, במהלך כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט, הוא נאלץ להסתתר בדירתה של אשתו, אירן בטורי, בזוגלו.
הוא היה משורר מוערך במשטר הקומוניסטי. הוא לא ידע את המצב האמיתי, על כן כתב שירי הלל להאדרת שמם של סטלין ומתיאש ראקושי. הוא זכה בפרס באומגרטן בשנת 1948, בפרס קושוט בשנים 1949 ו-1954, ופרס אטילה יוז'ף בשנים 1951 ו-1974. הוא הקים מגזין לילדים בשם קישדובוש (1952–1956) שפירושו "המתופף הקטן" (Kisdobos), ובו פרסם גם שירי ילדים משלו. בשלב זה כבר היה מודע לפשעי הקומוניזם והפך לתומך נלהב של המרד ההונגרי בשנת 1956.
הוא נידון לשלוש שנות מאסר לאחר כישלון המרד, אך שוחרר ב־15 באוקטובר 1958, בעקבות חנינה. עם זאת, הדבר לא היה יכול מילא אותו בשמחה: אשתו נפטרה שבוע לפני שחרורו, ואמו שכבה על ערש הדווי ונפטרה למחרת שחרורו. זו הייתה נקודת השפל בחייו של זלק, אך עידן חדש החל בליריקה שלו. בשנת 1963 פורסם כרך השירה שלו "הכינור שניצל מהאש", ובתוך כרך השירה שיר אבל לאשתו (שחף). משנת 1964 כתב רישומים, הערות וכדומה למגזין הספרותי "חיים וספרות" (Élet és Irodalom), ובין 1965 לבין 1967 כתביו הופיעו גם במגזין טוקור (מראה).
עד 1944
בשפת המקור: בתרגום לעברית:
1944–1956
בשפת המקור: בתרגום לעברית:
תפקידים בסרט
(שם הסרט, תפקיד, שנת הצגת)
בית הדין לערעורים
בית הדין לערעורים הוקם בתקופת המנדט הבריטי כחלק ממשרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים, על ידי רבנים של היישוב הישן בירושלים במטרה לאפשר ערעור על פסקי הדין של בתי הדין הרבניים. הוא חדל להתקיים בעת ייסוד הרבנות הראשית לישראל.
הקמתו כחלק ממשרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים
הקמת בית הדין לערעורים נידונה לראשונה ב־15 ביוני 1918 באספה המכוננת השנייה. מרדכי בן הלל הכהן תיאר את המבנה המוצע של בית משפט השלום העברי שיכלול בית משפט עברי עירוני ובית משפט השלום עברי שיהווה גם ערכאת ערעור. בין הנימוקים לצורך בהקמת בתי המשפט העבריים לצד בתי הדין הרבניים היה כי פסיקת דין לפי החושן משפט מיושנת ואינה מתאימה לתנאי המשא ומתן והמסחר המודרניים; וכן העדר יכולת לערער על פסק דין שניתן על ידי בתי הדין. הרב בן ציון עוזיאל, שנכח בדיון, סתר טיעון זה, וציין כי ניתן לדרוש מבית הדין את הנימוקים לפסק הדין, ואם בעל דין סובר שנפלה טעות, הוא יכול להציגה ולערער עליה בפני רב אחר.
ב-12 בדצמבר 1918 נחתם הסכם להקמת משרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים עם ועד הצירים באמצעות ועד העיר ליהודי ירושלים, שקיבל על עצמו לממן את החזקת משרד הרבנות. משרד הרבנות הורכב מחברי בית הדין הפרושי בראשות הרב צבי פסח פרנק ובית הדין הספרדי בראשות הרב חיים משה אלישר. תפקידיו היו לייצג את יהודי ירושלים בענייני דת, ולשמש כבית דין לערעורים. הכרזת משרד הרבנות כבית דין לערעורים הייתה תנאי של השלטונות הבריטים להעברת סמכויות ממוניות לידי בתי הדין היהודיים הדתיים.
הרב יוסף חיים זוננפלד סבר שהקמת בית דין לערעורים מנוגדת להלכה. דעתו הסתמכה על הנאמר במסכת בבא בתרא, דף קל"ה, עמוד א' ״בית דינא בתר בית דינא לא דייקי״, שמשמעו שאין בית דין דן על פסק של בית דין אחר.
בשנת 1919 פרסם הרב חיים הירשנזון את ספרו מלכי בקודש, ובו כתב כי לדעתו בתקופת בית שני שימש בית הדין הגדול בירושלים כבית משפט עליון, ובית הוועד תפקד כבית דין לערעורים.
בחודש ספטמבר 1919 פרסם הרב בן ציון עוזיאל מאמר שבו הביע את דעתו על הקמת בית דין לערעורים. לדעתו, אף על פי שאין הלכה מפורשת על יסוד בית דין לערעורים, הרי "התורה הישראלית לא נעלה הדלת בפני הבע"ד אשר לבם נוקפם מלקבל את פסה"ד ולהעמידו לבקרת לפני בי"ד אחר." לבעל דין ניתנה זכות הביקורת אם נמצאה טעות בנימוקים של פסק הדין, והוא רשאי לפנות לכל רב אחר. "אולם אם העם דורש היום להכניס יפיפותו של יפת באהלי שם וליסד בי"ד לערעורים, אין אנו רשאים לאטום אזנינו מדרישתם וחייבים ומשועבדים אנו להם למלא את בקשתם זו."
בית הדין לערעורים קבע נוהל פניה אליו; כדי לערער על פסק דין, יש לנהל פרוטוקול מדויק של ישיבות בית הדין, סדר ניהול דיון אחיד ולנמק את פסק הדין. למעשה אף לא פעם אחת בכל תקופת קיומו ישב משרד הרבנות בתור בית דין לערעורים. בתי הדין לא עמדו בדרישות הנוהל ולכן לא היה בסיס מנהלי לתפקוד בית הדין לערעורים. וכן כיוון שמשרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים לא השיג את ההכרה הרשמית המצופה מטעם השלטונות הבריטיים.
הקמתו כחלק מהרבנות הראשית לישראל
ב־13 בנובמבר 1920 הוגשו המלצות אל הנציב העליון להקים רשות דתית עליונה לכל ארץ ישראל. שתכלול חבר רבנים אשר יהוו בית דין עליון. בראש הרשות הדתית יעמדו שני נשיאים: אשכנזי וספרדי. "אחד משני הנשיאים יהיה נשיא בית הדין לערעורים, אם יוסד מוסד אשר כזה".
בדיונים שהתקיימו ב-25 ו-26 בינואר 1921, נורמן בנטוויץ' אשר שימש כיועץ המשפטי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל, הציב את הקמת בית הדין לערעורים כדרישה בריטית וכתנאי להקמת הרשות הדתית העליונה ומתן סמכויות בנושאים שונים בידיה.
החרדים התנגדו להקמת בית דין לערעורים מהנימוק ההלכתי ש"חדש אסור מן התורה". הרב יעקב מאיר העיד כי הוא הקים מוסד כזה בסלוניקי והוא עצמו שימש כאב בית דין, "ואין שום חידוש או איסור בעניין זה."
הגוף שבחר את הרבנים הראשיים לארץ ישראל התכנס לדיונים שהתקיימו ב-23 – 24 בפברואר 1921. אחד הנושאים היה "בית דין לערעורים – ויכוחים" שבו נשא דברים הרב קוק שאמר: "חיינו הלאומיים החדשים בארץ ישראל יהיה לנו בודאי לפעמים צורך גדול לתקן תקנות גדולות, שכל זמן שתהיינה מוסכמות מרוב חכמי ישראל המומחים לרבים ומקובלים אחר כך על הקהל, תהיינה להן כח של דין תורה."
עם הקמת הרבנות הראשית בשנת 1921 הוחלט על הקמתו של בית-הדין הגדול לערעורים על פסקי הדין של בתי הדין הרבניים המקומיים.
לקריאה נוספת
עמיחי רדזינר, הרב עוזיאל, רבנות תל אביב-יפו ובית-הדין הגדול לערעורים: סיפור בארבע מערכות, מחקרי משפט כא (תשס"ד), עמודים 129 - 243.
דייוויד פוצלין
דייוויד פוצלין (בקרואטית: David Puclin; נולד ב-17 ביוני 1992 בצא'קובץ שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת וורז'דין בקרואטיה.
קריירת מועדונים
פוצלין שיחק במדימוריה, בגוריצה, בשיבניק, בזארבריקן, באיסטרה 1961 ובסלאבן בלופו.
ב-13 בפברואר 2020 חתם בוורסקלה פולטבה מליגת העל האוקראינית.
ג'ונתן ספרן פויר
ג'ונתן ספרן פויר (באנגלית: Jonathan Safran Foer; נולד ב-21 בפברואר 1977) הוא סופר יהודי־אמריקאי. ספרן פויר מלמד כתיבה יוצרת באוניברסיטת ניו יורק.
ביוגרפיה
ספרן פויר נולד בוושינגטון. הוא בנם של אלברט פויר, עורך דין, ואסתר ספרן פויר, נשיאת חברה ליחסי ציבור. אחיו הגדול פרנקלין פויר כיהן כעורך ה"ניו ריפבליק", ואחיו הצעיר ג'ושוע הוא עיתונאי עצמאי.
ב-1995, במהלך לימודי הפילוסופיה של ספרן פויר באוניברסיטת פרינסטון, הוא השתתף בקורס כתיבה בהנחיית הסופרת ג'ויס קרול אוטס, והחל להתעניין בתחום. קרול אוטס אף הנחתה את עבודת הגמר שלו, שעסקה בבחינת חייו של סבו מצד אמו, לואיס ספרן, שהיה ניצול השואה. על עבודתו קיבל ספרן פויר את פרס אוניברסיטת פרינסטון לכתיבה יצירתית.
בסיום לימודיו בשנת 1999, ערך ספרן פויר מסע לאוקראינה כדי להרחיב את עבודת הגמר שלו. במקביל ערך אנתולוגיה של סיפורים קצרים בהשפעת ג'וזף קורנל ב-2001, ואף תרם לה סיפור קצר משלו. ב-2002 פרסם את סיפור המסע שלו וסיפור חייו של סבו כרומן רחב יריעה, "הכל מואר", שהפך לרב מכר וזכה במספר פרסים, בהם פרס הספר היהודי הלאומי ו"פרס ספר הביכורים של הגרדיאן". ב-2005 יצאה אף גרסה קולנועית של הסרט, בשם "הכל מואר", בכיכובו של אלייז'ה ווד.
ב-2005 יצא הרומן השני של ספרן פויר, "קרוב להפליא ורועש להחריד", המתאר את מסעו והתמודדותו של ילד בן תשע בניו יורק שלאחר פיגועי 11 בספטמבר, בהם נהרג אביו. בכתיבתו השתמש במספר סגנונות כתיבה ייחודיים, בהם כתיבה ויזואלית, שילוב קווי עלילה רבים, תמונות ועוד; סגנון כתיבתו התקבל בתגובות מעורבות מצד מבקרי הספרות. הספר זכה להצלחה רבה במכירות ותורגם למספר שפות. בשנת 2011 הופק סרט קולנוע המבוסס על הסרט בבימויו של סטיבן דלדרי ובכיכובם של טום הנקס, סנדרה בולוק ומקס פון סידוב (שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר). הסרט עצמו היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר.
ספרן פויר, שמאז ילדותו הוא צמחוני ואוכל בשר לסירוגין, הופיע בסרט התעודה העוסק בשחיטה כשרה ומעודד צמחונות, "If This is Kosher...". בנובמבר 2009 יצא ספרו הראשון שאינו רומן, "לאכול בעלי חיים", בו הוא משלב נרטיבים אישיים עם טיעונים פרו-צמחוניים. הספר ראה אור בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2010.
בשנת 2012 ערך ספרן פויר מהדורה של הגדה של פסח ובה לצד הטקסט המסורתי - קטעי פרשנות והסברים מודרניים. להגדה זו היו שותפים הוגים יהודיים אמריקאים נוספים. ההגדה יצאה בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
בפברואר 2013 מינה אותו ברק אובמה לחבר במועצת מוזיאון השואה בוושינגטון.
בסתיו 2016 יצא לאור ספרו "הנני" (Here I am), העוסק בזוגיות ובחיי משפחה יהודית-אמריקאית על רקע אירועים דרמטיים בישראל ובמזרח התיכון.
חיים אישיים
ספרן פויר נישא ב-2004 לסופרת ניקול קראוס. לזוג נולדו שני ילדים והם התגוררו בברוקלין שבניו יורק. ב-2014 נפרדו השניים.
ג'וליאן סטרות'ר
ג'וליאן לי סטרוֹת'ר (באנגלית: Julian Lee Strawther; נולד ב-18 באפריל 2002) הוא כדורסלן אמריקאי-פוארטו ריקני המשחק בעמדת הסמול פורוורד בדנוור נאגטס.
קריירה
סטרוֹת'ר נולד בלאס וגאס, נבדה. אִמו היא ממוצא פוארטו-ריקני, ומתה מסרטן השד כשהיה בן תשע. הוא החל לשחק כדורסל בתיכון מקומי, ובעונתו השלישית בתיכון העמיד ממוצעים של 27.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק. בעונתו הרביעית העמיד ממוצעים של 31.5 נקודות, 11.1 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק, כולל משחק שבו קלע 51 נקודות. סטורת'ר בחר לייצג את נבחרת פוארטו ריקו בגביע העולם עד גיל 19 ב-2019, העמיד ממוצעים של 22 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, ועזר לנבחרתו לסיים במקום השישי. הוא רשם 40 נקודות, 10 ריבאונדים וארבעה אסיסטים בהפסד לנבחרת רוסיה במשחק על המקום החמישי.
לאחר התיכון הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת גונזגה. בעונתו הראשונה באוניברסיטה קלע 3.4 נקודות בממוצע למשחק, ושימש בעיקר כגיבוי לקורי קיספרט. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק, הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA אך בחר לשוב לעונה נוספת באוניברסיטה. ב-28 בינואר 2023 קלע שיא קריירה של 40 נקודות, בניצחון 82–67 על פורטלנד, ובסך הכל במהלך עונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 15.2 נקודות, 6.2 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-0.8 חטיפות ב-31.2 דקות למשחק.
סויוז 10
המשימה בקצרה
סויוז 10 שוגרה ב־22 באפריל 1971 ב23:54 UTC מקוסמודרום בייקונור. אף על פי שהחללית המשופרת שלהם סויוז 7K-OKS, בעלת מנגנון העגינה החדש, הצליחה להביא את הצוות לתחנת החלל, הם לא הצליחו לעגון איתה באופן מוצלח ולהיכנס אליה. למרות שבאופן פיסי החללית עגנה עם סאליוט לא היה ניתן לעבור באופן בטוח אל התחנה. על כן אחרי ניסיונות של 5 שעות, הוחלט לבטל את המשימה.
נראה כי הפתח בתוך חללית הסויוז היה תקוע. דבר שמשמעותו הייתה שהניתוק מהתחנה היה קשה מאוד כאשר המשימה בוטלה. בעיה אחרונה הופיעה בשלבי החזרה, ב-24 באפריל, כאשר קפסולת החזרה התמלאה באדים רעילים, דבר שהביא להתעלפותו של ניקוליי רוקאבישניקוב.
לבסוף כל הצוות חולץ בשלום, ללא פגיעות משמעותיות.
צוות רזרבי
צוות זה טס מאוחר יותר בסויוז 11.
אנדרטת גדוד 42 ברמלה
רקע היסטורי
חטיבת קרייתי, הוקמה בפברואר 1948 על בסיס חי"ש של ההגנה ממרחב תל אביב. בתחילת מלחמת העצמאות פעלו בהגנה על תל אביב ובהמשך נשלחו הגדודים למבצעים באזור המרכז ולהגנת הדרך לירושלים. בחודש יולי 1948, במסגרת מבצע דני, לחם גדוד 42 במערב רמלה. ב1958 הוקמה אנדרטה ברמלה להנצחת הגדוד ו-35 לוחמיו שנפלו במלחמת העצמאות.
האנדרטה
האנדרטה ממקומת בכניסה לגן ההגנה. במרכזה במה קטנה מדורגת, מעליה נישא פסל אבן דמוי עץ שענפיו גדועים. בראש העץ דגל ישראל. על גזע העץ לוח מוארך ובו נכתב: "לזכר מגיני מולדת. באילן פגע ברק אך בדיו יפרחו". הבמה נתחמת על ידי שני קירות נמוכים. על האחד פרטי ההנצחה ובשני שמות הנופלים. הקמת האנדטה ביוזמת העירייה. והיא הוקמה בשנת 1958 בתכנון מהנדס העיר משה לבנר.
שרה מלצר
שרה מלצר (נולדה ב-1928) היא ציירת ויוצרת ישראלית, אשת חינוך וכלת פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על פועלה בתחום החינוך לדו-קיום לשנת 1994.
ביוגרפיה
שרה מלצר נולדה בנובי סונץ' שבפולין, למרדכי ולמלכה ויינפלד. משפחתה מצד אמה מלכה עמליה לנדאו, מוצאה מרבי יחזקאל לנדאו מפראג, המכונה "הנודע ביהודה" ורבי משה איסרליש מקראקוב המכונה הרמ"א. את מלחמת העולם השנייה שרדה במנוסה מפולין בפני הכיבוש הגרמני ובהגליה לסיביר בידי השלטון הסובייטי.
עלתה ארצה ביוני 1948 ממחנות העקורים באייכשטט שבגרמניה, בעיצומה של מלחמת העצמאות, כחיילת מתנדבת לצה"ל במסגרת גיוס חוץ לארץ. את שירותה הצבאי בחיל התרבות עשתה בד בבד עם לימודי השפה העברית, בבית רוטנברג שבמחנה מרכוס בחיפה.
מלצר החלה את דרכה המקצועית כמורה לילדי עולים במעברת טירת כרמל תוך כדי לימודים בסמינר המקוצר למורים ולגננות (1950–1954). בין השנים 1954–1968 עבדה כמורה בחינוך יסודי בבתי ספר בחיפה, ובין 1969–1973 פעלה גם בצוות "מורים מנחים" בבתי ספר טעוני טיפוח בישובי ספר במחוז הצפון. באותה תקופה סיימה קורס למדריכי חשבון וקורס לשיקום החשיבה מטעם האוניברסיטה העברית בבית הספר לעובדי הוראה בכירים בירושלים, וזאת תוך כדי לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בחוגים לחינוך ולאמנות יצירה, אותו סיימה בהצטיינות ב-1973. בין 1974–1983 עבדה כמדריכה פדגוגית בסמינר גורדון בחיפה, וכן שימשה כמרצה וריכזה צוות לכתיבת תוכניות לימודים בין-תחומיות בלשון, ספרות ואמנות, במדור לתוכניות לימודים באוניברסיטת חיפה בשיתוף האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך והתרבות בירושלים. במקביל, השלימה את לימודיה לתואר שני בחינוך באוניברסיטת חיפה, בהתמחות בהדרכת מורים ובתכנון לימודים. לאחר מכן, משנת 1983 ועד שנת 1994 שימשה כמפקחת מחוזית על הוראת האמנות במשרד החינוך והתרבות, במחוז הצפון. לאחר פרישתה לגמלאות ממשרד החינוך, המשיכה את עבודתה באוניברסיטת חיפה תוך המשך לימודים לתואר שלישי בחינוך, אותו קיבלה ב-1999. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בנושא "קונפליקטים ושחיקה בעבודת המורה". משנת 2000 ואילך, חזרה לפעילות אינטנסיבית של יצירה בציור על מגוון הטכניקות האמנותיות, והציגה בתערוכות קבוצתיות ובתערוכות יחיד. תערוכת היחיד האחרונה שלה, "קונטרפונקט במציאות כפולת פנים", הוצגה בין השנים 2012–2015 במקומות שונים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2022 יצא לאור ספרה "הצעקה של הינדה" – יומן מצויר, בו מעלה מלצר את מעשה הגבורה הטראגי של דודתה, הינדה גולדברג-לנדאו, אשר יצאה בזעקת שבר כנגד הקלגס הנאצי, מבין מאות האנשים להם הורה לרקוד את ריקוד המוות בכיכר העיר נובי סונץ' לפני הירצחם, באפריל 1942. בהשראת הספר כתב המוזיקאי יובל כהן יצירה מוזיקלית בשם "אלגיה על הצעקה של הינדה". היצירה בוצעה לראשונה בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשפ"ב בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בהרכב של רביעיית נגנים ובהשתתפותה של מלצר, שליוותה את היצירה בקטעי קריאה.
יצירתה האמנותית
שרה מלצר יוצרת במגוון טכניקות בסגנון אקספרסיוניסטי. יצירתה יונקת ומושפעת מתרבות גבוהה ומאמנות האוונגרד של המאה ה-20, כמו גם מזרם ה-Ready-Made באמנות העכשווית. עבודותיה מתאפיינות במבע אינטואיטיבי ספונטני, היוצר מרחב של צבעוניות רב-שכבתית. נקודת המוצא ליצירתה עולה מתוך צורך פנימי ולא מהתבוננות באובייקט.
השפעת מלחמת העולם השנייה על יצירותיה מובהקת, כאשר מוטיב מרכזי בהן הוא זיכרון הדמויות מהשואה, מעין הנצחה שבחומר. גיבוריה הן דמויות נטולות זהות המכריזות על קיומן הנצחי מתוך הציורים. הדמויות המביטות בנו מבין ציוריה הן אנונימיות באותה המידה שהן פרטיות, אישיות, בעלות שייכות משפחתית שיכולה להיות מקושרת למשפחתו של כל אחד. יצירותיה, שהוצגו בין השאר בתערוכה "קונטרפונקט של מציאות כפולת פנים", נוצרו בעקבות גילוי עיזבון של מכתבים וגלויות שנשלחו בין השנים 1925–1947 מפולין ורוסיה לדודתה בארץ ישראל על ידי קרובי משפחתה (לבית ויינפלד) שרובם נספו בשואה. גילוי זה הוביל לדחף לחיפוש דרך לגילומה של טרגדיית ההשמדה בלבוש חזותי-פלסטי. במהלכו פיתחה מלצר שתי טכניקות אמנותיות ייחודיות. האחת של תבליטי דיוקנאות מפוחמים נטולי צלם אדם העשויים מעיסת נייר עיתון אפויה עד שרפה. בשנייה, כדימוי לעוצמת המשכיות הקיום, מציגה מלצר אל מול התבליטים המפוחמים דיוקנאות המצוירים בצבעי שמן עזים על גבי קופסאות אריזה מקרטון המסמלות את הכלת זיכרון ההשמדה. עולם של אופל וצללים מול עולם חי וקיים.
פעילותה למען דו-קיום בין ערבים ליהודים
בשיתוף היחידה לחינוך לדמוקרטיה ודו-קיום בירושלים הובילה מלצר בשנים 1991–1994 התנסות קבוצתית במלאכת הפסיפס. בהתנסות זו יצרו ופעלו יחדיו מורים, מנהלים ותלמידים מהמגזרים היהודי והערבי בשלושה מוקדים במחוז הצפון: בעכו, בטבריה ותמרה, ובכרמיאל ונחף. עדות לשיתוף פעולה זה מגולמת בפסיפס הנמצא באולם הכניסה של עיריית עכו, פרי יצירתם של 80 תלמידי העיר, חציים מבית הספר הערבי "אל-עמל" וחציים השני מבית הספר היהודי "ביאליק".
פעילות נוספת בנושא יזמה מלצר במסגרת הפסטיבל הראשון לדו-קיום יהודי-ערבי שנערך בגלבוע באוגוסט 2008, במהלכה יצרו ילדי קייטנות ערבים ויהודים בשיתוף עם מאות באי הפסטיבל יצירת פסיפס גדולה, 10 מטר אורך ו-2 מטר גובה, בה משובצים גם משפטים משירו של ג'ון לנון "Imagine" בערבית, עברית ואנגלית.
בשנת 1954 נישאה לנחום מלצר ונולדו להם שני בנים: המוזיקאי פרופ' מיכאל מלצר והפיזיקאי והמוזיקאי ד"ר עזר מלצר. שרה מלצר היא אחותם של חוקר המקרא פרופ' משה ויינפלד ושל התעשיין מיכאל נעמן.
תערוכות יחיד
2007 – "נופים ודמויות באספקלריה פנימית", גלריית "אלווריון", קדמת עתידים, ת"א, אוצר ד. פולק. 2011 – "לקט בלי שכחה" בית העיתונאים ע"ש נחום סוקולוב, ת"א, אוצרת גלית סמל. 2012 – "מנופי הארץ", גלריה לאמנות בית המורה סניף תל אביב, אוצרת חיה עמית. 2012 – "קונטרפונקט במציאות כפולת פנים", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, אוצר אריה ברקוביץ'. 2013 – "זיכרון לעתיד" Galerie Memoire De L'avenir (Belleville), פריז (צרפת), Margalit Berriet 2013 – "ריבוי פנים" גלריית אמנות גבעת חיים איחוד, אוצרת חנה מורג. 2014 –" חובת הזיכרון" הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב אוצר אריה ברקוביץ'. 2014 – "חובת הזיכרון במציאות כפולת פנים" גלריה לאמנות באוניב' חיפה, אוצרת פרופ' שרון פוליאקין. 2014 – "חובת הזיכרון" גלריה לאמנות במכללת לוינסקי לחינוך, תל אביב, אוצר ברקוביץ'. 2017 - "השתקפויות בנוף נפשי" –גלריית "משען" נאות אפיקה תל אביב, אוצרת אריאלה נחשוני. 2018 - "בדו-שיח מיצב – מחווה ללואיז בורז'ואה " בשיתוף עליזה כהן, גלריה בלב-הפאר ק, רעננה, אוצרת ד"ר ענת גולדשטיין. 2018 – הומאז' ללואיז בורז'ואה, מיצב, מרכז תרבות קהילתי רעננה, אוצרת ד"ר ענת גולדשטיין. 2019 – מהעולם הפנימי של ילדים, הספרייה למדעי החברה, לניהול ולחינוך ע"ש ברנדר מוס, אוניב' ת"א, אוצרת ד"ר שרה מלצר. 2019 – לכל איש יש שם – בונים זיכרון, משכן הכנסת, ירושלים, אוצרת שרון סופר. 2019 – הומאז' ללואיז בורז'ואה, מיצב, הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב, אוצרת ד"ר שרה מלצר ועליזה כהן.
מבחר מיצירות הפסיפס שלה
בשנים 1983–2012 עיטרה מלצר מוסדות חינוך ומרכזי תרבות בישראל בפסיפסים מעשה ידיה או עבודה של תלמידים שהנחתה. כולם עוסקים בנושאים מן התנ"ך, המשנה והשירה העברית:
בחיפה
2000 - "מחווה לדוד המלך כגיבור תרבות על-זמני" (4×3,5 מטר) פרי יצירתם של 320 תלמידי חטיבת ביניים בבית הספר "חוגים" בחיפה, במסגרת תוכנית לימודים שפותחה במרכז לחינוך יהודי באוניב' חיפה, בידי ד"ר שרה מלצר וניצה פרילוק. 2001 - "ארץ זבת חלב ודבש" (4×3,5 מטר) בית הספר חוגים בחיפה - פרי יצירה של תלמידי כתות ט'. 2002 - "דוד אורפיאוס" - שחזור הפסיפס מעזה, תלמידי חטיבת ביניים. בית ספר "חוגים" בחיפה. 2000 - "על שלושה וארבעה" ( משלי, פרק ל', פסוקים י"ח) יצירה של מורים בקורס "חקר סמלים ומוטיבים יהודיים" בהדרכת ד"ר שרה מלצר, מרכז לחינוך יהודי בישראל ובתפוצות, אוניברסיטת חיפה.
בתל אביב והמרכז
2002 - דרום תל אביב, "מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד " (תהילים קל"ג א') (6×4 מטר) יצירת 460 תלמידי כתות ג-ו' בית הספר הקהילתי "תל-חי" דרום תל אביב, רח' מעפילי אגוז. 2006 – רמת אביב "בישישים חכמה" איוב י"ב (3×2 מטר) יצירת 110 קשישים יום מרכז לקשיש, רמת אביב, רח' לבנון 75 - תל אביב. 2007 - רמת השרון - " לראות את יפי העולם" (נתן זך) יצרו כמאה קשישים בשיתוף תלמידי בית הספר "אלון" ברמת השרון, מרכז יום רב שירותי לקשיש (תשוש גוף ותשוש נפש) רחוב הרב קוק 41 (3×2 מטר) 2012 – "לראות את יפי העולם" נתן זך, יצרו כמאה תושבי בית ההורים ע"ש פנחס רוזן, רח' אלוף דוד 185, רמת-גן. 2006 - "תן דעתך שלא תקלקל ותחריב את עולמי שאם קלקלת אין מי שיתקן אחריך"(קהלת רבה ז') יצרו 120 תלמידי בית הספר " נוה הדר" ד.י.ש פנימיות ילדים ובני נוער, חבצלת השרון.
בצפון הארץ
1984 – מירות ליד איילת השחר. "פסיפס דוד בן ישי" יצירת תלמידי בית הספר התיכון "אברט" בחצור הגלילית. 1984 – מירות ליד איילת השחר. "וגר זאב עם כבש" יצירת תלמידי בית הספר התיכון "אברט" בחצור הגלילית. 1985- קריית שמונה, "עולם בעלי חיים " יצירת תלמיד כתה ז' בית הספר "קורצ'אק". 1986 – קיבוץ אפיקים, "בית הטבע" יצירת ילדי קיבוץ אפיקים קיר א'. 1986 – קיבוץ אפיקים, "בית הטבע" יצירת ילדי קיבוץ אפיקים קיר ב'. 1987 - קריית שמונה ,"דיוקנאות –תמונת מחזור" בית ספר "תל-חי". 1987 - כרמיאל, "ברכת יעקוב לבניו" (בראשית) בית ספר "אלון". 1989 - טבריה – "גלגל המזלות וסמל המדינה "(7×4 מטר) תלמידי כתה ז' בית ספר ע"ש" ארליך". 1990 – קיבוץ חמדיה ,"לכבוד הלשון העברית " נושא שנתי במערכת החינוך, קיר א' כתות ו', בית הספר "דקלים". 1990 - קיבוץ חמדיה, '" לכבוד הלשון העברית " נושא שנתי במערכת החינוך, קיר ב'כתות ה' בית הספר "דקלים". 1990 – קיבוץ חמדיה, "לכבוד הלשון העברית " נושא שנתי במערכת החינוך, קיר ג' כתות ג'-ד' בית הספר "דקלים". 1990 – כרמיאל – "ממקורות היהדות קיר ג' בית הספר "אלון". 1990 – כרמיאל, "ממקורות היהדות קיר א' בית ספר "אלון". 1990 - טבריה, "הלשון העברית" רצפת פסיפס ( 7X4 מטר) בית ספר "ארליך". 1990 - טבריה, " חיות מחמד ופרחים" קיר א' (4x2 מטר) יצירת כתות ג'-ד ' בית ספר "ארליך". 1990 - טבריה, הנושא:" חיות מחמד ופרחים " קיר ב' ( X24 מטר) יצירת כתות ג'-ד בית ספר "ארליך". 1992 - כרמיאל, "ממקורות היהדות " קיר ב' בית הספר "אלון". 1992- נצרת עילית, "מפה ומשם" יצירת תלמידי בתי הספר. 1993 - כרמיאל ונאחף – "דו-קיום יהודי-ערבי " עיטור כדים באבני פסיפס לגן, בית הספר "אלון" כרמיאל. 1993 - עפולה "סמלי שנים עשר שבטי ישראל" בית ספר ממלכתי-דתי "מוריה "חדר כתה שלם מעוצב כבית כנסת " בידי תלמידי כתות ג'-ו', עולי אתיופיה. 1993 - עפולה, "שם ציפורים יקננו וחסידה ברושים ביתה" (תהלים כ"ז) חטיבת ביניים ממלכתית-דתית. 1993 – שלומי, גלגל מזלות, בית הספר "הרב מימון". 1993- נצרת עילית, "מפה ומשם" יצירת תלמידי ביית ספר "גלבוע". 1994 - רמת ישי, " מנופי הארץ" בית ספר יסודי. 1994 - עפולה "עלייה לרגל לבית המקדש " בית הספר ממלכתי-דתי "מוריה" בידי ילדים עולי אטיופיה. 1994 - עכו, "וחיתתו חרבותם לאתים ולא ילמדו עוד מלחמה " (5×4 מטר) אולם הכניסה בבניין עיריית עכו, יצירה משותפת של תלמידי בית הספר היהודי "ביאליק" והערבי "אל-אמל". 1998 - יוקנעם," שלום על ישראל" "אורט" יגאל אלון. 1998 - יוקנעם, " ששת ימי הבריאה " בית ספר "תדהר". 1999 - מגדל העמק, "מנופי הארץ" בית ספר "עליזה בגין". 1999 - טבריה, " פסלים בפסיפס כתות ה'-ו' בית הספר "רעות". 1999 - טבריה, "פסל מפסיפס בגן "כתות ג'-ד בית הספר "רעות". 1999 - טבריה, " פסלי צבים הגן ג'-ד בית הספר "רעות". 1999 - טבריה, "שלום " בית הספר "רעות".
באצבע הגליל במלחמת הלבנון השנייה 2006
פסיפסים שיצרו יושבי המקלטים בקיבוצים תחת רעם התותחים: במקלט בקיבוץ יפתח, יולי 2006, "גן בעדן". במקלט בקיבוץ מלכיה, "עלי גבעה שם בגליל". במקלט בקיבוץ כפר גלעדי, יולי 2006 "גיבורי ישראל" ה' עוז יתן לעמו. במקלט בטירת כרמל, יולי 2006 "נוח איש צדיק היה".
אנגלמן
אנגלמן הוא שם משפחה ממקור גרמני.
רוברט פולטון (מושל איווה)
רוברט דייוויד פולטון (באנגלית: Robert David Fulton; ) הוא פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איווה ה-37 במהלך 16 הימים הראשונים של שנת 1969. מ-1965 ועד אז הוא כיהן כסגן מושל המדינה.
ביוגרפיה
רוברט פולטון נולד בווטרלו, איווה. כאיש המפלגה הדמוקרטית הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של איווה בשנים 1958–1960, ובשנים 1962–1964 כחבר הסנאט המדינתי. לאחר מכן הוא היה שותפו למרוץ של מושל איווה הרולד יוז, ועם בחירתו של יוז לכהונה שנייה ב-1964, הוא נבחר כסגן מושל איווה. בתפקיד זה הוא כיהן בשנים 1965–1969. לאחר מכן הוא כיהן לתקופה קצרה ב-16 הימים הראשונים של 1969 כמושל איווה, לאחר בחירתו של יוז לסנאט של ארצות הברית והצורך שלו להתפטר ממשרת המושל עקב כך. פולטון היה מושל איווה הדמוקרטי האחרון שכיהן עד לבחירתו של טום וילסאק ב-1999.
ב-16 בינואר 1969 הושבע המושל הנבחר רוברט ריי. ריי ניצח בבחירות שהתקיימו בנובמבר 1968, אך על פי חוקת איווה, הוא לא יכול היה להיכנס לתפקידו כמושל אלא רק באותו יום. ב-1970 התמודד פולטון בבחירות למשרת המושל, אך הובס על ידי ריי. לאחר סיום כהונתו כמושל, שימש פולטון כחבר הוועדה הדמוקרטית הלאומית והיה נציג לוועידה הארצית של המפלגה ב-1972.
דייוויד ס. כהן
'''דייוויד ס. כהן (באנגלית: David S. Cohen'''; נולד ב-11 ביוני 1963) הוא תובע ומשפטן יהודי-אמריקאי המכהן כסגן ראש סוכנות הביון המרכזית. בשנים 2015–2017 כיהן כסגן ראש סוכנות הביון המרכזית. טרם לכן, במהלך נשיאותו של ברק אובמה, עבד במחלקת האוצר של ארצות הברית כתת-מזכיר המחלקה לענייני טרור ומודיעין פיננסי. לתקופה קצרה בראשית 2021 היה ראש ה-CIA בפועל.
ביוגרפיה
כהן הוא יהודי, בנו של רופא מבוסטון. בשנת 1985 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קורנל וב-1989 השלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת ייל. לאחר שסיים את לימודי המשפטים, התמחה כהן כעוזר משפטי עבור נורמן פ. רמזי, שופט בבית המשפט הפדרלי המחוזי במרילנד.
לאחר עבודתו כפקיד משפטי, החל כהן לעבוד לראשונה כעורך דין במשרד עורכי הדין "מילר, קאידי, לרוקה & לוין", "בוטיק להגנה פלילית" בוושינגטון הבירה והתמחה בהגנה על עברייני צווארון לבן ובליטיגציה אזרחית. בשנת 1999 התקבל לעבודה במחלקת האוצר של ארצות הברית כעוזרו היועץ המשפטי למחלקה ניל וולין. מאוחר יותר כיהן כיועץ המשפטי בפועל. במחלקת האוצר, עובדי המחלקה ייחסו לכהן עיצוב חקיקה שהיוותה הבסיס לפרק השלישי בחוק הפטריוט, העוסק בהלבנת הון. בשנת 2001 הוא עזב את השירות הציבורי והצטרף למשרד עורכי הדין וילמר-הייל השוכן בוושינגטון הבירה. במשך שבע שנים עבד שם, וב-2004 נעשה שותף. תחומי העיסוק שלו כללו ליטיגציה אזרחית מורכבת, הגנה על עבירות צווארון לבן ותחומי עניין משפטיים אחרים.
בשנת 2009, מונה כהן בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לעוזר מזכיר האוצר לענייני מימון טרור, וב-1 במאי אותה שנה אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו. שנתיים אחר כך מונה לתת-מזכיר האוצר לטרור ומודיעין פיננסי. בתפקיד זה עמד בראש משרד בן 700 עובדים ובעל תקציב של 200 מיליון דולר אמריקני לשנה, אשר נוסד לאחר פיגועי 11 בספטמבר. המשרד פיקח על נכסים זרים בארצות הברית ועל סנקציות כלכליות שהטיל הקבינט של ארצות הברית על אישים וארגונים שונים. במהלך שימוע שנערך בסנאט לשם אשרור מינויו, אמר כהן כי ממשלת כווית היא הממשלה היחידה במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ שאינה מממנת טרור בצורה כלשהי.
בשנת 2015 מונה כהן לסגן מנהל סוכנות הביון המרכזית. בזמן מינויו היו מי ששיערו כי בחירתו של כהן נובעת מחוסר הרצון של ממשל אובמה לבחור מישהו הקשור לדו"ח ועדת המודיעין של הסנאט על עינויי ה-CIA. את תפקיד סגן ראש ה-CIA מילאו באופן מסורתי קצינים בכירים בכוחות המזוינים או ותיקי קהיליית המודיעין האמריקאית. במגעיו עם קהילת המודיעין הישראלית הוא עסק וסייע לשירות הביטחון הכללי במאמצים למנוע את הזרמת כספים לחמאס ובמיוחד למוסד העוקב אחר כספי טרור של חזבאללה, ולפיקוח שנועד למנוע מאיראן להצליח להערים על העיצומים שהוטלו עליה.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי בחר בכהן להיות סגן ראש ה-CIA בממשלו העתידי ותחת ראש ה-CIA הנכנס, ויליאם ברנס.
Woman (שיר של דוג'ה קאט)
Woman (בעברית: אִשָׁה) הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית דוג'ה קאט, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Planet Her. השיר יצא לאור ב-1 באוקטובר 2021, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ו-RCA רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. ב-1 באוקטובר 2021 נשלח לרדיו להיטים עכשוויים באיטליה והופץ כסינגל הרביעי מהאלבום.
השיר הגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד גלובל 200. ב-1 בספטמבר 2022, השיר חצה את רף המיליארד ההשמעות בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי, יחד עם הסינגל שלה "Say So", והעניק לדוג'ה את התואר עבור הראפרית הראשונה עם שני שירים סולואים אשר חוצים את רף המיליארד ההשמעות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אמאלה דלמיני, ג'יידנה מוביסון, לידיה אסרת, דייוויד שפרשר, לינדן ג'יי, ארון הורן ואיינסלי ג'ונס והופק על ידי יטי ביטס, לינדן ג'יי, איינזלי ג'ונס וקריט קלאסיקס. רוזמרי אקאפן מ- כתבה ש"בדרך אופיינית לדוג'ה, היא עדיין מסוגלת להעביר את הבתים הרגילים המהירים שלה, בתוספת פזמון קליט".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-110 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הקליפ קיבל מועמדות לפרס גראמי לווידאו קליפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-65.
שלמה לזמי
שלמה לזמי הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי, בעבר שוער נברת ישראל בכדורשער לעיוורים ואלוף העולם (2017 ו-2018) בכדורת לעיוורים.
ביוגרפיה
היה שוער נבחרת ישראל בכדורשער לעיוורים והשתתף ב.
לאחר שפרש ממשחק כדורשער, החל להתאמן בכדורת לעיוורים והיה אחד מחלוצי התחום בישראל. כשחקן כדורת השתתף מספר פעמים באליפות העולם לעיוורים ובשנת 2017 זכה במדליית זהב. בשנת 2018 זכה פעם נוספת במדליית זהב באליפות העולם ובאותה שנה זכה גם במדליית זהב באליפות אירופה. בשנת 2019 זכה במדלית כסף באליפות צ'כיה הפתוחה.
בשנת 2017 הוענק לו פרס ספורטאי השנה מטעם הפועל.
לזמי נשוי ואב לשלושה.
זידאן איקבאל
זידאן עמאר איקבאל (בערבית: زيدان عمار إقبال, בתעתיק: זידאן עמאר אקבאל; נולד ב-27 באפריל 2003 במנצ'סטר שבאנגליה) הוא כדורגלן עיראקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אוטרכט מליגת העל ההולנדית ובנבחרת עיראק.
קריירת מועדונים
איקבאל גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד. בחודש אפריל 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-8 בדצמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-89 בתיקו 1–1 נגד יאנג בויז ברן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2021/2022.
ב-26 ביוני 2023 חתם בקבוצת אוטרכט ההולנדית.
קריירה בינלאומית
איקבאל היה רשאי לייצג את נבחרות נבחרת אנגליה, עיראק ופקיסטן.
ב-27 בינואר 2022 ערך איקבאל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, בהפסד 0–1 לנבחרת איראן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
על עכברים ואנשים (סרט, 1939)
על עכברים ואנשים (באנגלית: Of Mice and Men) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1939 בבימויו של לואיס מיילסטון עם ברג'ס מרדית', לון צ'ייני ג'ונ. ובטי פילד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן והמחזה "על עכברים ואנשים" של ג'ון סטיינבק (1937). ב-1992 הופק רימייק בהשתתפות ג'ון מלקוביץ וגארי סיניז.
תקציר העלילה
שני עובדי חקלאות בקליפורניה עושים דרכם למקום עבודה חדש בחווה חקלאית בעת השפל הגדול בארצות הברית. ג'ורג' מילטון (ברג'ס מרדית') השנון ולני סמול (לון צ'ייני ג'ונ. ), בעל גוף גדול ומגושם הסובל מפיגור שכלי. הם חברים עוד מילדות וג'ורג' מרגיש אחריות עליו. בדרך לחווה הם עוצרים ליד הנחל למנוחה ואכילת שעועית מקופסה וחולמים על חווה משלהם בה יגדל לני ארנבים מכל הסוגים. ג'ורג' אומר ללני שאם ייסתבך בצרה עליו להגיע לאותו המקום ולחכות לו.
קרלי, (בוב סטיל), בנו של הבוס הוא אדם חמור סבר. הבעיה העיקרית שלו היא אשתו מיי (בטי פילד), בעלת שאיפות להיות שחקנית בהוליווד שנישאה לו מחוסר ברירה. היא משתעממת במקום ומסתובבת בין הפועלים וקרלי עוקב אחריה כל הזמן מחשש שתבגוד בו. כל הפועלים נרתעים מלהיפגש בה.
קרלי נותן הוראה לחסל את כלבו האהוב והזקן של קנדי. כאשר קנדי שומע את שיחתם של לני וג'ורג' על תוכניתם לקנות חווה הוא רוצה להצטרף אליהם ולהשקיע במקום את כספי הפיצויים שקיבל בגלל התאונה. ג'ורג' מתרה בלני לא לספר על כך לאיש אבל לני מספר זאת לקרוקס (ליי וויפר), פועל אפרו-אמריקאי וגם הוא רוצה להצטרף.
קרלי מתעמר בלני ומכה אותו אך זה לא משיב לו לפי הוראותיו של ג'ורג'. רק בסוף הוא תופס חזק בידו של קרלי ושובר אותה. קרלי מפונה לבית חולים ומורה לכולם לומר כי ידו נחבלה בתאונת עבודה כדי שלא ייתבזה.
קרלי אוסר על מיי לצאת מהחווה לבילויים וקולנוע בעיר. היא מחליטה לברוח. בדרך היא עוברת באסם ורואה את לני בוכה לאחר שבתנועותיו המגושמות הרג את גור הכלבים שלו.
היא מתחילה לשוחח איתו והוא מבקש ממנה לעזוב כדי לא להסתבך. היא מתקרבת אליו ומתחילה לצעוק והוא רוצה להשתיק אותה אבל בתנועותיו המגושמות הוא חונק אותה.
קנדי מגלה לראשונה את הגופה ומזעיק את ג'ורג'. ג'ורג' יודע מה מצפה ללני ובעצתו של סלים הוא גונב אקדח מקרלסון וממהר לפגוש את לני במקום שקבע לו. בינתיים אנשי החווה ובראשם קרלי, מתחילים ברדיפה אחרי לני כדי לעשות בו משפט לינץ'.
ג'ורג' מקדים אותם, פוגש בלני השמח לבואו ומצפה עדיין לגור בחווה לגידול ארנבים. ג'ורג' יורה בו מאחור והורג אותו.
פרסים
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: בטי פילד זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של ה-National Board of Review, USA. זאת הייתה הופעתה הראשונה בקולנוע.
הפרדה מגדרית בישראל
הפרדה מגדרית נפוצה ברחבי ישראל במתקנים ציבוריים שבהם נחשפים חלקים מוצנעים של הגוף (בתי שימוש ציבוריים, מלתחות, סאונות וכדומה). באוכלוסייה הדתית, ובפרט באוכלוסייה החרדית, נהוגה הפרדה מגדרית נרחבת יותר. הרחבת ההפרדה המגדרית לתחומים נוספים נמצאת במחלוקת ציבורית.
הפרדה מגדרית בדין הישראלי
חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים משנת 2000 קובע, בין השאר, שהפליה מטעמי מין היא עוולה נזיקית ועבירה פלילית. הפרדה מגדרית עשויה להיחשב כהפליה אסורה, אולם בחוק נכללת הסתייגות, לפיה אין רואים הפליה:. דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים את הצורך בהסתייגות זו:.
בינואר 2012 מינה היועץ המשפטי לממשלה צוות משרדי בנושא "תופעת הדרת הנשים במרחב הציבורי", וזה הגיש את המלצותיו במרץ 2013. במרץ 2014 החליטה הממשלה על יישום ההמלצות. נקבע כי חל איסור בדין על רשות שלטונית להנהיג במישרין או בעקיפין הפרדה בין גברים לנשים, שיש בה "פגיעה חמורה ובלתי מידתית בזכויות היסוד החוקתיות לכבוד האדם ולשוויון".
פעמים אחדות הובאו סוגיות של הפרדה מגדרית לדיון בבג"ץ, כפי שיפורט להלן.
חופי רחצה ובריכות שחייה
ברוב החופים בישראל לא מתקיימת הפרדה מגדרית, אך זו קיימת בחופים שנועדו לאוכלוסייה הדתית, שבהם יש שני מצבים אפשריים - או שבשעות/ימים מסוימים החוף פתוח לנשים בלבד, ובשעות/ימים אחרים לגברים בלבד, כמו בחוף שרתון, או שיש שני חופים צמודים, אחד לנשים והשני לגברים, כמו בחוף כינר. חופים אלו מכונים חופים נפרדים. מצב דומה לזה קיים בבריכות שחייה.
בחינוך
הפרדה מגדרית בין בנים ובנות מתקיימת בהקפדה בחינוך החרדי עם גני ילדים ובתי ספר נפרדים לבנים ולבנות החל מגיל 3. כאשר ההבדל בתכנים הניתנים בחינוך העצמאי, הם שונים בין בנים לבנות לכל אורך שלבי החינוך
בזרם החינוך הממלכתי הכללי והערבי מקובלת הפרדה כמעט אך ורק בשיעורי ספורט או חינוך מיני ובעיקר בחט"ב ותיכון, ועירוב מלא מתקיים בכיתות ובשאר המסגרות.
בחינוך הממלכתי-דתי אין מדיניות אחידה וישנם מודלים שונים של הפרדה מגדרית, בעיקר בחינוך היסודי: בתי ספר נפרדים, בתי ספר מעורבים עם כיתות נפרדות ובתי ספר עם כיתות מעורבות. בנוסף, ישנם מוסדות שבהם נהוגה הפרדה מגדרית רק בכיתות העליונות, וישנם מוסדות שבהם ההפרדה היא אופציה, כשלצד כיתות נפרדות פועלות גם כיתות מעורבות. ישנה מגמה לכיוון הפרדה; בעוד שבשנת 2000 למדו 43% מתלמידי בתי הספר היסודיים של החינוך הממלכתי-דתי בכיתות נפרדות, עד שנת 2015 עלה שיעור זה ל-61%. בחינוך הממלכתי דתי מקובל שבתי הספר היסודיים הם מעורבים אך עם כיתות נפרדות, ובהמשך, בנוסף לתיכונים דתיים, המוסדות נפרדים, כאשר הבנים לומדים בישיבות תיכוניות, והבנות באולפנות.
בכל האוניברסיטאות בישראל הלימודים מתקיימים ללא הפרדה מגדרית. באוניברסיטת בר-אילן פועלים בהפרדה "המכון הגבוה לתורה", שבו בית מדרש לגברים בלבד ומדרשה לנשים בלבד. במסגרת המאמץ לשילוב חרדים בשוק העבודה ובאקדמיה קידמה המועצה להשכלה גבוהה מסלולי לימוד ייעודיים למגזר החרדי באוניברסיטאות. היום קיימים מסלולי לימוד לתואר ראשון הייעודיים לאוכלוסייה החרדית, וההרשמה אליהם מתאפשרת לחרדים בלבד. מסלולים אלה מאפשרים הפרדה מגדרית בכיתות הלימוד בין גברים חרדים לנשים חרדיות, אך בהתאם לפסיקת בג"ץ ילמדו בהן מרצים וגם מרצות. ההרשמה לתוכניות לימוד אלה נועדה להיות מצומצמת, וכיום מתאפשרת הרשמה בעיקר לחרדים שלמדו בחינוך החרדי או בישיבות מסוימות, ובנוסף מתאפשר רישום של עד 10% סטודנטים חרדים שלא נכללים בהגדרה זו.
במכללות הפרדה מגדרית נפוצה יותר. דוגמאות: המרכז האקדמי לב מקיים לימודים בקמפוסים נפרדים לגברים ולנשים. בקריה האקדמית אונו פועל, בנוסף לקמפוס המשמש את שני המינים, קמפוס חרדי, באור יהודה ובירושלים, שבו מתקיימים לימודים בהפרדה מגדרית. בשאנן - המכללה האקדמית הדתית לחינוך בחיפה מתקיימים הלימודים ברוב המסלולים בהפרדה מגדרית. מכללת תלפיות בחולון מיועדת לנשים בלבד.
ד"ר יופי תירוש ואחרים מבקרים את ההפרדה באקדמיה, בטענה שהיא פוגעת בשוויון וחמורה מהנדרש לצורך שילובם של החרדים באקדמיה ובתעסוקה.
בתנועות נוער
בתנועות נוער חרדיות קיימת הפרדה מגדרית כדבר מובן מאליו, כמקובל בחברה החרדית. באחדות מתנועות הנוער הדתיות, ובראשן "בני עקיבא", מתקיים פולמוס בסוגיה זו מאז הקמתן.