cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנהטן טרנספר
היסטוריה
בשנת 1980 התפרסם אלבומה הבא של הלהקה, Extensions, אשר הביא ללהקה את להיט הפופ השני שלה במצעדי הפזמונים בארצות הברית: Twilight Zone/Twilight Tone. הלהיט נכתב בידי אלן פול וג'יי גריידון כהוקרה לסדרת הטלוויזיה האהודה של CBS "אזור הדמדומים" (השיר מוכר לקהל הישראלי כמוזיקת הרקע לפינה "60 שניות" בגלי צה"ל). באלבום אף נכללה גרסת כיסוי ווקלית לנעימת הג'אז Birdland שהפך לסימן ההיכר של הלהקה. בזכות ביצוע נעימה זו זכתה הלהקה לראשונה בפרס גראמי.
בשנת 1981 השיגה הלהקה ציון דרך בתולדות המוזיקה כאשר הייתה ללהקה הראשונה שזכתה בפרסי גראמי הן קטגוריות הפופ והג'אז באותה שנה. השיר Boy from New York City (גרסת כיסוי ללהיט משנת 1965 של להקת The Ad Libs), אשר הגיע לעשרת הגדולים במצעדי הפזמונים בארצות הברית, זכה בפרס על ביצוע הפופ הטוב ביותר על ידי צמד או להקה ווקלית. השיר Until I Met You זכה בפרס על ביצוע הג'אז הטוב ביותר, על ידי צמד או להקה. שני השירים הופיעו באלבומה החמישי של הלהקה: Mecca for Moderns.
בשנת 1982 זכתה הלהקה שוב בפרס גראמי, על ביצוע הג'אז הטוב ביותר לצמד או להקה, וזאת בזכות ביצועה לשיר הידוע Route 66. השיר הופיע בפסקול הסרט Sharky's Machine בכיכובו של ברט ריינולדס.
בספטמבר 1983 התפרסם האלבום Bodies and Souls אשר שניים משיריו נכנסו למצעדי פזמוני הרית'ם אנד בלוז. השיר Spice of Life הגיע למקום השני במצעד (ואף למקום 40 במצעד הפופ) והבלדה Mystery הגיעה למקום ה-80 במצעד. למרות חוסר-ההצלחה היחסי של Mistery, השיר הפך לאחד האהודים ביותר של הלהקה ואף זכה לגרסת כיסוי של אניטה בייקר.
באוגוסט 1984 הופיעה הלהקה בישראל, בבריכת הסולטן בירושלים.
אלבומה הבא של הלהקה, Vocalese, אשר יצא בשנת 1985, זכה להערכה מפי המבקרים ושיריו הביאו ללהקה 12 מועמדויות לפרס גראמי. שניים מן השירים זכו בפרס גראמי. האלבום הבא, Live, היה הקלטה מהופעה חיה של רבים משירי הלהקה. השירים אף הופיעו בקלטת VHS ובתקליטור.
אלבומה של הלהקה, Brasil, היה מבוסס על עבודת הלהקה עם יוצרים ברזילאים, בהם איוואן לינס, מילטון נסימנטו, דז'וואן, וז'ילברטו ז'יל. האלבום Brasil זיכה את הלהקה בפרס גראמי על ביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד או להקה.
בשנת 1991 התפרסם על ידי חברת סוני אלבומה ה-12 של הלהקה, The Offbeat of Avenues, ובו שירים שנכתבו בידי ארבעת חברי הלהקה. אחריו הופיע תקליטור ושמו The Christmas Album.
החברה חזרה להקליט בחברת התקליטים אטלנטיק והוציאה את האלבומים: Tonin' (אוסף להיטי רית'ם אנד בלוז ופופ משנות ה-60), The Manhattan Transfer Meets Tubby the Tuba (אלבום שירי ילדים), Man-Tora! Live in Tokyo (הקלטת הופעה חיה ביפן בשנת 1986) ובשנת 1997 פרסמו של האלבום Swing המכיל שירים בסגנון הסווינג משנות ה-30. אלבומם האחרון בחברת אטלנטיק, The Spirit of St. Louis, ראה אור בשנת 2000 והוקדש לשיריו של לואי ארמסטרונג. בשנת 1998 הוכנסה הלהקה להיכל התהילה של הלהקות הווקליות.
בשנת 2003 פרסמה הלהקה את אלבומה Couldn't Be Hotter בחברת ההקלטות Telarc, ובו הקלטת הופעה חיה מן האלבום שהוקדש ללואי ארמסטרונג. בשנת 2004 פורסם האלבום Vibrate. בשנת 2005 פורסם האלבום An Acapella Christmas. בשנת 2006 פורסם האלבום The Symphony Sessions, ובו אוסף מלהיטי הלהקה בביצוע מחודש לתזמורת סימפונית ולתזמורת פופ וכן האלבום הכפול The Definitive Pop Collection, המכיל אוסף מגוון של שירי הלהקה.
את ארבעת זמרי הלהקה, המהווים את עמוד שדרתה לאורך למעלה מארבעה עשורים, מלווה תזמורת המנהטן טרנספר: ירון גרשובסקי (מנהל מוזיקלי, קלידים), אדם האולי (גיטרה), סטיב האס (תופים וכלי הקשה) וכן נגן גיטרה בס.
מאז שנת 1975 פרסמה הלהקה 24 אלבומים מיצירותיה והופיעה בהופעות אורח בעשרות הקלטות של אומנים אחרים. אלן פול, שריל בנטין וג'ניס סיגל אף מופיעים כזמרי סולו.
הדף היומי בהלכה
דף היומי בהלכה הוא אחד ממיזמי ארגון 'דרשו' במסגרתו נלמד עמוד אחד ביום, חמישה ימים בשבוע, מיום ראשון עד יום חמישי, מתוך ספר משנה ברורה. המיזם מתקיים בדומה לפרויקט הדף היומי בתלמוד הבבלי, ונמשך גם הוא פרק זמן דומה, כשבע שנים. במסגרת תוכנית הלימוד של ארגון דרשו, בימי שישי ושבת נערכת חזרה על חומר הלימוד של ימי השבוע, ובכל סוף חודש, מתקיים מבחן על עשרים עמודי משנה ברורה, כולל עשרים עמודי 'מוספים וביאורים', שמופיעים בספר משנה ברורה במהדורת ארגון דרשו. אחת לחצי שנה מבחן מסכם. מלגות מוענקות למצליחים במבחנים.
ברחבי הארץ והעולם מתקיימים מדי יום מאות שיעורים בדף היומי בהלכה.
היסטוריה
הרעיון ללימוד יומי בהלכה נוסד כבר בשנת תשי"ד על ידי מפעל לימוד משנה יומית והלכה יומית בסדר לימוד בשולחן ערוך שנקבע על ידי החזון אי"ש.
תוכנית הלימוד של דרשו קידמה רעיון ללימוד קל יותר, של לימוד משנה ברורה, הפשוט יותר להבנה. הרעיון נולד במהלך שנת 2008, כאשר ראשי ארגון דרשו ביקרו בביתו של הרב יוסף שלום אלישיב, שהורה להם "כעת יש לחזק את לימוד ההלכה במשנה ברורה".
ב-25 במאי 2008 החל המחזור הראשון של הלימוד.
מבחנים
מדי חודש ארגון דרשו מקיים מבחנים במאות מוקדי בחינה הפזורים בכל הריכוזים החרדיים ברחבי העולם, ביותר מ-15 מדינות ובכמה שפות.
המבחן נערך בשני מסלולים, המכונים בארגון, מסלול א' ומסלול ב'. במסלול א' המבחן נערך על משנה ברורה וספרי החפץ חיים, בלי 'ביאור הלכה' ו'שער הציון', ובמסלול ב' המבחן נערך על 'ביאור הלכה' ו'שער הציון'. בשני המסלולים לומדים המשתתפים בנוסף למשנה ברורה גם את הפירוש 'ביאורים ומוספים' המופיע במשנה ברורה במהדורת 'דרשו'.
כל נבחן בתוכנית 'הדף היומי בהלכה', שמקבל ציון 91–94 זכאי לקבל מלגה על סך 125 שקלים. נבחן שקיבל ציון 95 או יותר, זכאי למלגה על סך 150 שקלים.
נבחנים שעורכים מבחן במסלול ב', הכולל גם שאלות על 'ביאור הלכה' ו'שער הציון', זכאים למלגה של 165 ש"ח על ציון 91–94, ולמלגה על סך 185 ש"ח במקרה שקיבלו ציון 95 או יותר.
בחורי ישיבות מגיל 16 ועד החתונה, (או לחלופין עד גיל 25) זכאים לחצי מלגה הניתנת באמצעות כרטיס מגנטי הנטען מדי חודש בהתאם לגובה הציון של הנבחן ומאפשר רכישה של ספרים ברשת אור החיים. לחלופין ניתן לבחור באופציה של צבירת כספי המלגות במשרדי 'דרשו', ולקבל מחצית מהמלגה במזומן כאשר יתחתנו, או כשיגיעו לגיל 25.
נערים מגיל 13 וחצי ועד גיל 16 זכאים לקבל רבע מלגה, והם מקבלים אותה בזיכוי כספי לרכישת ספרים ברשת 'אור החיים'.
ילדים ובחורים מתחת לגיל 13 וחצי, יכולים לערוך מבחן, אך אינם זכאים לקבל מלגה, ואינם יכולים לצבור נקודות.
אחת לחצי שנה עורך 'דרשו' מבחן מסכם על דפי המשנה ברורה שנלמדו בחצי השנה האחרונה. אלפים רבים נוטלים חלק במבחן שאינו נושא מלגות, אך מזכה את הנבחנים בהצטרפות להגרלה על 31 מלגות, כשהפרס הראשון הוא אלף דולרים, עשרה פרסים נוספים של 100 דולרים ו-20 פרסים של 50 דולרים. המבחן המסכם אינו כולל שאלות על ביאור הלכה, ביאורים ומוספים או על ספרי החפץ חיים האחרים, והוא ממוקד בשולחן ערוך ובמשנה הברורה לבדם.
חגיגות סיומי לימוד הדף היומי בהלכה
ב-24 במרץ 2015 נערך אירוע הסיום הראשון בהשתתפות עשרות אלפים בסדרת אירועים בישראל וברחבי העולם, בארצות הברית, ארגנטינה, אנגליה, צרפת ודרום-אפריקה. האירוע המרכזי בישראל נערך בהיכל מנורה מבטחים. בשל ריבוי משתתפים האירוע פוצל לשני מעמדים שהתקיימו במקביל, האחד בהיכל נוקיה בתל אביב והאחר בבנייני האומה בירושלים.
לקראת סיום המחזור הראשון של לימוד הדף היומי בהלכה, יצאה משלחת הרבנים של 'דרשו', לקברו של החפץ חיים בבלארוס.
בארגון מקפידים לערוך אירועי סיום על כל אחד מחלקי המשנה ברורה.
מיד לאחר הסיום הראשון, הארגון יצא בפרויקט מיוחד להרחבת השיעורים בעולם היהודי ובדגש על צרפת שבה גויסו כ-50 מגידי שיעורים חדשים.
מחזורי הלימוד של הדף היומי בהלכה
לאיוש אץ'
לאיוש אץ' (בהונגרית: Ács Lajos, בשמו בלידה Feldmann Lajos; 22 בספטמבר 1922 בודפשט – 18 בספטמבר 1968 בודפשט) היה פעיל קומוניסטי, פוליטיקאי וכלכלן הונגרי ממוצא גרמני, שכיהן כמזכיר (27 ביוני 1953 – 24 באוקטובר 1956) וחבר בפוליטבירו (27 ביוני 1953- אוקטובר 1956) של מפלגת העובדים ההונגרית (קומוניסטית). אץ' נמנה בשנות ה-50 עם המנהיגים הצעירים שקמו סביב הרודן מתיאש ראקושי ותמכו בו מול אימרה נאג' במליאת הוועד המרכזי ביוני 1954 ושאימץ אחרי שנת 1954 עמדה מתונה בעד רפורמות במדינה. בימים שקדמו למרד ההונגרי בשנת 1956 הואשם בגישה הססנית וחסרת אונים מול פעולות מחאה המוניות והורחק מהנהגת המפלגה השלטת ומהחיים הפוליטיים. בימי המרד ההונגרי הוא נמלט זמנית לשגרירות פולין בבודפשט. אחרי שנת 1957, תחת שלטונו של יאנוש קאדאר, מילא אץ' תפקידים של פקיד בכיר בבנק הלאומי ההונגרי ובמשרד האוצר והיה מעורב בתחילת מדיניות הרפורמות הכלכליות של עידן קאדאר. אץ' היה כורה פחם ואחר כך כלכלן במקצועו.
ביוגרפיה
לאיוש פלדמן נולד בבודפשט במשפחת כורי פחם ממוצא גרמני. אביו נקרא גם כן לאיוש (=לודוויג) פלדמן ואמו - יוז'ה ז'ילה. פלדמן הבן שינה בצעירותו את שם המשפחה לשם ההונגרי "אץ'". אחרי לימודי תיכון נרשם לפקולטה לכלכלה של האוניברסיטה הטכנית ולכלכלה ע"ש הפלטין יוז'ף, בימינו האוניברסיטה הטכנית ולכלכלה בבודשפט. בו זמנית, בשנים 1942-1941, עבד כפקיד בחברה החקלאית "פוטורה" ובשנים 1943-1944 עבד במכרה פחם בפילישסנטאיוואן בקרבת פשט. אחרי 1943 היה פעיל באיגוד המקצועי של פועלי העזר והעובדים במגזר הפרטי והפסיק את לימודיו הבאוניברסיטה. אחרי המלחמה, שבה נכבשה הונגריה על ידי הצבא הסובייטי שהביס את הנאצים ואת הצבא ההונגרי, הצטרף אץ' למפלגה הקומוניסטית ההונגרית שיצאה מן המחתרת והתחילה תהליך שהביאה אותה בראשות השלטון. אץ' התחיל קריירה של עסקן מפלגה כמזכיר סניף מקומי בבודה. אחרי לימודים למשך חצי שנה בבית ספר של המפלגה, החל מספטמבר 1948 שימש כסגן ראש מחלקת ההדרכה במסגרת המפלגה, שקלטה בתוכה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ושינתה אז את שמה למפלגת העובדים ההונגרית. ב-1949 עבר לתפקיד סגן מנהל המחלקה לבקרת הפעילות המפלגתית ושל הארגונים העממיים ובדצמבר 1950 התמנה לראש הסניף של המפלגה במחוז שומוג'. בקונגרס השני של מפלגת העובדים בפברואר-מרץ 1951 נבחר לחבר משנה של הוועד המרכזי של מפלגת העובדים והוחזר לתפקיד של סגן מנהל המחלקה לבקרת הפעילות המפלגתית ושל הארגונים העממיים. בהמשך נשלח ללמוד באקדמיית המפלגה הקומוניסטית הסובייטית במוסקבה.
ימי המרד ההונגרי ב-1956
באוקטובר 1956 מילא אץ' את מקום המנהיג החדש של המפלגה, ארנו גרה, שיצא ליוגוסלביה למו"ם עם טיטו וההנהגה היוגוסלבית. בתקופה הזאת, בעקבות ידיעות על תהליך הדה-סטליניזציה בברית המועצות, ומרד הפועלים וחילופי גברא בהנהגת המפלגה השלטת בפולין, עלתה גם בהונגריה התסיסה בקרב ההמונים נגד השלטון הקומוניסטי ונגד הכיבוש הסובייטי. הסטודנטים ארגנו הפגנת מחאה ראשונה ללא היתר השלטונות ליד הפסל של לאיוש בתיאני בבודפשט. בשובו לבודפשט ארנו גרה זעם על הססנותו וחוסר האונים שהפגין לכאורה אץ' מול כוחות המתנגדים בעם ובישיבה של הוועד המרכזי של המפלגה ב-23-23 באוקטובר 1956 הדיח אותו מכל התפקידים. ב-30 באוקטובר 1956 נמלט אץ' ומצא מקלט בשגרירות פולין עד ל-4 בנובמבר 1956.
בימי שלטון קאדאר
בימי שלטונו של קאדאר המשיך להיות אץ' מורחק מהחיים הפוליטיים. לעומת זאת התאפשר לו לעבוד ככלכלן, להשלים את לימודיו ובמשך הזמן למלא תפקידים אחראיים ובכירים בתחום הפיננסי-כלכלי. בשנת 1961 סיים תואר "קנדידאט במדעים" ובשנים 1966-1965 השתלם בעזרת מלגת הקרן פורד בארצות הברית. החל מסתיו 1958 כיהן כראש מחלקה בבנק הלאומי של הונגריה. ב-1963 קודם לתפקיד של סגן ראש אגף של הבנק. בשובו מארצות הברית התנה כסגן ראש מחלקה במשרד האוצר. אץ' הצטיין כמומחה בתחום הפיננסים הבינלאומיים ותורת המטבע וכתב מספר ספרים בנושאים אלה. הוא היה מעורב בתחילת הרפורמות הכלכליות מוגבלות שאפיינו את עידן קאדאר בהונגריה הקומוניסטית. ב-18 בספטמבר (לפי מקורות אחדים - ב-14 בספטמבר) שם קץ לחייו על ידי קפיצה דרך חלון משרדו בבודפשט.
קישורים חיצוניים
אישטוואן בוצהיים - בכתבה 6.1.2013 ? Legendarombolás, mítoszteremtés - באתר על החיי הקהילה הגרמנית-שוובית בפילישוורשוואר (ורישוואר)
Cold Water (שיר)
Cold Water (בעברית: מים קרים) הוא שיר שהוקלט על ידי שלישיית הדיג'יים האמריקאים מייג'ור לייזר בהשתתפות הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר והזמרת הדנית מו. השיר יצא לאור ב-22 ביולי 2016, על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם ו-Mad Decent, בתור הסינגל המוביל מתוך אלבום האוסף הראשון של ההרכב, Major Lazer Essentials.
השיר נכתב על ידי דיפלו, ג'סטין ביבר, מו, בני בלנקו, קינג הנרי, פיליפ מקספר, אד שירן, ג'יימי סקוט, והופק על ידי מייג'ור לייזר, קינג הנרי, בני בלנקו ופיליפ מקספר. הוא היה לשיתוף הפעולה השלישי של ההרכב עם הזמרת MØ, אחרי שיתופי הפעולה "Lean On" ו-"Lean On" והראשון עם ג'סטין ביבר.
"Cold Water" העפיל למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. השיר העפיל גם למקום הראשון במצעד באוסטרליה, אוסטריה, בלגיה (וולוניה), ברזיל, קנדה, פינלנד, אירלנד, איטליה, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, פורטוגל, שוודיה ושווייץ; כמו גם לעשרת המובילים בבלגיה (פלנדריה), דנמרק, צרפת, גרמניה, יוון, איסלנד, ישראל, לבנון, לוקסמבורג, מקסיקו, סקוטלנד, דרום אפריקה וספרד.
רקע
ב-16 במאי 2016, לאחר שארבעת הסינגלים האחרונים של ההרכב מתוך אלבומם השלישי Peace Is the Mission נכשלו במצעדים, הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר צייץ בטוויטר: "דיפלו מתי אנחנו מוציאים את המוזיקה החדשה הזו?" ולמחרת, דיפלו, חבר הרכב המוזיקה האלקטרונית מייג'ור לייזר, צייץ בתגובה: "תן לי להפיק את האמנות הזו במהירות, כי השיר הזה הוא וואו". בספטמבר 2016 אמר דיפלו בריאיון למגזין האמריקאי בילבורד, כי הוא היה מופתע מהציוץ של ביבר בנושא כי באותה עת השיר כלל לא היה מוכן:
הזמר והכותב הבריטי אד שירן, אמר בריאיון לבילבורד: ""Cold Water" היה מוזר, כי אפילו לא ידעתי שהשיר הזה קיים.. את השיר בטח כתבתי מתישהו בתקופה בה כתבתי הרבה שירים, ועשיתי את זה בבית של בני בלנקו". הוא תיאר כי קיבל הודעת אימייל מדיפלו בה הוא מודיע לו כי השיר "מטורף" ושג'סטין רוצה להקליט אותו, בעוד שירן עצמו לא ידע על מה מדובר.
ב-30 במאי, הודיע דיפלו בתוכנית הרדיו שלו "Lazer Sound Beats 1", כי ג'סטין ביבר ומו ישתתפו בסינגל הבא של מייג'ור לייזר, שיקרא בשם "Cold Water".
כשנשאל מדוע נבחרה מו להשתתף בשיר ענה:
ב-1 ביולי 2016, פרסם ביבר בטווטיר כי השיר עומד לצאת בחודש הקרוב ותייג את מייג'ור, אד שירן ובני בלנקו. במהלך יולי הודלפה גרסה של השיר בתחנת רדיו סינית, וב-22 ביולי פורסם הסינגל באופן רשמי על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם ו-Mad Decent. סרטון השיר ביוטיוב צבר למעלה ממיליון צפיות תוך יום אחד ועד לפברואר 2021 צבר למעלה ממיליארד צפיות, כשבתיאור הסרטון צוטטו דבריו של דיפלו לגבי תהליך יצירת השיר:
ניתוח מוזיקלי
"Cold Water" הוא שיר EDM באורך 3:05 דקות, ובעל מפעם מתון המשלב דאנסהול ויורודאנס. השיר נכתב בסולם אה מז'ור, והוא בעל קצב של 93 פעימות לדקה. ג'ייקוב סטולוורטי מהמגזין הבריטי אינדפנדנט, ציין קווי דמיון בין "Cold Water" לשיר "Love Yourself", שנכתב גם הוא על ידי ביבר, בלנקו ושירן.
גרסאות הרמיקס
ביום יציאת השיר המקורי, ב-22 ביולי, פרסם ג'סטין תמונה של הראפר האמריקאי גוצ'י מיין יחד עם האשטאג "Cold Water", וב-22 באוגוסט פורסמה גרסת הרמיקס הרשמית לשיר, בה השתתף גוצ'י מיין.
קבלה ביקורתית
כלפי "Cold Water" הופנו בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה: תופאיל אחמד מ-Newsweek ומייגן דייוויס מדיגיטל ספיי תיארו את השיר כלהיט קיץ. ראיסה ברונר ממגזין טיים חלקה את אותה דעה והסבירה: "זה סוג הג'אם שאתה רוצה לנגן בזמן שאתה נוסע בכביש עם החלונות למטה.. זה נותן לך להרגיש אבל גם יגרום לך ללכת למסיבת ריקודים". אנה גאקה מספין תיארה אותו כיורש הרוחני של "Lean On", והמגזין בילבורד דירג את השיר במקום ה-56 ברשימת "100 שירי הפופ הטובים ביותר של 2016".
וידאו קליפ
הוידאו קליפ של "Cold Water" בוים על ידי מאט ברון, ובמהלכו נראות שלושת הרקדניות: היילי לין גילכריסט, ג'יילן מנדוזה והלן גדלו שדיפלו תיאר אותן כ"הטובות ביותר בפלנטה", בזמן שהן רוקדות בתוך נופים שונים באיסלנד. הווידאו קליפ פורסם ב-14 בספטמבר 2016, תוך שעות ספורות הוא צבר מיליוני צפיות ביוטיוב ונכון למרץ 2023 צבר מעל למאתיים מיליון צפיות.
ביצועים
בספטמבר 2016 ביצע ביבר את השיר בתוכנית הרדיו לייב לאונג', ובדצמבר 2016 ביצע אותו השיר בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית, המופע של אלן דג'נרס. ב-4 ביוני 2017, במהלך מופע הצדקה One Love Manchester שר ביבר את "Cold Water" יחד עם השיר "Love Yourself".
קאברים
ב-26 ביולי 2016, הזמר-יוצר הבריטי קונור מיינרד ביצע גרסת קאבר לשיר, וב-2 בספטמבר 2016, ביצעה הזמרת הדרום קוריאנית J.Fla קאבר לשיר. הזמרים הישראליים נועה קירל ואביאור מלסה ביצעו את השיר במצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של 2016.
בארצות הברית
בארצות הברית, "Cold Water" הופיע במצעדים לראשונה במקום השני, מאחורי "Cheap Thrills" של סיה, במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לפעם השלישית שביבר הופיע לראשונה במקום השני במצעד, תוך שהוא עקף את השיא של מריה קארי. הסינגל פתח במקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים בשבוע יציאתו עם 169,000 הורדות, והפך לשיר ראשון של מייג'ור לייזר ו-MØ, ולחמישי של ביבר, שהוביל במצעד.
בבריטניה
בממלכה המאוחדת, "Cold Water" הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, ב-29 ביולי 2016, עם 102,000 מכירות משולבות, שכללו 5.56 מיליון סטרימיים ו-47,000 הורדות דיגיטליות. השיר היה לשיר השני שהגיע ישירות למקום הראשון באותה השנה, אחרי "Pillowtalk" של זאין מאליק בפברואר 2016, ובכך שהופיע במקום הראשון במצעד, הוא הביא לסיומם של חמישה עשר שבועות רצופים בהם "One Dance" של הראפר דרייק שמר על המקום הראשון.
זו גם הייתה הפעם הראשונה ששני זמרים דנים הגיעו למקום הראשון של המצעד באותה השנה כאשר השיר השני הוא "7 Years" של לוקאס גרהאם. וגם הפעם הראשונה בה ארבעה שירים של אמנים קנדיים הגיעו למקום הראשון: ביבר עם "Cold Water" ו-"Love Yourself", שון מנדס עם "Stitches" ודרייק עם "One Dance". בנוסף, השיר הפך לסינגל הראשון של Major Lazer ו-MØ ולרביעי של ביבר. זה גם מציין את הפעם הראשונה ששני שחקנים דנים הגיעו למקום הראשון באותה שנה, כאשר השני הוא "7 שנים" של לוקאס גרהם.
באוסטרליה
באוסטרליה, כשהשיר הופיע בקום הראשון במצעדי ה-ARIA הוא היה לסינגל השני של מייג'ור לייזר שעשה זאת.
מיקומי שיא
{{שני טורים
מצעדי סוף שנה
}}
הרוקינ' בריס
הרוקינ' בריס (באנגלית: The Rockin’ Berries) - להקת רוק בריטית מהעיר ברמינגהאם משנות ה-60.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1961 ובחרה את שמה כמחווה לזמר הרוקנרול האמריקאי צ'אק ברי. בשנתיים הראשונות שהתה הלהקה בעיקר בגרמניה. ב-1963 חזרה הלהקה לאנגליה וקיבלה חוזה הקלטה בחברת Decca. הם הקליטו שני סינגלים שלא נכנסו למצעד והחוזה שלהם הותר. הם עברו לחברת Piccadilly וחלפה שנה בטרם הוציאו את הסינגל הבא שלהם I didn’t mean to hurt you של השירלס. במקביל השמיע להם המפיק שלהם שיר של להקת הטוקנס האמריקאית שנקרא He’s in town. ההרמוניה הקולית התאימה לסגנון השירה של הרוקינ' בריס ושל הסולן בעל הקול הפאלסטו ג'ף טורטון, והם מיהרו להקליט גרסה שלהם לשיר, ביטלו את התמיכה בסינגל הקודם שכבר צעד במצעד הבריטי והוציאו את הסינגל החדש. הסינגל הקודם נתקע במקום ה-43 בעוד שהסינגל He’s in town הגיע למקום השלישי. כשהלהקה חיפשה להיט המשך, כתבו להם חברי להקת הקיסוסים את Funny how love can be שהתאים להם, אבל חברת התקליטים החליטה להוציא דווקא את What in the world’s come over you שנעצר על סף עשרים הגדולים. הקיסוסים הקליטו בעצמם את השיר שלהם שהגיע למקום השמיני. לרוקינ' בריס היה עוד להיט גדול אחד Poor man’s son של להקת ה-Reflections האמריקאית שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. בישראל העדיפו עורכי המצעד של רשת ב' דווקא את צידו השני של הסינגל Follow me שנשמע כמו להיט של ג'רי והפייסמייקרס והצליח במצעד בארץ. לאחר מכן הוציאה הלהקה עוד שני סינגלים שבקושי נכנסו למצעד הבריטי ובכך הסתיימה הקריירה המצעדית שלהם ובשנת 1967 עזבו אותם ג'ף טורטון וכריס ליאה שהוחלפו. הלהקה המשיכה להופיע, ובאמצע שנות ה-70 הקליטה עוד סינגלים שלא נכנסו למצעד.
פלק הלפרין
פָלְק הלפרין (הילפרין) (בכתיב יידי: פאַלק היילפערין; 1876, ניאסוויז', רוסיה (רוסיה הלבנה) – 6 במרץ 1945, תל אביב, פלשׂתינה-א"י) היה מחנך, סופר יידיש, מחזאי, סופר עברי, מתרגם ליידיש ולעברית.
קורות חיים
פלק נולד בעיירה ניאסוויז' שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), במשפחה דתית. זכה לחינוך מסורתי בחדר ובישיבה. המשיך בלימודי השכלה כללית, עברית ולשונות אירופה. בשנת 1904 הוסמך כמורה, ונדד בין ערי רוסיה הגדולה, מינסק, וילנה, סנקט פטרבורג, ורשה, כמורה דרדקים.
בעת מלחמת העולם הראשונה ייסד עם אישים נוספים בית ספר מיוחד לילדים יהודים פליטים, בעיר טמבוב. בשנת 1917 השתתף בוועידה הכל-רוסית הראשונה של מורים יהודים, שנערכה בסנקט פטרבורג, ותמך במתן הבכורה בחינוך היהודי ללשון היידיש.
בשנת 1918 נתמנה פלק למפקח על בתי הספר היהודיים באוקראינה שלאחר המהפכה, וכן שימש יועץ לממשלה החדשה באוקראינה בנושאי חינוך יהודי. הוא ייסד בעיר יקטרינוסלב הוצאת ספרים ביידיש, במיוחד לספרות ילדים, בשם "נאטור און מענטש" (יידיש: "הטבע והאדם"), שספריה זכו להצלחה ולתפוצה נרחבת בין הקוראים.
פלק הלפרין פרסם מאמרים רבים, עברית ויידיש, בענייני החינוך היהודי ברוסיה, אוקראינה ושכנותיהן. הוא חיבר, עיבד והציג מחזות, שהמפורסם ביניהם הוא "הורדוס ומרים", שהוצג בתיאטרון "האהל". בשנת 1921 החל לתת דגש לפעילותו בעברית, לימד בסמינר למורים בווילנה, בשתי הלשונות. בשנת 1926 ייסד וערך, עם שלמה בסטומסקי את הדו-שבועון לילדים ביידיש "גרינינקע ביימעלעך" ("העצים הירקרקים").
בשנת 1937 עלה הלפרין לארץ ישראל, השתקע בתל אביב, והתמסר לכתיבת מחזות, מאמרים, שירים וסיפורים בעיתונות העברית, עד מותו. הלפרין היה יוצר פורה, ופרסם כמאה כרכים מיצירתו, בעברית וביידיש, ובהם סיפורים וסיפורי ילדים, מאמרים בענייני חינוך, מקראות בספרות לצעירים, תרגומים רבים ומחזות. ספריו נדפסו כמעט בכל רחבי התפוצה היהודית בעולם: בניו יורק ובתל אביב, בווילנה וביקטרינוסלב, בוורשה ובמוסקבה.
נפטר ב-6 במרץ 1945 לאחר מחלה ממושכת. בן 68 במותו.
מערכת הבריאות באיטליה
מערכת הבריאות באיטליה היא מערכת בריאות ציבורית בעיקרה, המבוססת על כספי מיסים ותקצוב ממשלתי, כאשר לכל אזרח או תושב איטלקי מוענקת הזכות לכיסוי רפואי בסיסי, אולם ניתן להרחיב את הכיסוי על ידי רכישת ביטוח בריאות משלים פרטי.
המערכת הציבורית מנוהלת על בסיס חלוקה לשלושה מישורים - המישור הלאומי, המחוזי והמקומי, כאשר שירותי הבריאות בפועל ניתנים בידי יחידות הבריאות המקומיות. בראש המערכת, במישור הלאומי, עומד ארגון ה-SSN, שירות הבריאות הלאומי (Servizio Sanitario Nazionale), עליו מוטלת האחריות להבטיח לכל התושבים והאזרחים את הזכות לבריאות כפי שנקבע בחוקה האיטלקית.
בכל אחד ממחוזות איטליה קיים שירות בריאות מחוזי, שתפקידו לרכז את יחידות הבריאות המקומיות וכן לנהל ולממן את שירותי הבריאות הנמצאים בתחומי שיפוטו של המחוז. שירותי הבריאות המחוזיים נהנים מאוטונומיה בקביעת מבנה המאקרו של יחידות הבריאות המקומיות ובראשו של כל אחד מהם עומד מנכ"ל, שממונה בידי מושל המחוז.
המימון הציבורי של המערכת (באמצעות כספי מיסים) מהווה למעלה מ-75% מהמימון הכללי שלה, כאשר בשנת 2014, סך הוצאות שירותי הבריאות באיטליה עמד על 9.1% מהתמ"ג (מעט נמוך יותר מהממוצע במדינות ה-OECD שעמד על 9.3%).
בשנת 2000 דורגה מערכת הבריאות האיטלקית על ידי ארגון הבריאות העולמי כמערכת הבריאות השנייה הטובה ביותר, כאשר לפי הארגון איטליה ממוקמת במקום השישי בין מדינות העולם במדינות עם תוחלת החיים הגבוהה ביותר.
אבירם ברקאי
אבירם ברקאי (נולד ב-3 במאי 1953) הוא מחבר ספרי עיון ומורה דרך ישראלי. הוא מתמחה בטיולי שטח, ובחקר מלחמות ישראל.
ביוגרפיה
בשנת 1981 טס לאנגליה, והתחרה במרוצי אופנועים. בשנת 1983 חזר לישראל, התגייס שוב לצה"ל ושימש כמפקד מחלקת הניוד המבצעי של יחידת שלדג. בשנת 1985 החל להדריך טיולים בחברת "נאות הכיכר", ובשנת 1988 הצטרף לרשות שמורות הטבע ועבד כפקח בשמורת עין גדי ובאזור נחלי אילת. שם כתב את ספרו הראשון, ספר הדרכה לרכיבה על אופנוע, בשם "לחיות עם אופנוע".
בשנת 1993 התמנה למנהל השיווק וההדרכה של יבואני מכוניות לנד רובר בישראל. באותן שנים התחרה במרוצי אופנועים ומכוניות, וזכה בהם במקומות ראשונים. כתב ספרים על נהיגה בשטח, טיולים וכן ספר ילדים אחד. וב-1997 הקים בית ספר לנהיגה מתקדמת. שימש ככתב מבחן של מגזין המכוניות "אוטו", והרצה לקהלים שונים בנושאי נהיגת שטח וטיולים.
במהלך חגי תשרי של שנת תשע"ה התפרסמה בידיעות אחרונות סדרת ראיונות שערך ברקאי עם אלי זעירא, ראש אגף המודיעין של צה"ל בשנת במלחמת יום הכיפורים. גרסה מורחבת של ראיונות אלה התפרסמה כספר בשם "משק כנפי הטעות".
ברקאי נשוי ואב לשני בנים, מתגורר בכוכב יאיר.
בית הכנסת בסטובי
__ללא_תוכן_עניינים__
בית הכנסת העתיק בסטובי (ביוונית עתיקה: Στόβοι; ברומית: Stobi; במקדונית: Стоби), במרכז מקדוניה הצפונית המודרנית, התקיים במאות השלישית והרביעית לספירה הנהוגה.
אתר העתיקות של העיר ההיסטורית סטובי נמצא סמוך למפגש הנהרות אריגון ואקסיוס, על הדרך המוליכה מאגן הדנובה אל הים האגאי. סטובי, שהתקיימה עוד לפני הכיבוש המקדוני, הייתה עיר מסחר משגשגת, מרכז המינהל של הפרובינקיה הרומית 'מקדוניה סַלוּטַריס' (לימים 'מקדוניה סֶקוּנדָה') ומושב בישוף במאות הרביעית והחמישית. העיר חרבה במאה השישית וניטשה. בחפירות שנערכו בה נחשפו שרידי בית הכנסת מן התקופות הרומית והביזנטית. קיום בית כנסת עתיק בסטובי נודע כבר ב-1931, עם גילוי כתובת העוסקת בו, אבל שרידי מבניו אותרו ונחקרו רק בשנות ה-70 של המאה העשרים.
בית הכנסת העתיק של סטובי נמצא בתוך מכלול מבנים מאוחרים לו, שהחוקרים מכנים בשם "הבזיליקה המרכזית" ו"בית תהילים". זוהו בו שני שלבים בשני מפלסים לא חופפים. מבית הכנסת הראשון נותרו שרידים מעטים, שהמשמעותי בהם הוא עמוד שיש ועליו כתובת ארוכה, בת 32 שורות, ביוונית. ציון השנה בכתובת אינו ברור, והתאריך נתון במחלוקת בקרב חוקרי הכתב: שתי האפשרויות הן שנת 163 או שנת 279 לספירה. הכתובת מתייחסת למקדיש המבנה, קלודיוס טיבריוס פּוֹליכֿרמוֹס (Polycharmos), "אב הכנסת בסטובי" (Patër tës Stóbois Synagögës), שבנדבתו תוקן והורחב הבניין. ייתכן שתרם אגף מביתו שלו, כפי שניתן להסיק מתוכן הכתובת. "כתובת פוליכרמוס" מציינת את חלקי המבנה – "מקום קדוש" (hagios topos), שהוא כמשוער אולם ההתכנסות לתפילה, חדר הסבה (triklnion) וחצר מוקפת עמודים (tetrastoön), אך אין בממצאים כדי להמחיש תוכנית קרקע מוגדרת של המבנה. יש סימנים לכך שבית הכנסת משלב זה כלה בשריפה.
בית הכנסת מן השלב השני, שהקמתו מתוארכת לראשית המאה הרביעית, בנוי על גבי חלק מבניין בית הכנסת הראשון. משלב זה נותרה רצפת פסיפס מעוטרת בדגמים גאומטריים, דומים לאלה שנמצאו ברצפות אחרות בסטובי ובסביבתה. האולם המרכזי, שמידותיו 7.9 × 13.3 מ', מכוון לדרום-מזרח. בצמוד לקצהו המזרחי של האולם נמצאו שרידי משטח מוגבה, בימה, וכן נמצאו שרידי ספסל שנמשך לאורך הקיר הדרומי. בחדר סמוך, מדרום למבנה בית הכנסת, נמצא דימוי של מנורת שבעה קנים על פיסת קיר מטויח. במהלך פעולות שימור שנערכו באתר ב-1994 נמצאה לוחית שיִש מעוגלת (בשימוש מִשני כאבן מִדרך) ועליה כתובת המציינת את אלכסנדר, המשגיח (phrontistes), ששיפץ את הסטיו המוליך ל"בית הכנסת הקדוש" (Hagia Synagoga). הכתובת מיוחסת לתחילת המאה הרביעית, כלומר לשלָב השני של בית הכנסת. בניין הבזיליקה, שמתחתיו נמצאו שרידי בית הכנסת, מיוחס לשלהי המאה הרביעית, ומכאן תיארוך סופו של בית הכנסת במקום זה. הכניסה לבזיליקה הנוצרית, וכך גם לקוֹדמהּ באתר – בית הכנסת, הייתה דרך הרחוב שחצה את העיר במרכזהּ.
לא ידוע דבר על הקהילה היהודית בסטובי בעת העתיקה ממקורות שאינם ארכאולוגיים ואפיגרפיים.
דפנה ברק-ארז
דפנה ברק-ארז (נולדה ב-2 בינואר 1965) היא שופטת בבית המשפט העליון החל ממאי 2012. תפקידים קודמים שמילאה היו פרופסור מן המניין ודקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, מופקדת הקתדרה למשפט וביטחון על-שם סטיוארט וג'ודי קולטון באוניברסיטת תל אביב, ויושבת ראש האגודה למשפט וחברה.
חייה ופועלה
דפנה ברק-ארז נולדה ב-2 בינואר 1965 בארצות הברית (שם משפחתה שהתה לרגל שליחות צבאית של אביה) לאלעזר ויהודית ברק וגדלה ברמת אפעל. אביה היה קצין חימוש ראשי בצה"ל. לאחר שסיימה את תיכון מקיף יהוד למדה משפטים במסגרת העתודה האקדמית וסיימה את לימודיה לתואר ראשון בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה. הייתה מצטיינת מטעם רקטור האוניברסיטה במשך כל אחת משנות לימודיה. ממוצע ציוניה דורג במקום הראשון במחזור של שנת 1987. הייתה חברת מערכת בכתב העת עיוני משפט. עם תום לימודיה, שירתה בפרקליטות הצבאית כקצינת ייעוץ בכירה. השתחררה משירות סדיר בדרגת סרן. במילואים הגיעה לדרגת סגן-אלוף. סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה ותואר שלישי ב-1992 עם מלגת קולטון באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת הדוקטורט היה: "עוולות חוקתיות: ההגנה הכספית על הזכות החוקתית" והיא נכתבה בהנחייתו של פרופסור ברוך ברכה. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד.
מתגוררת בתל אביב, נשואה לד"ר חן ארז, רופא אף-אוזן-גרון, ואם לשני בנים.
באקדמיה
ברק-ארז החלה את דרכה האקדמית כמרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה בשנת 1991, ומשנת 1992 כמרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2000 קודמה לדרגת פרופסור חבר, וב-2004 מונתה לכהונת פרופסור מן המניין. כן כיהנה כמרצה במרכז הבינתחומי הרצליה ובמכללה למנהל.
לימדה כפרופסור אורח באוניברסיטאות קולומביה, סטנפורד, דיוק, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וג'ורג'טאון בארצות הברית, טורונטו וקווינס שבקנדה, בפריבור שבשווייץ, בסיינה שבאיטליה ובהונג קונג, והייתה חוקרת אורחת ביוניברסיטי קולג' לונדון, במכון מקס פלאנק למשפט ציבורי בהיידלברג, במכון השווייצרי למשפט השוואתי בלוזאן, במרכז למשפט וממשל באוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו בניו דלהי ובמרכז לזכויות אדם באוניברסיטת ייל.
באוניברסיטת תל אביב, שימשה כעורכת כתבי העת עיוני משפט (כרך יט) ופלילים (כרך ט בנושא משפט צבא וחברה). נושאי הוראתה העיקריים היו משפט מנהלי ומשפט חוקתי. בנוסף לכך לימדה קורסים בדיני חוזים, משפט ומגדר, הרשות במשפט הפרטי, ואמצעי תשלום.
בשנים 2000–2001 הייתה מנהלת מרכז מינרבה לזכויות אדם הפועל בפקולטה למשפטים. בשנים 2000–2002 הייתה סגנית הדיקן בפקולטה למשפטים. בשנים 2005–2007 שימשה כנציבת הקבילות לענייני הטרדה מינית באוניברסיטת תל אביב. משנת 2006 כיהנה כחברה בוועדה המרכזת של האוניברסיטה. באפריל 2011 נבחרה לכהן כדיקנית הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, תפקיד אותו מילאה מחודש יולי 2011 ועד סמוך למינויה לבית המשפט העליון, במרץ 2012, עת שהוחלפה על ידי רון חריס.
ברק-ארז היא חברה קבועה באקדמיה הבינלאומית למשפט השוואתי.
פעילות ציבורית
ברק-ארז הייתה יושבת ראש בהתנדבות של העמותה למשפט ציבורי, עמותה הפועלת מסוף שנות השמונים לקידום הדיון הציבורי בתחום זה, ובמסגרתה שימשה גם כיו"ר פורום המורים למשפט ציבורי. בשנים 2011–2012 הייתה נשיאת האגודה הישראלית למשפט וחברה. כמו כן שימשה כחברה במועצה להשכלה גבוהה עד למינויה לתפקיד דיקן הפקולטה.
ברק-ארז שימשה בהתנדבות כיושבת ראש המועצה לבתי דין מנהליים במשרד המשפטים בשנים 1998–2000, המייעצת לשר המשפטים בכל הנוגע לפעילותם של בתי דין שאינם בתי משפט, כמו ועדות ערר. היא שימשה גם בוועדות ציבוריות שונות ובהן הוועדה לבחירת פרקליט המדינה (בשנת 2004), והוועדה לבדיקת חוק האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (בשנת 2005).
פרסים והוקרה
קיבלה את פרס צלטנר לשנת 2006, את אות "אשת העיר" מטעם עיריית תל אביב לשנת 2006 ואת אות "נשים במשפט" לשנת 2006 מטעם לשכת עורכי הדין. זכתה שלוש פעמים בפרס הרקטור למצוינות בהוראה. בשנת 2011 קיבלה את פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט, ואת אות אומ"ץ מטעם תנועת אומ"ץ, אזרחים למען מינהל תקין וצדק חברתי ומשפטי. בשנת 2015 זכתה בפרס גורני למשפט ציבורי, ובשנת 2017 קבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון למדע המדינה פריז (סיאנס פו).
מינויה לשיפוט
בפברואר 2008 פרסמה הוועדה למינוי שופטים את שמה של פרופ' ברק-ארז כמועמדת לכהונת שופטת בבית המשפט העליון. ב-19 בנובמבר 2009 הודיעה הוועדה לאיתור היועץ המשפטי לממשלה שאף שכשלה במציאת מועמד מוסכם על לפחות ארבעה מחבריה, כנדרש, הרי שארבעה מועמדים ובהם ברק-ארז, זכו לתמיכה של שלושה חברים. ב-6 בינואר 2012 נבחרה על ידי הוועדה לבחירת שופטים לכהן כשופטת בבית המשפט העליון, והושבעה ב-31 במאי 2012. בהנחה כי שיטת הסניוריטי תישמר, צפויה ברק-ארז לשמש כנשיאת בית המשפט העליון בשנים 2032 עד 2035.
בתפקידה כשופטת
ברק-ארז נחשבת לשופטת בעלת גישה ליברלית מובהקת.
לשון הרע
בשנת 2020 פסקה כי שיתוף של פרסום ברשתות החברתיות ייחשב לפרסום לשון הרע באופן עצמאי. יחד עם זאת, על מנת להימנע מהצפת בתי המשפט בתובענות לשון הרע בגין כל שיתוף, קבעה כללי מסגרת, על מנת שלא כל שיתוף יהווה פרסום, כאמור.
בשנת 2022 סברה, בדעת מיעוט, ששני פרסומים של לשון הרע הדומים בתוכנם אך נבדלים בקהלים אליהם הם מופנים ייחשבו לאירוע אחד מבחינת פיצוי ללא הוכחת נזק. בפסק דינה כתבה:
משפט פלילי
באוגוסט 2012 חיברה ברק-ארז פסק-דין עקרוני, שקבע כי ניתן להרשיע גורמים המסייעים להלבנת הון בביצוע עבירת הלבנת ההון עצמה, ולהטיל עליהם עונש שווה לזה של העבריין העיקרי, אם פעלו במטרה לאפשר את ההנאה מהכספים המולבנים בעתיד.
ברק-ארז יצאה נגד תלונתו של עמיתה, השופט יצחק עמית, אליה הצטרף השופט עופר גרוסקופף, שנעשה שימוש מוגזם בשיח זכויות על ידי נאשמים במשפט הפלילי, וכתבה:
ענישה
במספר ערעורים פליליים, הביעה ברק-ארז עמדה הדורשת ענישה מחמירה יותר מעמיתיה להרכב. למשל במקרה של פלסטיני שהורשע בניסיון להברחת מכשירי טלפון לאסירים ביטחוניים, ובמקרה של אדם שהורשע בהריגה על דקירה במועדון. בהתייחס לערעור על הרשעה בעבירות מין במשפחה כתבה: "מנקודת מבטי לא זו בלבד שעונשו של המערער אינו מחמיר, כפי שטען, ולא זו בלבד שאין להתערב בו לקולא, אלא שלכאורה הוא אף מבוסס על התחשבות לא מבוטלת בו. ... במקרים כאלה – שלא ניתן אף לשער את נזקיהם – הענישה צריכה להיות מחמירה וחסרת פשרות." כך גם בערעור של אדם על חומרת עונשו בשל תקיפה, הוסיפה ברק ארז לפסק הדין: "אני מסכימה. אוסיף עוד כי לשיטתי עונשו של המערער הועמד למעשה על הצד המקל בהתחשב בחומרת מעשיו.". במקרה אחר, התנגדה בדעת מיעוט, להקלה בעונש לאדם שהורשע בעבירות מין. על הדיון בעניין כתבה ברק-ארז: "בדיון שהתקיים בפנינו עמדנו פנים אל פנים רק עם המערער ומצוקותיו, ואינני מתעלמת מהן. אולם, שומה עלינו לתת את המשקל המתאים גם לנפגעי העבירה, שעמם לא באנו בקשר בלתי אמצעי, ולאינטרס הציבורי בכללותו. בסיכומו של דבר, אני סבורה שדין הערעור להידחות."
לעומת זאת, במקרה בו סברה שמערערת עברה שינוי משמעותי, פסקה נגד דעה חולקת של יוסף אלרון שנותר בדעת מיעוט, שיש להקל בעונשה עד כדי סטייה ממתחם העונש ההולם, מטעמי שיקום. במקרה אחר, עכבה את התחלת ריצוי עונשו של צעיר שהורשע בשוד, כדי להשאיר לו מקום להקלה בעונש מטעמי שיקום.
משפט מנהלי
ברק-ארז מדגישה את הצורך של הרשויות לנהוג בשוויוניות והוגנות בהחלטותיה, ונוטה יותר להתערב בהחלטות הרשויות לעומת חלק מעמיתיה. בערעור ארנונה קבעה בהסכמת עמיתיה שעל הרשות "חלה חובה מתמדת ומתמשכת להפעיל שיקול דעת. חובה זו הולכת ומתעצמת עם חלוף הזמן, במובן זה שייתכן כי החלטה שהייתה תקפה במועד קבלתה, עשויה להפוך לבלתי סבירה מכוח חלוף הזמן ושינוי הנסיבות שבא עמו". בהתאם לכך קבעה שעל הרשות המקומית להתאים את חיובי הארנונה למצב בשטח ולא להפלות בין שכנים בחיובי ארנונה שונים שאולי היו מוצדקים בעבר. במקרה אחר סברה בדעת מיעוט שיש לבטל החלטת הקצאה של שטח לבניית בית כנסת בגלל פגמים בנימוקי ההקצאה. במקרה נוסף נדחתה ברוב דעות עמדתה שיש לברר לעומק את כשרות החלטת מועצת התכנון על קבלת תוכנית לתל שילה, והתאמת התוכנית לייעוד הארכאולוגי של האתר.
במיוחד, נוטה ברק-ארז להתערב בהחלטת הרשויות בהתייחס לטענות של נזקקים, למשל לגבי זכויות בדיור ציבורי. כך במקרה אחד היא הייתה בהרכב שופטים שהביאה את המדינה להסכים להשיב אישה לרשימת ההמתנה של הדיור הציבורי למרות שסירבה לדירות שהוצאו לה, לאור המצוקה המיוחדת של אותה אישה. במקרה אחר היא סברה בדעת מיעוט שאין לשלול את ההכרה בעותר כדייר ממשיך בניגוד לעמדת חבריה להרכב. כן הייתה בדעת מיעוט שיש לאפשר לעותרת לרכוש דירה של הדיור הציבורי בתנאי מבצע.
מגינת החלשים
במספר תיקים מנהליים ואזרחיים נוספים נותרה ברק-ארז בדעת מיעוט בפסקי דין בהם ביקשה להגן על בעלי דין חלשים אל מול הרשויות או חברות גדולות.
זכויות אדם ואזרח
מחקרה של דפנה ברק-ארז עוסק בעיקר בתחום המשפט הציבורי, הכולל את המשפט החוקתי ואת המשפט המנהלי. בתחום המשפט החוקתי היא כותבת בעיקר בנושאי זכויות אדם ואזרח. בתחום המשפט המינהלי, שמתמקד במערכת היחסים שבין השלטון לאזרחים, היא עוסקת בעיקר בהשפעת הבירוקרטיה על זכויות אדם, בדמוקרטיזציה של ההליך המנהלי ובהשפעת ההפרטה על זכויות אדם ואזרח בישראל. תחום התמחות ספציפי שלה בתוך המשפט המינהלי הוא פעילותן העסקית של רשויות מנהליות, שחורגת מן המתכונת השלטונית המסורתית של פעילות בתוקף סמכויות חקיקתיות, תוך שימוש בחברות, חוזים ומכרזים למטרות שלטוניות וציבוריות.
מאמרים רבים של ברק-ארז עוסקים בתחום המשפט המינהלי. היא בחנה את ההשפעה של בירוקרטיה על זכויות אזרחים, נושא שיש לו חשיבות רבה לנוכח העובדה שמימוש הזכויות בא לידי ביטוי באופן שבו הרשויות מפעילות אותם. היא תיארה תהליך של כרסום בירוקרטי בזכויות.
תחום נוסף של זכויות אדם שבו עוסקת ברק-ארז הוא התחום של משפט וביטחון. בשנת 2007 קיבלה קתדרה המוקדשת לנושא זה, שמתמקד בהתנגשות בין הגנה על זכויות אדם לבין הגנה על צורכי הביטחון, במיוחד בהתייחס למציאות של טרור בינלאומי.
יחסי גומלין בין המשפט הציבורי והפרטי
מחקריה של ברק-ארז על פעילותן העסקית של הרשויות תרמו לפיתוח הדיון בהשפעות הגומלין בין המשפט הציבורי והמשפט הפרטי. בהמשך לכך, החלה ברק-ארז לעסוק בהשפעת ההפרטה על המשפט הציבורי. נקודת המוצא לכתיבתה בנושא היא שההפרטה אינה רק כלי לקידום מדיניות כלכלית, באמצעות שיטות ניהול יעילות יותר, אלא תהליך המעצב מחדש את המדינה ואת מערכת היחסים שלה עם האזרחים. במקרים רבים, יש לה גם השלכות משמעותיות על היבטים של זכויות אדם, למשל בהקשר של הקמת בית סוהר בניהול פרטי.
ביקורת שיפוטית
ברק-ארז דנה בכמה מאמרים בשאלת האפקטיביות של הביקורת השיפוטית. היא כתבה בכמה הזדמנויות על האפקטיביות המוגבלת של הביקורת שבית המשפט מפעיל, דווקא מתוך נקודת מבט אוהדת לביקורת שיפוטית. היא כתבה גם על המאבק בשחיתות השלטונית באמצעות המשפט המנהלי, ובהקשר זה טענה כי כדי לשפר נורמות בשלטון וצמצום היקף השחיתות, לא מספיק לנהל משפטים גדולים בעקבות פרשות שחיתות.
היבטים אחרים של האפקטיביות המוגבלת של הביקורת השיפוטית נוגעים לסעדים שבית המשפט נותן במקרים שבהם הוא קובע כי ההחלטה השלטונית היא פגומה. ברק-ארז עסקה באופן נרחב בשאלות הנוגעות לסעדים - הן מן ההיבט של פיתוח סעדים כספיים במקרים שבהם הרשות פוגעת בזכויות, והן מן ההיבט של ביקורת על הלכת הבטלות היחסית שמכוחה בית המשפט נותן בדיעבד תוקף להחלטות פגומות מטעמים של יעילות והתחשבות במכלול נסיבות העניין. כתיבתה של ברק-ארז התריעה מפני שימוש נרחב בגישת הבטלות היחסית שפוגעת בתוקפן של זכויות בעיקר זכויות פרוצדורליות, ובהרתעה מפני פעילות מינהלית בלתי-תקינה. בכתיבתה המאוחרת יותר היא הציעה לאמץ בהקשר זה גישה של חזקת בטלות.
פסקי דין כמעצבי היסטוריה
בכמה מאמרים עסקה בתפקידם של פסקי דין כמסמכים היסטוריים, כלומר כטקסטים שמספרים את ההיסטוריה של המדינה או מעצבים אותה. בהזדמנויות שונות כאשר דן בית המשפט בנושא שלפניו הוא מקבל החלטות שיש להן משמעות היסטורית, או שתורמות לעיצוב התפיסה ההיסטורית של הציבור. במאמר אחד הראתה ברק-ארז כיצד מקפיד בית המשפט לתאר את ההיסטוריה של המדינה כהיסטוריה של מדינה קטנה הנאבקת על חייה ומנהלת מאבק הישרדות צודק. במאמר אחר, שבו עסקה בפסק הדין בעניין ג'נין ג'נין, ניתחה את הדילמה של בית המשפט שנקרע בין חוסר האהדה שלו לסרט, לבין המחויבות שלו לעקרון חופש הביטוי.
משפט מינהלי
ספר יסוד מקיף, המונה מספר כרכים, שעוסק בכל הרבדים של קבלת החלטות במוסדות השלטון – ברשויות השונות (משרדי ממשלה, שלטון מקומי ותאגידים הפועלים על-פי חוק) ובתחומים השונים שבהם הרשויות פועלות (איכות סביבה, תכנון ובנייה, חינוך בריאות ועוד). הספר בוחן את מכלול ההיבטים של תפקוד מערכות השלטון בישראל – בהתייחס למטרות כדוגמת יעילות, שקיפות ומניעת שחיתות, וכן להתמודדות עם האתגרים החדשים של ניהול המדינה: מדיניות ההפרטה, מנגנוני רגולציה חדשים והשפעות הגלובליזציה על קבלת ההחלטות במדינה פנימה. הספר כולל דיון הן בשאלות שעניינן הסמכות המינהלית, הן בהליך המינהלי (למשל, זכות טיעון, איסור על ניגוד עניינים, חובות פרסום והנמקה) והן בהיבטים של שיקול הדעת המינהלי (האיסור על שיקולים זרים, האיסור על הפליה והחובות לפעול בסבירות ובמידתיות). שני הכרכים הראשונים של הספר יצאו לאור בשנת 2010. הכרך השלישי של הספר יצא לאור בשנת 2013 כספר עצמאי בשם "משפט מנהלי כלכלי". הכרך הרביעי של הספר יצא לאור בשנת 2016 כספר עצמאי בשם "משפט מנהלי דיוני".
Outlawed Pigs (חזירים אסורים)
ספר זה מתאר את ההיסטוריה של האיסורים המשפטיים על גידול חזירים ומכירת בשרם בשבעים השנים האחרונות, מאז תקופת המנדט. הספר משתמש בדוגמה של המאבקים בנושא זה כמיקרוקוסמוס של בדיקת השינויים החברתיים והתרבותיים בציבור הישראלי לגבי מקומה של המסורת, המידה שבה היא צריכה לבוא לידי ביטוי במשפט והגורמים שמעצבים את המציאות הישראלית. דיון מוקדם וקצר יותר בנושא זה נמצא במאמרה גלגולו של חזיר: מסמל לאומי לאינטרס דתי?
הספר מתמקד באיסור החזיר כנושא בשל מקומו המיוחד כטאבו בתרבות העממית ולא רק הדתית, עניין שזוכה לסקירה רחבה. הספר מצביע על תהליך שבו איסורי החזיר, גם בתקופה הסמוכה להקמת המדינה, נתפשו כסממן של זהות לאומית ותרבותית. לעומת זאת, כיום, האיסורים הללו נחשבים במידה רבה כאינטרס של הציבור הדתי. הספר מראה שכיום גם שיטת המשפט מוכנה פחות להגן עליהם על בסיס התפישה שמדובר בעניין דתי, להבדיל מעניין לאומי או חברתי. הדבר בא לידי ביטוי בכך שבשנות החמישים והשישים הייתה נכונות להנהיג נורמות כופות בנושא. לעומת זאת, בשנות השמונים והתשעים, כתוצאה מהגידול בקיטוב בין חילוניים לדתיים, השפעות מתרבות המערב וכן שינויים פוליטיים וחברתיים (כולל העלייה מברית המועצות לשעבר) הציבור החילוני היה פחות מוכן לסבול השפעות כאלו. לדוגמה, בפסק הדין האחרון של בית המשפט העליון בנושא חוקיות חוקי עזר שמטילים איסורים על מכירת בשר חזיר (פסק דין סולודקין), קבע בית המשפט שעקרונות חוקתיים של מידתיות מחייבים שהאיסור יופעל רק באזורים שבהם מתגוררת אוכלוסייה דתית. פסיקה זו, אם כי לא במפורש, נותנת ביטוי לתהליך של זיהוי איסורים כמו איסור חזיר עם זהות דתית, להבדיל מזהות לאומית-יהודית, לאו דווקא דתית.
עוולות חוקתיות
ספרה השני של ברק-ארז, שאותו פרסמה בשנת 1993, עוסק בהגנה על זכויות אדם תוך שימוש בכלים מן המשפט הפרטי (תביעות פיצויים). זהו הספר הראשון שיצא במדינת ישראל בנושא והוא נחשב עד היום היצירה המשפטית המרכזית בתחום. הספר קרא להרחיב את ההגנה על זכויות אדם ואזרח באמצעות תביעות כספיות. הכוונה לכך שבמקרים של פגיעה בזכויות אדם ניתן יהיה לבקש מבית המשפט גם פיצוי כספי על הפגיעה. הקריאה להכיר בסעדים כספיים לצורך הגנה על זכויות אדם נובעת מכך שהמשפט הציבורי המסורתי הגן על זכויות בעיקר על ידי עתירות לבג"ץ. תיקון העוול על ידי בג"ץ הוא אומנם הסעד העדיף, אבל לא תמיד הוא אפשרי, כאשר נוצר כבר נזק. והתרומה של הספר הייתה בקריאה להכיר בהשלמה הנדרשת לעתירות המסורתיות לבג"ץ באמצעות תביעות פיצויים. ספר זה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה באותו נושא.
היום, בעקבות חקיקת חוקי היסוד על זכויות האדם (חוק יסוד: חופש העיסוק וחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו), התפיסה שלפיה אפשר לתבוע כסף בגין הפרת זכויות אדם נחשבת למקובלת יותר. הדבר בא לידי ביטוי באמירות אוהדות בפסיקה. זאת, על אף שטרם ניתן פסק דין תקדימי של בית המשפט העליון שעוסק בכך ומבהיר זאת בצורה מפורטת. ברק-ארז כתבה מאמר שעוסק בהתפתחויות שחלו מאז כתיבת הספר, בשם זכויות חוקתיות בעידן חוק היסוד, שפורסם בשנת 2005.
האחריות החוזית של רשויות המנהל
זהו ספרה הראשון של ברק-ארז. הוא עוסק בפעילות עסקית של רשויות בהתייחס לאחריות החוזית שלהן. הספר עוסק בתפקידם הכפול של חוזים של רשויות מנהליות כאמצעי שמצד אחד מיועד לקדם תועלת ניהולית ועסקית ומצד שני מחויב לעקרונות ציבוריים של שוויון, קידום האינטרס הציבורי, הימנעות מחריגה מתקציב ועוד. הספר דן בדילמות כגון המתח בין החובה של הרשות לכבד חוזה, לבין המחויבות לעדכן מדיניות ולקבל החלטות חדשות הנחוצות לשם קידום האינטרס הציבורי, אולם עשויות להיות מנוגדות לחוזה. ברק-ארז עסקה בנושא זה גם במאמרים מאוחרים יותר לרבות השתחררות מחוזה של רשות מינהלית: מקרה מבחן לדואליות הנורמטיבית.
משפטי מפתח
ספר זה של ברק-ארז מבוסס על סדרת הרצאות שנשאה על פסקי דין חשובים בבית המשפט העליון שתרמו לעיצוב המשפט הציבורי והדיון הציבורי במדינת ישראל. הרצאות אלה ניתנו במסגרת של הרצאות הרקטור באוניברסיטת תל אביב ואחר כך במסגרת האוניברסיטה המשודרת. זהו ספר המיועד לקהל הרחב.
ספרים בנושא פמיניזם
ספר נוסף שערכה הוא קובץ מאמרים שיצא באוגוסט 2007 ונקרא עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם, עם שלומית יניסקי-רביד, יפעת ביטון ודנה פוגץ'. הספר מביא 24 מאמרים העוסקים בפמיניזם משפטי ובזכויות נשים בישראל מהיבטים שונים, לרבות מחקרים המתייחסים לתרבות הישראלית החוץ-משפטית.
אבו כביר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הקפה סינכרונית
הקפה סינכרונית היא תכונה אסטרונומית של לוויינים, בה זמן ההקפה של הלוויין זהה לזמן הסיבוב העצמי של הכוכב אותו הוא מקיף.
הקפה סינכרונית אפשרית רק בגובה מסלול אחד ויחיד של הלוויין, זאת מאחר שתקופת ההקפה נקבעת על פי הגובה.
עבור חלק מכוכבי הלכת במערכת השמש הקפה סינכרונית אינה אפשרית, שכן מסלול ההקפה נמצא בתוך כוכב הלכת עצמו. כך למשל המצב עבור צדק ושבתאי.
בכל מערכת השמש ידוע על גרם שמיים טבעי יחיד הנמצא בהקפה סינכרונית כארון, הירח של פלוטו.
סביב כדור הארץ מצויים לוויינים מלאכותיים רבים בהקפה סינכרונית מעל קו המשווה, כך שהם נמצאים תמיד מעל אותה נקודה על קו המשווה. לכך ניתן שם בנפרד - מסלול גאוסטציונרי.
Innuendo (שיר)
Innuendo (בעברית: רמיזה) הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין. נכתב על ידי פרדי מרקיורי ורוג'ר טיילור. זוהי רצועת הפתיחה באלבום באותו השם. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בינואר 1991, הלהיט הראשון של הלהקה מאז "Under Pressure" מ-1981, ובנוסף הגיע לעשירייה הראשונה בעשר מדינות אחרות. הוא נכלל באלבום האוסף השני של הלהקה, Greatest Hits II. זה היה הסינגל הראשון של הלהקה שיצא בשנות ה-90.
לחן
השיר בנוי במבנה של בית-פזמון. לאחר הפזמון השני מגיע חלק רגוע בשיר, ואחריו יש קטע פלמנקו. בין קטע הפלמנקו האקוסטי וסולו הגיטרה החשמלית, נמצא קטע אופרה ואחריו סולו הגיטרה החשמלית משחזר את המנגינה של גיטרות הפלמנקו. אחרי הסולו, חוזר השיר למקצב הראשוני של הבתים והפזמונים. סולו הגיטרה הספרדי נוגן על ידי גיטריסט להקת יס, סטיב האו.
מילות השיר שואבות השראה משירם של לד זפלין, "Kashmir". במופע המחווה לזכרו של פרדי מרקיורי, בוצע השיר ע"י סולן להקת לד זפלין, רוברט פלאנט, אשר שילב בשיר מילים מהשיר "Kashmir".
וידאו קליפ
הקליפ כולל קליפים קודמים של הלהקה כמו "The Miracle", "Scandal", "Breakthru", "The Invisible Man", "I Want It All". בקטעי ההנפשה בקליפ, פרדי מרקורי מצויר בסגנון של לאונרדו דה וינצ'י, בריאן מיי מעוצב בסגנון ויקטוריאני, רוג'ר טיילור מעוצב בסגנון של ג'קסון פולוק, וג'ון דיקון מעוצב בסגנון של פבלו פיקאסו. שאר הקליפ מורכב מקטעים של סטופ מושן.
גיבסון (חברה)
גיבסון (באנגלית: Gibson) היא חברה אמריקנית מפורסמת לייצור גיטרות.
אודות החברה
חברת "גיבסון" הוקמה בשנת 1902, ומרכזה ממוקם בעיר נשוויל שבמדינת טנסי. מקים החברה, אורוויל גיבסון, החל לייצר מנדולינות עוד בשנת 1894, והחל בשכלול שיטות לייצור המוני של הכלי.
כיום מייצרת החברה בעיקר גיטרות חשמליות, והיא אחת החברות הגדולות והידועות בענף. בסביבות שנות ה-70 תאגיד גדול קנה את חברת גיבסון והתחיל ביצור קצת פחות איכותי מפעם. אותם האנשים שמכרו את החברה, פתחו חברה בשם הריטג'. תחת כנפי התאגיד פועלות כיום מספר חברות בת וחברות שנקנו על ידיו בעבר, כמו למשל החברות אפיפון וסטיינברגר. את המותג "גיבסון" נושאים עד היום הכלים המיוצרים במפעל-האם בארצות הברית בלבד, בעוד שתחת השם אפיפון מיוצרים היום דגמים זולים יותר בסין ובאינדונזיה בשיטת הלחמת מכונות.
בשנת 1993 רכשה גיבסון את מותג "דוברו" לייצור גיטרות רזונטור.
במאי 2018 הגישה החברה לבית המשפט בקשה לפשיטת רגל.
ב -1 במאי 2018 הגישה החברה בקשה להגנה על פשיטת רגל בפרק 11. במסגרת ארגון החובות שלה, החברה סגרה וחיסלה את חטיבת Gibson Innovations הלא רווחית, שהתמקדה במכירת ציוד שמע מחוץ לארצות הברית ואיפשרה לגיבסון להתמקד במיזמים הרווחיים ביותר שלה, כמו כלי נגינה. הפקת הגיטרה המותגית גיבסון ואפיפון לא הופרעה בגלל פשיטת הרגל. בנוסף, 135 מיליון דולר סופקו על ידי הנושים הקיימים כדי לספק נזילות לקיום הפעילות הקיימת. ב- 6 בספטמבר 2018, הודיעה החברה כי הושג הסדר עולמי ביחס לתוכנית הארגון מחדש של החברה עם צאתו לפרק 11. במסגרת התוכנית, החברה תתמקד בעסקי הליבה בכלי הנגינה שלה. יושקביץ 'פרש מתפקיד המנכ"ל וקיבל על עצמו את תפקיד היועץ. ב-23 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על מינויו של ג'יימס "ג'יי.סי" קרלי לנשיא והמנכ"ל החדש; סזאר גואיקיאן כקצין סוחר ראשי; קים מטון כמנהל כספים ראשי; וכריסטיאן שמיץ כמנהל ההפקה הראשי. המינויים היו בתוקף ב -1 בנובמבר 2018.
היסטוריה
אף שלא קיבל הכשרה מסודרת כלשהי בבניין כלי-נגינה, בשנים הבאות עיצב גיבסון סדרה של מנדולינות וגיטרות בתצורה מקורית, שבה הלוחות הקדמי והאחורי של תיבת התהודה היו קמורים כמו בכינור. ב-1902 הוא ייסד את החברה בשם Gibson Mandolin-Guitar Mfg. Co. Ltd, שייצרה באופן בלעדי את העיצובים שלו. החברה זכתה להצלחה רבה בשוק המנדולינות, עד שהתצורה המקורית של המנדולינות עם הלוח האחורי המעוגל (כמו בעוד או בלאוטה) נעלמה מן השוק.
גיטרות חשמליות
בשנת 1936 יוצרו ראשונות הגיטרות החשמליות של חברת "גיבסון", והיו מהגיטרות החשמליות הראשונות שזכו להצלחה מסחרית. אלה נבנו עם תיבת תהודה, בדומה לגיטרות האקוסטיות שהחברה התמחתה בהן עד אז. רק בשנות ה-50, לאחר הצלחתה של המתחרה פנדר להחדיר לשוק את גיטרת הטלקסטר, החלה גיבסון בתכנון וייצור של דגמים ראשוניים של גיטרות חשמליות מעץ מלא ללא תיבת תהודה, בדומה לטלקסטר. הדגם הראשון של החברה, וכנראה המפורסם ביותר שלה עד היום, נקרא על שם אחד מהחלוצים בתחום הגיטרות מעץ מלא, נגן הקאנטרי-ג'אז לס פול. אף על פי שלס פול היה מעורב בתכנון ובניה של גיטרות בעבר, למעשה לא הייתה לו יד בתכנון הגיטרה הקרויה על שמו. לס פול נתבקש על ידי חברת גיבסון לתת חסות למוצר המוגמר, ולמעט שינויים קלים שנעשו לבקשתו, הגיטרה נותרה כפי שעוצבה על ידי החברה במקור.
דגמים מפורסמים נוספים של גיבסון הם האקספלורר, SG, Flying V, Explorer, L-5 ,Fire Bird וה-ES.
אמנים שהשתמשו במוצרי החברה
דני סנדרסון, אפרים שמיר, לס פול, בילי ג'ו ארמסטרונג, ג'ורג' האריסון, אריק קלפטון, סלאש, אדם ג'ונס, קירק האמט, בוב מארלי, ג'ימי פייג', רנדי רודס, זאק ווילד, ביבי קינג, קית' ריצ'רדס, אנגוס יאנג, נואל גלאגר, גארי מור, טום דה-לונג', ג'ימי הנדריקס, אל פיטרלי, אלביס פרסלי, פרנק זאפה, לני קרביץ, ג'ו פרי, בילי גיבונס, דון פלדר, אייס פרשלי, קלאוס מיינה, ג'ו בונמסה, סטיב ג'ונס, אלכס לייפסן, רודולף שנקר, גארי ניומן,אלכס טרנר ועוד רבים.
גרמנים
גרמנים הם קבוצה אתנית, שחבריה חולקים במשותף תרבות, שפה, היסטוריה ומוצא. חלק ניכר מן הגרמנים שייכים למסגרת המדינית הגרמנית, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, שהגרמנים החיים בה מכונים "Bundesdeutsche" - גרמנים של המדינה (ובמסגרות מדיניות קודמות "Reichsdeutsche" - גרמנים של הרייך). גרמנים החיים מחוץ לגרמניה מכונים "Volksdeutsche", גרמנים אתניים, בני העם הגרמני.
470
אירועים
הקיסר אנתמיוס פונה לבריטוניים בבקשת עזרה צבאית נגד הוויזוגותים. כוח ברטוני המונה (12,000 איש) תחת המנהיג הקלטי ריוטמוס נוחת בגליה, אך מובס על ידי המלך אוריק. והוא מרחיב את הממלכה הוויזיגותית צפונה יותר, אולי עד נהר הסום.
גרמנים
בעולם קיימים כ-100 מיליון אנשים הדוברים גרמנית כשפת אם, וכ-75 מיליון מהם מגדירים עצמם כגרמנים. ישנם בין 75 ל-80 מיליון אנשים ממוצא גרמני שאינם דוברים גרמנית כשפת אם, לרוב בארצות הברית, בברזיל, בארגנטינה, בפרו, בצרפת ובקנדה. השייכות לתרבות הגרמנית והדיבור בשפה הגרמנית אינם מהווים לעיתים קריטריון מספיק להגדרה כגרמני. כך, למשל, רואים עצמם האוסטרים כקבוצה נפרדת, על אף שהם דוברים גרמנית, ושייכים מבחינה היסטורית לתרבות הגרמנית. ההיסטוריה של מאות השנים האחרונות, מאז איחודה של גרמניה, במהלך המאה ה-19, ואירועי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה הביאו לתנודות ביחס לתת קבוצות אתניות כמו האוסטרים, שלעיתים משייכים עצמם לקבוצה הגרמנית, ולעיתים מבדילים עצמם ממנה.
מספרם של הגרמנים בעולם הוא אפוא בין 75 ל-160 מיליון, תלוי בקריטריונים המיושמים להגדרת האדם כ"גרמני". בארצות הברית, 43 מיליון איש, או כ-15.2% מהאוכלוסייה, הצהירו כי מוצאם גרמני, במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004.
470
נולדו
האפיפיור יוחנן הראשון
פריולוס מרודז סאנטור רומי
דיוניסיוס אקסיגואוס עורך הלוח היוליאני
נפטרו
קייניך פופולאר הול מלך עיר המאיה קופאן