cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טקסס
יהדות טקסס
עד היום נבחרו שני יהודים לייצג את טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית, אחד בין השנים 1846–1851 ואחד בין 1979–2005. בנוסף ראש עיריית דאלאס בין השנים 2002–2007 הייתה יהודייה.
הערים הגדולות
נכון לשנת 2000, קיימות בטקסס שש ערים בעלות אוכלוסייה של יותר מ-500,000 אנשים, ומתוכן 2 הן ערי עולם - דאלאס ויוסטון. בטקסס יש בסך הכול 25 אזורי מטרופולין - בשניים מהם האוכלוסייה מונה מעל 5 מיליון תושבים ובארבעה אזורים נוספים האוכלוסייה מונה מעל מיליון אנשים. בטקסס יש שלוש ערים עם אוכלוסייה של מעל מיליון תושבים - יוסטון, סן אנטוניו ודאלאס, וכל השלושה הן בין עשר הערים הגדולות בארצות הברית. הערים אוסטין ופורט וורת', גם הן בטקסס, הן בן 20 הערים הגדולות בארצות הברית. סן אנטוניו היא העיר הוותיקה בטקסס, בעוד שאוסטין היא בירתה.
תרבות
במהלך השנים הפכה טקסס לכור היתוך של התרבות המקסיקנית, התרבות הצפון אמריקנית והתרבות הספרדית. הודות להיותה מרכז תעשיית הבקר של ארצות הברית, כיום משויכת טקסס בכל העולם עם דמותו של הקאובוי. הרודאו הוא חלק חשוב בתרבות הייחודית של טקסס והרודאו השנתי של יוסטון הוא הגדול בעולם. אוסטין, ידועה בתור בירת המוזיקה החיה של העולם והיא מתאפיינת במגוון גדול של פסטיבלי מוזיקה, מועדונים והופעות. סן אנטוניו מפורסמת במוזיקת הקאנטרי שלה, ודאלאס מארחת כל שנה את היריד השנתי של טקסס, היריד הגדול ביותר בארצות הברית.
הספורט הפופולרי ביותר בטקסס הוא פוטבול ברמות התיכונים הקולג'ים והמקצוענים, לטקסס שתי קבוצות ב-NFL ליגת הפוטבול המקצועית. בנוסף יש בטקסס שתי קבוצות במייג'ור ליג בייסבול, שלוש קבוצות בליגת ה-NBA, סן אנטוניו ספרס, יוסטון רוקטס ודאלאס מאבריקס, שתי קבוצות בליגת ה-WNBA, ליגת הכדורסל לנשים, וקבוצה אחת ב-NHL, ליגת ההוקי קרח. לטקסס יש גם קבוצות מקצועיות ב-AFL פוטבול באולמות סגורים, וה-MLS ליגת הכדורגל, על אף שהן פחות פופולריות. עוד ענפי ספורט נפוצים בטקסס הם מרוצי מכוניות ומרוצי סוסים, לקרוס, גולף ודיג.
המטבח הטקסני מפורסם בתרבות הברביקיו ועישון הבשר, כמו גם במטבח הפיוז'ן טקס-מקס המשלב בין המטבח המקסיקני למטבח האמריקאי. המנה המזוהה ביותר עם המטבח הטקסני היא חזה בקר מעושן בסגנון טקסס, מנה שתהליך בישולה עורך לילה שלם.
תחבורה
נכון לשנת 2008, בטקסס יותר מ-1000 נמלים ויותר מ-1,600 קילומטר של תעלות. בנמלי טקסס מועסקים כ-1,000,000 אנשים ועוברים דרכם 317 מיליון טון של סחורות. הנמל הגדול בטקסס נמצא כיום ביוסטון, והוא נחשב לנמל השני בגודלו בארצות הברית וה-10 בעולם. הנמל נבנה כדי להחליף את הנמל בגלבסטון שנהרס בסופת טורנדו ב-1900.
מסילת הרכבת הראשונה נבנתה בטקסס ב-1872, והחל משנת 1911, בטקסס יש יותר מסילות ברזל מכל מדינה אחרת בארצות הברית. נכון לשנת 2005, יש בטקסס 22,540 ק"מ של מסילות ברזל, ירידה מאז שנת 1932, בה היו באזור 27,484 ק"מ. בטקסס קימות גם מסילות ברזל קלות, אחת באזור דאלאס שאורכה 70 ק"מ, ואחת באזור יוסטון שאורכה 12 ק"מ. שתי רכבות קלות אלו הן בין 12 הרכבות הקלות הכי עמוסות בארצות הברית וביחד, נוסעים בהן מעל 100,000 אנשים ביום.
בריאות
מערכת הבריאות של טקסס נחשבת לאחת ממערכות הבריאות הגרועות בארצות הברית, ולאחרונה היא דורגה כשלישית מהסוף. טקסס מדורגת בן המדינות האחרונות, לא רק באיכות הטיפול, אלא גם בכמות האנשים שמקבלים טיפול רפואי, כמות הכסף שבתי החולים מבזבזים והטיפול היחסי בבני מיעוטים. לפי סקר משנת 2006, לכ-25% מהאוכלוסייה בטקסס אין ביטוח רפואי, יותר מכל מדינה אחרת בארצות הברית. טקסס מדורגת במקום ה-12 במספר האנשים שסובלים מהשמנת יתר, וב-2008 דורגו 4 מהערים בטקסס בין 25 "הערים השמנות ביותר" בארצות הברית. עם זאת אותו סקר, דירג את אוסטין כאחת מ"25 הערים הרזות ביותר".
בטקסס נמצאים חלק מבתי החולים הגדולים בעולם. בסך הכול נמצאים בטקסס 8 בתי ספר ללימודי רפואה, שלושה בתי ספר לרפואת שיניים ובית ספר אחד לאופטומטריה. המרכז הרפואי של יוסטון הוא המרכז הרפואי הגדול בעולם והוא מכיל את הריכוז הגבוה ביותר של מעבדות מחקר רפואי ובתי חולים. בדאלאס ממוקם האיגוד האמריקאי לרפואת לב, והיא מכילה את בית הספר לרפואה בו מועסקים הכי הרבה זוכי פרס נובל. באוסטין ובגלבסטון ממוקמות 2 מבין 8 המעבדות היחידות בעלות רמת בטיחות ביולוגית 4 בארצות הברית.
חינוך והשכלה
סוכנות החינוך של טקסס (Texas Education Agency) היא הרשות האחראית על החינוך הציבורי בטקסס. ניהול בתי הספר מבוזר ומתבסס על מועצות חינוך. למעלה מ-1,000 מועצות חינוך מנהלות את בתי הספר בטקסס, ולמעט אחת, הן כולן עצמאיות ואינן פועלות במסגרת העירייה (האזורים עליהן הן אחראיות אינם חופפים לערים). המועצות ממסות את התושבים ואף יש להן זכות להפקיע קרקעות הדרושות לחינוך. בטקסס אין כמעט הגבלות על חינוך ביתי והתלמידים לא מתבקשים ללמוד מספר מסוים של שעות או לעבור מבחנים כדי להוכיח התקדמות.
נכון ל-2007, דורגה טקסס במקום 26 בחינוך מבין 50 המדינות בארצות הברית. הציונים הממוצעים בטקסס גבוהים יותר מהממוצע הארצי במתמטיקה, ונמוכים יותר ביכולות קריאה. מספר התלמידים למורה נמוך בטקסס מהממוצע הארצי, עם 15 תלמידים למורה אחד. גם כמות הכסף שהממשלה מוציאה על כל תלמיד נמוכה מהמוצע הארצי וכמוה גם המשכורת הממוצעת של המורים.
כיום נמצאים בטקסס 181 מכללות, אוניברסיטאות ומכוני מחקר. אוניברסיטת יוסטון, אוניברסיטת צפון טקסס, אוניברסיטת טקסס באוסטין ואוניברסיטת טקסס A&M הן ארבע האוניברסיטאות הגדולות ביותר באזור וביחד נרשמים אליהן 145,000 תלמידים בשנה. אוניברסיטת רייס ביוסטון נחשבת למכללה ה-17 הטובה ביותר בארצות הברית.
חיה שחם
חיה שחם (וַינשל) (נולדה ב-1944) היא חוקרת ספרות ישראלית, פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
נולדה בחיפה, סיימה את לימודיה בתיכון קרית-חיים ושירתה בצה"ל בחיל ההנדסה.
למדה ספרות ולשון עברית ומקרא לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה (בהיותה שלוחה של האוניברסיטה העברית) והשלימה לימודים לתעודת הוראה. לימדה שנים אחדות בבית ספר תיכון ואחר כך למדה לתואר שני באוניברסיטת חיפה ולתואר שלישי – באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלה שנכתבה בהדרכת פרופ' דן מירון עוסקת בהשפעת שירתו של נתן אלתרמן על שירת דור הפלמ"ח וחבורת "לקראת". משנת 1973 ועד פרישתה לגמלאות לימדה בחוג לספרות עברית (לימים – החוג לספרות עברית והשוואתית) באוניברסיטת חיפה.
ייסדה את "בימת ספר" באוניברסיטה ומילאה בה תפקידים שונים: ראש החוג לספרות עברית והשוואתית (בין השנים 2004–2009), חברה בסנאט האוניברסיטה, חברה במועצת הרשות ללימודים מתקדמים ובוועדות המחקר וההוראה בפקולטה למדעי הרוח. בין השנים 2005–2014 שימשה כעורכת-שותפת וכעורכת בכתב-העת "דפים למחקר בספרות". הייתה חברה בוועדות פרסים באוניברסיטה (פרס רון אדלר, פרס ליס מלר) ומחוצה לה (פרס אברהם קריב לביקורת הספרות, פרס לנדאו לחקר הספרות, פרס ברנשטיין, פרס ביאליק לספרות יפה, פרס יהודה עמיחי לשירה, ופרס ישראל לספרות).
מחקריה
חיה שחם פרסמה ספרים, מאמרים ורצנזיות בתחום חקר הספרות העברית החדשה – שירה ופרוזה. המתודה העיקרית המנחה אותה במחקריה היא ההשוואתית. מחקריה שמים דגש על השפעה ספרותית, על בין-טקסטואליות ועל היבטים פמיניסטיים בכתיבת נשים.
הדים של ניגון
ספרה הדים של ניגון (1997) עוסק בתופעת ההשפעה הספרותית דרך מקרה מבחן בולט בתולדות השירה העברית: השפעת שירתו המוקדמת של אלתרמן על שירתם של משוררי דור הפלמ"ח וחבורת "לקראת". הספר בוחן זיקות מגוונות בין שירת הדור הצעיר בשנות הארבעים וראשית שנות החמישים (של המאה העשרים) ובין שירתו של אלתרמן, ותופעת ההשפעה הספרותית זוכה בו לדיון ולניתוח באמצעות אמות מידה שיטתיות, הנשענות על "סולם" של השפעות אשר עוצב בידי המחברת. "השפעת אלתרמן", כפי שעולה ממחקר זה, הוא מושג מורכב, המדגים אגב כך את מורכבותו של מושג ההשפעה הספרותית בכלל.
נשים ומסכות
בספרה נשים ומסכות (2001) בוחנת שחם תדמיות שאולות בשירת הנשים העברית וכן את ייצוגי הדמות הנשית באמצעות תדמיות אלה, בשורה ארוכה של שירי משוררות עבריות.
זהו ספר הכתוב מנקודת מבט מחקרית פמיניסטית ותוך שימוש בחומרים תאורטיים פמיניסטיים, שחלקם מרוכז בהקדמה לספר וחלקם מוטמע בתוך פרקיו. בספר נבדקים היבטים פואטיים-תרבותיים של תופעת השימוש בדמויות נשיות מתוך הקאנון התרבותי, לצורך אמירה אקטואלית ופמיניסטית בשירי משוררות עבריות. הבדיקה נעשית באמצעות עיון וניתוח בטקסטים שיריים בעלי מאפיינים בין-טקסטואליים, שבמרכזם דמות נשית מתוך טקסט קאנוני מוקדם.
קרובים רחוקים
ספרה קרובים רחוקים (2004) עוסק מזוויות התבוננות מגוונות ותוך שימוש במתודות השוואתיות בבחינתם של היבטים בין-טקסטואליים בספרות העברית החדשה. הספר כולל מבוא ובו סקירת התאוריות הנוגעות בתופעת הבין-טקסטואליות, וכן – שלושה שערים שבכל אחד מהם ארבעה עיונים. שערים אלה מתמקדים בהיבטים בולטים של תופעת הבין-טקסטואליות בספרות העברית המודרנית.
על גבול האור
על גבול האור (2017), ספרה החמישי של שחם, מוקדש לעיונים ביצירתה של לאה גולדברג. העיון בנושאים הנדונים בספר מתבסס בעיקר על חתכי אורך, המאפשרים להאיר את הנושאים הנחקרים במבט דיאכרוני, לאורך ציר הזמן. בדיוּנים הנפרשים בספר נחשפים הן היבטים מובלעים בפואטיקה של שירת גולדברג והן נושאים ייחודיים שיצירתה נדרשת להם, ואשר לא הושם עליהם דגש במחקר ובביקורת על יצירתה, או שלא נדונו בהם כלל.
להיבטים הארספואטיים המובלעים שהספר דן בהם שייכת תופעת השירים חוצי-המגדר, שבהם דובר קול גברי, ה"מופעל" על ידי מחַברת אישה. פרק אחר מתבונן בדרך שבה מפעילה המשוררת ביצירותיה דמויות נשיות מוּכרות מתוך רבדיה השונים של התרבות (מקרא, מיתולוגיה יוונית, מעשיוֹת, יצירות ספרות נודעות) ומשתמשת בהן כאַלוזיות, המרמזות מן הכללי אל האישי ומתפקדות כמסכות בדרגות שקיפות שונות. פרק נוסף, הנוגע בהיבטים ארס-פואטיים מובלעים, עוסק באזכורים מתוך שיר השירים, השזורים ביצירת גולדברג. הפרק מבליט הן את מקומו של שיר השירים בעולמה והן את עמדתה הפואטית הלא-שגרתית כלפי שיר השירים.
אלכסנדר הליוס
אלכסנדר הליוס (ביוונית: Αλέξανδρος Ήλιος; נולד בסוף שנת 40 לפנה"ס, מת כנראה בין השנים 29–26 לפנה"ס) היה נסיך מבית תלמי, בנם הבכור המשותף של קלאופטרה השביעית מלכת מצרים והמצביא הרומי מרקוס אנטוניוס, ואחיה התאום של קלאופטרה סלנה השנייה. משמעות שמו השני, "הליוס", היא שמש והוא מקביל לשמה השני של אחותו, "סלנה", שמשמעותו היא ירח. השם אלכסנדר ניתן לו לכבוד מורשתו ההלניסטית וכן לכבוד סבה של קלאופטרה, תלמי אלכסנדר. מוצאו היה הלניסטי וגם רומי. הוא נולד באלכסנדריה וחי שם עד לכיבושה של אלכסנדריה בשנת 30 לפנה"ס.
משפחתו
אימו הייתה קלאופטרה השביעית, השליטה האחרונה של מצרים התלמיית. לאחר מותה הפכה מצרים לפרובינקיה רומית. אביו היה מרקוס אנטוניוס, מצביא ומדינאי רומאי, מתומכיו החשובים של יוליוס קיסר וחבר בטריומווירט השני.
בנוסף, היו לאביו ילדים נוספים מנשותיו הקודמות.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולד מרומן האהבים של הוריו. אביו אנטוניוס ביקר במצרים בחורף של שנת 41–40 לפנה"ס וזאת לאחר המפגש של הוריו בטרסוס. הוא עזב באביב 40 לפנה"ס את אלכסנדריה וחזר לרומא. בספטמבר 40 לפנה"ס הגיע אנטוניוס בברונדיסיום להסכם שלום עם אוקטביאנוס, שהיה יריבו. במסגרת הסכם זה הוגדר תחום השליטה של אנטוניוס במזרח. לחיזוק הברית ביניהם, נשא אנטוניוס לאישה את אוקטביה, אחותו של אוקטביאנוס. בשנת 37 לפנה"ס חזרו הוריו וחידשו את הקשר ביניהם. בעקבות זאת העביר אנטוניוס לקלאופטרה השביעית נחלות שונות. על פי פלוטרכוס ודיו קסיוס, הוא הכיר רשמית בקלאופטרה סלנה ואלכסנדר הליוס. לקראת סוף החורף הייתה קלאופטרה בהיריון עם תלמי פילדלפוס. אנטוניוס יצא לקרב באימפריה הפרתית ובמסעו השני נגדם הצליח לכבוש את ארמניה. את מצעד הניצחון קיים בשנת 34 לפנה"ס באלכסנדריה, ובמסגרתו, בהיותו בן 6, הובטח לאלכסנדר השלטון על ארמניה, מדי ושאר הארצות שמעבר לנהר הפרת. במועד זה חלק גדול מהשטחים שעליהם הומלך לא היו בשליטה רומאית או מצרית. אחותו קלאופטרה סלנה הוכתרה לשליטת קירנאיקה וכרתים. בשנת 33 לפנה"ס הוא התארס לקרובת משפחה רחוקה, יוֹטפּה, נסיכה של הממלכה האיראנית אטרופטנה ששכנה על גדות הים הכספי. היא הייתה בתו של ארטאבאזיס הראשון . אבל בשנת 30 עזבה את מצרים וחזרה לאביה ומאוחר יותר נישאה לקרוב משפחתה מיתרידטס השלישי מלך קומגנה.
בשנת 31 לפנה"ס נוצחו אנטוניוס וקלאופטרה השביעית בקרב אקטיום, הפסד שהיה תחילת הסוף. בסופו של דבר, בשנת 30 לפנה"ס, כבש אוקטביאנוס את אלכסנדריה ובאוגוסט של שנת 30 לפנה"ס התאבדו הוריו של אלכסנדר הליוס. אחיו קיסריון נרצח על ידי אוקטביאנוס. אלכסנדר, אחיו ואחותו נלקחו לרומא, שם השתתפו במצעד הניצחון שהתקיים בשנת 29 לפנה"ס. הם צעדו אזוקים בשרשראות זהב שהקשו עליהם את ההליכה. אוקטביאנוס נתן את שלושת האחים לאוקטביה, גרושתו של אביהם, והם גדלו במשק ביתה.
לא ידוע מה עלה בגורלו של אלכסנדר הליוס לאחר מכן. המקור היחיד הנוסף המזכיר אותו הוא דיו קסיוס, המציין אותו ואת אחיו תלמי פילדלפוס כשהוא מספר על נישואיה של קלאופטרה סלנה, ובאותה עת הם היו כבר בין המתים. ייתכן שחלה ומת, ייתכן גם שאוקטביאנוס, שחס על חייו בעת הכיבוש של אלכסנדריה, דאג להורגו מאוחר יותר כדי שלא יהווה איום בעת התבגרותו.
הנצחה
שמו של אלכסנדר הליוס הונצח באחד משני ירחיו של האסטרואיד קלאופטרה שהתגלו בשנת 2008. ה"וועדה לנומנקלטורה של גופים קטנים" באיגוד האסטרונומי הבין-לאומי נתנה לירח הפנימי יותר את השם "קלאוסלנה" (Cleoselene), ואילו הירח החיצוני נקרא "אלכסהליוס" (Alexhelios). השמות "קלאוסלנה" ו"אלכסהליוס" ניתנו על שמם של קלאופטרה סלנה השנייה ואלכסנדר הליוס. בהחלטתה מציינת הוועדה גם את שמותיהם של אלת הירח ושל השמש במיתולוגיה היוונית, סלנה והליוס.
שקשוקה
שַׁקְשׁוּקָה (בערבית: شكشوكة) היא מאכל מן המטבח הצפון אפריקאי, העשוי מביצה המבושלת עם עגבניות, בצל, שום ופלפלים.
פירוש השם בשפה הברברית הוא "תערובת".
השקשוקה הובאה לישראל על ידי העולים החדשים מצפון אפריקה: ממרוקו, לוב, מתוניסיה, ומאלג'יריה והפכה למאכל נפוץ.
בסיס המאכל קבוע: עגבניות, שמן זית וביצים, אך הוא משתנה מעט ממדינה למדינה. בגרסה המסורתית והמקובלת, המוגשת במסעדות פועלים רבות, חלמון הביצה נותר בשלמותו בתבשיל, בדומה לביצת עין. גרסה שונה היא זו בה החלמונים מעורבבים בחלבונים, כמו בביצה מקושקשת.
בישראל נפוצות שתי גרסאות עיקריות: הטריפוליטאית, בה הבסיס מורכב מעגבניות, שום ותבלינים; והתוניסאית, שבה על הבסיס מתווסף גם בצל. כיום הפכה השקשוקה לשם גנרי לכל מנה שבה מככבות ביצים ברוטב, ובמסעדות רבות בישראל ניתן למצוא גרסאות שונות של המנה, לדוגמה, שקשוקה בלקנית (עם גבינת פטה ועשבי תיבול), שקשוקת תרד וכדומה.
נהוג לאכול אותה עם הרבה לחם, אותו טובלים בביצה וברוטב. לרוב, השקשוקה מוגשת במחבת שבו בושלה.
הגרסה הטורקית למאכל נקראת מנמן (Menemen) וכוללת תבלינים כגון אורגנו ונענע. בגרסה המכונה אוז'ה (ojja) מוסיפים לשקשוקה נקניקיות כגון מרגז.
במקורה השקשוקה היא מאכל שאריות. הרוטב של אתמול, שבתוכו היה בשר, עוף ואפילו דגים, הופך לארוחה מזינה ומהירה, בהוספה של מספר ביצים.
Zemra
זמרה (באנגלית: Zemra) הוא בוטנט זדוני המבצע מתקפות מניעת שירות מבוזרות אשר התגלה בחודש מאי 2012.
לאחר ההדבקה הראשונית הקובץ הזדוני פותח דלת אחורית ומתקשר אל שרתי השליטה והבקרה באמצעות פורט 7710 בפרוטוקול TCP.
בעזרת הדלת האחורית התוקפים שולחים פקודות מרוחקת אל מחשבי הקורבנות, אוספים מידע ומבצעים פעולות שונות:
יער וינגייט
יער וינגייט הוא יער אורנים נטוע בגלבוע.
יער וינגייט נמצא מעל ומדרום למערת חנקין בה קבורים יהושע ואולגה חנקין, מול ומדרום לעין חרוד, למעיין חרוד ולישוב גדעונה. היער נקרא על שם אורד וינגייט הבריטי שהקים ופיקד על פלוגות הלילה שבסיס הפעולה שלהם היה במעיין חרוד הסמוך.
יש בתוך היער חורשה נקראה על שם של הרמן מאס.
התו השמיני
היסטוריה
חברת התו השמיני הוקמה בשנת 1993 בחנות קטנה ברחוב שמאי בירושלים. בשנת 1999 הגיעה הרשת לפשיטת רגל וסגרה את סניפיה. בשנת 2000 נפתחה החברה מחדש תחת השם "התו השמיני החדש 2000", והפעיל בשיא אתר אינטרנט למכירות תחת המותג "דיסק קלאב" וחמישה סניפים ברחבי הארץ. כיום פעיל סניף יחיד של הרשת בהיכל התרבות תל אביב.
תחומי פעילות
כיום עוסקת החברה במספר תחומים:
הפקה
החברה מכסה את כל ההיבטים של הפקת והפצת המוזיקה לאמניה ומלווה אותם לאורך כל שלבי הפקת האלבום, החל משלב ההקלטות דרך עיצוב וקונספט ועד להפקת קליפים. בנוסף התו השמיני עובדת ויוצרת שיתופי פעולה רבים עם גופי תרבות שונים (מוסדות קולנוע, תיאטרון, מוזיאונים, פסטיבלים ועוד) כדי לחשוף, לחדש ולמשוך קהלים שונים למוזיקה ישראלית בדרכים מגוונות.
הפצה
בתחום הווידאו: החברה הפעילה חברת הפצה לסרטי די וי די בזכויות הפצת סרטים ישראלים, וכן בהפצת סרטים מכל העולם בתיאום מול חברות Sony Pictures Entertainment ו-Warner Home Video.
התו השמיני הפיצה בשיאה פיזית ללמעלה מ-500 חנויות, כולל השווקים המסורתיים (חנויות מוזיקה, חנויות ספרים, וספריות וידאו) והלא מסורתיים (תחנות הדלק, מרכולים, רשתות הפארם, חנויות נוחות, מוסדות תרבות ועוד).
ניו מדיה
הקטלוג הדיגיטלי המקיף של התו השמיני מופץ ביותר מ-120 פלטפורמות מקוונות ברחבי העולם באמצעות חברות הסלולר, ממשקים אינטרנטיים כגון iTunes ,Shazam ,Amazon ,Spotify ושאר ערוצי התקשורת החדשים והניו מדיה, תוך יצירת הזדמנויות נוספות באמצעות שימוש ברשתות החברתיות.
מכירה ורשת החנויות
לחברה היו חמישה סניפים ברחבי הארץ למכירת מוזיקה וסרטי DVD. שני סניפים בירושלים, אחד ברחוב שמאי 16 (ששם גם שכנו משרדי החברה), והשני בקניון מלחה, שניים בנמל התעופה בן-גוריון (אחד בטרמינל 3 ואחד באולם שחקים), ואחד בתל אביב בהיכל התרבות. לרשת היה גם סניף בחיפה וסניף נוסף בתל אביב, אך אלה נסגרו בשנת 2015. בשנת 2020 נסגרה חנות הרשת ברחוב שמאי בירושלים, שהפעילה בשיאה קנייה של מוזיקה וסרטים דרך האינטרנט בשם "דיסק קלאב", וסיימה את פעילותה לאחר כ-27 שנות פעילות.
תאונות המטוסים של אייר פראנס בבחריין (1950)
שתי תאונות מטוסים של אייר פראנס בבחריין התרחשו ב-12 וב-14 ביוני 1950. שני מטוסי נוסעים של חברת אייר פראנס התרסקו במי המפרץ הפרסי במהלך גישה לנחיתה בבחריין בהפרש של יומיים זה מזה ובנסיבות דומות. בתאונות אלו נספו 86 בני אדם.
התאונה ב-12 ביוני
בתאונה הראשונה היה מעורב מטוס DC-4 של אייר פראנס בקו שמסייגון לפריז. המטוס הוכנס לשירות ב-1946 וצבר 8,128 שעות טיסה. היו עליו 44 נוסעים ושמונה אנשי צוות.
המטוס המריא מחניית ביניים בקראצ'י שבפקיסטן והתכונן לחניית ביניים נוספת בבחריין. לאחר ניסיון נחיתה ראשון לא מוצלח בבחריין קיבל המטוס אישור בשעה 21:15 לניסיון נחיתה נוסף במסלול 29. בעת ההנמכה לנחיתה פגע המטוס במים ושקע. לאחר שמונה שעות חיפושים נמצא המטוס במים שעומקם ארבעה מטרים, מדרום-מזרח לאי וכ-5.3 קילומטרים מקצה מסלול הנחיתה. 46 מיושביו נספו, מהם 40 נוסעים ושישה אנשי צוות. שישה ניצולים נמשו מהמים על ידי ספינה ומסוק. כל ההרוגים למעט אחד היו צרפתים.
התאונה ב-14 ביוני
בתאונה השנייה היה מעורב גם כן מטוס DC-4 של אייר פראנס בקו שמסייגון לפריז. מטוס זה הוכנס לשירות ב-1946 וצבר 8,705 שעות טיסה. היו בו 45 נוסעים (מהם 13 ילדים) ושמונה אנשי צוות. רוב יושביו היו צרפתים וכן שני וייטנאמים ושני סינים.
המטוס המריא מחניית ביניים בקראצ'י. בשעה 21:52 קיבל רשות לנחיתה בבחריין. המטוס פגע במים במרחק של כקילומטר וחצי מאתר התאונה הראשונה. בשעה 02:00 משתה ספינת חילוץ ניצולים מהמטוס. בסך הכל נספו בתאונה 40 מיושבי המטוס, מהם 37 נוסעים ושלושה אנשי צוות.
החקירה הראשונה
לאחר התאונה הראשונה יצאה לבחריין ועדת חקירה לבדיקתה מטעם המשרד לעבודות ציבוריות, תחבורה ותיירות של צרפת. היא הגיעה שמה ב-15 ביוני ונתבקשה לחקור גם את התאונה השנייה. הוועדה אסרה על כלי טיס צרפתיים לנחות בבחריין בשעות הלילה עד לסיום החקירה. מנהל אייר פראנס בדרום-מזרח אסיה ציין כי היו קווי דמיון בין שתי התאונות, לרבות התרחשותן באותה שעה של היממה ובתנאי מזג אוויר גרועים.
1994 - חקירה מחודשת
בשנת 1994 התגלו על קרקע הים שברים של המטוסים שהתרסקו, לרבות כנף אחת, שני מנועים, שלושה מדחפים שניזוקו וחפצי נוסעים קטנים. בשיתוף פעולה בין חברה בחריינית לבין הצי המלכותי הבריטי נמשה מהים המדחף שספג את הנזק הקטן ביותר. הוא הוצב כאנדרטה בבית הקברות הנוצרי בבחריין שבו נקברו הרוגי התאונה. האנדרטה נחנכה בדצמבר 1994 במעמד שגריר צרפת בבחריין.
איתור שרידי המטוסים ב-1994 הביא לפתיחת חקירה מחודשת אודות נסיבות התאונה. החקירה הייתה לא רשמית אך מפורטת. חקירה זו שללה את האפשרות שהתאונות אירעו עקב טעות אנוש, חבלה או קלקול מכני. סיבת התאונה על פי מסקנת החקירה המחודשת נקבעה על סמך דו"חות מזג אוויר מקומיים שנשמרו בארכיון בבריטניה. התאונות יוחסו לתנאי מזג אוויר קיצוניים ששררו בנתיב הנחיתה בנמל התעופה - אירועים המכונים כיום כמיקרו-התפרצויות (Microbursts), שבהן מתחולל זרם אוויר אנכי חזק כלפי מטה, הנע אופקית לאחר פגיעתו בקרקע. זרמים אלו הטיחו את המטוסים כלפי מטה עד שפגעו בים.
מסקנות החקירה המחודשת פורסמו בעיתונות בבחריין. עורכי הדו"ח גם העבירו את מסקנותיהם לשגרירות הצרפתית בבחריין, ביחד עם המלצה לטהר את שמם של קברניטי המטוסים שהתרסקו, משום שאלו נתקלו בסיטואציה שלא הייתה מוכרת באותה עת ושלא הייתה להם היכולת להתמודד אתה.
תנין מורלט
תנין מורלט או תנין מקסיקני (שם מדעי: Crocodylus moreletii) הוא מין של תנין הנפוץ בעיקר במקסיקו ומעט גם בבליז ובגואטמלה בנהרות וביצות טרופיים. הוא אחד מארבעת התנינים החיים באמריקה.
התנין התגלה בטבע ב-1850 במקסיקו ונחשב בעבר לסוג של תנין אורינוקו, עקב הדמיון הרב ביניהם. הם פוצלו למינים נפרדים ב-1920.
מאפיינים
גודלו של תנין זה קטן יחסית ומגיע לאורך ומשקלו 35–58 ק"ג. לעיתים נצפים זכרים גדולים באורך מעל שלושה מטרים. הוא בעל שיניים רבות שבולטות מעבר לפה וחרטום מחודד וצבעו כהה יותר משאר התנינים, אם כי צבעם של הצעירים נוטה לצהוב. זנבו הארוך מסייע לו בשחייה ולמרות רגליו הקצרות הוא מסוגל לרוץ על היבשה במהירות.
תחום מחייתו באגמים של מים מתוקים במקסיקו דרומה לאורך צפון אמריקה המרכזית ועד למפרץ מקסיקו. הם חיים גם באזורי סוואנות לחות בחצי האי יוקטן ואף במים מליחים לאורך החופים. הם בדרך כלל נכנסים לשם בעונה הגשומה, אז קל להם לחזור לביצות ואגמים מתוקים יותר בעת הצורך. הם חיים בחבורות גדולות העוזרות להגן על הצעירים מטורפים.
התנין צד במארב, מתחת למים או על ידי התחזות לבול עץ בשילוב ההסוואה שלו ותופס חיות קטנות שמגיעות לשתות. הוא מצליח יותר בתכסיס זה בעיקר בעונה היבשה אז החיות צמאות מאוד. הקטנים ניזונים מדגים, חרקים וסרטנים אבל הגדולים יטרפו יונקים קטנים, עופות מים, נחשים, לטאות, צבים ואף תנינים קטנים יותר. הם טורפים גם חיות מבויתות כולל כלבים גדולים ועזים ובמקרה אחד ייתכן שגבר על טפיר ברזילאי, אם כי ייתכן שהיה זה טרפו של יגואר. התנין גם מסוגל לגבור ולטרוף אדם בקלות ויוחסו ארבע טריפות לתנין זה.
התנינים מתרבים בין אפריל ליוני ובונים לביציהם קן מעשבים ובוץ. בתוכו הנקבה מטילה 20–45 ביצים ושני בני הזוג מגוננים עליו עד שהצאצאים בוקעים. הם מאוד אגרסיביים ויתקפו כל מסיג גבול לרבות אנשים. כאשר הצעירים בוקעים הם מובלים בפיהם של ההורים לעבר המים ושם הם מתפקדים עצמאית. הצעירים חשופים לטריפה על ידי חיות רבות באזור זה.
מצב אוכלוסיות התנינים נמצא בירידה עקב ציד לא חוקי ועקב פגיעה בבית גידולם. ציידים צדים את התנינים בשביל עורם שאפשר להכין ממנו ארנקים, מעילים משובחים ומגפיים. קבוצת מומחי התנינאים CSG בארגון השימור IUCN החלה להסדיר את הציד הלא חוקי והציד פחת בהרבה, כך שמצב התנינים מוגדר כיום כ"ללא חשש".
יחסי מלטה–פולין
יחסי מלטה–פולין הם יחסי החוץ קיימים בין מלטה לפולין. שתי המדינות חברות ב.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין מלטה לפולין כוננו ב-23 באוקטובר 1971. בנובמבר 1971, ראש ממשלת מלטה, דום מינטוף, ערך את ביקורו הרשמי הראשון בפולין. פולין החלה לקיים מגעים סדירים יותר עם מלטה לאחר 1989, מה שהביא לחתימת הסכם על שיתוף פעולה תרבותי ומדעי בין שתי המדינות ב-1990.
באוקטובר 2002 התקיים הביקור הרשמי הראשון בהיסטוריה של היחסים הבילטרליים של נשיא מלטה, גווידו דה מרקו, בפולין. נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי ערך ביקור רשמי במלטה במרץ 2004. בשנת 2007 הוקמה אגודת הידידות המלטזית–פולנית במטרה לקדם שיתוף פעולה בין תושבי שתי המדינות. החברה הפסיקה את פעילותה בשנת 2008.
שיתוף פעולה כלכלי
מלטה היא אחת משותפות הסחר הקטנות ביותר של פולין באירופה. היצוא הפולני למלטה והיבוא ממלטה מהווים 0.02% מסך היצוא והיבוא של פולין. מאז הצטרפותן של שתי המדינות ל ב-2004, הסחר ההדדי גדל באופן משמעותי.
בשנת 2005 עמד מחזור הסחר בין מדינות על 13.6 מיליון אירו בלבד, בעוד שבשנים 2018 ו-2019 הוא הגיע ל-110.6 ו-99.5 מיליון אירו. היצוא הפולני למלטה בשנים 2018 ו-2019 הסתכם ב-62.8 ו-46.1 מיליון אירו, בהתאמה, והיבוא ממלטה - 47.8 ו-53.4 מיליון אירו.
חילופי השירותים בין פולין למלטה גבוהים יחסית וגדלים כל הזמן. ב-2010 הסתכם הסחר בשירותים ב-48.2 מיליון אירו, ב-2018 זה כבר היה 211.1 מיליון אירו. בסוף 2018, שווי ההשקעות של מלטה בפולין הסתכם ב-1,788.1 מיליון אירו, בעוד שההשקעה הפולנית הישירה במלטה הסתכמה ב-691.7 מיליון אירו.
אלגוריתם ה-FFT של קולי-טוקי
אלגוריתם קולי-טוקי, על שמם של ג'יימס קולי וג'ון טוקי, הוא אלגוריתם התמרת פורייה מהירה (FFT) הנפוץ ביותר. הוא מבטא מחדש, באופן רקורסיבי, את התמרת פורייה הבדידה (DFT) בגודל פריק שרירותי N = N_1N_2 במונחים של N1 התמרות DFT קטנות יותר, כל אחת בגודל N2, וזאת על מנת להפחית את זמן החישוב ל-O(N log N) עבור N פריק מאוד.
מכיוון שאלגוריתם קולי-טוקי מפרק את ה-DFT להתמרות DFT קטנות יותר, ניתן לשלבו עם כל אלגוריתם DFT אחר. לדוגמה, ניתן להשתמש באלגוריתמים של Rader או Bluestein לטיפול בגורמים ראשוניים גדולים שלא ניתן לפרק על ידי קולי-טוקי, או שאפשר להשתמש באלגוריתם FFT של גורם ראשוני ליעילות רבה יותר בהפרדת גורמי מספרים זרים.
האלגוריתם, כולל יישומו הרקורסיבי, הומצא בידי קרל פרידריך גאוס. 160 שנה מאוחר יותר, קולי וטוקי פיתחו אותו מחדש והפכו אותו לפופולרי.
היסטוריה
אלגוריתם זה ויישומו הרקורסיבי, הומצאו כאמור בסביבות 1805 בידי קרל פרידריך גאוס, שהשתמש בו לחישובי אינטרפולציה של מסלולי האסטרואידים פאלאס ויונו, אך עבודתו לא זכתה להכרה רחבה (היא התפרסמה רק לאחר מותו, ובנאו-לטינית ). גאוס, בכל אופן, לא ניתח את זמן החישוב האסימפטוטי. כמה צורות מוגבלות הומצאו מחדש מספר פעמים במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. FFT הפך לפופולרי לאחר שג'יימס קולי מ- IBM וג'ון טוקי מפרינסטון פרסמו ב-1965 מאמר הממציא מחדש את האלגוריתם ומתאר כיצד לבצע אותו בנוחות על מחשב.
על פי המדווח, טוקי הגה את הרעיון במהלך פגישה של הוועדה המייעצת למדע של הנשיא קנדי, שדנה בדרכים לאיתור ניסויים בנשק גרעיני בברית המועצות על ידי שימוש בסייסמומטרים הממוקמים מחוץ למדינה. חיישנים אלה ייצרו סדרות זמן סייסמולוגיות. הבעיה הייתה שניתוח נתונים אלה ידרוש אלגוריתמים מהירים לחישוב DFT בשל מספר החיישנים ואורך סדרות הזמן. משימה זו הייתה קריטית לצורך אשרור האיסור המוצע על ניסויים גרעיניים, כך שניתן יהיה לזהות כל הפרה ללא צורך בביקור במתקנים סובייטיים. משתתף אחר באותה פגישה היה ריצ'רד גארווין מ-IBM, שהכיר בפוטנציאל של השיטה ודאג ליצור קשר בין טוקי וקולי. גארווין וידא שקולי לא ידע את המטרה המקורית. במקום זאת, נאמר לו שזה נחוץ כדי לקבוע מחזוריות של כיווני הספין בגביש תלת-ממדי של הליום-3. קולי וטוקי פרסמו לאחר מכן את המאמר המשותף שלהם, שאומץ במהירות ובאופן נרחב, וזאת בשל הפיתוח הבו-זמני של ממירי אנלוגי לדיגיטלי המסוגלים לדגום בקצבים של עד 300KHz.
העובדה שגאוס תיאר את אותו אלגוריתם (הגם שמבלי לנתח את עלותו האסימפטוטית) נודעה רק מספר שנים לאחר פרסום המאמר של קולי-טוקי בשנת 1965. המאמר שלהם ציין כהשראה רק את עבודתו של IJ Good שנקראת כיום אלגוריתם FFT של גורם ראשוני (PFA); למרות שהאלגוריתם של Good נחשב בתחילה כשקול לאלגוריתם קולי-טוקי, התברר במהרה ש-PFA הוא אלגוריתם שונה לחלוטין (עובד רק עבור גדלים שיש להם גורמים שהם מספרים זרים ומסתמך על משפט השאריות הסיני, בניגוד לתמיכה בכל גודל פריק ב-קולי-טוקי).
radix-2 FFT
FFT מסוג Radix-2 הוא הגרסה הפשוטה והנפוצה ביותר של אלגוריתם קולי-טוקי. יישומי קולי-טוקי בעלי אופטימיזציה גבוהה משתמשים לרוב בגרסאות אחרות של האלגוריתם, כפי שיתואר בהמשך. בשיטה זו גודל הקלט N הוא חזקה של שתיים. בכל שלב רקורסיבי, Radix-2 מחלק DFT בגודל N לשני DFT שזורים (interleaved) בגודל N/2.
התמרת פורייה הבדידה (DFT) מוגדרת בידי הנוסחה:
כאשר k הוא מספר שלם הנע בין 0 ל N-1.
אנו מניחים כאן ש-N הוא חזקה של שתיים. Radix-2 מחשב תחילה את ה-DFT של ערכי הקלט בעלי האינדקס הזוגי ושל ערכי הקלט בעלי האינדקס האי-זוגי, ולאחר מכן משלב את התוצאות הללו כדי לחשב את ה-DFT של הרצף כולו. את התהליך הזה ניתן לבצע באופן רקורסיבי ובכך להוריד את זמן הריצה הכולל ל-O(NlogN). היישום יכול לרוב, הגם שלא תמיד, לבחור את מספר נקודות הדגימה N באופן חופשי (למשל בעזרת שיטות כגון שינוי קצב הדגימה, גודל החלון, או zero-padding). לכן, לעיתים קרובות, הגודל של חזקה של שתיים אינו מגבלה חשובה.
אלגוריתם radix-2 מארגן מחדש את ה-DFT של הפונקציה x_n בשני חלקים: סכום של האינדקסים הזוגיים n={2m} וסכום של האי-זוגיים n={2m+1} :
בסכום השני אפשר למצוא מכפיל משותף,, כמוצג במשוואה למטה. שני הסכומים במשוואה זו הם ה-DFT של המרכיבים הזוגיים x_{2m} וה-DFT של המרכיבים האי-זוגיים x_{2m+1} של הפונקציה x_n.
נסמן את ה-DFT של המרכיבים הזוגיים x_{2m} כ-E_k.
נסמן את ה-DFT של המרכיבים האי-זוגיים x_{2m + 1} כ-O_k.
ונקבל:
השוויון אמנם מתקיים עבור, אך הנקודה המכרעת היא שאת הערכים E_k ו O_k יש לחשב רק עבור. הודות למחזוריות של המעריך המרוכב, מחושב גם הוא מ E_k ו O_k, כלהלן :
תוצאה זו, ביטויו הרקורסיבי של DFT באורך N במונחי שני DFT באורך N/2, היא הליבה של התמרת פורייה המהירה radix-2. מקור המהירות של האלגוריתם הוא השימוש החוזר בתוצאות חישובי ביניים כדי לחשב כמה תוצאות DFT. התוצאות הסופיות מתקבלות על ידי שילוב +/− של E_k ו, שהוא פשוט DFT בגודל 2 (הנקרא לעיתים פרפר בהקשר הזה); כאשר מכלילים לבסיסים גדולים יותר כמתואר להלן, ה-DFT בגודל 2 מוחלף בידי DFT גדול יותר (שבעצמו ניתן לחישוב בעזרת FFT). תהליך זה מדגים את הטכניקה הכללית של אלגוריתמי הפרד ומשול ; עם זאת, ביישומים רבים, נמנעת הרקורסיה המפורשת, ובמקום זאת עוברים על העץ החישובי באלגוריתם חיפוש לרוחב.
הביטוי-מחדש של DFT בגודל N כשני DFT בגודל N/2, כמפורט לעיל, נקרא לעיתים הלמה של Danielson–Lanczos, מאחר ששני המחברים כתבו על זהות זו ב-1942 (בהשפעת עבודתו של Runge משנת 1903 ). הם יישמו את הלמה שלהם כרקורסיה "לאחור", כך שגודל ה-DFT הוכפל שוב ושוב עד שספקטרום ההתמרה התכנס (הגם שנראה שהם לא הבינו שהם השיגו את הסיבוכיות האסימפטוטית O(NlogN)). עבודתם קדמה לזמינות נרחבת של מחשבים מכניים או אלקטרוניים והצריכה חישוב ידני (אפשר שעם עזרים מכניים כגון מכונת חיבור); הם דיווחו על זמן חישוב של 140 דקות עבור DFT בגודל 64 הפועל על קלט ממשי בדיוק של 3–5 ספרות. המאמר של קולי-טוקי משנת 1965 דיווח על זמן ריצה של 0.02 דקות עבור DFT מרוכב בגודל 2048 בריצה על IBM 7094 (כנראה תוך שימוש בנקודה צפה של 36 סיביות, כ-8 ספרות). בשינוי קנה המידה של הזמן לפי מספר הפעולות, דיווח זה מתאים להכפלת מהירות בערך פי 800,000. (כדי לתת פרספקטיבה לזמן החישוב הידני, 140 דקות עבור גודל 64 תואמות לממוצע של לא יותר מ-16 שניות לכל פעולת נקודה צפה, כש-20% מהן הן פעולות כפל. )
יישומי FFT בעלי ביצועים גבוהים עורכים שינויים רבים במימוש האלגוריתם בהשוואה למימוש הבסיסי הפשוט. לדוגמה, אפשר להשתמש במקרה בסיס גדול מ- N =1 להפחתת התקורה של הרקורסיה, גורם הסיבוב (twiddle factor) ניתן לחישוב מראש, ולעיתים קרובות נעשה שימוש בבסיסים גדולים יותר משיקולי זיכרון מטמון ; אופטימיזציות אלו ואחרות יכולות ביחד לשפר את הביצועים בסדר גודל או יותר. (במימושים של האלגוריתם בספרי לימוד רבים, הרקורסיה של האלגוריתם חיפוש לעומק נשמטת לטובת הגישה הלא-רקורסיבית של אלגוריתם חיפוש לרוחב, אם כי נטען כי לרקורסיה של חיפוש לעומק ישנה מקומיות זיכרון טובה יותר. )
הרעיון
כללית, אלגוריתמים של קולי-טוקי מבטאים-מחדש באופן רקורסיבי DFT בגודל מורכב N=N1N2 כ:
לרוב, N1 או N2 הוא גורם קטן (לא בהכרח ראשוני), הנקרא בסיס והוא יכול להיות שונה בין שלבי הרקורסיה. גורמי הסיבוב הם שורשי יחידה מרוכבים, שהם נקודות על מעגל היחידה. דהיינו, הכפלתם במספר מרוכב אחר, משנה רק את הזווית שלו. גורמי הסיבוב במקרה של DFT בגודל 2 הם 1-/+. ה-DFT הקטן של הבסיס נקרא לעיתים פרפר, בשל צורת תרשים זרימת הנתונים במקרה של radix-2.
וריאציות
ישנן וריאציות רבות של אלגוריתם קולי-טוקי. יישומי האלגוריתם עם בסיסים מעורבים מטפלים בגדלים מורכבים שאפשר לפרק לכמה גורמים (לרוב קטנים) בנוסף ל-2, בדרך כלל (אך לא תמיד) תוך שימוש באלגוריתם הישיר, בסיבוכיות O(N 2), עבור מקרי הבסיס העיקריים של הרקורסיה ( אפשר גם להשתמש באלגוריתם O(NlogN) עבור מקרי הבסיס העיקריים, כגון האלגוריתמים של Rader או Bluestein ). בסיס מפוצל ממזג בסיסים 2 ו-4, תוך ניצול העובדה שההתמרה הראשונה של בסיס 2 אינה דורשת גורם סיבוב, על מנת להשיג את מה שהיה זמן רב מספר הפעולות האריתמטיות הנמוך ביותר הידוע עבור גדלים שהם חזקה של 2, למרות שווריאציות שפותחו לאחרונה השיגו מספר פעולות נמוך עוד יותר. (במחשבים של ימינו, הביצועים נקבעים יותר על ידי שיקולי זיכרון מטמון וצינורות עיבוד נתונים מאשר על ידי ספירת פעולות קפדנית; יישומי FFT אופטימליים משתמשים לעיתים קרובות בבסיסים גדולים יותר ו/או התמרות בסיסיות מקודדות בגודל משמעותי. ).
אפשר גם לראות את האלגוריתם של קולי-טוקי כביטוי מחדש של DFT חד-ממדי בגודל N כ-DFT דו־ממדי בגודל N1 על N2 (בתוספת סיבובים), כאשר מטריצת הפלט עוברת שחלוף. עבור אלגוריתם radix-2, התוצאה נטו של השחלופים תואמת להיפוך סיביות של האינדקס של הקלט או הפלט. אם, במקום להשתמש בבסיס קטן, נשתמש בבסיס של בערך השורש הריבועי של N, ובשחלופים מפורשים של מטריצת קלט/פלט, נקבל אלגוריתם שנקרא אלגוריתם בן ארבעה צעדים (או שישה צעדים, תלוי במספר השחלופים). האלגוריתם הוצע בתחילה כדי לשפר את מקומיוּת הזיכרון, למשל עבור אופטימיזציה של זיכרון מטמון או פעולות מחוץ לזיכרון, ומאוחר יותר הוכח כי הוא אופטימלי כ-cache-oblivious algorithm.
הפירוק הכללי של קולי-טוקי משכתב את האינדקסים k ו-n כ ו, בהתאמה, כאשר האינדקסים ka ו-na הם בתחום שבין 0 ו-Na-1 (כאשר a הוא 1 או 2). כלומר, הפירוק מארגן מחדש את הקלט (n) ואת הפלט (k) כמערכים דו-ממדיים של N1 על N2 בסדר עמודה ושורה, בהתאמה; ההבדל בין האינדקסים הללו הוא שחלוף, כמוזכר לעיל. כאשר האינדקסים החדשים האלה מוחלפים בנוסחת DFT עבור nk, הביטוי הצולב נעלם (המעריך שלו הוא 1), ושאר הביטויים נותנים
כאשר כל סכום פנימי הוא DFT בגודל N2, כל סכום חיצוני הוא DFT בגודל N1, והביטוי [...] בסוגריים הוא גורם הסיבוב.
הלגיון הרביעי מקדוניקה
הלגיון הרביעי מקדוניקה (בלטינית: Legio IIII Macedonica) היה לגיון רומאי.
היסטוריה
בשנת 42 לפנה"ס החליט אוקטביאנוס לכרות ברית עם אנטוניוס במטרה להביס את אויביהם המשותפים, היינו רוצחיו של קיסר. הלגיונות הנאמנים להם, ובתוכם הלגיון הרביעי, הפליגו בחזרה למוקדון ושם הביסו את צבאם של רוצחי קיסר בקרב פיליפי. לאחר הקרב חזר הלגיון עם אוקטביאנוס לאיטליה, שם סייע בדיכוי המרד של לוקיוס אנטוניוס. בשנת 31 לפנה"ס הפר אוקטביאנוס את בריתו עם מרקוס אנטוניוס ותקף את נחלותיו במצרים. הלגיון הרביעי השתתף בפלישה זו, ובין היתר נכח בקרב אקטיום. לאחר ניצחונו במלחמה, הציב אוקטביאנוס (שכעת קיבל את התואר אוגוסטוס) את הלגיון הרביעי בהיספניה טארקוננסיס והשתמש בו כדי לדכא מרידות של שבטים מקומיות. החל משנת 13 לפנה"ס הגזרה הייתה שקטה, ובמשך קרוב לחמישים הבאות הועסקו חיילי הלגיון בעיקר בעבודות תחזוקה שונות.
לאחר מכן הועבר הלגיון לגרמאניה סופריור והוצב באזור שהוא כיום מיינץ. על פי השערה אחת הקיסר קליגולה היה זה שהעביר את הלגיון מהיספניה לגרמאניה מכיוון שנזקק לתגבורת במלחמתו כנגד שבט הקאטים. השערה אחרת גורסת שהלגיון הועבר רק בשנת 41 בידי הקיסר קלאודיוס. הסיבה להעברה הייתה ככל הנראה מכיוון שקלאודיוס נאלץ להוציא הלגיון הארבעה עשר גמינה למלחמתו בבריטניה וחיפש לגיון חדש שימלא את מקומו. על כל פנים, בגרמאניה נאלצו חיילי הלגיון לחלוק את המחנה שלהם עם חיילי הלגיון העשרים ושניים פרימגיניה. חיילי הלגיון הרביעי קיבלו את הצד הימני המכובד יותר של המחנה, בעוד החיילים הוותיקים של הלגיון העשרים ושניים נאלצו לעבור לחלק השמאלי.
בשנת 68 התאבד הקיסר נירון, ובכך נפתחה מלחמת האזרחים אשר נודעה בתור "שנת ארבעת הקיסרים". הלגיון הרביעי והלגיון העשרים ושניים הכריזו על תמיכה בטוען לכתר ויטליוס והצטרפו אליו בצעדתו מגרמאניה לאיטליה. הם הביסו את אנשיו של הטוען לכתר אותו בקרב קרמונה, והשתלטו על רומא. חלק מהחיילים תוגמלו על נאמנותם בכך שהועברו למשמר הפרטוריאני. אולם באותה שנה צעד אספסיאנוס עם לגיונותיו מארץ ישראל והביס את צבאותיו של ויטליוס. הלגיון הרביעי הוחזר בחזרה למיינץ ובמשך כמה שנים המשיך להגן על גבולות האימפריה מפני השבטים. בשלב מסוים החליט אספסיאנוס כי הלגיון איננו אמין, ולפיכך פרק אותו והקים משרידיו את הלגיון הרביעי פלביה פליקס.
מומו
מומו הוא ספר מאת מיכאל אנדה, שיצא לאור בגרמניה בשנת 1973. שמו המלא: "מומו, או הספור המוזר על גונבי זמן ועל הילדה שהחזירה לאנשים את הזמן הגנוב" (בגרמנית: MOMO oder Die seltsame Geschichte von den Zeit-Dieben und von dem Kind, das den Menschen die gestohlene Zeit zurückbrachte).
מומו הוא שמה של גיבורת הסיפור לילדים, שמבעד לעלילתו משתקפת ביקורת על החברה המודרנית.
בעברית יצא הספר לאור בשנת 1983, בסדרת "מרגנית" של הוצאת "זמורה ביתן מודן", בתרגום מאת חנה טויכסלר.
עלילה
הספר "מומו" מגולל את סיפורה של ילדה מאוד מיוחדת ואת סיפורם של יצורים הגונבים את הזמן מבני האדם.
לעיר גדולה מגיעה יום אחד ילדה לבדה. אין לה הורים וקשה לשער את גילה, ושמה מומו. תושבי העיר משכנים את הילדה באמפיתיאטרון הקטן של העיר, ודואגים לה, כל אחד לפי יכולתו. מומו היוותה בהתחלה נטל על החברה. עד מהרה מתגלה השפעתה המיוחדת של הילדה על הילדים האחרים בעיר, וגם על המבוגרים. כולם חשים בחברתה נוח במיוחד לשוחח זה עם זה, לשחק ולדמיין.
יום אחד מגיע לעיר איש קטן בחליפה אפורה ומגבעת נוקשה, בידו מזוודה אפורה קטנה, ובפיו נעוץ דרך קבע סיגר קטן בעל ריח מוזר. האיש הקטן מביא עמו צינה בכל אשר ילך. אנשים קטנים כמוהו, זהים לו בדיוק במראה מגיעים אל העיר הגדולה ואל ערים אחרות, ולאחר הסבר קצר משכנעים את בני האדם שעליהם לחסוך בזמן. משמעות החיסכון בזמן היא להפסיק לעשות דברים חסרי תועלת, כביכול, כמו לבקר חברה או לטפל בתוכי (כפי שאחד מהם מציע לפוסי הספר), ובמקומם לחסוך את הזמן ב"בנק הזמן", בניהולם של אותם אדונים אפורים, על מנת שיהיה מוכן לשימוש לעת זקנה. אך הזמן שנמצא בבנק לא נחסך לאנשים לעת זקנה, אלא נגנב על ידי האדונים האפורים.
אולם את הילדה מומו לא מצליחים האדונים האפורים לשכנע לחסוך בזמן. היא עושה דברים למען העשיה שבעניין, ולא מחפשת בהם תועלת. עד מהרה, היא היחידה. העולם סביבה הולך ומשתנה, ולאנשים כבר אין זמן. מומו, המבחינה בכך שידידיה הולכים ונעלמים במרוץ אחרי חיסכון בזמן, יוצאת במסע להחזרת הזמן האבוד לאנשים.
סיכום
ספר הילדים הפשוט והתמים הזה, לכאורה, מכיל בתוכו רעיונות קיומיים של חוויית איכות הזמן ההווה (מנגינת פרחי השעות) ומספר את סיפורה של החברה המודרנית, שהשתעבדה למרוץ אחרי ההצלחה, ושכחה את רגעי ההנאה הפשוטים בחיים. מיכאל אנדה הצליח לגעת במטה קסם במניעים וההשפעות החברתיות והכלכליות של תחלואיה של החברה המודרנית. במובן זה, מתקשר הסיפור בנושאו (אובדן החלק המהנה בחיים) לספר אחר של אנדה – "הסיפור שאינו נגמר".
המחזה
עידו ריקלין כתב מחזה לפי הסיפור, סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין העלה בשנת 2012 הצגה לפי המחזה בבימויו של רפי ניב. ההצגה הוצגה על ידי בימת הנוער סטודיו למשחק לילדים ונוער בכפר סבא והוד השרון בפסטיבל עכו.
דומניקו גבריאלי
דומניקו גבריאלי (באיטלקית: Domenico Gabrielli; 15 באפריל 1651 או 19 באוקטובר 1659 - 10 ביולי 1690) היה מלחין וצ'לן וירטואוז מתקופת הבארוק האיטלקי.
חייו
גבריאלי נולד בבולוניה. ניגן בתזמורת של כנסיית סאן פטרוניו והיה חבר ב"אקדמיה פילרמוניקה" של בולוניה ולמשך תקופה מסוימת גם כיהן כנשיאה. בשנות השמונים של המאה ה-17 עבד גם כמוזיקאי בחצר הדוכס פרנצ'סקו השני ד'אסטה ממודנה.
גבריאלי כתב כמה אופרות לצד יצירות כנסייתיות, כליות וקוליות. עיקר פרסומו בא לו כמחברן של אחדות מן היצירות המוקדמות ביותר המוכרות לצ'לו סולו (שתי סונאטות לצ'לו ובאסו קונטינואו, קבוצה של שבעה ריצ'רקארי לצ'לו ללא ליווי, וקאנון לשני צ'לי). בין בני זמנו, שליטתו הווירטואוזית בכלי נגינתו זיכתה אותו בכינוי Mingain (or Minghino) dal viulunzee, צורת דיאלקט שמשמעה "דומיניק של הצ'לו".
ריי באודן
אדווין ריימונד "ריי" באודן (באנגלית: Edwin Raymond "Ray" Bowden; 13 בספטמבר 1909 - 23 בספטמבר 1998) היה כדורגלן אנגלי.
ביוגרפיה
במרץ 1933 חתם באודן בארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 4,500 לירות שטרלינג, והיה אמור להיות המחליף של דייוויד ג'ק. למרות שהוא לא השתתף במספיק משחקים על מנת לקבל את מדליית האליפות באותה עונה, הוא היה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות הבאות שגם בהן זכה המועדון באליפות. באודן שיחק בעיקר בעמדת החלוץ השני מאחורי טד דרייק, והמשיך להבקיע שערים רבים למרות סגנון המשחק הקשוח שהיה נהוג באותה תקופה; בעונת 1933/1934 הוא הבקיע 13 שערים, והיה מלך השערים של ארסנל באותה עונה ביחד עם קליף באסטין.
בעונת 1934/1935 הבקיע באודן 14 שערי ליגה, וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת ויילס ב-29 בספטמבר 1934. חודשיים לאחר מכן הוא היה אחד משבעת השחקנים של ארסנל שהופיעו במדי אנגליה בניצחון 3 - 2 על נבחרת איטליה (אלופת העולם) במשחק שנודע מאז בכינוי "הקרב על הייבורי". באודן השתתף בסך הכל בשישה משחקי נבחרת, ואת שערו היחיד הבקיע נגד נבחרת ויילס בפברואר 1936.
הוא אמנם זכה עם ארסנל בגביע ה-FA בעונת 1935/1936, אך הבעיות בקרסולו הגבילו את הופעותיו בעונה זו ובעונה שאחריה. בתחילת עונת 1937/1938 נראה היה שבאודן התאושש לאחר שהשתתף בעשרה משחקים בחודשיים הראשונים של העונה, אך במהלך הארגון מחדש של סגל ארסנל הוא הועבר לניוקאסל יונייטד בנובמבר 1937 תמורת 5,000 לירות שטרלינג. באודן השתתף ב-138 משחקים בכל המסגרות במדי ארסנל, והבקיע בהם 49 שערים.
באודן היה שחקן הרכב קבוע גם בניוקאסל, למרות שמועדונו החדש היה על סף ירידת ליגה בעונה הראשונה של באודן. הוא החליט לפרוש כתוצאה מהפסקת משחקי הכדורגל הרשמיים בגלל תחילת מלחמת העולם השנייה. באודן חזר להתגורר בפלימות' וניהל שם חנות ספורט ביחד עם אחיו אוסטין.
גלנדון ואיזבלה
גלנדון ואיזבלה (שמות העט של רני ואבישג לבנון, בהתאמה) הם בעל ואשה הפועלים יחד כיוצרי קומיקס ישראלי.
גלנדון ואיזבלה היו ממקימי חבורת A4, יחד עם דודו גבע, יובל כספי, ניר מטרסו, רפאל פוגל ועוד. הם הוציאו את החוברות "כסאח וזוהמה" ו"מר אכזר וראשזין פותחים עסק+Isabella on Acid" והשתתפו בפרויקטים כמו Plan B וספרות זולה. בשנים 2007-2008 כתבו ואיירו את המדור "סטריפרז", שהופיע בעיתון "רייטינג". בשנים 2008-2009 כתבו ואיירו את רצועת הקומיקס היומית "יוסי ואוסי", שהתפרסמה בעיתון "24 דקות".
אנימציה
בנוסף לקומיקס, עוסקים גלנדון ואיזבלה באנימציה, בעיקר של קליפים. בסוף שנות התשעים יצר גלנדון את הסדרה "ביק ושיק" ששודרה ב"מקרה לילה", תוכניתו של שי אביבי.
בנובמבר 2009 שודרה בערוץ ביפ סדרת ההנפשה "כלום" שיצרו השניים. פרקי הסדרה, אורך כל אחד כ-5 דקות, עוסקים באופן בוטה בארבעה בני נוער שמתנסים בסמים וביחסי מין.
מערכת הקואורדינטות האקליפטית
מערכת הקואורדינטות האקליפטית היא סוג של מערכת קואורדינטות שמימית המשמשת לתיאור מיקום גופים בחלל, בה מישור המלקה (Ecliptic בלעז) מהווה את קו הרוחב 0 (קווי הרוחב מקבילים לו וקווי האורך מאונכים לו). כמו במערכת הקואורדינטות המשוונית, גם במערכת זו מונח קו האורך 0 על נקודת שוויון האביב, והקווים מקבלים ערכים חיוביים מזרחית לו. הזווית בה נמצא הגוף מזרחית לנקודת שוויון האביב מסומנת באות λ. וזווית הנטייה של הגוף יחסית למישור המלקה מסומנת באות β. קווי הרוחב 90°+ ו- 90°- הם קטבי המלקה ונמצאים בהמשך האנך העובר דרך מרכז המערכת הנמצא בכדור הארץ או בשמש.
בגלל נקיפת ציר כדור הארץ מתרחשת נדידת נקודת שוויון האביב, דבר שגורם לשינוי מתמיד בערכים הניתנים במערכת זו. לכן חשוב לציין יחד עם נתוני המיקום גם את הזמן בו הם נמדדו. זמן זה נקרא "תקופת היחוס".
כבכל מערכת קואורדינטות שמימית, כדי לדעת את מיקומו הממשי של גוף בחלל, ולא רק את מיקומו הנראה על כיפת השמים, יש לנקוב בפרמטר נוסף, הוא מרחק הגוף מהעצם שמוקם במרכז המערכת (השמש, או כדור הארץ).
מערכת הקואורדינטות האקליפטית עתיקה יותר מזו המשוונית, על-אף שניתן לחשוב שהמערכת המשוונית היא יותר אינטואיטיבית.
מאקליפטי למשווני
sin δ = sin ε sin λ cos β + cos ε sin β
cos α cos δ = cos λ cos β
sin α cos δ = cos ε sin λ cos β - sin ε sin β
ממשווני לאקליפטי
sin β = cos ε sin δ - sin α cos δ sin ε
cos λ cos β = cos α cos δ
אזהרה לגבי פתירת מערכות המשוואות
על אף שנראה מתבקש "לפשט" את מערכות המשוואות ולהישאר עם ביטוי אחד לכל רכיב, אין הדבר כדאי שכן הפונקציות הטריגונומטריות אינן חד-חד ערכיות. לדוגמה, במערכת השנייה ניתן לחלק את שתי המשוואות האחרונות זו בזו ולקבל ביטוי יחיד ל-tan λ, אולם צעד זה לא יהיה כדאי מאחר שפונקציית tan-1 "מניחה" שהזווית המבוקשת היא בין 0-180° בעוד ש-λ יכולה לקבל כל ערך בין 0-360°. כאשר מדובר ב-β הדבר לא משמעותי מאחר הערך שלה מוגבל מראש ל-90°- עד 90°+.
ליל המיקרופונים
ליל המיקרופונים הוא כינוי שניתן על ידי התקשורת לכינוס מרכז מפלגת הליכוד ב-12 בפברואר 1990 שבמהלכו הודיע אריאל שרון על התפטרותו מכהונתו כשר התעשייה והמסחר בממשלת ישראל בראשותו של יצחק שמיר, ועל ידי השתלטות על מערכת ההגברה במקום סיכל את ההצבעה על תוכנית מדינית שהובאה בפני חברי המרכז באותה עת.
רקע היסטורי
בנובמבר 1988 נבחר ג'ורג' בוש האב לנשיאה החדש של ארצות הברית. הממשל החדש בארצות הברית, אשר נכנס לתפקידו במקביל לתחילת פעולת ממשלת שמיר השלישית, הונהג על ידי מזכיר המדינה הפעלתן ג'יימס בייקר שהכריז כי יש לשאת ולתת עם אש"ף וכי "על ישראל לוותר על החזון הלא מציאותי של ארץ ישראל הגדולה". במאי 1989, לאחר ששב שמיר מפגישה עם ראשי הממשל בוושינגטון אישרה הממשלה תוכנית בת ארבעה שלבים שנקראה "תוכנית שמיר רבין", שכללה את הנקודות הבאות:
תיאור האירוע
ב-12 בפברואר 1990 התכנס מרכז הליכוד לוועידה שהייתה אמורה להיות דיון על התוכנית המדינית, העלאת הצעות מדיניות שונות על ידי ראשי המפלגה והצבעה חשאית בקלפי על ההצעות הנ"ל. שרון חשש ששמיר יבצע הצבעת מחטף בוועידה וכיושב ראש המרכז, בסיועו של עוזרו אורי שני, ארגן את הכינוס באופן שימנע משמיר לעשות כן, הם השתלטו על מערכת ההגברה במקום ומילאו את השורות הראשונות באולם באנשי שלומם.
הכינוס נפתח בשעה היעודה ובתחילתה הסביר שרון את סדר יומה. כשסיים לעשות כן ביקש מחברי המרכז להקריא הודעה אישית:
את התדהמה והדממה שחלפה בקהל החליפה במהרה מהומה רבתי כשמאות תומכים ואוהדים החלו לצעוק "אריק, אריק". כשסיים שרון את דבריו ביקש מראש הממשלה לשאת את דבריו. שמיר, כמו חבריו ה"חישוקאים" של שרון, היה מופתע ממהלך זה של שרון, אך התחמק מעימות ישיר מול שרון ואמר כי "טרם קיבלתי את מכתב ההתפטרות, ורק לאחר שאקבל אותו אגיב" ומיד לאחר הצהרה זו פנה להקראת נאומו שהוכן מראש. בסיומו של נאום זה ביקש לערוך הצבעה ספונטנית, כפי שחשש שרון, וביקש מכל מי שתומך בו ובתוכניתו המדינית להרים את ידו, "הציבור צריך לדעת מי מייצג את הליכוד - אני או משמיצי. אני פונה לחברי בבקשה ובשאלה: האם הם מקבלים את הצעתי להבעת אמון?".
במהומה שנוצרה במקום לא ניתן היה לדעת בעבור מי הידיים מורמות. שמיר נעל את הכינוס לאחר שהצהיר כי הצבעתו התקבלה ברוב מאסיבי והודה לחברי המרכז על האמון והתמיכה בו. פיצוץ הכינוס בסופו של דבר הועיל לשמיר כיוון שאי קבלת הכרעה כלשהי איפשרה לו להמשיך בתוכניתו המדינית.
אירוע זה נתפס בעיני רבים מהציבור הישראלי כאחד המעמדים המבישים ביותר בפוליטיקה הישראלית, ונשמעו התבטאויות רבות של שאט נפש מהתנהגות הפוליטיקאים בכלל וחברי הליכוד בפרט.
נמל התעופה הבין-לאומי מלטה
נמל התעופה הבינלאומי מלטה (במלטזית: Ajruport Internazzjonali ta 'Malta, באנגלית: Malta International Airport) הוא נמל התעופה הפעיל היחיד במלטה ומרכזה של חברת התעופה הלאומית אייר מלטה. הנמל שוכן סמוך מדרום לעיר לואה במרכזו של האי מלטה. מהנמל פועלות טיסות בינלאומיות לרחבי אירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון, ובעבר פעל ממנו שירות מסוקים פנימי אל האי גוזו השוכן כ-6 ק"מ צפונית-מערבית למלטה, אך הוא הופסק בשנת 2006.
מתקני השדה
בשדה שני מסלולים - המסלול הישן (06/24) באורך של 2,377 מטר וברוחב של 45 מטר, והמסלול החדש (14/32) באורך של 3,544 מטר וברוחב של 60 מטר, שלאורכו אין מסלול הסעה (מטוס) ועל כן המטוסים נדרשים להסתובב ולשוב על עקבותיהם כדי להגיע אל בית הנתיבות וממנו. בשדה תשע רחבות חנייה למטוסים ששלוש מהן מיועדות למטוסים אזרחיים, ובגדולה שבהם עמדות ל-14 עד 18 מטוסים. בית הנתיבות בשדה התעופה מסוגל לטפל בתנועה של עד 5 מיליון נוסעים בשנה, והוא מחולק לשני אולמות - האחד עבור נוסעים יוצאים, והאחר עבור נוסעים נכנסים - ושני אלה ממוקמים משני צדדיו של האולם המרכזי. בבית הנתיבות שני טרקלינים עסקיים וכן טרמינל אח"מ השוכן במבנה נפרד. מהשדה ניתן להגיע אל כל חלקי האי באמצעות מוניות ופועל בו קו אוטובוס המקשר אותו אל הבירה ולטה, כ-8 ק"מ צפונית לו. סמוך ממערב לטרמינל עוברת מנהרה דו-מסלולית מתחת למסלול החדש ומחברת את לואה ליישובים שמדרום לה.
היסטוריה
לפני מלחמת העולם השנייה שכנו שלושה שדות תעופה במלטה - השדה בלואה שהוקם בין השנים 1937–1940, שדה תעופה קטן בטא' אלי (Ta’ Qali) ממערב לו ושדה קטן נוסף בחאל פאר (Ħal Far) סמוך מדרום-מזרח לו. במהלך המלחמה נפגעו כל שלושת השדות באופן קשה. מעמדו של הנמל בלואה התבסס כאשר טרמינל נוסעים חדש נחנך בו בעת השלטון הבריטי באי ב-31 במרץ 1958. עם עצמאות מלטה הופקדה הממשלה על הפעלתו של השדה. בשנת 1977 נחנך המסלול הארוך בשדה (14/32), ובית הנתיבות הורחב, אולם המתקנים היו מיושנים ולא העניקו מענה לצרכים, ועל כן החליטה ממשלת מלטה על הקמת בית נתיבות חדש ב-1987. הקמת המבנה השוכן דרומית מערבית לטרמינל הקודם החלה בספטמבר 1989 והסתיימה בחודש פברואר 1992. במקביל הוקמה "חברת נמל התעופה הבינלאומי של מלטה בע"מ" (Malta International Airport plc) שהתאגדה ב-16 במאי 1991 והחלה בפעולתה ב-1 בינואר 1992. החברה תפסה את מקומה של הממשלה בהפעלת בית הנתיבות ובניהולו, והטרמינל החדש החל בפעילות מלאה ב-25 במרץ 1992. הטרמינל הישן הפך למסוף מטען. בשנת 1998 הופקדה חברת שדה התעופה גם על יתר שירותי השדה ועל פיקוח הטיסה האזורי של מלטה, אם כי זה הופרד ממנה בשנת 2001. החל בשנת 2002 מכרה ממשלת מלטה את כל מניותיה בחברה המנהלת וזו הופרטה.
דולב אזרואל
קריירה
אזרואל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי חיפה, ממנה עבר בהמשך להפועל חיפה, מכבי נתניה עד שבגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי צור שלום. ב-15 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–3 נגד מ.ס. טירה בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
בקיץ הושאל למכבי טמרה אך כעבור חודשיים הושאל לעירוני קריית אתא. בנובמבר חתם במכבי הרצליה מליגה א' דרום.
בקיץ הושאל להפועל חדרה מליגת העל. ב-29 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד מכבי חיפה.
ב-21 ביוני 2022 חתם במכבי בני ריינה, העולה החדשה לליגת העל. ב-26 ביוני 2023 חתם לעונה אחת בהפועל חדרה.
החלילן מהמלין (קוריליאנו)
החלילן מהמלין (באנגלית: Pied Piper Fantasy הוא קונצ'רטו לחליל ותזמורת מאת המלחין האמריקאי ג'ון קוריליאנו. את היצירה הזמין החלילן ג'יימס גולוויי והיא מבוססת על המעשייה החלילן מהמלין. בביצוע הבכורה העולמי של היצירה השתתפו החלילן ג'יימס גאלוויי והתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוח מיונג-וון צ'ונג, ב-4 בפברואר 1982 באולם דורותי צ'נדלר. ב-1993 תיאר המבקר מארק סווד מלוס אנג'לס טיימס את היצירה כ"אחד המוכרים ביותר מבין הקונצ'רטי האמריקאים המודרניים".