cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לקיאנובה
רקע
אף על פי שהפשיטות היו בקנה-מידה קטן, היו התקיפות תכופות והרסניות למדי לממלכה המחולקת. אנשי השבטים היו משוטטים, תופסים בני ערובה ובוזזים את אזורי הספר. מאותו זמן התפתחו התקיפות למבצע צבאי גדול בהשתתפות אלפי חיילים שהנהיגו מצביאים דגאסטניים פאודלים, ולעיתים קרובות גם בברית עם הפרסים או העות'מאנים. הממלכות שסבלו מרוב הפשיטות היו הממלכות המזרח גאורגיות, ממלכת קאחתי וממלכת כארתלי. למרות שלפעמים הפתיעו הגאורגים, הם נכשלו בבנית מנגנון הגנה אפקטיבית כנגד הלאיקנובה והיו עסוקות בעיקר במלחמות הפנימיות התדירות, ואף יתרה מזו הפושטים הדאגסטנים נעזרו תכופות במלכים והנסיכים גאורגים שנאבקו אחד בשני.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-18 חיזק המלך הגאורגי וחטנג השישי את מאמציו כנגד הפולשים הדאגסטנים. בספטמבר 1722, יצא לדרך צבא גאורגי-ארמני משותף של 50,000 איש מטביליסי לגנג'ה, אליהם הצטרפו 10,000 לוחמים חמושים ומאומנים מקרבאך והרריים ארמנים, במטרה להצטרף, לכוחות הצאר הרוסי, פיוטר הגדול. פיוטר שהבטיח להגיע למלחמה כנגד הדאגסטנים ובעלת בריתם העיקרית, האימפריה הפרסית, הפר את הבטחתו וחתם על הסכם שלום עם הפרסים. אי הגעתו של הצבא הרוסי הכריחה את וחטנג להסיג את חייליו. תוך זמן קצר התמוטטה העצמאות שנמשכה מעל שתי מאות תחת הלחץ העות'מאני והפרסי ובכך התאפשרו הזדמנויות נוספות לפשיטות דאגסטניות.
בשנת 1744, תאימורז השני ובנו ארקלה השני השיבו לתחייה את הממלכות הגאורגית בקאחתי ובכארתלי וצירפו את כוחותיהם להסתערות על הפושטים הדאגסטנים. משנת 1750 ועד 1755, הם הצליחו להדוף שלוש פעמים ברציפות קואליציה גדולה של שבטים דאגסטנים שהונהגו על ידי האווארי, חאן נורסאל בק. בשנת 1774, יוצר ארקלה השני כוח צבאי מיוחד ששימשו בתחילה כאמצעי יעל כנגד הפושטים הדאגסטנים. אולם תוך זמן קצר הוא נאלץ להתמודד מול משבר פנימי בממלכתו, והוא לא הצליח לחסל סופית את האיום מההרריים הקווקזיים. בשנת 1785 ו-1787 החאן האווארי, עומר, תקף פעמיים את קאחתי והותיר מספר כפרים בגבוליה חרבות. בתחילת 1801, עם סיפוח הממלכה הגאורגית, כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית, נחלשו הפולשים משמעותית בעקבות מלחמת הקווקז. בשנת 1854 פלש האימאם שאמיל לגבולות קאחתי ותקף בתקיפה הנחשבת לתקיפה האחרונה של הלקיאנובה.
עיר רפאים
יישוב רפאים הוא יישוב שננטש לחלוטין על ידי תושביו. בהתאם לגודל היישוב נהוג גם לומר עיירת רפאים או עיר רפאים. המונח גם משמש לעיתים בהשאלה לתאר ערים, עיירות או שכונות המיושבות באופן דליל משמעותית מאשר בעבר. נטישת היישוב יכולה להיות תהליך מתמשך שמקורו בהידלדלות האוכלוסייה המקומית בשל הגירה, מגפה, רעב וכן הלאה או אירוע חד פעמי שהביא לנטישה. לעיתים ננטשים יישובים ששוכנים סמוך לדרכים ונשענים על אספקת שירותים לעוברי הדרך, כאשר נסללת דרך חדשה ומתמעט מספר הנוסעים בדרך שלצידה שכן היישוב. מה שנשאר מאותם מקומות יישוב קפא בזמן ולפיכך מהווה מעין קפסולת זמן לתרבות יותר ישנה.
בין יישובי הרפאים המפורסמים: אנגקור, פטהפור סיקרי ופריפיאט.
גורמים
בין הגורמים הנפוצים להפיכת יישוב לעיר רפאים:
חלק מיישובי הרפאים אף הופכים עם הזמן למוקדי משיכה תיירותיים, למשל צ'ופוט-קלה וסוול שהוכרזה כאתר מורשת עולמית.
יחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI
יחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI (שם רשמי באנגלית: Hostage Rescue Team) היא יחידה מיוחדת ב-FBI שבין תפקידיה תגובה לאירועי לקיחת בני ערובה, לוחמה בטרור ופעולות מיוחדות נוספות לאכיפת החוק הפדרלי של ארצות הברית. היחידה פועלת גם ברחבי העולם בשיתוף עם פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים של הכוחות המזוינים.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-1983 במסגרת ההכנות לקראת אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), כחלק מהלקחים של אירוע טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972. משום שנאסר על יחידה צבאית לפעול בתוך גבולות ארצות הברית ללא אישור מראש של הנשיא או החוק, נדרשה הקמה של מסגרת פדרלית לפעולות לוחמה בטרור.
בין הפעולות שהיחידה השתתפה בהן היו אבטחת המשחקים האולימפיים, חילוץ בני הערובה לאחר מרד האסירים בבית הכלא הפדרלי טלדגה שבאלבמה ב-1991, חטיפת היאכטה "SY Quest" במפרץ עדן ב-2011, מעצר החשודים בביצוע ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה ב-1998 ומעצרם של הצלפים מוושינגטון ב-2002. היחידה השתתפה גם במספר אירועים מעוררי מחלוקת, בהם המצור על רובי רידג' באיידהו ב-1992 והמצור בווייקו ב-1993, שהסתיימו בהרג חפים מפשע על ידי סוכניה.
צילום חתונות
צילום חתונות הוא תחום בצילום העוסק בכל פעילויות הצילום הקשורות בחתונה. דבר זה יכלול לרוב תצלומים של בני הזוג ביום החתונה, צילום קבלת הפנים, הטקס עצמו ועוד.
למעשה, אף לפני המצאת הצילום הנציחו אנשים את עצמם ביום חתונתם. ציור של יאן ואן אייק משנת 1434 מתעד את נישואי הזוג ארנולפיני ומהווה דוגמה להנצחה מסוג זה.
התפתחות צילומי החתונות התרחשה בד בבד יחד עם התפתחותו של הצילום עצמו, החל מראשית המאה ה-19. תמונת החתונה הראשונה צולמה ככל הנראה בסביבות 1840, בחתונת המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט.
היסטוריית צילומי חתונות
בראשית עידן הצילום לא נהגו אנשים לשכור צלם לתיעוד האירוע עצמו עקב העובדה שצילום כזה היה יקר מדי. בנוסף, כלי הצילום באותה תקופה היו מגושמים ביותר, ולפיכך רוב הצילומים נעשו בסטודיו ולא באירוע עצמו. עד לאמצע המאה ה-19 נהגו אנשים להצטלם לפני ואחרי החתונה, כשהם אינם לבושים בבגדי האירוע.
החל משנות השישים המאוחרת של המאה ה-19 החלו הזוגות להצטלם בבגדי החתונה ולראשונה היו ששכרו צלם שהיה נוכח באירוע עצמו.
ברבות השנים הטכנולוגיה השתפרה אך עדיין זוגות רבים הצטלמו רק צילום חתונה רשמי אחד. אלבומי חתונות החלו להיות נפוצים יותר לקראת 1880. בתקופה זו היו שנהגו לצלם את מתנות החתונה בין תמונות החתונה.
עם תחילת המאה ה-20 החלו להופיע תמונות צבעוניות. אולם, תמונות אלו היו יקרות ולא איכותיות ולפיכך רוב צילומי החתונה בתקופה זו נותרו עדיין בגרסת שחור-לבן. התופעה של צילום אירוע החתונה כולו הפכה לנפוצה רק לאחר מלחמת העולם השנייה בעקבות תחילת השימוש בסרט הצילום והמצאת הפלאש הקומפקטי, אמצעים אלו הפכו את הצילום לזמין יותר. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 החל צילום החתונות לגבש את הצורה בה רגילים לצלם כיום.
גישות שונות בצילומי חתונה
סגנונות צילומי החתונה מתחלקים לשתי אסכולות עיקריות. הראשונה היא הצורה הקלאסית, המלאכותית יותר: הצלם יעמיד בתנוחות שונות את המצטלמים, לעיתים יצלמם יחד עם רקעים מלאכותיים ועוד. השנייה היא סגנון צילום פוטוג'ורנליסטי. מונח זה בא במקור מתחום הצילום העיתונאי. צילום בסגנון זה ינסה להעביר את האירוע עצמו, ה'סיפור' המתרחש במהלך החתונה לתמונות וידגיש רגעים ורגש.
סגנון צילום נוסף השכיח באסיה ובעיקר בסין הוא צילום הנערך בסטודיו צילום. הזוגות הנישאים בוחרים סטודיו שבו הם ייערכו את צילומי החתונה שלהם ושם נערך הצילום. הסטודיו יכלול לעיתים ספר ומאפר שיעזרו בהחלפת התלבושת בין הצילומים.
בחברה החרדית מקובל לערוך צילום סטודיו באולם עצמו לזוג ולמשפחת הזוג כולה. צלם החתונה מביא איתו רקעים ואביזרי צילום נוספים ועורך סדרת צילומים לפני קבלת הפנים לבני המשפחה הקרובה.
כיום צילומי החתונה לרוב זונחים את האופי המסורתי של צילום מתוכנן מראש והגישה נוטה להיות פוטוג'ורנליסטית. הדגש של הצילום הוא ללכוד את הסיפור והאווירה שבתמונה. על מנת ליצור תמונות איכותיות בסגנון זה יש צורך בתאורה טובה, קומפוזיציה איכותית ותזמון נכון. לדוגמה בסגנון להרוס את השמלה הצילומים נעשים באתרים ובמצבים העומדים בניגוד לחגיגיות, לדוגמת צילומים ההורסים את שמלת הכלה.
חבילת צילום
חבילת צילום סטנדרטית משתנה מצלם לצלם. לרוב מדובר בצילום תמונות ללא הגבלה ומספר מוקצב של הדפסת תמונות שנבחרות על ידי הזוג הנערכת בידי הצלם. צלמים רבים קובעים מספר שעות מוגבל ודורשים תוספת תשלום על כל חריגה.
בדרך כלל יקבל הזוג אלבומי חתונה בתוספת אלבומים להורים. יש גם הנותנים מספר מוקצב של תמונות שחור-לבן או ספיה.
סוג נוסף של אלבומי חתונות שהפך לפופולרי בתחילת המאה ה-21 הוא האלבומים הדיגיטליים. אלבום כזה נערך על ידי גרפיקאי באמצעות גרפיקה ממוחשבת וניתן להוסיף טקסטים, מסגרות ורקעים. הדפסה של אלבום דיגיטלי נעשית בבית דפוס והעמידות של האלבומים הללו נחשבת טובה יותר.
הטלת כידון
הטלת כידון היא מקצוע באתלטיקה, שבו הספורטאי מטיל כידון, אובייקט דק וארוך העשוי ממתכת, פיברגלס, ולעיתים גם מסיבי פחם. מעבר להיותו מקצוע עצמאי המקצוע מהווה גם חלק מתחרויות הקרב רב.
חוקים
המשתתפים בתחרות נעמדים בקצהו של מסלול ריצה קצר בן כמה עשרות מטרים עם כידון באחת הידיים, לפי בחירתם. לאחר ריצה קלה שנועדה להעניק תנופה למטיל הכידון, הוא משחרר את הכידון מידו ומשליך אותו בכוח לכיוון המדשאה הפתוחה הנועדה לכך. רכב מיוחד שנועד למטרה זו מודד את המרחק מנקודת הזריקה לנקודת הפגיעה של הכידון בקרקע. משקלו של הכידון 800 גרם לגברים ו-600 גרם לנשים.
היסטוריה
הפעם הראשונה המתועדת שבה התקיימה הטלת כידון הייתה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה בשנת 708 לפני הספירה. היא הוצגה בשני אופנים: זריקת כידון למטרה (בדומה לקליעה למטרה) והטלת כידון ממרחק לשטח פתוח. אורכו של הכידון המקורי היה כ־2 מטרים וחצי ומשקלו כ־500 גרם. הוא היה עשוי מעץ זית.
האגדה מספרת כי הגיבור המיתולוגי הרקולס היה מחלוצי מטילי הכידון ביוון העתיקה.
הסקנדינבים אימצו את ענף הספורט הזה בערך ב־1780 והפכו אותו לספורט לאומי. עד היום נחשבים הפינים כמטילי הכידון הטובים בעולם: 7 אתלטים פינים החזיקו בשיא העולם, יותר מכל מדינה אחרת, 6 אתלטים פינים זכו ב-7 מדליות זהב אולימפיות, יותר מכל מדינה אחרת ו-4 אתלטים פינים זכו ב-4 מדליות זהב באליפויות עולם, יותר מכל מדינה אחרת.
ב-20 ביולי 1984, הטיל אובה הון ממזרח גרמניה כידון למרחק של 104.80 מטר. בניגוד לאמונה הרווחת, זריקתו של הון לא הייתה הסיבה בגינה הוחלט לשנות את עיצוב הכידון לתחרויות הטלת כידון החל משנת 1986. השינוי הוצעו עוד קודם לזריקתו של הון, לא רק על מנת לקצר את טווח זריקת הכידון, אלא גם כדי למנוע מהכידון ליפול על הארץ ולייצר מדידה לא נכונה. בקצהו של הכידון החדש קיים חוד מתכת הגורם לכידון להינעץ בקרקע בסיום הטלתו, וזוהי הנקודה המדויקת בה נמדד מרחק הכידון מנקודת הזריקה.
לפיכך, תוצאות השיא של תחרויות הטלת כידון "אופסו" משנת 1986, ושיאו של הון נחשב ל"שיא עולם נצחי".
סבוראי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אולארצ'יק. עכשיו
'''אולארצ'יק. עכשיו''' הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר אלון אולארצ'יק. האלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2019 בחברת התקליטים קמע רקורדס. בין המשתתפים באלבום: להקת ג'יין בורדו, שמתארחת בשיר "נבדה" ולהקת רבע לאפריקה, שמתארחת בשיר "בלדה על רושדי וחומייני".
בנו של אולארצ'יק, מקס, נטל חלק בהפקת חלק מרצועות האלבום.
יוצאים מן הכלל
יוצאים מן הכלל (בצרפתית: Hors normes) הוא סרט דרמה קומית צרפתי, שבויים והופק על ידי אוליביה נקש ואריק טולדנו, שיצא לאקרנים ב-25 במאי 2019. הסרט הוצג בסיום פסאיבל קאן מספר 72 ב-2019, וקיבל פרס ציבורי בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסאן-סבסטיאן 2019.
זוהי דרמה-קומית בהפקת ניקולאס דובל אדסובסקי יחד עם Quad ו-Ten Cinema, בהפקה משותפת עם גאמון ו-TF1 Films Production.
העלילה וכן דמויותיהם של וינסנט קאסל ורדה קאטב נכתבו בהשראתם של שני מחנכים אשר מטפלים באנשים בעלי אוטיזם, כמו גם בהשראת הארגונים אליהם הם משתייכים: Silence of the Just ו-Relais Ile-de-France.
הסרט קיבל סיקור חיובי מהתקשורת, עם הסתייגויות מאישים וארגונים בצרפת המתמחים באוטיזם.
תקציר עלילה
ברונו ומאליק הם מנהלים של La Voix des Justes ו-L'Escale, שני ארגונים מכובדים אשר עבדו במשך עשרים שנה במגזר של ילדים ומתבגרים אוטיסטים להם הם עוזרים כמיטב יכולתם. הם גם מכשירים אנשים צעירים משכונות מצוקה להשגיח ולטפל במקרים מורכבי הטיפול הללו, אשר הממסד הרפואי מסרב לקבל תחת חסותו. תחת זאת, ארגונו של ברונו סומן על ידי המפקח הכללי על נושאים חברתיים בצרפת (General Inspectorate of Social Affairs).
אקסיומות ההסתברות
בתורת ההסתברות, אקסיומות ההסתברות הן תנאים שאנו דורשים כי פונקציה כלשהי תקיים כדי שנוכל לראות אותה כמתארת הסתברויות. הבנייה המקובלת של תורת ההסתברות, וזו המוצגת בערך זה, מבוססת על אקסיומות קולמוגורוב (על שם המתמטיקאי אנדריי קולמוגורוב שניסח אותן לראשונה), אם כי ישנן אקסיומטיזציות נוספות, דוגמת זו של קוקס. בצורה אינטואיטיבית האקסיומות מנוסחות כך: אחד מכל המאורעות האפשריים חייב להתקיים, וההסתברות שיתרחש מאורע המורכב מכמה מאורעות זרים שווה לסכום ההסתברויות של המאורעות הללו בנפרד. אלו הן דרישות שנחשבות הגיוניות כאשר מנסים לנסח בצורה פורמלית את הרעיון האינטואיטיבי של הסתברות.
ניסוח פורמלי
יהא מרחב הסתברות. הקבוצה \Omega נקראת מרחב המדגם וכמו כן אנו דורשים כי \mathcal{F} (שדה המאורעות) תהא סיגמא-אלגברה. מהפונקציה P אנו דורשים את התכונות הבאות:
סיטונאות
סיטונות (באנגלית: Wholesaling) היא אוסף הפעילויות הכרוכות בהפצה ובמכירה של סחורות או שירותים, למי שקונים אותם לצורכי שימוש או מכירה (כסיטונאי משנה, כצרכן היקף מוסדי, כקמעונאים, b2b או b2b2c) – או לשימושים עסקיים מסחריים.
סיטונאות לרוב אינה כוללת יצרנים וחקלאים, משום שאלה עוסקים בעיקר בייצור, והיא אינה כוללת קמעונאים. סיטונאים רבים עוסקים בהפצה מתווכת, אולם יש גם סיטונאות ישירה על ידי יצרנים ויבואנים.
יש להבחין בין סיטונאות למכירה מחדש, ריסייל.
סיטונאים
סיטונאים הם אנשים העוסקים בסיטונאות. סיטונאים פועלים מול לקוחות עסקיים ולא מול צרכנים סופיים. סיטונאים פועלים, בדרך כלל, בהיקף סחר גדול. המילה סיטון, מקורה במילה σίτος\ מהשפה היוונית, והיא אחד השמות שניתנו לחיטה. סיטוניה (σιτωνία) הייתה רכישת החיטה. הסיטונאי, היה אדם שסחר בכמויות גדולות של חיטה ומכאן נולד המונח.
סוגי סיטונאים
קיימים מספר סוגי סיטונאים:
אד שרוק
אדוארד "אד" לי שרוק (באנגלית: Edward Lee Schrock; נולד ב־6 באפריל 1941) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2001–2005 מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה. לפני כן כיהן כחבר בסנאט של ויר'גיניה מ-1996 ועד 2001.
פיקסל C
פיקסל C הוא טאבלט אנדרואיד שפותח ומשווק על ידי Google. המכשיר נחשף במהלך אירוע מדיה ב-29 בספטמבר 2015.
אד שרוק
ביוגרפיה
בנובמבר 2000 הוא נבחר להיות חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה וזאת לאחר שהביס את המועמדת הדמוקרטית, ג'ודי וגנר. הוא הושבע בינואר 2001.
פיקסל C
חומרה
פיקסל C פועל על מערכת על שבב של חברת NVIDIA בעלת שמונה ליבות, טגרה X1, המבוססת על ארכיטקטורת ARM, כך שארבע ליבות מהירות יותר, בעוד ארבעת האחרות איטיות יותר, אך יעילות יותר בצריכת חשמל. הוא כולל 3 ג'יגה בייט של זיכרון RAM והוא זמין בדגמים של 32 ג'יגה ו-64 ג'יגה בייט של אחסון. לפיקסל C מסך תצוגה בגודל 260 מ"מ בעל רזולוציה של 2560×1800 וצפיפות פיקסלים של 308 ppi.
אד שרוק
ביוגרפיה
בקדנציה הראשונה שלו הוא כיהן כחבר בוועדת התקציב, ועדת הפיקוח והרפורמה, ועדת העסקים הקטנים ובועדת הכוחות המזוינים. בבחירות אמצע הכהונה ב-2002 ניצח פעם נוספת ונבחר לתקופת כהונה שנייה.
פיקסל C
חומרה
לפיקסל C זמינה מקלדת כאביזר אופציונלי. ניתן לחבר את המקלדת לטאבלט למקלדת באופן מגנטי באמצעות ציר (לשימוש כ-laplet), או לחבר אותה לחלק הקדמי או האחורי של הלוח לצורך אחסון. המקלדת מתחברת באמצעות בלוטות', והיא פועלת על סוללה; כאשר המקלדת מחוברת לחלק הקדמי של הלוח, היא יכולה להיטען ישירות מהטאבלט עצמו.
אד שרוק
ביוגרפיה
ב-2004, נטען בבלוג של מייקל רוג'רס כי שרוק הוא הומוסקסואל או לכל הפחות ביסקסואלי וזאת חרף ההתנגדות האקטיבית והאגרסיבית שלו להצעות שעלו בבית הנבחרים לשיפור את מצב זכויות להט"ב בארצות הברית בהם אישור נישואים של בני-זוג מאותו המין ולשירות צבאי של להט"בים. שרוק, על אף היותו נשוי לאישה, הודיע באוגוסט 2004 כי יוותר על ניסיונו להתמודד לכהונה שלישית בקונגרס, לאחר שלכאורה הוקלט משדל אנשי בטלפון לקיים יחסי מין עם גברים.
פיקסל C
תוכנה
פיקסל C הגיע עם מערכת ההפעלה אנדרואיד 6.0.1 מרשמלו. אנדרואיד 7.0 "נוגט" יצא לפיקסל C, כמו גם למכשירים נוספים, ב-22 באוגוסט. גוגל הוציאה את אנדרואיד 7.1.1 נוגט לפיקסל C (בין מכשירים אחרים) בדצמבר 2016.
אנדרואיד 7.1.2 הושק במרץ 2017; דבר שהוסיף לפיקסל משגר ואת ממשק המשתמש של המערכת, כמו גם עיצוב מחדש של תפריט היישומים האחרונים עם פריסה חדשה המבוססת על רשת. עם זאת, על פי הדיווחים, המשגר שפיקסל C מריץ נפרד מהמשגר שהטלפונים החכמים של פיקסל טלפונים מריצים, אף על פי שמבחינה ויזואלית הם דומים מאוד, אם לא זהים.
גוגל השיקה את אנדרואיד 8.0 אוראו לפיקסל C, בין מכשירים אחרים, באוגוסט 2017.
ג'ו ג'קובי
ג'וזף ארווין ג'קובי, (באנגלית: Joseph Erwin Jacoby ; נולד ב-6 ביולי 1959 בלואיוויל, קנטקי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל ג'קובי באוניברסיטת לואיוויל שם למד עד שנת 1980. לאחר שסיים את לימודיו נרשם לדראפט של שנת 1981. ג'קובי לא נבחר בדראפט וחתם על חוזה שחקן חופשי עם וושינגטון רדסקינס. ברדסקינס היה חלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים". יחד עם הרדסקינס זכה ג'קובי בשלושה סופרבולים. ב-1993 פרש ג'קובי לאחר 13 עונות ברדסקינס.
מאדי באומן
ביוגרפיה
באומן נולדה בסאות' לייק טאו בקליפורניה, בתם של ביל באומן וסו פרפול. אביה היה חבר נבחרת ארצות הברית בסקי והפך למאמן ואמה התחרתה בסקי וגם היא הייתה למאמנת.
בתקופת לימודי בתיכון סאות' טאו הייתה חברה בנבחרת הכדורגל נשים של בית הספר וזכתה עמה באליפות מדינת נבדה. היא מתאמנת בסקי מגיל שנתיים. ב-2012 זכתה במדליית כסף במשחקי האקסטרים חורף בתחרות הסופר-פייפ, ב-2013 זכתה במדליית זהב ומאז זכתה בעוד ארבע מדליות זהב ואחת ארד.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה במדליית זהב בתחרות החצי צינור בענף סקי בסגנון חופשי, תחרות שנכנסה לראשונה למשחקי החורף האולימפיים בסוצ'י. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום ה-11.
מי-נהר
מי-נהר (באנגלית: Riverwind, בתרגום חופשי: רוח-נהר; (319 - 386 אחה"ח) הוא דמות לוחם ברברי המופיעה בעיקר בטרילוגיה המרכזית של עולם הפנטזיה רומח הדרקון. דמותו מהווה את אחד הגורמים המאיצים להתהוות העלילה מתחילתה.
שמות הוריו של מי-נהר, אינם ידועים. ידוע כי שם סבו היה הנודד ושמו של אחיו היה הולך-רוח. לאחר שהתחתן מי-נהר עם סהר-פז נולדו להם שלושה ילדים: הנודד, הבן הבכור ששמו ניתן לו על שם סבו של מי-נהר ותאומות - שיר-ירח ושחר-בהיר. ידוע כי לא חיבב את גזע האלפים בצעירותו, אולם ידידותו העמוקה עם תניס חצי-אלף שינתה את דעתו הקדומה נגדם.
שנותיו הראשונות
מי-נהר גדל כבנו של איש, אשר נודה משבט הקה שו. אביו תויג ככופר מאחר שעבד את אלים העתיקים של קרין, בעוד השבט החשיב את מנהיגיו וצאצאיהם לאליהם.
מי-נהר התאהב בסהר-פז מהרגע הראשון בו ראה אותה. יותר מאוחר סיפר לה, כי לא היה מאוהב בה בהתחלה כיוון שהייתה יהירה. כדי לחזר אחריה, מי-נהר ניגש לתחרויות שהיו נהוגות בשבט כדי לקבל את הרשות לעשות זאת, ובסופן העניק לה תליון מתכתי בצורת שתי דמעות, אשר לדבריו "חותמות את אהבתם זה לזה. גם לאחר שזכה בליבה, לא יכול היה מי-נהר לבקש את ידה מבלי רשותו של אביה, חץ-דרדר. חץ-דרדר החשיב את אמונותיו של מי-נהר ככפירה ולכן, שלח את מי-נהר למסע למצוא הוכחות לקיומם של האלים העתיקים. מי-נהר וסהר-פז הבטיחו לחכות זה לזה עד תום מסעו.
המסע לזק טרות
איש מישורים נוסף בשם לוכד-פשפש נסע עם מי-נהר אל ההרים האסורים, שם הם מצאו מעבר סודי ופגשו באלפים משבט ההֶסְט, צאצאים לאלפי סילבנסטי, אשר התחפרו מתחת לאדמה. מנהיגת השבט, לִי אֵל, לכדה את מחשבתו של מי-נהר וגרמה לו להוביל את לוחמיה נגד קבוצת מורדים. לאחר שהשתחרר מקסם זה, הנהיג את קבוצת המורדים לניצחון נגד כוחותיה של לי אל. אולם מנהיגם האמיתי של קבוצה זו ניסה למנוע מהם לעזוב. אלפית מאותו שבט בשם דִי אַן, אשר התיידדה עם מי-נהר, סייעה לו ולחברו להימלט יחד איתה. השלושה המשיכו אל עבר זק טרות, שם גילו את קיומם של הדרגונים ואת מנהיגם דמוי הנחש בשם תוּרִיס. מי-נהר נלחם בו בקרב פנים מול פנים והביס אותו. מי-נהר ודי אן נמלטים אל פני השטח, אולם חברם לוכד-פשפש נהרג במהלך ניסיון הבריחה. במהלך בריחה זו, מוצא מי-נהר את מטה הבדולח הכחול בידיו של פסל. הוא ניסה להשתמש בו לרפא את די אן אשר החלה לאבד את שפיותה משום שהילכה על פני האדמה בשעות האור. הוא לקח אותה במעבר הביצות המקיפות את זק טרות ולקה בקדחת שנפוצה במים העכורים בביצות אלו. עלוקות וטפילים החלו להיזון מבשרו. בהתקף הזייה, הוא ראה את מישַקאל אשר אמרה לו כי תציל אחד מהם: אותו או את די אן, וכי עליו לבחור. מי-נהר בדי אן, וזו נעלמה לפתע. מי-נהר שב ממסעו בקיץ שנת 351 אחה"ח נושא את מטה הבדולח הכחול. סהר-פז שמחה לראותו בשנית, אך הוא היה קודח והוזה וחשב כי נעדר לזמן קצר בלבד. הוא העניק לה את המטה, בו השתמשה כדי לרפא אותו ממחלתו. אולם בני השבט, אשר ראו במעשה זה חילול הקודש, תקפו את הזוג וגירשו אותם.
מלחמת הרומח
במלחמת הרומח, עלילות מי-נהר וזוגתו סהר-פז משתלבים ושזורים בעלילותיהם של חבורת הרומח כפי שהיא מתוארת בספרי טרילוגיית רשומות רומח הדרקון.
מרגוע וזק טרות
בדרכם למרגוע, פגשו מי-נהר וסהר-פז בסער בהיר-להב, אשר הציע ללוות את בני הזוג אל פונדק הבית האחרון. מי-נהר לא בטח בסער, אך הסכים להצעתו. שם, בעודם נחים, התעמת עימם הדריק התיאוקרט בעודו שיכור. כתוצאה מכך, נפל הדריק אל האח, וגדילן קוץ-רגל הקנדר ניסה לחבוט בו עם מטה הבדולח הכחול. באותו הרגע, המטה ריפא את כל פצעיו של הדריק, אך טבעו האמיתי של המטה נחשף. איש זקן שהיה נוכח במקום צעק כי מי-נהר וסהר-פז מבוקשים, כיוון שלורד טודי הורה על מציאתו של המטה.
סהר-פז ומי-נהר נסו עם בני החבורה האחרים שהיו שם כדי לא להיתפס בשבי. בדרכם, הותקפו על ידי חבורה של דרגונים אשר הסוו את עצמם כנזירים. לאחר שניצחו אותם וגילו את טבעם האמיתי של מפלצות הזדון הללו, המשיכו לכיוון כפר שבט קה-שו וגילו כי נחרב לחלוטין. מכאן, החליטו להמשיך לעבר עיר החורבות זק טרות, בה מצא מי-נהר לראשונה את המטה. בהיותו בעיר בפעם השנייה, כמעט נהרג מי-נהר על ידי הדרקונית השחורה קיסנת'. אולם סהר-פז השתמשה בכוחו של המטה פעם נוספת כדי להצילו מסף מוות ודאי. בקרב נוסף, סהר-פז השמידה את קיסנת' בלהבה כחולה אשר בקעה מן המטה ומוטטה את מאורתה של הדרקונית. מי-נהר חשב כי איבד את אהובתו, אך הוא וחבריו גילו לאחר זמן קצר כי האלה מישאקאל הצילה אותה והפכה אותה לכוהנת הראשונה של האלה מאז החורבן הגדול.
נישואיו לסהר-פז
מי-נהר הוכתר למנהיג שבט קה-שו, אם כי שקל לחזור עם אנשיו אל המישורים. למרות שהיה ראש השבט, לא היה בטוח כי אנשי קה-שו וקה-קִירִי יקבלו אותו ככזה. אך הללו החליטו לצאת בעקבותיו מחוץ לעמק ולעבר תורברדין, אולם לא היו מוכנים להיכנס למצודה שבהרים. מי-נהר נלקח בשבי שבט הת'ייוואר, אשר עינו אותו וניסו לאלץ אותו להודות כי הוא ובני עמו מתכוונים לפלוש לממלכת הגמדים. מי-נהר דבק באמת, ואמר כי בני עמו הם פליטים מהמישורים אשר מחפשים מקלט מצבאות הדרקונים. לבסוף, הצליחו שאר חבריו של מי-נהר למצוא את מקבת כראס, והוא שוחרר.
מסע לאורך מזרח אנסאלון
לאחר השבת מקבת כראס לגמדי תורברדין, פליטי פקס תרקס הורשו להישאר בממלכת הגמדים התת-קרקעית למשך החורף. בינתיים, המשיכו בני החבורה אל העיר טרסיס על מנת לשכור ספינות כדי להעביר את הפליטים חזרה לאבנסיניה. בהגיעם אל העיר, גילו מי-נהר וחבריו כי העיר נמצאת בלב היבשה וכי צבאות הדרקונים הם השליטים האמיתיים בעיר. הם נאלצים להתפצל זמן קצר לאחר שהגיעו לטרסיס, ושורדים מתקפה של צבא הדרקונים האדום ונספחים מצבא הדרקונים הכחול בפיקודה של הגבירה הכחולה. מי-נהר יחד עם אשתו, סהר-פז, טיקה, קרמון, רייסטלין ותניס ניצלים בעזרתה של אלהנה צפריר, נסיכת אלפי סילבנסטי ונלקחים אל ממלכת האלפים המזרחית, סילבנסטי. שם הם מתעמתים עם הסיוט המכושף של לוראק קלדון והדרקון הירוק כרתי רועץ-דם. במהלך הסיוט, נהרג מי-נהר מחיציהם של אנשי שבטי, שבט הקה-שו.
לאחר הבסתם את החלום, מי-נהר וחבריו שמים פעמיהם צפונה אל העיר הכבושה סחף, שם הם שוכרים אונייה בשם פֶּרֶשׁוֹן על מנת להגיע לעיר פלנתאס. אולם, כוחותיה של הגבירה הכחולה רדפו אחריהם לאורך ים הדם של איסטר, וקברניטת הספינה, מקסטה קר-תון, נאלצה לקחתם אל עבר המערבולת, אשר טיבעה וריסקה את האונייה, לא לפני שרייסטלין הספיק להסתלק משם בכוחות קסמיו. עם זאת, בני החבורה ניצלו בידיהם של אלפי הים החיים באזור חורבות העיר איסטר. שם הם פגשו במג גלימות אדומות בשם זְבוּל.
לאחר זמן מה שוחררו ומצאו עצמם לחופיה של העיר קאלאמן, אך לא זכרו דבר ממה שאירע להם מתחת לים. בעוד שתניס וקרמון, אשר התאחדו עם גדילן, חלמיש וברם איש הנצח המסתורי עזבו כדי להתעמת עם הזדון בנראקה; מי-נהר וסהר-פז החליטו לא להמשיך כיוון שהיא הייתה בהריון.
מלחמת הכאוס
מי-נהר וסהר-פז שבו למולדתם, כדי לנסות לאחד את בני עמם. בשנת 352 אחה"ח, סהר-פז ילדה בן וקראה לו נודד, על שם סבו של מי-נהר. ארבע שנים לאחר מכן, נולדו למי-נהר ואשתו שתי בנות תאומות בשם שיר-ירח ושחר-בהיר. באותה השנה, מי-נהר נפגש עם תניס וקרמון במרגוע כדי לדון במהלכי העולם. תניס ומי-נהר גילו כי קרמון הפך לשיכור והוא נאלץ לסחוב את קרמון לביתו. הוא שב אל שבטו לאחר שהותיר את קרמון בידיה של טיקה, אשתו.
בשנת 360 אחה"ח, הצליחו מי-נהר וסהר-פז לשקם את שבט הקה-שו ולבנות את כפרם ההרוס. שניהם נבחרו להוביל את עמם כמנהיגי השבט והם לקחו את מושכות השררה לידיהם. מקץ עשרים שנה, נחשבו סהר-פז ומי-נהר למנהיגי כל שבטים באבנסיניה.
במהלך מלחמת הכאוס, מי-נהר וסהר-פז איחדו את שבטיהם להילחם באבירי האופל של טאקיזיס אשר פלשו לארצם. שדי-צללים תקפו את אנשי המישורים כאשר האל כאוס שב לקרין, ומשפחתם של השניים סבלה אבדה רבה כאשר אשתו של הנודד נהרגה על ידי שד צללים. כתוצאה מכך, נשכחו זהותה וחייה מכל מי שהכיר אותה. נודד לקח את נץ-ענן בנו (ונכדם של מי-נהר וסהר-פז) מאבנסיניה אל מישורי האבק.
עידן בני-התמותה
עם תום מלחמת הכאוס, המשיכו מי-נהר וסהר-פז לזק טרות. הם קיוו לגלות אות כלשהו לכך שהאלים האמיתיים לא עזבו את קרין. אך המחזה שנגלה לעיניהם זיעזע אותם - פסלהּ של מישקאל היה מנותץ לגמרי, ובהריסותיו נח מטה הבדולח הכחול. הם לקחו את המטה עימם וחזרו לשבטם.
בשנת 385 אחה"ח, מי-נהר ובתו ביקרו בקבר הגיבורים האחרונים במרגוע והביאו עימם את מטה הבדולח הכחול, אשר לאחר מלחמת הכאוס איבד מכוח קסמיו שנבע מהאמונה באלי הטוב, כדי להניח אותו ליד קברו של תניס. במהלך מסע זה, גילה מי-נהר לקרמון כי הוא גוסס מכאב ממאיר בבטנו. במרגוע, נתקל מי-נהר בקנדר בשם קְרוֹן ניצת-ברקן ואחותו קאט, ילדיו של מנהיג הקנדרים האגדי, קרונין ניצת-ברקן. הם סיפרו לו אודות מאליסטריקס, דרקונית הענק האדומה שהופיע בשטח ממלכת הקנדרים, קנדרמור.
מי-נהר נסע מזרחה עם בנותיו, שחר-בהיר ושיר-ירח כדי לחקור את הופעת הדרקונית. הם ניסו לשכנע את הקנדרים לנטוש את קנדמור לפני שמאליס תוכל להשמידם או לשעבד אותם. חלק מהקנדרים עזבו, אחרים ביקשו להישאר ולהילחם. מי-נהר ניסה לאמן אותם בקרב, אך לא הצליח. מאליס שלחה צבא עוגים כדי לטבוח בקנדרים. בקרב הראשון מול העוגים, חמישית מהעוגים נהרגו אולם מחצית מכוח ההגנה הקנדרי נהרגו אף הם - אך ההגנה הקנדרית הצליחה לעמוד מול הנחשול הראשון של צבא העוגים. בזמן ההפוגה עד להגעת כוח העוגים הבא, מצאו מי-נהר וקרון דרך למלט את רוב הקנדרים מן העיר. בזמן זה, נודע למי-נהר כי מאליס מתכוונת להביא צאצא לעולם. מי-נהר וקרון החליטו לנסות להשמיד את ביצת צאצאה של מאליס, וכדי לעשות זאת, עליהם למשוך את מאליס להתקיף את העיר. בנותיו של מי-נהר הודיעו לאביהם כי יעזרו לו בהתקפה. הוא ניסה להניא אותן, אך הן אמרו לו כי זוהי בחירתן. למרות זאת, שיר-ירח נאלצה להישאר בעורף כדי לעזור בהגנה על העיר. בדרכם אל קינהּ של מאליס, נהרגה שחר-בהיר בעימות עם משרתה הנוראה של מאליס, איובָאנָה.
קרון ומי-נהר הצליחו להגיע לקן, אולם שם נאלצו להילחם בנחש ענקי, ובקרב זה נפצע מי-נהר באורח חמור. הוא ציווה על קרון לעזוב, ואמר לו כי אין טעם שמאליס תהרוג את שניהם. כאשר קרון עזב, הביצה החלה להיבקע, ומאליס שבה אל הקן, לאחר שחשה כי ביצתה אינה מוגנת. כאשר הגיעה, עמד מי-נהר כטריז בינה לבין צאצאה ובזעמה, השמיעה קול צווחה אשר גרם להתחרשותו של מי-נהר. בכוחותיו האחרונים, הצליח מי-נהר להרוג את הרמש, אך שילם בחייו על כך - מאליס נשפה עליו את נשיפת האש הקטלנית שלה, והרגה אותו.
נשמתו עוד השתהתה בעולם בשל גנבת העולם, וכאשר החלה מלחמת הנשמות, הופיעה רוחו בפני סהר-פז והזהירה אותה מפני הבאות. לאחר מותה של סהר-פז וחזרת האלים לעולם, נשמותיהם עזבו יחד את עולם קרין. גופתה של סהר-פז נשרפה ואפרם אוחד, והונח בקבר הגיבורים האחרונים.
הערות שוליים
List of Dragonlance characters
דוריס סלסדו
דוריס סלסדו (בספרדית: Doris Salcedo; נולדה ב-1958) היא פסלת קולומביאנית המפסלת בסגנון מודרני. זוכת פרס רולף שוק לשנת 2017.
ביוגרפיה
סלסדו סיימה לימודי תואר באמנות באוניברסיטת חורחה טאדאו לוסאנו בשנת 1980. לאחר סיום לימודיה עברה לעיר ניו יורק שבארצות הברית וקיבלה תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת ניו יורק.
עם סיום לימודי בניו יורק שבה לבוגוטה והחלה ללמד באוניברסיטה הלאומית של קולומביה.
בשנת 2007 הוזמנה להציג את היצירה השמינית ב"סדרת יוניליוור" עבור אולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון. היצירה שהוצגה הייתה היצירה "שיבולת" - סדק שאורכו 167 מטרים על רצפת האולם.
כביש 431
כביש 431 הוא כביש מהיר בינעירוני המשמש כדרך פרוורית מהירה בדרום מטרופולין גוש דן ומקשר בין נתיבי איילון במערב ובין כביש 1 במזרח ועד לעיר מודיעין. הכביש נבנה כדרך דו מסלולית עם שלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון ורצועה לבניית מסילת רכבת עתידית בין מסלולי הכביש. אורכו של הקטע המרכזי בכביש 431 הוא כ-23 קילומטר, והוא כולל 11 מחלפים ועשרות גשרים ומעבירי מים. בנוסף כולל הכביש מספר כבישי גישה, רמפות כניסה ויציאה באורך כולל של 54 קילומטר. סלילת הכביש החלה בשנת 2005 והוא נפתח לתנועה במלואו בפברואר 2009.
תוואי כביש 431 מתחיל במערב בנתיבי איילון במחלף מבוא איילון, מצפון למחלף חולות, ועובר מדרום לראשון לציון ולרמלה. במחלף נשרים חוצה הכביש את כביש 6 (כביש חוצה ישראל) ובמחלף ענבה את כביש 1. משם ממשיך הכביש לכיוון מודיעין-מכבים-רעות ככביש מקומי.
היסטוריה
תכנון הכביש החל בשנת 1991 על ידי חברת ד.א.ל הנדסה כמתכננת ראשית וכלל בשלב הראשון תכנון מוקדם והגשת תוכנית סטטוטורית. אישור התוכניות נמשך כ–10 שנים. בהמשך הוחלט לממן את הפרויקט בשיטת PFI (Private Finance Initiative) שבו הזכיין אחראי על מימון, הקמה, תפעול ואחזקה של הכביש. משך הזכיינות שהוגדר הוא 25 שנה, מתוכן שתיים וחצי לבנייה ו-22 וחצי שנה לתפעול (מערכת הבקרה) ואחזקה (תאורת הכביש, שילוט הכביש).
כדי להקטין סיכונים החליטה המדינה, על סמך הניסיון שנצבר בפרויקט כביש 6, להכין תכנון מפורט שישמש בסיס להגשת הצעות על ידי המתמודדים במכרז לקבלת הזיכיון. לאור מספרם הרב של הגשרים בכביש (כ-70 גשרים) ולוח הזמנים הקצר, צורפה חברת פ.ק.צ הנדסה כמתכנן-על נוסף (לגישור), כדי להגיע לאחידות של הגשרים וליצור אפשרות לחלוקת תכנון הגשרים בין משרדי התכנון.
בשנת 2000 הוחלט לסלול את הכביש במימון פרטי בשיטת Private Finance Initiative) PFI שותפות ציבורית-פרטית), אך חצי שנה אחר כך הפרויקט הוקפא. בתחילה, משרד האוצר ביקש להפקיע את הפיקוח על בניית הכביש מידי מע"צ, לבסוף בשנת 2004 הוסכם שהחברה הלאומית לדרכים שהוקמה אז והחליפה את מע"צ במתכונתה הישנה, תפקח על הפרויקט.
במכרז לקבלת הזיכיון התמודדו ארבע קבוצות שכללו בין השאר את חברות סולל בונה, שיכון ובינוי, שפיר הנדסה, ארנסון ודניה סיבוס שזכתה לבסוף במכרז והקימה את הכביש באמצעות חברה שהוקמה לצורך הפרויקט בשם "נתיבי היובל". בשנת 2008 חתמה דניה סיבוס על הסכם עם חברת דרך ארץ (המפעילה את כביש 6) והעבירה לה את תפעול הכביש תמורת 15 מיליון שקל בשנה. טקס חנוכת הכביש נערך ב-25 בנובמבר 2009, מספר חודשים לאחר פתיחתו לתנועה.
עם פתיחת הכביש טענה החברה הלאומית לדרכים שמעקות הבטיחות נבנו שלא על פי התקן. מנגד טענה הזכיינית שהמעקות נבנו כהלכה ושמקור הפרשה הוא בסכסוך עסקי עם אחת מספקיות המשנה העוסקת בייבוא המעקות. לאחר כשבועיים החליט משרד התחבורה לחייב את הזכיינית לבנות מחדש את המעקות. כמו כן, היה סכסוך מתמשך בין מדינת ישראל לזכיינית באשר לעלות הבנייה, בשל אי עמידה בלוחות הזמנים במסירת תוואי הדרך, זאת בעקבות גילוי קברים בתוואי באזור רמלה. בתחילה סוכם עם גופים חרדיים על פתרון הנדסי של כריית מנהרה תחת הקברים, אך הם נסוגו מההסכמות האלה. המדינה טענה כי מדובר בקברים של גויים, ואילו החרדים טוענו כי מדובר בקברי יהודים. רשות העתיקות הוציאה מכתב רשמי בו היא קובעת כי לא מדובר בקברי יהודים, והמדינה שילמה 100 מיליון שקל לזכיינית כפיצויים על העיכוב.
ב-20 ביוני 2014 נפתח מחלף נס ציונה לתנועה גם לכיוון דרום, והוא מאפשר גישה לנס ציונה באמצעות כביש 423.
בשנת 2016 אירעו בכביש 5 תאונות דרכים קשות, בהן נהרגו 8 בני אדם, נתון שהפך את כביש זה לכביש עם שיעור ההרוגים הגדול ביותר ביחס לאורכו לשנת 2016
מימון הפרויקט
הכביש ניסלל על ידי יזם פרטי בשיטת Private Finance Initiative) PFI שותפות ציבורית-פרטית). לפי השיטה, יזם פרטי מקים את הפרויקט במימונו ומתפעלו לתקופה ממושכת ומוגדרת (במקרה הזה 25 שנים), במשך התקופה גובה היזם תשלום מהמדינה המתפרס על פני תקופת הזיכיון. בתום התקופה מוחזר הפרויקט למדינה. במכרז כביש 431 מקבלת חברת "נתיבי היובל" מהמדינה תשלום על כל רכב שנוסע בכביש (אגרת צל). זאת, בנוסף למענק הקמה בגובה 40% מעלות הפרויקט שניתן בתקופת ההקמה בתשלומים חצי שנתיים קבועים בסך 58.8 מיליון ש"ח.
ביולי 2006 נחתם הסכם המימון להקמת הכביש בין חברת "נתיבי היובל" וקונסורציום שכלל את הבנקים: בנק הפועלים, בנק מזרחי, הבנק הבינלאומי וHSBC, וחברות הביטוח: מנורה מבטחים ביטוח, הראל השקעות, כלל ביטוח וקרן הפנסיה עמיתים. הפרויקט גרם לחברת דניה סיבוס הפסדים כבדים, שנובעו מגידול מהותי בעלויות הפרויקט לעומת האומדן הראשוני. בשנת 2011 מכרה חברת דניה סיבוס 75% מחברת "נתיבי היובל" לקרן תשתיות ישראל, תמורת 208 מיליון שקל.
מערכת הבקרה
בכביש 431 פועלת מערכת בקרה הכוללת עשרות מצלמות, מעקב אחר מהירות הנסיעה ועומסי התנועה באמצעות מאות גלאים, בקרת רמזורים "מסתגלת" במחלפים המנתחת את מצב התנועה ומקבלת החלטות בזמן אמת, הצגת מידע לנהגים באמצעות שילוט אלקטרוני ומרכז שליטה ובקרה המאויש במשך 24 שעות ביממה ומקושר למרכזי בקרה אחרים.
כביש 431 העירוני
כביש 431 העירוני מקשר בין מחלף ענבה לבין מודיעין-מכבים-רעות. הוא מתוכנן ככביש דו מסלולי רב נתיבי. מסילת הרכבת מתל אביב למודיעין עוברת בין מסלולי הכביש ומיועדת להמשיך בעתיד בין מסלולי כביש 431 לכיוון ראשון לציון. קטע זה של הכביש בוצע על ידי חברת נתיבי איילון. בשלב הראשון של הפרויקט נפתח בשנת 2005 המסלול הדרומי ממודיעין לתחנת הרכבת פאתי מודיעין. הוא שימש באופן זמני גם את התנועה מזרחה עד להשלמת המסלול הצפוני. בשנת 2006 נפתח המסלול בכיוון מערב מתחנת הרכבת למחלף ענבה. בשנים 2008 ו-2009 התבצעו במקום עבודות להשלמת המסלולים החסרים. בשל תנאי השטח כללו העבודות בניית חמישה גשרים נוספים לאורך התוואי. הכביש נחנך באופן רשמי בסוף 2009. באוגוסט 2011 נפתח בחלקו צומת 431/3 עם השלמת כביש 3 המקומי, ובחודש ספטמבר 2012 נפתח צומת 431 לתנועה וכביש ל-3 לתנועה עם התקנת הרמזורים במקום.
גור כלבים
גור כלבים הוא כלב צעיר. גורי כלבים בגודל ממוצע שוקלים בדרך כלל בין 0.45 ל-1.4 ק"ג, בעוד גורים גדולים יותר שוקלים בין 6.8 ל-10 ק"ג. כל הגורים הבריאים גדלים מהר לאחר לידתם. צבע פרוותו של הגור יכול להשתנות עם גדילתו.
התפתחות
גור נולד אחרי 62 ימי הריון בממוצע, מכוסה בשפיר אשר ננגס ונאכל על ידי אימו. גורים מתחילים לינוק מיד לאחר שנולדו. אם מספר הגורים שנולדו בלידה עולה על שישה, ובמיוחד אם אחד מהם חלש, ייתכן שהגורים החלשים לא יזכו לתזונה ראויה ולתשומת לב מאמם. כאשר הגורים מגיעים לגיל חודש הם נגמלים בהדרגה מחלב אמם ומתחילים לאכול מזון מוצק. לעיתים האם מקיאה מזון מעוכל חלקית על מנת שגוריה יאכלו אותו ולעיתים היא נותנת להם לאכול ממזונה. בדרך כלל האם אינה מרשה לגוריה לינוק אחרי גיל זה, אך היא עשויה להרשות זאת מפעם לפעם.
גורים מבלים את מרבית זמנם בשינה ובאכילה. הם נערמים לערמה אחת יחד עם שאר הגורים שנולדו באותה לידה, ונכנסים למצוקה אם הם מופרדים משאר הגורים, אפילו למרחק קצר.
גורים נולדים עם חוש ריח מלא ושמיש, אך אינם יכולים לפקוח את עיניהם. במהלך השבועיים הראשונים לחייו, מתפתחים חושיו של הגור בצורה מואצת. בשלב זה חוש הריח הוא החוש המרכזי והוא משמש כדי למצוא את פטמות האם וכדי למצוא את מיקומם של שאר הגורים אם הופרדו מהם. הגורים פוקחים את עיניהם כ-9 עד 12 ימים לאחר הלידה. בהתחלה הרשתית שלהם אינה מפותחת וראייתם דלה. גורים אינם יכולים לשמוע היטב ככלבים בוגרים. למעשה, אוזני הגורים נשארות אטומות עד ליום ה-13 עד ה-17 לחייהם, כשהם מתחילים להגיב יותר לצלילים. כשהגורים בני שבועיים עד 4 שבועות הם מתחילים לנהום, לנשוך, לכשכש בזנבם ולנבוח.
גורים מתפתחים במהרה במהלך שלושת חודשיהם הראשונים, במיוחד לאחר שעיניהם ואוזניהם נפתחות והם אינם תלויים עוד לחלוטין באמם. הקואורדינציה והכוח של הגורים גדלים, והם מתחילים לחקור את העולם שמחוץ ל"קנם". הם משחקים במשחקי היאבקות, מרדף, שליטה ו"גרירה למלחמה".
גורים הם חיות חברתיות מאוד והם מבלים את מרבית שעות ערנותם בתקשורת עם אמם ואחיהם.
קטיעת זנבות וגזיזת ציפורניים
באופן מסורתי קוטעים זנב אצל גזעים מסוימים, בחלקם חלק קטן ובחלקם כמעט לגמרי. מספר מדינות אוסרות על קטיעת זנבות למטרות יופי. בנוסף, חלק מהמגדלים מעדיפים להסיר את ציפורניהם של כלביהם כדי למנוע פציעות הנגרמות מגירוד, או במקרה של גזיזת ציפורניים, צמיחה פנימה וקריעת אצבעות. קטיעת הזנבות והסרת הציפורניים מבוצעות לרוב בימים הראשונים לאחר הלידה על ידי וטרינר או על ידי מגדל מומחה. העיסוק בקטיעת זנבות החל כאמצעי למניעת פציעות בקרב כלבים שעבדו בסביבות שבהן היה סיכון גבוה לפציעה בזנב.
פירון (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גוודלקנל
גוודלקנל (באנגלית: Guadalcanal, בשפה המקומית: Isatabu - איסטבו), הוא אי בגודל 6,500 קמ"ר באוקיינוס השקט ומחוז באיי שלמה. האי, אשר רובו מכוסה בג'ונגל, כולל את עיר הבירה של איי שלמה, הוניארה, ואוכלוסייתו עומדת על 161,197 (2021). באי התרחש קרב גוודלקנל במהלך מלחמת העולם השנייה.
סקירה
באי הרים רבים. רוב האוכלוסייה חיה לאורך החוף הצפוני. החוף הדרומי ידוע כ"חוף מזג האוויר". הגשמים בחלק זה של האי כבדים מאוד, ומכאן שמו. באי ישנם יתושים רבים ומלריה באופן מוגבל.
התחבורה נעשית בדרכים לאורך החוף הצפוני. הגישה לחוף מזג האוויר היא ברגל, בסירה או במסוק. נמל התעופה הבינלאומי הוניארה הוא נמל התעופה הראשי של איי שלמה, והוא ממוקם בצד המזרחי של העיר. שמו הישן של הנמל היה שדה הנדרסון ונבנה ב-1942.
רוב החלק הצפוני של האי משופע בשוניות אלמוגים תלולים. השפות המדוברות באי הן טוק פיסין וניבים של מלנזית.
גילוי מערבי
משלחת ספרדית תחת פיקודו של אלברו דה מנדניה גילתה את האי בשנת 1568. האי קיבל את שם עיירת הולדתו של סגן מפקד הספינה פדרו דה אורטגה ואלנסיה, גוודלקנל , אשר באנדלוסיה. השם, שמקורו בערבית, לא אוית באופן עקבי (Guarcana, Guadalcana, Guadalcanar). מאוחר יותר הפך האי לחלק מהאימפריה הבריטית, ובשנת 1932 קבעו הבריטים את השם גוודלקנל.
במלחמת העולם השנייה
בעקבות ההתקפה על פרל הארבור וקרב סינגפור, התקדמו כוחות יפנים אל דרום האוקיינוס השקט תוך כיבוש איים רבים, בניסיון לבנות טבעת הגנתית מסביבם. עם הגיעם לגוודלקנל במאי 1942, התכוונו היפנים לאיים על קווי התקשורת בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד. כאשר הבחינו בעלות הברית בבנייה של שדה תעופה בגוודלקנל, ביצעה ארצות הברית את מבצע הנחיתה הראשון בזירה. הקרב בגוודלקנל הפך לנקודת המפנה העיקרית במלחמה בכך שעצר את התרחבות היפנים ולאחר ארבעה חודשים אילצו כוחות בעלות הברית את היפנים לנסות שוב ושוב להשיג שליטה באי ללא הצלחה, עד לעזיבתם בפברואר 1943.
מיד לאחר הנחיתה על האי, סיימו בעלות הברית את בניית שדה התעופה אשר הוקם על ידי היפנים, והעניקו לו את השם שדה הנדרסון, על שם טייס ימי אשר נהרג במהלך קרב מידווי, וייסדו את מה שהפך להיות חיל האוויר קקטוס. המומחיות בלוחמת לילה בצי היפני הובילה לפרישת ספינות אמריקניות רבות מהמערכה. במהלך הלילה, ספינות מלחמה יפניות, סיירות ומשחתות סיכנו את השדה בהפגזה על וברחו דרך "חריץ הניו ג'ורג'יה סאונד" לפני עלות השחר. ספינות רבות משני הצדדים טבעו בקרבות הרבים באזור שרשרת איי שלמה ובמיוחד באזור האיירונבוטום סאונד.
קרב כף אספרנס התרחש ב-11 באוקטובר 1942 באזור החוף הצפוני של גוודלקנל. בקרב, ספינות הצי האמריקני יירטו והביסו את מבנה הספינות היפניות בדרכם אל "החריץ" כדי לחדש את אספקת החיילים והמזון לאי. הקרב הימי על גוודלקנל בנובמבר סימן את נקודת המפנה בה כוחות ימיים של בעלות הברית הביסו את היפנים וגרמו להם לסגת. לאחר שישה חודשים של לחימה קשה בגוודלקנל והתמודדות עם מחלות קשות אשר הובילו לאבדות רבות, בעלות הברית הצליחו לעצור את ההתקדמות היפנית. ב-15 בינואר 1943 נסוגו הכוחות היפנים האחרונים מהאי אל הים. ב-9 בפברואר 1943 הוכרז האי כבטוח על ידי הרשויות האמריקניות.
שתי ספינות אמריקניות נקראו על שם הקרב:
אירועים משמעותיים במלחמת האזרחים
בתחילת 1999 מתיחות בין אנשי גוויל מקומיים בגוודלקנל ומהגרים מהאי השכן מלאיטה התפתחו לאלימות. צבא המהפכה של גוודלקנל, אשר שינה את שמו מאוחר יותר לתנועת החירות של איסטבו (IFM), החלו בפעולות טרור נגד מלאיטנים באזורים הכפריים באי, כדי שיעזבו את בתיהם. כ-20,000 מלאיטנים ברחו אל עיר הבירה ואחרים עזבו לאי ממנו באו; אנשי גוויל תושבי הוניארה ברחו. העיר הפכה למובלעת מלאיטית וכוח הנשר המלאיטני תפס את השלטון.
לקריאה נוספת
Frank, Richard B. Guadalcanal The Definitive Account of the Landmark Battle Penquin Books, 1990
סרי לנקה
הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סְרִי לַנְקַה (נודעה כציילון לפני שנת 1972) היא מדינת-אי הממוקמת בין מפרץ בנגל לים הערבי, ומדרום לתת-היבשת ההודית.
האי נודע בימים עברו כלנקה, לנקהדוויפה (שמשמעה "אדמה זוהרת" בסנסקריט), טפרובנה וסרנדיב (נגזרת מהשם בסנסקריט סינהלה-דוויפה) וסלן. האי קיבל את השם ציילון (Ceylon) בתקופה הקולוניאלית. שמה הנוכחי, סרי לנקה, מורכב מצמד מילים בסנסקריט: "שרי" שפירושו קדוש, ו"לנקה" שפרושו אי. סרי לנקה הוא האי ה-25 בגודלו בעולם.
היסטוריה
הנוסע הוונציאני מארקו פולו הזכיר את סרי לנקה ביומן מסעותיו כ"אי האבנים היקרות". על פי תיאוריו, שכנו בה מכרות אודם ואזמרגד, אבני החן האיכותיות בעולם. קובלאי חאן שלח את מארקו פולו לקנות מאת המלך שרידים מקודשים של גאוטמה בודהה. שם חזה מארקו באבן אודם ענקית כתפוח גדול. ב-1506 ביקר בסרי לנקה הפורטוגזי לורנסו דה אלמיידה.
במהלך התקופה הקולוניאלית נשלטה סרי לנקה על ידי שלוש מעצמות. בתחילה הייתה זו האימפריה הפורטוגזית ששלטה באי החל מתחילת המאה ה-16. בשנת 1640 כבשה הולנד את האי ושלטה בו עד 1798 במסגרת ציילון ההולנדית. החל בשנת 1798 כבשה בריטניה את האי ושלטה בו עד לעצמאות המדינה ב-1948. בריטניה החלה בגידול מטעי קפה, תה וקינמון בסרי לנקה, ולצורך כך הביאה לסרי לנקה מאות אלפי טמילים מהודו, שעבדו במטעים. הבריטים התייחסו היטב לטמילים ובנו עבורם מוסדות חינוך, מה שחיזק את מעמד הטמילים בסרי לנקה, לעומת הסינהלים, התושבים הבודהיסטים של הארץ.
בשנת 1948 זכתה סרי לנקה לעצמאות מהממלכה המאוחדת והפכה לדומיניון בחבר העמים הבריטי. הממשלה הראשונה החליטה כי על מנת ליצור שוויון בין הקבוצות השונות במדינה, יש להפוך את השפה הסינהלית לשפה הרשמית במדינה. הדבר יצר מתח רב בין הסינהלים לטמילים ובסופו של דבר הביא לרצח ראש הממשלה סולומון בנדרנאיקה בשנת 1959.
בשנת 1953 בסרי לנקה התרחש הרתאל בעקבות המצב הכלכלי במדינה. בתוצאה מאירועים, ראש הממשלה התפטר וחודש סבסוד מחירי האורז.
בשנת 1972 היה המצב במדינה טעון ביותר בעקבות חוק שהגביל את מספר הטמילים הרשאים ללמוד באוניברסיטאות וקבע כי הבודהיזם, דתם של הסינהלים, היא הדת הרשמית במדינה. מרבית הטמילים הם הינדואיסטים. עם קבלת החוק פרצו מהומות אלימות של סטודנטים טמילים שדרשו הקמת מדינה עצמאית לטמילים בצפון האי ובמזרחו, והצבא נאלץ להתערב. בעקבות המהומות, ניתקה המדינה את קשרה עם הכתר הבריטי, והוכרזה כרפובליקה ששמה סרי לנקה.
בשנת 1976 החלה במדינה מלחמת אזרחים בין הטמילים לסינהלים. בשנה זו הוקם הארגון הטמילי המשמעותי ביותר במאבק - טיגריסי השחרור של טאמיל אילם. הטיגריסים לא בחלו בשום אמצעי במלחמת השחרור שלהם, ועל אף ניסיונו של נשיאה החדש של סרי לנקה, שנבחר ב-1977, ג'וניוס ג'אייווארדנה, להפסיק את המהומות על ידי הכרה באוטונומיה טמילית בצפון ובמזרח המדינה, המשיכו לבצע פיגועים כנגד אזרחים. לאורך כל שנות ה-80 המשיכו שני הצדדים בטרור, ובפשעים של הפרת זכויות אדם.
בשנות ה-80, לאחר לחצים מצד גורמים טמילים בשלטון ההודי, ולאחר שכ-100,000 טמילים הוגלו להודו, פלשה הודו לסרי לנקה בניסיון להפסיק את הלחימה. בשנת 1989, פרץ מרד סינהלי בראשות מפלגה בשם "JVP", וממשלת סרי לנקה בראשותו של ראנאסינג פרמאדאסה החלה בחיסול שיטתי של פעילי המפלגה. בשנת 1990, לאחר הסכם הפסקת אש עם הטמילים, עזבו ההודים את סרי לנקה. אולם הפסקת האש לא החזיקה מעמד. בשנת 1991 נרצח מי שהיה ראש ממשלת הודו בזמן התערבותה בסרי לנקה רג'יב גנדי על ידי מתאבדת טמילית כנקמה על ההתערבות ההודית הכושלת בסרי לנקה.
בשנת 1993 נרצח נשיא סרי לנקה ראנאסינג פרמאדאסה ובשנת 1999 נפגעה נשיאת סרי לנקה צ'נדריקה קומרטונגה, בפיגוע התאבדות.
ב-24 בדצמבר 2001 השיג ראש הממשלה החדש ראניל ויקראמאסינגה הסכם הפסקת אש. בשנת 2002 החלו להישמע קולות הקוראים להסכם שלום ובהמשך אותה שנה כבר נחתמו מספר סעיפים בהסכם. בשנת 2003 התחדשה האלימות לאחר פיגוע התאבדות בקולומבו. ובינואר 2008 בוטלה הפסקת האש באופן רשמי על ידי ממשלת סרי לנקה.
בסוף שנת 2008 ובתחילת 2009 התעצמה הלחימה בין הממשלה לטיגריסים הטמילים, והממשלה הצליחה לכבוש את המעוזים האחרונים שלהם. ב-2 בינואר כבשה את בירת המורדים קילינוצ'צ'י ודחקה את המורדים למובלעת קטנה בג'ונגלים בצפון מזרח האי. ב-16 במאי הכריז נשיא סרי לנקה על ניצחון הצבא על המורדים, ויום אחר כך, הכיר גם הארגון בהפסדו אחרי שנמצאה גופתו של מייסד הארגון, ולופילאי פרבאקראן. ב-17 במאי 2009 הכריז ארגון הטיגריסים על הנחת נשקו, משום שאין בכוחו להגן על תומכיו וקרא לממשלה לפתוח בשיחות שלום.
במהלך העימות נעלמו עשרות אלפי גברים בצפון המדינה אשר השתייכו לנמרים הטמילים או תמכו בהם. בשנת 2015 אישר ראש הממשלה ראניל ויקרמסינגה כי כולם נרצחו.
לאורך השנים סרי לנקה סבלה ממשברים כלכליים רבים. משנת 1965 ועד 2019 היא קיבלה 16 הלוואות מקרן המטבע הבינלאומית. כל אותן הלוואות הגיעו עם תנאים, כמו למשל צמצום הגרעון במדינה, קיצוץ סובסידיות ממשלתיות למזון עבור התושבים וחיזוק המטבע המקומי. החל משנת 2019, המדינה נכנסה למשבר כלכלי הגדול ביותר מאז הקמתה וסבלה מחדלות פירעון. במהלך 2022, התפטרו כל שרי הממשלה, אולם מי ששלטו בפועל במדינה, הנשיא וראש הממשלה, לא זזו מתפקידם. השניים היו אחים, בני משפחת רג'אפקסה. תושבים מחו בשל המצב הכלכלי. ראש הממשלה הגיש את התפטרותו.
בעקבות המגבלות שהונהגו בזמן מגפת הקורונה, נפגע אנושות ענף התיירות המקומי, שהוא המקור העיקרי של המדינה לכניסת מטבעות חוץ. כחלק מפגיעה זו איבדו מאות אלפים את מקום עבודתם ולמחסור בחומרי גלם בסיסיים דוגמת דלק, דבר שבתורו הוביל להפסקות חשמל ממושכות. המשבר הכלכלי הניע אירועי מחאה אלימים, בין היתר נגד שוטרים ומוסדות מדינה. על רקע אירועים אלו, התפטרה הממשלה ובהמשך לכך גם ראש הממשלה, מהינדה ראג'פאקסה, החליט להתפטר על מנת לפנות מקום ל"ממשלה מאוחדת", אבל גם ההתפטרות שלו לא הרגיעה את הרוחות, והמהומות אף החריפו. בתגובה להחרפת המצב, הטילה המשטרה עוצר של 36 שעות, שגם הוא לא הצליח למנוע מהמפגינים להמשיך במהומות, כאשר לטענת המפגינים הסיבה למחאה היא ההתנהלות המושחתת של הממשלה שבגללה החריף המצב הכלכלי. בהמשך מחליפו רניל ויקרמסינגה וגם הנשיא גוטביה רג'פקסה הודיעו על התפטרות מתפקידם לאחר הסלמה אלימה של המהומות.
פוליטיקה
על פי חוקת סרי לנקה המדינה היא רפובליקה דמוקרטית סוציאליסטית. שיטת הממשל היא השיטה הפרלמנטרית. החל מהתיקון לחוקה שהועבר בשנת 2015, שנועד להעצים את כוחו של הפרלמנט, משמש נשיא סרי לנקה כראש המדינה בעיקר בתפקיד סמלי. בסמכות הנשיא לפזר את הפרלמנט, למנות ראש ממשלה ושרים הצריכים לזכות באמון הפרלמנט. הבחירות לנשיאות נערכות כל שש שנים. בית המחוקקים היחיד הוא הפרלמנט שנבחר על ידי כל אזרחי המדינה ויכול להדיח את הנשיא ברוב של שני שלישים.
הפוליטיקה בסרי לנקה עמדה במשך רוב שנותיה של המדינה בצל הסכסוך הפנימי העקוב מדם בין הרוב הסינהלי למיעוט הטמילי. האתגר העיקרי העומד בפניה הוא פתרון סכסוכים ומחלוקות פנימיות בדרכי שלום.
סכסוך נוסף, בין-עדתי, בין הנוצרים למוסלמים, הגיע לשיא באפריל 2019. בו נהרגו יותר מ-250 בני אדם במתקפת טרור שכללה שישה פיגועי התאבדות שבוצעו במקביל במספר מוקדים במדינה. חלקם בוצעו בתוך כנסיות במהלך התפילה והחלק האחר בבתי מלון. הפיגועים כוונו כנגד הקהילה הנוצרית שחגגה באותו שבוע את חג הפסחא.
כלכלה
כלכלת סרי לנקה מתבססת בעיקרה על חקלאות. הגידולים העיקריים הם תה, גומי, קוקוס ואורז. יבול האורז המקומי איננו מספיק לצורכי האוכלוסייה ולכן המדינה נאלצת גם לייבא אורז. לסרי לנקה פוטנציאל תיירותי רב. המדינה משופעת בחופים יפים ואתרים ארכאולוגיים, אבל הסכסוך המתמשך עם הטמילים פגע בפיתוח התיירות.
תחנות כוח הידרואלקטריות מספקות כמעט את כל תצרוכת החשמל של המדינה.
בשנת 2019 הייתה סרי לנקה במצוקה כלכלית. מספר מתקפות טרור בשנת 2019 החריפו בעיות כלכליות שהיו במדינה קודם לכן, וגרמו לירידה בצמיחה, עלייה באבטלה, ופגיעה קשה בתיירות עליה נשענו כמות גדולה של עסקים פרטיים קטנים. בשנים הבאות מצבה הכלכלי של המדינה הידרדר עד שהיא הייתה זקוקה ל-75 מיליון דולר במט"ח כדי לשלם עבור יבוא חיוני. מגפת הקורונה שפרצה בשנת 2020 פגעה בכלכלה החלשה בצורה חמורה, מכיוון ששיתקה את ענף התיירות שהיה המקור העיקרי של המדינה למטבע חוץ. מצוקה זו החריפה את המשבר והובילה בשנת 2022 למצב בו קיים מחסור חמור בחומרי גלם בסיסיים. הכלכלן סטיב האנקה תלה את נקודת השבר הקריטית בממשלה שנבחרה בשנת 2019, ששינתה את החוקה וביטלה את כוחו של הפרלמנט, וללא בלמים ואיזונים מספקים, הוציאו ראשי המדינה כספים רבים באופן לא אחראי, וביצעו מספר מהלכים חדים ששיבשו את היציבות של מנגנוני הכלכלה. פעולות אלו גרמו לעליה משמעותית של האינפלציה (74% בשנת 2020) ואיבוד רב מערך המטבע (44% מול הדולר במהלך 2022-2019). אחת הסיבות למשבר היא שבאפריל נאסר שימוש בדשנים כימיים, המעבר לגידולים אורגניים פגע באוכלוסייה המקומית דלת האמצעים והוביל אותה לרעב המוני ולעוני.
גאוגרפיה
מדינת ההאי סרי לנקה שוכנת באוקיינוס ההודי דרום מערבית למפרץ בנגל ודרום מזרחית לים הערבי. בין האי לתת-היבשת ההודית מפריד מפרץ מנאר ומצר פלק שביבשת אסיה.
פני הקרקע של האי עולים מגובה פני הים בהדרגה אל ההרים הנמצאים במרכז חלקו הדרומי של האי. הפסגה הגבוהה ביותר באי היא פסגת ההר "פידורוטלגלה" שמתנשא לגובה של 2,524 מטר וקיריגלפוטה הוא הפסגה השנייה. נהרות האי הם קצרים וכולם נובעים באזור ההררי שבמרכז וזורמים אל הים שמסביב בצורת מניפה. רצועה של איים רדודים פזורה במיצר מנר המפריד בין האי לבין תת-היבשת ההודית, איים אלה קרואים "גשר אדם" ועליהם נבנה גשר רכבת המחבר את האי עם הודו.
אקלים
האקלים בסרי לנקה הוא אקלים משווני בו ההבדלים בין הטמפרטורות בעונות השנה השונות אינם גבוהים. כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,000 מילימטרים בקירוב בצפון ובמזרח המדינה ל-3,750 מילימטרים בדרום-מערב המדינה. רוב הגשמים יורדים במרץ-מאי ובספטמבר-דצמבר.
דמוגרפיה
אוכלוסיית סרי לנקה מונה כ-23 מיליון בני אדם. תוחלת החיים עומדת על כ-76 שנים בממוצע. שיעור הפריון עומד על שני ילדים לאישה.
הקבוצה האתנית הגדולה בסרי לנקה היא סינהלים, המהווים כ-73.8 אחוזים מהאוכלוסייה הכללית. הסינהלים הם צאצאיהם של מתיישבים שהגיעו אל האי מצפון הודו בערך בשנת 500 לפני הספירה.
קבוצות אתניות נוספות בסרי לנקה הן מוּרים סרי לנקים (7.2% מהאוכלוסייה), טמילים הודים (4.6%), וכן מלאים ואחרים.
הדת הנפוצה ביותר בסרי לנקה היא הדת הבודהיסטית, אליה משתייכים כ-70.2 אחוזים מהאוכלוסייה. רוב רובם סינהלים. הבודהיסטים במדינה מאמינים כי הבודהיזם שלהם הוא הקרוב ביותר לבודהיזם הקדום. דתות אחרות בסרי לנקה הן הינדואיזם (12.6% מהאוכלוסייה), אסלאם (9.6%) ונצרות (7.2%).
השפה הרשמית בסרי לנקה היא סינהלית, אותה דוברים 74% מהאוכלוסייה. השפה הטמילית מדוברת בקרב 16% מהאוכלוסייה. עד 1956 הייתה האנגלית השפה הרשמית בסרי לנקה, והיא מדוברת על ידי 10% מהאוכלוסייה.
הספורט הפופולרי במדינה הוא קריקט.
פרובינציות
בסרי לנקה ישנם 9 מחוזות:
סרי לנקה וישראל
בין שתי המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים משנת 2000. סרי לנקה מחזיקה שגרירות בישראל ואילו את ישראל מייצגת בסרי לנקה שגרירות ישראל בהודו.
אסתר שקלים
אסתר שקלים (נולדה ב-19 בינואר 1954) היא משוררת ישראלית פמיניסטית מזרחית. שקלים היא חוקרת קהילות ישראל ואוצרת אמנות יהודית. בשירתה שוטחת שקלים את חוויית הזהות הנשית, היהודית והמזרחית במרחב המשפחתי והציבורי.
חייה
אסתר שקלים נולדה בטהראן בירת איראן, בת לנורית ולפרץ שקלים. בשנת 1958 עלתה עם משפחתה לישראל, שבה הפך אביה לסוחר שטיחים ובעל רשת חנויות שטיחים.
לאחר שירות לאומי ולימודי ספרות והיסטוריה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, נישאה וילדה שלושה ילדים. מאוחר יותר התגרשה.
סיימה תואר שני בהצטיינות באוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית ותואר שלישי באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה של עם ישראל. היא עוסקת בחקר המנהגים בעדות ישראל השונות בכלל, ובעדה הפרסית בפרט. בעברה שימשה מנהלת "המרכז למורשת קהילות ישראל" במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, מדריכה ארצית ומחוזית לאמנות יהודית ומורשת קהילות ישראל במשרד החינוך וכתבה ערכות לימוד, ספרים ומאמרים העוסקים במורשת קהילות ישראל, בהיסטוריה ובתרבות של יהודי איראן. בסיפרה היא כותבת על מנהגי החגים בקהילות ישראל ועל המייחד את העדות השונות במזרח ובמערב בבואן לקיים את המועדים המאחדים את כלל עם ישראל. בהתחקותה אחר המקורות למנהגים השונים וביטוייהם באמנות היהודית היא מעלה לא רק את הנימוקים הדתיים והלאומיים למנהגים, אלא גם את השפעות המנהגים של הסביבה הלא-יהודית על יצירת המנהגים היהודיים ועיצובם.