cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיינל פור היורוליג
פיינל פור היורוליג לפי עונה
עונת 2000/01 הייתה שנת מעבר, כאשר הקבוצות האירופיות הטובות ביותר התחלקו לשתי ליגות גדולות שונות, הסופוליג, המאורגנת על ידי פיב"א, והיורוליג, המאורגנת על ידי יורוליג בסקטבול. טורניר היורוליג של אותה עונה, עונת היורוליג 2000/01, לא הסתיים בטורניר פיינל פור. במקום זאת, הונהגה שיטה של סדרת הטוב מ-5. היורוליג מכירה כעת רשמית הן בפיינל פור 2001 של הסופרוליג, והן בחצי גמר היורוליג 2001 כפיינל פור.
אוון ג'וניגקייט
קריירה
לאחר ששיחק בתיאטרון מקומי בפילדלפיה, ג'וניגקייט התקבל לסוכנות אמנים בניו יורק. הוא קיבל את הפריצה שלו בכך שכיכב במחזה "High" בברודוויי משנת 2011, אשר בסופו של דבר הוביל אותו לככב במחזה "אווזי השלג" בברודוויי לצד מרי-לואיז פארקר ב-2013.
בשנת 2014 גילם ג'וניגקייט את הדמות של נבל-העל טואד בסרט גיבורי-העל "אקס-מן: העתיד שהיה". באותה שנה הופיע בהופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "האישה הטובה" ו"בנות".
בשנת 2015 כיכב בסרט האימה "בון טומהוק " לצד קורט ראסל ומת'יו פוקס.
בשנת 2016 הופיע בהופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "ברוד סיטי"בקומדי סנטרל ו"קימי שמידט הבלתי שבירה" בנטפליקס בכיכובה של אלי קמפר, ובסרטים "כתבת אמריקאית" בכיכובה של טינה פיי ו"טלולה" לצד אליוט פייג'. באותה שנה החל לגלם דמות חוזרת בסדרת האנתולוגיה של נטפליקס "איזי" בתור מאט, והחל לגלם את קפטן ג'ונתן צ'סטרפילד בסדרת הדרמה ההיסטורית הקנדית "פרונטיר" של ערוץ דיסקברי שלאחר מכן הופצה בנטפליקס.
בשנת 2017 השתתף לצד אשתו בסרט "Kate Can't Swim", בו שימש גם כמפיק בפועל.
בשנת 2018 החל לשחק את אחת הדמויות ראשיות בסדרת הדרמה "מתור ומר" ברשת Starz.
בשנת 2022 כיכב בסדרת האימה והמסתורין "ארכיון 81" בדמותו של סמואל ספייר/אלכסנדר דוונפורט, דייר בפנטהאוס בבניין "ויסר", שהנהיג בבניין כת מיסטית. הסדרה עלתה לסטרימינג של נטפליקס ב-14 בינואר וקיבלה ביקורת אוהדות לרוב.
חיים אישיים
בשנת 2013 החל לצאת עם השחקנית זושה מאמט. הם נישאו ב-2 באוקטובר 2016.
פרסי הבידור של ניגריה 2011
טקס פרסי הבידור של ניגריה 2011 נערך בתיאטרון שארפס בניו יורק ב-5 בספטמבר 2011. מארחי האירוע היו פאנקה אקינדלה ויוליוס אגוו.
איל"י - האגודה הישראלית ללימודי יפן
פעילות
האגודה נוסדה בשנת 2012 על ידי חוקרי יפן ובראשם פרופ' רותם קובנר ופרופ' ניסים אוטמזגין, וחברים בה כיום כ-150 חוקרים, מרצים, מורים ותלמידים מן האקדמיה ומחוצה לה. הקמת האגודה בשנת השישים לכינון היחסים בין ישראל ויפן, נבעה מההכרה שלימודי יפן, כמו שאר הלימודים האסיאניים בישראל, סובלים מפיצול הנגרם מעצם היותם חלק אינטגרלי מחוגים אזוריים רחבים יותר, כמו גם מטבע הריחוק הגיאורפי בין המוסדות השונים בהם הם נלמדים (האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית בית ברל, ומכללת תל חי).
מטרות
מטרת האגודה היא ליצור קהילה מחקרית פורה ותוססת בתחום של לימודי יפן בישראל. בהמשך לסדר היום בעת ייסודה, האגודה משמשת כגוף מקשר ומתאם בין המוסדות השונים בהם מוצעים לימודי יפן, מסייעת לקידום השיח האקדמי בין החוקרים והתלמידים בתחום, מארגנת ימי עיון ספציפיים ללימודי יפן, מקדמת את הוראת השפה היפנית, מייצגת את התחום אל מול גופים רלוונטיים ואגודות אקדמיות בינלאומיות, ומהווה אמצעי לחיזוק המעמד הלאומי והבינלאומי של לימודי יפן בישראל. האגודה מנוהלת על ידי ועד מנהל בן 11 חברים הנבחר מידי שלוש שנים על ידי האספה הכללית, ובראשו עומד יושב ראש אשר מוביל את פעילותה השוטפת של האגודה ומנהל את ישיבות הוועד. בנוסף, לאגודה נשיא כבוד המהווה דמות ייצוגית ומלכדת ומסייע לה בהשגת מטרותיה בתוקף מעמדו, קשריו והישגיו.
האגודה מפרסמת את כתב העת המקוון Innovative Research in Japanese Studies, וכן ניוזלטר באנגלית Nikki וירחון מקוון בעברית בשם רשומון. האגודה מקיימת כנסים דו-שנתיים בהם נוטלים חלק חוקרי ותלמידי יפן מהארץ והעולם, והפתוחים גם לקהל הרחב, וכן כנסים וסדנאות בנושאים ספציפיים. בשנים האחרונות הוקדשו הכנסים בין השאר לנושאים הבאים: ששים שנה ליחסי ישראל-יפן; אורבניות, המרחב האורבני, תרבות אורבנית ביפןֲ; כיוונים חדשים בלימודי יפן; גלפגוזיציה של יפן? אתגרי ההשתתפות ומחיר הבידוד; אלוהיות ביפן; רטרוספקטיבה של תקופת הייסיי. בנוסף, האגודה שמה דגש על קידום תלמידי מחקר. במסגרת זו היא מקיימת מדי שנה סדנה מתודולוגית לתלמידים מתקדמים בנושא יפן. כמו כן, מנהלת האגודה את ביצוע מבחן הבקיאות השנתי בשפה היפנית (JLPT) וכן מפגש נאומים ארצי דו-שנתיים.
לינקס (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גאולה הודס-פלחן
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1966 במוסקבה, ברית-המועצות, להוריה משה-ארנסט ואינסה –אילנה, שהיו מסורבי עלייה משנת 1965. אביה הנדסאי אלקטרוניקה ואמה מהנדסת מטלורגיה. אביה היה מראשוני המורים לעברית במחתרת בברית המועצות בשנות הששים, ומשפחתה הייתה נתונה תחת מעקב של הקג"ב. בשנת 1971, עם פתיחת השערים, עלתה ארצה עם משפחתה והתיישבה בחיפה. בשנת 1989 סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לפילוסופיה וללימודים רוסיים וסלאביים במגמה היסטורית חברתית. למדה לתואר שני בחוג ללימודים רוסיים וסלאביים בין השנים 1990–1993, ועבדה כעוזרת מחקר במרכז מיירוק לחקר רוסיה, אירואסיה ומזרח אירופה באוניברסיטה העברית בין השנים 1989–2004. עבדה כמזכירת מערכת בכתב העת "יהודי ברית-המועצות" בעריכתו של דוד פריטל בין השנים 1990–1993. במסגרת עבודתה תרגמה מאמרים ותמללה ותרגמה ראיונות. ב-24 בנובמבר 2022, נפטרה במרכז הרפואי שערי צדק.
יצירתה
בשנת 1994 פרסמה את ספרה הראשון "בנשימה אחת" בהוצאת עקד. בשנת 2003 ראו אור תרגומיה לשיריהם של משוררים יהודים שונים ובהם אוסיפ מנדלשטם, קארל שפירו ואחרים באנתולוגיה "בסימן כוכב – שירי משוררים יהודים בספרות העולם", שראתה אור בהוצאת עקד בעריכתו של איתמר יעוז-קסט. במהלך השנים 2001–2022 פרסמה 19 ספרי שירה נוספים בהוצאות עקד, פיוטית ובהוצאה עצמית.
תרגמה וערכה מדור מסות של משוררים בכתב העת פסיפס. שיריה ראו אור בעיתונים הארץ, מעריב ומקור ראשון, וכן בכתבי עת שונים ובהם: פסיפס, מאזנים, משיב הרוח, האומה, עתר, יהי, גג, מהות, מבוע, נתיב, שבילים. שיריה הושמעו ברשת ב' של קול ישראל במסגרת המיזם "שירה עברית - משוררי ישראל קוראים משיריהם", בתוכנית "בימת שיר" של אורלי מורג בקול המוסיקה, בתוכניתו של שמואל שי "שי לשבת", בתוכניותיו של קובי אייל "נוף פתוח" ו"קונצרטינה" ברדיו קול יזרעאל ובתוכניתה של גבי ענתבי בקול אדומים. שיריה מופיעים באתר של נילי דגן, באתר ynet, בכתב העת המקוון לשירה "קפל" של המשוררת טלי וייס ובכתב העת המקוון לספרות עברית "יקוד". בשנת 1994, התפרסמה מסה שכתבה "שארית היום" במדור הספרות בעריכתו של משה שמיר בכתב העת "נתיב". בשנת 2020 התפרסמה מסה שכתבה "עיר ללא יהודים" בכתב העת "האומה" בעריכתו של יוסי אחימאיר.
תרגמה וחיברה נוסח עברי לפזמוניו של המלחין והזמר צבי הרשל.
רבקה בר-יוסף
ביוגרפיה
בר-יוסף נולדה בעיר סטמאר (סאטו מארה) ברומניה, ליוזפינה (יוזה) ונפתלי ויינברגר. בהמשך, התגוררה בעיר קלוז'. עלתה לישראל בגיל 19 ממניעים ציוניים כדי ללמוד באוניברסיטה העברית בפקולטה למדעי הרוח, ולמדה שנה היסטוריה ולשון עברית. לאחר שנה הצטרפה לחבריה בגרעין של תנועת הבונים בחצר כנרת (חברי הגרעין הקימו, מאוחר יותר, ב-1949, את קיבוץ מעגן לחוף הכנרת).
לאחר מלחמת העולם השנייה היא התנדבה דרך ההגנה לצבא הבריטי כדי לעזור לניצולי שואה באירופה. היא הצטרפה לשורות כקצינה במחנה עקורים באיטליה. בתקופה זו, הייתה פעילה גם בהעלאת מעפילים לארץ, בשיתוף פעולה הדוק עם אריה לובה אליאב. לאחר שירות בן שנתיים היא שבה לישראל ולקיבוץ מעגן. במלחמת העצמאות נפל אחיה היחיד (והצעיר ממנה) יוסף ויינברגר בקרב על מלחה. לאחר מות יוסף, שינו היא וגיסתה (אלמנת אחיה) את שם משפחתן מויינברגר לבר-יוסף, כדי להנציח את זכרו. ב-1949 עברה בר-יוסף להתגורר על יד הוריה בירושלים, שבה ללימודים באוניברסיטה העברית בחוג למדעי החברה, והשלימה תואר שני בסוציולוגיה, פסיכולוגיה וחינוך. בתום לימודי המ.א. היא נסעה לשנה לאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ואז שבה לישראל והמשיכה את לימודיה לתואר שלישי באוניברסיטה העברית. את הדוקטורט, שעסק בנושא קליטת עולים חדשים בתעשייה, כתבה בהנחייתו של פרופסור שמואל נח אייזנשטאדט. הדוקטורט הוגש ב-1962, ואושר ב-1963.
מ-1964 שימשה בר-יוסף כמרצה בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית עד פרישתה לגמלאות ב-1991.
בשנים 1968–1971, כיהנה בר-יוסף כראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית - האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. ב-1970 עמדה בר-יוסף בראש ועדה לניסוח חוק ביטוח אבטלה. ב-1971, בעזרת מימון עצמאי שגייסה מקרן ברטלסמן הגרמנית, הקימה בר-יוסף באוניברסיטה העברית את המכון לחקר העבודה והרווחה שקידם מחקר נרחב בתחום זה (תחום שלא זכה עד אז לתשומת לב משמעותית בסוציולוגיה הישראלית), והיא עמדה בראש המכון עד פרישתה. בראשית שנות ה-70 סייעה יחד עם עמיתה, פרופ' עוזר שילד, להקים את המחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-1977 הייתה בר-יוסף יו"ר ועדה לניסוח חוק לשיתוף עובדים בדירקטוריונים במפעלים ממשלתיים.
בשנים 1978–1979 נענתה בר-יוסף לפנייתו של סגן ראש הממשלה, יגאל ידין, וקיבלה על עצמה את תפקיד יועצת ראש הממשלה לענייני מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, תפקיד שלא היה קיים לפני כן וממשיך להתקיים עד היום.
בר יוסף שימשה במשך השנים מדריכה לעשרות תלמידי תואר שני ותואר שלישי בכתיבת עבודות המ.א. והדוקטור שלהם. בין המודרכים והמודרכות שלה בעבודות דוקטור ניתן לציין את איימי אבגר, גילה אדר, שלויה בן ברק, יצחק בן-דוד, דפנה בר, אביעד בר-חיים, עמרם דולב, שוקי הנדלס, לוטה זלצברגר, אראלה למדן, אלעזר לשם, פנינה מורג-טלמון, רוני סטריאר, ברוריה סמט, דורית פדן-איזנשטרק, מיכל פלגי, ענת פסטה-שוברט, לאה שמגר-הנדלמן ועוזי שמעוני. רבים מתלמידיה השתלבו כחברי סגל באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
לאחר הפרישה הרשמית, המשיכה בר-יוסף לחקור ולפרסם, ללמד בבית הספר לעבודה סוציאלית ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, ולהדריך דוקטורנטים עוד שנים רבות. כמו כן, הסכימה בר-יוסף, בתחילת שנות ה-2000 לשמש כאחראית אקדמית לקורס שנכתב על ידי מתת אדר-בוניס במסגרת האוניברסיטה הפתוחה בנושא משפחות.
ספר לכבודה
עם פרישתה לגמלאות יצא לאור ספר לכבודה:
אביעד בר-חיים ואחרים (עורכים), משפחה, קליטה, עבודה; היבטים סוציולוגיים של החברה הישראלית: אסופת מאמרים לרבקה בר-יוסף, ירושלים, אקדמון, 1990.
פרסומיה
לבר-יוסף פרסומים רבים בתחום עבודה ורווחה, בסוציולוגיה של המשפחה ובסוגיות מגדריות.
מקראות מאמרים שערכה
מקראות המאמרים שערכה בר-יוסף ביחד עם עמיתיה, זכו לתפוצה נרחבת מסוף שנות ה-60 ועד לשנות ה-80, בקרב הסטודנטים במוסדות הישראליים להשכלה גבוהה, בחוגים לסוציולוגיה, לעבודה סוציאלית, לחינוך, ובתחומים נוספים של מדעי החברה. בין מקראות אלה:
משפחתה
בר-יוסף הייתה נשואה שלוש פעמים. מבעלה השני, נולד בנה היחיד, ד"ר בני בר-יוסף.
לד"ר יוחנן וייס (רופא), בעלה השלישי, הייתה נשואה במשך 56 שנה, עד למותו ב-2014.
התגוררה במשך עשרות שנים בשכונת קריית שמואל בירושלים.
אחת מנכדותיה, ההיסטוריונית של האמנות ד"ר נטע בודנר, היא חברת סגל במחלקה לספרות, לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה.
קישורים חיצוניים
מיכאל שלו, הספד לרבקה בר-יוסף באתר האגודה הסוציולוגית הישראלית / מדור "לזכרם" http://www.israel-sociology.org.il/index.aspx?id=1945
Indiegogo
Indiegogo ("אינדיגוגו") הוא אתר מימון המונים בינלאומי שהוקם בשנת 2008 על ידי דנאה רינגלמן, סלבה רובין ואריק של. מטה החברה יושב בסן פרנסיסקו, קליפורניה. האתר הוא מאתרי האינטרנט הראשונים שהציעו אפשרות למימון המונים. האתר מאפשר לגולשים לתת תמיכה כספית לרעיונות, לצדקה ולעסקי סטארט-אפ. אינדיגוגו לוקח נתח של 5% מכל התרומות לכיסו, וכן קיימת עמלה לתשלומים המתקבלים דרך כרטיסי אשראי ודרך חברת PayPal הנעה בין 3.5% ל-9%.
האתר פונה לכל אדם בעל רעיון הרוצה לממן כספים להשגת מטרתו. 15 מיליון גולשים מרחבי העולם צופים באתר מדי חודש.
האתר מתבסס על מערכת של תגמול, אבל מרמה את התורמים, המשקיעים או הלקוחות המשלמים כדי לממן פרויקט, שלרוב לא מקבלים תגמול כלשהו ממגייסי הכספים, במקום לקבל אחוזים מהמכירות או מאחזקת החברה לה הם תורמים. אולם, מנכ"ל החברה, סלבה רובין, ציין שבעתיד שיטת התגמולים תוסר מהאתר והתורמים יחזיקו במניות מהחברה או העסק בו הם יתמכו.
בשנת 2014 החברה השיקה את שירות "indiegogo life", המאפשר לאנשים לגייס כספים למקרי חירום, הוצאות רפואיות, אירועים חגיגיים ולאירועי חיים אחרים. השירות אינו כרוך בעמלה, כך שמגייסי הכספים שומרים נתח גדול יותר מהסכום שנתרם בכיסם. בשנת 2015 שם השירות שונה והאתר המוביל אליו הוא Generosity.com.
מימון המונים
כמה ממבצעי הגיוס המוצלחים של אינדיגוגו כוללים:
ב-24 ביולי 2013 חברת קנוניקל פתחה בקמפיין הגיוס השאפתני ביותר שהוצב באתר, החברה ניסתה לגייס 32 מיליון דולר על מנת לפתח טלפון חכם מבוסס על מערכת ההפעלה אובונטו. הקמפיין נכשל וסך התרומות הגיע ל-12.8 מיליון דולר בלבד. מנהלי הקמפיין החליטו לבטל את הגיוס ולהחזיר הכספים לתורמים.
בפברואר 2014, חברת אינדיגוגו נכשלה בעצמה בקמפיין גיוס שהעלתה לאתר. החברה פתחה בקמפיין לגיוס כספים עבור הדפסת כרך של ויקיפדיה האנגלית וכשלה בגיוס הסכום במלואו.
קמפיין הגיוס המוצלח ביותר עד כה באינדיגוגו נקרא "Flow Hive" (בתרגום חופשי: "כוורת זורמת"). את המיזם הציגו זוג יזמים שפיתחו כוורת חכמה לה ניתן לחבר צינור וברזייה שבאופן אוטומטי שואבים את הדבש מהכוורת. הם הצליחו לגייס 12,174,187 דולר על ידי 36,653 תורמים. עם השקת הקמפיין, הם רצו לגייס "רק" 70,000 דולר, כך שהגיוס שלהם הגיע ל-17,385% עמידה ביעד.
חוקי האתר
גולשים בגילאי 13 עד 17 אינם רשאים לפרסם קמפיינים ללא הסכמת אפוטרופוס. המגייסים באתר לא יכולים לפרסם קמפיין שמנסה לגייס כספים למימון פעילויות לא חוקיות, או למימון מטרה שאינה ברת השגה.
אם הקמפיין מציע תגמולים לתורמים, הוא אינו יכול להציע אחוזים בחברה או בפטנט, או כל תמריץ כלכלי אחר. הקמפיין לא יכול להציע לתורמים אלכוהול, סמים, נשק, תחמושת או כל צורה של לוטו או הימורים כלשהם. הקמפיין לא יכול לעודד שנאה, פגיעה גופנית, מוות או נזק לרכוש או מוצר כלשהו שהשימוש או רכישתו תפגע בזכויותיו החוקיות של אדם אחר.
ביקורת
יחד עם Kickstarter, אתר Indiegogo הוא אחד מאתרי מימון ההמונים הפופולריים ביותר בארצות הברית. רוב מבקרי האתר משבחים את קלות השימוש בו ואת שירות הלקוחות, בעוד שחלק מבקרים את חוסר יכולתו של האתר בהשגת מימון מזרים. אינדיגוגו סבלני יותר כלפי מיזמים שונים ולכן מסנן או פוסל פחות קמפיינים לעומת Kickstarter. האתר מאפשר לגייס כספים עבור קמפיינים שלעולם לא יעברו אישור תחת Kickstarter.
מעאלם פי א-טריק
מעאלים פי א-טריק (בערבית: معالم في الطريق, פירוש: "אבני דרך"; תורגם לעברית בשם מניפסט האסלאם הרדיקלי - ציוני דרך) הוא ספר קטן שיצא לאור בשנת 1964 על ידי האסלאמיסט המצרי סייד קוטב. הספר משרטט תוכנית וקורא לפעול להחלה קפדנית של חוקי האסלאם בארצות ערב, מתוך מטרה להיאבק בג'אהיליה אליו שוקע העולם ובפרט זה המתיימר להיות מוסלמי.
הספר הוגדר כאחת מהעבודות המשפיעות ביותר בערבית במחצית השנייה של המאה ה-20, הוא ככל הנראה המפורסם והמשפיע ביותר של קוטב, ואחת מהעבודות האסלאמיות המשפיעות ביותר שנכתבו. הספר אף מהווה מניפסט, לאידאולוגיה המכונה קוטביזם.
מבקרים מאוחרים יותר שיבחו את הספר כבעל השראה אשר נכתב על ידי גיבור וקדוש, אך אחרים הגדירוהו כלא הגיוני, אפוף רחמים עצמיים, פרנואידי, וככזה שהשפיע רבות על הטרור האיסלאמי. הספר תורגם לאנגלית. הספר גם תורגם לעברית ויצא בהוצאת הספרים "רסלינג", תחת השם "מניפסט האסלאם הרדיקלי - ציוני דרך".
היסטוריה
מעאלים פי א-טריק מייצג את המהפך והדרך שעבר קוטב, מסופר ומבקר מודרני, לאקטיביסט איסלאמי, ובסוף למהפכן ותאורטיקן. הספר נכתב בעת שהות קוטב בכלא כשריצה בו 10 שנות מאסר, לאחר שהואשם בקשירת קשר כנגד המשטר המצרי בהנהגת גמאל עבד אל נאצר, וראה אור בשנת 1964. ארבעה פרקים מתוך הספר נכתבו במקור בשביל ספרו הקודם פי ט'לאל אלקוראן(בצל הקוראן).
פחות משנה לאחר צאת הספר נעצר שוב קוטב בעוון קשירת קשר. קטעים מהספר שימוש להפללתו, הוא נמצא אשם בדין, ונגזר להוציאו להורג בתלייה. קוטב הוצא להורג בשנת 1966, ומוות זה הפך אותו לשהיד בעיני מוסלמים רבים. הספר הפך לרב-מכר, והופץ באופן נרחב ברחבי העולם דובר הערבית. הספר יצא בלפחות 2,000 מהדורות.
תוכן
בספר מציג קוטב "אבני דרך" והדרכה, להחייאת האסלאם ממצבו הנוכחי, אותו הוא רואה כצועד ל"הכחדה".
שריעה
על פי קוטב רבים בעולם המוסלמי, רואים את הקוראן כתרבות ומידע נרכשים, המהווים בעיקר מקור השראה ואסמכתה בדיונים אקדמיים ובכלל. משמעות זו של הקוראן מחמיצה את המשמעות האמיתית של הקוראן שהיא שינוי חברתי, המעביר את האדם משיעבוד אצל בני אדם אחרים, לעבדות אצל אללה.
קוטב כותב כי במספר קהילות מוסלמיות נכחד האסלאם ואנשיו חזרו לג'היליה, בגלל שאנשיו שכינו עצמם מוסלמים נכשלו, ולא נהגו על פי השריעה.
על פי קוטב, קיום השריעה אינו רק חשוב, אלא הכרחי ומהווה חלק בסיסי בהגדרת המוסלמי, ואף יותר חשוב מעצם האמונה, משום שעל פי השריעה הציות לחוקיה בפועל, הוא האמונה. משמעות תפיסה זו היא שלמוסלמי לא רק שאסור להאמין באלוהות אחרת מלבד אללה, אלא גם אסור לו לבצע כל פעולת סגידה וציות לאלוהות אחרת. משום כך אסור לציית לאנשי דת מדתות אחרות, לפרלמנט, לנשיא, לרשות משפטית של מדינה חילונית, ולכל גוף לא מוסלמי, למרות שהגוף טוען שהוא מכבד את הדת.
קוטב טוען כי חוקי השריעה אינם רק קוד התנהגותי פומבי אלא "דרך חיים" המבוססת על הכנעה לאללה בלבד, תוך דחיית כל דבר שאינו מוסלמי. דרך החיים כוללת את האמונה עצמה, מערכת ניהול הצדק והחוק, ועקרונות במדע ובאומנות. הקוראן והשריעה מייצגים את החוקים השולטים ביקום, והם נכונים ומדויקים יותר מכל חוק טבע הידוע לאדם, כגון כוח הכבידה וחוקי האלקטרוניקה.
החלת השריעה בארץ תביא ברכה לכל האנושות, והיא מהווה את העירבון היחיד כנגד כל חוסר הרמוניה ומחלוקת. השריעה תביא לשיתוף פעולה בין בני האדם לפיצוח סודות הטבע בדרך קלה, ולשימוש בכל האוצרות המצויים במרחביו.
רק השריעה בראיית קוטב היא המושלמת, וכל דבר שאינו מוסלמי הוא שגוי ונגוע בשחיתות ועצם הימצאותו היא בלתי נסבלת על פי האסלאם. "האסלאם אינו יכול להסכים או לקבל מצב של חצי אסלאם וחצי ג'אהיליה... הערבוב של האמת והשקר הם בלתי אפשריים". קוטב אף דוחה כל ניסיון להידברות עם אנשי הג'אהיליה: כדי לקדם ולהטיף לאסלאם, מדגיש קוטב כי אין לנסות למצוא דמיון בין האסלאם לתרבות המערב, אותה הוא מגדיר כערימת זבל וזוהמה.
על פי קוטב הניסיון לערב סוציאליזם או לאומיות באסלאם מנוגדת לדעת האסלאם. לטענתו בימים הראשונים של האסלאם מוחמד לא ניסה ליצור שייכות ונאמנות אתנית או לאומית.
מסיושי אוהירה
מסיושי אוהירה (ביפנית: 大平 正芳; ) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-68 וה-69.
קריירה פוליטית
בשיא הקריירה הפוליטית שלו יצג אוהירה את הסיעות המרכזיות במפלגה הליברלית-דמוקרטית, עמדה שהציבה אותו כיריבו של ראש הממשלה דאז, טקאו פוקודה. בבחירות מקדימות שנערכו בתוך המפלגה ב-1978, ניצח אוהירה את פוקודה והתמנה לנשיא המפלגה, ולאחר מכן החליף אותו בראשות הממשלה.
אוהירה היה ראש הממשלה הנוצרי השישי של יפן, לאחר הארה טקאשי, טקהאשי קורקיו, איצ'ירו הטויאמה, טצו קטאיאמה ושיגרו יושידה.
בבחירות הכלליות של 1979 לא הצליחה המפלגה הליברלית-דמוקרטית להשיג רוב מוחלט בדיאט של יפן, אך לאחר שצרפה אליה מספר מפלגות קטנות, הבטיח אוהירה לעצמו כהונה נוספת. עם זאת, ב-16 במאי 1980 נערכה בדיאט הצעת אי אמון, ועברה לאחר ש-69 מחברי המפלגה הליברלית-דמוקרטית נמנעו. אוהירה עמד בפני הברירה של להתפטר או להכריז על בחירות חדשות, והוא בחר באפשרות הראשונה. אולם, ב-31 במאי אושפז אוהירה בבית החולים לאחר שלקה בהתקף לב, ונפטר 12 יום לאחר מכן.
מזכיר הממשלה, מסיושי איטו, החליף את אוהירה בתפקידו, ולאחר הבחירות שנערכו הפך זנקו סוזוקי לראש הממשלה.
טיינולופוס
טיינולופוס (שם מדעי: Teinolophos; פירוש השם: "רכס שיניים מורחב") הוא סוג יונק נכחד מקבוצת יונקי הביב שהתקיים במשך הקרטיקון התחתון שלפני 120 עד 113 מיליון שנה מזמננו באוסטרליה. סוג זה תואר ב-1999 והוא נחשב למונוטיפי במשפחה Teinolophidae, בו נכלל מין יחיד - Teinolophos trusleri, הקרוי על שם האמן פיטר טרוסלר. הממצאים שלו התגלו בתצורות וונטאגי שבדרום ויקטוריה.
היה זה יונק בעל צורה בסיסית דומה מעט לסינאפסידים שהיה קרוב בעיקר לסטרופודון ואולי היה בעל דמיון רחוק לברווזן מודרני. אצל היונק הקדום היו שיניים חותכות בעלי שחיקה מאוד מהירה וטוחנות גבוהות, אשר התאימו לקדמת פני הלסת והיו גבוהות יותר משאר הלסת (מה שנתן למין את שמו). גודל שיניים אלה היה כשישית מגודל היונק וכנראה ששימשו לאכילת חרקים וטרף דומה. ליונק זה היו אוזניים פרימיטיביות, כאשר היה חיבוק סחוס דק בין האף לסנטר.
קבוצה (כימיה)
בכימיה, קבוצה או משפחה היא מקבץ טורי (קו אנכי) של יסודות שבטבלה המחזורית. קיימים 18 קבוצות שכאלה בטבלה, כאשר הטורים בבלוק f (שבין קבוצה 2 לקבוצה 3) הם חסרי מספר.
כל היסודות באותה קבוצה הם בעלי תכונות פיזיקליות וכימיות דומות, היות שהם בעלי אותה כמות של אלקטרונים בקליפת הערכיות. מרבית התכונות האופייניות של יסוד כלשהו למעשה נובעות מכמות האלקטרונים בקליפת הערכיות.
ישנן שלוש שיטה למספור הקבוצות:
לחלק מן הקבוצות יש שם ייחודי משלהן, לדוגמה השם "כלקוגנים" מזוהה עם הקבוצה ה-16. ולחלק מן הקבוצות קוראים בשם היסוד הראשון בקבוצה, למשל קבוצת המנגן מזוהה עם הקבוצה ה-7.
שמות הקבוצות
במהלך ההיסטוריה, נעשו שימושים בכמה סטים של שמות לקבוצות: <div class="mw-collapsible" style="background:#fafafa;border-radius:1em; font-size:85%; border:1px solid #111111; width:100%; margin:0 auto; padding:2px; text-align:center; vertical-align:top;"> הקבוצות בטבלה המחזורית
a - קבוצה 1 מכילה את היסוד מימן (H) ואת המתכות האלקליות. ליסודות קבוצה זו יש אלקטרון אחד באורביטל ה-s הכי חיצוני. למרות זאת, מימן אינו נחשב מתכת אלקלית משום שאינו מתכת, אפילו שבתכונותיו הוא הכי דומה לקבוצה זו. n/a - אין מספר קבוצה ליסודות אלו
b - קבוצה 18, הגזים האצילים, לא הייתה ידוע בזמן של הטבלה המקורית מנדלייב, והתגלתה רק בשנת 1902. מנדלייב אישר את גילוי היסודות החדשים והכניס אותם לטור חדש שאותו הוא מספר כ"קבוצה 0".
c - שם הקבוצה המומלץ לפי ארגון ה-IUPAC
בנוסף, קיימים כמה שמות שהוצעו במהלך השנים אך לא קיבלו הכרה עולמית כמו:
שיטת CAS ושיטת IUPAC הישנה
בעבר היו נהוגות שתי שיטות למספור הקבוצות: שיטת CAS ושיטת IUPAC הישנה. שתי השיטות השתמשו גם בספרות (רומיות) וגם באותיות A ו-B. שתי השיטות היו זהות מבחינת הספרות, שציינו את הדרגת חמצון הכי גבוהה שיכולה להיות ליסוד מקבוצה זאת, לדוגמה, לאשלגן (K) יש אלקטרון ערכיות אחד, ולכן הוא ממוקם בקבוצה 1, ולקלציום שני אלקטרוני ערכיות, ולכן הוא ממוקם בקבוצה 2. למרות הדמיון בספרות בין שתי השיטות, השימוש באותיות היה שונה בכל שיטה.
שיטת IUPAC החדשה נוצרה על מנת להחליף את שתי השיטות הישנות, על מנת להפסיק את הבלבול שנוצר עקב זה שבשתי השיטות השתמשו באותן אותיות וספרות לציון קבוצות שונות. שיטת IUPAC החדשה לא משתמש כלל באותיות, והיא פשוט ממספרת את הקבוצות מ-1 עד 18 בסדר עולה. השיטה הוצעה לראשונה לציבור בשנת 1985, ובשנת 1990 היא הוכנסה באופן רשמי למונחון IUPAC.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2002/2003
גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2002/2003 הייתה התחרות ה-5 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-2 בדצמבר 2002 ומשחק הגמר נערך ב-27 במאי 2003 והסתיים בניצחון של מכבי חולון על מכבי חיפה בדרך לזכייה ראשונה בתואר.
מתוך 12 קבוצות ששיחקו בעונה זו בליגת כדורגל נשים נרשמו לגביע 11 קבוצות.
לפי תקנון התחרות, בעונה זו נערכו 4 סיבובים כשבסיבוב הראשון השתתפו 6 קבוצות ו-5 האחרות התחילו מהשלב הבא שהיה גם רבע הגמר.
רבע הגמר
אל 3 המנצחות מהסיבוב הראשון הצטרפו 5 קבוצות שהוגרלו להתחיל בשלב זה. המשחקים נערכו ב-3 בפברואר 2003 פרט למשחק בין אס"א ת"א למכבי חולון שנערך ב-1 במאי.
חצי הגמר
המשחקים נערכו ב-14 במאי 2003.
רקל ארגנדוניה
רקל ארגנדוניה (בספרדית: Raquel Argandoña; נולדה ב-5 בדצמבר 1957) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה צ'יליאנית.
ביוגרפיה
ארגנדוניה נולדה ב-5 בדצמבר 1957 בעיר סנטיאגו דה צ'ילה.
מ-1973 ועד 1976 השתתפה כדוגמנית בשעשועון הטלוויזיה "Sábado Gigante".
ב-1975 נבחרה למיס צ'ילה והשתתפה בתחרות מיס תבל הבינלאומית.
ב-1978 הנחתה את "OTI Festival", תחרות שירים בין מדינות אמריקה הלטינית המהווה גרסה מקומית לתחרות האירוויזיון האירופאית.
בשנת 1987 שיחקה בתפקיד הראשי במיני סדרה "La Quintrala" המבוססת על ביוגרפיה של אריסטוקרטית החיה בצ'ילה במהלך המאה ה-17.
ב-1996 נכנסה לפוליטיקה שהתמודדה על ראשות העיר פלרקו (Pelarco) אך לא נבחרה, ב-2000 התמודדה שנית בבחירות ובעם זו זכתה במרבית הקולות, היא כיהנה בתפקיד של ראשת העיר עד 2004.
בשנת 2006 שימשה כמתחרה במהדורה הצ'יליאנית של "רוקדים עם כוכבים".
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
מקדונל דאגלס (כיום בואינג) AV-8B הרייר II (באנגלית: McDonnell Douglas AV-8B Harrier II) הוא מטוס תקיפה בעל יכולות המראה ונחיתה אנכית או קצרה. המטוס הוא הדור השני של מטוס התקיפה הוקר סידלי הרייר, שפותח ויוצר בבריטניה, והוא תוצאה של מאמץ פיתוח משותף לארצות הברית ולבריטניה. מטרתו העיקרית של המטוס היא תקיפת מטרות קרקע ומשימות סיוע קרוב. המטוס מופעל בדרך כלל מנושאות מטוסים קלות, אוניות סער אמפיבית ומבסיסי הפעלה קדמיים. המטוס נמצא בשימוש חיל הנחתים של ארצות הברית, הצי הספרדי, והצי האיטלקי. בריטניה פיתחה דגם משלה של המטוס, שנקרא בריטיש אירוספייס הרייר II. דגם זה מופעל על ידי הצי המלכותי הבריטי וחיל האוויר המלכותי הבריטי. במקביל לדגם המבצעי, פותח דגם לאימונים, שסמלו TAV-8B.
ה־AV8-B הוא תכנון מחודש של הדגם הקודם, AV-8A/C הרייר, שנעשה על ידי חברת מקדונל דאגלס. נעשה תכנון מחודש של הכנף והגוף, תא הטייס הוגבה, והוכנסו שיפורים מבניים ואווירודינמיים שונים. נוספו גם נקודות לתליית חימוש ומטענים שונים. בשדרוגים מאוחרים יותר של המטוס, (AV-8B(NA ו־AV8B הרייר 2 פלוס, נוסף מכ"ם ויכולות תקיפה בלילה. חברת בריטיש אירוספייס הצטרפה לפרויקט ב־1981 כשותפה. לאחר המיזוגים העסקיים שעברו שתי החברות, מפעילות כיום חברות בואינג ו־Bae מערכות את הפרויקט.
מטוסי הרייר II פעלו במספר רב של עימותים ברחבי העולם. במלחמות ומבצעים שונים פעלו המטוסים במשימות סיוע אווירי קרוב לכוחות קרקע ובמשימות סיור, והוכיחו את יעילותם. הגנרל נורמן שוורצקופף, מפקד כוחות הקואליציה במלחמת המפרץ ציין שההרייר היה אחד משבעת אמצעי הלחימה החשובים ביותר באותה מלחמה. גם מטוסי ההרייר II של איטליה וספרד השתתפו בעימותים שונים, כחלק מכוחות נאט"ו.
תחילת הפיתוח
בסוף שנות ה־60 ובתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20 החלו מטוסי ההרייר מן הדור הראשון להיכנס לשירות חיל האוויר המלכותי הבריטי וחיל הנחתים של ארצות הברית. ככל שנרכש ניסיון בהפעלת המטוסים, הסתברו מגבלותיהם - טווח קצר ויכולת מוגבלת לשאת מטען מועיל. גרסה AV-8A של המטוס, בשירות חיל הנחתים, בעת המראה קצרה, הייתה יכולה לשאת פחות מחצי המטען שיכול היה לשאת מטוס A-4 סקייהוק, ולמרחק קצר יותר. כדי להתמודד עם קושי זה, החלו ב־1973 חברות מקדונל דאגלס והוקר סידלי בפיתוח משותף של גרסה מתקדמת יותר, בעלת יכולות גבוהות יותר. המאמץ הראשוני התמקד בשיפור מנוע המטוס, מנוע "פגסוס". המנוע המשופר זכה לסימול "פגסוס 15", ופותח על ידי חברת בריסטול סידלי. ניסויי המנוע היו מוצלחים והמנוע הוכיח ביצועים משופרים, ואולם קוטרו היה גדול ב־70 מ"מ מקוטרו של המנוע הקיים, ולא ניתן היה להתקינו במטוס.
בדצמבר 1973 השלים צוות בריטי־אמריקני מסמך הגדרות למטוס הרייר מתקדם, המונע על ידי מנוע פגסוס 15. המטוס היה מיועד להחליף את מטוסי ההרייר הקיימים בחיל האוויר המלכותי הבריטי ובחיל הנחתים של ארצות הברית, שם נועד להחליף גם את מטוסי ה־A4 של החיל. המטוס המתוכנן היה אמור להיות בעל טווח ויכולת נשיאת מטען במשקל כפולים, ולכן כונה לא רשמית "AV-16". ואולם, ממשלת בריטניה החליטה לבטל את השתתפותה בפרויקט במרץ 1975 עקב קיצוץ בתקציב הביטחון, עלות גדלה והולכת של הפרויקט המתוכנן, והערכת חיל האוויר המלכותי כי יזדקק ל־60 מטוסים בלבד, מספר מצומצם שלא הצדיק את המשך הפרויקט. ממשלת ארצות הברית לא הייתה מעוניינת לממן את הפרויקט לבדה, ולפיכך הופסקה הפעילות בהמשך השנה.
תכנון וניסויים
במהלך הפיתוח עלו שתי גישות של החברות המשתתפות. הוקר סידלי התמקדה בפיתוח כנף גדולה יותר, שאותה ניתן יהיה להתקין במטוסים הקיימים כחלק מתהליך השבחה עתידי. חברת מקדונל דאגלס לעומת זאת התמקדה בכיוון פחות שאפתני, שעיקרו היה מתן מענה לצורכי חיל הנחתים. מקדונל דאגלס למדה מתהליך התכנון, ויישמה ידע שנאסף במהלכו כדי להתאים מטוס לצורכי חיל הנחתים. משרד ההגנה של ארצות הברית אישר את תוכנית הפיתוח של חברת מקדונל דאגלס למטוס ההרייר II ב-1976.
מטוסי חיל הנחתים נרכשים עבורו על ידי צי ארצות הברית, וזה דרש לערוך ניסויי טיסה למטוס החדש לפני הכנסתו לשירות. כדי לערוך את הניסויים התאימה חברת מקדונל דאגלס שני מטוסי AV-8A לשינויים שערכה: הותאמו להם כנפיים חדשות, כונסי אוויר שהותאמו מחדש, נחירי פליטה משופרים, ושיפורים אווירודינמיים נוספים. עם זאת, במטוסי הניסוי נותר תא הטייס של מטוסי הדור הראשון ולא הותקנו בו השינויים שנערכו בחלקו הקדמי של הגוף. מטוסי הניסוי זכו לציון YAV-8 (תוספת האות Y באה לציין אב טיפוס), והמטוס הראשון המריא ב־9 בנובמבר 1978. אב הטיפוס השני המריא ב־19 בפברואר 1979. אב טיפוס זה התרסק בנובמבר אותה שנה, בשל כשל במנועו. טיסות הניסוי, שנערכו במהלך השנים 1978 ו־1979 הראו שלמטוס גרר גבוה מהצפוי, דבר שהוריד את מהירותו המתוכננת. שיפורים בפרופיל האווירודינמי הועילו רק במעט. עם זאת, בתחומים אחרים ניכר שיפור, ובכלל זה במטען היעיל שנשא המטוס, בטווח וביכולות ההמראה והנחיתה הקצרות והאנכיות. שיפורים אלה הובילו להענקת חוזה ייצור לחברת מקדונל דאגלס. על פי החוזה הייתה החברה אמורה לייצר תריסר מטוסים בסדרה הראשונה, ובעקבותיהם לייצר 324 מטוסים נוספים.
גורמים במשרד ההגנה של ארצות הברית ובצי ניסו להביא לביטול תוכנית ההרייר בין 1978 ל־1980, אך למרות ניסיונות אלו כלל משרד ההגנה את תוכנית ייצור המטוס בתקציבו השנתי ב־1981, ולאחר מכן בתוכנית החומש להצטיידות של המשרד. צי ארצות הברית לא רכש את המטוס, בשל הטווח הקצר ויכולת נשיאת המטען הנמוכה ביחס למטוסים אחרים של הצי. התוכנית זכתה לתמריץ חשוב כאשר מקדונל דאגלס ובריטיש אירוספייס חתמו על מזכר הבנות שהיה האות לחזרתה של בריטניה לפרויקט. על פי ההסכם הפכה החברה הבריטית לקבלן משנה, ולא זכתה למעמד של שותפה מלאה כפי שהיה קורה לו בריטניה לא הייתה נסוגה מן הפרויקט כמה שנים לפני כן. בהתאם למעמדה על פי החוזה החדש קיבלה החברה הבריטית אחריות לייצור 40% מן המטוס. ייצור המטוס נעשה במפעלי מקדונל דאגלס בסנט לואיס, מיזורי, ובמפעלי בריטיש אירוספייס בקינגסטון של התמזה ובדנספולד, בסארי, שבאנגליה. 75% מייצור המנוע ניתן לחברת רולס־רויס (שרכשה עוד קודם לכן את חברת בריסטול סידלי) ו־25% לחברת פראט אנד ויטני.
פיתוחים נוספים
עם תחילת הכשרת הטייסים למטוס החדש, הסתבר כי תכונות הטיסה של ההרייר II שונות מאלה של ההרייר I, וכן שתא הטייס הדיגיטלי של ההרייר II שונה מהותית מזה של ההרייר I. בשל כך היה צורך בפיתוח מטוס דו מושבי להסבת טייסים. תקציב שיועד לייצור שמונה מטוסי A-8B הועבר ב־1984 לייצור מטוס כזה, שזכה לסימול TAV-8B. המטוס הראשון מדגם זה המריא ב־21 באוקטובר 1986, והמטוס הראשון נמסר לחיל הנחתים ב־24 ביולי 1987. 28 מטוסים דו־מושביים יוצרו עבור חיל הנחתים, ונוספים נבנו עבור איטליה וספרד.
ב־1985 החלה מקדונל דאגלס בעבודה על גרסה חדשה של המטוס, שנועדה לתקיפה בשעות הלילה. החברה האמריקנית ובריטיש אירוספייס זכו לעידוד להמשך הפיתוח לאור התעניינות מצד ברזיל, יפן ואיטליה. 66 מטוסים מן הגרסה החדשה, שציונה היה (AV-8B(NA, הוזמנו על ידי חיל הנחתים. המטוס הראשון שהוסב לגרסה זו היה המטוס ה־87 על קו הייצור של מקדונל דאגלס מגרסה AV-8B, שיצא מן המפעל ביוני 1987. ניסויי הטיסה היו מוצלחים ויכולת התקיפה בלילה הוכחה. בספטמבר 1989 נמסר המטוס הראשון מגרסה זו לחיל הנחתים. גרסה מקבילה יוצרה עבור חיל האוויר הבריטי, שם זכתה לסימול GR.7. מטוסים בריטיים מגרסה GR.5 שודרגו לגרסה זו מאוחר יותר.
ביוני 1987 חתמו מקדונל דאגלס, בריטיש אירוספייס וחברת המנועים סמית'ס אינדסטריס על מזכר הבנות משותף לפיתוח עצמאי של גרסה משודרגת יותר של המטוס, שתיקרא בהמשך AV-8B פלוס. חיל הנחתים אישרה את ההצעה, ולאחר התלבטות רבה גיבשו גם הצי האיטלקי והצי הספרדי דרישה משותפת למטוסי הרייר להגנת הצי. ארצות הברית, ספרד ואיטליה חתמו על מזכר הבנות משותף בספטמבר 1990, בו הוגדרה חלוקת האחריות על ייצור המטוס בין שלוש המדינות, והוקם משרד משותף לניהול הפרויקט. ב־30 בנובמבר 1990 העניק צי ארצות הברית, כנציג שלוש השותפות בפרויקט, את חוזה הייצור לחברת מקדונל דאגלס. חודש לאחר מכן הזמין חיל הנחתים 30 מטוסי הרייר II משופר ו־72 שדרוגים למטוסים קיימים. הצי האיטלקי הזמין 16 מטוסי הרייר II משופר ושני מטוסי אימון, והצי הספרדי הזמין 8 מטוסים. חלק מהייצור התבצע במפעלי קאסה (CASA) בסביליה, שבספרד, וחלק נוסף במפעלי חברת אלניה בטורינו, שאיטליה. בריטניה השתתפה גם היא בפרויקט, בייצור חלק מרכיבי המטוס. ההרשאה לייצור ניתנה ב־3 ביוני 1992, וטיסת הבכורה של אב הטיפוס התקיימה ב־2 בספטמבר. תוכנית ניסויי הטיסה הייתה מוצלחת, והמטוס הסדרתי הראשון הועבר לחיל הנחתים ב־17 במרץ 1993. המטוסים סופקו במהלך השנים 1995-1993.
במקביל, החלה תוכנית לייצור מחדש של מטוסי AV-8B קיימים, כדי להסב אותם לסטנדרט החדש. תוכנית זו אושרה על ידי משרד ההגנה של ארצות הברית ב־11 במרץ 1994, ונועדה לעשות שימוש ברכיבים חדשים ומשופצים לצורך ייצור מחדש של מטוסים קיימים, כדי לחסוך עלויות של ייצור מטוס חדש לגמרי. ההסבה לגרסה החדשה החלה באפריל 1994, והמטוס המשופץ הראשון נמסר לחיל הנחתים בינואר 1996. במרץ 1996 העריך המשרד לאחריות דיווח (General Accounting Office, GAO) של ממשלת ארצות הברית כי עדיף לרכוש מטוס חדש לגמרי מאשר לייצר מחדש מטוסים ישנים; להערכתם, עלות הייצור של מטוס חדש הייתה 24 מיליון דולר, לעומת הערכת הצי שעלות הייצור מחדש היא בין 23 ל־30 מיליון דולר, ואילו עלות מטוס חדש היא 30 מיליון דולר. למרות ויכוח זה המשיכה התוכנית, וב־2003 נמסר המטוס ה־72 שיוצר מחדש, האחרון בתוכנית. גם ספרד השתתפה בתוכנית, והמטוס האחרון שלה שיוצר מחדש נמסר בדצמבר 2003. היה זה מטוס ה־AV-8B האחרון שירד מפס ייצור כלשהו.
בנימין הובנר
בנימין הובנר (בגרמנית: Benjamin Hübner, נולד ב-4 ביולי 1989 בויסבאדן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
הובנר גדל בויסבאדן, ושיחק במועדון המקומי והן ויסבאדן מגיל ילדות. במאי 2008 ערך הובנר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כאשר היה בן 18. בעונה הבאה, 2008/09, הובנר כבר הפך לשחקן הרכב בקבוצה, ששיחקה בליגת ההבונדסליגה השנייה ונשרה לליגה השלישית בתום העונה. בעונת 2010/11 היו והן ויסבאדן והובנר קרובים להעפלה בחזרה לבונדסליגה השנייה, אך סיימו רק במקום הרביעי. בתום עונת 2011/12 עזב הובנר לראשונה את והן ויסבאדן לאחר 19 שנים במועדון, וחתם בו.פ.ר. אאלן מהבונדסליגה השנייה. הובנר שיחק במועדון שתי עונות, בהן סיימה הקבוצה במרכז הטבלה. בקיץ 2014 חתם הובנר באינגולשטאדט 04 ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בעונת 2014/15 סייע הובנר לעליית אינגולשטאט לבונדסליגה מהמקום הראשון, כשהוא משתף פעולה עם אלמוג כהן, אלפרדו מוראלס ודנילו סוארס. בעונת 2015/16 המשיך הובנר להציג יכולת טובה, וסייע לאינגולשטאט לסיים במקום ה-11 בבונדסליגה עם 42 ספיגות, ההגנה הרביעית בטיבה בליגה.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
פיתוחים נוספים
במהלך שנות ה־90 של המאה ה־20 התמזגה חברת מקדונל דאגלס עם חברת בואינג, וחברת בריטיש אירוספייס התמזגה אל חברת Bae מערכות. שתי החברות החדשות המשיכו בקידום פרויקט ההרייר על גרסאותיו השונות אל תוך העשור הראשון של המאה ה־21. בין 1969 ל־2003 נבנו 824 מטוסי הרייר I ו־II, על דגמיהם השונים. כאמור, מטוס ההרייר האחרון ירד מפס הייצור מחדש ב־2003. על פי דיווח בכתב העת פלייט אינטרנשיונל ב־2001, שקלה טאיוואן לרכוש מטוסי הרייר II מצוידים במכ"ם APG 66, המותקן במטוסי F-16 פייטינג פלקון. מימוש הרכישה היה עשוי לשמור על פעילות פס הייצור עד 2005 לפחות. ואולם, טיוואן נסוגה מתכנון זה, למרות הצעות להחכיר מטוסי הרייר II קיימים, והחליטה לבחור ברכישת מטוסי F-35 לייטנינג II כמטוסי המראה ונחיתה קצרה עבור צבאה.
בנימין הובנר
קריירת מועדונים
בקיץ 2016 עזב הובנר את אינגולשטאט, וחתם בהופנהיים מהבונדסליגה. הובנר השתלב במהרה בקבוצה, ומשתף פעולה בהגנה עם סבסטיאן רודי, ניקלאס זולה, פאבל קדראבק וארמין ביצ'אקצ'יץ'. בעונת 2017/18 סיים הובנר עם הופנהיים במקום השלישי בליגה והבטיח את מקומה של הקבוצה בליגת האלופות.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
פיתוחים נוספים
חיל הנחתים שוקל, נכון ל־2013, שיפורים אפשריים שונים למטוסי AV-8B הרייר II שלו, כדי לאפשר את שירותם עד שנת 2030, כמתוכנן. השיפורים שאותם שוקל חיל הנחתים הם התקנת מערכת Link 16 להעברת מידע דיגיטלי, התאמה מוגברת עם טילי AIM-120 אמראם, ושילוב מערכת סימון מותקנת קסדה. ייתכן שייעשו שיפורים גם במכ"ם המטוס ובמערכות החיישנים שבו. כאמור, מתכנן חיל הנחתים להפעיל את מטוסי ההרייר שברשותו עד שנת 2030, בשל עיכובים צפויים באספקת מטוסי ה־F-35B, וכן בשל העובדה שלמטוסי ההרייר משך שירות ארוך מזה של מטוסי ה־F/A-18 הורנט של חיל הנחתים.
גלות אדום
גלות אדום או גלות רומי היא גלות עם ישראל שהחלה אחר חורבן בית המקדש השני, והיא המרכזית והארוכה מבין ארבע הגלויות. גלות זו החלה תחת שלטון האימפריה הרומית, ונמשכה תחת הממלכות הנוצריות שירשו אותה. מכונה לרוב בכינוי הסתמי "הגלות", וכן בשם "אלפיים שנות גלות".
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
תיאור כללי
AV-8B הרייר II הוא מטוס תקיפה תת־קולי. המטוס דומה בצורתו לקודמו, הוקר סידלי הרייר, והוא בעל מייצב גובה מאוזן וכנפיים גבוהות, בעלות דיהדרל שלילי מודגש. למטוס מנוע סילון טורבו־מניפה מדגם רולס-רויס פגסוס, ולו שני כונסי אוויר וארבעה נחירי פליטה מתכווננים. שניים מנחירי הפליטה ממוקמים ליד חלקה הקדמי, הקר, של הטורבינה, ושניים ליד חלקה האחורי, החם. בכך שונה המטוס ממטוסי קרב רגילים, בהם ממוקמים נחירי הפליטה בחלקו האחורי של המטוס. להרייר נחירי פליטה נוספים, קטנים יותר, הממוקמים בחרטום המטוס, בזנבו וקצות הכנפיים. באמצעות נחירי פליטה אלה מוגברת השליטה ביכולת התמרון של המטוס, במיוחד במהירויות נמוכות.
למטוס ההרייר II שבע נקודות לתליית חמוש ומטען, אחת מתחת לגוף ושלוש מתחת לכל כנף - תוספת של שתי נקודות נשיאה לעומת ההרייר I. בנוסף, ישנן שתי תחנות על הגוף בהן מותקן תותח GAU-12 בקוטר 25 מ"מ ומחסנית תחמושת עבורו. במטוס ההרייר II של בריטיש אירוספייס, הגרסה הבריטית של המטוס, נוספו גם שני נושאי טילים, אחד על כל כנף. כמו בהרייר I, גם בהרייר II נשמר סידור כני הנסע: שני כני נסע על ציר האורך של הגוף, ועוד שני כנים קטנים יותר על הכנפיים. מיקומם של כני הנסע שבכנפיים שונה לעומת מטוסי הדור הראשון, והם הועברו למרכז הכנף (בניגוד למטוסי הדור הראשון, בהם הותקנו כני הנסיעה המשניים בקצה הכנף). כונסי האוויר של ההרייר II גדולים מאלה של קודמו, ופתח הכניסה שופר. מקדונל דאגלס הוסיפה מתחת לגוף מתקנים לשיפור העילוי, הלוכדים את גזי הפליטה מן המנוע, ומוסיפים עוד עילוי שווה ערך ל־544 ק"ג.
גלות אדום
תחילת הגלות
מקובל לראות את התחלת גלות אדום עם חורבן בית המקדש השני (שנת ג'תתכ"ח (68), ג'תתכ"ט (69) או ג'תת"ל (70), לפי הדעות השונות בעניין). קשירת חורבן הבית עם תחילת החורבן ניתנת להבנה כבר בדברי חז"ל המציינים יחד את הגלות וחורבן הבית, ומפורשת יותר בספרי הראשונים והאחרונים.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
תיאור כללי
כנף המטוס משלבת מספר רב של שינויים מבניים ואווירודינמיים. מהנדסי מקדונל דאגלס תכננו כנף חדשה, בעלת פרופיל סופר קריטי, שעשויה מיחידה אחת. הפרופיל הסופר קריטי מקטין את הגרר, משפר את יכולת השיוט של המטוס ומגדיל את היחס בין העילוי לגרר. הכנף עשויה מחומר מרוכב מחוזק בסיבי פחמן, והיא עבה יותר, בעלת יחס־ממדים גבוהה יותר, פחות משוכה לאחור, ובעלת שטח גדול יותר (21.4 מ² לעומת 18.68 מ² בדור הראשון). הכנף קלה יותר ובעלת תצורה היוצרת עילוי גבוה, ולה מדפים המופעלים אוטומטית על פי תמרוני המטוס, ומאזנות מונמכות. הכנף, בצירוף התוספות לשורש הכנף בשפת ההתקפה (leading edge root extensions, LERX), מאפשרת תוספת של 3,035 ק"ג מטען שאותו יכול המטוס לשאת, לעומת מטוסי הדור הראשון, בהמראה ממסלול באורך 300 מטרים. ההרייר II הוא מטוס הקרב הראשון בו נעשה שימוש נרחב בחומרים מרוכבים: אלה שולבו בכנפיים, בהגה הכיוון, במדפים, בחרטום, ובגוף המטוס. חומרים מרוכבים מהווים 26% ממבנה המטוס, והשימוש בהם הביא להפחתת משקל המטוס ב־217 ק"ג לעומת מטוסים אחרים בעלי מבנה דומה, העשויים ממתכת.
גלות אדום
תחילת הגלות
מבחינה היסטורית, לא התקיימה גלות (=הגליה) כללית גורפת עם חורבן בית המקדש, ויהודים נותרו להתגורר בארץ ישראל מאות שנים לאחר החורבן, כולל בימי התקופה הביזנטית בארץ ישראל, וקיימים אף שרידי בתי כנסת מתקופה זו. כמו כן, מבחינת ריבונות, שליטת היהודים בארץ ישראל נשללה מהם בהדרגתיות במהלך התקופה הרומית בארץ ישראל, החל מכ-130 שנה לפני חורבן הבית, וכ-60 שנה לפני החורבן באופן מוחלט. בתקופה שאחר החורבן הייתה לעם ישראל אוטונומיה דתית, כלכלית ותרבותית לאורך זמן.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
תיאור כללי
השינויים הטכנולוגים הרבים ששולבו בהרייר II, בהשוואה להרייר I, הורידו באופן משמעותי את עומס העבודה של הטייס. החתך הסופר קריטי של הכנף, השימוש בהנדסת אנוש בשיטת HOTAS (hands-on-throttle-and-stick, כל המפסקים וכפתורי ההפעלה החשובים של המטוס נמצאים על המצערת ועל מוט ההיגוי), ויציבות מובנית שיפרו באורח מהותי את קלות ההטסה. תא הטייס הוגבה כדי לאפשר שדה ראייה טוב יותר, והותקן בו מסך תצוגה רב שימושי מסוג שפופרת קרן קתודית (שק"ק). מסך זה נמצא בשימוש במטוסי F/A-18 הורנט, ועליו ניתן להציג מספר רב של פונקציות, ובהן התרעות מכ"ם, הפעלת נשק מונחה, ועוד. לטייס כסא מפלט אפס־אפס של חברת UPC/סטנסל, המאפשר לטייס נטישה גם בגובה אפס ובמהירות אפס.
פיתוחים ותתי־דגם
מטוסי ההרייר II הראשונים היו תת־הדגם לתקיפה בשעות היום, וכך כונו. רובם שודרגו לתת־הדגם לתקיפה בשעות הלילה - תת־הדגם הרייר II פלוס. המטוסים שלא עברו שדרוג הוצאו משירות. תא הטייס של ה־AV-8B היה הבסיס לניסויים הראשונים במערכת פקודות קוליות (DVI ,Direct Voice Input), המאפשרת לטייס לשלוט על המטוס באמצעות פקודות קוליות. מערכת האוויוניקה העיקרית היא מערכת בקרת ירי מתוצרת יוז איירקראפט.
גלות אדום
תחילת הגלות
רבי צדוק הכהן מלובלין עומד על נתון היסטורי זה לעומת ההכרה של החורבן בתחילת הגלות, ומבאר:
כמו כן, מאחר שבית המקדש ששימש כסמל רוחני וגם לאומי, חורבנו סימל את תחילת הגלות הפיזית שהחלה רק מאוחר מכן, וכך במקורות מופיע כאילו החלה הגלות בפועל כבר בעת חורבן בית המקדש. בהתאם לכך תשעה באב מזוהה עם הגלות, כפי שהדבר מצוין רבות בקינות הנאמרות בו, שעוסקות באופן כללי בגלות ולא רק בחורבן בית המקדש.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
פיתוחים ותתי־דגם
בגרסת האימונים של ה־AV-8B, ה־TAB-8B, יושבים שני הטייסים זה מאחורי זה. חלקו הקדמי של גוף המטוס הוארך כדי להכיל את מושב הטייס השני, וכדי לפצות על חוסר היציבות שנוצר, הוארך בסיסו של מייצב הכיוון והוגבה. מטוסי האימון של חיל הנחתים כוללים את תא הטייס המתקדם ואת המערכות החדשות, אך למטוס יש רק שתי נקודות לנשיאת נשק ומטען והוא אינו כשיר לקרב. מטוסי האימון הראשונים הונעו באמצעות מנוע F402-RR-406A, בעל דחף של 95.4 קילו־ניוטון (21,450 ליברות). מטוסי אימון שיוצרו מאוחר יותר הונעו על ידי גרסה מתקדמת יותר של המנוע, F402-RR-408A, שהוא בעל דחף גבוה יותר - 105.8 קילו־ניוטון (23,000 ליברות).
גלות אדום
תחילת הגלות
עם זאת, תקופת חורבן בית המקדש השני הייתה נקודת פתיחה של שרשרת אסונות לאומיים, שיחד עם עוינות השלטונות רופפו בהדרגה את הנוכחות היהודית בארץ ישראל, והעבירו את כובד המשקל שלה לארצות אחרות.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
פיתוחים ותתי־דגם
השדרוג הראשון של המטוס היה לגרסת תקיפה בשעות לילה. לגרסה זו נוספה בחרטום המטוס מצלמת FLIR, המזהה גופים לפי החום שהם פולטים. כמו כן נוספה תצוגה עילית, אמצעים לחיבור משקפי ראיית לילה, ומערכת מפה נעה. מנוע המטוס שודרג למנוע F402-RR-408, בעל אמינות גבוהה יותר ועוצמה רבה יותר. שיפור נוסף למנוע הייתה מערכת שליטה אלקטרונית. משגרי הנורים והמוץ הוסרו, וכונס האוויר שמתחת לייצב הכיוון הוארך. הגרסה לתקיפת לילה צוינה בתחילה כ־AV-8D, אך לבסוף זכתה לסימול (AV-8B(NA.
גלות אדום
תחילת הגלות
בקרב החוקרים, יש מי שראה את קשירת חורבן בית שני בהתחלת הגלות בגישה נוצרית עתיקה, עוד מימי יוסטינוס מרטיר וטרטוליאנוס, שהציגה את חורבן הבית כסימן לכך ש"קרבנו של ישו" הוא השלמתה ותכליתה של עבודת הקורבנות וכי היהודים שדחו אותו מרדו באל ובשל כך נדחו מעל עם ישראל, הממשיך להתקיים בנצרות. למעשה בתקופה שאחרי חורבן הבית היו רבים סימני החירות מסימני הגלות. לעם ישראל הייתה אוטונומיה מבחינה דתית, כלכלית ותרבותית. לדבריו, מרד בר כוכבא המחיש את אחדות עם ישראל ועוצמתו המדינית הצבאית בתקופה ההיא, ולכן רואה הוא את הגלות הממשית רק לאחר מרד בר כוכבא.
סיום הגלות
גלות אדום נחשבת כגלות האחרונה, שאחריה לא תהיינה גלויות נוספות של עם ישראל מארצו; וסיום אותה הגלות מזוהה כחלק מהגאולה העתידית, שנחשבת לגאולה נצחית וגם כתחילת תהליך אחרית הימים, שבו ימות המשיח, תחיית המתים ואף בשם "העולם הבא".
אופן והגדרת סיום הגלות אינו מבורר דיו במקורות, והוא מופיע בצורות שונות במדרשים ובספרי ההגות ומחשבת ישראל.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
חיל הנחתים של ארצות הברית
לקראת כניסת המטוס לשירות בחיל הנחתים הועבר ההרייר II סדרה של מבחני הערכה. הבדיקות נערכו במשך שמונה חודשים, מ־31 באוגוסט 1984 עד 30 במרץ 1985, בבסיסי חיל הנחתים באריזונה ובקליפורניה, ארצות הברית, ובבסיס חיל האוויר המלכותי הקנדי, באלברטה, קנדה. תהליך ההערכה זיהה כמה מגרעות, אך באופן כללי היה תהליך ההערכה מוצלח. המטוס הפך למבצעי באוגוסט 1985.
ההרייר II השתתף באופן נרחב במלחמת המפרץ הראשונה. בעת ההיערכות למלחמה השתתפו מטוסים מאוניות סער אמפיביות ומבסיסים יבשתיים בגיחות אימונים וסיוע. המטוסים לא השתתפו בתקיפות האוויריות הראשונות במבצע סופה במדבר, אך כבר ביום הראשון, 17 בינואר, הוזנקו מטוסי הרייר לתקיפת ארטילריה עיראקית שהפגיזה את העיר חפג'י ובתי זיקוק שכנים. במהלך המלחמה ביצעו מטוסי AV-8B 3,380 גיחות ב־4,083 שעות טיסה, תוך הפגנת רמת כשירות של 90%. חמישה מטוסים הופלו על ידי טילי נ"מ, ושני טייסים נהרגו. קצב השחיקה של המטוסים היה 1.5 מטוסים לכל 1,000 גיחות. לאחר המלחמה ציין גנרל נורמן שוורצקופף, מפקד כוחות הקואליציה, כי מטוסי ההרייר II היו אחד משבעת אמצעי הלחימה החשובים ביותר בקרבות. בין שאר אמצעי הלחימה שמנה היו מטוסי F-117 נייטהוק ומסוקי AH-64 אפאצ'י. מטוסי הרייר II המשיכו לפעול באזור עד שנת 2003, במסגרת מבצע משמר דרומי.
גלות אדום
מדינת ישראל כסיום הגלות
בציונות הדתית מקובל לראות את סיום הגלות בהקמת מדינת ישראל, 1878 שנים לאחר חורבן בית שני; ויש שציינו את העלייה הראשונה או את הצהרת בלפור כסיום הגלות. הרב קוק, בימי העלייה השלישית, כינה את אותה התקופה כפעמי משיח ותחילת הגאולה, ועודד את מפעלי הציונות.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
חיל הנחתים של ארצות הברית
מטוסי AV-8B השתתפו שוב בעימות משמעותי ב־1999, במבצע כוח מאוחד, חלק ממלחמת קוסובו. במהלך המבצע הפציצו מטוסי נאט"ו את כוחות הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. בעימות השתתפו שתי טייסות של חיל הנחתים, בכל אחת שישה מטוסים. הטייסת הראשונה של חיל הנחתים, יחידה 24 של חיל המשלוח (Marine Expeditionary Units, MEU), השתתפה בקרבות החל מ־14 באפריל. הטייסת פעלה מעל סיפון אוניית הסער האמפיבית נסאו. במהלך ששת החודשים שבהם פעלה באזור הפגינה הטייסת אחוז כשירות מרשים, 91.8%. ב־28 באפריל הוחלפה יחידה 24 על ידי יחידה 26, שפעלה מסיפון האונייה קירסרג. ב־28 במאי שבה היחידה לברינדיזי, שבאיטליה. במהלך המבצע אבד מטוס אחד, שהתרסק בעת גישה לנחיתה. הטייס חולץ.
מבצע צבאי נוסף שבו השתתפו המטוסים היה מבצע חירות מתמשכת, שהחל ב־2001 באפגניסטן. יחידה 15 של חיל המשלוח הגיעה לחופי פקיסטן באוקטובר 2001, וגיחה מבצעית ראשונה של ארבעה מטוסי AV-8B אל תוך אפגינסטן התבצעה ב־3 בנובמבר 2001. מאוחר יותר הצטרפה גם יחידה 26 של חיל המשלוח. בדצמבר 2001 הוצבו מטוסי הרייר בבסיס קדמי בקנדהאר, וב־2002 הוצבו באפגניסטן מטוסי הרייר II נוספים. באוקטובר 2002 נפרשה בבאגראם טייסת VMA-513, שהפעילה שישה מטוסי הרייר II בעלי יכולת לתקיפת לילה. כל אחד מן המטוסים הללו נשא פוד לייטנינג מתוצרת רפאל, לניווט ותקיפה בלילה ובראות גרועה.
גלות אדום
מדינת ישראל כסיום הגלות
לעומת זאת, בקרב חוגים חרדיים, הקמת המדינה אינה נחשבת כחלק מתהליך הגאולה, ומהם אף שרואים זאת כמעכב לגאולה - בייחוד בקרב ה"קנאים" המתנגדים לציונות, כגון חסידות סאטמר והעדה החרדית.
מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II
חיל הנחתים של ארצות הברית
ב־2003 השתתפו מטוסי AV-8B במלחמת המפרץ השנייה, בעיקר בסיוע ליחידות חיל הנחתים. במהלך השלב הראשון של המבצע הופעלו 60 מטוסים מאוניות סער אמפיביות שונות, ואלו טסו בחודשיים הראשונים כ־2,000 גיחות מבצעיות. בשלבים מסוימים הופעלו המטוסים מבסיסי הפעלה קדמיים על היבשה, וכך קיצרו את סבב הגיחות. המטוסים זכו לשבחים רבים על פעילותם היעילה, ולהערכת חיל הנחתים עמד אחוז הכשירות על 85%. אחוז הדיוק בעת שימוש בפוד לייטנינג עמד על 75%, ובדרך כל נשא את הפוד מטוס אחד בכל זוג מטוסים. גל של מטוסי הרייר מאוניית הסער האמפיבית בונהום רישר הסב אבדות כבדות לגדוד שריון של משמר הרפובליקה, שנעו לקראת קרב בעיר אל קוט. בשלב מאוחר יותר פעלו מטוסי ההרייר בשילוב עם ארטילריה, כדי לספק סיוע רצוף לכוחות הקרקע, במהלך הקרבות הכבדים ב־2004 סביב העיר פלוג'ה.
על אף הביקורות החיוביות על המטוס, נמתחה ביקורת על משך השהייה הקצר מעל היעד שלו היה מסוגל המטוס, 15-20 דקות. היו שהמליצו לרכוש מטוסי הרקולס C-130 בגרסת "ספינת תותחים" (Gunship) AC-130, המסוגלים לשהות מעל היעד כשש שעות ולספק חיפוי אווירי כבד יותר מזה של ה־AV-8B.
ב־20 במרץ 2011 המריאו מטוסי הרייר של חיל הנחתים מאוניית הסער האמפיבית "קירסרג'" לסיוע במבצע שחר האודיסאה (Operation Odyssey Dawn). במסגרת המבצע כפו מטוסי ארצות הברית על לוב אזור אסור לטיסה. המטוסים תקפו בסירטה ב־5 באפריל, וכן היו שותפים בהגנה על טייס F-15E שנטש את מטוסו, עד לחילוצו על ידי מסוק/מטוס אוספריי.
שיעור התאונות של מטוסי AV-8B הרייר II בחיל הנחתים גדול פי שלושה מזה של מטוס הקרב המקביל, F-18. היו שכינו את המטוס "יוצר אלמנות" (widow maker). במהלך שירותו בחיל הנחתים אירעו 148 תאונות שבהן היה מעורב המטוס, ובהן היו 45 הרוגים. פרשנים מציינים, שלמטוסים קרב אחרים בעלי מנוע אחד שהיו בחיל הנחתים, כמו ה־A-4 סקייהוק וה־A-7 קורסייר 2 היה שיעור תאונות גבוה עוד יותר. אחת הסיבות העיקריות לריבוי התאונות היא פרק הזמן הארוך יחסית של הנחיתות וההמראות של המטוס, השלבים הקריטיים בכל טיסה.
ב־14 בספטמבר 2012, הושמדו שישה מטוסי הרייר של חיל הנחתים בפשיטה של ארגון הטליבאן על בסיס באפגינסטן. שני מטוסים נוספים ניזוקו. במהלך הקרב לחמו חלק מטייסי המטוסים כאנשי חי"ר; מפקד הטייסת נהרג במהלך התקיפה, כאשר ארגן התקפת נגד כשהוא חמוש באקדח בלבד. ההתקפה הוגדרה כ"אובדן המטוסים הגרוע ביותר של ארצות הברית מאז מלחמת וייטנאם". בעקבות הפשיטה הוצבו 14 מטוסי הרייר נוספים באפגניסטן בתוך 36 שעות.
הצי הספרדי
ספרד הפעילה גרסה משלה לדור הראשון של מטוסי ההרייר, ה־AV-8S מטדור. במרץ 1983 הייתה ספרד למפעילה הראשונה של ההרייר II מחוץ לארצות הברית, עם חתימת חוזה לרכישת תריסר מטוסים, שסימולם VA-2 מטדור II (הסימול בחברת מקדונל דאגלס הוא EAV-8B) עבור הצי הספרדי. הסבת הטייסים נעשתה בארצות הברית, וב־6 באוקטובר 1987 נמסרו שלושת המטוסים הראשונים. יתר המטוסים הועברו עד 1988.
המטוסים הספרדיים מופעלים מנושאת המטוסים פרינסיפה דה אסטוריאס. אונייה זו החליפה את נושאת המטוסים הקודמת של הצי הספרדי, דדאלו, שממנה הופעלו מטוסי הדור הראשון של ההרייר. באונייה הותקנה "מקפצת סקי", בעלת שיפוע של 12°, המקצרת את אורך הסיפון הדרוש להמראת המטוסים. טייסת 8 (8a Escuadrilla) הפעילה את מטוסי המטדור מהדור הראשון, והייתה אמורה להפעיל את מטוסי הדור השני. ואולם, הטייסת פורקה ב־24 באוקטובר 1986, עם מכירת מטוסיה לתאילנד, במקומה, הוקמה ב־29 בספטמבר 1987 טייסת 9, אשר קלטה את המטוסים החדשים.
כאמור לעיל, חתמה ספרד על מזכר הבנות משותף עם ארצות הברית ואיטליה לרכישת מטוסי הרייר II. לאור הסכמתה, הזמינה ספרד שמונה מטוסי EAV-8B פלוס בספטמבר 1990, ובנוסף הזמינה מטוס אימון אחד, TAV-8B. אספקת המטוסים החלה ב־1996. ב־11 במאי 2000 חתמה בואינג על חוזה עם מפקדת המערכות האוויריות של הצי (Naval Air Systems Command), ועל פיו תייצר מחדש בואינג מטוסי EAV-8B של הצי הספרדי, כדי להביא אותם לרמת גרסת "פלוס". על פי כמה מקורות כללה העסקה שדרוג שני מטוסים עם אופציה לשבעה נוספים, ועל פי מקורות אחרים כללה העסקה 11 מטוסים בסך הכל. הייצור מחדש אפשר למטוסים לשאת ארבעה טילי אוויר־אוויר מדגם AIM-120 אמראם, הוספת מערכות אוויוניקה ומכ"ם, והתקנת מנוע חדש. את התהליך עברו בסופו של דבר חמישה מטוסים, והאחרון מביניהם נמסר ב־5 בדצמבר 2003.