cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piano Tiles
Piano Tiles (בתרגום חופשי: "קלידי הפסנתר") הוא משחק מובייל שיצא לשוק מכשירי ה-IOS והאנדרואיד ב-28 במרץ 2014, על ידי Umoni Stuio. מפתח המשחק הוא יו וון זנג הסיני. במשחק ישנים שישה מצבים שונים והם: מצב קלאסי, מצב ארקייד, מצב זן, מצב מהיר (Rush mode) והמצבים Arcade+ mode ו-Relay mode. כבר חודש לאחר השקתו, באפריל 2014, המשחק צבר מאות אלפי הורדות הן במכשירי האייפון והן במכשירי האנדרואיד. בתחילת יולי המשחק הושק אף למכשירי Windows Phone.
משחקיות
במשחק מוצגת טבלה בת ארבע עמודות ומספר שורות, כאשר תאי הטבלה הם בצבע לבן או שחור. לחיצה על תא שחור שקולה ללחיצה על קליד של פסנתר ומובילה להשמעת תו ממנגינה כלשהי. לחיצה על תא לבן משמעו פסילה. ככל שהמשחק מתקדם, קצב ניגון המוזיקה (ירידת שורות הטבלה ונפילתם לתחתית המסך) הולך וגובר משמעותית. המשחק מתחיל עם נעימות ומנגינות פשוטות ועם התקדמות בשלבים השונים מנוגנות יצירות מורכבות יותר. בין הנעימות שמושמעות לשחקן ניתן למנות את "לאליזה" ו"האודה לשמחה".
מצבים
במצב זה השחקן חייב ללחוץ על מספר מינימלי של קלידים כדי לסיים כל שלב. במצב זה נפילת תווי הפסנתר היא לפי קצב הלחיצות של השחקן. ניתן לשחק כל שלב אינסוף פעמים ולשבור את השיא בניגון היצירה.
קלידי הפסנתר נופלים לפי קצב המוגדר על ידי המשחק והשחקן חייב לעמוד בקצב זה. שלב במצב זה מסתיים אם השחקן לוחץ על קליד לבן או שהוא מפספס קליד שחור במהלך הניגון. מצב זה מכיל מגוון נוסף של מאפיינים, למשל בשורה אחת במצב זה יכולים להופיע מספר קלידים שחורים.
במצב זה השחקן מכתיב את קצב ניגון הנעימה, אך הוא מוגבל בזמן. אם הוא אינו מספיק להקליד על הקלידים בטרם נגמר הזמן המוקצב - השלב נגמר. כמו במצב הארקייד - הקלידים נופלים בהתאם לקצב הלחיצה של השחקן.
הקלידים נעים על המסך לפי קצב מוגדר מראש בדומה למצב ארקייד. אלא, שקצב הניגון הולך וגובר והשחקן חייב לעמוד בקצב זה. השלב מסתיים כאשר השחקן נפסל (לוחץ על קליד לבן או מפספס קליד שחור) ומוצג לו קצב הלחיצות המקסימלי לשנייה שהצליח להשיג.
דומה למצב זן, אך מגבלת הזמן מתאפסת מחדש אם לוחצים על קלידים מסוימים. אם השחקן לא מספיק ללחוץ על 50 קלידים שחורים בטרם מסתיים הזמן אז השלב נגמר. קצב ניגון המנגינה הוא לפי קצב ההתקדמות של השחקן, כמו במצב זן ומצב קלאסי.
שדרוג של המצב הארקייד שיכולים להופיע בו אחד מהבאים: • "פצצה" - מדי פעם מופיע קליד ועליו עיגול לבן. אם השחקן לוחץ עליו השלב מסתיים. • "ברק" - מפעם לפעם מופיע הבזק של אור. • "דאבל" - מפעם לפעם יופיעו שני קלידים באותה השורה. • "ערפל" - מדי פעם צץ ערפל מעל לקלידי המשחק. • "רעד" - באופן אקראי, המשחק ירעד. • "שינוי" - מפעם לפעם קליד שחור יחליף מקום בשורה בה הופיע. • "סיבוב" - הניגון יתבצע לפתע אחרונית ואז שוב קדימה.
יוסל קוטלר
יוסל קוטלר (ביידיש יאָסל קאָטלער ; 1896 האימפריה הרוסית - 11 ביוני 1935 ניו יורק ארצות הברית) היה אומן רב תחומי,  משורר, סופר, סאטיריקן, מחזאי שכתב ביידיש, מאייר, מעצב,  בובנאי ומייסד תיאטרון הבובות הראשון ביידיש בארצות הברית ומהבולטים בתאטרוני הבובות שם.
ביוגרפיה
קוטלר נולד בעיירה במחוז ווהלין (כיום באוקראינה). התייתם מהוריו בגיל צעיר והיגר עם אחיו כנער בשנת 1911 לארצות הברית. הוא החל לעבוד בעיתון היידי הסאטירי "גרויסער קונדעס" בעריכת משה נאדיר.הוא שימש בעיתון כמאייר וכתב סיפורים קצרים, שם בשנת 1922 פגש את  זוני מאוּד שהפך לשותפו לעשייה. בעידוד משה נאדיר כתב שירים וסיפורים חלקם פורסמו בעיתוני ילדים ובכתבי עת לספרות, כגון "נייַ ייִדיש" בעריכת המשורר אברהם רייזן. כמו כן פרסם טור יומי בעיתון היידי הקומוניסטי "מאָרגן־פרײהײט". קוטלר ומאוד החלו לעסוק גם בעיצוב תפאורה ופתחו ביחד סטודיו בכיכר יוניון.
תיאטרון מודיקוט (מאדיקאט)
בשנים לאחר מלחמת העולה הראשונה עלתה בארצות הברית הפופולריות של תיאטרון הבובות. בשנת 1923 שכר מוריס שוורץ את קוטלר, מאוּד וחברם האומן יעקב טוורקוב(Jack tworkov) כמעצבי תפאורה לתיאטרון שלו. בעונת 1924-1925 העלה התיאטרון של שוורץ את ההצגה"כישופמאכערין". הוא רצה לשלב בסצנת השוק גם תיאטרון הבובות. הוא הזמין אצל השלושה את עיצוב התפאורה כולל יצירת תיאטרון הבובות. בסופו של דבר, שוורץ לא שילב את הבובות בהצגה אבל כתוצאה מהחוויה החליטו השלושה ליצור תיאטרון בובות משל עצמם.
בשנת 1925 הקימו השלושה את תיאטרון הבובות היידי מודיג'אקוט  ששמו הוא הלחם של שמותיהם. טוורקוב שהתנגד ליצירה פוליטית פרש מהתיאטרון, ששמו הפך למודיקוט. הצגות התיאטרון עסקו בפולקלור יהודי, בהווית המהגרים היהודיים בארצות הברית ובביקורת פוליטית. התיאטרון זכה להצלחה בקרב דוברי היידיש ובקרב מעמד הפועלים. התיאטרון יצא למסע הופעות תחילה בצפון אמריקה וקובה ובשנת 1929 יצא למסע ממושך באירופה והופיע בין השאר בערים לונדון פריז וורשה וילנה ומוסקבה, המסע זכה להצלחה גדולה. במקביל לפעילות התיאטרון המשיך קוטלר לכתוב ולאייר ספרים וכתבי עת לילדים ביידיש, לעיתים בשיתוף עם מאוּד. בשנת 1933 נפרדו מאוד וקוטלר. קוטלר המשיך ליצור תיאטרון בובות, לאייר ולכתוב. בשנת 1934 פרסם את הספר מונטערגאנג.
קוטלר החל לעבוד על פרויקט של הפקת סרט תיאטרון בובות על פי ההצגה הדיבוק הוא הכין גרסה ראשונית של סרט כדי לעניין מפיקים בהוליווד. בשנת 1935 בדרכו מערבה נהרג בתאונת דרכים במדינת איווהבלווייתו השתתפו כעשרת אלפים מלווים
פּאַרטיזאַנער ליבע (עלי בריקדות)
השיר פּאַרטיזאַנער ליבע (אהבת פרטיזן) נכתב על ידי קוטלר והולחן על ידי אליהו טייטלבוים, עבור אחת מההצגות בתיאטרון הבובות. השיר פונה ל"מרים האהובה" (ליבע מאַריאָן) ומתייחס למאבק קומוניסטי. לשיר נכתב תרגום לעברית בשם "עלי בריקדות". בגרסה העברית, השיר פונה ל"שרה האהובה" והוא נכתב ברוח רוויזיוניסטית בידי איש האצ"ל מיכאל אשבל והפכה להמנון של אנשי האצ"ל.
כישרון (מבוכים ודרקונים)
כישרון, במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים, מעניק לדמות מסוימת יכולות מיוחדות חדשות, או לחלופין משפר את יכולותיה. לדוגמה קיים כישרון אשר משפר את יוזמת הדמות, וכך מאפשר לה לפעול בקרבות בשלב מוקדם יותר ביחס לשאר משתתפי הקרב (יוזמה משופרת).
בניגוד למיומנויות, כישרונות לא ניתן לקנות בנקודות, אלא הדמות מקבלת כישרון מולד בעת יצירתה, וכן כישרון נוסף כל דרגה שלישית לאחר מכן. לוחם ואשף מקבלים כישרונות נוספים. בן-אדם מקבל כישרון נוסף עם היווצרו. לכישרונות רבים ישנן דרישות מוקדמות, כגון רמת זריזות מסוימת או כישרון אחר. יש כישרונות מסוימים כדוגמת הכישרון "בלשן", המאפשר לך לקרוא, לכתוב ולדבר בשלוש שפות לבחירתך. כל פעם שבוחרים בכישרון הזה, לומדים שלוש שפות חדשות.
Dungeons & Dragons gameplay
מיסה שחורה: דת אפוקליפטית ומות האוטופיה (ספר)
מיסה שחורה: דת אפוקליפטית ומות האוטופיה (באנגלית: Black Mass: Apocalyptic Religion and the Death of Utopia) הוא ספר עיון מאת ג'ון גריי שיצא לאור בשנת 2007. גריי היה באותה תקופה פרופסור בבית הספר למחשבה אירופית בבית הספר לכלכלה בלונדון ובספר פיתח את ביקורתו על ההתקדמות החברתית. בהיסטוריה המודרנית סקר את ממשלת הימין החדש של מרגרט תאצ'ר וממשלתו הנאו-שמרנית של ג'ורג' ווקר בוש. בספר קישר גריי בין הטוטליטריות, כלומר הקומוניזם והנאציזם, לבין תנועות מילניאריות בימי הביניים, והביא דוגמאות כמו ג'ון מליידן, שהוביל מרד בעיר מינסטר בגרמניה בשנת 1534. גריי נעזר בעבודתו של נורמן קון (Norman Cohn), המרדף אחר המילניום. התזה העיקרית של גריי היא שהשפעתן של תנועות דתיות, כפי שהתבטאה באמונה ביום הדין ובמילניאריזם היא שיצרה את האמונה החילונית והנאורה בקדמה חברתית. פילוסופיית ההיסטוריה הזו, טלאולוגית במהותה, פגעה במשמעותן החילונית של תיאוריות חברתיות ומדיניות בנות זמננו, כולל הליברליזם הקלאסי.
בספר שישה פרקים (שבכל אחד תתי פרקים):
מערכות מספרים
התכונות היסודיות של המספרים הפכו במתמטיקה לאקסיומות המאפיינות את מערכות המספרים, ואלו הופרדו בהמשך ממקורן, והפכו לניצניה של האלגברה המודרנית.
היסטוריה
במאה ה-6 לספירה החלו מתמטיקאים הודים להתייחס גם ל-0 כאל מספר, ועשו בו שימוש בחישוביהם. מתמטיקאים הודים החלו גם להשתמש במספרים שליליים בחישוביהם החל מהמאה ה-7, ואומנם ההתייחסות אל מספרים שליליים כאל מספרים הפכה למקובלת רק במאה ה-19, והיא כתוצאה של שינוי שחל בתפיסת המושג מספר. בתור מדד לכמות איברים בקבוצה, או כמדד לאורך, אין למספרים שליליים משמעות, אך יש למספרים משמעות כעצמים המשמשים לחישובים. כך לדוגמה אם משתמשים במספר על מנת לציין את כמות הכסף שאיש הפקיד בבנק, כלומר כמות הכסף שהבנק חייב לאיש, אזי המספר 0 מציין מצב שבו לאיש אין כסף בבנק, ואילו מספרים שליליים מציינים שהאיש חייב כסף לבנק. באופן זה מספרים שליליים מקלים על חישובים מכיוון שהם מאפשרים לא להפריד בין מקרים שונים - הם מאפשרים החסרה של מספר גדול ממספר קטן ממנו (דבר שאיננו אפשרי אם המושג מספר מצומצם למספרים חיוביים בלבד).
ההתייחסות אל מספרים כאל עצמים שבהם נעשה שימוש בפעולות חישוב, אפשרה גם התייחסות אל מספרים מרוכבים כאל מספרים. מספרים אלו, שהומצאו על ידי ג'ירולמו קרדאנו בתחילת המאה ה-16, הם התוצאה של פעולות חשבון כמו הוצאת שורש ריבועי של מספר שלילי.
ההגדרות הפורמליות למספרים כאל עצמים שניתן לפעול עליהם עם פעולות חשבון החלה עם הצגת המושג "שדה" על ידי ריכרד דדקינד ב-1877, הגדרה שאותה שיפר היינריך מרטין ובר ב-1893, עם הפיתוח האקסיומטי של ג'וזפה פאנו למושג המספרים הטבעיים, וכן עם פיתוח תורת הקבוצות האקסיומטית בתחילת המאה ה-20.
המספרים הטבעיים
המספרים הטבעיים, כמו 1, 3 או 18, משמשים לספירה או לסידור של עצמים. הפיתוח האקסיומטי, המסודר, של מערכות מספרים החל בניסיונו של ג'וזפה פאנו, בסביבות 1880, לבנות מערכת של אקסיומות שתתפוס בדייקנות את מה שאנחנו מצפים מן המספרים האלה. אקסיומות אלה נוסחו במה שמאוחר יותר ייקרא בלוגיקה מתמטית שפה מסדר ראשון. הרעיון הבסיסי של פאנו היה שכדי לתאר את המספרים הטבעיים מספיק להניח שקיים איבר קטן ביותר (האפס), ושלכל איבר יש עוקב (העוקב של 7 הוא 8, וכן הלאה). מהנחות אלה, יחד עם אקסיומת האינדוקציה, הוא פיתח את מערכת פאנו של המספרים הטבעיים.
האינדוקציה מאפשרת להגדיר את פעולת החיבור: אם נסמן ב- \ S(x) את העוקב של \ x, אז הוספת 1 מוגדרת לפי \ x+1=S(x), בעוד שהוספת כל מספר גדול יותר מוגדרת כעוקב של פעולת חיבור שכבר הוגדרה:. באופן דומה אפשר להגדיר גם את הכפל:, ואילו. פאנו הראה שפעולות אלה מקיימות את כל התכונות המוכרות של חיבור וכפל: קומוטטיביות, אסוציאטיביות, ודיסטריבוטיביות. עוד תכונה יסודית המשולבת במערכת של פאנו: ישנו יחס סדר המאפשר להשוות שני מספרים טבעיים ולקבוע מי מהם גדול יותר. יחס הסדר הזה הוא יחס סדר ליניארי שהוא גם סדר טוב.
מאוחר יותר, במסגרת הכללית יותר של תורת הקבוצות האקסיומטית, ביקשו הלוגיקאים לבסס את המספרים הטבעיים על המושג היסודי של קבוצה. ג'ון פון נוימן בנה מודל לאקסיומות של פאנו באמצעות שימוש בקבוצות. הוא הציע לבחור את הקבוצה הריקה כאיבר האפס, ולהגדיר את המספרים הבאים באינדוקציה:, כאשר \ \cup היא פעולת האיחוד של קבוצות. מהגדרה זו יוצא שהמספר 1 הוא הקבוצה שיש לה איבר יחיד, 0; 2 היא הקבוצה שיש לה שני איברים, 0 ו-1, ובאופן כללי המספר n הוא הקבוצה שיש בה בדיוק n איברים:. מודל זה ניתן לניסוח במסגרת השפה של תורת הקבוצות (עם אקסיומות צרמלו פרנקל).
את מערכת המספרים הטבעיים מקובל לסמן באות. לפעמים הכוונה היא לקבוצה הכוללת את כל המספרים מאפס ואילך, ולפעמים רק את אלו הגדולים ממש מאפס.
המספרים השלמים
לאחר שנבנתה המערכת של המספרים הטבעיים עם פעולות החיבור והכפל שלהם, אפשר לחשוב על מספר שלם כאילו היה הפרש של שני מספרים טבעיים. באופן פורמלי יותר, מגדירים יחס שקילות על קבוצת הזוגות הסדורים, על ידי שמזהים זוגות אם ורק אם \ a+d=b+c. באופן לא פורמלי חושבים על מחלקת השקילות של הזוג \ (a,b), אותה מסמנים ב- \ [(a,b)], כאילו היא מייצגת את ההפרש \ a-b.
כעת אפשר להגדיר את פעולות החיבור והכפל במספרים שלמים:, ו-. אפשר לבדוק שהגדרות אלו מוגדרות היטב (כלומר אינן תלויות בבחירת הנציגים), ושהפעולות לא איבדו את התכונות הטובות שהיו להן קודם לכן. בנוסף לזה מרוויחים תכונה חדשה: לכל מספר \ [(a,b)] יש מספר \ [(b,a)] כך שסכומם הוא אפס. יתרה מזו, קבוצת המספרים הטבעיים לא הלכה לאיבוד: אם מתבוננים בתת-הקבוצה של המספרים מהצורה \ [(a,0)], מתברר שהיא מקיימת את כל התכונות שהיו למספרים הטבעיים. אם כך, קבוצת המספרים השלמים מכילה 'עותק' של המספרים הטבעיים בתוכה. גם את יחס הסדר אפשר להעתיק לכאן, והוא עדיין יחס סדר ליניארי. כך למעשה הוספנו את המספרים השליליים.
הקבוצה שבנינו כאן היא חוג קומוטטיבי, הנקרא חוג המספרים השלמים. קבוצה זו מסמנים בדרך-כלל ב-. זוהי הדוגמה הבסיסית והפשוטה ביותר לתחום שלמות, שהוא במקרה זה חוג אוקלידי.
המספרים הרציונליים
החיסרון הבולט של המספרים השלמים הוא בכך שלא תמיד ניתן לחלק במסגרתם, או, במילים אחרות, הם אינם סגורים תחת פעולת החילוק. אין מספר שלם שאם נכפיל אותו בשלוש ייתן שבע. כדי לפתור את הבעיה, מגדירים מערכת מספרים גדולה יותר, שתכלול את כל המספרים השלמים, וגם את המנות שלהם.
בניית המספרים הרציונליים דומה לזו שהניבה את השלב הקודם בסולם, המספרים השלמים. אנו מתבוננים באוסף הזוגות, כלומר, כל הזוגות הסדורים של מספרים שלמים שבהם הרכיב השני אינו אפס, ומגדירים עליו יחס שקילות לפי התנאי אם ורק אם \ ad=bc. שוב אפשר לחשוב על הזוג \ (a,b) כאילו הוא מייצג את המנה, אלא שפורמלית איננו יכולים לדבר על שברים משום שעדיין לא בנינו אותם. פעולות החיבור והכפל בין מחלקות השקילות החדשות מוגדרות על-פי הפעולות במספרים השלמים: ו-. שוב יש לבדוק שההגדרות אינן תלויות בבחירת הנציגים, ושהפעולות החדשות מקיימות את אותן תכונות שהתקיימו במערכת הקודמת. את יחס הסדר אפשר להגדיר כך: אם. היחס עדיין ליניארי (כלומר: אם שני איברים שונים זה מזה, אז אחד מהם גדול מן השני), וכעת הוא גם צפוף.
גם בבנייה הזו אנחנו מרוויחים תכונה חדשה: לכל מספר \ [(a,b)] שאינו אפס, יש מספר \ [(b,a)] הופכי ביחס לכפל. קבוצה בעלת כל התכונות האלה נקראת שדה סדור. השדה הסדור המתקבל נקרא שדה המספרים הרציונליים ומסמנים אותו באות \mathbb{Q}. איבריו של השדה הזה הם מספרים רציונליים.
בית הכנסת עדת ישראל
בבית הכנסת מותקן לוח זיכרון בו נכתב: "מקום תפילה יהודי זה נהרס בידי הנאצים בפוגרומים של נובמבר 1938".
מערכות מספרים
המספרים הרציונליים
המספרים השלמים עדיין איתנו: אלו הם המספרים מהצורה \ [(a,1)]. אפשר לחבר ולהכפיל אותם כמספרים שלמים (באמצעות הפעולות שהוגדרו ב- ) או כמספרים רציונליים, ומתקבלת אותה תוצאה.
בית הכנסת עדת ישראל
בית הכנסת היה ממוקם בתוך בנין דירות ברחוב Grosse Schiffgasse 8 ברובע לאופולדשטאדט בווינה.
מערכות מספרים
מספרים אלגבריים
במערכת המספרים הרציונליים אפשר לחלק, אבל יש לה שני חסרונות בולטים אחרים:
בית הכנסת עדת ישראל
היסטוריה
עם הקמת ארגון הקהילה היהודית וינה (IKG - הגוף שמייצג את הקהילה היהודית בעיר) בשנת 1852, נוסד בית הכנסת. הרב הראשון היה הרב שלמה זלמן שפיצר (נפטר 1894), שנבחר בשנת 1852. הוא היה חתנו של החתם סופר, וככזה, היה לקהילה קשר ישיר עם הקהילה האורתודוקסית הגדולה בעיר פרשבורג (עירו של החתם סופר). כאשר גדלה ההשפעה הליברלית באזור, הרב שפיצר הוביל את קהילתו האדוקה והבדלנית למיקום חדש, שנבנה מ-1858 עד 1864. בית הכנסת החדש הכיל 750 מקומות ישיבה (500 לגברים ו-250 לנשים).
הרב ישעיה פירסט (נפטר 1943), ירש את מקומו של הרב שפיצר בשנת 1894. הוא היה תלמידו של הכתב סופר (בנו של החתם סופר), וכך עלה גם בידו לקיים קשרים הדוקים עם הקהילה בפרשבורג (באותה תקופה – עירו של הכתב סופר).
מערכות מספרים
מספרים אלגבריים
את הבעיה הראשונה אפשר לפתור עבור כל פולינום ופולינום באופן פרטני, על ידי יצירת הרחבות מתאימות של שדה הרציונליים (שדות אלו נקראים שדות מספרים). מכל ההרחבות האלה יחד אפשר לבנות את הסגור האלגברי של שדה הרציונליים (הנקרא שדה המספרים האלגבריים), שבו יש שורש לכל פולינום.
בית הכנסת עדת ישראל
היסטוריה
בית הכנסת נהרס, יחד עם עוד 80 בתי כנסת נוספים בווינה, במהלך הפוגרומים שהתבצעו בליל הבדולח בשנת 1938 לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית.
מערכות מספרים
מספרים אלגבריים
גישה זו של פתרון משוואות פולינומיות אינה מתגברת על חוסר השלמות שציינו קודם לכן. בנוסף לזה, כיוון שעדיין לא בנינו שדה גדול יותר, לא ברור איך לחבר איברים של הרחבות שונות זה עם זה, ולכן הבנייה של הסגור האלגברי די מסובכת (היא דורשת את הלמה של צורן). מתברר שגישה אחרת, המתמודדת רק עם החיסרון השני, פותרת בדרך אגב גם את הבעיה הראשונה, ולכן בפיתוח מסודר של מערכות המספרים לא רואים צורך לעצור בדרך לשם בנייה של שדה המספרים האלגבריים.
מספרים ממשיים
כפי שציינו, שדה המספרים הרציונליים אינו שלם, והדבר מכביד מאוד על פיתוח מסודר של האנליזה. המעבר לשדה שלם הוא מסובך יותר מהשלבים הקודמים, ולכך יש סיבה עקרונית. כל המערכות שראינו עד כאן: הטבעיים, השלמים, הרציונליים ואפילו המספרים האלגבריים, הן בנות מנייה. בבניית השדה השלם, שדה המספרים הממשיים, אנחנו צריכים לייצר קבוצה בעלת עוצמה גדולה יותר, במקרה הזה עוצמת הרצף.
בית הכנסת עדת ישראל
היסטוריה
כבר לאחר סיפוח אוסטריה, ובייחוד לאחר שריפת בית הכנסת החלו רבים מן האוכלוסייה היהודית להגר מהמדינה. חלק מן הקהילה האורתודוקסית הצליחו להגיע לאמריקה והשתקעו בשכונת ויליאמסבורג, ניו יורק. בשנת 1941 החלו הפליטים לדאוג להקמת קהילה, והשקיעו אנרגיה רבה בפיתוחה. הם רכשו בניין תיאטרון בשדרות בדפורד והפכוהו לבית כנסת. רבם הראשון היה הרב יונתן שטייף, שכיהן לפני המלחמה כדיין בבודפשט ונפטר בשנת 1958.
מערכות מספרים
מספרים ממשיים
את אי-השלמות של המספרים הרציונליים אפשר לנסח בשתי דרכים:
בית הכנסת עדת ישראל
היסטוריה
קהילה זו מכונה כיום קהילת וויען. יש לה בתי כנסת גם בבורו פארק ובמונסי וכן מוסדות חינוך הכוללים תלמוד תורה, ישיבה קטנה וישיבה גדולה.
מערכות מספרים
מספרים ממשיים
כנגד שתי המגבלות האלה של שדה הרציונליים, הוצעו ב-1872 שתי גישות לבניית שדה המספרים הממשיים. ריכרד דדקינד הציע בנייה המבוססת על חתכי דדקינד, שהם קבוצות A של מספרים רציונליים (בשלב זה - אלו המספרים העומדים לרשותנו) המקיימות ארבע דרישות: קבוצה בעלת תכונות אלה נקראת כאמור 'חתך דדקינד', וחתכים אלו הם המספרים הממשיים. דדקינד הראה איך להגדיר חיבור וכפל על קבוצות אלה, באופן שיכבד את כל התכונות הקודמות. את יחס הסדר מגדירים בעזרת ההכלה (מספר קטן יותר מוכל במספר גדול ממנו). אפשר לזהות את המספר הרציונלי \ x עם הקבוצה, וכך, פעם נוספת, מכילה הקבוצה החדשה עותק של הקבוצה הקודמת שבנינו.
את קבוצת החתכים מסמנים באות. זהו שדה סדור שלם מינימלי: הוא מוכל בכל שדה סדור שלם אחר. מכיוון שכך, שדה המספרים הממשיים הוא השדה הסדור השלם המינימלי היחיד (אם יש שניים כאלה, הם מוכלים זה בזה ולכן שווים).
באותה שנה הציע גאורג קנטור שיטה אחרת להשגת אותה מטרה. אצל קנטור 'מספר ממשי' הוא מחלקת שקילות של סדרות קושי של מספרים רציונליים, כאשר שתי סדרות קושי שקולות זו לזו אם סדרת ההפרשים מתכנסת לאפס. החיבור והכפל מוגדרים על-פי רכיבים. גם כאן התוצאה היא שדה סדור שלם מינימלי, ומכאן שקנטור ודדקינד בנו (באופנים שונים) את אותה המערכת.
מספרים מרוכבים
לשדה המספרים הממשיים יש עדיין חיסרון אחד: אין בו שורש של מספרים שליליים. זו אינה בעיה ייחודית למספרים הממשיים - בכל שדה סדור (שדה שיש בו סדר, ולכן מספרים חיוביים ושליליים) המכפלה של חיובי בחיובי היא חיובית, וגם המכפלה של שלילי בשלילי היא חיובית, ומכאן שאין מספר שריבועו שלילי. אם רוצים שורשים למספרים שליליים, מוכרחים לוותר על יחס הסדר.
שדה כזה אפשר לקבל על ידי הגדרת פעולות חיבור וכפל על זוגות סדורים של מספרים ממשיים: ו-. את הזוג (a, b) מסמנים ב-a+bi. הקבוצה הופכת תחת פעולות אלה לשדה סגור אלגברית שהוא גם מרחב מטרי שלם. שדה זה, אותו מסמנים ב-, נקרא שדה המספרים המרוכבים, והוא המצע לכל הפעילות באנליזה. בתור אוסף של זוגות סדורים, הוא מרחב וקטורי מעל השדה הממשי, וממדו 2. אינטואיטיבית, מספר מרוכב הוא למעשה תוצאת חיבור של מספר מדומה, כלומר שורש של מספר שלילי, עם מספר ממשי - שורש של מספר חיובי.
יצירתם של המספרים המרוכבים מיוחסת לג'ירולמו קרדאנו בתחילת המאה ה-16, שנעזר בהם כדי לפתור את המשוואה ממעלה שלישית. המספרים הוגדרו במפורש, בשנת 1572 על ידי רפאל בומבלי. באותה עת נחשבו מספרים כאלה לבלתי קיימים. מתמטיקאים התקשו לקבל את המושג החדש, והדבר בא לידי ביטוי גם בשם שניתן למספרים אלה. דקארט, הראשון שהשתמש במושג "מספר מדומה" בשנת 1637, התייחס בכך למה שקרוי כיום "מספר מרוכב". המספרים המרוכבים נכנסו למתמטיקה באופן מלא בעקבות עבודותיהם של אוילר וגאוס.
אלגברות קיילי-דיקסון
מערכות מספרים גדולות משדה המספרים המרוכבים אינן מקיימות את מלוא התכונות של אלה, אבל יש להן כמה תכונות מעניינות. המבנה הטיפוסי כאן צריך להיות מרחב וקטורי מעל, שאפשר להגדיר בו פעולת כפל מוצלחת. מערכות כאלה אכן קיימות, אלא שבהיפוך מוזר של המגמה שראינו עד כה, בכל צעד של הבנייה מאבדים תכונה חשובה. מעל לשדה המספרים המרוכבים בנה ויליאם רואן המילטון את אלגברת הקווטרניונים, שאינה שדה אלא אלגברה לא קומוטטיבית עם חילוק. בקווטרניונים ישנם אינסוף עותקים של שדה המספרים המרוכבים.
אלגברת הקווטרניונים היא אלגברה אסוציאטיבית. קיימת אלגברה מממד 8, אלגברת האוקטוניונים, שהיא עדיין אלגברה עם חילוק (כלומר, לכל איבר שאינו אפס קיים הפכי), אבל אינה אסוציאטיבית: זוהי אלגברה אלטרנטיבית, המכילה עותק של אלגברת הקווטרניונים.
המעברים מן הממשיים למרוכבים, מן המרוכבים לקווטרניונים ומשם לאוקטוניונים הם כולם מקרים פרטיים של הבנייה של אלגברות קיילי-דיקסון, המייצרת מאלגברה עם אינוולוציה מממד n אלגברה חדשה, מממד 2n. האלגברה של קיילי-דיקסון מממד 16 היא אלגברה לא אסוציאטיבית שאינה אפילו אלטרנטיבית.
מערכות מספרים אריתמטיות
שדות אחרים שאפשר לראות כמערכות של מספרים הן שדה המספרים ה-p-אדיים שהוא ההשלמה של השדה הרציונלי ביחס להערכה לא ארכימדית, והשדה של המספרים הסוריאליסטיים.
מספרים סודרים
המעבר מן המספרים הטבעיים אל השלמים מבוסס על פעולת החיסור. אם מוותרים על פעולה זו ומעדיפים להכליל את תכונות הספירה של המספרים הטבעיים (כך שיכולו גם על גדלים אינסופיים), מתקבלים המספרים המונים, או המספרים הסודרים, הכוללים את המונים בתוכם.
מערכות מספרים בפילוסופיה של המתמטיקה
מושגי מערכות המספרים עוררו תהיות פילוסופיות רבות. האם המספרים השלמים, הממשיים והמרוכבים "קיימים" באותה מידה? גם הוגיהם הראשונים של המספרים המדומים והמרוכבים סברו שמדובר במספרים דמיוניים. כך, לדוגמה, לאופולד קרונקר טען כי "אלוהים יצר את המספרים הטבעיים, כל היתר הוא מעשה האדם".
ניתן לשאול בהקשר זה האם ניתן למצוא הקבלה לעולם החושי במספרים שונים. אפשר להקביל את המספר הטבעי 2 לשני תפוחים, את המספר השלם השלילי 2- לחוב של שני תפוחים ואת המספר הרציונלי 1/2 כחציו של תפוח. במספרים האי-רציונליים נתקלים בקושי מסוים במודל התפוחים, אך עבור אלו מהם הנכללים בשדה המספרים הניתנים לבנייה קל לפתור אותו. כך למשל את המספר האי רציונלי השורש הריבועי של 2 ניתן להציג, על פי משפט פיתגורס, כיחס בין אורך היתר לאורך הניצב במשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים.
לעומת זאת, עבור מספרים שאינם ניתנים לבנייה, ועל אחת כמה וכמה שאינם ממשיים, קשה למצוא עצם חוץ מתמטי שיקיים את תכונותיהם. עם זאת, המספרים המרוכבים שימושיים, בין השאר, בתורת החשמל ובמכניקת הקוונטים, כך שיש להם גם נגיעה לעולם הממשי.
התומכים בעמדה לפיה מעמדם של המספרים הממשיים והלא ממשיים שווה מזכירים כי כל מערכות המספרים נבנו כדי למלא חוסרים במערכת המוכלת בהם, וטוענים כי לפיכך אין הבדל מהותי בין בניית 2- כ"2 פחות 4" לבין בניית i כ"שורש הריבועי של 1-". אכן, מבחינה היסטורית המספרים השליליים והאי-רציונליים זכו ליחס מפקפק לא פחות מהמדומים, ובפרט ידוע סיפור העם על פיו השליכו תלמידיו של פיתגורס את תלמידו היפאסוס לנהר בשל גילוי האי-רציונליות של השורש הריבועי של 2. למעשה, האמירה לפיה פיתגוראים גילו את קיומם של מספרים אי-רציונליים היא אנכרוניזם. כל תגליתם היא שקיימים קטעים חסרי מידה משותפת, מה שמקביל בעיניים מודרניות לקיום מספרים אי-רציונליים, ולפיכך ניתן לראות שגם מה שנראה כגילוי שאין להכחישו, מקבל פרשנות אחרת בהתאם לחשיבה של אותו זמן. באופן דומה, בכל תקופת תור הזהב של המתמטיקאים היוונים איש מהם לא דן במספרים שליליים, רעיון שהתפתח רק בהודו במאה ה-7, פחות או יותר, אף על פי שהיו ידועות משוואות שתוצאותיהן, לכאורה, שליליות. באופן דומה, גם המספרים המרוכבים התקבלו רק כשהבשילו התנאים. ג'ירולמו קרדאנו, בבואו לפתור את המשוואה, הגיע לביטוי שכלל את המספר. בספרו "האמנות הגדולה" (Ars magna) פרסם קרדאנו פתרון הכולל התייחסות ראשונה לרעיון כי ייתכן מספר שהוא שורש ריבועי של מספר שלילי, אך קרדאנו לא הבין את גודל תגליתו וראה במספרים אלו "מספרים חסרי תועלת", והתפתחות המתמטיקה המתקדמת בנושא זה מאוחרת יותר. בכל אופן, גילוי (או המצאת) המספרים השליליים, האי-רציונליים והמרוכבים קדם לניסוח הריגורוזי של בנייתם מהמערכת הקודמת.
מן הצד השני ישנו הפורמליזם, שעל פיו לאף אחד מהמספרים אין קיום משל עצמו אלא רק בהתאמה לאקסיומות, ולכן במערכת המוגדרת כמכילה את המרוכבים, ואף מערכת מורכבת יותר, ממשותם של כל המספרים במערכת זהה. אם ב"משחק" המתמטי מניחים את קיומם של מספרים, והדבר לא מוביל לסתירות, הם קיימים במסגרתו (ובשום פנים ואופן לא מעבר לכך).
הערות שוליים
Number system
יורי קובאלצ'וק
יורי ולנטינוביץ' קובאלצ'וק (ברוסית: Ю́рий Валенти́нович Ковальчу́к; נולד ב-25 ביולי 1951, לנינגרד) הוא יזם ותעשיין רוסי, בעל המניות הראשי בבנק הפרטי "רוסיה". בתקופה הסובייטית עסק בעבודה מדעית ומדעית-ניהולית, היה ממנהלי המכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם אברם יופה בלנינגרד.
נכון ל-2018, מגזין פורבס העריך את הונו ב-1.4 מיליארד דולרים.
ביוגרפיה
הוא נולד במשפחתו של ההיסטוריון הסובייטי ממוצא אוקראיני ולנטין מיכאילוביץ' קובאלצ'וק (1916–2013). בשנת 1974 סיים את לימודיו בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת לנינגרד. דוקטור למדעי הפיזיקה והמתמטיקה (1985). בשנים 1987–1991 היה מנהל המכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה.
מאז פברואר 1991 שימש כסגן יו"ר דירקטוריון איגוד המיזמים המשותפים של סנקט פטרבורג. בשנת 1991 התמנה לנשיא המרכז לטכנולוגיה ופיתוח מתקדם. בשנים אלה התקרב לאחים פורסנקו ולולדימיר פוטין. בשנת 1996 הקימו יחד את הקואופרטיב "אוזרו" שרכש דאצ'ה ליד פריאוזרסק.
מאז נובמבר 2000 כיהן כיו"ר דירקטוריון המרכז הצפוני למחקר אסטרטגי "צפון-מערב" בסנקט פטרבורג; מיוני 2005 עד יוני 2012 שימש כיו"ר דירקטוריון בנק "רוסיה". בשנת 2008, היה מעורב בהקמת "National Media Group (הכוללת את REN TV, הערוץ הראשון, הערוץ החמישי, עיתון איזווסטיה ועוד).
על פי העיתון "ודומוסטי", קובאלצ'וק הוא אחד הבעלים הגדולים של נדל"ן מסחרי ברחוב טברסקאיה במוסקבה.
ב-20 במרץ 2014 הוא הוכנס לרשימת הסנקציות שארצות הברית הטילה נגד אזרחים רוסים שהיו מעורבים בסיפוח קרים. בהצהרת מחלקת האוצר האמריקני נאמר כי קובלצ'וק הוא חלק מה"חוג הפנימי" של פוטין ומשמש בתור "הקופאי האישית" שלו. גם בנק "רוסיה" שבשליטת קובאלצ'וק הוכנס תחת הסנקציות והפך לגוף המשפטי היחיד שהוזכר במפורש ברשימת הסנקציות.
משפחתו
מאפריל 2006 ועד דצמבר 2008, בנו של יורי קובאלצ'וק, בוריס קובאלצ'וק, היה מנהל מחלקה בממשלת הפדרציה הרוסית ליישום פרויקטים לאומיים עדיפים. כאשר בוטלו "הפרויקטים הלאומיים", עבר קובאלצ'וק עבר לעבוד כסגן מנהל רוסאטום, ובסוף שנת 2009 מונה לראש חברת אינטר רא"ו הממשלתית, מפעילת המונופול שאחראית לייבוא וייצוא חשמל.
אחיו הבכור, מיכאיל קובאלצ'וק, נשיא מכון קורצ'טוב. על פי חלק מהעיתונים ברוסיה היה היה מיוזמי הרפורמה באקדמיה הרוסית למדעים. לפי טענות שונות חברי האקדמיה סירבו למנותו לראש המכון לקריסטל של האקדמיה והוא השתמש בידידותו של אחיו עם הנשיא כדי להוביל את הרפורמה, באחד הראיונות אמר מיכאיל כי "האקדמיה צריכה למות כמו האימפריה הרומית".
נבחרת איראן בכדורגל
נבחרת איראן בכדורגל (בפרסית: تیم ملی فوتبال ایران) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של איראן. הנבחרת מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל האיראנית. אצטדיונה הביתי של הנבחרת הוא אצטדיון אזאדי אשר נמצא בטהראן.
תוצאתה הגבוהה ביותר היא הניצחון 0–19 על נבחרת גואם בכדורגל, במוקדמות מונדיאל 2002, וניצחון זה הוא הרביעי בגובהו בעולם.
שנות השיא של נבחרת איראן היו מסוף שנות ה-60 ובמהלך שנות ה-70 בהן נבחרת איראן זכתה ב-3 אליפויות רצופות של גביע אסיה בין השנים 1968–1976, ובשנת 1978, העפילה למונדיאל הראשון בתולדותיה בארגנטינה. כיום, הנבחרת מדורגת על ידי פיפ"א כאחת הנבחרות החזקות באסיה.
היסטוריה
איראן זכתה שלוש פעמים בגביע אסיה בשנים 1968 (בטורניר אותו אירחה), 1972 ו-1976 (בטורניר נוסף שאותו אירחה). איראן העפילה לראשונה למונדיאל 1978. בשלב הבתים של טורניר הגמר נוצחה על ידי הולנד 0–3, סיימה בתיקו 1-1 עם סקוטלנד, ונוצחה על ידי פרו 1–4. בכך סיימה במקום האחרון בבית. עשרים שנים לאחר מכן העפילה איראן בפעם השנייה למונדיאל 1998. בשלב הבתים של הטורניר הפסידה איראן ליוגוסלביה 1-0, ולאחר מכן השיגה את ניצחונה הראשון בתולדותיה במסגרת המונדיאל, 1-2 על ארצות הברית. איראן סיימה את משחקיה בהפסד לגרמניה 2-0, וסיימה במקום השלישי בשלב הבתים. במונדיאל 2006 איראן הפסידה בשלב הבתים למקסיקו (3-1) ופורטוגל (1-0), וסיימה בתיקו 1-1 עם אנגולה, בעקבותיו סיימה במקום האחרון בבית.
במונדיאל 2014 סיימה איראן בתיקו 0-0 עם ניגריה, ולאחר מכן הפסידה לארגנטינה 1-0 ולבוסניה הרצגובינה 3-1. בכך סיימה שוב במקום האחרון בבית.
במשחקה הראשון במונדיאל 2018 ניצחה איראן את מרוקו 0–1, ובכך השיגה את ניצחונה השני בתולדותיה במונדיאל. במשחקה השני הפסידה איראן לספרד 0–1, ובמשחקה האחרון בשלב הבתים השיגה תיקו 1-1 מול אלופת אירופה, פורטוגל. למרות טורניר מוצלח יחסית, איראן סיימה במקום השלישי בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
במונדיאל 2022 ספגה איראן את תבוסתה הגדולה בתולדותיה במסגרת המונדיאל, 6-2 מול לאנגליה. בהמשך גברה על ויילס 0-2 והייתה זקוקה לתיקו במשחקה האחרון נגד ארצות הברית על מנת לעלות לשמינית הגמר. אולם ארצות הברית גברה עליה 0-1 ועלתה לשמינית הגמר על חשבונה מהמקום השני בבית. בכך גמלה ארצות הברית לאיראן על הפסדה במונדיאל 24 שנים קודם לכן. איראן סיימה בפעם השנייה ברציפות במקום השלישי בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת למשחקי מונדיאל 2022
ההופעות והשערים מעודכנים ל-10 בנובמבר 2022, לאחר המשחק מול .
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
מרכז מסחרי (תל אביב)
מרכז מסחרי הוא מתחם בתל אביב המשתרע בין הרחובות דרך יפו, רחוב העלייה ורחוב וולפסון. רחובו המרכזי של המתחם הוא מערבו של רחוב לוינסקי. שמו של המתחם הונצח בעבר באחד הרחובות הקטנים החוצים את המתחם ממזרח אל מערב (רחוב מרכז מסחרי, כיום רחוב מטלון). תכנן: האדריכל יוסף טישלר.
המרכז הוא מוקד מסחר סיטונאי ומכיל בתי מסחר, בתי מלאכה, מחסני מזון, ומסעדות פועלים לשירות העובדים וקהל הקונים. חלק מהמתחם מוגדר כשוק (כך קטע רחוב לוינסקי בין רחוב העלייה עד רחוב השוק שבו נמצא כיום "שוק לוינסקי" וגם המתחם שבו שכן בעבר "שוק העלייה"). בתי המרכז, שהוקם בשנות העשרים גבוהים יחסית לבנייה בתקופה זו (בני 3-4 קומות) ומצטופפים לאורכם ולרוחבם של רחובות במבנה של שתי וערב. מבנה המרכז ואופיו כמעט ולא השתנו במהלך השנים.
היסטוריה
לאחר הקמת אחוזת בית ונוה צדק נותרו שטחי חולות ופרדסים בבעלות ערבית (בעיקר שייח' עלי) בין השכונות היהודיות ויפו. חברת "גאולה" בראשותו של דוד סמילנסקי, ממייסדי תל אביב עסקה ברכישת קרקעות באזור חיץ זה, והצטרפו אליה גורמים נוספים ובמיוחד חברת "מרכולת" (ששמה מונצח ברחוב בשם זה בגבולו המערבי של המתחם) בראשות נחמן פלמן, שהתכוונה להקים במקום אזור מסחרי. רוב רובה של הפעילות המסחרית והעסקית של היהודים התרכזה עדיין ביפו (כיוון שראשי הוועד, עקיבא אריה ויס ומאיר דיזנגוף התעקשו שלא לפתוח בתל אביב בתי מסחר כדי לקבע את דמותה כ"עיר גנים"). בינתיים שימש האזור כשוק פתוח אליו הגיעו שיירות גמלים עם סחורה מיפו וקונים יהודים משכונות תל אביב העתידית וממושבות כגון ראשון לציון, פתח תקווה ועוד.
לאחר פרעות תרפ"א בהן נרצחו יהודים ונבזזו בתי עסק ביפו הובהר הצורך בהקמת מרכז מסחרי יהודי. למשימת הקמת המרכז התגייסה אגודת "מרכז מסחרי" בראשות מנחם גילוץ, אף הוא מימייסדי תל אביב, שיצרה אגודה בה ערבו זה לזה החברים הדדית מול מוסדות פיננסיים כבנק אפ"ק ובנק ברקליס לקבלת הלוואות לרכישת מגרשים באדמות "מרכולת" והקמת בתי עסק. ב-1921 הוקם מרכז מסחרי בגבול הרחובות כפר גלעדי והקישון שגדל והתרחב מאוחר יותר. היה זה המתחם הראשון בארץ ישראל שתוכנן מראש כמרכז מסחר ומלאכה, בנפרד ממגורים.
עם זאת, לאחר זמן מה, עת נרגע המצב והמתיחות התפוגגה, נעצרה אט אט הקמת המרכז המסחרי ועל האדמות שב ונוצר שוק פתוח. מאיר דיזנגוף, ראש העיר, כתב ב-1924 למפקד משטרת תל אביב, חיים הלפרין:
המרד הערבי הגדול של 1936–1939 נתן דחיפה מחודשת להרחבת המרכז המסחרי והוא החל להוות את המרכז הסיטונאי העיקרי לכל דרום ארץ ישראל היהודית. בשנת 1935 נבנה שוק העלייה בסגנון הבינלאומי ברחוב העלייה פינת רחוב וולפסון וכיום הוא מבנה נטוש המיועד להריסה מלבד חזית מבנה השוק המיועדת לשימור.
המרכז בעבר
בעבר נבדלו רחובות המרכז זה מזה על פי תחומי הפעילות של החנויות: כגון - רחוב מטלון שהיה מוקדש לכלי בית, רחוב לוינסקי שהיה מוקדש למוצרי מזון, רחוב וולפסון שהיה מוקדש עבור תאורה, רחוב כפר גלעדי שהיה מוקדש למוצרי קוסמטיקה, ודרך יפו שהיה מוקדש לאביזרי אופנה.
שוק התחפושות
עד לתחילת שנות ה-90 התקיים: שוק תחפושות ברחוב כפר גלעדי כמידי שנה לפני חג הפורים.
המרכז כיום
כיום מהווה המרכז את אחד האזורים המוזנחים ביותר בעיר. בשעות היום מתקיימת בו פעילות מסחרית שוקקת אך לעת ערב הוא נותר נטוש מקונים וסוחרים ומתגוררים בו מעוטי-יכולת השוכרים דירות בבתיו הישנים, חלקם מהגרי עבודה. בחלק מהרחובות מתקיימת לעת ערב פעילות של זנות וסחר בסמים.
שרון הורגן
שרון לורנסיה הורגן (באנגלית: Sharon Lorencia Horgan; נולדה ב-13 ביולי 1970) היא שחקנית, תסריטאית, קומיקאית ומפיקה אירית. היא ידועה בעיקר מהסדרות הקומיות "Pulling" (מ-2006 עד 2009) ו"קטסטרופה" (2015–2019), בהן כיכבה והייתה שותפה לכתיבה. הורגן יצרה את הסדרה הקומית "גירושים" של רשת HBO.
ב-2008 זכתה הורגן בפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הטובה ביותר על הסדרה "Pulling", ופרק הסיום של עונת 2009 זכה בפרס הקומדיה הבריטית לדרמה הקומית הטובה ביותר. הורגן הייתה מועמדת שבע פעמים לפרס באפט"א לטלוויזיה. ב-2016 זכתה בפרס לתסריטאית הקומדיות הטובה ביותר על הסדרה "קטסטרופה" (יחד עם רוב דילייני), והייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים עבור תסריט מצטיין לסדרה קומית. הורגן זכתה שש פעמים בפרסי הקולנוע והטלוויזיה האיריים (IFTA) הן עבור המשחק והן עבור הכתיבה לסדרה "קטסטרופה".
הורגן שיחקה בסרטי הקולנוע "פגוש את היונים" (2005), "קליק" (2005), "דייט בהפתעה" (2015), ו"לילה בטירוף" (2018).
ביוגרפיה
הורגן נולדה בהאקני שבלונדון. אמה אורסולה היא אירית ממחוז קילדייר, והוריה הגיעו ממידפילד קרוב לערים קילקלי וסווינפורד שבמחוז מאיו. אביה ג'ון הורגן הוא מניו זילנד. כשהייתה בת ארבע עברו הוריה לבליווסטאון שבמחוז מית' באירלנד.
הורגן גדלה במשפחה בת חמישה ילדים, תיארה בראיון את ילדותה כמאושרת. היא סיפרה בחיבה על התבגרותה בחווה, שם עזרה במריטת הנוצות של תרנגולי ההודו. היא השתמשה בחוויותיה מהילדות בסרט הקצר האוטוביוגרפי למחצה "The Week Before Christmas". הורגן למדה בבית הספר של המנזר Sacred Heart בדרוגדה, על תקופה זו אמרה בראיון בדצמבר 2012 לעיתון האובזרבר שזו הייתה התנסות אומללה.
תחילת הקריירה
בשנות העשרים שלה חזרה הורגן ללונדון והשתתפה בקורסי דרמה אחדים. כדי לגמור את החודש כשחקנית צעירה עבדה בעבודות מזדמנות כגון במוקד טלפוני ובמלצרות. במשך שנתיים עבדה בחנות ברובע קמדן. בגיל 27 החלה ללמוד באוניברסיטת ברונל במערב לונדון וסיימה את התואר בשנת 2000. בתקופה זו פגשה הורגן את דניס קלי, איתו עבדה בתיאטרון לנוער, והשניים החלו לכתוב יחד, ושלחו חומר אל ה-BBC. על עבודתם זכו בפרס הקומדיה החדשה של ה-BBC לשנת 2001 על כתיבת מערכונים והופעה בהם.
משחק
אחרי ששיחקה בתפקיד אורח בסדרה "ניצבים" של ה-BBC, הופיעה הורגן ב-2006 ו-2007 בשתי עונות של הסדרה "Rob Brydon's Annually Retentive" גם של ה-BBC, קומדיה פרודית על מאחורי הקלעים של תוכנית אירוח בהגשתו של רוב בריידון. ב-2007 זכתה הורגן על הופעתה בפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית החדשה המבטיחה ביותר.
ב-2010 הופיעה הורגן בסדרת הטלוויזיה "The Increasingly Poor Decisions of Todd Margaret". הסדרה האמריקאית בריטית נכתבה על ידי דייוויד קרוס שגם הופיע בתפקיד האנטי-גיבור, בדמות אמריקאי לא יוצלח שעומד בראש צוות בלונדון לקידום מכירות של משקה אנרגיה. הורגן גילמה את אליס בל, בעלת בית הקפה, בה הוא מתאהב.
בספטמבר 2011 הופיעה הורגן בהפקת הבכורה של המחזה "Terrible Advice" מאת סול רובנק שהועלתה ב-Menier Chocolate Factory בלונדון. המחזה מתרחש בלוס אנג'לס, והיא גילמה את דלילה.
הורגן דיבבה דמויות בסרט "פגוש את היונים", בתוכנית לילדים "Big Babies" של ערוץ CBBC (ב-2010), ובסרט הקצר "Miss Remarkable & Her Career". היא הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מון בוי" (2015), ב-"Crackanory", ובשעשועונים כגון "So Wrong It's Right" ו-"We Need Answers". במאי 2015 שיחקה בתפקיד איליין בקומדיה הרומנטית "דייט בהפתעה" מאת טרי מוריס, בכיכובו של סיימון פג ובבימויו של בן פלמר. ב-2017 דיבבה הורגן את מינרווה מרטנס, אמו של הגיבור פין, בסדרת ההנפשה "הרפתקאות פין וג'ייק" של Cartoon Network, ודיבבה את קורטני פורטנוי בסדרה "בוג'ק הורסמן", ואת המלכה דגמאר בסדרה "Disenchantment".
כתיבה
הפריצה בקריירה של הורגן הייתה בסדרה "Pulling" אותה כתבה יחד עם דניס קלי, וכיכבה בה. היא שיחקה בתפקיד דונה, מנהלת שיווק חסרת אחריות שמבטלת ברגע האחרון את חתונתה, וחיה עם שותפות לדירה בדרום לונדון. "Pulling" שודרה בתחילה בערוץ BBC Three בשנת 2006, ובשידורים חוזרים בערוץ BBC Two ב-2008. הסדרה הפכה ללהיט וזכתה לשבחים ממעריצים וממבקרים. עונה שנייה של הסדרה שודרה במרץ ואפריל 2008 בערוץ BBC Three.
על אף שהסדרה קיבלה ביקורות טובות ורייטינג גבוה, היא בוטלה אחרי שתי עונות. במאי 2009 שודר פרק סיום בן שעה. ב-2007 הייתה הסדרה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה, והורגן הייתה מועמדת לפרס הקומדיה הבריטית. ב-2008 זכתה הורגן בפרס הקומדיה הבריטית על הסדרה "Pulling". ב-2009 היא הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה והתוכנית זכתה בפרס הקומדיה הבריטית.
ב-2007 כתבה הורגן את הסיטקום "Angelo's" שביימה קלואי תומאס. הורגן כיכבה בתפקיד השוטרת קארן. מקום ההתרחשות הוא בבית קפה בכיכר טרפלגר שבלונדון. הסדרה שודרה במשך עונה אחת בערוץ 5.
ביוני 2012 כיכבה הורגן בסיטקום "מי רצח את הבוס?", שמתרחש בבית סוהר. את הסדרה כתבה הורגן יחד עם הקומיקאית הולי וולש. היא גילמה את הלן, אשה שנכלאה על רצח הבוס שלה. בסדרה משתתפת גם ג'ניפר סונדרס. הסדרה בת ששת הפרקים שודרה בערוץ BBC Three ביוני-יולי 2012. בשנת 2013 כיכבה בסדרה "Bad Management" אותה כתבה יחד עם הולי וולש. הורגן גילמה דמות של מנהלת תקיפה בחנות בלוס אנג'לס. פרק הפיילוט הוזמן על ידי רשת ABC. הסדרה שודרה בדצמבר 2013.
בינואר 2015 כיכבה הורגן יחד עם הקומיקאי האמריקאי רוב דילייני בסדרה "קטסטרופה" אותה כתבו שניהם. השניים הכירו בטוויטר, והחליטו לעבוד יחד. הורגן מגלמת את שרון, אישה אירית החיה בלונדון ונכנסת להיריון מרוב, אמריקאי שהיה במסע עסקים בלונדון. קארי פישר גילמה את דמותה של אימו. הסדרה זכתה להצלחה מיידית, ואחר שידור הפרק השני של העונה הראשונה, הכריזו בערוץ 4 על הזמנת עונה שנייה. הורגן הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הנשית הטובה ביותר על תפקידה בסדרה. ב-2016 הוזמנו שתי עונות נוספות לסדרה.
הורגן כתבה את הסדרה הקומית האמריקאית "גירושים" בכיכובה של שרה ג'סיקה פרקר, המגלמת אישה ניו יורקית בתהליך גירושים ארוך. באפריל 2015 פורסם ב-HBO שהסדרה נבחרה לשידור אחרי פרק הפיילוט.
בימוי
בדצמבר 2012 ביימה הורגן סרט אוטוביוגרפי למחצה בשם "The Week Before Christmas" ששודר כחלק מהסדרה "Little Crackers" בערוץ Sky 1. הסרט מתרחש בחווה באירלנד, והיא מגלמת את דמותה של אמה. את דמותו של אביה גילם השחקן קונלת' היל.
חיים אישיים
הורגן התחתנה עם איש העסקים ג'רמי ריינברד ב-16 באוקטובר 2005 במשרד רישום בצ'לסי שבלונדון. בני הזוג חיים בהאקני שבלונדון עם שתי בנותיהן.
מקור ברוך
מקור ברוך היא שכונה במרכז ירושלים.
גבולות השכונה הם רחוב מלכי ישראל בצפון, רחוב שרי ישראל במערב, רחוב יפו בדרום וגוש השכונות גאולה (זיכרון משה, שכונת אחוה) במזרח, הנתחם על ידי רחוב יוסף בן מתתיהו. הרחוב המרכזי בשכונה הוא רחוב רש"י. השכונה הוקמה בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20.
תולדות השכונה
השכונה נבנתה כשכונה מתוכננת לאוכלוסייה גדולה (3,000 נפש), בתבנית שתי-וערב עם רחובות "ישרים, כמידת זה כן מידת זה [כלומר, שווים ברוחבם], נקיים ומסודרים" ובתי מידות "יפים וממוספרים". השטח לשכונה נרכש מבית היתומים שנלר ב-1929 על ידי קבוצת סוחרים וקבלנים פרטיים. השכונה נבנתה בקצב מואץ כדי לאכלס פליטים יהודים מפרעות תרפ"ט שנמלטו מהעיר העתיקה ומטבח חברון (תרפ"ט). בניית הבתים מומנה ממקורות שונים, ובכללם הלוואות מבנק אפ"ק, הון פרטי של משקיעים ותרומות נדבנים. על בתים רבים בשכונה מונצח שם הנדבן (שהקדיש בניית בית לזכר יקיריו), או שם המממן (אז רשום על השלט שמו ותאריך ההקמה של הבית).
מקור שם השכונה אינו ברור. ייתכן שהוא מבוסס על הפסוק מספר משלי (ה', י"ח): "יְהִי-מְקוֹרְךָ בָרוּךְ", וייתכן שהוא על שם מייסדה, ברוך הירשנוף. יש הסבורים שהשם קשור לספרו של הרב ברוך הלוי אפשטיין 'מקור ברוך', שהתפרסם שנה קודם לכן, או לאחד מכמה ספרים בשם זה שהיו ידועים באותה תקופה.
השכונה נבנתה כשכונה מודרנית מפוארת, אולם לאחר 1948 הידרדרה והפכה לשכונת עוני, עקב קליטת פליטים רבים משכונות מזרחיות יותר של העיר שנמלטו מאזור הקו העירוני, הזנחה שמקורה בחוסר מימון לתחזוקה נאותה של הבתים וחוסר מודעות סביבתית של התושבים. מאז שנות ה-60 הפכה השכונה לחרדית, דבר שהצריך תוספות בנייה כדי לשכן משפחות גדולות, תוספות שטשטשו את המבנה האלגנטי המקורי. בנוסף, הרחובות בגבול השכונה הפכו לרחובות מסחריים הומים, ושולי הרחובות שבתוכה משמשים לחניית כלי רכב.
רוחמה
מדרום-מזרח לרחוב אלפנדרי נמצא אזור הקרוי "רוחמה". אדמות רוחמה נרכשו עוד ב-1908 על ידי אפרים כהן-רייס מברלין (איש חברת עזרה של יהודי גרמניה), למטרת בניית בית מדרש לרבנים. התוכנית בוטלה בגלל מלחמת העולם הראשונה, ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה נותר השטח שומם. בשנת 1921 מכר את הקרקע ישעיהו פרס, מנהל בית הספר למל, כדי לשלם פיצויים למורים שמקומות עבודתם נסגרו. אחד הבתים הראשונים שנבנו בשכונה, בשנת 1924, היה בית הספר לבנות "רוחמה" ברחוב יהודית 6. כיום יש במבנה בית ספר חרדי לבנות בשם "ירים משה". כבר ב-1948 כתב יצחק שפירא שזו "מובלעת שאינה ניכרת", ואכן לא ניכר כיום כל הבדל בין "רוחמה" ל"מקור ברוך".
אחד הבתים הראשונים בשכונת רוחמה נבנה על ידי ר' יעקב חי בן רבי רחמים, אחיו של הראשון לציון הרב יצחק נסים. הבית הוא בהצטלבות הרחובות דוד ילין ומיכל פינס. על הבית נבנה היום בניין גבוה השייך לחברה קדישא. מהבניין המקורי, שהיה בן שתי קומות בלבד, נותרה רק המעטפת של שני הקירות החיצוניים, אחד מרחוב דוד ילין והשני מרחוב מיכל פינס.
שכונת כרם
בתחומי מקור ברוך של היום, בסביבות רחוב דון יוסף נשיא, שכנה עד שנות ה-50 שכונת צריפים ופחים דלה בשם "שכונת כרם". במקום בו הייתה השכונה נבנו מבנים מודרניים רבי-קומות. מועד תחילת ההתיישבות ב"כרם" אינו ברור, אך סביר כי הוא בסביבות השנים 1889-1890.
עם זאת יהושע בן אריה סבור, כי ייתכן שעל שכונה זו כותב אברהם משה לונץ את הדברים הקשים הבאים בשנת 1889:
מתושבי השכונה
בתקופת קום המדינה היה בשכונה ריכוז של תלמידי חכמים בולטים. רב השכונה היה הרב יונה ראם, ולאחר פטירתו כיהן אחיו הרב אליהו ראם. עוד התגוררו בשכונה הרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר, הרב יעקב משה ליבוביץ ראש ישיבת קמניץ, הרב חיים אהרן טורצ'ין ראש ישיבת "מצוינים", הרב ניסים כדורי, הרב דוד שרבני שכיהן כרב בשכונה, הרב שמואל אהרן יודלביץ, הרב אלעזר שך (לימים ראש ישיבת פוניבז'), הרב זונדל קרויזר, הרב אברהם ברוך גרינבלט (אביו של הרב אפרים גרינבלט), הרב שמחה בונים אלתר (לימים האדמו"ר מגור), הרב אברהם יעקב זלזניק ראש ישיבת עץ חיים חכם גורג'י יאיר והרב חיים גריינימן.
מוסדות מרכזיים
בשכונה פועלת קופת צדקה בשם "ועד עזרה וצדקה מקור ברוך", המחלקת כסף למשפחות נצרכות מהשכונה, וכן מחזיקה גמ"חים שונים.
מקור ברוך בספרות ובקולנוע
עלילת ספרו של עמוס עוז, "מיכאל שלי", מתרחשת בחלקה הגדול בשכונה. דירתם של בני הזוג חנה ומיכאל (החילונים, בשנות ה-50), שכנה בשכונה.
נוגה, גיבורת ספרו של א"ב יהושע, "ניצבת", חוזרת לישראל לשלושה חודשים, כדי לשמור על דירת אמהּ שברחוב רש"י בשכונת מקור ברוך. בדירה זו גדלה נוגה מאז שהייתה בת חמש. בילדותה ובבגרותה קיימה נוגה, החילונית, קשר עם שכניה החרדים, משפחת פומרנץ. שניים מילדי השכנים פולשים שוב ושוב לדירתה כדי לצפות בטלוויזיה, שנמנעת מהם בביתם.
סדרת הטלוויזיה "שטיסל" צולמה בחלקה בשכונת מקור ברוך, ונראים בה רחובותיה, סמטאותיה ובתי האבן הציוריים של השכונה.
שרה יוז (שופטת)
שרה אוגוסטה טילמן יוז (באנגלית: Sarah Augusta Tilghman Hughes; 2 באוגוסט 1896 – 23 באפריל 1985) הייתה עורכת דין ושופטת פדרלית אמריקאית, מהשופטות החלוצות של תקופתה. היא זכתה לפרסום במיוחד לאחר שהשביעה את לינדון ג'ונסון לנשיא ארצות הברית בטקסס מיד לאחר הירצחו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי ב-1963. היא השופטת היחידה בארצות הברית אשר השביעה נשיא.
גורל הגר"א
הצלחת הגורל דורשת לימוד מדוקדק של צורתו במסורת, ומשום כן - כיום הוא כמעט ואינו בשימוש, הרב רפאל בנימין לוין (בנו של הרב אריה לוין, שערך אף הוא את הגורל מספר פעמים) היה מהאחרונים שהחזיקו במסורת זו והשתמשו בה.
רקע
כבר במקורות מימי הבית השני ובספרות חז"ל ישנן דוגמאות להטלת גורל דומה, על האמורא שמואל מסופר בתלמוד שהיה "בדיק בספרא" כלומר היה מכלכל את מעשיו על פי רמזים שמצא בספר. בימי הביניים וראשית העת החדשה הנוהג רווח מאוד, בתשובת הרמב"ם יש התייחסות לעשיית גורל לגויים, ובספר חסידיםמובא הנוהג לקרוא שמות לחולים על פי סימנים שרואים בספר. רבי אליהו מני כותב על נוהג רבותיו כך: "כשהיו רוצים לעשות איזה דבר והיו מסופקים אם לעשותו אם לאו, היו נוטלים חומש או ארבעה ועשרים, והיו פותחים אותו ורואים בראש הדף מה פסוק היה מוצא, וכפי מה שמראה היו עושים".
שרה יוז (שופטת)
ביוגרפיה
שרה טילמן נולדה בבולטימור שבמרילנד. גובהה בבגרותה היה 157 סנטימטרים בלבד, אך כבר בילדותה הבליטה התנהגותה את אופייה החזק. היא למדה במכללה לנשים בבולטימור, שם הוענק לה תואר ראשון בשנת 1917. לאחר מכן לימדה מדעים בבית ספר תיכון בצפון קרוליינה. ב-1919 עברה לוושינגטון הבירה כדי ללמוד משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. לפרנסתה עבדה במהלך לימודיה כשוטרת ללא מדים ועסקה במניעת פשע בקרב נשים ונערות, בין השאר בנוגע למניעת זנות. בכך ביטאה את השקפתה שהעדיפה שיקום על פני ענישה. היא סיפרה שעבודתה זו יצרה אצלה מחויבות ואחריות כלפי נשים וילדים.
ב-1922 סיימה את לימודי המשפטים ועברה לדאלאס שבטקסס עם בעלה, ג'ורג' ארנסט יוז, שאותו הכירה בבית הספר למשפטים. בעוד שהוא מצא עבודה בנקל, היא התקשתה בכך עקב האפליה שנהגה באותם ימים כנגד העסקת נשים כעורכות דין. לבסוף השכירה לה פירמת עורכי דין שטח עבודה במשרדיה ללא תשלום ואף העבירה לה תיקים בתמורה לעבודתה עבורם כפקידת קבלה. משרד עורכי הדין שלה גדל בהדרגה ובמקביל היא הייתה לחברה בשורה של ארגוני נשים מקומיים שעסקו בקידום מעמד האשה בחברה. בין השאר פעלה לשיפור מעמד הנשים בכוחות המזוינים ולמתן תגמול שווה לנשים שמונו לכהן בחבר מושבעים. היא נכנסה לפוליטיקה ונבחרה ב-1930 לחברת בית הנבחרים של מדינת טקסס מטעם המפלגה הדמוקרטית. היא נבחרה לכהונה פעמיים נוספות. במהלך שנותיה בטקסס התיידדה עם לינדון ג'ונסון והייתה לבת ברית פוליטית שלו. בשנת 1946 ניסתה להיבחר לחברת בית הנבחרים של ארצות הברית אך לא הצליחה בכך.
גורל הגר"א
ייחוס הגורל לגר"א
מקורו של הגורל אינו ברור לחלוטין, וכן ייחוסו לגר"א, בכתביו של הגר"א או של תלמידיו אין כל אזכור לגורל, אולם קיימת מסורת העוברת מפה לאוזן על הדרך לביצועו. לאחרונה הציע פרופ' שרגא בר-און שמקור הייחוס המוטעה בבלבול בין שני חכמים ששמם הפרטי אליהו (הרב אליהו האתמרי והגאון מווילנא). ככל הנראה, הרב אברהם חמוי (1886-1838) הוא הראשון שהדפיס נוסח "גורל" זה בספריו "האח נפשנו" ו"דבק מא"ח". שם הוא מכונה "גורל הספר". ספרי סגולות שיצאו לאור אחר מותו של הרב חמוי, כמו: "רפואה וחיים מירושלים" מעתיקים נוסח זה.
שיטת ביצוע הגורל
לפי המסורת, את הגורל מבצעים תלמידי חכמים גדולים, המתכנסים לצורך כך. הגורל נערך על ידי פתיחת ספר תנ"ך באופן אקראי כך:
שרה יוז (שופטת)
קריירה שיפוטית
ב-1935 מונתה יוז על ידי מושל טקסס לשופטת בית המשפט של המחוז ה-14 של טקסס והייתה לאשה הראשונה שמונתה לשופטת מחוזית בטקסס. ב-1936 היא נבחרה לתפקיד ושבה ונבחרה אליו עוד שש פעמים. היא כיהנה בתפקיד עד 1961. בשנת 1958 ניסתה ללא הצלחה להיבחר לבית המשפט העליון של טקסס.
גורל הגר"א
שיטת ביצוע הגורל
אם אין רמז בפסוק מדלגים לפסוק הבא המתחיל באות בה מסתיים הפסוק. בספר התנ"ך בו משתמשים כל דף מחולק לשתי עמודות, שלא כבספרי התנ"ך הנפוצים.
שרה יוז (שופטת)
קריירה שיפוטית
במהלך כהונתה כיהנה בהרכב השופטים שקיבל ב-1970 את פסק הדין הראשון במשפט הידוע של רו נגד וייד. פסק הדין של ההרכב אושר בסופו של דבר בבית המשפט העליון של ארצות הברית. במשפט אחר פסקה שיש להיטיב את תנאי הכליאה של אסירים בבית הסוהר המחוזי של דאלאס.
גורל הגר"א
ביקורת על השימוש בגורל
לאורך הדורות נשמעו הסתייגויות רבות ממנהג זה, משום שהוא עומד לכאורה בניגוד לציווי "תמים תהיה עם ה' אלוהיך" האוסר על היעזרות במקורות מאגיים. הרמב"ם נשאל האם הדבר מותר, וענה:
שרה יוז (שופטת)
קריירה שיפוטית
יוז פעלה באופן נמרץ על מנת לאפשר לנשים בטקסס לכהן בחבר מושבעים, דבר שהחוק המקומי לא איפשר. היא יזמה הצעת חוק בנושא, אשר לא צלחה, אך הודות למאמציה ולמאמצי אחרים התקבל השינוי בטקסס ב-1954.
גורל הגר"א
ביקורת על השימוש בגורל
הרב שלמה קלוגר קובע שאין להשתמש בגורל כדי לקבוע עתידות אך מתיר אותו על מנת לברר מה שייך למה, כגון איזה אבל יזכה באמירת קדיש בבית הכנסת. הוא מביא ראיה לדבריו שחלוקת הארץ לעולים ממצרים וחלוקת התפקידים בבית המקדש נעשו בהגרלה.
שרה יוז (שופטת)
השבעת הנשיא ג'ונסון
ב-22 בנובמבר 1963 נרצח הנשיא ג'ון קנדי במהלך ביקור בדאלאס. סגן הנשיא ג'ונסון ביקש להזעיק את השופטת יוז על מנת להשביעו כנשיא, השבעה הנעשית באופן רגיל על ידי נשיא בית המשפט העליון. יוז הגיעה אל המטוס הנשיאותי שחנה בנמל התעופה לאב בדאלאס ועל סיפונו ג'ונסון, האלמנה ז'קלין קנדי וארונו של הנשיא שנרצח וערכה את טקס ההשבעה.
גורל הגר"א
ביקורת על השימוש בגורל
טקס דומה הוא פתיחת אגרות הקודש של הרבי מלובביץ' בעמוד אקראי, כפי שמבוצע בחלקים מחסידות חב"ד, בעיקר הזרם המשיחיסטי. למרות שאישר את הרעיון שהגורל משמיים, המליץ הרבי להימנע מלערוך גורל באמצעות ספרי קודש, מפאת קדושתם, ובמיוחד עבור בירור של ענייני חולין. כן, יש רבנים בתוך החסידות שמותחים ביקורת על המנהג בטענה שיש בכך הסרת אחריות מן המבקש, שאינו דורש מעצמו לתקן את מעשיו אלא סומך על הוראות שמימיות. בנוסף, לטקס הפתיחה באגרות הקודש לא קיים מקור, בניגוד לגורל הגר"א. מאידך, חסידי חב"ד הנוהגים כך אינם רואים במעשיהם הטלת גורל, אלא שיטת תקשורת המאפשרת כתיבה לרבם וקבלת מענה ממנו.
שרה יוז (שופטת)
השבעת הנשיא ג'ונסון
יוז נותרה ידידה של ג'ונסון ואשתו ונכחה בהשבעתו השנייה ב-1965 ובחנוכת הספרייה הנשיאותית שהוקמה על שמו.
ב-1982 סבלה יוז משבץ שהותיר אותה מוגבלת בתפקודה. היא מתה שלוש שנים לאחר מכן. בעלה מת ב-1964. לא היו להם ילדים.
ב-2004 פורסם ספר ביוגרפי אודות יוז בשם Indomitable Sarah.
אלף בייקר
אלפרד בייקר (אנגלית: Alfred Baker; 27 באפריל 1898 – אפריל 1955) היה כדורגלן אנגלי.
חייו
בייקר נולד באיקלסטון שבדרבישייר, ובצעירותו עבד ככורה ושיחק במספר מועדוני חובבים בדרבישייר. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא הופיע עבור צ'סטרפילד, קריסטל פאלאס והאדרספילד טאון, אך הופעות אלו לא נכללות במניין ההופעות הרשמיות. הוא הפך לשחקן מקצועני ב-1919, וחתם בארסנל; לאחר חתימתו של בייקר נפוצו שמועות על כך שלזלי נייטון, מאמן המועדון, החתים אותו במכרה שבו עבד, ובכך הקדים אחרים שהמתינו לבייקר בביתו.
בייקר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל במשחק נגד ניוקאסל יונייטד שנערך ב-13 באוגוסט 1919, שהיה המשחק הראשון שנערך באצטדיון הייבורי במסגרת הליגה הבכירה. באותה עונה בייקר שיחק ב-17 משחקים, ובעונת 1920/1921 הפך לשחקן הרכב קבוע; הוא זומן למבחנים בנבחרת אנגליה, אך רק כעבור שבע שנים ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה.
בייקר שיחק בעמדות רבות במדי ארסנל, כולל שוער במספר מקרים, ובדרך כלל הוא שיחק כשחקן כנף מרכזי. בייקר התמנה לקפטן המועדון ב-1924. כאשר המאמן הרברט צ'פמן הגיע למועדון בסוף עונת 1924/1925 (בה זכה המועדון במגן הצדקה) הוא העניק את תפקיד הקפטן לצ'ארלי באקן; בייקר המשיך לשחק במדי ארסנל במשך חמש שנים נוספות.
ב-1927 השתתף בייקר בגמר גביע ה-FA הראשון בהיסטוריה של ארסנל, שבו הפסיד המועדון לקארדיף סיטי בעקבות טעות של השוער דן לואיס. בעונה שלאחר מכן הוא זומן לנבחרת האנגלית, ושיחק נגד נבחרת ויילס ב-28 בנובמבר 1927; אנגליה הפסידה במשחק בתוצאה 1- 2. הייתה זו הופעתו היחידה של בייקר במדים הלאומיים.