cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה חממי
ביוגרפיה
בשנת 1973 קבוצת נגנים איתם ניגן שכללה את דדי שלזינגר בגיטרה, אצ'י שטרו בבס, ויאיר שרגאי בגיטרה, הייתה ללהקת "גברת תפוח", להקת הליווי של שלמה ארצי. חממי היה המתופף של שלמה ארצי עוד לפני כן בחלק משיריו בתקליטיו הראשונים, כולל "שלמה ארצי" (המכונה גם "האלבום הראשון"), "על אנשים", "פתאום אחר ימים רבים", "אומרים ישנה ארץ", "לכל החברים מהמסע מים אל ים", "את ואני", "משחקי 26", ועד "גבר הולך לאיבוד". בין השירים המפורסמים בהם תופף נמנים "פתאום עכשו פתאום היום" (המוכר גם כ"אהבתיה") בגרסה של התקליט הראשון (לא גרסת הפסטיבל), "בשל תפוח", "את ואני", "יופיה אינו ידוע", "נעשה חיים משוגעים", "ברוך ג'מילי" וכל שירי האלבום "גבר הולך לאיבוד".
ב-1973 ו-1974, במהלך מלחמת יום הכיפורים, הרבה להופיע עם שלמה ארצי ולהקת "גברת תפוח" בפני חיילים. במקביל, ניגן בהקלטות עם אמנים רבים, ביניהם יגאל בשן ("מה נשתנה?"), יזהר כהן ("אשליות" באנגלית), רותי נבון ("בין האצבעות"), אבנר גדסי ("נפרדנו כך"), חנן יובל, נורית גלרון.
בשנת 1978 הצטרף כמתופף ללהקת גזוז. הלהקה, שחיפשה מתופף במשך תקופה ארוכה, כבר הקליטה 5 שירים ללא מתופף קבוע, ואף שקלה להביא מתופף מחו"ל. בין השירים המפורסמים בהם ניגן נכללים "רוני", "מילים יפות", "חללית", "תה עושה סחרחורת", "ציפי פרימו", ו"רק עם אופנוע". בהופעות כמובן ניגן עם הלהקה את כל השירים.
ב-1980 הצטרף ללהקת "סתיו", שהובלה על ידי גרי אקשטיין, עם יאיר שרגאי בגיטרות, מוטי דיכנה בבס ודריו מלכי בקלידים.
ניגן עם אריק סיני בהופעות (איתו הקליט איתו קודם לכן שירים של שלמה, כגון שיר פרידה (בו ניגן תופים וקונגאס).
היה חבר בהרכב שנקרא "שפה משותפת", שכלל גם את מוטי דיכנה, אילן וירצברג ושפי ישי. "שפה משותפת" הופיעה בעיקר עם שירים מקוריים ועיבודים ללהיטים מוכרים משנות ה-60.
ב-1984 הצטרף למוטי דיכנה וליואל לרנר בהרכב "הסיקסטיז", שהופיעה עם גרסאות כיסוי של שירים מוכרים משנות השישים. בשנת 1990 הקליטה הלהקה את תקליטה היחיד. בהמשך שנות ה-90, אחרי 15 שנה, פרש חממי מהלהקה.
משנת 2000 מתמקד שלמה חממי בהוראת תופים, אותה הוא עושה במסגרות שונות ברחבי הארץ.
בית הספר אליאנס טהראן
בית הספר אליאנס טהראן (היום בית ספר אתחאד) הוא בית הספר הראשון בסגנון מערבי שהוקם באיראן. הוא נוסד על ידי ארגון כל ישראל חברים בשנת 1898 בטהראן ופועל עד היום.
אשמן זנב-נדן מדומה
תיאור
הפרווה של אשמן הנדן המדומה קצרה, צפופה וזיפית. צבעה חדגוני ומשתנה בהתאם למין, ונע בין חום אפרורי לחום שוקולד דהוי או חום שחרחר, ולעיתים היא עשויה להיות בצבע חום בהיר או כתמתם. הכנפיים שחורות והפנים שדלילות בשיער צבועות בשחור וורוד מלוכלך. האוזניים שחורות בקצה וורודות בבסיס והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
בית הספר אליאנס טהראן
היסטוריה
ארגון כל ישראל חברים (כי"ח) הוקם בשנת 1860 בפריז, והוא פעל ופועל רבות למען קידום קהילות יהודיות, בין היתר על ידי הקמת בתי ספר שמטרתם הפצת התרבות הצרפתית בעולם היהודי. במסגרת זאת הוא שיחק תפקיד חשוב בשיפור מצבם של יהודי איראן.
רואים את הקול (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
חברי הפאנל והמנחה
מנחה התוכנית הוא ארז טל, וחברי הפאנל הם עידו רוזנבלום, אילנית לוי, שירי מימון ואבי נוסבאום.
אשמן זנב-נדן מדומה
תפוצה וביולוגיה
מיני האשמן המדומה אנדמיים לקו החוף של מדגסקר; מין אחד מאכלס את קו החוף המזרחי והלח ומין אחד את קו החוף המערבי היבש יותר שמתאפיין בתצורות קרסט גדולות. המינים נעדרים ממרכז ודרום האי, ואין ביניהם חפיפה. המחוז הצפוני סאבה הוא המחוז היחיד שבו נוכחים שני המינים. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי לח, יער גדותיים או מחשופי סלע מיוערים ומשתנה בהתאם למין. האשמנים חיים בשפלות עד רכסים הררים בינוניים ברום 900 מטר מעל פני הים.
בית הספר אליאנס טהראן
היסטוריה
במהלך מסעו לאירופה בשנת 1873, נפגש השאה של איראן, נאסר א-דין שאה קאג'אר, עם אדולף כרמיה, נשיא ארגון כל ישראל חברים באותה העת, אשר הציג בפניו את מצבם הקשה של יהודי איראן. נאסר אלדין שאה קג'אר נענה לבקשתו של אדולף כרמיה לאפשר הקמת בית ספר במסגרת ארגון כל ישראל חברים ואף למתן את השפעת חוקי השריעה על היהודים. תוכנית הקמת בית הספר אושרה גם על ידי ראש ממשלת איראן, מירזה חוסיין ספחסלאר, אך הפרויקט התעכב, בין היתר בשל מחסור בכספים ובמורים, ורק בשנת 1898 הוחלט על הקמת סניפי ארגון כל ישראל חברים בטהראן ובשיראז.
רואים את הקול (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
חברי הפאנל והמנחה
במהלך התוכנית הופיעו זמרים שהצטרפו לפאנל בתור אורחים בפאנל לפרק אחד.
אשמן זנב-נדן מדומה
תפוצה וביולוגיה
המינים בסוג חיים בקבוצות קטנות של עד 20 פרטים במערות, נקיקי סלע וסדקים. הם יוצאים לפעילות בשקיעה ותרים אחר מזון לאורך הלילה. הם ניזונים בעיקר מעשים ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד. האשמנים המדומים נוטים לחפש מזון תחת חופת היער או על גדות נחלים. המינים בסוג מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) בשל טווח התפוצה הרחב, אך שניהם מאוימים מצד בירוא יערות שמתרחש בהיקף נרחב על אדמת מדגסקר והאוכלוסייה שלהם במגמת ירידה. כל אחד מהמינים נוכח במספר אזורים מוגנים.
רואים את הקול (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
פורמט
בכל פרק, ישתתפו שישה "זמרים סודיים", חלקם זמרים מצוינים וחלקם זמרים "זייפנים", מולם ישב פאנל מומחים שמטרתו היא לנסות לזהות ולהדיח את ה"זייפנים" מהקבוצה, מבלי לשמוע אותם שרים בעזרת רמזים. בכל פרק ארבעה שלבים: הרושם הראשוני, שלב הליפסינק, הצצה לחיים הפרטיים והחקירה (הגמר).
פרקים
בכל פרק מציג בפני האמן האורח שישה אנשים שזהותם וקול השירה שלהם נשמרים סמויים עד שיודחו להופיע על "בימת האמת" או יישארו בסופו של דבר לבצע את הדואט האחרון.
בית הספר אליאנס טהראן
היסטוריה
בבית הספר למדו גם תלמידים מוסלמים מהמעמד הגבוה. נציג ארגון כל ישראל חברים שהגיע לעיר באותה שנה פנה לשלטונות בבקשה לביטול חובת ענידת הטלאי האדום על ידי היהודים. לבסוף הושגה פשרה, והיהודים הורשו להחליף את הטלאי האדום בסמל כי"ח. כעבור שנה נפתח בית הספר לבנות.
אשמן זנב-נדן מדומה
מינים
בסוג זה 2 מינים:
בית הספר אליאנס טהראן
היסטוריה
ארגון כל ישראל חברים דגל בחינוך שווה לבנים ולבנות ובחילון החינוך בבתי הספר שבניהולו, תוך שימת דגש מיוחד על לימוד מדעים והכשרה מקצועית. הלימודים התנהלו בצרפתית ותוכן ספרי הלימוד הועתק מספרי לימוד צרפתיים. התלמידים לא למדו פרסית או עברית ולא רכשו ידע בתרבות הפרסית. בשל כך הורים יהודים רבים השמיעו ביקורת חריפה ונמנעו מלשלוח את ילדיהם לבית ספר זה.
בתקופתו של רזא שאה בית הספר הולאם, עבר לפיקוחו של משרד החינוך האיראני ושמו שונה לבית ספר אתחאד. בשנת 1977 פעלו בטהראן 7 בתי ספר של כי"ח ומספר התלמידים היה 1,800.
גודבארי
נהר גודבארי (בהינדי: गोदावरी) הוא הנהר השני בגודלו בהודו, אחרי הגנגס, והנהר השלישי בגודלו בתת-היבשת ההודית, אחרי הגנגס והאינדוס. אורכו של הנהר 1,465 מטר והוא זורם ברחבי מרכז הודו דרך מדינות מַהָארָאשְׁטְרַה, טלנגאנה, אנדרה פרדש, צ'האטיסגאר ואודישה. הנהר זורם מרכס הרי גהט המערביים במהאראשטרה ועד למפרץ בנגל באוקיינוס ההודי. הנהר, בהכללת שלל פיצוליו, מהווה את ספק המים העיקרי של בערך 10% מכל הודו. על גדות הנהר התפתחו תרבויות רבות לאורך השנים, ויש לו חשיבות במיתולוגיה ההינדית. לנהר אגן ניקוז של כ-313,000 קמ"ר.
נהר גודבארי מתחיל בצפון-מערב מדינת מהראשטרה ברכס הרי גהט המערבי, רק 80 ק"מ מהים הערבי, וזורם לאורכה של רמת דקאן. לאחר חציית מרכז מהראשטרה הנהר זורם לתוך צפון מדינת טלנגאנה צפונית-מערבית לניזמבאד (אנ') וממשיך דרך עמק רחב ויוצר קטע קצר מהגבול הבין-מדיני הצפון-מזרחי של טלנגאנה עם מהראשטרה. לאחר מכן, הנהר פונה לכיוון דרום מזרח במשך 320 הקילומטרים האחרונים של מסלולו, זורם דרך פער ברכס הרי גהט המזרחיים ולאחר מכן על פני מדינת אנדרה פרדש לפני שהוא זורם למפרץ בנגל. לקראת המפרץ הנהר מתפצל לשני ערוצים שזורמים אל עבר האוקיינוס: הגאוטאמי גודבארי מצפון והוואשטה גודבארי מדרום.
ממקורו בהרי גהט המזרחיים, נהר גודבארי זורם בשטח מישורי ממושך, מונוטוני משהו, ולאורך הדרך מתמזגים לתוכו הנהרות דארנה, פורנה, מנג'רה, פראנהיטה ואינדרוואטי. אולם עם מעברו את אזור הרי גהט המזרחיים, הנהר זורם בין שתי גדות תלולות, רוחבו מתכווץ עד שהוא זורם דרך שסע עמוק ברוחב 180 מטר בלבד, המכונה "הערוץ". משני הצדדים גבעות מיוערות מתנשאות כמעט אנכית מהמים. לאחר שעבר דרך רכס הרי גהט המזרחיים, הנהר מתרחב שוב, חוצה מישורי שפלה רחבים, והאיים העולים מן הנהר בזרם הנמוך משמשים לגידול מגוון גידולים, בעיקר טבק.
בורקינה פאסו במשחקים הפאראלימפיים
בורקינה פאסו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע, מלבד אולימפיאדת הנכים אתונה (2004) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה בורקינה פאסו חלק מעולם.
המשלחת הראשונה אותה שלחה בורקינה פאסו, אל המשחקים בברצלונה כללה שלושה ספורטאים, מרים כוח, רוכב אופניים ומתרה נוסף שהתחרה באופניים גם כן, ובתחרויות הג'ודו. כל המשלחות אותן שלחה המדינה לאולימפיאדות הנכים מעולם לא עלו על שלושה ספורטאים, וספורטאיה של בורקינה פאסו מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית.
פיאט פונטו
פיאט פונטו (באיטלקית: Fiat Punto) היא מכונית סופרמיני מתוצרת קונצרן פיאט האיטלקי. המכונית הוצגה לראשונה בשנת 1993 כמחליפתה של הפיאט אונו. הפונטו עוצבה על ידי מעצב העל האיטלקי ג'ורג'טו ג'וג'ארו אשר עיצב מכוניות רבות בהן: סיאט איביזה, אלפא רומיאו 159, פולקסווגן פולו, דלוריאן DMC-12 ועוד. המחיר היחסית זול שלה הפך אותה לאחת המכוניות בקטגוריית סופר מיני הזולות והיא התחרתה מול אופל קורסה, פולקסווגן גולף ועוד.
הדור הראשון (יצור: 1993-1999)
הדור הראשון של הפונטו הוצג במגוון גרסאות. יצור הדור הראשון כלל מגוון מנועים רחב. החל ממנוע בנזין 1108 סמ"ק בעל 55 כ"ס, דרך מנוע 1250 סמ"ק ב־3 גרסאות שונות - 60 כ"ס, 75 כ"ס (הזרקה רב נקודתית) ו-80 כ"ס (16 שסתומים). מנוע 1400 טורבו (בדגם GT בלבד), מנוע 1600 סמ"ק עם 90 כ"ס, ומנוע דיזל 1700 סמ"ק בעל 70 כ"ס (בדגם ELX בלבד).
הדור השני (יצור: 1999-2006)
הדור השני של הפונטו, נקרא גם פונטו ספייס - Spice הוצג לקראת סוף שנת 1999. הדור החדש כלל עיצוב חיצוני ופנימי חדש, שלדה חדשה ומנועים חדשים.
בשנת 2003 הוחלט בפיאט לעשות מתיחת פנים כוללת לרכב. הסיבה העיקרית לכך היא תקנה חדשה באירופה ליצור מכוניות ידידותיות יותר להולכי רגל. בשנת 2005 הייתה הפונטו מכונית הסופר מיני הנמכרת הרביעית באירופה. מתיחת הפנים הייתה לא רק חיצונית. בפיאט הוחלט לשפר את המנועים, והדגמים החדשים צוידו במנועי בנזין 1400 סמ"ק ו-1800 סמ"ק וגם במנועי דיזל 1300 סמ"ק ו- 1900 סמ"ק.
(2005-2018) גראנדה פונטו
גראנדה פונטו הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות של ז'נבה בשנת 2005. גם היא עוצבה על ידי ג'ורג'טו ג'וג'ארו. בישראל, הגראנדה פונטו החליפה את הדור הקודם של פונטו. היבואן הישראלי של פיאט החליט לייבא לישראל שתי גרסאות של הגראנדה: מנוע בנזין אקטיב 1400 סמ"ק עם תיבת הילוכים אוטומטית ומנוע בנזין אקטיב 1200 סמ"ק עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים.
בשנת 2009 הוחלט לעשות מתיחת פנים לגראנדה. לאחר מתיחת הפנים הוחלט לקרוא למכונית המחודשת 'גראנדה פונטו איבו'.
2000
במאה ה-21 התהפכה משמעותו של הביטוי "בשנת 2000", והוא מתאר את העבר הרחוק, בדומה לביטוי "שנת תרפפ"ו".
פאבל צ'יסטיאקוב
פאבל פטרוביץ' צ'יסטיאקוב (ברוסית: Павел Петрович Чистяков; 5 ביולי 1832 – 11 בנובמבר 1919) היה צייר אימפריאלי רוסי ומורה לאמנות; ידוע בסצנות היסטוריות וז'אנריות כמו גם פורטרטים.
ביוגרפיה
אביו היה צמית משוחרר שעבד כמנהל אחוזה. למרות הנטל הכספי, הוא דאג שלבנו תהיה השכלה ראויה; תחילה בבית ספר קהילתי, אחר כך בבית הספר התיכון בבז'צק.
בשנת 1849, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל פיוטר באסין ומקסים וורובייב. מ-1854 עד 1858, הוא קיבל שתי מדליות כסף וזהב אחת, על תיאורו של הרמוגנס בכלא. בשנת 1861 סיים את לימודיו בתואר "אמן". מדליית זהב נוספת (על ציורו של סופיה מליטא בחתונת בנה, וסילי השני) וזכות למלגה ללימודים באירופה. לפני שעזב, לימד תקופה קצרה במכינה בסנקט פטרבורג.
ב-1862 הוא נסע לגרמניה, ואחר כך לביקורים ארוכים בפריז וברומא. עם שובו ב-1870, הוענק לו התואר "חבר אקדמיה" על מספר יצירות ששלח הביתה.
לאחר תקופה זו, הוא הקדיש את עצמו בעיקר להוראה, תחילה בחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, ולאחר מכן באקדמיה, שם פיתח שיטות הוראה משלו ששילבו התבוננות ישירה עם מחקר מדעי. הוא מיעט להציג. יצירותיו הבודדות היו ברובן בעלות אופי היסטורי, שהוא ניסה להחדיר בהן עומק פסיכולוגי, במקום רק לייצג את האירועים.
הוא הפך לפרופסור חבר באקדמיה ב-1872, ובעקבות הארגון מחדש של 1892 הפך לחבר במועצה האקדמית. בשנים 1890 עד 1912 כיהן כראש המחלקה לפסיפס ופיקח על כמה פרויקטים של פסיפס; במיוחד בקתדרלת ישו המושיע ובקתדרלת יצחק הקדוש.
אשתו ורה, בתו של הצייר יגור מאייר, הייתה אף היא אמנית חשובה.
הרחוב שבו הוא גר נקרא לכבודו ובשנת 1987 הפך ביתו בפושקין (פרבר של סנקט פטרסבורג) למוזיאון.
מפרץ קוריאה
מפרץ קוריאה (בקוריאנית: 서한만), לפעמים נקרא מפרץ קוריאה המערבי (בקוריאנית: 서조선만), הוא מפרץ שנמצא צפונית לים הצהוב, בין קו החוף הדרום-מזרחי של מחוז הרפובליקה העממית של סין, ליאונינג, וקו החוף המערבי של מחוזות קוריאה הצפונית, צפון פויאנג, דרום פויאנג ודרום הואנג-הה.
עומקו של רוב המפרץ הוא פחות מ-50 מטר.
הנהרות יאלו, צ'ונגסון וטאדונג נשפכים למפרץ.
אשמן זנב-נדן זקוף
אשמן זנב-נדן זקוף (שם מדעי: Emballonura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 8 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיאניה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג הגרמני יעקוב קונרד טמינק ומשמעות שמו המדעי היא ״זנב זקוף/שלוח״. סוג זה קרוב מבחינה גנטית בעיקר לסוגים אשמן זנב-נדן מדומה ואשמן זנב-נדן שנפוצים ביבשת אפריקה.
תיאור
הפרווה של האשמן זנב הנדן קצרה, חלקה ומבריקה. צבעה הכללי חדגוני, ונע בין חום אפרורי, לחום שוקולדי כהה, חום ערמוני, חום אדמדם, אוכרה או חום בהיר. הגחון, החזה והסנטר נוטים להיות חיוורים יותר ונעים בין בז׳ לצהבהב או כתמתם. האוזניים, הכנפיים והזנב צבועים בשחור פחם, שחור מבריק או שחור כחלחל. פנים האוזניים, הזרועות, השוקיים והפנים בצבע סגלגל, בורדו או ורוד. האזור שבין העין לאוזן בהיר ועירום בדרך כלל.
תפוצה וביולוגיה
מיני האשמן זנב הנדן מצוי בדרום מזרח אסיה, במלנזיה, מיקרונזיה ופולינזיה; טווח התפוצה של הסוג משתרע על חצי האי המלאי (מלזיה ותאילנד), איי הפיליפינים, סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולאווסי, חלק מאיי מאלוקו, גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, איי שלמה, איי מריאנה, מיקרונזיה, פיג'י, פלאו, טונגה וסמואה. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער ביצות, בתה חופית, מטעים ואזורים מעובדים.
המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בסדקים, נקיקי סלע, מערות וחללי עצים. הם חיים בקבוצות קטנות של 2–20 פרטים או במושבות של 100–150 פרטים - תלוי במין ובמיקום הגאוגרפי. מלבד עונת הרבייה, רוב האשמנים בסוג חיים בדרך כלל בקבוצות נפרדות. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מחרקים והם משלימים את תזונתם בפירות. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד ונוטים לתור אחר מזון לאורך נחלים או שבילים קבועים בצמחייה. הפולסים שהם מפיקים נמצאים בתדר קבוע של 48–51 קילוהרץ.
האשמנים מתרבים פעמיים מדי שנה: בין פברואר למרץ ובין אוקטובר לנובמבר. בכל פעם הנקבה ממליטה צאצא יחיד שמשקלו כרבע ממשקל האם. בתחילה היא נושאת את הגור על גופה ולאחר שהוא הופך לכבד מדי עבורה היא משאירה אותה במקום מוגן כשהיא יוצאת לצוד. הגור נגמל רק בגיל שנה ומגיע לבגרות זמן קצר לאחר מכן.
מינים
בסוג זה 8 מינים:
דניאל בירופקה
דניאל בירופקה (בגרמנית: Daniel Bierofka; נולד ב-7 בפברואר 1979) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעמדת הקשר, ומאמן. בירופקה העביר את מרבית הקריירה שלו במינכן 1860, אך גדל בבאיירן מינכן, ושיחק גם בבאייר לברקוזן ובשטוטגרט. לזכות בירופקה שלוש הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה.
קריירת כשחקן
דניאל בירופקה החל לשחק כדורגל בקבוצת נוער בפרברי מינכן, קבוצה בה שיחקו בעבר אביו וסבו. בשנת 1997 החל לשחק בקבוצת המילואים של באיירן מינכן במדיה שיחק בליגה האזורית.
בשנת 2000 דניאל בירופקה עבר למינכן 1860 שם היה לשחקן הרכב. לאור הצלחתו במגרש הוא נכלל בנבחרת הנוער. במאי 2002 הוא עבר לבאייר לברקוזן ומשחק בהרכב הפותח במשחקי הבונדסליגה ובמשחקים בינלאומיים. בסתיו 2004, בעקבות הפציעה, הוא לא שיחק שלושה חודשים והתקשה לחזור להרכב הפותח.
בקיץ 2005 בירופקה עבר לשטוטגרט, אך כבר במשחק טרום-עונה הוא נפצע ברגלו ורק במאי 2006 חזר להרכב. בעונת 2007 הוא היה שותף לזכיית המועדון באליפות הליגה ומשחק גמר הגביע. בקיץ 2007, סוכם על העברתו למינכן 1860 תמורת כריסטיאן טראש. הוא הופך להיות השחקן המוביל של הקבוצה ומונה לקפטן. אומנם בעקבות הפציעות הרבות הוא איבד את המקום בהרכב הפותח לדניאל הלפר. רק בעונת 2010/11 הוא חזר להרכב אך בתחילת מרץ היה צורך בביצוע ניתוח נוסף ברגלו.
בשנים 1999–2001 בירופקה שיחק 20 פעמים בנבחרת הנוער של גרמניה וכבש 6 שערים. עבור נבחרת גרמניה בכדורגל בירופקה שיחק שלוש פעמים בלבד.
מאמן
החל משנת 2015 דניאל בירופקה היה בצוות המאמנים של מינכן 1860, ואימן הן בקבוצה הבכירה והן בקבוצת המילואים, כאשר לעיתים עבר ביניהן. בשנת 2020 הוא עבר לאימון ואקר האוסטרית.
מדליית הזהב על שם יורי גגארין
מדליית הזהב על שם יורי גגארין (אנגלית: The Yuri A. Gagarin Gold Medal) הוא פרס המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לאדם שתרם תרומה משמעותית לקידום חקר החלל המאויש. המדליה קרויה על שם הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין, האדם הראשון בחלל.
קיווית צ'יליאנית
היא מעדיפה סביבה פתוחה אך לחה בקרבת מקווי מים, ולעיתים גם בערים כמו בריו דה ז'ניירו. היא מתרחקת מיערות גשם, אך נפוצה במורדות האנדים, בגדות נהר האמזונאס ובביצות כמו הפנטנל שבברזיל. היא מדרימה עד לפטגוניה והיא הקיווית הדרומית ביותר.
היא מחפשת בין עשבי הערבות והביצות חרקים וחסרי חוליות נוספים. בעונת הרבייה הקיווית מקננת סביב העשב הגבוה ומסווה את קינה.
הרקון
הרקון הוא גבול נחלת שבט דן בתקופת המקרא, עיר או נחל ושם רחוב.
הרקון מוזכר במקורות ב, וּמֵי הַיַּרְקוֹן וְהָרַקּוֹן, עִם הַגְּבוּל מוּל יָפוֹ, כשם של עיר או נחל בגבול נחלת שבט דן בקרבת גדות נחל הירקון. כיום הרקון הוא שם של רחוב משותף בשכונת נווה נאמן שבהוד השרון ומושב עדנים שבשטח מועצה אזורית דרום השרון. ורחוב נוסף קרוי הרקון ליד הבורסה ליהלומים בעיר רמת גן.
רחל (רוחל'ה) זיו
רחל (רוחל'ה) זיו (נולדה בשנת 1938) היא ציירת, מעצבת ואוצרת תערוכות ישראלית, ממייסדי העיר ערד, המתגוררת בתל אביב.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בכפר סירקין להורים יוצאי ליטא. אביה, דב סטוקליסקי, היה איש כפיים, שהכין במו ידיו רהיטים מקוריים לבית ועסק במלאכות שונות. רחל ספגה ממנו את חדוות היצירה והכישרונות האמנותיים. אחותה, אורה סטוקליסקי, הייתה ציירת; אחיה, עמוס תמיר, היה צלם; ואחותה, גילה אלישר-סטוקליסקי, היא פסלת.
ב-1960 נישאה לאלי זיו, שאותו הכירה במהלך שירותה הצבאי בנח"ל, וב-1963, כשמונה חודשים לאחר לידת בנם הבכור, רן, עברה המשפחה לערד, כאחת מ-40 משפחות המייסדים. שם גם נולדו שני ילדיה הנוספים, טל ואורית. ב-1966, הקימה ביחד עם אלי את העיתון המקומי כידוד והייתה המעצבת הגרפית שלו כמעט לאורך כל 23 שנות פעילותו.
דרכה האמנותית
רוחל'ה היא אמנית, המציירת בצבעי מים, באקריליק, בשמן ובטכניקות מעורבות. היא חברה ב"אימפקט" - הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל, באגודת אמני נתניה ובאגודת אמני חולון.
ב-1968, החלה לצייר בהדרכת פיני בן סירא מקיבוץ אפיקים ובהמשך אצל הציירת כרמלה גור, אף היא מערד. ב-1973 הפיקה והשתתפה בתערוכה הראשונה של אמני ערד, "יצירון 73'", והמשיכה להפיק את תערוכות האמנים בעיר גם ב-1978 וב-1983.
ב-1976, הוסמכה כמורה בכירה להוראת ציור ואמנות במדרשת קיי בבאר שבע, ובאותה השנה, החלה להורות ציור ואמנות לבגרות בתיכון המקיף בערד.
ב-1980, השתתפה בסדנת הדפס (קולוגרפיה) אצל דן קריגר בבית האומנים בתל אביב, ובעקבות הסדנה רכשה והציבה מכונת הדפס בחצר ביתה, שם החלה ליצור הדפסים מגוונים, תוך שימוש בחומרים מהטבע, כגון עלים, ענפים ועוד.
ב-1982, הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה, בגלריה לירז בבאר שבע. באותה השנה, השתתפה כנציגת ישראל בתערוכה הבינלאומית Arteder'82, במוזיאון Muestra International de Obra Grafica בבילבאו, ספרד.
ב-1984, הציגה תערוכת יחיד בבריסל, בלגיה.
ב-1990, עברה להתגורר בתל אביב ועסקה בעיקר בהוראה.
ב-1994, הוזמנה לארגן ולהפיק תערוכה רטרוספקטיבית גדולה לצייר יגאל תומרקין, ב"לופט" בנמל יפו. התערוכה הוצגה בהצלחה במשך חצי שנה.
ב-2000, החלה להשתתף בסדנת הציור השבועית של ברוריה הסנר בגבעתיים, והשתתפה מדי שנה בתערוכות הקבוצתיות של הסדנה.
ב-2005, הציגה לראשונה תערוכת יחיד בשם "ציור ללא מכחול", שכל העבודות בה נעשו בטכניקה ייחודית בשם זהה, שפיתחה רוחל'ה מתוך הפעילות בסדנה של ברוריה הסנר. התערוכה הוצגה בבית התנ"ך בתל אביב, וכעבור שנה, הוצגה פעמיים נוספות - במשכן לאומנויות הבמה ברעננה ובהיכל התרבות בכפר-סבא. וכך כתבה עליה האוצרת זהבה קלמן בדברי ההקדמה לתערוכה:
ב-2007, השתתפה רוחל'ה בתערוכה קבוצתית בגלריה בן אורי, במוזיאון לאמנות יהודית בלונדון.
ב-2008, השתתפה עבודתה "מנחה לפרפר" בתערוכה בינלאומית במוזיאון השואה ביוסטון.
מעת לעת, היא ממשיכה להשתתף בתערוכות שהיא עצמה אוצרת ובתערוכות נוספות.
פעילותה כאוצרת
יכולותיה המוכחות בתחום ההפקה ורצונה להוביל עשייה משמעותית בשדה האמנות הישראלי, הובילו את רוחל'ה להשתלם באוצרות ולפתח את פעילותה בתחום זה. בשנת 2006, למדה קורס "תערוכות בעידן העכשווי" אצל תמי כץ-פרימן בבית אמני הקיבוץ בתל אביב, וכעבור שנה, למדה אוצרות אצל חגי שגב באותו המקום.
התערוכה הראשונה בכובעה החדש כאוצרת נפתחה בפברואר 2007 בבית התנ"ך בתל אביב - "גם למראה ישן יש רגע של הולדת" של האמן יעקב פורת. מאז ועד היום הפיקה ואצרה עשרות תערוכות מדי שנה, בהשתתפות עשרות אמנים. בין הבולטות שבהן:
קרלובו
קרלובו (בולגרית: Карлово) היא עיר בדרום-מרכז בולגריה בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת על המורדות הדרומיים של רכס הרי הבלקן ובחלקה בעמק הוורדים הבולגרי, 147 ק"מ מהבירה סופיה ו-60 ק"מ צפונית לבירת המחוז פלובדיב.
היסטוריה
ראשית ההתיישבות המאורגנת במקום מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית ובחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור ב-2005 נמצאו שרידי עיר-מדינה, (פוליס), תראקית מרכזית. היישוב נכבש על ידי הרומאים במאה ה-1 ובהמשך עבר לידי האימפריה הביזנטית. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה הוקמה במקום מצודה בשם קוֹפְּסִיס אשר חוזקה והורחבה בימיו של סמילץ קיסר האימפריה הבולגרית השנייה. בסוף המאה ה-14 נכבשה המצודה והוחרבה על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית. היישוב המודרני התרחב מהכפר סוּשִיצָה שהוקם ב-1483 לכדי עיירה מרכזית במחוז העות'מאני רומליה.
בקרלובו נולד לוחם החירות הבולגרי וסיל לבסקי ממובילי המאבק מול העות'מאנים לעצמאות בולגריה והיא הייתה מרכז תרבותי ופוליטי ללוחמי החופש הבולגרים. בראשית 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שוחרר היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית והפך מתוקף סיכומי קונגרס ברלין חלק מהמחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 סופחו שטחי רומליה המזרחית ובכלל זה העיר קרלובו לנסיכות בולגריה. בין 1953 ל-1962 שונה שמה של העיר ללבסקיגראד.
כלכלה
העיירה מפורסמת בשמן הוורדים המיוצר בה ומשמש לתעשיית התמרוקים. כמו כן קיימת תעשיית מזון ועיבוד עץ. בשטח הרשות המקומית מגדלים גם חיטה, שעורה ושיפון. בסמוך לעיר עובר הכביש המהיר E-78 המקשר אותה לבירה סופיה. תחנת הרכבת שבעיר מהווה צומת דרכים חשובה בקשר הרכבות בין הבירה סופיה לערי הים השחור כגון בורגס.
הקהילה היהודית
סוחרי בדים וצמר יהודים הגיעו לעיר קרלובו בראשית המאה ה-18. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית ולאחריה סבלו יהודי העיר התקפות אנטישמיות רבות מצד תושבי המקום. חלק מבני הקהילה נמלטו לעיר פלובדיב, שם התקיימה קהילה גדולה ומאורגנת שמסוגלת הייתה להגן עליהם וחלקם, יחד עם אלפים מיהודי בולגריה נמלטו עם הצבא העות'מאני הנסוג לכוון הערים אדירנה ואיסטנבול. בראשית המאה ה-20, לא נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה ומניחים שממועד זה כבר לא התגוררו יהודים בעיר.
מחזיק מברשות שיניים
מחזיק מברשות שיניים הוא מתקן שנועד להחזיק מברשת שיניים אחת או יותר כאשר אינן בשימוש. מחזיקי מברשות השיניים התפתחו עם התפתחות מברשת השיניים לאורך ההיסטוריה, בהתאם לתנאי המחיה ולטכנולוגיה הקיימת. מחזיק מברשת השיניים נועד לשמור על היגיינת מברשת השיניים על ידי הרחקת סיבי המברשת מנוזלים, מתן תנאי אוורור, והרחקת המברשת מגורמים חיצוניים שעלולים לזהם אותה. קיום תנאי לחות וחוסר אוורור יוצרים עובש וחיידקים שעלולים להזיק לבריאות. קיימים גם מחזיקים שעוצבו בצורות אסתטיות מיוחדות.
ישנם שני סוגים עיקריים של מחזיקי מברשות שיניים - מחזיקים נייחים הממוקמים בחדר האמבטיה, ומחזיקים ניידים לנשיאת מברשת שיניים לצורך שמירה על היגיינת מברשת השיניים בזמן נסיעה וטיולים.
הפטנט הרשום הראשון
הפטנט הרשום הראשון בארצות הברית למחזיק מברשת שיניים הוגש לרישום ב-30 במרץ 1894 ואושר ב-2 באוקטובר באותה שנה. ממציא הרעיון הוא ג'ורג' פ' ויטינג (George F Whiting) ממסצ'וסטס. על-פי מפרט הפטנט מחזיק שיניים זה נועד להיות בראש ובראשונה פונקציונלי, זול ונוח לשימוש. הוא מאפשר אחזקה של מברשות באורך שונה על ידי שינוי גובה התופסן. המתקן מורכב ממסגרת חוט תיל המאפשרת תלייה, תופסן ("קליפ") עשוי רצועת מתכת שטוחה וגמישה להצמדת מברשת השיניים, הניתן להתאמה לסגנונות ידיות שונים, ותופסן נוסף בחלק התחתון להצמדת ידית מברשת השיניים. ויטינג עצמו מתאר את העיצוב הכללי של המתקן כקישוטי. המתקן סימטרי וצורתו קלאסית.
מבנה
במהלך השנים הוצעו מגוון צורות של מחזיקי מברשות שיניים. סוג ראשון הוא מעמד של מברשות שיניים שבתוכו מניחים את המברשת. לרוב, במעמד יש חורים לקבלת מספר מברשות מרוחקות זו מזו באופן שימנע מגע בין המברשות. מחזיקים אלו נהנו מיתרון על פני כוסות הזכוכית לשטיפת הפה לאחר צחצוח השיניים בכך שמנעו מגע בין המברשות. בנוסף, לרבים מהמעמדים תוכננו פתחי ניקוז או תחתית משופעת שנועדו למנוע הצטברות נוזלים שיכולים להוות בית גידול לחיידקים, בתחתית מחזיק המברשות.
מבנה אחר של מחזיקי מברשות כולל מתלים לתליית המברשות, שוב באופן המפריד אותן זו מזו. במהלך השנים הוצעו מתלים כאלו עם מכסים המגינים על מברשת השיניים מלכלוך. תכנונים שונים הוצעו כדי לאפשר הוצאה והכנסה קלה של המברשת למחזיק. הוצעו גם מתקנים בהם מכסה אחד מכסה את כל המברשות התלויות יחד. כן הוצע להחזיק בתוך המכסה מכל מחורר עם חומר חיטוי שהאדים שלו מתפשטים בתוך המכסה ומחטאים את מברשות השיניים.
נוצרו גם מחזיקי מברשות שיניים מסתובבים ש"נבלעו" בקיר. פתרונות מעין אלה נוצרו לאחר המלחמה ותאמו את העובדה שהדירות היו קטנות יותר מאשר לפני המלחמה.
סוג נוסף של מחזיקי מברשות שיניים הוא כזה המכיל חומר חיטוי שלתוכו מוכנס ראש המברשת שאינו בשימוש.
במברשת שיניים חשמלית נטענת, משמש המטען לרוב גם בתור מחזיק למברשת.
כמענה להמלצת רופאי השיניים לצחצח שיניים לפחות 2 דקות, שווקו מחזיקי מברשות שיניים הכוללים שעון (לרוב שעון חול), למדידת זמן הצחצוח המומלץ.
מראה
לאורך השנים הופיעו מחזיקי מברשות שיניים שהושפעו מסגנונות העיצוב שרווחו בזמנם. מחזיקי מברשות שיניים מהתקופה הוויקטוריאנית של סוף המאה ה-19 אופיינו בשפע פרטים, דוגמאות של פרחים ועיטורים שונים הופיעו על גבי מחזיק מברשות השיניים, שהיה לרוב כלי קרמיקה. מחזיק מברשות השיניים דמה בצורתו לכד עם חורים בתחתיתו, והיה מלווה לרוב בתחתית נפרדת לקליטת הנוזלים ולנוחות ניקיון הכלי.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלו להופיע מחזיקי מברשות שיניים לילדים. מחזיקים אלו היו בצורת דמויות מסרטי ילדים, חיות ועוד, ונועדו לסייע להורים להביא את הילדים לצחצח שיניים. מנהג צחצוח השיניים לא היה נפוץ בארצות הברית עד לאחר מלחמת העולם השנייה, אז חויבו החיילים בצחצוח שיניים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עלו הצעות למחזיקי מברשות שיניים מסתובבים ומנגנים.
חומר
מתחילת המאה ה-21, ניתן לראות שפע עיצובים של מחזיקי מברשות שיניים. במקרים רבים העיצוב החדש נותן מענה לבעיות פונקציונליות כגון הצטברות לכלוך, אוורור ועוד, ובמקרים אחרים הערך הוויזואלי גובר על התכנון הפונקציונלי של מחזיק המברשות. כיום ניתן למצוא מחזיקי מברשות שיניים תלויים, נדבקים, עומדים, כחלק מסט מוצרים, או מוצר בפני עצמו, מעניינים, מבדרים, זולים ויקרים. החומרים הנפוצים כיום הם בעיקר פלסטיק וכרום, אך קיימים גם כאלו המיוצרים מחומרים ידידותיים יותר לסביבה.
השפעה
המבנה והגדלים של מחזיקי מברשות השיניים הרווחים בשוק משפיעים על יצרני מברשות השיניים אשר נוטים לייצר מברשות עם ידיות המתאימות למחזיקים הרווחים בשוק.
משבר דיפלומטי
משבר דיפלומטי הוא מצב ביחסים בינלאומיים המתרחש כאשר התנהגות נציג של מדינה אחת מביכה מדינה אחרת, או התנהגות של מדינה מביכה נציג דיפלומטי זר המבקר בה. משברים דיפלומטיים מתרחשים בטעות או במכוון, ככלי לאותת למדינה על מורת רוח של מדינה אחרת מהתנהלותה. משברים דיפלומטיים בדרך כלל לא מתפתחים למעשי תוקפנות או פגיעה הדדית אלא נשארים במישור הדיפלומטי ונפתרים באמצעות התנצלות של המדינה הפוגעת בפני המדינה הנפגעת, אולם יש חשש שמשבר כזה יהפוך למשבר בינלאומי ואפילו למלחמה.
תקרית דיפלומטית
משבר דיפלומטי מתרחש בעקבות תקרית דיפלומטית. התקרית היא אירוע בו נגרמת פגיעה או מבוכה לנציג מדיני של מדינה אחת בעת ביקורו במדינה אחרת. לדוגמה, בשנת 2006 ביקר נשיא לוב מועמר קדאפי בניגריה ומאבטחים מקומיים ביקשו לפרוק מנשק את לוחמות משמר האמזונות שלו. קדאפי עזב בכעס שהוא מצהיר שבכוונתו לגמוא את 40 הק"מ לבירה ברגל וחזר בו רק לאחר התערבותו של הנשיא הניגרי אולוסגון אובאסניו שהזדמן לשם במקרה. דוגמה נוספת היא ההכרזה של מדינת ישראל, בשנת 2010 על בנייה של 1,600 יחידות דיור ברמת שלמה, שנמצאת מעבר לקו הירוק בעת ביקורו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל, זאת בניגוד למדיניות האמריקאית כלפי ההתנחלויות. תקרית דיפלומטית יכולה להתרחש גם כאשר נציג של מדינה פוגע בטעות או במתכוון במדינה אחרת. דוגמה לכך היא התקרית בשנת 2017, כאשר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו פרסם ציוץ תמיכה בנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו לבנות חומה בגבול ארצות הברית מקסיקו. ממשלת מקסיקו מחתה על הציוץ ונשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, התנצל בפניה.
משמעותו של משבר דיפלומטי
משבר דיפלומטי בדרך כלל לא נמשך זמן רב, ונפתר ללא אלימות. מקובל שאם התרחש משבר דיפלומטי בטעות המדינה הפוגעת מתנצלת והיחסים בין המדינות ממשיכים בשגרה. במקרים חריגים יכול משבר דיפלומטי להידרדר ולגרום לפגיעה ממשית ביחסים בין מדינות, ובמקרים קיצוניים להפוך להיות משבר בינלאומי, בו יש סכנה של פרוץ מלחמה.
הפארק הלאומי הימי סנגניב
הפארק הלאומי הימי סנגניב (בערבית: محمية سنقنيب البحرية) הוא האטול היחיד בים סוף. הוא שוכן כ-25 קילומטרים מהחוף, כ-30 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר פורט סודאן במחוז אל-בחר אל-אחמר (בערבית "הים האדום") שבצפון סודאן. האטול מוקף בתהומות בעומק 800 מטרים, ומאז 1990 הוא מוגן כחלק מ"הפארק הימי הלאומי אטול סנגניב" בשל המערכת האקולוגית הייחודית של שונית האלמוגים שלו על מדרונות תת-ימיים תלולים. הוא מכיל מינים רבים אנדמיים ובסכנת הכחדה של צמחים ובעלי חיים (לדוגמה, אוכלוסיות של צבי ים מהמין צב ים קרני המוגדר בסכנת הכחדה חמורה) נצפו במים שמסביב.
ב-2016 הוכרזו הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב יחד עם האי מוכוואר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בהסבר להכרזה נכתב כי אטול סנגניב:
האזור פופולרי כאתר צלילה בשל העולם התת-ימי העשיר בבעלי חיים עם תצורות אלמוגים יפהפיות וכרישים ממשפחת הפטישניים. האזורים שמסביב בים האדום ידועים בעומקם עד 800 מטרים.
בכף הדרומי נמצאת שונית אלמוגים שעליה בנו הבריטים ב-1906 מגדלור לסימון מיקומי אלמוגים, כ-25 קילומטרים מהנמל שעל החוף. מבנה המתכת המקורי הוחלף מאוחר יותר במגדלור מבטון שפועל עד היום ומופעל על ידי ממשלת סודאן.
חלוקת פולינומים
באלגברה, חלוקת פולינומים או חלוקת פולינומים עם שארית או חלוקה אוקלידית, היא אלגוריתם לחלוקת פולינום בפולינום אחר שדרגתו קטנה מזו של המחולק או שווה לשלו. למעשה, אלגוריתם זה מהווה הכללה לאלגוריתם החילוק הארוך באריתמטיקה. בדומה לחילוק האריתמטי, גם חילוק פולינומים מפרק בעיה מתמטית, העשויה להיות מסובכת, לתתי-בעיות פשוטות יותר, ולכן, הוא פשוט ונוח לשימוש באופן יחסי. זאת ועוד, קיימות גם שיטות המקצרות את תהליך חלוקה זה, כדוגמת חלוקה סינתטית.
האלגוריתם מיישם הלכה למעשה את תכונת הפולינומים הבאה. בהינתן (מחולק) ו- (מחלק) כך ש-k\le n ובניסוח מדויק,, ניתן לבטא את P(x) כ- עבור Q(x) פולינום שיקרא המנה ועבור R(x) פולינום שיקרא שארית החלוקה, כך שדרגת השארית R(x) קטנה (ממש) מדרגת המחלק D(x), כלומר.
התוצאה R(x)=0 תופיע אם ורק אם D(x) הוא גורם של P(x), כלומר, ניתן לרשום את P(x) כמכפלה של הפולינום D(x) בפולינום אחר. בנוסף, על פי המשפט הקטן של בזו, אם a הוא שורש של P(x), דהיינו P(a)=0, אזי (x-a) הוא גורם של P(x). לכן, נעשה שימוש נרחב בחלוקת פולינומים הן על מנת לפרק את הפולינום לגורמים והן על מנת לפשט את הליך מציאת השורשים הנוספים שלו, אם אחד מהם כבר ידוע.
דוגמה לאופן פעולת האלגוריתם
נמצא את מנת החלוקה ואת השארית שלה עבור חלוקת הפולינום (המחולק) בפולינום D(x)=x-3, (המחלק).
תחילה, נכתוב מחדש את המחולק באופן הבא:
.
כעת, נבצע את התהליך דלהלן:
נחלק את האיבר הראשון של P(x) באיבר הראשון של D(x), דהיינו, את האיבר בעל החזקה המקסימלית של P(x) באיבר בעל החזקה המקסימלית של D(x). במקרה זה, מדובר ב-. את התוצאה, נכתוב מעל לקו האופקי:
הפולינום שהתקבל מעל לקו האופקי הוא המנה והפולינום, במקרה זה ממעלה 0, שנותר אחרי הפעולה האחרונה, הוא השארית R(x)=5. לכן, קיבלנו כי.
פירוק פולינומים לגורמים
בהינתן פולינום, לעיתים, שורש אחד או יותר שלו כבר ידועים אך ייתכן כי קיימים לו כאלו נוספים. אם ידוע כי r הוא שורש של פולינום - פולינום ממעלה n, כלומר מתקיים כי, ניתן לחלק את P(x) ב-(x-r) ומהמשפט הקטן של בזו נובע כי שארית החלוקה היא 0. לכן, נקבל במקרה זה כי עבור, כלומר דרגת המנה היא n-1. בחלק מהמקרים, הפולינום הוא כזה שקל יותר למצוא את שורשיו. מאחר שכל שורש שלו הוא גם שורש של, הרי שבכך יועל תהליך מציאת השורשים של הפולינום המקורי.
באופן דומה, אם ידועים יותר משורש אחד של הפולינום, לדוגמה, ידוע כי שורשים שלו, ניתן לחלק את הפולינום ב-(x-r_1) ולקבל. כעת, ניתן לחלק את Q_1(x) ב-(x-r_2) ולקבל כי כך שדרגתו של Q_2(x) קטנה מהדרגה של Q_1(x). לכן,. כעת, ניתן להמשיך את התהליך, עד שבסופו של דבר יתקבל כי כך שדרגת  קטנה מ-n-k.
מציאת ישר משיק לנקודה על גרף של פונקציה פולינומית
ניתן להשתמש בחלוקת פולינומים גם למציאת משוואת הישר המשיק לנקודה הנמצאת על גרף של פונקציה פולינומית. בהינתן פונקציה ונקודה x=q, משוואת המשיק לגרף בנקודה x=q תהיה שארית החלוקה של f(x) ב-(x-q)^2.
דוגמה
נמצא את משוואת הישר המשיק לפונקציה בנקודה x=1. לכן, משוואת המשיק המבוקשת היא.
בדיקת יתירות מחזורית
בבדיקת יתירות מחזורית משתמשים בשארית החלוקה של פולינומים עבור ניטור שגיאות בהעברת מסרים.
אוולין סמואל
אוולין סמואל (באסטונית: Evelin Samuel, נולדה ב-13 במאי 1975) היא זמרת אסטונית.
ביוגרפיה
סמואל נולדה בטאלין, היא החלה לשיר בילדות והקליטה שירים באולפנים של הרדיו האסטוני בגיל מוקדם, בסוף שנות השמונים היא הצטרפה לתיאטרון מוזיקלי לילדים שבמסגרתו הופיעה בפסטיבל רוסקילד, פסטיבל מוזיקה שנתי הנערך בדנמרק.
ב-1993 היא הגיעה למקום הרביעי בתחרות לזמרים מתחילים שאורגנה על ידי הטלוויזיה הציבורית האסטונית (ETV) ובאותה שנה היא זכתה במקום הראשון בתחרות שירים בלטית. ב-1997 שימשה כזמרת ליווי באירוויזיון לזמרת מריה ליס אילוס וב-2002 יצא אלבומה הראשון. מאז הצטרפות אסטוניה לאירוויזיון היא ניסתה מספר פעמים להיכנס לתחרות עד שב-1999 הצליחה עם השיר "יהלום של לילה", באירוויזיון שנערך בירושלים הגיעה למקום השישי. לאחר מכן היא ניסתה שוב פעם ללא הצלחה לייצג את מדינתה בתחרות. ב-2000 ו-2006 הכריזה על תוצאות הניקוד האסטוני באירוויזיון. ב-2001 לוהקה לתפקיד פונטי במחזמר עלובי החיים שהועלה בטאלין אך ביטלה את השתתפותה מסיבות אישיות במהלך החזרות. ב-2003 שיחקה את ננסי במחזמר אוליבר! ועל תפקידה זכתה לסיקור חיובי מהתקשורת ובנוסף היא שיחקה במחזה מיס סייגון בהלסינקי.
היא כתבה מספר שירים לילדים וב-2008 יצא ספר הפנטזיה שכתבה "פעם שירד גשם" (Ükskord, kui sadas vihma). ב-2010 החלה לשמש כעורכת האחראית של מגזין הבריאות "בריאות פלוס".
עראמקו הסעודית
עראמקו הסעודית (בין השנים 1944–1988 נקראה עראמקו, דהיינו – "חברת הנפט הערבית-אמריקנית" על פי המקור באנגלית: Arabian-American Oil Company או Aramco; משנת 1988 קרויה בשמה הנוכחי – בערבית: أرامكو السعودية, בתעתיק מדויק: אראמכו אלסעודיה) היא חברת הנפט הממלכתית של ערב הסעודית, שמרכזה בד'הראן, מחוז א-שרקייה, העוסקת בחיפוש ובהפקה של נפט וגז טבעי, בזיקוק, בפטרוכימיה, בשיווק ובהובלה יבשתית וימית. נחשבת לחברת הנפט הגדולה בעולם מבחינת העתודות הקונבנציונליות והתפוקה. בנובמבר 2013 דורגה שוב ראשונה מבין 50 חברות הנפט המובילות בעולם על ידי Petroleum Intelligence Weekly (PIW). בבעלותה של החברה מצוי שדה הנפט הגדול בעולם – שדה גוואר, ושדה הנפט הימי הגדול בתבל – שדה ספאנייה.
תולדות החברה
במאי 1933 העניק שליט ערב הסעודית, אבן סעוד, לחברת "סטנדרד אויל של קליפורניה" (סוקאל, באנגלית: Standard Oil Company of California, בראשי תיבות Socal, לימים "שברון" Chevron) זיכיון בן 60 שנה להפיק נפט על שטח של 961,567 קמ"ר בחבליה המזרחיים של הממלכה, מרביתו באזור אל-חסא. בסוף 1933 הקימה סוקאל חברת בת בשם "חברת הנפט סטנדרד הערבית של קליפורניה" (קזוק, California Arabian Standard Oil Company או בראשי תיבות Casoc), וזו קיבלה לידיה את הזיכיון. קזוק הייתה רשומה במדינת דלאוור שבארצות הברית בהון רשום של 700,000 דולרים, הון שסופק כולו על ידי חברת האם.
בשנת 1936 מכרה קזוק מחצית מן הזיכיון לחברת הנפט של טקסס (טקסקו, Texaco, לימים "שברון" לאחר המיזוג) תמורת 21 מיליון דולר. במרץ 1938 גילו שתי החברות לראשונה נפט בבאר דמאם מס' 7 (הנפט הראשון בממלכה) בתחומי הזיכיון שבבעלותן. ובעקבות הצלחתו של שדה הנפט הוגדל שטח הזיכיון ל-1,139,595 קמ"ר שכלל גם את חלקה של ערב הסעודית באזורים הנייטרליים שבין הממלכה לבין כווית ובין הממלכה לבין עיראק. בשנת 1944 שינתה החברה את שמה, והיא נתכנתה מעתה "חברת הנפט הערבית-אמריקאית" – עראמקו; Arabian-American Oil Company או בראשי תיבות Aramco, עראמקו).
בשנת 1948 הצטרפו שתי חברות אמריקאיות נוספות לעראמקו: "סטנדרד אויל מניו ג'רזי" (Standard Oil of New Jersey, לימים Exxon ואחר כך ExxonMobil, אקסון מוביל), ו"סטנדרד אויל של ניו יורק" הממוזגת עם חברת וואקום (Socony-Vacuum, לימים מוביל, Mobil, ואחר כך אקסון מוביל). ארבע חברות מג'וריות אמריקאיות התחלקו איפוא מעתה בבעלות על עראמקו: 30 אחוזים מניות בעלות (לכל אחת) לניו ג'רזי, לסוקאל ולטקסקו; ו-10 אחוזים לסוקוני-וואקום. הרחבת השותפות איפשרה הגדלת ממדי ההשקעה בתעשיית הנפט הסעודית ופתחה ערוצי שיווק חדשים. תוך שנים מעטות הפכה עראמקו לחברה המפיקה הגדולה בעולם, ואילו הממלכה – לאחת משלוש המדינות המפיקות הגדולות בעולם (יחד עם ארצות הברית וברית המועצות) וגדולה ביצואניות הנפט במזרח התיכון.
במהלך שנות ה-70 העבירה ערב הסעודית את הפקת הנפט בתחומה לשליטתה המלאה בתהליך של משא ומתן הידוע בשם תהליך ה"השתתפות" (participation): בשנת 1973 קיבלה ממשלת סעודיה לראשונה 25 אחוזי שליטה בעראמקו; ובשנת 1980 נשלם התהליך כאשר הפכה לבעלת המניות הבלעדית בחברה - 100 אחוזי בעלות. בשנת 1988 הוסב שמה של החברה לעראמקו הסעודית.
בינואר 2016 פרסמה החברה כי היא שוקלת הנפקה של חלק קטן מהחברה (כ-5%) בפעם הראשונה בתולדותיה, עקב משבר מחירי הנפט בשילוב עם פרשיות שחיתות בצמרת החברה.
ב-14 בספטמבר 2019 הותקפו מתקני נפט של החברה על ידי ארגון הטרור התימני, החות'ים. הסעודים הודיעו שהתקיפה תגרום לירידה של כ-50% בתפוקת הנפט שלהם עקב סגירת המתקנים לשיפוצים.
בדצמבר 2019 הנפיקה החברה לראשונה את מניותיה בבורסה של ריאד, וגייסה 25.6 מיליארד דולר, סכום שהופך את ההנפקה לגדולה בהיסטוריה. ההנפקה משקפת לחברה שווי שוק של 1.7 טריליון דולר.
ב-11 במאי 2022 החברה הגיעה לשווי שוק של 2.43 טריליון דולר, שווי שוק הגבוה ביותר מבין כל החברות הציבוריות בעולם. בכך הדיחה את אפל מהמקום הראשון.
החברה מוציאה לאור מאז 1949 כתב עת דו-חודשי בשפה האנגלית בשם "עולם ערמקו". רוב תכניו נוגעים בארכאולוגיה, בהיסטוריה ובתרבות של ארצות האסלאם. כתב העת נגיש באינטרנט (גם לגליונות עבר מאז 1960).
אנטינייטרון
אנטינייטרון הוא האנטי-חלקיק של הנייטרון. חלק מתכונותיהם של אנטינייטרונים זהות לאלו של נייטרונים, לרבות המסה והמטען החשמלי. לעומת זאת, חלק מהמספרים הקואנטיים של האנטינייטרון הם בעלי הערכים הנגדיים לאלו של הנייטרון, לרבות מספר הבאריון והאיזוספין.
האנטינייטרון התגלה ב-1956, על ידי קבוצה שכללה את הפיזיקאי ברוס קורק מהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי, במאיץ החלקיקים בוואטרון (Bevatron). קוארקי הערכיות (valence quarks) של האנטינייטרון הם שני אנטיקוארקי למטה ואנטיקוארק למעלה אחד.
קשה יחסית לערוך ניסויים המערבים אנטינייטרונים, מכיוון שאין להם מטען חשמלי המאפשר להאיץ אותם, כמו שיש לאנטיפרוטונים. אנטינייטרון חופשי צפוי להיות בעל אורך חיים זהה לזה של הנייטרון, דהיינו, כ-881.5 שניות. אולם, לרוב, אנטינייטרונים מפסיקים להתקיים לאחר זמן קצר יותר, מכיוון שהם מגיבים עם נייטרון ומתאיינים.
MIDAS
MIDAS (Missile Defense Alarm System) הייתה מערכת של חיל האוויר של ארצות הברית להתרעה על שיגור טיל בליסטי על ידי ברית המועצות. החלליות היו צריכים להשלים את המידע שהתקבל ממערכות מכ"ם קרקעיות. התוכנית פעלה בשנים 1960–1966 והייתה צריכה לכלול 12 חלליות. היא מהווה דור ראשון של לווייני ריגול אמריקאיות בנוסף למיזם קורונה ו- SAMOS. התוכנית לא הגיע לשלב המבצעי אך במהלכה פותחו טכנולוגיות חדשות שנוצלו בהמשך.
לאחר בניית מערכת התרעה על בסיס תחנות מכ"ם קרקעיות הברר שמערכת יכולה לתת התרעה של 10–25 דקות בלבד. מערכת MIDAS הייתה צריכה להגדיל את ההתרעה ל-30 דקות ובכך לאפשר למפציצים עם פצצה גרעינית להמריא מבסיסים.
בפברואר 1959 DARPA הגישה לחיל האוויר תוכנית ראשונית. התוכנית כללה הצבת חלליות עם חיישני תת-אדום לגילוי השיגור. התוכנית כללה הצבת 10 חלליות. מכיוון שזמן קבלת התרעה היה נושא רגיש במיוחד, הוחלט שחללית תשלח אות וצילום תת-אדום עצמו לא יישלח. באותה תקופה לא היה קיים משגר שיכול להציב חללית במסלול גאוסטציונרי. חלליות במסלול קוטבי היו יכולים לשהות מעל שטח ברית המועצות זמן מוגבל בלבד. בסופו של דבר הוחלט להציב 12 חלליות בגובה 200 מייל. הערכה הייתה שעלות התוכנית תהיה 200–600 מיליון $ (1959) ששווה ערך ל-1.4-4.3 מיליארד $ של שנת 2021.
השיגור הראשון בוצע ב-26 בפברואר 1960 והוא נכשל. ב-24 במאי שוגרה חללית "MIDAS 2", אך היא לא הגיע למסלול הנדרש. בהמשך השנה חלליות של מיזם קורונה בדקו חיישני תת אדום. בשנת 1961 השיגורים עברו לבסיס חיל האוויר ונדנברג אך עם ניצול אותר משגר אטלס-אג'ינה. ב-12 ביולי 1961 בוצע שיגור מוצלח, אך חלליות איבדה מקור חשמל לאחר מספר הקפות. בעיה דומה הייתה בחללית "MIDAS 4" ולכן הוחלט לעשות הפסקה בשיגורים.
החללית "MIDAS 7" הייתה הראשונה שהצליחה לפעול והיא גילתה מספר שיגורי ניסוי של טיל בליסטי אמריקאי. שיגורי לוויינים נוספים זכו להצלחה חלקית בלבד.
בשנת 1966 סוכם לסגור את התוכנית. העדר מקור אנרגיה חשמלית יציבה גרם לכך שחלליות הפסיקו לפעול אחרי מספר שבועות במסלול. חלליות של תוכנית המשך "Defense Support Program" החלו לפעול במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 והם פועלים גם כיום.
אשמן זנב-נדן כהה
אשמן זנב-נדן כהה (שם מדעי: Mosia nigrescens) הוא מין של עטלף קטן במשפחת האשמניים שמצוי באיי מלנזיה וסולאווסי ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ולו 3 תת-מינים. האשמן הכהה קרוב מבחינה גנטית לאשמן זנב-נדן ואשמן זנב-נדן זקוף.
תיאור
לאשמן הכהה גוף דקיק וקומפקטי, ראש קטן ומעוגל ומצח קעור. החרטום קצר ורחב ומזדקף בעדינות כלפי מעלה, האף קטן והעיניים גדולות ובולטות. הנחיריים רחבים ואליפטים ומופרדים זה מזה. האוזניים עגולות, רחבות ופונות מעט אחורנית. השפתיים עבות, ועל השפה התחתונה יש יבלת משולשת. הזנב מכוסה בקרום התעופה האחורי, אך קצהו בולט וחשוף וצורתו כנדן חרב.
האשמן הכהה הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך ראשו וגופו 30–45 מ״מ, אורך הזרוע 30–37 מ״מ, אורך הזנב 7–17 מ״מ ומשקלו עד 5.7 גרם. הנקבה גדולה בדרך כלל מן הזר. האשמן הכהה נבדל מהסוגים האחרים בעיקר בגופו הדק יותר ובמורפולוגיה שונה של הגולגולת, החרטום ועצם הלשון.
הפרווה של האשמן הכהה קצרה וצפופה עם מרקם משי רך. צבעה הכללי חום בהיר או חום אפרורי ובגחון היא נוטה להיות בהירה ונעה בין כתמתם לבז׳ או צהבהב. הכנפיים והאוזניים בצבע חום כהה או שחרחר, הלוע והפנים ורודים והזרועות והשוקיים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה
האשמן המדומה מצוי בעיקר במלנזיה; טווח התפוצה שלו משתרע על מרבית איי שלמה, ארכיפלג ביסמרק, איי וודלרק, גינאה החדשה, איי האדמירליות, איי ביאק, איי ואיגאו, אחדים מאיי מאלוקו (הלמהרה, מורוטאי, אמבון, בורו, סראם, סאלאווטי, ועוד), והאי סולאווסי שמהווה את הקצה המערבי של הטווח. בית הגידול של האשמן הכהה מגוון וכולל יער גשם טרופי, יער ענניםֿ, יער גדותיים, יער מנגרובים, סוואנה טרופית, מטעי קוקוס וגינות. הוא מצוי בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,600 מטר מעל פני הים.
האשמן הכהה פעיל בעיקר בשעות הדמדומים. הוא חי בקבוצות קטנות במערות גיר או תחת עלי דקל, סלעים וגגות בתים. הקבוצות עשויות לכלול זכרים ונקבות לעיתים קרובות, שלא כמו אצל סוגים אחרים שחיים בנפרד רוב הזמן. האשמן ניזון בעיקר מחרקים, אותם הוא מאתר באמצעות איכון-הד בתדר של 40–60 קילוהרץ שכולל שני פולסים: אחד נמוך והשני גבוה יותר. בעוד שמרבית האשמנים ניזונים מחרקים מעופפים, האשמן הכהה ניזון בעיקר מחרקים קרקעיים - בפרט נמליים. האשמן מתרבה פעמיים בשנה ובכל פעם הנקבה ממליטה גור יחיד.
מצב
האשמן הכהה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה וסובלנותו לשינויים בבית הגידול. למרות שאוכלוסיות מקומיות פוחתות עקב בירוא יערות, אין זה עדיין ירידה מספקת עבור הכללה בקטגוריות מאוימות יותר. מלבד אובדן בית גידול, איומים אחרים כוללים פגיעה או הפרעה אנושית במערות המשמשות לרבייה. המין מצוי במספר אזורים מוגנים בגינאה החדשה, וארגון IUCN ממליץ לפעול לשימור מערות שבהם יש אוכלוסיות גדולות של אשמנים.
שמן קולזה
שמן קולזה הוא שמן צמחי המופק מזרעים של זני צמח הלפתית העשירים בחומצת שומן ארוסית. שמן קולזה הוא שמן בצבע צהוב בעל טעם וריח נייטרלים יחסית, אשר הפך עם השנים לחלופה פופולרית במדינות רבות לשמני בישול אחרים בעלי כמות גבוהה יחסית של חומצות שומן בלתי רוויות, חומצות שומן מסוג אומגה 6 וחומצות שומן מסוג אומגה 3.
במהלך המאה ה-12 נעשה שימוש בשמן קולזה בתאורות הרחוב במדינות צפון אירופה, בעוד שהשימוש בשמן במזון החל במהלך אמצע המאה ה-19, אף על פי כן באותה העת לא זכה השמן לפופולריות רבה, משום שבאותה העת לא היה קונצנזוס על כך שלשמן קולזה עשויים להיות יתרונות בריאותיים על שמנים אחרים. לכן באותה העת נחשב שמן קולזה בעיני רבים למוצר באיכות נמוכה יחסית. במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בשמן קולזה כדלק לכלי רכב ימיים עקב הקשיים בהשגת דלק ממקור מינרלי.
היצרניות העיקריות בעולם של שמן קולזה הן קנדה, סין, ארצות הברית, צרפת, הודו, פקיסטן, וגרמניה.
ספר מתנה
"ספר מתנה" הוא כינוי לספר מהודר שנהוג לתת כמתנה. לכאורה, כל ספר ניתן לתת כמתנה, בהתאם לטעמם של הנותן והמקבל, אך השם "ספר מתנה" יוחד לספרים מהודרים, בפורמט אלבומי, המודפסים על נייר כרומו, בכריכה קשה, עשירים בתמונות, שהדרם הופך אותם למתנה המכבדת הן את הנותן והן את המקבל.
נושאים אופייניים לספרי מתנה: אמנות, צילום, אדריכלות, עיצוב, גאוגרפיה וטיולים, בישול ושירה.
הסופרת שהם סמיט אפיינה ספרי מתנה:
באנגלית קרוי פורמט זה בשם "Coffee table book", המציג אותו כספר שניתן להניחו על שולחן הקפה, ולנהל שיחה על תוכנו. בנוסף לכל המאפיינים של ספר מתנה, ספר שולחן קפה הוא פעמים רבות כבד במיוחד, ואינו נוח לטלטול, ולכן יש יתרון בהנחתו על שולחן הקפה ולא בארון הספרים.
דוגמאות:
JAC Binyue
JAC Binyue היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית  JAC Motors (שם רשמי: "Anhui Jianghuai Automobile Co., Ltd", שם בסינית: "江淮汽车") אשר יוצרה בין השנים 2008–2012 בסין.
מזון J/psi
J/ψ או פסיון (psion) הוא מֶזון חסר טעם המורכב מקוארק קסום ומאנטיקוארק קסום.
קייטלין בריסטו
קייטלין דון בריסטו (באנגלית: Kaitlyn Dawn Bristowe; נולדה ב-19 ביוני 1985) היא ידוענית טלוויזיונית, מארחת פודקאסט וזמרת קנדית. היא זכתה להד תקשורתי כאשר השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "הרווק", של ABC, וכדמות המובילה והראשית בתוכנית הטלוויזיה "הרווקה".
היא התחרתה בעונה 29 של "רוקדים עם כוכבים", עם שותפה ארטם צ'יגווינצב והוכרזה כמנצחת ב-23 בנובמבר 2020.
ביוגרפיה
קייטלין דון בריסטו היא בתה של בלרינה, וגדלה בלדוק, אלברטה שבקנדה, ועברה בבגרותה לוונקובר, קולומביה הבריטית לשם השלמת מלגת מחול שם הפכה למדריכת ספינינג.
קריירה
בשנת 2020, הוציאה את השיר המצליח "If I'm Being Honest", שדורג בעשירייה הפותחת במצעד האייטונס האמריקאי, וזכה להד תקשורתי. לאור הצלחת השיר, החליטה להוציא שיר נוסף בשם "Good for Somebody", שזכה גם הוא להצלחה נאה ברחבי העולם.
סנטרל אמריקה (ספינה)
הסנטרל אמריקה הייתה אוניית משוטה ששטה בין ארצות הברית למרכז אמריקה בשנות החמישים של המאה התשע עשרה. הספינה טבעה בסופת הוריקן בשנת 1857, כאשר עליה 420 נוסעים ואנשי צוות ו-14 טון זהב. טביעת הספינה הייתה בין הגורמים לפאניקה של 1857.
הטביעה
ב-3 בספטמבר 1857 יצאה הספינה בדרכה אל ניו יורק מקולון כאשר עליה 477 נוסעים, 101 אנשי צוות ו-9.1 טון זהב שנכרה בשנות הבהלה לזהב בקליפורניה. הספינה עצרה לחניית ביניים בהוואנה והמשיכה בדרכה אל ניו יורק.
ב-9 בספטמבר נקלעה הספינה לסופת הוריקן מדרגה 2 מול חופי הקרוליינות. הרוחות הגיעו למהירות של 165 קמ"ש, וב-11 בספטמבר מפרשיה היו קרועים, היא התחילה להתמלא במים, ודוד הקיטור שלה עמד לצאת מפעולה. מה שחתם את גורלה של הספינה היה כשל באיטום של אחד מגלגלי המשוטות שלה. בצהריי אותו היום לא ניתן היה להמשיך להפעיל את דוד הקיטור ולהפעיל את גלגלי המשוטות ואת המשאבות שניקזו את המים שחדרו אליה. צוות הספינה הפך את הדגל כאות מצוקה, אך בסביבה לא היה אף כלי שיט שיכול היה להגיש עזרה.
כדי להילחם במים החודרים לספינה, יצרו הנוסעים ואנשי הצוות סרט נע של דליים לניקוז הספינה. במהלך רגיעה זמנית בסופה נעשה ניסיון לתקן את דוד הקיטור, אך הוא נכשל. הסופה התחדשה ומכיוון שהספינה איבדה את יכולת ההינע שלה, היא נסחפה עם הסופה והמשיכה להיפגע.
תוצאות הטביעה
מספר הנספים באסון היה חסר תקדים בהיסטוריה הימית של ארצות הברית באותה התקופה, ובימים הראשונים אחרי האסון עיקר תשומת הלב הציבורית התמקדה באובדן החיים. עם זאת, ההשפעות ארוכות הטווח יותר של הטביעה היו בשל אובדן הממון הרב שהספינה נשאה. הזהב שאבד בטביעה הוערך ב-2 מיליון דולרים, שהם כ-50 מיליון דולרים כיום. ההון שהלך לטמיון ערער את אמון הציבור בכלכלה והיה בין הגורמים לפאניקה של 1857.
קברניט הספינה, ויליאם לואיס הרנדון, היה בין הנספים. הוא שירת במלחמת ארצות הברית–מקסיקו והיה בין שני מחבריו של ספר על חקר עמק האמזונאס. על שמו נקראו שתי ספינות של חיל הים האמריקני וכן עיירה בווירג'יניה.
גילוי הספינה
בספטמבר 1988 התגלתה הספינה על ידי צוות של מחפשי אוצרות ימיים, וצוללות רובוטיות העלו מהספינה הטבועה חלק קטן מתכולתה. 39 חברות ביטוח תבעו את הצוות בטענה כי מכיוון שבשעתו הן פיצוי את הבעלים על אובדן הזהב, הוא שייך להן. מנגד טען הצוות כי הזהב ננטש ודינו הפקר. ב-1996 נפסק כי לצוות החיפוש מגיעים 92 אחוזים מהאוצר שחולץ.
ישראל באליפויות אירופה באתלטיקה
ישראל משתתפת באליפות אירופה באתלטיקה משנת 1990 ומאז היא השתתפה בכל האליפויות (11). בסך הכל זכו אתלטי ישראל ב-10 מדליות, מהן 4 זהב, 2 כסף ו-4 ארד. אלכס אברבוך שזכה בשתי מדליות זהב ברציפות בקפיצה במוט, יותר מכל אתלט ישראלי אחר, היה האתלט הראשון שזכה באליפות זו (מינכן 2002).
סלאוויטא (מחוז משנה)
גאוגרפיה
מחוז המשנה סלאוויטא נמצא בקצה הצפוני ביותר של מחוז חמלניצקי. הוא ממוקם דרומית מזרחית למחוז ריבנה, דרומית מערבית למחוז ז'יטומיר, וצפונית מערבית למחוז המשנה שפטיבסקי וצפונית מזרחית למחוז המשנה איזיאסלבסקי במחוז חמלניצקי עצמו. הנהרות הורין, קורצ'יק וצביטוחה זורמים במחוז. קו רכבת חולף דרך המחוז (שפטיבקה–זדולבונוב).
היסטוריה
בין 1923–1932 המחוז היה חלק ממחוז שפטיבסקי, משנת 1932 עד 1937 הוא היה חלק ממחוז ויניציה, ובשנים 1937–1954 היה חלק מקמניץ פודולסק. מאז 1954 הוא חלק ממחוז חמלניצקי. וב־23 בספטמבר 1959 הוא הפך למחוז משנה בפני עצמו.