cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)
היסטוריה
החל משנת 1954 פעלה בחיל האוויר כיתת פינוי רפואי בהיטס של רופאים וחובשים. מבצע הפינוי הגדול ביותר התקיים במבצע קדש באוקטובר 1956, עת 120 פצועים מקרב המיתלה פונו במטוסי תובלה מסיני לארץ.
מערך המסוקים התרחב מאוד בשנות ה-60. אחד החילוצים שזכו לפרסום נעשה ב-1966 בשריפה בבית צים בתל אביב. במלחמת ששת הימים פינו המסוקים כ-800 פצועים ורק כ-300 פצועים פונו במטוסי תובלה, כולם מחזית מצרים. בששת ימי הלחימה חולצו 15 טייסים נוטשים מתוכם שבעה חולצו משטחי האויב.
הרקע להקמת יחידה 669
ביולי 1972, ארעה בחיל האוויר תאונת טיסה קטלנית. שני מטוסי F-4 פנטום (קורנס) התנגשו באוויר בעת טיסת אימונים מעל הים. שלושה אנשי צוות ניצלו ואילו הרביעי, סגן אותר אך טבע בעת ניסיונות החילוץ וגופתו לא נמצאה עד היום.
באותה העת הנוהל הקיים קבע כי האחריות על כוח החילוץ המצוות למסוק מבוזרת בין חטיבת הצנחנים (במקרים של חילוץ יבשתי) לחיל הים (במקרים של חילוץ מהים).
ועדת חקירה שהוקמה בעקבות האירוע וביקורות שנערכו בהמשך, המליצו על טיפול בכשלים שאותרו: להקים גוף שיתמחה בחילוץ אנשי צוות אוויר שנטשו את מטוסם, באימונם בטכניקות נטישה, מילוט והישרדות, ובפיתוח תורת לחימה ואמצעי לחימה ייעודיים לתחומים אלה. בחיל האוויר החלו בהכנות להקמת בית הספר למילוט עבור צוותי האוויר והמשימה הוטלה על אבנר אילנאי. בני פלד, מפקד חיל האוויר בשנים 1973–1977, רצה שהיחידה המוקמת תופקד גם על חילוץ טייסים שנטשו את מטוסם בשטח אויב. במטה הכללי לא הייתה התנגדות שחיל האוויר יקים יחידה להדרכת מילוט ופיתוח תו"ל, אך התנגדו להקמת יחידה מיוחדת לחילוץ קרבי והציעו לשפר את הנוהל הקיים.
במלחמת יום הכיפורים חולצו 43 אנשי צוות אוויר, אך היו גם ניסיונות חילוץ שהסתיימו ללא הצלחה. פחות מ-30% מהטייסים שהופלו מעבר לקווי האויב חזרו בסופו של דבר לבסיסם. בעקבות לקחי המלחמה קיבלה דרישתו של בני פלד להקמת יחידה מיוחדת לחילוץ קרבי בחיל האוויר משנה תוקף.
הקמת היחידה
בינואר 1974 החלו תהליכי הקמת יחידת חילוץ ומילוט 669. יעוד היחידה היה חילוץ צוותי אוויר שנטשו את מטוסם, הדרכת מילוט לצוותי אוויר ופיתוח תורת חילוץ. צוות ההקמה כלל שני טייסים: המפקד יורם שחר וסגנו אבנר אילנאי.
בסוף 1978 צורפה ליחידה 669 יחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386 אשר כללה רופאים וחובשים מוטסים ושמה של היחידה הוסב ל"יחידת חילוץ ופינוי בהיטס 669".
בשנת 2004 שולבה יחידת אית"ן 5701 (יחידת מילואים של חיל האוויר לאיתור נעדרים) עם יחידה 669 ואחריות היחידה הורחבה גם למשימות של איתור הנעדרים.
בשנת 2006 לאחר מלחמת לבנון השנייה שונה שם היחידה ל"יחידת החילוץ והפינוי הקרבי בהיטס 669".
בשנת 2020, עם הקמת כנף 7, שונה שם היחידה ל"היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד 669"
יין צעיר
יין צעיר המוכר בשפות אחרות גם כיין חדש, פדרווייסר, (מגרמנית: Federweißer –נוצה לבנה) וכינויים רבים נוספים, הוא כינוי למשקה שעבר את התהליך הראשוני של הכנת היין.
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)
סיכת היחידה וסמלה
סמל היחידה נוצר על ידי יורם שחר ואבנר אילנאי שעמדו בראש צוות ההקמה של היחידה. שחר ואילנאי נתקלו בתמונת החתול עם העיניים הירוקות והיא שבתה את לבם. הגרפיקאי אלי צרפתי והאמן עמי שביט עיצבו את הסמל וכל שנותר היה למצוא הסבר מלומד לקשר שבין החתול ללוחם החילוץ. אחד ההסברים לפחות הוא שבדומה לחתול לוחמי היחידה יודעים לצאת מכל מצב אשר הם "נופלים על הרגליים". חריגת החתול מהמסגרת מסמלת את האלתור הנדרש במבצעי חילוץ שמטבעם הם בלתי מתוכננים. זו הסיבה שלוחמי החילוץ של היחידה מכונים "חתולים".
יין צעיר
יצור
הכנת יין צעיר מתבצעת בחודשים הראשונים של הסתיו, ספטמבר-אוקטובר, על ידי סחיטת המיץ מענבים ירוקים או אדומים (אך יין מענבים ירוקים הוא נפוץ יותר), וסינון גס בלבד של המרכיבים המוצקים לקבלת מיץ פרי ללא הקליפות והגרעינים אך בעל עכירות גבוהה.
הוספת שמרים למיץ הענבים הסחוט יוצרת תהליך מהיר של תסיסה. הפרוקטוז שבמיץ מתפרק בתהליך של גליקוליזה, לאלכוהול ולפחמן דו-חמצני. המשקה מוכן לשתייה כאשר ריכוז האלכוהול מגיע לרמה של כ-4% אך היין הצעיר ממשיך בתהליך התסיסה עד לפירוק כל הפרוקטוז שבמיץ.
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)
סיכת היחידה וסמלה
כנף הלוחם הראשונה הייתה עשויה מבד כמו כנפי טיס, והיא עוצבה בדומה לכנפי "צוותי עזר אווירי" (רופא מוטס, מכונאי מוטס ועוד). במרכז נחש המסמל רפואה ומצנח המסמל תעוזה. הכנף ספגה ביקורת רבה מצד לוחמי היחידה על שום היותה "חצי כנף". בסוף שנות השמונים הכנף הוחלפה בכנפי מתכת המשמשים כיום.
יין צעיר
יצור
לאחר מספר ימים הופך היין הצעיר לבעל צבע כהה יותר. הוא לא ניתן לאחסון במשך זמן רב, ויש לצרוך אותו בתוך 5 ימים לכל היותר מיום הכנתו, זאת בשל הקושי באיטום מכלי היין, הצורך בהחזקת מכלי האחסון במצב אנכי על מנת לאפשר שחרור שוטף של הגזים הממשיכים להיווצר בתהליך התסיסה אשר ממשיך כל העת לייצר פחמן דו-חמצני העלול לגרום לפיצוץ הבקבוקים, והשינוי בטעם המשקה כתוצאה מעליית אחוז האלכוהול והירידה במתיקות הנובעת מהפחתת כמות הסוכר.
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)
סיכת היחידה וסמלה
המספר שניתן ליחידה, 669, נבחר מתוך מאגר מספרים פנויים משום שדמה ל-269, שהיה מספרה של סיירת מטכ"ל באותה עת.
יין צעיר
צריכה
שתיית יין צעיר כמשקה קל מקובלת מאוד במדינות מרכז וצפון אירופה. הדרישה לצריכה מיידית של המשקה גרמה להתפתחות מסורת מקומית של מכירת היין הצעיר בקרבת אתרי היצור שלהם כלומר בחנויות ובדוכנים הקרובים ליקבים. לא נדיר כלל לראות לקוחות העוצרים בדוכני היקבים בצידי הדרכים, ובידיהם מכלי פלסטיק בני מספר ליטרים, הממולאים במקום מתוך מכלי ענק.
היין הצעיר מוגש לשולחן כמשקה קל בעל תסיסה קלה המכיל אחוז אלכוהול נמוך לעומת יין רגיל. מקובל לצרוך את היין הצעיר בתוספת למאכלים מתובלים ובעיקר כמשקה נלווה לפשטידת בצל (Zwiebelkuchen)
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)
מיון, הכשרה ושירות
לוחמי 669 נמנים עם כוחות העילית של צה"ל והם הלוחמים המאומנים ביותר למבצעי חיפוש והצלה קרבי. הם מתמחים ברפואת חרום, ובטכניקות חילוץ מיוחדות ביבשה ובים. הם יכולים להגיע ליעדם עם מסוקים, בצניחה טקטית, או לפעול עצמאית מצוידים בכלי רכב ייעודיים. הם ערוכים לחפש ולהציל נפגעים, צבאיים או אזרחיים, בכל מתאר ובכל עת. הם מאומנים להתנייד, לחבור ולהילחם עם כוחות מיוחדים אחרים. הם מומחים בחילוץ אנכי, בחילוץ מהים, מכלי טיס ורכב מרוסקים.
על מנת להתקבל ליחידת 669, יש צורך לעבור מספר שלבים. השלב הראשון למלש"בים, הוא מעבר יום סיירות. מי שצולח את יום הסיירות, עובר לשלב השני - מעבר לגיבוש אחוד לסיירת מטכ"ל, יחידת שלדג ויחידה 669. מאז 2019 גם מסיימי גיבוש שייטת 13 (דרך יום סיירות) יוכלו להתקבל ליחידה לאחר ראיון. עד שנת 2008 היה ליחידה גיבושון נפרד.
ב-27 במאי 2022 נמסר שהרמטכ"ל אביב כוכבי ומפקד חיל האוויר תומר בר, החליטו לאפשר גם לנשים המועמדות לגיוס, להתמיין לתפקידי לחימה ביחידה, לאחר שעד אז, יכלו רק גברים לשמש כלוחמים. ההחלטה התקבלה בעקבות עתירה שהגישו ארבע צעירות לבית המשפט הגבוה לצדק בשנת 2020, בדרישה לאפשר שילוב נשים לוחמות בסיירות ויחידות מובחרות.
הצוותים הרפואיים של היחידה ממוינים ומאומנים, בהתאם לדרישות היחידה ופלגת הרפואה, המתארים השונים וסביבת העבודה בקרקע ובהיטס. אחת לכמה שנים היחידה מגייסת לשורותיה רופאים ופרמדיקים ששירתו בעבר ביחידות קרביות, ובעלי זיקה מקצועית לטראומה וטיפול בפצועים. מאחר שצוותי הרפואה של היחידה נדרשים לכשירות גבוהה ומטפלים בפצועים הקשים ביותר במצבים קיצוניים, חיל הרפואה נותן עדיפות ליחידה 669 לבחור לשורותיה את מיטב הפרמדיקים והרופאים בצה״ל. הצוותים הרפואיים נדרשים לעבור מיונים קפדניים והכשרה אינטנסיבית ממושכת.
בשל הניסיון הרב של היחידה ואנשיה, יחידות מיוחדות רבות מצבאות שונים בעולם מבקשות להתאמן עם יחידה 669.
מבצעים
בעתות שגרה מרבית פעילות היחידה חשאית במסגרת מבצעים מיוחדים. במקביל היחידה זוכה לחשיפה תקשורתית בשל פעילותה האזרחית, כאשר היא נקראת לסייע בחילוצים מורכבים של אזרחים.
היחידה עושה שימוש במסוקי הסער של החיל - UH-60 בלק הוק ("ינשוף") ו-CH-53 סי סטאליון ("יסעור") ובכלי טיס נוספים של חיל האוויר. הצוותים הקרקעיים של היחידה מאומנים לחלץ באופן חשאי באמצעות רכבי שטח קלים יבילי-אוויר (LL UTV) וכן להגיע ליעדם בצניחה טקטית.
מבצעים מסוקרים
בשנת 1997, בעת אסון השריפה בוואדי סלוקי, פעלו לוחמי היחידה כדי לחלץ כוח מחטיבת גולני מנחל סלוקי בדרום לבנון וגם לקחו חלק בחילוץ לוחמי הקומנדו הימי מאנצריה שבלבנון בעת אסון השייטת.
ב-1998 טיפלו בחילוץ הפועלים שניצלו מאסון הארובה בתחנת הכוח רוטנברג.
בשנת 2006 היחידה קיבלה ציון לשבח יחידתי ממפקד חיל האוויר על פעילות במלחמת לבנון השנייה ושמה שונה ליחידת החילוץ והפינוי הקרבי בהיטס. היחידה השתתפה בין היתר בחילוץ לוחמי שייטת 13 מן הפשיטה שביצעו לוחמי הקומנדו הימי בעיר צור.
במבצע "שבו בנים לגבולם" חילץ צוות של היחידה, בשיתוף פעולה עם יחידת שלדג, את גופתה של קרן טנדלר, מכונאית מוטסת מצוות מסוק היסעור שהופל בעומק שטח לבנון ב-12 באוגוסט.
ליחידה קרו שתי תקלות שיצרו הד ציבורי, האחת היא אסון הכבל משנת 1992 והשנייה קרתה ב-11 במרץ 2009 כאשר הוקפץ כוח מוטס של היחידה לחלץ מטייל, עלא אחמד סלאח אגבריה, שעלה על מוקש ונפצע קשה בסמוך למושב שדי תרומות שבשטח מועצה אזורית עמק המעיינות. כוחות של היחידה הגיעו למקום והחלו להעלות את הפצוע למסוק אולם ברגע שניסו להכניסו לבטן המסוק נשמט הפצוע מסיבות לא ברורות, נפל לקרקע ומת במקום.
ב-16 באוקטובר 1986, נכשל ניסיונה של היחידה לחלץ את הנווט רון ארד שנטש את מטוסו מעל שמי לבנון.
באסון מירון (האסון האזרחי הגדול ביותר בישראל) שהתרחש בליל ל”ג בעומר 2021 הוזעקו חיילי היחידה לחלץ את מאות הפצועים מזירת האסון במסוקים.
ציונים לשבח
צל"ש אלוף - מאת מפקד חיל האוויר על פועלה במלחמת לבנון השנייה, ספטמבר 2007
צל"ש מפקד אוגדה - מאת מפקד בסיס תל נוף על פועלה במבצע צוק איתן, פברואר 2015
עמותת החתול
עמותת החתול היא עמותה המאגדת את בוגרי יחידה 669 במטרה להוות גוף המלווה ותומך את בוגרי היחידה בחיים האזרחים, ומלווה את היחידה הסדירה.
פטילה ארנה
פָּטילֶה ארנה (באנגלית: Partille Arena) היא ארנה (אולם ספורט) רב-תכליתית מקורה בגטבורג, שוודיה. הארנה ידועה בשל קבוצת הכדוריד IK Sävehof.
היסטוריה
בנובמבר 2012 החליטה מועצת העיר לבנות ארנה חדשה בעיר. בניית הארנה החלה ב-5 בדצמבר 2013. בקיץ 2016, השולמה בניית הארנה, והיא נפתחה ב-16 בספטמבר 2016. מאז, הארנה הפכה להיות המגרש הביתי של קבוצת הכדוריד IK Sävehof. המגרש הביתי הקודם של הקבוצה, פטילה-בוחאלן (בשוודית), נהרס באפריל 2017.
תנאים ואירועים
הארנה כוללת שני אולמות, באולינג, חדר כושר ומסעדה גדולה. הארנה משמשת גם כאולם ספורט עבור בתי ספר בפטילה.
ב-3 באוגוסט 2019, היא אירחה את תחרות האירוויזיון למקהלות 2019.
צרעת
צרעת, הידועה גם בשם מחלת הנסן, היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי החיידק ממין Mycobacterium leprae ויכולה להוביל לעיוותים בגוף ועל העור. המחלה קרויה על שם החוקר הנורווגי גרהארד ארמור הנסן (Hansen), שבשנת 1873 זיהה את החיידק הגורם למחלה, המופיע בריכוזים גבוהים מאוד בפצעי הצרעת.
היסטוריה
בימי קדם הייתה צרעת שם משותף למספר מחלות, כמעט כמו דבר, והתייחסה בדרך כלל למחלות עור שונות: מחלות מין, שחפת, פסוריאזיס, אקזמה, וגם מחלת הצרעת. פירוש המילה "צרעת" בעברית הוא פריחה על העור. צרעת היא אחת המחלות המעניינות ביותר מנקודת מבט היסטורית, והיה לה חלק משמעותי בתולדות האדם, היא העסיקה רבות את דמיונו ובאה לידי ביטוי רב באמנות. המילה "צרעת" ו"מצורע" מרתיעה רבים עד עצם היום הזה. במצרים, לאורך אלפי שנים, היו מקרי תחלואה בצרעת. הצרעת נזכרת בספר ויקרא, ובפרשת מצורע ניתן לקרוא בפירוט על היחס המקראי לחולים במחלה. הירחון נשיונל ג'יאוגרפיק, קבע שפרשת מצורע, שנכתבה לפני כ-3000 שנה, היא הפעם הראשונה בהיסטוריה שאנו מוצאים נהלים להתמודדות עם מחלה מידבקת. עם זאת, הצרעת המתוארת במקרא היא למעשה מחלת עור מדבקת אחרת שלא מתאימה למחלת הנסן. הזיהוי המוטעה בין הצרעת המקראית לבין המחלה המקובלת כיום בשם זה, נעשה בתרגום השבעים כאשר תרגמו את המילה המקראית צרעת למחלת העור שהייתה בזמנם והיא ה"לפרה" הידועה כיום כ"מחלת הנסן". מקובל שאת המחלה הביאו לארץ ישראל חייליו של אלכסנדר הגדול והצרעת המתוארת בברית החדשה היא אכן "מחלת הנסן".
תולדות מחלת הצרעת מתועדים מזה אלפי שנים אף במזרח, בהודו (שם נקראה קוסטה) ובסין. קיים אף תיעוד של מחלה בפרס עוד משנת 500 לפנה"ס. מחלת הצרעת הגיעה מהמזרח ליוון, ובכתבי היפוקרטס היא נקראת לאוקה, אלא שלא ניתן לדעת בוודאות אם כל אותן מחלות שנקראו "צרעת" אכן היו המחלה שאנו מכירים היום. ביוון הוקמו מקומות מקלט מקודשים לחולי הצרעת, מעין מושבת מצורעים שבראשה עמד כהן דת. בתקופה הביזנטית נחשבו החולים בצרעת לקדושים הסובלים בעולם הזה למען כלל האוכלוסייה, הצרעת אף נקראה בשל כך בתקופה זו "המחלה הקדושה". החברה התייחסה אל חולי הצרעת בייראה אך בד בבד הרחיקה אותם ככל הניתן ממרכזי היישוב.
בימי האימפריה הרומית הגיעה מחלת הצרעת לרומא עם חיילים ששבו מהמזרח, ומשם התפשטה לשאר חלקי אירופה. במאות השביעית והשמינית קיימים כבר דיווחים רבים על מקרי צרעת במדינות דרום אירופה ובמקומות רבים נחקקו חוקים מיוחדים ביחס לחולים במחלה.
המחלה התפשטה במדינות צפון אירופה החל מהמאה האחת-עשרה, כאשר צלבנים ועולי רגל שבו מהמזרח כשהם נגועים במחלה. בשנת 1200 נספרו בצרפת לבדה 2,000 מוסדות לטיפול בחולי צרעת, ובכל המדינות הנוצריות היו מעל 19,000 מוסדות כאלה, ששכנו לרוב מחוץ לתחומי הערים. מצורעים נודו באופן גורף מהקהילה וזאת בטקסים דתיים שמשמעותם הייתה למעשה הכרזת מוות חברתי למצורע. על מצורעים נאסר להינשא, הם צוו ללבוש בגדים מזהים מיוחדים, במקומות רבים חויבו מצורעים להזהיר אחרים מפני בואם על ידי שימוש בפעמון או ברעשן שכונה "הרעשן של לזרוס". בשנת 1313 רצה פיליפ הרביעי ("הנאה") לשרוף את כל המצורעים שבצרפת, אולם צעד קיצוני זה נאסר עליו על ידי הכנסייה. לזרוס, שסופר עליו כי שכב ליד דלתו של עשיר שהיה מכוסה פצעים שכלבים ליקקו, הפך לפטרונם של המצורעים.
בית החולים הראשון למצורעים הוקם בשאלון-אן-שמפאן (Chalons) בשנת 580. בוונציה הוקם בית חולים למצורעים על האי סן לזרו ובפריז נפתח במאה ה-12 בית חולים למצורעים סנט לזרה. בבריטניה הוקדשו בדרך כלל בתי החולים למצורעים לקדוש סנט ג'ורג'. הצרעת הייתה נפוצה מאוד באירופה לקראת סוף ימי הביניים, ובשוודיה, לדוגמה, היו עשרים בתי חולים למצורעים בסוף ימי הביניים. מאז תום ימי הביניים הייתה ירידה הדרגתית במספר מקרי הצרעת באירופה, ירידה הממשיכה עד ימינו. כך, לדוגמה, באמצע המאה התשע-עשרה היו בנורווגיה 2,858 מצורעים, באמצע המאה העשרים נותרו בה שבעה מצורעים בלבד. באסיה, לעומת זאת, המחלה עדיין נפוצה. כך, באמצע המאה העשרים הייתה הערכה כי בהודו לבדה יש כמיליון חולי צרעת. קיימים מקרי צרעת רבים אף בסין, בקוריאה, ביפן, במיאנמר ובמדינות אחרות. באמצע המאה העשרים היו כ-1.6 מיליון חולי צרעת באפריקה עם ריכוזים גדולים בניגריה ובאתיופיה. בצפון אמריקה, שם לא היה חיסון טבעי לצרעת בקרב אוכלוסיית הילידים, היו באמצע המאה העשרים כ-1,500 חולי צרעת. ההערכה היא כי מהגרים מצפון אירופה הביאו את המחלה לצפון אמריקה. במאה העשרים הייתה המחלה נפוצה מאוד בדרום אמריקה וכנראה הובאה לשם על ידי עבדים אפריקאים. המחלה הגיעה גם ליבשת אוסטרליה, כנראה על ידי פועלים סינים שבאו לעבוד במכרות הזהב ביבשת. ההערכה באמצע המאה העשרים הייתה כי ישנם כ-5–10 מיליון מקרי צרעת בעולם.
יש הטוענים כי בארץ ישראל הפך אתר ההרודיון בתקופה הביזנטית למושבת מצורעים אותו הקימה הקיסרית אודוקיה (אשתו של הקיסר הרומי תאודוסיוס מהמאה הרביעית). בחיבור מהמאה ה-14 עולה כי בביקורה בירושלים, בנתה הקיסרית משכן לחולי הצרעת וכינתה אותו "פורידיסיה". שמו הערבי של האתר, ג'בל פורידיס ("הר פורידיס", הר הגן) תומך בטענה שהאתר אכן שימש כמקום מושב למצורעים בתקופה זו. אמנם, אף בירושלים עצמה הייתה קיימת מושבת מצורעים בשולי הרובע היהודי, במקום שבו עומד כיום "גן התקומה" הצמוד לחומה, סמוך למגרש החניה של הרובע היהודי. ב-1865 העותקה המושבה אל מחוץ לחומות, למבנה שנבנה במיוחד לצורך כך בשולי שכונת מחנה ישראל (כיום - המנזר הלזריסטי), ובסוף המאה ה-19 הוקם בית החולים הנסן כבית חולים לחולי צרעת. בית החולים ששכן בבניין בשכונת טלביה ליד תיאטרון ירושלים נסגר עקב מיעוט חולים בשלהי המאה ה-20.
טיפול
הטיפול יעיל ככל שניתן בשלב מוקדם של המחלה ולכן חשובה האבחנה המוקדמת. בשלבים מאוחרים יש כבר פגיעה עצבית בלתי הפיכה.
בישראל מטופלים מדי שנה כ-20 חולי הנסן, רובם מארצות אנדמיות באפריקה ובמזרח הרחוק. הטיפול נעשה ב"מרפאת הנסן" השוכנת בבית הבריאות שטראוס בירושלים והוא באחריות בית החולים הדסה עין כרם, ולמעשה הוא המרכז הארצי למחלת הנסן, ומנהלת המרכז היא ד״ר קרן אולשטיין-פופס. הטיפול הוא חינם והתרופות מסופקות על ידי ארגון הבריאות העולמי. מיד לאחר התחלת הטיפול החולה כבר אינו מדבק ולכן אין צורך עוד בהסגר.
לרוב החולים במחלה בצורתה הקלה, די בטיפול תרופתי לאורך שישה חודשים להשגת מרפא. הטיפול במקרים הקשים ביותר אורך כשנתיים. אלה המטופלים תרופתית בטרם הופיעו תסמינים גופניים של המחלה, לא יסבלו מנכות כלשהי. לאלה הסובלים מהתופעות המגבילות הנגרמות מהצטברות רעלני חיידקים מתים בגוף, ישנו טיפול סטרואידי המקל על התסמינים.
הכחדת מחלת הנסן מהעולם היא אתגר שבפניו ניצבים מספר מכשולים: הצורך להגיע לאוכלוסיות שעדיין אינן מקבלות את קוקטייל התרופות למחלה, שיפור באמצעי אבחון המחלה, הבאת חולים במחלה לשירותי בריאות ברמה מתאימה ובמחיר נמוך, וכן שינוי דעת הקהל והסרת חסמים תרבותיים (טאבו) ארוכי-שנים כלפי מחלה שחוליה נחשבים ל"מזוהמים", מוחרמים ומקוללים. חולים המתגוררים בקהילות שבהן קיים יחס מפלה לחולים במחלה, גורם להם להסתיר את מחלתם ובכך נמנע איתורם והטיפול בהם. מאז 1995 מספק ארגון הבריאות העולמי (WHO) את קוקטייל התרופות לטיפול במחלה לכל המדינות שבהן קיימים מקרי צרעת. בדצמבר 2005, נחתם הסכם בין ארגון הבריאות העולמי לבין חברת התרופות נוברטיס, ולפיו החברה תספק את הקוקטייל חינם לפחות עד סוף 2025.
צרעת הוגדרה על ידי ארגון הבריאות העולמי כאחת מתוך 17 מחלות טרופיות מוזנחות שיש למגר מהעולם.
אבחנה
החיידק "מיקובקטריום לפרה" המחולל את מחלת הנסן, הוא מתג גראם-חיובי הנצבע בצביעת ציל- נילסן. זה חיידק תוך-תאי הנודד בגוף בתוך תאי מקרופאגים ומתרבה בתאים היסטיוציטים. זה החיידק היחיד המסוגל להתרבות בתאי שוואן במעטפת העצבים ההקפיים. הוא מתרבה בטמפרטורות נמוכות בלבד (22 - 37 מעלות צלזיוס) ולכן עיקר ביטויי המחלה הם בעור ובעצבים ההקפיים. הוא מתחלק באופן איטי כל 12 - 16 שעות דבר המסביר את הקצב האיטי של התפתחות המחלה.
אין אפשרות לגדלו בתרבית במעבדה. האבחנה נקבעת על ידי:
דרכי הדבקה
אף היום אין כל מידע ודאי באשר לדרך שבה מחלת הנסן עוברת מאדם לאדם. רוב החוקרים מאמינים כי החיידק מדביק בדרך של תרסיס הנפלט מדרכי הנשימה (בשיעול או התעטשות). עובדה אחת ידועה באשר להדבקה, שיעור ההדבקה נמוך מאוד. כ-95% מן האוכלוסייה מחוסנים באופן טבעי כנגד חיידק המחלה.
שכיחות
לבד מבני אדם, אף חיות אחרות חשופות לחיידק המחלה, ביניהן, סנאיים, ארמדילו, קופים, ארנבות ועכברים. בהתאם לנתונים עדכניים שפרסם ארגון הבריאות העולמי, בין השנים 2003 ל-2004 הייתה ירידה של 21% (107,000 מקרים) במקרי המחלה שאובחנו בעולם. זוהי ירידה עקבית בשנים אלו. בשנת 2004 אובחנו 407,791 מקרי מחלה חדשים בעולם. בשנת 1999 אובחנו 640,000 מקרים, מתוכם 108 מקרים בארצות הברית. בשנת 2000 פרסם ארגון הבריאות העולמי רשימה של 91 מדינות בהן קיימים מקרים של מחלת הנסן, 70% מחולי המחלה היו בהודו, מיאנמר, ונפאל. ההערכה היא כי היום (השנים הראשונות של המאה העשרים ואחת) יש בין מיליון לשני מיליון איש הסובלים נכויות עקב המחלה. אולם חולים שקיבלו טיפול תרופתי יעיל, אינם נושאים עוד את החיידק.
בשנת 2020 החל גידול בשכיחותה של הצרעת בארצות הברית, במיוחד במדינת פלורידה. באוגוסט 2023 דווח על עלייה נוספת במקרי הצרעת בפלורידה.
קבוצות סיכון
בקבוצת הסיכון להידבקות במחלה נמנים אלה הבאים במגע עם חולים שאינם מטופלים, שבהם מחלה פעילה, מסוג צרעת לפרומטוזואית, ואנשים החיים במדינות שבהן שכיחות המחלה גבוהה ביותר. מחקרים הצביעו על נטייה גנטית להידבק במחלה.
מושבת מצורעים
בהודו ובפיליפינים קיימות מושבות מצורעים עד ימינו אלה. ארגונים הומניטריים במערב שולחים באופן קבוע חבילות סיוע למושבות מצורעים אלה, בהן אף תחבושות מיוחדות, עשויות כותנה, לחבישת פצעיהם. בשנת 2001 התפרסמה מושבת מצורעים ביפן, כאשר בית משפט מחוזי קבע כי ממשלת יפן לא התייחסה כראוי לחולים אלה והוענקו להם פיצויים.
בפקיסטן, שבה היו 19,398 חולים בשנת 1980, הודברה המחלה, בעיקר הודות לפעולותיה של הנזירה-הרופאה, רות פפאו, שהשקיעה חמישים וחמש שנים מחייה להדברת המחלה במדינה. על מאמציה ופעולותיה קיבלה פקיסטן בשנת 1996 הכרה על ידי ארגון הבריאות העולמי, כאחת המדינות הראשונות באסיה שהצליחו להדביר את מחלת הצרעת.
הארמדיל כעזר נגד צרעת
בשנים האחרונות נמצא שחיידק הצרעת מעדיף טמפרטורות נמוכות במקצת, ומכאן פגיעות האיברים הבולטים בגוף - גפיים ואף. טמפרטורת גופו של הארמדיל נמוכה מטמפרטורת האדם, ויש התולים תקווה בשימוש בארמדיל כחיית מעבדה, שניתן להדביקה בקלות יחסית בצרעת האדם, ואז לנסות עליה תרופות חדשות. זה יאפשר לנסות יותר תרופות מאשר אם ניסויי התרופות יהיו רק על בני אדם חולים. מאמר על כך פורסם ב"סיינטיפיק אמריקן".
לאחרונה דווח שחלק ניכר מהארמדילו גם בטבע וגם בגני חיות ופינות חי אכן נגוע בחיידק צרעת האדם. לכן אכילתו או מגע בו עלולים להדביק אדם בצרעת.
שגיאה 403
שגיאה 403 (באנגלית: HTTP 403) היא קוד מצב המוצג בדפדפן, ומוחזר משרת HTTP. משמעות הקוד היא שאין ללקוח רשות לגשת לעמוד המבוקש.
סוג הבקשה היכולה לקבל בחזרה את שגיאת 403, היא GET לדף רשת, האמור להיות מוצג בדפדפן למשתמש, וכן יכולה להתקבל מסיבות נוספות.
בשרת אפאצ'י כשמוחזרת שגיאת 403, משמעות הדבר היא שהתקבלה בקשת כתובת URL הכוללת גישה לעץ מערכת הקבצים, בשעה שהגישה אליה הוגדרה להיות מוגבלת. יש מנהלי שרתים המגדירים הרחבת mod_proxy החוסמת בקשות שונות, וכך עשויה לחזור שגיאת 403.
זיל-130
זיל-130 (ברוסית: ЗИЛ-130) היא משאית תוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים  1964–1994. דגמי המשאית יוצרו במספר תצורות.
סך הכול יוצרו 3,380,000 יחידות.
פועלי ציון
"פועלי ציון" (בראשי תיבות: פוע"צ) הייתה מפלגה ציונית סוציאליסטית שראשיתה באגודות ציוניות סוציאליסטיות שהוקמו בשלהי המאה ה-19. פועלי ציון הייתה הציר המרכזי של הציונות הסוציאליסטית, ומנהיגיה היו למנהיגים הראשיים של מפא"י, תנועת העבודה והיישוב עד הקמת המדינה, ולאחר מכן במדינת ישראל.
ייסוד מפלגת פועלי ציון העולמית
אגודות פועלים יהודים ציוניים החלו להתארגן עוד ב-1898 בערים ועיירות ב"תחום המושב" היהודי של האימפריה הרוסית תחת השם היידי "ארביַיטער ציוניסטן"; זאת כתגובה להתארגנות מפלגת "הבונד", הלא-ציונית.
בשנת 1901 התכנסה ועידת אגודות פועלי ציון בעיר מינסק. למרות העקרונות הראשוניים, המחלוקות היו רבות והתרכזו במהות הזיקה לארץ ישראל, בסוג הקשר שאמור להיות למפלגה עם האינטרנציונל הסוציאליסטי ("אחדות המעמד", כלומר הקשר עם בני מעמד פועלים לא-יהודים) ובפרט בקשר עם המהפכנים הרוסים (חלק מחברי פועלי ציון היו "נרודניקים", מושפעים מתנועת נרודניה ווליה). בשנת 1905, בעקבות תוכנית אוגנדה שהוצגה בקונגרס הציוני השישי, פרשו מהמפלגה המתהווה ה"טריטוריאליסטים", שהקימו את "מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית" (ס. ס.) ופרשו מהתנועה הציונית. בעקבות מהפכת 1905 ברוסיה פרשו מ"פועלי ציון" ה"סיימיסטים", שביקשו להתארגן במסגרת המדינה הרוסית.
ועידת היסוד של המפלגה התקיימה בשנת 1906 בעיר פולטבה שבדרום-מזרח האימפריה הרוסית (רוסיה החדשה, כיום אוקראינה). הוגה הדעות המרכזי של המפלגה היה דב בר בורוכוב. סניפים של המפלגה נוסדו בנוסף לרוסיה גם באוסטריה, באמריקה, באנגליה ובארץ ישראל.
בשנת 1907, במקביל לקונגרס הציוני השמיני, נערכה ועידה עולמית של פועלי ציון בהאג, שבה הוקמה ברית הפועלים הסוציאליסטית העולמית של פועלי ציון. הברית איחדה את סניפי המפלגה ברחבי העולם על מנת לייצג אותה בקונגרס הציוני.
אידאולוגיה
האידאולוגיה של המפלגה הייתה לרוב "סוציאליזם קונסטרוקטיבי"; לפיו עתידו של העם היהודי נתון בסכנה והדרך היחידה להצילו היא להקים אותו מחדש כעם בריא המושתת על המגזר היצרני של פועלים. מנהיג המפלגה דב בר בורוכוב סבר כי את מדינת הפועלים של העם היהודי ניתן להקים רק בארץ ישראל; מדינה עתידית זו אמורה להתנהל על פי עקרונות הסוציאליזם האוטופי, היא תכלול מוסדות שיתופיים, תתנהל בשוויון, אזרחיה יתפרנסו מעבודת כפיים וחקלאות בד בבד עם השכלה, תרבות ואמנות פתוחים לכל.
מפלגת פועלי ציון ראתה בעצמה מראשיתה את הכוח המניע של התארגנות השדרות הרחבות של המוני הפועלים היהודים במזרח אירופה. היא ראתה בעצמה מפלגת המון, גם כאשר מנתה מאות ספורות של חברים, ולפיכך קבעה קו מרכזי ממלכתי ולא קיצוני; היא ראתה עצמה מפלגה שאמורה להוביל את העם ולהנהיג אותו. מבחינה חברתית-כלכלית מפלגה שדגלה בסוציאליזם מהפכני, ומבחינה פוליטית-מדינית הניחה את הבסיס לתפיסה ה"אקטיביסטית" בציונות, המבקשת להתקדם לפתרון תוך עשייה ולא תוך דיונים מדיניים.
מול פועלי ציון, בהתמודדות על אותו קהל יעד, ניצבו מפלגת "הבונד" הלא-ציונית וכן מפלגת "הפועל הצעיר", שמורה הרוחני היה א. ד. גורדון, אשר העלתה על נס את השימוש בשפה העברית (שתי הראשונות ראו ביידיש את שפת החיים והתרבות של היהודי העמל), והייתה פחות סוציאליסטית-רדיקלית ויותר מתונה ונכונה לפשרות מבחינה מדינית.
דוד בן-גוריון סיכם ב-1931 את אופייהּ המיוחד של "פועלי ציון":
ייסוד מפלגת פועלי ציון בארץ ישראל
דוד בן-גוריון, ישראל שוחט, יעקב זרובבל ויצחק בן-צבי, מן המנהיגים הצעירים הבולטים של פועלי ציון עלו לארץ ישראל בעלייה השנייה ועמדו בראש סניף המפלגה שנוסד בארץ ישראל. הסניפים המרכזיים היו בירושלים, בראשותו של בוריס שץ, וביפו.
בסוכות תרס"ז (6–7 באוקטובר 1906) התקיימה ביפו ועידת היסוד של מפלגת פועלי ציון בארץ ישראל. עיקר הבעיה שעִמה התמודדו מפלגות הפועלים הייתה צעירים וצעירות מאנשי העלייה השנייה שהתקשו למצוא עבודה וסבלו ממצוקה כלכלית, כאשר אנשי העלייה הראשונה, המבוססים יחסית, העדיפו ברובם להעסיק עובדים ערבים מיומנים וזולים יותר ולא את אנשי העלייה השנייה. עם זאת, הוועידה הציפה את חוסר ההסכמה בין חברי המפלגה השונים בארץ ישראל, שהגיעו מסניפים שונים של פועלי ציון. לפיכך הוחלט על גיבוש מצע על ידי נציגות שתתכנס ברמלה – "פלטפורמת רמלה".
פלטפורמת רמלה ואחריה
בחוץ לארץ התמודדה המפלגה עם השאלה לגבי אחדות המעמד עם הפועל הלא-יהודי; בארץ הפועל הלא-יהודי היה הפועל הערבי שמולו התנהל "כיבוש העבודה", שהציב סוגיה סוציאליסטית סבוכה לפתחה של המפלגה. פתרון שאלה זו עמד במרכז הדיונים ברמלה. המצע של פועלי ציון נוסח כמניפסט, ברוח המניפסט הקומוניסטי. לפי מנסחי המצע, ארץ ישראל כמעט ריקה והפועלים שבה (הערבים) אינם מסוגלים לנהל מלחמת מעמדות מול הקפיטליזם. הפועלים היהודים יהיו חייבים, מתוך מצב היסטורי מחויב המציאות (סטיכי) לעלות לארץ ישראל, באין כל מקום אחר בו יוכלו לחיות חיים יצרניים. הם אלו שינהלו מלחמת מעמדות, תוך בנייה של חברה צודקת ושוויונית.
הפתרון שניתן על ידי אחדים (בהם בן-גוריון) היה שהפועל הערבי הפשוט הוא חבר-למעמד, והאויב האמיתי – הן המעמדי והן הלאומי – הוא ה"אפנדי", בעל האדמות הערבי העשיר. כן הגדירו בן-גוריון ובן-צבי שמטרת המפלגה במגעיה עם הערבים היא לקומם אותם כנגד האפנדים הקפיטליסטים.
המצע לא נתן מענה לכל השאלות שפילגו את פועלי ציון, אך עד מהרה התברר שעל המפלגה בארץ ישראל להתמודד מול שאלות שונות מאלו שמולן עמדה בחוץ לארץ. ראשית, "הבונד" – הגורם המרכזי שמולו ניהלה המפלגה את תעמולתה – לא היה גורם בארץ ישראל, ואילו מפלגת הפועלים בת הפלוגתא הראשית בארץ ישראל הייתה "הפועל הצעיר". אף שרבים מחברי פועלי ציון דגלו ביידישיזם, בן-גוריון תמך בבבלדיות העברית, ובהשפעתו המפלגה החלה לנטוש ב־1907 את היידישיזם ועברה לקדם את העברית בתור השפה הלאומית של הפועלים בארץ־ישראל. הביטאון הראשון של פועלי ציון, "דער אנפאנג", יצא אמנם ביידיש, אך לאחר שני גליונות הוחלף בביטאון העברי "האחדות".
שאלה נוספת הייתה שאלה ההתעת'מנות, כלומר הוויתור על הנתינות הרוסית או האירופית לטובת קבלת נתינות מקומית עות'מאנית, שיש בה כדי לסייע בחיי היום-יום ולאפשר השתלבות במערך הפוליטי של האימפריה. בן-גוריון ובן צבי אף התעת'מנו ויצאו ללימודי משפטים בקושטא, אך למפלגה לא הייתה דרישה ברורה בנושא במצעה.
בתחילה התנגדה המפלגה להתיישבות פועלים בסגנון עין גנים, כיוון שראתה בכך ניסיון להפוך לאיכרים-בורגנים ("בעלבתים"), אולם מאוחר יותר תמכה ואף הובילה ניסיונות התיישבותיים שיתופיים.
החוקר אלקנה מרגלית מציין שבעיקר בגלות (בעיקר בפולין וברוסיה) הייתה למהפכת אוקטובר השפעה אדירה על המפלגה. המפלגה נאלצה להצדיק ולקיים את אידיאל הלאומיות הציונית בסביבה רעיונית ששללה לאומיות. היא ביקשה דרכים להטמיע את הרעיונות החדשים של המהפכה במפלגה ולקיים את הגופים העממיים בתנאים החדשים. ואולם בארץ ישראל עמדה התנועה מול משבר העלייה השנייה, האכזבה מהניסיונות ליצירת "עם עובד" בארץ ישראל והפסימיזם מן הציונות העובדת כפי שנוסח למשל על ידי אחד העם. פערים אלה בנושאים העיקריים ובחוויות החיים השונות בין הארץ לחו"ל תרמו ליצירת מצע רעיוני ופרוגרמטי עצמאי נפרד של פועלי ציון בארץ ישראל.
המצע המעודכן של פועלי ציון דיבר על כינון אומה עובדת תוך אימוץ קואופרציה בכל תחומי העשייה וההתיישבות, לשם בניית מדינה על בסיס הון לאומי-ציבורי, שיועמד לרשותה ויתוכנן על ידיה לטובת כלל המתפרנסים מבלי לנצל את עמל חבריהם (ולא בדרך של מלחמת מעמדות מול יצירה קפיטליסטית "מקרית", "ספקולטיבית" ו"פראית").
פעולות עיקריות
פעילות מרכזית נוספת הייתה הקמת ארגונים לעזרה הדדית לפועלים, שירותי סיוע במציאת עבודה, שירותי סיוע רפואי וערבות הדדית במקרה של אבטלה או חוסר יכולת של פועל לעבוד. המפלגה תמכה בהסתדרויות הפועלים שנוצרו (הסתדרות פועלי יהודה, הסתדרות פועלי השומרון והסתדרות פועלי הגליל), וניסתה להשיג בהן מוֹבִילוּת.
המפלגה פעלה בחוץ לארץ לארגון קבוצות לעלייה לארץ ישראל; היא פתחה חוות להכשרה חקלאית ולימוד עברית, פעילות שמאוחר יותר אוחדה במסגרת תנועת "החלוץ". פעילות ההתארגנות של פועלי ציון התקיימה במקביל לפעילות דומה של הפועל הצעיר, תוך תחרות על הצעירים היהודים. עולים שהגיעו ליפו ללא מסגרת ארגונית נתקלו על הרציף ב"משכנעים" מטעם שתי המפלגות, שמשכו אותם בשולי בגדם לסניף משרד העבודה או "לשכת המודיעין" של המפלגה ה"נכונה".
זרוע ביצועית חשובה של המפלגה הייתה הקמת קפא"י, קופת פועלי ארץ ישראל, מוסד פיננסי למימון פעילות המפלגה ומפעליה.
בד בבד עם התעצמות המפלגה בארץ ישראל, ניתַּק מרכזה הרעיוני והמעשי מהמרכזים בחוץ לארץ. דבר זה הביא להתקרבות אישית ורעיונית בין ראשי פועלי ציון בארץ ובין מנהיגי הסתדרויות הפועלים הארץ-ישראליות "הבלתי מפלגתיים", ובראש ובראשונה בין דוד בן-גוריון מזה ובין ברל כצנלסון מזה. התרקמות הקשרים האישיים בין נציגי שתי התנועות החלו במסגרת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה והבשילו לאחר תומה בהקמת אחדות העבודה.
הקמת מפלגת אחדות העבודה
בוועידת היסוד של המפלגה בארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה, הציע דוד בן-גוריון להקים הסתדרות כללית של הפועלים העברים בארץ. בדרך אל הקמת ההסתדרות, התאחדו מפלגת פועלי ציון, הציונית-קונסטרוקטיבית, עם קבוצת "הבלתי מפלגתיים" לכלל מפלגת "אחדות העבודה בשנת 1919. עקב איחוד זה פרשה מפועלי ציון קבוצה מרקסיסטית והקימה את מפלגת פועלים סוציאליסטית עברית (מפס"ע) שפנתה שמאלה, והושפעה מן המהפכה הבולשביקית עד לשלילת הרעיון הציוני ויציאה מן ההסתדרות הציונית; לאחר מספר גלגולים התקבלה לקומינטרן, האיחוד העולמי של המפלגות הקומוניסטיות.
הפעילות המרכזית הראשונה של אחדות העבודה הייתה הקמת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, ויחד עמה בנתה את השדרה המרכזית של תנועת העבודה וההתיישבות העובדת. ב-1930 התמזגה אחדות העבודה עם הפועל הצעיר ויצרה את מפא"י.
פועלי ציון שמאל
קבוצה קטנה נוספת של פועלי ציון בראשות יעקב זרובבל, שהחזיקה בעקרונות מרקסיסטיים, נשארה אף היא מחוץ לאיחוד והקימה בשנת 1920 את מפלגת "פועלי ציון שמאל", על רקע מחלוקת בוועידה החמישית של "הברית העולמית של פועלי ציון" בווינה האם לשאוף להתקבל לקומינטרן.
בעוד שפועלי ציון שמאל היוו בארץ מיעוט קטן יחסית מכלל פועלי ציון, הרי שבתנועת פועלי ציון העולמית הם היוו מרכיב עיקרי, שכלל בעיקר את הסניפים הגדולים ברוסיה, פולין ואוסטריה. הם סברו שאל לה לתנועתם לשמור על קשר ארגוני או אחר עם התנועה הציונית הכוללת יסודות "בורגניים". עם זאת, המפלגות הפורשות נאלצו לוותר על השאיפה להצטרף לקומינטרן כמפלגה יהודית שלא במסגרת המפלגה הקומוניסטית הארצית שלהן. ב-1937 הצטרפה הברית העולמית של פועלי ציון שמאל מחדש לקונגרס הציוני, אך בכוח מועט.
הברית העולמית של פועלי ציון לאחר פרישת פועלי ציון שמאל
לאחר הפירוד נבחרו דוד בן-גוריון, שלמה קפלנסקי (שייצג את סניף לונדון), ברל לוקר וזלמן שזר (רובשוב) (שייצגו את סניף וינה) למזכירות האירופית של הברית, שנקראה מעתה פועלי-ציון-ימין. הברית כללה את הסניפים באנגליה, בצרפת, בארצות הברית ובארגנטינה ואת "אחדות העבודה" בארץ ישראל. ב-1925 התאחדו "הברית העולמית של פועלי ציון-ימין" ו"הברית העולמית הציונית-סוציאליסטית (צ"ס)" ויצרו את "ברית הפועלים העברית הסוציאליסטית פועלי ציון - צ"ס". ב-1932, בעיר דנציג התאחדה האחרונה עם "התאחדות" (הברית העולמית של הפועל הצעיר וצעירי ציון) וכך הוקמה הברית העולמית "האיחוד העולמי פועלי ציון - צ"ס - התאחדות", שנקראה בקיצור "האיחוד העולמי" שהיה למפלגת הגג של מפא"י בזירת ההסתדרות הציונית והקונגרס הציוני העולמי, ומרכיב מרכזי במוסדות אלה עד 1968, עת הוקמה "מפלגת העבודה הציונית העולמית".
ב-1979 נחנך ברחוב ברנר 14 בתל אביב בניין "בית ראשוני פועלי ציון" שהנציח את מייסדי תנועת פועלי ציון.הבניין נמכר ב-2010.
סיסל שירשבה
סיסל שירשבה (בנורווגית: Sissel Kyrkjebø; נולדה ב-24 ביוני 1969) היא זמרת אופרה נורווגית.
ביוגרפיה
שירשבה נולדה וגדלה בברגן. בגיל עשר זכתה לראשונה בתחרות כישרונות מקומית. היא הצהירה שהזמרות קייט בוש וברברה סטרייסנד היוו השראה עבורה.
ב-1980 הופיעה בתוכנית מוזיקה במדינתה ביחד עם מקהלה של ילדים. ב-1986 הוציאה את אלבומה הראשון שנמכר ביותר מ-500,000 עותקים. באותה שנה שרה במופע הביניים של האירוויזיון ובשנת 1987 הוצע לה לייצג את נורווגיה בתחרות אך היא סירבה. ב-1988 עברה לאוסלו על מנת לגלם את תפקיד מריה במחזמר צלילי המוזיקה. ב-1989 יצא אלבומה השלישי שמכר מעל 180,000 עותקים ובעקבותיו היא נסעה לסיבוב הופעות בארצות הברית.
ב-1990 היא דיבבה את אריאל בסרט "בת הים הקטנה" של דיסני בנורווגית, שוודית ודנית. ב-1991 היא הופיעה לצד ניל סדקה בתוכנית הטלוויזיה "Momarkedet".
ב-1993 גילמה את סולביג ב"פר גינט". ב-1994 היא שרה את ההמנון האולימפי בטקסי הפתיחה והסיום של אולימפיאדת לילהאמר. ב-1996 השתתפה בפסטיבל האופרה של סיגולדה. ב-1998 השתתפה עם הראפר וורן ג'י בדואט שנקרא Prince Igor כאשר היא שרה את הפזמון, הארייה הפותחת את הקטע המחולות הפולובציים מהאופרה "הנסיך איגור" של אלכסנדר בורודין. השיר נהפך ללהיט ודורג ראשון במצעדים באירופה. בנוסף קולה משמש בחלקים רבים את פסקול סרט שובר הקופות " טיטניק ". בשנת 2001, הוציאה את השיר "Where the Lost Ones Go". ב-2002 שרה בחתונה של מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה. באותה שנה הוזמנה להופיע גם בקונצרט פרס נובל לשלום וביצעה שני דואטים ביחד עם פלאסידו דומינגו.
ירי מעשי
ירי מעשי הוא ענף ספורט בו מתחרים בירי באקדח, רובה או רובה ציד, הספורט שונה מספורט הקליעה בכך שהוא משלב מהירות ודיוק, בתנאים המבקשים להיות דומים לסיטואציות מתוך "העולם האמיתי".
היסטוריה
הענף נוסד בקליפורניה בשנות ה-50 של המאה ה-20 והתפשט משם לאזורים נוספים בעולם. במאי 1976 נוסדה הקונפדרציה העולמית לירי מעשי, ה-IPSC. ג'ף קופר, בחר לנשיא הראשון.
עיקרי הענף
ירי מעשי הוא ספורט קליעה המשלב דיוק, עוצמה, מהירות ותנועה. תחרויות ירי מעשי כוללות תרגילי ירי המבקשות לדמות מצבים מציאותיים. היורים נדרשים לירות תוך כדי תנועה, להתגבר על מכשולים, לירות מאחורי מחסות, אל מטרות נעות ומטרות מתכת. ככל שהיורים יסיימו את התרגיל מהר יותר ומדויק יותר בפגיעתם, כך תוצאתם תהיה גבוהה יותר. יורים המשתמשים בתחמושת בעלת עוצמה גבוהה יותר (דבר שמקשה על הירי), יקבלו על כל פגיעה במטרה ניקוד גבוה יותר.
עם השנים התרחק הספורט מהתוכן ה"מעשי" שלו והתרגילים נבחנים לפי מהירות ודיוק, ולא לפי שיקולים טקטיים הרלוונטיים למצבי מציאות. בשל כך פרשו כמה מהמייסדים והקימו את ארגון IDPA. בדומה לכך הוקמו בישראל החל מ 2016, עמותת [HTTP://IDPA.ORG.IL IDPA ישראל], ומועדוני IDPA נוספים.
שיטת הניקוד
מטרת ירי מעשי סטנדרטית מחולקת לשלושה אזורים: C ,A ו-D (ראו תמונה) כאשר יורים המשתמשים בתחמושת פחות עוצמתית (Minor) זוכים ל-5,3,1 נקודות בהתאם, ואילו אלו המשתמשים בתחמושת עוצמתית יותר (Major) זוכים ל-5,4,2 נקודות בהתאם.
הניקוד הסופי של היורה הוא סכום כל הנקודות שהצליח לפגוע בתרגיל (בקיזוז נקודות עונשין על החטאות או עברות שונות) חלקי הזמן בו ביצע את התרגיל. ניקוד סופי זה נקרא פקטור.
היורה שהשיג את הפקטור הטוב ביותר זוכה למלוא הנקודות בתרגיל ושאר היורים מקבלים ניקוד חלקי בהתאם לחלק היחסי של הפקטור שהשיגו לעומת הפקטור הטוב ביותר.
מחלקות
על מנת למנוע יתרון ציוד של יורה מסוים על יורה אחר, נקבעה הפרדה בין היורים לפי השינויים בנשק. הספורטאים בענף מתחלקים למספר קבוצות, הנקראות "מחלקות":
ירי מעשי בישראל
ענף הירי המעשי בישראל, שהוקם בתחילת שנות ה-80, היה מסונף להתאחדות הקליעה בישראלעד לאוגוסט 2023. הירי בארץ מתבצע באקדחים וברובי קרבין היורים תחמושת אקדח (PCC). בשל התקנות בישראל אף הוחמרו כללי הבטיחות בארץ לעומת הכללים בשאר העולם.
מאז הקמתו, הוכשרו לפעילות בענף אלפי יורים, ועשרות מדריכי ירי מעשי ושופטים במסגרת קורסים המתקיימים באופן קבוע. כיום פעילים בענף מאות יורים ב-17 מועדוני ירי שונים. רוב היורים משתתפים בתחרויות בארץ וחלקם מייצגים את ישראל בתחרויות בחו"ל-באופן עצמאי או כחברים בנבחרת ישראל, המשתתפת בקביעות באליפויות אירופה ואליפויות עולם.
דירוגם של היורים והשופטים מתבצע באופן שוטף-לאורך העונה הספורטיבית מתקיימת ליגה ארצית, במסגרתה נערכות אחת לחודש תחרויות דירוג. אליפות ישראל בירי מעשי, המתקיימת מדי שנה בחול המועד פסח, היא שיאה של העונה והיא פתוחה להשתתפותם של יורים מארצות זרות. זכייתו של שאול קירש במקום השני באליפות אירופה שנערכה בגרמניה, וכן זכייתה של נבחרת ישראל במקום השני לאחר צרפת, באותה תחרות, הן שתי דוגמאות להישגיו של הענף. ביולי 2007 זכו שאול קירש ויעל דגן באליפות גרמניה.
ב21 יוני 2023 קיבל ענף הירי המעשי הכרה מטעם משרד התרבות והספורט כענף נפרד ועצמאי.
ברנדון ג'ונס
ברנדון וויליאם ג'ונס (באנגלית: Brandon William Jones; נולד ב-7 במאי 1988) הוא שחקן, זמר ומפיק קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
ג'ונס נולד בצפון קרוליינה כבן יחיד להוריו, במהלך התיכון היה ספורטאי פעיל, והיה חבר בנבחרות הפוטבול וההיאבקות.
ב-2009 עבר ללוס אנג'לס על מנת לפתח קריירת משחק, באותה שנה הופיע בפרק של דרמת הנעורים 90210.
ב-2010 הצטלם לקמפיין של אברקרומבי אנד פיץ', שיחק בפרק של "חוק וסדר: לוס אנג'לס" (סדרת בת של "חוק וסדר"), וגם החל לשחק במספר פרקים של שקר לי,
ב-2011 שר בסינגל "Wanna be Known" של צמד המוזיקה האלקטרונית הגרמני "York".
מ-2011 ועד 2012 שיחק במספר פרקים של CSI. בשנת 2013 שיחק לצדם של פארקר יאנג ולולה גלאודיני בסרט הטלוויזיה "רוצח הריאליטי" ברשת לייפטיים.
דיוויזיית הנחתים השנייה
דיוויזיית הנחתים השנייה היא דיוויזיה בחיל הנחתים של ארצות הברית, היושבת בבסיס הנחתים מחנה לאז'ון שבקרוליינה הצפונית, וכפופה לכוח המשלוח השני של חיל הנחתים.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1941 במחנה אליוט שבקליפורניה על בסיס בריגדת הנחתים השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה בקרבות המכריעים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט ובהם קרב גוודלקנל, קרב טאראווה, הקרב על סאיפאן, הקרב על טיניאן וקרב אוקינאווה.
בהמשך השתתפה הדיוויזיה במשימת ההתערבות בעקבות משבר לבנון (1958), והייתה חלק מהכוח הרב-לאומי שהוצב במדינה. ב-1983 ספגה הדיוויזיה אובדן של 241 חיילים בפיגוע בבסיס האמריקאי בביירות. בסוף שנות השמונים השתתפה בפלישה האמריקאית לפנמה וכוחותיה סייעו במאמצי פינוי אזרחים מליבריה בעקבות מלחמת האזרחים במדינה.
ב-1990 לחמו כוחות הדיוויזיה במלחמת המפרץ ולאחר מכן בהגנה על פליטים כורדים בצפון עיראק.
במלחמת עיראק ב-2003 השתתפה בפלישה ובקרב נאסריה, וכוחותיה היוו כוח שמירת הסדר באזור אל-כות ומרכז עיראק. בשנים הבאות השתתפה בקרבות באזור פלוג'ה. במלחמת אפגניסטן השתתפה בלחימה באזור הלמנד.
הבית השרוף
הבית השרוף, או בית קתרוס, הוא כינויו של בית מגורים יהודי משלהי תקופת בית שני, שנשרף ונחרב במהלך חורבן ירושלים לאחר הכנעת המרד הגדול בירושלים בשנת 70 לספירה, ונתגלה מחדש בשנת 1970, בחפירות ארכאולוגיות בעיר העתיקה. הבית עצמו נמצא כ-6 מטרים מתחת למפלס רחוב תפארת ישראל ברובע היהודי, והוא חלק ממוזיאון לארכאולוגיה בשם הפרוור ההרודיאני. על פי כתביו של יוסף בן מתתיהו, אזור זה של ירושלים היה ידוע בעושרו, ובשל קרבתו לבית המקדש היה מאוכלס בראשי הכהונה בעיר.
החפירות הארכאולוגיות
לאחר מלחמת ששת הימים נתגלה הרובע היהודי בעיר כשהוא נתון תחת הרס וחורבן לאחר 19 שנות שלטון ירדני. הבנייה המחודשת ברובע הובילה גם לחפירות ארכאולוגיות נרחבות באזור בשנים 1969–1982 בחסות המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית ורשות העתיקות הישראלית בראשותו של ד"ר נחמן אביגד. הבית נתגלה בדצמבר 1969 מתחת לשכבה של אפר והרס, וחפירתו נמשכה מ-4 בינואר ועד 20 בפברואר 1970.
בחפירות נתגלה שמדובר בחלק קטן של בית מגורים גדל מידות (שחלקו עדיין נמצא מתחת לבתי הרובע). בבית נמצאו, בין יתר הממצאים, מטבעות שנטבעו ביהודה בשנים 67–69 - דבר המעיד על מועד חורבנו של הבית. שטחה של קומת הקרקע הוא כ-55 מ"ר, והיא כוללת חצר, ארבעה חדרים, מקווה ומטבח. קירות הבית נשתמרו עד לגובה של כמטר אחד, בנויים מאבנים ומלט, ומטויחים בטיח לבן ועבה. עוד נמצאו בבית השרוף כלי אבן רבים, המעידים על כך שבבית שמרו בקפידה על חוקי הטהרה (שהרי כלי אבן אינם מקבלים טומאה), ותומכים בסברה שבבית גרה משפחת כהנים. בנוסף, נמצאה בחפירות משקולת אבן, עליה נחרתה הכתובת: "[ד]בר קתרוס", כלומר: "של בן קתרוס". על-פי התלמוד הבבלי, משפחת קתרוס הייתה משפחת כהנים ידועה לשמצה, שעליה נאמר: "אוי לי מבית קתרוס, אוי לי מקולמוסן", ורש"י מסביר: "שהיו כותבין איגרות לרעה", כלומר שהיו כותבים איגרות הלשנה לשלטונות הרומאיים על מתנגדיהם.
שרידי הבית נמצאים היום ברחוב הקראים שברובע היהודי, והם משמשים כמוזיאון. המוזיאון מציג סרטון וידאו עלילתי בן 25 דקות המתאר את חיי משפחת הכוהנים שהתגוררה בבית, וכן את ימיה האחרונים. הסרטון מכיל תסריט דמיוני שבו בן המשפחה משתתף במרד בשורות הקנאים, למרות התנגדות אביו הכהן, ונשאר אחרון במחילות הסודיות תחת העיר החרבה ומחליט להצטרף לשארית הקנאים במצדה. כמו כן, הסרטון מציג גם דמות של שפחה צעירה בבית המשפחה, שהיא מקור היד הכרותה שנמצאה בבית. את התצוגה והמוזיאון תכנן האדריכל פטר בוגוד, הידוע בכך שתכנן את שחזור הקארדו בירושלים.
HTTP 303
תגובת HTTP 303 (באנגלית גם:  See Other 303 תרגום חופשי: "ראה מיקום אחר") היא הדרך התקנית להפנות יישום רשת לכתובת URI חדשה, במיוחד אחרי שבקשת POST הוצגה החל מ-HTTP בגרסה 1.1.
תגובת ה-HTTP 303 מראה כי התגובה המבוקשת נמצאת תחת URI שונה, ותאוחזר על ידי בקשת GET. ה-URI המצוין אינו מהווה תחליף למקור הראשוני.
קוד זה יכול להיות בשימוש יחד עם כותר (header) של מיקום כמתואר להלן:
תגובת ה-HTTP 303 מוצגת כדרך תגובה אחת ל-URI המזוהה על פי תאוריית הווב הסמנטי כ-"real-world object" לדוגמה אם הכתובת http://www.example.com/id/alice מזהה אדם בשם אליס, לא יוכל השרת להגיב לבקשת ה-GET ב-200 OK, משום שהשרת אינו יכול לשלוח את alice עצמה. במקום זה יציג השרת תגובת HTTP 303 ויפנה לדף אחר המציג תיאור של אליס.
בנוסף יכולה לשמש ה-HTTP 303 למטרות נוספות אחרות, ובהם בבניית RESTful בסביבת Web.
דוגמה
בקשת לקוח: GET / HTTP/1.1 Host: www.example.com תגובת שרת: HTTP/1.1 303 See Other Location: http://example.org/other
מארק לואי בנז'מן ווטייה
מארק לואי בנז'מן ווֹטְיֶיה, (27 באפריל 1829 – 25 באפריל 1898) היה צייר שווייצרי שתיאר בציוריו את חיי הכפר. נמנה עם אמני אסכולת דיסלדורף.
ביוגרפיה
נולד בעיירה מורז' שבקנטון וו, בו דוברים צרפתית. ב-1845, בהיותו בן 16, עבר ללמוד בבית הספר לאמנויות בז'נבה. ב-1850 עבר לדיסלדורף ולמרות מנהגיו ה"צרפתיים" הצליח להתקבל חברתית בין האמנים המקומיים בשל אופיו החברותי. ב-1853 יצא למסע לימודי עם חברו לודוויג קנאוס ליער השחור, למרכז שווייץ, ולהרי קנטון ברן. חיי הכפריים הפכו לנושא הציור המועדף שלו, כמו של קנאוס. ב-1856 ביקר שוב בשווייץ ולאחר מכן בפריז, שם חש חסום יצירתית בשל התקף ראומטיזם שתקף אותו ובשל אכזבתו מהאווירה הפריזאית, ובחר להתיישב סופית בדיסלדורף.
ב-1858 נשא לאישה את ברתה לואיזה אוֹילֶר, בתו של עורך דין ופוליטיקאי ליברלי מפורסם בדיסלדורף. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שניים מהם עתידים היו להיות לציירים - קארל ז'וזף בנז'מן (נולד ב-1860) ואוטו אדולף פאול (נולד ב-1863).
הציור "בכנסייה", שהחל לצייר בפריז והציג בתערוכה בינלאומית במינכן ב-1858, בישר את הצלחתו. ציוריו נמכרו במחירים גבוהים בגרמניה, אך לא היו מוכרים כמעט בפריז או בשווייץ. ב-1873 הוצג בתערוכה בינלאומית בווינה ציורו "קבורה בכפר", שהביא להכרה בו כאחד מראשוני האמנים הגרמנים המתמחים בתיאור חיי הכפר.
אשתו נפטרה ב-1886. האובדן השפיע הן על בריאותו והן על טיב יצירתו, שהידרדר בהמשך חייו. לאחר מותו נערכה לכבודו תערוכה רפרוספקטיבית על ידי האקדמיה של ברלין.
פרח אדום (להקה)
פרח אדום היא להקה ישראלית המתמחה בסגנון מוזיקת הרמבטיקו היוונית.
היסטוריה
סגנון המוזיקה של הלהקה נוצר בסוף המאה ה-19 באסיה הקטנה בסמירני, איזמיר של היום והמשיך להתפתח בפיראוס, אתונה וסלוניקי. להקת פרח אדום רואה עצמה כממשיכת דרכן של הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי, שהייתה מהגדולות בזמרות יוון (נפטרה ב-1980) והזמרת היהודיה סטלה חסקיל (1918–1954), ובדרכם של יהודי סלוניקי בעיקר צדיק וגאזוז, אשר נהגו לשיר את שירי הרמבטיקו בשפת הלדינו. תומר כץ סולן הלהקה ומנהלה המוזיקלי כתב טקסטים בעברית למנגינות רמבטיקו ויצר שירים ולחנים עבריים חדשים ומקוריים בסגנון זה, כמו כן משתתף תומר בסרט הדוקומנטרי על הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי "קנרית מתוקה שלי" של הבמאי רועי שר. הלהקה משתפת פעולה עם אומנים יוונים, ביניהם המשורר הידוע מנוליס רסוליס הזמרת סופיה פפזוגלו ושני נגני הבוזוקי המובילים ביוון מנוליס קרנטיניס וניקוס תאתאסופולוס, וזוכה לביקורות נלהבות בארץ וכן ביוון.
ב-4 בנובמבר 2012 להקת פרח אדום ובראשה תומר כץ ארגנו את סמינר הרבטיקו הראשון מסוגו בישראל בו התארח נגן הבוזוקי היווני אדוניס חראלומבופולוס מטובי נגני הבוזוקי ביוון, הסמינר התקיים בבית הקהילה היוונית בירושלים. מאז מתקיים הסמינר כל שנה בהדרכת המוזיקאים החושבים ביותר ביוון בין היתר Dimitris Mystakidis, Evgenios Voulgaris
באוקטובר 2013 ארחה להקת פרח אדום את המוזיקאית היווניה ת'יאודורה את'נסיו למופע ראשון מסוגו בישראל, שהוקדש לשיריה של הזמרת היהודיה סטלה חסקיל באוגוסט 2016 להקת פרח אדום אירחה למופע משותף את אחת הזמרות הגדולות ביוון הזמרת מריו. בינואר 2016 להקת פרח אדום מעלה מופע חדש "יוון והקשר הישראלי" בו הלהקה משתפת פעולה עם האומנים הוותיקים דקלון ויהודה קיסר.
הלהקה הוציאה עד כה את האלבומים "פרח אדום בהופעה", "אש של אהבה" וכן D.V.D של הופעה חיה "בבית הקונפדרציה".
קיוב (סרט)
קיוב (באנגלית: Cube - קובייה) הוא סרט מדע בדיוני ואימה קנדי מ-1997, אשר בוים על ידי וינסנזו נטלי. הסרט עוקב אחר שבעה אנשים, זרים מוחלטים זה לזה, שמתעוררים במבוך עצום בצורת קובייה בלי לדעת איך הגיעו לשם. שישה מתוכם מוצאים זה את זה, ונאלצים לעבוד ביחד כדי לשרוד בשעה שהם מנסים לברוח מהמבוך הקטלני.
למרות תקציבו הנמוך, הסרט זכה להצלחה כספית מרשימה והגיע למעמד של סרט פולחן. חלק גדול מהצלחת הסרט טמון באווירה הסוריאליסטית ובעובדה שלא נעשה במהלכו כמעט שום ניסיון להסביר מהי הקובייה, למה היא נוצרה, בידי מי או לאיזו מטרה הובאו אליה השבעה. גם כשהעולם בחוץ נראה בסרט, הוא מוצג אך ורק כאור לבן בוהק.
עלילה
שבעה אנשים מתעוררים ומוצאים את עצמם בתוך מבוך של חדרים בצורת קוביות, מבלי לדעת איך הם הגיעו אליו או מדוע. חלק מהחדרים במבוך הם בטוחים אך אחרים מכילים מלכודת קטלנית (לדוגמה "מכונת סושי" שחותכת את מי שעובר דרכה, או צינור שמתיז חומצה קטלנית). לאחר ששישה מהם נפגשים (אחד מת מיד בתחילת הסרט), הקבוצה מחליטה לנסות למצוא את קצה המבוך, רן, אסיר מפורסם שברח משבעה בתי כלא מאובטחים, מראה לאחרים שיטה לבדוק אם קיימת מלכודת, באמצעות זריקת מגף פנימה בתקווה להפעיל את החיישנים של המלכודות, שיטה זו נכשלת אחרי דקות ספורות כאשר רן נכנס לחדר המכיל מלכודת המופעלת, כנראה, על ידי חיישן משקל ברצפה או חיישן תרמי, ונהרג.
לווין, נערה צעירה עם כישרון למתמטיקה, מגלה בתוך זמן קצר רמזים בצורת מספרים סידורים הנמצאים בפתחה של כל קובייה. המספר הסידורי מורכב משלושה מספרים בעלי שלוש ספרות, ולווין, על ידי בחינת המספרים בחדרים הקודמים, מגיעה למסקנה שאם אחד מהם הוא מספר ראשוני, החדר ממולכד.
הקבוצה ממשיכה לנוע, כאשר מתברר להם שחדרים ללא מספרים ראשונים הם לא בהכרח בטוחים. הם עוצרים לנוח, ולווין גם מבינה שהמספרים מייצגים את המיקום של הקובייה בקובייה הגדולה. וורת', שמודה שהוא אחד הארכיטקטים שעיצבו את המעטפת של הקובייה, טוען שאורכה הוא 432 רגל. לווין מודדת את אורכו של חדר ומסיקה שיש בסך הכול 26 חדרים לאורך, לרוחב ולגובה הקובייה. היא גם מגלה שהקבוצה נמצאת במרחק שבעה חדרים מהקצה.
הקבוצה מצליחה לפלס את דרכה אל קצה הקובייה ומגלה שיש מרחק גדול מהדלת למעטפת החיצונית. בעזרת חבל עשוי מבגדים הקבוצה מורידה החוצה את הולוואי, הרופאה הפרנואידית, בתקווה שהיא תמצא יציאה. הולוואי כמעט נופלת ונתפסת ברגע האחרון על ידי קוונטין, השוטר הטוב. קוונטין שניהל ריב חמור עם הולוואי דקות ספורות קודם לכן, משחרר את החבל ונותן לה ליפול למותה בלי ידיעת האחרים.
הקבוצה זקוקה לשינה ומחליטה לנוח מעט. קוונטין מעיר את לווין ולוקח אותה לקובייה הסמוכה, שם הוא מספר לה שאינו סומך על וורת' ורק שניהם ביחד יצליחו לפתור את החידה ("אנחנו מתאימים, כמו מספרים, גבר ואישה, שני חצאים של המשוואה") ומציע לה לבוא איתו תוך כדי שהוא מחבק אותה. לווין, שפוחדת ממנו, מנסה להתחמק ממנו, באותו רגע וורת' מגיע והם נלחמים ביניהם, וורת' מושלך לחדר סמוך ומגלה לתדהמתו את גופתו של רן.
הקבוצה מחליטה מיד לחזור אל חדר ההתחלה בתקווה להגיע בזמן לחדר הגשר.
קוונטין, שבמהלך המסע החל לאבד את עשתונותיו ולתקוף את חברי הקבוצה, נלכד מאחור, כשהאחרים משתפים פעולה כנגדו, אולם לאחר שהם מגיעים אל הגשר, רגע לפני עזיבתם, הוא מוצא אותם והורג את לווין עם אחת מהידיות של הקובייה. וורת' וקוונטין נלחמים שוב, בשעה שקאזן בורח אל חדר הגשר. קוונטין מנסה לעקוב אחריו, נתפס על ידי וורת', נלכד בין החדרים בשעה שהם זזים, ונהרג. וורת', שנשאר מאחור, כנראה מת, כיוון שהוא פצוע, ויעברו שעות עד שהגשר יחזור אל מקומו (הקבוצה מעולם לא מצאה מזון או משקה במהלך שהותה בקובייה).
קאזן הוא היחידי ששורד, והסרט מסתיים כשהוא צועד לעבר אור לבן בוהק - החדר האחרון במבוך.
מאבקי כוח והתפתחות הדמויות
כל הדמויות בסרט נקראו על שם בתי כלא: קוונטין, על שם כלא סן קוונטין שבקליפורניה. הולוואי, על שם כלא הולוואי שבאנגליה. קאזן, על שם כלא קאזן שברוסיה. רן, על שם הכלא ברן שבצרפת. אלדרסון, על שם כלא אלדרסון שבמערב וירג'יניה. ולווין וורת' על שם כלא לווינוורת' שבקנזס.
הבמאי והכותבים הצהירו (בגרסת ה-DVD) שכל אחת מהדמויות הייתה מיועדת לעבור תפנית כלשהי. דבר זה נראה במהלך הסרט, דרך שינויים בדמות שמנהיגה את החבורה בכל רגע, ובדמות שהקהל מקווה שתשרוד.
קוונטין הוא הדמות שצועדת קדימה להנהיג את הקבוצה, ונראה שהוא הדמות הראשית בתחילת הסרט. הוא מגלה שהוא שוטר, וברור שהוא חזק וקר רוח - הוא שם את עצמו במצבים מסוכנים וטוען שהוא מחפש פתרונות פרקטיים. למרות זאת, עם התקדמות הסרט (דבר זה נראה בבירור בעימות של קוונטין עם וורת' בתחילת הסרט) נראה שהוא אינו אדם טוב כפי שהוא מציג את עצמו. קוונטין מתגלה כאלים (בעיקר כנגד נשים), אכזרי (בעיקר כנגד וורת') ובעל "משיכה לא בריאה" (כפי שמגדירה זאת הולוואי) לנשים צעירות. במהלך הסרט הופך קוונטין מגיבור לנבל והוא זה שהורג שלוש מתוך שש הדמויות. קוונטין נהרג בסוף הסרט כאשר נלכד בין הקוביות בזמן שזזו ונמחץ.