cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילן רבינוביץ'
אילן רבינוביץ' (נולד ב-14 בפברואר 1968) הוא פסיכיאטר ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
רבינוביץ' נולד ברמת אביב וגדל ברמת גן, למשפחה דתית-לאומית. אביו חיים הוא רואה חשבון בעל משרד פרטי, ואמו חיה היא מורה. לרבינוביץ' אח ושתי אחיות. כשהיה בן 13 נהרג אח נוסף שלו, יואב, הצעיר ממנו בשנתיים, בתאונת רכבת, בטיול של תנועת בני עקיבא. מאז שינה אביו את שם משפחתו ליואבי-רבינוביץ'. רבינוביץ' למד בתיכון צייטלין בתל אביב במגמה ריאלית, ושירת בצה"ל כקצין שלישות.
קריירה רפואית
בתום שירותו הצבאי למד רפואה בטכניון. עבר סטאז' בבית החולים השרון והתמחה בפסיכיאטריה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, בהדרכתו של פרופ' לאון גרינהאוס. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בדיכאון עמיד ובטיפול בנזעי חשמל. הוא המשיך לשמש כרופא באגף הפסיכיאטרי של המרכז רפואי שיבא, ובהיותו דובר יידיש עבד כרופא במרפאה שמתמחה במגזר החרדי במרכז רפואי שיבא. הוא עבד בשיבא עד שנת 2003, אז הקים קליניקה פרטית בשם "מרכז יואב", על שם אחיו שנהרג. במרפאתו הוא עוסק בטיפול פסיכיאטרי במטופליו לפי המודל הביופסיכוסוציאלי.
בעיתונות
רבינוביץ היה בעל טור אישי שבועי, במשך שנתיים, באתר האינטרנט "וואלה!", ופרסם במשך שנתיים טור אישי ב"ליידי גלובס".
ברדיו
משנת 2008 הגיש רבינוביץ' את התוכנית "שעת נפש" בגלי צה"ל יחד עם חנוך דאום. במהלך התוכנית ראיינו השניים מאזינים שהתקשרו לבקש עצות וכן אנשי ציבור ומפורסמים שלהם רבינוביץ ערך מעין אבחנה פסיכיאטרית בשידור. בין המשתתפים בתוכנית: איתן הבר, קובי אוז, דורי בן זאב, עידו תדמור, סשה דמידוב, רם אורן, דן מרגלית, קורין אלאל, יובל שם-טוב, איתן פוקס, חמי רודנר, מיכל אמדורסקי ואחרים.
באוגוסט 2012 התחיל רבינוביץ' להגיש תוכנית לילית שבועית ברדיו תל אביב בשם "ציפור הנפש - על הספה עם הפסיכיאטר אילן רבינוביץ'". בתוכנית הוא מארח אישים מוכרים לשיחת נפש, מנתח אירועים אקטואליים מההיבט הפסיכולוגי, ומקיים שיחות עם מאזינים.
בטלוויזיה
בשנת 2010 שודרה התוכנית "פרופיל 2010" בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 2, שבה השתתף רבינוביץ' בפאנל שעורך ניתוח אישיותי לדמויות ציבוריות שונות מהארץ ומהעולם.
בשנת 2011 שודר בערוץ 2 הסרט התיעודי שעשה אודות פדופילים בישראל, "אני פדופיל", בבימויו של תור בן מיור.
הופיע תוכניתו של אמנון לוי "פנים אמיתיות" בערוץ 10, שם חשף לראשונה את העובדה שלצד בתו הבכורה שקפצה כיתה, שני ילדיהם הנוספים הם אוטיסטים בתפקוד נמוך. לדברי רבינוביץ הדבר גרם לו לצאת בשאלה.
רבינוביץ שימש כיועץ הפסיכולוגי לתוכנית המציאות "האח הגדול" והדבר נקשר עם ביקורת על התנהלותו.
חיים אישיים
רבינוביץ' נשוי ליונית, רואת חשבון ובעלת גלריה. לבני הזוג שלושה ילדים. הם מתגוררים ברמת גן.
בדצמבר 2015, לאחר פרסום החשדות שגרמו להתפטרותו של שר הפנים, סילבן שלום, יצא רבינוביץ' להגנתו של שלום.
ביקורת
במרץ 2011 התפרסמה בעיתון "ידיעות אחרונות" כתבה של רז שכניק וגבי בר-חיים, שבה נטען כי רבינוביץ' חושף סודות ושמות של מטופלים שלו ושעודד מטופלים לבגוד בבני זוגם. רבינוביץ' הכחיש את ההאשמות בכתבה והגיש תביעת דיבה על סך 4 מיליון ש"ח נגד העיתון והכתבים. לאחר מכן הגיעו ככל הנראה הצדדים לפשרה ומאז פרסם ד"ר רבינוביץ עשרות טורים אישיים ומאמרים מקצועיים ב"ידיעות אחרונות" ובאתר ynet.
האח הגדול
במרץ 2012 פרסם רז שכניק כתבה המבקרת את הפקת "האח הגדול" דאז, ובה נטען כי התנהלותו של רבינוביץ' כלפי משתתפים של תוכנית "האח הגדול" (בעיקר בעונתה השנייה) נגדה את כללי האתיקה המקצועית, בין היתר בשל המלצתו לנטילת תרופות פסיכיאטריות בלי שיידע אותם על תופעות הלוואי. רבינוביץ' הגיב לטענות. בהמשך טען כי הפקת התוכנית השתמשה בו כ"עלה תאנה" למעשים פסולים ולהפעלת המתמודדים בתוכנית לצורכי רייטינג. בעקבות הטענות הוקמה ועדה מטעם משרד הבריאות לחקירת הנושא שהחליטה לא להגיש מסקנות אישיות כנגד רבינוביץ' והפקת התוכנית, אך קבעה כללים אתיים לתוכניות ריאליטי עתידיות. בפברואר 2013, לאחר הליך של גישור, דווח באמצעי התקשורת שמפיקי "האח הגדול" ורבינוביץ ישלמו סכום של כ-1.5-2 מיליון ש"ח כפיצוי לשלושה מתמודדים בעונה השנייה של התוכנית, ששניים הגישו כנגדם תביעה משפטית בנושא והשלישי התעתד לעשות כן.
טיפול בחסידי גור
בדצמבר 2016, בתחקיר "המקור" של ערוץ 10, על חסידות גור, הובאו עדויות על מרשמים לכדורים שנתנו פסיכיאטרים, ובהם ד"ר רבינוביץ', לנערים שהובאו אליהם למרפאה על ידי משגיחים מהישיבה שבה למדו, כדי לדכא את היצר המיני שלהם. באחד המקרים כתב רבינוביץ למטופל: "אסור יותר לשפוך זרע לבטלה!", ו"אסור להיכנס לתכני מין באינטרנט!". רבינוביץ' הסביר כי מדובר בחסיד שסובל מהתמכרות לחומרים פורנוגרפיים ומאוננות כפייתית שאינה מאפשרת לו לקיים יחסי אישות עם רעייתו. הוא הוסיף והסביר שפסיכיאטר מחויב להיכנס לראש של מטופלו ואם בחור ירצה להתאבד עקב אוננות יתר, הוא מחויב כפסיכיאטר לתת לו תרופות ולא להסתפק באמירה שאין בכך בעיה.
דודו טופז
בינואר 2017 יצא לאור ספרו "פסיכיאטר על הספה" בהוצאת ידיעות ספרים. הספר מתאר את הטרגדיות בחיי ד"ר רבינוביץ' ואת התמודדותו עימן. באותה תקופה פרסם רבינוביץ' את הקלטת ההודעה הקולית האחרונה שהשאיר לו דודו טופז שעות ספורות לפני שהתאבד בתא המעצר ב-2009. הפרסום עורר ביקורת ונטען כי הוא פוגע בחסיון הטיפול בטופז, ושפורסם במטרה לקדם את ספרו של רבינוביץ'. רבינוביץ' טען בתגובה כי ההקלטה פורסמה ברשות ולבקשת ילדיו של טופז, אך הפסיכיאטר ערן רולניק ציין שלפי חוק זכויות החולה רשות כזו יכולה להינתן רק על ידי המטופל עצמו או בית המשפט. בתגובה לתלונות של רופאים ללשכת האתיקה של ההסתדרות הרפואית, יו"ר הוועדה ד"ר תמי קרני קבעה ש"אין פגם בפרסום ההודעה האחרונה של דודו טופז", אך מנגד מתחה ביקורת על רבינוביץ באומרה: "הייתי מעדיפה התנהלות צנועה יותר של רופאים בתקשורת".
קשימה שין-ריו
קשימה שין-ריו היא אמנות לחימה יפנית עתיקה שמתועדת החל מהמאה ה-16 והיא שייכת לאמנויות הלחימה המסורתיות (קוריו).
מקורו של השם קשימה במקדש קשימה. השיטה כוללת קנג'וטסו, ג'ו ג'וטסו, באטוג'וטסו, ועוד מספר מיומנויות.
השיטה הייתה פופולרית במאה העשרים ביפן במיוחד בזכות ראש השיטה, קוני-זנייה (1894–1966) המורה ה-18 ברשימת המורים, שגרם לביטול האיסור האמריקאי על אימוני לחימה ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, מפקדת הכוחות האמריקאים ביפן, ביקשו לאסור על אימון באמנויות לחימה. מנגד טענו היפנים שאמנויות הלחימה הן חלק משמעותי ביותר בתרבות היפנית ושהן שואפות ומלמדות את העוסקים בהן - לנצח את היריב תוך גרימת נזק מינימלי. האמריקאים ביקשו הדגמה של הטענה, והציבו מדריך בכיר בלחימה בכידון רובה (Bayonet) אל מול אומן לחימה יפני. לצורך ההדגמה - התייצב קוני-זנייה חמוש בבוקטו (חרב עץ), אל מול החייל האמריקאי החמוש בכידון אמיתי. קוני-זנייה הדגים איך איך הוא מכניע את החייל מבלי לגרום לו נזק פיזי. ההדגמה סייעה רבות לשכנע את המפקדה הכללית לבטל את האיסור על האימון באמנויות לחימה.
היום עדיין בראש השיטה עומד נציג של משפחת קוני אך בפועל המורה הבכיר הוא סקי הומיטקה. בשיטה יש דרישה לסודיות מסוימת ורק לחברי הקבוצה מותר לחשוף טכניקות של השיטה.
סימנס ויאג'ו לייט
סימנס ויאג'ו לייט (Siemens Viaggio Light) היא רכבת נוסעים חד-קומתית ברוחב מסילה תיקני, שיוצרה על ידי חברת סימנס עבור רכבת ישראל. הרכבת תוכננה כרכבת דיזל, עם גנרטור חשמלי בקרון הניהוג לאספקת חשמל לשאר הקרונות.
ההזמנה הראשונה כללה 87 קרונות עם אופציה לרכש כולל של 585 קרונות. הקרונות הראשונים הגיעו לארץ במהלך 2008 ובהדרגה הוכנסו לשירות בשנת 2009. סכמת צביעת הקרונות בכחול-לבן נבחרה אחרי סקר בקרב נוסעי הרכבת. מספר מחלוקות התרחשו סביב הרכש ואחריו - הספקת הקרונות התעכבה משמעותית וחרגה מהתאריך הנקוב בחוזה הרכש, ובתחילת השרות התגלו בעיות טכניות בחלק מהקרונות, דבר שגרם להוצאת קרונות מהשרות בחודש מאי 2009. התקלות טופלו וזמן קצר לאחר מכן הוחזרו הקרונות לשירות מלא. קרונות אלו הופעלו שנים רבות בקו מודיעין-נהריה ונהריה-ב"ש, אך לאחר רכישת קרונות דו-קומתיים רבים לקו מודיעין-נהריה, הוסטו רוב קרונות הסימנס לקו חיפה - כרמיאל ובאר שבע - אשקלון.
הזמנה והספקה
בתחילת שנות האלפיים פרסמה רכבת ישראל מכרז לבחירת קרונות הנוסעים החדשים שלה. למכרז ניגשו כמה חברות, בהן אלסטום, סימנס ובומברדייה. הזוכה - חברת סימנס - נבחרה בינואר 2006 ובמרץ 2006 נחתם איתה הסכם להספקת 87 קרונות תמורת 700 מיליון ש״ח, עם אופציה לרכש כולל של 585 קרונות תמורת סכום של 4 מיליארד ש״ח. רכבת ישראל החליטה להציע לציבור הרחב לבחור את סכמת צביעת הקרונות החדשים, ובעיתונות ובאינטרנט פורסמו ארבע אפשרויות עיצוב. הציבור הצביע דרך האינטרנט, והעיצוב הזוכה בצבעי כחול-לבן זכה בתמיכה של 34.9% מתוך 62,871 מצביעים. בנוסף בוצע סקר בקרב 4,000 מנוסעי הרכבת בתחנות (התוצאה הייתה כמעט זהה).
החוגונים עברו בדיקות ומבחנים בגראץ שבאוסטריה, והקרונות עצמם נבחנו בשווייץ על ידי חברת PROSE. הקרונות הגיעו לישראל בין 18 ביוני 2008 ליולי 2009, לאחר שלוש דחיות במועד ההספקה. בתחילת שנת 2010, בעקבות מחסור צפוי בציוד נייד, החליטה רכבת ישראל לממש את האופציה לרכישת קרונות נוספים, והזמינה ארבעה קרונות ניהוג ו-27 קרונות רגילים תמורת 46 מיליון אירו. הקרונות הגיעו לארץ בקיץ 2011.
נתונים טכניים
סימנס ויאג'ו לייט מורכבת בדרך כלל משלושה או 9 סוגי קרונות: קרון ניהוג עם גנרטור להפעלת מערכת החשמל בקרונות, קרון נוסעים נגרר וקרון נוסעים נגרר המותאם לכיסאות גלגלים. בקרונות של רכבת ישראל מדגם זה יש חיבור ל-wifi.להלן נתוני הקרונות ברכבת:
הרכבת מסוגלת לנוע במהירות של 160 קמ"ש.
תקלות
בפברואר 2009, דווח על שורה של בעיות טכניות שהתגלו ברכבות. בין היתר נטען כי מרחק הבלימה גדול יותר בעת נסיעה צפונה, אורך הרכבת בתצורה מלאה של תשעה קרונות חורג מאורך הרציפים בחלק מהתחנות, המעברים ודלתות הכניסה אל הקרונות צרים, וכן התגלו תקלות במערכת הנגישות. מרכבת ישראל נמסר שהדיווח נופח מעבר לפרופורציה. אך למרות זאת במאי 2009 הוצאו הרכבות מהשירות לזמן קצר והוחזרו לאחר טיפול טכני .
יוסף גינצבורג
הברון יוסף (אוסיפ) יווזל גברילוביץ' גינצבורג (ברוסית: Осип (Иосиф-Евзель) Гаврилович Гинцбург; 1812, ויטבסק – 12 בינואר 1878, פריז) היה בנקאי ונדבן יהודי-רוסי, ראש משפחת גינצבורג.
ביוגרפיה
יוסף גינצבורג נולד בעיר ויטבסק שבמערב האימפריה הרוסית וגדל בתחום המושב היהודי. צבר עושר רב במלחמת קרים, ובשנת 1859, בהיותו בן 47, פתח בעיר סנקט פטרבורג בנק גדול בשם "יוסף יווזל גינצבורג", שעד מהרה הפך לאחד מן המוסדות הפיננסיים החשובים ברוסיה. במהלך השנים תרם הבנק רבות להקמת מסילות ברזל ולפיתוח כריית זהב בסיביר.
בסנקט פטרבורג פעל לטובת הקהילה היהודית. בשל עושרו ומעמדו היה גינצבורג בעל השפעה אצל השלטונות, ופעל לשיפור מעמד היהודים ולהתרת מגוריהם כתושבי קבע גם מחוץ לתחום המושב. בשנת 1863 הקים גינצבורג בית כנסת ראשון בעיר. כן תרם לתלמוד תורה בווילנה, עיר מוצאו של אביו גבריאל.
הודות למאמציו של גינצבורג, התקנות ביחס לשירות יהודים בצבא הצאר הושוו בשנת 1874 לאלה האמורות ביחס לשירותם של בני עממים אחרים.
גינצבורג היה פילנתרופ שנודע בתמיכתו באמנים ובאנשי רוח יהודים, בהם למשל הפסל מרק אנטוקולסקי, ובביתו היה מצוי תמיד מקבץ שלהם. בשנת 1872 קיבל מידי הדוכס הגדול של הסן את התואר ברון. ב- 1874 קיבל אישור של הצאר להשתמש בתואר זה בתחומי האימפריה הרוסית, הודות לתרומה שהעניקה המשפחה לרוסיה.
דן בוס (כדורסל)
הירוס דן בוס (בהולנדית: Heroes Den Bosch) היא קבוצת כדורסל הולנדית מהעיר דן בוס, המשחקת בליגת העל ההולנדית, ליגה הבלגית הולנדית וביורופקאפ.
המועדון הוא המעוטר ביותר בהולנד ומחזיק בשיא אליפויות הולנד (17). כמו כן זכה כ-7 פעמים בגביע ההולנדי ופעמים בסופר קאפ ההולנדי.
הקבוצה הגיע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1979.
דרך ה'
דרך ה' הוא ספרו של רבי משה חיים לוצאטו (רמח"ל), אשר פעל במאה ה-18. נכתב לאחר פולמוס ציבורי סוער על הגותו, שבעקבותיה נגנזו כתביו הקבליים. הספר עוסק בנושאים מרכזיים במחשבת ישראל בצורה שעל פניה היא פילוסופית ולא סודית (מיסטית), אך מושפעת עמוקות מתפיסת העולם הקבלית שלו. ראה אור במהדורות רבות.
מבנה הספר
הספר מחולק לארבעה חלקים, המסודרים בהדרגה משאלות מטאפיזיות כלליות ועד לשאלות הנוגעות בתפקידו ומחויבותו של האדם בעולם: בחלק זה, המושפע בתכניו ובסגנונו מהלכות יסודי התורה של רמב"ם, עוסק רמח"ל בשאלות הנוגעות למציאותו של הבורא, לתכליתה של הבריאה בכלל, המין האנושי והאדם הפרטי. כלל מערכת היחסים שבין הבורא ועולמו. השגחה כללית ופרטית על כלל העולם והאדם בפרט, כולל סדרי ההשגחה והשתלשלותה לפי שיטתו. מתוך דיון בכוחות הנפש ובמהותה בא הרמח"ל לדון בקשריה עם מה שמעל לטבע - כישוף, נבואה ודבקות באל. גם כאן הוא מושפע מדרכו של הרמב"ם, בהדגישו את ההבדל שבין נבואה רגילה לנבואתו של משה רבנו. בחלק זה דן רמח"ל בעבודה שהאדם מתחייב בה לאור החלקים הקודמים ומחלקה לחטיבות. ראשית הוא מחלק אותה לתלמוד (לו מוקדש הפרק הראשון) ולמעשה, כאשר חלק המעשה מתחלק לארבעה - תמידי (פרק ג', אהבת ה' ויראתו), יומי (קריאת שמע ותפילה, פרקים ד-ו), זמני (שבתות ומועדים, פרקים ז-ח) ומקרי (דברים שהאדם מתחייב בהם רק במצבים מסוימים).
מרעיונות הספר
דרך ה' הפך לספר לימוד ישיבתי בהיר לענייני קבלה ופילוסופיה, ועל כן יש לו חשיבות כמתווה השקפת עולם אמונית עכשווית.
גוף ונפש: "להיות הדבר הזה (הבחירה החופשית) נשלם כראוי, גזרה החכמה העליונה שיהיה האדם מורכב משני הפכים, דהיינו מנשמה השכלית וזכה, וגוף ארצי ועכור, שכל אחד מהם יטה בטבע לצדו. דהיינו: הגוף לחומריות והנשמה לשכליות, ותמצא ביניהם מלחמה, באופן שאם תגבר הנשמה, תתעלה היא ותעלה הגוף עימה."
חטא אדם הראשון והשפעתו: "השתדלותו המצטרך עתה להגיע לשלמות, הנה הוא כפול, כי יצטרך תחלה שישובו האדם והעולם אל המצב שהיו בראשונה קודם החטא, ואחר כך שיתעלו מן המצב ההוא שישובו האדם והעולם אל מצב השלמות שהיה ראוי לאדם שיעלה...<BR>מלבד כל זה גזרה מידת דינו יתברך שלא יוכלו, לא האדם ולא העולם מעתה, הגיע אל השלמות – עודם בצורה שנתקלקלה, דהיינו הצורה שיש להם עכשיו, שבה נתרבה הרע, אלא יצטרך להם בהכרח עבור מעבר ההפסד, דהיינו המיתה לאדם."
שכר לגויים: "לעולם הבא לא תימצאן אומות זולת ישראל, ולנפש חסידי אומות העולם יינתן מציאות בבחינת נוספת ונספחת על ישראל עצמם ונטפלים להם כלבוש הנטפל לאדם, ובבחינה זו יגיע להם מה שיגיע מן הטוב, ואין בחוקם שישיגו יותר מזה כלל."
אסטרולוגיה: "משפטי ההשפעה הזאת של הכוכבים, גם הם מוגבלים כפי מה שגזרה החכמה העליונה היותו נאות. וקצת מדרכיהם נודעים לפי סדרי המבטים, והוא מה שמשיגים הוברי השמים. אכן לא כל אמיתת סדריה מתגלית בזה."
תודחליאש הראשון
תוּדְחַלִיאַש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1430 - 1400 לפנה"ס, ורוב החוקרים רואים בו את המלך הראשון של האימפריה החתית.
אולם קשה לקבוע בוודאות מי היה אביו שכן נשתמרו מסמכים מעטים בלבד מסוף הממלכה החתית הקדומה שמאה השנים האחרונות שלה נחשבות לתקופת אופל. בעבר התייחסו אליו החוקרים כמייסדה של שושלת חדשה, אבל מחקרים חדשים הראו שהוא היה צאצא של שושלת המלוכה הלגיטימית של החתים. הוא הצליח להסיר מכס המלוכה את המלך הלא חוקי מוותליש הראשון ששיתף פעולה עם החורים.
האירוע המשמעותי ביותר שהתרחש בזמנו של תודחליאש הראשון היה סיפוח של ממלכות אַסוּוָה (הנמצאות במערב אנטוליה) לתחומי ממלכתו. אחד המהלכים הראשונים שיזם לאחר עלייתו לשלטון, היה לכרות ברית עם כיזוואתנה ממלכה שתושביה היו חורים ולווים מדרום מזרח לחתי. הוא עשה זאת בדרך של מגעים דיפלומטיים על ידי כך שהתחתן עם הנסיכה נִיכַּלמַתִי מכיזוואתנה. ברית זאת שיפרה את יכולת התמרון של הממלכה החתית בחזית הדרומית-מזרחית. בהמשך התמנה כַּנתוּצִילִי, בנם של בני הזוג, למושל בעיר הקודש כומני. הוא חיבר יצירות רבות בחורית ולווית. הברית הזאת בין הממלכות הביאה להשפעה רבה של התרבות החורית על התרבות החתית, בעיקר בנושא פולחן ודת.
בימינו ישנם מספר חוקרי מקרא אשר מזהים בתודחליאש הראשון את תדעל מלך הגויים אשר מוזכר ב, כחלק מן הקואליציה שהקים כדרלעומר מלך עילם כנגד חמשת מלכי כיכר הירדן.
נצ'ירוואן בארזאני
נצ'ירוואן אידריס בארזאני (בכורדית: نێچیرڤان ئیدریس بارزانی או Nêçîrvan Îdrîs Barzanî; נולד ב-21 בספטמבר 1966) הוא נשיא כורדיסטן העיראקית השני, המכהן בתפקיד זה החל מיוני 2019. בארזאני כיהן כראש הממשלה האזורית של כורדיסטן לשעבר בכורדיסטן העיראקית, שכיהן התפקיד ממרץ 2006 עד יולי 2009 ומשנת 2012 ועד שנת 2019.
בארזאני הוא נכדו של מוסטפא בארזאני שהנהיג את המאבק המזוין למען אוטונומיה של כורדיסטן העיראקית מול משטר הבעת' בעיראק, ומול איראן בתקופת השאה, ואחיינו של מסעוד בארזאני ששמש כנשיא כורדיסטן העיראקית הראשון.
ברנרדינו מסיינה
ברנרדינו מסיינה (באיטלקית: Bernardino da Siena; 8 בספטמבר 1380 - 20 במאי 1444) הוא קדוש נוצרי. ברנרדינו היה כומר, מטיף ומיסיונר פרנציסקני איטלקי. הוא נחשב לגדול המטיפים של תקופתו.
ברנרדינו הטיף נגד כישופים, הימורים, הלוואה בריבית, רצח תינוקות, נגד הומוסקסואליות, צוענים ויהודים.
ברנרדינו נולד במסה מריטימה בטוסקנה (שהייתה אז שייכת לסיינה) למשפחת האצולה אלביצסקי (Albizeschi). אביו היה מושל העיר, אך הוא התייתם בגיל שש וגודל על ידי דודתו, שהייתה אדוקה בדתה. לאחר שסיים את לימודיו, הוא החל ללמוד משפטים בסיינה ועבד עם החולים בבית החולים סנטה מריה דלה סקלה. הוא עבד בבית החולים בזמן התפרצות מגפת הדבר ב-1400 וקרא לאחרים לעבוד שם. מסירות זו כמעט עלתה לו בחייו, לאחר שהוא עצמו נדבק במחלה. הוא הצטרף למסדר הפרנציסקני, אך נכון לעקרונותיו, סירב לקבל תואר של בישוף והמשיך להטיף ככומר פשוט, תוך שימוש בתמונות להבהרת מסריו.
המועצה הנורדית
המועצה הנורדית ומועצת השרים הנורדית הן ארגונים בינלאומיים שמטרתם - שיתוף פעולה בין המדינות הנורדיות. המועצה הנורדית הוקמה בתום מלחמת העולם השנייה. בשנת 1952 יצרה שוק עבודה משותף, המאפשר תנועה חופשית של עובדים בין המדינות החברות, בלא צורך בדרכונים.
ניהול הארגון וסמכויותיו
משרדי המועצה ממוקמים בקופנהגן שבדנמרק. לארגון נציגויות בכל המדינות החברות. לארגון אין כוח משלו. המדינות החברות וממשלותיהן צריכות ליישם את החלטות המועצה באמצעות חקיקה מקומית בכל אחת מבתי המחוקקים של חבריה.
שועל ערבי
שועל אדום ערבי (שם מדעי: Vulpes vulpes arabica) הוא תת-מין של השועל המצוי יליד חצי האי ערב, ובמיוחד הרי חג'ר והרי דופאר בעומאן, וכן, חי גם באיחוד האמירויות הערביות, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית, ישראל, ערב הסעודית ותימן.
המועצה הנורדית
ניהול הארגון וסמכויותיו
שפות העבודה של המועצה הן שוודית, נורווגית ודנית.
שועל ערבי
השועל הערבי הוא אחד משני תת-המינים של השועל המצוי שחיים בארץ. תת-המין השני הוא השועל הפלסטיני.
מאפיינים
השועל הערבי דומה בצבעו לשועל המצוי השכיח. עם זאת, שועל זה מותאם יותר לחיים המדבריים משאר תת-המינים, כאשר אוזניו גדולות בהרבה, וגופו קטן בהרבה מזה של שאר תת-המינים. לשועל הערבי יש גם פרווה בין בהונותיו, כדי למנוע כווייה בכפות הרגליים. צבעו חום בהיר בצבעו ומשקלו כ-2.7 ק"ג.
המועצה הנורדית
היסטוריה
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נעשה ניסיון להרחיב את סמכויות המועצה ולהקים ארגון הדומה לקהילה הכלכלית האירופית. נערך משא ומתן לצורך חתימה על אמנה במטרה להקים ארגון זה שהיה אמור להיקרא "נורדק". הניסיון נכשל בשל סירובה של פינלנד לאשרר את ההסכם בגלל יחסיה המיוחדים עם ברית המועצות. בהיעדרה של הסכמת פינלנד פנו נורווגיה ושוודיה וביקשו להצטרף לקהילה הכלכלית האירופית. דנמרק הצטרפה ב-1973. שוודיה ופינלנד הצטרפו לבסוף לאיחוד האירופי בשנת 1995.
שועל ערבי
התנהגות ואקולוגיה
השועל הערבי הוא בעל חיים מתבודד ברובו, אך עשוי להיות בקבוצות חברתיות רופפות של פרטים בודדים. השועל הערבי הוא נווד ותופס באופן זמני טווח בית מוגדר. התזונה שלו מורכבת ממכרסמים, ציפורים ודגים כמו גם צמחייה מדברית ואפילו גזר. השועל הערבי הוא פעיל ביותר בלילה. גורי השועלים הקטנים פוקחים את עיניהם לאחר עשרה ימים מהלידה. שועלים ערביים חיים בבתי גידול שונים, הכוללים הרים, חופים, מדבריות וערים.
מרטין רון
ביוגרפיה
רון נולד בהאמאר, נורווגיה. הוא השתתף במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן לאנטארקטיקה בשנים 1911–1912, והיה בין הנשארים בספינה פראם בזמן שקבוצת החורפים ירדה אל החוף במפרץ הלווייתנים להכין את המסע אל הקוטב הדרומי. משנת 1918 עד 1920 השתתף במשלחת של אמונדסן דרך המעבר הצפון-מזרחי בספינה מוד וב-1925 ו-1926 עזר לאמונדסן לתכנן את משלחת הספינה המעופפת שלו. כמו כן, לקח רון חלק במשלחת הראשונה לאנטארקטיקה של ריצ'רד בירד בשנים 1928–1930.
רון היה אביו של חוקר הקוטב פין רון, שהיגר לארצות הברית בשנת 1923. רון קיבל את מדליית הקוטב הדרומי.
גלבוע (מכונית)
גלבוע הייתה מכונית משפחתית בעלת ארבע דלתות העשויה מפיברגלס מתוצרת יצרנית הרכב הישראלית אוטוקרס. עשר יחידות בסך הכל יוצרו והורכבו בטירת כרמל בשנת 1966. הדגם נקרא על שם הר הגלבוע.
היסטוריה
יצחק שובינסקי, מנכ”ל אוטוקרס, בישר את תוכניותיה של החברה לשנת 1967 לעיתונאים שהתכנסו בבית סוקולוב ביום רביעי ה-15 ביוני 1966. ביריד המזרח, שעמד להיפתח תוך מספר ימים בגני התערוכה בתל אביב, תשיק אוטוקרס שני מוצרים חדשים: טנדר סוסיתא 12 ומכונית משפחתית בת ארבע דלתות בשם גלבוע.
משנת 1966 פקד את ישראל מיתון קשה. היקף ההזמנות מהמפעל ירד, וייצורם של דגמים חדשים כמו ה"גלבוע" נכשל בשווקים. מחירה של ה-קונטסה 900 שהיה הדגם השלישי הנמכר ביותר בישראל עמד על 8,995 ל"י, זול משמעותית מדגם ה"גלבוע", מחירה של הקונטסה 1300 המכונית הנמכרת ביותר בשנת 1965 היה זול יותר, ומחיר ה-פיאט 850 שהייתה המכונית הנמכרת השנייה בישראל היה יקר ב-500 ל"י ממחיר ה"גלבוע".
ה"גלבוע" דמתה מאוד לדגם הכרמל עם זוג דלתות נוסף, עם תוספת של מגני פגוש, מגוון “אביזרי נוחות” שכללו דיפוני עץ בדלתות, רדיו ומכשיר חימום, תאי אחסון בדלתות, מושבים מסיביים יותר וצלחות גלגלים מקושטות, כמו גם מנוע "פורד 1500" סמ"ק כאופציה.
המשקוף שבין הדלת הקדמית והאחורית לא חובר לשלדה, והיה מתכופף תוך זמן קצר ומונע את סגירתן האטומה של הדלתות. הפתרון – ביטולן של הדלתות האחוריות – לא תרם למכירות. מאוקטובר 1966 יוצרו רק עשר יחידות.
אוטוקרס שרדה עד סוף 1965, אז נכנסה לשותפות עם "ליילנד-טריומף" אשר דאגה לשיפור הסדרה כולה, לציידה במנוע הרלד 12/50 1146 סמ"ק וכן ברכיבים קטנים אחרים מתוצרת טריומף.
שבט אפרים
שֵׁבֶט אֶפְרַיִם הוא אחד משבטי ישראל המתוארים במקרא. בני השבט נקראים "אפרתים". השבט נקרא על שם בנו השני של יוסף, אפרים.
שבט זה נודע בחשיבותו והצמיח מתוכו מספר מנהיגים מהותיים, ביניהם יהושע בן נון אשר הנהיג את העם בכיבוש הארץ וירבעם בן נבט מייסד ממלכת ישראל.
ברכת יעקב
יעקב מברך את בניו של יוסף בנפרד, ומקדים את ברכתו לאח הצעיר אפרים על פני האח הבכור מנשה. .
ברכת משה
שבט אפרים קיבל את ברכת משה לשני בני יוסף אפרים ומנשה בפרשת וזאת הברכה: .
משפחות השבט
משפחות השבט העיקריות היו שותלח, בכר ותחן, ומבני שותלח משפחת ערן. כך לפי מפקד בני ישראל בערבות מואב. לעומת זאת לפי הרשימה בדברי הימים אלו היו שותלח ובריעה, ואחותם שארה. יש פרשנים שקשרו את 'ברד' ו'תחת' המוזכרים שם כשמות שונים ל'בכר' ו'תחן' שנמנו בערבות מואב.
יציאת מצרים
לפי מדרשי חז"ל, אחת הסיבות לכך שבני ישראל נסובו במדבר ולא עלו ישר לארץ ישראל היא מלחמה מוקדמת יותר של שבט אפריים בפלשתים, לאחר שיצאו ממצרים לפני שהוצאים משה (ראה פירוש יוב"ע על ). ובפרקי רבי אליעזר מובא שעוד לפני הגעתו של משה יצאו בני אפריים בעקבות משיח שקר בשם נון ונתפסו על ידי המצרים: "ר' אליעזר אומ' כל אותן השנים שישבו ישראל במצרים ישבו בטח ושאנן ושלו עד שבא נון מבני בניו של אפרים ואמ' להם נגלה לי הב"ה להוציא אתכם ממצרים. בני אפרים בגאות לבם שהם מזרע המלכות וגבורי כח במלחמה לקחו את נשיהם ואת בניהם ויצאו ממצרים ורדפו המצריים אחריהם והרגו מהם מאתים אלף כלם גבורים שנ' בני אפרים וכו'" (פרקי דרבי אליעזר, מ"ח).
עוד עולה מהמקורות כי חלק משבט אפריים כבר ישב מחוץ למצרים טרם יציאת מצרים. למשל התוספת של 20,500 במפקד השני של שבט מנשה לעומת המפקד הראשון 'במדבר' (כו, לד מול א, לה; ב, כא) מחזקת את הסברה, שמשפחות מכיר וגלעד כבר ישבו בגלעד, כשאחיהם הגיעו ממצרים. דעה נוספת רומזת שאותם אנשים שכבר ישבו מחוץ למצרים היו מאותם שנפלו בקרב בניסיון היציאה הראשון ממצרים.
סמלי השבט: אבן החושן והדגל
על פי הפירוש, האבן שמייצגת אותו ואת שבט מנשה היא אבן השוהם שאותה נשא אהרן הכהן עם שאר האבנים הטובות שנשא על ליבו.
על פי המדרש, סמל שבט אפרים היה דגל שחור ועליו ציור של מצרים ושל שור, על פי הכתוב: "בְּכוֹר שׁוֹרוֹ הָדָר לוֹ וְקַרְנֵי רְאֵם קַרְנָיו, בָּהֶם עַמִּים יְנַגַּח יַחְדָּו אַפְסֵי אָרֶץ, וְהֵם רִבְבוֹת אֶפְרַיִם וְהֵם אַלְפֵי מְנַשֶּׁה:".
נשיאי השבט
יְהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן משבט אפרים, היה אחד המרגלים שנשלחו לבדוק את מצבה של הארץ המובטחת. הקב"ה מינה את יהושע בן נון להיות יורשו של משה רבנו לאחר מותו. יהושע בן נון היה המנהיג שכבש לראשונה את שטחי ארץ ישראל לאחר יציאת מצרים.
המסע במדבר
בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט אפרים כראשון במחנה שהיה ממערב למשכן.
נחלת השבט
נחלת שבט אפרים עלתה בגורל ב"בית יוסף", לאחר שמטה בני יהודה היה השבט הראשון אשר קבל נחלה מיהושע בן נון, לאחר כיבוש ארץ כנען. הנחלות של בית יוסף, אפרים ומנשה, נחשבות לגדולות. שבט אפרים התנחל בתחום בין נחל הירקון לבין נהר הירדן וכללה את החלק המרכזי של שטח ההר שבין ירושלים לעמק יזרעאל. נחלה זו כללה ערים חשובות בתקופת המקרא דוגמת שכם, בית אל ושילה.
שבט מנשה, שהיה שותף להגרלה, קיבל את האזור מהים התיכון עד הגלעד והר החרמון, והתקיימה בהם ברכת משה: "וּמֵרֹאשׁ הַרְרֵי קֶדֶם, וּמִמֶּגֶד גִּבְעוֹת עוֹלָם.
השבט בארץ ישראל
בתקופת השופטים באו בני אפרים בתלונות כנגד השופטים גדעון בן יואש ויפתח הגלעדי, בשני סיפורים שונים, על שלא שיתפו אותם במלחמותיהם. בעוד שבימי גדעון נפתרה המחלוקת בדרכי שלום, בימי יפתח היא נגמרה בטבח נורא בבני אפרים.
אישים מפורסמים שיצאו משבט אפרים כוללים את יהושע בן נון, בית ירבעם בן נבט ובית אחאב.
סופו של השבט
שבט אפרים נחשב במסורת היהודית כאחד מעשרת השבטים האבודים של בני ישראל. עם חורבן ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס לערך, רבים הוגלו לרחבי האימפריה האשורית; אחרים נטמעו בממלכת יהודה. אמנם, בספר דברי הימים ב' מוזכר כי בימי חזקיהו, שארית הפליטה של ממלכת ישראל, כולל שבט אפרים, הוזמנו לירושלים על מנת לחגוג את חג הפסח, ובימי יאשיהו, המקדש משופץ בכסף שנאסף גם "מיד מנשה ואפרים ומכל שארית ישראל" (ל"ד, ט'). מספר מחקרים מהשנים האחרונות מעידים כי ההגליות האשוריות באזור השומרון היו כנראה משמעותיות פחות מהמתואר בספרי מלכים, ונראה שרבים מתושביו נותרו במקומם לאחר הכיבוש האשורי. השומרונים מייחסים את עצמם לשבטי אפרים ומנשה (וגם לוי) שנותרו בארץ לאחר הכיבוש האשורי, והמחקר האקדמי בן-זמננו מאשר במידה רבה את טענה זו. יהודי קוצ'ין גם הם מייחסים את עצמם לשבט זה.
אירו (דמות)
גנרל אִירוֹ (באנגלית: Iroh; בכתב סיני: 艾洛), המכונה גם דוד אירו, הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה המונפשת "אווטאר: כשף האוויר האחרון". הדמות, פרי יצירתם של מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דובבה על ידי מאקו איוומאצ'טו בשתי העונות הראשונות, ולאחר פטירתו של מאקו, המדבב גרג בולדווין דיבב את דמותו בעונה השלישית של הסדרה ולאורך הספין-אוף "האגדה של קורה".
שבט אפרים
שיבת ציון
בתיאור שיבת ציון בספר דברי הימים א' פרק ט' מתוארים החוזרים לארץ ישראל כאנשים מהשבטים יהודה, בנימין, לוי, מנשה ואפרים (שני השבטים האחרונים היו חלק מתושבי ממלכת ישראל במקור לאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת, פרופסורים כמו: מ.ד. קאסוטו וא.ש. הרטום מפרשים זאת כ:"שרידי עשרת השבטים שהתיישבו בממלכת יהודה"), עם זאת תיאור בני השבטים: מנשה ואפרים, אינו מוזכר בתיאור השבים ארצה שבספר עזרא שבו מתוארים שבי ציון כאנשים משבט יהודה, בנימין ולוי (כולל הכהנים).
אירו (דמות)
אירו הוא כשף אש עוצמתי להפליא, דהיינו יש לו הכוח ליצור בטלקינזיס ולטפלל אש כרצונו. בעברו היה גנרל בכיר בכוחות המזוינים של אומת האש והנהיג מצור על העיר הבדיונית בה סינג סה, המצור נשבר רק כאשר בנו היחיד לו-טן נפל בקרב. הוא אחיו הבכור של שליט האש אוזאי, ראש אומת האש שמנהיג מסע אכזר לכיבוש שלושת העמים האחרים ביקום הדמיוני של אווטאר — שבטי המים, נוודי האוויר וממלכת האדמה. במהלך הסדרה, הוא מלווה את אחיינו צוקו שהוגלה מאומת האש במסעו לתפוס את הפרוטגוניסט, אווטאר אנג, במטרה להשיב את כבודו של הנסיך הצעיר ואת בכורתו לכתר. אירו מתגלה כמנטור המבקש לסייע לאחיינו להפוך לאדם טוב יותר מאביו.
בפרק "סיפורי בה סינג סה", שמו של אירו נכתב "艾洛". הפרק הוקדש "לכבוד מאקו" (מאקו איוומצ'טו), שמת חודשים אחדים לפני שידור הפרק.
ביוגרפיה דמיונית
לפני האירועים ב"כשף האוויר האחרון", היה אירו בנו הבכור של שליט האש אזוּלוֹן, אם כי את אזולון ירש בנו הצעיר, אוזאי, בעקבות נסיגתו של אירו מהחיים הציבוריים, זאת לאחר שבנו לו טן נפל במצור על בירת ממלכת האדמה, בה-סינג-סה, תוך מאמץ מלחמתי לכיבוש בירת הממלכה בידי אומת האש במהלך מלחמת מאה השנים. לאירו היה חזון בראשית חייו כי הוא זה שיכבוש את עיר הבירה, אך עקב מות בנו היחיד נגוזו תקוותיו כמצביא. לאחר שתמיד הונע מכוח תחושת שליחות מאשר שאפתנות אישית, נטש אירו את המצור.
אירו שיקר כי הרג את אחרון הדרקונים בעולם, מה שזיכה אותו בתואר "דרקון המערב" לצד יכולתו לשאוף ולנשוף אש. בפועל אירו היה התלמיד הסודי והאחרון של שני הדרקונים שנותרו בחיים, ראן ושו, ומהם למד לכשף אש מתוך חיוניות ולא מתוך זעם, בניגוד למרבית כשפי האש בני זמנו. אירו שיקר בדבר הריגת אחרון הדרקונים כדי להביא לסיום מסורת אומת האש של ציד דרקונים. הוא היה חבר בכיר באגודת הסתרים הבין-לאומית "מסדר הלוטוס הלבן".
מעלליו בסדרה
כאשר הסיפור מתחיל בספר הראשון, אירו מלווה את הנסיך צוקו המגורש במסעו ללכוד את האווטאר, כשף על-אנושי שתפקידו לשמור על הסדר העולמי המהווה איום על מסע הכיבוש של אומת האש. לאחר שנודע לו על התוכנית של צאו, אדמירל בצבא אומת האש, לחסל את רוח הירח כדי להפשיט את כשפי המים בשבט המים הצפוני מכוחם ובכך לשבש את הסדר הטבעי, אירו מתקיף את צאו ומוכרז כבוגד.
במהלך הספר השני, הוא ואחיינו נמלטים מאומת האש. לאחר שנפצע קשות על ידי אחייניתו אזולה ועובר טיפולי שיקום בידי צוקו, אירו מלמד את צוקו טכניקה להכוונה מחדש של ברקים בהשראת כשפות המים, שיכולה להיווצר על ידי צורה מתקדמת של כיבוי אש אשר צוקו, עם מוחו הלא-ממוקד, לא הצליח לשלוט בה. זאת בשעה שאזולה המתחרה לכס המלוכה שולטת בקלות בכשפות הברקים שכן היא ילדת-פלא מבחינת כשפות אש. בסופו של דבר אירו נטמע כפליט בבה-סינג-סה, שם הוא וצוקו מנהלים בית עסק לממכר תה. אירו נחרד כאשר אזולה משכנעת את צוקו לחבור אליה ולשוב אל הארמון באומת האש, ולאחר מכן נעצר אחרי שחיפה על אווטאר אנג וחבריו להימלט מהעיר הכבושה.
ברומן הגרפי "ההבטחה" אירו מעניק ייעוץ פילוסופי לאנג ולצוקו בהתמודדות עם "תנועת שיקום ההרמוניה", תנועה חברתית שמטרתה לגרש את בני הקבוצה האתנית של אומת האש משטחי ממלכת האדמה. בנוסף, הוא ממציא "בועת תה". בספר הקומיקס "החיפוש", אירו מתפקד כשליט האש דה פקטו בזמן שצוקו נוסע לחפש את אמו. אירו השתעמם מתפקידו כשליט האש בפועל, וניצל את סמכותו כדי להכריז על יום הערכת תה לאומי.
בסדרת ההמשך של "אווטאר: כשף האוויר האחרון", "האגדה של קורה", נחשף כי בזמן מותו אירו ביצע מסע אסטראלי כדי להפוך לתושב עולם הרוחות. בפרק "עידן רוחני חדש", אירו נחלץ לעזרתה של קורה, הגלגול הבא של אנג כאווטאר, שנלכדה בעל כורחה במעמקי עולם הרוחות. בפרק "אפילה נופלת" ("Darkness Falls"), לאחר שהכיר אותם בחיים, אירו נתקל בילדיו של אנג — טנזן, קאיה ובומי — כשהם נכנסים לעולם הרוחות ומספק להם רמזים למיקומה של ג'ינורה, בתו של טנזן. קורה פוגשת את אירו שוב בפרק "האולטימטום", כשנכנסה בשנית לעולם הרוחות בחיפוש אחר האנרכיסט זאהיר. קוררה מסבירה לאירו שהיא מבולבלת ואינה יודעת כיצד להתמודד עם האיום שזאהיר הציב הן על נוודי האוויר והן על העולם. אירו מציע שקורה תשמע בעצתו של צוקו, כפי שעשה בעבר אנג.
אישיות
אירו הוא קליל, ידידותי ובעל חוש הומור יבש, והתייחס לגלותו מאומת האש כאל חופשה ממושכת. לא פעם הוא מתגלה כנהנתן, ומגלה עניין רב ברגיעה ובשעשוע מאשר במצוד של אחיינו אחר האווטאר. חרף גילו המבוגר, נראה אירו מפלרטט עם נשים שונות לאורך הסדרה והוא זכה לכינוי "נאה" (handsome) פעמים רבות .אף על פי כן, הוא אסטרטג מנוסה וערמומי, כשף אש מימון ועוצמתי, ומנטור אוהב ומלא רעות לאחיינו. באופן כללי, טבע אישיותיו של אירו ומהלך חייו הביאו אותו לאימוץ פילוסופיה הדוגלת בשלווה, הרמוניה והימנעות מקונפליקטים. עם זאת, כאשר הוא מאוים באופן אישי או נלחם נגד עוולות ואלימות כלפי חפים מפשע, הוא מסוגל להפוך ליריב עז ומפחיד.
בניגוד למגמה הרווחת באומת האש מאז סבו סוזין פתח במסע כיבושים עולמי, אירו מעדיף לתפוש את ארבע האומות חיות בהרמוניה ובשלום הדדי. אף על פי שאינו מוכן לגרור את אומתו למלחמת אזרחים שכן הוא היורש החוקי של אזולון כשליט האש, מתברר יותר ויותר שהוא רואה באחיינו כמי שיש לו הפוטנציאל להעלות את אומת האש על דרך המלך, וכשמגיעה העת המתאימה — הוא מעודד את צוקו להילחם באזולה בטרם תוכתר לשליטת האש. בפרק "סיפורי בה-סינג-סה" נדמה כי חלק מאדיבותו והאופטימיות שלו הן סוג של צמיחה פוסט-טראומטית הנובעת ממות בנו לו טן. ניתן לראות זאת בקינתו "עלים מהגפן", אותה הוא שר ביגון ביום הולדתו של לו טן.
אירו אוהב במיוחד אוכל, תה משובח, את משחק האסטרטגיה "פאי שו", ומוזיקה נעימה. מאוחר יותר הוא מגלה מיומנות בנגינה על פיפה וכלי נגינה אחרים. ככל הנראה בגלל חיבתו הבלתי-נלאית לתה, הוא בוטנאי חובב, אם כי זיהויו השגויים של זני צמחים גרמו לו להרעיל עצמו בתום לב. אישיותו מוצגת על הצד הטוב ביותר באינטראקציה עם אחיינו צוקו, עליו לקח חסות כסוג של אב.
ישיבת תורת חיים (ורשה)
ישיבת תורת חיים (ורשה) היא ישיבה בעלת צביון ליטאי, שהתקיימה בוורשה בין שתי מלחמות העולם, בראשות הרב צבי דב גליקזון - חתנו של רבי חיים סולובייצ'יק. לישיבה הייתה זיקה היסטורית למוסדות החינוך של רבי יצחק (איטשה) גרודזינסקי שנשאו את אותו השם, והיא נתפסה במידת מה כהמשך המפעל שלו.
הישיבה נבנתה במתכונת הישיבות הליטאיות, כראשיה כיהנו בנו וחתנו של הרב חיים סולובייצ'יק רבה של בריסק, ובשיא פריחתה למדו בישיבה כשלוש מאות בחורים, מהם שיצאו להוראה ורבנות בקהילות חשובות, היא התקיימה עד מלחמת העולם השנייה.
רקע היסטורי
בעת מלחמת העולם הראשונה הגיע לוורשה הרב ישעיהו וינוגרד מירושלים, והחל ביוזמה להקמת ישיבה ליטאית במתכונת מודרנית על דרך ישיבות ליטא, אשר תפנה הן לבחורי הישיבה הרבים שהגיעו לוורשה הבירה, והן לבני החסידים תושבי העיר. לצורך כך הוא בא בדברים עם כמה מגדולי הדור, וביניהם הרב חיים סולובייצ'יק מבריסק.
בשנת תרע"ט, מיד לאחר פטירת הגר"ח סולובייצ'יק נוסדה הישיבה, ונקראה על שמו ישיבת תורת חיים. הפתיחה נעשתה תוך פרסום ציבורי וגיוס תרומות וספרים בקרב תושבי ורשה. את האחריות הכלכלית על הישיבה לקחו על עצמם גבאי בית המדרש "חברת ש"ס" שברחוב נליבקי 39, אשר היה מרכזם של תלמידי החכמים הליטאיים בורשה. בתחילת דרכה שוכנה הישיבה בבית המדרש של ה"חברת ש"ס" אולם עד מהרה עברה הישיבה לקמפוס מרווח ברחוב גנשה 45. המתחם נתרם על ידי סימא ברויידא (אלמנת הרב יעקב ברוידא) ובו מבנים רחבי ידיים, ששימשו לת"ת, מכינה, ישיבה קטנה וישיבה גדולה.
זמן קצר לאחר הקמת הישיבה התמזגו אליה מוסדות תורת חיים הוותיקים מייסודו של ר' איטשע גרודזינסקי.
ישיבות הרב גרודזינסקי
ההתאחדות עם מוסדות אלו היוותה תגבורת משמעותית לישיבה החדשה, בעקבותיה נוסף ר"מ חדש - הרב מאיר פינקל - חתנו של הרב גליקסון, ומעתה היו שהישיבה נתפסה אצלם כישיבה מייסודו של ר' איטשע אשר נפטר כשנתיים לאחר הקמתה.
התפתחות הישיבה
בשנת תר"פ למדו בישיבה כמאה וחמישים בחורים, לישיבה נספח גם תלמוד תורה לילדים ונערים, בו למדו כמאתיים תלמידים בחלוקה לחמש מחלקות. עם הזמן התפתחה הישיבה, ומשצר המקום עברו חלק מהבחורים בחזרה אל בית המדרש של ה"חברת ש"ס" ברחוב נליבקי בו החלה הישיבה את דרכה. בתקופות מסוימות ריכזה הישיבה למעלה משלוש מאות בחורים וכבר בשנת תרפ"ח הגיע מספר בוגרי הישיבה במשך שנות פעילותה לאלפים.
עם צמיחת הישיבה נוצר גידול משמעותי בתקציב הנדרש לכלכלת הישיבה. מלבד הבחורים אשר זכו לפנימיה בתנאים מלאים כמקובל בישיבות הליטאיות החדשות, גם לילדי התלמוד תורה שהגיעו מבתי עניים ניתנו ארוחות. גבאי ה"חברת ש"ס" לא עמדו בנטל ופנו לעזרת העולם היהודי הרחב. בהמשך כאשר נפל העול הכלכלי של הישיבה על כתפי ראש הישיבה הרב גליקסון, פנה גם הוא ליהודי ארצות הברית, ואף תכנן נסיעה לשם לצורך גיוס כספים.
שיטת הלימוד ומבנה הישיבה
תלמידי הישיבה הגדול נחלקו לארבעה מחלקות שונות בהתאם לרמה הלימודית - שלוש כיתות ו"קיבוץ". בכיתה הראשונה למדו הבחורים גמרא עם רש"י ותוספות, בכיתה השנייה נוספו גם מפרשים, והשלישית הייתה הכנת הבחור ללימוד עצמאי, לקראת ה"קיבוץ" בו השתלמו להיות למדנים מובהקים ואף מורי הוראה בישראל. ללימודי קודש הוקדשו שמונה שעות ביום, ולמי מהכיתות הנמוכות שחפץ בלימודי חול הגיע בכל יום מורה מיוחד שלימד פולנית, היסטוריה, גאוגרפיה וכדומה.
המבנה של ישיבה מסודרת שלא בצורת לימוד משותף ב"שטיבל" היה חדש בוורשה החסידית, אך גם שיטת הלימוד הייתה חדשנית בסגנון ליטאי. בעקבות מגוריו בסוף ימיו של רבי חיים סולובייצ'יק בורשה הפולנית, החלה להיקלט בקרב יהודי ורשה שיטת הלימוד הליטאית-למדנית, שלא כמו שיטת הפלפול שהייתה נהוגה עד כה. שינוי זה בא לידי ביטוי בפריחת ישיבת תורת חיים בהנהגת חתנו של הרב סולובייצ'יק - שבעצמו היה פולני ממשפחה חסידית שהתקרב לשיטת לימודו של חותנו רבי חיים. בישיבה ניכרה עקבותיה של שיטת הפלפול הוותיקה, יחד עם ההתחדשות שהביאה שיטת הלמדנות ההגיונית-בריסקאית מבית גדולי ליטא.
שעורי חמיו היו לקו ומשקולת בדרך שיעוריו של ראש הישיבה הרב צבי דב (הירשל). עם זאת הייתה לו גישה אישית מיוחדת, בתוספת נופך וסגנון אישי משלו. בעוד חדושיו של רבי חיים היו מתומצתים ומכוונים רק לשורשי הדברים ולמסקנה שבהם, אצל ר' הירשל תפסה השקלא וטריא מקום נכבד, והוא נהג להתעכב על דף הגמרא הנלמדת על הסדר בישיבה.
תלמידי הישיבה
מבוגרי הישיבה שימשו ברבנות בקהילות ישראל, וביניהם קהילת וסילוביץ, רדום (ר' פייבל בורשטיין), איזביץ ועוד.
חנאר אנדרינואה
חנאר אנדרינואה קורטבארייה (נולד ב-9 במאי 1964 בבילבאו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
אנדרינואה שיחק לאורך רובה המוחלט של הקריירה בקבוצת אתלטיק בילבאו מעיר הולדתו, לאחר ששיחק בקבוצות הנוער והמילואים של המועדון. הוא שימש כקפטן הקבוצה במשך עשור, ואף נכלל בסגל הקבוצה שזכתה בדאבל בעונת 1983/1984.
לזכותו של אנדרינואה 28 הופעות במדי נבחרת ספרד, בהן כבש שני שערים. בין היתר, ייצג את הנבחרת בטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990.
קריירת משחק
אנדרינואה שמר על מקומו גם בעונה לאחר מכן, ובעקבות היכולת שהפגין אף זכה להופעת בכורה במדי הקבוצה הבכירה, כשפתח בהרכב של המאמן חאבייר קלמנטה במשחק החוץ מול אספניול ב-29 באוקטובר 1983, שהסתיים בשוויון 0-0. חודש לאחר מכן נטל חלק במשחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי, בו ניצחה בילבאו 1-0 את ברצלונה אך הפסידה 3-2 בסיכום. בכך, היה אנדרינואה לחלק מהקבוצה שזכתה באותה העונה בדאבל הספרדי.
לאחר עונה נוספת בה שיחק בעיקר במדי קבוצת המילואים, לצד הופעה בודדת בקבוצה הבוגרת, הושאל אנדרינואה לעונה אחת לריאל ואיאדוליד. אנדרינואה לא החמיץ ולו דקת ליגה אחת לאורך העונה, כשפתח בכל 34 משחקי הליגה של קבוצתו ושיחק לכל אורכם. בנוסף, כבש שני שערי ליגה באותה העונה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום העשירי בטבלה.
בעונת 1986/1987 שב אנדרינואה לסגל בילבאו של המאמן חוסה אנחל איריבר, והפך לשחקן הרכב חשוב ומשמעותי. בתום אותה, ועם עזיבתו של הקפטן אנדוני גויקוצ'יאה, זכה אנדרינואה בסרט הקפטן של הקבוצה, ועונה אחר כך סייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה.
אנדרינואה שימש כקפטן הקבוצה במשך עשור, וצבר למעלה מ-300 הופעות ליגה, וקרוב ל-400 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה. כמו כן, כבש אנדרינואה בכל אחת מעונות אלו, למעט עונה אחת. בשתי עונותיו האחרונות במועדון איבד את מקומו הקבוע בהרכב, ובתום עונת 1996/1997 פרש ממשחק פעיל בגיל 33.
נבחרת ספרד
הקריירה הבינלאומית של אנדרינואה החלה כבר בגילאי הנוער. בשנת 1986 זכה אנדרינואה עם ספרד הצעירה בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, לאחר ניצחון בגמר הכפול בדו-קרב בעיטות עונשין על איטליה.
אנדרינואה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-18 בפברואר 1987, תחת המאמן מיגל מוניוס, בהפסד הביתי 4-2 ל בממשחק ידידות. אנדרינואה החליף את הקפטן חוסה אנטוניו קמאצ'ו בדקה השבעים, ובדקות שלו על הדשא שמרה הנבחרת על שער נקי. כחודש וחצי אחר כך כבר עלה להופעה ראשונה במשחק רשמי, כשפתח בניצחון בחוץ של ספרד 3-2 על במסגרת מוקדמות יורו 1988.
אנדרינואה השתלב לסגל הנבחרת וזומן על ידי מוניוס לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית. במסגרת משחקי ההכנה לטורניר, כבש אנדרינואה את שער הבכורה שלו בנבחרת, בשוויון 1-1 מול. אנדרינואה פתח ושיחק לכל אורך שלושת משחקיה של ספרד בטורניר, אך כשל להעפיל עמה משלב הבתים. ספרד השיגה ניצחון בודד ושני הפסדים, סיימה שלישית בטבלת הבית והודחה.
אנדרינואה היה לחלק משמעותי בנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, תחת המאמן לואיס סוארס מירמונטס, עם שש הופעות ושער אחד. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר באיטליה. כמו בטורניר היורו שנתיים קודם לכן, פתח אנדרינואה בכל משחקי שלב הבתים, בהם סיימה ספרד בראש הבית. עם זאת, סיימה הנבחרת את דרכה בטורניר כבר בשלב שמינית הגמר מול. אנדרינואה פתח בהרכב אך הוחלף בדקה ה-49, במצב של שוויון 0-0. בסיום, ניצחה יוגוסלביה 2-1 בתום הארכה, והדיחה את הספרדים מהמשך הטורניר.
ההפסד ליוגוסלביה היה למשחקו האחרון של אנדרינואה במדי ספרד. בסך הכול לזכותו שני שערים ב-28 הופעות בנבחרת.
עלי שגב
עלי שגב (נולד ב-6 בדצמבר 1942) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
עלי שגב נולד בפתח תקווה, נצר למשפחת סלור הנמנית עם מייסדי העיר. סבו, בן-ציון וולפברג (1877–1976), יליד ריגה, היה מראשוני המושבה חדרה, ושימש משגיח בפרדסי הברון רוטשילד בפתח תקווה. אביו, שלמה וולפברג (1908–1981) נולד והתחנך בפתח תקווה, המשיך לימודיו בתיכון למסחר, היה חבר פעיל ב"הגנה", עבד כפקיד בוועד המושבה ולאחר מכן בעירייה, ושימש מזכיר העיר. אימו, חווה וולפברג לבית סלור (1909–2009) התחנכה בפתח תקווה, למדה בסמינר למורים ע"ש לוינסקי ועבדה כמורה בבית ספר יסודי.
לאחר סיום שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון, ולאחר מכן לתואר שני במנהל עסקים בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב. במקביל עבד כמהנדס בתעשייה האווירית.
בשנת 1970 התקבל ללימודי דוקטורט במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, אותם השלים בשנת 1973, וב-1974 הצטרף לסגל הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1990 מונה לפרופסור מן המניין.
במהלך השנים שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת טקסס בדאלאס, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), אוניברסיטת ניו יורק, בשנחאי, אוניברסיטת בריטיש קולומביה בוונקובר, ו בקליפורניה. כמו כן, ייעץ בתחום האסטרטגיה העסקית לחברות ישראליות, בהן אסם, מפעלי ים המלח, פניציה ועוד.
שגב כיהן כנשיא הראשון של המרכז האקדמי פרס, מהקמתו בשנת 2006 ועד שנת 2008.
מחקר
תחומי המחקר של שגב הם אסטרטגיה עסקית וניהול מערכות מידע. שגב חיבר עשרות מאמרים מדעיים שהתפרסמו בכתבי-עת מדעיים בתחום הניהול.
חיים אישיים
שגב מתגורר בהוד השרון, נשוי לאמנית יעל שגב, ואב לשלושה ילדים: אביב שגב – פרופסור לבינה מלאכותית באוניברסיטת אלבמה, שי שגב – עיתונאי ומרצה המתגורר בתל אביב, ונעה פלדמן-שגב – מנהלת הרכש והתפעול במכללה האקדמית בית ברל.
עלי זלצברגר
עלי מרדכי זלצברגר (נולד ב-12 במרץ 1960) הוא משפטן ישראלי, נשיא לשעבר של האיגוד האירופי למשפט וכלכלה, פרופסור מן המניין ודקאן לשעבר של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
שימש רכז סניף ירושלים של האגודה לזכויות האזרח וחבר הנהלת האגודה בשנים 1984–1988. למד תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בין השנים 1988–1993 למד לתואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת אוקספורד, ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בניתוח כלכלי של הרשות השופטת בישראל, באנגליה ובארצות הברית. מ-1993 הוא מלמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, בה כיהן כממלא מקום הדקאן בשנים 2002–2005, וכדקאן בשנים 2005–2008. לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון, באוניברסיטת קרליפורניה בלוס אנג׳לס, באוניברסיטת הומבולדט שבברלין, באוניברסיטת אוטרכט, באוניברסיטת טורינו, באוניברסיטת סן גאלן בשויץ ובאוניברסיטת המבורג. שימש חבר בוועדת מקצוע האזרחות של משרד החינוך ובמועצה הציבורית של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
זלצברגר הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
נשוי להיסטוריונית פניה עוז-זלצברגר, בתו של הסופר עמוס עוז, ולהם שני בנים.
ארגון האורומו העממי-דמוקרטי
ארגון האורומו העממי-דמוקרטי (אורומו: DHAABBATA DEMOKRAATAWAA UMMATA OROMO ידוע יותר בשם דדאוו) היא מפלגה פוליטית באתיופיה והסיעה הגדולה ביותר במפלגת האיחדג שבבחירות האחרונות לבית הנבחרים האתיופי שהתקיימו ב-15 במאי 2005 זכתה ב-327 מושבים מתוך 527 מושבים. בבחירות לבית הנבחרים במחוז אורומיה מפלגה זו זכתה ב-327 מושבים מתוך 527.
היסטוריה
הארגון הוקם לקראת סוף 1989 על ידי האיחדג לאחר הקרע עם החזית לשחרור אורומו לגבי המשך המאבק כנגד הדרג. בחודשים הראשונים הארגון הצליח לאתגר את כוחות הדרג באזורי האורומו שבהם קיבלה תמיכה בשאווה, ארסי, בלה, וואלגה, ילובור וסידאמו.
קלאודיה פסקואל
קלאודיה רפאלה טיישיירה פשקואל (בפורטוגזית: Cláudia Rafaela Teixeira Pascoal; נולדה ב-12 באוקטובר 1994) היא זמרת פורטוגלית שייצגה את פורטוגל בתחרות האירוויזיון 2018 אשר התקיימה בליסבון שבמדינת ביתה.
קורות חיה
ילידת מחוז פורטו שבפורטוגל. בשנת 2010 השתתפה בתוכנית השירה Ídolos (המקבילה הפורטוגלית ל"Pop Idol" הבריטית) ובשנת 2013 השתתפה בעונתה הראשונה של הגרסה הפורטוגלית של "אקס פקטור". היא נבחנה להנחות תוכנית אירוח מקומית בשם "Curto Circuito" המשודרת בערוץ SIC Radical בשנת 2014 וסיימה במקום השלישי. השתתפה ב-2017 בעונה החמישית בגרסה הפורטוגלית ל-"The Voice" והגיעה לשלב חצאי הגמר בו סיימה במקום השישי.
פשקואל נבחרה להשתתף על ידי תאגיד השידור הפורטוגלי (RTP) בתחרות הלאומית Festival da Canção הנערכת מדי שנה (החל מהשתתפותה הראשונה באירוויזיון 1964) לבחירת הנציג שייצג את פורטוגל בתחרות האירוויזיון בשנת 2018. פשקואל התמודדה עם השיר "O jardim" (הגינה) אשר נכתב על ידי איסאורה סנטוס הלוקחת חלק בביצוע השיר. שירה שובץ בחצי הגמר השני והיא העפילה לגמר הלאומי, בו ניצחה וזכתה לייצג את מדינתה באירוויזיון. מאחר שפורטוגל הייתה המדינה המארחת את התחרות שירה שובץ אוטומטית בגמר. ב-12 במאי 2018 הופיעה פסקואל בשלב הגמר של האירוויזיון, שבו דורגה במקום ה-26 והאחרון.
קרן קרוקולנדיה
קרן קרוקולנדיה (באנגלית: Crocolandia Foundation) היא גן חיות ומרכז שימור שנוסד בשנת 2001, וממוקם בעיר טליסאי סיטי, סבו, הפיליפינים. הפארק הוא הראשון מסוגו במרכז ויסאיאס, ובין בעלי החיים בפארק נמצאים עופות, לטאות, נחשים ותנינים. גן החיות מגדל גם בעלי חיים בסכנת הכחדה כמו תנין פיליפיני וחרדון מים. בעל החיים המפורסם ביותר בפארק הוא "לאפו-לאפו" תנין הים. מיני בעלי חיים אחרים בפארק כוללים: גחניים, קלאו אדום, יען, כוחיים, מיינה, איגואנה, סנאיים, צבים, טווסים, אייליים, חזיר יבלות ויסאיאני ועוד. בנוסף בפארק יש גם מוזיאון, ספרייה, גנים ובריכות דגים.
יחסי אוסטרליה–איי שלמה
סיוע חוץ אוסטרלי
אוסטרליה היא חלק משמעותי מסיוע החוץ של איי שלמה. ממשלת אוסטרליה מובילה יחד עם מספר מדינות נוספות את "תוכנית הסיוע האזורי בהגנה לאיי שלמה". מעל 7,000 חברי כוחות ההגנה של אוסטרליה נפרסו באיי שלמה כחלק מתוכנית זו.
ב-2013, הממשלה האוסטרלית ביצעה העברה של 500 מיליון דולר אמריקאי כדי לסייע כלכלית לאיים שנמצאו במצב כלכלי רופף. ב-2017 העבירה אותו סכום כסף פעם נוספת.
סזאר בונוני
סזאר בונוני (באנגלית: Cezar Bononi; נולד ב-15 ביוני 1986), הוא מתאבק ברזילאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
החיים שלפני
לפני קריירת ההיאבקות, בונוני שיחק בקבוצת הפוטבול של סאו פאולו סטורם.
ארגונים עצמאיים (2004–2015)
בונוני התאמן כדי להיות מתאבק תחת הדרכתו של בוב ג'וניור מהארגון הברזילאי BWF, והתחרה בארגונים עצמאיים בברזיל וברחבי דרום אמריקה. בארגון BWF החזיק באליפות של הארגון.
WWE (2015–2020)
באוקטובר 2015 פורסם שבונוני הוא אחד מ-19 מגויסים חדשים שהחלו את האימונים שלהם במתחם ה-Performance Center. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-10 במאי 2017 בהפסד לאליסטר בלאק במסגרת התוכנית NXT. את ניצחון הבכורה שלו רשם שלושה שבועות לאחר מכן לאנדרדה "סיין" אלמאס. במסגרת פרסי סוף השנה של NXT, בונוני זכה בקטגוריית "הכוכב העתידי של NXT". ב-24 בינואר נוצח על ידי נו ויי חוסה וב-28 בפברואר נוצח על ידי אדם קול. ב-12 בספטמבר, בונוני ואדריאן ג'אוד הפסידו בקרב זוגות לדני בורץ' ואוני לורקאן. ב-15 במאי 2019, בונוני הפסיד לקית' לי. ב-17 באפריל 2020, בונוני שוחרר מהחוזה שלו עקב קיצוצים בתקציב.
All Elite Wrestling (2020–היום)
ב-24 ביוני 2020 בפרק של התוכנית Dynamite, בונוני נצפה בקהל ביחד עם מספר מתאבקים נוספים, שהפרידו בתגרה אשר התפרצה בין המשתתפים בקרב חוטבי העצים. הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ב-29 בספטמבר בפרק של תוכנית המשנה Dark, ובו הוא הצטוות לשורות שון דין בהפסדם לגאן קלאב. במשך החודשים הבאים, בונוני השתתף בקרבות בתוכנית זו, כשהוא היה בעיקר בצד המפסיד. ב-26 בינואר 2021 בפרק של התוכנ ית Dark, בונוני חבר לשורות פיטר אבאלון. ב-10 בפברואר בפרק של התוכנית Dynamite, השניים הפסידו בקרב זוגות לקודי ולי ג'ונסון. ב-24 וב-31 במרץ במסגרת פרקי התוכנית Dynamite, בונוני הפסיד בקרבות יחידים לאדם פייג' וג'ון מוקסלי, בהתאמה. ב-28 במאי, בונוני הפסיד לדארבי אלין. ב-18 ביוני, בונוני המשיך במסכת ההפסדים שלו, הפעם לאורנג' קאסידי. ב-2 במרץ 2022 בפרק של התוכנית Dynamite, בונוני הפסיד לוורדלו.
פרידה פינטו
פרידה סלינה פינטו (בהינדי: फ्रीडा पिंटो, באנגלית: Freida Selena Pinto; נולדה ב-18 באוקטובר 1984) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית הודית, התפרסמה בעקבות הופעתה בתפקיד ראשי בסרט "נער החידות ממומביי" (2008), שבו גילמה את לטיקה, אהובתו של גיבור הסרט ג'מאל. ההצלחה המסחרית הגדולה ביותר שלה הגיעה עם תפקידה בסרט "כוכב הקופים: המרד" (2011), ובסרט הפנטזיה "בני אלמוות" (2011) ובשלל סרטים אחרים כמו "מוגלי: אגדת הג'ונגל" (2018), "אהבה, חתונה והכל מהתחלה" (2019) ו-"יומני האפלצ'ים" (2020).
ביוגרפיה
פינטו נולדה ב-18 באוקטובר 1984 במומביי, מהאראשטרה בהודו, להורים נוצרים-קתולים ממנגלור, קרנטקה, דרום הודו. אמה, סילביה פינטו, הייתה מנהלת בית ספר, ואביה, פרדריק פינטו, היה מנהל סניף בכיר של בנק בארודה בבנדרה ווסט, מערב מומבאי. אחותה הגדולה, שרון, עובדת כמפיקה בחברת המדיה NDTV (אנ') בניו דלהי.
למדה בבית ספר סיינט ג'וזף, שבפרבריי מלאד. לאחר מכן למדה במכללת סנט קסבייר (אנ') (חלק מאוניברסיטת מומבאי (אנ') ) במחוז פורט, בדרום מומבאי; שם למדה לתואר ראשון בספרות אנגלית עם התמחות בפסיכולוגיה וכלכלה. בקולג', היא השתתפה בתיאטרון חובבים, אך נמנעה מעבודות משחק ודוגמנות עד לסיום לימודיה ב-2005.
קריירה
ב-2005 פינטו החלה את דרכה כדוגמנית ונרשמה לסוכנות הדוגמנות עלית בהודו. בהמשך הנחתה בסדרת טלוויזיה הודית מקומית. היא החלה ללמוד משחק במחוז אנדהרי ב"סטודיו למשחק על שם על שם בארי ג'ון", שם למדה אצל במאי התיאטרון הבריטי בארי ג'ון.
בשנת 2007, סוכנות הדוגמנות של פינטו בחרה בה ובשש דוגמניות נוספות להיבחן לתפקיד הראשי בסרטו של דני בויל "נער החידות ממומביי", המבוססת על הרעיון המרכזי בספר המצליח "נער החידות ממומביי" מאת ויקאס סווארופ משנת 2005. לאחר שישה חודשים של אודישנים מקיפים, פינטו זכתה בתפקיד של לאטיקה, אהובתו של הדמות הראשית ג'מאל, בגילומו של דב פאטל הנאבק בסכנות ובקשיים רבים כדי לאתר אותה לאחר שהופרדו בילדותם על ידי רשת מקומית לסחר בילדים. הסרט, שזכה לשבחים במיוחד בשל העלילה והפסקול שלו, יצא לאקרנים בבכורה בממלכה המאוחדת ב-9 בינואר 2009, הניב הכנסות של כ-377.9 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב של 15 מיליון דולר. זה היה הסרט המצליח ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-81: הוא היה מועמד לעשרה פרסים, מתוכם זכה בשמונה, כולל הפרס לסרט הטוב ביותר. פינטו זכתה בפרס לפריצת השנה פ בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בפאלם ספרינגס, והיא הייתה מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה לשנת 2009.
בשנת 2010 הופיעה בסרטו של וודי אלן, "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי". באותה שנה הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של ג'וליאן שנאבל "מיראל".
בשנת 2011 הופיעה בסרט "כוכב הקופים: המרד" לצידו של ג'יימס פרנקו, ושיחקה בסרט הפנטזיה "בני אלמוות" של הבמאי טרסם סינג. באותה שנה שיחקה בסרט המלחמה האפי "זהב שחור" של הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו.
בשנת 2015 שיחקה בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים", דרמה בכיכובם של כריסטיאן בייל ונטלי פורטמן. באותה שנה כיכבה בתפקיד הנשי הראשי בסרט הפעולה האמריקאי-קולומביאני "תחרות נשק".
בשנת 2018 כיכבה בסרט ההרפתקאות "מוגלי" שביים אנדי סירקיס, שגם מככב בסרט.
בשנת 2021 שיחקה את התפקיד הראשי בסרט המתח "פריצה" בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס, לצדו של לוגאן מרשל-גרין המגלם את בעלה.
חיים אישיים
לפני שהחלה את הקריירה הקולנועית שלה, פינטו הייתה מאורסת לרוהאן אנטאו, שהיה היחצ"ן שלה בשלב מסוים. היא סיימה את מערכת היחסים בינואר 2009 וזמן קצר לאחר מכן החלה לצאת עם השחקן דב פאטל, איתו כיכבה בסרט "נער החידות ממומביי". לאחר מערכת יחסים של שש שנים, בני הזוג נפרדו בידידות בדצמבר 2014.