cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השיטה המדעית
הגדרה
לעיתים ההבנה כי גודל מסוים לא הוגדר בצורה ברורה יכולה להוביל לתאוריות חדשות. לדוגמה, המאמר הראשון של אלברט איינשטיין בנושא תורת היחסות הפרטית פותח בהגדרת סימולטניות ואורך. אייזק ניוטון דילג על רעיונות אלה, באומרו: "איני מגדיר זמן, חלל, מיקום ותנועה, כיוון שאלה ידועים לכל". מאמרו של איינשטיין מדגים כי אלה (רעיונות הזמן המוחלט, ואורך שאינו תלוי בתנועה) היו קירובים בלבד. פרנסיס קריק מזהיר אותנו כי כאשר מאפיינים נושא מחקר, יש להימנע מהגדרת דבר מה לפני הבנתו ברמה מספקת.
בחוקרו את התודעה, מצא קריק כי למעשה קל יותר לחקור מודעות במערכת הראייה, מאשר לחקור, לדוגמה, בחירה חופשית. הדוגמה בה הוא משתמש לצורך ההזהרה היא הגן; אופיו של הגן לא הובן היטב לפני עבודתם החלוצית של ווטסון וקריק לחקר מבנה ה-DNA; הקדשת זמן רב להגדרת הגן, לפני הבנת מבנהו, לא הייתה מועילה.
הפרצסיה של כוכב חמה
אפיון נושא מסוים עשוי לדרוש מחקר נרחב וממושך, אפילו לאורך מאות שנים. נדרשו אלפי שנות מדידות, על ידי אסטרונומים כשׂדִיים (Chaldea), הודים, פרסים, יוונים, ערבים, ואירופאים, על מנת להגדיר את התנועה של כדור הארץ. ניוטון הצליח להשתמש בתוצאות אלה ולהסבירן כתוצאה של חוקי התנועה שלו. אך בפריהליון במסלולו של כוכב חמה ניתן לזהות נקיפה (פרצסיה) שאינה מוסברת במלואה על ידי חוקי התנועה הניוטוניים; הפער בינה לבין החיזוי על פי חוקי ניוטון עומד על 43 שניות-קשת לכל מאה שנים. ההסבר המלא לתופעה ניתן על ידי תורת היחסות הכללית של איינשטיין, והיא הייתה אחד הרעיונות הראשונים שהעלה איינשטיין למבחן של נכונות התורה.
פיתוח השערה
השערה היא הצעה להסבר של תופעה, או הצעה מנומקת לקשר אפשרי בין תופעות. לעיתים קרובות להשערות צורה של מודל מתמטי. לעיתים, אך לא תמיד, ניתן לנסחן כהצהרות אקזיסטנציאליות, לפיהן לפן מסוים של התופעה הנחקרת יש הסברים אופייניים וסיבתיים, להם צורה של הצהרות אוניברסליות, כלומר - לכל מופע של התופעה יש מאפיין מסוים.
לניסוח הסבר לתופעות, המדענים משתמשים בכל משאב לרשותם - דמיון, רעיונות מתחומים אחרים, אינדוקציה, היסקים בייסיאנים וכולי. צ'ארלס פרס, בהשראת "אנליטיקה קודמת" של אריסטו, תיאר את השלבים הראשונים של מחקר, כטיעון רטרודוקטיבי. ההיסטוריה של המדע מלאה בסיפורים של מדענים שסיפרו על "פרץ השראה", או תחושה, שגרמו להם לחפש ראיות שיתמכו או יפריכו את הרעיון שלהם. מיכאל פולני הפך את היצירתיות הזו לאבן היסוד בדיוניו אודות מתודולוגיה.
לפי ויליאם גלן:
באופן כללי, מדענים נוטים לחפש תאוריות "יפות", או "אלגנטיות". בניגוד לשימוש המקובל במילים אלה, כאן הכוונה היא לתאוריה המתיישבות עם העובדות הידועות, אך פשוטות יחסית, וקלות לטיפול. התער של אוקאם משמש כלל אצבע לקביעת עניינים מסוג זה - לפיו, כאשר קיימים מספר הסברים אפשריים, ובהיעדר מידע נוסף, יש להעדיף את ההסבר שדורש פחות הנחות. לעניין זה, כאשר קיים הסבר הסותר תאוריה מוכרת ובדוקה, פעולה לפי התער משמעותה - להניח שהתאוריה המוכרת שגויה בדרך כלשהי.
תחזיות על סמך ההשערה
אם הניסויים המתבקשים לבדיקת התחזית אינם ניתנים לביצוע, ההשערה עדיין אינה שימושית לשיטה, ועליה לחכות לשלב מאוחר יותר, בו ייתכן כי טכנולוגיה או תאוריה חדשה יאפשרו בדיקת ההשערות.
ניסויים
הבקרה חשובה מאוד. לאחר ניסוח התחזיות, ניתן לבדוק אותן בעזרת ניסויים. אם תוצאות הניסוי סותרות את התחזית, ההשערות מוטלות בספק, ומחפשים הסברים לתוצאות. לעיתים ניסויים אינן מבוצעים כראוי, ולכן מתקבלות תוצאות סותרות. הקפדה על תכנון וביצוע נכון, וביצוע מספר ניסויים בשיטות שונות, מסייעים להפחתת הסכנה בכשל מסוג זה. אם התוצאות מאששות את התחזיות, גדל הסיכוי לנכונות ההשערות, אך הן עדיין עשויות להיות שגויות, ודרושים ניסויים נוספים.
לניסויים ייתכנו צורות שונות, בהתאם לתחזיות. הניסוי עשוי להיות ניסוי קלאסי במעבדה, ניסוי סמיות כפולה מבוקר (double-blind), או חפירה ארכאולוגית. אפילו טיסה במטוס היא ניסוי בו נבחנות ההשערות האווירודינמיות ששימשו לבניית המטוס.
מדענים מאמצים גישה של פתיחות מצד עורכי הניסוי. חלק חיוני בתהליך הוא רישום מסודר של הפרטים והתצפיות במהלך הניסוי, המסייעים לדיווח על התוצאות, ומספקים הוכחות ליעילות וליושרה של הפרוצדורה. הרישומים מסייעים גם בחזרה על הניסוי, המבוצעת כדי לודא את נכונות התוצאות, או ביצוע הניסוי תוך שינוי אחד או יותר מהפרמטרים. ניתן למצוא עקבות לשיטה זו בעבודתו של היפרכוס (190 - 120 לפנה"ס), כאשר קבע ערך לפרצסיה של כדור הארץ. ניסויים מבוקרים ניתן למצוא בעבודתם של מדענים מוסלמים, כמו אבו מוסא ג'ביר איבן היין (721 - 815 לספירה), מוחמד איבן ג'ביר אל-הרני אל-בטני (853 - 929) ואיבן אל-היית'ם (965 - 1039).
בדיקה ושיפור
ההתקדמות המדעית היא איטרטיבית. בכל שלב ניתן לעדן את הדיוק והנכונות של התהליך המדעי, כך שייתכן כי שיקול כלשהו יוביל מדען לחזור על שלב מוקדם יותר של התהליך. כישלון בניסיון לפתח השערה מעניינת עשוי להוביל את המדען להגדיר מחדש את נושא המחקר. כישלון השערה להפיק תחזיות בדיקות ומעניינות עשוי להוביל לדיון מחדש בהשערה או בהגדרת הנושא. כישלון הניסוי להפיק תוצאות מעניינות עשוי להוביל את המדען לבדיקה מחודשת של השיטה הניסיונית, ההשערה או הגדרת נושא המחקר.
מדענים אחרים עשויים להתחיל את המחקר שלהם ולהיכנס לתהליך בכל שלב. הם עשויים לאמץ את האפיון ולנסח השערה משלהם, או לאמץ את ההשערה ולהסיק השערות באופן עצמאי. לעיתים קרובות הניסוי לא נערך על ידי מנסח ההשערה, והאפיון מבוסס על ניסויים שביצע אדם אחר. תוצאות ניסויים שפורסמו יכולות גם הן לשמש כהשערה החוזה את יכולת החזרה עליהן (לקבלת אותן תוצאות).
אימות
המדע הוא מפעל חברתי, והעבודה המדעית מתקבלת על ידי הקהילה לאחר שאומתה. מרכיב קריטי באימות הוא חזרה על התוצאות הניסיוניות והתאורטיות על ידי אחרים בקהילה המדעית.
כדי להישמר מפני מדע רשלני ומידע כוזב, סוכנויות ממשלתיות המחלקות מענקי מחקר, כמו הקרן הלאומית למדע וכתבי עת מדעיים כמו Nature ו-Science דורשים כי החוקרים יארכבו את המידע והשיטות בהם השתמשו; זאת על מנת לאפשר לחוקרים אחרים לבחון את המידע והשיטות, ולהתבסס על מחקר קודם במחקריהם שלהם. בארצות הברית מידע מדעי ניתן לארכב במספר ארכיונים לאומיים, או במרכז המידע העולמי.
פילוסופיה יוונית
המודל הקלאסי מתבסס על עבודתו של אריסטו, שהבחין בין צורות ההיקש הלוגי המדויק והמקורב, הגדיר את סכמת הטיעון הרטרודוקטיבי המשולשת והטיעון ההיקשי, וכמו כן טיפל בצורות מעורבות כמו היקש בעזרת אנלוגיה.
האמפיריציזם האנגלי והרציונליזם
בעבודתו Novum Organum (משנת 1620) (השם מתייחס לאורגנון של אריסטו), תיאר פרנסיס בייקון שיטה חדשה של היגיון, המיועדת לשפר את התהליך הפילוסופי הוותיק של סילוגיזם.
המודל הפרגמטי של צ'ארלס פרס
בסוף המאה ה-19 ניסח צ'ארלס פרס סכימה רבת השפעה על התפתחות השיטה המדעית בכללותה. פרס האיץ את ההתקדמות בכמה חזיתות. ראשית, כאשר דן בנושא "כיצד להפוך את רעיונותינו לברורים יותר" (1878), שרטט שיטה לבדיקת אֲמִתּוּת מידע משוער באופן ניתן לווידוא אובייקטיבי; בתיאורו התקדם מעבר לאלטרנטיבות יסודיות, והתמקד גם בדדוקציה וגם באינדוקציה. כלומר, הציב את האינדוקציה והדדוקציה כמשלימות, ולא כגישות מתחרות (כפי שהוצגו עד אז, לפחות מאז דייוויד יום, שכתב במחצית השנייה של המאה ה-18).
צ'ארלס פרס (1839-1914), ראה את החקר המדעי כמין של הסוג "חקר", אותו הגדיר ככל אמצעי לקביעת אמונה, כלומר, כל אמצעי להגעה לדעה מיושבת בנושא הנדון. הוא ראה כי חקר, באופן כללי, מתחיל במצב של אי-ודאות, ומתקדם לכיוון ודאות, לפחות ברמה המספיקה להפסקת החקר באותה עת.
פרס תיאר את דרך הפעולה הבסיסית לשיטת ההשערה וניסוי. פרס שאב את תורת החקר ממרכיביה הבסיסיים בהיגיון הקלאסי, וזיקק אותה במקביל לפיתוח המוקדם של לוגיקה סימבולית לפתירת הבעיות בהסקת המסקנות המדעית של אותם ימים. פרס בחן וביטא את שלושת המצבים הבסיסיים של תהליך החשיבה המדעי, שמשחקים תפקיד מרכזי במחקר המודרני - אלה הם רטרודוקציה, דדוקציה ואינדוקציה. שלישית, פרס שיחק תפקיד חשוב בפיתוח הלוגיקה הסימבולית, למעשה בכך התמחה.
לדעת פרס, בעניינים מעשיים, הסקת מסקנות איטית אינה עדיפה בהכרח על אינסטינקט ומסורת, וחשב שהשיטה המדעית היא המתאימה ביותר לחקר תאורטי. יתרונה הגדול של השיטה המדעית על פני אחרות, הוא בכך שהיא מתוכננת להגעה למסקנות איתנות, עליהן ניתן לבסס פעולות מוצלחות. ב-1877, שרטט ארבע שיטות לקביעת דעה, דהיינו, יישוב הספק, ודירג אותן לפי מידת ההצלחה שלהן בהגעה ליישוב דעה מבוסס.
פרס אפיין את השיטה המדעית במונחים של שימוש בהסקת מסקנות, והדגיש במיוחד פיתוח הסברים. הוא הגדיר "אמת" כהתאמה של סימן (במיוחד - הצעה) לאובייקט הנדון, ובאופן פרגמטי, לא כקונצנזוס של כל קהילה סופית (כלומר, שחקירה בעניין תהיה פנייה למומחים לקבלת תשובות), אלא כדעה הסופית האידיאלית, אליה יגיעו כל החוקרים המדעיים באופן הגיוני, במוקדם או במאוחר, אם יחקרו מספיק לעומק.
במקביל, הגדיר את הממשי כאובייקט של סימן אמיתי (אובייקט זה יכול להיות אפשרות או תכונה, ממשות או עובדה קרה, הכרח או נורמה או כלל), שהוא מה שהוא ללא תלות בדעתה של קהילה סופית כלשהי, ופרגמטית, תלוי רק בדעה הסופית האידיאלית. דעה זו יכולה להיות קרובה או רחוקה מאיתנו כמו האמת עצמה. כלומר, התאוריה של פרס מתמצה ל-"בצעו את המחקר". הוא אפיין את השיטה המדעית כדלקמן:
פופר והאמפיריציזם הלוגי
בין שנות השלושים לשנות השמונים של המאה ה-20 התחולל ויכוח עז בקרב פילוסופים של המדע לגבי השאלה האם קיימת שיטה מדעית, ומהי. ההקשר בו התקיים הוויכוח היה הדיון בשאלה הרחבה יותר האם קיימת רציונליות מדעית, ומהי, ובמיוחד מהם הקריטריונים הרציונליים לבחירה בין תאוריות מדעיות מתחרות. השיטה המדעית, אם היא קיימת, תפתור את הבעיה הזאת מיד, משום שהיא תספק קריטריון מוסכם כזה לבחירה בין תאוריות מתחרות.
בפילוסופיה של המדע של המאה עשרים התגבשה הבחנה בין הקשר הגילוי להקשר הצידוק. הקשר הגילוי הוא המסגרת שבה מגיעים מדענים לתגליותיהם. הקשר הצידוק הוא התהליך שבו נותנים המדענים פשר לתגליותיהם באמצעות המסגרת התאורטית שבה הם פועלים. לפי העמדה האמפיריציסטית המסורתית, קיימת לוגיקה או שיטה הן של גילוי מדעי והן אישוש התגליות. לוגיקה זו מבוססת על אינדוקציה, כלומר על הסקת חוקים כלליים ממקרים פרטיים. עמדה זו מזוהה עם האמפיריציזם האנגלי המסורתי (ג'ון לוק, רוג'ר בייקון) וכן עם מספר חברים בפוזיטיביזם הלוגי.
בספרו "הלוגיקה של הגילוי המדעי" (1934) טען פילוסוף המדע קרל פופר, נגד העמדה האמפיריציסטית המסורתית, כי לא זו בלבד שאין לוגיקה או שיטה מסודרת של גילוי במדע, אלא שזה גם מצב רצוי. אולם, לפי פופר, הקשר הצידוק נשלט על ידי מתודה מדעית חמורה ולוגיקת הפרכה, שבה הם מעלים השערות נועזות ביחס לגילויים ומנסים להפריך אותן על ידי ביצוע ניסויים. גם לפי הנס רייכנבך אין לוגיקת גילוי - תהליך הגילוי נשלט על ידי כישרון, דמיון ואינטואיציה - אך לשיטתו תהליך הצידוק נשלט לא על ידי לוגיקת הפרכה אלא על ידי לוגיקת אישוש. פופר התנגד למושג האישוש, וטען שלכל תאוריה ניתן למצוא אישושים למכביר, כלומר אם רוצים ניתן לפרש כל תופעה כמאששת תאוריה, ולכן ערכה של תאוריה נמדד רק בניסיונות להפריכה.
גם קיומה של לוגיקת צידוק הועמד בסימן שאלה. הן השיטה המדעית שהציג קרל פופר המבוססת על עקרון ההפרכה והן שיטות האישוש של האמפיריציזם הלוגי עומדות בפני בעיית תת-ההיקבעות של תאוריות על ידי הנתונים (underdetermination of theory by data). לפי טיעון תת-ההיקבעות, המזוהה עם הפילוסופים דוהם וקוויין, כל מערכת נתונים אמפיריים עולה בקנה אחד עם יותר מתאוריה אחת, ואולי עם אינסוף תאוריות. משמעות הטענה היא שהשערה לעולם לא נבדקת ביחידות, אלא כל התאוריה נבדקת בצורה הוליסטית. כאשר השערה מופרכת, תמיד ניתן לשנות את אחת ההנחות התאורטיות, או אחת ההנחות על האופן שבו פועלים מכשירי המדידה וכו', כדי "להציל את התאוריה". פופר אינו מספק קריטריון מתי יש להפסיק לנסות להציל את התאוריה ולאמץ תאוריה חדשה, ולכן ניתן לטעון שהוא לא ניסח את השיטה המדעית, לפחות לא בשלמותה.
בפילוסופיה המאוחרת שלו פופר מודה בקיומה של בעיה זו ומדגיש כי מבחן ההפרכה הוא קריטריון לוגי להבחנה בין מדע ללא-מדע, ולא מתכון או שיטה שמדענים יכולים ליישם הלכה למעשה. בנוסף, הוא מכיר בכך שגם לחשיבה דוגמטית לא מוגזמת, המתבטאת בניסיונות מתונים להציל את התאוריה, יש ערך במדע. לשיטתו של פופר המאוחר, אין שיטה מדעית בדמות פרוצדורה שאחריה מדענים יכולים לעקוב, אלא הערובה לגידול הידע באמצעות מחקר מדעי היא בסופו של דבר חברה פתוחה בעלת נורמות של חשיבה ביקורתית ומוסדות חברתיים המגינים עליהן.
שנות השישים: המפנה ההיסטורי בפילוסופיה של המדע
תומאס קון חקר את ההיסטוריה של המדע בספרו "המבנה של מהפכות מדעיות". קון טען כי המדע מתקדם באמצעות מהפכות. תאוריה מדעית היא חלק ממכלול שקון מכנה "פרדיגמה". כאשר מהפכה מדעית מתרחשת, מדענים מאמצים פרדיגמה חדשה במקום הישנה. קון טען שהסטנדרטים להערכת תאוריות הם פנימיים לפרדיגמה. כאשר פרדיגמה מתחלפת, גם הסטנדרטים מתחלפים. לפי קון, אפוא, לא קיימת שיטה מדעית חיצונית לפרדיגמה. אמנם, ישנם ערכים המשותפים לכל המדענים כגון פשטות, פוריות וכו' שבאמצעותם הם מעריכים תאוריות, אבל הם כלליים מידי מכדי לאפשר הכרעה בין פרדיגמות מתחרות. ספרו של קון היווה בעצמו שינוי פרדיגמה בפילוסופיה של המדע והביא להתמקדות במקרי מבחן היסטוריים כדי לטעון טענות פילוסופיות.
הפילוסוף אימרה לקטוש הציג "מודל ביניים" בין פופר לקון. לקטוש האמין בקיומן של "תוכניות מחקר". תוכנית מחקר נשלטת על ידי עקרונות מטאפיזיים כלליים, הכוללים העדפות קוגניטיביות כגון השגת פשטות או דיוק ואמונות כלליות על טבע העולם, למשל: אבני היסוד של העולם הן חלקיקים בעלי כוחות משיכה ודחייה. העקרונות המטאפיזיים קובעים את שיטות המחקר, אולם אין הכרח שיביאו להצלחתו. מדענים בוחרים (בחירה רציונלית) לנטוש תוכנית מחקר אחת ולהעדיף את השנייה כאשר נראה שאחת מובילה למבוי סתום. תוכנית מחקר מוצלחת היא כזו, למשל, שמספקת ניבויים חדשים על העולם, ולא מסתפקת בהסברת התופעות הידועות זה מכבר.
פול פייראבנד מייצג את הדעה הקיצונית ביותר לגבי אי היתכנותה של השיטה המדעית. גם הוא בחן את ההיסטוריה של המדע, וטען כי המדע למעשה אינו תהליך מתודולוגי. בספרו "נגד המתודה" טען שהתקדמות המדע אינה התוצאה של יישום שיטה מסוימת, ושזהו מצב רצוי. פיירבראנד טוען כי "הכל הולך" במחקר מדעי, ומתכוון כי עבור כל מתודולוגיה או נורמה מקובלת במדע, ניתן לזהות מחקר מדעי מוצלח הסותר אותה. פייראבן ביסס את טענתו על מחקר היסטורי של גלילאו. לפי פייארבנד, גלילאו התעקש התעקשות דוגמטית על חלק מטענותיו, ובכך סטה מהעקרונות המיוחסים לשיטה המדעית. הכוונה המקורית הייתה שפייראבנד ולקטוש יכתבו ספר משותף שבו פייארבנד יטען נגד השיטה מדעית ולקטוש בעדה, אבל לקטוש נפטר לפני כתיבת הספר.
ביקורות מסוג זה הובילו לתוכנית החזקה, גישה רדיקלית לסוציולוגיה של המדע.
הכימאי והפילוסוף מיכאל פולני (1891 - 1976) בספרו "ידע אישי" משנת 1958, ביקר את הראייה המקובלת שהשיטה המדעית היא אובייקטיבית לגמרי ומייצרת ידע אובייקטיבי. לדידו ראייה זו היא תוצאה של אי-הבנת השיטה המדעית ואופי החקר המדעי באופן כללי. הוא טען כי מדענים חייבים לפעול גם לפי נקודות עניין אישיות בהערכת עובדות וההחלטה איזה שאלות מדעיות לחקור, וכך הם גם עושים בפועל. הוא סיכם כי יש צורך במבנה מסוים של חירות בשיטה למען התקדמות המדע - החופש של מדענים לשאוף לחקר מדעי למטרת ידע הוא דרישה מוקדמת לייצור ידע דרך ביקורת עמיתים והשיטה המדעית.
תקשורת, קהילה, תרבות
לעיתים קרובות לא אדם אחד מיישם את השיטה המדעית, אלא מספר אנשים בשיתוף פעולה ישיר או עקיף. שיתוף פעולה כזה הוא אחד האלמנטים המגדירים את הקהילה המדעית. פותחו מספר טכניקות להבטחת שלמות השיטה המדעית בסביבה זו.
ביקורת עמיתים
כתבי עת מדעיים משתמשים בתהליך של ביקורת עמיתים, בו המאמרים המוגשים לכתב העת על ידי מדענים מועברים למדענים בתחום (בדרך כלל אחד עד שלושה), בדרך כלל באופן אנונימי. מדענים אלה יכולים להמליץ על פרסום המאמר, אי פרסומו, פרסומו בשינויים מוצעים, או, לעיתים, פרסום בכתב עת אחר. שיטה זו משמשת לשמירת האיכות של הספרות המדעית, צמצום השגיאות, והרחקה של עבודה לא מדעית והונאות למיניהן. בדרך כלל אין מסתכלים בחיוב על עבודה שעיקריה פורסמו כבר בעיתונות הפופולרית (מכיוון שעוד לא עברה חלק חשוב בתהליך המדעי). לעיתים תהליך הביקורת עשוי לדכא את הפרסום של עבודות לא-שמרניות, במיוחד כאלה העשויות לערער את היסודות המקובלים בתחום מסוים, אך לעיתים התהליך עשוי להיות דווקא מתירני מדי. לעיתים מתבטאים חסרונות אחרים, כמו העדפת מקורבים ומשוא פנים (פרוטקציה). תהליך ביקורת העמיתים לא תמיד מצליח, אך הקהילה המדעית אימצה אותו באופן נרחב, כמעט מוחלט.
תיעוד וחזרה
לעיתים נסיינים מבצעים טעויות מערכתיות בניסוייהם, וסוטים באופן לא-מודע מהשיטה המדעית (עד כדי מדע פתולוגי) מסיבות שונות, ובמקרים נדירים אף מזייפים את תוצאותיהם במודע. לעיתים קיימים כשלים שהנסיינים אינם מודעים להם, וגורמים לשגיאה משמעותית בתוצאות, כמו תקלה במכשיר, זיהום בחומרים בניסוי, ועוד. מסיבות אלה ואחרות, מדענים אחרים מנסים לחזור על הניסוי, במטרה לאמת את התוצאות, וכך מסייעים לאישוש ההשערות.
ארכוב
על החוקרים לשמור על תיעוד מלא של הניסויים שערכו. תיעוד זה כולל את מטרות הניסויים, הפרטים הטכניים של הפרוצדורה, תצפיות במהלך הניסוי, ניתוחים סטטיסטיים ועוד. תיעוד זה מאפשר בדיקת איכות הניסויים והפרוצדורות לניתוחם, וחזרה עליהם כדי לאשש או להפריך את מסקנותיהם. תיעוד הפרוצדורות הללו עשוי לסייע בניסוח ניסויים חדשים לבחינת ההשערה, ויכולות להועיל למהנדסים שמנסים לבדוק את יכולת היישום של התגלית.
מגבלות התיעוד
המדען לא יכול לתעד כל מה שקרה בניסוי. עליו לבחור את העובדות הרלוונטיות לניסוי, לפי הבנתו. עובדה זו עלולה להוביל לבעיות בשלב מאוחר יותר, כאשר עובדה לכאורה לא-רלוונטית דרושה לבחינת התוצאות. לדוגמה, היינריך הרץ לא דיווח על גודל החדר בו השתמש לבחינת משוואות מקסוול. מאוחר יותר התברר כי עניין זה עמד מאחורי סטייה קטנה בתוצאות. הבעיה היא שיש להניח חלקים מסוימים מהתאוריה (אילו גורמים משפיעים על התוצאות), כדי לבחור ולדווח על תנאי הניסוי. לכן תצפיות אלה מתוארות לעיתים כ"טעונות-תאוריה".
הקשר למתמטיקה
מדע הוא תהליך איסוף, השוואה והערכה של מודלים מוצעים מול גדלים מדידים. מודל יכול להיות סימולציה, נוסחה מתמטית או כימית, משוואה דיפרנציאלית או מערך שלבים מוצעים. מדע דומה למתמטיקה בכך שחוקרים בשני התחומים יכולים להבחין בבירור בין ה"ידוע" ל"לא ידוע" בכל שלב של הגילוי. מודלים, במדע ובמתמטיקה, צריכים להיות עקביים פנימית וניתנים להפרכה. במתמטיקה, בשלב ראשון עוד אין צורך להוכיח הצהרה; בשלב זה ההצהרה נקראת השערה. אך לאחר שזכתה להוכחה מתמטית, ההצהרה זוכה לסוג של אלמותיות; מתמטיקאים שואפים לכך, בדומה לחשיבות תגליות מדעיות, ורבים מקדישים לכך את חייהם.
עבודה מתמטית ועבודה מדעית יכולות להוות השראה זו לזו, ואינן נפרדות. עבודתו של ג'ורג' פוליה בפתרון בעיות, בניית הוכחות מתמטיות, והיוריסטיקה מראות כי השיטה המתמטית והשיטה המדעית שונות בפרטיהן, אך דומות בשימוש באיטרציה או שלבים רקורסיביים.
גישות חישוביות
תת-התמחויות רבות של מדעי המחשב ולוגיקה יישומית עוסקים בהגדרת מסגרת חישובית, לוגית וסטטיסטית להסקת המסקנות המעורבת במחקר מדעי, ובמיוחד ניסוח השערות, דדוקציה לוגית ובדיקה אמפירית. בין תת-ההתמחויות - בינה מלאכותית, למידה חישובית, תיאורית למידה חישובית, הסקה סטטיסטית וייצוג ידע. חלק מהיישומים הללו מתבססים על מידות של סיבוכיות מתיאורית מידע אלגוריתמית כדי להנחות את הפקת התחזיות מהתפלגות של ניסיון.
לפי פוליה, הבנה כוללת ניסוח מחדש של הגדרות לא ברורות במילות החוקר, שימוש בשרטוטים גאומטריים, והטלת ספק במה שאנו כבר יודעים או לא יודעים. את הגדרת האנליזה, שואל פוליה מפאפוס מאלכסנדריה, והיא משלבת בנייה חופשית והיוריסטית של טיעונים מתקבלים על הדעת, בנסיגה אחורה מהמטרה, ותכנון תוכנית לבניית ההוכחה; סינתזה היא הצגת פרטי ההוכחה, שלב אחר שלב, במובן האוקלידי; סקירה כוללת שיקול מחדש ובחינה חוזרת של התוצאה ומסלול ההוכחה להגעה אליה.
קרב קרסי
קרב קרסי (באנגלית: Battle of Crécy; בצרפתית: Bataille de Crécy) הוא הקרב היבשתי הגדול הראשון שנערך במסגרת מלחמת מאה השנים. הצבא האנגלי, שפלש לצרפת בקיץ שנת 1346, צעד מאזור פריז צפונה לכיוון תעלת למאנש, כשצבא צרפתי עדיף מנהל אחריו מרדף צמוד. סמוך לכפר קרסי, מצפון לשפך נהר הסום, עצרו האנגלים את נסיגתם ונערכו לקרב הכרעה. הצרפתים לא המתינו להגעת כל כוחותיהם לשדה הקרב לפני שפתחו במתקפה. האנגלים, שנערכו להגנה בשטח שולט, והסתייעו בגשם שירד במהלך הקרב ובשורת טעויות קשות שביצע הפיקוד הצרפתי, הצליחו להדוף התקפות חוזרות ונשנות של הפרשים הכבדים הצרפתיים, תוך שהם גורמים להם אבדות כבדות. הקשתים האנגליים, שהשתמשו בקשת ארוכה, מילאו תפקיד מרכזי בשבירת הסתערויות הפרשים הצרפתים. לאחר רדת החשיכה נאלצו שרידי הצבא הצרפתי לסגת משדה הקרב. הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הצבא האנגלי על כוח צרפתי עדיף בהרבה, ניצחון שאפשר לאנגלים לצור על נמל קאלה ולכבוש אותו ללא הפרעה שנה לאחר מכן. התבוסה הצרפתית בקרב, ביחד עם התבוסה בקרב פואטייה (1356), עשור לאחר מכן, החלישו מאוד את צרפת, ואפשרו לאנגלים להשתלט על חלק ניכר משטחה בשלבים הראשונים של מלחמת מאה השנים.
רקע
מלחמת מאה השנים פרצה בשנת 1337 בגלל סוגיות הקשורות בבעלות של הכתר האנגלי על שטחים בצרפת. סיבה מידית יותר לפרוץ המלחמה היית סוגיית ירושת הכתר הצרפתי, שהמלך האנגלי אדוארד השלישי טען לזכותו עליו.
בעשר השנים הראשונות של המלחמה לא התרחשו התנגשויות בקנה מידה גדול ביבשה בין הצבאות היריבים, והמערכה הצבאית התמקדה בעיקר בים ובעימותים מקומיים מוגבלים, בעיקר באזור ברטאן. על אף שסבל מקשיים פיננסיים הצליח אדוארד השלישי לאסוף בקיץ 1346 צבא לא גדול, אך איכותי, ולנחות עימו בנורמנדי ליד העיר סנט ואסט לה הוג (st Vaast-la-Hougue), כ-30 קילומטר דרומית-מזרחית לשרבור, בצפון-מערב צרפת, ב-12 ביולי 1346. לנחיתה קדמה מערכת של הטעייה, שנועדה לשכנע את הצרפתים, שהצבא האנגלי עומד לנחות בגסקון, בדרום צרפת, ולחבור לכוח האנגלי שהחזיק באזור זה, ולכן הנחיתה בוצעה ללא התנגדות.
בנוסף לצבא שנחת בנורמנדי, פעלו על אדמת צרפת עוד שני צבאות אנגליים, אחד בברטאן והשני בגסקון. צבא שלישי איים על גבולה הצפוני של צרפת וחנה בפלנדריה. אדוארד השלישי תכנן מתקפה רב זרועית על צרפת כדי לאלץ את הצרפתים לחלק את כוחותיהם, אך מלך צרפת פיליפ השישי הבין שהצבא האנגלי שנחת בחצי האי נורמנדי מהווה את האיום העיקרי על צרפת, והתייצב עם עיקר צבאו נגד הצבא הפולש. פעילות דיפלומטית ענפה של פיליפ השישי הבטיחה את תמיכתם של דוכס בראבנט ושל יוהאן, מלך בוהמיה, איש סודו ובעל בריתו הוותיק, שלא רק הבטיח סיוע צבאי ופיננסי, אלא אף השתתף באופן אישי במערכה נגד האנגלים. פיליפ הכין גם את ציו להדיפת הפלישה האנגלית, אך פיזר אותו לאורך החופים, כך שהוא לא היה חזק דיו למנוע את הנחיתה.
הצבא האנגלי כבש בסערה את העיר קן (26 ביולי), ובראשית אוגוסט החל להתקדם מזרחה לעבר פריז לאורך הגדה הדרומית של נהר הסן, תוך שהוא מחריב ובוזז את האזורים בנתיב צעדתו. מלך צרפת, שעדיין לא הספיק לאסוף צבא חזק דיו להתמודד עם הצבא האנגלי, נסוג לכיוון מזרח, תוך שהוא הורס בדרכו את הגשרים על הסן, כדי למנוע מהאנגלים לחצות את הנהר. ב-12 באוגוסט הגיע הצבא האנגלי עד למרחק כ-30 ק"מ מפריס, אך מצבו הלך והחמיר, משום שהתגבורות שזרמו לעזרת הצבא הצרפתי מכל עבר חיזקו את כוחו, והעניקו לו עדיפות מספרית גדולה על הכוח האנגלי.
הצבאות היריבים
מבנה הפיקוד בשני הצבאות היה דומה. המלך היה המפקד העליון. להלכה קונסטבל היה הקצין המקצועי הבכיר ביותר בצבא, שני רק למלך בדרגתו. עם זאת, הקונסטבל האנגלי בדרך כלל לא פיקד על כוחות צבא ובהיעדרו של המלך אחד האריסטוקרטים הבכירים נטל לעצמו את תפקיד המפקד הבכיר בשטח. בניגוד לכך, הקונסטבל הצרפתי נהנה משכר גבוה מאוד והיה בידיו כוח ממשי. מלבדם היו כמה קצינים מקצועיים נוספים.
הצבאות של שני הצדדים הורכבו משני יסודות עיקריים: חיל הפרשים וחיל הרגלים. לצרפתים היו פרשים כבדים רבים יותר וחימושם היה טוב יותר, אך לא היה הבדל עקרוני ביניהם. הפרשים עטו שריון שרשראות שחוזק לעיתים בלוחות פלדה. שריון זה יכול היה לבלום מכות שיסוף של חרב, אך לא היה עמיד בפני נעיצה חזקה של חנית או חץ שנורה מטווח קצר. סוסי האבירים היו מוגנים בבד עבה, אך הוא סיפק להם הגנה מועטה מפני חיצים.
חיל הרגלים של שני הצדדים היה מגוון באיכותו. חיל הרגלים האנגלי היה קטן בהרבה, אך הרבה יותר איכותי והורכב מאיכרים חופשיים ("יוֹמֶנים", Yomen) שעברו הכשרה צבאית טובה שכלי נשקם העיקרי היה קשת ארוכה ושכירי חרב ולשים שהיו חמושים ברמחים, סכינים וקשתות אחרות. חיל הרגלים הצרפתי הורכב משני יסודות דומים: איכרים שגויסו לצבא, אך אימונם היה דל וחימושם עלוב. לצדם שירתו לפי הערכות מודרניות כ-6,000 שכירי חרב איטלקיים, רובם מרפובליקת ג'נובה, שכלי נשקם העיקרי היה קשת מוצלבת.
הצבא האנגלי
אדוארד השלישי, מלך אנגליה פיקד על הצבא האנגלי בקרב. הוא צבר ניסיון רב בקרבות רבים במלחמות שניהל. סייעו לו אצילים רבים רמי דרג, בהם בנו בן ה-16. שדרת הפיקוד האנגלית הייתה מאוחדת והייתה לה מטרה מוגדרת. הצבא האנגלי בימי הביניים הורכב משלושה יסודות עיקריים. אריסטוקרטים רמי דרג שהיו חייבים לשרת את המלך תקופת זמן מוגבלת (לרוב 40 יום) והיו חייבים להביא יחד איתם כמות מוגדרת מראש של אנשי צבא. יסוד אחר היו לוחמים שקיבלו שכר קבוע וחיו מאדמותיו של המלך, בתקופת הקרב הגיע חלק ניכר מהצבא האנגלי מקבוצה זו. שכירי חרב הן מאנגליה עצמה והן ממדינות אחרות השלימו את מקורות הגיוס הפוטנציאליים של הצבא האנגלי.
גודל הצבא האנגלי איננו ידוע במדויק כי המסמך שפירט את הרכב הצבא ואת שכרו אבד, אך חוקרים מודרניים מעריכים, שהצבא האנגלי מנה בין 9,000 ל-10,000 לפי ההערכות הממעיטות, עד 20,000 חיילים, כשמרבית המחקרים מקבלים את המספר 15,000 חיילים. היה זה הצבא האנגלי הגדול ביותר שפלש ליבשת אירופה בתקופת ימי הביניים. יתרה מכך, צבא השדה האנגלי היה אף גדול יותר, מכיוון שהאנגלים החזיקו כוחות צבא גם במקומות נוספים כגון אירלנד, בריטאני, ופלנדריה. עם זאת, הצבא האנגלי שנחת בנורמנדי נפל במספרו מהצבא הצרפתי, שהיה אחד הגדולים באירופה של ימי הביניים.
ייתכן שקרב קרסי היה הפעם הראשונה בה נעשה שימוש בתותחים בקרב בשדה פתוח בתולדות אירופה. תותח מסוג ריבלאדקווין מוזכר על ידי כרוניקה אנגלית שמזכירה קיומן של תותחים אלה בצבא האנגלי ואילו הכרוניקה של וליאני מזכירה את השימוש בתותחים כאלה בשדה הקרב, אך מדובר, ככל הנראה, בעדות מיד שנייה. כך או כך, גם אם השתמשו בתותחים פרימיטיביים בקרב, השפעתם על מהלך הקרב ותוצאותיו הייתה שולית.
הצבא האנגלי חולק לשלוש חטיבות גדולות. החטיבה הקדמית, בפיקודו של אדוארד, הנסיך השחור, יורש העצר האנגלי, כללה בין 850 ל-1,000 אבירים, 820 עד 2,000–3,000 קשתים וכ-500 עד 1,000 נושאי רומח ולשים. עזרו לו בניהול הכוח שהיה ברשותו שני מפקדים מנוסים, הרוזן מאוקספורד והרוזן מווריק, המרשל של הצבא האנגלי ועוד כמה לוחמים מנוסים. מאחורי החלוץ של הנסיך השחור עמדה חטיבה נוספת בפיקודם של הרוזן נורת'האמפטון, הקונסטבל של הצבא האנגלי, והרוזן מארונדל. בחטיבתם היו בין 720 ל-1,000 אבירים, 500 עד 3,000 קשתים ומספר לא ידוע של נושאי רומח. המלך פיקד על המרכז ובחטיבתו היו 700 עד 900 אבירים ו-950 עד 2,000 קשתים.
בקרב עצמו ירדו האבירים מסוסיהם ונלחמו בתור חיל רגלים כבד. מיקום הקשתים, שהביאו את הניצחון לאנגלים בקרב, איננו ודאי. ייתכן שעמדו באגפי חיל הרגלים וייתכן שעמדו בטווח בין חטיבות חיל הרגלים. המערך כולו היה הגנתי מאוד והצבא האנגלי המתין להסתערות הצרפתים.
הצבא הצרפתי
המלך פיליפ השישי היה המפקד העליון של הצבא הצרפתי. פיליפ ניהל מספר מערכות, בהן אחת נגד אדוארד עצמו בתחילת המלחמה והצליח להביסו ללא קרב, אך ניסיונו הצבאי היה דל. לכן, הסתמך פיליפ על עזרת יועציו. אחיו הצעיר, שארל השני, רוזן אלנסון, היה בעל ניסיון קרבי מסוים ואף הצליח לכבוש עיר מבוצרת מידי האנגלים בשנת 1330. עם זאת, ניסיונו הצבאי היה מוגבל וייתכן שהצלחותיו הקודמות גרמו לו, מצד אחד, להעריך יותר מדי את יכולותיו ומצד השני להמעיט ביכולותיהם של האנגלים. כמו כן, נוכח יוהאן, מלך בוהמיה, שנחשב לאחד הלוחמים האמיצים בתקופתו. היה לו ניסיון עשיר בקרבות, אך בעת זו היה כבר קשיש ועיוור כמעט לחלוטין וקרבותיו האחרונים היו שנים רבות לפני הקרב. יתרה מכך, אף פעם לא לחם יוהאן נגד צבא שמרבית חייליו היו חמושים בקשתות.
מקורות הגיוס של הצבא הצרפתי בימי הביניים היו דומות לאלה של האנגלי. גיוס פאודלי מהסוג הישן לתקופת שירות מוגבלת בזמן, די התמוטט עוד לפני תקופת שלטונו של פיליפ השישי. בתקופתו, עיירות חקלאיות וכפרים אגרריים היו חייבים להתגייס לשורות הצבא ואילו ערים וקהילות עשירות שילמו מס שבעזרתו מימן המלך את שכירי החרב. בתקופת שלטונו, האצולה שגויסה לצבא קיבלה תשלום עבור שירותיה וכך כמעט שלא היו מקרים בהם חסרו חיילים בצבא המלכותי. עם זאת, הצבא גויס רק בעיתות מלחמה ולא עבר אימון כלשהו. מצופה היה מהאריסטוקרטים ללמוד את מלאכת הלחימה בעצמם וגם השכירים הגיעו עם ידע מקצועי, אך הצבא חסר בדרך כלל יכולת שיתוף פעולה בין חלקיו השונים בגלל העדר אימון מתאים.
הצבא הצרפתי היה גדול מאוד ולפי דיווחו של ריצ'רד מווינקלי, אחד הלבלרים של אדוארד השלישי, כלל 12,000 פרשים וכמה עשרות אלפי רגלים רגלים. ייתכן שעד 6,000 קשתים גנואזים היו זמינים בקרב.
גם הצבא הצרפתי חולק לשלוש שדרות. החלוץ הורכב מ-300 אבירים גרמנים בפיקודו של יוהאן, מלך בוהמיה, בעל בריתו של המלך הצרפתי. במרכז עמדה עלית הצבא הצרפתי שהורכבה מאבירים רבים, בהם אריסטוקרטים רמי דרג רבים. שארל השני, הרוזן מאלנסון, פיקד על המרכז. המלך פיקד על השדרה השלישית שכללה את שאר הפרשים. הקשתים הוצבו לפני המערך כדי לסוכך עליו מהקשתים האנגלים. מיקום הרגלים איננו ודאי, אך סביר שהוצבו ביחידות משלהם באגפי השדרות. סך הכול כלל הצבא הצרפתי בין 20,000 ל-25,000 לוחמים, מהם כמה אלפי רגלים. רגלים נוספים רבים היו זמינים לצבא הצרפתי, אך פיליפ השישי בחר להתעלם מקיומם, כי ערכם הצבאי היה נמוך מדי לדעתו.
שדה הקרב והערכות הצבאות היריבים
המלך אדוארד בחר את שדה הקרב בתבונה. צבאו הנחות נערך להגנה על רכס נמוך בין הכפרים קרסי (Crécy-en-Ponthieu) וואדיקור (Wadicourt), ממערב לדרך הראשית שהובילה לחופי התעלה ובמקביל לה. אגפו השמאלי נשען על שטח מיוער וביצתי ואילו אגפו הימני נשען על נהר Maye ויער קרסי, כדי למנוע מהצרפתים לאגף אותו. לפני החזית של הצבא האנגלי נחפרו מספר רב של תעלות ובורות קטנים, שלא ניתן היה להבחין בהם מרחוק, במטרה לשבור את רגלי הסוסים של הפרשים הכבדים של האויב, ולהאט או לשבש את ההסתערות שלהם על הקו האנגלי.
אין בידינו פרטים מדויקים ביחס להערכות הצבא האנגלי בשדה הקרב, אך רוב החוקרים המודרניים מעריכים, שהחטיבה תחת פיקודו של יורש העצר האנגלי אדוארד מוודסטוק, הנסיך השחור, הוצבה באגף הימני, סמוך לכפר קרסי. החטיבה תחת פיקוד ויליאם בוהון, רוזן נורת'המפטון, הוצבה באגף האנגלי השמאלי, ואילו החטיבה בפיקודו האישי של המלך אדוארד, שימשה ככוח עתודה, והוצבה מאחרי מרכז הקו האנגלי, סמוך לטחנת רוח שניצבה על פסגת הרכס. כל אחת משלוש החטיבות כללה קשתים, פרשים כבדים (שלחמו רגלית, בפקודתו של המלך) ונושאי רומח. לדעת מרבית החוקרים המודרניים, הקשתים נערכו בתבנית של טריזים/ראשי חץ, שבלטו מעבר לקו החזית האנגלי, בין שתי החטיבות שהוצבו בחזית המערך האנגלי, ובשני האגפים שלהן, שם מוקמו גם התותחים האנגליים, וכן בשני האגפים של חטיבת העתודה. הערכות זו אפשרה להם להמטיר חיצים מהאגף על כל כוח, שינסה לתקוף את החזית האנגלית. שיירת המטען האנגלית, שנערכה בתבנית של מרובע קרונות מטען, מוקמה מאחורי קו הרכס, יחד עם סוסי הפרשים, שנשלחו לאחור.
כוח החלוץ הצרפתי הגיע לשדה הקרב רק בשעת הצהריים, כאשר עיקר הצבא הצרפתי עדיין נמצא בדרכו מאבוויל צפונה. כוח זה כלל את שכירי החרב הגנואזים, ופרשים כבדים תחת פיקוד שרל השני, רוזן אלנסון (אחיו של מלך צרפת), כולל כוח פרשים בפיקוד יוהאן מלוקסמבורג, מלך בוהמיה העיוור. הדיוויזיה הצרפתית השנייה, שכללה אף היא מספר רב של אצילים ופרשים כבדים, הייתה תחת פיקוד רודולף, דוכס לורן, ולואי השני, רוזן בלואה, ואילו המלך פיליפ פיקד על כוח המאסף. לא ברור מה היה מספרם של חיילי הרגלים, שנכללו בצבא הצרפתי (בנוסף לשכירי החרב מגנואה). נראה שהם הוצבו באגפים של הצבא הצרפתי, ולא מילאו תפקיד משמעותי במהלך הקרב.
חלק מהמפקדים הצרפתיים המנוסים יותר, ומפקדי שכירי החרב הגנואזים, יעצו לפיליפ מלך צרפת לא לתקוף באופן מיידי את מערך ההגנה האנגלי, אלא להמתין למחרת בבוקר, כדי לאפשר לכל כוחותיו להגיע לשדה הקרב, לנוח ולאגור כוח לפני פתיחת הקרב. הם אמרו לו, בין השאר, שחיילי הרגלים ושכירי החרב מותשים, לאחר שצעדו כ-25 ק"מ במהלך היום. אולם מרבית האצילים הבכירים, שפיקדו על הצבא הצרפתי, היו להוטים לתקוף מיד ולהשמיד את הצבא האנגלי, כנקמה על החורבן וההרס הרב שהוא הותיר בנתיב פלישתו לצרפת, ועל ההשפלה שהוא גרם לכבודה של צרפת. הם היו משוכנעים שהצבא האנגלי המותש, לא יוכל לעמוד מול הסתערות הפרשים הכבדים הצרפתיים, שעלו במספרם פי כמה על הפרשים הכבדים האנגלים. המלך פיליפ השישי חסר הביטחון וחסר הניסיון הקרבי לא עמד בלחצם, ואישר לבסוף לפתוח במתקפה, על אף שנותרו רק כארבע שעות עד לרדת החשיכה. בהיעדרו של הקונסטבל של צרפת, ראול השני רוזן או (Eu), שנפל בשבי האנגלים בכיבוש קן, לא היה לצרפתים איש צבא מנוסה, שיכול היה לאזן את הלחצים שהופעלו על מלך צרפת, ולהכין תוכנית מתקפה מסודרת.
מהלך הקרב
האצילים הצרפתיים, שבזו מלכתחילה לשכירי החרב הגנואזים ותעבו אותם, ראו במנוסתם משדה הקרב בגידה, פרי קשר עם האנגלים. מפקד כוח החלוץ הצרפתי, שרל השני רוזן אלנסון (או לפי מקורות אחרים, המלך פיליפ עצמו), זעם כל כך על התנהגותם, עד שהורה לפרשים הכבדים שבפיקודו להשמיד אותם. הפרשים הצרפתיים הסתערו קדימה, תוך שהם דורסים וטובחים בדרכם את המון שכירי החרב הנמלטים (שנלכדו בין הצבאות היריבים, ורובם נהרגו), ולאחר מכן המשיכו להסתער במעלה הרכס לעבר החזית האנגלית. כתוצאה מההתנגשות עם שכירי החרב הנמלטים, ומהקרקע הבוצית (בעקבות הגשם), הסתערות הדרג הראשון של הפרשים הכבדים הצרפתים, שלא הייתה מסודרת מלכתחילה, הואטה והשתבשה לחלוטין עוד לפני שהגיעה ליעדה.
הקשתים האנגליים ידעו, שחיציהם אינם יכולים לחדור את השריון של האבירים הצרפתיים אלא מטווח קצר של כמה עשרות מטרים, ולכן כיוונו אותם בעיקר אל הסוסים של הפרשים, שלא היו ממוגנים היטב. מטר החצים שלהם בלם והניס את מרבית הפרשים לפני שהגיעו לקווים האנגליים, ופגע ברבים מהם. הבורות שנחפרו לפני החזית האנגלית פגעו ברגלי חלק מהסוסים של הפרשים, שהצליחו להגיע למרחק קצר מעמדות הקשתים האנגליים, והאטו את הסתערותם לקצב הליכה. קומץ הפרשים, שהצליחו בכל זאת להגיע עד לשורות האנגליות הקדמיות, היו טרף קל לנושאי הרומח והפרשים הכבדים האנגליים, שהוצבו מאחורי הקשתים. הם הופלו מסוסיהם וחוסלו על הקרקע. אחד מהם היה הרוזן מאלנסון, שנהרג כנראה בשלבים המוקדמים של הקרב.
הצרפתים תקפו שוב ושוב. גלי הפרשים הצרפתים התנפצו בזה אחרי זה על העמדות האנגליות, מרביתם נפגעו מהחצים האנגלים ולא הגיע בכלל לעמדות האנגליות. ההתקפה האחרונה, ה-15 במספר של הפרשים הצרפתים נערכה בחשכה גמורה. בסוף היום הצליח המלך הצרפתי לאסוף רק 60 אבירים ורצה לתקוף עם קומץ זה את האנגלים, אך בסוף חזר בו ונסוג עם שארית צבאו. האנגלים שלא יכלו לדעת את גודל ניצחונם, נשארו בעלי השדה.
האבדות האנגליות היו קלות מאוד ואילו הצרפתים איבדו לפחות 10,000 לוחמים, בהם אבירים רבים ואריסטוקרטים בכירים.
סיבות הניצחון והשלכותיו
הקשת הארוכה הייתה אחת הסיבות הטקטיות העיקריות לניצחון האנגלי, אך אפילו יותר מהחימוש האנגלי, חוסר המשמעת של הצבא הצרפתי הייתה בעוכריו. הניצחון בקרב אפשר לצבא האנגלי לצור על קאלה, עיר הנמל הגדולה והחשובה בצפון מערב צרפת, ללא הפרעה מצד כוחות חילוץ צרפתיים, ושנה לאחר הקרב נפלה העיר לידיהם.
מלבד אובדן היוקרה כתוצאה מהתבוסה בקרב, ספגה צרפת מכה קשה עקב מותם של אצילים ואריסטוקרטים בכירים רבים, בהם בני משפחתו של המלך ובעלי בריתו, במהלך הקרב.
בתרבות
הקרב והאירועים סביבו מופיעים ברומן ההיסטורי "עולם ללא קץ", מאת קן פולט, מנקודת מבטן של שתיים מן הדמויות הראשיות.
סמוש פארקר
ויליאם הנרי "סמוש" פארקר (באנגלית: William Henry "Smush" Parker, נולד ב-1 ביוני 1981 בניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2002–2018.
קריירת משחק
פארקר החל את קריירת המכללות שלו במכללת דרום אוהיו בה שיחק בעונת 1999/2000, לאחר עונה זו ביקש העברה ועבר ללמוד באוניברסיטת פורדהאם בה שיחק בין השנים 2000 עד 2002, כאשר סיים את לימודיו יצא לשחק כדורסל בליגות המקצועניות ונרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2002, אך לא נבחר בסופו של דבר על ידי אף קבוצה.
בעונת 2002/03 חתם פארקר עם קבוצת ה-NBA קליבלנד קאבלירס שבה שיחק 66 משחקים שבה סיים עם ממוצעים של שחקן בינוני, עם 6.2 נקודות למשחק 1.8 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2003/04, עבר לשחק ביוון בקבוצת אריס סלוניקי, ולאחר שישה חודשים סיכם פארקר עם קבוצת דטרויט פיסטונס. בקבוצה זו שיחק 11 משחקים והציג יכולות מאכזבות עם ממוצעים של 3 נקודות, 0.8 ריבאונדים ו-1.0 אסיסטים למשחק.
בעונת 2004/05 חתם בקבוצת פיניקס סאנס, ובה שיחק 5 משחקים. גם בקבוצה זו הציג יכולת מאכזבת של 3 נקודות למשחק 0.6 ריבאונדים ו-0.8 אסיסטים למשחק.
לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת פלורידה פליים מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בעונת 2005/06 חזר לשחק ב-NBA וחתם בלוס אנג'לס לייקרס שהונהגה על ידי קובי בראיינט, שבה הציג יכולת משחק טובה ואף פתח בחמישייה בכל 82 המשחקים של העונה הסדירה. בעונה זו הציג פארקר ממוצעים של 11.5 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק אך בשלב הראשון של הפלייאוף הפסידו הלייקרס לפיניקס.
ב-9 בינואר 2009 חתם בגואנגדונג סאות'רן טייגרס מליגת הכדורסל הסינית, בה שיחק במהלך עונת 2009/2010. הליגה מצידה שיווקה את פארקר כאחד השחקנים הזרים המפורסמים יותר שלה בשל העובדה ששיחק לצד קובי בראיינט.
ב-5 בספטמבר 2010 חתם על חוזה לעונה אחת בספרטק סנט פטרסבורג מליגת העל הרוסית בכדורסל. בינואר 2011 חזר ליוון וחתם בהיראקליס סלוניקי.
בינואר 2012 חתם פארקר בקבוצת "פטרוכימי באנדר אימאם" מהליגה הראשונה באיראן. בהמשך העונה עבר לשחק בקבוצות "גוארוס דה-לארה" מוונצואלה וב"אינדיוס דה סן פרנסיסקו" מהרפובליקה הדומיניקנית.
העימות עם קובי בראיינט
לקראת פתיחת עונת 2012/2013 ביקר בזלזול קובי בראיינט את פארקר:.
חימום השראתי
חימום השראתי הוא תהליך בו מחממים עצם העשוי מחומר מוליך חשמל, באמצעות השראה אלקטרומגנטית הגורמת לזרמי מערבולת במוליך, שהתנגדותו מייצרת בו הפסדים ג'אוליים וכתוצאה מכך הוא מתחמם. כל שימוש בטכנולוגיה זו, כולל סליל שבו מוזרם זרם חילופין בתדר גבוה. ניתן לייצר חום גם באמצעות הפסדי היסטרזיס מגנטי, בחומרים שמקדם המגנטיות שלהם הוא מהותי. התדר הנבחר הוא בהתאם לגודל החלק שיחומם, החומר, החיבור המגנטי בין סליל העבודה לחלק ועומק החדירה הרצוי.
יישומים
חימום השראתי מאפשר חימום ממוקד ליישומים כגון חיסום שטח, התכה, הלחמה, ריתוך, חישול ועוד. ברזל וסגסוגותיו, הם החומרים המתאימים ביותר לחימום השראתי בזכות תכונותיהם הפרומגנטיות, אך ניתן להשתמש בטכנולוגיה, בכל חומר מוליך שניתן ליצור בו זרמי מערבולת וכן בכל חומר פרומגנטי. שימושים נוספים בטכנולוגיית החימום ההשראתי הם: חימום נוזלים (כגון מתכות ניתכות) וגזים מוליכים (פלזמות), חימום כורי היתוך העשויים גרפיט (כשבתוכם חומרים המיועדים להתכה), חימום צורן בתעשיית המוליכים למחצה, וייצור מרקעים שטוחים.
חיסום
חיסום הוא תהליך בו מתכת חמה מקוררת מהר מאוד על מנת להקשותה. השינוי בתכונות המתכת חשוב בהרבה מוצרים, לדוגמה שיניי גלגל שיניים, להבי חיתוך ועוד. בניגוד לחימום רגיל באמצעות מקור חום, חימום השראתי מאפשר חימום סלקטיבי של חלקו החיצוני של המוצר, מה שמוביל לחסכון אנרגיה ולשליטה מדויקת יותר בתכונותיו.
כיריים
קיימות כיריים אשר עושות שימוש בחימום השראתי לשם "בישול אינדוקציה" (שיבוש של Induction). בכיריים אלו, משטח הכיריים מחולל השראה אלקטרומגנטית שמחממת את תחתית כלי הבישול.
פיתוח
רוב פיתוח הטכנולוגיה נמצא במדינות מתועשות, בהן ארצות הברית, מדינות האיחוד האירופי, יפן, סין והודו. בישראל אין כעת יצרן מחוללי חימום השראתי, אך חברת סלם, יצרנית של קבלים לשימוש במתנד בתחום התדר הגבוה (מעל 50 קה"צ), נמצאת בירושלים. מתנהל גם מחקר מוגבל בהיקפו בנושא, באוניברסיטאות. לחלק מהיצרנים הגדולים באירופה יש נציגויות בישראל.
שימוש
הטכנולוגיה נמצאת בשימוש רחב בישראל בתעשיות שונות, כולל ייצור צינורות, פיתול מקדחים, חיבור שיני דיסקות יהלום ועוד.
קישורים חיצוניים
* How Induction Cooking Works, GE Appliances, Youtube, 28th of January, 2010
מיקרוצרטוס
מיקרוצרטוס (שם מדעי: Microceratus; מילולית:"קטן-קרניים") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מתת-סדרת הצרטופסים שחי בתקופת הקרטיקון לפני 90 מיליון שנה בערבות אסיה בסין ומונגוליה.
מאפיינים
אורכו של יצור זה היה רק 0.6 מטרים והוא היה מראשוני הצרטופסים, יחד עם הפסיטקוזאורוס ממונגוליה.
למיקרוצרטוס היו זרועות קצרות, ראש מגודל בעל מקור קרני דמוי-תוכי וגולגולת גדולה בעלת עטרה קטנה. בניגוד לצרטופסים הגדולים והמאוחרים יותר, היה מסוגל לנוע בזריזות על שתי רגליו האחוריות.
המיקרוצרטוס היה אוכל צמחים שלעס עם מקורו הגדול בעיקר צמחייה קרקעית כמו שרכים ומחטניים ולא צמחים בעלי פרחים שהיו נדירים בתקופתו. המקור עזר לגרור את העלים ולקרוע אותם בקלות.
אולגה קורילנקו
השנים הראשונות
קורילנקו נולדה בעיר ברדיאנסק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית (בברית המועצות לשעבר, כיום באוקראינה). אביה קונסטנטין הוא אוקראיני, ואמה מרינה היא מורה לאמנות ממוצא רוסי ובלארוסי.
היא גדלה במשפחה ענייה, בבית אחד אותו חלקה משפחתה עם דודה ודודתה, סבה וסבתה ובן דודה. כשהייתה בת שלוש הוריה התגרשו, ואמה המשיכה לגדל אותה לבד. הקשר שלה עם אביה היה רופף מאוד, והיא ראתה אותו אחת למספר שנים בלבד.
קריירה
קורילנקו התגלתה על ידי ציידת כישרונות בגיל 13, בעת ששהתה בחופשה במוסקבה. בגיל 16 עברה לצרפת ובגיל 17 חתמה על חוזה דוגמנות עם הסוכנות הפריזאית "מדיסון". בטרם מלאו לה 18 הספיקה להופיע על שערי המגזינים המובילים "ווג" ו"Elle". בזמן שעבדה כדוגמנית בפריז, היא תמכה כלכלית באמה, שנותרה באוקראינה. בהמשך קריירת הדוגמנות שלה המשיכה להופיע על שעריהם של מגזינים בולטים באירופה, כולל "Madame Figaro", מגזין הנשים של "לה פיגארו". במקביל, הפכה לדוגמנית הבית של מותגי אופנה מובילים כגון bebe, Clarins והלנה רובינשטיין, ודיגמנה גם עבור רוברטו קוואלי, קנזו וויקטוריה'ס סיקרט.
ב-2005 החלה קורילנקו לטפח קריירה נוספת כשחקנית קולנוע בצרפת. ב-2006 זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברוקלין, על הופעתה בסרט הבכורה שלה כשחקנית, "L'Annulaire". באותה שנה הופיעה לצדו של אלייז'ה ווד בסרט "פריז, אני אוהב אותך". ב-2007 הופיעה באחד התפקידים המרכזיים בסרט "היטמן", בו הייתה לה סצנה בעירום מלא. ב-2008 כיכבה כנערת בונד קמיל מונטז בסרט ה-22 בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "קוונטום של נחמה", לצדו של דניאל קרייג. העובדה שקורילנקו הייתה נערת בונד הראשונה ממדינה שהייתה חברה בעבר בברית המועצות גרמה לתגובות מעורבות במדינות ברית המועצות לשעבר. הארגון הקומוניסטי KPLO, שבסיסו בסנקט פטרבורג, האשים את קורילנקו בבגידה מוסרית, בכך שכיכבה בסרט שעוסק באויב של העם הסובייטי (הכוונה לג'יימס בונד). לעומת זאת, ראש עיריית ברדיאנסק, עיר הולדתה של קורילנקו, הציע לקרוא רחוב על שמה, וקורילנקו ואמה הוזמנו לפגישה עם הגברת הראשונה של אוקראינה, קתרינה יושצ'נקו.
בדצמבר 2008 הופיעה על שער המהדורה האמריקאית של המגזין "מקסים", ובפברואר 2009 הופיעה על שער המהדורה האוקראינית של המגזין, כשהיא בעירום מלא.
ב-2009 יצא לאקרנים סרטו של דני לרנר "קירות", בו הופיעה קורילנקו בתפקיד הראשי לצדה של נינט טייב. היא התבשרה על כך שנבחרה לגלם את נערת בונד לאחר שכבר לוהקה ל"קירות", ולרנר, שלא רצה לוותר עליה, דחה את צילומי הסרט כדי שתוכל להשתתף בו. קורילנקו זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע על משחקה בסרט. יקיר אלקריב מ"ידיעות אחרונות" כתב עליה: "אולגה קורילנקו מחשמלת!", ואורון שמיר מ"עכבר העיר" כתב: "כמובן שמירב תשומת הלב, גם השבוי, תלך בכל זאת לקורילנקו. לא לחינם דחה עבורה לרנר את הצילומים... קורילנקו פשוט ממגנטת, מעבר ליופיה המובן מאליו. גם הכימיה בינה ובין טייב נדמית כזולגת אל מחוץ לסט הצילומים ותורמת לכך גם העובדה שבהמון זוויות הן מאוד דומות, כמעט אחיות".
בשנת 2010 היא הצטלמה בסרט "אימפריות המעמקים". צילומי הסרט הסתיימו אך נכון לשנת 2021 הוא טרם הוקרן.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הראשון שביים ראסל קרואו - "עקבות במים" כשהוא גם מככב לצידה בתפקיד הראשי.
חייה האישיים
בשנת 2000 התחתנה קורילנקו עם צלם האופנה הצרפתי סדריק ואן מול, אך השניים התגרשו ארבע שנים מאוחר יותר. ב-2006 התחתנה בשנית, הפעם עם יזם אמריקאי בשם דאמיין גבריאל. גם נישואים אלה הסתיימו בגירושים בסוף 2007. קורילנקו התגוררה בפריז מאז שעזבה את אוקראינה ב-1996, וב-2001 אף קיבלה אזרחות צרפתית. ב-2009 עברה להתגורר בלונדון.
בנובמבר 2015 נולד לה ולבן זוגה דאז, העיתונאי הבריטי מקס בניץ, בן בכור.
במרץ 2020 דיווחה קורילנקו כי חלתה בנגיף הקורונה.
היא דוברת חמש שפות: אוקראינית, רוסית, אנגלית, צרפתית, ספרדית ומעט טורקית.
חואנה אנריקס
ביוגרפיה
חואנה נולדה בטורלובטון בשנת 1425, לפאדריקה אנריקס, רוזן מנדוסה ולמריאנה פרנאנדס דה קורדובה אי איאלה, בתם של דייגו פרנאנדס דה קורדובה, לורד באנה הראשון ואינש דה איאלה אי טולדו.
באפריל 1444 התחתנה חואנה עם חואן מאראגון, אשר שלט באראגון בשם אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון ששהה בממלכת נאפולי, וממנו נולדו לה שני ילדים. בשנת 1450 חזר חואן השני עצמו לשלוט ישירות על נווארה, שנשלטה עד אותה העת על ידי בנו קרלוס, נסיך ויאנה, בעידודה של אשתו השאפתנית חואנה, שביקשה להבטיח את הירושה לבנה פרננדו (אשר לעתיד יקרא פרננדו "הקתולי"). כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים אשר בה הצד החזק של האגראמונטים תמך במלך ובמלכה; והצד של הבומונטים - הקרוי של מנהיגם חואן דה בומונט - תמך במועמדותו של דון קרלוס. תושבי ההרים תמכו בנסיך ויאנה, ואילו תושבי המישורים תמכו במלך. הנסיך דון קרלוס האומלל הובס על ידי אביו באייבר בשנת 1451, ונאסר לשנתיים, שבמהלכן כתב את ספרו המפורסם "קורות נווארה" אשר מהווה מקור עיקרי לידע על התקופה. לאחר שחרורו, הוא ביקש לשווא את עזרתו של שארל השביעי, מלך צרפת וכן את עזרת דודו אלפונסו החמישי, מלך אראגון (אשר גר אז בנאפולי).
ב-27 ביוני 1458 מת גיסה אלפונסו החמישי, מלך אראגון, ובעלה חואן עלה במקומו לשלטון, מלבד בממלכת נאפולי שם עלה בנו של אלפונסו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי לשלטון. בשנת 1460 נאסר שוב בנו קרלוס בהתעקשותה של אשתו חואנה, אך לשמע הדבר התמרדו הקטלונים והוא שוחרר והושם כמושל קטלוניה. קרלוס מת בשנת 1461 ללא בנים יורשים שיוכלו לכבוש חזרה את ממלכת נווארה; לפני מותו מינה את אחותו בלאנקה כיורשת, אך היא נאסרה עם מותו ומתה בשנת 1464.
משפחתה
באפריל 1444 התחתנה חואנה עם חואן השני, מלך אראגון, ממנו נולדו לה 2 ילדים:
אדרון מגוון
אדרון מגוון (שם מדעי: Atherina hepsetus) הוא מין דג בסוג אדרון.
האדרון הוא דג מבוקש מאוד באמריקה הדרומית בשל ערכו התזונתי וטעמו העדין. הוא נפוץ מאוד במי החופים הטרופיים והממוזגים וכמו כן הוא גם הצליח להסתגל לתנאים שונים ומגוונים ביותר ואפשר למוצאו בנהרות, אגמים ובריכות.
רבייה
הוא מתרבה ללא קושי במים צלולים כבעכורים ובאגמים גדולים כבריכות קטנות. הפחריי מטיל את הביצים בעומק קטן, והן נצמדות בקלות לצמחייה ולעצמים אחרים מתחת לפני המים כגון אבנים וסלעים באמצעות נימים חזקים אשר על הקרום. לכל ביצה ארבעה עד שישה נימים המשמשים לא רק להצמדת הביצים לגופים אחרים אלא גם לחיבור בין הביצים עצמן, ומשום כך הן מתלכדות לאשכולות כאשר הן נפלטות מן השחלה. לביצים הבשלות קוטר של 1.6 מ"מ בממוצע וצבען צהוב-ירקרק בגוונים שונים.
בהטלה הראשונה מטילה הנקבה מ-2,000 עד 3,000 ביצים אם התנאים טובים במיוחד. בגיל ארבע שנים ויותר יכולה נקבה מפותחת להטיל עד 50 אלף ביצים. לפחריי שתי תקופות הטלה: הראשונה והעיקרית חלה בחודשי האביב: ספטמבר-נובמבר. התקופה השנייה קצרה יותר והיא חלה בחודשי הסתיו: מרץ-אפריל. בגיל שנה בערך, מגיעים הדגים לבגרותם המינית, ומתרבים בפעם הראשונה. כאשר התנאים אינם מתאימים במיוחד, נדחית ההתרבות לגיל מאוחר יותר.
ההבחנה בין זכרים ונקבות קשה במיוחד ואפשרית רק כאשר מתנפחת בטן הנקבה בשל הביצים. מצב שימור הדג הוא ללא חשש.
פנופלוזאורוס
פנופלוזאורוס (שם מדעי: Panoplosaurus; משמעות השם: "לטאה משוריינת לחלוטין") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת הנודוזאוריים אשר חי בקרטיקון העליון לפני 76 מיליון שנה. מאובניו התגלו באלברטה שבקנדה ב-1917 בידי חוקר הדינוזאורים האמריקאי צ'ארלס מורטרם שטרנברג וכעבור שנתיים נתן לו החוקר לורנס למב (Lawrence Lambe) את שמו.
מאפיינים
הפנופלוזאורוס היה מקרובי משפחתו של האאופלוצפלוס המשוריין והיה משוריין באופן דומה להם. הוא הגיע לאורך 5–7 מטרים, לגובה 2 מטרים ולמשקל 1.5-1.6 טון. רכסי קשקשים גרמיים כיסו את הכתפיים, הגב והצוואר והראש היה בעל רכס גבשושיות רבות לאורכו שיצרו מעין "קסדה". כמו כן על הכתפיים היו כמה דוקרני עצם ארוכים שפנו החוצה. רק הזנב היה חסר הגנה בקצהו. היו לו רגליים קצרות בעלות שלוש אצבעות דמויות-פרסה. הראש היה קצר ורחב ובו מערכת שיניים טוחנות שעזרו לו לעכל צמחייה מהקרקע.
מספר חוקרים סברו שהוא היה זהה לאדמונטוניה, סוג שנמצא באותם אזורים, אך דעה זו לא מוסכמת על רוב המדענים.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק Jurassic Park: Operation Genesis.
קים יאנג-וון
קים יאנג-וון (בקוריאנית: 김영권; נולד ב-27 בפברואר 1990) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אולסן יונדאי.
קריירת מועדונים
יאנג-וון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ג'אונג'ו. בינואר הצטרף לפ.צ. טוקיו. ב-20 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד גמבה אוסקה. ב-6 ביוני 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק הגביע נגד קיוטו סנגה. ב-31 בדצמבר 2010 חתם באורמייה ארדיג'ה.
ב-2 ביולי 2012 חתם יאנג-וון לארבע עונות בגואנגג'ואו אוורגראנד מליגת העל הסינית תמורת 2.5 מיליון דולר. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד ליאונינג ווהווין במסגרת הגביע. שלושה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הסינית בתיקו 0-0 נגד טיינג'ין טדה. ב-20 באפריל 2013 הבקיע יאנג-וון את שער הבכורה שלו בגואנגג'ואו בניצחון 1–6 נגד צ'אנגצ'ון יטאי.
בינואר חזר יאנג-וון ליפן וחתם בגמבה אוסקה במדיה שיחק שלוש עונות.
בינואר הצטרף לאולסן יונדאי.
קריירה בינלאומית
ביולי קים זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-11 באוגוסט 2010 קים ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. ב-3 ביוני 2011 קים הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד.
ב-26 בינואר 2015 קים הבקיע בניצחון של קוריאה הדרומית נגד במסגרת חצי גמר גביע אסיה, ניצחון שנתן לקוריאה עלייה לגמר גביע אסיה לראשונה משנת 1988.
קים השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2014, גביע אסיה בכדורגל 2015, מונדיאל 2018 וגביע אסיה בכדורגל 2019.
נכלל בסגל נבחרת קוריאה הדרומית לטורניר מונדיאל 2022.
יחסי אירלנד–דנמרק
יחסי אירלנד–דנמרק הם יחסים בילטרליים בין דנמרק לאירלנד. דנמרק מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין, ואילו אירלנד מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן. יחסים דיפלומטיים כוננו בינואר 1962. שתי המדינות חברות האיחוד האירופי מאז 1973.
המאה ה-19
במהלך המאה ה-19, היסטוריונים רבים העירו על ההבדלים בין הכלכלה הדנית והאירית. שתי המדינות היו בעיקר יצואניות חקלאיות גדולות לשוק הבריטי - בעיקר בייקון, ביצים וחמאה, והתקיימה תחרות בין שתי המדינות.
המאה ה-20
הוראס פלונקט אמר ב-1908, "תמיד הרגשתי שעבור אירלנד, דנמרק שנייה אינה אידיאל רע שיציבו הרפורמטורים שלנו לפניהם."
בשנת 1943 כתב ההיסטוריון האירי ג'יי.פי. בדי (J.P. Beddy):
היסטוריונים וכלכלנים אירים רבים השוו בין שתי המדינות: ריימונד קרוטי בשנת 1966, קורמאק או גראדה בשנת 1977 וג'וזף לי בשנת 1989.
יחסים עכשוויים
כששתי המדינות הצטרפו לאיחוד האירופי, דנמרק פתחה שגרירות בדבלין. דנמרק הלוותה לאירלנד 400 מיליון אירו בשנת 2010 כעסקת הצלה.
שיתוף פעולה וסחר
הסכם תובלה אווירית נחתם בשנת 1947, בין שתי המדינות. בשנת 1993 הם חתמו על הסכם מיסוי כפול.
בשנת 2008 היצוא הדני לאירלנד הסתכם ב-5.8 מיליארד קרונה דנית, ואילו הייצוא האירי הסתכם ב-5.9 מיליארד קרונה דנית.
מהגרים
ברפובליקה של אירלנד מתגוררים כ-800 דנים.
אוסטין מונטגו
אוסטין מונטגו (באנגלית: Austin Montego) היא מכונית משפחתית מתוצרת Austin Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1984–1988 על ידי הקוֹנְגְּלוֹמֵרָט הבריטי British Leyland  (שם מלא: British Leyland Motor Corporation Ltd, ראשי תיבות: BLMC), ובין השנים 1988–1995 על ידי הקונגלומרט Rover Group  (שם רשמי: The Rover Group Limited).
2 בנובמבר
2 בנובמבר הוא היום ה-306 בשנה (307 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 59 ימים.