cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלטרת
מבנה
קלטרות נגררות על ידי טרקטור או מחוברות לזרועות ההרמה שלו, קלטרות השטח מורכבות ממסגרת מרובעת אליה מחוברות קורות אורך (בין 3 ל 5 קורות אורך, תלוי בסוג הקלטרת). אליהן מחוברות רגלי מתכת קפיציות המסוגלות להתנגד למשיכת הכלי ולרטוט במהלך העבודה. ישנם סוגים רבים ומגוונים של רגלים קפיציות אך אפיונן הבסיסי הוא הכוח בק"ג הדרוש כדי למשוך את הרגל כנגד כוח הקפיץ. בחירה והתאמת הרגלים לקלטרת מתבצע בהתאם לאופי העבודה הנדרש מהכלי. בקלטרות עדינות וקלות יהיו הרגליים בעלות כוח התנגדות נמוך, ולהפך, בקלטרות גדולות וכבדות ישתמש המתכנן ברגלים בעלות כוח התנגדות גבוה. הרגלים מסודרות על הכלי בדרוג אלכסוני תוך שמירה של חפיפה מסוימת ביניהן משתי סיבות עקריות: אחת כדי למנוע מצב בו יש רצועות קרקע לא מעובדות והשנייה כדי למנוע סתימות ולאפשר לקרקע ולעשביה לזרום בחופשיות לאחור. בקצות הרגלים מחוברות מעין כפות מתכת הנקראות כפות אווז, בצורתן דומות לחץ, הן אלה שמוחדרות לתוך הקרקע ומבצעות את פעולת החיתוך של שורשי העשבים והתיחוח של שכבת הקרקע המטופלת. רוחבן של כפות האווז משתנה ומותאם לכל כלי. עומק השכבה המטופלת נקבע בהתאם לצרכים ובהתאם ליכולות הכלי. שימוש לא נכון יכול לגרום לנזקים לכלי כמו התעקמות הרגלים ואף שבירתן ובמקרים קיצוניים עיקום המסגרת ועוד.
קלטרות השורה מורכבות מקורה קידמית ראשית אליה מחוברת לעיתים קורה מקבילה לשם חיזוק. לקורה הראשית מחוברות יחידות הנקראות מקביליות ליחידות אלו יכולת תנועה אנכית במקביל לפני הקרקע לאורך תוואי הנסיעה (ומכאן שמן) למקביליות הללו מחברים אביזרי קילטור שונים כמו רגלים קפיציות, צלחות קילטור, רגלי בננה ועוד. אביזר חשוב נוסף הוא גלגל העומק המסייע למקבילית לעקוב אחר פני הקרקע. אביזרי הקילטור המשמשים בקלטרות השורה עדינים יותר ומחוברים למקבילית כך שניתן יהיה לכוון את אופן עבודתם כמו את העומק והקרבה לגידול התרבותי.
צורת עבודה
העיבוד מתבצע לאורך השדה בפסים בהתאם לרוחב הכלי על המפעיל לשמור על חפיפה מקסימלית (מרחק קטן) בין פסי הקלטור כדי להגיע ליעילות עבודה גבוהה. מהירות הנסיעה של הטרקטור הגורר תלויה בסוג הטרקטור ברוחב הכלי ובתנאי השטח. מהירות העבודה משפיעה על ביצועי הכלי, מהירות נמוכה מדי לא תאפשר עקירת נבטים טובה ואילו מהירות גבוהה מדי תגרום לנזקים לכלי ולטרקטור. מהירות נסיעה של כ 9 עד 12 קמ"ש נחשבת למהירות סבירה אשר תאפשר למפעיל שליטה טובה על ביצוע העיבוד. עומק העיבוד משתנה בהתאם לכלי ולצרכים השונים אך הוא נע בין 5 ל-20 ס"מ. עומק העיבוד נשלט על ידי גלגלי עומק אשר משמשים גם כגלגלי נסיעה בכלי נגרר. בכלי התלוי על זרועות הטרקטור, משמשים גלגלי העומק לקביעת עומק העיבוד. עיבודי הקילטור דורשים אדמה לחה לכן הם מתבצעים לאחר התחלת עונת הגשמים או לאחר השקיה.
מוריץ גוטליב ספיר
מוריץ גוטליב ספיר, נולד בשם משה ספיר (8 בפברואר 1795 בלובשבריני ליד סקשפהרוואר - 5 בספטמבר 1858 בבאדן) היה סופר ועיתונאי סאטירי אוסטרי-יהודי, שהמיר את דתו לפרוטסטנטיות.
ביוגרפיה
ספיר היה בנם של הסוחר גוטליב (ישראל) ספיר ואשתו שרלוט ברול. בתקופת שלטונו של יוזף השני, נדרשו כל היהודים לקחת שם משפחה, וישראל ספיר היה הראשון במשפחה שהשתמש בשם משפחה זה. משה נשלח לישיבה בברטיסלאבה כדי להיות רב. בגיל אחת עשרה הסתכסך עם משפחתו ונסע ללמוד בישיבת פראג.
זמן קצר לאחר מכן התחיל ללמוד אנגלית, גרמנית ושפות רומאניות. ב-1814 הסירה משפחתו את כל התמיכה הכספית והוא נאלץ לחזור הביתה. אף על פי כן הורשה לו זמן מה לאחר מכן לנסוע לפשט שבהונגריה כדי ללמוד לטינית ויוונית.
ספרו הראשון, Poetische Erstlinge (1821), התקבל בהתלהבות. הוא הוזמן לווינה על ידי המו"ל לכתוב עבור ה. עם זאת, הביקורות והמאמרים חסרי הרחמים של ספיר היו כה לא פופולריים, עד שבשנת 1825 הוא פוטר, ולאחר מכן הגיע לברלין.
ב-3 בדצמבר 1827 ייסד את החברה הספרותית, כמעין "שומר ראש אישי" לפי תאודור פונטאנה. עם זאת, כסאטיריקן רהוט קנה לעצמו עוד אויבים בברלין, ומקורביו הבולטים בחברה לא יכלו תמיד (או בסופו של דבר, לא הסכימו) לעזור לו. המחזאי אתגר אותו לדו-קרב, ושיר סאטירי על  ב"ספנרשן צייטונג" אף הוביל לתקופת מאסר קצרה.
ב-1829 נסע למינכן, שם עזר לייסד את "דר באזאר" (1830) ואת "דר דויטשה הוריזונט" (1831). שוב הסאטירות שלו (במקרה זה התקפה על המלוכה הבווארית) הביאו למאסר ולגירוש. ברח לפריז, זכה במהירות לתהילה באמצעות סדרה של הרצאות, והוא קיבל הזמנה מאת לואי פיליפ הראשון, אך הוא חזר לבוואריה ב-1831 והתחיל לעבוד בעריכת ה"באיירישה באובכטר". בשנה שלאחר מכן המיר את דתו לפרוטסטנטיות. התנהגותו המתנצלת והאיפוק החדש הביאו למחילה רשמית, ואף מונה למתפקד בתיאטרון המלכותי בבוואריה.
ב-1834 חזר לווינה, שם נשאר מקום מגוריו הראשי עד סוף ימיו. נאסר עליו להקים עיתון משלו, ובמקום זאת עבד עבור ה"תיאטרצייטונג". ב-1 בינואר 1837 הוסר האיסור ובאותו יום ייסד את (1837–1862), פרסום סאטירי יומי אותו ערך עד פטירתו. במהלך המהפכה של 1848 עמד בראשיתה של אגודת סופרים מהפכנית, אך עם המשך התסיסה התפטר ונסע לבאדן עד שישתפר המצב. האיפוק שהפגין ביצירתו המאוחרת גרם לכך שדור חדש של סופרים החל לראות בו "ריאקציונרי". האיבה שלו כלפי יוהאן נסטרוי והידידות עם ידועות. הוא גם ערך סיורי הרצאות ברחבי גרמניה, צרפת ואוסטריה. לאחר שחזר מטיול אחד כזה הוא נפרד מאשתו.
בקיץ 1858 נסע שוב לבאדן, שם נפטר ב-5 בספטמבר בגיל 63. מילותיו האחרונות היו "עכשיו הכל נגמר, אני חייב ללכת". נקבר ב (1/168) בווינה.
אנדרטת וולאס
אנדרטת וולאס הלאומית או האנדרטה הלאומית לזכר וולאס (באנגלית: National Wallace Monument), המכונה בקיצור אנדרטת וולאס (Wallace Monument), היא מגדל הניצב בראש גבעת אבי קרייג, בסמוך לסטירלינג שבסקוטלנד, המהווה אנדרטה לזכרו של ויליאם וולאס, הגיבור הלאומי הסקוטי בן המאה ה-13.
היסטוריה
המגדל הוקם במהלך המאה ה-19 מתרומות שנאספו, במטרה לעורר את המודעות הלאומית הסקוטית בתקופה זו. בין התורמים היו גם בני לאומים שונים ובהם מנהיג איטליה ג'וזפה גריבלדי.
תחרות האדריכלים לתכנון האנדרטה החלה בשנת 1859, ואבן הפינה למבנה הונחה ב-24 ביוני 1861. המגדל הושלם בשנת 1869 על פי תוכניותיו של האדריכל ג'ון תומאס רוצ'יד, בעלות של 18,000 ליש"ט.
גובהו של המגדל 67 מטרים והוא בנוי מאבן חול בסגנון ויקטוריאני נאו-גותי. 246 מדרגות מוליכות למרפסת התצפית בראש המגדל.
פסב
פסב (בהונגרית: Paszab) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית פסב קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,214 תושבים ובשנת 2020 רק 1,163 תושבים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14.
אנדרטת וולאס
היסטוריה
באנדרטה מוזיאון ובו מוצגים הקשורים לוולאס ובהם חרב וולאס, וכן במגדל "חדר גיבורים" בו מוצגים פסליהם של גיבורים לאומיים של סקוטלנד.
פסב
יהודי פסב
יהודים חיו בפסב במאה ה-18 ובמאה ה-19, בשנת 1885 החלה הקהילה להיות כפופה לקהילת טיסברצל. הקהילה התקיימה עד להשמדתה בשנת 1944 בשואת יהודי הונגריה.
אנדרטת וולאס
פסל "לב אמיץ"
בשנת 1996 הפסל טום צ'רץ' פיסל פסל המכונה "חירות" המבוסס על הסרט "לב אמיץ" המבוסס על סיפור חייו של וולאס. דמותו של וולאס בפסל התבססה על מראהו של מל גיבסון המככב בסרט. הפסל הוצב בכניסה לאתר בשנת 1997, הושחת פעמים רבות על ידי תושבי המקום והוסר בשנת 2008.
פסב
יהודי פסב
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 129 חברים, מנהיגי הקהילה הם אדולף קליין ואישטוואן שוויגר, ורב הקהילה הוא אדה פריד.
אינפיניה מיחזור
בארץ פרוסות יותר מ-15,000 נקודות איסוף של החברה. בכל נקודה ישנם כלי אצירה ייעודיים (כגון כלובים, דחסנים ומכבשים) לסוג החומר הנאסף. בתהליך האיסוף של הנייר, הוא נאסף מנקודות האיסוף השונות באמצעות משאיות דחס אל המפעל של החברה שבו הוא ממויין לסוגיו, מנוקה מחומרים זרים, ונדחס באמצעות מכבש ענק לקוביות (באלות) במשקל של כ-700 קילוגרם. הקוביות הדחוסות מועברות למפעל של נייר חדרה בחדרה שבו מייצרים מהן נייר וקרטון. את הפלסטיק שהחברה אוספת היא מעבירה לחברה נוספת בשם "אמניר פלסטיק", הנמצאת במתחם מפעל אינפיניה, לצורך מיחזורו.
החברה אוספת את החומרים למיחזור מרשויות מקומיות והתעשייה (מפעלים, משרדים, בתי עסק שונים). מרשויות מקומיות החברה אוספת פסולת נייר וקרטון ומהתעשייה היא אוספת נייר משרדי לבן, קרטון ופלסטיק.
Autorun.inf
Autorun.inf הוא קובץ, המיועד לשימוש על ידי רכיבי ה-AutoRun ו-AutoPlay, במערכות ההפעלה חלונות של מיקרוסופט. כדי שהקובץ יתגלה על ידי רכיבים אלו, עליו להיות ממוקם בתיקיית השורש של ההתקן. מכיוון שלחלונות אין רגישות לכתיבה בכתב קטן וגדול, ניתן לקרוא לקובץ AutoRun.inf, Autorun.INF, או כל שילוב אחר.
רכיב ה-AutoRun התקבל בחלונות 95 כדרך להפחתת עלויות התמיכה. AutoRun מאפשרת להריץ באפן אוטומטי מתוך CD-ROM, תוכנית העשויה להדריך את המשתמש על אופן ההתקנה. הוספת קובץ ה-autorun.inf מאפשרת ליצרנים להחליט, איזה פעולה הם רוצים שתינקט בעת הכנסת ה-CD-ROM. קובץ ה-Autorun.inf הפשוט ביותר מורכב מ-2 חלקים; הראשון מציין את הסמליל שייצג את התוכנה במנהל הקבצים Windows Explorer (או "המחשב שלי") והשני מציין איזה תוכנית תופעל.
תוספות מיוחדות לקובץ הוספו בגרסאות היורשות של חלונות כדי לתמוך ב-AutoPlay ובתכונות נוספות.
מספר (בלשנות)
מספר דקדוקי הוא תכונה דקדוקית המציינת הבחנה כמותית (בעיקר של שמות עצם), ומשפיעה על נטייה של מילים במסגרת התאם (בדומה למין דקדוקי ולגוף דקדוקי)
ההבחנה הכמותית הבסיסית ביותר הקיימת ברוב שפות העולם היא בין יחיד ובין רבים. לדוגמה: ספר לעומת ספרים. בדרך כלל צורות היחיד היא הצורה הבסיסית ואילו צורת הרבים היא הצורה המסומנת מורפולוגית.
האקדמיה הבין-לאומית למשפט השוואתי
האקדמיה הבין-לאומית למשפט השוואתי (באנגלית: International Academy of Comparative Law - IACL) היא אקדמיה שנוסדה בהאג בשנת 1924, והיא מאגדת משפטנים ממדינות רבות בעולם העוסקים במשפט השוואתי.
נשיאת האקדמיה מאז 2014 היא פרופסור קתרינה בל-וולקי מגרמניה.
הצטרפות לאקדמיה נעשית על פי המלצה של חברים קודמים בה. מרבית חברי האקדמיה נמנים עם הסגל האקדמי באוניברסיטאות, וכן חברים בה שופטים. מישראל חברים בה הפרופסורים למשפטים דניאל פרידמן, יצחק אנגלרד, אהרן ברק, דפנה ברק-ארז וטליה איינהורן.
מדי ארבע שנים מקיימת האגודה כנס בין-לאומי למשפט השוואתי. במסגרת הכנס מוענק פרס קנדה - פרס בסך 10,000 דולר קנדי שנתרם על ידי ממשלת קנדה.
ברווז מוכתם-מקור
ברווז מוכתם-מקור (שם מדעי: Anas poecilorhyncha) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים המצוי במקווי מים מתוקים ממזרח אסיה עד הודו ופקיסטן. הוא שייך לסוג ברווז וקרוב לברכיה. משמעות שמו המדעי הוא: "ברווז בעל מקור מנוקד".
ישנם 2 תת-מינים למין ברווז זה:
כמה חוקרים משייכים את המין ברווז מוכתם-מקור מזרחי (Anas zonorhyncha) החי בסביבות הונג קונג, לתת-מין הכלול במין זה.
תיאור
ברווז זה בעל פלומה לבנה משורטטת באפור והכנפיים שלו כהות עד שחורות. הצוואר לבן ומחלקו העליון עד הפנים הוא אפור-לבן מנומר. המקור שחור עם קצה צהוב בולט, בליטה אדומה, המתפשטת עד קצה הראש, ופס שחור לאורך העיניים. כפות הרגליים ורודות וחלקם הפנימי של הכנפיים ירוקות. אורכו של הברווז 55–63 ס"מ, מוטת כנפיו 83–95 ס"מ ומשקלו 790–1,500 גרם בממוצע. אין הבדלי זוויגים בין הזכרים לנקבות, אך הצעירים חומים וכהים יותר מהבוגרים.
הברווזים חיים בחבורות קטנות סביב אגמים וביצות לאורך אזורים טרופיים במזרח אסיה, דרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה, והם מתרחקים ממקווי המים לעיתים נדירות. כמה מהאוכלוסיות המזרחיות החלו לנדוד צפונה בקייצים בשנים האחרונות.
טורפים נוספים של הברווז כוללים עופות דורסים, כלביים, חתוליים, נחשים, תנינים ולוטרות. את האפרוחים טורפים אויבים נוספים כמו עורבים ושחפים.
תבנית צופה
שימושים
תבנית הצופה משמשת בעיקר לייזום טיפול מבוזר באירועים (Events). תבנית העיצוב צופה נפוצה במיוחד ומשמשת באופן נרחב כמעט בכל ממשק משתמש ובספריות רבות המספקות תשתיות.
יתרונות וסיכונים
שימוש בתבנית צופה מאפשר לנו צימוד רפוי, אובייקט הייחוס אינו צריך לדעת דבר על האובייקטים התלויים בו.
במקרים מסוימים עלולה להיווצר זליגת זיכרון אם נוצרים צופים רבים ולא זוכרים "להרוג" את הקישור לצופים. מקרה נוסף, הוא האפשרות שבה אובייקט הייחוס ישלח עדכון לא רלוונטי לאחד או יותר מהאובייקטים התלויים בו.
דוגמה
להלן דוגמת בשפת Java שבה קלט המקלדת מטופל עבור כל שורה באמצעות תבנית צופה. הדוגמה מבוססת על שימוש בספריות <tt>java.util.Observer</tt> ו-<tt>java.util.Observable</tt>. כאשר ניתן קלט של מחרוזת ל-System.in, נקראת הפונקציה, שמיידעת את כל הצופים על האירוע (הקלט), באמצעות קריאה לפונקציית  'update' שלהם.
פורום (רומא העתיקה)
אזורי הפורום ריכזו בתוכם את מוסדות השלטון, הדת והמשפט של עירם וכן שימשו כמרכז מסחרי וחברתי שוקק. במובנים רבים הפורום דומה לאגורה, השטח ששימש כמרכז העירוני של הערים ההלניות בעת העתיקה.
בערים רומיות חדשות, או בקולוניות שהוקמו בתוך ערים איטלקיות ישנות הוקצו שטחים סמוך להצטלבויות שני הרחובות הראשיים (הקארדו מקסימוס מצפון לדרום והדקומנוס מקסימוס ממזרח למערב) לפורום ולמבנים ציבורים אחרים. מבנה נוסף שמילא חלק מתפקידי הפורום היה הבזיליקה, שהיה מעין פורום מקורה. הבזיליקה נבנתה לרוב בסמוך לפורום.
יחסי אוסטרליה–ונצואלה
יחסי אוסטרליה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
סיוע הומניטרי
בעקבות השיטפון הקשה בוונצואלה בדצמבר 1999 שגרם למפולות אדירות לאורך חופי המדינה (מה שנודע בתור טרגדיית ורגאס ), ממשלת ונצואלה הגישה בקשה בינלאומית לסיוע חירום. הערכות על מספר ההרוגים הצביעו על כך שאולי 50,000 בני אדם מתו. בתגובה לפנייה, ממשלת אוסטרליה תרמה 100,000 דולר אוסטרלי עבור אספקת תרופות, ביגוד ומצעים.
יחסים כלכליים
היחסים הדו-צדדיים בין המדינות היו חלשים יחסית עד לאחרונה. ביוני 1996 ביקר בקרקאס סגן ראש הממשלה ושר המסחר, טים פישר, וכתוצאה מכך זוהו מספר תחומי מפתח לפיתוח, כולל ענפי הכרייה, החקלאות והים.
הסחר הדו-צדדי היה צנוע למדי וזה בא לידי ביטוי במאזן נתוני הסחר. מאזן הסחר נטה מאוד לטובת אוסטרליה. ונצואלה דורגה במקום ה-106 בשנת 1999 לפי שווי הסחר בסחורות עם אוסטרליה בהיקף כולל של 17.2 מיליון דולר. זה הציב את ונצואלה במקום ה-6 ברשימת מדינות דרום אמריקה לאחר ברזיל, צ'ילה, ארגנטינה, פרו וקולומביה. בשנת 1999, נתוני ונצואלה כיעד לייצוא סחורות באוסטרליה דורגו במקום ה-92 עם יצוא של 15.6 מיליון דולר. כמקור ליבוא סחורות דורגה ונצואלה במקום ה-111 והיבוא לאוסטרליה הסתכם ב-1.6 מיליון דולר בלבד בשנת 1999.
הייצוא האוסטרלי העיקרי לוונצואלה בשנת 1998 כלל ציוד לטיפול מכני - 2.90 מיליון דולר; פיגמנטים, צבע ולכות - 1.86 מיליון דולר; פריטים חסויים - 1.27 מיליון דולר ומכונות חקלאיות (לא כולל טרקטורים) - 1.24 מיליון דולר; תרופות (כולל וטרינריה) - 1.04 מיליון דולר.
היבוא העיקרי מוונצואלה בשנת 1998 כלל משקאות אלכוהוליים - 417,000 דולר; זרעי שמן - 372,000 דולר; נפט מזוקק - 337,000 דולר ואלומיניום - 198,000 דולר.
האינטרסים של אוסטרליה בוונצואלה מתמקדים בתחום שירותי הכרייה והכרייה. המשקיעה האוסטרלית המשמעותית בוונצואלה היא BHP. ל-BHP יש מיזם משותף עם Sivensa בשווי של 700 מיליון דולר לבניית מפעל ברזל בפוארטו אורדאז, 525 ק"מ דרומית מזרחית לקראקס באזור גיאנה. הפרויקט מבוצע על ידי חברה, אורינוקו איירון, שבבעלות BHP ו-Sivensa 50/50.
עסקים באוסטרליה זכו להצלחות אחרות בוונצואלה. Bodegas Pomar, חטיבת תעשיות הקוטב, קבוצת המשקאות, עיבוד המזון והפצת מזון בוונצואלה, מייבאת כעת יין אוסטרלי דרך קבוצת הארדי. חברת Conferry רכשה מעבורת מהירה מספינות אוסטרל במערב אוסטרליה בעקבות מסע התצוגה של המעבורת המהירה מתוצרת אוסטרליה באוגוסט 1999.
אוסטרליה מיקדה את תשומת לבה בשוקי דרום אמריקה בשנת 1999. בספטמבר 1999 קיימה המועצה לחינוך אוסטרלי (AEI) ו-IDP תערוכת חינוך בקראקס שמשכה כ-5,000 איש.
קיקי רוטשטיין
צבי (קיקי) רוטשטיין (נולד ב-25 במרץ 1950) הוא זמר, מלחין, מעבד וחבר ההרכבים להקת חיל התותחנים, "אף אוזן גרון" ו"הכל עובר חביבי".
ביוגרפיה
קיקי רוטשטיין שירת בלהקת התותחנים, ובשנת 1971 השתתף בתוכניתה "לה בומבה". מתוכנית זו הצליח השיר "פרחים בקנה". יחד עם חבריו ללהקת התותחנים יובל דור ועמי מנדלמן הצטרף רוטשטיין לשלישיית אף אוזן גרון. השלישייה ליוותה שלושה שירים בפסטיבל הזמר והפזמון 1973: "יעלה ויבוא" של גידי גוב, "ליל חניה" של ירדנה ארזי, חנן יובל ואפרים שמיר ו"שיר בבוקר בבוקר". השיר "שיר בבוקר בבוקר" דורג במקום השלישי במצעד השנתי תשל"ג (1973).
בהכל עובר חביבי
לאחר מכן חברה השלישייה לשלומית אהרון, וכך נוצרה להקת הכל עובר חביבי. שירה הראשון של הלהקה במצעדים השנתיים היה "החגיגה נגמרת", שאותו שרו חבריה בחגיגת הזמר 1976.
בשנת 1981 זכתה להקת הכל עובר חביבי בתחרות קדם-אירוויזיון 1981 עם השיר "הלילה". השיר הגיע למקום השביעי באירוויזיון 1981, ולמקום החמישי במצעד השנתי תשמ"א (1981). שיר נוסף של הלהקה שהצליח באותה שנה היה "עודני ילד".
בהמשך שנות השמונים דורגו במצעדים השנתיים שני שירים נוספים של הכל עובר חביבי: "תלווי אותי" בשנת 1983 ו"האורח", שדורג במקום השביעי במצעד השנתי תשמ"ד (1984). בשנת 1983 הלחינו חברי הלהקה את השיר "עוד ועוד", שאתו התחרתה אילנה אביטל בקדם אירוויזיון של אותה שנה. השיר האחרון בהשתתפותם של חברי הלהקה במצעדים השנתיים היה שיר הצדקה "עם אחד שיר אחד", בשנת 1985.
היה חבר הלהקה עד שנת 2002, ובנוסף עבד (גם בזמן החברות בלהקה וגם לאחר מכן) כמפיק מוזיקלי וכמנהל האישי של שלומית אהרון.
בעונה 2 של ארץ נהדרת (2004-2005) הופיע מערכון עם חיקוי של להקת הכל עובר חביבי, ובה נטען שכל חברי הלקה נקראים 'קיקי'.
אלברט כהן
אלברט ("ברטו") כהן (נולד ב-9 ביוני 1932 בבולגריה) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, במאי, מדבב וזמר ישראלי.
בתיאטרון
בראשית שנות השישים הופיע כהן יחד עם יעקב בנאי ושתי שחקניות תיאטרון נוספות (זהר אוריין וליה דוליצקיה) במסגרת להקת זרקור. הלהקה העלתה מופעי בידור שכללו גם קטעי זימרה, המפורסם שבהם "סבא ליאון". בשנים 1959–1963 הקים בכלא תל מונד חוג דרמטי שהעלה הצגות שונות בהשתתפות האסירים.
כהן משחק בתיאטרון הקאמרי מאז שנת 1966 ועד היום. בנוסף שיחק כהן בתיאטראות רבים נוספים (בהם תיאטרון הנפש). כהן השתתף, בין היתר, בהצגות "חלום ליל קיץ" (בתפקיד תיסבי) "קומדיה של טעויות" (בתפקיד דרומיו), "רביזור" (בתפקיד דובצ'ינסקי), "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" (בתפקיד פרעה), "יעקובי ולידנטל" (בתפקיד יעקובי), "סוחרי גומי" (בתפקיד ספורל), "סוויני טוד" (בתפקיד סוויני טוד), "החלילן מהמלין" (בתפקיד החלילן), "עלובי החיים" (בתפקיד מר תנרדייה), "נתניה" (בתפקיד חיימוב), "איחש פישר" (בתפקיד ברונכוס). כמו כן, כהן השתתף בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא בהצגות "בתיאטרון" ו"לה-בריאות".
בשנת 2013 עיבד וביים את ההצגה "האנשים הקטנים של צ'כוב" המבוססת על ארבע יצירות מאת צ'כוב, בה גם שיחק, לצד תומר אופנר ועירית גדרון בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2014 שיחק עם רבקה מיכאלי ואלכס אנסקי בהצגה "מוטב מאוחר", מאת לארי גלברט ובבימויו של יצחק שאולי בתיאטרון "הספרייה".
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1964 גילם חבר מפלגה בסרט "סאלח שבתי" שכתב וביים אפרים קישון. ב-1966 גילם חסיד בסרט "שני קוני למל" שכתב וביים ישראל בקר. ב-1968 שיחק בסרט "הבן האובד" שביים יוסף שלחין. ב-1969 גילם את ד"ר גילור בסרט "תעלת בלאומילך" שכתב וביים אפרים קישון. בשנות ה-70 שיחק בסדרה "מתי מתוק בלש מתמטי" שכתב אמנון ז'קוב. ב-1977 שיחק בסרט "הגונב מגנב פטור" שכתב וביים זאב רווח, גילם מתנדב במשמר האזרחי בסרט "הצילו את המציל" שכתב וביים אורי זוהר. ב-1977 גילם את חיימיקו בסרט "הרשלה" שכתב (לצד דוד גורפינקל) וביים יואל זילברג. ב-1978 התארח בשיר המדידה בסדרת הטלוויזיה "רגע עם דודלי".
ב-1980 גילם קאדי בסדרה "מסך לספרות" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. ב-1981 גילם את עו"ד נחמיאס בסרט "מסג'יסט הצמרת" שכתבה מרגלית צבי וביים אלפרד שטיינהרדט. ב-1983 שיחק בסרט "אני והמאהב של אשתי" שכתב וביים עוזי פרס. ב-1987 גילם את דוד שמחה בסדרת הטלוויזיה "פרפר נחמד". בין השנים 1989–1991 שיחק בתוכנית "קשר משפחתי" שביימה דנה אביאל. ב-1990 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "קריאת כיוון" בהנחיית רוני פינקוביץ', שכתב חיים אידיסיס וביימו יצחק חלוצי ושלמה אלברט. ב-1993 גילם סבא בסרט "גולם במעגל" שכתב (לצד טלי זילברשטיין) וביים ענר פרמינגר (על פי ספר מאת לילי פרי). ב-1995 השתתף בקלטת לילדים "סבתא בישלה דייסה" שכתבה וביימה רחל שיין ארגמן. ב-1999 שיחק בתוכנית הטלוויזיה "כן לציפור" שכתבו וגה אלגום ודונה בן יהודה וביים מרקו כרמל. באותן שנים גילם את אבא של דוביק (נתן דטנר) בסדרה "משפחה וחצי" שכתבה גלילה רון פדר עמית וביים עופר ויצמן.
ב-2005 שיחק בסרט "ולקחת לך אישה" שכתבו וביימו שלומי ורונית אלקבץ. בין השנים 2008-2009 גילם את חיים הראל המבוגר בסדרת הטלוויזיה "דני הוליווד" שביימה שירלי שטרן. ב-2011 גילם את אלישע בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" שכתב וביים נאור ציון. ב-2011 גילם את אבא של דודי בסדרה "גבוה וגרינבאום" שכתב רן אפלברג וביים דניאל אדר. ב-2011 שיחק בסדרה "השנים הכי יפות" שכתבו ירון ניסקי ודורון צור וביים עופר ויצמן. ב-2012 גילם את מפקד המשמר האזרחי בסדרה "נשואים פלוס" וגילם את טוביה זנזורי בסדרה "זנזורי" שכתבו יובל פרידמן ורוני ידור וביים בן בכר. ב-2014 גילם את השר אספרוחוב מבולגריה בסדרה "פולישוק" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-2015 גילם את קלמן בסדרה "חברות" שביימו רני סער ושי בן עטר. ב-2016 הופיע בסדרה "בנות הזהב". ב-2019 שיחק בסרט "אהבה בשלייקס" והופיעה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "שב"ס". ב-2020 גילם את פישקה בסדרה "אבא מטפלת". ב-2021 גילם את הזקן בסדרה "מה שבע?".
דיבוב
כהן הוא מוותיקי תחום הדיבוב בישראל. הוא תרם את קולו לדיבובים של סרטים וסדרות רבים, בהם: "רחוב סומסום" (דיבב דמויות שונות בגרסה המקורית בשנות השמונים, ביניהן מר סופר ומומו טלפז), "פיטר פן" (מר סמי בגרסה של אולפני דיסני), "תומס ומסילת הקסמים" (בתפקיד טובי), "מסיפורי המלך בבר", "דני שובבני", "איפה אפי?" (הקוסם צחורזקן), "אצבעונית", "היה היה - החלל", "בילבי", "שרק 2" (המלך הארולד - אביה של פיונה), בסדרת סרטי "הארי פוטר", עם החלפת השחקן לדמותו של אלבוס דמבלדור, החל כהן לדבבה לעברית, "החרב באבן" (בתפקיד מרלין המכשף), ב-2003 דיבב אלברט את "המלך דיימאס" בסרט " סינבד אגדת שבעת הימים"
חיים אישיים
אלברט כהן היה נשוי לרות מנזה, פסנתרנית בתזמורת הפילהרמונית. נולדו להם שני בנים: עדי כהן, מלחין וזוכה פרס אופיר, ושרון כהן, מדבב ובמאי דיבוב. רעייתו נפטרה מטרשת נפוצה ב-1988 וכהן נישא בשנית לפסנתרנית דעה לבונטין בתחילת שנות ה-90.
שי לבנת
שי לבנת (נולד ב-12 ביוני 1984) הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. אלוף (2005) ושיאן המכביה במשחה ל-200 מטר חופשי. ייצג את ישראל בשלוש אליפויות עולם בשחייה וסיים במקום שישי באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר). בעל 3 מדליות מהמכביה מהן אחת זהב.
ביוגרפיה
לבנת נולד וגדל בחיפה. אביו, עוזי היה מפקד שייטת 13. הוא שחה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה. הוא עבר להתאמן במרכז לטיפוח מחוננים בוינגייט תחת הדרכתו של לאוניד קאופמן.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה לבנת בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:54.59 דקות, לפני ארי לימור ממכבי קריית אונו (1:55.21 דקות) ואהוד דקטר מהפועל ירושלים (1:55.99 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.89 דקות, אחרי שילו איילון מהפועל ירושלים שקבע שיא ישראלי חדש של 3:56.28 דקות ומיקי חליקה מהפועל ירושלים (4:01.75 דקות).
שיאן ישראל
בגביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערך באפריל 2003 קבע לבנת במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש בתוצאה של 1:51.61 דקות, שיפור לשיאו בן 10 השנים של יואב ברוק (1:51.89 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרות מרה נוסטרום שנערכה בברצלונה, ספרד במשחה ל-200 מטר חופשי הוא שיפר במאית אחת את שיאו הישראלי והעמיד אותו על 1:51.60 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי קבע שיא ישראלי חדש של 3:55.53 דקות, שיפור לשיאו של שילו איילון (3:56.28 דקות).
אליפות העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, באוגוסט אותה שנה סיים לבנת במקום 21 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.7 דקות, במקום 25 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.33 דקות, במקום 28 במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:51.44 דקות, ובמקום 52 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.06 שניות.
2004
בתחרות גראנד פרי בשחייה שנערכה בווינה באפריל 2004 קבע לבנת במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:49.62 דקות, יומיים לאחר מכן במשחה ל-400 מטר חופשי הוא קבע שיא ישראלי חדש של 3:54.32 דקות, שיא זה החזיק מעמד כ-10 שנים ונשבר על ידי עידו הבר (3:53.88 דקות). למרות שיאיו, הוא לא הצליח לקבוע את הקריטריון שנדרש ממנו להשתתפות באולימפיאדה.
2005
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכה לבנת במדליית זהב ושתי מדליות כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 1:50.39 דקות, לפני סקוט גולדבלט מארצות הברית (1:50.77 דקות) ובריאן גולדברג אף הוא מארצות הברית (1:50.93 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.09 שניות, אחרי גולדברג (51.06 שניות ולפני גולדבלט (52.04 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.67 דקות, אחרי מקס ג'ייבן מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 3:54.84 דקות, ולפני גולדבלט (4:01.75 דקות).
אליפות העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2005 סיים לבנת במקום 22 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.81 דקות, במקום 35 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:59.48 דקות, ובמקום 50 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.06 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יואב גת, תום בארי וארז פרן בתוצאה של 3:48.20 דקות.
אליפות אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2006 סיים לבנת במקום 15 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.82 דקות, במקום 34 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.54 דקות, במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי של 50.95 שניות ובמקום 42 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי של 23.64 שניות.
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בזגרב, קרואטיה בנובמבר אותה שנה קבע לבנת במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 3:49.04 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:45.64 דקות (השיא הנוכחי). בנוסף, הוא סיים במקום 19 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.06 דקות ובמקום 30 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.06 שניות.
אליפות העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיים לבנת במקום 33 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.60 דקות, במקום 36 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:58.53 דקות, במקום 55 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי של 50.79 שניות ובמקום 64 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.03 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום 18 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם אהוד סגל, מיקי מלול וגיא ברנע בתוצאה של 3:42.96 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר אותה שנה סיים לבנת במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.53 דקות, במקום 19 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:48.90 דקות ומקום 31 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.41 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב ביחד עם ברנע, סגל ומלול בתוצאה של 1:37.18 דקות.
חייו האישיים
לבנת משלב גם לימודי קבלה בארגון "בני ברוך" והפך לתלמידו הנאמן של הרב ד"ר מיכאל לייטמן, וכמו כן, נכון לשנת 2017, נהיה גם לחתנו כאשר נישא לבתו, רחלי.
אלגואס
אלגואס (בפורטוגזית: Alagoas) היא מדינה קטנה בצפון-מזרח ברזיל השוכנת בין המדינות פרנמבוקו וסרז'יפה; נוגעת במדינת באהיה בחלק מגבולה הדרום-מערבי. גבולה הדרומי של אלאגואס נקבע על־פי הנהר סאו פרנסיסקו. לאלאגואס שטח של 27,933 קמ"ר וגודל אוכלוסייתה כ־3,165,000 איש. בירתה היא מסייאו.
מקור שמה של המדינה באגמים שבסמוך לחופה של העיר מסייאו.
היסטוריה
הקולוניאליזם הפורטוגזי חלחל בהדרגה לאלגואס במהלך המאה ה-16 וה-17. בתחילה הפורטוגזים הקימו התיישבויות, ולאחר מכן החלו להעביד את המקומיים. בשנים 1630-1646 האזור נשלט על ידי האימפריה ההולנדית.
גאוגרפיה
לאלגואס צורה של רצועה צרה וארוכה בניצב לחוף האוקיינוס האטלנטי. לאורך קו החוף ניתן למצוא שוניות אלמוגים ואזורי חוף חולי. מאחורי החופים, לעיתים במרחק של כמה מאות מטרים מקו החוף, משתרעות גבעות ירוקות המתמרות בתלילות מעל החוף, ושיורדת בהן כמות גשם רבה. בעבר, גדל בגבעות אלו יער הגשם האטלנטי ולאחר מכן שימשו הגבעות לגידול קנה סוכר על ידי המתיישבים הקולוניאליסטים של ברזיל. כיום הגבעות משמשות בעיקר לחקלאות, אך נותרו בפסגות הגבוהות והתלולות שלהם שרידים נדירים של יער הגשם האטלנטי.
יותר פנימה נמצא אזור של סרטאו, האופייני לצפון-מזרח ברזיל. הסרטאו הוא אזור גבוה ויבש מלא בסבך שיחי קטינגה קוצניים.
כלכלה
כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות ומסתמכת בעיקר על קנה סוכר ובמידה פחותה מכך על טבק. קנה סוכר הווה את הבסיס לתעשיית הכוהל אשר נמצאת בשפל. תעשייה מקומית נוספת היא של מי־מלח הנשאבים מבארות עמוקות שבשולי מסייאו.
דמוגרפיה
בשנת 2008 התגוררו במדינה 3,173,000 תושבים, מתוכם 67.4% מתגוררים בערים.66.18% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 30.39% לבנים, 3.02% שחורים, ו-0.35% ממוצא אסייתי.
Aram Mp3
אראם סארגְסְיָאן ׁ(בארמנית: Արամ Սարգսյան; נולד ב-5 באפריל 1984), המוכר יותר בשם הבמה Aram Mp3, הוא זמר, משורר וקומיקאי ארמני. הוא ייצג את ארמניה באירוויזיון 2014 בקופנהגן, דנמרק עם השיר Not Alone.
ביוגרפיה
אראם סארגסיאן נולד בבירת ארמניה, ירוואן. הוא למד באוניברסיטת ירוואן המדינתית לרפואה, שם סיים את לימודיו בשנת 2006. בזמן לימודיו באוניברסיטה, הוא השתתף בתוכנית הבידור ק.ו.ן, לראשונה לצד אוניברסיטאות ארמניות שונות ומאוחר יותר בצוות הארמני Ararat במוסקבה.
2006-12: תחילת הקריירה
בשנת 2006, אראם הצטרף למספר קומיקאים אחרים, לא מוכרים בקרב הציבור, כדי ליצור 32 Atam (עברית: 32 שיניים), תוכנית סטנד-אפ. בשנותיו בראשונות ב-32 Atam הוא ביצע לעיתים קרובות קאברים הומוריסטים לשירים פופולרים תחת הכינוי "Aram Mp3", בהתייחסות לפורמט האודיו הידוע MP3. בשנת 2007, היה הזוכה של התוכנית 2 כוכבים אשר משודרת בערוץ הראשון הארמני.
במהלך תקופה זו, אראם החל להופיע במועדוני בלוז וג'אז, להקליט שירים ולצלם וידאו קליפים. הוא החל להנחות פורמטי טלוויזיה מפורסמים כמו X Factor, Armenian Idol, My Name Is..., Power Of 10 אשר הביאו לו יותר פרסום. בשנת 2010 אראם וחבריו יצרו תוכנית טלוויזיה סטנד-אפ קומית בשם Vitamin Club אשר משודרת על ידי ערוץ הטלוויזיה הארמני Shant TV בכל שבוע. הוא גם הנחה מספר תוכניות טלוויזיה בערוץ Armenia TV.
2013-14: אירוויזיון 2014
ב-31 בדצמבר 2013, Aram Mp3 נבחר על ידי הערוץ הארמני הראשון לייצג את ארמניה בתחרות האירוויזיון 2014 בדנמרק. ב-14 במרץ 2014 הוכרז שאראם ישיר את שירו "Not Alone" בקופנהגן. ארמניה השתתפה בחצי הגמר ב-6 במאי 2014 ועלתה אל הגמר שהתקיים ב-10 במאי 2014. בגמר התחרות סיים אראם במקום הרביעי.
חייו האישיים
אראם נישא לאנה מרגריאן באפריל 2008. בנם ארנו נולד ביוני 2011.
מחודקי ראש
מחודקי ראש (שם מדעי: Rhynchocephalia) היא סדרה של זוחלים בעל-סדרת הלפידוזאוריה. רק משפחה אחת ספנודוניים בסדרה שרדה עד ימינו, ובה שרד רק מין של ספנודון (במאורית: טואטרה). מחודקי ראש מוגדרים כמאובנים חיים משום שקל יותר למצוא מאובנים שלהם מאשר פרטים חיים שלהם.
ברנאר לזר
ברנאר לזר (בצרפתית: Lazare Marcus Manassé Bernard; 18 ביוני 1865 – 1 בספטמבר 1903) היה פובליציסט ופילוסוף צרפתי-יהודי.
לזר, יליד נים (Nimes) בדרום צרפת, היה היסטוריון במקצועו, אנרכיסט בדעותיו ועיתונאי בעיסוקו. לזר זכה להוקרה בשל היותו הראשון שיצא בפומבי להגנתו של אלפרד דרייפוס. הוא זכה להוקרה מאת הסופר והמשורר הצרפתי שארל פגי (Charles Péguy, 1873-1914) אשר הציב אותו ברמה של "נביאי ישראל": ההתגלמות העיקרית של "הילת המסתורין" היהודית, שאפפה את מסורת נביאי ישראל.
ילדותו
"ברנאר לזר" (אחרי שהשמיט שני שמות משמו המקורי) היה הבכור מבין ארבעת הבנים במשפחתו. בבעלות משפחתו היה מפעל טקסטיל מצליח. המשפחה הייתה יהודית, לא דתית במיוחד, אך חגגה את החגים היהודיים. לזר סיים את חוק לימודיו במדעים. אך רגשותיו היו מוקדשים ללימודי הספרות, אשר היו משותפים לו ולחברו המשורר אפרים מיכאל (Ephraïm Mikhaël). איתו הוא חלם על כניסה לעולם הסופרים בפריז. בשנת 1886 לזר הגיע לפריז. הוא נרשם לבית הספר ללימודים גבוהים (École pratique des hautes études). הוא למד אצל כומר ישועי בשם לואי דושן (Louis Duchesne), אשר חיבר ספר על תולדות הכנסייה העתיקה (l’Histoire de l’église ancienne). לזר התגלה כחוקר חריף וחכם, כאשר מורהו, איש דת ישועי, ביקש ממנו לערוך את ספרו על תולדות הנצרות. הוא חשף סתירות בספר וניסה לקחת אותן בחשבון בבואו לערוך את הספר. כאשר מורהו שלח את הספר לותיקן לקבלת הערכה על מפעל חייו, הספר הוחזר למחברו בטענה כי החיבור הוא ספר היסטורי ולא ספר שנועד לספר לנוצרים את תולדות דתם.
יחד עם אפרים מיכאל הוא כתב דרמה אגדתית בשלוש מערכות בשם "הארוסה מקורינתוס" - במקור (La Fiancée de Corinthe).
האנרכיסט
בשנת 1890 נהיה לאנרכיסט פעיל. אמנם הוא לא נטל חלק ב"פעולה ישירה". הוא המשיך לתמוך באידיאלים שלו ובחברים לדעה ה"חברים" לדעה או לנשק (ה-"comrades"), אשר את פרסומיהם ואת ההגנה המשפטית עליהם הוא מימן. בתור אנרכיסט הוא הצטיין בחיבור ספרות בקורתית ובכתיבת מאמרים בקורתיים, אשר נאספו לאחר מכן לכרכים. בשנת 1895 הוא כיסה את מרד הכורים בקרמו (Carmaux) עבור העיתון "אקו דה פאריס" (Echo de Paris). בשנת 1898 הוא נטל חלק בקונגרס הסוציאליסטי בלונדון. הוא גינה את קרל מרקס וטען כי הוא: "רודן קנאי, לא נאמן לרעיונותיו ומרחיק את האינטרנציונל הרחק ממטרותיו."
לזר, יחד עם גוסטב לנדאואר ואריך מיהזם, היו שלושה הוגי דעות יהודים שפעלו בזירה הפוליטית בצרפת ובגרמניה בסוף המאה ה-19, במלחמת העולם הראשונה ובעת עליית הנאצים לשלטון. בספר, אשר כריכתו מופיעה בצד שמאל, כונסו דברים שנאמרו ונכתבו על אודותיהם, פרטים על חייהם ופועלם, ומעט מכתביהם שלהם, העוסקים בשייכותם ליהדות.
פרשת דרייפוס
עם פרוץ פרשת דרייפוס סירב ברנר לזר לתמוך בסרן אלפרד דרייפוס שהואשם בריגול לטבת גרמניה, בטענה שמשפחת דרייפוס עשירה ותוכל להסתדר גם בלעדיו. למרות זאת הוא חש זעם כאשר נוכח בהתפרצות האנטישמיות בזמן המשפט, וכתב מאמר תחת הכותרת הגטו החדש בו הוא מציג את העוינות, החשדנות, והדעה הקדומה כלפי היהודים כחומות של גטו חדש, כזה שבניגוד לחומות הפיזיות של הגטו הישן, המהפכה הצרפתית לא ניפצה.
בעקבות כך פנה אל לזר מתייה דרייפוס, אחיו של אלפרד דרייפוס והגיש לו את מעט ממסמכי המשפט שהצליח להשיג. לזר השתכנע מיד בחפותו של דרייפוס, והאמין כי הוא הואשם בריגול ממניעים אנטישמיים בלבד. לזר הפך לדמות הציבורית הראשונה שפעלה לטובתו של דרייפוס, תחילה מאחורי הקלעים (לפי דרישתו של מתייה), ולאחר מכאן באופן גלוי.
בספטמבר 1896 נסע לזר לבריסל, בלגיה, ופרסם חוברת תחת הכותרת "עינוי דין - פרשת דרייפוס". מכיוון שהוא נאלץ לפרסם את החוברת בחו"ל, דאג לשלוח אותה עם חתימתו אל מאות אנשי ציבור, בהם צירי בית הנבחרים, עיתונאים מפורסמים, ועוד. בחוברת הוא סתר את טענות מאשימיו של דרייפוס אחת לאחת, וחשף לראשונה כי המכתב שעל פיו הוטלה האשמה בבגידה על דרייפוס לא ציין את שמו, אלא רק כינוי סתום "הנבל ד." המילה האחרונה של החוברת הייתה: J'accuse כלומר "אני מאשים" (לאחר שנתיים השתמש הסופר הצרפתי הנודע אמיל זולא באותה המילה ככותרת למאמרו המפורסם בעיתון לאורורר (L'Aurore), ובעקבות כך הפכה למטבע לשון בינלאומי).
מלחמתו באנטישמיות
הוא התפרסם בזכות ספרו "האנטישמיות: תולדותיה וסיבותיה", אשר דן בקשר ההיסטורי בין היהודים ושכניהם. בסוף המסה חוזה לזר כי התבוללות היהודים ותהליך ההתפקחות מהדת שעובר על החברה המודרנית יביאו לקץ המבורך של האנטישמיות. האנטישמים מצאו בספרו הוכחה כי היהודים אשמים בשנאה אליהם, ועד היום הם משתמשים בציטוטים מהמסה הזאת, בדרך כלל כאשר הם מנותקים מהקשרם המלא.
בעקבות מעורבותו של לזר בפרשת דרייפוס השתנו דעותיו בנוגע לאנטישמיות ולהתבוללות. הוא החל להאמין שהאנטישמיות הצרפתית איננה עומדת לחלוף מהעולם, כי מקורה הוא הנצרות, והיא מסמלת את ניוונה וצביעותה של החברה הצרפתית, כמו גם האירופאית. דרייפוס נתפס בעיניו כסמל של היהודי הנרדף, המצפה בתמימותו לצדק אך במקומו מקבל דעה קדומה חוסר צדק ועינוי. ב-1896 תקף במאמרים את המסית האנטישמי אדואר דרימון והזהיר אותו, שקרוב היום בו יהודים מסוימים לא יסכימו לקבל את המכות המונחתות עליהם ללא מענה ואף יעברו מהגנה להתקפה. בעקבות כך נערך דו-קרב בין דרימון ללזר, בו לא נפגע אף אחד.
יש הסבורים, כמו אהרון רודריג (Aron Rodrigue), כי לזר היה האינטלקטואל הצרפתי הראשון אשר ראה בציונות פתרון פוליטי רצוי לבעיה היהודית. לדעתו לזר לא היה שותף לדעה כי התבוללות תהיה הפתרון לשנאת עמי אירופה כלפי העם היהודי ותגרום להפסקת הרדיפות נגדם. מסקנת חוקריו הייתה כי הוא נטה לראות בהגשמת הציונות את הדרך לפתרון הבעיה היהודית. החל מ-1892 היה לזר בקשר עם אחד העם, וכן התיידד עם הרצל וערך עמו מספר מסעות. אולם למרות התקרבותו ותמיכתו בציונות והתפכחותו מרעיון ההתבוללות, הוא מעולם לא נטש את השקפותיו האנרכיסטיות. למעשה הוא כתב להרצל מכתב בו הוקיע אותו ואת חבריו לוועד הפעולה הציוני כבורגנים.
מותו
ב-1900 לזר נסע לרומניה ולרוסיה על מנת לכתוב על התלאות והסכנות בפניהן ניצבים יהודי מדינות אלה, אולם הוא לא הספיק להשלים את הכתיבה עקב מחלתו. ב-2 בספטמבר 1903 הוא נפטר ממחלת הסרטן והוא בן 38 בלבד.
דזיגה ורטוב
דזיגה ורטוב (ברוסית: Дзига Вертов), בשמו המקורי דוד אבלביץ' קאופמן (ברוסית: Дави́д А́белевич Ка́уфман; 2 בינואר 1896 – 12 בפברואר 1954), היה קולנוען ותאורטיקן קולנוע יהודי-רוסי. אחיו, מיכאיל ובוריס קאופמן, היו גם הם יוצרי קולנוע ידועים.
שנותיו הראשונות
ורטוב נולד בביאליסטוק שבפולין הקונגרסאית (אז בשליטה רוסית) כדוד אבלביץ' קאופמן למשפחה של אינטלקטואלים יהודים. הוא למד מוזיקה בקונסרבטוריון של ביאליסטוק עד 1915, ימי מלחמת העולם הראשונה, עת ברחה משפחתו למוסקבה מפני צבא האימפריה הגרמנית הפולש והתיישבה לבסוף בסנקט פטרבורג.
מורשת והנצחה
החל משנת 2017 מוענק פרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע הנקרא על שמו "דזיגה הזהב".
TV10 (שוודיה)
TV10 הוא ערוץ טלוויזיה שוודי בבעלות חברת המדיה Modern Times Group. הערוץ מתמחה בשידורי ספורט ותעודה. הערוץ התחיל לשדר ב-7 בספטמבר 2010.
היסטוריה
מתחילת שידוריו הערוץ תפס את זכויות השידור על כל אירועי הספורט מערוצי הטלוויזיה האחרים של Viasat. עם זאת, בשנת 2011 החלו ערוצים TV3 ו-TV6 לשדר ספורט שוב. הערוץ משדר אירועי ספורט כמו פוטבול ב-NFL, כדורסל, איגרוף וליגת האלופות. בערוץ משודרות פרסומות באופן חלקי, והוא ממומן גם מכספי מפעילי הטלוויזיה שמשדרים אותו.
זמינות
ל-70% ממשקי הבית הערוץ זמין, בעוד ערוצים TV3 ו-TV6 זמינים ל-85% ממשקי הבית.
HRG
גירוסקופ מסוג HRG (ראשי תיבות של: Hemispherical Resonator Gyroscope תרגום: "גירוסקופ כיפת תהודה"), נקרא גם גירוסקופ כוס-יין או גירוסקופ פטרייה עושה שימוש בכיפה המיספרית חלולה היושבת על "גזע" עבה. הכיפה מובאת לתהודת כפיפה על ידי כוחות חשמליים המיוצרים על ידי אלקטרודות על מבני קוורץ המקיפים את הכיפה. האפקט הגירוסקופי נוצר על ידי תכונה פנימית של גלי הכפיפה העומדים. לגירוסקופ HRG אין חלקים נעים כלל והוא אמין בצורה יוצאת דופן ומדויק ביותר (בכמה סדרי גודל מעל שאר הסוגים), אולם עלות הייצור שלו גבוהה.
רוני בארקר
רונלד ויליאם ג'ורג' בארקר, OBE (באנגלית: Ronald William George "Ronnie" Barker; 25 בספטמבר 1929 – 3 באוקטובר 2005) היה שחקן, בדרן ותסריטאי אנגלי. התפרסם בשל תוכניות בהן כיכב בטלוויזיה הבריטית ובעיקר The Two Ronnies, Porridge ו-Open All Hours.
ביוגרפיה
בארקר נולד בבדפורד שבמזרח אנגליה וכשהיה בן ארבע עבר עם משפחתו לאוקספורד. הוא החל לשחק בתאטרונים ב-1948 בתחילה במשכורות זעומות אך עם הזמן צבר הצלחה והחל לגבש את סגנונו הקומי. ב-1956 החל להופיע בהזדמנויות שונות גם בתסכיתי רדיו וכעבור עשור נכנס גם לטלוויזיה. ב-1971 עלתה לראשונה ב-BBC התוכנית "The Two Ronnies" ("שני הרונים") בכיכובו של בארקר לצידו של רוני קורבט איתו עבד בהזדמנויות שונות עוד מ-1963. התוכנית הייתה שילוב של מערכונים לצד מונולוגים ושירים הומוריסטיים, התוכנית הייתה באוויר עד לשנת 1987 בה הכריז בארקר על פרישה. "The Two Ronnies" סיפקה לקהל הבריטי מספר מערכוני קאלט (כגון הכומר מק'פרליין מכנסיית "קין והבל הקדושים" הנושא דרשה שלמה בעגה קוקנית מתחרזת) שאת חלקם, כמו מרבית המערכונים בתוכנית, כתב בארקר עצמו כשהקרדיט ניתן לשם הבדוי ג'רלד ויילי. למרות הצלחת התוכנית, בארקר וקורבט לא הפכו לצמד, וכיון שצילומי "The Two Ronnies" נמשכו ארבעה חודשים בשנה בלבד, היה לשניים פנאי לעסוק בדברים נוספים במקביל. ב-1973 כתב וכיכב בתוכנית "Seven of One" שהחזיקה מעמד עונה אחת, אך אחד מפרקיה היווה את הבסיס לסדרה הקומית "Open All Hours" בה כיכב בארקר. בין 1974 ל-1977 שימש כשחקן מוביל בקומדיית המצבים "Porridge".
ב-1987, כשהוא בגיל 58, הכריז בארקר על פרישה בשיא הצלחתו. הוא הופיע בטלוויזיה בכמה הזדמנויות, אך לא באופן קבוע, בין 1997 ל-2005. בארקר, שסבל מבעיות בלב נפטר ב-3 באוקטובר 2005 בגיל 76. בארקר היה נשוי לג'וי טוּבּ ולזוג נולדו שני בנים ובת. הבת ואחד הבנים הפכו לשחקנים גם הם.
נאסר אל-ח'ליפי
נאסר בן גאנם אל-ח'ליפי (בערבית: ناصر بن غانم الخليفي; באנגלית: Nasser bin Ghanim Al-Khelaifi; נולד ב-12 בנובמבר 1973) הוא איש עסקים קטרי, יו"ר beIN Media Group, יו"ר Qatar Sports Investments, נשיא מועדון הכדורגל פריז סן ז'רמן והתאחדות הטניס של קטר, וסגן נשיא איגוד הטניס האסייתי.
אל-ח'ליפי הוא גם חבר בוועדה המארגנת של גביע העולם למועדונים, ונבחר כיו"ר ארגון המועדונים האירופיים (ECA).
ביוגרפיה
אל-ח'ליפי נולד בקטר, בן לדייג. הוא סיים תואר בכלכלה באוניברסיטת קטר. הוא גם בעל תואר שני מאוניברסיטת פיראוס.
קריירת טניס
כטניסאי, אל-ח'ליפי היה השחקן השני המצליח ביותר בקבוצת גביע דייוויס בקטאר אחרי הסולטן חלפאן, ששיחק 43 פעמים בין 1992 ל-2002 ורשם שיא של 12–31 ביחידים, 12–16 בזוגות. אל-ח'ליפי הופיע פעמיים בסבב התאחדות הטניסאים המקצוענים. ב-1996 (שם הפסיד באליפות צרפת הפתוחה לתומאס מוסטר) ובדוחא בשנת 2001. הוא הגיע לדירוג יחידים הגבוה בקריירה שלו כשדורג במקום ה-995 בסוף 2002.
אל-ח'ליפי הוא נשיא התאחדות הטניס של קטאר מאז נובמבר 2008. בשנת 2011 נבחר לסגן נשיא התאחדות הטניס האסיאתית במערב אסיה.
קריירת עסקים
אל-ח'ליפי משמש כיו"ר השקעות ספורט בקטאר (QSi) מיוני 2011. QSi היא קרן המוקדשת להשקעות בענף הספורט והפנאי ברמה הלאומית והבינלאומית. לאחר ש-QSi רכשה את מועדון הכדורגל פריס סן ז'רמן ביוני 2011, אל-ח'ליפי הפך ליו"ר דירקטוריון PSG וגם למנכ"ל המועדון. ל-QSi יש עוד כמה שותפויות בעלות פרופיל גבוה. הם גם נותנים חסות למועדון הכדורגל ברצלונה, והיא מחזיקה גם במותג בגדי הספורט בורדה.
פריז סן ז'רמן
אל-ח'ליפי הפך לנשיא החדש והמנכ"ל החדש של פריז סן ז'רמן ב-7 באוקטובר 2011. זמן קצר לאחר שמונה כנשיא, הציג תוכנית בת חמש שנים במטרה להצעיד את המועדון לרמות הגבוהות של הכדורגל העולמי. כחלק מהתוכנית ארוכת הטווח של המועדון, הביא את כדורגלן העבר לאונרדו שישמש כיועץ מקצועי של המועדון.
קריירה פוליטית
בנובמבר 2013, מונה אל-ח'ליפי לשר בלי תיק על ידי האמיר של קטר, תמים בן חמד אאל ת'אני.
בעיות משפטיות
ב-14 בספטמבר 2020, בית המשפט הפדרלי השווייצרי החל להעמיד לדין את אל-ח'ליפי, בשל "ניהול פלילי מחמיר", בהתבסס על האשמות הקשורות לפגישה שהתקיימה ב-24 באוקטובר 2013, במטה הצרפתי של beIN, שבו נטען כי אל-ח'ליפי הבטיח לכאורה לרכוש וילה בסרדיניה תמורת 5 מיליון יורו, שתנוצל על ידי ואלקה, בתמורה למתן זכויות ההקרנה למונדיאל 2026 ו-2030 ל-beIN Media. הוא זוכה על ידי בית המשפט באוקטובר 2020.
חיים אישיים
אל-ח'ליפי נשוי, ויש לו ארבעה ילדים המתגוררים בקטר.
בית ביוט
בית ביוט (באנגלית: Bute House; בגאלית סקוטית: Taigh Bhòid) הוא בית המגורים הרשמי של השר הראשון של סקוטלנד (בפועל, מושל סקוטלנד), העומד בראש ממשלת סקוטלנד מאז ייסוד תפקיד זה בשנת 1999. קודם לכן שימש הבית כבית מגוריו הרשמי של מזכיר המדינה של סקוטלנד.
המבנה ממוקם בכיכר שארלוט, בבית מספר 6, באדינבורו בירת סקוטלנד, בצידה הצפוני של הכיכר.
היסטוריה
האדמה עליה נבנה המבנה נרכשה במכירה פומבית בשנת 1792 על ידי אורלנדו הארט (Orlando Hart), יצרן נעליים, בעלות של 290 ליש"ט. בשנת 1806 רכש סר ג'ון סינקליר את הבית בעלות של 2,950 ליש"ט. הבית נמכר על ידו בשנת 1816 והחליף ידיים מספר פעמים עד שנרכש בראשית המאה ה-20 על ידי ג'ון קריצ'טון סטוארט, מרקיז ביוט הרביעי. בשנת 1966 הבית, ושני בתי המגורים הסמוכים לו הועברו לידי מס ההכנסה של הממלכה המאוחדת, כתשלומי מס ירושה, בעקבות מותו של ג'ון קריצ'טון סטוארט בשנת 1956, וזה העביר את המבנה לידי הקרן הלאומית הסקוטית המחזיקה בבעלות במבנה גם כיום.
במבנה נערכים הדיונים השבועיים של ממשלת סקוטלנד, וכן במבנה נערכות קבלות הפנים הרשמיות שנערכות אצל השר הראשון.
הנץ ממלטה
הנץ ממלטה (באנגלית: The Maltese Falcon) הוא סרט אמריקאי משנת 1941 של האחים וורנר, המבוסס על הרומן "הנץ ממלטה" מאת דשיל האמט. סרט זה הוא רימייק של סרט באותו השם משנת 1931. התסריט לסרט נכתב על ידי במאי הסרט ג'ון יוסטון ומככבים בו המפרי בוגרט, מרי אסטור, גלדיס ג'ורג' ופיטר לורה. הסרט, שהיה סרט הבכורה של יוסטון כבמאי, היה גם מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של בלש פרטי בסן פרנסיסקו, המתמודד עם שלושה הרפתקנים חסרי מצפון אשר מתחרים זה בזה על מנת להשיג לידיהם פסלון המוכר בשם "הנץ ממלטה".
שם הסרט בעברית "הנץ ממלטה" הוא תרגום שגוי של המילה "Falcon" שפירושה בז.
תקציר העלילה
1941. סן פרנסיסקו. החוקרים הפרטיים סם ספייד (המפרי בוגרט) ומיילס ארצ'ר (ג'רום כהן) נפגשים עם לקוחה פוטנציאלית בשם רות וונדרלי (מרי אסטור). לדבריה, היא מנסה לאתר את אחותה, שנעדרת מאז נעלמה עם אדם בשם פלויד טרסבי.
ספייד מקבל ממנה מקדמה, ועוד באותו הלילה ארצ'ר יוצא למעקב.
מאוחר יותר באותו הלילה, ספייד מתעורר על ידי שיחת טלפון בה נודע ​​כי ארצ'ר נרצח. ספייד יוצא לזירה, שם הוא פוגש את חברו, הבלש טום פולהווס (וורד בונד). הוא מתקשר למלון של וונדרלי, אבל היא איננה. כשהוא שב לביתו, ממתינים לו חוקרי המשטרה שמבשרים לו שטרסבי נרצח גם הוא זה עתה. סגנו של פולהווס מצביע על כך שלספייד הייתה הן ההזדמנות והן המניע להרוג את טרסבי, שכן סביר להניח שהוא זה שהרג את שותפו, ארצ'ר.
במקביל, אנו מבינים שאלמנתו של ארצ'ר איווה (גלדיס ג'ורג') מאוהבת בספייד, וכי היא סבורה כי דווקא ספייד הוא זה שירה בבעלה ושותפו, על מנת לזכות בה.
למחרת ספייד פוגש את וונדרלי. היא חושפת את שמה האמיתי, בריג'יד אושונסי. היא מסבירה כי טרסבי היה בן זוגה והיא מאמינה כי הוא זה שהרג את ארצ'ר, אבל טוענת שאין לה מושג מי רצח את טרסבי. ספייד מאמין שהיא משקרת, אבל מסכים לחקור את הרצח.
במשרדו, ספייד פוגש בג'ואל קאירו (פיטר לורה), שמציע לו שכר של 5,000 $ בתמורה לכך שימצא פסל שחור של נץ. ספייד מסכים. מאוחר יותר באותו הערב, ספייד מספר לאושונסי על קאירו ומתברר כי הם מכרים ותיקים. לאחר מכן קאירו, אושונסי וספייד נפגשים בביתו של ספייד. קאירו נסער כשאושונסי מגלה כי טיפוס כלשהו (אותו הם מכנים "האיש השמן") מצוי בסן פרנסיסקו.
ספייד הולך למלון של קאירו, שם הוא מבחין בווילמר (אלישע קוק ג'וניור), בחור צעיר שעקב אחריו קודם לכן. הוא מעביר דרכו הודעה לבוס שלו, קספר גוטמן (סידני גרינסטריט), שאינו אלא ה"איש השמן". ספייד פוגש את גוטמן.
גוטמן מתחיל לדבר על הנץ האבוד, אבל כשהוא הופך חמקמק, ספייד מביים התפרצות זעם ויוצא החוצה. מאוחר יותר, וילמר לוקח את ספייד באיומי אקדח לפגישה נוספת עם גוטמן. ספייד גובר עליו, אבל נפגש עם גוטמן בכל זאת.
גוטמן מתייחס להיסטוריה של הנץ ממלטה. הוא מציע לספייד 25,000 $ עבורו ובנוסף: רבע מהתמורה ממכירתו. בתום הפגישה ספייד מתמוטט. מתברר שסם הונח לו במשקה. ווילמר, גוטמן וקאירו (שהתחבא בחדר סמוך) יוצאים ליעד לא ידוע.
כאשר ספייד מתעורר, הוא עורך חיפוש מהיר בחדר. הוא מוצא קטע מסומן בעיתון עם זמן ההגעה של הספינה לה-פלומה. הוא הולך למזח, שם מתברר שהספינה עולה בלהבות.
מאוחר יותר, קפטן הספינה, יעקובי (וולטר יוסטון), מופיע ירוי במשרדו של ספייד. שם הוא מתמוטט ומת, אך באמתחתו ישנה חבילה: הנץ האבוד ממלטה.
הטלפון מצלצל. אושונסי על הקו. היא נותנת כתובת אך צורחת במצוקה והקו מתנתק. ספייד מפקיד את החבילה בדלפק המלון, ושולח את פתק הפיקדון לכתובת הדואר של עצמו. רק אז הוא הולך לכתובת שהעלמה אושונסי ציינה בטלפון. אולם הדירה נטושה. ספייד חוזר הביתה ומוצא את אושונסי מסתתרת בפתח הבית. הוא לוקח אותה פנימה ומוצא שממתינים לו שם גוטמן, וילמר וקאירו באקדחים שלופים.
גוטמן נותן לספייד 10,000 $ עבור הפסל של הנץ. ספייד דורש גם "שעיר לעזאזל", מישהו שיוכל לתת למשטרה כפתרון לרציחות של ארצ'ר, טרסבי, וקפטן יעקובי. ספייד מציע כקרבן את וילמר, שאכן רצח את טרסבי ויעקובי. גוטמן מקבל את הרעיון.
רק לאחר עלות השחר, ספייד מתקשר למזכירה שלו, אפי פריין (לי פטריק), ומנחה אותה להביא לו את החבילה. כאשר הנץ מגיע, גוטמן בוחן את הפסלון, ומגלה שהוא מזויף.
צוות השחקנים
בשנת 1942 חזרו המפרי בוגרט, פיטר לורה וסידני גרינסטריט להשתתף יחדיו בסרט נוסף - "קזבלנקה".
ביקורות ותגובות
הסרט זכה לביקורות חיוביות ולציון 100% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 43 ביקורות.
תנחום הירושלמי
רבי תנחום בן יוסף הירושלמי (נפטר בכ"א בתמוז ה'נ"א, 1291) הוא פרשן מקרא ומילונאי בן המאה השלש עשרה.
חייו ופועלו
על חייו של רבי תנחום הירושלמי לא ידוע כמעט מאומה. התגורר ונפטר במצרים לאחר שהגיע מארץ ישראל. המידע היחיד עליו הוא משיר הספד שכתב עליו בנו, המשורר יוסף בן תנחום הירושלמי. לפי קינה זו, נפטר ר' תנחום בפוסטאט (היום קהיר) שבמצרים, בכ"א בתמוז ה'נ"א, 1291, זמן קצר לאחר ששמע את בשורות האיוב על חורבן הקהילה היהודית בעכו בעת כיבוש העיר בידי הממלוכים. מתוך כתביו ניתן להניח שהוא חי גם בארץ ישראל, אם כי אין לכך עדות ברורה. גם את כינויו "הירושלמי" נראה שקיבל עוד מאבותיו.
ר' תנחום חיבר שני חיבורים עיקריים: כתאב אלביאן (ספר הביאור) - ביאור על נביאים וכתובים, ואלמרשד אלכאפי (המדריך המספיק) - מילון רחב ומפורט על המשנה תורה של הרמב"ם. כמו כן, כתב ר' תנחום הקדמה לספריו בשם אלכליאת (הקדמה כללית). בכתביו של ר' תנחום ניכרת התעניינות במדעים וחוכמות; ניכר שימוש במונחים מקצועיים מתחומי הרפואה והמוזיקה, וכן מעט מהאסטרונומיה והפיזיקה.
חיבוריו של ר' תנחום, שנכתבו בערבית יהודית מליצית, היו נפוצים ביותר במזרח, אך רק בשנים האחרונות החלו לתרגמם לעברית בצורה שיטתית. במקומות בהם היו ספריו נפוצים, הרבו להשתמש בהם, ומחברים רבים מצטטים אותם. ההערכה והאמון שניתנו לחיבוריו של ר' תנחום הירושלמי העניקו לו את התואר "אבן עזרא" של המזרח.
ספר הביאור
את פירושיו המבוססים על הדקדוק מבסס ר' תנחום בעיקר על ר' יונה אבן ג'נאח, וכן גם על ר' משה אבן ג'יקטילה. בביאורי המילים במקרא טורח ר' תנחום לברר את האטימולוגיה של המילים ולהשוותן ללשון ההלכה (לעיתים תוך כדי הפניה למילונו), לארמית ולערבית. יחסו לשפה הערבית שונה מהרמב"ם שלרוב ר' תנחום נמשך אחריו והוא חולק על גישתו של זה הטוען כי ערבית היא עברית מנוונת. ר' תנחום מסביר כי השפות עברית ערבית וארמית הן שפות אחיות ובפירושיו הוא משתדל למצוא הקבלות ביניהן. עוד בפירושיו הוא מביא פרטים מתולדות תרבות ומנהגי המוסלמים במקומות שיש בהם כדי להקל את הבנת הפסוקים במקרא.
ספרי התנ"ך שעליהם יצא לאור פירושיו של תנחום הירושלמי נכון לזמן כתיבת שורות אלו:
המדריך המספיק
מילונו של ר' תנחום הירושלמי, הנקרא אלמרשד אלכאפי (המדריך המספיק) הוא מילון מפורט על ספר משנה תורה של הרמב"ם. במילון מביא ר' תנחום את משמעות המילה, משווה אותה למילים במקרא ומנתח אותה מבחינה אטימולוגית. לעיתים נדירות, מביא ר' תנחום במילונו מילים מן המקרא, על אף שאינן מוזכרות בספרות ההלכה. פעמים מספר, מפנה הוא ממילונו אל פירושיו למקרא. בפירושי המלים הוא מסתמך בעיקר על ספר הערוך ועל פירוש המשניות לרמב"ם, ומצטט גם את רס"ג, דונש בן לברט, יונה אבן ג'נאח, משה אבן עזרא ואחרים.
המילון היה נפוץ ביותר בארצות המזרח, אך הוא לא תורגם ולא הודפס עד השנים האחרונות. חלקו הראשון של המילון (עד האות כ) יצא לאור בשנת 1961 בתרגומו של הרב ברוך טולידאנו. בשנת 2006, יצא לאור מחדש המילון בשלמותו, בתרגומה של הדסה שי, על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. על פי מחקרה של שי, יצר ר' תנחום מהדורה שנייה למילון הכוללת שינויים, תוספות והשמטות ביחס למהדורה הראשונה. עבודתה של שי מבוססת על כתבי יד המייצגים את המהדורה השנייה, ואילו טולידאנו השתמש בכתב יד של המהדורה הראשונה.
קישורים חיצוניים
* Michael Wechsler, Strangers in the Land, critical edition, English translation, and extensive introductory discussion of the commentaries on Ruth and Esther from the exegetical digest (Kitāb al-bayān).
בארו (בבלי)
בארו (בתעתיק מאכדית: BĀRÛ), היה סוג של קוסם ומנחש, שמקובל היה בצפון מסופוטמיה להזמינו ללכת לפני הצבא היוצא לקרב, ה'בארו' היו מקריבים קרבנות, הולכים לפני מחנה האויב, ומנסים לזרוע בו הרס ובלבול על ידי כחות מאגיים.
ה'בארו' מוזכר כבר בתעודה מימי חמורבי, והיו שהשוו את תפקידו לתפקיד בלעם בן-בעור המתואר ב. אצל הערבים הקדומים הייתה דמות דומה, של ה'שאער' ההולך לפני השבט למלחמה ומקלל את האויב קללות נמרצות ולועג לו.