cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטפאנו טאקוני
קריירת משחק
מאז אותו הגמר, חזר טאקוני לתפקיד השוער הראשון הקבוע של הקבוצה. עונה אחר כך הוא זכה עמה באליפות איטליה בפעם השנייה בקריירה, ובמהלך העונה זכה עמה בגביע הביניבשתי לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על ארחנטינוס ג'וניורס. טאקוני הדף במהלך הדו-קרב שניים מתוך ארבע הבעיטות של ארחנטינוס.
עזיבתו של טרפטוני בסיום עונת האליפות השנייה, הביאה לירידה ביכולתה של יובנטוס ולמספר עונות ללא תואר משמעותי. הגעתו של המאמן דינו זוף, אותו שוער אותו החליף טאקוני בין הקורות, החזירה את יובנטוס למרכז הבמה כשבעונת השלימה זכייה בגביע האיטלקי ובגביע אופ"א. טאקוני שימש באותה עונה סגן הקפטן של הקבוצה, והיה זה שהניף את גביע אופ"א, בתום המשחק השני מול פיורנטינה בצמד משחקי הגמר. עונה אחר כך כבר היה לקפטן הקבוע של המועדון, תפקיד בו החזיק במשך שתי עונות.
בסיום עונת, ובעקבות החלטת ההנהלה להמר על השוער הצעיר אנג'לו פרוצי, סיים טאקוני בן ה-35 את דרכו בת תשע העונות במועדון. הוא ערך 377 הופעות במדי הקבוצה, מתוכן 254 בליגה, וזכה עמה בשלושה תארים מקומיים וחמישה אירופים.
לקראת עונת עבר טאקוני לגנואה מהליגה הבכירה. הוא לא שיחק באופן סדיר כשוער ראשון, ונותר בקבוצה במשך שתי עונות וחצי. בדצמבר 1994, במהלך עונת, הותר חוזהו של טאקוני במועדון והוא פרש ממשחק פעיל בגיל 37.
נבחרת איטליה
טאקוני זכה להצלחה במדי יובנטוס, אך התקשה לפרוץ במדי נבחרת איטליה. המאמן אצליו ויצ'יני, שהוביל את הנבחרת בשנות השיא של טאקוני ביובנטוס, העדיף בשער הנבחרת בתחילה את ג'ובאני גאלי ובהמשך את וולטר זנגה וג'אנלוקה פליוקה, מה שהותיר את טאקוני בעיקר כשוער מחליף.
את הופעת הבכורה שלו בשער הנבחרת ערך טאקוני במשחק ידידות מול ב-10 ביוני 1987, בו ניצחה איטליה 3-1. הוא זומן על תקן שוער מחליף לטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990 הביתי, אך לא שותף כלל במהלכם. משחקן האחרון במסגרת בינלאומית היה בשוויון 0-0 מול ב-13 בפברואר 1991.
בסך הכול עמד טאקוני בשער הנבחרת שבע פעמים, כולן במשחקי ידידות. הוא שמר על רשת נקייה בחמישה מהם.
פרשת סקוקי
רקע
בשנת 1977 ביקשו פעילים של המפלגה הנאצית האמריקנית לקיים צעדה באזור שיקגו. לאחר שמועצה מקומית אחרת באזור הסכימה לקיום הצעדה אך דרשה תשלום גבוה עבור ביטוח למקרה שייווצרו מהומות, הודיעה המפלגה שחבריה יצעדו בסקוקי, בה התגוררו כ-30,000 יהודים מתוך 70,000 תושבים, וכ-6,000 מתושביה היו ניצולי שואה או קרובים מדרגה ראשונה של ניצולי שואה.
תביעה לבית המשפט נגד הצעדה
תושבי סקוקי הפגינו נגד קיום הצעדה ומועצת סקוקי הגישה תביעה לבית המשפט האזורי של אילינוי אשר ב-29 באפריל 1977 הוציא צו מניעה נגד צעדה בסקוקי במדי המפלגה, הצגת צלבי קרס והפצת תעמולת שנאה. בית המשפט לערעורים של אילינוי סירב לעכב את ביצוע ההחלטה עד שמיעת הערעור ובית המשפט העליון של אילינוי סירב לדון בערעור על ההימנעות מעיכוב הביצוע.
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות אשר ייצג את המפלגה הנציונל-סוציאליסטית פנה לבית המשפט העליון של ארצות הברית אשר ברוב של חמישה נגד ארבעה ביטל את ההחלטה שלא לעכב את הביצוע והחזיר את הדיון לבית המשפט לערעורים של אילינוי לדיון לגופו של עניין.
בית המשפט לערעורים של אילינוי אשר קיבל חזרה את התיק ביטל את רוב האיסורים של בית המשפט האזורי אך הותיר על כנו את האיסור להציג צלבי קרס בקובעו כי הצגת צלב קרס היא מתקפה אישית על כל יהודי ובהתבסס על החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בצ'פלינסקי נגד ניו המפשיר משנת 1942 בו נקבע שישנן "מילים לוחמניות" שאמירתן אינה מוגנת על ידי חופש הביטוי.
בית המשפט גם הסביר שלאור ההודעה המוקדמת על הצעדה יכול כל המעוניין בכך להימנע מלראות את סמלי צלב הקרס בצעדה. בית המשפט העליון של ארצות הברית סירב לתת רשות ערעור על החלטה זאת.
חוקים עירוניים
במטרה לעקוף את החלטת בית המשפט, חוקקו בסקוקי שלושה חוקים עירוניים שקבעו:
הגם שהנושא עצמו לא נדון באופן ישיר על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, היה זה מקרה ראשון בו קבע בית משפט זה שחופש הביטוי מגן גם על חופש הביטוי של נאצים.
הבית של פיסטוק (שיר)
"הבית של פיסטוק" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1981 לאור חברת התקליטים הד ארצי כשיר הנושא של סדרת הילדים "בבית של פיסטוק". נכתב על ידי לאה נאור, והולחן על ידי נורית הירש. רבים טועים לחשוב שמילות הפזמון הן: "איזה בית יש לפיסטוק, פיסטוק, פיסטוק, פיסטוק, פיסטוק", בעוד שמילות הפזמון הנכונות הן: "איזה בית יש לפיסטוק, טיק טוק טיק טוק טיק טוק טיק טוק". מספר אמנים ישראליים הקליטו גרסאות כיסוי לשיר, דוגמת להקת הגרובטרון ורוני דלומי. הוא לא נכנס לאף אחד ממצעדי הפזמונים בישראל, דוגמת גלי צה"ל ורשת ג'.
תיכונט ע"ש אלתרמן
תיכונט ע"ש אלתרמן הוא בית ספר תיכון בתל אביב-יפו שהוקם בשנת 2012. בית הספר ייחודי בהיותו "תיכון ללא נייר", אשר כל התכנים וחומרי הלימוד בו נמצאים ב"ענן" והם ממוחשבים בלבד. בית הספר מונה כ-1,400 תלמידים וכ-100 מורים ואנשי צוות.
תולדות בית הספר
תיכונט ע"ש אלתרמן נוסד ביוזמתו של רם כהן שניהל בעבר את תיכון עירוני א' לאמנויות ואת בית הספר הירדן בעיר תל אביב. בתוך בית ספר מיושמת פדגוגיה חדשנית. בבית ספר זה נהוג ללמוד בקבוצות, לעבוד במרחבים פתוחים, להשתמש במשאבי אינטרנט, לעבוד על קבצים משותפים ותוכנות פתוחות ועוד. את סביבת הלימוד הווירטואלית של תיכונט מספק המרכז לטכנולוגיה חינוכית. בית הספר מיישם סביבת לימוד וירטואלית בעזרת מחשבים וטאבלטים מה שהופך את תיכונט לבית ספר הראשון שהוא "תיכון ללא נייר" אשר בו כל התכנים וחומרי הלימוד נמצאים על "ענן" והם דיגיטליים בלבד.
בית הספר מדגיש שלושה ממדי חינוך: חינוך הומניסטי, חינוך פוליטי ופלורליסטי. בתיכונט משולבים מספר מורים מוסלמים גם בעמדות ניהול. בבית הספר קיים מרכז מחקר ופיתוח אשר מטרתו לאפשר תשתית ומרחב עשייה יזמית לתלמידים.
בית הספר מקיים שותפות עם מכללת לוינסקי לחינוך בהכשרת פרחי הוראה. צוות המחקר והפיתוח מלווה את הכשרת המורים ומסייע לקידום היוזמות משלב הפיילוט ועד להטמעה מערכתית ואף הפצה מחוץ לתיכון. כל פיתוח מלווה במחקר, הערכה ובקרה פנימיים. צוות המחקר והפיתוח מקפיד על שיתופי הפעולה עם גופים יזמיים (כמו מט"ח, מיקרוסופט, יחידת המודיעין של צה"ל ועוד).
נבחרת הרובוטיקה
למידת תחומי הרובוטיקה והטכנולוגיה מתקיים במרכז טכנולוגיה ומדעים ע"ש ג'ודי וג'וש ווסטון המשתרע על כ-300 מטר רבוע בקומת הקרקע של בית הספר. בבית הספר פועלות נכון לשנת הלימודים תשע"ו 4 נבחרות רובוטיקה המתחרות בתחרויות של ארגון First, בנוסף בית הספר מארח כנסים ותחרויות רובוטיקה שונות. נבחרות הרובוטיקה של בית הספר פועלו בשם "Makers Anonymous". בשנת תשעז שונה שם הקבוצה ל-"Makers Assemble". נבחרות הרובוטיקה כוללות כ-100 ילדים מהתיכון וחטיבת הביניים.
בנוסף לנבחרות רובוטיקה המתחם כולל גם מדפסות תלת־ממד המאפשרות למידה של אחת הטכנולוגיות המובילות של המאה ה-21. במתחם סדנאות עבודה בתחום הנדסת המכונות והאלקטרוניקה. בשנת תשע"ז החלה מחלקת הרובוטיקה בפרויקט משותף עם חברת מיקרוסופט העולמית, בהדפסת כפות ידיים מלאכותיות לילדים הנולדים ללא כף יד במסגרת הפרויקט 'תנו לי יד בתלת מימד'.
הוראה ופרויקטים חינוכיים
בתיכונט משלבים במגוון תחומי לימוד מיומנויות יזמיות שמאפשרות לתלמידים להתנסות בייזום פרויקטים והובלתם מהלכה למעשה. בקורס אחריות לישראל 2048 במסגרת השכלה כללית נדרשים התלמידים ליזום פרויקטים לחיזוק אחריות ציבורית. במסגרת מגמה ייחודית של חדשנות אורבנית מתבקשים התלמידים לקדם מענים לאתגרי עיר העתיד. בנוסף הוקמה נבחרת "יזמי העתיד של תיכונט" המונה 24 תלמידים שלומדים כיצד ליזום חברות הזנק משלב ראשוני ביותר ועד לאב טיפוס משמעותי.
המבנה והסביבה
מבנה בית הספר כולל "חדרים שקופים" - מרחבים להתכנסות של קבוצות למידה שיתופיות ולמידה מחוץ לכיתה. בבית הספר קיימת ספרייה גדולה, אודיטוריום המכיל 310 מקומות ישיבה, אולם ספורט בעל 1,000 מקומות ישיבה המשמש לאירועי ספורט ומופעים, מגרשים מתקדמים וחצר. המבנה זיכה את מתכנניו בפרס רוקח לאדריכלות לשנת 2015. מנימוקי ועדת השופטים: "התיכון מציע תפישה של בית הספר פתוח היוצר סינרגיה בין בית הספר לבין המבנים סביבו". בשל מבנהו הייחודי של בית הספר התקיימו בו אירועי צבע טרי ב-2012 וב 2015.
בצמוד לבית הספר תיכונט קיימת שלולית חורף שבה מגוון רחב של מיני בעלי חיים וצמחים, מהם הנמצאים בסכנת הכחדה בישראל. תלמידי תיכונט שולבו בתהליך השיקום שבוצע בבריכה והיא משמשת אותם כהזדמנות ללמידת חקר, לנופש ולחזרה לטבע.
מגמות הלימוד בבית הספר
מגמות הלימוד בתיכונט הן: חמד"ע (פיזיקה, פיזיקה מחקרית, כימיה ומדע חישובי), ביולוגיה, מדעי המחשב, מדעי החברה, קולנוע, מחשבת ישראל, אזרחות חברה וכלכלה, ערבית, היסטוריה, ספרות וצילום. בשנת תשע"ז נפתחה מגמת תכנון עירוני ואדריכלות.
חואנגג'יו
חוּאַנגְג'יוּ (בסינית: 黄酒, פין-יין: Huángjiǔ, מילולית: "יין צהוב" או "אלכוהול צהוב"), הוא משקה אלכוהולי מותסס שמקורו בסין, והוא פופולרי במיוחד באזור ג'יאנגנאן. חואנגג'יו מותסס מדגן ומפטריה הנקראת בסינית צ'וּ, אותה הפטריה המשמשת להתססת רוטב סויה ובאיג'יו. תהליך התסיסה אורך כשבועיים בטמפרטורה בין 13°–18°, ואחוז האלכוהול הסופי במשקה נע בין 8% ל-20%.
כיום מספר דגנים משמשים לייצור חואנגג'יו, ביניהם אורז, דוחן, שעורה, דורה ואף חיטה.
החואנגג'יו בדרך כלל מפוסטר, מיושן ומסונן לפני הביקבוק הסופי שלו. פסטור מסיר זיהומים ועוצר את התסיסה, דבר שמבטיח משקה יציב שטעמו נשמר לאורך זמן. ישנם משקאות חואנגג'יו שמיושנים עד עשרים שנה. צבעו בדרך כלל צהוב או כתום בהיר, כפי שמרמז שמו, אך ישנם משקאות חואנגג'יו שקופים לחלוטין וגם חומים. מותגי חואנגג'יו מפורסמים רבים משתמשים באיכות המים המעורבים בתהליך הבישול כדרך פרסום, ויש הרואים בכך אף את המרכיב החשוב ביותר.חואנג'יו מוגש בדרך כלל חם, דבר התורם להפצת תרכובות ריח. בקיץ, פופולרי לשתות חואנג'יו מתוק ומקורר או עם קרח.
ליאוג'יו
לִיַאוֹג'יוּ (料酒) הוא יין חואנג'יו באיכות נמוכה המשמש לבישול. הליאוג'יו נקרא לרוב במערב "יין שאושינג", אם כי בסין היין הנקרא על שם העיר שאושינג מיוצר באיכות גבוהה ולכן מיועד לשתייה ולא לבישול. בנוסף להיותו זול יותר מהחואנג'יו, הליאוג'יו גם מתובל בתבלינים סינים שונים ומומלח, לכן אינו מתאים לשתייה.
רוב יצור החואנגג'יו מתרכז בסין וטאיוואן.
יכין (דמות מקראית)
יכין הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של שמעון ונכדם של יעקב ושל לאה. ליכין היו חמישה אחים: ימואל, ימין, אהד, צחר ושאול. למשפחתו של יכין קראו משפחת היכיני. על שמו ועל שם משפחתו נקרא המושב יכיני, השוכן בשטחה של נחלת שבט שמעון ההיסטורית.
שמו
השם יכין הוא ככל הנראה, קיצור של שם תאופורי, כגון יהויכין. פירוש השם הוא מלשון המילה לייצב או לקיים. בפיניקית נמצא השם יכן, שהוא כנראה אותו השם.
בספר דברי הימים נכתב במקום יכין, יריב.
בפירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י' מוזכר כי מקור השם הוא כי היה מוכן למלחמה
קתרין סופי דרייר
קתרין סופי דרייר (Katherine Sophie Dreier; 10 בספטמבר 1877 - 29 במרץ 1952) הייתה אמנית, מרצה אמריקאית, פטרונית לאמנויות ורפורמטורית חברתית. דרייר פיתחה עניין באמנות בגיל צעיר והוענקה לה האפשרות ללמוד אמנות בארצות הברית ובאירופה בגלל עושר הוריה וגישותיהם הפרוגרסיביות. אחותה דורותיאה, ציירת פוסט-אימפרסיוניסטית, נסעה ולמדה איתה באירופה. היא הושפעה בעיקר מהאמנות המודרנית, במיוחד מחברה מרסל דושאן. עבודותיה הוצגו באירופה ובארצות הברית, כולל התערוכה הבינלאומית לאמנות מודרנית - תערוכת הארמורי, בשנת 1913.
צ'ארלי
צ'ארלי (באנגלית: Charly) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1968 בכיכובם של קליף רוברטסון וקלייר בלום, המספר על בחור הסובל מפיגור שכלי הנחשף לניסיון רפואי לשפר את רמת המשכל שלו. ניסיון כזה לא מוכר ברפואה והוא בבחינת מדע בדיוני.
קתרין סופי דרייר
חיים אישיים
קתרין סופי דרייר נולדה בברוקלין, שבניו יורק ב-10 בספטמבר 1877. על כך היא אמרה "נולדתי בשנת 1877. בצירוף מקרים, שלוש מאות שנה אחרי רובנס - ועובדה זו תמיד השפיעה עליי. הייתה לי הרגשה שחלק מהחיוניות ורגישות הצבע שלו הם חלק מהירושה האמנותית שלי." הוריה, תאודור דרייר, איש עסקים מצליח ודורותי דרייה, היו שניהם מהגרים מגרמניה. שמה של אמה היה דרייר והוריה היו בני דודים מברמן שבגרמניה. אבותיהם היו מנהיגים וסוחרים אזרחיים. תיאודור הגיע לארצות הברית בשנת 1849 והפך לשותף של חברת ברזל אנגלית וניהל את סניף ניו יורק של החברה. הוא התחתן עם דורותיאה בשנת 1864 בביקור בברמן, והחזיר אותה עמו לארצות הברית. הם התגוררו בבית אבן בברוקלין הייטס, ניו יורק.
צ'ארלי
קליף רוברטסון זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1968 על משחקו בסרט זה. הסרט חושף את היחס המזלזל של אנשים כלפי המוגבלים בשכלם.
התסריט מבוסס על הרומן "פרחים לאלג'רנון" מאת דניאל קיז שיצא לאור בשנת 1966.
קתרין סופי דרייר
חיים אישיים
לקתרין דרייר היה אח גדול ושלוש אחיות גדולות. שתי אחיותיה, מרי אליזבט ומרגרט היו לוחמות לזכויות נשים, ונאבקו לרפורמות בעבודה. אחותה דורותיאה הייתה ציירת פוסט-אימפרסיוניסטית. המשפחה הייתה משפחה חמה, קרובה, ודרייר הייתה קרובה במיוחד למרי. בני הזוג דרייר האמינו שצריך להציע לבנות את אותן הזדמנויות כמו שהועמדו לרשות בנם. הם היו דמוקרטיים פוליטית והוקירו את המסורת הגרמנית שלהם. דרייר לקחה שיעורי אמנות בכל שבוע כשהייתה בת 12 ולמדה בג'ורג' בראקט, בית ספר פרטי בברוקלין.
משפחתה הייתה פעילה בקהילה ומגיל צעיר הייתה דרייר מעורבת במטרות חברתיות וצדקה. [2] בשנת 1900 הקימה אמה את "הבית הגרמני לבילוי נשים וילדים", שם הייתה קתרין גזברית בהתנדבות משנת 1900 עד 1909. היא הקימה את האגודה הקהילתית בשכונת "איטליה הקטנה"בברוקלין בשנת 1905 והייתה נשיאה. חמש שנים לאחר מכן הפכה לאחת המנהלות הראשונות של בית הספר למסחר במנהטן, ארגון שביקש להכשיר נערות צעירות.
צ'ארלי
תקציר העלילה
צ'רלי לומד לכתוב ולקרוא בבית ספר ערב למוגבלים בו מלמדת אליס קיניאן (קלייר בלום). לבית הספר צמוד מכון מחקר בו מבצעים ד"ר שטראוס (ליליה סקלה) וד"ר ניימיר (ליאון ג'אני) ניסויים בעכברים. הם מצליחים לבצע ניתוח במוחו של עכבר בשם אלג'רנון, המגדיל את האינטליגנציה שלו ומחפשים מועמדים לחזור על הניסוי בבני אדם. אליס ממליצה על צ'ארלי. החוקרים בוחנים את צ'ארלי לעומת אלג'רנון בריצה במבוך. העכבר מושם בדגם של מבוך קטן שבקצהו יש מנת אוכל וצ'ארלי מקבל ציור של המבוך ועליו לעבור בעפרון מתחילתו עד סופו. בכל המרוצים מנצח העכבר בזמן את צ'ארלי.
צ'רלי עובר את הניתוח אך בתחילה אין כל שיפור. אלג'רנון נמצא בחדרו וכל פעם הוא מנצח אותו. לאחר מספר ימים הוא גובר לפתע על העכבר ורץ ברחובות בוסטון בקריאות "ניצחתי אותו".
קתרין סופי דרייר
חיים אישיים
היא הפכה לארוסתו של הצייר האמריקני אדוארד טרומבול, כשגרה בלונדון בשנת 1911. באוגוסט 1911 התחתנה איתו בברוקלין בביתה. לאחר שהסתבר, כי אדוארד טרומבל כבר נשוי לאשה אחרת, הנישואים בוטלו והיא שבה ללונדון.
חינוך
דרייר למדה אמנות משנת 1895 עד 1897 בבית הספר לאמנות בברוקלין. בשנת 1900 למדה עם אחותה דורותיאה במכון פראט בפריז. היא נסעה לאירופה ולמדה במשך שנתיים עם מרי קווין ודורותיאה. כשחזרה, המשיכה בשיעורים פרטיים מהצייר וולטר שירולו, שהעניק לה בסיס איתן ביסודות האמנות ועודד אצלה ביטוי אינדיבידואלי. בשנת 1907 למדה דרייר אצל רפאל קולין בפריז.
צ'ארלי
תקציר העלילה
חבריו במאפיה לא מודעים לשינוי שחל בצ'ארלי וכאשר הם מגלים שהוא מעיין בספר על המגנה כרטה הם פורצים בצחוק ומתכננים לו תעלול. הם יחליפו אותו בניקיון והוא יתפעל את מכונת ייצור העוגות. צ'ארלי מסכים ואחד הפועלים מדריך אותו בשלבים הנחוצים לתפעול המכונה. הם מתכוננים ל"הצגה הגדולה". להפתעתם צ'ארלי מבצע את כל השלבים במהירות וביעילות ואחר כך צוחק להם בפנים. הם לא יכולים לסבול שצ'ארלי הוא כעת משכיל ומיומן מהם. הם כותבים מכתב להנהלה נגד צ'ארלי והוא מפוטר.
קתרין סופי דרייר
קריירה
היא עברה לצ'לסי, לונדון, אנגליה בשנת 1909, והתגוררה בשכונה של אוסקר ווילד וג'יימס אבוט מקניל ויסלר. דרייר פגשה סופרים ואמנים באמצעות אליזבת רובינס, שהייתה אחותו של בעלה של מרגרט דרייר רובינס, ריימונד.
התערוכה הראשונה שלה בארצות הברית הייתה בגלריה מקבת בניו יורק. דרייר הציגה שני ציורי שמן בתערוכת הארמורי ב -1913, אגרטל כחול והשדרה הולנד. היא הייתה מתוסכלת מחוסר הכבוד שניתן לאמנות המודרנית המתפתחת. וסילי קנדינסקי ודושאן השפיעו שניהם על יצירתה, שהתממשה בדיוקן המופשט של מרסל דושאן שציירה בשנת 1918, וסימן את המעבר שלה לאמנות מודרנית.
באמצעות אספן האמנות וולטר ארנברג פגשה אמני אוונגרד מארצות הברית ואירופה כשהייתה מייסדת משותפת של אגודת האמנים העצמאיים בעיר ניו יורק. מרל דושאן היה דמות מרכזית בקבוצה והיא הפכה לפטרונו, חברה ובת זוגו. היא הציגה שתי עבודות בתערוכה השנתית הראשונה שלה (10 באפריל - 6 במאי 1917).
צ'ארלי
תקציר העלילה
צ'ארלי חוזר למכון והשכלתו מתעשרת בעזרת אליס המכירה לו את כל אתרי בוסטון, ומתפתחת אהבה ביניהם.
קתרין סופי דרייר
קריירה
דרייר, דושאן והדאדיסט והסוריאליסט מאן ריי הקימו בשנת 1920 קבוצה ל"חקר וקידום האמנות המודרנית", כולל קוביזם, אקספרסיוניזם, דאדאיזם, פוטוריזם ואמנות באוהאוס. היא הייתה הכוח המניע את הארגון - באמצעות התמיכה הכספית והמאמצים לקידום המכירות.
היא קידמה אמנים באמצעות ההרצאות שערכה, תערוכות שארגנה ופרסומים שהוציאה. פעילותה קידמה את עבודותיהם של פול קליי, סטנטון מקדונלד-רייט, וסילי קנדינסקי, היינריך קמפנדונק, ז'אן מירו, דייוויד בורליוק, קזימיר מלביץ' ופרנאן לז׳ה. האגודה החזיקה את האוסף הקבוע הראשון של אמנות מודרנית בארצות הברית. האוסף ייצג 175 אמנים ויותר מ־800 יצירות.
צ'ארלי
תקציר העלילה
שני הרופאים מציגים את הצלחת ניסיונם ומעלים לבמה את צ'ארלי העולה לשאלות הקהל. מראה פניו עצוב ובסוף הכנס הוא מראה לרופאים את העכבר אלג'רנון מת בכף ידו ומסביר להם שהשפעת הניתוח שלהם היא זמנית. הוא משוטט ברחובות בוסטון ורואה בדמיונו את דמותו כמפגר.
קתרין סופי דרייר
קריירה
בשנת 1926 היא חנכה את התערוכה הגדולה הראשונה של אמנות מודרנית באמריקה מאז תערוכת הארמורי, במוזיאון ברוקלין ב־1 בנובמבר 1926 עד 10 בינואר 1927, שלוש שנים לפני שהמוזיאון לאמנות מודרנית הוקם. היא ביקרה בסטודיו של פיט מונדריאן בפריז ורכשה את אחד הציורים שלו לתערוכה.
היא כתבה ספר על האמנות המערבית המודרנית בעידן החדש, שיצא לאור בשנת 1923 ושיקף את נקודת מבטה, בהשראת קנדינסקי, שראתה "צורה כביטוי חיצוני למשמעות רוחנית פנימית." בשנים 1930 ו -1931 הרצתה בבית הספר החדש למחקר חברתי ובבית הספר ראנד. בשנת 1933 נערכה רטרוספקטיבה של עבודותיה באקדמיה לאמנויות בניו יורק. היא תמכה באמנים עמיתים, כולל עזרה בפרסום ועל ידי הפיכתה לפטרונם.
אגודת האמנים העצמאיים
דרייר הקימה את בית המלאכה הקואופרטיבי בשנת 1914 בעקבות התגובה הקשה לתערוכת הארמורי. הקולקטיב היה קצר מועד, אולם בתקופתו הם ציירו ציורי קיר, ארגנו תערוכות והציעו סדנאות. בשנת 1916 סייעה דרייר בהקמת האגודה של אמנים עצמאיים, שם פגשה את מרסל דושאן עמו הייתה לה ידידות לכל החיים.
צ'ארלי
תקציר העלילה
הוא נכנס לבר שוקק אנשים. המלצר שסובל מפיגור שכלי שומט מידיו מגש עמוס בכוסות. כל הקהל צוחק ממנו ואף אחד לא קם לעזור לו פרט לצ'ארלי.
קתרין סופי דרייר
אגודת האמנים העצמאיים
דושאן התפטר, למורת רוחה של דרייר, כמנהל האגודה לאחר שסירבו להציג את "מזרקה" (המשתנה"). בעקבות זאת, בשנת 1920, ייסדו דרייר, דושאן, ומאן ריי את האגודה "Société Anonyme".
האגודה החדשה שמה לה למטרה להפיץ את הרעיונות של המודרניזם, בעזרת הרצאות, קונצרטים, פרסומים ותערוכות של אמנות מודרנית. דושאן ודרייר העבירו את אוסף האמנות של Société Anonyme לאוניברסיטת ייל בשנת 1941.
צ'ארלי
תקציר העלילה
צ'ארלי חוזר למצבו הקודם. הוא יושב מיואש בחדרו. אליס מגיעה ומבקשת להתחתן איתו למרות מצבו אך הוא משלח אותה.
הסרט מסתיים כשאליס משקיפה על צ'ארלי המשחק כמפגר עם הילדים בגן הציבורי.
קתרין סופי דרייר
אגודת האמנים העצמאיים
בשנת 1950 פרסמו דושאן ודרייר קטלוג של עבודות של "Société Anonyme" שנתרמו לייל. הארגון הסתיים במלאת 30 שנה בשנת 1950, ושלושת המייסדים פירקו אותו רשמית.
שנים מאוחרות יותר ומוות
מצבה הבריאותי של דרייר החל להתדרדר, לאחר שחלתה בערך בשנת 1942, אך היא המשיכה לעבוד, העבירה הרצאות וכתבה.
היא נפטרה ב־29 במרץ 1952 במילפורד קונטיקט כתוצאה משחמת הכבד, שלא נבעה מאלכוהול.
רכבת אחרונה מגאן היל
בסרט משתתפת בתפקיד קטן השחקנית הישראלית-אמריקאית זיוה רודן-שפיר.
תקציר העלילה
קרייג בלדן (אנתוני קווין) הוא אדם עשיר בעל עדרי בקר ועסקים בעיירה גאן היל (שם פיקטיבי) הוא למעשה שליט יחיד בעיירה וכולם נשמעים לו כולל השריף. בלדן הוא אלמן ומגדל את בנו היחיד ריק (ארל הולימן).
בעיירה סמוכה נמצא חברו מט מורגן המשמש כמרשל. הוא נשוי לקתרין (זיוה רודן-שפיר) אישה ממוצא אינדיאני ויש להם ילד בשם פיטי.
ברכבת הוא פוגש את לינדה (קרולין ג'ונס), המאהבת לשעבר של קרייג בלדן.
מורגן נחוש בדעתו לא לחזור בלי שני הרוצחים אבל כל העיירה נשלטת בידי בלדן כולל השריף והוא נתון בסכנה גדולה. רק לינדה מחבבת אותו בגלל שנאתה לבלדן. לבסוף מצליח מורגן לחדור לחדרו של ריק במלון השייך לבלדן. הוא אוזק אותו למיטה ומיד מתחיל בקרב יריות עם אנשיו של בלדן. מורגן מקרב את המיטה לחלון והיריות פוסקת כדי לא לפגוע בריק.
לינדה מתנדבת לתווך בין הצדדים אבל מורגן מסרב גם לה ומבקש אותה שתגנוב למענו רובה והיא נענית לכך.
מפנה בעלילה קורה כאשר לי מצית את המלון כדי להכריח את כולם ובעיקר את מורגן להימלט עם ריק. מורגן משחרר את ריק מהמיטה, ומתחיל לרדת במדרגות כשהרובה מוצמד לסנטרו של ריק. הוא עולה על עגלה בדרך לתחנת הרכבת. לי פותח באש אך הורג בטעות את ריק ומחוסל בידי מורגן.
כעת מגיע מורגן לתחנת הרכבת ורוצה לעלות לרכבת האחרונה מגאן היל אך בלדן מגיע, רואה את בנו הרוג ומבקש לערוך דו-קרב עם מורגן שבסופו הוא נהרג ומורגן מצליח ברגע האחרון לעלות על הרכבת האחרונה מגאן היל לאחר שמשימתו הושלמה.
אליה (פירושונים)
{{פירושונים|
קואי
קואי (באנגלית: Kui; בקואי: କୁଇ) היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית. השפה מדוברת באזור אודישה שבהודו והיא אחת משתי השפות המדוברות על ידי שבט הקהונד יחד עם קובי. השפה נמצאת במקום ב29 מבין השפות המדוברות ביותר בהודו נכון לשנת 1991. השפה קרובה לשפת הגונדי והקובי.
תנועות
בקואי יש חמש תנועות קצרות וחמש תנועות קצרות, המאפיין המרכזי של השפות הדראווידיות. בטבלה התנועות רשומות באלפבית פונטי בינלאומי על מנת להקל על קריאתן.
הפארק האולימפי (סידני)
הפארק האולימפי של סידני (באנגלית: Sydney Olympic Park) הוא מתחם ספורט הממוקם אשר בו מרוכזים חלק מהמתקנים שלקחו חלק באירוח המשחקים האולימפיים בשנת 2000.
גוף שנתת בי
גוף שנתת בי הוא ספר שירה מאת אלחנן ניר בעריכת לאה שניר, שיצא לאור בעברית בשנת 2019, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר
הספר כולל מגוון שירים העוסקים ברגשות ובהתמודדויות של אדם דתי; בהם שירים העוסקים בנושאיים אמוניים דוגמת "איש האמונה אף פעם לא בודד", שירים העוסקים בהתמודדויות זוגיות דוגמת "נָאר תֵּירֶע" ושירים העוסקים ברווקות מאוחרת דוגמת "טליה אמרה לו שלא".
על השירים הבולטים בספר נמנים גם "הגוף הזה לך" ו"על הפסטרמה והחמוצים".
מרבית השירים כוללים מילים מהמקורות היהודיים, לעיתים תוך שינוי מהמשמעות המקורית או תוך עימות ישיר מול מושכלת יסוד. כך למשל השיר "איש האמונה אף פעם לא בודד" ששמו מהדהד את שם הספר "איש האמונה הבודד" של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק נפתח בשורה
העורך מתאר את הספר:
ביקורת על הספר
אלי הירש מתאר את חשיבותו התרבותית הייחודית של הספר:
יותם ראובני עמד על זווית נוספת של הספר:יותם ראובני מסכם את הספר:.
קישורים חיצוניים
על הספר:
אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג
אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג הוא אלבום האוסף התשיעי של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים הד ארצי. אלבום האוסף הוא חלק ממארז תקליטורים של חמישה אוספים שונים, הנקרא "כך היה כך יהיה", אותם הוציאה אילנית באותה השנה. הוא קרוי על שם השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1973, "אי שם".
יובל רותם
יובל רותם (נולד ב-21 במרץ 1959) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כמנכ"ל משרד החוץ, קודם לכן שימש כראש מערך הדיפלומטיה הציבורית במשרד החוץ, כראש מטה שר החוץ, וכשגריר ישראל באוסטרליה ובניו זילנד.
ביוגרפיה
רותם נולד בתל אביב לישראל ורחל פרנקל, ובגיל צעיר עברה משפחתו להתגורר בגבעתיים. הוא למד בתיכון עירוני ט' בתל אביב.
לאחר שירותו הצבאי השלים תואר ראשון ותואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת התואר השני שלו, יצא לשליחות כעוזר פרלמנטרי לחבר הקונגרס דיק גפהארדט. עם השלמת התואר, החל לעבוד כטכנאי אק"ג בבית החולים איכילוב ובמקביל כעוזר פרלמנטרי בכנסת.
ב-1985, הצטרף רותם למשרד החוץ והחל את הליך ההכשרה שלו לתפקידי הדיפלומטיה. ב-1987 החל לשמש כיועץ בצוות של שר החוץ המכהן דאז, שמעון פרס, ושנתיים לאחר מכן, ב-1989 נשלח לתפקיד הראשון שלו בחוץ לארץ והחל לשמש כדובר ישראל באו"ם ובקונסוליה הישראלית בניו יורק. עם חזרתו ארצה, מילא שורה של תפקידים במשרד החוץ כגון מנהל לשכת השר, יועץ השר, עוזר סגן השר ועוד.
בין 1999-2004 כיהן רותם כקונסול כללי בלוס אנג'לס. ב-2007 מונה לשגריר ישראל באוסטרליה, וכיהן בנוסף כשגריר לא-תושב לפיג'י, לפפואה גינאה החדשה ולניו זילנד. ב-2013 סיים את תפקידו באוסטרליה, ובהמשך מונה לראש מערך הדיפלומטיה הציבורית במשרד החוץ.
באוקטובר 2016, עם התפטרותו של מנכ"ל משרד החוץ דורי גולד, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנות את רותם לממלא-מקום מנכ"ל משרד החוץ. ב-29 בדצמבר 2016 החליט ראש הממשלה למנותו למנכ"ל הקבוע. ב-18 ביוני 2020 נודע כי רותם ביקש לסיים את כהונתו, ושר החוץ גבי אשכנזי מינה במקומו את אלון אושפיז.
אנטואנטה סטפנובה
אנטואנטה סטפנובה (בבולגרית: Антоанета Стефанова; נולדה ב-19 באפריל 1979, סופיה, בולגריה) היא שחמטאית בולגרייה בדרגת רב אמן בשחמט. בשנת 2004, הייתה לאישה העשירית שזכתה בתואר אלופת העולם בשחמט, בטורניר שהתקיים באליסטה, רפובליקת קלמיקיה, בדרום רוסיה. בשנת 2006, נטלה השחמטאית הסינית שו יוחווה את התואר.
ביוגרפיה
סטפנובה נולדה בסופיה, ולמדה שחמט מאביה, אנדון סטפנוב, מעצב אמנותי. בשנת 1989 זכתה סטפנובה באליפות העולם לנוער עד גיל 10 בפוארטו ריקו. בשנת 1992, בגיל 13, שיחקה סטפנובה באולימפיאדת השחמט 1992, במנילה. מאז אותה שנה ועד 2014 ייצגה סטפנובה את בולגריה בעשר אולימפיאדות שחמט (ב-2002 היא הייתה חברה של נבחרת גברים). בשנת 1997 הייתה מדורגת בעשיריה הראשונה של הנשים בעולם לפי מד כושר. בשנת 2002 זכתה באליפות אירופה לנשים. ביוני 2003 השיגה את דרגת רב אמן בשחמט.
בשנת 2012 הייתה סטפנובה לזוכה הראשונה באליפות העולם בשחמט בזק לנשים. באותה שנה הגיעה למקום השני באליפות העולם לנשים, לאחר אנה אושנינה.
אנטואנטה סטפנובה באולימפיאדת השחמט - פתוחה
בשנת 2000 השתתפה סטפנובה באולימפיאדת שחמט הפתוחה (המורכבת רובה ככולה מגברים):
מוטו גוצי
החברה הוקמה בשנת 1921 במנדלו דל לאריו, איטליה, ומהווה חלק משמעותי בהיסטוריה של ייצור האופנועים של איטליה. בין תרומותיה הרבות לעולם מרוצי האופנועים ולתעשייה ככלל, מרכז האופנועים הראשון, מנהרת רוח ומנוע שמונה צילינדרים.
היסטוריה
בדומה לחברות אחרות עם פעילות ארוכת שנים בתחום, גם מוטו גוצי חוותה מחזורי עסקים שונים ומספר בעלויות שנמשכו תקופות זמן שונות.
מוטו גוצי הוקמה על ידי שני טייסי מטוסים ומכונאי איתו שירתו בחיל האוויר האיטלקי: ג'ורג'יו פארודי, ג'ובאני רבלי וקרלו גוצי. שלושתם, ששובצו לאותה טייסת מחוץ לעיר ונציה, התקרבו על אף שהגיעו מרקע סוציו-אקונומי שונה. הם שאפו להקים ביחד חברת אופנועים לאחר תום המלחמה. פארודי (בנם של בעלי ספינות ג'נוביות עשירים) מימן את המיזם, ראולי (כבר טייס מפורסם ורוכב אופנועים) קידם את מכירות האופנועים במרוצים וגוצי היה אחראי להנדסה של האופנועים. רבלי מת ימים ספורים לאחר סיום המלחמה, והונצח בכנפי הנשר היוצרים את לוגו החברה.
החברה התבססה בגנואה והמטה שלה ישב במנדלו. האופנועים הראשונים נשאו את השם "GP" (Guzzi-Parodi), אך במהרה התחלף שם המותג ל"מוטו גוצי".
החל משנות ה-70 ועד לשנת 2000 החברה הייתה בעלות של "דה טומאזו". בשנת 2004 היא נרכשה על די "פיאג'ו".
פצע
פצע הוא סוג של טראומה גופנית בעור שעשויה להתבטא כחבורה או כקרע או נקב בעור. פצעים נגרמים כתוצאה מחבלה או פציעה, ומהפעלת כוח על העור. בפתולוגיה, פצע הוא פגיעה חריפה באפידרמיס של העור. כדי לרפא פצע, ישנה סדרה של פעולות שהגוף מבצע. טורסו
סיווג
על פי רמת הזיהום, ניתן לסווג פצע למספר סוגים.
פצע פתוח
ניתן לסווג פצעים פתוחים לפי הגורם לפצע.
פצע סגור
פצעים סגורים מסוכנים לא פחות מפצעים פתוחים, וגם הם כוללים מספר סוגים.
מחקר
הוכח כי אסטרוגן עשוי להשפיע באופן חיובי על מהירות ואיכות ריפוי הפצעים בבני אדם ובעכברים.
שמחה כהן
הרב שמחה כהן (דצמבר 1942, טבת ה'תש"ג – א' בניסן ה'תשפ"ג, 23 במרץ 2023) היה סופר, מרצה ויועץ בענייני חינוך ושלום בית. מוותיקי פעילי תנועת התשובה בישראל.
ביוגרפיה
נולד לרב דב כהן, הרב הראשון של חיל האוויר, ולזהבה לבית רקובר, נכדת שמחה מנדלבוים. נישא ללאה בתו של הרב שמואל אברמוביץ, רבה של רמת יצחק.
בשנות ה-70 היה פעיל בתנועת התשובה, פרסם מאמרי הגות בכתב העת "מחשבת" של "אל המקורות", ונסע להרצות ברחבי הארץ. בראשית שנות ה-80 חבר לרבנים יוסף ברוק ונחום דיאמנט בהקמת ישיבת נתיבות עולם, ישיבה חרדית-ליטאית לחוזרים בתשובה. הוא נמנה עם צוות המרצים בישיבה עד לפטירתו.
במקביל לתפקידו בישיבה, העביר הרב כהן סדנאות ייעוץ זוגי ואישי, והרצאות. הוא פעל במסגרת ארגוני החזרה בתשובה "ערכים", "הידברות" ואחרים. שיעוריו משודרים בקביעות ברדיו קול חי ובערוץ הידברות. הוא פרסם טור שבועי בשבועון "שעה טובה".
במשך עשרות שנים חולל מהפך של הדרכה וייעוץ נישואין בציבור החרדי, ובמשך כשלושים שנה הקים בישיבת נתיבות עולם מכון הכשרה של מדריכי חתנים ששם למדו מדריכים לנישואין בציבור החרדי, מתוכם ראשי ישיבות ומגידי שיעור בישיבות, ובעשור שנים משנת 2011 ביחד עם תלמידו הרב איתמר בוחבוט הקימו את מכון 'תפארת שלום' והרחיבו את פעילות ההכשרה לירושלים בציבור החרדי בהמלצת גדולי ישראל. במשך שנים אלו חיבר שישה ספרים עיוניים על נישואין.
נפטר ב-23 במרץ 2023, א' בניסן ה'תשפ"ג, הלווייתו יצאה מישיבת נתיבות עולם בבני ברק והוא נקבר בבית הקברות פוניבז'.
משפחתו
אחותו ביילה רחל נישאה לרב יהודה עדס, ראש ישיבת קול יעקב. אחיו הם הרב צבי כהן (רב מערב בני ברק ומחבר הספר "הגעלת כלים" ועוד עשרות ספרים) והדיין הרב יקותיאל כהן (אב"ד באשדוד ומהדיר ספרי ראשונים). גיסו היה הרב נחום קוק.
סדר עולם זוטא
סדר עולם זוטא הוא חיבור העוסק בכרונולוגיה יהודית. החיבור נקרא "זוטא" (קטן) כדי להבדיל אותו מהספר סדר עולם רבה. חיבור זה מבוסס על "סדר עולם רבה", ובמידה מסוימת הוא משלים וממשיך את הכרונולוגיה המופיעה בסדר עולם רבה.
מחבר הספר אינו ידוע. אולם בספר יוחסין השלם נכתב שמחברו הוא ר' יוסף טוב עלם, ובספר צמח דוד נכתב שמחברו היה אחד מהחכמים שבתקופת הגאונים. בעותק אשכנזי של הספר מופיע תאריך הכתיבה י"א בכסלו שנת ד'תקס"ד שהיא שנת שמיטה.
הספר מתחלק לשני חלקים עיקריים; הראשון, עוסק בכרונולוגיה של 50 דורות, מאדם הראשון ועד יהויקים. השני, עוסק ב-39 ראשי גולה, החל מיהויכין.
מקסי רולון
מקסימיליאנו "מקסי" בריאן רולון (בספרדית: Maximiliano "Maxi" Brian Rolón; 19 בינואר 1995 – 14 במאי 2022) היה כדורגלן ארגנטינאי ששיחק בעמדת קשר הכנף.
קריירת מועדונים
רולון נולד ברוסאריו שבארגנטינה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אתלטיקו לוחאן המקומית. בשנת 2007 הצטרף למחלקת הנוער המקומית של ברצלונה, ובשנת 2010 הצטרף ללה מאסיה. בשנת 2013 הושאל לקורנייה.
בחודש מאי 2014 הצטרף רולון לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ששיחקה בליגה הספרדית השנייה. ב-4 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשהחליף את חואן קאמרה בהפסד 0–1 ללוגו. בסך הכל ערך רולון 24 הופעות ליגה במדי קבוצת המילואים של ברצלונה, במסגרת הליגה הספרדית השנייה והליגה הספרדית השלישית.
ב-16 בפברואר 2016 חתם רולון על חוזה לעונה אחת בסנטוס מליגת העל הברזילאית. ב-6 ביולי הוא התיר את חוזהו במועדון, לאחר שקיבל דקות משחק מועטות.
ב-31 בינואר 2017 חזר רולון לספרד, וחתם על חוזה לחצי עונה בלוגו מהליגה הספרדית השנייה. בקיץ 2017, בתום חוזהו, עזב את המועדון, לאחר שערך שתי הופעות ליגה בלבד.
ב-26 באוגוסט 2017 חתם בארסנאל דה סרנדי מליגת העל הארגנטינאית, במדיה ערך ארבע הופעות ליגה.
ב-22 בינואר 2018 חתם בקוקימבו אונידו מהליגה הצ'יליאנית השנייה, במדיה ערך 15 הופעות ליגה.
ב-27 בנובמבר 2018 חתם רולון במועדון הספרדי פוביז'ה קסאס. הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון, והבקיע שלושה שערים, שלושתם בפנדלים.
ב-9 בפברואר 2019 חתם רולון בפוארסה אמריז'ה מליגת העל האקוודורית, במדיה ערך תשע הופעות ליגה.
ב-21 באוגוסט 2020 חתם רולון בא-דיוואניה מליגת העל העיראקית, במדיה שיחק עד למותו.
מותו
ב-14 במאי 2022 מת רולון יחד עם אחיו אריאל, כאשר הרכב בו נסעו השניים התנגש בעץ.
עומד על נייר
עומד על נייר הוא אלבומו השלישי של הזמר-יוצר אביתר בנאי, שהופץ בשנת 2005. האלבום זכה למעמד של אלבום זהב.
יניב הלר
יניב הלר (נולד ב-15 ביולי 1977) הוא סופר ומשפטן ישראלי. הוא משמש כשופט שלום בבית המשפט בחדרה.
עומד על נייר
רקע
בנאי עבד על האלבום במשך ארבע שנים. במהלך התקופה הלך והתקרב אל המסורת, שינוי רוחני שהתבטא בתמונת העטיפה, בה הוא מצולם חבוש כיפה גדולה. בשנת 2004 נישא בנאי, ובאותה שנה נולד בנו הבכור.
יניב הלר
קורות חייו
נולד בקרית אתא ולמד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים, ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון, במסגרתה שירת בצה"ל כלוחם וקצין חי"ר. הוא בעל תואר ראשון במשפטים ובתוכנית אמירים למצטיינים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת חיפה. התמחה במחלקת הבג"צים של פרקליטות המדינה והוסמך כעורך דין בשנת 2006. שימש כעוזר משפטי בבית המשפט השלום בקריות ובשנת 2012 מונה לרשם רשות האכיפה והגבייה. בשנת 2017 מונה לשופט בית משפט השלום בחדרה.
עומד על נייר
רקע
בדצמבר 2004 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "תחרות כלבים", שיר ראשון של בנאי לאחר שש שנות שתיקה. סינגלים נוספים מהאלבום היו "מתנות", "פקק תנועה" ו"שוב אני לבד". בחג פורים 2005, יצא האלבום כולו אותו הפיק גיל סמטנה. על האלבום כתב בנאי באתרו הרשמי:
האלבום זכה לביקורות נלהבות ונכנס למקום הראשון במצעדי המכירות מיד עם צאתו. מספר חודשים לאחר מכן, בנובמבר 2005, הגיע למעמד אלבום זהב. עם צאת האלבום חזר בנאי להופיע, הן במקומות אינטימיים והן במקומות גדולים, עם להקת הליווי שניגנה איתו באלבום.
הדיוויזיה ה-13 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-13 (המערבית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה בקרבות הקשים נגד הטורקים כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 הועברה הדיוויזיה למצרים, ולאחר תקופה קצרה היא הועברה למסופוטמיה, שם הייתה חלק מכוח החילוץ הכושל שנועד לשחרר את הכוחות הלכודים בכות. בחורף 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב כות השני ובכיבוש בגדאד, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה בכיבוש שטחי צפון עיראק, ולאחר מכן נותרה כחיל כיבוש במוסול. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-14 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-14 של הצבא הבריטי (הקלה) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה כונתה "קלה" מאחר שהיא כללה בעיקר יחידות מרגימנט הרובאים ויחידות חיל רגלים קל.
פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר
פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר (באנגלית: BAFTA Award for Best Screenplay) הוא פרס האקדמיה הבריטית לקולנוע עבור התסריט הטוב ביותר. הפרס הוענק בין השנים 1968 ל-1982. בשנת 1983 פוצל הפרס לשניים עבור התסריט המקורי הטוב ביותר ועבור התסריט המעובד הטוב ביותר.
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוּי (בגרמנית: Der aufhaltsame Aufstieg des Arturo Ui) הוא מחזה משנת 1941 פרי עטו של המחזאי הגרמני ברטולט ברכט. הוא מתאר את עלייתו של ארתורו אוי, גנגסטר בשיקגו של שנות השלושים, וניסיונותיו לשלוט על תאגיד הכרובית באמצעות חיסול אכזרי של יריביו.
רקע
המחזה הוא אלגוריה סאטירית מודעת על עלייתו של אדולף היטלר (במחזה - ארתורו אוי) לשלטון בגרמניה הנאצית. לכל הדמויות והקבוצות במחזה יש מקבילות במציאות: אוי מייצג את היטלר, יד ימינו ארנסטו רומא מייצג את ארנסט רוהם, דוגסבורו מייצג את פאול פון הינדנבורג (בלשון נופל על לשון למילים הגרמניות Hund ו-Burg), עמנואלה גירי מייצג את הרמן גרינג, ג'וזפה גיבולה מייצג את יוזף גבלס, תאגיד הכרובית מייצג את היונקרים הפרוסים, גורל העיר מקבילה לאנשלוס של אוסטריה וכן הלאה. פרט לכך, כל סצנה במחזה מבוססת על אירוע אמיתי, לדוגמה, שריפת המחסן מייצגת את שריפת הרייכסטאג ושערוריית הסיוע למספנות מייצגת את הסיוע שהעניקה ממשלת רפובליקת ויימאר לאחוזות שפשטו את הרגל בפרוסיה המזרחית. המחזה דומה במידה מסוימת לסרט הדיקטטור הגדול (1940), שאף הוא פרודיה אבסורדית על היטלר בכיכובו ובבימויו של צ'ארלי צ'פלין.
מבחינת הסגנון הדרמטי, המחזה כתוב בהתאם לכללי התיאטרון האפי שהתווה ברכט. הוא נפתח בפרולוג שנכתב בצורת הוראות בימוי ומיועד לתאר בפני הקהל את הדמויות העיקריות ולהסביר את עיקרי עלילת המחזה, ובכך לאפשר לקהל מיקוד מרבי במסר, במקום להיוותר במתח לאפיזודה הבאה שעומדת להתרחש. בפרולוג כל אחד מהגיבורים הראשיים יוצא אל לפני המסך בכל פעם שקוראים בשמו ומתארים מיהו. המחזה גם מרבה להשתמש בהתייחסויות ובציטטות ממחזותיו של שייקספיר וסופרים נוספים על מנת להעביר מסרים דידקטיים. כדי להדגיש את דרכו המרושעת בדרך אל השלטון, אוי מושווה לריצ'רד השלישי
ומקבת' בפרולוג המבוא ובתמונה טו, בה נגלית אליו רוח רפאים של קורבנו בדומה למה שקורה לריצ'רד ולמקבת';
מיומנותו הרטורית והכריזמה של היטלר מוצגים במחזה כשאוי מקבל שיעורי הופעה בפני קהל משחקן שגם קורא איתו את נאומו המפורסם של מרקוס אנטוניוס מתוך המחזה יוליוס קיסר.
הפקות
דמותו של ארתורו אוי גולמה בידי כמה שחקנים בעלי שם, בכללם אל פצ'ינו, דאריל לואו, לאונרד רוסיטר, אנתוני שר, ניקול ויליאמסון, גריף רייס דייוויס ופיטר פאלק, סיימון קאלו, דן בפרשנות שלו למחזה באוטוביוגרפיה שלו, "להיות שחקן".
השפעת המחזה
שורות מהמחזה מצוטטות בסיום סרט הדרמה המלחמתי "צלב הברזל" משנת 1977, בבימויו של סם פקינפה:
אריק, הדמות הבדויה מתוך סדרת הטלוויזיה "להיות אנושי" (Being Human), בערוץ 3-BBC מצטט מתוך פסקת הסיום של המונולוג באפילוג המחזה:
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
1. ארתורו אוי בתיאטרון הבימה – הצגת בכורה: מרץ 1970, מספר הצגות: 19'''
2. עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי, תיאטרון חיפה, הצגת בכורה – פברואר 1997, מספר הצגות: 111 3. עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי, תיאטרון החאן, הצגת בכורה – 8 ביולי 2023
ג'יימס אלגר
ג'יימס "ג'ים" אלגר (באנגלית: James Algar; 11 ביוני 1912 – 26 בפברואר 1998) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי. הוא עבד בחברת וולט דיסני במשך 43 שנים ואף קיבל את פרס אגדות דיסני בשנת 1998.
ביוגרפיה
נולד ב-11 ביוני 1912, במודסטו, קליפורניה. אלגר למד באוניברסיטת סטנפורד, שם שימש עורך מגזין ההומור בקמפוס. לעיתים קרובות הוא צייר איורים עבור המגזין ועד מהרה פיתח עניין בהנפשה. בשנת 1934, לאחר שקיבל את התואר מוסמך אוניברסיטה בעיתונאות, הוא הצטרף לאולפני וולט דיסני כאנימטור בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" (1937).
וולט דיסני התרשם מכישרונותיו של אלגר והקפיץ את תפקידו של האחרון לבימוי המקטע של מיקי מאוס "שוליית הקוסם", שלקח חלק מהסרט "פנטסיה" (1940). לאחר מכן אלגר המשיך לביים מקטעים ב"במבי", כמו גם כמה סרטים בתקופת המלחמה שהופקו על ידי האולפן עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כולל "ניצחון באמצעות כוח אווירי". בשנת 1949 ביים את "הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
לאחר המלחמה, כאשר וולט דיסני החליט להפיק סרטי לייב אקשן על בעלי חיים וטבע, הוא ביקש מאלגר לביים את הסרט הראשון מסדרת "True-Life Adventures". הסרט, "Seal Island" (אי כלבי הים), זכה בפרס אוסקר לשנת 1949. כמו כן הוא לקח חלק גם בחמישה סרטים זוכי האוסקר אחרים בסדרה זו. אלגר אהב את הפעולה וההרפתקה הקשורים ביצירת סרטי הטבע של דיסני. בזמן שביים את הסרט "The African Lion" (האריה האפריקאי), הוא חי בין האריות של קניה; בזמן שהפיק את הסרט "עשרה שהעזו", הוא קרא תיגר על אשד המים לבנים הגועש של נהר הקולורדו.
בשנת 1958, אלגר ביים את הסרט התיעודי זוכה האוסקר "White Wilderness", המכיל סצנה המציגה כביכול נדידת למינג המונית, המסתיימת בזינוק הלמינגים לאוקיינוס הקרח הצפוני. בשנת 1982, תוכנית החדשות "The Fifth Estate" של רשת CBC Television שידרה סרט תיעודי על צער בעלי חיים בהוליווד בשם "Cruel Camera", המתמקד בסרט "White Wilderness". בוב מקיואן, מנחה התוכנית, גילה שסצנת הלמינגים צולמה בנהר בואו ליד מרכז העיר קלגרי, ולא באוקיינוס הקרח הצפוני כפי שמשתמע מהסרט. מקיואן ראיין מומחה לענייני למינגים, שטען כי המין המסוים של הלמינגים המוצגים בסרט אינם ידועים כזן נודד, וכל שכן לא כזה המבצע התאבדות המונית.
אלגר עבד גם על 26 פרקים בני שעה לסדרת הטלוויזיה "עולמו המופלא של דיסני", הפיק 14 פרקים וקריין בכמה. הוא גם תרם לסרטים בלתי נשכחים כמו "האגדה על לובו" (1962), "המסע המופלא הביתה" (1963) ו"פרחח" (1969).
בין תרומותיו הרבות בדיסני הוא אף תרם למספק אטרקציות בפארקי השעשועים של החברה; אך עם זאת, מבין הכובעים הרבים שחבש, החשוב ביותר היה זה של מספר סיפורים. כפי שציין פעם סגן יושב ראש חברת וולט דיסני רוי א. דיסני:
"ג'ים היה מספר סיפורים גדול, שתרם תרומות חשובות לאין ערוך לקלאסיקות המצוירות שלנו, לפארקי השעשועים ובמיוחד לסרטי הטבע שלנו. הוא הוסיף מאוד למוניטין של האולפן כמספר סיפורים מעולה".
לאחר 43 שנים עם אולפני וולט דיסני, אלגר פרש ב-31 באוקטובר 1977. הוא נפטר ב-26 בפברואר 1998 בכרמל, קליפורניה.
לוגאן מרשל-גרין
לוגאן מרשל-גרין (באנגלית: Logan Marshall-Green; נולד ב-1 בנובמבר 1976) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
מרשל-גרין נולד בעיר צ'ארלסטון, דרום קרוליינה להורים מתחום ההוראה. הוא גדל עם אימו, לורי מרשל בעיר קרנסטון שברוד איילנד, שם היא לימדה תיאטרון באוניברסיטת בראון. יש לו אח תאום בשם טיילור.
למד לתואר כללי באוניברסיטת טנסי שם גם היה כתב הפנאי של עיתון האוניברסיטה.לאחר מכן, סיים תואר שני בחוג לדרמה מבית הספר טיש לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
ב-2007 הופיע בסדרת הדרמה "טרוולר" בתפקיד טיילר פוג המואשם בפיצוץ מוזיאון בניו יורקובסרט ו"מעבר ליקום" בתפקיד פקו, מנהיג התנועה האנטי מלחמתית. התפרסם בזכות הופעותיו בסדרת דרמת הפעולה בהפקתו של ג'רי ברוקהיימר "כחול עמוק" בתפקיד השוטר דין בנדיס ובהפקת האימה של מ. נייט שאמלאן "שטן".
בשנת 2016 שיחק בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" לצד ג'וזף גורדון-לוויט וניקולס קייג'.
בשנת 2019 התארח במיני-סדרת הדרמה של נטפליקס "כשהם רואים אותנו", בפרק הרביעי בתפקיד הסוהר רוברט, שמפתח יחסים עם קורי וייז. בנובמבר של שנה זו יצא סרטו ראשון כבמאי "אמץ כביש מהיר", סרט דרמה אותו גם כתב ואית'ן הוק כיכב בו.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "המובסים" בהפקת נטפליקס לצד נינה הוס, טיילור קיטש, אנסון בון ואחרים.
משחק סטוכסטי
משחק סטוכסטי הוא מושג בתורת המשחקים המשמש לתיאור משחק דינמי עם מעברים הסתברותיים, בו משחק אדם אחד או יותר. המשחק משוחק ברצף של שלבים, כאשר בכל שלב השחקנים מבצעים פעולות. כל שחקן מקבל ניקוד על-פי המצב הנוכחי ועל פי הפעולות שנעשו עד לנקודה זו במשחק. לאחר ביצוע פעולה, המשחק עובר למצב אקראי חדש, שההתפלגות שלו תלויה במצב הקודם ובמהלכים ששוחקו. התהליך חוזר על עצמו עד למספר סופי או אינסופי של שלבים. התגמול הכולל לשחקן מחושב במרבית המקרים, כסכום המנוכה של תגמולי השלב או כגבול התחתון של ממוצע תגמולי השלב. המשחק הסטוכסטי הוצג לראשונה על ידי לויד שפלי בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
משחקים סטוכסטיים הם הכללה של תהליכי החלטה מרקוביים ומשחקים חוזרים.
משחקי שני שחקנים
במקרים רבים, קיים ערך שיווי-משקל של הסתברות זו, אך ייתכן כי אסטרטגיות אופטימליות עבור שני השחקנים לא יהיו קיימות.
אנו נציג קונספטים בסיסיים ושאלות אלגוריתמיות שנלמדו בתחום זה, ונציין כמה בעיות פתוחות ארוכות שנים. לאחר מכן, נציין תוצאות עדכניות נבחרות.
תאוריה
הרכיבים של משחק סטוכסטי הם:
המשחק מתחיל במצב התחלתי מסוים m_1. בשלב t, השחקנים צופים ראשית ב- m_t. לאחר מכן הם בוחרים בו-זמנית פעולות, ואחר-כך הם צופים בפרופיל הפעולה , ואז הטבע בוחר m_{t+1} לפי הסתברות. מהלך של המשחק הסטוכסטי, מגדיר זרם של תגמולים, כאשר.
המשחק המנוכה Γλ עם מקדם הניכיון \lambda הוא המשחק אשר התגמול לשחקן i הוא. משחק שלב ה-n הוא המשחק אשר התגמול לשחקן i הוא.
הערך (vn(m1, ו- ( vλ(m1 בהתאמה, של משחק סטוכסטי סכום-אפס של שני שחקנים nΓ, ו- Γλ בהתאמה, עם מצבים ופעולות סופיים קיים, וטרומן בוולי ואילון קולברג (1967) הוכיחו כי ( vλ(m1 מתכנס לגבול כאשר n שואף לאינסוף. כמו כן, הם הוכיחו כי ( vλ(m1 מתכנס לאותו הגבול כאשר λ שואף ל-0. המשחק "הבלתי מנוכה", הוא משחק אשר התגמול לשחקן iהוא ה-"גבול" של ממוצע תגמולי השלב. צריך לנקוט בכמה אמצעי זהירות בהגדרת הערך של של שני-שחקנים בעל סכום-אפס, ובהגדרת תגמולים שיווי-משקליים של  שאינו בעל סכום-אפס. הערך האחיד v_{\infty} של משחק סטוכסטי סכום-אפס בעל שני-שחקנים מתקיים אם עבור כל  ישנו מספר חיובי ושלם Nוזוג אסטרטגי:  של שחקן מס' 1 ו-  של שחקן מס' 2, כך שעבור כל \sigma ן- \tau וכל n\geq N התוחלת של \bar{g}^i_n המתייחסת להסתברות במהלכים שמוגדרים על ידי  ו- \tau הנה לפחות, והתוחלת של \bar{g}^i_n המתייחסת להסתברות במהלכים המוגדרים על ידי \sigma ו-  היא לכל היותר. ז'אן פרנסואה מרטנס ואברהם נוימן (1981) הוכיחו שלכל משחק סטוכסטי לשני-שחקנים בעל סכום-אפס עם מצבים ופעולות סופיים, קיים ערך אחיד.
אם ישנו מספר סופי של שחקנים וקבוצות הפעולה וקבוצת המצבים הם סופיים, אזי למשחק סטוכסטי עם מספר סופי של שלבים תמיד יהיה שיווי משקל נאש. אותו הדבר נכון עבור משחק עם אינסוף שלבים אם התגמול הכולל הוא הסכום המנוכה.למשחק הסטוכסטי שאינו בעל סכום-אפס יש תגמול שיווי-משקלי אחיד v_{\infty} אם עבור כל ישנו מספר חיובי ושלם N ופרופיל אסטרטגי \sigmaכך שעבור כל סטייה חד-צדדית הנעשית על ידי שחקן i, (כלומר, פרופיל אסטרטגי \tau עם  עבור כל j\neq i, וכל n\geq N התוחלת של \bar{g}^i_nהמתייחסת להסתברות במהלכים המוגדרים על ידי \sigma הנה לפחות, והתוחלת של \bar{g}^i_nהמתייחסת להסתברות במהלכים המוגדרים על ידי \tau הנה לכל היותר  וייל הראה שמשחקים סטוכסטיים בעלי שני-שחקנים עם מצב סופי ומרחבי פעולה יש תגמול שיווי-משקל אחיד.
למשחק הסטוכסטי שאינו בעל סכום-אפס יש תגמול שיווי-משקלי ממוצע מוגבל אם עבור כל יש פרופיל אסטרטגי \sigma כך שעבור כל סטייה חד-צדדית הנעשית על ידי שחקן i, התוחלת של הגבול התחתון של ממוצע תגמולי השלב המתייחסת להסתברות במהלכים המוגדרים על ידי \sigmaהיא לפחות, והתוחלת של הגבול העליון של תגמול ממוצע השלב המתייחסת להסתברות במהלכים המוגדרים על ידי \tau הנה לכל היותר. ז'אן פרנסואה מרטנס ואברהם נוימן הוכיחו (1981) כי לכל משחק סטוכסטי שהוא סכום-אפס בעל שני שחקנים עם מצבים ופעולות סופיים רבים ישנו ערך ממוצע מוגבל, וניקולה וייל הראה שלכל המשחקים הסטוכסטיים בעלי שני שחקנים עם מצב ומרחבי פעולה סופיים יש תגמול שיווי-משקלי ממוצע מוגבל. במיוחד, התוצאות הללו מביעות שלמשחקים הללו יש ערך ותגמול שיווי-משקל מקורב, הנקרא תגמול שיווי-משקלי בעל ממוצע גבול-תחתון (ובהתאמה, בעל ממוצע גבול-עליון), כשאר התגמול הכולל הוא הגבול התחתון (או הגבול העליון) של ממוצע תגמולי השלב. שאלה שנותרה פתוחה היא האם לכל משחק סטוכסטי עם מס' שחקנים, מצבים ופעולות רבים וסופיים ישנו תגמול שיווי-משקל אחיד, או תגמול שיווי-משקל ממוצע מגדל, או אפילו תגמול שיווי-משקל בעל ממוצע גבול-תחתון. שיווי המשקל המושלם של מרקוב הוא עיבוד תת-משחקי משוכלל של הקונספט של שיווי משקל נאש עבור משחקים סטוכסטיים.
יישומים
למשחקים סטוכסטיים יש יישומים בכלכלה, ביולוגיה אבולוציונית ורשתות מחשבים. הם מהווים הכללות של משחקים חוזרים שמתאימים למקרה מיוחד שבו יש מצב אחד בלבד.
Space Man
Space Man (מסוגנן כ-SPACE MAN; בעברית: איש חלל) הוא סינגל של הזמר הבריטי, סאם ריידר, שיצא ב-22 בפברואר 2022. לאחר שנבחר באופן פנימי על ידי תאגיד השידור הבריטי, השיר ייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2022, ובתום התחרות התברר שדורג במקום השני, לאחר שזכה ב-466 נקודות.
ביקורות
המגזין Evening Standard תיאר את "Space Man" כשיר פופ שכתוב בצורה נהדרת. הוא אף טען כי יש ביכולתו לנצח באירוויזיון ולהביאו לשטחי הממלכה המאוחדת. ג'יימס הול מדיילי טלגרף טען כי היא הבחירה של BBC בריידר לייצוג המדינה באירוויזיון היא נכונה וחכמה.
לפני האירוויזיון
ב-21 באוקטובר 2021, יום לאחר פרסום המדינות המשתתפות באירוויזיון 2022, הכריזה רשות השידור על כמה שינויים בתהליך בחירת הנציג. גם השנה הוא ייבחר בבחירה פנימית, אך הפעם בשיתוף עם חברת התקליטים טאפ מיוזיק. אמנים רבים חתומים בחברה זו, ביניהם דואה ליפה, לנה דל ריי ואלי גולדינג. קייט פיליפס, עורכת ה-BBC, הצהירה כי שיתוף הפעולה החדש עשוי להביא את הממלכה המאוחדת לימי גדולותיה באירוויזיון, שכן אמן מוכר ומבוסס יוכל לייצגה. ב-25 בינואר 2022 הכריזה חברת התקליטים כי היא החלה לרשום אמנים פוטנציאליים לאירוויזיון.
סאם ריידר הוכרז כנציג הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2022 עם השיר "Space Man" ב-10 במרץ 2022. זה הוכרז על ידי סקוט מילס בתוכנית הבוקר של BBC Radio 1. על מנת לקדם את "Space Man" ריידר הופיע במספר מדינות באירופה: תחילה הופיע במספר תוכניות טלוויזיה בריטי, ולאחר מכן טס לבולגריה שם צילם את הופעת הגיבוי של השיר בפני אזרחי המדינה. הוא הופיע גם במסיבות האירוויזיון השנתיות בלונדון ב-3 באפריל, באמסטרדם ב-9 באפריל ובמדריד ב-16 באפריל. ב-7 באפריל הופיע בתחנות רדיו הולנדיות, וב-14 באפריל נסע לבלגרד והופיע גם שם בתחנות רדיו מקומיות. הוא הופיע גם בסן מרינו, יוון וגרמניה.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שהממלכה המאוחדת חברה בחמש המדינות הגדולות, היא העפילה לגמר אוטומטית. ב-26 בינואר 2022 הוכרז כי הצבעותיה של הממלכה המאוחדת תשוקללנה בחצי הגמר השני.
ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות, כך ששירים דומים לא ישובצו בסמוך זה לזה. הממלכה המאוחדת הופיעה כמדינה ה-22, לפני פולין ואחרי אוסטרליה. ב-14 במאי ביצע ריידר את "Space Man" בגמר התחרות. הוא הגיע למקום השני עם 466 נקודות (283 מהשופטים ו-183 מהקהל).
בית הכנסת הספרדי הגדול, ימין משה
בית הכנסת הספרדי בימין משה שבירושלים נחנך בשנת 1897 בסמוך למשכנות שאננים. בית הכנסת הספרדי הוקם על ידי משפחות מייסדי השכונה, רובן משפחות ספרדיות, בני האוכלוסייה הירושלמית הוותיקה. עיצובו של בית הכנסת ייחודי ומפואר. אחרי מלחמת העצמאות אוכלסה השכונה בעולים מטורקיה ששיפצו את בית הכנסת הספרדי, הביאו איתם תשמישי קדושה וספרי תורה ומאז הוא משמש אותם לתפילה ולשמחות בנוסח יוצאי טורקיה.
משכנות שאננים "והיציאה מן החומות"
במחצית המאה ה-19 בעקבות תנאי החיים הירודים בעיר העתיקה בירושלים החל תהליך של יציאה מחומות העיר העתיקה אל המרחבים שמסביב. השכונה הראשונה אשר נבנתה בשנת 1860 הייתה שכונת "משכנות שאננים". ב-1892, מעל שלושה עשורים אחרי הקמת משכנות שאננים, הקימה קרן מזכרת משה מונטיפיורי את שכונת ימין משה בסמוך למשכנות שאננים על אדמות כרם משה ויהודית. השכונה חולקה בפועל לשני חלקים שנוהלו כשתי שכונות: החלק האשכנזי בצפון והספרדי בדרום. כל אחת משתי השכונות הקימה בית כנסת. שני בתי הכנסת המקוריים האשכנזי והספרדי משמשים מאז הקמתם בייעודם הראשוני למרות התהפוכות באופי השכונה. עד שהושלמה בניית בית הכנסת הספרדי, חברי הקהילה קבעו את מקום תפילתם הזמני בטחנת הקמח שכבר הייתה מושבתת. כל בעל בית הרים תרומה לבנין בית הכנסת שנבנה בקצה הדרומי של השכונה בסמוך למשכנות שאננים.