cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
על דלות המוסר
המסה מוצגת כחיבור ביקורתי המעמיד שתי טענות רדיקליות משלימות. הראשונה היא "השיח האתי תמיד משני לשיח הפוליטי". בניגוד לתפיסה הרווחת, לפיה הפוליטיקה משנית למוסר ושואבת את הצדקתהּ ממנו, מטר טוענת כי המוסר דל מכדי להוות מסד לפוליטיקה, ולכן יש להפוך את הסדר. לטענתה, תפיסות המוסר שלנו צומחת בהדרגה בשל מה שהיא מכנה "מסה קריטית" של תכנים פוליטיים (הכוללים: אקטיביזם, ניתוחים פוליטיים, עובדות-אמפיריות, נרטיבים היסטוריים, מודלים תרבותיים-מחנכים והתנסויות אישיות) הממלאים את המוסר הדל בתוכן קונקרטי. הטענה השנייה היא שהתוכן הפוליטי שממלא את המוסר הוא בהכרח פוליטי-שמאלי, ובקצרה: "המוסרי הוא שמאלי".
מבוא
במבוא מטר מבקרת את המגמה הפילוסופית המתיימרת לשימוש בשפה מטפיזית "טהורה" לכאורה, ללא תלות בתכנים ובפרקסיס. לשם כך, מטר מתייחסת לדיאלוג הפילוסופי מאת אנטול פראנס "אריסטוס ופוליפילוס על לשונה של המטפיזיקה" מספרו גנו של אפיקורס (Le Jardin d'Épicure) בו הציג בביקורתיות את המטפיזיקה המערבית כ"מטפיזיקה לבנה", והמשיל את השפה המטפיזית ושאיפתה לאוניברסליות מופשטת למטבעות שערכם נמחק מהם (כלומר, הם מנותקים מהשימוש). במקום זאת, מטר מעוניינת בפילוסופיה המתחילה בפרקסיס, ומזהה אותו כמאפיין המשותף לפראנס וכן למרקס, לויטגנשטיין המאוחר ולדרידה (שניתח את הדיאלוג של פראנס).
פרק א' - "אין אלוהים, אבל...": נוכחותו המוכחשת של האל
בפרק הראשון מטר מבקרת את מסורת "המוסר השיפוטי" שצמחה לפרשנותה מהשיטה המוסרית של קאנט, ומאפיינת את מרבית העיסוק בפילוסופיה האנליטית של המוסר.
פרק ב' - "להעמיד את הדתי על מסדו החילוני": תבונה ורגישות
בפרק השני מטר מבקרת את גישת "המוסר האסתטי" שצמחה אצל הוגים פוסט-ויטגנשטיאניים, בהם קורה דאיימונד וסטנלי קאבל והן על האתיקה של הסגולה הטובה אצל מרתה נוסבאום.
פרק ג' - "אני רוצה תמיד עיניים": אתיקה כמטא־פוליטיקה
בפרק השלישי מטר מבקרת את התפנית האתית של עמנואל לוינס, שהציב את האתיקה כפילוסופיה ראשונית למטפיזיקה ונתן מקום ראשוני לאחריות כלפי ה"אחר". מטר מבקרת שלושה הוגים הקרובים אליה בתפיסותם הפוליטית השמאלית, אך לפרשנותה הציבו את האתיקה של לוינס כ"מטא־פוליטיקה": עדי אופיר, סיימון קריצ'לי, וג'ודית באטלר.
סיכום - "בחזרה לקרקע המחוספסת!"
לאחר שבשלושת פרקי המסה מטר ביקרה את אפשרויות להציע פוליטיקה שנשענת על מוסר, היא מציגה את האלטרנטיבה.
תגובות וביקורות
בשנת 2022 הספר תורגם לאגלית בידי ד"ר מתן קמינר ויצא בהוצאת ורסו ספרים.
בחירת דראפט טריטוריאלית ב-NBA
בחירת דראפט טריטוריאלית היא סוג של בחירת דראפט שהייתה נהוגה בליגת ה-NBA בין העונות 1950–1965. בשנים הראשונות של ה-NBA, מאחר שהקבוצות התקשו לבסס קהל אוהדים קבוע, הנהיגה הליגה את "חוק הבחירה הטריטוריאלית" - חוק המאפשר לקבוצות לצרף שחקני מכללות מאותו האזור, בהנחה שהם מוכרים לאוהדים המקומיים ויזכו לתמיכתם. לפני הדראפט, כל קבוצה יכלה לוותר על בחירת הדראפט הראשונה שלה, ולהמירה בשחקן מכללות מקומי שתבחר. נקבע שהמרחק בין המכללה בה לומד השחקן לבין הקבוצה הבוחרת בו לא יעלה על 50 מיל (כ-80 ק"מ). אף על פי שהבחירות הטריטוריאליות נבחרו לפני הדראפט, הן לא נחשבו כבחירות הראשונות בדראפט; בכל דראפט, הבחירה הראשונה שאינה טריטוריאלית היא שנחשבת לבחירה הראשונה.
מתוך 23 השחקנים שנבחרו כבחירה טריטוריאלית, 12 הונצחו בהיכל התהילה של הכדורסל. טום היינסון, וילט צ'מברלין, אוסקר רוברטסון, פול אריזין וג'רי לוקאס הם הבחירות הטריטוריאליות היחידות שזכו בתואר רוקי העונה. צ'מברלין (4 פעמים) ורוברטסון זכו במהלך הקריירה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. פילדלפיה ווריורס היא הקבוצה בעלת מספר הבחירות הטריטוריאליות הגבוה ביותר, עם שבע בסך הכול. הדראפטים של 1953 ו-1965 (האחרון בו נכללו בחירות טריטוריאליות) היו היחידים בהם נבחרו שלושה שחקנים בבחירות טריטוריאליות - יותר מכל דראפט אחר. הפעמים היחידות בהן אף קבוצה לא ניצלה את חוק הבחירה הטריטוריאלית היו בדראפטים של 1954, 1957 ו-1961.
אוק
אוק (בהונגרית: Ukk) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם באוק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 405 ובשנת 2020 רק 297 תושבים.
יהודי אוק
באוק חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה.
סמל העיר רמת גן
סמל העיר רמת גן, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ בנובמבר 1958. הסמל מופיע על דגלה של העיר, על רקע כחול.
תיאור הסמל
הסמל מורכב ממגן בעל שדה ירוק מוטען בצורת כוכב משושה מעוגל, המזכיר מגן דוד, ומוקף ב-7 כוכבים משושים לבנים קטנים. הצבע הירוק מסמל את גני העיר, מהם שמה, הכוכב הגדול, מגן הדוד, מסמל את העם היהודי ו-7 הכוכבים מסמלים את יום העבודה בן 7 שעות שהופיעו גם בדגל שבעת הכוכבים שהופיע בחזונו של בנימין זאב הרצל.
סמל המועצה המקומית אזור
סמל המועצה המקומית אזור, סמלה הרשמי של המועצה המקומית אזור, אושר ב-30 ביולי 1970.
סמל העיר רמת גן
תיאור הסמל
בתוך צורת הכוכב הגדול איור נוף המציג שמש זורחת ומאירה את הסמל. השמש מסמלת הן את האור והחום המאפיים את ארץ ישראל והן את "היום החדש המפציע לעם ישראל".
סמל המועצה המקומית אזור
תיאור הסמל
הסמל מורכב ממגן בעל שדה תכלת חצוי באלכסון על ידי פס שחור. לאורך הפס מפוזרים 7 כוכבים מחומשים לבנים. הפס השחור מסמל את כביש 44, שהיה בעבר הכביש המרכזי מתל אביב לירושלים, ועליו יושבת המועצה. שבעת הכוכבים מסמל את שבעת הנוטרים שנפלו בפריצת הדרך לירושלים בתחילת מלחמת העצמאות.
סמל העיר רמת גן
תיאור הסמל
במרכז הכוכב עץ תמר, מתחתיו טנא ובו אשכול ענבים ופירות הדר ויצולי מחרשה מופיעים לרוחב הסמל, כולם מסמלים את עברה החקלאי של העיר.
סמל המועצה המקומית אזור
תיאור הסמל
משמאל לאלכסון השחור איור של מבנה אבן עתיק ומתחתיו שיחי צבר, שמסמלים את עברה של המועצה. מבנה האבן העתיק מסמל את האתרים העתיקים שבשטחה, כגון מצודת המישור. שיחי הצבר מסמלים את העיירה הערבית יאזור, שהייתה בשטח המועצה, והתרוקנה מתושביה במהלך מלחמת העצמאות.
סמל העיר רמת גן
תיאור הסמל
בחלקו הימני התחתון של הכוכב מצוירת חומת אבן, כסמל לתנופת הבניה בעיר ושלושת העצים הצומחים ממנה מסמלים את היותה עיר גנים. בצידו השמאלי של הכוכב מבנה תעשייה עם ארובה מסמל את התעשייה שהוקמה בעיר.
סמל המועצה המקומית אזור
תיאור הסמל
מימן לאלכסון השחור מאויר יישוב לצד שדות, ובו מבני תעשייה ופרדסים, כסמל לאזור המודרנית.
בשנת 2022, סמל המועצה עבר מיתוג מחדש, אך עדיין יש שימוש בסמל המועצה המקורי.
סמל העיר רמת גן
היסטוריה
הסמל אומץ באופן רשמי בנובמבר 1958. סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.80 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
The Hills
The Hills (בעברית: הגבעות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הקנדי דה ויקנד. השיר יצא לאור ב-27 במאי 2015, על ידי חברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני שלו, Beauty Behind the Madness.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דה ויקנד, בלי, מאנו ואילנג'לו, והופק על ידי מאנו ואילנג'לו. המפיק אילנג'לו הצהיר כי "אני מאוד אופטימי וחיובי בכל האנרגיה בשיר. לכן מבחינתי, ההצלחה של אייבל עכשיו היא מה שדמיינתי שתמיד היה צריך להיות. 'The Hills' הייתה הזדמנות עבורנו לחזור לדה ויקנד הקלאסי, המקורי, דה ויקנד של המיקסייפים הראשונים שלו שאותם הפקתי במלואם, ואז הבאתי את זה לקונטקסט חדש, עם סידור פופי ואקורדים בקצב מהיר יותר." כמו כן, דה ויקנד הצהיר כי הקליט סך של 67 גרסאות של השיר.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה ממילארד השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דה ויקנד ב-27 במאי 2015, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו. נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה ממיליארד צפיות.
רמיקסים
ב-10 באוקטובר 2015, פרסם דה ויקנד שני רמיקסים לשיר, אחד בשיתוף הראפר האמריקאי אמינם, ואחד בשיתוף הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'.
פרדריק פדילה
'''פרדריק "פרד" מ. פדילה (באנגלית: Frederick "Fred" M. Padilla'''; נולד ב-1959) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית. כיהן כנשיא האוניברסיטה לביטחון לאומי.
עונת 2007/2008 בליגת העל בכדורסל
עונת 2007/2008 בליגת העל בכדורסל  הייתה העונה ה-54 של תחרות ארצית בישראל והעונה השמינית של ליגת העל. הליגה כללה 10 קבוצות בלבד. ארבע הראשונות העפילו לפיינל פור.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלתה הפועל חולון שבסוף העונה זכתה באליפות.
פרדריק פדילה
ביוגרפיה
פדילה נולד בטורחון שבספרד, בן לאב ששירת כקצין בחיל האוויר של ארצות הברית. ב-1982 סיים תואר ראשון בגאוגרפיה מאוניברסיטת מזרח קרולינה וב-1983 התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
עונת 2007/2008 בליגת העל בכדורסל
העונה הסדירה החלה ב-28 באוקטובר 2007 הסתיימה ב-20 במאי 2008. העונה הסתיימה בפיינל פור בניצחון של הפועל חולון בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
פרדריק פדילה
ביוגרפיה
תפקידים נוספים כללו שירות באגף התכנון ובאגף המשאבים של המטות המשולבים, מפקד כוח הנחתים על ספינת האספקה "Canopus", מפקד בית הספר לחי"ר-מערב וראש מטה פיקוד פיתוח הלוחמה של הנחתים בבסיס קוונטיקו.
עונת 2007/2008 בליגת העל בכדורסל
בהתאם לתוצאות העונה הפועל גלבוע/עפולה ירדה ליגה.
המדינה האסלאמית בלוב
ארגון הטרור הסוני המדינה האסלאמית פעיל בלוב, ויש לו שם שלושה מחוזות (ولايات الدولة الاسلامية في ليبيا): מחוז אל-ברקה (ولاية برقة), מחוז טראבלוס (ولاية طرابلس) ומחוז פזאן (ولاية فزان). המחוזות בלוב הוקמו באופן רשמי ב-13 בנובמבר 2014. חרף הקמת המחוזות, סניף המדינה האסלאמית בלוב פועל כארגון אחד, ומנהיגו כיום הוא עבד אל-קאדר א-נג'די.
פרדריק פדילה
ביוגרפיה
באוגוסט 2009 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד בסיס הטירונים של הנחתים באי פריס שבקרוליינה הדרומית. ביולי 2011 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השלישית המוצבת באוקינאווה שביפן.
עונת 2007/2008 בליגת העל בכדורסל
ב-11 בנובמבר 2007 התרחש אירוע השלכת החזיז במלחה, כאשר במהלך משחק כדורסל בהיכל הספורט מלחה בירושלים, בו התמודדו הפועל ירושלים והפועל חולון, הושלך לפרקט חזיז, מה שגרם לקטיעת שלוש מאצבעותיו של מאבטח. המקרה נחשב לאחר המקרים החמורים ביותר של אלימות בספורט הישראלי.
המדינה האסלאמית בלוב
היסטוריה
בשנת 2011, לאחר הפלת שלטון מועמר קדאפי ורציחתו, עברו מורדים מלוב לסוריה להילחם נגד בשאר אל-אסד, צבאו ותומכיו. חלק מהמורדים הלובים שלחמו במלחמת האזרחים בסוריה חזרו ללוב והקימו בעיר דרנה את ארגון "מועצת השורא של הנוער האסלאמי", שגייסה אליה פעילים מקומיים. רבים מהמגויסים פעילים של אנצאר א-שריעה הפועל בדרנה. בספטמבר 2014 הגיעה ללוב משלחת של מפקדים בכירים בארגון המדינה האסלאמית מסוריה ומעיראק, בהם ויסאם נג'ם עבד זייד א-זוביידי, הידוע בכינויו אבו נביל אל-אנבארי. באוקטובר 2014 "מועצת השורא של הנוער האסלאמי" נשבעה אמונים לאבו בכר אל-בגדאדי. ב-13 בנובמבר 2014 פורסמה הקלטת שמע של אל-בגדאדי שבה הוא אמר כי הוא קיבל את שבועת האמונים של תומכיו בחמש מדינות, בהן מצרים (מחוז סיני) ולוב.
מתקפות ולחימה
המדינה האסלאמית מנהלת לחימה עיקשת מול כל הארגונים החמושים בלוב ומוציאה להורג כל מי שנחשב לבוגד, כופר או פעיל בארגון יריב.
ב-15 בפברואר 2015 פורסם סרטון המתעד את עריפות ראשיהם של 21 נוצרים קופטים מצרים על חוף הים התיכון בסירת. הארגון איים בהרחבת פעילות הטרור והג'יהאד שלו לאירופה. יום למחרת, הפציץ חיל האוויר המצרי את העיר דרנה וקרוב ל-50 חמושים של המדינה האסלאמית נהרגו. ב-20 בפברואר 2015, נקמו מחבלי המדינה האסלאמית בפיגוע התאבדות משולש בעיר אל-קובה שבמזרח לוב, המזוהה עם הממשלה המוכרת על ידי הקהילה הבינלאומית, רצחו 45 בני אדם ופצעו כ-70.
ב-19 באפריל 2015 פורסם סרטון הוצאה להורג של נוצרים אתיופים. ההוצאות להורג התבצעו במדבר במחוז פזאן, שם ההוצאה להורג התבצעה בירי, ועל חוף הים במחוז ברקה, שם ההוצאה להורג התבצעה בעריפות ראשים. שלושה מהמוצאים להורג היו למעשה אריתראים שהסתננו לישראל ולפחות אחד מהם שהה במתקן חולות מספר שנים.
ב-13 בנובמבר 2015 יום השנה להקמת סניף המדינה האסלאמית בלוב, חוסל מנהיג הארגון, אבו נביל אל-אנבארי, בתקיפה של חיל האוויר האמריקאי בסביבת העיר דרנה. זו הייתה התקיפה האווירית הראשונה של האמריקאים נגד מנהיגי הארגון בלוב.
ב-19 בפברואר 2016 נהרגו 40 בני אדם בתקיפה של חיל האוויר האמריקאי על מחנה של המדינה האסלאמית בסביבת העיר סברתה שבמערב לוב.
ב-20 באפריל 2016 נסוגו פעילי המדינה האסלאמית מהעיר דרנה, שהייתה לאחד המעוזים הראשונים של הארגון בלוב ולמקום בו הוקם הסניף הלובי.
פרדריק פדילה
ביוגרפיה
פדילה בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר המכללה למטה של הכוחות המזוינים ובעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
המדינה האסלאמית בלוב
מתקפות ולחימה
כיום שולט הארגון על רצועת החוף המרכזית, הכוללת את העיר סירת וסביבתה - אזור המהווה נתיב הסתננות לאירופה ומכיל מאגרי נפט גדולים.
ב-9 ביוני 2016 נכנסו כוחות הנאמנים לממשלת האחדות בלוב לעיר סירת. הכוחות חסמו את היציאות מהעיר דרך הים והחלו לנהל לחימה בפאתי העיר תוך כדי הפצצות מהאוויר של מטוסי קרב אמריקאיים ולוביים. בדצמבר 2016, הודיעו הכוחות הנאמנים לממשלת האחדות כי הם הצליחו לכבוש ולטהר את העיר מפעילי המדינה האסלאמית.
אורחון (נהר)
נהר אורחון (במונגולית: Орхон гол) הוא נהר בצפונה של מונגוליה, שמקורו בהרי חנגאי בגובה של 3,179 מטרים, ונשפך לנהר סלנגה סמוך לגבולה של מונגוליה עם רוסיה. אורכו של הנהר הוא 1,124 ק"מ והוא הארוך בנהרות המדינה. אולן בטור, בירת מונגוליה, שוכנת לגדות הנהר טול, יובלו של האורחון.
לאורך הנהר שוכנים שרידיה של חאר בלגאס ששימשה כבירת חאנות אויגור ושל חרחורין שהייתה בירת האימפריה המונגולית למשך שלושים שנים. קטע מעמק הנהר המשתרע על-פני שטח של 122 קמ"ר מוכרז כאתר מורשת עולמית.
אנדריאה בואן
אנדריאה לורן בואן (באנגלית: Andrea Lauren Bowen; נולדה ב-4 במרץ 1990, קולומבוס, אוהיו) היא שחקנית אמריקאית הידועה בשל גילום תפקידה של ג'ולי מאייר בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות" (2012–2004). היא זכתה פעמיים בפרס גילדת שחקני המסך.
ביוגרפיה וקריירה
בואן הופיעה בברודוויי לראשונה ב-1996 בעלובי החיים כקוזט הצעירה/אפונין הצעירה. בגיל 6 היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר שאי פעם גילמה את התפקיד. מ-1996 עד 2001 הייתה בואן נוכחת בצורה עקבית בברודוויי. ב-1998 היא הופיעה בגרסה מחודשת של צלילי המוסיקה כמרתה, וב-2000 יצרה את תפקידה של אדל בגרסת המחזמר של ג'יין אייר. בואן הייתה חברה בקבוצת הקונצרט של ילדי ברודוויי. חלק מאחיה של בואן מעורבים אף הם במחזות זמר, כשהם מבצעים תפקידים במחזות זמר שונים בברודוויי.
במשך תקופה קצרה היא למדה בבית הספר המקצועי לאומנויות הבמה בניו יורק יחד עם חברתה הטובה שרה היילנד.
בין 2004 ל-2012 גילמה בואן את ג'ולי מאייר בעקרות בית נואשות. במהלך השנים היא דיגמנה עבור "מיס סלפרידג'". היו לה תפקידים חוזרים ותפקידי אורח בתוכניות כמו מגרש ביתי (עם חברתה סופיה בוש), Boston Public וחוק וסדר: מדור מיוחד. בסרט כיפה אדומה היא הופיעה כ-Ashley. ב-2006 היא גילמה את תפקידה של קנדיס בסרט ההרפתקאות עין הדולפין. היא הופיעה גם בסרט המקורי "Girl, Positive", שבו הייתה לה הזדמנות לסייע בהפצת המסר בקרב בני נוער כי "HIV הוא דבר שניתן להגן על עצמך ממנו". בהמשך היא הופיעה בסדרה הלוחשת לרוחות באחד הפרקים במהלך העונה הרביעית.
בואן היא האחות הצעירה של גראהם בואן, אלכס בואן, קמרון בואן, ג'סיקה בואן וג'יליאן בואן, שחקנים אף הם.
דיראר אבו סיסי
דיראר אבו סיסי (בערבית: ضرار أبو سيسي, תעתיק מדויק: צ'ראר אבו סיסי; נולד ב-1969 בירדן) הוא מהנדס פלסטיני שהיה סגן מנהל תחנת הכוח היחידה בעזה, המספקת כ-25% מהחשמל של עזה, ומשנת 2011 עצור בישראל. לטענת ישראל, היה חבר בוועדה שבראשה עמד מוחמד דף, אשר עסקה בפיתוח ושיפור טילים, רקטות ומרגמות. עומד בראש האקדמיה הצבאית של חמאס ברצועת עזה. מכתב האישום שהוגש נגדו עולה כי הוא מקורב מאוד לצמרת הצבאית של הארגון, למפקד חמאס אחמד ג'עברי, ולמפקד חמאס מוחמד דף.
רקע מקצועי
אבו סיסי למד באוקראינה הנדסת חשמל. בשנת 1994 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל. בשנת 1999 קיבל תואר ד"ר להנדסת חשמל מהאקדמיה הצבאית להנדסה בקייב, אוקראינה. לאחר סיום לימודיו אבו סיסי הגיע לראשונה לרצועת עזה, ועבד כמהנדס תחילה בחברת אנרון שסיפקה אז חשמל לרצועת עזה, ובהמשך בחברת החשמל העצמאית שהוקמה ברצועה.
חטיפתו והבאתו לישראל
בפברואר 2011 נסע לאוקראינה, מקום הולדתה של אשתו, ולדבריה נסע במטרה להגיש בקשה לאזרחות, לאחר שחש שעזה כבר אינה מקום בטוח עבורו ועבור ששת ילדיו, ושם נעלם.
במשך כחודש מאז היעלמותו נמנעה ישראל מלהתייחס לכך, עד שהוסר חלקית צו איסור פרסום על הפרשה, ופורסם שהוא עצור בישראל. לאחר פרסום הפרשה בעיתונות מחוץ לישראל החל האו"ם לעסוק בנושא. נציבות הפליטים של האו"ם מתחה ביקורת על ישראל וטענה כי מעצרו והעברתו של אבו סיסי אל ישראל "נראה כמו חטיפה אלימה ולא הסגרה חוקית מטעם השלטונות". בנוסף, נציג האו"ם ביקש מממשלת אוקראינה מידע על מקום הימצאו של אבו סיסי. מספר ימים לאחר מכן ביקשה ממשלת אוקראינה הבהרות מהשגרירות הישראלית בשיחת נזיפה.
בריאיון שנערך עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בסוף מרץ 2011, טען הלה כי אבו סיסי מוחזק בישראל במעצר חוקי, וכי הוא איש חמאס שמסר מידע בעל ערך. העיתון הגרמני "דר שפיגל" טען שישראל חושדת שלאבו סיסי מידע אודות גלעד שליט. אביו של החייל, נועם שליט, שוחח בטלפון עם קרובי משפחתו של אבו סיסי וביקש מהם ללחוץ על ממשלת חמאס לקיים עסקת שבויים במסגרתה ישוחרר אבו סיסי. משפחתו ופרקליטיו הכחישו כי יש בידו מידע אודות החייל החטוף או שהוא איש חמאס, דבר אשר הוכחש גם על ידי דובר חמאס. בחקירתו הודה אבו סיסי במעורבותו בהקמה ובניהול של האקדמיה הצבאית של חמאס ובפיתוח רקטות, והביע חרטה על השתייכותו לארגון ועל הסיוע לו.
כתב האישום
ב-4 באפריל 2011 הוגש לבית המשפט המחוזי בבאר שבע כתב אישום נגד אבו סיסי, הכולל בין השאר, עבירות של ניסיון רצח, קשירת קשר לביצוע רצח, מגע עם סוכן חוץ, פעילות בארגון טרור ועבירות נשק. בנוסף הואשם שסייע לחמאס בתשע השנים האחרונות להגדיל את טווח הרקטות, ופיתח את יכולת חדירת הטילים לפלדה, על-מנת שיוכלו לחדור כלים משוריינים של צה"ל.
על פי כתב האישום, בשנת 2002 גויס אבו סיסי לחמאס על ידי פעיל חמאס ניזאר ריאן, בשנה זו נערכה לו היכרות עם בכירים בזרוע הצבאית של חמאס ובהם סלאח שחאדה. בין השנים 2002–2008 היה אחראי בהנהלת חמאס על נושא החשמל. כמו כן היה חבר בוועדה שבראשה עמד מוחמד דף, אשר עסקה בפיתוח ושיפור טילים, רקטות ומרגמות. בוועדה היה אחראי על נושא החשמל, ועסק בפיתוח תאי שרפה וסנפירים לייצוב הרקטות, שני הגורמים המשפיעים על טווח הרקטה ועל יכולת החדירה שלה. אבו סיסי עסק בפיתוח הגדלת טווח הטילים כדי שיוכלו לפגוע ביישובים ישראליים רבים יותר, וכן בפיתוח יכולתם של טילים המסוגלים לחדור כלים משוריינים.
במסגרת עבודתו עבד אבו סיסי בצמוד לאבי הרקטות של חמאס, עדנאן אל-ע'ול. לאחר חיסולו של אל-ע'ול דאג אבו סיסי להגדיל את טווח רקטות הקסאם ל-22 קילומטרים. אבו סיסי ניסה להגדיל את טווח הירי ל-45 קילומטרים, אולם ללא הצלחה. כמו כן, הוא הצליח לשפר את יכולתם של טילי הנ"ט מדגם "יאסין" בחדירת כלים משוריינים. בנוסף, הוא עסק בפיתוח טילים ומרגמות נגד טנקים. אחת מפצצות המרגמה נגד טנקים היא בעלת ראש כפול, וכינויה "אבו ראסין". טווח הירי שלה כ-100 מטר, וחדירותה לפלדה כ-87 ס"מ. בהמשך נעשו מאמצים להגדיל את יכולת החדירה לכ-100 ס"מ. הוא פעל גם לפיתוח טיל נגד טנקים, שכינויו "אלבתאר", שטווח הירי שלו כ-100 מטר, וטיל נגד טנקים שכינויו "אלבאנא", שייצורו נכשל. הוא סייע במסירת מידע על טילי טורפדו. הוא אף תרגם מסמכים מרוסית בנושא טילי כתף נגד מטוסים מסוג 9K38 איגלה.
לאחר מבצע עופרת יצוקה מונה אבו סיסי לעמוד בראש אקדמיה צבאית, שיועדה להכשיר את דרג הקצונה והפיקוד בחמאס לתפקוד בשעת לחימה.
ב-29 במרץ 2015 הורשע במסגרת עסקת טיעון בחברות בהתאחדות בלתי מותרת, קשירת קשר לביצוע פשע של רצח וייצור נשק, פעילות בארגון טרור וכן עבירות נשק. ב-14 ביולי 2015 גזר בית המשפט המחוזי בבאר שבע על אבו סיסי 21 שנות מאסר בפועל.
משהו נפלא
משהו נפלא (באנגלית: Some Kind of Wonderful) הוא סרט נעורים אמריקאי משנת 1987.
עלילה
הסרט עוסק בהיררכיה החברתית הקיימת בבית ספר תיכון ציבורי בארצות הברית. קית' וידידתו הטומבוי ווטס מעוניינים לשפר את מעמדם החברתי. כשקית' מתחיל לצאת עם אמנדה, מלכת הכיתה והנערה הפופולרית ביותר בבית הספר, ווטס מגלה שרגשותיה כלפיו עמוקים משחשבה. בנוסף לכך הארדי, חברה לשעבר של אמנדה המגיעה משכונה אמידה, מתחיל לקנא עקב הקשר ביניהם והוא מזמין את קית' ואמנדה למסיבה בביתו לאחר הדייט שלהם.
בסוף הסרט, קית' אומר לווטס, 'את נראית טוב כשאת לובשת את העתיד שלי'.
שבעה עולמות, כוכב אחד
שבעה עולמות, כוכב אחד (באנגלית: Seven Worlds, One Planet) היא סדרת-טבע תיעודית בת 7 פרקים, אשר הופקה על ידי ה-BBC החל מ-27 באוקטובר 2019 והיא מקוריינת בידי השדרן הבריטי דייוויד אטנבורו.
סדרה זו דומה לסדרות: "עולם מופלא", "הכוכב הכחול" או "עולם קפוא", והיא מציגה את חיות הבר על פני שבע היבשות של העולם, החל מהקרחונים הקפואים האנטארקטיים עד ליערות הטרופיים ומציגה את השינויים שרבים מהם עוברים כיום ומדוע הם בסכנת הכחדה. היא צולמה במשך 1,794 ימים בלמעלה מ-41 מדינות בעולם, כשאת חלק מהתקריות קיבלו בעזרת זיהוי ממל"טים.
שיר הנושא של הסדרה - "Out There", הופק בידי הנס צימר והזמרת האוסטרלית סיה.
החל משנת 2020, הסדרה משודרת בישראל בערוץ כאן 11 בידי קובי מידן.
Human T-lymphotropic virus 2
Human T-Lymphotropic Virus type 2 או HTLV-2 הוא נגיף השייך למשפחת נגיפי Retroviridae. בניגוד לנגיף הראשון להיות מזוהה מאותה המשפחה, HTLV-1, ועל אף הדמיון הרב ביניהם (70% הומולגיה ברצף) נגיף זה כעת לא נחשב למחולל מחלה באופן ישיר בבני אדם. הנגיף נמצא בעיקר בקרב אוכלוסיות ילידים בצפון ודרום אמריקה, כמו גם במדינות מסוימות באסייה. ההדבקה בנגיף מתאפשרת בזמן הנקת הילוד, במהלך קיום יחסי מין לא מוגנים ועל ידי חשיפה למנות דם מזוהמות בעת עירויי דם או שימוש במחטים מזוהמות.
וירולוגיה
למרות שהנגיפים HTLV-1 ו-HTLV-2 עושים שימוש ברצפטורים דומים עבור הכניסה לתאים ויכולים שניהם להדביק סוגי תאים רבים במבחנה, כאשר נבדקים תאים הנלקחים מדם נשאים מתברר כי לשני הנגיפים תאים מאכסנים שונים - בעוד HTLV-1 מדביק בעיקר תאי T נושאי החלבון CD4 (תאי T מסייעים), HTLV-2 מדביק בעיקר תאי T נושאי החלבון CD8 (תאי T ציטוטוקסיים). המשמעות היא ש־HTLV-2 מדביק ישירות את אותם התאים שמתפקידם לזהות תאים מודבקים בנגיף.
פתוגנזה
הנדבקים ב־HTLV-2 ישאו אותו לכל החיים ללא סימפטומים והנגיף טרם קושר לגרימת מחלה.
קיימים דיווחים על מחלה דמוית HAM/TSP בנשאי HTLV-2 אך הקשר הסיבתי טרם הוכח ועומס ויראלי גבוה לא נראה כגורם סיכון בנגיף זה. מחקר ארוך טווח שעקב אחרי נשאי HTLV-1, HTLV-2 וקבוצת בקרה מקרב תורמי דם בארצות הברית מצא שלנשאי HTLV-2 סיכון גבוה באופן מובהק סטטיסטית לחלות במחלות ממאירות (מסוגים שונים) ועלייה כרונית במדדי דם שונים כגון לימפוציטים וטסיות דם . המנגנונים המובילים לכך אינם ברורים.
מכתש לוכנאגר
מכתש לוכנאגר (באנגלית: Lochnagar Crater) הוא מכתש פיצוץ המצוי באזור הנהר סום בצפון צרפת. הוא נוצר בעקבות פיצוץ מטען ענק של חומר נפץ על ידי הצבא הבריטי ביום הראשון לקרב על הסום, 1 ביולי 1916. המכתש, שקוטרו 91 מטרים ועומקו 21 מטרים, השתמר מאז ועד היום ומהווה אתר זיכרון לקרב.
הפיצוץ
המכתש שוכן בקרבת הכפר לה בואסל (La Boisselle) הסמוך לנהר הסום, כ-140 קילומטרים מצפון לפריז. הוא נוצר על ידי פיצוצו של מוקש גדול (למעשה מטען חומר נפץ), הגדול מבין 17 מוקשים שהופעלו על ידי הצבא הבריטי בבוקר היום הראשון לקרב על הסום.
המוקש, שנקרא מוקש לוכנאגר, הוטמן במנהרות שנחפרו בתנאים קשים על ידי פלוגות המנהרות מס' 185 ו-179 של חיל ההנדסה הבריטי. הן נחפרו תחת קטע מקו ההגנה הגרמני המבוצר באותה גזרה במטרה להשמידו לפני תחילת ההסתערות הבריטית. המוקש קיבל את שמו מן העובדה שמוצא המנהרות שבהן הוטמן היה מחפירה בריטית שקיבלה את השם "רחוב לוכנאגר" (Lochnagar Street). הוא הכיל 27 טונות של חומר נפץ מסוג אמונל, שהוטמן בעומק של 16 מטרים מתחת לפני הקרקע, בשני מטענים שהיו מרוחקים זה מזה כ-18 מטרים.
המוקש הופעל ב-1 ביולי 1916 בשעה 7:28 בבוקר. תיאר את הפיצוץ סגן-משנה ססיל ארתור לואיס מחיל האוויר המלכותי הבריטי:
התפוצצות המוקש השמידה קטע של חפירות גרמניות מבוצרות באורך של 90 עד 120 מטרים, שהיו מלאות ככל הנראה בחיילים. גם חיילים בריטים אחדים, שהמתינו בשטח ההפקר לתחילת ההתקפה של אותו בוקר, נפגעו מן השברים שפיזרה ההתפוצצות.
למרות התוצאות הפיזיות הגדולות שחוללה לא סייעה ההתפוצצות באופן ניכר להסתערות הבריטית באותה גזרה, והדיוויזיה ה-34, שלחמה שם, איבדה באותו יום יותר מ-6,000 הרוגים ופצועים.
המכתש
הצעות למלא את המכתש בעפר נדחו. במשך חמישים שנים הוא נותר כשהיה והחל לשמש לנסיעות אופנוענים בתוכו וכמטמנה לאשפה. בסופו של דבר נרכשה הקרקע בה נמצא המכתש בשנת 1978 על ידי הבריטי ריצ'רד דאנינג (Richard Dunning) על מנת להבטיח את שימורו כאתר הנצחה.
כיום מבקרים במכתש כ-200,000 איש בשנה, והוא אחד האתרים המתוירים ביותר בחזית המערבית לשעבר.
אנדרטה שבה משולב צלב עץ גדול הוקמה ליד שפת המכתש. מדי שנה מאז 1979 נערך טקס זיכרון באתר, ב-1 ביולי בשעה 7:28, בנוכחות קהל שהגיע עד לכ-1,500 איש.
באוקטובר 1998 נתגלו בנקודה הסמוכה לשפת המכתש שרידי גופתו של חייל בריטי. הגופה זוהתה לפי חפצים שנמצאו בצדה כגופתו של טוראי ג'ורג' נג'נט (George Nugent), בן 28, שהוכרז כנעדר בקרב מאז ה-1 ביולי 1916. הוא הובא לקבורה בטקס צבאי בבית קברות צבאי בריטי סמוך למכתש ב-1 ביולי 2000. על מצבתו נחרתו המילים "אבד, נמצא, אך מעולם לא נשכח." צלב עץ ועליו לוחית זיכרון מסמן מאז בצד המכתש את המקום בו נתגלתה גופתו.
יעקב בן-יהודה
יעקב (ינק) בן-יהודה (14 באוקטובר 1917 - 13 בנובמבר 1973) היה מנכ"ל כימיקלים לישראל, יו"ר מועצת המנהלים של מפעלי הפיתוח בנגב ומפעלי ים המלח, ולפני כן פעיל ב, ראש מרחב צפון של שירות הביטחון ומנכ"ל מכרות נחושת תמנע.
משפחתו וצעירותו
יעקב בן-יהודה נולד בלודז', פולין, בשם יעקב (ינק) דז'בינצקי,
השני מבין שלושה בנים. אביו יהודה, יליד בדזי-לושיפה; אמו סטפניה-שיינדלה לבית לובלינר, ילידת קרקוב שבפולין. אחיו הבכור אברהם (אדק), נפטר בגיל 17 ממחלה, אחיו הצעיר פרדיק נפטר בוורשה בשנת 1942,
בגיל 19. הוריו נרצחו במחנות השמדה בשנת 1944. ינק גדל במשפחה אמידה, סבו מצד אמו היה דתי מאוד ועסק במסחר של תבואה ועצים.
להוריו היה בית חרושת לגרביים בעיר לודז'.
בגיל ארבע נכנס לגן ילדים של המשורר יצחק קצנלסון בלודז'. כעבור שנתיים התחיל ללמוד באותו בית ספר ושם המשיך 11 שנה עד קבלת תעודת בגרות.
בגיל תשע נכנס עם אחיו הגדול לתנועת "ירדניה", ששינתה את שמה ל"הרצליה". בגיל ארבע עשרה התחיל לקבל תפקידים בקן ולימד עברית, בהיותו בכיתה י"א היה ראש גדוד, האחראי לארבעה-חמישה ראשי קבוצות.
בן-יהודה התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת בלגרד, אולם ויתר על הלימודים והתמנה כראש קן של כאלף חברים. בשנת 1935 נסע כמשקיף לוועידת התנועה הציונית הכללית בקרקוב.
בשובו ללודז' עסק בנוסף לניהול הקן גם בניהול העבודה בגליל לודז'. הופיע בהרצאות באולמות ובבתים פרטיים, בעשרות עיירות בסביבת לודז'.
בסוף שנת 1935 נבחר למועצה הראשית של "הנוער הציונית" להנהגה הראשית בוורשה. היה מנהל המחלקה הארגונית, תקופה מסוימת שימש כגזבר, ובעיקר עסק בניהול מחלקת הקיבוצים – הכשרות.
ארגון וליווי אוניית אסימי ארצה
בן-יהודה נשא ונתן מטעם "הנוער הציוני" עם מנהיגי התנועה הציונית כדי שישתפו חלוצים מתנועתו בעלייה ב', אולם מכיוון שהקצו לה מספר מקומות מצומצם, החליט יחד עם חברי ההנהגה הראשית ובהם משה קול לארגן עלייה בלתי חוקית של תנועתו בשיתוף הפועל המזרחי והציונים הכלליים.
בסתיו 1938 יצא בן-יהודה ונפגש עם ארקאדי סלוצקי, יהודי רוסי-יווני וז'אן פנדליס היווני, בעלי חברת אוניות ושכר מהם אונייה כדי להוביל את העולים לישראל, כשהיא נושאת את דגל פנמה. אחר-כך בסיוע עורך הדין היהודי קראו-דנקנר קיבלו רישיונות מעבר דרך רומניה ומזון לאונייה. ואילו משה קליינבוים (סנה) השיג דרכוני הגירה משלטונות פולין ורישיון להוצאת כספים במטבעות חוץ. בן-יהודה מונה כאחראי על האונייה מטעם הארגונים החלוציים בעוד שוולף גולדמן היה האחראי על הקשר עם החברים בארץ בזמן הורדת המעפילים.
ב-1 באפריל 1939 הפליגו מנמל קונסטנצה שברומניה באונייה אסימי שנשאה 470 מעפילים, כעבור שישה ימים הגיעו לחופי הארץ. בשני הלילות הראשונים הורידו 230 איש עד שהאונייה התגלתה על ידי הבריטים.
בן-יהודה הספיק להגיע לחוף.
אחר-כך יצא לאי קאה ביוון שם עגנה אסימי, הוא עשה הכנות להפלגת הספינה וחידש את החוזה עם בעלי האונייה. בן-יהודה, גולדמן והאלחוטאי יצאו לפיראוס ועלו לאונייה. אסימי הגיעה לנהריה והמעפילים הגיעו לחוף בסירה שבן-יהודה רכש ביוון ונגררה אחרי אסימי. המשטרה הבריטית גילתה את האונייה, המעפילים נעצרו ושוחררו לאחר שהורידו עבורם רישיונות עלייה מהמכסה הכללית שהוקצתה לסוכנות היהודית.
פרוץ מלחמת העולם השנייה, עלייה לישראל והגיוס לפלמ"ח
בן-יהודה היה פעיל בתנועת הנוער הציוני. הוא ביקר בעשרות קינים של התנועה בסרביה, בוקובינה, מולדביה וטרנסילבניה והדריך אותם איך להתארגן במחתרת ולעזוב את רומניה במקרה שיפלשו הגרמנים או הסובייטים לרומניה.
במרץ 1940 הגיע לישראל כעולה חדש, הוא נקלט בקבוצת אושה בעמק זבולון, עבד במשק ובעבודות חוץ.
ב-1941, כשהייתה סכנת פלישה של הגרמנים ארצה, התגייס לפלוגה ב' של הפלמ"ח, עבר הכשרה בחבלה ואימוני שדה בבית אורן ומספר שבועות שהה בתל אביב בפלוגה הימית.
הפעילות בפרס, טורקיה ויוגוסלויה במסגרת המוסד לעלייה ב'
בשנת 1942 נקרא בן-יהודה על ידי שאול אביגור מהמוסד לעלייה לצאת לאיראן. מתחילת 1943 עבד ביחד עם שליחים נוספים באבאדאן, מחנה של סולל בונה בדרום פרס, פעילותו התרכזה בהעברת מעפילים מפולין ומפרס, דרך שט אל-ערב לבצרה, חלקם במדים בריטיים וחלקם בסירות של דייגים מבריחים. את המשך העלייה מבצרה (עיראק) דרך בגדד ארצה ריכז אנצו סירני. כמו כן בן-יהודה בא במגע עם אסירים יהודיים אשר הגיעו באופן בלתי לגלי מרוסיה לפהלווי ונאסרו על ידי הצבא הפולני, חלק מהזמן התחזה לקצין פולני. הוא גם טיפל ב"ילדי טהראן", בתי יתומים יהודים אשר הועברו מרוסיה לפרס.
בפברואר 1945 יצא לטורקיה מטעם המוסד לעלייה ב', בכיסוי של עיתונאי של דבר וסוכנות הידיעות "פאלקור". שם עבד במחיצתו של אהוד אבריאל ואחר-כך קיבל את האחריות על הסניף. בטורקיה טיפל בקשרים עם היהודים בבולגריה, רומניה ויוון. כמו כן טיפל בעליית יהודי טורקיה דרך סוריה ולבנון לישראל.
בפברואר 1946 יצא בן-יהודה בתור עיתונאי ליוגוסלביה, שם ריכז את הפעולה מטעם המוסד לעלייה, תוך שיתוף פעולה עם הקהילה היהודית המקומית. בתקופת פעילותו הצליח לשלוח את האוניות "הגנה", "כנסת ישראל" ו"אבא ברדיצ'ב" (האונייה עלתה על שרטון והמעפילים הועברו ל"כנסת ישראל" בסביבות יוגוסלביה).
בן-יהודה זכה לעזרה מהשלטונות היוגוסלביים לאחר שקשר קשרים עם ברויניק, ראש שירות הביטחון היוגוסלבי (UDBA). הקשר נוצר בזמן שחקר אותו על מעשיו ביוגוסלביה. סיפר לו שתפקידו כעיתונאי הוא רק הסוואה ותפקידו האמיתי הוא להביא יהודים ארצה אשר ילחמו נגד הבריטים בעד עצמאות ישראל, דבריו שכנעו אותו והוא איפשר לו פעילות כמעט בלתי מוגבלת.
בסוף 1947, לאחר שפרצו קרבות בארץ יצא מטעם חבר הקבוצות ל"רמת הנגב". במאי 1948 יצא לעזרת דגניה. עם תום הקרבות בדגניה חזר לאושה, באושה היה מא"ז (מפקד אזור של המקום) והמשיך בעבודה ברפת.
במרץ 1949 נולדה בתו אסנת.
שירות הביטחון
בינואר 1951 עזב את קבוצת אושה ועבר לשירות הביטחון בתל אביב, ב-1952 עבר לשירות הביטחון בחיפה, ב-1953 שהה תשעה חודשים ביוגוסלביה,
מ-53 עבד בחיפה וערך ביקורים בהרבה מארצות העולם (אירופה, דרום אמריקה, אפריקה המערבית, אפריקה המזרחית, אסיה). כיהן כראש מרחב צפון בשירות הביטחון עד לשנת 1964. בשנים 58–1954 למד ובוגר החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
עם פרישתו של ראש השב"כ, עמוס מנור, היה בן-יהודה מועמד להחליפו, אולם לא זכה בתפקיד.
תעשייה
בפברואר 1964 מינהו שר הפיתוח יוסף אלמוגי למנכ"ל מכרות נחושת תמנע.
מפעל הנחושת בתמנע פירנס שליש מתושבי אילת, אך היה נתון בגרעונות כספיים ובהפסדים מאז הקמתו
בן-יהודה הביא אותו לרווחים משנתו הראשונה בתפקיד ואילך.
בשנת 1969 התחתן עם מלכה ברוורמן, שכיהנה כסגנית ראש "המוסד" איסר הראל, אותה הכיר בתקופת עבודתו בשירות הביטחון.
ב-1 בינואר 1971 התמנה יעקב בן-יהודה בידי שר הפיתוח חיים גבתי למנכ"ל חברת כימיקלים לישראל,
במקומו של האלוף במיל. מאיר אילן
וליו"ר מועצות המנהלים של מפעלי הפיתוח בנגב,
של מכרות תמנע ומפעלי ים המלח.
חברת כימיקלים לישראל, הייתה כפופה למשרד הפיתוח וכללה את תשלובת ערד, מפעלי ים המלח, פוספטים אורון, כימיקלים צפון, מפעלי הברום ותרכובות ברום, החלק הישראלי בחברת "פריקלס" וחברת קדימה.
יעקב בן-יהודה נפטר ממחלה ממארת ב-13 בנובמבר 1973.
על-שמו נקרא "תמנע 2", פיר אותו תכנן בתקופת היותו מנכ"ל תמנע ושהושק ב-1974.
ב-1985 מפעלי ים המלח קראו על שמו בניין משרדים בשם "בית ינק" בבאר שבע.
נמל התעופה ראוניון רולאן גארוס
נמל התעופה ראוניון רולאן גארוס (בצרפתית: Aéroport de la Réunion Roland Garros באנגלית: Roland Garros Airport) ידוע גם כנמל התעופה גילו על שם שופט מקומי שהקרקע עליה הוקם הנמל הייתה בבעלותו, הוא נמל התעופה הגדול בראוניון, ומשמש כשער הכניסה האווירי הראשי לאי.
נמל התעופה ממוקם בקומונה סנט-מארי, כ-7 קילומטרים מזרחית לעיר הבירה סן-דני, והוא קרוי על שם הטייס הצרפתי רולאן גארוס שנולד בעיר. השדה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברת התעופה המקומית אייר אוסטרל, בשנת 2012 עברו בנמל 2,067,764 נוסעים.
מתקני הנמל
נמל התעופה שוכן בגובה עשרים מטרים מעל פני הים. בנמל שני מסלולי טיסה עשויים אספלט: 12/30 - שאורכו 3,200 מטרים, ו-14/32 שאורכו 2,670 מטרים.
בעבר תוכננה הקמת קו רכבת חשמלית בראוניון אשר הייתה אמורה לעבור בנמל, ולקשר אותה לבירה סן-דני ולעיר סן-פול. בשנת 2013 נזנחו התוכניות להקמת הקו.
בנמל ממוקמים משרדיה הראשיים של חברת התעופה המקומית אייר אאוסטרל, גם משרדי חברת התעופה אייר בורבון שפשטה את הרגל בשנת 2004, היו בנמל.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה רולאן גארוס באתר Airliners.net
המרכז התיאטרוני בנווה צדק
אודות התיאטרון
המרכז התיאטרוני בנווה צדק נוסד בשנת 1981 בידי עודד קוטלר, שהיה מנהלו בשנים הראשונות. קבוצת התיאטרון קיבלה מבנה קבע מידי עיריית תל אביב-יפו. הבניין שוכן ברחוב יחיאלי 6, באולם "ירון ירושלמי", בבניין בית הספר העזוב על שם יחיאלי בשכונת נווה צדק בתל אביב, שעבר שיפוץ. בבניין הציג בעבר התיאטרון הארץ-ישראלי הראשון. הבניין שופץ לראשונה בתחילת שנות השמונים, ממנו התפתח מרכז סוזן דלאל של היום.
היה זה קולקטיב יוצר בו שיחקו בין השאר סיני פתר, חוה אורטמן, פביאנה מיוחס, עמי כץ, פטר גדיש ושמיל רובינשטיין. הקבוצה הופיעה ברחבי הארץ והרבתה לקיים ימי תיאטרון בהפסקות צהרים במקומות עבודה ובמתנ"סים. כל השחקנים קיבלו שכר שווה וקיבלו החלטות אמנותיות במשותף. סיני פתר החליף את קוטלר וכיהן כמנהל בשנים משנת 1984 ועד לשנת 1986, אז התפרקה הקבוצה. ב-1984 עודד קוטלר זכה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים על פעילותו בתיאטרון נווה צדק. התיאטרון הוקם על בסיס קבוצת הפרויקט שהקימה נולה צ'לטון ופעלה במסגרת תיאטרון חיפה, שעסקה במחזאות מקורית, בעיקר תיעודית. הקבוצה מצאה עצמה ללא מסגרת, מכיוון שבתיאטרון חיפה טענו שהקבוצה מיצתה את נושא המחזאות המקורית וגם בגלל שרוב אנשי הקבוצה מתגוררים בתל אביב.
הצגות נבחרות
ההצגה הראשונה שפתחה את המרכז הייתה "מסיבת פורים של אדם בן כלב", על פי "אדם בן כלב" מאת יורם קניוק בעריכתה ובבימויה של נולה צ'לטון. ההצגה סיפרה על מסיבת פורים בבית חולים לחולי נפש ניצולי שואה. היא הייתה רבת משתתפים, בין השחקנים: גילה אלמגור, עדנה פלידל, נועם כהן, רוני לרנר ועודד קוטלר. ההצגה גובשה במפגש של השחקנים עם ניצולי שואה.
ההצגה השנייה הייתה "נשים מוכות", שעסקה במתרחש במקלט לנשים מוכות במרכז הארץ ומתארת את עולמן הפנימי והחיצוני. ההצגה הייתה שיתוף פעולה בין תיאטרון אוניברסיטת תל אביב לקבוצת התיאטרון של נווה צדק. בהצגה שיחקו מיקי מבורך, נטע אורן, רולנדה קאן, דפנה שניידרמן, דיתה אראל ורבקה שונשו. השחקניות התארחו במקלט לנשים מוכות בהרצליה. המחזה מגולל עדויות של הנשים, רובן ממוצא מזרחי, על עברן וקשיי הקליטה בישראל.
ב-1981 הועלה המחזה "מחלקה 3, כיתה 1", מאת דליק ווליניץ, בבימויו של איציק ויינגרטן. בהצגה השתתפו רוברטו פולק, יעקב יעקובסון, עמוס לביא, איציק ויינגרטן, סיני פתר, עפרה ויינגרטן, יוני חן ומכרם ח'ורי. ההצגה מספרת על קורותיה של כיתת צנחנים, בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, החל בטירונות והמשך בפעולות שיטור במחנות הפליטים ברצועת עזה. זה היה המחזות הראשונים שהציגו ערבים מהשטחים הכבושים על בימת התיאטרון הישראלי. באותה שנה העלתה הקבוצה את המחזה "עד מוות", על פי הספר בשם זה מאת עמוס עוז. ההצגה מתארת מסע הרפתקני של צלבנים לירושלים.
ב-1982 העלתה הקבוצה את המחזה "הפטריוט" פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של עודד קוטלר. גיבור המחזה הוא להב עשת, ה"פטריוט" שעומד לרדת מהארץ. בהצגה כיכבו עזרא דגן ורמי ברוך. ההצגה נפסלה על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות ולמרות זאת התיאטרון העלה אותה. עקב כך מנהלי התיאטרון, עודד קוטלר ודני טרץ' זומנו לחקירה במשטרה בהאשמה להפרת הסעיפים 3 ו-7 לפקודת הצגות ומחזות משנת 1982 ושוחררו בערבות עצמית. תנועת בית"ר פנתה במכתב ליועץ המשפטי לממשלה, פרופ' יצחק זמיר על מנת שיורה לאלתר להפסיק קיום "הצגת התועבה הבלתי חוקית". ועדת הפנים של הכנסת קיבלה את הצעתו של חבר הכנסת עקיבא נוף לקיים דיון בהפרת החוק על ידי התיאטרון. מזכירות הדור הצעיר של המפד"ל עתרה לבג"ץ נגד שר הפנים והמשטרה ד"ר יוסף בורג, נגד מפכ"ל המשטרה ונגד תיאטרון נווה צדק בדרישה שינמקו למה אינם אוכפים את החלטת המועצה לביקורת סרטים ומחזות לאסור את העלאת המחזה. במסיבת עיתונאים אמר מפכ"ל המשטרה רב-ניצב אריה איבצן כי התייעץ עם גורמים משפטיים והחליט לא לאסור את קיום ההצגה, אלא להעמיד את האחראים על העלאתה לדין. הנהלת התיאטרון הודיעה על הפסקת ההצגה ואמרה שבמהלך החזרות הוכנסו במחזה שינויים רבים מנוסח המחזה שעליו קיבלה המועצה את ההחלטה וכי תשלח למועצה את הנוסח החדש על מנת שתדון בה מחדש. לאחר מכן הוגש ערעור לצנזורה ובעקבותיו ההצגה הותרה פרט לשלושה קטעים, שלאחר מכן גם מצאו דרכם אל הבמה.
ב-1983 הועלה המחזה "גירושים מאוחרים" שכתבה שוש אביגל על פי הספר בשם זה מאת א.ב. יהושע. הגיבור הראשי הוא יהודה קמינקא (גבריאל דגן), מחלוצי היישוב, מורה שיצא לגמלאות בגיל 65, שנפרד מאשתו ויורד לאמריקה. שם מצא אישה חדשה והוא רוצה להתחתן איתה ושב לישראל כדי לבקש ממנה גט. בהצגה שיחק אריה אליאס, שגילם את דמותו של קלדרון, מנהל בנק, נשוי ואב לשתי בנות גדולות, שמגלה בהיותו בן 56 שהוא הומוסקסואל. הוא מחזר אחרי צבי, בנו הבכור של יהודה קמינקא (סיני פתר), בלונדיני יפה תואר. הבן הצעיר באוניברסיטה הוא מרצה להיסטוריה באוניברסיטה (צבי גורן). בהצגה שיחק גם עודד קוטלר בתפקיד חתנו, עו"ד קדמי, הנשוי ליעל, בתו של קמינקא (בלהה בירמן). בהצגה שיחקה גם ענת עצמון שגילמה את דמותה של סופרת המתוסבכת מינית.
ב-1983 העלה תיאטרון נווה צדק בשיתוף עם תיאטרון יובל את המחזה "אנדרטה הפוכה" מאת ובבימויו של יוסף מונדי. המחזה מספר על שריונאי שנשרף ומת במלחמת לבנון הראשונה ומוקם על ידי דמות צינית של סופר שקיבל מפרעה לכתוב מחזה. בהצגה שיחקו יצחק אלוני, ריטה שוקרון, בת שבע מייזלר, אריאל פורמן, אשר צרפתי וששי סעד.
ב-1984 הועלה המחזה "משחיז הסכינים הסיני", שכתב דניאל הורוביץ על פי "הינשוף" של נסים אלוני.
ב-1985 הועלתה ההצגה "המלך הלך לישון", עיבוד של קובי ניב לספרו של יוסי אלפי, בבימויו של ישראל גוריון. ההצגה זכתה בפרס כינור דוד אותה שנה.
ב-1985 הועלתה הקומדיה "קרמבו בעורף האויב" מאת קובי ניב בבימויו של ישראל גוריון. זוהי מעין פרודיה על סרטי רמבו. ההצגה עסקה בגיבור כל יכול שנחלץ להציל את האומה. בסוף ההצגה הוא מגלה שבשעה שחולל מעשי גבורה עבור מולדתו, לא היה אלא כלי בידיו של הגנרל אלופי, שרצה להבטיח לעצמו שהמלחמה תימשך לנצח. ב-1986 התארחה ההצגה בתיאטרון אל-חכוואתי במזרח ירושלים והתלווה אליה תרגום סימולטני בערבית שהוקרן בשקופיות.
ב-1985 העלו את ההצגה "מוכרים בלבד" מאת חגית רכבי וג'ון הולדן, בבימויים של ישראל גוריון ודן צאמלי. ההצגה מספרת את סיפורה של אתא ושיחק בה חנן גולדבלט.
ב-1986 הועלה המחזה "החוצה" מאת דניאל הורוביץ בבימויו של ג'וזף צ'ייקין. בהצגה שיחקו שחקנים יהודים – סיני פתר, פטר גדיש ולאה אברהם ושחקנים ערבים – סלווה נקארה ועדנאן טראבשה. המחזה עוסק ביהודים וערבים, אנשים שעוברים ממקום למקום וחיים כפליטים.
ברוס קשדן
ברוס קשדן (באנגלית: Bruce Kashdan; נולד ב-1946) הוא דיפלומט אמריקאי-ישראלי.
במשך רוב שנות פעילותו, שמו ותמונתו של קשדן היו אסורים בפרסום על ידי הצנזורה הצבאית, אך אלו הותרו לאחר כינון הסכמי אברהם ב-2020.
ביוגרפיה
ברוס קשדן נולד ב-1946 למשפחה יהודית-אמריקאית במדינת ניו יורק. כשהיה בן 20, ולמד רפואה באוניברסיטת ניו יורק, התנדב במקביל ללימודיו בפעילויות עבור הקהילה המקומית, וסייע לחקלאים מקומיים במחאה נגד רשתות השיווק כשהוביל את המאבק בעיצוב דעת הקהל דרך התקשורת. יועציו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון התרשמו מפעילותו של קשדן, ובהזמנתם הוא החל לעבוד בבית הלבן בהקמת תנועה שורשית התנדבותית לאומית. השמועה על היזם החברתי היהודי הצעיר הגיעה במהרה אל שגרירות ישראל בוושינגטון, ושמעון אמיר, ראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי, גייס את קשדן לעבודה במשרד החוץ הישראלי.
בועידת מדריד בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני שנערכה ב-1991, החל קשדן ליצור קשרים עם אנשי עסקים, עם עובדי ציבור ועם דיפלומטים במפרץ הפרסי, ומונה לאיש הקשר של מדינת ישראל למדינות המפרץ. קשדן ניהל בחלוף השנים קשרים ענפים עם ארצות ערב, ובעיקר עם איחוד האמירויות הערביות. הוא יצר גם קשר אישי עם בני בית נהיאן. בסוף 2005 הציע קשדן לממשלת איחוד האמירויות להקים נציגות דיפלומטית חשאית של מדינת ישראל – ונענה בחיוב. ב-2006 נרשמה באמירות דובאי חברה בשם "המרכז לפיתוח וסחר בינלאומי", שהייתה למעשה הנציגות הדיפלומטית החשאית הישראלית. פעילות הנציגות של קשדן תרמה באופן משמעותי לפיתוח יחסי איחוד האמירויות הערביות–ישראל, והיא זו שהניחה את היסודות לבניית היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות בהמשך. ב-2009 סייע קשדן בהקמתה של נציגות דומה בבחריין. תקרית חריגה ביחסים בין ישראל לאמירויות נרשמה לאחר הריגתו של מחמוד אל-מבחוח על ידי "המוסד" ב-2010, כאשר האמירתים ראו בכך הפרה בוטה של ריבונותם, ובתגובה גירש שר החוץ האמירתי עבדאללה בן זאיד, את קשדן מהאמירויות באופן אישי. רק בסוף 2017 השלטון האמירתי אישר לקשדן לשוב אל המדינה.
בטקס החתימה על הסכמי אברהם בכלל והסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל בפרט בבית הלבן בספטמבר 2020, סירב ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להזמין את קשדן לאירוע, והוא הגיע לאירוע כאורח של הממשלה האמירתית. באירוע שערך בדצמבר של אותה השנה שר החוץ גבי אשכנזי בהוקרה לשליחי משרד החוץ, עמד קשדן בראש מקבלי תעודות ההוקרה. לביקורו של שר החוץ וראש ממשלת ישראל החלופי יאיר לפיד באמירויות ביוני 2021, הוזמן קשדן כאורח הכבוד.
נשק היפר-סוני
נשק היפר-סוני או נשק שַׂגִּיא-קולי  או שגא-קולי הוא טיל או פגז שעיקר תנועתם באטמוספירה ומהירותם היפר-סונית, דהיינו מהירות הגבוהה פי חמישה או יותר ממהירות הקול. מתחת למהירות זו, הנשק יוגדר כנשק על-קולי או תת-קולי. נשקים מבוססי לייזר אינם נכנסים לקטגוריה זו, על אף שהם מגיעים למהירויות אלו.
נשק היפר-סוני יכול להיות משוגר ממטוס קרב או ממפציץ, ממשגר טילים או אפילו מתותח, והוא עשוי לכלול יכולות שיוט. פיתוח נשק היפר-סוני החל בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי מדעני טילים גרמניים לפני ותוך כדי מלחמת העולם השנייה, אך אלה לא הביאו לפריצות דרך משמעותיות. עם התפתחות המלחמה הקרה נזנחו הטכנולוגיות ההיפר-סוניות לטובת יכולות בליסטיות שהיוו את הבסיס המרכזי של ההרתעה האסטרטגית מרגע כניסתם למלחמה הקרה. אך בשנות ה-80 החלו להופיע מערכות הגנה נגד טילים בליסטיים, התפתחות שהובילה לצורך ביכולות התקפיות חדשות המסוגלות לעקוף את מערכות ההגנה החדשות. התכונות של מהירות גבוהה ויכולות שיוט צפויות להקנות לנשק ההיפר-סוני את היכולת לחדור מבעד למערכות ההגנה האוויריות, ולעלייתו כנשק העתיד הן לאיום אסטרטגי והן לאיום קונבנציונלי.
ארצות הברית
ארצות הברית החלה בפיתוח נשק היפר-סוני כבר ב-2003, כחלק ממטרה אמריקאית להגיע ליכולת פגיעה ב"כל נקודה על פני כדור הארץ ללא צורך בבסיסים חיצוניים בתוך פחות משעה" אך צורך זה נהיה דחוף ונוכח בשנים האחרונות לאור התחדשות התחרות הבין מעצמתית. ארצות הברית ביצעה ניסויים במערכות היפר-סוניות כבר בשנת 2011. ההערכה היא שמאז היא ביצעה עוד כמה ניסויים בתחום הזה, אולם רובם חשאיים. ביוני 2019 נחשף כי ארצות הברית מחזיקה בטיל היפר-סוני דואה בשם AGM-183 ARRW שאף תועד מתחת לכנף של מפציץ B-52. לא קיימים נתונים רשמיים על האמצעי הזה, אולם חלק מההערכות מדברות על טיל שמגיע למהירות של 6,200 קמ"ש.
עם זאת, נחשבת ארצות הברית כנחותה בזירה זו, בעוד שלרוסיה וסין כבר יש מערכות היפר-סוניות מבצעיות.
סין
סין מפתחת מערכות היפר-סוניות מתוך חשש שמערכות ההגנה האמריקאיות ממזערות עד מבטלות את המאזן האסטרטגי ביניהן ועל כן היא חייבת לפתח מערכות שוברות שוויון. סין נחשבת לשחקן מתקדם בזירת הנשק ההיפר-סוני ומחזיקה במספר הצלחות בתחום. בשנת 2014 חשפה סין את טיל DF-ZF שמאז שנת 2014 ביצע לפחות שבע טיסות ניסוי שרובן הוגדרו כמוצלחות. הוא נע במהירות שבין 6,000 ל-12,000 קמ"ש ומגיע לטווח של כ-3,000 ק"מ. על פי מגזין ג'יינס מדובר בטיל מאוד מדויק בעל יכולת לשאת ראש קרב קונבנציונלי או גרעיני. על פי חלק מהמומחים הטיל הזה נועד גם להשמיד נושאות מטוסים אמריקאיות.
רוסיה
גם רוסיה שותפה לחששות הסיניים מפני התקדמות מערכות ההגנה האמריקאיות, ובקרמלין חוששים שהם עלולים לאבד את מקומם במאזן האסטרטגי.
רוסיה מפתחת נשק היפר-סוני מאז תחילת שנות ה-2000. במרץ 2018 חשפה רוסיה טיל היפר-סוני חדש בשם "אוונגרד" (מהמילה הצרפתית "אוונגרד"). על פי הקרמלין, כבר בדצמבר 2019 הפך הטיל מבצעי ובכך הפכה רוסיה למדינה הראשונה בעולם המחזיקה במערכות היפר-סוניות מבצעיות; אולם האמריקאים הביעו סקפטיות כלפי פרסומים אלו. ב-2019 הפיצו הרוסים סרטון שבו נראה מטוס קרב מסוג מיג-31 משגר טיל קינז'אל במהלך אימון. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין התייחס לסרטון וטען שהטיל קינז'אל טס במהירות פי 10 ממהירות הקול, כ-12,000 קמ"ש, ולטווח העולה על 1,250 ק"מ, עם יכולת לשאת ראשי קרב רגילים וגרעיניים. אולם מומחים לנושא התייחסו בביטול לנתון של 10 מאך. ברוסיה דיווחו בעבר גם על פיתוח טיל היפר-סוני בשם 3M22 Zircon. על פי הדיווח הטיל הזה מיועד להשמיד ספינות והוא מגיע למהירות של 8 מאך ולטווח של 400 ק"מ. את הטיל הזה ניתן לשגר ממפציץ TU-22 או מספינת טילים כפי שעשו בניסוי שנערך באפריל 2019.
ב-18 במרץ 2022 במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיעה רוסיה על השימוש המבצעי הראשון בנשק היפר-סוני בו נהרגו 45 חיילים אוקראינים. במאי 2023 טענו האוקראינים שהם הצליחו ליירט טיל קינז'אל היפר-סוני באמצעות סוללות נגד טילים אמריקאיות. הניו יורק טיימס דיווח שהטענה האוקראינית אומתה על ידי אנליסטים בפנטגון.
מדינות נוספות
ישנן מדינות נוספות העוסקות בפיתוח כלי נשק היפר-סוניים, בהן ישראל, איראן, הודו, יפן וצפון קוריאה.
קישורים חיצוניים
Hypersonic Weapons: Background and Issues for Congress, sgp.fas.org, 17 Mar 2022
אי-שוויון 4/3 של ליטלווד
במתמטיקה, אי-שוויון 4/3 של ליטלווד, אשר נקרא על שם ג'ון אדנזור ליטלווד, מתמטיקאי אנגלי, הוא אי-שוויון אשר מתקיים עבור כל תבנית ביליניארית בעלת ערך מרוכב מעל מרחב c0, מרחב בנך של סדרות המספרים הממשיים שמתכנסות לאפס. האי-שוויון טוען שלכל תבנית ביליניארית B:c0 × c0 → ℂ מתקיים:
כאשר
ירגזי ירוק-גב
ירגזי ירוק־גב (שם מדעי: Parus monticolus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. הירגזי ירוק־הגב חי ממערב הרי ההימלאיה לדרום וייטנאם ובטאיוואן.
מאפיינים חיצוניים
הירגזי ירוק־הגב הוא ציפור שיר קטנה; אורכו 11–13 ס"מ. הוא דומה מאוד לקרובו ירגזי מצוי, אם כי הבטן והגב שלו בצבע ירוק. ראשו שחור עם כתם לבן על העורף ולחיים לבנות. הבטן בצבע צהוב־ירקרק, החזה שחור, והגב ירוק. הצווארון שחור. על הגחון עובר פס שחור מהחזה ועד לתת־השת הלבן. הכנפיים שחורות־כחולות, כאשר יש שתי שורות של סוככות ששוליהן לבנים. הזנב שחור במרכזו וכחול בשוליו, ולבן מלמטה. הנקבה דומה לזכר, אם כי הפס השחור על בטנה צר יותר. הצעירים דומים לבוגרים, אבל דהויים יותר עם לחיים צהבהבות, פס גחון צר, וצווארון צר. המקור קצר ושחור, וכף־הרגל כחלחלה. לאוכלוסיות בדרום וייטנאם פס גחון רחב.
התנהגות
הירגזי ירוק־הגב חי לרוב לבד או בזוגות, ובחורף בלהקות, ולעיתים מחפש מזון בלהקות מעורבות מינים, בהם קרובו, ירגזי יפני. הירגזי ניזון מפרוקי רגליים קטנים, פגיות, ניצנים, פירות וזרעים.
הירגזי משתמש בתיבות קינון. הקן בנוי בעיקר מטחב, ומרופד בפרווה. בממוצע, עומק בקן הוא 46.8 מ"מ, וקוטר הקן 52.9 מ"מ. הטלת הביצים מתחילה באפריל. הנקבה מטילה 4–9 ביצים. הביצים עגלגלות ולבנות עם נקודות אדמדמות. נפח הביצה הממוצע הוא 1.33 סמ"ק. גודל התטולה קטן ככל שהביצים מוטלות מאוחר יותר. הנקבה דוגרת על הביצים 10–15 ימים, ומפסיקה לדגור כאשר הגוזלים בני 7–10 ימים. לעיתים הנקבה אוכלת את קליפות הביצים לאחר הבקיעה. שני ההורים מאכילים את הגוזלים. הגוזלים פרחים בגיל 17–21 ימים. אחוז ההצלחה של הקינון גבוה במעט מחצי, ואחוז הגוזלים השורדים מרגע הבקיעה ועד שלב הפרחון קרוב ל–70%–80%. רוב מקרי המוות בקן נגרמים עקב טריפה, השתלטות מינים אחרים על הקן, או נטישה על ידי ההורים.
בית גידול ותפוצה
הירגזי ירוק־הגב חי ממערב הרי ההימלאיה לדרום וייטנאם ובטאיוואן. הירגזי חי בגבהים של 200–4,000 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה (כ–7,470,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי ירוק־גב מסווג כמין ללא חשש. הירגזי ירוק־הגב הוכרז כמין בסכנת הכחדה במיאנמר ב-4 במרץ 2020.
תפוצת תת־מינים
תוארו ארבעה תת־מינים של ירגזי ירוק־גב:
חאנות
חאנות (גם: ח'אנות; טורקית Kağanlık או Hanlık; אזרית Xanlıq; מונגולית Xанлиг) היא ישות פוליטית, בדרך כלל של עמים טורקים או מונגולים, הנשלטת בידי חאן. חאנויות התקיימו לאורך השנים בערבה האירואסייתית.
הרעלת עופרת
הרעלת עופרת היא מצב רפואי בבני אדם ובחולייתנים אחרים המאופיין ברמות גבוהות של המתכת עופרת בגוף. לעופרת אין תפקיד פיזיולוגי, אך היא משפיעה על תהליכים פיזיולוגיים מגוונים ורעילה לאיברים שונים ביניהם הלב, העצמות, המעיים, הכליות, מערכת הרבייה ומערכת העצבים המרכזית וההיקפית. הסימפטומים והסימנים של ההרעלה כוללים, בין היתר, שינויים התנהגותיים, כאבי בטן, כאב ראש, בלבול, אנמיה, עצבנות ובמקרים חמורים יותר עלולים להוביל לתרדמת ולמוות.
סימפטומים, סימנים והשפעות פיזיולוגיות
באופן כללי: כאב ראש, רגזנות, קושי ללמוד ולהתרכז, התנהגות תוקפנית, התפרצויות זעם, אי יציבות, תשישות, קשיי הרדמות, כאבי בטן, עצירות, הקאות, בחילה, אובדן משקל, פגיעה בשמיעה, אנמיה, חוורון, גדילה איטית בגיל הילדות, נזק לכליות, אובדן תיאבון וחולשת שרירים, אנצפלופתיה ותרדמת. ייתכנו שילובים של סימפטומים וסימנים אלו בדרכים שונות ובאופן מגוון ושונה מאדם לאדם. כמו כן מסתמן שוני בין מבוגר לילד: חומרת הפגיעה ניכרת יותר בילדים מאשר במבוגרים, בפרט בגיל רך ובפרט במערכת העצבים המרכזית. זאת, משום אי-בשלותו של מחסום הדם-מוח בשלבי ההתפתחות המוקדמים. הילדים רגישים במיוחד לחשיפה לעופרת בשל תהליכי גדילה שמתרחשים בגופם. העופרת במצב זה נספגת מהר יותר, עקב הדמיון הכימי בין היסודות עופרת וסידן.
הסימפטומים העיקריים אצל מבוגרים הם כאבי ראש, כאבי בטן, אובדן זיכרון, כשל כלייתי, בעיות במערכת הרבייה ובתפקוד המיני, חולשה, כאב, ותחושת עקצוץ בגפיים ופגיעה במערכת העצבים.
נקודת מיטשל (אורגון)
נקודת מיטשל או נקודת מיצ'ל (באנגלית: Mitchell Point) היא מצוק במחוז הוד ריוור, במדינת אורגון שבארצות הברית.