cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פעולה ירוקה
היסטוריה
במרוצת השנים, היה הארגון מעורב במספר מאבקים וקמפיינים, דוגמת המאבק לעצירת כביש חוצה-ישראל (בכל שנות-קיומו), המאבק נגד הבנייה בחוף הבננה ביץ' (אביב 1999), השתתפות אקטיבית בחזית הולכי-הרגל (אביב 1999), המאבק נגד כביש 80 (אביב 1999), המאבק נגד העברת קרקעות-המדינה לידי-החקלאים (1999), תמיכה בחקיקתו של חוק המיחזור (1999–2000), המאבק נגד פרויקט "סי אנד סן" (2000) ונגד הבנייה בחופי-הים בכלל, המאבק באנטנות-הקרינה ביישוב צורן שבשרון (אוגוסט 2000, בשלהי ימי הארגון), ציון "יום ללא קניות" ו"יום כדור הארץ" ועוד.
על הפעילים המרכזיים בארגון, נמנו צ'אד לנצ'נר, רותם שפע, שגית טריסטר, רוני ערמון, ארבל גל, דניאל קלטי, מירה אסאו ועוד.
בתחילת שנת 2000, היה ארגון "פעולה ירוקה" שותף מרכזי, בהקמת "קואליציית הארגונים לשינוי חברתי", בה נטלו חלק גם מרכז השל, "מאבק סוציאליסטי", "אנימלס", "תנו לחיות לחיות", "תנו לעבוד בכבוד" ועוד עשרות ארגונים סביבתיים, חברתיים ועוד.
בשלהי שנת 2000, עקב כשלים חמורים בניהולו, נקלע הארגון לקשיים והתמוטט. במרוצת השנים הבאות, נעשו מספר ניסיונות כושלים להקימו מחדש. ניסיונות אלה הניבו מספר פעילויות, בעיקר בתחומי ההתנגדות למזון מהונדס גנטית, התמיכה בסחר הוגן והמאבק נגד תרבות הצריכה. כן לקחו פעיליו חלק גם בארגון "פסטיבל אקטיביזם".
שלומי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ירה (נהר)
נהר הירה (באנגלית: Yarra River) הוא נהר בדרום ויקטוריה שבאוסטרליה. בשפך הנהר נבנתה העיר מלבורן.
גאוגרפיה
נהר ירה זורם לאורך מרכז מלבורן ואורכו 242 קילומטרים. זהו הנהר המערבי ביותר באוסטרליה הניזון ממי שלגים, ושטח אגן הניקוז הכולל שלו הוא כ-4,000 קמ"ר. כמה מהפלגים העיקריים של הנהר הם נהר פלנטי, נחל מרי, נחל דרבין, נחל גרדינרס ונחל מון פונדס.
אלכסנדר צ'פרין
אלכסנדר צ'פרין (בסלובנית: Aleksander Čeferin; נולד ב-13 באוקטובר 1967) הוא נשיא אופ"א, עורך דין במקצועו ומנהל כדורגל סלובני. בין השנים 2011 לבין 2016 היה נשיא התאחדות הכדורגל הסלובנית. החל מ-14 בספטמבר 2016 הוא מכהן כנשיא של אופ"א.
ביוגרפיה
צ'פרין בוגר אוניברסיטת לובליאנה ובעל תואר ראשון במשפטים. עם סיום לימודיו הוא החל לעבוד במשרד עו"ד בבעלות משפחתו והתמקד בייצוג ספורטאים וקבוצות ספורט. עם השנים הוא התקדם למשרת מנהל במשרד.
צ'פרין נשוי ואב לשלושה והוא דובר ארבע שפות, סלובנית, סרבו-קרואטית, אנגלית ואיטלקית. הוא מחזיק בחגורה שחורה דן שלוש בשוטוקאן בקארטה, חובב ספורט מוטורי וחצה את מדבר סהרה חמש פעמים, ארבע פעמים במכונית ופעם אחת על אופנוע.
בצעירותו שירת בצבא הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובשנת 1991 שירת בצבא הסלובני במלחמת עשרת הימים (מלחמת העצמאות של סלובניה).
ניהול בספורט
צ'פרין החל את התעניינותו בעולם הכדורגל בשנת 2005 כאשר הצטרף להנהלה של קבוצת הקטרגל של מועדון ספורט ליטיה. מאותה שנה הוא חבר הוועד המנהל של צוות החובבים פ.צ. לובליאנה. בין השנים 2006 לבין 2011 היה חבר הנהלה במעודן הכדורגל אולימפיה ליובליאנה.
אופ"א
בבחירות לנשיאות אופ"א הוא ניצח את נשיא התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, מייקל ואן פראג, עם 42 קולות מול 13. עם בחירותו לנשיאות הוא קודם באופן אוטומטי לסגן נשיא פיפ"א וחבר במועצת פיפ"א.
פרקרסטוק (רשת סופרמרקטים)
פרקרסטוק (ברוסית: Перекрёсток) היא רשת המרכולים הגדולה ברוסיה המנוהלת על ידי קבוצת X5 Retail.
נכון לספטמבר 2020 לרשת 853 סניפים.
היסטוריה
הרשת הוקמה בשנת 1994, אז נפתח הסופרמרקט הראשון של הרשת במוסקבה.
בשנת 2002 החלה פרקרסטוק להתרחב לאזורים רוסיים אחרים.
בשנת 2006 התמזגו פרקרסטוק ופיאטירוצ'קה ויצרו את קבוצת X5 Retail תוך שמירה על מותג פרקרסטוק ללא שינוי.
בשנת 2014, אימצה הרשת קונספט חנויות חדש, עם ציוד קמעונאי משוכלל, שימוש טוב יותר בשטח מכירה ושיפור עיצוב פנים וחוץ.
בפברואר 2020 פרקרסטוק החלה בהשקת רעיון חדש. בין גולת הכותרת של הקונספט החדש היה עיצוב פנים וחוץ מעודכן, ומבחר שירותים חדשים המוצעים בחנות. הרעיון החדש של פרקרסטוק נועד לענות על צורכי הלקוחות, כולל רכישות תכופות של מוצרים מוכנים לאכילה ומוכנים לשימוש. כ-50% משטחי המכירה מוקדשים לקטגוריות טריות (פירות, ירקות, מוצרי חלב, גבינה, בשר מעדניות, כמו גם דגים ובשר טריים) או חטיפי סלטים, מאפיות ובתי קפה בתוך הסופרצרקטים. אזור מיוחד מתמקד בקטגוריית מזונות הבריאות.
בשנת 1998 הייתה פרקרסטוק רשת הקמעונאות הרוסית הראשונה שפתחה מרכז הפצה מודרני בפבלצבו, סמוך לנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו.
מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי
מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי ( CBDC ) הוא מטבע אשר מונפק על ידי הבנק מרכזי (בישראל נקרא שקל דיגיטלי או שק"ד ), וככזה משקף את התחייבות הבנק המרכזי למחזיק המטבע. המטבע הדיגיטלי בעל מאפיינים זהים למטבע פיאט רגיל (מטבע של אמון שאינו מגובה בסחורה), עם מספר סידורי וכמות נשלטת ומדויקת בשוק, רק שהייצוג של המטבע הוא דיגיטלי ואחזקתו אפשרית באמצעות ארנק דיגיטלי.
יתרונות שיטת ה-CBDC:
קיימים כל מיני סוגים של CBDC התלויים באופן שבו הבנק המרכזי מנפיק את המטבע. השניים המובילים הם:
התפיסה הנוכחית של CBDCs שונה ממטבע מבוזר ומטבע קריפטוגרפי בכך ש-CBDC מונפקת על ידי מדינה. המשמעות הראשונה היא שהנפקת המטבע מרוכזת בידי הבנק המרכזי. ריכוזיות זו מאפשרת לבנק המרכזי לבצע שליטה מוניטרית במטבע (להבדיל ממטבעות הקריפטוגרפיים אשר לרוב יהיו מבוזרים). רוב ההטמעות של CBDC לא ישתמשו או יצטרכו כל סוג של ספר חשבונות מבוזר כמו בלוקצ'יין.
רוב הבנקים המרכזיים ברחבי העולם נמצאים כעת בשלבים שונים של הערכת השקת המטבעות הדיגיטליים הלאומיים שלהם. לפי הבנק לסליקה בינלאומית (BIS) 86% אחוזים מהבנקים המרכזיים בעולם עוסקים כיום בשלב כלשהו של הקמת מטבע דיגיטלי (לעומת רק 40% מהבנקים המרכזיים בשנת 2021).
המטבע הדיגיטלי של סין (Digital renminbi) היה המטבע הדיגיטלי הראשון שהונפק על ידי כלכלה גדולה. המטבע הוא מסוג שכבה שנייה (משמע מונפק ל-7 בנקים מסחריים ו-2 בנקים וירטואליים אשר דרכם יכול משתמש הקצה להחזיק במטבע). המטבע מוגבל לאחזקה באחד מ-23 ערים ומחזוות בסין ומוגדר כשלב ניסוי (pilot). נכון לשנת 2023 קיימים 120 מיליון ארנקים שייצרו עד כה קרוב למיליאד תשלומים בשווי של 250 מיליאד יואן. יחד עם זאת מדובר בסכום זעום ביחס לגודל הכלכלה
הבנק המרכזי של איי בהאמה (Sand Dollar) היה הראשון שעלה לאוויר באוקטובר 2020, ואחריו הבנק המרכזי של ניגריה (e-Naira) שעלה לאוויר שנה אחרי (2021) אך כשל מחוסר יכולת להטמיע שימוש נרחב
להבדיל מהנאמר לעיל ישנן גם מדינות אשר הנפיקו (או שקלו להנפיק) מטבעות קריפטוגרפיים. שתי מדינות לדוגמה הן ונצואלה ( Petro ) ואיי מרשל ( Sovereign ). השיקולים לאימוץ מטבעות קריפטוגרפיים נובעים ברצון להגביר את עצמאותה של מדינה ממערכות פיננסיות גלובליות, הפחתת התלות במטבע זר ואף התחמקות מסנקציות בינלאומיות.
טבלה המתארת את שמות המטבעות הדיגיטליים של בנקים מרכזיים:
היסטוריה
בנקים מרכזיים כבר יישמו בעבר הטמעה של כסף אלקטרוני, כמו פינלנד שבשנת 2000 המציאה מטבע בשם Avant שאפשר תשלום דרך כרטיס נטען ונוסה על כ-10,000 איש. הפיילוט בסופו של דבר הסתיים אך הוחלט לא להתקדם לשלב ייצור מכיוון שהעלויות היו גבוהות, ההטמעה יחסית נמוכה והתחרות גדולה.
בשנת 2000 הושק בצ'כיה, פרויקט שקיבע תת-מטבע בשם Q למטבע המדינה (יחס 100Q = 1 CZK). באופן זה הבטיח המנפיק יחס קבוע בין מטבע Q למטבע המקומי. הפרויקט עצר כבר בשנת 2003 על ידי המחוקק עיקב תיקון לחוק הצ'כי. עוד בצ'כיה, פרויקט חדש בשם Corrency שמשתמש במטבע מבוזר וחוזה חכם ומעודד שקיפות ונמצא בשלבי פיילוט (אך הוא אינו מפוקח ולגמרי מבוזר)
המושג הנוכחי של "מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי" הוא מושג ידוע בתחום הכלכלה, לפיו הבנק המרכזי מאפשר לאזרחים לנהל בו חשבונות, תוך מתן אמצעי חיסכון או תשלומים ציבורי אמין ובטוח ("קמעונאי" או "למטרה כללית" "CBDC).
הבנק לסליקה בינלאומית (BIS) פרסם דוח בדצמבר 2020 המפרט את הפרויקטים הסיטוניים והקמעונאיים הידועים של CBDC באותה תקופה. עד אפריל 2021, יהיו "לפחות 80 בנקים מרכזיים ברחבי העולם שיסתכלו על מטבעות דיגיטליים".
יישום
מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי ייושם ככל הנראה באמצעות מסד נתונים המנוהל על ידי הבנק המרכזי, הממשלה או גופים מאושרים במגזר הפרטי. מסד הנתונים ישמור רישום (עם פרטיות והגנות קריפטוגרפיות מתאימות) של כמות הכסף המוחזקת על ידי כל ישות, כגון אנשים ותאגידים.
בניגוד למטבעות קריפטוגרפיים, מטבע דיגיטלי של בנק מרכזי יהיה בשליטה מרכזית (גם אם הוא נמצא במסד נתונים מבוזר ), ולכן סביר להניח שבלוקצ'יין או ספר חשבונות מבוזר אחר לא יהיה נדרש או שימושי - אפילו שהם היו ההשראה המקורית ל - מוּשָׂג.
אנה פילוסופובה
אנה פבלנה פילוסופובה (ברוסית: Анна Павловна Философова; 5 באוגוסט 1837 – 17 במרץ 1912) הייתה פילנתרופית ופמיניסטית רוסיה. פילוסופובה הייתה אחת ממייסדות ומנהיגות תנועת הנשים ברוסיה. היא פעלה למען עניים ביחד עם מריה טרובינקובה (1835–1897 Maria Trubnikova) ונדייז'דה סטאסובה (Nadezhda Stasova 1895–1835).
ילדות
פילוסופובה נולדה למשפחת אצולה בסנט פטרסבורג. אביה, פאבל דיאגילב, היה פקיד במשרד האוצר שפרש ב-1850 ופתח מזקקה. כעבור מספר שנים, ב-1855, הפך לדתי אדוק וניהול העסק המשפחתי הועבר לאמה של אנה. פילוסופובה הייתה הצעירה מבין תשעת ילדי המשפחה. היא למדה בבית כפי שהיה מקובל אז במשפחות אצולה.
מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי
יתרונות והשפעות
המטבע הדיגיטלי של הבנק המרכזי נחקר ונבדק על ידי ממשלות ובנקים מרכזיים על מנת להבין את ההשלכות החיוביות הרבות שהוא תורם להכללה פיננסית, צמיחה כלכלית, חדשנות טכנולוגית ויעילות מוגברת של העסקאות. להלן רשימה של יתרונות פוטנציאליים:
סיכונים
למרות שיש להם יתרונות פוטנציאליים, CBDCs נותרו נושא שנוי במחלוקת, ויש סיכונים הקשורים ליישום שלהם.
אנה פילוסופובה
ילדות
בשנת 1855 נישאה לוולדימיר דימיטריך פילוסופובה, פקיד בעל השפעה במשרד המלחמה וההגנה. לזוג נולדו שישה ילדים, ביניהם הסופר דימטרי פילוסופוב. למשפחתו של לוולדימיר דימיטריך פילוסופובה היו מקרקעין רבים, ואחרי הנישואין, אנה פילוסופובה ביקרה תכופות בנכסים של המשפחה בעיירה Bezhanitsy במחוז פסקוב, שם למשפחה הייתה אחוזה. אביו של ולדימיר דימיטריך היה ידוע כרודן ובאחוזה היה אורח חיים סגפני שהשפיע על פילוסופובה. באחוזה היא החלה להתעמק בבעיות חברתיות, ובמיוחד במצוקתם של העניים, איכרים וצמיתים. תרומת מזון ותרופות לעניים הייתה מעשה הצדקה הראשון שלה. באותה התקופה, פגשה את מריה טרובינקובה שהתעניינה בשינוי חברתי ונתנה לפילוסופובה ספרים שדנו בסוגיות בחיי נשים והן דנו בהן. פילוסופובה תארה את טרובינקובה כ"מלאך עדין וסבלני. היא הרחיבה את אופקיי, קראה איתי. זה היה קשה, כי לא ידעתי דבר."
פעילות ציבורית
ב-1860, פילוסופובה, טרובינקובה וחברתן ונדייז'דה סטאסובה ייסדו את "האגודה להלנה זולה וסיוע נוסף לתושבי סנט פטרסבורג". האגודה התבססה של תפיסה פילנתרופית חדשה. פילוסופובה האמינה כי במקום לחלק קצבאות לעניים, אפשר להעניק להם השכלה וכך יוכלו להתפרנס בכוחות עצמם. הן סיפקו דיור בעלות נמוכה לנשים עניות ולעובדי מתפרות מקומיות. האגודה רכשה את הבניין וחתמה חוזה עבודה גדול עם הצבא לתפירה. פילוסופובה וחברותיה ייסדו מספר אגודות, ביניהן הוצאה לאור של נשים וארגון לנשים עובדות. לאחר מלחמת קרים, החלה רפורמה במערכת החינוך ברוסיה; לאוניברסיטאות התקבלו עתה לא רק גברים אצילים. נוסדו 131 בתי ספר עבור בנות, ומתוכם 37 הציעו השכלה גבוהה. פילוסופובה ייסדה חוג ספרותי, יחד עם סטאסובה וטרובינקובה, שהיה מאוד מקובל באותו הזמן והשתתפו בו אנשי רוח וחברה וביניהם גם הסופר דוסדויבסקי. טרובינקובה הייתה בתו של אחד המשתתפים במרד הדקבריסטים, שהיה מכר של הסופרת הבריטית הפמיניסטית ג'וזפין באטלר והכיר ספרות פמיניסטית מערבית. באירועים אלו הן גם אספו כספים עברו פעילותן למען חינוך נשים.
אחרי המהפכה
פילוסופובה הייתה ידועה בנדיבותה, ומשפחות של מהפכנים שהוגלו או הורשעו פנו אליה לקבלת סיוע. תמיכתה במהפכנים לא התקבלה בחיוב אצל פקידים רוסים ובשנת 1879 היא הוגלתה לחו"ל משום שסייעה למהפכנים וארגונים מהפכניים. היא הורשתה לחזור רק בשנת 1881, לאחר ההתנקשות בחייו של הצאר. כשחזרה לרוסיה התקשתה למצוא תמיכה לפרויקטים חברתיים שלה משום הקשרים שהיו לה עם מהפכנים. גם מעמדו של בעלה נחלש בשל אותה סיבה והמשפחה נאלצה לחיות יותר בצניעות. פילוסופובה חזרה לפעילות ציבורית למען רעבים באוזר הוולגה, בסוף שנות השמונים של המאה ה-18. ב-1892 היא הצטרפה "לוועדה לקידום אוריינות בסנט פטרסבורג". בשנת 1895, היא ייסדה ועמדה בראש "אגודת הצדקה של נשים רוסיות", שהייתה למעשה ארגון פמיניסטי שנרשם כארגון צדקה משום שכל פעילות פוליטית נאסרה ברוסיה. באותה שנה, נוסדה אוניברסיטת נשים לרפואה ברוסיה וב-1904 הותר שוב לקיים קורסים עבור נשים באוניברסיטאות, גם מחוץ לבירה והצאר הכיר בעבודתה הפילנתרופית של פילוסופובה למען חינוך לנשים. בשנת 1905, האוניברסיטאות ברוסיה נפתחו לנשים והקורסים הייעודיים לנשים לא היו נחוצים יותר. באותה שנה, ניתנה לגברים זכות בחירה והשתתפות פוליטית, בעקבות זאת קבוצות של נשים דרשו לקבל גם הן זכות בחירה.
פילוסופובה נבחרה ליושבת ראש מועצת הנשים הבינלאומית (International Council of Women) בשנת 1899. היא השתתפה במהפכת 1905 ברוסיה, הצטרפה לבמפלגה הדמוקרטית החוקתית, וכיהנה כיושבת ראש הראשונה של קונגרס הנשים הרוסיות הראשון שהתכנס ב-1908. פילוסופובה שאפה לאחד את נשות רוסיה תחת הקונגרס, אך ניסיון זה לא צלח, בגלל חילוקי דעות בין פלגים בתנועה. אחרי הקונגרס, פילוסופובה והשותפות שלה קיבלו מכתבים מכפישים מולדימיר פורישקביץ' חבר דומה שמרני. פילוסופובה פרסמה את המכתבים ותבעה את פורישקביץ' בבית המשפט, והוא נידון לחודש מאסר בכלא.
אנה פילוסופובה נפטרה בסנט פטרסבורג, אלפים השתתפו בלוויה שלה.
ארנו גולדפינגר
ארנו גולדפינגר (בהונגרית: Goldfinger Ernő, מבטאים בערך "אֶרנֶה"; באנגלית: Ernő Goldfinger; 11 בנובמבר 1902 – 15 בנובמבר 1987) היה אדריכל יהודי-בריטי יליד הונגריה, ומעצב רהיטים. בנייניו ידועים בסגנון הברוטליסטי שלהם, והם שנויים במחלוקת עד ימינו.
לימודיו
גולדפינגר נולד בבודפשט למשפחה אמידה שבבעלותה מספר עסקי כריתת עצים, מנסרות ונגריות. את לימודיו היסודיים עשה בעיר סאסרגן, בימינו רגין בטרנסילבניה, באלפים האוסטרים ובחצי האי איסטריה. את המשך לימודיו למד בשנים 1912–1919 בגימנסיה בבודפשט, בווינה ובגשטאט בגרמניה. בצעירותו התעניין גולדפינגר בתעשייה, אולם לאחר קריאת ספרו של הרמן מוטזיוס "הבית האנגלי" (Das englische Haus) החליט שיהיה אדריכל. בשנת 1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה והתמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית עבר גולדפינגר לפריז שבצרפת. הוא למד אדריכלות באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, אצל לאון ז'וסלי, והכיר את האדריכלים החשובים של התקופה שהתגוררו בפריז - אדולף לוס, אוגיסט פרה, מיס ואן דר רוהה ולה קורבוזיה. באותן השנים התיידד עם מקס ארנסט, לי מילר ומאן ריי וערך מסעות ביוון, טורקיה, ארץ ישראל, מצרים ובארצות אירופיות רבות. בשנת 1924 עבד בשותפות עם אנדראש סיוושי. בשנת 1929 עוד בטרם סיים את לימודיו, הקים גולדפינגר משרד לעיצוב פנים, ותכנן בית נופש ביישוב לה טוקט. גולדפינגר הושפע רבות מכתביו של לה קורבוזיה, בעיקר מ-Vers une Architecture, והעריץ את עבודותיו של אוגוסט פרה.
המעבר ללונדון
בשנות ה-30 פגש גולדפינגר את אורסולה בלקוול (Ursula Blackwell) העשירה, שהפכה לאשתו, והם עברו ללונדון בשנת 1934. בתקופה שלאחר מכן בנה גולדפינגר את ביתו, ואת שני הבתים הסמוכים ברחוב וילו שבהמפסטד בצפון לונדון, וכן תכנן בית נוסף בברוקסטד שבאסקס. ביתו, המצוי ברחוב וילו 2 מהווה אתר היסטורי לאומי בבריטניה, והוא מנוהל על ידי הקרן הלאומית הבריטית.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה נבחר גולדפינגר לתכנן את בניין המשרדים החדש של העיתון הקומוניסטי ה"דילי וורקר" (Daily Worker) ואת בניין הנהלת המפלגה הקומוניסטית של בריטניה. כמו כן תכנן גולדפינגר את בית אלכסנדר פלמינג באזור אלפנט אנד קאסל שבדרום מזרח לונדון עבור משרד הבריאות הבריטי.
בשנת 1960 הוא מתכנן את בניין משרד התיירות הצרפתי בפיקדילי בלונדון, בשיתוף עם האדריכלית שארלוט פאריו.
הסכסוך עם פלמינג
שמו ודימויו הציבורי השלילי של גולדפינגר שימשו השראה לדמותו של אויבו של ג'יימס בונד בספר משנת 1959 הקרוי על שמו - "גולדפינגר" (ולסרט משנת 1964 בשם זה). שכנו של גולדפינגר, שהתגורר בסמוך אליו ברחוב וילו היה הסופר איאן פלמינג. פלמינג שנא את ביתו של גולדפינגר, שלצורך בנייתו נהרסו מבנים ויקטוריאניים שהיו במקום, ועל כן קרא על שמו את דמות אויבו של ג'יימס בונד - "יוריק גולדפינגר". האדריכל התייעץ עם עורכי דינו לאחר פרסום הספר בשנת 1959 ולאחר שפלמינג איים שישנה את שם הדמות "גולדפריק" (איבר מין מוזהב), החליט גולדפינגר שלא לתבוע את פלמינג. במסגרת הצעת הפשרה, הסכימו מו"לים של פלמינג לשלם את ההוצאות המשפטיות של גולדפינגר ולתת לו שישה עותקים של הספר.
המגדלים הברוטליסטים
בניסיון לפתור את בעיות המחסור בדיור בבריטניה לאחר מלחמת העולם, מחסור שמקורו בכך שלמעלה מ-4 מיליון בתי מגורים נהרסו במהלך המלחמה, ממשלת בריטניה יזמה בניית גורדי שחקים למגורים. גולדפינגר נבחר לתכנן כמה ממגדלים אלה, ובהם עיקר פרסומו.
בין מבנים ידועים אלה שתכנן גולדפינגר נימנים מגדל בלפרון בן ה-27 קומות, שנבנה בשכונת פופלר ברובע טאוור המלטס שבלונדון, ובית קאראדייל הסמוך. מגדל בלפרון אף היווה בסיס למגדל טרליק בן ה-31 קומות, שנבנה בצפון קנזינגטון.
גולדפינגר אהב את מגדליו ואף התגורר בהם זמן מה, אולם הם היו בלתי פופולריים בשל סגנונים הברוטליסטי ואדריכלים פוסט מודרניים מחשיבים אותם כמבנים מכוערים ביותר.
רק לקראת סוף המאה ה-20 גברה ההערכה לבניינים והם הוכרזו מבנים הראויים לשימור. מגדל טרליק אף הפך לסמל תרבות המופיע על חולצות טי, ציורים, והוא מוזכר בשיר של להקת בלר.
גולדפינגר נפטר בביתו בשכונת המפסטד בלונדון ב-1987 בגיל 85. גופתו נשרפה ואפרו נשמר בקרמטוריום גולדרס גרין.
אורקל (חברה)
אורקל (באנגלית: Oracle Corporation) היא חברת תוכנה אמריקאית רב־לאומית מהגדולות בעולם, הידועה בעיקר בשל פיתוח שניים ממסדי הנתונים המובילים בעולם: אורקל ו־MySQL. בנוסף לכך מוכרת החברה שירותי מחשוב ענן ותוכנה ארגונית בתחומים שונים: ERP, ניהול משאבי אנוש, ניהול קשרי לקוחות, ועוד. בנוסף, בעקבות רכישת סאן מיקרוסיסטמס, אורקל מייצרת חומרה והיא הבעלים של שפת התכנות Java.
היסטוריה
אורקל נוסדה בשנת 1977 על ידי לארי אליסון ביחד עם שותפיו בוב מיינר ואד אוטס, לאחר שהושפע ממאמרו החלוצי של אדגר קוד, בו הוצג הרעיון של מסד נתונים רלציוני. אליסון ייסד את החברה בשם Software Development Laboratories. בשנת 1979 הוחלף שמה ל־Relational Software, Inc ובשנת 1983 הוחלף שוב, הפעם ל־Oracle Systems Corporation, כשם מוצר הדגל שלה. במרץ 1986 הפכה החברה לחברה ציבורית. בשנת 1995 שינתה החברה את שמה לשמה הנוכחי, Oracle Corporation.
בשנת 2005 רכשה אורקל את חברת PeopleSoft, יצרנית מערכת ERP ובעלות זכויות על מוצרים של חברת Vantive. בשנת 2006 נרכשה חברת Siebel, יצרנית מערכת לניהול קשרי לקוחות. בשנת 2008 רכשה את חברת BEA Systems.
ב־20 באפריל 2009 נחתם הסכם בין אורקל לבין סאן מיקרוסיסטמס, לפיו תקנה אורקל את סאן מיקרוסיסטמס תמורת 7.4 מיליארד דולר. רכישה זו מבצרת את מעמדה של אורקל כשחקנית משמעותית בעולם ה־Java וכמתחרתה הגדולה של מיקרוסופט. הרכישה הסתיימה ב־27 בינואר 2010 לאחר אישור רשות ההגבלים העסקיים של האיחוד האירופי.
בדצמבר 2021 הודיעה החברה על רכישת חברת הנתונים הרפואיים תמורת 28.3 מיליארד דולר.
מוצרים
בין מוצריה הבולטים ניתן לציין את:
בעקבות רכישת סאן מיקרוסיסטמס עברו לבעלותה כל מוצרי סאן ובהם:
בישראל
חברת הבת Oracle Israel הוקמה ב־1996 ומשמשת כזרוע השיווק, התמיכה, היישום וההדרכה לסל הפתרונות המלא של Oracle. כיום מונה Oracle ישראל למעלה מ־500 עובדים ב־3 מרכזי פעילות; בפתח תקווה, הרצליה ובאר שבע. מרכז הפיתוח המקומי, המעסיק מעל 250 מקצועני תוכנה, התגבש סביב גרעין הצוות המקורי של חברת Demantra, שמוזגה ב־2006. מאז נוספו חטיבות פיתוח התוכנה של Sun ישראל, מומחי פיתוח ה־BI של HyperRoll, מומחי אינטגרציית התקשורת של convergin ומומחי ניהול הפרויקטים של Primavera.
בספטמבר 2019 הודיעה אורקל כי תקים בישראל חוות שרתים בעלות של כ-200 מיליון דולר, שתתפרש על פני שני מתקנים – מסיבות של יתירות ושרידות. מתקן אחד נחנך באוקטובר 2021 בהר חוצבים בירושלים בשיתוף עם חברה ישראלית – בינת תקשורת. התשתית תהיה זמינה הן לשוק הפרטי והן לשימוש ממשלתי. בכך, אורקל נהפכה לשחקנית הבינלאומית הראשונה מתחום הענן שפתחה אתר ישראלי, כשבעקבותיה אמזון ו-גוגל שמקימות אתר ישראלי כחלק מפרויקט נימבוס.
רכישות
באוקטובר 2008 עם רכישת חברת פרימוורה לניהול פרויקטים, אורקל קיבלה מרכז פיתוח בישראל. חברת פרוסייט הישראלית שנרכשה ב-2006 על ידי פרימוורה תמורת כ-45 מיליון דולר.
בספטמבר 2009 רכשה אורקל את חברת הייפרול הישראלית שעוסקת בתחום הבינה העסקית ופיתחה אלגוריתם לביצוע סיכומים אנליטיים במסדי נתונים.
בפברואר 2016 רכשה אורקל את החברה הישראלית "ראבלו", שנתנה לחברות שירות של מפעיל וירטואלי במחשוב ענן, תמורת 430 מיליון דולר. ב-2019 אורקל לאחר כשלוש שנות פעילות, סגרה את הפעילות של חברה זו.
באפריל 2016 רכשה אורקל את חברת Crosswise הישראלית, העוסקת בניתוח נתוני משתמשים ברשת, תמורת כ־50 מיליון דולר.
קמפונג צ'אם
קמפונג צ'אם (בחמרית: ក្រុងកំពង់ចាម) היא עיר בקמבודיה, שמשמשת כבירת המחוז קמפונג צ'אם.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-75 ק"מ מבירת קמבודיה, פנום פן.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 27.7 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (30 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא דצמבר (26 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,722 מילימטרים בשנה. כמות המשקעים הממוצעת היא 1,931 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (271 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
290-299 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 299 - 290 לפנה"ס
אנהידריד אצטי
אנהידריד אצטי (ACETIC ANHYDRIDE) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה CH3CO)2O) מסומן גם כ Ac2O. החומר הוא אנהידריד (אלמימה) של חומצה אצטית וזהו האנהידריד הפשוט ביותר שניתן לבודד. אנהידריד אצטי הוא נוזל שקוף שריחו כשל חומצת חומץ בשל התגובה עם אדי מים שבאוויר. לחומר יישומים בסינטיזה אורגנית.
ייצור
אנהידריד אצטי מופק מתגובת דה-הידרציה של חומצה אצטית ב-800°C. נדרשת הפרדת התוצרים כדי למנוע תגובה מחודשת עם המים לפרוק התוצר.
החומר מופק גם בתגובת פחמן חד-חמצני CO עם מתיל אצטט (אסתר של מתנול וחומצה אצטית) בתגובה:
בתהליך הופך המתיל אצטט למתיל יודיד ומלח אצטט. הCO מגיב עם מתיל יודיד לקבלת אצטיל יודיד CH3C(O)I שמגיב עם מלח האצטט או עם חומצה אמטית לקבלת התוצר. הקטליזטורים הוא רודיום יודיד RhI3 וליתיום יודיד LiI. כיוון שהאנהידריד אינו יציב במים התגובה מבוצעת בממס אל מיימי.
תגובות
אנהידריד אצטי הוא ריאגנט למגוון תגובות אצטיליציה (acetylation) כלומר הוספת קבוצת אצטיל CH3CO למולקולות, בעיקר של כהלים ואמינים. ניתן לראות באנהידריד מקור ל+CH3CO, בתגובות אלו כך למשל בתגובה בין אנהידריד אצטי לאתנול להפקת אתיל אצטט
לפעמים בסיס כפירידין משמש כקטליזטור לתגובות אלו.
בטיחות
אנהידריד אצטי הוא חומר מגרה ודליק. נשימת אדי החומר מסוכנת. בנוכחות מי חמצן נוצר החומר הנפיץ דיאצטיל פראוקסיד.
מדריך לפיד
מדריך לפיד היה מדריך הטיולים העברי המקורי הראשון שפנה לתייר הישראלי היוצא לחו"ל (בפרט למערב אירופה). המדריך, אותו חיבר יוסף לפיד, ראה אור לראשונה בשנת 1970 בהוצאת שקמונה וזכה לעשרות מהדורות.
מאפיינים
סגנון הכתיבה היה אישי למחצה והעצות הרבות, שנמסרו מפיו של לפיד ברוח של עצות ידידותיות של איש לחברו, כללו גם הדרכה כללית לגבי ההתנהלות הראויה (כיצד להתכונן לנסיעה, מה לארוז, לא לרוץ בין אתרים שונים ועוד. למשל: "לנוסע השובב והצעיר: אנא, לטובתך, אל "תרים" מזכרות, אנא, לטובתנו, אל תהיה קולני... ואנא, לטובת האנושות, אל תרשום על קירותיהם של אתרים היסטוריים כי 'ענת ורונן ביקרו פה'").
המדריך שיקף את אותה תקופה שבה הישראלי הממוצע הצליח לראשונה להרוויח דיו על מנת לצאת לטיול בחו"ל ושטיול כזה לא נתפס עוד כמותרות יוצאי דופן, אך עם זאת עשה זאת בחשש ובחרדה של חסר ניסיון.
לפיד הקפיד להתייחס לנקודה היהודית בכל אתר ואף נטה לקבוע בהחלטיות את יחסם של בני המקום ליהודים ולישראלים (למשל: "יחס חם אל היהודים, המוצא ביטוי גם ביחס לישראלים, שמור בליבם של הולנדים רבים, בייחוד מהדור הישן").
מסלולי הטיולים המוצגים הם השגורים והפופולריים ביותר, ללא כל יומרה לחידוש, מקוריות או ייחוד, והמדריך מוביל את הנעזר בו באופן מדויק ומדוד. עם זאת, תיאוריו של לפיד שופעים דמיון ומחיים את המראות הנגלים לעין המבקר. כך למשל בקולוסיאום ברומא: "מה שתופס את דמיונך הוא קול טפיפת סנדלי הרומאים הבאים למפגש, רחש הציפייה של ההמון הצמא לדם, שאגת החיות העולה מהכלובים ויללת העבדים המושלכים טרף לחיות".
הר דאגלס (ארץ ויקטוריה)
הר דאגלס (באנגלית: Mount Douglas) הוא הר נישא, לו פסגה שצורתה פירמידלית, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם ליד ראשו של קרחון פריי, ומהווה חלק מהרכס המפריד בין קרחון פריי וקרחון מוסון.
גובהו של ההר 1,750 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,459 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא מעל אגן הניקוז של הקרחונים פריי ומוסון.
חקר הפסגה
ההר נחקר על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), אשר הייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בשנים 1956–1958). משלחת הסקר הקימה תחנת סקר על פסגת ההר ב-11 בדצמבר 1957.
מקור השם
ההר נקרא על שם תחנת הסקר.
שמה של התחנה ניתן לה על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית.
התחנה נקראת על שמו של מרי ה. דאגלס (Murray H. Douglas), שהיה אחד מאנשי משלחת הסקר.
קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן
קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן היו השלב הראשון של המערכה הצבאית בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים. שלב זה ארך חמישה ימים, מ-6 באוקטובר 1973 ועד 10 באוקטובר.
עם פרוץ האש תקף הצבא הסורי את כוחות צה"ל ברמת הגולן לכל אורך הגבול, ותוך יממה אחת הצליח לכבוש שטח נרחב בדרום הרמה. החל מ-8 באוקטובר החלו כוחות צה"ל במתקפת נגד, במהלכה השתלטו מחדש על כל רמת הגולן (למעט מוצב החרמון), תוך השמדת רוב הכוחות הסוריים שחדרו לשטחי רמת הגולן הישראלית.
הצבא הסורי
בסתיו 1973 היה הצבא הסורי מאורגן במסגרת של חמש דיוויזיות, אשר נטלו חלק בהתקפה על רמת הגולן: שתי דיוויזיות שריון - מס' 1 ומס' 3 ושלוש דיוויזיות חיל רגלים מוגברות (מס' 5, 7 ו-9). דיוויזיות השריון כללו 2 חטיבות שריון וחטיבה ממוכנת, ואילו דיוויזיות החי"ר כללו בדרך כלל 2 חטיבות רגלים, חטיבה ממוכנת וחטיבה משורינת. לקראת המלחמה תוגברו הדיוויזיות בחטיבת שריון עצמאית שסופחה אליהן. חמש הדיוויזיות יחד כללו כ-1,400 טנקים, 60,000 חיילים וכ-800 תותחים. אליהן נוסף כוח משמר הרפובליקה (כוח רפעת אל-אסד), ולו חטיבה של טנקים T-62 ושני גדודי קומנדו.
פירוט היחידות:
הדיוויזיה המשוריינת הראשונה - עקיד תאופיק ג'וני
הדיוויזיה המשוריינת השלישית - עמיד מוסטפא שרבה
דיוויזיית חיל רגלים החמישית - עמיד עלי אסלאן
דיוויזיית חיל רגלים השביעית עמיד עומאר אברש (נהרג ב-8 באוקטובר והוחלף בסעיד בקרדר)
דיוויזיית חיל רגלים התשיעית עקיד חסן עלי טורקמאני
עתודה
חיל רגלים
שריון
צה"ל
עוצבות צה"ל שהשתתפו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד היו (על פי הרכבן המקורי):
אוגדה 36 – אוגדה סדירה בפיקודו של תת-אלוף רפאל איתן:
אוגדה 210 – אוגדת מילואים בפיקודו של האלוף דן לנר:
במהלך ימי הקרבות נערכו איגודי כוחות חדשים על פי ההתפתחויות בשטח, והרכב החטיבות שלחמו במסגרת כל אוגדה השתנה באופן משמעותי.
תוכנית ההתקפה הסורית
לפי תוכנית ההתקפה הסורית נועדו הכוחות התוקפים להשלים את כיבוש רמת הגולן בתוך 24 שעות (כדי להקדים את הגעת כוחות המילואים של צה"ל), להשמיד את כוחות צה"ל בשטחם ולהתייצב בקווי הגנה לאורך נהר הירדן או במורדות רמת הגולן. על פי תוכנית זו נועדו שלוש דיוויזיות הרגלים הסוריות שהיו פרושות לאורך הקו הסגול להבקיע את מערך ההגנה הישראלי כל אחת בגזרתה: הדיוויזיה ה-7 – בגזרה הצפונית (פתחת קוניטרה) ; הדיוויזיה ה-9 – בגזרה המרכזית (רכס חזקה, במרכז הגזרה שהוקצתה לדיוויזיה, גרם לכך שכוחותיה נועדו לנוע בשני צירים עיקריים – דרך פתחת קוניטרה בצפון הגזרה ודרך פתחת כודנה בדרומה) ; הדיוויזיה ה-5 – בגזרה הדרומית. הדיוויזיה המשוריינת ה-1 נועדה להצטרף ככוח עתודה וניצול הצלחה להתקפה בגזרה בה תסתמן הבקעה, ולסייע בהשלמת ההבקעה אם כוחות הדרג הראשון לא יצליחו בה. כוחות נ"ט סורים, שצורפו ליחידות הדרג הראשון, נועדו לסייע להם לפגוע בשריון הישראלי וליצור מתחמי הגנה בתוך השטח שייכבש.
כוחות קומנדו סורים מוסקים נועדו לתקוף – יחד עם מטוסים וארטילריה סוריים - מפקדות ומתקני מודיעין ישראלים. היעד הבולט ביותר שלהם היה מוצב החרמון הישראלי, שמשימת כיבושו הוטלה על גדוד הצנחנים הסורי ה-82. לפי התוכנית המקורית הוטל על כוחות הקומנדו גם לבודד את שדה הקרב ברמה על ידי השתלטות על שלושה מגשרי הירדן – גשר בנות יעקב, גשר הפקק וגשר אריק. חלק זה בתוכנית הסורית בוטל סמוך לפני המלחמה, בעיקר בשל הצורך לתאם את ההתקפה הסורית עם זו של מצרים (ההחלטה לפתוח במתקפה בשעה 14:00 גרמה לכך שלרשות הכוחות התוקפים עמדו רק שעות אור מועטות ביום הראשון למתקפה). מאותה סיבה צומצמו גם היעדים שניתנו לכוחות הקרקע הסורים, שנועדו במקור לחבור אל כוחות הקומנדו בקו נהר הירדן. המשימה הראשונית שלהם הייתה לתפוס את קו המצוקים במורדות הגולן, ולייצב מערך הגנה על הצירים העולים לרמה, כדי לבלום שם את התקפת הנגד של כוחות העתודה הישראליים.
שדה הקרב
הקרבות נערכו בשטח רמת הגולן. רמת הגולן היא רמה שטוחה השוכנת בין נהר הירמוך מדרום והר החרמון מצפון, ממזרח לכנרת ולעמק החולה. ברמת הגולן עובר קו הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. שטח הרמה הוא כ-1,800 קילומטרים רבועים, מהם כ-1,200 קמ"ר שנכבשו על ידי ישראל במלחמת ששת הימים.
מבחינה גאוגרפית הרמה נתחמת על ידי נפילה של כ-600 מטר אל שפת הכנרת ונהר הירדן במערב, נהר הירמוך בדרום, והר החרמון בצפון. במזרח גובל הגולן בחורן, אף כי הגבול הגאוגרפי אינו ברור, כיוון שמישורי הבזלת ממשיכים עד לעומק סוריה.
המצב ברמת הגולן ערב המלחמה
לקראת פרוץ המלחמה נערכו שלוש דיוויזיות הרגלים הסוריות לאורך הקו הסגול. בשלושתן יחד היו ערב המלחמה כ-900 טנקים. מאחוריהן נערכו שתי דיוויזיות השריון ולהן 460 טנקים נוספים. במרחב שבין דמשק לקו הסגול הוצבו 930 קני ארטילריה ו-36 סוללות של טילי קרקע-אוויר - מהן 25 סוללות במערך קדמי, שכיסה את מרבית שמי רמת הגולן. כוח משמר הרפובליקה חנה במבואות דמשק.
תצפיות וצילומי אוויר שנערכו במהלך חודש ספטמבר 1973 הצביעו על שינוי ההערכות של הצבא הסורי למערך התקפי מלא. לפיכך הוחלט במטה הכללי ובהמשך בממשלה על תיגבור כוחות צה"ל ברמת הגולן, כדי להיערך לאפשרות של מתקפה סורית כוללת, אף על פי שאמ"ן עדיין העריך שהסבירות לפרוץ מלחמה בחזית הסורית היא נמוכה. אל חטיבה 188, שהחזיקה את הקו ברמה וכללה שני גדודי טנקים (71 טנקים), הצטרפה עד 5 באוקטובר חטיבה 7 ולה כ-105 טנקים נוספים. לפי תוכנית המגננה של צה"ל ברמת הגולן, הכוחות הסדירים הישראליים ברמה היו אמורים להיות בסדר גודל של 210 טנקים. בעקבות תגבור כוחות צה"ל ברמה, הם כללו ערב פרוץ המלחמה 177 טנקים.
כמו כן הוגדל הכוח הארטילרי מארבע סוללות (16 קנים) ל-11 סוללות (44 קנים). ב-13 המוצבים לאורך הקו הסגול (לא כולל מוצב החרמון הישראלי) הוצבו שני גדודי רגלים סדירים (גדוד 13 של גולני, ומדרום לו גדוד 50 של הנח"ל המוצנח), שבאו במקום שני גדודי המילואים שהחזיקו בהם עד ערב המלחמה. העבודה בחפירת תעלות נ"ט נוספות זורזה כמו גם הנחת שדות מוקשים חדשים בפתחת קוניטרה ובאזור צומת רפיד.
פיקוד הצפון (בפיקודו של האלוף יצחק חופי) נמצא ערב פרוץ המלחמה בכוננות מרבית. במוצבים לאורך חלקו הצפוני של הקו הסגול עד דרומית לקוניטרה נערך גדוד 74 של חטיבה 188. לאורך חלקו הדרומי של הקו נערך גדוד 53. חטיבה 7 הוצבה סמוך לצומת וואסט, ונועדה לשמש ככוח עתודה לגזרה הצפונית. גדוד נוסף של החטיבה הועבר תחת פיקודה של חטיבה 188 ושימש כעתודה לגזרה הדרומית. גדודי חטיבת גולני (למעט גדוד 13 שבמוצבים) הגיעו לרמת הגולן לאחר פרוץ המלחמה. בבוקר יום הכיפורים, 6 באוקטובר, הודיע המטה הכללי לפיקוד הצפון כי מלחמה תפרוץ בו ביום, סמוך לשעה 18:00. בעקבות זאת הוחל בפינוי הנשים והילדים מן היישובים האזרחיים ברמת הגולן; מקצתם פונו לאחר שכבר פרצה המלחמה. ב-7 באוקטובר לפנות בוקר פונו מן היישובים גם הגברים. עם זאת, באופן שקשה להסביר, המידע על כך שהמלחמה אמורה לפרוץ ביום כיפור, לא הועבר מפיקוד צפון ליחידות שהוצבו בשטח רמת הגולן, ולא חלחל לדרגי הפיקוד התחתונים. כתוצאה מכך, המתקפה הסורית תפסה את כוחות צה"ל בהפתעה, וגם בשעות הראשונות לאחר פתיחתה, חלק מהמפקדים הישראלים בשטח עדיין האמינו, שמדובר באירוע מקומי, "יום קרב" נוסף, ולא במלחמה כוללת.
ההתקפה הסורית הראשונה
ההתקפה הסורית נפתחה בשעה 13:55 בהפגזה ארטילרית לרוחב כל החזית ובתקיפות של מטוסים על מחנות ומרכזי פיקוד ושליטה של צה"ל.
הדרג הראשון של דיוויזיות הרגלים הסוריות תקף את מערך ההגנה הישראלי. המשימות שניתנו לו היו להכשיר מעברים לשריון על גבי תעלת הנ"ט הישראלית, לכבוש את מוצבי צה"ל לאורך הקו הסגול ולהתקדם עד לכביש האורך, העובר במקביל לקו הסגול, מהכפר מסעדה לצומת רפיד. המוצבים הישראלים לאורך הקו הסגול ויחידות הטנקים שתיגברו אותם הופגזו והותקפו על ידי כוחות ארטילריה, שריון ורגלים. במהלך השעות הבאות נותקו וכותרו חלק מהמוצבים הישראליים.
התקפה הסורית הראשונה נבלמה על ידי טנקי חטיבה 188 שהוצבו לאורך הקו הסגול, אשר השמידו טנקים, כלי רכב משוריינים רבים ואמצעי גישור סורים. למרות זאת הצליחו כוחות רגלים סורים להסתנן למבואות העיר קוניטרה, בשטח שבשליטת ישראל.
לאחר פרוץ האש הורה פיקוד הצפון לחטיבה 7 להיערך בפתחת קוניטרה, מתוך הערכה שהמאמץ ההתקפי הסורי העיקרי ייערך שם. בסביבות השעה 18:00 קיבלה החטיבה את האחריות לגזרה הצפונית של רמת הגולן ולקחה תחת פיקודה את גדוד 74 מחטיבה 188 שהיה פרוס בגזרה הצפונית. הגזרה הדרומית של הרמה הופקדה תחת פיקודה של חטיבה 188, ולרשותה עמדו גדוד 53 של החטיבה וגדוד מוקטן מחטיבה 7 (גדוד 82), שכלל פלוגה מבצעית אחת ושתי פלוגות צמ"פ. לאחר מספר שעות, לאור החמרת המצב בגזרה הדרומית של הגולן, הורה הפיקוד לחטיבה 7 להעביר דרומה גדוד טנקים נוסף, אך מח"ט 7, יאנוש בן-גל, התנגד לכך והפקודה בוטלה בהמשך.
בשעות הראשונות לפרוץ המלחמה נפל מוצב החרמון הישראלי בידי כוחות קומנדו סוריים. עם פרוץ המלחמה היו במוצב 54 חיילים (מהם 7 קצינים), אך רק 13 מתוכם היו חיילים קרביים מגדוד 13 של חטיבת גולני. בנוסף להם שהו במוצב 20 חיילי מודיעין; 8 חיילי חיל האוויר; 4 אנשי קשר; 5 חיילי חיל התותחנים ועשרה חיילי מנהלה. בשעות 14:00 - 15:15 הונחתה על המוצב ארטילריה כבדה והוא הותקף מן האוויר. בשעה 15:15 החלו לתקוף את המוצב לוחמים סורים מגדוד צנחנים 82 שהגיעו אליו ברגל מהמוצב הסורי ומיעוטם הונחת מארבעה מסוקים. לאחר כ-45 דקות של לחימה תפסו המגינים הישראלים מחסה, כדי לאפשר לארטילריה הישראלית להנחית אש על המוצב וסביבו. הצנחנים הסורים ניצלו את ההזדמנות להיכנס לחצר המוצב ולהשתלט על חלקו העליון. לפני חצות הצליחו 17 לוחמים, בהם שישה קצינים, להיחלץ מהמוצב, אך נתקלו בדרכם בכוח חסימה סורי. חמישה מהם נהרגו, שניים נפצעו ונפלו בשבי ועשרה הגיעו בשלום לקווי צה"ל. למחרת ובימים הבאים נשבו 31 חיילים שנותרו במוצב. ביום הלחימה הראשון, נהרגו בגזרת החרמון 16 לוחמים ומפקדים ו-12 נפצעו.
ההתקפה הסורית השנייה
בשעות הערב החלה ההתקפה הסורית השנייה על ידי חטיבות השריון והחטיבות הממוכנות של דיוויזיות הרגלים, אשר ניצלו את יתרונן על פני צה"ל באמצעים לראיית לילה. ההתקפה התרכזה בפיתחת קוניטרה שבצפון הרמה ובאזור צומת רפיד שבדרום הרמה.
ההתקפה בגזרה הצפונית נבלמה על ידי חטיבה 7. היא עמדה בשעות הלילה בפני התקפה של שתי חטיבות סוריות, שהתרכזה מצפון לקוניטרה, בעמק שבין הר חרמונית ורכס הבוסטר (אשר זכה מאוחר יותר לכינוי "עמק הבכא"). הטנקים הסורים הצליחו להגיע בחסות החשיכה ובחיפוי הפגזה כבדה עד לטווח של עשרות מטרים מן העמדות הישראליות. מפקד החטיבה ריכז כוחות לגזרת ההתקפה ולמרות יתרונם של הסורים באמצעי ראיית לילה הצליח לבלום אותה. "כוח טייגר", פלוגה שמנתה 7 טנקים והוצבה מדרום לקוניטרה, הציבה מארב לגדוד המוביל של החטיבה הסורית הממוכנת ה-43, גרמה לו אבדות כבדות, ובלמה את התקדמות החטיבה הסורית.
בדרום הרמה היה המצב שונה. השטח המישורי יחסית והפתחות הרחבות איפשרו לסורים להבקיע את קווי ההגנה ביתר קלות. בעוד בצפון הרמה פרוסים שלושה גדודי טנקים (בהתאם להערכת המודיעין הישראלי כי באזור קוניטרה יהיה המאמץ העיקרי של הסורים), בגזרה הדרומית נמצאו רק שני גדודי טנקים, אשר עמדו מול שתי דיוויזיות סוריות. הטנקים הישראלים אמנם פגעו בטנקים רבים אך היתרון המספרי של הסורים החל להשפיע וטנקים החלו להיפגע. בשעות הלחימה הרצופות אזלה התחמושת בחלק מהטנקים. בקרבות קשים ובמסגרות קטנות והולכות – פלוגות, מחלקות ולבסוף טנקים בודדים - הצליחו טנקי 188 להשהות את התקדמות הסורים עד לאחר שעת חצות, כשכוחם הולך ומתמעט. למרות זאת הצליחו הכוחות הסורים להבקיע את קו ההגנה בשני מקומות: חטיבה 51 מהדיוויזיה התשיעית פרצה באזור פתחת כודנה ונעה לכיוון חושניה, וטנקי הדיוויזיה החמישית חדרו במרחב השטוח שבין תל פארס לתל סאקי. בדיעבד הועלתה הטענה, שניתן היה לנהל את קרב הבלימה בגזרה הדרומית בצורה טובה יותר, אילו הפעיל מפקד חטיבה 188 את כוחותיו בצורה מרוכזת, באגרופי שריון, במקום לפזר אותם לאורך כל הגזרה במסגרות קטנות בצמוד לקו הסגול.
החדירה הסורית מעמיקה, חטיבה 188 נשחקת
בשעות הלילה החמיר המצב בגזרת דרום הרמה במהירות. על אף מאמציהם של הטנקים הישראלים שם, שנפגעו בזה אחר זה, הצליחו הכוחות הסורים הגדולים להתקדם מצומת רפיד לכיוון צפון מערב אל הכפר חושניה ולדרום מערב, לכיוון תל סאקי והיישוב רמת מגשימים. בבוקר צירף הפיקוד הסורי להבקעה את הדיוויזיה המשוריינת ה-1, אשר החלה להתקדם אל חושניה ומעבר לה, אל כפר נפח. בסך הכל פרצו לרמה דרך הגזרה הדרומית כ-600 טנקים סורים.
הסורים נבלמו ליד מחנה נפח (ראו להלן). לעומת זאת, דרומה משם הם נעו מערבה בשלושה צירים היורדים מן הרמה אל הכנרת (מצפון לדרום): ציר יהודיה (הכביש העולה אל הרמה מגשר אריק שמצפון לכנרת), ציר מעלה גמלא וציר אל-על המגיע אל דרום הכנרת. עם אור ראשון נכנסו הסורים לרמת מגשימים והמשיכו לנוע אל מעבר לה, לקרבת אל-על.
לנוכח החדירה הסורית בדרום הרמה אישר פיקוד הצפון לפנות ארבעה מוצבים של צה"ל בגזרת דרום הרמה. שלושה (מוצבים 114, 115, 117) פונו אך הרביעי (116) נותר מכותר וחייליו המשיכו להתגונן. חיילים של צה"ל נותקו גם בתל סאקי ובתל פרס. הכוח שהתרכז בתל פרס (15 טנקים מחטיבה 188 וכ-180 חיילים) הצליח להתפנות משם ולסגת מערבה בחסות החשיכה בלילה הבא.
בגזרה הצפונית של הרמה התחדשה עם בוקר ההתקפה הסורית נגד חטיבה 7. הסורים חדרו לעמק הבכא דרך מעברים שהכשירו בשעות החשיכה דרך תעלת הנ"ט הישראלית שעל הקו הסגול. הם הסתערו על עמדות החטיבה בחיפוי הפגזה כבדה. התחולל קרב שריון בשריון כבד בטווחים קצרים, שבמהלכו נגרמו אבדות לחטיבה 7. עד הצהרים בלמה החטיבה את ההתקפה הסורית תוך השמדת עשרות טנקים משלהם. בשלב זה הוברר לחטיבה שלנוכח חומרת המצב בדרום הרמה היא לא תתוגבר בכוחות מילואים.במקביל לקרב זה קיבלה חטיבת גולני על עצמה את האחריות על הגנת הגזרה הצפונית של הרמה מעמק הבכא וצפונה. היא ערכה בגזרה זו (בקרבת הכפרים מג'דל שמס ומסעדה) כוחות משלושה מגדודי הרגלים שלה.
הגעת יחידות מילואים לרמת הגולן
בשלב הראשון יועדו חמש חטיבות מילואים להצטרף לקרב ברמת הגולן לאחר שיתגייסו. נוכח המצב הקשה ברמה החלו מפקדי יחידות אלו לשגר את כוחותיהם ממחסני החירום לשדה הקרב במהירות. עקב כך נכנסו לקרב מסגרות לוחמות קטנות, גם לפני שהיה סיפק בידן להתארגן כנדרש.
כוח המילואים הראשון הגיע לרמת הגולן בחצות הלילה, כאשר שבעה טנקים מגדוד 266 של חטיבה 179 ׁ(חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד צפון) הגיעו לציר הנפט מדרום לנפח, והצטרפו לכוח צביקה, שבלם עד אז את התקדמות השריון הסורי לכיוון המחנה. תוך זמן קצר נפגעו כמעט כל הטנקים של כוח זה במארב סורי. שתי פלוגות נוספות של גדוד 266, שהגיעו לפנות בוקר למרחב חושניה-נפח, סייעו לשרידי הכוחות הסדירים לבלום את ההתקדמות הסורית לכיוון נפח עד לשעות הצהריים של 7 באוקטובר. בשעות הבוקר של 7 באוקטובר עלה לרמה גדוד נוסף של חטיבה 179 תחת פיקוד המח"ט, רן שריג, והחל לפעול בציר יהודיה. במקביל, בבוקר 7 באוקטובר החלו להגיע לאזור עין זיוון הטנקים הראשונים של חטיבת המילואים 679, שהשתייכה לאוגדה 36.
אוגדה 210 הפנתה שלוש חטיבות שריון מילואים שלה להתייצב להגנה על פתחי הצירים היורדים מרמת הגולן אל הכנרת. יחידות מחטיבות אלו - כל אחת מהן בעוצמה של כגדוד – החלו לפעול בפתחי הצירים במהלך שעות הבוקר ועסקו בבלימת ההתקדמות הסורית. בשעות הצהרים קיבלה אוגדה 210 את האחריות לכל האזור הדרומי של רמת הגולן.
במהלך היום ניהל הגדוד מחטיבה 179 (בפיקוד המח"ט) קרב שריון בשריון עם הסורים על ציר יהודיה. הכוח נתקל בטנקים סורים באזור קצביה והחל להדוף אותם, תוך השמדת למעלה משלושים טנקים סורים. במהלך הלחימה נפצע מפקד החטיבה והפיקוד עליה הועבר לסגנו.
דרומה משם פעלה חטיבה 4 בציר מעלה גמלא. טנקי החטיבה הגיעו לשדה הקרב ממחסני החירום שלהם שבאזור הקריות כשהם חוצים את הגליל בנסיעה על גבי זחלים. החטיבה, שתוגברה בגדוד 39 - טנקי המילואים של חטיבה 188, השמידה במשך היום כעשרים טנקים סורים במעלה גמלא.
בציר אל-על – רמת מגשימים נכנסה לפעולה חטיבה 9, שתוגברה בגדוד טנקים של חטיבה 179 שהגיע לשם לפניה והועבר תחת פיקודה. היא השמידה במשך היום כשלושים טנקים סורים.
הקרב הראשון על נפח
עד מוצאי 7 באוקטובר הצליחו כוחות המילואים לעצור את תנופת ההתקפה של הכוחות הסורים, אך האחרונים הצליחו להשתלט על שטח נרחב בדרום ובמרכז רמת הגולן, אשר השתרע מהרכסים השולטים על מחנה נפח ועל ציר נפח-עין זיוון בצפון, עד צומת קצביה במערב, והצירים היורדים לכיוון בקעת כינרות בדרום. הפיקוד הישראלי העריך את מצב המערכה ברמת הגולן כחמור, ולמחרת הכין גדוד ההנדסה של פיקוד הצפון חמישה מגשרי הירדן לפיצוץ.
העברת אוגדה 146 לחזית הצפון
טרם המלחמה כללה האוגדה שלוש חטיבות וגדוד סיור אוגדתי, אולם עם פרוץ המלחמה הופנתה חטיבה 217 (שוט קל) לגזרת סיני. בנוסף הוחלט להותיר את גדוד השרמנים של חטיבה 670 כעתודה בפיקוד מרכז, כך שהאוגדה עלתה לרמת הגולן בכמחצית מכוחה וכללה את חטיבה 205 (שלושה גדודי טנקי שוט), חטיבה 670 (שני גדודי חרמ"ש), גדס"ר 288 (שכלל טנקים ונגמ"שים), ואגד ארטילרי.
כוחות האוגדה 146 יצאו עם בוקר צפונה. גדודי החרמ"ש של חטיבה 670 הגיעו לצפון ממחסני החירום שלה בנחל שורק, וחטיבה 205 - ממחסני החירום במחנה עופר שליד ירושלים. גדוד אחד של חטיבה 205 הוסע לאזור צמח על גבי מובילי טנקים, אך יתר יחידות האוגדה נאלצו להגיע לשם בנסיעה. גדוד אחרון הגיע לזירה רק ב-8 באוקטובר בבוקר.
אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי נטה בתחילה להציב את אוגדה 146 להגנה על גשרי הירדן מצפון לכנרת. מפקד האוגדה משה פלד ערער על כך והציע לערוך במקום זאת התקפת נגד בדרום הרמה. הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב שהגיע לסייע לפיקוד הצפון, צידד בהצעתו של פלד ולאחר התייעצות עמו החליט האלוף חופי לקבל את ההצעה. אוגדה 146 התכנסה באזור צמח ועין גב לקראת התקפת נגד, שנקבע כי תיפתח בבוקר היום הבא.
איגודי כוחות חדשים
במוצאי יום זה נערכו איגודי כוחות חדשים לקראת מתקפת הנגד, על פי פריסת היחידות בפועל בזירת הלחימה. חטיבות 4 ו-9 שפעלו בדרום רמת הגולן הועברו מפיקודה של אוגדה 210 לפיקודה של אוגדה 146. כעת פעלו במסגרת אוגדה זו ארבע חטיבות ובהן בסך הכל 175 טנקים:
באוגדה 210 נותרה ב-8 באוקטובר חטיבה אחת - חטיבה 179 ובה גדוד טנקים (גדוד הטנקים השני של החטיבה הועבר כאמור לחטיבה 9 והגדוד השלישי נשחק ויצא מכלל פעולה) וגדוד הסיור האוגדתי, גדס"ר 134. במהלך 9 באוקטובר הועברה תחת פיקודה (מאוגדה 36) חטיבה 679 ובה שלושה גדודי טנקים. תחת פיקוד אוגדה 36 נותרו חטיבה 7 המוקטנת (כולל גדוד 74 של חטיבה 188) וחטיבת גולני.
התקפת הנגד של אוגדה 146
בבוקר יום זה פתחה אוגדה 146 בהתקפת נגד דו-זרועית בדרום רמת הגולן. המאמץ העיקרי של האוגדה נערך בציר אל-על-רמת מגשימים (כיום - כביש 98). חטיבה 9 הובילה את המתקפה, כשחטיבה 205 נעה בעקבותיה. באגף השמאלי של האוגדה נעה חטיבה 4 בציר מעלה גמלא, כמאמץ משני. חטיבה 670 נעה על כביש המערכת, סמוך לקו הסגול, כדי להגן על האגף הימני (הדרומי) של האוגדה, ולטהר את השטחים שייתפסו. בפקודת מפקד האוגדה הותירו החטיבות (למעט חטיבה 670) את גדודי החרמ"ש שלהן בעמק הירדן - כדי שלא לחושפם לאש הארטילרית הסורית - והפעילו רק את גדודי הטנקים שלהן, ללא סיוע חי"ר.
חטיבה 9, שבלמה את הסורים מאז היום הקודם בגזרת אל-על, החלה להתקדם במרחב שבין אל-על לרמת מגשימים, תוך שהיא משמידה כ-40 טנקים סוריים במהלך היום. חטיבה 4 התקדמה אף היא והשמידה ממזרח למעלה גמלא כ-15 טנקים סורים. ליד רמת מגשימים עברה חטיבה 205 דרך חטיבה 9, תקפה את תל סאקי שמצפון ליישוב, כבשה אותו בעזרת איגוף ממערב וחילצה את החיילים שהיו מנותקים בו מאז 6 באוקטובר. החטיבה המשיכה להתקדם צפונה, כשחטיבה 4 מתקדמת לשמאלה. כעת העביר מפקד האוגדה את חטיבה 9 לשמאלה של חטיבה 4, כך ששלוש החטיבות של האוגדה תקפו בחזית אחת, זו לצד זו.
חטיבה 205 התקדמה צפונה וליד תל ג'וחדר, סמוך לציר הנפט, נתקלה באש סורית חזקה ונעצרה. התברר שהמרחב שממזרח לתל ג'וחדר ותל פרס היה מגנן נ"ט סורי מבוצר, שהוחזק על ידי חטיבה ממוכנת בסיוע גדוד נ"ט. גדודי חטיבה 205 התייצבו בעמדות ועד רדת החשיכה ניהלו אש עם המתחם הסורי, עד שהאש ממנו נחלשה, ובמקביל כבש כוח סיור של החטיבה את תל ג'וחדר. משמאל ירתה גם חטיבה 4 על מגנן הנ"ט.
בסך הכל, עד סופו של 8 באוקטובר התקדמה אוגדה 146 כ-10 קילומטר ויותר לכיוון צפון-מזרח.
הלחימה במרכז רמת הגולן
במהלך 8 באוקטובר חידשו הכוחות הסורים שניצבו במרחב שמדרום לנפח את ניסיונם לכבוש את המחנה. מולם ניצבה חטיבה 679 (עדיין תחת פיקוד אוגדה 36), אשר בלמה אותם לאחר קרב שריון בשריון קשה. בשעות אחר הצהריים עברה החטיבה להתקפת נגד בסיוע ארטילרי, כבשה את סינדיאנה ואת דהלמיה, תוך שהיא מתקדמת לכיוון דרום מזרח ודוחקת את הסורים לכיוון הכפר חושניה. החטיבה ניסתה לכבוש את רכס רמת'ניה, אך עקב האבדות שספגה ומחסור בתחמושת, הופסקה ההתקפה לפני רדת החשיכה.באזור שמדרום-מערב לחטיבה 679 פעלה במשך היום חטיבה 179 (מאוגדה 210) על ציר יהודיה המוביל לכפר חושניה שבידי הסורים. החטיבה התקדמה באיטיות על הציר תוך ניהול קרבות שריון כבדים, בהם הושמדו עשרות טנקים סורים, ודחקה את הסורים מזרחה אל עבר חושניה. במהלך הלחימה נהרג סגן מפקד החטיבה, אשר מילא את מקומו של מפקד החטיבה. סגן מפקד אוגדה 210 נטל זמנית את הפיקוד על החטיבה, ובהמשך חזר מפקד החטיבה מבית החולים ונטל שוב את הפיקוד עליה.
בסופו של 8 באוקטובר נמצאו הכוחות הסורים ברמת הגולן במצב קשה. כוחות צה"ל בלמו את ההתקפה הסורית בצפון הרמה, וכבשו מחדש את רוב שטח המובלעת, שכבשו הסורים בדרום ומרכז הרמה. עד תום היום נדחקו הכוחות הסורים שחדרו לרמת הגולן לתוך כיס חושניה - מתחם מצומצם בצורת טרפז ששטחו כ-50 קילומטרים מרובעים, ממערב לרכס בשנית שעל הקו הסגול, בין תל חזיקה בצפון, רכס רמת'נייה במערב, ותל פרס בדרום. בניסיון לשנות את מהלך הקרב, ולהחזיר את היוזמה לידיהם, ביצעו הסורים למחרת היום שתי מתקפות חדשות – מתקפה נוספת מחושניה לכיוון מחנה נפח, ומתקפה נגד העמדות שהוחזקו על ידי חטיבה 7 בפתחת קוניטרה. לו הצליחו מתקפות אלו, הן היו לוכדות בצבת את חטיבה 7 וכוחות צה"ל שבמרחב נפח.
ניסיון חטיבת גולני לכבוש את מוצב החרמון
בבוקר 8 באוקטובר עלה לחרמון כוח חטיבתי מוקטן מחטיבת גולני בפיקוד המח"ט, אל"ם אמיר דרורי, כדי לכבוש מחדש את כתף החרמון וכדי לחבור למוצב החרמון הישראלי במטרה לחלץ את הלוחמים שהיו מכותרים בו. כוח רגלי בהרכב פלוגה מגדוד 51 ומחצית סיירת גולני בפיקוד מג"ד 51, רס"ן יהודה (יודק'ה) פלד, נע ברגל במעלה כתף חרמון עד שנתקל בגדוד קומנדו 83 הסורי. במשך ארבע שעות נלחמו כוחות גדוד 51, כוח מסיירת גולני ומחלקה מגדוד 17 בגדוד זה עד שהוא נסוג, תוך שנגרמו לו אבדות כבדות. כוח אחר של החטיבה בהרכב שתי פלוגות מגדוד 17 על זחל"מים בפיקוד המג"ד, סא"ל דובי דרור, ועוד שני טנקים מגדוד 71, התקדם על הכביש המוליך למוצב. נוהל הקרב לפעולה היה חפוז ולמפקדי חטיבה לא היה מודיעין ממשי לגבי כוחו של האויב והיערכותו. בגזרה שבין הרכבל העליון ומוצב החרמון הישראלי היה ערוך אותה שעה גדוד צנחנים 82 הסורי שתוגבר בפלוגה מגדוד קומנדו 133. הכוח הממונע נתקל בכוחות חסימה סוריים באזור שבין עיקול הטנק לרכבל העליון וניהל קרב עקוב מדם, שבסופו נאלץ לסגת בשל ריבוי הנפגעים ובשל פגיעות שסבלו כלי הרק"ם מנשק נ"ט שהיה בידי הסורים. לסורים עמדו גם יתרון הגובה והעובדה שהם היו מחופרים בעמדות שבנו מסלעים. התקדמות הטור הממונע נעצרה בין היתר בשל מוקשים שהונחו על הכביש. בשעה 14:30 הסתיים הקרב בנסיגת כוחות גולני, לאחר שהמח"ט הבין שלא נותר סיכוי להתקדם בשל האבדות הכבדות. בקרב נפלו 23 לוחמים, בהם מג"ד 17, ונפצעו 55. מוצב החרמון נכבש מחדש על ידי צה"ל רק בבוקר 22 באוקטובר במסגרת מבצע קינוח.
ההתקפה הסורית האחרונה בעמק הבכא
9 באוקטובר היה יום מכריע במערכה על רמת הגולן. במהלך היום שברו כוחות צה"ל את הניסיונות הסוריים לשוב וליטול את היוזמה לידיהם, והשלימו את דחיקת הכוחות הסוריים משטח הרמה, תוך שהם משמידים את רוב כוחות השריון הסוריים שחדרו לשטח שבשליטת ישראל.
במהלך 8 באוקטובר כמעט לא הותקפה חטיבה 7 בעמדותיה שמצפון לקוניטרה. בלילה שבין 8 ל-9 באוקטובר תקף גדוד קומנדו סורי שחדר לרמה מצפון לעמק הבכא את הטנקים הישראלים בגזרה, ומספר טנקים נפגעו מירי טילי נ"ט במה שכונה "ליל הבזוקות". בבוקר 9 באוקטובר הונחתה על כוחות צה"ל ההתקפה הסורית החזקה מכולן. השתתפו בה 100 טנקי T-62 מדיוויזיית השריון ה-3 שטרם השתתפה בלחימה, בתוספת 70 טנקים של כוח אסד. מולם ניצבו כ-50 טנקים של חטיבה 7 ושל גדוד 74 מחטיבה 188.