cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אנגולה–ספרד
שיתוף פעולה
שיתוף הפעולה הספרדי החל את פעילותו באנגולה בשנת 1983, עם חתימת ההסכם הבסיסי לשיתוף פעולה מדעי וטכני ונסגר סופית ב-OTC ב-30 ביוני 2015. מאז, ובמשך יותר משלושים שנה, ממשלות אנגולה וספרד הן חתמו על מספר הסכמים להקמת תחומי העדיפות לשיתוף פעולה והתערבות. אחת לשלוש-ארבע שנים הורכבה ועדה המורכבת מפקידים ומומחים בשיתוף פעולה של שתי המדינות כדי להגדיר את קווי הפעולה האסטרטגיים ולפקח ולהעריך את הביצוע ואת התוצאות שהושגו בפרויקטים המשותפים השונים. הוועדה המשולבת VI 2008–2005 הוארכה, לאחר שניהלה מאז 2009 את תנאי מסגרת השותפות הארצית (MAP) לתקופה 2011–2015. שני המסמכים, שנכנסו למעשה עד כה, הותאמו לחלוטין לתוכניות הפיתוח הלאומיות ולתוכנית המתאר השלישית של AECID 2009–2012.
קופה אמריקה 1949
אליפות דרום אמריקה 1949 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1949) היא המהדורה ה-21 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בברזיל בין 3 באפריל ל-11 במאי 1949, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שמונה נבחרות החברות בהתאחדות. ברזיל זכתה בטורניר בפעם השלישית בתולדותיה.
הישג זה סיים רצף בן 27 שנה שבו ברזיל לא זכתה בתואר רשמי. לפני כן, התואר הרשמי האחרון היה קופה אמריקה 1922, שגם כן נערך על אדמת ברזיל.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה. ארגנטינה פרשה מהתחרות.
נבחרות
(מארחת)
משחק הגמר
עם סיום המשחקים בבית התקבל שוויון נקודות בין ברזיל לפרגוואי, ולכן שתיהן שיחקו במשחק גמר על זהות הזוכה. ברזיל שניצחה את כל משחקיה עם מאזן מעולה (36 שערים בחמישה משחקים), הפסידה במשחקה האחרון 1–2 לפרגוואי, מה שקבע משחק גמר ביניהן. מהצד השני, לפרגוואי הייתה נבחרת חזקה עם שחקנים מוכרים, שנחשבת על ידי כמה עיתונאים כחזקה בהיסטוריה שלהם. עם זאת, ברזיל הביסה אותה 0–7 במשחק הגמר והוכתרה כאלופה בפעם השלישית בתולדותיה.
2013 בספורט
אליפות העולם באתלטיקה
אליפות העולם נערכה מ-10 באוגוסט ועד - 18 באוגוסט במוסקבה רוסיה.
ג'ודו
אליפות העולם בג'ודו נערכה בריו דה ז'ניירו שבברזיל. יפן זכתה ב-4 מדליות זהב (9 בסה"כ), צרפת זכתה ב-2 מדליות זהב (8 בסה"כ) וקובה זכתה ב-2 מדליות זהב (3 בסה"כ).
גביע דייוויס
נבחרת צ'כיה זכתה בגביע לאחר ניצחון על נבחרת סרביה  2-3, במשחקים שנערכו בבלגרד ארנה שבבלגרד סרביה על משטח קשה (15 בנובמבר - 17 בנובמבר).
אליפות העולם לקבוצות
באיירן מינכן גברה על רג'ה קזבלנקה  0-2.
טיילור זקהאר פרז
ביוגרפיה
פרז נולד בשיקגו ב-24 בדצמבר 1991 וגדל בצ'סטרטון, אינדיאנה. הוא למד בתיכון צ'סטרטון, שם התאמן במסגרת נבחרת השחייה. פרז הוא ממוצא מזרח תיכוני ומקסיקני.
אמו היא אסתטיקנית והוא הבן השלישי מבין שמונה ילדים. פרז נהג להחליף צמיגים בחנות הפחחות המשפחתית בסופי שבוע. הוא זכה במלגת שחייה באוניברסיטת פורדהאם, אך דחה אותה כדי ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם התמחה בספרדית, תרבות וקהילה והתמחות משנית בטלוויזיה וסרטים.
פרז החל להופיע בהופעת מחזות זמר בבתי אופרה בגיל צעיר. הוא עבר ללוס אנג'לס שם החל לדגמן. הוא צילם בחדרו עם גיליון כרקע ושלח אותם במעטפות מנילה עם קלטות עצמיות.
קריירה
פרז החל את הקריירה שלו בהופעה בסדרות טלוויזיה רבות בהן iCarly, פרברי הגיהנום'', "Young & Hungry", קוד בלאק ו-סקנדל.
בשנת 2020, גילם פרז את מרקו ולנטין פניה בסרט דוכן הנשיקות 2 של נטפליקס, מול ג'ואי קינג. לתפקידו לקח שיעורי כוריאוגרפיה וגיטרה. בשנת 2021, הוא שיחזר את התפקיד בסרט השלישי דוכן הנשיקות 3.
בשנת 2022, פרז כיכב בסדרה הקומית מינקס בתור שיין ברודי. לאחר מכן הוא כיכב בסרט קומדיה "1Up" בתור דסטין. בשנת 2021 לוהק לתפקיד ראשי בסרט אדום, לבן וכחול מלכותי בתור אלכס קלרמונט-דיאז לצד ניקולס גאליצין.
Scardust
Scardust (בתעתיק לעברית: סקארדאסט) היא להקת מטאל מתקדם-סימפוני ישראלית, שנוסדה ב-2013 על ידי נועה גרומן ואור דידי. עד 2015, הלהקה הייתה ידועה בשם Somnia (סומניה). הלהקה העלתה מופעי פתיחה ללהקות סימפוני אקס, אפיקה ו-Therion בהופעתן בישראל. בשנת 2018 הייתה סקארדאסט להקת המטאל הראשונה שהופיעה במועדון הזאפה, תל אביב.
ביוגרפיה
חברי הלהקה הנוכחיים הם נועה גרומן (שירה, כתיבה והלחנה), אור דידי (גיטרת בס, כתיבה והלחנה), יואב וינברג (תופים), גל גבריאל ישראל (גיטרות) ואהרון פרידלנד (קלידים).
בשנת 2015 הוציאה Scardust מיני-אלבום ראשון. באותה השנה העלתה הופעת השקה ראשונה בליווי מקהלה ובאירוח קובי פרחי ויותם אבני.
בשנת 2016 היוותה Scardust את המופע הפותח ללהקת סימפוני אקס במועדון הבארבי, תל אביב.
בשנת 2017 שחררה Scardust את אלבומה השני. כשנה לאחר מכן ערכה סיבוב הופעות בגרמניה ובכללו הופיעה בפסטיבל המטאל.
בשנת 2020 השיקה הלהקה את אלבומה השלישי.
ב-2022 הוכרז כי הלהקה תהיה חלק מהליינאפ הראשי של פסטיבל וואקן באותה השנה.
שיתופי פעולה נוספים
, מורן מגל, stimmgewalt, Hellscore, JakeE, לב קרז'נר.
נגנים אורחים קבועים וחברים להופעות
בנוסף מקהלה בשם Hellscore משתתפת רבות בהופעות חיות של הלהקה.
מבנה (לוגיקה מתמטית)
הגדרה פורמלית
נסמן ב-L שפת תחשיב יחסים כלשהי. נסמן ב-\sigma את קבוצת כל סימני השפה המייצגים קבועים (האיברים הקבועים, הפונקציות, והיחסים של השפה). תהי D קבוצה כלשהי. מבנה \mathcal A של השפה L שעולמו הוא D הוא פונקציה המקיימת: שלושת התנאים מצוינים לשם הנוחות, אף על פי שניתן להסתפק בתנאי האחרון בלבד, משום שפונקציות הן יחסים וקבועים הם יחסים 0-מקומיים.
הגדרה מקובלת אחרת למבנה היא כשלשה הסדורה, כאשר I היא פונקציה המקיימת את התנאים הנ"ל, וקרויה פונקציית האינטרפרטציה. \sigma קרויה גם החתימה של \mathcal A ו-D קרוי העולם או היקום של \mathcal A.
הערה: מעתה ועד סוף הערך, נסמן את סימני הקבועים בשפה בצורה \bar{X}, ואת הקבוע (קבוע אישי, יחס או פונקציה) שהותאם לו נסמן X.
ערך אמת במבנה נתון
מבנה \mathcal A לשפה L מפרש כל פסוק בשפה כטענה אודות העולם של \mathcal A. ערך האמת של הפסוק נקבע על פי נכונות הטענה לפי \mathcal A.
השמה במבנה \mathcal A היא פונקציה המתאימה לכל סימן של משתנה בשפה L איבר ב-D. כל השמה \pi מתאימה לכל שם עצם בשפה איבר של D באופן רקורסיבי כמתואר להלן: אינטואיטיבית, ההשמה \pi מציבה את הערכים שהיא נתנה למשתנים בפונקציות המופעלות עליהם. לדוגמה, במבנה של המספרים הממשיים, כל השמה שכוללת את ההצבה תקיים.
בהינתן מבנה והשמה, לכל נוסחה בשפה (שאינטואיטיבית, מייצגת טענה אודות המשתנים והקבועים של השפה) ניתן להתאים ערך אמת. פורמלית, ערך האמת במבנה \mathcal A תחת ההשמה \pi הוא פונקציה, כאשר L_\phi היא קבוצת הנוסחאות ב-L, שמוגדרת באופן רקורסיבי:
דוגמה
נבחן את השפה מסדר ראשון L שכוללת שני קבועים \bar{0} ו-\bar{1}, שתי פונקציות דו-מקומיות \oplus ו-\otimes ושני יחסים דו-מקומיים \equiv ו-\prec. כמו כן נרשה את השימוש בסימון המקוצר \not\equiv שמסמן את היחס. נתאר שלוש דוגמאות למבנים של השפה L.
מבנה 1: חוג המספרים השלמים
חוג המספרים השלמים הוא מבנה \mathcal Z שעולמו הוא הקבוצה. הקבועים \bar{0} ו-\bar{1} מתפרשים כמספרים 0 ו-1, הפונקציות \oplus ו-\otimes מתפרשות כפעולת החיבור ופעולת הכפל הרגילות בין מספרים שלמים. \equiv הוא יחס השוויון הרגיל ואילו \prec הוא היחס "מחלק את".
נדגים כמה פסוקים ב-L ואת ערך האמת שלהם ב-\mathcal Z:
מבנה 2: שדה המספרים הממשיים
שדה המספרים הממשיים הוא מבנה \mathcal R שעולמו הוא קבוצת המספרים על הישר הממשי \mathbb{R}. כמו קודם, הקבועים \bar{0} ו-\bar{1} מתפרשים כמספרים 0 ו-1, הפונקציות \oplus ו-\otimes מתפרשות כפעולת החיבור ופעולת הכפל הרגילות בין מספרים ממשיים. \equiv הוא יחס השוויון הרגיל ואילו \prec הוא היחס "קטן או שווה ל-" \le.
נתאר את ערך האמת ב-\mathcal R של הפסוקים ב-L שתוארו קודם:
מבנה 3: קבוצת חזקה
נניח X היא קבוצה עם שני איברים לפחות. נגדיר מבנה \mathcal P באופן הבא: העולם של המבנה הוא \wp(X), קבוצת החזקה של X, שאיבריה הם כל התת-קבוצות של X. הקבועים \bar{0} ו-\bar{1} מתפרשים כקבוצה הריקה וכקבוצה X בהתאמה. הפונקציות \oplus ו-\otimes מתפרשות כפעולת האיחוד ופעולת החיתוך בין קבוצות. \equiv הוא יחס השוויון הרגיל בין קבוצות ואילו \prec הוא היחס "מוכל ב-".
נתאר את ערך האמת ב-\mathcal P של הפסוקים ב-L שתוארו קודם:
תת-מבנה
אומרים שהמבנה \mathcal B הוא תת-מבנה של \mathcal A אם העולם של \mathcal B חלקי לעולם של \mathcal A וכולל את כל הקבועים האישיים של \mathcal A, הפונקציות והיחסים של \mathcal B הם הפונקציות והיחסים של \mathcal A כשמצמצמים אותם לעולם של \mathcal B, והפונקציות המצומצמות סגורות. למשל אם נחליף את המשמעות של \prec במבנה 1 שהודגם קודם (חוג המספרים השלמים) כך שייתפרש כיחס "קטן או שווה ל-", נקבל תת-מבנה של מבנה 2 (שדה המספרים הממשיים).
יהי \mathcal A מבנה שעולמו D. על תת-קבוצה נאמר שהיא תת-קבוצה סגורה ב-\mathcal A אם כל קבוע אישי של \mathcal A נמצא ב-B ו-B סגורה תחת כל הפונקציות של \mathcal A. לכל קבוצה סגורה B יש תת-מבנה יחיד של \mathcal A שעולמו הוא B. תת-מבנה זה נקרא התת-מבנה הנקבע על ידי B. העולם של כל תת-מבנה הוא קבוצה סגורה.
האמיתות של נוסחאות כוללות עוברת בירושה ממבנים לתתי-מבנים. כלומר אם נוסחה שכל הכמתים בה הם \forall נכונה במבנה מסוים, היא נכונה גם בכל תת-מבנה. ההפך אינו נכון, ייתכן שנוסחה כזו נכונה בתת-מבנה אך לא במבנה כולו (למשל הטענה שכל מספר הוא שלם נכונה בחוג השלמים אך לא בשדה הממשיים). האמיתות של נוסחאות ישיות עוברת מתת-מבנים למבנה. כלומר אם נוסחה שכל הכמתים בה הם \exist נכונה בתת-מבנה, היא נכונה גם במבנה המכיל אותה. ההפך אינו נכון (למשל קיים מספר בשדה הממשיים שאינו שלם, אך אין מספר כזה בחוג השלמים).
Satcom
Satcom הייתה סדרת לווייני תקשורת אמריקאית ששיגורים החלו בשנת 1975. הלוויין האחרון בסדרה הפסיק לפעול בשנת 2002.
המערכת הייתה בבעלות חברת RCA תוך הקמת חברה RCA American Communications לתפעול המערכת וחברה RCA Astro Electronics לבניית הלוויינים. בשנת 1986 התחום נמכר לג'נרל אלקטריק תוך הקמת חברה GE Americom לתפעול וחברת ייצור לוויינים הפכה לחטיבה של GE Astro Space. בשנת 1993 חטיבה זו נמכרה ללוקהיד מרטין ותפעול הלוויינים עבר ל-SES. לאור שינויי הבעלות חלק מלוויינים פעילים נמכרו לחברות תקשורת לוויינים אחרות.
הלוויין הראשון בסדרה Satcom 1 שוגר בשנת 1975 והחל להעביר שידורי HBO, ניקלודיאון, Christian Broadcasting Network ותחנות נוספות. בהמשך לשידורים הצטרפה רשת CNN. הלוויין היה מצויד ב-24 משיבים ב-C-band לעומת 12 בלוויין מתחרה Westar 1 של וסטרן יוניון ולכן הצליח לקחת חלק משמעותי של השוק.
יחסי מזרח טימור–צ'ילה
יחסי מזרח טימור–צ'ילה הם יחסי החוץ בין מזרח טימור וצ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין מזרח טימור לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-16 בספטמבר 2002.
אנחנו העיר
אנחנו העיר היא רשימה שהתמודדה בבחירות המוניציפליות אל מועצת עיריית תל אביב-יפו בשנת 2018. הרשימה הוקמה על ידי סניפי חד"ש בתל אביב וביפו, פעילי שכונות מדרום העיר ומיפו, מבקשי מקלט וכן צעירים וסטודנטים מכל רחבי העיר. הרשימה חברה למועמדותו של אסף הראל לראשות העיר, והוא הועמד בראשה.
על אף קמפיין אופוזיציונרי במהותו, עם היוודע תוצאות הבחירות הוביל הראל מהלך של חבירה לקואליצייה העירונית בראשותו של חולדאי. ואכן, בינואר 2019 חתמה סיעת אנחנו העיר על הסכם קולאיציוני עם סיעת תל אביב אחת, בו נקבע שהראל ישמש כסגן ראש עיר ויחזיק בתיק התשתיות והבינוי, בדראן יכהן כיו"ר משותף של תיק יפו ושלומות תכהן כיו"ר הוועדה לזכויות אדם במועצת העיר. חתימת ההסכם הקואליציוני, בניגוד להבטחת בחירות מפורשת של הראל, הובילה לתרעומת בקרב פעילי הרשימה וחברת המועצה מטעמה שולה קשת הודיעה כי לא תצטרף אליו ותפעל באופוזיציה העירונית. ב-17 בינואר 2020 הודיעה סיעת אנחנו העיר על פרישתה הסופית מן הקואליציה של חולדאי, בעקבות עבודות בנייה באתר בו נמצא בית קברות מוסלמי עתיק, וכן בשל מידורם מהשפעה על נושאי הליבה על ידי ראש העיר. בכך הצטרפו שלומות ובדראן לחברת המועצה קשת שכבר פעלה מתוך האופוזיציה. הראל, שמכהן כסגן ראש עיר בשכר, לא התפטר מתפקידו והודיע כי הוא ימשיך לפעול כחבר קואליציה. בשנת 2021 הראל הפסיק לכהן כסגן ראש העיר בשכר והתפקיד הועבר לסיעת ש"ס. הראל ממשיך להחזיק בתיק התשתיות והבינוי ופועל מטעם הקואליציה.
The Greatest Show
The Greatest Show (בעברית: המופע הגדול) הוא שיר שבוצע על ידי יו ג'קמן, קיילה סטל, זאק אפרון וזנדאיה עבור הסרט "האמן הגדול מכולם". זוהי הרצועה הפותחת מתוך פסקול הסרט. אף על פי שלא יצא לאור כסינגל רשמי, "The Greatest Show" היה השיר ה-18 המצליח ביותר של שנת 2018 בבריטניה.
גרסה מחודשת
עבור הפסקול, The Greatest Showman: Reimagined, השיר בוצע על ידי להקת הרוק האמריקאית פאניק! אט דה דיסקו.
נוזולוגיה
נוזולוגיה (נוֹזוֹלוֹגְיָה; nosology; מיוונית - nosos מחלה) היא ענף ברפואה העוסק במיון וסיווג מחלות ובחקר שיטתי שלהן, וכן בטכנולוגיה של מתן שמות וסיווגים לאבחנות קליניות. תחום זה מנסה לסווג מחלות לקטגוריות ולזהות תהליכים משותפים שבבסיס מחלות שונות. בפרט ניתן להתייחס לסוג מסוים של מחלות, למשל "נוזולוגיה של מחלות דלקתיות" או "נוזולוגיה פסיכיאטרית". האחרונה יותר קשה, כיוון שיש קושי לאפיין בצורה שיטתית מחלות נפש, וחלקן יושבות על רצף.
כאשר מגיע מטופל, נעשה לו בירור ובהתאם, בדיקות מסוימות, כגון בדיקת דם, דופק, שתן, הנשימה, מה שעוזר לאבחן את מצב החולה וכן כדי לנסות לסווג את האבחנה בצורה יותר מהירה ושיטתית.
קוסמודרום ווסטוצ'ני
קוסמודרום ווסטוצ'ני (ברוסית: Космодром Восточный; מילולית: "נמל החלל המזרחי". רשמית: מרכז החלל "ווסטוצ'ני", ברוסית: Космический центр «Восточный») הוא נמל חלל רוסי, שבנייתו החלה בשנת 2011 במחוז אמור שבמזרח רוסיה, סמוך לעיר ציאולקובסקי ולקוסמודרום סבובודני, מתוך מטרה לבטל את תלותה של רוסיה בקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן מחד ולפתח את המזרח הרחוק הרוסי מאידך. הקוסמודרום צפוי להעסיק 20,000-25,000 איש. שטח נמל החלל צפוי להגיע ל-1,035 קילומטר רבוע לאחר השלמת הבנייה.
היסטוריה
לאחר התפרקותה של ברית המועצות החליטו שלטונות רוסיה, לנוכח העובדה שקוסמודרום בייקונור נמצא מחוץ לשטח המדינה ועקב מגבלות המיקום הגאוגרפי של קוסמודרום פלסצק, כי נחוץ לרוסיה נמל חלל שתהיה ממנו גישה לחלל. לצורך כך הוסב בסיס טילים לנמל החלל קוסמודרום סבובודני. אף על פי כן התשתיות בו היו מוגבלות, והוא לא היה מתאים לטיסות מאוישות. בשנות ה-2000, עם התייצבות כלכלתה של רוסיה, הועלו הצעות בדבר הקמת קוסמודרום חדש מהיסוד.
תכנונו החל בשנת 2007 עת נחתם צו נשיאותי על ידי הנשיא ולדימיר פוטין. עבודות הבנייה החלו בתחילת 2011.
טיסה בלתי מאוישת ראשונה התבצעה באפריל 2016 (לאחר שתוכננה תחילה לשנת 2015 אך נדחתה בשל עיכובים בבנייה), ואילו הטיסה המאוישת הראשונה צפויה להתבצע ב-2023. העלות הכוללת של הקוסמודרום מוערכת ב-13.5 מיליארד דולר.
יתרונות
הצורך באתר שיגור רוסי נוסף מדגיש את הצורך של רוסיה בעצמאות מוחלטת בגישה לחלל – לרבות שיגורים מאוישים, מאחר שקוסמודרום בייקונור ממוקם למעשה בקזחסטן, בעבר חלק מברית המועצות. אף שהסכם בין ממשלת רוסיה לממשלת קזחסטן מאפשר לרוסיה להשתמש בבסיס זה עד שנת 2050, רוסיה חשה כי הימצאות הקוסמודרום מחוץ לשטחי רוסיה מגביל את חופש הפעולה שלה בשיגורים לחלל.
השיקולים העיקריים שעמדו בפני סוכנות החלל הפדרלית היו מגוון המסלולים אליהם ניתן לשגר מבסיס החלל החדש, ובעיקר:
בנוסף, אחת המטרות להקמת הקוסמודרום היא החשיבות הלאומית שרואה המדינה באכלוס האזור הבלתי מיושב כמעט בגבולה המזרחי של רוסיה, שיפור הכלכלה ופיתוח תשתיות אזוריות ובהן נמל תעופה, מסילות ברזל ותשתיות נוספות שנבנות סביב הקוסמודרום.
חסרונות
השיגורים שיבוצעו מהאתר הם שיגורים קוטביים – לכיוון צפון וכן שיגורים לכיוון מזרח, מאחר בדרום נמצאת סין ואילו בדרום מזרח נמצאות קוריאה הצפונית ויפן, מה שמגביל את אפשרויות השיגור לכיוונים אלה. החשש העיקרי בעת שיגורים לחלל היא כי השלבים שעשויים ליפול מטיל שיגור, עלולים ליפול בשטחי יערות הטייגה ועלולים לגרום לשריפות ענק באזורים אלה.
שערוריות שחיתות
בניית הקוסמודרום החלה בשנת 2012 וליוותה בשערוריות שחיתות וכן בשביתות של עובדים עקב עיכוב בשכר. סגן ראש ממשלת הפדרציה הרוסית דמיטרי רוגוזין הופקד על פתרון בעיות אלו, כאשר מונה לאחראי על תחום הבנייה בספטמבר 2014. במהלך בניית הקוסמודרום ביצע רוגוזין יותר מ-50 ביקורים באתר הבנייה. באפריל 2015, סך פיגור השכר הסתכם ביותר מ-150 מיליון רובל. הבעיה הייתה כה חריפה שהבנאים פתחו בשביתת רעב במחאה, ונושא אי תשלום השכר הועלה במופע השאלות ותשובות "הקו הישיר עם ולדימיר פוטין".
בנובמבר 2018, נציג רשמי של משרד התובע הכללי של רוסיה, אלכסנדר קורנוי, דיווח כי יותר מ-140 תיקים פליליים נפתחו על הפרות במהלך בניית הקוסמודרום והנזק הסתכם ביותר מ-10 מיליארד רובל. ביוני 2021, סמנכ"ל רוסקוסמוס לענייני בניית הון, יורי רוסליאק, פוטר בשל "חוסר שליטה על תנועת הכספים התקציביים" ופתיחה של 2 תיקים פליליים חדשים בנושא.
ב-5 במאי 2017 הגישו רוסקוסמוס והנהלת קוסמודרום ווסטוצ'ני תביעה נגד סניף המזרח הרחוק של תאגיד ספטסטרוי בדרישה לשלם 2.3 מיליארד רובל ולעזוב את המתקן הלא מוכן. בשנים 2014-2016 נערכו מספר מעצרים במערכת ספטסטרוי בתיקים פליליים מתוקשרים הקשורים למעילות בקנה מידה גדול, לרבות במהלך בניית הקוסמודרום ווסטוצ'ני. נעצרו שני סמנכ"לים בספצסטרוי, אלכסנדר זגורולקו ואלכסנדר בוריאקוב.
סרגיי דיגטרב, ראש חברת VIP-Stroyengineering, נידון ל-8 שנות מאסר ב-2015 בגין מעילה של 1.3 מיליארד רובל במהלך בניית הקוסמודרום. הוא שוחרר באפריל 2019 והפך לנאשם בתיק פלילי של הונאה בקנה מידה גדול במיוחד במהלך בניית מפעל ניז'ני נובגורוד לרגל יום השנה ה-70 לניצחון.
שיגורים שבוצעו
שיגור ראשון תוכנן ל-25 בדצמבר 2015. על פי החלטת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בשל חוסר מוכנות חלק ממתקני הקוסמודרום, השיגור נדחה לסתיו 2016. השיגור שתוכנן ל-27 באפריל 2016 בוטל ונדחה לבסוף ביום. שיגור הבכורה יצא לדרך לבסוף ב-28 באפריל 2016 עם שיגור הטיל סויוז 2.1а שנשא מספר לווייני מחקר.
יחסי אלבניה–קוריאה הצפונית
יחסי אלבניה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אלבניה וקוריאה הצפונית. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-28 בנובמבר 1948, למעלה מחודש וחצי לאחר הכרזת קוריאה הצפונית. הממשלות הקומוניסטיות של אנוור הוג'ה וקים איל-סונג הושוו לעיתים קרובות בשל הדמיון ביניהן בבידוד הדיפלומטי ובמשטרים בסגנון סטאליניסטי.
המלחמה הקרה
במהלך מלחמת קוריאה, קוריאה הצפונית וצבא העם הקוריאני נתמכו באופן דיפלומטי על ידי אלבניה. בין ה-29 ביוני ל-1 ביולי 1956, המזכיר הראשון של מפלגת העבודה של אלבניה אנוור הוג'ה אירח את ראש הממשלה קים איל-סונג בטירנה בביקור ממלכתי. ב-6 ביוני 1959 קיבלו הוג'ה וראש הממשלה מהמט שהו את נשיא אספת העם העליונה צ'ו יונג-גון בביקור רשמי של רצון טוב. בשנת 1961, אלבניה וקוריאה הצפונית חתמו על הצהרת ידידות משותפת.
פיצול סיני-סובייטי והידרדרות
לדברי צ'ארלס ארמסטרונג, אלבניה הייתה "מבחן לקמוס" לקביעת מעמדה של קוריאה הצפונית בפיצול הסיני-סובייטי. במהלך הפיצול הסיני-סובייטי, קוריאה הצפונית נקטה בעמדה נייטרלית בעוד אלבניה תמכה בסינים, ותרמה להידרדרות היחסים. זה השפיע על המגעים האלבניים-קוריאנים, כאשר שגריר אלבניה טען באוקטובר 1961 שראש הממשלה קים במהלך פגישת קונגרס במוסקבה "יכול והיה צריך לקיים יותר מגעים עם המשלחת שלנו" וכי "הוא חושש שיבחינו בו הסובייטים." באותו חודש, הותר לשגרירות אלבניה בפיונגיאנג להפיץ חוברות אנטי-סובייטיות לאחר התייעצות מוקדמת עם ממשלת קוריאה הצפונית. באספה כללית של WPK במרץ 1962, הודה ראש הממשלה קים כי "עלינו (קוריאה הצפונית) להתכונן למקרה שברית המועצות תזרוק אותנו הצידה באותו אופן כפי שקרה לאלבניה".
בשנות ה-70 היחסים בין שתי המדינות הידרדרו, כאשר הוג'ה כתב ביוני 1977 כי מפלגת הפועלים הקוריאנית בגדה בקומוניזם על ידי קבלת סיוע חוץ (במיוחד בין הגוש המזרחי למדינות כמו יוגוסלביה). הגינוי שהשמיעה קוריאה הצפונית תרם להתפתחות האידאולוגיה שלו הוג'איזם, אשר הגדירה מדינות כמו קוריאה הצפונית כ"רוויזיוניסטיות". הוא גם תקף את פולחן האישיות של קים, שלטענתו "הגיע לרמה שלא נשמעה כמותה בשום מקום אחר, בין אם בעבר או בהווה, שלא לדבר על במדינה שקוראת לעצמה סוציאליסטית". כתוצאה מכך, היחסים בין שתי המדינות נותרו צוננים עד למותו של הוג'ה ב-1985 ולנפילה לאחר מכן של הרפובליקה הסוציאליסטית העממית שהקים.
תקופה מודרנית
היחסים נורמלו לאחר 1990, אולם לא היו ברמה גבוהה כפי שהיו קודם לכן. בנובמבר 2012, לרגל יום השנה ה-100 לעצמאותה של אלבניה, שלח נשיא הפרלמנט הצפון קוריאני קים יונג-נאם הודעת ברכה לנשיא אלבניה בויאר נישני. כיום, קוריאה הצפונית מיוצגת באלבניה על ידי שגרירותה בסופיה, בולגריה.
עד החתונה
עד החתונה היא סדרת דרמה ישראלית שנכתבה על ידי אבנר ברנהיימר. עונתה הראשונה שודרה בשנת 2008 בערוץ 2 באמצעות הזכיינית רשת, ובשנת 2010 החלו שידורי העונה השנייה של הסדרה. עונתה הראשונה של הסדרה מתמקדת בחתונה הצפויה של איה ורן, המציפה בעיות וקשיים מהעבר. הסדרה עוסקת בסוגיות שונות בתחום הזוגיות, כגון תשוקה, אהבה, מונוגמיה, בגידה, מוסד הנישואים, גירושים, התמודדות עם משברים, המעבר למגורים משותפים ועוד.
הפקה
רוב הסצנות המשמעותיות צולמו בעיר תל אביב, ברחובות כגון רחוב הרצל, שדרות רוטשילד, ורחוב אלנבי. כך למשל, סצנת הצעת הנישואים של איה לרן מתקיימת ברח' אלנבי. הסצנה בה אמיר, בן זוגו של הראל, מחליט לצאת מהארון מצולמת בשדרות רוטשילד. בסוף העונה, איה מחליטה להישאר לבד ללא רן וללא יוחאי, היא מצולמת הולכת לבדה ברחוב הרצל. הסצנה בה ניתן להבין כי צמרת בוגדת בבן זוגה, מצולמת על רקע מועדון חשפנות ברח' אלנבי. סצנת הסיום של העונה השנייה, בה רן ואיה מתנשקים, מצולמת בכיכר רבין. כנראה, רמז לסרט "הזירה". הבדרה כלל פרסום סמוי לגלולות היום שאחרי, פוסטינור.
רקע כללי
רן לוריא, אדריכל צעיר, ואיה שדות, תחקירנית המנסה להתקבל לתואר שני בפסיכולוגיה, הם זוג צעיר המתגורר בתל אביב. הסדרה נפתחת בהיכרות עם הזוג כאשר הם מתכוננים לחתונתם. יוחאי, חברו הטוב של רן, שהיה לו רומן עם איה בזמן שרן ואיה נפרדו, חוזר משהייה מחו"ל וגורם לרן חוסר ביטחון ולאיה היסוסים לגבי החתונה. איה מפתחת רומן עם יוחאי בזמן ההכנות לחתונה, עד שהדבר מתגלה לרן, והשניים מחליטים להיפרד ולבטל את החתונה. במקביל למשפחות, עוקבת הסדרה גם אחרי מערכת היחסים של אחיה של איה, הראל, עם מעצב שמלות כלה בשם אמיר, ואחרי השותפה לדירה של איה ורן, צמרת. צמרת היא רווקה מושבעת בעלת בלוג מצליח באינטרנט וסופרת מתחילה. היא מנהלת רומן עם עורך ספרה, איתן, נשוי ואב לילדים. לבסוף איתן עוזב את משפחתו עבור צמרת, והם עוברים לגור יחד.
עונה ראשונה
הוריה של איה, אורי ודידי, מתקשים לשלם עבור הוצאות החתונה, בעקבות פיטורי אביה. האב, איש קשה ומיושן, מתוסכל מהעובדה שאינו עובד ומוציא את התיסכולים על אשתו. הוא מתקשה לקבל את העובדה שבנו, הראל, הוא הומוסקסואל. האם, לעומתו, היא רכה יותר וסבלנית, אולם לקראת סוף העונה היא מחליטה שברצונה להתגרש. העונה הראשונה מסתיימת בניסיון התאבדותו של אורי, כאשר הוא נוסע ליער לירות בכלבו הזקן שסובל ממחלה קשה. בעונה השנייה מתברר כי ניסיון ההתאבדות נכשל. מנגד, רן מגלה שיש לו אח בן 15, שנולד כתוצאה מבגידה חד פעמית של אביו, בועז. תמי, אשתו של בועז. מתקשה להשלים עם הבגידה שארעה לפני 15 שנה. עם זאת, כאשר בנו של בועז, יונתן מגיע אל המרפאה מבלי להזדהות, תמי היא זו שמבינה שהוא בנו של בועז. יונתן עוזב את בית אמו ועובר לגור עם בועז ותמי, למורת רוחה של תמי, שבסופו של דבר נשבית בקסמו.
עונה שנייה
לאחר פרידתם של רן ואיה, רן מתחתן עם אתי, עורכת דין צעירה שהכיר עוד בתקופה שהיה עם איה, ויצאה קודם לכן עם יוחאי. אתי נכנסת להריון ורן מקבל הצעת עבודה אטרקטיבית בבולגריה. ברבות הזמן, רן מגלה כי הזוגיות עם אתי לוחצת עליו חונקת אותו ולא מתאימה לו. איה מפתחת קשר עם אייל, סטודנט-קצין בקבע שלומד איתה. אייל מאושם בהתעללות בחייל, עומד למשפט צבאי ובעקבות כך מחליט לעזוב את הצבא. על מנת לתמוך בו איה מסכימה להצעתו לצאת לחופשה בהודו ועוצרת את לימודיה לתואר שני. אייל מתחרט על הנסיעה ומאשים את איה באי יציבותו ובהחלטתו לעזוב את הצבא. בסוף העונה איה מחליטה לעזוב את אייל. ובסצנת סיום העונה, איה ורן נפגשים בכיכר רבין בת"א, ומתנשקים. זאת ועוד, תמי מנסה למצוא יעוד בשנות החמישים לחייה. דידי מפתחת קשר עם משורר שפגשה בחדר כושר, בזמן שאורי, גרושה, מתאושש מהדיכאון שהיה בו. בסוף העונה הוא עוזב לקנדה. הראל מתקשה בחיפוש אחר מקצוע, בזמן שבן זוגו, מצליח כמעצב אופנה. בעקבות כך, הוא עוזב לתקופה קצרה את אמיר וחוזר לבית אימו. לבסוף הוא מחליט להיות קונדיטור, חוזר לאמיר, והשניים מחליטים להינשא.  בעקבות המיתון, צמרת, מפסיקה את עיסוקה כסופרת וחוזרת להיות מתווכת נדל"ן. צמרת לא מצליחה להיות מאושרת בזוגיות והיא בוגדת לרוב עם גברים מזדמנים. בסוף העונה השנייה, צמרת פוגשת ביוחאי, בשנית, ותולה את כישלונה בזוגיות בפגישה האקראית איתו, ונושקת לו.
קישורים חיצוניים
ביקורות
הלל קליין
הלל קליין (20 במרץ 1923, קרקוב – 14 בדצמבר 1985, ירושלים) היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי ישראלי, יהודי יליד פולין. קליין שרד את השואה כאסיר במחנות ריכוז. הוא תרם רבות לחקר הפסיכולוגי של טראומות השואה וההתמודדות איתן ונמנה עם מובילי המחקר הפסיכואנליטי בישראל. קליין התגורר בירושלים, לימד כפרופסור באוניברסיטה העברית וכיהן כמנהל בית החולים הפסיכיאטרי איתנים בירושלים.
קורות חייו
הלל קליין נולד בקרקוב בשנת 1923 כצעיר מבין חמשת ילדיהם של הורים יהודים. אביו היה בן למשפחת סוחרים מודרנית ואמו בת לרב חסיד. בילדותו קיבל קליין חינוך מסורתי דתי יהודי ובהמשך השכלה תיכונית. בגיל 16 אחרי פלישת גרמניה הנאצית לפולין הצטרף למחתרת. בשנת 1942 נתפס על ידי הגרמנים ונשלח למחנה ריכוז פלאשוב ואחרים. בשנת 1945 שוחרר על ידי הצבא הסובייטי ממחנה הריכוז טרזיינשטט. אחרי המלחמה למד רפואה באוניברסיטת מינכן וחי בשוודיה. ב-1954 עלה לישראל. עבד כפסיכיאטר ופעל בחברה הפסיכואנליטית בישראל ולימד באוניברסיטה העברית, בין היתר במכון ליהדות בת זמננו. עסק במחקרים פסיכואנליטיים, בעיקר בתחום השלכות טראומות השואה על הניצולים ומשפחותיהם בישראל ובגולה. קליין ניהל את בית החולים הפסיכיאטרי "איתנים" בירושלים. בימי כהונתו בבית החולים איתנים הוקמה בו מחלקה שיקומית מיוזמת יחיאל שרשבסקי ואחרים. הלל קליין נפטר בירושלים בשנת 1985.
חיים אישיים
היה נשוי לד"ר הורטנזה קליין, רופאת-שיניים לילדים ומרצה בבית ספר לרפואת-שיניים של האוניברסיטה העברית והדסה. בני הזוג הולידו שתי בנות: אסתי ומיקי. בתו אסתי הייתה נשואה לשריה עופר.
שלום אדוני הנסיך
שלום אדוני הנסיך הוא משחק קלפים המיועד ל-2 שחקנים ויותר. המשחק לרוב משוחק באירועים חברתיים.
מטרה
מטרת המשחק היא להיפטר מכל הקלפים בחפיסה שלך, ולאסוף כמה שפחות קלפים וזאת באמצעות שמירה על הכללים ושמירה על מהירות תגובת טובה.
מהלך המשחק
בכל תחילת תור, על השחקן לעשות שני דברים במקביל:
1) להכריז מספר מ-2 עד 10 לפי הסדר (כלומר - השחקן הראשון יגיד "שתיים", השני "שלוש" השלישי "ארבע" וכך הלאה, וכשמגיעים ל-10 חוזרים ל-2. הכרזת המספרים נמשכת כל המשחק).
2) להפוך את הקלף העליון מהחפיסה שלו (מבלי להסתכל עליו לפני) ולשים אותו במרכז השולחן כך שכולם יוכלו לראות אותו (המטרה היא ליצור ערימת קלפים במרכז).
מקרים בהם כל השחקנים מושיטים את ידם במהירות אל הערימה שבאמצע
1) אם נשלף אס.
2) אם נשלפו שני קלפים רודפים זהים (3 ולאחר מכן עוד 3, נסיך ולאחר מכן עוד נסיך וכו').
3) אם הקלף שנשלף זהה למספר שהוכרז בתחילת התור (השחקן הכריז "חמש" ונשלף 5 וכו').
כאמור - כולם משיטים את ידם במהירות והאחרון לוקח את הקלפים שבאמצע.
מקרים בהם שחקן לוקח את הקלפים שבאמצע
1) אם היה השחקן הכי איטי כשהיה צריך לשים את היד באמצע.
2) אם לא הכריז מספר בתחילת התור או הכריז מספר לא נכון.
3) אם התבלבל במחווה לקלפים מיוחדים (הכריז: "שלום אדוני הנסיך!" במקום: "שלום הנסיך!", השתחווה לג'וקר, הצדיע ביד שמאל וכו').
4) אם שם ידו במרכז כשלא היה צריך.
5) למעשה כל תזוזה שהיא מהחוקים הרשומים או התבלבלות של שחקן - עליו לקבל את הערימה שבאמצע כעונש.
מנצח
השחקן שנשאר ראשון ללא קלפים בחפיסתו הוא המנצח (ניתן להמשיך לשחק עד שנשאר מפסיד אחרון).
תראה איך אני
תראה איך אני (ברוסית: Смотри как я) הוא סרט הרפתקאות קומי רוסי, שביים יגור סלניקוב. הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה התקיימה ב-17 בספטמבר 2020. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים עוד קודם לכן אך יציאתו לאקרנים נדחתה בעקבות סגירת בתי הקולנוע לאור התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
עלילה
אוליה היא ילדה מטורפת שברחה מבית יתומים. מקסים הוא בחור עיוור שנמאס לו מהמוזרויות של אביו העשיר. לאחר שנפגשו במקרה, החבר'ה מחליטים לעזוב הכל וללכת לים. למה לא - למקסים יש את הכסף של אבא, לאוליה יש חשק מטורף להרפתקאות. הם צעירים ורוצים חופש, הם פשוט רואים זאת בדרכם שלהם. מה שהופך את המסע למבריק ומרתק יותר.
אורקורפטור
אורקורפטור (שם מדעי: Orkoraptor) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת המגרפטוריים, שחי באמריקה הדרומית במשך תור הקרטיקון לפני 100.5 עד 83.6 מיליון שנה מזמננו בקירוב. המאובנים שלו התגלו בתצורת סרו פורטלסה ובתצורת מטה אמרייה  שבדרום פטגוניה, ארגנטינה. משמעות שמו היא משפת טוולצ'ה, שפת הקבוצה האתנית של הטוולצ'ה שחיו באזור הגילוי ופירושו: "שודד משונן מהנהר", עקב הימצאו בקרבת הנהר לה לאונה. הסוג הכיל מין אחד - Orkoraptor burkei, על שם החוקר קולמן בורק שתמך בגילוי וסיוע לחפירות. ממצאי הדינוזאור כללו עצמות שוקה ושאר עצמות רגליים, כמה שיניים וחוליות זנב.
האורקורפטור היה תרופוד בינוני באורך של 6 מטרים ומשקל של 500 קילוגרם, על פי החוקר גרגורי ס. פאול. הוא היה בעל זרועות ארוכות יחסית לתרופוד, בעל מבנה שיניים מחודדות וחוטם רחב אך מעט נמוך. מבנה גופו עשה אותו דומה לקלורוזאורים, אך הוא היה בעל מאפיינים מעט שונים. במקור הוא שויך לקבוצה מנירפטורים, אך עקב ממדי גופו ומבנה שיניו הרעיון בוטל.
ג'סי וילקוקס סמית
ג'סי וילקוקס סמית (באנגלית: Jessie Willcox Smith; 6 בספטמבר 1863 – 3 במאי 1935) הייתה מאיירת אמריקאית בתקופת הזהב של האיור האמריקני. היא תרמה לספרים ומגזינים במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים. סמית איירה סיפורים ומאמרים ללקוחות כמו Century, Collier's, Leslie's Weekly, Harper's, McClure's, Scribners ו- The Home' Ladies. היא איירה כשישים ספרים, ביניהם אמא אווזה ונשים קטנות.
ראשית החיים
ג'סי וילקוקס סמית נולדה ב־6 בספטמבר 1863 בפילדלפיה, פנסילבניה. היא הייתה הילדה הצעירה ביותר שנולדה לצ'ארלס הנרי סמית, מתווך השקעות, וקתרין דויט וילקוקס סמית. ג'סי למדה בבתי ספר יסודיים פרטיים. בגיל שש עשרה נשלחה לסינסינטי, אוהיו לגור עם בני דודיהם ולסיים את השכלתה. היא הוכשרה להיות מורה ולימדה בגן ילדים בשנת 1883. עם זאת, סמית גילתה כי הדרישות הגופניות של עבודה עם ילדים היו מאומצות מדי עבורה. בגלל בעיות גב, היא התקשתה להתכופף להרים אותם. היא שוכנעה להשתתף בשיעורי האמנות והבינה שיש לה כישרון לרישום.
השכלה וקריירה מוקדמת
בשנת 1884 או 1885, סמית למדה בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה (קולג' מור לאמנות ועיצוב) ובשנת 1885 למדה באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה, אצל הצייר תומאס אייקינס ותומאס פולוק אנשוץ. שם סמית החלה להשתמש בצילום כמשאב באיוריה. אף על פי שההתנהגותו של אייקינס הייתה יכולה להיות קשה, במיוחד עם סטודנטיות, הוא הפך לאחד המשפיעים העיקריים עליה. במאי 1888, בעוד סמית הייתה עדיין באקדמיה בפנסילבניה, האיור שלה ״שלוש נערות קטנות״ פורסם במגזין סנט ניקולס. האיורים היו מסלול אמנותי מרכזי שבו נשים יכלו להתפרנס באותה תקופה. יצירת איורים לספרי ילדים או לספרי משפחה נחשב לקריירה מתאימה לאמניות, מכיוון שהיא הושפעה מאינסטינקטים אימהיים, כמו גם מהאפליה המגדרית האופיינית לאותם ימים. האיור הפך לנפוץ, הן בגלל שיפור תהליכי הדפסת הצבעים והן בגלל התחייה באנגליה של עיצוב ספרים.
סמית סיימה את לימודיה בפילדלפיה ביוני 1888. באותה שנה היא התקבלה לעבודה במחלקת הפרסום של המגזין הראשון לנשים. תחום האחריות של סמית היה לסיים את הסקיצות הגסות, ולהכין פרסומות במגזין. בתפקיד זה היא איירה ספר שירה חדש: חרוזים ומקצבים לנערים ונערות מקוטב לקוטב (1892) מאת מרי ויילי סטאבר.
במהלך תקופתה במגזין לנשים, סמית נרשמה בשנת 1894 לשיעורים שלימד האוורד פייל במכון דרקסל, (אוניברסיטת דרקסל). פייל דחף אמניות רבות מדורה של סמית להילחם על זכותן לעבוד עבור בבתי ההוצאה הגדולים. הוא עבד מקרוב במיוחד עם אמנים רבים שראה כ"מחוננים". היא למדה אצל פייל עד שנת 1897.
"בנות הורד האדום"
בזמן שלמדה בדרקסל, פגשה סמית את אליזבת שיפן גרין וויולט אוקלי, שהיה להן כישרון דומה ואינטרסים הדדיים. הן פיתחו ידידות לכל החיים. האמניות האלה חלקו סטודיו ברחוב הערמונים בפילדלפיה. המורה שלהם האוורד פייל עזר למצוא להן את העבודה הראשונה של איור ספרים. בסוף המאה ה-19, הקריירה של סמית פרחה. היא איירה מספר ספרים, יצרה עבור כתבי-עת וכן הפיקה פרסומות. עבודותיה התפרסמו בכתב העת Scribner, ב- Harper's Bazaar, ב- Harper's Weekly ובמגזין St. Nicholas. היא זכתה בפרס על האיור ״רחיצת ילדים״.
גרין, סמית ואוקלי נודעו בכינוי "בנות הורד האדום" של שם פונדק ״הורד האדום״ בוילנובה, פנסילבניה, שם חיו ועבדו יחד במשך ארבע שנים החל בראשית המאה העשרים. הן חכרו את הפונדק, ואליהן הצטרפה אמה של אוקלי, הוריה של גרין והנרייטה קוזנס, שניהלה את הגנים והפונדק.
אליס קרטר כתבה ספר על הנשים בכותרת "בנות הוורד האדום: סיפור של אמנות ואהבה", לתערוכה של עבודותיה במוזיאון נורמן רוקוול. מנהלת המוזיאון לורי נורטון מופט אמרה עליהן, "הנשים הללו נחשבו לאמניות המשפיעות ביותר על חיי הבית האמריקאי בראשית המאה העשרים. התמונות הפואטיות והאידיאליזציה שלהן באיורים, עדיין שולטות כארכיטיפים של אימהות וילדות לאורך המאה העשרים." סמית הציגה באותה שנה באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה וזכתה בפרס. כאשר הפסידו האמניות את המשך חוזה השכירות בפונדק בשנת 1904, שופץ עבורן בית בווסט מאונט איירי בפילדלפיה על ידי יום פרנק מיילס. הן קראו לביתן ולמקום העבודה המשותף החדש שלהן בשם "קוגלה", שנשאב מראשי התיבות של שמות המשפחה שלהן ושל חברתה לחדר של סמית, הנרייטה קוזנס.
המשך הקריירה
סמית הייתה שייכת לתנועה ״אשה חדשה״, בה האמניות היוו גורם חשוב בהפצת מסריהן ודרישתן לשוויון ושינוי מעמדן בחברה הגברית. ככל שנכנסו יותר נשים לקהילה האמנותית, שכרו המו"לים נשים כדי ליצור איורים המתארים את העולם מנקודות מבט של נשים. זאת בציפייה להגדיל את תפוצת המגזינים והספרים, שנשים היו עיקר קהל היעד שלהם באותה תקופה.
מאיירות מצליחות נוספות היו ג'ני אוגוסטה בראונסקום, רוז אוניל, אליזבת שיפן גרין וויולט אוקלי.
סמית העדיפה ליצור איורים לכריכות ולסיפורים, וכן איירה פרסומות שנשאו את חתימתה. על פי המוזיאון הלאומי לאיור אמריקני, סמית נחשבת על ידי רבים כ"המאיירת הגדולה ביותר של ספרי ילדים", ויצירתה הושוותה לזו של מארי קאסאט בגלל התיאור האהוב עליה של ילדים.
סמית הייתה חברה ב״מועדון הפלסטיק״ של פילדלפיה (נוסד בשנת 1897), ארגון שהוקם במטרה לקדם את "אמנות למען האמנות". חברים נוספים כללו את אלנור אבוט, ויולט אוקלי ואליזבת שיפן גרין. קבוצת הנשים שהקימה את הארגון היו סטודנטיות של האוורד פייל. הוא הוקם כדי לספק אמצעים לעידוד הדדי באופן מקצועי וליצור הזדמנויות למכור את עבודותיהן.
בשנת 1903, חברת המאיירים בחרה בפלורנס סקובל שין ואליזבת שיפן גרין כחברות הראשונות שלה. סמית, אוקלי ומאי וילסון פרסטון הפכו לחברים בשנה שלאחר מכן. הם היו חברים מקורבים עד 1920, אז קיבלו חברות מלאה בארגון. על פי מאמר שהודפס בניו יורק טיימס בשנת 1910, הרוויחה סמית 12,000 דולר ארצות הברית (329,271 $ נוכחיים) לשנה הפכה לפופולרית כמו כוכב מדיה. סמית הייתה ידועה במיוחד בזכות האיורים שלה וכרזות הפרסום של ילדים ונשים, שפנו למיליוני אנשים.
במהלך השנים הבאות היא המשיכה ליצור איורים למגזינים, כולל סדרה של איורים ״לאמא אווזה״ שהודפסו במגזין. אלה נעשו בשחור לבן עד אמצע שנת 1914 כאשר החלו להיות מודפסים בצבע. האיורים שלה שוחזרו בספר ״אמא אווזה״. הספר היה הצלחה מסחרית. הביוגרף אדוארד נודלמן כתב, "איור הכריכה לספר זה, בו נראים שני ילדים השוכנים תחת כנפיו של אמא אווזה, הוא אחת התמונות הכי נעימות וחמות של סמית. השלווה המוצגת בתנוחת ובביטוי של הילדים, יחד עם הדאגה החומרית של אמא אווזה, מעידה על גאונותה של סמית." לסמית היה כשרון לצייר ילדים, תוך שימוש משכנע בחלב, ועוגיות כדי להשיג מודל של ילדים רגועים.
במאמר שלה באוקטובר 1917 כתבה כי "ילד תמיד יסתכל ישירות על כל מי שמספר סיפור, אז בזמן שאני מציירת אני מספרת סיפורים יפים."
היא קיבלה את תפקיד ציור השער המודפס של כתב העת Good Housekeeping מדצמבר 1917 עד אפריל 1933, והפכה לאמנית עם הטווח הארוך ביותר של עיצוב עטיפות מגזינים מאוירים. היא יצרה בסך הכל 184 איורים של סצנות משפחתיות עבור המגזין. המגזין אמר עליה, "אין ספק שאף אמן אחר אינו כשיר להבין אותנו, ולעשות עבורנו תמונות שאנחנו כמגזין שואפים אליהן."
היא הייתה אחת המאיירות בעלות השכר הגבוה ביותר באותה תקופה, והרוויחה מעל 1,500 $ לכל כריכה. סמית יצרה גם איורים לקודאק ופרוקטר אנד גמבל במהלך הקריירה שלה. היא הכינה איורים למגזיני קולייר ולספריו של צ'ארלס דיקנס, כמו "טייני טים", ו"דוד קופרפילד". סמית המשיכה ליצור איורים לאורך כל חייה, וגם הגדילה את מספר הדיוקנאות שציירה החל משנת 1925. היא מינפה טכניקה שלמדה מאייקינס בשנים מאוחרות יותר. היא השתמשה בצילום ככלי עזר בעת יצירת דיוקנאות.
סגנון אומנותי
, הסגנון של סמית השתנה במהלך חייה. בתחילת הקריירה שלה היא השתמשה בגבולות כהים כדי לתאר חפצים ואנשים צבעוניים בהירים. בעבודות מאוחרות היא ריככה את הקווים והצבעים עד שכמעט הם נעלמו. סמית עבדה בטכניקה מעורבת: שמן, צבעי מים, פסטלים, גואש, פחם, כל מה שהיא הרגישה שנתן את האפקט הרצוי לה. לעיתים קרובות היא כיסתה צבעי שמן על פחם, בנייר שמרקמו הוסיף אלמנט חשוב ליצירה. השימוש בצבע שלה הושפע מציירי האימפרסיוניזם הצרפתי.
עיקר עבודתה של סמית עוסקת בילדים ואהבה אימהית. סמית ניסתה כל הזמן ניסתה לשחזר את דימוי האהבה שהייתה נחוצה לה בילדותה. סמית העדיפה להשתמש בילדים רגילים במקום בשחקנים ילדים, מכיוון שהיא מצאה שלילדים מקצועיים אין את אותה נשמה, או רצון לחקור, בהשוואה לילדים חובבים. היא הייתה מזמינה את חברותיה לבקר, ולראות את ילדיהם משחקים, כדי להשתמש בהם כהשראתה.
מוות ומורשת
אף על פי שמעולם לא היה חובבת טיולים, סמית הסכימה לסייר באירופה בשנת 1933 עם איזבל קראודר, שהייתה אחייניתה של הנרייטה קוזנס. במהלך נסיעתה, בריאותה הידרדרה. לאחר מכן מתה ג'סי סמית בשנתה בביתה בקוגשיל בשנת 1935, בגיל 71.
בשנת 1936 קיימה האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה תערוכה רטרוספקטיבית לכבוד יצירותיה.
בשנת 1991, סמית הפכה לאישה השנייה שנכנסה להיכל התהילה של אגודת המאיירים. לוריין פוקס (1979) הייתה האישה הראשונה. בקבוצה הקטנה של נשים שנחשפו, שלוש היו "בנות הוורד האדום": ג'סי וילקוקס סמית, אליזבת שיפן גרין (1994) ויולט אוקלי (1996).
סמית הורישה 14 עבודות מקוריות לאוסף "הקבינט של האיור האמריקני" של ספריית הקונגרס כדי לתעד את תור הזהב של האיור (1880–1920).
העיתונים של סמית מופקדים באוסף הארכיונים לאמנות אמריקאית במכון סמיתסוניאן.
נחל כנף
נַחַל כָּנָף הוא נחל אכזב, אשר עובר במרכז רמת הגולן ונשפך לכנרת באזור מושב רמות.
אורכו של הנחל כ-12 קילומטרים והוא זורם ממזרח לכיוון מערב. בחלקו המערבי הוא זורם בוואדי המגיע לעומק של כ-200 מטרים. השם כנף שעל שמו גם קרוי מושב כנף, מקורו בחורבת כנף הסמוכה. באזור מרכז הואדי מעל ערוץ הנחל נמצא מושב כנף. בנוסף, קרוב לאזור שפך הנהר ופתח הואדי נמצא מושב רמות.
הנחל ניזון לאורכו ממספר מעיינות קטנים, בהם מעיין כנף הנובע בדופן המדרון הצפוני של הואדי, ליד מושב כנף.
קהילת יהודי אוטבוצק
קהילת יהודי אוטבוצק מנתה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 כ-5,400 יהודים – שהיוו כמעט שני שלישים מאוכלוסייתה שמנתה כ-8,500 נפשות. אוטבוצק הייתה אתר הנופש הגדול ביותר בסביבות ורשה, ויהודים רבים התפרנסו בה מענפי התיירות.
העיר אוטבוצק הוכרה על ידי טובי הרופאים שבמדינת פולין כמקום מרפא למחלות שונות ובעיקר למחלות ריאות, הייתה מלאה צדקה וחסד, כי אליה נהרו חולים מכל המדינה, ברובם עניים מרודים. (העשירים נסעו למקומות המרפא הגדולים בחו"ל). לאוטבוצק הגיעו מאות ואלפים תלמידי חכמים ובני ישיבות, אשר מחלתם הביאה אותם לאוטבוצק מכל קצווי המדינה, וכדי לעזור לאומללים אלה נוסדו בעיר הזאת חברות ביקור חולים וקופות של צדקה שסיפקו לכל הנצרכים הנזקקים את צורכיהם המרובים. בבתי המלון ובבתי המרפא, היו קיימות קופות של צדקה, וכל אורח שבא להנפש וליהנות מאווירה הטוב של אוטבוצק היה מוסיף למחיר היומי שעלה לו במלון תשלום מיוחד לקופה זו, והכסף שהצטבר לסכומים גדולים היה נמסר לחברות שנוסדו כדי לעזור לכל הנזקקים.
העיר הוכרה גם כבירת האדמו"רים בפולין, כיוון שקבעו את דירתם בעיר רבים מגדולי אדמו"רי פולין, והמקום נהפך למרכז התורה והחסידות במדינה. היו גדולי חסידות שגרו שם רק בחודשי הקיץ, מיד אחרי חג הפסח עד אחרי חג הסוכות.
נוסף על כך עסקו יהודי אוטבוצק במגוון של מקצועות והיו בהם רופאים, נגנים, מלצרים ובעלי אטליזים.
בקרב יהודי אוטבוצק פעלו מפלגות ציוניות וגם אגודת ישראל והבונד. בעיר פעלו מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, אגודות ספורט וארגונים של תנועות הנוער. בין שתי מלחמות העולם היו בעיר כמה תקריות אנטישמיות ששיאן במהומות נגד היהודים שפרצו בה ב-1936.
תולדות הקהילה בשואה
העיר אוטבוצק נכבשה בידי הגרמנים ב-29.9.39 ומאותה עת החלה נדידה של האזרחים, בעיקר צעירים, למזרח, שנתפס כמוגן יותר. מספר כלל התושבים (כולל זמניים, שנהנו מאתרי המרפא בעיר) מנה 24,000, ויותר ממחציתם יהודים שבאו להיעזר במוסדות המרפא שבה. רציחתם של היהודים בעיר על ידי הגרמנים החלה מיד וכן שוד רכושם וכפייתם לעבודות שונות. לקראת סוף אותה שנה (1939) הוטלו גזרות ופקודות מגבילות נוספות על יהודי העיר, כמו סימון במגן דוד חנויות יהודיות, נשיאת טלאי צהוב על הזרוע של בני 12 ומעלה.
באוקטובר 1939 הוקם באוטבוצק יודנרט בראשותו של י' לסמן (Lasmann). בין תפקידיו היה איסוף כספי כופר לגרמנים ואספקת כוח אדם לעבודת כפייה ולמחנות העבודה. רוב יהודי העיר גורשו בקיץ 1940 למחנות שבאזור לובלין וטישובצה (Tyszowce) ולמחנה ההשמדה טרבלינקה שרבים מיהודי העיר השתתפו בבנייתו.
גורל יהודי הקהילה בשואה
ביום כ"ה באלול ה'תרצ"ט, קבוצת יהודים בראשות האדמו"ר מאמשינוב חשה שהגרמנים עומדים להיכנס לאוטבוצק, והם ברחו מהעיר. בטרם הספיקו להתרחק הרבה מאוטבוצק, כבר נשמע קול הפצצות שהטילו הגרמנים עליה.
ההוראות על הקמת גטאות בנפת ורשה ניתנו ביולי 1940. בקשתו של ראש עיריית אוטבוצק, יאן גדמסק (Jan Gademsk), לדחות את הקמת הגטו בעירו, היות שהיא עיר מרפא וכלכלתה מתבססת על הענף הרפואי, נענתה בסירוב. ההוראה להקמת הגטו בעיר החלה לצאת לפועל ב-26 בספטמבר 1940, במתן צו ליהודי המקום לעזוב את העיר תוך שבועיים בלבד (חלק מיהודים בעיר שהו בה רק תקופה קצרה פחות מחצי שנה ורובם הגיעו אליה מסיבות רפואיות ולמטרות החלמה, מיעוטם חיו באזורים היהודים כבר קודם לכן). ברנרד קרונברג (Bernard Kronenberg) שימש בתפקיד שירות סדר יהודי כאשר הוקם הגטו בעיר.
ג'ורג' ויליאם פאלמר
ג'ורג' ויליאם פאלמר (באנגלית: George William Palmer; 23 במאי 1851 – 8 באוקטובר 1913) חבר לשעבר בפרלמנט הבריטי.
חייו הפרטיים
ג'ורג' ויליאם פאלמר נולד בעיר רדינג, אביו היה ג'ורג' פאלמר ראש העיר רדינג, ואמו אליזבת שרה אשר הייתה בתו של רוברט מטייראד. כמו כן היה ג'ורג' חבר במשפחת פאלמר, אשר הייתה הבעלים של "הנטלי ופאלמר" (Huntley & Palmers), חברה ליצור ביסקוויטים בעיר רדינג אשר באנגליה.
חייו הפוליטיים
כמו אביו, פנה ג'ורג לחיים הפוליטיים והיה לראש העיר רדינג, ולנציג העיר בפרלמנט הבריטי.
קהילת יהודי אוטבוצק
גורל יהודי הקהילה בשואה
עד 1941 לא היה הגטו מגודר, ובעזרת שוחד לשומרים פולנים הצליחו מבריחים יהודים להכניס לתוכו מעט דברי מזון. גם בגטו המשיכו הגרמנים לדרוש יהודים לעבודת כפייה. בגטו הוקם "גדוד עבודה" של כ-4,000 איש שיצאו כל יום לעבודת כפייה במחנות הצבא הגרמני.
כדי לסייע לנזקקים הקים היודנרט כמה מוסדות סעד, לרבות שלושה מטבחים ציבוריים, בית יתומים ובו כ-200 ילדים, ובית ילדים שחיו בו כ-100 ילדים עקורים. כמו כן הקים היודנראט מחלקה סניטרית לפיקוח על בית החולים. היה בגטו גם בית חולים לחולי נפש ובו כ-100 חולים. גם מערכת החינוך המשיכה להתקיים בגטו, נפתחו בו בתי ספר יסודיים וגני ילדים, התקיימו בו חוגים ללימוד תורה וניתנו הרצאות בספרות ובהיסטוריה. למרות ההתארגנות לעזרה לעניים הלך הפער החברתי בין תושבי הגטו וגדל: האמידים יכלו לקנות מוצרי מזון שונים ולפדות את עצמם מעבודת הכפייה, אבל כ-6,000 מתושבי הגטו נזקקו לעזרה לצורך קיום בסיסי.
בראשית 1941 הלך מצבם של תושבי הגטו והחמיר. ב-10 בינואר 1941 הוקמה סביב הגטו גדר, ומי שהעז לצאת נורה במקום. שוד רכושם של היהודים נמשך, ובחורף 1941/42 הוחרמו כל דברי הפרווה שלהם. ב-7 ביולי 1941 צומצם שטחה של שכונת המרפא והוצאה פקודה המתירה את מגוריהם של המחלימים ואנשי הצוות הרפואי בלבד רק בשלושה מוסדות מרפא בה.
בחורף 1942 נקראו היהודים להתייצב בתחנת איסוף, כביכול לשם רישום בעלי מקצוע. רק מעטים הגיעו. בעזרת שירות הסדר היהודי הוצאו מן הגטו כ-150 צעירים וגורשו לטרבלינקה. הגירוש הבא לטרבלינקה היה באפריל 1942, כשדרשו הגרמנים 400 צעירים – שוב באמתלה שישולחו לעבודה. גם הפעם הוצאו מהגטו כמה מאות יהודים בעזרת שירות הסדר היהודי וגורשו לטרבלינקה.
חיסול הגטו החל ב-19 באוגוסט 1942. בגטו אוטבוצק היו אז כ-12,000 יהודים. יום לפני תחילת החיסול הגיעו לאוטבוצק פלוגות ס"ס וכוחות אוקראינים, וכן הגיע מפקד יחידת הגירוש ברנט (Brandtt) ומינה את ברנרד קרוננברג לראש היודנרט. תפקידו הראשון של קרוננברג היה לדאוג בתוך 24 שעות לפירוק בתי החומר של הגטו ולהשתמש בחומרים כדי לבנות חומה סביבו. לפני הגירוש הכללי נרצחו כל החולים שבבתי החולים בגטו וכן צוות הרופאים והאחיות בבית החולים לחולי נפש. ביום חיסול הגטו נשלחו כ-8,000 יהודים לטרבלינקה ולאושוויץ. הפולנים תושבי המקום בזזו את רכושם. כמעט כל היהודים שהצליחו לברוח ליערות נתפסו ונרצחו. השוטרים היהודים נשלחו לווילנוב (Wilanow) ולמחנה טרחומין (Tarchomin), ושם נורו גם הם.
לאחר השואה
בינואר 1945, מיד לאחר שכבש הצבא האדום את ורשה וסביבותיה מידי הגרמנים, הגיעה לאוטבוצק פרנצישקה אוליבה, ניצולת השואה, לחפש קרובי משפחה. היא לא מצאה אף אחד מקרוביה, אך נתקלה שם באקראי בחייל סובייטי ולידו ילדים יהודים עזובים. החייל הפנה אותה למבנה נטוש – הבית שברחוב פְּרוּסָה 11, שבו פעל עד הפלישה הגרמנית ב-1939 פנסיון "זָאכֶנטָה" של המו"ל הוורשאי לשעבר בנימין שימין ואשתו רבקה. אוליבה זכתה לעזרתו של מפקד בית חולים שדה סמוך של הצבא האדום וכך החלה לטפל בילדים. בחודש מרץ 1945 לקח הוועד המרכזי של יהודי פולין את בית הילדים תחת חסותו, ולמנהלת הבית מונתה לובה בייליצקה בלום.
למוסד הגיעו ילדים ניצולי השואה. ביוני הגיע מספרם לכ-130. מרבית אנשי הצוות היו אף הם ניצולים. בית הילדים נתמך על ידי הג'וינט. הוא פעל עד סוף שת 1949. בין השוהים בבית הילדים היה שמעון ישראלי (אז פּוֹסֶסוֹרסקי), לימים זמר, שחקן, סופר ואיש קולנוע ישראלי.
אחרי השואה התיישבו ב אוטבוצק כ-400 יהודים, אך ככל הידוע, עזבו כולם את פולין תוך כמה שנים. בתקופה ההיא הקימו היהודים בעיירה בית יתומים ובית מרפא יהודי.
ג'ורג' ויליאם פאלמר
חייו הפוליטיים
ג'ורג ויליאם פאלמר שירת כחבר המפלגה הליברלית בפרלמנט הבריטי מטעם מחוז רדינג משנת 1892 ועד להפסדו בבחירות של שנת 1895.
בשנת 1898 קיבל ג'ורג חזרה את מקומו בפרלמנט הבריטי בבחירות הביניים בעקבות מותו של חבר פרלמנט מכהן, והחזיק בתפקיד עד להתפטרותו בשנת 1904 מסיבות בריאות.
ג'ורג' ויליאם פאלמר החזיק בבעלותו את האחוזה "בית מרלסטון" בכפר באקלברי אשר במערב מחוז ברקשייר באנגליה.
Supalonely
Supalonely הוא שיר של הזמרת הניו זילנדית ביני בהשתתפות הזמר האמריקאי גאס דפרטון. תחילה השיר פורסם כרצועה במיני-אלבום השני שלה, סטלה וסטיב ב-15 בנובמבר 2019, ולאחר מכן הפך לסינגל השלישי והאחרון של האלבום. השיר זכה לפופולריות עצומה בפלטפורמת שיתוף הווידאו המקוון טיקטוק במרץ 2020, וצבר יותר מ-6.9 מיליארד הופעות ברשת זו במשך החודש. במצעדים הגיע השיר בשיאו לבין 40 הראשונים ביותר מ-25 מדינות, בהן בריטניה, ארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, הולנד וניו זילנד, והוסמך לתואר זהב בשבוע השני שלו באחרונה.
רקע כללי
Supalonely נכתב במהלך טיול בן חודש בלוס אנג'לס. השיר היה בהשראת פרידתה מבן זוגה, והוא נכתב כשיר בו תוכל ללעוג לעצבות שלה. השיר "Blu" מאותו האלבום הוקלט יום אחרי Supalonely במהלך הטיול בלוס אנג'לס, והיה בהשראת אותה פרידה.
קיימות שלוש גרסאות של השיר: גרסה מפורשת, גרסה נקייה, ואחרת שמשמיטת לחלוטין את השורות של גאס דפרטון ומדלגת ישר אל סוף השיר אחרי הפזמון השני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר עבר את קו ה-70 מיליון צפיות ביוני 2020, ארבעה חודשים לאחר יציאתו הראשונית. קליפ השיר תואר כ-"חלומי" ו-"צבעוני" על ידי בילבורד. אמילי רוז מ-Ones to Watch כינתה את הקליפ "חלום טכניקולור" וכתבה שביני "מציגה כמה מהלכי ריקוד רצחניים תוך שהיא מוכיחה שאתה עדיין יכול ליהנות לבדך". ביני עצמה הסבירה בווידאו, "זה מתחיל בכך שאני נערה בודדה בבית, שבהמשך הופך לנוף החלומות המוזר הזה, שם אני בסופו של דבר רוקדת עם גאס".
ביקורת
בתוכנית האפל מיוזיק שלו, תיאר אלטון ג'ון את "Supalonely" כ"רצועת נפץ", והוסיף ותיאר את ביני כ"אמנית צעירה מדהימה" ש"כותבת באמת בצורה מבריקה". אריאנה מארש מ-iD כתבה ששיר "הפופ שטוף השמש" "הופך את שיר הפרידה הטיפוסי שלך על ראשו". בבילבורד דורג השיר במקום ה-11 ברשימת "50 השירים הטובים ביותר של 2020 (עד כה)".
הצלחה
השיר הוסמך לתואר זהב בשבוע השני שלו תחת איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי, כהגיע למקום השני במצעד, לאחר הופעת הבכורה שלו במקום השלישי בשבוע הקודם. השיר הגיע בשיאו לעשירייה הפותחת במצעדי מדינות רבות, בהן אוסטרליה, קנדה, נורווגיה, אירלנד, הולנד ובלגיה, וכן ל-40 הראשונות במדינות אחרות, בהן בריטניה, ארצות הברית, צרפת, גרמניה, שוודיה, אוסטריה, פינלנד ודנמרק.
גרסה אקוסטית
במאי 2020 הוציאה ביני רמיקס אקוסטי לשיר, בשם "Lownely". גרסה "חולמנית" זו של השיר הוקלטה באולפן גיל הזהב במורנינגסייד, אוקלנד ב-25 במרץ, שעות ספורות לפני החלת הסגר הלאומי במסגרת התפרצות נגיף הקורונה בניו זילנד.
קואקו הרווה קופי
קואקו הרווה קופי (נולד ב-16 באוקטובר 1996) הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת השוער בשרלרואה מליגת העל הבלגית ובנבחרת בורקינה פאסו.
קריירת מועדונים
קופי הצטרף למימוסאס מאביג'אן בנובמבר 2015.
ב-21 ביוני 2017, קופי הצטרף לשורות ליל מליגת העל הצרפתית בחוזה לחמש עונות. את הופעת הבכורה במדיה רשם ב-20 באוגוסט 2017 בהפסד הליגה 2–0 לקן.
בעונת 2019/20 קופי הושאל לבלננסש מליגת העל הפורטוגלית, כשסיים את אותה עונה עם עשרים הופעות זאת מכיוון שסבל ממספר פציעות מזעריות. הוא הושאל גם עונה לאחר מכן, הפעם למוסקרון מליגת העל הבלגית, כאשר הוא החליף את ז'אן בוטז, שעזב לרויאל אנטוורפן.
ב-6 ביולי 2021, קופי חתם בשורות שרלרואה על חוזה לשלוש עונות. ב-24 ביולי, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במחזור הראשון של העונה במסגרת ניצחון החוץ 3–0 על אוסטנדה.
קריירה בינלאומית
ב-26 במרץ 2016, קופי רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת בורקינה פאסו בניצחון 0–1 על נבחרת אוגנדה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-90 במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. ב-29 בינואר 2022, קופי ענד לראשונה את סרט הקפטן בניצחון 0–1 בשלב רבע גמר גביע אפריקה לאומות 2021 על נבחרת תוניסיה.
מאיר ראוך
מאיר ראוך (בפולנית: Meir Rauch; 15 באוקטובר 1909 – 1 באוגוסט 1983) היה שחמטאי בדרגת אמן.
ביוגרפיה
מאיר ראוך נולד בז'וליניה, פולין. ב-1925 ראוך עבר לברלין, שם עבד לפרנסתו ואת יתר זמנו השקיע במשחק השחמט. מגיל צעיר התחיל לשחק ומהר מאוד הצטיין, ניצח בתחרויות ושמו התפרסם כשחמטאי מעולה.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, הצטרף למועדון הארץ-ישראלי לשחמט והפך לאחד מהשחמטאים הבולטים בארץ.