cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלפרד האר
אלפרד האר (בהונגרית: Haar Alfréd; בודפשט, 11 באוקטובר 1885 – סגד, 16 במרץ 1933) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1885 בבודפשט. אביו, איגנץ האר, היה סוחר יין, בעל אדמות, ואמו הייתה אמה פוקס (1853–1900). למד בגימנסיה הלותרנית בפשור בבודפשט וסיים את לימודיו בשנת 1903; בשנת 1904 החל ללמוד מתמטיקה ומדעים באוניברסיטת בודפשט, ובשנת 1905 נרשם לאוניברסיטת גטינגן. הפרופסורים שלו כללו את לוראנד אטווש, קונסטנטין קרתיאודורי, דויד הילברט, פליקס קליין וארנסט צרמלו, ומלומדים מצטיינים ומפורסמים נוספים.
בגימנסיה הפך לעמית מערכת של "כתבי העת המתמטיים בתיכון". הכישרון המתמטי שלו היה בולט: בסתיו 1903 זכה בתחרות המתמטיקה על שם לוראנד אטווש, ובכל זאת הפך תחילה לסטודנט בפקולטה להנדסה כימית באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט. אולם בשנת 1904, המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) במתמטיקה, ושנה לאחר מכן באוניברסיטת גטינגן. ביוני 1909 קיבל את הדוקטורט שלו מדויד הילברט (עבודת הדוקטורט שלו עסקה בחקר פונקציות הרמוניות ספריות ובתורת שטורם-ליוביל וגילה מה שמכונה בניתוח הפונקציות כ"פונקציות האורטוגונליות של האר", אשר נמצאות בשימוש נרחב בניתוח פונקציות מאז ועד עתה), באותה השנה קיבל מינוי של מרצה באוניברסיטה.
בשנת 1912 הזמין אותו המתמטיקאי פרופסור דיולה פרקש ואת פרידיש ריס להיות פרופסורים באוניברסיטת קלוז'-נפוקה, והאר נענה להזמנה. החל מ-6 באפריל 1912, לימד את תורת הכמויות היסודית. הוא נחשב למרצה מצוין, ורבים מרישומיו בכתב ידו, שהכין להרצאותיו פורסמו מאוחר יותר בצורת ספרים. בשל הסכם טריאנון, בו טרנסילבניה נותקה מהונגריה והועברה לרומניה נאלץ לעזוב את האוניברסיטה לעבור מקלוז'-נאפוקה לסגד. משנת 1921 המשיך את עבודתו באוניברסיטת סגד. כאן, יחד עם פרידיש ריס הקים את המרכז למתמטיקה של אוניברסיטת סגד.
בשנת 1922, יחד עם עמיתיו, הוא ייסד את כתב העת המתמטי ההונגרי המשמעותי הראשון בחו"ל, ששמו Acta Stientiarum Mathematicarum.
מחלה שהתפתחה בקצב מהיר למדי, סרטן קיבה, עצרה אותו בעבודתו המדעית. הוא נפטר בערב 16 במרץ 1933.
פאט ליבר
לפאייט "פאט" ליבר (באנגלית: Lafayette "Fat" Lever; נולד ב-18 באוגוסט 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הרכז.
קריירה מקצועית
אחרי עונת 1989/90 נשלח ליבר בטרייד לדאלאס מאבריקס עבור שתי בחירות דראפט. במהלך ארבע עונותיו בדאלאס נפצע ליבר תכופות ואף החמיץ את כל עונת 1992/93 בשל פציעה בברכו. ליבר פרש ממשחק פעיל בסוף עונת 1993/94.
דיפטיכון
דיפטיכון או דיפטיך (מיוונית: δίπτυχον – שני קפלים, שני פנים) הוא כינוי לכל אובייקט, הכולל שני לוחות שטוחים המחוברים יחד באמצעות ציר, ובייחוד ליצירות אמנות בצורה זו.
בעת העתיקה, בעיקר באימפריה הרומית ולאחריה באימפריה הביזנטית יצרו יצירות תבליט עשויות שנהב או עץ בצורת דיפטיכון. לוחות אלה שמשו הן באמנות, והן ככריכה של חוברת כתיבה, כאשר פנים החוברת היה עשוי שעווה, בה כתבו, ואותה יכלו לשטח על מנת לאפשר כתיבה מחודשת.
בימי הביניים החלו ביצירת ציורים על גבי דיפטיכונים, חלקם לשימוש אישי, וחלקם כיצירות אמנות כנסייתית להצגה על המזבח בכנסייה. בהמשך החלו להתפתח יצירות מסוג טריפטיכון למטרה זו.
דיפטיכון כנסייתי
כבר בימי הביניים המוקדמים נעשה שימוש בדיפטיכונים בכנסיות. המונח שימש לתאר לוחות זיכרון עשויים שעווה אשר ניצבו בכנסיות ואיזכרו תורמים אשר תרמו לבניית הכנסייה. הלוח ציין אנשים שעודם בין החיים על צד אחד של הדיפטיכון, ושמות תורמים שנפטרו על הצד השני. שמות התורמים נקראו בציבור על ידי הדיאקון במהלך היוקריסטה.
שימוש אחר שנעשה בדיפטיכון הוא ציון שמות קדושים נוצרים.
שימוש נוסף היה דיפטיכון אשר שימש כאיקונין ואשר כמרים נודדים נסעו עמו. דיפטיכון זה נועד לצורך הקמת אתר תפילה נייד, שהוצב בתחילת התפילה וקופל בסופו.
יצירות אמנות בצורה זו נפוצו בהולנד במאות ה-15 וה-16, והציירים יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג והוגו ואן דר חוס ציירו בצורה זו.
שימושים חילוניים
דיפטיכונים מאוירים שימשו כשעון שמש כאשר חוט שהיה מתוח בין שני הלוחות הצל עליהם ובאמצעותו ניתן היה לקבוע את השעה.
בעת החדשה נוצרו יצירות מודרניות בצורת הדיפטיכון כדוגמת יצירתו של אנדי וורהול: "דיפטיך מרילין" משנת 1962, בסגנון פופ ארט.
אזרי קונסה
קריירה
קונסה נולד בלונדון, בן לאב מקונגו ואם מאנגולה. את קריירת הנוער עשה בצ'רלטון את'לטיק. את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת מהפוטבול ליג הראשונה עשה באוגוסט 2016. ב-2018 עבר לברנטפורד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. עונה לאחר מכן עבר לאסטון וילה מהפרמייר ליג.
קונסה היה חבר בנבחרת הנוער של אנגליה שזכתה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2017. הוא שותף בטורניר רק כמחליף בדקות הסיום של חצי הגמר. ב-2019 היה חבר סגל נבחרת אנגליה בכדורגל עד גיל 21 שהשתתפה באליפות אירופה.
צרעת ענק אסייתית
צרעה זו שייכת לסוג של הצרעה המזרחית המכונה "דבור". היא גדולה יותר וגם תוקפנית ממנה עם גוף באורך, מוטת כנפיים באורך 75 מילימטרים ועוקץ באורך 6 מילימטרים. הצרעה בעלת צבעים זהובים-שחורים בולטים, המשמשים כאזהרה לטורפים. היא בעלת לסתות חזקות מאוד ובטן צרה ושחורה שבקצה מצוי העוקץ. הזכרים קטנים מהנקבות וחסרי עוקץ.
צרעה זו חיה בטבע בהרים ויערות גבוהים ברחבי סין, טאיוואן, דרום רוסיה, הודו-סין, הודו, סרי לנקה ונפאל, והיא ידועה בעיקר ביפן, שם היא נחשבת מזיק משמעותי. במקרים רבים מוצאים שצרעות מסוג זה חיות במושבות תת-קרקעיות, לעיתים במחילות של בעל חיים אחר. הקן יכול להגיע לאורך 6–60 סנטימטרים וצורתו דמוית קערה.
הצרעות הן טורפות של חרקים שונים החיים סביבן, ופועלות יוצאות לשיחור מזון בסביבת הקן, כדי להאכיל את הצעירים. הן ניזונות מחרקים בינוניים עד גדולים לרבות מינים של דבורים, צרעות אחרות לרבות צרעות מאותו הסוג וגמלי שלמה, אשר בשרם נחשב למעדן עבור הזנת מלכות. הפועלות תופסות את טרפן עם לסתותיהן וקורעות ממנו חתיכות גדולות, אותן הן מעבירות לפגיות המתפתחות. כדי לחסל נחיל דבורים כמו דבורי דבש הן נעות בחבורות גדולות. כוחן העוצמתי עוזר להן לשדוד בקלות כוורות מלאות דבש ולהרוג את כל הדבורים במושבה, והן נחשבות למזיק מאיים ביותר על ייצור הדבש באזור חיותן. עם זאת מין של דבורה מזרחית - Apis cerana, מצליח להימנע מפשיטות באמצעות חיסול הפועלות המגיעות לקן באמצעות חום גוף חזק ביותר, הנוצר מלחץ. הפועלת המגיעה למושבה נהרגת בידי המון הדבורים המחמם אותם ביותר.
צרעות אלו נחשבות לתוקפניות מאוד ויתקפו גם ללא התגרות. העקיצה שלהן מכילה נוירוטוקסין חזק, ועקיצות רבות יכולות לגרום להלם אנפילקטי, אי-ספיקת כליות ואף לדום לב ולמוות. מספר המתים ביפן מהעקיצות של צרעות רבות מגיע ל-30–40 כל שנה. בסין המספרים גבוהים אף יותר. ב-2013 מתו במחוז שאאנשי בלבד 41 אנשים.
ב-2020 התפרסמו דיווחים שצרעה זו הגיע (כמין פולש) לאמריקה הצפונית, שם נמצאו כמה פרטים שתקפו אלפי דבורי דבש.
שחקן מספר אחת
שחקן מספר אחת (באנגלית: Ready Player One) הוא ספר מסוגת הסייברפאנק מאת ארנסט קליין שיצא לאור באוגוסט 2011. הספר מתאר עתיד דיסוטופי בשנת 2045, כאשר העולם סובל ממשברים רבים ידי אדם כגון מחסור בנפט, זיהום, פיצוץ אוכלוסין ואבטלה. רוב האוכלוסייה מצטופפת בערים גדולות ומשתמשת בעולם מציאות מדומה בשם "אואזיס" כדי לברוח מהמציאות. כאשר ממציא האואזיס נפטר הוא משאיר אחריו צוואה שמורישה את כל רכושו העצום לראשון שימצא "Easter egg" שהחביא בתוך העולם הווירטואלי. הספר מכיל אזכורים רבים לתרבות שנות השמונים בעיקר סרטי קאלט, מוזיקה, משחקי ארקייד, אטארי וגיבורי תרבות של התקופה.
ב-2012 הספר זכה ב"פרס אלכס" לנערים מתבגרים ובפרס פרומטיאוס. את האודיובוק מקריין ויל ויטון, שמוזכר בספר עצמו. סרט המבוסס על הספר בבימויו של סטיבן ספילברג יצא לאקרנים ב-2018.
ספר ההמשך שחקן מספר שתיים יצא בנובמבר 2020 באנגלית ועדיין לא תורגם.
Easter egg
כמה חודשים לאחר הוצאת הספר, פרסם קליין סרטון בו הוא חושף שבין דפי הספר נמצא Easter egg בדמות כתובת אינטרנט המובילה לסדרה של משחקי מחשב. הפרס הראשון עבור מי שיצליח להשיג את התוצאה הגבוהה ביותר היא דלוריאן DMC-12 מאובזרת בדומה לזו המתוארת בספרו. השלב הראשון (בדומה לשער הראשון בספר) היה משחק אטארי 2600 בשם Stacks. את השער השני היה ניתן לעבור על ידי משחק פייסבוק שנכתב במיוחד על ידי ריצ'רד גאריוט, אחד מאבות המייסדים של משחקי RPG ויוצר סדרת המשחקים Ultima. התחרות על השער השלישי נערכה באוגוסט 2012. הזוכה יהיה הראשון שיצליח לשבור את שיא העולם באחד מכמה משחקי ארקייד ואטארי לפי בחירת המתמודד. הזוכה קריג קווין שבר את שיא העולם במשחק Joust וקיבל את הדלוריאן בתוכנית הטלוויזיה X-Play.
דיפטיכון מרילין
דיפטיכון מרילין (באנגלית: Marilyn Diptych) הוא דיפטיכון עשוי הדפס רשת מעשה ידי הצייר האמריקאי אנדי וורהול משנת 1962.
יצירה זו, בסגנון הפופ ארט, הושלמה זמן קצר לאחר מותה של מרילין מונרו באוגוסט 1962, ובה חמישים דמויות של השחקנית מתוך תצלום פרסומת שלה מסרט הקולנוע "ניאגרה".
עשרים וחמישה דיוקנאותיה של מונרו בצידו השמאלי של הדיפטיכון צבועים בצבעים עליזים, ועשרים וחמישה הדיוקנאות בצידו הימני של הדיפטיכון צבועים בשחור, לבן ואפור. בטור הדיוקנאות השני ממרכז הדיפטיכון, בצידו הימני, הצבע מרוח, ובטור הדיוקנאות הרחוק מהמרכז בצד זה הדיוקנאות מטושטשים. צד אחד מתאר את דמותה הציבורית ואת חייה, ואילו הצד השני מתאר את דמותה הפרטית, ואת מותה של השחקנית.
היצירה מוצגת כיום במוזיאון "טייט מודרן" בלונדון. היצירה "מרילין" של אנדי וורהול נמכרה תמורת 195 מיליון דולר הדיוקן בהדפס משי של מרילין מונרו שיצר אמן הפופ האמריקני אנדי וורהול ב-1964 נמכר במכירה פומבית תמורת 195 מיליון דולר. זהו סכום שיא עבור יצירה של אמן אמריקני. מדובר בדיוקן אחד מתוך סדרה שיצר וורהול בעקבות מותה של השחקנית ב-1962, אשר הפכה מאז לאחת מיצירותיו הנודעות ביותר. המכירה נערכה בבית המכירות הפומביות כריסטיס בניו יורק. (רויטרס)
בסקר שנערך באנגליה בקרב 500 האמנים ומבקרי האמנות שקובעים את מקבלי פרס טרנר, נבחרה יצירה זו כיצירה השלישית בהשפעתה באמנות המודרנית.
דורותי קרלטון סמית'
דורותי קרלטון סמית' (באנגלית: Dorothy Carleton Smyth; 1880 – 16 בפברואר 1933) הייתה אמנית סקוטית, פעילה בעיצוב תיאטרון ותלבושות, ואחת מציירות המובילות בבית הספר לאמנות בגלאזגו בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. היה לה קשר חזק עם תנועת האמנויות והאומנויות באנגליה ובסקוטלנד, בנוסף להתמחותה בכריכת ספרים, איור והנהגת הסגל בבית הספר לאמנות בגלאזגו (GSA), מציבים אותה במוקד של תור הזהב הסקוטי. ב-1933, נבחרה כאשה המנהלת הראשונה של GSA – בהצבעה פה אחד של מועצת המנהלים של בית הספר. אך מותה המוקדם, כתוצאה מדימום מוחי באותה שנה שלל מסקוטלנד ציירת מוכשרת, פעילה ומכובדת ברמה בין-לאומית.
ראשית חייה
בין 1885 ל-1893 למדה סמית' בבית הספר קלארק ובבית הספר התיכון לבנות במנצ'סטר. היא למדה אצל וולטר קריין בבית הספר לאמנות של מנצ'סטר בין 1893 ל-1897.קריין, חסיד של תנועת האמנויות והאומנות, דגל ביישום המעשי של האמנויות עבור ספרים, ביגוד ושימוש במלאכה אומנותית בכל ההיבטים של הייצור.
עבודתה של סמית' עבור כורך הספרים סדריק צ'יברס בתקופה זו כללה הוצאה לאור של מהדורות בעבודת יד של יצירות פופולריות כמו ספר הג'ונגל מאת רודיארד קיפלינג, נראית הרחבה טבעית של עבודתה עם קריין, באופן מרשים, סמית' כבר הייתה מאיירת מוכשרת, עד שהיא עסקה לא רק בעיצוב פנים הספרים, אלא גם בעיצובי הכריכות המעוטרות בצבעי יד.
קריירה
עבודתה של סמית', עם האסתטיקה האלגנטית והאר נובו שלה, בלטה מימי לימודיה. חלון הויטראז' שלה Tristan and Iseult נבחר לתערוכה הבינלאומית של גלאזגו (1901), עוד לפני שקיבלה את התעודה. לאחר סיום לימודיה ב־1902, פטרונית אנונימית שילמה עבור חברותה באגודת האמניות של גלאזגו ומימנה את נסיעתה לפירנצה, פריז ושווייץ כדי "ללמוד את המאסטרים האירופיים". ב-1903, היא הוזמנה על ידי קרייב אנגוס להציג בטורינו, קורק, טורונטו ובבודפשט. מאוחר יותר באותה שנה, פגשה סמית' את פרנסיס רוברט בנסון, מפיק תיאטרון ששכר אותה לעבודה בחברה שלו. היא בילתה את העשור הבא בנסיעות ובהפקת עבודת לתיאטרון.
עבודתה של סמית' עבור בנסון, כללה תלבושות עבור מספר פסטיבלים שייקספיריים בסטרטפורד, עבור בנסון וחברות תיאטרון אחרות, וכן עבודה עבור תחרויות, ופסטיבלים שנותרו פופולריים בתקופה זו.
סמית' גרה עם אחיותיה במשך רוב חייה. אוליב סמית' הייתה גם ב-GSA בתקופה זו, ולימדה אופנה.
ב-1921, בגיל 41, היא ציירה דיוקן עצמי. אוליב קרלטון סמית' הציגה את הציור למוזיאוני גלאזגו ב-1948.
אוליב נכנסה לתפקיד ראש תחום העיצוב בבית הספר לאמנות בגלאזגו.
הוראה ויצירה
ב-1914 היא חזרה ל-GSA כדי ללמד, ובמקביל המשיכה בעבודתה כאמנית מקצועית שיצרה "איורי ספרים, פסלים, עבודות כסף ודיוקנאות" עבור עסקים מסחריים ואנשים פרטיים.
ב-1927 מונתה סמית' לראש המחלקה לאמנות מסחרית (1927), שם נשארה עד 1933.
בתחילת 1933, הוצעה לסמית' תפקיד המנהל הכללי של GSA, "אולי מהנשים הראשונות שהוצע לה תפקיד כזה במוסד להשכלה גבוהה."
אבל סמית' מתה קצת יותר מחודש לאחר מכן, מדימום מוחי מסיבי.
חוג האומנים שלה תואר לאחר מותה כקבוצת האמנים 'בנות גלאזגו'.
אלווין והצ'יפמאנקס 4
אלווין והצ'יפמאנקס 4 (נקרא גם אלווין והצ'יפמאנקס יוצאים לדרך, באנגלית: Alvin and the Chipmunks: The Road Chip) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2015 של פוקס המאה ה-20 המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי וולט בייקר. הסרט מבוסס על המותג "הצ'יפמאנקס". זהו סרט המשך ל"אלווין והצ'יפמאנקס", "אלווין והצ'יפמאנקס 2" ו"אלווין והצ'יפמאנקס 3".
מלי מילר
קריירה
השתתפה לראשונה באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) וזכתה עם נבחרת הכדורסל במדליית זהב. בנוסף התחרתה בשני משחים וזכתה בשתי מדליות אישיות: כסף במשחה 25X3 מטר בסגנון מעורב (1:31.1 דקות) וארד במשחה 50 מטר גב (55 שניות).
בהמשך השתתפה בארבע אולימפיאדת נוספות, בכולן כחברה בנבחרת הנשים בכדורסל. באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) זכתה עם הנבחרת במדליית זהב. באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) ובאולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה עם הנבחרת במדליות כסף. בהופעה האחרונה עם הנבחרת ב-1988 לא הגיעה לשלבי הגמר.
התאמנה והתחרתה גם בטניס כיסאות גלגלים.
חוגי סיירות של קק"ל
חוגי סיירות של קק"ל ע"ש סמל ראשון (צה"ל) אורי מימון היא עמותה רשומה ללא מטרות רווח ומשמשת כארגון נוער. עמותת חוגי סיירות של קק"ל מאמינה בהעברת ערכים באמצעות לימוד מיומנויות שטח, טיולים והכרת ארץ ישראל על כל מרכיביה.
רקע
לאחר מותו של אורי מימון, התכנסו חבריו והחליטו על הקמת מפעל חינוכי אשר יוקדש לזכרו וישמר את רוחו. הרעיון גובש להקמת מרכז פעיל לטיפוח אהבת הסיירות בקרב הנוער הישראלי ולגרום לאיחוד העם לאחר הפירוק במלחמת יום כיפור.
החוגים נפתחו ב-1974. תחילה, היו החוגים גוף עצמאי אשר אותו הפעילו וניהלו בהתנדבות חבריו של אורי מימון והצליחו להוציא טיול להרי ירושלים. לאחר שהתפתחו החוגים, והגיעו לסדרי גודל שלא אפשרו לגרעין ההקמה לפקח על החוגים רק במשרה חלקית, הם חיפשו גוף כלכלי שיעזור להם לכלכל את החוגים, ולכן התחברו לחברה להגנת הטבע.
ב-1997, בשל חילוקי דעות בין החוגים לחברה להגנת הטבע, התפצלו החוגים מהחברה להגנת הטבע. תחילה ניסו החוגים להיות עצמאיים, אך כעבור שנה, בשל קשיים כלכליים חתמו על הסכם עם קק"ל כדי שקק"ל תעזור לחוגי הסיירות בבניית המבנה הארגוני.
מאז פועלים חוגי סיירות בשיתוף קק"ל וכיום יש כ-3,700 חניכים בחוגי סיירות של קק"ל.
פעילות החוגים
הבסיס לפעילות חוגי הסיירות הוא חוגים עצמאיים המאוגדים יחד באזור. החוג הבודד מונה בין 7 ל-17 חניכים ומובל על ידי מדריך. המדריך יכול להיות מד"ב (מדריך בוגר), מדריך בשנת שרות או זוג מדריכים צעירים (בכתות י"א-י"ב).
הפעילות בחוגים מיועדת לחניכים בכתות ד' עד י"ב. הקבוצות נבנות על בסיס גילאי ופעילותן מתבססת על מפגש שבועי (פעולה) בן שעתיים-שלוש, טיולים חודשיים בני יום וחצי ועל מחנות בני 2–5 ימים בחופשות הארוכות מבית הספר.
הפעולה השבועית היא עמוד השדרה של החוגים ועליה מבוסס הקשר הרציף בין המדריך לחניכים ובין החניכים עצמם. בפעולה מועברים תכנים שונים, הקשורים למטרות חוגי הסיירות על ידי משחקים ובאופן חווייתי ומהנה.
מבנה ניהולי
חוגי סיירות של קק"ל פועלים ופעילים בכל הארץ.
קזימיירה זוויסטוביץ'
קזימיירה זוויסטוביץ'-אדמסקה או קזימיירה זוויסטוביץ' קינטופפרובה (בפולנית: Kazimiera Zawistowicz-Kintopferowa או Zawistowicz-Adamska, 17 במרץ 1897 חנייבנו, כיום באוקראינה, אז באימפריה הרוסית - 8 ביולי 1984 לודז') הייתה אתנוגרפית פולנייה, פרופסור באוניברסיטת לודז', מייסדת המרכז האתנוגרפי בלודז'.
ילדות וצעירות
קזימירה זוויסטוביץ' נולדה בשנת 1897 בחנייבנו במחוז קונסנטינובסקי, פלך שדלצק, באימפריה הרוסית, כיום בשטח אוקראינה, כשנייה מבין ארבעת ילדיהם של הרופא אוגוסט קזימייז' זוויסטוביץ' ולפרנצישקה לבית אולש. אחרי מות אביה גודלה יחד עם אחיה הבכור ושתי אחיותיה הקטנות על ידי אמה. את ילדותה ושנות בית הספר בילתה זוויסטוביץ' בעיר פינסק בחבל פולסיה, בשטח המשתייך כיום לבלארוס, בה ניהלה אמה חנות ספרים. גדלה בבית טיפוסי של אינטליגנציה פטריוטית פולנית, מן האצולה המרוששת (סבא רבא שלה מצד האב השתתף במרד נובמבר, ירד מנכסיו ומת בגלות). בשנת 1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, היא סיימה את הגימנסיה ולימדה אחר כך פולנית בבית ספר פולני בתנאים מחתרתיים.
אחרי שפולין זכתה בעצמאות, בשנת 1920 החלה זוויסטוביץ' לימודי עיתונאות באוניברסיטה החופשית של ורשה. בעידודו של אחד ממוריה, לואי קז'ביצקי, עברה ללמוד אנתרופולוגיה באוניברסיטת ורשה. בשנים 1929-1923 למדה שם אצל סטניסלב פוניאטובסקי (אתנוגרפיה), סטניסלב צ'רנובסקי (סוציולוגיה ותולדות הדת), ולדימיר אנטונייביץ' (ארכאולוגיה), לואי קז'ביצקי (תולדות התרבות) וקז'ימייז' סטולהבו (אנתרופולוגיה).
לימודיה בצרפת
בשנת 1929 היא סיימה דוקטורט בפקולטה לפילוסופיה של האוניברסיטה היגלונית בקרקוב בתחום האתנוגרפיה והאתנולוגיה עם עבודה על "הנישואים באמצעות טקסי קנייה בחתונות המסורתיות הפולניות" תחת הדרכתו של יאן סטניסלב ביטרון. בשנות הלימודים ואחר כך ערכה זוויסטובית' מסעות מחקר רבים בארצות הבלטיות ובארצות הסקנדינביות. בשנים 1932 -1930 בעזרת ממלגה מהקרן לתרבות העם המשיכה את לימודיה בצרפת ובפינלנד. היא למדה באקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז כתלמידה של מרסל מוס ובמכון לאתנולוגיה של אוניברסיטת סורבון בפריז. בשנת 1932 היא ערכה מחקרים אתנולוגיים-אתנוגרפיים על הקשרים התרבותיים בין הסלאבים לפינים.
פעילותה בפולין בין מלחמות העולם ובימי מלחמת העולם השנייה
כשחזרה לפולין התקשתה למצוא עבודה ועבדה בתוכניות חינוכיות ותרבותיות ברשות השידור הפולנית, בעיקר בתוכנית "ידע וחיים" שבמסגרתה בשנת 1933 הקימה ארכיון פולקלורי המבוסס על חמרים שנשלחו על ידי המאזינים וכתבי שטח. בשנת 1937 התחילה לעבוד במכון לכלכלה חברתית וחברה את ההגירה הכלכלית בכפר זבורוב שבמחוז ברסט. בימי הכיבוש הנאצי בפולין שהתה בוורשה, בה עסקה בהוראה מחתרתית והשתתפה בפעילות של הנפקת מסמכים ותעודות זיהוי מזויפים בשירות המחתרת הפולנית ארמייה קריובה. היא הכינה עבודה למבחני ההסמכה באקדמיה ("דוצנטורה" או "הביליטציה") אבל כתב היד אבד בימי מרד ורשה באוגוסט 1944. היא עברה בחינה זאת בשנת 1952.
אחרי 1945
אחרי שחרורה של לודז' מהכובשים הגרמנים הגיעה זוויסטוביץ' לשם במרץ 1945 והקימה את המחלקה לאתנוגרפיה של אוניברסיטת לודז', אותה היא ניהלה. בשנת 1955 הייתה לפרופסור שלא מן המניין ובשנת 1962 התמנתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1967 היא פרש לגמלאות (כפרופסור אמריטה). זוויסטוביץ' עסקה בעיקר בחקר הקהילה הכפרית, דו-הקיום והקשרים החברתיים ההדדיים, סוגיות הקשורים לתרבויות מקומיות ואזוריות, המודרניזציה התרבותית, חקרה את הפולקלור והמנהגים בפולין ואת תולדות האתנוגרפיה הפולנית. בשנים 1952–1962 ניהלה את המחלקה האתנוגרפית במוזיאון לארכאולוגיה ולאתנוגרפיה של העיר לודז'.
חייה הפרטיים
בימי מלחמת העולם הראשונה זוויסטוביץ' התחתנה עם הנריך קינטופף, פעיל למען עצמאות פולין ששכיהן לימים בנציגויות הצבאיות הדיפלומטיות של פולין מחוץ לארצה. הוא נספה באושוויץ-בירקנאו. בתם נפטרה בילדותה. אחרי ביטול הנישואים בשנות ה-30 חזרה זוויסטוביץ' לשם משפחתה המקורי. ב-1947 היא התחתנה עם מהנדס וכימאי בשם פיוטר אדמסקי שמת בשנת 1948. לכן היא ידועה תכופות כקזימיירה זוויסטוביץ'-אדמסקה.
זוויסטוביץ' נפטרה בשנת 1984 והובאה לקבורה בבית הקברות הישן הקתולי של לודז'.
לקריאה נוספת
M. Biernacka: Kazimiera Zawistowicz-Adamska, Tygodnik Kultury 1968, nr 20, s. 3 i 9 J.P. Dekowski: Noty biograficzne pracowników łódzkiego ośrodka etnograficznego, ŁSE 17, 1975, s. 53-57 i 82-83 I. Grzelakowska, M. Niewiadomska: Bibliografia prof. Kazimiery Zawistowicz-Adamskiej, Prace i Materiały MAiE. S. Etnogr. 28, 1988, s. 175-183
מייקל בארן
מייקל בארן (באנגלית: Michael Barn; 15 באוקטובר 1877 - 31 במאי 1961) היה קצין במשלחת דיסקברי לקוטב הדרומי.
חייו
בארן נולד בסאפוק, בן לפרדריק בארן, חבר פרלמנט מטעם איסט סאפולק. הוא התגייס לצי המלכותי כפרח קצונה בשנת 1893. ב-1898 הוצב לשרת על סיפון אוניית הצי "פורקופיין".
בחירה לדיסקברי
בשנת 1901 מינה אותו קפטן סקוט לקצין שני במשלחת דיסקברי לקוטב הדרומי. על אף כוויות הקור שסבל מהן, ניהל בארן רישומים רבים הן על התנאים הכלליים והן על תחומי עיסוקו הייחודיים, מגנטומטריה והצללת מעמקים. סקוט רחש הערכה רבה ליכולתו להרגיע מתחים אפשריים. על שמו נקרא מפרצון בארן שגילה, בקו רוחב 80°15′ דרום וקו אורך 160°15′ מזרח, ברוחב 27 ק"מ בצדו המערבי של מדף הקרח רוס. בארן קיבל את מדליית הקוטב על תרומתו למשלחת.
קריירה לאחר אנטארקטיקה
לאחר שובו מאנטארקטיקה, נשא בארן אישה וחזר לשרת בצי. הוא המשיך להתכתב עם סקוט בנושא דרכי התעבורה באנטארקטיקה. דעתו הייתה, שאפשר לעשות שימוש יעיל במזחלות ממונעות במשלחות עתידיות. במלחמת העולם הראשונה קיבל את אות השירות המצוין (DSO) על פיקוד על "מוניטור M27" ובשנת 1919 פרש מן השירות בדרגת רב חובל. במלחמת העולם השנייה חזר בארן מפרישתו לפקד על ספינת סיור אנטי-צוללות.
הנצחה
מפרצון בארן, כף בארן וקרחון בארן באנטארקטיקה נקראים על שמו.
יש חיה כזאת
יש חיה כזאת (ביפנית: BNA ビー・エヌ・エー; בהפבורן: Bī Enu Ē; באנגלית: BNA- Brand New Animal) ידועה על ידי נטפליקס בראשי התיבות BNA, היא סדרת אנימה אשר הופקה על ידי Studio Trigger ובוימה על ידי יו יושינרי. ששת הפרקים הראשנים של הסדרה הוצגו בבכורה בנטפליקס ביפן במרץ 2020; שישה פרקים נוספים הוצגו בבכורה בחודש מאי באותה השנה. הסדרה שודרה גם בתחנת הטלוויזיה Fuji TV מאפריל עד יוני 2020.
עלילה
הסדרה מתרחשת בעולם שבו בני האדם חיים יחד עם ענף של האנושות בשם אנשי חיות, המתמודדים עם רדיפה בשל יכולתם להפוך לחיות דמויי אדם באמצעות תכונה ב-DNA הנקראת "גורם חיה". הסדרה מתמקדת במיצ'ירו קגמורי, נערה צעירה שהפכה לפתע לטנוקי לאחר שחברתה הטובה ביותר, נזונה היווטאשי, נחטפה בעקבות עירוי דם. מיצ'ירו ברחה לחפש מקלט באנימה-סיטי, מקלט שנעשה עבור אנשי החיות, ופוגשת את איש-הזאב המסתורית שירו אוגאמי שעובד עבור ראש העיר, ברבלט רוזה. השניים פועלים לחקירת נסיבות השינוי של מיצ'ירו תוך שמירה על השלום באנימה-סיטי, רק כדי לבדוק קונספירציה המערבת את חברת התרופות סילבסטה-מרכז מחקר רפואי יוקרתי-שעובדיו המרושעים היו אחראים בטעות להענקת הדם ששימש בשינוי של מיצ'ירו יחד עם השינוי של נזונה. חברת סילבסטה הציבה בעיר כנסייה בשם "כנסיית הזאב הכסוף" כדי לכנות את עצמה כאלוהית השומרת של אנשי החיות הידועה בשם הזאב הכסוף. אבל מיצ'ירו מגלה שהזאב הכסוף האמיתי הוא שירו, שנאלץ לחשוף את כוחו האמיתי בהתמודדות עם חוקר הסילבסטה, שעבר מוטציה למפלצת מטורפת בעקבות מעצרו.
מיצ'ירו מגלה ששירו הוא בן אלמוות שהשיג את כוחותיו כשורד היחיד של נירווסיל, עיר של אנשי חיות שנהרסה לפני אלפי שנים על ידי בני אדם, חושף שאנשי החיות של נירווסיל היו למעשה קורבנות של תופעה הנגרמת על ידי מתח הנקראת "תסמונת נירווסיל" שגרם להם להרוג אחד את השני לפני שחוסלו על ידי בני האדם. אלן גם מסביר שהוא פותר את הבעיה עם נזונה בכך שהוא הופך להיות הזאב הכסוף כדי להפחית את הלחץ בזמן שהוא פיתח תרופה כדי להפוך אנשי חיות לבני אדם אם הם משתגעים. אך התוכנית האמיתית של אלן היא לגרום לתסמונת נירווסיל להתחיל שוב, לאחר שנזונה נחשפה על הבמה תוך שהוא חושף את עצמו להיות חיה משושלת דם טהור. השניים גם לומדים כי התרופה לתסמונת נירווסיל היא הדם של מיצ'ירו ונזונה, המונעת את המשבר עם קבלת מצבה של מיצ'ירו בזמן שהיא נשארת באנימה-סיטי כדי לעזור לשירו להגן על העיר.
ישראל ברדוגו
ישראל ברדוגו (נולד ב-1 במאי 1984) הוא צלם ישראלי, העוסק בצילום אווירי ודוקומנטרי. מתעד גם קהילות יהודיות בעולם.
ביוגרפיה
ברדוגו נולד בירושלים, בהמשך עברה משפחתו לשליחות בעיר מגדל העמק. משפחתו עסקה בתחום הצילום באירופה ואביו עסק בצילום אווירי מבצעי במסגרת שירותו בחיל האוויר הישראלי. למד במוסדות חב"ד ובישיבות תומכי תמימים בישראל ובניו יורק. במקביל החל לעבוד עם הצלם האמריקאי סיימון רומאני. כשחזר לישראל עסק בהקמה של אתרי אינטרנט כאשר הוא משמש להם עורך וצלם ואף פנה ללימודי משפטים.
עשייה בתחום הצילום
ברדוגו עורך פרויקט ארוך שנים של צילומי אוויר, המתעד את התפתחותה של ישראל. החל משנת 2015, תצלומי הפרויקט מוצגים במסגרת שיתוף פעולה של ברדוגו עם אתר ynet מדי יום העצמאות. בפבראר 2021 נהרג בתאונת מסוק הטייס הראשי של הפרויקט, עמוס גבעול.
בין הפרויקטים הבולטים שביצע: תיעוד בניית מגדל החירות בניו יורק, צילום מהאוויר של המונדיאל בברזיל בשנת 2014 וחגיגות החנוכה בבית הלבן בוושינגטון. תמונה שצילם בביתו של הרב עובדיה יוסף, שבועות ספורים לפני מותו, הפכה שנה לאחר מכן לבול ממלכתי של דואר ישראל. ב-2005 תיעד את ההתנתקות מגוש קטיף.
ב-2008 נבחר לאחד מחמשת הצלמים הבולטים בישראל של מגזין "דיגיטל ישראל". ב-2011 החל לפרסם במקור ראשון את הטור המצולם "ברדוגו בדרכים". ב-2014 זכה בפרס התמונה הטובה ביותר של לע"מ. את הפרס העניק לו ראש הממשלה בנימין נתניהו. ב-2016 הפיק תערוכת צילומים בירושלים.
החל משנת 2014, ברדוגו מצלם את סדרת הספרים ילדים בשליחות, סדרה המתעדת את חיי ילדי השלוחים של חב"ד ברחבי העולם. הסדרה צולמה בסיביר, טוקיו, בנגקוק, אוסלו, קזבלנקה, ונציה, אסונסיון, ג'קסון הול, אבוג'ה ואף בישראל.
ב-2016 הפיק תערוכת צילומים שהוצגה בירושלים, ובשנת 2018 הוצגו יצירותיו ברחבת הכותל המערבי. בנובמבר 2017 במסגרת צילומים בניגריה הגיע ברדוגו לכפר בו הכה ארגון הטרור בוקו חראם וסייע לתושבים עם ציוד ותרופות. ביולי 2018 בעקבות טרור העפיפונים יצא בפרויקט תיעוד היקף השריפות ביישובי עוטף עזה מהאוויר.
בינואר 2022 נבחר ברדוגו על ידי מגזין Forbes כאחד מחמשת הצלמים הישראלים המובילים בשוק הבינלאומי, צלמים אשר מוכרים את יצירותיהם בעשרות אלפי דולרים.
ברדוגו משמש כראש תחום מדיניות באיגוד הצלמים הישראלי, והופיע בדיוני ועדות הכנסת כמשפטן וכנציג היוצרים.
זכויות יוצרים
ברדוגו הגיש תביעות רבות כנגד תאגידים ורשויות בטענה שאלו מפרים את זכויות היוצרים שלו וגורמים לו לנזקים.
באוקטובר 2018 זכה ברדוגו ב-50,000 שקלים בתביעה שניהל כנגד "ידיעות ספרים" וכן בצו האוסר על ההוצאה למכור שני ספרים שבהם צילומיו.
באפריל 2020 זכה בתביעה מול משרד החוץ ב-200,000 ₪. בדצמבר 2020 זכה בתביעה מול משרד האנרגיה בסכום של 30,000 ש"ח בגין שימוש בתצלום במצגת ממשלתית. על פסק דין זה הגיש ברדוגו ערעור בטענה כי הסכום הנפסק נמוך וסכום הפיצוי הוגדל ל-76,000 ש"ח. בספטמבר 2020 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי חברת אדריכלות שפרסמה תצלום של ברדוגו ללא אישורו בתערוכה בינלאומית תפצה אותו ב-65,000 ש"ח.
בלתי מנוצח (קומיקס)
בלתי מנוצח (באנגלית: Invincible) היא סדרת קומיקס אמריקאית שנכתבה על ידי רוברט קירקמן, אוירה על ידי קורי ווקר וראיין אוטלי, והופצה על ידי אימג' קומיקס. עלילת הקומיקס מתרחשת ב, ועוקבת אחר קורותיו של גיבור-העל מארק גרייסון / בלתי-מנוצח, וילטרומייטי ובנו הבכור של אומני-מן, גיבור-העל החזק ביותר על כדור הארץ. הסדרה יצאה לאור לראשונה ב-22 בינואר 2003, והסתיימה ב-14 בפברואר 2018, לאחר 144 חוברות. ב-25 במרץ 2021, עלה לשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" עיבוד טלוויזיוני מונפש על בסיס הקומיקס.
רקע עלילתי
סדרת הקומיקס מגוללת את קורותיו של מארק גרייסון, מתבגר בן 17 ונער רגיל לכאורה העומד לפני סיום חוק לימודיו בתיכון המקומי במקביל לעבודתו במשרה חלקית, שאביו, נולאן גרייסון, הוא חוצן בעל מראה אנושי הפועל תחת זהותו של "אומני-מן", גיבור-העל החזק ביותר על כדור הארץ, תחת שליחותו של הגזע הווילטרומייטי; ועלילתה נפתחת לאחר שמארק מגלה לראשונה את כוחותיו, המביאים לתחילת מסעו לגילוי מורשתו החוצנית וייעודו כגיבור-על.
שלושת הכרכים הראשונים מתמקדים בתחילת פעילותו של מארק כ"אינבינסיבל", כשאביו משמש לו כמנטור, לצד מפגשיו עם גיבורי-על אחרים (בהם רובוט, רקס ספלוד, דופלי-קייט ואטום איב); ומעלליו נעים בין חשיפה כי המורה שלו לפיזיקה הפך את תלמידיו לפצצות אנושיות, ועד לסיכול תוכניתם של התאומים מאולר ליצור צבא של רובוטים. במקביל, נחטף אומני-מן על ידי חוצנים ויריביהם של בני הגזע הווילטרומייטי ונלקח לממד אחר, אך לאחר ששב אחרי מה שנראה רק כימים ספורים, הוא מגלה שנעדר לשמונה חודשים.
בהמשך, מביאה הסדרה קשתות עלילה בעלות היבטים יותר אפיים, בהם בין היתר נוסע מארק לממדים מקבילים, ואף נאלץ להילחם בת'ראג, יורש עצר וילטרומייטי, על מנת להגן על כדור הארץ.
הוצאה לאור
על כתיבת סדרת הקומיקס היה אחראי רוברט קירקמן באופן בלעדי, ועל האיור הופקדו קורי ווקר וראיין אוטלי - ווקר היה שותף ליצירת הסדרה ואייר את חוברת מס' 1 עד מס' 7 וכן מס' 127–132, ואילו אוטלי קיבל על עצמו את איור חוברת מס' 8 ושאר החוברות. הסדרה ידועה בשל אלימותה הגרפית והקיצונית, חרף היותה בעלת ויזואליה צבעונית.
הסדרה הסתיימה בחוברת מס' 144 - שהייתה בעלת כמות דפים כפולה ועל איורה הופקד אוטלי - שיצאה לאור ב-14 בפברואר 2018. באפריל 2022, הוכרז שסיפור נוסף מיקום הסדרה מאת קירקמן ואוטלי יפורסם בחוברת Skybound X #25 ב-20 ביולי 2022. באוקטובר 2022, נמסר כי לרגל חגיגות 20 שנה לסדרה בשנת 2023, תקבל החוברת הראשונה של הסדרה מהדורת פקסימיליה מודפסת מחדש, ובנוסף יופצו מהדורת דלוקס של החוברת הראשונה, מהדורת כריכה קשיחה בלעדית של הכרך הראשון ממהדורת הקומפנדיום, הדפסה מחודשת של הסדרה בפורמט חדש של רומנים גרפיים בגודל 6x9, עטיפות קאברים חדשות מאת ווקר ודייב מקאייג, קומפנדיום חדש מתוך יקום הסדרה, והכרזה סודית שתוכרז בינואר 2023 (וזו נחשפה מאוחר יותר כקדימון עבור עונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה המונפשת).
דמויות
{{טורים
אויבים
}}
קומיקס-מושן
באמצעות תהליך Bomb-xx, עובד הקומיקס ל על ידי "Gain Enterprises". עיבוד זה שודר ברשת "MTV2", וניתן להורידו לטלפונים ניידים, באמצעות אייטונס ואמזון.
עיבוד טלוויזיוני
ב-25 במרץ 2021, הפיצו "אולפני אמזון" עיבוד טלוויזיוני מונפש למבוגרים על בסיס הקומיקס, שעלה לשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" והופק על ידי קירקמן. צוות המדבבים כולל את סטיבן יאון כמארק גרייסון, סדרה או כדבי גרייסון, וג'יי קיי סימונס כאומני-מן. רוגן וגולדברג לא לקחו חלק בהפקת או כתיבת הסדרה, אם כי רוגן לוהק לדיבוב אחת הדמויות המשניות. בהמשך נמסר על הפקת עונה שנייה ושלישית לאור הצלחת העונה הראשונה.
חזית (הצבא האדום)
חזית (ברוסית: фронт) הייתה קבוצת ארמיות בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה לביצוע מטרות אסטרטגיות במערכה. בדרך כלל החזית כללה מספר ארמיות רגלים בתוספת יחידות תותחנים, שריון, חיל האוויר ועוד. מבצעים מיוחדים בוצעו על ידי יחידות שהיו תחת פיקוד של מספר חזיתות.
החזית הייתה הדרג הפיקודי הגבוה בצבא למעט חמש מינהלות ייעודיות שהוקמו בשנת 1941 אך הפעלתן לא הייתה מוצלחת. בתחילת המלחמה הוקמו חמש חזיתות, בשנת 1943 היו כבר 13 חזיתות ולקראת סוף המלחמה נותרו שמונה חזיתות.
מרטין הונגלה
מרטין הונגלה ימה השני (באנגלית: Martin Hongla Yma II; נולד ב-16 במרץ 1998) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בהלאס ורונה ובנבחרת קמרון.
קריירה
הונגלה, יליד יאונדה, הצטרף לגרנדה ב-2016, מאקדמיית הספורט של בלייז נקופו. הוא שיחק בתחילה בקבוצת המילואים של המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-21 באוגוסט 2016, בתיקו 1-1 ביתי מול אתלטיקו מנצ'ה ריאל. ב-16 בינואר 2018, הושאל לחצי שנה לברצלונה ב', ששיחקה בליגה הספרדית השנייה.
ב-3 ביולי 2019, לאחר השאלה למשך שישה חודשים לקרפטי לבוב, הצטרף הונגלה לרויאל אנטוורפן מהליגה הבלגית. ב-9 ביולי 2021, הוא הצטרף להלאס ורונה מהסרייה א' בהשאלה, ומאוחר יותר נרכש על ידי הקבוצה. ב-31 בינואר 2023, הונגלה חזר לספרד, לאחר שהושאל לחצי עונה לריאל ואיאדוליד מהלה ליגה.
הונגלה שיחק במדי נבחרות קמרון באליפות אפריקה עד גיל 17 2015, מוקדמות גביע אפריקה עד גיל 20 2017 ובגביע אפריקה עד גיל 23 לאומות 2019.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון ב-16 בנובמבר 2020 במשחק במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021 נגד מוזמביק.
רנקגואה
רנקגואה (בספרדית: Rancagua) היא בירת מחוז או'היגינס ופרובינציית קצ'פואל בצ'ילה. העיר היא חלק מאגד ערים ביחד עם מצ'לי וגולטרו. רנקגואה נמצאת במרכז צ'ילה, במרחק של 87 קילומטרים דרומית לסנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה. בעיר מתגוררים 232,532 תושבים (נכון ל-2012).
היסטוריה
לפני בואם של הספרדים לאזור הוא היה מיושב על ידי שבט הפרומאוקאה (Promaucae), שהיו חלק מאנשי הפיקונצ'ה (Picunche).
במאה ה-18 הילידים מסרו את האדמות לשלטון הספרדי לשם הקמת עיר חדשה. העיר נוסדה ב-5 באוקטובר 1743 על ידי מושל צ'ילה חוסה אנטוניו מנסו דה ולסקו תחת השם "וייה דה סנטה קרוס דה טריאנה". בשלב מסוים לאחר מכן שם העיר שונה לרנקגואה, שהיה השם הילידי של האזור.
ב-1814, במהלך מלחמת העצמאות של צ'ילה, התרחש בעיר קרב רנקגואה. בקרב כוחות ספרד הביסו את הצ'יליאנים והוא היה השלב הסופי בכיבוש מחדש של צ'ילה בידי ספרד לאחר הכרזת העצמאות מספר שנים קודם לכן. בשל כך הקרב ידוע בצ'ילה בתור "אסון רנקגואה". צ'ילה השיבה לעצמה את עצמאותה מספר שנים לאחר מכן.
כלכלה
כלכלת רנקגואה מתבססת על כרייה, מסחר, תעשייה וחקלאות, הכוללת בעיקר על גידול גפנים וייצור יין. בקרבת העיר נמצא מכרה הנחושת אל טניינטה, אחד הגדולים מסוגו בעולם.
ספורט
בעיר נמצאת קבוצת או'היגינס המשחקת בליגת העל הצ'יליאנית. הקבוצה משחקת באצטדיון אל טניינטה בעיר, אחד האצטדיונים שאירחו את מונדיאל 1962 ואת קופה אמריקה 2015.
צבאן
צַבַּאן או צַבַּן הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
סרחיו דל מולינו
סרחיו דל מולינו מולינה (בספרדית: Sergio del Molino Molina; נולד ב-16 באוגוסט 1979) הוא סופר ועיתונאי ספרדי. פרסם בין השאר את ״ספרד הריקה״, חיבור שהצית ויכוח חברתי ופוליטי על התרוקנות של עיירות פנים הארץ של ספרד והשפעתה על הדמיון הקולקטיבי של הספרדים.
קורות חיים
נולד במדריד, בילה את ילדותו והתבגרותו בין ולנסיה לסרגוסה. בשנת 2009 פרסם את ספרו הראשון, אוסף סיפורים הקצרים "השפעות רעות" (Malas influencias), ובאותה שנה פרסם גם את החיבור "חיילים בגינת השלום" (Soldados en el jardín de la paz), תחקיר בצורת דיווח עיתונאי, על המושבה הגרמנית שהוקמה בסרגוסה, העיר שבה מתגורר. ב-2011 הופיעה "המסעדה האהובה של נינה הייגן" (El restaurante favorito de Nina Hagen), אנתולוגיה של כרוניקות וקטעים עיתונאיים בסגנון אישי.
פרסום הרומן הראשון שלו, "לא יהיה יותר אויב" (No habrá más enemigo), ב-2012, היה קפיצת המדרגה האיכותית הראשונה בקריירה הספרותית שלו. העבודה התקבלה היטב על ידי המבקרים, ובמאי 2012 היה אחד מעשרת הכותרים המומלצים על ידי CEGAL (הקונפדרציה הספרדית של איגודי וארגוני חנויות ספרים). ב-2013, לאחר שנשכר על ידי קבוצת ההוצאה לאור מונדלורי (Mondadori), יצא לאור "הזמן הסגול" (La Hora violeta). ספר הודות מחלתו ומותו של בנו פבלו, אשר אובחן כחולה לוקמיה כשהיה בן 10 חודשים ומת שנה לאחר מכן. הרומן זכה בפרס אוג'ו קריטיקו ובפרס טיגרה חואן. "מה שלא אכפת לאף אחד" (Lo que a nadie le importa), הרומן הבא של דל מולינו, פורסם ב-2014 ועוסק במותו של סבו, חוסה מולינה, ובהיסטוריה של משפחתו. הסופר מציג את דור הספרדים שחיו בתקופת מלחמת האזרחים, שלא היו גיבורים אלא ניצולים, בספרד מלאת שתיקות ומקומות חשוכים.
באביב 2016 הוא פרסם את "ספרד הריקה" (La España vacía), מסה על שורשי חוסר האיזון בין הכפר לעיר בספרד וכיצד זה משפיע על המדינה. עבודה זו הפכה לעבודת עיון להבנת ספרד כיום. ההשלכה של הספר העלתה על שערי העיתונים ולסדר היום הפוליטי את בעיית התרוקנות העולם הכפרי, וטבעה ביטוי חדש (ספרד הריקה) שמתייחס לחבל ארץ העצום של פנים ספרד, בעל ייחוד גאוגרפי ודמוגרפי. החיבור זכה הערכה של מבקרים וקוראים ומכר ממאז פרסומו אזלו מהדורות שלמות. הוא זכה בפרס ספר השנה בחנויות הספרים במדריד ובפרס קלמו (קטגוריית הספר הטוב ביותר של השנה). כמו כן הוא נבחר לאחד מספרי השנה על ידי המוספים הספרותיים של עיתונים הספרדיים כמו אל פאיס (El País) ושל הניו יורק טיימס בספרדית.
שנה לאחר מכן, ב-2017, פרסם דל מולינו את "מבט הדגים" La) mirada de los peces), רומן העוסק בחייו של פרופסור אנטוניו ארמאיונה, תומך בזכות למות בכבוד, שבחר ליטול את חייו בריאותו התדרדרה ומסלול חייו עוזר את דל מולינו לסקור את גיל ההתבגרות שלו, כנער משכונת פועלים בשנות ה-80 וה-90. חיבור נוסף הגיע ב-2018, "מקומות לא במקומם" (Lugares fuera de sitio), שזכה בפרס אספאסה. בהמשך ל-"ספרד הריקה"ֿ, דל מולינו מבקר בכמה מובלעות משונות בגאוגרפיה הספרדית, בניסיון נוסף להבין את ספרד והספרדים. באותה שנה הופיע "בארץ בידאסואה" (En el país del Bidasoa), חוברת לכבוד מותו של פיו בארוג'ה, מהסופרים הבולטים של דור 98.
דל מולינו פרסם שתי עבודות חדשות ב-2020. הראשון שבהם היה קלומרדה, הבן הממזר של האורות (Calomarde, el hijo bastardo de las luces), ביוגרפיה קצרה של אחד הפוליטיקאים המרכזיים של ספרד במחצית הראשונה של המאה ה-19. במאי אותה שנה הגיע לחנויות הספרים, "העור" (La piel), רומן שבו המחבר משתמש במחלתו שלו, פסוריאזיס, כתירוץ להתקרב לחייהם של קומץ דמויות - מסטלין ועד נבוקוב או פבלו אסקובר. - שכמוהו סבלו ממנהֿ ולהרהר ביופי, מראה גופני והשלכות של היותו "מפלצת". ב-2021 הוא פרסם את כנגד ספרד הריקה (Contra la España vacía), חיבור שבו הוא משחזר ומעמיק כמה מהרעיונות שכבר הופיעו בספרו המקורי, אך לדברי מחברו "נוגע בשורה של אי הבנות" שנוספו למושג ומעלה מחשבות על התרוקנות אוכלוסיית בספרד הכפרית ובכלל מנקודת מבט הרבה יותר פוליטית.
ב-2021 מופיע "האטלס הסנטימנטלי של ספרד הריקה"
(Atlas sentimental de la España vacía), ספר שאייר אנה בוסטלו, ובו כולל דל מולינו 32 סיפורים מאותה טריטוריה מפורקת שהפכה לאחד מצירי הנרטיב שלו.
באוקטובר 2022 פרסם סרג'יו דל מולינו את "אחד בשם גונזלס" (Un tal González), רומן המבוסס על אירועים אמיתיים בו הוא מספר על דמותו של פליפה גונזלס, עמוד השדרה, של ספקד שהופכת, תוך פחות משנות מדור, מחברה חד מפלגתית ודתית ולדמוקרטיה מתקדמת המשתלבת באירופה.
כעיתונאי, דל מולינו היה כתב בעיתון Heraldo de Aragón וכיום בעל טור באל פאיס ומגיש בתוכנית הרדיו Más de uno. של תחנת Onda Cero
חוליו אוסקר מצ'וסו
חוליו אוסקר מצ'וסו (באנגלית: Julio Oscar Mechoso; 31 במאי 1955 - 25 בנובמבר 2017) היה שחקן אמריקאי. הוא שימש בעיקר כשחקן אופי בסרטים בהם השתתף.
ביוגרפיה
מצ'וסו נולד בסוף מאי 1955 במיאמי, פלורידה. הסרט הראשון בו השתתף היה סרט הקומדיה הדומיניקני "Guaguasi" משנת 1983.
ב-1986 שיחק בסרט נווט מכוכב אחר בתור האנגר גארד. לאחר שנתיים שיחק בסרט החמישי בסרטי הקומדיה האמריקאים: תרגיל לשוטרים מתחילים מאת אלאן מיירסון.
ב-1990 שיחק בסרט הפשע במלכודת התשוקה. שנתיים לאחר מכן שיחק בקומדיה צעצועים של בארי לוינסון בתור קורטז.
ב-2001 שיחק בסרטו של ג'ו ג'ונסטון בסרט השלישי בסדרה "פארק היורה" בתור בעלי חברת הצניחה אנריקה קרדוסו. בשנה לאחר מכן שיחק בסרט הדרמה "קן פארק" בתור אביה של פיצ'ס, בקומדיה "מתוקה" בכיכובה של כריסטינה ריצ'י, בסרט "תא טלפון" של ג'ואל שומאכר וגילם את התפקיד הראשי בסיטקום "ברכות מטוסון" ברשת The WB בתור חואקין, אב המשפחה.
ב-2003 שיחק בסרט "המהמרים" לצד ג'וני גאלקי.
בשנת 2005 שיחק בסרט ההרפתקאות "האגדה של זורו" בתור האב פליפה והשתתף בסדרה "הלוחשת לרוחות". בשנת 2006 שיחק בסרט "קובה סיפור אהבה" של השחקן אנדי גרסיה המבוסס על המהפכה הקובנית ובסרט "מיס סנשיין הקטנה" של ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס.
בשנת 2007 שיחק בסרט האימה "פלאנט טרור" של רוברט רודריגז בתור רומיי, בסרט הקומדיה "הצעד הטוב שלה", ושיחק בסרט "רייס: צייד הדמים". שנתיים לאחר מכן, ב-2009 הופיע בסדרה "ניפ/טאק" כד"ר האנס, ושיחק בקומדיה הטלוויזיונית "התחנה" שביים בן סטילר.
בשנת 2010 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "המפץ הגדול" ובשנת 2011 התארח בסדרת הפנטזיה לנוער "המכשפים מוויברלי פלייס" ששודרה בערוץ דיסני.
לאחר מכן השתתף בשנת 2014 בסרט הדרמה "עוגה" בכיכובה של ג'ניפר אניסטון בתור ד"ר מאטה, ושיחק בסדרת הדרמה "מטאדור" בתור חאבי סנדובל, בכיכובו של גבריאל לונה.
בשנת 2016 השתתף בסרט הרומנטי-קומי של וורן בייטי "ללא חוקים" בתור נשיא ניקרגואה, לואיז דיבייל. בשנה שלאחר מכן השתתף בסרטו האחרון "Inheritance".
מותו
הוא נפטר בביתו בברבנק, קליפורניה ב-2017 מהתקף לב בגיל 62.
פטיש פלסטיק
הפטיש היה פופולרי במיוחד בחגיגות יום העצמאות של מדינת ישראל (ולכן נקרא גם "פטיש יום העצמאות") וכן בחגיגות פורים. המנהג היה להכות על ראשם של מכרים וחוגגים אחרים באמצעות הפטיש. החל משנות התשעים חלה ירידה עקבית בשיעור השימוש בפטיש מסוג זה, ובעשור השני של המאה העשרים ואחת הוא נעלם כמעט לגמרי. את מקומו תפסו פטישי פלסטיק מתנפחים אשר גורמים פחות אי-נוחות לאדם אשר בו מכים עם הפטיש.
עונת 1960/1961 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1960/1961 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה השביעית של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלתה הפועל גבעת ברנר שזכתה בסוף העונה למקום השלישי. העונה הסדירה החלה ב-20 בינואר 1961 הסתיימה ב-19 בנובמבר 1961 בניצחון של הפועל תל אביב בפעם השנייה ברציפות.
בהתאם לתוצאות העונה הפועל רמת גן ירדה ליגה.
אתגר 22
אתגר 22 הוא מיזם של עמותת אנימלס שנועד להעניק תמיכה לאנשים שרוצים לעבור לטבעונות, או רוצים להתנסות באורח חיים טבעוני. במסגרת האתגר המשתתפים אמורים להימנע מאכילת מזון מן החי במשך 22 יום. המיזם מהווה מסגרת לא מחייבת, שבה המשתתף יכול לקבל מידע, ייעוץ תזונתי וטיפים מעשיים, וכן סוג של קבוצת תמיכה או קהילה וירטואלית.
רקע
בעשור השני של המאה ה-21, גברה בישראל ובעולם המודעות לתעשיית המזון מן החי, ובד בבד גברה ההתעניינות בטבעונות - דבר שרבים מייחסים לעליית קרנן של הרשתות החברתיות. בחברה שבה אכילה מהחי טבועה בתרבות, מעבר לטבעונות עשוי להיות שינוי רב משמעות בחיי אדם, והוא לפעמים כרוך בקשיים. הצורך בתוכנית תמיכה התעורר כשהתברר שלא אחת אנשים מתעניינים באורח חיים טבעוני, אבל חוששים או לא בטוחים איך לעשות את הצעד הראשון, או שניסו לעבור לטבעונות ונכשלו. שתי הבעיות העיקריות שזוהו כעומדות בדרכם של טבעונים חדשים הן מחסור במידע ומחסור בתמיכה חברתית. אתגר 22 נועד למלא את החוסרים האלה, והוא פותח על ידי פעילת אנימלס והלוביסטית לזכויות בעלי חיים רעות הורן. המיזם התחיל לפעול ב-22 במרץ 2014, ובספטמבר 2015 החלה לפעול גרסה בינלאומית של האתגר בשפה האנגלית. עד תחילת שנת 2016 השתתפו באתגר מעל 25,000 ישראלים, ועוד כ-9,000 איש השתתפו בגרסה הבינלאומית שלו.
רעיון 22 הימים מבוסס על התפיסה הפופולרית שמקורה בספרו של מקסוול מלץ משנת 1960, שנקרא פסיכוקיברנטיקה. מלץ טוען בספרו שדרושים 21 ימים כדי להתרגל למשהו חדש. מחקרים מאוחרים יותר הראו שתקופת ההסתגלות שונה מאדם לאדם ולאנשים שונים לוקח יותר או פחות זמן להטמיע הרגלים חדשים. בכל זאת אומצה בתוכנית מסגרת 22 הימים משני טעמים עיקריים: ראשית, מתוך הבנה שזו תקופה מספיק ארוכה כדי לאפשר לאנשים באמת לחוות אורח חיים טבעוני ולהיחשף למגוון מאכלים חדשים, וגם למידע על תזונה ועל תעשיית בעלי החיים. שנית, משום שתקופה זו לא נראית ארוכה מדי והיא נותנת תחושה שזה אפשרי, שיש מועד התחלה ומועד סיום שנראה לעין. לכן מצטרפים מדי פעם לאתגר אנשים אפילו רק לשם החוויה, אבל תוך כדי כך עשויים להתקרב לטבעונות.
מבנה התוכנית
כל מחזור נמשך 22 יום ומתנהל בקבוצות פייסבוק סגורות שבהן בין 200 ל-400 משתתפים בכל מחזור, יחד עם צוות של כ-15 מדריכים. המדריכים הם טבעונים ותיקים יותר, שיש להם כבר ניסיון בתחומים שונים כגון בישול, ספורט, הורות טבעונית וטבעונות בצה"ל, והם יכולים לתת טיפים מניסיונם האישי. בנוסף מלווה את הקבוצות צוות של תזונאים קליניים, שעונים על שאלות בנושאי תזונה ובריאות. צוות אתגר 22 כולו, כולל אנשי המקצוע, מונה כ-200 פעילים הפועלים בהתנדבות.
שבועיים או שלושה לפני תחילת האתגר המשתתפים מצטרפים לקבוצת פייסבוק סגורה, למעין שלב הכנה. במהלך ההכנה הם לא מתבקשים להקפיד על תזונה צמחית, אבל יש בקבוצה פעילויות שונות, כמו פוסטים שמעודדים להפוך ארוחה אחת ביום לטבעונית, מתכונים חדשים, ומידע על מה שנעשה בתעשיית המזון מן החי. מדי פעם מתפרסמים גם סקרים בנושאים שקשורים לטבעונות ומתפתחים דיונים קבוצתיים. המדריכים נמצאים גם בקבוצת ההכנה, משתתפים בדיונים וזמינים לתת עצות ולענות על שאלות.
לאחר מכן מתחיל האתגר לכל חברי הקבוצה יחד, והמשתתפים מתבקשים במשך 22 יום לאכול אך ורק מהצומח. בכל יום מתפרסם בקבוצה אתגר יומי. אתגרים אלה הם משימות קטנות שמטרתן התנסות בחומרי גלם חדשים, והכרות עם היבטים נוספים של טבעונות. משימות לדוגמה: הכנת מנה טבעונית שהמרכיב המרכזי שלה הוא טופו, יציאה לארוחה במסעדה טבעונית, הכנת כריך טבעוני לעבודה או לבית הספר, שיחה עם חבר או בן משפחה על הבחירה לנסות טבעונות, או צפייה בסרט שקשור לנושא. דרך האתגרים המשתתפים מקבלים מנות קטנות של השינוי הגדול, והאתגרים יוצרים קהילה שעוברת יחד תהליך דומה. בנוסף לאתגרים היומיים, מתפרסמים מדי יום בקבוצה פוסטים שמעוררים דיון בנושאי תזונה ובריאות, ודיונים על התעשיות השונות שעושות שימוש בבעלי-חיים, כמו תעשיות המזון, הביגוד והקוסמטיקה. במשך כל שלבי ההכנה והאתגר המשתתפים חופשיים לשאול שאלות שקשורות לבריאות ותזונה ולקבל מענה מאחד התזונאים שמלווים את התוכנית. בנוסף לליווי הקבוצתי, לכל משתתף מוצמד מדריך אישי שאיתו או איתה ניתן להתייעץ בצ'אט פרטי ולא לעיני הקבוצה הכולה.
קיימים גם מספר מסלולים מיוחדים שאפשר להצטרף אליהם במקביל לתוכנית הכללית ובהם יש דגשים מיוחדים, למשל מסלול לאמהות או נשים בהריון או מניקות, מסלול לחיילים, מסלול לספורטאים וכולי. במסלולים אלה משתתפים מדריכים בעלי ניסיון אישי בתחום המודגש. קיים גם מסלול מיוחד לבני נוער, ונערות ונערים מגיל 14 יכולים להצטרף אליו (עד גיל 16 ההשתתפות מותנית בקבלת אישור מההורים). מסלול הנוער מתקיים באפליקציית וואטסאפ.
עם סיום תקופת האתגר המשתתפים מוזמנים להצטרף לקבוצת הבוגרים, שבה אפשר לפגוש משתתפים של מחזורים קודמים ולהמשיך להיות פעילים בקבוצות ללא הגבלת זמן. לקבוצת הבוגרים יש תפקיד מפתח בהתמדה באורח החיים הטבעוני. אחת לתקופה מתקיים מפגש שאליו מוזמנים כל משתתפי האתגר, המפגשים מתקיימים בדרך כלל במסעדה טבעונית בתל אביב או כפיקניק באחד הפארקים בעיר.
השפעה ותוצאות
לדברי הורן התוכנית בשפה האנגלית מתאפיינת ברב לאומיות, ומשתתפים בה אנשים ממדינות דוברות אנגלית, וכן מערב הסעודית, לבנון, פקיסטן, הודו, פיליפינים, סין וטייואן. בהתאם לכך גם צוות המדריכים של התוכנית הוא רב לאומי, וכולל טבעונים ממעל עשר מדינות.
ביולי 2016 התקיים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה כנס על האתיקה של אכילת בעלי חיים, ובו הציגה את המיזם טל לבנה, ממנהלות אתגר 22. לפי סקר שערכה לבנה בין בוגרי האתגר, כ-70% מהמשתתפים ענו שהם טבעונים או צמחונים גם כשנה אחרי סיום האתגר. בנוסף לכך, משתתפים שלא עברו לתזונה צמחית לחלוטין סיפרו שהפחיתו באופן משמעותי אכילת מוצרים מן החי. 13% השיבו שלא שינו את תזונתם בעקבות האתגר.
שחקן העונה בפרמייר ליג
שחקן העונה בפרמייר ליג (באנגלית: Premier League Player of the Season) הוא פרס שנתי לכדורגלן המצטיין בפרמייר ליג המוענק על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית בסיום כל עונה. הזוכה נבחר על ידי ועדה הנבחרת על ידי נותני החסות של הליגה, ומורכב מ"הגופים המנהלים את הכדורגל, כלי תקשורת ואוהדים", ומוכרז בדרך כלל בשבוע השני או השלישי של מאי. מטעמי חסות, שמו הרשמי של הפרס מ-1994 עד 2001 היה "שחקן השנה של קרלינג", מ-2001 עד 2004 שמו היה "שחקן השנה של ברקליקארד", ומ-2004 עד 2016 הוא נקרא "שחקן העונה של ברקליס. מאז 2016 שמו של הפרס הוא "שחקן העונה של EA Sports".
הפרמייר ליג נוסדה בשנת 1992 כאשר מועדוני הליגה הראשונה נטשו את הפוטבול ליג והקימו ליגה חדשה ועצמאית, שניהלה משא ומתן משלה על הסכמי שידור וחסות. בעונתה השנייה של הפרמייר ליג, הפכה יצרנית הבירה קרלינג לנותנת החסות למשך 4 שנים תמורת 12 מיליון פאונד. באותה עונה הציגה קרלינג פרסים אישיים, כמו נעל הזהב. פרסי שחקן החודש וחשקן העונה הוענקו לראשונה ב-. פרס שחקן העונה הראשון הוענק לחלוצה של בלקברן רוברס, אלן שירר שזכה באליפות ובנעל הזהב באותה עונה.
תיירי הנרי, כריסטיאנו רונאלדו, נמניה וידיץ' וקווין דה בראונה זכו בפרס פעמיים, והם היחידים שזכו יותר מפעם אחת. רונאלדו היחיד שזכה בשתי עונות רצופות ( ו-). שמונה שחקנים זכו בפרס לאחר שזכו במלכות השערים בפרמייר ליג, וארבעה מהם זכו בנוסף בנעל הזהב האירופית: קווין פיליפס, תיירי הנרי, כריסטיאנו רונאלדו ולואיס סוארס. אחד עשר שחקנים זכו בפרס לאחר שזכו באליפות הפרמייר ליג, כאשר רונאלדו ו-וידיץ' עשו זאת פעמיים, שניהם עם מנצ'סטר יונייטד. רונאלדו הוא היחיד שנבחר לכדורגלן השנה בעולם של פיפ"א בנוסף לזכייתו בשחקן העונה בפרמייר ליג.
אסקר (פירושונים)
{{פירושונים
ראו גם
}}
רונן בר
רונן בר (נולד ב-1965) הוא ראש שירות הביטחון הכללי (השב"כ). החליף את קודמו בתפקיד נדב ארגמן, תחתיו כיהן כסגן ראש השב"כ החל מ-2018. בר צמח בשורות הארגון ושירת בו בתפקידים שונים. למבצעים שהוביל וליחידות שעמד בראשן הוענקו מספר פרסי ביטחון.
קורות חייו
רונן בר התגייס לצה"ל בשנת 1983, ושירת כלוחם וכקצין בסיירת מטכ"ל. בין השאר, השתתף במבצע "עלם חמודות". לאחר שהשתחרר מצה"ל בשנת 1987, פתח בתל אביב בית קפה בשם "קפה בגדד", וב-1993 התגייס לשב"כ.
בר הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ופילוסופיה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (במלגה של קרן וקסנר). הוא דובר גם ערבית.
פעילות בשב"כ
החל את שירותו בשב"כ כלוחם ביחידה מבצעית, ובמהלך שירותו לחם ופיקד על מבצעים רבים ברצועת עזה, ביהודה ושומרון ובלבנון. שימש מפקד שטח, והוביל את מבצע הריגתם של האחים עאדל ועימאד עוודאללה, מראשי הזרוע הצבאית של חמאס, בחברון בשנת 1998 בידי כוח ימ"מ. ב-2001 מונה לסגן-ראש יחידת המבצעים המיוחדים, בתפקיד זה הוביל מטעם השב"כ את המבצע לחילוצו של נהג המונית החטוף אליהו גוראל ומעצר המעורבים בחטיפתו. ב-2005 מונה למפקד היחידה. ב-2010 שימש מדריך במכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2011 מונה לראש אגף המבצעים בשב"כ. הוא שירת בתפקיד זה בתקופת מבצע עמוד ענן והוביל את המבצע להריגתו של אחמד ג'עברי, המפקד בפועל של הזרוע הצבאית של חמאס. ב-2014 הוביל את מבצע החיפוש אחר שלושת הנערים החטופים ולאחר מכן איתור רוצחיהם. בהמשך שירותו הושאל ל"מוסד". בשנת 2016 מונה לראש אגף המטה, האחראי על בניין הכוח של שירות הביטחון הכללי, ובשנת 2018 מונה לסגנו של ראש השירות, נדב ארגמן.
ראש השב"כ
ב-13 באוקטובר 2021 החל לכהן כראש השב"כ.
במרץ 2022 נדרש להתמודד עם גל טרור שכלל בין היתר את הפיגוע המשולב בבאר שבע, בו נרצחו ארבעה אזרחים, פיגוע הירי בחדרה בו נרצחו שני שוטרי מג"ב, פיגוע הירי בבני ברק בו נרצחו חמישה ישראלים, פיגוע בדיזנגוף בו נרצחו 3 ישראלים, והפיגוע באלעד בו נרצחו 3 ישראלים בידי גרזן.
באוגוסט 2022 הוביל את פעילות השב"כ במבצע עלות השחר, ובכלל זה הסיכול הממוקד של תייסיר ג'עברי, מפקד החטיבה הצפונית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה.
ביולי 2023, הוביל את השב"כ במבצע בית וגן, במחנה הפליטים ג'נין ובעיר ג'נין. המבצע התמקד בפעולה נגד תשתיות טרור, החרמת אמל"ח, ומעצר מבוקשים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וארגוני טרור אחרים, ומטרתו הייתה הרחבת חופש הפעולה בצפון השומרון ושינוי המגמה הסיכולית.
חיים אישיים
בר נשוי לדפנה אגסי, המכהנת כסמנכ"לית שיווק בחברת סלקום, אחותו של היזם שי אגסי. בעבר הייתה סמנכ"לית שיווק בחברות גולן טלקום ו"בטר פלייס". השניים מתגוררים בהוד השרון והורים לשלושה ילדים.
המשמר האדום
המשמר האדום (בהונגרית: Vörös Őrség) היה ארגון אכיפת חוק שפעל תחת הרפובליקה הסובייטית הונגרית. הוא הוקם בצו מ-26 במרץ 1919, וקיבל את תפקידי הז'נדרמריה, המשטרה, משמר הגבול והמשמר הפיננסי (מכס, בלו, מיסים וכדומה).
הקמה ותפקידים
צו מס' 1 מתאריך 26 במרץ קבע, בין היתר: "המשמר האדום מהווה חלק משלים לצבא האדום וניתן לשבץ את חבריו לשירות צבאי או להעבירם לצבא האדום בכל עת. במקביל להקמת המשמר האדום כל כוחות המשטרה בעלי תפקוד של אכיפת חוק יחדלו מלהתקיים. המשמר האדום כפוף ישירות לקומיסר העם לענייני הפנים (שר הפנים)."