cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלגוריתם rho של פולרד
גרסה משופרת של האלגוריתם
קוד C של אלגוריתם מונטה קרלו של ברנט: הקלט: \ n הוא המספר המיועד לפירוק, \ m מספר אקראי כלשהו הנמוך מ-\ n, ו-\ x_0 הוא ערך התחלתי כלשהו בדרך כלל 2. הפונקציה אמורה להיות פונקציה אקראית כלשהי מודולו \ n, כמו, המאקרו ABS מייצג ערך מוחלט והפונקציה gcd היא אלגוריתם אוקלידס.
יעילות
אלגוריתם rho של פולרד מספק איזון הדדי בין זמן הריצה לבין סיכוי ההצלחה. במקרה הקשה כאשר המספר הוא כפולה של שני גורמים ראשוניים שווים בגודלם בערך, זמן ריצה משוער של צעדים, יניב גורם ראשוני בסיכויים של חצי בהערכה גסה (אף על פי שזוהי הערכה היוריסטית בלבד). שאלת יעילות האלגוריתם המדויקת היא בעיה פתוחה.
אלגוריתם rho מהיר למדי עבור מספרים עם גורמים ראשוניים קטנים. למשל במחשב בינוני, יישום מעשי של האלגוריתם בפירוק מספר פרמה השישי (כעשרים ספרות עשרוניות) לוקח כמחצית שנייה. לעומת זאת לפירוק מספר בגודל זהה, שהוא כפולה של שני מספרים ראשוניים גדולים (לא בהכרח שונים) השווים בגודלם בקירוב, נדרשות כעשר שניות לפחות.
הקרב הראשון על האיזונצו
הקרב הראשון על האיזונצו מתוך סדרת קרבות הנהר איזונצו התנהל בין 23 ביוני ועד 7 ביולי 1915. מטרתו הייתה לדחוק את הצבא האוסטרו-הונגרי מעמדותיו לאורך נהר איזונצו שהיווה את קו הגבול הצפוני-מזרחי של איטליה, ותפיסת שטחים מעבר לו במישור ובהרים שמעבר.
מפקד צבא איטליה היה הגנרל לואיג'י קאדורנה (Cadorna), ומפקד הצבא האוסטרו-הונגרי היה הגנרל סבטוזר בורוייביץ' (Boroević).
מהלך הקרב
ביום 23 ביוני 1915 פתחו האיטלקים בקרב הראשון על נהר איזונצו על ידי הפגזת תותחים מאסיבית לשם ריכוך, שנמשכה שבעה ימים רצופים, אך כתוצאה מחוסר הניסיון של הארטילריה האיטלקית כמעט שלא נגרמו אבדות לצד השני. הארמייה האיטלקית השלישית אמורה הייתה לפרוץ אל הרמה של דוֹבֵּרדוֹ, בין מונפלקונה לסגראדו, בעוד הארמייה השנייה פרצה בין מונטה סבוטינו לפודגורה. מטרתה הייתה לכבוש ראש גשר ליד העיר גוריציה (Görz, Gorizia, Gorica), לחצות את נהר איזונצו, לכבוש את פרינצניקה (נקודה 383), כמו גם התקפה על ראש הגשר טולמיין (טולמינו). למרות העליונות הניכרת לא יכלו האיטלקים להשיג אף לא אחד מן היעדים האלה. רק ליד סגראדו הם הצליחו להתקדם בשולי הרמה של דוברדו.
ההתקפה האיטלקית נכשלה משום שננקטה בה התקפה חזיתית לאחר ריכוך ארטילרי בלתי מדויק ובלתי מספיק. האוסטרים התגוננו מתוך עליונות קרקעית. ההישגים האיטלקיים היו זעירים וכללו בצפון הגזרה את הר קנין ליד בובץ (Bovec). בגזרה הדרומית כבשו רכסים ברמת קראס (Kras) ליד פוליאנו (Fogliano) ומונפלקונה (Monfalcone).
לאיטלקים היו אבדות של 14,947 חיילים ולאוסטרו-הונגרים 9,950 חיילים.
הבנק הלאומי ההונגרי
הבנק הלאומי ההונגרי (בהונגרית: Magyar Nemzeti Bank) בראשי תיבות: MNB הוא הבנק המרכזי של הונגריה. המשימות העיקריות של הבנקים המרכזיים הן בעיקר ניהול המדיניות המוניטרית, שמירה על יציבות מחירים, הבטחת יציבות המערכת הפיננסית ובמדינות רבות גם ניהול יתרות מטבע החוץ. המשימות של MNB נקבעו בחוק CXXXIX משנת 2013. (חוק הבנק המרכזי).
היסטוריה
סעיף 189 של חוזה טריאנון, שסיים את מלחמת העולם הראשונה מבחינת ממלכת הונגריה וחייב את הונגריה וחוזה סן ז'רמן שחייב את אוסטריה קבעו את תחילת פעולות הפירוק של הבנק האוסטרו-הונגרי ביום שלאחר החתימה על אמנות. הונגריה עמדה בהוראות אלה ב-1 באוגוסט 1921, עם הקמת המוסד הציבורי המלכותי ההונגרי.
בקיץ 1922 הייתה כלכלת המדינה במצב כזה שהחלטה נעשתה חיונית. חבר הלאומים היה מוכן לספק לה תמיכה וסיוע רק אם תוקם בנק מרכזי חדש. לפיכך חוקק חוק מספר 5 משנת 1924 ונכנס לתוקף ב-26 באפריל.
הבנק המרכזי ההונגרי העצמאי, MNB, החל את עבודתו ב-24 ביוני 1924 כחברת מניות משותפת. הנשיא הראשון שלה היה שאנדור פופוביץ'. הבנק המרכזי ייצב את הכתר האינפלציוני לאחר מלחמת העולם הראשונה בעזרת הלוואות מחבר הלאומים בשנת 1924 ואחר כך הוציא בשנת 1926 את המטבע החדש, הפנגו ההונגרי. הבנק קיבל על עצמו את ניהול החשבונות הציבוריים ואת ניהול החוב של המדינה כלפי הציבורי. עם מדיניות הריבית והאשראי, עקרונות החיוב והפרקטיקה שלו, הבנק ניהל את האשראי של המדינה והשפיעה על פעילות המערכת הבנקאית. הוא היה אחראי גם על הפיקוח של ניהול מטבע החוץ. מאז הקמתו בשנת 1930 ה-MNB היה בעל מניות וחבר פעיל בבנק להסדרי סליקה בינלאומיים (BIS).
המשבר הפיננסי שנגרם על ידי המשבר הכלכלי העולמי הגדול שפרץ בסתיו 1929 הגיע להונגריה ביולי 1931. מאותה תקופה ועד שנת 2001 היה ה-MNB המיישם של ניהול מטבע חוץ של הונגריה, מבצע המשימות הרשמיות בתחום זה, במהלך מלחמת העולם השנייה, למרות מאמצי הבנק המרכזי, התפתחה אינפלציה במטבע הלאומי, הפנגו. בתום המלחמה, פחת דרמטית ערכו של הפנגו והניב את אחת מהידרדריות הכספיות הגדולות ביותר בהיסטוריה העולמית.
בהתערבות ה-MNB ב-1 באוגוסט 1946 הופיע ייצוב המטבע. המטבע החדש, הפורינט. בעקבות הלאמת מניות הבנקים בהונגריה, לרבות הבנק המרכזי בסוף שנת 1947, נבנתה המערכת הבנקאית מחדש תוך זמן קצר. בנקים מסחריים ובנקי חיסכון חוסלו וכמו במדינות סוציאליסטיות אחרות הוקמה מערכת בנקאית חד-שכבתית. מן המחצית השנייה של 1948 ה-MNB ביצע משימות בנקאות מסחרית בנוסף לסמכויות כבנק המרכזי. כבנק מרכזי שהולאם הנהלתו הייתה תחת סמכות ממשלתית.
החל מה-1 בינואר 1987 שוחזרה מערכת הבנקאות הדו-שכבתית בהונגריה (כלומר לבנק המרכזי לא היו יותר תפקידים מסחריים). המכשירים, רשת הסניפים ובסיס הלקוחות של הבנקים המסחריים החדשים, למעט כמה יוצאים מן הכלל, הועברו מה-MNB למוסדות הפיננסיים שהתהוו. החוק על בנק ה-MNB שאומץ באוקטובר 1991 ושתוקן מספר פעמים, החזיר את עצמאותו של הבנק המרכזי והסדיר מחדש את אחריותו. עם הצטרפותה של הונגריה לאיחוד האירופי, ה-MNB הפך לחבר במערכת הבנקים המרכזית האירופית (ESCB) בשנת 2004.
מבנה מוסדי, גופים
הבנק מדווח לפרלמנט מדי שנה על פעולתו בצורה של דו"ח וכן בצורת מאזן עסקי ופעילותו מבוקרת גם על ידי משרד הביקורת והמועצה המפקחת. המועצה המוניטרית היא הגוף המרכזי לקבלת ההחלטות של ה-MNB.
צ'ארלס ויליאם ברטלט
צ'ארלס ויליאם ברטלט (באנגלית: Charles William Bartlett; 1 ביוני 1860 – 16 באפריל 1940) היה צייר ומדפיס תחריטים אנגלי, שהתיישב בהוואי.
ביוגרפיה
ברטלט למד מטלורגיה ועבד בתחום זה מספר שנים. בגיל 23 הוא נרשם לאקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון, שם למד ציור ותחריט. לאחר שלוש שנות לימוד בלונדון, הוא נכנס לבית הספר הפרטי אקדמיה ז'וליאן בפריז, שם למד אצל ז'ול ג'וזף לפבר (1836–1911) וגוסטב בולנגר (1824–1888).
בשנת 1889 שב לאנגליה והתחתן עם אמילי טייט, אך זמן קצר לאחר מכן נפטרו אשתו ובנו התינוק בזמן הלידה. לאחר מכן נסע ברטלט לאירופה, ובילה כמה שנים בהולנד, בריטני ובוונציה יחד עם חברו ועמיתו האמן פרנק ברנגווין (1867–1956). נראה כי ברנגווין הציג לברטלט הדפסים יפניים. ברטלט הפיק כמה מעבודותיו המוקדמות החשובות ביותר ביבשת, במיוחד עבודות על איכרים שצוירו בציורי צבע גדולים.
הוא הוזמן להצטרף לאגודת האמנים הצרפתית בשנת 1897. בשנת 1898 שב לאנגליה והתחתן עם קתרין "קייט" מיין. ברטלט חזר ליבשת עם אשתו. כמה מוזיאונים באירופה רכשו את ציוריו אחרי תערוכות בפריז. ברטלט ערך מספר נסיעות לבריטני והולנד עם הצייר ההולנדי ניקו וילהלם יונגמן (1872–1935), אשר סיפק לו חוויות לציורים עתידיים של איכרים ופשטות חייהם.
למזרח ולהוואי
בשנת 1913, בגיבוי כספי ממשפחת אשתו, הם נסעו להודו הבריטית ואזורים אחרים באסיה - ציילון, אינדונזיה, סין ויפן.
הוא הגיע ליפן בשנת 1915, שם פגש את מו"ל הדפסי העץ ווטנאבה שוזאבורו (1885–1962), שהיה דמות מרכזית באמנות היפנית של תחילת המאה העשרים. בשנת 1916 פרסם ווטנאבה 21 חריטות עץ בעיצובו של ברטלט, כולל שישה הדפסים של נופים יפניים. בשנת 1917 עזבו ברטלט ואשתו את יפן לאנגליה. הם עצרו בהוואי ושם נשארו - מעולם לא חזרו לאנגליה. הוא ביקר ביפן שוב בשנת 1919, שם יצר שש-עשרה הדפסים חדשים עבור ווטנאבה.
אנה רייס קוק (1853–1934), שהקימה את מוזיאון הונולולו לאמנות, נעשתה תומכת ופטרון של ברטלט. באותה תקופה פעלה בהונוללו הציירת האמריקאית הלן תומאס דרנגה, שעבודותיה הוצגו במוזיאון הונלולו לאמנות.
בשנת 1928 עזר ברטלט בהקמת סדנאות ההדפסים של הונולולו יחד עם האמנים המקומיים אלכסנדר סמואל מקלאוד, ג'ון מלוויל קלי והוק-מזלט לוקווינס.
אוספים
המוזיאונים והגלריות של ברדפורד (מערב יורקשייר, בריטניה), מוזיאון העיר בריסטול וגלריה לאמנות (בריסטול, אנגליה), מוזיאון קליבלנד לאמנות, מוזיאון הונולולו לאמנות, ספריית הקונגרס (וושינגטון הבירה) ומוזיאון שניצר לאמנות (אוניברסיטת אורגון), הם בין האוספים הציבוריים המחזיקים עבודותיו של ברטלט.
קאור ריסמאה
קאור ריסמאה (באסטונית: Kaur Riismaa; נולד ב-1986) הוא משורר, מחזאי ועורך אסטוני.
חייו
ריסמאה נולד בטרטו שבמזרח אסטוניה. כיום הוא חי עם בת זוגו בבית מבודד בלב יער, בנפת האריו שבצפון-מערב ארצו. באוניברסיטה של עיר הולדתו למד סמיוטיקה, תאולוגיה והיסטוריה, ובמקביל ללימודיו עסק בביומם של מחזות תיאטרון. כיום רוב עבודתו ממוקדת בפעילות מו"לית ובעריכת לשון, אבל מרצו וזמנו מוקדשים בעיקרם לכתיבה הספרותית. למן 2011 פרסם ריסמאה תשעה ספרי שירה, שישה מחזות ושלושה רומנים. יצירותיו זיכו אותו בכמה וכמה פרסים ומלגות. עם ספרי השירה שכתב נמנים "שלנו הבקרים, הימים, הערבים, הלילות שלנו" (2011), "קבורת השועל" (2012), "מטמורפוזות" (2013), "מסע אל סוף היום" (2014), "חם-קר" (2016), ו"בשוגג" (2018). שמותיהם של הרומנים שכתב הם: "הר הקודש" (2015), "גניו של העיוור" (2015) ו"פרדיננד הקטן" (2019). שבעה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אנתולוגיה זאת ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.
נחל סכר
נַחַל סֶכֶר, הידוע גם כוואדי א-סד, הוא נחל אכזב העובר בהר הנגב הצפוני ובמישורי הנגב המערביים.
גאוגרפיה
אורכו של הנחל הוא כ-35 קילומטר ובאפיקו מצויים מספר בורות ומאגרי-מים, חווה חקלאית ניסיונית ומספר סכרים עתיקים שעל שמם קרוי הנחל.
מסלולו של נחל סכר מתחיל בהר עצם שברכס ירוחם. משם הוא ממשיך דרומה ומערבה לכיוון כביש 40, אותו הוא חוצה צפונית לצומת הנגב ודרומית לרמת בקע. מנקודה זו נכנס הנחל לחולות עגור - חלוצה ופונה צפונה ומערבה לכיוון רמת חובב. הנחל עובר ברמת חובב, ולבסוף מגיע למוצאו בנחל באר שבע.
מדרום לרמת חובב חצתה את אפיק הנחל מסילת הרכבת הטורקית מנחל שורק לקוסיימה ובמקום נמצאים שרידי גשר.
באזור הנחל נעשה ניסיון של שחזור החקלאות הנבטית - שחזור חוות מי הנגר.
Power (שיר של טיליאו)
"Power" (בעברית: "כוח") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האיסלנדית טיליאו. הוא יצא לאור ב-4 במרץ 2023, וזכה ב-Söngvakeppnin 2023, הקדם הלאומי של איסלנד לאירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
לפני האירוויזיון
ב-29 באוגוסט 2022 פתחה RÚV את תקופת הגשת השירים לתחרות, שהסתיימה ב-4 באוקטובר. לא הייתה מגבלה או דרישה מסוימת לכותבים, ותהליך ההגשה היה פתוח לכולם, כולל לאלו שאינם אזרחי איסלנד. בסיום התקופה נשלחו לרשות 13 שירים. ועדה שהוקמה בשיתוף עם איגוד המלחינים ואיגוד המוזיקאים האיסלנדיים בחרה עשרה שירים, שנחשפו ב-28 בינואר 2023.
"Power" התחרה בחצי הגמר הראשון של הקדם האיסלנדי, שהתקיים ב-18 בפברואר 2022, יחד עם עוד ארבעה שירים. בהתאם לחוקי התחרות, בשלב חצי הגמר השיר בוצע בשפה האיסלנדית ורק בגמר שונה לאנגלית. מתוך חמשת השירים בכל חצאי הגמר העפילו שניים בלבד, בהתאם להחלטת הקהל. על פי חוקי התחרות, מפיקי הקדם רשאים להעניק למועמד שאהבו את הזכות לבצע את שירו פעם נוספת בגמר, אף שלא עלה לשלב זה. בזכות כך סלבס העפילה לגמר. "Power" העפיל לגמר כאחד משני השירים שנבחרו על ידי הקהל.
הגמר נערך ב-4 במרץ 2023. בסיבוב הראשון השתתפו כל חמשת השירים, ומהם העפילו שניים שהשתתפו בדו-קרב. "Power" ניצח את "OK" של לאנגי סלי אוג סקוגארניר, וזכה בקדם ובזכות לייצג את איסלנד בתחרות הזמר של האירוויזיון.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. איסלנד שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. איסלנד שובצה שביעית, אחרי קפריסין ולפני יוון. ב-11 במאי 2023 ביצעה טיליאו את "Power" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
עוד נוסע אחד
עוד נוסע אחד הוא האלבום השישי של הראפר סגול 59. האלבום יצא לאור ב-2011 דרך לב גרופ מדיה והתו השמיני.
הפקה
באלבום זה הוא חוזר אל השורשים שלו, המוזיקה ששמע בבית, רוק ובלוז. האלבום שונה לחלוטין מכל המוזיקה שיצר עד היום. האלבום הוקלט באולפני "גרינהאוס" בקיבוץ גבעת חיים והופק על ידי אמיר אסטליין. האורחים באלבום כוללים את רונה קינן, גבע אלון, רד באנד, דן תורן, המשורר רוני סומק, גדי אלטמן ונגן הג'אז אלברט בגר. באלבום מנגן סגול בגיטרות חשמליות ואקוסטיות, במפוחית ובחליל. הנגנים באלבום כוללים, פרט לסגול ולאסטליין (קלידים ותכנותים) את נעמן שדמי (קלידים), איקי לוי (בס), שי מיארה (תופים וכלי הקשה) ועמרי באגר (גיטרות נוספות).
יחסי ניז'ר–סין
היסטוריה
הרפובליקה העממית של סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר ב-20 ביולי 1974. ב-19 ביוני 1992, ממשלת המעבר הניז'רית הכריזה על כינון היחסים הדיפלומטיים עם טייוואן. לאור הכרזה זו, ממשלת סין הודיעה על השעיית היחסים הדיפלומטים עם ניז'ר ב-30 ביולי באותה השנה. ב-19 באוגוסט 1996, שתי המדינות חידשו את היחסים הדיפלומטיים שביניהן.
סיוע כלכלי
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, כ-37 חברות סיניות מימנו פרויקטים ברחבי ניז'ר. פרויקטים אלו עסקו בעיקר בפיתוח מכרות האורניום בשנת 2006, בניית הגשר השני על פני נהר ניז'ר,שמיטת חובות בסך 12 מיליון דולר אמריקאי בשנת 2001, ופיתוח התשתיות, הצינורות ובתי הזיקוק במדברי סהרה.
בפברואר 2015, שר החוץ ושיתוף הפעולה בניז'ר פגש את שר החוץ של הרפובליקה העממית של סין. שני השרים דנו על הסיוע של סין בייצור נפט בניז'ר. כמו כן, שר החוץ הסיני ציין כי סין תהיה פעילה בפיתוח המדינה. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, סין שלחה 17 צוותים רפואיים אל ניז'ר. וב-31 במרץ 2015, השגרירות הסינית בניז'ר תרמה מכונת אטריות לקרן צדקה מקומית בניז'ר, בתקווה לסייע לעוני בניז'ר. באפריל באותה השנה, ממשלת סין סיפקה לניז'ר למעלה מעשרת אלפים משאבות מים, חלקי חילוף ומכונות לייצור מזון.
Skin of My Teeth
Skin of My Teeth הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית דמי לובאטו, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Holy Fvck (2022). הוא יצא לאור ב-10 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס, כסינגל המוביל מתוך האלבום. אחריו, יצא לאור "Substance" כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דמי לובאטו, אואק פלדר, אלכס ניפורוס, קית' סורלס, לורה ולטז וליל ארון והופק על ידי אואק פלדר, אלכס ניפורוס וקית' "Ten4" סורלס. לובאטו דיברה על משמעותו של השיר, כמו גם על משמעות השם שלו בריאיון שאירע עם Genius. בהמשך, לובאטו הסבירה שהיא "לא הייתה צריכה עזרה מאף אחד במסע שלה".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-18 מיליון השמעות.
ביקורת
הווידאו קליפ של "Skin of My Teeth" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של דמי לובאטו ב-10 ביוני 2022.
אלכסנדרה אנדרסן
אלכסנדרה אנדרסן (בנורווגית: Alexandra Gamlemshaug Andresen; נולדה ב-23 ביולי 1996) הייתה המיליארדרית הצעירה ביותר בעולם (נכון לשנת 2021 היא המיליארדרית השנייה בצעירותה). בשנת 2020 הוערך הונה בכ-1.1 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
אנדרסן היא נצר למשפחה שהתפרסמה בנורווגיה, לאחר שאחד מאבותיה, יוהאן הנריק אנדרסן, ייסד בשנת 1849 את מותג הסיגריות המוביל במדינה. יוהאן אנדרסן הקים את חברת Ferd, שמשמעות שמה בנורווגית הוא "מסע", באמצעותה רכש את מפעל הטבק J.L. Tiedemanns. יצרנית הסיגריות שהקים נעשתה למובילה בנורווגיה במשך יותר מ-150 שנה.
בשנת 2005 מכרה המשפחה את המניות שלה ל"סקנדינביק טובאקסקומפני" מסיבות מוסריות. אביה של אלכסנדרה אנדרסן השקיע את הסכום שקיבל, קרוב ל-500 מיליון דולר, ובשנת 2007 קיבלה מאביה 42.2% מהמניות של חברת ההחזקות שלו. אחותה הגדולה, כריסטינה, קיבלה סכום זהה. האחיות אנדרסן התפרסמו למרות זאת רק בשנת 2016, משום שרשויות המס בנורווגיה פרסמו רק אז את החזרי המס של צעירים מעל גיל 17.
אנדרסן למדה בפנימייה בבריטניה ונכון לשנת 2017 מתגוררת בגרמניה, שם היא עוסקת ברכיבה אמנותית על סוסים באופן מקצועי. היא זכתה בכמה תחרויות רכיבה אמנותית ודגמנה בעבור חברת ביגוד לרוכבים בשם KingsLand.
אף על פי שגדלה עם מודעות להונה, אנדרסן חוסכת את רוב כספה ובשנות נעוריה החזיקה רק במכוניות יד שנייה.
Musik
Musik (בעברית: "מוזיקה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרית מריאנה מנדט, וייצג את אוסטריה באירוויזיון 1971. השיר נכתב על ידי ריצ'רד שונהרז ומנואל ריגוני, ובוצע בשפה הגרמנית.
על השיר
בשנת 1971 בחרה רשות השידור האוסטרית את מנדט לייצוג המדינה בתחרות האירוויזיון, שהתקיימה בעיר דבלין. שמו של השיר רומז על תוכנו, שכן הוא חג סביב מוזיקה, צלילים וכלי נגינה. אולם בביצועה, מנדט מדגישה את ההיבט המסחרי של תעשיית המוזיקה המודרנית, המצועצעת והמבזה.
היזמה למחקר יישומי בחינוך
היזמה למחקר יישומי בחינוך היא יחידה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. היזמה הוקמה בשלהי שנת 2003 – מיזם משותף של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, משרד החינוך ויד הנדיב. מתחילת שנת 2010 פועלת היזמה כיחידה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. מנהלת היזמה היא ד"ר תמי חלמיש אייזנמן
Musik
באירוויזיון
ב-3 באפריל 1971 בוצע השיר על ידי מנדט באירוויזיון. הוא שובץ ראשון בסדר ההופעות, לפני מלטה. בסופה של התחרות דורג במקום ה-16 עם 66 נקודות.
היזמה למחקר יישומי בחינוך
תיאור ודרכי פעילות
היזמה פועלת לחיזוק תרבות של שימוש בידע מדעי בתהליכי עיצוב מדיניות בחינוך, זאת על מנת לקדם את יכולותיה של מערכת החינוך להתמודד עם אתגרים העומדים לפתחה ולשפר את הישגי החינוך בישראל.
ערוצי פעילות
היזמה פועלת בשלושה ערוצים מרכזיים:
היזמה מפרסמת את תוצרי עבודתה ומנגישה אותם לקהלי יעד שונים במערכת החינוך ולציבור הרחב.
ועדת ההיגוי של היזמה
עדת ההיגוי של היזמה ממונה בידי נשיא האקדמיה הלאומית, והיא אחראית על תוכנית העבודה של היזמה ועל תהליכי השיפוט של התוצרים. פרופ' מנחם יערי חבר בוועדת ההיגוי של היזמה מיום הקמתה ומשנת 2008 ועד היום הוא מכהן כיו"ר הוועדה.
חברי הוועדה
פעילויות ביזמה
נכון ל-2019 פועלות ביזמה ארבע ועדות מומחים וקבוצת עבודה אחת. כמו כן, נבחנים למעלה מ 10 נושאים במקביל עבור מידע תומך תכנון.
פעילויות בעבר
היזמה למחקר יישומי בחינוך עוסקת במגוון נושאים הקשורים לתחום החינוך.
שמורת עין ארובות
שְׁמוּרַת עֵין אֲרֻבּוֹת היא שמורת טבע באזור השרון הצפוני, במוצא נחל עירון אל המישור, ממזרח למושב עין עירון. מדרום-מערב לשמורה נמצא תל אסור.
גאוגרפיה
השמורה המשתרעת על שטח של 17.2 דונם הוכרזה ב-14 בספטמבר 1989. מקור שמה באחד מניסיונות הזיהוי של תל אסור עם אֲרֻבּות המקראית, מקום מושבו של נציב המחוז השלישי של שלמה (מלכים א, ד, י). מטרת הקמת השמורה הייתה לשמר בית גידול לח האופייני לאזור רמות מנשה, ושימור בית הגידול של טריטון הפסים, דו-חי ממשפחת הסלמנדריים הנמצא בסכנת הכחדה בישראל והוא חיה מוגנת.
בשמורה שני מעיינות עונתיים המתייבשים בסוף הקיץ. סביב המעיינות צמחייה אופיינית לבתי גידול לחים, כגון עצי תאנה, אגמון, פטל קדוש ועוד. בתקופת המנדט הוקמו סביב המעיינות קירות שיצרו שתי בריכות. בתוך הבריכות גדלה צמחייה אופיינית לנוף מים, כגון גרגיר הנחלים עדשת מים ועוד. במשך השנים חלה ירידה במגוון המינים המאפיינים בתי גידול לחים ובמקומם כוסתה השמורה בכיסוי צפוף של פטל.
בעבר היה המעיין אחד ממקורות המים של נחל חדרה, אליו זרמו דרך נחל עירון. בתקופת המנדט שפע המעיין 1-0.6 מיליון קוב מים בשנה, בין השנים 1967-1949 נמדדה שפיעת מים של כ-0.5 מיליון קוב בשנה. כיום נשאבים מי המעיינות ואינם זורמים עוד לנחל.
בשנים האחרונות שוקם מעיין עין ארובות לזכרו של איציק דורי, חבר קיבוץ מצר אשר נהרג בפיגוע בקיבוץ בשנת 2002. במקום הוצבה אנדרטה לזכרו.
הגישה לשמורה היא בדרכי עפר ממושב עין עירון. בעבר הייתה גם גישה מצומת משמר הגבול בכביש 65, אך גישה זו נחסמה על ידי חקלאי שמעבד חלקה בסמוך למקום.
ג'ורג'ו וזארי
ג'ורג'ו וזארי (באיטלקית: Giorgio Vasari; 30 ביולי 1511 – 27 ביוני 1574) היה צייר ואדריכל איטלקי. ידוע בעיקר בשל חיבורו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", העוסק בביוגרפיות של כ-300 אמנים איטלקים בתקופות הרנסאנס והפרוטו-רנסאנס.
ביוגרפיה
וזארי נולד בעיר אַרֶצו שבחבל טוסקנה. בהמלצת בן-דודו, לוקה סיניורלי, הוא הפך לתלמידו של גוליאלמו דה מרסיליה, צייר ויטראז'ים. בגיל 16 הוא נשלח לפירנצה, למד שם ברוח ההומניסטית והכיר את מיכלאנג'לו, שציוריו השפיעו רבות על וזארי.
בשנת 1529 הוא ביקר לראשונה ברומא ולמד את יצירותיהם של רפאל ובני תקופתו. ציוריו המנייריסטיים של וזארי הוערכו יותר בתקופת חייו מאשר לאחר מכן. הוא הועסק על ידי פטרוני אמנות ממשפחת מדיצ'י ועבד ברחבי איטליה. רבים מציוריו שרדו עד היום, כשהחשובים מביניהם הם ציור הקיר והתקרה שהוא צייר במשך 10 שנים בפאלאצו וקיו בפירנצה, וציורי הקיר הלא גמורים בתוך הכיפה הענקית של הדואומו של פירנצה, אותם סיים הצייר פדריקו צוקרי.
וזארי נהנה ממוניטין רב בזמנו וצבר ממון רב. בשנת 1547 בנה לעצמו מעון מרשים בעיר הולדתו, אותו הוא גם קישט בציורים רבים, שכיום משמש כמוזיאון לזכרו. הוא נבחר כאחד מחברי מועצת העיר, ולבסוף נבחר כראש המועצה.
בשנת 1563 השתתף בייסוד האקדמיה לאמנויות של פירנצה ("Accademia del Disegno", כיום האקדמיה לאמנות של פירנצה), שבראשה עמד (באופן סמלי) מיכלאנג'לו.
וזארי מת בפירנצה ב-27 ביוני 1574.
חיי האמנים
הספר נוטה מאוד לטובת האמנים הפלורנטינים, ומייחס להם את כל ההתפתחויות החדשות באמנות הרנסאנס, כגון המצאת אמנות הגילוף. אמנויות באזורים אחרים באירופה, ובעיקר אמנות ונציאנית, נתקלות בהתעלמות שיטתית בספר. בין המהדורה הראשונה לשנייה וזארי ביקר בוונציה ולכן במהדורה השנייה הוא נותן יותר יחס לאמנות הוונציאנית (ומכניס סוף סוף גם את טיציאן לספר), אולם עדיין הספר נשאר לא נייטרלי.
בתוך הביוגרפיות של וזארי ניתן למצוא רכילויות משעשעות רבות. רבות מהאנקדוטות שלו נראות אמיתיות, אולם ככל הנראה רובן המצאת דמיונו. אנקדוטות אחרות הן בדיות ברורות, כמו הסיפור על ג'וטו הצעיר שצייר זבוב על ציור של מורו צ'ימבואה, לאחר שזה האחרון ניסה במשך זמן רב להעיף זבוב אמיתי מהציור. אולם רוב ההערות האסתטיות של וזארי היו מדויקות וללא משוא פנים. הוא לא ניסה לחקור לגבי תאריכים מדויקים, כפי שעושים היסטוריונים מודרניים של האמנות. הביוגרפיות שלו נכונות ביותר לגבי האמנים מתקופת חייו. למרות הבעיות העובדתיות הרבות בספרו של וזארי, הוא עדיין נחשב לקלאסיקה.
לאו פולד
לֶאוֹ (לַזַרוּס) פוּלְד (Lazarus 'Leo' Fuld ; 29 באוקטובר 1912 – 10 ביוני 1997) היה זמר יהודי הולנדי שהתמחה בשירה ביידיש.
לפני מלחמת העולם השנייה, היה לאו פולד אחד מהזמרים המוקלטים והמופיעים ביותר באירופה. פולד הקליט והופיע באירופה ובאמריקה, בשפת היידיש בעיקר, אך גם באנגלית, גרמנית, הולנדית, צרפתית וכן בעברית. לאחר מלחמת העולם השנייה, זכה שוב לפרסום בינלאומי - באולמות הקונצרטים ובמועדונים המפורסמים. בגיל 83 הקליט את תקליטו הטוב ביותר, שכונה ה"סרג'נט פפר" של המוזיקה ביידיש, יחד עם אייב גולדשטיין.
קורות חיים
לאו פולד נולד כילד השלישי מתוך עשרה ילדים במשפחה יהודית ענייה. אביו, לואיס פולד, היה סוחר. כישרונו של לאו לשירה התגלה בגיל צעיר בבית הכנסת. פולד קיבל מלגה ללימודים בסמינריון. הוריו ציפו שלאו הצעיר יגדל להיות חזן. ביום הולדתו ה-16, פולד החל להנהיג את הטקסים בבתי הכנסת בהולנד. באותה עת כבר שר שירים חילוניים בברים. הוא החל בבר ברוטרדם, בו שר שישים שירים בדולר. בשל הצלחתו המוקדמת, נכנס להשמעה ברדיו וארה. שם אומץ באופן מיידי והחל לשיר לצד לואיס דוידס.
פולד היגר לבריטניה בשנת 1932, למבחן במה ב-BBC והיה הזמר ההולנדי הראשון ששר שם. שמע אותו ג'ק הייטון המפורסם, והחתים אותו בגיל 19, לחוזה של שלוש שנים בתזמורתו המהוללת. מכאן החלו הקשרים של לאו בכל התיאטראות המפורסמים בבריטניה ובאירופה. בשנת 1936, הוחתם על ידי קליפורד פישר לקזינו הצרפתי בניו יורק, ולאחר מכן לתיאטרון הפאראמונט בברודוויי. כזמר בינלאומי, החל פולד לעבד שירים ביידיש ובעברית, וכלל אותם ברפרטואר שלו. בקזינו הצרפתי היה להיטו הגדול צימוקים ושקדים, והזמר והשחקן הדגול אל ג'ולסון, היה מגיע כל ערב ב"חמישה לעשר", רק כדי לשמוע את לאו. בשנת 1938 פג תוקף הוויזה הזמנית שלו והוא חזר לאירופה, שם ביקש ויזה להגירה. פולד הספיק לעלות על הספינה האחרונה חזרה, לפני שהנאצים פלשו לארצות השפלה ומיד הציע את שירותיו לממשלת הולנד החופשייה שבגלות. יחד עם הנדריק וילם ואן לון, פולד החל לשדר ברדיו בגלים קצרים, להולנד ולאיים ההולנדיים. שמועות החלו להגיע לבריטניה אודות הקורות את האוכלוסייה היהודית בהולנד, ושכמעט כל משפחת פולד נרצחה על ידי הנאצים. כתוצאה מכך, בתקופה זו לא הופיע בפני קהל והפסיק לשיר בכלל.
ללאו פולד היה גם כישרון כתיבה, ומהר מאוד הוא הפך לכותב פופולרי בברודוויי. פולד כתב לקומיקאים כמילטון ברל, האחים ריץ, ג'קי מיילס, ג'קי גליסון, ג'אן מוריי, ג'רי לואיס ודין מרטין ועוד. פולד הפיק ביים וכתב מופע קומי בשם "כיף תמורת הכסף שלך" ואיתו הופיע בארצות הברית. בשנת 1948 חזר להולנד כאזרח אמריקאי ותר אחר חדשות הנוגעות למשפחתו. אחותו היא היחידה שנותרה בחיים מכל משפחתו.
כשהגיע, בתודה לשידוריו בזמן המלחמה, אלפי אנשים הגיעו לברכו והוצעו לו חוזים לשיר באולמות הגדולים באמסטרדם. פולד היה מאובן מפחד, לאחר שלא שר למעלה מחמש שנים, אך נחל הצלחה כה גדולה, שהופיע שישה שבועות באופן רצוף. לאחר שחזר אליו ביטחונו העצמי, החל לשיר בקזינו של לונדון, שם היה להצלחה מסחררת. ההצעות זרמו לעברו מכל קצווי העולם, וכשהופיע בפריז, ביקר במועדון לילה יהודי קטן, בו שמע ניצול מגטו ורשה, שר שיר שנגע בו באופן עמוק "לאן אלך?". פולד התרשם מאוד וביקש מהמלחין עותק, באומרו "אני אהפוך שיר זה להצלחה בינלאומית"! פולד ביצע את שהבטיח וכשחזר לבריטניה, כתב מילים באנגלית והקליט בתקליטי דקה תחת הכותרת "לאן אני יכול ללכת?". השיר פורסם גם בארצות הברית, והצליח אכן תוך 20 שנה להיות להיט בינלאומי. פולד שר את השיר בתוכנית של מילטון ברל בטלוויזיה, ובתוכניות של פרי קומו ופרנק סינטרה. השיר הוקלט גם עם ריי צ'ארלס וסטיב לורנס. בין המעריצים של פולד נכללו בילי הולידיי, אל ג'ולסון ואדית פיאף.
משנת 1949, פולד עבר את העולם חמש פעמים בהופעות, והופיע בארגנטינה, צ'ילה, ברזיל, צפון אפריקה, מצרים, ישראל ולבנון. 10 שבועות חלק במה אחת עם אדית פיאף בתיאטרון ה-ABC בפריז, והועסק על ידי קיסר אתיופיה היילה סלאסי הראשון כזמר בחתונת ביתו בארמון המלכותי באדיס אבבה. בשנת 1956 פתח פולד מועדון לילה משלו בניו יורק בשם "סברה". המועדון מצליח מאוד, ואחר כך עבר פולד ללאס וגאס. שם נישא לאו לאילון מנדלס, ולהם נולדה בת אחת - מרים פולד לילה. כמו כן השתתף פולד ב-1956 כמפיק וככותב נוסף בסרט הישראלי באין מולדת, בו שיחקו גם שושנה דמארי ושייקה אופיר. לאחר שהתגרש, חזר פולד להולנד.
עיריית קאזאן
עיריית קאזאן (ברוסית: Мэрия Казани) היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר קאזאן. ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית קאזאן בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
לאו פולד
קורות חיים
יחד עם המפיק מוחמד אל-פרס, הקליט פולד את התקליטור האחרון שלו האגדה, לחברת היפו תקליטים. בתקליטור שר פולד משיריו הידועים ביותר, כולם בעיבוד מזרחי.
ציטוט ידוע שלו הוא "לעולם לא נמאס לי מחברתי".
לאו פולד נפטר בגיל 84 בעיר מגוריו אמסטרדם.
בוקי גרינברג
בוקי גרינברג (נולד ב-30 במאי 1954) הוא אמן ישראלי-הולנדי.
ביוגרפיה
שירת בנח"ל דתי, בגרעין קיבוץ עלומים של בני עקיבא. חלק משירותו הצבאי שירת כמפקד טנק ואחר כך, לאחר שהפך לפציפיסט וסירב להחזיק נשק, מש"ק חינוך ושלת"ניק.
בשנת 1995 שב לישראל. בוקי גרינברג נשוי בשנית לענבר, עורכת סרטים, הם מתגוררים מאז 2008 במושב בית חרות ולהם שלושה ילדים.
משנתו האמנותית
בוקי גרינברג הוא אמן בינתחומי המתמקד באמנויות המיצב, המיצג, ופיסול סביבתי. ידוע ב"סביבות" שיצר- טוטאליות, מפתיעות ומפעילות קהל, לעיתים תוך שימוש במניפולציות פיזיות ממש ובחלקן כאשר גוף האמן עצמו מהווה חלק מן המכלול.
גרינברג רואה עצמו כעובד בשדה ה'מדיה הפתוחה', בה הרעיון מכתיב את הצורה, האמנות היא פלורליסטית, תקשורתית לכל והיא סך כל פעילותו של האדם/אמן. נתפס על ידי רבים כאמן קיצוני ופרובוקטור וזאת עקב חיבתו לחמרי חיים גבוליים ונטייתו המוצהרת לבוטה, לבועט ולאנדרגראונד. עם זאת הוא רואה בכל אלו 'פתיון' – נקודת פתיחה הולמת ליצירת חוויות ולהעברת מסרים קיומיים על פי שיטת "מהגלוי אל הנסתר" וחוזר חלילה. תהליך זה והקשרים בין המרכיבים טעונים בכפלי משמעויות המובילים תכופות לאבסורד, מה עוד שלא נעדרים מהם מרכיבים של הומור והפתעה ואף ערכים צורניים ואסתטיים בעלי תוקף.
פעילותו האמנותית
גרינברג לימד אמנות 2–3 שנים במכון אבני ושמונה שנים בבית ספר מוסררה. שימש כאוצֵר (פרויקט "סוכות" במוזיאון ארץ ישראל ובשוהם, חלל "המומחה" ת"א, "אקספלורה" בקלישר, גלריה "אישור זמני"),
הרבה להציג ולהופיע בחללי תצוגה ואירועים אלטרנטיביים. הציג במוזיאון סטדלייק, אמסטרדם, הולנד; באירופה (צרפת גרמניה, בלגיה) ובישראל (המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, בית האמנים תל אביב, גלריה עמי שטייניץ ת"א, חלל לאמנות "המומחה" ת"א, "המשכן לאמנויות הבמה" ת"א, גלריה שלוש ת"א, מוזיאון ישראל ירושלים, ועוד).
הוא אצר וארגן את אירוע הסיום של גלריה "המומחה", תערוכה משותפת עם מוטי מזרחי בגלריה שלוש בת"א, הפיק את תערוכת ואירועי NOVALOG 2001: new media experience בת"א וברלין. התמנה לאוצר הבית של גלריה "אישור זמני" בת"א, אצר את התערוכה "KENT EXPLORA" – אמנות דיגיטלית בגלריה קלישר, ת"א. יזם ושימש כמנהלו האמנותי של פסטיבל "7 מוזות ב-7 סוכות" בתל אביב ובשוהם והציג 2 מיצבי וידאו באירועי "אמנות הארץ", מתחם רידינג, ת"א ובמוזיאון ישראל בירושלים).
ארגן הופעות רוק נסיוני (the young gods, die form, al comet, הולנד, האג, מטוס קרב, שמן מכונות, תקליט, אוטובוס) וכמפיק אירועים, מיצגים ומסיבות (מועדון "קו-מילניום", ת"א, “-dinner dress מקלט 209, ת"א, NOVALOG 2001, פסטיבל ARTSHOW בדיזנגוף סנטר).
"חדשות מהעולם התחתון"
בשנת 2006 ראה אור ספרו "חדשות מהעולם התחתון", בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן. הספר מהווה מעין סיכום של כשלושים שנות פעילות אמנותית. במסגרת הספר פנה גרינברג ל-65 אמנים מתחומי תרבות שונים, כל אחד מהם קיבל לידו צילום או סדרת צילומים פלוס תיאור המייצג את העבודה שביצע. כל אחד מהם כתב טקסט המתייחס לעבודה. בספר פורסמו הטקסטים שכתבו האמנים השונים, לצד תיאור העבודות של גרינברג וצילומים מתוכן.
צפון דארפור
צפון דארפֿוּר (בערבית: شمال دارفور; הגייה: שִׁמאל דארפֿוּר) היא אחת מ-18 המדינות (וילאיאת) בסודאן ואחת מחמש הוילאיאת המרכיבות את חבל דארפֿוּר. שטחה הוא 296,420 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 1,583,000 (נכון ל-2006). בירתה היא אל-פאשר (الفاشر).
הינוקא הפלאי
ישראל משה מנדל (נולד בה' בכסלו ה'תש"י) היה ילד חרדי מירושלים שהתפרסם בשנת 1954 כאשר נפוצה בחוגים הדתיים בישראל שמועה לפיה הילד, שהיה באותה עת בן ארבע שנים ועדיין לא ידע קרוא וכתוב, ידע לצטט בעל פה חלקים נרחבים מתוך הספרות התורנית.
הסיפור
נולד ליחזקאל ופייגא מנדל, חסידי בעלז שהתגוררו ברחוב הישיבה בירושלים. למד בתלמוד תורה סאטמר בשכונת "נחלת שבעה" בירושלים. לדברי המלמד ר' ישראל פולוטשק, בעת שלימד ילדים גדולים יותר פסוקים מהחומש, קרא ישראל משה בעל פה את הפסוקים עוד לפני שהמלמד אמר אותם, והדבר עורר את פליאתו. כאשר ניסו המלמד ואחרים לבחון את ידיעותיו של הילד, התברר כי הוא מגלה בקיאות עצומה בטקסטים תורניים וידע לצטט דפי גמרא שלמים, וכן חידושים מספרי הראשונים וחלקים נרחבים מספר הזוהר וספרים רבים אחרים, חלקם נדירים, לאחר שרק החלו לקרוא בפניו שורה או שתיים מתחילת הדף.
העיתון "מעריב" סיפר לקוראיו בתחילה על סיפור המתהלך בחוגים דתיים בירושלים, לפיו התגלה ילד פלא "הבקי בכל חדרי תורה, אם כי אינו יודע עדיין לקרוא". בכתבה נוספת, שהתפרסמה כחודש לאחר מכן, צוטט המלמד של הילד שתיאר את יכולותיו הפלאיות בפני כתב העיתון, ולאחר מכן פגש הכתב את הילד בביתו. הכתב מציין כי לא הצליח לבחון את יכולותיו של הילד, משום שאבי הילד, בהוראת האדמו"ר, לא הרשה זאת. האב הכחיש בפני הכתב כי לבנו יכולות מופלאות כלשהן ואמר כי מדובר בהמצאה של המלמד. עם זאת, אמר האב לילד כמה פעמים, "זכור מה שהרבי צוה לך... זכור מה הוא צוה לך... אל תגיד...", וגם לא ידע האב להשיב לשאלת הכתב "אם הוא ילד רגיל, מדוע אסור לבחון אותו?". הכתבה הסתיימה בדברי הכתב "יצאתי משם מבלי לדעת למי להאמין, למלמד או להורים...".
אנשים רבים שיחרו לביתו של הילד, או ארבו לו בלכתו ברחוב ובשהותו בבית הכנסת, והציעו לו ממתקים או משחקים כדי לשמוע מפיו קטעים מספרי קודש. גם רבנים באו לראות ולבחון את הילד: פנחס אפשטיין, נתן גשטטנר, אהרן קוטלר, דוד שפרבר, משה ובר, והרב אשר אנשיל כץ (שבחן אותו על ספר אור החיים).
אביו, שלא רצה כי יציקו לילד וחשש מעין הרע, פנה לאדמו"ר מבעלז הרב אהרן רוקח, וזה הורה להביא את הילד למעונו בתל אביב בתאריך כ"ב באדר ה'תשי"ד. האדמו"ר ביקש להביא את הגמרא מסכת ברכות ובחן את הילד מהמשנה השנייה "מאימתי קורין בשחרית", והילד עמד במבחן. אחר כך נתן מטבע שמירה לילד, והורה לאביו לצוות על הילד שלא לענות כשאנשים ישאלו אותו. בעקבות זאת הפסיק הילד להפגין בקיאות בספרי הקודש, מעבר למה שלמד בעצמו עם בני כיתתו. אחר זמן קצר הפך הילד להיות כילד רגיל לפי גילו.
כיום מנדל הוא חסיד בעלז, גר בנתניה. עבד שנים רבות במינהלה של בית החולים לניאדו.
סיפורים דומים במקורות יהודיים
במקורות יהודיים מסופר על מקרים דומים. בשו"ת הרשב"א (המאה ה-13), חלק א' תשובה תקמ"ח, מסופר: "ובעיר לארדה היה קטן אחד שאינו יודע ספר והיה אומר כמה מזמורים וכמה דברים. ואחר אמר להם הוא עצמו לעשות לו רפואה וכתבו מפיו אחת ועשו ונתרפא. וכאלו נראו מאנשים הרבה".
הרב מרדכי אליהו סיפר בדרשה ששמע מהרב יהודה צדקה אודות "תינוק שמרגע שנולד פתח את פיו ודיבר, והתחיל לגרוס את כל התורה כולה". הילד הובא לאדמו"ר מגור, הרב ישראל אלתר - שאמר שצריכים לעשות לו תיקון שישכח את הלימוד משום עין הרע. הרב צדקה ביקש לשאול את התינוק כמה שאלות, והתינוק ידע לצטט את הבן איש חי בעל פה, על אף שהוא פעל לאחר פרשנים שאותם הילד לא ידע. סיפור זה הובא בדרשה כדי להוכיח את מעלתו של ה"בן איש חי".
כמו כן ישנו ספר קבלי בארמית בשם נחמן קטופא, שהוא שכתוב דבריו של תינוק שנולד והחל לדבר דברי קבלה. הספר נדפס במהדורה אחת עם הספר יון מצולה.
שיווי משקל וודרופ
שיווי משקל וודרופ (Wardrop) הוא כינוי לשני עקרונות, 'עקרון וודרופ הראשון' ו'עקרון וודרופ השני', העוסקים באופן כללי בשיווי משקל וזרימה אופטימלית ברשתות תנועה. העקרונות פותחו על ידי ג'ון גלן וודרופ, מנתח תנועה אנגלי, וקרובים במידה כלשהי לרעיון שיווי המשקל של נאש מתורת המשחקים. מכל מקום, בעוד 'שיווי המשקל של נאש' משמש לניתוח מערכת עם מספר קטן של שחקנים, זה של וודרופ מאפשר אנליזה מורכבת יותר, של רשתות תנועה רבות משתתפים.
העיקרון הראשון של וודרופ עוסק בבחירת נתיב תנועה. עיקרון זה זהה להגדרה של נייט מתורת המשחקים והתקבל כעקרון התנהגותי ברור ופשוט, המתאר את פיזור נתיבי הנסיעה על פני נתיבים חלופיים כתוצר של צפיפות. העיקרון קובע כי זמן הנסיעה בכל אחד מן המסלולים הנמצאים בשימוש יהא שווה או קטן מן הזמן שיידרש לרכב יחיד לנסוע בכל מסלול שאינו נמצא בשימוש. עיקרון זה מסתמך על ההנחה שכל משתמש, באופן עצמאי (לא-שיתופי), מבקש למזער את עלות הנסיעה שלו. זרימות תנועה שמאפשרות איזון אופטימלי מסוג זה מכונות בדרך כלל זרימות "שיווי משקל משתמש", שכן הן תוצאה של מצב בו כל משתמש בוחר את הדרך הטובה ביותר עבורו. באופן ספציפי, "שיווי-משקל משתמש" אופטימלי מושג כאשר אין בנמצא משתמש אשר יכול להפחית את עלות הנסיעה שלו על ידי פעולה חד-צדדית.
העיקרון השני של וודרופ קובע כי בשיווי משקל מערכתי, זמן הנסיעה הממוצע הוא מינימלי. מכך משתמע כי בבחירת מסלול הנסיעה כל משתמש משתף פעולה עם יתר המשתמשים, כדי להבטיח כי השימוש הכולל במערכת יהא היעיל ביותר. זרימות התנועה המקיימות את העיקרון השני של וודרופ נחשבות בדרך-כלל ל"אופטימליות עבור המערכת". כלכלנים טוענים כי ניתן להשיג זרימה אופטימלית שכזו על ידי תמחור הכביש לפי עלות שולית.
המודל המתמטי עבור שיווי-משקל רשתי נוסח לראשונה על ידי בקמן, מקגווייר ווינסטן ב-1956.
הגדרה פורמלית
אומרים כי מצב 'y הוא שיווי משקל וודרופ כאשר כל האסטרטגיות הנבחרות מניבות עבור כל משתמש אותה עלות שולית, וכאשר העלות השולית המתקבלת עבור כל אסטרטגיה אחרת (שאינה בשימוש) היא נמוכה יותר.
יהי קבוצת כל האסטרטגיות הנבחרות בחלוקת האסטרטגיות 'y, אזי שיווי משקל וודרופ מאופיין על ידי היחס הבא:
דיסקוגרפיה של פול מקרטני
סר ג'יימס פול מקרטני (באנגלית: Sir James Paul McCartney; נולד ב-18 ביוני 1942) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר בריטי. מקרטני ידוע בעיקר בזכות היותו חבר בלהקת הרוק הביטלס, הנחשבת בעיני רבים להרכב המוזיקלי החשוב והמשפיע ביותר במאה ה-20.
תאודור רוזוולט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ז'אן פיליפ (שוטר)
ז'אן פיליפ (בצרפתית: Jean Phillipe; 1905 – 1943) היה שוטר צרפתי, חסיד אומות העולם.
פעילותו בתקופת השואה
בנצלו את תפקידו במשטרה הנפיק מסמכים מזויפים ליהודים וכך מנע את מעצרם. כמו כן סייע למחתרת היהודית של תנועת הצופים היהודיים בצרפת, "השישית", להבריח יהודים לשווייץ.
מיד עם התפטרותו ירד ז'אן למחתרת והמשיך בפעולות ההצלה. ב-28 בינואר 1943 נעצר על ידי הגסטפו. הוא נחקר, עונה והוצא להורג ב-1 במרץ 1943.
הנצחתו
ב-2 בינואר 1995 הוכר ז'אן פיליפ על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
החזקת אצבעות
החזקת אצבעות (או להחזיק אצבעות) היא מחוות יד נפוצה כדי לאחל ולחוות מזל. לעיתים מחווה זו מתפרשת כניסיון לגנות אנשים מאמינים.
המחווה נעשית בשילוב שתי אצבעות, כאשר מניחים את האמה על גבי האצבע המורה.
מקור
המקור המדויק של המחווה אינו ידוע. אך כפי הנראה מקורו בנצרות. הנוצרים האמינו בכוחו של הצלב על מנת להגן עליהם מרעות שונות ולגרום להצלחתם, כך שכאשר שהו במקום בו לא היה צלב, השתמשו באצבעות ידיהם על מנת לחוות את סימן הצלב. בתחילה נעשתה המחווה על ידי שני אנשים שהניחו את אצבעותיהם אחת על השנייה על מנת ליצור צורת צלב, מנהג זה היה נפוץ במשך מאות שנים. אך ברבות השנים נולד המנהג ליצור את סימן הצלב אף על ידי הצלבת שתי אצבעות יד של אדם אחד, כאשר רצה להביע משאלה וכדומה.
הסבר אפשרי נוסף, הוא כי הכוונה לחקות את צורת אבר המין הנקבי, שבקרב הפגאנים יוחסה לו הסגולה להרחיק שדים ורוחות רעות.
שימוש נפוץ במחווה מתייחס למאות הראשונות של הכנסייה הקתולית. שימוש שכיח במחווה זו נעשה כאשר שני נוצרים היו מניחים את אצבעותיהם כביכול על מנת להפעיל את הכוח הקשור לצלב של ישו כדי להתגונן מהרוע.
באנגליה במאה ה-16 אנשים המשיכו במנהג זה על מנת ליצור את סימן ההצטלבות כדי להדוף את הרוע, וכן כאשר אנשים השתעלו או התעטשו.
אמונה טפלה זו הפכה לפופולרית בקרב תרבויות נוצריות רבות באירופה. במקומות מסוימים, הדבר נעשה על ידי אדם נוסף שהיה מניח את אצבעו על האצבע של האדם שהביע את המשאלה, באופן ששתי אצבעות יצרו צורת צלב.
עם זאת אף כיום מצויה המחווה בצורתה המקורית על ידי שני אנשים ליצירת צורת הצלב בזמן ברכה או הסכם הדדי.
יש הסבורים כי מעשה 'החזקת האצבעות' כסימן מזל או ביצוע משאלה היה מצוי אף לפני הנצרות. לדעתם, אף צורת הצלב הייתה סימן רווח של אחדות ושלום.
התקופה הכחולה (אלבום של סגול 59)
התקופה הכחולה הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והראפר הישראלי סגול 59, שיצא בשנת 2000 דרך פאקט רקורדס.
ספטמבר (זמרת)
פטרה מרקלונד (בשוודית: Petra Marklund; נולדה ב-12 בספטמבר 1984) הידועה בשם הבמה שלה ספטמבר (September) היא זמרת ומלחינה שוודית.
קריירה
ב-2003, כשהייתה בת 18, הוציאה ספטמבר את הלהיט הראשון שלה בשוודיה, "(La La La (Never Give It Up", שהגיע למקום השמיני במצעדים השוודיים. הלהיט הבא שלה היה "We Can Do It" ואף הוא הגיע לעשרת הגדולים. כתוצאה מהצלחת שני השירים האלו, החלה ספטמבר להקליט את אלבום הבכורה שלה שיצא לאור בפברואר 2004, יחד עם הסינגל השלישי, "September All Over", שהגיע למקום השמיני כמו הסינגל הראשון. לאחר תקופה של שקט הוציאה ספטמבר את "Satellites", סינגל ראשון מתוך אלבומה השני, "In Orbit", שהיה ללהיט הגדול ביותר שלה באותה התקופה. השיר מדורג במקום ה-141 במצעד השיר השוודי הטוב ביותר בכל הזמנים. סינגלים נוספים מהאלבום הם "Looking for Love" ו-"Cry for You".
בארצות הברית יצא הלהיט "Satellites" רק בסוף 2006 ונחל הצלחה בינונית. לעומת זאת, השיר "Cry for You" שהופץ לתחנות הרדיו בארצות הברית ב-5 ביוני, הגיע למקום הראשון במצעד ה-Hot Dance Airplay.
ב-20 ביוני 2007 פרסמה ספטמבר באירופה את הסינגל "Can't Get Over", מהאלבום הבא, "Dancing Shoes", שיצא לאור ב-26 בספטמבר.
ב-1 בספטמבר 2007 ייצגה ספטמבר את שוודיה בפסטיבל סופוט, תחרות שירים בינלאומית הדומה לאירוויזיון, כשבין מתחריה היו אמנים ידועים כמו The Cloud Room, סופי אליס-בקסטור ו-Monrose. ספטמבר זכתה במקום השלישי בבחירת הצופים.
גברי וייגה
גבריאל "גברי" וייגה נובאס (בספרדית: Gabriel "Gabri" Veiga Novas; נולד ב-27 במאי 2002 באו פוריניו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת סלטה ויגו מלה ליגה.
קריירת מועדונים
וייגה גדל במחלקות הנוער של סנטה מריניה וסלטה ויגו. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של סלטה ויגו. ב-19 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1–2 על ולנסיה במסגרת המחזור השני בלה ליגה לעונת 2020/2021.
עבד אלנבי נמאזי
אייתוללה עבד אלנבי נמאזי (בפרסית: عبدالنبي نمازي; נולד בשנת 1945 בבושהר שבאיראן) איש דת ופוליטיקאי איראני.
חבר במועצת המומחים האירנית ה-3 של הרפובליקה האסלאמית של איראן, ולאחר מכן היה חבר גם במועצה ה-4 וה-5.
עבד אלנבי היה התובע הכללי במערכת המשפט של הרפובליקה האסלאמית.
בשנת 2002, התפרסם עבד אלנבי בעיתונות לאחר שהוא התעלם לכאורה מהוראה שהוא קיבל מעלי ח'אמנאי.
הרכבות הפולניות הממלכתיות
הרכבות הפולניות הממלכתיות (בפולנית: Polskie Koleje Państwowe SA; בקיצור: PKP SA) היא חברת הרכבות הממשלתית בפולין. החברה עברה מספר גלגולים לאורך השנים כאשר בארגון האחרון משנת 2001 החברה מהווה את החברה הדומיננטית בקבוצת פ.ק.פ, ואחראית לניהול כל החברות האחרות בקונגלומרט זה.
היסטוריה
לאחר שפולין זכתה בעצמאות ב-11 בנובמבר 1918 קיבלה הממשלה הפולנית לידה מערכת של מסילות ברזל שהיו קודם לכן בשליטת האימפריה הרוסית וגרמניה. לצורך ניהול של מערכת הרכבות הוקמה מחלקת הרכבות במשרד התקשורת והתאגיד שהיה אחראי על ניהול הרכבות נקרא הרכבת הפולנית הממלכתית. בדצמבר 1918 החל המרד הפולני הגדול. המורדים השתלטו על מערכת הרכבות שהייתה בשליטת פרוסיה. בשנת 1921 הסתיימה ההשתלטות על מערכת הרכבות הפרוסית. לאחר הסיום המלחמה הפולנית-סובייטית עם ניצחון פולין התברר כי נגרם נזק גדול על ידי הסובייטים בעת נסיגתם. במקביל, היחסים המתוחים עם ליטא באותה תקופה הובילו להידרדרות במערכת הרכבות באזור זה. הרכבת הפולנית קיבלה לידה את מערכת הרכבות בשלזיה העליונה ב-1922. באותה שנה הוחלט לחלק את הרכבת הפולנית ל-9 אזורים מנהליים. חוסר היציבות הכלכלית שפקד את פולין בשנות ה-30 הוביל לקיצוץ תקציבי פיתוח. החל מ-1937 נרשמה עלייה בכמות המשא המובלת ברכבת כמו גם בהכנסות שלה.
רשימת ה-11
רשימת ה-11 היא מסמך שהוכן בידי משטרת ישראל בשנת 1977 ובו רשימה של 11 אנשים שנחשדו כראשי הפשע המאורגן בישראל. התפרסם בציבור עקב הדלפתו לעיתון "הארץ", קודם שהסתיימה בדיקתו על ידי מפכ"ל המשטרה.
היוזמה ליצירת המסמך עלתה בפגישה שנערכה בחודש מרץ 1977 בין נציב מס הכנסה, אליעזר שילוני ובין מפקד משטרת מחוז תל אביב, משה טיומקין. בפגישה סוכם שהמשטרה תעביר לנציבות מס הכנסה רשימה של חשודים שצברו הון במעשי פשע, כדי להעמידם לדין כחשודים בעבירת מס של העלמת הכנסות (שיטה זו יושמה בהצלחה בארצות הברית, למשל כנגד אל קפונה). הרשימה הוכנה על ידי אנשי המודיעין של המשטרה, בראשותו של קצין המודיעין הראשי סמי נחמיאס, ותוכנה, כמו עצם קיומה, נשמרו בסוד. הרשימה נעצרה אצל מפקד היחידה המרכזית, ולא הועברה לנציבות מס הכנסה, משום שלמפקד היחידה היו השגות על תוכנה. תוכן הרשימה הודלף לכתב עיתון "הארץ", אבי ולנטין, והוא פרסם בעיתון סדרת כתבות על הפשע המאורגן בישראל.
תוכן הרשימה
ברשימה שפורסמה בעיתונות נכללו:
אחד מהבולטים ברשימה, בצלאל מזרחי, הגיש תביעת דיבה נגד "הארץ" והעיתונאי ולנטין, על שיוחסה לו מנהיגות חבורת פשע מאורגן. במשפט הוכח שמזרחי, אהרוני ואושרי היו שותפים בעסקת סמים אחת. הוכח גם שלמזרחי יש קשרים מפותחים עם צמרת צה"ל ועם אהרוני ואושרי והוכח שאהרוני ואושרי מנהלים אורח חיים של עבריינים. אולם, מזרחי זכה בתביעתו כי לא הוכח שהוא חבר או מנהיג ארגון פשע. להלווייתו של מרדכי צרפתי בשנת 1991 הגיעו השר רחבעם זאבי ומפקד מחוז משטרת תל אביב יגאל מרקוס, שהגיע במדים, ואמר לעיתונות: "למנטש וגם לבצלאל נעשה עוול. מנטש לא היה פושע מעולם ולא הסנדק, לכן הלכתי להלוויה עם הכובע המשטרתי".
מכבי תל אביב (כדוריד)
מכבי תל אביב הוא מועדון כדוריד ישראלי מהעיר תל אביב המשחק בליגת העל בכדוריד.
הקבוצה נמצאת בבעלות אגודת מכבי תל אביב. הקבוצה, שברוב שנותיה שיחקה בליגה הבכירה, זכתה בשתי אליפויות בשנים 2014 ו-2016. ב-4 גביעי מדינה, שלושה מהם תחת השם "מכבי צפון תל אביב" בשנים 1963-1965 וב-2017 זכתה בגביע המדינה פעם נוספת.
עד שנת 2014 אירחה הקבוצה את משחקיה באולם הספורט הדר יוסף, ומאז היא מארחת את משחקיה באולם התיכונט.
היסטוריה
במהלך השנים שיחקו בשורות הקבוצה שחקני כדוריד מהבולטים ביותר בענף כמו צימבליסט, פרופ' גור בן ארי, גדעון מנדלר, איזי שפייר, אברהם שניאור, משה רש, דוד צרפתי (מיקו), יואב דרוקר, מייקי טננבאום, אבי רש, דודו בטש ועוד שחקנים רבים, שהשתייכו לנבחרות ישראל ויצגו את המדינה בטורנירים ותחרויות בינלאומיות רבות.
מלבד 3 גביעי המדינה בהם זכה המועדון בשנות ה-60, זכתה קבוצת הנוער של המועדון בגביע המדינה בשנת 1975, בדאבל בשנת 1976 ובאליפות המדינה בשנת 1990 וקבוצת הבוגרים העפילה לגמר גביע המדינה בשנת 1998.
לאחר שנים רבות שבהן היוותה מכבי תל אביב קבוצת אמצע טבלה ללא שאיפות משמעותיות, החלה צמיחה מחודשת של הקבוצה תוך הצבת יעדים של זכייה בתארים בשנים הבאות. זרימת הכספים לקבוצת הכדוריד החלה לגבור, קבוצת הנוער החלה להשתקם ונעשו מאמצים רבים להביא קהל רב של אוהדים למשחקי הקבוצה.
בעונת 2011/2012 הגיעה מכבי לגמר גביע המדינה והפסידה בו להפועל ראשון לציון.
בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה את הליגה הסדירה במקום השני, בנוסף מכבי זכתה בגביע איגוד השופטים לאחר ניצחון 26:28 על הפועל ראשון לציון.
בעונת 2013/2014 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות המדינה לאחר ניצחון 0-3 בסדרת הגמר על הפועל ראשון לציון והגיעה לגמר גביע המדינה, אך הפסידה למכבי ראשון לציון.
בעונת 2014/2015 זכתה מכבי פעם נוספת בגביע איגוד השופטים.
בעונת 2015/2016 זכתה הקבוצה באליפות השנייה בתולדותיה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את מכבי ראשון לציון.
בעונת 2018/2019 הנהלת המועדון החליטה להוריד את הקבוצה לליגה הלאומית עקב מצוקה כלכלית. את העונה בליגה הלאומית סיימה הקבוצה במקום השני לאחר שנלחמה עם מכבי דימונה על העלייה והפסידה לה. באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע לליגות המשנה.
בעונת 2019/2020 עלתה הקבוצה חזרה לליגת העל לאחר שסיימה במקום הראשון את הליגה הסדירה בלאומית.
בעונת 2020/2021 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית אחרי שסיימה במקום השישי בפלייאוף התחתון שמוביל לליגה הלאומית.
בעונת 2021/2022 סיימה במקום הרביעי בפלייאוף העליון בליגה הלאומית ולא הצליחה לעלות חזרה לליגת העל.
בעונת 2022/2023 עלתה הקבוצה חזרה לליגת העל לאחר שסיימה במקום הראשון בפלייאוף העליון של הליגה הלאומית, בנוסף זכתה בגביע לליגות המשנה.
מפעלים אירופיים
בעונת 2011/2012 הגיעה מכבי תל אביב לחצי הגמר של גביע האתגר (הטורניר השלישי בחשיבותו באירופה), ובו הודחה על ידי דיומידיס ארגאוס היוונית לאחר שבמשחק הראשון היא הפסידה 29:26, ואת המשחק השני היא סיימה בתיקו 21:21. בעונת 2012/2013 הודחה הקבוצה בסיבוב השני בגביע האתגר.
בעונות 2013/2014 ו-2014/2015 הקבוצה השתתפה במסגרת גביע EHF (הטורניר השני בחשיבותו באירופה), הקבוצה הודחה בסיבוב השני (2013/2014) והראשון (2014/2015)
בעונת 2016/2017 השתתפה לראשונה בליגת האלופות (הטורניר הראשון בחשיבותו באירופה) והודחה במוקדמות, הקבוצה נשרה לגביע EHF והייתה לקבוצה הישראלית הראשונה שמעפילה לשלב הבתים בטורניר זה.
צוות מקצועי וניהולי
יו"ר האגודה הוא המנהל רענן סובל מבעלי "חברת הלבשה והביגוד העולמית קסטרו" וסגן יו"ר הנהלת מכבי העולמית. סובל לקח על עצמו את תפקיד היו"ר עקב צמצום התמיכה של האגודה. חברי הנהלה החדשים הם רוני קאופמן,המנכ"ל הוא אריאל רוט מנכ"ל קסטרו אשר נותנת חסות לקבוצה.
קופסה שחורה (ספר)
קופסה שחורה הוא ספר מאת עמוס עוז, הכתוב כרומן מכתבים, וייחודו בקול הייחודי שהוא נותן לכל אחת מן הדמויות המתכתבות, השונות מאוד זו מזו באופיין, בשפתן ובכוונותיהן. שמו של הספר מתאר את תכליתו, שהיא פיענוח אסון אהבתם ונישואיהם של אילנה ואלק. הספר יצא לאור בינואר 1987 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
הדמויות בספר
הדמויות העיקריות בספר הן:
תקציר העלילה
ההתכתבות המובאת בספר התרחשה בתקופה פברואר עד אוקטובר 1976, ובמכתבים נפרשים חיי הגיבורים בשנים מוקדמות יותר.
אילנה שוהה חצי שנה בקיבוץ של רחל אחותה ואחר חוזרת העירה ומשאירה את בועז להתחנך בקיבוץ, שם הוא גדל פרא על אף מאמצי רחל לקרבו. אילנה פוגשת בינתיים את מישל סומו, מורה אביון, איש תם וישר דרך, דתי בן עדות המזרח, המושך אותה בחום העממי, הפשטני שלו, השונה כל כך מן האינטלקט הקר והמושחז של בעלה הראשון. הם נישאים, מביאים לעולם את מדלן-יפעת, חיים בצמצום בדירה קטנה ויודעים אושר, לכאורה - עד שבועז שובר את הכלים, מסתלק מן הקיבוץ, מגורש מן הפנימייה בגלל בעיות משמעת קשות, מוצא עבודה אצל קרוב של מישל ומסולק גם ממנה, מסתבך עם המשטרה ויוצא בלא כלום - שוב הודות לשוטר ממשפחתו של מישל, וכן הלאה.
מישל מוצא מסילות אל לב האנרכיסט הפרוע, המתנשא מעליו בקומה וברוחב, ואילנה מתחילה לשגר מכתבים אל אבי הנער, היושב באוניברסיטה בארצות הברית. היא מבקשת את התערבותו הסמכותית, האבהית, ומישל מתחיל לשלוח מכתבים משלו ודורש את מעורבותו הכספית. אלק נענה, אם משום רגש חובה שלא דעך בו ואם משום שזמנו קצר ובלאו הכי אין לו מה לעשות עם הרכוש, ואז הולך תאבונו של מישל וגדל. בעוד רבבות דולרים ניתכים על המשפחה הקטנה והצנועה, משתנה מישל לעיני אשתו ההמומה, המחדשת את הפלירט שלה עם הדרקון של נעוריה, ההולך וגווע בלי שתדע זאת. מישל הופך לגביר בקרב חוגי הימין הקנאים שהוא נמנה עמם, עסקנים מתחילים לבקר דרך קבע בביתו הצנוע, שהוא מתכנן להמיר בארמון תפארת ברובע היהודי, ואשתו, אותה נפש חופשית ומרדנית, מוצאת עצמה משרתת לפניהם ככל עקרת בית יראת שמיים ושפלת רוח, לפני שהיא יושבת בחצי הלילה לכתוב את מכתביה אל השד בבקבוק, כדבריה.
בסופו של דבר, בועז מסתלק אל האחוזה החרבה של סבו, המאושפז זה שנים במעון סיעודי, מתיישב שם ומתחיל לעסוק בשיפוצים במעין קומונה חופשית, פתוחה לכל המזדמן. אילנה מגיעה לביקור ונפעמת, וזמן מה אחריה מגיע לשם אלק עצמו, לבלות את ימיו האחרונים בבית ילדותו. בועז עושה מה שבכוחו להקל על ייסוריו, ואז מגיעה גם אילנה, עם יפעת, לטפל בגוסס. מישל סומו מרעיש עולמות, מגייס לעזרתו את כל קשריו הענפים, עובר בן רגע מחנופה מתרפסת לאיומים משתלחים, מעלה חשדות, מתחנן ומגדף - אל מול שכיב מרע אדיש, המבקש רק מעט חמימות ותמיכה לפני מותו.
מישל סומו משיג את חפצו, כשהוא מתפרץ למעשה אל דלת פתוחה - הוא שולח לקחת את בתו הקטנה, ואילו אילנה נשארת לטפל באלק עד הרגע האחרון וכותבת מכתב אחרון אל מישל, העונה לשטף הפיוטי והשוקק שלה בפסוקי תהילים.