cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארצות הברית
שלטון מקומי
ארצות הברית היא פדרציה של חמישים מדינות. שלוש עשרה המדינות המקוריות ירשו את שלוש עשרה המושבות שהתמרדו כנגד השלטון הבריטי. יתר המדינות הוקמו על שטחים או טריטוריות שנרכשו או נכבשו במלחמה. ורמונט, טקסס והוואי שונות בכך שלפני הצטרפותן לארצות הברית הן היו רפובליקות עצמאיות. בתחילת דרכה של ארצות הברית נוצרו שלוש מדינות חדשות מתוך השטח של מדינות קיימות: קנטקי מווירג'יניה, טנסי מקרוליינה הצפונית, ומיין ממסצ'וסטס. וירג'יניה המערבית נפרדה מווירג'יניה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוואי היא המדינה האחרונה שהצטרפה לארצות הברית. בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע כי למדינות אין זכות לפרוש מהאיחוד.
חלוקת הסמכויות בין השלטון המקומי במדינות השונות לשלטון הפדרלי נקבעת על פי חוקת ארצות הברית. למרות השינויים שנעשו בחוקה לאורך השנים בדבר חלוקת התפקידים, נשמרה חלוקת התפקידים כאשר בנושאים היומיומיים כגון חינוך, בריאות, תשתיות ודומיהם נמצאים בסמכות השלטון המקומי במדינות השונות, ואילו נושאים הדורשים ראייה כלל מדינית כגון מדיניות חוץ, מדיניות צבאית וסחר חוץ נמצאים בסמכות השלטון הפדרלי.
פני הארץ
ארצות הברית היא השלישית בגודלה בין ארצות תבל (אחרי רוסיה וקנדה). היא גובלת עם קנדה בצפון ועם מקסיקו בדרום. גבול ארצות הברית-קנדה, אשר נקבע באמצע המאה ה-19, נמשך בקו ישר לאורך קו הרוחב ה-49 צפון, תוך שהוא חוצה נהרות ואגמים (ארבע מן הימות הגדולות חצויות בין המדינות, ורק ימת מישיגן שייכת כולה לארצות הברית), ללא התחשבות בתוואים טופוגרפיים כלשהם. אך גבול זה אינו יוצר בעיות; יש זהות רבה בין שני עברי הגבול מבחינת תרבות, שפה, מסורת ורמת חיים. אורך הגבול הדרומי עם מקסיקו הוא כמחצית מזה של הגבול עם קנדה, ורובו עובר באזורים מדבריים.
פני השטח של ארצות הברית מותווים על ידי שרשראות הרים החוצצות בין האזורים הגאוגרפיים השונים. שרשראות ההרים נמתחות מצפון לדרום במקביל לחופי היבשת: הרי האפלצ'ים מקבילים לחוף המזרחי, ואילו הרי הרוקי וכן רכס קסקייד והרי סיירה נבאדה מקבילים לחוף המערבי. כתוצאה מכך נוצרו שבעה אזורי טבע עיקריים לאורכה של ארצות הברית, ברצועות אורך מצפון לדרום: (1) החוף האטלנטי; (2) רכסי האפאלאצ'ים; (3) המערב התיכון; (4) הרי רוקי; (5) אגן המדבריות המערבי; (6) הרי סיירה; (7) החוף הפסיפי.
אקלים
בחוף המזרחי - ממוצע הגשמים הוא בין 760–1,270 מ"מ לשנה, והם יורדים ברוב חודשי השנה. הקיץ חם עם הרבה שמש, והטמפרטורה הממוצעת היא 27–32 מעלות צלזיוס. בדרום, במיוחד בפלורידה, חם ולח כל השנה, ובקיץ אפילו הביל.
במרכז (Midwest) - שחון, לא יותר מ-600–800 מ"מ גשם בממוצע שנתי, והגשמים מרוכזים בחודשים ינואר-יוני. בחלק הצפוני עשוי להיות קר מאוד בחורף, ובדרום חם מאוד בקיץ; עד מינוס 46 מעלות צלזיוס (בצפון דקוטה) ועד פלוס 46 מעלות בקיץ (בטקסס).
בדרום מערב (South West) - יבש וחם, עם פחות מ-250 מ"מ גשם לשנה. האוויר היבש נשאר צח גם בקיץ. בערבים קריר. הערפלים והגשמים באים בדרך כלל בחודשי ינואר ופברואר. טמפרטורות של מתחת לאפס קיימות רק בהרים הגבוהים. בהרים (Mid Pacific & Rockies) - אקלים יבש, ושמש במרבית חודשי השנה. הטמפרטורות הן מ-46 מעלות בשקע קליפורניה ועד מינוס 55 בחורף ביילוסטון. בקיץ חם ביום וקר בלילה. שלגי ההרים הגבוהים יורדים בחודשים אוקטובר-מרץ, ונותרים על הקרקע עד מאי-יוני.
צפון-מערב (Pacific North-West) – הוא החלק הרטוב של ארצות הברית, עד יותר מ-3,800 מ"מ גשם לשנה, מרביתם בחורף. הממוצע לעונה זו הוא 4 מעלות, אך בקיץ יבש והטמפרטורות מגיעות ל-33 מעלות. בוושינגטון ובאורגון ניתכים גשמים כמעט כל השנה.
בחוף המערבי (West Coast) יש אקלים ים תיכוני. עונת הגשמים היא בחודשים נובמבר-מרץ. בערבים קריר בצפון, ובהרים יש שלגי חורף. בקיץ חם ויבש, עד סכנה של שרפות יער.
פאונה ופלורה
בארצות הברית ישנו מגוון רחב של בעלי חיים, חלקם חיים רק שם. הם כוללים חיות גדולות עד גודל של ביזון אמריקאי או דוב גריזלי וחיות קטנות יותר. חלק מרכזי חי בשמורות הטבע בסביבת הציבור, ולעיתים ישנם חיכוכים עמם. מינים רבים מפארקים שונים מתמעטים, כגון הזאבים של ילוסטון, שאת מקומם החליפו כלבי הקויוט הקטנים יחסית.
דינוזאורים
בתחום הפלאונטולוגיה, רבים מן המפורסמים ביותר במאובני הדינוזאורים, נמצאו בארצות הברית ביחד עם. ביניהם: טירנוזאורוס רקס, טריצרטופס, דיפלודוקוס, אפטוזאורוס (ברונטוזאורוס), אלוזאורוס, ברכיוזאורוס, סטגוזאורוס ואנקילוזאורוס.
דמוגרפיה
האוכלוסייה נאמדת ב-334,2 מיליון נפש נכון ל-2022 והיא השלישית בגודלה בעולם לאחר סין והודו. 308 מיליון נפש נמנו במפקד האוכלוסין הרשמי האחרון, שנערך ב-2020. ב-2019 הוערך גידול האוכלוסייה ב-0.5% בשנה. חלקו נובע מריבוי טבעי וחלקו מהגירה. גידול האוכלוסייה נמוך בהשוואה עולמית ולשיעורו בעבר, אך גבוה יחסית למרבית מדינות המערב. שיעור הפריון הוא 1.67 צאצאים לאישה. ממוצע תוחלת החיים הוא 76.4 שנים.
האוכלוסייה מגוונת מבחינת אתנית, דתית, תרבותית ולשונית. מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מגדיר חתכי אוכלוסייה לפי גזע, השתייכות למוצא היספני וארץ מוצא, ומפרסם נתונים על מספר המשתייכים לחתכים אלה, בהסתמך על הצהרתם העצמית. על-פי אומדניו והגדרותיו, נכון ל-2020, הקבוצה הגזעית הגדולה ביותר הייתה הלבנים, שמנו 57.8%, אחריהם הלטינים, שמנו 18.7%, השחורים (12.1%), האסייתים (5.9%), אמריקאים ילידים (0.7%) וילידי האוקיינוס השקט (0.2%). 4.1% מהתושבים השתייכו לשני גזעים או יותר.
הלבנים, המהווים את קבוצת הרוב, הם ברובם צאצאי מהגרים מאירופה, בעיקר מבריטניה, אירלנד, גרמניה, איטליה סקנדינביה ומזרח אירופה. הגירה אירופית לתחומי ארצות הברית של ימינו החלה במאה ה-16, עם התיישבותם של מהגרים מספרד ומצרפת בשטחי פלורידה וניו מקסיקו של ימינו, והתעצמה במאה ה-17 עם הקמתן של שלוש עשרה המושבות, שיושבו ברובן על ידי מהגרים מבריטניה. גלי הגירה בהיקף משתנה ומארצות מוצא שונות נמשכו גם לאחר קבלת העצמאות. ב-2017 הוערך שיעור האמריקנים שנולדו מחוץ לארצות הברית ב-13.7% - השיעור הגבוה ביותר מאז 1910.
מספרם של ההיספנים (או לטינו-אמריקאים) הוערך ב-2020 ב-62 מיליון, כ-18.7% מהאוכלוסייה (ע"פ מפקד האוכלוסין, הקטגוריה "היספני" היא קטגוריה אתנית נפרדת ולא גזעית, וההיספנים יכולים להימנות בכל אחד מהגזעים. רובם מגדירים עצמם כלבנים). רוב ההיספנים הם ממוצא מקסיקני, וקבוצות גדולות נוספות הן ממוצא פורטו-ריקני, קובני, מרכז-אמריקני ודרום אמריקני.
דתות
הדת הנפוצה ביותר בארצות הברית היא הנצרות הפרוטסטנטית. נכון ל-2014, 70.6% מן האזרחים בארצות הברית היו נוצרים, המתחלקים ל-46.5% (מכלל האוכלוסייה) פרוטסטנטים, 20.8% קתולים, 1.6% מורמונים, ולצדם קבוצות קטנות נוספות. מלבד הנוצרים 1.9% יהודים, 0.9% מוסלמים, 0.7% בודהיסטים, 0.7% הינדואיסטים. רובם של הפרוטסטנטים, ו-25.4% מכלל אזרחי ארצות הברית, היו אוונגלים. 22.8% לא היו דתיים, אם כי רבים בתוך פלח אוכלוסייה זה הם אנשים המצויים במעבר בין כנסיות, או מזדהים עם דת בלי חברות בקהילה מסודרת. אתאיסטים ואגנוסטים מהווים כ-8% מהאוכלוסייה, ומוערך שעד 7% נוספים מחזיקים בהשקפת עולם לא-דתית. ארצות הברית היא המדינה עם המספר הגבוה ביותר של נוצרים בעולם.
יהדות ארצות הברית
יהדות ארצות הברית מהווה את הקהילה היהודית השנייה בגודלה בעולם. על אף שמשקלה היחסי באוכלוסיית ארצות הברית קטן, מעמדה שם רם, והוא מעניק לה השפעה רבה הן על מדיניות ארצות הברית והן על העם היהודי בעולם. כיום חיים בארצות הברית בין 5.7-7.5 מיליון יהודים.
ישראלים בארצות הברית
בארצות הברית מתגוררים מאות אלפי ישראלים. הערים בהן מספר הישראלים הרב ביותר הן ניו יורק ולוס אנג'לס. בשנת 2002 הוקמה בלוס אנג'לס "מועצת הקהילה הישראלית" (באנגלית: CIC). הארגון יזם עצרות תמיכה בישראל, פסטיבל בימי העצמאות לישראל וכן טריבונל כותבים ומגיבים במדיה הכתובה והדיגיטלית.
מגוון רב של אתרי אינטרנט, עיתונים ומגזינים בשפה העברית מתפרסמים בניו יורק, לוס אנג'לס ובאזורים רבים נוספים בארצות הברית. הערוץ הישראלי ביחד עם שני ערוצים נוספים דוברי עברית ניתנים לצפייה ברחבי ארצות הברית באמצעות שידורי לוויין. לעיתים רבות מתקיימות הופעות ברחבי ארצות הברית אשר מבוצעות על ידי אומנים ישראליים מובילים.
ערים ומטרופולינים
נכון ל-2023, 83.3% מהאמריקאים חיים באזורים עירוניים, כולל פרוורים. שיעור העיור: 0.96% קצב שינוי שנתי (הערכה לשנים 2020–2025). נכון ל-2021, בתשע ערים היו יותר ממיליון תושבים, ובארבע ערים (ניו יורק, לוס אנג'לס, שיקגו ויוסטון) הייתה אוכלוסייה העולה על שני מיליון. כל אוכלוסיית המטרופולין של ארצות הברית גדלה במהירות, במיוחד בדרום ובמערב.
עשרת המטרופולינים הגדולים, לפי גודל אוכלוסייה (הערכה לשנת 2020):
חינוך
היסוד להשכלה בארצות הברית הוא חוק לימודים המחייב 12 שנות לימוד. בצד מערכת החינוך הציבורי הניתן חינם קיימים בתי ספר פרטיים רבים.
יודעי קרוא וכתוב (בקרב האוכלוסייה הבוגרת): 99%.
בארצות הברית למעלה מ-400 אוניברסיטאות, ביניהן כמה מהידועות והחשובות בעולם. האוניברסיטה הוותיקה, העשירה והיוקרתית ביותר בארצות הברית היא אוניברסיטת הרווארד. ליגת הקיסוס הוא כינויין של שמונה אוניברסיטאות יוקרתיות ופרטיות השוכנות באזור החוף המזרחי של ארצות הברית.
שכר הלימוד באוניברסיטאות הממשלתיות גבוה למדי ובאוניברסיטאות הפרטיות הוא גבוה במיוחד. מערכת מקיפה של הלוואות ומענקים לסטודנטים דואגת לכך שאנשים מכל השכבות הכלכליות יוכלו להרשות לעצמם חינוך גבוה. ארצות הברית היא היעד המבוקש ביותר בעולם לסטודנטים זרים, ובאוניברסיטאותיה למדים סטודנטים ממדינות רבות; רבים מהם מגיעים ממדינות העולם השלישי, והם ממומנים על ידי מלגות ותוכניות סיוע מיוחדות. קיימים גם מכללות, וקולג'ים קהילתיים בהם שכר הלימוד נמוך משמעותית, אולם רמת החינוך פחותה בהתאם.
קיימים פעילויות חוץ לימודיות כמו פוטבול, כדורסל, הוקי קרח, רוגבי, סופטבול ועידוד, המעניקות מלגות לימוד ואפשרויות קידום שונות. כשעל-מנת להתקבל אליהם נדרשים ציונים מספקים.
תקציב החינוך של הממשלה עומד על כ-972 מיליארד דולר. האוניברסיטאות האמריקאיות הבולטות, מנדבכי העוצמה האינטלקטואלית של המעצמה, מונות את:
צבא וביטחון
ארצות הברית נחשבת למעצמה הצבאית החזקה ביותר בעולם. תקציב מחלקת ההגנה האמריקאית – כ-824.7 מיליארד דולר בסה"כ לשנת 2018, כ-45% מתקציבה של ארצות הברית לשנה זו.
הכוחות של ארצות הברית מורכבים משש זרועות:
בכוחות השונים משרתים כ-1.4 מיליון חיילים בשירות סדיר, בנוסף ישנם כ-1.4 מיליון חיילי מילואים. הכוחות כפופים למחלקת ההגנה, ומפקדם העליון הוא נשיא ארצות הברית. הגיוס לכוחות הצבא הוא גיוס התנדבותי. במטה הכללי של הכוחות חברים יו"ר, סגן יו"ר וארבעת מפקדי כוחות הצבא, חיל הים, חיל האוויר וחיל הנחתים.
תרבות
ארצות הברית היא מדינה בעלת תרבות מגוונת, ביתם של שלל קבוצות אתניות, מסורות וערכים. התרבות המיוחסת לרוב תושבי ארצות הברית מכונה mainstream American culture ("הזרם הכללי של התרבות האמריקאית"), והיא תרבות מערבית ברובה אשר הסתעפה ממסורותיהם של המהגרים האירופאים, בעיקר המתיישבים האנגלים וההולנדים. אורחי-החיים הגרמניים, האיריים והסקוטים השפיעו גם הם על התרבות האמריקאית. מסורות אינדיאניות ומאפיינים תרבותיים של העבדים ממערב אפריקה, נספגו גם הן לתרבות האמריקאית. התרחבות ארצות הברית מערבה הידקה את הקשר עם התרבות המקסיקנית, וההגירות רבות-הממדים מדרום ומזרח אירופה בסוף המאה ה-19 והמאה ה-20 הביאו עמן אלמנטים תרבותיים חדשים. הגירות מאסיה ובמיוחד מאמריקה הלטינית היו בעלות השפעה נרחבה. ערבוב התרבויות יכול להתאפיין ככור היתוך או כאיסוף תרבויות פלורליסטי בו מהגרים וצאצאיהם שומרים על תכונה תרבותית מסוימת.
ספרות, פילוסופיה ואמנות
בתקופת סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, האמנות והספרות האמריקאית הושפעה בעיקר מהתרבות האירופאית. סופרים כמו נתניאל הות'ורן, אדגר אלן פו והנרי דייוויד תורו ביססו את הספרות האמריקאית עד אמצע המאה ה-19. מארק טוויין והמשוררים רוברט פרוסט וולט ויטמן נחשבים כדמויות מפתח בחצי השני של המאה; אמילי דיקנסון, אשר לא הייתה ידועה בזמנה, הוכרה לאחר מותה כמשוררת אמריקאית חשובה. אחד עשר אמריקאים זכו בפרס נובל לספרות, האחרונה שבהם היא טוני מוריסון בשנת 1993. ארנסט המינגוויי, חתן פרס נובל לספרות בשנת 1954, נחשב בין הסופרים המשפיעים ביותר במאה ה-20. בין היצירות הספרותיות על הרקע הלאומי ניתן למצוא את מובי דיק מאת הרמן מלוויל, הרפתקאותיו של האקלברי פין מאת מארק טוויין ואת גטסבי הגדול מאת פרנסיס סקוט פיצג'רלד.
פילוסופיית הטרנסצנדנטיות אשר הובלה על ידי ראלף וולדו אמרסון והנרי דייוויד תורו היוותה את התנועה הפילוסופית האמריקאית הראשונה. לאחר מלחמת האזרחים, צ'ארלס פירס ומאוחר יותר גם ויליאם ג'יימס וג'ון דיואי פיתחו את תורת הפרגמטיזם. במהלך המאה ה-20, הפילוסופיה האנליטית קודמה והובאה לארצות הברית על ידי וילארד ואן אורמאן קוויין וריצ'רד רורטי.
באמנות החזותית, אסכולת נהר הדסון הייתה התנועה העיקרית במאה ה-19 לזרם הנטורליזם. בשנת 1913 נערכה בניו יורק תערוכה בשם "Armory Show" ובה הוצגה אמנות מודרנית. התערוכה הדהימה את הציבור האמריקאי ושינתה את זירת האמנות במדינה. ג'ורג'יה אוקיף, מרסדן הרטלי ואחרים, התנסו בסגנונות שונים והפגינו דקות הבחנה וטוב-טעם אישי. תנועות אמנותיות גדולות, כגון אקספרסיוניזם מופשט - שבה ניתן למנות בין השאר את האמנים ג'קסון פולוק ווילם דה קונינג, ופופ ארט – שבו אפשר למנות את אנדי וורהול ורוי ליכטנשטיין, התפתחו בארצות הברית. המודרניזם הגואה, ולאחר מכן גם הפוסטמודרניזם, הביאו אדריכלים וארכיטקטים כמו פרנק לויד רייט, פיליפ ג'ונסון ופרנק גרי לשיאם.
מהמפתחים הראשונים העיקריים של התיאטרון האמריקאי בתחילת דרכו היה האמרגן פי. טי. ברנום, אשר החל להפעיל מרכז בידור במנהטן בשנת 1841. הצמד הריגן והרט הפיקו מספר קומדיות מוזיקליות פופולריות בניו יורק, בסוף המאה ה-19. במאה ה-20, מחזות הזמר המודרניים הועלו בברודוויי; מלחינים כמו אירווינג ברלין, קול פורטר וסטיבן סונדהיים אשר הלחינו מחזות זמר רבים בתקופתם, הפכו את שיריהם לנורמה בארצות הברית. המחזאי יוג'ין או'ניל זכה בפרס נובל לספרות בשנת 1936; מחזאים ידועים אמריקאים אחרים זוכי פרס הפוליצר הם טנסי ויליאמס, אדוארד אלבי, ארתור מילר ואוגוסט וילסון.
הכוריאוגרפים איזדורה דאנקן ומרתה גרהם היו דמויות מרכזיות במחול המודרני בארצות הברית; ג'ורג' בלנשין וג'רום רובינס היו דמויות חשובות בבלט. תחום הצילום נחשב למתקדם מאוד בארצות הברית, הצלמים הידועים ביותר מהצילום האמריקאי היו אלפרד סטיגליץ, אדוארד סטיקן, אנסל אדמס – ורבים אחרים. תרבות הקומיקס אף היא התפתחה בארצות הברית. סופרמן, גיבור-העל הידוע שבכוכבי הקומיקס, הפך לאייקון אמריקאי.
קולנוע, טלוויזיה ומוזיקה
הקולנוע האמריקאי הוא בין המפותחים והמצליחים ביותר בעולם, והיקף תעשיית הסרטים בארצות הברית הוא עצום: התעשייה בהוליווד, מחוז צפוני בלוס אנג'לס ומהמובילים בעולם בהפקת סרטי קולנוע, מפיקה כיום מעל לכ-300 סרטים בשנה. אף על פי שלא כל הסרטים האמריקאים מופקים בהוליווד, הפך המחוז המפורסם בלוס אנג'לס לשם נרדף לתעשיית הסרטים המקומית. לקולנוע האמריקאי נודעת השפעה עצומה ברחבי העולם.
הטלוויזיה היא אחד מאמצעי התקשורת העיקריים בארצות הברית. מקלטי טלוויזיה קיימים כיום ב-99% לפחות מהבתים בארצות הברית, ובמרבית הבתים קיים יותר ממקלט טלוויזיה אחד. שידורי הטלוויזיה האמריקאית מנוהלים על ידי חברות מסחריות, ומעולם לא פעל בארצות הברית ערוץ ציבורי. אף על פי כן, פועלת בארצות הברית רשת של תחנות לא מסחריות בשם PBS, הממומנת על ידי תרומות.
תחנות הטלוויזיה העיקריות בארצות הברית, כמו גם תחנות הרדיו, פועלות במסגרת חברות גלובליות האחראיות על קביעת לוח השידורים המוצג בתחנות מקומיות בבעלות עצמאית. חמש הרשתות הגדולות ביותר בארצות הברית הן NBC (בבעלות תאגיד NBC Universal), ABC (בבעלות חברת וולט דיסני), CBS (בבעלות תאגיד CBS), FOX (בבעלות תאגיד חדשות) וThe CW (בבעלות משותפת של תאגיד CBS וחברת טיים וורנר). מלבד רשתות אלו קיימים ערוצים רבים בטלוויזיה בכבלים (הכוללת גם ערוצי לוויין). כמה מערוצי הכבלים המצליחים ביותר הם ערוץ דיסקברי, CNN, HBO, MTV, וערוץ Cartoon Network.
אף על פי שלא הוכר במהלך חייו, מוגדר צ'ארלס אייבס כאחד מן המלחינים הקלאסיים האמריקאים הראשונים בראשית המאה ה-20; מלחינים אחרים כמו הנרי קוול וג'ון קייג' תרמו לזהות המוזיקה האמריקאית הקלאסית. אהרן קופלנד וג'ורג' גרשווין שילבו מוזיקה קלאסית עם ז'אנרים אחרים.
קולינריה
המטבח האמריקאי דומה בטבעו לשאר המדינות המערביות. חיטה היא הדגן הנפוץ ביותר. המטבח האמריקאי מכיל מרכיבים רבים כמו תרנגולי הודו, תפוחי אדמה, בטטות, קישואים, וסירופ מייפל – מאכלים מקומיים אשר אומצו על ידי הילידים והמתיישבים מאירופה. מאכלים בעלי "זהות" אמריקאית בנוסף הם בשר חזיר ובשר בקר המבושלים מעל ברביקיו, עוגות סרטן, חטיף תפוחי אדמה ועוגיות שבבי שוקולד (Chocolate chips).
אוכל נשמה (Soul food), אשר פותח על ידי העבדים האפריקאים, נפוץ במיוחד במדינות דרום ארצות הברית ובקרב אפרו-אמריקאים. מאכלים המאפיינים את ארצות הברית כמו פאי תפוחים, עוף מטוגן, פיצה, המבורגרים, ונקניקיות מבוססים בעצם על מאכלים אשר הביאו איתם מהגרים שונים. טוגנים (מקורם מצרפת), מאכלים מקסיקניים כמו בוריטו וטאקו, והפסטה האיטלקית – כולם נצרכים בכמויות גדולות בארצות הברית. ככלל, אמריקאים מעדיפים קפה על פני תה.
ארצות הברית היא המדינה בה נוצרה, התפתחה והגיעה לשיאה, תרבות אכילת מזון מהיר ("ג'אנק פוד" או "פאסט פוד"). צריכת מזון מהיר ומשקאות מוגזים גבוהה במיוחד בארצות הברית, וגורמת להשמנת יתר. כנגד תופעה זו קמו גורמים שונים, שדוגלים באכילת מזון הכולל רכיבים תזונתיים טובים יותר.
ספורט
מאז שלהי המאה התשע-עשרה, בייסבול נחשב לספורט הלאומי בארצות הברית. פוטבול, כדורסל והוקי קרח הם שלושת הענפים הפופולריים ביותר, באשר למשחקי ספורט בקבוצות. ענפי הפוטבול והכדורסל מושכים קהל רב גם כאשר מדובר במשחקים בליגות המכללות, ולא רק כשמדובר בליגות המקצוענים. פוטבול נחשב, על פי כמה קני מידה, לענף הפופולרי ביותר בארצות הברית. באשר למשחקים שלא מנוהלים בקבוצות, איגרוף ומרוצי סוסים היו בעבר הפופולריים והנצפים ביותר, אך כיום תפסו את מקומם הגולף ומרוצי המכוניות, בייחוד מרוצי נאסקאר (NASCAR). ענף הכדורגל אינו נפוץ כמקור פרנסה לספורטאים, אולם תפוצתו נרחבת בקרב בני הגילים הצעירים. גם טניס וענפים אחרים זוכים לאהדה ולתפוצה.
בעוד שרוב הענפים המרכזיים התפתחו מהתרבות האירופאית, הכדורסל הומצא על ידי הקנדי ד"ר ג'יימס נייסמית' ב-1891 בספרינגפילד, מסצ'וסטס שבארצות הברית, ומשחק הלקרוס, הפופולרי באזור, פותח על ידי מקומיים. ענפי הרכיבה על הסקייטבורד ועל הסנובורד פותחו גם הם בארצות הברית, במאה ה-20, כנגזרת של גלישת הגלים, עיסוק שמקורו בהוואי, אשר התפשט גם אל ארצות הברית היבשתית.
ארבע אולימפיאדות קיץ וארבע אולימפיאדות חורף נערכו בארצות הברית. נכון לשנת 2021, נציגי המדינה זכו ב-2,523 מדליות באולימפיאדות הקיץ, יותר מכל מדינה אחרת, ו-305 מדליות באולימפיאדות החורף, כשרק נורווגיה זכתה ביותר.ספורטאים אמריקנים רבים זכו להכרה עולמית, וחלקם נחשבים לבין הטובים ביותר בתחומם בכל הזמנים, אם לא הטובים ביותר; בהם ניתן למנות את שחקן הבייסבול בייב רות', המתאגרף מוחמד עלי, הכדורסלנים מייקל ג'ורדן ולברון ג'יימס, שחקן הפוטבול טום בריידי, שחקן הגולף טייגר וודס, השחיינים מייקל פלפס ומארק ספיץ, שחקן הטניס פיט סמפראס והמתעמלת סימון ביילס.
מדע וטכנולוגיה
ארצות הברית חלוצה במחקר מדעי ובחדשנות טכנולוגית עוד מן המאה ה-19. שיטות להפקת חלקים להחלפה פותחו על ידי מחלקת המלחמה דרך מחסני הנשק הפדרליים בעת המחצית הראשונה של המאה ה-19. טכנולוגיה זו, לצד ייסוד תעשיית כלי המכונה, אפשרו למדינה לקיים תעשייה רחבה של מכונות תפירה, אופניים ופריטים אחרים באחרית המאה ה-19. האלקטריפיקציה של המפעלים בראשית המאה העשרים וכניסת פס ייצור ושיטות רבות נוספות לחיסכון בעבודה יצרו את המערכת הקרויה ייצור המוני.
הפטנט הראשון של ארצות הברית ניתן ב-1876 לאלכסנדר גרהם בל על המצאת הטלפון. מכון מחקר של תומאס אלווה אדיסון, אחד מן הראשונים מסוגו, פיתח את הפונוגרף, הנורה הראשונה הממושכת, ומצלמת הקולנוע ברת הקיימא הראשונה. ההמצאה האחרונה הובילה לכניסתה של תעשיית הבידור העולמית. בראשית המאה העשרים, רכבות הרכב של הנרי פורד ואחרים הובילו להפצת פס הייצור. האחים רייט היו הראשונים שביצעו טיסה בכלי טיס הכבד מהאוויר ומאויש ב-1903.
עליית הנאציזם בשנות השלושים הובילה מדענים אירופאים רבים, בהם אלברט איינשטיין, אנריקו פרמי, אדוארד טלר, יוג'ין ויגנר וג'ון פון נוימן, להגר לארצות הברית. בעת מלחמת העולם השנייה, פיתח פרויקט מנהטן נשק גרעיני, מה שהוביל לתחילת העידן האטומי, בעוד שהמרוץ לחלל הביא להתקדמות מהירה בתורת הטילים, הנדסת חומרים ואווירונאוטיקה.
המצאת הטרנזיסטור בשנות החמישים, מרכיב עיקרי פעיל בכל האלקטרוניקה המודרנית, הוביל לפיתוחים טכנולוגיים רבים וכן להתרחבות משמעותית של הטכנולוגיה בארצות הברית. התפתחות זו בתורה הובילה לייסודן של חברות טכנולוגיה רבות ולאזורים כמו עמק הסיליקון. התקדמות בידי חברות מיקרו-מעבד אמריקאיות כגון Advanced Micro Devices (AMD), ואינטל, לצד חברות תוכנה וחומרה המונות את אפל, אדובי מערכות, IBM, מיקרוסופט וסאן מיקרוסיסטמס, יצרו את המחשב האישי והובילו לתפוצתו הרחבה. בנוסף, ארצות הברית היא מקום מושבן של חברות טכנולוגיה בולטות במאה ה21 כמו גוגל, מטא, אמאזון, נטפליקס ועוד.
טיסת לילה (ספר)
טיסת לילה (בצרפתית: Vol de nuit) היא נובלה מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי שפורסמה בשנת 1931. זהו הספר השני שפרסם והיווה את פריצת הדרך שלו כסופר. הספר נעשה עד מהרה רב-מכר בינלאומי, ובשנת פרסומו זכה בפרס "פמינה" בצרפת (Prix Femina). בשנת 1933 עובד לסרט אמריקאי בכיכובו של קלארק גייבל.
הסופר ומקור ההשראה לסיפור
אנטואן דה סנט-אכזופרי היה בעצמו טייס, תחילה בקו הדואר צרפת–צפון אפריקה, ובהמשך בזה של צרפת–דרום אמריקה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא גויס לחיל האוויר הצרפתי, השתחרר לאחר כיבוש צרפת ושב והתגייס בשנת 1944 לטייסת צרפתית בפיקוד אמריקאי. הוא נעלם במהלך אחת הטיסות שביצע אז בשירות בעלות הברית, ביולי 1944.
הספר "טיסת לילה" מבוסס ברובו על חוויותיו של סנט-אכזופרי כטייס בקו הדואר מצרפת לדרום אמריקה. בספר הוא מביא לידי ביטוי את הסוגיות שהעסיקו אותו אז, ומבקש לשתף בהן את הקוראים. חלק מהדמויות אף מבוססות על אנשים אמיתיים שעבדו אתו, בייחוד דמותו של מנהל תחנת בואנוס איירס, ריבְיֵיר. דמותו מבוססת על מנהלו של סנט-אכזופרי בחברת התעופה, דידיה דורא (Didier Daurat).
עלילה
העלילה מתרחשת במהלך לילה אחד ומסופרת מנקודות מבטן של דמויות אחדות, רובן גברים העובדים בקו הדואר האווירי, ומקצתן נשותיהן. הסיפור מתרחש בארגנטינה, בעיקר בתחנת בואנוס איירס ובפעילות הלילית שלה. במרכז הסיפור עומד ריבייר, מנהל התחנה ומי שיזם את טיסות הלילה – אתגר טכנולוגי עצום בזמנו.
דווקא מה שאינו נתון לשליטתו של ריבייר הוא שגורם לתפנית בסיפור – תנאי מזג האוויר ובייחוד סופות הציקלון. בערב הסיפור אמורים להגיע שלושה מטוסים לתחנת בואנוס איירס – אחד מצ'ילה, אחד מפרגוואי ואחד מפטגוניה, ובעוד שהשניים הראשונים מגיעים בשעה היעודה, הרי שהמטוס מפטגוניה נקלע לסופת ציקלון ותועה בדרכו באפלה. ניסיונות ההתקשרות של האלחוטן במטוס אינם צולחים והם נתקלים במה שמתהווה כמוטיב מרכזי ומאיים בחייהם של טייסי הלילה – הדממה והחושך המוחלטים. נתונים לחסדי הטבע ועם מכל דלק ההולך ואוזל, פביאן הטייס והאלחוטן שלו מנותקים לחלוטין מתחנות הקרקע של שירות הדואר האווירי וכל שנותר להם לעשות הוא להמשיך לטוס בכיוון שבתקווה יתבהר מעננים ויואר בידי הירח.
בתחנת בואנוס איירס חוששים לא רק לחיי השניים אלא גם לקיומו של שירות הלילה כולו: מלכתחילה התקשה מנהל התחנה ריבייר להוכיח שלמרות החששות הרבים, טיסות הלילה הן סיכון ששווה לקחת, ועד אז אכן הוצדק. את מפעל טיסות הלילה כולו עלולים להפסיק הממונים עליהם אם מטוס יעלם או יתרסק, ולכן כדי להוכיח שתאונה שכזאת אינה משבשת את הפעילות הרגילה שלהם – ואת לוח הזמנים בפרט – בוחר ריבייר להמשיך את השגרה כרגיל ולא לעכב את ההמראות הבאות לאורך הלילה, בתקווה להציל את טיסות הלילה כולן.
פרשנויות הספר
מוטיב עיקרי ברומן הוא ההתלבטות המתמדת בין חיי אדם לבין חובת התפקיד והתועלת לטווח הארוך, שעולה באופן בלתי נמנע בעולמם של הטייסים. במילים אחרות, זוהי דילמה בין חשיבות האינדיבידואל למול חשיבות הכלל. הסוגיה עולה בצורה מפורשת בשיחה של ריבייר עם דמות משנית, בה הם דנים במקרה בו הקמת גשר שישרת רבים גבתה את חייו של אדם יחיד, וכבר מתחילת הסיפור צצות דילמות מוסריות הקשורות לא במוות אלא באורח חיים, למשל האם משמעת מחייבת הענשה, או האם העונש ייעשה מוצדק רק בזכות השלמוּת שהוא עתיד להביא. לאורך הסיפור כולו מדגים ריבייר כיצד הוא מכריע את הכף לצדו של הכלל ולא של האינדיבידואל, ושֹם את המערכת לפני רגשותיהם ולעיתים צורכיהם של עובדיו. החובה והצורך לפעולה גובר על החשיבות של הרגש, שמקביל לחולשה במידה מה. בסוף, היסוד האנושי מודגש ומודגם על ידי נשות הטייסים, שהן דמויות המנותקות מעולם העבודה בקווי העברת דואר ומעולם הטייס. אשתו של פביאן מגיעה למשרדי התחנה בציפייה לקבל תשובות בנוגע להיעדרות בעלה ונתקלת בחומת שתיקה. סנט-אכזופרי מציג עולם בו חובה היא מוסר וחופש גם יחד, אך בעוד ההקבלה נוגעת לחייהם של הטייסים ומקצועם, הרי שבני ביתם נותרים מנותקים ממנו בלי יכולת אמיתית להבינם.
תרגומים
בשנת 1946 תורגם הספר לראשונה בעברית על ידי מנשה לוין, ולמעשה היה ספרו הראשון של סנט-אכזופרי שתורגם לעברית. מהדורה זו זכתה להדפסות אחדות. בשנת 2012 תורגם הספר מחדש בידי משה מרון ונדפס לצד ספר נוסף מאת סנט-אכזופרי, "אדמת אנוש", אף הוא בתרגום מרון. שני התרגומים ראו אור בהוצאת ספרית פועלים.
קפשאלי
משפחת קפשאלי הייתה משפחת רבנים, פוסקים ומלומדים שנודעה במהלך המאות ה-15 וה-16 בשטחים האירופיים של האימפריה העות'מאנית, בעיקר בבלקן ושמה ניגזר ממקום מוצאה הגאוגרפי בדרום מוראה.
הבחירות הכלליות בגרינלנד 1991
הבחירות הכלליות נערכו בגרינלנד ב-5 במרץ 1991. סיומוט הפכה להיות המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, וזכתה ב-11 מתוך 27 המושבים.
שיטת הבחירות
27 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
בטונג מזרחי
בטונג מזרחי (שם מדעי: Bettongia gaimardi; מכונה באבוריג'ינית: בלבו) הוא יונק כיס קטן דמוי קנגורו בסוג בטונג האנדמי למזרח יבשת אוסטרליה. הבטונג המזרחי חי ביערות דלילים עם כרי דשא, ופעיל בגפו בשעות הלילה. הוא ניזון בעיקר מפטריות, ומהווה גורם חשוב בהפצת הנבגים שלהם ביערות. הקינים שהוא בונה והחפירות שלו באדמה הופכות אותו למין מהנדס סביבה המשפיע על הצמחייה והמיקרו-פאונה. בעבר היה הבטונג נפוץ לאורך החוף המזרחי של אוסטרליה, אולם במהלך המאה ה-20 הוא נכחד לחלוטין מן היבשת על ידי השועל האדום ושרד אך ורק בטסמניה הסמוכה. מצבו הנוכחי נחשב לשפיר דיו, אך הוא מאוים מצד פיצול היערות וטריפה על ידי חתולי בית פראיים.
טקסונומיה
מאחר שהמין נותר כיום רק באי טסמניה, יש המכנים אותו בטונג טסמני או בטונג דרומי, אף שהשמות הללו אינם מדויקים מבחינת התפוצה ההיסטורית שלו. כיום נעשים ניסיונות להשיב את המין לטבע ביבשת.
תיאור
הבטונג מזרחי הוא יונק קטן וקומפקטי החולק קווי דמיון עם החולדה והקנגורו. מבנה גופו גוצי ועגלגל, ראשו רחב ומשולש וחרטומו מקוצר. אוזניו עגולות וזקופות, ועיניו גדולות ושחורות; אפו הריבועי בצבע סגלגל-שחרחר. הגפיים הקדמיות שלו קצרצרות ודקיקות עם טפרים חדים המותאמים לחפירה, ולעומתן הרגליים אחוריות ארוכות וחזקות אשר מקנות לו יכולת קפיצה בדומה לקנגורו. האצבעות השלישית והרביעית ברגליו האחוריות הן סינדקטיליות עם שני טפרים זעירים המשמשים לסירוק הפרווה. הזנב שלו ארוך וגמיש ותופס תפקיד חשוב בתנועה ובבניית הקינים. לנקבה, יש כיס עור עם ארבע פטמות שנפתח כלפי קדימה. אורך ראשו וגופו של הבטונג המזרחי: 32 סנטימטרים, אורך זנבו: 35-29 סנטימטרים, ומשקלו: 2.3-1.2 קילוגרם. הזכרים ארוכים וצרים יותר מהנקבות, אך הדו-צורתיות הזוויגית אינה בולטת.
הפרווה של הבטונג המזרחי צפופה וזיפית, והיא ארוכה ובהירה יותר משאר מיני הבטונג. צבעה הכללי נע בין אפור עמום לחום-בז' או חאקי בהיר, לעיתים עם גוון צהבהב או זיתני. הפרווה מורכבת משערות חומות, אפורות, לבנות וצהובות השזורות זו בזו, כך שהיא עשויה להראות מנומרת. אזור הגב והכתפיים עשוי להתכהות מעט. הצד התחתון כולו בצבע לבן בוהק, ובכלל זה הבטן, הזרועות, החזה הגרון. לאורך הירכיים יש לו פסים לבנים בוהקים או דהויים המאפשרים לזהות אותו בנקל משאר הבטונגים.
ראשו של הבטונג שחום יותר מהגוף, כאשר הלחיים צהבהבות או חומות, הסנטר לבן, והמצח והחרטום נוטים להתכהות. האזור סביב העיניים והאף קירח או דליל בשיער, כך שהם נראים מוקפים בטבעות ורודות. האוזניים אפורות בצידן החיצוני וקירחות וורודות בצידן הפנימי. הזנב בצבע חום-אפרפר המתכהה בהדרגה, והוא מסתיים בציצת שיער שחורה שהופכת ללבנה בקצה.
תפוצה
הבטונג המזרחי אנדמי לאוסטרליה. בעבר הוא היה נפוץ לכל אורך קו החוף המזרחי והדרום-מזרחי של היבשת, מדרום קווינסלנד דרך ניו סאות' ויילס וויקטוריה וכלה בדרום-מזרח אוסטרליה הדרומית. במהלך המאה ה-20, הוא נכחד לחלוטין מן היבשת בעקבות הבאת השועל האדום על ידי המתיישבים האירופאים. המין ניצל מהכחדה מוחלטת תודות לכך שהיה נפוץ בחלק המזרחי של טסמניה הסמוכה. באי גופא, התפוצה הנוכחית שלו מקוטעת ומופרדת על ידי קרחות יער. מלבד טסמניה, הבטונג המזרחי מצוי באופן טבעי גם באי ברוני והובא על ידי האדם לאי מריה.
התנהגות ופעילות
הבטונג המזרחי הוא יונק לילי המבלה את היום בשינה. הבטונג בונה לעצמו 5–12 קינים כדוריים מדשא, זרדים ועלים שאותם הוא מלקט מהאדמה עם כפותיו; לאחר שאסף כמות ניכרת של חומרי קינון, הוא כורך את זנבו הגמיש סביבם ונושא אותם למקום המיועד, בדרך כלל מתחת לשיח או גזע עץ. בתוך הערימה שנוצרה, הבטונג יוצר חלל באמצעות ראשו וחוטמו עם פתח יחיד. הדפנות של הקן מורכבות מזרדים, גבעולים קשים ועשב גס, ופנים הקן מרופד בדשא וסיבים רכים. הקינים שפזורים ברחבי הטריטוריה משמשים לשינה או למקלט בעת הצורך ומוחלפים בתדירות גבוהה. הזכר והנקבה טריטוריאליים, והם חיים בבדידות להוציא את עונת הרבייה ואת התקופה שבה הנקבה מטופלת בצאצא. שטחה של הנקבה 35–65 דונם, ושטחו של הזכר 44–135 דונם. המין משתמש בבלוטות הריח שלו לסמן את גבולות הטריטוריה. בטונגים זכרים שהוחזקו יחדיו בשבי, יצרו מדרג חברתי המבוסס על דומיננטיות.
הבטונגים מתקשרים ביניהם באמצעות קולות וריח. הנקבה משמיעה קול "טסק-טסק" כדי לקרוא לצאצא שלהן לחזור לכיס. בטונג שחש בסכנה חובט בחוזקה עם רגלו האחורית על הקרקע כסימן אזהרה. לבטונג שני סוגי תנועות: הליכה איטית מחומשת במהלך חיפוש אחר אוכל, שבה הגפיים והזנב תומכים בגוף והרגליים מוקפצות קדימה בדומה לארנב; ריצה קופצנית מהירה להימלטות מטורפים או במעבר בין אזורי האכלה בה נעשה שימוש ברגליים האחוריות הארוכות, כשהזנב משמש לאיזון.
הטורפים הטבעיים של הבטונג המזרחי בטסמניה הם בעיקר עיט מחודד-זנב ומספר דורסי לילה גדולים ובעבר גם הזאב הטסמני לפני שהוכחד מן העולם. טורף פוטנציאלי יבשתי אחר הוא השד הטסמני. יש דיווחים לא מאומתים על טריפתו על ידי נמיית כיס מזרחית, אולם מתייחסים לדיווחים אלו בספקנות כיוון שהבטונג גדול מדי עבורה. חתול הבית והשועל האדום, הם טורפים פולשים שגרמו להכחדת המין מהיבשת ומאיימים על הישרדותו בטסמניה.
תזונה ומעמד אקולוגי
הבטונג המזרחי הוא יונק אוכל פטריות; פטריות וכמהין הן מזונו המועדף ומהווים עד 80% מהתזונה שלו, והשאר מורכב מזרעים, שורשים, פקעות, קליפות עצים, פירות וחרקים. הבטונג משתמש בחוש הריח שלו ובטפריו החדים כדי לאתר את הכמהין בעומק האדמה, והוא עשוי לנוע למרחק של קילומטר וחצי בחיפוש אחר מזונו המועדף. הבטונג המזרחי הוא מין מהנדס סביבה; קיני העשב שלו שננטשים אחת לכמה זמן, והחפירות הרדודות שהוא מותיר באדמה בתורו אחר כמהין, גורמים לשינויים מיקרו-טופוגרפיים באדמה, אשר משמשים כר פורה ליצירת גומחות אקולוגיות עבור הפלורה והמיקרו-פאונה, ותורמים להתרופפות האדמה וספיגת מי הגשמים. בנוסף, הבטונג מסייע גם בהפצת נבגי הכמהין והפטריות ברחבי היער באמצעות גלליו. בכך הוא משפיע בעקיפין גם על העצים אשר מקבלים מינרלים מסוימים מהפטריות שצומחות בקרבתן.
רבייה ומחזור חיים
הבטונג המזרחי הוא יונק פוליגמי המסוגל להתרבות בכל השנה ללא עונה קבועה. מחזור הביוץ של הנקבה נמשך עד 23 יום. הזכר נוהג לבקר את הנקבה מדי מספר ימים, כדי לרחרח אותה ולראות אם היא יכולה להתרבות. נקבה שאינה מיוחמת לא תאפשר לזכר לשהות בקרבתה לאחר הבדיקה, והיא עלולה לבעוט בו ולנהום חלושות אם ישהה לצידה יתר על המידה. הביוץ נמשך לילה אחד, שבו הזכר עשוי להזדווג עם הנקבה מספר פעמים. תנאים סביבתיים קשים עלולים להגביל את התרבות המין בטבע.
נקבת הבטונג עשויה לטפל בו זמנית בשלושה צאצאים: גור מפותח שנכנס ויוצא מהכיס, גור זעיר שיונק מפטמתה, וצאצא שלישי שהתפתחותו הוקפאה ברחם על ידי הנקבה עד שהגור המפותח יעזוב את הכיס. תהליך זה מאפשר ייצור תמידי של צאצאים, ומאפשר לנקבה להביא במהירות צאצא נוסף במקרה שהגור שלה מת או אבד. מחזור הייחום של נקבה בהיריון קצר יותר, והיא ממליטה זמן קצר מאוד לפני שנפגשת שוב עם זכר. לפני ההמלטה, שרירי הכיס של הבטונגית מתהדקים ומונעים מהגור המתבגר לחזור לתוכו. תעלת הלידה נעדרת במערכת הרבייה של הנקבה, והיא נוצרת בסמוך ללידה ונעלמת לאחריה. ההיריון נמשך 21 יום, ובין לידה ללידה יש מרווח של 101 ימים. בכל פעם נולד צאצא יחיד, אולם תקופת ההיריון הקצרה גורמת לכך שהיא מביאה 3 צאצאים בשנה, ובמהלך חייה עשויה להביא עד כ-15 צאצאים. ולדות הבטונג נולדים בלתי מפותחים לחלוטין, והם דומים בגודלם לזחל. ההתפתחות המלאה מתרחשת בתוך הכיס, והגור יוצא ממנו לסירוגין ככל שהוא גודל. הגמילה מתרחשת בגיל 4 וחצי חודשים, וימים ספורים לאחר הגמילה הגור יוצא לעצמאות. הבטונג מגיע לבגרות לאחר 8 חודשים (נקבה) או שנה (זכר).
תוחלת החיים של הבטונג המזרחי בטבע 3–6 שנים, ובשבי 7–12 שנים.
מצב
הבטונג המזרחי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל היותו נפוץ למדי כיום באי טסמניה אך עם תפוצה מקוטעת. מעמדו עשוי להשתנות בעתיד לפגיע (VU), עם תהיינה עלייה בהיקף הטריפה על ידי מינים פולשים או צמצום בית הגידול למטרות חקלאות. מעל הבטונג מרחף איום מתמיד בדמות הכנסת השועל האדום לטסמניה; השועל היה הגורם העיקרי להשמדת האוכלוסייה היבשתית של מיני הבטונג, אך לא הוכנס לטסמניה במהלך המאה ה-20, כך שהמין ניצל מכליה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, התגלתה נוכחות מצומצמת של שועלים באי, שכנראה הוכנסו אליו במכוון. הדבר גרם לרשויות השימור הטסמניות להפעיל מיידית תוכנית להשמדתו במטרה להגן על הטבע הטסמני, ועד שנת 2015 לא נמצאו כבר ראיות לקיומם באי ומשערים שהצליחו להכחיד אותם. הכנסה נוספת לא חוקית של שועלים לאי היא בגדר איום פוטנציאלי תמידי.
האיום המשמעותי על הבטונג כיום הוא טריפה על ידי אוכלוסיות פראיות של חתול הבית. החתולים החלו לשגשג באי בעקבות צמצום אוכלוסיית השד הטסמני ואי נוכחותו של השועל, ואף על פי שבינתיים נראה שהבטונג מצליח להתמודד עם נוכחותם, ההערכה היא שירידה במספריו היא עניין של זמן בדומה למה שאירע עם בטונג זנב-מברשת. האיום השני בחומרתו על הבטונג הוא אובדן בית גידול למטרות חקלאות ופיצול יערות; חלקים גדולים מטווח התפוצה שלו נמצאים בבעלות פרטית, וקיטוע או פיצול היערות לצד צמצום כיסי הסבך, הופכים אותו לפגיע לטריפה על ידי חתולים, גורמים למזונו להיות נדיר יותר ומקשים על התרבותו. איום פחות משמעותי הוא תחרות על מקורות מזון עם הארנבונים שהוכנסו לאי.
הבטונג המזרחי מופיע בנספח א' של אמנת CITES האוסרת מסחר בו. הוא מצוי במספר אזורים מוגנים בטסמניה. ארגון השימור IUCN, ממליץ לרשויות השימור להקים אוכלוסיות של הבטונג על איים מבודדים שבהן אין טורפים פולשים ולהבין טוב יותר את השפעת החתולים על המין בטסמניה.
האוכלוסייה העולמית של הבטונג המזרחי נאמדת בסביבות 50,000-20,000 פרטים.
השבה לטבע
בשנת 2011, החלו הפרויקטים הראשונים לקראת השבת הבטונג ליבשת. הוקמה מושבה שבויה למחצה בשמורת הטבע תידבינלה בטריטוריית הבירה האוסטרלית, ובהמשך הוקמה מושבה שבויה נוספת באזור במקלט חיות הבר מולדלנס פלאט וודלנד בגודל 400 דונם; שתי המושבות שוחררו באי יבשתי (כלומר: שטח טבעי מגודר) שהגן עליהם מפני טורפים פולשים, והם שגשגו היטב במושבות. בשנת 2016, רשויות השימור האוסטרליות המשיכו לצעד הבא: השבת בטונגים לטבע; אזור מסוים שנבחר מראש באזור נהר קוטר (20 ק"מ דרומית לקנברה) טוהר משועלים וחתולים, ואז שחררו לתוכו 67 פרטים מהמושבות הללו. עד אפריל 2017, כמחצית מהבטונגים נטרפו על ידי שועלים, חתולים או ינשופים. עם זאת, פקחי השימור לכדו מספר נקבות וגילו שהם נושאות צאצאים, ובשל כך ההשבה לטבע עלתה לכותרות באוסטרליה והוגדרה כהצלחה לאחר שהייתה זו הפעם הראשונה מזה מאה שנה שנולדו בטונגים מזרחיים בטבע ביבשת.
במרץ 2019, נחשף שאוכלוסיית הבטונגים המזרחיים שהושבה לטבע הושמדה לחלוטין על ידי השועלים. האירוע שהוגדר כמחדל של רשויות השימור, עלה שוב לכותרות באוסטרליה וגרר ביקורת רבה אודות בזבוז המשאבים על שחרור יונקים לטבע חרף העובדה שהם לא מצליחים לשרוד בו. רשויות השימור האוסטרליות מצידן טענו שהשחרור השיג את מטרותיו שכן הוא הוגדר כניסוי לבדוק האם הבטונגים מסוגלים להתאקלם בטבע ביבשת, ומלכתחילה לא היו ציפיות גבוהות שהישרדותם תהיה ארוכת-טווח. עם זאת, הרשויות הודיעו שהן הגיעו למבוי סתום עקב אי היכולת למצוא פתרונות נוספים למיגור השועלים, ותוכניות נוספות להשבה לטבע של הבטונג הוקפאו עד למציאת פתרון נגדם.
חידת האסיר הבורח
חידת האסיר הבורח היא חידה מתמטית על משחק שמתרחש בין אסיר וסוהר שרודף אחריו. נוסח החידה הוא כדלקמן: אסיר כלוא בכלא מעגלי המוקף חומה ברדיוס R שעליה מפטרל סוהר. מהירותו של הסוהר גדולה פי 4 מזו של האסיר. ברגע שהאסיר מגיע לנקודה בחומה שהשומר אינו נמצא בה, הוא מטפס על החומה במהירות הבזק ונמלט. האם יוכל האסיר לברוח ואם כן כיצד?
נתיב המילוט האופטימלי
ישנם שני סוגי יתרונות במשחק שאותם האסיר יכול לצבור על פני הסוהר: יתרון זוויתי ויתרון של ריחוק מהמרכז. שני היתרונות יכולים להיות מומרים אחד לשני, כלומר ניתן להמיר יתרון זוויתי ליתרון של ריחוק מהמרכז לפי היחס. ראשית ברור שהפתרון של לצבור יתרון זוויתי מרבי באמצעות תנועה ברדיוס של כמעט R/K עד ל-180 מעלות ואז לנוע ישירות לנקודה הנגדית למיקום הסוהר אינו מיטבי; בנקודה נגדית זאת המשיק למעגל מאונך לקו שמחבר בין נקודה C באיור לנקודה זאת - משמעות הדבר היא שהאסיר יכול לנוע לנקודה סמוכה אליה כמעט מבלי לשנות את מרחק התנועה הנדרש ממנו בעוד תוספת המרחק הנדרשת מהסוהר אינסופית לעומת תוספת המרחק הנדרשת מהאסיר, כלומר יחס המהירויות הנדרש לתפיסת האסיר גדל.
פיראנה 3D
פיראנה 3D (באנגלית: Piranha 3D) הוא סרט אימה אמריקאי בתלת-ממד משנת 2010, והוא חידוש לסרט באותו שם משנת 1978. הסרט בוים על ידי אלכסנדר אג'ה ומככבים בו אליזבת שו, אדם סקוט, ג'רי אוקונל, וינג ריימס, ג'סיקה זור, סטיבן ר. מקווין, כריסטופר לויד, וריצ'רד דרייפוס.
חידת האסיר הבורח
נתיב המילוט האופטימלי
הפתרון הוא, משיקולים של תורת המשחקים, לנוע מנקודה C בקו ישר בכיוון מסוים, אותו אפשר להסיק מגאומטריה. בנקודה ההגעה של האסיר צריך להתקיים שהשינוי במרחק שהאסיר צריך לרוץ עקב תזוזה של נקודת ההגעה אל נקודה שנמצאת בסביבה שלה, שווה לשינוי במרחק שהסוהר צריך לעבור חלקי K - תוספת זמן התנועה של הסוהר שווה לתוספת זמן התנועה של האסיר, כלומר הם מגיעים באותו זמן לנקודה המיועדת. זה שקול לכך שבנקודה זו יחס המהירויות הדרוש ללכידת האסיר מקסימלי. נסמן את הזווית CED שבאיור ב-\alpha. צריך להתקיים. אם נחבר את מרכז המעגל O עם E אזי הזווית OEC שווה \alpha - 90 (שכן משיק למעגל מאונך לרדיוס) לפיכך, וממשפט הסינוסים לגבי משולש OCE נקבל , כלומר זווית OCE היא 90 מעלות וזה הפתרון - לנוע בכיוון משיק למעגל ברדיוס . יחס המהירויות הקריטי K_C מקיים:. פתרון נומרי מניב.
פיראנה 3D
הסרט התקבל היטב על ידי המבקרים והרוויח מעל 83 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילה
דייג בשם מת'יו בויד דג באגם ויקטוריה, כאשר רעידת אדמה מכה, המפצל את רצפת האגם וגורם למערבולת. בויד נופל ונקרע לגזרים על ידי קבוצה של פיראניה העולות מהתהום.
ג'ייק פורסטר מתפעל מתיירות מושכות כשחופשת האביב מתחילה. הוא מתאחד עם אהבתו הישנה, קלי ופוגש בדריק ג'ונס, פורנוגרף מוזר, וכן בדני, אחת השחקניות שלו. דריק משכנע את ג'ייק להראות לו מקומות טובים על אגם ויקטוריה לצילום סרט פורנוגרפי.
באותו לילה, אמו של ג'ייק, השריף ג'ולי פורסטר, מחפשת אחר מת'יו בויד הנעדר עם סגן פאלון. הם מוצאים את גופתו המרוטשת וחשובים לסגור את האגם, עם זאת זה קשה בגלל אלפיים סטודנטים החוגגים את חופשת האביב. למחרת בבוקר, צוללן מותקף ונאכל על ידי קבוצת פיראנות.
ג'ייק משחד את אחותו ואחיו, לורה וזיין, להישאר לבד בבית, כך שהוא יוכל להראות לדריק את האגם. אחרי שג'ייק עוזב, זיין משכנע את לורה לדוג באי שרטון קטן. הם שוכחים לקשור את הסירה ונתקעים באמצע האגם. בינתיים, ג'ייק הולך לפגוש את דריק ונתקל בקלי, המזמינה את עצמה לסירה של דריק. ג'ק פוגש את קריסטל, עוד אחת מהשחקניות של דריק, והצלם דרו.
ג'ולי לוקחת צוות של סייסמולוגים צוללנים - נובאק, סם, ופולה - לסדק. נובאק משער כי הקרע מוביל לאגם פרהיסטורי קבור. קנדרה וסם צוללים למטה ומגלים מערה גדולה המלאה בביצי פיראנה. שניהם נהרגים על ידי דגי הפיראנה לפני שיכולים להתריע לאחרים על הגילוי. נובאק וג'ולי מוצאים את גופתה של פולה ומושכים אותה על הסירה, ולוכדים פיראנה בודדת, שאותה הם לוקחים לקארל גודמן, ביולוג ימי שעובד בתור בעל חנות לחיות מחמד. הוא מסביר כי הפיראנה שתפסו היא זן פרהיסטורי, שנחשב כנכחד זמן רב, אשר היה חייב להיות לכוד מתחת לאדמה במשך למעלה משני מיליון שנים שבו הם גדלו להיות תוקפנים.
ג'ולי, נובאק, ופאלון מנסים לפנות את האגם, אך האזהרות שלהם מתעלמים עד שדגי פיראנה מתחילים לתקוף את התיירים. נובאק לוקח אופנוע ים ורובה ציד כדי לסייע בזמן שפאלון גורר אנשים לחוף וג'ולי מנסה לגרום לשחיינים להיכנס לתוך סירת המשטרה.
לאחר שהכאוס מתיישב, ג'ולי מקבלת שיחת טלפון מג'ייק המתחנן לעזרה. ג'ולי ונובאק גונבים סירת מנוע ונוסעים לילדים. ג'ולי ונובאק מגיעים לג'ייק וקושרים חבל לסירה שלו. ג'ולי, דני, לורה, וזיין מתחילים לחצות את החבל, אבל דגי פיראנה תופסים את שערב של דני, ובסופו של דבר טורפים אותה. האחרים מגיעים למקום מבטחים, אבל חבל משתחרר. ג'ייק משתמש בגופתו של דריק כהסחת דעת, וקושר את החבל לעצמו והולך להציל את קלי. הוא קושר את קלי אליו ומדליק נור לאחר שחרור בלוני גז מאוחסנים. נובאק מדליק את הסירה ונוסע במהירות כשדגי הפיראנה מקיפים את קלי וג'ייק. הם נגררים למקום מבטחים ומכלי הפרופאן מתפוצצים, הורסים את הסירה והורגים את רוב דגי הפיראנה.
מר גודמן קורא לג'ולי ברדיו, וג'ולי מספרת לו כי הם כנראה הרגו את רוב דגי הפיראנה. גודמן אומר לה כי בלוטות הרבייה על הפיראנה שהם תפסו לא היו בוגרים, כלומר הדגים בהם נלחמו היו רק תינוקות. כשנובאק תוהה בקול היכן ההורים, פיראנה בגודל אדם קופצת החוצה ומכניסה אותו למים.
צוות שחקנים
ריצ'רד דרייפוס אמר שהוא קיבל את התפקיד רק לאחר שבוב ויינשטיין שכנע אותו בכך שהציע לו משכורת גדולה יותר, אשר תרם לאחר מכן לצדקה. דרייפוס גם אמר כי הדמות שהוא משחק היא פרודיה למאט הופר, הדמות שהוא שיחק בסרט "מלתעות".
שחקניות פורנו אשלין ברוק וג'יאנה מייקלס עושות הופעת אורח בסרט כחוגגות.
הפקה
צ'אק ראסל היה אמור במקור לביים את הסרט, ועשה שכתוב ללא קרדיט לתסריט של ג'וש סטולברג ופיטר גולדפינגר, וכמו כן שילב את התסריט המקורי של ג'ון סיילס שג'ו דנטה ביים. אלכסנדר אג'ה נבחר לביים את הסרט במקום.
הפקת הסרט הייתה אמורה להתחיל בסוף 2008, אך נדחתה עד מרץ 2009. באוקטובר 2008, הצהיר אג'ה שהצילומים יתחילו באביב. הוא עוד אמר ש"זה כזה סרט קשה, לא רק בגלל העניין הטכני והדגים מ-CGI, אלא גם בגלל שכל זה קורה באגם. הסרט מתרחש במהלך חופשת האביב, והאלופן רצה אותו מוכן לקיץ, אבל אם יש לך 1,000 אנשים שצריכים להירצח בתוך המים, אתה צריך לחכות לטמפרטורה המתאימה המים, חמזג האוויר, לכל."
הצילומים התרחשו ביוני 2008, בערוץ בברידג'ווטר באגם האוואסו, הממוקם באריזונה. המים נצבעו באדום לצילומים.
ביקורת
"פיראנה 3D" קיבל ביקורות חיוביות, וקיבל דירוג של 73% באתר Rotten Tomatoes.
סרט המשך
"Dimension Films" הודיעו שסרט המשך נמצא בתהליך עבודה ונקרא "פיראנה 3DD". הסרט מבוים על ידי ג'ון גולאגר ונכתב על ידי פטריק מלטון ומרכוס דאנסטן. מככבים בו וינג ריימס, פול שיר וכריסטופר לויד, המשחזרים את תפקידיהם מ"פיראנה 3D". הסרט יצא לאקרנים ב-1 ביוני 2012.
סוזי איימיס
סוזן אליזבת' "סוזי" איימיס (אנגלית: Susan Elizabeth "Suzy" Amis; נולדה ב-5 בינואר 1962) היא שחקנית עבר ודוגמנית עבר אמריקאית. התפרסמה בסרטים "החשוד המיידי", "טיטניק", "ספירה לאחור" ו"הבלדה על ג'ו הקטנה".
ביוגרפיה
איימיס נולדה באוקלהומה סיטי לבעלים של חברת בנייה והיא אחת משישה ילדים. החלה את דרכה כדוגמנית בחברת הדוגמנות "פורד" לפני שהופיעה בסרטה הראשון "פנדנגו" לצידם של בעלה הראשון השחקן סם רוברדס וקווין קוסטנר.
ב-1995 שיחקה במותחן הפשע המוערך "החשוד המיידי", סרטו הראשון של בריאן סינגר, בתפקיד אדי פינרן עורכת הדין וחברתו של דין קיטון (גבריאל ביירן).
ב-1997 הכירה איימיס את הבמאי המפורסם ג'יימס קמרון על סט סרטו זוכה 11 פרסי האוסקר "טיטניק", בו שיחקה בתור ליזי, נכדתה של רוז קלברט (גלוריה סטיוארט).
בשנת 1999 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "יום הדין" לצד אייס-טי. זה הסרט האחרון שאיימיס שיחקה בו ומאז לא המשיכה לשחק.
חיים אישיים
בשנת 2000 נישאה לג'יימס קמרון, ולזוג נולדו שתי בנות ובן. בעת שהכירה את קמרון הוא היה נשוי לשחקנית לינדה המילטון, והם התגרשו לאחר שהמילטון גילתה שהוא מנהל רומן עם איימיס במהלך צילומי סרטם. לאיימיס גם בן אחד מבעלה הראשון סם רוברדס, ב-2005 ייסדה ביחד עם אחותה בית ספר יסודי פרטי בלוס אנג'לס והיא משמשת כבעליו.
בית העיתונאים על שם סוקולוב
בית העיתונאים על שם סוקולוב בתל אביב-יפו או בשמו המקוצר "בית סוקולוב", הוא מרכז אגודת העיתונאים בתל אביב המשמש לפעילות העיתונות בישראל בשגרה ובמיוחד בתקופות המצריכות סיקור תקשורתי נרחב דוגמת מלחמות ופרשיות מסעירות. המבנה משמש גם כאולם כנסים וכגלריה לתערוכות אמנות זמניות. הבניין, שנבנה בשנת 1957, שוכן ברחוב קפלן 4, בין בית יכין לבית הסופר ובקרבת בית הסוכנות היהודית. מבנה נוסף ששכן בחלקו האחורי שימש את חטיבת דובר צה"ל במשך למעלה מיובל שנים, והכניסה אליו הייתה דרך רחוב איתמר בן אב"י 9.
היסטוריה
אגודת העיתונאים שכנה בשנים הראשונות להקמתה בשנת 1939 במשרד בשדרות רוטשילד 27, אולם במהרה זה היה צר מהכילה. יוסף הפטמן ומשה רון (דנציגרקרון), מי שהיו יושב ראש האגודה ומזכירה הכללי בהתאמה באותה התקופה, הציעו להקים מרכז עיתונאי עברי שירכז את הפעילות העיתונאית, והציעו שהבית ייקרא על שמו של נחום סוקולוב שהיה אחד מאבות העיתונות העברית ונפטר זמן קצר לפני כן בשנת 1936. המגרש לבניית המבנה ניתן לאגודת העיתונאים על ידי עיריית תל אביב-יפו ומשנת 1945 הוחל במבצע גיוס תרומות לצורך הבנייה, בראשות חיים ויצמן, שהיה אז נשיא ההסתדרות הציונית העולמית. בין התורמים היו יהודים מהקהילה במצרים ובאמריקה הדרומית.
בשנת 1948 התקיימה תחרות אדריכלית לתכנון המבנה, בו זכו בני הזוג שולמית נדלר ומיכאל נדלר.
בינואר 1953, התקבלה התרומה המכרעת שאיפשרה את הקמת המבנה הגיעה מקרן התרבות אמריקה-ישראל, וב-30 בספטמבר 1953 נערך טקס חגיגי להנחת אבן הפינה. בינואר 1954 החלה בניית המבנה.
ב-3 באפריל 1957 נחנך בית העיתונאים במעמד נשיא המדינה יצחק בן-צבי וראש הממשלה דוד בן-גוריון. עוד קודם להשלמת הבניין, ביוני 1956, נערך טקס בו נקרא האולם המרכזי על שם אדוארד נורמן, שהיה נשיא קרן התרבות אמריקה-ישראל ונפטר שנה קודם.
במאי 1958 נחתם הסכם על הקמת אגף חדש בן 4 קומות, עבור משרדי לשכת העיתונות הממשלתית בתל אביב, הצנזורה הצבאית לשכת הקשר לעיתונות שליד המטה הכללי. האגף הנוסף נחנך בינואר 1961.
באוגוסט 1984 אירע תקרית אלימה בבית סוקולוב, במהלך מסיבת עיתונאים של חברי המועצה המקומית אום אל-פחם שהתקיימה לאחר ההתפרעות של אנשי תנועת כך בעיר. פעילי "כך" פרצו לבניין ותקפו את הנוכחים ופרצו בצעקות "לגרש את הערבים".
בפברואר 1987 הודיעה אגודת העיתונאים כי נאלצה למכור את המגרש שעליו עומד הבניין, לאחר שקיבלה הודעה כי עליה לשלם מס רכוש של 130 אלף שקל, ולקופת האגודה לא היה כסף לתשלום מיסים אלה. היא הגיעה להסכם עם קבלן על כסקת קומבינציה לפיה יבנה מגדל משרדים על שטח הגינה ובתרמה תקבל האגודה 40% ממנו. עסקה זו לא יצאה לפעול לבסוף.
המבנה
המבנה נמצא על קרקע בבעלות רשות מקרקעי ישראל, ולאגודה זכויות חכירה לכ–50 שנה. הוא בנוי על מגרש של 3.7 דונם. בשנת 1998, חוזה החכירה של הקרקע מול מינהל מקרקעי ישראל פקע לאחר 50 שנה. אגודת העיתונאים לא חידשה את החוזה ולא שילמה דמי חכירה, ומאז ישבה בבניין בסטטוס של "מחזיקים ללא חוזה". האגודה צברה חוב למינהל שתפח לעשרות מיליוני שקלים. ב-2014, יצאה אגודת העיתונאים במכרז למכירת זכויות הבנייה במתחם. במקום ניתן יהיה להקים מגדל של 17 קומות שבו ייבנו 95 דירות, שטחי מסחר ומשרדים. באפריל 2015 זכתה במכרז, תמורת 172 מיליון שקל, קרן ריאליטי (67%) וחברת הביטוח הפניקס (33%). אולם אישור הפרויקט התעכב.
באפריל 2021, אחרי שנים של מאבקים משפטיים ומחלוקות על הזכויות בקרקע, אישרה ההוועדה המקומית לתכנון ולבנייה את התוכנית לשימור המבנה ובניית מגדל של 19 קומות לצידו. "בית סוקולוב" ימשיך לשמש את אגודת העיתונאים, לצד גלריה ואולמות כנסים, שמאחוריו יוקם מגדל חדש, שיכלול משרדים, שטחי מסחר, דירות קטנות ומלון. לצורך מימוש הפרויקט הוועדה המקומית אישרה ניוד זכויות ממבנה לשימור ברחוב רמב"ם 15.
הפעילות בבית העיתונאים
בית העיתונאים היה עד מהרה למרכז הפעילות של העיתונות בישראל ושימש כמוקד למסיבות עיתונאים ומקום קבוע לביצוע ראיונות שעד אז הצריכו את העיתונאים להתרוצץ ברחבי ישראל על מנת לקיימם. בנוסף על כך בית העיתונאים מקיים סימפוזיונים בנושאים שונים, כגון עיתונות, ספרות, אמנות, תיאטרון, כלכלה וכדומה. לצורך ההכנסה השוטפת ותחזוקת המבנה מתקיימים בבית גם אירועים וכנסים סגורים בתשלום.
Trail Of Tears
Trail of Tears ("נתיב הדמעות", תעתיק: "טרייל אוף טירס") היא להקת מטאל גותי נורווגית.
הלהקה נוסדה ב-1994 על ידי הסולן רוני ת'ורסן, בשם Natt. ב-1997 שינתה את שמה ל-Trail of Tears. הלהקה מנגנת מטאל גותי סימפוני סקנדינבי בסגנון הדומה לטריסטניה (המוקדמת) ו-The Sins of Thy Beloved. הלהקה הרבתה להשתמש בשירת היפה והחיה המנגידה ביו הגרואלינג של ת'ורסן לשירת סופרן מלאכית שסיפקו הלנה אירן מיכאלסן ולאחר מכן קתרין פאולסן.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1994 בשם Natt על ידי הסולן רוני ת'ורסן, בשם Natt אך רק ב-1997 פרצה וחתמה על חוזה הקלטות. את קול הסופרן סיפקה הלנה אירן מיכאלסן לאלבומים Disclosure in Red ו-Profoundemonium, אך עזבה בשנת 2000 זמן קצר לאחר צאת האלבום השני. היא הוחלפה בזמרת קתרין פאולסן.
הלהקה הוציאה עוד מספר אלבומים כאשר מספר חברי הרכב עוזבים ואחרים מצטרפים. בשנים 2010-2012 עזבו את הלהקה מספר חברים אך השבר הגדול אירע ב-2013 כאשר ת'ורסן, מייסד הלהקה, ועוד מספר נגנים הודיעו על עזיבת הלהקה בעקבות סכסוכים פנימיים. בעקבות גל העזיבות התפרקה הלהקה והיא הפסיקה את פעילותה.
ב-2020 חידשה הלהקה את פעילותה, כאשר חזר אליה הסולן רוני ת'ורסן והצטרפו הזמרת איילין והמתופף ג'ונתן פרס, אחרי שפוטרו מסירניה. ב-17 בספטמבר 2022 פרסמה איילין פוסט בפייסבוק ובו כתבה שהלהקה תחל בהקלטת אלבום חדש באוקטובר 2022.
אייריס מרדוק
אייריס מרדוק (באנגלית: Iris Murdoch; 15 ביולי 1919 - 8 בפברואר 1999) הייתה סופרת ופילוסופית אירית. ספרה הראשון, הרומן תחת הרשת (Under the Net), נבחר בארצות הברית בשנת 2001 לאחד ממאה הרומנים הטובים ביותר של המאה ה-20. בשנת 1978 זכתה בפרס בוקר על ספרה הים, הים (The Sea, the Sea), ובשנת 1987 קיבלה תואר אצולה בריטי.
ביוגרפיה
נולדה בדבלין, בירת אירלנד. למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד, ופילוסופיה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1948 החלה לעבוד באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1956 נישאה לג'ון ביילי, מרצה לספרות אנגלית וסופר.
In My Head (שיר של אריאנה גרנדה)
In My Head (בעברית: בראש שלי) הוא שיר שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, ומופיע באלבום האולפן החמישי שלה, Thank U, Next. השיר יצא לאור ב-8 בפברואר 2019, על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם האלבום עצמו.
אייריס מרדוק
ביוגרפיה
בשנת 1954 כתבה את ספרה הראשון, רומן בשם תחת הרשת (Under the Net). במהלך השנים כתבה 25 רומנים, שישה ספרי פילוסופיה, ארבעה מחזות ושני ספרי שירה. בשנת 1978 זכתה בפרס הבוקר על ספרה הים, הים, רומן שעוסק בשחקן שיוצא לגמלאות.
In My Head (שיר של אריאנה גרנדה)
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים של שוודיה.
רקע וכתיבה
השיר בשונה משאר השירים באלבום, נכתב על ידי פופ וונסל, אריאנה גרנדה, נייתן "האפי" פרז, בריטני "צ'י" קוני, דניסיה אנדרוז, לינדל דיון נלסון ג'וניור וג'מאל רוברטס והופק על ידי פופ וונסל, נייתן "האפי" פרז, נובה וואב. השיר הוא שיר בסגנון הטראפ המשלב בתוכו את סגנון ה-R&B.
אייריס מרדוק
ביוגרפיה
סגנון הכתיבה של מרדוק ריאליסטי לרוב, והיא הושפעה בעיקר מאפלטון, זיגמונד פרויד וז'אן-פול סארטר.
In My Head (שיר של אריאנה גרנדה)
רקע וכתיבה
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
הצלחה
בפברואר 2019, עלה האודיו הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב של אריאנה גרנדה. באודיו ניתן לראות את עטיפת האלבום בו נכלל השיר. נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות. קליפ המילים של השיר צבר למעלה מ-3.5 מיליון צפיות.
בין היתר, הצליח השיר לצבור למעלה מ-110 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
אייריס מרדוק
ספריה שתורגמו לעברית
עיון:
מאוריץ, נסיך הולנד
מאוריץ, נסיך הולנד (בהולנדית: Maurits van Oranje-Nassau ; 15 בספטמבר 1843 - 4 ביוני 1850) היה בנו השני של וילם השלישי, מלך הולנד אשר מת בילדותו.