cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממלכת ירושלים
המשטר הפאודלי במדינה זו היה דומה לנהוג במדינות אירופה המערבית באותה תקופה. בראש המדינה עמד מלך, ולצדו האריסטוקרטים הבכירים. בראשית ימיה נהנתה הממלכה הצלבנית משלטון ריכוזי חזק ויעיל. בערך באמצע המאה ה-12 החלה נסיגה איטית בכוחה של המלוכה, וסמכויות רבות עברו לידי האצולה הגבוהה. תהליך זה גבר והלך עד שבמאה ה-13 היה שלטונו של המלך סמלי בלבד.
200 שנות קיומה של הממלכה הטביעו חותם עמוק על אירופה, וגרמו לשינויים ניכרים ביבשת זו. מסורת מסעי הצלב, שנפתחה עם מסע הצלב הראשון, המשיכה להתקיים מאות שנים אחרי נפילת ממלכת ירושלים. המסדרים הצבאיים שנוסדו על אדמת ארץ ישראל ובהשראתה המשיכו להתקיים גם הם. האירופאים אימצו מסורות רבות שלמדו במזרח התיכון, בכלל זה אדריכלות, קולינריה, הגברת האוריינות ועוד. השפעת הממלכה על המזרח התיכון הייתה קטנה יותר, בעיקר בגלל האופי הבדלני של הצלבנים כלפי העולם המוסלמי והיתרון המוסלמי באוריינות.
היסטוריה
ממלכת ירושלים הוקמה בידי הצלבנים בעקבות מסע הצלב הראשון. הצבא הצלבני הגיע מבירות בצפון והתקדם לאורך החוף עד קיסריה. משם פנה לרמלה. ערי החוף מבירות ועד יפו לא הותקפו בשלב זה, אבל התושבים הערבים של יפו, רמלה ולוד ברחו מפחד הצלבנים. מרמלה התקדם הצבא הצלבני לירושלים. ירושלים נכבשה ביולי 1099. תושביה נטבחו או נמכרו לעבדות ואוצרות כיפת הסלע נבזזו.
הממלכה הצעירה הצליחה להתמודד עם האיום המוסלמי והרחיבה את גבולותיה בשיטתיות. לאחר כיבוש ירושלים נכבשו יהודה, השומרון והגליל, שהיו אזורים כפריים ברובם, ללא התנגדות. לאחר מכן נכבשו בהדרגה, ערי החוף, כדי שהצבא הצלבני לא ינותק מבסיסיו באירופה ויוכל לקבל תגבורת ואספקה. כיבוש ערי החוף נתקל בהתנגדות של השליטים הפאטימים. עשר שנים התנהלו הקרבות על כיבוש ערי החוף. חיפה, ארסוף, קיסריה ועכו נכבשו בין השנים 1100 ל-1110. אשקלון נכבשה רק ב-1153. בחיפה שרוב מגיניה היו יהודים, נערך טבח לאחר כיבוש העיר. גם בקיסריה ובעכו נערכו מעשי טבח גדולים.
ממלכת ירושלים הגיעה לשיא גודלה בשליש הראשון של המאה ה-12 ונהנתה משלטון מרכזי חזק. בתקופה זו נוסד גם מסדר הטמפלרים שסלל את הדרך להופעתם של מסדרים צבאיים נוספים בארץ ישראל. עזה, שתושביה ברחו, נמסרה למסדר הטמפלרים והצלבנים יישבוה מחדש. למרות נחיתות מספרית, הנחיל הצבא הצלבני תבוסה למדינות המוסלמיות השכנות, ואף פלש למצרים והצליח להשתלט על כמה ערי מפתח במדינה זו לפרק זמן קצר.
ב-1177, לאחר שאיחד את המדינות המוסלמיות תחת שליטתו, יצא השליט המוסלמי החדש, צלאח א-דין, לכיבוש ערי החוף של הארץ ואף הגיע עד רמלה ולוד, אבל בנובמבר 1177 הוא הובס בקרב גזר וצבאו הושמד. באביב 1179 הוא פתח במתקפה חדשה שיעדה היה הגליל והגיע עד גשר בנות יעקב שם נחל ניצחון. ב-1182 לאחר שנתיים של שביתת נשק חידש צלאח א-דין את התקפתו ופרץ מעבר הירדן המזרחי לגליל ולעמק יזרעאל. ב-1185 נחתמה שביתת נשק נוספת, אבל ב-1187 הוא הפר אותה, והביס את הצבא הצלבני בקרב קרני חיטין. המוסלמים ניצלו את תבוסת הצלבנים בקרב, ושטפו את ארץ ישראל בגל כיבוש. טבריה נכנעה, נצרת נכבשה, עכו וכל ערי החוף נכנעו. ב-9 באוקטובר 1187 כבש צלאח א-דין את ירושלים ובזה בא הקץ לממלכת ירושלים. פרט למבצרים שנותרו בהם כיסי התנגדות צלבניים שהחזיקו מעמד עד 1192, שלט צלאח א-דין על כל חלקי הארץ.
ב-1191 התקיים קרב נוסף בין הצלבנים לצלאח א-דין ליד ארסוף. הצלבנים ניצחו והחזירו לעצמם את מישור החוף מיפו ועד צור וקבעו את בירתם בעכו. בספטמבר 1192 נחתם הסכם בין הצדדים לשלוש שנים. ממלכת הצלבנים השנייה שבירתה עכו, השתרעה מעתה לאורך החוף עד יפו וכן הייתה מובלעת באזור רמלה-לוד.
ממלכת עכו הצלבנית עשתה כמה ניסיונות להחזיר לעצמה את השטחים שאבדו לה וניהלה עם יורשיו של צלאח א-דין, האיובים, מערכת יחסים שכללה מלחמות והסכמים זמניים. מסע הצלב השלישי שיצא מאירופה במטרה להשיב את ארץ ישראל לידיים נוצריות הצליח לייצב את המצב, והחזיר לשליטת הממלכה חלק מהשטחים שאבדו לה. המאבקים הפנימיים בין האיובים לבין עצמם והתפוררות המדינה המוסלמית המאוחדת נוצלו על ידי הצלבנים לשיקום הממלכה. מסעי צלב חדשים ותרומה כספית גדולה של אירופה היוו סיוע נוסף. ב-1226 הצליחו הצלבנים לכבוש את ירושלים. ב-1241 נחתם הסכם שלפיו חזר הגליל לשלטון צלבני וב-1243 נחתם הסכם נוסף שהרחיב את השלטון הצלבני לרוב שטחי הארץ.
המאבק עם האיובים התחדש ב-1244 בקרב הירביה בו נחלו הצלבנים תבוסה. שוב עברו שטחים רבים לידיים מוסלמיות, והמדינה הצלבנית רותקה לאזור חוף צר. אירופה איבדה עניין בנעשה בארץ הקודש, וזרם התרומות התחיל להצטמצם. מסעי צלב חדשים לא הצליחו לאושש את המדינה.
ב-1250 השתלטו הממלוכים על מצרים והדיחו את האיובים. ב-1260 בקרב עין חרוד הם הביסו את המונגולים שפשט על הארץ. ביברס, סולטאן מצרים, תקף את הערים שעוד נותרו בידיים פרנקיות בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70 והצליח לצמצם את האחיזה הנוצרית לשלוש ערים בלבד: עכו, צור וצידון ועוד אי אלו מבצרים. עכו נפלה ב-1291 והקיץ הקץ על הממלכה הצלבנית בארץ ישראל.
דמוגרפיה
ממלכת הצלבנים הייתה חברה של כובשים ונכבשים. מצד אחד הפרנקים ומצד שני האוכלוסייה שנמצאה בארץ בעת הכיבוש, שהייתה מגוונת בהרכבה מהנוצרים המזרחים (אורתודוקסים), מוסלמים, יהודים ושומרונים.
מרבית משתתפי מסעי הצלב שבו לארצותיהם ובימיה הראשונים של הממלכה היה מספר הצלבנים שנותרו בה זעום, ולא עלה על אלפים אחדים. לא קיימים נתונים מדויקים אודות מספר הפרנקים שהשתקעו בארץ. משערים שלפני קרב קרני חיטין וכיבוש ירושלים (1187) עמד מספר הפרנקים על כ-120,000-100,000 נפש. עם נפילת הממלכה עזבוה הנוצרים הקתולים, ורק קומץ ערים במישור החוף נותרו בידיים פרנקיות. אוכלוסיית ערים אלו הייתה הומוגנית יותר, ורובה ככולה ממוצא אירופאי.
רוב הצלבנים ישבו בתוך ערים גדולות, בעיקר בירושלים, עכו וצור. ירושלים הייתה נוצרית כולה ועל יהודים ומוסלמים נאסר לגור בה. בתחילת הכיבוש התרוקנו ערי החוף מהתושבים הלא-פרנקים בעקבות מעשי טבח וגירוש, אבל לאחר התייצבות השלטון הייתה שיבה מסוימת. ערי פנים הארץ נכנעו ולכן רוב התושבים המקומיים נשארו. בכל הערים חיו בסך הכל בין 50,000 ל-100,000 תושבים. בעכו היו 40,000 תושבים, באשקלון 10,000 תושבים, בירושלים 20,000 ובשאר הערים נעו המספרים בין 2,000 ל-5,000 איש.
בני הארץ הופלו לרעה בערים, אולם באזורים הכפריים הם נהנו מאוטונומיה מסוימת והורשה להם להמשיך בחייהם הרגילים. האוכלוסייה הכפרית, מורכבת ברובה מנוצרים-מזרחים וממוסלמים, הייתה האוכלוסייה הגדולה ביותר כ-250,000 נפש. החוקרים חלוקים לגבי מספר הכפרים שהיו בארץ בתקופה הצלבנית, בין 200–300 ועד 1,000 כפרים.
הפרנקים לא הצליחו לשלב בממלכתם את הנוצרים המזרחים שחיו בארץ ישראל, זאת בשונה ממדינות צלבניות אחרות כגון אדסה וטריפולי בהם התקיים שיתוף פעולה אדוק עם הארמנים והמרונים (בהתאמה) שמונו על ידי השליטים הפרנקים למשרות בכירות בשלטון והראשונים אף לחמו בצבאותיהם. לעומתן שיתוף הפעולה בין הפרנקים לנוצרים המקומיים בארץ הקודש התבסס על אינטרסים קרים, והסתכם בעיקר בהגנה של הראשונים על אדמותיהם החקלאיות של האחרונים מפשיטות, ובתמורה האחרונים סיפקו לראשונים מזון; וכן בעידוד התיישבותם של הנוצרים המזרחיים בערים הגדולות, ברבעים נטושים של מוסלמים ויהודים כפי שהיה בירושלים על מנת לאכלס אותן ולקדם את המסחר. על אף שתחילה רבים מהם ראו בצלבנים כמשחררים, ובירכו על היציבות השלטונית שהם הביאו לאזור, זאת לאחר כשלושה עשורים של אנרכיה בארץ (לאור המאבקים בין הסלג'וקים לפאטימים על השליטה בה); במשך מרבית הזמן היו הנוצרים המזרחיים נייטרלים בין הצדדים, וגילו אדישות לגורל הממלכה ולזהות השליט. כישלון הצלבנים ליצור רוב פרנקי היה בעוכריהם, וגרם בסופו של דבר לנפילת הממלכה.
גאוגרפיה
לבה של הממלכה היה בארץ ישראל. גבולותיה אינם דומים לגבולותיה הנוכחיים של מדינת ישראל - הנגב בדרום היה ברובו מחוץ לשליטה צלבנית, אך הצלבנים שלטו בעבר הירדן המזרחי ובלבנון ובחלקים מסוריה. גבולות המדינות הצלבניות האחרות שנוסדו בעקבות מסע הצלב הראשון הגיעו עד טורקיה. ממערב לממלכה שכן הים התיכון.
עד קרב קרני חיטין
בתחילתה לא הייתה הממלכה אלא קומץ ערים שהיו בשליטת הפרנקים, עם מרכז גדול בירושלים בירת הממלכה וכמה מבצרים פזורים. הדרכים היו פרוצות, וחבורות שודדים הפילו את חיתתם על הצליינים שביקשו להתפלל במקומות הקדושים. תנופת הכיבוש לא נעצרה עם ההשתלטות על גרעין ראשוני זה, ובזו אחר זו נפלו הערים המוסלמיות בידי הצלבנים. צור נכבשה ב-1124, ואשקלון, המעוז המוסלמי האחרון בארץ ישראל, נכבשה בשנת 1153.
בשלב זה הגיעה הממלכה לשיא גודלה. שטחה היה גדול בהרבה משטחה של מדינת ישראל המודרנית. בתקופה זו שלטו הצלבנים על כל קו החוף, מגבול מצרים עד סוריה המודרנית. כל אזורי השפלה, יהודה, השומרון, בקעת הירדן והגדה המזרחית של הירדן היו נתונות לשליטת הממלכה. בצפון מזרח הגיע גבולה עד להרי הגולן, ובדרום שלטה הממלכה על מרבית הנגב, אם כי הוא לא היה מיושב על ידי הפרנקים, אלא על ידי הבדואים. מפרץ אילת גם כן היה נתון לשליטתם לפרק זמן קצר.
מקרב קרני חיטין והלאה
עם מפלת צבאה בקרב קרני חיטין (1187) איבדה הממלכה את מרבית שטחיה, ואת ירושלים יחד איתם. החזקותיה הצטמצמו למספר ערים ומבצרים, שהיו נתונים במצור מוסלמי. מסע הצלב השלישי, שנועד לשקם את הממלכה ולהחזיר את ירושלים לידי הצלבנים, נחל הצלחה חלקית בלבד. ריצ'רד לב הארי, מנהיג מסע הצלב שנותר בארץ עד סופו, הצליח להחזיר לידי הממלכה רק רצועת חוף צרה. בירת הממלכה עברה מירושלים שהייתה בידיים מוסלמיות לעכו, שהייתה באותה תקופה עיר נמל חשובה.
פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הצליח להחזיר בשנות ה-20 של המאה ה-13 לידי הממלכה את ירושלים וחלק מהשטחים שאבדו לה. למרות חזרת ירושלים לשליטת הפרנקים, הבירה נותרה כשהייתה בעכו, והיישוב הפרנקי בירושלים היה מצומצם. מלאכתו של פרידריך ירדה לטמיון עם תבוסת הצלבנים בקרב הירביה (1244). קרב זה סימל את תחילת הסוף של הממלכה, ועריה אבדו בזו אחר זו בסדרה של פלישות מוסלמיות, שסופן בחורבן הממלכה כולה.
אקלים ויישובים
האקלים בימי הביניים בארץ ישראל היה דומה לאקלים בתקופה המודרנית: גשום בחורף, חם ולח בקיץ. פני השטח היו הרריים בגליל ובגולן, ומדבריים בדרום ובמזרח. נסיכות אנטיוכיה ורוזנות אדסה נהנו משטחים פוריים יותר וממרעה נוח יותר, ולכן היה קל יותר לגדל בהן סוסים שהיו בשימוש הפרשים בצבאה של הממלכה. אף על פי שלא היה שוני משמעותי באקלים, הנוף היה שונה במקצת מהנוכחי. הארץ הייתה מיוערת יותר, ושימשה משכן לחיות בר רבות יותר.
ארץ ישראל הייתה משופעת במרכזים עירוניים משחר ההיסטוריה. גם בתקופה הצלבנית היו בה ערים רבות, חלקן גדולות מאוד יחסית לתקופתן. בניגוד למקובל באירופה בתקופה המקבילה, האצולה הצלבנית העדיפה להתגורר בערים ולא בכפרים ובעיירות קטנות. האזור הכפרי היה מאוכלס רובו ככולו בפלחים מוסלמים.
אף שרשת הדרכים לא הייתה מפותחת במיוחד, היא סיפקה את צורכי הממלכה. המסחר הרווחי בדרך הבשמים עבר בשטחי ממלכת ירושלים, בצד עוד כמה דרכי מסחר חשובות, שהשתמרו עוד מהעת העתיקה והמשיכו לפעול כסדרן. עליהן נוסף נתיב חשוב שעבר בחלקה הדרום מזרחי של הממלכה, בעבר הירדן המזרחי. דרך זו שימשה את עולי הרגל לחג' למכה.
כלכלה
הכלכלה בממלכה הייתה פיאודלית, אך בניגוד לאירופה המערבית בתקופה המקבילה, דגש רב ניתן למסחר ובעיקר לסחר ימי. המטבע הנפוץ בממלכה היה הביזנטין, אך מטבעות נוספים היו נפוצים גם כן.
כלכלת הממלכה התבססה ברובה על חקלאות. עיקר כוח העבודה הורכב מהפלחים המוסלמים שישבו בכפרים. בדרך כלל לא התערבו הצלבנים בנעשה בתוך הכפרים, והסתפקו בתשלום מס בצורת תוצרת חקלאית. ה"ראיס", מנהיג הקהילה, נחשב מעין וסאל של האציל שהיה בעל האדמה, אך מכיוון שהאצילים התגוררו בערים הייתה לקהילות רמה גבוהה של אוטונומיה. הם גידלו תוצרת חקלאית עבור הצלבנים, אך לא היו חייבים בשירות צבאי עבורם כפי שנדרשו וסאלים באירופה. גם בני ערי-המדינה האיטלקיות שישבו בערי הנמל בממלכה היו פטורים משרות צבאי. בשל מדיניות גיוס זו היו צבאות הצלבנים קטנים, ורוב החיילים היו מהמשפחות הצרפתיות העירוניות.
עקב מיעוט הקרקע, רק אצילים מעטים שלטו על שטחים חקלאים ניכרים. היות שהחיילים רכשו בעצמם את כלי נשקם, נאלצו אבירים רבים להסתמך על תשלום כספי שהועבר להם מהממלכה. תשלום זה המוכר בשם "פאוד כספי" לא היה נהוג באירופה.
המדינה הצלבנית ישבה על צומת דרכים חשוב בימי הביניים, ותבלינים רבים זרמו דרכה לעבר סוחרים אירופאים, בעיקר בני איטליה הצפונית. סוחרים אלו אף השתתפו בכיבוש חלק מערי החוף, וקיבלו רבעים פטורים ממס למסחר בתמורה לעזרתם הצבאית. אל הממלכה הצלבנית יובאו גם סחורות מאירופה, כמו בדים מצפון היבשת.
יחסי חוץ
ממלכת ירושלים ניהלה קשרים ענפים עם שכנותיה ועם אירופה המערבית. כמקובל בתקופה, יחסים אלו התבססו בעיקר על החלפת איגרות ומשלחות רמות דרג.
ממלכת ירושלים הייתה תלויה באירופה המערבית בכל הקשור לחיילים, לציוד ולגידול אוכלוסייה. תלות זו הייתה מוחלטת, ומשפסק הסיוע האירופי הניכר (באמצע המאה ה-13) שקעה המדינה וחרבה כעבור עשורים אחדים. אירופה המערבית, מצידה, זכתה בעזרת ממלכת ירושלים וממלכות צלבניות אחרות באזור להשפעה תרבותית רבה ולדרכי מסחר חשובות.
יחסי הצלבנים עם שכניהם המוסלמים החלו בעוינות ובעימות מזוין בעת שכבשו הצלבנים את הארץ. לאחר מכן נוצרו קשרי מסחר, ואף בריתות הגנה ותקיפה בין הצלבנים למוסלמים. כך למשל פעלו הצלבנים בשיתוף פעולה עם דמשק בעת פלישותיהם למצרים (שנות ה-60 של המאה ה-12). לימים התאחדו המוסלמים עם הממלוכים, וסילקו את הצלבנים מארץ ישראל ומהמזרח התיכון כולו.
צבא השדה של הממלכה והמסדרים הצבאיים
הגנת הממלכה התבססה על שני יסודות חשובים: צבא השדה וביצורים. הביצורים כללו מבצרים בגדלים שונים וערים בצורות. צבא השדה לא עלה מעולם, אפילו בשיא כוחה של הממלכה, על 15,000 איש, ולכן הייתה חשיבות מכרעת לביצור הגבולות. מבצרים קטנים הוקמו כמעט בכל צומת דרכים חשוב ולאורך דרכי מסחר עיקריות, ופטרולים רכובים סיירו לאורך הדרכים ושמרו על הצירים. לצד המבצרים הקטנים נבנו מבצרי ענק עם חומות עבות וארוכות, שהיו יכולים לאכלס מאות ואף אלפי לוחמים. מבצרים אלו הוקמו במקומות אסטרטגיים, ושימשו כבסיסים קדמיים ליציאה לפעולה צבאית.
הצבא שהגן על הממלכה הורכב משני גורמים עיקריים: צבא הממלכה וצבאות המסדרים. במאה ה-11 היו שני מסדרים גדולים פעילים בממלכה – הטמפלרים וההוספיטלרים, ובמאה ה-12 נוסף אליהם גם המסדר הטבטוני. לצד האבירים היו למסדרים פרשים קלים המוכרים בשם טורקופולים, ותפקידם היה לסייע לאבירים במלחמתם נגד הפרשים הקלים של המוסלמים. אף שהמסדרים נשמעו הלכה למעשה לפקודות המלך, הם לא היו תחת פיקודו הישיר ולא היו חייבים בשירות צבאי למען הממלכה. צבא הממלכה גויס בצורה דומה לגיוס צבאות אירופה באותה תקופה, וסיפק כמחצית מכלל האבירים ואת רוב חיל הרגלים.
אל צבא הממלכה נוספו חילות מצב שמומנו על ידי מלכים ואצילים רמי מעלה מאירופה המערבית. גם האפיפיור נהג לממן ביד נדיבה את הגנתה של ממלכת ירושלים, וצליינים נוצרים רבים שעלו לרגל לירושלים חשו חובה להשתתף בלוחמה בכופרים. נוסף לחילות מצב שנשלחו מטעמם של תקיפי אירופה, יצאו מסעות צלב אחדים למטרת סיוע צבאי לממלכה, ומימון אירופי איפשר הקמת מערך ביצורים רחב היקף. אירופה העניקה גם סיוע דיפלומטי לממלכה, שאיפשר את חיזוק מעמדה.
מערכת הביצורים
מגבלת כוח האדם הביאה את הפרנקים לחזק את אחיזתם בממלכתם על ידי הקמת ביצורים. בסך הכל הוקמו כ-80 מבצרים וערים בצורות, חלקם גדולים עם מקום למאות לוחמים, וחלקם קטנים לעשרות בודדות של לוחמים. מבצרי הגבול לא נועדו להדוף פלישה רבתי, אלא לשמור על גבולות הארץ מפשיטות שוד וביזה, להגן על עיר נצורה עד בוא התגבורת, להרתיע ולעכב כוחות פולשים בדרך של ניתוק נתיבי אספקה, וכיוצא באלה תפקידים. במקרים של פלישה גדולה, גויס צבא השדה ובא להגנת הגבולות. המבצרים שימשו גם כבסיסי מוצא לפלישות הצלבניות לעומק השטח המוסלמי.
בצד החשש מפלישות חיצוניות, עמדו הפרנקים מול בעיה פנימית – הם היו מיעוט בארצם. מרבית האוכלוסייה הייתה מוסלמית, והייתה סכנה מוחשית למרידה מצדם, במיוחד נוכח מעשי הטבח והזוועה שאפיינו את ראשית הכיבוש הצלבני. מרידה זו לא התממשה מעולם בגלל סיבות רבות, אחת מהן הביצורים הרבים שהקימו הצלבנים.
בימי הביניים שימש המבצר לא רק כבסיס צבאי, אלא גם כמרכז מנהלי וציבורי חשוב. האציל שלט על נחלתו מתוך טירתו המבוצרת. גם חיי המסחר, הדת והיבטים נוספים בחיי היום-יום התנהלו בצלו של המבצר. כמו כן, ביצור טירתו אפשר לאריסטוקרט עמדת עצמאות וביטחון מול המלוכה. במקרה של חילוקי דעות עם המלך, יכול היה האציל להתבצר בטירתו ורק במאמץ רב ניתן היה להכניעו אם לא הסכים להיכנע.
אחרי מפלת חיטין והירביה גדלה חשיבותם של המבצרים, וכסף רב הושקע בביצור הערים שנותרו בידיים פרנקיות. על מנת לסלק את הצלבנים ולמנוע מהם נקודות אחיזה בארץ ישראל, פקד ביברס, סולטאן מצרים, להרוס באופן שיטתי כמעט את כל המבצרים הצלבניים שהצליח לכבוש. בהיעדר מקומות אחיזה שניתן היה לבנות בהם ראשי גשר להתרחבות, נמנעו הצלבנים מפלישה נוספת.
משטר
המשטר בממלכה היה מבוסס על השיטה הפיאודלית המקובלת באירופה המערבית. אולם למרות קווי הדמיון הרבים, היו במדינות הצלבניות מאפיינים משטריים אחדים שבלטו בשונותם על פני המקובל במרבית אזורי אירופה המערבית. כך למשל, כדי למשוך אבירים מאירופה, הורשו נשים בממלכה לרשת את הוריהם. כך היו בממלכה נשים בעלות נחלות או פוטנציאל לכאלה, שברית נישואים איתן הייתה אטרקטיבית לאצילים אירופאים רבים.
בראש המדינה עמד המלך, ומתחתיו האריסטוקרטים הבכירים. המוני פשוטי העם היו חסרי כח פוליטי ממשי, והיו יכולים להשפיע רק דרך פנייה לאציל רם מעלה שייצג את עניינם. בתחילה היה כוחו של הכתר רב והשלטון היה ריכוזי וחזק, אך עם הזמן חלה דעיכה בכוחו של הכתר, והאצילים השונים קיבלו כוח רב יותר.
במצב החדש שנוצר, שבו אין בירושלים מלך בעל סמכות חזקה, איבד הכתר את שאריות יוקרתו וכוחו. הכוח עבר מן המלך אל האריסטוקרטים הבכירים ואל המסדרים הצבאיים. עם ההפסד בקרב הירביה, ותחילת ההתקפה הממלוכית על הממלכה במחצית השנייה של המאה ה-13, החל להצטמק שטחה של הממלכה, ויישוב אחר יישוב נפל לידי הממלוכים. במצב זה נוצר תוהו ובוהו מוחלט, והשלטון המרכזי חדל מלתפקד.
כרונולוגיה של מלכי ירושלים
אלה הם מלכי ירושלים מ-1099 ועד 1291:
פוליטיקה
שורשי המחלוקת הפוליטית בממלכה נעוצים באופי התקופה ובאירועים שהביאו להקמתה. מסע הצלב הראשון לא נהנה מהנהגה מסודרת, ומשתתפיו סרו לפקודותיהם של אריסטוקרטים בכירים אחדים, כל אחד מהם ניצב בראש מחנה משלו. אריסטוקרטים אלה נאבקו בינם לבין עצמם על זהותו של שליט הממלכה החדשה. מצד חלק ממשתתפי המסע, ובמיוחד מפי שליח האפיפיור, נשמעו טענות שיש לכונן ממלכה דתית ששליטה ימונה בידי האפיפיור. מחלוקות אלו הסתיימו בבחירתו של גוטפריד מבויון לשליט שנשא תואר לא מקובל בתקופה ההיא: מגן הקבר הקדוש. גוטפריד נפטר שנה לאחר שקיבל את התואר, ושליט חדש, בלדווין הראשון, הצליח להכריע את הסוגיה והוכתר למלך.
בתחילה היה השלטון המרכזי חזק ויציב, אך תוך שנים לא רבות נוצרו בקיעים במבנה המשטר. בדומה לנעשה באירופה המערבית, אריסטוקרטים בכירים ניסו לזכות באוטונומיה בתחומי נחלתם. היה זה מאבק פוליטי תמידי בין המלך ותומכיו לבין האריסטוקרטים ששאפו להשיג את עצמאותם מהמלוכה. המאבק ידע עליות ומורדות, אך מפלת הצלבנים בקרב קרני חיטין (1187) טרפה את הקלפים. המלך נותר ללא נחלתו, והנוצרים חזרו לשלוט בארץ רק הודות לסיוע חוץ מידיהם של משתתפי מסע הצלב השלישי.
המלוכה לא הצליחה להתאושש מהפגיעה הקשה ביוקרתה, ואף שהממלכה לא החליפה באופן רשמי את משטרה ועדיין עמד בראש, לפחות להלכה, מלך, הרי שהאריסטוקרטים קיבלו משקל גדול בהרבה מזה שהיה להם קודם לכן. המצב הוחרף עקב מעבר הכתר לשליטי האימפריה הרומית הקדושה דרך נישואיו של קונרד למלכת ירושלים בשנות ה-20 של המאה ה-13. אביו, פרידריך, הגיע לארץ ישראל בכבודו ובעצמו כדי להסדיר את ענייניו של בנו, אך נאלץ לחזור לאירופה. קונרד לא הראה התעניינות מיוחדת במתרחש בממלכה, והשלטון עבר למעשה לנציגו של הקיסר שנשא בתואר "ביילי". האריסטוקרטיה המקומית לא קיבלה את הסידור הזה, מה שגרם למאבק חריף שגלש לעיתים קרובות לעימות מזוין. לבסוף משכו הקיסרים את ידם מהנעשה בארץ, והיא שקעה לתוך מחלוקת בין האריסטוקרטים על הבכורה.
גם התנאים המיוחדים שהיו בארץ ישראל תרמו להחמרת המצב. המסדרים הצבאיים שנוצרו בה בתחילת המאה ה-12 התחזקו מאוד, ועם אובדן מרבית השטחים אחרי מפלת חיטין הם היו לכוח הצבאי העיקרי בממלכה שאביריה לא היו יכולים לחמש את עצמם בהיעדר מקורות פרנסה. כתוצאת תהליך זה היו האבירים באופן מעשי לנותני הטון בפוליטיקה, בעיקר אחרי מסע הצלב השלישי, אף שלהלכה היו ראשי המסדרים כפופים לאפיפיור ולא לממלכה.
הממשל המקומי
בדומה למשטר הממלכתי, גם הממשל המקומי בממלכה היה מבוסס על הדגם הפאודלי. למלך הייתה נחלה משלו, ולצדו עוד ארבע סניוריות גדולות וכמה קטנות. הסניוריות היו כפופות בעקיפין למשטר המרכזי. מלבד הממשל המלכותי וממשל הסניורים, התקיימו גם איים של אוטונומיה מקומית. אוטונומיה מקומית ניתנה למסדרים הצבאיים באזורי הספר, וכן לסוחרים של הרפובליקות האיטלקיות כתשלום על עזרתם בכיבוש ערי החוף. שטחי הכתר כללו בעיקר את אזורי ירושלים ואת ההר.
הסניוריות העיקריות היו (מלבד הנחלה המלכותית):
עם תבוסת הממלכה בקרב קרני חיטין (1187) אבד מרבית שטחה למוסלמים, ומסע הצלב השלישי, שיצא להשיב את ירושלים לידיים פרנקיות, הצליח רק באופן חלקי. מרבית הסניוריות הפכו לתארים נבובים, שמאחוריהם לא עמדה בעלות על הקרקע.
האוטונומיה המקומית גדלה, ובמאה ה-13 נהנו רוב שטחיה המצומצמים של הממלכה מאוטונומיה מקומית. תהליך זה התרחש בעיקר עקב החלשות המלוכה והאצולה, שלא היה בכוחם לשאת בהוצאות הכבדות של אחזקת מוצבי החוץ, ונמסרו למסדרים. הסוחרים האיטלקיים, מצידם, הצליחו לקנות את שטחיהם על ידי מתן שירותים שונים לממלכה. הם אמנם זכו לאוטונומיה מקומית כבר במאה ה-12 בתמורה לשירותים דומים, אך במאה ה-13 התרחבה התופעה לממדים גדולים במיוחד.
דת
אף שאחד המניעים העיקריים ליציאת מסע הצלב הראשון היה דתי, הממלכה התאפיינה בשלטון חילוני ולדת היה תפקיד משני.
המערכת הדתית בממלכה התבססה על שלושה מרכיבים עיקריים. הדת השלטת בממלכה הייתה הנצרות הקתולית, שהביאו איתם הכובשים הפרנקים. הפטריארך הלטיני עמד בראש כנסייה זו, והיא נהנתה מבכורה ומהקלות שונות במיסוי. בניגוד לנעשה באירופה המערבית, הכנסייה הייתה חייבת בתשלום מסוים - היא נדרשה לספק חיילים לצבא הממלכה.
לצד הנצרות הקתולית, הייתה נפוצה גם הנצרות האורתודוקסית. כנסייה זו הייתה קשורה באופן הדוק לאימפריה הביזנטית, ומרבית הנוצרים שגרו במזרח התיכון לפני בוא הצלבנים השתייכו לזרם זה בנצרות. הנוצרים האורתודוקסים נהנו ממספר הטבות על פני האוכלוסיות הלא נוצריות, כגון איסור מכירתם לעבדות ועוד, אך הופלו לרעה יחסית לנוצרים הקתולים.
החלק החשוב השלישי היה מורכב ממוסלמים. לפי עדות משלהי המאה ה-10 הייתה מרבית האוכלוסייה המוסלמית סונית, למעט בכמה אזורים בצפון-מזרח ארץ ישראל. חוקר ממלכת הצלבנים יהושע פראוור מניח שעם הכיבוש המצרי של ארץ ישראל תחת הנהגה שיעית, התפשטה השיעה גם לחלקים המערביים של ארץ ישראל. מרבית החקלאים ותושבים הכפרים היו מוסלמים, ואלה היוו את השכבה המדוכאת ביותר באוכלוסייה.
הלוחם מלומד, ובן לשושלת 'בנו' מנקד המוסלמי - 'אוסאמה אבן מנקד' (1188 - 1095) מתאר בזיכרונותיו את מערכת היחסים שנרקמה בין הכובש הנוצרי לנכבש המוסלמי:
לצד שלוש קבוצות גדולות אלה היו גם קבוצות קטנות יותר דוגמת היהודים והדרוזים, אך שיעורם היה נמוך.
חגים
חגיה של ממלכת ירושלים היו דתיים באופיים, והיו בין התמריצים העיקריים להגעת צליינים לארץ. כאן יכלו המאמינים לחזות במקום שבו התרחשו האירועים המתוארים בספרי הקודש, דבר שהוסיף פן חשוב לחווייתם. התהלוכות, שהיו מקובלות מאוד בימי הביניים, יצאו על פי רוב מכנסיית הקבר והמשיכו למקומות שונים הקשורים לחג. במהלך התהלוכה היו מופעי ראווה מרשימים, שלא היו בהכרח בעלי משמעות דתית.
מרבית חגי הממלכה היו משותפים לעולם הנוצרי הקתולי, מלבד שניים: חגיגת כיבוש ירושלים וחנוכת כנסיית הקבר. מדי שנה ב-15 ביולי, חגגה הממלכה את כיבוש ירושלים בידי הצלבנים בשנת 1099, ובשנת 1149, שנת היובל לקום המדינה, נוספה חגיגה לציון חנוכת כנסיית הקבר. שחרור העיר נחגג בתהלוכה מפוארת, לפי מיטב המסורת של ימי הביניים, שבראשה צעד ראש הכנסייה הלטינית, הפטריארך הלטיני. התהלוכה יצאה מכנסיית הקבר וצעדה אל "מקדש האדון" (הכינוי הצלבני לכיפת הסלע), שם נעצרה התהלוכה ונערכו תפילות המוניות. לאחר התפילה המשיכה התהלוכה מזרחה אל מחוץ לחומות העיר, לעבר בית קברות שבו היו קבורים חללי הצלבנים שנהרגו בכיבוש העיר. לאחר מעבר על פני הקברים המשיכה התהלוכה צפונה לעבר צלב גדול שסימן את המקום שבו פרצו הצלבנים את חומות העיר. תפילת הודיה ודרשת הפטריארך סיימו את אירועי החג.
היישוב היהודי
מקום מיוחד בפריסה היישובית היהודית שקיומם מתועד במאה ה-12 שמור לגליל ובמרכזו טבריה וצפת שתפסה מקום מרכזי במחצית השנייה של המאה ה-13. היישוב היהודי בכפרים, שהתייחס לשרידי היהדות הגלילית ששרדה לאחר הטבח שערכו בהם הקיסרים הביזנטים יוסטיניאנוס והרקליוס, התרכז בעיקר בגוש ההררי של הגליל העליון, בין עלמה לצפת.
עכו הייתה החשובה בקהילות היהודיות בארץ ישראל של המאה ה-13 אחות לקהילות יהודיות לאורכה של רצועת החוף החל בביירות, צידון ועבור בצור, קיסריה ואשקלון. הייתה למרכז רוחני ומקום מפגש בין חכמי שלושת מרכזי התרבות היהודיים: הצרפתי-אשכנזי, הספרדי והמזרחי, מפגש שתוצאותיו ניכרות בספרות העברית בימי הביניים. ממנה התפתחה התפיסה של חידוש יישוב הארץ כמסקנה מכישלון הצלבנים והכובשים שקדמו להם ליישבה בבחינת הוכחת ההבטחה הקדומה, "ושממו אויביה עליה" ויצאה קריאתו של הרמב"ן לעלייה והתיישבות, כמצוות עשה בכל עת, כתנאי לגאולת עם ישראל וארץ ישראל.
הנוסע בנימין מטודילה שביקר בארץ ישראל ב-1170 לערך מצא בכל הארץ למעלה מ-1,000 משפחות יהודיות, על פי הפירוט בטבלה:
עליית בעלי התוספות במהלך המאה ה-12 אוששה מעט את היישוב היהודי המדולדל ואת רמתו התורנית.
מעמדם החוקי של היהודים בממלכה היה דומה לזה של יתר התושבים הלא-פרנקים. כל גבר יהודי בן 15 ומעלה היה חייב בתשלום מס גולגולת. החוק הפרנקי אסר על יהודים להחזיק ברכוש קרקעי בשטחי הממלכה, והם היו כפופים לבתי הדין הפרנקיים בעניינים שנגעו לבני קבוצות אתניות שונות. בחלק מן הקהילות פעלו בתי דין רבניים שעסקו בעניינים פנים-קהילתיים. מכתבים מן הגניזה מעידים על כך שחיי היהודים בעת השלטון הפרנקי לא היו נוחים.
גסטרופרזיס
גסטרופרזיס, (גסטרו=קיבה, פרזיס=שיתוק חלקי), נקרא גם התרוקנות קיבה איטית או שיתוק קיבה, הוא מצב רפואי שבו יש שיתוק מוטורי חלקי או מלא של הקיבה. במצב זה המזון נשאר בקיבה לזמן רב מעבר לנורמה. אצל אנשים רגילים, הקיבה מתכווצת על מנת להעביר את המזון להמשך תהליך העיכול במעי הדק, והעצב התועה אחראי על התכווצויות אלו. גסטרופרזיס מתרחש כאשר העצב התועה נהרס או נפגע ושרירי הקיבה אינם מתפקדים כראוי. במקרה זה, המזון נע לאט במערכת העיכול, אם בכלל.
גורמים
גסטרופרזיס חולף יכול להתפתח כתוצאה ממחלות מסוגים שונים, מטיפולים שונים נגד סרטן, מתרופות שונות המשפיעות על תהליך העיכול, ומהרגלי אכילה לא מאוזנים.
לרוב, גסטרופרזיס נגרם על ידי המערכת האוטואימונית. לאנשים הסובלים מסוכרת מסוג 1 או 2 יש סיכוי רב יותר ללקות בגסטרופרזיס. זאת ועוד, סוכרת נחשבת לסיבה הנפוצה ביותר לגסטרופרזיס, כיוון שרמות גבוהות של סוכר בדם יכולות להשפיע על שינויים כימיים במערכת העצבים. העצב התועה נפגע בגלל שנים של רמות סוכר גבוהות בדם או בעיות כניסת גלוקוז לתאים, וכתוצאה מכך מתפתח גסטרופרזיס. לגסטרופרזיס יש גם קשר למחלות של רקמת החיבור כמו סקלרודרמה ותסמונת אהלרס-דנלוס, וכן, למחלות נוירולוגיות כגון מחלת הפרקינסון. כן, גסטרופרזיס יכול להיגרם גם מבעיות במיטוכונדריה.
גסטרופרזיס כרוני יכול להיווצר כתוצאה מפגיעה אחרת בעצב התועה, כמו בניתוח. עישון סיגריות כבד הוא גם סיבה אפשרית כיוון שעישון גורם לנזק בפעילות הקיבה.
גסטרופרזיס לא מוגדר (גסטרופרזיס ללא סיבה ברורה) מהווה שליש מהמקרים הכרוניים, וככל הנראה מרבית מהמקרים הללו הם כתוצאה מתגובה של המערכת האוטו-אימונית לזיהום נגיפי. "שפעת בטן", מחלת הנשיקה, ומחלות אחרות נקשרו באופן ברור להופעת גסטרופרזיס, אבל אין מחקר שהוכיח את הקשר.
רוב הסובלים מגסטרופרזיס הן נשים. הסבר אחד לזה הוא שלנשים יש מראש ריקון קיבה איטי יותר מאשר לגברים; ייתכן גם שיש קשר הורמונלי, כיוון שהסימפטומים של גסטרופרזיס נוטים להחמיר בשבוע שלפני הווסת, כאשר רמות הפרוגסטרון הן הגבוהות ביותר. בכל מקרה, מעולם לא הוכח הקשר במחקר מקיף.
גסטרופרזיס יכול להיות קשור למחסור בכלור, סודיום או אבץ, כיוון שהקיבה זקוקה למינרלים הללו על מנת לייצר רמות מספקות של חומצות עיכול, שיאפשרו עיכול וריקון קיבה תקין.
סימנים וסימפטומים
הסימפטומים הנפוצים ביותר של גסטרופרזיס הם הנ"ל:
סימפטומים נוספים כוללים:
בחילות בוקר יכולות גם הן להעיד על גסטרופרזיס. הקאה לא מתרחשת בכל המקרים, כיוון שהחולים מתרגלים לתזונה מותאמת הכוללת רק ארוחות קטנות.
אבחון וטיפול
במצבים קשים יש צורך בטיפול עם צינור הזנה, הזנה תת-ורידית (TPN) או בטיפול עם צינורית המחוברת ישירות למעי הדק (PEJ).
ממריץ חשמלי לקיבה (Gastric Electrical Stimulator) של חברת Medtronic, הנותן גירוי חשמלי בקיבה באמצעות מערכת ה- Medtronic Enterra ™ המסייעת בשליטה על בחילות והקאות כרוניות בעקבות גסטרופרזיס אדיופטי (ללא סיבה ידועה) או ממקור סוכרת על ידי גירוי השרירים התחתונים של הקיבה. ממריץ חשמלי לקיבה קטן ומופעל באמצעות סוללה מושתל מתחת לעור באזור הבטן התחתונה. מוליכים מעבירים פולסים חשמליים מתונים ומבוקרים לחלק האנטרום של דופן שריר הקיבה. המערכת מתוכנתת לייעל את הטיפול עבור המטופל.
לאחרונה, מוצעים שני ניתוחים חדשים: הראשון אשר נקרא: מיוטומיה אנדוסקופית פר-אוראלית, או G-POEM Pyloromyotomy, שהיא הליך כירורגי זעיר פולשני לטיפול באכלזיה וגסטרופרזיס בו שכבת השרירים העגולה הפנימית של הסוגר הוושט התחתון מחולקת דרך מנהרה תת-רירית. זה מאפשר למזון ולנוזלים לעבור לקיבה, תהליך שנפגע באכלזיה וגם בגסטרופרזיס המנהרה נוצרת, והמיוטומיה מתבצעת באמצעות אנדוסקופ גמיש, כלומר ניתן לבצע את כל התהליך ללא חתכים חיצוניים.
הניתוח השני אשר נקרא: פילורופלסטיה (Pyloroplasty) שהוא הרחבת מוצא הקיבה (ה- Pylorus) הנמצא בין סוף הקיבה לתחילת המעי הדק (באמצע התריסריון) ומטרתו היא לאפשר לקיבה להתרוקן בצורה מהירה וחלקה יותר. ניתוח זה הוא תחליף קבוע לזריקות הבוטוקס כל 6 חודשים.
סיבוכים
סיבוכים ראשוניים של גסטרופרזיס כוללים:
פולקסווגן גולף
פולקסווגן גולף (בגרמנית: Volkswagen Golf) היא מכונית משפחתית אשר הוגדרה באירופה כמכונית קומפקטית, מהמובילות בקטגוריה המיוצרת על ידי חברת פולקסווגן הגרמנית מאז שנת 1974. בארצות הברית הדור הראשון והחמישי של הפולקסווגן גולף שווק תחת השם פולקסווגן ראביט.
הפולקסווגן גולף היא המכונית הנמכרת ביותר של חברת פולקסווגן, והמכונית השלישית הנמכרת ביותר בעולם כאשר מאז שנת 1974 נמכרו למעלה מ-27 מיליון יחידות גולף.
רקע
הפולקסווגן גולף פותחה כמחליפה מודרנית ומתקדמת לפולקסווגן חיפושית שתוכננה טרם מלחמת העולם השנייה. פיתוח המכונית החל בתחילת שנות ה-70, לאחר שפולקסווגן הבינה כי טכנולוגיית ההנעה האחורית והמנוע האחורי של החיפושית נמצאת בסוף דרכה. בפולקסווגן החלו לתכנן מכונית חדשה לחלוטין המבוססת על שלדה ומנועים חדשים שפותחו במיוחד עבור הדגם.
הדור הראשון של הגולף הוצג בשנת 1974 והפך במהרה לרב מכר. הגולף תפסה את מקומה של החיפושית בהצלחה והפכה למכונית הנמכרת ביותר של פולקסווגן בגרמניה, כשהיא מוכרת מעל למליון יחידות בפחות משנתיים.
בפולקסווגן היו מרוצים מאוד מהצלחתה של הגולף Mk1 ועל בסיסה בנו מכוניות נוספות שזכו גם הם להצלחה וחלקן הגדול נמצא בייצור עד היום, כמו השירוקו שהייתה גרסה הקופה של הגולף או הג'טה שהייתה גרסת הסדאן (4 דלתות) של הגולף.
הפולקסווגן גולף חולשת על פלחי שוק רבים כאשר הגרסאות הרבות והשונות של המכונית עונות על צרכים רבים, החל ממכונית בסיסית חסכונית כגון גרסאות הדיזל ועד למכוניות ספורט עם ביצועים גבוהים כגון הגולף GTI והגולף R שמביאות מערכות בטיחות וביצועים חכמות.
מכונית הגולף היא מכונית מוערכת בתעשיית הרכב ובעלת מוניטין של מכונית איכותית, כאשר כל דור חדש של המכונית שהוצג, הגיע אל המקום השני בתחרות 'מכונית השנה של אירופה', למעט הדור השלישי (Mk3) והדור השביעי (Mk7) שזכו במקום הראשון.
דור שני MK2
יצא לשוק בשנת 1983 ועברה מעט שינויים קוסמטיים הן בפנים והן בחוץ. השוני העיקרי היה מנוע עם הזרקת דלק ישירה בנפח 1.8 ליטר בעל מהירות מקסימלית של 220 קמ"ש.
דור שלישי MK3
המותג GTI לא עצר כמובן אחרי ההצלחה המסחררת של שני דגמיו הקודמים והחליט להוציא לשוק בפעם הראשונה מנוע בעל מגדש על (טורבו) על מנת להמשיך להוביל את השוק כמותג מוביל. מנוע הטורבו היה נועד להעניק חסכונות בדלק ותאוצה מהירה תוך כדי ניצול מקסימלי של האוויר במנוע על ידי פעולת דחיסה.
דור חמישי MK5
לאחר האכזבה מהדור הרביעי הוחלט בפולקסווגן בשנת 2004 לעשות מעשה ולהוציא רכב ספורט בעל תיבה אוטומטית כפולת מצמדים, הראשונה מסוג זה בשוק.
פולקסווגן גולף Mk7 (דור שביעי) (2013-2020)
ב-2013 הוצג הדור השביעי של הגולף, איתו נפסק השימוש במנוע ה-1.6 ליטר האטמוספירי שהפיק 102 כ"ס. אותו החליף מנוע בנפח 1.2 טורבו-בנזין המפיק 105 כ"ס. הדור השביעי מציע נוחות משודרגת, טכנולוגיה חדשנית ומנועים חסכוניים יותר. בין הדגמים החזקים יותר, נמצאת גרסת ה-GTI שמכילה מתחת למכסה המנוע מנוע מוגדש בנפח 2.0 ליטר המפיק 220 כ"ס, עם אפשרות לשדרוג ל-230 כ"ס בחבילת הביצועים האופציונאלית. בנוסף, ה-GTI מוצעת עם מערכת דיפרציאל קדמי חכם המשפר דרמטית את התנהגות הרכב בעת פניות. מעל ה-GTI ישנה הגרסה הקיצונית והחזקה ביותר של הגולף - ה-R. גם זאת מונעת ממנוע 2.0 ליטר מוגדש, אך הפעם עם לא פחות מ-300 כ"ס והנעה כפולה (4MOTION). אלה מאיצים אותה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.2 שניות, זמן שעוקף את הפורשה מקאן S, שעושה זאת ב-5.4 שניות.
בנובמבר 2016 הוצגה מתיחת פנים לגרסאות ההאצ'בק 3 ו-5 דלתות, סטיישן, GTI ו-GTE החשמלית. איתן נוסף מנוע 1.5 ליטר טורבו-בנזין "TSI EVO" חדש המפיק 130 או 150 כ"ס ומחליף את מנוע ה-1.4TSI, למרות שבישראל נמכרה הגולף המחודשת עם אותו מנוע 1.4, עם צפי להחליפו ב-1.5 בשלב מסוים. מנוע זה מציע חיסכון משופר בדלק, בין היתר בעזרת מערכת השבתת 2 בוכנות בזמן נסיעה לא מאומצת. למנוע זה הצטרף גם מנוע זעיר בנפח 1.0 ליטר טורבו-בנזין TSI המפיק 110 כ"ס, שיעשה שימוש בגולף המחודשת כחלופה למנוע ה-1.2TSI, וכבר מניע את הסיאט לאון והסקודה אוקטביה. בגרסת ה-GTI, החידוש העיקרי הוא מנוע 2.0 ל' TSI עם הספק משודרג של 230 כ"ס בגרסת הבסיס (220 לשעבר) ו-247 כ"ס בגרסת הביצועים האופציונאלית (230 לשעבר). הספק הגולף R עלה מ-286 ל-310 כ״ס, וקיבל בהתאם את שאר החידושים הטכנולוגיים והקוסמטיים של מתיחת הפנים.
דור שמיני
הדור השמיני הוצג בשנת 2020. בדור השני לכל המנועים נוספו מערכות הנעה היברידיות כדי לחסוך בדלק. הדור השמיני כולל מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 1.0 ליטרים במספק כ-110 כוחות סוס ב-5,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 10.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 202 קילמטרים לשעה.
Sd.Kfz. 251
ה-'''Sd.Kfz. 251 (בגרמנית: Sonderkraftfahrzeug 251''', בתרגום: 'כלי רכב בעל תכלית מיוחדת 251') הוא זחל"ם שפותח על ידי הוורמאכט הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. זחל"ם ה-Sd.Kfz. 251 יוצר בארבעה דגמים ראשיים (A עד D) שהיוו פלטפורמה למספר גרסאות במגוון תפקידים ייעודיים.
פיתוח
בשלבים שקדמו לתחילת מלחמת העולם השנייה התגבשה הטקטיקה של הבקעה מהירה של שדה הקרב תוך מניעה מהאויב זמן לתגבר נקודות חולשה וכדומה, טקטיקה שנשענה על שימוש בכלי רכב, בעיקר משוריינים, ומטוסים. תורת לחימה זו קיבלה את הכינוי בליצקריג והיא התורה שהנחתה את הצבא הגרמני במהלך המלחמה. כחלק מתפיסה זו, כדי לתמוך מקרוב בכוחות שריון, קיים צורך בהנעה משוריינת של כוחות חיל רגלים בשדה הקרב לצד כוחות השריון, יכולות הניוד של כוחות חיל הרגלים לא יכולות ליפול מיכולות הניוד של הטנקים. מכאן פותח רעיון הזחל"ם המנצל את העבירות הגבוהה של כלי בעל מזקו"ם והיגוי גבוה המגיע מהגלגלים בקדמת הכלי.
פיתוח הכלי החל ב-1935, כאשר הוצע להרכיב גוף משוריין על גבי ה-Sd.Kfz. 11, זחל"ם שפעל כטרקטור גורר לארטילריה. הפיתוח נעשה על ידי חברת הנומג (Hanomag) כאשר בניית גוף השריון נעשתה על ידי חברת באסינג (Büssing-NAG), שש חברות נוספות פיתחו חלקים נוספים של הכלי לאורך שנות המלחמה.
אחד החסרונות הבולטים בזחל"ם ה-Sd.Kfz. 251 היה היעדר הינע בגלגלים הקדמיים, במקור שימשו הגלגלים להיגוי הכלי בעוד שההנעה הייתה נתונה בזחלים. זחל"ם ה-M3, המקבילה של בעלות הברית, כלל את כוח ההינע בגלגלים, מה ששיפר את יכולות ההיגוי של הכלי.
לאורך שנות פיתוחו בין 1935 עד 1945, יוצרו סך הכל 15,252 כלים. שלושת הדגמים הראשונים (ה-Ausf. A, ה-Ausf. B וה-Ausf. C) יוצרו עד ספטמבר 1943 כאשר החל יצור הדגם הרביעי ה-Ausf. D. הדגמים הראשונים היו מורכבים באופן פחות יעיל ובנייתם הייתה מורכבת וארוכה, פיתוח ה-Ausf. D ענה יותר מכל על בעיית פשטות הכלי, מה שאפשר ייצור מהיר יותר וזול יותר. מדגם ה-Ausf. D יוצרו יותר כלים מאשר שלושת הדגמים הקודמים לו יחד (10,602).
שימוש קרבי
זחל"ם ה-Sd.Kfz. 251 הופיע בשדה הקרב החל בקרבות הראשונים של המערכה בפולין בספטמבר 1939, בשירות דיוויזיית הפנצר הראשונה בתור רק"ם חרמ"ש לסיוע כוחות השריון.
במהלך המלחמה מילאו גרסאות הזחל"ם השונות שלל תפקידים ייעודיים בתור זחל"מי הנדסה, סיוע ארטילרי, פיקוד ועוד. גרסת הנגמ"ש הבסיסית ה-Sd.Kfz. 251/1 השתלבה בתפיסת הלחימה של הוורמאכט בעיקר בתוך כוחות הפאנצרגרנדיר (חי"ר ממוכן) כסיוע לכוחות שריון.
זחל"ם ה-Sd.Kfz. 251 פעל כרק"ם תומך לכוחות שריון וכאחד שכזה, היה נמצא באזורי לחימה רווי אמצעי נ"ט וטנקים, בגלל מיגון הכלי הנמוך, התנהלות הזחל"ם בשדות קרב רווי שריון נעשו בזהירות רבה כאשר הכלי לא נמצא בחזית הקרבות. תפיסת הקרב של הזחל"ם הכתיבה, שתפקידו להוביל את הלוחמים לקרב ומרגע ניהול המגע עם האויב, כוח החי"ר היה פורק מהזחל"ם ומתפרס באזור. ה-Sd.Kfz. 251 היה ממשיך לשמש חיפוי לכוחות החי"ר בעזרת שני המקלעים שלו.
דגמים
לזחל"ם ה-Sd.Kfz. 251 ישנם ארבעה דגמים ראשיים שהיו שדרוגים טכניים לכלי. בנוסף לדגמים אלו, ישנה חלוקה לגרסאות שונות של הכלי, כל גרסה תואמת יעוד ספציפי שהיא תוכננה למלא.
דובנה
דובנה (ברוסית: Дубна) היא עיר במחוז מוסקבה ברוסיה. זו העיר היחידה במחוז השוכנת על גדות נהר וולגה.
דובנה נוסדה בשנת 1952 כעיר למחקרים גרעיניים, והיא נהנית ממעמד מיוחד של נאוקוגרד (עיר מדע). העיר הוקמה בעקבות הקמת המכון המאוחד למחקר גרעיני. מכון זה תרם לגילויים של יסודות על-כבדים רבים ועד היום הוא המוסד המרכזי בעיר. בנוסף לכך, ממוקם בעיר תאגיד לתכנון וייצור טילי שיוט.
היסוד דובניום שהוא מבין היסודות אותו גילה המכון המאוחד למחקר גרעיני, קרוי על שם העיר כהוקרה לפועלו של המכון.
בעיר שוכנת אוניברסיטה למחקר מדעי החברה ומדעי הטבע, ושוכן בה גם מרכז לתקשורת חלל בבעלות החברה הרוסית לתקשורת לוויינים.
בקרבת העיר מתחיל תוואי תעלת מוסקבה.
נסיכות זאלם
נסיכות זאלם (בגרמנית: Fürstentum Salm) הייתה מדינת חסות קצרת מועד של צרפת הנפוליאונית הממוקמת בווסטפאליה.
היסטוריה
זאלם הוקמה בשנת 1802 כמדינה של האימפריה הרומית הקדושה על מנת לפצות את הנסיכים של זאלם-קירבורג וזאלם-זאלם, שאיבדו את מדינותיהם לצרפת בשנים 1793–1795. שטחה של הנסיכות החדשה הוקצה רשמית על ידי ה- Reichsdeputationshauptschluss של 1803. השטח החדש לא היה סמוך לרוב השטחים הישנים של הנסיכים, אלא הרחיב את רוזנות אנהולט, שהייתה נחלתו של נסיך זאלם-זאלם. רוב השטח נלקח מבישופות מינסטר שפורקה.
נסיכות זאלם נשלטה במשותף על ידי הנסיכים של זאלם-קירבורג וזאלם-זאלם, פרידריך הרביעי, נסיך זאלם-קירבורג, וקונסטנטין, נסיך זאלם-זאלם; לכל ענף היו זכויות ריבוניות שוות, אך לאף אחד מהם לא היה טריטוריה נפרדת. זאלם הפכה לעצמאית והצטרפה לקונפדרציה של הריין ב-1806. היא סופחה לצרפת ב-1811. שטחה ניתן לפרוסיה על ידי קונגרס וינה ב-1815; זה הפך לחלק המערבי ביותר של פרובינציית וסטפאליה הפרוסית. בשנת 1871, הקיסרות הגרמנית השתמשה בדגל זהה לדגל הטריקולור של זאלם.
גאוגרפיה
בירת זאלם הייתה בוכולט. לזאלם היה שטח של כ-1,760 ק"מ 2 ואוכלוסייה של 59,086. היא כיסתה בערך את אותו שטח כמו מחוז בורקן של היום.
ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש
ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש (באנגלית: Spider-Man: Across the Spider-Verse) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, שעוקב אחר דמותו של מיילס מוראלס מחברת מארוול קומיקס. הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה וסרטי סוני הנפשה בשיתוף עם מארוול קומיקס. זהו סרט המשך ל"ספיידרמן: ממד העכביש" משנת 2018, והסרט השני בזיכיון סרטי ממד העכביש.
עלילה
שנה וחצי לאחר אירועי הסרט הראשון, בכדור הארץ-65, גוון סטייסי נאבקת בציפיותיו של אביה, שאינו יודע כי היא ספיידרוומן, ומתחיל מצוד אחריה כנקמה לאחר שהאמין כי היא זו שגרמה למותו של פיטר פארקר של אותו יקום. לילה אחד, גוון שמעה על פולש במוזיאון גוגנהיים, כאשר היא ניגשת להתעמת עם האיום, מבינה שנתקלה בנשר אשר הגיע מיקום חלופי. לאחר מכן, מיגל אוהרה וג'סיקה דרו מגיעים דרך פורטלים ושלושתם מכניעים את הנשר. גוון חושפת את עצמה בפני אביה, שמנסה לעצור אותה. דרו מציעה למיגל שגוון תצטרף ל"אגודת העכביש", אשר מסכים בחוסר רצון.
בכדור הארץ-1610, בברוקלין, מיילס מוראלס מסתגל להיות ספיידרמן בעוד שמתאבל על עזיבתה של גוון. ביום ההערכה שלו בבית הספר עם הוריו, מיילס פוגש בחנות את "הכתם"-מדען אשר בעקבות פיצוץ המנגיש באלכמקס (באירועי הסרט הקודם), גופו הלבין כולו והתמלא כתמים שחורים המשמשים כפורטלים. לאחר המאבק בין שניהם, מיילס מכניע את כתם, אך זה מתעמת איתו שוב ומביא אותו לאלכמקס, שם הוא טוען שהוא זה שיצר את העכביש הרדיואקטיבי שנשך את מיילס בשביל להפוך את עצמו לספיידרמן. לאחר מאבק נוסף, כתם הכניס את עצמו בטעות לאחד הפורטלים שעל גופו, כתוצאה מכך הגיע לריק אשר בו הוא מתחיל להשתמש כדי לעבור ליקומים אחרים. גוון הולכת ליקום של מיילס (כדור הארץ-1610) במסווה של ביקור, כאשר המטרה האמיתית של ביקורה היא תצפות ואיסוף מידע על הכתם לאחר ש"אגודת העכביש" מחליטים שהוא נעשה יותר מסוכן. דרו מצהירה בגוון להשאיר את מיילס מאחור כדי לעצור את כתם, אך ללא ידיעתם, מיילס עוקב אחריהם כבלתי נראה ונכנס אל תוך הפורטל. דרך הפורטל הם מגיעים לכדור הארץ-50101, במומבטן (שילוב של מומבאי ומנהטן) הם נתקלים בספיידרמן המקומי, ספיידרמן הודו (פאביטר פארבקר) ובספיידר פאנק (הובי בראון).
מומבטן מתפרקת עקב מניעת "אירוע קאנון" (אירוע שחייב להתקיים) וחברי אגודת העכביש מגיעים לסייע, בעוד שמיילס, גוון, הודו ופאנק נשלחים למפקדה בכדור הארץ-928, שם מיילס רואה לראשונה מאות ספיידרמנים נוספים. הם נפגשים עם מיגל אשר מסביר למיילס שהוא מסתכן בהשמדת היקום, כיוון שמיילס לא היה אמור להיות במומבטן, הימצאותו שם וביטול אירוע הקאנון יכול לגרום לקריסת היקום. פיטר ב. פארקר מגיע לסייע למיילס. מיגל מסביר כיצד "קאנון" עובד בסיפורו של כל ספיידרמן ובמרקם של ציר הזמן. ושכל ספיידרמן חייב להקריב קורבנות כדי לשמור ולהגן על ציר הזמן.
מיילס מגלה כי מותו של אביו על ידי כתם אמור להיות אירוע קאנון שקרב ובא. מיילס נמלט כדי להציל אותו, ומיגל מצהיר לכל הספיידרמנים לתפוס את מיילס, לאחר מרדף ומאבק ארוך, מיגל מגיע אל מיילס ואומר לו שהוא מעולם לא היה אמור להפוך לספיידרמן וכי העכביש שנשך אותו הגיע מיקום אחר. מיילס מצליח לברוח מהספיידרמנים ולחמוק מידיו של מיגל, ומגיע למכונה שבנתה ספיידר בייט, אשר מזהה את מקור ה DNA שלו ושולחת אותו ליקום אליו הוא שייך.
מיילס משתגר דרך המכונה וחוזר אל יקומו כדי להציל את אביו, ומיגל שרואה בגוון כאחראית היחידה לכל מה שקרה מחזיר אותה אל יקומה ומגרש אותה מ"אגודת העכביש". גוון חוזרת אל ביתה ומגלה שאביה התפטר מתפקיד "קפטן המשטרה", ומבינה שאפשר לשכתב אירועי קאנון מבלי לגרום לנזק ביקומי העכביש. לאחר הפגישה עם אביה, היא מוצאת צמיד שמשגר בין יקומים שהשאיר לה פאנק, והיא משתמשת בו על מנת לנסוע לכדור הארץ-1610 ולמצוא את מיילס.
ארון חוקר את מיילס באשר למי הוא, מיילס מבין שארון אינו הפראולר של היקום הזה, אלא מיילס מכדור הארץ-42.
אוהרה, דרו, וסקרלט ספיידר מנסים למצוא את מיילס על כדור הארץ-42. במקביל, הכתם מגיע לכדור הארץ-1610 כדי להרוג את אביו של מיילס.
הסרט נגמר בכך שגוון, לאחר שדיברה עם ריו וג'פרסון על כדור הארץ-1610, הרכיבה צוות משלה בכך שאיגדה את הספיידרמנים שדואגים לגורלו של מיילס, ביניהם פיטר, פאנק, ספיידרמן נואר, פני פארקר, וספיידר-חזיר.
הפקה
בסוף נובמבר 2018, בחודש שאחרי יציאת הסרט ספיידרמן: ממד העכביש, החלו אולפני ההנפשה של סוני לעבוד על סרט ההמשך. עקב ה"באז התקשורתי" שנוצר סביב הפרויקט. סרט ההמשך צפוי להמשיך את הסיפור של מיילס מוראלס. עובדים על "זרעים שנזרעו" בסרט הקודם. חואקים דוס סנטוס ודייוויד קלאהאם יביימו ויכתבו את הסרט, בהתאמה, יחד עם איימי פסקל שחוזרת מהסרט הקודם בתור המפיקה. מפיקים נוספים שיחזרו לסרט ההמשך הם פיל לורד וכריסטופר מילר, אבי ארד וכריסטינה סטינברג. בחודש אחרי, פסקל חשפה שסרט ההמשך יתמקד בסיפור אהבה בין מיילס מוראלס וגוון סטייסי, אשר נחתך מהסרט הראשון. היא ציינה גם שסרט ההמשך יהווה "שיגור" לסרט הספין-אוף שנמצא בפיתוח בכיכובה של גוון סטייסי והנשים בכיכובה של סטיינפלד.
סוני הכריזה באופן רשמי על סרט ההמשך בנובמבר 2019, יחד עם תאריך יציאה ל-8 באפריל 2022. לורד ומילר יחזרו להפיק את הסרט. באפריל 2020, עקב מגפת הקורונה, תאריך יציאת הסרט נדחה ל-7 באוקטובר 2022. בפברואר 2021, ציין לורד שהוא ומילר עובדים על התסריט יחד עם קאלהאם ואמר שפיטר רמזי יהיה מפיק יוצר בסרט ההמשך לאחר שבסרט הקודם היה אחד הבמאים. באפריל 2021, קמפ פאוורס וג'סטין קיי תומפסון הוכרזו שהם יביימו את סרט ההמשך יחד עם דוס סנטוס.
בדצמבר 2021 נחשף שמו החדש של הסרט "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש (חלק 1)" והוא יפוצל לשני חלקים: החלק הראשון יוקרן בדצמבר 2022 והחלק השני צפוי לצאת לאקרנים ב-2023. באפריל 2022 שני סרטי ההמשך שינו את שמותיהם ואת תאריך יציאתם לאקרנים, ההמשך הראשון ייקרא "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש" והוא יופץ ב-3 ביוני 2023 והחלק השני ייקרא "ספיידרמן: מעבר לממד העכביש".
לורד ומילר ציינו כי על הסרט יעבדו 1,000 אנשים. וכי צפויים לככב בסרט 240 דמויות ב-6 יקומים שונים.
ליהוק
בדצמבר 2018, הוכרז ששאמיק מור והיילי סטיינפלד יחזרו לדבב את מיילס מוראלס / הספיידרמן האולטימטיבי ואת גוון סטייסי / ספיידר-גוון בהתאמה. כמו כן לורד ציין בנובמבר 2019 כי סרט ההמשך יציג גם את ספיידרמן היפני מ-1978.
ביוני 2021 הוכרז כי איסה ריי תדבב את ספיידרוומן (ג'סיקה דרו).
בדצמבר 2021 הוכרז כי אוסקר אייזק ידבב את ספיידרמן 2099.
מוזיקה
דניאל פמברטון ציין כי יחזור להיות המפיק המוזיקלי כמו שהיה בסרט הקודם.
שיווק
במאי 2020 פורסם כי סוני משתפת פעולה עם חברת יונדאי מוטור כדי לעבוד על טכנולוגיה חדשה בסרט.
ספין-אוף
סוני החל בפיתוח על סרט של "ספיידר-וומן" בנובמבר 2018. הסרט יתמקד בשלושה דורות של נשות ספיידרמן. בן סמית' יכתוב את הסרט. ולורן מונטוגמרי בדיבורים על בימוי הסרט. פסקל חשפה בחודש אחרי שהסרט יתמקד בדמותה של גוון סטייסי / ספיידר-גוון, סילק וספיידרוומן (ג'סיקה דרו), ושסרט ההמשך של ספיידרמן ממד העכביש יהווה שיגור לספין-אוף.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים ב-2 ביוני 2023. במקור הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-8 באפריל 2022 ולאחר מכן נדחה ל-7 באוקטובר 2022.
בעקבות תלונות של הקהל על עיבוד סאונד לקוי במהלך הסרט, שוחררה גרסה חדשה לבתי הקולנוע ברחבי העולם הפותרת את הבעיות האלה. מאוחר יותר התגלה על ידי צופים שקיימות מספר גרסאות שונות לסרט בבתי הקולנוע שביניהן יש הבדלים מינורים בחלק קטן מהדיאלוג.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה להצלחה מסחרית עם 120 מיליון דולר בארצות הברית ו208.7 מיליון דולר בעולם בסוף השבוע הראשון.
הסרט קיבל שבחים גם מהקהל וגם מהמבקרים עם ציון 96% ברוטן טומטוס וציון 4.6 באפליקציית חובבי הסרטים לטרבוקס, מה ששם אותו כסרט המדורג במקום הראשון באפליקציה למשך תקופה מסוימת.
המבקרים והקהל שיבחו במיוחד את האנימציה פורצת הדרך אך גם את העלילה, הדמויות והפסקול. לעומת זאת, חלק מסוים מהקהל טען שהסרט לא מרגיש שלם מכיוון שהוא רק חלק ראשון מתוך שני סרטים, כך שכל קצוות העלילה נשארים פתוחים בסיומו.
ג'ון אושיי
ג'ון פרנסיס אושיי (באנגלית: John Francis O'Shea; נולד ב-30 באפריל 1981 בווטרפורד שבאירלנד) הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר אירי.
קריירת משחק
כשהיה בן 17 חתם אושיי על חוזה מקצועני עם מנצ'סטר יונייטד. את הופעת הבכורה שלו ערך אושיי במשחק גביע הליגה מול אסטון וילה ב-1999. בתחילת דרכו הוא לא הרבה לשחק ביונייטד, ואף הושאל למשך תקופות קצרות לבורנמות' ואנטוורפן. בתחילת עונת 2002/2003, בה זכתה יונייטד באליפות, הוא קיבל יותר דקות משחק והתבלט בכך ששיחק בעמדות אחדות ובהן מגן שמאלי, מגן ימני, בלם קדמי וקשר אחורי.
בעונת 2003/2004 הושעה ריו פרדיננד בעקבות כישלון בבדיקת סמים, ואושיי תפס את מקומו במרכז ההגנה וסייע ליונייטד להעפיל לגמר גביע ה-FA ולנצח את מילוול בתוצאה 3–0.
אושיי ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת אירלנד ב-15 באוגוסט 2001, כאשר עלה כמחליף במשחק הביתי מול נבחרת קרואטיה. הופעה זו לא הייתה טובה מבחינתו כיוון שבזמן הפציעות ביצע עבירה שזיכתה את קרואטיה בבעיטת עונשין, שבזכותה הצליחו הקרואטים להשוות את תוצאת המשחק.
בעונת 2004/2005 הוא לא היטיב לשחק, ואף היה מועמד לעבור לניוקאסל יונייטד או ליברפול. אחת מנקודות השיא של אותה עונה הייתה ניצחון החוץ 4–2 על ארסנל, שבו הבקיע אושיי את השער הרביעי לאחר שהטעה את השוער מנואל אלמוניה. אושיי זכה ליותר הזדמנויות בעונת 2005/2006 בעקבות פציעתו של גארי נוויל.
חודש אחד לאחר מכן הוא הבקיע שער ניצחון נגד ליברפול במשחק הליגה שנערך באצטדיון אנפילד, לאחר שעלה כמחליף במקום ויין רוני. שער זה היה חשוב כיוון שזיכה את יונייטד בשלוש נקודות ליגה נוספות במאבק על האליפות לעונת 2006/2007. במשחק מול אברטון הוא הצליח להציל את היונייטד מהפסד לאברטון באחד המשחקים האחרונים של העונה, לאחר שהבקיע שער כתוצאה מהשמטת הכדור על ידי שוער אברטון. משחק מקביל בין צ'לסי לבולטון וונדררס הסתיים בתיקו 1 - 1, כך שהשער של אושיי סייע ליונייטד להגדיל את הפער מצ'לסי.
ב-23 בנובמבר 2007 הוא האריך את חוזהו ביונייטד עד לשנת 2012. לאורך העונה הוא עלה כמחליף במספר משחקים, וסייע ליונייטד לזכות בדאבל של אליפות וליגת האלופות. הוא זכה לענוד את סרט הקפטן בפעם הראשונה במהלך ההפסד הביתי לקובנטרי סיטי במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע הליגה.
ביולי 2011 חתם אושיי בסנדרלנד. ג'ון הבקיע את שערו הראשון בסנדרלנד בעונת 2012/2013 מול טוטנהאם בהפסד 1–2. ביוני 2018 חתם ברדינג לעונה אחת.
ב-30 באפריל 2019, ביום הולדתו ה-38, הכריז על פרישה ממשחק פעיל, וחמישה ימים לאחר מכן ערך את משחקו האחרון.
קריירת אימון
ב-23 ביולי 2019 מונה למאמן רדינג, הקבוצה שבמדיה פרש פחות משלושה חודשים קודם לכן.
הכהן הגדול השומרוני
הכהן הגדול השומרוני משמש ככהן גדול של קהילת השומרונים וכמנהיגה הדתי הבכיר. מתוקף תפקידו הוא מתגורר בהר גריזים.
כהן גדול נבחר לאחר מותו של כהן גדול קודם, מתוך בני משפחת הכהונה ובהתאם לגילו. לפי ההיסטוריה הרשמית של השומרונים, משרת הכהן הגדול החלה עם אהרן, הכהן הראשון, אחיו של משה, ולא פסקה מאז, אולם היסטוריונים רבים מפקפקים בתפיסה זו. על פי המסורת השומרונית הכהונה עברה בירושה לאלעזר ואחריו לפינחס בנו, ומאז הכהונה עברה מדור לדור בירושה לצאצאיו. בשנת 1624 פקד שבר גדול את הקהילה השומרונית כאשר הנצר האחרון מגזע בני פינחס בן אלעזר בן אהרון, הכהן הגדול, שלמה בן פנחס, מת. תחתיו כיהן צדקה בן טביה ומאז, במשך כ־400 שנה, הכהנים הגדולים הם ממשפחתו. צדקה בן טביה היה מבני שבט לוי מזרע עוזיאל בן קהת, דוֹד משה רבנו, ולכן למעשה הכהנים הגדולים כיום אינם מזרע אהרון. אך לאחר כמה דורות החלו הכהנים הגדולים לטעון שגם הם מזרע אהרון רק לא מזרע פינחס בן אלעזר בן אהרן אלא מבני איתמר בן אהרן. טענה זו מסתמכת על כך שטביה בן יצחק הכהן הגדול מהמאה ה-18 באחד מהפיוטים שכתב מיחס את משפחתו לעבד אלה בן שלמה מגדולי חכמי השומרונים בן המאה ה-14 שהיה כהן ממשפחת איתמר. גרסה זו היא הגרסה המקובלת היום על השומרונים וכך היא מסורתם. לפי הספירה השומרונית מונו מאז אהרן 133 כהנים גדולים. ככל הנראה כבר בתקופה ההלניסטית עמד כהן גדול בראש השומרונים, מה שעושה אותה לאחת המשרות המתפקדות העתיקות בעולם.
כיום הכהן הגדול הוא עובדיה כהן בן וואסף כהן, הכהן ה-133 המחזיק במשרה.