cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זובנאשמאלי
זוּבֶּנְאֶשָמָאלִי (מערבית الزبان الشمالي "א-זוּבּאן א-שימאלי" - הצבת הצפונית) או β במאזניים הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים מאזניים עם בהירות נראית מדרגה 2.62. כפי ששמו מעיד, הכוכב היה שייך בעבר לקבוצת עקרב (יחד עם זובנאלג'נובי), לפני שקבוצת מאזניים פוצלה ממנה והפכה למזל ה-12.
תכונות
זובנאשמאלי הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B8 V הנמצא במרחק של כ-185 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-3.5 מסות שמש, רדיוסו קרוב ל-5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-12,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 250 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה חלק משמעותי מקרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא בערך פי 400 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לכוכבים אחרים מסוגו, זובנאשמאלי מסתובב על צירו במהירות גבוהה יחסית של לפחות 250 קילומטרים בשנייה. למרות שעל פי הספקטרום של קרינתו הוא אמור להראות כחול, דווח במקרים רבים שצבעו דווקא ירוק. כמו כן, תלמי תיאר אותו כבהיר יותר מאנטארס. לא ידוע למה צבעו של הכוכב נראה לפעמים ירקרק או האם בהירותו השתנתה בעבר במידה משמעותית. כיום הכוכב מסווג כחשוד כמשתנה מכיוון שבהירותו נמדדה בין דרגות 2.6 ו-2.63.
סולם פריגיש
שם הסולם
שמו המקובל של הסולם בתאוריית המוזיקה הוא "Harmonic Minor 5th Below", או "דומיננט פריגי". בחזנות ובחסידויות מזרח אירופה מוכר המודוס כ"אהבה רבה שטייגער" או "פריגיש שטייגער", על שם נעימה חזנית ישנה על תפילת אהבה רבה. במוזיקה המזרחית שמו הוא "מקאם חיג'אז". במוזיקת הג'אז נהוג לכנותו ספאניש ("סולם ספרדי") או ג'יואיש סקייל ("סולם יהודי").
הסולם
הסולם הוא למעשה סולם מינור הרמוני המבוסס על הדרגה החמישית של הסולם. שמו ניתן לו בשל היותו מבוסס על מודוס פריגי, שגם בו ההפרש בין הדרגה הראשונה לשנייה הוא חצי טון אך בפריגיש הדרגה השלישית מוגבהת בחצי טון. מבנה זה של הסולם יוצר כאמור מרווח של טון וחצי (סקונדה מוגדלת/טרצה קטנה) בין הצליל השני לצליל השלישי, שהוא מרווח שנשמע זר וחריף לאוזן, במיוחד כשהוא מופיע עם פתיחת הסולם. הסולם נחשב לסוער, ומבטא רגשות שמחה ועצב מהולים יחד. מבנה הסולם הוא חצי טון, טון וחצי, חצי טון, טון, חצי טון, טון, טון. למשל: לה, סי במול, דו דיאז, רה, מי, פה, סול, לה.
שירים רבים בעולם היהודי ובמוזיקת הכליזמר מבוססים על סולם זה, בין המפורסמים שבהם נמנה הניגון הבה נגילה (המילה "נגילה" בפתיחת השיר מורכבת מצלילים בהפרש של טון וחצי, המאפיין ה"מזרחי" של הסולם), שיר השיירה, וכן ניגונים חסידיים רבים, ובהם "ני'ה זשטורצ'י חלפצי", "צמאה", "ארבע בבות" והרבה מניגוני חסידות חב"ד.
פיט וילסון
פיטר בארטון וילסון (באנגלית: Peter Barton Wilson; נולד ב-23 באוגוסט 1933) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-36 של קליפורניה בין השנים 1991–1999. פיט חבר במפלגה הרפובליקנית, ושימש כסנאטור קליפורניה מטעמה בין השנים 1983–1991. הוא כיהן גם כראש העיר ה-29 של סן דייגו בין השנים 1971–1983.
וילסון, נולד בלייק פורסט שבאילינוי, לאחר שירות בחיל הנחתים של ארצות הברית למד משפטים באוניברסיטת ברקלי. הוא פעל למען רפובליקנים כמו ריצ'רד ניקסון ובארי גולדווטר. וילסון זכה בבחירות במדינת קליפורניה ב-1966 והפך לראש עיריית סן דייגו  ב-1971. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1983, אז הפך לחבר בסנאט של ארצות הברית.
בסנאט, וילסון תמך ביוזמת ההגנה האסטרטגית ובחוק חירויות האזרח של 1988, אולם התנגד לחוק התקציב ב-1990. הוא התפטר מהסנאט לאחר שניצח בבחירות ומונה למושל קליפורניה ב-1990.
כמושל, הוא חתם על חוק שלוש הפסילות ותמך בהסרת רגולציה על אנרגיה. הוא גם תמך בהצעת קליפורניה 187, שהקימה מערכת מיון אזרחות בניהול המדינה מתוך כוונה למנוע ממהגרים בלתי חוקיים להשתמש בשירותים חברתיים. הוא שקל להתמודד לנשיאות בפריימריז הרפובליקנים ב-1996 אך נשר מהמירוץ.
וילסון פרש מתפקידו הציבורי לאחר שכיהן שתי קדנציות כמושל. לאחר הפרישה, עבד במספר עסקים והיה קשור למספר ארגונים נוספים. הוא עמית אורח מכובד במכון הובר השמרני. וילסון היה גם יו"ר שותף בקמפיין המושל המוצלח של ארנולד שוורצנגר ב-2003 ושימש כיועץ קמפיין למסע הבחירות הלא מוצלח של לארי אלדר ב-2021.
ביוגרפיה
פיטר ברטון וילסון נולד ב-23 באוגוסט 1933 בלייק פורסט, אילינוי, פרבר מצפון לשיקגו. הוריו היו ג'יימס בון וילסון ומרגרט (קלגהאן) וילסון. משפחת וילסון התיישבה בסנט לואיס שבמיזורי כשפיט היה בבית ספר יסודי. בסתיו 1951, פיט וילסון נרשם לאוניברסיטת ייל שבניו הייבן, שם קיבל מלגת הדרכה לקציני מילואים של חיל הים של ארצות הברית (ROTC), התמחה באנגלית, וקיבל את התואר הראשון שלו באמנויות. הוא בחר להצטרף לחיל הנחתים עם סיום לימודיו.
לאחר שסיים את לימודיו בייל, שירת וילסון שלוש שנים בחיל הנחתים של ארצות הברית כקצין חי"ר, ולבסוף הפך למפקד מחלקה. עם סיום שירותו בחיל הנחתים, וילסון קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-1962, בזמן שעבד עבור המועמד הרפובליקני למשרת המושל ריצ'רד ניקסון, וילסון הכיר את הרב קליין, אחד מעוזריו הבכירים של ניקסון. קליין הציע שוילסון יתמודד לפוליטיקה של דרום קליפורניה. ב-1963 עבר וילסון לסן דייגו.
וילסון נבחר מחדש לאספה ב-1968 וב-1970, וב-1971 נבחר לראשות העיר סן דייגו.
וילסון כיהן שלוש קדנציות כראש עיריית סן דייגו, מ-1971 עד 1983.
כסנטור בארצות הברית
ב-1982 זכה וילסון בפריימריז הרפובליקני בקליפורניה במקום הסנאטור האמריקני הפורש S.I. Hayakawa. יריבו הדמוקרטי של וילסון היה ג'רי בראון. הנשיא רונלד רייגן ערך מספר ביקורים בקליפורניה בסוף המירוץ לקמפיין למען וילסון. רייגן צייץ שהדבר האחרון שרצה לראות הוא שני מושבי הסנאט של מדינת הולדתו נופלים לידי הדמוקרטים. למרות סקרים שהצביעו על ניצחון דחוק של בראון, וילסון ניצח אותו בבחירות. ב-19 באוקטובר 1983, וילסון הצביע בעד הצעת חוק הקובעת את יום מרטין לותר קינג. החקיקה נחתמה לחוק על ידי הנשיא רייגן בחודש שלאחר מכן. בינואר 1988, וילסון הצביע בעד חוק השבת זכויות האזרח משנת 1987.
ביוני 1984 הצביע וילסון בעד חקיקה המגבילה כספים שיועדו כבישים מהירים פדרליים למדינות שלא העלו את גיל המינימום לשתייה ל-21.
ב-1988, וילסון ניצח במירוץ לסנאט של ארצות הברית מול יריבו הדמוקרטי, ליאו טי מקארתי. הוא הפך לאדם הראשון שקיבל יותר מ-5 מיליון קולות במרוץ בודד לסנאט, ו-5.1 מיליון הקולות שלו היו שיא של הכי הרבה שזכה מועמד רפובליקני לסנאטור, שלא נשבר עד 2020, כאשר ג'ון קורנין מטקסס עקף אותו.
בשבועות שלאחר הכרזת מושל קליפורניה ג'ורג' דוקמג'יאן, כי אינו מתמודד לכהונה שלישית, שקל וילסון הצעה למשרת מושל. בתחילת כהונתו השנייה בת שש שנים בסנאט, וילסון הכריז על תוכניות להתמודד על מושל קליפורניה.
ב-7 בינואר 1991 הוא התפטר מהסנאט עם השבעתו כמושל קליפורניה, ומינה את ג'ון סימור ליורשו.
כמושל קליפורניה
וילסון זכה במועמדות הרפובליקנית לתפקיד מושל קליפורניה והחליף בכך את המושל הרפובליקני שמשל שתי קדנציות, ג'ורג' דוקמג'יאן. בבחירות הכלליות, הוא ניצח את ראש עיריית סן פרנסיסקו לשעבר, דיאן פיינסטיין, הדמוקרטית. וילסון הושבע כמושל ב-7 בינואר 1991. כמושל, וילסון פיקח על ההתאוששות הכלכלית בקליפורניה. הוא ירש את הכלכלה הגרועה ביותר של המדינה מאז השפל הגדול, והתעקש על משמעת תקציבית קפדנית וביקש לשקם את הסביבה של המדינה להשקעות וליצירת מקומות עבודה חדשים.
למרות אמונתו בשמרנות פיסקלית, וילסון העלה את מס המכירה כדי לצמצם את הגירעון של המדינה, והטיל מס מכירה חדש על עיתונים וחטיפים. הוא גם העלה את דמי רישוי הרכב ואת שכר הלימוד במכללה. ב-1991, שכר הלימוד באוניברסיטת קליפורניה עלה ב-40%, וב-24% באוניברסיטת קליפורניה סטייט. עם זאת, ב-1993 בוטל מס החטיפים על ידי בית המחוקקים של המדינה.
פחות משנה לתוך כהונתו הראשונה כמושל, וילסון הטיל וטו על הצעה "AB 101", הצעת חוק שנכתבה כדי לאסור אפליה בשוק העבודה על בסיס נטייה מינית. וילסון חשש שהצעת החוק תגביר את התביעות ותהפוך את קליפורניה לפחות תחרותית מבחינה כלכלית. הווטו נתקל במחאות שכללו הפגנות במהלך ההופעות והנאומים הפומביים הבאים של וילסון.
ב-22 בפברואר 1993, וילסון הוציא צו ביצוע האוסר על עישון ברוב בנייני המדינה, שכלל "בניינים הנשלטים על ידי בתי המשפט, בית המחוקקים או שתי מערכות האוניברסיטאות של המדינה". הצו היה אמור להיכנס לתוקף ב-31 בדצמבר. וילסון אמר כי עישון פסיבי "מאיים על בריאותם של עובדי מדינה".
וילסון נבחר מחדש לכהונת מושל שנייה ב-1994, כשהוא זכה ל-55% מהקולות במרוץ שלו נגד אוצר המדינה הדמוקרטית קתלין בראון, בתו של מושל קליפורניה לשעבר, פט בראון. לפי מחקר אחד, וילסון ניצל רגשות נגד מהגרים כדי לזכות בבחירות חוזרות.
במשך רוב זמנו כמושל, וילסון הפחית את הוצאות התשתית לנפש עבור קליפורניה, כפי שעשה כראש עיריית סן דייגו. פרויקטי בנייה רבים - בעיקר פרויקטים של הרחבת ושיפור כבישים מהירים - עוכבו, בעוד שפרויקטי תחזוקה ובנייה אחרים נזנחו לחלוטין.
בתום תקופת כהונתו הוא הוחלף על ידי סגן המושל גריי דייוויס כמושל.
סקר של לוס אנג'לס טיימס מספטמבר 1998 מצא כי 55% מהמצביעים הרשומים בקליפורניה תמכו בוילסון.
וילסון תמך בחידוש עונש מוות בקליפורניה, לאחר הקפאת 25 שנה, והוא חתם על צו המוות להוצאתו להורג של רוצח הילדים רוברט אלטון האריס. האריס הוצא להורג ב-1992. בסך הכל חמישה אנשים הוצאו להורג במהלך כהונתו (שניים בתא גזים ושלושה בזריקת רעל).
האלימה נאקאי
האלימה נאקאי (באנגלית: Halimah Nakaayi; נולדה ב-16 באוקטובר 1994) היא אתלטית אוגנדית. היא אלופת העולם (דוחה 2019) בריצת 800 מטר.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 היא סיימה במקום 19 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:01.7 דקות
2019
במשחקי אפריקה שנערכו ברבאט, מרוקו בסוף אוגוסט 2019 זכתה נאקאי במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:03.55 דקות.
אלופת עולם
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בדוחה ב-30 בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.04 דקות, לפני רייבן רוג'רס (1:58.18 דקות) ואג'יי וילסון (1:58.84 דקות), שתיהן מארצות הברית.
2022
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה ב-20 במרץ 2022 היא זכתה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.66 דקות, אחרי אג'יי וילסון (1:59.09 דקות) ופריוויני היילו מאתיופיה (2:00.54 דקות).
ג'ודי אורבך
ג'ודי אורבך היא חוקרת ישראלית בתחום הפסיכופתולוגיה ההתפתחותית. היא מכהנת כפרופסור מן המניין וראש התוכנית ללימודי פסיכולוגיה במכללה האקדמית אחווה, וכפרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון. רוב מחקריה עוסקים בהשפעות גנטיות והשפעות סביבתיות על התפתחות ההסתגלות, רמת מוטיבציה ופסיכופתולוגיה של הילד.
ביוגרפיה
לאחר סיום התואר השלישי, היא עלתה לישראל, והחלה לעבוד כפסיכולוגית התפתחותית בכירה במרכז להתפתחות הילד והמשפחה בירושלים. במקביל החלה לעסוק בפרויקטי מחקר בתחום ההתפתחות של תינוקות ופעוטות.
בשנת 1979 התקבלה לעבודה כחוקרת ומרצה מן המניין, במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל לעבודתה באוניברסיטה, עבדה כחוקרת בכירה במכון פאלק, העוסק במחקרים בתחום בריאות הנפש, בארגון ג'וינט ישראל. במסגרות אלו עסקה במחקר רב בתחומים של השפעות גנטיות והשפעות סביבתיות על ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של תינוקות וילדים בגיל הרך.
בשנת 1992, התקבלה כחברת סגל במחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. באוניברסיטה היא עבדה כפרופסור מן המניין בסגל המחלקה וכמרצה בכירה; בנוסף כיהנה כראש התוכנית ללימודי תואר שני בפסיכולוגיה התפתחותית, וכיו"ר ועדת האתיקה במחקרים המערבים בני אדם. בתקופה זו, היא המשיכה לחקור אחר ההשפעות הגנטיות, הביולוגיות והסביבתיות על ההתפתחות, תפקודי הלמידה, והפסיכופתולוגיה של הילד. כיום, היא מכהנת כפרופסור אמריטוס במחלקה לפסיכולוגיה.
בשנת 2012, היא התקבלה לעבודתה כפרופסור מן המניין במכללה האקדמית אחווה, וכיום מכהנת כראש התוכנית ללימודי פסיכולוגיה.
מחקרים
עם השלמת לימודי הדוקטורט שלה, החלה אורבך לחקור אחר הגורמים המובילים לפסיכופתולוגיה בקרב תינוקות וילדים בגיל הרך.
פרסומים של מחקרים באוניברסיטה העברית
בזמן עבודתה באוניברסיטה העברית ובמכוני מחקר להתפחות הילד ובריאות הנפש בירושלים, היא חקרה אחר הגורמים השונים המשפיעים על התפתחות הילוד, מצבו הנפשי והמזג שלו.
בשנת 1981, כחלק מעבודתה במחקר במרכז התפתחות התינוק בירושלים, פרסמה אורבך מאמר מרכזי, בו חקרה התפתחות של תינוקות שנולדו להורים עם הפרעות נפשיות. במחקר זה התמקדה בתת-קבוצה של תינוקות שנולדו עם סכיזופרניה, אשר הציגו בשנה הראשונה לחייהם, תפקודים נמוכים באזורים המוטוריים והסנסו-מוטוריים במוח. במחקר נמצא כי התינוקות שנולדו עם סכיזופרניה, היו פגיעים במיוחד לעלבונות של אחרים, ובעלי משקל לידה נמוך.
ב-1988 היא ביצעה מחקר נוסף, בו חקרה ילודים להורים ביולוגיים מול הורים מאמצים, ממעמד סוציו-אקונומי שונה. ממצאי המחקר הראו כי קיימות השפעות גנטיות (מסוג של קשר ביולוגי לילוד), והשפעות סביבתיות (מסוג מצב סוציו-אקונומי, והתערבות מוקדמת) על מזג הילוד.
בשנת 1992, אחד המחקרים שביצעה, בדק השפעות של לקיחת תרופות אנטי-פסיכוטיות בשליש האחרון של ההיריון, על התפתחותם של ילודים. במחקר נמצא כי הילודים לאמהות עם הפרעה פסיכיאטרית, אשר השתמשו בתרופות אלו בשליש האחרון של ההיריון, הראו התפתחות מוטורית נמוכה יותר וסימפטומים של חרדה.
בנוסף, בשנה זו, היא פרסמה יחד עם זאב צ'ארלס גרינבאום את ספרה הראשון והיחיד, "Longitudinal Studies of Children at Psychological Risk: Cross-National Perspectives". בספר זה סקרו החוקרים מחקרי אורך רבים שביצעו על הגורמים המשפיעים על התפתחותם של ילודים, מהיבטים פסיכולוגיים ופסיכופתולוגיים.
פרסומים של מחקרים באוניברסיטת בן-גוריון
בזמן עבודתה באוניברסיטת בן-גוריון היא המשיכה לחקור אחר הגורמים השונים המובילים לפסיכופתולוגיה התפתחותית, והתעניינה במיוחד בגורמים גנטיים וביולוגיים. כמו כן, בשנים אלו, החלה להתעניין בהתפתחות של ילדים עם הפרעות קשב וריכוז.
ב-2004 הציגה אורבך במחקר, כי הופעת סימפטומים של קשיי קשב וריכוז אצל האב, מהווה את אחד הגורמים הגנטיים המשמעותיים להתפתחות קשיי קשב וריכוז בקרב ילדים.
בשנת 2006, היא פרסמה מאמר נוסף, שעסק בהשערת מחקר אודות המנגנון העצבי הלקוי בהפרעות קשב וריכוז. למאמר היו השלכות רבות בתחום התאוריה והמחקר בנושא, ובתחום הטיפול בהפרעות קשב וריכוז.
מחקרים במכללת אחווה
בשנים האחרונות, כחלק מהסגל המחקרי של מכללת אחווה, ובשיתוף עם חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון, עוסקת אורבך בעיקר במחקר של שני נושאים עיקריים:
ערוץ השעשועונים
ערוץ השעשועונים הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בתשלום בבעלות רשת מדיה שעלה לשידור ב-2020, המשדר בעיקר שידורים חוזרים של שעשועוני טלוויזיה. הערוץ הושק ב-5 בדצמבר 2020, ביום ההשקה של העונה ה-11 של האח הגדול.
נכון ל-2021, הערוץ ניתן לרכישה כערוץ פרימיום ב-HOT, yes וב-STINGTV.
תוכני הערוץ
תוכני הערוץ הם שעשועוני טלוויזיה בשידורים חוזרים שהופקו על ידי "רשת" (ושודרו במקור בערוץ 2 או ברשת 13) ועל ידי ערוץ עשר, אך גם משדר שעשועונים של הפקות זרות.
Little Mix The Search
Little Mix The Search (בעברית: ליטל מיקס: החיפוש) היא תוכנית מציאות ותוכנית מוזיקה בריטית שעלתה לשידור ב-26 בספטמבר 2020, על ידי חברת ההפקה ModestTV. תוכנית הטלוויזיה שודרה באמצעות רשת השידור BBC One ומבוססת על להקת הבנות הבריטית ליטל מיקס.
השופטות בתוכנית הן חברות הלהקה עצמה, תוך שהזוכה בתוכנית היה חלק מסיבוב ההופעות של הלהקה "Confetti Tour".
היסטוריה
האודישנים ופרקי הקמת הלהקות צולמו והועברו לשידור ב-BBC One באפריל 2020. עם זאת, מגפת הקורונה פקדה את העולם ולכן שידורי, הסדרה כולל גם סיבוב ההופעות המתכונן התבטלו ומפיקיה ומנהליה התלבטו כיצד יפעלו שכן, ישנן הנחיות והגבלות עקב המגפה. כשנשאלה על השפעת מגפת הקורונה על התוכנית, אמרה אדוארדס: "את כל ההופעות החיות והביצועים צילמנו, אז הכל טוב. אנחנו רק מחכים להסגר שיסתיים ולאחר מכן, נצא לסיבוב הופעות במהלכו יופיע מי שיזכה". ב-20 ביולי 2020, כי התוכנית תשוב למסכים. מאוחר יותר ב-26 בספטמבר 2020, אושר שיש התקדמות נוספת בנוגע לתוכנית.
לבסוף, הוכרז באופן רשמי כי הזוכה בתוכנית, יופיע עם הלהקה במסגרת סיבוב ההופעות "Confetti Tour", משנת 2021.
"קרב הלהקות" (24 באוקטובר 2020)
הופעות מיוחדות:
"חצי גמר" (6 בנובמבר 2020)
הופעות מיוחדות:
"גמר" (7 בנובמבר 2020)
הופעות מיוחדות:
מילטון גרין
מילטון גבריאל גרין (באנגלית: Milton Gabriel Green; 31 באוקטובר 1913 - 30 במרץ 2005) היה אתלט יהודי-אמריקאי. שיאן עולם בריצת משוכות, 45 יארד משוכות ו-60 מטר משוכות וזוכה מדליית ארד באליפות ארצות הברית (1936) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
גרין נולד וגדל בלוול, מסצ'וסטס. הוא למד באוניברסיטת הרווארד.
1936
בתחרות שנערכה במדיסון סקוור גארדן, ניו יורק בתחילת שנת 1936 השווה גרין בריצת 60 מטר משוכות גבוהות את שיא העולם בתוצאה של 7.5 שניות. אף על פי שהיה אצן המשוכות המוביל בארצות הברית לאולימפיאדת ברלין (1936) בחר גרין להחרים את המשחקים האולימפיים בגלל השלטון הנאצי ויחסו ליהודים. באותה העת החרם שלו לא זכה לתהודה רחבה בתקשורת.
מדליית ארד באליפות ארצות הברית
בתחרות שנערכה בקיימברידג', מסצ'וסטס ב-23 במאי אותה שנה הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 7.60 מטר, שדירגה אותו במקום שמיני בעולם באותה העת. באליפות ארצות הברית שנערכה פרינסטון, ניו ג'רזי באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר, אחרי ג'סי אוונס (8.00 מטר) וקרמיט קינג (7.75 מטר).
במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה הוא עבד כמפתח מרכז קניות עד לפרישתו בשנת 1971.
פסגת סימפסון (אנטארקטיקה)
פסגת סימפסון (באנגלית: Simpson Peak) היא פסגה בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 11 קילומטרים צפונית-מזרחית לרכסי מקנוטון.
גילוי ומיפוי הפסגה
המיקום המדויק של הפסגה התגלה על ידי ג'יי. סי. ארמסטרונג (J.C. Armstrong) ממשלחות החקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה, בשנת 1959.
מקור השם
מוסון נתן לפסגה את שמה.
הפסגה נקראת על שמו של סר ג'ורג' סימפסון (Sir George Simpson), מטאורולג גרמני.
אל-באג'י א-סבסי
מוחמד אל-באג'י קאיד א-סבסי (בערבית: محمد الباجي قائد السبسي, תעתיק מדויק: מחמד אלבאג'י קאא'ד אלסבסי; 29 בנובמבר 1926 – 25 ביולי 2019) היה פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כנשיא תוניסיה מדצמבר 2014 ועד מותו. קודם לכן כיהן כשר החוץ בין השנים 1981 ל-1986 וכראש הממשלה מפברואר 2011 ועד דצמבר 2011. א-סבסי הוא מייסדה של מפלגת נידא תוניס, שזכתה בבחירות הכלליות במדינה בשנת 2014. בדצמבר 2014 הוא ניצח בבחירות הראשונות לנשיאות מאז המהפכה במדינה והפך לנשיאה הראשון של תוניסיה הזוכה בבחירות חופשיות.
חייו האישיים
א-סבסי נולד ב-29 בנובמבר 1926 בעיירה סידי בו-סעיד שבתוניסיה למשפחת אצולת קרקעות. אבי-סבו, איסמעיל קאיד א-סבסי, היה יליד סרדיניה שנחטף לתוניסיה בידי שודדי ים בֶּרְבֶּרִים, התאסלם והגיע למעמד רם בוילאית תוניסיה בתקופת האימפריה העות'מאנית.
לא-סבסי היו שני בנים ושתי בנות.
חייו הפוליטיים
ב-1987 הוא העביר את נאמנותו לזין אל-עאבדין בן עלי, שהדיח את בורגיבה מהשלטון ומונה לשגריר בגרמניה. מ-1990 ועד 1991 הוא היה נשיא בית הנבחרים של תוניסיה.
כראש ממשלה זמני ב-2011
ב-27 בפברואר 2011, אחרי המהפכה במדינה, התפטר ראש הממשלה מוחמד ע'אנושי מתפקידו לאחר יום של מהומות בבירה תוניס, שבמהלכן נהרגו חמישה מפגינים. באותו יום, הנשיא בפועל פואד מבזע מינה את א-סבסי לראש הממשלה החדש ותיאר אותו כ"אדם שבחייו הפוליטיים והאישיים לא נדבק רבב, הידוע בפטריוטיות שלו, בנאמנות שלו ובהקרבה העצמית שלו למען שירות המדינה". עם זאת, המפגינים לא התרצו ומחו נגד המינוי של א-סבסי, בטענה שהוא נעשה באופן חד-צדדי וללא התייעצות עמם.
ב-5 במאי טען שר הפנים לשעבר פרחאת א-ראג'חי כי מתוכננת הפיכה נגד האפשרות שמפלגת א-נהדה האסלאמיסטית תזכה בבחירות לאספה המכוננת בחודש אוקטובר ובעקבות זאת פרצו ברחובות מהומות קשות נגד הממשלה שנמשכו כמה ימים. בריאיון שהופץ בפייסבוק, רג'חי כינה את א-סבסי "שקרן", שממשלתו נשלטת על ידי מעגלי הכוח הישנים של בן עלי. א-סבסי גינה בחריפות את טענותיו של רג'חי וכינה אותן "שקרים מסוכנים וחסרי אחריות, שמטרתם להפיץ את הכאוס במדינה", ואף פיטר אותו מתפקידו כיו"ר המועצה הגבוהה לזכויות אדם ולחירויות בסיסיות – תפקיד שאותו קיבל אחרי שפוטר ממשרד הפנים ב-8 במרץ באותה שנה. למרות זאת, ראש מפלגת א-נהדה, רשיד ע'אנושי, המשיך להתסיס את השטח כשטען כי "לתוניסאים יש ספק לגבי האמינות של ממשלת המעבר".
אחרי הבחירות באוקטובר, א-סבסי עזב את תפקידו ב-24 בדצמבר 2011, כשהנשיא הזמני החדש מונסף מרזוקי מינה לראשות הממשלה את חמאדי אל-ג'באלי ממפלגת א-נהדה, שזכתה במספר המושבים הרב ביותר בבחירות לאספה הזמנית.
הבחירות לנשיאות 2014
אחרי שסיים את תפקידו כראש ממשלת תוניסיה, הקים א-סבסי את מפלגת נידא תוניס החילונית, שזכתה ברוב המושבים בבחירות לפרלמנט שנערכו באוקטובר 2014. הוא אף היה מועמד המפלגה בבחירות החופשיות הראשונות לנשיאות המדינה, שהתקיימו בנובמבר 2014. לאחר שלא זכה ברוב הנדרש, התמודד א-סבסי בסיבוב שני ומכריע מול הנשיא המכהן מונסף מרזוקי, וגבר עליו כשזכה ב-55.68% מקולות הבוחרים.
כנשיא תוניסיה
אל-באג'י א-סבסי הושבע כנשיא ב-31 בדצמבר 2014. במהלך טקס ההשבעה הוא הבטיח להיות "הנשיא של כל התוניסאים והתוניסאיות ללא יוצא מהכלל" והדגיש את חשיבותו של "קונצנזוס בין כלל המפלגות והתנועות הפוליטיות". ב-25 ביולי 2019, במהלך כהונתו כנשיא, נפטר א-סבסי בגיל 92.
הרוח הישראלית
ההקמה
בשנים שקדמו להקמת הרוח הישראלית, השמיעו הפילנתרופיים של הסוכנות היהודית אמירות כי על אף תרומתם הרבה ועל אף התפתחותה וצמיחתה של ארץ ישראל, הם אינם מזהים מגמת עלייה בהתגייסות ותרומת הישראלים לחברה ולאור כך, בשנת 1998 הוקם ארגון הרוח הישראלית אשר שם לו למטרה, לרתום את הציבור הישראלי למען עשייה חברתית לצד התורמים מחוץ לישראל.
ראשית הדרך וכדי להבחין באילו נושאים חברתיים מבקש הציבור הישראלי לטפל קודם, נערכו על ידי הרוח הישראלית משאלים שכללו כ־30,000 משתתפים. בסיומם הובן כי הנושאים החשובים ביותר הם אוכלוסיית הגיל השלישי (קשישים), ילדים ובני נוער בסיכון.
בשנות פעילותה הראשונות, התמקדה הרוח הישראלית בתמיכה בקשישים עריריים ובניצולי השואה, בין היתר במסגרת דיור מוגן של "עמיגור". הרוח הישראלית, סייעה בתרומת ציוד נדרש ובפעילויות תרבות ופנאי לקשישים ואף חברה לכפרי הנוער של הסוכנות היהודית (רמת הדסה, קריית יערים, בן יקיר והדסה נעורים), פעילות שנותרה בלב עשיית הארגון. הארגון פועל מכספי תרומות ובהתבסס על נדיבות התורמים להשקיע מכספם, מהידע אותו צברו בחייהם ומזמנם.
קבוצת המנהיגות
מערך המתנדבים, של הרוח הישראלית פועל מאז שנת 2000 והוא מוציא לפועל פרויקטים נבחרים במסגרת הפעילות של הרוח הישראלית, ומלווה אותם החל משלב התכנון וההקמה, גיוס המשאבים ועד לביצוע - במטרה להיטיב את מצבם של ילדים בני נוער וצעירים בסיכון ולצמצם פערים חברתיים ותרבותיים.
מערך המתנדבים, פועל בעשייה חברתית רחבה ומשמעותית, עם למעלה מאלף בני נוער בסיכון בגילאי 10–25 בתוכניות השונות. מתוך כאלף מתנדבים מדי שנה, כמאתיים חמישים פועלים באופן קבע ומגיעים מרקעים ומקצועות שונים (ניהול, שיווק, ידע משפטי, פיננסי, תכנוני ועוד) וכ-50% הם גמלאים יוצאי כוחות הביטחון. בראש קבוצת המנהיגות עומד היו"ר אילן לינהרד.
דרכי פעולה מרכזיות - תוכניות
תפקידיו העיקריים של ארגון הרוח הישראלית, מתרכזים בתחום ילדים ובני נוער בסיכון, והוא מסייע לאלפי ילדים ובני נוער בתוכניות טיפוליות, חברתיות וחינוכיות.
תוכנית "פותחים עתיד
תוכנית "פותחים עתיד", פותחה במטרה להעצים ילדים, בני נוער בסיכון ומשפחותיהם במסגרת הקהילה. בתוכנית לוקחים חלק 6,500 ילדים, אותם מאתרים בשרותי הרווחה והחינוך ברחבי ישראל. התוכנית פועלת ב-35 יישובים ומעניקה לילדים מענה לצרכים במעגלי החיים השונים וביניהם בקהילה, בבית הספר ובמשפחה.
תוכנית "קדם צבאית"
תוכנית קדם צבאית בת שישה חודשים משלבת לימוד, התנדבות ועשייה חברתית, למען אוכלוסיות מוחלשות בפריפריה, כמו גם התנסות בלקיחת אחריות בפן האישי והקבוצתי ובמקביל נערכת הכנה אינטנסיבית לצבא ולחיי קבוצה. התוכנית פועלת במקומות שונים ברחבי ישראל. בירושלים פועלות מכינת "עלמה למנהיגות נשית" וכינה עירונית בשיתוף "אחרי".
תוכנית "כפרי הנוער"
מדי שנה כ־1,000 בני נוער בסיכון בגילאי 13–18 משתלבים בחמישה כפרי נוער של הסוכנות היהודית ברחבי ישראל (רמת הדסה, קריית יערים, בן יקיר, ניצנה ונעורים) ובקדמה. הרוח הישראלית מאפשרת להם לקבל טיפולים פסיכולוגיים, ציוד לפנימייה (רכישת מחשבים, ספרים, ביגוד ועוד), טיפול באמצעות בעלי חיים וגינון, להשתתף בחוגים, בקייטנות ובפעילויות לילדים (רכיבה על סוסים, בחוגי אומנות ומוזיקה, ספורט ועוד), בתגבור לימודי לקראת בחינות הבגרות, במרכזי למידה, בקורס הכנה לצה"ל ועוד.
קרן המלגות ללימודים אקדמיים ומקצועיים
קרן המלגות של הרוח הישראלית והסוכנות היהודית מעניקה לבוגרי כפרי הנוער מלגות ללימודים אקדמאים ולרכישת מקצוע בהתאם לתבחינים קבועים. באמצעות קרן המלגות, מלווה הרוח הישראלית את הבוגרים בצעדיהם הראשונים בחברה ולאורך תקופת הלימודים, במטרה לראותם כבוגרים עצמאיים וכאזרחים שתורמים לחברה.
תוכנית "אחד על אחד – אתך בדרך להצלחה"
תוכנית מנטורים אותה הקימה הרוח הישראלית בשנת 2014, במטרה לאפשר לבוגרי כפר הנוער לקבל מענה ממשי, לקשיים אותם הם חווים בתקופות המעברים ובהיעדר מבוגר אחראי בחייהם. המנטורים, מלווים את בוגרי כפרי הנוער לאורך 5 שנים (המתחילות בכיתה י"ב, ממשיכות בשירות הצבאי ומסתיימות שנים לאחריו) ומהווים עבורם גב יציב ותומך. באמצעות תוכנית "אחד על אחד" 70% מהחניכים השתלבו במסגרות קדם צבאיות ומלאו תפקידים טובים יותר מאלו שיועדו להם טרם השתתפותם תוכנית, לעומת 25% מבוגרי כפר הנוער שלא לקחו חלק בתוכנית. תוכנית אחד על אחד כוללת 120 מנטורים ו-120 בני נוער. מתנדבי התוכנית (המנטורים) מקבלים ליווי והכשרה מקצועיים.
תוכנית "רוכבים עם כוכבים"
הרוח הישראלית מפעילה באמצעות מערך המתנדבים, תוכנית מנטורינג לעידוד רכיבה ספורטיבית על אופניים, המהווה פעילות טיפולית לחניכי כפרי הנוער, אשר לומדים להתגבר על קשיים פיזיים ומנטליים ואתגרי שטח, בונים ביטחון עצמי, רוכשים ידע על ערכי טבע ומורשת – הרוח של הארגון, ואודות תרבות והיסטוריה. התוכנית משלבת ילדים חילונים ודתיים, יהודים, ערבים ודרוזים ומהווים מופת של ספורטיביות הגונה ונעימה.
תוכנית "פורום כפר הנוער"
פורום מתנדבי הרוח הישראלית פועל לצד מנהל הכפר בכל אחד מכפרי הנוער. חברי הפורום מגיעים מתחומי ידע מגוונים: משפטים, כלכלה, יזמות, שיווק ועוד. מטרתם לסייע למנהל הכפר לבדוק ולהוציא אל הפועל יוזמות חינוכיות ועסקיות. מעת לעת יוזמים ברוח הישראלית פרויקטים חשובים וביניהם "הקמת הכלבייה השיקומית בכפר הנוער "הדסה נעורים", התגייסות למען חיילים בודדים, הקמת מטבח לימודי בכפר הנוער רמת הדסה וכיוצא בזאת.
אירועים ותרומות
מדי שנה מפיק ארגון הרוח הישראלית אירועי התרמה:
אוידומבראד
אוידומבראד (בהונגרית: Újdombrád) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
פירוש שם הכפר בהונגרית הוא דומבראד (dombrád) החדשה (Új), והוא הוקם בשנת 1989 אחרי שנפרד מדומבראד.
ג'ון דאנקן פרגוסון
ג'ון דאנקן פרגוסון (באנגלית: John Duncan Fergusson; 9 במרץ 1874 – 30 בינואר 1961) היה אמן ופסל סקוטי, שנחשב לאחד האמנים המרכזיים של קבוצת הצבעוניים הסקוטים.
ראשית חייו
פרגוסון נולד בליית', אדינבורו, הראשון מבין ארבעה ילדים. אף שהתאמן לזמן קצר כמנתח ימי, פרגוסון הבין עד מהרה שיעודו הוא ציור והוא נרשם לבית ספר לאמנות שבסיסו באדינבורו. עם זאת, הוא התאכזב במהירות מסגנון ההוראה הנוקשה, ובחר ללמד את עצמו לצייר. לשם כך החל לנסוע למרוקו, ספרד וצרפת, שם התוודע לאמנים נוספים. ביניהם היה סמואל פפלו, עוד אחד מקבוצת האמנים שלימים יזוהה באסכולה הסקוטית.
פריז
ב-1898 יצא פרגוסון למסע הראשון שלו לפריז כדי ללמוד בלובר. הוא הושפע מאוד מהציורים האימפרסיוניסטיים והיו להם השפעה חשובה על סגנונו המתפתח. מאוחר יותר הוא הושפע גם מהפוביזם והעקרונות הפאוביסטים של שימוש בצבע, אלה יהפכו למאפיין חזק באמנות שלו. בהקדמה לתערוכת הזיכרון של פרגוסון משנת 1961, נכתב: "האמנות שלו היא ביטוי עמוק וטהור לאהבתו העצומה לחיים. ניחן בתחושה פלסטית נדירה, כמעט פיסולית באיכותה. הוא הצטרף אליה ליצירה יוצאת דופן. חוש צבע, צבעים גלויים, מצלצלים, עשירים ומפוארים בעצם החומר שלהם." פרגוסון הפך לחלק מהצמיחה העצומה בעולם האמנותי שבפריז. העיר הייתה ביתו בראשית המאה העשרים. שם הוא התערב עם אמנים כמו אנרי מאטיס ופיקאסו בבתי הקפה שהעיר הייתה ידועה בהם. בנוסף, הוא וחברו סמואל פפלו ציירו באופן קבוע בעיר וגם במקומות אחרים לאורך החוף בין השנים 9–1904. בתקופה זו הוא החל את מערכת היחסים שלו עם המאיירת האמריקאית אן אסטל רייס (1879–1959), אותה עודד להתחיל לצייר. היא נשלחה לפריז כדי לספק רישומים למאמרים על מפגשי תיאטרון, בלט, ואופרה שפורסמו במגזין הצפון אמריקאי והיא מופיעה ברבים מהבדים של פרגוסון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נחשב פרגוסון כאמן הציור הבריטי המודרני. אולם בשנות המלחמה הוא יצר מעט מבחינה אמנותית ורק לקראת סוף המלחמה חזר ליצירתו.
בשנות ה-20 התמקם פרגוסון בסטודיו בלונדון. תערוכת היחיד הראשונה שלו אורגנה על ידי אספן האמנות אלכסנדר ריד בספטמבר 1923 בגלאזגו, והיא הוצגה מחדש בגלריה באדינבורו באוקטובר 1923. ריד גם ארגן תערוכת ארבעה אמנים כולל פרגוסון בגלריה ברבזנג'ס בפריז בפברואר 1924. ב-1928 הוא ובת זוגו, הרקדנית מרגרט מוריס, עברו לפריז, שם הם חיו עד שרוח המלחמה שוב התנשאה מעל אירופה, מה שגרם לבני הזוג לעבור לגלאזגו ב-1939, שם נשארו עד סוף חייהם. פרגוסון הציג תערוכה של מועדון האומנים בעיר, באפריל 1939.
בשנת 1940 ייסד פרגוסון את מועדון האמנות החדש, שמתוכו יצאה קבוצת הציירים הסקוטית החדשה שהוא היה הנשיא הראשון שלה. ב-1943 פרסם את ספרו על "ציור סקוטי מודרני". במותו העבירה אלמנתו, מרגרט מוריס, ארבעה עשר מציוריו לאוניברסיטת סטירלינג עם הקמתה ב-1968.
עבודתו נותרה פופולרית, ובשנת 1992 נוסדה בפרת' גלריה קבועה, "גלריית פרגוסון", כדי לשכן אותה.
זוראן בלדובלייב
זוראן בלדובלייב (במקדונית: Зоран Балдовалиев; נולד ב-4 במרץ 1983) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת החלוץ בדריטה בוגווינייה.
קריירה
בלדובלייב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של בלשיצה. בעונתו השנייה במועדון, רשם 21 שערים ב-33 משחקים וסיים שני כסגן מלך שערי הליגה. בשנת בלדובלייב הצטרף לפובילקלום צליה מליגת העל הסלובנית ובעונתו השנייה זכה עם המועדון בגביע. בקיץ חתם במיל-מואן מליגת העל האזרית וכעבור חצי שנה חתם בוונטספילס הלטבית.
בקיץ חתם בלוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית במדיה כבש 11 שערים ב-12 משחקים וכעבור שנה חתם בלוקומוטיב סופיה. בינואר הצטרף לעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית עמה היה שותף לעליה של המועדון בליגת העל ואף המשיך לשחק חצי עונה נוספת בקבוצה. בינואר חתם באנוסיס נאון פאראלימני מליגת העל הקפריסאית.
בהמשך הקריירה שיחק בנג'ראן, אל-קאדסיה, הוריזונט טורנובו, קרקירה, צ'יאסו, אולימפיאקוס וולוס, אקדמיה פאנדב, גיוכטאס, טיקווש וכיום משחק בדריטה בוגווינייה.
ב-9 בפברואר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה בתיקו 2-2 נגד. ב-12 בנובמבר 2005 הבקיע את שערו היחידה בנבחרת בניצחון 1-2 נגד. בלדובלייב רשם 4 הופעות בנבחרת, כולם במשחקי ידידות.
יעקב אולייסקי
יעקב אוֹלֶייסקי (Jacob Oleiski; 1 באפריל 1901, שאקי, ליטא הרוסית – 14 במרץ 1981, תל אביב) היה אגרונום, כימאי, איש ההכשרה המקצועית ומחנך. בתקופה שלפני השואה ניהל את מוסדות "אורט" בליטא (תחילה ברפובליקה הליטאית הראשונה ואחר כך תחת הכיבוש הסובייטי). עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה שם הקים בית ספר מקצועי. עם חיסול הגטו ביולי 1944 הועבר לשטוטהוף ואחר כך לדכאו. אחרי שחרורו מן המחנה, הקים לשארית הפליטה בגרמניה מערבית (באזור הכיבוש האמריקני) רשת של מוסדות הכשרה במסגרת "אורט". עם עלייתו לישראל ב-1949, פיתח בהצלחה רבה את רשת מוסדות ההכשרה המקצועית כמנכ"ל אורט ישראל. שימש כיושב ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל תקופה ארוכה. פעל רבות להוצאה לאור של ספר יהודי ליטא בתקופת השואה.
קורות חיים
בשנת לימודים 1928/1927 ניהל בית ספר חקלאי של "אורט" בליטא.
בשנת 1928 הוזמן על ידי "אורט" לשמש כמנהלו של בית ספר מקצועי תיכון בקובנה. וכעבור שנתיים נתמנה גם כמנהל בתי ספר תיכוניים מקצועיים בליטא כולה.
עסק בהוראה בבתי הספר המקצועיים ובהכשרת מורים, מנהלים ומדריכים ברשת "אורט" בליטא.
היה מקורב לחוגי "הבונד" וה"פאלקיסטים" שהרעיון הציוני וארץ ישראל נראו בעיניהם חלום רחוק.
עם סיפוחה של ליטא בקיץ 1940 לברית המועצות, הפכו השלטונות הסובייטים את בית הספר התיכון המקצועי של "אורט" בקובנה לבית ספר מקצועי ממלכתי מס' 4 וכמנהלו השאירו את אולייסקי. בארבעת המדורים של בית הספר - מסגרות מכנית, טכנאות-רכב, טכנאות-חשמל וחייטות-גברית - למדו כ-500 תלמידים (לעומת כ-200 בשנים הקודמות), שחלק ניכר מהם באו מערי-השדה."
עם הכיבוש הנאצי נכלא באוגוסט 1941 בגטו קובנה. גם בתנאי המצוקה ועל אף האיסור לקיים בתי ספר הקים בית ספר למלאכה בגטו שפעל לרוב בתנאי מחתרת באיצטלא של קורסים לבעלי מלאכה שהיו דרושים לעבודות עבור ה הגרמני.
ב-24 באפריל 1943 נערך בגטו במחתרת הציונית סדר שלישי של פסח, בראשותו של פרופ' חיים נחמן שפירא. לקראת הסיום קם אולייסקי על רגליו, שם ידו הימנית בתנופה על החזה ובקול רועם פתח ב"ווידוי רעיוני":
הדברים נאמרו בהתרגשות רבה והדהדו בחלל המרתף בו התקיים "הסדר השלישי" וחדרו ללב כל המסובים. מאז קנה אולייסקי את עולמו במחנה הציוני.
עם חיסול גטו קובנה ביולי 1944 הועבר למחנה הריכוז שטוטהוף ומשם למחנה הריכוז דכאו.
עם סיום המלחמה ב-1945, הפעיל (מאז אוקטובר) במחנה העקורים לנדסברג, כ-60 ק"מ מערבית למינכן שבאזור הכיבוש האמריקני של גרמניה, קורסים להכשרה מקצועית (מכניקה, מכונאות רכב, עבודות מתכת ואחרים) במסגרת ארגון "אורט", בהניחו בכך תשתית לתוכניות "אורט" באזורי הכיבוש האמריקני והבריטי גם יחד. בהתחלה הקים בתי ספר מקצועיים וכיתות לימוד בקרב שארית הפליטה מהמטה שלו בלנדסברג, ואולם לאור הקמתם באזור הכיבוש האמריקני של מחנות עקורים חדשים, העתיק באביב 1946 את משרדו למינכן. ומשם תיאם תוכניות "אורט" עבור אזור הכיבוש האמריקני כולו.
בשנת 1949 עלה לישראל.
בתקופה 1950–1966 כיהן כמנכ"ל אורט ישראל.
הקים בתי ספר מקצועיים בכל רחבי הארץ וזכה להערכה רבה הן מממשלת ישראל והן מראשי הערים, ועיירות הפיתוח.
נפטר בביתו בתל אביב ב-14 במרץ 1981, בגיל 80. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר את אשתו, הלינה, ובן.
בהספידו את אולייסקי אמר חיים הרצוג בין היתר:
רוסטוב (רוגבי)
רוסטוב היא קבוצת רוגבי רוסית מהעיר רוסטוב על הדון.
נוסדה בשנת 1960 בשם "ראדוגה" בעיר טאגאנרוג, שינתה את שמה ב-1 בדצמבר 2011 לבולאווה טאגאנרוג (Булава). בעונת 2012, ערכה את הופעת הבכורה באליפות רוסיה ברוגבי. לקראת עונת 2021/2022 שינתה את שמה לרוסטוב ועברה לעיר רוסטוב על הדון.
היסטוריה
קבוצת "ראדוגה" הוקמה בשנת 1960. בחסות מפעל המטלורגיה המקומי וביוזמת ויאצ'סלב אלכסייביץ' בוקאטין.
בשנת 1982, קבוצת ראדוגה השתתפה בליגה I באליפות ברית המועצות, וב-1983, 1984, 1986 זכתה בגביע רוסיה הסובייטית.
בשנת 1985 הקבוצה הפכה לאלופת רוסיה הסובייטית.
בשנת 1990, בהנהגתו של סרגיי אנדרייביץ' מיכאיליצ'נקו, היא זכתה בזכות להשתתף בליגה הבכירה באליפות ברית המועצות.
בשנת 2008, ראדוגה התאחדה עם מועדון הרוגבי "דון" מהעיר רוסטוב על הדון, ליצירת מועדון הרוגבי "דינמו-דון" כמייצגת מחוז רוסטוב. היא שיחקה באליפות הרוגבי.
ב-1 בדצמבר 2011, הקבוצה שינתה את שמה לבולאווה.
בשנת 2020 נודע כי הקבוצה תאורגן מחדש ותיקרא "רוסטוב" ותפעל בחסות מועדון הכדורגל רוסטוב.
מרוץ הר לעמק
מרוץ הר לעמק הוא מרוץ שליחים למרחק של 231 קילומטר, המתקיים בישראל מדי שנה מאז שנת 2009.
היסטוריה
נקודת הזינוק למרוץ עד שנת 2012 הייתה במבצר נמרוד בצפון רמת הגולן והחל משנת 2012 בארי השואג בתל חי, ומסלולו נמשך לאורך 231 ק"מ בדרכי עפר, דרך עמק החולה, הכנרת, בקעת בית נטופה ועמק יזרעאל, עד לנקודת הסיום ביישוב תמרת, בשיפוליו הדרומיים של הגליל התחתון.
בין מטרותיהם המוצהרות של המארגנים, נמנים "שילוב ייחודי של ספורט, טבע וחברותא כערכי יסוד של ההשתתפות במרוץ, ריצה קבוצתית מאתגרת שתכליתה הנאה, אתגר המשלב את הטבע והנופים הצפוניים כחלק בלתי נפרד מחוויית הריצה, ויצירת שיתוף פעולה קבוצתי על בסיס הריצה כמקור ללכידות קבוצתית". האירוע כולו מבוסס על רוח ההתנדבות וכולל את השתתפותם של כ-250 מתנדבים, רובם מהיישוב תמרת.
בשנת 2018 בוטל המירוץ עקב מזג אוויר סוער וגשום.
בשנת 2019 קוצר חלקו הראשון של המירוץ עקב עומס חום והמירוץ התחיל מנקודת הארבל בשעות אחר הצהריים.
סמואל פפלו
סמואל פפלו (באנגלית: Samuel Peploe; 27 בינואר 1871 – 11 באוקטובר 1935) היה צייר פוסט-אימפרסיוניסטי סקוטי, שנודע בעבודות טבע דומם שלו ובהיותו אחד מקבוצת ארבעת הציירים שנודעה בשם "הצבעוניים הסקוטים". שאר חברי הקבוצה היו ג'ון דאנקן פרגוסון, פרנסיס קאדל ולסלי האנטר.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של מנהל בנק, רוברט לוף פפלו (1828–1884). הוא עזב את בית הספר בגיל 14 ולמד תחילה להיות עורך דין. בסביבות 1889 החל ללמוד אמנות באקדמיית הנאמנים באדינבורו.
פפלו למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית הסקוטית בשנים 1893–1894, ולאחר מכן באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיה קולרוסי בפריז, שם חלק חדר עם הצייר הסקוטי רוברט בראו. הוא ביקר בהולנד ב-1895, וחזר עם רפרודוקציות של עבודות של רמברנדט ופרנס הלס. משנת 1901 הוא ערך מסע ציור בצפון צרפת ולאיים ההברידיים עם חברו ג'ון דנקן פרגוסון. בהשראת אור השמש הבהיר, הוא התנסה בשימוש נועז בצבע, והשפעת הריאליזם הכפרי של ציירים צרפתים ניכרת בנופיו.
פפלו היה הראשון מבין קבוצת "הצבעוני הסקוטים" שערך תערוכת יחיד: ב-1903 באדינבורו, שם מכר 19 ציורים. אלכסנדר ריד מכר את עבודתו הראשונה של פפלו באמריקה ב-1905 - לצ'ארלס קורץ מהגלריה לאומנות אולברייט בבאפלו, ניו יורק.
בתערוכה השנייה שלו בגלריה הסקוטית בשנת 1909 אימץ פפלו סגנון חדש שלא מצא חן בעיני הסוחרים, כאשר כל שישים הציורים נקנו בסכום כולל של 450 פאונד. הסוחר ג'ורג' פרודפוט הציע רק 50 פאונד עבור 22 בדים. פפלו שוכנע על ידי הסוחרים שלו לחזור לסגנונו המקורי.
בשנת 1910 נישא פפלו למרגרט מקיי (1873–1958), אותה הכיר מאז 1894. הוא גם עבר לפריז ב-1910, תקופה שבה הוא התרכז יותר בטבע דומם ובציורי נוף. יצירות טבע דומם שלו מציגות את השפעתו של אדואר מאנה, עם שילובים של מכחול נוזלי, ורקעים כהים עם תאורה חזקה. כשחזר לסקוטלנד ב-1912, גילה שהסוחר הרגיל שלו סירב למכור את עבודתו ופפלו נאלץ להעלות תערוכה משלו. פפלו יצא לטיולי ציור קבועים עם חברים באזורים רבים במדינה, ובמהלך שנות ה-20 הוא בילה כמה קייצים עם פרנסיס קאדל.
רק בדצמבר 1915 ערך אלכסנדר ריד לפפלו את תערוכת היחיד השנייה שלו, בגלריה שלו ברחוב סנט וינסנט בגלאזגו. עם זאת, רק שני ציורים נמכרו: "עיירה בבריטני" לג'ון בליית ב-12 ליש"ט, ו"ורדים, רקע שחור" שנקנה על ידי ויליאם מקינס ב-40 ליש"ט. ריד דחק בבלית' להתחיל להשקיע בפפלו, והוא קנה 85 עבודות בין 1915 ל-1962.
פפלו הושפע מאוד מהציור הצרפתי לאורך חייו. אף שעבודתו מעולם לא הפכה מופשטת יתר על המידה, היא בלטה בשימוש בצבע חזק, בקומפוזיציה מורכבת ובביצוע קפדני. אומרים שהשפעות כוללות את סזאן, מאטיס ואן גוך.
הוא מת באדינבורו בשנת 1935. בנו הצעיר של פפלו דניס עקב אחר הקריירה של אביו.
מוזיאון וגלריה לאמנות קירקקלדי מחזיק באוסף הגדול ביותר של ציוריו של פפלו מלבד הגלריות הלאומיות של סקוטלנד.
נאום יוהנסבורג
נאום יוהנסבורג היה נאום שנשא יאסר ערפאת בעיר הדרום אפריקאית יוהנסבורג ב-10 במאי 1994, בנוגע להסכמי אוסלו, בערך חצי שנה לאחר חתימתם. בנאום התייחס ערפאת בנחרצות אל ירושלים כבירת פלסטין הנצחית, טען כי יש להמשיך בג'יהאד עד כיבוש ירושלים, ושהסכמי אוסלו שווים במשמעותם להסכם חודיבייה, הסכם שביתת אש שחתם הנביא מוחמד עם שבט קורייש, לפני שטבח בהם.
ניתן לראות את הנאומים המוקלטים בטלוויזיה הירדנית בהם ערפאת אמר כי אוסלו הוא לא יותר מחלק בתוכנית השלבים של אש"ף לכיבוש "פלסטין" ואת נאום יוהנסבורג כדי לטעון כי כוונותיו האמיתיות של ערפאת בחתימת ההסכם לא היו מטרות שלום.
ההשוואה להסכם חודיבייה
בנאומו השווה ערפאת את ההסכם להסכם חודיבייה, וציין שהסכם אוסלו הוא "הסכם בעל המעמד הנמוך ביותר" ושהוא לא יותר מ"סולחה דוניא", לא יותר משביתת נשק ארצית, ושאין בכוונתו של העם הפלסטיני לוותר על ירושלים:
ביום חתימת הסכמי אוסלו (13 בספטמבר 1993), בנאום מוקלט מראש ששודר בטלוויזיה הירדנית, הודיע ערפאת לעם הפלסטיני כי "הצהרת העקרונות" (הסכמי אוסלו) אינה אלא חלק מיישום "אסטרטגית השלבים" של אש"ף, תוכנית שמצהירה כי אש"ף לא יוותר על שום שטח ב"פלסטין" וישתמש בכוחות מזוינים כדי להשלים מטרה זו. הטוענים שלא הייתה כל כוונה לקיים את ההסכם מציגים גם את הצהרות ערפאת בערבית לבני עמו ולגורמים ערבים אחרים, שבהן השתמש במונח ג'יהאד ורמז שאין בכוונתו לקיים את ההסכם. במיוחד הסתמכו על נאומו של ערפאת ביוהנסבורג, שבו השווה את ההסכם להסכם חודייבה שהנביא מוחמד חתם עם בני שבט קורייש, הסכם אשר מוחמד הפר.
נאמנותו של ערפאת לחוזה עומר
חוזה עומר הוא חוזה שנערך, על פי המסורת המוסלמית, בין הח'ליפה המוסלמי עמר בן אלח'טאב לבין פטריארך ירושלים סופרוניוס ככל הנראה בשנת 638, לאחר כיבוש ירושלים על ידי המוסלמים. בין היתר, הוחלט בחוזה כי יינתן חופש דת ל"עם הספר" הנוצרי. החוזה הגביל את היהודים וחלקם גורשו. הוטל עליהם עוצר. הוסכם כי אין על היהודים לצאת בשבת אל העיר.
בנאומו הזכיר ערפאת את נאמנותו לחוזה:
ג'יהאד בירושלים
בנאומו, ערפאת הדגיש כי העם הפלסטיני לא ויתר על "בירתו הנצחית", וכי ירושלים אינה בירתה הנצחית של ישראל. הוא הוסיף ואמר כי על כל העמים המוסלמים להתאחד ולהתחיל ג'יהאד בירושלים כדי להביא לשחרורה.
בהמשך הדיון המשיך לדבר על ג'יהאד שצריך להתחולל כדי להביא לשחרור העם הפלסטיני:
"הזריקה" מכווית וועידת מדריד
בתחילת הנאום הציג ערפאת את גירוש הפלסטינים מכווית לאחר מלחמת המפרץ בעקבות תמיכה בעיראק, כאסון וכ"זריקה":
לאחר מכן טען שחוסלו הפלסטינים אחרי היוזמה של נשיא ארצות הברית ג'ורג בוש לועידת מדריד ושנוכחותם שם הייתה כדי לא לתת לישראל "סיבה או תירוץ להוציא את ירושלים מסדר היום":
היידן ביירלי
היידן ביירלי (באנגלית: Hayden Byerly; נולד ב-11 באוקטובר 2000) הוא שחקן אמריקאי. את הקריירה המקצועית שלו ביירלי התחיל כשחקן ילד בגיל עשר, והוא ידוע בעיקר בשל הופעתו בתפקיד ג'וד אדמס פוסטר בסדרת הטלוויזיה "משפחת פוסטר" של ערוץ ABC Family לשעבר. היידן ביירלי השתתף גם בסדרת הספין-אוף "צרות טובות".
ראשית חייו
ביירלי נולד ב-11 באוקטובר 2000 בלייקווד, קולורדו. הוא גדל בליטלטון, קולורדו, ובגיל עשר עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס, קליפורניה כדי לפתח קריירת משחק. בהתחלה הוא פיתח עניין במשחק על ידי חיקוי דמויות הקולנוע והטלוויזיה האהובות עליו ודקלום שורותיהן יחד איתן. יש לו אח צעיר אחד.
קריירה
ביירלי החל את קריירת המשחק שלו לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות כישרונות לאומית שהתקיימה באורלנדו, פלורידה. זמן קצר לאחר מכן, הוא הזמין את האודישן הראשון שלו, והופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הייתה בשנת 2011, בה גילם בתפקיד אורח את דמותו של סקאנק, המנהיג הנחוש של קבוצת כדורסל לא מצליחה, בסדרה הקומית "זאק ולותר" של דיסני XD. באותה שנה הייתה גם הופעת הבכורה שלו בסרט באורך מלא, בה גילם בתפקיד ראשי את ניית'ן ואלס בסרט האימה העל-טבעי "11/11/11".
בשנת 2013, ביירלי התחיל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "משפחת פוסטר" של רשת ABC Family (כיום Freeform). בסדרה הוא מגלם את ג'וד אדמס-פוסטר, ילד אומנה רגיש בן 12 שעבר התעללות, ובהמשך אומץ אל משפחה מעורבבת גדולה, שם הוא מתחיל להטיל ספק במיניותו ובאופי תחושותיו כלפי חברו הטוב, קונור (אותו מגלם גאווין מקינטוש). במרץ 2014, האתר Hollywood.com כלל את גילום דמותו "הנוגע ללב" של ג'וד ברשימת "דמויות להט"ביות אהובות בטלוויזיה".
ב-2 במרץ 2015, שודר הפרק "Now Hear This" של הסדרה, בו ג'וד וקונור, דמויותיהם של ביירלי ומקינטוש, מתנשקים, מה שנחשב היה לנשיקה הלהט"בית הצעירה ביותר אי פעם בתולדות הטלוויזיה האמריקאית.
חיים אישיים
תחומי העניין האישיים של ביירלי כוללים קריאת ספרי תעלומות, פעולה והרפתקאות ופתרון בעיות מתמטיות מתקדמות, וכן לשחק כדורסל ומשחקי וידאו. בנוסף, יחד עם גאווין מקינטוש ששיחק איתו ב"משפחת פוסטר", ביירלי הוא דובר בולט נגד בריונות, ומעודד צעירים לקבל את השוני ביניהם. הוא הביע את תמיכתו בקמפיין "Be Good to Each Other".
צ'ארלס אנדרסון
צ'ארלס אנדרסון (באנגלית: Charles Anderson; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הוויגית ולאחר מכן איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן לזמן קצר כמושל אוהיו ה-27.
ראשית חייו
צ'ארלס אנדרסון נולד בלואיוויל, קנטקי, למשפחה בולטת בפעילותה הציבורית. אביו, ריצ'רד קלאף אנדרסון האב, היה שלישו של המרקיז דה לה פאייט במלחמת העצמאות האמריקאית. צ'ארלס אנדרסון סיים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו ב-1833, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עבר לדייטון, אוהיו, שם הוא החל לעסוק בעריכת דין ובהמשך נבחר כתובע המחוזי.
קריירה
הנשיא אברהם לינקולן שלח את אנדרסון למסע נאומים לטובת האיחוד באירופה, שאחריו קיבל אנדרסון את הפיקוד על רגימנט הרגלים ה-93 של אוהיו וקיבל דרגת קולונל בצבא האיחוד. לאחר שנפצע קשה ב התפטר אנדרסון מתפקידו ושב לאוהיו כדי להחלים.
בסוף 1863 נבחר אנדרסון כסגן המושל של אוהיו ובתחילת 1864 הושבע לתפקידו. ב-29 באוגוסט 1865, עם מותו של המושל ג'ון ברף, הוא היה למושל אוהיו.
כמושל כיהן אנדרסון פחות מחמישה חודשים, עד 8 בינואר 1866. לאחר סיום כהונתו כמושל שב אנדרסון לקנטקי וחידש את עיסוקו בעריכת דין.
חיים אישיים
אחיו של אנדרסון, מייג'ור רוברט אנדרסון, היה גם הוא קצין בצבא ארצות הברית, שנודע בשל תפקידו בהגנת פורט סאמטר עם פרוץ מלחמת האזרחים. אח אחר שלו, ויליאם מרשל אנדרסון, נודע כחוקר, פוליטיקאי וחבר במושבת וירג'יניה החדשה של אנשי הקונפדרציה לשעבר במקסיקו בתקופת מלכותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו.
טרמוק
טרמוק (ברוסית: Теремо́к) היא רשת מזון מהיר פופולרית ברוסיה שנוסדה בשנת 1998 על ידי מיכאיל גונצ'רוב. הרשת מתמחה בעיקר במנות מסורתיות רוסיות כמו בליני, פלמני, קוואס ובורשט. התפריט הותאם על פי מתכונים של אמו של גונצ'רוב.
מסעדות הרשת פועלות במוסקבה, סנט פטרסבורג, אוראל, דרום רוסיה וסיביר. נכון לשנת 2017 הרשת צמחה ל-300 מסעדות שכללו בעבר גם שתיים בעיר ניו יורק שנסגרו בשנת 2018.
התפיסה
התפיסה הרשמית היא להציע מטבח מסורתי כמזון מהיר, אך להיות בו זמנית מסעדת מזון טבעי ובריא יותר. טרמוק מתמחה בבישול ביתי בסגנון רוסי עם מתכונים שפותחו על ידי אמו של גונצ'רוב. פריטי התפריט כוללים בליני (לביבות דקיקות כמו קרפ), בורשט (מרק סלק עם כרוב) וקאשה (מנת כוסמת מוגשת עם בשר, דגים או פטריות). הם גם מתנסים במנות לא שגרתיות שונות.
יחסי אוסטרליה–מיקרונזיה
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים שבין שתי המדינות כוננו ב-1987 כאשר אוסטרליה היא הראשונה בעולם לכונן יחסים עם המדינה ואחת מארבע מדינות בלבד שהקימו בהמשך שגרירות תושבת רשמית במיקרונזיה.
בשנת 1988, ביקר נשיא מיקרונזיה הראשון, ג'ון האגלגם בקנברה בירת אוסטרליה במסגרת ביקור רשמי.
אוסטרליה סייעה לממשלת מיקרונזיה בהגנה על מימיה הטריטוריאליים כאשר מסרה לה ספינות סיור שמשמשות למעקב ימי, פעולות הגנה ימיות, תפיסה ומניעת איומי ביטחון ימיים ומסירת שירותים ממשלתיים נחוצים באיים מרוחקים של המדינה המיושבים בדלילות. ב-2013 הודתה ממשלת מיקרונזיה על הסיוע האוסטרלי במדינה לאורך כל השנים.
אלברט אגרונוב
אלברט אגרונוביץ אגרונוב (באזרית: Albert Aqarunoviç Aqarunov; 25 באפריל 1969, באקו, אזרבייג'ן – 8 במאי 1992) היה מפקד טנק יהודי אזרי בצבא אזרבייג'ן, שזכה לאחר מותו בקרב במלחמת נגורנו קרבאך בתואר הגיבור הלאומי של אזרבייג'ן.
ביוגרפיה
אגרונוב נולד ב-1969, למשפחה יהודית באמירצ'ן, פרבר של באקו, אחד מעשרת ילדיהם של אגרון, עובד בתעשיית הנפט ולאה אגרונוב. הוריו היגרו לשם מקירמיזי קסבה, הכפר הכל יהודי היחיד בעולם, מחוץ לישראל וארצות הברית. אמו קיבלה בשעתה מממשלת אזרבייג'ן את התואר "האם הגיבורה", בשל יכולותיה והצלחתה בגידול עשרת ילדיה.
בגיל מוקדם מאוד החל אגרונוב להתעניין במוזיקה ואף סיים את כיתת החצוצרה בבית הספר למוזיקה. למד עד כיתה ח' בלבד, בבית הספר מס' 154 באזור סורכני (Suraxanı raion), אף הוא חלק מבאקו. לאחר מכן הפך לנהג – מכונאי כדי לעזור למשפחתו. ב-1987 גויס לצבא הסובייטי ושירת בגאורגיה כמפקד טנק. ב-1989 השתחרר, חזר לבאקו והחל לעבוד במפעל לייצור מכונות באזור סורכני.
מלחמת נגורנו קרבאך ומותו
במהלך הקרבות השמיד הטנק של אגרונוב 11 טנקים ארמנים ושני משוריינים. אנשי גדודו טענו שיש לאגרונוב תכסיס מיוחד ללכידת טנקי אויב וכינו תכסיס זה בשם "הסנדוויץ' היהודי". שמו נודע גם לאויב הארמני, עד כי הללו הכריזו על פרס בגובה 5 מיליון רובל על ראשו.
בקרב על העיירה שושה האסטרטגית, ב-8 במאי 1992 ניסה טנק הדגל הארמני לפרוץ לעיר המוגנת על ידי האזרים. הטנק של אגרונוב השמיד אותו ואת צוותו. הכוחות הארמנים נסוגו ואגרונוב יצא מהטנק שלו כדי להזיז גופות של חיילים אזרים שהיו מונחות מול הטנק, כדי שלא לדורסן. הוא נהרג תוך כדי כך, בירייה של צלף ארמני. למחרת היום, ב-9 במאי 1992, הארמנים כבשו את העיר.
הלווייתו של אגרונוב נוהלה במשותף על ידי מולא ורב. הוא נקבר בבית הקברות לקדושים מעונים בבאקו. אחרי מותו השריונרים האזרים החלו לכנות את הטנקים שלהם בשם "אלברט". בית הספר היסודי בו הוא למד נקרא כיום על שמו.
אחרי מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה, הארמנים המנצחים שיקמו את טנק הדגל השרוף שלהם והציבו אותו על גבעה לכיוון העיר שושה.
פרסים ועיטורים
לפי צו מס' 833 שניתן ב-7 ביוני 1992 על ידי נשיא אזרבייג'ן הוענק לאלברט אגרונוב התואר "הגיבור הלאומי של אזרבייג'ן" אחרי המוות.
לובסטר אמריקאי
לובסטר אמריקני או לובסטר אטלנטי או מחושתן אמריקני או מחושתן אטלנטי (שם מדעי: Homarus americanus) הוא מין של סרטן מהמשפחה נאפרופידיים המצוי בחופיה המזרחיים של צפון קנדה באוקיינוס האטלנטי.
מאפיינים
הלובסטר הוא טורף הניזון מיצורי ים כמו רכיכות, קווצי עור ורב זיפיות וכן מסרטנים אחרים וכן ניזון מנבלות. הוא חי לבדו למעט בעונת הרבייה אז מאות לובסטרים מגיעים למים הרדודים להטיל ביצים.
הלובסטר נתפס למאכל כפרי ים במגוון מסעדות. כמו יצורי ים רבים הלובסטר אינו כשר ביהדות.
מרדכי שולמן
תולדותיו
נולד בטיקטין שבפולין (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית) לרב שמחה שמואל שולמן, מראשוני ישיבת סלובודקה, מתלמידי ישיבת קלם ומלומדי הכולל בנובהרדוק של הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין (ה"ערוך השולחן").
בגיל 7 נשלח עם אחיו הבכור ללמוד בתלמוד תורה בביאליסטוק הסמוכה. כבר בילדותו התמיד בלימודו, ולהפצרותיו, הסכים שמש בית הכנסת להשאיר לו את בית הכנסת פתוח בלילות. בגיל 12 התייתם מאביו ונשלח לבריסק אל דודו הרב חיים יעקב שולמן, דיין אצל הרב חיים סולובייצ'יק. בבריסק למד בישיבה קטנה של הרב אלחנן וסרמן. בגיל בר מצווה רצה לעזוב את הישיבה אך הרב אלחנן וסרמן שכנעו להישאר ולמד עמו בתמורה חברותא את פרק איזהו נשך במסכת בבא מציעא.
בזמן מלחמת העולם הראשונה
במלחמת העולם הראשונה נדד לסטויבץ שם התארח אצל קרוב משפחה ששימש שם כשו"ב. בהיותו בסטויבץ נפגש עם החזון איש ובפגישתם הראשונה דיבר איתו החזון איש בלימוד ותיקנו בגישתו לסוגיא המדוברת. בהמשך התחבב על החזון איש ולמד עמו בחברותא ונעשה לבן בית אצלו. לאחר זמן, יעץ לו החזון איש להצטרף לישיבה. רבי מרדכי נסע למינסק ונכנס לישיבת סלובודקה ששהתה שם באותה תקופה. לאחר זמן עבר גם החזון איש למינסק ושוב נפגשו השניים ורבי מרדכי התארח בביתו ולמד עמו חברותא מסכת מנחות. לאחר מעט זמן, עבר הרב אלחנן וסרמן במינסק בדרכו לסימלוביץ שם שהה החפץ חיים עם ישיבת ראדין, והציע לרבי מרדכי ללמוד עמו חברותא בתנאי שיצטרף אליו. רבי מרדכי נאות ונסע עמו לסימלוביץ. החפץ חיים אירחו בביתו כהכרת הטוב על הכנסת אורחים שהיה עושה עמו סבו הרב משה גדליה שולמן במיינדזיז'ץ פודלסקי (המכונה מזריטש). בהיותו בסימלוביץ למד חצי יום חברותא עם הרב וסרמן, ושמע שיעורים מראש הישיבה, הרב נפתלי טרופ. בשנת תרע"ז (1917) עברה הישיבה והחפץ חיים לסומיאץ'. בסומיאץ' הצטרף לשיעורו של החפץ חיים בסדר קדשים למבוגרי הישיבה, והיה מתערב ושואל כאחד הבחורים הוותיקים. החפץ חיים שלחו לשליחויות קודש ומסירת דרשות חיזוק בעיירות הסביבה. באותה תקופה גם היה מעדכן מדי יום את החפץ חיים לבקשתו, מהנעשה בחזית המלחמה.