cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאום השנה החדשה של נשיא רוסיה
1941. קלינין
Дорогие товарищи! Граждане Советского Союза! Рабочие и работницы! Колхозники и колхозницы! Советская интеллигенция! Бойцы, командиры и политработники Красной Армии и Военно-Морского Флота! Партизаны и партизанки! Жители советских районов, временно захваченных немецко-фашистскими оккупантами! Разрешите поздравить вас с наступающим Новым годом. А по случаю наступления Нового года разрешите представить вам краткий итог войны. ברכות השנה החדשה חזרו על עצמם בערב 1944, לפני הביצוע הראשון של ההמנון החדש של ברית המועצות. לאחר מותו של קלינין, הנאומים לשנה החדשה הופסקו עד 1953.
וורושילוב. הוועד המרכזי של המפלגה
ב-31 בדצמבר 1953 ברדיו וב-1 בינואר 1957 נישא הנאום בידי יו"ר הנשיאות של הסובייט העליון של ברית המועצות קלים וורושילוב.
משנת 1970 ועד קריסת ברית המועצות
מסורת הנאומים בטלוויזיה נפתחה על ידי המזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לאוניד ברז'נייב לפני בוא שנת 1971. הוא הופיע בשני ערוצי הטלוויזיה הראשונים ב-31 בדצמבר בשעה 23:50. הנאום לשנה החדשה שודר כמה דקות לפני חצות בפעם הראשונה לפני 1979. לאחר מכן, עקב מחלתו הקשה של ברז'נייב (ולאחר מכן יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רננקו), הם נטשו את נוהג הברכות האישיות בידי ראש המדינה. מאז סוף שנות ה-70, קרא איגור קירילוב, קריין טלוויזיה ידוע, את הברכות לעם הסובייטי.
עם התרחבות שידורי הטלוויזיה והרדיו הלאומיים והאזוריים בברית המועצות, התפתחה מסורת של שידור בו-זמנית של נאום השנה החדשה לעם הסובייטי על ידי כל ערוצי הטלוויזיה ותחנות הרדיו הפועלות באזור נתון.
לפני צלצולי פעמוני הקרמלין ב-31 בדצמבר 1982, הופיע על מסך הטלוויזיה סגן היו"ר הראשון של הנשיאות של הסובייט העליון של ברית המועצות וסילי קוזנצוב שבירך את העם הסובייטי לשנה החדשה. זמן מה לאחר מותו של ברז'נייב, תפקיד יו"ר הנשיאות של ברית המועצות נותר פנוי (יורי אנדרופוב מונה רק למזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה), כך שהופעתו של וסילי קוזנצוב על המסך בערב השנה החדשה נראתה הגיונית. קוזנצוב עצמו היה אז בן 81 והוא קרא ברכה בגיל כה מכובד על פיסת נייר, בלי להשתמש במשקפיים.
בדצמבר 1985 חודשה מסורת נאום השנה החדשה מטעם המדינה על ידי המזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה מיכאיל גורבצ'וב (עד אז הוא עדיין לא היה יושב ראש הנשיאות של ברית המועצות, בשנים 1985–1988 תפקיד זה הוחזק על ידי אנדריי גרומיקו).
ערב השנה החדשה של 1987 לווה בהחלפה הדדית של נאומי הטלוויזיה לשנה החדשה בין ברית המועצות לארצות הברית: נשיא ארצות הברית רונלד רייגן פנה לעם הסובייטי, בעוד מיכאיל גורבצ'וב נשא דברים בפני העם האמריקאי.
עם התמוטטות ברית המועצות, בשנים 1992 ו-1993 לא שודרו נאומי ראש השנה של בכירים במדינה. ב-31 בדצמבר 1991, הסאטיריקין מיכאיל זדורנוב בירך את רוסיה לרגל השנה החדשה, וגם זאת במסגרת תוכנית חגיגית לשנה החדשה של הטלוויזיה הראשונה. אולם, בערב השנה החדשה, בוריס ילצין נשא נאום שהוקדש בעיקר לתחילת המעבר לכלכלת שוק ושחרור המחירים מ-2 בינואר 1992. נאום זה שודר ב-30 בדצמבר ופורסם על ידי רוסיסקאיה גאזטה ב-31 בדצמבר 1991.
ברוסיה המודרנית
בערב השנה החדשה 1993 בוריס ילצין בירך את אזרחי רוסיה בנאום שלו שהוצג ב-30 בדצמבר 1992 בערוץ הטלוויזיה RTR. ב-31 בדצמבר 1992, תחילת השנה החדשה לוותה בצלצולים של פעמוני הקרמלין, שהוקרנו במסגרת "ליל השנה החדשה - 93" בערוץ 1 אוסטנקינו לאחר שסופיה רוטארו בירכה את הצופים. ב-1994 נשיא "MMM" סרגיי מברודי פנה בנאום לשנה החדשה (בעוד נאומו של ילצין שודר ברשת RTR, בערוץ החמישי ובערוץ הראשון אוסטנקינו, בעוד בערוץ השלישי והשישי לא שידרו את נאומי החג הרשמיים עד 1997 וב-1995).
ב-31 בדצמבר 1997, בהקלטת וידאו של נאום ראש השנה של ילצין בראש השנה 1998, בנוסף לנשיא עצמו, נכחה גם משפחתו ברקע. לאחר שסיים ילצין את נאום החג שלו, ניגשו אליו בני משפחתו ולקול נקישות הגביעים בירכו זה את זה לרגל החג המתקרב.
ב-31 בדצמבר 1999 הנסיבות הפוליטיות במדינה הובילו לנאום כפול של הנשיא היוצא בוריס ילצין ושל הנשיא בפועל ולדימיר פוטין: ילצין נאם בצהריים שעון מוסקבה, כאשר התפטר מתפקידו כנשיא, ושני נאומים הוצגו לפני חצות - של ילצין ושל הנשיא בפועל פוטין. בנאומו כינה ילצין את 1999 "השנה האחרונה של המאה והמילניום", אף על פי שזה לא היה המצב, השנה האחרונה של המאה והמילניום הייתה שנת 2000. מיכאיל גורבצ'וב ובוריס ילצין נשאו מאומים לשנה החדשה מלשכתם בקרמלין. ב-31 בדצמבר 1999 פנה ולדימיר פוטין לאזרחים מלשכתו. אך ב-31 בדצמבר 2000 עד 2007 נשא פוטין את נאומו מכיכר איוואנובסקאיה שבמתחם הקרמלין במוסקבה.
בשל שינוי ההמנון הלאומי, שהתרחש בימים האחרונים של שנת 2000, בכמה ערוצי טלוויזיה (במיוחד ברשת REN-TV), הוצג הנאום של ולדימיר פוטין ב-31 בדצמבר של אותה שנה ללא ההמנון רוסיה. ב-31 בדצמבר 2002, במקום נאומו של ולדימיר פוטין, הציג ערוץ הטלוויזיה STS ברכות ממשפחת זבזדונוב מסדרת הטלוויזיה הקומית "33 מטרים רבועים".
מאז 2002, שידור נאום ראש השנה של נשיא הפדרציה הרוסית משודר בכל ערוצי הספורט של NTV-Plus (מאז 2016 - אלה מצויים בבעלות חברת GPM Match!). בשלוש השנים הראשונות לשידור הנאום הועבר רק בערוץ הספורט המרכזי,  בשנים 2005–2006 הצטרף אליו גם ערוץ הכדורגל. שידור מקביל בכל ערוצי הטלוויזיה המיוחדים שאינם יבשתיים, החל להתבצע רק בשנת 2006.
משנת 2005 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה", משודר הנאום עם כתוביות זוחלות, לחירשים. מאז 2006, הקלטת נאום ראש השנה של נשיא הפדרציה הרוסית משודרת בערוצי הטלוויזיה הדיגיטלית של הערוץ הראשון (כמו דום קינו, ורמיה, מוזיקה של הראשון, ואחרים). בשנים הראשונות לשידור בערוץ ורמיה נמסר נאום הנשיא פעמיים: הראשון - ב-23:55 שעון מוסקבה, והשני - ב-23:55 שעון ניו יורק.
ב-31 בדצמבר 2008 עד 2011, הנשיא השלישי של רוסיה, דמיטרי מדבדב, נשא דברים בפני האומה. נאומיו צולמו מגשר הפטריארך המשקיף על הקרמלין. יתר על כן, הנאום ב-31 בדצמבר 2010 הוקלט הרבה לפני תאריך החג. אם מסתכלים היטב, אפשר לראות שאין שלג ברקע ונהר מוסקבה עדיין לא קפוא. בערב השנה החדשה 2011 הופיע דמיטרי מדבדב בסרט עצי אשוח. על פי העלילה, תפקידו היה להוסיף את המילים המבוימות "סנטה קלאוס עוזר למי שעוזר לעצמו" (На Деда Мороза надейся, а сам не плошай!) בנאום השנה החדשה שלו. במציאות, השימוש במילים הללו נעשה באמצעות גרפיקה ממוחשבת ובהקלטת קולו של מדבדב, שנעשה על ידי הבמאי אלכסנדר וויטינסקי בקרמלין.
ב-31 בדצמבר 2014, בשל שיפוץ מגדל ספאסקיה, השתנה שוב רקע הנאום לשנה החדשה: ההקלטה נערכה על רקע ארמון הקרמלין הגדול. כמו כן, החל מאותה שנה, הנאום לא הוצג עוד בערוצי הטלוויזיה של בלארוס, שכן מאז 2014 הזמן בבלארוס ובמוסקבה זהה. מוקדם יותר, השנה החדשה במוסקבה הגיעה כשהשעה הייתה 23:00 במינסק, לכן, במשך 20 שנה, שודרה לראשונה (בשעה 22:55 שעון מינסק) נאומו של נשיא הפדרציה הרוסית, ולאחר מכן, ב-23:50, נאומו של נשיא בלארוס. ב-31 בדצמבר 2015, ולדימיר פוטין פנה שוב לאזרחים ממתחם הקרמלין. החל משנת 2017, נאום השנה החדשה של ולדימיר פוטין הוקלט בפארק זריאדיה.
הנאום של ולדימיר פוטין ב-31 בדצמבר 2020 היה הארוך ביותר אי פעם - נמשך 6 דקות (לא כולל הצלצולים וההמנון) ובו הוזכרה התמודדות המדינה עם מגפת הקורונה ברוסיה. עם זאת, שיא זה נשבר ב-31 בדצמבר 2022: אז הנאום נמשך 9 דקות ונסב סביב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
שידור
הקלטת נאום ראש השנה של נשיא הפדרציה הרוסית משודרת בטלוויזיה וברדיו בשעה 23:55 ובשעון מקומי בכל אחד מאזורי הזמן ברוסיה. בנאומו מסכם נשיא הפדרציה הרוסית את תוצאות השנה היוצאת, קובע סדרי עדיפויות לשנה הבאה ומברך את האזרחים לרגל השנה החדשה. לאחר נאומו נשמעים צלצולי חצות, המכריזים על תחילת השנה החדשה, ומושמע ההמנון הלאומי של רוסיה, שביצועו מלווה בנופים של הקרמלין במוסקבה. צילומי הנאום המשודר בטלוויזיה מתבצעים על ידי הערוץ הראשון (עד 2002, נקרא ORT).
בשל ריבוי אזורי הזמן ברוסיה, הודעת השנה החדשה אינה משודרת בשעה 23:55 בכל האזורים. לדוגמה, בקמצ'טקה, מאז 2010, הנאום הועבר לאחר תחילת השנה החדשה בשעה 0:55, ובערוצים מסוימים בשעה 1:55.
ב-25 בדצמבר 2017 הופיעו חדשות כי כל תושבי רוסיה יוכלו לראשונה לראות את ברכותיו של ראש המדינה בזמן, בשעה 23:55. ב-31 בדצמבר 2017, בערוצי הטלוויזיה המרכזיים ברוסיה (הערוץ הראשון, רוסיה-1 ורשת NTV), הוצג לראשונה נאום השנה החדשה תוך התחשבות באזורי זמן.
בקוסמודרום בייקונור, המוחכר על ידי רוסיה עד 2050, ערוץ הטלוויזיה המקומי משדר שתי הודעות בו-זמנית - מנשיאי רוסיה וקזחסטן ומכיוון שקזחסטן לא עוברת לשעון קיץ, שידור הערוצים הרוסיים עד 2011 בחורף הוסט קדימה בשעה.
דה סוטו קסטום
דה סוטו קסטום (באנגלית : DeSoto Custom) היא מכונית סלון שיוצרה על ידי חטיבת "דה סוטו" בבעלות יצרנית הרכב האמריקאית קרייזלר אשר יוצרה בין השנים 1952–1939 בארצות הברית
חטיבת דה סוטו
חטיבת דה סוטו של חברת קרייזלר עסקה בייצור ובשיווק רכב אמריקאי משנת 1928–1968. חטיבת דה סוטו בנתה יותר מ-2 מיליון כלי רכב מאז שנת 1928.
חטיבת המכוניות דה סוטו קרויה על שם ארננדו דה סוטו - החוקר הספרדי שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.
תסרוקת
תסרוקת היא עיצוב של השיער, לרוב על גבי הקרקפת האנושית.
עיצוב השיער יכול להיחשב כהיבט של טיפוח עצמי, אופנה או קוסמטיקה וגם כמצביעים על השתייכות דתית או סטטוס חברתי.
סוגי תסרוקות
ישנם מספר סוגים של תסרוקות, אשר יכולות להופיע בפני עצמן או באופן משולב המאחד בין תסרוקות מסוגים שונים.
צמה
צַמָּה היא מבנה מורכב או דפוס הנוצר על ידי שילוב שלושה או יותר גדילים של חומר גמיש, כגון, סיבי טקסטיל, חוט, או שיער אדם. בהשוואה לתהליך האריגה בו משתמשים בבד בעל שתי קבוצות נפרדות (שתי וערב), צמה היא בדרך כלל ארוכה וצרה, וכל רכיב בה מקביל בזיגזג וחופף לאחרים. תסרוקת של צמה מורכבת משילוב של קבוצות שיער וניתן לשזור בה חוטים וקישוטים נוספים.
זנב סוס
קוקו היא תסרוקת שבה כל או רוב השיער על הראש נמשך מכיוון הפנים אל הראש, נאסף ומהודק בחלק האחורי של הראש ונותר תלוי בחופשיות מנקודה זו. התסרוקת קרויה גם "זנב סוס", בזכות הדמיון שלה לזנב של סוס ובמקביל לשמה בשפות אחרות. על פי רוב השיער נאסף עם גומייה שמכונה לפעמים "קוקייה", אשר קיבלה את שמה משם התסרוקת. כמו כן, השיער יכול להיאסף גם על ידי סיכה, סרט בד וכלים דומים. בתרבויות שונות, בימי קדם, לעיתים נעשה הדבר בעזרת חוט או מעין קליפסים ממתכת.
פוני
פוני היא תסרוקת בה השיער גזור מלפנים ונח על המצח. לרוב הפוני גזור בצורה ישרה מעל הגבות, אך הוא יכול להיות גם פרוע, בצורת קוצים, מוסט לאחד הצדדים או מכסה את העיניים. מקור הכינוי בעברית הוא מהשפה הגרמנית, שם הכינוי מתאר את רעמת סוסי פוני שגדלה גם מלפנים ומכסה את מצח הסוס.
ראסטות
ראסטות הן כינוי לתסרוקת הנוצרת באמצעות קשרים בשיער המכוסים בחוטים ברוב המקרים. בתרבות המערבית המודרנית נקלעות הראסטות באמצעות מסרגה קטנה. כדי להסירן נוהגים לרוב בעלי הראסטות לגלח את הראש לגמרי או כמעט לגמרי. העדויות הראשונות לראסטות נמצאו בחפירות ארכאולוגית במצרים, אשר חשפו גופות ממצרים העתיקה בעלות סגנון שיער זה ואף פאות נוכריות עם צמות ארוכות.
אפרו
אפרו הוא תסרוקת ייחודית בה השיער מתרחב מהראש בצורה של הילה, ענן או כדור. אפרו דורש שיער מתולתל מאוד. עבור אנשים רבים ממוצא אפריקאי, אפרו הוא צורת השיער הטבעית שלהם. עם זאת, כל אחד מכל רקע אתני מסוגל לגדל אפרו אם שיערו מתולתל מאוד.
הלוואה וחיסכון
הלוואה וחיסכון הוא כינוי שניתן לסוג של תספורת או תסרוקת של גברים מתקרחים, שבה שיער מאזור לא מקריח בראש מסודר כך שיסתיר את הקרחת. השם "הלוואה וחיסכון" ניתן על שום המטאפורה, לפיה האזור השעיר "מלווה" את השיער לקרחת, והוא שימוש הומוריסטי בשם הבנק הלוואה וחיסכון.
קארה
תספורת קארה (באנגלית: bob cut ), המכונה גם בוב או גרסון, היא תספורת קצרה עד בינונית, שבה גוזרים את השיער בקו ישר בדרך כלל סביב הראש, בגובה הלסת בערך, אך לא מתחת לכתפיים, לרוב עם פוני בחזית. גזרת הקארה הסטנדרטית חושפת את החלק האחורי של הצוואר ושומרת על כל השיער שמעל הכתפיים.
היסטוריה
אנשים סידרו את שיערם בדרכים שונות, אשר הושפעו במידה ניכרת מהתרבות שבה הם חיו. תסרוקות הן סמלים של חשיבות ומעמד חברתי, גיל, מצב משפחתי, זהות לאומית או גזעית, אמונות פוליטיות ועמדות לגבי מגדר. בתרבויות רבות שיערן של הנשים מכוסה בציבור, לרוב מסיבות דתיות.
היסטוריה עתיקה
בתרבויות עתיקות שיערן של הנשים עוצב בזהירות ובקפידה בדרכים מיוחדות ומגוונות. נשים צבעו את שיערן, סלסלו אותו ואספו אותו במגוון דרכים.
גורמים המשפיעים על בחירת התסרוקת
שיקולים הקשורים לאסתטיקה של התסרוקת נקבעים על ידי גורמים מרובים כמו התכונות הפיזיות של האדם, התדמית שהוא מעוניין לשדר והאינסטינקטים של מעצב השיער.
גורמים פיזיולוגיים כוללים את סוג השיער ודפוסי הגדילה שלו, צורת הפנים והראש מזוויות שונות והפרופורציות הכלליות של הגוף. לעיתים יעורבו גם שיקולים רפואיים. ההצגה העצמית המשתקפת בתסרוקת הנבחרת יכולה להיות מכוונת לקונפורמיות עם הזרם המרכזי, לציוויים דתיים ועוד.
התסרוקת נוצרת על ידי סידור השיער בצורה מסוימת, באמצעות מסרקים, פן, ג'ל או מוצרים אחרים. איש המקצוע העוסק בעיצוב שיער הוא ספר.
עיצוב השיער יכול לכלול גם תוספת של אביזרים כמו סרטים וסיכות המסיים להחזיק אותו במקומו, לשפר את המראה, או אף להסתיר אותו באופן חלקי או מלא, על ידי כיסויי ראש, למשל מטפחת ראש, כיפה, חג'אב או טורבן.
תהליך עיצוב השיער
התסרוקת נוצרת בתהליך של עיצוב שיער שיכול לכלול גזירה, סלסול, תוספות שיער, צביעת שיער ועוד.
אורך וקיצור השיער
חיתוך השיער מיועד לשמר צורה מסוימת. פעולה זו יכולה לנוע בין גזירת הקצוות, לשינוי האורך ועד לגילוח השיער כליל. בעוד שישנן דרכים בהן אדם יכול לקצר את השיער של עצמו נהוג להפקיד אותה בידי אדם אחר. משום שלאדם יכול להיות מאוד קשה לשמור על סימטריה בשעת הגזרה של השיער בחלק האחורי של ראשו.
גזירת השיער יכולה לשפר את מראהו על ידי הסרה של קצוות פגומים או מפוצלים. עם זאת, היא אינה מזרזת את צמיחת השיער ואינה מסירה פגמים לכל אורך השיער.
מעצבי שיער נוהגים לשטוף את השיער כך שהוא יהיה לח בשעת הגזירה. בהשוואה לשיער יבש, קל יותר לעצב שיער רטוב משום שהמשקל הנוסף ומתח הפנים גורמים לשערות להתיישר ולהיצמד יחדיו באופן שמסייע ליצירת הצורה הרצויה.
וניקאיאח נאידו
ביוגרפיה
נאידו נולד ב-1 ביולי 1949 בכפר Chavatapalem, מחוז נלורה שבמדינת אנדרה פרדש, דרום הודו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המקומי, ולאחר מכן המשיך ללמוד ב- V. R. College, שם הוציא את התואר הראשון שלו בפוליטיקה ומחקרים דיפלומטיים. מאוחר יותר הוא רכש תואר ראשון במשפטים עם התמחות במשפט בינלאומי באוניברסיטת אנדרה שבעיר ויסאקפאטנאם, אנדרה פרדש. לתפקידו הפוליטי הראשון הוא נבחר כנשיא איגוד הסטודנטים של המכללות המזוהות עם אוניברסיטת אנדרה.
תסרוקת
סירוק השיער
מברשות ומסרקים משמשים לארגון השיער והתרת הקשרים. פעולת הסרוק מכוונת אל כל השעירות לאותו הכיוון. היא גם מסירה קשקשים ושערות שנשרו אך נתפסו בין השערות האחרות.
וניקאיאח נאידו
ביוגרפיה
נאידו מעורב בארגון Swarna Bharat Trust, שירות חברתי שנוסד על ידו בנלורה. הארגון מנהל בית ספר לילדים עניים, יתומים ובעלי צרכים מיוחדים, ומעביר תוכניות הכשרה עצמית, במיוחד עבור נשים ונוער.
תסרוקת
ייבוש השיער
מייבשי שיער מזרזים את תהליך הייבוש של השיער על ידי הזרמת אוויר, שמחומם בדרך כלל, על גבי השיער הרטוב ובכך מאיצים את קצב התאדות המים.
וניקאיאח נאידו
ביוגרפיה
נאידו נשוי לאושה מאז 1971 ולהם בן ובת.
תסרוקת
ייבוש השיער
חום רב מידי עלול לגרום נזק לשיער. ניתן להרחיב את זרם האוויר כך שיגיע לשטח גדול יותר בעוצמה נמוכה יותר.
וניקאיאח נאידו
קריירה פוליטית
לאחר ששירת במספר תפקידים ארגוניים במפלגת העם ההודית, ברמה הארצית והלאומית, הוא נבחר לכהן כחבר ברג'יה סבהה (מועצת המדינות), הבית העליון של הפרלמנט ההודי מטעם מדינת קארנטקה ב-1998. לתפקיד זה הוא נבחר פעמיים נוספות ב-2004 ו-2010. בין השנים 1996 - 2000 שימש גם כדובר המפלגה.
לאחר הניצחון של "הברית הדמוקרטית הלאומית", (קואליציה שהורכבה ממספר מפלגות ימין בפרלמנט ההודי בראשות אטאל ביהארי וג'פיי) בבחירות הכלליות שנערכו ב-1999, נאידו הפך לשר לפיתוח עירוני בממשלתו של וג'פיי. בתפקידו זה נודע בגישתו התקיפה ובדחיפתו לביצוע רפורמות בתחום הפיתוח העירוני.
ב-5 ביולי 2016 הוא שימש במקביל כשר ההסברה והתקשורת. שנה לאחר מכן, הוא התפטר משני המשרדים כדי להתחרות בבחירות 2017 לתפקיד סגן הנשיא. הבחירות התקיימו ב-5 באוגוסט ונאידו נבחר לשמש כסגן הנשיא ה-13 של הודו כשקיבל 516 קולות מאת חבר האלקטורים הכוללים את חברי שני בתי הפרלמנט ההודי. נגדו התמודד כמועמד עצמאי גופאלקריסאנה גנדי, מושל מערב בנגל, שקיבל 244 קולות.
באוגוסט 2022 סיים את כהונתו.
יחסי ישראל–רומניה
בין מדינת ישראל ורומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1948. לישראל יש שגרירות רשמית בבוקרשט, ואילו לרומניה שגרירות רשמית בתל אביב, וקונסוליה כללית בחיפה, וכן שתי קונסוליות כבוד – בירושלים ובתל אביב.
יחסים פוליטיים
היחסים בין שתי המדינות החלו לראשונה במהלך שנת 1947, בשעה שרומניה, אשר השתייכה לגוש הקומוניסטי בהנהגת ברית המועצות, תמכה בתוכנית החלוקה ובהקמתה של מדינת ישראל. עם זאת, הקרע בין ישראל לברית המועצות, אשר התרחב בעקבות הפיגוע בצירות הסובייטית בשנת 1953, השליך במידה מסוימת גם על יחסי רומניה וישראל, כאשר רומניה ביקשה להימנע מנקיטת צעדים הנוגדים במפורש את מדיניותה של פטרוניתה העיקרית ומעצמת העל. בתחילת 1959 הקלה ממשלת רומניה על יציאת היהודים, ורבבות מיהודי רומניה עלו לישראל.
חרף התקררות היחסים, לכל אורכה של המלחמה הקרה וגם אחרי מלחמת ששת הימים, רומניה הייתה המדינה הקומוניסטית האירופית היחידה שלא ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם מדינת ישראל, וזאת חרף קשריה ההדוקים עם חלק ממדינות ערב. להפך, בשנת 1969 העלתה רומניה את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל לרמת שגרירויות. השגריר הישראלי הראשון, רפאל בנשלום, החליף אז את הציר אליעזר דורון. רומניה מינתה את ולריו ג'ורג'סקו לשגרירה הראשון בתל אביב. החל משנת 1972 כל ראשי הממשלה ושרי החוץ הישראלים ביקרו ברומניה. הראשונה הייתה גולדה מאיר. במהלך כהונתו של ניקולאה צ'אושסקו כשליט רומניה, בין השנים 1965–1989, התקיימו מגעים שוטפים בין נציגי המשטר הקומוניסטי הרומני לבין נציגים בכירים ישראלים, וזאת בנושאים שונים לרבות תיירות, מסחר, וחקלאות.
בספטמבר 1974 ביקר בישראל שר החוץ של רומניה, גאורגי מקוביסקו. הוא נפגש עם ראש הממשלה, סייר ב"יד ושם", ביקר את שר החוץ יגאל אלון בגנוסר ובדירת השרד שלו בירושלים העתיקה, וסיים את ביקורו באילת. בסוף מאי 1975 ביקר אלון ברומניה, שם שיבח בנאומו את "מדיניות החוץ העצמאית" שלה, נפגש עם היהודים המקומיים בבית הכנסת המרכזי של בוקרשט, נפגש לשיחה ארוכה עם צ'אושסקו ואף צפה עמו במשחק כדורגל.
בשנת 1984, לאור העלייה בהיקף התיירות בין שתי המדינות, שר התיירות הרומני ביקר בישראל. מאוחר יותר, בינואר 1988, הגיע לביקור בישראל גם שר החוץ הרומני, ובעקבותיו באוקטובר אותה שנה הגיע לישראל שר המסחר הרומני. עם זאת, צ'אושסקו עצמו נמנע מביקור מישראל, וזאת בטענה כי ביקור שכזה לא יתאפשר עד ליישוב הסופי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ישראל וערב הסעודית נמנו עם המדינות הבודדות שצ'אושסקו לא ביקר.
בעקבות סופה של המלחמה הקרה, התחממו היחסים שבין שתי המדינות, בד בבד עם עלייה משמעותית בהיקף הסחר ההדדי ותיירות החוץ. הדבר התבטא בביקור הנשיא הרומני יון איליאסקו בישראל בשנת 1991.
הסכם שיתוף פעולה בין חילות האוויר של ישראל ושל רומניה נחתם בספטמבר 2003 בין מפקד החיל, אלוף דני חלוץ, ובין מפקד חיל האוויר הרומני מייג'ור גנרל גאורגה קטרינה (Gheorghe Catrina). ב-18 ביולי 2010 נפתח אימון משותף של חיל האוויר הישראלי עם חיל האוויר הרומני, תרגיל "שמיים כחולים" 2010, במסגרתו השתתפו מסוקי יסעור מטייסת דורסי הלילה. במהלך האימון אירע אסון התרסקות היסעור ברומניה.
בשנת 2010, נשיא מדינת ישראל שמעון פרס קיים ביקור רשמי ברומניה, ונפגש עם מספר מנהיגים ופוליטיקאים רומנים, ביניהם נשיא רומניה טראיאן בססקו, מנהיג הסנאט הרומני ויו"ר הבית התחתון הרומני. במסגרת הביקור התקיימו דיונים לגבי שיתוף פעולה אפשרי בנושאי ביטחון, טכנולוגיה, חינוך, עסקים ותיירות. באותה השנה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו קיים אף הוא ביקור רשמי ברומניה, ובשנת 2011 התקיימה ישיבה משותפת בירושלים בהשתתפות שרים משתי המדינות. בתקופה זו הבהירה ממשלת רומניה, כי היא מגדירה עצמה כאחת מידידותיה הקרובות של מדינת ישראל, ותומכת בעקביות בשדרוג מעמדה של ישראל במגעיה למול האיחוד האירופי. כמו כן הכריזה ממשלת רומניה כי היא מכירה באחריותה לשואת יהודי רומניה, ופועלת בהתמדה להנצחת זיכרון השואה בקרב אזרחיה.
והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל
והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל היא סדרת טלוויזיה תיעודית של הערוץ הראשון, העוסקת בתולדות ארץ ישראל מהתקופות הפרהיסטוריות, תקופות האדם הקדמון ועד התקופה העותמאנית, הסדרה שודרה בערוץ הראשון והופקה על ידי רשות השידור. הסדרה הציגה את החלק השלישי והאחרון במסגרת הסדרות "עמוד האש", שעסקה בתולדות הציונות, ו"תקומה", העוסקת בהיסטוריה של מדינת ישראל.
הסדרה עלתה לשידור בערוץ הראשון ב-6 בנובמבר 2016. היא כוללת 15 פרקים באורך 55–57 דקות. בסדרה משתתפים ארכאולוגים והיסטוריונים בכירים מהאקדמיה ומרשות העתיקות.
ב-3 בנובמבר 2020 פרסם תאגיד כאן שלסדרה הוסף תרגום בעברית ובערבית והיא זמינה עם התרגומים באפליקציה של תאגיד כאן.
יחסי ישראל–רומניה
יחסים פוליטיים
ב-24 במרץ 2019, במהלך ועידת איפא"ק המתקיימת בוושינגטון הודיעה ראש ממשלת רומניה ויוריקה דנצ'ילה על העברת השגרירות לירושלים.
והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל
הפקת הסדרה
הרעיון להפקת הסדרה עלה בשנת 2000, הארכאולוג רוני רייך הציע את הרעיון ליהודה קווה שהיה מנהל התוכניות הדוקומנטריות בערוץ הראשון. נכתב מתווה, אבל הוא לא התממש בגלל בעיות תקציב. בשנת 2012, עם מינויו למנהל התוכניות, העלה יואב גינאי את הרעיון להפקת הסדרה בפני ועדת התוכן של רשות השידור ועם אישורה החל לקדמו ב-2014 מצא איתי לנדסברג נבו את התכתובת בארכיון. לנדסברג ורייך עבדו על מתווה התוכנית שהיה גדול יותר מהמתווה המקורי. ולאחריו הערוץ יצא במכרז ונבחרו מפיקים שונים, כשכל מפיק בחר את המומחים שילוו את ההפקה שלו.
יחסי ישראל–רומניה
יחסים כלכליים
במהלך שני העשורים שעברו מאז נפילתו של המשטר הקומוניסטי ברומניה, יחסי המסחר בין ישראל ורומניה התחזקו באופן משמעותי, ומספר רב של חברות ישראליות החלו לפעול ברומניה, בתחומים שונים. העלייה בהיקפו של המסחר ההדדי הובילה לחתימה על אמנת מס בין שתי המדינות, אשר נכנסה לתוקף בשנת 1999, וכן לחתימה על הסכם לשיתוף פעולה הדדי בשנת 2007. נכון לשנת 2010, למעלה מ-5,800 חברות ישראליות פועלות ברומניה, והיקף הסחר השנתי שבין שתי המדינות נאמד על סך של כ-3 מיליארד דולר.
והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל
הפקת הסדרה
הפקת הסדרה נמשכה כשלוש שנים, והשתתפו בה שישה מפיקים ועשרה במאים. עורך הסדרה הוא איתי לנדסברג נבו והיועץ המדעי היה הארכאולוג פרופ' רוני רייך, מפיקי הפרקים השונים הם: רון כחלילי, שרון שביט, ליזקה אסא, טובי ארבל, שמי שינפלד ונפתלי גליקסברג. במאי פרקי הסדרה השונים הם: רון כחלילי, יפעת קידר, הגר קוט, אבי המי, אורי שין, עומר יפמן, גיל קרני, טובי ארבל, אורי בורדא, ניסים מוסק ואבי אמבר. הסדרה כוללת צילומים מאתרים ארכאולוגיים שונים בארץ ישראל וכן אתרים במדבר סיני, ירדן, מצרים, אפריקה, עיראק, טורקיה, יוון, איטליה, צרפת ואנגליה.
יחסי ישראל–רומניה
יחסים כלכליים
במהלך שנת 2005 התקיים אירוע שיתוף פעולה רומניה-ישראל, וזאת בניהול חברת גלובוס גייט גרופ בע"מ. בכנס, אשר זכה ליחסי ציבור נרחבים ברומניה, הועלו אפשרויות שונות להרחבת שיתוף הפעולה בין חברות עסקיות משתי המדינות. בכנס השתתפו ממלא מקום ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, סגן ראש ממשלת רומניה, גאורגה סקוליץ', ושר התקשורת הרומני, ז'ולט נאג'. הסתיים אירוע שת"פ ישראל-רומניה במעמד השר אולמרט וסגן רוה"מ הרומני.
והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל
הפקת הסדרה
בסיומו של כל פרק, שודר דיון על הנושאים שהוצגו בפרק, בשידור חי ברשת ב'. בדיון לקחו חלק מפיקי הפרק וכן חלק מאנשי המדע שהשתתפו בו. הציבור הוזמן לצלצל ולשאול שאלות בזמן השידור וכן להעלות שאלות בדף הפייסבוק של הסדרה. פרקי הסדרה הועלו גם לאתר יו טיוב.
יחסי ישראל–רומניה
יחסים כלכליים
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בבוקרשט במטרה לסייע לחברות ישראליות לפעול בשוק הרומני.
והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל
הפקת הסדרה
בנוסף נעשה שיתוף פעולה עם רשות העתיקות, ושלושה פרקים הוקרנו בהקרנות בכורה ברחבי הארץ בשיתוף היוצרים. במגדל דוד בירושלים, ב-13 בדצמבר 2016, ובבית גבריאל על גדות הכנרת ב-14 בדצמבר 2016, הפרק "בין עצמאות לחורבן" העוסק מכיבוש רומא ועד נפילת מצדה. באולמות האבירים בעכו הוקרן ב-18 בדצמבר 2016, הפרק "צל, חרב ורוח הקודש" העוסק בתקופה הצלבנית בארץ ישראל.
יחסי ישראל–רומניה
יחסים כלכליים
ביוני 2014 ביקר בישראל ראש ממשלת רומניה, ויקטור פונטה, עם פמליה שכללה 14 שרים. ראשי ממשלת ישראל ורומניה חתמו על "הצהרה משותפת המדגישה את היחסים הטובים בין המדינות ואת שיתוף הפעולה בנושאים אסטרטגיים ואזוריים". בנוסף חתמו השרים על 17 הסכמים כלכליים.
תיאטרון סוברמניק
תיאטרון סוברמניק (ברוסית: Театр Современник) הוא תיאטרון השוכן בבניין בסגנון נאו-קלסיציזם במרכז מוסקבה. התיאטרון נוסד בידי קבוצת שחקנים בראשות אולג יפרמוב ב-1956 והמשיך את המסורת של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. ההרכב הראשון היה מבוסס על הסטודנטים של בית הספר למשחק של התיאטרון האמנותי.
היסטוריה
התיאטרון הוקם בשנת 1956 בתקופת הקלות שלטוניות וביקורת על תקופת פולחן אישיות של יוסיף סטלין. בראש הקבוצה היו אולג יפרמוב, גלינה וולצ'ק, יבגני יבסטיגנייב ואולג טבקוב. ב-15 באפריל 1956 קבוצת שחקנים שרובם למדו אצל אולג יפרמוב בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה הציגה מחזה של ויקטור רוזוב על צעירי מלחמת העולם השנייה. ההצגה זכתה להצלחה גדולה וסוכם על הקמת סטודיו של שחקנים צעירים כסניף של התיאטרון האמנותי. הבמאי היה אולג יפרמוב שמונה לתפקיד זה באופן רשמי בשנת 1958. בשנים הראשונות יפרמוב העלה על הבמה מספר הצגות נוספות וגם שיחק בהם. על במת התיאטרון הועלו בעיקר הצגות של מחזאים סובייטיים שפעלו בשיתוף פעולה עם התיאטרון והבמאי.
עד לשנת 1961 למוסד לא היה בניין משלו והצגות הועלו במרכזים קהילתיים ופעמיים בחודש על במת תיאטרון האם. בשנת 1964 התיאטרון קיבל עצמאות מתיאטרון האם. בשנת 1966 לראשונה על הבמה הועלה הצגה בבימוי של גלינה וולצ'ק. בשנת 1966 לצוות התיאטרון הוענק פרס ברית המועצות על הצגה שהועלתה ובשנת 1969 אולג יפרמוב קיבל פרס ברית המועצות על תרומתו לקידום התיאטרון הסובייטי.
בקיץ 1970 יפרמוב העלה את ההצגה האחרונה שלו השחף לפי אנטון צ'כוב ועזב לטובת בימוי בתיאטרון האמנותי. יחד איתו עזבו מספר שחקני מפתח נוספים.
לאחר עזיבת יפרמוב הייתה סכנה לכך שהתיאטרון יאבד את המוניטין שכבר רכש. אומנם כאשר בשנת 1972 גלינה וולצ'ק מותנה למנהל האמנותי של התיאטרון החלה תקופה חדשה בהיסטוריה של המוסד. בתקופה זו לסגל התיאטרון הגיעו מרינה ניולובה, ולנטין גאפט, קונסטנטין רייקין ושחקנים מוכשרים נוספים. בשנת 1984 הצטרפה לסגל התיאטרון ילנה יאקובלבה והיא שיחקה על הבמה במשך כ-30 שנים.
בשנת 1974 התיאטרון עבר לבניין חדש בו הוא שוכן גם כיום. האולם הראשי כולל 800 מקומות. בשנת 2003 בבניין שנבנה בצמוד הוקם אולם עם במה שנייה ובו 200 מקומות ישיבה.
גם בשנת 2019, גלינה וולצ'ק עומדת בראש התיאטרון.
והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל
פרק 1 - "שחר האדם"
הפרק שודר לראשונה ב-6 בנובמבר 2016. הפרק עוסק בתקופות פרהיסטוריות (התקופה הפלאוליתית, התקופה האפיפלאוליתית והתקופה הנאוליתית) ומציג את האבולוציה של האדם בארץ ישראל. הנושאים המרכזיים הם תחילת יציאת האדם מאפריקה דרך ארץ ישראל, ולאחר מכן הופעת האדם הניאנדרטלי וההומו סאפיינס. מוזכרים שרידי בעלי החיים הקדומים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות, גילוי והשימוש באש, המעבר מתרבות של ציידים-לקטים ניידים להתיישבות קבע בסוף התקופה האפיפלאוליתית (התרבות הנאטופית), ולבסוף המהפכה החקלאית, ביות בעלי חיים, ביות צמחי בר לתועלת האדם.
המידע מוצג באמצעות ממצאים שנמצאו באתרים ארכאולוגים שונים. האתרים המוצגים הם: גשר בנות יעקב, מערת קסם, תל עובדיה, אתרי נחל מערות, ברכת רם שבה נמצא הפסלון ונוס מברכת רם ששימש כנראה למטרות סמליות או דתיות. בנוסף נערכו גם צילומים במוזיאון הלאומי של אתיופיה, בו נמצא השלד של לוסי - שלד מאובן של הומיניד שגילו מוערך ל-3.2 מיליון שנים. צילומים נערכו גם במחסני אוצרות המדינה של רשות העתיקות בבית שמש של ממצאים שנמצאו באתרים ומאוחסנים שם. מוזיאון ישראל ומוזיאון האדם הקדמון, שבו נמצא שלד של אישה עם כלב שנמצא באתר עינן ומתוארך לתרבות הנאטופית, תרבות שהתקיימה כ-15,000 עד 11,700 שנים לפני זמננו.
במאי ומפיק פרק 1 הוא רון כחלילי, עורכת: שרה סלומון, צלם: עודד קירמה, עורכת תוכן ותחקיר: רינה ראש. יועץ תוכן: מאיר שניצר. היועצים המדעיים של הפרק הם: הארכאולוגית פרופ' אמריטוס נעמה גורן-ענבר ופרופ' דני נדל מאוניברסיטת חיפה.
אנשי האקדמיה שהשתתפו בפרק הם: הארכאולוגים פרופ' גונן שרון ממכללת תל-חי, פרופ' נעמה גורן-ענבר מהאוניברסיטה העברית בירושלים, נטליה גובנקו אוצרת התקופות הפרהיסטוריות ברשות העתיקות, ד"ר דני נווה, פרופ' רן ברקאי מאוניברסיטת תל אביב, פרופ' מינה עברון מאוניברסיטת חיפה, ד"ר חמודי חלאילה מרשות העתיקות, פרופ' גיא בר עוז מאוניברסיטת חיפה, פרופ' אבי גופר מאוניברסיטת תל אביב, פרופ' יואל רק ופרופ' ישראל הרשקוביץ מהמחלקה לאנטומיה ואנתרופולוגיה אוניברסיטת תל אביב, מיכה חנונה מארגון "בני אדמה" וממיטו ילמה מהמוזאון הלאומי של אתיופיה.
פרק 2 - "שחר האמונה"
הפרק מציג את מורכבותה של התרבות הכלכוליתית שהתקיימה לערך בין 4500 לפנה"ס ועד 3500 לפנה"ס, היכולת הטכנולוגית הגבוהה שבאה לידי ביטוי במטמון נחל משמר שנמצא במדבר יהודה, היבטים פולחניים שבאו לידי ביטוי במקדש הכלקוליתי בעין גדי, והקבורה בבתי קברות כפי שנמצאו בגלוסקמאות במערת הקבורה הכלקוליתית שנמצאה בפקיעין. תחילת העיור בארץ ישראל בתקופת הברונזה הקדומה (טווח תאריכים 3500–2500 לפנה"ס), ריבוד חברתי, הקמת מקדשים ומזבחות, ושליטה על טריטוריה סביב העיר, שבאו לידי ביטוי בתל ערד ובתל מגידו. לאחר פער של 500 שנים, החלה תקופת הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת, שבהן חזרו הערים לארץ ישראל. במקביל במסופוטמיה קמו תרבויות גדולות כמו שומר, אכד ובבל. הוקמו שם ערי ענק והומצא כתב היתדות אשר שימש בתחילה למסמכים כלכליים, ולאחר מכן גם לאפוסים דתיים, כמו עלילות גילגמש, הכולל בתוכו סיפור המזכיר את סיפור המבול (אתרחסיס שולח את העורב, את היונה ואת הסנונית, לראות האם הים נסוג) . במצרים העתיקה קמה תרבות מפותחת שכללה את הכתב ההירוגליפי וארץ ישראל הייתה ארץ מעבר בין תרבויות אדירות והושפעה מהן. השתלטות החיקסוס, שהיו כנענים, על מצרים העתיקה במאה ה-18 לפנה"ס, הקמת העיר אווריס וגירושם משם.
בתל חצור הייתה עיר כנענית גדולה שכללה מקדשים. החלו ניצני המונותאיזם, האמונה בסין, אל הירח, שהיה האל של העיר אור וכן של חרן - שמות המוזכרים במקרא בהקשר של אברהם. צמיחת ערי מדינה בכנען שבאו ליד ביטוי במכתבי אל-עמארנה (מכתבים שנשלחו על ידי שליטי כנען למלכי מצרים, ומעידים על היותה של כנען כבת חסות של מצרים. התעודות/שברי החרס נמצאו באדמת אל-עמארנה שבמצרים). בתקופה זאת כנען הייתה פרובינציה מצרית. בירושלים נחפרה נקבה כנענית שהובילה את מי מעיין הגיחון לירושלים, הבנייה המסיבית בנקבה מצביעה על יכולת טכנולוגית גבוהה של הכנענים. בכנען התקיים סחר בינלאומי שכלל יצוא יינות, טקסטילים ועוד. המצאת האלפבית פרוטו-כנעני. הפרק מסתיים בדיון על מקור ישראל הקדום, שנת 1200 לפנה"ס.
במאי, תסריטאי ומפיק: רון כחלילי, עורכת: שרה סלומון, צלם: עודד קירמה, עורכת תוכן ותחקיר: רינה ראש, יועץ מדעי: ד"ר יובל גדות, יועץ תוכן: מאיר שניצר. היועצים המדעיים של הפרק הם: ד"ר שרון צוקרמן מהאוניברסיטה העברית ופרופ' איילת גלבוע מאוניברסיטת חיפה.
פרק 3 - "שחר האומה"
הפרק שודר לראשונה ב-20 בנובמבר 2016. הפרק עוסק בתקופת ההתנחלות, המקבילה לספר יהושע וספר שופטים במקרא, המלכת שאול המלך ותחילת מלכות בית דוד עם עלייתו לשלטון של דוד המלך. טווח הזמן הוא 1000-1200 לפנה"ס.
הפרק עוסק בוויכוח בין הארכאולוגים לגבי תהליך ההתנחלות בארץ ישראל, האם היה כיבוש או התנחלות הדרגתית. האם הישראלים הגיעו ממקום אחר, או שעיקר הישראלים הגיעו מתוך הכנענים. ויכוח נוסף נסוב על קיומה וגודלה של ממלכת דוד המלך - האם התקיים כדמות היסטורית ואם כן - האם מלך בממלכה גדולה או בממלכה מקומית קטנה באזור ירושלים. תקופה של משבר עולמי שהביא לקריסת ממלכות כמו החתים וחורבן אוגרית, ולתזוזת אוכלוסיות.
האתרים הארכאולוגים המופיעים בפרק הם: עזבת צרטה בו מצאו שרידים מן המאה ה-10 לפנה"ס ומתקופות קדומות יותר, וזוהו ביישוב שלוש תקופות התיישבות מימי ההתיישבות הישראלית, תל חצור שבתקופה זאת ירדה מגדולתה והייתה בשלה לכיבוש שריפתה וחורבנה, מזבח הר עיבל, בו הוצג הוויכוח בין הארכאולוגים האם היה המזבח שבו זבחו בני ישראל לאחר מעבר הירדן, או אתר אחר. תל צפית שבו נמצא העיר הפלשתית גת, המציג את ההתיישבות הפלשתית בארץ ישראל כחלק מפלישת גויי הים, במקביל להתיישבות הישראלית. מוצגת גם מצבת ישראל, בה הוזכר לראשונה בממצא ארכאלוגי, השם "ישראל". חירבת קייאפה שחופריה זיהו בה אתר ארכאולוגי מתקופת הברזל, ראשית תקופת ממלכת ישראל המאוחדת. עיר דוד כולל הוויכוח היכן באמת שכנה העיר המקורית. בנוסף הוצגו גם טיילת החומות, מכון המקדש, הרובע היהודי בירושלים, מוזיאון ישראל וכן ממצאים במחסני רשות העתיקות בבית שמש.
במאי הפרק הם: יפעת קידר ורון כחלילי, עורכת: שרה סלומון, צלם: עודד קירמה, עורכת תוכן ותחקיר: רינה ראש. מפיק ותסריטאי: רון כחלילי, יועץ מדעי: ד"ר יובל גדות, יועץ תוכן: מאיר שניצר.
אנשי האקדמיה שהשתתפו בפרק הם: הארכאולוגים פרופ' אמנון בן תור, פרופ' ישראל פינקלשטיין, ד"ר יובל גורן, פרופ' אדם זרטל מאוניברסיטת חיפה, פרופ' אסף יסעור- לנדאו, פרופ' אהרון מאיר מאוניברסיטת בר-אילן, פרופ' עמיחי מזר מהאוניברסיטה העברית, פרופ' יוסף גרפינקל, ההיסטוריון פרופ' עודד ליפשיץ מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר עומר סרגי מאוניברסיטת תל אביב. שרה ברנע, הרב ישראל אריאל ממכון המקדש והמדריך יהודה כהן. יועץ למחלקת התעודה: פרופסור עודד ליפשיץ.
פרק 4 - "מעצמה אזורית"
הפרק שודר לראשונה ב-27 בנובמבר 2016. הפרק עוסק בתקופת ממלכת ישראל הצפונית ותקופת הזמן היא בין 1000 לפנה"ס עד 720 לפנה"ס.
בין הציר המקראי לממצאים הארכאולוגיים והכתובים החוץ-מקראיים התרחשו מהמאה ה-10 לפנה"ס ועד 720 לפנה"ס אירועים שעיצבו את ממלכת ישראל כמעצמה אזורית. לפני כשלושת אלפים שנה, במאה ה-10 לפנה"ס, שלטה באזור צפון ארץ ישראל ממלכת ישראל הצפונית, שהשתרעה בשיאה מצפון הגליל לאורך מישור החוף ועבר הירדן המזרחי, גבולה הדרומי נשק לממלכת יהודה ושלוחותיה הגיעו עד מדבר סיני. המקרא מספר שממלכת ישראל קמה לאחר שנקרעה ממלכת המלך דוד לשניים בתקופת נכדו רחבעם, בנו של המלך שלמה. עדויות היסטוריות מתארות את בתי המלוכה העוצמתיים ששלטו בממלכה: שושלת המלך עמרי, המבסס את שלטונו בהפיכה צבאית ומקים בירה חדשה – העיר שומרון - שבה הופיעו הפאר והגדולה של ממלכה עשירה וקוסמופוליטית. בתקופת אחאב, בנו של עמרי, צומחת הממלכה לכדי מעצמה אזורית עשירה, בעלת הצבא הגדול בלבנט, שמנהלת מערכת בריתות וכיבושים עם שכנותיה בצפון: צור, צידון וארם דמשק, במזרח: מואב ועמון ובדרום: ממלכת יהודה. יחסי ממלכת ישראל עם ממלכת יהודה - האחות הדרומית והקטנה - הם יחסי חסות והשפעה פוליטית-מדינית, לעיתים בדיפלומטיה ולעיתים בכוח. כשמופיע האיום המרכזי על אזור הלבנט בדמות האימפריה האשורית, כרת המלך אחאב ברית עם הממלכות השכנות כדי להיאבק בצבא האשורי שפלש לאזור. יורם, בנו של אחאב, המלך האחרון לבית עמרי, מת בקרב מול האשורים והגנרל יהוא, שהיה מצביא בצבאו, תפס את השלטון. בשנת 842 לפני הספירה חיסל יהוא את בית עמרי והקים שושלת מפוארת שהביאה את הממלכה לשיא של צמיחה. האימפריה האשורית המשיכה את התפשטותה והחריבה את כל ערי ישראל, בהן מגידו (ארמגדון), שבה על פי הברית החדשה יגיע העולם לסופו. בשנת 720 לפנה"ס השמידו האשורים את עיר הבירה שומרון, הגלו את האצולה ואת האינטלקטואלים ומחקו את ממלכת ישראל.
האתרים הארכאולוגים המופיעים בפרק הם: שומרון, תל רחוב ותעשיית יצור הדבש בתל, ערוער בממלכת ירדן, העיר שומרון בירת ממלכת ישראל, תל יזרעאל, תל מגידו, בקעת תמנע, תל בית צידה שהייתה בירת ממלכת גשור, תל דור שהייתה עיר פיניקית בעלת נמל עשיר ששרידיו נמצאים למרגלות התל מתחת למים, תל דן וכתובת תל דן שנמצאה בה. בנוסף הוצגו גם ממצאים ממחסני רשות העתיקות בבית שמש, מוזיאון המזגגה בנחשולים, המעבדה לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, מוזיאון ישראל בירושלים ומוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
במאית הפרק היא: הגר קוט, עורכת: שרה סלומון, מפיקה: שרון שביט, צלמים: עודד קירמה ואיתן נדל, תחקיר: גולן שלוי, ייעוץ מדעי והנחיה: ד"ר עומר סרגיי.
אנשי האקדמיה שהשתתפו בפרק הם: הארכאולוגים פרופ' ישראל פינקלשטיין, פרופסור עודד ליפשיץ, ד"ר עומר סרגיי מאוניברסיטת תל אביב, פרופסור אמריטוס יאיר זקוביץ, פרופסור אמריטוס עמיחי מזר, פרופ' איילת גלבוע, פרופ' אסף יסעור-לנדאו, ד"ר ארז בן יוסף, פרופ' רמי ערב, ד"ר זאב משל.
פרק 5 - "ממלכות לגלות"
הפרק שודר לראשונה ב-4 בדצמבר 2016. הפרק עוסק בממלכת יהודה ותקופת הזמן היא בין 1000 לפנה"ס עד 586 לפנה"ס חורבן ירושלים.
בין הסיפור המקראי של ממלכת יהודה כפי שבאים לידי ביטוי במקרא לבין הממצאים הארכאולוגיים כפי שבאים לידי ביטוי בחפירות הארכאולוגיות השונות, ובממצאים הקשורים לממלכת ישראל. על פי המקרא שנכתב מזווית יהודאית, ממלכת ישראל התפלגה מממלכת יהודה ונראית כמשנית לה. ומוצגת במקרא כממלכה גדולה ששטחה היה מדן ועד אילת. לדעת הארכאולוג פרופ׳ ישראל פינקלשטיין הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על מצב אחר, והצגת הדברים נעשים על פי שיטתו: ממלכת ישראל כממעצמה אזורית חזקה ואילו ממלכת יהודה, היא ממלכה קטנה שבתחילתה שלטה רק על ירושלים ושטחים הקרובים אליה. הממלכה נוסדה במאה ה-10 לפנה"ס. הגרעין הקדום של העיר נמצא בעיר דוד והיא נוסדה על ידי דוד המלך כשעל הר הבית ניצבו המקדש וארמון מלכי בית דוד. השרידים בעיר דוד לא מצביעים על מלך מסוים, אבל נמצאה בעיר דוד בנייה מונומנטלית "מבנה האבן המדורג" המצביע על ראשיתה של המלוכה. אבל עדיין בעיר קטנה. ממערב לממלכת יהודה השטח היה בשליטתה של העיר גת הפלשתית שהייתה העיר הגדולה בארץ ישראל במאה ה-10 לפנה"ס בגודל של 500 דונם. העיר נהרסה לאחר שחזאל מלך ארם דמשק שמלך בסוף המאה ה-9 לפנה"ס, הגיע לאזור לאחר מותו של אחאב מלך ישראל, והרס אותה.
הריסת העיר גת אפשרה לממלכת יהודה להתפשט דרומה ומערבה לאזור שבו שלטה קודם גת. ממלכת יהודה הקימה את העיר לכיש שהייתה העיר הגדולה והחשובה בערי ממלכת יהודה לאחר העיר ירושלים. ממלכת יהודה הקימה סדרה של מצודות כמו בתל ערד שהגנו על צידה המזרחי כנגד ממלכת אדום וקבוצות נוודים. במחצית השנייה של המאה ה-8 לפנה"ס התחזקה ממלכת אשור שכבשה את ארם דמשק והרסה את ממלכת ישראל. מלך יהודה אחז העדיף להשתעבד לממלכת אשור ולא להילחם בה. הצורך להעלות מס לאשור הכריח אותה לפתח את הכלכלה שלה כדי שיהיו לה מקורות לתשלום מס. בירושלים חל גידול רב באוכלוסייה, שמקורו כנראה בתושבי ממלכת ישראל ושטח העיר גדל מאוד. הגידול בשטח הביא גם לבניית החומה הרחבה שהקיפה את העיר ונבנתה על ידי המלך חזקיהו שמלך ברבע האחרון של המאה ה-8 לפנה"ס, במסורת יהודאית. שיא ההתפשטות של ממלכת יהודה הביא אותה גם לספר המדבר לתל באר שבע.
בירושלים במסגרת ביצור העיר נחצבה על ידי חזקיהו נקבת השילוח. על פי המקרא חזקיהו ביצע בממלכה רפורמה דתית שמטרתה הייתה לרכז את הפולחן בירושלים ולחזק את מעמדה. חלק מהחוקרים טוענים שלא הייתה רפורמה דתית בירושלים. בערד נמצא מזבח ללא כל פסל או צלמיות, וההנחה היא שמי ששרת בערד היו כהנים שנשלחו מירושלים והעדר פסל הוא הוכחה שכבר בשלב זה דת ישראל התייחדה בהיעדר הגוף. גם בתל באר שבע נמצא מזבח שנמצא מפורק. חלק מהיסטוריונים טוענים שמזבח מפורק זה מעיד על הרפורמה שביצע חזקיהו. חזקיהו כרת ברית עם מצרים כדי למרוד באשור. סנחריב במסע המלחמה שלו בשנת 701 לפנה"ס. המיט חורבן קשה על ערי הממלכה היהודאיות בראשן לכיש ועזקה. המצור על לכיש מתואר בתבליט לכיש המראה על החשיבות הגדולה שייחסו האשורים לכיבוש העיר. את ירושלים לא כבש סנחריב, על פי המקרא מפני שמלאך האלוהים הכה את מחנהו של רבשקה. אירוע זה נותן לירושלים עליה גדולה, ומעמיד אותה בעמדה ייחודית ויוצר את המיתוס של קדושת ירושלים. במציאות ההיסטורית המרד של חזקיהו נכשל והוא מעלה מס כבד לסנחריב והממלכה נותרה משועבדת לאשור. לאחר חזקיהו עלה לשלטון בנו המלך מנשה בתקופתו השתקמה הממלכה מהחורבן, תחת פיקוח האשורים שבנו ארמון מפואר ברמת רחל. במקרא התדמית שלו היא שלילית כמלך חוטא. הממצאים הארכאולוגיים מראים תמונה אחרת של פיתוח הממלכה ושיקומה והשתלבותה במרחב. במנזר סנט אטיין נמצאה מערכת קבורה מפוארת ששימשה את עשירי ירושלים מהתקופה הזאת. במערות שבכתף הינום, נמצאו לוחיות ברכת כהנים שיש בהן הצהרה על אמונה באלוהים. על פי המקרא המלך יאשיהו ציווה לעשות שיפוץ במקדש ומצא בו את ספר דברים שבעקבותיו ציווה לעשות רפורמה פולחנית כולל הרס המקדשים האחרים. על פי הממצאים הארכאולוגיים, מלכי אשור כרתו בריתות עם המלכים שהיו כפופים להם, יש דמיון בין נוסח הבריתות שכרתו מלכי אשור לנוסח בספר דברים, ועל פי הארכאולוגים, הם היוו השראה לנוסחים בספר דברים בכינון הברית בין אלוהים לעם ישראל.
בסוף המאה ה-7 לפנה"ס מתלכדות ממלכות רבות במאבק כנגד שלטון האשורים. במסופוטמיה עלה כוחה של בבל הבבלים כבשו את האימפריה האשורית והיא נעלמה. התנהל מאבק בין הבבלים ממזרח לנהר הפרת ומצרים העתיקה ממערב לפרת. בשנת 609 לפנה"ס התנהל קרב מגידו, המלך נכו השני עבר דרך ארץ ישראל ויאשיהו נלחם נגדו ונהרג בקרב. המלך הצדיק האחרון מת, ומתחיל המיתוס בברית החדשה של ארמגדון ממקום זה במגידו יצמח המלך הצדיק הבא. ב-609 לפנה"ס עלה לשלטון בבבל נבוכדנצר השני לשלטון. הוא נלחם במצרים, ניצח אותם וביסס את השלטון הבבלי עד עזה. סביב 590 לפנה"ס מצרים מתחזקת, והממלכות הקטנות חיפשו דרך להיפטר מהשלטון הבבלי, גם המלך צדקיהו כינס בארמונו את נציגי מלכי האזור כדי לתכנן מרד כנגד הבבלים. זה הביא את הבבלים לצאת לקרב כנגד הממלכות. בשנת 588 לפנה"ס עם פרוץ מרד צדקיהו, הבבלים יצאו כנגדו במטרה להחריבה, להגלות את עלית העם, להגלות את בית דוד ולמנות פקיד מטעמם שישלוט בממלכה. הממצאים הארכאולוגיים כמו חרסי לכיש שנמצאו בתל לכיש מעידים על החורבן שהתרחש באזור. הבבלים שמו מצור על ירושלים וכבשו אותה בשנת 586 לפנה"ס, העלו באש את בתי העלית, שרפו את המקדש ואת ארמון בית דוד.
במאית ותסריטאית: הגר קוט, מפיקות: שרון שביט והגר קוט. צלם: עודד קירמה, עורכת: שרה סלומון, תחקירן: גולן שלוי. מנחה ויועץ מדעי: ד"ר עומר סרגיי.
אנשי אקדמיה ומומחים: פרופ' עודד ליפשיץ, פרופ' ישראל פינקלשטיין, פרופ' רוני רייך, פרופ' יאיר זקוביץ, ד"ר יובל גדות מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר מיכה גודמן ממכון שלום הרטמן, ד"ר גבי ברקאי, ד"ר יפעת טהרני מהמכון לארכאולוגיה ומקרא ע"ש נלסון גליק, ד"ר דורון בן עמי ודר' סער גנור מרשות העתיקות.
פרק 6 - "השיבה"
הפרק שודר לראשונה ב-11 בדצמבר 2016. הפרק מוגדר לטווח הזמן מ-586 לפנה"ס, בעקבות חורבן בית ראשון ועד 332 לפנה"ס. בפועל, הפרק עוסק בתקופה שמראשית שיבת ציון, בעקבות הכרזת כורש, החל בשנת 538 לפנה"ס ועד וכולל, עליית נחמיה ופעילותו בארץ ישראל, תקופת הרבע האחרון של המאה ה-5 לפנה"ס.
בערך מוזכרים עליית ששבצר, עליית זרובבל בן שאלתיאל ועליות עזרא ונחמיה. הפרק בהנחייתה של מרב בטיטו, חוקר את התהליכים שהתקיימו בארץ ישראל לאחר העלייה, יחסי הגומלין בין תושבי ארץ ישראל הוותיקים שלא גלו ובין השומרונים ובין העולים מבבל. בניגוד לדעה שרווחה בקרב עולי בבל, הארץ לא הייתה ריקה. מטרת עליית ששבצר הייתה לבנות מקדש בירושלים, אבל הבנייה מתחילה רק לאחר עליית זרובבל. עזרא מגיע לארץ ישראל בערך בשנת 457 לפנה"ס. הוא אינו מרוצה מההתנהלות בבית המקדש ומהתנהלות העם. הוא מבקש להנהיג מדינת הלכה על פי הדרך בה הוא מבין אותה. הוא דורש מהיהודים לגרש את נשיהם הנוכריות. נחמיה, העולה אחריו, לאחר שמונה כפחה על פחוות יהודה על ידי מלך פרס, דואג לתעסוקה לאנשים על ידי בניית חומה סביב ירושלים. הוא ממוטט את העשירים, ודואג לעניים. רוב הידוע לנו על תקופה זו מבוסס בעיקרו על המידע המופיע במקרא. המידע באתרים הארכאולוגים המעיד על התקופה הזאת הוא מועט ביותר. הפרק צולם במקומות הבאים: הגן הארכאולוגי, ברמת רחל, ירושלים, חירבת א-ראסם, רגמים בדרום מערב ירושלים תל דור, אתר בתחומי היישוב עלי, הר גריזים מוזיאון ארצות המקרא ומוזיאון ישראל.
במאי: אבי המי, מפיקה ועורכת תוכן: ליזקה אסא, תסריטאית: יעל פז, מנחה: מרב בטיטו, עורך: שלמה חזן, צלמים: יונתן ויצמן, עמוס רפאלי, אור ויינר, עידן עטר. ציורים: פריאל חכים, מיקי רוט. תחקיר: אלעד וקסלר, גדי גולן, קולן חייקין, לוטוס צורף. עיצוב הפסקול: אופיר לוקיי אליאסף, יועץ מדעי: פרופ' אוריאל רפפורט.
אנשי אקדמיה ואחרים המשתתפים בפרק הם: פרופ' עודד ליפשיץ, פרופ' דב גרא, פרופ' אברהם פאוסט, ד"ר יובל גדות, חנניה היזמי, פרופ' דלית רום שילוני, פרופ' יאיר הופמן, ד"ר חגי משגב, ד"ר יפתח שלו, פרופ' זאב ספראי, יפת כהן (שומרוני) ויוכי ברנדס.
פרק 7 - "הממלכה האחרונה"
הפרק שודר לראשונה ב-18 בדצמבר 2016. הפרק עוסק בתקופה שבין 332 לפנה"ס כיבוש ארץ ישראל בידי אלכסנדר מוקדון ועד 37 לפנה"ס - מותו של מתתיהו אנטיגונוס השני וסיום שושלת מלכי החשמונאים.
כיבוש ארץ ישראל על ידי אלכסנדר מוקדון ותפיסתו הפילוסופית של אלכסנדר שיש להנחיל את התרבות ההלניסטית לעמים שנכבשו בדרכי שלום, מתחילים את ההיסטוריה של ההלניזם ביהודה. עם מותו הפתאומי של אלכסנדר מתחילות מלחמות הדיאדוכים שמשפיעות באופן ישיר על ההיסטוריה בארץ ישראל. הפרק מדלג על מעל ל-140 שנים שבה יהודה נשלטת על ידי בית סלאוקוס וההלניזם תופס את מקומו התרבותי בה, ומגיע לתקופת שלטונו של אנטיוכוס הרביעי שהחלה ב-175 לפנה"ס. המתח הגדול שבין תומכי ההלניזם (המשולב בדת היהודית), המרוכזים בעיקר בערים ובין אנשי הפריפריה המתנגדים לתרבות ההלניסטית, שבא לידי ביטוי בבניית מצודת החקרא בירושלים על ידי אנטיוכוס ובפרוץ מרד החשמונאים (שניהם בשנת 167 לפנה"ס), נגרמו בשל צירוף נסיבתי של מאבקים על הכהונה בירושלים ושל כפיית הרפובליקה הרומית על אנטיוכוס לסגת ממסע לכיבוש מצרים. המאבקים על משרת הכוהן הגדול שלוו בשחיתות שלטונית הביאו לאיבוד אמון מצד חלק נרחב מהיהודים במוסדות הדתיים והשלטוניים, ובמקביל אנטיוכוס שיצא למסע עונשין במזרח, חפץ לבסס את שלטונו שהתערער בעקבות חולשתו מול כוחה העולה של רומא, ובנוסף הפילוג בקרב היהודים הביא אותו לצדד במתיוונים, דבר שהעמיק את הפילוג והחמיר את הגזירות.
בהמשך הפרק נסקרת הטקטיקה של יהודה המכבי כמפקד הצבאי של החשמונאים ותפיסתו האסטרטגית של התקרבות לרומא ונסקרים חלק מקרבות החשמונאים, דוגמת קרב אמאוס. בעקבות הצלחת המרד עלתה האדיקות הדתית בעם ומתפתחים דיני הטהרה ביהדות ומוקמים לראשונה מקוואות. מתואר מותו של יהודה המכבי בקרב אלעשה ואת עלייתם של אחי יהודה: יונתן ולאחריו שמעון כמנהיגי החשמונאים. שמעון כובש את מצודת החקרא, מחדש את הברית עם רומא ומתחיל שושלת של שליטים חשמונאיים. לאחר הירצחו של שמעון, עולה לשלטון בנו יוחנן הורקנוס הראשון ומרחיב את גבולות ממלכת החשמונאים. הוא כובש את מרשה ומאלץ את האדומים שחיו בה להתגייר. לעומת זאת, בתל דור, שנכבשה על ידי אלכסנדר ינאי (שמלך אחרי אחיו, יהודה אריסטובולוס - שניהם בניו של הורקנוס), נמצאו שרידים המוכיחים המשך פולחן שמבוסס על התרבות היוונית. בתקופתם של הורקנוס ואלכסנדר ינאי, שהרחיב את גבולות ממלכת החשמונאים בצורה ניכרת, היה שלטון מסודר יחסית ושגשוג כלכלי.
באותה עת החלו להתפתח שלושה זרמים מרכזיים בדת היהודית: הצדוקים שהתבססו על האליטה הכוהנית. הפרושים שהעדיפו את התורה שבעל פה, סחפו חלק גדול מהעם אחריהם וזכו כך להשפעה רבה והאיסיים שהקצינו את ההתרחקות ממרכזיות המקדש והכהונה בדת. הצדוקים נהנו מתמיכתו של אלכסנדר ינאי, אך עם מותו, העבירה אשתו שירשה אותו, שלומציון המלכה, את תמיכתה אל הפרושים. המחלוקות בין הזרמים הללו היו קשות והגיעו עד כדי מלחמת אחים אותה דיכא אלכסנדר ינאי בתקיפות חסרת רחמים. לאחר מות שלומציון החלה מלחמת ירושה בין שני בניה וניצח בה אריסטובולוס השני, אך שלטונו היה קצר ימים לאחר שפומפיוס עלה בראש כוח של הצבא הרומי כבש את ירושלים ואת בית המקדש בשנת 63 לפנה"ס ובכך בא הקץ לשלטון העצמאי של ממלכת החשמונאים.
במאי ותסריטאי: אורי שין שידורסקי, מפיקה ועורכת תוכן: ליזקה אסא, מנחה: מרב בטיטו, עורך: שלמה חזן, צלמים: יונתן ויצמן, עמוס רפאלי, אור ויינר, עידן עטר. ציורים: פריאל חכים, מיקי רוט. תחקיר: אלעד וקסלר, גדי גולן, קולן חייקין, לוטוס צורף. עיצוב הפסקול: אופיר לוקיי אליאסף, יועץ מדעי: פרופ' אוריאל רפפורט.
אנשי אקדמיה ואחרים המשתתפים בפרק הם: ד"ר גיא שטיבל, פרופ' רוני רייך, פרופ' דניאל שוורץ, חנניה היזמי, פרופ' אורן טל, ד"ר יועז הנדל, ד"ר חגי ספר, פרופ' בועז זיסו, ד"ר יפתח שלו, ד"ר דורון בן עמי, פרופ' אוריאל רפפורט, ד"ר אדולפו רויטמן, פנינה שור, דוד מבורך, רפי דילהרוזה.
האתרים הארכאולוגים המופיעים בפרק הם: הר כמון וחירבת ארס, חניון גבעתי, חורבת עקד, תל מרשה, תל דור, שער האשפות, ארמון הנציב, מערת אבה.
פרק 8 - "בין עצמאות לחורבן"
הפרק עוסק בתקופה של 136 שנים, שבין קץ עצמאות ממלכת החשמונאים (63 לפנה"ס) ובין פסק הזמן שבין חורבן בית שני ובין כיבוש מצדה על ידי הרומאים (73 לספירה). הפרק שודר לראשונה ב-25 בדצמבר 2016. במקביל לסופו של בית חשמונאי, מכריעה האימפריה הרומית את הממלכות ההלניסטיות ואת הפרתים ומתחיל בארץ ישראל שלטון רומי של כ-400 שנה. מעל לעשרים שנה אחרי שפומפיוס כבש את ירושלים ונכנס לקודש הקודשים (63 לפנה"ס), הכניע הורדוס את מתתיהו אנטיגונוס השני ועלה לשלטון בירושלים בחסות הרומאים (37 לפנה"ס). כבנאי הגדול בארץ ישראל של העת העתיקה, הקים הורדוס בהרודיון קרייה שלטונית ומכלול ארמונות ובנה ארמון גדול בירושלים. הוא הקים את קיסריה כולל בניית נמל גדול ב-31 לפנה"ס והעיר הפכה בשנים מאוחרות יותר לעיר הראשית למשך מאות שנים. הורדוס הפך אותה לעיר קוסמופוליטית שחיקתה בכול את התרבות הרומית. 40 שנות שלטונו של הורדוס אופיינו בשלום ושגשוג. נטען כי הבנייה הנרחבת נועדה להשיג לגיטימיות שלטונית כלפי נתיניו שראו בו חצי יהודי ועבד אדומי, וזאת, לעומת הלגיטימיות של בית חשמונאי ששליטיו היו גם כוהנים גדולים, וככאלו, שאבו את מקור סמכותם מהדת. מפעלו הבולט ביותר היה חידוש בית המקדש (20 לפנה"ס). נסקרו בפרק טכניקות הבנייה, כולל גלגל מטגנס לשינוע אבנים כבדות. עולי הרגל שהגיעו לאזור המקדש המחודש והמס ששילמו, הפכו את אזור המקדש גם למרכז של עושר ומסחר. ב-4 לפנה"ס מת הורדוס ונקבר בהרודיון במסע הלוויה מפואר שיצא מארמונו ביריחו.
ישו נולד בכפר היהודי בית לחם. נדחה מבית הכנסת של קהילתו בשל אופי דרשותיו על נבואות ישעיהו. הוא עבר לירושלים והחל לדרוש בזכות צדק לפרט. הוא הגיע מפולחן דתי של תפילות אל בית המקדש בירושלים ואל פולחן של קרבנות ונתקל בסיאוב ובשחיתות של הממסד הדתי הנהנתן בירושלים. הוא החל בפעילות של מחאה כנגד ממסד זה כשהביקורת שלו היא ביקורת פנים יהודית ואינה מכוונת כלפי הגויים. הוא נתפס על ידי הממסד הכוהני כאיום אנרכיסטי המעורר סקנדלים. הממסד הכוהני והסנהדרין העבירו אותו לנציב הרומי פונטיוס פילאטוס באשמת רצונו להיות מלך – כלומר מורד ועל כן הוא נידון לצליבה – עונשם של מורדים.