cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המגדלור באלכסנדריה
המראות בפסגה
המראות הגדולות שנמצאו בפסגת המגדלור מתוארות בעיקר על ידי מגלי ארצות ערביים. לא ידוע אם המראות היו קיימות במגדלור בזמן הקמתו הראשונית. על פי מקורות שונים, למראות בפסגה היו 2 מטרות עיקריות, מלבד האור שהפיקו: הראשונה הייתה שימושן בתור מין טלסקופ המאפשר תצפית על ספינות רחוקות, והשנייה - העלאת ספינות הנמצאות באופק באש. על פי מורטדי:"'בתוך העיר, הם בנו צריח עצום על עמודי נחושת מוזהבים, ועליו ניצבה מראה המורכבת מחומרים מגוונים, אורכה ורוחבה 5 טפחים, בעוד שגובה הצריח 100 אמות. הצריח שימש כזכוכית-בוערת נגד האויב. אלמלא הזכוכית שבפסגה, לא היה נבנה המגדלור כלל'."על פי מקור אחר,"'אחד מפלאי העולם הוא המראה העצומה שניצבה בגדלור באלכסנדריה, שאפשרה לראות מה עובר בקונסטנטינופול'."על פי דבריו של אל-מסעודי, המראות בפסגה אפשרו לצפות בספינות הנעות בקרבת רומא. א-סויוטי מספר:"'רוחב המראה היה 7 אמות, והיא הראתה את כל הספינות הבאות מאירופה. המראה הייתה משומשת בתור זכוכית בוערת. הם סובבו את המראה לכיוון השמש, וקרני השמש פגעו בספינות האויב ושרפו אותן. המראה אפשרה תצפית על ספינות במרחק גדול יותר מטווח הראיה הטבעי - אדם היושב תחת המראה היה יכול לראות עד קונסטנטינופול.'"הפרטים המדויקים בנוגע למראה נתונים לוויכוח. קיימים תיאורים רבים ומפורטים סביב המראות שבפסגה, אך עם זאת, סביר להניח כי רובן נכתבו בלשון ספרותית תוך כדי שימוש בהגזמה. טכנולוגיית הטלסקופ לא פותחה עד המאה ה-17 באירופה, הודות לחוקרים כמו גלילאו, אך ייתכן כי אב-טיפוס קדמון של הטלסקופ היה קיים בתקופת המגדלור. לא ידוע אם המראות אכן היו חזקות מספיק להעלאת ספינות רחוקות באש. עם זאת, ידוע שארכימדס פיתח במאה ה-3 לפנה"ס מכשיר הבנוי ממראות רבות, איתו הצליח להעלאות ספינות במרחק של עד 200 מטרים באש.
מילטיאדס קארידיס
מילטיאדס קארידיס (בגרמנית: Miltiades Caridis; ) היה מנצח גרמני-יווני.
ביוגרפיה
קארידיס, יליד דנציג, נולד לאם גרמניה ולאב יווני. הוא גדל בדרזדן, אך משפחתו עברה ליוון בשנת 1938. קארידיס היה התלמיד היחיד בכיתתו ששרד את מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, למד אצל הנס סווארובסקי בווינה. הקריירה שלו כללה ניצוח בבתי אופרה בקלן, גראץ ווינה. כמו כן ניצח על הפילהרמונית של הונגריה, הפילהרמונית של אוסלו ועל תזמורת טונקינסטלר. בשנת 1981 הוענקה לו מדליית בלה בארטוק על תרומתו בהפצת יצירתו של המלחין וקירובה לקהל הרחב.
קארידיס הלך לעולמו ב-1923 באתונה, יוון מאירוע מוחי, שפקד אותו בשעת חזרה עם התזמורת הלאומית של יוון.
יעקב הלוי פילבר
הרב יעקב הלוי פילבר (נולד בכ"ז באדר תרצ"ו, 21 במרץ 1936) הוא רב ציוני דתי, מזקני תלמידי הרצי"ה קוק, ור"מ בישיבת מרכז הרב. ממייסדי הישיבה לצעירים שעל-יד מרכז הרב, ובעבר כיהן בראשה. ממייסדי "מרחביה - האגודה לקידום החינוך התורני", שהקימה בהנהלתו את מוסדות "נועם".
ראשון פרשני הראי"ה קוק והיחיד שהוסמך לכך מפורשות בידי הרצי"ה. מחברם ועורכם של עשרות ספרים תורניים ולשעבר רבו של קיבוץ חפץ חיים. יקיר ירושלים לשנת תשס"ח.
ביוגרפיה
נולד וגדל בתל אביב, בן לשלמה, מאנשי הציונות הדתית בעיר. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ונמנה עם בכירי תלמידיו של הרב משה צבי נריה. היה בין מנהיגי שבט איתנים של בני עקיבא, שהשפיעו על התנועה בין היתר בהקמת "גרעין גחל"ת" וישיבת כרם ביבנה. בשנת תשי"ד למד בכרם ביבנה, וכשנה שלאחר מכן היה הראשון משבט איתנים שעבר ללמוד בישיבת מרכז הרב. בעקבותיו באו חבריו לבני עקיבא וחידשו בכך את הישיבה.
היה מקורב לרב צבי יהודה קוק, אשר שיתף אותו בעריכת כתבי אביו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בהקדמה לספר "עזרת כהן" בירך אותו על חלקו, וכך כתב: "ועל הברכה המיוחדת יעמוד בזה חביבי מאוד אוצר התורה ויראה טהורה ודעת קודש הרב ר' יעקב פילבר שליט"א על סיועו הגדול ממש בסדור המפתחות לעזרת כהן". בהמשך ביקש ממנו הרצי"ה שיכתוב ביאור ומבוא שיטתי לספרו של הראי"ה "אורות התשובה", בכך היה ליחיד שהרצי"ה מינה לפרש את כתבי אביו.
היה מקורב גם לרב דוד כהן ("הרב הנזיר"), וכן למד מחוץ לישיבה אצל הרבנים שלמה זלמן אוירבך ויחזקאל אברמסקי, ואצל הפרופסור נחמה ליבוביץ.
רפי אוסמו
רפאל (רפי) אוסמו (נולד ב-25 במרץ 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק במשך רוב הקריירה במכבי חיפה. כדי להבדילו מבן דודו ששיחק לצדו במכבי חיפה הנושא שם זהה, זכה לכינוי "הגדול" שהוצמד לשמו לעומת בן דודו המכונה "רפי אוסמו הקטן". בין השנים 2020-2016 שימש אוסמו מנהל קבוצת מכבי חיפה.
יעקב הלוי פילבר
ביוגרפיה
בשנת ה'תשכ"ד ייסד בהדרכת הרב קוק, הרב שלום נתן רענן והרב אברהם שפירא את ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבה תיכונית ברוח ישיבת מרכז הרב. בשנת ה'תשכ"ה (1964) נמנה עם צוות המייסדים של מכללת ירושלים לבנות בבית וגן, ושימש שם כמרצה למחשבת ישראל במשך כ-40 שנה. בשנת תשכ"ט (1969) פרסם את המאמר "מחינוך דתי לחינוך תורני", שהעלה על סדר היום של הציבור הדתי לאומי את נושא החינוך התורני בחינוך היסודי. מאמר זה נכתב כהכנה להקמת בית הספר התורני "נעם", אותו ייסד בשנת תש"ל (1970).
רפי אוסמו
קריירה
נולד לארמנד אוסמו, יליד מצרים, ולרחל, ילידת סוריה. החל את דרכו בענף הכדורגל במחזור הראשון של בית הספר לכדורגל של מכבי חיפה, אך שיחק במקביל כדורסל בקבוצת הפועל גבעת נשר ורק לקראת סוף לימודי התיכון בחר להתמקד בכדורגל. את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה ערך בעונת כשזו שיחקה בליגה הארצית, אז הליגה השנייה, תחת הדרכתו של המאמן מרדכי שפיגלר. בראשית הקריירה שיחק בתפקיד הקשר האחורי אולם בהמשך הוסב לתפקיד הבלם.
יעקב הלוי פילבר
ביוגרפיה
בשנת תש"מ מונה לרב הקיבוץ חפץ חיים, ובשנת תשמ"ה (1985) חזר לירושלים, והקים את המכון לחקר משנת הראי"ה קוק. במסגרת המכון ערך את "אגרות הראיה" חלק ד' ואת הספר "עין אי"ה" (חיבורו של הראי"ה קוק על אגדות חז"ל בש"ס) והוציא לאור שמונה ספרים משלו. בשנים 1985–1986 העביר שיעור שבועי בטלפון ליהודי רוסיה במוסקבה, בתקופת מסך הברזל. על כך קיבל "אות הוקרה" מארגון מחניים, אשר קם במחתרת בברית המועצות, "על תרומתו לעידוד העלייה והקליטה".
רפי אוסמו
קריירה
אוסמו היה שותף לאליפות הראשונה של מכבי חיפה בעונת תחת הדרכתו של המאמן שלמה שרף ושיחק במשחק ההכתרה נגד מכבי רמת עמידר. אוסמו זכה במדי הקבוצה באליפות גם בעונה הבאה,, וכמעט שזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, זכייה שנמנעה בשל הפסדה של חיפה להפועל תל אביב במחזור האחרון לעונת. כמו כן, אוסמו שיחק בשנים אלו בשורות מכבי חיפה במסגרת גביע האינטרטוטו.
יעקב הלוי פילבר
ביוגרפיה
הרב פילבר מעביר שיעור שבועי בכתבי הרב קוק לתלמידי ישיבת מרכז הרב, בעבר לימד גם במכללת ירושלים לבנות בבית וגן. במשך כעשר שנים כתב מדי שבוע טור על פרשת השבוע וסוגיות אקטואליות בגיליון "באהבה ובאמונה". כותב טור שבועי בעלון השבת שבתון. בנוסף מפרסם בקביעות דברי תורה באתרי החדשות ערוץ 7, אתר כיפה ואתר סרוגים.
בשנת תשס"ח הוכתר על ידי מועצת עיריית ירושלים בתואר "יקיר ירושלים". בנימוקי העיטור נכתב: "על פעילותו החינוכית בירושלים ומחוצה לה, על עיצוב דמותו של החינוך התורני, על הפצת התורה ליהודי התפוצות ועל פרסומיו הרבים - מוענק לו עיטור הכבוד יקיר ירושלים".
רפי אוסמו
קריירה
לאחר סכסוך שהתגלע בין אוסמו לבין שרף במשחק גמר גביע המדינה ב-1987 הושאל אוסמו ליריבה העירונית הפועל חיפה ששיחקה בזמנו בליגה השנייה. אוסמו שיחק בקבוצה עד שנת 1990 ולקראת עונת שב למכבי חיפה. בעונה זו נע בין ההרכב לספסל המחליפים אך היה שותף מלא לזכייה בדאבל. במהלך עונת שב לשחק בליגה השנייה כשהושאל בשנית להפועל חיפה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
יעקב הלוי פילבר
ביוגרפיה
בשנת 1960 התחתן עם צביה וסרצוג. לבני הזוג שבעה ילדים. בנו עו"ד שלמה (מומו) פילבר היה מנכ"ל משרד התקשורת, ובעבר ראש לשכת ראש הממשלה ומנכ"ל מועצת יש"ע. בנו הרב אהרן הוא ר"מ בישיבת השומרון. חתנו הוא מולי (שמואל) יסלזון, לשעבר מנכ"ל איגוד ישיבות ההסדר ומערך הגיור.
רפי אוסמו
לאחר הפרישה
לאחר הפרישה, הצטרף אוסמו למחלקת הנוער של מכבי חיפה ואימן בה קבוצות ילדים ונוער במשך מספר שנים, ואימן בין היתר את אמיר אדרי וערן לוי. במקביל לקריירת המשחק החל אוסמו לעבוד במאיר חברה למכוניות ומשאיות שבה הוא משמש כמנהל סוכנות בחיפה. החברה נמצאת בבעלותו של יעקב שחר, נשיא מכבי חיפה, ובשל קרבתו לנשיא המועדון שמר לאורך השנים על קשר רציף עם המועדון ואף הוזכר מספר פעמים כמועמד להתמנות לתפקיד מקצועי בו. בשנת 2008 קיבל את אות יקיר אגודת מכבי חיפה. בשנת 2014 השתתף בטקס הפרידה מאצטדיון קריית אליעזר לפני משחק הליגה האחרון ששוחק בו יחד עם חבריו לסגל הקבוצה שזכה באליפות הראשונה בתולדות מכבי חיפה.
יעקב הלוי פילבר
ביוגרפיה
הרב פילבר חבר בארגון רבני תורת הארץ הטובה.
רפי אוסמו
לאחר הפרישה
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 שימש אוסמו כפרשן כדורגל בפלטפורמות שונות כשהעיקריות שבהן מחלקת הספורט של רדיו חיפה והתוכנית "שירים ושערים" ברשת ב' של קול ישראל.
יעקב הלוי פילבר
דרכו
הרב פילבר, אחד מפרשניו הבולטים של הראי"ה קוק, עסק לא רק במשנתו התאורטית של הרב קוק אלא ביישום בפועל של משנתו החינוכית. הוא מדגיש את שייכות העיסוק בתורה ואמירתה אצל כל אחד מעם ישראל, כשגם אצל מי שאינו מרבה בלימודה בעצמו - נוטל חלק על ידי השותפות, ומתוך ההבנה שיישום התורה בחיי המעשה הוא חלק מקיומה. בהתאם, הוא רואה את תקוות החברה הישראלית בגיבושו של ציבור תורני-ממלכתי המעורה ופועל בכל תחומיה של המדינה ומשפיע מרוחו על כלל החברה הישראלית.
רפי אוסמו
לאחר הפרישה
אוסמו תמך במועמדתו של אבי בינמו לראשות עיריית נשר וכיהן כחבר מועצת העיר מטעם סיעתו של בינמו בין השנים 2008–2013.
ביוני 2016 מונה למנהל קבוצת מכבי חיפה ומילא תפקיד זה עד שנת 2020.
יעקב הלוי פילבר
פרסים בהם זכה
על עבודתו הספרותית זכה לפרסים הבאים:
אינטראקציה
אִינְטֶרְאַקְצִיָּה (בעברית: הידוד, הִדּוּד בכתיב מנוקד; או פְּעֻלַּת-גּוֹמְלִין) היא פעולה שבה שני גורמים (או יותר) פועלים זה על זה. למשל, שיחה היא אינטראקציה חברתית.
בפיזיקה, אינטראקציה היא פעולה הדדית בין שני גופים או הכוח ששני גופים מפעילים זה על זה. לפי החוק השלישי של ניוטון כוחות אלה תמיד שווים בגודלם ומנוגדים בכיוונם. מכאן שהכוחות בטבע מופיעים תמיד בזוגות. בפרט, בפיזיקת חלקיקים, אינטראקציה בין חלקיקים היא אירוע שבו חלקיק פולט או בולע חלקיק אחר. לדוגמה, אלקטרון הפולט פוטון או בולע אותו, וכך משתנה האנרגיה של האלקטרון.
אטימולוגיה
באנגלית ושפות קרובות, המילה היא interaction – צירוף של הקידומת inter"", המסמנת הדדיות, ו-"action", שפירושה פעולה.
מכניקה קלאסית
ישנם 2 סוגי אינטראקציות:
באינטראקציה שני גופים מפעילים כוחות שווים בגודלם ומנוגדים בכיוונם. שינוי מהירותו של אחד הגופים מחייב הפעלה של כוח עליו על ידי גוף אחר, במגע או ממרחק. אם הכוחות הפועלים על גוף מאזנים זה את זה, יישאר הגוף במנוחה או ימשיך לנוע במהירות קבועה, על פי חוק ההתמד, החוק הראשון של ניוטון.
אפיון אינטראקציות
באפיון אינטראקציות, מתייחסים לאינטראקציות בין גופים ולכוחות הפועלים ביניהם. ייתכן שיתייחסו בו זמנית למספר אינטראקציות.
לתהליך אפיון האינטראקציות יש מספר שלבים:
פיזיקת חלקיקים
בפיזיקה של חלקיקים יסודיים, כל האינטראקציות מוסברות על ידי בוזוני כיול. למשל, דחייה בין שני אלקטרונים מוסברת בכך שאחד האלקטרונים פולט פוטון, שבתוכו נבלע באלקטרון אחר. במקרה זה, צופה חיצוני יראה כי בין האלקטרונים פועל כוח אלקטרומגנטי (חשמלי ומגנטי).
בסוציולוגיה
בסוציולוגיה, אינטראקציה חברתית היא רצף דינמי ומשתנה של פעולות חברתיות בין יחידים (או קבוצות) אשר משנים את פעולותיהם ותגובותיהם עקב הפעולות של שותפם לאינטראקציה. ניתן להבדיל בין אינטראקציות חברתיות: מקריות, חוזרות, קבועות ומווסתות. אינטראקציות חברתיות מהוות את הבסיס ליחסים חברתיים. הצורות הנפוצות ביותר של אינטראקציה חברתית הן חילופי דברים, תחרות, קונפליקט, שיתוף פעולה והתאמות.
בביולוגיה
בביולוגיה, גנטיקאים עובדים עם מספר אופני אינטראקציה גנטית שונים כדי לאפיין כיצד השילוב של שתי מוטציות משפיע (או לא משפיע) על הפנוטיפ: לא אינטראקטיבי, סינתטי, א-סינתטי, מדכא, אפיסטטי, מותנה, תוסף, יחיד-לא מונוטוני וכפול. -לא מונוטוני. ביו-סמיוטיקאים חוקרים אינטראקציות מתווכות סימנים בתוך ובין אורגניזמים העומדים בבסיס חוקים תחביריים, פרגמטיים וסמנטיים.
בסטטיסטיקה
בסטטיסטיקה, אינטראקציה היא תופעה במודל סטטיסטי רב-משתני, שבה ההשפעה של כל אחד מהמשתנים המסבירים על המשתנה המוסבר שונה כתלות בערכם של המשתנים המסבירים האחרים.
לדוגמה, במודל רגרסיה ליניארית עם שני משתנים מסבירים, המודל
הוא מודל ללא אינטראקציה, מכיוון שהוספה של יחידה אחת של x_1 מוסיפה \beta_1 לערך של Y, בלי קשר לערכו של x_2, ולהפך. לעומת זאת, ניתן למשל לבחור מודל עם אינטראקציה מהצורה:
שבו תוספת יחידה אחת של x_1 תוסיף למשתנה המוסבר – תוספת אשר תלויה כמובן ב-x_2.
אינטראקציה בין אדם למחשב (HCI)
אינטראקציה בין אדם למחשב היא תחום מחקר בתכנון ושימוש בטכנולוגיית מחשב, המתמקדת בממשקים בין אנשים (משתמשים) למחשבים. חוקרי HCI מתמקדים בדרכים השונות בהן בני אדם מקיימים אינטראקציה עם מחשבים וטכנולוגיות עיצוב. תחום המחקר ויישמו בשטח מאפשר לבני אדם לקיים אינטראקציה עם מחשבים בדרכים חדשות. כתחום מחקר, אינטראקציה בין אדם למחשב ממוקמת בצומת של מדעי המחשב, מדעי ההתנהגות, עיצוב, לימודי מדיה ועוד מספר תחומים. המונח זכה לפופולריות על ידי סטיוארט ק. קארד, אלן ניואל ותומס פ. מורן בספרם The Psychology of Human-Computer Interaction, בשנת 1983, על אף שהמחברים השתמשו במונח לראשונה ב-1980, והשימוש הראשון הידוע היה בשנת 1975. המונח נועד לשדר שבניגוד לכלים אחרים בעלי שימושים ספציפיים ומוגבלים, למחשבים שימושים רבים אשר לרוב כוללים דיאלוג פתוח בין המשתמש למחשב. מושג הדיאלוג מדמה אינטראקציה בין אדם למחשב לאינטראקציה בין אדם לאדם: אנלוגיה בעלת חשיבות מכרעת לשיקולים תאורטיים בתחום. הצמיחה בתחום האינטראקציה בין אדם למחשב הובילה לעלייה באיכות האינטראקציה, והביאה לתחומי מחקר חדשים רבים מעבר לכך. במקום לעצב ממשקים רגילים, ענפי המחקר השונים מתמקדים במושגים של מולטי-מודאליות על פני חד-מודאליות, ממשקים אדפטיביים אינטליגנטיים על פני פקודות/פעולות מבוססי ממשקים, וממשקים אקטיביים על פני ממשקים פסיביים. האגודה למכונות מחשוב (ACM) מגדירה אינטראקציה בין אדם למחשב כ"דיסציפלינה העוסקת בתכנון, הערכה והטמעה של מערכות מחשוב אינטראקטיביות לשימוש אנושי ובמחקר של תופעות מרכזיות הסובבות אותן". תחום המחקר והעיסוק HCI שואף לשפר את הדרכים שבהן אנשים מתקשרים עם מערכות מידע, רבות מהן הן מערכות התומכות ומספקות אינטראקציות בין אנשים. ניתוח רשתות חברתיות (SNA) הוא מחקר שיטתי של קשרים חברתיים, המורכבים משחקנים חברתיים, המחוברים זה לזה באופן מרומז או מפורש. ניתוח רשתות תקשורת בעזרת שיטות שונות כגון SNA מסייע להבנת האינטראקציות המתרחשות בתוך המערכת ועל כן מסייעות בחקר הנגשת המערכת לאדם.
קוני בות'
קונסטנס "קוני" בות' (באנגלית: Constance "Connie" Booth; נולדה ב-2 בדצמבר 1940 באינדיאנפוליס) היא פסיכותרפיסטית בריטית-אמריקאית, ובעברה תסריטאית ושחקנית. בות' התפרסמה בסדרת הטלוויזיה הקומית "המלון של פולטי", אותה כתבה עם בעלה דאז ג'ון קליז, ובה גם כיכבה לצידו.
ביוגרפיה
בות' נולדה באינדיאנפוליס לאב ברוקר בשוק ההון ולאם עקרת בית. בנערותה עקרה המשפחה לעיר ניו רושל, פרוור של ניו יורק. בניו יורק למדה בות' דרמה. בעיר גם פגשה את ג'ון קליז, והשניים נישאו ב-1968.
ב-1975 כיכבה בות' בסדרה הקומית של ה-BBC, "המלון של פולטי", אותה כתבה יחד עם קליז בהשראת מלון בו שהו השניים בחופשה. בות' כיכבה בסדרה בתפקיד חדרנית המלון, פולי שרמן, אשת סודו של בעל המלון (אותו גילם קליז) שבהיותה ניגוד שפוי והגיוני לדמותו האימפולסיבית והמוחצנת חילצה אותו ממצבים שונים אליהם נקלע. העונה הראשונה ארכה שישה פרקים והסדרה הפכה ללהיט עולמי.
בות' וקליז התגרשו ב-1978. למרות זאת המשיכו לעבוד במשותף, וכתבו ביחד עונה שנייה לסדרה, שהוקרנה ב-1979.
בות' המשיכה בקריירת משחק טלוויזיונית בעיקרה, עם מספר מועט של תפקידים קולנועיים. ב-1995 נטשה סופית את קריירת המשחק והחלה ללמוד פסיכותרפיה. מאז 2000 ועד יציאתה לגמלאות עבדה כפסיכותרפיסטית בלונדון. במשך שנים רבות סירבה לדבר על קריירת המשחק שלה ועל "המלון של פולטי" בפרט, עד שהשתתפה בסרט תיעודי על הסדרה ב-2009.
נשואה לג'ון לאר, סופר ומבקר תיאטרון במגזין "הניו יורקר". יש לה בת אחת מנישואיה לג'ון קליז, סינתיה, ששיחקה לצד אביה בסרטיו "דג ושמו וונדה" ו-"חיות רעות".
סמל ניו זילנד
סמל ניו זילנד אומץ בשנת 1911. עד שנה זו סמל הממלכה המאוחדת שימש כסמל ניו זילנד. בשנת 1911 הוענק לניו זלנד סמל על ידי בית המלוכה הבריטי. בשנת 1956 נערכו מספר שינויים בסמל.
שלט האצולה נותר כמעט זהה מאז אימוצו. השלט מחולק לארבעה. הרביע הראשון מציג את הצלב הדרומי, המופיע גם על דגל ניו זילנד - אולם היחס של הכוכבים שונה. ברביע השני מופיעה גיזת זהב המסמלת את חשיבות ענף החקלאות (וגידול הצאן בפרט) בניו זילנד. ברביע השלישי מצויה אלומת שיבולי חיטה המסמל את החקלאות במדינה, וברביע הרביעי שני פטישים המסמלים את ענפי הכרייה והתעשייה.
במרכז הסמל מצויה רצועה לבנה ועליה שלוש ספינות המייצגות את חשיבות הסחר הימי ואת ההגירה של המתיישבים אל האי.
לשלט שני תומכים - זילנדיה או פאקהא (מתיישבת אירופאית בהירת שער) המחזיקה את דגל ניו זילנד, ולוחם מאורי הנושא בידו "טאיאהא" - מוט מאורי.
בראש השלט מצוי כתר אדוארד הקדוש, ומתחת השלט מצויים שני ענפי שרך כסוף וקלף שעליו כתוב באנגלית שם המדינה: "New Zealand".
הסמל הקודם לשנת 1956
קודם לשנת 1956 היה הסמל שונה מהסמל הנוכחי. שלט האצולה היה זהה, אולם התומכים, הציצה והבסיס היו שונים. בציצת הסמל היה חצי אריה המחזיק בידו את היוניון ג'ק. על הקלף בתחתית שלט האצולה הופיע מוטו המדינה: "קדימה" (באנגלית Onward) על גבי קלף ולרוב מבלי ענפי השרך.
גם התומכים של הסמל היו שונים - משמאל עמדה אישה אדומת שער המביטה קדימה, וכך גם דמות הלוחם - בניגוד לדמויות המביטות כלפי הסמל כפי שהן כיום.
משערים כי הדמות ששימשה בסיס לציור האישה שבסמל הייתה אשת החברה מוולינגטון - אליס ספראג. לא ידוע מי היה הדמות ששימשה בסיס לדמות הלוחם.
קירגיזסטן במשחקים האולימפיים
הספורטאי הראשון שזכה במדליה אולימפית לזכותה של קירגיזסטן הוא הג'ודוקא איידין סמגולוב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000), בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה המוצלחת ביותר מבחינתה של קירגיזסטן. המתאבק קנאטבק בגלייב זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג בסגנון יווני-רומי, לאחר שהפסיד בשלב הגמר לצרפתי סטיב גנו, ואילו רוסלן טיומבנבייב זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. מתאבק נוסף, באזאר באזארגורוייב, שהתחרה בסגנון חופשי בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, וסיים במקום הרביעי, לאחר שהפסיד ליריב יפני, אך בהמשך זכה במדליית ארד בעקבות הרשעת זוכה מדליית הזהב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה מרים המשקולות איזאט ארטיקוב במדליית ארד, אך היא נשללה ממנו מיד לאחר מכן, לאחר שהתברר כי נטל חומרים אסורים. באותם משחקים סיימו המתאבקים ארסן ארלייב ואייסולו טיניבקובה במקום החמישי, והג'ודוקא יורי קרקובצקי סיים במקום השביעי.
באולימפיאדות החורף לא הגיעו הספורטאים הקירגיזים להישגים משמעותיים. המשלחות הקירגיזיות מנו עד כה רק ספורטאי אחד או שניים בכל אולימפיאדה. באולימפיאדת לילהאמר, שהייתה הראשונה בה השתתפה קירגיזסטן העצמאית, איחרה הספורטאית היחידה, הביאתלטית יבגניה רופל, להגיע לטקס הפתיחה, ואת דגל קירגיזסטן נשא בטקס אזרח נורווגי, ששימש כמתורגמן המשלחת.
לפי ענף
בענפי הקיץ:
רוסודן, מלכת גאורגיה
רוסודן, מלכת גאורגיה (בגאורגית: რუსუდანი; רוּסוּדַני; 1194-1245) מבית בגרטיוני, הייתה מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת מ-1223 ועד 1245.
חייה
בסתיו 1225, הותקפה הממלכה הגאורגית על ידי השאח החווארזמי ג'לאל אד-דין מינגבורנו (جلال الدین منکبرنی), שנרדף בידי המונגולים. הוא דרש בשחצנות מהשלטון הגאורגי לתמוך במלחמתו כנגד האימפריה המונגולית, ומשלא נתמלאה בקשתו הרס והחריב הרבה מכוחה ושיגשוגה של הממלכה הגאורגית, כשהוא מותיר את הממלכה ללא הגנה מול התוקפנות המונגולית. בקרב גארני, שנערך באותה שנה, תקף מינבורנו את ארמון המלכות בטביליסי, והמלכה רוסודן נאלצה להעתיק את הבירה לכותאיסי, כאשר טביליסי הושמה במצור. במהלך הקרבות עברה השליטה בחלקיה השונים של העיר מיד ליד. ב-9 במרץ 1226 כבש מינבורנו את טביליסי. מעל מאה אלף איש איבדו את חייהם כאשר נפלה העיר בידי החווארזמים. תושבי העיר נצטוו להמיר את דתם לאסלאם, ומשלא עשו זאת נטבחו.
מתוך חשש כי אחיינה דוד השביעי אולו יטען לכתר הגאורגי, השליכה אותו רוסודן לכלא, בחצר חתנה, הסולטאן כאי חוסרווה השני, ושלחה את בנה דוד השישי נארין לחצר המונגולית, כדי לקבל את הסכמתם להפוך אותו ליורש המוחלט שלה. היא נפטרה בשנת 1245, כשהיא עוד ממתינה לחזרתו של בנה.
נישואין וילדים
בשנת 1224 היא נישאת לנסיך הסלג'וקי, מוחמד מוע'יס אוד-דין טורקאן שאח, נכדו של קיליג' ארסלן השני (قيليج ارسلان) שהמיר את דתו עם נישואיו. נולדו להם שני ילדים:
המלכים הפיקטים
על פי המקובל, שנת 843 מסומנת כשנת המעבר בין ממלכת הפיקטים לבין ממלכת אלבה אף שגם לאחר תאריך זה נשאו המלכים את התואר "מלך הפיקטים".
דברי ימי הפיקטים מציינים את דרסט בנו של ארפ כמלך הפיקטי הראשון. מלך אגדי זה שלט, על פי המסופר 100 שנים ונלחם ב-100 קרבות. מלך זה מתוארך עם ביקורו של פטריק הקדוש באירלנד ולכן ניתן לתארך את תקופת שלטונו.
ההיסטוריונים סבורים שמקורה של הרשימה בראשית המאה השמינית, וככל הנראה היא נערכה בשנת 724 - בתקופת שלטונו של ברידיי הרביעי או של נכטאן השלישי.
שמות המלכים
ברשימה מצויים מספר תעתיקים של שמות, המציינים את אותו אדם. השמות "קיניאוך" (Cinioch), "קיניאוד" (Ciniod) ו"קינאד" (Cináed) זהים לשם "קנת" של ימינו. הרשימות משתמשים בתעתיקים שונים, ולכן לעיתים קשה לדעת אם מדובר באותו אדם או במלכים שונים.
מלכים מוקדמים
רשימת המלכים כוללת רשימה ארוכה של מלכים אשר קדמו לשלטונו של דרסט הראשון, אולם אין כל תעוד היסטורי למלכותם. המלך הראשון שניתן לתארך את שלטונו היה דרסט.
יאן סוקונאוטיו
יאן סוקונאוטיו (בפינית: Janne Suokonautio; נולד ב-20 במאי 1968) הוא כדורגלן עבר פיני ששיחק בעמדת הקשר.
המלכים הפיקטים
מלכים היסטוריים מוקדמים
המלך הראשון המוזכר במקורות נוספים על רשימת המלכים הפיקטים היה ברידיי בנו של מאלכון. המלכים שלאחריו מוזכרים במספר כרוניקות ואשר יש בשל כך מספר עדויות היסטוריות למלכותם.
יאן סוקונאוטיו
קריירה
סוקונאוטיו התחיל את הקריירה שלו המחלקת הנוער של הונקה ובגיל 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בעונת חתם בה.י.ק. הלסינקי עמה זכה באליפות כבר בעונתו הראשונה. עונה לאחר מכן הושאל למועדון PTT פורי בה שיחק בחצי עונה שלאחריה חזר להלסינקי. בהמשך הושאל לקומו, אאנדרכט אאלסט והאקה.
בעונת חתם בפינפה ובמהלך העונה הושאל להבידורה מליגת העל הדנית בה שיחק עד ינואר.
המלכים הפיקטים
מלכי הפיקטים בין השנים 839–848
בשנים אלה מספר רב של טוענים טענו לכתר ונאבקו ביניהם על המלוכה.
יאן סוקונאוטיו
קריירה
בקיץ הצטרף למכבי עירוני אשדוד מהליגה הראשונה בישראל. ב-2 באוגוסט 1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד בית"ר ירושלים.
בהמשך הקריירה שיחק גם במועדון PK-35, אטלאנטיס,VJS ואנטה וAC ואנטה.
לזכותו של סוקונאוטיו 4 הופעות בנבחרת פינלנד כולם היו במשחקי ידידות.
מרצל נמש
מרצל נמש (במקור משה קליין, בהונגרית: Nemes Marcell; יאנושהלמה, 4 במאי 1866 – בודפשט, 28 באוקטובר 1930) היה אספן אמנות, סוחר אמנות, נדבן יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
מרצל נמש נולד במשפחה יהודית כאחד מהילדים הרבים של חזן כפרי עני, אדולף קליין ושל מריה וייס. נמש התעשר כיזם מכרייה ומתחילת העשור הראשון של המאה העשרים עסק במסחר אמנות ובמתן חסות לאמנים צעירים ולהיסטוריונים. עד גיל שלושים וחמש חייו היו בעצם בעיסוק זמני. הוא עסק בקנייה ומכירה של ציורים ופיתח אהבה והבנה נלהבים לאמנות. על חסויותיו הוענק לו תואר "חבר המועצה המלכותית" בשנת 1908 ותואר אצולה בשנת 1910. תואר האצולה לווה גם בשם של אציל על פי המסורות המקובלות של האימפריה האוסטרו-הונגרית, "מרצל נמש מיאנושהלמה" היה שמו החדש, אך הוא עדיין השתמש רק בשם מרצל נמש בפועל במסחר ובחסויות. בשנת 1912 הוא התקבל לשורות תא הבונים החופשיים "דמוקרטיה".
כבר בשנת 1906 יצר קשר עם ארנה קמרר, מנהל הגלריה הלאומית ההונגרית והצביע על כך שהוא מעוניין לתרום כמה יצירות "ממלאות פערים" לאוספים ציבוריים ההונגריים. באופן המשמעותי ביותר תרם את ציורו של אדם מניוקי פרנץ ראקוצי שנרכש על ידו עבור המוזיאון לאמנויות יפות בשנת 1925 וכעת נשמר בגלריה הלאומית של הונגריה. רבים מהציורים שתרם העשירו את המוזיאון לאמנויות יפות, וכעת הם נשמרים בגלריה הלאומית ההונגרית. תרומת מרצל נמש למוזיאון הייתה גם ציורו של אל גרקו "מגדלנה בעלת התשובה" בשנת 1921.
הוא תרם לא רק לאוספים הציבוריים של בודפשט, אלא גם למוזיאון קצ'קמט במטרה להקים גלריה. הוא תרם 70 ציורים מודרניים, כולל יצירות של דז'ה ציגאני, בלה צובל, גזה פראגו, קארוי פרנצי, לאיוש גולאצ'י, קארוי קרנשטוק, יוז'ף ריפל-רונאי, יאנוש וסארי. תרומה זו התקיימה בשנת 1911, העיר העריכה את התרומה וקיבלה את מרצל נמש כאזרח כבוד של קצ'קמט. ניתן לראות את העבודות שנתרמו עד היום בארמון ציפרה.
אשתו הייתה אולגה שטיינר (1873–1911). נמש עבר ניתוח בבודפשט בשנת 1930 עקב מחלתו, הניתוח הצליח, אך הוא נפטר מתסחיף כעבור כמה ימים. הרוזן קונו קלבלסברג הכריז על נמש, האספן האמנות המפורסם ברחבי העולם, כ"מת של האומה".
Popular (שיר של דה ויקנד, פלייבוי קרטי ומדונה)
Popular (בעברית: פּוֹפּוּלָרִי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הקנדי דה ויקנד, ביחד עם הראפר האמריקאי פלייבוי קרטי והזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך הפסקול, The Idol Vol. 1 (2023). הוא יצא לאור ב-2 ביוני 2023, על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס ו-XO, כסינגל השני מתוך הפסקול. אותו הפסקול נוצר עבור סדרת הדרמה של דה ויקנד, The Idol, שעלתה לאקרנים ב-4 ביוני 2023 ושודרה ב-HBO. השיר נכתב על ידי אייבל טספיי (דה ויקנד), ג'ון פליפין, ג'ורדן קרטר (פלייבוי קרטי), לילנד ויין, מייקל דין, מייקל ווקר וסם לוינסון. הוא הופק גם על ידי טספיי, ויין ודין. זהו שיתוף הפעולה הראשון של השלושה, כמו גם שירה הראשון של מדונה מאז "Back That Up to the Beat" מ-2022.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אייבל טספיי, ג'ון פליפין, ג'ורדן קרטר, לילנד ויין, מייקל דין, מייקל ווקר וסם לוינסון והופק על ידי מטרו בומין, מייק דין ודה ויקנד. ב-31 במאי 2023, דה ויקנד הכריז שהפסקול הנלווה לסדרת הדרמה שלו The Idol יכלול סינגל בשם "Popular", שיוקלט עם פלייבוי קרטי ומדונה. קטע מתוך השיר הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 2023.
במקור, שיתוף הפעולה היה צריך להיות בין דה ויקנד ופלייבוי קרטי בלבד, עם גרסה אחרת לפני מדונה. בריאיון עם זיין לואו באפל מיוזיק 1, דה ויקנד אמר "תמיד רציתי לעבוד איתה". הוא המשיך ואמר: "היא הסימן האולטימטיבי לשיר הזה, לאלבום הזה ולתוכנית הטלוויזיה הזו. וגם תשמעו ממנה יותר בתוכנית. היא כוכבת הפופ האולטימטיבית".
משמעות
"Popular" הוא שיר R&B בעל קצב בינוני, שמילותיו מרמזות על "הפיתוי והמלכודות הכרוכות בתהילה ועושר" ועוסקות באישה ש"תעשה הכול כדי להשיג מעמד של ידוענית".
ביקורת
בביקורת חיובית מטעם בילבורד כתב ג'ייסון ליפשוטז: "דה ויקנד, מדונה ופלייבוי קרטי מתפקדים כמו קנדל, שיב ורומן (דמויות מ"יורשים") בחדר הישיבות: מה שנראה כמו אוסף מוזר של אמנים על הנייר משלים זה את זה בצורה יפה, עם דה ויקנד ומדונה שמספקים קטעי פופ מלבבים בשילוב מנגינות קצביות וקרטי שמדגיש את השיר עם קטע ראפ". בהתייחסות למילותיו, ג'ניפר ג'אן מ-Vulture טענה שמדובר בשיר משובח. סבס אי. אלונסו מ-Jenesaispop החמיא לשיר, ואמר שזה נשמע קצת כמו שיתוף הפעולה החלומי של מדונה ומייקל ג'קסון. תומאס גלינדו מ-American Songwriter כינה את הקטע של דה ויקנד "גאוני"; "רגע בולט" של מדונה; וציין בהמשך גם את תרומתו של פלייבוי קרטי לשיר.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Popular" הועלה לערוץ היוטיוב של דה ויקנד ב-2 ביוני 2023.
בו מירצ'וף
ויליאם בו מירצ'וף (באנגלית: William Beau Mirchoff; נולד ב-13 בינואר 1989) הוא שחקן קנדי, אשר ידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור דני בולן בסדרה "עקרות בית נואשות", בתור מאטי מק'יבן בסדרה "אוקוורד" ולאחרונה בזכות תפקידו בתור ג'יימי האנטר בסדרה "צרות טובות".
ביוגרפיה
מירצ'וף נולד בסיאטל, וושינגטון. יומיים לאחר לידתו, עברה משפחתו לוויקטוריה, קולומביה הבריטית שבקנדה.
קריירה
תפקידו הראשון של מירצ'וף היה תפקיד משנה בסרט הקולנוע "מת לצעוק 4", בו גילם את רובי ראיין. הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרה "הארטלנד" של רשת CBS.
לאחר מכן לוהק לתפקיד ראשי בסרט האימה "הטינה 3".
מירצ'וף הצטרף לקאסט של "עקרות בית נואשות" וגילם את דני בולן בין השנים 2009–2010. היו לו תפקידי משנה בסרט האינדי "החיים הסודיים של דורקס" ובסרט הפעולה "אני מספר ארבע".
מירצ'וף שיחק בתפקיד ראשי בסדרה ,"אוקוורד". הוא שיחק את התפקיד של דומיניק בסרט של ערוץ דיסני "המכשפים מוויברלי פלייס: אלכס נגד אלכס" ושיחק בסדרה "Aquarius".
בשנת 2018 הוא גילם את ג'יימי האנטר בסדרה "משפחת פוסטר", ולאחר מכן גם עם דמות זו גם בסדרת הספין אוף שלה, "צרות טובות".
האיגרת אל האלכסנדרונים
האיגרת משויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי), אולם כבר בעת העתיקה היה ברור שהן מאוחרות וכי לא נכתבו על ידי פאולוס. האיגרת מוזכרת בקלף מוראטוריאן - אחת הרשימות הקדומות של ספרי הברית החדשה, ובקלף זה מצוין פאולוס ככותב האיגרת, יחד עם זאת מצוין כי מדובר באיגרת מזויפת וכי היא נכתבה על ידי מרקיון כדי לקדם את תורתו.
האיגרת עצמה אבדה, אולם יש הסבורים כי שריד ממנה נמצא בספריית בוביו, אף שחוקרים אחרים סבורים שקלף זה שנתגלה הוא גרסה אחרת של האיגרת אל העברים.
מחוזות ברצלונה
ברצלונה, קטלוניה, ספרד מחולקת ל-10 מחוזות. אלה מנוהלים על ידי חבר מועצה הנבחר על ידי מועצת העיר הראשית, ולכל אחד מהם סמכויות מסוימות הנוגעות לנושאים כמו עירוניות או תשתיות בתחומו. החלוקה הנוכחית של העיר ל-10 מחוזות שונים אושרה ב-1984. בשנת 2009 החלה ברצלונה להשתמש בתת-חלוקה חדשה של 73 שכונות (10 המחוזות עדיין בשימוש), חלוקה שנעשתה למען שירות טוב יותר של מועצת העיר לחלקי העיר השונים.
לחלק מהמחוזות הללו יש היסטוריה קודמת כעיריות עצמאיות, אשר סופחו לעיר ברצלונה במהלך סוף המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, כגון סאריה, לס קורטס, סאנט אנדראו דה פלומאר, גרסיה וסאנט מארטי דה פרובנס. עם זאת, עיריות אחרות שצמודות לברצלונה (כגון ל'הוספיטלט דו לוברגאט, בדאלונה, סאנט אדריה דה בסוס ומונטסדה אי ריקסס) נותרו עיירות נפרדות עד היום, והן חלק מהאזור המטרופוליני הרחב של ברצלונה.
המפלגה הסוציאליסטית (אירלנד)
המפלגה הסוציאליסטית (באנגלית: Socialist Party, באירית: Páirtí Sóisialach) היא מפלגה סוציאליסטית, הפועלת באירלנד ובצפון אירלנד. המפלגה הכניסה מספר נציגים לפרלמנט לאורך השנים, בהם חבר הפרלמנט כיום מיק בארי. זוהי מפלגה אחות לתנועת מאבק סוציאליסטי בישראל, כחלק מתנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית בינלאומית (ISA).
חברת הפרלמנט לשעבר מהמפלגה רות' קופינג'ר, מטעם מחוז דבלין-מערב, מילאה תפקיד מוביל בתנועה לביטול האיסור על הפלות באירלנד, שניצחה לבסוף במשאל העם שנערך במאי 2018. קופינג'ר זכתה לחשיפה בתקשורת הבינלאומית, לרבות הישראלית , בנובמבר 2018, כשבמהלך נאום בפרלמנט הציגה לאות מחאה תחתוני חוטיני, על רקע מחאה ציבורית שהתעוררה כשבמהלך משפט על פרשת אונס הוצגו בבית המשפט תחתונים לכאורה כראיה להסכמה ליחסי מין. "אולי זה מביך להראות פה חוטיני. מה אתם חושבים שקורבן אונס או אישה אחרת מרגישה כשהתחתונים שלה מוצגים בבית המשפט?", שאלה קופינג'ר.
הפרלמנט האירופי
בעבר יוצגה המפלגה בפרלמנט האירופי, שם הייתה חברה בקבוצת השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק אך בבחירות האירופיות האחרונות לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.
היסטוריה
ראשיתה של המפלגה בקבוצת חברים במפלגת הלייבור האירית (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית) שבשנות ה-70 החלו ליישם קו מיליטנטי יותר תחת העיתון "Militant Irish Monthly". הייתה זאת תקופה בה חברים טרוצקיסטים רבים ממפלגות סוציאל-דמוקרטיות במערב החלו להתאגד, ואכן בשנות ה-80 סילקה מפלגת הלייבור משורותיה חלק מחברי "המיליטנטים". בשנת 1989 החליטו חברי מפלגת הלייבור שראו עצמם כחלק מהקבוצה לפתוח מפלגה עצמאית - בתחילה בשם "Militant Labour", וב-1996 שונה השם למפלגה הסוציאליסטית.
ג'וזף למאר
ג'וזף ראקר למאר (באנגלית: Joseph Rucker Lamar; ) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, שכיהן בתפקיד מ-1911 ועד מותו. למאר היה דודנו של לוציוס למאר, שגם הוא כיהן בבית המשפט העליון, כמזכיר הפנים של ארצות הברית, כסנאטור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו
ג'וזף למאר נולד בראקרסוויל שבג'ורג'יה. אביו היה כומר. הוא למד בבית הספר התיכון אקדמיית מחוז ריצ'מונד שבאוגוסטה ובמכון מרטין שבג'פרסון. למאר היה צאצא של ויליאם ספיר האב, מהגר סקוטי-אירי מאירלנד. בתקופה בה הוא למד באוגוסטה הוא התגורר בשכנות והיה ידיד קרוב של וודרו וילסון, לימים נשיא ארצות הברית, שאביו היה כומר פרסביטריאני מקומי. השניים גם למדו יחדיו בבית הספר ג'וזף ט. דרי לבנים, בית ספר שתלמידים נוספים בו היו לימים חברי הקונגרס, עורכי עיתונים ואנשי אקדמיה. לאחר שסיים למאר את לימודיו בבית הספר פן לוסי שבבולטימור, הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה, שם הוא היה חבר באגודה הספרותית פי-קאפא. לאחר שמשפחתו עברה למקום אחר, הוא השלים את לימודיו בקולג' בתאני שבווירג'יניה המערבית ב-1877, שם הוא היה חבר באחוות בתא-תטא-פאי. לאחר שלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי, הוא הפסיק את לימודיו והשלים אותם בקריאה עצמית בהדרכת עורך דין בולט מאוגוסטה, ולאחר מכן שב לקולג' בתאני כדי ללמד שם במשך שנה לטינית. לאחר מכן הוא עסק בעריכת דין באוגוסטה.
ראשית הקריירה
בשנים 1886–1889 כיהן למאר כחבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה. ב-1893 הוא מונה על ידי בית המשפט העליון של ג'ורג'יה כחבר הוועדה שעסקה בעריכת ספר החוקים של ג'ורג'יה, כהכנה לספר חוקים חדש, שאומץ שנתיים לאחר מכן על ידי האספה המדינתית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
בקבלת הפנים שלאחר טקס השבעתו של וודרו וילסון לנשיאות ב-1913, עלה בידי שני הידידים מנוער להפגש שוב ולהחליף חוויות מנעוריהם בג'ורג'יה. השניים המשיכו להיות בקשר כאשר הם היו בוושינגטון. ב-1915 כתב למאר שתי חוות דעת קצרות בקשר למשפטו של ליאו פרנק. הוא סירב לבקשה למתן צו הביאס קורפוס לפרנק כדי לקרוא תיגר על הגינות משפטו, אך בסופו של דבר הוא נעתר לערעור כדי שפרנק יציג את טענותיו בפני בית המשפט. בית המשפט בהרכב מלא דחה את טענותיו של פרנק ולמאר הצטרף לדעת הרוב.
מותו
בסתיו 1915 לקה למאר בשבץ מוחי. בשל כך הוגשה הצעה לאישור פרישתו עם פנסיה מלאה, אך בשל מותו חודשים ספורים לאחר מכן התייתרה הבקשה.
ג'וזף למאר נפטר בוושינגטון די. סי. ב-2 בינואר 1916. הוא נטמן בבית הקברות סאמרוויל שבאוגוסטה. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
גביע הליגה הרוסית
בשנת 2003, מכיוון שמנצחת הטורניר לא זכתה בהעפלה מיידית לאחד מטורנירי אירופה והמשחקים נערכו בימי משחקים של נבחרות, הגביע לא נחל הצלחה רבה וחלה צניחה משמעותית בפופולריות שלו - מה שהביא את התאחדות הכדורגל הרוסית לסרב לערוך את הטורניר שנה לאחר מכן והוא בוטל. כל משחקי שלב ההכרעה, משלב רבע הגמר נערכו בשיטת שני משחקים, בית וחוץ. כל 16 קבוצות ליגת העל הרוסית השתתפו בטורניר שנערך פעם אחת בלבד.
במהדורה הראשונה זכתה בטורניר זניט סנקט פטרבורג, אחרי שגברה 5:2 בסיכום הכולל על צ'רנומורץ נובורוסיסק.
ג'ים פרנל
ג'יימס "ג'ים" פרנל (אנגלית: James "Jim" Furnell; נולד ב-23 בנובמבר 1937 בקלית'רו שבלנקשייר) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
פרנל החל את הקריירה שלו בברנלי, שם חתם כשהיה בן 17. הוא היה השוער השלישי (מבחינת עדיפות בהרכב) של המועדון, ועד למעברו לליברפול בפברואר 1962 השתתף בשלושה משחקים בלבד בשמונה עונות. הוא היה לשוער הראשון של ליברפול מיד עם הגעתו, והשתתף ב-13 המשחקים האחרונים של העונה, שבסיומה העפילו האדומים לליגה הראשונה. הוא איבד את מקומו בהרכב לטומי לורנס לאחר ששבר את אצבעו בתאונת אימונים בתחילת עונת 1962/1963. הוא הספיק להשתתף בשני משחקים בעונת 1963/1964, ובנובמבר 1964 הועבר לארסנל תמורת 15,000 לירות שטרלינג.
גם בארסנל פרנל היה לשוער הראשון באופן מיד, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 5 - 3 על בלקפול ב-23 בנובמבר 1963; היה זה היום שבו חתם על החוזה עם ארסנל. פרנל מילא את מקומו של ג'ק קלסי, והיה השוער הבכיר של ארסנל במשך חמש העונות הבאות, למעט עונת 1964/1965 שבה חלק את התפקיד עם טוני ברנס. התקופה הטובה ביותר שלו הייתה בין ינואר 1966 למרץ 1968, שבה השתתף ב-111 משחקים ברציפות.
שחקני המועדון לא היטיבו לשחק תחת הדרכתו של בילי רייט, אך לאחר מינויו של ברטי מיי ב-1966 חל שיפור ביכולתם ובתוצאות שהשיגו, אם כי פרנל עצמו לא זכה ליהנות מכך במשך זמן רב. הוא השתתף בגמר גביע הליגה מול לידס יונייטד בעונת 1967/1968, שהסתיים בהפסד של ארסנל. אולם, במשחק הסיבוב החמישי של גביע ה-FA שנערך לאחר מכן הוא ביצע שגיאה שאפשרה לברמינגהאם סיטי להשוות את תוצאת המשחק. הוא הודח מההרכב לטובת בוב וילסון, ולא שיחק יותר בסגל הבכיר של ארסנל.
בספטמבר 1968 הוא הועבר לרותרהאם יונייטד תמורת 8,000 לירות שטרלינג, לאחר שבסך הכל השתתף ב-167 משחקים במדי ארסנל. לאחר שנתיים ברותרהאם הוא עבר לפליימות' ארגייל, והיה לאחד השחקנים הפופולריים בקרב אוהדי המועדון לאחר ששיחק שם במשך חמש וחצי שנים. ב-1971 הוא זכה בתואר שחקן השנה של ארגייל, ושלוש שנים לאחר מכן הוביל את המועדון לחצי גמר גביע הליגה. הוא פרש מכדורגל בקיץ 1976. ב-2003, כחלק מיובל המאה להקמת פליימות' ארגייל, הוא נבחר לשוער במסגרת בחירת ההרכב הטוב ביותר בתולדות המועדון. ארבע שנים לאחר מכן הוא נבחר לשוער הטוב ביותר בתולדות ארגייל.
לאחר פרישתו הוא עבד בפליימות' כמאמן. בין 1977 ל-1978 הוא עבד באקסטר סיטי בתפקיד מאתר כישרונות, בינואר 1979 הצטרף להנהלת פליימות' ארגייל, וב-1981 הצטרף לבלקברן רוברס, שם עבד עד 1998.
פינגווין גדול
פינגווין גדול (שם מדעי: Aptenodytes) הוא סוג בן שני מינים חיים של פינגווינים גדולים, החיים בעיקר בקוטב הדרומי והמים הקרים שבאזור זה. שני המינים הם הגדולים ביותר בקרב הפינגווינים ואף בקרב קבוצת עופות מפותחים חסרי שיניים.
גביע ליגת העל בכדורגל נשים 2021/2022
גביע אתנה לעונת 2021/2022 הייתה התחרות השנייה שנערכה במפעל זה. משחקי התחרות החלו ב-26 באוגוסט 2021 ומשחק הגמר נערך ב-30 בספטמבר 2021 והסתיים בניצחון של מ.ס. קריית גת על מכבי כישרונות חדרה בדרך לשמירה על התואר וזכייה שנייה במפעל.
פורמט התחרות
בתחרות היו אמורות להשתתף 10 קבוצות ליגת העל אך בפועל לקחו בה חלק 9 קבוצות בלבד כיוון שקבוצת בנות עירוני מודיעין לא עברה בבקרה התקציבית, פעילותה הופסקה והיא נמחקה מהליגה ומהתחרות.
לפי תקנון התחרות בעונה זו, חולקו הקבוצות לשני בתים והתקיימו 5 מחזורי משחקים בכל בית כשכל קבוצה משחקת מול כל הקבוצות האחרות בבית פעם אחת ובסך הכל 3-4 משחקים לקבוצה. בפועל התקיימו אף פחות משחקים כיוון שחלק מהקבוצות לא היו מוכנות בזמן לפתיחת התחרות וספגו הפסדים טכניים. הקבוצה הראשונה בכל בית העפילה לגמר.
אדמטה
אַדְמֵטֵה (ביוונית: , "הבלתי־נכבשת") הוא שמן של שתי דמויות נשים במיתולוגיה היוונית:
הערות שוליים
Admete
יורוקופטר EC225 סופר פומה
איירבס הליקופטרס H225 סופר פומה (לשעבר: יורוקופטר EC225 סופר פומה, באנגלית: Eurocopter EC225 Super Puma) הוא מסוק נוסעים ארוך טווח שפותח כגרסה האזרחית למשפחת סופר פומה. זהו מסוק דו-מנועי המסוגל לשאת עד 24 נוסעים ושלושה אנשי צוות. המסוק תוכן למשימות תובלת אח"מים, תובלות לאסדות קידוח וכדומה.
המסוק סומן מחדש בשנת 2015 כ-H255 כאשר חברת יורוקופטר שינתה את שמה לאיירבוס הליקופטרס. למסוק דגם צבאי המסומן כ-EC725 שמאוחר יותר סומן כ-H225M.
לנדסברגר
לנדסברגר הוא שם משפחה טופונימי המעיד על מוצאו של אבי המשפחה מאחד היישובים הקרויים לנדסברג. {{פירושונים|
ראו גם
}}
שמחה זוכוביצקי
שמחה זוכוביצקי (ברוסית: Семён Израилевич Зуховицкий, באנגלית: Semjon Zukhovitsky; 17 ביוני 1908, אולקניק – 2 בדצמבר 1994, ירושלים) היה מתמטיקאי יהודי סובייטי-אוקראיני-ישראלי שהתמחה במתמטיקה שימושית, ובפרט באופטימיזציה ובתכנון רשתות. עסק רבות גם בפעילות וחינוך מתמטיים, ומתמטיקאים רבים הזכירו את האיכות יוצאת הדופן של הרצאותיו.
ביוגרפיה
זוכוביצקי נולד ב-1908 לאליעזר ישראל ואסתר זוכוביצקי בעיירה אולקניק שבפלך וילנה ב. משפחתו הייתה יהודית דתית, וכשהיה בן 3 משפחתו עברה לעיירה צ'ריקאו שבפלך מוהילוב בעקבות משרת רבנות שקיבל אביו. בצ'ריקאו זוכוביצקי למד תחילה ב"חדר" ולאחר מכן המשיך ללמוד לימודי יהדות בכוחות עצמו. בשנת 1924, כשהיה בן 16 לערך, זוכוביצקי קיבל הסמכה לרבנות. לאחר מכן המשיך בלימודים כלליים בבית הספר התיכון בעיר, ושנה אחת אף לימד בבית הספר. למרות שעבר בהצלחה את בחינות הכניסה לאוניברסיטת סנקט פטרבורג הוא לא התקבל בגלל מוצאו היהודי. למרות זאת, כשהיה בן 18 ניתנה לו ההזדמנות ללמוד כתלמיד מן החוץ בפקולטה למתמטיקה שבאוניברסיטת קייב, שם הוא הושפע עמוקות מהמתמטיקאי Naum Akhiezer, והשלים בתוך שנה וחצי לימודים שנמשכו בדרך כלל חמש שנים. משנת 1930 זוכוביצקי לימד במחלקה למתמטיקה של המכון ללימודי תעשיית העור תחת Yurii Sokolov. בשנת 1937 זוכוביצקי השלים את ההגנה על התזה ומונה לפרופסור חבר באוניברסיטת קייב ובמכון למתמטיקה של האקדמיה האוקראינית למדעים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1941 התנדב זוכוביצקי ל. בספטמבר 1941 היחידה שלו נלכדה. זוכוביצקי חשש שייהרג בידי שוביו הנאצים עקב יהדותו ולכן ניסה לברוח לקייב, שם הוא הוחבא מהרשויות על ידי Yurii Sokolov ואשתו מריה שסיכנו את חייהם לשם כך. בעקבות מעשה זה בני הזוג סוקולוב זכו באות חסידי אומות העולם. בנובמבר 1943 קייב שוחררה וזוכוביצקי חזר לעבוד באוניברסיטה עד לשנת 1949. בשנים 1947-1952 עבד זוכוביצקי במכון הפדגוגי של קייב. בשנת 1951 הוא הגן על עבודת הדוקטורט שלו. עם זאת, בשנה שלאחר מכן גילויי שנאה כנגד יהודים ואנשים שהוגדרו כ"בעלי דעות קוסמופוליטיות" אילצו אותו לעזוב את קייב. בשנים 1953–1957 זוכוביצקי עמד בראש המחלקה למתמטיקה של המכון הפדגוגי של לוצק, שם הוא ריכז סמינר בנושא המחקר שלו. בשנת 1958 הוא חזר לקייב ושם עבד עד לשנת 1965 במכון לתעשיית המזון ולאחר מכן שוב במכון הפדגוגי. למרות שהוא לא הוחזר למשרתו באוניברסיטה היו אלה שנים פוריות מבחינה מחקרית עבורו, והוא פרסם מאמרים ושתי מונוגרפיות באותה התקופה. במסגרת פעילותו הוא ייסד סמינרים וקורסים שונים, ובכך הפעיל למעשה אוניברסיטה אלטרנטיבית בקייב שבה הפגיש מתמטיקאים ותיקים וצעירים. החל משנת 1965 זוכוביצקי עבר ללמד במכון להנדסה אזרחית במוסקבה (IISI) שם הוא הוזמן להקים את המחלקה למתמטיקה שימושית. במשך השנים מחלקה זו הפכה למובילה בתחומה, ופעל בה סמינר בנושא של תכנות מתמטי שהשתתפו בו כל המחלקות למתמטיקה שימושית במוסקבה. יחד עם פרופסור S. Y. Khavinson הוא הקים את הפקולטה הראשונה להכשרת מורים באוניברסיטאות. בשנת 1968 הוא ייסד בית ספר חורף שנתי בתכנות מתמטי שפעל בדרוהוביץ' והשפיע רבות על התפתחות התחום בברית המועצות.
בשנת 1975 זוכוביצקי יצא לפנסיה וזמן קצר לאחר מכן היגר לישראל, בה חיו כמה מקרובי משפחתו ובהם רותה ופליקס זנדמן. בעקבות שליטתו בשפה העברית, כבר בשנה שהגיע לישראל זוכוביצקי החל ללמד בחוגים למתמטיקה וסטטיסטיקה ב וכן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם ארגן סמינר במתמטיקה שימושית בעל מספר רב של משתתפים. בישראל לימד עד שהיה בן 80, ונפטר בשנת 1994 כשהיה בן 86. בחוג למתמטיקה באוניברסיטה העברית נוסד "פרס זוכוביצקי" לזכרו על ידי בני משפחתו רותה ופליקס זנדמן.
בתו היא המתמטיקאית מרינה אסקין הנשואה למתמטיקאי גרגורי אסקין. נכדיו מבתו זו הם המתמטיקאי אלכס אסקין, מדען המחשב אליעזר אסקין והגנטיקאית אסיה אסקין.
עבודה המחקרית והפדגוגית
בשנות ה-30 זוכוביצקי חקר את תורת הקירוב הטוב ביותר (best approximation) של פונקציות. בעבודת הדוקטורט שלו שנקרא "על הקירוב של פונקציות בקטעים קטנים" הוא עשה שימוש ברעיונות של סרגיי נתנוביץ' ברנשטיין כדי לפתור את בעיית הקירוב הטוב ביותר של פפנוטי צ'בישב. בשנות ה-40 ולאחר מלחמת העולם השנייה הוא עבד בקייב ושם, יחד עם ניקולאי בוגוליובוב, ערך את התרגום לאוקראינית של עבודתו המונומנטלית של סטפן בנך "תורת האופרטורים הליניאריים" וכתב מאמר על עבודתו וגורלו של בנך. בקייב גם התגבשה קבוצת מחקר באנליזה פונקציונלית שלאחר מכן פעלה בוורונז', ובה פעלו מארק קרסנוסלסקי, סאלים קריין וולדימיר סובולב. בשנת 1950 פרסם יחד עם מארק קריין מאמר שהתחיל את עבודתו על בעיית הקירוב של צ'בישב במרחבי בנך והילברט.
זוכוביצקי היה מהראשונים שהבינו את חשיבותה של תורת האופטימיזציה המודרנית. יחד עם תלמידיו הוא יצר שיטות לתכנות קמור במרחבים סוף-ממדיים ובמרחבי הילברט. בהמשך הוא פיתח עניין במתמטיקה שימושית והחל לעסוק בבעיות הקשורות בכלכלה, חקר ביצועים ותורת המשחקים. בשנות ה-60 זוכוביצקי פרסם שתי מונוגרפיות. האחת פורסמה יחד עם תלמידו L.I. Avdeeva ועסקה בתכנות ליניארי ותכנות קמור. האחרת פורסמה יחד עם תלמידו I.A. Radchik ועסקה בתכנון רשתות, שמנקודת מבט מתמטית עסקה למעשה בבעיות אופטימיזציה על גרפים.
מתמטיקאים רבים סיפרו כי פנו לעסוק בתחום בעקבות הרצאותיו של זוכוביצקי. כך כתב יורי ברזנסקי כי זוכוביצקי היה. רומן פוליאק כתב כי העקרונות שהנחו את זוכוביצקי בהרצאותיו היו.
הטוסיק שלי השתגע
הטוסיק שלי השתגע (באנגלית: The Day My Butt Went Psycho) היא סדרת אנימציה אוסטרלית-קנדית לילדים המשודרת בישראל בערוץ זום ובערוץ ג'וניור.
עלילה
עלילותיהם של זאק בן האנוש וידידו הטוסיק פוק, החיים בעולם בו מתיישבים זה לצד זה בני אדם וטוסיקים.
אויטה (יפן)
אוֹיטָה (ביפנית: 大分市 – אויטה-שי) היא עיר במחוז אויטה שבצפון מזרח האי קיושו, האי הדרומי ביותר באיי הבית של יפן.
היסטוריה
במהלך תקופת סנגוקו (המאה ה-15-המאה ה-16) שגשגה העיר כאשר שימשה כנמל מסחר עם סין של שושלת מינג ועם הפורטוגזים. לשיא פריחתה בתקופה זו הגיעה העיר כאשר שלט בה הדאימיו אוטומו סורין. ב-1551 הזמין אוטומו לעיר את המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, הרשה לו להטיף לנצרות, ובערוב ימיו גם התנצר בעצמו. ב-1555 בנה לואיש דה אלמידה (Luís de Almeida) את בית החולים בסגנון מערבי ומוסד לטיפול בילדים, המוסדות הראשונים מסוגם ביפן. במהלך שלטונו השתלט אוטומו סורין על 7 ממחוזות קיושו עד שהגיע להתנגשות עם משפחת שימאזו ששלטה על ההאן של סצומה בחלקו הדרומי של קיושו. במלחמה ביניהם הובס אוטמו סורין וב-1586 נכבשה פונאי והועלתה באש. אוטומו קרא לעזרתו של השוגון טויוטומי הידיושי והלה כבש את כל קיושו. הוא אומנם החזיר למשפחת אוטומו את נחלותיהם, אבל כפיאודלים הכפופים לו. בנו של אוטומו סורין, אוטומו יושימונה, נמלט משדה הקרב בפלישה של יפן לקוריאה ב-1593 ועקב כך הוחרמה נחלתו ופוצלה לכמה נחלות.
במאה ה-17 נרדפו הקהילות הנוצריות שקמו בבונגו וירדו למחתרת והם קמו מחדש לאחר שיפן נפתחה למערב באמצע המאה ה-19. אויטה היא כיום מרכז הדיוקסיה על שמה כשמושב הבישוף הוא הקתדרלה על שם פרנסיסקו חאווייר שבעיר.
העיר אויטה הוכרזה רשמית ב-1963 מאיחוד של כמה יישובים. במהלך השנים נבנו מסילות ברזל וכבישים שחיברו את העיר לרשת הארצית, וב-1971 נבנה בקרבה לעיר שדה תעופה בינלאומי. ב-2002 הייתה אויטה לעיר היחידה בקיושו שבה נערכו משחקים במסגרת מונדיאל 2002.
דמוגרפיה וגאוגרפיה
אויטה היא העיר המאוכלסת ביותר במחוז אויטה. נכון ל-30 ביוני 2011 התגוררו בעיר 475,861 תושבים (העיר החמישית במספר התושבים בקיושו) שנחלקו ל-205,639 בתי אב, צפיפות אוכלוסייה של 949.35 תושבים לקמ"ר.
שטח העיר, לאחר שב-1 בינואר 2005 צורפו לעיר העיירות הסמוכות סגאנוסקי ונוטסוהארו, הוא 501.25 קמ"ר.
העיר שוכנת על חוף מפרץ בּפּוּ, חלק מהים הפנימי סטו, המהווה את גבולה הצפוני. את העיר חוצים שני נהרות, אויטה ואונו הנשפכים למפרץ בפו. העיר גובלת בערים בּפּוּ (別府) מצפון מערב, יוּפוּ (由布) ממערב, טאקטה (竹田) מדרום מערב, בּוּנְגוֹ-אוֹנוֹ (豊後大野) מדרום ואוּסוּקי (臼杵) מדרום מזרח.
תחבורה
תחנת הרכבת הראשית של העיר היא תחנת אויטה (大分駅) שבה עוברים קווי מסילות הברזל הבאים של חברת הרכבות של קיושו (JR九州):
אוטובוסים הם אמצעי התחבורה הציבורי הראשי באויטה, והם מופעלים על ידי שתי חברות אוטובוסים. חברת האוטובוסים של אויטה מפעילה קווי אוטובוס בתוך העיר, וחברת אויטה קוטסו פועלת צפונית מערבית לעיר. עבור נסיעות ליעדים רחוקים מפעילות שתי חברות אוטובוסים אלו וחברת האוטובוסים קאמנואי קווי אוטובוסים מאויטה למקומות מרכזיים בקיושו ובהונשו דוגמת פוקואוקה, קומאמוטו, אוסקה, נגויה ויעדים נוספים.
שדה התעופה של אויטה (קוד יאט"א OIT) נבנה על חוף הים כ-30 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ויוצאות ממנו טיסות לטוקיו, לאוסקה, לנגויה ולאינצ'ון שבקוריאה הדרומית. בעבר היה שירות רחפות שהובילו נוסעים משדה התעופה לעיר (נסיעה של כ-30 דקות), אך השירות הופסק בשלהי 2009. דרכים אחרות להגיע אל שדה התעופה הם במונית, באוטובוס או ברכב פרטי.
כבישים ראשיים שעוברים דרך העיר כוללים את "הדרך המהירה אויטה" (大分自動車道) המחברת בין העיר טוסו לאויטה, "הדרך המהירה היגאשי-קיושו" (東九州自動車道) המחברת בין קיטאקיושו לבין פרברי קגושימה, "הדרך הלאומית מספר 10" המחברת בין קיטאקישו לקגושימה (ומקבילה לקו הרכבת ניפו) ו"הדרך הלאומית מספר 210" שמחברת את אויטה עם קורומה.
כלכלה
במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 הוקם אזור תעשייה לאורך חוף מפרץ בפו. בין המפעלים שקמו באזור התעשייה היו המפעלים הראשיים של יצרנית הפלדה הרביעית בעולם (נכון ל-2011) פלדת ניפון, ויצרנית הכימיקלים הגדולה שאווה דנקו (Showa Denko).
בשנות ה-70 בנו החברות האלקטרוניקה הגדולות טושיבה וקנון ואף הרחיבו מפעלים בפנים האי סמוך לעיר. העיר הפכה למרכז יצור ראשי של מוצרי אלקטרוניקה כדוגמת מעגלים משולבים (LSI) ומצלמות דיגיטליות.
אזורי הבילוי והמסחר של העיר שוכנים מצפון לתחנת הרכבת המרכזית של אויטה, אם כי בשנים האחרונות החלה הפעילות באזור זה להתדרדר משום שהאזורים המסחריים הראשיים התפזרו בשל בניית מרכזי קניות גדולים בפרברים.
מאכלים מקומיים
בין המאכלים המקומיים הידועים: הטוריטן (とり天) – עוף מטוגן בטמפורה, מעי דג הפוגו, והעוגות רואיסה (瑠異沙)– עוגת ספוג טבולה בליקר וזביירו (ざびえる) (שמו היפני של פרנסיסקו חאוויר) – עוגה עם רום וצימוקים.
ערים תאומות
לאויטה ברית ערים תאומות עם
שאטו מוטון רוטשילד
שאטו מוטון רוטשילד (צרפתית: Château Mouton Rothschild) היא אחוזת יין הממוקמת בכפר פויאק באזור בורדו שבצרפת. האחוזה נמצאת בבעלותה של פיליפין דה רוטשילד מהענף המשפחתי הצרפתי של משפחת רוטשילד.
היסטוריה
היין האדום הנושא את שם אחוזות היין, שאטו מוטון רוטשילד, נחשב אחד מהקלארטים הטובים בעולם (קלארט הוא השם הניתן באנגלית, בייחוד באנגליה, ליינות האדומים מבורדו). במקור נקרא שאטו בריין-מוטון ולאחר שנתניאל דה רוטשילד רכש אותו, כתחרות לשאטו לאפיט, כחלק מתחרות פנים משפחתית במשפחת רוטשילד, ב-1853 הוא העניק לו את השם "שאטו מוטון רוטשילד". הייתה זו אחוזת היין הראשונה שהחלה בביקבוק של כל תוצרת השאטו (במשך למעלה ממאה שנים רוב היקבים (chateauxs) בבורדו העבירו את היין החדש שלהם בחביות מיד לאחר הבציר למחסני הסוחרים (נגוסיאן) בערים והסוחרים יישנו את היין בחביות וביקבקו אותו). ב-1926 הקים פיליפ דה רוטשילד מרתף גדול ליישון היינות והחל ביישונם וביקבוקם בתוך השאטו. היקבים האחרים בבורדו הלכו בעקבותיו.
ב-1973 הועלה מוטון לדרגת "גידול ראשון" אחרי עשורים של שדולה נמרצת שהפעיל הברון פיליפ דה רוטשילד, בעליו העשיר והכריזמטי, זהו השינוי היחידי בסיווג היינות של 1855 (למעט ההוספה בשנת 1856 של שאטו שנטמרל). הדבר חולל שינוי במוטו השאטו: בעבר היה מוטו היין "Premier ne puis, second ne daigne, Mouton suis" (ראשון, איני יכול להיות. שני, איני מוכן להיות. מוטון אני."), והמוטו שונה ל-"Premier je suis, Second je fus, Mouton ne change". ("ראשון אני. שני הייתי. מוטון, איני משתנה"). לרגל ההישג עיטר ברון פיליפ את התווית של בציר 1973 באיור של פבלו פיקאסו
הכרמים
שאטו מוטון רוטשילד וכרמיו נמצאים במדרון המשתפל לשפך נהר הז'ירונד, באזור בורדו, מפיקים בעיקר ענבים מזן קברנה סוביניון. כיום יש בבעלות שאטו מוטון רוטשילד 203 אקרים (0.8 קילומטרים מרובעים) של גפנים של קברנה סוביניון (77%), מרלו (11%), קברנה פראן (10%) ופטיט ורדו (2%). הענבים נבצרים ידנית. היינות מותססים במכלי עץ (זהו אחד מהשאטואים האחרונים במדוק שמשתמשים בהם) ואז מיושנים בחביות עץ חדשות. היקב מייצר כ-400,000 בקבוקים, שזוהי הכמות הגדולה ביותר מבין יקבי העלית.
התוויות
על מנת לחגוג מאה שנים לרכישת שאטו מוטון, דיוקנו של נתניאל דה רוטשילד הופיע על תווית 1953. ב-1977 ביקרו בשאטו אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ואליזבת, המלכה האם ותוויות מיוחדת עוצבה לזכר המאורע.
פעמיים במהלך ההיסטוריה של התוויות המיוחדות, צוירו שתי תוויות שונות לאותה השנה. הפעם הראשונה הייתה ב-1978 כשהאמן הקנדי ז'אן פול ריופל הציע שני עיצובים לתווית. הברון פיליפ דה רוטשילד אהב את שניהם במידה שווה ולכן הוא הפריד את התוצרת לשניים והשתמש בשניהם. הפעם השנייה הייתה כשתווית מוטון של שנת 1993, ציור עיפרון של נימפה עירומה רוכנת פרי עטו של הצייר הצרפתי בלתוס נאסרה לשימוש בארצות הברית בידי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ. בשל כך, עבור השוק האמריקאי הוכנה תווית עם חלל ריק שם הדמות הייתה צריכה להיות מצוירת ושתי התוויות נהפכו לפריט אספנים. הפופולריות של התוויות הביאה לעלייה במחירי המכירות הפומביות של היינות, זאת לעומת גידולים ראשונים אחרים שתוויותיהם זהות משנה לשנה ומחיריהם לא השתנו.