cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הליך ההדחה של דונלד טראמפ (2019–2020)
פרשת טראמפ אוקראינה
במהלך חודש יולי 2019, לאחר החלפת השלטון באוקראינה ובחירתו של הנשיא וולודימיר זלנסקי, עצר ממשל טראמפ, בהוראתו של הנשיא, מיליוני דולרים בכספי סיוע ביטחוני שהובטחו לאוקראינה. מספר ימים לאחר מכן, ב-25 ביולי התקיימה שיחת טלפון בין טראמפ לזלנסקי, שם טראמפ העלה את האשמות השחיתות נגד ג'ו ביידן, היריב הפוליטי העיקרי שלו, וביקש מנשיא אוקראינה לבדוק את העניין. לפי ההאשמות של הדמוקרטים נגד טראמפ, עצירת כספי הסיוע נעשתה במטרה להפעיל לחץ על ממשלת אוקראינה ובעיקר על זלנסקי, שלא היה ידוע אם ישתף פעולה עם הבקשות של טראמפ, ובכך ניצל את סמכויות הנשיא למטרות פוליטיות אישיות, ואולם זלנסקי עצמו הכחיש שוב ושוב שהופעל עליו לחץ בנושא.
תמלילי שיחת הטלפון בין הנשיאים אובטחו במערכת תיוק ממוחשבת מסווגת המיועדת למסמכים סודיים ורגישים ביטחונית עבור ארצות הברית, ולטענת הדמוקרטים השימוש בה עבור מסמך כזה, שרגישותו עבור ממשל טראמפ היא פוליטית ולא ביטחונית, מהווה ניצול סמכויות לרעה.
תוכן החשיפה
ב-12 באוגוסט 2019 הוגשה תלונה בעילום שם מטעם חושף שחיתות, שכנראה מדובר בקצין מסוכנות הביון המרכזית שדיווח לבית הלבן, בה האשים את דונלד טראמפ, רודי ג'וליאני, וויליאם בר שניצלו את כוחם לרעה בכך שהפעילו לחץ על ממשלת אוקראינה לחקור את ג'ו ביידן ובנו באשמות שחיתות באוקראינה. בנוסף, האשים חושף השחיתות את ממשל טראמפ בניסיונות הסתרה של ניצול הכוח לרעה בכך שתייקו את המסמכים המרשיעים במערכות מסווגות שנועדו למסמכים ביטחוניים ולא מסמכים רגישים פוליטית. התלונה שוחררה לאחר עיכובים לוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית ב-25 בספטמבר 2019, והנוסח המתוקן של התלונה פורסם למחרת. טראמפ פרסם את תמליל השיחה שלו עם זלנסקי, ולטענתו זה מוכיח שהדיווח של המודיע אודות תוכן השיחה היה ברובו מסולף. ב-6 באוקטובר 2019 הודיע עורך הדין מארק ס. זייד על גורם מודיעיני נוסף שהגיש תלונה נגד טראמפ בעקבות שיחתו עם נשיא אוקראינה זלנסקי, אולם לבסוף לא פורסם שהוגשה תלונה שנייה. אותו גורם מודיעיני בעל ידע ממקור ראשון שוחח עם המפקח הכללי של קהילת המודיעין האמריקאית, מייקל אטקינסון, אך טרם יצר קשר עם ועדות הקונגרס המעורבות בחקירה.
לאחר הגשת התלונה סירב ממשל טראמפ למסור את תוכנה לבית הנבחרים, זאת בניגוד לדעות הרווחות כי התלונה "דחופה" ובעלת מידע אמין.
שלבי התהליך
הליך הדחת נשיא מכהן בארצות הברית (באנגלית: Impeachment) מוגדר בחוקה האמריקאית, בה מוגדר התהליך שמטרתו להדיח ממשרה ציבורית נבחרי ציבור שאינם ראויים לשרת בה. סמכות תחילת התהליך שייכת לבית הנבחרים, שמתחיל בתהליך חקירה כנגד האישומים שאחד מחברי בית הנבחרים הגיש כנגד נבחר ציבור ומסתיים בהצבעה להמשך למשפט, כאשר הסנאט משמש כשופט. במשפט הדחה בסנאט לנשיא מכהן נשיא בית המשפט העליון ינהל את דיוני המשפט. כדי להרשיע אדם במשפט בסנאט נדרש לפחות שני שלישים מהחברים בסנאט (66 סנטורים). לנשיא ארצות הברית, שלרוב בעל סמכות חנינה, אין סמכות לחון נבחר ציבור שהורשע בסנאט בהליך הדחה. החוקה מגדירה את העילה לפתוח בהליך הדחה כנגד נשיא מכהן בעוון "בגידה, שוחד ופשעים גדולים ומעשי עוון", הגדרה רחבה שמאפשרת פרשנויות שונות.
ההליך שהתקיים נגד הנשיא טראמפ התחיל בתהליך חקירה מקדימה בבית הנבחרים, שלאחריו התחיל תהליך שימועים ציבוריים בבית הנבחרים, אשר בסופם הוכרז על מעבר למשפט הדחה בסנאט. בתום כל ההליכים זוכה טראמפ בהצבעה בסנאט.
תהליך החקירה המקדימה
תחילת החקירה נגד ממשל טראמפ הוכרזה ב-24 בספטמבר 2019, על ידי יושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי כתגובה לפרסומים בתקשורת על התכנים המשוערים בשיחות הטלפון בין טראמפ לזלנסקי. בהכרזה האשימה פלוסי את טראמפ בהפרות חמורות של החוקה, בבגידה בשבועת התפקיד, בביטחון הלאומי של ארצות הברית ובטוהר הבחירות במדינה. בהחלטה לפתוח בהליכי חקירה כנגד הנשיא טראמפ במסגרת תהליך ההדחה תמכו בגלוי 165 חברי קונגרס דמוקרטים מתוך 235 החברים בבית הנבחרים. טראמפ הגיב על ההכרזה בסדרת ציוצים בטוויטר וכתב: "היה יום חשוב באו"ם, והדמוקרטים היו חייבים להרוס אותו בכוונה עם עוד זבל של חדשות על ציד מכשפות. זה רע למדינה". עוד כתב טראמפ: "הם אפילו לא ראו מעולם את תמליל השיחה. הטרדה נשיאותית!" והתחייב לפרסם את תמליל השיחה במטרה להוכיח שמעשיו לא מהווים עבירה פלילית.
זימון מסמכים וסירוב על ידי ממשל טראמפ
בית הנבחרים שלח לממשל טראמפ דרישה למסמכים ומידע רלוונטי בדבר התנהלותו עם ממשלת אוקראינה לראשונה ב-9 בספטמבר במסגרת מכתב למזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומפיאו, בדרישה לפרסם מסמכים הנוגעים לפול מנפורט, בכיר לשעבר בקמפיין הבחירות של טראמפ, וענייניו העסקיים באוקראינה, שיחתו של טראמפ עם זלנסקי ב-25 ביולי, רשימה של פקידים שידעו על השיחה ותכניה, מסמכים הנוגעים לג'וליאני ומסמכים הנוגעים להחלטה לעצור את הסיוע הכספי לאוקראינה לפני 25 ביולי, ממשל טראמפ סירב להיענות לבקשה ולפרסם את המסמכים. ב-27 בספטמבר 2019 שלח חבר הקונגרס אליוט אנגל, יו"ד הוועדה לענייני חוץ, זימון נוסף מטעם בית הנבחרים לפרסום מסמכים שהבית הלבן סירב בעבר למסור, הכוללים שיחות והתכתבויות שהתקיימו בין טראמפ וג'וליאני לבין בכירים בממשלת אוקראינה. במכתב הזימון רשם חבר הקונגרס כי "אי שיתוף פעולה יחשב כראיה לשיבוש הליכי חקירה". הזימון נשלח עם לוח זמנים של מועדים בהם בכירים במשרד החוץ האמריקאי נדרשים להגיע להעיד בפני בית הנבחרים. זימונים נוספים נשלחו במהלך החודשים ספטמבר ואוקטובר. ב-4 באוקטובר לסגן הנשיא, מייק פנס.
ב-8 באוקטובר נשלח מכתב מהבית הלבן לננסי פלוסי ושלושת יו"ר הוועדות ניהלו את החקירה, בו הוכרז שהבית הלבן לא ישתף פעולה עם תהליך החקירה. המכתב טען כי החקירה מונעת מרצון להשפיע על הבחירות לנשיאות ב-2020 וכי היא "פוגעת בהוגנות בסיסית ועקרונות החוקה הקובעים משפט הוגן". המכתב טוען כי החקירה עצמה לא לגיטימית ממספר סיבות, ביניהן משום שבית הנבחרים לא קיים הצבעה רשמית על פתיחת הליך חקירה, כפי שבוצע בעבר בהליך ההדחה של הנשיאים קלינטון וניקסון, אך לא התקיימה בהליך ההדחה של אנדרו ג'ונסון. החוקה, שמתווה את הליך ההדחה בארצות הברית, לא מתייחסת בדבר ביצוע הצבעה כזו. בנוסף, טוען המכתב, שהחקירה אינה לגיטימית משום שלא ניתנת הזדמנות לבית הלבן לראות את כל הראיות, לזמן עדים או לחקור מנגד עדים שזומנו על ידי בית הנבחרים. זכויות אלו ניתנות לרוב במהלך משפט, כמו זה שיתקיים בסנאט אם יחליט בית הנבחרים להתקדם בהליך ההדחה ולא ניתנות בתהליכי חקירות כמו זה שמקיים בית הנבחרים.
עדויות בפני בית הנבחרים
בית הנבחרים שלח זימונים לגורמים רבים, ביניהם בכירים בממשל טראמפ, עובדים במחלקת המדינה האמריקאית שלהם הייתה נגיעה ביחסי החוץ עם אוקראינה וגורמים בקהיליית המודיעין. תשאולי העדים התקיימו בחדר מאובטח ומסווג במרתף בניין הקפיטול בפני חברי וועדות בית הנבחרים למודיעין, לענייני חוץ ולפיקוח. רק חברי ועדות אלו (47 רפובליקנים ו-57 דמוקרטים) היו רשאיים לנכוח בחדר בזמן מתן העדות. העדים תושאלו על ידי עורכי הדין של הוועדות וחברי הוועדה היו רשאים לשאול שאלות, כאשר זמן התשאול התחלק שווה בשווה בין הדמוקרטים לרפובליקנים. טרם שוחררו תמלילי התשאולים.
תוכני העדויות
כל הרפובליקנים בבית הנבחרים טענו כי הדמוקרטים לא הציגו אף לא ראיה ישירה אחת, שמוכיחה שטראמפ עשה עבירה שמצדיקה הדחה, ויש ראיות שהנשיא פעל ללא דופי. לעומת זאת, לטענת הדמוקרטים, רבים מהעדים תיארו פעולות של הקמת תשתית תקשורת בלתי רשמית בין טראמפ לזלנסקי וכזו שתתמוך בלחצים הפוליטיים שהופעלו עליה, בהובלה של ג'וליאני. בעדותו ב-15 באוקטובר תיאר ג'ורג' קנט, סגן עוזר מזכיר המדינה, כי הבית הלבן פעל להדיח דיפלומטים ותיקים האמונים על יחסי החוץ עם אוקראינה ולהחליפם בפקידים שנחשבו ככאלו שישתפו פעולה עם התוכנית להשפיע על ממשלת אוקראינה בפתיחת החקירות נגד ביידן. פקידים אלו כונו "שלושת האמיגוס" והם קורט וולקר, שמונה כשליח מיוחד לאוקראינה, גורדון סונדלנד , שמונה כשגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי, וריק פרי, ששימש כמזכיר האנרגיה. גורדון סונדלנד עלה גם בעדותה ב-14 באוקטובר של פיונה היל, ששימשה כמנהלת ענייני רוסיה ואירופה במועצה לביטחון לאומי עד שפוטרה ביולי 2019, כמי שמונה באופן אישי על ידי טראמפ להוביל את יחסי החוץ עם אוקראינה. סונדלנד, ששימש כשגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי (שאוקראינה אינה חברה בו) לא היה בעל התפקיד הרלוונטי למשימה זו, אך מונה על ידי טראמפ במסגרת "שלושת האמיגוס". סונדלנד עצמו העיד ב-17 באוקטובר כי קיבל הנחיה ישירה מטראמפ לשתף פעולה עם ג'וליאני ומאמציו באוקראינה.
אף על פי שרבים מהבכירים בממשל שהעידו תיארו כי הרגישו לא בנוח עם התנהלותם של טראמפ וג'וליאני באוקראינה (ויליאם טיילור, שגריר ארצות הברית באוקראינה לשעבר, ציין כי "הזדעזע" מהם) מי שלא שיתף פעולה עם טראמפ או ג'וליאני אוים או הודח מתפקידו, העידו חלק מהעדים. לדוגמה, מארי יובנוביץ', שגרירת ארצות הברית באוקראינה לשעבר שהודחה על ידי טראמפ מספר חודשים לפני שיחת הטלפון בה לחץ לכאורה על הנשיא זלנסקי, העידה ב-11 באוקטובר וטענה כי טראמפ לחץ על מחלקת המדינה להעביר אותה מתפקידה, לכאורה משום שלא שיתפה פעולה עם פעילויותיו של ג'וליאני באוקראינה. יובנוביץ' סירבה לסייע לג'וליאני ודרשה שכל בקשה שלו להיפגש עם בכירים בקייב תעבור דרך ערוצים רשמיים, עליהם פיקחה. עקב הקשיים שהערימה עליו פעל להדיחה באמצעות מקורביו, לב פרנס ואיגור פרומן. בעדותה ב-30 באוקטובר ציינה קתרין קרופט, עובדת במועצה לביטחון לאומי שעבדה על נושאים הקשורים לאוקראינה, כי הופעל עליה לחץ חיצוני לפעול לפיטוריה של השגרירה יובנוביץ' בשיחות טלפון עליהן דיווחה לממונים עליה, פיונה היל וג'ורג' קנט. בעדותו ב-17 באוקטובר של גורדון סונדלנד, שגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי, ציין כי הוא ודיפלומטים אחרים במשרדו הרגישו לא בנוח עם שיתוף הפעולה עם ג'וליאני, אך הרגישו ש"לא נותרה להם ברירה".
נקודה מרכזית נוספת בעדויות היא שיחת הטלפון שהתקיימה בין טראמפ לזלנסקי ב-25 ביולי שבה דרש טראמפ לקיים חקירה נגד ביידן, ובעיקר האם כספי הסיוע הביטחוני לאוקראינה שנעצרו על ידי טראמפ לפני השיחה שומשו כקלף מיקוח כדי להפעיל לחץ על אוקראינה. בעדותו של וולקר, לשעבר שליח מיוחד של ארצות הברית לאוקראינה, מסר תמליל הודעות סמס בינו לבין השגרירים סונדלנד וטיילור, בהם כתב כי הסיוע הכספי לאוקראינה נעצר על ידי טראמפ במטרה לקדם מטרות פוליטיות. בעדותה ב-14 באוקטובר תיארה פיונה היל פגישה שהתקיימה ב-10 ביולי בין בכירים בממשלת אוקראינה עם ג'ון בולטון, היועץ לביטחון לאומי, והשגריר גורדון סונדלנד, במהלכה העלה סונדלנד את נושא החקירה נגד ביידן וביקש מאוקראינה לפעול לקיומה. לפי היל, לאחר הפגישה פנה אליה בולטון והפציר בה לדווח על דבריו של סונדלנד לעורכי הדין של המועצה לביטחון לאומי ואמר כי "אני לא חלק מאיזה עסקת סמים שסונדלנד ומולבני מארגנים". ויליאם טיילור, לשעבר שגריר ארצות הברית באוקראינה, העיד ב-22 באוקטובר בפני בית הנבחרים בעדות בה תיאר כי הנשיא טראמפ התנה את שחרור הסיוע הצבאי המעוכב לאוקראינה בהצהרה פומבית מצד הנשיא זלנסקי שיחקור את ביידן, זאת בניגוד לייעוץ שנתנו לו בכירים בממשלו, כולל בולטון, היועץ לביטחון לאומי. אלכסנדר וינדמן, יליד אוקראינה, ששימש כממונה מועצת הביטחון הלאומי לענייני אירופה, העיד ב-29 באוקטובר בפני בית הנבחרים כי שמע את הנשיא טראמפ מבקש מעמיתו האוקראיני לחקור את ביידן. גם וינדמן תיאר את מה שהתרחש בפגישה ב-10 ביולי ואימת את עדותה של היל. טענה זו אוששה גם על ידי קתרין קרופט בעדותה ב-30 באוקטובר, שתיארה כי לא ניתן הסבר להחלטה לעצור את הסיוע הביטחוני לאוקראינה ב-18 ביולי, רק שההוראה התקבלה מהנשיא. בעדותו ב-31 באוקטובר טימותי מוריסון, ששימש כממונה בכיר של המועצה לביטחון לאומי לענייני אירופה ורוסיה, ציין כי גורדון סונדלנד אמר לו מפורשות כי הסיוע הצבאי שהובטח לאוקראינה ישוחרר למדינה רק אחרי שמנהיגה יתחייב לקיים חקירה כנגד ג'ו ביידן. עם זאת, מוריסון לא ציין בעדותו את טראמפ עצמו, אלא התייחס לפעולותיו של השגריר סונדלנד בלבד, בנוסף ציין כי השיחה בין טראמפ לזלנסקי לא הייתה עבירה פלילית לראייתו.
בעדותו ב-15 בנובמבר העיד דייוויד הולמס, יועץ לעניינים פוליטיים באוקראינה, שעבר צמוד עם השגריר סונלנד, כי שמע שיחת טלפון בין הנשיא טראמפ לשגריר סונלנד בו אמר סונדלנד לטראמפ שהנשיא זלנסקי "חולה לך על התחת", לאחר מכן שאל טראמפ אם זלנסקי יפתח בחקירה, סונלנד ענה כי "כן, זלנסקי יעשה כל מה שתגיד לו". סונלנד ומהולמס שוחחו ביניהם לאחר שיחת הטלפון בו שאל הולמס את השגריר אם לטראמפ אכפת מאוקראינה ונענה בשלילה וכי טראמפ "מתעניין רק בדברים גדולים", כשהומלס ציין שישנם דברים גדולים שמתרחשים באוקראינה כמו החשש למלחמה עם רוסיה תיקן סונלנד והבהיר כי "טראמפ מתעניין רק בדברים שיכולים לסייע לו אישית כמו החקירה נגד ביידן שג'וליאני דוחף לקראתה".
ניסיון בריחת העדים פרנס ופרומן
לב פרנס ואיגור פרומן, יהודים-אמריקאים ילידי אוקראינה ובלארוס בהתאמה, שימשו כעמיתיו של רודי ג'וליאני ופעלו מטעמו באוקראינה. פרנס ופרומן ניסו לקיים מפגש עם נשיא אוקראינה באמצעות פגישה שקיימו באפריל עם האוליגרך הישראלי-אוקראיני, איגור קולומויסקי, שהוזכר כאחד האוליגרכים העומדים מאחורי הנשיא וולודימיר זלנסקי שעבד בעבר כקומיקאי בתוכנית טלוויזיה בבעלותו של קולומויסקי. קולומויסקי העיד לאחר הפגישה באפריל כי "הם רצו להיפגש עם זלנסקי ולהראות לג'וליאני שהם ארגנו את הכל... סקנדל גדול יצא מזה, ולא רק באוקראינה אלא גם בארצות הברית. ייתכן שמדובר במזימה נגד ביידן.". לפרנס ופרומן נשלחו זימונים מטעם בית הנבחרים לספק מסמכים רלוונטיים לחקירה ולהגיע לתת עדות בתאריכים שונים במהלך חודש אוקטובר, אך השניים נעצרו ב-9 באוקטובר בשדה תעופה במדינת ניו יורק במסגרת ניסיון בריחה מארצות הברית. כנגדם הוגשו כתבי אישום הכוללים סעיפי אישום בדבר חתירתם להדחתה של שגרירת ארצות הברית באוקראינה, מארי יובנוביץ', מתן תרומות לא חוקיות בסך כמיליון דולרים לקמפיינים רפובליקנים בתמורה לשריון עסקאות בשוק האנרגיה. בין תרומות אלו כלולה תרומה על סף 325 אלף דולר שנתנו לארגון פעולה פוליטי שמקושר לדונלד טראמפ. מקורב נוסף של ג'וליאני, סמיון קיסלין, קיבל גם הוא זימונים לספק מסמכים ולהגיע לתת עדות, אך בחר לשתף פעולה עם ועדת החקירה. בפועל לא הגיע לתת עדות לאחר שהגיע להסכם עם הוועדה.
עדויות פומביות ופרסום התמלילים
ב-31 באוקטובר אימץ בית הנבחרים החלטה הקובעת כי יש לפרסם בפומבי את תמלילי העדויות שנגבו על ידי בית הנבחרים עד לנקודה זו וכי נדרש לקיים שימועים פומביים בבית הנבחרים. ההחלטה אושרה ברוב של 232 נגד 196, כאשר כל הרפובליקנים בבית הנבחרים ו-2 דמוקרטים מתנגדים לה. התמלילים פורסמו במהלך חודש נובמבר.
ב-13 בנובמבר התקיים השימוע הפומבי הראשון בהליך החקירה. לשימועים הפומבים זומנו עדים לפי רשימה שפרסמו חברי הוועדה מהמפלגה הדמוקרטית. נציג המפלגה הרפובליקנית בוועדה, דווין נונס, הגיש רשימה של 8 עדים לאישור יו"ר הוועדה, בהתאם לחוק שהועבר בחודש אוקטובר, ביניהם האנטר ביידן, בנו של ג'ו ביידן, וחושף השחיתות האנונימי. הבקשה נדחתה על ידי היו"ר שיף בטענה כי לא יאפשר לרפובליקנים לקיים "חקירות מזויפות".
השימועים הפומביים שודרו בטלוויזיה בשידור חי ותקצירים שודרו במהדורות החדשות המרכזיות. כלל העדים פתחו בעדות מרכזית, בה חזרו רובם על עדותם בדיונים הסגורים, ואז ענו לשאלות חברי הוועדה. לטענת עורכי הדין של הנשיא טראמפ, העדים, לא הוכיחו שבוצעה עבירה, ושהנשיא ביצע עבירה כלשהי.
משפט ההדחה של דונלד טראמפ
משפט ההדחה של דונלד טראמפ, הנשיא ה-45 של ארצות הברית, החל ב-18 בדצמבר 2019 והסתיים ב-5 בפברואר 2020 בזיכויו של טראמפ, במשפט שנערך לו בסנאט.
ההליך החל כאשר הרוב הדמוקרטי בבית הנבחרים של ארצות הברית החליט לפתוח בהליך ההדחה של הנשיא מתפקידו בגין ניצול סמכות לרעה ושיבוש עבודת הקונגרס. ההדחה של הנשיא הגיעה לאחר שבחקירה רשמית של בית הנבחרים התגלה, לטענת הדמוקרטים, שטראמפ עודד התערבות זרה בבחירות לנשיאות 2020 במטרה שהדבר יסייע לבחירתו מחדש.
בחקירה עלה, לטענת הדמוקרטים, שממשל טראמפ הפסיק לספק סיוע צבאי לאוקראינה ועיכב את הזמנתו של נשיא אוקראינה וולדימיר זלנסקי לבית הלבן במטרה להשפיע על החלטת ממשלת אוקראינה להכריז על חקירה נגד יריבו הדמוקרטי המוביל, ג'ו ביידן, וכן שיבש מהלכי חקירה כשהורה לפקידי הממשל שלו להתעלם מזימונים להגשת מסמכים ולהעיד. הרפובליקנים בבית הנבחרים טענו שהליך ההדחה התנהל בחוסר הגינות כלפי הנשיא, וכי לא נמצאה אף לא ראיה ישירה אחת, להוכיח שהנשיא ביצע עבירה שמצדיקה הדחה, אלא יש ראיות שתומכות בטענות ההגנה שלו.
הדיונים בדבר הליך ההדחה בבית הנבחרים נמשכו מספטמבר עד נובמבר 2019 בעקבות תלונה שנתקבלה בידי חושף שחיתות, שבה נטען כי טראמפ ניצל לרעה את סמכותו כנשיא ארצות הברית. בהצבעה בבית הנבחרים תמכו כמעט כל הדמוקרטים, והתנגדו לה כל הרפובליקנים ושניים מהדמוקרטים.
בכך הפך טראמפ לנשיא השלישי בהיסטוריה של ארצות הברית שבית הנבחרים אישר פתיחת הליך של הדחתו (לאחר אנדרו ג'ונסון וביל קלינטון).
הליך ההדחה עצמו התנהל בסנאט בתחילת 2020.
משפט ההדחה בסנאט
המשפט נערך לטראמפ בסנאט. עורכי הדין של טראמפ העלו שורה של טענות, ובהן שכתב האישום של בית הנבחרים אינו מגלה עילת הדחה. הנשיא עשה שימוש בזכויות חוקתיות, ואין בכך עילת שיבוש חקירה של בית הנבחרים. בית הנבחרים פגע בזכויות הנשיא להליך חקירה הוגן, בית הנבחרים לא הצליח להוכיח שהנשיא קשר את עיכוב הסיוע בהצהרת האוקראינים על פתיחת חקירה, אלא הטענות האלה נסתרו, ועוד. המשפט הסתיים ב-5 בפברואר 2020 בזיכויו של טראמפ משני סעיפי האישום, בעקבות ההצבעה שנערכה במליאה. הסנאטור הרפובליקני מיט רומני היה לסנאטור הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שהצביע בעד הרשעת נשיא ממפלגתו שלו. הוא הצביע נגד הנשיא בסעיף הראשון אך בעדו בסעיף השני.
לאחר הליך ההדחה
ב-8 בפברואר נמסר כי שני עדים כנגד טראמפ יפוטרו.
חתולי חצר
חתולי חצר (בצרפתית: Chat Boume) היא סדרת טלוויזיה קנדית ששודרה בישראל בדיבוב עברי לראשונה ב-1996.
עלילה
ארבעה חתולים אנושיים מבלים את היום בפתירת בעיות יומיומיות ושרים שירים.
מואיז קטומבי
מואיז קטומבי שאפווה (בצרפתית: Moïse Katumbi Chapwe, נולד ב-28 בדצמבר 1964 בקשובווה) הוא איש עסקים ופוליטיקאי קונגולזי, שכיהן בשנים 2007–2015 כמושל הפרובינציה קטנגה. קטומבי עומד משנת 1997 בראש מועדון הכדורגל מזמבה (TP Mazembe) שזכה חמש פעמים באליפות אפריקה בכדורגל והגיע לגמר גביע העולם בכדורגל בשנת 2010. בשנת 2015 נבחר על ידי המגזין "ז'ן אפריק" ל"איש השנה של אפריקה". אחרי שתמך בעבר בנשיא ז'וזף קבילה, בינואר 2016 הצטרף קטומבי לאופוזיציה ולחזית האזרחית. בשנת 2016 נתמך קטומבי על ידי חזית האופוזיציה G7 כמועמד לנשיאות קונגו. באותה שנה נידון בהיעדרו ל-36 חודשי מאסר וקנס בשווי מיליון דולר, מה שמנע ממנו להתייצב בבחירות. בדצמבר 2021, מואיז קטומבי השיק רשמית את מפלגתו הפוליטית לאור הבחירות לנשיאות ב-2023.
ילדות וצעירות
מואיז קטומבי שאפווה נולד בשנת 1964 בקשובווה. אביו, נסים סוריאנו, היה יהודי ספרדי יווני מן האי רודוס שעזב את רודוס בשנת 1938, אחרי שאיטליה של מוסוליני, ששלטה אז באי, הנהיגה חוקי גזע נגד היהודים. יחד עם שתי אחיותיו היגר למושבה קונגו הבלגית. הם התיישבו במחוז קטנגה, על יד אגם מווארו, קרוב לגבול עם רודזיה הצפונית של אז. סוריאנו פתח שם עסק לממכר דגים. אמו של קטומבי היא בת למשפחה המלכותית קזמבה של בני לונדה, אתניה החיה בקונגו ובזמביה של ימינו. אביה היה המלך מוואטה קזמבה הארבעה עשר של בני לונדה. המשפחה שלה אימצה את השם קטומבי לפי סבא רבא מצד האם.
מואיז קטומבי למד בבית הספר היסודי קבוקוויקווי, אחר כך בתיכון קיוולה בלובומבאשי, ובהמשך למד הוראה במיסיון הבנדיקטיני קפולווה. בהמשך עבד כמנהל בשירות עסקיו של אחיו הבכור למחצה, רפאל קטבה קטוטו (איש עסקים החי כעת בבלגיה, פעל בזמנו גם כפוליטיקאי והנהיג בשנת 2006 מפלגת אופוזיציה שהתנגדה לנשיא ז'וזף קבילה). קטומבי עבד גם בזמביה, שם למד אנגלית והשתלם במנהל עסקים.
הקריירה כאיש עסקים
מואיז קטומבי עבד מגיל 13 בעסק הדגים של אביו, שמכר דגים מלוחים וטריים לחברת המכרות הממלכתית "ז'קאמין" וללקוחות אחרים. בחופשות הקיץ ליווה משאית עם דגים של החברה המשפחתית בהובלות בין האגם אגם טנגניקה לקייפטאון. לפי עצת אחיו, ויתר על לימודים אקדמיים כדי להמשיך לעבוד בעסק. עם הזמן הרחיב קטומבי את עסקי המשפחה לענפים נוספים. בשנת 1987 הקים חברת החזקות בשם Établissement Katumbi שכלל את כל עסקיו בתחום המכרות, התובלה ועיבוד המזון. בשנת 1997 הקים קטומבי את MCK (חברת המכרות קטנגה Mining Company Katanga), שהתמחתה בכרייה ובלוגיסטיקה ובקבלנות משנה בתחום הכרייה ששירתה את חברות המכרות באזור, לרבות "ז'קאמין". עד שנת 2015 חברתו זו העסיקה 1,900 עובדים והפכה לחברת מכרות מובילה. בנובמבר 2015 מכר אותה לחברה הצרפתית "נקוטראנס" תמורת סכום שלא פורסם.
בסביבות שנת 2000, בימי מלחמת קונגו השנייה, עבר קטומבי לגור בזמביה וניהל בה עסק בתחום התובלה. חזר כעבור שלוש שנים (2003) לפי הזמנת הנשיא קבילה, שביקש ממנו לעזור לו בארגון מחדש של תעשיית המכרות של קטנגה. קטומבי הוא אחד האנשים העשירים בקונגו והונו מוערך בימינו למאה מיליון דולר.
הקריירה הפוליטית
ב-2006 נבחר קטומבי באספה הלאומית של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בינואר 2007 היה למושל קטנגה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות כשהוא זכה ב-94 קולות מתוך 102.
מושל קטנגה 2015-2007
בעת כהונתו חל שיפור בתחום התובלה ובמסחר על ידי הבנייה והבנייה מחדש של למעלה מ-1,500 ק"מ כבישים (30% מכלל הכבישים) ובניית תשתיות נוספות – גשרים, בתי חולים ובתי ספר. גישת התושבים למים נקיים עלתה מ-3% ל-67%. תוך 6 שנים עלה מספר הילדים הלומדים בבתי ספר מ-400,000 ב-2007 ל 3 מיליון ב-2014. מספר הבנות הלומדות עלה פי שלושה.
בספטמבר 2015 התפטר קטומבי מתפקיד המושל וממפלגתו – מפלגת העם לשיקום ודמוקרטיה מתוך כוונה לרוץ לנשיאות קונגו. אולם ב-22 ביוני 2016 הורשע בהיעדרו על עבירת מרמה – מכירה לכאורה של בית שלא היה בבעלותו – ונידון ל-36 חודשי מאסר. יש שראו במשפט נגדו חלק מניסיונות הנשיא קבילה להאריך את תקופת שלטונו.
השקפותיו
בשנים 2006 ו-2011 תמך קטומבי בז'וזף קבילה במערכות הבחירות לנשיאות. בשנת 2015 הביע את דעתו כי על הנשיא לכבד את החוקה ולפנות את התפקיד. בינואר 2016 הצטרף קטומבי לשורה של דמויות ציבוריות ידועות בקואליציה שנקראה "החזית האזרחית 2016" (Front Citoyen 2016) שנאבקה להגנת החוקה ולקיומן של בחירות לנשיאות ב-2016. קטומבי התבטא נגד הנטייה שמצאה תמיכה בקרב חלק מהתושבי קטנגה להיפרד מהרפובליקה של קונגו.
תדמיתו הציבורית
קטומבי עורר בדרך כלל הערכה בקרב הציבור במחוז שניהל ובמדינה על תרומתו לפיתוח קטנגה וולהישגים בספורט במקומי. נודע כנדבן והשקיע מקרנותיו למטרות חברתיות. הוא נתפס כ-self made man. אחרי שמסר על תוכניותיו לעזוב את תפקיד המושל כמעט מיליון אנשים חתמו על עצומה שבה התבקש להישאר מושל. הועלו טענות נגד מעורבותו במעשים בלתי חוקיים בעסקיו מלפני היותו מושל. הוא התוודה שנאלץ בעבר להסתגל למערכת העסקים המושחתת שהייתה נהוגה בארצו, אך הדגיש מאז שכיהן כמושל נאבק בשחיתות ושהכסף לא היווה בשבילו מניע לכניסה לפוליטיקה. בשנת 2012 נבחר לאחד מ-50 האפריקאים המשפיעים ביותר על ידי המגזין "The Africa Report". ב-2015 נבחר ל"אפריקאי השנה" על ידי המגזין "ז'ן אפריק".
חייו הפרטיים
קטומבי היה נשוי פעמיים. אשתו השנייה היא קארין קטומבי, לבית נאהאיו, ממוצא טוטסי, בת לשגריר בורונדי בבלגיה.
תשניק סב-לידתי
תשניק סב לידתי (בלועזית: perinatal asphyxia) או תשניק יילוד הוא סיבוך רפואי שנגרם לעובר במהלך הלידה כתוצאה מהפרעה באספקת חמצן ודם לגופו. ע"פ ארגון הבריאות העולמי, תשניק סב לידתי מוגדר ככישלון בניסיון התינוק לנשום בזמן הלידה.
מחסור בחמצן לזמן ממושך יכול לגרום לנזק לרוב אברי הגוף (לב, ריאות, כבד, כליות, מעיים) אך הנזק המוחי הכי מדאיג מכיוון שהכי קשה לרפאו בצורה מהירה ומושלמת
כל שנה נולדים ברחבי העולם כ-4 מיליון תינוקות עם תשניק כאשר מיליון תינוקות מתים, ומיליון נוספים סובלים מנזק מוחימה שהפך זאת לאחת מעשר הסיבות המובילות למוות של היילוד.
סיבות (אטיולוגיה)
הסיבות מתחלקות למספר גורמים:
תיאור התהליך (פתופזיולוגיה)
כאשר יש תשניק חריף, זרימת הדם מועברת לאיברים חיוניים, בעיקר המח, הלב והאדרנל ופחות לאיברים שאינם חיוניים (מעיים, כבד וכליות). כאשר אספקת החמצן ממשיכה לרדת, גם האיברים החיוניים נפגעים, קצב הלב ותפוקתו יורדים ויש ירידה בלחץ הדם.
סימנים
סימני התשניק משתנים ע"פ דרגת התשניק מדרגה קלה בה יזדקק היילוד לגירוי וטיפול מינימלי עד דרגה של תשניק חריף/חמור בו היילוד יהיה אפטי, ללא תגובות, טונוס ירוד ללא תנועות נשימה, דופק איטי ולחץ דם נמוך. צבעו יהיה חיוור וכחלון המצריך החייאה, טיפול תרופתי והנשמה. דרגה קיצונית של תשניק עלולה לגרום לדום לב ומוות. תשניק סב לידתי - חשוב שיאובחן ויטופל מהר. יש מצבים שאפילו עיכוב קל בטיפול עלול להיות קריטי. בזמן הלידה המוח האנושי יכול לתפקד ללא אספקת חמצן למשך 8–10 דקות לכל היותר. פרק זמן ארוך מזה יגרום לנזקים חמורים, נוירולוגיים ומוטוריים למוח וליתר חלקי הגוף ואף למוות של התינוק.
טיפול
מטרת הטיפול היא חמצון יעיל של הילוד.
העקרונות הטיפוליים: טיפול מוצלח בתשניק תלוי בהערכה מהירה ונכונה של חומרת התשניק והתחלה מהירה של טיפול יעיל. תינוק שעבר תשניק יועבר למחלקת טיפול נמרץ להמשך טיפול.
סיבוכים
סיבוכים כתוצאה מתשניק נובעים מנזק שאירע לאיברים עקב חוסר חמצן, כאשר האיברים העיקריים שנפגעים הם המוח, מערכת העיכול, הכבד, הכליות והלב. בנוסף ניתן לראות היפוגליקמיה חולפת והיפוקלצמיה.
נחל קנקן
נחל קנקן הוא נחל אכזב בגליל התחתון. אורכו כשלושה קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־55 מטרים מעל פני הים בדרום העיר טמרה. הוא זורם לכיוון דרום־מערב וחולף מתחת לכביש 70. לאחר מכן הוא חולף בשדות חקלאיים, ובעמק זבולון, במרחק של כ־1.25 קילומטרים מקיבוץ אפק ובגובה של כ־20 מטרים מעל פני הים, הוא נשפך לנחל אבליים (האחרון נשפך לנחל נעמן ומשם לים התיכון).
מלון ריץ (פריז)
מלון ריץ (פריז) (צרפתית: Hôtel Ritz) הוא בית מלון הנמצא בכיכר ונדום 15, בליבה של פריז, צרפת. הוא נוסד ב-1898 והוא הוותיק במלונות ריץ בעולם.
היסטוריה
המבנה נבנה בראשית המאה ה-18 כמעון פרטי. ב-1854 רכשו אותו האחים פרייר, שהפכו אותו למשרד הראשי של חברת הכספים Crédit Mobilier שבבעלותם. חזיתו של ריץ עוצבה בידי ז'יל ארדואן-מנסאר. הוא הוסב למלון פאר בידי סזאר ריץ ונפתח ב-1 ביוני 1898. שותפו המשני למלון היה השף המהולל אוגוסט אסקופייה וביחד הם הפכו את שמו לנרדף לשפע, אירוח, שירות וסעודה עילאית, כל אלו מתגלמים במונח ריצי (ritzy).
מלון ריץ מורכב מהבניינים Vendôme ו-Cambon עם חדרים הניבטים לכיכר ונדום ובצד הנגדי, חדרים המשקיפים על הגן הידוע. המלון היה חביב על רבים מהאנשים העשירים בתבל, עם סוויטות יוקרתיות הקרויות על שמותיהם של לקוחות בעלי שם רבים שהתארחו בו. אלו כוללים את ארנסט המינגוויי, שעל שמו קרוי הבר במלון, פרנסיס סקוט פיצג'רלד, מרסל פרוסט, המלך אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, רודולף ולנטינו, צ'ארלי צ'פלין, גרטה גרבו, מרלן דיטריך, מוריס שבלייה, ז'אן-פול סארטר, אלטון ג'ון ומעצבת האופנה קוקו שאנל, שהתגוררה במלון במשך למעלה משלושים שנה והלכה בו לעולמה בשנת 1971 כתוצאה מהתקף לב.
מלון ריץ בפריז מציע כיום 159 חדרים, מסעדה בת שני כוכבי מישלן, שני ברים ומסעדה רגילה. מחירו ההתחלתי של חדר הוא כ-€770 ללילה. הסוויטות מתחילות ב-€1,600, כשהמחירים יכולים להעפיל ל-€13,650 ללילה עבור הסוויטה היוקרתית ביותר, Suite Impériale (סוויטה אימפריאל). מסעדת המלון, L'Espadon, זכתה בשני כוכבים במהדורת 2009 של מדריך מישלן האדום.
המלון הוא בבעלותו של מוחמד אל-פאייד.
המלון בספרות ובקולנוע
הגברת ממלון ריץ, מלאני בנג'מין, 2020.רומן היסטורי מבוסס על דמויות אמיתיות שניהלו את הריץ במלחמת העולם השנייה.
הנרי ריטר
הנרי ריטר (בגרמנית: Henry Ritter; 24 במאי 1816 – 21 בדצמבר 1853) היה צייר ומאייר גרמני יליד קנדה.
ביוגרפיה
אביו היה קצין בהנובר, עבד עם הצבא הבריטי, ואמו הייתה אנגליה. בגיל צעיר הוא התגורר אצל דודו בהמבורג, שם שימש חניך בעסקי מסחר. לאחר 1832 הוא קיבל את שיעורי האמנות הראשונים שלו מהיינריך ייקוב אלדנאת' ופרידריך קרל גרוגר.
בין השנים 1836 עד 1847 הוא היה סטודנט באוניברסיטת דיסלדורף בשיעורים של קרל פרדיננד זון, וילהלם פרידריך שדו. בשבע השנים האחרונות שלו שם, הוא היה חבר בכיתת המאסטר והיה לו סטודיו משלו באקדמיה. אולם, המשפיעים ביותר עליו היו השיעורים הפרטיים שלמד ב־1837 וב־1838 מרודולף יורדן, שלקח אותו לנסיעות בים הצפוני, הפך לחברו ולימד אותו גישה אתנוגרפית לציור.
בשנת 1842 נישא לבתו של בעל קרקע מבון.
עקב מחלה שאובחנה כ"קדחת עצבים" הוא עבר למוסד ליד זיגבורג. הוא חזר לדיסלדורף בשנת 1852 ונפטר שם בשנה שלאחר מכן.
יצירותיו שנותרו השתמרו על ידי פרדיננד פגרלין, שהתחתן עם גיסתו והשתלט על הסטודיו שלו.
הוא אולי היה ידוע יותר כמאייר מאשר צייר. משנת 1847 הוא היה תורם קבוע למגזין "דיסלדורפור מונאטפטה" הסאטירי. בשנת 1849 פרסם סאטירה על המהפכה האחרונה ונושא האיחוד הגרמני. מבוסס על ספר הילדים Struwwelpeter.
בין השנים 1851–1853 הוא סיפק רישומים לאלבומים שפרסם ולפגנג מולר פון קוניגסוינטר. בין איורי הספרים הבולטים שלו הם אלה של וושינגטון אירווינג.
מאיק צירבס
מאיק צירבס (בגרמנית: Maik Zirbes; נולד ב-29 בינואר 1990) הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת בנפיקה ליסבון ובנבחרת גרמניה.
ביוגרפיה
צירבס נולד בטראבן-טרארבאך שבמערב גרמניה. שיחק כדורסל במועדון הנוער ובקבוצה הבוגרת של טריר. ב-2012 עבר לברוז במברג, הוא נבחר לשחקן המשתפר של העונה ולשחקן הגרמני הצעיר הטוב ביותר, הוא זכה עם במברג באליפות הבונדסליגה ובסופר-קאפ הגרמני. ב-2014 עבר לכוכב האדום בלגרד מסרביה. זכה עם הקבוצה באליפות, בגביע הסרבי ובאליפות הליגה האדריאטית. בעונת 2015/2016 זכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות באליפות סרביה ובאליפות הליגה האדריאטית, והעפיל עמה עד שלב רבע הגמר ביורוליג. הוא רשם ממוצע של 12.4 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק ביורוליג, ממוצע של 13.2 נקודות ו-5.9 ריבאונדים בליגה האדריאטית וממוצע של 10.3 נקודות למשחק בליגה הסרבית.
צירבס חבר בנבחרות הלאומיות של גרמניה מאז נעוריו. הוא השתתף באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה ב-2008 ביוון. הוא רשם באליפות ממוצע של 16.5 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק. ב-2009 שיחק עם הנבחרת באוניברסיאדת בלגרד. ב-2010 שיחק באליפות אירופה עד גיל 20 והשיג ממוצע של 11.7 נקודות ו-6.8 ריבאונדים למשחק. ב-2013 היה חבר בנבחרת גרמניה שהשתתפה באליפות אירופה שהתקיימה בסלובניה.
ביוני 2016 חתם מאיק צירבס על חוזה לשנתיים במכבי תל אביב. בינואר 2017 הושאל לבאיירן מינכן. בתום העונה שוחרר ממכבי תל אביב וחתם באופן קבוע בבאיירן.
דבון גריי
חיים אישיים
מאז ספטמבר 2013 הוא יוצא עם השחקן ג'ורדן גבריס.
קסדת שעם
קסדת שעם היא קסדה העשויה מחומר קל, לרוב שעם או פית', אשר הייתה נפוצה במספר מדינות וכוחות צבא במהלך המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20. קסדות שונות מסוג זה זכו לשמות שונים לאורך השנים בהם קסדת פית' (Pith Helmet), קסדת שמש (Sun Helmet), קסדת ספארי (Safari Helmet) וסולה טופי (Sola Topee) או טופי (Topee או Topi; מהודית 'כובע'). בארץ הקסדה הייתה מוכרת גם בשם כובע פקק או כובע טרופי.
מקור הקסדה מגיע מדרום מזרח אסיה ובעיקר תת-היבשת ההודית, שם התפתחה מסורת של יצור כובעי שמש קשיחים וקלים, העשויים מצמח מימי מתת-משפחת הפרפרניים בשם סולה פית' (Sola Pith). מי שהובילה לפופולריות הרבה של הקסדה במערב והייתה מהמשתמשות העיקריות בסוג זה של קסדה, הייתה האימפריה הבריטית שאימצה את העיצוב הייחודי כבר בעשורים הראשונים של השלטון הבריטי בהודו. במחצית השנייה של המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 גברה הפופולריות של קסדת השעם בקרב אזרחים מערביים וכוחות צבאיים בייחוד בשירות אימפריאלי במזרח, באפריקה ובדרום אמריקה. משום כך, קסדת השעם מזוהה במיוחד עם האימפריאליזם האירופי כשהיה בשיאו סביב תחילת המאה ה-20.
שימושים היסטוריים
קסדות שעם החלו להיכנס לשירות ביחידות אירופאיות במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19, כאשר הבריטים השתמשו בגרסה שלהם לקסדה לראשונה במהלך המלחמות האנגלו-סיקיות (1845-1849). הדגם הבריטי היה גבוה מהקסדות שיוצרו בהודו, וככל הנראה הקסדה הגרמנית פיקלהאובה שנכנסה לשירות הכוחות הפרוסים בתקופה, השפיעה על העיצוב הראשוני של הקסדה הבריטית החדשה. סיבה נוספת לעיצוב הגבוה הייתה משום שבתקופה זו חיילים נהגו ללבוש כובעי שאקו מוגבהים, מנהג שהיה חלק מהאופי והתדמית של כוחות הצבא הארופאים.
בהדרגה גברה הפופולריות של קסדות השעם והחל משנות ה-70 של המאה ה-19 כלל מדינות המערב עשו שימוש בקסדות שעם במהלך שירות במדינות טרופיות. בצרפת הוכנסו קסדות שעם באופן רשמי לשירות באזורים טרופים בשנת 1878, כוחות הולנדים לבשו קסדות שעם במהלך המערכה בסומטרה (1873-1904) ובשנות ה-80 אף אימץ צבא ארצות הברית את קסדות השעם בשירות באזורים טרופיים בדרום-מערב המדינה. לאור הנפוצות והפופולריות הגוברת של קסדות השעם בקרב כוחות אירופאים בשירות טרופי, גם פקידים ואזרחים שנשלחו לשרת באזורים טרופים החלו ללבוש קסדות שעם, מהם גם מדענים וחוקרים שיצאו במשלחות מיפוי ותגלית באזורים לא מוכרים לעולם האירופי.
קסדת שירות הבית
קסדת שירות הבית שימשה עד לשנת 1902 כקסדת שירות כללי, אך עם כניסת מדי החאקי לשירות הצבא הבריטי הקסדה נותרה ללבישה עם מדים ייצוגיים בלבד. החל משנת 1914 ותחילת מלחמת העולם הראשונה, הוחלפה קסדת שירות הבית בכובע מצחיה. כיום מספר מצומצם של יחידות הצבא הבריטי ממשיכות לעשות שימוש בקסדת שירות הבית כחלק מהמדים הייצוגיים שלהם, בהם חיל ההנדסה המלכותי ורגימנט הדוכס מוולינגטון (כיום חלק מרגימנט יורקשייר). חיל הנחתים המלכותי עושה אף הוא שימוש בקסדות שעם גם כיום, אך מדגם 'וולסלי' ולא 'שירות הבית'.
דגם וולסלי
קסדת השעם מדגם וולסלי (על שם גרנט ג'וזף וולסלי) הייתה עיצוב בריטי שהיה דומה לקסדת שירות הבית, אך עם מצחיה רחבה לאורך בסיס הקסדה להצללה רבה יותר של הראש מפני השמש. בקדמת הקסדה המצחיה הייתה מחודדת במקצת, בעוד שבאזור העורף המצחיה התרחבה בצורה מלבנית כך שהיא מגינה על העורף והכתפיים, לאורך בסיס הקסדה בצדדים המצחיה הייתה ישרה מה שהקנה לקסדה מראה מלבני בבסיס. קסדת וולסלי נכנסה לשירות הצבא הבריטי ומדינות וצבאות האימפריה הבריטית באופן רשמי בשנת 1899 ושירתה בצבא הבריטי עד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1948.
כיום ניתן למצוא קסדות שעם מדגם וולסלי בעיקר בשירות מספר יחידות רגלים ושריון קנדיות, כחלק ממדים ייצוגיים ובטקסים מיוחדים.
קסדות שעם כיום
בממלכה המאוחדת, היכן שהשימוש בקסדות שעם היה נפוץ במיוחד, מספר יחידות צבאיות עושות שימוש בקסדות שעם מסוג "וולסלי" שנלבשות עם מדים יצוגיים. יחידות אלו כוללות את חיל הנחתים המלכותי, רגימנט גיברלטר המלכותי, רגימנט ברמודה המלכותי וכוחות המשרתים בקולוניות בריטיות מעבר לים. כוחות המשטרה הבריטית עושים שימוש בקסדת שעם בעיצוב דומה, הנקראת 'קסדת שירות' המוכרת גם בכינוי 'קסדת בובי' (על שם הכינוי לשוטר בריטי). קסדות אלו מוגבהות בדומה לקסדות ולסלי אך מכוסות בבד כחול כהה וכוללות את סמל המשטרה על גבי מגן מוכסף. קסדות שעם בדגם דומה לקסדת שירות הבית הבריטית, נמצאות בשימוש יחידות המשטרה האיטלקיות, מספר יחידות שיטור הודיות עושות שימוש בקסדות שעם בעיצוב ההודי ששטוח ומעוגל יותר ובצבע חאקי.
מדינות אירופאיות נוספות, בהן הולנד ומונקו, עושות שימוש בקסדות שעם כנצר לתקופה האימפריאלית, כחלק ממדי הייצוג של מספר יחידות משמר מיוחדות. בדומה לממלכה המאוחדת גם קנדה עושה שימוש ייצוגי בקסדות שעם במספר יחידות צבא ושיטור. מלבד השימושים הללו ברחבי אירופה, בדרום-מזרח אסיה כאמור ישנו שימוש נפוץ יותר בקסדות שעם גם בקרב אזרחים ובקרב יחידות מסוימות, בין היתר בווייטנאם, הפיליפינים, סרי לנקה ותאילנד. בשונה מהעיצוב הגבוה שהתפתח באירופה, באסיה קסדות השעם נאמנות יותר למקור עם חלק עליון מושטח ומצחיה לאורך בסיס הקסדה.
פיליפ האמונד
פיליפ אנתוני האמונד (באנגלית: Philip Anthony Hammond; נולד ב-4 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי בריטי מהמפלגה השמרנית, אשר כיהן כשר האוצר, שר החוץ ושר ההגנה.
ביוגרפיה
האמונד הוא יליד אפינג שבאסקס ובנו של מהנדס אזרחי. סיים תואר בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת אוקספורד ועבד בחברה לייצור ציוד רפואי החל מ-1977. ב-1982 נעשה מנהל, וב-1983 עזב לתחום הנדל"ן. עבד כמנהל כמה עסקים בשוק הפרטי וכיועץ בבנק העולמי. הוא סייע לממשלת מלאווי מאז 1995, משרתו האחרונה לפני שפנה לפוליטיקה.
מאז 1989 היה האמונד פעיל במפלגה השמרנית; ב-1994 רץ לפרלמנט בבחירות-משנה למחוז צפון-מזרח ניוהאם, והפסיד בפער עצום. הוא נכנס לבית לבסוף בבחירות הכלליות של 1997, מטעם מחוז ראנימיד ווויברידג' בסארי. כחבר האופוזיציה, שימש כדובר הסיעה לענייני בריאות, ומ-2001 למסחר ותעשייה. ב-2003 קידם אותו מייקל הווארד לתפקיד המקביל לסגן ראש הממשלה בממשלת הצללים של השמרנים. ב-2005 הועבר לתפקיד המקביל לסגן שר האוצר.
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה (2010) והקמת קואליציה בהובלת השמרנים בראשות דייוויד קמרון, מונה האמונד ב-12 במאי 2010 לשר התחבורה ולחבר במועצה המלכותית. ב-14 באוקטובר 2011 החליף את ליאם פוקס המתפטר כשר ההגנה. בתפקידו הוביל תוכנית קיצוצים נרחבת שנועדה לסגור את הגירעון התקציבי במשרד, היה אחראי על ההתערבות במלחמת האזרחים הראשונה בלוב ב-2011 וסיפק 5,000 אנשי צבא לאבטחת לאולימפיאדת לונדון (2012). באותה שנה השווה נישואים חד-מיניים לגילוי עריות והיה אחד מארבעת שרי הקבינט שנמנעו בהצבעה עליהם בנובמבר 2013; הוא התבטא כי הוא "מזועזע" מהמהירות בה הועבר הנושא. ב-15 ביולי 2014 מונה למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים; האמונד נחשב לאירוסקפטי והצהיר כי הוא תובע רפורמה משמעותית ביחסי בריטניה והאיחוד האירופאי, והיה מצביע בעד פרישה ממנו במשאל עם אם התנאים לא היו משתנים. במהלך כהונתו הצהיר על סירובה של בריטניה להכיר בסיפוח חצי האי קרים לרוסיה, השתתף בשיחות על תוכנית הגרעין האיראנית. במרץ 2015 חזר והצהיר כי בריטניה תישאר באיחוד האירופאי רק בהינתן שינויים משמעותיים.
בספטמבר 2019 הוביל האמונד קבוצת מחוקקים שמרנים שהצביעו נגד ראש הממשלה ממפלגתם, בוריס ג'ונסון, וגרמו להפסדו בניסיונו להוציא את בריטניה מן האיחוד האירופי גם ללא הסכם. כתוצאה מכך הרחיקה המפלגה את האמונד ושאר המחוקקים שהצביעו נגד עמדת ג'ונסון מייצוגה בפרלמנט, והם הפכו לחברי פרלמנט עצמאיים. האמונד הודיע שלא יתמודד בבחירות שנקבעו לדצמבר 2019.
שלמה רילף
שלמה (פרידריך) רילף (בגרמנית: Schlomo Friedrich Rülf; 3 במאי 1896, בראונשווייג - 13 באוגוסט 1976, ווה) היה רב, סופר, מורה, פעיל ציוני יליד גרמניה שכתב בגרמנית בישראל והיה ממייסדי נהריה ומנהל בית ספר בה.
רב בגרמניה
רילף גדל בבראונשווייג. לאחר שסיים את בית הספר התיכון בשנת 1914, למד בסמינר הרבנים היהודי-תאולוגי של קרן פרנקלשן (Fränckel'schen Stiftung) בברסלאו וכן למד פילוסופיה באוניברסיטת ברסלאו. ריצ'רד הוניגסוואלד, יוגן קוהנמן ובמיוחד יוליוס גוטמן היו בין מוריו. לאחר סיום לימודיו וקבלת תואר דוקטור בארלנגן, עבד כרב בבית כנסת בהמבורג משנת 1922. בשנת 1923 נישא לאנליז נוימן מברסלאו, ממנה נולדו לו שלושה בנים, הלמוט (לימים יצחק, 1925), יוסף (1928) ויוחנן (1931). בשנת 1926 מונה רילף כרב מחוז במברג, שם היה גם יו"ר אגודות הנוער של יהודי בוואריה. בשנת 1929 היה ראש הקהילה היהודית בזארבריקן. אשתו נפטרה ב-1932, ובסוף שנת 1933 נישא בשנית, הפעם לרות אונא (ילידת 1904), בת רב, עמה הביא לעולם שני ילדים, בנימין (1934) וידידה (1940). חוויית התעמולה הנאצית לקראת משאל העם על חבל הסאר וההתרשמות מחוסר האונים של חבר הלאומים גרמו לרילף להחליט ב-1934/35 להגר מגרמניה.
מורה ומחנך בישראל
בשנת 1935 עלה רילף עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא עבר לבית הספר החקלאי מקווה ישראל בחולון ומשם לנהריה, שנוסדה על ידי עולים שהגיעו בעיקר מגרמניה.
בנהריה פעל רילף, תחילה כמורה ולאחר מכן כמנהל בית הספר על שם חיים ויצמן, להקמת מערכת חינוך עברית למשפחות המהגרים הדוברות בעיקר גרמנית. באוטוביוגרפיה שלו תיאר את הקשיים עמם נאלץ להתמודד: בעיות בטיפוח תלמידים יהודים שעלו מגרמניה לאחר חווית הרדיפה והגירוש. תלמידים אלה התקשו להסתגל למשמעת בית הספר. הוריהם של רבים מהתלמידים, אקדמאים לשעבר שגורשו מעיסוקיהם הקודמים והתפרנסו מחקלאות, לא רצו להכיר עוד ביתרונות ההשכלה הכללית. העוינות לחינוך של ההנהגה הדתית המקומית, שלאור צרכיה המעשיים הרבים לא ששה להשקיע בחומרי הוראה ומשכורות למורים. בשנת 1951 הפסיק רילף זמנית את פעילות ההוראה שלו כדי להיענות להזמנה לגרמניה ושם לעזור בבנייה מחדש של קהילתו לשעבר בסארברוקן.
רילף עסק במקצוע הרב בהתנדבות בנהריה עד שהועסק בה רב במשרה מלאה. מאוחר יותר ייסד רילף קהילת בית כנסת ליברלי (רפורמי) בנהריה.
הנצחה
על שם רילף נקראה מדליית פרידריך שלמה רילף, המוענקת על ידי קבוצת העבודה הנוצרית-יהודית של חבל הסאר (CJAS) כפרס לאנשים, מוסדות או יוזמות העוסקות בקידום ההבנה בין יהודים ונוצרים.
מועצת מחוז זארבריקן החליטה ב-4 בספטמבר 2008 לקרוא לכיכר שעוצבה מחדש מול מרכז סאר "רבינר-רילף-פלאץ" (כיכר הרב רילף) ולהקים אנדרטה ליהודי חבל הסאר שנרצחו בשואה. יצירת האמנות שעיצב אוריאל אוסלנד, "היער השרוף", נחנכה ב-12 בנובמבר 2013 והיא אנדרטת השואה המרכזית בחבל הסאר.
על שמו נקראת דרך שלמה רילף בנהריה.
בא מאו
בא מאו (בבורמזית: ဘမော်; 8 בפברואר 1893 – 29 במאי 1977) היה פוליטיקאי בורמזי שב-1937 התמנה לראש הממשלה הראשון של בורמה תחת שלטון הראג' הבריטי. בהמשך כיהן כראש ממשלת מדינת בורמה במהלך מלחמת העולם השנייה, שהייתה לגרורה של האימפריה היפנית.
בא מאו התחנך במכללת יאנגון, אוניברסיטת קולקטה, אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת בורדו, הרפובליקה הצרפתית, שם השלים דוקטורט במשפטים בשנת 1924. בא מאו התקבל ללשכת עורכי הדין האנגלית באותה שנה, ובהמשך הוא התפרסם בתור סנגור עבור מנהיג הבדלנים הבורמזי סאיה סאן בשנת 1931 בעת משפטו של האחרון על פעילותו נגד האימפריה הבריטית.
במהלך שנות השלושים המוקדמות הפך בא מאו ליריב בולט בתוכנית הממשלה הבריטית להפריד את בורמה מתחום שיפוטו של המשנה למלך בהודו, כיוון שהוא האמין שבורמה נפרדת תקבל מידה של ממשל עצמי קטנה בהרבה מהודו הבריטית כתוצאה מכך. אולם בשנת 1934 הוא הפך את עמדתו, והסכים לתמוך בביורוקרטיה הנדרשת עבור החלוקה עם הקמתה של ממשלה קואליציונית בורמזית. באותה שנה הוא מונה לשר החינוך של בורמה. כאשר החוקה החדשה, הקובעת הפרדת בורמה מהודו, נכנסה לתוקף ב-1 באפריל 1937, בא מאו מונה לראש הממשלה הראשון, והוא כיהן בתפקיד עד שנפלה ממשלתו בפברואר 1939.
לאחר תבוסת ממשלתו, בא מאו כרת ברית עם מנהיגים בורמזים אחרים כדי להקים את סיעת החירות, שהתנגדה להשתתפות בורמה עם בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. באוגוסט 1940 הוא נעצר על ידי הבריטים בגין הסתה ונשאר במעצר עד הפלישה היפנית בשנת 1942. במהלך הכיבוש היפני (1943–1945), הוא מונה ל'אדיפאטי' (ראש המדינה) של מדינת בורמה, אשר הייתה למעשה גרורה יפנית. הוא ברח ליפן כאשר בעלות הברית כבשו מחדש את בורמה. לאחר תקופה קצרה בכלא של בעלות הברית, הוא חזר וניסה ללא הצלחה להיכנס לפוליטיקה ומאוחר יותר פרש לחיים פרטיים.
ביוגרפיה
בא מאו נולד במאובין שבבורמה, הראג' הבריטי. אביו היה או קיי (U Kye), פקיד ממשלתי. בצעירותו חונך בבית ספר קתולי בעיר יאנגון, ולאחר מכן המשיך ללמוד במכללת יאנגון לפני שעבר לאוניברסיטת קולקטה בבנגל, הודו. בא מאו בהמשך המשיך את לימודיו במשפטים באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. הוא השלים דוקטורט באוניברסיטת בורדו, הרפובליקה הצרפתית השלישית. עם סיום לימודיו הוא הפך לעו"ד, נרשם כחבר לשכת עורכי הדין האנגלית וזכה לתהילה עקב הגנתו על מנהיג המורדים הבורמזים השבויים סאיה סאן, שהוביל מרד איכרים נגד רשויות השלטון הבריטיות. מעורבותו של בא מאו בתיק משפטי זה היוותה עבורו מקפצה להתקדמות לתוך קריירה בפוליטיקה. הוא דגל בחשיבות השלטון העצמי של בורמה, ובסופו של דבר תמך בעצמאותה של בורמה מהשלטון הבריטי לחלוטין.
אדמירל הצי
אדמירל הצי (באנגלית: Admiral of the Fleet) היא הדרגה הגבוהה ביותר בצי המלכותי הבריטי המקבילה לתקן OF-10 של נאט"ו (גנרל חמישה כוכבים).
הדרגה התפתחה מן החלוקה של ראשית ימיו של הצי המלכותי עת היה מחולק לשלוש שייטות, הכחולה, האדומה והלבנה. על כל אחת משלוש השייטות הוצב אדמירל כמפקד השייטת ומתחתיו היו תת-אדמירל וסגן אדמירל. הבכיר באדמירלים, האדמירל של השייטת האדומה היה אדמירל הצי, ושימש כמפקדו של הצי המלכותי. חלוקתו של הצי לשלוש השייטות בוטלה בשנת 1864 אך הדרגה הוסיפה להתקיים. לאחר ייסוד המשרה של "לורד הים הראשון" ב-1828 ניתנה הדרגה לנושאי התפקיד לקראת פרישתם ולאחר ייסוד המשרה של רמטכ"ל הכוחות המזוינים הבריטיים ב-1959 הוענקה דרגה זאת לקציני הצי שכיהנו במשרה. הדרגה הוענקה גם לחברי המשפחה המלכותית הבריטית ולשליטים של מדינות זרות כדרגת כבוד. מאז שנת 1995 הופסקה הענקת הדרגה לקצינים בתפקידים השונים והדרגה הוענקה כתואר כבוד לצ'ארלס, נסיך ויילס ב-2012 יחד עם הדרגות המקבילות בצבא ובחיל האוויר. קיבל את הדרגה כתואר כבוד ב-2014.
בא מאו
ביוגרפיה
בא מאו התנגד תחילה לקבלת שלטון בורמזי עצמאי מהמשנה למלך בהודו מכיוון שטען כי כל עוד בורמה מאוחדת עם שאר הראג' הבריטי, תנועות העצמאות השונות יכולות לשתף פעולה בצעקתם לזכויות מידי הבריטים. לעומת זאת, טען בא מאו, כי אם תהיה תנועת העצמאות הבורמזית הלאומית מבודדת ממקבילותיה בתת-היבשת ההודית, השפעתה וחשיבותה, כמו גם הסיכוי שאכן תתקדם להשגת עצמאות, יקטן באופן משמעותי. בא מאו שינה את ראייתו בנוגע למצב הנתון כאשר ב-1934 החל להשתתף בהליך הפוליטי שקרא להקמת ממשלת קואליציה של מפלגות לאומיות שיקימו ממשלה בורמזית ראשונה מסוגה תחת הסמכות של הרשויות הבריטיות. באר מאו כיהן כשר חינוך בממשלת הקואליציה הראשונה, וב-1937 הוא התמנה לראש ממשלת בורמה הראשון. לאחר שעזב את תפקידו בשנת 1939, הוא נעצר על ידי הבריטים באשמת הסתה בגין התנגדותו לכניסת ארצו למלחמת העולם השנייה ולהילחם למען הבריטים.
לאחר הפלישה היפנית לתאילנד החלה תנועה יפנית לעבר כיבוש בורמה מידי הבריטים, אם המטרה הסופית לעורר מרידות בדלניות נגד הרשויות הבריטיות בתוך הודו עצמה ולהוביל לנפילת תת-היבשת ההודית לתחום השפעה יפני. הפלישה היפנית לתוך בורמה בתחילת 1942 סימנה את תחילתה של המערכה על בורמה. היפנים שחררו את בא מאו ממעצרו וניצלו בהצלחה את התמיכה העממית בו. ב-1 באוגוסט 1942 הוא נבחר לראש ממשלת הבובות היפנית ב"מדינת בורמה"; מאוחר יותר באותו החודש הכריז מלחמה נגד בעלות הברית. בתחילה האמין בחזון היפני של בורמה עצמאית תאורטית ועזר להפיץ את התעמולה שיפן נמצאת בבורמה כדי לשחרר את המדינה מהאימפריאליזם המערבי. בא מאו אף היה מעורב בועידת מזרח אסיה רבתי של שכללה נציגים משאר הגרורות היפניות במסגרת מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. בתוך הפגישה, פגש בא מאו בראש ממשלת יפן, הגנרל הידקי טוג'ו.
בא מאו לבסוף החל לפנות ליפנים בדרישות ובטענות לנוכח הפשעים שביצעו כוחותיהם בתושבים הבורמזים. בסופו של דבר, הוא פנה למאמץ להגן על בני ארצו מפני התעללות של הכוחות היפנים בתוך המדינה. כאשר הכוחות היפנים באזור התמוטטו בתחילת 1945, ממשלת בא מאו התפרקה, והוא ברח ליפן עצמה מפני בעלות הברית. לאחר כניעת האימפריה היפנית החל הכיבוש האמריקאי של יפן. בא מאו נעצר בידי הרשויות האמריקאיות ונעצר ביפן עצמה לזמן קצר לפני שהועבר בידי הרשויות חזרה לבורמה. בא מאו נשאר מעורב בתוך הפוליטיקה הבורמזית לאחר המלחמה. הוא נפטר ביאנגון בשנת 1977.
שלמה בן-חיים
שלמה בן-חיים (נולד ב-1957) הוא יזם ואיש עסקים, קרדיולוג, פרופסור חבר בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון ואיש מדע שימושי ישראלי בתחום הציוד הרפואי.
הבחירות הכלליות בדנמרק 2019
הבחירות הכלליות בדנמרק 2019 נערכו ב-5 ביוני 2019 בה נבחרו 179 חברי הפולקטינג, מתוכם 175 נבחרו מדנמרק, שניים מאיי פארו ושניים מגרינלנד. הבחירות התקיימו כעשרה ימים לאחר הבחירות לפרלמנט האירופי.
שלמה בן-חיים
עיסוקיו בתחומי הרפואה
בן-חיים הוא בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1975. במהלך לימודיו שם החל ללמוד פיזיקה בטכניון. התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית ובשנת 1982 קיבל תואר דוקטור לרפואה M.D. בטכניון. במהלך שירותו הצבאי הקים בית חולים במרג' עיון שבדרום לבנון. בשנת 1987 קיבל תואר D.Sc. ברפואה. התמחה בקרדיולוגיה במחלקה הפנימית בבית החולים רמב"ם, ועבד כקרדיולוג. הועלה לדרגת פרופסור חבר לרפואה בתחומי הפיזיולוגיה והביופיזיקה בטכניון ופרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד. הוא בעל רקע השכלתי גם בתחומי פיזיקה גרעינית ומדעי המחשב. במהלך מחקריו רשם כ-200 פטנטים והשתתף בכתיבת עשרות רבות של מאמרים ופרסומים מדעיים. בן חיים שימש כמדען הראשי של חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון. הוא זכה בפרס יולודן על מחקרו.
בן-חיים הוא מהמייסדים של תוכנית עתידים ונמנה עם הוועד המנהל שלה.
הבחירות הכלליות בדנמרק 2019
רקע
בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 2015 הגוש הפוליטי המכונה "הגוש הכחול" שהורכב מארבע מפלגות (ממפלגת העם הדנית, מפלגת השמאל, מפלגת העם השמרנית והברית הליברלית) זכה לרוב והרכיב קואליציה צרה המונה 80 חברים, כשבאותה העת באופוזיציה ישבו חברי "הגוש האדום" ואחרים עם 79 חברים.
שלמה בן-חיים
יזמות עסקית
בעקבות פגישתו עם איש העסקים האמריקאי לואיס פל הפך בן חיים ליזם בתחום המכשור הרפואי, ולו היסטוריה ענפה בתחום זה:
חיים פרטיים
בן-חיים נשוי לפרופ' סימונה בן-חיים, רופאה ומרצה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. מתגורר בלונדון ובקיסריה, בווילה שרכש מארקדי גאידמק ב-2010 תמורת 47 מיליון ש"ח.
הבחירות הכלליות בדנמרק 2019
רקע
בשנת 2016 הקים ראש הממשלה לארס לקה ראסמוסן ממשלה חדשה וצירף לקואליציה גם את ברית העם השמרנית.
מערכת הבחירות
מתוך 179 חברי הפולקטינג נבחרים 175 חברים מתוך דנמרק עצמה, 2 נוספים מגיעים כנציגי איי פארו ועוד שניים כנציגי גרינלנד.
טקס פרסי אוסקר ה-95
טקס פרסי אוסקר ה-95 מייסודה של האקדמיה האמריקאית לקולנוע, נערך ב-12 במרץ 2023, ובמסגרתו הוענקו פרסי אוסקר לסרטי קולנוע שיצאו בין התאריכים 1 בינואר 2022 – 31 בדצמבר 2022. בכך חזרה תקופת הזכאות למועמדות לפרס להיות בת 12 חודשים, אחרי שנתיים שבהן נמשכו תקופות הזכאות 14 חודשים (2020–2021) ועשרה חודשים (מרץ 2021–דצמבר 2021). זו השנה השנייה ברציפות שבה התקיים הטקס בחודש מרץ, אחרי מספר שנים שבהן הוא התקיים בפברואר, ובשנת 2021 נדחה הטקס לאפריל בעקבות משבר מגפת הקורונה בארצות הברית.
הטקס נערך בתיאטרון דולבי שבמרכז המסחר והבידור "אוביישן הוליווד" בלוס אנג'לס, קליפורניה, שודר בארצות הברית בשידור חי ברשת הטלוויזיה ABC, והונחה על ידי ג'ימי קימל. זו הפעם השלישית שקימל הנחה טקס פרסי אוסקר, ובכך הוא הצטרף לארבעה אישים שהנחו שלושה טקסי אוסקר בעבר: ג'רי לואיס, סטיב מרטין, קונרד נייגל ודייוויד ניבן.
שינויים בתקנון התחרות
לאחר שרוב בתי הקולנוע בארצות הברית שבו לפעול, חידשה האקדמיה לקולנוע את התקנה המחייבת להקרין סרטים בקולנוע במשך שבעה ימים לפחות לפני שיוצגו בפלטפורמות אחרות, כתנאי להכרה במועמדותם, ובוטלה הכשרה למועמדות רק על בסיס הקרנה בחדר ההקרנה הווירטואלי, שירות הזרמת המדיה המשמש את חברי האקדמיה. לצד זאת, נשארו בתוקף שני שינויים שנעשו בתקופת הקורונה: ראשית, חובת הקרנה בבתי קולנוע הורחבה, וכוללת גם בתי קולנוע באזור מפרץ סן פרנסיסקו, שיקגו, מיאמי או אטלנטה (ג'ורג'יה), ולא רק את מחוז לוס אנג'לס והעיר ניו יורק, כבעבר. שנית, מתחמי דרייב אין נחשבו כבתי קולנוע לצורך הזה.
הטקס המרכזי
זוכי כל 23 קטגוריות הפרס הוכרזו בשידור חי במסגרת הטקס המרכזי. זאת, אחרי שבטקס ה-94 צולמו מראש ההכרזות על שמונה קטגוריות, ושודרו במהלך תוכנית הטלוויזיה שלפני הטקס. הקטגוריות שהוחזרו לטקס המרכזי כוללות את שלושת הפרסים עבור סרטים קצרים (הסרט הקצר, הסרט המונפש הקצר והסרט התיעודי הקצר) וכן הפרסים עבור מוזיקה מקורית, איפור ועיצוב שיער, עריכה, עיצוב הפקה וסאונד.
יצחק קדרון
יצחק קדרון (נובמבר 1932 - מאי 1987) היה מדען ופרופסור ישראלי, אבי המיקרו-אלקטרוניקה בישראל וממקימי מעבדת המיקרו-אלקטרוניקה בטכניון. בנוסף על כך, קדרון היה ממקימי SCD, מה שזיכה אותו בפרס ביטחון ישראל. זכה בפרס רוטשילד בשנת 1985.
ביוגרפיה
קדרון נולד בשנת 1932 באנטוורפן שבבלגיה למשפחה אורתודוקסית. בזמן השואה (משנת 1942 והלאה) הוסתר עם אחיו ואחותו על ידי מתילד קולארט ומשפחת מינט, חסידי אומות העולם בכפר אז’ימון (Agimont) שבגבול בלגיה-צרפת. זאת בזמן שמרבית משפחתו נרצחה. לאחר המלחמה עלה קדרון ואחיו לארץ ישראל, וגדל בקיבוצים קריית ענבים ורמת יוחנן.
התגייס לצה"ל בגיל 16 ובמקביל לשירות הצבאי במלחמת העצמאות החל ללמוד בטכניון. קדרון שירת במערך הטכני של חיל האויר ובבסיס רמת-דוד למד לראשונה טכנאות רדיו. קדרון סיים את התואר הראשון בשנת 1955. לאחר שחרורו, החל קדרון את לימודי התואר השני באוניברסיטה הטכנולוגית בדלפט שבהולנד, שם סיים בשנת 1957 . לאחר הלימודים עבד קדרון כמהנדס בחברה הדנית DISA ובשנת 1961 שב לישראל והתגורר בחיפה. בשנת 1967 יצא קדרון עם משפחתו לשנת שבתון באוניברסיטת מינסוטה וכשנתיים לאחר מכן הקים את המרכז ללימודי מיקרו-אלקטרוניקה בטכניון. לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 עסק פרופסור קדרון (ביחד עם שלמה מרגלית ואדיר בר-לב) בפיתוח גלאים ישראליים ראשונים . הגלאים שפיתח קדרון שימשו בין השאר בטילי פיתון.
התחתן עם גרדה קדרון בשנת 1958 ולזוג נולדו שלושה ילדים. לאחר ששב משנת שבתון בדרום אפריקה בשנת 1982 חלה קדרון בסרטן המעי הגס. אף על פי שעבר טיפולים אינטנסיביים בבית החולים רמב"ם ובסן פרנסיסקו, קדרון נפטר במאי 1987, בגיל 54. על שמו נקראות מעבדות חברת SCD במכון לשם של רפא"ל. בנוסף על כך, הטכניון מעניק פרס למחקר על שמו. בשנת 1989 הוקמה קרן לעידוד מחקר במיקרו-אלקטרוניקה ובמיקרו-אופטיקה מההקדש של קדרון.