cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'
היסטוריה
בין אישי הציבור הקבורים בבית הקברות, ראשי עיריית בני ברק בעבר משה בגנו ושמואל וינברג.
אהל מכון בניני
אהל מכון בניני (ידוע גם כשיר האותיות או אותיות לרבינו סעדיה) הוא פיוט המפרט כמה פעמים מופיעה בתורה כל אחת מכ"ב האותיות. רבים ייחסו את הפיוט לרב סעדיה גאון אך יש שייחסוהו לרבי סעדיה בן יוסף בכור שור.
רקע
האגדה מספרת על רב סעדיה ששאל חייט "כמה תפירות תפרת היום?", החייט, כמנהגם של יהודים ענה בשאלה "כמה אותיות יש בתורה?". רב סעדיה לראשונה בחייו לא ידע תשובה על שאלה שנשאל, והצטער מאוד על כך. הוא השביע מלאך, והמלאך גילה לו את מספר האותיות. לאחר מכן כתב את הפיוט בו ציין כמה פעמים מופיעה כל אחת מהאותיות בתורה.
מבנה
הפיוט כולל 28 בתים. בית אחד עבור כל אות מהאלפבית העברי כולל אותיות מנצפ"ך, ועבור האות ת שני בתים. החלק הראשון של כל בית מתחיל באות אליה הוא מתייחס ולאחר מכן רומז בראשי תיבות למספר הפעמים שהאות מופיעה בתורה, מניין האלפים בחציו הראשון והמאות והיחידות בחציו השני. בחלק השני של כל בית נרמזים פסוקים מהתנ"ך הכוללים את מספר הפעמים שמופיעה האות ואחריו מובאים הפסוקים עצמם. מחבר הספר "סייג לחכמה" הוסיף לפיוט בית מסכם המרמז על מספרן של כל האותיות יחד.
ספירת האותיות
לא ברור את מה התכוון מחבר הפיוט לספור, האם את האותיות בחמישה חומשי תורה, או בתנ"ך כולו. לפי סיכום האותיות בשיר עולה סכום של 815,280 אותיות, מספר שבחישוב שטחי אפשר להיווכח כי אינו נכון, לא לגבי חמישה חומשי תורה ולא לגבי התנ"ך כולו. ייתכן שהכוונה היא לתורה ונביאים בלבד.
קריוניקה
קְרִיוֹניקָה (Cryonics; מיוונית: Kryos – קר כקרח) היא שימור בטמפרטורה נמוכה מאוד של בני אדם ובעלי חיים שקצרה ידה של הרפואה המודרנית מלהושיעם, בתקווה שריפוים והשבתם לחיים תתאפשר בעתיד. בטכנולוגיה הקיימת כיום, שימור בהקפאה של אנשים וחיות גדולות הוא תהליך בלתי הפיך. העיקרון בבסיס הטכנולוגיה הקריונית הוא שאנשים הנחשבים למתים לפי ההגדרות הרפואיות או המשפטיות, אינם נחשבים למתים לפי ההגדרה הרדיקלית יותר של מוות לפי תורת האינפורמציה. התקווה היא שאולי בעתיד ניתן יהיה להחזיר לחיים אנשים מהקפאה עמוקה באמצעות טכנולוגיה עתידית מתקדמת שאינה ידועה או מוכרת על ידי המדע בן-זמננו; מסיבה זו הקריוניקה נתקלת ביחס ספקני מצד רוב אנשי הרפואה והמדע, אף שחלקם תומכים בה. נכון ל-2014, כ-250 איש עברו את תהליך השימור בהקפאה עמוקה מאז שהוצע לראשונה ב-1962. בארצות הברית, החוק מאפשר להתחיל בתהליך השימור רק לאחר החתימה הרשמית על תעודת הפטירה.
הזמן המיטבי לתחילת תהליך השימור הוא בדקות הראשונות שלאחר דום הלב, והשיטה המקובלת עושה שימוש בהחדרת נוזלים המונעים היווצרות קרח במחזור הדם. אף על פי כן, רעיון הקריוניקה כולל גם שימור של אנשים לאחר שיהוי גדול יותר ממועד דום הלב, לאור ההנחה שחלק ממבנה המוח האנושי שמשמר מידע על הזיכרונות והאישיות, עשוי להשתמר לפחות בחלקו גם במקרים כאלה. השאלה האם שרד מספיק מידע תוך-מוחי במקרים כאלה, כך שהשימור הקריוני יביא לתוצאות, אינה ניתנת כיום למענה בשל מגבלות הטכנולוגיה הקיימת, המונעות את היפוך התהליך; לכן, רוב התומכים בקריוניקה רואים בה אמצעי התערבות ספקולטיבי, שסיכויי הצלחתו עשויים להשתנות באופן ניכר בהתאם לנסיבות.
הנחות יסוד של רעיון הקריוניקה
הקריוניקה שנויה במחלוקת, משום שהטכנולוגיה המתוארת בהנחה מספר 3 היא כה מתקדמת עד שרוב המדענים ייתרו את שאר ההנחות. השאלה האם עקבות ביולוגיים של זיכרון או אישיות ישתמרו במוחו של אדם זמן מה לאחר מוות לבבי, אינה מעניינת את מדעי הרפואה מהרגע שנקבע שאפסו סיכויי ההחייאה הסטנדרטית. בדומה לכך, מחוץ לחוגי הקריוניקה אין כל עניין בשאלה האם הזיכרון המקודד במבנה המוח לא ייפגם בתהליך השימור בהקפאה, משום שהשאלה נחשבת לחסרת טעם כל עוד לא הוכח שתהליך השימור בהקפאה הוא הפיך. כיום המדע מסוגל לשמר בהקפאה רק תאים, רקמות ואיברים קטנים. מדעי הרפואה ממוקדים בעיקרם ביעדים בני השגה בטווח הנראה לעין, ולא במטרות תאורטיות, ולכן אין כל התמחות מדעית או כתבי עת החוקרים במישרין את השאלות המדעיות שמעלה הקריוניקה.
התומכים בקריוניקה טוענים שמבחינה מדעית ניתן לשמר את המבנה התאי של המוח, שבו מאוחסנים הזיכרון והאישיות. לטענתם, אין צורך ביכולת מוכחת להפוך את תהליך ההקפאה על מנת להשיג את היעד בר ההשגה כיום של הקריוניקה, שהוא שימור האינפורמציה המוחית המקודדת את הזיכרון והאישיות. הם מאמינים שהתהליכים הקריוניים בהווה מסוגלים לשמר את המבנה האנטומי של השכל, וששימור זה עשוי להספיק על מנת למנוע מוות כהגדרתו בתורת האינפורמציה, עד שבעתיד ניתן יהיה לשחזר את המידע.
הנחה נוספת של הקריוניקה, מתחום תורת המוסר, היא ששימור בהקפאה של אנשים נוטים למות וחשׂוכי מרפא היא הדבר הנכון לעשותו, אפילו בתנאי עבודה קשים המטילים בספק את העמידה בהנחות היסוד של רעיון הקריוניקה. ישנם תומכים בקריוניקה שמאמינים שיש להקפיא כל אדם שהוכרז על מותו, בתקווה למצות את טכנולוגיות השחזור העתידיות אם וכאשר תופענה.
נזקי תהליך השימור
בריכוז גבוה, תמיסות ההגנה מונעות לחלוטין היווצרות קרח. תהליך הקירור והמיצוק ללא הקפאה נקרא "זגיגה" או "הקפאה מהירה". תמיסות ההגנה הראשונות המאפשרות זגיגה בקצב קירור איטי וללא גרימת נזק לרקמות פותחו בשנות ה-90 על ידי הביולוגים גרגורי פאהי (Fahy) ובריאן ווֹק (Wowk) כדי לשמר איברים להשתלה. תמיסות אלו אומצו במהרה על ידי קרן "אלקור הארכת חיים" לשימוש בקריוניקה, משום שנחשבו למאפשרות זגיגה של חלק מגוף האדם, ובמיוחד המוח. באמצעות תמיסות אלו בוצע תהליך הזגיגה בהצלחה על מוחות בעלי החיים שלאחר מכן חוממו בחזרה ונבחנו תחת עדשת המיקרוסקופ. לא נמצאו בהם גבישי קרח. מכון הקריוניקה משתמש גם הוא בתמיסת זגיגה שפיתח ביולוג המכון, ד"ר יורי פיצ'וגין (Pichugin) – תמיסה ייעודית עבור המוח.
זגיגה בקריונקה שונה מהתהליך בקריוביולוגיה המקובלת משום שהזגיגה הקריונית אינה הפיכה באמצעות הטכנולוגיה הקיימת. לכן זוהי רק זגיגה מבנית. כשהיא מבוצעת בהצלחה, היא מסוגלת למנוע נזקי הקפאה בחלק מאיברי הגוף, אך במחיר הרעילות שנגרמת על ידי תמיסות ההגנה הכימיות. טבעה של רעילות זו עוד לא נחקר דיו. העוסקים בקריוניקה משערים שרעילות זו מתונה והפיכה יותר מהנזק המבני שנגרם על ידי הקפאה שנעשית בלעדיה. אם, למשל, הרעילות נגרמת על ידי חלבונים פגומים, ייתכן שבעתיד ניתן יהיה לתקנם או להחליפם.
נזק איסכמי
איסכמיה היא אספקת דם חלקית או נעדרת לגמרי, השוללת חמצן וחומרי הזנה מהרקמות שאליהן הייתה אמורה להגיע. לפחות כמה דקות של איסכמיה חולפות עד לתחילת תהליך השימור בהקפאה, בשל הכורח המשפטי שהתהליך לא יחל לפני שמחזור הדם ייפסק (כיום פרק הזמן המזערי להכרזה על מוות לבבי בארצות הברית הוא 75 שניות של דום לב). הלב חייב לידום כדי שייקבע מוות לבבי. כשניתן לצפות מראש את המוות הקרֵב, ניתן לפעמים להכין מראש צוות טכנאים שימתין במצב היכון לצד החולה. הצוות, בדומה לתהליך קצירת איברים להשתלה, יחזיר באמצעי החייאה מתקדמים את הדופק והנשימה בהקדם האפשרי. המטרה היא לשמור על חיות הרקמות לאחר הכרזת המוות בדומה לרפואה קונבנציונלית, שבהּ נקצרים איברים ורקמות להשתלה לאחר הכרזה על מוות לבבי או מוות מוחי. כיום, ברחבי העולם, ההגדרה המשפטית של מוות אינה מחייבת את מותם של כל התאים בגוף האדם.
לעיתים סובל המוח ממחסור באספקת חמצן למשך דקות רבות בטמפרטורות חמות, ולפעמים אפילו שעות במקרה של מוות פתאומי. דבר זה גורם לכך שהנזק האיסכמי למוח ולשאר הרקמות אינו מאפשר להחייאה להצליח באמצעות הטכנולוגיה הרפואית הקיימת. תומכי הקריוניקה מצדיקים את ביצוע תהליך השימור גם בתנאים כאלה בשימם לב להתפתחויות מדעיות שמאפשרות השבת פעילות מוחית גם לאחר איסכמיה ארוכה מ-4 עד 6 דקות, כפי שחשבו בעבר, תוך שימור של מבנה המוח ואפילו על חלק מתפקודי תאי המוח, גם לאחר זמן ממושך של מוות לבבי. הם טוענים שההגדרות החוקיות למוות מתפתחות יחד עם הטכנולוגיה, והשלבים הראשונים של מה שנחשב כיום ל"מוות" הם למעשה סוג של נזק איסכמי שבעתיד ניתן יהיה לתקנו. הם טוענים שהישרדות האישיות לאחר תקופה ממושכת של מוות לבבי צריכה להיקבע לפי קריטריונים של תורת האינפורמציה.
השבה לחיים
אלה המאמינים שהשבה לחיים תיתכן בעתיד, בדרך כלל עוקבים אחר ההתפתחויות בביו-הנדסה, ננוטכנולוגיה מולקולרית, ננו רפואה, ו"העתקת מוח" כטכנולוגיות המפתח. השבה לחיים מצריכה את תיקון הנזק האיסכמי, ביטול הרעלת חומרי שימור, מיתון העומס התרמי והפיכת נזקי ההקפאה ברקמות שלא עברו בהצלחה את תהליך הזגיגה, וכמובן את ריפוי סיבת המוות המקורית של החולה. במקרים רבים יהיה צורך ביצירה מחדש של רקמות רבות. תסריטי החייאה אפשריים חוזים את ביצוע התיקון באמצעות מספר רב של רובוטים או אורגניזמים מיקרוסקופיים. אמצעים אלה יוכלו לתקן ברמה המולקולרית את מבנה וכימיית התא, והתקווה שיוכלו לעשות כן עוד במהלך ההקפאה. אפשרות רדיקלית יותר היא "העתקת מוח", והיא הוצעה כגישת החייאה חלופית כאשר הטכנולוגיה תאפשר לסרוק את תוכן הזיכרונות שבמוח המשומר.
בעבר נכתב שתהליך ההשבה לחיים הקריוני יפעל בשיטת LIFO (נכנס אחרון יוצא ראשון). בראייה זו, שיטות השימור ילכו ויתקדמו עד שהפיכותן תוכח, ולאחר מכן הרפואה תחל להשיב לחיים אנשים ששומרו באמצעות שיטות פרימיטיביות יותר. ייתכן שהשבה לחיים של אנשים ששומרו באמצעות טכנולוגיה קריונית מתקדמת פחות, ייקח מאות שנים, אם יתאפשר בכלל. אנשים שישומרו בעתיד, באמצעות טכנולוגיה טובה יותר, יזדקקו אולי לטכנולוגיה חדישה פחות שתשיבם לחיים, משום שתהליך השימור שלהם יבוצע על ידי טכנולוגיית שימור מתקדמת שתסב נזק מופחת לרקמותיהם. גישת LIFO זו ספגה לביקורת בטענה שאיכותו של השימור תלויה בגורמים רבים נוספים מעבר לתקופה הטכנולוגית בה בוצע.
נטען שאם בעתיד יפותחו טכנולוגיות לבחינה ותיקון של מולקולות, אז תאורטית כל גופה תוכל "לשוב לחיים". אך השאלה היא האם מספיק אינפורמציה מוחית תשרוד על מנת לאפשר את שחזורה של אישיותו של האדם המשוחזר, כאשר המפריד הגדול בין חיים למוות יהיה השכחה הגדולה בלבד. מסיבה זו הקריוניקה ממוקדת בשימור כמה שיותר אינפורמציה מוחית.
שימור המוח
שימור המוח לבדו הוא סוג של שימור קריוני שבו החלק היחיד מהגוף שעובר תהליך שימור הוא המוח, בדרך כלל יחד עם הראש, כאשר יתר חלקי הגוף מופרדים ממנו ניתוחית. שימור המוח הוא אחת משתי אפשרויות השימור המקובלות בקריוניקה, לצד שימור כל הגוף.
הסיבה לשימור המוח בלבד נובעת מתפקידו של המוח כמאחסן הזיכרון והאישיות של האדם (על מנת לסבר את האוזן, קורבנות קטיעה צווארית של חוט השדרה, כמו השחקן כריסטופר ריב, תורמי איברים וקטועי גפיים, שומרים כולם על אישיותם וזיכרונותיהם). סיבה נוספת היא האמונה ששחזור איברים שעברו שימור קריוני הוא תהליך כה קשה ומסובך עד כי ברור שלכשתתקיים טכנולוגיה שתאפשר זאת, תהיה גם אפשרות להצמיח מחדש רקמות ולפיכך ליצור מחדש גוף שיאחסן את המוח המתוקן. יש אף שהציעו שיטות להשבה לחיים שתכלולנה היפטרות מגופו המשומר של החולה ויצירה של גוף חדש מסביבו בשל נזקי השימור. שיקולים אלה, יחד עם עלות נמוכה יותר של אחזקת המוחות בשימור ושינוע פשוט יותר במקרי חירום, כמו גם ההתמקדות באיכות שימור המוח, גרמו לתומכי קריוניקה רבים לבחור לעצמם אפשרות שימור זו.
היתרונות והחסרונות של שימור המוח בלבד הם נושא לוויכוח בין תומכי הקריוניקה. מבקרי הגישה גורסים כי הגוף מאחסן בתוכו חלק מניסיון החיים, לרבות כישורי תנועה נרכשים ("זיכרון שריר"). למרות שרק מעטים מתומכי הקריוניקה מטילים ספק בכך שהחולה המשוקם יהיה אותו האדם, ישנן סוגיות רחבות יותר דוגמת השאלה כיצד יחוש אדם בגוף מחודש ולא מקורי. מסיבות אלה ואחרות (כמו גם יחסי ציבור), "מכון הקריוניקה" משמר גוף שלם בלבד. חלק מתומכי שימור המוח בלבד מקבלים חששות אלו, אך עדיין חשים שהעלות המופחתת ואיכות השימור המשופרת של המוח מצדיקים את מיקוד מאמצי השימור במוח לבדו. כשלושה רבעים מהחולים המאוחסנים בקרן "אלקור" משומרים במוחם בלבד. אף שהחברה האמריקאית לקריוניקה אינה מציעה עוד את אפשרות שימור המוח לבדו, כמחצית מחוליה שומרו במצב זה.
עלויות
מנעד העלויות הכרוכות בקריוניקה הוא רחב למדי, החל מ-$28,000 לשימור קריוני ב"מכון הקריוניקה", ועד ל-$155,000 בתוכנית היקרה ביותר של "החברה האמריקאית לקריוניקה". שימור גוף שלם במכון "אלקור" עולה $150,000 (או $80,000 למוח לבדו) בנוסף לתשלום שנתי קבוע בסך $500 לשנה במהלך החיים. ב"חברה האמריקאית לקריוניקה", בנוסף לדמי הרשמה ישלמו המצטרפים סך של $300 דולר לשנה. במידה מסוימת הפרשי עלויות אלה משקפים חלוקה פנימית שונה של סך התשלומים הנדרשים, ולא פערים בעלות הכוללת. התשלום הקבוע במכון הקריוניקה לא כולל צוות במצב היכון (הצוות שמתחיל בתהליך לצד מיטת החולה), עלויות שינוע והוצאות לוויה מחוץ למישיגן. כל אלה כרוכים בתשלום נוסף לחברת "Suspended Animation" בפלורידה.
בעוד שהעיסוק בקריוניקה נחשד לעיתים כרווחי ביותר, העלויות הגבוהות של שימור קריוני מתועדות היטב, וניתן להשוותן לניתוחי השתלות מורכבים. ההוצאה הגבוהה ביותר, במיוחד עבור שימור גוף שלם, היא הוצאות הקרן שהריבית שלה אמורה לממן את אחזקת הגוף המשומר לנצח.
השיטה הנפוצה ביותר למימון השימור הקריוני היא ביטוח חיים, שמפזר את העלויות לאורך שנים רבות. תומכי הקריוניקה נוהגים לציין שביטוח כזה משתלם במיוחד לאנשים צעירים. נטען שעלויות הקריוניקה "ניתנות לתשלום על ידי הרוב הגדול" של האנשים בעולם המתועש שבאמת מעוניינים בכך ומתכננים זאת שנים מראש.
שיקולים פילוסופיים, תאולוגיים ומוסריים
הקריוניקה מתבססת על ההשקפה הרואה במוות תהליך שניתן לעוצרו בדקות ואולי בשעות שלאחר המוות הלבבי. לפיכך, אם המוות אינו אירוע שקורה בפתאומיות כשהלב חדל לפעום, הדבר מעלה תהיות פילוסופיות בנוגע למהותו של המוות. בדיון בתחום האתיקה שנערך בכתב העת הרפואי "Critical Care" ב-2005, נכתב "... מעטים אם בכלל מהחולים שמוכרז מותם על ידי רופאים בימינו הם באמת מתים לפי קריטריונים מדעיים נוקשים." תומך הקריוניקה תומאס דונלדסון טען כי מוות "מבוסס על דום לב או כישלון החייאה הוא תוצר טהור של הבניה חברתית שנועדה להצדיק את הפסקת הטיפול בחולים הנוטים למות." לפי השקפה זו, מוות לבבי והתהליך שמבוצע אחריו הם סוג של המתת חסד שבה אנשים חולים ננטשים על ידי החברה. הפילוסוף מקס מור העלה הבחנה בין מוות תלוי נסיבות וכוונה לבין מוות בלתי הפיך לחלוטין. מוות בלתי הפיך לחלוטין זכה גם לכינוי "מוות לפי תורת האינפורמציה", שם הרומז להשמדת המוח במידה כזו שהמידע המאוחסן בו נמצא מעבר להיתכנות השחזור. הביואתיקן ג'יימס היוז העריך שבעתיד יינתנו זכויות חוקיות נוספות לחולים משומרים קריונית ככל שסיכויי השבתם לחיים יתבהרו, בציינו כי לביטול הכרזה חוקית על מוות יש תקדימים משפטיים בדמות נעדרים שנחשבו למתים אך נמצאו לאחר שנים.
עמדות תאולוגיות ומוסריות ביחס לקריוניקה נוטות להתמקד בתהייה האם קריוניקה נחשבת לטיפול רפואי או להסדר שלאחר המוות. אם האחרון, אז אמונות דתיות בנוגע למוות והחיים שלאחריו עשויות לבוא בחשבון. השבה לחיים עלולה להיפסל קטגורית על ידי השקפות דתיות לפיהן עם המוות, הנשמה אובדת לנצח ורק לאלוהים היכולת להשיב את המתים לחיים. תומכי הקריוניקה מתלוננים שפסילה תאולוגית של קריוניקה בשל עמדות ביחס להסדרים שלאחר המוות מהווה טיעון מעגלי משום שפסילה זו מניחה מראש שהקריוניקה תיכשל. הם מאמינים שטכנולוגיה עתידנית תוכיח את השקפתם שהחולים הקריונים ניתנים להשבה לחיים, ולפיכך לא באמת מתו מעולם. אם נחשיב את הקריוניקה לטיפול רפואי, ונתייחס למוות לבבי כאל מנגנון משפטי בלבד הקודם לה, אז ניתן להסתכל על המצב הקריוני כעל תרדמת ארוכת טווח בעלת פרוגנוזה עמומה ומעורפלת. לכן, לשיטתם, הקריוניקה היא למעשה טיפול רפואי באנשים חולים שלפי ההגדרות הרפואיות כיום ניתן לוותר על המשך הטיפול בהם.
קרן "אלקור" פרסמה כתב הגנה נוצרי לקריוניקה הכולל מובאות מדרשה של הכומר הלות'רני קיי גלאיסנר. ההוגה הנוצרי ג'ון וורוויק מונטגומרי הגן על הקריוניקה גם הוא. ב-1969, כומר קתולי קידש את תא השימור הקריוני של אן דה בלאסיו, מראשונות המשומרים הקריונים. חסידים רבים של ניקולאי פיודורוביץ' פיודורוב רואים בקריוניקה צעד חשוב בפרויקט "העניין המשותף". לבקשת החברה האמריקאית לקריוניקה, הפילוסוף ד"ר צ'ארלס טנדי חיבר ב-1995 מסה תחת הכותרת "היברנציה קריונית לאור עקרונותיהם הביואתיים של בושאן וצ'ילדרס". טנדי מנה את ארבעת העקרונות הביואתיים שהגדירו הפילוסופים בושאן וצ'ילדרס בהתייחסם לקריוניקה. ארבעה עקרונות אלה הם הוקרת האוטונומיה, אי גרימת נזק, גמילות חסדים וצדק. טנדי סיכם את דבריו בכותבו שביחס לכל ארבעת העקרונות, על אנשי מקצוע בתחום הרפואה והביולוגיה מוטלת חובה חזקה (לא חלשה) וממשית (לא לכאורית אלא כובלת) להבטיח מתן היברנציה קריונית לחולה הקריוני."
היסטוריה
בנג'מין פרנקלין, במכתב מ-1773, הביע צער על שחי ב"מאה לא מתקדמה דיה, וקרובה מדי לינקותו של המדע" כך שהוא לא יוכל להישמר ולשוב לחיים כדי למלא את "רצונו הנלהב להתבונן ולצפות במדינת אמריקה בעוד מאה שנים". ב-1922, אלכסנדר ירוסלבסקי, חבר בתנועה האימורטליסטית-ביוקוסמיסטית, חיבר את "פואמת אנאביוזיס". על כל פנים, העידן המודרני של הקריוניקה החל ב-1962 כאשר רוברט אטינגר, מורה לפיזיקה בקולג' מישיגן, הוציא לאור בהוצאה פרטית את ספרו, "התקווה לאלמוות", בו העלה את האפשרות שהקפאת אנשים תאפשר להם להגיע לטכנולוגיה רפואית עתידית. למרות שהקפאת אנשים גורמת למותם לכאורה, אטינגר טען שמה שנדמה היום למוות עשוי להיות הפיך בעתיד. הוא השליך את אותו העיקרון על תהליך המוות עצמו ואמר ששלביו המוקדמים של מוות לבבי עשויים להיות הפיכים בעתיד. השילוב של שני עקרונות אלו הביא להצעתו להקפיא אנשים לאחר מותם כאמצעי להצלת חיים.
זמן קצר בטרם הושלם ספרו של אטינגר, פרסם אוואן קופר (בשם העט ניית'ן דורינג) גם הוא ספר בהוצאה פרטית בשם "אלמותיות: פיזיקלית, מדעית, עכשיו" שהעלה באופן בלתי תלוי את אותו הרעיון. קופר יסד ב-1964 את "החברה להארכת חיים" (LES) שקידמה הקפאת אנשים. אטינגר זכה לקרדיט כאבי הקריוניקה אולי משום שספרו יצא לאור בשנית על ידי הוצאת דאבלדיי ב-1964 עם המלצות של סופרי המדע הבדיוני אייזיק אסימוב ופרדריק פול, וקיבל הכרה ציבורית רבה. אטינגר גם דבק בתנועה זמן רב יותר. אף על פי כן, היסטוריון הקריוניקה ר. מייקל פרי כתב ש"אוואן קופר זכאי לקרדיט העיקרי בשל יצירת תנועה קריונית מאורגנת."
החברה להארכת חיים של קופר היוותה את הבסיס להיווצרותן של חברות קריוניות נוספות ברחבי ארצות הברית סביב מפגשים מקומיים של תומכי הקריוניקה שהכירו דרך רשימת התפוצה של "החברה להארכת חיים". המונח "קריוניקה" עצמו הומצא ב-1965 על ידי קארל ורנר, שהיה אז סטודנט של ויליאם קאטאוולוס במכון פראט בברוקלין, בסמוך להקמת החברה הקריונית של ניו יורק על ידי קרטיס הנדרסון וסול קנט באותה השנה. לאחר מכן נוסדו חברות הקריוניקה של מישיגן וקליפורניה ב-1966, ושל אזור מפרץ סן פרנסיסקו ב-1969 (ששינתה שמה ל"חברה האמריקאית לקריוניקה" ב-1985). החברות של ניו יורק וקליפורניה אינן פעילות כיום, והחברה של מישיגן הפכה ל"חברה האימורטליסטית", ארגון שותף ללא מטרות רווח של "מכון הקריוניקה", ארגון למתן שירותי קריוניקה שיסד אטינגר ב-1976. מכון הקריוניקה משמר כיום את המספר הגדול ביותר של חולים מבין כל ארגוני הקריוניקה.
למרות שקדם לו לפחות ניסיון כושל אחד, מקובל להחשיב את המקרה הראשון של שימור קריוני במטרה להפכו בעתיד כזה של ד"ר ג'יימס בדפורד, פרופסור לפסיכולוגיה בן 73 שהוקפא בתנאים קשים על ידי החברה הקליפורנית ב-12 בינואר 1967. המקרה הגיע לעמוד השער במהדורה מוגבלת של מגזין לייף, לפני שמכונות הדפוס הופסקו כדי לפנות את עמוד השער לדיווח על מותם של שלושה אסטרונאוטים בשריפה בחללית אפולו 1. גופו של בדפורד משומר עד היום בקרן "אלקור".
הקריוניקה זכתה ליחסי ציבור שליליים כשהתגלה ב-1979 שתשעה חולים שאוחסנו על ידי ראש החברה הקליפורנית, רוברט נלסון, בבית קברות בצ'טסוורת' בקליפורניה, הפשירו בשל הפסקת מימון הקפאתם על ידי קרובי משפחתם, לאחר שבמשך שנה וחצי נלסון המשיך לממן את הוצאות הקפאתם מכיסו הפרטי. חלק מהחולים נראו ככאלה שהפשירו עוד שנים קודם לכן, כפי הנראה מבלי שאיש שם לכך לב. נלסון נתבע, ויחסי הציבור השליליים שנלוו למקרה פגעו בהתפתחות הקריוניקה למשך שנים. מתוך 17 חולים ששומרו בהקפאה בין השנים 1967 עד 1973, היחיד שעודו משומר עד היום הוא ג'יימס בדפורד. בקרה תקציבית נוקשה שאומצה בעקבות שערוריית צ'טסוורת' גרמה לכך שכמעט כל החולים הקריוניים ששומרו מאז נותרו בהקפאה עד היום.
ארגון הקריוניקה הגדול ביותר כיום, מבחינת מספר החברים, נוסד כארגון ללא מטרות רווח על ידי פרד ולינדה צ'מברלין ב-1972 בשם "חברת אלקור להיפותרמיה במצב מוצק". ב-1977 שונה השם ל"קרן אלקור להארכת חיים". ב-1982, "המכון ללימודים ביולוגיים מתקדמים" (IABS), שנוסד על ידי מייק דרווין וסטיב ברידג' באינדיאנה, התמזג אל תוך "אלקור". במהלך שנות ה-80, במסגרת "אלקור" דרווין שיתף פעולה עם ג'רי ליף, חוקר נתיחות מ-UCLA, כדי לפתח מודל רפואי להליכי השימור של הקריוניקה. הם היו הראשונים להעלות את העיקרון הקריוני שהיום מוכר כ"מצב היכון", שבו צוות טכנאים ממתין לצד החולה למותו הלבבי במטרה לבצע בו הליכי החייאה בהקדם כדי להגדיל את סיכויי שימור רקמותיו.
החברה הקריונית הוותיקה ביותר היא "החברה האמריקאית לקריוניקה" (ACS). מוסד ללא כוונות רווח זה קם במקור כחברה של מפרץ סן פרנסיסקו (BACS) על ידי קבוצת תומכי קריוניקה שכללה שני רופאים נודעים באזור, ד"ר מ. קולמן הריס וד"ר גרייס טלבוט. השימור הראשון בחסות BACS בוצע ב-1974 על ידי חברת Trans Time, חברה למטרות רווח שנוסדה על ידי חברי BACS. חוקר BACS, ד"ר פול סגל, שיתף פעולה עם ג'רי ליף מחברת CryoVita על מנת לפתח מודל רפואי להכנסת החולה להיפותרמיה זמן קצר לאחר ההכרזה על המוות. ד"ר סגל פיתח מאוחר יותר תחליפי דם לשימוש בשימור קריוני כמו גם ברפואה הרגילה.
התמיכה בקריוניקה גאתה בשנות ה-80 כאשר אריק דרקסלר, מהנדס מ-MIT, החל לפרסם מחקרים וספרים שחזו את התחום המתפתח של ננוטכנולוגיה מולקולרית. ב-1981 תיאר ד"ר דרכסלר גישה לבנייה ננוטכנולוגית בעזרת הרכבה עצמית. דרקסלר פרסם ב-1986 ספר בשם "מנוע היצירה: העידן הקרב של הננוטכנולוגיה" וכן ספר בשם "ננומערכות: מכונות מולקולריות, ייצור וחישובים" ובכך הפך את המושג ננוטכנולוגיה למוכר גם מחוץ לקהילת המדענים. "מנוע היצירה" כלל פרק שלם על יישומים קריוניים. תומכי הקריוניקה ראו בתחום זה, שהיה בחיתוליו, את ההוכחה להשקפתם הנושנה לפיה תיקון מולקולרי של רקמות פגועות הוא בעל היתכנות תאורטית. בשלהי שנות ה-80, חבר "אלקור" דיק קלייר (שגסס מאיידס), הגיש תביעה מוצלחת שעיגנה את הזכות לשימור קריוני בקליפורניה. מספר החברים ב"אלקור" הכפיל עצמו פי כמה בתוך עשור, עם צמיחה שנתית ממוצעת של 30% בין השנים 1988 ו-1992.
ב-24 ביולי 1988, דוקטור למדעי המחשב בשם קווין בראון פתח רשימת תפוצה אינטרנטית בשם CryoNet שהייתה לאמצעי תקשורת רב עוצמה של קהילת הקריוניקה. רשימות תפוצה וקבוצות דיון נוספות נפתחו מאז, וחלקן מתמקדות בקריוניקה בכלל ואחרות בענייניהם הפנימיים של ארגונים קריוניים ספציפיים, אך עד היום CryoNet נותרה מוקד משיכה עיקרי עבור הקהילה הקריונית.
ב-1993 סבל "אלקור" ממחלוקת פנימית עזה כאשר קבוצת פעילים התפלגה מהארגון והקימה את קרן CryoCare יחד עם החברות CryoSpan (של פול ווקפר) ו-BioPreservation (של מייק דרווין). דרווין ואחרים הגיעו להישגים טכנולוגיים רבים במהלך תקופה זו, כולל מחקר חשוב שהוכיח שימור מוח ברמה גבוהה באמצעות הקפאתו עם תמיסה בריכוז גבוה של גליצרול. CryoCare חדלה לפעול ב-1999 כשלא יכלה עוד לחדש את החוזה שלה עם BioPreservation. שני לקוחות של CryoCare שאוחסנו ב-CryoSpan הועברו ל"אלקור". כמה חברי ACS שאוחסנו ב-CryoSpan הועברו למכון הקריוניקה.
דומה שתחום הקריוניקה התייצב סביב שלושה מלכ"רים, "קרן אלקור להארכת חיים", "מכון הקריוניקה" ו"החברה האמריקאית לקריוניקה", כולם נשענים פיננסית על תרומות ועזבונות. מלכ"ר חדש שנפתח ב-2006 בשם החברה לקריוניקה עוסק בחינוך ובקידום תחום הקריוניקה בציבור הרחב.
משום שמחקרים בשנות התשעים האירו ביתר פירוט את נזקי ההקפאה, נעשה מקובל להשתמש בתמיסות גליצרול בריכוזים גבוהים על מנת למנוע זאת. ב-2001 "אלקור" החלה להשתמש בשיטת הזגיגה, טכנולוגיה שהושאלה מתחום שימור האיברים להשתלה ברפואה הרגילה, במטרה למנוע לגמרי את נזקי היווצרות גבישי הקרח ברקמות המוקפאות. בתחילה ניתן היה להשתמש בטכנולוגיה רק לשימור הראש לבדו, אך ב-2005 "אלקור" החלה להשתמש בטכנולוגיה גם לשימור גוף שלם תחת השם "זגיגה נוירולוגית בשילוב הגנה מקרח ליתר חלקי הגוף". באותה השנה, "מכון הקריוניקה" החל לשמר את ראשי מוקפאיהם בתמיסת זגיגה משלו.
"מכון הקריוניקה" מחזיק כיום בשימור בהקפאה 98 מתים אנושיים (בנוסף ל-70 חיות מחמד) במתקן שנמצא במישיגן. כחמישית מהמתים ואחוז קטן יותר של חיות המחמד במכון מקורם בחוזה עם "החברה האמריקאית לקריוניקה" (שאינה מחזיקה במתקני אחסנה משלה). "אלקור" מאחסנת כיום 98 מתים קריוניים במתקנה שבאריזונה. ישנן התארגוניות תומכי קריוניקה באירופה היבשתית, קנדה, בריטניה ואוסטרליה. כמו כן ברוסיה פועלת חברה קטנה לקריוניקה בשם KrioRus שמאחסנת 12 בני אדם ו-5 בעלי חיים, ומתעתדת לפתוח מתקן נוסף באוסטרליה. האדריכל הנודע סטיבן ולנטיין מתכנן מתקן עתידני מאובטח ואדיר ממדים בשם Timeship שייבנה במיקום סודי בארצות הברית, במקביל להקמת מתקן תת-קרקעי בשווייץ.
קריוניקה בתרבות
הליכים דומים לקריוניקה הוצגו באינספור סיפורי מדע בדיוני על מנת לאפשר מסע בחלל (ובפרט מסע בין גלקטי), או כאמצעי להסביר מסע בזמן של דמות מן העבר לעתיד. בנוסף להשלמת משימתה בעתיד, הדמות חייבת להתמודד עם ההבדלים העצומים בין העולם החדש לבין העולם הישן שהכירה. ניכור זה מתואר לעיתים כאחד המניעים לחוסר הפופולריות של הקריוניקה בציבור. סיפורי מדע בדיוני ראשונים שכללו שימור קריוני, במכוון או בתאונה, כוללים את הסיפור Hilda Silfverling, A Fantasy של לידיה מריה צ'ילד מ-1886, סיפורו הראשון של ג'ק לונדון שראה אור, A Thousand Deaths, מ-1899, Klop של ולדימיר מאיאקובסקי מ-1928, Cool Air של ה.פ. לאבקרפט מ-1928 ו-The Resurrection of Jimber-Jaw של אדגר רייס בורוז מ-1937. רבים מהמוקפאים בסיפורים אלה עושים זאת שלא מרצונם, אם כי סיפור מ-1939 של ניל ג'ונס בשם The Jameson Satellite, שבו המוקפא עושה זאת ביוזמתו לאחר מותו, צוין על ידי רוברט אטינגר כמקור השראה לרעיון הקריוניקה, לאחר שקרא אותו בנערותו. אטינגר עצמו חיבר מאוחר יותר סיפור מדע בדיוני בשם The Penultimate Trump, שראה אור ב-1948, שבו מפורט הרעיון המפורש של שימור בהקפאה עמוקה של אנשים לאחר מותם הלבבי לקראת השבתם לחיים בעתיד באמצעים רפואיים מתקדמים.
מעטים הסיפורים שעוסקים בדיוק בקריוניקה, דהיינו מסע בזמן למטרות רפואיות. הספר המתעמק ביותר בנושא הוא רב המכר The First Immortal של ג'יימס הלפרין מ-1998. ספרים אחרים כוללים את The Door into Summer של רוברט היינליין מ-1954, The Age of the Pussyfoot של פרדריק פול מ-1966, Ubik של פיליפ ק. דיק מ-1968, Tomorrow and Tomorrow של צ'ארלס שפילד מ-1997, Chiller של סטרלינג בלייק מ-1993, Tech-Heaven של לינדה נגטה מ-1995, Ralph's Journey של דייוויד פייזר, Formerly Brandewyne של ג'וד ליברמן ו-I Was a Teenage Popsicle של בב כץ רוזנבאום. ספר בדיוני על קריוניקה המכוון לילדים הוא 21st Century Kids של שנון ויף.
יישום בדיוני של קריוניקה כאמצעי חילוץ לאחר הקפאה בחלל מופיע בספרות החל מ-The Jameson Satellite מ-1931. "3001: האודיסיאה האחרונה" של ארתור סי. קלארק חושף כי פרנק פול, שנרצח על ידי HAL 9000 ב-"2001: אודיסיאה בחלל" למעשה נשמר בהקפאה בשל חשיפתו לחלל החיצון, וכעבור אלף שנה הוא נמצא והושב לחיים. סיפורו הקצר של לארי ניבן, Wait It Out, מתאר סוג של שימור קריוני כאמצעי חירום שנוקטים בו אנשים שננטשו על פלוטו. זוכה פרס הוגו ל-1992, A Fire Upon the Deep של ורנור וינג', מספר על גיבור שמושב לחיים על ידי בינת על, אלפי שנים לאחר תאונת חלליות.
סרטים המתמקדים בקריוניקה למטרות רפואיות כוללים את "ישנוני" של וודי אלן, וכן הסרטים Late for Dinner ו-Abre los Ojos (והרימייק Vanilla Sky), כמו גם Chiller של ווס קרייבן. אחד הסרטים הנודעים ביותר שהכיל תהליך מעין קריוני הוא הסרט "צעיר לנצח" מ-1992 בכיכובו של מל גיבסון. בסרט "איש ההרס" בכיבובם של סילבסטר סטאלון ווסלי סנייפס ישנו CryoPrison שבו נשמרים פושעים מסוכנים לשם שיקום מנטלי. ג'יימס קמרון משתמש בקריוניקה למסע בחלל בסרטיו "חייזרים" ו"אווטאר". הסרט Pandorum מ-2009 מתאר סוג של שימור קריוני שבו, עם שובם לחיים, החולים נותרים מבולבלים וסובלים משיכחה במשך ימים עד חודשים ולעיתים רחוקות אף מפסיכוזה מסוג Pandorum. אף שהסרט קוקון של רון הווארד לא עוסק בקריוניקה, הוא נחשב בעיני תומכי קריוניקה רבים למתאר את הערכים עליהם מבוססת הקריוניקה טוב מכל סרט אחר.
החולה המפורסם ביותר מבין המשומרים הקריונים הוא שחקן הבייסבול טד וויליאמס. האגדה האורבנית שוולט דיסני שומר גם הוא אינה נכונה, שכן גופתו נשרפה. גם גופתו של רוברט היינליין, שכתב בהתלהבות אודות הקריוניקה, נשרפה. טימותי לירי היה תומך ארוך שנים בקריוניקה, והיה חתום אצל אחד מארגוני הקריוניקה, אך ברגע האחרון שינה את דעתו.
קריוניקה בישראל
בשנת 2018 החלה להתגבש תנועה אקטיבית בהובלת יזם ההייטק פבל פליט, והדוקטורנט למדעי המוח באוניברסיטת לידס (אנגליה) עומר יובל, במטרה להקים מכון קריוני בישראל.
בנוסף, בישראל פועלת עמותה להפצת רעיון הקריוניקה, תחת השם "המכון הישראלי לקידום מדע קהילתי", בראשות כוכי פינקי כהן ובן גולדנברג, מוסמכים מכון ויצמן למדע.
שמח (שיר של עברי לידר)
שמח הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עברי לידר. השיר יצא לאור ב-5 במאי 2021, בהוצאת חברת התקליטים "הליקון". הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי עומר טובי. השחקנית שני קליין הופיעה ביחד עם לידר בקליפ.
ביקורות
מבקר המוזיקה הישראלי, יוסי חרסונסקי, הפנה אל השיר ביקורת חיובית, תוך שהוא כותב כי. חרסונסקי העניק לשיר ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
סמל העיר באר שבע
סמל העיר באר שבע עוצב בשנת 1972 על ידי חזי מור. בסמל נראה עץ אשל המסמל את בניינה ופיתוחה של העיר. העץ נטוע מעל בניין עיריית באר שבע, המיוצג על ידי שנים עשר עמודים, המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל, ומייצגים את רעיון קיבוץ הגלויות בעיר. מימין לעץ ניצב המגדל של בניין העירייה, הנראה כידיים האוחזות בעץ, ואלה מסמלות את רעיון מיזוג הגלויות. בתחתית הסמל מופיע הפסוק:
הסמל הקודם
סמלה הקודם של העיר אומץ עם הקמתה בשנת 1950, ונראו בו עץ אשל אשר סימל את הנגב, צינור מים שהביא אליו חיים ומפעל וארובה ברקע, שייצגו את הקמת אזור התעשייה בבאר שבע. הסמל עוצב על ידי יקיר באר שבע, אברהם חלילי, העיתונאי הראשון שפעל בעיר. בשנת 1965 הוציא השירות הבולאי בול המציג את סמל העיר בעיצובם של מקסים וגבריאל שמיר תחת הסדרה "סמלי ערים א' 1965 - 1967" ובערך נקוב של 0.08 לירה ישראלית.
סמלילה החדש של העיר
בשנת 2012, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה באר שבע סמליל מודרני שנועד למתג את העיר ולמצב אותה כעיר מובילה בתחומי התרבות והאמנות, היזמות העסקית והתיירות. המהלך האסטרטגי בוצע על ידי חברת "שיר-שפיצר" והמיתוג עצמו על ידי "סטודיו נוימן". הסמליל החדש מורכב מהכיתוב "באר שבע, בירת ההזדמנויות של ישראל". האות ר במילה "באר" מעוצבת בדמות הספרה 7 והיא עשויה מתשבץ של ארבעה צבעים. לצד כיתוב זה מופיעה דוגמה גאומטרית שבה שבעה צבעים, ואלה מייצגים:
Money Trees
Money Trees הוא שיר של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר, מתוך אלבום הבכורה שלו בחברת תקליטים גדולה, Good Kid, M.A.A.D City. השיר, שמופיע כרצועה החמישית באלבום, מכיל הופעת אורח של הראפר האמריקאי ג'יי רוק. השיר, שהופק על ידי די ג'יי דהי, מכיל דגימה מתוך שירה של להקת ביץ' האוס, "Silver Soul" מ-2010.
רקע
השיר עוקב אחר הסיפר של Good Kid, M.A.A.D City, כאשר קנדריק לאמאר מעריך מחדש את מה שקרה בסיפור. הוא מדבר על קיום יחסי מין עם מושא האהבה שלו שריין (Sherane), והולך לספר לחבריו על כך. הוא גם מעריך את מצבו הנוכחי בעיר הולדתו קליפורניה ומשקף את ההנצחה של דודו לאחר שנורה. בסוף השיר, אימו של לאמאר מתקשרת אליו שוב ומבקשת ממנו להחזיר את המכונית שלה, נושא שחוזר על עצמו בסיפור. אביו שכח מהדומינו שרצה עד לשלב זה בסיפור, מה שמרמז שלאמאר "היה מחוץ לבית למשך זמן מה, מסתובב ומנסה להבין את חייו, לאחר שזה עתה הותקף מחוץ לבית של שריין".
קבלה ביקורתית
השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. מגזין XXL ראה את השיר כ"סיפור על שאיפותיו של הפעלתן". הקטע זכה במיוחד לשבחים מהמבקרים על הופעת האורח של ג'יי רוק. בקומפלקס צוין לשבח הבית של ג'יי רוק, תוך שדורג כהופעת האורח העשירית בטיבה לשנת 2012, ותואר כ"כוכבי".
הצלחה מסחרית
אף על פי שלא יצא כסינגל, השיר שהה כשבעה שבועות במצעדים בארצות הברית והגיע בשיאו למקום ה-19 במצעד השירים מתחת להוט 100.
מכת ברד
על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת בָּרָד היא המכה השביעית מתוך עשר המכות שהנחית אלוהים על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לשלח את בני ישראל מארצו.
במהלך מכה זו, ירדו מן השמים כדורי ברד גדולים מעורבים עם אש מתלקחת, שפגעו בכל ארץ מצרים. בין היתר שברו ושרפו את כל עצי המאכל במצרים.
אזהרת משה את פרעה מהמכה
משה מזהיר את פרעה שכיון שהוא מסתולל בעם ישראל ולא שולח אותם מארץ מצרים, ה' ימטיר עליו מחר בשעה הזו ברד כבד מאוד שלא היה כמותו בארץ מצרים מהיום בה נוסדה ועד היום הזה. משה שורט לו שריטה על הקיר ואומר לו שמחר כאשר תגיע השמש לשריטה זו יתחיל הברד.
אפשרות להצלה
משה אומר לפרעה שמי שרוצה להינצל מהברד שיכניס את מקנהו ואת עבדיו הביתה, מה שיישאר בחוץ ימות מהברד. מי שירא את דבר ה' הכניס הכל לבית ומי שלא השאיר את הכל בחוץ.
המכה
ה' מצווה את משה לנטות את ידו על השמים - לצד השמים ובכך תתחיל המכה על האדם, על הבהמה ועל כל עשב השדה בארץ מצרים. משה מטה את מטהו על השמים וה' נותן קולות וברד ואש ארצה, ומתחיל לרדת ברד ואש מתלקחת בתוכו - נס בתוך נס אש ומים מעורבין, והברד מכה את כל מה שנמצא בשדה מאדם ועד בהמה ואת כל עשב השדה ואת כל העצים שובר.
המכה בארץ גושן
המכה לא מגיעה לארץ גושן, ששם נמצאים בני ישראל, ובלשון המקרא: "רק בארץ גושן אשר שם בני ישראל לא היה ברד".
הפשתן והשעורה, החיטה והכוסמת במכה
במכת ברד כל עץ השדה ועשב הארץ ניזוקו, ובתוכם גם הפשתן והשעורה, "כי השעורה - אביב, והפשתה - גבעול" כבר ביכרו ועומדים ונשברו ונפלו. לעומת זאת החיטה והכוסמת לא הוכו "כי אפילות הנה" - מאוחרות ועדיין היו רכות ויכלו לעמוד בפני הברד.
סיום המכה
משה יוצא מלפני פרעה ויוצא מהעיר ומתפלל אל ה' שיעצור את הברד, בעקבות תפילת משה הקולות, הברד, ומטר מפסיקים לרדת וגם מה שנמצא בשמים בדרך לארץ נעצר ולא מגיע לארץ. פרעה רואה שהכל הפסיק והוא מוסיף לחטוא "ויכבד ליבו הוא ועבדיו", ופרעה מחזק את ליבו ולא שולח את בני ישראל כמו שה' אמר למשה.
לואי השישי, מלך צרפת
לואי השישי "השמן" (בצרפתית: Louis VI le Gros; 1 בדצמבר 1081 - 1 באוגוסט 1137), היה בן לשושלת הקאפטינגים ומלך צרפת בין השנים 1108–1137.
ביוגרפיה
לואי נולד ב-1 בדצמבר 1081, והיה בנם בכורם של פיליפ הראשון, מלך צרפת ושל ברטה מהולנד (1055–1094). הוא היה שותף לכתר אביו החל משנת 1098, ועם מות אביו בשנת 1108 הוכתר למלך צרפת בשם לואי השישי. בשנת 1104 נשא לאישה את לוסיין מרושפור, בתם של גאי השני, רוזן רושפור ואדלה דה קרסי, אך נישואין אלה בוטלו או הסתיימו בגירושין. בשנת 1115 התחתן לואי עם אדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה, שילדה לו שמונה ילדים.
במשך עשרים וארבע שנה, לחם לואי השישי מלך צרפת באצילים ששדדו את הנוסעים שעברו דרך אחוזותיהם, ולבסוף הצליח להכניע אותם. הוא חיזק את המלוכה באמצעות צבא בעל כושר ביצוע, עשה ככל שביכולתו להגן על האריסים, על בעלי המלאכה ועל אנשי הערים שמרדו בבישופים ודרשו מהם מגילות זכויות. הוא מינה לראש ממשלתו את סוגריוס (Abbot Suger), אב הנזירים. סוגריוס ניהל את ענייניה של צרפת בחוכמה. הוא עודד את פיתוח החקלאות, ותכנן ובנה את הכנסייה הראשונה בסגנון גותי, בזיליקת סן-דני שליד פריז. בשנת 1137 השיא את בנו לואי לאלינור מאקוויטניה, שהייתה יורשת יחידה של דוכסות אקוויטניה. באותה שנה מת לואי השישי מדיזנטריה, ובנו לואי ירש את הכתר בשם לואי השביעי.
משפחתו
בשנת 1104 נשא לאישה את לוסיין מרושפור, בתם של גאי השני, רוזן רושפור ואדלה דה קרסי, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1115 התחתן לואי עם אדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
פארק היורה: המשחק
עלילת המשחק מתרחשת לאחר אירועי הסרט, כאשר ג'ון המונד עזב את איסלה נובלר יחד עם שאר הדמויות. במשחק מסופר על הווטרינר הראשי של הפארק ד"ר ג'רי הרדינג, (מופיע בסרט הראשון בסצנת הדינוזאור החולה בדמותו של ג'רי מולן המשמש גם כמפיק הסרט ואביה של שרה הרדינג מהסרט "העולם האבוד"), ובתו ג'ס הרדינג, אשר מנסים לרדת מהאי כאשר הם פוגשים בנימה, ילידת האי אשר נשלחה למשימה להחזרת הפחית עם העוברים הגנובים, אותם איבד דניס נדרי בסרט הראשון.
משחקיות
במשחק לשחקן יש אפשרות להשתמש בעכבר המחשב או בבקר שליטה כדי להתקדם במפה ולתקשר עם חפצים. המשחק מתמקד באפשרות של ביצוע בחירות המשפיעות על עלילת המשחק מאשר על חקירה חופשית. אמנם, ניתן לחקור את אזור המשחק בצורה מוגבלת ולתקשר עם החפצים השונים במפה. בחלק מקטעי המשחק נעשה שימוש במכניקת "Quick Time" בהם על השחקן ללחוץ על רצף מקשים מסוים במהירות על מנת לעבור לחלק הבא במשחק. בנוסף, סוף המשחק ניתן לשינוי וישנה בחירה בין שני סופים אפשריים.
עלילה
המשחק ממשיך מהנקודה שבה הסרט הראשון הסתיים כאשר האמונד, ד"ר גרנט, ד"ר סאטלר, ד"ר מלקולם, טים ולקס עוזבים את פארק היורה וחוזרים ליבשת.
פרק 1: הפולש (או הפולשת).
הווטרינר ג'רי הרדינג מסייר עם בתו ג'ס ברחבי הפארק. בזמן הזה, דניס נידרי הוציא לפועל את תוכניתו ונהרג, מה שמוביל לאירועי "התקרית באיסלה נובלר". לאחר שדניס נכשל מלהגיע ולמסור את העוברים שגנב, שני עובדים של חברת "ביוסין" בשם מיילס צ'דוויק ומינה קרוז מחכים לדניס על סירה שאמורה להוציא אותו מהאי, אך כאשר הוא לא מגיע השניים מחפשים אחריו בפארק ומוצאים את גופתו ואיתה גם את פחית העוברים. לפתע, להקת דילופוזאורוסים מתקיפה אותם והורגים את מיילס, אך בורחים מהמקום לפני שהם הורגים את נימה. נימה מצליחה לקחת את העוברים וכן אקדח מגופתו של מיילס, אך מגלה שהיא הורעלה על ידי דינוזאור ובורחת אל תוך הג'ונגל.
בינתיים, הרדינג וג'ס עושים דרכם אל המזח ונתקלים בנימה, שכעת הוזה בגלל הרעל וזקוקה לטיפול רפואי. השלושה מחליטים לנסוע חזרה בג'יפ אל מרכז המבקרים שבאי, אך מגלים שהדרך חסומה על ידי דינוזאור מסוג טריצרטופוס. הקבוצה מצליחה להחזיר את הדינוזאור חזרה למכלאה, אך טריצרטופוס מבוגרת יותר מגיעה ומתקיפה אותם, בעשותה כך היא גורמת לטירנוזאורוס להגיע למקום. השלושה מצליחים לברוח בקושי ומסתתרים בבקתת שירות בפארק בזמן שהדינוזאורים נלחמים ומחליטים להעביר שם את הלילה.
בבוקר שלמחרת, ד"ר לורה סורקין, שנלכדה בפארק בגלל הסופה שמתחוללת רואה את הרדינג, ג'ס ונימה במצלמות האבטחה ושולחת אליהם רכב סיור אוטונומי במטרה שייקח אותם. השלישייה מגיעה אל מרכז המבקרים, אך לא יודעת שהאמונד ושאר האנשים כבר הספיקו לעזוב את האי. במרכז המבקרים, הרדינג מצליח בעזרת מכשיר קשר לתקשר עם ד"ר סורקין, שמדריכה את הרדינג איך לרפא את נימה הפצועה. הטירנוזאורס חוזר ותוקף את השלישייה, אך הם מצליחים להבריח אותו משם בעזרת הרכב האוטונומי. השלישייה מתקבצת במרכז המבקרים, אך כאשר הרדינג מסביר שמשלחת הצלה בדרכה אליהם, נימה שולפת אקדח ומספרת שאף אחד לא יציל אותם.
פרק 2: חייל הפרשים.
אינג'ן מבינים שישנם עוד אנשים על האי ושולחים לשם צוות של שכירי חרב במטרה לחלצם. שכירי החרב כוללים את בילי יודר, אוסקר מוראלס ודני קאפארו. הם מגיעים אל מרכז המבקרים במטרה להיפגש עם צוות הגיבוי שהגיע ביחד איתם לאי, אך מגלים שהמרכז ריק ושומעים רעש של יריות במכשירי הקשר. הקבוצה מגיעה אל מקום היריות ומגלים שכל צוות הגיבוי נהרג מלבד איש צוות אחד בשם ורגס שאיבד את שפיותו ומנסה לתקוף אותם. לאחר שהם מכניעים את ורגס, יודר ואוסקר מבחינים בפצע מוזר על זרועו של ורגס ומשערים שחיה הרעילה אותו וגרמה לו להזיות שבגללם הוא הרג את כל הצוות. בזמן שהם בודקים את צילומי האבטחה בבניין במטרה לבדוק מה תקף את הקבוצה, הם מבחינים בנימה שמוציאה את הרדינג וג'ס מהמתחם באיומי אקדח.
מרכז המבקרים מותקף בשנית על ידי דינוזאורים, שמצליחים להרוג את ורגס בזמן שיודר ואוסקר בורחים חזרה למסוק. בינתיים, הרדינג, ג'ס ונימה מטפסים על הרי האי ומחליטים לעצור להפסקה. הרדינג משכנע את נימה לתת לו להדליק אש במטרה להרחיק מהם דינוזאורים (כשמטרתו האמיתית היא למשוך אליהם את צוותי ההצלה). לאחר מכן, בזמן שהרדינג מסיח את דעתה של נימה בעזרת שאלות על משפחתה, ג'ס מצליחה לגנוב את מכשיר הקשר ומצליחה לתקשר בחשאיות עם יודר. ג'ס מתגלה על ידי נימה שמאלצת אותה ואת הרדינג להמשיך להתקדם.
הצוות של יודר מבחין מרחוק באש שהרדינג הצית, אבל המסוק שלהם מותקף על ידי פטרודון והם נאלצים לנחות נחיתת אונס. בזמן שדני מנסה לתקן את המסוק, אוסקר ויודר מתקדמים אל עבר הג'ונגלים במטרה למצוא את הרדינג וג'ס. הם מתפצלים במטרה למצוא עקבות, אך יודר מגיע אל קן המלא בביצי דילופוזאורוסים והאם תוקפת אותו. הוא מצליח להחזיק מעמד ואוסקר מגיע ומבריח את הדינוזאורית. נימה, ג'ס והרדינג מגיעים אל מבוי סתום ובו יש רכבת הרים הבנויה על צוק שתוכננה להיות חלק מהפארק. השלישייה מצליחה להפעיל את הרכבת ונעזרים בה במטרה לרדת מהצוק, אבל מותקפים על ידי להקת הררזאורוסים. הם מצליחים להבריח אותם, אך מגלים שהרכבת התפרקה ועומדת ליפול מהמסילה ולהתסרק. יודר ואוסקר מצילים אותם ונימה חושפת שהיא מכירה את אוסקר. הקבוצה חוזרת אל המסוק, אבל מגלה שדני נעלם. הטירנוזאורוס חוזרת ואוסקר מצליח לתקן את המסוק והקבוצה מצליחה לברוח.
האדם הבא שהיחידה נשלחה להציל היא ד"ר סורקין, והקבוצה עושה דרכה למעבדה בכדי לאסוף אותה. במהלך הדרך, נימה מתחילה להתווכח עם אוסקר, אך הוויכוח נעצר כשהקבוצה נוחתת במעבדה. סורקין מסרבת לעזוב עם הקבוצה, אך יודר מנסה לשכנע אותה וחושף שסורקין רוצה להפוך את פארק היורה לשמורה אקולוגית לדינוזאורים. סורקין משתכנעת לעזוב עם הקבוצה, אבל מבקשת עוד קצת זמן כדי להזרים למי הפארק תרכובת ליזין שהיא רקחה במטרה שהדינוזאורים יוכלו להתרבות בכוחות עצמם. בזמן שהרדינג וג'ס מסייעים לה, נימה מנסה לגנוב את המסוק ולברוח. יודר ואוסקר עוצרים אותה, אך במהלך הוויכוח, סכין שנשלפת נתקעת בלוח השליטה של המסוק והמסוק נהרס. בינתיים, הרדינג, ג'ס וסורקין מותקפים על ידי עדר ולוצירפטורים והקבוצה מצליחה לברוח מהם בעזרת טיפוס על מגדל מים. הם מבחינים במסוק ומנסים לסמן לו שיגיע אליהם, אך המסוק מתרסק ישירות אל מגדל המים.
פרק 3: העמקים.
הרדינג, סורקין וג'ס מצליחים לברוח ממגדל המים הקורס. הם מצליחים לברוח מהרפטורים אל מנהרות השירות התת-קרקעיות של הפארק. מינה, אוסקר ויודר שורדים את ההתרסקות, אך מגלים שהנשק שלהם נהרס בלהבות. אוסקר יוצא לסייר באזור ומשאיר את יודר להשגיח על נימה חסרת ההכרה. כשאוסקר מגיע אל מנהרות השירות, הוא מבחין ברפטורים מצליחים לפתוח את הדלת למנהרות ועוקב אחריהם. בינתיים, יודר מוצא את פחית העוברים בתיקה של נימה וכאשר היא מתעוררת יודר מכריח אותה לבצע איתו עסקה לפיה הם יתחלקו ברווחים מהעוברים. דינוזאור מסוג פרזאורולופוס שועט לכיוונם ומאחוריו טירנוזאורוס, מה שמאלץ אותם להתחבא במנהרות השירות. יודר מבין שהוא הפיל את העוברים בזמן הבריחה ומחליט לחזור לקחת אותם, למרות שהטירנוזאורוס עדיין משוטט באזור. לאחר שהשיב את העוברים, יודר רואה את נימה מתקדמת לתוך המנהרות החשוכות, אבל נימה מבחינה בעיניים זוהרות למולה ומסרבת להמשיך ללא מקור אור טוב. יודר מנסה להפעיל מחדש את האורות במנהרה ואוסקר ממשיך לעקוב אחרי אחד הרפטורים לתוך המנהרה. הוא שולף סכין, תוקף את הרפטור ומצליח להרוג אותו. נימה ויודר מתאחדים עם אוסקר ויודר מספר לו על תוכניתו להתחלק עם נימה ברווחים ממשלוח העוברים. אוסקר מהסס, אבל מסכים לשתף פעולה בתנאי שהוא ויודר יחלצו את מי שנשאר על האי כמו שהיו אמורים לעשות במקור.
בינתיים, ד"ר סורקין מספרת להרדינג שהיא שפכה את הליזין בתוך מערכת המים המרכזית של הפארק במקום בתוך המכלאות במטרה שהמים יצליחו לרפא את הדינוזאורים בפארק מהמחסור בליזין. בזמן שהשניים מתווכחים על ההשלכות האתיות שבמעשייה של סורקין, ג'ס גונבת את הסיגריות של סורקין ומתגנבת הצידה במטרה לעשן. ולוצירפטור תוקף אותה והיא בורחת אל סורקין והרדינג, ואחריה עדר הרפטורים. הם מצליחים להתחמק מהרפטורים עד שיודר, אוסקר ונימה מתאחדים איתם ואוסקר מצליח לפצוע את מנהיג ברפטורים בעזרת סכין. החבורה מבחינה שאדים מתחילים לצאת מהצינורות בתוך המנהרה וסורקין מסבירה להם שתחנת הכוח של הפארק על סף פיצוץ והם יהיו חייבים לאתחל אותה באופן ידני לפני שיעזבו.
הקבוצה הולכת אל תחנת הכוח במטרה לאתחל אותה ועובדים ביחד במטרה לאתחל את התחנה, אך בטעות מפעילים מתג חירום שנועל אותם בתוך התחנה. אך רגע לפני שהדלתות נסגרות, הרפטורים מצליחים להיכנס לתחנה ונכלאים עם הקבוצה בפנים. הקבוצה בורחת מהרפטורים אל החלק העליון של התחנה, אבל מגלים שלוח הבקרה שפותח את הדלתות נשרף ומבינים שאחד מהם יצטרך לחזור למטה ולהשתמש בלוח השני. אוסקר מתנדב ומצליח לפתוח את הדלתות, אך נהרג על ידי הרפטורים. הקבוצה רצה אל חדר הדודים בתחנה ונועלת את עצמה בפנים ומוצאים בתוכו גופה של אדם, ממנה דינוזאורים בנו קן. יודר מזהה את האדם בתור דני שהפך למשותק מהרעל ששיתק את נימה ו-ורגס ומגלה שדינוזאורים מיקמו ביצים להדגרה במרכז הבטן שלו. סורקין מסבירה שהביצים שייכות לדינוזאור מסוג טרודון ומספרת שהיא זאת שיצרה אותם, אך התבקשה על ידי האמונד להרוג אותם. סורקין לא הצליחה להביא את עצמה לעשות זאת והחליטה להשאיר אותם חבויים במטרה לחקור אותם. זועם על מעשיה, יודר, חמוש בסכין מאיים להרוג אותה.
פרק 4: הניצולים.
הרדינג מצליח לשכנע את יודר לא להרוג את סורקין. ג'ס מגלה פתח שמוביל אל מנהרות השירות. בזמן שהקבוצה מנסה לפתוח את הפתח, להקת הטרודונים חוזרת אל הקן ותוקפת אותם. יודר מצליח להסיח את דעתם בזמן שהקבוצה מצליחה לפתוח את הפתח. הקבוצה מצליחה לברוח דרך הפתח אל המנהרות בזמן שהטרודונים בעקבותם, אבל מתפצלים שוב. הרדינג ונימה מצליחים למצוא סולם עליו הם מטפסים אל פני השטח, אך השאר נשארים לכודים במנהרות. הרדינג מנסה לעזור לג'ס ולשאר, אך נימה משכנעת אותו שהם יסתדרו בכוחות עצמם. בזמן הבריחה, השניים מדברים ונימה מספרת שאיסלה נובלר היה האי שבו היא והשבט שלה התגוררו לפני שאינג'ן רכשה אותו והקימה בו את הפארק. היא מספרת שאוסקר היה אחד משכירי החרב שפינו את השבט מהאי לאחר שאינג'ן רכשו אותו ושהיא הסכימה לגנוב את העוברים כנקמה באינג'ן ובתקווה שהכסף מהמכירה יעזור לה להעניק חיים טובים יותר לבתה. רכב סיור אוטונומי עובר והשניים עולים עליו ומגיעים לתצוגה הימים של הפארק, משערים שלשם גם שאר הקבוצה הגיעה.
הדינוזאור המשוחרר מתחיל להתנגש בקירות המבנה ומפיל את סורקין למים וטורף אותה. יודר יוצר קשר עם מפקדיו ומבקש מהם לדחות את ההפצצה. הקבוצה עושה דרכה למעלית, אך יודר שולף רימון (אותו הוא גנב מגופתו של דני) ומסביר שעכשיו שכל אנשיו נהרגו, מטרתו היא למכור את העוברים ושהקבוצה רק מעכבת אותו. הוא מציע לקחת את נימה איתו, אך נימה נגעלת מבגידתו ומסרבת. יודר זורק את הרימון ובורח והפיצוץ הורס את הזכוכיות במקום והמים מתחילים לחדור לבפנים. בזמן שיודר עולה במעלית, הוא מגלה שג'ס גנבה ממנו את העוברים.
הקבוצה מצליחה לסגור את עצמה בחדר השליטה של האקווריום לפני שהמים חודרים לתוכו, אך מגלים דליפה נוספת ומים מתחילים לחדור אל החדר בו הם נמצאים. נימה נזכרת במערה תת-ימית שהיא הכירה בתור ילדה שיכולה להוציא אותם משם ובעזרת ציוד צלילה הקבוצה מצליחה לשחות במערה אל עבר היבשה, תוך התחמקות מהטילוזאורוס. הקבוצה מגיעה ליבשה ונימה מבחינה בסירה נוספת שעובדי ביוסין מאחור עבור נדרי, אך הם מותקפים על ידי יודר. הטירנוזאורוס מגיע וכולם קופאים במקום בתקווה שהדינוזאור לא יצליח לראות אותם. הרדינג בועט בפחית העוברים במטרה להסיח את דעתו של הטירנוזאורוס, אבל יודר מזנק אחריה והטירנוזאורוס אוכל אותו. נימה מצליחה להשיג את העוברים והשלישייה עושה דרכה אל הסירה. הרדינג מסיח את דעתו של הדינוזאור במטרה שג'ס ונימה יצליחו להפעיל את הסירה, אך הדינוזאור מצליח להרוס חלק ממנה (מה שגורם לעוברים ליפול לקרקע ולג'ס כמעט להיאכל) ומכאן לשחקן יש אפשרות לסיים את המשחק באחד משני סופים אפשריים:
זגורי (יוון)
זגורי (ביוונית: Ζαγόρι) הוא חבל ארץ בהרי פינדוס בצפון-מערב יוון, קרוב לגבול עם אלבניה. שטחו כ-1,000 קמ"ר, מספר התושבים הוא כ-3,700 בלבד והם מפוזרים ב-46 כפרים קטנים. העיר הקרובה ביותר היא יואנינה.
פירוש השם "זגורי" הוא "מעבר להרים", המעיד על ייחודו של החבל מבחינת הטבע הפראי הכולל הרים גבוהים המושלגים בחורף ונהרות שוצפים. בחבל יערות גדולים של עצי מחט שונים ושפע של בעלי חיים כמו זאבים, דובים וחיות אחרות הנמצאות בסכנת הכחדה.
כפרי האזור שמרו עד היום על צביונם העתיק ובנויים מאבנים לא מסותתות. הגגות בנויים מרעפים של אבני לווחה. בשל ריחוקם ובידודים שמרו התושבים על אוטונומיה מסוימת בתקופת השלטון הטורקי.
את הנחלים חוצים גשרי גבנון מקושתים כפי שהיה מקובל באימפריה העות'מאנית. רק בשנים האחרונות, עם שיפור תשתית הכבישים והנגישות לאזור, החלו תיירים לפקוד חבל ארץ זה.
קניון ויקוס
קניון ויקוס הוא תופעת טבע ייחודית ביוון. בשנת 1997 הוא הוכר ונכלל בספר השיאים של גינס כקניון העמוק הצר ביותר בעולם. אמנם הגרנד קניון בארצות הברית עמוק ממנו אך קניון ויקוס צר ממנו. המקום מהווה פארק לאומי ומשמש מקום מפלט לבעלי חיים רבים המצויים בסכנת הכחדה, וכלולים בו מסלולי טיול רבים.
רונלד לי ארמי
רונלד לי ארמי (באנגלית: Ronald Lee Ermey, נקרא בדרך כלל ר. לי ארמי; 24 במרץ 1944 - 15 באפריל 2018) היה שחקן קולנוע אמריקאי ומדריך טירוני מארינס בדימוס בדרגת רב-סמל. התפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "שבעה חטאים", "גבר מת מהלך", "מיסיסיפי בוערת", ובשני הסרטים העדכניים בסדרת סרטי האימה "המנסרים מטקסס". על תפקידו בתחילת הסרט "מטאל ג'אקט" היה ארמי מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה וקריירה צבאית
ארמי נולד בעיר אמפוריה שבקנזס. הוא התגייס לחיל הנחתים בשנת 1961 ושירת ברחבי ארצות הברית בתור סמל משמעת במשך שנתיים. הוא השתתף במלחמת וייטנאם ושירת במשך 14 חודשים באגף התמיכה הקרקעית. את שארית שירותו לאחר המלחמה העביר בעיקר במסעות חובה צבאיים באוקינאווה שביפן. בעקבות פציעות שעבר נאלץ לפרוש לאחר 11 שנות שירות בדרגת סמל משנה. בשנת 2002 הועלה ארמי כאות הוקרה על שירותו במארינס לדרגת Gunnery Sergeant, המקבילה לדרגת רב-סמל. את הדרגה קיבל ממפקד חיל הנחתים הגנרל ג'יימס ג'ונס.
לארמי שתי בנות מנישואיו הראשונים, וארבעה ילדים עם אשתו השנייה נילה ארמי.
משחק
כישוריו וניסיונו הצבאי של ארמי היו הבסיס להתחלת דרכו כשחקן, את דרכו התחיל בדרמת המלחמה "הנערים בפלוגה סי" בה שיחק מדריך טירונים העומדים להישלח לווייטנאם. ארמי עבד עם פרנסיס פורד קופולה ושימש לו יועץ טכני ביצירתו "אפוקליפסה עכשיו" בה גם שיחק בתפקיד קטן בתור טייס מסוק קרב. לאחר מכן עבד עם לואיס גוסט ג'וניור בסרט "קצין וג'נטלמן" וייעץ לו בנוגע לתפקיד סמל אמיל פולי, מדריך הטירונות הקשוח של הצי האמריקאי עליו זכה גוסט באוסקר.
ב-1989 שיחק בקומדיית הפשע "עף עם הרוח", ב-1991 בדרמת הפעולה "חיילי צעצוע", וב-1994 הופיע בסרטו של סטיבן סיגל "על קרקע בוערת".
ב-1995 התפרסם בדרמה הפסיכולוגית של דייוויד פינצ'ר "שבעה חטאים", בה גילם את מפקח המשטרה, ובזכות הופעתו בדרמת הפשע "גבר מת מהלך" בתור קלייד, אביה של הנערה אותה רצח באכזריות הנידון למוות מת'יו פונסלט (שון פן).
ארמי גילם את השופט בסרט "רצח מדרגה ראשונה", ודיבב את בובת חייל הצעצוע בסרט האנימציה "צעצוע של סיפור" (את התפקיד המשיך לדבב גם בסרטי ההמשך " צעצוע של סיפור 2" ו"צעצוע של סיפור 3").
ב-2001 שיחק בקומדיה "להציל את סילברמן". ב-2003 הופיע במותחן האימה "ווילארד" בתפקיד הבוס הנוקשה של ווילארד סטילס (קריספין גלובר).
ארמי גילם את השריף הסדיסט הוייט ממשפחת הקניבלים יואיט בשתי הפקותיו העדכניות של מייקל ביי לסרט האימה הקלאסי "המנסרים מטקסס".
ב-2009 הגיש ארמי את התוכנית "אר. לי ארמי יוצא לקרב", הסוקרת את מיטב כלי הנשק של הצבאות המתקדמים בעולם. התוכנית שודרה בערוץ ההיסטוריה.
מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה
ביוגרפיה
מרתה לואיז נולדה ב-22 בספטמבר 1971 באוסלו, ליורש העצר דאז - האראלד, נסיך הכתר של נורווגיה ולנסיכה סוניה. הסנדקים שלה היו אולף החמישי, מלך נורווגיה, מרגרט, נסיכת שוודיה, פלמינג ולדמר, רוזן רוזנבורג, רגנהילד, נסיכת נורווגיה, דאגני הרלדסן והאקון הרלדסן, סבה וסבתה מצד אימה,נילס יורגן אסטרופ ואילמי רידרבולד. עם לידתה הייתה השנייה בסדר הירושה אולם איבדה את מקומה לטובת אחיה הצעיר הנסיך הוקון כתוצאה מחוק העדפת הבן הבכור שהיה קיים אז. החוק שונה בשנת 1990, אך לא למפרע, כך שכיום נמצאת הנסיכה במקום הרביעי בסדר הירושה, אחרי אחיה הצעיר, הנסיך הוקון ושני ילדיו.
מרתה לואיז היא פיזיותרפיסטית מוסמכת, לאחר שסיימה תואר באוסלו והתמחות במאסטריכט, הולנד, אולם היא לא עוסקת במקצוע זה, אלא בהוצאת אלבומים של סיפורים עממיים ושירה. ב-1 בינואר 2002 היא פתחה עסק משלה, ולאחר התייעצות עם אביה היא ויתרה על התואר הנסיכה המלכותית והחלה בתשלומי מס הכנסה.
ב-24 במאי 2002 נישאה מרתה לואיז לארי בן, סופר, בצעד מעורר מחלוקת. לזוג שלוש בנות. ב-5 באוגוסט 2016 נפרדו בני הזוג וילדיהם היו במשמורת משותפת, ובשנת 2017 התגרשו השניים, ואלו היו הגירושין הראשונים במשפחת המלוכה הנורווגית. בדצמבר 2019 התאבד בעלה לשעבר.
משפחתה
ב-24 במאי 2002 התחתנה מרתה לואיז עם ארי בן, ממנו נולדו לה 3 בנות:
Hot Pink Tour
Hot Pink Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הראפרית האמריקאית, דוג'ה קאט. על סיבוב ההופעות הכריז דוג'ה קאט ברשתות החברתיות כבר בפברואר 2020 והוא היה צריך להתחיל ב-25 במרץ 2020 בשיקגו, אילינוי והיה עתיד להסתיים ב-5 ביוני באותה השנה, בדבלין, אירלנד. לבסוף, בוטל בגלל מגפת הקורונה.
סיבוב ההופעות כלל בתוכו 22 מופעים, תוך ששניים מהם היו צריכים להתקיים בפסטיבל קואצ'לה. בסיבוב ההופעות הייתה צריכה להתארח הראפרית אשניקו שידועה בזכות להיטה "Stupid", והראפרית ביג-קליט, שידועה בזכות להיטה "Liar". כמו כן, היה סיבוב ההופעות צריך להתקיים באמריקה הצפונית ובאירופה.