cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר זילוטי
חייו
בדור שקדם ל-1917 היה זילוטי אחד מאמניה החשובים של רוסיה, שיוצרים כמו ארנסקי, ליסט, רחמנינוב, סטרווינסקי וצ'ייקובסקי הקדישו לו מיצירותיהם. ב-1918 התמנה זילוטי למפקח על תיאטרון מריינסקי, אבל בשלהי השנה שלאחריה נמלט מרוסיה הסובייטית לאנגליה ובסופו של דבר השתקע בניו יורק ב-1921. בשנים 1925 - 1942 לימד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד והופיע מדי פעם ברסיטלים ובנובמבר 1930 הגיש קונצרט אגדי שכולו יצירות ליסט בניצוח ארטורו טוסקניני. בין תלמידיו הפרטיים של זילוטי היו מארק בליצשטיין ויוג'ין איסטומין.
זילוטי כתב יותר מ-200 תסדירים ותעתוקות לפסנתר וערך הוצאות תזמורתיות של באך, בטהובן, ליסט, צ'ייקובסקי וויוואלדי. התעתוקה המפורסמת ביותר שלו היא, יש לשער, הפרלוד בסי מינור, המבוסס על פרלוד במי מינור של באך. זילוטי גם הקליט 8 גלילי פסנתר ו-26 דקות של תקליטים ביתיים. במאה ה-21 חלה התעוררות משמעותית של אמנות התעתוקה - טרנסקריפציה. מוזיקה כזאת, הלקוחה מיצירותיהם של אמני עבר דגולים, ביניהם באך, מוצרט, שופן, צ'ייקובסקי וליסט, רוכשת מחדש את החשיבות שנודעה לה בעבר. שמו של אלכסנדר זילוטי, מתומכיה הגדולים של אמנות זו, חוזר למעמדו משכבר הימים. קרל פישר הוציא לאור אנתולוגיה רחבת ממדים של תעתוקות הפסנתר של זילוטי והוצאת ראומן וליטלפילד הוציאה את הביוגרפיה הראשונה המלאה שלו.
ארין דוהרטי
ארין דוהרטי (באנגלית: Erin Doherty; נולדה ב-16 ביולי 1992) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא גילמה את הנסיכה אן הצעירה בעונה השלישית והרביעית של סדרת הדרמה "כתר" בנטפליקס.
ביוגרפיה
דוהרטי היא ממוצא אירי. היא גדלה בווסט גרין, ומערב סאסקס. היא למדה בבית הספר הייזלוויק בקראולי. היא למדה קורס של שנה אחת בבית הספר למשחק גילדפורד (2011–2012) ואחר כך בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק (2012–2015).
במהלך לימודיה, זכתה דוהרטי בפרס הסטודנטים של חברת סטיבן סונדהיים בשנת 2015 על ביצועה של "ברודוויי בייבי" מחזמר של סונדהיים.
קריירה
הופעתו הראשונה של דוהרטי בטלוויזיה הייתה בפרק של סדרת הדרמה "מיילדת" ב-2016, ואחריו תפקיד במיני הסדרה "עלובי החיים" בשנת 2018.
בשנת 2018, זכתה דוהרטי בפרס כוכבת המחר הבינלאומית על המסך, והכוכב עולה של העיתון איבנינג סטנדרט.
בשנת 2019 הופיעה דוהרטי בתפקיד אן, הנסיכה המלכותית בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הכתר". היא לא ידעה הרבה על הנסיכה לפני התפקיד, ובעקבות כך בילתה שעות בלימוד ההיסטוריה המשפחתית של אן וחייה. דוהרטי הקפידה לראות רק את צילומי הנסיכה בגיל שהיא גילמה אותה, ולא ראיונות של אן בתקופת מאוחרת יותר. קולה של אן שונה מאוד מקולה של דוהרטי, כשהוא נמוך בהרבה בגובה הצליל. השחקנית בילתה זמן בקפידה ללמוד ולחקות אותו, וגילתה שזה "המפתח לנשמתה". דוהרטי מופיעה גם בעונה הרביעית של הסדרה.
דוהרטי היא שחקנית תיאטרון. מאז שסיימה את לימודיה בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק בשנת 2015, הופיעה במספר הפקות בכמה מהתיאטראות המובילים בלונדון. הופעותיה של דוהרטי זכו באופן עקבי לביקורות השבח מצד מבקרי התיאטרון המובילים. מייקל בילינגטון כינה את דוהרטי כ"אחת התגליות הגדולות של השנה" לאחר הופעתה בסרט "שמי הוא רייצ'ל קורי", מחזה אודות הפעילה רייצ'ל קורי. לאחר מכן דוהרטי כיכבה במחזה "ג'אנקיארד" של ג'ק ת'ורן, וזכתה לביקורות טובות על משחקה. ההופעה המובילה שלה במחזהו של אלן אייקבורן "המחיצה" בתיאטרון אולד ויק קיבלה אף היא ביקורות טובות.
פוארטו מונט
פוארטו מונט (Puerto Montt) היא עיר בדרום צ'ילה, לחופו של מפרץ רלונקאבי (Seno de Reloncaví). היא משמשת כבירתו של מחוז לוס לאגוס, ובשנת 2002 התגוררו בה כ-175 אלף תושבים.
היסטוריה
עד המאה ה-19 היה האזור בו שוכנת פוארטו מונט מכוסה ביער עבות. ב-1851 הגיעה למקום משלחת מהאי צ'ילואה במטרה להכשירו להתיישבות. המקום צד את עיני המתיישבים גם בשל סמיכותו לאגם יאנקיווה (Llanquihue). ב-12 בפברואר 1853 נוסדה העיר באופן רשמי על ידי תושביה הראשונים, שהיו בעיקר מהגרים גרמנים. היא נקראה על שמו של נשיא צ'ילה באותה תקופה, מנואל מונט.
ב-1969 התרחש בעיר "הטבח של פוארטו מונט". ב-4 בפברואר אותה שנה פלשו כ-90 משפחות של חסרי בית לשטחיהן של חוות נטושות בעצתו של חבר הפרלמנט לואיס אספינוסה. 5 ימים לאחר מכן הודיע להם מפקד המשטרה בעיר כי לא יינקטו נגדם צעדים. למחרת הודיע משרד הפנים כי לא ייתן יד לפלישה. אספינוסה נעצר ונשלח לוואלדיביה, ועם שחר פשטו 250 שוטרים על החוות, פינו מהן את יושביהן, והעלו אותן באש. 11 מהתושבים נורו למוות. האירועים זעזעו את המדינה, והיו בין הגורמים לנפילתו של הנשיא אדוארדו פריי, ולעלייתו של סלבדור איינדה, שנה מאוחר יותר.
כלכלה
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על חקלאות, יערנות ודיג. לגידול דגי הסלמון חלק מכריע בהתפתחותה של העיר בראשית המאה ה-21. גם ענף התיירות, ובמיוחד התיירות האקולוגית, מתחיל להתפתח מאז ראשית המאה.
תחבורה
פוארטו מונט מהווה את שער הכניסה לאי צ'ילואה ולאיים קטנים יותר באזור. יש בה שדה תעופה ממנו מתקיימות טיסות סדירות לערים המרכזיות בצ'ילה, ואף לבארילוצ'ה שבארגנטינה. בפוארטו מונט שוכנת תחנת הרכבת הדרומית בצ'ילה, והיא מהווה את הנקודה הצפונית ביותר בקארטרה אאוסטרל.
תיירות
מיקומה של פוארטו מונט בין האגמים, היערות וההרים מצפון, לבין האיים והקרחונים מדרום, הופך אותה לנקודת מוצא נוחה לטיולים באזור.
גם בעיר עצמה יש מוקדי משיכה לתיירים. במיוחד ידועים שוק הדייגים הססגוני שלה, והאי הקטן טנגלו ששוכן בנמל וממנו יש תצפית על העיר וסביבתה.
אלברט היל
אלברט ג'ורג' היל (באנגלית: Albert George Hill; 24 במרץ 1889 – 8 בינואר 1969) היה אתלט בריטי, אלוף אולימפי (אנטוורפן 1920) בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה
היל נולד וגדל בלונדון.
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1910 זכה היל במדליית זהב בריצת 4 מייל בתוצאה של 20:00.6 דקות.
במלחמת העולם הראשונה לחם היל בצרפת כקשר בחיל האוויר המלכותי. בהדרכתו של סם מוסביני שאימן את האלוף האולימפי רג'י ווקר (לונדון 1908) מי שלימים יאמן את האלוף האולימפי הרולד אברהמס.
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1919 זכה היל בשתי מדליות זהב, בריצת 880 יארד ובריצת מייל והשווה את השיא הלאומי בריצת מייל 4:16.8 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה היל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש של 1:53.4 דקות, לפני ארל איבי מארצות הברית (1:53.6 דקות) ובוויל ראד מדרום אפריקה (1:54.0 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.8 דקות, לפני חברו לנבחרת פיליפ נואל-בייקר (4:02.3 דקות) שזכה בשנת 1959 בפרס נובל לשלום ולורנס שילדס מארצות הברית (4:03.0 דקות). מדליית כסף, בריצה הקבוצתית ל-3000 מטר, אחרי ארצות הברית ולפני שוודיה.
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1921 זכה היל במדליית זהב בריצת מייל בשיא לאומי חדש של 4:13.8 דקות, באותה העת התוצאה השנייה בטיבה בעולם אחרי שיא העולם של נורמן טייבר מארצות הברית (4:12.6 דקות).
לאחר מכן החל היל לעבוד כמאמן. לאחר תום מלחמת העולם השנייה היגר לקנדה ושם עבד כמאמן.
קווג'לין
קווג'לין (Kwajalein) הוא אטול המהווה חלק מאיי מרשל. האטול שוכן כ-430 קילומטרים צפונית מזרחית למג'ורו בירת איי מרשל וכ-3,900 ק"מ דרום-מערבית להונולולו, הוואי.
גאוגרפיה
קווג'לין הוא אחד מהאטולים הגדולים בעולם במדידת שטח המים אותו מקיף האטול, ומורכב מ-9 איים ואיונים. שטחו היבשתי הוא 16.4 ק"מ ושטח הלגונה אותה הוא מקיף הוא 2,174 קמ"ר.
אוכלוסיית האטול מונה כ-13,500 תושבים, רובם מתגוררים באי אֶיֵיבֶּה. האי הדרומי והגדול ביותר נקרא קווג'לין, ועליו מתגוררים כ-1,000 תושבים, רובם אמריקאים וחלקם תושבי איי מרשל, אשר הביעו את הסכמתם לארח באי כוחות של צבא ארצות הברית.
התקופה הקולוניאלית
איי האטול, ובעיקר האי הראשי קווג'לין, שימשו את התושבים היפנים כתחנת מסחר לקופרה, תחת המנדט היפני "הימים הדרומיים", במשך עשרים ושתיים שנים. האזכור הראשון ביפן לקווג'לין ולאיי מרשל מופיע בכתביו של סוזוקי קייקון אשר נשלח לאיי מרשל ב-1885 על מנת לחקור טביעה של אונייה יפנית. על אף שזמן קצר לאחר מכן השתלטה האימפריה הקולוניאלית הגרמנית על איי מרשל, השיבה יפן לעצמה את האיים ב-1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה ויסדה בהם מערכת מנהלתית ב-1922 תחת מנדט מחבר הלאומים.
מלחמת העולם השנייה
ב-31 בינואר 1944, ערך צבא ארצות הברית התקפה אמפיבית על אטול קווג'לין, בו שהה חיל מצב יפני שמנה 8,782 איש (חלקם היו פועלים קוריאנים). כ-36,000 פגזים מספינות מלחמה וכלי ארטילריה שונים נורו על האטול, ובנוסף ערכו מטוסי B-24 ליברייטור הפגזות אוויריות.
קווג'לין היה אחד ממוקדי הקרבות היחידים באוקיינוס השקט בו התושבים לחמו לצד היפנים, גם אם לא מאותן סיבות. רבים מהנופלים הקוריאנים בקרב מונצחים בגיבורי מלחמה במקדש יסוקוני בטוקיו בו מונצחות נשמותיהם של כל חללי יפן. לעומתם, תושבי איי מרשל שנפלו בקרב אינם מונצחים במקדש. ב-6 בפברואר נכבש קווג'לין על ידי האמריקאים ומאוחר יותר הפך לחלק מטריטוריות הנאמנות של האיים הפסיפיים – גוף בניהול אמריקאי ששלט על חלק גדול מאיי מיקרונזיה, ביניהם איי מרשל.
טריטוריית נאמנות תחת האו"ם
בארצות הברית רווחה הדעה כי קווג'לין "נכבש בחזרה" מהיפנים, אולם למעשה האטול מעולם לא היה בשליטת האמריקאים אלא רק לאחר המלחמה. תחילה התייחסו הרשויות האמריקאיות לתושבי האי כנתינים יפניים וזאת מפני שבמשך שנים למדו בבתי ספר יפניים, דיברו יפנית, חיו יחדיו עם התושבים היפנים ולחלקם אף היו קרובי משפחה ביפן. אולם, בשנים הבאות פעלו האמריקאים רבות על מנת לעקור כל רגשות פרו-יפניים בקרב האוכלוסייה המקומית.
בשנים שלאחר כיבוש האטול הפכו האמריקאים את קווג'לין למרכז הפיקוד וההכנות למבצע פרשת דרכים - סדרת ניסויים גרעיניים (67 בסך הכל) באטולים ביקיני ואניווטוק.
קווג'לין כיום
ב-1986 העניקה ארצות הברית עצמאות לאיי מרשל והאיים הפכו לרפובליקה. על אף שההיסטוריה הצבאית של קווג'לין השפיעה רבות על תושבי האי, היא הפחיתה ממעמדו של האטול כמוקד תיירות, אך הדבר עומד לרווחת התושבים, הנהנים ממצב שימור מעולה של הסביבה הטבעית. בלגונה נמצאים מספר שברי ספינות, בעיקרן יפניות, מספר מטוסים והסיירת הכבדה פרינץ אויגן. טמפרטורת המים היא 27 מעלות וראות של 30 מ' הפכו את קווג'לין למוקד משיכה לצוללים.
פעילות צבא ארצות הברית
מאז 1944, אז כבשו אותו האמריקאים מידי היפנים בקרב קווג'לין, שימש האטול למטרות צבאיות, אך בניגוד לאטולים שכנים דוגמת ביקיני, מעולם לא נערכו בו ניסויים בנשק גרעיני ולכן הוא נקי מנשורת גרעינית.
11 מתוך 97 האיים המרכיבים את האטול משמשים את האמריקאים לניסויים בטילים בליסטיים, ובאטול אף הוקמה תחנת קרקע המסייעת לפעילות GPS.
התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה
התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה היא תזמורת רוסית שמקום משכנה הקבוע הוא במוסקבה.
את התזמורת ייסד בשנת 1951 סמואיל סאמוזוד ושמה הנוכחי ניתן לה בשנת 1953. המנצח ששמו נקשר ביותר לתזמורת זו הוא קיריל קונדראשין, שבתקופת כהונתו הממושכת ניגנה התזמורת ביצועי בכורה של הסימפוניות הרביעית והשלוש-עשרה של דמיטרי שוסטקוביץ', בין השאר.
אורז בר
אורז בר הוא שמם העממי של ארבעה מיני דגנים מהסוג Zizania שמקורם בצפון אמריקה ובסין. למרות שמו, מינים אלו אינם קרובים ישירים של האורז האסייתי, אם כי שניהם שייכים לשבט Oryzeae.
הצמח גדל במים רדודים במקווי מים קטנים ובנחלים שזרימתם איטית, כשהמים מכסים חלק ניכר מהצמח ולעיתים רק התפרחת שבראש הצמח נמצאת מעליהם. הגרעינים משמשים למאכל מיני ברווזיים ובני אדם.
מינים
שלושה מינים גדלים בצפון אמריקה:
מין אחד גדל באסיה:
שימוש כמזון
המין שגרעיניו משמשים בדרך כלל למאכל הוא המין הצפוני. האינדיאנים בארצות הברית ובעקבותיהם גם אחרים, קוצרים אותו תוך כדי שיט בסירת קאנו לתוך סבך האורז, מכופפים את הגבעולים, ובעזרת מקלות עץ דשים אותם ומפרידים את הגרעינים לתוך הקאנו. בגלל ערכו התזונתי וטעמו, עלה הביקוש לאורז בר בסוף המאה ה-20 והחל גידול מסחרי שלו בארצות הברית ובקנדה כדי לענות על הביקוש. עם זאת, כבר באמצע המאה החלו ניסויים בגידולו במינסוטה. היצרניות המובילות כיום הן קליפורניה ומינסוטה (בה הוא גם המאכל הרשמי) בהן הוא מגודל בעיקר בשדות אורז לשעבר. בקנדה, לעומת זאת, הוא נקצר לרוב בגופי מים טבעיים, וססקצ'ואן היא הפרובינציה המובילה בתחום. גם הונגריה ואוסטרליה מגדלות את אורז הבר. בסין הוא מצוי גם בטבע וגם בגידול מתורבת בגנים צפים, בעיקר סביב נהר יאנגצה. הוא תורבת במדינות נוספות במזרח אסיה כגון יפן, מלזיה וקוריאה. כיום הוא מגודל פחות בשביל גרעיניו והתוצר העיקרי שלו הוא גבעוליו שנאכלים גם הם.
יצחק אברכהן
יצחק (איציק) אַבֶּרכֹּהֵן (נולד ב-6 בפברואר 1955) הוא מנהל ישראלי, יו"ר חברת שופרסל וקודם לכן מנכ"ל החברה. אברכהן שירת בצה"ל כקצין בדרגת אלוף-משנה עד לשחרורו בשנת 2000. במהלך שירותו פיקד על החטיבה הדרומית ברצועת עזה, חטיבת יהודה, ובהמשך שימש סגן מפקד עוצבת הגליל ונספח צבאי בשווייץ.
ביוגרפיה
אברכהן נולד וגדל במגדל העמק. הוריו ניצולי השואה עלו מרומניה. אביו עבד כנהג משאית ולאחר מכן ניהל את מחלקת הקירור בפרי העמק, אמו הייתה גננת ופעילה בהסתדרות העובדים.
לטענת אברכהן, כאשר היה בן 12 הוריו פשטו רגל מבחינה כלכלית, חוויה אשר עיצבה את אישיותו מן הפן המוטיבציוני.
באוגוסט 1973 התגייס לחטיבת הצנחנים ולאחר קורס קציני חי"ר עבר לשרת בחטיבת גולני. שימש מפקד מחלקה, מפקד פלוגה, מד"ר וסמג"ד בבסיס האימונים החטיבתי "בזק" וסגן מפקד גדוד 12. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל פיקד על גדוד 950 בנח"ל (לימים גדוד 50 בנח"ל), בהמשך חזר לחטיבת גולני ושימש מפקד בסיס הטירונים החטיבתי, לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. ב-1988 מונה למפקד הראשון של החטיבה הדרומית ברצועת עזה ושימש בתפקידו עד שנת 1989, לאחר מכן יצא ללימודים במכללה לפיקוד למטה של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת' שבקנזס. בשובו מונה ב-1990 למפקד חטיבת יהודה עד שנת 1991. לאחר מכן שירת כסגן מפקד עוצבת הגליל ומח"ט חטיבה מרחבית 228 בצמח. ב-1993 מונה למפקד מחוז כנרת בפיקוד העורף. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש במשך שלוש שנים כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בשווייץ עם אחריות גם לאוסטריה, סלובקיה וסלובניה.
לאחר שחרורו בשנת 2000 החל לעבוד בחברת שופרסל, בה שימש מנהל אזור חיפה וב-2003 מונה למנהל רשתות עירוניות. ב-2004 מונה לסמנכ"ל תפעול וכעבור כארבע שנים התמנה גם לאחראי על ניהול שרשרת האספקה. ב-1 בינואר 2012 מונה למנכ"ל החברה. כמנכ"ל החברה החל בתהליך של תוכנית התייעלות, שכללה סגירת סניפים וצמצום שטחם של סניפים קיימים, צמצום בכוח האדם, צמצום במגוון המוצרים בסניפי הדיסקאונט, ביטול הנחות למועדוני לקוחות וחיזוק שירות המכירות און-ליין של הרשת ("שופרסל אונליין") תוך הגדלת היקף מכירותיו. במהלך תקופת כהונתו מניית החברה עלתה ביותר מ-100% וב-2019 הגיעו מכירות החברה ל-13.36 מיליארד ש"ח.
בינואר 2022 הודיע על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל שופרסל, שנכנסה לתוקף במרץ אותה שנה . ביוני 2022 מונה ליו"ר שופרסל.
חיים אישיים
אברכהן נשוי למיכל ואב לשלוש בנות, ומתגורר בקריית טבעון. הוא בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
טיגינה
טיגינה (ברומנית: Tighina, ברוסית: Бендеры – בֶּנדֶרי) היא עיר במולדובה, במפגש הנהרות דניסטר ובְק (Bâc). ב-1991 הצטרפה לרפובליקת טרנסניסטריה, המדינה הבלתי מוכרת שפרשה ממולדובה. אוכלוסיית העיר מנתה ב-2014 91,900 תושבים. במולדובה נחשבת בנדר (טיגינה) לרשות עירונית.
היסטוריה
טיגינה ידועה מאז המאה ה-13. אז נקראה טיגוּן ושימשה נמל נהר לנסיכי מולדובה. היו לה קשרי מסחר עם ג'נובה ובתקופה מסוימת הייתה שם גם מושבת מסחר ג'נובזית. העיר מצוינת על ידי הנסיך המולדבי אלכסנדרו הטוב ב-1408, כישוב גבול בשם טיאגיאנקצ'ה, במסמך המיועד לסוחרים מלבוב.
ב-1538 נכבשה על ידי צבא הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר ושמה שונה לבנדר.
הנסיך המולדבי אנטיוך קנטמיר פיתח מאוד את העיר בתחילת המאה ה-18. בשנים 1709–1713 שימשה כמקלט למלך שוודיה קרל ה-12, שנמלט מהרוסים אחרי שנוצח בקרב פולטבה.
במהלך מלחמות רוסיה טורקיה בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 נפלה העיר שלוש פעמים לידי הרוסים, ונכבשה סופית על ידם ב-1812, במלחמת רוסיה-טורקיה.
ב-1918 הייתה בנדרי לחלק מרומניה, וב-1940, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נכבשה על ידי ברית המועצות וצורפה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה.
ב-1941 צבא רומניה נכנס בחזרה לבסרביה לפי הסכם ברית עם גרמניה. ב-1944 לאחר שינוי המגמה במלחמה נכבשה על ידי הצבא הסובייטי וחזרה שוב לברית המועצות במסגרת הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של מולדובה.
ב-1991, עם הכרזת עצמאות מולדובה, פרשה עם טירספול וריבניצה מהמדינה החדשה והצטרפה לרפובליקת טרנסניסטריה. בשנת 1992 העיר הייתה במרכז הקרבות בין מולדובה לבין הצבא של טרנסניסטריה. בתמיכה של חיילי הצבא הרוסי שהיו בעיר, הכוח המקומי הצליח להדוף את המתקפה של מולדובנים. עם זאת לעיר נגרם נזק כבר לרכוש, תשתיות עירוניות והיו קורבנות בין תושבי העיר. בהתאם להסכם להפסקת הלחימה העיר נשארה בידי טרנסניסטריה.
יהודים
יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18.
בשנת 1814, רבי אריה ליב (ורטהיים), נכד הבעל שם טוב (שם משפחתם וורטהיים כשם סבם המפורסם רבי שמשון וורטהיימר מווינה), נשלח על ידי הרב מאפטא לכהן ברבנות בנדרי כדי להפיץ את תורת החסידות במדינת בסרביה (נפטר בשנת 1853). לאחר פטירתו, המשיכו בניו את שושלת רבני וורטהיים, במשך 4 דורות עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. רבני משפחת וורטהיים היו מקורבים לתנועת המזרחי והיו ציונים. בסוף המאה ה-19 – תחילת המאה ה-20 נרשם גידול משמעותי במספר היהודים, אשר נבע מהגירתם מפולין לבסרביה. תוך פחות מ50 שנה הוכפל כמעט פי ארבעה מספר היהודים בעיר – מכ 4500 איש בשנת 1861 לכ 20,000 בשנת 1910, אז היוו היהודים כ 35% מאוכלוסיית העיר.
בשנת 1940, לאחר העברת בסרביה לשליטת ברית המועצות, יהודים אמידים ומרבית רבני העיר נאסרו והוגלו לסיביר. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 הצליחו חלק מיהודי העיר להתפנות מזרחה, אך רובם נשארו בעיר. טיגינה נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים והרומנים ב 21 ביולי 1941. מיד לאחר הכיבוש רוכזו כל היהודים של העיר בגטו. מאות יהודים הוצאו להורג במבצר בנדר. ב 31 באוגוסט 1941 נחתם בעיר הסכם טיגינה בין השלטונות הרומנים ובין השלטונות הגרמנים, שבו סוכם על הגלית היהודים של בסרביה ובוקובינה לטרנסניסטריה.
העיר שוחררה מהכיבוש הנאצי על ידי הצבא האדום באוגוסט 1944. לאחר שחרור העיר חזרו אליה היהודים שהצליחו להימלט לפני הכיבוש וגם ניצולים ממחנות העבודה בטרנסניסטריה.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בשנת 1959 התגוררו בעיר 5986 יהודים. במהלך שנות ה-70 עזבו חלק את העיר ועלו לישראל או הגרו לארצות הברית. לפי מרשם האוכלוסין האחרון, שנערך בברית המועצות בשנת 1989 התגוררו בטיגינה 4595 יהודים.
בשנת 1992, לאחר פרוץ הקרבות בין צבא מולדובה לבין הבדלנים של טרנסניסטריה ארגנה הסוכנות היהודית בשיתוף עם רבה הראשי למולדובה הרב זלמן אבלסקי שדאגו לסייע לנמלטים הרבים במבצע לחילוץ היהודים מאזור הקרבות - כ 1500 איש מיהודי העיר הועלו לישראל וחלקם התיישבו בקישינב הבירה.
הפדרציה היהודית בהנהגת השליח הרב זלמן אבלסקי הרב הראשי למולדובה, הקימו בית כנסת ומרכז חסד לרווחת הקהילה היהודית בטיגינה.
הסכם טיגינה
הסכם טיגינה נערך בטיגינה, ב-30 באוגוסט 1941, בין השלטונות הרומנים ובין השלטונות הגרמנים. על ההסכם חתמו נציג המטכ"ל הרומני, גנרל ניקולאה טטרנו, ונציג הוורמכט, גנרל ארתור האופה.
הרקע להסכם
סיכום ראשוני ועקרוני לגבי ניהול חבל טרנסניסטריה הושג בין היטלר ושליט רומניה, יון אנטונסקו עוד בטרם נועדו נציגי שני הצבאות לדון בפרטי הגבולות והסמכויות בחבל זה והסמוכים לו. כבר בראשית אוגוסט הודיע אנטונסקו בפקודה לצבאו, שהוא מקבל על עצמו את ניהול טרנסניסטריה.
גורל היהודים לפי ההסכם
סעיף 7 בהסכם דן בגורלם של היהודים במחנות ובגטאות בבסרביה ובבוקובינה ושל היהודים המקומיים בטרנסניסטריה. הוא פוסק שיש לרכזם במחנות עבודה ולנצל אותם לעבודה.
בית זיקוק
בית זיקוק הוא מפעל תעשייתי העוסק בתהליכים של עיבוד נפט גולמי או מוצרי מזון הזקוקים לעיבוד כגון: סוכר ומלח (מתייחסים בעיקר למחצבי טבע). תהליך זה חשוב ליצירת מוצרי נפט רבים כמו בנזין, סולר וחומרים ביטומניים כמו אספלט וקרוסין.
בית זיקוק נקרא כך על שם התהליך הראשוני והמרכזי בעיבוד הנפט הגולמי הכולל זיקוק רב שלבי להפרדת הנפט הגולמי המורכב ממספר רב של חומרים שונים. בבתי הזיקוק מבצעים תהליכי עיבוד נוספים לתוצרים השונים שהתקבלו מתהליך הזיקוק.
בישראל, ישנם בתי זיקוק בחיפה (בבעלות חברת בתי זיקוק לנפט בע"מ) ובאשדוד (בבעלות פז בית זיקוק אשדוד בע"מ).
דרוש מנהיג
דרוש מנהיג היא תוכנית טלוויזיה מסוגת תוכניות המציאות. התוכנית שודרה בשנת 2005 בערוץ 2 על ידי הזכיינית טלעד. בתוכנית, בהנחייתו של קובי מידן, התמודדו 12 אנשים בעלי רקע של מעורבות חברתית המבצעים משימות מנהיגות חברתית שונות.
בכל תוכנית חולקו המתמודדים לשתי קבוצות שמתחרות אחת בשנייה, ובסוף כל פרק, הקבוצה המפסידה הייתה צריכה לבחור את האדם שהכי פחות תרם לה. כמקובל בתוכניות מסוגה זו, עוזב אחד המתמודדים (מתוך שניים שמועלים ל"ועדת הדחה") את התוכנית לאחר דיון ב"פורום המנהיגות" בראשות התעשיין בני גאון (שכולל בכל פרק אורחים מקרב בכירי התעשייה, הביטחון, הכלכלה התרבות והחברה בישראל).
בסוף עונת השידורים קיבל המנהיג שנבחר סך של 5 מיליון ש"ח מקרן סאקט"א רש"י, כדי להגשים חזון חברתי אותו הציג בפרק הראשון של התוכנית.
שיטת ההדחה
שיטת ההדחה הייתה כזו שהקבוצה המפסידה בוחרת רק את החלש ביותר, והוא בוחר אדם נוסף. כך נוצר מצב של "תמות נפשי עם פלשתים". לעיתים המודח בידי הקבוצה דווקא בחר את אחד הבולטים שבקבוצה, שלא היה מגיע לו לעלות לוועדת ההדחה, כמו שקרה בפרק הראשון, והביא לידי כך שדווקא הבולטים בכמה פרקים, הם אלו שהודחו באופן פרדוקסלי.
סיום התוכנית
בפרק האחרון נבחרה המתמודדת מירב בן ארי (לימים חברת הכנסת) הבחירה בבן ארי לוותה בסערה סביב מועמדותה של המתמודדת עביר קובטי, שחברי צוות השופטים קבעו כי אינה תומכת מספיק במטרות מדינת ישראל כפי שהם תופשים אותן. חבר הכנסת מוחמד ברכה כתב בתגובה: .
פוקימון מקורות
פוקימון מקורות (באנגלית: Pokémon Origins, ביפנית: ポケットモンスタ) היא מיני סדרת אנימה המבוססת על משחקי "פוקימון" ועלילתה עוקבת אחרי עלילות המשחקים "פוקימון אדום וכחול". הנפשת הסדרה נוצרה על ידי החברות, ו-OLM. הסרט מחולק לארבעה פרקים, כאשר על כל פרק מופקד במאי אחר. הסדרה עלתה לשידור ב-TV Tokyo ב-2 באוקטובר 2013, כעשרה ימים לפני מועד שחרור המשחקים "פוקימון X ו-Y". הסדרה החלה להיות משודרת בשירות "פוקימון TV" ב-15 בנובמבר 2013 בחודש דצמבר 2016, הפרק הראשון הוצג באופן חינמי בערוץ היוטיוב הרשמי של פוקימון, אולם הוא הוסר משם בשנת 2017.
עלילה
עלילת הסדרה עוסקת בילד בשם "רד" ("אדום" באנגלית) מהעיירה פאלט שבמחוז קאנטו. רד ושכנו בלו ("כחול" באנגלית) מקבלים מפרופסור אוק, סביו של בלו את הפוקימון הראשון שלהם וכן את הפוקידע, מכשיר אלקטרוני שיכול לאסוף ולתעד מידע על פוקימונים שרד ובלו פוגשים במסעם. מכאן, רד יוצא למסע במטרה לנצח שמונה מנהיגי מכון פוקימונים ולהפוך לאלוף ליגת הפוקימונים. בדרך עליו להתמודד מול צוות רוקט המרושע ששואף להשתלט על העולם.
להבדיל מעלילת המשחקים, הסדרה מציגה את התפתחויות המגה (שהופיעו לראשונה במשחקים "X ו-Y").
סלע הצטברות
סלע הצטברות (Cumulate rock), המכונה גם ״קומוליט״, הוא סלע פלוטוני הנוצר מהצטברות של גבישי מינרלים מתוך מאגמה בתהליך של גיבוש מפריט. סלעים מסוג זה מרכיבים מחדרים שכבתיים, ועשויים להיפלט אל פני השטח כקסנוליתים במהלך התפרצויות געשיות.
אף שהרכבם של סלעי הצטברות עשוי להיות מגוון, מרביתם אולטרה-מאפיים בהרכבם והם נוצרים באמצעות הצטברות של גבישי אוליבין.
היווצרות
סלעי הצטברות הם תוצר אופייני לשיקוע גבישים מתוך מאגמה מובדלת במאגר – תא מאגמה או מחדר פלוטוני. הצטברויות אלה מתרחשות בעיקר על רצפת המאגר, אם כי ציפה מאפשרת הצטברות של גבישים גם בגג המאגר. הצטברויות כאלה נמצאות בעיקר במחדרים ובבסיסם של צינורות לבה אולטרה-מאפיים, בסלעי קומטיט, בזרמי לבה בזלתית עתירת מגנזיום ובכמה מחדרים גרניטיים.
בעת שהמאגמה מתקררת מתגבשים בה תחילה המינרלים שנקודת ההתכה שלהם היא הגבוהה ביותר. עקב כך חל שינוי בהרכב הכימי של המאגמה הנותרת. ירידה בריכוז יסוד מסוים או עלייה בריכוז יסוד אחר יגרמו בהכרח ליצירת מינרלים אחרים מתוך אותה מאגמה. בשלבים השונים של הגיבוש המפריט נוצרים גבישים וסלעים שונים מאוד מבחינה כימית ומינרלוגית ממאגמת-אֵם אחת.
במהלך הגיבוש המפריט נוצרים גבישי מינרלים. גבישים שצפיפותם גבוהה מזו של המאגמה – שוקעים, וגבישים שצפיפותם נמוכה מזו של המאגמה – צפים. גבישים צפופים וכבדים – דוגמת אוליבין, אנורתיט, פירוקסן ואמפיבול – שוקעים לתחתית המאגר. בשולי המאגר יצטברו גבישי המינרלים לסלעים – סלעי הצטברות – מסוגים שונים. באופן זה נוצר פרידוטיט משקיעת גבישי אוליבין ופירוקסן, וכן סלעים הנוצרים מהצטברות גבישים של מינרל אחד, לדוגמה: אמפיבוליט מהצטברות גבישי אמפיבול ופירוקסניט מהצטברות גבישי פירוקסן.
סוגים
סוגים של סלעי הצטברות מוגדרים על פי מרקמם, המרכיבים המינרלוגיים הדומיננטיים בהם ואחוז הגבישים במסת האם שלהם:
הסלעים מוגדרים על שם המינרלים המצטברים בהם על פי סוגם ותפוצתם בסלע, לדוגמה:
הגדרה זו משמשת לתיאור סלעי הצטברות ומחדרים שהרכבם אינו אחיד ויש בהם שכבות או הצטברות גבישים נראית לעין.
גאוכימיה
מאחר שסלעי ההצטברות מובדלים מנתך הורי, אין בהם כדי להסיק את הרכבו הראשוני של הנתך ההורי ממנו נוצרו. הכימיה של הצבר עצמו מעיד רק על הרכבו של הנתך השיורי הנותר לאחר שלבי גיבוש קודמים.
כימיה של הצבר
הכימיה של סלע ההצטברות עשויה להעיד על הטמפרטורה, הלחץ וההרכב הכימי של הנתך השיורי ממנו נוצר. בנוסף יש להעריך את מספר המינרלים שגבישיהם שוקעו ואת סוגם.
דוגמה: הרכבה השיורי של מאגמה בזלתית שממנה שוקעו אנורתיט ואנסטטיט בהרכבים משתנים יחושב באמצעות הסרת הגורמים המרכיבים את הגבישים המשוקעים. בדוגמה זו, שיקוע האנורתיט – פצלת השדה של סידן ואלומיניום – מסירה את כמויות הסידן והאלומיניום הנחוצות לגידול הגבישים מהרכב המאגמה השיורית, וזו הופכת להיות דלה ביסודות אלה. שיקוע האנסטטיט יסיר מגנזיום מן המאגמה השיורית, ההופכת דלה ביסוד זה. שיקוע המינרלים הופך את המאגמה לעשירה יותר ביסודות אחרים – במקרה זה נתרן, אשלגן, טיטניום וברזל. בדוגמה זו נוצר סלע גברו שהוא צבר של פלגיוקלז ופירוקסן, והנתך השיורי לאחר ההתגבשות נותר פלסי ועשיר באלומיניום – נתך הנוטה בהרכבו לאנדזיט.
בדוגמה זו, הפלגיוקלז והפירוקסן אינם בהכרח הרכבים טהורים של חברי-קצה, ולכן תוצא הפחתת היסודות עשוי להיות מורכב. המינרלים עשויים להישקע ביחסים שונים, העשויים לנוע מ-90 אחוזים פלגיוקלז ו-10 אחוזים אנסטטיט עד ל-10 אחוזים פלגיוקלז ו-90 אחוזים אנסטטיט – ועדיין להיות גברו. תהליך זה משנה את הכימיה של סלע ההצטברות ואת הפחתת היסודות בנתך השיורי.
ניתן לראות כי השפעת היווצרות סלע ההצטברות על הרכבו של הנתך השיורי תלויה בהרכב המינרלים המשוקעים, במספר המינרלים ששוקעו באותה עת וביחס ביניהם.
בטבע נוצרים לרוב סלעי הצטברות משקיעת גבישים של שני מינרלים, אם כי הם עשויים להיווצר מגבישיו של מינרל אחד בלבד ואף משקיעת גבישיהם של 4 מינרלים. סלעי הצטברות שנוצרו ממינרל יחיד נקראים לרוב על שם המינרל, למשל: צבר של 99 אחוזים מגנטיט ייקרא על שמו – מגנטיטיט (Magnetitite).
דוגמה לכך ניתן לראות במחדר סקארגארד בגרינלנד. מחדר זה הוא חלק ממשטח בזלת נרחב שנוצר לפני כ-55 מיליון שנים בתחילת האאוקן, בשלבי פתיחתו של האוקיינוס האטלנטי. המחדר – שעוביו כ-2.5 ק"מ – מראה שכבתיות כימית ומינרלוגית ברורה:
כימיה של הנתך השיורי
דרך אחת להסיק את הרכב המאגמה שיצרה את סלע ההצטברות היא לדגום את הכימיה של מסת האם, אולם הרכב כימי זה בעייתי וקשה לדגימה. לחלופין, ניתן להעריך את הרכב המאגמה באמצעות שיעור הנתונים הכימיים שלה ובאמצעות בדיקתם על דיאגרמת פאזות, תוך שימוש בכימיה של המינרלים. שיטות אלה פועלות היטב בסלעי הצטברות שנוצרו בתנאים געשיים, דוגמת קומטיט. עם זאת, חקירת נתוני המאגמה במחדרים שכבתיים אולטרה-מאפיים גדולים בעייתית יותר.
שיטות אלה לוקות בחסר, בעיקר מאחר שהן מחייבות הנחות מוצא שאינן קיימות בטבע. הבעיה העיקרית היא העובדה שעירוב מאגמה במחדרים אולטרה-מאפיים גדולים – הנובע מהתכת סלעי סביבה, משנה את הכימיה של הנתך לאורך זמן, ולכן דיגום הרכב מסת האם לא יספק תוצאה סבירה. חישובים של מאזן מסות יציגו סטיות מהטווחים הצפויים ויובילו למסקנה שאכן אירע עירוב מאגמות. במקרה כזה ניתן לכמת את הממצאים באמצעות ניתוח כימי נוסף.
בנוסף, מחדרים אולטרה-מאפיים גדולים מהווים כמעט תמיד מערכות פתוחות ועשויים להיות נתונים להזרקות סדירות של מאגמה פרימיטיבית חדשה, או להפסד נפח כתוצאה מהובלת מאגמה כלפי מעלה – באמצעות צינורות הזנה או נחילי דייקים. במקרים כאלה, הניתוח הכימי של המאגמה עשוי להציג רק את קיומם של שני התהליכים – הזרקה והובלה – שהשפיעו על המחדר.
צברי מינרלים סיליקטיים
מינרלים סיליקטיים מהווים רק לעיתים נדירות הצדקה למיצוי עפרות. עם זאת, קיימים מחדרי אנורתוזיט המכילים את המינרל הטהור בריכוז גבוה, המשמשים לכרייתו לצורך שימוש בו כחומר חסין אש, לייצור זכוכית ולשימושים שונים כגון במשחת שיניים ובתעשיית הקוסמטיקה.
צברי מינרלים אוקסידיים
צברי מינרלים אוקסידיים נוצרים במחדרים שכבתיים כאשר הגיבוש המפריט מתקדם דיו להתיר את גיבושם של סוגי ספינל. הדבר מתאפשר כתוצאה מהעשרת הנתך בברזל, בטיטניום ובכרום. תנאים אלה נוצרים בהיפרדות בטמפרטורה גבוהה של אוליבין או פירוקסן עתירי מגנזיום, וכתוצאה מצפיפותם הגבוהה נוצר סלע הצטברות. כרומיט נוצר לרוב במהלך היפרדות פירוקסן בלחץ נמוך, כאשר הכרום נדחה מגבישי הפירוקסן.
שכבות אוקסידיות אלה יוצרות משקעים מרחביים רציפים המכילים יותר מ-50 אחוזים מינרלים אוקסידיים. כאשר כמותם של המינרלים האוקסידיים עולה על 90 אחוזים מכלל הסלע, ניתן למיין את הסלע על פי נפח המינרל האוקסידי הבולט, למשל: מגנטיטיט, אילמניטיט או כרומיטיט. סלעים אלה ייקראו: "מגנטיטיט אורתוקומולטי", "אילמניטיט אורתוקומולטי" ו"כרומיטיט אורתוקומולטי".
צברי מינרלים סולפידיים
צברי מינרלים סולפידיים במחדרים שכבתיים מהווים מקור למחצבים רבים: ניקל, נחושת, מתכות מקבוצת הפלטינה וקובלט. משקעים מסיביים מעורבים או סלע אם סולפידי-סיליקטי מעורב של פנטלנדיט, כלקופיריט, פירוטיט או פיריט נוצרים לעיתים עם קובלטיט וסולפידים של פלטינה-טלור. משקעים אלה נוצרים בתנאים קשי תמס בין נתכים סולפידים וסיליקטים במאגמה רוויה בגופרית.
צבירים אלה אינם בדיוק סלע הצטברות, מאחר שהסולפידים אינם משוקעים כמינרלים מוצקים אלא כנוזל סולפידי מסיס. עם זאת, הם נוצרים באותם תהליכים בהם נוצר סלע הצטברות. הם מצטברים הודות למשקל הסגולי הגבוה שלהם, ועשויים ליצור שכבות סולפידיות מרחביות. המינרלים הסולפידיים יוצרים לרוב שכבות-ביניים בסלעי הצטברות סיליקטיים.
הפרדת מינרלים סולפידיים יכולה להתרחש רק כאשר המאגמה רוויה בגופרית. בסלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים הם יוצרים משקעי ניקל, עופרת וקבוצת הפלטינה, מאחר שיסודות אלה הם קלקופילים – "אוהבי" גופרית, המתפרדים בחוזקה אל תוך הנתך הסולפידי. במקרים נדירים הופכים סלעים פלסיים לרוויים בגופרית ויוצרים הפרדה סולפידית. במקרה זה, התוצאה האופיינית היא צורה נפוצה של מינרלים סולפידיים, לרוב תערובת של פירוטיט, פיריט וכלקופיריט היוצרים מינרלי נחושת. מקרים כאלה נדירים מאוד אך מוכרים, וניתן לראות סלעי הצטברות סולפידיים במחדרים גרניטיים.
תפוצה
כפועל יוצא לאופן היווצרותם, סלעי ההצטברות נפוצים במחדרים מסוגים שונים, בעיקר במחדרים שכבתיים.
שברים של סלעי הצטברות וגבישים היוצרים אותם עשויים להתנתק ממקומם ולהיפלט כקסנוליתים וקסנוקריסטים במהלך התפרצויות געשיות. דוגמאות לקסנוליתים כאלה – של הורנבלנדיט שנוצר מגבישי הורנבלנדה, ושל פירוקסניט – נמצאות בבריכת רם ובסלעי הבזלת של הר הגעש בכרם מהר"ל.
דיפולוזאורוס
דיפולוזאורוס (שם מדעי: Dyoplosaurus; מילולית: "לטאה כפולת שריון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 76.5 מיליון שנה. דומה בצורתו לטרכיאה ולאאופלוצפלוס. המאובנים שלו התגלו באלברטה, קנדה.
נמצאו רק ממצאים בודדים מדינוזאור זה, אשר התגלו ב-1924 ליד הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה. הממצאים כללו שרידים מעטים של חלקי שלד, גולגולת קצרה ולסתות שבורות והשתייכו למין Dyoplosaurus acutosquameus.
גונסאלו ואיה
גונסאלו ואיה (בספרדית: Gonzalo Valle; נולד ב-28 בפברואר 1996 בריובמבה שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת השוער בקבוצת גואיאקיל סיטי מליגת העל האקוודורית ובנבחרת אקוודור.
כלורופיל
כְלוֹרוֹפִיל (מיוונית: Χλωροφύλλη - כלורוס - "ירוק", פילון - "עלה") הוא צבען (פיגמנט) ירוק הנמצא ברוב הצמחים והאצות ובכמה סוגים של חיידקים. לשם אין קשר ליסוד כלור, שאינו מופיע במולקולת הכלורופיל. הוא משמש גם כצבע מאכל וסימונו E140.
גונסאלו ואיה
קריירת מועדונים
ואיה החל את הקריירה המקצוענית שלו בגואיאקיל סיטי מליגת העל האקוודורית. ב-4 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-0 לאוניברסידד קאתוליקה דה אקוודור במסגרת הליגה.
כלורופיל
חשיבותו של הכלורופיל אינה מסתכמת בהקניית הצבע הירוק; הכלורופיל הוא התורם העיקרי לתהליך הפוטוסינתזה, שבאמצעותו מפיקים הצמחים והאצות גלוקוז ממים ומפחמן דו-חמצני, בהשתמשם באנרגיית האור. הכלורופיל אגור בתילקואידים שנמצאים בכלורופלסטים, המצויים בתאי הצמח. במרכזו של האתר הפעיל של מולקולת הכלורופיל נמצא אטום מגנזיום; אכילת צמחים היא מקור המגנזיום העיקרי של בעלי החיים.
אטום המגנזיום שוכן במבנה בעל חמש טבעות הנקרא פורפירין (Porphyrin) והדומה לאתר הפעיל שבהמוגלובין. ישנם חמישה סוגים של כלורופיל, הנבדלים ביניהם בקבוצות הפונקציונליות הקשורות למבנה הפורפירין שלהם. הסוגים השונים מסומנים באות לטינית קטנה (כלורופיל a, למשל). כל סוג של כלורופיל קולט אור באורך גל שונה. כלורופיל a מאופיין שני שיאי בליעה עיקריים ב-420 ננומטר ו-660 ננומטר. רוב היצורים הפוטוסינתטיים המפותחים (בעיקר צמחים) מכילים יותר מסוג אחד של כלורופיל, דבר המשפר את קליטת האור שלהם. הכלורופיל המצוי בחיידקים קרוי בקטריוכלורופיל (Bacteriochlorophyll), וההבדל בינו ובין כלורופיל הוא מזערי. כלורופיל מיוצר בתא מחומצה גלוטמית.
הראשון שקבע את מבנהו הכימי של הכלורופיל היה הכימאי היהודי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה, ריכרד וילשטאטר.
ג'ון וולש
ג'ון אדוארד וולש (באנגלית: John Edward Walsh; נולד ב-3 בנובמבר 1960) הוא פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי, שכיהן כנציגה של מדינת מונטנה בסנאט של ארצות הברית במשך כשנה מטעם המפלגה הדמוקרטית. טרם מינויו לסנאט היה קולונל במשמר הלאומי של צבא ארצות הברית, השליש הראשי של המשמר הלאומי של מונטנה בדרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בשנים 2008–2012, וסגן מושל מונטנה ה-34 בשנים 2013–2014 תחת המושל סטיב בולוק.
באוקטובר 2013 הודיע וולש כי יתמודד לסנאט האמריקאי בבחירות שייערכו ב-2014 להחלפת הסנאטור הדמוקרטי המכהן מקס בוקוס. כאשר בוקוס פרש לפני תום כהונתו, מונה וולש לסנאט כממלא מקומו ובבחירות התמודד כסנאטור מכהן. ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישתו מהמירוץ, בעקבות המחלוקת שעורר לאחר ידיעות שהתפרסמו בעיתון הניו יורק טיימס, לפיהן גנב חלקים מעבודת מחקר שכתב ב-2007 במכללת המלחמה של הצבא. ההאשמות הובילו לחקירה שבתומה הוחלט לבטל תואר מוסמך האוניברסיטה של וולש בשנת 2014.
בפברואר 2016 הצטרף וולש למחלקת החקלאות של ארצות הברית כמנהל משרד הפיתוח החקלאי של מחלקת החקלאות במונטנה. הוא התפטר לאחר תום כהונת ממשל ברק אובמה ב-2017, והחל להתמקצע בתחום מכירות נדל"ן.
ז'קלין בואייה
האירוויזיון
בתחילת שנת 1960 בחרו בצרפת את ז'קלין בואייה בבחירה פנימית לאירוויזיון עם השיר טום פילבי. שיר זה סיים במקום הראשון עם 32 נקודות.
לאחר האירוויזיון
לאחר האירוויזיון התחתנה בואייה עם פרנסואה ליביאנה (1940–2011). בשנת 1970 יצאה לסיבוב הופעות עם שארל אזנבור.
בואייה הוציאה שלושה אלבומים.
בשנת 2008 עברה לגרמניה ושם הייתה לזמרת מצליחה מאוד.
משפחתה
אביה, ז'אק פילס (1906–1970), היה זמר צרפתי מפורסם שייצג את מונקו באירוויזיון 1959.
אמה, לוסיין בואייה (1901–1983), הייתה אחת הזמרות הצרפתיות המצליחות ביותר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
אליפות וימבלדון 1912
אליפות וימבלדון 1912 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
תחרות הגברים
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח השלב הראשון קיבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1911 על התואר. לתחרות זו נרשמו 84 טניסאים, מהם 66 מבריטניה. בגמר תחרות הגברים ארתור גור הבריטי ניצח את אנדרה גובר (צרפת) ב-4 מערכות. במשחק על האליפות הוא שיחק נגד טוני וילדינג מניו זילנד (מנצח אליפות וימבלדון 1911) והפסיד ב-4 מערכות. לטוני וילדינג זה היה ניצחון שלישי ברציפות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 34 טניסאיות (מהם 31 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. בגמר התחרות שרלוט קופר (מנצחת בשנים 1895, 1896, 1898, 1901 ו-1908) נפגשה עם אתל לרקומב והפסידה ב-2 מערכות. מנצחת של השנה הקודמת דורותי דאגלס צ'יימברס לא התייצבה ובכך אתל לרקומב זכתה בניצחון טכני.
תחרות הזוגות
בתחרות הזוגות השתתפו 34 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד מנצחי אליפות וימבלדון 1911. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. בגמר התחרות של השלב הראשון הזוג בריטי הרברט רופר-בארט וצ'ארלס דיקסון נפגשו עם זוג בריטי נוסף ססיל פארק ואלפרד במיש וניצחו ב-5 מערכות. במשחק על האליפות הם שיחקו נגד הצמד הצרפתי מקס דקוג'י ואנדרה גובר שהיו מנצחי תחרות בשנת 1911. הבריטים ניצחו ב-4 מערכות וזכו באליפות.
מושבת ניז'ר
המושבה הצרפתית של ניז'ר (בצרפתית: Colonie du Niger) הייתה נחלה קולוניאלית צרפתית, שכיסתה חלק ניכר משטחה של מדינת ניז'ר המודרנית במערב אפריקה, כמו גם חלקים ממאלי, בורקינה פאסו וצ'אד. המושבה התקיימה בצורות שונות בין השנים 1900–1960, אך נקראה בשם Colonie du Niger רק בין השנים 1922–1960.
שלטון קולוניאלי אזרחי
ב-13 באוקטובר 1922 קיבלה המושבה האזרחית של ניז'ר את השליטה על מרבית אזורי הדרום והמערב, כאשר סגן מושל דיווח למושל הכללי של אפריקה המערבית הצרפתית. הקמתה של וולטה עילית הצרפתית בשנת 1919 כמושבה אזרחית הסירה את אזורי ניז'ר המודרנית ממערב לנהר ניז'ר. בשנת 1926 הועבר הקפיטול שוב לניאמיי מזינדר. בשנת 1930, מחוז טיבסטי הועבר למושבת צ'אד באפריקה המשוונית הצרפתית, ובשנת 1932, וולטה עילית הצרפתית חולקה בקרב שכנותיה, כאשר מחוזות דורוי ופאדה נגורמה הועברו למושבת ניז'ר.
מלחמת העולם השנייה
פקידי מושבת ניז'ר, בניגוד לצ'אד השכנה, נותרו נאמנים לממשלת וישי הצרפתית לאחר 1940, ובכך סגרו את הגבול הדרומי שלה (לניגריה) ואת הגבול המזרחי עד 1944.
דה-קולוניזציה
ב-31 בדצמבר 1946 השטחים הצבאיים של N'Guigmi ואגדז הועברו למושבת ניז'ר, והשאירו רק את מחוז בילמה תחת משטר צבאי, האחרון מבין מחוזות ניז'ר המודרנית. אזור זה בצפון מזרח הרחוק הועבר לממשל אזרחי צרפתי רק בשנת 1956.
בשנת 1947 הוקמה וולטה עילית הצרפתית מחדש, ומחוזות דורי ופאדה נגורמה נמסרו למושבת וולטה עילית.
בעקבות חוקי המסגרת בשנת 1956 נוצרו יסודות שלטון פנימי עם האספה הטריטוריאלית של ניז'ר שנבחרה בהצבעה עממית, אך החזיקה בסמכויות מייעצות ומנהליות בלבד. בשנת 1958 האיחוד הצרפתי ירש את הקהילה הצרפתית, וב-25 באוגוסט 1958 הפך סגן המושל לנציב עליון של ניז'ר.
החוקה של 25 בפברואר 1959 נוצרה על ידי ההצבעה של האספה המכוננת של ניז'ר, שנוצרה מהאסיפה הטריטוריאלית הנבחרת של ניז'ר בדצמבר 1958. ב-12 במרץ 1959 הפכה האספה המכוננת לאספה המחוקקת של ניז'ר, כאשר ראש הממשלה חמני דיורי שמר על תואר נשיא המועצה. סמכויות הביצוע הנומינליות הוקנו באספה, כאשר החוקה הקימה גורמים, כגון דגל ניז'ר, ההמנון הלאומי של ניז'ר וסמל ניז'ר, יחד עם שפה בנושא שמות גופים פוליטיים, זכויות וסמכויות שנשמרו בטקסטים הבאים.
1990 באסטרונאוטיקה
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
חזיר יבלות וייטנאמי
חזיר יבלות וייטנאמי (שם מדעי: Sus bucculentus) הוא מין נכחד אפשרי של מכפיל פרסה ממשפחת החזיריים, שהיה חי ביערות בלאוס ווייטנאם. עם זאת, לצד השערות בדבר קיומו של מין זה, חוקרים משערים כיום שהפרטים שזוהו כשייכים לו אינם מייצגים מין מובחן, אלא חלק מאוכלוסיית חזיר הבר (Sus scrofa) או תת-המין חזיר בר צפון-סיני (Sus scrofa moupinensis).
היסטוריה ומחקר
חזיר היבלות הווייטנאמי תואר לראשונה בשנת 1892 על בסיס בחינה מורפולוגית של שתי גולגולות שנמצאו בווייטנאם. לאחר שלא נמצאו ראיות לפרטים נוספים בעלי מאפיינים זהים, סווג המין כנכחד. בשנת 1995, נמצאה גולגולת טרייה יחסית ברכס אנאמייט בגבול וייטנאם-לאוס, דבר שהוביל להשערה שהמין עדיין קיים. עם זאת, מחקר פילוגנטי של הממצאים הראה שקיימת קרבה גנטית עזה בין הפרטים שנמצאו לחזיר הבר, והעלה ספקות בדבר סיווגו של חזיר היבלות הווייטנאמי כמין נפרד.
חוקרים העלו מספר השערות כדי להסביר את הממצאים הפילוגנטיים, ביניהן:
באתר הרשימה האדומה של IUCN מסווג חזיר היבלות הווייטנאמי כמין נכחד, אך מצוין בו שממצאים מהשנים האחרונות מראים כי קרוב לוודאי שלא מדובר בטקסון תקף.
פול סקולס
פול סקולס (באנגלית: Paul Scholes; נולד ב-16 בנובמבר 1974) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת הקשר המרכזי בקבוצת מנצ'סטר יונייטד. סקולס נמצא במקום הרביעי ברשימת שיאני ההופעות במדי מנצ'סטר יונייטד בכל המסגרות והוא אחד מארבעה שחקנים ברשימה זו עם למעלה מ-600 הופעות. סקולס נחשב לאחד מסמלי הקבוצה בעידן המנג'ר אלכס פרגוסון.
קריירה
סקולס הצטרף למנצ'סטר יונייטד כנער. ב-1992, עונתו הראשונה בקבוצת הנערים של המועדון, זכה עם קבוצתו באליפות הליגה. פריצת הדרך שלו הייתה בעונת כשכבש חמישה שערים ב-17 משחקים.
הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה הייתה בקיץ 1997, במשחק ידידות שנערך באולד טראפורד, בו ניצחה הנבחרת 2:1 את דרום אפריקה. סקולס היה חלק מנבחרת אנגליה למונדיאל 1998.
סקולס לא הצליח להתברג למקום קבוע בהרכב בשנותיו הראשונות ביונייטד, אך בעונת 1997/98 שיחק החל מהמחזור התשיעי, במקומו של רוי קין הפצוע.
בעונת היה סקולס שחקן מפתח בקבוצת היונייטד שזכתה ב"טרבל": אליפות, גביע ה-FA וליגת האלופות. הוא כבש את אחד משני שעריה מול ניוקאסל יונייטד בגמר הגביע ובליגת האלופות הבקיע שער חוץ מול אינטר מילאנו בשלב רבע. את משחק הגמר נגד באיירן מינכן החמיץ בגלל צבירת כרטיסים צהובים.
עד עונת שיחק בהרכב דרך קבע. מאז הלכו ופחתו מספר הופעותיו, אך הוא עדיין שימש את פרגוסון במשחקים מסוימים. כך היה במשחק הניצחון הביתי על ליברפול ב-22 באוקטובר 2006, שבפתחו כובד סקולס בצלחת לרגל הופעתו ה-500 בקבוצה הבוגרת, ובמהלכו הבקיע שער.
ב-15 שנים במנצ'סטר זכה סקולס ב-11 אליפויות אנגליה, שלושה גביעים אנגליים ושני גביעי ליגת האלופות. מנבחרת אנגליה פרש לאחר הכישלון האנגלי ביורו 2004.
ב-31 במאי 2011 הודיע על פרישה ממשחק ומעבר לתפקיד עוזר מאמן במועדון. אולם ב-8 בינואר 2012 הפך את החלטתו ושב לשחק בניצחון 3:2 נגד מנצ'סטר סיטי בגביע האנגלי. ב-14 בינואר רשם סקולס את משחק הליגה הראשון שלו לאחר הפרישה בניצחון 3:0 על בולטון וונדררס ואף כבש את אחד מהשערים לזכות קבוצתו.
ב-11 במאי 2013 הודיע סקולס על פרישה שנייה וסופית ממשחק.
ניקולה ולאשיץ'
ניקולה ולאשיץ' (בקרואטית: Nikola Vlašić; נולד ב-4 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן קרואטי שמשחק כקשר התקפי בטורינו ובנבחרת קרואטיה.
בשנת 2014 נכלל ולאשיץ' ברשימת 40 הכדורגלנים המובילים בעולם שנולדו בשנת 1997, על פי "הגרדיאן".
היידוק ספליט
ולאשיץ' הצטרף לאקדמיה של אומלדינאק ורנג'יץ', לפני שהובא להיידוק ספליט, בגיל 12. הוא הצטיין במועדוני הנוער ובעונת 2013/14 הוזמן לקבוצת U17 של היידוק עם אנדרייה באליץ', מה שסייע לקבוצה לסיים את המחצית הראשונה של העונה במקום הראשון, ללא הפסד. לאחר מכן השניים חתמו על חוזים מקצועיים ועברו לקבוצת הנוער עד גיל 19, שם שיחקו בקביעות.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת הוא ערך במשחק מוקדמות הליגה האירופית ב-17 ביולי 2014, כששיחק במשחק החוץ מול דאנדוק. כשהבקיע בהופעת הבכורה שלו, הוא הפך למבקיע הצעיר ביותר של היידוק ספליט בתחרויות בינלאומיות, בגיל 16 שנים ו-9 חודשים, חודשיים פחות ממחזיק השיא הקודם מריו טיצ'ינוביץ'. באותה עונה החזיק ולאשיץ' 37 הופעות בכל המסגרות והבקיע ארבעה שערים.
ב-30 ביוני 2016 מונה ולאשיץ' לסגן קפטן המועדון, כאשר לוברה קאליניץ' ממשיך להיות הקפטן. מכיוון שקאליניץ' שהה בחופשות ממושכות כתוצאה מהיותו חלק מהסגל הקרואטי ליורו 2016, ולאשיץ' היה קפטן ב-14 ביולי, במשחק פתיחת העונה ובמשחק המוקדמות של הליגה האירופית בעונת 2016/2017 למרות גילו הצעיר, ולאשיץ' היה קפטן הקבוצה עוד ארבע פעמים באותה עונה.
צסק"א מוסקבה
ב-15 באוגוסט 2018, המועדון הרוסי צסק"א מוסקבה הודיע כי ולאשיץ' הצטרף אליהם בהשאלה לעונת 2018/19. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 3–0 על ארסנל טולה. בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ב-19 בספטמבר, הוא כבש צמד בתיקו 2-2 עם ויקטוריה פלזן. ב-2 באוקטובר ולאשיץ' כבש את השער היחיד בניצחון הבייתי 1–0 מול אלופת אירופה ריאל מדריד בליגת האלופות. בגומלין ב-12 בדצמבר הוא בישל לארנור סיגורדסון בשער השלישי בניצחון 3–0, שהייתה התבוסה הביתית האירופית הגבוהה ביותר אי פעם במדריד. למרות זאת, המוסקבאים סיימו אחרונים בבית. ב-28 באפריל 2019 הוא הורחק בתבוסה 2–0 לקרסנודר וסיים את העונה עם שמונה שערים ושבעה בישולים.
מרוצה מהופעותיו הודיעה צסק"א על החתמתו של ולאשיץ' בחוזה לחמש שנים תמורת תשלום שלא פורסם ב-19 ביוני מאברטון. ב-22 בספטמבר הוא בישל פנדל לפיודור צ'אלוב וכבש בניצחון 3–2 על קרסנודאר. ב-24 בנובמבר הוא כבש את השער היחיד בניצחון 1–0 על קריליה סובייטוב. ב-12 בדצמבר, ולאשיץ' כבש את השער היחיד במשחק החוץ 1:1 על אספניול בליגה האירופית. אף על פי כן, צסק"א סיימה אחרונה בבית. ב-30 ביוני 2020 כבש ולאשיץ' את שני השערים בניצחון 2:0 בדרבי על ספרטק מוסקבה. את עונתו השנייה במועדון סיים עם 13 שערים ושבעה בישולים, כאשר צסק"א סיימה רביעית בליגה.
בתחילת עונת 2020/2021 עורר ולאשיץ' עניין מנאפולי וזניט סנקט פטרבורג; עם זאת, צסק"א סירבה למכור את השחקן. במשחקו הראשון מול האלופה זניט ב-19 באוגוסט, כבש את השער היחיד של צסק"א בתבוסה 2-1. בהמשך הבקיע עוד 3 שערים נוספים כולל במשחק הדרבי במחזור השביעי מול ספרטק שבו קבוצתו ניצחה 1–3.
קריירה בנבחרת
ולאשיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה עד גיל 16 בגיל 14, שיחק בקביעות עם חברי נבחרת מבוגרים יותר גם בנבחרות עד 17 ו-18. ב-28 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול מקסיקו לאחר שזומן להרכב הפותח. ב-18 בנובמבר 2018 הוא בישל לאנדריי קרמאריץ' במשחק ליגת האומות נגד אנגליה ביתרון 0–1, אותו בסופו של דבר הפסידה קרואטיה 2–1.
ולאשיץ' נקרא לנבחרת קרואטיה לאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2019 וכבש בתבוסה 4–1 לרומניה ובתיקו 3–3 מול אנגליה, ב-18 וב-24 ביוני, בהתאמה.
ב-6 בספטמבר 2019 הוא כבש את שערו הראשון בסגל הנבחרת הבוגרת במשחק מוקדמות יורו 2020 מול סלובקיה ביתרון 0–1. קרואטיה ניצחה את המשחק 0–4. ב-13 באוקטובר, ולאשיץ' כבש בתיקו 1–1 מול וויילס. ב-16 בנובמבר הוא כבש את שער השוויון מול סלובקיה בבית, מה שהוביל לניצחון 1–3 של קרואטיה ולהעפלה לטורניר יורו 2020.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
נולד בספליט למשפחתו של מאמן האתלטיקה ז'ושקו ולאשיץ', כאחיה הצעיר של אלופת העולם בקפיצה לגובה בלנקה ולאשיץ', קריירת הכדורגל העתידית של ניקולה נתפסה כ"פרויקט" של אביו, שהחל להכשיר אותו באופן אישי מאז שהיה בן ארבע.
ארתרוסקופיה של מפרק הירך
ארתרוסקופיה של מפרק הירך (בלועזית: Hip arthroscopy) היא ניתוח זעיר-פולשני, ארתרוסקופיה, של מפרק הירך. ניתוח זה משמש לטיפול בבעיות מפרקים שונות וכולל חתכים קטנים וזמני החלמה קצרים יחסית בהשוואה לטכניקות כירורגיות קונבנציונליות (המכונות לעיתים "ניתוח פתוח"), ועל כן בשנים האחרונות חלה עלייה במספר הניתוחים הארתרוסקופיים של מפרק הירך. עם זאת, בשונה ממפרקים אחרים מפרק הירך קשה במיוחד לגישה ארתרוסקופית בשל היותו עמוק, יציב והדוק.
מפרק הירך הוא מפרק דמוי מכתש ועלי המאפשר לירך לנוע ומורכב מראש הירך, החלק העליון של הירך, ומהמחרשת, החלק אילו מחוברת עצם הירך באגן. סביב שפת המחרשת ישנה טבעת סחוסית המכונה לברום. ההתוויה הנפוצה ביותר לניתוח מסוג זה היא תסמונת תפס הירך וההפרעות הקשורות לתסמונת כמו קרע בלברום והפרעות מפרקיות נוספות. הפרעות מפרקיות נוספות כוללות הוצאת גוף חופשי במפרק, זיהום במפרק, פגיעה בסחוס או בלברום, מחלה של חלל המפרק ואבחון לבירור הכאב ממקור המפרק. ההליך מבוצע בהרדמה מלאה או הרדמה בעמוד השדרה. ישנן שתי שיטות נפוצות לביצוע ההליך, האחת כשהמטופל שכוב על הגב והשנייה כשהוא שכוב על הצד, לפי העדפת המנתח. על מנת לגשת לחלל המרכזי של מפרק הירך (בין ראש הירך למחרשת), טרם הניתוח מותחים את הרגל היטב לאחר שמניחים את כף הרגל במגף מיוחד. עוצמת המתיחה הדרושה לניתוח מוערכת בעזרת פלואורוסקופיה. לרוב, המתיחה מאפשרת הפרדה של מספר מילימטרים מועטים בין ראש הירך למחרשת. לאחר המתיחה, המנתח מחטא ומחדיר מחט דקה בהנחיית פלאורוסקופיה למפרק הירך על מנת לבקע את כיסוי המפרק. לאחר מכן, במרבית המקרים מוזרק נוזל למפרק על מנת לוודא שיש מספיק מקום בין ראש הירך למחרשת על מנת לאפשר גישה בטוחה של הארתרוסקופ. לאחר מכן, מוודא המנתח את מיקום כניסת הארתרוסקופ, המכשיר בעזרתו הוא צופה בניתוח בתוך המפרק, ומחדיר אותו דרך חתך קטן בעור. בנוסף לארתרוסקופ, מחדיר המנתח דרך חתכים קטנים מכשירים ניתוחיים נוספים. לאחר שהמנתח משלים את ההליך, משחררים את מתיחת הרגל, מה שמאפשר לראש הירך לחזור למחרשת.
ארתרוסקופיה של מפרק הירך היא בדרך כלל טכניקה בטוחה מאוד. עם זאת, כמו בכל ההליכים הכירורגיים, לניתוח זה ישנם מספר סיבוכים אפשריים, כמו תסחיף, פגיעה בעצבים, דימום וזיהומים. למרות זאת, ארתרוסקופיה של מפרק הירך נחשבת לשיטה ניתוחית בטוחה ושיעור הסיבוכים בה עומד על כ-1-5%. ניתן לחלק את אלה לסיבוכים כלליים של ניתוח ולאלו הספציפיים לאתרוסקופיה של הירך עצמה. לאחר הניתוח ישנה תקופת שיקום שכוללת לרוב פיזיותרפיה והליכה עם קביים.
טומי דאגלס
תומאס קלמנט "טומי" דאגלס (באנגלית: Thomas Clement "Tommy" Douglas; 20 באוקטובר 1904 – 24 בפברואר 1986) היה כומר בפסטיסטי ממוצא סקוטי שהפך לפוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי בכיר בקנדה, ומי שנחשב כאבי הרפואה הציבורית בקנדה. הוא היה מנהיגה של מפלגת CFC בפרובינציית ססקצ'ואן משנת 1942, והיה ראש ממשלת הפרובינציה בין השנים 1944–1961. הוא הוביל את הממשלה הסוציאל-דמוקרטית הראשונה בצפון אמריקה.
אבי ביטוח הבריאות הממלכתי
מאבקו העיקרי של דאגלס היה להקמת ביטוח בריאות ממלכתי בפרובינציה של ססקצ'ואן, בשנת 1959 הוא הבטיח ביטוח כזה בנאום בחירות, והדבר הפך לנושא העיקרי בבחירות המחוזיות של 1960, בהן ניצחה מפלגת CFC. דאגלס החל בקידום תוכנית זו, אך הוא נתקל באופוזיציה חזקה מצד הרופאים וגורמים בימין. עקב פרישתו של דאגלס למנהיגות המפלגה הדמוקרטית החדשה, הוא לא זכה לממש את התוכנית, וזו נכנסה לתוקף רק על ידי יורשו בתפקיד, וודרו לויד, בשנת 1962. הצלחת התוכנית בססקצ'ואן הובילה את הממשל הפדרלי בקנדה לעודד פרובינציות נוספות להצטרף לתוכנית. בשנת 1966 יזמה ממשלת המיעוט הליברלית בראשות לסטר פירסון תוכנית לביטוח בריאות ממלכתי בכל קנדה, שבה הממשל הפדרלי מממן חצי מההוצאות והמחוז מממן את החצי השני.
ציוני דרך בחייו
בשנת 1930 הוא נשא לאישה את אירמה דמפסי (Irma Dempsey), סטודנטית למוזיקה בקולג' ברנדון. הייתה להם בת יחידה, השחקנית שירלי דאגלס, ולאחר מכן הם אימצו בת שנייה, ג'ואן, שהפכה לאחות. שירלי היא אימו של השחקן קיפר סאת'רלנד, נכדו של דאגלס.
כאשר ה-CFC התאחדה עם "קונגרס העובדים הקנדי" כדי ליצור את "המפלגה הדמוקרטית החדשה" נבחר דאגלס כמנהיג הפדרלי הראשון שלה, ושירת בתפקיד זה בין השנים 1961 עד 1971.
בשנת 1978 הוא פרש מהחיים הפוליטיים וכיהן בדירקטוריון של חברת הנפט Husky Oil.
דאגלס מת ממחלת הסרטן ב-24 בפברואר 1986, בגיל 81, באוטווה.
בשנת 2004 הוא נבחר כ"קנדי הגדול בכל הזמנים" בתחרות טלוויזיונית ארצית שאורגנה על ידי תאגיד השידור הקנדי. סיפור חייו הוקרן כמיני-סדרה בת 2 פרקים שהופקה בשנת 2005 על ידי רשת הטלוויזיה הקנדית CBC Television.
אנאגנזה
אנאגנזה (מאנגלית: Anagenesis) הוא מונח באבולוציה המתאר היווצרות של מין חדש, על ידי השתנותו של מין אחר בשלמותו אליו, בניגוד למין חדש המתפצל מתוך מין קודם (קלדוגנזה). כאשר שינוי גנטי של כלל האוכלוסייה נהיה יציב, וגורם לשינוי ניכר ביחס לאב הקדמון של המין, כך שאב קדמון זה נחשב כנכחד, התרחש תהליך אנאגנזה.
המערכה על כובאני
המערכה על כובאני הייתה אחד הקרבות המשמעותיים במלחמת האזרחים בסוריה, הן מבחינת השפעתו על התפתחות המלחמה העולמית נגד ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) והן מבחינת השפעתו על התבססות האוטונומיה הכורדית בצפון סוריה - רוג'בה. הקרב החל כמצור שהטיל ארגון דאעש ב-13 בספטמבר 2014, במטרה לכבוש את מחוז קובאני והעיר המרכזית בו, כובאני (הידועה גם כקובאני או עין אל-ערב) בצפון סוריה, באזור האוטונומי הכורדי של רוג'בה.
עד 2 באוקטובר 2014, הצליחה המדינה האסלאמית לכבוש כ-350 כפרים כורדים בסביבת כובאני, ובכך נוצר גל של כ-300,000 פליטים כורדים, שנמלטו אל מעבר לגבול עם טורקיה. עד לינואר 2015, מספר זה עלה ל-400,000. המחתרת הכורדית בצפון סוריה, היחידות להגנת העם (YPG) ביחד עם כוחות אזוריים נוספים ובסיוע אווירי של צבא ארצות הברית ובעלות ברית נוספות הלוחמות בדאעש, הדפו את המצור המתהדק והחלו לכבוש מחדש את קובנה.