cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיאנה ויסמן
2015
במאי 2015 שברה ויסמן את שיא הקדטיות בריצת 100 מטר (שיא שנקבע בשנת 1989 על ידי גילי דישון), וחודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה לשנת 2015, שברה גם את שיא הנערות (שנקבע על ידי אסתר רוט-שחמורוב בשנת 1971) בריצה זו. ויסמן קבעה בריצת הגמר של התחרות תוצאה של 11.75 שניות וסיימה במקום השני. באותה תחרות גם שיפרה את שיאה האישי בריצת 200 מטר, והעמידה אותו על 24.37 שניות. גם תוצאה זו שברה את שיא הקדטיות לריצת 200 מטר, שיא שנקבע גם הוא בשנת 1989 על ידי גילי דישון. ביולי 2015 סיימה ויסמן במקום העשירי בריצת 100 מטר באליפות העולם לקדטים.
במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו אזרבייג'ן ביוני 2015 סיימה ויסמן במקום שני בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אולגה לנסקי, דקלה גולדנטל ויפעת זליקוביץ' בשיא ישראלי חדש של 45.23 שניות, שיפור לשיא בן 15 השנים.
2016
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2016 שיפרה ויסמן שוב את שיאיה האישיים, והעמידה אותם על 11.66 שניות בריצת 100 מטר ועל 24.16 שניות במרחק הכפול. בשתי הריצות סיימה ויסמן שנייה אחרי אולגה לנסקי.
2017
באליפות אירופה לאומות שנערכה ביוני 2017 קבעה ויסמן בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 11.60 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.85 שניות.
2018: שיאנית ישראל
ב-17 בפברואר 2018 שיפרה את שיא ישראל בריצת 60 מטר באולם, כשקבעה תוצאה של 7.43 שניות במהלך אליפות מדינות הבלקן באיסטנבול. ב-9 ביוני התחרתה באליפות מדינות הים התיכון מתחת לגיל 23 בג׳סולו, איטליה. במוקדמות ריצת 100 מטר קבעה 11.59, שיפור של מאית שנייה לשיאה, ועלתה מהמקום השני לגמר. בגמר קבעה את אותה תוצאה, וזכתה במדליית הכסף. ב-23 ביוני קבעה ויסמן בתחרות בצרפת תוצאה של 11.48 שניות בריצת 100 מטר, שיפרה את שיאה ב11 מאיות והשיגה את הקריטריון לאליפות אירופה באתלטיקה בברלין.
באליפות ישראל שנערכה ב-4 ביולי 2018 זכתה ויסמן בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.57 שניות, לפני גל קדמון מאתלטי הנגב (12.01 שניות) וצ'יסום דורו מאתלטי הסמטה דרום תל אביב 12.09 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 11.38 שניות, שיפור לשיאה הוותיק של אסתר רוט-שחמורוב מאולימפיאדת מינכן (1972) ובריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 23.78 שניות לפני אולגה לנסקי ממכבי תל אביב (24.36 שניות) ולפני צ'יסום דורו מאתלטי הסמטה דרום תל אביב (24.80 שניות).
2019: המשך בשבירת השיאים והשתתפות באליפות עולם
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בגלאזגו היא סיימה במקום 11 בריצת 60 מטר בשיא ישראלי חדש של 7.32 שניות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 7.33 שניות ועלתה לשלב חצי הגמר מהמקום ה-13.
בתחרות האורות שנערכה בחודש יוני, ויסמן ניצחה בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.31 שניות, הטובה משיאה הישראלי, אך לא נחשבה כשיא בגלל מהירות הרוח (2.5 מטר בשנייה) הגבוהה מהמותר. במוקדמות קבעה תוצאה של 11.40 שניות ברוח חוקית. בתחרות שנערכה באותו חודש בז'נבה, ויסמן קבעה ביחד עם גל קדמון, אולגה לנסקי ודניאל פולסטר שיא ישראל חדש בריצת 4X100 מטר של 45.15 שניות. בריצת 100 מטר במסגרת אותה תחרות, קבעה תוצאה של 11.33 שניות הטובה משיאה הישראלי, אך בפעם השנייה באותו חודש נקבעה ברוח גבוהה מהמותר (2.1 מטר בשנייה) ולא נחשבה לשיא.
במחזור השלישי של תחרות הליגה הבינאגודתית שנערך בחודש יוני, סיימה ויסמן במקום הראשון בריצת 100 מטר בשיא ישראל חדש של 11.35 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות אירופה עד גיל 23, סיימה ויסמן במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.48 שניות, שלוש מאיות בלבד מהמקום השלישי. לשלב הגמר עלתה ויסמן מהמקום הראשון במקצה שלה והשני הכללי, לאחר שקבעה תוצאה של 11.60 שניות. בהמשך החודש סיימה במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתחרות שנערכה בצרפת, לאחר שקבעה שיא ישראל חדש של 11.29 שניות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי, זכתה ויסמן בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב בריצת 100 מטר, לאחר שקבעה שיא ישראל חדש של 11.27 שניות. בשלב המוקדמות קבעה ויסמן תוצאה של 11.32 שניות.
חודשיים לאחר מכן, באליפות הבלקן, זכתה ויסמן במדליית כסף בריצת 100 מטר לאחר ששברה פעם נוספת את שיאה הישראלי, וקבעה תוצאה של 11.25 שניות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר אותה השנה, סיימה ויסמן במקום ה-30 הכללי והחמישי במקצה שלה בריצת 100 מטר לאחר שקבעה תוצאה של 11.39 שניות.
2020
באליפות הבלקן באולם שנערכה בחודש פברואר, הגנה ויסמן על תוארה בריצת 60 המטרים, לאחר שניצחה בתוצאה של 7.36 שניות. מאוחר יותר באותו חודש, סיימה ויסמן שישית בריצת 60 מטר בתחרות מהסבב העולמי באולם שנערכה בצרפת, לאחר שקבעה שיא ישראלי חדש של 7.31 שניות.
2021
בתחרות מבדק לאתלטי הסגל הבכיר שנערכה על ידי איגוד האתלטיקה בישראל, ויסמן סיימה ראשונה בריצת 60 מטר (באצטדיון) בתוצאה של 7.27 שניות, התוצאה הטובה ביותר שקבעה ישראלית בריצה זו. בשלב המוקדם בתחרות זו היא קבעה 7.30 שניות, תוצאה שגם היוותה שיפור לתוצאה הטובה ביותר שקבעה ישראלית. בתחרות מהסבב העולמי באולם שנערכה בצרפת בחודש פברואר, היא סיימה שישית בריצת 60 מטר לאחר ששברה את שיאה הלאומי וקבעה תוצאה של 7.30 שניות.
ב-1 ביולי, סיום תקופת ההעפלה לאולימפיאדת טוקיו, דורגה ויסמן במקום ה-43 בדירוג העולמי, ולכן זכתה בכרטיס למשחקים.
2022
בתחרות שנערכה בראשון לציון ב-27 בפברואר 2022 היא קבעה בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש של 7.23 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה באולם אקור הוטל ארנה, פריז, צרפת ב-6 במרץ היא סיימה במקום רביעי בריצת 60 מטר בשיא ישראלי חדש של 7.23 שניות.
בתחרות שנערכה בלה שו-דה-פון, שווייץ ב-3 ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 11.06 שניות, לפני דפנה סחיפרס מהולנד (11.13 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה 2022 שנערכה במינכן רצה 100 מ' בתוצאה של 11.29 שניות ולא עלתה לחצי הגמר, אם כי הייתה רחוקה מאית השנייה מהעפלה.
ורה איצ'קובה
ורה אִיצְ'קוֹבָה פָּאסֶבָה (בבולגרית: Вера Ичкова-Пасева) הייתה חסידת אומות העולם בולגרייה מסופיה בירת ממלכת בולגריה, בזכות סיועה למשפחת לוי, אברהם האב, ובנו נסים בן השבע.
סיפור ההצלה
ב-1949 עלו בני משפחת לוי במסגרת העלייה ההמונית לישראל, ולאורך השנים שמרו על קשר עם ורה. היא נישאה, אך לא הביאה ילדים לעולם. לאחר מות אביו אברהם, תמך כלכלית בנו, נסים, במשפחתה של ורה איצ'קובה. ב-4 במרץ 1987 הכיר יד ושם בוורה איצ'קובה כחסידת אומות העולם.
סליח אוצ'אן
סליח אוצ'אן (בטורקית: Salih Uçan; נולד ב-6 בינואר 1994 במרמריס שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקשר בבשיקטש.
בוג'הספור
אוצ'אן החל את הקריירה המקצוענית שלו בבוג'הספור מליגת העל הטורקית. ב-9 בנובמבר 2010 ערך אוצ'אן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על יני מלטיאספור במסגרת הגביע הטורקי. הוא ערך בעונה זו הופעת גביע אחת בלבד. אוצ'אן לא ערך הופעת ליגה, וקבוצתו ירדה לליגת המשנה הטורקית. ב-29 בספטמבר 2011 ערך אוצ'אן את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-85 בתיקו 0-0 נגד קוניאספור במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-13 במאי 2012 הבקיע אוצ'אן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-80 בתיקו 3-3 נגד קסימפשה במסגרת המחזור ה-34 בליגה. אוצ'אן ערך 24 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת.
פנרבחצ'ה
ב-6 ביוני 2012 חתם אוצ'אן על חוזה ל-5 שנים בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית, ששילמה עבורו 1.5 מיליון אירו. במחצית הראשונה של עונת ישב אוצ'אן לרוב על הספסל. ב-29 באוקטובר 2012 ערך אוצ'אן את הופעת הבכורה שלו במועדן, כשנכנס כמחליף בדקה ה-77 בהפסד 1–3 לאנטליהספור במסגרת המחזור התשיעי בליגה. ב-14 בפברואר 2013 ערך אוצ'אן את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, כשהחליף את מוסה סואו בדקה ה-90 בתיקו 0-0 נגד באטה בוריסוב במשחק הראשון של שלב 32 הגדולות. ב-14 במרץ הבקיע אוצ'אן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-44 בתיקו 1-1 נגד ויקטוריה פלזן במשחק הגומלין של שלב שמינית הגמר בליגה האירופית. אוצ'אן ערך בסך הכל 7 הופעות בליגה האירופית: שתיים בשלב 32 הגדולות נגד באטה בוריסוב, אחת בשלב שמינית הגמר נגד ויקטוריה פלזן, שתיים בשלב רבע הגמר נגד לאציו ושתיים בשלב חצי הגמר נגד בנפיקה ליסבון, בו הודחה פנרבחצ'ה. ב-17 במרץ הבקיע אוצ'אן את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה ה-11 בניצחון 1–2 על אנטליהספור במסגרת המחזור ה-26 בליגה. ב-7 באפריל הבקיע אוצ'אן צמד שערים בניצחון 0–2 על אורדוספור במסגרת המחזור ה-28 בליגה. בסך הכל ערך אוצ'אן 10 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, בהן הבקיע שלושה שערים. בנוסף, ערך אוצ'אן 9 הופעות בגביע הטורקי, בו זכתה קבוצתו. בעונתו השנייה במועדון ערך אוצ'אן 15 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לזכות באליפות טורקיה.
ההשאלה לרומא
ב-24 בנובמבר 2015 ערך אוצ'אן את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במדי המועדון, כשהחליף את מיראלם פיאניץ' בדקה ה-75 בהפסד 1–6 לברצלונה במסגרת המחזור החמישי בשלב הבתים לעונת 2015/2016. הוא שיחק גם בתיקו 0-0 נגד באטה בוריסוב במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים. בליגה ערך אוצ'אן 3 הופעות בלבד.
החזרה לפנרבחצ'ה
בעונת חזר אוצ'אן לפנרבחצ'ה, והחל לשחק במדיה בליגת העל הטורקית ובליגה האירופית.
ב-28 בינואר 2022 הושאל לאיסטנבול בשאקשהיר.
קריירה בינלאומית
ב-15 בנובמבר 2013 ערך אוצ'אן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-63 בניצחון 0–1 על נבחרת צפון אירלנד במשחק ידידות.
גרטשן וודמן רוג'רס
גרטשן וודמן רוג'רס (באנגלית: Gretchen Woodman Rogers; 1881–1967) הייתה ציירת אמריקאית, שקשורה לאסכולת בוסטון.
חיים וקריירה
גרטשן וודמן רוג'רס נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס. בשנים 1900–1907 למדה בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות אצל אדמונד צ'ארלס טרבל, וזכתה במספר פרסים בעודה סטודנטית. טרבל כינה אותה פעם "התלמידה הטובה שהייתה לי ... גאונה."
רוג'רס הייתה ציירת נחשבת בימיה. היא הציגה במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, ובמכון האמנות בשיקגו, והוזכרה לעיתים קרובות בחדשות האמנות האמריקאיות. היא הייתה חברה מייסדת באגודת אמני בוסטון.
הציור הידוע ביותר שלה הוא "אישה בכובע פרווה", דיוקן עצמי, שזכה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק בשנת 1915. הציור הוא חלק מאוסף הקבע של מוזיאון בוסטון לאמנויות יפות.
בשנת 2001 היא נכללה בתערוכה MFA, "סטודיו משלה: אמניות נשים בבוסטון, 1870-1940", והופיעה על שער קטלוג התערוכה.
בשנת 2014 הוא נכלל ב"ציור נשים", תערוכה נודדת עם 34 ציורים של אמניות נשים. בראיון, האוצרת אריקה הירשלר כינתה אותה כאחת משתי הפייבוריטיות שלה, וציינה שהיא מזכירה בתנוחתה את "הנערה עם עגיל הפנינה" של יאן ורמיר.
אף על פי שידועה בעיקר בזכות ציורי הדיוקן, רוג'רס גם ציירה טבע-דומם ונופים, ולעיתים עבד עם פסטל.
בשנת 1930 רוג'רס עדיין הוצגה עם אמנים מפורסמים כמו אדלייד קול צ'ייס, לואי קרונברג, במגזין "האמנות האמריקאית".
זמן קצר לאחר מכן, ללא יכולת לפרנס את עצמה כאמנית במהלך השפל הגדול, ויתרה על הסטודיו שלה ונראה שהפסיקה לצייר.
מעט ידוע על חייה המאוחרים.
היא נפטרה בניו הייבן, קונטיקט בשנת 1967.
ורנר ברגנגרין
ורנר ברגנגרין (בגרמנית: Werner Bergengruen; 16 בספטמבר 1892 - 4 בספטמבר1964) היה סופר גרמני, יליד ליבוניה.
ילדות וצעירות
בשנים 1903–1908 התחנך ברגנגרין בקתרינאום בליבק, בשנים 1908–1910 בגימנסיית פוליפינום של מרבורג ובשנת 1910 התחיל לימודי תאולוגיה לותרנית באוניברסיטת פיליפס במרבורג. במהרה החליף את מגמת הלימודים לשפות גרמאניות ולהיסטוריה של האמנות. בשנת 1910 נרשם כחבר באחוות "נורמניה", אגודת סטודנטים במרבורג. אגודה זו הפכה בשנים 1927–1928 ל"קורפוס" שנודע כ"קונוונט הבוגרים של רודולשטאדט". המשיך לימודיו באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן של מינכן אך לא סיים עם דיפלומה. בימי מלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 התגייס ברגנגרין כמתנדב וכלוטננט בכוחות הגרמנים שכבשו את הארצות הבלטיות. בהשפעת רצח קרובי משפחה על ידי הלוחמים הבולשוויקים בשנת 1919 הצטרף ברגנגרין לצבא האצולה הבלטית ה-Baltische Landeswehr שנלחם בצבא האדום.
פעילותו כפובליציסט וסופר
ב-4 באוקטובר 1919 התחתן ברגנגרין במרבורג עם שרלוטה הנזל (1990-1896), בתו של המתמטיקאי קורט הנזל, אחות המשפטן אלברט הנזל, נינתם של הצייר וילהלם הנזל ושל פאני הנזל, אחות המלחין היהודי פליקס מנדלסון-ברתולדי ונכדתו של משה מנדלסון.
החל מ-1920 עבד ברגנגרין כעיתונאי וב-1922 נסע לברלין, שם ניהל את כתב העת "Ost-Informationen". באותה שנה פרסם בעיתון " פרנקפורטר צייטונג" את הרומן שלו עם קווים אוטוביוגרפיים Das Gesetz des Atum (חוקו של אתום). מאוחר יותר התכחש לחיבור זה ב-1925 התמנה לעורך ראשי של " Baltische Blätter".
הוא חי כסופר עצמאי במינכן ובברלין, בה הצטרף לחוג הספרותי של המו"ל ויקטור אוטו שטומפס והוצאתו לאור "ראבנפרסה". את החוג פקדו גם הפילוסוף ז'אן גבסר (במקור - הנס גבסר) שייסד את ההוצאה לאור, הורסט לאנגה, ואודה שפר, לזמן קצר יואכים מאס, ואלטר אושילבסקי, הרמן קאזאק, רוברט זייץ, ינס היימרייך, רולף בונגס, ורנר הלוויג ואברהרד מקל. ברגנגרין פרסם מאמרים במגזין הספרות "Der weiße Rabe" ("העורב הלבן") שהוצא לאור בשנים 1932–1934 על ידי שטומפס בהוצאה לאור "Rabenpresse".
ברגנגרין נמנה באותה תקופה לאחד הסופרים הצעירים של מה שנקרא "המהפכה השמרנית". פרסם, בין השאר, בהוצאות לאור ימניות כמו הוצאת פרונדסברג (Frundsberg Verlag) או .Verlag Tradition Wilhelm Kolk. בסוף שנת 1922 שני ספרים שלו הופיעו בהוצאת גאורג מילר.
בימי המשטר הנאצי
כמו חברו ריינהולד שניידר, נרתע ברגנגרין מהאידאולוגיה הנאצית. הוא דגל בעמדה לאומית-שמרנית, אבל על יסודות נוצריים-הומניסטיים. הרקע המשפחתי - אשתו נחשבה ל"בת-תערובת יהודייה" (מישלינג) בגלל סבתה היהודייה (גרטרוד לבית האהן - 1866–1954) וגם המוצא היהודי של סבתא-רבתא מצד אביה - גרם גם הוא לברגנגרין להיות מרוחק מהנאציזם, אם כי לא העז להתבטא באופן גלוי נגדו.
הרומן הכי מוצלח שלו, "הטירן הגדול והחצר" משנת 1935 נמכר במיליון עותקים והובן על ידי מבקרי המשטר כרמז להתחשבנות מוסתרת עם המשטר. לעומת זאת עיתון המפלגה הנאצית "פלקישר באובכטר שיבח את היצירה כ"רומן גדול על מנהיג" . הרומן שימש להפקת סרט קולנוע ומחזה ותורגם לחמש עשרה שפות.
כעבור שנה, בשנת 1936 המיר ברגנגרין את דתו יחד עם אשתו לנצרות הרומית-קתולית אצל קפלן הסטודנטים לשעבר, יוהנס פינסק. ב-1937 הסופר סולק מאגודת הסופרים של הרייך (Reichsschrifttumskammer) בנימוק ש"אינך מתאים לעזור בבניית התרבות הגרמנית על ידי פרסומיך הספרותיים". בדו"ח של "המשרד הראשי להערכות פוליטיות" (Gaupersonalamt) במינכן נאמר: "לא הוא ולא ילדיו הם חברים בארגון מפלגתי כלשהו. הוא ומשפחתו אינם משתמשים בברכה הגרמנית "הייל היטלר". עד כמה שידוע אינו מנוי על אף עיתון נאציונל-סוציאליסטי. יש גם לציין שהוא מחובר חזק לשייכות דתית".
עם זאת, קיבל ברגנגרין "היתר מיוחד קבוע" לפרסם. אולם קובץ השירים "Der eternal Kaiser" (1937) משנת והרומן " Am Himmel wie auf Erden" (1940) נאסרו, כולל להפצה ברדיו או ההקראה. כמה שירים ביקורתיים מתוך קובץ השירים "Der eternal Kaiser" הופצו בהעתקה מיד ליד או פורסמו בכתב העת המונרכיסטי "Weiße Blättern" במהדורות קטנות. כך למשל. כך גם מסתו "Totenspruch auf einen Vogel" בספטמבר 1936, מאמר רוויו לרומן Der Starost ביוני 1938 והשיר Großer Herbst ב-1942.
חבר תנועת ההתנגדות הנס שול שהכיר את ביגרנגרין באמצעות קארל מוט התרשם מיצירותיו. בשנת 1942 אחרי שביתו במינכן נהרס בהפצצות האוויריות, עבר ברגנגרין לגור באכנקירך בטירול.
אחרי המלחמה
בשנת 1946 היגר ברגנגרין לשווייץ ואחר כך התגורר למשך שנתיים ברומא. החל משנת 1958 ועד סוף חייו חי בגרמניה המערבית בבאדן-באדן.
ב-1952 הופיע ספרו המוכר ביותר שאחרי המלחמה "Der letzte Rittmeister (1952) שבו הביע ספקנות לגבי ההפתחויות שבתקופה שלאחר המלחמה. דיבר, בין היתר, על "עידן התעשייה" ועל "סטנרדיזציה של ההתנהגות". הוא דגל בעקרונות שמרניים כמו "דבקות במסורת" אם כי לא הטיף להיצמדות נוקשה בדגם זה מול המציאות העכשווית.
חייו הפרטיים
מנישואיו עם שרלוטה לבית הנזל נולדו ארבעה ילדים: אולף (שנפטר בינקותו), לואיזה נינו לימים האקלסברגר (ילידת 1924), מריה לימים שיצה-ברגנגרין (2020-1928) ואלכסנדר ברגנבגרין (יליד 1930). בנו של אלכסנדר, מקסימיליאן ברגנגרין הוא ידוע כמבקר ספרות.
דניאל אמרטי
דניאל אמרטי (באנגלית: Daniel Amartey; נולד ב-21 בדצמבר 1994 בגאנה) הוא כדורגלן גאנאי המשחק כשחקן הגנה וכקשר בקבוצת בשיקטש.
יורגודן
אמרטי נולד באקרה בירת גאנה. הוא שיחק במחלקת הנוער של אינטרנשיונל אליס המקומית. בגיל 16 סומן על ידי מגנוס פהרסון, שערך סקאוטינג ביבשת אפריקה לקראת מינויו למאמן יורגודן. כאשר מונה פהרסון למאמן יורגודן, הוא הבטיח את רכישתו של אמרטי כאשר יגיע לגיל 18. על-מנת להכין את אמרטי למעברו העתידי לשוודיה, המועדון הביא אותו לתקופות קצרות בשנים 2011 ו-2012 על-מנת שישחק בקבוצת הנוער של המועדון.
ב-3 במרץ 2013 ערך אמרטי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 80 דקות בניצחון 0–3 על אומאו במסגרת הגביע השוודי. ב-31 במרץ ערך אמרטי את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–3 להלסינגבורג במסגרת המחזור הראשון. ב-26 במאי הבקיע אמרטי את שער הבכורה שלו במועדון, כשהשווה את התוצאה ל-1-1 בגמר הגביע השוודי לעונת נגד גטבורג, בו הפסידה יורגודן בדו-קרב בעיטות עונשין.
לסטר סיטי
ב-22 בינואר 2016 עבר אמרטי ללסטר סיטי מהפרמייר ליג וחתם על חוזה ל-4 שנים וחצי. ב-27 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 78 דקות בניצחון 0–1 על נוריץ' סיטי במסגרת המחזור ה-27 בפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית
ב-19 בינואר 2015 ערך אמרטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 לנבחרת סנגל במסגרת גביע אפריקה לאומות 2015. נבחרת גאנה סיימה את אותו טורניר כסגנית האלופה.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
דייוויד רמזי
דייוויד פול רמזי (באנגלית: David Paul Ramsey; נולד ב-17 בנובמבר 1971) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, במאי, ואמן לחימה אמריקאי, שהתפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "החץ" ו"דקסטר". רמזי שיחק בסדרות טלוויזיה רבות כמו כן גם בסרטי קולנוע: "קון אייר", "תעביר את זה הלאה" ו"אם וילד", סרט קולנוע משנת 2009.
ביוגרפיה
רמזי נולד ב-17 בנובמבר 1971 בדטרויט, מישיגן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של ויין.
קריירה
בין השנים 1997 ל-1998 הוא כיכב בקומדיית המצבים "חדשות טובות", ככומר דייוויד רנדולף.
בשנת 2000 הוא גילם את מוחמד עלי בסרט הטלוויזיה של רשת פוקס, "עלי: גיבור אמריקאי". באותה שנה הוא הופיע בסרט הקולנוע תעביר את זה הלאה ושיחק בתפקיד חוזר בסדרה "For Your Love".
בין השנים 2008 ל-2009 הוא הופיע ב-17 פרקים של דקסטר בתפקיד אנטון בריגס, מודיע משטרתי המכור לסמים, המנהל רומן עם דברה מורגן בעונה 3 ובתחילת עונה 4.
בשנת 2010, הוא הופיע בפרק של האנטומיה של גריי ובסדרת הדרמה של NBC קצרת המועד "Outlaw".
בין השנים 2012 ל-2021 הוא מילא תפקידים כפולים, והופיע בקאסט הראשי של תוכנית גיבורי העל "החץ". הוא הופיע גם בסדרות הבת של התכנית "סופרגירל", "אגדות המחר", "הפלאש" ו-"סופרמן ולויס". רמזי כיכב גם בסדרת הטלוויזיה "Blue Bloods" בתפקיד ראש העיר קרטר פול.
חיים אישיים
רמזי הוא אמן לחימה, עם חגורה שחורה ג'יט קון דו. הוא למד גם איגרוף, טאקוונדו ווינג צ'אן קונג פו, והתאמן בקיקבוקס.
בית הדפוס הצבאי
בית הדפוס הצבאי או בית הדפוס הצבאי מס' 665, או מאוחר יותר בשם בית הדפוס 6524, הוא בית הדפוס המרכזי של צה"ל, מוגדר כיחידה צבאית וממוקם בבסיס ציוד תל השומר.
בית הדפוס אחראי על הדפסת ניירת צבאית כגון טפסים, מסמכים, פקודות, שוברים, פרסומים שונים ואריזות.
הגם שליחידות שונות בצה"ל ישנן הוצאות לאור ייעודיות משלהן, משמש בית הדפוס הצבאי כיחידה מרכזית הקיימת מיום היווסדו של צה"ל.
לאחר העברתו של בית הדפוס מס' 2 בירושלים לידי המדפיס הממשלתי, הפך בית הדפוס הצבאי מס' 665 במחנה דורי ליחידת הדפוס המרכזית אשר פעלה תחת מסגרת מרכז הציוד בתל השומר.
היסטוריה
בראשית בית הדפוס הצבאי הצה"לי השתמשו בטכנולגיית דפוס בֶּלֶט באמצעות מכונות לינוֹטַייפּ (באנגלית: Linotype) כמו גם באמצעים אחרים.
גם לאחר המהפכה הדיגיטלית ובעידן המדיה האלקטרונית עדיין נזקק צה"ל לשירותי דפוס לעזרי ההסברה (רול-אפים, כרזות), לניהול העבודה השוטף ביחידות (טפסים שונים), הפצה והטמעת ידע תורתי (ספרי תורת לחימה), וספרי הדרכה מקצועיים.
בין הפריטים שהוצאו לאור:
במלחמות ומבצעי לחימה נדרש בית הדפוס לעבודה בתפוקה מקסימלית 24 שעות סביב השעון, כך במלחמת ששת הימים הודפסו ע"י בית הדפוס הצבאי 14,000,000 טפסים מיוחדים לצרכי אג"א, מודיעין, הג"א, ואכ"א.
במבצעי לחימה בית הדפוס מפיק גם טפסים ייעודיים לשעת חירום כגון פנקסי שיבוץ קרבי, ויומני מבצעים. בנוסף הוא נותן מענה בין היתר בהיבט התפעול, השליטה וההכוונה של מאות משאיות המגיעות לבסיס, על ידי הצבת נפ"קים (נקודות קליטה והכוונה). הוא אף מסייע לחיל החינוך להדפיס חומרים שישמשו אלפי לוחמים הממתינים בשטחי הכינוס.
ממפקדי בית הדפוס הצבאי המרכזי
כיום מפקד בית הדפוס הצבאי המרכזי הוא נגד בדרגת רב-סמל בכיר.
בין בוגרי היחידה נמנים: הטיפוגרף והמעצב גרפי צביקה רוזנברג, עמנואל ענו.
בית הדפוס הצבאי מס' 2
בית הדפוס הצבאי מס' 2 שכן במחנה שנלר בירושלים. מייסדו של בית הדפוס היה סרן צדוק ליינמן.
לכשפורסם על הקמתו של בית הדפוס נכתב בעיתון דבר:. בראשית שנת 1951 הועבר מידי חיל החימוש והציוד של צה"ל לידי המדפיס הממשלתי. לדוגמה בבית דפוס זה יצאו בין היתר מרבית גליונותיו הראשונים של כתב העת מחניים בהוצאת הרבנות הראשית, עם סגירתו הועבר כתב העת להדפסה בבית הדפוס הצבאי מס' 665 בתל השומר.
פרנק דבנהאם
פרנק דבנהאם (באנגלית: Frank Debenham, 26 בדצמבר 1883 - 23 בנובמבר 1965) היה גאולוג בריטי, פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת קיימברידג' והמנהל הראשון של מכון סקוט לחקר הקוטב.
חייו
דבנהאם נולד בבוסוול, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, בנם השלישי של הכומר ג'ון וילמוט דבנהאם ואדית. הוא למד בבית הספר שניהל אביו לפני שנרשם לקינג'ס סקול בפאראמאטה, שם היה מצטיין השנה הן בלימודים והן בספורט. הוא סיים את אוניברסיטת סידני בתואר ראשון באנגלית ובפילוסופיה, אחר הצטרף לסגל בית הספר ארמידייל האנגליקני בניו סאות' ולס.
איירבנדר
איירבנדר: כשף האוויר האחרון (באנגלית: The Last Airbender) הוא סרט פעולה, הרפתקאות ופנטזיה אמריקני בבימויו של מ. נייט שאמלאן, אשר יצא לאקרנים ב-1 ביולי 2010. עלילת הסרט מבוססת על עלילת העונה הראשונה של סדרת האנימציה האמריקאית "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
פרנק דבנהאם
חייו
בשנת 1908 חזר לאוניברסיטה, ללמוד גאולוגיה אצל סר אדג'וורת' דייוויד. בשנת 1910 היה אחד מקבוצה של שלושה גאולוגים במשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט לאנטארקטיקה (1913-1910). מינואר עד מרץ 1911 יצאו דבנהאם ועוד שלושה מחברי המשלחת, גריפית' טיילור, צ'ארלס רייט, (פיזיקאי), ואדגר אוונס, לחקור ולמפות את ההרים המערביים של ארץ ויקטוריה (המסע המערבי), וביצעו מחקרים מדעיים ותצפיות גאולוגיות. הוא לא השתתף במסע הכושל אל הקוטב הדרומי מפאת פגיעת ברך שקרתה בשעת משחק כדורגל בשלג, ותחת זאת לקח חלק במסע המערבי השני יחד עם ריפית' טיילור, טריגווה גראן וויליאם פורד. בשובו מן המשלחת ב-1913 נכנס לאוניברסיטת קיימברידג' להעלות על הכתב את רשימותיו מן השטח.
איירבנדר
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בעולם בדיוני אשר מתחלק לארבע אומות: שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ומקדשי האוויר. כל אומה מכילה אנשים שנקראים "כשפים" אשר מסוגלים לשלוט באלמנטים של הטבע (מים, אדמה, אש, ואוויר).
העלילה מתמקדת בנער צעיר בשם אָנג (נואה רינגר) אשר מגלה כי הוא האווטאר - נצר לשורה ארוכה של גלגולי נשמות אשר היו מסוגלים לשלוט בכל ארבעת האלמנטים ואשר מטרתם לאורך הדורות הייתה להביא איזון לעולם. אנג נאלץ להתמחות בכל ארבעת האלמנטים על מנת שיוכל להביס את שליט האש אשר מאיים לכבוש את העולם. משום ששליט האש הצליח להשמיד כליל את כל נוודי האוויר, אנג הוא למעשה "כשף האוויר האחרון" אשר נותר בחיים.
פרנק דבנהאם
חייו
בשנות מלחמת העולם הראשונה, שירת דבנהאם כלייטנאנט בבטליון ה-7, חיל הרגלים של אוקספורדשייר ובקינגנהאמשייר. במהלך שירותו בצרפת ובסלוניקי, נפצע דבנהאם קשה באוגוסט 1916. הוא נשא לאישה את דורותי לוסי למפרייר בינואר 1917 והועלה לדרגת אביר בשנת 1919. באותה שנה פנה לקיימברידג', שם התמנה לפרופסור עמית בקולג' גונוויל וקאיוס וכמרצה בקרטוגרפיה. ב-1920 ייסדו דבנהאם וריימונד פריסטלי, בכספים שהתקבלו מתרומות הציבור בתגובה לטרגדיה של משלחת טרה נובה, את מכון סקוט לחקר הקוטב באוניברסיטת קיימברידג', כמאגר למידע קוטבי וכמרכז להפצת ידע, תמיכה וניסיון למשלחות עתידיות. דבנהאם הגה את הרעיון של מרכז למידה כזה בשנת 1912, בעת שהותו באנטארקטיקה. הוא כיהן כמנהל המכון ללא תמורה משנת 1920 עד 1946. כמנהל המכון, פיתח דבנהאם, יחד עם פריסטלי ואחד ממדעני "אנדיורנס", ספינת המשלחת של שקלטון, ג'יימס וורדי, את קיימברידג' למרכז חקר הקטבים בבריטניה.
איירבנדר
תקציר העלילה
בעזרתם של כשפית מים בשם קטרה (ניקולה פלץ) ואחיה סוקה (ג'קסון ראת'בון) ובאמצעות הביזון המעופף שלו אפה, אנג יוצא למסע מסוכן במטרה להחזיר את האיזון לעולם.
פרנק דבנהאם
חייו
ב-1931 התמנה פריסטלי לפרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת קיימברידג'. בתקופת מלחמת העולם השנייה אימן צוערים לשירות, הרצה לפני נווטים של חיל האוויר המלכותי ויצר טכניקות של דגמי תבליט להדרכת חיילי קומנדו. דבנהאם היה מחבר הספר "אסטרוגרפיקה: צעדים ראשונים בניווט לפי הכוכבים", ששתי המהדורות שלו ב-1942 היו חשובות בתכנון מפציץ התקיפה של חיל האוויר המלכותי נגד הרייך השלישי. פרנק דבנהאם היה סגן נשיא של החברה הגאוגרפית המלכותית (1953-1951) וקיבל ממנה את מדליית ויקטוריה בשנת 1948.
איירבנדר
תקציר העלילה
בדרכו של אנג עומדים שליט אומת האש השאפתן אוזאי (קליף קרטיס), בנו, הנסיך צוּקו (דב פאטל), אשר גורש מאומת האש ואשר צריך ללכוד את אנג על מנת להשיב את כבודו, ואדמירל צאו (אסיף מנדבי) שרוצה להעלים את הירח ולחסל את כל כשפי המים.
פרנק דבנהאם
כתבים
פרנק דבנהאם הרבה בכתיבה, וכתביו שיצאו לאור כוללים:
מוות
פרנק דבנהאם מת בקיימברידג' בשנת 1965, בן 81. הוא הותיר אחריו אישה, בן וארבע בנות.
הנצחה
קרחון דבנהאם בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
איירבנדר
הפקה
צילומי הסרט נעשו בגרינלנד ובמספר מקומות בפנסילבניה, ארצות הברית. האפקטים המיוחדים הוספו בטכנולוגית CGI על ידי חברת Industrial Light Magic. לאחר הפקת הסרט בחר שאמלאן להמיר את הסרט לפורמט 3D בעלות של 10 מיליון דולר, לפי דיווחים שונים.
פוסט-הפקה וביקורות
רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע, כתב על הסרט כי. הסרט זכה בחמישה פרסי פטל הזהב, בהם "הבמאי הכי גרוע", "הצילום הכי גרוע" ו"השימוש הכי גרוע בעיניים בסרט תלת־ממדי". באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון 5% בלבד.
ההבדלים בין הסרט לסדרה
לצורך הסרט נעשו התאמות מרובות בעלילה כאשר חלקים רבים מהעלילה המקורית הוסרו או שונו. כמו כן נעשו שינויים רבים בעיצוב של הדמויות עצמן וחלק מן הדמויות המקוריות הוסרו מהסרט.
סרט המשך
בעוד שישנן ספקולציות רבות לגבי הפקה של סרט המשך, עד היום לא יצאה הודעה רשמית על כך מצד מ. נייט שאמלאן, אולפני סרטי פרמאונט או ניקלודיאון.
בעת צילומי הסרט "איירבנדר" שאמלאן ציין כי הוא מעוניין להפיק סרט המשך שיהיה אפל יותר וכי הוא מעוניין שאזולה תהיה הנבל הראשי בסרט. בריאיון לשבועון "New York Magazine" שנערך ביולי 2010 שאמלאן ציין כי בחודשים הקרובים הוא ידע אם הוא יוכל להפיק סרט המשך או לא. בראיון שנערך עם שאמלאן בספטמבר 2010 בו שאמלאן נשאל מתי סרט ההמשך יופק, הוא ציין כי הוא איננו יודע וכי ישנם גורמים רבים שנלקחים בחשבון.
פרקוויל קומיקס
ב-18 במאי 2010 יצא רומן גרפי בשם "The Last Airbender Prequel: Zuko's Story" (בעברית: "איירבנדר: הסיפור של צוקו") אשר מתאר מסעו של צוקו בתקופה שלאחר גירושו על ידי אביו. הספר נכתב על ידי דייב רומן ואליסון ווילגוס, אוייר על ידי נינה מטסומוטו  ויצא לאור על ידי חברת ההוצאה "דל ריי מנגה".
הפנתר הוורוד - הוקוס פוקוס
הפנתר הוורוד - הוקוס פוקוס (באנגלית : "Pink Panther in Hokus Pokus Pink") הוא משחק מחשב לילדים משנת 1997 מהיוצרים של הפנתר הוורוד אשר הגיע לישראל בדיבוב לעברית.
המשחק משמש כהמשך למשחק הפנתר הורוד: משימה בינלאומית, שגם הוא דובב לעברית.
דמותו של הפנתר הורוד מדובבת בשני המשחקים על ידי השחקן חנן גולדבלט.
עלילה
עלילת המשחק מתחילה במסיבה אותה עורכים צמד רופאי שיניים עשירים בטירתם המצמררת המזכירה בצורתה מבנה של מערכת שיניים אנושית. המסיבה מקבצת את כל חבריהם הידוענים ומוקדשת למכירה הפומבית של "אוסף שיני הכוכבים", אוסף המקבץ שיניים עקורות של אנשים מפורסמים.
נתן, בנם הצעיר של הזוג, אינו חולק עם הוריו את ההתלהבות לגבי רפואת שיניים חדשנית. במקום זאת, הוא מקדיש את מיטב זמנו עבור למידת כישוף וקוסמות. במהלך הפתיח, ויולט, ידידתו של נתן, נכנסת במפתיע אל חדרו. מפאת ההפתעה הגדולה שחש עם כניסתה הפתאומית, הוא הטיל עליה כישוף שלא בכוונת זדון - ולמורת רוחה הפך אותה ל"דובון כיס", מעין מפלצת אימתנית.
נתן מבקש מהפנתר את עזרתו בסיוע לויולט, אך הפנתר מסרב. עבור יצירת תמריץ, נתן מוחק את ספר הידע של הפנתר ומפזר את דפיו ברחבי העולם, בסמוך למקומות אליהם יגיע הפנתר הוורוד במטרה למצוא רכיבים עבור השיקוי המרפא שנתן מתכוון להכין.
ויולט מתעקשת כי אינה חפצה לשוב לדמותה של ילדה רגילה ומביעה בקשה להפוך ל"נסיכה בת-ים נינג'ה קסומה ובת אלמוות" ובקשתה נלקחת ברצינות.
עבור מתן העזרה לילדים ותחת לחציו של נתן, הפנתר מגיע אל ביתו של מכשף בשם דמוזר ("דם-מוזר") ולוקח ממנו את ספוט, החור השחור המנומס שלו. באמצעות החור השחור, הפנתר נע כהרף עין ברחבי העולם והממדים השונים על מנת ללקט את הרכיבים עבור הכנת השיקוי המיועד לויולט.
הפנתר מגיע לארצות שונות, עובר משימות, אוסף פריטים, משיב לעצמו את הדפים מספר הידע שלו ופוגש מגוון דמויות צבעוניות (חיות, בני אדם ואפילו אלים) אשר עוזרות לו במשימתו ומסייעות לו לרכוש ידע אודות העולם בו אנו חיים.
המשחק
המשחק הוא משחק הצבעה והקלקה והשחקן שולט על דמותו של הפנתר הורוד. השחקן משתמש בעכבר המחשב במטרה לגרום לפנתר לנוע לכיוונים שונים וליצור אינטראקציה עם דמויות וחפצים שונים. עולם המשחק מורכב ממפות קטנות והשחקן יכול לעבור ביניהן בעזרתו של ספוט, החור השחור.
במהלך המשחק, השחקן יכול לאגור פריטים שונים שאסף בכיסו האינסופי של הפנתר הורוד. בכל פעם שהשחקן יקליק על הפנתר, הכיס ייפתח והשחקן יוכל להקליק על חפץ שאסף קודם לכן ולגרור אותו למקום כלשהו במפת המשחק. בכך, הפנתר יכול להשתמש באותו החפץ (במידה והמקום בו השחקן הקליק מאפשר זאת) על מנת להתקדם.
לשחקן יש באמתחתו ספר ידע, אותו הספר שנתן הרס בתחילת המשחק. במהלך המשחק, השחקן שמגיע לארצות שונות ויכול לאסוף את הדפים האבודים מהספר. הספר משמש כמקור מידע נוסף על הארצות, החיות והתופעות עבור השחקן והשחקן יכול לגשת אל הספר בכל עת על מנת ללמוד עוד על המקומות בהם הפנתר ביקר.
על מנת להתקדם בעלילת המשחק, השחקן נדרש להגיע למקומות שונים בעולם, לאסוף חפצים שונים שיסייעו לו ולתקשר עם הדמויות השונות.
כל שלב במשחק מתוכנן בהתאם להתפתחות שמתרחשת במשחק ומאפשר לפנתר לבקר במקומות שונים (סיביר, ישראל, אינדונזיה, אפריקה, הג'ונגלים של בורנאו, יוון העתיקה). המשחק הוא משחק חינוכי לילדים ולכן הוא בנוי כך שהשחקן לומד ומכיר מקומות שונים בהם מבקר הפנתר וכן את ההיסטוריה שלהם.
אחת לשלב מתחיל להתנגן שיר המוקדש לחיה, מנהג, אזור גאוגרפי או דמות מוכרת אשר מופיעה במשחק. השירים במשחק מושרים בעברית.
מקומות
במהלך המשחק, הפנתר הורוד מבקר במספר מקומות על מנת לאסוף מרכיבים לכישוף של נתן:
ישראל
הפנתר הורוד מגיע לים המלח שבישראל ולומד שם על היען ועל סוג מסוים של פטריה שמסוגלת לחיות בים המלח.
אפריקה
הפנתר הורוד מגיע לקניה שבאפריקה ולומד שם על שבט המסאי.
רוסיה
הפנתר הורוד מגיע אל כפר בסיביר, שם הוא מצליח למצוא לעצמו ממותה קפואה וכן להיחשף למאורת עכברושי ענק.
אינדונזיה
הפנתר הורוד מגיע אל הג'ונגלים של בורנאו ולומד שם על לטאות הכוח ועל ציד לא חוקי של כרישים.
יחסי אינדונזיה–ארצות הברית
יחסי אינדונזיה–ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין ארצות הברית.
תושבי אינדונזיה רואים את ארצות הברית בצורה חיובית למדי, כאשר 61% מהאינדונזים החזיקו בדעה חיובית על ארצות הברית בשנת 2002, וירדו מעט ל-54% בשנת 2011, עלו ל-59% בשנת 2014, ועלו עוד יותר ל-62% בשנת 2015 (לעומת רק 26% שהחזיקו בהשקפה שלילית). במהלך ממשל טראמפ הורעה השקפתם של האינדונזים על ארצות הברית, כאשר רק 43% מהאינדונזים החזיקו בדעה חיובית על ארצות הברית בשנת 2018 (ירידה של כמעט 20% מסיום כהונתו של ברק אובמה) לעומת 42% שהחזיקו בדעה שלילית.
היסטוריה
ארצות הברית מילאה תפקיד חשוב בשחרור איי הודו המזרחיים ההולנדיים לקראת סיום מלחמת העולם השנייה מידי האימפריה היפנית, אולם למרבה הכעס של ההולנדים, ארצות הברית מילאה תפקיד מרכזי בעצמאות אינדונזיה בסוף שנות ה-40. המלחמה הקרה מילאה תפקיד קריטי כאשר הרפובליקה האינדונזית הפגינה את נכונותה ויכולתה לדכא איומים קומוניסטיים פנימיים. המדיניות של ארצות הברית מאז שנות ה-40 הייתה לתמוך באינדונזיה ולעזור לה להימנע מפריחת הקומוניזם והייתה הספק העיקרי לחימוש. אחרי יפן, אינדונזיה הייתה המדינה הפרו-אמריקאית הגדולה ביותר באסיה. היא אירחה השקעות אמריקאיות בנפט וחומרי גלם ושלטה במיקום אסטרטגי ביותר ליד נתיבי משלוח חיוניים.
ארצות הברית תחת הנשיא ג'ון קנדי התערבה בסכסוך במערב גינאה החדשה בין אינדונזיה להולנד, בגלל רכישת הנשק הסובייטי באינדונזיה ותכנון פלישה לשטח. הדיפלומט האמריקני אלסוורת' בנקר תיווך את הסכם ניו יורק, שבסופו של דבר נתן את מערב גינאה החדשה לאינדונזיה בשנת 1969 לאחר משאל עם שנוי במחלוקת. ממשלתו של לינדון ג'ונסון הסלימה את המלחמה בווייטנאם, מה שהגביר מאוד את המתחים עם אינדונזיה בשנים 1964–1965. היחסים הידרדרו עוד יותר עם התנגדותה של אינדונזיה להקמת מלזיה שהובילה למלחמה. באמצע 1965 התקרב סוקרנו לסין, הוקיע את האימפריאליזם האמריקני והעניק השראה להפגנות אנטי אמריקאיות. לאחר ניסיון הפיכה ב-30 בספטמבר 1965, והטבח שבוצע בקרב הקומוניסטים, עלה סוהארטו הפרו-מערבי לשלטון בשנת 1968, וארצות הברית החלה להעניק סיוע כלכלי וצבאי לאינדונזיה.
פלישת צבא אינדונזיה למזרח טימור החלה ב-7 בדצמבר 1975 אחרי שנדחתה ב-24 שעות על מנת לא להביך את נשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד ומזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר שביקרו בג'קרטה ביקור רשמי ב-5 וב-6 בדצמבר. צמידות זו של הביקור לפלישה תרמה לחשד שהמבצע זכה לאישור סופי של ארצות הברית. ואכן, ארצות הברית מימנה כ-90% מהנשק לפלישה - בשווי של כ-$250,000,000.
עם תום המלחמה הקרה בשנת 1989 והפתרון של משבר מזרח טימור בשנת 2000, היחסים בין אינדונזיה לארצות הברית לא התערערו. בשנת 2000 הגיעו היחסים לשיא של כל הזמנים. ההתקרבות הושלמה בהצלחה על ידי המעבר של אינדונזיה לדמוקרטיה בבחירות חופשיות, ואסטרטגיות המלחמה בטרור שלה. ממשל ג'ורג' וו. בוש טען לחלק מהקרדיט בטענה כי דוקטרינת בוש דגלה בדמוקרטיה כתרופה לטרור, וניסיונה של אינדונזיה הצדיק את הדוקטרינה. ממשל ברק אובמה הכיר בערכים ואינטרסים דמוקרטיים משותפים והכיר בתפקיד ההשפעה ההולך וגובר של אינדונזיה בענייני העולם הגלובליים. עד שנת 2010 נעשו מאמצים של שתי המדינות ליצור "הסכם שותפות מקיף" (CPA) הכולל אבטחה משופרת.
היחסים כיום
לארצות הברית אינטרסים כלכליים ומסחריים חשובים באינדונזיה. אינדונזיה היא מעצמה דמוקרטית יציבה המחויבת לקיים שותפות כוללת עם ארצות הברית. אינדונזיה היא ליבת היציבות האזורית בגלל מיקומה האסטרטגי. ביחסים בין המדינות ישנן גם נקודות בעייתיות, למשל, הפרות של זכויות אדם באינדונזיה או הכרה בעצמאות פלסטין.
יחסי סחר
לאינדונזיה יש כלכלת שוק בה המדינה ממלאת תפקיד חשוב. יצוא אמריקני לאינדונזיה כולל: מוצרים חקלאיים, מטוסים, מכונות, חוטי כותנה ובדים. יבוא אמריקני מאינדונזיה כולל: מוצרים חקלאיים, ביגוד, מכוניות חשמליות ונפט. חברות אמריקאיות השקיעו רבות בתחום הנפט באינדונזיה. שתי חברות אמריקאיות פועלות במכרות נחושת / זהב באינדונזיה. לארצות הברית ולאינדונזיה יש הסכם למניעת מיסוי כפול.
אליפות אירופה בשחמט 2015
אליפות אירופה בשחמט לשנת 2015 הייתה הפעם ה-16 שבה התקיימה אליפות אירופה בשחמט. בתחרות שנערכה במלון רמדה בירושלים בין התאריכים 23 בפברואר - 8 במרץ 2015, השתתפו 250 שחמטאים מ-33 מדינות, כמחציתם רבי-אמנים, והיא התנהלה בשיטה השווייצרית ב-11 סיבובים.
התחרות הסתיימה בניצחונו של רב-אמן הרוסי יבגני נאייר, שצבר 8.5 נקודות מ-11 אפשריות. אחריו סיימו, לפי הסדר, רבי-האמנים הבאים: הצ'כי, הפולני והרוסי , שצברו 8 נקודות כל אחד.
עם המעפילים לגביע העולם 2015, שנערך בבאקו, נמנו שלושה רבי-אמנים ישראלים שצברו 7.5 נקודות כל אחד: איליה סמירין, מקסים רודשטיין ותמיר נבאתי.
חשיבות
אליפות אירופה בשחמט 2015 הייתה מהתחרויות החזקות ורבות המשתתפים שהתקיימו בישראל מאז ומעולם, בנוסף להיותה אחת מתחרויות השחמט החשובות בעולם שנערכו בשנת 2015 והפעם הראשונה בה נערכה אליפות אירופה בישראל (שמשויכת לאירופה בשחמט, כמו בתחומי ספורט אחרים). בהיותה תחרות פתוחה היא אפשרה לישראלים רבים, בעיקר לצעירים רבים שביניהם, הזדמנות נדירה לשחק למול ולצד שחמטאים מהחזקים באירופה. בנוסף, התחרות הייתה אחד ממסלולי העפלה לגביע העולם בשחמט (שנערך בבאקו בספטמבר-אוקטובר 2015) - העפילו אליו 23 המסיימים במקומות הראשונים (לא כולל אלו שהבטיחו את מקומם בגמר גביע העולם קודם לכן דרך מסלול העפלה אחר, שפינו מקום לבאים בתור בדירוג הסופי בתחרות).
ארגון
את התחרות במלון רמדה אירחו עיריית ירושלים והאיגוד הישראלי לשחמט (בראשות יושב הראש משה שלו, שיזם את הבאת התחרות לירושלים) והיא נערכה בחסות איגוד השחמט האירופי (ECU).ראש מנהלת התחרות היה עמירם קפלן, ומנהל התחרות רמי טל. בראש צוות השופטים עמד השופט הבינלאומי אלמוג בורשטיין (ששימש גם כסגן השופט הראשי באליפות העולם בשחמט 2013) בסיוע סגנו, השופט הבינלאומי אשוט ורדפטיאן מארמניה (שהוא גם יו"ר ועדת החוקה של פיד"ה). עם השופטים הנוספים נמנו השופטים הבינלאומיים הישראלים ויקטור גלטמן, אלון שולמן ומרדכי שורק וכן רב-אמן רם סופר.המשחקים הועברו בשידור ישיר באינטרנט, מלווים בפרשנות אלוף ישראל ל-1984 אלון גרינפלד ורב-אמן רונן הר צבי (שהוחלף באחד מימי התחרות על ידי אלוף ישראל ב-2000 ושיאן גינס לשעבר, אליק גרשון). דובר התחרות, שסיקר את התחרות באתרי שחמט בישראל ומחוצה לה, היה האמן הבינלאומי יוחנן אפק.
טקס הפתיחה בהנחיית ליאור סושרד התקיים ב-23 בפברואר 2015 בהשתתפות ראש עיריית ירושלים ניר ברקת, שרת התרבות לימור לבנת, נשיא איגוד השחמט ושופט העליון בדימוס, תיאודור אור, יושב ראש מפעל הפיס, עוזי דיין וחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שתמך בגיוס משאבים לקיום האליפות בישראל. חבר כנסת נוסף שהתארח באליפות ונתן את הגונג לסיבוב האחרון היה זאב אלקין. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שלח מכתב ברכה למשתתפי התחרות ומארגניה."בדברי ברכה ובחלוקת הפרסים הכספיים בטקס הסיום, שנערך ב-8 במרץ 2015, התכבדו נשיא איגוד השחמט האירופי, הגאורגי זוראב אזמאיפרשווילי (אלוף אירופה לשעבר); מזכיר האיגוד האירופי, היווני תאודורוס צורנאצוגלו ונשיא איגוד השחמטאים המקצוענים (ואלוף אירופה בשנת 2001) רב-אמן אמיל סוטובסקי."
קרן הפרסים
קרן הפרסים בתחרות עמדה על 100,000 אירו, לפי החלוקה הבאה: 93,750 לפרסים ראשיים ו-6,250 לפרסים לשחקנים מפתיעים.
מבנה, שיטה וכללים
התחרות הייתה פתוחה לכל, כללה 11 סיבובים והתנהלה לפי השיטה השווייצרית, בין התאריכים 23 בפברואר ל-8 במרץ 2015. בכל יום מימות השבוע, למעט שבת, התקיים סיבוב. קצב המשחקים היה 90 דקות ל-40 המסעים הראשונים ועוד חצי שעה לסיום המשחק, בתוספת של 30 שניות למסע החל מהמסע הראשון. שיטת התרת הנקודות (שובר שוויון) נקבעה לפי הסדר הבא: 1. מד הכושר הממוצע הגבוה ביותר של יריבים קאט 1 (ללא היריב החלש ביותר) 2. בוכהולץ קאט 1 3. בוכהולץ 4. מספר הניצחונות.
המשתתפים הבכירים
27 מהמשתתפים היו מדורגים בתחילתה בין 100 השחמטאים הבכירים בעולם, לפי מד כושר (נכון ל-1 בפברואר 2015):
נשים
אף על פי שהתחרות מכונה לעיתים "אליפות אירופה לגברים" (להבדיל מאליפות אירופה לנשים, המתקיימת כל שנה, ב-2015 נערכה בגאורגיה) זו תחרות פתוחה, בה משתתפות גם נשים ונערות. באליפות זו השתתפו, שתי בעלות דרגת רב אמן לנשים - מריה מנאקובה מסרביה ואלכסנדרה גוריאצ'קינה, ילדת הפלא הרוסייה בת ה-16, שזכתה בשנתיים הקודמות ברצף באליפות העולם עד גיל 20 לנערות; ושתי בעלות דרגת אמן בינלאומי לנשים - אלופת ישראל ל-2014, אולגה גוטמחר וקמליה-אדריאנה צ'ובאנו מרומניה. כמו כן, השתתפו בתחרות אלופת ישראל לנשים ל-1986, שולמית ורדי פדרובסקי, ואלופת ישראל לבנות עד גיל 16 ל-2014, לימור אלטשול וסגניתה, מיכל להב.
סיבוב ראשון
הסיבוב הראשון בשיטה השווייצרית מיטיב, על פי רוב, עם השחמטאים במחצית העליונה של הדירוג הראשוני מפני שהם משחקים עם שחמטאים במחצית התחתונה של הטבלה, הנמוכים מהם במאות נקודות מד כושר (בתחרות כמו זו). 101 מתוך 125 משחקי הסיבוב הסתיימו בהכרעה. מתוכן ארבע הפתעות, כאשר שני רבי אמנים ישראלים בכירים היו בין המפסידים: רב-אמן יבגני פוסטני חבר נבחרת ישראל (בעל מד כושר 2647) הפסיד לאלוף ישראל לשעבר, אמן בינלאומי נתן בירנבוים, שמד כושרו נמוך משלו ב-300 נקודות (2347). איתי וסטרייך, בן 17 ממתן, תלמיד הכפר הירוק, ללא דרגה בינלאומית, חולל את ההפתעה המרעישה בתחרות (ואחת מהסנסציות הגדולות בתולדות ישראל) כשניצח בשחור את אלוף ישראל המכהן (שזכה באליפות ישראל בשנת 2014) רב-אמן ויקטור מיכלבסקי, שמד כושרו גבוה משלו ב-630 נקודות. להלן המשחק:
מתוך 24 משחקים שהסתיימו בתיקו, 10 ישראלים המדורגים בחצי התחתון שהפתיעו את יריביהם היו: רב-אמן יהודה גרינפלד, אמנים בינלאומיים אילון נקר, איגור ביטנסקי, אמני פיד"ה - הנערים יבגני זנן ואריאל ארנברג, וכן סער דרורי, אלכס זלטין, משה גל, דן פולג ואלנתן הוכמן. מנגד מקסים רודשטיין, הישראלי הבכיר בתחרות (המדורג שני בישראל, לאחר בוריס גלפנד, סגן אלוף העולם לשעבר, שבדומה לשחמטאים נוספים מהשורה הראשונה באירופה, לא השתתף באליפות) סיים אף הוא את משחקו בתיקו.
סיבוב שני
לאחר הסיבוב השני 26 שחמטאים צברו שתי נקודות (מתוך השתיים האפשריות). עם צוברי שתי הנקודות נמנו ישראלי אחד, רב-אמן תמיר נבאתי; ואמן בינלאומי אחד (כל היתר רבי-אמנים), האיטלקי אוגולקן קנמזלפ.
סיבוב שלישי
לאחר הסיבוב השלישי 5 רבי-אמנים צברו את מקסימום שלוש הנקודות: דויד נבארה מצ'כיה, אנטון קורובוב מאוקראינה, יבגני נאייר מרוסיה, יורי וובק מאוקראינה וקונסטנטין לופולסקו מרומניה. אחריהם דורגו 37 שחמטאים שצברו 2.5 נקודות, וביניהם רבי-האמנים הישראלים איליה סמירין, אמיל סוטובסקי ומקסים רודשטיין.
סיבוב רביעי
קורובוב (המדורג 11 בדירוג ההתחלתי), שהתמודד מול לופולסקו, היה היחיד שניצח מבין 7 הלוחות הראשונים ובעקבות זאת נטל לבדו את ההובלה עם מלוא 4 הנקודות. אחריו דלקה חבורה בת 8 שחמטאים שצברו 3.5 נקודות, שכללה את סמירין וסוטובסקי.
סיבוב חמישי
במשחקי הצמרת אליינוב ניצח את גריגוריאן. המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: קורובוב-נבארה, קמפינסקי-מוטיליוב, וובק-סמירין ונאייר-סוטובסקי. בעקבות זאת, קורובוב שמר על ההובלה הבלעדית עם 4.5 נקודות. עם הדבוקה בת 15 רבי-אמנים עם 4 נקודות נמנו סמירין וסוטובסקי.
סיבוב שישי
במשחקי הצמרת נפומניאשצ'י בלבן ניצח את קורובוב, ברטל בשחור ניצח את נבארה, סרגיסיאן בלבן ניצח את קמפינסקי ומוטיליוב בלבן ניצח את וובק. המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: נאייר-אליינוב, דובוב-ניסיפיאנ, סמירין-שימנוב וסוטובסקי-וולוקיטין.לאחר הסיבוב הובילו ארבעה רב-אמנים שצברו 5 נקודות: הרוסים נפומניאשצ'י, מוטיליוב, סרגיסיאן והפולני ברטל.
סיבוב שביעי
לאחר הסיבוב הובילו תשעה רבי-אמנים שצברו 5.5 נקודות: קורובוב, נפומניאשצ'י, מוטיליוב, סרגיסיאן, וולוקיטין, האוול, פופוב, ברטל וניסיפיאנו.
סיבוב שמיני
נפומניאשצ'י בלבן ניצח את האוול ושאר משחקי הצמרת הסתיימו בתיקו: ניסיפיאנו-קורובוב, סרגיסיאן-וולוקיטין, פופוב-מוטיליוב וברטל-אליינוב. בעקבות ניצחונו נפומניאשצ'י (שדורג רביעי בתחילת התחרות), נטל את ההובלה עם 6.5 נקודות. אחריו הצטופפו 13 שחמטאים שצברו 6 נקודות, ביניהם סמירין, שעלה לשחק בסיבוב השביעי בלוח השני, ורודשטיין שעלה ללוח החמישי. עם צוברי 6 הנקודות בולט אמן בינלאומי איליה איליושנוק (היחיד בחבורה שאינו רב-אמן), בעל מד כושר 2450, שדורג בתחילת התחרות בחצי התחתון של הטבלה (מקום 128).
סיבוב תשיעי
במשחקי הצמרת נבארה, בלבן, ניצח את נפומניאשצ'י; קורובוב, בלבן, ניצח את סמירין; ונאייר בלבן ניצח את ניסיפיאנו. המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: סרגיסיאן-פופוב, מוטיליוב : ברטל, וולוקיטין-רודשטיין ואיליושנוק-חיסמטולין.
סיבוב עשירי
במשחקי הצמרת קורובוב, בלבן, הפסיד לנאייר; ואליינוב, בלבן, ניצח את חיסמטולין. המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: נבארה-סיוגירוב, פופוב-נפומניאשצ'י, סרגיסיאן-איליושנוק, מוטיליוב-וולוקיטין וברטל-רודשטיין.
סיבוב אחד עשר
נפומניאשצ'י בלבן ניצל את ברטל, שאר שמונת משחקי הצמרת הסתיימו בתיקו: נאייר-חיסמטולין, צ'פרינוב-נבארה, רודשטיין-מטלקוב, וולוקיטין-קורובוב, סיוגירוב-פופוב, וובק-לזניצקה, קאן-סרגיסיאן ואיליושנוק-מוטיליוב.
תוצאות התחרות
יבגני נאייר מרוסיה ניצח בתחרות. ניצחונו היה די מפתיע מפני שדורג במקום 37 בתחילת התחרות. 23 המסיימים במקומות הראשונים היו זכאים לעלות לגמר גביע העולם שנערך בחודשים ספטמבר-אוקטובר 2015 בבאקו. עם שחמטאים אלו נמנו שישה (ביניהם סמירין) שכבר הבטיחו את מקומם בעקבות הישגם באליפות אירופה 2014. בעקבות זאת, ששת השחמטאים הבאים בדירוג הסופי (ביניהם נבאתי) עלו גם הם לגמר גביע העולם. בזכות הישגם בתחרות זו עלו לגמר גביע העולם 10 שחמטאים מרוסיה (כ-24%, מוטיליוב עלה כבר מאליפות אירופה 2014) ו-4 מאוקראינה (כ-33%, אליינוב עלה כבר מאליפות אירופה 2014). שני שחמטאים מטורקיה (כ-22%) הפתיעו ועלו אף הם.
הדירוג בצמרת:
! # !דירוג התחלתי !שחמטאי !נקודות
פרסים מיוחדים והשגת ציונים לדרגות - שחמטאים הזרים
לצד פרסי הדירוג הכללי ופרסי איגוד המקצוענים הוענקו גם פרסים מיוחדים:
נתונים כלליים
ישראל, המארחת, זכתה לייצוג הרב ביותר של המשתתפים. למעלה מ-40% מהמתחרים באליפות (סך הכל 101 שחמטאים, מתוכם 15 רבי אמנים ו-6 אמנים בינלאומיים) היו ישראלים, כולל שישה אלופי ישראל בעבר ובהווה (בסוגריים מצוינת שנת זכייתם בתואר): נתן בירנבוים (1976, 1980, 1986), יהודה גרינפלד (1982, 1990), איליה סמירין (1992, 2002), מקסים רודשטיין (2006), תמיר נבאתי (2013) וויקטור מיכלבסקי (2014, האלוף היוצא) וחברים נוספים בנבחרת הלאומית בעבר ובהווה: אלוף אירופה לשעבר, אמיל סוטובסקי, יבגני פוסטני ואלכסנדר חוזמן.
תוצאות הישראלים המובילים
10 שחמטאים ישראלים סיימו בחלק העליון של הטבלה, 8 בשליש העליון (לעומת 14 שהיו מדורגים בחצי העליון ו-6 בשליש העליון בתחילת התחרות), להלן:
פחות מ-10% מהמשתתפים הישראלים סיימו בחלק העליון של הטבלה. אלוף ישראל, ויקטור מיכלבסקי וכן רבי-האמנים ארטור קוגן, טל בראון, דן צולר, גיל פופילסקי, יהודה גרינפלד, בוריס קנצלר ויעקב מוריי סיימו בחלק התחתון של הטבלה.
אירועים בשולי התחרות
במהלך התחרות הוצגה טכנולוגיה חדשנית של חברת צ'סויז'ן (שמנכ"לה הוא צחי שלו, בנו של יושב ראש האיגוד הישראלי לשחמט), המשדרת בשידור ישיר את המשחק באמצעות טלפון חכם ובנוסף מתעדת את המסעים במלון רמדה בירושלים התקיימו, במקביל לתחרות, האירועים הבאים:
ג'ואן קלארק
ג'ואן קלארק (באנגלית: Joan Clarke; 24 ביוני 1917 - 4 בספטמבר 1996) הייתה קריפטואנליסטית ונומיסמטיקאית אנגלית, הידועה בעיקר בהשתתפותה בעבודה בבלצ'לי פארק על פיצוח האניגמה - מכונת הצפנה שהייתה בשימוש הצבא הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה. על כך זכתה ב-1947 בעיטור חברה במסדר האימפריה הבריטית.
שנותיה הראשונות
קלארק נולדה ב-24 ביוני 1917 בלונדון כבתם הצעירה של דורותי וויליאם קלארק שהיה כומר. היו לה שלושה אחים ואחות. היא עסקה בתחביבים כמו שחמט, בוטניקה וסריגה.
למדה בבית ספר לבנות בדרום לונדון, ובזכות הישגיה זכתה במלגה ללימודים באוניברסיטת קיימברידג'. היא למדה שם מתמטיקה בקולג' ניוהאם לבנות וקיבלה את הציונים הגבוהים בכיתה במספר מקצועות. עם זאת, לא הוסמכה בתואר רשמי של האוניברסיטה, בגלל מדיניותה של זו להסמיך רק גברים, מדיניות שהתקיימה עד 1948.
בלצ'לי פארק
ביוני 1940 גויסה קלארק לבית הספר לצפנים של המודיעין הבריטי על ידי גורדון ולצ'מן שהכיר אותה בקיימברידג'. היא עבדה בבלצ'לי פארק בצריף 8 והייתה בצוות שעסק בשימוש בשיטת הבנבוריסמוס שפיתח אלן טיורינג כדי לצמצם את הצורך במכונת הבומב. ב-1944 קודמה לסגנית מנהל צריף 8. בעבודתה שם השׂתכרה פחות מהגברים סביבה וחשה שעליה להיאבק על קידום אך ורק בשל מינה.
במהלך עבודתה התחברה מאוד עם אלן טיורינג והם בילו יחד הרבה מזמנם החופשי. טיורינג כמנהל קבע את משמרות העבודה שלה כך שיחפפו לשלו. באביב 1941 הציע לה טיורינג נישואין וזמן קצר לאחר מכן הציג אותה בפני משפחתו. לאחר שהתוודה בפניה על היותו הומוסקסואל, החליט שאינו יכול להינשא לה ונפרד ממנה בקיץ באותה שנה. למרות זאת, נמשכו יחסי החברות שלהם והקשר ביניהם נמשך עד מותו של טיורינג.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה קלארק לעבוד במטה התקשורת הממשלתית ופגשה שם את ג'ון מארי (Murray), לוטננט קולונל בדימוס ששירת בהודו בזמן המלחמה. הם נישאו ב-26 ביולי 1952 וזמן קצר לאחר מכן פרש מארי מעבודתו והזוג עבר לגור בסקוטלנד. ב-1962 הם חזרו לעבוד במטה התקשורת הממשלתית וקלארק עבדה שם עד לפרישתה בגיל 60 בשנת 1977.
עיסוקה בנומיסמטיקה התרחב עם השנים וכלל מחקר שזיכה אותה במדליית זהב של החברה הנומיסמטית הבריטית.
בשנת 2014 הופק הסרט "משחק החיקוי", דרמה בריטית המבוססת, באופן חופשי למדי, על פרטים עיקריים מהביוגרפיה של טיורינג. את דמותה של קלארק גילמה קירה נייטלי. הסרט זכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
עד שהציפורים יחזרו
עד שהציפורים יחזרו (נקרא בעברית גם: עד שיבת הציפורים, צרפתית: En Attendant les hirondelles) - סרט בהפקה צרפתית-אלג'יראית-גרמניה של הבמאי האלג'יראי – כרים מוסאווי. הסרט יצא לאקרנים ב-2017 והוצג לראשונה בפסטיבל קאן.
פרסים
הסרט היה מהמועמדים לפרס תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו ב-2017.
סכר אלומות
סכר אלומות הוא סכר הבנוי מסלעים ועפר על נהר הירדן הדרומי, 2 ק"מ מדרום לסכר דגניה. סכר אלומות נבנה כדי להפריד בין המים באיכות גבוהה מצפון לסכר, ומים מזוהמים ובאיכות נמוכה מדרומו. בנקודה זו נפסקת זרימת הירדן הדרומי, והמים הזורמים בירדן בקטע שמדרום לסכר הם מי המוביל המלוח הנשאבים ממעיינות בצפון הכנרת, שפכים אחרי טיפול ראשוני, ומי שיטפונות ומעט מים מזרימה דקה שזורמת מסכר דגניה.
המים בקטע הנהר שבין סכר דגניה לסכר אלומות מקורם בקילוח דק של מים היוצא מסכר דגניה. מים אלה מוזרמים כדי לאפשר את קיום אתר ירדנית; אתר טבילה בנהר הירדן המיועד לצליינים נוצרים, את אתרי הנופש הנוספים בקטע זה, וכן כתעלת השקיה מקומית של השדות באזור.
בקטע הירדן שבין סכר אלומות ועד למפגש עם נהר הירמוך כ-6 ק"מ דרומה, מוזרמים לערוץ הנהר באמצעות תעלת המים המליחים, כ-14 מיליון מ"ק של מים מליחים שמקורם בשני מעיינות מליחים ממערב לכנרת, מעיין טבחה המזרים בין 12–14 מיליון מ"ק בשנה וריכוז הכלוריד במים מגיע ל-2,000 מ"ג לליטר, והמעיינות של חמי טבריה המזרימים כ-1–2 מיליון מ"ק מים לשנה, עם ריכוז כלוריד של 18,000-15,000 מ"ג לליטר. בנוסף למי המעיינות מוזרמים ממאגר השופכין "ביתניה", כ-2 מיליון מ"ק מי שפכים של טבריה ויישובי האזור שעברו טיפול ראשוני ולא מספיק לשימוש חקלאי. בחורף מקבל קטע זה בערוץ הנהר גם זרימה עונתית מנחל יבנאל.
בסוף שנת 2009 החלה הקמת מכון טיהור שיטהר את מי השופכין של טבריה ויישובי האזור. המים שיוצאים מהמכון לאחר טיהורם נמהלים עם מי המעיינות המליחים ומים מהירמוך ומשמשים את החקלאות של משקי האזור במקום להיות מוזרמים לירדן, ובקטע זה ייבש הירדן לחלוטין. המכון, שנקרא מט"ש ביתניה, החל את פעולתו בתחילת 2015.
ג'ק אייזנר (כדורסלן)
ביוגרפיה
נולד בעיר לודז' שבפולין, בגיל 13 היגר עם הוריו לארצות הברית, ולמד במכללת סינסינטי.
בית"ר ירושלים
בעונת 1971/1972 הצטרף לשורות בית"ר ירושלים לאחר העפלתה לליגה הראשונה.
אייזנר שיחק בבית"ר ירושלים חמש עונות, במהלכן קלע 2,382 נקודות ב-110 משחקים - ממוצע של 21.6 נקודות למשחק - נתון מרשים בהתחשב בכך שקשת ה-3 לא הייתה קיימת באותן השנים.