cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גביע המדינה בכדורגל 2022/2023
סיבוב שישי
32 הקבוצות שהעפילו מהשלב הקודם (16 קבוצות מליגות א') ו-16 המעפילות מליגות ב' וג' מתמודדות ביניהן לפי חלוקה למחוזות צפון ודרום. (בסוגריים מצוינת הליגה בה משחקת הקבוצה)
סיבוב שביעי
בסיבוב זה משתתפות המעפילות מהסיבוב השישי ובנוסף 12 קבוצות מהליגה הלאומית כאשר 4 קבוצות נוספות מהלאומית מעפילות אוטומטית לסיבוב השמיני לפי הגרלה (הפועל פתח תקווה, הפועל ניר רמת השרון, הפועל עכו והפועל אום אל-פחם)
סיבוב שמיני
לסיבוב זה העפילו המנצחות מן הסיבוב הקודם, 4 קבוצות הליגה הלאומית שזכו בהגרלת הסיבוב הקודם ו-14 קבוצות ליגת העל.
גמר
משחק הגמר נערך בין הקבוצות בית"ר ירושלים לבין מכבי נתניה, בתאריך ה-23 במאי 2023 באצטדיון סמי עופר שבחיפה. במשחק ניצחה בית"ר ירושלים בתוצאה 0–3.
סמל רובע הארינגיי
סמל רובע הארינגיי אומץ בשנת 1965 לאחר הקמת רובע הארינגיי של לונדון מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של הורנסי, הרובע המוניציפלי של ווד גרין והרובע המוניציפלי של טוטנהאם שהיו חלק ממחוז מידלסקס.
הסמל הוא שלט אצולה בצבע שחור שעליו שבעה ברקים צהובים. הברקים מסמלים את שידור הטלוויזיה הראשון שבוצע בבריטניה - וזאת מאחר שהשידור בוצע מארמון אלכסנדרה שברובע.
בראש הסמל מופיעה ציצה שעליה שמש ובמרכזה גלגל שיניים המסמל את חשיבות התעשייה לכלכלת הרובע. השמש מסמלת את הרובע החדש עצמו.
בתחתית הסמל מוטו הרובע: Progress with Humanity (מאנגלית: קידמה עם אנושיות).
אבקוע
אֶבְקוֹעַ (באנגלית: hatchling) הוא שם כולל בביולוגיה לצאצאים של בעלי חיים (בעיקר זוחלים, אך גם פרוקי-רגליים ובעלי חיים נוספים), הבוקעים מביצה כשהם דומים בצורתם לפרט הבוגר ומסוגלים לתפקד באופן עצמאי.
על מנת לשבור את קליפת הביצה נעזרים חלק מהאבקועים ממחלקת זאורופסידה (נחשים, למשל) בשן מיוחדת, שנקראת שן ביצה. אצל הזוחלים נושרת שן זו לאחר הבקיעה, ואצל העופות היא מתמזגת אל תוך המקור.
לאבקועים כל מערכת האינסטינקטים של הוריהם, ורובם מתחילים בחיים עצמאיים מיד עם בקיעתם מהביצה. הם אינם זקוקים לטיפול צמוד והאכלה מצד הוריהם, אם כי בחלק ממיני בעלי החיים מספקים להם הוריהם הגנה מפני טורפים בתקופת חייהם הראשונה (לדוגמה, תנינאים).
אוניברסיטת קולומביה
אוניברסיטת קולומביה (באנגלית: Columbia University, נהגה "קַלַאמְבִּיָה יוּנִיבֶרְסִיטִי" או בשמה הרשמי: אוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק; באנגלית: Columbia University in the City of New York) היא אוניברסיטה פרטית בניו יורק. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1754 בשם קינגס קולג' (King's College) והיא מוסד ההשכלה הגבוהה השישי שנוסד בארצות הברית. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר, חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
היסטוריה
אוניברסיטת קולומביה היא המוסד הוותיק ביותר להשכלה גבוהה במדינת ניו-יורק והמוסד השישי בוותיקותו בארצות הברית (לפי ההקמה בפועל. החמישי לפי תאריך הרישיון להקמתו). האוניברסיטה הוקמה בשנת 1754 בשם קינגס קולג' לאחר קבלת צ'ארטר מלכותי מג'ורג' השני מלך בריטניה, אולם בשנת 1784, לאחר המהפכה האמריקנית שונה שם המוסד לקולומביה קולג' ברוח הפטריוטית של אותם הזמנים. בשנת 1896 שונה השם לאוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק (Columbia University in the City of New York) על מנת להבדיל בין בית הספר לתואר ראשון (קולומביה קולג') ובין שאר האוניברסיטה. באותה תקופה כללה האוניברסיטה גם בית ספר להנדסה, ובתי ספר לתארים מתקדמים בהנדסה, מדעים, רפואה, משפטים, הוראה, מדע המדינה ופילוסופיה.
קינגס קולג': 1754–1776
הדיונים בנוגע להקמה של קולג' בניו-יורק החלו בשנת 1701, אולם רק במחצית השנייה של המאה ה-18 הבשילו לכדי תוכנית ממשית. בראשית שנות החמישים של המאה ה-18, הגיבו אנשי הכמורה של כנסיית טריניטי בניו-יורק להקמת אוניברסיטת ייל בניו הייבן בשנת 1701, ולהקמת אוניברסיטת פרינסטון בניוארק שבניו ג'רזי ב-1746. הרצון למוסד אקדמי נבע ממניעים דתיים וכלכלים: אנשי כנסיית טריניטי חששו מההתעוררות הדתית של הפלגים הפרוטסטנטים ומירידת מעמדה של ניו-יורק כמרכז תרבותי ואינטלקטואלי. חברי הכנסייה הקימו מוסד משלהם, קינגס קולג', ובחרו את ד"ר סמואל ג'ונסון כנשיא הראשון. הלימודים התחילו ב-17 ביולי 1754 עם ג'ונסון כמרצה היחיד. לאחר מספר חודשים, ב-31 באוקטובר 1754, העניק מלך אנגליה, ג'ורג השני, את הרישיון המלכותי שאישר רשמית את הקמת הקולג'. בשנת 1760 עבר הקולג' מבניין הכנסייה לבניין באזור פארק פלייס (כיום אזור בניין העירייה). בשנת 1767 סמואל בארד הקים בית ספר לרפואה וקולג' הפך למוסד האקדמי הראשון באמריקה להעניק תואר דוקטור לרפואה (.M.D).
הקמת המוסד לוותה במחלוקות מכיוון שהמוסד היה בבעלות מלאה של הכנסייה האנגליקנית ונציגי המלך כדוגמת הארכיבישוף מקנטרברי והמזכיר המלכותי לענייני קולוניות ומטעים שלטו בהנהלת המכללה. החששות מפני החדרת ההשפעה של הכנסייה אנגליקנית והכתר הבריטי על הנעשה באמריקה באמצעות ניהול הקולג' זכו לאישוש מהעושר הרב של הקולג' שעלה בהרבה על זה של שאר המוסדות להשכלה במושבות שבאותה תקופה.
למהפכה האמריקאית הייתה השפעה קטסטרופלית על קינגס קולג'. המלחמה גרמה להשעיית הלימודים מ-1776 לשמונה שנים. בזמן זה נבזזה הספרייה והבניין היחיד ששימש ללימודים הוחרם והפך לבית חולים צבאי ששימש גם את החיילים הבריטים וגם את החיילים האמריקאים. בנוסף, רבים מבוגרי הקולג', רובם נאמנים לכתר, ברחו לקנדה או לבריטניה, מה שהותיר את ניהולו העתידי וחוסנו הכלכלי של הקולג' בסימן שאלה.
עד למהפכה האמריקאית היה קינגס קולג' מרכז לתומכי המלך, ועם זאת, כמה ממנהיגיה הבולטים של המהפכה היו בוגרי הקולג'. בוגרים אלו תרמו מאוחר יותר לשיקום המוסד. בין התלמידים וחברי מועצת הנאמנים של אותה תקופה בולטים ג'ון ג'יי, שהיה בין האחראים למשא ומתן על חוזה פריז שסיים את המלחמה עם בריטניה ולאחר מכן הפך לנשיא הראשון של בית המשפט העליון, ואלכסנדר המילטון, אחד מכותבי הפדרליסט ולאחר מכן שר האוצר הראשון. ראויים לציון גם גובנר מוריס שכתב את הטיוטה האחרונה של חוקת ארצות הברית ורוברט ליווינגסטון שהיה חבר בוועדה שניסחה את הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
השנים המוקדמות: 1784–1857
אף על פי שדבקה בקולג' תדמית של נאמנות לכתר הבריטי הצליחו בוגריו, ובמיוחד המילטון וג'יי, בקריאתם לפתיחתו מחדש לאחר המלחמה. כאשר ג'ורג' קלינטון, מושל מדינת ניו יורק, נאלץ לשלוח את בנו ללימודים באוניברסיטת פרינסטון שבניו-ג'רזי, תמך גם הוא בפתיחה מחודשת של המוסד. בשנת 1784 נפתח הקולג' שוב, הפעם כקולומביה קולג'. השם החדש שיקף את התזזית הפטריוטית שהובילה את האומה האמריקאית לעבר עצמאות.
המושל קלינטון ומחוקקי מדינת ניו-יורק העניקו למוסד צ'רטר חדש ללא כל שיוך לכנסייה האנגליקנית. הפיקוח על הקולג' הוענק למועצה של עוצרים שייצגו את כל המחוזות במדינת ניו-יורק ולמושל ששירת כנשיא. המחוקקים רצו לייצר דגם למערכת חינוך ארצית שתהיה תחת בעלות ופיקוח המדינה.
כאשר המדינה התרשלה בהעברת כספים למוסד, החל ההסדר להעיק על שני הצדדים. הפיקוח על הקולג' התרחב לעשרים מתושבי העיר ניו-יורק, והמילטון, ג'יי וראש העיר ניו-יורק, ג'יימס דווין, החלו מהלך להענקת עצמאות לקולג'. בשנת 1787 אימצו המחוקקים צ'רטר חדש שעדיין תקף היום. סמכויות הפיקוח הוענקו לחבר נאמנים. ויליאם סמואל ג'ונסון, בנו של סמואל ג'ונסון, מונה כנשיא הקולג'.
בשנות ה-90 של המאה ה-18 חידש הקולג' את מעמדו. העיר ניו-יורק הפכה (לזמן קצר) לבירת מדינת ניו-יורק ולבירה הפדרלית. בשנת 1790 השתתף ג'ורג' וושינגטון בטקס הסיום של הקולג' וההתעניינות בחינוך משפטי גברה. אולם התחזקות המוסד לא המשיכה זמן רב. הקושי המרכזי היה כספי. הקולג' איבד את התמיכה הממשלתית כשהפך לעצמאי, וכאשר פוליטיקאים עוינים עלו לשלטון וקולג'ים חדשים החלו גם הם לבקש תמיכה כלכלית התחרות הפכה לקשה. היתרון של קולומביה היה נדל"ן במנהטן, אולם יתרון זה התגלה רק שנים מאוחר יותר.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 המשיך הקולג' להיאבק בקשיים. הפקולטה למשפטים לא זכתה להצלחה ובשנת 1807 בית הספר לרפואה, על מנת לעצור את דעיכתו, ניתק את קשריו עם קולומביה והתאחד עם הקולג' לרופאים ומנתחים. הקולג' ניסה לשקם את תדמיתו גם באמצעות בנייה של אגפים חדשים ועיצוב הבניין בסגנון אדריכלות יוון העתיקה, אולם ניסיונות אלו לא עצרו את השקיעה התדמיתית. בשנת 1854 נפגעה התדמית עוד יותר בשל תקרית גיבס, כאשר הקולג' לא קיבל לשורותיו פרופסור נודע לכימיה, אוליבר וולקוט גיבס, בשל השקפתו הדתית. התקרית הוכיחה לרבים כי המוסד לוקה בצרות אופקים. ביולי 1854 התפרסם מאמר בשם "הקשיים החדשים של קולומביה קולג'" בעיתון בבוסטון שטען כי בית הספר היה "טוב במקצועות קלאסיים" אולם "חלש במדעים" וש"מעטים מבוגריו מצטיינים".
ההתרחבות והמעבר למרכז רוקפלר
בשנת 1849 הקולג' עבר מפארק פלייס לרחוב 49 ושדרת מדיסון, שם נשאר המוסד למשך חמישים שנה. המעבר נשא בחובו שינויים מרחיקי לכת. בטקס הסיום של אותה שנה הכריז נשיא האוניברסיטה, צ'ארלס קינג, על קולומביה כ"אוניברסיטה". במחצית השנייה של המאה ה-19 המוסד התפתח למבנה המזכיר אוניברסיטה מודרנית. בית הספר למשפטים נוסד בשנת 1858, ובית הספר למכרות (כיום בית הספר להנדסאים על שם עמותת פו) נוסד בשנת 1864. בשנת 1889 ברנארד קולג', בית הספר לתואר ראשון לנשים, החל בפעילות תחת הסכם שיתוף עם קולומביה. בשנת 1891 קולומביה קיבלה לשורותיה חזרה את הקולג' לרופאים ומנתחים, ובשנת 1893 את הקולג' למורים. בשנת 1875 הוענק תואר הדוקטור הראשון על ידי הפקולטה למדעי המדינה, פילוסופיה ומדעים מדויקים.
מורנינגסייד הייטס
בשנת 1896 חבר הנאמנים שוב שינה את שם המוסד, הפעם לאוניברסיטת קולומביה (כיום השם הרשמי של האוניברסיטה הוא "אוניברסיטת קולומביה בעיר ניו-יורק"). באותה תקופה נשיא האוניברסיטה, סת' לו, העביר את הקמפוס ממרכז רוקפלר למקומו הנוכחי: מורנינגסייד הייטס (Morningside Heights) שבמנהטן. באותה תקופה האזור היה כפרי ומרווח. לפני המעבר של קולומביה למורנינגסייד הייטס השטח היה חלק מבית המשוגעים בלומינגדייל (Bloomingdale Insane Asylum). אחד הבניינים של המוסד הרפואי עדיין עומד על תילו.
הבניין שנחשב לסמל ולמרכז של הקמפוס הוא בניין ספריית לו (Low Library). הבניין נבנה בשנת 1895, והוא עדיין נקרא "ספרייה" אף על פי שחדל מלשמש כספרייה בשנת 1934. כיום הבניין משמש כמשרד לנשיא האוניברסיטה וכארכיון. הבניין עוצב כך שיידמה לפנתאון ולפרתנון, וחלונותיו דומים לאלו שבמרחצאות דיוקלטיאנוס. כיפת הגרניט של הבניין היא הכיפה הגדולה ביותר בצפון אמריקה.
ניקולס מורי באטלר, יורשו של סת' לו בתפקיד הנשיא, המשיך בפיתוח האוניברסיטה כמוסד נחשב למחקר, ויצר את מודל ה"מולטיברסיטה" שאותו אימצו אוניברסיטאות אחרות. הוא ריכז על הקמפוס של מורנינגסייד הייטס את קולומביה קולג', את בית הספר למשפטים, את הפקולטות לתארים מתקדמים, את בית הספר למכרות (כיום בית הספר להנדסה ומדע שימושי על שם עמותת פו), ואת בית הספר לרפואה. באטלר כיהן כנשיא האוניברסיטה למעלה מארבעה עשורים והפך לדמות ציבורית ידועה. בין היתר היה מועמד למשרת סגן נשיא ארצות הברית, וחתן פרס נובל. הוא "ייבא" את גישת העסקים של ניו-יורק לניהול האוניברסיטה והוביל לרפורמות פנימיות נרחבות, כגון: איחוד סמכויות אקדמיות תחת משרד אחד, מינוי ישיר של רשמים, דיקנים, רקטורים, ומזכירים, כמו גם יצירת ביורוקרטיה מקצועית לאוניברסיטה, צעד חסר תקדים לאוניברסיטאות באותה תקופה.
בשנת 1893 נוסדה הוצאת הספרים של אוניברסיטת קולומביה, על מנת "לקדם את לימודים בכלכלה, היסטוריה, ספרות, מדע ועוד, ולקדם ולעודד את הוצאתם לאור של עבודות מחקר בתחומים הללו". ספרי ההוצאה כוללים את אנציקלופדית קולומביה (1935) ואת ה The Columbia Lippincott Gazetteer of the World, (1952).
בשנת 1902 איש העיתונות ג'וזף פוליצר תרם סכום משמעותי לאוניברסיטה כדי לייסד את בית הספר לעיתונות. בית הספר נחנך בשנת 1912, והוא בית הספר לעיתונות היחיד בליגת הקיסוס. בית הספר אחראי לניהול פרס פוליצר ופרסי דופונט-קולומביה לעיתונות משודרת. בשנת 1948 מונה דווייט אייזנהאואר לנשיא האוניברסיטה. אייזנהאואר נשאר בתפקיד זה עד לבחירתו לנשיא ארצות הברית בשנת 1953, אולם את מרבית זמנו השקיע בתפקידו כראש המטות המשולבים של נאט"ו באירופה.
המחלקה לפיזיקה של קולומביה זכתה לזרקור בינלאומי כאשר בשנות ה-40 החוקרים ג'ון ר. דוננינג, איזידור רבי, אנריקו פרמי ופוליקרפ קוש התחילו בניסויים הגרעיניים במה שמאוחר יותר ייקרא פרויקט מנהטן.
בשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, נוסד בית הספר ליחסים בינלאומיים. במקור נועד בית הספר לאמן את הדור הבא של דיפלומטים ומומחים ליחסים בינלאומיים, והוא העניק תוארי מאסטר ביחסים בינלאומיים. בשנת 1977, על מנת לקדם את ההשכלה של אנשי מינהל ציבורי, התחיל בית הספר להעניק תוארי מאסטר במינהל ציבורי. משנת 2001 מציע בית הספר גם מסלול עם התמחות במדעי הסביבה, ומ-2004 ניתן גם ללמוד לדוקטורט בפיתוח בר קיימא.
מהומות 1968
במרץ 1967 נחשפו קשריה של האוניברסיטה עם מכון המחקר של הפנטגון, ה-IDA, דבר שעורר את הסטודנטים החברים בארגון "סטודנטים למען חברה דמוקרטית" (SDS) לפתוח בסדרת הפגנות נגד מלחמת וייטנאם בין אפריל 1967 ואפריל 1968. במהלך ההפגנות דרשו הסטודנטים מהנהלת האוניברסיטה לפרוש מהשותפות עם ה-IDA. בעקבות הפגנה ב-26 במרץ בתוך בניין ספריית לו, הענישה האוניברסיטה שישה סטודנטים, שכונו "שישיית IDA", מכיוון שעברו על כללי המוסד שאסרו על הפגנות בתוך בניינים בקמפוס.
שמונה ימים לאחר הפגנה זו נרצח מרטין לותר קינג. פעילי ה-SDS חברו יחדיו עם חברי "האגודה לסטודנטים ממוצא אפריקאי" (Student Afro Society) על מנת למחות נגד הניסיון להשתיק את הפעילים האנטי-IDA ונגד התוכנית של האוניברסיטה לבנות מרכז ספורט בשטח של פארק מורנינגסייד. הבנייה המתוכננת נתפסה על ידי המפגינים כמעשה אלימות נגד התושבים השחורים של הארלם השכנה. הפגנה זו, ב-23 באפריל 1968, תוכננה גם היא להתקיים בתוך בניין ספריית לו. לאחר שמאבטחי הקמפוס מנעו מהמפגינים להיכנס לבניין, המשיכו רובם לצעוד לתוך אזור הבנייה של מרכז הספורט שבפארק מורנינגסייד על מנת להפריע למאמצי הבנייה והתעמתו עם כוח המשטרה ששמר על אתר הבנייה.
בעקבות מעצר של מפגין בפארק מורנינגסייד, הוביל יו"ר ה-SDS, מארק רוד, את המפגינים חזרה לקמפוס של קולומביה, שם השתלטו הסטודנטים על בניין המילטון ששימש ללימודים ולמשרדי קולמביה קולג'. במהלך שלושת הימים שלאחר מכן השתלטו הסטודנטים על שלושה בנייני לימודים נוספים ועל בניין ספריית לו. המפגינים דרשו את הפסקת שיתוף הפעולה עם ה IDA, נסיגה מהתוכנית לבניית מרכז ספורט על השטח של פארק מורנינגסייד, וחנינה לכל המפגינים. ההפגנה באה לסיומה בבוקר 30 באפריל כשמשטרת ניו-יורק פרצה לקמפוס. כ-150 סטודנטים נפצעו ונזקקו לטיפול רפואי, ומעל ל-700 נעצרו על ידי המשטרה. מפגינים נוספים נעצרו בסבב הפגנות נוסף במאי.
בעקבות ההפגנות הסכימה האוניברסיטה לקבל שתיים מתוך שלוש דרישות המפגינים. האוניברסיטה הפסיקה את שיתוף הפעולה עם ה-IDA וחזרה בה מכוונתה לבנות את מרכז הספורט. בנוסף, הצבא וה-CIA חדלו מלגייס עובדים בקמפוס ותוכנית ה-ROTC (תוכנית עתודאים אמריקאית) של קולומביה בוטלה. ואולם, לא ניתנה חנינה כללית למפגינים ולפחות 30 סטודנטים הושעו מהלימודים.
אדוארד סעיד ופרשת זריקת האבן
אדוארד סעיד, אמריקאי ממוצא פלסטיני, היה פרופסור לאנגלית וספרות השוואתית באוניברסיטה במשך שנים רבות ונחשב ממייסדיה של התורה הפוסט קולוניאלית. מספריו הידועים היה "אוריינטליזם". סעיד היה חבר במועצה הלאומית הפלסטינית ומתנגד חריף להסכמי אוסלו בהם ראה ויתור על זכות השיבה. בחודש יולי 2000, לאחר יציאת צה"ל מלבנון, נצפה וצולם סעיד כשהוא משליך אבנים מצידה הלבנוני של הגדר אל חיילי צה"ל בצידה הישראלי. הדבר עורר ביקורת מצד סטודנטים וחברי סגל בקולומביה, וקריאה לאוניברסיטה לנקוט נגדו בהליכים משמעתיים, אך הפרובוסט (רקטור) טען כי המעשה הוא בגדר חופש הביטוי של סעיד .
הסרט Columbia Unbecoming
ב-2005 הפיקו מספר סטודנטים, בשיתוף עם "פרויקט דויד למנהיגות יהודית" (The David Project Center for Jewish Leadership), סרט דוקומנטרי בשם Columbia Unbecoming (קולומביה הלא הולמת). הסרט הציג את עדויותיהם של סטודנטים שטענו כי הסגל במחלקה ללימודי המזרח התיכון אינם מלמדים את הסכסוכים באזור בצורה אובייקטיבית ובמקום זאת תומכים כמעט תמיד בצדדים האנטי-ישראלים. מעבר לכך, מרצים מסוימים במחלקה מפחידים סטודנטים בעלי דעות פרו-ישראליות ומונעים מהם מלהביע את דעתם בשיעורים הרלוונטיים. הסרט גרר ביקורת כנגד האוניברסיטה בעיתונות הניו-יורקית, ולאחר מכן ועדת בדיקה של האוניברסיטה ושינוי הכללים של תלונות נגד מרצים על רקע של הפחדות.
הפגנות קבוצת FAiR
במהלך שנת 2006 התאחדו סטודנטים באוניברסיטה תחת הסיסמה FAiR (משחק מילים על המילה "הוגן" וקיצור של Financial Aid Reform). הסטודנטים דרשו שהאוניברסיטה תשנה את מדיניות העזרה הכלכלית לסטודנטים ממשפחות מעוטות אמצעים, לפי הדוגמה של האוניברסיטאות הרווארד, ייל, ופרינסטון. אוניברסיטאות אלו קבעו שלסטודנטים לתואר ראשון ממשפחות מעוטות אמצעים יינתנו מלגות במקום הלוואות. שנה לאחר מכן הכריזה קולומביה על שינוי מדיניות העזרה הכלכלית ועל הענקת מלגות במקום הלוואות לסטודנטים שמשפחותיהם מרווחיות פחות מ-$50,000 לשנה. למרות זאת, חברי קבוצת FAiR טענו שעל האוניברסיטה לשפר את מדיניות העזרה עוד יותר.
ביקורו של מחמוד אחמדינז'אד
ב-24 בספטמבר 2007 אוניברסיטת קולומביה הזמינה את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד לנאום בקמפוס.
בנאומו המקדים, נשיא האוניברסיטה לי בולינג'ר כינה את אחמדינז'אד "דיקטטור קטנוני ואכזרי". במהלך הנאום, אחמדינז'אד ביקר את יחסה של ישראל לפלסטינים וקרא לחקור את השואה מ"זווית שונה".
קמפוס ומבנים
הלימודים באוניברסיטה מתרכזים בקמפוס שבמורנינגסייד הייטס (Morningside Heights), שכונה במנהטן הגובלת בהארלם ברחוב מספר 116. הקמפוס נבנה על פי חזונו של סת' לו (Seth Low), נשיא האוניברסיטה בשלהי המאה ה-19, שרצה שכל הפקולטות ירוכזו במקום אחד. הקמפוס תוכנן על ידי האדריכלים מקים, מיד ווייט (McKim, Mead, and White), והוא נחשב אחד מהעיצובים הטובים ביותר שלהם.
הקמפוס העיקרי של קולומביה משתרע על פני יותר משישה בלוקים, או 132,000 מ"ר. בבעלות האוניברסיטה למעלה מ-7,000 דירות במורנינגסייד הייטס, המשמשות פרופסורים, סטודנטים ואנשי סגל. בתי ספר הקשורים לרפואה ובריאות ממוקמים במרכז הרפואי של האוניברסיטה, כחמישים בלוקים צפונית לקמפוס.
בבעלות קולומביה גם בייקר פיילד (Baker Field), כ-105,218 מ"ר של מתקני ספורט, מסלולי ריצה, מגרשי טניס, ופעילויות חתירה, הממוקם בקצה הצפוני של האי מנהטן. ישנו גם קמפוס שלישי בגדה המערבית של נהר הדסון: מצפה כדור הארץ למונט-דוהרטי (Lamont-Doherty Earth Observatory) הממוקם בפאליסאדס, ניו-יורק.
לעיתים קרובות תוכניות לבנייתם של מבנים חדשים בקמפוס נתקלות בהתנגדות ובהפגנות. לעיתים קרובות התלונות אינן מתרכזות בשינויים למבנה הקמפוס המקורי של מקים, מיד ווייט, אלא מתוספות לתלונות אחרות נגד הנהלת האוניברסיטה. כיום מתכננת האוניברסיטה לבנות קמפוס נוסף במנהטנויל (Manhattanville), אזור הממוקם בין הרחובות 125 ו-132, מערבית לרחוב ברודוויי. תושבי מערב הארלם מתנגדים לתוכנית ההתרחבות כדי למנוע, בין היתר, עליית מחירים באזור שיובילו לפינויים מהשכונה.
מערך הספריות של קולומביה כולל 8.7 מיליון כרכים. ספרייה ראויה לציון היא ספריית האומנות והאדריכלות על שם איברי (Avery) שהיא ספריית האדריכלות הגדולה ביותר בארצות הברית. בספרייה למעלה מ-400,000 כרכים שרובם אינם להשאלה וניתן לקרוא אותם בספרייה בלבד.
פסל האם המזינה (Alma Mater)
השם מתייחס לפסל של האלה מינרווה שממוקם על המדרגות המובילות לספרייה על שם לו. הפסל הוצב בשנת 1904, והשמועה מספרת כי לאוניברסיטה שלוש גרסאות גיבוי של הפסל למקרה של נזק כתוצאה ממהומות או התקפות טרור. האמן דניאל צ'סטר פרנץ' יצר גם את פסלו של ג'ון הרווארד שממוקם באוניברסיטת הרווארד וכן את פסלו של אברהם לינקולן באנדרטת לינקולן. מספרים על האמן כי אהב להחביא דמויות ינשופים בעבודותיו. בפסל האם המזינה אכן ישנו ינשוף המתחבא בין גלימותיה של האלה. אמונה טפלה בקמפוס מספרת כי הסטודנט הראשון בכל שכבה שיגלה את הינשוף יסיים את לימודיו בהצטיינות ויישא את נאום הפרידה בטקס הסיום. בימים בהם הלימודים בקולומביה קולג' היו לגברים בלבד, האמונה גרסה כי זה שימצא את הינשוף יזכה לשאת נערה מבארנארד קולג'.
ספריית באטלר
לספרייה הראשית שלושה חלקים עיקריים: המדפים, חדרי הקריאה, ובית הקפה. בזמן בחינות הספרייה מלאה עד אפס מקום. לספרייה כשני מיליון מתוך 8.6 מיליון מהכרכים שבבעלות האוניברסיטה, רובם ספרים במדעי הרוח. בניגוד לספריות אחרות בקמפוס, ספריית באטלר פתוחה 24 שעות ביממה ומשמשת כמרכז ללימודים בלילה. בספרייה גם אוסף ספרים וכתבי יד נדירים.
המדרגות
"המדרגות", או "מדרגות לו", הם אזור מפגש פופולרי לתלמידי קולומביה. הביטוי "המדרגות" משמש לתאר סדרה של מדרגות גרניט גדולות המחברות את הצד הצפוני והדרומי של הקמפוס. ביום נעים המדרגות מלאות בסטודנטים שמשוחחים, קוראים ומשתזפים. לעיתים משמשות המדרגות אתר צילומים לסרטים או במה לקונצרטים. קבוצת התיאטרון השיקספירי כתר המלך מעלה כל שנה מחזה המתרחש, בין היתר, על המדרגות.
שעון השמש
במרכז הקמפוס ישנו משטח מוגבה עשוי אבן שלעיתים נושאים מעליו נאומים. במקור היה זה כן לשעון שמש גדול העשוי מכדור גרניט. הכדור, שהיה ממוקם שם בערך בין השנים 1914 ו 1946 הוסר מכיוון שהופיעו בו סדקים. למשך 55 שנים שיערו כי הכדור נהרס עד שמצאו אותו במפתיע בשדה במישיגן. כיום מעריכים כי לא ניתן להחזיר את הכדור למצבו המקורי.
אחד המוסדות הייחודים של האוניברסיטה הוא "בית הספר ללימודים כלליים" (School of General Studies) המיועד לתלמידים הרוצים לחזור ללמוד לאחר הפסקה ממושכת, כגון שירות צבאי.
לאוניברסיטה יש הסכמי שיתוף עם בית הספר לתואר ראשון לנשים ברנארד קולג' (Barnard College), הקולג' למורים (Teachers College), המדרשה לתאולוגיה יהודית (Jewish Theological Seminary), המדרשה לתאולוגיה נוצרית (Union Theological Seminary) ובית הספר ג'וליארד ללימודי מוזיקה. על פי הסכמי שיתוף הפעולה, מקבלים בוגרי ברנארד קולג' וטיצ'רס קולג' תארים מאוניברסיטת קולומביה.
ארגון אקדמי
היחידות המארגנות הבסיסיות של האוניברסיטה הן 20 הפקולטות שלה ו-78 מחלקות ההוראה שלה. הפקולטות מכונות בדרך כלל בתי ספר או קולג'ים, בהתאם לנסיבות היסטוריות. עם זאת, המונחים אינם שם נרדף, מכיוון שחלק מבתי הספר והקולג'ים הם יחידות בתוך פקולטות גדולות יותר. הפעילות האקדמית מתנהלת גם באמצעות מועצות מנהליות, מכונים, מרכזים, מעבדות ותוכניות בין-מחלקתיות. באופן כללי, הפקולטות אחראיות על תוכניות לימודים המובילות לתארים ותעודות, בעוד שהמחלקות מספקות את ההוראה הנדרשת על ידי תוכניות אלה.
בוגרים בולטים
בין בוגרי קולומביה שלושה נשיאי ארצות הברית, שישה שופטי בית המשפט העליון, ו-37 זוכי פרס נובל.
הדס ירון
ביוגרפיה
ירון למדה במגמת התיאטרון בבית ספר תיכון א' לאמנויות תל אביב. ב-2006 גילמה ירון את דמותה של טליה הצעירה בסרט הקולנוע "למראית עין" של הבמאי דני סירקין, לצד טלי שרון ואביגיל הררי. ירון הייתה אז בת 14 והגיעה לאודישן ללא ניסיון קודם בתפקיד קולנועי, בעקבות המלצה עליה מחבר של הבמאי. ב-2008 שיחקה בסרטו של אלון מיטלפונקט, "בשידור חי", בתפקיד עלמה. מיטלפונקט, בנם של יעל דן והלל מיטלפונקט, הכיר את ירון מלימודיהם באותו בית ספר תיכון. בהפקת הבגרות שלה, בכיתה יב', השתתפה במחזה שעוסק בנשים חרדיות, בתפקיד של חדווה, אישה מוכה.
את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת פנימיות.
בשנת 2012 יצא לאקרנים הסרט "למלא את החלל" של הבמאית החרדית רמה בורשטיין, בו מגלמת ירון את דמותה של שירה מנדלמן, בת למשפחה חרדית חסידית מכובדת. על משחקה בסרט זכתה ירון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה, בפרס אופיר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס המבקרים בפסטיבל חיפה.
בשנים 2013–2014 למדה ירון בבית הספר למשחק של איוואנה צ'בק בהוליווד, בו התמחתה בשיטת צ'בק למשחק, אליה נחשפה לראשונה בביקורה של איוואנה צ'בק בישראל בשנת 2012.
בשנת 2014 גילמה ירון את התפקיד הראשי בסרט הקנדי "פליקס ומאירה" בבימויו של הבמאי מקסים ג'ירו, אשר זכה בפרס הסרט הקנדי הטוב ביותר לשנת 2014 בפסטיבל טורונטו, ובפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2014 בתחרות "בין ישראליות ליהדות" בפסטיבל חיפה.
בשנת 2015 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "שטיסל", בה גילמה את ליבי, בת דודתו של עקיבא שטיסל.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע האיטלקי "החסד של לוצ'יה". שיחקה גם בסרט המקראי בהפקה אמריקאית-בריטית "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
ב-2020 כיכבה בסרט הקצר "פוליגרף" של סמירה סרייה בתפקיד אור, קצינת מודיעין המנהלת רומן עם אחות ערבייה.
בשנת 2021 לוהקה לסרט האמריקאי "Residue", שם תגלם את מולי, לצד שחקנים כמו תומאס קרצ'מן וסטיבן ברקוף.
ב-2023 פורסם כי תככב בסדרה קוגל, סדרת פריקוול של שטיסל, בה תגלם בשנית את התפקיד ליבי שטיסל.
בשנת 2011 אימצה ירון אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר.
Rage Against the Machine
Rage Against the Machine (בעברית: רייג' אגיינסט דה מאשין; תרגום חופשי: זַעֲמו [או השתוללו] כנגד המכונה; מכונה כמילה נרדפת לממסד) היא להקת ראפ מטאל/מטאל אלטרנטיבי אמריקאית מלוס אנג'לס שבקליפורניה, שהחלה את פעילותה בשנות ה-90 של המאה ה-20. הלהקה ידועה בשילוב סגנונות של היפ הופ, מטאל, פאנק (Punk) ופאנק (Funk), וכן במסר הפוליטי המהפכני המועבר בשיריה. במהלך תשע השנים הראשונות שבהן פעלה, היא נחשבה אחת הלהקות הפוליטיות הפופולריות והמשפיעות ביותר במוזיקה העכשווית. מקור שמה של הלהקה בשיר הנושא את אותו שם של להקת ההארדקור "Inside Out".
הלהקה התפרקה בשנת 2000, כאשר הסולן, זאק דה לה רוחה, החל בקריירת סולו בפרופיל נמוך, ושאר חברי הלהקה הקימו את הלהקה אודיוסלייב יחד עם סולן להקת סאונדגארדן לשעבר, כריס קורנל. בחודש אפריל 2007 התאחדה הלהקה לראשונה מזה שבע שנים וניגנה יחד בפסטיבל מוזיקה ואמנות בעמק קואצ'לה שבדרום קליפורניה. מאז הלהקה ניגנה מספר הופעות חיות בהזדמנויות שונות.
רייג' אגיינסט דה מאשין שואבים את ההשראה שלהם מהתקופה המוקדמת של המטאל, וכן מאומני ראפ כגון פאבליק אנמי ואפריקה באמבאאטאא. המוזיקה שלהם מתבססת בעיקר על סגנון החריזה והקול של דה לה רוחה, וגם על סגנון הנגינה הייחודי של הגיטריסט, טום מורלו.
שנים ראשונות (1991–1992)
ב-1991, הגיטריסט, טום מורלו, עזב את להקתו הקודמת, "לוק אפ", במטרה להקים להקה חדשה. בעת בילוי במועדון בלוס אנג'לס, ראה את זאק דה לה רוחה מבצע ראפ בסגנון חופשי. מורלו התרשם מהליריקה של דה לה רוחה, וביקש ממנו להיות הסולן של להקה. מורלו גייס גם את המתופף, בראד וילק, שבעבר עשה מבחני במה ל"לוק אפ", בעוד שדה לה רוחה שכנע את חבר הילדות שלו, טים קומרפורד להצטרף ללהקה כבסיסט.
הלהקה החדשה קראה לעצמה על שם שיר שדה לה רוחה כתב בעבר ללהקתו הקודמת, "אינסייד אאוט" (שגם היה אמור להיות שמו של האלבום ש"אינסייד אאוט" מעולם לא הקליטו). בעל חברת התקליטים, קנט מק'קלרד, לו היו קשרים עם "אינסייד אאוט" הטביע את המונח במאמר שפרסם ב-1989 במגזין שלו.
זמן קצר לאחד שנוסדה, הלהקה הופיעה לראשונה בציבור במחוז אורנג' בקליפורניה, במסיבה בביתו של חבר של קומרפורד. הסקיצה של אלבום הבכורה של הלהקה הוקלטה על קלטת שמע בהוצאה עצמית, אולם לא כל השירים שהוקלטו על קלטת זו הגיעו בסופו של דבר לאלבום הסופי.
מספר חברות תקליטים הביעו עניין, ובסופו של דבר הלהקה חתמה עם חברת התקליטים "אפיק רקורדס". מורלו אמר על כך ש"אפיק הסכימו לכל דבר שביקשנו, והם קיימו את הבטחותיהם...מעולם לא ראינו בכך קונפליקט אידאולוגי כל עוד יכולנו לשמור על חופש יצירתי".
הצלחה מסחרית (1992–2000)
אלבום הבכורה של הלהקה, "Rage Against The Machine", הגיע לסטאטוס של פלטינום משולש, בעידוד השמעה מאסיבית ברדיו של השיר "Killing in the Name" - שיר מטאל כבד שכולל 6 שורות שחוזרות על עצמן באופנים שונים. עטיפת האלבום כללה תמונה של טיץ' קואנג דוק, נזיר בודהיסטי וייטנאמי, בעת ששרף את עצמו למוות בסייגון בשנת 1963, במחאה על רציחתם של בודהיסטים על ידי שלטונו של ראש הממשלה נו דין דיים. על מנת לקדם את האלבום ואת המסר המרכזי של צדק חברתי ושוויון, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, וניגנה ב"פסטיבל לולהפאלוזה 1993", וכהופעת חימום של להקת "Suicidal Tendencies" באירופה.
לאחר צאת אלבום הבכורה שלהם, הלהקה הופיעה בפסקול של הסרט "ללמוד מהחיים" עם השיר "Year of the Boomerang". גרסה מוקדמת של השיר "Tire me" גם הושמעה במהלך הסרט. לאחר מכן, הם הקליטו שיר בשם "Darkness" לפסקול של הסרט "העורב", והשיר "No Shelter" הופיע בפסקול של הסרט "גודזילה", גם בסרט - Season:the collective, התנגן השיר Bulls on parade כשברקע סטיב פיט רוכב בתחרות הדאון-היל.
האלבום השני של הלהקה הגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית בשנת 1996. שמו של האלבום, "Evil Empire" (אימפריית הרשע), הוא ציטוט מדבריו של נשיא ארצות הברית לשעבר רונלד רייגן, שהתייחס במילים אלה לברית המועצות. באלבום זה כללה הלהקה רשימת ספרים מומלצים לקריאה, שכללה בין השאר את ספריהם של לנין, צ'ה גווארה, נועם חומסקי, הרברט מרקוזה, ג'יימס ג'ויס וז'אן-פול סארטר (לרשימה המלאה). השיר "Bulls on Parade" בוצע בתוכנית הטלוויזיה "סאטרדיי נייט לייב" באפריל 1996. ההופעה, שהייתה אמורה לכלול 2 שירים, נחתכה לשיר אחד בלבד, כאשר הלהקה ניסתה לתלות את דגל ארצות הברית במהופך על המגברים שלהם, כמחאה על אירוחו בתוכנית של המועמד הרפובליקני לנשיאות, סטיב פורבס, באותו ערב.
בשנת 1997, הלהקה חיממה את להקת U2 בסיבוב ההופעות שלהם בשם "פופמארט". כל הרווחים של רייג' מסיבוב הופעות זה נתרמו למטרות חברתיות, ביניהם איגודי עובדים, ארגוני נשים וה-EZLN. לאחר סיבוב הופעות זה, הלהקה החלה בסיבוב הופעות בארצות הברית עם אורחים מיוחדים מהרכב וו טאנג קלאן. במספר אתרים, המשטרה ניסתה, ללא הצלחה, לבטל את המופעים, כאשר אחת הסיבות הייתה "הפילוסופיה האלימה והמתנגדת לאכיפת חוק" של הלהקה. במהלך סיבוב הופעות ביפן, הוציאה לאור הלהקה אלבום בוטלג שמורכב משירי בי-סייד בשם "Live & Rare" בהוצאת סוני רקורדס. מאוחר יותר באותה שנה, יצא גם וידאו של הופעה חיה של הלהקה, בשם "Rage Against the Machine".
האלבום השלישי, "The Battle of Los Angeles", יצא בשנת 1999 וזכה אף הוא להיות במקום הראשון במצעדים, בעודו נמכר ב-450,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, ולאחר מכן מגיע לפלטינום כפול. על עטיפת האלבום מצוירת דמות גרפיטי של אדם המניף את אגרופו באוויר. באותה שנה, השיר "Wake Up" הופיע בפסקול של הסרט "מטריקס". השיר "Calm like a Bomb" הופיע לאחר מכן בסרט ההמשך, ב-2003. בשנת 2000 הלהקה תכננה להופיע בסיבוב הופעות יחד עם להקת ביסטי בויז, אך סיבוב ההופעות בוטל לאחר שהמתופף של הביסטי בויז סבל מפציעה חמורה. כאשר החלים מפציעתו, רייג' כבר התפרקו.
פירוק והוצאות מאוחרות (2000–2003)
ב-18 באוקטובר 2000 פרסם דה לה רוחה את ההצהרה הזאת:
האלבום "Renegades", שיצא קצת אחרי פירוק הלהקה, הוא אוסף של שירי כיסוי לאומנים שונים. בשנה שלאחר מכן יצא דיסק DVD של הופעה חיה נוספת, שנקרא "The Battle of Mexico City".
ב-12 וב-13 בספטמבר הופיעה רייג' את שתי ההופעות האחרונות שלה בלוס אנג'לס, עם אומנים אורחים שונים. הופעות אלו יצאו אחר כך ב-DVD.
אודיוסלייב
לאחר פירוק הלהקה, מורלו, ווילק וקומרפורד ניסו לחפש סולן שיחליף את דה לה רוחה ב"רייג' אגיינסט דה מאשין". לבסוף, הלהקה צירפה את כריס קורנל מלהקת "סאונדגארדן" ויחד הם יצרו להקה חדשה, בשם "אודיוסלייב". הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון בשנת 2002, והאלבום זכה לביקורות חיוביות. לאחר מכן הלהקה הוציאה עוד 2 אלבומים, אך התפרקה בפברואר 2007.
זאק דה לה רוחה
דה לה רוחה החל לעבוד על אלבום סולו בשיתוף עם אמנים שונים, אך נטש את הפרויקט לטובת עבודה עם סולן להקת "ניין אינץ' ניילז", טרנט רזנור. ההקלטה של האלבום המשותף הסתיימה, אך האלבום ככל הנראה לעולם לא ישוחרר להפצה. שיתוף פעולה בין דה לה רוחה לדי.ג'יי שאדואו הוביל ליצירת השיר "March of Death", שהופץ בחינם ברשת בשנת 2003] במחאה נגד המלחמה בעיראק, ממש לפני היציאה למלחמה. האלבום "שירים ואמנים שנתנו השראה לפרנהייט 9/11" כלל את אחד מהשירים שנכתבו בעבודה המשותפת של דה לה רוחה עם טרנט רזנור.
בנוסף לכך, בשנת 2008 החליטו להתאחד דה לה רוחה וג'ון טיאודור, שהיה מתופף לשעבר בלהקת Mars Volta. השניים התאחדו והקימו להקה בשם One Day As A Lion כדי ליצור מוזיקה שכביכול מושפעת מסגנון המוזיקה של רייג' אגיינסט דה מאשין, השניים אף הוציאו מיני-אלבום ובו חמישה שירים מלאים, בלהקה, דה לה רוחה הוא הסולן וקלידן, וטיאודור המתופף. הלהקה פועלת עד היום.
דה נייטוואטשמאן (שומר הלילה)
מורלו החל את קריירת הסולו שלו ב-2003, בניגון מוזיקת פולק פוליטית אקוסטית בערבים של במה פתוחה ומועדונים שונים תחת הכינוי "The Nightwatchman". גם מורלו כתב שיר לאלבום "שירים ואומנים שנתנו השראה לפרנהייט 9/11". בפברואר 2007, הוא הכריז על אלבום סולו בשם "One Man Revolution", שיצא באפריל באותה השנה. לאחר מכן חבר ללהקת "Axis of Justice".
איחוד (2007)
לחברי הלהקה הוצעו במהלך השנים סכומי כסף גדולים כדי שיתאחדו לסיבובי הופעות נוספים, אך הם סירבו. בעקבות זאת, נפוצו שמועות שדה לה רוחה ושאר חברי הלהקה הסתכסכו, אך קומרפורד אמר שהוא ודה לה רוחה נפגשים לעיתים קרובות ואף נוהגים ללכת לגלוש יחד, ומורלו אמר שהוא בקשר טלפוני עם דה לה רוחה, ושהם נפגשו בספטמבר 2005 בהפגנת מחאה נגד פינוי של חווה חקלאית ומרכז קהילתי בלוס אנג'לס. מורלו ודה לה רוחה צולמו יחדיו באותה הפגנה, בתמונה הראשונה של השניים יחד מאז התפרקות הלהקה.
בינואר 2007, נפוצה שמועה ש"רייג' אגיינסט דה מאשין" יתאחדו בפסטיבל המוזיקה והאומנות בעמק קואוצ'לה (Coachella Valley Music and Arts Festival), והשמועה אכן אושרה ב-22 בינואר. בהודעה נמסר שהלהקה תופיע ביום האחרון של פסטיבל קואצ'לה. מורלו תיאר את האיחוד בעיקר ככלי במטרה להשמיע את מחאתה של הלהקה על ההתדרדרות לימין, כדבריו, שארצות הברית נפלה אליה תחת שלטונו של ג'ורג' בוש, מאז פירוק הלהקה. אף שבתחילה חשבו שההופעה תהיה הופעה חד פעמית, התברר לבסוף שהלהקה תמשיך להופיע.
ב-14 בפברואר 2007, מורלו ודה לה רוחה הופיעו יחד בהופעה אקוסטית בשיקגו באספה של קואליציית עובדי אימוקאלי למען הגינות בתעשיית המזון המהיר. מורלו תיאר את האירוע כ"מרגש מאוד בשביל כל הנוכחים בחדר, כולל עצמי". לאחר הופעה זו, הלהקה הופיעה בקואצ'לה כמתוכנן, ב-29 באפריל. הלהקה הופיעה לרקע תפאורה של ארגון ה-EZLN, לפני הקהל הגדול ביותר בפסטיבל. הופעתם נחשבה עבור רבים כהופעה שיצרה הכי הרבה ציפיות בפסטיבל.
במהלך ההופעה, דה לה רוחה נאם בעת ששרו את השיר "Wake Up" וציטט בנאומו הצהרה של נועם חומסקי בנוגע למשפטי נירנברג:
הנאום הוליד סערה תקשורתית. קטע וידאו עם הנאום של דה לה רוחה מצא את דרכו לתוכנית חדשות של ערוץ חדשות פוקס. על המסך הוקרנה הכותרת "להקת הרוק "רייג' אגיינסט דה מאשין" אומרת שצריך לירות בשלטונו של בוש". אורחת בתוכנית הגיבה על הדברים ואמרה ש"הם מפסידנים, המעריצים שלהם מפסידנים, ויש הרבה אלימות שמגיעה מהשמאל".
בהופעה מאוחרת יותר, ב-28 ביולי, דה לה רוחה נאם שוב במהלך השיר "Wake Up", והתייחס לתוכנית בחדשות פוקס וטען שהם עיוותו את מה שאמר בנאום בקואצ'לה:
ב-26 באוקטובר, רייג' הופיעו בפסטיבל חוויית מוזיקת וודו בניו אורלינס (New Orleans's Voodoo Music Experience). במהלך השיר "Wake Up" דה לה רוחה נאם ואמר שהוא ביקר בקהילות בניו אורלינס, כולל ברובע התשיעי (שנפגע קשות במהלך הוריקן קתרינה). הוא טען שממשלו של בוש פתח במלחמה בשתי חזיתות: הוא הורס את הקהילות בתוך ומסביב לבגדד והוא הורס את הקהילה והתרבות, שהיא בעיקרה אפרו-אמריקאית, בתוך ניו אורלינס. הוא גם ביקש מהקהל שיחזירו לעצמם את הקהילה שלהם, על ידי מאבק בממשלה.
לאחר מכן, ב-28 באוקטובר, הופיעו בפסטיבל וגוס (Vegoose festival), וביצעו גרסה דומה להופעה שדה לה רוחה ומורלו נתנו בשיקגו באפריל.
סיבוב הופעות נוסף התקיים באוגוסט 2014.
עמדה פוליטית
כחלק מהותי מזהות הלהקה, "רייג' אגיינסט דה מאשין" מעבירה מסרים מהפכניים וביקורתיים מאוד כלפי מדיניות הפנים והחוץ של ארצות הברית, והיא אחת הלהקות המזוהות ביותר פוליטית בהיסטוריה של הרוק. לאורך כל שנות קיומה, הלהקה וחברי הלהקה כיחידים לקחו חלק במחאות פוליטיות ופעולות אחרות במטרה לקדם את תפיסת העולם שלהם. הלהקה רואה את המוזיקה שלה ככלי של אקטיביזם חברתי. דה לה רוחה הסביר ש"אני מעוניין להפיץ את הרעיונות הללו דרך האומנות, מאחר שלמוזיקה יש הכוח לחצות גבולות, לשבור מצורים צבאיים וליצור דיאלוג אמיתי." מורלו אמר בנוגע לעבדות השכר בארצות הברית:
מבקרי הלהקה הצביעו על המתח בין העברת מסר שמחויב למטרות שמאלניות, בעוד הלהקה חתומה בחברת התקליטים "אפיק רקורדס", שהיא חברת בת של חברת התקליטים "סוני רקורדס" ששייכת לתאגיד "סוני". בתגובה לביקורת זו, מורלו אמר:
הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי
הלהקה היא תומכת נלהבת של הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי (EZLN), ובייחוד דה לה רוחה, שביקר מספר פעמים במחוז צ'יאפס במקסיקו, במטרה לעזור למטרתם. דגלם של ה-EZLN משמש פעמים רבות כחלק מהתפאורה של הלהקה בהופעות. מורלו תיאר את ה-EZLN כ"צבא גרילה שמייצג את הקהילות העניות הילידיות בדרום מקסיקו, שבמשך מאות שנים הוזנחו והושלכו הצידה, ושהם באמת ברמה הכי נמוכה בסולם הכלכלי במקסיקו. ב-1994, בראש השנה האזרחית, התרחשה שם התקוממות והם הונהגו בידי סאבקומנדנטה מרקוס, וזוהי קבוצה שתומכת בצורה עצומה בעניים ביותר מבחינה אובייקטיבית וממשיכה ללחום עבור כבודם, למען כל האנשים במקסיקו." דה לה רוחה אמר פעם ש"המטרה שלנו בהזדהות עם הזאפאטיסטאס היא לעזור ליצור דיאלוג אמיתי."
דה לה רוחה, שבדרך כלל נמנע מהופעות בתקשורת, משתדל לקדם את מטרות ה-EZLN בתקשורת בהזדמנויות שונות. הוא הסביר את חשיבות המטרה בשבילו אישית:
דה לה רוחה ביקר ארבע פעמים במחוז צ'יאפס במטרה לעזור ל-EZLN. בתחילה הוא השתתף בצוות משקיפים שפיקח על המשא ומתן בין ה-EZLN לבין הממשלה המקסיקנית. בשלב מסוים יצרו דה לה רוחה ואחרים שרשרת אנושית במטרה להגן על ה-EZLN מאיומים פוטנציאליים.
הביקור השני שלו, ב-1996, היה למחנות של קמפיין לשלום בלה גרוחה. דה לה רוחה סיפר על החוויה:
בהמשך 1996 הדריך דה לה רוחה טיול חינוכי לסטודנטים, אומנים ואקטיביסטים מלוס אנג'לס לצ'יאפס.
ה-EZLN והחוויות של דה לה רוחה איתם היוו השראה לשירים "Wind Below" ו"Without a Face" מהאלבום "Evil Empire" והשירים "Calm like a Bomb", "War Within a Breath" ו"Maria" מהאלבום "Battle of Los Angeles".
מומיה אבו ג'אמאל
הלהקה תומכת בשחרורו של חבר הפנתרים השחורים לשעבר, והנידון למוות מומיה אבו ג'אמאל. דה לה רוחה נאם בפני ועדת האו"ם לזכויות אדם, והביע תמיכה באבו ג'אמאל ב-12 באפריל 1999. הלהקה כתבה והקליטה את השיר "Voice of the Voiceless" בשביל האלבום "The Battle of Los Angeles" במטרה להראות תמיכה באבו ג'אמאל ובאלו שנאבקים למען שחרורו. הם הופיעו במופע שכל הכנסותיו נתרמו לארגון הבינלאומי "משפחה וחברים מודאגים של מומיה אבו ג'אמאל".
לאונרד פלטייר
הלהקה אספה תרומות והעלתה את המודעות לפעיל הפוליטי והמורשע ברצח הנידון למאסר עולם, לאונרד פלטייר. בהופעות החיות של הלהקה, לפני השיר "Freedom" דה לה רוחה חזר לעיתים קרובות על המשפט "כבר 20 שנה, אין הוכחה והוא עדיין בכלא!". הוידאו קליפ של השיר מתעד את המקרה של פלטייר.
מחאה נגד ה-PMRC
ה-PMRC) Parents Music Resource Center) הוא ארגון הורים אמריקאי המדרג שירים שלדעתו מעודדים אלימות, הפקרות מינית ושימוש בסמים ובאלכוהול. בפסטיבל המוזיקה "לולאפאלוזה" בפילדלפיה בשנת 1993, כל חברי הלהקה עלו לבמה כאשר הם ערומים כביום היוולדם, ועמדו במשך כ-15 דקות עם סרט בידוד מודבקת על פיותיהם, והאותיות PMRC מצוירות על חזם, במחאה על צנזורה, לטענתם, של ה-PMRC. הצליל היחידי שנשמע היה הקלטה של נגינה על גיטרות בידי מורלו וקומרפורד, ולאחר 15 דקות, הלהקה ירדה מהבמה מבלי להופיע. ווילק אמר על האירוע "בעשר דקות הראשונות הם השתגעו, אבל אחרי עוד 10 דקות הם כבר התעצבנו". הלהקה הופיעה לאחר מכן בחינם למען המעריצים המאוכזבים.
פעולות מחאה נוספות
ביום ההשבעה של ביל קלינטון לנשיאות ארצות הברית, הלהקה הנחתה תוכנית רדיו בשם "Radio Free L.A", במהלכה שידרה שירים של להקות מחאה וראיונות עם אישים כגון מייקל מור, לאונרד פלטייר, מומיה אבו ג'אמאל, נועם חומסקי ואחרים. הלהקה ניסתה להעביר את המסר שאלו היו הבחירות עם שיעור ההצבעה הנמוך בהיסטוריה של ארצות הברית, ושהדבר מעיד על כך שהאמריקאים מבינים שהממשלה נמצאת בידיים של התאגידים הגדולים. השידור הועבר באתר האינטרנט של הלהקה ובמעלה מ-50 תחנות רדיו מסחריות.
הלהקה גם הפגינה נגד מותג האופנה "Guess" על העסקת עובדים בסדנאות יזע, ובשנת 2000, הלהקה הופיעה בחינם בוועידת המפלגה הדמוקרטית במחאה על המערכת הדו-מפלגתית. לאחר הופעה זו החלו עימותים קשים בין מפגינים לבין המשטרה.
טקסטים
הטקסטים של שירי הלהקה, שנכתבו בידי הסולן דה לה רוחה, מביעים עמדה שמאלנית, ונוגעים במגוון נושאים כדוגמת גלובליזציה, נשק גרעיני, איידס וכפייה תרבותית.
רבים מן השירים מביעים את תחושותיו של דה לה רוחה כאמריקאי ממוצא מקסיקני, שעליו נכפית התרבות האמריקאית. אחת השורות בשיר "Take The Power Back" מתוך הדיסק הראשון אומרת (בתרגום חופשי): "אירופה אינה החבל שלי להתנדנד עליו, איני יכול ללמוד ממנה דבר, ובכל זאת אנו נתלים בה". שירים אחרים מביעים מחאה על מצבם של מיעוטים ברחבי העולם כדוגמת השחורים בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, ובמיוחד תושבי מחוז צ'יאפאס במקסיקו.
דה לה רוחה מאזכר בטקסטים תאריכים, מקומות ואישים היסטוריים רבים, כמו גם ציטוטים ממקורות שונים. בשיר "Wake Up", הטוען כי ה-FBI רצח את מרטין לותר קינג ומלקולם אקס, מופיע קטע מתוך דבריו של ראש הסוכנות באותה תקופה ג'יי אדגר הובר, המרמזים כי יש לסלק את הגורמים המיליטנטיים השחורים לפני שיסחפו אחריהם את הרוב הלבן. השיר "Testify" מצטט מתוך ספרו של ג'ורג' אורוול, "1984": "הוא השולט בעבר ישלוט בעתיד; השולט בהווה שולט בעבר".
וידאו-קליפים
רייג' אגיינסט דה מאשין צילמו כשמונה קליפים, שלושה מהם בעלי משמעות פוליטית. הקליפ ל-Guerilla Radio מציג זוג בורגני צעיר ועשיר, שהופך לפלסטיק ככל שהוא מתמכר לתרבות הצריכה. Sleep now in The Fire, שבוים על ידי מייקל מור, הוא תיעוד של הופעה שערכה הלהקה בשערי הבורסה בניו יורק, וכתוצאה מכך עצרה את המסחר באותו יום וזכתה לגינוי מפיו של ראש העיר דאז רודולף ג'וליאני. ב-Testify, שצולם לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2000, מוצגים אל גור וג'ורג' בוש כתוצרים של שכפול גנטי, "גוש", מכיוון ששניהם דואגים לאינטרסים של בעלי ההון.
הופעות
רייג' אגיינסט דה מאשין נהגו להופיע תחת כרזה הנושאת את דמותו של המהפכן צ'ה גווארה ודגלים הפוכים של ארצות הברית, הסימן הבינלאומי למצוקה. ההופעות שלהם היו ידועות כאנרגטיות, ובמהלכן דה לה רוחה בדרך כלל נאם לקהל על נושאים פוליטיים.
מושל קליפורניה
מושל קליפורניה (באנגלית: Governor of California) הוא המושל וראש הממשלה של מדינת קליפורניה, המדינה המאוכלסת ביותר בארצות הברית. כחלק מתפקידו הוא המפקד העליון של המשמר הלאומי וכוחות ההגנה של קליפורניה. המושל אחראי על ניהול הרשות המבצעת בקליפורניה ונוסף על כך הוא מחזיק בתפקידים ייצוגיים. הוא ממלא תפקיד מרכזי בתהליך החקיקה הלאומי ואחראי על תפקוד משרדי הממשל המרכזיים. בגלל הגודל והחוזק הכלכלי של קליפורניה, המושל הוא מהדמויות הציבוריות המפורסמות בארצות הברית.
המושל נבחר על ידי אזרחי קליפורניה פעם בארבע שנים. חוקת קליפורניה מגבילה את תקופת כהונתו המרבית של המושל לשתי תקופות בלבד, כך שהוא יכול להיבחר מחדש פעם אחת. המושל הנוכחי, ה-40 במספר, גווין ניוסם הדמוקרטי, נכנס לתפקידו ב-7 בינואר 2019. הוא החליף בתפקידו את ג'רי בראון, שכבר כיהן כמושל בשתי תקופות כהונה קצרות בין 1975 ל-1983, אך מאחר שהחוק המגביל את כהונת המושל לשתי כהונות בלבד נחקק לאחר כהונותיו הקודמות של בראון כמושל, יכול היה להיבחר מחדש לשתי כהונות נוספות. בראון אכן נבחר מחדש ב-4 בנובמבר 2014 לתקופת כהונה נוספת, והושבע לתפקידו ב-5 בינואר 2015.
בחירת המושל, השבעתו ותקופת כהונתו
מושלי קליפורניה נבחרים באמצעות בחירות כלליות ומכהנים בשתי תקופות כהונה לכל היותר כשאורך כל כהונה הוא ארבע שנים. ההגבלה לשתי תקופות כהונה נכנסה לתוקף החל מה-6 בנובמבר 1990. עם כניסתו לתפקיד נושא המושל את שבועת האמונים בנוסח הבא:
טקס ההשבעה מתקיים ביום שני הראשון לאחר ה-1 בינואר שלאחר בחירת המושל.
הדחת המושל
קיימות שתי אפשרויות לסיום כהונת המושל לפני סיומה החוקי.
הבחירות החוזרות שנערכו בקליפורניה ב-2003 החלו בעצומה שאילצה את המושל המכהן מהמפלגה הדמוקרטית, גריי דייוויס להתמודד בבחירות חוזרות. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של קליפורניה שהמושל התמודד בבחירות כאלה. בסופו של דבר תוצאות ההצבעה הובילו לסיום תפקידו של דייוויס והוא היה המושל השני בהיסטוריה של ארצות הברית שסיים את תפקידו באופן זה לאחר לין פרייזר בדקוטה הצפונית ב-1921. דייוויס הוחלף בארנולד שוורצנגר מן המפלגה הרפובליקנית.
היחסים עם סגן המושל
סגן המושל של קליפורניה נבחר בנפרד מהמושל באותן בחירות והם לא מתמודדים יחדיו כעמיתים למרוץ. במשך רוב השנים החל משנות ה-90 היו המושל וסגנו ממפלגות שונות. מצב זה היה משמעותי לעיתים קרובות, שכן חוקת קליפורניה קובעת שכל הסמכויות של המושל מועברות לסגנו כאשר הוא לא נמצא בתחומי המדינה, וכך מתאפשר לסגן המושל להטיל וטו על הצעת חוק או להחליט על מינויים פוליטיים כאשר המושל נעדר מהמדינה. סגן המושל משמש גם כנשיא הסנאט של קליפורניה. בפועל, קיים הסכם ג'נטלמני שעל פיו סגן המושל יפעיל רק סמכויות בסיסיות בהיעדר המושל. הסכם זה הופר כאשר מייק קרב, סגן המושל בשנים 1979 – 1983 חתם על כמה הוראות ביצועיות שהיו מנוגדות למדיניות של ממשל ג'רי בראון כאשר זה האחרון היה מחוץ למדינה. סמכותו של סגן המושל לבצע את כל תפקידי המושל בהיעדרו קיבלה אישור מבית המשפט.
ביירון בק
ביירון בק (באנגלית: Byron Beck; נולד ב-25 בינואר 1945) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת דנוור רוקטס/נאגטס מליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1967–1977. אחד מתשעה שחקנים אשר השתתפו בכל 9 העונות של ה-ABA. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 11.5 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
בדצמבר 1977 הופרשה גופייתו, עם המספר "40", על ידי דנוור נאגטס.
קריירת מכללות
בק נולד באלנסבורג שבמדינת וושינגטון, ובין השנים 1963–1965 למד ב"מכללת קולומביה באסין" אשר בעיר פאסקו, וושינגטון. בשנת 1965 עבר לאוניברסיטת דנוור, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.4 נקודות והוריד 10.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת משחק
על אף שנבחר על ידי שיקגו בולס בבחירה ה-15 של דראפט ה-NBA 1967, בחר בק לשחק בדנוור רוקטס מליגת ה-ABA, אשר הוקמה באותה שנה. ב-10 עונותיו בקבוצה הפך לאחד משחקניה המובילים, ונבחר פעמיים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA (ב-1969 וב-1976). בעונת 1975/1976, שהייתה האחרונה של ליגת ה-ABA לפני שהתמזגה אל ה-NBA, העפילה דנוור לראשונה בתולדותיה לשלב הגמר, אך הפסידה מול ניו יורק נטס בתוצאה 2–4. בעונת עבר יחד עם הנאגטס לליגת ה-NBA, ובסיומה פרש ממשחק.
בעת פרישתו הוביל את שחקני מועדון הרוקטס/נאגטס בסך משחקים (747) וריבאונדים (5,261) בקבוצה, וניצב במקום השני בנקודות (8,603) ובמקום השלישי באסיסטים (978).
מנחם שירזי
מנחם שירזי (21 באוקטובר 1932 - 28 בספטמבר 2006) היה כדורגלן ששיחק בעמדת שוער וגם כדורסלן ישראלי.
ביוגרפיה
במלות חמש שנים לפטירתו התקיים במרכז מורשת בגין בירושלים ערב הקרנה של הסרט הדוקומנטרי ילדי ירושלים. הסרט מגולל את סיפור חייו של מנחם וחבריו, שילדותם עברה בעיר חצויה. בערב נכחו חברים רבים, ביניהם ח"כ לשעבר עוזי ברעם, בני קרוצי, ומואיז מהשיר "אני וסימון ומואיז הקטן" של יוסי בנאי.
קריירה
שירזי שיחק כשוער במכבי ירושלים במשך 5 עונות, בשנים 1950–1956. במכבי פתח תקווה שיחק כשוער כדורגל בשנת 1954. במכבי ירושלים שיחק שירזי כשחקן כדורסל בשנת 1955. במכבי יפו שימש שוער כדורגל שתי עונות בשנים 1956–1958, ולאחר מכן שיחק בהפועל ירושלים בתפקיד שוער במשך 4 עונות בשנים 1958–1962. שירזי השתתף במדי הפועל ירושלים בכדורגל בגביע העשור למדינת ישראל ב-1958. מלחמות ישראל
עד 1948 היה מנחם חבר בלח"י ושימש כמדביק כרוזים. שם המחתרת שלו היה עמרם.
במלחמת ששת הימים היה מסופח לצנחנים שכבשו את העיר העתיקה בירושלים. בשל היכרותו הקרובה עם העיר, הוא נבחר להשתתף בכוח הפריצה של הצנחנים לתוך עיר העתיקה דרך הסמטאות, תוך הימנעות מירי צלפים ירדני. בלחימה עצמה לא השתתף.
א-סייד
אַ-סַּיִּד (בערבית: السيد) הוא כפר בדואי בנגב, שהוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב ונמצא בתחומי מועצה אזורית אל קסום. בא-סייד חיים כ-6,500 תושבים (נכון ל-2022).
היסטוריה
מקורו של השבט במצרי שהגיע לאזור בתחילת המאה ה-18 ונישא לאישה מקומית. באותו הזמן הם התיישבו בנגב וכך נוסד הכפר.
ייחודיות גנטית של התושבים
המטען הגנטי של שניים מבניו של מייסד השבט, שהיו חירשים, מתבטא גם בקרב חלק מצאצאיהם, ושיעור החירשות בשבט מגיע לחמישה אחוזים, פי חמישים מהשיעור באוכלוסייה הכללית. מספרם הגדול של החרשים בשבט הוביל ליצירה ספונטנית של שפת סימנים.
הקמת היישוב
הניכור החברתי בין שבט א-סייד לשכניהם עורר את התנגדותם של בני השבט לתוכנית לשייכם למועצה מקומית חורה, שכניהם הקרובים, ולהעברת היישוב למסגרת מועצה אזורית אבו בסמה.
הסטטוס של היישוב השתנה כשהוכר בהתאם להחלטת ממשלת ישראל מס' 881 מ-29 בספטמבר 2003, להקים שמונה יישובים לבדואים בנגב. שבעה מתוכם, לרבות א-סייד, נכללו בתחומי מועצה אזורית אבו בסמה, ועם פירוקה בנובמבר 2012, נכלל א-סייד במועצה אזורית אל קסום.
א-סייד היום
לאחר ההכרה ביישוב נבנו בו שני בתי-ספר חדשים, נפתח סניף של קופת חולים לאומית ועוד. מתוכננת הקמת אזור תעשייה. ב-2015 חובר לראשונה בית ספר יסודי בכפר לרשת החשמל הארצית, לאחר ארבעה עשורים של שימוש בגנרטורים. בשנת 2019 חוברו בתי היישוב לרשת החשמל הארצית.
אוסטרלאסיה במשחקים האולימפיים
אוסטרלאסיה היה השם של נבחרת הספורטאים מאוסטרליה וניו זילנד שהשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912). לאחר חידוש המשחקים האולימפיים ב-1920, בעקבות תום מלחמת העולם הראשונה, שתי המדינות שלחו משלחות נפרדות.
אוסטרלאסיה זכתה בסך כולל של 12 מדליות בשתי האולימפיאדות, רובן בתחום השחייה, כאשר הניו זילנדים זוכים בשלוש מדליות והאוסטרלים בתשע.
לפי ענף
בענפי הקיץ:
טסלה מודל S
טסלה מודל S היא מכונית יוקרה חשמלית, המיוצרת על ידי טסלה החל מיוני 2012.
מודל S הוא הדגם השני ביצור החברה, לאחר שייצור דגם הרודסטאר הופסק בשנת 2012. נכון לדצמבר 2017 מודל S נמכרת בשתי גרסאות של הספק-מנוע: 75, ו-100 קילוואט-שעה. בשנת 2021 הושקה גרסת ה-S עם הספק נתונים של 0–100 קמ"ש בפחות מ-2.1 שניות מה שהפך אותה למכונית המהירה בהיסטוריה ביצור סדרתי. בהודעה לעיתונות ב-2016 נכתב שרק המכוניות פורשה "918 ספיידר" ופרארי "לה-פרארי" היו מהירות ממנה.
מרכב המכונית עשוי מ-16 מקטעים שמיוצרים במכבש ענק ובתהליך רובוטי. כדי לצמצם את משקל הרכב, החומר ממנו נעשה המרכב הוא אלומיניום. הרכב פותח מלמטה כלפי מעלה. מהסוללות והמנוע החשמלי אל תא הנוסעים. גודלו של המנוע החשמלי שיוצר על ידי החברה, הוא כגודל תיק גולף. צורת הרכב אווירודינמית כדי לצמצם את הגרר. אף ידיות הדלתות נכנסות בנסיעה לתוך הדלתות כדי לצמצם את הגרר. במרכזו של הדאשבורד קיים טאבלט בגודל 17 אינץ' שבאמצעתו ניתן לקבל מידע. לרכב יש שני תאי מטען, מקדימה ומאחורה. בשל גודלו של תא המטען האחורי, ניתן להרכיב בו שני מושבי ילדים ולהוביל ברכב 7 איש. ניתן לנהוג ברכב באמצעות דוושה אחת בלבד, שכן עזיבת דוושת הדלק גורמת לבלימת הרכב. הרכב מיוצר במפעל חדשני, שמשתרע על פני 464 דונם בשני מפלסים. בשנת 2018 הרכב נמכר בשלשה דגמים בטווח מחירים בסיסי שבין 74 אלף דולר לבין 135 אלף דולר, ובהספק שבין 75 קוט"ש לבין 100 קוט"ש.
Autopilot 1.0
למודל S מערכת אינטגרטיבית הכוללת מצלמה, רדאר ואולטרה סאונד, המאפשרת לה מידה מסוימת של נהיגה אוטונומית בכביש, כגון: שמירה על נתיב, בלימה אוטומטית, נהיגה בפקקים ועוד.
ביולי 2016 התפרסמה מודל S שלא בטובתה בעקבות תאונה קטלנית בקליפורניה שהתרחשה כאשר הנהג צפה בסרט בזמן נסיעה והמכונית נסעה באופן אוטונומי. בעקבות המקרה, האשימו החברות טסלה ומובילאיי (שסיפקה את המערכת האוטומטית) זו את זו, ותקופה קצרה לאחר מכן אף הודיעו שתי החברות שיפסיקו את ההתקשרות ביניהן. לאור התאונה, שינתה טסלה את המדיניות שלה והכריחה נהגים להחזיק את ההגה בעצמם כל כמה דקות כדי למנוע מהם להסתמך עליה לחלוטין. בנוסף, שינתה טסלה את אלגוריתם הטייס האוטומטי כאשר משקל רב יותר ניתן למערכת הראדר שלא מושפעת ממזג אוויר וסינוור, על חשבון המצלמה הראשית. ב-18 באפריל 2021 דווח על תאנת דרכים בטקסס שבו נהרגו שני נוסעי הרכב שנסעו בנסיעה.