cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרחון קארי (וושינגטון)
מוצאו של הקרחון (שיא גובהו) בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים. הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב עד שמגיע אל מצוק. חלק מהקרחון תלוי מעל המצוק ונשפך אל קרחון סמוך, חלק אחר של הקרחון זורם לכיוון צפון-צפון-מערב, כשהוא עובר בין גב חדיד שהוא גדתו המערבית, לבין הר פיירצ'יילד שהוא גדתו המזרחית.
בשפכו, הקרחון נמצא בגובה של 1,500 מטרים מעל פני הים.
גובהו הממוצע של הקרחון הוא 1,870 מטרים מעל פני הים.
הקרחון ממוקם בסמוך לקרחון פיירצ'יילד; הקרחון ממוקם 10.5 קילומטרים מהמעיינות החמים אולימפיק; ו-11.8 קילומטרים מהר אולימפוס.
אורכו של הקרחון 1,900 מטרים.
שארית הקרחון ממוקמת בקרקס קרחוני לרגלי פסגת מקארטני.
בדומה לשאר הקרחונים ברכס הרי אולימפיק, בשל התחממות כדור הארץ, הקרחון נסוג באופן משמעותי.
מקור השם
שמו של הקרחון, וכן שמו של הר קארי הסמוך, ניתנו להם על ידי הסוקר תאודור ריקסון (Theodore Rixon), אשר קרא להם על שם ארוסתו קרולין ג'ונס (Caroline Jones) (ששם החיבה שלה היה "קארי")
לקריאה נוספת
• Olympic Mountain Rescue, Olympic Mountains: A Climbing Guide, P 158
איציק אידלס
הרב יצחק (איציק) משה אידלס (ה'תשי"א – י' באב ה'תש"ף) היה רב דתי לאומי, מתלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק, וראש ישיבת הר שלום באשתמוע.
ביוגרפיה
הרב איציק אידלס נולד בכפר סבא בשנת תשי"א. למד במחזור הראשון של ישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, לאחר נישואיו התגורר בקריית ארבע, עד תקופת הפינוי מחבל ימית.
בתש"מ, לקראת פינוי ימית, עבר עם משפחתו ליישוב עצמונה. לאחר פינוי חבל ימית, עבר עם היישוב להקים את היישוב בני עצמון בגוש קטיף. בתקופת מגוריו בעצמונה שבגוש קטיף, שימש כר"מ במכינת עוצם, ולאחר מכן בישיבת אפיקי דעת. בהמשך עבר עם משפחתו (יחד עם עוד משפחות) ליישוב מורג, על מנת לחזק את היישוב שסבל ממציאות ביטחונית קשה.
לאחר פינוי היישוב מורג במסגרת תוכנית ההתנתקות, הוביל קבוצת משפחות ממורג במעבר ליישוב טנא עומרים שסבל מקשיי פיתוח, ושימש שם כרב קהילה. בתקופה זו היה ר"מ ובהמשך ראש ישיבה בישיבת הר שלום שעברה מחומש מצפה אשתמוע.
בשנת ה'תש"ף חלה בסרטן, בי"ט באב נפטר ונקבר בהר הזיתים.
משפחתו
אידלס היה נשוי ללאה (אחות של הרב דן מרצבך והפרופסור עלי מרצבך), ולהם 10 ילדים.
הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית
היסטוריה
ב-1018 כבשו הביזנטים את הממלכה והורידו את הפטריארכיה לדרגת כס ארכיבישופות, הגם שהעצמאות והליטורגיה הסלאבונית נשמרו. הארכיבישופות פעלה מהעיר אוחריד ונותרה מתפקדת עוד מאות שנים. עם הקמת האימפריה הבולגרית השנייה ב-1185 מיהרו השליטים להקים היררכיה כנסייתית משלהם בבירתם וליקו טרנובו, לה ניסו להשיב את מעמד הפטריארכיה. במאמציהם הסתפחו לכנסייה הקתולית, והאפיפיור אינוקנטיוס השלישי העניק לטרנובו הכרה כארכיבישופות ב-1203. ב-1235 הצליחו לשכנע את קונסטנטינופול לקבלם, והכנסייה בטרנובו התנתקה מרומא וחזרה לאורתודוקסיה, בתוכה ניתן לה מעמד פטריארכלי. ב-1393 כבשו הטורקים את טרנובו והארגון הכנסייתי העצמאי חוסל. ארכיבישופות אוחריד, ששכנה בעיר שהחליפה ידיים, הוסיפה לתפקד ושימרה חיי דת בולגריים אוטונומיים במידה מסוימת; מנזריה מילאו תפקיד חיוני במניעת היעלמותה של הבולגרית כשפה ספרותית, הגם שדרגיה הבכירים אימצו את היוונית בשלב מוקדם. תחת השלטון העות'מאני אנשי כמורה רבים העדיפו מוות על פני כניעה לאסלאם ונזכרו כקדושים מעונים. הכנסייה הבולגרית הוכפפה לפטריארך בקושטא שביטל גם את הארכיבישופות באוחריד ב-1767. המנגנון הכנסייתי בארץ אויש כמעט כולו על ידי יוונים, ובתי-הספר והסמינרים לכמורה פעלו אף הם בשפה. גם התפילה נערכה ביוונית יותר ויותר ורק בדרגות הנמוכות נשמרה הבולגרית. ההתעוררות הלאומית הבולגרית החלה מנזיר, פאיסיוס מכילַנְדָרִיוּ, שתבע כבר ב-1762 את השבת השפה למעמד הבכורה בכנסייה. במהלך המאה הבאה הצטרפו עוד ועוד כמרים לדרישתו, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 הצליחו פעילים לגרש אנשי כנסייה יוונים מנחלות רבות ולהתמנות לדרגות בכירות יחסית.
ב-1870, למול מחאה נמרצת של קונסטנטינופול שראתה בהם פלגנים כופרים, הכיר השולטאן רשמית ב"אקסארכיה" ברוב שטחי המדינה-לעתיד. האקסארך הראשון היה אנטים, שנבחר ב-1872. נסיכות בולגריה העצמאית שקמה ב-1878 הכירה בכנסייה המחודשת כדת המדינה הרשמית, הגם שקונסטנטינופול עמדה בסירובה להשלים עם הפלגנים. רק ב-1945 הכיר הפטריארך בכנסייה הבולגרית כלגיטימית, וב-1953 הושב לה מעמדה הקדום והמטרופוליט קיריל נבחר כפטריארך. במהלך שנות השלטון הקומוניסטי נרדפה הנצרות ורבים מהכמרים גויסו כסוכנים של שירות הביטחון ד"ס. לאחר נפילת הקומוניזם הכריזו כמה מטרופוליטיים שהפטריארך מקסים, שכיהן מ-1971, היה בובה של השלטון הקודם והקימו "סינוד חלופי" שמינה מטעמו את הפטריארך פימן שהוכרז כראש הכנסייה הלגיטימי. הסכסוך תם עם מותו של מקסים ב-2012 והפלגנים שבו לחיק הכנסייה.
תפוצה
ב-2006, נאמד מספר מאמיניה ב-6.5 מיליון איש בבולגריה עצמה, שלושה רבעים מן האוכלוסייה, ועוד כ-1.5 מיליון ביתר העולם. לכנסייה אין מעמד של דת מדינה, אך החוקה הבולגרית מגדירה אותה כ"דת המסורתית" בשל חשיבותה הרבה להיסטוריה ולתרבות הלאומיות. יש לה שלוש-עשרה אפרכיות בתוך המדינה כשבראש כל אחת ניצב מטרופוליט: בירותיהן הן וידין, וראצה, לובץ', סיליסטרה, וארנה, וליקו טרנובו, סליבן, סטארה זאגורה, פלובדיב, גוצה דלצ'ב, פלבן, רוסה וסופיה, מושב הפטריארך. כמו כן יש עוד שתי אפארכיות מחוץ לבולגריה: של מרכז ומערב אירופה, שהמטרופוליט הממונה שלה יושב בברלין, ושל אמריקה ואוסטרליה, שהבישוף שלה מוצב בניו יורק.
אורסולה אנדרס
אורסולה אנדרס (בגרמנית: Ursula Andress; נולדה ב-19 במרץ 1936) היא שחקנית שווייצרית שהייתה סמל מין מרכזי בשנות השישים. היא ידועה בשל תפקידה כנערת בונד האני ריידר בסרט "ד"ר נו", שעליו זכתה בפרס גלובוס הזהב, וכווספר לינד בפרודיית ג'יימס בונד "קזינו רויאל" משנת 1967.
שנותיה הראשונות
אורסולה אנדרס נולדה באוסטרמונדיגן, בקנטון ברן שבשווייץ, בתם של אנה, שווייצרית ורולף אנדרס, דיפלומט גרמני שגורש משווייץ מסיבות פוליטיות. אביה נעלם במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאנדרס ארבע אחיות ואח אחד. היא מדברת באופן שוטף אנגלית, צרפתית, איטלקית, ביחד עם שפת האם שלה - גרמנית (גרמנית שווייצרית).
אנדרס הצעירה החלה את הקריירה שלה כדוגמנית אמנותית ברומא, דבר שהוביל אותה לתפקידיה הראשונים בתעשיית הסרטים האיטלקית.
קריירה
אנדרס זכתה לתהילה בעקבות גילום דמותה של האני ריידר, צוללנית שולת קונכיות ומושא תשוקתו של ג'יימס בונד בסרט "ד"ר נו" (1962), סרט בונד הראשון. בסצנה מפורסמת ביותר היא יוצאת מהים הקריבי בביקיני לבן. הסצנה הפכה את אנדרס ל"התגלמות" של נערת בונד. וכיום היא נחשבת לאייקונית. "כניסתי בסרט לובשת ביקיני בחוף היפה ההוא הפכה אותי לידועה בכל העולם כ"נערת בונד", היא אומרת, והביקיני מ"הרגע הקלאסי בקולנוע ובהיסטוריה של סרטי בונד" נמכר עבור 35,000 פאונד במכירה פומבית ב-2001. ב-2003, בסקר שערך ערוץ 4 בבריטניה, נבחרה כניסתה בסרט "ד"ר נו" כמספר אחת ב"מאה הרגעים הסקסיים ביותר". ב-2007 דירגה תוכנית אוסטרלית את כניסתה ב"ד"ר נו" במקום השני ברשימת הרגעים הסקסיים ביותר בקולנוע.
ניקי ון דר זיל דיבבה את קולה (עקב מבטאה הגרמני הכבד, דובבו המפיקים את דמותה), ואילו את הקליפסו המפורסם שרה דיאנה קאפלנד Diana Coupland. ב-1965 היא דיגמנה בעירום עבור הפלייבוי.
אנדרס כיכבה לצידו של אלביס פרסלי בסרט "עליצות באקפולקו" (1963), לצידו של פרנק סינטרה בסרט "4 לטקסס" (1963), לצידו של מרצ'לו מסטרויאני ב-"The 10th Victim" (1965) ובתפקיד הרוזנת ב-"המקס הכחול" (1966). היא הופיעה גם ב"קזינו רויאל", סרט הסאטירה על סרטי בונד בשנת 1966 בתפקיד וספר לינד, מרגלת שמשכנעת את אוולין טרמבל, שאותו מגלם פיטר סלרס, להוציא לפועל משימה. מכיוון שיש לה מבטא כבד, קולה דובב ב"ד"ר נו", אבל בסרט "קזינו רויאל" שומעים את קולה האמיתי.
היא שיחקה בסרט "התנגשות הטיטאנים", בו כיכבה לצידו של הארי האמלין. ב-1995 בחר המגזין אמפייר באנדרס כאחת מ"מאה הכוכבים הסקסיים בהיסטוריה של הקולנוע".
חייה האישיים
אנדרס נישאה לשחקן והבמאי ג'ון דרק ב-1957. הנישואים הסתיימו בגירושים ב-1966. היא יצאה עם רבים מהשחקנים המובילים בהוליווד שלצידם שיחקה, ובהם מרלון ברנדו וג'יימס דין. ב-1980 נולד לה בן, דימיטרי, מהשחקן האמריקני הארי המלין, ששיחק לצידה בסרט "התנגשות הטיטאנים". הם היו נשואים בשנים 1982-1978. בנוסף לכך הייתה לאורסולה אנדרס מערכת יחסים עם ז'אן-פול בלמונדו בשנים 1965-1972.
ב-18 במאי 2006, בעת הפתיחה הרשמית של הקונסוליה השווייצרית בסקוטלנד, חגגה אורסולה אנדרס את יום הולדתה השבעים על סיפונה של היאכטה המלכותית "בריטניה" באדינבורו, בנוכחות קהל ידוענים בינלאומי.
עמותת יקיר לי
עמותת יקיר לי - יד ולב לשכול היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום המודעות לנושא השכול האזרחי בישראל. העמותה הוקמה בשנת 2015 על ידי פיני רבינוביץ ששכל את בתו דסי רבינוביץ' ממחלת הסרטן.
פעילות העמותה
העמותה פועלת להעלאת המודעות לנושא השכול האזרחי ולקידום חקיקה לטובת משפחות שכולות שילדיהם נפטרו ממחלות סופניות. העמותה מפעילה גם מערך מתנדבים המסייעים ומלווים משפחות שכולות במספר גדול של רשויות במסגרת מיזם ׳היום השמיני - קהילה תומכת שכול׳.
החל משנת 2019 העמותה מקדמת שבת המוקדשת לנושא השכול האזרחי בקהילה בשם שבת ׳וידם אהרון׳ ומבקשת ליצור יום זיכרון קהילתי השואב השראה מיום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה.
ואסיליסה (סרט, 2013)
"ואסיליסה" (ברוסית: Василиса) הוא סרט היסטורי רוסי משנת 2013 (שיצא גם בגרסה מורחבת כמיני סדרה בת ארבעה פרקים) בבימויו של אנטון סיוורס. הסרט מספר על חייה של ואסיליסה קוז'ינה, שלחמה במלחמת 1812 בין רוסיה לצרפת.
במקור תוכנן כי את הסרט יביים דמיטרי מסחייב והסרט יעלה לאקרנים בשנת 2012 כדי לחפוף לציון 200 שנה למלחמת 1812, אולם יישום התוכנית התארך עד 2014 ואנטון סיוורס הפך לבמאי. הקרנה מיוחדת של הסרט התקיימה באפריל 2014 בחצי האי קרים, ולאחר מכן בסנקט פטרבורג במסגרת פסטיבל "ויוואט, קולנוע רוסיה!". הסרט הוקרן בבכורה בבתי הקולנוע ב-4 בדצמבר 2014.
עלילה
הצמיתה ואסיליסה נמצאת במערכת יחסים רומנטיים עם האציל איוואן רייזנוב, שמבטיח לה חתונה, אבל מילדות הוא היה מאורס לנערה במעמדו. ראש הכפר קוז'ין מחזר אחרי ואסיליסה. לאחר שפירשה לא נכון את ההסבר של רייזנוב בעניין ארוסתו, ואסיליסה מסכים להתחתן עם ראש הכפר. זמן קצר לאחר מכן מתחילה מלחמת רוסיה-צרפת. האיכרים מתמודדים עם התעללות החיילים הצרפתים ועם חוסר המעש של ראש הכפר. ואסיליסה מחליט להילחם ומארגנת את האיכרים לצבא פרטיזני, שתוקף את העגלות הצרפתיות וגורם להן נזק משמעותי.
אגם פירס
אגם פירס (בנורווגית: Fyresvatn) הוא האגם החמישי בעומקו בנורווגיה, עומקו הוא 377 מטרים.
הוא ממוקם בנפת פירסדל, שבמחוז וסטפול וטלמרק בנורווגיה.
רבי יוסנא
רבי יוסנא היה מאמוראי ארץ ישראל בדור הרביעי. מסר בשם רבי אמי ורבי אחא. רבי יוסי ברבי בון דן בדבריו.
מתורתו
נזכר פעמים בודדות בתלמוד, שניים מהם בתלמוד הירושלמי, ואחד בבבלי.
אליזבת רוברטסון
אליזבת ג'יין רוברטסון (אנגלית: Elizabeth Jane Robertson; 3 ביולי 1957, בריטניה) היא מדענית בריטית בתחום הביולוגיה ההתפתחותית, זוכת המדליה המלכותית לשנת 2016.
קורות חייה
אליזבת רוברטסון נולדה בבריטניה ב-3 ביולי 1957. שנות ילדותה עברו עליה בניגריה שם אביה היה חוקר בתחנת מחקר בינלאומית. כשהייתה בת שמונה חזרה המשפחה לאוקספורד.
השכלה ומסלול מקצועי
רוברטסון למדה לתואר ראשון ושני באוניברסיטת אוקספורד. את הדוקטורט בגנטיקה עשתה באוניברסיטת קיימברידג' בהנחיית מרטין אוונס לימים זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. רוברטסון נשארה בקיימברידג' שש שנים נוספות, בתחילה כפוסט-דוקטורנטית ואחר כך כעמיתת מחקר. מקיימרידג' עברה לתפקיד פרופסור חבר במחלקה לגנטיקה באוניברסיטת קולומביה. מקולומביה עברה לאוניברסיטת הרווארד שם שימשה, במשך 10 שנים, כפרופסור במחלקה לביולוגיה של התא ושנתיים שימשה כ"פרופסור הקתדרה של הרשל" לגנטיקה מולקולרית. בשובה לאנגליה התמנתה לפרופסור לביולוגיה התפתחותית בבית הספר לפתולוגיה של אוניברסיטת אוקספורד. במקביל היא גם עמיתת מחקר ראשית (Principal Research Fellow) של קרן ולקם.
פעילותה המדעית
רוברטסון ידועה בעיקר בזכות מחקריה החלוציים בגנטיקה התפתחותית: יצירת מוטציות מלאכותיות בעכברים באמצעות תאי גזע עובריים שבוצעה בהם מודיפיקציה גנטית.
רבי יוסי צידוניא
רבי יוסי צידוניא. היה מאמוראי ארץ ישראל בדור הרביעי. נקרא צידוניא משום שמוצאו היה מהעיר צידון.
היה תלמידו של רבי ירמיה ושנה לפניו ברייתות.
Weiwang 306
Weiwang 306 הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Weiwang (שיתוף פעולה (joint venture) בין "Beijing Auto" ו-"Yinxiang Group" ), חברת בת של BAIC Group (שם רשמי: Beijing Automotive Industry Holding Co., Ltd, שם בסינית: 北京汽车工业控股有限责任公司) אשר מיוצר משנת 2011 ועד היום.
שינגאווה
שינגאווה (ביפנית: 品川区) הוא רובע במרכז העיר טוקיו שביפן.
נכון ל-2016 אוכלוסיית הרובע מנתה כ-380,293 תושבים, וצפיפות האוכלוסין ברובע הייתה 16,510 נפש לקמ"ר. הרובע משתרע על פני 22.84 קמ"ר.
רובע שינגאווה נוסד ב-15 במרץ 1947 ומורכב מחמישה תתי-מחוזות - אוסאקי, אבארה, שינגאווה, אוי, ויאשיו.
שינגאווה הוא מקום הולדתה של קיסרית יפן מיצ'יקו ושל במאי הקולנוע אקירה קורוסאווה.
רובע שינגאווה מכיל תשעה שגרירויות של מדינות זרות, וכמו גם את משרדי המטה של חברות יפניות וחברות זרות רבות.
קסנוסייד
קסנוסייד הוא הספר השלישי בסאגת "המשחק של אנדר", שנכתבה על ידי אורסון סקוט קארד, המתרחשת בעולם בדיוני. המילה Xenocide באנגלית היא הלחם של xénos) ξένος) - זר (ביוונית) ו-cide - רוצח (מקורה במילה הלטינית cida).
עלילה
הספר מהווה המשך ישיר ל"קול למתים", ועלילתו מתמקדת בניסיונותיו של אנדרו וויגין ומשפחתו למנוע את השמדתו של כוכב הלכת לוזיטניה ותושביו, בני האדם, הבאגים והפקיניוס - תושביו התבוניים הנוספים של הכוכב. עלילת הספר מתמקדת לסירוגין בפלנטת "דרך", בה מתגוררת צעירה ושמה צ'ינג ג'או (מילולית - "מבריקה להפליא"), אשר מאמינה כי האלים בפלנטה מדריכים אותה, ובכוכב הלכת לוזיטניה, שבו וירוס הדסקולדה הקטלני מאיים להגיע לכוכבים אחרים ולהרוג את כל צורות החיים עליהם.
הספר רווי דילמות מוסריות, והדמויות בו מייצגות פנים שונים בתודעה האנושית - צדדים שונים לדילמות.
העבודות של יוז'ה פלצ'ניק בליובליאנה - עיצוב עירוני ממוקד אדם
העבודות של יוז'ה פלצ'ניק בליובליאנה - עיצוב עירוני ממוקד אדם (סלובנית Dela Jožeta Plečnika v Ljubljani – urbano oblikovanje po meri človeka; אנגלית The works of Jože Plečnik in Ljubljana – Human Centred Urban Design) הוא אתר מורשת עולמית, המאגד במסגרתו חלק מעבודותיו הידועות ביותר של האדריכל הסלובני יוז'ה פלצ'ניק בליובליאנה. פלצ'ניק נחשב לאדריכל אשר השפיע יותר מכל על תהליך הפיכתה של ליובליאנה בין שתי מלחמות העולם מעיר פרובינציאלית לבירת האומה הסלובנית. ההכרזה משנת 2021 כוללת את האתרים הבאים:
ריי מייבוס
ריימונד אדווין מייבוס הבן (באנגלית: Raymond Edwin Mabus Jr.; נולד ב-11 באוקטובר 1948) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בשנים 2009–2017. קודם לכן הוא כיהן כמבקר המדינה של מדינת מיסיסיפי בין השנים 1984–1988, לאחר מכן ועד 1992 כמושל מיסיסיפי וכשגריר ארצות הברית בערב הסעודית בין השנים 1994–1996.
קורות חייו
ריי מייבוס נולד בסטארקוויל, מיסיסיפי כדור רביעי לתושבי המדינה. הוא גדל בעיירה אקרמן כילדו היחיד של בעל חנות חומרי הבניין המקומית. הוא למד בבתי הספר המקומיים ולאחר מכן הוא סיים לימודי תואר ראשון באנגלית ובמדע המדינה בדרגת ההצטיינות "בכבוד רב ביותר" באוניברסיטת מיסיסיפי, שם הוא היה חבר באחוות "בטא תטא פי". הוא המשיך ללימודי תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וללימודי תואר JD במשפטים, שגם אותם סיים בהצטיינות, בבית הספר הרווארד למשפטים. הוא קיבל הצעה להשתתפות בתוכנית פולברייט, היה חבר בקרן וודרו וילסון וסייר ברחבי אירופה, המזרח התיכון, רוסיה ואמריקה הלטינית. קודם ללימודיו בבית הספר למשפטים הוא שירת בין השנים 1970–1972 בצי ארצות הברית כקצין סיפון בסיירת הקלה "ליטל רוק" (USS Little Rock) והגיע לדרגת לוטננט. הוא גם עבד כפקיד בבית המשפט לערעורים.
ראשית הקריירה הפוליטית
מייבוס החל את הקריירה הציבורית שלו כאשר עבד בוושינגטון די. סי. כיועץ המשפטי של ועדת החקלאות של בית הנבחרים. לאחר בחירתו של ויליאם וינטר כמושל מיסיסיפי, שב מייבוס למדינתו כדי לעבוד במשרד המושל, שם הצוות הצעיר שכלל את מייבוס, דיק מולפוס, ג'ון הנגן ואנדי מולינס, זכו בכינוי "נערי האביב" מפיו של חבר בית המחוקקים של המדינה שהיה יריב של וינטר.
מושל מיסיסיפי
בגיל 39 הביס מייבוס את איש העסקים ג'ק ריד בבחירות למשרת מושל מיסיסיפי שנערכו ב-1987 ברוב של 53% מול 47% מקולות המצביעים והיה למושל הצעיר ביותר בארצות הברית בעת השבעתו. הוא ניצח בבחירות "על גל של מצביעים שחורים" (המצביעים האפרו-אמריקאים היוו 30% מהמצביעים הרשומים במדינה), על אף שהפסיד כשליש מקולות הלבנים למרות תמיכה ממי שכונו "העניים הלבנים" והיאפיז. מייבוס, שסיסמת הבחירות שלו הייתה "מיסיסיפי לא תהיה אחרונה יותר", כונה "הפנים של הדרום החדש", ממש כמו עמיתו מארקנסו, ביל קלינטון.
במהלך כהונתו כמושל יזם מייבוס תוכנית שנקראה "חינוך טוב יותר למען הצלחה מחר", שהעלתה את שכרם של המורים במיסיסיפי בשיעור הגבוה ביותר בארצות הברית ושבזכותה כלל אותו המגזין פורצ'ן ברשימת עשרת "המושלים החינוכיים". מיסיסיפי אף רשמה שיאים של גידול במספר המשרות החדשות, בהשקעות, בתיירות ובייצוא.
בשל תיקון לחוק שאושר ב-1987 התאפשר למייבוס להיות המושל הראשון שהתאפשר לו לכהן בשתי תקופות כהונה רצופות והוא התמודד לבחירה מחדש ב-1991. בבחירות אלו הוא הובס על ידי הרפובליקני קירק פורדיס ברוב של 51% מול 48% מקולות המצביעים. פורדיס תיאר את מייבוס כ"יהיר ומנותק מהפוליטיקה של מיסיסיפי" והניו יורק טיימס תיאר אותו כ"פוליטיקאי של פורשה במדינה של טנדר שברולט".
שגריר בערב הסעודית
הנשיא ביל קלינטון מינה את מייבוס כשגריר ארצות הברית בערב הסעודית ובתפקיד זה הוא כיהן בין השנים 1994–1996. במהלך כהונתו נפתר סכסוך גבול בין ערב הסעודית לבין תימן ונמנע משבר מול עיראק. מייבוס עמד בראש השגרירות בריאד בזמן פיגוע הטרור בקרבת השגרירות בנובמבר 1995. באותה תקופה נחתמו חוזים בשווי של יותר מ-16 מיליארד דולר בין חברות סעודיות לבין חברות אמריקאיות כמו בואינג ו-AT&T.
מזכיר הצי
ב-27 במרץ 2009 מינה הנשיא ברק אובמה את מייבוס כמזכיר הצי. ב-19 במאי הוא הושבע וב-18 ביוני התקיימה השבעה טקסית בבסיס הצי בוושינגטון די. סי., שם הוא הושבע מחדש על ידי מזכיר ההגנה רוברט גייטס.
המחלוקת על שמות הספינות
באפריל 2010 התעוררה מחלוקת כאשר דווח שמייבוס הציע לקרוא לספינת מלחמה של הצי "ג'ון פ. מרתה" (USS John P. Murtha) על שמו של חבר הקונגרס המנוח מפנסילבניה ג'ון מרתה. מחלוקת נוספת התגלעה על רקע קריאת אוניית מטען בשם "סזאר צ'אבס" (USNS Cesar Chavez) על שמו של פעיל זכויות האדם סזאר צ'אבס שתיאר את שירותו בצי "...השנתיים הגרועות ביותר בחיי", וספינת קרב נוספת בשם "גבריאל גיפורדס" (USS Gabrielle Giffords) על שמה של חברת הקונגרס מאריזונה גבריאל גיפורדס לאחר שהיא נפצעה קשה בתקרית ירי במחוז הבית שלה בטוסון ב-8 בינואר 2011.
ב-16 באפריל 2012 החזיר מייבוס את מסורת הצי לקריאת ספינות מסוימות על שמם של נשיאי ארצות הברית לשעבר, בהכריזו שהמשחתת הבאה מסדרת המשחתות זומוואלט תיקרא "לינדון ג'ונסון" (USS Lyndon B. Johnson) על שמו של הנשיא לשעבר לינדון ג'ונסון. גם החלטה זו ייצגה במידת מה שינוי של הנורמות הקודמות, שכן למעט צוללת התקיפה מסדרת זאב הים "ג'ימי קרטר" (USS Jimmy Carter) שנקראה על שמו של הנשיא לשעבר ג'ימי קרטר וצוללת הטילים הבליסטיים "ג'ורג' וושינגטון" (USS George Washington) שנקראה על שמו של הנשיא הראשון ג'ורג' וושינגטון, כל הספינות האחרונות שנקראו על שמם של נשיאים שלעבר היו נושאות מטוסים.
ההכרזה הבאה של מייבוס על קריאת שם לספינה אירעה ב-16 בינואר 2016 כאשר הוא הודיע על ספינת מטען נוספת שתיקרא על שמו של פעיל זכויות האדם וחבר הקונגרס המכהן ג'ון לואיס. מייבוס אף הודיע בהמשך שכל הספינות מסדרה מסוימת זו של ספינות מטען שה"ג'ון לואיס" תהיה האבטיפוס שלה, ייקראו על שמם של פעילי זכויות אדם. מייבוס עמד במילתו כאשר ב-14 ביולי אותה שנה נקראה הספינה השנייה מסדרת "ג'ון לואיס" על שמו של פעיל זכויות הלהט"ב והפוליטיקאי הדמוקרטי מסן פרנסיסקו המנוח הארווי מילק.
הטבח בבסיס הצי האמריקני בוושינגטון
ב-16 בספטמבר 2013 נכנס אהרון אלקסיס לבסיס הצי בוושינגטון והרג ביריות 13 איש ופצע 14. אלקסיס היה איש הצי לשעבר שעבד כקבלן של חיל הנחתים. חקירה פנימית של הפנטגון מצאה שהירי יכול היה להימנע עם היו ומקפידים על פיקוח חמור יותר על סיווגי הביטחון ועל הגברת האבטחה במתקן הצי. במלאת שנה לטבח נערך טקס לזכרם של הנרצחים. בטקס אמר מייבוס, "אנו יודעים שחייהם לא יוגדרו על פי האופן בו הם מתו, אלא על פי הדרך בה הם חיו ועבור מה הם חיו, והם ייזכרו על כך תמיד".
שילוב מגדרי בחיל הנחתים
ב-1 בינואר 2016 הורה מייבוס לחיל הנחתים (שכפוף גם הוא למחלקת הצי) להכין תוכנית לשילוב בין גברים לנשים בטירונות שלהם, ונתן לפיקוד החיל ארכה של שבועיים לתכנן צעד זה.
חיים אישיים
מייבוס הוא אוהד של קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס והוא עוקב אחריה מאז האליפות של 1975, עת היה סטודנט בבית הספר הרווארד למשפטים.
ב-2009, ושוב ב-2014, הופיע מייבוס בהופעת קמע בסדרת הדרמה הטלוויזיונית NCIS.
ב-2012 הוא הופיע בסרת Battleship כמפקד נושאת המטוסים רונלד רייגן.
מייבוס הופיע גם בהופעת קמע בפרק בסדרה הספינה האחרונה בתפקיד עצמו. על פי העלילה הוא מעביר מסר מוקלט לצוות המשחתת הדמיונית "נייתן ג'יימס" ועד שהמסר מגיע לספינה הוא מת מהווירוס הקטלני שמהווה את הציר המרכזי של הסדרה.
חדשנות ארגונית
חדשנות ארגונית היא תהליך בו חברות וארגונים מטמיעים הזדמנויות חדשניות במודל עסקי קיים או כדי לייצר מודל עסקי חדש.
הטמעת תהליכי חדשנות ארגונית ברוב הארגונים היא תהליך פשוט באופן יחסי אך דורש התאמות לצורכי הארגון. הכוונה היא שאין פתרון קסם או תבנית שמתאימה לכלל הארגונים (not one size fits all). התאמת התבנית היא אומנות הדורשת ניתוח, בחינה והכרה של הארגון, תרבותו ויכולותיו.
השוק היום מאופיין בתחרות המגיעה גם מארגונים מתחרים אך בעיקר מסטרטאפים המציגים טכנולוגיות ושירותים חדשים, ובניגוד לארגונים גדולים, הם עושים זאת במהירות ובכך מצליחים להוות תחרות ואף לשנות תעשיות מסוימות באופן משמעותי. חדשנות זו היא חדשנות משבשת (באנגלית: disruptive innovation).
כדי שארגונים יוכלו להמשיך לשגשג ולצמוח עליהם לאמץ מודלים שונים של חדשנות ארגונית (Corporate Innovation). ארגונים רבים מיישמים מודלים אלו על ידי צוותי מחקר ופיתוח (R&D), צוות חדשנות ארגוני, מעבדות ותוכניות האצה (Accelerators). ארגונים אחרים משתמשים בחדשנות פתוחה בה הם מחפשים פתרונות ורעיונות מחוץ לארגון, על ידי קנייה או שיתופי פעולה עם סטרטאפים או על ידי פרסום אתגרים וקבלת הצעות לפתרון מהקהל הרחב.
תפקידו של צוות חדשנות ארגוני
במירב הארגונים הגדולים ישנו צוות אסטרטגי ייעודי שתפקידו לנהל את החדשנות בארגון. תפקידו העיקרי הוא להבין את צורכי הארגון והשוק בו הוא פועל, את אתגרי הארגון, תרבותו יכולותיו, ויעדיו ואז למצוא פתרונות אפשריים ולבצע הוכחת התכנות (POC). צוותי המחקר ופיתוח, תוכניות חדשנות, כלים, תחרויות יזמות ותוכניות האצה, יהיו כולם תחת אחריותו של צוות החדשנות בארגון. הצוות ירכז את התהליכים, הכלים, האירועים והשיטות השונות לאיסוף אתגרי הארגון ולמציאת פתרונות לאתגרים אלו.
חדשנות ארגונית ניתנת ליישום למטרות שונות. החל מפרסום הארגון על ידי הפקה של האקתון שיווקי, ביצוע חדשנות תהליכית, ביצוע חדשנות טכנולוגית, יישום תהליכי חדשנות להגברת מוטיבציה של עובדי החברה ועוד. מטרות אלו ניתנות ליישום על ידי תהליכים וכלים שונים.
תהליכים ליישום חדשנות ארגונית
כאמור, ישנם תהליכים שונים בהם ניתן להשתמש ליישום חדשנות בארגון. התהליך המתאים ייבחר בהתאם למטרות הארגון ומטרות התהליך. כל התהליכים יכולים להיות מיושמים לשם חדשנות תוספתית (אינקרמנטלית) או לשם יישום חדשנות משבשת (disruptive innovation).
הדרכות וסדנאות
הדרכות העובדים כיצד לנהל ולהניע חדשנות, כיצד ליישם מודלים עסקיים חדשים, כיצד לבחון התכנות למוצרים ושירותים חדשים. סדנאות יכולות לעזור לארגון להגדיר טוב יותר את המטרות והאתגרים, יכולות לעזור למצוא ולבדוק הצעות לפתרון במהירות. ראו לדוגמה תהליך שנקרא והומצא לראשונה על ידי קרן ההשקעות של גוגל, Google Ventures.
מאסף רעיונות (Ideation)
תהליך בו אוספים כמות גדולה של רעיונות או פתרונות לאתגרים ספציפיים מהקהל הרחב (עובדים, לקוחות, ספקים) לפי בחירת הארגון ומביאים אותם לידי יישום בתהליך סדור של הצבעה, בחירה, מנטורינג, פיתוח אב טיפוס (באנגלית: Prototype) וביצוע הוכחת היתכנות.
האקתון
אירוע יזמות מרתוני, קצר, בו המשתתפים מתחלקים לקבוצות חשיבה ופיתוח במטרה ליצור הדגמות ראשוניות לרעיונות והמצאות פורצי דרך, במטרה לנסות לענות על אתגר אשר הוגדר מראש על ידי מארגני ההאקתון (באנגלית: Hackathon).
למידע נוסף ראו האקתון.
אקסלרטור
אקסלרטור (באנגלית: Accelerator) או מאיץ סטרטאפים, הוא מונח המתאר תוכניות הנעה בין מספר שבועות למספר חודשים, אשר במהלכם חברות סטרטאפ נבחרות מקבלות הדרכה וליווי במטרה להאיץ את קצב ההתפתחות שלהן ולקדם את המוצר שהן מפתחות בזמן קצר יחסית. מאיצים לעיתים מעניקים מימון מסוים ליזמים, לעיתים לוקחים נתח (אחוזים) מהסטרטאפ, לעיתים יתרונן הוא בקישור למשקיעים, חברות, שיתופי פעולה ולקרנות מסוימות. בכל המאיצים יקבלו היזמים סביבת עבודה נוחה, ליווי על ידי מנטורים מנוסים וקשרים לאנשי מקצוע נוספים שיעזרו בקידום המיזם.
ישנו מגוון רחב של אקסלרטורים שמופעלים על ידי גופים שונים. רשימת מאיצים בישראל ניתן למצוא באתר ייעודי של Geek Time ובאתרים אחרים.
תחרות חדשנות
תחרות ניתנת ליישום גם בתוך חברה, אך גם ניתן להכיל את יישום התחרות על פני אוכלוסייה רחבה יותר של קהל לקוחות, קהילה ואף מרכיבי אוכלוסייה גדולים יותר כגון עיר גדולה. כלי זה הוא שימושי מאוד למציאת רעיונות חדשניים ולפרסום החברה אך דורש משאבים מרובים.
מדוע חדשנות ארגונית חשובה?
לארגונים יש יכולות לקדם מוצרים ותהליכים עסקיים קיימים. למרות זאת, פעמים רבות הם נכשלים בזיהוי של חדשנות משבשת והזדמנויות לגדילה והתרחבות. חדשנות היא קריטית להצלחת ארגונים בכך שהיא מעניקה להם יתרון תחרותי ואפשרות לחדור לשווקים חדשים מהר יחסית.
מערת סוקגוראם
סוקגוראם (בקוריאנית: 석굴암) היא מערה מלאכותית ואתר בודהיסטי בדרום-מזרח קוריאה הדרומית. המערה שוכנת 4 ק"מ ממקדש בולגוקסה, דרומית-מזרחית לקיונגג'ו, במחוז צפון גיונגסאנג, בגובה של 750 מטר מעל פני הים, ומשקיפה על ים יפן. בשנת 1962 הכריזה ממשלת קוריאה הדרומית על המערה כאוצר לאומי, וב-1995 הכריזה עליה אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם מקדש בולגוקסה.
היסטוריה
בין 1703 ל-1758 שופץ המתחם, ואולם שושלת ג'וסון ששלטה בקוריאה באותה העת נטתה לכיוון הקונפוציאניזם, ובשנים שלאחר השיפוץ ננטשה המערה וסבלה מהזנחה.
לפי המסורת המקומית, ב-1909 עבר במקום דוור שחיפש מסתור מפני הגשם, ו"גילה" אותו מחדש. היפנים, ששלטו בקוריאה מאז 1910, ערכו את השיפוצים הבאים. במהלך השיפוץ הראשון, שנערך בין 1913 ל-1915, ניסו היפנים לייצב את פסל הבודהה במערה באמצעות חיפוי בטון, אך הלחות גרמה להצטברות מים שהסבה לפסל נזק. כדי להתמודד עם הבעיה שנוצרה, הותקנו ב-1917 צינורות ניקוז, אך הם לא הועילו, ובין 1920 ל-1923 ערכו היפנים שיפוץ שלישי, והוסיפו לבטון אספלט עמיד למים. האספלט יצר בעיה חדשה - עובש וירוקת. ב-1927 נוקה הפסל באמצעות קיטור.
ב-1960 הורה נשיא קוריאה הדרומית, פארק צ'ונגהי, לשקם את המערה, ובעיות הלחות נפתרו באמצעים מכניים. בשיפוץ, שנערך בין 1961 ל-1964, השתתף גם אונסק"ו. לאחר מכן הוצב במקום קיר זכוכית, שנועד להגן על הפסל מהתיירים הרבים שהחלו לפקוד את המקום וכן ליצור בידוד שיאפשר שמירה על הטמפרטורה הרצויה.
ארכיטקטורה
המערה נחצבה בסלע גרניט, והיא כוללת גם פתחים שנועדו לאוורור. ליד הכניסה הוקמה בריכה קטנה, כדי שעולי הרגל שטיפסו במעלה ההר ממקדש בולגוקסה יוכלו להתרענן. בכניסה למערה נבנה שער בצורת קשת, שהוביל לשני מסדרונות, האחד מלבני, והשני צר וארוך, ומעוטר בתבליטים. המסדרונות מסמלים את האדמה, בעוד שהרוטונדה שבקצה המסדרון הצר מסמלת את העולם הבא. על המסדרון משגיחים פסלים של ארבעת מלכי השמיים.
ברוטונדה פסל גרניט של הבודהה, יושב בתנוחת לוטוס על כן. גובהו הכולל של הפסל 4.84 מטרים - הבודהה עצמו 3.5 מטרים, והכן 1.34 מטרים. בנוסף לפסל בודהה, יש ברוטונדה 15 לוחות ועליהם תגליפים של 3 בודהיסטוות, 10 תלמידים ושני האלים ההודיים ברהמה ואינדרה, וכן 10 גומחות, 5 מכל צד, ובהן פסלים, מעוצבים בהשראת דמויות מיוון העתיקה. גובהה של כיפת הרוטונדה 6.84 מטרים וקוטרה 6.58 מטרים.
בעבר היו שני פסלים נוספים בגומחות, וכן פגודה עשויה שיש, והם ככל הנראה נבזזו בידי היפנים. כמו כן, בעבר חדרו קרני השמש למערה לדקות ספורות בזמן הזריחה, ואולם מאז השיפוץ האחרון הן לא חודרות עוד למערה.
רודולף הראשון, דוכס בוואריה
רודולף הראשון, דוכס בוואריה (בגרמנית: Rudolf I. von Bayern; 4 באוקטובר 1274 - 12 באוגוסט 1319), היה דוכס בוואריה, ורוזן הפלטינט שעל הריין.
ביוגרפיה
רודולף נולד ב-4 באוקטובר 1274 בבזל, ללודוויג השני, דוכס בוואריה ולמתילדה מהבסבורג, בתם של רודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג.
בשנת 1294 מת אביו לודוויג השני, דוכס בוואריה, ורודולף ירש את דוכסות בוואריה העליונה, ובספטמבר אותה שנה התחתן עם מכטילד מנסאו, בתו של אדולף, מלך גרמניה. בשנת 1298 הודח חותנו מהשלטון לטובת אלברכט הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג, ובקרב גלהיים שבו סייע רודולף לחותנו, הם הובסו על ידי אלברכט וחותנו נהרג במהלך הקרב. לאחר מכן השלים רודולף עם אלברכט, אולם בשנת 1301 כפה עליו אלברכט לשתף את אחיו לודוויג הרביעי, דוכס בוואריה בשלטון.
לאחר רציחתו של אלברכט בשנת 1308 קיוו רודולף ולודוויג להיבחר כיורשיו, אולם לבסוף ארגן פטר פון אספלט, ארכיבישוף מיינץ את בחירתו של היינריך השביעי, רוזן לוקסמבורג, ורודולף הצביע אף הוא לטובתו. בשנת 1310 התלווה רודולף להיינריך השביעי במסעו לאיטליה, אולם נאלץ לחזור לאחר מותו של שטפן הראשון, דוכס בוואריה, אשר בעקבות כך פרץ סכסוך חדש בינו לאחיו לודוויג, שנמשך עד לשנת 1313.
בשנת 1313 מת היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1314 נבחר אחיו לודוויג למלך גרמניה, אולם רודולף וחלק מהנסיכים בחרו לכך את פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה. בעקבות כך פרצה שוב מלחמה בין האחים, ולודוויג פלש לנחלותיו של רודולף בבוואריה ובפפאלץ. בשנת 1317 ויתר רודולף על נחלותיו ללודוויג ועבר להתגורר באנגליה, שם מת ב-12 באוגוסט 1319.
בשנת 1328 הוכתר לודוויג לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1329 הוא חתם יחד עם בניו של רודולף - רודולף ורופרכט הראשון ונכדו רופרכט השני על אמנת פאביה, ולפיה הם קיבלו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ואילו לודוויג נשאר עם דוכסות בוואריה. צאצאיו של רודולף שלטו בנסיכות הבוחר מפפאלץ וברוזנויות פפאלץ השונות, ובשנת 1777 חזרו לשלוט אף בבוואריה, לאחר שנכחדה שושלתו של לודוויג הרביעי.
משפחתו
ב-1 בספטמבר 1294 התחתן רודולף עם מכטילד מנסאו, בתם של אדולף, מלך גרמניה ואימאגינה מאיזנבורג-לימבורג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
הפועל גבת/יגור
הפועל גבת/יגור הייתה קבוצת כדורסל ישראלית. זכתה בשנת 1976 בגביע המדינה בכדורסל.
היסטוריה
קבוצת הפועל יגור הוקמה בשנות ה-50 ושיחקה בליגה הבכירה לראשונה בעונת 1962/1963 אך ירדה בעונתה הראשונה חזרה לליגת המשנה. גם ההעפלה השנייה שלה לליגה הראשונה, בעונת 1967/1968, הסתיימה בירידה חזרה לליגת המשנה אחרי עונה אחת בלבד.
קבוצת הפועל גבת הוקמה ב-1953 ועלתה לליגה הבכירה לראשונה בעונת 1965/1966. הקבוצה סיימה את עונתה הראשונה בליגה העליונה במקום הרביעי. גבת הצליחה לשרוד בליגה עוד 2 עונות כשסיימה במקומות ה-8 וה-11, כאשר בעונת 1967/1968 משחקת הקבוצה במקביל לקבוצת הפועל יגור באותה ליגה והצליחה להישאר בליגה בניגוד ליגור שירדה לליגת המשנה. בעונתה הרביעית בליגה הלאומית, 1968/1969, סיימה במקום ה-12 וירדה לליגת המשנה בסיומה.
בשנת 1969, החליטו שני הקיבוצים גבת ויגור לאחד את קבוצותיהם לקבוצה אחת שתייצג אותם בליגה הבכירה, שנקראה הפועל גבת/יגור. הקבוצה המאוחדת החלה את דרכה בליגה הארצית בעונת 1970/1971, והצליחה לסיים במקום המוביל לליגה הבכירה. עונת 1971/1972 הייתה עונתה הראשונה של הקבוצה המאוחדת בליגה הבכירה והיא סיימה במקום השני בליגה כסגנית האלופה של מכבי תל אביב. בהמשך שנות השבעים ביססה הקבוצה את מעמדה כקבוצת צמרת כשסיימה פעמיים במקום השלישי, כאשר בתווך הגיעה הקבוצה למעמד גמר גביע המדינה בעונת 1974/1975, אך נוצחה בידי מכבי תל אביב, 74-89 ונותרה הסגנית.
Hold Me, Thrill Me, Kiss Me
Hold Me, Thrill Me, Kiss Me (בעברית: תחזיק אותי, תדליק אותי, תנשק אותי) הוא אלבום גרסאות כיסוי ואלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית-קובנית גלוריה אסטפן, אשר יצא באוקטובר 1994, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.
תוכן
האלבום מכיל אוסף של גרסאות כיסוי לשירים אשר יש להם משמעות מיוחדת עבור אסטפן. בין היתר האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירים של אמנים כמו קרול קינג, אלטון ג'ון, ניל סדקה וכו'... אף על פי שמדובר באלבום גרסאות כיסוי האלבום זכה להצלחה ומכר נכון לשנת 2008 5 מיליון עותקים.
הפועל גבת/יגור
היסטוריה
עונת 1977/1978 הייתה השנה הראשונה בה החלו להשתמש בשיטת הכרעה לאחר הליגה הסדירה, והוחלט לקיים פלייאוף של שש הקבוצות שיסיימו ראשונות בתום הליגה הסדירה. את העונה הסדירה סיימה גבת/יגור במקום החמישי בלבד, אך לפלייאוף הגיעה הקבוצה בכושר משחק טוב והצליחה לסיים כסגנית האלופה למכבי תל אביב, בפעם השלישית בהיסטוריה שלה.
Hold Me, Thrill Me, Kiss Me
הצלחה מסחרית
האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה. בארצות הברית הוא הגיע למעמד פלטינה כפולה עם מכירות של 2 מיליון עותקים ובכך הפך לאלבום השישי של אסטפן שמגיע למעמד פלטינה או יותר בארצות הברית. בנוסף הוא הגיע למעמד של פלטינה כפולה גם בבריטניה ואוסטרליה.
הפועל גבת/יגור
היסטוריה
כוכביה הבולטים של הקבוצה בשנות השבעים היו: בועז ינאי, איתמר מרזל, אור גורן, שמריהו זסלבסקי, עירא הררי, גבי טייכנר, והקפטן בארי שיפמן. קבוצה זאת התבססה על שחקנים ישראלים בלבד, והמאמן היה רני כהנא הצעיר.
Hold Me, Thrill Me, Kiss Me
הצלחה מסחרית
בספרד זכה להצלחה גדולה במיוחד כאשר הגיע למכירות של 400 אלף עותקים ובכך היה זכאי למעמד של 4 פלטינות. גם בקנדה האלבום זכה להצלחה כאשר הגיע למעמד פלטינה. סך הכל מכר האלבום בכל העולם 5 מיליון עותקים ואף דורג האלבום ה-61 המצליח ביותר באותה שנה בארצות הברית. האלבום זכה בפרס בילבורד.
הפועל גבת/יגור
היסטוריה
בסיום עונת 1978/1979 סיימה במקום הרביעי בליגה אחרי שהפסידה במשחק על המקום השלישי בפלייאוף של הליגה הלאומית. בסיום עונה זו פרש קיבוץ גבת מהאיחוד עם יגור והקבוצה התפצלה לשתי הקבוצות המקוריות: הפועל יגור העמק והפועל גבת.
הפועל גבת המשיכה לשחק בליגה הראשונה בשנות השמונים תחת שמות שונים כמו: הפועל גבת/עמק יזרעאל והפועל איתן גבת ולא זכתה להישגים משמעותיים. לקראת סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים התנדנדה הקבוצה בין הליגה הבכירה לליגת המשנה ולא הצליחה לתקוע יתד בליגה הראשונה. בשנת ירדה הקבוצה מן הליגה הראשונה ולאחר מכן התפרקה סופית.
ג'ון ברני כרום
ג'ון ברני כרום (באנגלית: John Berney Crome; 1 בדצמבר 1794 – 15 בספטמבר 1842) היה צייר נוף אנגלי, שהשתייך לבית הספר לציירים באסכולת נוריץ'. לפעמים הוא ידוע בכינוי 'כרום הבן' כדי להבדיל אותו מאביו ג'ון כרום.
הזהר מהמכונית
הזהר מהמכונית (ברוסית: Берегись автомобиля) הוא סרט קומדיה סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם בבימוי אלדר ריאזנוב. בכורת הסרט התקיימה בשנת 1966. הוא הפך לשובר קופות בברית המועצות ואינוקנטי סמוקטונובסקי שגילם את תפקיד הראשי זכה בתואר "שחקן השנה". הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלים לקולנוע ונשאר פופולרי בחבר המדינות עד היום.
מחנה הפליטים ח'אן יונס
מחנה הפליטים ח'אן יונס (בערבית: مخيم خان يونس) הוא מחנה פליטים פלסטיני הנמצא מערבית לעיר ח'אן יונס וכ-2 קילומטרים מזרחית לחופי הים התיכון הדרומיים של רצועת עזה.
הזהר מהמכונית
רקע
הסרט הוא עבודה משותפת ראשונה של אלדר ריאזנוב ואמיל ברגינסקי. הם כתבו תסריט על רובין הוד סובייטי אך מטעמים פוליטיים ראשי מוספילם לא הסכימו להתחיל בצילומים. בשנת 1964 התסריט עובד לנובלה ופורסם בירחון "מולודאיה גברדיה". תגובת הממסד הייתה חיובית ולכן סוכם על התחלת העבודה על הסרט.
עלילה
סוכן ביטוח ושחקן בתיאטרון חובבים יורי דטוצ'קין (אינוקנטי סמוקטונובסקי) מגיע לבתים רבים בכוונה לשכנע את האזרחים לעשות ביטוח. במהלך עבודתו הוא פוגש אנשים לא מעטים שהרכוש שלהם אינו תואם את משכורתם והוא מניח שיש להם מקורות הכנסה לא חוקיים. הוא מחליט לגנוב מהם את מכוניותהם הפרטיות, למכור אותן ולהעביר את הכסף לבתי יתומים. חקירת הגנבות מגיעה לחוקר משטרתי בשם מקסים פודבריוזוביקוב (אולג יפרמוב) שהוא שחקן בתיאטרון חובבים יחד עם דטוצ'קין תחת במאי קשוח (יבגני יבסטיגנייב).
ג'ון ברני כרום
ביוגרפיה
ג'ון ברני קרום נולד בנוריץ', מחוז נורפוק, ב-8 בדצמבר 1794, והוטבל ב־14 בדצמבר בכנסיית סנט ג'ורג', קולגייט, נוריץ'. הוא היה הבכור מבין שבעת ילדיו שנותרו בחיים של הצייר ג'ון כרום (1768–1821), ואשתו, פיבי ברני. אביו היה אמן נוף חשוב ומייסד אגודת האמנים ואסכולת נוריץ'.
בשנת 1816 הוא נסע עם חברו לבית הספר ג'ורג' וינסנט, והרופא, בנג'מין סטיל (שהתחתן אחר כך עם אחותו של כרום) לבקר בפריז.
קריירה אמנותית
כרום סייע לאביו בהוראה והתמנה לצייר נוף של דוכס סאסקס. הוא הפך לחבר באגודת האמנים נוריץ' והציג שם רבות מתמונותיו בין השנים 1806–1830. הוא מונה לסגן נשיא האגודה בשנת 1818, ובהמשך לנשיא במספר הזדמנויות.
עם מותו של אביו ג'ון כרום באפריל 1821, המשיך ג'ון ברני כרום את עבודתו בהוראת האמנות של אביו ועבר לבית המשפחה ברחוב גילדנגייט, נוריץ ', אליו הוסיף סטודיו.
בין השנים 1811 ו-1843 הציגו עבודות רבות באקדמיה המלכותית לאמנויות, במוסד הבריטי ובחברה לאמנים בריטים בלונדון, וערך נסיעות לרישום וציור בצרפת, הולנד, בלגיה ואיטליה. עבודתו מראה את השפעת אביו, וכמו אביו הוא צייר אפקטים רבים של אור הירח, כמו בציור "הנהר לאור הירח" בשנת 1834.
כתוצאה מחייו הראוותניים, כרום הגיע לפשיטת רגל בשנת 1831, ונאלץ למכור את תכולת בית אביו. ציורים רבים שנעשו על ידי אביו הושלכו בשלב זה. לאחר מכן עבר לגור ליארמות' בשנת 1835, שם המשיך ללמד ציור.
'מחלה חשוכת מרפא' הייתה הגורם למותו ב-15 בספטמבר 1842.
כרום היה נשוי פעמיים, אך לא נולדו לו ילדים.
יצירתו
ג'ון ברני כרום עבד בצבעי שמן, צבעי מים ועיפרון, וצייר סצינות חוף ונוף כפרי. ציוריו של כרום מושפעים ובעלי דמיון חזק לציוריו של אביו, וגם של אמן בית הספר הנוריץ' ג'ורג' וינסנט, ויצירותיהם התבלבלו לעיתים זו עם זו.
בין השנים 1811 ו-1843 הציג שבע עבודות באקדמיה המלכותית, שלושים וחמש במוסד הבריטי וחמישים וחמש באגודת האמנים הבריטים. רבות מיצירותיו הוצגו בחברת האמנים באדינבורו ובחברת האמנים הבריטית.
למוזיאונים של נורפוק יש אוסף משמעותי של עבודותיו, בעיקר במוזיאון הטירה, וציוריו מוחזקים על ידי גלריית טייט, מרכז ייל לאמנות בריטית, אוסף האמנות הממשלתי בבריטניה, מוזיאוני שפילד, מוזיאון בית העירייה של אוקספורד, הגלריה והמוזיאון לאמנות ויליאמסון, ואוסף המורשת האנגלית, קנווד.
ציוריו של ג'ון ברני כרום מעולם לא הגיעו למעמד המזוהה עם אמני הנוף האנגלים הגדולים.
הזהר מהמכונית
עלילה
בינתיים חוקר המשטרה שם לב שקיימת התאמה בין היעדרויות של דטוצ'קין מהחזרות להצגת המלט לבין מועדי הגנבות. כמו כן נודע לו שהסיבות שדטוצ'קין מציין להנהלת התיאטרון על היעדרותו אינן תואמות את הסיבות שהוא מסר להנהלת סוכנות הביטוח בה הוא מועסק.
בפגישה בבית קפה חוקר משטרה מגלה לדטוצ'קין את ממצאי חקירתו. דטוצ'קין מצידו מגלה לו את הסיבות לגנבות ומראה לו קבלות על העברת הכסף לבתי יתומים. החוקר מחליט לגנוז את הממצאים, אך דטוצ'קין דורש ממנו להעביר את הממצאים למפקדיו במשטרה.
דטוצ'קין מבצע את הגנבה האחרונה ומעביר את המכונית לתחנת משטרה בה עובד חברו. הוא נעצר, אך בכל זאת מקבל אישור מיוחד להשתתף בהצגת בכורה של המלט. במהלך המשפט נערכות הפגנות רחוב הדורשות את שחרורו. בקטע אחרון של הסרט רואים אותו חוזר מהכלא לבת זוגו.
מחנה הפליטים ח'אן יונס
היסטוריה
מסיומה של מלחמת העצמאות הייתה העיר ח'אן יונס תחת שליטה מצרית עד שנת 1956. בזמן הכיבוש המצרי ברצועת עזה הקימו הרשויות המצריות מחנה פליטים ממערב ליישוב והושיבו את רוב הפליטים שם.
בנובמבר 1956 נכבש המחנה ויחד איתו גם העיר ח'אן יונס עצמה על ידי הצבא הישראלי, צה"ל כחלק ממלחמת סיני. במהלך הקרבות באזור התרחש טבח ח'אן יונס בו נהרגו כ-275 פלסטינים, בהם כ-140 פליטים מהמחנה.
בתחילת שנות ה-2000 החלה סוכנות הסיוע הפלסטיני, אונר"א לשקם את המחנה לאחר שניזוק מספר פעמים מתקיפות ישראליות כחלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני. עם זאת במהרה פורסם בתקשורת כי העבודות להקמת המחנה הופסקו לאור הסגר שהטילה ישראל על רצועת עזה, לאחר שארגון החמאס השתלט על השטח עם ניצחונו בעימות עם פת"ח שהתרחש ברצועה.
רבי חזקיה
רבי חזקיה היה אמורא ארצישראלי בדור הרביעי.
רבי חזקיה היה תלמידו של רבי ירמיה ומסר הרבה מאמרותיו. כמו כן למד אצל רבי אבהו ומסר גם מימרות בשמו. לעומת זאת מעטים הם המוסרים מימרות בשמו.
מתלמידיו ידוע רק רבי מנא. רב טביומי גם אמר בשמו, אך נראה שלא היה תלמידו. בתלמוד הירושלמי מובא שרבי חנינא בר עגול גם אמר מימרא בשמו, אך היימן טוען שכיוון שרבי חנינא קדם לרבי חזקיה, יש לגרוס שרבי חזקיה אמר בשם רבי חנינא בר עגול.
רבי חזקיה פעל בקיסרין, ופעמים רבות מספר מה ששמע את רבי אבהו דורש שם.
יש סוברים שרבי חזקיה ירד לבבל, כיוון שמצאנו אותו מוסר בשם אביי.
פשרת לוקסמבורג
פשרת לוקסמבורג הייתה פשרה אליה הגיעו המדינות החברות בקהילה הכלכלית האירופית בינואר 1966, במטרה לפתור את משבר הכיסא הריק.
משבר הכיסא הריק
ביולי 1965, נקט שארל דה גול צעד אשר טלטל את הקהילה הכלכלית האירופית, כהתנגדות למספר הצעות מאת הנציבות האירופית בהנהגת וולטר האלשטיין. בהתאם להתפתחות המהירה של הקהילה בנושאי אינטגרציה של השוק הכלכלי והרצון לקדם את האינטגרציה האזורית, הגישה הנציבות הצעה להאיץ את קצב הסרת מסי המכס על תנועת סחורות בגבולות הקהילה (המדינות החברות). מה שהביא להתנגדותו של דה גול היה שהנציבות טמנה הצעות נוספות בעלות השפעה רבה בצל הצעה זאת, ביניהן: ראשית, להעביר את הכנסת המיסים על ייבוא סחורה מחוץ לקהילה, לתקציב הקהילה, במקום דמי חברות מדינתיים, ובכך למעשה ליצור מקור הכנסה עצמאי למוסדות הקהילה. שנית, הרחבת הסמכות התקציבית של הפרלמנט האירופי. שלישית, בהתאם לאמנת רומא שקבעה כי לאחר איחוד המכסים, הצבעות במועצת השרים בנוגע להצעות מאת הנציבות, יתקבלו על פי רוב מיוחס במקום בפה אחד.
ההשלכות של משבר זה היו עמוקות והביאו את הקהילה למצב של שיתוק והקפאת הפעילות עד שיגיעו לפשרה בנושא. פשרה זו נחתמה בינואר 1966, תחת השם 'פשרת לוקסמבורג'.
איטליה, גרמניה המערבית והולנד
גרמניה המערבית, מצד אחד, לא שאפה לעורר עימות עם צרפת בכוונה, אלא תכננה הסכם שיגשר בין שתי העמדות. מצד שני, בהתחשב במה שהאמינה שעומד על הפרק, לא היה סביר שגרמניה המערבית תוותר על מנת למנוע מבוי סתום. יתרה על כך, הן הנחישות שלה לעמוד בתוקף והן יכולתה לעשות זאת מול הלחץ הצרפתי הכבד, עלו במידה ניכרת בשל העובדה שגרמניה המערבית לא הייתה היחידה שהגיעה למסקנה שמשא ומתן לגבי המימון של ה-CAP הוא ההזדמנות האחרונה והטובה ביותר להשיג מידה כנגד מידה מצרפת. מה גם, התחזיות של שר הכלכלה הגרמני היו שבין 1967–1969 התרומה השנתית של גרמניה המערבית ל-CAP תעמוד על 2.8 מיליארד. עם זאת, יש לציין שהעמדה של גרמניה המערבית נבעה יותר ממניעים פוליטיים מאשר כלכליים. הרצון העיקרי שלה היה להחליש את הדומיננטיות הצרפתית.
גם איטליה ניהלה משא ומתן במרץ חדש, והתנערה מתפקידה המקובל כאדריכלית פשרה בקהילה, כדי ללחוץ ללא הרף על סקירה רחבה של ה-CAP. חשוב לציין שאיטליה באותו זמן הייתה החברה בעלת הייבוא הגבוה ביותר מבין ששת החברות בעודה הענייה ביותר. איטליה הסכימה תחילה לספוג את המכה של השנים הראשונות של ה-CAP מתוך נכונות ואמון באינטגרציה החקלאית האזורית, אך רווחיה הגדולים של צרפת ועקשנותו של דה-גול להחליש את המוסדות העל-לאומיים ולעכב את תהליך האינטגרציה היו הקש האחרון מבחינת איטליה. בשלב זה בו התפרץ משבר הכיסא הריק, איטליה גיבשה עמדה דומה מאוד לזו של גרמניה המערבית בדגש על ה-CAP.
ביחד עם גרמניה המערבית ואיטליה, עמדתה של הולנד הייתה שלא ניתן לקבל החלטות נוספות על דרך מימון הקהילה ללא חיזוק משמעותי של סמכויות הפרלמנט האירופי. צירוף המקרים של שלושת עמדות לאומיות כוחניות כאלה היה להבטיח שהיכולת של צרפת לשלוט בדיונים בקהילה תעמוד תחת מבחן ותאותגר כפי שלא היה מעולם.
אם כן, בשלב זה הבסיס לעמדה הנחושה שלקחו גרמניה המערבית, איטליה והולנד הייתה הבנה משותפת שראשית, מכיוון שצרפת מרוויחה בגדול מהקהילה ומה-CAP אין סיבה שהיא תפעל על פי האיומים לעזוב את הקהילה וחשפו את הבלוף של דה-גול, שנית, אי אפשר היה לסמוך על צרפת שתחזיר מידה על מידה לשאר החברות, בצורה מספקת, בכל הקשור ל-CAP.
בעקבות ההחלטות בפשרת לוקסמבורג איטליה אכן השיגה את מבוקשה, תחת הסעיף בו נקבע כי הרגולציה על השוק בנוגע לשמנים ושומנים כפופה להסכמה משותפת. הרווח של גרמניה המערבית מהפשרה היה בעיקר בפן הפוליטי, בהחלשת הדומיננטיות הצרפתית.
בנלוקס
באופן כללי, העמדה שגיבשו שלושת המדינות הייתה, לחכות שהמשבר יעבור תוך כדי ניסיון להחזיר את המשלחת הצרפתית לשולחן ולהגיע לפשרה מבלי להעלות סוגיות נוספות שעלולות לערער את המצב השברירי בו נמצאת הקהילה. אולם, עמדה זו גובשה רק לאחר כמה שיחות וניסיונות שלפניהן היו חילוקי דעות בין הולנד ללוקסמבורג ובלגיה לגבי מסלול הפעולה הנכון והנדרש מול צרפת.
עיקרי הפשרה
בעקבות הבחירות לנשיאות בצרפת בדצמבר 1965 וכישלונו של שארל דה גול להשיג ניצחון מוחלט, ומנגד, ביצועים חזקים של מועמדים פרו-אירופיים שהשפיעו על עמדתה של ממשלת צרפת לענייני אירופה. היו אינדיקציות לכך שצרפת עשויה לחדש את המשא ומתן עם שותפותיה החברות בקהילה. בינואר 1966 נערכו שתי ישיבות מועצה מיוחדות בלוקסמבורג בהן לא נכחה הנציבות האירופית. במהלך הפגישה הראשונה, ב-17-18 בינואר, הושגה התקדמות בנושאים כמו מימון של מדיניות החקלאות המשותפת (CAP) והוחלט להשהות את הדיונים בנוגע ליצור מקור הכנסה עצמאי למוסדות הקהילה והגדלת הסמכויות התקציביות לפרלמנט האירופי. בפגישה השנייה, שנערכה ב-28–29 בינואר, הגיעה המועצה לפשרה בנוגע להצבעת הרוב המיוחס. ההחלטה בנוגע להצבעת רוב מיוחס הייתה התמצית של פשרת לוקסמבורג, ותהיה לה השפעה רבה ביותר על התפתחות הקהילה בעשורים הבאים.
הצבעת רוב מיוחס-QMV וכוח הוטו
ההחלטה שקיבלה המועצה הייתה שכאשר החלטה כפופה לרוב מיוחס, אם אחת המדינות החברות סבורה שאינטרס לאומי חשוב נמצא בסכנה, היא יכולה להטיל וטו על ההחלטה, והמועצה תצטרך להגיע, תוך פרק זמן סביר, לפתרון שניתן לאמץ פה אחד. המשלחת הצרפתית סברה שכאשר אינטרס לאומי חשוב של מדינה נמצא תחת איום כתוצאה מההצעה, הדיון חייב להימשך עד שתושג הסכמה פה אחד. עם זאת חשוב לציין, כי ניסוח זה לא בדיוק התקבל על ידי שאר המדינות החברות, פשוט צוין כי יש חילוקי דעות לגבי מה בדיוק יקרה כאשר לא יושג פתרון עליו יש הסכמה פה אחד במקרה של סכסוך בתוך המועצה. למרות פילוג הקולות, וההסכמה על אי הסכמה, שש המדינות החברות הסכימו שאף אם לא הגיעו עדיין להסכמה בעקבות הפעלת הוטו, פעילות הקהילה צריכה להמשיך כרגיל וללא הפרעה. אולם, בפועל, לא הוחלט בדיוק מה הקריטריונים בהם צריך לעמוד על מנת להכריז כי אינטרס לאומי נמצא בסכנה. כתוצאה מכך, ההחלטה על רוב מיוחס וכוח הוטו השפיעה על תהליך קבלת ההחלטות, ומנעה פעילות סדירה ושוטפת של הקהילה למשך כמעט שני עשורים, עד 1982, כאשר וטו שהפעילה בריטניה נעקף, והחלה השפעתה של פשרת לוקסמבורג לדעוך.
החלשת הנציבות
ב-1958, נבחר וולטר האלשטיין להיות הנשיא הראשון של הנציבות האירופית. הוא כיהן בתפקיד זה מ-1958 עד 1967, האלשטיין תמך באג'נדה שהקהילה צריכה להמשיך את דרכה לכיוון ארגון על-לאומי. כחלק מאג'נדה זו, ניסה לקדם האלשטיין את הרחבת הסמכויות של הפרלמנט, יצירת תקציב עצמאי לקהילה, ולהרחיב את מספר הנושאים הכפופים ל-QMV (רוב מיוחס), הצעות אליהן התנגד דה-גול נחרצות, ועל רקע אותן הצעות התפתח משבר הכיסא הריק. כתוצאה מיריבות זו, נחלשה הנציבות האירופית (במגוון היבטים) לאחר נוסח פשרת לוקסמבורג.
הנציבות מצאה את עצמה כפופה למועצת השרים כמעט בכל מישור פעולה, עם מעט מאוד מרחב תמרון. בנוסף לסעיפים אלו, דה-גול דרש (וקיבל) איסור על העברת ביקורת פומבית על ראשי המדינות החברות ועמדותיהם מאת חברי הנציבות. בעקבות הפשרה הנציבות משכה את הצעתה לתקציב עצמאי לקהילה. כל אלו השפיעו מאוד על החלשת הנציבות, אך ההחלטה הכי משמעותית בעלת ההשפעה הגדולה היותר הייתה 'כוח הוטו'. מכיוון שלא היה קו ברור לגבי מתי אינטרס לאומי של מדינה אכן בסכנה, נוצר מצב שנדחו מאות הצעות מאת הנציבות על רקע הפעלת כוחו של סעיף זה, לעיתים הנציבות פשוט משכה את ההצעות מתוך ייאוש.
המדיניות החקלאית המשותפת - CAP
המדיניות החקלאית המשותפת, הופיעה לראשונה באמנת רומא ב-1957. מדיניות זו הייתה "הניצחון הקטן" של צרפת כשהקימו את הקהילה הכלכלית המשותפת, והיא שמרה עליה באדיקות. וולטר האלשטיין השתמש במדיניות החקלאות ככיסוי לקידום האינטרסים העל-לאומיים שלו. מכיוון שהייתה לה משמעות כה רבה לצרפת, הוא חשב שזה יעזור לו לגייס את דה-גול לטובת המטרה, הוא טעה. מדיניות זו עברה רפורמה חלקית בניסוח פשרת לוקסמבורג. מכיוון שדה-גול חשש שיאבד את המימון של הCAP, הצבעת רוב מיוחס לא באה בחשבון מבחינתו. אם כן, הרצון של צרפת לשמור על מדיניות זו, היוותה בסיס להחלטה בפשרה לגבי כוח הוטו והצבעת הרוב המיוחס.
ועידת האג - 1969
נקודת מפנה ראשונה, אך לא הכי משמעותית הייתה ועידת האג ב-1969, שכונסה בעקבות התפטרותו של דה-גול, ובה הוחלט לקדם את תהליך המיזוג בשלושה מישורים. " השלמה — עיצוב התקציב הקהילתי; התרחבות — צירוף בריטניה; העמקה — קהילה פוליטית ואיחוד כלכלי־מוניטרי, בסדר זה. וכך, מבנה התקציב הקהילתי התעצב לפני צירוף בריטניה." למרות זאת, פשרת לוקסמבורג עוד הייתה בעלת השפעה רבה על תהליכים אלו עד האירוע הבא, כעשור מאוחר יותר, שהעיד בצורה הרבה יותר ברורה, על הגל שהחל בקהילה נגד עיקרי הפשרה.
עיקפת הוטו של בריטניה
נקודת המפנה העיקרית הראשונה ובעלת קשר ישיר לפשרה אירעה במאי 1982, כאשר וטו מאת בריטניה נעקף על ידי המועצה. בניסיון להוריד את גובה תרומתה לתקציב הקהילה, בריטניה הפעילה את זכות הוטו שלה והצהירה כי היא לא מוכנה לקבל את ההסדר השנתי בנוגע למדיניות התמחור החקלאית. תגובת חברות המועצה למהלך זה היה כמעט בפה אחד עוין, מלבד דנמרק ויוון, אשר תמכו בעיקרון המקובל הקודם, שגרס כי הטענה לכך שאינטרס לאומי נמצא בסכנה נתון לשיקול המדינה עצמה. בשלב זה, כשני עשורים אחרי אירועי פשרת לוקסמבורג, העיקרון המקובל היה שעל מנת להפעיל את זכות הוטו, יש להוכיח כי האינטרס הלאומי הנמצא בסכנה קשור באופן ישיר לתוכן ההצעה, ובמקרה ספציפי זה, האינטרס של בריטניה לא היה. אם כן, הוטו של בריטניה נעקף על ידי הצבעת רוב מיוחס, חבילת המחירים בנוגע להסדר התמחור השנתי החקלאי התקבלה, ואף נרשם לפרוטוקול כי חמש מדינות מתוך השש המקוריות (כולן מלבד צרפת) ציינו כי מעתה והלך הן מעדיפות להשתמש בהצבעת רוב מיוחס בכל מקרה בו נקבע כך באמנות. עקיפת הוטו של בריטניה אף הזניקה פעולה נוספת מאת בית הדין האירופי לצדק נגד המועצה בנוגע ל"חוסר מסוגלות לפעול" בנושאים הקשורים במדיניות משותפת, בכל נושא הנתון להצבעת רוב מיוחס על פי אמנת רומא. אם כך, החל הגל נגד פשרת לוקסמבורג.
הצהרת שטוטגרט
ביוני 1983, לא הרבה זמן אחרי מאורעות עקיפת הוטו של בריטניה, התכנסה המועצה בשטוטגרט לדון בבעיות המוסדיות של הקהילה בתגובה לתוכנית גנשר־קולומבו. תוכנית זו חיפשה להחליש את 'כוח הוטו' ולחזק את שיתוף הפעולה הפוליטי בין חברות הקהילה. במהלך ההתכנסות גיבשה המועצה הסכמה אותה כינו 'ההכרזה החגיגית על האיחוד האירופי' והיא ידועה בתור הצהרת שטוטגרט. העובדה שמדינות הקהילה היו מוכנות להמשיך בכיוון של שיתוף פעולה פוליטי נרחב העיד על המוכנות של מוסדות הקהילה להמשיך במימוש היעדים שנקבעו באמנת רומא, ביניהם: איחוד מוניטרי והמשך תוכנית המיזוג (אינטגרציה אזורית) שלמעשה הואטה משמעותית בעקבות פשרת לוקסמבורג. באשר לפשרת לוקסמבורג, בסיכום הועידה המדינות החברות נקטו הצהרות ועמדות ברורות בכל הנגוע ל'כוח הוטו'.
חמשת החברות שהתנגדו לדה גול ב-1966 (בנלוקס, גרמניה המערבית ואיטליה) הכריזו כי על הנשיאות לפנות להצבעה על פי רוב מיוחס היכן שהאמנות מאפשרות זאת.
צרפת ואירלנד הכריזו כי על הנשיא לפנות להצבעה היכן שהאמנות מאפשרות זאת גם כן, בתנאי שההצבעה תידחה אם אחת או כמה מדינות חברות תבקש זאת, בשם הגנה על אינטרס לאומי חיוני בעל רלוונטיות ישירה לנושא הנדון, אשר יאשרו בכתב.
בריטניה ודנמרק עלו עם ניסוח קצת יותר קיצוני, שמזכיר את העמדה הצרפתית ב-1966, והתעקשו שכאשר מדינה סבורה שהאינטרסים החיוניים שלה עומדים בסכנה, הדיון צריך להימשך עד להשגת הסכמה פה אחד. גם יוון הייתה עם עמדה דומה לזאת של בריטניה ודנמרק.