cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Say So
הצלחתו של השיר הייתה בינלאומית, תוך שהוא קבע שיא היסטורי בכך שהיה לשיר הראשון בביצוע של שתי ראפריות, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. השיר הפך לשירן הראשון של דוג'ה קאט וניקי מינאז' שעשה זאת. בנוסף לכך, היה השיר לשיר ה-18 של מינאז' שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד. בעקבות כך, נחשבת מינאז' לראפרית עם מרבית השירים שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעד. הרמיקס עם מינאז' הוא זה שכבש את פסגת המצעד, בעוד גרסת הסולו של השיר הגיעה למקום החמישי.
בנוסף לכך, הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-400,000 עותקים במדינה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דוג'ה קאט, לידיה אסרט, ד"ר לוק ויטי ביטס והופק על ידי ד"ר לוק גם כן. במקור, יצא השיר כרצועה החמישית מתוך האלבום Hot Pink, אך בהמשך הוחלט להוציא אותו כסינגל החמישי מתוכו. ההחלטה נבעה בעקבות כך שהוא הפך לוויראלי ברשת החברתית טיקטוק. כמו כן, נשלח לרדיו השירים העכשוויים שבארצות הברית. בהמשך, נשלח גם לרדיו השירים הקצביים במדינה.
עד להוצאת השיר הזה, לא זכתה קאט להצלחה רבה וזאת, נוכח העובדה שהוציאה אלבום בכורה, סינגלים ויצאה לסיבובי הופעות. לאחר שהשיר הפך לוויראלי ברשת החברתית טיקטוק, הוא החל להיכנס למצעדים השונים ברחבי העולם, תוך שזכה להצלחה בינלאומית. בעקבות כך, חזרו שיריה למצעדים השונים וביניהם "Boss Bitch", שנכשל בצאתו, אך זכה להצלחה מחודשת בעקבות הצלחתו של "Say So".
הצלחה
כאשר יצא, לא זכה השיר להצלחה כלשהי. לקראת סוף שנת 2019, התחיל השיר לצבור פרסום ברשת החברתית טיקטוק. תוך ימים ספורים זכה השיר למיליוני פרסומים שונים ברשת החברתית, עד כדי כך שנכנס לעשרות מצעדים שונים ברחבי העולם לפני שיצא כסינגל.
נכון לפברואר 2020, פורסמו עשרות מיליוני סרטונים בטיקטוק בהם נכלל השיר, תוך שאחד מהם הצליח לצבור למעלה מ-60 מיליון צפיות בימים ספורים. עם יציאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי האלבום. כמו כן, צבר שם למעלה מ-405 מיליון השמעות בספוטיפיי.
השיר קיבל תארים שונים במדינות כמו בריטניה, ארצות הברית, פורטוגל ומקסיקו והפך לשירה הנמכר ביותר של קאט.
ב-1 בספטמבר 2022, השיר חצה את רף המיליארד ההשמעות בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי, יחד עם הסינגל שלה "Woman", והעניק לדוג'ה את התואר עבור הראפרית הראשונה עם שני שירי סולו אשר חוצים את רף המיליארד ההשמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דוג'ה קאט ב-7 בנובמבר 2019. עטיפת האודיו היא ורודה תוך שניתן לראות את הכיתוב "Say So" על גביה. נכון למאי 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-65 מיליון צפיות. הקליפ הרשמי של השיר פורסם ב-27 בפברואר 2020 ובוים על ידי האנה לוקס דייוויס.
רמיקס
ב-29 באפריל 2020, נודע כי דוג'ה קאט תוציא רמיקס רשמי של השיר בו תשתתף הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'. הרמיקס יצא לאור ב-1 במאי באותה השנה, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ו-RCA רקורדס.
הרמיקס זכה להצלחה חסרת תקדים, כאשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 והיה לשיר הראשון בביצוע שתי ראפריות שעשה זאת.
JSD Band
הלהקה
להקת JSD Band הוקמה בגלאזגו שנת 1969 ושמה בה מראשי התיבות של שמות שלושת חבריה המייסדים: Jim Divers (ג'ים דייברס), Sean O'Rourke (שון או'רורק)  ו-Des Coffield (דס קופילד). הצטרפותם של צ'אק פלמינג וקולין פין העלתה עת מספרם לחמישה. ב-1972 הוחלף צ'אק פלמינג זמנית על ידי לינדזי סקוט.
Say So
תחרות והשפעה
ב-29 באפריל 2020, הראפרית מייגן די סטליון הכריזה כי היא תוציא רמיקס ללהיטה "Savage", בו השתתפה הזמרת-יוצרת ביונסה. בדיוק באותן הדקות של ההכרזה, הופץ ברשתות החברתיות כי דוג'ה קאט תוציא רמיקס ל-"Say So", בו השתתפה הראפרית ניקי מינאז'. במהלך הימים שלאחר מכן, הוציאה די סטליון רמיקסים וגרסאות שונות ל-"Savage" וכך עשתה גם דוג'ה קאט, שהוציאה רמיקסים, קליפים וגרסאות שונות של "Say So".
בעקבות כך, נכנסו תשע גרסאות שונות של "Say So" למצעדי האייטונס למיניהם, ולמצעדים השונים ברחבי העולם. באחד מהימים, הייתה גרסה של "Say So" במקום הראשון והשני במצעד האייטונס שבארצות הברית ובכך, הייתה דוג'ה קאט לראפרית הראשונה בהיסטוריה שהצליחה לעשות זאת. זאת, בעוד שנכנסו חמש גרסאות שונות של "Savage" למצעדי האייטונס, תוך שהן הצליחו לכבוש את פסגות המצעדים ששם, כולל האייטונס של ארצות הברית. כמו כן, נוצר הד תקשורתי נרחב בעקבות הוצאת שני הרמיקסים באותו פרק הזמן. הדבר גרר מאות אלפי תגובות ברחבי האינטרנט. בנוסף לכך, פורסמו עשרות אלפי כתבות ופוסטים בנוגע לתחרות בין שני השירים במצעד הבילבורד הוט 100. לבסוף, פרסם מגזין הבילבורד באופן רשמי כי התחרות בין שני השירים על המקום הראשון צמודה מאוד, היות שדי סטליון וקאט הוציאו שלל גרסאות שונות לשיריהן.
JSD Band
הלהקה
ב-1971 הקליטה JSD Band את האלבום הראשון שלה, Country of the Blind, בחברת Regal Zonophone. שני האלבומים הבאים של הלהקה Black Album (1972) ו-Travelling (1973) Days - הוקלטו בחברת Cube records של דייוויד פלאץ. אחרי האלבום האחרון, הקליטו שלושה סינגלים: "(1973), "Sunshine Life For Sarah Jane/Paddy Stacks" Me (Sail Away Raymond)/Reel Call" (1974) ו-"Hayes and Harlington Blues/Cuckoo" (1974). אף על פי שהצטיינה ודורגה באותה רמה עם להקות כמו Fairport Convention, Pentangle ו־Steeleye, ביולי 1974 התפרקה הלהקה מסיבות מרובות: לחצים מסחריים, הבדלי גישה מוזיקלית, התחייבויות משפחתיות ושחיקה. היא התאחדה שוב לזמן קצר בשנים 1998-1997 והוציאה שני אלבומים נוספים ב-KRL Records, חברה מגלזגו, שהתמחתה במוזיקה מסורתית סקוטית. הראשון - For the Record (1997), שכלל גרסאות אקוסטיות של חומר מוקלט קודם, ו- Pastures of Plenty (1998) שכללה חומר חדש, שבו הופיע גם ידיד ותיק של הלהקה, האמן רוב מרס (Rob Mairs) שניגן על בנג'ו עם חמישה מיתרים. בשנת 2013 קויים מפגש מחודש של כל חברי הלהקה שהופיעו יחד עם רוב מרס.
Say So
תחרות והשפעה
בעקבות כל ההוצאות למיניהן, קפץ אלבום האולפן השני של דוג'ה קאט Hot Pink, מהמקום התשע עשרה למקום העשירי במצעד הבילבורד 200 והיה לראשון שלה שעשה זאת. בנוסף לכך, דווח על ידי Hits Daily Double, כי באותו השבוע נמכר בכ-35,098 עותקים במדינה, כמה חודשים לאחר צאתו המקורית. לבסוף, בשעות הערב ב-11 במאי 2020, פורסם בשידור חי כי "", הצליח להעפיל על "Savage" וכבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100. במהלך פרסום התוצאות, פורסמו מאות אלפי פוסטים, ציוצים (בטוויטר), כתבות וכדומה, שסקרו ועקבו אחר המאורע.
הצלחה
ההצלחה של הרמיקס הייתה חסרת תקדים. כפי שצוין לעיל, הוא התחרה בלהיט "Savage" של מייגן די סטליון, שהוציאה רמיקס ביחד עם ביונסה על מנת לקדמו. במהלך אותו השבוע בו יצאו, זכו השירים המקוריים, הרמיקסים ושלל הגרסאות השונות להצלחה רבה במצעדי האייטונס, מצעדי הפזמונים, רשתות הזרמות המדיה השונות וכדומה.
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה כאשר דורג במקום השני במצעד של רולינג סטון טופ 100, מאחורי "" של די סטליון וביונסה. בהמשך, דורג במקום החמישי במצעד השירים שבניו זילנד. במצעד השירים שבליטא, דורג במקום ה-93 בלבד.
בעקבות כך שכבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, הפכו קאט ומינאז' לשתיים מתוך שמונה הראפריות היחידות בהיסטוריה שכבשו את פסגת המצעד, כשהקודמות שעשו זאת הן: ליזו, קארדי בי, איגי אזליה, שוננה, ליל קים ולורן היל. בין היתר, היות שהשיר הזה היה במקום הראשון ו-"" של די סטליון במקום השני, הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריית המצעד ששתי ראפריות מאיישות את שני המקומות העליונים במצעד. בנוסף לכך, שברה מינאז' שיא היסטורי נוסף.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר בגרסת הרמיקס הועלה לערוץ היוטיוב של דוג'ה קאט ב-2 במאי 2020. עטיפת האודיו מעוצבת בצבעי הקשת, תוך שניתן לראות בה את הכיתוב "Say So" ואת שמה של מינאז'. בפחות מיממה, הצליח הרמיקס של השיר לצבור למעלה משני מיליון צפיות.
שריל בנטוב
ביוגרפיה
נולדה בשם שריל חנין ב-1960 וגדלה באורלנדו ובפנסילבניה. אביה, סטנלי חנין, התעשר ממכירת צמיגים. לאחר גירושי הוריה ב-1977 עלתה לישראל, ולמדה עברית והיסטוריה. ב-1978 התגייסה לצה"ל, שירתה בנח"ל, שם הכירה את בעלה לעתיד – עופר בנטוב, קצין מודיעין. השניים נישאו ב-1985 ולאחר מכן עברו להתגורר בכוכב יאיר. מאוחר יותר עברו לנתניה, ועסקו בנדל"ן. כעבור שנים אחדות היגרו בני הזוג לאורלנדו, שם היא עובדת בסוכנות נדל"ן מקומית. לשריל בנטוב שתי בנות.
Say So
וידאו קליפ
בהמשך, יצאו גרסאות נוספות של השיר, שהועלו ליוטיוב גם כן וצברו מיליוני צפיות.
שריל בנטוב
סינדי מהמוסד
ב-1986 יצר מרדכי ואנונו קשר עם עיתונאים ממערכת ה"סאנדיי טיימס" בלונדון ומסר להם צילומים מהכור הגרעיני בדימונה. חשיפת הסוד השמור ביותר במדינת ישראל הניעה את ראש הממשלה שמעון פרס להורות למוסד להביא את ואנונו לישראל ולהעמידו לדין. צוות של המוסד נשלח ללונדון, ובו שריל בנטוב. כאשר טייל ואנונו ברחובות לונדון, הצליחה בנטוב ליצור עמו קשר עין, והוא יזם איתה שיחה. היא הציגה עצמה כ"סינדי", קוסמטיקאית מארצות הברית, והצליחה לגרום לוואנונו להתאהב בה. הם נפגשו פעמים אחדות בבתי קפה, ובאחת הפגישות הציעה לו לטוס לרומא, שם יש לאחותה העיתונאית דירה, ושם יוכלו לבלות. ואנונו הסכים, וטס לאיטליה. כאשר הגיע לדירה ברומא המתינו לו בה אנשי המוסד אשר הביאוהו לישראל בספינה, כדי לעמוד למשפט.
השם סינדי הוזכר לראשונה על ידי העיתון "סאנדיי טיימס", אשר פרסם את הסודות שחשף ואנונו. ב-1988 ערך העיתון תחקיר מפורט על סינדי, אשר תוארה כסוכנת מוסד בלונדינית עימה קבע ואנונו פגישות בלונדון, ואף נצפתה אז על ידי כתב העיתון שהיה עד לאחת מפגישותיהם. במהלך התחקיר, שנמשך עד שנות ה-90, התברר כי תקלה בפעולת המוסד גרמה לכך שהיא עלתה למטוס לרומא בשמה האמיתי, ותחקירני העיתון הצליחו לחשוף את זהותה. עיתונאי שהתדפק על דלת ביתה בנתניה, הציג לה שאלות הנוגעות לחטיפה והיא לא הכחישה את עובדת היותה הסוכנת. ב-2004 שוב דיווח העיתון על קורותיה של שריל בנטוב, וכתביו איתרו אותה באורלנדו, שם היא עוסקת במכירה של יחידות נופש.
מרדכי ואנונו עצמו טען לאחר שחרורו כי אינו מאמין שבנטוב, שאותה ראה שוב בתמונה, היא אותה אישה שעימה נפגש לפני מעצרו.
אלבטרוס שחפי
אלבטרוס שחפי (שם מדעי: Thalassarche) הוא סוג של עופות ים גדולים ממשפחת האלבטרוסיים הנודדים ודואים במשך חודשים בדרום האוקיינוס השקט. הם בעלי ראשים אפורים ומקורים צבעוניים יותר משאר המינים (בדרך כלל המקור צהוב או כתום).
מיון
סוג זה הוא הגדול ביותר ויש בו 10 מינים:
חאמד חדאדי
חאמד חדאדי (בפרסית: حامد حدادی; נולד ב-19 במאי 1985) הוא כדורסלן איראני המשחק בעמדת הסנטר. חדאדי, המיתמר לגובה של 2.18 מטרים היה לכדורסלן האיראני הראשון ששיחק ב-NBA.
קריירה
חדאדי החל את הקריירה כשנדד בין מספר קבוצות בליגת העל האיראנית. בשנת 2004 הוא העמיד את עצמו לבחירה דראפט ה-NBA אך לא נבחר ושב לשחק באיראן. בשנת 2007 קיבל חדאדי הצעה לשחק בפרטיזן בלגרד אולם דחה אותה ובחר להישאר במולדתו.
לפני משחקי אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הביעו מספר קבוצות בליגת ה-NBA עניין בחדאדי ובהחתמתו לאחר המשחקים, אולם בשל הגבלות של ממשלת ארצות הברית על קשרים עסקיים עם אזרחים איראנים, אסרה הנהלת הליגה על הקבוצות לדון עמו או להציע לו חוזה. לאחר ביטולו של האיסור, חתם חדאדי על חוזה עם קבוצת ממפיס גריזליס כשחקן חופשי.
בתחילת העונה, לא שותף חדאדי במשחקיה של ממפיס, וכחודש לאחר תחילת המשחקים נשלח לקבוצת דקוטה ויזארדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, אולם נקרא חזרה בחודש דצמבר. הוא ערך את משחק הבכורה שלו במדי הגריזליס ב-30 בדצמבר 2008, בהפסד החוץ 89–101 מול פיניקס סאנס. הוא שותף במשחק במשך ארבע דקות בהן תרם שתי נקודות ו אחד.
חדאדי שימש בעונותיו בגריזליס כשחקן משלים הממעט לקבל דקות משחק. את משחק השיא שלו רשם בעונת כשקלע 11 נקודות מול דנוור נאגטס.
בינואר 2013 עבר חדאדי ב לטורונטו ראפטורס לצידו של רודי גיי. לאחר כחודש בו לא שותף במדי הקבוצה, הועבר בטרייד נוסף לפיניקס סאנס, בתמורה לסבאסטיאן טלפייר. בפיניקס הוא שותף ב-17 משחקים, בהם תרם שיאי קריירה אישיים בכל הקטגוריות, בהם 4.1 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-1.2 חסימות ב-13.8 דקות למשחק, אך בסיום העונה נופה מסגל הקבוצה.
בנבחרת איראן
חדאדי משחק במדי נבחרת איראן, וזכה עימה במדליית הארד במשחקי אסיה בשנת 2006, ושתי מדליות זהב באליפות אסיה בשנים 2007 ו-2009.
במשחקי אליפות אסיה בכדורסל שנערכו בטוקושימה, יפן בשנת 2007, הוביל חדאדי את נבחרתו למדליית הזהב, כשרשם של 13.4 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק, כולל משחק שיא של 31 נקודות ועשרה ריבאונדים בניצחון על נבחרת לבנון במשחק הגמר. ונבחר לשחקן המצטיין בטורניר.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) רשם חדאדי 16.6 נקודות למשחק, והוסיף 10.6 ריבאונדים בממוצע. במשחק מול הוא רשם 21 נקודות ו-16 ריבאונדים, ומול  קבע 17 נקודות ו-15 ריבאונדים, אולם לא הצליח למנוע מנבחרתו להפסיד את כל חמשת משחקיה בטורניר.
באליפות אסיה שנערכה בטיינג'ין בשנת 2009, רשם חדאדי ממוצעים של 15.8 נקודות ו-13.1 ריבאונדים, עליהם הוסיף 2.2 אסיסטים, הוביל את נבחרתו למדליית זהב שנייה ברציפות במפעל, ונבחר פעם נוספת לשחקן המצטיין בטורניר.
גם בטורניר אליפות העולם בכדורסל 2010 נטל חדאדי חלק עם נבחרתו, ואף הוביל אותה עם 20 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק, אולם לא הצליח למנוע את הדחתה בסיבוב הראשון עם ארבעה הפסדים מול ניצחון בודד. בטורניר אליפות אסיה בכדורסל 2011 רשם 15.4 נקודות, 11.4 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים אך לא הצליח לסייע לנבחרתו לזכות במדליה נוספת.
סטטיסטיקות קריירה ב-NBA
נכון ל-18 באפריל 2013
הגיבורים הלאומיים של ברבדוס
הגיבורים הלאומיים של ברבדוס (באנגלית: Barbadian National Heroes) הם תושבי ברבדוס ששמם ננקב בחוק מסדר הגיבורים הלאומיים, שעבר בפרלמנט של ברבדוס ב-1998. החוק העניק גושפנקא רשמית למעמדם של עשרה אנשים בהיסטוריה של ברבדוס. יום הגיבורים הלאומיים הראשון נחוג ב-28 באפריל 1998, שהיה יובל המאה להולדתו של סר גרנטלי אדמס.
11 הגיבורים הלאומיים הם: כל אחד מ-11 הגיבורים זכאי שיפנו אליו בתואר The Right Excellent.
סלאז'
סלאז' (ברומנית: Judeţul Sălaj) הוא מחוז בצפון-מערב רומניה, בחבל טרנסילבניה וקרישאנה (או פרטיום לשעבר). בירת המחוז היא העיר זאלאו ושטח המחוז הוא 3,864.4 קמ"ר (1.6% משטח רומניה). מחוז סלאז' גובל בצפון במחוזות סאטו מארה ומרמורש, במערב ודרום-מערב במחוז ביהור ובדרום, דרום-מזרח ומזרח במחוז קלוז'.
השם
השם ברומנית של המחוז ושל האזור ההיסטורי "סלאז'" מקורו בשמו ההונגרי – סילאג' (Szilágy), שמובנו "עמק הבוקיצות" – הוא מורכב מהמילים ההונגריות:"סיל" (szil) = בוקיצה ו"אג'" (ágy) = מיטה, אפיק.
היסטוריה
האזור יושב על ידי בני אדם מתקופות מאוד מוקדמות. כאן, במויגרד נתגלה מטמון הזהב המסיבי העתיק ביותר ברומניה, שמשקלו 780 גרם. הוא שרד מהתקופה הנאוליתית וכולל פסלי אלים אנתרופומורפיים, סמלי הפוריות. נתגלו בכל המחוז שרידי יישובים דאקים, בסך הכל 14 מטמוני מטבעות וקישוטי כסף דאקיים. דרך המחוז עבר בימי קדם מסלול מסחר הידוע בשם "דרך המלח" ,דרכו הובל מלח מעומק טרנסילבניה ועד למרכז אירופה. יישוב דאקי חשוב נמצא במויגרד (בימי קדם - פורוליסום), ששכן על גבעת מויגרד או מגורה מויגראדולוי. הוא מוזכר על ידי קלאודיוס תלמי בספרו "גאוגרפיה".
אחרי הכיבוש הרומי והתארגנות הפרובינקיה הרומית דאקיה הרומאים קבעו על ההר מסש את ה"לימס" -הגבול - הצפון-מזרחי של האימפריה. לימס זה הפריד את שטחי הפרובינקיה דאקיה ומהאזור שנותר לא כבוש, של הדאקים החופשיים. היו קסטרי רומאיים גם ביישובים בוצ'ום, רומיטה (קרטינאי), טיהאו, סוטורו (אופטטיאנה) ורומנאש (לארגינה).
הכרוניקות הביזנטיות וכרוניקת "גסטה הונגרורום" (מעשי ההונגרים) של אנונימוס מזכירים לראשונה את נוכחות הרומנים (ואלכים) במקומות אלה, את הישויות המדיניות שלהם (הוויבודויות של ג'לו ומנומורוט) וגם מתעדים לראשונה את קיום היישוב זילוק או זלאו. היסטוריונים הונגרים חולקים על אמנותה של הכרוניקה של אנונימוס. ההיסטוריה של המחוז חופפת את זו של אזור פרטיום וטרנסילבניה.
בימי הביניים דרך שטחו של המחוז של ימינו, עברו כמה מדרכי המסחר החשובות שחיברו את מרכז טרנסילבניה עם מערב אירופה:"דרך המלח" ו"דרך הסוחרים". כאן הוקמו על ידי מלכי הונגריה גם ביצורים ראשונים להגנת טרנסילבניה.
כמה מהמלומדים והמנהיגים הפוליטיים החשובים של האוכלוסייה הרומנית בתקופה המודרנית - סימיון ברנוציו, אלכסנדרו פאפיו אילריאן, גאורגה פופ דה בסשט ויוליו מאניו היו ילידי המחוז.
בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1876 הוקם לראשונה מחוז - "רוזנות" בשם סילאג' מאיחוד המחוזות קראסנה (שבירתו הייתה סובצ'טאטה ואחר כך שימלאו סילבאניי) ומרכז סולנוק (שבירתו הייתה זאלאו) והוספת שטחים מהמחוזות דובוקה ואגרג'. בשנת 1910 שטח המחוז סילאג' היה 3,815 קמ"ר ובירתו הייתה זלאו (בהונגרית - זילה). בשנת 1919 המחוז עבר בפועל לשליטת רומניה, מ-1920 גם מבחינה חוקית בהתאם להסכם השלום בטריאנון. תכתיב וינה משנת 1940 החזיר אותו לשליטת הונגריה של הורטי בערך באותם הגבולות. בסיום מלחמת העולם השנייה נכבש האזור על ידי הצבא הסובייטי ביחד עם הצבא הרומני והשטח הוחזר לרומניה, בהתאם להסכמי השלום.
נוף
מחוז סלאז' נמצא באזור התפר בין הרי הקרפטים המזרחיים והרי הקרפטים המערביים הרומנים, אזור הנקרא "הרמה הסומשית" (ברומנית - Platforma Someșană "פלטפורמה סומשאנה") לפי שם הנהר סומש (בהונגרית -סמוש) מבחינת נופים, המחוז הוא אזור של גבעות ובקעות לאורך הנהרות אלמש, אגריז', סומש, קרסנה וברקאו. בדרום-מערב קיימים גם הרים - שני הענפים הצפוניים של הקרפטים המערביים הרומנים עם הרכס מסש ופסגת מגורה פריאי (Măgura Priei) (996 מ') ורכס פלופיש עם פסגת מגורה מארה' (Măgura Mare) (918 מ'). הבקעות מפוזרות ברחבי המחוז והן אזורים חקלאיים שבהם מתרכזים יישובים רבים.
הידרוגרפיה
הנהרות מפוזרים באופן אחיד על כל שטח המחוז, עם מעט אגמים טבעיים. לעומת זאת מתהווים יותר ויותר תכופות אגמים מלאכותיים. הנהרות החשובים של המחוז הם סומש, קרסנה, בקראו (Barcău), אלמש, אגריז' וסלאז'. במחוז נמצא גם מאגר המים של הסכר ורשולץ על נהר קרסנה.
אקלים
המחוז ניתן בהשפעתם הישירה של מסות האוויר מן המערב. האקלים השולט הוא ממוזג יבשתי. תנועות מסות האוויר בגבהים, הנוף באמצעות צורותיו וגובהו, יוצרים הבדלים אקלימיים בין מערב המחוז ולמזרחו, ומצד שני, בין היחידות הגאו-מורופולגיות. הטמפרטורות הממוצעות השנתיות הן בין C° 8–9. בחלקו הגדול של המחוז, כשהיוצא מן הכלל הוא בהרי מסש ופלופיש, וכן בגבעות הגבוהות סימישנה-גרבואו, שבהם הטמפרטורות הממוצעות השנתיות הן בין C° 6–8. המשקעים הממוצעים השנתיים מונים 600–800 מילימטרים. הערכים הגבוהים ביותר במחוז הושגו בהרי מסש ופלופיש, ופחות מכך בבקעת אלמש - אגריז' ובעמק הסומש.
דמוגרפיה
בשנת 2002 חיו במחוז סלאז' 248,407 תושבים עם צפיפות של 64/קמ"ר. ב-50 השנים האחרונות מספר התושבים ירד באזור זה, שהוא בעל רוב כפרי. גם בימינו כ-60% מהאוכלוסייה גרה בכפרים ורק 40% בערים. בשנת 2002 ההרכב האתני של האוכלוסייה היה כדלקמן: 71.23% רומנים, 23.04% הונגרים, 5.05% צוענים ו-0.55% סלובקים.
באוקטובר 2011 אוכלוסיית המחוז סלאז' מנתה 224,384 תושבים עם צפיפות של 58 תושבים קמ"ר. ברמה ארצית היה אחד המחוזות עם המספר הקטן ביותר של תושבים.
רק 39.3% מהאוכלוסייה (88,259 תושבים) התגוררה בערים ו-136,125 באזורים הכפריים. .
מנהל ופוליטיקה
בראשות המחוז סלאז' עומדת מועצת המחוז המורכבת מ-30 חברים ("יועצים"). בעקבות הבחירות המקומיות ב-2020, יושב ראש מועצת המחוז הוא דינו ינקו-סלז'אנו (המפלגה הלאומית ליברלית), הפרפקט הוא תומה דן. הרכב מועצת המחוז הוא כדלהלן:
חלוקה מנהלית
למחוז יש רשות עירונית (מוניצ'יפיו), שלוש ערים ו-90 כפרים גדולים (קומונות):
רשויות עירוניות (מוניצ'יפיו)
בירת המחוז: זאלאו - 62,927 תושבים (2002)
דוד ביגמן
הרב דוד ביגמן (נולד בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית, י בניסן תשי"ד, 13 באפריל 1954) הוא רב אורתודוקסי מודרני. עומד בראש ישיבת מעלה גלבוע יחד עם הרבנים יהודה גלעד ושמואל ריינר. ממייסדי מדרשת עין הנציב ומראשי ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים לשעבר. הרב ביגמן פיתח שיטה ייחודית ללימוד גמרא, ונמנה עם מייסדי גישת התמורות ללימוד תנ"ך, יחד עם הרב אביה הכהן. פוסק הלכה ומחבר תשובות הלכתיות.
ביוגרפיה
עמד בראש ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים בשנים 1986-1993, ומשנת 1993 עומד בראש ישיבת מעלה גלבוע ביחד עם הרב שמואל ריינר ועם הרב יהודה גלעד. נמנה עם מייסדי המדרשה לבנות בעין הנצי"ב.
הרב ביגמן נשוי לאריאלה ולהם שישה ילדים, ונכדים.
דרכו הלימודית
הרב ביגמן סובר שיש לעודד לימוד תורה מתוך מחויבות הלכתית אדוקה, אך גם מתוך פתיחות והקשבה לקולות הסובבים מבחוץ. הוא נוהג לחזור בפני תלמידיו על המשפט לפיו "בלימוד אין אמונה", כלומר יש ללמוד את המקורות ללא משוא פנים, ואם מסקנות העיון אינן עולות בקנה אחד עם האמונה המקובלת, יש לבחון מחדש את ההנחות האמוניות.
תפיסה זו משתקפת בגישתו ללימוד הגמרא. גישה זו מכונה לעיתים 'שיטת הרבדים', אך אינה זהה לשיטת הרבדים של הרב היימן. התובנה המרכזית העומדת בבסיס שיטת הלימוד היא שיש ללמוד כל מקור בפני עצמו, ב"קריאה יחפה", מתוך הבנה שהפירוש של הרבדים המאוחרים יותר למקור קדום אינם בהכרח הפירוש הפשוט של המקור הקדום, ולא כתוצאה מטעות או מקריאה שגויה, אלא בכוונה תחילה. מדרש ההלכה עשוי לפרש את הפסוקים לא כפשוטם, אמורא יכול להוציא משנה או ברייתא מפשוטן באמצעות אוקימתא, ופעמים רבות משנה "סתם התלמוד", רובד העריכה של התלמוד, את משמעותן של המימרות של האמוראים. המטרה העיקרית של חשיפת הרבדים השונים היא עמידה על התהליכים ההלכתיים, המשפטיים והערכיים שעוברות הסוגיות השונות. לטענת הרב ביגמן, הוא גילה בעצמו את שיטת הלימוד ורק לימים הבין שבאקדמיה יש חוקרים שמשתמשים במתודיקה דומה.
בדומה לכך משתקפת תפיסתו בגישת התמורות, גישה להתמודדות עם ביקורת המקרא שהרב ביגמן הוא מייסדה, יחד עם הרב אביה הכהן. לפי גישת התמורות, בדומה לשינויים בהלכה לאורך הדורות שלאחר המקרא (תורה שבעל פה), כך הפערים והסתירות לכאורה בחוקי המקרא נובעים משינויים שהתרחשו במהלך התהוות התורה עצמה.
הרב ביגמן מלמד גם מחשבת ישראל, בעיקר מכתבי הרב קוק והרב הוטנר, והוא גם הוגה דעות עצמאי. לאורך השנים פרסם מאמרים הגותיים רבים, רובם עוסקים בשאלת השפה הדתית מכיוונים שונים. גם הדרשות בספרו יודוך רעיוני מבקשות להציע "התבוננות הגותית בפרשת השבוע".
פסיקת הלכה
הרב ביגמן עוסק בפסיקת הלכה בתחומים שונים. רוב תשובותיו ניתנות בעל פה, אך בשנים האחרונות הוא פרסם גם כמה תשובות ומאמרים הלכתיים בכתב.
הרב ביגמן ידוע בגישת פסיקה קשובה ומקלה. את נטייתו להקל הסביר:
הרב ביגמן התפרסם כפוסק בעיקר בעקבות פרסום תשובה המתירה האזנה לשירת נשים, כאשר מדובר בשירה "תמימה", לקראת סוף שנת 2008.
באותה שנה היה שותף לפולמוס גדול מול ד"ר דניאל רוזנק בנושא עקרות הלכתית. רוזנק טען שכדי להתמודד עם בעיית העקרות ההלכתית, יש לבטל כליל את דין שבעה נקיים. הרב ביגמן התנגד לכך, וטען כי כמעט אין מקרה של עקרות הלכתית שאינו ניתן לפתרון בכלים הלכתיים, מבלי לוותר על שבעה נקיים ומבלי להזדקק לפתרונות רפואיים. בשנת 2020 יצא לאור ספרו של הרב ביגמן, יחד עם הרב בנימין הולצמן, עקרות הלכתית: פתרונות למצבי אי־פריון על רקע הלכתי, המפרט פתרונות הלכתיים למקרים שונים של עקרות הלכתית.
תחום הלכתי נוסף שהרב ביגמן עוסק בו באופן אינטנסיבי הוא התרת עגונות ושחרור מסורבות גט. בין השאר הוא מקדם שימוש באמצעים הלכתיים מסוימים של ביטול קידושין או הפקעת קידושין. בשנת 2013 יזם את הקמתו של בית דין בינלאומי שיעסוק בהתרת עגונות. לאחר הקמת בית הדין, בראשות הרב שמחה קראוס ובניהולה של בלו גרינברג, שימש הרב ביגמן כדיין בבית הדין, ובשנת 2021, עם פרישתו של הרב קראוס, מונה הרב ביגמן להיות אב בית הדין.
הרב ביגמן עוסק גם בשאלות של מטא הלכה, ומלמד בישיבה שיעור קבוע לתלמידי שנה א, הנקרא "תושב"ע על תושב"ע" ועוסק בהתפתחות ההלכה.
חג עליית מרים
חג עליית מרים הוא חג נוצרי המסמן את עליית מרים, אמו של ישו, השמימה. הוא נקבע בשנת 1950 על ידי האפיפיור פיוס ה-12, ונחוג על ידי נוצרים המשתייכים לכנסייה הקתולית והאורתודוקסית בתאריכים קבועים.
העולם הנוצרי מציין מדי שנה בחודש אוגוסט את עליית מרים השמימה. בארץ ישראל הקתולים עורכים טקסים מרשימים ב-14 וב-15 באוגוסט בגת שמנים, ואילו האורתודוקסים עורכים טקסים ב-25 וב-28 באוגוסט. אור לבוקר 25 באוגוסט, נערכת תהלוכת איקונת מרים, אירוע המסמל כעין "לוויה" וקבורה סמלית לקראת עלייתה השמימה. האיקונה שמורה לאורך השנה במנזר גת שמנים היווני – המטוכיון מול כנסיית הקבר. עם שחר ב-25 באוגוסט נערך במקום טקס הוצאת האיקונה למסע "הלווייתה". האיקונה נישאת על ידי איש דת יווני ממונה מטעם הפטריארכיה. בשעה חמש בדיוק נעה התהלוכה מלווה במאות נזירים, נזירות, צלייניות וצליינים, נרות, צרורות ריחן, זרי פרחים ועמודי שושן צחור בידיהם ומזמורים בפיהם, התהלוכה נעה בסמטאות העיר העתיקה הדוממות, מרחוב בית הבד, לויה דולורוזה ולשער האריות. עם זריחה יוצאת התהלוכה לעבר כנסיית קבר מרים, בעמק הקדרון, המואר באור זריחה מעל הר הזיתים, גדושה באלפי נרות, והמוני מאמינים הבאים לראות, לגעת ולנשק את האיקונה, ולזחול תחת אפיריון העץ שעליו ניצבת האיקונה לצד קפלת הקבורה.
החג חל ב-28-25 אוגוסט כלומר 15 באוגוסט לפי לוח השנה היוליאני עבור המאמינים של הכנסייה האורתודוקסית היוונית של ירושלים, הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, הכנסייה האורתודוקסית הסרבית והכנסייה האורתודוקסית הפולנית וכן עבור הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית ואדוקי האמונה הישנה. שאר הכנסיות האורתודוקסיות - הכנסייה האורתודוקסית היוונית של קונסטנטינופול, זו של יוון, בולגריה, רומניה ואחרות - חוגגות אותו ב-15 באוגוסט ,לפי לוח השנה הנאו-יוליאני. הכנסיות הקתוליות חוגגות את החג ב-15 באוגוסט לפי לוח השנה הגרגוריאני.
קלנדיה
קלנדיה (בערבית قلنديا - קלנדיא או قلنديه - קלנדיה) הוא שמו של כפר ערבי באזור עטרות בצפון ירושלים וכן שמו של מחנה פליטים פלסטינים סמוך. בין הכפר המקורי שאוכלוסייתו כאלף תושבים לבין מחנה הפליטים שבו אוכלוסייה של כ-10,000 איש, חוצצים שדה התעופה עטרות וכביש ירושלים-רמאללה.
הן הכפר קלנדיה והן מחנה הפליטים נכללים בשטחי הרשות הפלסטינית ומחוץ לגדר ההפרדה. בצד מחנה הפליטים פועל מעבר קלנדיה, אחד המרכזיים והחשובים במעברים לאורך גדר ההפרדה, ובו מתנקזת מרבית התנועה הפלסטינית בין ירושלים ורמאללה.
"קלנדיה" הוא גם השם הערבי של אזור עטרות כולו, ושמו הערבי של שדה התעופה עטרות. עד 1967 היה זה שמו הרשמי של שדה התעופה.
הכפר
עדויות כתובות לקיומו של כפר במקום בשם קלנדריה (Calandria), שאוכלוסייתו נוצרית, ניתן למצוא החל מן התקופה הצלבנית. הכפר נזכר כאחד מ-21 כפרים שהוענקו כפייף על ידי מלך ירושלים גוטפריד מבויון לכוהני הקבר הקדוש. לאחר הכיבוש העות'מאני נמנתה קלנדיה במפקד אוכלוסין שנערך ב-1596 כאחד מכפרי נפת אל-קודס, וצוין שאוכלוסייתו מונה 15 בתי אב, כולם מוסלמים, המתפרנסים מגידול חיטה, שעורה, זיתים, ומכוורנות.
לקראת שנות העשרים של המאה ה-20 החלה התיישבות יהודית על אדמות שנקנו מן הכפר קלנדיה. מפקד האוכלוסין הבריטי בשנת 1922 מונה בקלנדיה אוכלוסייה של 122 מוסלמים ו-22 יהודים. ב-1923 התרחב היישוב היהודי והתארגן כמושב עובדים בשם עטרות. במאורעות תרפ"ט התקיימו שתי התקפות מכיוון קלנדיה לעבר עטרות, שבוצעו בידי ערביי הסביבה. גם במהלך המרד הערבי הגדול הותקפה עטרות מכיוון קלנדיה.
בסיום מלחמת העצמאות עברה קלנדיה, יחד עם אדמות עטרות ושדה התעופה קלנדיה שלצידה, לשליטת ממלכת ירדן כחלק מיהודה ושומרון. ב-1949 הוקם מחנה פליטים בצד הכפר ושדה התעופה. במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את קלנדיה וסביבותיה עם יתר שטחי יהודה ושומרון, וגבולה המוניציפלי החדש של ירושלים שורטט כך שיכלול את שדה התעופה קלנדיה תוך שהוא מותיר את הכפר (ממערבו) ואת מחנה הפליטים (ממזרחו) מחוץ לשטח העיר. בהסכמי אוסלו ב-1993 נכלל הכפר קלנדיה בשטחי הרשות הפלסטינית.
מחנה הפליטים קלנדיה
המחנה נוסד בשנת 1949 על שטח של 353 דונם בצד כביש ירושלים-רמאללה, כ-10 ק"מ מצפון לירושלים וכ-5 ק"מ מדרום לרמאללה, בסמוך לקצהו המזרחי של מסלול הנחיתה בשדה התעופה קלנדיה. במקום יושבו פליטים פלסטינים מירושלים ומכפרי הסביבה, שבתיהם נותרו בצד הישראלי של קווי שביתת הנשק.
במלחמת ששת הימים ב-1967 נכבש אזור קלנדיה בידי צה"ל יחד עם יתר שטחי יהודה ושומרון, וגבולות ירושלים הישראלית הורחבו לכלול את שדה התעופה עטרות שיועד להיות נמל התעופה הבינלאומי של ירושלים, יחד עם שכונת כפר עקב הממוקמת מצפון לשדה התעופה, אך שטח מחנה הפליטים קלנדיה לא נכלל בסיפוח זה.
בדומה למחנות פליטים פלסטיניים אחרים, תנאי החיים במחנה ירודים והוא סובל מצפיפות, עוני והזנחה. ארגון אונר"א, סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם, פועל במחנה לאספקת שירותי רווחה, חינוך ובריאות מינימליים. על פי נתוני אונר"א, מנתה אוכלוסיית המחנה בדצמבר 2006, 10,759 נפשות, מהם 2,800 תלמידי בתי ספר.
על פי הסכמי אוסלו נכלל מחנה קלנדיה כ"שטח C" – היינו, בשליטה אזרחית וביטחונית ישראלית. מיקומו האסטרטגי בנקודה הצפונית ביותר של ירושלים, על הדרך הראשית ירושלים-רמאללה ובעמדת שליטה על שדה התעופה של ירושלים, הפך אותו מוקד קבוע למתיחות, תופעה שהתעצמה עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.
מעבר קלנדיה
החל מ-2001 הפך מחסום הביקורת המאולתר במקום למסוף מעבר קבוע שמטרתו בקרת והגבלת כניסת פלסטינים מרמאללה למזרח ירושלים. עם הקמת גדר ההפרדה סביב ירושלים, התרחב מחסום קלנדיה לכדי מסוף מעבר ראשי שבו עוברים פלסטינים בעלי אישורי כניסה לישראל וכאלה האוחזים בתעודת זהות ישראלית.
במחסום נתפסו לאורך השנים חשודים רבים בכוונה לבצע פעילות טרור בישראל. כן התבצעו באזור המחסום ניסיונות רבים לפגוע בחיילים ובשוטרים שמאיישים את המחסום, בין השאר בירי, בדקירה ובדריסה.
לוליינית
לוּלְיָנִית (שם מדעי: Eminium) היא סוג קטן במשפחת הלופיים. שמו העברי מרמז על אומנות הלוליינות, ומגיע מהצורה המפותלת שבהּ מסודרים עליו. צורה זו נובעת מפיתול האונות שבבסיס העלה.
הסוג כולל 8 מינים, אחד מהם גדל כצמח בר בארץ ישראל – לוליינית מעובה. תחום תפוצת הסוג הוא מטורקיה במערב, מרכז אסיה במזרח ומצרים בדרום.
מקור השם הלטיני הוא בשם עתיק, 'eminion' שנזכר בכתביו של דודנס משנת 1574. השם הקודם של הסוג הוא Helicophyllum שפירושו 'בעלי עלה מסולסל'.
תיאור מורפולוגי
מיני סוג זה הם גאופיטים. איבר האגירה התת-קרקעי הוא מטיפוס פקעת. עלי הצמח מופיעים לפני הפרחים, והם בעלי פטוטרות ארוכות. טרף העלה צר יחסית – דמוי רומח. בבסיס כל עלה מצויות שתי אונות שצורתן משתנה- גזורות או מחולקות בצורה שונה, ובכל מקרה הן מפותלות סביב עצמם בצורה לוליינית, ומכאן שם הסוג.
תפרחת הלוליינית אופיינית למשפחה. טרף המתחל מעובה, אליפטי, ומקומט מאוד, להבדיל מהטרף החלק של סוגים אחרים במשפחה. צבע המתחל אדום עד שחור בצידו הפנימי וירוק בהיר בצידו החיצוני. השזרה צבעה אדום כהה או צהוב כהה, בראשה הפרחים הזכריים, בתחתיתה הפרחים הנקביים, ובתווך ביניהם חלק ארוך יחסית של פרחים עקרים.
פרי הלוליינית הוא מטיפוס ענבה וכולל זרע אחד בתוכו, ברוב המינים.
לוליינית מעובה
לוּלְיָנִית מְעֻבָּה כאמור, מין בודד מסוג זה מופיע בצמחיית ארץ ישראל. שמו הוא תרגום ישיר של השם הלטיני הקודם, Helicophyllum crassipes. צמח זה הוא מוזר ומעניין למראה; עליו ייחודיים ולא ניתן להתבלבל בהם עם שום צמח אחר מצמחיית הארץ.
הפקעת ועלי הלוליינית נאכלים, לאחר הרתחה או קלייה שמחויבת אצל צמחי משפחת הלופיים. כמו כן יש לו שימוש ברפואה העממית בנגד כאבי מחזור וניקוי עור הפנים. הלוליינית אינה צמח נפוץ, וליקוט שלו יכול להביא לצמצום אוכלוסיית צמח מיוחד זה.
המבדיל מין זה ממינים אחרים בסוג, הוא מתחל גדול יחסית, גדל קרוב יחסית לאדמה, עד כדי כך שהכד טמון בתוכה. מנוקד ולח. על פטוטרות העלים נמצא דגם מנומר אופייני. פריחת המין היא אביבית, מחודש מרץ עד מאי.
מינים הסוג
מובאים על-פי סדר סיסטמטי:
אדלסון
{{פירושונים|* דניאל אדלסון – עיתונאי ופובליציסט ישראלי-אמריקאי.
ראו גם
}}
ללא אכזריות
היסטוריה
המושג ללא אכזריות נטבע לראשונה בידי מוריאל דואודינג ב-1959 כאשר ניגשה ליצרני פרווה מלאכותית ובקשה מהם שישתמשו בתווית "יופי ללא התאכזרות", ולאחר מכן הקימה ארגון באותו שם. המושג היה בשימוש נפוץ במיוחד בארצות הברית בשנות ה-70.
ניסויים
בתעשיות שונות (כגון תעשיית הקוסמטיקה והתרופות), ארנבים, חולדות, עכברים, שרקנים מוכרחים לאכול או לשאוף כימיקלים, או לעבור שפשוף חומרים קוסמטיים על עורם המגולח, עיניהם או אוזניהם במשך תקופת זמן של 28 עד 90 ימים, כדי לבדוק את היתכנותן של תגובות אלרגיות. לאחר מכן, החיה מומתת ובודקים את גופתה כדי לראות מה ההשפעות של הרכיבים על האיברים הפנימיים של אותה חיה. בניסויים אחרים, חולדות מואכלות בחומרים קוסמטיים, בניסיון לבדוק השפעה על גורמים מסרטנים וסרטן. אלו אשר עומדים מאחורי המושג ללא אכזריות לרוב מתנגדים לניסויים בבעלי חיים.
אלטרנטיבות
בהתאם להתפתחות הטכנולוגיה, ניסויים בבעלי חיים שחלף תוקפם מוחלפים בכאלו מהירים יותר, זולים יותר ומדויקים יותר. מתנגדים לאלטרנטיבות לניסויים בבעלי חיים טוענים כי שימוש בבני אדם יהיה יקר ויאט את הניסוי. דוגמה לאלטרנטיבה לניסויים בבעלי חיים, נלקחים תאים מרקמה שלאפידרמיס אנושי, אשר משמשים בבדיקות קוסמטיות, והתוצאות יותר רלוונטיות לשימוש אנושי. שיטות אלטרנטיביות אחרות לוקחות רקמות אנושיות ועושות עליהן ניסויי אין ויטרו. כיום, בעקבות התפתחות במדעי המחשב, ישנם ניסויים שעושים על רקמות וירטואליות במחשבים. ניסויים אלו – מעבר לכך שמצילים את חייהם של חיות רבות – נותנים תוצאות יותר מדויקות ורלוונטיות לבני האדם.
מוצרים
יצרניות רבות מייצרות ומשווקות מוצרים ללא אכזריות, בהם מוצרי קוסמטיקה, מוצרי טיפוח, חומרי ניקוי, בגדים, נעליים, קונדומים (אשר לפעמים מצוי בתוכם קזאין) ונרות (אשר לרוב מיוצרים משעוות דבורים). ארגונים למען זכויות בעלי חיים תומכים במוצרים אלו ומפרסמים רשימות של מוצרים שלא נוסו על בעלי חיים.
מאז שנות ה-90, סמל של ארנב, או "הארנב הקופץ", הוא הסמל המקובל לציון מוצרים ללא אכזריות. במוצרים המשווקים בישראל בדרך כלל מופיע לצד הסמל הכיתוב "לא נוסה על בעלי חיים".
אירועים
שבוע לאומי ללא אכזריות הוא מאורע בבריטניה המתרחש פעם בשנה ומאורגן בידי הארגון הבריטי למניעת ניתוח בעלי חיים בעודם בחיים (BUAV). למשל, בשנת 2006 התרחש השבוע הלאומי ללא אכזריות בתאריכים 17–23 ביולי.
אירועים דומים כוללים את שבוע הצמחונות הלאומי, שבוע הטבעונות הבריטי ויום הטבעונות העולמי, אשר מתרחש כל שנה ב-1 בנובמבר.
דיון ציבורי
המשפטן אסף הרדוף טען שפגיעות רבות בבעלי חיים הן חוקיות, בהן סחר בפרווה, שימוש במוצרי קוסמטיקה שנוסו בבעלי חיים וגידול עגלי חלב, אך הן לא משקפות קונצנזוס חברתי ומן הראוי לבדוק אותן מחדש.
אלבטרוס צפון פסיפי
מינים
בסוג ארבעה מינים:
קון אייר
קון אייר (באנגלית: Con Air) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1997 שבויים על ידי סיימון ווסט והופק על ידי ג'רי ברוקהיימר, ובכיכובם של ניקולס קייג', ג'ון קיוזק וג'ון מלקוביץ' לצד אנסמבל שחקנים נוספים כגון: וינג ריימס, דני טרחו, סטיב בושמי, דייב שאפל, מוניקה פוטר, קולם מיני דייוויד רמזי.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריות הסאונד והשיר הטוב ביותר ("How do I live" בביצוע טרישה אירווד).
תקציר העלילה
סמל ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית קמרון פו (ניקולס קייג') משתחרר מהצבא ומגיע לביתו באלבמה, שם הוא מסתבך בקטטה עם שיכורים שאיימו עליו ועל אשתו טרישה (מוניקה פוטר) בעודה בהיריון והורג אחד מהם בטעות, ובשל כך נידון לעשר שנות מאסר. בכלא הוא מנהל קשר עם טרישה ועם ביתו קייסי באמצעות מכתבים; שמונה שנים לאחר מכן הוא מקבל שחרור על תנאי ונלקח לטיסה חזרה לאלבמה במטוס מיוחד להובלת אסירים הנקרא "Jailbird". פו מלווה לאלבמה ביחד עם חברו לתא, האסיר חולה הסוכרת מייק "בייבי או' " או'דל (מייקלטי ויליאמסון), שמועבר ביחד עם אסירים נוספים לכלא השמור במדינה. על ההעברה מפקח מרשל וינס לארקין (ג'ון קיוזאק), שמלווה עם שני סוכנים מהמנהל לאכיפת הסמים דנקן מלוי (קולם מיני) ווילי סימס, שמתכנן להסתנן למטוס כאסיר כדי לדובב את פרנסיסקו סינדינו (חסה בורגו), בנו של ברון סמים קולומביאני שנכלא בכלא ואמור גם כן לעלות על המטוס באמצע הדרך להעברה לכלא.
מספר נוסף של אסירים אמור לעלות לכלא החדש והמאובטח ביותר בארצות הברית, כולל רוצח ההמונים ויליאם "בילי בלאגן" בדפורד (ניק צ'ינלונד), האנס ג'ון "ג'וני 23" באקה (דני טרחו), חבר במיליציה השחורה "צבא הגרילה השחור" נייתן "דיאמונד דוג" ג'ונס (וינג ריימס) ופושע העל "סיירוס הווירוס" גריסום (ג'ון מלקוביץ'). לאחר המראת המטוס, האסיר ג'ו "פינבול" פרקר (דייב שאפל) מצית שרפה במטוס כפעולת הסחה ובמהומה שנוצרת מצליח לשחרר את נייתן וסיירוס מתאם ולאפשר להם להשתלט על המטוס. האסירים החוטפים מתכננים להנחית את המטוס בקרסון סיטי בהתאם לתוכנית המקורית, להעלות אסירים נוספים שם מבלי שהרשויות יחשדו בחטיפת המטוס ולטוס איתם לארץ ללא הסכם הסגרה. סימס חושף את זהותו ומנסה באיומי אקדח להשתלט בחזרה על המטוס, אך סיירוס הורג אותו. פו וסיירוס גם עוצרים את ג'וני 23 מלאנוס את הסוהרת היחידה במטוס, סאלי בישופ (רייצ'ל טיקוטין).
המטוס מגיע לקרסון סיטי כמתוכנן, והאסירים מתחזים לסוהרים כדי לשטות בסוהרים שעל הקרקע שאינם מודעים לחטיפה. במסגרת העברת האסירים, הסוהרים והטייסים המקוריים של המטוס מועברים כאסירים לצוות הקרקע באיומי אקדח וכשפיהם חסום כדי שלא יוכלו להתריע על החטיפה. מבין האסירים החדשים שעולים למטוס, מלבד סינדינו, נמנים הטייס החדש ארל ויליאמס (אם סי גייני), והרוצח הסדרתי גארלנד גרין (סטיב בושמי). הסוהרים שעל הקרקע מגלים את החטיפה לאחר שפו שותל בבגדיו של אחד מהסוהרים שאולצו לרדת מהמטוס את מכשיר ההקלטה שנמצא על בגדיו של סימס המנוח, אבל אינם יכולים לעצור את המטוס מלהמריא. בינתיים, פינבול, שנשלח על ידי סיירוס כדי להיפטר מהמשדר של המטוס ולמנוע מהרשויות לעקוב אחריו, מנסה לרוץ בחזרה למטוס הממריא אבל נמחץ תחת גלגליו.
המטוס נוחת בשדה התעופה לרנר, ללא כל סימן למטוס שאמור לקחת אותם. פו מזהיר את שאר האסירים שאביו של סינדינו נוהג לבגוד בשותפיו וסיירוס מורה לאסירים לתדלק את המטוס ולהכין אותו להמראה. גרין נודד בסביבת שדה התעופה ופוגש בילדה קטנה שמזמינה אותו לשחק עימה, אבל לא פוגע בה. פו עוזב את שאר האסירים כדי למצוא לבייבי או מזרק כדי שיוכל לקחת את מנת האינסולין שלו, ופוגש במקרה את לארקין ומיידע אותו על המצב. השניים מגלים שסינדינו מתכנן לברוח במטוס פרטי ללא שאר האסירים, ולארקין מחבל במטוס וגורם לו להתרסק על הקרקע לפני שזה מספיק להמריא, וסיירוס מוציא להורג את סינדינו על בגידתו בו. בינתיים, ג'וני 23, שממונה לצופה במגדל הפיקוח, רואה מרחוק את כוחות המשמר הלאומי שמתקרבים לשדה התעופה ומזהיר את שאר האסירים, ואלה מוצאים את מלאי הרובים שממוקם בבטן המטוס ומתכוננים להציב מארב. בקרב שמתחולל בין כוחות המשמר הלאומי לאסירים לארקין מצליח להגן על אנשי המשמר הלאומי באמצעות בולדוזר ישן בעוד שפו מוצא את המזרק וממהר למטוס וזה ממריא ביחד עם האסירים הנמלטים.
לאחר שסיירוס מגלה בבטן המטוס את גופתו של בדפורד, זהותו ומניעיו של פו נחשפים וסיירוס עומד להוציא להורג את בייבי או, אבל לארקין ומלוי מגיעים עם שני מסוקי תקיפה כדי לאלץ אותו לנחות. לאחר שהם פוגעים במכל הדלק של המטוס, ארל ויליאמס נאלץ להנחית אותו ברחוב הראשי של לאס וגאס, וגורם להרס ולמותו של ג'וני 23, שנכבל לפני כן על ידי פו לאחר שניסה לנצל את המהומה בשדה התעופה לרנר כדי לממש את ניסיון האונס שלו על בישופ. סיירוס, נתן וארל מצליחים להימלט מהרשויות שמגיעות לעצור את כל האסירים הנמלטים ותופסים כבאית, אבל פו ולארקין רודפים אחריהם באופנועי משטרה ומצליחים להביא למותם של השלושה. פו כעת אדם חופשי ומתאחד לראשונה עם ביתו, אותה לא ראה מאז נולדה, ועם אשתו. האסיר היחידי שלא נתפס הוא גרלנד גרין, שמצליח להתחזות למהמר ולכאורה נפתר מהדחפים הרצחניים שלו שהפכו אותו לרוצח המונים.
אלבטרוס עשון (סוג)
אלבטרוס עשון (שם מדעי: Phoebetria) הוא סוג של עופות ים במשפחת האלבטרוסיים הכולל 2 מינים כהים. האלבטרוסים חיים באוקיינוסים הדרומיים בקרבת אנטארקטיקה ומסוגלים לדאות על רוחות הים במשך חודשים רבים בלי לנחות.
מינים אלה הם הקטנים במשפחה שמוטת כנפיהם מגיעה ל-200 ס"מ ומשקלם ל-2.5-3.7 ק"ג.
Burning (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ז'אן סאנדהר
ניקולא ז'אן רובר קונרד אוגוסט סאנדהר (6 ביוני 1846 – 24 במאי 1897) היה לוטננט קולונל (סא"ל) בצבא צרפת, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה
סאנדהר נולד ב-6 ביוני 1846 במילוז, אלזס. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר וב-1866 התגייס לצבא צרפת בדרגת לוטננט משנה. בשנת 1870 הועלה לדרגת לוטננט, וב-1871 לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, נפצע, וקיבל דרגת אביר בלגיון הכבוד. ב-1877 הוא הועלה לדרגת קפטן ונכנס ללמוד באקול מיליטר, אותו סיים בדרגת מיור.
ב-1885 סופח סאנדהר ל"משרד השני" או "המשרד הסטטיסטי" - משרד הריגול הנגדי. ב-1887 הוא קיבל פיקוד על המשרד וב-1891 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. במסגרת זו הוא העסיק מספר גדול של מרגלים ברחבי אירופה, ובמיוחד בקיסרות הגרמנית. ידועה אמרתו: "אילו הראיתי לך את שמות האנשים שאנו משלמים להם בגרמניה, היית יוצא מדעתך." כבר ב-1893 הוא טען שבשורות צבא צרפת פועל מרגל המעביר מידע לידי הקיסרות הגרמנית, אולם לא הצליח להניח עליו את היד בשעת מעשה. אחת מהסוכנים שהעסיק סאנדהר הייתה מרי בסטיאן, עוזרת ומנקה בשגרירות הגרמנית. תחת שם הקוד "אוגוסט" הייתה בסטיאן מעבירה לצרפתים מסמכים מהשגרירות. ב-26 בספטמבר 1894 העבירה בסטיאן לסגנו של סאנדהר, אובר-ז'וזף אנרי את "הבורדרו" ("האיגרת"), מסמך שנשלח ממרגל בצבא צרפת אל הנספח הצבאי הגרמני מקסימיליאן פון שוורצקופן. בעקבות שחזור הבורדרו, החלה חקירה מצומצמת בניסיון לאתר את המרגל. ההאשמה הופלה על אלפרד דרייפוס - קצין בדרגת קפטן, אשר היה היהודי היחיד במטה הכללי. הראיות לכך היו מעטות מאוד, אולם ראשי הצבא היו מעוניינים לסגור את הפרשה בהקדם האפשרי.
כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם
כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם (בגרמנית: Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche - "קייזר וילהלם גדכטניסקירכה") היא כנסייה פרוטסטנטית הנמצאת בכיכר ברייטשייד בין הרחובות קורפירסטנדאם, טאואנצין ורחוב בודפשט ברובע שרלוטנבורג בברלין.
הכנסייה המקורית נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-19. היא ניזוקה קשות בהפצצות מהאוויר בשנת 1943. המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1959–1963 ומורכב מכנסייה, אולם כניסה הצמוד אליה, ומגדל פעמונים נפרד, שאליו צמוד אולם תפילה נוסף. הצריח המופצץ של הכנסייה הישנה נשמר וקומת הקרקע שלו הפכה לאולם זיכרון.
הכנסייה הישנה
הקייזר וילהלם השני היה זה שבחר את האתר שבו תיבנה הכנסייה. הוא קרא לה על שם סבו הקייזר וילהלם הראשון. בתחרות על עיצוב הכנסייה זכה האדריכל פרנץ שווכטן, יליד קלן, שתכנן את תחנת הרכבת אנהלט ומאוחר יותר הפך לאדריכל המלכותי ולחבר האקדמיה לבנייה. תוכניתו של שווכטן כללה מבנה בסגנון נאו רומנסקי, בדומה לכנסיות מאזור חבל הריין, ובו בין היתר פסיפס קיר בשטח של 2,740 מטר רבוע המתאר את חיי הקייזר. הכנסייה תוכננה בצורה אסימטרית לרחוב, וחלקים ממנה מזכירים את מנזר בון ואת כנסיית מרים הקדושה בגלנהאוזן. הכנסייה עודדה תחייה של הסגנון הנאו-רומנסקי ובניינים רבים בסביבתה נבנו בסגנון דומה, והעניקו לאזור את הכינוי "הפורום הרומאי". דוגמה למבנה כזה היה בית הקפה הרומאני ששכן במקום בו שוכן היום אירופה סנטר, שגם אותו תכנן שווכטן.
הקייזר ראה חשיבות רבה בהקמת כנסיית הזיכרון, התערב בתוכניותיה וביקר באתר הבנייה מספר פעמים. עם זאת, משפחת המלוכה לא השתתפה בעלויות הבנייה, שהגיעו ל-6.8 מיליון מארקים. אבן הפינה של הכנסייה הונחה ב-22 במרץ 1891, יום הולדתו של וילהלם הראשון, והיא נחנכה ב-1 בספטמבר 1895, אף שעבודות הבנייה על אולם הכניסה שלה הסתיימו רק ב-22 בפברואר 1906. לכנסייה היו חמישה מגדלים - הגבוה מביניהם התנשא לגובה 113 מטר והיה המבנה הגובה ביותר בעיר בעת בנייתו. אולם התפילה הכיל 2,000 מושבים. העתק של הכנסייה בקנה מידה של 1:10 נבנה בפרבר של העיר ורניגרודה.
העיצוב הפנימי
הכנסייה הייתה מעוטרת בקישוטים רבים, בין היתר פסיפסים בעיצובו של האומן הרמן שפר, של המלאך מיכאל נלחם בדרקון, של מלכים חשובים בגרמניה של ימי הביניים ושל תהלוכה של הנסיכים לבית הוהנצולרן ונסיכים מתקופת הרפורמציה. בנוסף אפשר היה למצוא בכנסייה איורים הממחישים את רעיון השליטה בחסד האל (שאפילו בעת יצירתם כבר נחשבו למיושנים), פסלים של הפסל אדולף בריט שהוצבו רק בשנת 1906, וסדרה של תבליטים מתארת סצנות תנכיות, סצנות מחייו של וילהלם הראשון ודמויות סימבוליות המייצגות מלחמה ושלום.
הפעמונים
בעת שהוצבו חמשת הפעמונים בכנסייה הם היו שניים בגודלם ובמשקלם רק לפעמונים של קתדרלת קלן. נאמר שהם היו מצלצלים בעוצמה כזו עד שהזאבים בגן החיות של ברלין היו מתחילים ליילל באימה. הפעמונים נוצקו מתותחים צרפתיים שנלקחו שלל במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1871. כל אחד מהפעמונים נקרא בשם - המלכה לואיזה והקייזר וילהלם הראשון; אוגוסטה; גרמניה; פרידריך; וילהלם השני ואוגוסטה ויקטוריה.
הפצצת הכנסייה
במלחמת העולם השנייה, במהלך הפצצה של חיל האוויר המלכותי בליל ה-23 בנובמבר 1943 הכנסייה ניזוקה קשות. הגג שמעל חלקה המרכזי התמוטט, כמו גם חלקו העליון של המגדל. חלקים גדולים מהכנסייה הושמדו, ורק חלק ממגדל הפעמון (שגובהו 68 מטרים) נותר עומד. השלטון הנאצי הבטיח לתושבי ברלין לשקם את הכנסייה בתום המלחמה ולבנות אותה מחדש כמבנה גדול יותר ומפואר יותר. עם זאת, בתום המלחמה בעלות הברית המנצחות לא ששו לממש תוכניות אלה, גם בשל המצב הכלכלי הקשה שבו נותרה גרמניה, וגם בשל החשש מגאווה לאומית גרמנית חדשה ששיקום המבנה עלול לעורר. המבנה נותר בהריסותיו, ורק ב-1956 פונו ההריסות מהחלקים שנותרו. מגדל זה לא שוקם ונותר הרוס כאנדרטה למלחמה. תושבי ברלין מכנים את המגדל "השן החלולה" ("der Hohler Zahn") או "הליפסטיק" (Lippenstift) בשל צורתו.
הכנסייה החדשה
במרץ 1957 זכה האדריכל אגון איירמן בתחרות על עיצוב מבנה חדש לכנסייה. תוכניתו כללה ארבעה מבנים, מתוך כוונה להרוס את המגדל המופצץ. התוכנית עוררה התנגדות ציבורית, שבסופה הוחלט על פשרה, למורת רוחם של כל הצדדים, לפיה יישאר המגדל הישן כאנדרטה למלחמה, והמבנים החדשים ייבנו סביבו. הכנסייה החדשה ואולם הכניסה נבנו ממערב להריסות, והמגדל ואולם התפילה ממזרח להריסות. הכנסייה בנויה כמתומן, בעוד שהמגדל בנוי כמשושה. שניהם נבנו על משטח מוגבה באורך 100 מטר וברוחב 40 מטר. המבנים החדשים בנויים מבטון, פלדה וזכוכית. קירות הכנסייה הם כוורת עשויה בטון המורכבת מ-21,292 לבני זכוכית קטנות, כגרסה מודרנית של הוויטראז'ים המסורתיים, שעיצב אמן הזכוכית הצרפתי גבריאל לואר. הצבע השולט בהן הוא כחול, עם אזורים קטנים באדום, ירוק, וצהוב. קוטרה של הכנסייה 35 מטר, גובהה 20.5 מטר והיא מכילה 1,000 מושבים. בשל צורת קירותיה, ותוך משחק מילים עם שם האדריכל ("איירמן" - "איש הביצים") מכונה הכנסייה על ידי תושבי ברלין בכינוי "קרטון הביצים" או "קופסת הפודרה" (Puderdose).
העיצוב הפנימי
בתוך הכנסייה, ממול לכניסה, מוצב פסל נחושת של ישו כשהוא מרחף מעל המזבח, פרי יצירתו של קרל המטר. הצלב שעל המזבח, שעיצב פטר טאוכניץ, עשוי כסף מצופה זהב ומשובצים בו 37 קריסטלים. משמאל למזבח נמצא אגן הטבילה על מעמד עשוי שיש קרארה. מימין למזבח ניצבת בימה מתומנת. ממול למזבח, ביציע, נמצא עוגב של כ-5,000 צינורות, שנבנה בין השנים 1958-1962 על ידי קרל שוקה. כדי לשפר את האקוסטיקה של האולם הותקנו בו לוחות זכוכית אקרילית.
בקיר הצפון מזרחי של הכנסייה תלויות שלוש יצירות אומנות. הראשונה היא לוח ברונזה שמוקדש לזכרם של הקדושים הפרוטסטנטים שנרצחו על ידי המשטר הנאצי בשנים 1933–1945. משולבת בה דמות עץ מהמאה ה-13 מספרד של ישו הצלוב. לוח הזיכרון הוצב בכנסייה ב-20 ביולי 1964 לציון יום השנה ה-20 לניסיון ההתנקשות בהיטלר. לצד הלוח נמצאת המדונה מסטלינגרד, כסמל לתקווה ולפיוס. זהו ציור פחם שצייר קורט רויבר, רופא צבאי, בעת שהיה נצור בסטלינגרד בחג המולד של שנת 1942. העתקים של הציור נמצאים גם בקתדרלת קובנטרי ובכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בסטלינגרד (כיום: וולגוגרד). היצירה השלישית היא איקונין של מרים הבתולה מוולגוגרד.
הפעמונים
במגדל הפעמונים שישה פעמוני ברונזה, שעליהם חקוקים פסוקים בגרמנית מהתנ"ך ומהברית החדשה. משקלו של הפעמון הכבד ביותר הוא 5.6 טון, ועליו חקוקים הפסוקים: "עריכם שרפות אש" (ישעיהו א, ז) "וישועתי לעולם תהיה וצדקתי לא תחת" (ישעיהו נ"א, ו). על הפעמונים האחרים, שמשקלם נע בין 1.4 טון ל-3.3 טון, חקוקים הפסוקים: "לא כחטאינו עשה לנו ולא כעונתינו גמל עלינו" (תהילים ק"ג, י), "אלוהים בקודש דרכך" (תהילים ע"ז, י"ד), "הושיעה את עמך וברך את נחלתך" (תהילים כ"ח, ט), "ובכן מליצי המשיח אנחנו והאלוהים מזהיר אתכם על ידנו נבקש מכם בעד המשיח התכפרו נא לאלוהים" ( אל הקורינתים ה, כ), "ושקדו לשמור את אחדות הרוח באגודת השלום" ( אל האפסים ד, ג).
מגדל השעון
השעון במגדל ההרוס הוחלף ב-1959 בעלות של 430,000 מארק גרמני בשעון מתקדם שניתן היה להאיר אותו באורות ניאון. ב-24 בינואר 2008 הופסקה עבודתם של שלושה מתוך ארבעת מנגנוני השעון, וכיום רק השעון הפונה לצד המזרחי מראה את השעה הנכונה, בעוד שאר השעונים מראים את השעה 12:00. בדצמבר 2007 צ'ארלס ג'פרי גריי, טייס בריטי שהשתתף בהפצצות האוויר של גרמניה במלחמת העולם השנייה, הצטרף למסע להצלת כנסיית הזיכרון מהתפוררות, והביא להקמת קרן לגיוס הכספים הנחוצים לשיפוץ הכנסייה. כומר הכנסייה קיווה כי עד סוף 2008 אפשר יהיה לגייס את הסכום הדרוש להפעלת השעון, אך היעד לא הושג.
אנדרטת הזיכרון לנרצחי פיגוע הדריסה
בדצמבר 2016, התרחש פיגוע הדריסה בברלין, בכיכר שליד הכנסייה. באירוע זה נהרגו 12 אנשים. לאחר האירוע, הוקמה על מדרגות הכנסייה החדשה מצבת זיכרון לנרצחים.
ג'ורג' פוצ'יבה
ג'ורג' פוצ'יבה (באנגלית: George Fochive; נולד ב-24 במרץ 1992) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפורטלנד טימברס.
קריירה
פוצ'יבה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת הוואי פאסיפיק כשהיה בן 18. בהמשך שיחק בריאל מארילנד וקונטיקט האסקיס מאוניברסיטת קונטיקט.
בשנת נבחר פוצ'יבה במקום ה-39 בדראפט ה-MLS על ידי פורטלנד טימברס. בפברואר חתם בקבוצה והושאל לסקרמנטו רפבליק מהליגה הצפון אמריקאית. ב-27 באפריל 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 להאריסבורג סיטי איסלנדרס.
ב-12 בינואר 2019 חתם בהפועל חדרה מליגת העל. ב-21 בינואר 2019, פוצ'יבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 לעירוני קריית שמונה. ב-2 בפברואר 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד מ.ס. אשדוד.
ב-14 ביולי 2020, פוצ'יבה חתם בהפועל כפר סבא.
ב-6 בפברואר 2021 חתם פוצ'יבה בבני יהודה תל אביב עד לסוף העונה.
ב-1 ביוני 2021, פוצ'יבה חתם בפורטלנד טימברס.
סופרנובה 1181
מעריכים כי פולסר הרדיו והרנטגן J0205+6449 (המוכר גם כ-3C 58) המסתובב בקצב של 15 סיבובים לדקה, הוא שארית סופרנובה שלה. אם הסופרנובה והפולסר קשורים, קצב הסיבוב של הכוכב קרוב יחסית לקצב ההתחלתי שלו. זאת בהשוואה לפולסר במרכז ערפילית הסרטן, שמהווה שריד של סופרנובה 1054, ואשר איבד שני שלישים מהאנרגיה הסיבובית שלו בתקופת זמן דומה.
שוק העיר העתיקה בירושלים
שוק העיר העתיקה בירושלים מורכב ממערכת סמטאות ארוכות, החוצות את העיר העתיקה ועוברות בגבול בין הרובע הנוצרי, הרובע המוסלמי והרובע הארמני. הטובין הנמכרים בשוק מגוונים מאוד, ונעים ממזון ומגדנות ועד בגדים, רהיטים ומוצרי אלקטרוניקה.
גאוגרפיה
השוק בעיר העתיקה מושתת על שני צירים מרכזיים:
היסטוריה
צירי השווקים המרכזיים משמרים מערך רחובות קדום בירושלים מן התקופה הרומית-ביזנטית: הקארדו, שחצה את העיר משער שכם לשער ציון, הוא הבסיס לציר הצפון-דרום, ונראה כי חציו הצפון-מערבי (בגבול הרובע הנוצרי והרובע המוסלמי) משמר את התוואי הרומי, בעוד שחציו הדרומי (לאורך הקארדו ברובע היהודי) משמר את התוואי הביזנטי.
ציר המזרח-מערב מנצל את תוואי נחל צולב, החוצה את העיר משער יפו להר הבית, וממפות קדומות של ירושלים (כמו מפת מידבא הביזנטית) ניכר כי שימש כרחוב (אולי הדקומנוס) כבר בעת העתיקה. עדות לקיומו של נחל (במשמעות "היבשה" – החלק הנמוך בין שתי גבעות) בתוואי השוק היא כמות מכסי הביוב העצומה ברצפתו, שנועדה לאפשר גישה קלה במקרה של סתימה או הצפה.
בתקופה הצלבנית התחולל מהפך של ממש במראה השווקים, כאשר המלכה הצלבנית מליסנדה, מלכת ירושלים חילקה את חציו המערבי של הקארדו הרחב לשלושה שווקים צרים מקבילים והוסיפה קירוי מסוגנן לכל שוק. היא הקדישה אחוזים מרווחי החנויות למנזר סנטה אנה בו שהתה אחותה הצעירה אגנס. מערך שווקים זה הוא המערך הקיים עד ימינו, ברחובות הנקראים "שוק הבַשּׂמים", "שוק הקצבים" ו"שוק הצורפים". בחלק מהשווקים עוד ניתן להבחין באותיות SA החקוקות על הקמרונות, ואשר מציינות את המנזר לעיל. עולי רגל מן התקופה הצלבנית מתארים את השווקים האפלים, ואף מציינים את הלכלוך הרב שהיה בהם ואת הריחות הלא נעימים שליוו את המבקר במקום. אחד השווקים אף נקרא בשם "שוק הבישול הרע" בפי יושבי ירושלים באותה עת.
במהלך המאות 13 - 19 השווקים באזור זה שירתו קהל מגוון. הקרבה לכנסיית הקבר משכה את קהל עולי הרגל הנוצרים וחלק ניכר מהסחורות כוונו לעולי רגל אלו. חלק מהסוחרים היו מוסלמים וחלקם נוצרים וגם צובעי-צמר יהודים קבעו את סדנאותיהם בשווקים (השוק המחבר בין שלושת המקבילים נקרא "שוק הצָבָּעים").
עולה רגל יהודי כתב במאה ה-15:
מפגש השווקים
הסולטאן הממלוכי ברקוק הקים בנקודה זו (מעט ממזרח לה) את ח'אן א-סולטאן שיועד לסוחרים, ובכך איפשר מסחר נוח עבור סוחרים שהגיעו מחוץ לירושלים (כיום - בתחילת רחוב השלשלת, במקום שירותים ציבוריים לנשים). באזור פזורים מספר גרמי-מדרגות המובילים אל גגות השווקים. התכנון משנות ה-80 של המאה ה-20 היה להקים על גגות השוק טיילת מטופחת הצופה אל הר הבית וכנסיית הקבר. תוכנן שבמקום יהיו ספסלים, תאורה דקורטיבית וכדומה. למעשה נתקלו המתכננים בקשיים בנושא היתרי הבעלים על הקרקע. ביום השנה השני להירצחו של הרב מאיר כהנא (נובמבר 1992), בוצע הפיגוע בשוק הקצבים, שבו זרקו פעילי תנועת כהנא חי רימון רסס מגגות השווקים אל שוק הקצבים. כתוצאה מהתפוצצות הרימון, נהרג פלסטיני ורבים אחרים נפצעו. פעולה זו חתמה את הגולל על הטיילת והיא נותרה מוזנחת וכל הפתחים ממנה מטה אל השוק נאטמו.