cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר
היסטוריה
במהלך ההיסטוריה של אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר למדו ופעלו במוסד אישים ידועים רבים, בהם כמה מזוכי פרס נובל. בין הנודעים שבהם: ארנסט רתרפורד, ויליאם לורנס בראג, הנס בתה, נילס בוהר, ג'יימס צ'דוויק, ג'וזף שטיגליץ, איאן קרשו וחיים ויצמן.
המוטו ושלט האצולה של האוניברסיטה
המוטו של האוניברסיטה היה "Arduus ad solem", כלומר "חתירה אל השמש". זוהי מטפורה לצין השאיפה לנאורות. המשפט הוא ציטוט מתוך הספר הרביעי של ורגיליוס על אינאיס, ואין הסבר בארכיונים של האוניברסיטה לסיבות לבחירה בו. המשפט המקורי מתייחס לנחש ולשמש, ושניהם מופיעים על שלט האצולה של האוניברסיטה. הנחש משויך מסורתית לחוכמה. שלט האצולה הוענק באוקטובר 1871 לקולג' אוואנס בעוד שלאוניברסיטת ויקטוריה היה שלט אצולה משלה שבוטל עם האיחוד עם הקולג' ב-1904.
פרנסואה גיזו
פרנסואה פייר גיוֹם גיזוֹ (בצרפתית: François Pierre Guillaume Guizot; 4 באוקטובר 1787, נים – 12 בספטמבר 1874, נורמנדי תחתית) היה היסטוריון, הוגה דעות, נואם ומדינאי צרפתי. כפוליטיקאי, גיזו כיהן כשר חוץ וכראש ממשלה בתקופת המונרכיה של יולי, תחת לואי פיליפ, מלך הצרפתים. כהוגה דעות הוא היה דמות מרכזית בקבוצה המכונה "הדוקטריניירים" ושאף לאיזון בין רעיונות המהפכה הצרפתית לבין אלו של המשטר הישן.
ביוגרפיה
גיזו נולד בעיר נים שבפרובאנס למשפחה בורגנית פרוטסטנטית. כאשר היה בן שבע שנים, אביו הוצא להורג בתקופת שלטון הטרור של המהפכה הצרפתית. כתוצאה של המהפכה, הוא ואמו עברו להתגורר בז'נבה ושם קיבל חינוכו. אמו הושפעה מן התאוריה של ז'אן-ז'אק רוסו שלפיה על כל אדם ללמוד מקצוע. פרנסואה גיזו למד נגרות, אך ב- 1805 הגיע לפריז ושימש כמורה פרטי לבנו של שגריר שווייצריה בצרפת.
בתקופת הרסטורציה גיזו התמנה למזכיר משרד המשפטים אך התפטר ב-1816. ב-1819 התמנה למנהל מספר מחלקות במשרד הפנים, אך איבד את משרתו זו ב-1820. בתקופה זו תמך בשלטונו של לואי השמונה עשר והציע מדיניות ליברלית כדרך בין מונרכיה אבסולוטית לבין ממשלה עממית.
כליברל גיזו התנגד למדיניותו של שארל העשירי, מלך צרפת שנאלץ לוותר על כתרו בעקבות מהפכת יולי 1830. בין השנים 1832–1837 שימש גיזו כשר החינוך בממשלתו של לואי פיליפ, מלך צרפת. כשר החינוך היה לו תפקיד מכריע בהרחבת החינוך הציבורי, ותחת השגחתו נפתחו בתי ספר יסודיים בכל הקהילות ברחבי צרפת.
אחרי שהתפטר מתפקידו כראש הממשלה גיזו חצה את הגבול לבלגיה ומשם הגיע ללונדון (3 במרץ 1848). הוא התקבל בכבוד על ידי החברה האנגלית ונשאר באנגליה כשנה לפני שהתיישב באחוזה כפרית במחוז קלבדוס (כיום בחבל נורמנדי תחתית בצרפת). שם הקדיש את 25 שנותיו האחרונות ליצירה ספרותית שהיוותה את מקור מחייתו העיקרי. בנותיו ניהלו את משק ביתו ואחד מחתניו ניהל את אחוזתו. הוא היה גאה, בלתי תלוי וחי בפשטות, ואולי היו אלה השנים המאושרות בחייו.
פרנסואה מת באחוזתו ב-1874.
יצירתו
פרנסואה גיזו כתב מסות וספרים רבים שהתייחסו לפוליטיקה ולחיי התרבות של צרפת, ובהם "ממשלה ייצוגית במצבה הנוכחי של צרפת (1816), "מסה על מצבו של החינוך הציבורי בצרפת (1817), "ממשלות צרפת מאז הרסטורציה" (1820), "הממשלה והאופוזיציה בצרפת של זמננו" (1821). ב-1822 פרסם את הרצאותיו על אודות ממשלה ייצוגית בספר בשם "על הריבונות".
ב-1828 פרסם את ספרו "היסטוריה כללית של הציוויליזציה באירופה", וב-1830 – את הספר "היסטוריה של הציוויליזציה בצרפת". ב-1836 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית, וב-1842 – לחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. ב-1846 פרסם את הספר "היסטוריה של המהפכה באנגליה מאז עלייתו לשלטון של צ'ארלס הראשון ועד מותו". ב-1855 פרסם את ספרו "היסטוריה של הרפובליקה האנגלית ושל קרומוול", וב-1856 את הספר "היסטוריה של הפרוטקטוראט של קרומוול והחזרה לשלטון של בית סטוארט".
היות שנכדיו גדלו באחוזתו, הוא סיפר להם את תולדות צרפת. בהסתמך על כך כתב את ספרו "היסטוריה של צרפת שאותה סיפרתי לנכדיי" (1870–1875). ספר זה כיסה את התקופה שעד המהפכה הצרפתית. אחרי מותו, בתו, מאדאם גיזו, המשיכה בכתיבתו של ספר זה על סמך רשימותיו, וכיסתה את התקופה 1789–1870.
פרנסואה גיזו כתב ופרסם למעלה משלושים וחמישה ספרים.
רעיונות מרכזיים
רעיון מרכזי בספריו הוא העיקרון של "ריבונות התבונה" כניגוד הן לעיקרון של "ריבונות העם" והן לעיקרון של ריבונות המלך. על פי גיזו, אין אף אדם או קבוצה שיכולים לטעון באופן לגיטימי לריבונות אבסולוטית על עם או על מדינה. הריבונות שייכת באופן אבסולוטי רק לתבונה, לצדק, ולאמת. לעולם בני האדם אינם מחזיקים באמת מוחלטת, אך הם תמיד שואפים לפרוץ מעבר למגבלותיהם האנושיות ולהשיג תפיסה טובה יותר של האמת והתבונה. מאבק זה הוא המנוע מאחורי ההיסטוריה של הציוויליזציות האנושיות כולן, מאחורי הפוליטיקה המהפכנית, והפוליטיקה בכלל. המהפכה שירתה את התהליך הזה, אך עתה יש לפנות את הבמה לשלטון שיאפשר להמשיך את התהליך בדרך רציונלית ומפוכחת. גיזו האמין שאת התפקיד ההיסטורי הזה יכולה למלא רק ממשלה ייצוגית שתשלב עקרונות דמוקרטיים ורעיונות אריסטוקרטיים. הוא סבר שיש להבטיח את החופש לפרסם דעות ברבים ואת קיומם של ארגונים וחברות המהווים אלמנט ביניים בין הממשל לבין העם, אך הוא טען כנגד הרעיון של זכות בחירה אוניברסלית שביסודו הרעיון של ריבונות העם.
הגישה הפוליטית של גיזו שאבה השראה מרעיונות הנאורות בצרפת, אך גם מאלה שהתפתחו בגרמניה, כגון הפילוסופיה של עמנואל קאנט. באופן עקיף, תפיסת ההיסטוריה של גיזו הושפעה מהפילוסופיה של גאורג וילהלם פרידריך הגל, אף כי לא קרא את חיבוריו של הגל בעצמו.
גיזו היה נוצרי פרוטסטנטי, אך כיבד את הכנסייה הקתולית שעמה נמנו רוב הצרפתים. הוא כתב את הספרים "הכנסייה בחברה הנוצרית" (1861) ו-"הרהורים על מהותה של הדת הנוצרית" (1866).
פיג'ו סוג 184
פיג'ו סוג 184 (בצרפתית: Peugeot Type 184) היא מכונית סלון בתצורת לנדולט, בסגנון טורפדו Torpedo (car). מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1928–1932.
לורנס אלמה-טדמה
סר לורנס אלמה-טדמה (Lawrence Alma-Tadema; 8 בינואר 1836 – 25 ביוני 1912) היה צייר יליד הולנד שהתאזרח בבריטניה ב-1870. סגנונו, המאפיין את התקופה הוויקטוריאנית, היה ריאליסטי ומקורב לסגנון הפרה-רפאליטים. נושאי ציוריו הם לרוב היסטוריים וסובבים סביב אירועים מרומא העתיקה וממצרים העתיקה, תוך הטמעת ידע ומחקר היסטורי, ארכאולוגי ואדריכלי לשם דיוק בפרטים. אף על פי שבימי חייו היה צייר נודע, הפכו יצירותיו למיושנות זמן קצר לאחר מותו, עקב עליית אמנות המאה ה-20.
תולדות חייו
נולד בכפר דרונריפ (Dronrijp) שבפריסלנד (צפון הולנד), כעבור שנתיים עבר עם משפחתו לעיר לייוורדן. בעקבות התמוטטות נפשית ופיזית שחווה בגיל 15 נאסרה עליו פעילות גופנית והוא בילה שעות רבות בבית, כך החל לעסוק בציור והחליט שיהיה לאמן מקצועי. ב-1852 התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן. משנת 1855, מעט לפני סיום האקדמיה ובמשך כשלוש שנים לאחר מכן היה עוזרו של פרופסור לודוויק יאן דה טיי (Lodewijk Jan de Taeye), שחשף את אלמה-טדמה בין השאר לאמנות מרובינגית (ראשית ימי הביניים) והדגיש בפניו את חשיבותו של הדיוק ההיסטורי בציור, דבר שיאפיין את אמנותו של אלמה-טדמה. בין 1858 ל-1862 עבד בסטודיו באנטוורפן. בשנת 1861 צייר את עבודתו הגדולה הראשונה, "חינוך ילדיו של המלך כלוביס", בו נראית רעייתו, המלכה קלותילדה, מלמדת את שלושת ילדיהם המשותפים ליידות גרזן קרב כנקמה על מות אביה. הציור, שניחן בתחושה עזה של ריאליזם ובדיוק היסטורי ניכר, הוצג בקונגרס לאמנות באנטוורפן ומשך את תשומת לבם של המבקרים לכישרונו של הצייר הצעיר. הציור הוענק כמתנה ללאופולד הראשון, מלך הבלגים.
לאחר נישואיו לפאולין ב-1863 יצאו בני הזוג לירח דבש בפירנצה, רומא, נאפולי ופומפיי. נופי איטליה, הריסות רומא ופומפיי עוררו אותו ליצירות המבוססות על נושאי תהילת העבר של יוון ורומא. במקביל החליט להתמחות בציורי מצרים העתיקה שעבור הצגתם המדויקת השקיע שנים של מחקר ולימוד באגיפטולוגיה. ידידו של אלמה-טדמה, האגיפטולוג הגרמני גאורג אברס, הקדיש ספר לחייו וליצירותיו של הצייר. ב-1865 הוזמנה אצלו תערוכה של 24 תמונות עבור הצגתן בלונדון. במאי 1869 נפטרה אשתו פאולין מאבעבועות שחורות, לאחר מכן החל לסבול גם אלמה-טדמה מתסמינים שונים ומנהלו הציע לו לעבור ללונדון, שם הייתה הרפואה מפותחת יותר. עם הגיעו ללונדון, הוא לימד באקדמיה לאמנויות ובין תלמידיו הייתה הנרייטה ריי, שהשפיעה עליה מאוד. אלמה-טדמה התקבל לחברתם של הפרה-רפאליטים. בביתו של פורד מדוקס בראון פגש בדצמבר אותה שנה את לאורה תרזה אלמה-טדמה, שהייתה בת 17, והתאהב בה מיד. יצירותיו של אלמה-טדמה היו אהובות באנגליה ונמכרו שם היטב, עובדה זו, בצד יחסיו המתפתחים עם לורה תרזה, הניעו אותו להישאר במדינה. אף ששב לבלגיה, פרוץ מלחמת פרוסיה צרפת הניעה אותו לשוב לבריטניה, הפעם לצמיתות. ביולי 1871 נישאו לורה תרזה בת ה-18 ואלמה-טדמה, שהיה אז בן 34. לורה תרזה הייתה אף היא לציירת בעלת שם.
בבריטניה הוויקטוריאנית היה אלמה-טדמה לאחד הציירים המפורסמים והנמכרים ביותר. בהשפעת הפרה-רפאליטים הבהיר את פלטת הצבעים שלו. מ-1872 ואילך החל לסמן את ציוריו באופן ייחודי במספר אופוס מתחת לחתימתו, שנכתב בספרות רומיות. כן מספר בדיעבד את יצירותיו הראשונות החל מ"דיוקן אחותי" שצייר ב-1851 וזכה בסימון "אופוס I". ב-1873 קיבל אזרחות בריטית מיוחדת בהוראת המועצה המלכותית של המלכה ויקטוריה. ב-1879 היה לחבר האקדמיה המלכותית לאמנויות. ב-1882 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של 185 מיצירותיו בגלריה גרובנור בלונדון.
ב-1883 שב לרומא ופומפיי, שם התרשם מהחפירות הארכאולוגיות הנרחבות שנערכו במקום מאז ביקורו הראשון. אלמה-טדמה למד את האתר ימים רבים והתעמק במחקר חיי היום-יום של רומא כפי שהם נגלים באתר. חומר זה ישמש אותו ליתר דיוק בציוריו ההיסטוריים. ב-1888 צייר את אחד מציוריו המפורסמים ביותר, "ורדי אלאגבאלוס", המבוסס על סיפור בחיבור "היסטוריה אוגוסטה" על הקיסר הרומי אלאגבאלוס (204–222) שערך אורגיה בהיכל מלא ורדים ופרחים נוספים.
ב-1909 נפטרה אשתו האהובה ללא ילדים. אלמה-טדמה נתקף שוב בבעיות בריאותיות, בשלהן נסע עם בתו היחידה מנישואיו הראשונים לעיר המרחצאות ויסבאדן, שם נפטר ב-25 ביוני 1912 בגיל 76. אלמה-טדמה נקבר בקריפטה של קתדרלת סנט פול בלונדון.
אלמה-טדמה זכה בפרסים ואותות רבים במהלך הקריירה שלו. בין היתר זכה בחברות במסדר ההצטיינות ובמדליית כבוד בתערוכה העולמית של פריז (1889).
סגנון ורלוונטיות
בשנותיו האחרונות של אלמה-טדמה הפך סגנון זה לבלתי רלוונטי, עם עלייתם של סגנונות כמו הפוסט אימפרסיוניזם, הפוטוריזם, הפוביזם והפוטוריזם וציירים כגוגן, מאטיס ופיקאסו.
רק בשנת 1962 ערך סוכן האמנות רוברט איזקסון בניו יורק תערוכה ראשונה מיצירותיו מאז מותו. בהמשך, עם התגברות ההתעניינות בתקופה הוויקטוריאנית, עלתה קרנו בקרב אספנים וחוקרים. ב-4 בנובמבר 2010 נמכרה יצירתו "מציאת משה" במכירה פומבית בבית המכירות סותבי'ס ב-35,922,500 דולר אמריקני וקבע שיא חדש ליצירה מהתקופה הוויקטוריאנית (לאחר שלא הצליח להימכר במחיר פתיחה של 252 לירה שטרלינג במכירה פומבית ב-1960).
אליזבת בר
אליזבת בר (באנגלית: Elizabeth Bear; נולדה ב-22 בספטמבר 1971), היא סופרת אמריקנית הכותבת בעיקר בז'אנר הספרות הספקולטיבית. זוכת פרס ג'ון ו. קאמבל לסופר החדש הטוב ביותר (2005), פרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר (2008) עבור הסיפור הקצר "Tideline", ופרס הוגו לנובלה הטובה ביותר (2009) עבור "Shoggoths in Bloom". היא נמנית בין חמשת הסופרים הבודדים שזכו ביותר מפרס הוגו אחד, לאחר שזכו בפרס ג'ון ו. קאמבל עבור הסופר החדש הטוב ביותר (האחרים הם קרולין צ'רי, אורסון סקוט קארד, ספיידר רובינסון וטד צ'יאנג).
ביוגרפיה
בר היא נצר לשושלת אוקראינית ולשושלת שוודית. נולדה בשם שרה בר אליזבת' וישנבסקי, בהרטפורד שבמדינת קונטיקט בארצות הברית. בעבר עבדה בתעשיית המדיה. חיה בלאס וגאס שבנבדה (אשר היוותה את הרקע לסיפורים הקצרים "One-Eyed Jack and the Suicide King", "Follow Me Light", "This Tragic Glass") אך חזרה לקונטיקט בינואר 2006.
הרומן הראשון שכתבה, "Hammered", פורסם בינואר 2005, ואחריו פורסמו "Scardown" ביולי ו-"Worldwired" בנובמבר. הטרילוגיה עוסקת בדמות הקנדית ג'ני קסידי, שהיא גם הדמות הראשונה בסיפור הקצר "Gone to Flowers". הספר זכה בפרס המגזין לוטוס לספר הבכורה הטוב ביותר באותה שנה. במאי 2006 הוציאה בר לאור את "The Chains That You Refuse", אוסף סיפורים קצרים פרי עתה. "דם וברזל", הספר הראשון בסדרת הפנטזיה "The Promethean Age", פורסם ב-27 ביוני 2006. בר היא גם אחת הכותבות של סדרת האינטרנט "Shadow Unit" המשודרת כיום.
ב-2008, בר תרמה את אוסף הספרים הפרטי שלה לאוניברסיטת צפון אילינוי, שם הוא הפך לחלק מהמחלקה לספרים נדירים ואוספים מיוחדים.
יצירות
The Jenny Casey trilogy
The Promethean Age
Jacob's Ladder trilogy
תחנת הכוח גוודיין ביילון
תחנת הכוח גְווֹדְייֵן ביילון (בסינית: 国 电 北仑 发电厂; בפין-יין: Guódiàn Běilún Fādiànchǎng) היא תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים, הממוקמת בביילון שבמחוז ג'ג'יאנג שבסין.
עם קיבולת של 5,000 מגוואט, זו תחנת הכוח השביעית בגודלה בעולם. התחנה מייצרת אנרגיה באמצעות חמש טורבינות, שכל אחת מהן מייצרת 600 מגוואט, בנוסף לשתי יחידות, שכל אחת מהן מייצרת 1,000 מגוואט.
בניית תחנת הכוח החלה בינואר 1988, והסתיימה ביוני 2009.
תחנת הכוח פותחה ומופעלת על ידי תאגיד גוודיין הסיני.
תחנת הכוח גוודיין ביילון היא מפעל ייצור החשמל הראשון בסין שהשתמש בהלוואות של הבנק העולמי לבנייה.
כלרודון מדגסקרינסיס
כלרודון מדגסקרינסיס (שם מדעי: Chalarodon madagascariensis) היא מין של לטאה ממשפחת איגואנות מדגסקר, החיה בטבע באי מדגסקר. לצד המין Chalarodon steinkampi שתואר ב-2015 (לאחר שנחשב לחלק ממין זה), היא היחידה מבני סוגה, קרובה לסוג איגואנת מדגסקר (Oplurus).
מאפיינים
לטאה זו חיה רק באזורים היבשים של מערב, דרום ודרום-מזרח מדגסקר באזורי חוליות וצמחייה דלילה, לעיתים רבות בקרבת החופים וכן ביערות יבשים טרופיים. התפוצה משתרעת בין העיר מאהאז'אנגה בצפון עד לטוליארה בדרום ועד לפיאנארנצוה במזרח.
הלטאה מגיעה לאורך 223 מילימטרים בממוצע, כשאת רוב האורך מכיל הזנב העבה. היא קלה יחסית לזיהוי עקב הצבעים המפוארים שלה, הנפוצים הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות. כמו מינים דומים היא בעלת קשקשים קשים ועל הגב רצועה קוצנית. הלטאה לא יכולה להשיר את זנבה כמו לטאות רבות. היא מטילה ביצים אותן היא טומנת במחילה שחפרה.
מזונה של לטאה זו מורכב בעיקר מחרקים שהיא אורבת להם, לעיתים מענפים נמוכים. בנוסף היא תאכל חלקי צמחים כמו עלים ושורשים. היא עצמה נטרפת בעיקר בידי עופות דורסים ונחשים. נחשים נוספים כמו זעמן אף-חזיר מדגסקרי הם הטורפים העיקריים של ביציה, אותם הם מריחים גם מבעד לאדמה.
איבי אודלי
איבי אודלי הוא שם הבמה של ג'ואבן ג'ורדן ברידג'ס (נולדה ב-22 באוגוסט 1993), מלכת דראג, מעצבת אופנה, ראפרית ואומנית מקליטה אמריקאית מדנוור, קולורדו שהתפרסמה ב-2019 כאשר היא זכתה בעונה ה-11 של המרוץ לדראג של רו פול. ב-2022 היא חזרה להתחרות בעונה השביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס, עונת המנצחות הראשונה של הזיכיון. אודלי השתתפה בסיבוב ההופעות העולמי "Werq the World" מאז 2019. בנוסף לווידאו קליפים והופעות, היא חוקרת את מה שהיא רואה ככוח טרנספורמטיבי של דראג בכך שהיא הופכות מציאות מחנויות יד שנייה לבגדים שאפשר ללבוש בתוכנית "Yvie Oddly's Oddities" של WOW Presents Plus. היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Drag Trap", ב-2020.
ביוגרפיה
ג'ובאן ברידג'ס נולדה ב-22 באוגוסט 1993 בדנוור, קולורדו. כילדה, היא שיחקה עם האיפור של אמא שלה ולבשה את השמלות של אחות שלה. היא אמרה ש"כשהייתי ילד בן שש, שלבש את חצאיות הטוטו והאיפור של האחות שלי, ההורים שלי אמרו, 'תוריד את זה'. ואני אמרת, 'למה?' הרגשתי יפה והייתי ישנה בחצאית בכל לילה". היא השתתפה בהתעמלות ובחוגים מאמצים אחרים עד שהיא הובחנה בתסמונת אהלרס-דנלוס בגיל 15. היא החלה לעסוק בתיאטרון מוזיקלי במקום זה.
אודלי מתארת שהחשיפה הראשונה שלה לדראג התרחשה בחטיבה, כאשר חבר לכיתה התחפש לזונה בליל כל הקדושים וקיבל הרבה תשומת לב. בליל כל הקדושים הבא, אודלי התחפשה לזונה ונהנתה מההלם ומהערצה של עמיתיה. אודלי למדה בתיכון איסט ובקמפוס אורריה, שניהם בדנוור.
קריירה
אודלי החלה את הקריירה שלה כאבון איב והופיעה בפעם הראשונה ב"סנטר" בדנוור, קולורדו לפני שעברה להופיעה ב"Broadways Bar".
אודלי התמסרה לדראג לאחר שראתה את שרון נידלס בעונה הרביעית של המרוץ לדראג של רו פול אשר שודרה ב-2012. היא אמרה ש"[שרון נידלס] הייתה מפחידה. האיפור שלה היה נוראי. היא הייתה מרוכזת יותר באומנות ובשנינות מאשר בלהיות חקיינית אישה זוהרת". לפני כן, אודלי לא חיבקה את כל האפשרויות שלהיות אומנית דראג מציעים, מכיוון שהיא חשבה שהיא רק "בחור הומוסקסואל רזה ושחור".
אודלי החלה לעסוק בדראג במהלך הקולג' ב-2021 כשוינוס די-לייט מהעונה השלישית של המרוץ לדראג הנחתה סדנא בקמפוס של הקולג' בחג האהבה. ההופעה הראשונה שלה הייתה בגיי בר "Tracks" בדנוור. השם "איבי אודלי" הגיע ממשחק מילים שמביע שהיא "יותר מוזרה מכל אחד אחר". אודלי פיתחה במהרה מוניטין של "תלבושות שערורייתיות ולא קונבנציונליות על הבמה". היצירתיות שלה הגיעה מצורך כלכלי מכיוון ש"יצירת התלבושות הכי זוהרות ויקרות" לא הייתה אפשרות והיא אמרה ש"תמיד אהבתי לעבוד עם החומרים שיש סביבי". ב-2014, אודלי השתתפה בווידאו קליפ לשיר "Dressed to Kill" של שרון נידלס.
אודלי זכתה בתחרות היופי "Ultimate Queen of Denver" ב-2015. מאוחר יותר באותו הקיץ, אודלי הפכה לחברת קאסט ב"אומת הדראג". היא חיממה את כוכבת הפופ מיה על הבמה המרכזית בפריידפסט והופיעה ב-"Bohemia's The Prohibition of Lust". היא השתתפה גם בווידאו קליפ לשיר "Negative Nancy" של אדור דלנאו ב-2017.
ב-2017, אודלי הודיעה שהיא השתמשה בדראג כדי להתעמת עם תפקידי מגדר. ב-2018, כשנשאלה על אסתטיקת הדראג שלה, אולדי אמרה שהיא אהבה להמם ולהפתיע עם משהו שהקהל לא ראה לפני כן, כולל תלבושות דרמטיות ואפילו שימוש בחומרים לא קונבנציונליים ורדי מייד. ב-2019, היא תיארה את עצמה כמלכת דראג שמשלבת בין "אומנות, אופנה, הופעה וקונספט". היא קיבלה השראה ממעצב האופנה הצרפתי טיירי מוגלר, המעצב הבריטי אלכסנדר מקווין ומלכת הדראג ה"טרוריסטית" כריסטין.
נימפומנית (סרט)
נימפומנית (באנגלית: Nymphomaniac) הוא סרט דרמה ארוטי אירופי משנת 2013 של הבמאי והתסריטאי לארס פון טרייר, בכיכובם של שארלוט גינסבורג, וילם דפו, שיה לה-באף וסטלאן סקארסגארד. הסרט חולק לשני חלקים (Volume I, Volume II) בשל אורכו.
איבי אודלי
המרוץ לדראג של רו פול
אודלי הוכרזה כמשתתפת בעונה ה-11 של המרוץ לדראג של רו פול בינואר 2019. זו הייתה הפעם השלישית שהיא ניסתה להתקבל לתוכנית. היא המלכה השנייה מדנוור שהשתתפה בתוכנית אחרי נינה פלאוורס. אודלי אמרה שתקופת התחרות הייתה קצת בודדה מכיוון שהיא לא יכלה לדבר עם חברים או משפחה.
נימפומנית (סרט)
נימפומנית נחשב לסרט מעורר מחלוקת, בגלל התכנים המיניים הרבים שמוצגים בו והחופשיות שבה הוא עוסק בהם. זהו הסרט האחרון בטרילוגיית הדיכאון הבלתי רשמית של לארס פון טרייר, לאחר אנטיכרייסט ומלנכוליה. בישראל אף מפיץ לא רכש את הזכויות להקרנה מסחרית שלו בבתי הקולנוע. מועצת הקולנוע הרומנית אסרה להקרין את חלקו השני של הסרט.
איבי אודלי
המרוץ לדראג של רו פול
אודלי זכתה באתגר בפרק השני של העונה ביחד עם סקרלט אנווי. היא בילתה שישה פרקים ברצף בפסגה, מה שהופך אותה למלכה השנייה עם הכי הרבה פרקים בפסגה ברצף, אחרי ג'ינקס מונסון עם שמונה. בפרק השמיני, היא וברוק לין הייטס התחרו בליפ סינק לשיר "Sorry Not Sorry" של דמי לובאטו במה שנחשב לאחד מהליפ סינקים הטובים ביותר אי פעם בתוכנית.
בתוכנית, אודלי סיפרה שהיא סובלת מגמישות יתר. היא חולה בתסמונת הגורמת לפגיעה ברקמות החיבור בשם תסמונת אהלרס-דנלוס מסוג 3, מה שאומר שהיא לא מייצרת כמות של קולגן כמו אנשים אחרים. המחלה שלה היא תת-סוג שנקרא גמישות יתר. תסמונת אהלרס-דנלוס מקושרת לפגם בייצור קולגן ואנזימים משני קולגן.
נימפומנית (סרט)
מבנה העלילה
ג'ו, המגדירה את עצמה כנימפומנית, מגוללת את הניסיון הארוטי שלה בפני אדם זר שהציל אותה מאלימות. הסרט מחולק לשמונה פרקים, החמישה הראשונים מוצגים בחלק הראשון של הסרט והשלושה הנותרים בחלקו השני.
איבי אודלי
המרוץ לדראג של רו פול
בגמר העונה שהתקיים בתיאטרון האורפיום בלוס אנג'לס, אודלי הגיעה לשלישיית הגמר והתחרתה בליפ סינק נגד אקיריה סי. דוונפורט לשיר "SOS" של ריהאנה, שבו היא ניצחה. היא עלתה לליפ סינק על הכתר נגד ברוק לין הייטס והן התחרו בליפ סינק לשיר "The Edge of Glory" של ליידי גאגא ואודלי זכתה בעונה. אודלי הייתה המלכה עם הכי פחות זכויות באתגרים, אחת, שזכתה בתוכנית. בעונה 14, וילו פיל זכתה בתוכנית עם זכייה אחת באתגר.
נימפומנית (סרט)
מבנה העלילה
הסרט בנוי כך שלאחר שג'ו מסיימת לגולל סיפור מסוים, המאזין מנתח אותו מבחינה פילוסופית ותאולוגית. לארס פון טרייר טען שזוהי סוגה חדשה שהמציא, לה הוא קורא "Digressionism", שדורש מן הצופה לחשוב ולהביע דעה בעצמו.
איבי אודלי
המרוץ לדראג של רו פול
בפרק הראשון של העונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס, היא התחרתה כמתנקשת ליפ סינק נגד אינדיה פארה וניצחה.
נימפומנית (סרט)
ביקורות
הסרט נחשב ליצירה פרובוקטיבית מאוד, בדומה לסרטיו האחרים של לארס פון טרייר. עם זאת, התקבל גם בביקורות אוהדות.
איבי אודלי
המרוץ לדראג של רו פול
אודלי לקחה חלק בחלק באמריקה הצפונית של סיבוב ההופעות "Werq the World", הופעת דראג רב-שנתית ובין-לאומית בהנחיית מישל ויסאז' ובהשתתפות מלכות דראג מהמרוץ לדראג של רו פול. סיבוב ההופעות ביקר ב-17 ערים ברחבי אמריקה הצפונית, כולל קנדה. סיבוב ההופעות המשיך לערים גדולות באסיה, אוסטרליה וניוזילנד והסתיים בנובמבר.
נימפומנית (סרט)
ביקורות
מבקר הקולנוע אורי קליין כתב:.
איבי אודלי
המרוץ לדראג של רו פול
ביוני 2019, אודלי הופיעה בפריידפסט של דנוור, מצעד הגאווה והפסטיבל השנתי של העיר, והנחתה את "אומת הדראג" בבר הביתי שלה, "Tracks". באותו החודש, World of Wonder הודיע שאודלי תככב בתוכנית מציאות בשם "Yvie Oddly's Oddities" ב-WOW Presents Plus. בספטמבר 2019, בדראגקון של רופול בניו יורק, אודלי הוכרזה כאחת מהקאסט המתחלף של תריסר מלכות דראג ב-"RuPaul's Drag Race Live!", מופע במלון הקזינו פלמינגו לאס וגאס.
נימפומנית (סרט)
ביקורות
אורון שמיר כתב באתר עכבר העיר:.
איבי אודלי
המרוץ לדראג של רו פול
באפריל 2022, אודלי הוכרזה כאחת מהמתמודדות בעונה השביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס, עונת המנצחות הראשונה של הזיכיון. היא הגיעה למקום השישי.
חיים אישיים
בגלל מצבה הרפואי, אודלי מרגישה מרוקנת אחרי הופעות אז היא מוותרת על צילומים עם מעריצים בשביל אינטראקציות בעלות משמעות גדולה יותר. אודלי היא נכדתו של מנהיג הפנתרים השחורים בדנוור לורן ווטסון. היא אחות הדראג של וילו פיל, זוכת העונה ה-14 של המרוץ לדראג.
אודלי היא שחורה, לבנה וילידה. הכעס שלה על כך שהפגינו מולה חוסר כבוד בקהילה הגאה מכיוון שהיא שחורה גרם לה להיכנס לדראג.
פרץ וזרח
פֶּרֶץ וְזָרַח הם דמויות תנ"כיות, בניו התאומים של יהודה מתמר כלתו, בעקבות מעשה יהודה ותמר. כנאמר ב:
פרץ זכה לשמו לאחר שזרח, הוציא את ידו מהרחם, והמיילדת קשרה עליה חוט שני, כאשר זרח החזיר את ידו, ואחיו יצא, אמרה לו המילדת: "מה פרצת עליך פרץ?". .
לפי ספרות חז"ל, הם נולדו בשנת.
פרץ הוא אביו של חצרון והוא הראשון בשושלת רבת דורות המוליכה, לפי ספר דברי הימים וסוף מגילת רות, מיהודה אל דוד המלך.
בניו של זרח הם זמרי, איתן, הימן, כלכל ודרע, ונכדו מאיתן הוא עזריה.
הדמות המוכרת ביותר שיצאה מזרח היא עכן שהעז למעול בחרם שהטיל יהושע לאחר כיבוש יריחו. על-פי המדרש התנגד שבט יהודה כולו להסגרת עכן בידי יהושע, ורק לאחר הפצרות רבות של יהושע כלפי זקני השבט, עכן הסגיר את עצמו.
כולם מדברים על ג'יימי (סרט)
כולם מדברים על ג'יימי (באנגלית: Everybody's Talking About Jamie) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי-בריטי-להט"בי מתוכנן שבוים על ידי ג'ונתן בטרל, המבוסס על מחזמר באותו השם. בסרט מככבים מקס הארווד, שרה לנקשייר, לורן פאטל, שובנה גולטי, ראלף אינסון, אדיל אקטר, סמואל בוטומלי , שרון הורגן וריצ'רד אי. גרנט.
תקציר העלילה
ג'יימי ניו הוא בן 16, שלא ממש מצליח להתאים לחברה הסובבת בו. במקום להמשיך בקריירה "אמיתית", הוא חולם להיות דראג קווין. ג'יימי אינו בטוח לגבי עתידו, אך הוא יודע דבר אחד בוודאות: הוא הולך להיות סנסציה. בתמיכת אמו האוהבת וחבריו, ג'יימי מתגבר על דעות קדומות, מכה את הבריונים ויוצא מהחושך לעבר אור הזרקורים.
הפקה
במאי 2018, הוכרז על הפקת הסרט. ביוני 2019, התגלה כי מקס הארווד, ריצ'רד אי. גרנט, ג'ון מקריאה, שרון הורגן, שרה לנקשייר ושובנה גולטי הצטרפו לצוות השחקנים בסרט, כאשר ג'ונתן בטרל, ביים את הסרט המבוסס על מחזמר, שנכתב על ידי טום מקריי. עוד נודע כי Regency Enterprises, Film4 Productions , ו-Warp Films הפיקו את הסרט, ואולפני המאה ה-20 הפיצו אותו. זהו הסרט הראשון שביים ג'ונתן בטרל.
יציאה לאקרנים
במקור, אמור היה הסרט לצאת לאקרנים ב-23 באוקטובר 2020, אך נדחה ל-22 בינואר 2021, על ידי חברת האם של אולפני המאה ה-20, חברת וולט דיסני, בגלל מגפת הקורונה. הסרט נדחה שוב, אבל הפעם ל-26 בפברואר. עם זאת, תאריך היציאה לאקרנים בוטל, וכרגע אין לו תאריך יציאה לאקרנים.
החל מ-17 בספטמבר 2021 הסרט זמין לצפייה בפריים וידאו.
נטלי זי
נטלי זי (באנגלית: Natalie Zea; נולדה ב-17 במרץ 1975) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור גוון הוצ'קינס ווינת'רופ באופרת הסבון "תשוקות" ברשת NBC, תפקידה בתור ווינונה הוקינס בסדרה "צדק פרטי" ברשת FX ובזכות הופעתה בתור קלייר מת'יוס בסדרה "The Following" של רשת פוקס.
ביוגרפיה
זי נולדה במחוז האריס, טקסס בארצות הברית וגדלה והתחנכה במחוז ווקד בטקסס.
קריירה
זי החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון אוף ברודוויי בין היתר במחזות "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב ו-"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר. בשנת 2005 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "Eyes", דרמת פשע מבית ABC, בו גילמה את טריש אגרמייר. בסדרה שלא צלחה ושידרה רק 4 פרקים (תוך 12), כיכבו בין היתר טים דיילי ולורה לייטון.
בשנת 2007 החלה לשחק בסדרת הדרמה "כסף, דארלינג" ברשת ABC, את דמותה של קארן דארלינג, ביתו של פטריק (דונלד סאת'רלנד). ב-2008 שבה לשחק בעונה השנייה.
בשנת 2010, זי החלה לככב בשלוש העונות הראשונות של סדרת דרמת "צדק פרטי" ברשת FX Networks, ועם עליית העונה הרביעית, שבה לתפקיד חוזר. היא שיחקה את התפקיד של וינונה הוקינס, אשתו לשעבר של ריילן גיבנס. זי הייתה במקור כוכבת אורחת בפיילוט של הסדרה, אך הפכה לדמות קבועה מיד לאחר הפיילוט עם חוזה לשנתיים. בקולנוע, לזי היה תפקיד משנה בקומדיה "החבר'ה האחרים" משנת 2010.
בשנת 2011 היא שיחקה יחד עם שון פטריק פלאנרי במותחן העצמאי "InSight", ולאחר מכן בסרט הטלוויזיה של ערוץ לייפטיים "Burden of Evil" משנת 2012.
לצד תפקידה הקבוע ב"צדק פרטי", מ-2012 עד 2013, היה לזי את התפקיד החוזר בדרמה הקומית "קליפורניקיישן" ברשת שואוטיים, כמושא אהבתו החדשה לדמותו של דייוויד דוכובני.
בשנת 2013, זי כיכבה בתפקיד הראשי של ד"ר קלייר מת'יוס, אשתו הפרודה של רוצח סדרתי בסדרת הדרמה "המעקב" מבית רשת FOX. היא שבה עם תפקידה לעונה השנייה על תקן תפקיד חוזר. כמו כן, ב-2013, היה לה תפקיד חוזר בתור מקסין סיגרייב, מנהיגת הסמים וההימורים, בעונה הראשונה של הסדרה "בתוך הבועה" ברשת CBS.
ב-4 באוגוסט 2014, הוכרז שזי לוהקה לדמות הראשית באופרת הסבון של ABC, "Members Only", שםהיא גילמה את התפקיד של מיקי הולמס-האריס, "החברה הכי משכילה ומלוכדת במשפחה שהקימה את הקאנטרי קלאב שסביבו מתרכזת ההופעה. "Members Only"בוטלה על ידי ABC לפני הקרנת הבכורה.
חיים אישיים
ביוני 2013, לאחר עשר שנות זוגיות, הודיעה על אירוסיה לשחקן טראוויס שולדט, שכיכב לצדה ב"תשוקות". הזוג התחתן ב-16 ביולי 2014 בהוואי. באוקטובר 2015 ילדה בת בשם רייגן.
יחסי ניו זילנד–קטר
יחסי ניו זילנד–קטר הם היחסים הדו-צדדיים בין קטר לניו זילנד.
סקירה כללית
במרץ 2019 ביקר שר החוץ הניו זילנדי בדוחא, שם נפגש עם שר התעשייה והכלכלה הקטרי, והשניים דנו על הגברת היחסים הכלכליים בין המדינות.
אליפות העולם בשחמט לנבחרות
אליפות העולם בשחמט לנבחרות היא תחרות שחמט שמאורגנת על ידי פיד"ה. האליפות הראשונה נערכה בשנת 1985, תוך שיתוף 6 שחמטאים בנבחרת. מאז משתתפים 4 שחמטאים בנבחרת. ניתן לשתף בנבחרת (בה קיים רוב גברי מובהק) גם שחמטאיות. לכל אליפות מוזמנות 10 נבחרות.
עד לשנת 2011 האליפות נערכה כל 4 שנים, מאז היא נערכת כל שנתיים.
החל משנת 2007 נערכת כל שנתיים גם תחרות נפרדת לנשים.
נכון ל-2017 רוסיה וסין מובילות במספר המדליות המצטבר מאז תחילת האליפות, הן באליפות הפתוחה והן באליפות הנשים.
בשנת 2021 נערך שינוי בפורמט התחרות. במקום 10 קבוצות מתחרות 12 קבוצות כאשר המשחקים הם מהירים. 45 דקות למשחק עם תוספת של 10 שניות מהמהלך הראשון. זה מאפשר לשחק שני משחקים ביום. 12 הנבחרות מחולקות לשני בתים שבהם כל קבוצה משחקת נגד כל האחרות. 4 הראשונות מכל בית עולות לשלב רבע הגמר. בשלבי הפלייאופ מתקיימים שני משחקים בין הנבחרות (פעם בשחור ובפעם בלבן) ובמקרה של שוויון מתקיים משחק שובר שוויון. שובר השוויון הוא משחק בליץ במשך 3 דקות עם תוספת של 2 שניות למהלך.
יאקוב ינקטו
יאקוב ינקטו (בצ'כית: Jakub Jankto; נולד ב-19 בינואר 1996) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הקשר בקליארי ובנבחרת צ'כיה.
ינקטו הוא הכדורגלן הראשון והיחיד בעולם כיום שיצא מהארון כהומו שהוא פעיל וברמה של שחקן נבחרת לאומית.
קריירת מועדונים
בשנת 2014, ינקטו חתם בשורות אודינזה מהסרייה א' תמורת 700 אלף אירו. מבלי שערך הופעה אחת בקבוצה הבוגרת באותה העונה, הוא הושאל לאסקולי מהסרייה ב' בשנת 2015. ב-15 בספטמבר 2015, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 על וירטוס אנטלה.
ב-6 ביולי 2018, סמפדוריה הודיעה על השאלתו של ינקטו עם אופציית רכישה בסך 15 מיליון אירו. ב-12 באוגוסט, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 0–1 על ויטרבסה קסטרנסה במסגרת הגביע האיטלקי. בתום העונה, סמפדוריה השלימה את מעברו של המגן. את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה כבש בהפסד החוץ 3–1 לאינטר ב-28 בספטמבר 2019 במסגרת המחזור השישי של אותה העונה.
ב-20 באוגוסט 2021, חתם ינקטו על חוזה לשנתיים בחטאפה.
חיים אישיים
ינקטו אב לבן ממערכת יחסים עם הדוגמנית מרקטה אוטומנסקה.
ב-13 בפברואר 2023 הודיע ינקטו דרך הרשת החברתית טוויטר על כך שהוא הומוסקסואל.
שמעון שמרלינג
הרב שמעון שמרלינג, ממייסדי קהילת חב"ד בחברון ובארץ ישראל ברבע השני של המאה ה-19, שד"ר ואבי משפחת שמרלינג בארץ.
ביוגרפיה
הרב שמעון בן רבי חיים שמרלינג משקלוב, עלה לארץ ישראל עם אשתו שרה בנו משה וכלתו דבורה חנה בשנת ה'תקפ"א 1821 או ה'תקע"ט 1822 והתיישבו בחברון בקבוצה של 15 משפחות אשכנזיות בהן ר' לייב בעל הייסורים. בעת שהותו אצל רבו האדמו"ר דובער שניאורי קיבל ממנו שליחות להקים את קהילת חב"ד בחברון. ומטעמה יצא לחו"ל לגייס תרומות כשד"ר. בשנת ה'תקפ"ו כבר מנתה קהילת חב"ד בחברון 100 נפש. בעקבות גזירת גיוס החובה לצבא הרוסי בשנת 1827 התגברה הגירתם של משפחות שלמות מרוסיה ודבר זה השפיע גם הוא על גידול קהילת חב"ד בעיר והקמת קהילה נוספת בירושלים.
קרחון אוסטר
קרחון אוסטר (באנגלית: Auster Glacier) הוא קרחון בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
שמעון שמרלינג
ביוגרפיה
ר' שמעון חתום על שטר מכירת ד' אמות בחברון משנת תקפ"ב 1822. וכן לגבי ההסכם בין שתי העדות בעיר בשנת ה'תק"צ 1830. וכן באגרות אל האדמו"ר הצמח צדק בשנת ה'תקצ"א ובשנת ה'תקצ"ד ועל כתב השד"רות של ר' נתן עמרם בשנת ה'תקצ"ד.
קרחון אוסטר
רוחבו של הקרחון 4 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל הקצה הדרום-מזרחי של מפרץ אמונדסן ממזרח לפסגת רפרנס.
שמעון שמרלינג
ביוגרפיה
במפקד מונטיפיורי משנת ה'תקצ"ט 1839 נזכרת אלמנתו שרה, בת 53, שעלתה משקלאב ולכן כנראה נפטר בין השנים 1834–1839.
קרחון אוסטר
הר טוד ממוקם לגדתו הדרום-מערבית של הקרחון.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון התגלה לראשונה באוקטובר 1956 על ידי משלחת של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפיקודו של פ. וו. קרוהן (P.W. Crohn).
מקור השם
הקרחון נקרא על שמם של מטוסי האוסטר, אשר שימשו את משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בחקר האזור.
לקריאה נוספת
• Kirkwood, Roger, and Graham Robertson, The Foraging Ecology of Female Emperor Penguins in Winter, Ecological Monographs, vol. 67, no. 2, 1997, pp. 155–176. JSTOR, www.jstor.org/stable/2963511. Accessed 26 Apr. 2020
גרדה לרנר
גרדה הדוויג לרנר (לבית קרונשטיין; 30 באפריל 1920 – 2 בינואר 2013) הייתה היסטוריונית וסופרת יהודיה-אוסטרית ממוצא אמריקאי. בנוסף לפרסומיה האקדמיים הרבים, היא כתבה שירה, סיפורת, מחזות, תסריטים, ואוטוביוגרפיה. היא שירתה כנשיאת הארגון להיסטוריונים האמריקאים בשנים 1980–1981. בשנת 1980 היא התמנתה לפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ויסקונסין במדיסון, שם היא לימדה עד לפרישתה בשנת 1991.
לרנר הייתה אחת המייסדים של החקר האקדמאי בתחום היסטוריית נשים. בשנת 1963, בהיותה עדיין סטודנטית לתואר ראשון ב"בית הספר החדש למחקר חברתי", היא לימדה את הקורס "נשים גדולות בהיסטוריה האמריקאית", הנחשב לקורס המכללה הרגיל הראשון בהיסטוריית נשים המוצע בכל מקום.
היא לימדה באוניברסיטת לונג איילנד בשנים 1965–1967. היא מילאה תפקיד מפתח בהתפתחות תוכנית לימודים בהיסטוריית נשים והייתה מעורבת בפיתוח תוכניות לתואר בהיסטוריית נשים במכללת שרה לורנס (שם לימדה בשנים 1968–1979 והקימה את התוכנית לתואר ראשון בהיסטוריית נשים) ובאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, שם השיקה את התכנית הראשונה לדוקטורט בהיסטוריית נשים. כמו כן עבדה באוניברסיטת דיוק ובאוניברסיטת קולומביה, שם הייתה מייסדת של הסמינר בנושא נשים.
בתחילת החיים
נולדה בשם גרדה הדוויג קרונשטיין (Gerda Hedwig Kronstein) בווינה, אוסטריה ב-30 באפריל 1920, בתם הראשונה של אילונה (לבית נוימן) ורוברט קרונשטיין (Robert Kronstein), זוג יהודי אמיד. אביה היה רוקח ואמה אמנית. על פי האוטוביוגרפיה שלה, היו לגרדה יחסים מורכבים עם אימה כילדה. כמבוגרת, גרדה האמינה כי אמה אילונה נאבקה משום שלא התאימה לתפקיד האם והרעיה הווינאית. לגרדה הייתה אחות צעירה, והן למדו בבתי ספר מקומיים ובגימנסיה.
לאחר אנשלוס, הייתה קרונשטיין מעורבת בהתנגדות האנטי-נאצית. היא ואמה נכלאו באותה שנה לאחר שאביה נמלט לליכטנשטיין ולשוויץ, שם שהה בתקופת המלחמה. במשך שישה שבועות שהתה בתא עם שתי נשים נוצריות שנעצרו מסיבות פוליטיות. הן חלקו איתה מזון משום שהיהודים קיבלו מנות מוגבלות. בשנת 1939 עברה אמה לצרפת, ואחותה של לרנר עברה לארץ ישראל. באותה שנה היגרה גרדה לארצות הברית בחסות משפחתו של בובי ג'נסן, ארוסה הסוציאליסטי. בשנת 1939 אמה עברה לצרפת, ואחותה עברה לפלסטין. באותה שנה גרדה היגרה לארצות הברית תחת חסותה של משפחתו של בובי ג'נסן, אליו התארסה.
הקריירה
נישואיה עם ג'נסן נכשלו כשפגשה את קרל לרנר (1912–1973), במאי תיאטרון נשוי שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית בארצות הברית. שניהם הקימו מגורים זמניים בנבאדה וקיבלו גירושין ברינו; המדינה הציעה תנאים קלים יותר לגירושים מאשר מדינות אחרות. קרונשטין ולרנר נישאו ועברו להוליווד, שם ניהל קרל קריירה בתחום הקולנוע.
בשנת 1946, סייעה בייסוד סניף לוס אנג'לס של קונגרס הנשים האמריקאיות, ארגון החזית הקומוניסטית. היא ובן זוגה עסקו בפעילות באיגודים מקצועיים, זכויות אזרח, ואנטי מיליטריזם. הם סבלו מעליית מקארתיזם בשנות החמישים, במיוחד לאחר פרסום הרשימה השחורה של הוליווד.
הלרנרים חזרו לניו יורק. ב -1951 שיתפה לרנר פעולה עם המשוררת איב מריאם על מחזמר, "שירת נשים". הרומן של לרנר "לא פרידה" פורסם בשנת 1955. לרנר חזרה לניו יורק ללמוד בבית הספר החדש למחקר חברתי, שם קיבלה תואר ראשון בשנת 1963. היא אמרה כי מעמדה המתמיד גרם לה לחשוב על "אנשים שלא היה להם קול לספר סיפור משלהם, תובנותיה של לרנר השפיעו בסופו של דבר על החלטתה לזכות בתואר דוקטור בהיסטוריה ולאחר מכן לסייע בהבאת ההיסטוריית נשים כמשמעת אקדמית סטנדרטית ". בשנת 1963 היא הציעה את הקורס הראשון לקולג' בהיסטוריית נשים, שלא היה לה אז מעמד בתחום הלימודים באקדמיה.
בתחילת שנות ה -60, לרנר ובעלה כתבו יחד את תסריט הסרט B\lack Like Me (1964), המבוסס על ספרו של העיתונאי הלבן ג'ון הווארד גריפין. הוא דיווח על שישה שבועות של נסיעות בעיירות קטנות וערים של הדרום העמוק שעבר כאיש שחור. קארל לרנר ביים את הסרט, בכיכובו של ג'יימס וויטמור.
לרנר המשיכה ללימודים לתואר שני באוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה את התואר שני בשנת 1965 ודוקטורט בשנת 1966. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "האחיות שרה ואנג'לינה גרימקה מדרום קרוליינה: מורדות נגד העבדות", מחקר של שרה מור גרימקה ואנג'לינה גרימקה, אחיות ממשפחה שהחזיקה עבדים, שהפכו לאבוליטיסטים בצפון. כאשר הבינו כי לאחיהן המנוח היו בנים מעורבים, הן עזרו במימון לימודיהם של הבנים.
בשנת 1966 הפכה לרנר לחברה מייסדת בארגון הלאומי לנשים (NOW), ושימשה כמנהיגה מקומית וארצית לתקופה קצרה. בשנת 1968 קיבלה את המינוי האקדמי הראשון שלה במכללת שרה לורנס. שם פיתחה לרנר תואר שני באמנויות בתולדות נשים, אשר שרה לורנס הציעה בתחילת 1972; זה היה תואר ראשון אמריקאי בתחום. לרנר לימדה גם באוניברסיטת לונג איילנד בברוקלין. לרנר גם לימדה באוניברסיטת לונג איילנד בברוקלין.
בשנות ה-60 וה- 70 פרסמה לרנר ספרים ומאמרים מדעיים שסייעו בהקמת ההיסטוריית נשים כשדה לימוד מוכר. המאמר שלה משנת 1969, "הגבירה והנערה המילולית: שינויים במעמד האישה בעידן ג'קסון", שפורסם בכתב העת American Studies, היה דוגמה מוקדמת ומשפיעה לניתוח מעמדי בהיסטוריית נשים. היא הייתה בין הראשונים שהביאה נקודת מבט פמיניסטית מובהקת לחקר ההיסטוריה.
בין עבודותיה החשובות ביותר נכללות האנתולוגיות הדוקומנטריות "נשים שחורות באמריקה הלבנה" (1972) ו"החוויה הנשית" (1976), אותן היא ערכה יחד עם איסוף החיבורים הרוב מוצא את העבר (1979).
בשנת 1979 לרנר עמדה בראש המכון להיסטוריית נשים, כנס בן 15 יום (13–29 ביולי) במכללת שרה לורנס, בחסות המכללה, ארגון הפעולה לנשים ומכון סמיתסוניאן. השתתפו באירוע מנהיגים של ארגונים לאומיים למען נשים ונערות. כאשר נודע למשתתפי המכון על ההצלחה של שבוע ההיסטוריית נשים שנחגג בסונומה קאונטי, קליפורניה, הם החליטו ליזום הנצחות דומות בארגונים שלהם, בקהילות ובמחוזות הספר שלהם. הם גם הסכימו לתמוך במאמץ לקיים את "שבוע ההיסטוריה הלאומי של נשים". פעולות אלה סייעו לייסודו של חודש ההיסטוריה הנשית.
בשנת 1980 עברה לרנר לאוניברסיטת ויסקונסין במדיסון, שם הקימה את הדוקטורט הראשון בתחום ההיסטוריית נשים. במוסד זה כתבה מספר מאמרים בהם "הולדת הפטריארכיה" משנת 1986, "יצירתה של התודעה הפמיניסטית" משנת 1993, חלקים 1 ו -2 של "נשים והיסטוריה; מדוע ההיסטוריה חשובה" (1997), ו- "Fireweed: אוטוביוגרפיה פוליטית" (2002).
מ -1981–1982 שימשה לרנר כנשיאת ארגון ההיסטוריונים האמריקאים. כמנהלת החינוכית של הארגון, סייעה להפוך את ההיסטוריית נשים לזמינה למנהיגי ארגוני נשים ומורים בבתי ספר תיכוניים.
עבודות נבחרות
לרנר ערכה את הספר "נשים שחורות באמריקה הלבנה: היסטוריה דוקומנטרית" (1972), המתאר 350 שנה של תרומתן של נשים שחורות להיסטוריה, למרות מאות שנים של שעבוד שבהן התייחסו אליהן כאל רכוש. זה היה אחד הספרים הראשונים שתיארו את תרומתן של נשים שחורות בהיסטוריה.
בספר "יצירת הפטריארכיה" (1986), הכרך הראשון של "נשים והיסטוריה", חקרה לרנר את הפרהיסטוריה, בניסיון לאתר את שורשי הדומיננטיות הפטריארכלית. היא הגיעה למסקנה כי הפטריארכיה היא חלק ממצבים ארכאיים המרכיבים את האלף השני לפנה"ס. לרנר סיפקה ראיות היסטוריות, ארכאולוגיות, ספרותיות ואמנותיות לרעיון שהפטריארכיה היא מבנה תרבותי. היא האמינה כי כוחה העיקרי של הפטריארכיה הוא אידאולוגי וכי בחברות המערב הוא "ניתק את הקשר בין נשים לבין האלוהי."
"יצירת התודעה הפמיניסטית: מימי הביניים ועד 1870" (1993) היא הכרך השני של "נשים והיסטוריה". בספר זה היא סוקרת את התרבות האירופית מהמאה השביעית עד למאה התשע-עשרה, ומציגה את המגבלות שהטילה תרבות של גברים. לאחר המאה השביעית, יותר כתבים מאת נשים החלו לשרוד, ולרנר משתמשת בהם כדי להראות את התפתחות של מה שהיא מגדירה כחשיבה פמיניסטית. היא מדגימה את הדרכים הרבות שבהן נשים "עקפו או הגדירו מחדש או ערערו את המחשבה הגברית". היא בוחנת בפירוט את המחסור החינוכי של הנשים, את הבידוד שלהן ממספר רב של מסורות החברות ואת המפלט שמצאו בכתיבה. כתיבה זו החלה לרוב כדתית או נבואית, ושימשה עבור הנשים אמצעי "ייצור אידאולוגי", שבו הגדירו מחדש את עתידן במנותק מן הפטריארכיה.
ספרה "Fireweed: אוטוביוגרפיה פוליטית" (2003) הוא תיאור מפורט של חייה מילדותה בווינה דרך המלחמה וההגירה, עד שנת 1958. באותה שנה היא החלה את לימודיה הפורמליים בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק, מוסד שהוקם על ידי פליטים אירופים רבים מהרדיפות הנאציות. היא האמינה שחינוך הוא קריטי למימוש עצמי עבור נשים.
מוות
לרנר נפטרה ב-2 בינואר 2013, מדיסון, ויסקונסין, בגיל 92. היא הותירה אחריה ילדים בוגרים.
וולף וילהלם פון באודיסין
וולף וילהלם גרף פון באודיסין (בגרמנית: Wolf Wilhelm Friedrich Graf von Baudissin; 26 בספטמבר 1847, סופינהוף ליד קיל – 6 בפברואר 1926, ברלין) היה תאולוג פרוטסטנטי גרמני, מבקר מקרא וחוקר האמונות השמיות הקדומות. רקטור אוניברסיטת ברלין (1912–1913).
באודיסין למד תאולוגיה ומדעי המזרח באוניברסיטאות ברלין, ארלנגן, לייפציג וקיל. את הדוקטורט שלו קיבל באוניברסיטת לייפציג ב-1870. הוא זכה למשרת הוראה ראשונה בלייפציג ובהמשך הרצה באוניברסיטת שטרסבורג, באוניברסיטת מרבורג ובאוניברסיטת ברלין (לפי סדר זה), בברלין שימש רקטור האוניברסיטה בשנים 1912–1913.
באודיסין הושפע מאוד מהתאולוג הלותרני, מראשוני חוקרי מדעי היהדות, פרנץ דליטש. וכן מהמזרחן היינריך פליישר.
קרליזם (ספרד)
קרליזם (בבסקית: Karlismo, בספרדית: Carlismo) היא תנועה פוליטית ומסורתית, הטוענת לכתר הספרדי, אשר הוקמה על ידי דון קרלוס, רוזן מולינה מבית בורבון.
התנועה הוקמה בעקבות מחלוקת על הירושה ואי שביעות רצון נרחבת מהתנועה האלפונסינית של בית בורבון. התנועה הייתה בעוצמתה בשנות ה-30 של המאה התשע עשרה אך חוותה תחייה בעקבות תבוסת ספרד במלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898, כאשר ספרד איבדה לארצות הברית את השטחים האחרונים המשמעותיים שלה מעבר לים: קובה, גואם, הפיליפינים ופוארטו ריקו. לקרליזם היה כוח רב בספרד בין 1833- 1975, סוף תקופת פרנקו. בתפקיד זה, הקרליסטים היו הגורם המרכזי למלחמות הקרליסטיות במאה ה-19, וגורם חשוב במלחמת האזרחים בספרד בשנות השלושים של המאה העשרים. כיום הקרליזם הוא כוח שולי.
חוקי הירושה
באופן מסורתי, כל ממלכות ספרד מלבד אחת אפשרו את המלכת בנות המלך בהיעדר בנים ואחיות (העדפה גברית). מבחינה זו הייתה אראגון ממלכה יוצאת דופן, כיוון שנטתה להעדיף חצי סאליזם. הכללים המורכבים ביותר יצרו את "קוד שבעת החלקים" של סוף המאה ה-13.
ב־1 בנובמבר 1700 נסיך בורבון הצרפתי, פליפה החמישי, עלה לכס הספרדי. בבית המלוכה הצרפתי הוחל החוק הסאלי, אשר לא התיר ירושה נשית. לפיכך, סדר הירושה הספרדי המסורתי נאלץ להשתנות למערכת סאלית למחצה, שהדירה את הנשים מהכתר אלא אם כן כל הזכרים במוצא האגנאטי מפיליפ, בכל ענף כלשהו, ​​נכחדו. שינוי זה אולץ ככל הנראה על ידי לחץ חיצוני להימנע מכל איחוד אישי אפשרי של כתר ספרד עם מלוכה זרה כמו צרפת. (מלחמת הירושה הספרדית (1701–1714) פרצה כדי למנוע מספרד וצרפת לאחד את שתי הממלכות תחת אותו המלך.) אף שממשלת ספרד עשתה כמה ניסיונות לחזור לחוקים המסורתיים, כמו בצו 1789, מאת קרלוס הרביעי מספרד, שאלת הירושה הפכה לדחופה רק כאשר פרננדו השביעי מצא את עצמו חולה, ללא שום צאצא, בשנת 1830, אך עם אשה בהריון. הוא החליט בשנת 1830 להוציא את צו 1789 להבטחת הכתר לילד שטרם נולד, גם אם היא נקבה. החוק הציב את הילדה, הנסיכה איזבלה השנייה, לפני אחיו של פרנדדו, דון קרלוס, שעד אז היה היורש.
בני גילו רבים (החל מאחיו של המלך ובענפי צוערי בורבון) ראו את הירושה המשתנה כלא חוקית בענפים שונים. הם היוו את הבסיס למפלגה הקרליסטית, שהכירה רק בחוק הירושה החצי-סאלי שהעניק לדון קרלוס עדיפות על בתו של פרננדו, איזבלה השנייה לעתיד.
סדר זמן היסטורי
13 במאי 1713: פליפה החמישי, הראשון מהבורבונים הספרדיים, יחד עם הקורטס, הפרלמנט של ספרד, משנה את סדר הירושה לכתר הספרדי מזה שתואר בשבעת החוקים. כאשר הכלל הקודם כלל העדפה גברית, החוק החדש של פיליפ הנהיג חוק חצי-סאלי, לפיו הצטרפות של נקבה או צאצאיה אפשרית רק בעקבות הכחדתם של כל הזכרים השושלתיים מפיליפ החמישי.
1789: בתקופת שלטונו של קרלוס הרביעי, הקורטס מאשרים את הפיכת מערכת הירושה לסדר הירושה המסורתי של שבעת החוקים. עם זאת, החוק לא הוכרז, בין היתר בגלל מחאה של ענפי הצוערים של בית בורבון (הענף הסיציליאני וענף הפרמזן), שראו בכך כמפחיתים את זכויותיהם התורשתיות.
1812: חוקה ספרדית חדשה משנה ​​את חוקי הירושה בהתאם לשבעת החוקים.
31 במרץ 1830: פרננדו השביעי, באותו זמן ללא צאצא ואשתו הרביעית בהריון, מפרסם את הסנקציה הפרגמטית משנת 1830 אשר מאשרת את חוק 1789, ובכך מחזיר את סדר הירושה שלפני פיליפה.
10 באוקטובר 1830: איזבלה השנייה נולדה לפרננדו השביעי. לאחר כמה תככים בבית משפט, הסנקציה הפרגמטית אושרה סופית בשנת 1832. אחיו של פרדיננד, דון קרלוס, עד אז היורש החזק, מרגיש שנשדד מזכויותיו ועוזב לפורטוגל.
המצב הפוליטי בספרד אחרי מות פרננדו
בשלטון שתי הקבוצות חילקו את עצמן לענפים מתונים ורדיקליים: הענף הרדיקלי של האבסולוטיסטים (או המלוכנים), המכונה האפוסטיליקוס, ראה את היורש החזק, דון קרלוס, כראשו הטבעי, מכיוון שהיה אדוק מאוד, ובמיוחד לאחר 1820, אנטי-ליברלי ידוע.
שנותיו האחרונות של המלך פרננדו ראו שינויים פוליטיים בשל הצרות סביב ירושתו. באוקטובר 1832 הקים המלך ממשלה מלכותית מתונה בפיקודו של פרנסיסקו סי ברמודז', שכמעט הצליח לרסן את המפלגה האפוסטולית ובאמצעות חנינה להשיג תמיכה ליברלית בזכותה של איזבלה לרשת את שלטונה של אמה, מריה כריסטינה משתי הסיציליות. ולו כדי להיפטר מדון קרלוס, הליברלים קיבלו את הנסיכה החדשה של אסטוריאס.
יתר על כן, השנים הראשונות של שנות ה-30 של המאה התשע עשרה הושפעו מכישלון בית בורבון הצרפתי, שמשמעותו סיום שלטון בורבון בצרפת, וממלחמת האזרחים בפורטוגל בין מפלגות בורבוניות וליברליות.
היסטוריה
תקופת מלחמות הקרליסטים, שבמהלכם המפלגה ניסתה להשיג את השלטון בעיקר באמצעים צבאיים, היא גם קרליזם קלאסי, מכיוון שהמלחמות - או האיום שבהן - הציבו את הקרליזם במרכז הבמה של ההיסטוריה הפוליטית של ספרד, וכמכונן קרליזם פיתח את הצורה התרבותית והסוציולוגית שהוא ישמר במשך יותר ממאה שנים.
נקודות השיא ההיסטוריות של עידן זה הן:
מהפכת 1860 ותוצאותיה - באותה שנה ניסה רוזן מונטמלין לתפוס את השלטון באמצעות מהפכה צבאית. הוא נחת בסנט קרלס דה לה רפיטה (טרגונה), אך נעצר במהירות, ונאלץ לוותר על זכויותיו. הפורענות הזו, התנהגותו לאחר השחרור, והעובדה כי הבא לכתר היה אחיו הליברלי, הביאה את הקרליזם אל סף הכחדה. הקרליזם ניצל רק בגלל אמו החורגת, מריה תרזה מברגנזה, נסיכת ביירה. מלחמת האזרחים בספרד-נחשבת למלחמה קרליסטית נוספת, היות שבספרד שלטה אז רפובליקה, ופרנקו ושאר חברי התנועה הפשיסטית היו רויאליסטים. הוכחה לכך היא שעוד בחייו, קבע פרנקו עם חואן קרלוס שלאחר מותו של הראשון יוכתר השני למלך ספרד.
אידאולוגיה
יש שהגדירו את הקרליזם כתנועה פוליטית
הרקע האידאולוגי של הקרליזם היא כתגובת נגד מול המהפכה הצרפתית של 1789 שהביא לגל של נאורות, חילוניות, אינדיבידואליזם, שוויון הזדמנויות ורציונליזם. בדומה לתנועת הקרליזם קמו תנועות דומות שניסו להילחם באותן תופעות, כמו התנועה הלגיטימיסטית. וכן פעילותו של ז'וזף דה מסטר.
החוקרים התקשו להצביע על אידאולוגיה אחידה שהנחה את הקרליזם, מבין הסיבות לכך נמנו אלו:
בעוד שלקרליזם ופלנגיזם היו קווי דמיון מסוימים - שמרנות חברתית, קתוליות ואנטי-קומוניזם - היו גם הבדלים עזים בין שתי התנועות. המשמעותית ביותר הייתה העובדה שבעוד שהפלנגיזם דגל בצורה ריכוזית מאוד של לאומיות ספרדית, הקרליזם תמך יותר ב- fueros, ושימר את התרבות המקומית והאוטונומיה האזורית, דבר המהווה את אחד העקרונות העיקריים שלהם.
הקרליסטים תומכים גם בחוק הסאלי בכל הנוגע לירושה, בהיותם מונרכיסטים לגיטימיים.
מערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי
מערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי אחראי על יצירת התמונה האווירית, תמונה של כל כלי הטיס הנמצאים במרחב האווירי של מדינת ישראל וסביבתה. המערך ממונה על בקרת התנועה האווירית בכל המרחב האווירי של ישראל, וכן על גילוי וזיהוי ניסיונות חדירה למרחב האווירי של מדינת ישראל, הפעלת מערכות הנשק השונות והכוונת כלי הטיס המיירטים של החיל וסוללות ההגנה האווירית אל עבר מטרות אוויריות.
תפקיד
בשגרה ממונה המערך על בקרת התנועה האווירית, צבאית ואזרחית, בכל המרחב האווירי של ישראל. יחידות הבקרה מקצות נתחים מהמרחב האווירי, בגבהים ובנתיבים שונים, לכלל סוגי כלי הטיס באוויר, בבטיחות וביעילות, ובמטרה למנוע התנגשות בין כלי הטיס. יש בקרי אוויר אזרחיים, העוסקים בתעבורה האזרחית, בקרי ״גובה נמוך״ ובקרי ״גובה גבוה״ השולטים במרבית המרחב האווירי, ובאזורי האימונים של מטוסי הסילון.
גילוי וזיהוי
עבודת הגילוי והזיהוי מבוצעים באמצעות כלים טכנולוגים שונים, המופעלים על ידי מש"קי בקרה אווירית וקציני הבקרה.
כל כלי טיס נראה במכ"ם במרחק של יותר מ־200 מייל ימי (כ־360 ק"מ), הרחק מגבולות ישראל. על־פי חוקי התעופה הבינלאומיים, חייב כל כלי טיס שמתקרב למרחק של 80 מייל (120 ק"מ) מגבולות ישראל להזדהות מול מערך הבקרה הישראלי. במקרה שכלי טיס לא מזדהה מול מערך הבקרה או מעלה חשדות שונים, מוזנקים לכיוונו זוג מטוסי או מסוקי קרב, שמתקרבים, ובודקים כי לא מדובר באיום. כמעט בכל חשד לחדירה מוזנק גם זוג מטוסי יירוט לאזור הקריה למחקר גרעיני בדימונה, שמוגנת גם על ידי סוללות טילי קרקע־אוויר מסוג פטריוט.
אמצעים טכנולוגיים
כל יב"א מצוידת במכ"מים מתקדמים השוכנים בתוך ראדומים ענקיים. המכ"מים מאפשרים לגלות כלי טיס במרחק של יותר מ־200 מייל ימי (כ־360 ק"מ), הרחק מגבולות ישראל.
בלוני תצפית
בנוסף למכ"מים הקרקעיים פועלת במערך הבקרה יחידת בלוני תצפית הנושאים מכ"ם ושייכת ליב"א 509 הדרומית. יחידת בלוני התצפית של חיל האוויר הוקמה בספטמבר 1990 והבלון הראשון נכנס לשירות במרץ 1991. המכ"ם בבלון צופה כלפי מטה ומשלים את התמונה האווירית על ידי גילוי כלי טיס בגובה נמוך. המכ"ם הנישא כיום על הבלון מבוסס על מכ"ם "אורן ירוק" של מערכת ה"חץ 2" שפותח על ידי חברת "אלתא", והוא נחשב לאחד המתקדמים בעולם בתחומו. המערכות שעל הבלון מספקות גם מידע מטאורולוגי לחיל האוויר, באמצעות גף "כמוס".
גודלו של בלון התצפית הוא 71 מטר והוא עשוי מסיבי דקרון־פוליאסטר בעלי ציפוי מיוחד. הוא עמיד למים, זליגות גז וקרינה אולטרה־סגולה. הבלון קשור כל הזמן לכבל המחובר למערכת עגינה מיוחדת, או למערכת העגינה ישירות. מלבד החזקת הבלון, מספק הכבל את החשמל ואת התקשורת לבלון באמצעות סיבים אופטיים והוא מוחלף פעם בשלוש שנים. לכבל יש סיכוך, כך שגם אם ברק יפגע בכבל, הבלון לא ייפגע. הבלון מוצב באזור הדרום, במרחק של קילומטירם רבים מיב"א 509 ונראה בקלות בכל האזור
בלונים ישנים של צה"ל שימשו את יחידת המסוקים של משטרת ישראל.
ג'סטה
ג'סטה הוא סרט קומדיית נעורים ישראלי משנת 2017, בבימויו של קובי מחט, ובהפקתם של האחים אדרי והילה ערן.
עלילה
שלושה צעירים, "פיתה" (מתן לקס), חברו לכיתה אדם (און רפאלי) וחברתם לכיתה שחר (נאיה פדרמן), פיתחו אפליקציה לנוער והתעשרו ממנה. לפתע בשיא ההצלחה נשלטת האפליקציה בידי האקר מסתורי, אשר מתברר בתור ספויילר. באותו זמן אדם מנסה להשלים עם אבא שלו.
בול סופה
בול סופה הוא אקדח חצי אוטומטי מתוצרת יצרנית הנשק הישראלית בול ארמורי, המבוסס על אקדח ה-CZ 75 הצ'כי.
הסופה הוא האקדח הראשון של בול העשוי כולו מפלדה. האקדח מגיע בשתי גרסאות: גרסת נשיאה עם כוונת קבועה, וגרסת תחרות עם כוונת קדמית סיב אופטי וכוונת אחורית מתכווננת.
מאזה מניקה
מאזה מניקה (באיטלקית: Mezze Maniche; מילולית: "שרוולים קצרים") היא פסטה שמקורה בצפון איטליה. אפשר לשלב אותה עם ירקות, בשר, מאכלי ים ואפילו בסלט פסטה.
באופן המסורתי
ישנו מתכון מפיאצ'נצה שבאמיליה-רומאניה למאזה מניקה טרייה. שם, היא נקראת "mezze maniche dei frati" שמשמעותה היא "שרוולים של נזירים".
מנות
באזורי צפון איטליה נוטים להעדיף רטבי שמנת קלים המכילים יותר ירקות ופירות ים מאשר בשר. אנשים בצפון איטליה רואים במאזה מניקה יותר "כפסטה קיצית" ולכן היא מלווה בדרך כלל ברוטב פסטה קליל. דרך נפוצה לאכול את הסוג הזה של פסטה היא עם רוטב שמנת קל, גבינתי ופטריות מוקפצות.
ניתן להגיש מאזה מניקה עם רטבים מפורסמים כמו "קרבונרה" "אמטריצ'יאנה" "גריצ'ה" ו"ארביאטה"
פסגת סטרנברג
פסגת סטרנברג (באנגלית: Sternberg Peak) היא פסגה בפסגות נברסקה, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמות כ־4.3 קילומטרים צפונית מזרחית לפסגת רנד (אף היא בפסגות נברסקה).
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של ב. שטרנברג (B. Sternberg), שהיה חבר משלחת החקר הגאופיזית, במסגרת פרויקט חקר מדף הקרח רוס, בעונת מחקר 1974 - 1973.
גביע המדינה בכדורגל 1966/1967
גביע המדינה בכדורגל 1966/1967 הייתה התחרות ה-29 מאז היווסדה וה-14 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-17 בספטמבר 1966 והסתיימו ב-1 בנובמבר 1967.
בגלל השתתפות נבחרת הנוער באליפות קונפדרציית הכדורגל של אסיה לאחר 15 באפריל משחקי התחרות הופסקו והם חודשו רק לאחר מלחמת ששת הימים.
השלבים המוקדמים
בשלבים הראשונים השתתפו קבוצות של ליגה ג' וליגה ב'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות הליגה הלאומית.