cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדראס יאניוטיס
קריירת מועדונים
עם סיומה של עונת 2017/2018, החליטה אולימפיאקוס להחזיר את השחקן לשירותיה והגיע לסיכום עם אטרומיטוס על טרייד במסגרתו תעביר הקבוצה לאטרומיטוס שחקן בהעברה חופשית, במקום לשלם את סעיף הרכישה בחזרה שהחזיקה אולימפיאקוס על יאניוטיס בגובה כ-300,000 אירו. ב-9 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו, בניצחון אולימפיאקוס 4-0 על לוצרן, במסגרת הליגה האירופית.
ב-22 ביוני 2019 חתם במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית על חוזה לשלוש שנים. וב-24 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במכבי תל אביב בהפסד 0–1 לקלוז' בסיבוב השני של מוקדמות ליגת האלופות. במהלך משחק במסגרת גביע הטוטו נגד קבוצת עירוני קריית שמונה נפצע בקרסול והוחלף על ידי דניאל טננבאום שגילה יכולת טובה. גם לאחר שחזר מהפציעה המשיך טננבאום להיות השוער הראשון. יאניוטיס זכה עם הקבוצה באליפות ושותף לראשונה במחזור ה-34 לאחר שהקבוצה כבר הבטיחה את הזכייה בתואר.
ב-6 באוגוסט 2020 חזר לאטרומיטוס והושאל עד לסוף העונה. ב-1 ביוני 2021 הסתיימה השאלתו והוא חזר למכבי תל אביב. ב-1 בספטמבר הודיעה הקבוצה על שחרורו.
קריירה בינלאומית
ב-1 ביוני 2017 זומן לראשונה לנבחרת הלאומית על ידי המאמן מיכאל סקיבה והיה חלק מסגל הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2018, בשלב הפלייאוף היבשתי מול בוסניה, אך לא שותף. ב-27 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 על מצרים במסגרת משחק ידידות.
עונת 2017/2018 בליגה המאוחדת של VTB
עונת 2017/2018 היא העונה התשיעית של ליגת VTB והעונה החמישית שבה היא מתפקדת כאליפות רוסיה בכדורסל - הליגה הרוסית הבכירה בכדורסל.
13 קבוצות משתתפות בליגה. לקראת העונה נקבע לראשונה כי שיטת הכרעת חצי הגמר והגמר תשונה מפלייאוף מלא לפיינל פור. מאוחר יותר נקבע כי הפיינל פור ייערך במוסקבה.
העונה הסדירה
העונה הסדירה החלה ב-5 באוקטובר 2017 והסתיימה ב-12 במאי 2018. 13 הקבוצות התמודדו על שמונה מקומות בפלייאוף הליגה בטורניר המורכב ממשחק בית וחוץ עם כל אחת מהיריבות.
פלייאוף
8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה מתמודדות בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). המדורגת גבוה יותר מארחת את המשחק הראשון, השני והחמישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר תארח את המשחק השלישי והרביעי (במידת הצורך). ארבע המנצחות מעפילות לשלב חצי הגמר ושתי המנצחות בחצאי הגמר מתמודדות בגמר על תואר אליפות רוסיה בכדורסל גברים.
פיינל פור
טורניר הפיינל פור נערך בהיכל הקרח VTB שבמוסקבה ב-8 ביוני (משחקי חצי הגמר) וב-10 ביוני (משחק הגמר).
קליף קרטיס
קליפורד ויויאן דיבון "קליף" קרטיס (באנגלית: Clifford Vivian Devon "Cliff" Curtis; נולד ב-27 ביולי 1968) הוא שחקן ניו זילנדי שמוכר בין היתר בסרטיו "שלושה מלכים" (1999), "שאיפות" (2001), "יום אימונים מסוכן" (2001), "לרכב על הלווייתן" (2002), "מת לחיות 4.0" (2007) ו"פרש בודד" (2014). הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "טראומה" (2011-2010) ברשת NBC ובסדרה "אימת המתים המהלכים" (2017-2015).
מוצאו מאורי, ובתפקידיו השונים שיחק מגוון רחב של מוצאים אתניים כמו לטיני וערבי. קרטיס הוא בעלים שותף בחברת הפקות ניו זילנדית בשם "Whenua Films".
ביוגרפיה
לקרטיס 7 אחים, נולד ברוטורואה, האי הצפוני של ניו זילנד. קרטיס צאצא מאורי.
בילדותו הופיע כרקדן ברייקדאנס והתחרה בתחרויות.
קריירה בניו זילנד
קרטיס החל לככב בהפקה מקומיות של המחזות "כנר על הגג" ו"איש למנשה", לפני שלמד בבית הספר לדרמה של ניו זילנד ו-Teatro Dimitri Scoula בשווייץ. הופעותיו על הבמה בניו זילנד כללו את: "נשות וינדזור העליזות", "אותלו", "גן הדובדבנים", "פורגי ובס" ו"מקבת'".
השתתפותו הראשונה בסרט קולנוע הייתה בתפקיד קטן בסרטה של ג'יין קמפיון, "הפסנתר" משנת 1993. הוא המשיך ושיחק בסרט "Once Were Warriors", אחד מהסרטים המצליחים ביותר ששוחררו בניו זילנד. בנוסף שיחק בתפקיד האב של הדמות הראשית בסרט "לרכב על הלווייתן" משנת 2002; אשר מבוסס על הרומן באותו שם מאת ויטי איהימארה משנת 1987.
ב-2004 הקים חברת הפקות עצמאית ביחד עם המפיק איינסלי גארדינר.
בשנת 2014 קרטיס שיחק בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "פרש בודד". לטובת התפקיד קרטיס למד לשחק שחמט והעלה את משקלו.
קריירה בינלאומית
קרטיס השתתף במספר סרטים וביניהם: "שלושה מלכים", "שאיפות", "לגעת במוות", "שמש", "מת לחיות 4.0" ו-"יום אימונים מסוכן".
בשנים 2009–2010 כיכב קרטיס בשתי עונות של סדרת הדרמה של NBC, "טראומה", הוא שיחק בתפקיד חובש מוטס נועז.
בשנת 2009 שיחק בסרט האקשן "פוש" בכיכובם של כריס אוונס ודקוטה פנינג. בשנת 2010 שיחק בסרטו של מ. נייט שאמלאן "איירבנדר", בתפקיד הנבל הראשי, שליט האש אוֹזַאֲי.
בשנת 2011 שיחק בסרט האקשן בהפקתו של לוק בסון "קולומביאנה" בכיכובה של זואי סלדנה.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי וקרי וושינגטון.
בשנים 2015–2017 שיחק בסדרת האימה "אימת המתים המהלכים" של רשת הטלוויזיה AMC, אשר מהווה ספין אוף ל-"המתים המהלכים".
חיים אישיים
קרטיס קנאי לפרטיותו. הוא התחתן בסוף שנת 2009.
ירושלים (אלבום)
ירושלים הוא האלבום השלישי של להקת הפה והטלפיים, אשר יצא בשנת 2001.
זהו האלבום הבוגר ביותר של הלהקה מבחינת הטקסטים. השיר "יהלום" עוסק בצורה רצינית בהתמכרות לסמים: "באוטובוס בלילה בכיוון הלא נכון / קניתי לי כרטיס ישיר אקספרס לגיהנום / יורד בסוף הקו הוא מחכה לי עם שקית / אני לא רוצה להיות פה אני הגעתי לתחתית". בשיר "סטארט-אפ" מוטחת ביקורת נוקבת על חיי עובדי ההיי טק: "יומי צפוף / כמו זנב הסוס / ורק נוזלים מחממים ... / במהירות חיי עוברים ... / יומי מתיש / כמו גוש קטיף / ורק מטוס מנהלים" (בתקופת ההקלטה גברון עבד בעצמו כמנהל תוכן בחברת טלפונים ניידים). מילות השיר "הד" תורגמו משיר של אלכסנדר פושקין ואילו "אנונימי" חובר על ידי אתגר קרת.
למרות הרצינות היחסית של האלבום הפה והטלפיים הפגינו את רוח השטות שלהם בשיר הפטריוטי הסוגר - "מוכרחים להמשיך לנגן" (מילים: עודד פלדמן, לחן: יאיר רוזנבלום) שאורכו באלבום - 12 דקות והוא נשמע קקופוני; גם המילים שונו: "מוכרחים להפסיק לנגן / כי את המנגינה הזאת אי-אפשר להמשיך." כמו כן, האלבום עומד בכללים האחרים שנקבעו בקוד - שם האלבום הוא שם של מקום, השיר הסופני הוא "שיר סגירה/פיל" ויש בו רצועה הנושאת את שם האלבום הקודם "הפה והטלפיים בחלל" (רצועה אלקטרונית ללא מילים).
רוברטו פונטנרוסה
רוברטו אלפרדו "אל נגרו" פונטנרוסה (בספרדית: Roberto Alfredo el Negro Fontanarrosa; 26 בנובמבר 1944 – 19 ביולי 2007) היה מאייר ארגנטינאי, אמן קומיקס וסופר. בזכות הקריירה הפורייה שלו היה פונטנרוסה לאחד מאמני הקומיקס המוערכים ביותר בארצו ולסופר נחשב. דמויות קומיקס מפורסמות שיצר הן אינודורו פריירה הגאוצ'ו ובוגי השמנוני - רוצח שכיר.
נעוריו
פונטנרוסה נולד בעיר רוסאריו, בפרובינציה סנטה פה, בה חי ועבד כל חייו. היה ידוע בכינוי החיבה "הכושי".
הקריירה
"אנשים אומרים שאני לכל היותר סופר קומי, וזה נכון. לא אכפת לי יותר מדי איך אנשים מגדירים אותי ככותב. אני לא רוצה להיות חתן פרס נובל. אסתפק בכך שיאמרו לי 'התפקעתי מצחוק מהספר שלך.'" פונטנרוסה החל את הקריירה שלו בכתיבת ואיור רצועות קומיקס, ומאוחר יותר החל לכתוב סיפורים קצרים, במיוחד על כדורגל. הרצועות המוכרות ביותר שלו הן "אינודורו פריירה", שגיבורן הוא גאוצ'ו וכלבו המדבר "מנדיאטה", והרוצח  בוגי השמנוני  אשר נוצר כפרודיה על  הארי המזוהם. רצועות הקומיקס שלו פורסמו בכתבי עת שונים באמריקה הלטינית, בין השאר ב"קלרין" הארגנטינאי, "אל טיאמפו" הקולומביאני, "לה רפובליקה" האורוגוואי, "פרוססו" המקסיקני. רצועות הקומיקס יצאו לאור גם בכמה ספרי אסופות.
ב-1977 יצרה איתו קשר הלהקה הארגנטינאית המפורסמת " Les Luthiers" (להקת מוזיקה והומור), אשר רצו לשתף איתו פעולה בכתיבת תסריט לסרט בכיכובם של ששת חברי הקבוצה. הסרט אמנם לא יצא לפועל, אך בזכות יוזמה זו פונטנרוסה הפך ליוצר שותף של הלהקה, כתב בדיחות ומצבים קומיים עבורם, ותרם לרוב המופעים שלהם מ-1979 ואילך.
ב-26 באפריל 2006 הסנאט הארגנטינאי העניק לו את תואר הכבוד על שם דומינגו פאוסטינו סרמיינטו לכבוד הקריירה שלו ועבור תרומתו לתרבות הארגנטינאית.
מחלתו
ב-2003 הוא אובחן כחולה בטרשת אמיוטרופית צידית (הידועה גם כמחלת לו גריג) והוגבל לכיסא גלגלים. הוא המשיך לעבוד, ואף השתתף בישיבות הקונגרס הבינלאומי השלישי לשפה הספרדית בשנת 2004, שם נשא הרצאה הומוריסטית הרצאה על מילות טאבו ואת נאום הסיכום.
ב-18 בינואר 2007 הודיע פונטנרוסה כי לא ימשיך לאייר את רצועות הקומיקס שלו כיוון שאיבד שליטה מלאה על ידו, אך אמר כי ימשיך לכתוב את התסריטים עבור הדמויות שלו.
מותו
ב-19 ביולי 2007 סבל פונטנרוסה מכשל נשימתי ונלקח לבית חולים. הוא נפטר שם שעה לאחר הגעתו. במסע ההלוויה שלו ובטקס ההלוויה למחרת היום השתתפו אלפי אזרחים, מפשוטי העם ועד סופרים, שחקנים ונציגי הרשויות הפוליטיות. מסע ההלוויה עצר ליד אצטדיון חיגנטה דה ארוז'יטו (ביתה של רוסאריו סנטרל, קבוצה אשר פונטנרוסה היה המעריץ המוכר ביותר שלה) ולאחר מכן המשיך צפונה לבית הקברות "פארקה דה לה אתרנידד" בו נקבר פונטנרוסה.
אזוב (מנוע רקטי)
אזוב הוא כינויו של מנוע רקטי מפיתוח וייצור של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
המנוע משמש כמנוע השלב השלישי והאחרון במשגר הלוויינים הישראלי שביט. המנוע מונע באמצעות דלק מוצק, והוא נתון במעטפת עשויה טיטאניום. בפרסומים של היצרן מכונה המנוע AUS-51 - Advanced Upper Stage.
מנוע זה משמש לשיגור כל הלוויינים הישראליים שמשוגרים באמצעות משגר הלוויינים שביט.
מחלף מוצא
מחלף מוצא הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 16 ורחוב שורק בסמוך ליישובים מבשרת ציון ובית זית. המחלף הוא מטיפוס מחלף יהלום, המאפשר תנועה רציפה בכביש 1 באמצעות מנהרה שנכרתה בתוואי הדרך המשנית מתחת לכביש 1. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1990, והוא נקרא על שם היישוב הסמוך מוצא שהפך מאז לשכונה בירושלים. בסמוך למחלף עובר ערוצו של נחל שורק.
צומת מוצא ו"סיבוב מוצא"
באמצע שנות ה-60 הוחל בהרחבת כביש 1 לכביש דו־מסלולי עם הפרדה בין כיווני הנסיעה. בשנת 1965 הושלמה הרחבת קטע הכביש בין מוצא לירושלים ל-4 נתיבים. אחר כך הורחבה העלייה לקסטל לשלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון בתוואי תלול מאוד. ב"סיבוב מוצא", החוצה את עמק מוצא, שלושת נתיבי הנסיעה של העלייה לקסטל צמצמו לשני נתיבים, בנוסף היה במקום צומת הכניסה ליישובי האזור מוצא, בית זית ומבשרת ציון. המקום הפך למוקד של תאונות דרכים עם הגידול במספר הרכבים המשתמשים בכביש, ואירעו בו מספר רב של תאונות דרכים קטלניות.
הפתרון שהוצע בסוף שנות ה-80, לטיפול בצומת ובסיבוב מוצא, היה לבנות כביש מהיר חדש לירושלים (כביש 45) כך שכביש 1 ישמש ככביש משני. זאת מאחר שיישור תוואי הכביש הקיים נחשב בלתי אפשרי, מסיבות הנדסיות ומחשש לפגיעה קשה בנוף. סלילת כביש 45 בוטלה אחר כך.
הקמת המחלף
לאחר מאבק ארוך של תושבי האזור הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20 מנהרה מתחת לכביש 1 במקום צומת מוצא, סמוך ל"בית האדום". עם זאת, התוכנית ליישור סיבוב מוצא, על ידי בניית גשר החוצה את העמק לא בוצעה מחוסר תקציב. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו עבודות לסלילת תוואי חדש לכביש 1 דרך צפון ירושלים שכינויו היה "כביש 9 (ירושלים)", בעוד התוואי הישן משמש ככניסה למרכז העיר. פיצול התוואי הישן מהתוואי החדש נקרא מחלף שער מוריה ונבנה כמחלף "T" חלקי בסמוך למחלף מוצא המקורי. גשר ארוך וגבוה מקשר אל התוואי הישן, בעוד הכניסה לתוואי החדש עוברת מתחת לגשר. מחלף שער מוריה בעבר הווה את חלקו המזרחי של מחלף מוצא, למרות שהוא מרוחק כקילומטר מזרחה ממחלף מוצא. מחלף שער מוריה נפתח לתנועה בשנת 2007.
יישור סיבוב מוצא
בשנת 2006 הציגה החברה הלאומית לדרכים את התוכנית לשינוי ושדרוג כביש 1, כולל מנהרה מתחת לקסטל ויישור סיבוב מוצא. ב-2010 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית שבמסגרתה נבנה גשר חדש באורך של 800 מטר מעל לחלקו המערבי של המחלף, על מנת לשפר את זרימת התנועה בעיקול החד הצמוד למחלף ממערב. העבודות החלו בשנת 2013 וסיום הפרויקט המשוער היה ב-2015. הגשר בכיוון מערב נפתח לתנועה ביוני 2016 והכיוון הנגדי נחנך בינואר 2017.
בשנת 2022 נחנך כביש 16, המחבר בין המחלף לשכונות דרום-מערב ירושלים.
יצחק הוטנר
הרב יִצְחָק הוּטְנֶר (אדר ה'תרס"ו, 1906 - כ' בכסלו ה'תשמ"א, 28 בנובמבר 1980), שהיה מוכר גם בכינוי הפחד יצחק (על שם ספריו), היה ראש ישיבת רבינו חיים ברלין בברוקלין, וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
קורות חייו
נולד בוורשה שבפולין לרב חיים יואל הוטנר סוחר אמיד ולמדן ליטאי, ולחנה שהגיעה ממשפחה של חסידי גור. למד והתחנך בישיבת סלובודקה בעיר קובנה בליטא, היה תלמיד של "הסבא מסלבודקה" והוכר כ"עילוי". ב-1925 נשלח לחזק את הישיבה אשר הוקמה בארץ ישראל, בעיר חברון. בשהותו בארץ ישראל התוודע לרב הראשי של ארץ ישראל באותם ימים, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהשפיע על דרכו הרעיונית והרוחנית. במכתב לרב צבי יהודה קוק הוא כותב כי כעבור ארבעים שנה מאז שלמד אצל הרב קוק האב הוא מבין עד כמה הוא תלמיד שלו. בחורף תרפ"ט (חודשים מספר לפני הטבח בחברון) חזר לוורשה ולמד במשך זמן קצר פילוסופיה באוניברסיטת ברלין. שם הכיר את הרב מנחם מנדל שניאורסון והרב יוסף דוב סולובייצ'יק ושמר על קשרים איתם גם לאחר מכן.
בה'ת"ש (1940) הקים ישיבה נוספת לצעירים בוגרי תיכון. הרב הוטנר תמך בשילוב לימודי הקודש בלימודי חול ובהשתלבות התלמידים בעולם העבודה הכללי, ואף ניסה להקים קולג' המשלב לימודי תעודה עם לימודים ישיבתיים. בנושא זה נתקל בהתנגדויות של רבנים, בפרט של הרב אהרון קוטלר.
בסוף שנות ה-60 (בין ה'תשכ"ה לה'תש"ל) החל לתכנן הקמת ישיבה בישראל, ועל כן ביקר בארץ לעיתים תדירות. בשנת ה'תש"ל (1970), בדרכו מהארץ, נחטף לירדן המטוס שבו טס עם אשתו, בתו וחתנו על ידי מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין. באמצע שנות ה-70 הצטרף לרב דב שוורצמן ויחד עמדו בראשות ישיבת בית התלמוד שנוסף לה השם "גור אריה". בתקופה זו היה הרב הוטנר מבקר בישיבה, לצד ראש הישיבה הרב שוורצמן. כעבור כשנתיים פסק הקשר והישיבה שבה להיקרא "ישיבת בית התלמוד" בלבד.
בשנת ה'תשל"ט עבר להתגורר בירושלים. שימש נשיא מכון ירושלים והיה מעורכי אוצר מפרשי התלמוד.
בחשוון ה'תשמ"א (1980) לקה בשיתוק חלקי עד לפטירתו בליל שישי כ' כסלו באותה שנה, ונקבר בחלקת הנביאים שבבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. בשכונת הר נוף שבעיר הוקמה על שמו "ישיבת פחד יצחק" וכן כולל "אור אליהו", המבוססים על מורשתו. בראשות "ישיבת פחד יצחק" עומד חתנו ותלמידו, הרב יונתן דייויד, שהיה נשוי לבתו היחידה, ברוריה עד לפטירתה בחג הפסח ה'תשפ"ג, אפריל 2023.
יצירתו
מלבד "תורת הנזיר", שנזכר לעיל, פרסומו העיקרי הוא סדרת הספרים 'פחד יצחק' - המשלבת דרוש ורעיונות הגותיים בסגנונו של המהר"ל מפראג. הספר כתוב בעברית עשירה ופיוטית, על אף שהדרשות עליהן הוא מבוסס נאמרו ביידיש. בתו ברוריה דייוויד כתבה את רוב המאמרים משמיעה מפיו, והרב הוטנר תיקן והגיה, היא תרגמה אותם לעברית ויחד עם בעלה הרב יונתן דייוויד ערכה אותם להוצאה לאור.
הרב הוטנר חיבר את הפיוט "בלבבי משכן אבנה", בהשראת אחד משיריו של רבי אלעזר אזכרי.:
סמבו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שוטר פושע והענק הלוחש
שוטר פושע והענק הלוחש הוא אלבומו הרביעי של המוזיקאי רמי פורטיס. לקראת יציאתו של האלבום הקים פורטיס את ההרכב האחים פורטיס, שכלל מלבד פורטיס שלושה מוזיקאי רוק צעירים, עמיר "ג'נגו" רוסיאנו (גיטרה בס, קולות רקע, קלידים), אורן קפלן (גיטרות, קולות רקע) ויובל שפריר (תופים, קלידים וקולות רקע). האלבום יצא בשנת 1994 ונחשב לאלבום המצליח ביותר של פורטיס מבחינה מסחרית ולאחד מאלבומי הרוק הישראליים הבולטים של שנות התשעים. כל השירים הולחנו על ידי ההרכב ואת המילים כתב פורטיס.
באלבום ניכרת השפעת הגראנג' והוא רועש ורוקיסטי יותר מאלבומיו הקודמים של פורטיס. שני הלהיטים הגדולים מתוכו הם צמד השירים הפותחים, "תלוי על הצלב" ו"את לא". את השיר "כחול אדמדם" הקדיש פורטיס לאביו.
בקופסה אוספורטיס מיוחסים שירי האלבום להרכב האחים פורטיס.
קנת הראשון, מלך סקוטלנד
קנת מק אלפין הידוע גם כקנת הראשון (באנגלית: Kenneth MacAlpin או Kenneth I, בגאלית סקוטית: קינייד' מק איילפין - Cináed mac Ailpín באיות עתיק, באיות מודרני: Coinneach mac Ailpein, כלומר "קנת בנו של איילפין") המכונה "הכובש" (נפטר ב-13 בפברואר 858) היה הראשון מבין מלכי סקוטלנד. קנת כבש את סקוטלנד, הקים את ממלכת אלבה (ממלכת סקוטלנד הקדומה) ומלך בה משנת 843 ועד מותו. קנת נחשב למייסד בית אלפין - בית המלוכה ששלט בסקוטלנד במהלך מרבית ימי הביניים.
אמת מול אגדה
על פי המיתוסים הסקוטיים, קנת היה כובש ארצות הפיקטים ומייסד ממלכת אלבה. אגדות אלה מקורם בימי הביניים, ככל הנראה בתקופת מלכותו של קנת השני, בעת שנכתבו דברי ימי מלכי אלבה, בהם מצוין כי קנת היה כובש הפיקטים, וכי כבש את ארצם שנתיים לאחר שהומלך כמלך דאל ריאטה. אנדרו מווינטון כתב בספרו Orygynale Cronykil of Scotland מהמאה ה-15 כי קנת נהרג בקרב. וג'ורג' ביוקנן כתב בספרו Rerum Scoticarum Historia בשנות ה-70 של המאה ה-16, כי אביו של קנת נרצח על ידי הפיקטים, ורצח זה הוביל לכיבוש ארצם. ביוקנן לא כלל בספרו את העלילה בדבר "הבגידה של מקאלפין", המופיעה בספרו של ג'פרי ממונמאות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" אבל אין לה בסיס היסטורי.
מרבית המחקר ההיסטורי המודרני מתעלם ממקורות מאוחרים אלה, ומסתמך בעיקר על כתבים קדומים כגון "דברי ימי הפיקטים" מהם ניתן ללמוד כי קנת היה מלך דאל ריאטה, וכי הוא ירש את כס ממלכות הפיקטים מצידה של אימו, שהייתה נסיכה פיקטית.
כמו כן, ככל הנראה היו מלכים פיקטים שמלכו אחריו, ולכן אין מדובר במלך הסקוטי הראשון, כפי שניסו להציגו בימי הביניים, אלא מדובר במלך פיקטי, שאחריו מלכו ארבעה מלכים פיקטים נוספים.
רקע
הגנאלוגיה של קנת אינה ידועה, ולא ידוע אם הוא צאצא של אחד המלכים הקודמים של הפיקטים או של דאל ריאטה. כתב יד משנת 1130 לערך מציין כי קנת היה בנו של מלקולם השני. היסטריונים סבורים כי הוא צאצא של קנל נ'גאבריין, מלך דאל ריאטה, אולם אביו, אלפין השני מדאל ריאטה אינו מצוין ב"דואן אלבאנאך" כאחד ממלכי דאל ריאטה.
שנות מלכותו
בניגוד לפרטים המועדים הידועים בדבר מוצאו, עלייתו לשלטון של קנת מתועדת היטב. בעקבות מות מלך הפיקטים ואחריו בקרב כנגד הויקינגים בשנת 839, נוצר משבר ירושה בין ארבעה טוענים לכתר. בשנת 843 קנת על לשלטון, אולם רק בשנת 848 הביס את יריביו והפך לשליט היחיד. ככל הנראה הוא מלך על דאל ריאטה החל משנת 841, וניצל את משבר הירושה על מנת לכבוש את ממלכות הפיקטים.
בשנת 849 העביר קנת שרידים קדושים של קולומבה הקדוש מאיונה לדאנקלנד.
כמו כן מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי פלש ל"סקסוניה" שש פעמים, כבש את מלרוז ושרף את דאנבאר; עוד מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי בתקופת מלכותו פשטו הוויקינגים על ממלכות הפיקטים.
מקורות היסטוריים אחרים ומחקרים ארכאולוגיים מראים כי בתקופת שלטונו התיישבו הוויקינגים באיי אורקני, בקיית'נס, בסות'רלנד, באיים המערביים ובאי מאן. בעקבות פלישות הוויקינגים והתיישבותם נחלשו הקשרים בין סקוטלנד לבין אירלנד ואנגליה, וקשרי המסחר עם אירופה פסקו כליל. ניתוק זה הביא למעשה לכך שממלכות הפיקטים נאלצו להתאחד על מנת להתגונן בפני הוויקינגים, והחלו התהליכים שהביאו להפיכתם לממלכה אחת - תהליכים שהסתיימו בתקופת שלטונו של דונלד השני עת נעשה לראשונה שימוש רשמי בתואר "ממלכת אלבה".
קנת נפטר ב-13 בפברואר 858 בארמון בקינבלקויר, ככל הנראה בסמוך לסקון.
לקנת היו שני בנים - קונסטנטין ואייד' אשר מלכו אחריו. ככל הנראה היו לו שתי בנות. אחת מהן נישאה לראן מלך סטרת'קלייד, והשנייה, מאל מוייר נישאה לאייד' פינלאיית' מלך אירלנד, ולאחר מותו נישאה לפלאן סינאה אף הוא מלך של שבט אירי. מותה, בשנת 913 מצוין ב"דברי ימי אלסטר" - דבר נדיר ביותר בכתבים העתיקים.
הדייט הראשון של ריילי?
הדייט הראשון של ריילי? (באנגלית: ?Riley's First Date) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מסוגת קומדיה, המבוסס על הסרט "הקול בראש" של פיקסאר ואולפני ההנפשה של וולט דיסני. הסרט בוים ונכתב על ידי ג'וש קולי, על פי סיפורם של יונג-האן צ'נג ובובי אלסיו רוביו, והופק על ידי מארק נילסן.
הסרט הוקרן לראשונה ב-D23 ב-14 באוגוסט 2015, ולאחר מכן הופץ כבונוס ב-3 בנובמבר 2015 ב-Blu-ray של הסרט "הקול בראש". בשנת 2018, הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 3. מפני שהסרט "הקול בראש" לא הופץ ב-DVD בישראל, הסרט לא דובב לעברית. אורך הסרט הוא כ-4 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן צרפתית ואיטלקית).
תקציר העלילה
ריילי, שכבר בת 12, מביאה נער לביתה. כשההורים של ריילי רואים אותו הם תוהים אם הם יוצאים לדייט. במהלך הסרט רואים את הרגשות של ההורים של ריילי וכיצד הם מתמודדים עם הסיטואציה.
הפקה
במהלך ההפקה של הסרט "הקול בראש", עלה לדיון הצורך ליצור סרט קצר המבוסס על הסרט. ג'וש קולי אמר שלצוות היה כיף עם הנער שהופיע בסיום הסרט, ולכן רצו ליצור מצב בו יראו מה יקרה בסיטואציה בה הנער פוגש את ההורים של ריילי. הסרט נעשה תוך עשרה חודשים.
ג'וש קולי מסכם את העלילה שנוצרה "אם ילד מופיע ולאבא אין מושג מי הוא, המוח שלך משתגע. 'מי זה? מה הם עושים כאן?' כך הקולות שבראש שלך מדברים".
מוסקבה
מוסקבה או (ברוסית: Москва, ) היא בירת רוסיה, עיר בעלת מעמד פדרלי, המרכז המינהלי של המחוז הפדרלי המרכזי ומרכז מחוז מוסקבה שאינה כלולה בו, העיר הגדולה ביותר ברוסיה והסובייקט הכי גדול שלה. נכון לשנת 2021, מתגוררים בה 13,010,112 תושבים, והיא העיר המאוכלסת ביותר באירופה.
מוסקבה הייתה בירתן ההיסטורית של נסיכות מוסקבה, רוסיה הצארית, האימפריה הרוסית (1730-1728), רוסיה הסובייטית וברית המועצות. מוסקבה היא המרכז הפוליטי, התרבותי, הכלכלי, התעשייתי, הדתי, החינוכי והתעבורתי ברוסיה. רשויות השלטון של המדינה נמצאות בעיר, שגרירויות של מדינות זרות, מטה מרבית הארגונים המסחריים הגדולים ברוסיה ועמותות ציבוריות. שטח העיר עמד עד להרחבתו במהלך קיץ 2012 על כ-1,081 קילומטר רבוע ומאז יולי 2012 הוא כ-2,561 קמ"ר.
מוסקבה היא אחת משלוש הערים הפדרליות של רוסיה (האחרות הן סנקט פטרבורג וסבסטופול) והיא העיר הגדולה ביותר בשטחה באירופה, והמאוכלסת ביותר באירופה (איסטנבול שנמצאת גם היא באירופה מאוכלסת מעט יותר, אך חלק משטחה נמצא באסיה). העיר שוכנת על נהר מוסקבה במרכז המישור המזרח אירופי, בין נהרות וולגה ואוקה. כסובייקט פדרלי מוסקבה גובלת במחוזות מוסקבה וקלוגה.
מוסקבה היא מרכז התיירות הפופולרי ביותר ברוסיה. הקרמלין, הכיכר האדומה, מנזר נובודוויצ'י וכנסיית העלייה לשמים בקולומנסקויה כלולים ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
אטימולוגיה
העיר מוסקבה נקראת על שם נהר מוסקבה (רוסית עתיקה: гра́д Моско́в; מילולית: "העיר שעל נהר מוסקבה"). מקור השם לא ידוע, על אף שקיימות מספר תאוריות. רוב ההשערות מבוססות על השפה הפינית לאור העובדה שפינים היו התושבים המקוריים של האזור עד להגעת הסלאבים. תאוריה אחת גורסת כי מקור השם במילה הפינית העתיקה maska ava, שפירושה "אמא דובה".
היסטוריה
גילה המדויק של מוסקבה אינו ידוע. היישובים הראשונים קמו בשטח מוסקבה בתקופה הניאוליתית, כ-8 אלף שנה לפני הספירה.
נסיכות מוסקבה
תשע שנים מאוחר יותר, ב-1156, קרא דולגורוקי לבניית חומת עץ, שנבנתה מספר פעמים מחדש, מסביב לעיר. בשנים 1237 – 1238 שרפו המונגולים את העיר עד לעפר ותושבים רבים נלקחו בשבי. העיר התאוששה והפכה לבירת נסיכות עצמאית ב-1327. מיקומה המבטיח על מקורו של נהר הוולגה תרם לפיתוחה הקבוע. מוסקבה צמחה לנסיכות יציבה ומשגשגת למשך שנים רבות ומשכה מספר גדול של פליטים מכל רחבי רוסיה.
תחת שלטונו של איוואן הראשון, החליפה העיר את מקומה של טבר כמרכז הפוליטי של נסיכות ולדימיר, והפכה לגובת המסים היחידה של השליטים המונגולים. היות ששילם מס גבוה, זכה איוואן לזיכיון החשוב מהחאן. שלא כמו נסיכויות אחרות, מוסקבה לא חולקה בין בניו לאחר מותו, אלא עברה בשלמותה לבנו הבכור. ב-1380 הוביל הנסיך דמיטרי דונסקוי ממוסקבה צבא רוסי מאוחד לניצחון חשוב על אורדת הזהב בקרב קוליקובו. שנתיים בלבד לאחר מכן נבזזה מוסקבה על ידי החאן טוכטמיש. ב-1480, איוואן השלישי השיג עצמאות מלאה משליטי אורדת הזהב, ואפשר למוסקבה להפוך לכוח המרכזי ברוסיה. בזמנו של איוואן הפכה העיר לבירתה של אימפריה שעתידה לכלול את כל שטחה של רוסיה המודרנית ושטחים נוספים.
רוסיה הצארית
ב-1571 הטטרים מקרים תקפו ובזזו את מוסקבה, ושרפו את כולה פרט לקרמלין.
ב-1609 החל הצבא השוודי, בפיקודם של הרוזן יאקוב דה לה גארדי ואוורט הורן, את מסעו מנובגורוד אל מוסקבה, כדי לעזור לצאר וסילי שויסקי להיכנס לעיר ב-1610 ולדכא את המרד שפרץ נגדו. הצבא עזב את העיר בשנה שלאחר מכן, לאחר פלישתו של האיחוד הפולני-ליטאי. במהלך המלחמה, נכנס ההטמן סטאניסלב ז'ולקיווסקי למוסקבה לאחר שהביס את הרוסים בקרב קלושינו.
האימפריה הרוסית
מגפת המוות השחור כילתה כחצי מאוכלוסיית העיר, והיא חדלה לשמש כבירת רוסיה ב-1712, לאחר הקמתה של סנקט פטרבורג על ידי פיוטר הגדול על חוף הים הבלטי ב-1703. כשנפוליאון פלש לרוסיה ב-1812, תושבי העיר שרפוה והתפנו ממנה בפקודת הצאר אלכסנדר הראשון, לאחר שכוחותיו של נפוליאון הגיעו לעיר ב-14 בספטמבר. צבאו של נפוליאון, שנפגע מהרעב, מהקור ומהאספקה הדלה, אולץ לסגת מן העיר וכמעט הושמד בשל החורף הרוסי הקשה והתקפות הרוסים.
בתקופה הסובייטית
במהלך מהפכת 1905 התרחשו בעיר קרבות בין השלטון לפועלים. לאחר מהפכת אוקטובר (1917) הפכה מוסקבה לבירת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, וחמש שנים מאוחר יותר לבירת ברית המועצות. במהלך "מלחמת המולדת הגדולה" נגד הגרמנים במלחמת העולם השנייה, התמקמו מועצת ההגנה הלאומית הסובייטית והמטה הכללי של הצבא האדום במוסקבה.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוקמו על בסיס תושבי העיר כ-16 דיוויזיות של מתנדבים לאומיים (כ-160,000 איש), כ-25 גדודים (כ-18,500 איש) וארבע חטיבות הנדסה. בנובמבר באותה השנה, נעצרה קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית בפאתי העיר, והחל הקרב על מוסקבה. בתי חרושת רבים פונו, יחד עם רוב התושבים והממשל מהעיר, ומה-20 באוקטובר הוכרזה העיר כנצורה. התושבים שנותרו בעיר בנו ואיישו הגנות נ"ט בזמן שהעיר הופצצה מן האוויר. במהלך הקרב סירב סטלין לעזוב את העיר ולכן המטה הכללי והמועצה נותרו גם הם בעיר. על אף המצור וההפצצות, המשיכו מבני הרכבת התחתית של מוסקבה לפעול, וקרוב לסוף הלחימה אף נפתחו קווים חדשים.
ב-1 במאי 1944 הוענקה לעיר מדליה על הגנת מוסקבה. ב-1947 הוענקה לעיר מדליה ליום השנה ה-800 ולראשונה נחגג יום העיר. ב-8 במאי 1965, הייתה מוסקבה אחת משתים עשרה הערים הסובייטיות להן הוענקו התואר עיר גיבורה, להנצחת יום השנה ה-20 לניצחון בעלות הברית.
ב-1980 אירחה העיר את משחקי הקיץ האולימפיים, שהוחרמו על ידי ארצות הברית ועל ידי מספר מדינות מערביות נוספות, בעקבות פלישת ברית המועצות לאפגניסטן ב-1979. בקצה המערבי של העיר הוקם הכפר האולימפי. רוב מתקני הספורט הוקמו בסמוך לאצטדיון לוז'ינקי.
העיר כיום
ב-1991 אירע במוסקבה ניסיון ההפיכה של חברי הממשלה שהתנגדו לרפורמות בשלטונו של מיכאיל גורבצ'וב. כאשר התפרקה ברית המועצות באותה השנה, המשיכה מוסקבה לשמש כבירת רוסיה.
מאז 1993 וכניסתה של כלכלת השוק למוסקבה, השתנתה העיר מ-"בירה תעשייתית" שבה רוכזו בתקופה הסובייטית כל המפעלים החשובים ל"בירה מסחרית" בה מרוכזים רוב המשרדים והחברות הלאומיות של רוסיה, בדומה לרוב המדינות המערביות. השינוי הביא לעיר קמעונאות, שירותים, אדריכלות ואורח חיים מערביים, והוביל להקמת מרכזי סחר בינלאומיים. לאחר נפילת הגוש הקומוניסטי במזרח אירופה ופתיחתה לעולם מתוכננת העיר להפוך לעיר עולם, ביחד עם איסטנבול.
ב-2009 אירחה לראשונה את תחרות הזמר של האירוויזיון. ב-2010 פוטר ראש העיר מאז 1992, יורי לוז'קוב, והוחלף בסרגיי סוביאנין. במהלך 2012 הורחב שטח העיר מכ-1.1 אלף קמ"ר לכ-2.5 אלף קמ"ר תוך הקמת שני אזורים מנהליים חדשים (11 ו-12 במפה) אליהם מתוכננים לעבור גם כל משרדי הממשלה. ב-2015 החל תהליך שיקום נהר המוסקבה ויובליו ביחד עם הקמת טיילת משני צדדיו.
בקיץ 2017 אירחה את משחקי גביע הקונפדרציות ושנה לאחר מכן את משחקי גביע העולם בכדורגל. במהלך מגפת הקורונה ברוסיה העיר הייתה מוקד התחלואה העיקרי במדינה.
שלטון מקומי
על פי חוקת הפדרציה הרוסית, מוסקבה נחשבת לסובייקט עצמאי של הפדרציה הרוסית, עיר פדרלית. מערכת רשויות השלטון של מוסקבה מורכבת ממשלת מוסקבה (עיריית מוסקבה) שהיא הרשות המבצעת ומדומה העירונית של מוסקבה שהיא הרשות המחוקקת.
משנת 2006 עד 2012 לא נערכו בחירות ישירות לראשות העיר עקב שינויים באמנת העיר מוסקבה, ראש העיר מונה על פי צו נשיאותי. הבחירות הישירות הראשונות מתקופת ההצבעה ב-2003 היו אמורות להתקיים לאחר סיום כהונתו של ראש העיר הנוכחי בשנת 2015, אולם, בקשר להתפטרותו מרצונו החופשי, הבחירות התקיימו בספטמבר 2013.
בבחירות 2018 ניצח ראש העיר המכהן סרגיי סוביאנין שזכה ב-70.17% מקולות הבוחרים.
שלטון פדרלי
מוסקבה היא מושב הכוח בפדרציה הרוסית, כל רשויות השלטון של המדינה נמצאים בעיר למעט בית המשפט החוקתי של רוסיה שמשנת 2008 נמצא בסנט פטרבורג. במרכז העיר, באוקרוג המרכזי, שוכן הקרמלין, משכנו הרשמי של נשיא הפדרציה הרוסית.
חלוקה מנהלית של מוסקבה
העיר מחולקת ל-12 אוקרוגים מנהליים, 125 נפות ול-21 יישובים (שנמצאים באוקרוגים 11 ו-12 במפה). כל עשרת האוקרוגים נמצאים בשטח המנהלי של מוסקבה, מלבד העיר זלנוגרד (מספר 10 על המפה). ביולי 2012, בעקבות הרחבת שטח העיר הוקמו 2 אוקרוגים מנהליים חדשים (11 ו-12 במפה). לכל האוקרוגים והמחוזות המנהליים שלט הרלדי, דגל וראש מחוז משלהם. שלושה אוקרוגים (11,10 ו-12 במפה) נמצאים מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה.
אין במוסקבה אזורים מוגדרי גזע, כמו הצ'יינטאון הקיים בערים מסוימות בצפון אמריקה, מערב אירופה או במזרח אסיה.
רקע
מוסקבה היא אחת הערים המרכזיות באירופה מבחינה כלכלית ותרבותית. העיר עצמה מיצרת 20% מהתוצר הלאומי הגולמי של רוסיה. בשנת 2008 היקף כלכלת העיר הגיע ל-321 מיליארד דולרים.
מסחר
בתקופה הסובייטית שימשה מוסקבה בתור המרכז התעשייתי של כל ברית המועצות. מאז נפילת ברית המועצות וכניסתה של רוסיה החדשה אל השוק העולמי ואל הסחר החופשי התפנו כמה אזורי תעשייה בעיר ומתחילים להתפנות כל המפעלים החשובים אל ערים אחרות או אל מדינות אחרות לצורך הפיכתה למרכז המסחר וגם העסקים של רוסיה כולה. החלו לקום בעיר מרכזי קניות חדשים וכל בתי-כלבו וחנויות הממשלתיות נמכרו אל ידיים פרטיות.
בורסת מוסקבה חזרה לפעול לאחר שהיא לא פעלה בתקופה הסובייטית ועל חורבות אזור תעשייה שהיה במרכז העיר הוקם מתחם "מוסקבה סיטי" שבו הוקמו גורדי שחקים בסגנון מודרני עבור משרדים ובתי מלון.
שוק צ'רקיזובו שחדל לפעול ביולי 2009 היה השוק הגדול באירופה. המחזור היומי של שוק זה הגיע לכ-30 מיליון דולרים (מדי יום פעלו בו כ-10,000 מוכרים).
תעשייה
בעיר ישנם אזורי תעשייה רבים עוד מתקופת המשטר הקומוניסטי. רוב מרכזי התעשייה הרוסית התרכזה ברחבי העיר ולאחר נפילת ברית המועצות החלו לפנות מפעלים רבים ואזורי תעשייה לטובת הקמתם של אזורי תעשייה מודרנית ותעשיות מתקדמות. בנוסף, ישנם בעיר המון אזורי תעשייה המתפקדים בתור "מפעל בודד" המרכזים בתוכם מספר מפעלים קטנים יותר. רוב אזורי התעשייה הישנים בעיר הוקמו לצד מסילות רכבת או לצד 2 נמלי נהר המוסקבה שבו עוברים אוניות סחר או אוניות נוסעים. אזורי התעשייה החדישים יותר מוקמים לצד כבישים מהירים או לצד שדות תעופה.
כמה מן המפעלים המפורסמים ביותר ברוסיה פעלו בעיר והתפנו אל ערים אחרות לאחר נפילת מסך הברזל. בימינו מיועדים חלק מן המבנים בהם פעלו המפעלים לשימור אדריכלי מחמיר.
מספר אזורי התעשייה בעיר עומד על 209 וחלקם כבר התפנה לטובת הקמתם של גורדי שחקים או שכונות חדשות, כדוגמת: אזור "מוסקבה סיטי" המשמש בתור: מרכז עסקים בינלאומי ובצמוד אליו ממוקמים אזורי תעשייה ישנים המתוכננים להתפנות ובמקומם מתוכנן פרויקט המשך שייקרא: "מוסקבה סיטי 2" או "מרכז נובי (המרכז החדש ברוסית)" ובו מתוכננים להבנות המשרדים של רוב החברות הלאומיות של רוסיה. תחומי התעשייה העיקריים במוסקבה הם תחומי הכימיקלים, המטלורגיה, תעשיית המזון, הטקסטיל, ייצור הרהיטים והפקת האנרגיה, פיתוח תוכנה וייצור מכונות.
מפעל הגז ארמה שסיפק בעבר את תצרוכת הגז לעיר עובר כיום תהליך של שימור והסבה בתור "רובע אומנים".
מפעל מיל מוסקבה היא אחת החברות המובילות בעולם ליצור הליקופטרים צבאיים ואזרחיים.
מרכז הייצור והמחקר הממלכתי חרוניצ'ב הוא מרכז לייצור ציוד עבור תחנות חלל וטילים.
מפעלי ZiL ו-AZLK הם מפעלים מובילים ברוסיה בייצור רכבות ומכוניות בהם ייצרו בעבר את כלי הרכב עבור ראשי השלטון הקומוניסטי ועבור הצבא האדום.
בעיר ממוקמת הנהלת חברת גזפרום - החברה המובילה בעולם בהפקת גז טבעי והחברה הגדולה ביותר ברוסיה.
מפעל המתכות של מוסקבה היה מפעל מפורסם שפעל בעיר שסימלו היה: "הפטיש והמגל" וממנו נלקח הרעיון ליצירת הסמל של תורת הקומוניזם הסובייטי. המפעל שהוקם בשנת 1883 ונסגר בשנת 2011 היה אחד המפעלים הגדולים ברוסיה לייצור מתכות ויציקות. לאחר סגירתו הוחלט לתכנן על שטחו שכונות מגורים ומרכזי תרבות ועסקים.
מפעל השוקולד אוקטובר האדום שהוקם על האי בלצ'וג על גדות נהר מוסקבה בסמוך אל הקרמלין בשנת 1851 על ידי התעשיין הגרמני: תיאודור פרדיננד פון אינמנד ונסגר במהלך שנות ה-90 היה אחד המפעלים המפורסמים ביותר במדינות הגוש הקומוניסטי לייצור ממתקים. המבנים שבו פעל בעבר המפעל משמשים כיום למרכזי לימוד של בתי ספר לעיצוב, אדריכלות ואומנות כגון: "מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב".
מבשלת קריסטל היא אחת המבשלות הוותיקות ברוסיה. המבשלה מפיקה מספר רב של סוגי וודקה ובהם המותג "סטוליצ'נאיה".
המכון הלאומי להנדסה אווירית בדרום-מזרח העיר הנמצא בשטחו של שדה התעופה רומנסקוי מתוכנן להיות המרכז החדש של התעשייה האווירית הרוסית.
באזור מוסקבה החדשה בדרום-מערב העיר מתוכננים אזורי תעשייה חדישים לתעשיות מדע וטכנולוגיה ביחד עם קמפוס חדש של האוניברסיטה הלאומית למדע וטכנולוגיה. האזור מכונה גם: "עמק הסיליקון של רוסיה".
בתי מלאכה
בתקופת ברית המועצות הוקמו כמה אזורי תעשייה עבור "תעשייה זעירה" של בתי-מלאכה ומפעלים קטנים ושכנו ברחבי העיר כמה "מוסכים מרכזיים" לתיקון כל סוגי הרכב במבנים שעוצבו במיוחד על ידי אדריכלים סובייטיים וכיום עוברים תהליך של שימור ומעבר אל שימוש של מרכזי תרבות.
עלויות מחיה
בתקופת השלטון הסובייטי השכירה המדינה דירות לאנשים, כאשר גודל הדירה נקבע בהתאם למקצוע של השוכר (אמנים, גיבורי ברית המועצות, מדענים מובילים ואישי שלטון קיבלו דירות גדולות יותר). הבעלות הפרטית בדירות הוגבלה על ידי השלטון. רק לאחר הפרסטרויקה הותרה בעלות אישית בדירות המגורים, ונקבע שכירות בדירות בבעלות המדינה בהתאם למספר השוכרים.
בשנות ה-90 ובראשית המאה ה-21 עלה שווי הנכסים במוסקבה. נכון לשנת 2008, שווי מטר מרובע בפרוורי מוסקבה יכול להגיע ל-4,000 דולר אמריקאי למטר, ובמרכז העיר ל-8,000 דולר אמריקאי למטר. בדירות יוקרה יכול להגיע שווי הנכס ל-40,000 דולר אמריקאי למטר.
נכון לשנת 2006 דמי שכירות לדירת חדר אחד במרכז מוסקבה נעו בין 1,500 דולרים ל-3,000 דולרים, כאשר גודלה של דירת חדר הוא כ-30 מ"ר, ודירת שני חדרים היא 45 מ"ר.
בשל העלויות הגבוהות ויוקר המחיה העולה, נוהגים בעלי דירות במוסקבה להשכיר דירותיהם במרכז העיר, ולהתגורר בעצמם בפרוור בדירה שכורה כאשר ההפרש בדמי השכירות משמש למחייתם.
תעסוקה
נכון לשנת 2006 כוח העבודה בעיר כלל 8.47 מיליון עובדים מהם 1.73 מיליון המועסקים על ידי המדינה, 4.42 מיליון מועסקים על ידי חברות פרטיות ו-1.99 מיליון מועסקים על ידי עסקים קטנים. באופן רשמי בעיר מתגוררים 74,400 מובטלים, מהם 34,400 זכאים לדמי אבטלה.
בתי-כלבו, שווקים, ומרכזי מסחר
בעיר מצויים 600 מרכזי קניות, ביניהם 200 גדולים (למשל אוויאפארק, אברופייסקי, אוחוטני ריאד, מטרופוליס, אפימול סיטי). חלקם הוקמו בשולי העיר (למשל וגאס). בנוסף יש כמה ששימשו בתקופה הסובייטית בתור חנויות ממשלתיות או בתי-כלבו ברשות ממשלתית כגון: "גום" ו-"צום".
בעיר מצויים גם כמה פסאז'ים שהוקמו בתקופת רוסיה הצארית ועוד כמה שווקים המצויים בתוך מבנים שהוקמו במיוחד לכך.
תחבורה
למוסקבה יש ארבעה נמלי תעופה (ונוקובו-Внуково, דומודדובו-Домодедово, שרמטייבו-Шереметьево וז'וקובסקי-Жуковский). רוב הטיסות הבינלאומיות נוחתות בשרמטייבו. מנמלי התעופה חברת אארואקספרס מפעילה רכבות היוצאות אל מרכז העיר.
במוסקבה פועלת רשת רכבות ארצית וגם בינלאומית אל מדינות שכנות וממנה גם יוצאים כל הקווים של הרכבת הטרנס-סיבירית. בנוסף גם מקיפה את העיר טבעת הרכבות של מוסקבה. במוסקבה ישנן עשר תחנות רכבת: תחנת קאזאן, ריגה, לנינגרד, ירוסלבסקי, קייבסקי, בלורוסקי, פאבלצקי, קורסקי, ווסטוצ'ני וסאבלובסקי.
בעיר פועלת רשת של אוטובוסים רכבות חשמליות ואוטובוסים חשמליים. ישנן מוניות שירות, הפועלות לפי קווי נסיעה של האוטובוסים וכן מוניות ספיישל, אך רבים מהנהגים מסיעים בתשלום כל המבקש. טרמפים בחינם אינם נהוגים במוסקבה.
נהר מוסקבה עובר דרך מרכז העיר. בהתאם לכך בתוך תחומי העיר נבנו כ-20 גשרים מעל הנהר ויובליו. תחילת בניית הגשרים החלה עוד במאה ה-16 וגשר נובוספאסקי עומד בתוואי אחד הגשרים הישנים.
בעיר הוקמו 2 נמלי נהר לצד אזורי תעשייה יחד עם טרמינל נוסעים. האחד בחלקה המערבי (טרמינל הנהר הצפוני) והשני בחלקה המזרחי (טרמינל הנהר הדרומי).
הרמזור הראשון בעיר הוצב בשנת 1930 בפינת רחוב קוזנצקי מוסט.
דמוגרפיה
אף על פי שמאז סוף המאה ה-20 קטן מספר התושבים ברוסיה במאות אלפי תושבים בשנה בשל ילודה נמוכה, במוסקבה חל גידול אוכלוסין חד, בעיקר הודות להגירה. תושבי מוסקבה החדשים נמשכים לצמיחה הכלכלית של עד 20% בעיר, לעומת צמיחה חדה פחות בשאר חלקי המדינה. בעיר ישנו מספר מועט של אנשים מכל התרבויות, מסטודנטים אפריקנים עד אנשי עסקים אירים.
דת
מוסקבה היא מרכז הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הכנסייה הרוסית-אורתודוקסית אדוקי האמונה הישנה, הכנסייה הרוסית-אורתודוקסית העתיקה , האיחוד הרוסי של הבפטיסטים הנוצרים האוונגליסטים ועוד זרמים.
כל דתות העולם הגדולות מיוצגות במוסקבה. בעיר רשומים רשמית יותר מ-1,000 עמותות וארגונים דתיים המייצגים יותר מ-50 עדות דתיות שונות.
הגדולה מבין הארגונים הדתיים היא הכנסייה האורתודוקסית הרוסית (הפטריארכיה של מוסקבה) - היא כוללת כ-500 עמותות וארגונים, 711 כנסיות וקפלות אורתודוקסיות, 6 מנזרי גברים ו-6 נשים שהם חלק מהאפארכיה של העיר מוסקבה. פועלים 645 מקדשים וקפלות - הגדול ביותר הוא קתדרלת ישו המושיע - הקתדרלה הראשית של רוסיה., נכון לנובמבר 2010, 253 כנסיות אורתודוקסיות ציבוריות נפתחו במוסקבה.
האסלאם מיוצג על ידי 25 עמותות וארגונים, השירותים מתקיימים ב-4 מסגדים, הגדול שבהם הוא מסגד הקתדרלה של מוסקבה.
הקהילה היהודית
במפקד אוכלוסין שנערך בתחילת המאה ה-21 הגדירו עצמם כ-150 אלף מתושבי העיר כיהודים. עם זאת, להערכת הרב ברל לזר מתגוררים בעיר כחצי מיליון יהודים שלא הצהירו על כך במפקד, והמהווים כמחצית מיהודי רוסיה.
אדריכלות
העיר נודעה בעבר בכינוי "סורוק סורוקוב" (ארבעים פעם ארבעים), על שום כיפות הבצל הרבות של כנסיות שעיטרו את קו השמים שלה. בעת הסובייטית השתנה מראה העיר משמעותית, בעיקר בשל פועלו של סטלין אשר שאף למודרניזציה של העיר באמצעות כבישים ושדרות רחבות, מהם בני עשרה נתיבים ותוכננה להיות: "בירת העולם הקומוניסטי".
הפיתוח המהיר בעידן סטלין הרס בניינים עתיקים בעלי חשיבות היסטורית כמגדל סוחארב שהיה מקום מושבו של המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה או השער האדום שהוקם לכבוד הניצחון בקרב פולטבה, אנדרטאות, בתי חנויות, ובתי אחוזה עתיקים וכן מבני דת שונים, כגון: קתדרלת ישו המושיע, שנהרסה כדי להקים על חורבותיה את ארמון הסובייטים שבסוף לא הושלם מעולם ובמקומו הוקמה בשנת 1958 "בריכת מוסקבה" שהייתה אחת מבריכות השחייה הגדולות בעולם. עם זאת, נהרסו גם שרידים של חומת הקרמלין הישנה, כגון שער ולדימיר באזור קיטאי גורוד.
באזור הכיכר האדומה נהרסו שער התחייה יחד עם קתדרלת קאזאן כדי לפנות מקום עבור מצעדים צבאיים שנערכו במקום ולאחר מכן הוקמו מחדש בשנת 1994 ובצמוד אליה הוקם מלון רוסיה שהיה המלון הכי גדול באירופה עד שנהרס לצורך הקמתו של פארק זריאדיה. בית הקברות של חומת הקרמלין תוכנן להיות פנתיאון עבור כל האנשים שפיארו את האידאולוגיה הסובייטית.
סטלין הקים ברחבי מוסקבה שבעה גורדי שחקים מעוטרים שנקראו "שבע האחיות" או "עוגות החתונה". ניתן לראותם כמעט מכל נקודה גבוהה במקצת בעיר. גורדי שחקים אלו הם מהמבנים הגבוהים ביותר במרכז מוסקבה פרט למגדל אוסטנקינו, אשר בשנת 1967, שבה נבנה, היה המבנה הבלתי נתמך הגבוה בעולם (עד אשר נבנה מגדל CN). "שבע האחיות של סטלין" היו 7 גורדי שחקים בסגנון גותי-סטליניסטי שאפיינו את האדריכלות הקומוניסטית שנקראה "קלסיציזם סטליניסטי" או "אדריכלות סטליניסטית" (סגנון שהיה בכל מדינה קומוניסטית). הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה שהוקם בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 נתן השראה לסטלין להקמתם של גורדי שחקים סובייטיים ברחבי מוסקבה ולאחר מכן במדינות קומוניסטיות, ושהיו התשובה הקומוניסטית לסגנון גורדי השחקים האמריקאי.
בתקופה הסובייטית תוכנן להקים מסביב למרכז העיר מרכזי תרבות מפוארים וענקיים שנקראו בשם: "ארמונות" שבהם יתכנסו כל המדינות הקומוניסטיות אך לא הוקמו מעולם ונשארו על גבי נייר השירטוטים.
המדיניות הסובייטית של הבטחת שיכון לכל עובד, והגידול המשמעותי באוכלוסין של מוסקבה הביאו לפיתוח אזורי פרברים של בלוקים גדולים ומונוטוניים בשם חרושצ'ובקה, על שמו של מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב.
אזורים כרחוב ארבט הישן, אזור תיירותי שהיה בעבר מרכז הבוהמה, נשארו ברובם כפי שהיו במאה ה-19. בניינים רבים אחרים ברחובות פנימיים מהווים גם הם שרידים לזמני העושר הבורגני של תקופת הצאר. במקביל אליו הוקם בתקופת ברית המועצות רחוב ארבט החדש, המוביל מאזור הקרמלין אל בניין הממשלה וששובצו בו גורדי שחקים בין בתים עתיקים ששוחזרו לאחר נפילת ברית המועצות.
הטבעות של מוסקבה
את העיר מוסקבה עוטפת רשת של כבישים טבעתיים מהירים. הטבעת הפנימית מבין ארבעת כבישי הטבעת של מוסקבה היא טבעת השדרות, כביש טבעת זה נבנה במקום בו ניצבו בעבר החומות של קיטאי גורוד, ובלי גורוד (העיר הלבנה) של מוסקבה. הכביש מקיף את מרכז מוסקבה ואת הקרמלין ממזרח, מצפון וממערב, כאשר נהר מוסקבה מונע את השלמת המעגל מדרום.
הטבעת השלישית, טבעת התחבורה השלישית, הושלמה בשנת 2003 ככביש מהיר.
מלבד ההיררכיה הנ"ל, קו 5 של הרכבת התחתית של מוסקבה הוא קו הרכבת התחתית בצורת מעגל קו קולצביה, אשר ממוקם בין טבעת הגנים וטבעת התחבורה השלישית.
בשנת 2016 נחנך במוסקבה קו תחבורה מעגלי הטבעת המרכזית של מוסקבה והוא מופעל בתור קו 14 של הרכבת התחתית של מוסקבה. מסילת הברזל עצמה הייתה בשימוש מאז 1907, אך לפני השיפוץ לא הייתה מסילת הרכבת חשמלית ושמשה לצורכי תחבורה של קטרים מונעים בלבד.
אירועי תרבות
הביאנלה הבינלאומית של מוסקבה לאדריכלות ועיצוב היא אירוע בינלאומי המוקדש לאדריכלות, עיצוב ואומנות הנערך מאז 1995.
הפורום העירוני של מוסקבה הוא פורום בינלאומי בנושא תכנון עירוני, עיצוב עירוני, אדריכלות נוף ועירוניות נוף בהשתתפות אנשי מקצוע מכל העולם הנערך מאז 2011.
מוזיאונים
הידועים והגדולים שבמוזיאוני במוסקבה הם מוזיאון פושקין וגלריית טרטיאקוב. הגלריה נוסדה על ידי פאבל טרטיאקוב, סוחר עשיר אשר תרם את אוספיו לעיר. בשל גודל האוספים חולקו האוספים בין שתי גלריות - גלריית טרטיאקוב הישנה, הממוקמת דרומית לנהר מוסקבה, ומציגה אמנות של אמנים רוסיים מהמאות ה-18 וה-19, וגלריית טרטיאקוב החדשה, הממוקמת בסמוך לפארק גורקי ומציגה את אמנות המאה ה-20. מוזיאון פושקין, בסמוך לקתדרלה של מוסקבה, מערבית לנהר מוסקבה, מציג אוספים מכל רחבי העולם, ובין היתר כולל העתקים של פסלים יווניים ורומים וכן אוסף נרחב של אמנות אימפרסיוניסטית הכולל יצירות רבות של קלוד מונה, פול סזאן, פול גוגן, וכן יצירות של פבלו פיקאסו.
המוזיאון ההיסטורי הממשלתי הממוקם מערבית לכיכר האדומה מציג את ההיסטוריה של רוסיה מהתקופה הפרה היסטורית ועד ימינו.
המוזיאון הפוליטכני של מוסקבה נוסד בשנת 1872 ומציג את ההיסטוריה של ההתפתחות הטכנולוגית מאז המאה ה-18 ועד ימינו. המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה הוא המוזיאון הזואולוגי השני בגודלו ברוסיה.
המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה מציג את ההיסטוריה של העיר.
המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב הממוקם מערבית לקרמלין וקרוי על שם האדריכל אלכסיי שצ'וסב שהיה האדריכל הראשי של ברית המועצות. המוזיאון מציג את ההיסטוריה של האדריכלות הרוסית וגם דגמים של מבנים רבים. בנוסף נמצא בו מכון לחקר האדריכלות ותכנון ערים.
מוזיאון העיצוב מוסקבה הוא מוזיאון פרטי במימון ממשלתי שהוקם על ידי קבוצת מעצבים רוסים במטרה להציג את תולדות העיצוב הרוסי. כעת המוזיאון שוכן בבניין המנז' על יד הקרמלין ומציג תערוכות באוטובוס נוסע.
קרמלין איזמאילובו הוא מרכז תרבות רוסי הממוקם בצפון-מזרח העיר בסגנון של עיר רוסית מתקופת ימי הביניים הכולל שווקים וכמה מוזיאונים.
מרכזי תערוכות, ירידים, וכינוסים
מרכז התערוכה של כל רוסיה הממוקם בצפון העיר באזור אוסטנקינו ומשמש בתור מרכז הירידים והתערוכות הראשי של מוסקבה ושל רוסיה כולה ובעבר אירח גם כנסים ותערוכות בינלאומיים. אחד ממרכזי הירידים הגדולים בעולם שבו הוקמו מחדש 2 ביתנים סובייטיים שהשתתפו בירידים בינלאומיים.
מרכז אקספו מוסקבה המשמש בתור אחד ממרכזי הכינוסים והתערוכות הגדולים ברוסיה.
קרוקוס אקספו הוא אחד מאולמי התערוכות הגדולים והחדישים ביותר ברוסיה הממוקם בתוך מרכז קניות ועסקים.
תיאטראות
העיר מוסקבה מהווה מרכז אמנותי ברוסיה ופועלים בה 29 תיאטראות, 132 בתי קולנוע ו-24 אולמות קונצרטים. הידוע בתיאטראות הוא תיאטרון בולשוי המצוי בכיכר התיאטרון שבה מצויים תיאטראות נוספים. כמו כן ידועים בעיר תיאטראות נוספים כגון: תיאטרון וכטנגוב, התיאטרון לאמנויות של מוסקבה ותיאטרון בעלי החיים ע"ש דורוב.
מרכז אמנויות הבמה הבינלאומי של מוסקבה, שנפתח בשנת 2003, והידוע בכינויו בית המוזיקה הבינלאומי של מוסקבה משמש לקונצרטים של מוזיקה קלאסית. במבנה מותקן העוגב הגדול ביותר ברוסיה.
בנוסף מצוי בעיר גם תיאטרון הצבא הרוסי שצורתו היא צורה של "הכוכב הסובייטי האדום".
קרקסים
בעיר פועלים שני מבני קבע של קרקסים: הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול וקרקס ניקולין המוסקבאי על שדרת טצבטנוי.
בתי קפה ומסעדות
מוסקבה היא המרכז הגדול ביותר של הגסטרונומיה ברוסיה, והיא שומרת על מסורות בנות מאות שנים של המטבח הלאומי.
מוסקבה הפכה לעיר הראשונה במרחב הפוסט-סובייטי שנכללה במדריך מישלן האדום.
בשנת 2021, שני מסעדות במוסקבה נכללו ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם. מסעדת White Rabbit דורגה במקום ה-25, ו-Twins Garden תפסה את המקום ה-30. ניתן לציין גם את מסעדת קפה פושקין המפורסמת, שמתמחה במנות המטבח האצילי הרוסי.
מסעדת "הרקיע השביעי" על מגדל אוסטנקינו הייתה אטרקציה תיירותית פופולרית במוסקבה גם בתקופה הסובייטית וגם עכשיו.
בתי קולנוע
בעיר פועלים בתי קולנוע המפורסמים ביותר ברוסיה שהוקמו עוד בתקופה הסובייטית, ביניהם הבניין של תיאטרון רוסיה ששימש גם בתור בית קולנוע בשם: "קולנוע פושקין" שהיה המפורסם ביותר בתקופה הסובייטית וגם שעבר כמה גילגולים ואחרי בעבר גם כמה כינוסים בינלאומיים, וקולנוע אוקטובר. .
פארקי שעשועים
בעיר ישנם כמה פארקי שעשועים שהוקמו בצמוד אל פארקים ואל גני שעשועים. לאחר שנות ה-2000 מתוכננים להבנות ברחבי העיר וסביבותיה פארקי שעשועים ברמה בינלאומית כגון: אי החלומות פארק שעשועים המקורה הגדול ביותר באירופה שנפתח בשנת 2020.
פארק יוניברסל מוסקבה בבעלות "חברת סרטי יוניברסל" המתוכנן להבנות בדרום העיר ועתיד להפתח בשנת 2022.
מועדוני פועלים מרכזיים
בתקופת ברית המועצות הוקמו ברחבי העיר מרכזי תרבות וכינוסים מרכזיים עבור ארגוני האיגודים המקצועיים ועבור ועדי העובדים של מפעלי התעשייה הרוסית כגון: מועדון פועלי הרכבת.
פארקים, גינות ושטחים פתוחים
בעיר מוסקבה 96 פארקים ו-18 גנים ציבוריים (בהם שני גנים בוטניים). נוסף על הפארקים והגנים המוסדרים, בעיר 450 קמ"ר של שטחים ירוקים ו-100 קמ"ר שטחי יער. בעיר 27 מ"ר של שטחים ירוקים לכל תושב (כמות נכבדת של שטחים ירוקים בהשוואה ל-6 מ"ר לתושב בפריז, 7.5 מ"ר לתושב בלונדון, 8.6 מ"ר לתושב בניו יורק ו-7 מ"ר לתושב בתל אביב). עד לשנת 2020 מתוכננים להיסלל ברחבי העיר שבילי אופניים חדשים יחד עם טיילת לאורך נהר מוסקבה ורצועות ירוקות הנכנסות מחוץ לעיר כלפי מרכז העיר.
פארק גורקי, או בשמו הרשמי "הפארק המרכזי לתרבות ומנוחה ע"ש גורקי" נוסד בשנת 1928. הפארק, ששטחו 689,000 מ"ר, ממוקם על הגדה המזרחית של נהר מוסקבה, ומצויים בו גן שעשועים, אגמים המשמשים לשיט בסירות, מגרשי טניס, רחבות ריקודים ומתקני ספורט רבים. קיים סרט מתח בשם "פארק גורקי" משנת 1983 בכיכובם של ויליאם הארט ולי מרווין. לאחר נפילת ברית המועצות נוספו לו גם פארק מים ופארק שעשועים.
בסמוך לפארק מצויים גני נסקוצ'ני ששטחם 408,000 מ"ר. הגנים הם הפארק הוותיק ביותר במוסקבה, והיוו חלק משטחי אחוזה צארית.
פארקים נוספים בעיר הם פארק איזמאילובסקי שהוקם בשנת 1931. זהו אחד הפארקים העירוניים הגדול בעולם - שטחו 15.34 קמ"ר (שש פעמים מסנטרל פארק); ופארק סוקולניקי ששטחו 6 קמ"ר, אחד הפארקים הוותיקים במוסקבה.
מחוץ לעיר ובסמוך לה, ממוקם הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב ששטחו 116 קמ"ר. פארק זה כולל שטחי טייגה ומצויים בו איילי הצפון.
בסמוך אל גלריית טרטיאקוב החדשה נמצא גן פסלים שבו נמצא אוסף פסלים שהוסרו ממקומם לאחר נפילת ברית המועצות.
בספטמבר 2017 נחנך פארק זאריַדיֶה סמוך לקרמלין, באתר שבו עמד בעבר מלון רוסיה והוא הפארק הראשון שנחנך בעיר, לראשונה מזה 70 שנה.
גנים בוטניים וגני חיות
הגן הבוטני של האקדמיה למדע של מוסקבה נוסד בשנת 1945 והוא הגן הבוטני הגדול ביותר באירופה. שטחו של הגן 3.61 קמ"ר ומוצגים בו 20,000 זנים שונים של צמחים מכל רחבי העולם. בפארק ממוקם גן ורדים (רוזאריום) ובו 20,000 צמחי ורדים, וכן יער עצי אלון ובו עצים בני למעלה מ-100 שנים. גודלה של חממת הגן הבוטני עולה על 5,000 מ"ר.
גן החיות של מוסקבה מציג כ-1,000 זנים שונים של בעלי חיים וכ-6,500 בעלי חיים. בגן מבקרים כ-1.2 מיליון מבקרים מדי שנה.
עולם החי
יער ביטצבסקי הוא גם ביתם של חיות בר רבות: קיפודים, חדף ארך-זנב ואפילו עטלפים, שהם כה נדירים בבירה; ארנבות - ארנבת ההרים וארנבת אירופית, ארוויקוליים, חמוס השלגים, סנאים, מלכישליו חלודי. אייל וחזיר בר מגיעים ממחוז מוסקבה.
חיה נדירה כמו נמנמן זוטי חיה במוסקבה. במוסקבה נמצאו מקלטיה ביער ביטצבסקי, בפארק היער לוסיני אוסטרוב וביער איזמאילובסקי. גם חמוס מבאיש נדיר - הוא חי בעמקי נהרות, שלאורך גדותיהם מתחלפים יער, אחו וסבך שיחים.
הספר האדום של מוסקבה - הוא מפרט מינים נדירים ובסכנת הכחדה של בעלי חיים במוסקבה. הוא מזכיר את הקיפוד המצוי, עטלף היער, הרמין והסמור, הארנבת האירופית וארנבת ההרים, נמנמן זוטי ועכבר הבר, האוגר המצוי.
הטורף הגדול ביותר במוסקבה הוא השועל המצוי, שחי בפארק לוסיני אוסטרוב, פארק היער קוזמינסקי, יער ביטצבסקי ומקומות אחרים.
בין העופות חיים אנפה מסורטטת גדולה, אנפית גמדית, ברווז אפור, עבראש ירוק, זרון סוף, נץ מצוי, בז נודד, בז מצוי, שכווי היערות, אגמייה מצויה, קיווית מצוייצת, חרטומית ביצות, חרטומן יערות, שחף גמדי,שחף אגמים, שחף אפרורי, יונת ענק, תור מצוי, ינשוף עצים, ינשוף שדות, יונת הסלע, דרוריים, תחמס אירופי, שלדג גמדי, נקריים, ואפילו כוכית גדות.
בתי קברות
ברחבי העיר מצוין כמה בתי קברות מפורסמים וכמה פנתאונים כגון: בית הקברות של חומת הקרמלין שהיה הפנתיאון הלאומי בתקופת ברית המועצות. בית העלמין נובודוויצ'יה שבו קבורים אישים רוסים מפורסמים רבים, בית העלמין וגנקובסקויה, בית העלמין טרויקורובסקויה, בית העלמין קונצבסקויה, בית העלמין ווסטריאקובסקויה, בית העלמין הארמני, בית העלמין וודנסקויה, בית העלמין דונסקויה החדש, בית העלמין פראובראז'נסקויה, בית העלמין חובנסקויה, בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה במוסקבה.
אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו
במוסקבה ממוקמים מספר אתרי מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו ובהם: הקרמלין והכיכר האדומה (המהווים יחד אתר מורשת עולמית). כנסיית העלייה לשמים בקולומנסקויה נבנתה בשנת 1532 וממוקמת בסמוך לעיר.
השכלה
בעיר מוסקבה פועלים 1696 בתי ספר תיכונים, 91 מכללות ו-222 מוסדות השכלה גבוהה בהם 60 אוניברסיטאות ומשמשת בתור הבירה האינטלקטואלית של רוסיה כולה. בין האוניברסיטאות הפועלות בעיר ידועה אוניברסיטת מוסקבה אשר נוסדה בשנת 1755. האוניברסיטה ממוקמת בוורוביווי גורי. מבנה האוניברסיטה המרכזי הוא גורד שחקים המתנשא לגובה של 240 מטרים. בעת השלמתו היה הבניין הגבוה בעולם - למעט מבנים בעיר ניו יורק). באוניברסיטה לומדים כ-30,000 תלמידים לתואר ראשון, וכ-7,000 תלמידי תארים מתקדמים ב-29 פקולטות וב-450 מחלקות. בנוסף לסטודנטים, כ-10,000 תלמידי בתי ספר תיכוניים לומדים בקורסים באוניברסיטה, וכ-2,000 חוקרים מבצעים בה מחקרים. ספריית האוניברסיטה מחזיקה למעלה מ-9 מיליון ספרים (והיא אחת הספריות הגדולות ברוסיה).
מוסקבה מהווה מרכז פיננסי של רוסיה ומזרח אירופה והיא ידועה בבתי הספר לעסקים שבה ובהם האקדמיה הרוסית פלקנוב לעסקים, בית הספר החדש לעסקים, האוניברסיטה הממלכתית לניהול והאוניברסיטה הלאומית למחקר - בית הספר הגבוה לכלכלה.
האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן שנוסדה בשנת 1830 ממוקמת במרכז העיר. באוניברסיטה לומדים כ-24,000 תלמידי תואר ראשון וכ-3,000 תלמידי תארים מתקדמים.