cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נעלי עקב
עקב הפוך (backward)
עקב הפוך הוא עקב אופקי המחובר לאזור כרית כף הרגל ואינו אנכי כמו עקב רגיל. בנעל מסוג זה הסוליה קשיחה מאוד מאחר שאיננה נתמכת על ידי עקב אנכי. ב-2007 פרסמה ויקטוריה בקהאם נעלי עקב הפוך של מעצב האופנה מרקו ג'קובס וגרמה לעליה בפופולריות העקב.
יחסי סין–צ'ילה
היסטוריה
בעקבות סיום המלחמה הקרה ולאחר נפילת משטר פינושה ב-1990, היחסים בין שתי המדינות נמשכו, כאשר הממשלה החדשה של צ'ילה המשיכה במדיניות של סחר חופשי, ותמכה בצירוף סין לארגון הסחר העולמי.
נעלי עקב
יציבה
נעילת נעלי עקב משנה את יציבות הגוף ולכן משתנה גם צורת ההליכה. גוף האישה והחזה נוטים קדימה, הכתפיים והאגן נוטים אחורה והברכיים מכופפות במקצת. כתוצאה מכך נופל עומס רב יותר על השרירים ועלול לגרום לכאבי גב וברכיים. למרות הפגיעה הבריאותית והעובדה שחלק מנעליים אלה אינן נוחות להליכה, נשים רבות מעדיפות לנעול נעלי עקב מטעמי אופנה, ויש הרואים בצורת הליכה זו נשית ומושכת יותר מאחר שהיא מבליטה את החזה והאגן.
יציבות הגוף והעומס על הרגל אינם מושפעים ישירות מגובה העקב אלא מזווית כף הרגל, לכן כאשר כרית כף הרגל גבוהה מהקרקע יש להפחית גובה זה מגובהו הכולל של עקב הנעל לקבלת גובה עקב אפקטיבי. למשל זווית הרגל בנעלי פלטפורמה של 3 ס"מ עם עקב של 8 ס"מ תהיה זהה (כ-15 מעלות) לזווית הרגל בנעל עם עקב של 5 ס"מ ללא פלטפורמה, ולכן העומס על הרגל יהיה זהה אף על פי שהתוספת לגובה הראש תהיה משמעותית יותר בנעילת הפלטפורמה. יצרני עקבים גבוהים לרוב מפרסמים את גובה הפלטפורמה בנוסף לגובה העקב.
יחסי סין–צ'ילה
היחסים בין שתי המדינות
מאז כינון יחסים דיפלומטיים בשנת 1970 התפתחו היחסים הכלכליים הדו-צדדיים במידה ניכרת. צ'ילה הפכה לשותפה המסחרית השלישית בגודלה של סין באמריקה הלטינית לאחר ברזיל ומקסיקו. היקף הסחר הבילטרלי קבע שיא של 2.565 מיליארד דולר בשנת 2002.
נעלי עקב
הליכה בעקב גבוה
בזמן הליכה בנעליים בעלות סוליה שטוחה נוגע העקב תחילה בקרקע ונושא את משקל הגוף ולאחר מכן נוגעת גם כרית כף הרגל בקרקע. צורת הליכה זו איננה נוחה להליכה בעקבים גבוהים מאחר שקשה לייצב את משקל הגוף רק על העקב, במיוחד אם הוא דק. לצורך כך פותחו שיטות הליכה שנוחות יותר להליכה בנעלי עקב.
יחסי סין–צ'ילה
היחסים בין שתי המדינות
הייצוא הסיני לצ'ילה הוא בעיקר בתחום הטקסטיל, הלבוש, הקרמיקה, הכימיקלים והרפואה, הכלים והאלקטרוניקה.
נעלי עקב
הליכה בעקב גבוה
הליכה מתאימה יותר לעקבים דורשת שעקב הנעל יגע בקרקע ויעזור בייצוב הרגל רק לאחר שכרית כף הרגל נושאת בעומס המשקל. צעידה מסוג זה דורשת צעדים קטנים יחסית, כאשר הרגליים קרובות זו לזו וכל פסיעה נעשית לפני הפסיעה הקודמת (על המשך הקו הדמיוני שיוצא מהעקב ועובר במרכז כרית הרגל), כדי לקצר את הזמן שעובר ממגע העקב בקרקע למגע כרית כף הרגל בקרקע.
נוסח שונה של הליכה בנעלי עקב היא הליכת המסלול המפורסמת, בה כל צעד מונח מעבר לקו הדמיוני על הקרקע בצורה שמצליבה את הרגליים וגורמת לאגן הדוגמנית לנוע מצד לצד בזמן ההליכה. בזמן ההליכה הברכיים אינן אמורות להתכופף כמו בזמן הליכה עם נעליים שטוחות. מאחר שלרוב לא נהוג לנעול נעלי עקב בגיל צעיר, צורת הליכה זו איננה טבעית ודורשת אימון וחיזוק שרירי רגל שאינם מתאמצים בעת הליכה עם נעל שטוחה, ככל שהעקב גבוה יותר כך נדרש אימון רב יותר. ככל שהרגל ארוכה יותר קל יותר להניח את כרית כף הרגל והעקב על הקרקע באותו הזמן מבלי לכופף את הברכיים, לכן נוחות ההליכה והעומס על השרירים אינה תלויה רק בגובה העקב כי אם גם בצורת הרגל ואורכה.
יחסי סין–צ'ילה
היחסים בין שתי המדינות
היצוא הצ'יליאני לסין הוא בעיקר נחושת, נתרן, עיסת נייר, מוצרי דגים ועץ, והוא התרחב גם ליין אדום, אצות ימיות, אשלגן סולפט ותוצרת פירות.
נעלי עקב
נזקים בריאותיים של נעלי עקב
נשים רבות סובלות מנזקים בריאותיים מגוונים כתוצאה משימוש יומיומי בנעלי עקב, הכוללים אי-נוחות, עייפות, כאבים ברגליים, כאבי גב ועלייה משמעותית בסיכון לנפילה והיפגעות. בנוסף לסיכונים המידיים, קיימים גם סיכונים ארוכי טווח שנובעים מפיזור שונה של משקל הגוף על הרגל, שינוי זווית הרגל ושינוי היציבה בגלל העקב הגבוה. בין הנזקים ארוכי-הטווח ניתן למנות: הלוקס ואלגוס, יבלות, מחלות כלי דם, נסיגה והתקצרות של שרירים.
יחסי סין–צ'ילה
היחסים בין שתי המדינות
צ'ילה וסין חתמו על הסכם סחר חופשי בשנת 2006.
נעלי עקב
כאבי רגליים
כאבי רגליים אחרי יום עמוס בהליכה בנעלי עקב הם כנראה התלונה השכיחה ביותר. במחקר שנערך במלזיה בהשתתפות כ-400 נשים צעירות ועובדות נמצא קשר מובהק בין כאבי רגליים לנעילת נעלי עקב.
יחסי סין–צ'ילה
היחסים בין שתי המדינות
בשנת 2009 הסחר הדו-צדדי הגיע ל-17.4 מיליארד דולר. הייצוא הצ'יליאני הסתכם ב-23 אחוז מכלל היצוא של צ'ילה.
נעלי עקב
יבלות
יבלות הן תופעה נפוצה מאוד גם בנשים וגם בגברים, אך נשים סובלות מהן בעיקר בגלל נעליים אופנתיות. יבלות הן בעצם התעבות של העור כתוצאה מחיכוך או לחץ. כאשר אישה נועלת נעלי עקב משקל גופה מתרכז בעיקר בחלק הקדמי של הרגל בגלל הזווית שנוצרת. לחץ זה מעודד היווצרות של יבלות. במחקר עוקבה בהשתתפות 197 נשים נמצא שנשים שנעלו נעלי עקב גבוה במשך 5 שנים או יותר בעבודה סבלו מיותר יבלות מאשר נשים שלא נעלו נעלי עקב לעבודה כלל.
יחסי סין–צ'ילה
יחסים עכשוויים
חברה סינית רכשה את השליטה בחברת SQM, אשר היא יצרן הליתיום בצ'ילה ומפיקת הליתיום הגדולה בעולם.
נעלי עקב
אצבע פטיש
התופעה מתייחסת לעיוות שבו החלק האמצעי של האצבע בולט כלפי מעלה ואין אפשרות ליישר את המפרק המרכזי שבאצבע הזו (האצבע נהיית במנח מקופל). התופעה נגרמת בעיקר משום שהאצבע נלחצת כלפי החלק הקדמי של הנעל. האצבע המעוותת לוחצת על הראש של עצם המסרק כלפי הסוליה, ובכך גורמת להיווצרות של שכבת עור קשה ומכאיב בכרית כף הרגל. התנוחה של הרגל בנעל עקב תורמת לכיפוף ממושך של האצבע ועם הזמן מתפתח חוסר איזון בין שרירים שצריכים ליישר את האצבע. טיפול הראשוני הוא להפסיק את הפעלת הלחץ על האצבע בתדירות יום יומית. במקרים קשים ייתכן שיידרש ניתוח לטיפול בעיוות.
מחזה
מחזה הוא צורת ביטוי ספרותית נפוצה, המורכבת בדרך כלל משורות של דיאלוגים או מונולוגים של שחקן אחד או של דמויות שונות, ומיועדת ברוב המקרים לבוא לביטוי אמנותי כהצגה בתיאטרון. עם זאת, ישנם מספר רב של חוקרי ספרות המנתחים מחזות בביטוייהם הספרותיים ולא התיאטרונים, בין השאר גם מחזות קלאסיים (כגון מחזותיו של ויליאם שייקספיר).
נעלי עקב
הלוקס ואלגוס (בוהן קלובה)
מצב שבו הבוהן של הרגל סוטה הצידה ויוצרת בלט גרמי בצד הפנימי של כף הרגל, סמוך לבסיס הבוהן. הבוהן גורמת ללחץ מתמיד על האצבע השכנה ודוחקת אותה, עד כדי כך שלעיתים היא עולה מעל לבוהן הגדולה, או שהאצבע השנייה נדחפת הצידה וסוטה במקביל לבוהן הגדולה. גורמים להלוקס ואלגוס הם רבים ובהם נעילת נעלי עקב ונעליים לוחצות בכלל. בשלב התחלתי, ניתן לעצור את ההתפתחות ההפרעה על ידי נעילת נעליים רחבות, אך בדרגות קושי מתקדמות נדרש טיפול כירורגי. שימוש קבוע בנעלי עקב בעבר מעלה את הסיכון ל-הלוקס ואלגוס ב-47% בקרב מבוגרים.
מחזה
המושג מחזה מתפרש באופן שווה גם כעבודה הכתובה של המחזאים, וגם כהצגה התיאטרונית השלמה של התמליל הכתוב.
נעלי עקב
שינוי ביציבת הגוף
קיימת סברה רווחת שנעילת נעלי עקב בגיל ההתבגרות יכולה להוביל לשינוי יציבת הגוף עקב תזוזת מרכז הכובד. כתוצאה משינוי יציבה זה, ההתפתחות של המוטוריקה של הליכה עלולה להיפגע, עקב שינויים מבניים במערכת עצם-שריר. במטאנליזה של 55 מחקרים נמצא כי אכן נעילת נעלי עקב בגיל ההתבגרות עלולה להוביל לתחלואה בבגרות, כגון: שינוי בתנוחת ראש, שינויים ביציבת הגוף (כיפוף עמוד השדרה) פגיעה בתפקוד מפרק הברך ועוד. עם זאת, יש גם עדויות סותרות לגבי שינוי היציבה במבוגרים כתוצאה מנעילת נעלי עקב. לדוגמה, מחקר משנת 2012 לא מצא שינוי יציבת הגוף עקב עמידה ממושכת או הליכה בנעלי עקב, ויש אפילו עדויות על כך שנעילת נעלי עקב יכולה לשפר את היציבה.
מחזה
מחזות מוצגים בעיקר בתיאטרון על ידי שחקנים. כדי ליצור פירוש אחיד של התמליל על ידי כל משתתפי המחזה, הפקות של מחזות מנוהלות בדרך כלל על ידי במאים. הבמאי נוטה לפרש את החומר הכתוב של המחזה על פי השקפתו הייחודית, ומקרין השקפה זו על מהלך הפקת ההצגה ועל השחקנים כולם.
אף כי רוב המלל המופיע במחזה מדוקלם על ידי השחקנים, ישנן בגוף המחזה הערות של המחזאי, המתארות אווירה או התנהגות, לבוש או תפאורה. הערות אלו מהוות קווים מנחים לביצוע המחזה.
נעלי עקב
השפעת עקבים גבוהים על יציבות וסיכון נפילה
הליכה על עקב גבוה מתבצעת בצורה שונה מהליכה רגילה – צעדים יותר קטנים, מרכז מסת גוף מוטה – ומפעילה מנגנוני תיקון על ידי שרירים. הליכה בצורה כזו מגדילה את הסיכון לנפילות והיפגעויות. כמו כן, גם במצב עמידה ישנה פגיעה בשיווי משקל כאשר אישה נועלת נעלי עקב גבוה.
מחזה
טבעם של מחזות להתפרש באופן בדלני ושונה על ידי אנשים שונים. טבע זה מהווה אחד ממקורות המשיכה של סגנון אמנותי זה, בפני מבצעיו וקהל צופיו. כיוון שכותב המחזה אינו מסוגל להציג את המחזה בצורתו השלמה בלי שיתופם של השחקנים ושל הבמאי, אופן הצגתו והתוצאה הסופית של כל מחזה הוא מאבק ודו-שיח מתמשך בין המחזאי, הבמאי והשחקנים. המחזה עובר שינוי מתמיד בכל ביצוע שלו, עם הופעתם המתמשכת של השקפות וסוגי ביצוע שונים בהפקתו.
נעלי עקב
עקבים גבוהים ומיניות
במחקר שנערך באוניברסיטת בולוניה נמצא שמבין הפטישים לחפצים ופרטי לבוש, משיכה לעקבים גבוהים הוא הפטיש הפופולרי ביותר באוכלוסייה. מבין הנסקרים, גברים ונשים, בעלי העדפה לפרטי לבוש, כ-64 אחוז דיווחו על אסוציאציות מיניות בהקשר של עקבים גבוהים.
מחזה
מחזות ממוינים למגוון סוגות, למשל:
נעלי עקב
עקבים גבוהים ומיניות
עדות נוספת לחיבור בין מיניות ועקבים ניתן למצוא בסרטי מבוגרים בהם נהוג שהשחקניות משילות את כל בגדיהן מלבד נעלי העקב.
תשואה על ההון
תשואה על ההון (באנגלית: Return on equity – ROE) היא מדד לרווחיות של עסק ביחס להון העצמי שלו. תשואה על ההון נחשבת לאחד מהיחסים הפיננסיים החשובים ביותר. היא מודדת את יעילות החברה ביצירת רווחים מהנכסים נטו, וממחישה עד כמה יעילה החברה בניצול השקעות נוספות ליצירת גידול בהכנסותיה. תשואה על ההון שקולה לרווח השנתי הנקי מחולק בהון העצמי. להלן אופן חישוב המדד:
לא כל חברה בעלת תשואה גבוהה על ההון אכן מבצעת השקעות נבונות ומוצלחות בכספי בעלי המניות. ישנם ענפים כלכליים שבהם אין צורך בהשקעות, לדוגמה חברות ייעוץ. תעשיות אחרות נזקקות לתשתיות יקרות לפני שתוכלנה להתחיל בייצור, לדוגמה תעשיות לזיקוק נפט. לא ניתן להסיק שחברות ייעוץ מהוות השקעה טובה יותר מתעשיות הנפט רק משום שיש להן תשואה על ההון גבוהה יותר. באופן כללי, לעסקים שצורכים השקעות עתירות הון יש חסמי כניסה גבוהים, ומכאן תחרות מצומצמת. לחברות עם צורך קטן בהשקעה בנכסים תהיה תשואה על ההון גבוהה יותר אך חסמי כניסה נמוכים יותר. מכאן שחברות אלו חשופות יותר לסיכונים עסקיים משום שמתחרים יוכלו לשכפל את הצלחותיהן ללא צורך במימון חיצוני נרחב. כמו ביחסים פיננסיים רבים השימוש הנכון בתשואה על ההון הוא בהשוואת חברות באותו הענף.
לתשואה גבוהה על ההון אין תועלת מידית משום שמחירי מניות מושפעים יותר מקריטריון הרווח למניה. המשקיע ישלם מחיר כפול במונחי רווח למניה על חברה עם תשואה על ההון של 20% ביחס לחברה עם תשואה על ההון של 10%. התועלת תצמח מכך שהרווחים יושקעו מחדש בחברה בתשואה גבוהה על ההון, שייתן מצדו לחברה שיעור צמיחה גבוה.
מודל הצמיחה של חברות מראה כי כאשר חברות משלמות דיבידנדים, מהירות הצמיחה מואטת. לדוגמה, אם שיעור הדיבידנד המחולק הוא 20%, קצב הצמיחה יהיה רק 80% מההחזר על ההון העצמי. קצב הצמיחה יהיה קטן יותר אם הרווחים יושקעו לקניה חוזרת של המניות. אם לדוגמה המניות נרכשות במחיר גבוה פי 3 ממחירן בספרי החברה, הגידול השולי בהכנסות יהיה רק חלק זה (תשואה על ההון חלקי 3). השקעות חדשות עשויות להיות רווחיות פחות מאלו הקיימות.
נוסחת DuPont
נוסחת DuPont, המוכרת גם כ"מודל הרווח האסטרטגי", היא דרך מקובלת לפרק את ROE לשלושה מרכיבים חשובים, כך שיהיה קל יותר להבין את מהות השינויים שחלים בתשואה על ההון לאורך זמן.
רווח שולי X מחזור הנכסים X מנוף פיננסי
כאשר:
רווח שולי = רווח נקי / מכירות
מחזור הנכסים = מכירות / נכסים
מנוף פיננסי = נכסים / הון עצמי
להלן אופן חישוב המדד:
לדוגמה: אם הרווח השולי גדל, כל מכירה תניב יותר כסף ובכך התשואה על ההון תהיה גבוהה יותר. באופן דומה, אם מחזור המכירות יהיה מהיר יותר, החברה תייצר יותר מכירות על כל ₪ של נכסיה, ומכאן שהתשואה על ההון תהיה גבוהה יותר. לבסוף, הגדלת המנוף הפיננסי פירושה שהחברה תשתמש ביותר כסף שהגיע מאשראי שקיבלה ממלווים ביחס להון בעלי המניות. הוצאות המימון מוכרות מבחינת המס, אך דיבידנדים לבעלי המניות אינם מוכרים. מכאן, פרופורציה גבוהה של חוב במבנה ההוני של החברה מביאה לתשואה גבוהה על ההון. היתרונות של מנוף פיננסי קטנים ככל שסכנת פשיטת הרגל גדלה, עקב קושי לעמוד בתשלומי הקרן והריבית על ההלוואות, במיוחד לאור ציפיותיהם של המלווים לקבל ריבית יותר גבוהה על הלוואות נוספות עקב פרמיית הסיכון הגדלה, ולכן התשואה על ההון תרד. חוב גדול יתרום תרומה חיובית לתשואה על ההון של החברה רק אם התשואה על הנכסים (ROA) גבוהה יותר משיעור הריבית על ההלוואה.
חורשים בבוץ
חורשים בבוץ הוא אלבום האולפן המשותף הראשון של הראפרים הישראלים לוקץ' וסגול 59 (בתור "סדרני העבודה"), האלבום יצא לאור ב-21 בדצמבר 2018 בהפקתם של סגול 59 ואורי שוחט.
קלוד כאהן
קלוד כאהן או בשמו המלא קלוד-לואי-אלפרד כאהן (בצרפתית: Claude-Louis-Alfred Cahen; 26 בפברואר 1909 פריז -18 בנובמבר 1991 סאוויני-סיר-אורז') היה מזרחן צרפתי, יהודי. התמחה בחקר האסלאם בימי הביניים, מקורות מוסלמיים על מסעי הצלב, היסטוריה חברתית של החברה המוסלמית בת ימי הביניים (כולל עבודות על מסדרי פוטוואה) ובהיסטוריה המוקדמת של טורקיה. כאהן ייסד את ענף ההיסטוריה החברתית-כלכלית של האסלאם.
רקע משפחתי ושנות צעירותו ולימודיו
לקלוד הייתה אחות בשם אנטואנט. סבו מצד האב היה מהנדס בניין ידוע בשם אלפרד כאהן ודוד מצד האם היה המתמטיקאי פול פייר לוי (1886-1971), לימים חבר באקדמיה למדעים.
קלוד כאהן למד היסטוריה ב"אקול נורמל סופרייר" עד שנת 1928 ולאחר מכן סיים agrégation בהיסטוריה וגאוגרפיה בשנת 1932. במקביל - עד שנת 1931 למד ערבית, אחר כך טורקית ופרסית בבית הספר הלאומי לשפות המזרח. בהמשך עסק בין השנים 1932–1940 בהוראת היסטוריה כמורה בתיכון (בין השאר, באמיין בשנת 1933 וברואן אחרי 1938). כמו כן לימד כמרצה זוטר בבית הספר הלאומי לשפות המזרח בין השנים 1937–1940. בין השנים 1933–1936 עשה מחקרים במסגרת הקרן ע"ש תייר (Thiers) ובין השנים 1936–1938 שהה לסירוגין לצורך השתלמות ומחקר בטורקיה. בשנת 1939 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית, באותם ימים בלתי חוקית, והחליט לאמץ בחקר ההיסטוריה את המתודולוגיה המרקסיסטית ה"מטריאליסטית דיאלקטית". בשנת 1940 סיים את התואר השלישי - דוקטור בספרות. אחת מהעבודות שהציג דנו ב"צפון סוריה בתקופתם של מסעי הצלב ושל הנסיכות הפרנקית של אנטיוכיה".
שבוי מלחמה בגרמניה
הקריירה המדעית שלו הופסקה בגין מלחמת העולם השנייה. פלה גויס לצבא הצרפתי ב-15 באפריל 1940 ונפל בשבי בידי הגרמנים. כשבוי מלחמה, התמזל מזלו ולא נשלח למחנות השמדה. שוחרר מהשבי במאי 1945 וב-9 ביוני 1945 שוחרר גם ממסגרת הצבא.
חייו ופעילותו אחרי המלחמה
החל מאוקטובר 1945 לימד באוניברסיטת שטרסבורג קודם במרצה, אחר כך החל משנת 1948 כפרופסור. התחתן עם מורה ממוצא צרפתי, פולין סלין אוליבייה שהייתה חסידה של השיטה הפדגוגית הנונקונפורמיסטית ה"פרנה". כשהאידאולוגים של המפלגה הקומוניסטית התקיפו בחריפות את סלסטן פרנה, ממציא השיטה הזאת ובעצמו חבר המפלגה, קלוד כאהן התגייס כל כולו להגנתו.
בשנת 1959 עבר מסטראסבורג לפריז לאחר שהתמנה לפרופסור בסורבון. מאוחר יותר, בין השנים 1970–1979 לימד באוניברסיטת פריז I, שבה לימדו עמיתיו פוסייה, גובר, טובר, פרסון, דוויס. בפריז, בשנת 1960 לא חידש את השתייכותו למפלגה הקומוניסטית, אך נשאר מרקסיסט בהשקפתו. בשנת 1967 לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת מישיגן באן ארבור.
בשנים האחרונות לחייו סבל מאוד מירידה בראייה ובשמיעה ונאלץ, למורת ליבו, לסרב להזמנות לסימפוזיונים ולפנלים שבהם ביקשו כמו בעבר לשמוע את דעתו בנושאי העולם המוסלמי וההיסטוריה של ימי הביניים. עיוור, כמעט חרש ומוגבל מבחינה מוטורית, שמר עד סוף ימיו את חריפות המחשבה. כשנאלץ בגלל נכותו להפסיק לעבוד, קלוד כאהן תרם את ספרייתו המדעית לקולז' דה פראנס. האוסף שלו, הכולל 2000 ספרים מן המזרח, 1000 גיליונות מ-20 כתבי עת, 80 עבודות לתואר, 475 ספרים מחוץ לעולם האסלאמי-ערבי, 60 חוברות מכנסים מדעיים ו-3365 מאמרים מודפסים, הצטרפו לאלו שנתרמו על ידי ז'אן סובאז'ה, אנרי לאוסט, ז'אק ברק ולואי מאסיניון.
קלוד כאהן נפטר בנובמבר 1991. אשתו, פולין, נפטרה שלושה-עשר חודש אחריו. השאיר שישה ילדים, ביניהם ההיסטוריונים מישל כאהן (נ'1953) וז'ילבר כאהן.
קפדן בכל מה שנוגע לדרישות המדע, כאהן שמר עצמו רחוק מהזרקורים. לכן במותו זכה לרשימה צנועה בלבד בעיתון "לה מונד" במדור "פנקס" מעטו של חוקר האסלאם, מקסים רודנסון. "נעלם מדען צרפתי גדול מאוד, מוכר כמורה על ידי כל עמיתיו בחו"ל. היה מוכר מעט על ידי הקהל הרחב. זה המחיר ששילם על זלזולו בשטחיות".
עבודתו ההיסטוריוגרפית
לפני מלחמת העולם השנייה כאהן פרסם קודם מחקרים על המשטר הפאודלי באיטליה הנורמנית ובצפון סוריה בימי מסעי הצלב. אחרי המלחמה המשיך לחקור את תקופת הצלבנים אבל התרכז במיוחד בהיסטוריה הכלכלית של החברה האיסלאמית בימי הביניים.
כאהן כונה "'דיקן' תחום ההיסטוריה החברתית המוסלמית" ונחשב ל"אחד מההיסטוריונים של האסלאם המשפיעים ביותר" במאה ה20 בארצות הברית כאהן זכה להערכה רבה מצד חוקרים כמו המזרחן פול קוב, שכינה אותו "ההיסטוריון הטוב ביותר של המזרח התיכון במאה העשרים", או ההיסטוריון מארק כהן.
ספרו המפורסם ביותר, שנכתב במקורו בגרמנית ותורגם לעברית, "האסלאם : מלידתו עד תחילת האימפריה העות’מאנית : (המאה השביעית עד סוף המאה ה-15)". ספר מודרני בתפיסתו, הפך להיות פופולרי ומהווה ספר לימוד לתולדות האסלאם באוניברסיטאות בעולם. כאהן ידוע גם בספריו על תולדות סוריה, התקופה ממלוכית והתקופה העות'מאנית כשבהם בולטת גישה היסטורית השוואתית בין עולם האסלאם למקומות אחרים כמו אירופה.
כאהן כתב סדרת מאמרים על תנועות פושעים עממיות בעולם האסלאם של ימי הביניים וטען שלא מדובר בפשע מאורגן, אלא בתנועות תסיסה חברתית שהתפרנסו משוד, שהיה מאפיין של העולם המוסלמי, עולם שהעיר הייתה במרכזו. אבל בעוד שבעיר האירופית באיטליה ובעיקר ונציה ובפלנדריה התפתח מעמד של יושבי עיר בורגנים (מלשון בורג, אנשי המצודה) ונוסדו רפובליקות של סוחרים, הרי שבמזרח זה לא צומח והשכבה החברתית שהייתה צריכה להוות את המעמד הזה תוססת. לדעתו של כאהן מעמד בורגני היה חשוב כשכבת ביניים בין השלטונות והצבא לבין העם.
היה עורכו של כתב-העת Journal of Economic and Social History of the Orient. כאהן כתב פרקים בהיסטוריה של האסלאם ובהיסטוריה של אירן בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
פעילותו הפוליטית
פעילותו כחבר במפלגה הקומוניסטית התיישבה הייטב עם הזדהותו עם יישום המטריאליזם המרקסיסטי במחקרו ההיסטורי. אם כי לדעתו של ברנרד לואיס, "יש מעט הוכחות לכך שכאהן אימץ גישה אידאולוגית בעבודתו"
ארמון הגראנד מאסטר
ארמון הגראנד מאסטר (במלטזית: Palazz tal-Gran Mastru) בוולטה הוא ארמון השוכן בעיר ולטה, והפונה אל כיכר הרפובליקה (Misraħ ir-Repubblika) שמדרום-מערב לו, ואל רחוב הרפובליקה וכיכר ג'ורג' הקדוש (Pjazza San Ġorġ) שמצפון-מערב לו. הארמון הוא המבנה החילוני הגדול בעיר, והוא ממוקם במרכזה הגאוגרפי. הוא שימש, בין היתר, כמקום מגוריו ועבודתו של הגראנד מאסטר של מסדר ההוספיטלרים במלטה, ומכאן שמו. עד שנת 2015 שכן במבנה הפרלמנט של מלטה, עת עבר למשכנו החדש, וכיום שוכנים בו לשכת נשיא המדינה, מוזיאון השריון ומשרדי ממשלה.
קלוד כאהן
פעילותו הפוליטית
לא פעם כאהן נכנס למחלוקות קשות עם האידאולוגים של המפלגה, כמו במקרה המוזכר של שיטות הפדאגוג פרנה, שהותקף על ידי אנשים כמו ז'ורז' סנידרס, רוז'ה גארודי, אטיין פאז'ון וז'ורז' קוניו. בשנת 1956 כאהן לימד סנגוריה על פייר ארווה (1913-1993), פעיל ועיתונאי שגורש מהמפלגה הקומוניסטית בגלל הבקורת על הקפאון המחשבתי של התנועה ובשנת 1963, הפעם אחרי שעזב כבר את המפלגה - חתם בכתב העת "Unir-Débat" על הקריאה לרהביליטציה של אנדרה מארטי (1886-1956) שהואשם ב-1952 כי היה כביכול סוכן משטרתי וגורש מהמפלגה הקומוניסטית. בשנת 1957 קלוד כאהן השתתף ב"קבוצת העבודה של ההיסטוריונים הקומוניסטים". כמו כן היה פעיל גם במסגרות אחרות של אקדמאים קומוניסטים כמו התא סורבון - ספרות (Cellule Sorbonne-Lettres) ו"דרכים חדשות" ("ואה נובל" - "Voies Nouvelles"). כתב אפילו מאמר תחת כותרת "האקדמאי והסולידריות המפלגתית". כאהן גילה אהדה לקבוצת ההגות "סוציאליזם וברבריה" שפעלה בין השנים 1949 -1967 בהנהגתו של קורנליוס קסטוריאדיס.
כבן למשפחה יהודית מתבוללת, ומושפע מההשקפות שרווחו בתנועה הקומוניסטית, כאהן לא אהב להבליט את מוצאו היהודי. בדומה ללא מעטים מההיסטוריונים של העולם האסלאמי בארצו, גישתו הייתה אוהדת לעמדות הצד הערבי בסכסוך במזרח התיכון. השתתף בקבוצת המחקר לפתרון הבעיה הפלסטינית מיסודם של מקסים רודנסון וז'אק בֶּרק. בשנת 1991 חתם על עצומה למען שחרורו של מיכאל ורשבסקי, ראש "המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית", שהיה כלוא באותה תקופה בישראל. זמן קצר לפני מותו כאהן חתם גם על הצהרה נגד המלחמה בעיראק שתוכננה על ידי ארצות הברית וארצות נוספות לאחר פלישת סדאם חוסיין לכווית. הצהרה זו הביעה את החשש לעתיד "הידידות עם עמי ערב איתם אנו קשורים בכל כך הרבה אינטרסים מדעיים ותרבותיים".
ארמון הגראנד מאסטר
היסטוריה
הקמת הארמון לפי תוכניתו של האדריכל ג'רולאמו קסאר (Gerolamo Cassar), החלה ב-1571. העבודות נשלמו ב-1575, והארמון שימש כמשכנם של 21 גראנד מאסטרים עד שההוספיטלרים גורשו מהאיים על ידי חייליו של נפוליאון ב-1798. במשך השנים נערכו בארמון שינויים ושיפוצים והוא עוטר ביצירות אמנות, עד שקיבל את מראהו הנוכחי באמצע המאה ה-18. ב-1798 בזזו הצרפתים את המבנה והסבו לו נזק, אך זה תוקן ברובו על ידי הבריטים, אשר כבשו את מלטה ב-1800, וקבעו בארמון את משכן המושל. ב-1860 הוכרז אוסף השריון והנשק במבנה כמוזיאון הציבורי הראשון במלטה. הפרלמנט הראשון של מלטה התכנס בארמון ב-1921, ולאחר שהמדינה זכתה בעצמאותה ב-1964 נקבע המבנה כמקום משכנו הקבוע. המבנה נפגע באורח לא קשה בעת ההפצצות האוויריות על מלטה במהלך מלחמת העולם השנייה, והנזקים תוקנו בשנים שלאחר מכן. מאז 1976 משמש הארמון גם כלשכת נשיא הרפובליקה (לרשותו שני ארמונות מגורים אחרים באי).
קלוד כאהן
מורשתו
(Transgresser, déplacer, dépasser : histoire générale et histoire de la pensée) בספרו של מוחמד ארכון - "הומניזם ואסלאם:מאבקים והצעות" (Humanisme et Islam : Combats et propositions ) הכולל ניתוח עבודותיו של כאהן, נכתב כמחוות הוקרה לזכר ההיסטוריון.
מבחר ספרים ומאמרים
(סוריה הצפונית בתקופת מסעי הצלב והנסיכות אנטיוכיה, תזת דוקטורט בספרות, אוניברסיטת פאריס, הוצאת גטנר, 1940) Paris, éditions P. Geuthner (1940). LCCN 42034209 (המשטר הפאודלי של איטליה הנורמאנית, תזה משלימה באוניברסיטת פאריס) (היסטוריה כלכלית וחברתית של המזרח המוסלמי הימיביניימי)
ארמון הגראנד מאסטר
החצרות הפנימיות
בארמון שתי חצרות פנימיות, אשר היו בעבר חצר אחת מדורגת, שבין שני חלקיה גרם מדרגות. הן הופרדו בשלב מאוחר יותר על ידי מסדרון השריון ושורת החדרים שלאורכו.
קלוד כאהן
מבחר ספרים ומאמרים
(גורמים כלכליים וחברתיים בקפאון התרבותי של האסלאם - ב"הקלאסיציזם וההידרדרות התרבותית בתולדות האסלאם) (תנועות עממיות ואוטונומיות עירוניות באסיה המוסלמית של ימי הביניים - מאמר בכתב העת "אראביקה")
ארמון הגראנד מאסטר
החצרות הפנימיות
חצר הנסיך אלפרד (Prince Alfred's courtyard) שוכנת בצידו הדרום-מערבי של המבנה וגובלת בצידה האחד בקיר החיצוני של המבנה לאורך רחוב התיאטרון הישן (Triq it-Tijatru l-Antik). החצר כמעט רבועה - אורכה 30 מטרים ורוחבה 27 מטרים - ומוליכות אליה שלוש כניסות, אחת מהן ישירות מהרחוב. במקור ניטעו בה עצי תפוזים, אך ב-1858, לאחר ביקורו במלטה של הנסיך אלפרד, בנה של המלכה ויקטוריה, היא נקראה על שמו ועוצבה מחדש. במרכזה של החצר ערוגה עגולה גדולה, ונטועים בה עץ דקל גדול וסביבה מספר עצים נוספים. ב-1745 נוסף לחצר מגדל שעון הצופה אליה מצידה הצפון-מזרחי, ובו ארבעה שעונים המראים את השעה, היום, החודש ואת מופע הירח. בכל שעה עגולה מכות ארבע דמויות של עבדים עות'מאניים על הפעמון. בפינה המערבית של החצר, ניצב גרם מדרגות מודרני מחופה בקירות זכוכית.
החצר האחרת - חצר נפטון (Neptune's courtyard) - שוכנת לאורך צידו הצפון-מערבי של המבנה והיא גבוהה מעט משכנתה. אורכה 43 מטרים ורוחבה 18 מטרים, והיא נתחמת משלושת צדדיה על ידי מסדרונות. לאורכה ארקאדה שבה 20 קשתות בסך הכל - שלוש לרוחבה ושבע לאורכה. הכניסה הראשית אל החצר היא מצידה הצפון-מערבי, והיא מוליכה דרך המבנה עד לפורטיקו שברחוב הרפובליקה. בחצר ערוגות פרחים ומספר שיחים ועצי דקל. בקצה החצר שמול הכניסה ניצב פסל השיש של נפטון שהעניק לה את שמה. בידו הימנית אוחזת הדמות בקלשון ומהשמאלית שופע נחל. הפסל פוסל ב-1615 והוצב בחצר ב-1861. הוא שופץ בתחילת המאה ה-21, ופיסת ארד שהסתירה את מבושיו ואשר הונחה בהוראתו של אחד הגראנד מסטרים, הוסרה. מאחורי הפסל מזרקה ששמשה בעבר לשתייה.
קלוד כאהן
מבחר ספרים ומאמרים
(ההדים החברתיים המשתנים של כמה דוקטרינות דתיות) (נקודות מבט על המהפכה העבסית - ב"רוויו איסטוריק") (מכס וסחר בנמלים הים תיכוניות של מצרים בימי הביניים) ISBN|2906053066|978-2906053069
ארמון הגראנד מאסטר
אולם המועצה העליונה
"אולם הכס", שנודע בעבר כאולם המועצה העליונה (Supreme Council Hall או Sala del Maggior Consiglio), שימש בתקופת ההוספיטלרים כחדר קבלת פנים לשגרירים ולאורחים רמי מעלה. בתקופה הבריטית הוא זכה לשם "אולם מיכאל וג'ורג' הקדושים" (Hall of St Michael and St George), ועוצב מחדש בשנת 1818 בסגנון נאו-קלאסי, אך המצב הושב לקדמותו בתחילת המאה ה-20. כיום משמש האולם את נשיא הרפובליקה.
קלוד כאהן
מבחר ספרים ומאמרים
(באבא איסחק, באבא איליאס, חאג'י בקטאש ואחרים) (טורקו-ביזנטינה ואוריינס כריסטיאנה) (העמים המוסלמים בהיסטוריה של ימי הביניים) (מחזומייאת:מחקרים על ההיסטוריה הכללית והפינאנסית של מצרים בימי הביניים) (תרומה לערך "ג'יש" (צבא) באנציקלופדיה של האסלאם, הוצאת בריל, כרך ב) (טורקיה הטרום עות'מאנית - מהדורה באנגלית, 1968; תרגום מורחב לצרפתית, 1988)
ארמון הגראנד מאסטר
אולם המועצה העליונה
בקצהו של החדר, מתחת לסמל מלטה, ניצב עדיין כסאו של הגראנד מאסטר, וזה הקנה לו את כינויו העממי. מעגל של 12 ציורי הקיר המקיף את חלקו העליון של האולם, מתאר סצינות מהמצור הגדול על מלטה ב-1565, מעשה ידיו של הצייר האיטלקי, מתאו פרז ד'אלסיו (Matteo Perez d’Aleccio), אשר השתלם אצל מיכלאנג'לו. בגומחה באחד הקירות קבוע מגנו של זא'ן דה לה ולט, יצירה מראשית המאה ה-20. התקרה מעוצבת בדוגמת שקעים ותולות ממנה נברשות בסגנון המאה ה-18.
קלוד כאהן
מבחר ספרים ומאמרים
marchés) dans l'Encyclopédie de l'Islam, E.I.2, III, pp.503-510, éditions Brill Academic Publishers (1991). (תרומה לערך "חסבה) (מדיניות המוסר והשווקים) באנציקלופדיה של האסלאם, כרך ג ) (המזרח והמערב בימי מסעי הצלב)
ארמון הגראנד מאסטר
אולם המועצה הגדולה
"אולם הגובלנים" מכונה גם "אולם המועצה הגדולה" בשל כך ששימש להתכנסות מועצת האבירים ההוספיטלרים. בד בבד הוא שימש חלק מהזמן כקפלה הפרטית של הגראנד מאסטר, ולכן שכנה בו קומת גלריה שיועדה למקהלה. גלריה זו נבנתה מעץ האוניה "סנטה אנה" (Santa Anna) ששמשה את ההוספיטלרים ב-1523, עת נמלטו מפני הטורקים לאחר המצור על רודוס, והפליגו למלטה. בתקופת הבריטים פורקה הגלריה, והאולם שימש את מזכירו של המושל ונערכו בו אירועים חברתיים. ב-1921 התכנס הפרלמנט של מלטה לראשונה בחדר זה. הוא שימש את הפרלמנט עד 1976 עת נקבע אולם המליאה בארסנל בקצהו האחר של הבניין.
קלוד כאהן
כתבי עת עריכתו
* Damas : Institut français de Damas, 1957; Bulletin d’études orientales ; t. 015, 1955/57
ספרים שבהם השתתף או בעריכתו
(מבוא להיסטוריה של המזרח המוסלמי:יסודות ביבליוגרפיים - בעריכת ז'. סובאז'ה - מהדורה בצרפתית, ,1961 vol.3 Moyen Age de L'histoire générale des Civilisations,Presse Universitaire de France ed.2e 1957 Paris, (ימי הביניים - כרך ג של ההיסטוריה הכללית של הציוויליציות, מהדורה שנייה, 1957, פאריס) (היווצרותה של טורקיה. הסולטנות הסלג'וקית של רום - באנגלית) Bd.014-015 (האסלאם - בהיסטוריה העולמית פישר - בגרמנית) (האסלאם והמערב בימי הביניים:היבטים של יחסים בינ-תרבותיים - הוצג בכינוס התשיעי של המרכז ללימודים של ימי הביניים והרנסאנס המוקדם - בעריכתו של חליל סמאן) Initiation à l’Islam ; 001 nouv. (מזרח ומערב בתקופת מסעי הצלב) בצרפתית (יצירתו של קלוד כאהן:קריאות בקורתיות - בכתב העת אראביקה, ליידן, בצרפתית (ספר לימוד למינהל ולניהול כספים מתימן: "מֻלַחַּ'ץ אלְפִטַן" הרסולית, מאת חסן בן עלי אל חוסייני:מהדורה פקסימילית של הטקסט הערבי יחד עם מבוא ותרגום עם הערות שוליים - מאת רקס סמית - עם חומר נוסף ממחקריו שלא פורסמו של קלוד כאהן ור.ב. סארג'נט, )
ארמון הגראנד מאסטר
אולם המועצה הגדולה
עשרת הגובלנים המכסים את קירות החדר ומעניקים לו את שמו הנוכחי, יוצרו בצרפת בין השנים 1708-1710 לפי ציורים שהוכנו קודם לכן. הם מציגים צמחים ובעלי חיים אקזוטיים, והם הסט היחיד שנותר בשלמותו מתוך מספר סטים שזכו לכינוי "צבעי הודו" (Teintures des Indes). גם באולם זה תקרת עץ מעוצבת ובה דוגמת שקעים. התקרה הייתה מכוסה משך שנים רבות בכיסוי פשוט, ובמשך הזמן נשתכח דבר קיומה מעליו. הכיסוי הוסר רק לאחר שהתקרה מעליו התגלתה במקרה. מעל הגובלנים קבועים ציורים המתארים קרבות ימיים בין העות'מאנים להוספיטלרים, ו-12 אלגוריות של המוסר הרומי והנוצרי.
מוזיאון השריון
מוזיאון השריון (Palace Armoury ובעבר Sala d’Armi del Palazzo) הוא אחד מהאוספים הגדולים מסוגו השמורים במקומם המקורי. ארסנל המסדר שיכל לספק שריון ונשק לאלפי לוחמים, הלך וגדל עם השנים, שכן לפי הכללים הנוהגים, כלי נשקם ושריוניהם של האבירים והחיילים שמתו או נפלו בקרב עברו לרשותו. האוסף הועבר אל הארמון בשנת 1604 ונשמר באולם הפרלמנט, אך ב-1975 הוא הועבר לשני החדרים שמתחתיו ואשר שימשו בעבר כאורווה. עם תום שלטונם של ההוספיטלרים באיים, חלקים מהאוסף נלקחו על ידי הצרפתים ולאחריהם על ידי הבריטים, והועברו אל מחוץ למלטה. ב-1860, לאחר שני ניסיונות להעביר את יתר האוסף לבריטניה, הוא הוכרז לבסוף כמוזיאון הציבורי הראשון במלטה, וב-1902 הוכן קטלוג המתעד את מוצגיו. בימי מלחמת העולם השנייה הועבר האוסף למקום מבטחים, והושב לארמון לאחריה.
קלוד כאהן
לקריאה נוספת
(פרנסואה פויון - לקסיקון המזרחנים כותבי צרפתית) (מישל כאהן - התגיסות הפוליטית וחשיבה מדעית אצל קלוד כאהן)
ארמון הגראנד מאסטר
מוזיאון השריון
אף שרק חלק מהאוסף שרד, הוא עדיין כולל למעלה מ-5,700 מוצגים מתוצרת החרשים הספרדים, האיטלקים, הצרפתים והגרמנים, שנחשבו למובילים בתחום. המוקדמים שבמוצגים יוצרו במאה ה-15, כאשר מעוזם של האבירים היה עדיין באי רודוס. בנוסף מוצגים במוזיאון שריונים עות'מאנים שנפלו שלל בידי האבירים וכלי נשק שונים, דוגמת חרבות, האלברדים, קסדות, מגנים, רובי ארקבוז, ואף תותחים ומרכבות.
קלוד כאהן
קישורים חיצוניים
Jean Claude Garcin- Claude Cahen 1909 -1991, Revue du monde musulman et de la Méditerranée 1991, vol 59, nr 59-60. pp 263-265 François Chamoux Allocution à l'occasion du décès de M.Claude Cahen,membre de l' Académie  Comptes-rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et de Belles-Lettres, 1991,vol,135,Nr.4 pp.763-774 Martin Kramer The Jewish Discovery of Islam Part 2 Stephen Humphreys - Tradition and Innovation in the Study of Islamic History The Evolution of North American Scholarship since 1960.
ארמון הגראנד מאסטר
לקריאה נוספת
ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס
ז'קובינה
ז'קובינה (בפורטוגזית: Jacobina) היא עיר במרכזה של מדינת באהיה שבברזיל. העיר הוקמה בשנת 1880. היא מוקפת בהרים, גבעות, נהרות, מעיינות ומפלי מים, ולפיכך מפורסמת כיעד מועדף לתיירות אקולוגית. ז'קובינה שוכנת במרחק של 330 ק"מ מצפון-מערב לבירת המדינה סלבדור והיא ידועה בכינוי "עיר הזהב", זכר למכרות הזהב שמשכו את החלוצים שהגיעו לאזור מסאו פאולו בראשית המאה ה-17.
רחמים מושונוב
רחמים גרטי מושונוב (בבולגרית: Рахамимъ Гарти мушоновъ; 15 בפברואר 1868, פלובדיב, האימפריה העות'מאנית – 16 באפריל 1937, פלובדיב, ממלכת בולגריה) היה קולונל יהודי בצבא בולגריה, אחד משלושת היהודים היחידים שהגיעו לדרגה זו בימי הממלכה השלישית, וגיבור מלחמה בולגרי.
רקע משפחתי
רחמים גרטי נולד בפלובדיב למשפחת נכבדים (נוטאבלים). אביו חאג'י מושון גרטי יליד העיר, עלה לירושלים ובה למד בישיבה. עם שובו לפלובדיב מירושלים זכה לכינוי חאג'י. מושון גרטי נמנה עם תומכי תנועת התחייה הלאומית הבולגרית והסתיר בביתו את וסיל לבסקי בעת שזה נמלט מהעות'מאנים. לאחר מלחמת העצמאות הבולגרית זכה לאות הוקרה מהממשל הבולגרי ועל דלת ביתה של משפחת גרטי הוצב שלט ובו צוין שבבית מצא מסתור וסיל לבסקי. מושון גרטי היה חבר מועצת עיריית פלובדיב וכיהן לתקופה מסוימת כסגן ראש העיר.
לאחר השחרור
לאחר שחרורו השתלב מושונוב בחיים הציבוריים בעיר פלובדיב ובקרב הקהילה היהודית. הוא כיהן כחבר מועצת עיריית פלובדיב ונבחר ליושב ראש ועד הקהילה היהודית. נמנה עם ראשי התנועה הציונית בעיר וחבר הוועד למען קרן היסוד. ב-1927 נתבעו ראשי הקהילה בבית המשפט המחוזי של מחוז פלובדיב על גביית מס לא חוקי בבולגריה. אחד מבני הקהילה שאביו נפטר סירב לשלם את מס קרן היסוד, והקהילה סרבה לספק שירותי חברה קדישא ללא הסדרת החוב. הוגשה תלונה במשטרת בולגריה והתובע המחוזי הגיש תביעה כנגד ראשי הקהילה ובכללם רחמים מושונוב. המשפט התקדימי עורר הדים בקרב יהדות בולגריה וגם בקרב הנהגת היישוב בארץ ישראל וגרם לחשש להמשכו של המפעל הציוני. עורכי הדין אלברט רומנו ונדקו קבאלשקוב ייצגו את מושונוב וחבריו, ובמשפט העידו הרבנים אשר חננאל ושמואל בנימין בכר וכן הוגשה חוות דעת מטעם אברהם יצחק הכהן קוק שעמדה על חשיבותה של ארץ ישראל בדת ובמסורת היהודית בתפוצות. בדצמבר 1929 זוכו ראשי הקהילה מכל אשמה. מושונוב המשיך בכהונתו כיושב ראש ועד הקהילה עד 1936.
טדאו אנדו
טָדָאוֹ אַנְדוֹ (ביפנית: 安藤忠雄; נולד ב-13 בספטמבר 1941) הוא אדריכל יפני, מן הבולטים ביותר כיום ביפן, וזוכה פרס פריצקר לשנת 1995.
ביוגרפיה
כשהיה בשנה השנייה ללימודיו בתיכון נלקח לטיול בטוקיו, שם הוא התרשם עמוקות מעיצוב של פרנק לויד רייט - מלון אימפריאל.
לבסוף הוא החליט לשים סוף לקריירת האגרוף שלו פחות משנתיים אחרי סיום בית הספר כדי להגשים את חלומו להיות ארכיטקט.
הוא השתתף בשיעורי ערב כדי ללמוד רישום ושרטוט ולקח שיעורי התכתבות בעיצוב פנים. הוא ביקר בניינים שנבנו על ידי אדריכלים שהוא נשא את פניו אליהם כמו: לה קורבוזיה, לודוויג מיס ון דר רוהה, לואיס קאן ופרנק לויד רייט, לפני שחזר לאוסקה ב-1968 כדי לייסד סטודיו לעיצוב ותכנון משלו - "טדאו אנדו אדריכלים ושות'".
אנדו מטייל הרבה באירופה לצורכי מחקר תוך שמירה על השפה והערכים היפניים במוחו.
אנדו הוא מהבולטים באדריכלות המינימליסטית המשלב בטון חשוף ואור כחומר גלם. סגנונו משלב רעיונות בסיסיים של האמנות היפנית עם תפיסות אסתטיות של המודרניזם המערבי.
אלברט הנרי רובינסון
אלברט הנרי רובינסון ( באנגלית: Albert Henry Robinson : 2 בינואר 1881 – 7 בספטמבר 1956) היה צייר נוף קנדי, תרם לתערוכה הראשונה של קבוצת השבעה בשנת 1920. חבר מייסד בקבוצת ביבר הול בשנת 1920 ובקבוצת הציירים הקנדית בשנת 1933.
ביוגרפיה
נולד בהמילטון, אונטריו, לימודיו הראשונים של אלברט הנרי רובינסון היו אצל ג'ון ס. גורדון בבית הספר לאמנות בהמילטון. בשנים 04–1903 הוא שהה בפריז, ולמד תחילה באקדמיה ז'וליאן ואחר כך באקול דה ביו-ארטס אצל גבריאל פרייר, וגם אצל תומאס ויליאם מרשל. בסביבות 1908 החל לצייר את נוף קוויבק ועבר למונטריאול. בשנת 1910 הכיר את אלכסנדר יאנג ג'קסון ונסע איתו בשנה שלאחר מכן לצרפת, בביקור בסנט מאלו ובבריטני. בשנת 1911 הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית הקנדית באותה שנה היה שוב באירופה, ובשנת 1920 הפך לחבר מלא באקדמיה המלכותית.
הקריירה שלו כללה שירות בתעשייה כמפקח תחמושת במהלך מלחמת העולם הראשונה (1917–1919). הוא הוזמן על ידי אנדרטת המלחמה הקנדית לצייר את מפעל בניית ספינות הוויקרס במונטריאול. משנת 1918 עד 1933, רובינסון צייר בטיולים לאורך נהר סנט לורנס עם אלכסנדר ג'קסון, קלרנס גאגנון, אדווין הולגייט ורנדולף היוטון. בשנת 1921 הוא צייר עם ג'קסון בקקונה, אבל פרש עקב התקף לב שכאשר התאושש חלה בדלקת פרקים.
בשנת 1982 אצרה ג'ניפר ווטסון בגלריה לאמנות קיצ'נר ווטרלו תערוכה רטרוספקטיבית שעברה לשבע גלריות אחרות, "אלברט הנרי רובינסון: השנים הבוגרות" בשנת 1994, גלריה וולטר קלינקהוף ארגנה רטרוספקטיבה עם קטלוג.
עבודתו נמצאת בגלריה הלאומית של קנדה, אוטווה; הגלריה לאמנות של אונטריו, טורונטו; הגלריה לאמנות של המילטון; אוסף האמנות הקנדית של מקמייקל, קליינבורג; מוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות והמוזיאון הלאומי ד'ארט מודרן, פריז, בין היתר.
Bridge over Troubled Water (שיר)
כתיבת השיר
פול סיימון כתב את השיר בקיץ 1969. את ההשראה למילות הפזמון "Like a bridge over troubled water I will lay me down" (בתרגום חופשי: אשתרע כמו גשר על פני מים סוערים) קיבל מהשיר "Mary Don't You Weep" של זמר הגוספל קלוד ג'יטל, ששר "אם תבטחי בי אהיה הגשר שלך מעל מים עמוקים" (במקור: "I'll be your bridge over deep water if you trust in me").
בהתחלה נכתב השיר עם שני בתים (במקום שלושה בגרסה הסופית). בעקבות עצה של חברו לצמד המוזיקלי, ארט גרפונקל, והמפיק המוזיקלי של הצמד, רוי האלי, הוסיף סיימון לשיר בית שלישי. הבית הנוסף נכתב על אשתו הראשונה של סיימון, פגי הרפר, שגילתה אז שערות אפורות ראשונות בשערה. בבית שר הצמד "Sail on silver girl" ("הפליגי, נערת כסף").
סיימון כתב את השיר במיוחד עבור גרפונקל, ובמטרה שזה יהיה שיר לפסנתר, הכלי המוזיקלי בו גרפונקל מנגן. השיר נכתב בזמן שגרפונקל שהה במקסיקו לצילומי הסרט "מלכוד 22" שבו השתתף.
במהלך הקלטת השיר נחשף המתח בין סיימון וגרפונקל, שהוביל בסופו של דבר לפירוק הצמד לאחר סיום הקלטת האלבום. בתחילה ארט גרפונקל לא רצה לשיר את השיר כסולן, כי הרגיש שפול סיימון הוא שצריך לשיר. בראיון מ-1972 למגזין הרולינג סטון אמר סיימון "הוא הרגיש שאני [סיימון] הוא שהיה צריך לעשות את זה". בראיונות הביע סיימון חרטה שבגרסה הסופית של השיר גרפונקל שר את השיר כסולן, בעוד שהוא הסתפק בקולות רקע.
גרסאות כיסוי
במהלך השנים הוקלטו לשיר גרסאות כיסוי רבות. בשנת 1970 הקליטה חמישיית הג'קסונים גרסת כיסוי שנכללה באלבומה "Third Album". בשנת 1995 הקליטה בוני טיילר גרסת כיסוי לשיר אשר נכללה באלבומה "Free Spirit", כרצועה ה-6.
בשנת 1972 הוציא הצמד המוזיקלי "הפרברים" את האלבום "בשירי סיימון וגרפונקל", שכלל ביצוע בעברית לשיר. מילות השיר תורגמו על ידי אהוד מנור, שתרגם את שם השיר ל"גשר על מי זעף".
בשנת 2002 הקליט ג'וני קאש גרסת כיסוי לשיר אשר נכללה באלבום גרסאות הכיסוי American IV: The Man Comes Around.
בשנת 2010 נכלל השיר באלבום ההופעה "Hope for Haiti Now" שהקליטו אמנים שונים על מנת לסייע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי.
אתניקוס אחנס
אתניקוס אחנס (ביוונית: Εθνικός Άχνας) הוא מועדון כדורגל מהעיירה אחנה שבמזרח קפריסין. המועדון נוסד בשנת 1968.
היסטוריה
אתניקוס עלתה לראשונה לליגת העל הקפריסאית בשנת 1983 וירדה שנה לאחר מכן. בשנת 1986 עלתה שנית וירדה לאחר ארבע שנים, ובין שנת 1992 ועד שנת 2018 שיחקה בליגה הבכירה. בסיום עונת ירדה לליגת המשנה.
הישג השיא של הקבוצה בליגה הוא המקום הרביעי, אליו הגיעה בעונת 1994/95 ובעונת 1997/98. בשנת 2002 הגיעה אתניקוס לגמר הגביע הקפריסאי, בו הפסידה 0–1 לאנורתוסיס פמגוסטה.
אתניקוס העפילה חמש פעמים לגביע האינטרטוטו: בשנים 1998, 2003, 2004, 2006 ו-2008. בשלוש הפעמים הראשונות הפסידה הקבוצה בשלב הראשון, אך בשנת 2006 ניצחה שלוש קבוצות, כולל את מכבי פתח תקווה מליגת העל הישראלית בתוצאה 3–4 בסיכום שני המשחקים בין הקבוצות והעפילה לראשונה לסיבוב המוקדמות השני של גביע אופ"א, בו הוגרלה לשחק נגד רסלר הבלגית. לאחר ניצחון 2–6 בסיכום שני המשחקים ביניהן העפילה אתניקוס לסיבוב הראשון. בסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה ללאנס הצרפתית והודחה מהטורניר. בשנת 2008 שוב הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת בסה קביה מאלבניה והודחה מהטורניר.
צ'ארלס ברני
צ'ארלס ברני (באנגלית: Charles Burney; 7 באפריל 1726 - 12 באפריל 1814) היה היסטוריון מוזיקה אנגלי ואביהן של הסופרות פרנסס ברני ושרה הריאט ברני.
חייו
צ'ארלס ברני נולד בשרוסברי ונשלח ללמוד בצ'סטר. מורו הראשון למוזיקה שם היה אדמונד בייקר, נגן העוגב בקתדרלה ותלמידו של ג'ון בלואו. בשובו לשרוסברי בגיל חמש-עשרה, המשיך ברני את לימודי המוזיקה בשלוש השנים הבאות אצל אחיו החורג, ג'יימס ברני, נגן עוגב בכנסיית סנט מרי ואחר נשלח ללונדון, שם למד שלוש שנים אצל תומאס ארן.
ברני כתב מוזיקה ל"אלפרד" של תומסון, שהופקה בתיאטרון דרורי ליין ב-30 במרץ 1745. ב-1749 התמנה לנגן עוגב בכנסייה ברחוב פנצ'רץ' בלונדון וכן הוזמן לנגן בצ'מבלו ב"קונצרטים החדשים" שאך זה נפתחו ב"קינגס ארמס" שבקורנהיל. באותה שנה התחתן, אך אשתו מתה בשנת 1761, ובשנת 1769 נישא בשנית. בתקופת שהותו בלין שבנורפוק, לשם עבר מסיבות בריאות, החל להגות בכתיבת היסטוריה כללית של המוזיקה. בשנת 1760 חזר ללונדון, בריא ושלם, עם משפחה צעירה. בתו הבכורה הפתיעה בגיל שמונה את הקהל בהישגיה כצ'מבליסטית. הקונצ'רטי לצ'מבלו שברני פרסם זמן קצר אחרי שובו ללונדון התקבלו בהתפעלות. ב-1766 הפיק בדרורי ליין תרגום ועיבוד לאופרה של ז'ן ז'ק רוסו, "נביא הכפר" (Le Devin du Village), שאותה כינה "האיש הערמומי" (The Cunning Man).
אוניברסיטת אוקספורד העניקה לברני ב-23 ביוני 1769 תואר דוקטור למוזיקה ואת הכבוד שבביצוע יצירתו, מזמור תפילה שכלל אוברטורה, קטעי סולו, רצ'יטאטיבים ומקהלות, בליווי אינסטרומנטלי. מלבד מזמור זה כתב גם מזמור ווקאלי לשמונה קולות, שלא בוצע. התעניינותו באסטרונומיה הובילה לפרסום, ב-1769, של "חיבור מקדים להיסטוריה של כוכבי שביט". בתוך כל עיסוקיו המקצועיים, לא שכח ברני את יעדו העיקרי - "היסטוריה של המוזיקה". הוא החליט לצאת למסעות בעולם ולאסוף חומר שלא יימצא לו בבריטניה. נאמן להחלטתו, עזב את לונדון ביוני 1770, עמוס מכתבי המלצה, ויצא למסעותיו אל פריז, ז'נבה, טורינו, מילאנו, פדובה, ונציה, בולוניה, פירנצה, רומא ונאפולי. תוצאות חקירותיו פורסמו כ"מצבה הנוכחי של המוזיקה בצרפת ובאיטליה" (1771). סמיואל ג'ונסון, בהתייחסו לספרו הוא, מסע לאייה המערביים של סקוטלנד נתן ביטוי להערכתו הרבה לספרו של ברני במילים, ",המסע המוזיקלי' של הברנש המוכשר הזה, ברני, עמד לנגד עיני."
ביולי 1772 חזר ברני ליבשת אירופה להמשיך במחקרו ואז, לאחר שובו ללונדון, הוציא לאור את מסקנות מסעותיו תחת הכותרת "מצבה הנוכחי של המוזיקה בגרמניה, ארצות השפלה והרפובליקה של הולנד" (1773). ב-1773 נבחר כעמית באגודה המלכותית.
בשנת 1776 הופיע הכרך הראשון (במתכונת קוורטו) של המיזם רב השנים, "היסטוריה של המוזיקה". ב-1782 הוציא ברני את הכרך השני וב-1789 את השלישי והרביעי. על אף ביקורת מצד פורקל בגרמניה והישועי הספרדי לשעבר, רקואנו, שתקף בספרו Saggj sul Ristabilimento dell' Arte Armonica de' Greci e Romani Canton (פארמה, 1798) את דברי ברני על המוזיקה של יוון העתיקה וכינה אותו lo scompigliato Burney, "היסטוריה של המוזיקה" זכה בסך הכל לקבלת פנים חיובית. מסעו הראשון של ברני תורגם לגרמנית בידי אבלינג ויצא בדפוס בהמבורג בשנת 1772 והמסע השני תורגם בידי בודה ויצא, גם הוא בהמבורג, ב-1773. תרגום הולנדי של מסעו השני, הצירוף הערות של י. ו. לוסטיג, נגן עוגב בחרונינגן, יצא שם ב-1786. "עבודת מחקר על המוזיקה של הקדמונים", בכרך הראשון של ה"היסטוריה" של ברני, תורגמה לגרמנית בידי יוהאן יואכים אשנבורג ויצאה בדפוס בלייפציג ב-1781. ברני נעזר בעבודתו במידה רבה בשני הכרכים הראשונים של "סטוריה דלה מוזיקה", מחקרו הלמדני עד מאוד של האב ג'ובאני בטיסטה מרטיני (בולוניה, 1757-1770).
בשנת 1774 כתב ברני "תוכנית לבית-ספר למוזיקה". בשנת 1796 פרסם את "זכרונותיו ומכתביו של מטסטאזיו".
לקראת סוף חייו קיבל ברני תשלום של 1000 לירות שטרלינג על כתיבת כל הערכים המוזיקליים שאינם שייכים לתורת הטבע ולמתמטיקה בשביל האנציקלופדיה של ריז. ברני מת בצ'לסי, שם עבד כנגן עוגב והתגורר משנת 1783, ונקבר בחלקת הקברות של צ'לסי קולג'. לוח זיכרון הוקדם לכבודו בכנסיית וסטמינסטר.
ברני היה מעורה בחוגי האמנים ואנשי הספרות ידועי השם של זמנו. ג'ושוע ריינולדס צייר את דיוקנו ודמותו מופיעה בציור "התמז" של ג'ון בארי. הוא שקל לכתוב ביוגרפיה של ידידו סמיואל ג'ונסון, אך נסוג לנוכח קהל הביוגרפים שכבר הציפו תחום זה.
ממלכת האדייה
האדייה הייתה ממלכה בתוך האימפריה האתיופית, הממלכה הייתה ממוקמת בדרום-מערבה של אתיופיה, דרומה מהנילוס הכחול וממערבה של שאווה. שם הממלכה לקוח מהקבוצה האתנית שהקימה אותה ההאדיים. ההיזכור המוקדם ביותר היה בכברה נגסט (פרק 94), ובכך כנראה הייתה קיימת כבר במאה ה-13. רבים ממלכי אתיופיה התחתנו עם נשים מממלכה זו, למשל הקיסרית הלני.
כיום האדייה היא נפה במדינת מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום ושטחה מסתכם בכ-3,978 קמ"ר ומונה כ-1,506,623 תושבים.
שפת האדייה
האדייה היא שפה ממשפחת השפות הכושיות אותה מדברים בני ההאדייה. בעיקר באזור העיר הוסאינה (Hosaena). מבחינה בלשנית השפה דומה לשפת מאראקו (ידועה גם כליבידו) אולם נכתבת בצורה שונה.
איש למנשה
איש למנשה הוא מחזמר על פי ספרו של מיגל דה סרוואנטס "דון קישוט" עם תמליל מאת דייל וסרמן, שירים מאת ג'ו דריון ומוזיקה מאת מיץ' לי. המחזמר מבוסס על מחזהו הלא-מוזיקלי של וסרמן "אני, דון קישוט" מ-1959, המציג את סיפורו של האביר דון קישוט כ"מחזה בתוך מחזה" אותו מספרת דמותו של סרוונטס, שעה שזה ממתין להוצאתו להורג על ידי האינקוויזיציה הספרדית. היה זה אחד הלהיטים הגדולים של ברודוויי בשנות השישים.
אודות המחזמר
הפקת המחזמר המקורית בברודוויי עלתה ב-22 בנובמבר 1965 וזכתה ל-2,328 הופעות וחמישה פרסי טוני (למחזמר, לשחקן הראשי (ריצ'רד קיילי), לבימוי הקטעים המוזיקליים, לפסקול ולעיצוב האמנותי). מאז הועלה המחזמר בברודוויי ב-1972, 1977, 1992 ו-2002-2003. כמו כן הועלה המחזמר במדינות רבות, בהן ישראל, בהפקת גיורא גודיק, ב-1967, בתרגומו של יורם קניוק עם גדעון זינגר כדון קישוט ושמואל רודנסקי כסנצ'ו פנסה.
השיר "The Impossible Dream" מתוך המחזמר היה לסטנדרט נודע והתפרסם בשירתן של רוברטה פלאק, קוני פרנסיס, שירלי באסי, דיאנה רוס וסוזן בויל והוקלטו לו גרסאות גם על ידי אלביס פרסלי (1972 באלבום Elvis as Recorded at Madison Square Garden), פרנק סינטרה (1966, באלבום That's Life), ז'אק ברל, שתרגם את המחזמר כולו לצרפתית הקליט את השיר באותה שפה, הצמד הבריטי קארטר USM ורבים אחרים.
עיבוד קולנועי
ב-1972 הופק עיבוד קולנועי לפי המחזה בהשתתפות פיטר או'טול כדון קישוט/סרוונטס וסופיה לורן כדולצינאה.
מדיטציה
מדיטציה (לפי האקדמיה ללשון העברית: בּוֹנְנוּת) היא תרגול מנטלי שנועד לאפשר לאדם לפתח מצבי תודעה שלווים, חשיבה בהירה ואיזון נפשי. היא מסייעת להפחתת לחץ, מתח, חרדה, דיכאון, כאב, כעס. העוסק בבוננות קרוי בּוֹנָן או מודט.
טכניקות שונות למדיטציה התפתחו במקביל, חלקן באופן עצמאי וחלקן בהשראת טכניקות אחרות, החל מהעת העתיקה או אף לפני כן ועד ימינו. המכנה המשותף לטכניקות המדיטציה השונות הוא היותן תרגול מנטלי אישי שהאדם מבצע בכוחות עצמו למול עצמו, בין אם יהיה בגפו ובין אם יתרגל בנוכחות אחרים או בקבוצה.
בחברה המערבית המודרנית מדיטציה נחשבת כלי לשיפור מצב בריאותי פיזי ונפשי.
מחקרים מצביעים על מתאם חיובי בין תרגול מדיטציה לבין שיפור יכולות מנטליות שונות, כגון יכולת ריכוז, ויסות רגשות, ועוד. ישנן אף מספר שיטות טיפול המבוססות על מדיטציה, לדוגמה טיפול קוגניטיבי מבוסס-קשיבות.
תולדות המדיטציה
מבשרי המדיטציה המודרנית היו המוסלמים הסופיים, שפיתחו טכניקות תרגול שהיוו בסיס לעבודתם של מומחי המדיטציה המודרניים, גורדייף ואושו. החל מסוף המאה ה-19 חדרו טכניקות מדיטציה מזרחיות למערב, שחלקן עבר עיבוד לגרסאות מערביות העומדות בפני עצמן.
הבסיס הרעיוני למדיטציה
מכיוון שתרגולי המדיטציה הראשונים שימשו כפולחן דתי, לא ניתן להפריד את העקרונות שלפיהם תורגלו מהתאולוגיה ומהפילוסופיה של הדתות שבהן התפתחו. בדתות רבות קיימים פולחנים שונים המכילים אלמנטים של תרגול מדיטטיבי, אך במספר דתות הודיות ומזרח אסייתיות הפכו אלמנטים אלו למרכזיים בתפישתם. בדתות הדהרמה ההודיות (בודהיזם, הינדואיזם, ג'ייניזם וסיקיזם) מטרת התרגול היא לקרב את המתרגל להארה, אם כי למושג ההארה הסבר שונה בדתות השונות ובדרכים להשגתה. בדאואיזם הסיני מופיע גם תרגול המדיטציה, ומאפיינים מדיטטיביים פותחו לתרגולים מדיטטיביים רבים, בהם תרגולי צ'י, כדוגמת צ'י קונג וטאי ג'י צ'ואן.
בעשרות השנים האחרונות חלה עלייה מתמדת במידת העניין שמפגין עולם המדע בהשפעות הפסיכולוגיות והביולוגיות של המדיטציה על הגוף ועל הנפש. מתוך כך עלה הצורך לנסח בסיס תאורטי הנשען על מחקר פסיכולוגי, שיבחין בין טכניקות המדיטציות השונות על סמך המנגנונים העומדים בבסיסן. ההגדרה המדעית למדיטציה היא "משפחה של אסטרטגיות מורכבות לוויסות קשב ורגשות, אשר פותחו לשלל מטרות, בהן טיפוח רווחה אישית ואיזון רגשי". אחת הגישות הראשונות ליצירת בסיס תאורטי למדיטציה התמקדה בעיקר בתרגולים בודהיסטיים, והציעה חלוקה לפי שני מנגנונים מדיטטיביים: מיקוד תשומת-לב, וניטור חופשי. מדיטציית מיקוד תשומת-לב מתבססת על מיקוד מכוון של תשומת הלב באובייקט נבחר לאורך זמן (דוגמת תחושות הגוף או הנשימה). התרגול משלב זיהוי של רגעי נדידת מחשבות מאובייקט המדיטציה, זיהוי הגורמים להסחת הדעת, ניתוק מאותם מסיחי דעת, החזרת תשומת הלב לאובייקט הנבחר, ולבסוף הערכה קוגניטיבית מחודשת ונטולת שיפוטיות למתרחש. הסוג השני, מדיטציית ניטור חופשי או פתוח מבוססת על ניטור נטול-תגובה של חוויית ההווה המתמשכת, כאמצעי ראשוני לזיהוי דפוסים רגשיים או קוגניטיביים ומאפייניהם. סוג מדיטציה זה נמנע במתכוון ממיקוד מפורש באובייקט מסוים, ומאפשר התבוננות רחבה בתכנים שמופיעים ומתפוגגים בתוך התודעה.
בשלב מאוחר יותר נעשה ניסיון לייצר מודל מקיף שיכלול טווח רחב יותר של מדיטציות ומסורות. לפי מודל זה, מדיטציות רבות ניתנות לחלוקה לשלוש משפחות עיקריות בהתאם למנגנון הקוגניטיבי הראשוני שעומד בבסיסן:
תרגול מדיטציה
תרגולי מדיטציה שונים קיימים בדתות שונות, בכללן בבודהיזם, באסלאם (אצל הסופים), ביהדות (בחסידות), בנצרות, ובהינדואיזם. ישנם מספר זרמים בבודהיזם, ולכל אחד מהם מספר רב של תרגולים. התרגול המפורסם ביותר במערב, והמשותף לרוב הזרמים, הוא הוויפסאנה שמקורה בטהרוואדה. הוויפאסנה מבוססת על חיבור לגוף דרך נשימות. בזרם הווג'ריאנה נהוגות מדיטציות החזייה (הדמיה או ויזואליזציה), וכוללות לרוב החזייה של דמויות המכונות "היבטי בודהה", וכן מדיטציות מנטרה, כגון "אום מאני פאדמה הום" - "היהלום מצוי בלוטוס". בזרם הזן נהוגה מדיטציית זאזן. מדיטציות בהינדואיזם כוללות לרוב חזרה על מנטרה בסנסקריט, ועל פי הוודות הן מאפשרות להגיע למצב של "סמאדהי", איחוד עם האל או עם היש.
ניתן לחלק את תרגולי המדיטציה לשני חלקים עיקריים: סביל ופעיל.
דוגמאות לתרגולי מדיטציה:
מדיטציה ביהדות
במסורת היהודית התפתחו צורות שונות של תרגולות מדיטטיביות. בין הבולטות שבהן קיימות השיטות המדיטטיביות של ר' אברהם אבולעפיה, שמשלבות מלמול שמות קדושים, נשימות ארוכות ותנועות של הראש, ייחודים וכוונות, אשר משתמשות בייצוגים מנטליים של שמות האל כדי לתקן את העולמות העליונים וכדי לתקן נפש האדם מחטאים, הנקרא "תיקוני עוונות". וכן להתעלות רוחנית והארה ולהפריד חלקי הנפש הפנימית מן החומר הנקרא "התפשטות" ולידיעת עתידות הנקרא "השגה" או "בעל השגה" ; ותפילה חסידית בדבקות, המעוררת גודש רגשי ומטרתה דבקות באל על ידי ביטול העצמי.
במחצית השנייה של המאה העשרים פותחו שיטות רבות נוספות של "מדיטציה יהודית", כמו השיטות של הרב אריה קפלן ושל הרב זלמן שחטר-שלומי, שחלקן כוללות יבוא של טכניקות מהמזרח הרחוק או מתרבות הרוחניות העכשווית.
המדיטציה באסלאם
באסלאם הסופי התפתחה צורת תרגול מדיטטיבית הנקראת מוּראקַבּא. מטרת התרגול היא טיהור הנפש מהמושגים הכוזבים "עצמי" ו- "זהות" במטרה לאפשר למאמין לחוש קרוב יותר לתווחיד. התרגול בבסיסו הוא תרגול דקונסטרוקטיבי, ומטרתו לעמעם את תחושת העצמי ולפתח מודעות לכללי. על המתרגל להביט לליבו ולהפיק תובנות על הקשר בינו לבין העולם ובינו לבין הבורא.
בנוסף התפתח באסלאם הסופי תרגול הנקרא ד'כּיר, בו המתרגל משנן את שמותיו של אללה (לרוב באמצעות מסבחה) או פסוקים שונים בהקוראן או החדית' בהתכוונות מלאה, בדומה לשינון מנטרות.
מדיטציה בבודהיזם
הבודהה לימד שני סוגי מדיטציה (בְּהָאבַנָא):
על פי הבודהה אם נזיר בודהיסטי רוצה להגיע לשחרור מלא ולהפוך להיות אדם אצילי, אַרַהַנְט, הוא צריך לעשות ארבעה דברים: כמו כן, ממשיך הבּוּדְהַה:"ואילו דברים, נזירים, צריכים להיות מפותחים על ידי ידיעה ישירה? סַמַטְהַה ווִיפַּאסַנָה."
בנוסף על כך,הבּוּדְהַה אמר:
"אדם הניחן בריכוז (גְ'הָאנַה) וחכמה, אכן קרוב הוא לנִיבָּאנַה."
מדיטציית סַמַטְהַה
מדיטציית סַמַטְהַה היא פיתוח ריכוז חזק ועוצמתי באובייקט אחד: גְ'הָאנַה [ריכוז מלא].הנזירה האַרַהַנְטית דְהַמְמַדִינְנָא הסבירה: "תודעה [המרוכזת] בנקודה אחת, זהו ריכוז".
נושאים למדיטציית סַמַטְהַה
הבּוּדְהַה לימד ארבעים נושאים למדיטציית סַמַטְהַה:
עם כמה מנושאי המדיטציה הללו המתרגל יכול להגיע רק ל"ריכוז מקורב". עם נושאי מדיטציה רבים אחרים המתרגל יכול להגיע גם ל"ריכוז מקורב" וגם לגְ'הָאנַה – נתינת הדעת לנשימה, למשל.
מדיטציית ויפאסנה
כדי להגיע לנִיבָּאנַה אנו צריכים לתרגל ויפאסנה – אנו צריכים לדעת ולראות את חמשת המצרפים לפי המציאות.
חמשת המצרפים או חמשת "מצרפי ההיקשרות"
בסוּטות, כשהבודהה בדרך כלל מדבר על הנושאים למדיטציית וִיפַּסַנָא, הוא מדבר על חמשת "מצרפי ההיקשרות":
אלה הם המצרף החומרי וארבעת המצרפים הנפשיים. אנו צריכים לדעת ולראות את חמשת מצרפי ההיקשרות.
הבּוּדְהַה הסביר עליהם ב"סוּטַת המצרף": "ו אלה נקראים, נזירים, חמשת מצרפי ההיקשרות".
שלושת המאפיינים
אנו צריכים לדעת ולראות את חמשת המצרפים עם שלושת המאפיינים שלהם: