cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נעם ארנון
ביוגרפיה
ארנון גדל במושב שדה ורבורג ולמד בישיבת נחלים, בישיבת ניר קריית ארבע ובמרכז הרב. בהמשך, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית המצרית ובחזית הסורית. לאחר השחרור מצה"ל למד באוניברסיטה העברית והוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל. כמו כן, למד הוראה במכללת הרצוג.
ארנון סיים את עבודת דוקטור באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2021, בהנחיית פרופ' בועז זיסו מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. נושא העבודה "מערת המכפלה – האתר ותולדותיו מראשיתו ועד שלהי העת העתיקה". מחקרו על אודות המערה נמשך כשמונה שנים וכולל פרקים בגאוגרפיה, גאולוגיה, היסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות תנאית, ספרות נוצרית ומקורות היסטוריים רבים ושונים. המחקר מקיף את תולדות המערה במשך 2500 שנה, מתקופת הברונזה התיכונה – תקופת האבות ממנה נותרה מערת קבורה כפולה, ועד תום התקופה הביזנטית בה התקיימו לצד המערה בית כנסת וכנסייה.
ארנון היה בקבוצת הצעירים שהצליחו להיכנס בחשאי למעמקי המערה הקדומה שמתחת למבנה מערת המכפלה, באחד מלילות הסליחות בחודש אלול ה'תש"מ (1980).
ארנון ניהל את שיקום בית הכנסת אברהם אבינו בחברון, הקים את מדרשת חברון ואת מוזיאון היישוב היהודי בחברון. כתב את הספר "חברון – 4000 שנה ועוד 40" לרגל 40 שנה לחידוש ההתיישבות היהודית בעיר. כן ערך והוציא לאור את הספר המחקרי "המערה" על מערת המכפלה.
ביום ירושלים תשס"ט הוענק לו פרס מוסקוביץ' לציונות. בנימוקי ועדת הפרס נאמר כי הפרס הוענק "על חלקו המרכזי בהפיכת חברון לאבן שואבת ליהודים מכל רחבי הארץ והעולם ולאחד מאתרי המורשת המרכזיים בארץ; על חלקו בתיעוד קורות קהילת יהודי חברון וחשיפת עברה המפואר ועל מנהיגותו כאחד מראשי מחדשי היישוב היהודי בעיר".
חבר ההנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא.
חיים אישיים
ארנון גר בבית הדסה בחברון. נשוי ואב לשמונה. בתו נריה נשואה לאשר בן אבו.
שריון שרשראות
שריון שרשאות (chain mail ולעיתים בקיצור פשוט mail) הוא סוג של שריון גוף המורכב מטבעות מתכת קטנות המחוברות זו לזו. שריון השרשראות היה כבד למדי ושקל בין 5 ל-10 קילוגרם. איכות השריון נקבעת על ידי סוג סגירת הטבעת (סמרור או הידוק), גודל הטבעת ופרמטרים נוספים. ככל שהטבעות קטנות יותר כך השריון יהיה כבד יותר וחזק יותר.
העת העתיקה
השריון חוזק לעיתים באזור הכתפיים בשתי רצועות רחבות נוספות, עשויות אף הן מטבעות מתכת. השריון היה כבד למדי ושקל כ-10 ק"ג. בתקופת הרפובליקה התיכונה, החיילים נדרשו לשלם עבור ציודם מהונם האישי ולכן רק חלק מהחיילים הרומאים היו יכולים להרשות לעצמם לרכוש שריון יקר כל כך. רבים אחרים השתמשו בלוח ארד שהודק לחולצתם בעזרת רצועות שהתחברו מאחורי הגב. בתקופת הרפובליקה המאוחרת, לאחר סדרת רפורמות שהכניס המצביא גאיוס מאריוס בצבא הרומי, החלה המדינה לממן שריון שרשאות אחיד לכלל החיילים. שריון השרשראות נותר פופולרי גם כשהופיע שריון מתקדם יותר בתחילת המאה ה-1 לספירה - לוריקה סגמנטטה, שהורכב מרצועות ברזל הנעות זו על גבי זו.
ימי הביניים
שריון השרשראות הפך פופולרי מאוד במהלך ימי הביניים, ובתקופה זו הוכנסו לשימוש מעילי שריון שכיסו את כל גופו של הלוחם, כולל גפיו וצווארו, וזאת מבלי לפגוע באופן משמעותי בגמישות וביכולת התמרון שלו. היה זה השריון העיקרי של האבירים במסעי הצלב, במאות ה-12 וה-13. החל מהמאה ה-14 הוא נזנח בהדרגה באירופה לטובת שריון הלוחות הטוב ממנו בהרבה, ולרוב נלבש תחתיו. במזרח אירופה ובארצות המזרח התיכון נמשך השימוש בשריון השרשראות גם במאות ה-15 וה-16, ושולבו בו לוחות מתכת.
ייצור
היו מספר שיטות לחיבור הטבעות יחד. השיטה הנפוצה ביותר הייתה 1–4 כלומר, חיבור של טבעת אחת לארבע שכנותיה. ככל שמספר הטבעות המחוברות יחדיו גדול יותר, כך השריון חזק יותר, אך זה מעלה את משקלו ואת מחירו. חיבור 1–6 (טבעת אחת המחוברת לשש טבעות אחרות) היה נדיר למדי. שריון השרשראות היה נפוץ גם במזרח הרחוק, במיוחד ביפן. במזרח התיכון שריון השרשראות שובץ בלוחות מתכת גדולים בין הטבעות, במיוחד באזור החזה.
גיירמו דל טורו
גיירמו דל טורו גומס (באנגלית: Guillermo del Toro Gómez, נולד ב-9 באוקטובר 1964) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע מקסיקני זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א, פרס גויה ופרס נבולה. דל טורו הוא אחד משלושת במאי הקולנוע הידועים כ'שלושת האמיגוז' (יחד עם אלפונסו קוארון ואלחנדרו גונסלס איניאריטו).
תחילת חייו
דל טורו למד בצעירותו באוניברסיטת גוודלחרה וגדל עם סבתו, נוצרייה קתולית אדוקה. בגיל שמונה החל לעסוק באמנות הקולנוע כאשר הפיק את הסרט הקצר Dona Lupe.
בגיל 21 ייסד דל טורו חברה משלו, "נקרופיה", לאחר שעסק כשמונה שנים כמאפר אפקטים מיוחדים. כמו כן, הוא עזר בהקמתו של פסטיבל הסרטים של מקסיקו.
בשנת 1998 נחטף אביו במקסיקו, מה שדחף את דל טורו לגור מחוץ לגבולות המדינה בה גדל. כיום הוא מתגורר בווסטלייק וילג' שבלוס אנג'לס, קליפורניה עם אשתו לורנזה ושתי בנותיו מריאנה ומריסה.
קריירה
דל טורו ביים סרטים מז'אנרים שונים, החל מעיבודים קולנועיים לגיבורי על של חוברות קומיקס (הלבוי, הלבוי 2: הצבא המוזהב, בלייד 2), לסרטי פנטזיה היסטורית (המבוך של פאן), מדע בדיוני (פסיפיק רים) וסרטי אימה ("קרונוס", "מימיק", "ילדים של אף אחד", "קרימזון פיק"). בנוסף, ביים פתיח של הסימפסונס לאחד מפרקי ליל כל הקדושים.
באפריל 2008 נודע כי דל טורו יביים עיבוד קולנועי כפול לספרו של ג'.ר.ר. טולקין, "ההוביט", כאשר פיטר ג'קסון (הבמאי של טרילוגיית סרטי שר הטבעות) ישמש כמפיק בפועל. השניים עבדו זה לצד זה, אולם במאי 2010 דל טורו פרש מן הפרויקט. בנוסף, דווח שדל טורו יביים ארבעה סרטים עבור אולפני יוניברסל: פרנקנשטיין, המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד, עיבוד מחודש לבית מטבחיים חמש ו"דרוד", עיבוד לנובלה של הסופר דן סימונס. דל טורו ציין, כי פרנקנשטיין יהיה "טרגדיה מילטונית" הנאמנה לרוח המקור.
ב-2018 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על בימוי הסרט "צורת המים", שעבורו אף זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
בשנת 2020 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "המכשפות" של הבמאי רוברט זמקיס.
סרטו "סמטת הסיוטים", עיבוד לרומן באותו שם מאת לינסי ויליאם גרשם, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בדצמבר 2021.
ב-2023 זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר עבור הסרט "גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו".
הבחירות לראשות העבודה (2019)
הבחירות לראשות מפלגת העבודה הישראלית נערכו ב-2 ביולי 2019 בין מתפקדי המפלגה. הבחירות הקודמות לראשות המפלגה נערכו בשנת 2017, והבחירות ב-2019 נערכו בשל פרישתו של אבי גבאי מראשות המפלגה.
רקע
אבי גבאי, יו"ר המפלגה בכנסת ה-21, פרש בשל תוצאות הבחירות לכנסת העשרים ואחת, בהן קיבלה המפלגה 6 מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים שנערכו לאחר שלא הורכבה ממשלה בכנסת ה-21, התקיימו בחירות לראשות המפלגה.
הבחירות ליושב הראש
בבחירות אלו אחוז ההצבעה היה 45.6%. נמוך מאשר בבחירות ב-2017, אז אחוז ההצבעה עמד על כ-59%.
תוצאות
בבחירות אלה עבר עמיר פרץ את רף 40 האחוזים הנדרש כדי להיבחר בסיבוב הראשון, וכך נמנע סיבוב בחירות שני. פרץ נבחר בפעם השנייה לתפקיד, לאחר שניצח בבחירות לראשות המפלגה בשנת 2005. בשנת 2007, על רקע ביקורת כלפי תפקודו כשר הביטחון במלחמת לבנון השנייה, התמודד פרץ שוב על ראשות העבודה, אך הגיע למקום השלישי בלבד בסיבוב הראשון ואהוד ברק נבחר ליו"ר המפלגה לאחר הסיבוב השני. לאחר מכן ניסה פעמים נוספות להיבחר לתפקיד יו"ר המפלגה אך כשל, עד לבחירות אלו.
פרשת נשא
פָּרָשַׁת נָשֹׂא (או נשוא) היא פרשת השבוע השנייה בספר במדבר. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. פרשת נשוא היא הארוכה ביותר בתורה (למעט פרשיות מחוברות), ויש בה 176 פסוקים.
השבת שבה קוראים את פרשת נשא היא תמיד השבת הסמוכה לחג השבועות (לפניו או אחריו).
נושאים בפרשה
הפרשה ממשיכה בעניינים שנדונו בפרשת במדבר שלפניה, כלומר במניינים, מִפקדים ורשימות, אולם יש בה גם כמה פרשיות הלכתיות. הפרשה היא חלק מרצף הפרשות בתחילת ספר במדבר העוסקות בהקמת מחנה ישראל ובהכנות לנסיעה מהר סיני אל ארץ ישראל.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת נשא יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
הפטרה
ההפטרה היא ב (התימנים מסיימים ב). על רקע דיני נזירות המפורטים בפרשה, מסופר על הולדת שמשון הגיבור, שעל פי ציווי של מלאך ה' היה נזיר מבטן אימו.
בנוסח רומניא הפטירו עד.
יחסי אלבניה–ארגנטינה
יחסי אלבניה–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין אלבניה וארגנטינה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1973. בשנת 1987 שקלה ממשלת ארגנטינה לבנות באלבניה כור גרעיני בעסקה בשווי של למעלה מ-10 מיליון דולר. בשנת 2015 ביקר שר החוץ האלבני דיטמיר בושאטי בארגנטינה, שם נפגש עם שר החוץ הארגנטינאי ועם ראשי הקהילה האלבנית במדינה.
אל-קאעדה
אל־קאעידה, ובשמו המלא קאעידת אל-ג'יהאד (בערבית: قاعدة الجهاد, "יסוד/בסיס הג'יהאד"; תעתיק מדויק: קאעדת אלג'האד) הוא ארגון טרור אסלאמי סוני גלובלי. הוא ביצע פיגועי טרור רבי היקף שהביאו למותם ולפציעתם של אלפי בני אדם בעולם, ובעיקר בארצות הברית, בראשם פיגועי 11 בספטמבר בהם הופלו מגדלי התאומים. פעולות הארגון כוללות פגיעה באוכלוסייה אזרחית ובאתרים המקודשים לבני דתות שונות.
הארגון הוקם על ידי פעיל הטרור הפלסטיני עבדאללה עזאם ב־1988, ופעל בהנהגתו ובמימונו של הארכי-טרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, מ-1989 עד חיסולו במבצע חנית נפטון ב-2011. מיוני 2011 עמד בראשו הטרוריסט המצרי איימן א-זוואהירי עד לחיסולו ביולי 2022.
מהות הארגון
במקורו, שאף הארגון להמשיך ולהרחיב את מאבק תנועת המחתרת שפעלה נגד הכיבוש הסובייטי באפגניסטן (המוג'אהדין) לתנועת מחתרת עולמית, כלל-אסלאמית. מטרת הארגון היא להשליט את השקפת עולמו האסלאמית הקיצונית על כל הדתות, לרבות האסלאם המתון, ביצירת חזית ג'יהאד נגד היהודים ו"הצלבנים", דהיינו התרבות הנוצרית של המערב, להפיל את המשטרים הנוכחיים במדינות אסלאמיות, הנתפסים בעיניו ככופרים ומושחתים, לסלק את ההשפעה המערבית ממדינות אלה ואת תמיכת המערב במשטרים המוסלמיים החילוניים, לקעקע את מעמדה של ארצות הברית בעולם, ולהשליט את דת האסלאם כדת בלעדית ויחידה.
הגרעין המקורי של אל-קאעידה באפגניסטן מורכב בעיקר ממצרים - אנשיו של איימן א-זוואהרי. גם ראש הארגון הצבאי אבו עוביידה אל-בנשירי היה יליד מצרים. הארגון אינו פועל במסגרת היררכית ברורה, אלא כקונפדרציה של ארגוני טרור, שמוציאים אל הפועל את האידאולוגיה והטקטיקה של הארגון, כאשר בן לאדן שימש מקור השראה והכוונה לעשיית הטרור. הארגון מעניק סיוע ותמיכה בהיבטים שונים לארגוני טרור הדוגלים בג'יהאד עולמי ברחבי העולם.
פיגועי הטרור של הארגון נחשבים למתוחכמים ואסטרטגיים. כך בפיגועי 11 בספטמבר, מספר לא רב של אנשים באמצעים פרימיטיביים הפכו מטוסי נוסעים לפצצות מונחות לפגיעה ביעדים חשובים ממדרגה ראשונה בארצות הברית. בפיגוע במדריד שתוזמן לפני הבחירות בספרד, ונעשה במסגרת תקיפות אל-קאעידה כנגד 20 מ-23 המדינות שתמכו במלחמת המפרץ השנייה בארצות הברית, הצליח הארגון להעלות לשלטון את המפלגה הסוציאליסטית שהתנגדה להמשך מעורבות צבאית בעיראק ולנטישת ספרד את הקואליציה של ארצות הברית במלחמת המפרץ, דבר שהוא ראה בו הצלחה גדולה.
אחת המטרות המובהקות של הארגון היא לתקוע טריז בין ארצות הברית לסעודיה ולשם הדגמה אפשר לראות שבן לאדן בחר אישית את רוב המפגעים באסון התאומים דווקא מבין הסעודיים שבחבורתו, אף שהחבורה המקורית לביצוע הפיגוע הייתה שונה, בשל רצונו להבאיש את ריחם של הסעודים בעיני האמריקנים. מייקל בארי, סופר ומרצה באוניברסיטת פרינסטון, סבור כי לארגון מטרה אסטרטגית כוללת שהיא לגרור את ארצות הברית למלחמה על אדמה אסלאמית, כדי לקומם את כל העולם האסלאמי נגדה.
לארצות הברית היו מספר הזדמנויות לקבל לידיה את מנהיג הארגון או לחסלו עוד לפני אסון התאומים, בתקופת שלטונו של הנשיא קלינטון, אבל הזדמנויות אלה לא מוצו מטעמים שונים ובהם נסיבות משפטיות, ניסיון להימנע מלפגוע באזרחים חפים מפשע, וניסיון להימנע מפגיעה בצמרת איחוד הנסיכויות ששהו במחנה ציד במקרה אחר.
במאי 2011 חיסלה ארצות הברית את מנהיג הארגון אוסאמה בן לאדן ובחודשים שלאחר מכן המשיכה להכות קשות בארגון ובבכיריו.
ביולי 2022 חיסלה ארצות הברית את מנהיג הארגון איימן א-זוואהירי.
אופן פעולתו של אל-קאעידה
עד למלחמת אפגניסטן שבה הופל משטר הטליבאן, הבסיס העיקרי של ארגון טרור זה היה באפגניסטן, שבו אנשי הארגון אומנו במחנות אימונים שונים. למערך האימונים של הארגון תרם רבות עלי מוחמד, סוכן כפול של ה-CIA והג'יהאד האסלאמי המצרי, על בסיס מידע שצבר משירותו בצבא ארצות הברית. במהלך המלחמה ובעקבותיה נהרגו מאות רבות מאנשי אל-קאעידה ונתפסו מאות נוספים ונכלאו בבסיס הצבאי האמריקאי בגוואנטאנמו שבקובה, ויתר אנשיו ברחו לפקיסטן, איראן, עיראק, סוריה ומדינות נוספות. בסיסי האימונים הועברו לסודאן עד שנחשפו. כיום פעילותו העזה ביותר של הארגון היא בעיראק, שלתוכה חדרו אלפי לוחמי ג'יהאד מכל רחבי העולם מאז ניצחון האמריקנים במלחמת עיראק.
לאחר חשיפת התא הטורקי של הארגון שמנה כ־70 איש ניתן ללמוד רבות מדרכי הפעולה שלו: קבוצה קטנה מתארגנת ומראה נכונות לטרור. מנהיגיה פונים אל ראשי אל-קאעידה לשם סיוע ונפגשים עימם באפגניסטן. הם מקבלים הכוונה בבחירת מטרות, מימון, וכנראה אף אימון בחומרי נפץ ובביצוע פיגועים. לאחר מכן מנהיגיה חוזרים לארצם ומתחילים לרקום ולתכנן את הפיגוע. אם לא מצליחים לבצע פיגוע כפי שתוכנן, מנסים לפגוע במטרות משניות כפי הבנתם. ניתן ללמוד שיש מידה של חופש של אנשי התא בבחירת מטרות. בעוד שבן לאדן המליץ לתא הטורקי לפגוע בבסיס חיל אוויר שמשרת את ארצות הברית ובספינות ישראליות, בחרו אנשי התא לפגוע בקונסוליה הבריטית ובבתי כנסת.
עוד ניתן ללמוד שלא אצה להם הדרך-הצלחת הפיגועים היא הדבר החשוב ביותר ונדרשת לכך הכנה מדוקדקת וקפדנית. מאז נפגשו מנהיגי התא הטורקי עם בן לאדן וקצין המבצעים שלו בסוף 2001 ועד לפיגועים בנובמבר 2003 חלפו שנתיים. ישנו ניסיון לתזמן את הפיגועים שיתנהלו באותו יום במקביל כמו הפיגועים בארצות הברית, בלונדון, בברצלונה ובסיני, ואם אפשר במועד קרוב ככל שניתן כמו בשני הפיגועים באיסטנבול, שהתבצעו בהפרש של חמישה ימים. המטרות יהיו לרוב ערים מרכזיות מאוד כערי בירה או ערים גדולות.
לרוב תהיה מטרה אסטרטגית בפיגוע ולא סתם הריגת בני אדם של ה"אויב". כך אפשר לראות בפיגועים במרכזים החשובים ביותר בארצות הברית, מרכז הסחר והפנטגון (ובתכנון אף הבית הלבן), שנועדו לאותת לארצות הברית שהיא לא חסינה ובטוחה כפי שנדמה לה והיא תשלם מחיר כבד על המעורבות שלה בעולם הערבי. הפיגועים באיסטנבול שנועדו לאותת לטורקיה שלא תתקרב יותר מדי אל המערב ובמיוחד אל ארצות הברית וישראל. הפיגועים בסיני שנועד לסלק ולהבריח את התיירים המערבים והישראליים מאדמת סיני ולאותת למצרים שהיא תשלם על שיתוף הפעולה שלה עם הכופרים. והפיגועים בלונדון שנועדו לאותת לבריטניה שהיא תשלם מחיר על המעורבות שלה בעיראק.
אל-קאעדה של מפנה המאה ה-21 הייתה ייחודית בתשומת הלב שהקדישה לאינטרנט, מאחר ששאפה לבנות את עצמה כארגון טרור גלובלי, והיא הקדימה וגיבשה אסטרטגיה מוסדרת לגבי אופן השימוש של הארגון באינטרנט.
כיום, אל-קאעידה מקיים תאי טרור במקומות שונים בעולם, לרוב מתוך אזרחים מוסלמים או כאלו שהתאסלמו. אל-קאעידה מספק לחברי תאי הטרור דרכונים מזויפים, בעזרתן הם נוסעים למקומות בהם הם אמורים לפעול. כמה תאים מיד מתחילים לפעול כדי לתכנן ולבצע פיגועי טרור. תאים אחרים הם "תאים רדומים". התאים הרדומים משתלבים בקהילה עד לקבלת הוראות נוספות. תאים מסוימים בעיקר הרדומים משיגים כסף עבור הארגון במדינות המערב באמצעות הקמת עמותות פיקטיביות. לעיתים אף ממשלות נופלות בפח ותורמות כסף לעמותות אלו, שמצהירות על עזרה הומניטרית, אך בפועל מעבירות את הכספים לארגון לצורך טרור, למשל העמותה "דאגה אנושית" שהוקמה ב־1980 באוטווה, קנדה, והתיימרה להיות מוסד צדקה, אך בפועל העבירה כספים לפעילות טרור.
לארגון מספר רב של ספינות ואוניות בגדלים שונים, שבעזרתם הם משנעים אנשים וחומרי חבלה ברחבי העולם. על פי אנשי ביון מערביים מספר האוניות נאמד בין עשרות למאות. שיטה זו שנלקחה מהנמרים הטמילים, נועדה גם למטרה של גיוס כספים באמצעות שינוע סחורות חוקיות ברחבי העולם לצד הברחה של נשק וסמים. מכיוון שהים אינו טריטוריה מוגדרת של מדינה מסוימת, ואף ניתן לשוט תחת דגל פיקטיבי של מדינות רבות, שיכול אף להשתנות במהלך ההפלגה עצמה, הדבר מסייע רבות להסוואת אנשי אל-קאעידה וליכולות הניידות שלהם ברחבי העולם. בעקבות ידיעות אלו עלה חשש כי אל-קאעידה יעשו שימוש באחת מהספינות הללו, לפגוע בנמל אמריקני באמצעות נשק ביולוגי, פצצה מלוכלכת ואף באמצעות אונייה העמוסה בכמות רבה של חומר נפץ רגיל.
ב־5 ביולי 2005 פרסמה רשת אל ג'זירה קלטת שבה הופיע איימן א-זוואהרי, והציע בביטחון רב הודנה למדינות המערב, בתנאי שיסלקו את עצמם מכל הטריטוריות הערביות והמוסלמיות: עיראק, אפגניסטן ואף מה שהוא מכנה פלסטין.
אל קאעידה שולחים את ידם גם בהתנקשויות פוליטיות. מנהיג הברית הצפונית האפגנית אחמד שאה מסעוד נהרג בידי מתנקשים של הארגון מעט לפני הפיגוע בתאומים. נשיא פקיסטן לשעבר פרבז מושארף, שהכריז מלחמה על קיצוני האסלאם וחבר לארצות הברית, ניצל משני ניסיונות התנקשות בחייו בידי אנשי ארגון זה.
ב־19 באוקטובר 2008 פורסם בעיתון הבריטי "סאנדיי אקספרס" שארגון אל קאעידה מאיים להצית שריפות ענק באירופה, רוסיה, ארצות הברית ואוסטרליה, על מנת לזרוע בהלה ולפגוע בשירותי החירום ובתיירות.
דפוסי פעולה
לפיגועים של אל-קאעידה יש דפוסי פעולה אופייניים:
ארגונים המשתייכים לאל-קאעידה
אל-קאעידה הוגדר רשמית כגוף מאורגן בשנת 1988 על ידי מייסדו ומנהיגו הראשון, אוסאמה בן לאדן, שחיבר הכרזה עם מטרותיו של ארגון הטרור. על ההכרזה חתמו גם ראשי ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי שהתמזג עמו, ובראשם איימן א-זוואהירי, שנבחר למנהיג אל-קאעידה, לאחר חיסולו של בן לאדן. במשך השנים הוגדרו עשרות ארגוני טרור אסלאמיים נוספים כמשתייכים לארגון ובהם:
אסיה: אירופה אפריקה:
פיגועים נגד ישראלים ויהודים
אף שאל-קאעידה הכריז על עצמו כארגון הפועל נגד יהודים, ופעל נגד מוקדים יהודיים בעולם: בטורקיה, מרוקו ותוניסיה, לא ידוע על קשר בין אל-קאעידה ובין ארגוני טרור פלסטיניים בישראל, אך נתגלו מספר התארגנויות קטנות של אל-קאעידה בישראל, ב-27 בינואר 2009 נהרג חייל ישראלי ונפצעו שלשה חיילים נוספים על ידי מטען צד שהתפוצץ סמוך לרכב סיור צבאי שבו נסעו באזור כיסופים ולאחר כמה שעות קיבלה קבוצה בשם "גדודי הג'יהאד והתווחיד" אחריות על הפיגוע ואמרה בהודעתה שהיא קשורה לאל קאעידה בנוסף לכך, קבוצה אחרת המסונפת לאל קאעידה בשם "ג'ונד אנסאר אללה" ניסתה לבצע פיגוע וניסיון חטיפה בקרבת מעבר קרני בעזרת סוסים, אך הניסיון סוכל על ידי חיילים מגדוד 13 של גולני שהצליחו לחסל כ-4 מחבלים. החיילים נאלצו להשתמש בתגבורת של מסוק וטנק מחשש לחטיפה.
ב-28 בנובמבר 2002 נערכה מתקפת טרור בקניה, שבמהלכה פוצצו את עצמם שלושה מחבלים מתאבדים במלון "פרדייז" שבמומבסה ונעשה ניסיון להפיל מטוס נוסעים של ארקיע באמצעות טילי כתף נגד מטוסים מסוג 9K32 סטרלה-2. 13 אנשים נרצחו בפיגוע במלון "פרדייז", בהם שלושה אזרחים ישראלים. המחבלים, שביצעו את המתקפה, השתייכו לארגון טרור אסלאמי, המזוהה עם אל-קאעידה.
ב-7 באוקטובר 2004 בוצעה סדרת פיגועים בסיני במלון הילטון טאבה ובראס א-שטן ביום האחרון של חג סוכות, באמצעות שלוש מכוניות תופת (שאחת התפוצצה ללא נפגעים), שהכילו כל אחת 150 ק"ג חומר נפץ. בפיגוע נהרגו 34 בני אדם ובהם 12 ישראלים. דפוס פעולה דומה לפיגוע בבאלי. פיגוע בטריטוריה מוסלמית, נגד תיירים לא מוסלמים, במטרה לגרשם מהאזור, ואכן מיד אחרי הפיגוע ישראליים רבים נהרו אל עבר מעברי הגבול, ונותרו בסיני תיירים ישראליים מועטים. רמטכ"ל צה"ל משה יעלון דיווח ב־12 בנובמבר 2004 בוועדת החוץ והביטחון בעקבות הפיגוע בסיני, כי ישראל סיכלה בעבר חדירה של הארגון לישראל.
ב־5 באוגוסט 2005 הצליחו שלטונות טורקיה וישראל לסכל פיגוע גדול בישראלים, כאשר הורו לארבע ספינות טיול שנשאו על סיפונן כ-3,500 ישראלים שלא לעגון בנמל אלניה בטורקיה ולחלופין לעגון בקפריסין. מאוחר יותר תפסו כוחות הביטחון הטורקיים מספר חשודים עם חומרי נפץ רבים, שהודו בתכנונם לפגע באחת מהספינות הללו באמצעות סירת נפץ או פיצוץ במתחם שיתאספו בו טיילים מהספינות.
אל-קאעידה פועל גם לגיוס מחבלים פלסטינים והקמת תאי טרור בשטחי יהודה, שומרון ועזה אך רובם המכריע מסוכלים (או באמצעות מעצר או באמצעות סיכול ממוקד) על ידי מערכת הביטחון הישראלית.
תמיכה
הארגון נהנה מתמיכה של קהלים שונים בארצות מוסלמיות, לרוב סמוי אך לעיתים גלוי. דוגמה לכך הוא היחס של "איחוד הרופאים הערבים" במצרים, המגיש סיוע ללוחמי הג'יהאד בצ'צ'ניה, אפגניסטן, עיראק ובוסניה, ובו זמנית נמנע מלהושיט עזרה לנפגעי אסון הצונאמי באסיה. הארגון נהנה מיחס סלחני במדינות מוסלמיות שונות. למשל, לאחר האולטימטום ששלטונות סעודיה הציבו לאנשי אל-קאעידה שיסגירו את עצמם ב־23 ביוני 2004, המבוקש עת'מאן בן האדי אל מקבול אל-עמרי שהסגיר את עצמו זכה לתנאים מפליגים, כמו בחירת בית הכלא, תשלום חובותיו תשלום סיוע, ופנסיה חודשית לו ולילדיו בידי השלטונות.
יחזקאל איישישקין
הרב יחזקאל איישישקין (תרכ"ו, 1866 – ט' אלול תרצ"ה, 1935) רב העיירה יאשון שבליטא, ולאחר שהיגר לארצות הברית כיהן כרב קהילות מגן אברהם ובית דוד בדטרויט וראש ישיבת "נחל יצחק". מרבני תנועת המזרחי.
חייו
נולד ב-1866 בעיירה איישישאק שבפולין להוריו מאיר וחסיא רחל. למד בעירו אצל רב המקום, הרב טורצר. לאחר נישואיו עבר ללמוד בוולוז'ין ובקובנה, ונסמך לרבנות על ידי הנצי"ב והרב יצחק אלחנן ספקטור.
בשנת תרנ"ד מונה לכהן כרבה של העיירה יאשון, שם כיהן כ-4 שנים.
ב-תרס"ג היגר לארצות הברית, בסביבות תרס"ה מונה לכהן כרב קהילת "בית דוד" בדטרויט, והיה הרב השני לכהן בעיר, לאחר הרב אהרן מרדכי אשינסקי, ומרבני העיר הבולטים.
בשנת תרפ"ד התמנה לכהן כרבה של קהילת מגן אברהם בעיר, תפקיד בו כיהן עד מותו.
נישא לשרה (זמואינסקי) ונולדו להם חמישה ילדים.
נפטר ב-1935 בדטרויט.
פועלו
היה מרבני המזרחי הבולטים בדטרויט.
העיר השטה
העיר השטה (בצרפתית: Une ville flottante) הוא רומן הרפתקאות פרי עטו של הסופר הצרפתי ז'ול ורן שפורסם לראשונה בשנת 1871 בצרפת. בעת פרסומו, הרומן נהנה מרמה דומה של פופולריות לספר מסביב לעולם בשמונים יום. המהדורות הראשונות שיצאו באנגליה ובארצות הברית הופיעו בשנת 1874. המאייר הצרפתי ז'ול פראט סיפק את האיורים המקוריים לספר.
הספר מספר על אשה החוצה את האוקיינוס בכלי־שיט ענקי, המצויד בכל שכלולי הטכניקה והטכנולוגיה.
לירון כרקוקלי
לירון כרקוקלי (נולדה ב-23 בפברואר 1992) היא זמרת, שחקנית ומדבבת ישראלית.
קורות חייה
לירון כרקוקלי נולדה וגדלה בהוד השרון. כשהייתה בכיתה א' נרשמה ל"שרונית" ברעננה, מקהלה שהשתתפה בקלטות ילדים רבות. בעקבות ההצטרפות למקהלה, כרקוקלי שרה בקלטות רבות עם אמנים כגון נורית הירש, אורנה ומשה דץ. בהתחלה היא רק דיבבה ואחר-כך גם החלה להופיע בעצמה בקלטות. בין השאר השתתפה בהקלטות: "טיף וטף", "פים פם פה", "סבא טוביה", "צופי פרצופי", "פיית הקסם". מאוחר יותר התפרסם DVD משלה שכתבה אירית תמיר בשם "מותק של בייביסיטר".
כרקוקלי הופיעה בפני חברות עובדים בישראל ומחוצה לה, בהם "טבע" - הופעה בפראג מול רופאים מכל העולם, "מיקרוסופט", "קוקה-קולה", הופעות בפני חברות ביטוח ועוד.
המופע הראשון הגדול שעשתה היה פסטיגל 99 בבימויו של חנוך רוזן. היא שרה את "פלפלת". בשנת 2000 זכתה לתפקיד ראשי ולתפקידים רבים בשירת סולו. עם ההופעה בפסטיגל פרצה לתודעה והופיעה בתוכנית האירוח של דודו טופז ובתוכניות אירוח נוספות בתור ילדת הפלא הבאה.
לאחר פריצתה הופיעה ב"בראבו" וזכתה מקום ראשון בתחרות "להיות כוכב". בשנת 2001 הופיעה בפלנובלה של פסטיגל בתפקיד ראשי "אושר". בשנת 2002 התקבלה למחזמר "קטנטנות" (נדיה) שהצליח מאוד בארץ ובעולם ולאחר מכן השתתפה ב"עמי ותמי", "ספר הג'ונגל", "שמלת השבת של חנה'לה" ו"קספר". בגיל 11 השתתפה בתוכנית "יש מצב" בערוץ 1 עם עדן הראל.
בגיל 11 נרשמה לסטודיו לריקוד "סטודיו לייף" בהוד השרון ועד היום היא רוקדת. ומלמדת לעיתים היפ הופ וסטריט ג'אז. אמה פסנתרנית ובתור ילדה הקשיבה לה ורצתה גם לנגן. בגיל 12 התחילה לקחת שיעורים לאורך תקופה קצרה ולאחר מכן לימדה את עצמה והיום היא מלווה את עצמה בשירים שהיא כותבת.
כרקוקלי היא בוגרת מגמות מוזיקה, תיאטרון וספרות בתיכון "הדרים" שבהוד השרון. במסגרת הפקות י"ב, המגמות הציגו את המחזה "שחור על גבי לבן" של אפרים קישון.
בערך בגיל 12 נרשמה כרקוקלי לסוכנות שחקנים והתחילה ללכת לאודישנים לסדרות וסרטים. התפקיד הראשון והמשמעותי שקיבלה היה בסדרת הילדים והנוער בערוץ הילדים "זומזום" (שנת 2005), בה שיחקה בתפקיד הראשי של "גילי" - נערה סנובית ושמחה. לסדרה היו שתי עונות.
בשנת 2009 התקבלה לסדרה "מה שנחוץ לרווק" של עירית לינור (HOT3) סדרה המבוססת על הספר "גאווה ודעה קדומה". היא שיחקה בתפקיד גדול של זוהר שדה - ילדה מתבגרת לאם חד הורית (יעל הדר). זה היה התפקיד הדרמטי הראשון שלה.
ב-2011 התקבלה לסדרת הדרמה "בלו נטלי" (Yes) בה שיחקה את מור, הבת של יפתח קליין - נערה מורדת שיוצאת עם בחור בניגוד לרצונם של הוריה.
כרקוקלי מדבבת לערוץ הילדים ולערוץ הופ!. בין הסדרות שהשתתפה בהן - "רחוב סומסום", "סי ג'יי הדי ג'יי", "דובוני אכפת לי", "קריפי קריצ'ר", "אי-שרדות", "תותית", "ויפו הכלב המעופף", "חברי הארנב" ועוד. שרה את שיר הבוקר של ערוץ "הופ!" (הוקלט כשהייתה בת 6) ושירים נוספים לערוץ.
לומדת כתיבה והלחנה אצל אוהד חיטמן.
כרקוקלי שירתה בצה"ל בתור מאבטחת מתקנים ועקב בעיות ת"ש הועברה להיות פעילת חינוך בבסיס הקריה. השתחררה בדצמבר 2012.
בנובמבר 2013, השתתפה בתוכנית אקס פקטור ישראל יחד עם אחותה טלי, כצמד ששמו כרקוקלי, עד שהודחה ב-25 בדצמבר.
חיים אישיים
כרקוקלי ניהלה זוגיות עם המנהל האומנותי והמפיק המוזיקלי של הצמד כרקוקלי, סתיו בגר.
סטיג אנגסטרום
סטיג פולק וילהלם אנגסטרום (בשוודית: Stig Folke Wilhelm Engström; 26 בפברואר 1934 – 26 ביוני 2000) היה מעצב גרפי אשר נחשב במשך שנים לחשוד מרכזי בהתנקשות בראש ממשלת שוודיה אולוף פלמה. בשל מדיניותה של התקשורת השוודית לא לחשוף שמות של חשודים לפני שהוכחה אשמתם, אנגסטרום כונה בתקשורת בשם "איש סקנדיה" (Skandiamannen), על שם חברת הביטוח סקנדיה שבה עבד.
ב-10 ביוני 2020, 20 שנה לאחר מותו של אנגסטרום, רשות התביעה השוודית הודיעה על סגירת התיק. במסיבת עיתונאים נחשף שמו של אנגסטרום והוא הוכרז כחשוד המרכזי בפרשה.
ביוגרפיה
אנגסטרום נולד ב-26 בפברואר 1934 להורים אמידים מסמולנד. ב-1926 עברו הוריו להודו הבריטית במסגרת עבודתו של אביו. סטיג נולד בבומביי, ושש שנים לאחר מכן נולד אחיו הצעיר בכלכותה. בגיל 12 חזר אנגסטרום לשוודיה, וכעבור מספר שנים חזרה גם שאר משפחתו בעקבותיו. למרות שגילה כישורים אמנותיים, הוא לא הצטיין בלימודיו.
לאחר סיום לימודיו הוא גויס לצבא במסגרת שירות חובה, ושירת בממסד הרכש הצבאי כמעצב מפות ומדריכי שטח. לאחר סיום שירותו עבד כמעצב עבור רדיו שוודיה ואז עבור חברת הביטוח סקנדיה בסטוקהולם. הוא התגורר בטבי הסמוכה לסטוקהולם, ועבד גם כמעצב עבור הסניף של מפלגת המתונים בטבי. הוא עזב את המפלגה לאחר סכסוך עם מנהיגי הסניף המקומי. הוא המשיך לעבוד בסקנדיה עד שהגיע לגיל הפנסיה.
הוא היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים הסתיימו בגירושין ב-1964, ונישואיו השניים נמשכו עד מותה של אשתו ב-1999. ב-26 ביוני 2000 הוא נפטר בטבי בגיל 66.
רצח אולוף פלמה
אנגסטרום היה אחד מ-20 האנשים שנכחו בזירה כאשר ראש ממשלת שוודיה אולוף פלמה נורה למוות במרכז סטוקהולם בערב ה-28 בפברואר 1986. עדות העדים הייתה מעורפלת וסותרת ותיארה אדם בגובה בינוני, לבוש במעיל כהה או, לפי מיעוט קטן של עדים, ז'קט כחול, שאולי לבש כיסוי ראש כלשהו או לא. הרוצח נמלט ברגל, וככל הנראה זוהה במרחק של כמה מאות מטרים מזירת הפשע על ידי זוג שתיאר אדם בעל מראה לא ברור, במעיל כהה ובלבוש כהה, שהתעסק עם תיק קטן.
אנגסטרום יצא מהעבודה ושוחח עם מאבטחים בכניסה הראשית לחברת הביטוח סקנדיה לא יותר מדקה או שתיים לפני הירי. בצאתו מהבניין הוא לבש מעיל כהה, כובע שאולי היו לו דשי אוזניים, צעיף צבעוני ומשקפיים, ונשא תיק קטן. כעשרים דקות לאחר מכן, הוא חזר לבניין כדי לספר לשומרים שפלמה נורה רק ארבעים מטרים מהכניסה ללובי. לאחר מכן הוא ככל הנראה הלך ישירות לביתו. למחרת התקשר אנגסטרום למשטרה ומסר את עדותו.
אנגסטרום נחקר בידי המשטרה ארבע פעמים. בחקירותיו הוא טען שניסה לרדוף אחרי הרוצח, סייע לפנות את גופתו של פלמה מהזירה, ואף החליף כמה מילים עם ליסבת פלמה. עם זאת, חלק מעדי הראייה האחרים בזירה לא זכרו שראו את אנגסטרום. שני עדים כן זיהו אותו על סמך פרטים מזהים שהיו מתאימים גם לעד אחר, אולם עדותם נחשבה למפוקפקת מכיוון שאנגסטרום הרבה להתראיין בטלוויזיה בימים שאחרי הרצח, ופניו כבר היו מוכרים בציבור. תוך זמן קצר הגיעה המשטרה למסקנה שאנגסטרום משקר, ופטרה אותו כמטרד שמחפש פרסום.
בחוג מקורביו, אנגסטרום היה ידוע כאדם חובב דרמה ותאב פרסום, שניסה להתראיין לעיתונות בכל הזדמנות אפשרית. גם לאחר שהמשטרה פסלה את עדותו, הוא המשיך להתראיין בכלי התקשורת השונים, והרבה לבקר את המשטרה על רשלנותה בחקירת הרצח. באחד הראיונות, הוא אף לבש את הבגדים שלבש בליל הרצח, וביצע שחזור מלא של האירועים בשידור חי בתאגיד השידור השוודי.
חשוד ברצח
במהלך השנים הראשונות שלאחר הרצח, התמקדו מאמצי המשטרה בחקירתו של כריסטר פטרסון, פושע קטן שכבר ביצע רצח בעבר. לאחר שבית המשפט העליון של שוודיה זיכה מאשמה את פטרסון, החלו לצוץ שלל תאוריות קשר בנוגע לזהות הרוצחים. עם זאת, אף אחד מהמומחים ומהחובבים שעסקו בתחום לא בחן את עדותו של אנגסטרום, בשל תיוגו כעד לא אמין. הראשון שקישר בין אנגסטרום לרצח היה העיתונאי אול מינאל (Olle Minell), אשר פרסם מאמר בעיתון הקומוניסטי "פרולטארן" (Proletären) בו טען שרצח פלמה היה מזימה של מפלגות הימין בשוודיה. מינאל הצביע על עברו של אנגסטרום כאיש ימין, וטען שהוא היה מעורב במזימה. עם זאת, הוא סבר שאנגסטרום לא היה האיש שרצח את פלמה בפועל.
הראשון שהעלה את התאוריה על פיה אנגסטרום ביצע את הרצח לבדו, היה הסופר לארס לארסון (Lars Larsson) בספר בשם "אויב האומה" (Nationens Fiende) שהתפרסם ב-2016. ב-2018 פרסם העיתונאי תומאס פטרסון (Thomas Pettersson) מאמר בשם "Den osannolika mördaren" (הרוצח הלא סביר), במגזין "פילטר" (Filter). במאמר זה, בחן פטרסון את התאוריות השונות לגבי רצח פלמה, ובסופו של דבר הסכים עם טענתו של לארסון לפיה אנגסטרום היה הרוצח.
הן לארסון והן פטרסון מאמינים שאנגסטרום לא תכנן מלכתחילה לרצוח את פלמה ב-28 בפברואר. מסיבה לא ידועה, הוא נשא עמו כלי נשק כשיצא לעבודה באותו יום. כשיצא מסקנדיה, הוא ראה באקראי את הזוג פלמה פוסעים לבדם ברחוב, והחליט לירות בהם. לאחר מכן הוא חזר לבניין סקנדיה, סיפר למאבטחים על האירוע, ואז הלך ישר לביתו (או, לפי לארסון, חזר שוב לזירת הרצח). לפי פטרסון ולארסון, עדותו במשטרה לאחר מכן, כמו גם הראיונות בתקשורת נועדו לבלבל את עדי הראיה שהיו במקום ולהסיר את החשד ממנו.
מכיוון שמדיניות התקשורת השוודית היא לא לפרסם שמות של חשודים לפני שהוכחה אשמתם, לארסון ופטרסון לא פרסמו את שמו של אנגסטרום וכינו אותו "איש סקנדיה". שניהם הצביעו על העובדה שאנגסטרום לבש בגדים דומים לבגדיו של הרוצח. הם גם הדגישו את העובדה שהמאבטחים בסקנדיה העידו שאנגסטרום נשא עמו תיק קטן זהה לתיק שנשא הרוצח. פטרסון ראיין את בנו של פלמה, מרטן אשר טען שאנגסטרום דומה לאדם שהתבונן בהוריו ברחוב זמן קצר לפני הרצח. מבקריו של פטרסון הצביעו על העובדה שמרטן כבר זיהה בעבר את כריסטר פטרסון בתור האיש שהתבונן בהוריו. לארסון לעומת זאת, ראיין עד ראייה אחר שסיפר שמבנה גופו של הרוצח זהה למבנה גופו של אנגסטרום. עם זאת, אותו עד לא הצליח לראות את פניו של הרוצח, ולפיכך לא יכול להשוותם לפניו של אנגסטרום.
ספרו של לארסון לא זכה לתשומת לב רבה, אולם המאמר של פטרסון עורר התעניינות מחודשת בפרשה בשוודיה. בני משפחתו וחבריו של אנגסטרום דחו את אשמתו בטענה שלאנגסטרום מעולם לא היה רקורד של אלימות. לטענתם, הוא מעולם לא החזיק כלי נשק ולא היו לו סיבות לשנוא את פלמה. את התנהגותו בימים שלאחר הרצח הם תירצו באופיו הדרמטי ותאב הפרסום.
ב-10 ביוני 2020, הכריז קירסטר פיטרסון, חוקר מטעם רשות התביעה השוודית, כי התביעה סוגרת את התיק. הוא חשף את שמו של אנגסטרום, והציג אותו כחשוד המרכזי בפרשה. התובע הכחיש במפורש שהסתמך על ספריהם של לארס לארסון ותומאס פטרסון, אך הציג תיאור דומה להפליא של המקרה. פיטרסון הודה שהראיות נגד אנגסטרום נסיבתיות, אולם טען שהן היו מספיקות כדי להעמידו לדין לו היה בחיים. ההצהרה זכתה לביקורת רבה בשוודיה.
על פי סקר שהוזמן בידי העיתון סוונסקה דאגבלט, 19% מהשוודים מאמינים שאנגסטרום הוא זה שרצח את פלמה, בעוד 62% לא יודעים.
משנת 2021 זמינה בנטפליקס סדרת פשע שוודית בת שישה פרקים - "רוצח בלתי אופייני" (Den Osannolika Mördaren) - המאמצת את הגרסה לפיה אנגסטרום הוא הרוצח.
עודד בורלא
עודד בורלא (23 ביוני 1915 – 26 ביולי 2009) היה סופר, משורר מאייר וצייר ישראלי.
ביוגרפיה
בורלא נולד בירושלים כבן הבכור לסופר יהודה בורלא, ממשפחה ספרדית מיוחסת, ולרעייתו מרים בת משה גולדברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס אביו לצבא העות'מאני ובסיומה נשלח מטעם ועד הצירים לדמשק להקים בית ספר עברי ליהודי העיר. עודד בילה כחמש שנים מילדותו שם. במשפחה היו ארבעה ילדים, ביניהם האח יאיר בורלא והאחות עפרה בורלא אדר. לאחר הולדת האחות צוריה שבה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בזכרון יעקב ועברה לאחר זמן קצר לחיפה, בה למד בורלא בבית הספר הריאלי. מיוזמתו ובהסכמת הוריו עבר ללמוד בבית הספר בקיבוץ בית אלפא ומשם עבר ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. לאחר מכן עבר לירושלים ולמד שלוש שנים בבית הספר לאמנות "בצלאל", שם הכיר את אשתו סוזן, אזרחית אמריקאית, עמה נישא בתום לימודיו. בקיץ 1939 הציג בגלריה לאמנות כ"ץ את תערוכת ציוריו הראשונה שכללה ציורי שמן ותרשימים בפחם.
בשנת 1940 יצא עם רעייתו לארצות הברית והשניים התיישבו בעיר ניו בדפורד שבמסצ'וסטס. שם עסק בעבודות שונות. מאוחר יותר מצא משרה כמורה לעברית בבית ספר יסודי באטלנטיק סיטי. באוקטובר 1947 הציג תערוכת יחיד של ציוריו בניו יורק. באביב 1948 שימש כמדריך למתנדבים יהודים במחנה הכשרה בניו ג'רזי. הוא הצטרף לקבוצת מתנדבים שיצאה את ארצות הברית במאי אותה שנה בספינה לארץ ישראל. זמן קצר לאחר הקמת המדינה עגנה הספינה בביירות, וקבוצה של 69 צעירים ישראלים ואמריקאים, ובורלא ביניהם, הורדה מן הספינה ונכלאה במחנה בבעלבכ. הקבוצה שוחררה לאחר כ-6 שבועות, לאחר שכולם נאלצו להישבע שישובו לארצות הברית. השבויים הועלו על אותה הספינה, ורובם ירדו בפלרמו ומשם הגיעו לישראל.
בשנים 1951–1953 שימש בורלא כקריין וכעורך תוכניות לשידור העברי של קול אמריקה. בד בבד למד והשתלם בציור, בעיצוב אריגים ובאמנות. הוא שב לישראל בשנת 1955, והיה מורה לציור, לגרפיקה, והציג מתערוכותיו בישראל ומחוצה לה. בין שאר עיסוקיו גם הוציא תקליט שירי ילדים, שהוא עצמו חיבר את המלים והלחין את השירים.
את ספרו הראשון, "מכתבים לליאורה", כתב בגיל 45. הספר יצא לאור ב-1960 וכלל אוסף מכתבים אמיתיים שכתב לבת-אחותו ליאורה, בעת שהותו בארצות הברית. בשנות ה-70 כתב את התסריט לסדרת הטלוויזיה רגע עם דודלי. בשנות ה-80 כתב בורלא גם עבור כתב העת לילדים פילון.
לאחר יציאתו לגמלאות היה מבקר בבתי ספר ברחבי הארץ, שם קרא והציג בפני הילדים את סיפוריו. הוא הפסיק פעילות זו כאשר הגיע לגיל 80. סיפוריו של בורלא התפרסמו ביותר מ-70 ספרים. הוא כתב ואייר שלל ספרים לילדים. ספריו מלאי הומור, איגיון (נונסנס) ומוזרויות לשון. בספרו "הספר הגדול של עודד בורלא" רוכזו סיפורים מתוך ספריו (שאת רובם קשה להשיג כיום). בספריו של בורלא דמויות רבות של חיות ביניהן: צרצר, סוס, פנדה, תנין, זיקית, חמור. לדבריו, כתב סיפורים על 346 בעלי חיים שונים.
בשנת 1996 כתב את ספרו האחרון. בשנת 2008 הוציא אוסף משיריו.
בשנת 2006 התגלתה בגופו מחלת סרטן העור.
בורלא נפטר בעיר מגוריו תל אביב ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו את טליה רעייתו. מנישואיו הקודמים לסוזן (נפטרה בישראל ב-1974) הותיר בן ובת.
אגם פייפסי
אגם פייפוס או פייפסי (ברוסית: Чудско-Псковское озеро, באסטונית: Peipsi-Pihkva järv) הוא אגם הנמצא בצפון אירופה, והוא חלק מהגבול בין רוסיה לבין אסטוניה. השם הגרמני "פַּיְפּוּס" משמש ברוב השפות האירופיות. זהו שם עתיק אך מקורו שנוי במחלוקת.
האגם הוא החמישי בגודלו באירופה, והגדול ביותר הנחשב למים בינלאומיים (גובל ביותר ממדינה אחת).
האגם מורכב מ־3 חלקים:
אורכו של האגם הוא 143 קילומטרים מצפון לדרום ורוחבו המקסימלי הוא 50 קילומטרים. 56% מכלל שטח האגם נמצאים בשטח רוסיה ו־44% שייכים לאסטוניה.
עקב רדידות האגם (עומקו המרבי 15 מ'), טמפרטורת המים משתנה מאוד לאורך השנה. בחורף מי האגם קופאים, ועובי הקרח יכול להגיע עד 60 סנטימטרים במרץ. הפשרת השלגים באביב גורמת לעלייה במפלס המים בשיעור של עד מטר אחד ולעלייה בשטח הפנים של עד 780 קילומטרים רבועים. בקיץ, טמפרטורת המים מגיעה עד 22 מעלות צלזיוס.
האגם משופע בדגים ותנובת הדגה השנתית עומדת על כ־10,000 טונות. למרות קיומם של כמה אתרי מחנאות בסיסיים בחופו המערבי, האגם אינו יעד תיירותי משמעותי.
מלאכי הקדוש
מלאכי הקדוש (1094 - 2 בנובמבר 1148) הוא קדוש נוצרי מאירלנד. שמו באירית הוא Máel Máedóc Ua Morgair, או Maelmhaedhoc Ó Morgair (באירית מודרנית). מלאכי היה הארכיבישוף של ארמה (כיום בצפון אירלנד). מספר ניסים מיוחסים לו, ובנוסף מיוחסת לו נבואה אפוקליפטית אשר חוזה את זהותם של 112 האפיפיורים האחרונים אחרי סלסטינוס השני, הקרויה נבואת האפיפיורים. כיום מטילים היסטוריונים ספק, אם מלאכי הקדוש הוא אכן מחבר "נבואת האפיפיורים" ורואים בו חיבור אפוקריפי מן המאה ה-16.
מלאכי הקדוש היה מיודד עם ברנאר מקלרבו ומת במנזר קלרבו שבצרפת של ימינו. האפיפיור אינוקנטיוס השלישי הכריז עליו כקדוש ב-6 ביולי 1199 ובכך הוא הפך לאירי הראשון אשר הוכרז כקדוש. יום החג שלו הוא ה-3 בנובמבר.
שירת הברבור
שירת הברבור הוא ביטוי מטפורי שמשמעו היצירה האחרונה, או האמירה האחרונה של מוזיקאי או משורר. בהרחבה, משמש הביטוי לציון הפעולה האחרונה או היצירה האחרונה בתחום פעולה מסוים לפני עזיבתו.
רקע
מקור הביטוי במיתוס הנושן לפיו הברבור המצוי (Cygnus olor, הברבור האילם) אינו משמיע קול במהלך חייו, אך בגוועו הוא משמיע שירה ענוגה ושוברת לבבות. המיתוס היה מוכר כבר בעת העתיקה. פליניוס הזקן עוסק בספר העשירי של "תולדות הטבע" שלו בציפורים ובפרק 32 שנושאו ברבורים מציין: "נטען כי ברגע מותו הברבור משמיע שיר אבל, אך זוהי שגיאה, לדעתי, לפי בדיקות שביצעתי במספר הזדמנויות."
בפועל, לא רק שהברבור המצוי אינו משמיע שיר אֵבֶל בעת מותו, הוא אינו אילם כלל, וישמיע קול חצרוץ דק או קול נשיפה בעת רוגזה או כאשר מאיימים על הטריטוריה שלו. ייתכן והסיפור נולד משום שהברבור המצוי נוטה פחות להשמעת קולות מהברבור השר (Cygnus cygnus) בעל המקור הצהוב או מקרוב משפחתו הברבור הקטן (Cygnus bewickii).
השימוש בביטוי רווח בספרות, בשירה ובמוזיקה, כשהיצירה המפורסמת ביותר בנושא היא ככל הנראה מחזור השירים "שירת הברבור" של פרנץ שוברט (Schwanengesang), שפורסמה בשנת מותו, 1828. הביטוי התגלגל ככל הנראה לעברית מן הגרמנית, אולי בהשפעת יצירתו של שוברט.
מחלקה (תורת הקבוצות)
בתורת הקבוצות, מחלקה היא אוסף של כל הקבוצות שחולקות תכונה משותפת.
לדוגמה, אוסף כל הקבוצות, אוסף כל החבורות ואוסף כל המספרים הטבעיים הם מחלקות. כל קבוצה היא מחלקה, אך לא כל מחלקה היא קבוצה. כך בדוגמאות לעיל שתי הדוגמאות הראשונות הן אינן קבוצות והדוגמה השלישית היא קבוצה. מחלקה שהיא אינה קבוצה נקראת מחלקה נאותה.
בהתאם להקשר, ייתכן שהמושג "מחלקה" ישמש במקום "מחלקה נאותה", במקרים בהם ברור כי מעניינת רק השאלה האם אובייקט מסוים הוא קבוצה או לא (למשל במשפט "אוסף כל העוצמות הוא מחלקה" הכוונה היא למחלקה נאותה).
מחוץ לתחום של תורת הקבוצות לעיתים אין הבחנה בין המושג "מחלקה" והמושג "קבוצה". לפני הפיתוח של תורת הקבוצות האקסיומטית שני המושגים האלו אכן היו שקולים וטרמינולוגיה של תחומים מתמטיים שונים שהתפתחו באותו זמן עשויה להכיל את המושג מחלקה גם כאשר מדובר בקבוצה.
הגדרה פורמלית
בפיתוחים שונים של תורת הקבוצות ההתייחסות למושג המחלקה הוא שונה. למשל במערכת האקסיומות ZFC אין התייחסות פורמלית למושג המחלקה. ההגדרה הנפוצה למושג במסגרת התורה הזו הוא שמחלקה היא למעשה יחס שניתן להגדרה באמצעות נוסחה וקבוצות. במובן הזה משפט כמו "x שייך למחלקה C" מתרגם למשפט "x מקיים פסוק C(x)‎", כאשר C הוא נוסחה בשפה של תורת הקבוצות.
לעומת זאת, במערכת האקסיומות NGB מושג המחלקה הוא המושג הבסיסי של התורה, ומושג הקבוצה מוגדר באמצעותו: קבוצה היא איבר של מחלקה. מצד שני, האקסיומות של NGB לא מאפשרות להוכיח שיש מחלקות ששונות מהמחלקות שהגדרנו עבור ZFC וכל משפט שנוגע לקבוצות שניתן להוכיח מתוך NGB ניתן להוכיח כבר מתוך ZFC.
רוברט גלאוואש
רוברט גלאוואש (בסלובנית: Robert Glavaš; נולד ב-1962) הוא גנרל סלובני המשמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של סלובניה.
מחלקה (תורת הקבוצות)
הגדרה פורמלית
קיימות מערכות אקסיומות נוספות שמתירות פעולות נוספות על המחלקות ובכך הן חזקות ממש יותר מ-ZFC.
רוברט גלאוואש
ביוגרפיה
גלאוואש נולד ב-1962 ולמד בפקולטה ללימודים ימיים באוניברסיטת ליובליאנה. ב-1982 הוא התגייס לצבא יוגוסלביה. לאחר שסלובניה הכריזה על עצמאות מיוגוסלביה, גלאוואש הצטרף לצבא הסלובני והשתתף במלחמת עשרת הימים. לאחר המלחמה מונה למפקד בריגדת הרגלים ה-1.
ב-14 במרץ 2020 פוטרה מתפקידה הרמטכ"לית אלנקה ארמנץ בידי ראש הממשלה יאנז יאנשה, וגלאוואש מונה לממלא מקומה הזמני. ב-20 באפריל הפך המינוי שלו לקבוע, ובהתאם לכך הוא הועלה לדרגת גנרל מאיור.
מחלקה (תורת הקבוצות)
הגבלת הגודל
גישה זו עומדת מאחורי אקסיומת ההפרדה ואקסיומת ההחלפה ב-ZFC.
בנוסף, במערכת האקסיומות NGB, גישה תורגמה לאקסיומת הגבלת הגודל: אקסיומה זו גוררת את אקסיומת ההחלפה, אקסיומת הבחירה הגלובלית (כי יש התאמה חח"ע ועל בין כל הקבוצות לבין הסודרים) ואת אקסיומת האיחוד (זו תוצאה של עזריאל לוי).
בלר
בשנות התשעים, הלהקה נחשבה לאחת מלהקות הפופ המצליחות ביותר בבריטניה, ולאחת הבולטות בסגנון הבריטפופ.
היסטוריה
בלר נוסדה בעיר קולצ'סטר (הנמצאת כ-90 ק"מ מלונדון) בשנת 1989 בשם "סימור".
האלבום הראשון (Leisure), אותו הוציאה הלהקה באוגוסט 1991, הופק בחלקו על ידי סטיבן סטריט (המפורסם בעיקר בגלל עבודתו עם הסמית'ס), קיבל ביקורות בינוניות אך בעיקרן חיוביות מעיתוני המוזיקה וזכה להצלחה מתונה בבריטניה.
האלבום השני (Modern Life Is Rubbish), בהפקת סטריט, הופץ במאי 1993. הוא זכה להצלחה בבריטניה ולהצלחה מעטה בארצות הברית.
האלבום השלישי (Parklife), שהופץ באפריל 1994, זכה להצלחה רבה והפך אותה לאחת הלהקות המצליחות ביותר בבריטניה. הצלחת האלבום תרמה להצלחתן של להקות בריטפופ אחרות, ביניהן אואזיס, פאלפ, וסווייד.
באוגוסט 1995 הופץ סינגל ראשון, Country House, מתוך האלבום הרביעי. האלבום (The Great Escape) זכה להצלחה, אך בלר איבדה את מעמדה כלהקה הבריטית המצליחה ביותר ללהקת אואזיס, שזכתה להצלחה גדולה יותר בבריטניה ובארצות הברית.
בפברואר 1997 הופץ האלבום החמישי (Blur), שכלל שירים בסגנון רוק אמריקני, וזכה להצלחה בעיקר בארצות הברית. הסינגל Song 2 מתוך האלבום הוא אחד השירים הפופולריים של הלהקה ואיפשר במידה רבה את פריצת הדרך שלה בארצות הברית ואף הגיע בשיאו למקום השישי במצעד הרוק של הבילבורד.
במרץ 1999 הופץ האלבום השישי (13), שנחשב לכבד יותר מהאלבומים האחרים. באותה שנה הופץ מארז מיוחד, לציון עשור להקמת הלהקה, שכלל 22 סינגלים.
באוקטובר 2000 הופץ אלבום אוסף (Blur: The Best Of).
בשנת 2002, הגיטריסט גראהם קוקסון הסתכסך עם חברי הלהקה, והודיע על פרישתו. הוא הוחלף על ידי סיימון טונג, שהיה גיטריסט בלהקת הוורב.
במאי 2003 הופץ האלבום השביעי (Think Tank), שהיה מועמד לפרס האלבום הבריטי הטוב ביותר בטקס פרסי הבריטס.
בדצמבר 2008 הודיעו ארבעת חברי הלהקה המקוריים על איחוד להופעה חד פעמית בהייד פארק בלונדון, אך לאחר שהכרטיסים אזלו לאחר 2 דקות מתחילת מועד מכירת הכרטיסים הודיעו על הופעה נוספת. לקראת האיחוד יצא אלבום האוסף Midlife: A Beginner's Guide to Blur. שתי ההופעות נערכו ביולי 2009, ולאחר מכן יצא האלבום All the People: Blur Live at Hyde Park עם שירים משתי ההופעות.
לכבוד יום חנות התקליטים, הלהקה שחררה את השיר "Fool's Day" באפריל 2010, הסינגל הראשון של הלהקה מאז 2003. הלהקה הודיעה כי תשחרר בעתיד עוד סינגלים, אך אלברן הודיע כי כרגע לא מתוכנן אלבום חדש, בגלל שאר העיסוקים של חברי הלהקה.
באפריל 2012 הוכרז שהלהקה תיקח חלק בחגיגות הסיום של אולימפיאדת לונדון 2012 בתאריך 12 באוגוסט 2012.
בשנת 2015 הכריזה הלהקה על אלבום חדש שייקרא "The Magic Whip" בהרכבה המקורי של הלהקה עם קוקסון, אלברן, ג'יימס ורוונטרי. האלבום יצא ב-27 באפריל 2015 וזכה לביקורות טובות ולהצלחה במכירות ברחבי העולם.
ב-2019 התאחדה הלהקה קצרות בהופעת הפתעה, בטקס של ארגון "אפריקה אקספרס" בלונדון, אותו ארגן אלברן.
ב-21 ביולי 2023 הוציאו את האלבום The Ballad of Darren.
הלהקה הופיעה בישראל בשנת 1994, במסגרת פסטיבל מוזיקה שנערך בנמל חיפה.
משה אלפרט
משה אלפרט (נולד ב-1943) הוא צלם ובמאי סרטי טבע ישראלי. הוא ביים את הסרטים "ארץ בראשית", סרט הטבע הישראלי הראשון באורך מלא שהוצג בבתי הקולנוע, את הסרט "יללת הזאבים" ואת "כנרת – ים של חיים".
ביוגרפיה
אלפרט נולד בקיבוץ אפיקים, ומנעוריו שימש בקיבוץ כמתעד בווידאו של אירועי חברה ותרבות. את דרכו המקצועית בצילום החל לאחר הצבא כצלם חדשות ברשות השידור והיה גם צלם בעבור יומני כרמל. משנת 1968 עד 1983 תיעד במצלמתו אירועים ביטחוניים ואזרחיים רבים, בעיקר בצפון הארץ, בהם מלחמת שלום הגליל, שבה שימש ככתב צלם.
לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 החל לעבוד כצלם בעבור רשת החדשות האמריקנית CBS News, והחזיק בתפקיד עד לשנת 2000. במסגרת תפקידו תיעד אירועים ברחבי העולם, בהם המהפכה בצ'כיה, מלחמת המפרץ הראשונה (בעיראק) ומלחמת האזרחים ופלישת בנות הברית לסומליה.
בשנת 1983 פרש מרשות השידור והקים את "אפיקים הפקות", חברה להפקת סרטי טבע. הוא ביים וצילם קרוב ל-30 סרטי טבע אשר הוקרנו ברחבי העולם.
חיים אישיים
הוא נשוי לנילי ואב לארבעה, מתגורר בקיבוץ אפיקים.
קישורים חיצוניים
* משה אלפרט במאי ישראלי בסרט קולנוע חדש ונדיר "כנרת ים של חיים", במגזין Arttelling, יולי 2021
פרדי ת'ורפ
פרדריק ניקולס ת'ורפ (באנגלית: Frederick Nicholas Thorp נולד ב-7 במרץ 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. ידוע בשל משחקו בסרט האקשן "אוברדרייב" משנת 2017, כמו גם בגילום דמותו של ריבן בסדרת הטלוויזיה "גורל: סאגת ווינX".
ביוגרפיה
ת'ורפ נולד בקנזינגטון וצ'לסי, לונדון לניק ת'ורפ ואנטוניה מנלי. יש לו אחות גדולה, אופליה.
קריירה
ת'ורפ החל את הקריירה שלו בשנת 2015 כשהופיע בפרק של סדרת הטלוויזיה "רופאים" ובסרט הטלוויזיה "The Advocate".
בשנת 2016 הופיע בסרטו של הבמאי טום קילינג, "The Head Hunter" וסרט "To Dream". באותה שנה הופיע בתיאטרון במחזה "No Quarter".
בשנת 2017 שיחק בסרט הקולנוע "אוברדרייב". שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Safe".
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "גורל: סאגת ווינX", עיבוד לייב אקשן לסדרה המונפשת "מועדון ווינX".
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע "פסגת הסכנה".
מערכון אוסקר ויילד
מערכון אוסקר ויילד (באנגלית: The Oscar Wilde Sketch) הוא אחד מהמערכונים הידועים של חבורת מונטי פייתון, הוא הופיע לראשונה בפרק האחרון של העונה השלישית של תוכנית המערכונים הקרקס המעופף (פרק מספר 39), ולאחר מכן הופיע גם בכמה תקליטים של החבורה.
המערכון מציג את דמויותיהם של המחזאי הידוע אוסקר ויילד (גרהאם צ'אפמן), הצייר ג'יימס מקניל ויסלר (ג'ון קליז) והפובליציסט ג'ורג' ברנרד שאו (מייקל פאלין), וכולו מבוסס על אנקדוטה שקרתה באמת. אוסקר ויילד היה ידוע בשנינות שלו, גם ויסלר היה שנון, ובינו לבין ויילד הייתה יריבות חברית אשר התבטאה במאבק על מרכז תשומת הלב בארוחות ערב רבות משתתפים. באחת מהארוחות האלו ויסלר אמר משפט שנון, ויילד כל כך אהב את המשפט והצהיר: "הלוואי ואני הייתי אומר את זה" ויסלר ענה לו כתגובה: "עוד תגיד את זה אוסקר, עוד תגיד". מונטי פיית'ון ביססו למעשה את כל המערכון על חילופי הדברים האלו בין האישים ועירבו את דמותו של ג'ורג' ברנרד שאו, בן תקופתם של ויסלר וויילד, בהתרחשות. האפקט הקומי נגרם בין היתר משום ששאו ידוע כדמות פחות צבעונית משני האחרים, ובמערכון רצינותו מושמת ללעג.
פורמולה 1 עונת 1987
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1987 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הברזילאי נלסון פיקה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת ויליאמס.
עונה זו הייתה צמודה למדי כאשר לא פחות מחמישה נהגים ניצחו במרוצים השונים. מעניינת לא פחות הייתה העובדה כי פיקה אשר זכה באליפות ניצח בשלושה מרוצים בלבד, כאשר נייג'ל מנסל ניצח בשישה מרוצים אך סיים במקום השני בלבד. אירוע מעניין נוסף היה כאשר הנהג הצרפתי יאניק דאלמס (שנהג בקבוצת לולה-פורד) שסיים חמישי במרוץ אוסטרליה לא זכה בנקודות בעקבות העובדה כי קבוצתו רשמה רק מכונית אחת למרוץ.
בעונה זו ובזו שאחריה הונהגה אליפות משנה בין היצרנים לדירוג הקבוצות שלא השתמשו במנועים בעלי מגדש טורבו.
בעונה זו נלקחו בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג.
דירוג נהגים סופי
עוד 7 נהגים התחרו לאורך העונה אך סיימו ללא נקודות אליפות ועוד 4 נהגים השתתפו במרוץ אחד או שניים ולא זכו בנקודות אליפות.
דירוג קבוצות סופי
שלוש קבוצות נוספות השתתפו באליפות, אך לא זכו באף נקודת אליפות.
קארמה רוסקאיידה
כרמה רוסקאיידה סרה (בקטלנית: Carme Ruscalleda i Serra; נולדה ב-1952) היא שפית ממסעדת סאנט-פאו (Sant Pau) בסאנט-פאו דל מאר, סמוך לברצלונה. בבעלותה גם מסעדת Sant Pau de Tòquio ביפן.
ביוגרפיה
רוסקאיידה נולדה למשפחת איכרים שעסקה ביין ובגידול בקר והחלה לבשל בהיותה ילדה. היא למדה טכניקות שרקוטרי (הכנת מטעמי בשרים) ואחרי שהתחתנה עם בעל מכולת, טוני באלאם (Toni Balam), ב-1975, שכנעה אותו לפתוח מסעדה. סאנט-פאו נפתחה ב-1988, היא זכתה בכוכב מישלן ראשון ב-1991, זכתה בכוכב השני ב-1996 וזכתה בכוכב מישלן השלישי ב-2006. בשנת 2004 נפתחה מסעדת אחות בטוקיו, יפן. כיום יש להם חמישה כוכבי מישלן, שלושה במסעדה בקטלוניה ושניים במסעדה בטוקיו. מסעדה סאנט-פאו דל מאר זכתה בניקוד המקסימלי, שלוש שמשות במדריך קמפסה (Campsa Guide) ב-1999. המסעדה חברה גם במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
מאז שנת 2000 כתבה כמה ספרים ובהם שמה דגש על בישול ארוחות בריאות, טעימות, מודרניות, קלות, במהירות; והיא כוללת בהם גם חלק ממתכוניה המותאמים למטבחים שאינם מקצועיים. ספרה הידוע ביותר הוא Cuinar per ser feliç (לבשל כדי להיות שמח; 2001). באנגלית התפרסם ספרה Carme Ruscalleda's Mediterranean cuisine (2007).
ז'ה ז'ה גאבור
ז'ה ז'ה גאבור (בהונגרית: Gábor Zsazsa, באנגלית: Zsa Zsa Gabor; 6 בפברואר 1917 – 18 בדצמבר 2016, שם מקורי - שרי גאבור, בהונגרית: Gábor Sári) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה הונגריה-אמריקאית-יהודייה. מלכת היופי של הונגריה לשנת 1936. מאז נישואיה לנסיך פרדריק פריץ נסיך אנהאלט נשאה את התואר "הנסיכה מאנהאלט" (Sári Prinzessin von Anhalt). חייה האישיים היו מוקד לשיחה במשך שנים, עקב העובדה שהתחתנה תשע פעמים. ניל גאבלר, הסופר ומבקר הקולנוע הידוע, קרא על שמה את "תסמונת ז'ה ז'ה גאבור" של אנשים אשר הפכו מפורסמים בשל היותם מפורסמים (מפורסתמים).
היסטוריה משפחתית
גאבור הייתה בתם האמצעית של וילמוש גאבור (במקור גרין; 1884 – 1962), חייל בצבא אוסטרו-הונגריה, ושל יולי גאבור (1896 – 1997). שני הוריה נולדו יהודים: אמה נמלטה מהונגריה לאחר הכיבוש הנאצי ב-1944 ואביה קבור בבית-העלמין הנאולוגי ברחוב קוזמה. לימים גם אחיותיה מגדה גאבור (1914 – 1997) ואווה גאבור (1919 – 1995) היו לשחקניות וידועניות. בת דודתה היא אנט לנטוס, רעייתו של טום לנטוס (אביה של אנט לנטוס היה אחיה של אמה של גאבור). רבים מבני משפחתה נספו בשואה. מגדה גאבור ובני משפחה נוספים ניצלו בסיועו של שגריר פורטוגל בבודפשט, קרלוס סמפאיו גארידו.
ילדותה
גאבור נולדה בבודפשט, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. היא נקראה בילדותה שארי גאבור (Sári, קיצור של השם שרלוטה).
גאבור למדה בבית הספר הפרטי של מאדם סוביליה (Madame Subilia) בשווייץ, ובשנת 1936, בעת ביקור בווינה התגלתה על ידי הטנור ריכארד טאובר והוזמנה על ידו לשיר באופרטה "החלום המזמר" (Der singende Traum). הופעה זו הייתה ראשיתה של הקריירה של גאבור ובאותה שנה זכתה בתואר "מלכת היופי של הונגריה" (Miss Hungary).
נישואים
גאבור נישאה תשע פעמים, והתגרשה שבע פעמים.
בשנת 1937 נישאה לדיפלומט טורקי. בספרה האוטוביוגרפי ציינה כי בהגיעה לטורקיה היא פגשה את מוסטפא כמאל אטאטורק, והשניים ניהלו מערכת יחסים רומנטית במשך מספר חודשים.
בשנת 1941 הגיעה גאבור לארצות הברית, והתגרשה מבעלה לאחר שפגשה את קונרד הילטון. השניים נישאו ב-10 באפריל 1942. הילטון גילה במהרה כי גאבור מבזבזת את כספיו, והעניק לה קיצבה חודשית קבועה. החלטה זו הביאה לסוף נישואיהם. גאבור התגרשה מהילטון בשנת 1947, זמן קצר לאחר שנולדה לה בתם, פרנצ'סקה, ונישאה לג'ורג' סנדרס, שחקן שפגשה ב-2 באפריל 1949.