cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאס"א
תוכנית מעבורות החלל (1981-2011)
במהלך תוכנית מעבורות החלל אירעו שני אסונות, ושתי מעבורות אבדו וצוותיהם (סך הכל 14 אסטרונאוטים) נספו. אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר אירע ב־1986 בעת שיגורה של המעבורת צ'לנג'ר למשימת STS-51-L ואסון מעבורת החלל קולומביה אירע בעת חזרת המעבורת קולומביה ממשימת STS-107. לאחר אסון הצ'לנג'ר בנתה נאס"א מעבורת נוספת, אנדוור, שהחליפה את המעבורת צ'לנג'ר שאבדה. למעבורת קולומביה שאבדה ב־2003 לא נבנתה מחליפה. 135 משימות מעבורות שוגרו במסגרת תוכנית המעבורות עד סיומה עם נחיתתה המוצלחת של מעבורת החלל אטלנטיס ב־21 ביולי 2011 במרכז החלל קנדי. התוכנית נמשכה 30 שנה ובמסגרתה שוגרו למעלה מ־300 אסטרונאוטים לחלל. לאחר סיום התוכנית, נאס"א מממנת את שיגור האסטרונאוטים ברכישת מקומות על חללית הסויוז.
תחנת החלל הבינלאומית (1998-היום)
תחנת החלל הבינלאומית היא איחוד של מספר תחנות חלל שתוכננו כמיזמים נפרדים בידי מספר סוכנויות חלל, ובהן: "פרידום" האמריקאית, "מיר־2" הרוסית, "קולומבוס" האירופאית ו"קיבו" היפנית. שורשי המיזם נעוצים בתוכנית מיר ומעבורות החלל בשנת 1994, והמיזם עצמו החל עם שיגור היחידה הראשונה ב־1998 על גבי הטיל הרוסי פרוטון, ונמשך עם שיגור והרכבת חלקים נוספים כחלק ממטען מעבורות החלל, טילי פרוטון ומשגרי סויוז רוסיים.
תפעול תחנת החלל הבינלאומית נעשה על ידי חמש סוכנויות החלל בו־זמנית באמצעות מרכזי שליטה ובקרה הנמצאים בכדור הארץ. הבעלות וזכויות השימוש בתחנה נקבעו בשורה של הסכמים וחוזים הנותנים לסוכנות החלל הפדרלית של רוסיה בעלות מלאה על היחידות שלה, בעוד שאר התחנה נמצאת בבעלות משותפת של ארבע הסוכנויות האחרות. עלות התחנה כולה מוערכת בכ־100 מיליארד אירו והיא נחשבת למבנה היקר ביותר שנוצר אי פעם.
המימון, יכולת המחקר ותפעול התחנה ביעילות, הם קריטיים עקב העלויות הגבוהות. התחנה מקבלת שירות באמצעות חלליות סויוז, פרוגרס, מעבורות החלל (לפני הוצאתן משירות), חלליות ATV ו־H-II Transfer Vehicle, ומבקרים בה אסטרונאוטים וקוסמונאוטים מ־15 אומות שונות.
התחנה מאוישת כיום בצוותים ומשלחות של אסטרונאוטים וקוסמונאוטים המונים עד ל־6 אנשים בכל משלחת ומחזיקה בשיא הנוכחות האנושית הרציפה הארוכה ביותר בחלל, עם פעילות אנושית רציפה מה־31 באוקטובר 2000. התחנה צפויה להיות פעילה עד לשנת 2024.
תוכנית קונסטליישן (בוטלה)
התוכנית החלה את דרכה עם החזון לחקר החלל של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו. בוש בינואר 2004 שכלל את השלמת בניית תחנת החלל הבינלאומית ופרישת מעבורות החלל עד לסביבות 2010.
בהצעת התקציב לשנת 2011 שהגיש נשיא ארצות הברית ברק אובמה לקונגרס נכלל ביטולה המוחלט של תוכנית קונסטליישן וב־1 בפברואר 2010 הוצג התקציב הפדרלי שלא כלל את המשך הפיתוח של התוכנית.
למרות ביטול התוכנית הודיעה נאס"א ב־24 במאי 2011 כי פיתוח החללית אוריון יימשך תחת השם Multi-Purpose Crew Vehicle. כמו כן הודיעה נאס"א בספטמבר 2011 כי היא החלה בתכנון משגר חדש, ה־SLS, שיחליף את ארס־1 ואת ארס־5 וישא את האסטרונאוטים שלה אל מעבר למסלול סביב כדור הארץ.
התוכנית המאוישת המסחרית (2020-היום)
התוכנית המאוישת המסחרית היא תוכנית חלל מאוישת של נאס"א בשיתוף חברות האווירונאוטיקה בואינג ו-SpaceX. ייעוד התוכנית הוא לשאת אסטרונאוטים אל ומתחנת החלל הבינלאומית ולסייע בהחלפת צוותי התחנה. בתוכנית נעשה שימוש בשתי חלליות; הסטארליינר של בואינג והדרגון 2 של SpaceX. בתוכנית זו, בניגוד לתוכניות מאוישות בעבר ולראשונה בהיסטוריה, אלו הן חברות פרטיות אשר מנהלות בעצמן שיגורי טיסות חלל מסלוליות מאוישות. תוכנית זו באה לאחר כמעט עשור בו הייתה תלויה נאס"א בתוכנית סויוז הרוסית על מנת לשלוח אסטרונאוטים אמריקאים אל תחנת החלל הבינלאומית עקב סיומה של תוכנית מעבורות החלל בשנת 2011. כל משימה בתוכנית המאוישת המסחרית תישא ארבעה אסטרונאוטים אל תחנת החלל הבינלאומית על סיפון הסטארליינר או הדרגון 2, עם אופציה לאסטרונאוט חמישי. חלליות הדרגון 2 משוגרות על משגר הפאלקון 9 וחוזרות לכדור הארץ בצניחה במימי האוקיינוס האטלנטי. חלליות הסטארליינר משוגרות על משגר האטלס 5 ונוחתות על אדמת מערב ארצות הברית עם כריות אוויר. המשימה המבצעית הראשונה של SpaceX מתוכננת לספטמבר 2020 והמשימה המבצעית הראשונה של בואינג מתוכננת לשנת 2023.
משימות בלתי מאוישות
מיום הקמתה שיגרה נאס"א עשרות משימות חלל בלתי מאוישות. רבות מהמשימות שוגרו במסגרת תוכניות כמו תוכנית פיוניר ותוכנית ויקינג ומשימות נוספות שוגרו כמשימות יחידות ללא תוכנית אם. כיום כל משימות נאס"א לחקר מערכת השמש משויכות לשלוש תוכניות אם: תוכנית דיסקברי למשימות בעלות נמוכה, תוכנית הגבולות החדשים למשימות בעלות של עד כ־700 מיליון דולר ותוכנית פלאגשיפ למשימות בעלות של 2–3 מיליארד דולרים. הרשימה הבאה כוללת את המשימות הבולטות ביותר של נאס"א.
מרכז החלל על שם קנדי (Kennedy Space Center)
מרכז החלל על שם קנדי הוא מתקן חלל פעיל, בו עובדים אסטרונאוטים, חוקרים ומהנדסים על משימות החלל הבאות. חלק מהאנשים העובדים שם, היו בחלל או מתוכננים לטוס לחלל בשנים הקרובות. במרכז מעבורת החלל פועלים אף אסטרונאוטים פעילים. מרכז החלל קנדי כולל בתוכו מרכז מבקרים, בו הושקעו מאות מיליוני דולרים, ובו ניתן לראות עמדת שיגור, חלליות, מיצגים ותערוכות בנושא חקר החלל בעבר ובהווה.
מרכז אפולו/סטורן V
במרכז זה שוכנים טילי החלל סטורן V, משגרי החלל הגדולים ביותר שנוצרו אי פעם ושימשו לנחיתה של חלליות האפולו על הירח. במקום בין היתר, נמצאות אבני ירח אמיתיות שאסטרונאוטים שהיו על הירח הביאו לכדור הארץ.
מנהלי נאס"א
מנהל נאס"א הוא העומד בראש סוכנות החלל האמריקאית והוא משמש גם כיועץ הבכיר למדעי החלל של נשיא ארצות הברית. משרדי ההנהלה של נאס"א שוכנים במטה הראשי של נאס"א הממוקם בוושינגטון די. סי. והם האחראים על כל פעילויות הסוכנות.
מנהלה הראשון של נאס"א היה קית' גלנן ותחת אחריותו אוחדו תעשיות החלל האמריקאיות עד להרכבת סוכנות חלל אחת - נאס"א. דניאל גולדין היה מנהלה של נאס"א למשך התקופה הארוכה ביותר (9.5 שנים) והוא ידוע בעיקר בטביעת המוטו של תוכנית דיסקברי אותה הוא החל: "זול יותר, מהיר יותר, יעיל יותר". האדם היחיד שהחזיק במשרת מנהל נאס"א פעמיים הוא ג'יימס פלטשר שחזר לראשות נאס"א לאחר אסון הצ'לנג'ר. חלק ממנהלי נאס"א (כולל הנוכחי) היו בעברם אסטרונאוטים שטסו במשימות חלל של נאס"א.
ב־24 במאי 2009 הודיע הנשיא ברק אובמה על מינויו של צ'ארלס בולדן למנהל נאס"א ועל לורי גארבר כעל סגניתו. הסנאט האמריקאי אישר את המינויים ב־15 ביולי 2009 ובולדן וגרייבר החלו בתפקידם. דווה ניומן החליפה את גרבר בשנת 2015. הם שימשו בתפקיד עד לסיום ממשל הנשיא אובמה ב־20 בינואר 2017. ב-5 בספטמבר 2017 מינה הנשיא טראמפ את בריידנסטין למנהל נאס"א. אולם מינוי אושר לבסוף רק ב-19 באפריל 2018. ב-23 באפריל הושבע והחל כהונתו. בריידנסטין כיהן עד ל-20 בינואר 2021, עם סיום ממשל טראמפ. נכון ליוני 2021, מנהל נאס"א הוא ביל נלסון וסגניתו היא פמלה מלרוי.
בומבה
הבומבה הייתה מכונה ייעודית, שתוכננה ב-1938, על ידי המפענח מריאן רייבסקי מהביורו שיפרוב (מטה ההצפנה הפולני בורשה), במטרה לפצח את צופן האניגמה הגרמני.
האניגמה עשתה שימוש במפתח על מנת לשלוט בתפעול המכונה: סדר הרוטורים, הרוטורים שנבחרו ותצורת התקעים על גבי לוח התקעים. תצורת הרוטורים נקבעה בשלשות על מנת לציין את האופן שבו היה צריך המפעיל לאתחל את המכונה. מפעילי האניגמה הגרמניים קיבלו לידיהם רשימות של מפתחות, מפתח ליום. כדי לאפשר תקשורת בטוחה אפילו יותר, כל הודעה הוצפנה באמצעות שינוי קוד מזערי נוסף. המפעיל בחר באופן אקראי תצורת שלושה רוטורים עבור כל הודעה (למשל "PDN"). המפתח הזה היה מוקלד פעמיים ("PDNPDN") ואז מוצפן באמצעות המפתח היומי. בנקודה זו, כל מפעיל היה מאתחל את המכונה שלו למפתח ההודעה, ששימש ליתרת ההודעה. מאחר שהתצורה של אוסף הרוטורים של האניגמה השתנתה בכל לחיצה של מקש, החזרות על אותיות לא באו לידי ביטוי בטקסט המוצפן שכן אותיות זהות מטקסט המקור קודדו לאותיות שונות בטקט המוצפן. (למשל "PDNPDN" בטקסט המקור עשוי היה להפוך ל "ZRSJVL" בטקסט המוצפן). הגרמנים סברו כי נוהלי התפעול הנוקשים בהם נקטו הבטיחו רמת תקשורת בטוחה אולם הם טעו. המתמטיקאי מריאן רייבסקי מהביורו שיפרוב מצא שיטה להתגבר על נוהלי הגרמנים. הוא עשה שימוש בידע ששלוש האותיות הראשונות של ההודעה היו זהות לשלוש האותיות הבאות אחריהן. כך, עלה בידי ריבסקי לקבוע מהם החיווטים הפנימיים של האניגמה ולשחזר את המבנה הלוגי של ההתקן. השיטה צלחה עבור מכונות שהיו בשימוש הדיפלומטיה הגרמנית אולם לא עבור מכונות שהיו בשימוש הצבא הגרמני. המכונות שהיו ברשות הצבא הציגו אתגר שונה לחלוטין. פריצת הדרך של ריבסקי הייתה רק ההתחלה בדרך לפענוח האניגמה שכן עדיין היה צורך לבדוק כל אחד מהמפתחות היומיים הפוטנציאליים על מנת לפענח הודעה מוצפנת. מאחר שהיו אלפים רבים של צירופי מפתחות, ומאחר שהמורכבות של האניגמה ונוהלי תפעולה רק גדלו עם הזמן, אתגר הפענוח הפך להיות אימתני.
עד 25 ביולי 1939 פעלו הפולנים בקדחתנות כדי לפענח הודעות אניגמה. הם עשו זאת לאורך תקופה של שש וחצי שנים מבלי ליידע את בעלות בריתן, צרפת והממלכה המאוחדת. ב-15 בדצמבר 1938, הוכנסו שני רוטורים חדשים, IV וכן V. בעת הפעלת האניגמה נבחרו שלושה מחמשת הרוטורים. משמעות הדבר, כפי שהעיד רייבסקי, הייתה עלויות פענוח גדולות יותר במשאבי כוח אדם ובציוד פיענוח.
לפי סברות אחדות הפולנים החליטו בשנת 1939 לשתף את הבריטים ואת הצרפתים בטכניקות הפיענוח שלהם ולחשוף בפניהם את הציוד משום שהם נתקלו בקשיים טכניים משמעותיים. רייבסקי דחה זאת. לטענתו: "לא היו אלה קשיי פענוח שהובילו אותנו לשתף פעולה עם הבריטים ועם הצרפתים אלא היה זה רק המצב המדיני שהתדרדר. אילו לא היו לנו כלל קשיים, עדיין היינו חולקים את הישגנו עם בעלות בריתנו כחלק מהמאבק נגד גרמניה."
Caribou
Caribou (בעברית: אייל הצפון) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר והיוצר הבריטי אלטון ג'ון. הוא יצא לאור ב־28 ביוני 1974 על ידי ו־. הוא היה האלבום השלישי ברציפות של ג'ון שהגיע למקום הראשון בבריטניה, והרביעי ברציפות שהגיע למקום הראשון בארצות הברית.
האלבום כלל את הסינגלים "Don't Let the Sun Go Down on Me", שהגיע למקום השני בארצות הברית ולמקום ה־16 בבריטניה, ו־"The Bitch Is Back", שהגיע למקום הרביעי בארצות הברית ולמקום ה־15 בבריטניה. האלבום ושני הסינגלים ממנו הגיעו למקום הראשון בקנדה.
"Caribou" הגיע למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית, ולאלבום זהב בבריטניה. הוא היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה בטקס פרסי גראמי ה־17.
רקע וכתיבה
לאחר שלושה אלבומי אולפן רצופים שהוקלטו בצרפת, החליט ג'ון להקליט לראשונה בארצות הברית, ב שבהרי הרוקי, על יד נדרלנד, קולורדו. בעצת ידידו הקרוב רינגו סטאר, אלטון קרא לאלבום "קריבו", על שם אולפן ההקלטות. נגן כלי ההקשה ריי קופר הצטרף כחבר קבוע ללהקה.
יצירת האלבום הייתה קשה ומייסרת. בדומה למצבו הגופני והרגשי בהקלטות "Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player", גם כאן ג'ון הגיע אל ההקלטות מותש ובהרגשה כללית רעה. בחודשים שקדמו להן הוא שתה יותר מחצי בקבוק ויסקי ליום. במהלך הקלטות "קריבו" חלה נקודת מפנה קריטית לרעה בחייו של ג'ון: הוא התנסה לראשונה בקוקאין. ג'ון הסביר את הרקע:. הוא המשיך ותיאר את ההתרחשות:
ההתנסות הובילה להתמכרות קשה ששיאה בשנות ה־80 – אז היה חשש ממשי לחייו, עד לכניסתו לתהליך גמילה ביולי 1990.
האלבום הוקלט בחופזה, בכתשעה ימים בלבד במהלך ינואר 1974 שעמדו לרשות הלהקה לפני התחלת סיבוב ההופעות ביפן ואוסטרליה, ועקב כך הלהקה עבדה ב"לחץ בלתי ייאמן". ויכוחים התעוררו בין חברי הלהקה, ובין ג'ון למפיק דאג'ן.
ג'ון, שהיה רגיל בשינויי מצבי רוח, מצא אותם קיצוניים מבעבר – סביר להניח בהשפעת הסמים. הפרויקט איבד שלושה ימים בין כתיבת השירים להקלטות עד שהזמר אסף את עצמו. מן הרגע שהתחילו ההקלטות, הרצועות הוקלטו ביומיים וחצי בלבד. האלבום נעשה מתוך הרגשת ביטחון עצמי מופרז ואף זחיחות, מתוך הרגשה שמה שיוצריו ישימו בו יצליח. ג'ון תיאר אותו במילים, והודה שהוא וטופין היו (גם מבקרי מוזיקה טענו שהם מרגישים הרגשה של כתיבה כלאחר יד וזילזול בשירים מסוימים, בעיקר מצד ברני טופין – ראו "ביקורת").
לאחר שג'ון והלהקה סיימו את החלק שלהם, המפיק גאס דאג'ן הוסיף את כלי הנשיפה, קולות הרקע ואוברדאבס נוספים. לימים הביע דאג'ן מורת רוח מהסאונד של האלבום, כמו גם ממרכיבים נוספים בו.
מלבד הסינגלים ביצע ג'ון בהופעותיו במשך השנים שירים נוספים מהאלבום, בהם "Grimbsy", "You're So Static", "Ticking" ו־"Dixie Lily". המהדורה המחודשת כללה גם ארבעה שירי בונוס שהוקלטו במהלך הקלטות האלבום או סמוך אליהן אף שרק שניים מהם, הבי סיידים ו־, הוקלטו בהקלטות האלבום. הוקלט כסינגל עוד קודם לכן, בסשן יחיד, ו־"Pinball Wizard" הוקלט ב של להקת "The Who", במהלך הקלטת הפסקול והאלבום של הסרט "טומי" של הלהקה.
ב־2017 יצאה מהדורת ויניל מחודשת של האלבום. היא עברה עריכה דיגיטלית מחודשת (רימסטרינג) על ידי טכנאי ההקלטות זוכה 12 פרסי הגראמי (נכון לינואר 2021).
השיר "Solar Prestige a Gammon", שיר קומי היתולי, ספג ביקורת רבה. מדברי ג'ון עולה שהשיר היה שטותי במתכוון, כשג'ון מחקה בו שירה אופראית איטלקית. הדבר נעשה כתגובת נגד לפרשנויות מוטעות (בעיקר דתיות) שניתנו למילות השירים שחיבר טופין. משום כך ניסו ג'ון וטופין לכתוב שיר שלא ניתן יהיה לייחס לו פרשנויות כאלה (אמנם הדבר לא עלה בידם, וגם שיר זה זכה לפרשנויות ספקולטיביות).
השיר "Ticking" מספר את סיפורו של אדם הרוצח 14 בני אדם ברצח המוני בבר בניו יורק. אף על פי שמבקר "רולינג סטון" כינה את השיר "פיאסקו" (בעיקר בגלל המילים השטחיות, לטענתו, שמעמידות רוצח באור של גיבור), ב־2015, בחרו קוראי "רולינג סטון" בשיר למקום השני מבין עשרת השירים הפחות מוכרים (או "deep cuts") האהובים של ג'ון.
השיר "The Bitch is Back" (בעברית: "הכלבה חזרה") נכתב על רקע מצבי הרוח המתחלפים וההתנהגות הקשה של ג'ון לסביבתו. שם השיר וההשראה לו נלקחו מהערה שהשמיעה אשתו של ברני טופין, מקסין, כשראתה את ג'ון מתקרב: "הכלבה המשקפופרית חזרה" (במקור: "The Four-Eyed Bitch Is Back"). טופין כתב על בסיס ההערה שיר. ג'ון לקח את השיר (וההערה) באופן ספורטיבי, הלחין אותו ואף הוציא אותו כסינגל השני מן האלבום. כמה תחנות רדיו בארצות הברית ומחוצה לה סירבו לשדר את השיר בגלל המילה "כלבה".
השיר "I've Seen the Saucers" נכתב בהשראת סיפורי הבדים של, שטען שנחטף על ידי חוצנים דוברי אנגלית שוטפת שלקחו אותו לסיור בירח ובכוכבי מערכת השמש.
ביקורת
האלבום קיבל בעיקר ביקורות מעורבות וצוננות, באופן חריג לאלבומי תקופת השיא של ג'ון בחצי הראשון של שנות ה־70.
תום נולאן, מבקר "רולינג סטון", כתב: . תוך שהוא מבקר את ההפקה המוגזמת ואת השטחיות של השירים, נולאן סיכם ש"קריבו" הוא.
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, טען, בביקורת רטרוספקטיבית, שרק שירים בודדים מגיעים לרמה של עבודותיו הטובות של ג'ון: "The Bitch Is Back" הוא "אחד משירי ההארד רוק הטובים שלו", "Don't Let the Sun Go Down on Me" היא "בלדה קלאסית", "Pinky" היא "בלדה נאה", ו־"Dixie Lily" הוא "ניסיון חביב בקאנטרי", אך לצד זה יותר מדי שירים נוטים להיות "מילויים" ["fillers"] מהסוג של "Solar Prestige a Gammon" ה"מגוחך", ולכן האלבום כמכלול הוא "אכזבה".
העיתונאי ועורך המוזיקה בועז כהן כתב:.
לעומתם, ג'ים לינק מ־ כתב שהאלבום.
מ"לוס אנג'לס טיימס" שיבח את "Don't Let the Sun Go Down on Me":.
משתתפים
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות הקומפקט דיסק והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
בובי ג'ונס
רוברט טייר "בובי" ג'ונס (באנגלית: .Robert Tyre "Bobby" Jones Jr; (17 במרץ 1902 - 18 בדצמבר 1971) היה שחקן גולף חובבן אמריקאי אשר נחשב לאחד הטובים בכל הזמנים.
ביוגרפיה
ג'ונס נולד באטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה, והחל לשחק גולף בגיל צעיר. כשהיה בן 6 זכה בטורניר הגולף לילדים, וכשהיה בן 14 הגיע לסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית לחובבים.
בזמן השיא שלו בתור שחקן גולף, בין השנים 1923-1930, ג'ונס שיחק הן בתחרויות החובבנים התחרה בהצלחה לא מועטה גם בתחרויות המקצועניות. לעיתים, הוא הצליח לנצח כוכבי גולף כמו: וולטר הייגן וג'ין סאראזן (Gene Sarazen), שזו הייתה גם תקופת השיא שלהם. גם בתקופת השיא שלו, עבד ג'ונס כעורך דין במשרה חלקית.
בשנת 1923 זכה בתואר החשוב הראשון שלו - אליפות ארצות הברית הפתוחה. הוא ניצח בתחרויות רבות באותה התקופה. כמו כן, הוא שחקן הגולף היחיד שזכה ב"גראנד סלאם" - זכייה בארבעת הטורנירים הגדולים באותה השנה (1930). בסך הכל, השתתף ג'ונס ב-31 טורנירי מייג'ור, מתוכם זכה ב-13 והתמקם בעשירייה הראשונה ב-14 אחרים.
בגיל 28 פרש ממשחק הגולף והשקיע את עיקר זמנו בעריכת דין, וזאת אף על פי שהרוויח כסף רב ממשחק והדרכת גולף וכן מעיצוב ציוד.
כשהסביר את החלטתו לפרוש אמר ג'ונס: "זה (אליפות בגולף) כמו כלוב. ראשית, אתה מצפה להיכנס לשם ואחר כך אתה מצפה להישאר, אבל כמובן שאף אחד לא יכול להישאר". ג'ונס ייסד מגרש גולף על שם העיר בה הוא חי, ואף הקים טורניר שנתי בינלאומי בשם המאסטרס.
הוא נפטר בגיל 68 מסירינגומיאליה (מחלה בעמוד השדרה) בביתו שבאטלנטה.
תארים שזכה בהם
תחרויות מקצוענים:
תחרויות חובבים:
נהר אל-בארד
נהר אל-בארד (בערבית: مخيم نهر البارد, מילולית: "הנהר הקר") הוא מחנה פליטים פלסטינים הנמצא במחוז צפון לבנון שבלבנון, 16 קילומטר מצפון לעיר טריפולי.
עד 2007 חיו במחנה כ-30,000 תושבים – פליטים פלסטינים מ-1948 וצאצאיהם. לאחר העימות במחנה בין צבא לבנון בפיקודו של פרנסואה אל-חאג' לבין ארגון הטרור הסוני פתח אל-אסלאם, שנמשך מספר חודשים באמצע 2007, ושבמהלכו נמלטו כל תושבי המחנה וחלק גדול ממנו נהרס, שבו אליו כ-6,000 מתושביו (נכון לינואר 2014).
המחנה, הנמצא על שפת הים התיכון, נקרא על שם הנהר העובר מדרומו. על פי הסכם קהיר מ-1969, הצבא הלבנוני אינו נכנס בדרך כלל לשטח מחנות הפליטים הפלסטיניים וביטחון הפנים במחנות הוא באחריות הארגונים הפלסטיניים.
המחנה הוקם בדצמבר 1949 על ידי הצלב האדום במטרה לתת דיור לפליטים פלסטינים שהתמקמו בבקעת הלבנון ובפרברי טריפולי וסבלו מתנאי החורף הקשים שם. בניגוד לרוב מחנות הפליטים בלבנון, שהוקמו בצמוד לעריה המרכזיות של לבנון, נהר אל-בארד הוקם במקום המרוחק מערים לבנוניות מרכזיות, והעיר הקרובה אליו - טריפולי, מרוחקת כ-16 ק"מ ממנו. למרות זאת, בשל מיקומו על הכביש המוביל לסוריה וקרבתו היחסית לגבול הסורי, הפך אזור המחנה עם השנים למרכז מסחרי לתושבי נפת עכאר, בה שוכן המחנה.
מבנה המחנה
המחנה מחולק למחנה הרשמי המכונה גם "המחנה הישן" ולחלק שרשמית איננו מצוי בתחומי המחנה ומכונה "המחנה החדש". שטח המחנה הרשמי הוא 0.2 קמ"ר בלבד והוא נמצא באחריות אונר"א. השטח שמסביב למחנה הרשמי, מתפרש בעיקר מצפון למחנה הרשמי, ובאופן פחות מדרום וממזרח למחנה הרשמי. הצפיפות בו פחותה מבמחנה הרשמי ומתגוררות בו בעיקר משפחות שנהנות מרווחה כלכלית יחסית.
המחנה הוא בצורת מלבן כשהכביש הראשי צפונה עובר בחלקו הדרומי של המחנה ורחוב השוק בניצב לו. החלקים השונים של המחנה נקראים על שם מקומות בגליל: ספוריה, סעסע, דמון, צפת וכדומה. אזורים אחרים קרויים על שם מקור המשפחות המתגוררת בהן. לדוגמה: אזור "אל-מגרבי", בו מתגוררות משפחות שמוצאן ממרוקו, תוניס ואלג'יריה והגיעו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20.
עימות 2007
אור ל-20 במאי 2007 פשט כוח שהשתייך לכוחות ביטחון הפנים של לבנון על בית בטריפולי, שבו, על פי החשד, נמצאו אנשי ארגון פתח אל-אסלאם שביצעו יום לפני כן שוד בנק בעיר. בעקבות הפשיטה החל יום קרב ברחובות הסמוכים לאזור הפשיטה בין כוחות הממשלה ובין אנשי ארגון הטרור. בתגובה, פשטו אנשי פתח אל-אסלאם על נקודת ביקורת מעבר של צבא לבנון באזור מחנה נהר אל-בארד והרגו מספר חיילים בשנתם. צבא לבנון הגיב מידית בהרעשה ארטילרית של מחנה הפליטים.
במשך יותר משלושה חודשים ניהל צבא לבנון מצור על מחנה הפליטים בשילוב ירי ממסוקי תקיפה והרעשות ארטילריות שהסבו למחנה נזק כבד ולמעשה, הרסו אותו כליל. כל תושבי המחנה (כ-27,000 נפש) עזבו אותו; רובם לאל-בדאווי - מחנה פליטים קטן המצוי בפאתי טריפולי (שאוכלוסייתו הוכפלה תוך שבועות) וחלקם הדרימו עד אזורי ביירות וצידון. האזרחים האחרונים שנותרו במחנה, 25 נשים ו-37 ילדים ממשפחות אנשי פתח אל-אסלאם, פונו אף הם ב-24 באוגוסט 2007. ב-2 בספטמבר 2007 הסתיימה הלחימה לאחר שצבא לבנון השתלט על כל שטח המחנה והכניע את כיסי ההתנגדות האחרונים של אנשי פתח אל-אסלאם.
שיקום המחנה
בזמן הלחימה ואחריה טיפלו בפליטים סוכנויות הסיוע של האו"ם, ובעיקר אונר"א. הפליטים שנעקרו מבתיהם התאכזבו מחוסר סיוע המדינות הערביות לשיקומם. נכון לסוף 2008, 88% מהסיוע הכספי לשיקום המחנה ולתמיכה בפליטי המחנה הגיע ממדינות המערב ובעיקר מארצות הברית ומנורווגיה. לאחר סיום הלחימה כל בתי המחנה נהרסו באופן יזום על ידי ציוד מכני הנדסי כדי לאפשר את בנייתו מחדש מן היסוד. פרויקט השיקום של המחנה הוא הפרויקט הגדול ביותר שעומד (נכון ל-2014) בפני אונר"א ועלותו הכללית היא 345 מיליון דולר.
נכון לינואר 2014, 1,321 משפחות (5,857 נפש) שבו לחיות בבתיהם החדשים במחנה, ו-284 חנויות חדשות במחנה סופקו לסוחרים. שאר המשפחות שנעקרו, 3,546 במספר (15,723 נפש), ממשיכות לחיות בדיור זמני שנבנה סביב למחנה ובמחנה הפליטים אל-בדאווי.
ולויטה
היסטוריה
בשנות ה-30 של המאה ה-20, ולויטה הפכה למוצר הגבינה הראשון שקיבל את חותמת האישור של האגודה הרפואית האמריקאית. ב-1953 שונה תיאורו של המוצר לממרח גבינה, אך החל משנת 2002 ולויטה הוגדרה משפטית בארצות הברית כגבינה מעובדת ("מוצר גבינה מוכן ומפוסטר").
השם ולויטה נגזר מהמילה האנגלית velvet, שפירושה "קטיפה", והוא נועד לרמז על המרקם "הקטיפתי החלק" של המוצר. מרקמה החלק ויכולת ההתכה שלה הם מאפיינים הנובעים מערבוב מחדש של מי הגבינה בתהליך ההגבנה. המותג הורחב לשורת מוצרים הכוללת נגיסי גבינה, מקרוני עם גבינה ומחבתות גבינה.
רכיבים
המרכיבים של ולויטה על פי פרסומה של חברת קראפט הם: חלב, מים, מי גבינה, תרכיז חלבון חלב, שומן חלב, תרכיז חלבון מי גבינה, נתרן פוספט, ו-2% או פחות של מלח, סידן פוספט, חומצה לקטית, חומצה סורבית, נתרן ציטראט, נתרן אלגינאט, אנזימים, אפוקרוטנל, אנאטו ותרביות חיידקי גבינה. הגבינה מכילה כ-21% שומן ו-18% חלבון והיא מיוצרת מחלב פרה.
סיווג כמוצר גבינה
בשנת 2002, מנהל המזון והתרופות האמריקאי הוציא מכתב אזהרה לחברת קראפט על כך שולויטה נמכרת באריזה המתארת אותה כ-"ממרח גבינה מפוסטר", אשר ה-FDA טען כי זה הוא פרסום מטעה מכיוון שהמוצר רשום תרכיז חלבון חלב במרכיבים שלו. ולויטה נמכרת כעת בארצות הברית כ-"מוצר גבינה מפוסטר מעובד", מונח שעבורו ל-FDA אין תקן מגדיר, ולכן עשוי להכיל תרכיז חלבון חלב.
שיווק ופרסום
קראפט פודס שיווקה את ולויטה כמרכיב בכריכי צ'ילי קון קסו וכריכה גבינה צלויים. ולויטה נמכרת בארצות הברית, קנדה, פנמה, הונג קונג, הפיליפינים וקוריאה הדרומית. בשנות ה-30 וה-40 היא נמכרה בבריטניה ובגרמניה בשם "וולוטה".
בשנות ה-80, ולויטה השתמשה בג'ינגל הפרסומי, "קולבי, שווייצרית וצ'דר, התערבבו כולם ביחד" ("Colby, Swiss and Cheddar, blended all together") בפרסומות הטלוויזיה שלה בארצות הברית כדי להסביר את טעמה ומרקמה, באותה תקופה הגבינה יוצרה מגבינה אמיתית.
יאירה אמית
יאירה אמית (נולדה ב-19 באוקטובר 1941) היא פרופסור אמריטה בחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב וראש המסלול להוראת מקרא בבית הספר לחינוך.
חייה
יאירה אמית נולדה בתל אביב וקיבלה חינוך סוציאליסטי, אף על פי שהוריה לא נמנו על תנועת פועלים. היא למדה בבית החינוך לילדי עובדים והייתה בתנועת נוער. לאחר תום לימודיה בתיכון עירוני ה', שרתה בצה"ל, במקביל למדה בסמינר הצבאי. זמן קצר לאחר תום השירות עברה לירושלים, שם למדה באוניברסיטה העברית מקרא והיסטוריה של עם ישראל לקראת תואר ראשון, וסיימה את לימודיה בבית הספר לחינוך לקראת תעודת הוראה במקרא ובהיסטוריה (1964). בשנת 1967 נישאה לרם אמית, שבה להתגורר בתל אביב ועד 1974 נולדו להם 4 ילדים. במקביל השלימה את לימודיה לקראת תואר שני במקרא (1973). נושא עבודת התזה שלה היה "מוטיב הניסיון בנדודי בני ישראל במדבר", אותה כתבה בהדרכת פרופסור מנחם הרן. עם שובה לתל אביב לימדה בבתי ספר תיכוניים שונים. מ-1971 היא אף לימדה בחוג למקרא של אוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1978 ל-1984 כתבה את עבודת הדוקטור בנושא "אומנות הקומפוזיציה בספר שופטים" בהנחייתו של פרופסור מאיר שטרנברג מהחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב. מאז שסיימה את עבודת הדוקטור ועד היום היא משמשת מרצה וחוקרת באוניברסיטת תל אביב.
תיאור כללי
מחקריה של יאירה אמית בתחום המקרא מתמקדים בעיקר בדרכי העיצוב של הסיפור המקראי על רקע עולם האמונות והדעות של ספרות המקרא. העיסוק בסיפור הבודד, שהוא בעת ובעונה אחת חלק ממכלול רחב יותר, כמו מחזור סיפורים או ספר, הוביל אותה להתבוננות מעמיקה במעשה העריכה ולהבחנה בין המגמות השונות של הכותבים והעורכים, שהמשיכו לעבד את הטקסט לאורך הדורות ועד התקדשותו. כיוון שחלק ניכר מסיפורי המקרא מצטרפים לרצף דיאכרוני שמתאר את ההיסטוריה למן הבריאה ועד חורבן הבית הראשון (מבראשית ועד מלכים), היא הרבתה לעסוק בהיסטוריוגרפיה המקראית. ההנחה שספרות המקרא היא ספרות אידאולוגית מהפכנית, שבאה לבשר ולבסס אמונה חדשה עם תפישה חדשה של האל ופולחנו ושל יחסיו עם עמו, מבהירה לדעתה הן את ההעדפות הז'אנריות של סופרי המקרא והן את האמצעים הרטוריים שפותחו על-ידם. אמית משלבת במחקריה את המחקר הסינכרוני, שמתמקד בפן הספרותי, עם המחקר הדיאכרוני, שאינו מתעלם מתולדותיו הארוכים והמורכבים של הטקסט המקראי.
ספר שופטים - אמנות העריכה
זהו ספרה הראשון של אמית והוא עיבוד עבודת הדוקטור. בספר זה היא עוקבת אחר דרכי העריכה של ספר שופטים ומגמותיה. היא מציעה שני קווי עריכה מנחים לספר - אותות והנהגה, שמנמקים תופעות שונות לאורך הספר, כמו הרצף, האקספוזיציה, הסיום, הסיפור הקצר על מאפייניו, והצטרפות סיפורים למחזורים. ניתוח הספר מוליך אותה למסקנה שהוא נערך ביהודה על ידי קבוצה של אינטלקטואלים, שהושפעו מנביאי המאה ה-8 לפנה"ס, והגיבו על חורבנה של ישראל הצפונית. סופרים אלו ניסו באמצעות בחינת ההיסטוריה להבין את דרכי האל ואת יחסיו עם עמו ישראל.
היסטוריה ואידאולוגיה במקרא
בספר זה, שבסיסו בסדרת הרצאות של האוניברסיטה המשודרת, מציגה אמית את גישתה להיסטוריוגרפיה המקראית על ספריה השונים ומראה עד כמה היסטוריה ואידאולוגיה שלובות בספרות המקרא זו בזו, ועד כמה הטקסטים המקראיים הם ייצוג של האידאולוגיות שהיו אחראיות לחיבורם ועריכתם. לפיכך לשיטתה גם חיבורים שניתן לפקפק במהימנותם ההיסטורית הם בעלי חשיבות רבה להבנת ההיסטוריה של זמן כתיבתם, כי באמצעותם ניתן להכיר הכרה רחבה יותר את הכוחות החברתיים והתרבותיים שפעלו באותה חברה שהולידה ועיצבה חיבורים אלה.
שופטים עם מבוא ופירוש
הספר הזה הוא פירוש בסדרה "מקרא לישראל". בספר זה היא יישמה את גישתה לספר שופטים, כפי שהוצגה בספרה הראשון, עד אחרון הפרטים.
לקרוא סיפור מקראי
ראשיתו של הספר בסדרת הרצאות של האוניברסיטה המשודרת. בבסיס כתיבתו עומדת ההנחה כי ביחסים שבין היסטוריה ואידאולוגיה בספרות המקרא לסיפור יש חשיבות מרובה. בכוחו של סיפור להגיע לקהל יעד רחב ולעניין אותו ובכוחו של העיצוב המתוחכם להעמיק את המסרים האידאולוגיים. לפיכך ספר זה מוקדש למאפייניו של הסיפור המקראי והוא דן בסוגיות כמו: תיחום, מבנה, עלילה, מספר, דמויות, זמן, מקום, משמעות והקשר.
גלוי ונסתר במקרא – פולמוסים גלויים עקיפים ובעיקר סמויים
ספרה זה של אמית מוקדש לאחד המאפיינים הבולטים של ספרות המקרא והוא: כתיבה פולמוסית. אמית רואה סוג זה של כתיבה קשור בהיות ספרות המקרא ספרות אידאולוגית, שניהלה מאבק כפול: גם עם העולם שבתוכו היא התהוותה וגם עם התרבות הכללית שסבבה אותה. הספר מציג את דרכי הכתיבה הפולמוסית, שיש בה לבד פולמוסים גלויים ועקיפים גם פולמוסים סמויים, שקשה להתחקות אחריהם, אך גילויים, בהתאם לטכניקה שמוצגת בספר, חושף הן את העיצוב המתוחכם, הן את המתחים בעולמם של הכותבים, שפעמים נאלצו להסתיר את המסרים שלהם, והן את אופיים הפלורליסטי של עורכי המקרא שלא נמנעו מלכלול את העמדות השונות ואף המנוגדות שהפולמוסים מייצגים.
מחקרים נוספים
אמית פרסמה עשרות מאמרים, ערכה ספרים, כתבה ערכים אנציקלופדיים ומאמרי ביקורת, ולצידם גם מאמרים שעיסוקם הוראת מקרא ומאמרים פובליציסטיים. כך למשל, מאמריה "הוראת מקרא בחינוך הכללי – עיון בתוכנית הלימודים" (2003), או "מקומן של הסוגות בתוכניות הלימודים במקרא" (2008), הם תשתית לדיון ומחקר בנושא. מאמרה "לימוד תנ"ך – סיפור שאין בו אהבה", שהתפרסם בעיתון "הארץ" (23 בינואר 2004) הוא מחאה על מצב לימודי התנ"ך בחברה הישראלית העכשווית.
פעילות ציבורית
עיסוקיה האקדמיים של יאירה אמית היו משולבים גם בפעילות ציבורית הקשורה במקרא ובהוראתו. במסגרת זו שימשה בוועדות שונות של משרד החינוך והתרבות, כמו למשל הוועדה המקצועית העליונה להוראת מקרא, בה הייתה חברה ולאחר מכן יו"ר, ועדת השאלונים של בחינות הבגרות, ועדת ההוראה, ועוד. הייתה שותפה להקמת העלון למורים לתנ"ך בבתי הספר הכלליים: "על הפרק", שימשה חברה בצוות ההיגוי של החוג לתנ"ך ולמקורות ישראל של בית נשיא המדינה, משמשת חברה במועצות אקדמיות שונות, ועוד, וכן נמנית עם חברי ההנהלה הציבורית של הספרייה הלאומית. בין השנים 1998–2003 כיהנה כיו"ר ועדת התוכנית והייתה אחראית על הפקת תוכנית הלימודים החדשה במקרא למערכת החינוך הממלכתית מגן הילדים עד כיתה י"ב, המכונה "תוכנית הלימודים תשס"ג" ומשרתת את המערכת עד היום (2008). הרצאותיה למורי מקרא ולציבור הרחב מציגות את הרלוונטיות של ספרות המקרא כספרות לאומית ואוניברסלית, שלמרות עתיקותה לא נס ליחה.
פומזייל מלאמבו-נקוקה
פומזייל מלאמבו-נקוקה (באנגלית: Phumzile Mlambo-Ngcuka) נולדה ב-3 בנובמבר 1955 בדרום אפריקה, במחוז הידוע בשם קוואזולו-נטאל, בארץ הזולו במזרח המדינה. היא מורה, מרצה, פוליטיקאית. הייתה מעורבת במאבק נגד האפרטהייד במולדתה, פועלת לקידום שוויון מגדרי, שימשה במספר תפקידים בכירים בקונגרס הלאומי האפריקני והייתה האישה הראשונה בתפקיד סגנית נשיא דרום אפריקה. כיום היא תת-מזכ"ל המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, ומנהלת ארגון UN WOMEN. בעלת תואר דוקטור בחינוך.
שנותיה הראשונות
פומזייל גדלה בדרום אפריקה בזמן שלטון האפרטהייד, וכבר מגיל צעיר היא הייתה בעלת מודעות חברתית גבוהה והיא הייתה ערה לעובדה שקיים אורח חיים שונה מזה המתקיים תחת שלטון האפרטהייד שהטיל רעב ועוני על שכונת מגוריה. בצעירותה, נחשפה לילדים שלמדו עמה בבית ספרה והם סבלו מרעב ומעוני קיצוני ואיתם חלקה את ארוחת הצהריים שלה. מפגשים אלו מהווים את ההיכרות המוקדמת שלה עם נושאים של זכויות אדם וחוסר שוויון.
בשנות ה-70 בהיותה נערה, עבדה כמדריכת נוער באגודה הצעירה לנצרות. ובהיותה סטודנטית היא הייתה אקטיביסטית ולמדה כיצד לבטא את דעותיה ועמדותיה.
השכלה אקדמית וקריירה ציבורית וחברתית
את לימודי התואר הראשון למדה במדעי החברה ובחינוך והשלימה אותם בשנת 1980 באוניברסיטת לסוטו. עם סיום לימודי התואר הראשון היא שימשה כמרצה במכללה להכשרת מורים בין השנים 1980–1981 וכן היא לימדה בבית הספר התיכון אולנג' (Ohlange) בין השנים 1981–1983. היא רכשה הכשרה במדיניות ותכנון מגדרי במחלקה לפיתוח ותכנון באוניברסיטת לונדון בשנת 1988. את התואר השני שלה למדה באוניברסיטת קייפטאון בתחום התכנון החינוכי ומדיניות.
כאשר ארגון נטאל לנשים (Natal Organization of Women - NOW) המהווה שלוחה של החזית הדמוקרטית המאוחדת הוקם בשנת 1983 היא הפכה לנשיאתו הראשונה של הארגון. בשנת 1984 עבדה כמנהלת הנוער של אגודת הנשים הצעירות בז'נבה (Young Women’s Christian Association) במסגרת תפקיד זה היא הייתה מעורבת בקידום ובפיתוח החינוך באפריקה, אסיה והמזרח התיכון. בין השנים 1987–1989 היא ניהלה את TEAM – ארגון הפועל לקידום נשים וממוקם בקייפטאון. במסגרת תפקיד זה היא הייתה מעורבת בקידום כלכלי לנשים המתגוררות ביישובים בלתי רשמיים ובכנסיות עצמאיות אפריקאיות. הקידום הכלכלי מתבסס על מתן כלים להסתמכות עצמית ותוכניות הכשרה ומתן מיומנויות לנשים כדי להתנהל באופן עצמאי מבחינה כלכלית.
בשנת 1990 החלה לעבוד באוניברסיטה העולמית בדרום אפריקה, שממוקמת בקייפטאון. במסגרת תפקיד זה היא תמכה בארגונים המקדמים אוריינות ופיתוח כפרי, וכן קידום קהילות מתפתחות הנמצאות בשוליים. בין השנים 1993–1994 שימשה כיועצת ניהולית בארגון Phumelela הממוקם גם הוא בקייפטאון, שם הייתה אחראית לקידום רגישות מגדרית בארגונים, שינויים ניהוליים כללים, וארגון מחדש של המוסדות. בשנת 2003 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם Witwatersrand Technikon.
מהתאריך 2 בנובמבר 2007 היא מכהנת כנשיאת האוניברסיטה הטכנולוגית טסוואנה.
בשנת 2008 ייסדה את קרן אומלמבו (Umlambo) אשר עוסקת בנושאי חינוך ופיתוח כישורי מנהיגות בקרב מנהלי בתי ספר. היא הקימה את הקרן במטרה לתמוך בבתי ספר באזורים עניים באמצעות הדרכה ומתן הכשרה איכותית למורים. חזון הקרן הוא להוביל לפיתוח מקצועי של מנהלים, כך שהם יוכלו לנתב את איכות בתי הספר באופן כזה שיאפשר ללומדים בהם לצאת מהעוני. בשנת 2009 תמכה הקרן בבית ספר אחד, וכיום הקרן פועלת ב-33 בתי ספר במחוזות שונים בדרום אפריקה.
את תואר הדוקטור בחינוך השלימה באוניברסיטת ווריק שבממלכה המאוחדת. מחקר הדוקטורט שלה עסק בטכנולוגיה וחינוך, דבר אשר מתיישב עם מאמציה לשפר את החינוך במאה ה-21.
מלאמבו-נקוקה משמשת כנאמנה של קרן מנדלה-רודס לחינוך, היא חברה במועצת המנהיגים הגלובליים אשר עוסקת בבריאות ובפוריות, היא נאמנה בקרן העולמית למען נשים, וכן, היא ייסדה ומשמשת כיו"ר של Ndiza Finance.
חייה הפוליטיים
בשנת 1999 היא מונתה לתפקיד שרת המינרלים והאנרגיה, תפקיד בו החזיקה עד 2005 ואף שימשה כשרה לאמנות, תרבות, מדע וטכנולוגיה לתקופה קצרה בשנת 2004.
על תפקודה כשרת המינרלים והאנרגיה זכתה לשבחים רבים בתור אחד השרים היעלים שהיו אי פעם בממשלת דרום אפריקה. היא קיבלה הערכה רבה על שהניעה את התעשייה בהצלחה והגדילה את ההשתתפות המקומית של דרום אפריקה, מבלי להרחיק משקיעים זרים, בעיקר בענף הכרייה שהוא חלק מרכזי מכלכלת המדינה, ובתקופתה, זה היה הענף שהיה זקוק באופן המרבי לרפורמה.
בתקופת כהונתה כשרת המינרלים והאנרגיה התברר כי אחיה קיבל הטבה מטעם כספי המדינה שהיו אמורים לשמש את הממשלה בעסקת נפט מדינית, דבר אשר העכיר את שמה, אך משרדה הכחיש כל רמיזה של מעורבותה לנושא.
בעקבות הישגיה בתפקיד זה בשנת 2005 היא זכתה לקידום לתפקיד סגנית הנשיא, תפקיד בו החזיקה עד שנת 2008. מינויה התקבל על ידי הנשיא טאבו מבקי. כסגנית הנשיא, היא הגיעה לדרגה הגבוהה ביותר שאי פעם הגיעה אליה אישה בדרום אפריקה והיא הייתה האישה הראשונה ששימשה בתפקיד זה. מינויה בא במקום ג'ייקוב זומה שהודחה מתפקיד עקב האשמות לשחיתות.
בחודש פברואר 2006 במסגרת תפקידה כסגנית הנשיא, היא השיקה את יוזמת האצת הצמיחה המשותפת לדרום אפריקה (the Accelerated and Shared Growth Initiative for South Africa - ASGISA).
פועלה באומות המאוחדות
כיום מלאמבו-נקוקה מכהנת כתת-מזכ"ל האו"ם וכמנכ"לית ארגון או"ם-נשים (Un Women). מתוקף תפקידה היא נמצאת בעיקר בניו יורק במטה האו"ם, אך לדבריה, "התפקיד דורש נסיעות מרובות מסביב לעולם במיוחד באפריקה – שתהיה בעדיפות עליונה".
מינויה לתפקיד הוכרז רשמית בתאריך 10 ביולי 2013 והיא הושבעה לתפקיד זה ב-19 באוגוסט 2013 בניו יורק מול באן קי-מון, מזכ"ל האו"ם.
את המינוי כתת-מזכ"ל האו"ם וכמנכ"לית ארגון או"ם נשים היא קיבלה לאור כך שהקדישה את הקריירה שלה לנושאים הקשורים לזכויות אדם, שוויון וצדק חברתי, ולאור הרזומה העשיר וארוך השנים שיש לה במאבק לזכויות נשים וכן, עקב כך שהיא מזוהה רבות עם ארגונים המוקדשים לחינוך, העצמת נשים ושוויון מגדרי.
בשנת 2017 לאחר שכיהנה 4 שנים בתפקידים אלו, מזכ"ל האו"ם המכהן, אנטוניו גוטרש, הציע את מועמדותה לכהונה נוספת של 4 שנים. בארבע השנים הללו מלאמבו-נקוקה תמשיך לנצל את המהלכים שנעשו ולבנות באופן יציב יותר את התנופה שצבר ארגון או"ם נשים תוך יישום התוכנית האסטרטגית החדשה למען שוויון מגדרי והעצמת נשים בכל רחבי העולם.
מלאמבו-נקוקה היא השנייה לכהן כמנכ"לית ארגון או"ם נשים אשר הוקם בשנת 2010 והיא מייצגת את מטרתו, שהיא להכווין את עבודת האו"ם למען קידום שוויון מגדרי והעצמת נשים.
הארגון תומך במדינות החברות באו"ם על ידי קביעת סטנדרטים גלובליים להשגת שוויון בין המינים, ופומזייל עובדת עם ממשלות ועם חברה אזרחית כדי לעצב חוקים, מדיניות, תוכניות ושירותים הדרושים כדי להבטיח כי הסטנדרטים בכל הנוגע לשוויון מגדרי ייושמו באופן יעיל ונשים רבות מסביב לעולם ייהנו מהם. הארגון פועל באופן גלובלי כדי להפוך את החזון למציאות עבור נשים ונערות ועומד מאחורי ההשתתפות השווה של נשים בכל תחומי החיים.
במסגרת תפקידה כמנכ"לית ארגון אום נשים הוציאה לפועל את קמפיין HeForShe שנועד לפעול למען קידום זכויות נשים ויצירת שוויון מגדרי.
חיים אישיים
מלאמבו-נקוקה נולדה בשנת 1955 לאם אחות רפואית קהילתית שהתמחתה ברפואת משפחה ולאב מורה, ממנו הושפעה בבחירת מקצוע החינוך. היא השתייכה למשפחה קתולית, והצהירה כי בביתם תמיד התקיים דיון משפחתי רב על האופן שבו הכנסייה בחנה את הנושאים עימם אמה התמודדה במסגרת תפקידה, כמו זכויות רבייה ותכנון המשפחה.
מלאמבו-נקוקה מעידה כי אמה, חוסי מלאמבו, השפיעה רבות על חייה בצעירותה וכי היא מושפעת לחיוב מהעובדה שאימה פעילה גם בשנות חייה המבוגרות. אימה הייתה החשיפה הראשונה שחוותה לאקטיביזם והיא המודל לחיקוי שלה. כיום, גם בשנות ה-80 לחייה, אמה של מלאמבו-נקוקה עדיין עובדת בתחומה ומנהלת פרויקט טיפול ביתי המסייע למשפחות על אנשים חולי איידס או נשאי HIV.
פומזייל נשואה לבוללאני נגקוקה, עורך דין במקצועו, אותו הכירה בתחילת שנות ה-80 בעת לימודיה, וכאשר הוא היה עורך דין צעיר. הזוג התחתן באופן רשמי ב-1981, כאשר תאריך החתונה מקורי נדחה לאחר שבוללאני סירב לתת עדות במשטרה כנגד חברו, ונעצר. לאחר שחררו, בשנת 1985, הם נישאו. שלושה מילדיהם פעילים בכנסיות ובמהלך התבגרותם היא חשפה אותם לנקודות מבט וסוגיות רבות ומגוונות.
רפאל אריה
רפאל אריה (באיטלקית: Raffaele Arié, בבולגרית: Рафаэль Арие; 22 באוגוסט 1920 - 17 במרץ 1988) היה זמר בס אופראי יהודי ממוצא בולגרי.
קורותיו
נולד בעיר סופיה והחל בלימודי כינור שם. אולם, הבריטון הבולגרי חריסטו בראמברוב התרשם מקולו ושכנע אותו להתחיל בלימודי זמרה. הופיע לראשונה בתפקיד בס באורטוריה משיח של הנדל ב-1939. בשנת 1945 התקבל לאופרה של סופיה. בעקבות זכייה במקום הראשון בתחרות שירה בינלאומית בז'נבה ב-1946, השתקע בעיר והמשיך בלימודי זמרה באיטליה. בשנת 1947 התקבל לאופרה לה סקאלה במילנו. הופעת הבכורה שלו הייתה באופרה אהבה לשלושה תפוזים של פרוקופייב. בשנת 1950 הופיע לראשונה בישראל בקונצרט באולם "אהל שם" בתל אביב. בשנת 1951 השתתף בהופעת הבכורה העולמית של האופרה דרכו של הולל של סטרווינסקי בוונציה, בתפקיד אביה של אן. בשנות ה-50 הקליט אופרות ספורות בחברת התקליטים דקה. בשנים 1960, 1961 הופיע במסגרת פסטיבל זלצבורג באופרה דון קרלו. בשנת 1965 הופיע בפסטיבל ישראל עם היצירה "עבודת הקודש" של בלוך. בין התפקידים הרבים שמילא ניתן למנות את אוסמין (בחטיפה מן ההרמון), דון פדרו (דון ג'ובאני), זרסטרו (חליל הקסם), וארלאם ובוריס גודונוב ( בוריס גודונוב), מפיסטופלס באופרה "פאוסט" של גונו, יקובו פייסקו בסימון בוקנגרה של ורדי.
הופיע כאמן אורח בבתי אופרה בגרמניה, צרפת וארצות הברית בין היתר באופרה של וינה, באופרה גרנייה בפריז וכן השתתף בפסטיבלים רבים באירופה, בהם באקס-אן-פרובאנס ובזלצבורג.
רפאל אריה לקה בלבו ונפטר בז'נבה. נטמן בבית העלמין שם. הותיר אחריו את רעייתו. בן דודו הוא זמר האופרה ניקולא תג'ר.
Alcohol-Free
רקע והוצאה
הקליפ קיבל מועמדות לפרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית "קליפ הקיי-פופ הטוב ביותר".
ג'ון הווארד דלטון
קריירה עסקית ופוליטית
לאחר שיחרורו מהצי ניהל דלטון את הסניף בסן אנטוניו, טקסס של בנק ההשקעות Stephens Inc שבסיסו בליטל רוק, ארקנסו. קודם לעבודתו בבנק זה הוא את הבנק המסחרי Best Associates שבדאלאס ו-Mason Best Company שביוסטון. ב-1971 קיבל דלטון תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.
ב-22 ביולי 1993 מונה דלטון כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון ובתפקיד זה הוא כיהן עד ה-16 בנובמבר 1998.
בין השנים 2005–2017 שימש דלטון כנשיא "מועצת מדיניות השיכון".
אמאדו היידארה
אמאדו היידארה (באנגלית: Amadou Haidara; נולד ב-31 בינואר 1998) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר בר.ב. לייפציג ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים
בעונת 18–2017, היידארה נטל חלק בהגעתה של הקבוצה לשלב חצי הגמר של הליגה האירופית.
ב-22 בדצמבר 2018, היידארה הוחתם על חוזה בר.ב. לייפציג הגרמנית.
יפים וולקוב
ביוגרפיה
אביו היה סוכן נוסע ומכר תרופות ומשפחתו הייתה ענייה.
אמאדו היידארה
קריירה בינלאומית
את הבכורה שלו במדי נבחרת מאלי הוא ערך ב-6 באוקטובר 2017 מול נבחרת חוף השנהב במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. שערו הראשון בנבחרת הגיע ב-1 ביולי 2019 בניצחון 0–1 על נבחרת אנגולה במסגרת גביע אפריקה לאומות 2019.
יפים וולקוב
ביוגרפיה
הוא הועסק לזמן קצר במשרד המשפטים. בשנת 1866, הוא החל לקחת שיעורי ציור ב"חברה האימפריאלית לעידוד האמנויות". מאוחר יותר למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות יפות ושיכלל את כישוריו על ידי ביצוע סקיצות מהטבע. בשנת 1870, הוא קיבל את התואר "אמן" כהוקרה על ציורו "נוף סנט פטרסבורג והסביבה".
ב-1878 הצטרף ל"אגודת תערוכות אמנות נודדות" (הנודדים) והציג מדי שנה את עבודתו בחסותן.
אמאדו היידארה
קבוצתיים
'''ר.ב. לייפציג'''
יפים וולקוב
ביוגרפיה
מות בתו בשנת 1884 גרם לו כמה שנות צער, אך בשנת 1888 הוא הצליח לבצע סיור נרחב ביוון, טורקיה, מצרים ופלסטינה עם אשתו, שם צייר נופים. מאוחר יותר, הם סיירו באזור הוולגה.
לאחר אירועי יום ראשון העקוב מדם, בני הזוג נכנסו לפיקוח משטרתי, ההתעניינות בעבודתם החלה לרדת והקריירה של וולקוב מעולם לא התאוששה.
הוא מת בעוני בביתו באי ואסילבסקי.
כיכר תיאטרלנאיה
כיכר תיאטרלנאיה (ברוסית: Театральная площадь, כיכר התיאטרון) היא כיכר במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה ברובע טברסקוי.
ארנסט בלומנשיין
ארנסט לאונרד בלומנשיין (באנגלית: Ernest Leonard Blumenschein ; 26 במאי 1874 – 6 ביוני 1960) היה אמן אמריקאי וחבר מייסד של אגודת האמנים טאוס. הוא ידוע בציורים של אינדיאנים, בניו מקסיקו ובדרום מערב אמריקה.
ראשית חייו
ארנסט בלומנשיין נולד ב־26 במאי 1874 בפיטסבורג, פנסילבניה. אביו היה מנהל הפילהרמונית של דייטון באוהיו, שם גדל בלומנשיין. כשסיים את התיכון קיבל בלומנשיין מלגה ללימוד כינור במכללה למוזיקה בסינסינטי.
בהיותו בסינסינטי הוא השתתף גם בקורס איור של פרננד לונגרן באקדמיה לאמנות בסינסינטי, מה שגרם לו לשנות את לימודיו ממוזיקה לאמנות. הוא עבר לעיר ניו יורק בשנת 1892, ולמד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. הוא נמשך ללמוד אמנות באירופה, ונרשם לאקדמיה ז'וליאן בפריז בשנת 1894. שם פגש והתיידד עם ברט פיליפס והאמן ג'וזף הנרי שארפ.
קריירה
בלומנשיין חזר לניו יורק בשנת 1896, לעבוד כמאייר בסטודיו משותף עם ברט פיליפס. בתחילת 1898 הוא קיבל עבודה שחייבה אותו לנסוע לאריזונה וניו מקסיקו. באותו אביב הוא שכנע את פיליפס להצטרף אליו למסע למערב האמריקאי. התחנה הראשונה שלהם הייתה דנוור, קולורדו, שם קנו ציוד לקמפינג, עגלה, סוסים ואקדח. כך שהם היו מצוידים, ויצאו לדרך בכוונה להגיע למקסיקו.
בני הזוג חזרו לניו יורק בשנת 1909, שם עבדו כצוות מאיירים. בלומנשיין גם נכנס לתפקיד הוראה בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.
משנת 1910 הוא בילה את הקיץ בטאוס. בשנת 1915 הפך למייסד משותף של אגודת האמנים של טאוס, יחד עם חבריו ברט פיליפס, ג'וזף הנרי שארפ ושלושה אמנים נוספים. לבסוף הוא התיישב לצמיתות בטאוס בשנת 1919. משנת 1920 עד 1921 כיהן כנשיא האגודה.
הציורים של ציירי טאוס השפיע באופן מכריע על הדימוי של הנופים והעמים הילידים של דרום מערב ארצות הברית, במיוחד של העמים פואבלו ונוואחו.
כבוד ופרסים
בשנת 1910 נבחר בלומנשיין לאקדמיה הלאומית לעיצוב כעמית, והפך לחבר מן המניין בשנת 1927. בשנת 1947 הוענק לו תואר שני לכבוד לאמנויות מאוניברסיטת ניו מקסיקו ובשנה שלאחר מכן הוא מונה כעמית כבוד לאמנויות יפות על ידי בית הספר למחקר אמריקאי.
שיטות חלבונים
שיטות חלבונים הן טכניקות המשמשות ללימוד ולבדיקה של חלבונים. השיטות משמשות למחקר ביולוגי בסיסי ולצורך אבחון רפואי. מאחר שלכל שיטה יתרונות וחסרונות משלה, שיטות שונות משמשות למטרות שונות, ופעמים רבות יש צורך להשתמש ביותר משיטה אחת לקבלת התוצאה הרצויה.
חשוב להדגיש כי לכל שיטה וריאציות בהתאם לטיב המכשור והחומרים העומדים לרשות המעבדה המבצעת את הניסויים ובהתאם לאופי החלבון הנחקר. במקרים מסוימים השיטות המהוות המשך ניסויי אחת של קודמתה, ולכן לעיתים הן נחשבות לשלבים שונים באותה השיטה.
שיטות גנטיות
שמאל|ממוזער|200px|ריצוף קונספטואלי של החלבון CCL7
גילוי חלבון ספציפי
שמאל|ממוזער|150px|Western blot של החלבון CCL5 במספר דוגמאות חלבונים (החלבון מופיע רק בדוגמה 1) שמאל|ממוזער|150px|תגובת ELISA בסיסית
שמאל|ממוזער|150px|צביעה אימונוהיסטוכימית (בצבע חום) של רקמת סרטן השד לחלבון אסטרוגן רצפטור אלפא שמאל|ממוזער|150px|צילום חתכים אימונו פלורסנסטי של חלבון ממברנלי שמאל|ממוזער|150px|Flow Cytometry
הפרדת חלבונים על ידי אלקטרופורזה בג'ל
שמאל|ממוזער|150px|אלקטרופורזה של חלבונים על SDS-PAGE על ידי שדה חשמלי ניתן להפריד מולקולות על פי מאפיינים פיזיקליים כמו גודל, משקל, או מטען חשמלי. המולקולות מונחות על ג'ל, ושדה חשמלי שמופעל גורם למולקולות לנוע בג'ל בהתאם למטענן החשמלי. בהקשר להפרדות חלבונים ניתן להשתמש בשיטה כדי לאפיין שני משתנים: גודל החלבון ומטענו. שמאל|ממוזער|250px|ג'ל דו־ממדי
המצור על כוכב הירדן
כוכב הירדן (ידוע גם בשמות יפה נוף וכוכב הרוחות בעברית, כאוכב אל-הווא בערבית ובלוואר או קוקט בצרפתית) הוא גן לאומי, אתר ארכיאולגי הממוקם בקצהּ המזרחי של רמת יששכר (רמת כוכב), בשולי הגליל התחתון. במאה ה-12 היה זה מבצר צלבני מפואר. האתר ממוקם על פסגה שגובהה 312 מטרים מעל פני הים, ושיפוליה המצוקיים מתנשאים לגובה של 550 מטרים מעל לבקעת הירדן שפרושה לרגליה ממזרח.
בשנת 1187 הכניע צלאח א-דין את עיקר הכח הצלבני של ממלכת ירושלים בקרב קרני חיטין והחל שועט אל פנים הממלכה כשהוא כובש ומכניע כל עיר וכל מבצר שעמדו בדרכו. רק שלושה מבצרים עמדו בפרץ, וכוכב הירדן, שהיה מאויש באותה התקופה בכוחות מתוגברים, היה אחד מהם (האחרים היו המצודה של צפת והעיר צור). המוסלמים הגיעו לשערי המצודה בחודש יולי שנת 1187, ומשלא עלה בידם לכובשה הטילו עליה מצור. בתחילה הסתפקו האבירים הנצורים בהגנה שהעניקו להם החומות והביצורים, אולם עד מהרה הם החלו עוזבים את חיק המבצר ויוצאים לפשיטות והתקפות על הכוחות המוסלמים, פשיטות שהגיעו לשיאן בהשמדתה של יחידה מוסלמית שלמה בחודש דצמבר 1187.
לאחר שישה חודשי מצור הדוק החלה אוזלת האספקה במבצר, אולם ישועתם של הצלבנים הגיעה כאשר תקפו זוג שיירות מוסלמיות שעשו דרכן מזרחה ועל גבן שלל ממחסניו של המבצר הכבוש "לה פב" (מרחביה). שלל זה נלקח מיד אל בין חומות המבצר וסיפק את מבוקשם של האבירים הנצורים בו.
בחודש מרץ של שנת 1188 הגיע למבצר צלאח א-דין עצמו, לאחר שנוכח כי כוחותיו אינם מסוגלים להכריע את האבירים הנצורים בו. צלאח א-דין ראה בכיבוש מבצר כוכב הירדן אמצעי לשבירת רוחם של הצלבנים הנצורים בעיר צור ועל כן החליט להגיע ולפקד בעצמו על כיבוש המקום. מכל מקום, גם נוכחותו של המפקד העליון של כוחות המוסלמים לא הצליחה לרפות את ידי הנצורים, ובחודש מאי הוסר המצור על המבצר.
איב הארלו
איב הארלו (באנגלית: Eve Harlow; נולדה ב-) היא שחקנית קנדית-ישראלית. היא ידועה בתפקידיה בסדרות הטלוויזיה, "100" ו"סוכני S.H.I.E.L.D.". היא זכתה בפרס ליאו והייתה מועמדת לפרס ג'מיני.
ביוגרפיה
הארלו נולדה במוסקבה, ברית המועצות, למשפחה יהודית. בהיותה תינוקת בת שלושה חודשים, משפחתה עלתה לישראל. הם עברו לוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה שבע שנים מאוחר יותר.
קריירה
בשנת 2007, החלה הארלו לשחק תפקידים קטנים בסרטים קצרים, סרטים עלילתיים וסדרות טלוויזיה שונות; התפקיד הראשון שהיא לוהקה אליו היה תפקיד קטן בסרט זוכה פרס האוסקר משנת 2007, "ג'ונו".
בשנת 2008, הארלו לוהקה לתפקיד טינה רנוולד בסדרת טלוויזיה קנדית "The Guard". על תפקיד זה, זכתה הארלו בפרס ליאו עבור הופעת המשנה הטובה ביותר של שחקנית בסדרה דרמטית בשנת 2009, והייתה מועמד לפרס ג'מיני בשנת 2010. לאחר מכן, היא המשיכה לשחק בהתמדה על המסך, והופיעה בסרטים, בהם מותחן האימה "האיש הגבוה" (2012), וסדרות טלוויזיה, בהן "Flashpoint" משנת 2011 ו-"Cracked", בשנת 2013.
ב-2012 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקצר "כשאתה ישן", בבימויה של אשלי מקנזי, שזכה במספר פרסים והוקרן בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, בעיקר בפסטיבל קאן.
בשנת 2014, הארלו שיחקה בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, בהן "פארגו", "ההריגה" ו"נערה האבודה". באותה שנה, היא גם לוהקה לתפקיד משנה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "100". ב-2015, הארלו גילמה את טיילור קראוויד במיני-סדרה "Heroes Reborn" של NBC, המבוססת על הסדרה המקורית, וכן הופיע בסדרת הטלוויזיה "UnREAL" בתור בת'אני, השותפה לדירה של הדמות הראשית רייצ'ל גולדברג, בגילומה של שירי אפלבי.
בשנת 2017, הארלו לוהקה לתפקיד טס, דמות חוזרת בעונה החמישית של "סוכני S.H.I.E.L.D.", וכמלודי בפיילוט לדרמה המשפטית "The Jury".
ב-2023 החלה לשחק כמתנקשת בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "סוכן הלילה".
חולדה הנביאה
חֻלְדָּה הַנְּבִיאָה היא דמות מקראית של נביאה מימי המלך יאשיהו. חולדה ניבאה נבואת זעם כיוון שהעם חטא, אך הבטיחה ליאשיהו שהיא לא תתקיים בזמנו. שמה מופיע בתנ"ך פעמיים בלבד, אך מסורות חז"ל שונות הרחיבו את ההתייחסות אליה.
נבואת חולדה במקרא
חולדה הנביאה מוזכרת בשני מקומות במקרא.
מופע ראשון ניתן למצוא בספר מלכים ב' פרק כ"ב פסוק י"ד: "וילך חלקיהו הכהן ואחיקם ועכבור ושפן ועשיה אל חלדה הנביאה אשת שלם בן תקוה בן חרחס שמר הבגדים והיא ישבת בירשלם במשנה וידברו אליה".
מופע שני נמצא בספר דברי הימים ב' פרק ל"ד פסוק כ"ב: "וילך חלקיהו ואשר המלך אל חלדה הנביאה אשת שלם בן תוקהת בן חסרה שומר הבגדים והיא יושבת בירושלם במשנה וידברו אליה כזאת".
חולדה משמשת כנביאה בזמנו של ירמיהו הנביא. המלך יאשיהו גילה כי נמצא ספר תורה בבית האלוהים, ועולה בו החשש כי יש בכך סימן לכעס האלוהים על שלא קיימו את כל הכתוב באותו הספר. מתוך חשש זה הוא שולח משלחת לירושלים אל חולדה הנביאה (יש אומרים שזאת רק מכיוון שירמיהו שהה מחוץ לעיר באותו זמן), ובמשלחת חברים: חלקיהו בן שלום הכהן, אחיקם, עכבור, שפן ועשיה. חולדה מנבאת נבואת זעם:
על פי הנבואה, עבודת האלילים של העם תגרום לרעה גדולה ומלך יהודה שהיה היחיד לשמור את תורת האלוהים - ימות בשלום, על מנת שלא יצטרך לראות את כל הרעה הזו. למרות נבואתה של חולדה, יאשיהו מלך יהודה נהרג בקרב מול פרעה במגידו ולא מת כתוצאה של אריכות ימים. פרעה השתלט בקלות על הארץ, ובכך בא סופה של ממלכת יהודה החופשית. השתלטותו של פרעה על יהודה סללה את הדרך לכיבוש הארץ ולחורבן בית המקדש הראשון בידי נבוכדנאצר.
חולדה במסורת חז"ל
מלבד האמור בתנ"ך מוסרים חז"ל פרטים נוספים על חולדה הנביאה. חולדה נמנית בתלמוד עם שבע הנביאות שקמו לישראל, ועל פי סדר עולם רבה הייתה אחת מעשר נביאות. על פי דעת רבי יהודה המובאת בתלמוד הבבלי הייתה חולדה מבני בניהם של יהושע בן נון ורחב הזונה וקרובת משפחה של ירמיהו הנביא.
במספר מקומות, חז"ל מנסים להסביר מדוע חולדה כאישה קיבלה נבואה, ואיך ייתכן שהמלך יאשיהו פנה אליה ולא לירמיהו, למרות שפעלו באותה התקופה. תמיהתם של חז"ל מובנת: בתנ"ך יש רק שלוש נשים, הנזכרות בשמן, שעליהן נכתב מפורשות שהיו נביאות: מרים (שמות ט"ו כ'), דבורה (שופטים ד' ד') וחולדה (מלכים ב' כ"ב י"ד).
נחל תלם
שמו הרשמי של הנחל הוא "נחל נציב", על שם העיר המקראית נציב, המזוהה עם "ח'רבת נציב" הסמוכה למוצא הנחל. השם "נחל תלם" הוא על שם היישוב היהודי הקרוב ביותר, תלם.
חולדה הנביאה
חולדה במסורת חז"ל
בתלמוד הבבלי, נשאלת השאלה מדוע חולדה ניבאה בימיו של ירמיהו, ומדוע יאשיהו פנה לחולדה ולא לירמיהו. לשאלות אלו ניתנות מספר תשובות:
נחל תלם
הירידה לנחל היא מכביש חברון-חלחול (הסגור היום לתנועת ישראלים) או מהתנחלות תלם, בדרום הרי חברון על כביש "חוצה יהודה". הנחל ידוע במעיינות שבו המקיימים זרימת-חורף בחלק מהערוץ ובבוסתני הפירות. ניתן לצפות בו בשרידי חורש ים-תיכוני ובעצי חרוב. לאורך הערוץ טרסות נטועות עצי זית וכרמי גפנים. בוואדי מצויה "שמורת יער אל קוף" ולאחריה "מערת טור-צפא", הגדולה ביותר מבין המערות במורדות המערביים של ההר בישראל.
חולדה הנביאה
חולדה במסורת חז"ל
רב טען שחולדה הייתה קרובת משפחתו של ירמיה, ולכן ירמיה "לא היה מקפיד עליה". כלומר, ירמיה איפשר לה להתנבא, או העלים עין מכך. לפי רבי יוחנן, יאשיהו פנה לחולדה ולא לירמיהו מפני שירמיהו לא היה בעיר. לעומת זאת, רבי שילא טען שהפניה לחולדה הייתה מפני שהנשים הן רחמניות: יאשיהו ידע שהוא עומד לקבל נבואה קשה והעדיף לקבל אותה מאישה מתוך תקווה שכך יקבל תשובה מרוככת יחסית.
נחל תלם
מוצאו של הנחל בחלקה הדרומי של העיירה חלחול, והוא תחום מצפון על ידי אגן הניקוז של נחל האלה, ומדרום על ידי אגן הניקוז של נחל גוברין. על השלוחה המפרידה בין נחל תלם לנחל גוברין עובר כביש 35. נחל תלם נשפך לנחל גוברין מערבית לתרקומיא.
חולדה הנביאה
חולדה במסורת חז"ל
מדרש נוסף מתייחס לשמה של חולדה הנביאה:
נחל תלם
ב-28 בדצמבר 2007 התרחש בנחל פיגוע בו נרצחו שני חיילי צה"ל ששהו בחופשה.