cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rhythm Heaven
מוזיקה
המוזיקה ב-Rhythm Heaven היא מוזיקה מקורית שהולחנה במיוחד עבור המשחק על ידי צונקו ומסמי יונה, כאשר קטעי השירה בוצעו על ידי מוזיקאים שונים מחברת התקליטים TNX (ביניהם צונקו עצמו). קטעי השירה האלו (בנוסף לכמה מחוות קוליות אחרות) הוקלטו מחדש באנגלית בשביל הגרסאות המערביות של המשחק על ידי זמרים אחרים. היו במקור תוכניות לכלול את הגרסאות היפניות של השירים בנגן המוזיקה המובנה בתוך המשחק, אך תוכניות אלו לא יצאו לפועל כתוצאה ממחסור בשטח אחסון. אלבומים שמכילים את פסקול המשחק יצאו ביפן, אך לא בצפון אמריקה. הגרסה האירופית תורגמה במלואה לספרדית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית, כאשר התרגום כולל גם את השירים שמופיעים במשחקוני הקצב Fan Club, The Dazzles, Frog Hop, Karate Man ו-Airboarder.
פיתוח המשחק
Rhythm Heaven פותח על ידי נינטנדו SPD1 בסיועו של צונקו, מפיק מוזיקלי שעבד ביחד עם נינטנדו SPD גם על Rhythm Tengoku המקורי. הפיתוח של הקונספט של המשחק מיוחס לקזויושי אוסאווה, מפתח משחקים בנינטנדו שעבד בעבר גם על משחקים בסדרות מטרויד ו-WarioWare
תנועת ה"פליק" לקחה הרבה מאוד זמן כדי לפתח. הצוות ניסה במשך זמן רב להבין איך לגרום לתנועה הזו להרגיש הוגנת בשביל השחקן, כשלבסוף הם הבינו ששילוב של ה"פליק" עם מוזיקה יעזור לשחקנים להבין את התזמון בצורה טובה יותר. לקח לצוות כ-6 חודשים לחקור ולפתח את תנועת הפליק. צונקו אהב מאוד את הרעיון להשתמש בתנועת הפליק. בערך באותו זמן, הוא חשב על הרעיון למשחקון הקצב Frog Hop, שהוא אחד ממשחקוני הקצב הראשונים שפותחו בשביל Rhythm Heaven. קיימים הבדלים רבים בין הגרסאות האזוריות השונות של המשחק.
ביקורות
לפי אתר Metacritic, המשחק זכה לציון משוקלל של 83 נקודות מתוך מאה.
דעת המבקרים על המשחק הייתה חיובית ברובה, כאשר מבקרים רבים כתבו שהמשחק מוזר, משעשע, ממכר ולא לוקח את עצמו ברצינות. גם המוזיקה במשחק זכתה לשבחים בקרב מבקרים. חלק מהמבקרים הוסיפו שהמשחק לעיתים קשה ומתסכל מדי, אבל עדיין שווה לשחק בו.
נכון ל-11 בינואר 2009, 1,568,000 עותקים של Rhythm Heaven נמכרו ביפן, והוא היה גם המשחק השישי הנמכר ביותר ביפן בשנת 2008.
משחקי המשך
המשחק הבא בסדרת Rhythm Heaven היה Rhythm Heaven Fever, שיצא ל-Wii. נשיא נינטנדו באותה תקופה, סאטורו איווטה, חשב שיש פוטנציאל למשחק של הסדרה בקונסולה ביתית. לפי דבריו, "כשאתה רואה אחרים משחקים במשחק ושם לב שהם פספסו קצת את הקצב, זה יכול להיות כיף באופן מפתיע".
שש שנים לאחר מכן, יצא משחק נוסף בסדרת Rhythm Heaven בשם Rhythm Heaven Megamix לנינטנדו 3DS. המשחק כולל משחקוני קצב מגרסת ה-DS של Rhythm Heaven, משחקונים משני המשחקים האחרים בסדרה (Rhythm Tengoku ו-Rhythm Heaven Fever), ומשחקונים חדשים שנוצרו במיוחד בשבילו.
פול מבונג
פול מבונג (במלטית: Paul Mbong; נולד ב-2 בספטמבר 2001 במרססקלה שבמלטה) הוא כדורגלן מלטזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בירקירקארה מליגת העל המלטזית ובנבחרת מלטה.
קריירת מועדונים
מבונג גדל במחלקות הנוער של פאולה היברניאנס ובירקירקארה מליגת העל המלטזית. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת הבוגרת של בירקירקארה.
קריירה בינלאומית
ב-3 בספטמבר 2020 ערך מבונג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלטה, בהפסד 2–3 לנבחרת איי פארו במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
חיים אישיים
מבונג הוא ממוצא ניגרי. אביו הוא עמנואל מבונג, שחקן פאולה היברניאנס בעבר. אחיו הם ג'וזף מבונג, שחקן עירוני קריית שמונה ונבחרת מלטה, ועמנואל מבונג, שחקנה של סיגייווי.
דיוויזיית המילואים ה-141 (ורמאכט)
דיוויזיית המילואים ה-141 (בגרמנית: 141. Reserve-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, בתור Kommandeur der Ersatztruppen I (מפקדת כוחות התחלופה I) באינסטרבורג. ב-13 בנובמבר 1939 שונה שמה באופן זמני לדיוויזיה ה-151 ולאחר מכן ל'''דיוויזיה מס'. 141''', ב-8 בדצמבר 1939. בספטמבר 1940 היא הועברה לפראג, הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. כשהחלה המערכה הגרמנית במזרח, ב-15 ביולי 1941, הוחזרה הדיוויזיה לאינסטרבורג, גרמניה, למחוז הצבאי I. בשנת 1942, דיוויזיה מס. 141 אורגנה מחדש כדיוויזיית המילואים ה-141 והיא שמרה על השם הזה עד 19 בפברואר 1944, אז פורקה. חלק מאנשיה הועברו לתגבור דיוויזיית הרגלים ה-68.
אקינשולה אקיניימי
אקינשולה אקיניימי (בנורווגית: Akinshola Akinyemi; נולד ב-12 ביולי 1993) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת הבלם בגרורוד.
קריירה
אקינשולה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הולמליה ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של וולרנגה. ב-10 באוגוסט 2012, אקינשולה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד אוד גרינלנד.
בקיץ איקיינמי, חתם בדרובאק-פרוגן ולאחר מכן חתם בגרודוד.
לקראת עונת חתם בפרדריקסטאד.
בינואר, חתם אקינשולה בסאנס אולף.
בקיץ חתם אקינשולה בלוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית, קבוצתו הראשונה מחוץ לנורווגיה.
ב-27 באוגוסט 2020 חתם במכבי נתניה מליגת העל, ב-29 בינואר 2021 שוחרר מהקבוצה.
קאל קנינגהם
ג'יימס קלווין "קאל" קנינגהם השלישי (באנגלית: James Calvin "Cal" Cunningham III; נולד ב-6 באוגוסט 1973) הוא פוליטיקאי, משפטן ולשעבר איש הכוחות המזוינים של ארצות הברית. בעבר היה לוטננט קולונל בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית. בשנים 2001–2003 היה חבר בסנאט של קרוליינה הצפונית, ובשנת 2010 ניהל מסע בחירות למועמדות הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, ללא הועיל. ב-2020 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט האמריקאי, והתמודד נגד הסנאטור הרפובליקני המכהן תום טיליס.
ביוגרפיה
קנינגהאם נולד בעיר וינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית וגדל בלקסינגטון השוכנת גם היא באותה מדינה. הוא למד באוניברסיטת ואנדרבילט בטרם העתיק את מקום לימודיו אל אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובשנת 1996 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובפילוסופיה. בקיץ 1993 החל את לימודיו באמריקן יוניברסיטי והתמחה בגבעת הקפיטול בתוך ועדת משנה שבראשה ישב הסנאטור קארל לוין. כמו כן, לקנינגהם תואר שני במנהל ציבורי ובמדע המדינה מבית הספר לכלכלה של לונדון ותואר דוקטור במשפטים מבית הספר למשפט של האוניברסיטה בצ'אפל היל.
בשנת 2002 הוזמן קנינגהם לשירות מילואים בצבא ארצות הברית, וסופח לחיל הפרקליטות הצבאית של הצבא (JAG Corps). נוסף על כך, מאז 2005 הוא שירת בקורפוס המוטס ה-18 בבסיס "פורט בראג" כעוזר מיוחד לתובע הפדרלי של קרוליינה הצפונית. בין השנים 2007–2008 שימש קנינגהם כיועץ משפטי בכיר לחילות הרב-הלאומיים בעיראק. בשנת 2011 הוטל עליו לעבוד עם כוח המשימה למבצעים המיוחדים באפגניסטן.
בנובמבר 2000 נבחר קנינגהם לייצג את מחוז הבחירה ה-23 בסנאט המדינתי, הבית העליון של בית המחוקקים בקרוליינה הצפונית. בעת היבחרו היה המחוקק הצעיר ביותר במדינה. לאחר בחירתו, יריבו המובס מהבחירות ערער על כשירותו והתאמתו של קנינגהם לתפקיד משום ששב להתגורר בתחומי המחוז ימים אחדים מאוחר מדי מהבסיס הצבאי, מה שלא מאפשר לו לעמוד בדרישה כי על נציג המחוז להתגורר במחוזו שנה שלמה. בית המשפט דחה את הערעור.
בבחירות הבאות מיאן קנינגהם להתמודד לבחירה מחדש לאחר שהמחוז ה-23 חולק לשלושה מחוזות רפובליקניים. לאחר פרישתו מהסנאט המדינתי, שב לעסקיו הפרטיים כמשפטן ואיש עסקים. ב-2010 התמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית בתקווה להתייצב מול הסנאטור ריצ'רד בר, אך לבסוף הפסיד למזכירת המדינה איליין מרשל.
ביולי 2020 טיליס טען כי קנינגהם מילא את פיו מים בסוגיית אי-מימון המשטרה, ואמר כי הוא מניח ששתיקה שקולה להסכמה. למעשה, קנינגהם פרסם חודש לפני כן הצהרה לפיה התנגד לאי-מימון המשטרה, ובמקום זאת דגל בעריכת רפורמה במשטרה. ביום הבחירות שהתקיים ב-3 בנובמבר 2020, טיליס הוביל כנגד מרבית הסקרים על קנינגהם בפערים זעומים. ב-11 בנובמבר הודה קנינגהם בהפסדו לטיליס, לאחר ימים ארוכים של ספירת קולות צמודה.
הארמייה ה-70 (ברית המועצות)
היסטוריה
הארמייה הוקמה באוקטובר 1942 בעיר סברדלובסק, והורכבה בעיקר מאנשי משמר הגבול של הנ.ק.ו.ד., וקיבלה את השם "הארמייה ה-70". הארמייה כללה במקור שש דיוויזיות חי"ר במסגרת 2 קורפוסים, ומפקדה היה גנרל לוטננט הרמן טרסוב.
הארמייה לחמה בקרב קורסק כחלק מהחזית המרכזית, ומילאה תפקיד חשוב בבלימת הארמייה התשיעית הגרמנית. בהמשך לחמה הארמייה במבצע בגרטיון ובמבצע לובלין-ברסט כחלק מהחזית הבלארוסית הראשונה, ולאחר מכן לחמה במבצע פרוסיה המזרחית ובקרב על ברלין כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה.
יחסי לוב–צ'אד
יחסי לוב–צ'אד הם יחסים דו-צדדיים בין מדינת לוב לרפובליקת צ'אד. היחסים האתניים, הדתיים והמסחריים בין שתי המדינות קיימים מאות שנים.
שנות ה-60
תחת שלטון קולוניאלי צרפתי על צ'אד ואיטלקי על לוב, שטחי שתי המדינות התפתחו בצורה שונה. אבל גם לאחר עצמאותה של צ'אד ב-1960, צפוניים רבים בצ'אד עדיין הזדהו יותר עם אנשים בלוב מאשר עם הממשלה הנשלטת על ידי הדרום בנג'מנה. לאחר שתפס את השלטון ב-1969, שליט לוב החדש, מועמר קדאפי, טען מחדש את תביעתה של לוב לרצועת אאוזו, רצועה של 100,000 קמ"ר בצפון צ'אד שכלל את העיירה הקטנה אאוזו. לוב ביססה את טענתה על אחד מכמה הסכמי טרום עצמאות לגבי גבולות קולוניאליים, והיא חיזקה טענות אלה על ידי הצבת חיילים ברצועת אאוזו החל משנת 1972.
רצונו של קדאפי לספח את רצועת אאוזו צמח מתוך מערך של חששות, כולל עושר המינרלים המדווח של האזור, כולל אורניום. הוא גם קיווה להקים ממשלה ידידותית בצ'אד ולהרחיב את ההשפעה האסלאמית לתוך הסאהל דרך צ'אד וסודאן.
נשיא צ'אד, חיסאן הברה, נעזר במרץ על ידי המעצמה הקולוניאלית לשעבר, צרפת, שביקשה לשים סוף לפרויקטי ההתרחבות של לוב באזור. התמיכה הצרפתית כללה שליחת חיילים להילחם בצבא לוב בשטח צ'אד. בכך, זכתה צרפת לגיבוי פוליטי מצד ארצות הברית, אשר הייתה גם היא מודאגת מההתפשטות הגוברת של קדאפי.
מערך מורכב של אינטרסים סמליים עומד גם בבסיס החתירה של לוב אחר טריטוריה והשפעה בסאהל. הרטוריקה האנטי-קולוניאלית והאנטי-אימפריאליסטית של קדאפי התנדנדה בין התקפות על ארצות הברית לבין קמפיין שהתמקד בנוכחות האירופית הפוסט-קולוניאלית באפריקה. הוא קיווה להחליש את קשריה של צ'אד עם המערב ובכך לצמצם את השתלבותה של אפריקה במערכת מדינת הלאום הנשלטת על ידי המערב. כפיית התיקון של אחד מהגבולות הקולוניאליים שאושרו על ידי ארגון אחדות אפריקה ב-1963 היה צעד בכיוון זה – כזה שנראה אפשרי בהקשר של האומה הבעייתית של צ'אד, אשר חברי ארגון אחדות אפריקה כינו את המדינה "החוליה החלשה ביותר" ביבשת.
שנות ה-70 וה-80
קדאפי ניסה בריתות עם כמה ממנהיגי המורדים בצ'אד במהלך 1970, כולל גוקוני אודיי, אחמד אציל (צ'אדי ממוצא ערבי) וואדל עבדאלקאדר קמורה, יליד הדרום. גוקוני ואציל היו אוהדים ביותר לשאיפות האזוריות של קדאפי, אך שני האנשים הללו התעמתו ב-1979, מה שהוביל את אציל להקים את ה-CDR. לאחר מותו של אציל בשנת 1982, התמיכה הלובית בארגון GUNT של גוקוני התחזקה. לוב התערבה צבאית בצ'אד בשנים 1978 ו-1979, והחלה את הסכסוך בין צ'אד ללוב.
ב-1980, לוב התערבה שוב במלחמת האזרחים של צ'אד, וכבשה את רוב המדינה כולל בירתה נג'מנה בדצמבר. ב-6 בינואר 1981 הוצא בטריפולי הודעה משותפת על ידי המנהיג הלובי קדאפי ומנהיג המורדים בצ'אד גוקוני כי לוב וצ'אד החליטו "לפעול להשגת אחדות מלאה בין שתי המדינות". מול גינוי בינלאומי חריף והתנגדות פנימית מצד המורדים בצ'אד, קדאפי וגוקוני נסוגו, ויחסיהם הידרדרו עד מהרה כאשר גוקוני ניסה להיענות ללחץ בינלאומי ופנימי להפסיק את הנוכחות הצבאית הלובית. בסופו של דבר, ב-29 באוקטובר גוקוני דרש מהכוחות הלובים לסגת עד סוף השנה, ובמהירות מפתיעה קדאפי נענה והסיג את כל הכוחות הלובים ברצועת אאוזו עד 16 בנובמבר. סיעת המורדים של ה-FAN בראשות חיסאן הברה עלתה לשלטון ובשנת 1982 הדיחה את גוקוני מנ'ג'מנה, ואילצה את סיעת ה-GUNT שלו לחזור צפונה.
עם זאת, הברה נהדף על ידי GUNT בדצמבר ובינואר 1983, ובסופו של דבר החליט קדאפי לתמוך ב-GUNT של גוקוני פעם נוספת. התערבות לובית חדשה הגיעה לאחר מכן ביוני, אם כי זה היה בעיקר באמצעות תמיכה חומרית במתקפת GUNT. צרפת (תחת מבצע מנטה), ארצות הברית וזאיר התערבו בשמו של הברה והדפו את ה-GUNT שנתמך על ידי לוב בסוף יולי.
עד אמצע 1988 נראה קדאפי מוכן יותר להגיע להסכם עם הברה מאשר להמשיך לתמוך בבעלי בריתו השבריריים של קדאפי, שספגו אבדות מכוחותיו של הברה. שרי החוץ של צ'אד ולוב נפגשו באוגוסט 1988, ושתי הממשלות הסכימו להמשך שיחות. במקביל, חיילים לובים נותרו ברצועת אאוזו.
בהתמדה היחסים בין שתי המדינות השתפרו, כאשר קדאפי נתן סימנים שהוא רוצה לנרמל את היחסים עם ממשלת צ'אד, עד כדי הכרה בכך שהמלחמה הייתה טעות. במאי 1988 הכריז מנהיג לוב שיכיר בהברה כנשיא הלגיטימי של צ'אד "כמתנה לאפריקה"; הדבר הוביל ב-3 באוקטובר לחידוש היחסים הדיפלומטיים המלאים בין שתי המדינות. בשנה שלאחר מכן, ב-31 באוגוסט 1989, נפגשו נציגי צ'אד ולוב באלג'יר כדי לנהל משא ומתן על הסכם המסגרת ליישוב שלום של הסכסוך הטריטוריאלי, שבאמצעותו הסכים קדאפי לדון עם הברה ברצועת עאוזו ולהעלות את הנושא לבית הדין הבינלאומי בהאג לקבלת פסיקה מחייבת אם השיחות הבילטרליות ייכשלו. לפיכך, לאחר שנה של שיחות לא חד משמעיות, הגישו הצדדים בספטמבר 1990 את הסכסוך לבית הדין הבינלאומי.
יחסי לוב–צ'אד השתפרו עוד יותר כאשר אידריס דבי הנתמך על ידי לוב הפיל את הברה מהשלטון ב-2 בדצמבר. קדאפי היה ראש המדינה הראשון שהכיר במשטר החדש, והוא גם חתם על הסכמי ידידות ושיתוף פעולה במישורים שונים; אבל לגבי רצועת אאוזו דבי הלך בעקבות קודמו, והכריז שבמידת הצורך הוא יילחם כדי להרחיק את הרצועה מידי לוב.
שנות ה-90
סכסוך אאוזו הסתיים סופית ב-3 בפברואר 1994, כאשר שופטי בית הדין הבינלאומי החליטו ברוב של 16 מול 1 שרצועת אאוזו שייכת לצ'אד. פסק הדין של בית המשפט יושם ללא דיחוי, כאשר שני הצדדים חתמו כבר ב-4 באפריל על הסכם בדבר הדרכים המעשיות לביצוע פסק הדין. במעקב של משקיפים בינלאומיים, נסיגת החיילים הלובים מהרצועה החלה ב-15 באפריל והושלמה עד 10 במאי. ההעברה הרשמית והסופית של הרצועה מלוב לצ'אד התרחשה ב-30 במאי, כאשר הצדדים חתמו על הצהרה משותפת הקובעת כי הנסיגה הלובית בוצעה.
שנות ה-2000
באוקטובר 2007 חתמו ארבע קבוצות מורדים בצ'אד על הסכם שלום עם ממשלת ארצם, כאשר מנהיג לוב מועמר קדאפי אירח את השיחות. נשיאי צ'אד וסודאן נכחו גם כן כדי לחזות בכך.
ב-9 באוגוסט 2009, צוותי שרים מצ'אד ומלוב הסכימו על שבע עסקאות שנועדו להגביר את הצעדים הנוגעים לביטחון ולמסחר וכן לשפר את שיתוף הפעולה המדיני בין האומות. ראש ממשלת צ'אד יוסוף סאלח עבאס וראש ממשלת לוב אל-בגדאדי עלי אל-מחמודי הובילו את המשא ומתן המיניסטריאלי במקום אחר ונשיא צ'אד אידריס דבי ומנהיג לוב מועמר קדאפי שוחחו על נושאים שונים כמו הצלת אגם צ'אד המתכווץ במהירות והסבר כיצד האיחוד האפריקאי יכול להיות מעורב יותר במשא ומתן על סכסוכים בעלי חשיבות אפריקאית. בהמשך, פירטה הקרן הבינלאומית לעמותות ופיתוח צדקה בראשות סייף אל-אסלאם קדאפי, בכתבה בעיתון אויה, את כוונותיה ליישב מחדש פליטים מצ'אד בלוב והוציאה תודות לאלה שסייעו.
Christus, der ist mein Leben, רי"ב 95
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
יחסי לוב–צ'אד
שנות ה-2010
מאז מלחמת האזרחים בלוב ב-2011, היחסים בין שתי המדינות החמירו. בשנת 2013 האשים נשיא צ'אד אידריס דבי את השלטונות החדשים בלוב בכך שהם מאפשרים לשכירי חרב צ'אד להקים מחנות בלוב, משם תכננו התקפות לצפון צ'אד. מאז החלה מלחמת האזרחים השנייה בלוב בין פלגים שונים בלוב, שכירי חרב מצ'אד ומדינות אחרות באזור השתתפו בסכסוך. באוגוסט 2016, שלטונות לוב סגרו את שגרירותם בנג'מנה והחזירו את שגרירה, מוחמד ח'ליפה, לפי החלטת צ'אד. זה קרה לאחר שמשרד החוץ של צ'אד גירש 13 דיפלומטים לובים מצ'אד. לפי הודעת המשרד, "שמנו לב שיש מספר עצום של דיפלומטים מנהליים וצבאיים שעובדים בשגרירות. השהות שלהם בצ'אד אינה מוצדקת". ממשלת ההסכמה הלאומית המוכרת בינלאומית של לוב ציינה חששות לגבי איוש יתר של שגרירויות לוב בחו"ל. בינואר 2017, צ'אד סגרה את גבולה הצפוני לאורך לוב מכיוון שההסכמה של המדינה לכאוס תאלץ כמה לוחמים מיליטנטיים לברוח לצ'אד עצמה. כתוצאה מכך, צ'אד הורה על פריסת כוחות בגבול כדי לעשות מאמצים לעצור כל חמושים שנמלטים למדינה.
Christus, der ist mein Leben, רי"ב 95
רקע
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה השש-עשרה שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג. בשבוע הקודם הלחין את הקנטטה רי"ב 138.
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה 12 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1977), טון קופמן (ב-1997), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
קארי גרנט (זמרת)
קארי גרנט (באנגלית: Carrie Grant; נולדה ב-17 באוגוסט 1965) היא זמרת בריטית. הייתה חברה בלהקת Sweet Dreams, במסגרתה ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1983.
ביוגרפיה
גרנט נולדה באנפילד.
היא התפרסמה כזמרת מהיותה חברה בלהקת "Sweet Dreams" איתם היא ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1983.
היא שימשה כשופטת בתוכניות המציאות "Fame Academy" ו-"Comic Relief Does Fame Academy", היא גם עבדה כמדריכת פיתוח קול עם המתמודדים של " Pop Idol", אמריקן איידול הבריטית.
ב-2008 הגישה את תוכנית הילדים "Carrie and David's Popshop".
באירוויזיון 2008 הגישה את הניקוד של בריטניה.
ב-2009 התחרתה בפרק של הגרסה הבריטית של וייפאאוט.
ב-2010 החלה לשמש ככתבת במגזין "The One Show" המשודר בBBC One.
גרהרד בקנהוס
גרהרד בקנהוס (בגרמנית: Gerhard Bakenhus; 14 בדצמבר 1860 – 12 בדצמבר 1939) היה צייר גרמני.
ראשית חייו
גרהרד אמיל בקנהוס נולד ב-14 בדצמבר 1860 בקנהוס בגרוסנמר ליד אולדנבורג לאביו האורג והרוכל יוהאן הרם. חוות ההורים עם החנות הקטנה הניבה הכנסה מעטה. גרהרד בקנהוס, החל להתנסות בצבעים כבר בגיל צעיר. הוא נשלח לצייר ברסטדה לאחר שלמד בבית הספר בכפר.
בשנת 1879 סיים את חניכותו כצייר וזגג. ואז הוא הגיע לאולדנבורג. העניין שלו בציורים בגלריה של הדוכסית הגדולה הביא לכך שהוא קיבל שיעורים מהאוצר שלה. איתו פגש את הצייר הצעיר ריכרד טום דיק (1862–1943), שקיבל מענק מהדוכס הגדול, והיה איתו חבר לכל החיים. גרהרד בקנהוס עקב אחרי חברו לברלין בשנת 1880 והמשיך לחיות על רווחים מזדמנים, כולל כצייר מהיר בתצוגות מגוונות, כצייר דקורטיבי, צייר בית וצלם. בערב למד בבית הספר לאומנויות ומלאכה. בשנת 1888, עם מלגת הדוכסית הגדולה, הוא הצליח ללמוד במשך שני סמסטרים בקרלסרוהה אצל פרופסור גוסטב שנלבר (1851–1917), כצייר נוף.
עבודה
לאחר שחברו עזב את ברלין, חזר גרהרד בקנהוס לאולדנבורגר, עבד כצייר בית וחזר ללימודים באוגוסטום. בשנת 1886 נסע להמבורג ועבד במכון ליתוגרפי. כמו כן היה במשך שש שנים צייר תיאטרון, ליתוגרף וצלם בהמבורג וברלין.
היה לו ידע טכני טוב, וכן רעיונות אמנותיים ברורים ותמיד נטה לדבוק בתאוריה על אמנות. בקנהוס חזר לאולדנבורג בשנת 1895, שם תוך עשר שנים הוא הצליח להשיג דריסת רגל כצייר נוף עצמאי וצייר טבע דומם. בשנת 1905 הוא בנה לעצמו בית מול העיירה בקריינברוק המרוחקת והתחתן עם אן וילהלהמיין פרדיננדה אמה קרסבאום (1876–1964), שהייתה מנהלת חנות ואומנית מצליחה. נולדו להם שני ילדים.
ציירי נוף היו הרבה פחות מבוקשים באותה תקופה מאשר ציירי פורטרטים. מרכז הביצות הצפוני-מערבי, החורש והאדמות היו במרכז עבודתו הציורית. ציוריו הם בעצם בעלי אופי לירי ומייצגים תופעות ומצבי רוח טבעיים שתיעד באופן הוליסטי. הרכב התמונה יציב, גווניו מדורגים ומשובחים, אפילו עם משטחי צבע גדולים. סגנונו, שגובש בשנת 1905, הפך אותו לנציג מכובד של הציור הפתוח בצפון מערב גרמניה וככזה, באיחור קל, לנציג בולט של ציור אולדנבורג.
מורה לציור
מכיוון שבקהנהוס מעולם לא רצה להרוויח מציוריו, התקציב המשפחתי היה מאוזן לעיתים נדירות. במכתב לטום דיק בשנת 1922 הוא התוודה: "חסר לי תמיד כסף לקנות צבעים, ספרים וכדומה." אז הרעיון להעביר שיעורי ציור היה מאוד ברור. לשיעורי הציור שלו, הייתה משמעות מיוחדת עבור אולדנבורג. עוד לפני מלחמת העולם הראשונה התלמידים התכנסו סביב הצייר. עבור חלק מהאנשים מהמעמד הבינוני הגבוה, זה היה חלק מהאופנה הבורגנית, לטעום מהעולם הבוהמי ולהבין את סודות האמנות.
תערוכות
גרהרד בקנהוס התקשה לבטא את עצמו כצייר של הצבעים הקודרים של נוף מולדתו, היה בעל אופי מחוספס. הוא היה חסר מזל בעניינים כלכליים ותמיד היה צריך לחיות בצניעות, אף שהיה ביקוש לעבודתו. בשנת 1904 הוא היה מייסד שותף וחבר ועד של אגודת ציירי אולדנבורג. בשנת 1905 הוא קיבל את מדליית הכסף וב־1916 את מדליית הזהב של מדינת אולדנבורג. מפברואר עד מרץ 1909 הציג את עבודותיו בברמן כחלק מהתערוכה השלישית של התאחדות האמנים הצפון מערב גרמנים עם לודוויג דטמן, פאול מילר-קמפף, היינריך פוגר ואחרים.
בשנת 1913 הציג יחד עם מקס ליברמן באוגוסטום. בשנת 1935 הכירה בו העיר אולדנבורג עם רשומה בספר הזהב שלה.
ב-1912/13 יצא לנסיעה לצפון אפריקה, שם צייר נופי ים מהספינה ששט עליה. בשנת 1925/26 עבר לברלין.
לאחר תערוכת השנה השנייה שלו הוא חלה בסרטן, שהוביל למותו ב-1939
לה צ'וררה (פנמה)
לה צ'וררה (בספרדית: La Chorrera) היא בירת מחוז פנמה אואסטה בפנמה. העיר נמצאת במרכז פנמה, כ-7 קילומטרים צפונית לחוף האוקיינוס השקט ובמרחק של כ-30 קילומטרים דרום-מערבית לפנמה סיטי, בירת פנמה. בעיר מתגוררים 62,803 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
העיר הייתה חלק ממחוז פנמה עד שב-2014 פוצלו 5 נפות מן המחוז ליצירת המחוז החדש פנמה אואסטה. לה צ'וררה נקבעה כבירת המחוז החדש.
כלכלה
האדמות באזור לה צ'וררה פוריות למדי ומגדלים בהן בין היתר אננס, אורז, מניהוט מצוי קנה סוכר.
גרייס שרווד
גרייס וייט שרווד (1660–1740), אשר מכונה "המכשפה מפונגו" (Witch of Pungo), היא האדם הידוע האחרון שהורשע בכישוף בווירג'יניה. שרווד, שהייתה חקלאית מרפאה ומיילדת, הואשמה על ידי שכניה בכישוף והועמדה לדין מספר פעמים בעוון זה.
חייה
שרווד נולדה בשנת 1660 בווירג'יניה, ככל הנראה בפונגו שבמחוז הנסיכה אן, לג'ון וייט, נגר וחקלאי בעל שורשים סקוטיים וסוזן וייט, ממוצא אנגלי.
באפריל 1680 נישאה בכנסיית לינהאבן פאריש לג'יימס שרווד, בן למעמד מכובד ובעל קרקע קטנה. לזוג נולדו שלושה בנים.
אביה נתן לזוג הטרי 50 דונם מקרקעותיו, ובמותו בשנת 1681 הוריש להם את שארית 145 הדונם עליהם הייתה החווה שלו. משפחת שרווד הייתה ענייה וגרה באזור המיושב ברובו על ידי בעלי קרקעות קטנות. בנוסף לחקלאות, גרייס גידלה את צמחי המרפא שלה, בהם השתמשה לרפא בני אדם ובעלי חיים. שרווד גם עבדה כמיילדת.
ב-1701 נפטר אביה, וגרייס ירשה את רכושו ולא נישאה בשנית.
לא נמצאו איורים או ציורים של שרווד, אך עדויות חדשות מתארות אותה כגבוהה, מושכת ובעלת חוש הומור מפותח. בשעות עבודתה בחווה לבשה שרווד מכנסיים במקום שמלה, לבוש לא טיפוסי לנשים באותה התקופה. נאמר כי שילוב זה של בגדים ומראה טוב משך גברים רבים והכעיס את נשותיהם. הביוגרפית וחסידה של שרווד, בלינדה נאש, העריכה כי שכניה של שרווד קינאו בה ועלילות ה"כישוף" נועדו "להעלים" אותה ולהשתלט על רכושה. שרווד נתבעה בעשרות תביעות כמתגוננת, ולעיתים תבעה אחרים על הוצאת דיבה.
מעשי כשפים בווירג'יניה
הימצאותם של מכשפות וכוחות שטניים היו מובנים מאליהם עבור המתיישבים האמריקאים. התנהגות מוזרה שימשה סממן מזהה למכשפות, ומעשיהן נחשבו "עבודת השטן". כבר ב-1626, 19 שנים לאחר הקמת ג'יימסטאון, חבר מושבעים גדול התכנס כדי לקבוע האם גודוויף ג'ואן רייט הייתה מכשפה, מכיוון שככל הנראה חזתה את מותן של שלוש נשים ונטען שגרמה לתחלואה כנקמה על כך שלא נלקחה כמיילדת. אין תיעוד לתוצאות המשפט.
בניגוד לעבירות רכילות, הכפשה ויחסי מין אסורים, אשר נחשבו "איום ליציבות החברה", ההנהגה בווירג'יניה השתדלה להימנע ממשפטים בנושאי כישוף, שנחשבו מעוררי מחלוקת.
בניגוד למספר מדינות אחרות, האחריות להוכחת האשמה בבתי המשפט בווירג'יניה הוטלה על התובע. בנוסף, לרוב התעלמו מראיות הנוגעות לעניינים על-טבעיים. בווירג'יניה הוכחת האשמה נעשתה על ידי חיפוש "סימן המכשפה" על גוף הנאשם או באמצעות "מבחן המים" (הכנסת הנאשם למים כשהוא כבול. לפי האמונה, המים נחשבים טהורים ולכן "ידחו" מכשפות ויגרמו להן לצוף, ואילו חפים מפשע ישקעו.) במקרים רבים שופטים זיכו את הנאשם מכיוון שלא הוכחה אשמתו, וחשפו את התובעים לתביעת דיבה. פרנסיס פולארד מאגודת ההיסטוריה של וירג'יניה טוען "היה זה די ברור שוירג'יניה ניסתה כבר בשלב מוקדם להניא את הטוענים למעשי כשפות מלהגיש תביעה, עקב הבעיתיות שבנושא." שורשי החשש מפני מכשפים בווירג'יניה נעוצים בתרבות המקומית יותר מאשר בדת, אף על פי שלעיתים שני התחומים התערבו זה בזה. בדרום מזרח וירג'יניה (היכן שממוקמת פונגו) היו יותר האשמות בכישוף מאשר באזורים אחרים. לפי לסלי מ. ניומן, ייתכן והסיבה לכך היא העוני באזור והיעדר אליטה תרבותית שתרסן את גל התביעות.
אף על פי שרק מעט תיעוד מווירג'יניה של אותה התקופה שרד, 19 תיקי כישוף נדונו שם במהלך המאה ה-17, אך כולם למעט אחד הסתיימו בזיכוי. ההרשעה היחידה הייתה של אדם שהורשע במעשה כישוף בשנת 1656 ונידון ל-10 מלקות והגליה מהמחוז. עם זאת, ב-1736, בית המשפט ביוירג'יניה הזכיר כי כשפות עדיין נחשבת כפשע, ומי שיורשע בפעם הראשונה יסומן באות קלון וייכלא לתקופה של עד שנה. ב-1745, ג'ון קרייג, כומר פרסביטריאני במחוז אוגוסטה, וירג'יניה, טען בנחרצות למעשי כישוף לאחר שבנו נפטר וכמה מבעלי החיים שלו מתו גם כן ובתגובה הואשם בשימוש באומנות הרוע בנסיונותיו להתחקות אחר האחראי. לא הוא ולא מי שתבע אותו הביאו את טענותיהם לבית המשפט. משפט הכישוף האחרון בווירג'יניה התקיים בשנת 1802 במחוז ברוק, אשר במערב וירג'יניה של ימינו. במקרה זה, טען זוג כלפי אישה שהייתה מכשפה ובסופו של דבר נפסק כי מדובר בהוצאת דיבה.
נראה כי שיטת המשפט על ידי מים (להכניס את הנאשם למים כשהוא כבול, כדי לראות אם הוא צף) הייתה בשימוש רק פעם אחת בווירג'יניה, במשפטה של גרייס שרווד.
תביעות ראשוניות של כישוף
שרווד הואשמה לראשונה בכישוף במשפט שנערך בתחילת 1697, במהלכו ריצ'רד קאפס טען כי השתמשה בכישוף שגרם למות השור שלו. בית המשפט לא קיבל את ההאשמות ומשפ' שרווד הגישה תביעה על הוצאת דיבה נגד קאפס שבוטלה כאשר הצדדים הגיעו להסכם. ב-1698, שרווד הואשמה על ידי השכן שלה, ג'ון גיסבורן בכישוף החזירים ויבול הכותנה שלו. בית המשפט לא פעל בעקבות ההאשמה הזו, ותביעת דיבה נוספת מצד משפחת שרווד נכשלה גם כן. באותה שנה אליזבת ברנס טענה כי שרווד לבשה צורה של חתול שחור, נכנסה לביתה, קפצה מעל המיטה שלה, הכתה אותה ויצאה דרך חור המנעול. שוב, הטענות לא הגיעו לכדי אישום, ותביעת הדיבה לא הצליחה גם כן. עבור כל אחת מתביעות השווא נאלצו גרייס ובעלה לשלם את הוצאות המשפט.
על פי מאמרו של ריצ'רד ביל דייוויס על "כישוף" בווירג'יניה, באותו הזמן "נמאס למחוז הנסיכה אן מגב' שרווד כמטרד". בשנת 1705 שרווד הייתה מעורבת במריבה עם שכנה, אליזבת' היל. שרווד תבעה את היל ואת בעלה על תקיפה, ב-7 בדצמבר 1705, זכתה בפיצויים בסך עשרים שילינג (1 לירה שטרלינג). ב-3 בינואר 1706, מר וגברת היל האשימו את גרייס שרווד בכישוף וב-7 בפברואר 1706, בית המשפט הורה לה להופיע למשפט בגין כישוף אליזבת' היל, וגרימת הפלת הריונה.
משפט על ידי מים
ההליכים חודשו במרץ 1706, השופטים ביקשו לזמן שתי קבוצות מושבעות, שיורכבו שתיהן מנשים בלבד. הראשונה נדרשה לחפש בביתה של שרווד דמויות שעווה או חרסינה שיכולו להצביע על היותה מכשפה. השנייה נדרש לבדוק על גופה עדויות להנקת שדים. בשני המקרים, חוסר היענות מצד התושבים המקומיים הקשה על איסוף המושבעים, ושתי קבוצות המושבעים סירבו לבצע את החיפוש. ב-7 במרץ 1706, שרווד נבדקה על ידי חבר מושבעים של 12 "נשים מבוגרות ויודעות דבר" אשר מונו לחפש את הסימנים על גופה. הם גילו שני "סימנים שאינם דומים לשלהן או לשל נשים אחרות". בראש חבר מושבעים זה עמדה אליזבת בארנס, מי שבעבר האשימה את שרווד בכישוף.
גם הרשויות הקולוניאליות וגם בית המשפט המחוזי סירבו להכריז על שרווד כמכשפה משום שסברו שאין מספיק ראיות. ב-16 באפריל הורה בית המשפט המחוזי לבחון את המקרה באופן מעמיק יותר. כדי להגיע לבית המשפט בכל פעם, נאלצה שרווד לעבור 16 ק"מ מביתה.
ב-2 במאי 1706, שופטי בית המשפט העליון ציינו, כי בכל ההאשמות נגד שרווד קיים "חשד גדול". כתוצאה מכך, שריף המחוז לקח את שרווד למעצר, אך היא לא נאזקה עקב מראה והתנהגותה הטובים. ב-5 ביולי 1706, הורה בית המשפט העליון לשפוט את שרווד באמצעות "מבחן המים". גשם כבד גרם לדחיית המבחן עד ל-10 ביולי. שרווד נלקחה לכנסייה הקהילתית, הושבה על שרפרף וצוותה לבקש מחילה על מעשי הכישוף שהואשמה בהם. היא השיבה: "אני לא מכשפה, אני מרפאה." ב-10 ביולי 1706, בערך ב-10 בבוקר, שרווד נלקחה בדרך העפר המוכרת כיום בתור "כביש הטבעת המכשפה", אל מטע ליד שפך נהר לינהאבן. החדשות התפשטו במהרבה, והאירוע משך אנשים מכל רחבי המושבה. אחדים החלו לצעוק "הטביעו את המכשפה!" על פי עקרונות מבחן המים, אם שרווד תצוף היא תחשב אשמה בכישוף ואם לא - תוכח חפותה. בית המשפט הורה לנקוט באמצעי זהירות כדי לשמור על חייה.
חמש נשים חיפשו על גופה העירום של שרווד על גדת הנהר אביזרים בהם היא עשויה להיעזר כדי להשתחרר מהכבלים, ולאחר מכן כיסו אותה בשק. שישה שופטים פיקחו על המבחן מסירה ששטה על הנהר במרחק 180מטר משם. בסירה אחרת היו השריף, המושל, ושרווד עצמה. רגע לפני שנדחפה משפת הסירה מסופר כי שרווד אמרה: "עוד לפני שייגמר היום, כולכם תקבלו עונש קשה יותר משלי". כפותה בכל גופה - אגודל ימין אל בוהן רגל שמאל ואגודל שמאל אל בוהן רגל ימין - הושלכה אל הנהר, ומייד צפה על פני המים. השריף כרך ספר תנ"ך כבד סביב צווארה אשר גרם לה לשקוע. למרות זאת שרווד נחלצה מכבליה, וצפה אל פני השטח, ובכך שוכנעו הצופים הרבים שהיא מכשפה. כאשר נמשתה מהמים גשם שוטף החל לרדת, מרטיב את הצופים ושרווד נכלאה עד להמשך ההליכים.
בעקבות מבחן המים
מה שקרה לשרווד מאז שנכלאה אינו ברור מכיוון שתיעוד רב מבתי המשפט אבד. היא בילתה זמן לא ידוע בכלא הסמוך לכנסיית לינהאבן, ככל הנראה כשבע שנים ותשעה חודשים. היא זומנה ל"משפט המשך" איך לא קיים תיעוד של משפט נוסף בעניינה ולפיכך, ייתכן שהאישומים בוטלו בשלב מסוים. ייתכן ששרווד שוחררה מתישהו לפני 1714, משום שבשנה זו היא חזרה לשלם את המיסים על הקרקע שבבעלותה, אשר נפדתה בחזרה משלטונות המחוז. שרווד חיה את שארית חייה בשלווה עד למותה ב-1740, בגיל 80 בערך. בצוואתה הותירה 5 שילינג לבנה ריצ'רד ו5 שילינג לבנה ג'יימס. את היתר הורישה לבנה הבכור, ג'ון.
על פי האגדה, בניה של שרווד הניחו את גופתה ליד האח. גופתה נעלמה בין הגחלים עם משב רוח שירד במורד הארובה, והשאירה אחריה טביעות רגלים מטושטשות. שרווד נקברה בקבר לא מסומן מתחת לכמה עצים בשדה קרוב לצומת הדרכים "המעבורת של פונגו" ו"הנסיכה אן" בווירג'יניה ביץ'. סיפורים על כך שהשטן לקח את גופתה, סערות על טבעיות, ושוטטות חתולים שחורים התעוררו במהירות לאחר מותה. גברים מקומיים הרגו את כל החתולים שיכלו למצוא, מה שגרם ככל הנראה למכת חולדות ועכברים במחוז בשנת 1743. ביתה של שרווד עמד על תילו יותר מ-200 שנים עד שנשרף בשנות ה-90.
מורשתה
הסיפור של גרייס שרווד לא היה ידוע ברבים עד שהסופרת וההיסטוריונית של וירג'יניה ביץ' לואיזה ונאבל קייל (Louisa Venable Kyle) כתבה אודותיה ספר לילדים ב-1973 שנקרא' "המכשפה מפונגו" - אוסף של שבעה סיפורי עם מקומיים שנכתב כבדיוני, אף על פי שהתבסס על אירועים היסטוריים. הסיפור של שרווד אומץ ל"בכי מכשפה!" (Cry Witch) - דרמה משפטית המתרחשת בויליאמסבורג הקולוניאלית, בירתה המוקדמת של וירג'ניה.
פסל בדמותה, שעוצב על ידי הפסל רוברט קנינגהם מקליפורניה, הוצב באפריל 2007 ליד בית החולים "סנטרה בייסייד" על שדרת העצמאות בווירג'יניה ביץ', קרוב למיקום בית המשפט של המושבה ולנקודת ההטבעה. היא פוסלה נושאת סל המכיל שום ורוזמרין, לציון מומחיותה בצמחי מרפא, ולצידה דביבון, כסמל לאהבתה לבעלי חיים. המקום בו בוצע מבחן המים והקרקע הסמוכה כונו "מפרץ הטבעת המכשפה" ו"נקודת הטבעת המכשפה". מקטע של כביש 190 בווירג'יניה ביץ' נקרא "דרך הטבעת המכשפה". אגדה מקומית בווירג'יניה ביץ' קובעת כי הרוזמרין הגדל שם בא מצמח יחיד אשר שרווד הביאה בתוך קליפת ביצה מאנגליה. בנוסף לכתיבת הביוגרפיה של שרווד, בלינדה נאש פעלה ללא לאות כדי שתוענק לה חנינה.
ב-10 ביולי 2006, יום השנה ה-300 להרשעתה של שרווד, טיהר המושל טים קיין רשמית את שמה, מתוך הכרה כי המקרה שלה היה עיוות דין. שחזורים שנתיים של משפט המים של שרווד התרחשו מאז 2006. על-פי התושבים המקומיים, כתם אור נע, המיוחס להיות רוחה חסרת המנוחה של שרווד, עדיין מופיע בכל יולי במקום בו נזרקה אל המים.
אטוניה של הרחם
אטוניה של הרחם (באנגלית: Uterine atony) היא חוסר היכולת של הרחם להתכווץ כראוי לאחר הלידה. הרחם הוא שריר, ו"אטוניה" פירושה חוסר במתח בשריר (A- קידומת שמביעה שלילה, Tonus - מתח). התכווצות שרירי הרחם במהלך הצירים דוחסת את כלי הדם ומאטה את הזרימה, מה שמסייע במניעת שטפי דם ומקל על קרישה. לכן, חוסר התכווצות של שרירי הרחם עלול להוביל לדימום חריף. אטוניה של הרחם היא הגורם השכיח ביותר לדימום לאחר לידה שעלול לגרום למוות.
גורמי סיכון
ישנם גורמי סיכון רבים לאטוניה של הרחם וחלקם נובעים ממהלך הלידה, למשל צירים ממושכים, צירים שנמשכים פחות מ-3 שעות, היפוך רחם, שימוש בעירוי מגנזיום סולפט ושימוש ממושך באוקסיטוצין. גורם נוסף הוא התנפחות הרחם כתוצאה מתאומים, ריבוי מי שפיר, תינוק גדול ביחס לגיל ההיריון, שרירנים ברחם, וזיהום מי שפיר. השמנת יתר (BMI גדול מ-40) והפרעות בקרישת הדם גם הם מעלים את הסיכון לאטוניה של הרחם.
לידה קיסרית, במיוחד לאחר צירים ממושכים, עלולה לגרום לעייפות של שרירי הרחם ולהפסקת ההתכווצות או לעיכוב של ההתכווצות במקום בו בוצע הניתוח.
אפידמיולוגיה
אטוניה של הרחם מתרחשת במהלך 1 מכל 40 לידות בארצות הברית ואחראית ל-80% לפחות מהמקרים של דימום לאחר לידה.
טיפול
ניתן לטפל באטוניה באמצעות עיסוי של הרחם בשילוב מתן תרופות. ישנם מספר סוגים שונים של תרופות שניתן לתת, ולכל אחת יש יתרונות וחסרונות משלה. טיפול באמצעות שילוב של יותר מתרופה אחת עשוי להניב תוצאות טובות יותר. שילובים אפשריים הם אוקסיטוצין בתוספת מיסופרוסטול, אוקסיטוצין בתוספת ארגומטרין וקרבוטוצין.
לאחר מתן התרופה, יש לעקוב אחר מצבה של האם כדי לוודא שהדימום נפסק. אם הדימום לא נפסק או שהבדיקה הגופנית מראה תפקוד רחם משופר בתוך 30 דקות ממתן התרופה, מומלצת התערבות פולשנית מיידית.
אירלנד באירוויזיון 1987
אירלנד באירוויזיון 1987 השתתפה עם השיר "Hold Me Now" בביצוע של ג'וני לוגן.
לפני האירוויזיון
RTÉ, רשות השידור האירי ארגנה את התחרות לבחירת נציג אירלנד באירוויזיון בה התמודדו תשעה שירים, התחרות נערכה בתיאטרון גאייטי שבדבלין והונחתה על ידי מרטי וואלן והזמר מרטי שייצג את אירלנד באירוויזיון 1973, השופטים היו מומחים מתחום המוזיקה.
זה צריך לקרות לך
זה צריך לקרות לך (באנגלית: It Should Happen to You) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1954 בבימויו של ג'ורג' קיוקור, עם ג'ק למון, ג'ודי הולידיי ופיטר לופורד בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של ג'ק למון בתפקיד ראשי. הוא היה אז שחקן לא ידוע לעומת ג'ודי הולידיי זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1950 על תפקידה בסרט "רק אתמול נולדה", אבל הבמאי ג'ורג' קיוקור האמין ביכולותיו.
הסרט צולם בחלקו בסנטרל פארק ובכיכר קולומבוס בניו יורק. הוא סאטירה על עולם הפרסום.
תקציר העלילה
פיט שפארד (ג'ק למון) הוא צלם סרטים צעיר. הוא מסתובב עם מצלמת סרטי 16 מ"מ המכנית שלו בסנטרל פארק ומצלם אנשים כדי לעשות מזה סרט דוקומנטרי. הוא נתקל בצעירה מאכילה יונים בגרעינים שמוצאת חן בעיניו. לאחר שיחה קצרה היא מספרת לו ששמה הוא גלדיס גלובר (ג'ודי הולידיי) וכי הגיעה לעיר הגדולה כדי להצליח ולהיות מפורסמת אבל פיטרו אותה וכעת היא חושבת לחזור עם 1,000 הדולרים שחסכה, למצוא גבר, להתחתן ולהיות אישה פשוטה כאחד האדם. פיט מבטיח להראות לה את הסרט אחרי השלמתו. היא נותנת לו את כתובתה והוא שוכר דירה בבניין הזה, דירה לידה.
גלדיס מסתובבת בכיכר קולומבוס ורואה שלט פרסומת גדול ריק ומוצע להשכרה. לאחר משא ומתן קצר עם פקיד חברת הנדל"ן היא שוכרת את השלט הזה לשלושה חודשים תמורת 623 דולרים. על השלט כתוב באותיות ענקיות "גלדיס גלובר" אבל מאחורי זה אין דבר.
איבן אדמס ה-III (פיטר לופורד) הוא בעל חברה גדולה לסבון. הוא לוחץ לקבל לידיו את שלט הפרסומת של גלדיס. בחברת הנדל"ן מציעים להחזיר לה את הכסף ועוד 500 דולר אך היא מסרבת. לבסוף מציע אדמס הצעה שאי אפשר לסרב לה - במקום השלט הגדול בכיכר קולמבוס הוא יפרסם את שמה בשישה שלטים במקומות בולטים בעיר כמו בתחנת גרנד סנטרל ומול מייסיס.
הם נפרדים וגלדיס ממשיכה במסע הפרסומת שלה שמנהל על ידי ברוד. כעת היא ידוענית ומוזמנת על ידי חיל האוויר לטקס קריאת מטוס על שמה. היא מרגישה שהיא למעשה "חפץ" בידי אנשי הפרסומת.
פיט ממשיך בעבודתו בסרטים. הוא נכנס לכלוב שימפנזה, מחקה אותה ומצלם את תגובות הקהל. לפתע הוא מבחין שהאנשים מסתכלים לשמיים שם נמצא מטוס שיוצר כתובת עשן: "גלדיס מבקשת סליחה מפיט".
הם מתחברים שוב ובדרך היא מבחינה בשלט פרסומת ריק. פיט שואל אותה במה היא מסתכלת והיא עונה "בכלום".
אולפני די.סי
אולפני די.סי (באנגלית: DC Studios) הוא שמם של אולפני הפקות וקולנוע של DC קומיקס שהוקמו במאי 2016 תחת השם DC Films (סרטי DC) על מנת להפיק ולפתח סרטי קולנוע ביקום הקולנועי של DC. זוהי חברת בת של DC Entertainment.
רקע
ראשי האולפן מיום הקמתו ועד סוף שנת 2017 היו ג'ף ג'ונס וג'ון ברג. מתחילת 2018 החליפו אותם בתפקידיהם וולטר חמאדה (שפוטר ב-2022) ושאנטל נונג.
באוקטובר 2022, ג'יימס גאן ופיטר ספרן מונו להוביל את תחום הפקות הקולנוע, הטלוויזיה והאנימציה של DC, כשהם יעמדו יחד בראש חטיבה חדשה בשם DC Studios, שמחליפה את DC Films.
האולפנים מהווים למעשה חלק מחטיבת הבידור של DC קומיקס הנקראת DC Entertainment שאחראית לכל תחום הבידור והשיווק ועל הפקות הטלוויזיה של DC קומיקס. עד שנת 2016 הייתה אחראית גם לכל הפקות הקולנוע.
ארמיית המשמר השישית
ארמיית המשמר השישית (ברוסית: гвардейская армия я-6) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ארמיית המשמר השישית הוקמה ב-1 במאי 1943 על בסיס יחידות של הארמייה ה-21 תוך הוספת מספר יחידות שכבר קיבלו שם כבוד "משמר". ביולי 1943 הארמייה הוצבה בחזית וורונז' והחלה את השתתפותה בקרב קורסק. תוך שיתוף פעולה עם ארמיית הטנקים הראשונה היא לחמה נגד קורפוס הפאנצר ה-48. במהלך שישה ימים היא החזיקה את קווי ההגנה ובסוף המתקפה הגרמנית נעצרה. בהמשך, במהלך מתקפת נגד, ארמיית המשמר השישית השתתפה בשחרור בלגורוד וחרקיב. ב-30 בספטמבר 1943 היא הועברה לעתודה.
במרץ 1947 הארמייה פורקה.
לאורך כל הזמן איוואן צ'יסטיאקוב היה מפקד הארמייה.
דניס סוארס
דניס סוארס פרננדס (בספרדית: Denis Suárez Fernández, נולד ב-6 בינואר 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בויאריאל.
קריירה
סוארס החל את הקריירה בקבוצת הנוער של סלטה ויגו. הוא חתם במנצ'סטר סיטי ב-23 במאי 2011, שם שיחק בקבוצת הנוער ושותף במספר משחקים מועט גם בבוגרים.
המשחק הראשון שלו בבוגרים של מנצ'סטר סיטי הוא ערך בסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג, כאשר נכנס כמחליף של סמיר נאסרי בדקה ה-67 בניצחון 5–2 נגד וולברהמפטון ב-17 במאי 2012. בשנת 2012, הוענק לו פרס השחקן הצעיר של מנצ'סטר סיטי על ידי אוהדי הקבוצה.
ב-22 באוגוסט 2013, סוארס עבר לברצלונה לארבע שנים. במהלך העונה 14–2013 הוא שיחק בעיקר בברצלונה אתלטיק וכבש בה 7 שערים.
ביולי 2014, הושאל סוארס לסביליה למשך שתי עונות במסגרת עסקת מכירתו של איוואן רקיטיץ' לברצלונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-12 באוגוסט 2014 במסגרת הסופר קאפ האירופי באצטדיון קארדיף סיטי, במשחק זה שיחק 78 דקות לפני שהוחלף בהפסד 0–2 לריאל מדריד. ב-11 בדצמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק של סביליה בליגה האירופית נגד הקבוצה הקרואטית רייקה. סביליה זכתה בסיום העונה בליגה האירופית, אך סוארס לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה הקבוצה 2–3 את דניפרו, ונותר על הספסל לאורך כל המשחק.
ב-29 באוגוסט 2015 חתם לארבע שנים בוויאריאל.
ב-23 ביוני 2016 חתם לארבע שנים בברצלונה.
ב-1 ביולי 2019 חתם לארבע שנים בסלטה ויגו, כאשר ברצלונה קיבלה תמורתו כ-13 מיליון אירו.
ב-30 בינואר 2023 הושאל לאספניול עד לסוף העונה.
ב-27 ביוני 2023 חזר לאחר שבע שנים לויאריאל.
נבחרת
במקביל לתחילת הקריירה הוא שותף בקבוצות ספרד בגילאים השונים. הוא שותף בזכיית נבחרת ספרד עד גיל 19 באליפות אירופה ב-2012. ב-29 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות נגד לקראת יורו 2016.
אני רואה אותה בדרך לגימנסיה
אני רואה אותה בדרך לגימנסיה הוא פזמון מאת יענקל'ה רוטבליט שהלחין מיקי גבריאלוב, והתפרסם בביצועו של אריק איינשטיין, שכלל אותו בשנת 1971 באלבומו "בדשא אצל אביגדור". זהו משיריו הידועים של איינשטיין. גרסאות כיסוי לשיר בוצעו בידי להקת "סטלה מאריס" ויהלי סובול עם מיקי גבריאלוב.
על השיר
בעיתונות נטען שהשיר מתייחס אל ציפי רפאלי., טענה שהוכחשה על ידי רוטבליט.
ביקורת
היו שהוטרדו מההתייחסות המינית לנערה. העיתונאית תמר אבידר העירה: המשפטנית הפמיניסטית אורית קמיר כתבה על כך: דבורית שרגל התייחסה לשיר באופן דומה:
המבקר בן שלו התייחס אף הוא לשורה "היא לא יודעת, היא אף פעם לא תדע", וציין: "רוב המתח של השיר הזה נובע מהפער העצום בין הידיעה הנואשת שלו לבין חוסר הידיעה השאנן שלה", והוסיף:
מחבר השיר, יענקל'ה רוטבליט, התייחס אף הוא למיניות שבשיר ולזמנים המשתנים, באומרו "נניח כשאריק שר את 'אני רואה אותה בדרך לגימנסיה' הוא היה בשנות השלושים שלו. בהופעות הוא היה אומר 'זה שיר של חרמנים מזדקנים'. היום, תוציא דבר כזה, יאמרו לך 'פדופיל'."
בעקבות השיר
המילה "גימנסיה" אינה מקובלת יותר לתיאור בית ספר תיכון, אך שימוש בולט בה הוא בשמה של "גימנסיה הרצליה". במצב זה שימש שם השיר פעמים אחדות ככותרת לכתבות העוסקות ב"גימנסיה הרצליה", וגם ככותרת לכתבות העוסקות בבתי ספר אחרים.
שירה לוי
שירה לוי (נולדה ב-10 בדצמבר 1997) היא שחקנית טלוויזיה ותיאטרון, מנחת טלוויזיה, רקדנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
לוי נולדה וגדלה בתל אביב.
מכיתה א' עד כיתה ד' השתתפה בחוג דרמה, ובהמשך הופיעה במסגרת להקות נוער, בהן "להקת צופי תל אביב" ו"השכנים של צ'יץ'".
היא למדה "בבית הספר אליאנס" בתל אביב במגמות קולנוע וצרפתית.
בצה"ל שירתה לוי בתיאטרון צה"ל.
משחק
בשנת 2004 השתתפה לוי כילדת פסטיגל.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה הקומית "מועדון החנונים" את הדמות "אביטל". בשנת 2016 עלתה לשידור בערוץ זום, סדרת הטלוויזיה "סוסי פרא", בה גילמה לוי את תפקידה של "קים". בנובמבר באותה השנה, החלה לשחק את אחד התפקידים הראשיים בסדרת הנעורים "פלאשבק" שעלתה בערוץ הילדים, שבה היא מגלמת את דמותה של "ליהי סלע", לצד לירון רביבו. ב-2017–2018 לקחה חלק במופע הילדים והנוער HOT VOD Young LIVE, שהופק מוזיקלית על-ידי חן מצגר-אדר.
בספטמבר 2017 החלה לשחק בסדרת הנעורים הקומית "המלאך השומר שלי", בתפקיד "ספיר", הנערה החדשה בבית הספר. באותה שנה חזרה לוי להפקת הפסטיגל וגילמה את "כוכבית" ב"סטורי של פסטיגל", ובשנת 2018 השתתפה בפסטיגל "".
במרץ 2019 עלתה סדרה נוספת בכיכובה, "התחנה" בערוץ kidZ, שבה היא מגלמת בתפקיד הראשי את דמותה של "רומי שיין", מתנדבת צעירה במד"א ואחות של "אדר שיין"(גפן ברקאי). לוי שרה את שיר הנושא של הסדרה, "לרדת בתחנה", שנכתב על-ידי נעם חורב והולחן והופק מוזיקלית על-ידי חן מצגר-אדר. באותה שנה 2019 השתתפה שוב בפעם השלישית שלה במופע החנוכה לילדים, "PLAY פסטיגל" והופיעה עם השיר "אני לא יכולה בלעדיך" ממחרוזת השירים של צביקה פיק.
לוי המשיכה לעונה השלישית של הסדרה "התחנה" בתפקיד "רומי", ובשנת 2020 לוהקה לוי לסרט "פול ספיד" בבימויו של קובי מחט, בתפקיד "אלונה", תפקיד ראשי לצדם של קווין רובין ואון רפאלי. בהמשך אותה שנה נבחרה לוי לשחק בסדרה החדשה שעלתה ב"HOT" "זיגי", לצדם של קווין רובין, עומר חזן, אנה זק ועוד. שם מגלמת את נטע. באותה שנה הופיעה בפעם הרביעית במופע הפסטיגל עם אותה הדמות.
תיאטרון
לוי שיחקה תפקיד ראשי בהצגה "ביוש" בשנת 2018 בתיאטרון חיפה שעוסקת בתיכוניסטית (מיה) שחווה התעללות לאחר שתמונה אינטימית שלה הופצה ברשת.
משנת 2022 משחקת בהצגה "סימני דרך" בתיאטרון הבימה בתפקיד נעמי שמר בצעירותה, בהצגה "הכבש השישה עשר" בתיאטרון הבימה בתפקיד אריאלה, ובהצגה "השנה היפה בחיי" בתיאטרון הבימה ובתיאטרון חיפה בתפקיד נועה.
הנחיה
ביולי 2019 החלה להנחות את תוכנית הקיץ היומית "הקומה האחרונה", בערוץ "TeenNick". ממרץ 2020 בעקבות נגיף הקורונה החלה להנחות את התכנית ה"בידודית" לצדם של עומר חזן, קווין רובין ושירלי לוי, בערוץ "TeenNick".
ב-8 באוקטובר 2020, הנחתה יחד עם דודו ארז, את "סוכת הנשיא" בבית הנשיא, לרגל חג סוכות.
קריירה מוזיקלית
ב-17 במרץ 2019 יצא הקליפ הראשון של לוי "לרדת בתחנה", שם היא שרה את שיר הנושא של הסדרה בה היא מככבת, "התחנה". ב-19 בנובמבר 2019 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "אפילו לדקה". השיר נכתב על-ידי נעם חורב והולחן על-ידי עמרי קסטן וחן מצגר-אדר, ונוצר בהשראת אביה של שירה, שהתאבד כאשר הייתה בת 15 בלבד ונעשה בשיתוף פעולה עם עמותת "בשביל החיים".
חיים אישיים
לוי היא בתה של ענת ליכטנשטיין, מאפרת טלוויזיה במקצועה ובתם של מעצבי השיער ז'קלין ואביגדור ליכטנשטיין. ללוי אח אחד קטן בשם יונתן.
כשלוי הייתה בת 15 אביה התאבד.
ב-9 בספטמבר 2020 התארסה לבן זוגה אורי בן לולו לאחר ארבע שנות זוגיות, וב-29 ביולי 2021 השניים נישאו. ב-29 ביולי 2023 נולד בנם הבכור.
לוי היא בת דודה מדרגה שלישית של השחקנית שירן סנדל.
הדיוויזיה ה-197 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-197 (בגרמנית: 197. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
רודריגו (כדורגל חופים)
רודריגו סוארס דה קוסטה (בפורטוגזית: Rodrigo Soares da Costa; נולד ב-16 באוגוסט 1993), המוכר יותר בשם רודריגו (בפורטוגזית: Rodrigo) הוא כדורגלן חופים ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת ברזיל בכדורגל חופים.
הדיוויזיה ה-197 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939 במחוז הצבאי ה-21 בוורתגאו ליד פוזן. במרץ 1940 עברה הדיוויזיה לאזור טריר. במאי 1940 עברה הדיוויזיה לאזור הסאר. מ-17 ביוני 1940 התקדמה הדיוויזיה על פני סייל ותעלת ריין-מארן ופרצה לקו מז'ינו מדרום-מערב לזארבריקן ליד שאטו-סאלין. הדיוויזיה השתתפה אז בקרב המוזל והווז'. לאחר שביתת הנשק, הדיוויזיה אבטחה את קו התיחום ושימשה ככוח כיבוש בצרפת ביולי 1940. באמצע יולי 1940 עברה הדיוויזיה לאזור דרום הולנד (צפון בראבנט וזילנד) לצורך אבטחה והגנה על החוף. כאן התכוננה הדיוויזיה לנחיתה באנגליה. בסוף פברואר 1941 הועברה הדיוויזיה לאזור מנהיים - לנדאו על מנת לסיים שם אימון יחידה. ב-21 ביוני 1941 הועמסה הדיוויזיה על מסילת הברזל והועברה מזרחה. הדיוויזיה נפרקה ב-Lohow והועמדה לרשותה בקו התיחום. מה-26 ביוני צעדה הדיוויזיה על פני הבוג אל הברזינה. הדיוויזיה השתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב רוסלאבל. ב-2 באוקטובר 1941 החל מבצע טייפון, שבו הדיוויזיה השתתפה בקרב ויאזמה, ולאחר מכן בקרבות סביב מוסקבה. עד ה-24 בינואר 1942 נסוגה הדיוויזיה לאזור העורף, שם שהתה עד מאי 1942. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה המרכזית של החזית המזרחית, ובכלל זה קרבות רז'ב. הדיוויזיה הושמדה ליד ויטבסק במהלך מתקפת ויטבסק-אורשה הסובייטית, שהייתה חלק ממבצע בגרטיון בקיץ 1944.
רודריגו (כדורגל חופים)
קריירה
רודריגו החל לשחק כדורגל חופים בחוף הקופקבנה, כשבשנת 2011 הוא הצטרף למועדון כדורגל החופים בוטפוגו. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא זומן לסגל הנבחרת הברזילאית. הקריירה של רודריגו הגיעה לשיאה בשנת 2016, כשהוא נבחר לשחקן הטוב ביותר של אליפות רוסיה בכדורגל חופים וזכה בתואר הכוכב העולה בטקס כוכבי כדורגל החופים. שנה לאחר מכן, הוא סחף את נבחרת ברזיל לזכייה בגביע העולם בכדורגל חופים, שהתקיים באיי בהאמה, כשסיים כסגן מלך השערים של המפעל לצד תשעה כיבושים. באותה שנת 2017, רודריגו הצטרף לענקית כדורגל החופים הרוסית, קריסטל. רודריגו היה שותף לשתי זכיות עם האחרונה בגביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים.
הדיוויזיה ה-197 (ורמאכט)
פשעי מלחמה
על פי עדותו של שבוי מלחמה גרמני, מש"ק בפלוגה ה-10 של רגימנט הרגלים ה-332 של הדיוויזיה ה-197, קרל ביירליין, הגדוד היה מעורב בעינויים ובמותה של זויה קוסמודמיאנסקיה. סטלין הורה שלא לקחת את חיילי וקציני הדיוויזיה, שהשתתפו בהוצאה להורג, בשבי.
ג'ון וייטהד
ג'ון הנרי קונסטנטין וייטהד (באנגלית: John Henry Constantine Whitehead; 11 בנובמבר 1904, צ'נאי (הודו) - 8 במאי 1960, פרינסטון) הוא מתמטיקאי בריטי ממייסדי תורת ההומוטופיה.
ביוגרפיה
ג'ון וייטהד נולד להנרי וייטהד, בישוף מדרס שבהודו הבריטית. למד באיטון קולג' והמשיך בבייליול קולג' באוקספורד. לאחר סיום האוניברסיטה עבד וייטהד מספר שנים בבורסה לניירות ערך ובשנת 1929 החל לעבוד על הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בהיותו בפרינסטון למד אצל סולומון ליפשיץ.
לאחר קבלת תואר שלישי, חזר לאנגליה ובשנת 1933 החל ללמד באוניברסיטת אוקספורד.
במהלך מלחמת העולם השנייה ג'ון וייטהד עבד על חקר ביצועים בתחום לחימה עם הצוללות גרמניות ובהמשך הצטרף לצוות של בלצ'לי פארק בקבוצה של מקס ניומן.
בשנים 1947-1960 ג'ון וייטהד היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. בשנים 1953-1955 הוא היה הנשיא של איגוד המתמטיקאים של לונדון.
הלך לעולמו בשנת 1960 במהלך ביקור באוניברסיטת פרינסטון.
פרס וייטהד מוענק לזכרו החל משנת 1979.
יחסי אוזבקיסטן–בלארוס
יחסי אוזבקיסטן–בלארוס הם היחסים הדפלומטיים שבין אוזבקיסטן לבלארוס. היחסים הדיפלומטיים נוצרו ב-21 בינואר 1993. שגרירות בלארוס בטשקנט נפתחה בפברואר 1994. לאוזבקיסטן יש שגרירות במינסק.
ביקורים רמי דרג
נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, הגיע לביקורים רשמיים באוזבקיסטן בדצמבר 1994 ובספטמבר 2018. לדברי מנהל הקמפיין לשעבר אלכסנדר פדוטה, לוקשנקו בביקור הקודם התבקש על ידי ראש העיר קוזים טוליאגנוב באמצעותו לאפשר להפסיק את הופעתן של נשים צעירות בבגדים מסורתיים. וציין כי "הנשים קפאו בתלבושותיהן", אליהן שהה לוקשנקו עוד 15 דקות, שלטענת פדוטה הציג את "האכזריות" של מנהיג בלארוס. ביקורו של לוקשנקו בשנת 2018 היה הראשון מזה 24 שנה, שנערך בין התאריכים 13–14 בספטמבר אותה שנה.
נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב ביקר במינסק באוקטובר 2014. יורשו שבקט מירזייאיב ביקר גם במינסק ב-1 באוגוסט 2019.
שיתוף פעולה צבאי
במרץ 2018 חתמו האקדמיה לכוחות המזוינים של אוזבקיסטן והמכון הצבאי-טכני של המשמר הלאומי של אוזבקיסטן על מזכר שיתוף פעולה עם האקדמיה הצבאית של בלארוס. באותו חודש ביקר שר הביטחון של בלארוס אנדריי רבקוב באוזבקיסטן, והביע נכונות לתקן ולבצע מודרניזציה של כלי רכב משוריינים וכלי טיס אוזבקים.
בספטמבר 2018 נסעו אנשי שירות של הכוחות המיוחדים של משרד ההגנה של אוזבקיסטן לבלארוס כדי להשתתף בתחרויות בין כוחות מיוחדים זרים אחרים במתחם אימונים שנמצא בכפר מרינה גורקה.
גוסטבו מרמנטיני
גוסטבו מרמנטיני דוס סנטוס (בפורטוגזית: Gustavo Marmentini dos Santos; נולד ב-8 במרץ 1994) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר התקפי.
קריירה
מרמנטיני התחיל את הקריירה שלו באתלטיקו פרנאאנסה, ובעונת, הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-12 באוגוסט 2014 הושאל לדלהי דינמוס מהסופר ליג ההודי. ב-14 באוקטובר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד פונה סיטי.
בתחילת עונת חזר לפרנאאנסה. באוגוסט של אותה עונה הושאל לגואראטינגוטה, אך כעובר זמן קצר חזר לדליה דינמוס.
בעונת הושאל ללוורדנסה, עונה לאחר מכן לסמפאיו קוראה. בחצי הראשון של עונת, הצטרף לגרמיו אוסאסקו אודקס.
ב-7 ביולי 2018 חתם באלאשקרט ירוואן מליגת העל הארמנית. בעונת רשם את עונת השיא שלו, כאשר כבש 11 שערים ב-24 משחקים.
ב-26 ביולי 2020 חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-3 בפברואר 2022 חתם בהפועל באר שבע בהשאלה לחצי עונה עם אפשרות לרכישה. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בהפסד 0–1 למכבי נתניה. בסופו של דבר לא המשיך בהפועל באר שבע. ב-22 ביולי 2022 חתם בלאמיה. ב-24 בדצמבר 2022 חתם במכבי בני ריינה.
תארים
הפועל באר שבע
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית אפריל 2021
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית נערכה בבאר שבע ב-10 באפריל 2021.
רותם זיסמן-כהן
ביוגרפיה
בגיל 18, עברה להתגורר בתל אביב והתחילה ללמוד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. בין חבריה לכיתה היו שני כהן, טלי שרון, טלי רובין ורינת מטטוב.