cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארה צבאית
מאפיינים
קל להתבלבל בין מין זה לקרובו לסוג ארה ירוקה גדולה (Ara ambiguus). הוא מגיע לאורך 70 ס"מ, מוטת כנפיים של 99–110 ס"מ ומשקל 1.1 ק"ג. הארה הוא תוכי ירוק בעל ראש גדול עם פנים לבנות משורטטות בפסים שחורים, מקור חסון ומעוקל בצבע שחור ומצח אדום. אברות התעופה ושכבת הנוצות החיצונית בכנפיו ובאחורי גופו כחולות בצדן הגבי וצהובות בצדן הגחוני. צבעו הירוק השולט, המזכיר מדי צבא, נתן לו את שמו.
תוכי זה נמצא במצב שימור פגיע. למרות זאת, הוא עדין ניצוד למטרות סחר כחיית מחמד.
בית הכנסת בית דוד בוולגוגרד
בית כנסת "בית דוד" בוולגוגרד (ברוסית: Бейт Давид) היה בית כנסת היסטורי שנבנה באוקטובר 1888 בעיר שנקראה בעבר צאריצין, ששמה הוסב בשנת 1925 לסטלינגרד ובשנת 1961 הוסב שמה פעם נוספת לוולגוגרד. בית הכנסת נהרס במהלך קרב סטלינגרד לאחר פלישת הכוחות הגרמניים ונבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה. בתחילת המאה ה-21 הוא עבר שיקום. בית הכנסת משרת את הקהילה היהודית של וולגוגרד, רוסיה.
היסטוריה
במאה ה-19 חיו בצאריצין כ-800 יהודים אף על פי שהייתה מחוץ לתחום המושב. חברי הקהילה היהודית היו בעלי מלאכה, משוחררי צבא ניקולאי וסוחרים סיטונאיים שעסקו בעיקר בסחר דגים, נפט וקרסין. היהודים התרכזו בעיקר בשכונה מעבר לנהר צאריצין, בה הוקם בית כנסת שהנציח את נס הצלת הצאר אלכסנדר השלישי ב-1888. בקהילה היו כ-150 חברי ההסתדרות הציונית והייתה בה פעילות ציונית רבה. ב-17 באוקטובר 1888 נפתח בית הספר הראשון של הקהילה היהודית ליד בית הכנסת, שנמצא ברובע וורושילובסקי שבעיר.
המהלך הרשמי של הממשלה כנגד הדת הביא לסגירת בית הכנסת האחרון שנותר בסטלינגרד. כפי שבית הכנסת האחר בסטלינגרד שהיה ברחוב פורט סעיד גם בית הכנסת בית דוד הפך למתקן רפואי. סגירת בית הכנסת נבעה מצרכים של הרשויות המקומיות בנימוק שהקהילה היהודית בסטלינגרד התפוררה, כמו גם מנימוק שהקהילה היהודית לא עמדה בהתחייבויותיה על פי הסכם השכירות של המבנה, אף על פי שבפועל לא היו טענות מצד הוועד המקומי לאורך תקופת החכירה. בשנת 1999 עם הגעתם של הרב זלמן ויעל יופה, אנשי חב"ד, לעיר, נרשמה מחדש הקהילה היהודית של וולגוגרד והחלה להגיש בקשות להנהלת העיר בנוגע להחזרת מבנה בית הכנסת לשעבר לידיה. למינהל העירוני לא היו התנגדויות, אך התנאי להחזרה היה, שיש לתת לעירייה מבנה חליפי מאובזר כמרפאה לפיזיותרפיה. כיוון שמבחינת הקהילה הצעירה זה היה בגדר בניית בית כנסת חדש, הוחלט בקהילה לדחות את נושא החזרת מבנה בית הכנסת. בשנת 2001 הגישה הקהילה שוב בקשה, אך הפעם היא הביעה נכונות לבחון אפשרות נוספת - הקמת בית ספר דתי ליד בית כנסת ברחוב בלחנינסקאיה. כיוון שהקהילה כבר הפכה משמעותית, הבקשה התקבלה.
ב-21 ביוני 2001, לזכרו של דוד איליץ' קולוטילין, שהיה מנהיג הקהילה היהודית הדתית בוולגוגרד לשעבר, החליטה האספה הכללית של VERO להעניק לבית הכנסת את השם "בית דוד".
בשנת 2005 החלו עבודות תיקון ושיקום הרחבות שבהיקף מבנה בית הספר ושל בית הכנסת. מנהלי פרויקט השיקום, היו האדריכל-רסטורטור וולגוגרד סרגיי סנה והמומחה הישראלי לבנייה וקישוט של בתי כנסת אהרן אסטרייכר.
בנוסף לבית הכנסת עצמו, ממוקמים במבנה בית הכנסת, מרכז חינוך ותרבות, מעבדת מחשבים לבאים למתנ"ס, חדרי אירוח לאורחים ומבקרים השומרים שבת ואולם גדול לאירועים חגיגיים.
המחלוקת על מקום בית הכנסת הראשון בצאריצין
לפי דברי הרב זלמן יופה, בית הכנסת הראשון של צאריצין שכן ברחוב בלחנינסקאיה, כפי שמעידה הימצאותם של מגן דוד וחנוכייה בעלת שישה קנים שנשתמרו בצורתם המקורית. בנוסף, על פי החלטת הדומה (האספה המחוקקת) האזורית , בית הספר של בית הכנסת שכן בבלחנינסקאיה.
ילמז אזטונה
עַבְּדוּלְלָה טָהסִין ילְמָז אֹזְטוּנָה (בטורקית: Abdullah Tahsin Yılmaz Öztuna, שמו האמיתי עבדוללה טהסים ילמז Abdullah Tahsim Yılmaz; 20 בספטמבר 1930 איסטנבול - 9 בפברואר 2012 אנקרה) היה היסטוריון, מוזיקולוג, סופר, פעיל פוליטי ועיתונאי טורקי, ידוע בעיקר בספריו הרבים בתחום ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית ובתרומתו בקידום החינוך בתחום המוזיקה הקלאסית הטורקית. הוא נודע גם כבעל טור בעיתונים "הייאט" ו"טורקיה" ובהופעתו בתוכניות ברדיו ובטלוויזיה.
היה בשנת 1963 חבר בפרלמנט הטורקי מטעם מפלגת הצדק. הצטיין בידע האנציקלופדי שלו ובכתיבתו המבריקה בשפה הטורקית. בין השנים 1974–1980 היה העורך הראשי של האנציקלופדיה הטורקית.
ביוגרפיה
יליד איסטנבול. למד בקונסרבטוריון למוזיקה בעירו, שם היה, בין השאר, תלמידם של סאדדין ארל וסופי אזגי. בין ספטמבר 1950- יולי 1957 שהה בפריז, שם למד תרבות צרפתית בסורבון, כמו כן למד במכון למדעים פוליטיים.
כבר בגיל צעיר הוכיח אזטונה כישורי כתיבה וכתב את מאמרו הראשון בגיל 13 ואת ספרו הראשון בגיל 15.
בשובו למולדת, החל בשנת 1960 קריירה עיתונאית. בתחילה היה חבר מערכת בעיתון"הייאט שבבית ההוצאה לאור שלו פרסם ספרים רבים ולאחר מכן הועלה לדרגת מנהל.
במהלך חייו כתב אזטונה מאמרים גם בעיתונים "טרג'ומאן" ("המתרגם"), "סון הוואדיס" ("חדשות אחרונות") ו"דוניה" ,בשנות ה-2000 היה בעל טור בעיתון "טורקיה".
היה בעל גישה שמרנית וזיקה למורשת העות'מאנית והאסלאמית בארצו, פעל במסגרת מפלגת הצדק ונבחר בשנת 1963 מטעמה לפרלמנט כנציג של מחוז קוניה, הידוע בדבקותו לדת. בהמשך התיישב באנקרה.
בשנים 1981-1966 עבד בהנהלת רשות השידור הממלכתי הטורקי, בוועדות לפיקוח (Denetleme Kurulu) ולתוכן. בשנים 1977-1974 היה תת-מזכיר במשרד החינוך.
בהמשך השקיע מאמצים בקידום החינוך המוזיקלי בעיקר בתחום לימוד המוזיקה העות'מאנית, הוא נמנה עם מקימי המסלול ללימודי מוזיקה טורקית שליד האוניברסיטה הטכנית באיסטנבול שם הרצה בין השנים 1978-1975 על ההיסטוריה של המוזיקה קלאסית הטורקית. כמו כן היה בין מקימיה ומנהליה של המקהלה למוזיקה טורקית. בין השנים 1974–1980 היה העורך הראשי של האנציקלופדיה הטורקית שפרסמה אז את הכרכים עם האותיות K-T.
כיהן גם כמנהל כללי של ההוצאה לאור של משרד החינוך הלאומי, ובשנים 1975–1978 היה מרצה להיסטוריה פוליטית ותרבותית עות'מאנית באוניברסיטה העממית לחינוך גבוה.
אזטונה מילא בהמשך תפקידים ציבוריים שונים, פעל בין השאר באגודת הידידות טורקיה-יפן וטורקיה - ערב הסעודית, והיה יועץ של הקרן הפיננסית ע"ש פייסל.
יראת הכבוד שהוא גילה למורשת האסלאמית העות'מאנית מצאה ביטוי ביוזמתו לפתוח מחדש לתפילה מוסלמית את הגלריה הפרטית של הסולטאנים במוזיאון איה סופיה ואת "חדר מעיל הנביא" בארמון טופקאפי באיסטנבול.
תחת המשטר הצבאי שקם אחרי ההפיכה הצבאית השלישית ב-1980, אזטונה היה בין מקימי המפלגה הפוליטית החוקית הראשונה, המפלגה של הדמוקרטיה הלאומית. בהמשך התפטר ממנה ועזב את החיים הפוליטיים.
ילמז אזטונה נפטר בגיל 82 באנקרה. בטקס האשכבה במסגד פטיהי באנקרה השתתף גם ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן.
השאיר אישה, חטיג'ה, בן - אוגוזחאן, ובת, חאנזדה.
יצירותיו
ילמז אזטונה כתב מספר רב של ספרים, בהם עבודות מונומנטליות כגון "ההיסטוריה הגדולה של טורקיה" ב-12 כרכים (1964-1963), אחר כך ב-14 כרכים (1979-1977), שזכתה להערכות כעבודה מקצועית אשר התיימרה להתעלות מעל הגישה הלאומנית הרווחת.
היסטוריה
*Ankara Muharebesi :Bayezid ile Timur'un Ölümü ve Fetret Devri (קרב אנקרה ב-1402, מותם של טימור ובאיזיט והאינטרגנום)(1946)
לקסיקונים, אנציקלופדיות וספרים אחרים
*Büyük Türk Sözlüğü (המילון הגדול של השפה הטורקית - יחד עם מוהארם ארגין, 1969)
פטר פרויקן
לורנץ פטר אלפרד פרויקן (בדנית: Lorenz Peter Elfred Freuchen;  עשרים בפברואר 1886 - שני בספטמבר 1957) היה מגלה ארצות דני, סופר, עיתונאי ואנתרופולוג.
התפרסם בעיקר בשל תגליותיו באזור האוקיינוס הארקטי.
ביוגרפיה
פרויקן נולד במזרח דנמרק, בנם של אן פטרין פרדריק (1862–1945) ולורנץ בנזון פרויקן (1859–1927) שהיה איש עסקים. פרויקן החל בלימודי רפואה באוניברסיטת קופנהגן.
במהלך חייו הוא נישא שלוש פעמים. את אשתו הראשונה נשא בשנת 1911, היא הייתה אינואיטית ומתה מהשפעת הספרדית לאחר שילדה לו בן ובת. את אשתו השנייה נשא בשנת 1924 והתגרש ממנה בשנת 1944. אביה היה מראשי הבנק הלאומי של דנמרק. בשנת 1945 התחתן עם מעצבת אופנה יהודייה בשם דאגמר כהן.
נכדו של פרויקן, פטר איטינואר, היה האדם הראשון בעל שורשים משבט האינואיטים שכיהן בבית הנבחרים של קנדה. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1979 עד 1984.
בין השנים 1926 עד 1940 היה בבעלותו אי קטן בקרבת פיורד נקסקוב. בתקופה זו הוא פרסם מספר ספרים ומאמרים, ואירח מבקרים באי. מאז שנות האלפיים האי אינו מיושב והוא משמש כשמורת טבע לחיות בר.
קריירה
בשנת 1910, ייסד תחנת מסחר ימית בגרינלנד יחד עם רסמוסן. מקום זה הפך לנקודת מעבר של מגלי ארצות ומשלחות שחקרו את גרינלנד ואת הקוטב הצפוני בשנים 1912 עד 1933. תחנה זו נקראה בהמשך תולה וחיל האוויר האמריקאי הקים שם בסיס קבע.
משלחת "תולה" הראשונה יצאה לדרך בשנת 1912 (השתתפו בה רסמוסן ופרויקן), המשלחת באה לבדוק את טענתו של רוברט פירי שגרינלנד אינה אי רציף אלא שני איים שמחולקים בצפון על ידי תעלה. חברי המשלחת הוכיחו שהטענה שגויה כאשר עברו מרחק של 1,000 קילומטרים רצופים בצפון גרינלנד וכמעט מצאו את מותם. קלמנטס מרקהם, נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית, כינה את המשלחת בתור "המסע הטוב ביותר שבוצע על ידי מזחלות כלבים". פרויקן כתב על מסעו עם המשלחת במספר מאמרים וספרים. הוא הודה שהייתה משלחת שהתבססה על מזחלות כלבים שערכה מסע ארוך ומוצלח יותר בגרינלנד. במהלך המסע פרויקן נקבר תחת מפולת שלג. הוא השתמש בצואתו כדי ליצור דקר קרח ובמו ידיו חילץ את עצמו מהשלג. עם חזרתם לדנמרק רסמוסן ופרויקן הרצו על מסעם ועל תרבות האינואיטים.
אשתו הראשונה של פרויקן, מקופלוק, ששינתה את שמה לנוורנה, הצטרפה אליו למשלחות חקר נוספות. עם מותה, פרויקן רצה לקבור אותה בכנסייה בקרבת גרינלנד. אנשי הכנסייה סירבו לקבורה מאחר שאשתו לא הוטבלה לנצרות והוא נאלץ לקבור אותה לבדו. בסרט שרסמוסן הפיק בשנת 1933 וצולם בגרינלנד, הדמות הראשית נקראה נוורנה לזכרה. פרויקן ביקר בצורה חריפה את הכנסייה הנוצרית ששלחה מיסיונרים לאינואיטים כדי להמיר את דתם מבלי להכיר או להבין את תרבותם ואת מנהגיהם.
כאשר פרויקן חזר לדנמרק בשנות העשרים הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ותמך בה בכתיבת מאמרים בעיתון ארצי. בשנת 1932 הוא חזר לגרינלנד. משלחת מחקר זו מומנה על ידי חברת הסרטים מטרו גולדווין מאייר.
בשנים אלה הוא החל לייעץ לחברות סרטים בתור תסריטאי לסרטים שעסקו במשלחות מחקר באזור הארקטי, למשל עבור הסרט "אסקימו" של MGM. בשנת 1956 הוא זכה בגרסה ישנה של שעשועון ידע בארצות הברית בה הפרס הראשון עמד על 64,00 דולרים. השאלה האחרונה הייתה תחת קטגוריה של "שבעת ימי העולם".
לזכרו של פרויקן הוקמה אנדרטה בדנמרק בדמות אסקימו במקום ממנו עזב את המדינה לגרינלנד בשנת 1906. האנדרטה קרובה לפסל בת הים הקטנה וממוקם בקופנהגן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פרויקן היה חלק מהמחתרת הדנית שהתנגדה לכיבוש הנאצי, וזאת על אף שאיבד רגל מכווית קור בשנת 1926. בכל פעם שנתקל בביטוי של אנטישמיות הצהיר על עצמו כיהודי. הוא נלכד על ידי הנאצים ונידון למוות אך הצליח לחמוק ממאסר ונמלט לשוודיה. בשנת 1945 התחתן עם מעצבת אופנה יהודיה בשם דאגמר כהן-גייל.
מותו
פרויקן ואשתו חיו בניו יורק וכן היה להם בית נוסף בקונטיקט.
הוא מת ב-2 בספטמבר 1957 מהתקף לב בבסיס חיל האוויר באנקורג' אלסקה. גופתו נשרפה ואפרו פוזר בגרינלנד, בפיטופיק, הר קטן שפסגתו שטוחה ומזכירה שולחן.
קאפקייק
קאפקייק (באנגלית: cupcake; לפי האקדמיה ללשון העברית: עוּגוֹנִית) הוא וריאציה של המאפין המתאפיינת בבלילה של עוגה בחושה ללא תוספות, לעומת המאפין הרגיל שעשוי מבצק הקרוב יותר ללחם ומכיל תוספות. כמו כן, הקאפקייק מזוגג ומקושט, מוגש בגביע נייר, ולרוב קטן יותר בגודלו.
שלמה שבא
שלמה שְבָא (28 ביוני 1929 – 5 במאי 2015) היה סופר, עיתונאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
בתקופה מסוימת לפני קום המדינה, שיכן אביו בביתם את משפחת אחותו שנמלטה מחולון מפרעות הערבים, ובהם בניה אברהם אחיטוב, לימים ראש השב"כ, ואחיו יוסף אחיטוב, לימים מאנשי הרוח של הקיבוץ הדתי.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד שבא כיערן מטעם הקרן הקיימת בהרי יהודה, ולאחר מכן כעיתונאי ועורך בעיתונים "למרחב", "על המשמר" ו"דבר".
התמחה בהיסטוריה של העם היהודי בארץ ישראל, במיוחד בתולדות היישוב, והנגיש אותה לקהל רחב בכתיבה קלילה, כמעט בסגנון הרומן ההיסטורי. לימים היה מייסדו ועורכו הראשון של כתב העת ההיסטורי "עת־מול", אותו ערך במשך 25 שנה ובו פרסם מאמרים וכתבות רבים. כתב את התסריט לסדרת הטלוויזיה ארץ מולדת.
שבא התגורר מילדותו ועד מותו בתל אביב ונחשב לאחד המומחים הגדולים לעיר ולתולדותיה. בשנת 2010 הוענק לו תואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
שלמה שבא הלך לעולמו בשנת 2015 ונקבר בבית הקברות גבעת השלושה.
שבא היה נשוי לשחקנית, כלת פרס ישראל, זהרירה חריפאי, עד למותה ב-2013. לזוג בת, הבמאית והשחקנית איה שבא, ונכדים.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתם של שלמה שבא וזהרירה חריפאי ברחוב זכריה 14.
אלקורקון
אלקורקון (בספרדית: Alcorcón) היא עיר בספרד הממוקמת בקהילת מדריד. נכון לשנת 2016, התגוררו בעיר 167,354 תושבים.
היסטוריה
אזור העיר מיושב ככל הנראה עוד מימי הפרהיסטוריה. מעט ידוע על אלקורקון לפני הרקונקיסטה. ההתייחסות הכתובה הראשונה לאלקורקון היא במסמך בית משפט מיום 28 ביולי 1208, במסגרת הסכסוך הטריטוריאלי בין מועצות העיר מדריד וסגוביה שהתקיימו בימי הביניים. אלקורקון שימרה מבנה עירוני האופייני ליישוב כפרי קטן עד שנות השישים. המרכז מוקף בהתפתחויות מודרניות, מכיוון שאלקורקון צמחה במהירות מאז אותו עשור.
ספורט
בעיר יש את קבוצת הכדורגל אלקורקון שמשחקת בליגה השנייה, וגם את Trival Valderas שמשחקת ב-סגונדה דיויסיון RFEF. באלקורקון יש גם קבוצת כדורגל אמריקאית בשם Alcorcón Smilodons.
שירותי רפואה
באלקורקון יש שני בתי חולים: בית החולים Fundación de Alcorcón, שהוא בבעלות המדינה אך מנוהל באופן פרטי, ובית החולים Sur Madrid, שהוא בבעלות פרטית. קמפוס אלקורקון של אוניברסידאד ריי חואן קרלוס (URJC) מעביר קורסים שקשורים לבריאות.
ארז קפריסאי
ארז קפריסין (שם מדעי: Cedrus brevifolia) הוא מין של מחטנאי מסוג ארז. מקורותיו בהרי הטרודוס במרכז קפריסין. הוא גדל בעמק הארזים ביער פאפוס שבקפריסין.
I Will Be There for You
I Will Be There for You הוא סינגל הבכורה של זמרת הקאנטרי האמריקאית ג'סיקה אנדרוס. השיר יצא לאור ב-6 בפברואר 1999, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "Heart Shaped World", על ידי חברת התקליטים דרימוורקס.
הצלחה
השיר מוקם במקום ה-28 במצעד הפזמונים "Hot Country Songs" האמריקאי, במקום השמיני במצעד האמריקאי "בילבורד הוט 100" ובמקום ה-43 במצעד הפזמונים הקנדי "Canadian RPM Country Tracks".
בילו סנטר
עופר בילו סנטר אאוטלט, המוכר בשם המקוצר ביל"ו סנטר הוא מרכז מסחרי גדול, בקריית עקרון, ליד צומת ביל"ו, בקרבת ההצטלבות של כביש 40 עם כביש 411. המרכז הוא חלק מ"קניוני עופר" של חברת מליסרון.
בילו סנטר הוקם בשנת 1993, כמתחם קניות פתוח, הראשון בישראל.
המרכז שוכן ממזרח לכביש 411 ויש לו שתי כניסות ברכב, שתיהן מכיוון כביש 411. שטח המתחם הוא 74,000 מטרים רבועים ובו 27,600 מטרים רבועים מבנים מסחריים, חלקם בני שתי קומות וכ-1,400 מקומות חניה. בילו סנטר ממוקם בין שני מרכזים מסחריים סמוכים, עקרון אלפיים, המתפתח מצדו המערבי של כביש 411 ואזור מסחרי קטן בכניסה לכפר ביל"ו.
בילו סנטר פתוח גם בשבתות ובחגים, בהם מתנהל חלק גדול מפעילות המרכז ובנוסף למסחר יש בו גם מתקני שעשועים לילדים.
שבשתא כיוון דעל על
שבשתא כיוון דעל - על הוא ביטוי ארמי-תלמודי שנאמר על יד האמורא רב דימי מנהרדעא ופירושו: דבר משובש, כיוון שנכנס והשתרש בלב, קשה להוציאו שוב.
מקור הביטוי
האמרה מובאת במסגרת דיון תלמודי העוסק בשאלה איזה מורה עדיף שילמד דרדקים, אדם מלומד שאינו מדייק בלשונו, או אדם מדייק אך שאינו מלומד:
מדיון זה עולה כי רבא סבור שעדיף להעסיק מורה מלומד שאינו מדייק, גם אם יש חשש שבכך ישתרשו שגיאות בלב התלמידים, כיוון שהשגיאות ממילא יתבררו ויתוקנו במהלך הלימוד. אולם אליבא דרב דימי, החשש מפני טעויות, בפרט כשהן ניטעות בגיל צעיר, הוא גדול בהרבה – משום שברגע שהן משתרשות, הן יישארו לעולם וקשה יהיה לעוקרן, ולכן העדפתו היא להעסיק את אותו שמדייק אבל לא מלומד.
הבריחה מדמשק
הספר "הבריחה מדמשק" מאת ג'ק בלנגה (כתיבה: יניב מגל) הוא דרמת מתח העוסקת בקורותיה האמיתיים של משפחת בלנגה, חיי התלאות שלה בדמשק, בריחתה הנועזת ועתירת הסיכון לישראל וקשיי התאקלמותה בה.
הסיפור נמשך לאורך כארבעה עשורים, וקווים נמתחים בו לרוב בין הסיפור המוכר לישראלים בחיי המדינה, לגורל יהודי סוריה שהושפע מכך. תוך כדי סיפור מאמצי משפחת בלנגה לברוח מסוריה, נפתח גם צוהר לתרבות ולחיי היהודים שם, השונים מאוד מהמוכר.
הדמות המרכזית בספר היא בן דור הביניים עזור, אשר כפעוט ניצל באורח נס מטבח בבית הכנסת אלמנשה. מרגע שהוא עומד על דעתו, מטרה אחת עומדת לנגד עיניו – הוא יברח מסוריה ויגיע לארץ ישראל. לשם כך הוא מוכן לעשות הכל, לסכן הכל, ולאורך הסיפור הוא אכן נדרש לעשות זאת.
עלילה
הסיפור נפתח ב-1948. בעקבות הקמת מדינת ישראל, האימה פורצת בסערה אל סמטאות חארת אל יהוד, השכונה היהודית בדמשק. היא באה לידי ביטוי בבריחות מרובות, חקירות ועינויים, שהיו גם מנת חלקו של הסב יאעוב בלנגה.
עזור גדל, וכנער רואה כיצד משפחתו נאלצת להתמודד עם הפלסטינים ששוכנו בשכונה, פליטיה 1948, שעוינים במיוחד את היהודים, וכך למשל נישלו את משפחתו מהבעלות על ביתה ואיימו לחטוף ילדים ונערות (ואף עשו זאת לעיתים).
בחייו החדשים לאחר הכלא, עזור מתגלה בבירה הסורית כאמן מוכשר במיוחד ב"עבודת דמשק" רבת המוניטין, שהגיעה לטרקלינים המפוארים ביותר של אירופה. ההערכה הרבה לה הוא זוכה, מביאה לכך שהוא מקבל הזמנה ליצור מתנה לנשיא הסורי חאפז אל-אסד, וכן למפגש מעניין עם אחיו של הנשיא רפעת, ומספר 2 בעוצמתו במשטר, המוצג לו כ"אוהב יהודים וצרפתיות". החלק בתיאורו הנוגע לצרפתיות נכון, האחר לא.
גם מלחמות ישראל משפיעות על גורל היהודים בדמשק. במלחמת ששת הימים השמועה שעוברת שם מפה לאוזן היא שחטיבת הצנחנים תבוא לחלצם, והאכזבה רבה כשהדבר לא מתרחש. במלחמת יום הכיפורים מוצבים חיילים סורים ליד דלתותיהם, ועזור שמדובב את אחד הקצינים, מגלה שלמעשה הם בני ערובה ועלולים להרוג איתם אם תוצאת המלחמה לא תהיה לשביעות רצונו של השלטון.
לאחר המלחמה, מתחדדת הדילמה של עזור סביב הבריחה: מחד, מתבהר לו עד כמה היהודים בני ערובה בידי המשטר הסורי, לשבט או לחסד. מנגד, גובר הלחץ במשפחתו, מצד אימו ואחיו, לבל יעז לברוח שוב, ובכך להמיט עליו ועליהם אסון. גם לו ברור – בפעם השנייה שיברח, אם ייתפס, עונשו לא יסתכם בשנת מאסר, אלא במותו, ומי יודע מה יהיה גורל אשתו וילדיו בלעדיו.
בכל זאת, מאמציו של עזור למצוא נתיב מילוט גוברים. דרך הים או לבנון? הדבר מתברר כלא אפשרי. אז מתגלה לו סיפור ציורי על שמש בית כנסת אחד שעבר לפני שנים רבות לגור בטורקיה ומאז מארגן בסתר מסעי בריחה. עזור מצליח להכניס את משפחתו לתוכנית וב-1980 יוצא לדרך מסע הבריחה השני. באותם ימים בנו ג'ק כבר נער ושותף למעשה לכל פרטי התוכנית.
בריחה זו היא מסע שבו מתרחשות כל התקלות האפשריות – תאונה בדרך מדמשק לחלב בעקבות מריבה עם נהג משאית, מחסום צבאי עם נוכחות רבה שעומד בפניהם ורק נס משמיים (מזג האוויר שמשתנה פתע) מציל אותם מבדיקה, ותינוק בקבוצה הבורחת שבוכה רגע לפני מעבר הגבול ומכניס אותם לדילמה נוראית מה לעשות עימו, לפני שקולו יסגיר את כולם. חרף כל אלה, עם גילוי תושייה מצד המבריחים, עזור וג'ק, לבסוף החבורה מגיעה לטורקיה וכעבור מספר שבועות נוחתת נרגשת בישראל.
הנחיתה בישראל מתבררת כקשה. היא התפכחות איטית וכואבת ביחס לחלומות שטוו משך שנים. ג'ק נאלץ להתחיל ללמוד בפנימיה, בודד ונפרד מכל מה שהכיר – משפחתו הגרעינית, המשפחה המורחבת, התרבות, השפה ועוד, וללא הכוונה מאף אחד בכדי לסייע להתאקלם. אביו עזור, אמן עבודת דמשק שחי חיים אמידים והוערך בארץ ממנה בא, מגלה שלא יוכל למצוא בישראל פרנסה במשלח ידו והמשפחה מגיעה לכדי עוני חריף. בלית ברירה הוא נע ונד יומם ולילה בעבודות ניקיון, עד שבנו ג'ק מסייע לו למצוא עבודה, גם כן, כזו שהיא צל חיוור לעומת תהילת עברו. הקשיים האמורים הם רק מחצית ממחיר הבריחה. קלטת שמוברחת אליהם, חושפת בפניהם את הגורל הקודר שהיה מנת חלקה של משפחתם שנשארה מאחור, בעיר הבירה הסורית.
כשג'ק גָּדֵל, הוא לומד את לקח השנים הקשות ובדרך לא דרך מגיע להיות מומחה מוביל ומוערך למיסוי. מנגד, הגשמת חלומו של אביו עזור (ההגעה לישראל), שנענית באכזבה מתמשכת (חיי הדלות), מחדדת את השאלה האם לנוכח זאת, מתערערת אמונתו במשימת חייו ואהבתו לארץ. התשובה לכך מרומזת בקטע הסיום המרגש: לאחר אחת עשרה שנה שלא ראו זה את זה, עזור נפגש ביוון עם אחיו סלים שנותר בדמשק. לאחר שבועיים יחד, הם נקרעים מכאב כשעליהם להיפרד ליד המטוס היוצא אל דמשק.
אלימות
אלימות היא שימוש בכוח פיזי על מנת לפגוע בקורבן. אלימות נתפסת, בדרך כלל, כשימוש בלתי חוקי בכוח. יש המרחיבים הגדרה זו וכוללים בה גם מגוון פעילויות מזיקות, הנעשות על ידי אדם אחד או יותר ופוגעות באחר או בחברה, בין אם פיזית, מילולית, חברתית, מינית או אחרת, תוך פגיעה או כוונה לפגוע בבני אדם, בעלי חיים, צומח, או חפץ דומם. לפעילות זו יש השפעות על הקורבנות, הן מבחינה נפשית, והן מבחינה הישגית, לאורך השנים. על פי הגישה המרחיבה מלבד אלימות פיזית ואלימות מינית ישנה גם אלימות מילולית, אלימות כלכלית, אלימות רגשית וכיוצא בזה.
בעבר אלימות פיזית הייתה נפוצה יותר למטרות ענישה, חינוך, שחרור לחצים וכעסים, הבעת רגשות, יישוב סכסוכים ומחלוקות, שעשוע ועוד. כיום חברות רבות בעולם מוקיעות את ההתנהגות האלימה ומגנות אלימות מכל סוג, מדינות חוקקו חוקים כנגד אלימות והתקבלו תקנות בינלאומיות נגד התנהגות אלימה.
הלגיטימיות החברתית של אלימות תלויה בהקשר בו ננקטת האלימות. בעוד שברוב המקרים, התנהגות אלימה נתפסת כשלילית וכעבירה על הנורמות החברתיות ולרוב גם על החוק, הרי שבמקרים מסוימים נתפסת האלימות כלגיטימית, בעיקר כאשר מדובר בהגנה עצמית או במי שהוסמך לכך על ידי המדינה.
היסטוריה ופרה-היסטוריה של אלימות
ככל הנראה ניתן לחלק את התהליך לשני שלבים מובחנים לפחות. השלב הראשון מתרחש עם המעבר מתרבות שבטית למסגרת שלטון מרכזית. מחקרים רבים מראים שבמעבר זה יורדים שיעורי הרצח בסדר גודל שלם. בחברות שבטיות שיעורי הרצח עומדים על מאות נרצחים לכל 100,000 איש מדי שנה, שיעור שמשמעותו שכל אדם כמעט מתבשר אחת לשנה שמכר או קרוב שלו נרצח. לאחר התבססות שלטון מרכזי שיעור זה צונח לעשרות מקרי רצח לכל 100,000 איש לשנה - אדם מתבשר על רצח מכר שלו אחת לעשור בערך.
השלב השני מתקיים בתוך מסגרות השלטון המרכזי. שלב זה התרחש הן במערב והן ברוב תרבויות דרום-מזרח אסיה. שלב זה הוא תהליך התִרבות, תהליך סוציולוגי עמוק, שבמסגרתו משתנה מאוד היחס לחיי אדם ומוות, למושג הכבוד, לחוק וסדר ואף לנימוסים והליכות. גם כאן שיעור מקרי הרצח פוחת בסדר גודל שלם, ובאותן מסגרות שתהליך התרבות בהן החל לפני זמן רב עומדים שיעורי הרצח על מקרה אחד בלבד לכל מאה אלף איש בשנה- מאות מונים פחות מבחברה שבטית, עשרות מונים פחות מחברות שתהליך זה לא הושלם בהן. סטטיסטיקה זו משותפת לתרבויות שונות בתכלית (תרבות המערב ותרבות דמ"ז אסיה), ועל כן לא ניתן לייחס את השינוי לדת יחידה, אוסף ספציפי של כללי מוסר חברתי ושאר מאפיינים השייכים לתרבות אחת בלבד. זהו תהליך מתמשך שהסיבות לו עמוקות מאוד, ולכן ניתן לצפות שנחזה בירידה מתמשכת ומשמעותית בשיעורי האלימות במאות השנים הבאות, כאשר שני השלבים יתרחבו וישפיעו על חלקים מכדור הארץ בהם הם עדיין בעיצומם, כגון אסיה המרכזית, אפריקה ודרום אמריקה.
במאה ה-20 ובזמננו
באופן מובחן שיעור האלימות פוחת במדינות מזרח-אסיה ותרבות המערב. מחוץ להן שיעורי האלימות הולכים ומאמירים במעבר ממדינות עם שלטון חוק חזק, לכאלו בהן אין מסגרת שלטון מרכזית או ששלטון החוק חלוש (ראה מפה).
התדרדרות משמעותית קרתה בשנים האחרונות במזרח התיכון ובעולם הערבי, כשבעקבות אביב העמים הערבי קרסו מסגרות שלטוניות, חלקן ללא תחליף. במדינות אלו נסקו שיעורי האלימות מהרמה הבינונית, ואף הנמוכה, היישר לרמה האלימה ביותר.
הסיבות לאלימות
האלימות מושפעת מכמה גורמים חברתיים הן בתחום החברתי, הכלכלי או הביטחוני. הנושאים שבגללם נוצרת האלימות מלכתחילה הן אי שוויון, הרגשת קיפוח וכו'. האלימות נמצאת במקום שבו החברה לא מראה כבוד לסובבים שלה (מכללת לוסקי).
הסברים פסיכולוגיים
פסיכולוגים חלוקים בדעותיהם לגבי הסיבות להתפתחות האלימות והתוקפנות.
על פי הפסיכולוג האבולוציוני סטיבן פינקר, מהבולטים והחשובים באסכולה זו, בספרו המלאכים הטובים של טבענו, קיימים חמישה מניעים עיקריים, אותם הוא מכנה "השדים שבתוכנו", המפרנסים ועומדים מאחורי כמעט כל מקרי האלימות - אלימות אינסטרומנטלית, שהיא סילוק מכשול העומד בין האדם לרכוש פיזי שהוא חפץ בו. "שד" דומה, אך לא זהה הוא אלימות לביסוס שליטה ומעמד. ה"שד" העומד, על רוב המחקרים, מאחורי מקרי האלימות הרבים מכולם הוא נקמה, בה הם רואים מכונת יום הדין שמוטבעת בנו. סאדיזם ועמו אידאולוגיה סוגרים את הרשימה של פינקר.
החוקרים חלוקים באשר לגורמים לנטייה להתנהגות אלימה, והאם היא מולדת או נרכשת. עם זאת, גם אם הגורם הוא מולד ופנימי, יש לחברה תפקיד חשוב בעצירת האלימות על ידי חינוך, חקיקת חוקים וענישה.
השפעת גורמים הוריים בהתפתחות אלימות אצל ילדים
ההורים יכולים להשפיע על אלימות ילדיהם במספר דרכים:
אלימות ומגדר
גברים באופן עקבי אלימים יותר בממוצע מנשים ברוב המוחץ של התרבויות השונות, דבר המחזק את ההשערה שמקורה של האלימות הגברית הוא גנטי.
ישנם מחקרים חברתיים המעידים על כך, כי קיים הבדל בין אלימות הננקטת על ידי גברים לבין זו הננקטת על ידי נשים, וכי דפוסים אלו מתקבעים כבר בילדות. נראה, כי בנים נוטים לנקוט בתוקפנות פיזית, ואילו בנות נוטות לנקוט בתוקפנות מילולית.
חוקרים טוענים שגברים מבטאים יותר תוקפנות ישירה (מכות, קללות וכו') ואילו נשים נוטות יותר לתוקפנות עקיפה (הפצת שמועות זדוניות, דחיית אדם, התעלמות ממנו או נסיגה מהמקום).
לפני המחקר החוקרים שיערו שבכל הגילאים הבנים יבטאו יותר תוקפנות ישירה ואילו הבנות ינקטו יותר בתוקפנות עקיפה ובנסיגה. הם גם שיערו שהפערים הללו יעלו עם הגיל. תוצאות המחקר תמכו בהשערותיהם.
חוקרים אחרים סבורים שהממצאים הללו תומכים בדעה המקובלת, שהבנות מעדיפות מניפולציה (תוקפנות עקיפה) בעוד שבנים מעדיפים להילחם (תוקפנות ישירה).
הבדלים אלו מיוחסים הן לגורמים ביולוגיים והן להשפעת הסביבה. הסביבה מתמקדת בתפקידי המגדר המסורתיים של נשים וגברים בחברה. החוקרים טוענים שהחברה מעודדת את הגברים להיות תוקפניים ולעומת זאת היא מדכאת את התוקפנות בקרב הנשים, שאותן היא מעודדת להיות עדינות וחלשות.
הקשר בין צפייה באלימות באמצעי המדיה לבין מידת התוקפנות של הצופה
בהשוואה לעבר, תוכניות הטלוויזיה לילדים הן היום בוטות יותר, ומציגות רמת אלימות גבוהה יותר - בין אם אלימות מילולית, פיזית, או מינית.
הטבלה הבאה מציגה את מספר הסצינות האלימות ששודרו בטלוויזיה האמריקנית במשך יום שידורים אחד (משש בבוקר עד חצות) ב-2 באפריל 1992.
ואולם, האלימות מוצגת לא רק בסדרות מתח וסרטים למבוגרים אלא גם בתוכניות ילדים תמימות כביכול, כגון סדרות מצוירות כמו צבי הנינג'ה או דני שובבני שבהן הגיבורים נוהגים זה בזה באלימות בלתי פוסקת. סקירת הסצינות האלימות ששודרו בארצות הברית בשנים 1991–1992 מעלה שבתוכניות למבוגרים מופיעות בממוצע 4 פעולות אלימות בשעה. לעומת זאת, בשידורי הילדים מופיעות 32 פעולות אלימות באותו פרק זמן. 79 אחוז מהדמויות בסרטי ילדים מעורבות במעשי אלימות כקורבן או כתוקף.
חלק מהפסיכולוגים מאמינים שהצפייה באלימות מפחיתה את רמת האלימות. לפיהם, יצר התוקפנות הוא פנימי ומולד, והצפייה עשויה להפחית אלימות על ידי כך שהיא משחררת לחצים ומתחים. בכך היא עוזרת לאנשים לראות אלימות במקום לפעול באלימות. תאוריה זו מכונה תאוריית קתרזיס, על פיה מקור האלימות בדחף לתוקפנות. דחף, על פי הגדרתו, ניתן להפחית על ידי השגת הגירוי אליו שואף הדחף להגיע. אולם מחקרים שבדקו האם צפייה בתכנים אלימים או השתתפות בפעילויות אלימות מפחיתה את רמת התוקפנות, לא מצאו ממצאים התומכים בתאוריה זו.
אסכולות מסוימות בפסיכולוגיה גורסת שאלימות היא התנהגות נלמדת, ולכן שהטלוויזיה האלימה מגבירה תוקפנות. על פי אסכולה זו זה קורה על ידי 4 תהליכים:
למרות טענות אלו מעולם לא נמצא קשר סטטיסטי מובהק בין צפייה בטלוויזיה לבין אלימות של בני נוער או אלימות בכלל.
הפסיכולוגים האבולוציוניים טוענים שההפך הוא הנכון. הם מצביעים על ראיות רבות לכך ששיעור האלימות נמצא בירידה מזה אלפי שנים, ועל כך שעד לפני שלוש-מאות שנה בלבד היו מחזות פומביים של התעללות סדיסטית. חלקם מציין שדווקא התרבויות הפחות-אלימות, על פי מדד שיעורי הרצח ביחס לאוכלוסייה, הן אלו שמייצרות את רוב האלימות הטלוויזיונית. המסקנה המתבקשת, לטענתם היא שאו שאין השפעה בת מדידה לאלימות בטלוויזיה, או שהשפעתה הפוכה - כלומר שאלימות טלוויזיונית ממתנת את שיעור האלימות בפועל.
יש גם הטוענים כי טרם עידן הטלוויזיה, האלימות הייתה ברמה גבוהה אף יותר, אולם מעולם לא קיבלה את החשיפה אותה היא מקבלת כיום בעקבות קיומם של אמצעי התקשורת ההמוניים.
גורמים פסיכוביולוגיים
הנוירולוגיה של האלימות האנושית היא נושא השנוי במחלוקת קשה. מחקרים רבים קישרו את האלימות בקרב בני-אדם לצורות מסוימות של הפרעות התקפיות או פתולוגיות נוירולוגיות אחרות. אין כל ספק שהאלימות האנושית נובעת ממקורות רבים וייתכן שכלולים בהם גורמים ביולוגיים, כפי שמראים מחקרים רבים. עם זאת, בשנים האחרונות מחקרים ביולוגיים של תוקפנות היוו נושא לביקורת נוקבת מצד פוליטיקאים, כמו גם מצד מדענים מתחום מדעי-החברה. הביקורת טוענת בעיקר כי ייחוס אלימות לגורמים כאלה עלול להוריד מהאחריות ומהחומרה המוטלות על יחידים הנוקטים אלימות, וכן מאחריותה של החברה בריסון ומניעה. כמו כן נטען שיש בכך שימוש לא נאות בנימוקים ביולוגיים לצורך חיפוי על בעיות חברתיות. עם זאת, יש לזכור שייתכן שלהסברים ביולוגיים כאלה הכוח להביא למציאת פתרונות, ולמניעתה של אלימות לא רצויה.
מחקרים הקושרים אלימות לגורמים ביולוגיים:
Hymn for the Weekend
Hymn for the Weekend (בעברית: המנון לסוף השבוע) הוא סינגל שהקליטה להקת הרוק הבריטית קולדפליי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית ביונסה. השיר יצא לאור ב-25 בינואר 2016, כסינגל השני מתוך האלבום A Head Full of Dreams.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי כריס מרטין, גאי ברימן, ויל צ'מפיון וג'ון באקלנד והופק על ידי ריק סימפסון, סטארגייט, אביצ'י וכולי. השיר הוא שיר בסגנון האינדי המשלב בתוכו גם את סגנון הרית'ם אנד בלוז. השיר זכה למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של קולדפליי ב-29 בינואר 2016. הקליפ צולם במומבאי וקולקטה ובוים על ידי בן מור. בקליפ ניתן לראות את ביונסה ואת השחקנית ההודית סונאם קאפור.
נכון לפברואר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.8 מיליארד צפיות.
גירודוס
זהו סוג ידוע יחסית, אשר תואר ב-1843 למדע בידי החוקר לואי אגאסי ממאובנים שנאספו ממזרח צרפת. הסוג מכיל כיום כ-6 מינים, תלוי במיונים השונים. המאובנים שלו התגלו בין השאר בצרפת, אנגליה, סקוטלנד, גרמניה, ספרד, ארגנטינה, צ'ילה, קנדה, מצרים ותוניסיה.
דגים אלה היו מהגדולים שבבני סדרתם, כשהגדולים מביניהם הגיעו לאורך של 1.2 עד 2 מטרים בממוצע. גופם היה פחוס ומוגבה מעט, ועגלגל יותר מהצד והזכיר את מבנה של דגי שמש או נצרניים. הם היו בעלי עיניים גדולות מאוד, חוטם דק וקצר יחסית ושיניים עגולות יחסית מקורבות אחת לשנייה. הוא היה בעל סנפיר זנב מפוצל ומחודד, כשחלק מאמינים שהיה יכול להאיץ ובעזרת סנפיר גבי לשחות ביעילות לאורך האוקיינוס הפתוח.
ייתכן שדג זה התקיים כמו נצרן מודרני סמוך לשוניות אלמוגים, בהם חיפש לנגוס בספוגיים, רכיכות קשות או אלמוגים, כפי שנראה ממבנה פיו.
Monster (אלבום)
Monster (בעברית: מפלצת) הוא אלבומם התשיעי של להקת הרוק אלטרנטיבי אר.אי.אם. האלבום יצא לאור ב-26 בספטמבר 1994. הסגנון המוזיקלי באלבום שונה באופן מהותי מ-2 קודמיו (Out of Time ו-Automatic for the People) ומתאפיין בקול רועש ובעיבודים פשוטים. במצעדי הפזמונים בארצות הברית ובבריטניה, נכנס האלבום היישר אל המקום הראשון, ופחות משנה לאחר צאתו קיבל האלבום מעמד של אלבום זהב ופלטינה ב-8 מדינות. האלבום לווה גם בסיבוב ההופעות הראשון של הלהקה מאז 1989. חמישה שירים מהאלבום יצאו כסינגלים.
הקלטת האלבום
שנה לפני צאת האלבום, חברי הלהקה נפגשו והחליטו על הוצאת אלבום בעל צליל מחוספס יותר וסיבוב הופעות עולמי שיבוא בעקבותיו. ההקלטות החלו בניו אורלינס ובאטלנטה כאשר פעמים רבות השירים הוקלטו בצורה "חיה" - כאשר כל חברי הלהקה מנגנים באותו הזמן, על מנת להתרגל מחדש להופעות בפני קהל. תהליך הקלטת האלבום הופסק מספר פעמים בשל מחלת חברי הצוות ומותם של ריבר פיניקס וקורט קוביין, שהיו חברים אישיים קרובים של סטייפ ושל שאר הלהקה. השיר Let me In מהאלבום הוקדש לקוביין והאלבום כולו הוקדש לפיניקס. אחותו של פיניקס, ריין, תרמה מקולה לשיר Bang and Blame. בשל עיכובים שונים בלוח הזמנים המתח בין חברי הלהקה גבר עד כדי מצב בו הלהקה כמעט התפרקה.
סיבוב הופעות
לאחר 6 שנים בהם לא היו בדרכים, החליטו חברי הלהקה להקדיש את שנת 1995 לסיבוב הופעות בכל העולם. ההופעות הראשונות התקיימו בינואר של אותה השנה באוסטרליה ולאחר מכן באירופה ובאמריקה. אתרי ההופעות כללו בעיקר אצטדיונים ופסטיבלים גדולים. מופעי החימום במהלך סיבוב ההופעות כללו את הקרנבריז, סוניק יות' ורדיוהד. העומס הרב והנסיעות התכופות נתנו אותותיהם על חברי הלהקה - ראשון היה המתופף ביל ברי שלקה במפרצת מוחית במהלך הופעה בלוזאן (שווייץ) ב-1 במרץ. מייק מילס נאלץ לעבור ניתוח בחודש יולי וחודש לאחר מכן סבל הסולן סטייפ מבקע. למרות האירועים הללו, סיבוב ההופעות נמשך וב-9 באוגוסט הופיעה הלהקה באצטדיון רמת גן בישראל. רוב השירים מאלבומם הבא, New adventures in Hi-Fi, הוקלטו במהלך סיבוב ההופעות.
רשימת השירים
בגרסת התקליט והקלטת של האלבום, הצד הראשון הכולל את שירים 1-6 נקרא "Head side" והצד השני נקרא "Tail side" (על שם שני צדדיו של מטבע).
טקס פרסי אוסקר ה-82
טקס פרסי אוסקר ה-82 (באנגלית: 82th Academy Awards) נערך ב-7 במרץ 2010, ובמסגרתו הוענק פרס אוסקר למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנה החולפת. הטקס היה אמור להתרחש בסוף פברואר, אך הוא נדחה עקב שידורים חופפים עם אולימפיאדת ונקובר. הטקס נערך בתיאטרון דובלי שבלוס אנג'לס, קליפורניה ושודר על ידי ערוץ ABC האמריקאי. מנחי הטקס היו אלק בולדווין וסטיב מרטין. מרטין כבר הנחה את הטקס פעמיים, בעוד שלבולדווין זאת הייתה הפעם הראשונה להנחות. זה הטקס הראשון עם יותר ממנחה אחד מאז טקס פרסי האוסקר ה-59.
ב-24 ביוני 2009 נשיא האקדמיה, סיד גניס, הודיע שמטקס זה מספר המועמדויות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר יעלה מחמישה לעשרה, לראשונה מאז טקס פרסי האוסקר ה-16.
הסרט "מטען הכאב" זכה בשישה פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור קתרין ביגלו שהפכה להיות האישה הראשונה שזכתה בפרס בקטגוריה זו. הסרט "אווטאר" זכה בשלושה פרסים. הסרטים "לב לא שפוי", "פרשס" ו"למעלה" זכו כל אחד מהם שני פרסים.
זוכים ומועמדים
המועמדויות לטקס פרסי האוסקר ה-82 הוכרזו ב-2 בפברואר 2010 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי נשיא האקדמיה טום שארק והשחקנית אן האת'וויי.
הסרטים עם מירב המועמדויות היו "מטען הכאב" ו"אווטאר" עם 9 מועמדויות כל אחד מהם. הזוכים הוכרזו בטקס מיוחד שנערך ב-7 במרץ 2010.
זוכים
הזוכים מודגשים ונמצאים בראש הרשימה.
פרסים מיוחדים
הטקס שבו הוצגו הפרסים המיוחדים נערך ב-14 בנובמבר 2009.
הערוץ הקהילתי
הערוץ הקהילתי (הארצי), נקרא גם ערוץ 98, הוא ערוץ טלוויזיה המשדר באפיק 98 תוכניות שנוצרו על ידי התארגנויות קהילתיות בארץ.
משנת 2006 ועד שנת 2017 הופעל הערוץ על ידי "מכאן טלוויזיה קהילתית בע"מ", שמקימיה היו מראשי חברת הטלוויזיה בכבלים "גוונים", זזי שביט ויורם שווגר.
משנת 2017 הערוץ מופעל על ידי חברת נתיב תקשורת. הערוץ משודר ב-HOT וב-yes.
אודות
החל מראשית השידורים בכבלים במדינת ישראל בתחילת שנות ה-90 שודרו הערוצים ה"מקומיים" בחברות הכבלים. כל חברת כבלים הפעילה את הערוץ המקומי שבאזור השידור שלה. השידורים כללו: תוכניות קהילתיות, שהופקו בידי התארגנויות קהילתיות; רובם בשידורים מקומיים, ותוכניות שהופקו בידי חברות הכבלים. כמו כן, שידרו הערוצים אירועי ספורט מקומיים. תוכניות מסוימות, שקבלו את אישור המעוצה לשידורי כבלים, שודרו בשידור ארצי. בין השידורים הפופולרים בערוץ: רצועת הווידאו קליפים שנקראה "נטו" בעריכת רונן נויפלד והרצועה האלטרנטיבית "אקו", שתיהן בהפקת "תבל". באותה תקופה, לפני מהפכת השידורים הדיגיטליים, הייתה הרצועה אחד ממוקדי החשיפה לקליפים של מוזיקה ישראלית. "מת"ב" הפיקה תוכנית שנקראה "הקליפה". "גוונים" הפיקו תוכנית טכנולוגיה שנקראה "ג'וקים בראש".
בסוף 2002 הועבר הערוץ מאפיק 9 לאפיק 25 בממיר כדי לפנות מקום לערוץ ברוסית, ישראל פלוס, וזאת לפי החלטת המועצה לשידורי כבלים ולווין. באותה תקופה מותג הערוץ מחדש ועוצב לו לוגו חדש.
בשנת 2007 הועבר הערוץ מאפיק 25 לאפיק 98.
בשנת 2011 מותג מחדש הערוץ, שונה הלוגו של הערוץ, והחל השימוש בסלוגן "ערוץ משלך".
בשנת 2017 שינה שוב הערוץ את פניו ועבר לניהול של חברת "נתיב תקשורת". הערוץ שינה את שמו לערוץ 98 הערוץ החברתי - קהילתי.
תוכניות הערוץ נוצרות על ידי עשרות קבוצות של יוצרים, שמכינות תוכניות ברוסית, פרסית, אנגלית, עיראקית יהודית, ספרדית ועוד.
הערוץ נותן במה ליוצרים צעירים ובין השאר משודרים בערוץ סרטי תלמידים, סטודנטים, קליפים של יוצרים בתחילת דרכם.
מנכ"ל הערוץ הוא נועם אדרי.
החלטת ועדת האמנה נגד עינויים בעניין אלמי נגד אוסטרליה
רקע
סומליה ככלל, ומוגדישו בפרט, היא אזור מרובה מלחמות בעשורים האחרונים. עוד משנות ה-80 המוקדמות ועד היום ישנן בסומליה מליציות אשר קמות וכובשות שטחים בשליטתם. הלחימה בסומליה מאופיינת על ידי שבטים. בתחילת שנות ה-90 מתחילה מלחמת האזרחים בסומליה וזאת בעקבות הפיכה של השלטון.
המקרה הגיעה לועדה המפקחת על אמנת זכויות האדם וזאת בעקבות צו גירוש שהוציאה ממשלת אוסטרליה על אזרח סומלי שטען שהתעללו בו בסומליה. הוועדה המפקחת על אמנת זכויות האדם. הוועדה היא גוף של האומות המאוחדות ובו 18 מומחים הנועדים יחד שלוש פעמים בשנה כדי לבחון את הדו"חות המוגשים על ידי 162 המדינות החברות באו"ם אחת לחמש שנים ובהן מפורטות הדרכים שנקטו כדי לעמוד באמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות וכדי לבחון עתירות של אזרחים מתוך 1144 המדינות אשר חתמו על פרוטוקול הבחירה הראשון לאמנה.
עובדות המקרה
סאדיק שק אלמי נולד ב-10.6.1960 במוגדישו, לפני המלחמה הוא עבד כצורף במוגדישו. אביו היה זקן שבט שיקאל, השבט ידוע בכך שהביא את האסלאם לסומליה, באמצעות הנהגתו הדתית ועושרו הרב יחסית ועל אף שהשבט לא היה מעורב בלחימה סומן כמטרה על ידי שבטים אחרים עקב עושרם וסירובם להצטרף ללחימה לצד קבוצת המליציה של שבט האואי. לאור סירובו של אב המשפחה לשלוח את אחד מבניו להילחם עבור המליציה, נורה אביו על ידי חברי המליציה ואלו גם הרגו גם את אחיו ואנסו את ואחותו, מה שהוביל להתאבדותה בשנת 1994.
אלמי טוען שבמספר מקרים נמלט מגורל דומה לזה של בני משפחתו, שהוא חי תחת איום מתמשך, משנת 1991 עד שעזב את סומליה בשנת 1997, נדד ברחבי הארץ מטעמי אבטחה. הוא נמנע מנקודות ביקורת ודרכים ראשיות ונע ברגל בנהרות ובעשביה גבוהה. הוא הגיע לאוסטרליה ב-2.10.1997 ללא מסמכי נסיעה בתוקף והוחזק במעצר מאז הגעתו. ב-8.10.1997 אלמי הגיש בקשה לאשרת שהייה מטעמי הגנה למחלקת ההגירה של אוסטרליה. לאחר ראיון שנערך נדחתה בקשתו והוא הגיש בקשה לבחינה מחדש של הבקשה לטריבונל הפליטים. הטריבונל דחה את בקשתו לבחינה מחדש וכתוצאה מכך ערער העותר בפני השר לענייני הגירה ורב תרבותיות. לשר מוקנית הסמכות להתערב ולשנות החלטות של טריבונל ההגירה, היכן שקיים אינטרס ציבורי לעשות כן. בקשתו של העותר נדחתה בתאריך 22.7.1998.
בתאריך אלמי קיבל הודעה על כך שהוא מגורש חזרה למוגדישו דרך יוהנסבורג. ארגון אמנסטי הבינלאומי התערב, והפציר בשר לענייני הגירה ורב תרבותיות, לעשות שימוש בסמכותו ולא לגרש את העותר כמתוכנן. בנוסף.
פסק הדין
אלמי טען שהשבתו הכפויה לסומליה מהווה הפרה של סעיף 3 לאמנה מצד המדינה, ושהרקע שלו והשתייכותו לשבט שיקאל מותירים אותו בסיכון להיות חשוף למעשי עינויים ורצח בחוזרו לשטח הטריטוריאלי הנתון בשליטתו של שבט האווי.
סומליה היא מדינה בה ישנם מקרים רבים וחמורים של הפרת זכויות אדם. נציבות האו"ם לפליטים בחוות דעתה על המקרה ציינה ש"אמנם נכון שהנציבות מסייעת בהתנדבות בהשבת פליטים סומליים חזרה למולדתם, אך היא אינה מעודדת או מקדמת השבת אזרחים לכל חלק בסומליה. ביחס למבקשי המפלט הסומליים שבקשתם נדחתה, הנציבות מפצירה במדינות לפעול בזהירות רבה בהשבת אזרחים סומליים חזרה למולדתם". בנוסף, ישנה הפניה למספר רב של מקורות המצביעים על קיומם המתמשך של עינויים בסומליה
במקרה R.G.B V. Sweden הוועדה ציינה כי "חובתה של המדינה תחת סעיף 3להימנע מלהשיב אדם בכוח למדינה אחרת בה קיים יסוד משמעותי להאמין כי הוא או היא יהיו בסכנת חשיפה לעינויים קשורה ישירות להגדרה של עינוי כפי שהיא מצויה בסעיף 1 לאמנה."המדינה מוסיפה שההגדרה של עינוי בסעיף 1 הייתה הנושא המרכזי של דיונים רבים וארוכים בזמן המשא ומתן סביב האמנה. בכל הנוגע לשאלת זהות מבצעי פעולת העינוי באמנה, מספר גישות עלו אשר הציגו מחלוקות להגדרת המזיקים, לטענת המשיבים- מדינת אוסטרליה "הוחלט שההגדרה תשתרע על מעשים שבוצעו על ידי, או בעידוד, או בהסכמה של פקיד ציבורי רשמי או אחר הפועל מכוח סמכות רשמית". לא הייתה הסכמה שההגדרה תשתרע לאזרחים פרטיים הפועלים שלא מכוח סמכות רשמית, דוגמת חברי קבוצות סומליות חמושות. ומכאם שאי קבלת בקשותיו של סאדיק וגירושו מאוסטרליה תקף.
תגובת העותר
לטענת העותר שבטים חמושים מסוימים מחזיקים בשליטה אפקטיבית על טריטוריה בסומליה נכנסים תחת המונח "פקידים רשמיים" או "אחר הפועל מכוח סמכות רשמית" כנדרש בסעיף 1 לאמנה. למעשה, היעדרה שלטון מרכזה במדינה מגביר את ההסתברות שישויות אחרות ישתמשו בכוחות מעין ממשלתיים. זאת ועוד תכלית האמנה היא לספק הגנה נגד מעשים שבוצעו בשם או לפחות נספגו על ידי רשויות ציבוריות, מקום בו המדינה מצופה מהמדינה לנקוט בפעולה, בהתאם לדין הפלילי, כנגד אנשים פרטיים שמבצעים פעולות של עינוי נגד אנשים אחרים. לכן, ההנחה בבסיס ההגבלה הייתה שמחובתן של מדינות לפי הדין הבינלאומי להעניש מעשים של עינויים נגד "פקידים לא ציבוריים".
לפי עיקרון כללי בחוק הבינלאומי ובמדיניות הציבורית הבינלאומית, בתי משפט בינלאומיים ומדינתיים, וגופים מפקחים על נושאי זכויות אדם, צריכים להשפיע על המציאויות של פעולות מנהליות בטריטוריה נתונה, ללא קשר למה המצב החוקי היבש, היכן שפעולות אלו משפיעות על פעולות יומיומיות של אזרחים פרטיים. בפסק דין Ahmed V. Austria בית הדין האירופי לזכויות אדם, בקבעו שגירוש לסומליה יהווה הפרה של סעיף 3 לאמנה האירופאית ציין ש"לחימה התנהלה בין מספר קבוצות המתחרות על שליטה במדינה. לא הייתה כל אינדיקציה לכך שהסכנות להן חשוף המועמד לגירוש חלפו או חדלו מלהתקיים או שגוף ציבורי כלשהו מסוגל לספק הגנה.
בכל הנוגע לסומליה, ישנן שפע של ראיות שהשבטים, לפחות משנת 1991, באזורים מסוימים, ממלאים תפקיד, או יוצרים מראית עין של סמכות הניתנת להשוואה לזו של ממשלה. שבטים אלה, במחוזות שלהם, חוקקו חוקים נפרדים, עם מנגנוני אכיפה משלהם, מערכות חינוך נפרדות, מערכות בריאות ומיסוי משלהם. הדוח של המומחה העצמאי של הוועדה לזכויות אדם מציין שמדינות וארגונים בינלאומיים קיבלו שפעולות אלה ניתנות להשוואה לסמכות ממשלתית וש"הקהילה הבינלאומית עוד מנהלת משא ומתן עם פלגים לוחמים, אשר למרבה האירוניה משמשים כאיש הקשר בין העם הסומלי לבין העולם החיצון".
החלטת הוועדה
אזור מוגדישו, מקום מושבם העיקרי של שבט שיקאל, והיכן שסביר שהעותר יתגורר באם יגורש, נמצא תחת שליטה אפקטיבית של שבט האוי, שחבריו ייסדו מוסדות מעין ממשלתיים ומספקים מספר שירותים ציבוריים. נוסף על כך, מקורות מהימנים מדגישים כי לא קיים הסכם ציבורי או לא רשמי של הגנה בין שבט האויה ושבט שיקאלת וששבט שיקאל נתון לרחמיהם של הפלגים הלוחמים.
הוועדה סברה שהעותר פגיע במיוחד לסוגי המעשים המנויים בסעיף 1 לאמנה. לאור הרדיפה שהיו נתונים לה אביו, אחיו ואחותו משפחתו נאלצה לנוס ולנדוד ללא הפסקה מחלק אחד של המדינה לאחר כדי להתחבא. שנית, המקרה שלו קיבל חשיפה ציבורית רחבה ולכן, לו ישוב לסומליה, עשוי הסופר להיות מואשם בגרימת נזק למוניטין של שבט הואיה.
לאור האמור לעיל, הוועדה שוקלת כי יש בסיס מהותי להאמין שסאדיק אלמי יהיה נתון בסכנת עינויים, אם יוחזר לסומליה. בהתאם לכך הוועדה מחזיקה בגישה לפיה למדינה יש מחויבות להימנע מלהחזיר בכפייה את סאדיק לסומליה או לכל מדינה שבה ישנו סיכון כי יוחזר לסומליה.
ג'סטין אדוארדס (שחקן)
ג'סטין מתיו אדוארדס (באנגלית: Justin Matthew Edwards; נולד ב-1972) הוא שחקן וסופר אנגלי.
ביוגרפיה
אדוארדס נולד בסאות'המפטון שבהמפשייר. הוא למד באוניברסיטת מנצ'סטר ואחר כך בבית הספר למשחק "אקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון".
קריירה
בטלוויזיה הופיע אדוארדס בתפקיד בן סוויין בקומדיה הפוליטית "The Thick of It", בתפקיד הראשי בסיטקום "Respectable" של ערוץ 5. עוד השתתף בפרקים בסדרות "Black Books", "החשדות של מר ויצ'ר", "החבר'ה הזקנים", "סקינס", "וידוייה הסודיים של זונת צמרת", "The Trip", "ויפ", "Stewart Lee's Comedy Vehicle" ובסדרה "מראה שחורה". ב-2014 זכה אדוארדס בפרס RTS לשחקן הטוב ביותר על משחקו בפרק "The Daughters of Jerusalem" בסדרה "האב בראון". ב-2016 גילם את דמות של מר רמבולד בעיבוד החדש של הסדרה "מישהו מטפל בך?". הוא שיחק בתפקיד ג'רמי קלארקסון שלוש פעמים בתוכניות טלוויזיה, פעמיים בתוכנית המערכונים "הארי ופול" ופעם אחת בסיטקום "Murder in Successville".
בקולנוע שיחק אדוארדס בתפקיד צ'ארלס ורנון בסרטו של ויט סטילמן "אהבה וידידות", ספרטק סוקולוב בסרט "The Death of Stalin", שוטר לא יוצלח בסרט "הדוב פדינגטון" ובסרט "תור: העולם האפל", ובדמות גנדרן בסרט "הדוכסית". עוד השתתף בסרטים הקצרים של טים פלסטר "World of Wrestling" ו-"Blakes Junction Seven".
אדוארדס מופיע בקביעות ברדיו 4 של ה-BBC. הוא השתתף בין השאר בשעשועון "The News Quiz", בתוכנית הקומית "Armando Iannucci's Charm Offensive", בסיטקום "Cabin Pressure", ב-"Double Science", ב-"Mr Blue Sky" ובתוכנית "Listen Against". הוא הנחה חמש עונות של תוכנית המערכונים "Newsjack" של ערוץ Radio 4 Extra, וכתב ושיחק בסיטקום "In and Out of the Kitchen" מאת מיילס ג'ופ. ב-2016 גילם את דמותו של הסופר אנתוני טרולופ בתוכנית "Trollope And The Labours of Hercules". ב-2017 הופיע בתוכנית "Rum Bunch".
אדוארדס זכה בפרס פרייר (לשחקן החדש הטוב ביותר בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו ב-2002, כחבר השלישייה " the Consultants" יחד עם ניל אדמונד וג'יימס רולינגס. הם המשיכו לכתוב יחד והקליטו ארבע עונות עבור רדיו ה-BBC . הוא גילם את ג'רמי ליון בהופעות בפסטיבל אדינבורו ובפסטיבל הקומדיה של מלבורן. הוא היה מועמד ארבע שנים רצופות לפרס צ'ורטל למופע הקומי הטוב ביותר וזכה ב-2004 וב-2006.בשנים 2005 ו-2006 היה מועמד לפרס פרייר. בפסטיבל אדינבורו הופיע בתוכנית יחיד מוזיקלית בשם "Unaccompanied As I Am".
אדוארדס היה אחד הכותבים והשחקנים בתוכנית הילדים "Sorry, I've Got No Head" שהייתה מועמדת לפרס באפט"א. הוא היה שותף ליצירה ולכתיבה של הסיטקום "Pixelface" של CBBC, וכתב עבור התוכנית "Horrible Histories". עוד כתב אדוארדס את קומדיות המצבים הרדיופוניות "Double Science" ו-"Buy Me Up TV". אחד הפרקים שכתב זכה בפרס אודיו דרמה לתסריט הטוב ביותר ב-2015.
חיים אישיים
אדוארדס נשוי לשחקנית לוסי פורטר. לבני הזוג יש שני ילדים.
I Don't
I Don't (בעברית: אני לא) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מריה קארי בשיתוף עם הראפר YG אשר ככל הנראה צפוי להיות הסינגל הראשון מאלבומה ה-13 אשר תאריך יציאתו אינו ידוע. השיר נחשף לראשונה ב-29 בינואר 2017 בתוכנית שלה בערוץ E! ולאחר 5 ימים ב-3 בפברואר 2017 הוא הופץ כסינגל באופן רשמי דרך חברת התקליטים, אפיק רקורדס.
השיר סומפל מהשיר "Where I Wanna Be" של הזמר דונל ג'ונס.
וידאו קליפ
הקליפ לראשונה יצא לאור בערוץ ה-Vevo הרשמי של קארי ביום של יציאת השיר. בקליפ היא נראית נואשת לאחר הפרידה שחוותה ולובשת עדיין את שמלת הכלה שלה שכנראה תוכננה לחתונתה עם בן זוגה ועונדת את טבעת האירוסין שלהם. בסוף הקליפ מחליטה לשרוף את השמלה. הקליפ בוים על ידי קארי עצמה והופק על ידי סטלה בולוצ'ניקוב.
נכון לדצמבר 2017, הוא נצפה מעל ל-21 מיליון פעמים בערוצה הרשמי.
הופעות חיות
על מנת לקדם את השיר הופיע קארי והראפר YG בתוכנית האירוח "Jimmy Kimmel Live!" ב-15 בפברואר 2017. זו היא ההופעה היחידה של קארי עם השיר, מעשה אשר השפיע על כישלון הסינגל.
ליסיסטרטה
ליסיסטרטה (מיוונית עתיקה: Λυσιστράτη) הוא מחזה יווני שכתב המחזאי האתונאי אריסטופאנס בשנת 411 לפנה"ס.
עלילת המחזה
עלילת המחזה מתרחשת בתקופת המלחמה בין אתונה לספרטה. ליסיסטרטה היא אישה אתונאית, שמזמינה נשים מאתונה ומערי האויב למפגש סודי עם שחר ליד שער האקרופוליס. בהגיען היא מציעה להן להימנע מיחסי מין עם בעליהן או אהוביהן, אלא אם יסכימו לשים קץ למלחמה. הנשים מהססות לצעד זה, אבל בעזרת למפיתו הספרטנית מצליחה ליסיסטרטה להשיג את הסכמתן. בטקס, שבו מגישות הנשים לאלים נסך יין, הן נשבעות לשבות ממין עד בוא השלום. הנשים הזרות חוזרות לעריהן כדי לארגן את הנשים האחרות לאותה מטרה.
באותו הזמן גדוד של נשים זקנות "כובש" את האקרופוליס, המצודה בה נשמר אוצר הפוליס. בתגובה, עולה קבוצת זקנים לאקרופוליס עם גזרי עץ וקדרות גחלים עמומים, כדי לשרוף את השער של האקרופוליס ולגרש את הנשים בעזרת העשן. אבל לפני שהם משיגים את מטרתם, משיגות הנשים הזקנות כדי מים, ולאחר ויכוחים ואיומים שופכות הנשים את המים על הזקנים ומכבות את האש.
באותו זמן מגיע הפרובולוס, אחד מפקידי הפוליס, לאקרופוליס על מנת לקחת מהכסף השמור באוצר המדינה כדי לקנות עץ למשוטים עבור ספינות המלחמה. הוא מתרגז משום שנמנע ממנו להיכנס ומביע את סלידתו מהתנהגות הנשים. בוויכוח עם ליסיסטרטה הוא מצווה על שוטרים לאסור אותה ועוד כמה זקנות שיצאו להגנתה, אבל השוטרים מובסים ונמלטים.
בהמשך המחזה נערך עימות מילולי ובו טוענת ליסיסטרטה שהגברים נכשלו בניהול ענייני העיר ובמיוחד במדיניות המלחמתית רצופת הכשלונות; כעת צריך להעביר את השלטון לידי הנשים, שתנהלנה את ענייני העיר באותה חוכמה שבה הן מנהלות את משק הבית. בתגובה מנסה הפרובולוס לבטל את תפקיד הנשים ומנסה להציגן כטפילות שיושבות בבית ואינן תורמות לביטחון העיר. ליסיסטרטה משיבה ואומרת שהנשים תרמו לביטחון העיר כפליים מהגברים בכך שהן ילדו ילדים שנשלחו למלחמה. לאחר ויכוחים רבים פוקעת סבלנותן של הנשים והן מלבישות את הפקיד בבגדי אשה ומציידות אותו בסל צמר ובכישור. העימות מסתיים בניצחונה של ליסיסטרטה.
כאשר נדמה שהגברים מתכוונים להיכנע לדרישת הנשים, מופיע קינסיאס בעלה של האתונאית מירינה יחד עם עבד שנושא את תינוקם, ומנסה בתחבולות ובשקרים להיפגש עם אשתו ולספק את יצרו. מירינה מתייעצת עם ליסיסטרטה וזאת אומרת לה שתרד אליו ותגרה אותו אך שלא תתן לו את מבוקשו. ואכן, מירינה דוחה את המעשה המיני בתירוצים שונים, עד שסבלנותו פוקעת, והיא מתחמקת בחזרה לאקרופוליס.
גם מספרטה מגיע כרוז, וממנו אנו לומדים ששביתת הנשים הצליחה גם בספרטה, כי הגברים מוכנים לשלוח משלחת לשם שיחות שלום.
הספרטנים המתוסכלים מוכנים לחתום על הסכם שלום עם אתונה כדי שהנשים תחזורנה לקיים עמם יחסי מין. ליסיסטרטה מוזמנת לשמש כבורר. ליסיסטרטה נוזפת בשני הצדדים על זה שהם בגדו במורשת הלאומית והדתית המשותפת והתכחשותם לעזרה שספרטה גמלה בעבר לאתונה, ואתונה לספרטה. במהלך נאומה הביאה לחדר אישה יפה בשם "ההתפייסות", ובשל נוכחותה בחדר המשא ומתן נגמר ללא קושי, ומושג השלום.
בסוף כולם חוגגים בשירים וריקודים את הסכם השלום וסוף המלחמה.
הפקת בעברית
ענת גוב כתבה מחזה קומי המבוסס על מחזה זה, בשם "ליססטרטה 2000".
בשנת 2013 עלה המחזה ב"הבימה" בתרגום ‎אלי ביז'אווי ובבימוי אודי בן-משה.
ביקורת מבנים
בהנדסה אזרחית, ביקורת מבנים היא רשימת בדיקות מקצועיות הכוללת בתוכה גם את המונח בדק בית. תפקיד הבדיקות הוא לעמוד על טיבו של מבנה או חלק ממנו, כגון דירה בית וכל מבנה אחר בתחום הנדסת הבניין. הבדיקות האלו נעשות כדי לאתר ליקויי בנייה אי התאמות לתקן וכשלים אחרים בנכס.