cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הוותיקן והילדים ניצולי השואה
פניית הרב הרצוג לאפיפיור
יומיים לאחר מכן, יחד עם הרב דוד פראטו, שהתמנה זה מקרוב לרב הראשי של רומא לאחר שקודמו בתפקיד המיר דתו לנצרות, בא הרב הרצוג ומסר את התזכיר הבא: "פנייתי אליך בשם עם ישראל כולו. העם היהודי יזכור לעד מתוך הכרת תודה עמוקה את העזרה שהוענקה בזמן הרדיפות הנאציות לרבים כל כך מבניו הסובלים על ידי הכס הקדוש בכלל ועל ידי עשרות בישופים וכמרים קתוליים ברחבי אירופה". וסיים בבקשה "השבתם של כל הילדים האלה לעמנו שכן יש להחזיר אותם אל כור מחצבתם". הרב הרצוג הוסיף פרטים ומסר כי להערכתו, "בפולין, לפחות שלושת אלפים ילדים יהודים נמצאים עדיין במנזרים קתוליים ואפילו בבתים פרטיים של קתולים".
הוראת האפיפיור
לפי הדיווח היהודי משנת 1947, האפיפיור הבטיח לרב הרצוג, שאם יגלה הרב בנסיעותיו הבאות ילדים יהודים הנמצאים במוסדות קתוליים, וייתקל בקשיים להוציא אותם משם, הוא יוכל לבקש את התערבותו של הוותיקן, וזו בוא תבוא. אולם, "הוצג תנאי", נאמר בדיווח, "שהרב עצמו יחקור את המקרים". ועוד מוסיף המסמך: "בזאת ניתנה לו (לרב הראשי הרצוג) הרשות להסתמך על דברי האפיפיור במפגש עם מאמינים מכנסייתו". לדברי שמואל אבידור הכהן, הרב הרצוג אסף מאות ילדים בני כל הגילים ממנזרים וממשפחות קתוליות, אם כי היו מוסדות ויחידים שסירבו להחזיר את יתומי השואה לידי נציגיו של העם היהודי.
מיד לאחר ביקור זה אצל האפיפיור יצא הרב הרצוג לסיור בקהילות היהודיות החרבות, ולעיתים נסמך על הצהרת התמיכה של האפיפיור במאמציו לשכנע רשויות קתוליות לסייע לו בהשבת ילדים יהודים. לדברי בנו, יעקב הרצוג, הסתיימה המשימה בהצלתם של 1,000 ילדים - הודות למאמציהם הם ולסיוע מגורמים רבים, לרבות ראשי ממשלה ושרים בכירים.
ההתמודדות בבעיה בין הקתולים לבין היהודים
המפגש בין קתולים ליהודים בעניין הילדים היהודים לאחר השואה היה רק רכיב קטן אחד שסייע להגדרת היחסים בין שתי הקבוצות בתקופת מעבר - בין מפגשים מתסכלים בימי מלחמת העולם השנייה לבין השיפורים האדירים שחוללה מועצת הוותיקן השנייה 15 שנים מאוחר יותר. אין ספק שהשואה, גם אם לא הוזכרה במפורש, עמדה במרכז התמורה. העיתונאי הצרפתי, ג'אני ואלנטה, שהיה מודע לבעייתיות של קבלת הנחיות האפיפיור על ידי נציגותו בצרפת, רונקלי, הנונציו בצרפת (שהיה מוכר עוד מקודם לרב הרצוג), מסכם את הפרשה כך:
תגובת המשפחות
גם כאשר קרובי המשפחה או המוסדות היהודיים הצליחו לגלות עקבות של ילדים יהודים, לא ניתן היה להשיבם בקלות אל ביתם ואל דתם. הבעיות נוצרו מכיוונים אחדים: הקשר המשפחתי ההדוק שנוצר בין הילד לבין המשפחה המטפלת; למשפחה המטפלת בילד ואשר אירחה אותו בשנים הקשות של המלחמה היו דרישות כספיות למימון הוצאות האחזקה. אך הייתה גם הטענה שבסיסה היה אידאולוגי נוצרי: הצלחנו להציל נשמות של יהודים מהסבל שהיה מר גורלם ועתה הגיעה העת כי יהיו נוצרים נאמנים.
מקרה מיוחד, שהעלה את העניין הציבורי בהשבת הילדים היהודים, התלקח בעיקר בצרפת עם פרשת פינאלי, בראשית שנות החמישים: היהודים הגישו דרישה לכנסייה הקתולית להחזיר שני אחים יתומים, והכנסייה השתמשה בטבילה כטיעון להשארת הילדים בידי קתולים. במקרה זה הכנסייה ויתרה בסופו של דבר והילדים הוחזרו. למעט האחים פינאלי, לא היו בצרפת כמעט, אם בכלל, פרשות שנגעו לחזקה על ילדים יהודים שהוטבלו - עובדה שבגללה הגדיר צייד-הנאצים וההיסטוריון סרז' קלרספלד (Klarsfeld) את עניין הילדים הניצולים כ"סערה בכוס מים".
WinWin
מאפייני האתר
לוח WINWIN היה אתר מודעות לוח אינטרנטי של קבוצת ידיעות אחרונות.
האתר אפשר פרסום בחינם של מודעות למכירת רכב, השכרה ומכירה של נדל"ן פרטי ומסחרי בישראל ומחוצה לה, מוצרי יד שנייה, בעלי חיים ועוד.
האתר הכיל את זירת דירות חדשות – אשר הציגה פרויקטים חדשים בכל רחבי הארץ כולל תמונות, וידאו, מפרט טכני ותוכניות דירה.
בלוח שולב מחירון הרכב ומחירון הדירות של לוי יצחק –מחירון הרכב שנחשב למוסמך בענף הביטוח והשמאות בישראל.
בדצמבר 2013 עלתה באתר זירת רכב חדש המחודשת בשיתוף חברת CARS FORUM, אשר הכילה סקירות רכב רלוונטיות ועדכניות של כלל היצרנים והדגמים בשוק.
במרץ 2014 התווסף באתר שירות המאפשר רכישת מוצרי יד שנייה מלקוחות פרטיים, באמצעות כרטיס אשראי.
האתר נסגר נובמבר 2020. הקישור הקודם לאתר מוביל ללוח נדל"ן של ynet בכתובת: https://nadlan.ynet.co.il
קלאו שחור-קרן
קלאו שחור-קרן (שם מדעי: Ceratogymna atrata) הוא מין של עוף טרופי מסדרת הקלאונאים. הוא חי ביבשת אפריקה במדינות קמרון, אנגולה, מרכז אפריקה, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה, גבון, גאנה, ליבריה, סיירה לאון, סודאן ואוגנדה. אזורי המחיה המועדפים עליו הם יערות עד, לעיתים קרובות ליד עצי פרי שיכולים להיות מקור הזנה.
זהו קלאו גדול, אורכו של זכר בוגר בממוצע הוא כ-81 ס"מ. הנקבה קטנה יותר מהזכר ואורכה מגיע לכ-76 ס"מ בממוצע.
אצל זכר בוגר הגוף, הזנב והראש שחורים, טבעת העין כחולה, המקור והקסדה צבועים באפרפר-לבן. הנקבה מאופיינת בראשה הכתום, בכתם האדום שמתחת לטבעת העין ובקסדתה ומקורה הקטנים יותר מאלה של הזכר.
ג'ון הופנר
ג'ון הופנר (באנגלית: John Hoppner; 4 באפריל 1758 – 23 בינואר 1810) היה צייר פורטרטים אנגלי, שהושפע רבות מג'ושוע ריינולדס, שזכה לתהילה כצייר מבריק.
ראשית חייו
הופנר נולד בווייטצ'אפל בלונדון, בן להורים גרמנים - אמו הייתה אחת מהמלוות הגרמניות בארמון המלוכה. המלך ג'ורג' גילה עניין וחסות אבהית על הילד הצעיר שהולידו שמועות, כי ייתכן שהיה בנו הלא לגיטימי.
הופנר הפך לנער מקהלה בקפלה המלכותית, אך גילה נטייה חזקה לאמנות, בשנת 1775 נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות. בשנת 1778 זכה במדליית כסף, ובשנת 1782 קיבל את פרס האקדמיה הגבוה ביותר, מדליית הזהב לציור היסטורי, שנושאו היה המלך ליר.
קריירה
הופנר הציג לראשונה באקדמיה המלכותית בשנת 1780. אהבתו הראשונה הייתה לציורי נוף, אך הצורך בפרנסה חייב אותו לפנות לעסק המשתלם יותר של ציור פורטרטים. הצלחתו הייתה גדולה, וקהל הפונים אליו היו מהמפורסמים והעשירים ביותר, והיה היריב הגדול ביותר של תומאס לורנס ותומאס פיליפס.
לעיתים נדירות הוא ניסה לצייר נושאים אחרים. הנסיך מוויילס ביקר אותו לעיתים קרובות, ורבים מהדיוקנאות הטובות ביותר שלו נתלו בארמון סנט ג'יימס, בעיקר אלה של הנסיך עצמו, הדוכס והדוכסית מיורק, לורד רודני ולורד נלסון. ציוריו האחרים כללו את סר וולטר סקוט, הדוכס מוולינגטון, הנרי בארטל פרר וסר ג'ורג' ביומונט.
יצירותיו המצליחות ביותר היו דיוקנאותיו של נשים וילדים. עבודותיו זכו להערצה רבה בזכות הברק וההרמוניה של הצביעה. אחרי תקופת שפל מסוימת, הופעתן של כמה מתמונותיו הטובות הראתה כי תהילתו כצייר הייתה מבוססת.
באופן יוצא דופן, צייר הופנר את הרקע של הדיוקן באורך מלא של שרלוט, הרוזנת טלבוט, שמיוחס לתומאס גיינסבורו בשנת 1788, השנה בה מת גיינסבורו. הוא נמצא כעת בגלריה לאמנות ציבורית של דנידין.
חיים אישיים
הופנר היה איש בעל כוח משיכה חברתית ובעל השכלה רחבה - איש העולם.
הוא התחתן עם פיבי רייט, בתו של הפסלת ילידת אמריקה, פיישנט רייט. נולדו להם חמישה ילדים, ומעט ידוע על הצעירים, ביניהם:
מוות
בשנותיו המאוחרות יותר סבל הופנר ממחלה כרונית של הכבד. הוא נפטר ב־23 בינואר 1810.
שעיר משורטט
שעיר משורטט (שם מדעי: Otus brucei) הוא מין של דורס לילה מהסוג שעיר, המצוי בישראל.
משמעות שמו המדעי הוא "ציציות באוזניים" או "אוזניים שעירות", שכן גופו שעיר במיוחד. מוצאו ברחבי אסיה ובין השאר בישראל.
אנטומיה
מסת השעיר המשורטט היא  כ-95 גרם ואורך גופו 19–22 ס"מ (בערך באורך של מרצפת סטנדרטית).
השעיר המשורטט נראה כמו ינשוף כיס קטן ופרוותי. גופו מכוסה בשרטוט אורכי על גבו ובטנו. בנוסף, רגליו מכוסות בנוצות.
לבושו בהיר ובגוון חולי, בעיקר בפנים ופס כתפו הוא בצבע בז', כלומר, אין לו הגוון החלודי ופסי הרוחב הלבנים המאפיינים את השעיר המצוי. גודלו של השעיר המשורטט עולה על גודל השעיר המצוי רק במעט, באופן שכמעט ואינו ניכר בשדה.
אף על פי שקיימת חפיפה רבה בין שני המינים על גבי חלקים נרחבים מאזורי התפוצה שלהם, ניתן להבחין בין השעיר המצוי לשעיר המשורטט על פי כמה מאפיינים עיקריים:
נוצות האצבע הקדמית השמאלית ארוכות מהותית מאלו של השעיר המצוי וציפורן האצבע האחורית של השעיר המשורטט ארוכה בממוצע מזו של שעיר מצוי. כמו כן, נמצא שיחס כנף הזנב של שעיר משורטט נמוך מזה של שעיר מצוי.
על אף המידע הרב המצוי בספרות באשר לזיהוי פרטים בוגרים, קיים מידע מצומצם ביותר אודות זיהוי גוזלים ופרחונים, ביניהם:
1. אצבע קדמית שמאלית מנוצה האופן ניכר.
2. הגוון הכללי של הגוזלים חולי בהיר בניגוד לגוון אפור חום של גוזלי השעיר המצוי.
3. המצח והחזה בעלי פספוס רוחב בהשוואה לפספוס אורך בגוזלי השעיר המצוי.
4. לגוזלי השעיר המשורטט גבות בהירות לעומת גבות כהות לגוזלי השעיר המצוי.
5. לגוזלי השעיר המשורטט צבע עין צהוב כהה לעומת צהוב בהיר יותר בשעיר המצוי.
תפוצה ואזור חיות
השעיר המשורטט דוגר בקביעות באזורים מדבריים ממזרח טורקיה מזרחה דרך עיראק, טורקמניסטן, אפגניסטן עד לקזחסטן. חלק מהאוכלוסיות נודדות דרומה בחורף. מין זה מתאפיין בנדידה חלקית והוא חורף קבוע במזרח התיכון, הודו וחצי האי ערב.
השעיר המשורטט אינו נודד למרחקים ארוכים.
עם זאת, לא קיים אומדן אמיתי של האוכלוסייה העולמית, וגם לא ידוע על טרנדים או איומים, ולכן היא מסווגת כיציבה. חלק מהאוכלוסייה העולמית יציבה וחלק נודדת, אך היחסים ביניהם אינם ברורים.
התנהגות
קולו של השעיר המשורטט שונה מקולו של השעיר המצוי, וזהו כנראה אמצעי הזיהוי הטוב ביותר בעיקר באזורי הקינון. קולו של השעיר המשורטט חלש ועמוק, לעומת קולות השעיר המצוי הרמים והצעקניים.
בדרך כלל שעיר משורטט מטיל ביצים בסביבות השבוע השלישי של אפריל. הנקבה מטילה בתוך נקרת עץ או בקן גמור 4–6 ביצים, ותקופת הדגירה נמשכת כ-26–28 ימים. כעבור כ-26 ימים מיום הבקיעה הפרחונים עוזבים את הקן. כלומר, תחילת הקינון היא באמצע אפריל, הבקיעה בין אמצע מאי לתחילת יוני, והפריחה מהקן היא בסוף יוני.
תזונה
מזונו של השעיר המשורטט דומה לשל השעיר המצוי ומורכב בעיקר מחרקים ופרוקי רגליים שונים, ולעיתים רחוקות גם מציפורי שיר ומכרסמים קטנים.
ציון במקורות
שעיר הוא שם תנכ"י ולרוב הוא מופיע בהקשר של תיש (במדבר ט"ו) ולעיתים במשמעות של ינשוף (ישעיה, י"ג). גם אז מפרשים את השם בשל הדמיון לשעיר עיזים בריקוד ובריבוי הנוצות.
שיח'יה
השיח'יה (בערבית: الشيخية, מכונה גם "כשפיה") היא זרם דתי באסלאם השיעי, שנוסד באיראן במאה ה-19 על ידי שיח' אחמד אחסאא'י. היא נחשבת לבסיס להתפתחות הדת הבאבית והדת הבהאית.
ראשיתה של השיח'יה - שיח' אחמד אחסאא'י וסייד כאזם רשתי
שיח' אחמד אחסאא'י (1753 - 1826) נולד במזרח חצי האי ערב והראה כישרון ללימודי דת מגיל צעיר. הוא טען כי הוא זוכה לחזיונות וחלומות, בין השאר של האמאמים השיעים, שהעניקו לו הבנה מעמיקה של הקוראן והמסורת האסלאמית. בשנת 1806 הוא עבר לאיראן ושם התחיל לאסוף סביבו תלמידים, תוך שהוא מתגורר ביזד עד 1814 ולאחר מכן בכרמאנשאה עד 1821. בתקופה זו הוא זכה לפטרונותם של השאה ושל בנו, מושל כרמאנשאה מחמד-עלי מירזא, ואף הוזמן להצטרף לחצר השאה בטהראן, אך סירב.
ב-1822 אחסאא'י עזב את כרמאנשאה ויצא למסע של שנה דרך קום, קזוין, משהד, יזד ואצפאהאן. בקזוין הוא הוכרז ככופר על ידי איש דת מקומי, בשל דברים שכתב בנוגע לתחיית המתים, אך הדבר לא השפיע על המשך מסעו. רק כשחזר לכרמאנשאה ההכרזה עליו ככופר כבר צברה מספיק תהודה והשפעה והוא נאלץ לעזוב ולנסוע למכה, אך מת בדרך.
תלמידו של אחסאא'י, סייד כאזם רשתי (1793 - 1843), היה זה שגיבש את תורת השיח'יה והפיץ אותה. אחסאא'י מינה את רשתי ליורשו (באופן חריג עבור השיעה, שבה הדבר אינו נהוג) ולשליחו בעיר הקדושה כרבלאא', שבה פעל רוב חייו. רשתי אמנם טען תמיד שהוא אינו מייסד אסכולה הלכתית (מד'הב) חדשה אלא רק ממשיך לפתח את רעיונותיו של אחסאא'י, אך בפועל תחת מנהיגותו השיח'יה הפכה לאסכולה מובחנת. לפי החוקרים, הדבר נבע מכך שרשתי התעקש להגן על דבריו של אחסאא'י ובכך שימר את המחלוקת מול מתנגדיו, שבמצב אחר סביר להניח שהייתה דועכת ונשכחת. זאת משום שההבדלים התאולוגיים האמיתיים היו מינוריים ומנהיגים דתיים רבים אף התנגדו להכרזה על אחסאא'י ככופר. אך רשתי ניהל ויכוחים תאולוגיים עם מנהיגים שיעיים אחרים, שגרמו להתעצמות המחלוקת והיווצרות תחרות פוליטית, וכך השיח'ים הפכו לאסכולה מובחנת גם אם רשתי לא רצה להודות בכך. סימן לכך ניתן למצוא בעובדה כי הקמפיין להכרזה על אחסאא'י ככופר היה במקור מכוון נגדו אישית ולכן דעך לאחר מותו, אך שנים ספורות לאחר מכן חודש, ככל הנראה בשל התגבשותה של השיח'יה כאסכולה מובחנת.
החידוש המרכזי של רשתי היה בנוגע למעמדו של אחסאא'י. רשתי הדגיש את האמונה שהידע של אחסאא'י ניתן לו ישירות מפי הנביא והאמאמים, דבר שהעניק לאחסאא'י מעמד של חסין מטעות. הוא ראה בתורתו של אחסאא'י חשיפה של האמת הנסתרת של האסלאם, שמובילה לתקופה חדשה ובה היא תתפוס את מקומן של המצוות החיצוניות. עד כמה שידוע, הוא לא ראה את אחסאא'י כשער לאמאם הנעלם או ממלא מקומו, אלא כמי שזכה לידע נסתר מהאמאמים. את עצמו הוא ראה כמי שקיבל מאחסאא'י את הידע הנסתר, ממשיך דרכו ומפיץ תורתו, שמפרש את הידע הנסתר עבור ההמונים. המקום המיוחד של אחסאא'י בעיני השיח'ים הוא למעשה מה שהפריד בינם לבין השיעה הקלאסית וגם נתן להם את שמם ("שיח'ים" הם מאמיניו של שיח' אחסאא'י). למרות ההאשמות בכפירה, רשתי הצליח להפוך לאחד הפוסקים החשובים ביותר בכרבלאא', והיה בעל קשרים והשפעה גם בקרב חכמים סונים ובכירים ממשפחת המלוכה הקאג'ארית.
התפצלות השיח'יה לאחר מות רשתי
בניגוד לאחסאא'י, רשתי לא מינה לעצמו יורש. לא ברור מדוע, אך ייתכן כי מכיוון שהוא נפטר בגיל צעיר הוא פשוט לא חש צורך עדיין. כך או כך, הדבר הוביל להצפה של מתחים ומחלוקות שהיו מתחת לפני השטח עד אז, ולפילוג השיח'יה. לאחר מותו של רשתי ב-1843 רוב תלמידיו עזבו את כרבלאא' וחזרו לארצות מוצאם, ושם המשיכו לפתח את השיח'יה, שהתפצלה לשני תת-זרמים מרכזיים: הכרמאני והתבריזי (על שם הערים שהיו מרכזי הזרמים, כרמאן ותבריז). זרמים אלו התחרו על הבכורה גם עם הדת הבאבית, שיצאה מתוך השיח'יה (כפי שיפורט בהמשך).
הזרם הכרמאני הוא הזרם המרכזי של השיח'יה המודרנית. הוא נוסד על ידי חאג' מחמד-כרים ח'אן (1810-1870), תלמידו של רשתי שהיה ממשפחת המלוכה הקאג'ארית. רשתי העריך אותו מאוד ושלח אותו לכרמאן כדי להפיץ שם את תורתו, אולי מתוך הבנה שמעמדו הפוליטי יתרום לכך. כרים ח'אן הצליח לגבש את מעמדו כמנהיג השיח'יה באיראן, ודאג להדגיש את החלקים באמונה השיח'ית שלא התנגשו עם השיעה הקלאסית ולצמצם את אלה שכן. הוא היה חכם דת וסגפן, ופיתח את האמונה באליטה הנסתרת, מלווי האמאם הנעלם ("העמוד הרביעי"). הוא הפך את המדרסה האבראהימיה, שהוקמה על ידי אביו, למרכז הרוחני של הזרם הכרמאני, שממנו יצאו תלמידים רבים שהמשיכו להפיץ את התורה השיח'ית.
לאחר מותו של כרים ח'אן הוא הוחלף על ידי אחיו, מחמד ח'אן כרמאני, שבניו המשיכו להנהיג את הזרם במשך שלושה דורות נוספים. אחרי המהפכה האסלאמית באיראן הזרם הכרמאני הוצא מחוץ לחוק ומוסדותיו נסגרו. המנהיג האחרון ממשפחתו של כרים ח'אן, עבד-אלרצ'א ח'אן אבראהימי, נרצח ב-26 בדצמבר 1979 בידי אלמונים. מחליפו היה תלמיד ממוצא עיראקי, שאבותיו היו נציגי ההנהגה הכרמאנית בעיראק, בשם סיד עלי מוסאווי, וכך המרכז הרוחני עבר לבצרה. נכון ל-2017, הקהילה באיראן דועכת אך בעיראק היא ממשיכה להתפתח, ובבצרה הם מהווים אחת הקבוצות הגדולות ביותר באוכלוסייה, שמונה כמעט 12,000 חברים.
הזרם התבריזי (מכונה גם הזרם האחקאקי) נוסד על ידי שני אנשי דת: מולא מחמד מאמאקאני, שהיה פופולרי יותר אך נפטר מעט אחרי רשתי (1852) וחאג' מירזא שאפע ת'קה-אלאסלאם, שהפך למנהיג היחיד לאחר מותו. הוא היה תלמיד הן של אחסאא'י והן של רשתי ולא חידש הרבה מבחינה תאולוגית. השיח'ים התבריזיים הקימו מספר מדרסות ומסגדים בתבריז, אך מאוחר יותר התפצלו בשל סכסוכים בין משפחות (אף כי מבחינה תאולוגית לא היו הבדלים משמעותיים ביניהן). הזרם התבריזי השתלב חזרה בשיעה הקלאסית במידה רבה ופעיל מאז אמצע המאה ה-20 בעיקר בכוית.
זרם שלישי התפתח מתוך הזרם הכרמאני לאחר מותו של מחמד-כרים ח'אן. זרם זה מכונה הזרם ההמדאני (אך גם האצפאהאני) ונוסד על ידי חאג' מחמד-באקר שריף המדאני טבאטבאא'י. טבאטבאא'י ביקש להתמנות לנציג הזרם השיח'י בהמדאן מעט לפני מותו של מחמד-כרים ח'אן אך סורב, ולכן סירב לקבל את מחמד ח'אן כמנהיג (אך עדיין כינה את עצמו מנהיג השיח'ים הכרמאניים בהמדאן). תומכיו היו בהמדאן, אצפאהאן ונאא'ין, אך רוב הכרמאניים קיבלו את מחמד ח'אן כמנהיגם. מבחינה תאולוגית, טבאטבאא'י יצא הן כנגד הרעיון של ירושת הנהגה משפחתית והן כנגד פרשנותו של מחמד ח'אן לעמוד הרביעי. ההמדאנים עודם חוקיים באיראן (אך בניגוד לזרמים האחרים, הם אינם פעילים מחוצה לה). נכון ל-2017, מרכז הקהילה הוא בבאקריה ומנהיגם הנוכחי מתגורר במשהד.
תאולוגיה
ישנם כתבים שיח'יים רבים, אך רובם לא זכו לעיסוק מחקרי ולכן ישנם תחומים רבים שעדיין לא ידועים. כתבים אלו מתמקדים בעיקר בפרשנות (תפסיר) של הקוראן והחדית', ולא בספרי הלכה, משום שהשיח'יה מעניקה משקל רב יותר לטקסטים מאשר לשכל האנושי.
באופן כללי הדוקטרינה של אחסאא'י דומה למדי לזו של השיעה התרי-עשרית, ספציפית לזרם האצולי שהפך אז לזרם הדומיננטי שלה, ומהווה איחוד של מגמות שונות שהתקיימו בשיעה בתקופתו של אחסאא'י במטרה שכל אחת תפצה על חולשותיה של האחרת. אחסאא'י תמיד הדגיש את השתייכותו לאורתודוקסיה השיעית וראה את עצמו כחכם דת (עאלם) שקורא לחזרה לעקרונות היסוד של השיעה ובמיוחד למסירות האישית לאמאמים. בקרב החוקרים יש מחלוקת לגבי מידת הקרבה לשיעה: לפי דניס מק'יואן, היו לו אמנם לו רעיונות "חריגים", אך הם היו יכולים להשתלב בשיעה המסורתית. מה שמנע זאת הוא גורמים חיצוניים: הסטיגמה בשל ההכרזה על אחסאא'י ככופר, הקשר לדת הבאבית ומאבקים פוליטיים בתוך השיעה התרי-עשרית עצמה. עבאס אמאנת לעומתו סבור כי רעיונותיו בנוגע לקבלת הלגיטימציה מהאמאם ותחיית המתים היו מנוגדים בבירור לעמדת השיעה האצולית.
רשתי התעקש כי שורש הדברים של אחסאא'י אינו סותר את השיעה הקלאסית ורק אי הבנות במבט מבחוץ גורמות לו להיראות כאילו שכן. כרים ח'אן, מייסד הענף הכרמאני, ניסה ליישב בין השיח'יה לאצוליה בטענה שהם חלוקים רק על פרקטיקה דתית ולא על העקרונות.
"העמוד הרביעי"
השיח'ים מאמינים בשניים מתוך שלושת עיקרי הדת שמשותפים לסונים ולשיעים: ייחוד האל (תוחיד) ונבואה (נבוה). את העיקר השלישי, תחיית המתים (מיעאד), הם מחליפים בעיקר שיעי חשוב אחר, האמונה באמאמים (אמאמה). לכך הם מוסיפים עיקר רביעי, שמכונה "העמוד הרביעי" (בפרסית: רכנ-י ראבע) ופותח על ידי כרים ח'אן. לפי חלק מהחוקרים, "העמוד הרביעי" מהווה את התרומה החשובה ביותר של השיח'יה להיסטוריה האינטלקטואלית של השיעה.
"העמוד הרביעי" הוא אמונה באליטה שיעית נסתרת שמתווכת בין האמאם הנעלם למאמינים. במקור, מדובר היה במתווך יחיד ואלוהי בין האמאם למאמינים, בדמותם של אחסאא'י, רשתי וככל הנראה גם כרים ח'אן. אך מאוחר יותר, ככל הנראה בשל התחרות עם הבאבים, הרעיון הומר באליטה רחבה יותר של עלמאא' ודמויות קדושות. במסגרת כך גם החלו שוב לתפוס את אחסאא'י כמעין מחייה של השיעה ולא דמות מופת שמובילה לעבר אסלאם חדש.
עקרונות נוספים
אחסאא'י, רשתי וכל ממשיכיהם בשלושת הענפים של השיח'יה התנגדו לצופיות. אחסאא'י הושפע אמנם מהוגים צופיים כגון אבן-אלערבי, אך גם תקף אותו בחריפות. הוא יצא כנגד הרעיונות של איחוד עם האל, שנחשב לשלב הסופי של ה"דרך" השיעית, ושל אחדות הקיום (וחדה אלוג'וד), ורשתי ראה בדחיית הצופיות תנאי סף להשתייכות לשיח'יה.
השיעה התרי-עשרית
המצב השתפר במידה מסוימת בזכות התנועה החוקתית ולאחר עליית השושלת הפהלווית. היחסים עם המיינסטרים השיעי כיום טובים יותר והשיח'יה נחשבת לאסכולה הלכתית (מד'הב) ולא לפלג נפרד (פרקה).
הדת הבאבית
המנהיגים השיח'ים יצאו נגד הדת הבאבית: מחמד-כרים ח'אן היה המנהיג השיעי שכתב הכי הרבה נגד הבאב בימי חייו, ובין השאר טען כנגדו כי הוא מחדש חידושים באסלאם (בדעה). גם מנהיגים כרמאנים והמדאנים אחרים כתבו נגד התאולוגיה הבאבית. בזרם התבריזי אף הוכרז כי הבאב הוא בן מוות (ושלושה מחכמיו, כולל מאמקאני, היו השופטים שדנו אותו למוות ב-1850).
למרות זאת, משום שהבאב בעצמו ורוב מאמיניו היו תלמידיו של רשתי, הם המשיכו לראות בו ובאחסאא'י מבשרי התנועה שלהם וייחסו לעצמם את מורשתם. קיימת מחלוקת מחקרית בשאלה אם אכן קיים קשר היסטורי ותאולוגי הדוק בין שתי התנועות. דניס הרמן למשל מפקפק בכך וטוען כי הקשר של הבאב עם רשתי היה קצר ומוגבל, ונראה כי הוא לא באמת למד את עיקרי השיח'יה כפי שנטען. עוד הוא טוען כי למנהיגי הבאבים (והבהאים, יורשיהם) היה אינטרס להפיץ את הטענה כדי לצבור לגיטימציה דתית כממשיכי דרכם של אחסאא'י ושל רשתי, ואנשי דת שיעים מצדם גם הם תמכו בכך כדי לפגוע במעמד השיח'יה בעיני מוסלמים שיעים. לדבריו, הגישה שמקבלת את הקשר בין התנועות שוררת גם במחקרים היסטוריים ובמסמכים שיעיים נגד השיח'יה, ומסבירה חלקית מדוע הוגים שיח'ים שאינם אחסאא'י ורשתי לא זכו לתשומת לב מחקרית.
Ook!
Ook! היא שפת תכנות אזוטרית, פארודית שמיועדת כביכול לאורנגאוטנים. השפה כוללת שלוש מילים שמורות: "Ook.", "Ook?" ו־"Ook!" שיכולות להשתלב בשמונה צורות שונות ליצירת שפת תכנות מלאה. לדברי המעצבים, Ook! נוצרה על מנת שיהיה קל לאורנגאוטנים ללמוד אותה, ולמנוע כל הזכרה של המילה קוף.
ook, בעברית "אוּק", היא המילה המרכזית של אורנגאוטנית, השפה המדוברת על ידי אורנגאוטנים ביקום של עולם הדיסק הדמיוני מאת טרי פראצ'ט - במיוחד על ידי הספרן באוניברסיטה הנעלמת.
תוכנית לדוגמה
זוהי דוגמה לתכנות ב־Ook! התוכנית תדפיס את המשפט Hello World! לפלט הסטנדרטי.
<pre dir="ltr" align="left">Ook. Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook! Ook? Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook? Ook! Ook! Ook? Ook! Ook? Ook. Ook! Ook. Ook. Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook! Ook? Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook? Ook! Ook! Ook? Ook! Ook? Ook. Ook. Ook. Ook! Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook! Ook. Ook! Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook! Ook. Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook! Ook? Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook? Ook! Ook! Ook? Ook! Ook? Ook. Ook! Ook. Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook! Ook? Ook? Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook? Ook! Ook! Ook? Ook! Ook? Ook. Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook! Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook. Ook! Ook. Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook. Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook! Ook. Ook. Ook? Ook. Ook? Ook. Ook. Ook! Ook.
התבגרות
התבגרות היא שלב החיים בהתפתחותו של אדם, בין הילדות לבגרות.
תקופת גיל ההתבגרות
תקופת המעבר בין הילדות לבגרות נקראת "גיל ההתבגרות". אמנם אין הגדרה אחידה ומקובלת על הכול לגבי משכה של ההתבגרות, אך על פי רוב, תקופת ההתבגרות מוגדרת מגיל 12 עד גיל 18.
על פי רוב מקובל לקבוע את גיל ההתחלה של תקופת ההתבגרות בהיסמך על הביולוגיה, בעוד שאת גיל הסיום של תקופה זו מגדירה החברה.
מקובל לחלק את תקופת ההתבגרות לתת-תקופות:
שינויים המתרחשים בתקופת ההתבגרות
תהליך ההתבגרות כולל פיתוח של שליטה עצמית של אדם על התנהגותו, ובמידה רבה על מחשבותיו ורגשותיו. בהתאם לכך, במהלך תקופת ההתבגרות מתרחשים אצל המתבגרים תהליכים פיזיולוגיים, שינויים קוגניטיביים, רגשיים וחברתיים המשפיעים אלה על אלה.
המתבגרים מפתחים מודעות גבוהה יותר למראה החיצוני שלהם ומראים עיסוק גובר בקוד הלבוש ובצורות אחרות של ביטוי עצמי.
שינויים ביולוגיים
תקופת ההתבגרות מאופיינת בשינויים פזיולוגיים פנימיים וחיצוניים.
התפתחות מוחית ונירולוגית
במהלך גיל ההתבגרות חלים שינויים במבנה המוח. שינויים אלו משקפים התמקצעות גבוהה יותר של המרכזים המוחיים, המובילה לעלייה ביעילות תפקודם.
בתקופה זו המערך הסינפטי באונות המצחיות עובר "גיזום", המוביל לירידה בהתעבות הסינפסות. תהליך זה מחדד את תפקודי הרקמה המוחית במרכזים במוח ומשפר את התפקוד של המעגלים הסינפטיים. בעוד שהחומר הלבן עובר התעבות הדרגתית ושווה בין כל אזורי המוח, התפתחות החומר האפור משתנה מאזור לאזור. כתוצאה מכך יש אזורים שבהם החומר האפור יתעבה עקב גידול במספר הסינפסות ויש אזורים שבהם החומר האפור יירד בעוביו עקב הגיזום בסינפסות. במחקר שפורסם בשנת 2004 נטען כי החומר האפור משתנה בהתאם להתפתחות קליפת המוח הקדם-מצחית שמתרחשת בתקופת ההתבגרות, אזור מתקדם יותר מבחינה אבולציונית.
התבגרות מינית
שינויים רבים מתרחשים במסגרת תהליך ההתבגרות המינית. עקב הפרשה מוגברת של הורמוני המין הזכריים - אנדרוגנים, והורמוני המין הנקביים - אסטרוגנים, מתרחשים מספר שינויים ביולוגיים. איברי המין של המתבגרים מתפתחים. אצל הבנות מתחיל מחזור הווסת סביב גיל 12, ואצל הבנים מיוצר הזרע לראשונה בגיל 12 ומעלה. גוברת התשוקה המינית. כמו כן, מופיעים שיער פנים וגוף, הזעה ולפעמים פצעי עור (פצעי בגרות; "אקנה"). כתפי הבנים מתרחבות, הם בונים מסת שריר וקולם מתחלף ונעשה עמוק יותר. ההתבגרות הגופנית של הנערה מפגישה אותה עם ההיבטים של הנשיות ותהליכי הפריון, הטעונים רגשות מעורבים; המחזור החודשי, גדילת החזה וסממני המין האחרים טעונים משמעויות אישיות וחברתיות חשובות עבורן.
צמיחה לגובה
בתקופת ההתבגרות ישנה צמיחה לגובה, אשר לרוב מלווה בעלייה במשקל. בנים גובהים במשך זמן רב יותר, אך הצמיחה שלהם מתחילה מאוחר מזו של הבנות. בנות גובהות בקצב מהיר עד גיל 16, ובנים – עד גיל 18. הצמיחה המואצת מביאה לשינויים ביחסים בין חלקי הגוף, דבר העלול להוביל לבעיות בדימוי העצמי, במיוחד בקרב נערות שקצב התפתחותן הגופנית מהיר מהממוצע. כאשר נערה מקבלת את המחזור החודשי, קצב הצמיחה שלה נעשה איטי יותר. אחרי קבלת המחזור החודשי, הנערות מתפתחות מבחינה גופנית. השדיים שלהן גדלים ושער הערווה צומח, מסתלסל ומתכהה.
שינויים חברתיים
בני נוער נוטים לבלות זמן רב יותר משעות הפנאי שלהם עם בני גילם (קבוצת השווים) ופחות זמן עם ההורים. קבוצת השווים שונה מבני המשפחה בכך שהיא מאפשרת לפעול ללא השגחתם הישירה של ההורים, תוך עצמאות (חלקית). סוד קסמה של קבוצת השווים היא מתן היכולת לחבריה לעסוק בפעילויות שנאסרו עליהם על ידי עולם המבוגרים (לרוב הורים ומורים).
יחד עם החשיבות הגוברת של קבוצת השווים מתעורר הצורך בהשתייכות המגביר את ההשפעה של לחץ חברתי. לחץ חברתי הוא שינוי בהתנהגות של הפרט כתוצאה מהקונפליקט בין רצונו לנהוג ככל העולה על רוחו לבין הצורך בהשתייכות והדחף להתאים עצמו לחברה שסביבו. ההשפעה החברתית המופעלת על האדם מצד האנשים הסובבים אותו, עשויה לגרם לו "להיכנע" ולבצע פעולות מסוימות, על אף שאינן תואמות את הרגליו, העדפותיו או מצפונו.
השפעות תרבותיות ותקופתיות
בעבר אדם נחשב בוגר עם הבשלת מערכת הרבייה שלו, אך כיום נתפסת ההתבגרות כמורכבת יותר. למעשה, לתחילתה של תקופת ההתבגרות ולסופה ישנן הגדרות רבות. על פי התפיסה הביו-פסיכו-חברתית, גיל ההתחלה של תקופת ההתבגרות מוגדר על ידי הביולוגיה ואילו את גיל הסיום מגדירה הבחינה החברתית.
בהתאם לכך, קיימים הבדלים תרבותיים בהגדרת נקודות הכניסה להתבגרות והיציאה ממנה. כך, למשל, ישנם שבטים בהם נהוגים "טקסי מעבר" שמטרתם להבדיל בצורה חדה מילדות לבגרות, ואילו בחלק ממדינות ארצות הברית מותרות התנהגויות הנחשבות בוגרות, כגון שתיית אלכוהול, רק מגיל 21. בחברה הישראלית, חובת השירות הצבאי מגדירה את תחילת שלב הסיום של גיל ההתבגרות בעיני החברה ועל פי רוב גם בעיני המתבגר.
משבר גיל ההתבגרות
תקופת גיל ההתבגרות מלווה בהתגברות של סערות ומתחים פנימיים כולל גם עליה דרמטית בשיעור הדיכאון. ההערכה היא שכ־10% מבני הנוער (12–18) יסבלו מאפיזודות של דיכאון ורבים מהם אף יהרהרו באפשרות לשים קץ לחייהם. בתרבות המערבית נתפס כיום גיל ההתבגרות כמאופיין במתחים ותחושות סותרות של המתבגר כלפי עצמו. לדוגמה: המתבגר עשוי לחוש צעיר ובוגר בו זמנית, או לחוש לעיתים שיש משמעות לחייו ולעיתים לחוש כלפיהם ניכור.
הזהות ההולכת ומתגבשת של הנער המתבגר מושפעת רבות מהתפיסות ומהעמדות של בני גילו וכאשר הוא חווה דחייה חברתית או שהוא הופך קורבן למעשי בריונות הוא עלול לחוש תחושות קשות של דיכאון, עד כדי מחשבות אובדניות. סכנה זו התעצמה בשנים האחרונות עם פרוץ עידן האינטרנט והסמארטפונים. חלק נכבד מהיחסים החברתיים של בני נוער בעידן הדיגיטלי מתקיימים ברשתות החברתיות המקוונות דו"ח המדיה השנתי על הרגלי השימוש של בני נוער בסמארטפונים ואינטרנט מצביע על כך שכ־70% מבני הנוער היו קורבן לבריונות רשת (למשל: הטרדות מיניות, ביוש, חרמות) יותר מפעם אחת. במקרים קיצוניים, הבריונות דחפה נערים צעירים לקצה והובילה אותם להתאבדות. האתגר המרכזי המסתמן במרחב המקוון הוא שלילדים יש פחות אסטרטגיות התמודדות עם הפגיעה בהשוואה לפגיעה במרחב הפיזי.
סממנים רגשיים והתנהגותיים שנתפסים כאופייניים לגיל ההתבגרות בתרבות המערבית, ועשויים להיחלש או להיעלם עם תום תקופת ההתבגרות, הם למשל:
מעשי אובדנות נפוצים בגיל ההתבגרות יותר מבכל טווח גילים אחר.
"משבר גיל ההתבגרות", המאופיין בסממנים אלו, מקושר לרוב לתרבות המערבית, בעוד בחברות מסורתיות סממנים אלו מופיעים בעוצמה נמוכה יחסית, או שאינם מופיעים כלל. יש הטוענים כי לטקסי מעבר בחברה השבטית, למשל, יש השפעה חיובית על הפרט המתבגר, ושלילתם מן המתבגרים במערב גוררת הגברה בעוצמת סממני ההתנהגות האופייניים.
עם זאת, ל"משבר גיל ההתבגרות" ישנם גם פנים חיוביים רבים. חלק מהמתבגרים מגלים עניין בפילוסופיה, וקוראים תיגר על מוסכמות, שחלק מהן אכן נתפסות בהמשך כשגויות. אחרים מסתייעים בגיבוש זהותם בספרות רעיונית ופרוזה לנוער ולמבוגרים. רבים מגבשים זהות דתית.
רווחה רגשית ואיכות חיים
ישנם מספר גורמים המשפיעים על הרווחה הנפשית ואיכות החיים של המתבגרים. למשל, הסקרנות היא אחד המנבאים לרווחה נפשית של מתבגרים; במחקרים נמצא כי למתבגרים בעלי רמה גבוהה של סקרנות יש יותר שביעות רצון, רגשות חיוביים, תחושת מטרה ותקווה, בהשוואה למתבגרים בעלי סקרנות ממוצעת או נמוכה.
על אף ההתרחקות מההורים בגיל ההתבגרות, עדיין ממלאים ההורים תפקיד נכבד בתמיכה בילדיהם, גם אם בדרכים אחרות מאלו שהיו נהוגות בימים בהם היו ילדים קטנים יותר.
נוער גאה
גיל ההתבגרות הוא שלב מעבר מורכב, שבו מפתחים בני הנוער את זהותם, ונמצאים על קו רצף שבין ניסיון לייחודיות ועצמאות, לבין צורך משמעותי בקבלה ואישור מצד אחרים. בגיל זה קיימת חשיבות מיוחדת לקבלה, אישור ותמיכה מצד קבוצת השווים. אחד המרכיבים בגיל ההתבגרות הוא התפתחות המיניות, הן במישור הגופני והן במישור החברתי. הנער הגאה, ככל נער, נתון ללחצים חברתיים מצד בני גילו. הסטיגמות החברתיות הכלליות בעניין המשולש המגדרי ("מין ביולוגי", "מגדר", ו"נטייה מינית") לעיתים אינן נכונות לגביו, אולם הוא עשוי לחוש כי עליו לשמור את הדבר בסוד מפני שני גורמי החיברות המשמעותיים ביותר בחייו בשלב זה: המשפחה הגרעינית מחד, וקבוצת השווים מאידך.
נוסף על כך, לעיתים קרובות קיימים אצל נוער גאה רגשות אשם על שאינו "כמו אחרים", פחד מפני אכזבה של אנשים החשובים לו, ופחד מפני דחייה וניכור אפשריים כלפיו אם וכאשר יגלה לאחרים את סודו.
לכן, למרות השונות הגדולה שבין בני נוער, ניתן להכליל ולומר כי נוער גאה עשוי להיות נתון לסיכון גבוה, למצוקה וללחצים רבים.
לפי מאמרם של קפלן וקפלן, "...נוער אמריקאי בבית הספר התיכון שמזדהים כלהט"ב נימצאים בסיכון גבוה לניסיונות אובדניים בין פי 2 לפי 7 לניסיונות התאבדות מאשר חבריהם ההטרוסקסואלים. הבעיות הפסיכולוגיות וניסיונות ההתאבדות אינם קשורים להומוסקסואליות כשלעצמה, אלא מיוחסים באופן מובהק לסטיגמטיזציה שקשורה בחוסר קונפורמיות מגדרית, לחץ, אלימות וחוסר תמיכה חברתית, עזיבת בית הספר, בעיות במשפחה ועוד."
דונלד סרוני
דונלד סרוני (באנגלית: Donald Cerrone; נולד ב-29 במרץ 1983), הידוע באופן מקצועי בכינויו "קאובוי", הוא אמן MMA בדימוס, שחקן וקיקבוקסר מקצועי לשעבר. הוא התחרה בקטגוריות משקל קל וכמעט בינוני עבור אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC).
נעורים
סרוני נולד בדנוור, קולורדו והוא ממוצא אירי ואיטלקי. בגיל צעיר, סרוני אובחן עם הפרעת קשב אך מעולם לא קיבל טיפול עבורה. כשגדל הוא נחשב לילד בעייתי. בסופו של דבר הוא החל בקרבות רחוב ולעיתים קרובות היה גומר בכלא למשך לילה. כשסרוני היה כבן 16 להוריו נמאס מההתנהגות שלו ושלחו אותו ללכת לגור עם סבתו מצד אביו ג'רי סרוני. דונלד טען שג'רי לקחה אותו בזרועות פתוחות. לפעמים היא הייתה משחררת אותו ואת חבריו מהכלא אחרי שהם נקלעו לקטטה נוספת ולפי סרוני עצמו היא מעולם לא העלתה בבוקר את מה שאירע בליל אמש, היא פשוט הייתה חוזרת על המשפט "אתה יודע מה עשית" ותשאיר את זה ככה.
קריירת משחק
לסרוני היו תפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה מאז שנת 2017, כולל הופעה בסרט של נטפליקס משנת 2020 "הצדק של ספנסר". בשנת 2022 הוא שיחק בתפקיד ראשי, לצד ג'ינה קראנו, בסרט של The Daily Wire "אימה בערבה".
חיים אישיים
סרוני הוא חבר טוב של יוצר "פילדלפיה זורחת", רוב מקאלהניי, ואף הופיע לצד פול פלדר ודנה ווייט באחד מפרקי הסדרה.
האשמות בגזענות
בשנת 2014, לוחם ה-UFC בובי גרין האשים את סרוני בהערות גזעניות כלפיו וכלפי אנשים שחורים, בראיון שנמחק מאז עם העיתונאי אריאל הלוואני. סרוני הכחיש את טענותיו וטען שאם הוא היה גזעני, לא היו לו "שלושה בחורים שחורים שגרים איתו".
אלוף UFC במשקל תרנגול, אלג'מיין סטרלינג, יצא עם האשמות דומות ב-2016, תוך פירוט עימות בינו לבין סרוני במהלך שבוע הקרב הבינלאומי של UFC. לדברי סטרלינג, לאחר שסרוני העיר הערה על שרשרת הזהב שלו שגרמה לו להרגיש "אי נוחות", הוא השתמש ב"מילה לא הולמת" מול סטרלינג. בעוד שסטרלינג מעולם לא ציין מהי המילה, הוא רמז בתוקף שיש לה נימה גזעית. כאשר ביקש הסבר, סרוני התחיל לכאורה לאיים עליו.
סרוני קיבל ביקורת על השימוש שלו באינטרנט בכינוי גנאי האתני "Nigger", כולל בחילופי דברים באינסטגרם בשנת 2016 עם סעיד נורמגומדוב.
טענות על הטרדה מינית
בראיון באתר Sherdog סרוני הכחיש את ההאשמות הללו. "זה היה לפני שנתיים, אתה יודע? למה שום דבר מזה לא יצא החוצה? למה שום מעריץ לא הגיש תביעה או אמר, 'הי, קאובוי ממשמש את אשתי'", ציין סרוני על לכאורה תקריות אלו.
הערות הומופוביות וטרנספוביות
כחלק מהטראש טוק שלו כדי לתאר את ג'יימי וארנר לקראת הקרב השני שלהם בשנת 2010, סרוני העיר שוארנר הוא "מתרומם" ושהוא מקווה להרוג אותו בזירה. לאחר שפקידים מטעם התחרות גינו בפומבי את דבריו, הוא התנצל על איומי המוות בטוויטר, אך לא הזכיר בהתנצלותו את השימוש בכינוי הגנאי.
סרוני ספג ביקורת רבה על השימוש שלו בהשמצה הומופובית כדי לתאר את ההופעה של דניאל קורמייה נגד אנדרסון סילבה במהלך שאלות ותשובות בתערוכת האוהדים של UFC, שם הוא השתתף בפאנל שסיקר את האירוע יחד עם CM פאנק וג'ו גודן. לאחר תגובות חריפות נגד, סרוני הגיב בפוסט שנמחק מאז באינסטגרם, בו הוא התנצל על בחירת המילים שלו.
בזמן שג'ייסון אליס ריאיין את סרוני בתוכנית הרדיו שלו, הוא ציין שהוא ביסקסואל וניהל קשרים מיניים עם גברים, מה שנראה שגרם לסרוני לאי נוחות. במהלך הופעתו בפרק הפודקאסט של The Joe Rogan Experience כמה שבועות לאחר מכן, סרוני כינה את אליס "מתרומם", והוסיף שהוא לא רצה לומר זאת לאליס ישירות. אליס הביע את אכזבתו מהצהרותיו של סרוני בראיון ל-outsports.com.
כשדנו בניסיונותיו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאסור על טרנסג'נדרים לשרת בצבא ארצות הברית בפרק הפודקאסט של The Fighter and the Kid, סרוני התנגד לכך שהמארח, ברנדן שאוב, ישתמש בכינויי נקבה כדי לתאר אישה טרנסית, והצהיר: "אני רק אומר, אם יש לך זין, אתה גבר".
חסות Hoelzer Reich
עד 2009, סרוני היה אחד ממספר לוחמי MMA תחת חסות Hoelzer Reich, חברת חולצות הכוללת סמלים כמו צלב הברזל על החולצות שלה, שהמתנגדים הצהירו שהם דימויים נאציים. המותג נאסר על ידי ה-UFC בשנת 2009.
רכבת ישראל
איגרות חוב של החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
מנכ"ל רכבת ישראל הוא מיכה מייקסנר ויושב ראש הדירקטוריון הוא משה שמעוני.
לאחר הכרזת החלוקה
מבין נהגי הקטר והעובדים המקצועיים של הרכבת המנדטורית היה מיעוט מבוטל של יהודים. מיד עם ההכרזה על תוכנית החלוקה בנובמבר 1947 החלה הסוכנות היהודית והוועד הלאומי בפעולות להקמת חברת רכבת יהודית (היא 'רכבת ישראל'), ולמנהלה מונה משה פייקוביץ', שהיה בעל תפקיד בכיר ברכבת המנדטורית. פייקוביץ' יחד עם יהודים נוספים שעמדו בתפקידים בכירים ברכבת המנדטורית פעל להכשרה רחבת היקף של יהודים למקצועות רכבתיים שונים, וכן דאג לריכוז ציוד מסילתי רב ככל האפשר מכל רחבי הארץ באזור חיפה, שנחשב לאזור בשליטה יהודית יחסית. פעולה זו יחד עם הצלחת הכיבוש היהודי הצבאי של חיפה ולוד במהלך מלחמת העצמאות, הובילה לכך שרוב מוחלט של רכוש הרכבת המנדטורית עבר לבעלות רכבת ישראל.
לאחר כיבוש חיפה ומנוסת הערבים באפריל 1948, הוחל בריכוז כל עובדי הרכבת היהודים, קורסי ההכשרה הרכבתיים והציוד הנייד בחיפה, וביוזמת פייקוביץ' הושג הסכם ב־23 באפריל 1948 עם הצבא הבריטי (שהמשיך להחזיק מובלעת באזור חיפה עד יוני 1948) בתיווך ארתור פ. קירבי, מנהל הרכבת המנדטורית, לפיו היהודים יפעילו את הרכבת, תוך מתן עדיפות לפעילות רכבות הצבא הבריטי, שפעלו לפינוי הצבא מארץ ישראל. כעבור ארבעה ימים, ב־29 באפריל, החלו לפעול רכבות המשא הראשונות מחיפה לחדרה. בהמשך שימש הקו רכבות משא. ביוני 1948 נפתח מחדש לתנועת נוסעים קו הרכבת הפרברית בין חיפה לקריות, ובסוף חודש זה הופעלה מחדש לנסיעות מיוחדות רכבת העמק לעפולה ועמק יזרעאל.
בראשית מלחמת העצמאות הוקמה 'פלוגת הרכבת' שנועדה להפעלת רכבות בתיאום עם צה"ל, ובראשה עמד דרור אלון (פייקוביץ'), בנו של משה פייקוביץ'.
לאחר הקמת מדינת ישראל
לאחר הקמת מדינת ישראל הוכפפה פעילות הרכבת לאחריות משרד התחבורה, ומשרדי הנהלת הרכבת פעלו בתחנת הרכבת חיפה מזרח. הרכבת החלה לפעול במדיניות של קרונות נוסעים אחידים לכל, ללא חלוקה בין מחלקות נוסעים באיכות ובמחירים שונים.
בתום מלחמת העצמאות החזיקה ישראל בחלקים שונים של המסילה המזרחית, בחלקה הצפוני (מאזור חדרה ועד חיפה), ובחלקה הדרומי (בין ראש העין ללוד), בעוד הלגיון הירדני והצבא העיראקי החזיקו בחלק המרכזי שבין חדרה לראש העין, שעבר במשולש, ובסמוך לטולכרם וקלקיליה. ישראל החזיקה במרביתה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים (למעט קטעים קטנים באזור בתיר ובית צפאפה), במסילת העמק מחיפה לעפולה ועמק הירדן, עד נהריים, במסילת לוד - אשקלון ובמסילת חיפה - ראש הנקרה.
השליטה הצבאית החלקית על תוואי המסילה לא איפשרה את הפעלת הקו חיפה - תל אביב, וכתחליף לו הוחל בראשית 1949 בסלילת מסילת החוף בין חדרה לתל אביב. ב-4 בינואר 1949 נפתח שירות משולב רכבת-אוטובוס סדיר בין חיפה לתל אביב: קטע הנסיעה שבין חיפה לחדרה נעשה ברכבת ומשם המשיכו הנוסעים באוטובוס לתל אביב, כאשר בתחילה היו שתי רכבות יומיות בכל כיוון. בפתיחה החגיגית של הקו נכח שר התחבורה דוד רמז. באותו היום החלה רכבת ישראל אף בהפעלת חמש רכבות נוסעים יומיות בין חיפה לעכו. בתקופה זו פעלה הרכבת בהעברת עולים חדשים שהגיעו לנמל חיפה, הוסעו ברכבת לחדרה וממנה למחנות עולים זמניים.
במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות הועבר אזור המשולש מירדן לישראל, כאשר המסילה המזרחית עברה ברובה המוחלט לשליטת ישראל, אך מנגד הייתה סמוכה ביותר לגבול החדש עם ירדן (הקו הירוק, בסמוך לקלקיליה ולטולכרם עברה המסילה במרחק של בין עשרות למאות מטרים מקו הגבול). קטע מסילה של כ־2 ק"מ בסמוך לתחנת טול כרם נשאר בשליטת ירדן. בנוסף הועברו קטעים קצרים של מסילת לוד - ירושלים מירדן לישראל, כדי לאפשר את הפעלת המסילה במלואה. גם מסילה זו עברה סמוך מאוד לגבול החדש.
בספטמבר 1949 חודש קו הרכבת בין חיפה לתל אביב, לאחר שנסלל תוואי חלופי לתוואי המסילה הישן אשר עבר בסמוך לטולכרם ונשאר בשליטת ירדן. במקביל נסלל קטע חיבור בין ראש העין לתחנת בני ברק החדשה (כונתה אז 'תל אביב צפון'), כדי לאפשר גישה רכבתית לתל אביב, בלא צורך במעבר דרך לוד (נקודת החיבור של המסילה המזרחית ומסילת יפו - ירושלים). תחנת תל אביב צפון הייתה מרוחקת יחסית מתל אביב, ולצורך הגעה אליה נדרש שירות אוטובוס משלים.
ב-7 באוגוסט 1949 חודש קו הרכבת מתל אביב לירושלים. מתחנת תל אביב דרום יצאה בשעה 8:00 בבוקר רכבת חגיגית ומקושטת לעבר הבירה, כאשר על הרכבת נסעו בין השאר דוד בן-גוריון ודוד רמז. המונים עמדו לאורך המסילה והריעו לרכבת. אולם, שירות רכבות נוסעים סדירות לירושלים מחיפה, דרך המסילה המזרחית ולוד (שם היה קשר לנוסעים שהגיעו מתחנת הרכבת תל אביב דרום) חודש רק ב-2 במרץ 1950.
בתחילת קיץ 1951 הושבתה רכבת העמק מפעילות, עקב העדר כדאיות כלכלית במסלולה בין חיפה לעפולה ועמק יזרעאל.
ב-15 באפריל 1953 צוינה בטקס חגיגי השלמת בניית מסילת החוף, לאורך 47 ק"מ, בין צומת רמז סמוך לפרדס חנה ותחנת הרכבת תל אביב צפון, אשר לימים נקראה תחנת הרכבת בני ברק. המסילה נבנתה בסיוע אמריקאי וקיצרה באופן משמעותי את זמן הנסיעה בין תל אביב לחיפה. ב-4 בנובמבר 1954 הושלמה הארכת המסילה כ-4 ק"מ עד לתחנת הרכבת תל אביב מרכז וזו נפתחה באותו היום לתנועת נוסעים. תחנה זו הייתה ממוקמת בשוליה הצפוניים של העיר ומרוחקת ממרכז העיר תל אביב של אז, ועקב כך עד היום מכונה לעיתים התחנה בטעות "רכבת צפון" בידי הציבור.
ב-29 במרץ 1956 נפתחה לתנועה מסילת הרכבת לבאר שבע.
ב-8 בספטמבר 1965 נחנכת המסילה בין באר שבע לדימונה אשר משמשת בתחילה להובלת משא, ומ-1967 החלה לשמש גם לרכבות נוסעים.
לאחר מלחמת ששת הימים, נוספים כ-360 קילומטרים של מסילות ובסך הכל לרכבת כ-800 קילומטרים של מסילות בתקופה זו.
בספטמבר 1972 מופעל קו תל אביב-עזה-דיר אל בלח לנוסעים, קו זה נסגר במלחמת יום הכיפורים.
ב-1970 נסגרה התחנה ששכנה בסמוך לבית הדר, באזור שהיה בזמנו מרכזה של תל אביב. במקומה הוקמה תחנת הרכבת תל אביב דרום שמוקמה בקצה העיר ליד בית הספר הולץ. מהלך זה גרם לירידה משמעותית בכמות הנוסעים ברכבת, וסימל את תחילת דעיכתה של הרכבת בארץ, תקופה שנמשכה כמעט דור שלם עד להתחדשות הרכבת בשנות ה-90. במשך שנים סבלה הרכבת בישראל מהזנחה מתמשכת עקב העדפה לתחבורה ציבורית באמצעות אוטובוסים. בשנת 1988 אוחדה רכבת ישראל עם "רשות הנמלים" שהפכה לרשות הנמלים והרכבות, עד אז פעלה כיחידת סמך במשרד התחבורה.
בשנת 1994 שינתה הנהלת הרכבת את מדיניותה התקציבית - במקום לבקש מהממשלה תקציבים לפיתוח, שלא הגיעו, על מנת לבצע שיפורים במערך הרכבות, הוחלט להפעיל כל קו וכל תחנה שניתן להפעיל על מנת שהציבור יתחיל שוב לנסוע ברכבת ויפעיל לחץ על הממשלה להגדלת התקציב. הרכבת המאספת המייגעת מתל אביב לחיפה מולאה עד תום. הציבור דרש רכבת מהירה לחיפה לצד רכבת מתחנות הביניים לתל אביב. גם קווים אחרים שנפתחו בשנים אלו התמלאו עד מהרה בנוסעים כמו הקו בין רחובות לתל אביב. הגברת הדרישה אכן הביאה לשינוי. בו בזמן נעשה אף חיבור של רשת הרכבות הצפונית והדרומית דרך לבה של תל אביב באמצעות מסילת איילון העוברת בין מסלולי נתיבי איילון (עד אז יכלו רכבות מהצפון להגיע לדרום רק דרך עקיפת אזור המרכז במסילת ראש העין-לוד).
כחברה בע"מ
בספטמבר 2002 החליטה ממשלת ישראל כי רכבת ישראל תוצא מאחריותה של רשות הנמלים והרכבות, ותיהפך לחברה ממשלתית שתפעל על בסיס עסקי, כחלק מחוק ההסדרים לשנת 2003.
חברת "רכבת ישראל בע"מ" נוסדה ביולי 2003 לאחר הליך שכלל, בין היתר, חקיקה, חתימה על הסכם עם העובדים על תנאי השכר, חתימה על הסדרי הנכסים מול המינהל, הסכם סובסידיה ומימון מול האוצר, ופיתוח תוכנית עבודה רב שנתית. יושב הראש הראשון של החברה היה משה ליאון.
בעשור השני של המאה ה-21, הרכבת נהנית מתקציב פיתוח הגדול יותר מתקציב הכבישים. כתוצאה מהשיפור בהשקעות, גדלה תנועת הנוסעים ביותר מפי ארבעה, מ-6 מיליון נוסעים ב-1998 ל-26.8 מיליון נוסעים בשנת 2005.
במרץ 2015, הנפיקה רכבת ישראל שתי סדרות של איגרות חוב, שהחלו להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. כך החברה גייסה כ-850 מיליון שקל.
ב-25 במרץ 2020, לראשונה מאז נוסדה רכבת ישראל, הופסקה תנועת רכבות הנוסעים בכל הארץ כחלק מהגבלות שהטילה הממשלה על התחבורה הציבורית עקב התפשטות נגיף הקורונה. לאחר 89 יום של השבתה, חזרה הרכבת לפעול ב-22 ביוני 2020 עם הגבלות רבות. בהן הגבלת כמות הנוסעים ל-500 איש בכל רכבת, דרישה להזמין שובר מראש, איסור אכילה ושתייה בזמן הנסיעה וחובת עטיית מסכה לכיסוי הפה והאף. ב-6 במאי 2021 בוטלה חובת השימוש בשוברים.
בשנת 2017 החל פרויקט חשמול מסילות רכבת ישראל, אשר יאפשר להשתמש בציוד נייד חשמלי. העבודות אשר נמשכות מספר שנים גורמות להשבתה של נסיעות של חלק מהקווים בסופי שבוע ובלילות לתקופה ארוכה.
הקמת קריית רכבת ישראל בלוד
בשנת 2009 החליטה הנהלת רכבת ישראל על העברת כל יחידות הרכבת שהיו פזורות במבנים שונים ברחבי בארץ, אל תחנת הרכבת של לוד והקמת "קריית רכבת ישראל". ביוני 2017 יצא המכרז להקמת מרכז תחבורה משולב בתחנת הרכבת לוד. העלות המשוערת היא 100–150 מיליון שקל. בשנת 2018 נחנך בניין הנהלת רכבת ישראל החדש במתחם, ולאחר שנתיים בשנת 2020 נפתחה לתנועה תחנת הרכבת החדשה בלוד.
פעילות
נכון לשנת 2018 רכבת ישראל מפעילה מדי יום באופן שוטף כ-565 רכבות נוסעים. רכבות הנוסעים נעות בין 69 תחנות נוסעים פעילות ומסיעות יותר מ-67 מיליון נוסעים בשנה. בנוסף, מפעילה הרכבת כ-150 רכבות משא מדי יום ובדרך זו משנעת כ-20,000 טון משא בכל יום.
בשנת 2005 עמד אורך המסילות הכללי של רכבת ישראל על 941.5 ק"מ, מתוכן 719 ק"מ משמשים כמסילות קו ראשי ו-222.5 ק"מ שלוחות משניות.
בתחילת שנת 2010 עמד מספר עובדיה של חברת רכבת ישראל על יותר מ-2,000. היקף פעילותה הכספית של החברה עמד אז על כמיליארד ש"ח ובמחזור זה נכלל תקציב פיתוח בסדר גודל של כ-30 מיליארד ש"ח.
במאי 2021 רכשה רכבת ישראל בעלות של 3.8 מיליארד ש"ח קרונות תקניים הנמוכים ב-20 ס"מ מרוב הרציפים. כיוון שתחנות רבות נבנו בתקן מיושן הרציף נמוך מגובה הקרונות המקובל כיום.
תעבורת נוסעים
בעקבות תנופת הפיתוח והקמת התחנות, הרכבת הגיעה ליישובים חדשים ותנועת הנוסעים גברה בה. יחד עם זה, הנסיעה מהתחנות החדשות שהוקמו בדרום הארץ משדרות ודרומה לכוון תל אביב, עדיין איטית מאוד יחסית לנסיעה לתל אביב ממרחק זהה בצפון, וזאת בשל עצירת הרכבת ב־8 תחנות ביניים משדרות לתל אביב. בין 2012 ל-2015, עקב עומס רב ברכבות, הוגבלה נסיעת חיילים ברכבות בימי ראשון בבוקר והוסטה להסעות.
תשלום עבור הנסיעה ברכבת
עלות כרטיס הנסיעה נקבעת על פי מרחק הנסיעה ומאפייני הנוסע, כגון גיל, שירות בצה"ל וכו'. בחלק מקווי הרכבת ניתן לרכוש בתוספת תשלום כרטיס הכולל מקום שמור בקרון ייעודי ברכבת.
ניתן לרכוש במחיר מוזל כרטיס המכיל מספר נסיעות (כרטיסייה), או כרטיס חופשי-חודשי. כמו כן, קיימים כרטיסי נסיעה ברכבת המשולבים עם כרטיסי נסיעה באוטובוס. החל מ-1 בדצמבר 2014, מתאפשרת רכישת כרטיס נייר בודד לכיוון אחד בלבד. רכישת כרטיסי הלוך-ושוב, כרטיסייה וחופשי-חודשי אפשרית רק באמצעות כרטיס הרב-קו.
במקרה של הגעת הרכבת לתחנת היעד באיחור של מעל לחצי שעה, זכאים הנוסעים לקבל כרטיס פיצוי חינם. היה והגיעה הרכבת ליעדה למעלה משעה לאחר המועד הנקוב בלוח הזמנים, יהיו הנוסעים זכאים לקבל שני כרטיסים לאותו קו בתור פיצוי.
בעקבות רפורמה בתעריפי הנסיעה, בראשית 2016 הוצעו הסדרי נסיעה אזוריים המשלבים רכבת ואוטובוס.
בעקבות רפורמה נוספת, בסוף מרץ 2018 הוצעו חוזי נסיעה בינעירוניים תקופתיים (בעיקר חופשי יומי/חודשי) המשלבים גם הם רכבת ואוטובוס, ובהם חוזה תקופתי כלל-ארצי. בד בבד, בוטלו כרטיסי הלוך-ושוב לטובת חוזים אלה ושימוש ב"ערך צבור".
בעקבות רפורמת דרך שווה בשנת ה'תשפ"ב, שונו תעריפי הרכבת לתעריף הנמדד על פי מרחק הנסיעה.
תפעול הרכבות
השליטה על תנועת הרכבות הארצית מבוצעת בעזרת (משוא"ה), הממוקם בתחנת חיפה חוף הכרמל. נכון לשנת 2020 נבנה מרכז בקרה נוסף בלוד.
חוקים ותקנות
בישראל אין חוקים מסודרים הקשורים לפעילות השוטפת של הרכבות. מ-1972 היא ניסוח מחודש של תקנות הרכבת מתקופת המנדט אך היא כללית מאוד ולא כוללת את כל האותות הנדרשים. לפיכך, באופן חריג ויוצא דופן בעולם, חברת הרכבת עצמה היא שכותבת את החוקים ומוציאה ספר המכיל את הוראות ההפעלה והאותות.
מתחמי תחזוקה
רכבת ישראל מפעילה חמישה מתחמי תחזוקה גדולים:
בטיחות ואמינות
ב-26 בדצמבר 1963 אירע המקרה החמור ביותר של התנגשות רכבות נוסעים בשנותיה הראשונות של רכבת ישראל, כאשר שתי רכבות מחיפה ומתל אביב התנגשו חזיתית בבית יהושע. איש לא נהרג בתאונה ומתוך 55 הפצועים, 5 נזקקו לאשפוז בבית חולים. בתאונה נהרסו שני קטרי דיזל (105 ו-118) ולאור המחסור בקטרים, נאלצה רכבת ישראל להפסיק את השירות בין חיפה לירושלים עד לחודש מרץ 1964, כאשר הגיעו קטרי דיזל נוספים מארצות הברית.
ב-2 באוגוסט 1985 נהרגו חמישה נוסעי מכונית פרטית מפגיעת רכבת במפגש מסילת ברזל סמוך לטירת יהודה.
בפברואר 2012 הורשעה רכבת ישראל בגרימת מוות ברשלנות עקב אסון רבדים ב-2005 בו נהרגו שבעה בני אדם. ביולי 2013 הורשעה הרכבת בגרימת מוות ברשלנות עקב תאונת הרכבת בבית יהושע בה נהרגו 5 נוסעים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 היו מספר תקלות של רכבות שעלו באש במהלך הנסיעה ובמקרים מסוימים רכבות נאלצו לעצור את נסיעתן עקב דיווחים על ריח שרפה, דבר שגרם לעיכובי נסיעות וכן ביטולים.
החברה
הרכבת פעלה כחלק ממשרד התחבורה החל מקום המדינה. ב-1988 פעילות הרכבת הועברה לרשות הנמלים והרכבות. בדצמבר 1996 החליטה ממשלת ישראל על הפרדת הרכבת מרשות הנמלים והרכבות, והקמת חברת רכבות ממשלתית. ב-2003 נוסדה חברת "רכבת ישראל" בע"מ.
משרדי הנהלת רכבת ישראל נמצאים סמוך לתחנת הרכבת לוד. הם עברו לשם לאחר שבמשך שנים שכנו בצמידות למוזיאון רכבת ישראל שבשטח תחנת חיפה מזרח, ולאחר מכן, בצמוד לתחנת הרכבת תל אביב מרכז.
מבנה ארגוני
באפריל 2012 בוצעה רפורמה ארגונית ברכבת ישראל. פעילות הרכבת חולקה בין שמונה חטיבות ומספר אגפים. כמו כן הוקמו שתי חברות בת: חברה להובלת מטענים (51% מהמניות שלה עתידים לעבור למשקיע פרטי) וחברה לנדל"ן ולפיתוח מסחרי בבעלות מלאה של רכבת ישראל. בנוסף לכך, נקבע כי 30% מהציוד הנייד הקיים והעתידי של רכבת ישראל יתוחזקו באמצעות חברה פרטית חיצונית, מהלך שלווה במאבק של וועד עובדי הרכבת בראשות גילה אדרעי, החל מהכרזת שר התחבורה ישראל כ"ץ על הרפורמה, באפריל 2011.
סמל הרכבת
סמל רכבת ישראל הראשון, עוצב בשנת 1949 על ידי הגרפיקאי פרנץ קראוס. סמל זה היה בשימוש במשך שנים רבות, ועל אף שעוצב סמל חדש בשנת 1967, שהיה גרסה לאותו הסמל, שימשו שתי הגרסאות במקביל ובגוונים שונים (בהתאם לציוד עליו הוטבעו) עד לאמצע שנות ה-90.
באמצע שנות ה-90 הוחלף הסמל לחלוטין בעקבות התחדשות מערכת הרכבות בישראל. הסמל החדש עוצב על ידי "סטודיו אדלר", חברת המיתוג של משרד הפרסום אדלר חומסקי. בסמל ניתן לראות צללית של מגן דוד נטוי, ממנו מתפצלות מסילות לארבע כיווני רוחות השמים, כסימן להתחדשות ולהתרחבות מערכת המסילות והרכבות.
ציוד נייד ברכבת ישראל
עם הקמת רכבת ישראל ב-1948, ירשה הרכבת את הציוד של הרכבת המנדטורית. ציוד זה התבסס על קטרי קיטור ועל קרונות נוסעים ומשא שרובם היו ישנים ובמצב תחזוקתי גרוע. במהלך שנות ה-50 קנתה רכבת ישראל 11 קטרי דיזל מודרניים, 21 קטרי עיתוק, 312 קרונות משא, 8 קרונות נוסעים ופסי רכבת, הרכישה התאפשרה באמצעות הסכם השילומים עם גרמניה. ב-27 בפברואר 1959 הוציאה רכבת ישראל משימוש את אחרון קטרי הקיטור, לאחר טקס קצר עם קטר קיטור בתחנת הרכבת בלוד. בשנות ה-60 נרכשו קרונות נוסעים רבים והוצאו משימוש כל הקרונות של הרכבת המנדטורית. מאז שנות ה-90, עם העלייה הניכרת במספר הנוסעים נרכשו קטרים חדשים וקרונות נוסעים רבים, בהם גם מערכי קרונועים וקרונות דו-קומתיים. נכון לשנת 2011 ממשיכה רכבת ישראל להצטייד בקטרים ובקרונות נוסעים חדשים, כך שכל הציוד המשמש להסעת נוסעים הוא לכל היותר בן 20 שנים, אך עדיין מתקשה להתמודד עם העומס הכבד על רכבות הנוסעים שלא מצליחות לעמוד בביקוש.
רשת המסילות
רשת קווי הנוסעים שמפעילה רכבת ישראל מרוכזת סביב מסילה מרכזית, הקרויה הקו הראשי: הר צין - דימונה - באר שבע - לוד - תל אביב - בנימינה - חיפה - עכו - נהריה. מהקו הראשי, שהוא למעשה חיבור של מסילת החוף, מסילת איילון, מסילת הרכבת יפו–ירושלים ומסילת הדרום, מתפצלות המסילות המשניות הבאות (מצפון לדרום):
מסופי מטען
בישראל קיימים מסופי מטען: ברמת חובב, אשדוד, בני ברק, חדרה, חיפה, בית שאן, קישון ולוד.
תוכנית החומש
תוכנית החומש של רכבת ישראל לשנים 2003–2008 התבססה על תקציב של כ-30 מיליארד שקלים חדשים. במסגרתה מתוכננת הרחבה משמעותית של רשת הרכבות. חלק מתאריכי היעד של הפרויקטים נדחו, כך שעל פי הערכות, השלמות חלקים ממנה עתידות להסתיים לכל המוקדם בשנת 2040.
עם המיזמים הנכללים בתוכנית החומש נמנים: