cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרו ההימלאיה
מראה חיצוני
פרוותו העבה של סרו ההימלאיה קצרה ביחס לסרואים האחרים, אך היא צפופה יותר משל הסרו הסיני והסומטרי. הפרווה מורכבת משערות גסות וזיפיות ולתת-המין הפנג'אבי יש פרווה צמרירית יותר. צבע הפרווה הוא כדלהלן: הצלעות מתאפיינות בצבע לא מוגדר בדרך כלל, לרוב שילוב של שערות שחרחרות, חומות אדמדמות, אפרפרות, צהבהבות וכתמתמות היוצרות מראה של פרווה בצבע חאקי זהוב או חאקי כהה. די נפוץ שיהא פה ושם ריכוז של שערות מצבע מסוים, כך שהפרווה תיראה מחוספסת עם אזורים צהבהבים, שחרחרים או אפרפרים; בשל כך הצבע משתנה פעמים רבות מפרט לפרט, אם כי המראה המצוי ביותר הוא פרווה בעלת צבע אחיד של שחור כהה או דהוי. אצל רובם המכריע של הפרטים הצוואר והגפיים יהיו תמיד בצבע שחור מבריק אחיד וכהה. לאורך הגב - מהעורף עד לזנב - ישנה רעמה פרועה בצבע שחור פחם, והיא ארוכה וגסה במיוחד באזור העורף. העכוז, השוקיים והחלקים העליונים של הרגליים משתנים מכתום-חלודה לכתום-אפרסק או צהבהב, ולעיתים אף אדום-ערמוני. החזה, הגחון, המפשעה והחלקים התחתונים של הרגליים בצבע לבן בוהק או לבן-אפרפר. אצל תת-המין הצפון בנגלי החלקים התחתונים של הרגל הם שילוב של שערות אדומות ולבנות. הזנב בצבע אדמדם עם פס שחור במרכזו וצבעו התחתון לבנבן. הפרסות בצבע אפרפר בהיר.
צבע ראשו של הסרו האדום בהיר כהה בדרך כלל משאר הגוף - שחור מבריק או פחם, אך לעיתים הוא דווקא יהיה בצבע שחרחר-אפרפר דהוי. הלחיים והמצח יהיו כמעט תמיד כהים. סביב אזור העיניים יש שקע רחב דליל בשיער בצבע אפרפר כהה ודהוי, והוא יהיה בולט יותר כאשר הראש יהיה שחור לגמרי. ראשו של תת-המין הקשמירי בצבע חום אדמדם. במרחק סנטימטרים מועטים מהעיניים ישנם בלוטות ריח עגולות שנראות היטב על פני הפנים ואופיינות לסרואים; הבלוטות לרוב בצבע שחור אך לעיתים גם יהיו אפרפרות בהירות. סביב השפתיים יש צבע לבן בוהק שבולט על רקע הצבע הכהה בדומה לאייל ת'ורולד, ובדרך כלל נמשך ממנו כתם לבן במקביל לעצמות הלסת עד לאמצע הסנטר. מעל העיניים יש עצמות בולטות שנותנות מראה של "גבות", אם כי בשל צבען הכהה הן אינן בולטות בניגוד לגבותיו של הסרו האדום. הצד החיצוני של האוזניים בצבע חום אדמוני ולרוב גם בסיס האוזניים. הצד הפנימי מורכב משערות לבנבנות וקצוות האוזניים שחורות.
מבנה ומידות גוף
לסרו ההימלאיה גוף מוצק ושרירי, והמבנה שלו ארוך וצר יחסית עם צוואר קצר התומך בראש מוארך. חרטומו משולש ולועו עגלגל. האוזניים צרות וארוכות בצורה בולטת בדומה לרוב מיני הסרו, רגליו קצרות ומוצקות, ופרסותיו עבות, קצרות וחזקות. בדומה לעיזי בר אחרות גם לסרו זה כרית הגומי בתחתית הפרסה מסייעת לטפס בזריזות על מדרונות תלולים, צוקים וסלעים. אפו עגול וגדול בצבע שחור מבריק, ונחיריו עגולים ורחבים. העיניים עגלגלות ובינוניות בצבע זהוב כהה. זנבו קצר, עבה ורחב. הקרניים הן ההבדל העיקרי בין הזכרים לנקבות, כך שלמין יש דו-צורתיות זוויגית נמוכה מאוד. מידות הגוף של סרו ההימלאיה: גובה הכתפיים: 102-96 ס"מ. אורך הראש והגוף: 155-140 ס"מ. אורך הזנב: 12-8 ס"מ. אורך הקרניים: 25-15 ס"מ. משקל: 160-110 ק"ג.
תפוצה ובית גידול
סרו ההימלאיה מצוי לאורך רכסי ההרים סביב תת-היבשת ההודית. התפוצה שלו מתחילה במדינות הודו: ג'אמו וקשמיר, הימאצ'ל פראדש ואוטראקהאנד, עוברת למרבית מחוזות נפאל, מדינת סיקים ההודית, דרום המחוז האוטונומי הטיבטי בסין העממית ומרבית חלקי בהוטן; בנקודה זאת טווח התפוצה מתעקל ועובר לאורך שבע האחיות ההודיות - ארונאצ'ל פרדש, נאגאלנד, מניפור, מיזוראם, אסאם ומגהלאיה, וממשיך לצפון ומערב מחוזות מיאנמר: צ'ין, מאג'וואה, ראקינג' וסאג'אינג, ולמזרח מחוזות בנגלדש - סליט וצ'יטאגונג. באזור העיקול של שבע האחיות יש פה ושם גלישות נוספות לטיבט ולמחוזות קאצ'ין וסאג'אינג במיאנמר, ובחבל קשמיר ייתכן וישנה גלישה קטנטנה למחוז אזאד קשמיר הנתון בשליטת פקיסטן.
בית הגידול של סרו ההימלאיה הוא לאורך שרשרות הרי ההימלאיה, הרי פאת'קאי, הרי אראקאן והרי חאסאי והוא בין בתי הגידול הגבוהים שבמיני הסרו. הנוכחות העיקרית של סרואים אלו היא בגבהים של 4,500-1,000 מטר מעל פני הים כדוגמת מורדות האנפורנה, נאנדה דווי, האוורסט, דולגירי וקולקנגרי. בית הגידול המחוספס והתלול שלו מורכב מפסיפס של צוקים, גבעות-סלעיות, שיחים, רכסי קרסט ואבני גיר, וחגורות יער גשם ממוזג הררי. הטמפרטורות בתחומי מחייתו של הסרו 20 מעלות חום בקיץ, ובחורף הן עלולות להגיע מתחת למינוס בעקבות שלג ורוחות חזקות. כמות המשקעים הממוצעת היא 500 עד 2,000 מילימטר לשנה.
התנהגות
יש מעט מידע על האקולוגיה של סרו ההימלאיה, ומשערים שהיא דומה ברובה למיני הסרו האחרים. סרו ההימלאיה כקרוביו הוא בעל חיים בודד, פעיל כנראה בעיקר בשעות הבוקר והדמדומים, וכן בשעות הלילה. שעות הצהריים מנוצלות למנוחה באזורים מוגנים מטורפים כמו צוקים וסלעים קשים לגישה.
סביר להניח שסרו ההימלאיה טריטוריאלי כקרוביו, והוא תופס לעצמו שטח פעילות קבוע אותו הוא מסמן בעזרת שפשוף הקרניים ובלוטות הריח בצמחייה, וערימות גללים בצידי הדרך. שני המינים יחזיקו בשטח חופף בדרך כלל, וכתוצאה מכך הם גם יהיו מונוגמים ויתרבו אחד עם השני בלבד.
טורפיו הפוטנציאלים של סרו ההימלאיה הם נמר השלג, נמר הודו-סין זאב ההימלאיה ועיט זהוב, וסביר להניח שדוב ההימלאיה, ודורסים אחרים. בעת סכנה הסרו משמיע קריאת אזהרה צורמנית, ונמלט במהירות לעבר צוקים וסלעים תלולים המקשים על הטורף לצודו.
תזונה
תזונתו של סרו ההימלאיה מורכבת ממגוון רחב של שיחים, עשבים, עשבי תיבול ועלים, ולעומת מיני סרו אחרים הוא נוטה לגוון יותר את תזונתו. על תזונת סרו ההימלאיה בוצעו מחקרים מפורטים. המחקר המשמעותי ביותר בוצע באזור השימור אנאפורנה שבנפאל על ידי המכון לייעור של אוניברסיטת טריבהאואן הנפאלית והמכון למדעי הטבע של אוניברסיטת מאסי הניו זילנדית. המחקר מבוסס ברובו על ניתוח היסטולוגי של צואת הסרו, ובמהלכו זוהו כ-33 מיני צמחים שנצרכו על ידי הסרו באופן קבוע המהווים כ-88% מהתזונה, בעוד שכ-11% נוספים היו צמחים בלתי ניתנים לזיהוי. להלן טבלת הנתונים על צריכת המזון של הסרו; (שימו לב לחלוקה לפי אחוזים שגם מראה את רמת הגיוון של תזונת הסרו): לסרו ההימלאיה יש חפיפה בתחומי מחייתו עם מספר אוכלי עשב נוספים החיים אף הם בבתי גידול גבוהים, כטאר ההימלאיה, גוראל ההימלאיה, יעל ההימלאיה, כבש ההימלאיה, אייל מושק ההימלאיה וטאקין בהוטני, וייתכן כי הוא מתחרה עם חלק מהם על מקורות מזון.
רבייה
ההריון של נקבת הסרו נמשך כ-7 חודשים, לאחריהם נולד גדי יחיד שזהה בצבעי פרוותו להוריו. הגדי מסוגל ללכת זמן מועט לאחר הלידה, והוא עוקב אחרי אימו לכל מקום. בתוך חודש הוא מתחיל כבר לטעום מזון מוצק, וככל שעובר הזמן הוא יונק פחות ופחות עד שנגמל לחלוטין בגיל 5 או 6 חודשים. הגדי נשאר צמוד לאימו עד שנה, ולאחר מכן הוא כבר עצמאי לגמרי אך עדיין נשאר בטריטוריה של אימו. לאחר שנתיים או שלוש - עם הגיעו לבגרות, הוא מוצא לעצמו שטח מחיה קבוע.
מצב
סרו ההימלאיה מסווג על ידי IUCN במצב השימור "קרוב לסיכון" (NT), בשל ירידה משמעותית של האוכלוסייה שכנראה פחותה משיעור של 30% על פני תקופה של 21 שנים, עקב ציד למזון ואובדן בית גידול. עם המגמות הנוכחיות יימשכו הוא יגיע בסופו של דבר לקטגורית השימור "פגיע" (VU).
איומים
הסרו ניצוד בכבדות על ידי המקומיים לבשר ופוחלצים, והוא גם סובל מהרס בית גידולו למטרות חקלאות ומספוא בעיקר בחגורות היער הנמוכות שסביב ההרים; זהו בין האיומים העיקריים עליו במערב ההימלאיה. באזורים שבהם בית גידולו הוא בלתי נגיש לחקלאות כדוגמת מזרח ההימלאיה, הציד הא בעל ההשפעה העיקרית על אוכלוסיות הסרו. נוכחות של אזורים מוגנים הרבה פחות משמעותית אצל סרו ההימלאיה מכיוון שבכל האזורים הוא נפוץ בדלילות. ציד לא חוקי והבערת יערות להרחבת שטחי החקלאות הם האיומים הגדולים ביותר להישרדותו של מין זה בבנגלדש, ובסין ונפאל האיום העיקרי הוא הציד הלא חוקי. בבהוטן אף על פי שבאופן רשמי 64% מהמדינה עדיין מיוערים, משערים שפועל פחות מ-50% משטחי המדינה מיוערים, מה שהופך את כריתת היערות לאיום העיקרי על הסרו בבהוטן. מכיוון שהסרו זקוק לבית גידול צפוף יותר מהגוראל למשל, הוא עשוי להיות רגיש יותר להריסת היערות וצמחייה ההררית. בחורפים עם שלג כבד, מפולות שלג עשויות לגרום לתמותה ניכרת בקרב אוכלוסיות סרו מסוימות.
שימור
סרו ההימלאיה רשום בנספח א' של אמנת וושינגטון האוסרת מסחר בינלאומי במין זה או במוצריו. להלן נתוני IUCN על שימור סרו ההימלאיה במדינות שבטווח תפוצתו (הרשימה אינה כוללת את מיאנמר ובנגלדש).
אברהם סולטמן
אברהם סולטמן (17 בנובמבר 1925 - 7 בפברואר 2000) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן וחתן פרס ישראל להיסטוריה לשנת ה'תשמ"ג / 1983.
אברהם סולטמן נולד ב שבאנגליה, עשה את חוק לימודיו האוניברסיטאיים בשנים 1948–1957 באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת לונדון. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב, ששימש כ.
בשנת 1957 עלה לישראל והצטרף לאוניברסיטת בר-אילן והקים בה את המחלקה להיסטוריה כללית, מונה לפרופסור מן המניין ב-1961. כיהן כראש המחלקה להיסטוריה כללית, כדיקן הפקולטה למדעי היהדות וכרקטור האוניברסיטה.
סולטמן עסק בחקר ימי הביניים, במיוחד בפרשנות הנוצרית לתנ"ך בימי הביניים התיכוניים. נפטר בשנת 2000.
Take the "A" Train
"Take the 'A' Train" ("קח את רכבת A") הוא סטנדרט ג'אז מאת בילי סטרייהורן שהיה מנגינת ההיכר (signature tune) של תזמורת דיוק אלינגטון.
היסטוריה
סטרייהורן יצר את הקומפוזיציה "Take the "A" Train" כמנגינת החתימה של תזמורת ה"ביג בנד" של דיוק אלינגטון לאחר פסיקה משנת 1940 של האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור. כאשר האגודה למלחינים העלתה את דמי הרישוי שלה שהיו תנאי לשימוש בנעימות בשידורים, חברים רבים באגודה, כולל אלינגטון עצמו, לא יכלו עוד לנגן את היצירות שלהם לשם השמעה ברדיו, מכיוון שבאותה תקופה רוב המוזיקה ברדיו הושמעה בשידור חי. אלינגטון פנה לבילי סטרייהורן ולבן מרסר אלינגטון, שהיו רשומים ב-BMI (ראשי תיבות של Broadcast Music, Inc.), הארגון המתחרה באגודה האמריקאית למלחינים, וביקש מהם "לכתוב ספר נעימות חדש לגמרי עבור התזמורת", נזכר מרסר. "'A' Train'" היה אחד מלחנים רבים שכתב סטרייהורן. לחן זה נבחר להחליף את "Sepia Panorama" כשיר החתימה או הנושא של התזמורת.
"Take the "A" Train" הולחן ב-1939, לאחר שאלינגטון הציע לסטרייהורן עבודה בלהקתו ונתן לו כסף לנסוע מפיטסבורג לניו יורק. אלינגטון כתב לסטרייהורן הנחיות לשם הגעה לביתו ברכבת התחתית, הנחיות שהחלו במילים "Take the "A" Train". סטרייהורן העריץ את העיבודים של פלטשר הנדרסון. "חשבתי על הסגנון שלו, על הדרך שבה הוא כתב לחצוצרות, טרומבונים וסקסופונים, וחשבתי שאנסה משהו כזה", סיפר סטרייהורן בסרטו של סטנלי דאנס, The World Of Duke Ellington.
סטרייהורן אמר שהוא כתב מילים עבור Take the "A" Train, אך המילים הראשונות שהוקלטו, הולחנו על ידי - או למען - ההרכב Delta Rhythm Boys. המילים ששימשו את להקת אלינגטון נוספו על ידי ג'ויה שריל, שהייתה בת 20 באותה תקופה (1944). היא כתבה את המילים בביתה בדטרויט, בזמן שהשיר התנגן ברדיו. אביה, אקטיביסט חברתי ידוע בעיר, קבע פגישה עם אלינגטון. בזכות האלגנטיות והשירה של ג'ויה והעיצוב הייחודי שיצרה בשיר, שכר אותה אלינגטון כזמרת ואימץ את המילים שלה. הסולן שבדרך כלל ביצע את השיר עם להקת אלינגטון היה החצוצרן ריי נאנס, אשר שיפר את המילים עם מקהלות רבות של שירת סקאט. נאנס אחראי גם על סולו החצוצרה בהקלטה הראשונה, שהתאים כל כך לשיר עד שלעיתים קרובות שוכפל תו אחר תו על ידי מבצעים אחרים.
Take the "A" Train בוצע על ידי אלינגטון ותזמורתו בסרט מ-1943 בשם Reveille with Beverly עם הזמרת בטי רוש. התזמורת מצולמת בהופעה בקרון נוסעים של רכבת, לא בקרון רכבת תחתית.
Take the "A" Train מבוסס באופן רופף על האקורדים של "Exactly Like You" ומשלב את התנופה של להקת אלינגטון בשנות ה-40 עם התחכום של אלינגטון והאליטה היוצרת השחורה שאכלסה את שוגר היל בהארלם לאחר הרנסאנס של הארלם. המנגינה היא בצורת AABA, במפתח C, כאשר כל קטע הוא צמד שירים, קופלטים (Couplet). הגרסה של להקת אלינגטון מתחילה ב-C ועולה למפתח E ♭ אחרי הפזמון השני.
אלה פיצג'רלד שרה והקליטה את Take the "A" Train פעמים רבות מ-1957 ואילך; קיימת גרסה של הופעה חיה עם פיצג'רלד ב-1961, שלה מהדורה של ורב רקורדס בשם "אלה בהוליווד". Midwestern Rockers, להקת שיקגו הוסיפו את הגרסה שלהם ב-1995 בדיסק של חזרה לשורשים בשם Night &amp; Day Big Band. ג'ו סטפורד הקליט פרשנות לא תואמת בכוונה ל-Take the "A" Train תחת השם הבדוי דרלין אדוארדס.
המנגינה, בגרסה שנלקחה מאלבומם של דיוק אלינגטון ותזמורתו Hollywood משנת 1941, נכללה בפסקול של משחק הווידאו Grand Theft Auto IV משנת 2008, ושודרה בתחנת הרדיו הפיקטיבית ששידרה מוזיקת ג'אז במשחק זה, "JNR 108.5 (Jazz Nation Radio)".
השיר היה שיר הנושא של "שעת הג'אז של קול אמריקה", תוכנית שהושמעה ברחבי העולם ברדיו בגלים קצרים במשך שנים רבות.
הכרה ציבורית
בשנת 1999, הרדיו הציבורי הלאומי כלל את השיר הזה ב-"NPR 100", רשימה שבה ביקשו העורכים המוזיקליים של NPR לאסוף את מאה היצירות המוזיקליות האמריקאיות החשובות ביותר של המאה ה-20.
יואל שמחאי
חיים וקריירה
שמחאי נולד בתל אביב-יפו. אמו עסקה במכירת תכשיטים ואביו היה סוחר יהלומים. כשהיה בן שלוש משפחתו עברה להתגורר בניו יורק. הוא סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים וכלכלה באוניברסיטת טאפטס במאי 1998. לאחר תחילת הלימודים בקולג' הוא יצא מהארון כהומו. יש לו עוד שני אחים וגם הם הומואים.
את הקריירה העסקית שלו התחיל שמחאי עם מעט כסף, והוא מעולם לא ציפה שגריינדר תהפוך לאפליקציה בינלאומית. הוא הפך למנכ"ל מולטי מיליונר של אפליקציה עם מיליוני משתמשים ברחבי העולם. בינואר 2018 הוא עזב את גריינדר לאחר שהחברה נמכרה לבייג'ינג קונלון טק תמורת 93 מיליון דולר עבור 60% מהחברה
בבעלות שמחאי כמה נכסים, אשר עיקרם באזור לוס אנג'לס שבקליפורניה.
נחום עב
נחום עב (עבו; 1923 – 16 במאי 2015, כ"ז באייר ה'תשע"ה) היה סופר ומשורר, איש ההגנה, ממשחררי טבריה במלחמת העצמאות, סגן-אלוף בצה"ל, איש עסקים, סגן ראש העיר טבריה ויקיר העיר.
ביוגרפיה
בגיל 16 שימש גם כשומר, וקיבל רישיון לנשיאת אקדח. בשנת 1939 הואשם בירי והרג של פורע ערבי ב-7 במאי של אותה השנה, כתגובה לפציעת אחיו בידי ערבים במסגרת הטבח בטבריה. יגאל אלון הבריחו לכפר תבור, ולמשך תקופה של כשבועיים שימש שם כעוזר לרועה צאן. הוא נתפס לבסוף ונידון למוות בתלייה בבית הדין הצבאי הבריטי בחיפה. בשל גילו הצעיר, הומר עונשו למאסר עולם, למרות שהכחיש כי נכח בטבריה באותו היום. הוא ריצה את עונשו בכלא עכו, שם הכיר את אנשי המחתרות שבעתיד היו למפורסמים (משה דיין ויצחק שמיר), ובכך היה ראשון אסירי ההגנה בתקופתו. ביום סיום מלחמת העולם השנייה קיבל חנינה ממלך אנגליה לאחר שבע שנות מאסר. על מאסר זה הוכר כאסיר ציון.
עם תום תקופת מאסרו, חזר לפעילותו בהגנה ואף השתתף בקורס קציני הגנה בג'וערה בשנת 1946. במלחמת העצמאות לקח חלק מרכזי בשחרור טבריה, כמפקד העיר העתיקה.
בשנת 1949 נישא לרחל.
מאמצע שנות ה-50 ועד לשנת 1974 שימש כיו"ר האיגוד המקצועי במועצת הפועלים בטבריה, שם סייע רבות לעובדים ודאג לשפר את תנאיהם. בבחירות לראשות עיריית טבריה שהתקיימו לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1974, נבחר למועצת העיר במסגרת רשימה מקומית בראשותו, וכיהן כסגנו בשכר של ראש העיר משה צחר. לאחר סיום הקדנציה בשנת 1979, עבד לפרנסתו בהסתדרות העובדים, נבחר כיו"ר בהתנדבות של המועצה הלאומית למניעת תאונות. בתפקיד האחרון כיהן עד לתחילת שנות ה-90.
בשנת 1983 ערך בבית יד לבנים בטבריה תערוכה שהציגה 40 שרידים ופריטי מלחמה ממלחמות ישראל, שאסף בעצמו.
היה מקורב אישית לדוד בן-גוריון ויגאל אלון.
קיבל את תואר יקיר העיר טבריה על פעילותו ותרומתו לעיר.
במהלך העשור האחרון לחייו סבל מבעיות רפואיות, שהחמירו אט אט, עד שהלך לעולמו ב-16 במאי 2015, ונקבר בבית הקברות הישן של טבריה.
מרדכי סלומון (פתח תקווה)
מרדכי סלומון (ה' בחשוון ה'תרכ"ט, אוקטובר 1868, ירושלים – ה'תשי"ז, 26 בינואר 1957, פתח תקווה) היה פעיל ציבור וחקלאי ישראלי, חוקר תולדות היישוב וסופר. בנו של יואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה.
למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים. בעודו בחור צעיר יצא לפתח תקווה ולכפר יהודיה להשתתף עם אביו בעבודות המשק ובנין המושבה. לאחר שאביו חזר לירושלים, נשאר במקום בעבודתו החקלאית עד זקנתו.
משגדלו בניו ונשתחרר מהעבודה היומיומית במשק ובפרדס, התמסר לעבודת מחקר וכתיבה היסטוריוגרפית בתולדות היישוב האשכנזי המחודש בארץ ישראל.
סלומון אסף וריכז את הזיכרונות ששמע מפי אביו ואחרים. על פי הדברים שחקר ושמע כתב את ספרו "שלשה דורות בישוב", שבו תיאר את פעולותיהם של אבי-סבו ר' אברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז) בגאולת אזור חורבת רבי יהודה החסיד בעיר העתיקה בירושלים, וכן את פעולות סבו ר' מרדכי סלומון ואביו יואל משה סלומון.
נפטר בשנת 1957, בן 88, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
נכדתו היא הציירת חגית לאלו.
ספריו
ביהודיה חקר את הגאוגרפיה ההיסטורית של הארץ כדי לקבוע ולזהות את שמות המקומות העתיקים כסביבת פתח תקווה ואת מסקנותיו פרסם באחד-עשר פרקים בהמשכים בשבועון "בוסתנאי" שנה א (תרפ"ט), גיליונות י"ג–כ"ג. כן כתב בעיתונים שונים מאמרים בעניין פתח תקווה.
כן הכין לדפוס ספר בשם "אדני הישוב" (או "אדני ארץ"), בשני כרכים, על ההווי הירושלמי בימי ראשיתו של היישוב האשכנזי המחודש.
אנתוני ארמסטרונג-ג'ונס, רוזן סנודן הראשון
אנתוני אמסטרונג-ג'ונס, רוזן סנודן הראשון (באנגלית: Antony Armstrong-Jones, 1st Earl of Snowdon; 7 במרץ 1930 – 13 בינואר 2017) היה צלם ומעצב בריטי, שהיה בעלה של הנסיכה מרגרט, אחותה של המלכה אליזבת השנייה בשנים 1960–1978.
ביוגרפיה
אנתוני ארמסטרונג-ג'ונס נולד ב-7 במרץ 1930 בשכונת בלגרביה שבלונדון, לרונלד ארמסטרונג-ג'ונס אשר השתייך לאצולה הוולשית הזוטרה ולאן מסל, אשר הייתה ממשפחת הבנקאות היהודית-גרמנית מסל והייתה נכדתו של האדריכל אלפרד מסל. הוא סיים את לימודיו במכללת איטון ולמד אדריכלות באוניברסיטת קיימברידג'. הוא נכשל בבחינות פעמיים והחל ללמוד לצלם, אך גם בכך לא הצליח. עם זאת, לאחר שהיה מעורב באופן מקצועי בצילום חברתי מאז 1951, הוא הצליח לעשות לעצמו בהדרגה שם. ארמסטרונג-ג'ונס הפך לצלם משפחת המלוכה וליווה את המלכה במסעותיה. מאוחר יותר, תחומי העניין העיקריים שלו היו אופנה, עיצוב וחיי תיאטרון, כמו גם דיוקנאות של ידוענים; תצלומיו בנושא זה היו בעיקר שחור-לבן. מפורסמים במיוחד היו דיוקנותיהם של סלבדור דאלי, הנסיכה דיאנה ומרלן דיטריך.
במקביל, ארמסטרונג-ג'ונס עסק בתכנון רהיטים וכלי שולחן, ואף פרסם מאמרים על אמנות הצילום ואלבומי תמונות.
בשנת 1959 פגש ארמסטרונג-ג'ונס את הנסיכה מרגרט, אחותה הצעירה של המלכה אליזבת השנייה; הוא צילם את הנסיכה ביום הולדתה ה-29. ההיכרות הפכה לרומנטיקה, וב-6 במאי 1960 התחתנו השניים במנזר וסטמינסטר. ב-3 באוקטובר 1961 קיבל ארמסטרונג-ג'ונס את התואר רוזן סנודן מהמלכה.
בשנת 1976 נפרדו השניים, ובשנת 1978 הם התגרשו באופן רשמי; הסיבה לכך הייתה הרומן של הנסיכה מרגרט עם הברון רודי לוולין. כעבור שנה התחתן ארמסטרונג-ג'ונס בפעם השנייה עם לוסי לינדזי-הוג.
בשנת 1998 נולד לאנתוני ארמסטרונג-ג'ונס בן לא חוקי, ג'ספר ויליאם אוליבר. אמו היא מלאני כבל-אלכסנדר.
משפחתו
מנישואיו עם הנסיכה מרגרט נולדו לו שני ילדים:
מנישואיו עם לוסי לינדזי-הוג נולדה לו בת אחת:
אנתוני מת ב-13 בינואר 2017, והוא בן 86.
קלרנס דטון
קלרנס אדוארד דטון (באנגלית: Clarence Edward Dutton; 15 במאי 1841 - 4 בינואר 1912) היה קצין וגאולוג אמריקני שהתפרסם בשל מחקריו הגאולוגיים ברמת קולורדו ובגרנד קניון.
השכלה
קלרנס דטון נולד ב-15 במאי 1841 בעיירה וולינגפורד (Wallingford) שבקונטיקט, שם עבד אביו כסנדלר וכדוור. דטון למד בבית הספר באילינגטון (Ellington) בקונטיקט והצטיין כל כך בלימודיו, שיכול היה ללכת ללמוד בקולג' כבר בגיל ארבע עשרה. הוא המתין שנה ובגיל חמש עשרה החל את לימודיו באוניברסיטת ייל (אז קולג' ייל) וסיים את לימודי התואר הראשון ב-1860, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-19. הכוונה המקורית שלו בסיום לימודיו הייתה להמשיך לכמורה, אבל במהלך לימודיו החליט להמשיך את לימודיו בקולג' ייל כשהוא עיקר עניינו בספרות, אבל הוא למד גם מתמטיקה וכימיה, והשקיע גם לא מעט בפעילות גופנית והיה שותף לתחרות החתירה הראשונה בין ייל לאוניברסיטת הרווארד.
שירות צבאי
במקביל התנהלה מלחמת האזרחים האמריקנית, ולכן בספטמבר 1862 הפסיק דטון את לימודיו והתגייס לרגימנט ה-21 של חיל הרגלים המתנדבים של קונטיקט (Twenty-first Regiment, Connecticut Volunteer Infantry) ומונה לשליש בדרגת סגן. היחידה שלו השתתפה בקרב פרדריקסברג (דצמבר 1862) והוא נפצע, אבל נשאר ביחידתו. במרץ 1863 קודם לדרגת קפטן של חיל הרגלים וחודש אחר-כך השתתף בקרב על סאפוק (Suffolk) בווירג'יניה (אפריל מאי 1863). מאוחר יותר באותה שנה עבר בהצלחה קורס חימוש במסגרת חיל החימוש האמריקני (Ordnance Corps), ובינואר 1864 קיבל מינוי כקצין חימוש. בשנה האחרונה של המלחמה הוא פיקד על מחסן התחמושת של ארמיית הפוטומק.
גם לאחר שמלחמת האזרחים הסתיימה נשאר דטון בצבא כקצין חימוש, תפקיד שסיפק לו ביטחון כלכלי ואפשר לו להמשיך ללמוד מדעים. דטון התמקד בלימודי הגאולוגיה והכימיה. ב-1869 הקריא לפני כינוס של האגודה האמריקנית לקידום המדע, מאמר שכתב "על הכימיה של תהליך בסמר". שנה אחר-כך הוא הועבר למחסן התחמושת פרנקפורד (Frankford Arsenal) שליד פילדלפיה בקרבה למוסדות מדעיים דוגמת החברה הפילוסופית האמריקאית, שלפני חבריה הציג מאמר שכתב על "הגורמים להתרוממויות ושקיעות אזוריות". המאמר הוכיח כי למרות חובותיו הצבאיים הצליח דטון, שהיה אז בן 30, למצוא זמן על מנת להתעמק בתהליכים גאולוגיים מורכבים. ב-1871 הועבר דטון למחסן תחמושת בוושינגטון, והוא ניצל את שהותו בבירה האמריקנית על מנת להיפגש עם האנשים המובילים בתחומים שונים של המדע והאומנות. הוא הצטרף לחברה הפילוסופית של וושינגטון (Philosophical Society of Washington), וב-1878 היה שותף להקמת "מועדון קוסמוס" (Cosmos Club), מועדון חברתי פרטי, שקיים גם כיום, שמטרתו מוצהרת לקדם את המדע והאומנות. ב-1872 הוא נפגש עם הגאולוג ג'ון וסלי פאוול ששב מהמסע שעשה במורד נהר הקולורדו, והשניים הפכו לידידים. פאוול הציע לדטון לבצע מחקרי שדה, וב-1875 הסכים חיל החימוש האמריקני לשחרר אותו זמנית למטרת ביצוע סקר של אזור הרי הרוקי בחסות מחלקת הפנים של ארצות הברית.
מחקריו הגאולוגיים
בין השנים 1875 ל-1877 ביצע הצוות בניהולו של דטון מיפוי של אזור בצורת טרפז ברמת קולורדו ביוטה, שאורכו כ-240 קילומטרים מצפון לדרום, רוחבו בצפון כ-80 קילומטרים ורוחבו בדרום כ-177 קילומטרים, סה"כ כ-31,000 קמ"ר בקנה מידה של 1 ל-100,000. הסקר לא נערך בצורה רצופה מכיוון שהחורף באזור קשה (חלק מההרים מתנשאים לגובה של 3,300 מטרים), ובסך הכול בוצעו שלושה מסעות מחקר לאזור. בחורפים התכנסו דטון ושני גאולוגים נוספים: ג'ון וסלי פאוול וגרוב קרל גילברט (Grove Karl Gilbert, ידוע יותר כ-G.K. Gilbert; 1918-1843) בוושינגטון על מנת להשוות רשימות והערות על האזור. את המפות הכינו טופוגרפים מהצוות של דטון, והוא השלים את התיאור הגאולוגי. ב-1880, פחות משלוש שנים אחרי מסע המחקר השלישי, הוציא לאור משרד הדפוס הממשלתי האמריקני (United States Government Printing Office) ספר ובו תיאוריו של דטון ואליו צורף אטלס עם מפות מפורטות.
תוך כדי עריכת המחקר על רמת קולורדו הלך וגבר העניין של דטון בגרנד קניון השוכן דרומית לאזור שמיפה במדינת יוטה. הוא נהג לנצל את התקופה לקראת החורף שבה היה מזג האוויר ברמה קשה מדי על מנת לערוך סיורים קצרים לאורך הקניון. מיד לאחר שסיים את משימת המיפוי המקורית הוא הקדיש שלוש עונות מחקר נוספות למחקר יסודי של הגאולוגיה של הגרנד קניון. ב-1879 כשדטון עסק עדיין בחקר הגרנד קניון הוקמה סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (United States Geological Survey בראשי תיבות USGS), זרוע מדעית של משרד הפנים האמריקני שמטרתה לחקור את פני ארצות הברית, את המשאבים הטבעיים ואת הסכנות מאיתני הטבע. המחקר של דטון על הגרנד קניון היה אחד המיזמים הראשונים שהושלמו ופורסמו על ידי הגוף החדש ב-1882, שנתיים לאחר שדטון סיים את שלוש עונות המחקר שלו בגרנד קניון. המחקר פורסם בשני דוחות, הראשון, 120 דף שכללו מפות ואיורים התפרסם בדוח השנתי השני של הסוכנות, והשני התפרסם כמונוגרפיה בת 264 דפים שאליה התלווה אטלס גדול.
עדויות לפעילות געשית באזורים שסקר עוררו בדטון עניין לחקור בנושא. ב-1882 הוא שהה כחצי שנה באיי הוואי על מנת לחקור את הרי הגעש של הוואי. ממחקריו אלו הוא פרסם כמה מאמרים קצרים ודו"ח ארוך שהוציאה לאור סוכנות הסקר הגאולוגי. הוא המשיך את מחקריו בוולקנולוגיה כשחקר במשך שתי עונות את המתחם הגעשי הרדום שסביב הר טיילור (Mount Taylor), הר געש שכבתי בניו מקסיקו ואת רכס הרי זוני (Zuni Mountains), בצפון מערב ניו מקסיקו, המהווים את השוליים הדרומיים של רמת קולורדו. את מחקריו בוולקנולוגיה המשיך ברכס קסקייד (Cascade Range), באורגון ובצפון קליפורניה. ב-1886 הוביל דטון משלחת של סוכנות הסקר הגאולוגי אל אגם קרייטר לייק (Crater Lake), אגם לוע שהחל להיווצר לפני כ-7,700 שנים באורגון. המשלחת נשאה ספינת מחקר בת חצי טון, ה-Cleetwood, במעלה ההר התלול והורידה אותה כ-600 מטרים לתוך האגם. מהספינה השתמש דטון במיתרי פסנתר שאליהם הצמידו משקולות עופרת על מנת למדוד את עומק האגם. המשלחת קבעה שהעומק המקסימלי של האגם הוא 608 מטרים. קרוב מאוד לעומק המקסימלי כפי שנמדד שנים אחר כך באמצעות סונאר - 594 מטרים.
בטרם סיים את עונת המחקר השנייה באזור התחוללה ב-31 באוגוסט 1886 רעידת אדמה בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית בעוצמה של 7.3 על פי סולם ריכטר שבה נהרגו כ-60 תושבים. דטון ביצע מחקר מעמיק של האירוע ופרסם את תוצאותיו במאמר נרחב ומספר מאמרים על נושא רעידות האדמה. הוא שב לנושא זה ב-1887 כשעזר לתאם את המחקר המדעי בעקבות רעידת האדמה שהתחוללה במדינת סונורה שבמקסיקו ב-3 במאי 1887 בעוצמה של 7.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
חזרה לשירות צבאי
על פי בקשתו חזר דטון לשירות צבאי פעיל ב-1890. שנה אחר-כך הוא קודם לדרגת רב-סרן והועמד לפקד על מחסן התחמושת בסן אנטוניו שבטקסס, שם שהה שמונה שנים נוספות. בתחילת 1901 הוא הגיש בקשה לפרישה מוקדמת שנענתה בחיוב.
שארית חייו
הוא המשיך לחקור וללמוד את החידושים בנושא הגאולוגיה, וב-1904 פרסם את הספר "רעידות אדמה לאור הסייסמולוגיה החדשה" (Earthquakes in the Light of the New Seismology ). בזמן ששהה בטקסס התפרסם גילוי הרדיואקטיביות, ותופעה זו הציתה את דמיונו. הוא שיער, ופרסם זאת ב-1906 כמאמר, שפעילות הרי הגעש נובעת מרדיואקטיביות.
קלרנס דטון נפטר בביתו שבאנגלווד ב-4 בינואר 1912 בשנתו ה-71.
תרומתו המדעית
את תרומתו של דטון למחקר הגאולוגי ניתן לראות בעשרות המאמרים והספרים שכתב בנושא. השליטה שלו בחיבור ובניתוח ספרותי אותה רכש בלימודיו בייל ניכרת בכתיבתו הציורית (ולעיתים המצועצעת) שבה תיאר את הגאולוגיה של הגרנד קניון. דטון הקפיד לארגן את הנושאים למאמר לפי שהתחיל לכתוב אותו, כפי שהעיד עליו בנו:
תייס ון ליר
תייס ון ליר (בהולנדית: Thijs Van Leer; נולד ב-31 במרץ 1948) הוא מוזיקאי הולנדי המוכר בעיקר כמייסד להקת הרוק המתקדם פוקוס. בתקופתו בלהקה שימש ון ליר כזמר, חלילן וקלידן ההרכב. בשנותיו המאוחרות פיתח קריירת סולו בה הוציא מספר אלבומים בסגנונות המוזיקה הקלאסית והג'אז.
ביוגרפיה
ון ליר נולד באמסטרדם וכשהיה בן 11 קיבל לראשונה חליל מאביו. לאחר סיום לימודיו בתיכון הוא למד תולדות האמנות באוניברסיטת אמסטרדם, וכשסיים את התואר למד באקדמיות למוזיקה של אמסטרדם ושל ז'נבה חליל ותזמור.
בשנת 1969 חבר ון ליר לבסיסט מרטין דרזדן ולמתופף האנס קלאובר בהקמת טריו המנגן גרסאות כיסוי לשיריה של להקת טראפיק. בהמשך השנה הצטרף אליהם יאן אקרמן, איתו הקימו את להקת פוקוס.
בשנת 1970 הוציאה פוקוס את אלבום הבכורה שלה "Focus Plays Focus" ובשנת 1971 את האלבום "Focus II" (המוכר בעיקר בשם "Moving Waves") הנחשב לאלבום הרוק המתקדם ההולנדי החשוב ביותר ולאלבום מפתח ברוק המתקדם האירופאי. ון ליר המשיך והוביל את הלהקה גם עם עזיבתו של אקרמן בשנת 1976 ועד להתפרקותה בשנת 1978.
בשנת 1985 ניסה ון ליר לאחד את פוקוס מחדש בהשתתפותו של אקרמן, אך האיחוד החזיק זמן קצר בלבד. הוא חזר והקים את הלהקה בשנת 2002 בהרכב חברים חדש לחלוטין, שתכנן בתחילה לעשות לכבודו מופע מחווה, ון ליר חבר למוזיקאים שניגנו לכבודו והקליט עימם שני אלבומי אולפן "Focus 8" ו-"Focus 9 / New Skin".
אח"י תנין (צ-71)
אח"י תנין (צ-71) הייתה אחת משתי הצוללות הראשונות ששירתו בחיל הים הישראלי, בין 1958 ל-1968.
היסטוריה
היא הייתה צוללת מסדרה S של הצי הבריטי, שבו נקראה אה"מ ספרינגר . סדרה S הייתה סדרה של צוללות סיור בגודל בינוני שתוכננו בתחילת שנות ה-30. התכנון הוכיח את עצמו כמוצלח ולכן גם במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכו בבניית צוללות מדגם זה.
הצוללת הושקה בבריטניה במאי 1945, ונרכשה ביחד עם הצוללת אח"י רהב ב-10 באוקטובר 1958. שתי הצוללות עברו שיפוץ יסודי במספנה המקורית שבנתה אותן לפני שהוכנסו לשירות בחיל הים הישראלי. לאחר השיפוץ ולאחר סדרה ארוכה של ניסויי נמל וים, עברה אח"י תנין סדרת אימונים (הנקראת בעגה המקצועית אימוני היבנות), כשהיא מופעלת על ידי צוות ישראלי בפיקוח בריטי.
הצוללת עברה לידי חיל הים הישראלי ב-9 באוקטובר 1958 בטקס שנערך בבסיס הצי המלכותי בפורטסמות' שבאנגליה בנוכחות שמעון פרס, אז מנכ"ל משרד הביטחון, והוסר הלוט מעל שמה החדש: אח"י "תנין".
מקור השמות אח"י "תנין" ואח"י "רהב" הוא משמות שתי מפלצות המוזכרות בספר ישעיהו: את השמות בחר ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
אח"י "תנין" הגיעה לנמל הבית החדש שלה בחיפה ב-16 בדצמבר 1959, והיא הוצאה מהשירות בינואר 1968.
במלחמת ששת הימים הובילה אח"י תנין לוחמים משייטת 13 לפעולת אלכסנדריה. על מבצע זה קיבל מפקדה של הצוללת, אברהם דרור, את עיטור העוז.
חדקן אטלנטי
חדקן אטלנטי (שם מדעי: Acipenser oxyrinchus) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים החי במי האוקיינוס האטלנטי.
אורכו של דג גדול זה מגיע לאורך מרבי של ומשקל של 350 ק"ג. הוא בעל קשקשים גרמיים לאורך גופו ובעל חוטם דמוי-חדק המשופע למעלה ותחתיו זוג בינים. צבעו כחלחל שחור עד חום-זית והצידיים והבטן לבנים.
זהו דג שמצוי בקבוצות קטנות במי החופים של האוקיינוס האטלנטי סביב חופי אירופה ואמריקה הצפונית והוא מתרבה במי נהרות אליהם הוא עולה להשריץ. הצעירים חיים במים מתוקים או מים מליחים עד הבגרות.
החדקן האטלנטי נחשב לאחד ממיני הדגים הנדירים והקדומים ביותר בעולם. חדקן אטלנטי הוא מין בסכנת הכחדה שמצוי בקרקעית מים רדודים מול חופי אמריקה הצפונית – ממדינת פלורידה ועד קנדה. על פי ההערכות, מדובר במין שקיים לפחות 120 מיליון שנים, עוד מהתקופה שבה דינוזאורים התהלכו על כדור הארץ.
החדקן משתמש בחוטמו כדי למצוא על הקרקעית סרטנים, דגים קטנים ורכיכות ימיות.
הפלסטיות של מערכת העצבים
הפלסטיות של מערכת העצבים, הנקראת גם גמישות מוחית או נוירופלסטיסיטי, היא יכולתה של מערכת העצבים להשתנות בהתאם להתנסותו של הפרט עם הסביבה. היא מאפשרת למערכת העצבים להתאים את פעילותה לשינויים בתנאים הסביבתיים, על סמך ניסיון קודם של הפרט ותהליכים של למידה. ברמה התאית, גמישות מוחית מתאפשרת על ידי שינויים בקשרים בין נוירונים ועיצוב מחדש של סינפסות בהתאם לסביבה.
המונח "פלסטיות" קיבל ביסוס מדעי במחצית השנייה של המאה העשרים, כאשר עדויות רבות הראו כי אזורים שונים במוח יכולים להשתנות במהלך החיים. אף שהשינויים במוח אינם מוגבלים לתקופת הילדות המוקדמת, הגמישות המוחית אינה יציבה לאורך כל החיים, וקיימות בילדות תקופות קריטיות בהן הרגישות הסינפטית למניפולציות סביבתיות גבוהה יותר, וקל יותר לארגן מחדש את הרשתות העצביות. במהלך הבגרות, הפלסטיות הסינפטית פוחתת אך מתקיימת יכולת לשלוט בה ולווסת אותה על פי הצורך של האורגניזם.
הפלסטיות במערכת העצבים באה לידי ביטוי ברמות שונות ובעוצמות שונות. פלסטיות בקשרים סינפטיים וברשתות עצביות היא מאפיין בסיסי של למידה, ולפיכך מתרחשת באופן שגרתי ולאורך כל החיים. לעומת זאת, בחלק מהמקרים המונח מתייחס לתהליך נרחב יותר של שינויים סינפטיים, שבו אזורים שלמים ויחידות תפקודיות בתוך מערכת העצבים משנים את תפקודם ודפוס פעילותם. דוגמאות המעידות על פלסטיות נרחבת שכזו באות לידי ביטוי בתחומים שונים - מתגובות לפגיעה מוחית עד תגובות למצבים רפואיים כדוגמת כאבים כרוניים, כאבי רפאים (כאבי פנטום) או דיסטוניה פוקאלית.
משום שגמישות המוח תלויה בהתנסויות בחיים, סביבות שונות ופעילויות שונות משאירות את רישומן על המוח. מנגנונים של פלסטיות ניתנים לשינוי ולשיפור על ידי פעילות גופנית, מדיטציה, אימון מוחי ועוד.
היסטוריה
עד תחילת שנות ה-60, הקונצנזוס המדעי היה כי מבנה ותפקוד המוח קבועים, אינם נתונים לשינוי ותלויים אך ורק בגנטיקה של האדם. עדויות ראשוניות לפלסטיות מוחית נמצאו כבר בשנת 1793, במספר ניסויים בהם זווגו בעלי חיים ורק אחד מבני הזוג אומן באופן אינטנסיבי. ניתוח של מוחותיהם הראה כי בעלי החיים שעברו אימון היו בעלי צרבלום גדול באופן משמעותי לעומת אלו שלא עברו אימון. עם זאת, תוצאות מסוג זה נזנחו, עד שבתחילת שנות ה-60, מריאן דיאמונד, חלוצה בתחום מדעי המוח, סיפקה הוכחה מדעית ראשונה לפלסטיות. במחקריה בתחום האנטומיה שנעשו על חולדות, היא הראתה שמרכיביה המבניים של קליפת המוח עשויים להשתנות כתלות בסביבות עשירות או עניות ובכל גיל, מעוברות ועד זקנה. קליפת המוח של חולדות שגדלו בסביבה עשירה הייתה עבה ב-6% משל אלו שגדלו בסביבה ענייה, בהתבסס על הבדלים בחוויות חיים מוקדמות. מחקריה העידו כי קליפת מוח עבה יותר מצביעה על יכולת למידה גבוהה יותר, ולעומתה, קליפה דקה על יכולת למידה נמוכה יותר; ובכך היא הוכיחה את יתרונות הגמישות המוחית. תרומתה של דיאמונד לתחום שינתה את הסתכלותנו על מוח האדם בכל הקשור לפלסטיות מוחית.
תהליך נוירו-ביולוגי ואופן פעולה
בכל עת מיליוני תאי עצב במערכת העצבים מתקשרים ביניהם כדי לבצע פעולות חיוניות לגוף ולנפש. כתוצאה מתקשורת מתמדת זו, המוח עצמו משתנה עם הזמן. למעשה, אחד מעקרונות היסוד של תהליך הפלסטיות של מערכת העצבים מבוסס על הרעיון לפיו הקשרים העצביים עוברים שינויים באופן תמידי, בעיקר על ידי פירוק והתחדשות של הקשרים בין הסינפסות. שינויים אלו הם שמאפשרים את הגמישות המוחית, והם תלויים במידה רבה בפעילות הנוירונים שנמצאים על הסינפסה.
שינויים בתקשורת תאי העצב
הגמישות של מערכת העצבים מתקיימת בעקבות שינויים בתקשורת בין תאי העצב הקדם-סינפטיים לבין תאי העצב הבתר-סינפטיים. שינויים אלו מתבססים על השפעת כמות המוליך העצבי שמשתחררת מתא העצב המשדר לסינפסה ועל רמת המתח החשמלי שנוצר בתא המטרה, זאת משום שתא המטרה יופעל רק כאשר המתח החשמלי יעבור את סף ההפעלה שלו. תהליך העיצוב מחדש של קשרים סינפטיים מתרחש בעקבות הנטייה של סינפסות לא פעילות להתנוון, לצד הנטייה של סינפסות פעילות להתחזק, כך שהן יעבירו את המידע בצורה יעילה יותר. גירוי חוזר ונשנה של תא העצב הקדם-סינפטי יגביר את הסיכוי להעברת המידע דרך הסינפסה, בעוד שגירוי לא משמעותי יגרום לתהליך של התרגלות ודיכוי של ההעברה הסינפטית.
מפות קורטיקליות
תהליך הגמישות המוחית מתאפשר על ידי ארגונו הקורטיקלי של המוח, בייחוד במערכות החושיות, לפיו ארגון תאי העצב באזורים ראשוניים תואם את הארגון באיבר החישה הרלוונטי ומשתנה בהתאם לרגישות האיברים. מידע מקולטני חישה מגיע לתאי עצב סמוכים בקליפת המוח באזור התחושתי הראשוני, כך שלמשל, מידע חושי מהרגל מגיע לאזור מסוים במוח ואילו מידע מהידיים מגיע לאזור אחר. הדבר תקף לכלל החושים, כשבקליפת הראייה ארגון המפות תואם את ארגון קולטני האור ברשתית, ובקליפת השמיעה קבוצות תאי העצב מסודרות בהתאם לתדירות הצלילים שהן מעבדות.
דוגמה לשינויים פלסטיים במפות הקורטיקליות הוא המקרה של דניאל קיש, מומחה להתמצאות אנושית במרחב באמצעות הדים (echolocation), שאיבד את ראייתו בינקותו עקב מחלת הסרטן ברשתית. בגיל צעיר פיתח שיטה להתמצאות במרחב באמצעות נקישות בלשונו. אזורי הראייה במוחו של קיש הוסבו לפענח את ההד החוזר מנקישות לשונו לכדי תמונה ברורה של החלל הפיזי, באופן דומה לטכניקת ההתמצאות של עטלפים, דולפינים וחיות אחרות. קיש הגיע לדרגת שליטה המאפשרת לו לרכוב על אופניים ולצאת לטיולים ארוכים בטבע בגפו. התמצאות זו מתאפשרת לו בעקבות ארגון מחדש של המפות הקורטיקליות.
כאבי פנטום (כאבי רפאים)
כאב רפאים הוא מצב שבו אדם ממשיך לחוש בכאב או בתחושה כלשהי באיבר בגוף שנקטע ואינו קיים יותר. זוהי תופעה המתרחשת בכ-60%-80% מקטועי האיברים. הסבר לתופעה המבוסס על היבטים של גמישות מוחית טוען כי קשרים שנוצרו בין המפות הקורטיקליות של האיברים הקטועים לבין אזורי החישה במוח הם שגורמים לתחושת הכאב. באופן זה, פעילות הנוצרת בקליפת המוח מפורשת בצורה שגויה על ידי אותו אזור שבעבר היה אחראי על האיבר הקטוע, כאילו האיבר קיים.
אזורים פלסטיים במוח
ניתן לראות כי קיימים הבדלים בפלסטיות במערכת העצבים, וכי קיימים אזורים הנחשבים "פלסטיים". בנוסף, מידת הפלסטיות של אזורים שונים קשורה לרצף התפתחותם. למשל, אזורים המתפתחים בימים הראשונים לחיים (כגון קליפת המוח התחושתית הראשונית) מראים גמישות מוחית נמוכה, ולעומתם אזורים שמתפתחים בילדות המאוחרת (כגון האונה המצחית וכפיס המוח), מראים גמישות רבה יחסית.
פלסטיות מעוברות ועד זקנה
הפלסטיות המוחית היא מרבית בראשית החיים. בתקופות החיים המוקדמות ביותר, מערכת העצבים מסתגלת בגמישות לשינויים ולפגיעות, על ידי יצירת מסלולים חדשים או קשרים חלופיים. יכולת ההסתגלות של מערכת העצבים הולכת ומצטמצמת עם הגיל. לפיכך, שינויים או פגיעות המתרחשים בתקופות חיים מאוחרות יותר או בסיום תהליך ההתפתחות עלולים לגרום לניוון של תאים רלוונטיים לפגיעה. ההתפתחות מושפעת מגורמים תורשתיים וסביבתיים, והאינטראקציה בין גורמים אלו היא הבסיס להבדלים הבין-אישיים בין בני האדם. לעומת המטען הגנטי שלנו שאינו נתון לשינוי, תנאי הסביבה יכולים להשתנות מרגע לרגע. לכן, מכיוון שהפלסטיות של מערכת העצבים משתנה לאורך החיים, תגובת המוח לגירויים סביבתיים יכולה להשתנות מתקופה לתקופה.
תקופות קריטיות
התפתחות המוח כוללת תקופות שבהן ישנה רגישות גבוהה יותר לשינויים הסביבתיים. תקופות אלו, בהן היכולת הפלסטית גבוהה יותר, מאפשרות למוח הצעיר להתמודד עם דרישות הסביבה ולהסתגל לתנאים בהם הוא נתון בצעירותו. במהלך התקופות הקריטיות, אם המוח אינו מצליח להסתגל, לא ניתן לפצות על כך בהמשך החיים, ומכאן חשיבותן המכרעת. יתרה מכך, בתקופות הקריטיות עלול להיגרם נזק בלתי הפיך למערכת העצבים המרכזית, אפילו בעקבות פגיעה שאינה חמורה.
רכישת שפה
השפה נחשבת לדוגמה קלאסית לתקופה קריטית של פלסטיות. ידוע כי תינוקות ופעוטות לומדים שפה באופן טוב יותר בהשוואה למבוגרים, על אף העובדה שמבוגרים מפותחים יותר מבחינה קוגניטיבית. מחקרים בתחום מראים כי קיימת דינמיקה העומדת בבסיס התקופה הקריטית המאפשרת גמישות ברכישת שפה בשלבים מוקדמים של התפתחות. דינמיקה זו כוללת התפתחות של מעגלים עצביים שתומכים בזיהוי דפוסים פונטיים (הקשורים לקול), לקסיקליים (הקשורים לאוצר המילים) ותחביריים, כבר מגיל ינקות, המאפשרים מקסום של היעילות בעיבוד שפה אצל הפעוט. בגיל מאוחר יותר, בסיום התקופה הקריטית ולאחר התבססות שפת אם, המעגלים משתנים ומוגברות מיומנויות קוגניטיביות, חישוביות וחברתיות שבאות על חשבון רכישת שפה.
ראייה
דוגמה ללמידה שלא בהכרח דורשת תקופה קריטית מגיעה מתחום הראייה. בתחום זה, מחקרים מראים כי אדם יכול לרכוש מיומנויות חזותיות גם לאחר מספר שנים של עיוורון מולד. מקרה מיוחד שמדגים יכולת זו עוסק בילדה שנולדה ונשארה עיוורת עד שעברה ניתוח להסרת קטרקט בגיל 12. נמצא כי אף על פי שחדות הראייה שלה נפגעה לאורך התקופה הקריטית, היא הייתה בקיאה מאוד במטלות חזותיות. תוצאות אלו מצביעות על כך שהמוח שומר על יכולת מרשימה של למידה ויזואלית גם בילדות המאוחרת, וכי פגיעה חזותית בשנים הראשונות לא תגרום בהכרח לנזק לצמיתות, משום שקליפת המוח החזותית שומרת על הפלסטיות שלה גם מספר שנים לאחר הילדות המוקדמת.
התרגלות
בהקשר של פלסטיות, פעולה המתרחשת אצל כל אדם במהלך חייו היא התרגלות (הביטואציה), שמתבטאת בירידה בעוצמת התגובה לגירוי בעקבות חשיפה מתמשכת אליו. זהו תהליך של ניתוק הקשר בין הגירוי לתגובה אשר יכול להתרחש בין שעות לשבועות. תהליך זה קשור לפעילות בסינפסה, דרכה מועברים מסרים בין תא עצב מסוים לתא המטרה שלו, כך שגירוי חוזר גורם להחלשה של התקשורת והפחתה של ההעברה הסינפטית. כאשר העוצמה של הפוטנציאל הסינפטי יורדת מתחת למתח המנוחה של תא המטרה, הוא לא יופעל בעקבות הגירוי. תהליך ההתרגלות מקושר לזיכרון המרומז המכיל ידע שאינו בא לידי ביטוי בהכרח באופן מילולי. בהתאם לכך, התרגלות היא אחת מצורות הביטוי ההתנהגותי של למידה לא הקשרית, כך שהפחתת עוצמת התגובה שמעורר הגירוי מעידה על למידתו.
יישומים ודוגמאות
מכיוון שהמוח הבוגר אינו לגמרי מקובע, ישנם מקרים רבים בהם המעגלים העצביים והקשרים בין הסינפסות משתנים או מתרחשת נוירוגנזה (היווצרות של תאי עצב חדשים). השינויים יכולים להיגרם כתוצאה מפגיעה, אך גם כתוצאה מאימון. עדויות להתרחשות של ארגון מחדש של הרשתות הסינפטיות במוח נחקר רבות בתחומים שונים, וקיימות הוכחות למגוון מקרים בהם הוא עשוי להתרחש.
פגיעה מוחית
פגיעות מוחיות נרכשות (לדוגמה, שבץ מוחי או טראומה) גורמות לשינויים בפלסטיות של המוח, שיכולים להימשך שבועות עד חודשים. נראה כי קיים דמיון רב בין הפלסטיות המתרחשת במוח לאחר פגיעה לבין זו המתרחשת במהלך התפתחותו. לאחר פגיעה, המוח צריך להתעצב מחדש, לעיתים הוא מצליח להסתגל, אך לעיתים אינו מצליח. אחת ההשלכות של יכולת הפלסטיות היא שפעילות מוחית הקשורה לתפקוד מסוים ניתנת להעברה לאזור אחר, גם כתוצאה מחוויות רגילות וגם כתוצאה מפגיעה מוחית. לפיכך, נראה כי ניתן לבצע התערבויות טיפוליות בעת פגיעה כדי להעביר את התפקוד למקום שלא נפגע או כדי לנסות לשקם את התפקודים שנפגעו. כך, השיקום יוכל לגרום לארגון מחדש של קליפת המוח כמנגנון השינוי.
כאב כרוני
כאב הוא חוויה חושית ורגשית לא נעימה הקשורה לפגיעה ברקמה כלשהי בגוף. אנשים הסובלים מכאב כרוני חווים כאב ממושך באזורים שבעבר כנראה נפגעו אך כרגע בריאים. תופעה זו מייצגת אבנורמליות פלסטית וארגון מחדש לא תקין של מערכת העצבים. בזמן שרקמה נפגעת, גירויים מזיקים ודלקות גורמים לעלייה בפעילות קולטני כאב, שתפקידם להתריע מפני מזיקים ולהגביר את תחושת הכאב ממערכת העצבים. גירוי ממושך של אותם קולטני כאב מעורר תגובה פלסטית מוחית המורה לשנות את הארגון החושי לאזור הכואב. כתוצאה משינויים אלו, מתפתחת יכולת סינון נמוכה של הנוירונים התחושתיים במוח ובחוט השדרה. כך, גירויים מזיקים עלולים להתפרש באופן מוגזם או שלא כהלכה, ואף ייתכן מצב שבו גירויים שאינם מזיקים מפורשים ככואבים במיוחד.
פרותזות סנסוריות
תהליך הפלסטיות מעורב גם בהתפתחות של התפקוד החושי, משום שהמוח נולד לא מפותח ומתרגל לקלטים חושיים רק לאחר הלידה. השתלת פרותזה סנסורית, שהיא התקן המגביר את האות החושי, יכולה לשנות את האופן שבו אנו חווים את העולם מבחינה חושית על ידי שימוש בפלסטיות. לדוגמה, אצל לקויי שמיעה מולדים, השתלה של פרותזה סנסורית המפעילה את מערכת השמיעה נמצאה כמונעת הידרדרות ומגבירה את תפקוד מערכת השמיעה. מאחר שישנה תקופה קריטית, הזמן להשתלת הפרותזה הוא בשנתיים עד ארבע השנים הראשונות לחיים. בקרב ילדים שנולדו חירשים, השתלת שבלול מוקדמת מאפשרת למידה של שפת האם.
דיסטוניה פוקאלית
מצב נוסף שמצביע על תפקוד לקוי בגמישות המוחית וחוסר הסתגלות של מערכת העצבים הוא דיסטוניה פוקאלית, אשר פוגע בעיקר במוזיקאים שעברו הכשרה ממושכת ועלול לגרום לאובדן שליטה ועיוות של תנועות ידיים. מחקרים הראו כי תופעה זו, המכונה גם "התכווצות של מוזיקאים", נגרמת מחיבורים בין אזורים שונים המיוצגים בחלקים השונים של קליפת המוח, שמביאים לפעולות שרירים בלתי רצוניות.
פעילות גופנית
פעילות גופנית מקדמת נוירוגנזה על ידי יצירה מוגברת של גורמים נוירוטרופים מוחיים (brain-derived neurotrophic factor) התורמים להישרדות הנוירונים וליצירת חדשים. פעולה זו מתרחשת באזורים רבים במערכת העצבים כגון בהיפוקמפוס, בצרבלום ובחוט השדרה. נוירוגנזה המתרחשת בהיפוקמפוס מקושרת עם שיפורים משמעותיים בזיכרון המרחבי. כמו כן, נמצא שפעילות גופנית ממושכת ועקבית משפרת מהותית את התפקודים הניהוליים ומגדילה את נפח החומר האפור באזורים רבים במוח, בייחוד באלו האחראים על שליטה קוגניטיבית.
מדיטציה
מדיטציה קושרה בעבר להבדלים בעובי קליפת המוח ובצפיפות החומר האפור במוח. ריצ'רד דייווידסון, חוקר מוח שמאמין רבות בסגולותיה של המדיטציה, ערך מחקרים רבים על מנת לבחון את ההשפעה של תרגול מדיטציה על המוח. תוצאות מחקריו הראו שתרגול מדיטציה, בטווח הקצר והארוך תורם לשינויים בפעילות המוחית באזורים שונים המשויכים לתפקודי קשב, חרדה, דיכאון, פחד ובריאות פיזית. הוצע כי השינויים שהתרחשו בתפקוד באזורים אלו עשויים להיגרם על ידי שינויים המתרחשים במבנה הפיזי של המוח בעקבות תרגול מדיטציה.
אימון מוחי
אימון מוחי מיועד לפיתוח מיומנויות קוגניטיביות ונעשה בו שימוש לסיוע בתהליך שיקום, לצורך פיצוי וצמצום ירידה בתפקודים הקוגניטיביים אשר נגרמה עקב פגיעה. האימון המוחי מתבסס על הפלסטיות של מערכת העצבים המאפשרת שינויים במבנים במוח. השינויים בעקבות תרגול מיומנות מסוימת יכולים לכלול עלייה בכמות הסינפסות, תאי העצב והתאים התומכים, או חיזוק הקשרים ביניהם. קיימות מיומנויות קוגניטיביות הניתנות לאימון באופן שמוביל לשיפור ברמת הביצוע. בהתאם לכך, נמצא שהאימון המוחי מוביל לשיפור מובהק במיומנויות שתורגלו, אשר לעיתים מוכלל גם למטלות קוגניטיביות אחרות. למשל, אימון מוחי יכול להוביל לשיפור בתפקודי קשב, תפקודים ניהוליים ויכולת הזיכרון.
מייקל וישנבסקי
מייקל כריסטיאן וישנבסקי (בפולנית: Michał Krystian Wiśniewski; נולד ב-9 בספטמבר 1972) יליד העיר לודז' הוא זמר פופ פולני, סולן להקת הפופ Ich Troje.
עבודה וקריירה
וישנבסקי הופיע בשני סרטים: "כוכב" (בפולנית: "Gwiazdor", בשנת 2002) ו"סיפורי פשע" ("LawStorant", בשנת 2005). הוא נטל חלק בתוכנית המציאות של רשת TVN: "אני מה שאני" ("Jestem jaki jestem"), ובתוכנית המציאות "הראה את פניך" ("Pokaz swojo twatz") ברשת VIVA! POLAND. עם הלהקה Ich Troje הוא הוציא כמה סינגלים מוצלחים, ויחד הם ייצגו את פולין באירוויזיון 2003 עם השיר "אין גבולות" ("Keine Grenzen") וזכו המקום השביעי בגמר. בשנת 2006 הוא נבחר שוב בידי הציבור הפולני וייצג את פולין באירוויזיון 2006 עם השיר "הולך בעקבות לבי" ("Follow My Heart") יחד עם Ich Troje וריל מק'קוי.
באוקטובר 2005 פתח וישנבסקי בוטיק אופנה.
בעת הופעה קפץ וישנבסקי אל הקהל ופצע נערה. כתוצאה מכך, היא נהפכה לנכה במידה חלקית, סבלה מטראומה מנטלית חמורה, והייתה צריכה לעבור שיקום יקר. מייקל נקנס ב-6000 זלוטי בעקבות המקרה.
משפחה
אשתו השנייה היא מרתה וישנבסקי, הידועה כ'מנדרינה'. יש להם שני ילדים: קסאבייר מייקל (נולד ב-2002) ופביאן מרתה (נולדה ב-2003). הזוג התגרש ב-2005.
וישנבסקי נישא לזמרת אנה שביאטזכק בלאס וגאס ב-2005. בתם הראשונה, אטינט אנה, נולדה ב-2006. ילדם השני, פאלקו כריסטיאן, שנולד ב-2007, נפטר ביום לידתו.
נחל גחר
נחל גחר הוא נחל הזורם באזור רמות מנשה. ראשיתו למרגלות ג'וערה והוא מתנקז ונשפך אל נחל קישון מזרחית לקיבוץ הזורע.
שם הנחל
שמו הערבי של הנחל הוא "ואדי אל-קצב", או "אל-כזב", על שם צמחי הקנה שצומחים בסביבתו. עד אמצע שנות ה-60 הוא נקרא בעברית "נחל כזב" או "נחל ישע", אז שונה שם הנחל ל"נחל גחר", לכבוד מנהרת מנשה של המוביל הארצי שפתחו נמצא בקרבת הנחל ובמדרונו נשפכו תוצרים שנחצבו מהמנהרה. המילה "גחר" מקורה מהמשנה, מסכת אהלות: "השקיפים והסלעים והגחרים והשיננים", ופירושה הוא סוג של מנהרה.
תוואי הנחל
ראשיתו של נחל גחר הוא בסביבות ג'וערה, כאשר לצד כביש משמר העמק - עין השופט הוא עובר ליד עין שכר או בשמו הערבי עין א-סוכר (בעברית: מעיין מים מתוקים) הממוקם בינות עצי אקליפטוס. ממנו הוא זורם בכיוון כללי צפונה. הוא מתחתר ויוצר קניון ומדרונו מיוער. אפיקו עובר ליד עין גחר וכחצי קילומטר צפונה ממנו, ליד עין דיצה ופתח מנהרת מנשה, הוא פונה מזרחה ויורד לעמק יזרעאל. מימיו מוזרמים בעמק יזרעאל בתעלה אל נחל קישון.
בשנות ה-50 זרמו מים בנחל גם בקיץ.
משערים שהפנייה של אפיק הנחל ליד עין דיצה נוצר בעת שקיעת עמק יזרעאל בתקופת הפליסטוקן.
מחלת ריאות חסימתית כרונית
מחלת ריאות חסימתית כרונית (בעברית: חַסֶּמֶת הריאה, באנגלית: Chronic Obstructive Pulmonary Disease; בראשי תיבות: COPD) היא מחלה הנגרמת לרוב מעישון כבד או מחשיפה מוגברת לעשן וזיהום אוויר. מבחינה פיזיולוגית מדובר במצבים בהם יש הפרעות באוורור ובחילוף הגזים בריאות.
המונח הוא כללי, ומתייחסות אליו, בין היתר, המחלות ברונכיטיס כרונית ונפחת.
שכיחות המחלה
מדי שנה מתים בעולם כשלושה מיליון בני אדם מהמחלה, ומספר זה נמצא בקו עלייה. בישראל מתים מהמחלה 3,000 חולים מדי שנה. על-פי מחקר שנערך על ידי ד"ר סתיו מאסף הרופא וד"ר מאיר רז מקופ"ח מכבי, עלולים ללקות בה מעשן אחד מכל חמישה מעשנים שגילם 45 או יותר. המחלה פוגעת בגברים יותר מאשר בנשים, אך ניכר גידול בשכיחותה בקרב נשים.
סימפטומים
התסמינים העיקריים של המחלה דומים לאלו של מחלת האסתמה. הם כוללים: כתוצאה מהירידה באיכות החיים ומתסמיני המחלה, חולים עלולים להתמודד עם דיכאון, חרדה, פאניקה, וקשיים חברתיים.
סוגים עיקריים
בעבר היה נהוג לחלק את COPD לשתי מחלות שונות אך היום רוב החולים הם חולים משולבים. שני המצבים שתורמים ל-COPD הם:
מניעה וטיפול
בעוד שבמחלת האסתמה הטיפול התרופתי וכן הטיפול המניעתי-סביבתי מאפשרים לחולה חיים תקינים, הרי שבמחלת הריאה החסימתית הכרונית נגרם נזק בלתי הפיך לריאות, ועל כן מטרת הטיפול היא בעיקר הקלה על הסימפטומים של המחלה.
החשיבות בגילוי מוקדם של המחלה טמון במניעת ההתדרדרות שלה, שיפור איכות החיים והארכת תוחלת החיים של החולה. שינויים באורח החיים עשויים למנוע מהמחלה להפוך לקשה.
הטיפול הראשוני הוא הפסקת עישון בעזרת תרופות או סדנאות להפסקת עישון. הפסקת העישון היא הדרך היחידה הקיימת כיום למנוע את התקדמות המחלה, ובמקרים מסוימים אף יכולה לשפר אותה.
פעילות גופנית מומלצת לכולם, גם לחולים עם בעיות נשימה קשות ולכן יש כיום טיפול באמצעות שיקום נשימתי. במקרים מתקדמים הוכח שהטיפול בשיקום נשימתי מקל על התסמינים ומאפשר פעילות גופנית סבירה ויכולת לחזור לתפקוד חלקי עד מלא (כתלות בחומרת המחלה).
יש לקבל חיסונים נגד שפעת ודלקת ריאות ולטפל מיד באנטיביוטיקה מתאימה בכל מקרה של זיהום ריאתי.
הטיפול התרופתי מבוסס על משאפים המכילים מרחיבי סימפונות:
המשאפים יכולים לכלול גם סטרואידים (ICS - Inhaled CorticoSteroids).
תרופות פומיות לטיפול ב-COPD, כוללות את תיאופילין ורופלומילאסט (דאלירספ).
במקרים קשים מטפלים בסטרואידים סיסטמים, בזריקות או דרך הפה.
במקרים שתפקוד הריאות נמוך ביותר נותנים טיפול בחמצן כדי להפחית את קוצר הנשימה.
הטיפול הסופי הוא השתלת ריאה.
COPD מול אסתמה
אסתמה ו־COPD הן מחלות בדרכי הנשימה המאופיינות בחסימה של דרכי הנשימה. החסימה משתנה והפיכה באסתמה, אך בלתי הפיכה ב־COPD. שתיהן מתאפיינות בדלקת כרונית של דרכי הנשימה, ובשתיהן יש אפשרות להחרפה והחמרה, השוני ביניהן מתבטא בעיקר בדפוס הדלקת בדרכי הנשימה, בתאים דלקתיים שונים, השלכות שונות של הדלקת ותגובות שונות לטיפול.
באסתמה הדלקת ממוקמת בעיקר בדרכי הנשימה המוליכות הגדולות יותר, קצת בדרכי הנשימה, והפרנכימה של הריאה אינה מושפעת. לעומתה הדלקת ב־COPD משפיעה בעיקר על דרכי הנשימה הקטנות ועל הפרנכימה של הריאות.
אלווין הירש רוזנפלד
אלווין הירש רוזנפלד (באנגלית: Alvin Hirsch Rosenfeld; נולד ב-1938) הוא פרופסור וחוקר אמריקאי שכתב על השואה ועל האנטישמיות החדשה. הוא מכהן כיו"ר אירווינג מ. גלזר ללימודי יהדות באוניברסיטת אינדיאנה, ומנהל המכון לחקר אנטישמיות עכשווית.
לרוזנפלד תואר דוקטור מאוניברסיטת בראון (סיים ב-1967).
בגדי המלך
בגדי המלך הוא מחזה מקורי מאת נסים אלוני. המחזה נכתב בשנת 1961 כסאטירה מז'אנר "מחזות המלוכה" של נסים אלוני. ניתן לפרש את המחזה כהמשך אקטואלי לאגדת הילדים "בגדי המלך החדשים" (הנס כריסטיאן אנדרסן). המחזה בנוי משלוש מערכות: סתיו, חורף, אביב, כאשר כל אחת מהן מחולקת לתמונות.
מערכה ראשונה - סתיו
נקודת הפתיחה של המערכה הראשונה היא סופו של סיפור הילדים המקורי. בתמונה הראשונה מאזינים ראש הממשלה זום ועוזרו סזארו לצעקות הרמות של מורד הקורא: "המלך הוא עירום!".
להפתעת המלך, המורד לא נמנה עם ארגון המחתרת כפי שסבר תחילה, אלא מדובר במשורר העונה לשם הקטור אשר החליט על דעת עצמו לזעוק את האמת הפשוטה כאשר נוכח כי המלך אכן עירום. למרות הבלבול, מנצל ראש הממשלה את האירוע ומאלץ את הקטור להציג את עצמו כנציג של ארגון המחתרת. להקטור שני חברים: דמפוני ומארי איתה הוא שואף לקיים קשר רומנטי.
בסוף הסתיו מסתבר כי מאחורי הקלעים פועלים צמד החייטים טורנו וקורבו אשר הגיעו מארץ רחוקה. צמד החייטים זוכים להערצה גדולה של העם והמלך ומטילים אימה על ראש הממשלה.
מערכה שנייה - חורף
במערכה זו מופעל לחץ על הקטור לשאת את בת המלך, לוסי לאישה כאות מחווה של רצון טוב וחרטה. אולם הקטור דוחה זאת על הסף.
בהמשך מוזמן הקטור לתוכנית אירוח בה הוא צועק שוב "המלך הוא עירום! כולכם עירומים!" (ניתן צו לכל בעלי המשרות הגבוהות "להתלבש" בבגדי המלך).
האירוע הזה משמח מאוד את ראש הממשלה המייחל לנפילת המלך עד בוא האביב.