cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דבון רקס
מבנה כללי
גזע זה מופיע בכל צבעי הפרווה ודוגמאות הפרווה כאשר צבע העיניים בהתאמה. קיים זן בעל דוגמת חודים של סיאמי הנקרא סי-רקס.
תוחלת חייהם נעה בין 9 ל-15 שנים אך רבים מגיעים לאמצע שנות העשרה לחייהם ואפילו מעבר לכך.
אופי
הדבון רקס מאופיין בהיותו חברותי, סקרן, פעיל, אוהב לשחק ואפילו שובב ואוהב מאוד אנשים. כאשר הוא שמח הוא עשוי לכשכש בזנבו כמו כלב. הרגל זה ופרוותו המתולתלת, זיכו אותו בכינוי "חתול פודל".
לישון לישון
רקע
אושיק לוי סיפר שלפני ששלום חנוך נסע ללונדון, הוא ביקש ממנו שיר. חנוך מסר לו קלטת עם המנגינה, אך ללא טקסט.
לוי שאל אותו לגבי טקסט בנוסף למנגינה, וחנוך ענה לו: "סע לקיבוץ משמרות, יש שם בחור, מאיר אריאל, תבקש ממנו שיכתוב לך". לפני שנפגש עמו כדי לקבל את הטקסט, לוי לא הכיר את אריאל.
לוי השאיר לאריאל את הקלטת עם המנגינה של שלום חנוך ואחרי שבוע היה השיר מוכן.
קנאשי
קנאשי (בלועזית: Kanashi) היא שפה סינו-טיבטית המדוברת כמעט בלעדית בכפר מבודד בשם מֶלָנָה השוכן בעמק פרוואטי שבהימאצ'ל פרדש, בצפון הודו. במידה מסוימת, קנאשי יכולה להיות מובנת חלקית על ידי שפות סינו-טיבטיות אחרות כמו קינאורי.
מבחינת בלשנות חברתית מוערך שכיום ישנם כ-1700 דוברים פעילים של קנאשי במלנה, ועל כן מדובר בשפה אשר עלולה להיעלם כליל. הכפר ממוקם בערך 10,000 מטר מעל פני הים ויחסית מבודד מהציוויליזציה.
דוברי קנאשי משתמשים בשפה בשתי צורות שונות אשר שתיהן מקובלות נושא-פועל-עצם וגם נושא-עצם-פועל.
נראה שאין בקנאשי מין דקדוקי. המין הטבעי שאינו משפיע על שאר המרכיבים הנמצאים בתוך אמירה, מובחן באחת משתי דרכים. הראשונה היא להשתמש במונחים ברורים לקבוצות של זכרים ונקבות והשנייה היא על ידי קידומת של מונחים עם האב או האם המשמעותיים לעניין המדובר. ההבחנה המגדרית קיימת רק עבור בני אדם. שמות העצם האחרים נוטים להיות חסרי מגדר.
תירס כחול
תירס כחול (שם מדעי: Zea mays L) הוא מין של תירס הגדל במקסיקו ובדרום-מערב ארצות הברית, בעיקר באריזונה ובניו מקסיקו. במקור הוא פותח על ידי ההופי, ונשאר מרכיב מרכזי בתזונתם, ואף משמש לטקסים פולחניים. צבעו של התירס הכחול נובע מנוכחות של אנתוציאנינים בתירס והגוונים שלו נעים מצבע אפור עובשי ועד שחור. בשנות ה-50 של המאה ה-20 זוהו 5 סוגים שונים של תירס כחול, אשר מאופיינים על ידי גובה הצמח, גודל הגרעינים ואורכם, ובצבעם. שמותיהם של זנים אלו נובעים מהמילים בשפות המקום בשביל הגוונים שונים של כחול, שהם כחול "סטנדרטי" ("sakwaqa'o"), כחול כהה ("huruskwapu"), וכחול-אפרפר ("maasiqa'o"). בין הזנים השונים הגדלים באזור דרום-מערב ארצות הברית, כמות האנתוציאנין והפוליפנול משתנה ביחס לזנים, דבר שנותן את הגוונים השונים של הזנים השונים. תירס כחול יש מספר יתרונות תזונתיים על הזנים הצהובים או הלבנים של התירס. הוא מכיל 20 אחוז יותר חלבון ויש לו אינדקס גליקמי נמוך יותר. מהמקמח של התירס הכחול מכינים טורטיות, תערובות פנקייק, לחם תירס, צ'יפס תירס ודגנים.
חני לוז
חנה רינה (חני) לוז (נולדה ב-27 בדצמבר 1965, ד' בטבת ה'תשכ"ו) היא מייסדת ועומדת בראש מרכז תדמי"ת – לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, מיסודו של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל, וכלת הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2013.
ביוגרפיה
לוז היא בוגרת אולפנת הרב בהר"ן, בעלת תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני (בהצטיינות) בתקשורת ועיתונות מהאוניברסיטה העברית. לאחר לימודיה, עבדה מספר שנים בחברת הייטק.
נשואה למכבי, אם לשישה. התגוררה בבית אל מאז שנות התשעים של המאה העשרים ועד 2015, אז עברה לגור בלוד.
עבודתה בתקשורת
לוז עבדה כעיתונאית בהצופה, אנשים ומחשבים, מקור ראשון, ערוץ 7 ובשבע ושידרה פינות העוסקות בביקורת התקשורת גם בגלי ישראל.
פרסמה מאמרים בעיתונים ואתרים רבים ובהם ynet, מעריב, דה-מרקר, News1, שורש, סרוגים, ישראלי פטריוטי -KR8, ובביטאוני שבת מובילים כגון עולם קטן, מעייני הישועה, ומעט מן האור.
בשנת 2013 זכתה לוז בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת.
במסגרת הפעילות הציבורית היא השתתפה בדיוני וועדות כנסת שעסקו בתקשורת. בין השאר בדיונים על חוק רשות השידור, חוק הרשות השנייה, ובדה-לגיטימציה של ישראל בתקשורת העולמית.
בשנת 2015 התמודדה לוז במסגרת הפריימריז במפלגת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים, אולם הגיעה למקום לא ריאלי והוצבה לבסוף במקום ה-32 ברשימה לכנסת.
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ (בגרמנית: Liselotte von der Pfalz; 27 במאי 1652 - 8 בדצמבר 1722), הייתה אשתו של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן.
ביוגרפיה
ליזלוטה נולדה בהיידלברג ב-27 במאי 1652, לקרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ ושארלוטה, רוזנת הסן-קאסל, בתם של וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל ואמליה אליזבת, רוזנת הנאו-מינצברג. בהיותה בת 5 נשלחה ליזלוטה להנובר, שם גרה אצל דודתה סופיה מהנובר, אשתו של ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1663 נאלצה ליזלוטה לחזור להיידלברג, שם התגוררה עם אמה החורגת מריה לואיזה פון דגנפלד ועם אחיה קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ ושאר אחיה ואחיותיה. ליזלוטה רצתה להתחתן עם וילם השלישי, נסיך אורנז', אולם משפחתה החליטו להשיא אותה עם פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, שהיה נשוי קודם לכן לדודניתה הנרייטה אן, נסיכת אנגליה.
ג'ון תומסון (שחקן)
ג'ון פטריק תומסון (באנגלית: John Patrick Thomson; נולד בשם פטריק פרנסיס מקאליר ב-2 באפריל 1969) הוא קומיקאי ושחקן אנגלי, הידוע מתפקידיו בתוכנית המערכונים "The Fast Show", בסיטקום "Men Behaving Badly", ובסדרה "רגליים קרות".
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ
ביוגרפיה
ב-16 בנובמבר 1671 התחתנו פיליפ הראשון, דוכס אורליאן וליזלוטה, שהמירה את דתה לקתוליות, והשניים היו מאושרים מאוד בשנים הראשונות לנישואיהם. ביוני 1673 ילדה אליזבת את ילדם הראשון, לואי אלכסנדר אשר קיבל את התואר דוכס ולואה, אולם, הוא מת בשנת 1676. בשנת 1674 נולד בנם השני, פיליפ השני, שמאוחר יותר שימש כעוצר הכתר הצרפתי בתקופת לואי החמישה עשר. בשנת 1676, נולדה בתם אליזבת שארלוט ד'אורליאן. במכתביה לדודתה, סופיה מהנובר, סיפרה אשתו השנייה של פיליפ כי אחר לידה זו עברה לחדר שינה נפרד וקיבלה בשקט את יחסיו עם מאהביו הרבים. היא גידלה את ילדיו מנישואיו הראשונים כאילו היו ילדיה שלה.
אליזבת שארלוטה לא אהבה את ילדיו הבלתי חוקיים של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ובשל כך כעסה מאוד כאשר בנה פיליפ החליט להתחתן עם פרנסואז מארי דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר ומאדאם דה מונטספן.
ג'ון תומסון (שחקן)
ביוגרפיה
אחר כך הוא דחה מלגת לימודים בארצות הברית כדי ללמוד דרמה במנצ'סטר פוליטכניק.
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ
ביוגרפיה
בשנת 1685 מת אחיה קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ ללא יורשים, וקרוב משפחתה פיליפ וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג עלה לשלטון במקומו. אולם אליזבת שארלוטה שהייתה נשואה לפיליפ הראשון, דוכס אורליאן טענה אף היא לזכותה לשלטון, ובעקבות כך פרצה בשנת 1688 מלחמת הירושה הפלטינית.
ג'ון תומסון (שחקן)
קריירה
תומסון הופיע בתפקידי משנה בעונה הראשונה של הסדרה הקומית "Fist of Fun" של סטיוארט לי וריצ'רד הרינג.
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ
ביוגרפיה
בשנת 1715 מת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בגיל 77 בארמון ורסאי, ובצוואתו הוא חילק את זכויות היתר של קרובי משפחה וחצרנים, והקצה לבנו הלא חוקי, לואי אוגיסט, דוכס מיין, אפוטרופסות על המלך החדש, לואי החמישה עשר, שהיה בן חמש. הפרלמנט של פריז ביטל את הצוואה, והפך את בנה של אליזבת שארלוטה - פיליפ השני לעוצר הממלכה.
ג'ון תומסון (שחקן)
קריירה
ב-1994 הופיע תומסון בתוכנית המערכונים "The Fast Show" של ה-BBC, והמשיך להופיע בה עד 2001. תומסון גילם דמויות בלתי נשכחות כגון הפעלולן החירש צ'יפ קוב, ואוהד הכדורגל רוג'ר. הדמות הזכורה ביותר היא של לואי בלפור, מארח ב"ג'אז קלאב". עוד השתתף בתוכנית "The Fast Show Live" ובתוכנית הספין אוף "טד וראלף".
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ
ביוגרפיה
ב-8 בדצמבר 1722 מתה אליזבת שארלוטה בשאטו דה סן-קלו, והיא בת 70 שנים. היא ובעלה היו המייסדים של בית אורליאן, ועל צאצאיה נמנו פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מארי אנטואנט, מלכת צרפת, לואי פיליפ, מלך הצרפתים ופדרו השני, קיסר ברזיל.
ג'ון תומסון (שחקן)
קריירה
ב-1996 הופיע תומסון לצדה של מורין ליפמן בתפקיד בוב אקרס במחזה "The Rivals" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ
משפחתה
ב-16 בנובמבר 1671 התחתנה אליזבת שארלוטה עם פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ג'ון תומסון (שחקן)
קריירה
בשנות התשעים של המאה העשרים השתתף בסדרות טלוויזיה שונות כגון "Soldier Soldier" ו-"Men Behaving Badly", ואחר כך לוהק לתפקיד פיט גיפורד בסדרת הדרמה קומית של רשת ITV "רגליים קרות". המפיקים הכירו את תומסון כי ליהקו אותו לפני כן בדרמה בשם "The Perfect Match". הסדרה "רגליים קרות" רצה עד 2003, ועל הופעתו בסדרה היה תומסון מועמד לפרס השחקן הקומי הטוב ביותר של פרס הקומדיה הבריטית לשנת 2001. ב-2002 כיכב תומסון בתפקיד סטנלי טולי בדרמה קומית בשם "Stan the Man" של טלוויזיית גרנדה. חלק מהצילומים נערכו בפרוורים בדרום מנצ'סטר.
אחרי סיום הסדרה "רגליים קרות", הופיע תומסון בהפקה של המחזה "בחירתו של הובסון" ברויאל אקסצ'נג'. על הופעתו זו זכה לשבחים בעיתון האינדפנדנט, והיה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי של "מנצ'סטר איבנינג ניוז".
באותה שנה השתתף תומסון בסדרה "Comic Relief does Fame Academy" של ה-BBC בתפקיד "סטודנט" שאמור להיות "מסולק". ב-2004 שיחק בדרמה המוזיקלית "בלקפול" בתפקיד טוני קורלט.
תומסון השתתף בדיבוב בסדרת הטלוויזיה לילדים "ביל ובן", ובתפקיד מר וינדפול בסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". ב-2006 החל להופיע בסדרה המשפטית "New Street Law" שמתרחשת במנצ'סטר. תומסון גילם דמות של בריסטר שהוא "נוכל חביב" בשם צ'ארלי דרלינג, וכיכב לצדו של ג'ון האנה. העונה השנייה של הסדרה שודרה החל מינואר 2007.
בפברואר 2007 שיחק תומסון בתפקיד סר אלן פרנטיס בסדרה הקומית "Kombat Opera Presents... The Applicants", פרודיה על תוכנית הריאליטי "The Apprentice". במרץ 2007 הופיע בתפקיד המהפנט ריי בולד במותחן בן שלושה חלקים של רשת ITV בשם "Mobile". בהמשך אותה שנה השתתף כשחקן אורח בדמות נייג'ל פירסון בעונה השנייה של הסדרה "קינגדום". בעונה השלישית שיחק בסדרה בתפקיד קבוע.
באוקטובר 2008 שיחק תומסון בשלושה פרקים באופרת הסבון של ITV "קורוניישן סטריט בתפקיד החשמלאי-בדרן ג'סי. הפרקים שודרו בדצמבר אותה שנה. בינואר 2009 פורסם שתומסון ימשיך לשחק באותה דמות במשך שישה חודשים. הדמות של ג'סי חזרה ל"קורוניישן סטריט" ביוני. ב-2010 עזב תומסון את הסדרה עם סיום החוזה שלו. בהמשך אותה שנה גילם את דמותו של התסריטאי ה. ו. קרשו בדרמה "The Road to Coronation Street", על פיתוח הסדרה "קורוניישן סרטיט" בשנות השישים של המאה העשרים.
ב-2011 הוכרז שתומסון יצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "דרך ווטרלו" של ה-BBC. עוד ב-2011 היה תומסון מתמודד בסדרת הריאליטי לידוענים.
ב-2015 הצטרף תומסון לצוות השחקנים של הסדרה "After Hours" בתפקיד ג'ף החביב, וחזר להופיע עם חבריו הוותיקים קרייג קאש וקרוליין הארן שגילמה את אשתו שילה.
ב-2013 התמודד תומסון בתוכנית "מאסטר שף לידוענים". ב-2015 החל לככב בתפקידים שונים בתוכנית המערכונים של קית' למון.
תומסון הוא הקריין של הסדרה הדוקומנטרית "Obsessive Compulsive Cleaners". בספטמבר 2015 החל לקריין את התוכנית "Police Interceptors".
ב-18 בנובמבר 2017 השתתף תומסון בשעשועון "החוליה החלשה" עבור התוכנית "Children in Need".
ב-2016 החל תומסון לשמש כקפטן של פאנל בתוכנית הרדיו "Gaby's Talking Pictures" בהגשת גבי רוזלין.
חיים אישיים
ב-2005 התחתן תומסון עם חברתו סמנתה שארפ. לבני הזוג שי שתי בנות: אוליביה (ילידת 2002) וסופיה מלודי (ילידת 2010).
תהילים ל"ג
תהילים ל"ג הוא המזמור ה-33 בספר תהילים ולא ידוע מי חיברו . קריאת הפרק הומלצה בספרי הסגולות כמועילה למי שמתו ילדיה.
תוכן המזמור
מזמור ל"ג מורכב מעשרים ושניים פסוקים ומחולק לארבעה חלקים:
א'-ג'
המשורר פותח את המזמור באמירה לחסידי אלוהים להודות לו ולרנן בו: "רַנְּנוּ צַדִּיקִים בַּה' לַיְשָׁרִים נָאוָה תְהִלָּה" (א'), "הוֹדוּ לַה' בְּכִנּוֹר בְּנֵבֶל עָשׂוֹר זַמְּרוּ לוֹ" (ב').
ד'-י"א
בחלקו השני של המזמור מתאר המשורר בהרחבה את מידותיו של אלוהים. בפתיחה מעיד המשורר כי דברי אלוהים ישרים ומעשיו נאמנים: "כִּי יָשָׁר דְּבַר ה' וְכָל מַעֲשֵׂהוּ בֶּאֱמוּנָה" (ד').
אחרי כן המשורר מתאר את האלוהים כבורא העולם: "בִּדְבַר ה' שָׁמַיִם נַעֲשׂוּ וּבְרוּחַ פִּיו כָּל צְבָאָם" (ו'), ומשום כך האנשים שבעולם יראים מפניו: "יִירְאוּ מֵה' כָּל הָאָרֶץ מִמֶּנּוּ יָגוּרוּ כָּל יֹשְׁבֵי תֵבֵל" (ח'), כי כאמור העולם מתנהל לפי רצונותיו של אלוהים: "עֲצַת ה' לְעוֹלָם תַּעֲמֹד מַחְשְׁבוֹת לִבּוֹ לְדֹר וָדֹר" (י"א).
י"ב-י"ט
בחלק זה מתאר המשורר את היחסים בין אלוהים ובני האדם. בפתיחה מחזק המשורר את עם ישראל על כך שאלוהים בחר בישראל כעמו: "אַשְׁרֵי הַגּוֹי אֲשֶׁר ה' אֱלֹהָיו הָעָם בָּחַר לְנַחֲלָה לוֹ" (י"ב), ואחרי כן תיאור השגחת אלוהים על כל בני האדם: "מִשָּׁמַיִם הִבִּיט ה' רָאָה אֶת כָּל בְּנֵי הָאָדָם" (י"ג). המשורר מוסיף כי גם מלך עם חיילים רבים לא יצליח לנצח במלחמה- "אֵין הַמֶּלֶךְ נוֹשָׁע בְּרָב חָיִל גִּבּוֹר לֹא יִנָּצֵל בְּרָב כֹּחַ" (ט"ז) אלא אם כך יחליט האלוהים: "הִנֵּה עֵין ה' אֶל יְרֵאָיו לַמְיַחֲלִים לְחַסְדּוֹ" (י"ח).
כ'-כ"ב
חלקו החותם של המזמור פותח בבקשתו של המשורר להתקרב עוד לאלוהים: "נַפְשֵׁנוּ חִכְּתָה לַה' עֶזְרֵנוּ וּמָגִנֵּנוּ הוּא" (כ'), ולאחריה הצהרת ביטחון של המשורר ושל חסידי אלוהים: "כִּי בוֹ יִשְׂמַח לִבֵּנוּ כִּי בְשֵׁם קׇדְשׁוֹ בָטָחְנוּ" (כ"א). המשורר חותם את המזמור בבקשה וייחול לחסד מהאלוהים: "יְהִי חַסְדְּךָ ה' עָלֵינוּ כַּאֲשֶׁר יִחַלְנוּ לָךְ" (כ"ב).
בתפילה היהודית
בלקט הפסוקים "יהי כבוד" קובצו בין השאר פסוקים ט', י' וי"א מתהילים פרק ל"ג.
"יהי כבוד" הוא הלקט השישי ב"פסוקי דזמרא", שנאמרים בכל בוקר בתפילת שחרית.
גדי יברקן
דֵסְטַה (גדי) יִבַרקָן (נולד ב-1 בינואר 1981, כ"ה בטבת ה'תשמ"א) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד ולפני כן – מטעם מפלגת תל"ם כחלק מ"כחול לבן". בעבר גם כיהן כסגן השר לביטחון הפנים וכממונה על שילוב יוצאי אתיופיה, והיה פעיל חברתי, בעיקר למען ישראלים יוצאי אתיופיה, וראש מכינה קדם-צבאית.
ביוגרפיה
דסטה יברקן נולד בכפר יהודי בסמיין שבצפון-מערב אתיופיה, לינגוסה אשטיה שהייתה חברה בחבר המושבעים של הכפר, ולאשטיה יברקן שהיה איש ציבור.
בשנת 1991 עלה לישראל עם משפחתו במסגרת מבצע שלמה. בתחילה התגוררה המשפחה במלון בטבריה, ולאחר כחצי שנה עברו לאתר קראוונים בקיבוץ חולדה. אחרי כשנתיים עברו לגור ברחובות.
התחנך בפנימיית בית הספר מקוה ישראל. בגיל 16 השלים את לימודי התיכון, והחל בפעילות בקהילה כרכז חונכות בפרויקט החניכה "אח בוגר" ברחובות.
עם גיוסו לצה"ל, שובץ בחטיבת גבעתי, שם שירת בגדס"ר גבעתי. לאחר מכן, סיים קורס קצינים ושירת כמפקד בגבעתי. השתחרר בדרגת סרן ושב לפנימייה בה למד כדי לשמש בתפקיד מדריך נוער.
בשנת 2003 פרסם את ספר השירה "מתחיל מהתחלה", המספר את מסע הגבורה לישראל של יהודי אתיופיה, ואת תהליך ההתערות הקשה שהם נאלצו לעבור בישראל וקשיי הקליטה בה. בשנת 2006 היה בין מקימי מטה המאבק לשוויון חברתי של עולי אתיופיה בישראל, יחד עם עורכת דין פנינה תמנו-שטה (בהמשך חברת הכנסת). המטה היה שותף במאבק במסגרת פרשת הדם, במאבק למען הקייסים ובגיבוש תוכנית החומש לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית. בשנת 2008, עתר לבג"ץ כנגד אי-מימוש התוכנית. העתירה התקבלה והתוכנית יצאה לפועל.
בשנת 2008 עבד כלוביסט בחברת "פוליסי" של בוריס קרסני במשך כשמונה חודשים.
בשנת 2010 אישרה הממשלה הצעה שיזם יברקן להוסיף 13 קייסים ולאפשר להם סמכויות חוקיות לבצע טקסי דת, לבצע רישום נישואין, לערוך חופות, ולבצע ברית מילה.
בשנת 2016 מונה לראש המכינה הקדם-צבאית החילונית בארי. ב-2017 פרש מניהול המכינה לאחר שנטען כי משך סכומי כסף גדולים מהנדרש מקרן ברל כצנלסון, הקרן המממנת את המכינה, וכי דיווחיו לגבי ייעוד הכספים לא היו נכונים. במסגרת ההסכמות בינו ובין הקרן הוא השיב לקרן 20 אלף שקלים.
פעילות פוליטית
בשנת 2008 הצטרף למפלגת הליכוד. בהמשך אותה שנה התמודד בבחירות הפנימיות של הליכוד שהתקיימו בחודש דצמבר לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, אך לא נבחר בבחירות המקדימות אף שנחשב למועמדו של בנימין נתניהו למשבצת הצעירים.
בשנת 2012 התמודד בפריימריז על משבצת העולים ברשימת הליכוד, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה. הפריימריז התקיימו בנובמבר של אותה שנה, ויברקן לא נבחר למשבצת העולים, לאחר שזכה ב-2.47% מהקולות, תוצאה שהציבה אותו במקום ה-45 ברשימה הארצית, אולם בפועל הוא לא הופיע ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, הוביל את הרשימה האתיופית "דור" לעיריית רחובות, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
בשנת 2019 הוצב במקום ה-33 ברשימת כחול לבן מטעם תל"ם, לקראת הכנסת העשרים ואחת. הרשימה קבלה 35 מושבים, ויברקן החל את כהונתו ב-30 באפריל. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-33 ברשימת "כחול לבן" ונבחר לכנסת.
לאחר שנבחר לכנסת הביע יברקן לעיתים קרובות ביקורת על הליכוד ועל ראש הממשלה בנימין נתניהו. למשל, במאי 2019 פרסם בטוויטר הודעה בה נכתב: "ראש הממשלה מוביל להתפרקות מוסרית ומוסדית של מדינת ישראל", ובדצמבר כתב: "את כל הממשלה הזו צריכים לשלוח לבית משפט על 'הפרת אמונים'. הפרת אמונים לתושבי הדרום, ולאזרחי ישראל בכלל."
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש החליט גדי יברקן לעבור לליכוד ושובץ במקום ה-20 ברשימת הליכוד, ובשל כך הגיש את התפטרותו מהכנסת העשרים ושתיים. הוא נבחר לכהן מטעם הליכוד בכנסת העשרים ושלוש. יברקן הסביר את מגעיו עם הליכוד, ואמר כי "גנץ לקח אותי כמובן מאליו, זה היה 'הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת'". הוא הוסיף כי "כחול לבן מנעה ראיונות שלי כשהייתי חבר במפלגה". הוא הצהיר כי צמרת כחול לבן עודכנה מראש על שיחותיו עם הליכוד.
לאחר הבחירות לכנסת ה-23 שהביאו לאחר חודשיים ושבועיים להשבעת ממשלת ישראל ה-35, נבחר לכהן כסגן השר לביטחון פנים ח"כ אמיר אוחנה וכממונה על הפעילות בקרב יוצאי אתיופיה בממשלה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוקפץ והוצב במקום ה-17 של רשימת הליכוד.
באוגוסט 2022 הודיע על התפטרותו מהכנסת, כדי שיוכל להתמודד במשבצת העולים בפריימריז. הוא נבחר למקום ה-42 ברשימה.
אה"מ דרדנוט
אה"מ דרדנוט (באנגלית: HMS Dreadnought, "לא חתה מפני דבר") הייתה אוניית מערכה, שנהגתה ותוכננה על ידי הצי הבריטי בתחילת המאה ה-20. דרדנוט הייתה אונייה מהפכנית, ששינתה את עולם הלוחמה הימית; היא הייתה עד כדי כך מהפכנית, עד ששמה הפך לשם גנרי לכל אוניות המערכה שנבנו בעקבותיה ובאותה תפיסה, שכונו "אוניות דרדנוט". בהתאם, כל האוניות שקדמו לה, ואשר הפכו למיושנות עם הופעתה, נקראו "פרה-דרדנוט" (או "טרום-דרדנוט").
באוניות המערכה שקדמו לדרדנוט היו כמה סוללות תותחים ימיים כבדים, בעלי קליברים שונים. מכיוון שבאותה תקופה בקרת האש נעשתה בעיקר על ידי תצפית מתוך האונייה עצמה, התצפיתנים התקשו להבחין בין הנתזים שיצרו הפגזים הקטנים לבין הנתזים שנוצרו על ידי הפגזים הגדולים. לדרדנוט הייתה סוללת תותחים כבדים בעלי אותו קוטר, דבר שהקל מאוד על הירי וכיוונו. בנוסף, הונעה דרדנוט על ידי מנועים חדשים, שלא הותקנו באוניות מערכה לפני כן. בכך הפכה לאוניית המערכה המהירה ביותר בעולם באותה תקופה.
כאשר הושקה ה"דרדנוט" בשנת 1906, היא חוללה סערה בעולם אוניות המלחמה של אותה התקופה. זמן קצר לאחר הופעתה, שקדו יתר הציים על תהליך מואץ לבניית אוניות דומות ל"דרדנוט", ושמה הפך לשם גנרי. במלחמת העולם הראשונה, אך 8 שנים לאחר הופעתה, כבר לא היו אוניות קרב גדולות מסוגים אחרים בציים החשובים.
אה"מ דרדנוט משנת 1906 היא הידועה ביותר, אך היא הייתה האונייה השישית בחיל הים המלכותי לדורותיו שנקראה בשם זה. לאות כבוד לאונייה פורצת הדרך, נקראה גם הצוללת הגרעינית הראשונה של בריטניה, שהושקה בשנת 1960, באותו שם.
הקשיים בתותחנות הימית בסוף המאה ה-19
אוניות המערכה של תחילת המאה העשרים, שנקראו אוניות פרה-דרדנוט, נשאו בדרך כלל סוללה של תותחים בעלי קוטר גדול, שהיוו את החימוש העיקרי שלה; סוללה זו כללה בדרך כלל ארבעה תותחים בעלי קוטר גדול, בשני צריחים, אחד בקדמת האונייה והשני בחלקה האחורי. בנוסף, נשאה האונייה חימוש משני, שהיה מורכב מכמה תותחים בעלי קוטר קטן יותר, חלקם בצריחים וחלקם במעין תאים משוריינים, שמהם בלט התותח לכיוון צידי האונייה. מטרת החימוש העיקרי הייתה להבקיע את שריון אוניית האויב, שהגן בדרך כלל על החלקים החיוניים באונייה: המנועים, הדוודים, והחימוש העיקרי. החימוש המשני, לעומת זאת, נועד לפגוע בחלקים החשופים של אוניית האויב, כמו הגשר, ולגרום לדליקות. סידור זה סבל מכמה חסרונות:
התפתחות מנועי האוניות
בשנת 1884 המציא צ'ארלס פרסונס את טורבינת הקיטור. בתצוגה הימית שהתקיימה במעגן הצי בספיטהד, הופיעה ספינה ניסויית בשם "טורביניה"; הספינה נבנתה בידי פרסונס, ונכנסה לתצוגה ללא אישור או תכנון מוקדם. הספינה הפגינה, לעיני הנסיך מוויילס, פיקוד הצי ואורחים נכבדים ממדינות אחרות, שיט במהירות גבוהה מאוד; היא הקיפה את אוניות הצי שהפליגו בשני טורים והתחמקה מאוניות משמר שניסו ללכוד אותה. מהירותה הגיעה ל-34 קשר, הספינה המהירה ביותר בעולם באותה תקופה. לאחר כמה ניסויים, החליטה האדמירליות להניע את כל אוניות הצי הבריטי מאותה תקופה והלאה בטורבינות קיטור.
שינוי תפיסה
בתחילת המאה ה-20 החלה להופיע תפיסה חדשה: אוניית מערכה בעלת חימוש עיקרי בלבד, כלומר אונייה החמושה בתותחים בעלי קוטר גדול וטווח ארוך בלבד, ללא החימוש המשני שהיה מקובל עד אז. יתרון ראשון שהיה לתפיסה זו הייתה יכולתן של האוניות הגדולות לירות מטווח רחוק, בלי שייכנסו לתחום הפגיעה של טורפדות, נשק שהלך והתפתח, והפך לאויב מסוכן לאוניות המערכה. ויטוריו קוניברטי, מתכנן אוניות איטלקי היה הראשון שביטא את הרעיון בשנת 1903, אם כי לורד הים הראשון הבריטי, ג'קי פישר, טען שחשב על הרעיון כבר בשנת 1900. הצי האיטלקי לא קיבל את רעיונותיו של קוניברטי, והוא פרסם מאמר בכתב העת ג'יינס הבריטי, שבו הציג את תפיסתו. הוא הציע אוניית מערכה אידיאלית (לשיטתו) בעלת הדחק של 17,000 טון, הנושאת 12 תותחים בעלי קוטר של 12 אינץ' (304.8 מ"מ), חגורת שריון בעובי 30 ס"מ, ומהירות של 24 קשר (כ-44 קמ"ש).
פיתוחים ביפן וארצות הברית
אוניית הצי הקיסרי היפני סאטסומה הייתה האונייה הראשונה בעולם שתוכננה והוחל בבנייתה כאוניית מערכה מן הדגם החדש, בעלת חימוש עיקרי גדל קוטר בלבד. שדרית האונייה הונחה חמישה חודשים לפני הנחת זו של אה"מ דרדנוט, ואולם מחסור בתותחים הביא לכך שחימושה כלל רק ארבעה תותחי 12 אינץ' ולא שנים עשר, כפי שתוכנן.
גם בארצות הברית נעשתה עבודה בכיוון זה. ב-1904 הובאה לאישור הקונגרס הצעה לבניית שתי אוניות מערכה שתוכננו על פי העיקרון האמור, ואולם רק באביב 1905 אושרה ההצעה ורק בסתיו 1906 הונחו השדריות של שתי האוניות, כאשר אה"מ דרדנוט כבר הושקה. פריסת התותחים עליהן הייתה שונה מזו שעל דרדנוט, ומנועיהן לא היו משוכללים כשלה.
פיתוח בבריטניה
במקביל לפיתוחים ביפן ובארצות הברית, החלו בבריטניה התפתחויות דומות. אדמירל ג'קי פישר, לורד הים הראשון, הוביל את המהלך שהביא את בריטניה לחזית העיסוק בנושא. בדצמבר 1904 כינס פישר ועדת תכנון, שיצרה את התבנית של דרדנוט. פישר ניסה ליצור לא רק אונייה יעילה מבחינה מבצעית, אלא גם דגם יעיל כלכלית, שיהיה זול יותר לייצור ולתפעול. שדריתה של דרדנוט הונחה ב-2 באוקטובר 1905 במספנה המלכותית בפורטסמות', ובנייתה הושלמה 14 חודשים בלבד לאחר מכן, בדצמבר 1906 – קצב מהיר מאוד לבנייה (באוקטובר 1906 נערך לאונייה ניסוי ראשון בתוך המבדוק בו שהתה, ולצורך יחסי ציבור הוכרז שהאונייה הושלמה "תוך שנה ויום").
האונייה
התפיסה שעל פיה תוכננה האונייה הייתה פשוטה, ונידונה כבר במשך כמה שנים. דרדנוט הונעה בעזרת טורבינות קיטור, במקום מנועי הקיטור שהניעו את האוניות שקדמו לה. מנוע הטורבינה היה אמור להעניק לדרדנוט מהירות של 21 קשר (כ-39 קמ"ש). שילוב זה של מהירות רבה וחימוש כבד הפך את דרדנוט לאוניית המערכה המהירה ביותר בעולם, היכולה לחמוק מכל אונייה בעלת חימוש כבד יותר ולהטביע כל אונייה קטנה ומהירה ממנה בכוח תותחיה הגדולים. בדרך זו ניתן היה לוותר על החימוש המשני, שנועד להתמודד עם אוניות קטנות יותר, וכך נחסך משקל שניתן היה להקצותו לתותחים הכבדים. מאיום הצוללות התעלמו מתכנני האונייה.
תותחים
לדרדנוט היו חמישה צריחי תותחים בקוטר, שבכל אחד מהם שני תותחים. צריחי התותחים מוקמו על קו האורך של האונייה, אחד (צריח A) בקדמתה ושניים (X ו-Y) באחוריה. בין שני הצריחים האחוריים עמד תורן, שממנו נשלטו הטורפדות. שני צריחים נוספים (P ו-O) מוקמו בשני צידי המבני העילי של גשר הפיקוד, כאשר מצריחים אלה ניתן לירות רק לצידי האונייה. המתכננים העדיפו לא למקם את כל הצריחים על קו האורך, כדי לפזר אותם ולמנוע סיכון של התפוצצות בין הצריחים הדחוסים; היה זה אמצעי זהירות שהסתבר מאוחר יותר כמיותר.
סידור התותחים בדרך זו הביא לכך שדרדנוט יכולה הייתה לירות מטח צידי בן שמונה תותחים מן העשרה לכל היותר; בירי לכיוון קדמת האונייה הייתה האונייה יכולה לירות בשישה תותחים בלבד, ולכיוון אחוריה – בשמונה תותחים. לא ניתן היה לירות את כל עשרת התותחים על מטרה אחת. פישר העריך שירי לכיוון קדמת או אחורי האונייה חשוב בהרבה ממטח צידי, וכך נבנו גם סיירות המערכה שהקדימו את דרדנוט. אוניות מאוחרות יותר לדרדנוט צוידו בצריחים שסודרו זה מאחורי זה במדורג, כך שהצריח האחורי יכול היה לירות מעל הצריח שלפיו, וכך יוכל לירות על אותה מטרה. תותחים קלים נוספו לטובת הגנה מטווח קרוב, אך הם לא נועדו כנשק התקפי. בכל מקרה, אוניות המלחמה שמולן הייתה דרדנוט אמורה להתמודד היו יכולות לירות על מטרה מארבעה עד שישה תותחים גדולי קוטר לכל היותר, וכמה תותחים משניים. בהתמודדות עם אוניות אלו הייתה דרדנוט אמורה להעסיק אותן בטווח הקרוב, בלי להיכנס לטווח החימוש המשני, וכך להיות בעלת כוח אש גדול בהרבה מאוניות המערכה שקדמו לה, גם ללא החימוש המשני.
השימוש בסוללה ראשית בעלת קוטר אחיד הקל מאוד על הטיווח ועל תיקוני האש. לכל התותחים היו כמעט אותם מאפיינים בליסטיים (אף תותח אינו דומה למשנהו ותמיד ישנם הבדלים מזעריים, אך כאשר כל התותחים הם בעלי אותו קוטר ומאותו ייצור המאפיינים דומים מאוד), ולכן כל הפגזים נפלו במקבץ, שמרכזו נקבע על ידי גורמים שונים, נשלטים יותר או פחות (כמו טעויות בטווח, תנועות של האונייה, רוח, שינויי טמפרטורה, ועוד גורמים רבים). בהתאם למקום נפילת המקבץ ניתן תיקון הירי המתאים. השליטה בטווח נעשתה על ידי שינוי בזווית הגבהת התותחים וכמות חומר הנפץ ההודף (חנ"ה). זה היה יתרונה של דרדנוט: אוניות בעלות חימוש עיקרי וחימוש משני ירו מקבצים שונים, וקשה היה לדעת מהו המקבץ של איזה תותח.
אמצעי תצפית ושליטה
דרדנוט הייתה אחת מהאוניות הראשונות בצי שבה הותקנו אמצעים להעברת נתוני הירי – הטווח, סדר הירי והסטייה – באמצעים חשמליים אל צריחי התותחים. העברת הנתונים החשמלית החליפה את השימוש בצינורות שמע (Voice Pipes), שהוכחה כלא יעילה בעת קרב. בלב האונייה נבנה חדר תשדורות (Transmitting Station), מקדימו של המי"ק של היום, שבו היה מרכז העברת הנתונים, וכן מחשב אנלוגי מכני שסייע בחישובי הירי. חדר התשדורות מוקם בלב האונייה, כאמור, כדי להגן עליו בעת קרב.
חדר התשדורות חובר לעמדת התצפית (עמדה בראש אחד מתרני האונייה, ממנה נצפית האש שיורה האונייה וניתנים התיקונים הנדרשים) באמצעות צינור שמע רחב קוטר; לאחר ניסויי הים הראשונים הוחלף צינור השמע באמצעים חשמליים. במכוון היו אמצעים אופטיים למדידת טווח ותצפית אש, ואמצעי חישוב מכניים לחישוב סטייה. בדרדנוט הותקן גם מכוון, אמצעי שהומצא על ידי אדמירל פרסי סקוט, אחד מהאחראים להתחדשותו של הצי המלכותי בתחום התותחנות. המכוון קלט את נתוני הטווח והסטייה, העביר תיקון משותף לכל התותחים ובאמצעותו ניתן היה לירות בכולם באופן סימולטני. המכוון הותקן בדרדנוט ב-1909, אך הוסר והותקן שוב רק במלחמת העולם הראשונה.
שינויים מבניים
שינוי חשוב שנערך בדרדנוט היה ביטול המעברים האורכיים בין התאים השונים מתחת לסיפון הראשי. בזמן קרב תמיד נסגרו כל הדלתות בין התאים, אך לקח מטביעתה של אונייה בשנים לפני כן היה שהמעברים הללו היו מקור לחולשה מבנית.
באוניות מפרשים היה רב החובל ממוקם בחלקה האחורי של האונייה, וגם מגורי הקצינים היו בחלקה האחורי. באוניות קיטור הייתה השליטה על האונייה מגשר הפיקוד, שהיה ממוקם גבוה וברבע הראשון או השלישי של האונייה. בדרדנוט שונו מגורי הקצינים והמלחים; תאי הקצינים הועברו לקדמת האונייה ותאי המלחים שהיו שייכים למחלקת המכונה (שתפקידם להפעיל את מנועי האונייה ולדאוג לתחזוקתם) מוקמו בחלקה האחורי. בדרך זו היו אנשי הצוות קרובים יותר לעמדות הפעולה שלהם.
בנייה והשפעה
פישר היה משוכנע שהתכנון שיזם יצא אל הפועל, והורה לצבור כמויות של פלדה לשימוש בבניין האונייה אף עוד לפני שנבנו הפיגומים לבנייתה. בזמן צבירת חומר הגלם הצליחו המהנדסים לתכנן סוג חדש של גוף אונייה, שיפחית את התנגדות המים ויסייע בהגדלת מהירותה. פישר היה מרוצה מהמהירות שנקבעה לאונייה, והעדיף להגדיל את משקל השריון. בתכנון הסופי נשאה האונייה (בצידיה ועל צריחי התותחים) שריון בעובי 279 מ"מ, כ-76 מ"מ יותר מהתכנון המוקדם יותר. בניית האונייה החלה באוקטובר 1905, והאונייה הושקה על ידי המלך אדוארד השביעי, ב-10 בפברואר 1906. האונייה יצאה אל הים לראשונה ב-3 באוקטובר 1906, שנה ויום לאחר תחילת בנייתה. תהליך בנייתה הואץ על ידי שימוש בצריחים שנבנו בתחילה עבור אוניות מערכה אחרות, שבנייתן קדמה לה. קצב הבנייה של דרדנוט הדאיג את ראשי הציים של מדינות אחרות כמעט כמו יכולותיה המבצעיות.
דרדנוט נכנסה לשירות בדצמבר 1906, ועברה תקופת ניסויים. בינואר 1907 הפליגה לים התיכון ומשם לפורט אוף ספיין, טרינידד. מנועיה ותותחיה עברו ניסויים יסודיים בתקופה זו, ורב החובל דיווח ש"אף חבר בוועדת התכנון היה מעז לקוות שכל החידושים שהוכנסו לאונייה יצליחו במידה כזו". עם חזרתה לפורטסמות' הפכה דרדנוט לאוניית הדגל של צי הבית (Home Fleet). בתפקיד זה שימשה בין השנים 1907 ל-1912.
תכנונה של דרדנוט היה כה מהפכני, עד ששמה הפך למעין שם גנרי: כל אוניות המערכה שנבנו אחריה, על פי העקרונות שיושמו בה, נקראו "דרדנוט". אוניות מערכה שנבנו לפניה נקראו "פרה-דרדנוט". ציים אחרים בעולם עקבו מקרוב אחר בניית האונייה וכניסתה לשירות; הצי הבריטי התכוון להראות לציים אחרים, ובמיוחד לצי הגרמני, שלא יצליחו בניסיונם להשתוות לצי המלכותי. ואולם הבריטים לא העריכו נכון את שאיפתם של הגרמנים להגיע לשוויון עמם. בנייתה של דרדנוט הביאה למרוץ חימוש חדש; תוך כמה שנים היו כל הציים העיקריים שקועים בבניית אוניות מערכה כדוגמת דרדנוט. דרדנוט הייתה כה מהפכנית, עד שהפכה את כל אוניות המערכה שקדמו לה למיושנות. הדבר אמור היה להקנות לבריטניה עליונות ימית, ואולם למעשה העמיד את הצי הבריטי בפני מצב מוזר. לפני בניית דרדנוט היו לבריטניה 25 אוניות מערכה יותר מאשר היו לציים אחרים; לאחר בנייתה הייתה לה רק אונייה אחת יותר מאשר לציים אחרים.
שירות
כאמור, דרדנוט שירתה כאוניית הדגל של צי הבית עד 1912. ב-1910 שכנע אדם בשם הוראס דה ור קול את שלטונות הצי לאפשר לכמה בני מלוכה מאביסיניה לסייר באונייה. למעשה, האיש היה תעלולן, והתפרסם במעשי הקונדס שעשה. חבורת "בני המלוכה מאביסיניה" היו למעשה חבריו של קול שפניהם הושחרו והם מחופשים בהתאם; אחת מן המשתתפים הייתה וירג'יניה וולף הצעירה. התעלול בוצע במכוון על דרדנוט, שהייתה אז סמל לגאוותו של הצי הבריטי. תעלול זה נודע בשם "מתיחת דרדנוט".
ב-1910 הושקה אה"מ אוריון, הראשונה מאוניות המערכה מסדרת אוריון. אה"מ אוריון הייתה בעלת חימוש עיקרי בקוטר 13.5 אינץ' (343 מ"מ), לעומת תותחי 12 האינץ' של דרדנוט, הייתה הראשונה שנקראה סופר דרדנוט, ובעלת עוצמה רבה בהרבה. עם הזמן, ירשו אוניות אלה את יוקרתה וחשיבותה הצבאית של דרדנוט. יחד עם זאת, מהירותן הייתה זהה לזו של דרדנוט, והאוניות מסוגה היו יכולות להפליג יחד עם האוניות החדשות.
מלחמת העולם הראשונה
עם תחילת מלחמת העולם הייתה דרדנוט אוניית הדגל של שייטת הקרב הרביעית, בים הצפוני, שבסיסה בסקפה פלו. באורח אירוני, למרות שמטרתה המוצהרת של דרדנוט הייתה התמודדות עם אוניות מערכה אחרות, הפעילות הקרבית המשמעותית היחידה שבה השתתפה הייתה נגיחת וטיבוע הצוללת הגרמנית U-29, ב-18 במרץ 1915. בכך הייתה דרדנוט לאוניית המערכה היחידה אי פעם שהצליחה להטביע צוללת. דרדנוט עברה שיפוצים בתחילת 1916, וממאי אותה שנה שימשה כאוניית הדגל של שייטת הקרב השלישית, שבסיסה בפתח נהר התמזה, בדרום אנגליה. השייטת נועדה להתמודד עם פשיטות של סיירות קרב גרמניות שהפגיזו את חופי אנגליה. בשל כך, החמיצה דרדנוט את קרב יוטלנד, הקרב הימי החשוב ביותר במלחמה. במרץ 1918 הוחזרה דרדנוט לתפקידה בשייטת הקרב הרביעית, אך הוצאה מהשירות ביולי.
הוצאה משירות
לאחר המלחמה, בפברואר 1919 הושמה דרדנוט ברזרבה, בשל מצבה שכבר לא איפשר לה לסייר בים הצפוני. ב-31 במרץ 1920 הוצאה האונייה למכירה; ב-9 במאי 1921 נמכרה האונייה לגריטה, וב-2 בינואר 1923 פורקה לחלקים.
חתול טונקינזי
היסטוריה של הגזע
הטונקינזי הוא הכלאה בין החתול הסיאמי והגזע הבורמזי. קיימות עדויות המצביעות על כך, שחתולים סיאמיים בצבע שוקולד, שחיו במאה ה-19 היו דמויי טונקינזים.
חתולה בשם וונג מאו, אשר הגיעה מבורמה לארצות הברית בשנת 1930 הייתה האם הקדמונית של הגזע הבורמזי. החל משנות החמישים, החלו מגדלים לזווג בין הסיאמיים לבורמזים כדי להגיע לזן ביניים, שישלב את תכונות שני הגזעים, ובשנות השישים הטונקינזי החל לצבור פופולריות הן בתצוגות והן כחיית מחמד. את שמו קיבל הגזע על ידי מגדלת קנדית אשר זיווגה בין בורמזי לסיאמי סיל-פוינט, וקראה לבן הכלאיים טונקינזי. בשנת 1971 האיות שונה לטונקינזי על שם מפרץ טונקין הנמצא בדרום-מזרח אסיה.
מבנה כללי
משקלו של חתול טונקינזי נע בין 3 ל-4 ק"ג. הפרווה של החתול קצרה וצפופה, ולפעמים עוברים 18 חודשים עד שצבע הפרווה מתפתח במלואו. הפרווה של הטונקינזי יכולה להיות באחת הדוגמאות הבאות: אחידה, דוגמת מינק או דוגמת חודים.
צבעי הפרווה
כמו אצל החתול הסיאמי, גם אצל החתול הטונקינזי דוגמת הפרווה היא סימטרית, כאשר לטונקינזי בעל דוגמה אחידה יש גוף כהה בדומה לבורמזי, לבעל דוגמת חודים יש גוף בהיר וקצוות כהים כשל הסיאמי. בדוגמת המינק, הגוף הוא בצבע ביניים והקצוות כהים יותר מהגוף אך לא במידה רבה כמו אצל הסיאמי. דוגמת המינק היא היחידה המותרת בתחרויות, אך שתי הדוגמאות האחרות חיוניות לתוכניות הגידול: בזיווג טונקינזי אחיד עם טונקינזי כהה קצוות, כל הצאצאים יהיו בדוגמת מינק. בזיווג שני טונקינזיים עם דוגמת מינק יתקבלו רבע סיאמיים ורבע בורמזיים.
העיניים כחולות בדרך כלל, אך צבע העיניים יכול גם להשתנות תוך כדי התבגרות החתול.
כוכבים על פני האדמה
כוכבים על פני האדמה (בהינדי: तारे ज़मीन पर; Taare Zameen Par) הוא סרט דרמה הודי משנת 2007, בבימויו והפקתו של אמיר ח'אן, העוסק בסיפורו של אישהן נאנדקישור אווסטי, ילד המתמודד עם דיסלקסיה. דארשיל ספרי מגלם את אישהן ואמיר ח'אן מגלם את המורה שלו לאומנות. בתחילה הסיפור עובד על ידי אמיל גופטה. הסרט זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס פילמפייר לבמאי הטוב ביותר לשנת 2008, פרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2008 ופרס הסרט הטוב ביותר לרווחת המשפחה לשנת 2008.
עלילה
אישהן אווסטי הוא ילד כבן 9. הוא שונא את בית הספר והלימודים, לא מצליח לקרוא ולכתוב כראוי ונכשל בחשבון, אך אוהב אומנות וציור. אביו הוא איש עסקים מצליח שמצפה ממנו להישגים, אמו היא עקרת בית מסורה שמתוסכלת מאי הצלחתה לעזור לו בלימודים, ואחיו יוהאן הוא תלמיד וספורטאי מוצלח שמאפיל עליו.
לאחר שאישהן בורח מהלימודים ומקבל ציון גרוע במיוחד במבחן בחשבון, הוא מסולק מבית הספר והוריו שולחים אותו לפנימיה, שם המשמעת קפדנית יותר. הוא מרגיש בודד ושוקע בפחד, חרדה ודיכאון. חברו היחיד הוא רג'אן דמודהרן, ילד נכה ותלמיד מצטיין.
התפנית מתרחשת כאשר לפנימיה מגיע מורה חדש לאמנות - ראם שנקר ניקומב, שהוא גם מורה בבית ספר לילדים עם מוגבלויות התפתחותיות. הוא עליז ומשוחרר יותר מהמורה הקודם לאמנות. הוא שם לב למצוקה של אישהן ומאבחן את הקושי שלו כדיסלקסיה.
ניקומב נוסע לביתו של אישהן, שם הוא מדבר עם הוריו ומסביר להם על הקושי של אישהן. הוא מופתע לגלות שאישהן מוכשר באמנות, שכן לא ראה אותו מצייר בכיתה כלל. אביו של אישהן מסרב לקבל את הסבריו וטוען שהתנהגותו של אישהן נובעת מעצלות, אך בסופו של דבר משתכנע.
ניקומב חוזר לפנימיה ומעביר שיעור בו הוא מספר על אנשים מפורסמים שבילדותם חוו קושי בלימודים. בסוף השיעור הוא קורא לאישהן ומעודד אותו בסיפורו האישי - הוא עצמו דיסלקט. אישהן אכן מתעודד ולראשונה יוצר בשיעור אומנות - הוא בונה סירה שיכולה לשוט על פני המים. ניקומב משיג מהמנהל אישור ללמד את אישהן באופן פרטי, ומצליח לקדם אותו. לקראת סוף השנה הוא מארגן תחרות ציור גדולה לכל בית הספר. אישהן, שצייר דמות יושבת על שפת אגם, זוכה במקום הראשון, וניקומבה שצייר דיוקן אמנותי של אישהן זוכה במקום השני.
כאשר הוריו של אישהן פוגשים את צוות הפנימיה ביום האחרון ללימודים, הם מופתעים מהשיפור הגדול שחל בו. אביו מכיר בטעותו ומודה לניקומב. לפני שעזב, אישהן רץ אל ניקומב, שמרים אותו גבוה אל השמיים בחיבוק.
שאול רזיאל
שאול רזיאל (12 בספטמבר 1928 – 20 בספטמבר 1993) היה מנכ"ל רשות הנמלים והרכבות בשנים 1993-1984.
ביוגרפיה
שאול רזיאל נולד בשם פאול-פאבל (בארץ נקרא פייסי) רבינוביץ' בעיר טפליצה-שנאו בחבל הסודטים, צ'כיה, אביו אברהם היה בעל מפעל טקסטיל. במרץ 1939 עלה עם משפחתו לישראל, הם התיישבו בחיפה, בישראל אביו עסק במסחר בטקסטיל. למד בבית הספר הריאלי מכיתה ה' ובשנה האחרונה ללימודיו למד בגימנסיה ביאליק. היה מדריך וראש שבט בתנועת הצופים, בגיל 13 הצטרף לגדנ"ע, למד קשר ואימון בנשק וב-1942, בהיותו בן ארבע עשרה, התגייס לאצ"ל. במסגרת האצ"ל עסק בפעולות הסברה והדבקת כרוזים. בשלב מאוחר יותר לקח חלק בפיצוץ קו הדלק מתחת לגשר בתי הזיקוק בחיפה. בהיותו בן 15 נעצר בידי הבריטים.
לאחר בחינות הבגרות ובמסגרת שנת שירות רזיאל התגייס לנוטרות ושירת בשמירה במפקדת הבולשת הבריטית בחיפה ועסק בריגול. רזיאל נתפש ונעצר בשנית (1946) ונכלא במחנה המעצר בלטרון לתקופה של כשנה.
שב לארץ ביוני 1948. עם שובו התגייס לצה"ל ושירת במשך שלוש שנים (כולל שנת שירות קבע) כלוחם וכקצין בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, השתחרר בדרגת סגן. השתתף בכל מלחמות ישראל, ב-1990 השתחרר משירות מילואים בדרגת סגן-אלוף. ב-1949 שינה את שמו לשאול רזיאל.
בשנת 1951 התחיל ללמוד בטכניון בחיפה. בתקופת לימודיו היה חבר באגודת הסטודנטים בטכניון, בוועד הסטודנטים הארצי ויו"ר המועצה של אגודת הסטודנטים בטכניון. היה שליח הסתדרות הסטודנטים בקונגרס הסטודנטים בוורשה. בשנת 1955 סיים את לימודיו בפקולטה להנדסה כימית של הטכניון וקיבל תואר מוסמך למדעים. כשנתיים לאחר מכן קיבל את התואר השני (אינג'ניר).
במהלך לימודיו היה ממקימי ומנהלו של בית ספר ערב להכנת מבוגרים לבחינות בגרות חיצוניות, שהוציא אלפי בוגרים.
ב-1955 רזיאל החל לעבוד בחברת "כימיקלים ופוספטים" בה כיהן בזה אחר זה בתפקידי תכנון, ניהול ייצור, ניהול מסחרי ולבסוף ניהול טכני של החברה, שכללה אותה תקופה הן את מפעלי "דשנים וחומרים כימיים" בחיפה והן את מפעלי "פוספטים בנגב". הוא פעל לפיתוח השווקים הבינלאומיים הראשונים של פוספט ומוצריו באירופה ובמזרח הרחוק.
גרפיקה וקטורית
גרפיקה וקטורית היא שיטה לתיאור תמונה דיגיטלית באמצעות וקטורים, המשמשת בגרפיקה ממוחשבת.
שאול רזיאל
ביוגרפיה
בשנת 1970, לאחר 16 שנות עבודה בכי"ל, התמנה למנהלם של מפעלי "שמן תעשיות" בחיפה, תפקיד בו כיהן במשך חמש שנים. במהלך כהונתו פותחו עשרות מוצרים חדשים. באותה עת הקים וניהל מפעל פרטי לייצור וייצוא של כימיקלים למזון.
גרפיקה וקטורית
השיטה הבסיסית לתיאור תמונה באופן דיגיטלי, תמונת מפת סיביות, היא למעשה מערך דו-ממדי, שכל איבר בו מייצג נקודה במישור. בכל איבר במערך שמורים נתונים אודות הנקודה; בעיקר נתוני צבע.
שאול רזיאל
ביוגרפיה
ב-1975, עם הקמת התשלובת התעשייתית של קבוצת "גדות", התמנה למנהל חטיבת תעשיות ההמשך, בה כיהן כמנכ"ל עד 1984.
גרפיקה וקטורית
בשיטה זו, ייצוג של קטעים נעשה בזבזני, כי במקום לייצג את הקטע מייצגים רק מספר סופי של נקודות עליו. ממילא, מתיחה של התמונה לשם הגדלה תיצור טשטוש, כי רק הנקודות יוגדלו ולא כל הקטע המקורי.
למרות השם "גרפיקה וקטורית", אין קשר בינה לבין וקטורים.
שאול רזיאל
ביוגרפיה
היה חבר סניף תנועת החרות בחיפה, כולל חברות במועצתו ובהנהלתו, ציר לוועידות וחבר מרכז. עמד בראש ארגון הבחירות במספר מערכות בחירות לכנסת ולעיריה. ב-1993 התמודד על תפקיד מועמד הליכוד לראשות העיר חיפה מול חה"כ מאיר כהן-אבידב ולא נבחר. שימש מספר שנים כיו"ר ברית חיילי האצ"ל בחיפה ובצפון ובהנהלה הארצית של הברית וחבר בהנהלה הארצית של ותיקי התנועה. במשך שנים רבות מדריך תלמידים לעבודת גמר בכימיה בבית הספר הריאלי.
גרפיקה וקטורית
איורים בגרפיקה וקטורית מורכבים מצורות בסיסיות, אותן המחשב מסוגל לעבד בנקל, כמו נקודה, קו, אליפסה וקשת. התיאור של כל מרכיבי התמונה נשמר בזיכרון המחשב.
שאול רזיאל
ביוגרפיה
בעל "עיטור לוחמי המדינה", "אות המשמר", "אסירי שלטון המנדט", "עלייה", "אות השבי", "אות האצ"ל", "אות המשמר האזרחי", ועיטור כל מלחמות ישראל עד 1989.
גרפיקה וקטורית
כאשר מעוניינים להציג תמונה על המסך או להדפיס אותה, המחשב מבצע תהליך "רינדור" (מאנגלית: Rendering) היוצר תמונת מפת סיביות ברזולוציה הנדרשת מתוך האיור הווקטורי.
שאול רזיאל
ביוגרפיה
שאול רזיאל נפטר מדום לב ב-20 בספטמבר 1993, שבוע אחרי יום הולדתו ה-65 ועשרה ימים לפני מועד פרישתו לגמלאות כמנכ"ל רשות הנמלים והרכבות.
גרפיקה וקטורית
יתרונה העיקרי של גרפיקה וקטורית הוא ביכולת לשנות את ממדי התמונה (להרחיב אותה או לכווץ אותה) בלא כל פגיעה באיכות התמונה, שלא כמו במקרה של תמונת מפת סיביות. כמו כן, כאשר מדובר באיורים יחסית פשוטים, נפח האחסון הנדרש בייצוג וקטורי קטן משמעותית לעומת מפת סיביות.
שאול רזיאל
ביוגרפיה
היה נשוי ליעל (יולי) לבית לייבוביץ', התגורר בחיפה, אב לשתי בנות.
על שמו קרויה תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל.
Invision Power Board
Invision Power Board (בקיצור: IPB) היא מערכת להקמת פורום אינטרנט אשר פותחה בידי Invision Powers Services. המערכת נכתבה בשפת התכנות PHP ובאמצעות MySQL לצורך הקמת מערכת נתונים בסיסית.
עם שיווק המערכת, הציעה המפתחת מגוון עשיר של תוספים בעלות נמוכה. נוסף לכך מפתחים חיצוניים פרסמו תוספים שונים ואף ערכות נושא למשתמשי המערכת.
נכון לתחילת 2021 מוצע גם תרגום למערכת בעלות של 10$ עד 120$ למשתמש בשפה העברית, והוא נמצא זמין להורדה באתר של Invision Community תחת חנות המסחר הנקראת Marketplace.
היסטוריה
חברת Invision Power Services (IPS) הוקמה בשנת 2002. מוצרם הראשון שהוצע למכירה היה מערכת ליצירת פורום באינטרנט לצרכים אישיים או עסקיים, מערכת פשוטה המאפשרת התקנתה בהתאם לדרישות הלקוח. גרסאות המערכת לאורך השנים היו:
תקרית 22 בספטמבר 1914
תקרית 22 בספטמבר 1914 הייתה התקפה של צוללת גרמנית על שלוש סיירות משוריינות של הצי המלכותי הבריטי, שאירעה בבוקר 22 בספטמבר 1914, כחודש וחצי לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה וכמה שבועות לאחר ההתקפה הבריטית המוצלחת על הצי הגרמני, שנודעה כקרב מפרץ הלגולנד. בתוך כשעה הצליחה צוללת גרמנית אחת להטביע את שלוש האוניות הבריטיות, ולהביא למותם של כ-1,450 קצינים ומלחים בריטיים. בעקבות התקרית הייתה בבריטניה סערה ציבורית; האמון בממשלה הבריטית נשחק, ויוקרתו של הצי המלכותי נפגעה, בדיוק בזמן בו מדינות רבות התלבטו לאיזה צד במלחמה להצטרף. התקרית הוכיחה בצורה חדה וברורה את יכולתן של הצוללות, יכולת שרבים פקפקו בה לפני כן.
האוניות
שלוש האוניות הבריטיות שהיו מעורבות בתקרית היו אה"מ קרסי, אבוקיר, והוג (Houge). שלושתן היו סיירות משוריינות בעלות הדחק של 12,000 טון, מסדרת קרסי (בסדרה היו שש אוניות), והן הושקו ב-1899 ו-1900. ב-1913 נחשבו כל האוניות בסדרה למיושנות מאד; ג'קי פישר בעת כהונתו כלורד הים הראשון רצה להוציאן משירות ולמכרן לגרוטאות, אך בסופו של דבר הוחלט להשאירן כאוניות מילואים. הן עגנו בשפך נהר התמזה, והחלידו לאטן. ואולם, עם פרוץ המלחמה, נצבעו האוניות מחדש, חומשו, וצוות מילואים הפעיל אותן. ברור היה שאי אפשר יהיה להפעיל את האוניות המיושנות כחלק מהצי הגדול, שכן הן היו איטיות מדי ומיושנות מדי, אך נמצא להן שימוש כגיבוי למשחתות ולצוללות הבריטיות שסיירו בדרום הים הצפוני, כדי למנוע מצוללות ומאוניות קלות של הצי הגרמני לפגוע בנתיב הים בין בריטניה לצרפת בתעלת למאנש. המחשבה הייתה שתותחיהן הכבדים יחסית של הסיירות המשוריינות, בקוטר 9.2 אינץ' (233.7 מ"מ), יוכלו לגבור על סיירות קלות גרמניות שינסו להתקדם דרומה, שחימושן היה בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ) בלבד. אזור הסיור נקרא "הארבעה-עשר הרחבים" (The Broad Fourteens), אזור בדרום בים הצפוני בין חופי הולנד ואנגליה.
כאמור, מטרת הפעלתן של הסיירות הישנות הייתה שישמשו כגיבוי לכוחות הקלים יותר שפעלו באזור. אולם, בשל תנאי הים הסוערים בתקופה זו של השנה, נאלצו המשחתות לשוב לנמל לעיתים קרובות, ואילו הסיירות הגדולות, שהיו יכולות להתמודד ביתר קלות מול תנאי הים הקשים בשל גודלן, נותרו בשטח הסיור. מהירותן של האוניות הבריטיות הייתה 21 קשר בימיהן הטובים, אך במצבן בספטמבר 1914 לא הפליגו הסיירות במהירות העולה על 15 קשר, ובתנאי הים הקשים לא עלתה מהירותן על 9 קשרים. במהירות כה איטית, וללא ליווי, היוו הסיירות מטרה פגיעה מאוד לכל סיירת גרמנית מודרנית. הן נקראו בצי "שייטת הפיתיון החי" (Live Bait Squadron).
מפקדי הצי הבריטי התריעו על מצב זה. מפקד הצוללות בצי הבריטי, קומודור רוג'ר קיז, התריע על הסכנה ודרש שהאוניות יועברו מן המשימה. אולם, גם קייס, על אף שהיה איש צוללות בעצמו, חשב שהאיום יבוא מצידן של אוניות שטח גרמניות, ולא מצוללת. ב-17 בספטמבר העלה קייס את החשש בפני וינסטון צ'רצ'יל, שהיה אז הלורד הראשון של הימייה, השר האחראי על הצי. אדמירל ג'ון ג'ליקו, מפקד הצי הגדול, הסכים עם החשש וצ'רצ'יל הורה ללורד לואיס בטנברג, לורד הים הראשון, להוציא את האוניות מן הזירה. בטנברג הסכים עם הצורך, והורה לראש המטה, אדמירל דובטון סטורדי (Doveton Sturdee), לבצע את הפקודה. אולם, סטורדי התנגד; לדעתו, לא היו עדיין אוניות שיוכלו למלא את מקומן של הסיירות המיושנות. הסיירות החדישות שהוזמנו על ידי הצי היו בשלבי השלמה ולא היו מוכנות עדיין. בטנברג נכנע, והסיירות המיושנות נותרו במשימתן. בטנברג הודה מאוחר יותר שלא היה צריך לוותר.
הקרב
ב-17 בספטמבר היה הים כה סוער, עד שהמשחתות המלוות נאלצו לחזור לנמל. בים נותרו ארבע סיירות: קרסי, אבוקיר, הוג ויוריאלוס (Euryalus). בימים הבאים המשיך הים להיות סוער, והסיירות נותרו לבדן בסיור. ב-20 בספטמבר שבה יוריאלוס לנמל כדי לתדלק. מפקד השייטת, אדמירל משנה ארתור כריסטיאן, היה על סיפונה של יוריאלוס, אך לא יכול היה לעבור לאונייה אחרת בשל הגלים הגבוהים, והוא נאלץ לחזור עמה לנמל. קפטן ג'ון דראמונד היה הבכיר בין מפקדי שלוש האוניות האחרות, והוא קיבל את הפיקוד עליהן. ב-21 בספטמבר לקראת ערב נרגעה הרוח, וב-22 בספטמבר לפנות בוקר כבר היה הים שקט. אך בנמל הארוויץ', בסיס האם של הסיירות ושל כוח המשחתות, עדיין היה סוער. מפקד כוח המשחתות, רג'ינלד טיירויט, המתין עד השעה 5:00 בבוקר כדי לשוב לאזור הסיור, מרחק ארבע שעות הפלגה.
במקביל, בבוקר 20 בספטמבר יצאה מנמל וילהלמסהאפן הצוללת הגרמנית U-9, בפיקוד קפיטן-לויטננט (Kapitänleutnant, סרן) אוטו וודיגן. משימתה הייתה לפגוע באוניות הבריטיות שהעבירו חיילים ואספקה מבריטניה לצרפת. לצוללת היו ארבעה צינורות טורפדו, שניים בחרטומה ושניים בירכתיה, פונים לאחור. בסך הכל היו לצוללת שישה טילי טורפדו. מזג האוויר הקשה גרם לפגיעה במצפן הגירוסקופי של הצוללת, ווודיגן נאלץ לנווט על ידי זיהוי החוף שלידו הפליג. תנאי הים הקשים היטו אותו ממסלולו, והוא הבין שלא יגיע ליעדו. בלילה שבין 21 ל-22 בספטמבר שהתה הצוללת על קרקעית הים, ועם שחר עלתה אל פני המים. בשעה 6:15 זיהה סגנו של וודיגן דרך הפריסקופ את שלוש הסיירות המשוריינות מתקדמות לכיוונו בשורה חזיתית, במרחק של כ-3 קילומטרים בין אונייה לאונייה. הטווח היה כמה מאות מטרים. הבריטים הפליגו בקו ישר, בלי זיגזג, מכיוון שלא היו להם הוראות לעשות כך. יחד עם זאת, על כל אונייה הוצבו צופים, ותותח אחד בכל צד היה מאויש.
בשעה 6:55 עלתה הצוללת הגרמנית שוב על פני המים, והבחינה בהוג שהייתה נייחת במים, שקועה בחילוץ. וודיגן הורה לטעון מחדש את צינור הטורפדו הקדמי הריק (תרגולת חדשנית ולא מקובלת בצוללות באותה תקופה), וירה שני טילי טורפדו על הוג מטווח כ-300 מטרים. ריקון שני הצינורות הקדמיים בבת אחת גרם לשינוי באיזון הצוללת, וחרטומה עלה על פני המים. תותחניה של הוג זיהו את הצוללת ופתחו עליה באש; הגרמנים לא איבדו את קור הרוח, ייצבו את הצוללת וצללו שוב. האונייה הבריטית נפגעה משני טילי הטורפדו, התהפכה לאחר עשר דקות וטבעה עשר דקות נוספות לאחר מכן. סירות ההצלה שלה כבר היו במים, אך הן היו מלאות בניצולים מאבוקיר.
קרסי התקרבה אל הוג הטובעת והורידה שתי סירות. באותה עת הבחינו הצופים בקרסי בפריסקופ של U-9, ומפקדה הורה להגביר מהירות ולפתוח באש. התותחנים לא פגעו, וניסיונה של קרסי לנגוח בצוללת לא הצליח. הצוללת הגרמנית צללה, ואחר כך עלתה שוב על פני הים, ובשעה 7:20 ירתה את שני הטורפדו האחוריים שלה על קרסי. אחד מהם פגע בצדה הימני, והשני החטיא. וודיגן סובב את הצוללת, ובשעה 7:30 ירה את הטורפדו האחרון שלו על קרסי. האונייה הבריטית נפגעה, התהפכה, צפה הפוכה עד 7:55, ואז שקעה. שתי מכמורתניות הולנדיות שהיו באזור לא התקרבו אל האוניות הטבועות, מחשש למוקשים ולצוללות נוספות; קרסי עוד הספיקה לירות לעברן ירייה אחת בזעם, לפני שטבעה.
ב-8:30 הגיעה למקום אוניית הקיטור ההולנדית פלורה, ומשתה מהמים 286 איש. אוניית קיטור נוספת, טיטאן, שהגיעה מעט מאוחר יותר, אספה 147 ניצולים נוספים; שתי מכמורתניות בריטיות, קוריאנדר ו-J.G.C. משו ניצולים נוספים מהמים. אל קומודור טרייויט הגיעו קריאות מצוקה, והוא מיהר לאזור הקרב. כאשר הגיעו המשחתות שלו לאזור בשעה 10:45, נמשו מהמים 837 איש. 1,459 קצינים ומלחים נספו, רובם אנשי מילואים.
U-9 פנתה כדי לחמוק מן הזירה, ואולם הדבר לא היה פשוט. היה ברור לוודינגן שהמשחתות שתגענה בקרוב לזירה תתחלנה בחיפוש אחריו, אך הוא לא היה יכול לצלול, שכן המצברים שלו היו ריקים; הפלגה על פני המים הייתה בעייתית: מהירותה של הצוללת הייתה נמוכה מזו של המשחתות, מה גם שמנוע הבנזין של הצוללת העלה עמוד עשן שחור, שהיה מגלה את הצוללת ממרחק רב. וודינגן החליט לפנות לכיוון החוף ההולנדי, בתקווה שהמשחתות לא יוכלו לזהות אותו על רקע החוף. המהלך הצליח, והמשחתות שפתחו במצוד נרחב אחרי הצוללת לא זיהו אותה. הצוללת בילתה את הלילה מתחת לפני המים, ובבוקר שבה לווילהלמסהאפן.
אחרי הקרב
בגרמניה זכה צוות הצוללת U-9 לקבלת פנים של גיבורים. וילהלם השני, קיסר גרמניה, העניק למפקד הצוללת, אוטו וודיגן, את צלב הברזל מדרגה ראשונה, ולכל אנשי הצוות את צלב הברזל מדרגה שנייה. ההישג היה מרשים: כלי שיט קטן, בעל הדחק של 493 טון וצוות בן עשרים ושמונה איש, הטביע תוך שעה שלוש אוניות בנות 36,000 טון, והביא למותם של למעלה מ-1,400 איש.
הזעזוע בבריטניה מתוצאות הקרב היה גדול. ביקורת רבה הוטחה באדמירליות על הפעלת הסיירות המיושנות, ועל כך שההוראה להסגתן לא מולאה. ביקורת נמתחה על אדמירל כריסטיאן ועל קפטן דראמונד, אם כי הוא זכה לשבח על תפקודו בעת האירוע עצמו. אובדנן של שלוש הסיירות לא שינה את מאזן הכוחות בין גרמניה לבריטניה, והנזק החומרי היה שולי יחסית, אך הפגיעה בתדמית הבריטית הייתה רבה, במיוחד במדינות הנייטרליות. מפקדי הצי קבעו נהלים חמורים לזהירות מפני צוללות, ובכלל זה הקפדה על הפלגה בזיגזג, וכן על כך שאין לסייע לאונייה שנפגעה מצוללת, כדי למנוע היפגעות של כלי שיט נוספים. איש בבריטניה לא כינה יותר את הצוללות "משחקים".
סורת א-טארק
סורת א-טארק (בערבית: الطارق) היא סורה מספר 86 בקוראן, והיא מכילה 17 פסוקים.
על פי המסורת האסלאמית, אללה מסר למוחמד את הסורה הזאת בתקופה שקדמה להג'רה.
תוכן הסורה
בפסוקים 1–4 נטען שכל מעשיהם של בני האדם מתועדים על ידי האל ונשמרים אצלו.
בפסוקים 5–7 מתואר לכאורה אופן בריאת האדם.
פסוקים 11–14 מדגישים שהנאמר בסורה הם לכאורה דבריו של האל.
בפסוקים 15–17 נאמר שהלא מאמינים זוממים מזימה, אך שמנגד גם האל לכאורה זומם מזימה.
לקוטי תורה (אריז"ל)
לקוטי תורה של האריז"ל הוא ספר מכתבי האר"י העוסק בקבלה ונכתב על ידי תלמידו רבי חיים ויטאל. בספר דרושים על סדר התורה, נביאים וכתובים.
על הספר
הספר מתחלק לשני חלקים בחלקו הראשון "לקוטי תורה נביאים וכתובים" ובחלקו השני מודפס הספר "טעמי המצוות" מהרב חיים ויטאל.
כשאר כתביו של האר"י גם את ספר זה כתב הרב חיים ויטאל ממה ששמע מהאר"י, שקיבל פה אל פה מפי אליהו הנביא . הספר הוא נוף שני מספר נוף עץ חיים.
DS E-Tense
DS E-Tense (בתעתיק לעברית: די.אס אי-טנס או DS אי-טנס) היא מכונית קונספט במרכב קופה, שהוצגה על ידי DS אוטומובילס בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2016.
עיצוב
העיצוב הוא אלגנטי ומודרני, ומשמש לדגמי DS הספורטיביים. פנים המכונית מציג טכנולוגיות מתקדמות ועיצוב GT.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע חשמלי המספק כ-402 כ"ס ומומנט מרבי של 52.6 קג"מ. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 4.5 שניות והמהירות המרבית עומדת על 250 קמ"ש. סוללת ליתיום יון בקיבולת 53 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של 360 ק"מ.
DS E-TENSE פרפורמנס
ב-7 בפברואר 2022 הציגה DS גרסת ביצועים לקונספט אשר הופכת את המכונית למכונית-על. הדגם כולל שני מנועים חשמליים היוצרים הנעה כפולה בהספק כולל של 805 כ"ס ונתון תאוצה של 2.0 שניות מ-0 ל-100. הסוללה שפותחה עבור הדגם מאפשרת פריקה וטעינה בהספק של 600 קילוואט.
סחלין (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח סחלין (ברוסית: Хоккейный клуб Сахалин) הוא מועדון הוקי קרח מקצועני מהעיר יוז'נו-סחלינסק שברוסיה המתמודד בליגת ההוקי קרח האסייתית, המהווה לליגת הוקי קרח ובה נוטלות חלק קבוצות הוקי קרח מהרפובליקה העממית של סין, רוסיה, יפן וקוריאה הדרומית.