cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנרי לסקאו
ביוגרפיה
לסקאו נולד בברלין בירת גרמניה, ושם החל את פעילותו הספורטיבית בריצות למרחקים ארוכים. עליית הנאצים לשלטון הביאה להגירתו לארצות הברית בשנת 1938, שם התגייס לצבא ולחם במלחמת העולם השנייה. משפחתו נספתה בשואה. ב-1946, לאחר שהשתחרר מהצבא, שב לפעילות ספורטיבית והתמחה בהליכה תחרותית. בין השנים 1947 - 1957 הוא זכה ב-42 תארים לאומיים והיה בלתי מנוצח בארצות הברית, במשך 9 שנים. בשנת 1950 קבע שיא עולמי בהליכת מיל, של 6.19,2 דקות.
באולימפיאדת לונדון (1948) ובאולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף לסקאו בתחרות ל-10 ק"מ הליכה אך ניפסל. באולימפיאדת מלבורן (1956) הוא סיים במקום 12 בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:38:46.8 שעות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים הראשונים שנערכו בבואנוס איירס שבארגנטינה בשנת 1951 זכה לסקאו במדליית זהב בתחרות ל-10 ק"מ הליכה.
לסקאו היה מנהל בחברה לייצור מכשירים אלקטרוניים. ב-7 במאי 2000 נפטר לסקאו בקוקונט קריק שבפלורידה.
אכסניית סטייפל
אכסניית סטייפל (באנגלית: Staple Inn; "סטייפל אין") הוא מבנה הממוקם בצידו הדרומי של רחוב היי הוברן בשכונת הוברן, בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.
מבנה זה הוא שריד אחרון לאכסניות האוצר.
היסטוריה
אכסניית אוצר זו הייתה מסונפת לאכסניית גריי, אחת מאכסניות המשפט.
האזכור הראשון של אכסניה זו מקורו בראשית התקופה הנורמנית. תיעוד משנת 1292 מציין כי היה באתר מבנה שנקרא "לה סטייפלד האל" (‘le Stapled Halle’) - ככל הנראה במשמעות "השוק המקורה" המתאר את שוק הצמר שפעל במקום.
לא ידוע כיצד התארגנה אגודת עורכי הדין אשר הייתה לימים אכסניה זו, אולם ככל הנראה השימוש הראשון באכסניה כמשכן לעורכי דין וסטודנטים למשפטים היה בשנת 1415.
המבנה נותר בבעלותם של סוחרי צמר עד שנת 1580 עת מבנה חדש נבנה בסמוך למבנה הקודם על ידי אגודת עורכי הדין (באתר בו ממוקם כיום המבנה הנוכחי). במבנה החדש שנבנה שולבו חלונות הוויטראז' שהיו במבנה המקורי.
בשנת 1756 פרצה שרפה במבנה סמוך. המבנה לא נפגע אולם מספר חדרים סמוכים נהרסו, וכתובת מעל דלת המבנה מזכירה אירוע זה. האולם הראשי ומרבית חלקי המבנה נהרסו במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, ושוקם לאחריה.
בשנת 1800 פחת מספר התלמידים במבנה ואכסניות המשפט קבעו כי המבנה יפסיק לשמש כבית ספר למשפטים אלא רק כמשכן לעורכי דין.
סקלפל
סקלפל (באנגלית: Scalpel) המכונה גם אזמל, לנסט או סכין מנתחים, הוא מכשיר חיתוך שבראשו להב חד קטן מאוד, המשמש לניתוח, לנתיחה אנטומית, ולסוגי יצירה שונים.
האזמלים יכולים להיות לשימוש חד פעמי או לשימוש חוזר. באזמלים לשימוש חוזר, הלהב מחובר באופן קבוע וניתן להשחזה, או האפשרות הנפוצה יותר, ניתנים להחלפה. אזמלים חד פעמיים מורכבים מפלסטיק עם להב נשלף, ומושלכים לפח במלואם בתום השימוש.
הרכב
להבי אזמל עשויים בדרך כלל מפלדה מוקשה ומחוסמת, נירוסטה או פלדת פחמן גבוהה; בנוסף, סכינים מטיטניום, קרמיקה, יהלום ואפילו אובסידיאן אינם נדירים. לדוגמה, בעת ביצוע ניתוחים בהנחיית MRI, להבי פלדה אינם שמישים (הלהבים היו נמשכים למגנטים, או עלולים לגרום להפרעה מגנטית). מבחינה היסטורית, החומר המועדף היה כסף. להבי אזמל מוצעים גם על ידי יצרנים נבחרים עם קצה מצופה זירקוניום ניטריד כדי לשפר את החדות ואת שמירת הקצה. אחרים מייצרים להבים מצופים פולימרים כדי לשפר את השימון במהלך החיתוך. אלטרנטיבות לאזמלים ביישומים כירורגיים כוללות חיתוך באמצעות לייזרים.
אזמלי מנתחים מורכבים לרוב משני חלקים, להב וידית. הידיות ניתנות לשימוש חוזר, כאשר הלהבים ניתנים להחלפה. ביישומים רפואיים משתמשים בכל להב פעם אחת בלבד (לפעמים רק לחיתוך קטן אחד).
הידית ידועה גם בשם "ידית BP", על שמם של צ'ארלס ראסל בארד ומורגן פרקר, מייסדי חברת ברד-פארקר. מורגן פרקר רשמה פטנט על עיצוב האזמל בעל 2 החלקים בשנת 1915 ובארד-פארקר פיתחה שיטת עיקור קר שלא תקהה את הלהבים, וכך גם השיטה מבוססת החום שבעבר הונהגה.
אחיזת פלמר
נקרא גם אחיזת "סכין ארוחת הערב". הידית מוחזקת עם האצבעות השנייה עד הרביעית ומאובטחת לאורך בסיס האגודל, כאשר האצבע המורה מורחבת לאורך החלק האחורי של הלהב והאגודל לאורך הצד של הידית. אחיזה זו היא הטובה ביותר עבור חתכים ראשוניים וחתכים גדולים יותר.
אחיזת עיפרון
משמש לחתכים מדויקים יותר עם להבים קטנים יותר וידית. האזמל מוחזק עם קצות האצבע הראשונה והשנייה וקצה האגודל כשהידית מונחת על הבסיס הבשרני של האצבע והאגודל. יש להקפיד שלא לאפשר לידית להישען רחוק מדי לאורך האצבע המורה שכן הדבר מקדם אחיזה לא יציבה ואצבעות צפופות.
להבי עיצוב גרפי ואומנויות
ישנם סוגים רבים של להבי אומנות גרפית; הנפוץ ביותר בסטודיו לעיצוב גרפי הוא מס' 11. צורות להב אחרות משמשות לגילוף בעץ, לחיתוך עור ובד כבד וכו'.
פגיעות אזמל
בעשור האחרון, מודעות גוברת לסכנות פגיעה מחפצים חדים בסביבה רפואית הביאה להתפתחות של שיטות שונות להגנה על עובדי שירותי הבריאות מפני חתכים מקריים ופצעי ניקוב. על פי נתוני המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, עד 1,000 איש בכל יום נתונים בסכנה לפגיעות מקריות תוך מתן טיפול רפואי. פגיעות להב אזמל הן מהפגיעות החדות ביותר בתכיפות, השנייה רק למחטים. פציעות אזמל מהוות 7 אחוז עד 8 אחוזים מכלל הפציעות ממכשירים חדים.
שימוש בטכניקות שונות להעברת האזמל ללא מגע יד, למשל בהנחתו על משטח משותף, או באזמלים עם להב מתקפל (בדומה לסכין יפנית) הפחית משמעותית את הסיכון.
הדיוויזיה ה-292 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-292 (בגרמנית: 292. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חי"ר של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-6 בפברואר 1940, בגל ההתגייסות השמיני, במחוז הצבאי השני (פומרניה). היא לחמה במרבית קיומה במסגרת מרכז קבוצת הצבא בחזית המזרחית. בשנת 1941, כחלק מהארמייה הרביעית, היא לחמה בקרב על מוסקבה, ובשנת 1943 לחמה במבצע מצודה.
בסוף 1944 השתתפה הדיוויזיה עם הארמייה התשיעית בלחימה באזור ביצות פריפיאט, אך שחרור השטח הסובייטי המוצלח במהלך מתקפות הקיץ שלהם, מבצע בגרטיון ומבצע לבוב-סנדומייז', הביא לנסיגת כוחות גרמנים בהתמדה; לאחר סדרת קרבות הגנה עזים, הדיוויזיה ה-292 חצתה לבסוף את קו ההגנה של נהר נרב ב-5 בספטמבר 1944.
פימפרנל סמית
פימפרנל סמית (באנגלית: Pimpernel Smith, בארצות הברית: Mister V) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1941 בבימוי ובהפקתו של לסלי הווארד שגם משחק בו בתפקיד הראשי. הווארד שיחק קודם לכן בסרט "סקרלט פימפרנל", בשנת 1934.
התסריט נכתב בהשראת הרומן סקרלט פימפרנל של הברונית אמה אורצי מ-1905 והרומן פימפרנל סמית של א.ג. מקדונלד, אולם בסרט זה הועברה העלילה מתקופת המהפכה הצרפתית לתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה.
הסרט הוא מסמך אנטי נאצי חריף. בתחילתו מופיעה כותרת כי "הדמויות בו הן בדיוניות אך הוא משקף את האנשים המסכנים את חייהם יום-יום כדי לעזור לאנשים מלאומים שונים הנרדפים ומושמדים על ידי הנאצים, לאנשים אלה חברי החופש, מוקדש סרט זה".
הסרט הזה נאסר אז להקרנה בשוודיה הנייטרלית, אבל ראול ולנברג ראה אותו בהקרנה פרטית, ואז החליט לצאת לבודפשט ולהציל שם יהודים.
תקציר העלילה
הוא מרצה לקבוצת סטודנטים אמריקאים, ומציע לכמה מהם לצאת למשלחת חפירות לגרמניה כדי לגלות את מוצאם הארי של הגרמנים. הנאצים מאשרים את משלחת המנסה לאשש את התאוריה הארית שלהם.
הוא חודר למחנה ריכוז מחופש לדחליל כדי לשחרר משם פסנתרן פולני. שומר נאצי יורה בו ופוצע אותו בידו. הוא מצליח לשחרר את הפולני ולברוח. הסיפור מתפרסם בכל העיתונים, והסטודנטים מבחינים למחרת בידו החבושה ומזהים שזה הוא. הם מעריצים אותו ומבטיחים לעזור לו.
גם סמית מוזמן לנשף ופון גראון חושד בו. הוא מורה לבחורה צעירה בשם לודמילה קוזלובסקה (מרי מוריס), שאביה עצור במחנה ריכוז, כי תתחבר לסמית ותנסה לברר אודותיו, ואם תגלה שהוא "המציל המסתורי", הוא ישחרר את אביה.
סמית בתחילה חשדן לגבי כוונותיה של לודמילה, אבל לבסוף מגלה לה את מעשיו, ומבטיח לשחרר את אביה וחבריו. בעזרת התחכמויות הוא מציג את הסטודנטים כעיתונאים אמריקאים הרוצים לסקר מחנות ריכוז. הם מגיעים למחנה, נכנסים לחדר העצורים, מתגברים על אנשי המשמר בחדר, והעצורים יוצאים משם לבושים במדים גרמנים ומוברחים מגרמניה.
יונייטד איירליינס
יונייטד איירליינס (באנגלית: United Airlines) היא חברת תעופה אמריקאית. החברה נוסדה בשנת 1926 תחת השם בואינג אייר טרנספורט. בשנת 2010 קנתה החברה את חברת קונטיננטל איירליינס, ובעקבות זאת הפכה הרשות המנהלית של קונטיננטל לרשות המנהלית של יונייטד, לרבות מנכ"ל חברת קונטיננטל שמשמש כיום כמנכ"ל החברה הממוזגת. החברה הממוזגת ממשיכה את פעילות שתי החברות תחת השם "יונייטד" ונחשבת כיום לחברת התעופה השלישית בגודלה בעולם (על פי צי המטוסים), לאחר אמריקן איירליינס ודלתא איירליינס. בשנת 1995 החברה הייתה הראשונה להפעיל בואינג 777 בשירות סדיר.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2023:
פעילות החברה בישראל
החברה פועלת בישראל מאז אוגוסט 1999, עם השקת קו יומי בין תל אביב לנמל התעופה ניוארק, כאשר בשנת 2004 הוכפל השירות לשתי טיסות יומיות. כיום מופעלות הטיסות במטוסים מדגם בואינג 787-10. החל מ-1 באפריל 2016, מפעילה החברה טיסות ישירות בין תל אביב לנמל הבית שלה בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו. יונייטד הינה חברת התעופה הראשונה המפעילה טיסות ישירות בין שתי הערים, והחברה האמריקאית הראשונה המציעה טיסות בין החוף המערבי בארצות הברית לישראל.
דן שפירו, שגריר ארה"ב בישראל, אמר עם ההכרזה על השקת הקו: "אלה הן בהחלט חדשות מבורכות. קו הטיסות החדש והישיר של יונייטד איירליינס בין תל אביב לסן פרנסיסקו ימשיך ויחזק את מערכת היחסים המסחרית, התרבותית והבינאישית בין ארה"ב וישראל. הטיסות הללו ישרתו שיתופי פעולה טכנולוגיים בין חברות הייטק בחוף המערבי לבין קהילת הסטארטאפים כאן, בישראל, וכן יאפשרו את המעורבות האישית בין ישראלים ואמריקאים".
כיום פועלת בקו טיסה יומית אחת במטוס מדגם בואינג 777-300ER.
החל מ-22 במאי 2019 מפעילה החברה קו ישיר בין וושינגטון די.סי לתל אביב. כיום מופעלות 4 טיסות שבועיות במטוסי הבואינג 787-8.
החל מ-11 בספטמבר 2020 החברה מפעילה 4 טיסות שבועיות בקו בין שיקגו לתל אביב, הטיסות מופעלות במטוסי הבואינג 787-8.
אירועים בטיסות
באוגוסט 2022 פורסם מקרה בו נוסעת בטיסת יונייטד לארה"ב התבקשה לעבור מושב במטוס עקב נוסע חרדי שלא הסכים לשבת לידה.
באוגוסט 2023 דיווחה העיתונאית נריה קראוס שהתבקשה על ידי דיילת בטיסת יונייטד לארה"ב לעבור מושב עקב בקשתם של נוסעים חרדים בטיסה.
הבית באגם
הבית באגם (באנגלית: The Lake House) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי משנת 2006, שביים אלחנדרו אגרסטי, בכיכובם של קיאנו ריבס, סנדרה בולוק, שוהרה אע'דאשלו, דילן וולש וכריסטופר פלאמר. הסרט מבוסס על סרט קוריאני בשם "Il Mare" משנת 2000.
עלילה
ב-2006, ד"ר קייט פורסטר עוזבת בית ליד אגם בוויסקונסין לטובת שיקגו. היא משאירה פתק בתיבת הדואר לדייר הבא, בו היא מספרת שטביעות כפות הרגליים על גבי השביל המוביל לבית, היו לפני שהיא הגיעה. ב-2004, שנתיים קודם לכן, האדריכל אלכס ויילר מגיע לבית באגם ומוצא את מכתבה של קייט. הבית אמנם מוזנח, אך אין שום טביעות רגליים בנמצא. בעוד הוא משפץ את הבית, מגיח כלב ומשאיר טביעות על השביל אותו צבע, בדיוק היכן שתיארה קייט. אלכס משאיר בעצמו פתק בתיבת הדואר, בו הוא שואל את קייט כיצד ידעה על טביעות הרגל. קייט ואלכס ממשיכים להתכתב. פעם אחת הם מחליטים להפגש אך אלכס לא מופיע לפגישה. קייט מחליטה להפסיק את הקשר עקב המקרה. שנתיים מאוחר יותר היא מגלה שאלכס נהרג בתאונת דרכים שהיא הייתה עדה לה, ולכן לא הגיע לפגישה שלהם. קייט חוזרת לבית באגם ושולחת מכתב לאלכס שבו היא מבקשת ממנו שיחכה שנתיים ורק אז יבוא לבית, והוא אכן מגיע.
ביקורות והכנסות
הביקורות על הסרט היו בעיקר חיוביות. אך רבים מהמבקרים ביקרו את הסרט על ליקויים בעלילה. למרות זאת בולוק קיבלה את פרס נבחרי הנוער (Teen Choice Award). הסרט עלה לאקרנים ב-16 ביוני 2006. בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-13.6 מיליון דולר, מה שדירג אותו במקום הרביעי באותו שבוע. בסיכום הכנסותיו של הסרט הוא גרף רק כ-52,330,111 מיליון דולר בארצות הברית וכ-62,500,000 מיליון דולר בחו"ל.
אובנינסק
היסטוריה
בשנת 1945 נוסד באזור מכון לפיזיקה והנדסת חשמל (IPPE). ב-27 ביוני 1954 החלה לפעול תחנת הכוח הגרעינית הראשונה בעולם לייצור חשמל. במקביל, העיר אובנינסק הוקמה בסמוך לתחנת הכוח על מנת לאכלס את עובדיה. מדענים, מהנדסים, פועלי בניין, מורים ואנשי מקצוע אחרים עברו לאובנינסק מכל רחבי ברית המועצות. ב-24 ביוני 1956 ניתן לאובנינסק מעמד של עיר. שמה של העיר נלקח מאובנינסקויה, תחנת הרכבת במוסקבה-בריאנסק שנבנתה בתקופה הצארית. אזור זה היה בקו החזית במלחמת רוסיה–צרפת ב-1812, מלחמת האזרחים ברוסיה ובחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין ברוסיה מ-2010, אוכלוסיית העיר מנתה כ-104,739 תושבים,. זוהי ירידה מ-105,706 התושבים במפקד 2002. לפי המפקד ב-1989 התגוררו בעיר כ-100,178 תושבים.
דמוגרפיה של רוסיה
אוכלוסיית הפדרציה הרוסית היא התשיעית בגודלה בעולם. נכון לשנת 2022, מונה אוכלוסיית רוסיה 145.2 מיליון איש. ההגירה לרוסיה ממדינות רבות לאורך השנים ובעיקר סיפוח שטחים במאה העשרים ובעשור השני של המאה ה-21 הייתה מקור מרכזי לגידול האוכלוסייה.
אוכלוסייה
על פי מפקד אוכלוסין 2010 של הפדרציה הרוסית, שנערך באוקטובר 2010, אוכלוסיית הפדרציה הרוסית עמדה על 142,905,200 איש. כך, רוסיה הפכה למדינה המיושבת ביותר באירופה והמדינה התשיעית בעולם בכמות אוכלוסייתה.
חלקה של האוכלוסייה העירונית בשנת 2010 היה 73%. נכון ל-1 בנובמבר 2018, 170 ערים ברוסיה היו בהן אוכלוסייה של יותר ממאה אלף תושבים. ב-15 מהערים אוכלוסייתן עלתה על מיליון איש:
שיעורי צמיחה, מבנה חברתי, גיל ומגדר
כמעט בכל התקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות, רוסיה התאפיינה בירידה באוכלוסייה בעקבות ירידה בשיעור הפריון. עם כניסת המאה ה-21, קצב הירידה החל לרדת עקב עליית שיעורי הילודה וירידה בשיעורי התמותה. מאז 2009 האוכלוסייה החלה לגדול. . נכון לעכשיו (2020), גידול אוכלוסייה טבעי מתרחש ברוסיה, הפוריות עולה על התמותה. בינואר-אוקטובר 2012 שיעור הילודה ברוסיה הסתכם ב-13.3 לכל 1,000 איש, תמותה - 13.3, קצב גידול טבעי - 0.0. בהשוואה לשנה שקדמה לה, מובחנת עלייה בשיעור הילודה, ירידה בתמותה ועלייה במקדם הגידול הטבעי. מבנה הגיל של האוכלוסייה: הגיל הממוצע של תושב רוסיה הוא 39 שנים. יחס המינים הוא 0.86 גברים לאישה אחת. שינויים במדד זה בקבוצות גיל שונות תואמים בדרך כלל את המגמה העולמית: 1.06 בלידה, 1.06 לאנשים מתחת לגיל 15, 0.91 לאנשים בני 15 עד 64 ו-0.43 לאנשים מעל גיל 65.
מרבית האזרחים הם בעלי שכר עם הכנסה ממוצעת, קבוצה חברתית עם הכנסות נמוכות ונמוכות מאוד מהווה כ-30% מכלל האוכלוסייה, יש עלייה קלה במספר האזרחים העשירים, אפשרות לניידות חברתית אנכית. יש נציגים של קבוצות חברתיות בינוניות, בעוד שהקבוצה החברתית הגבוהה נותרה די סגורה; רוסיה עומדת בקנה אחד עם המגמה העולמית של הגדלת ריכוז ההכנסה החברתית במסגרת הקבוצה החברתית הגבוהה ביותר ואף כי אחוז העניים במדינה גבוה יחסית, מספר זה במגמת ירידה מאז שנת 2000.
מינואר עד מאי 2017 נולדו ברוסיה 679.2 אלף ילדים, הנתונים הראו שמספר הלידות ירד בכמעט 11%.
הרכב דמוגרפי
ממוזער|350px|אחוז הרוסים בשטחי רוסיה נכון לשנת [[2010.
]] על פי מפקד אוכלוסין 2010 של הפדרציה הרוסית ברוסיה חיו למעלה ממאתיים לאומים (קבוצות אתניות שונות). חשיבותה של עובדה זו באה לידי ביטוי במבוא ההקדמה לחוקת הפדרציה הרוסית. כ-80% מאוכלוסיית רוסיה היא רוסית. הרוסים מפוזרים באופן לא אחיד בכל רחבי הארץ: באזורים מסוימים, כמו צ'צ'ניה, פחות משני אחוז מהאוכלוסייה.
דיק פרנסיס
דיק פרנסיס (Dick Francis; 31 באוקטובר 1920 - 14 בפברואר 2010) היה סופר בריטי שהתמחה בכתיבת ספרי מתח הסובבים סביב עולם מרוצי הסוסים. הסופר היחיד שזכה בפרס אדגר לספר הטוב ביותר, שלוש פעמים.
ביוגרפיה
פרנסיס נולד בדרום ויילס. אביו היה רוכב סוסים ומנהל אורווה. במהלך מלחמת העולם השנייה דיק פרנסיס היה טייס שהפעיל מטוסי קרב מסוג ספיטפייר וגם מפציצים. הוא פרש מחיל האוויר המלכותי בשנת 1946 לאחר שצבר מאות שעות טיסה.
משנת 1953 עד שנת 1957 רכב בשירות אליזבת, המלכה האם. בשנת 1957, לאחר נפילה קשה, נאלץ לפרוש מרכיבת סוסים. האירוע הזכור ביותר בקריירת רכיבת הסוסים של פרנסיס התרחש בשנת 1956, כאשר Devon Loch, הסוס 'המלכותי' עליו רכב נפל לפתע רגע לפני זכייה במרוץ, והפסיד עקב כך את המרוץ החשוב. כיום משתמשים במטפורה "To do a Devon Loch" כדי לתאר כישלון פתאומי של הרגע האחרון של ספורטאי או קבוצה שזכייתם בתחרות מסוימת נחשבת לבטוחה.
ב-1957, לאחר פרישתו, פורסם ספרו האוטוביוגרפי "The Sport of Queens" וזה הוביל אותו לתפקיד כתב לענייני רכיבת סוסים של העיתון "London Sunday Express", תפקיד אותו מילא 16 שנים. בשנת 1962 פרסם את המותחן הראשון שלו: "Dead Cert". בשנים שלאחר מכן הייתה לו תפוקה של ספר לשנה. בשנת 1970 זכה בפרס אדגר עבור ספרו "Forfeit". הוא זכה בפרס פעמיים נוספות, ב-1981 עבור הספר "בכוח הזרוע" (Whip Hand) וב-1996 עבור הספר "שברון באפילה" (Come to Grief).
אשתו של דיק פרנסיס, מרי, עזרה לו רבות בתחקירים לכתיבת הספרים. בביוגרפיה לא מורשית, שפורסמה בשנת 1999, אף הועלתה השערה, שלא ברור אמנם כלל על מה היא מבוססת, שהייתה זו היא למעשה שכתבה את ספריו. לאחר מותה של מרי בשנת 2000 הפסיק דיק פרנסיס לכתוב יצירות חדשות, עד שנת 2006, אז פרסם את הספר "Under Orders". את שלושת ספריו האחרונים כתב יחד עם בנו פליקס.
מרי עזרה לבעלה במחקר ראשוני גם לספר "מרוץ עכברים", שיצא לאור ב-1970, ולשם כך יצאה לשלוש טיסות במטוסים קלים. היא התלהבה מכך והמשיכה להכשרה מקצועית כטייסת וכתבה מדריך טיסה למתחילים. בני הזוג פרנסיס רכשו שלושה מטוסים קלים והקימו חברת תעופה, שסיפקה שרותי מוניות אוויר וטיסות שכר, בעיקר לחברים ומכרים מתחום מרוצי הסוסים. החברה נוהלה על ידי מרי ולבסוף נמכרה והתרחבה.
הנדריק השני, דוכס בראבנט
הנדריק השני, דוכס בראבנט (בצרפתית: Henri II de Brabant, בהולנדית: Hendrik II van Brabant; 1207 - 1 בפברואר 1248) היה דוכס בראבנט ולותייר בין השנים 1235–1248.
ביוגרפיה
הנדריק נולד בלוון בשנת 1207, להנדריק הראשון, דוכס בראבנט ולמתילדה מפלנדריה, דוכסית בראבנט, בתם של מתיו, רוזן בולון ומארי הראשונה, רוזנת בולון.
ב-1 בפברואר 1248 מת הנדריק בלוון, ובנו הנדריק השלישי, דוכס בראבנט ירש את דוכסות בראבנט. בשנת 1264 כונן בנו היינריך את רוזנות הסן.
משפחתו
נישואיו הראשונים היו עם מריה משוואביה, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה, ממנה נולדו לו שישה ילדים:
נישואיו השניים היו עם סופיה מתורינגיה, דוכסית בראבנט, בתם של לודוויג הרביעי, רוזן תורינגיה ואליזבת מתורינגיה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
I'm Holdin' On to Love (To Save My Life)
(בעברית: אני ממשיכה לאהוב (בשביל להציל את חיי)) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השלישי, Come On Over. השיר יצא לאור ב-3 ביולי 2000, כסינגל השנים עשר מתוך האלבום, וכסינגל העשרים ושלושה של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-4 במצעד שירי הקאנטרי של קנדה.
רקע וכתיבה
בדומה ל-"" ו-"" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט ג'ון "מאט" לאנג. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הקאנטרי-רוק.
ביקורת
מגזין הבילבורד סקר את השיר בחיוב ונאמר בו כי: "זה אחד מהשירים הללו שהמנגינה בהם מדויקת מאוד".
ווטפורד
ווטפורד (באנגלית: Watford, ) היא עיירה ותת-מחוז השוכנים במחוז הרטפורדשייר, צפונית-מערבית לעיר לונדון, בירת בריטניה. העיירה משתרעת על 21.43 קמ"ר ומונה כ-91,000 תושבים, מתוכם 80% הם לבנים, כ-8.2% דרום אסייתים וכ-2.7% הם ממוצא אפרו-קאריבי. ווטפורד מפורסמת בגלל במועדון הכדורגל המקצועי שלה, ווטפורד, המשתתף בצ'מפיונשיפ ואולפני האחים וורנר, ליבסדן בהם צלמו סדרת סרטי הארי פוטר.
תחבורה
נמל התעופה לונדון לוטון ממוקם כ-15 ק"מ מצפון לווטפורד.
את העיירה משרתים מספר קווי רכבת:
דת
בווטפורד ישנם מספר כנסיות אנגליקניית, שלוש כנסיות קתוליות, שלושה מסגדים, מקדש סיקי, מקדש הינדי ובית כנסת של ק"ק כנסת ישראל (Watford & District United Synagogue).
שלטון מקומי
בניגוד לעיירות מחוז רבות באנגליה, מועצת וטפורד מונהגת על ידי ראש עיר הנבחר בהצבעה ישירה. ראש העיר הנוכחי היא דורותי תורנהיל, אשת המפלגה הליברלית דמוקרטית.
דלפי (שפת תכנות)
דלפי (Delphi) היא שפת תכנות שפותחה על ידי אנדרס הלסברג, היא יישום מסחרי של שפת התוכנה Object Pascal. דלפי מופעלת בדרך כלל בתוך סביבת פיתוח ויזואלית מסוג RAD (פיתוח יישומים מהיר). דלפי מאופיינת היום בכך שקוד מקור בודד ניתן ליישום במספר מערכות הפעלה שונות בתכלית. דלפי משמשת לפיתוח של יישומים שולחניים מעל מערכות הפעלה חלונות (מיקרוסופט) ו-os x (אפל) מצד אחד, אבל גם מעל מערכות הפעלה למכשירים ניידים, טלפונים וטאבלטים, גם של אנדרואיד וגם של ios מצד שני. אומנם קיימת גרסה שניתן להפעיל על Linux אך היא גרסה ישנה (2001) שלא תומכת כרגע בכל היכולות החדשות.
שפת התוכנה Object Pascal היא שפה מדור רביעי, מונחת עצמים, המבוססת על פסקל. ישנם יישומים נוספים לשפת Object Pascal כמו Lazarus ו-Free Pascal שמופעלים כקוד פתוח. דלפי אינה קוד פתוח.
בתוך אותה סביבת פיתוח (RAD), ניתן גם להפעיל מהדרים (Compiler) של אותו יצרן מסוג Java כמו גם ++C ו-HTML5 Builder.
הסביבה ושפת התכנות פותחו עד שנת 2006 על ידי חברת בורלנד האמריקנית, שעשור לפני כן פיתחה את סביבת הפיתוח טורבו פסקל. המשך הפיתוח עד שנת 2008 בוצע על ידי חברת הבת Codegear ואז המוצר עבר לחברת Embarcadero שממשיכה לפתח את המוצר עד היום.
המתחרות העיקריות של דלפי הן C++‎ ומאוחר יותר גם C#‎ ו-Java. מתכנתים רבים טוענים כי לדלפי יתרונות רבים על פני מתחרותיה, בעיקר מבחינת גמישות ממשק המשתמש (GUI), יעילות תכנותית, מהירות ההרצה, ותמיכה מובנית במסדי נתונים. אולם למרות יתרונותיה, דלפי לא הצליחה לכבוש את שוק ה-RAD שנשלט כיום בעיקר על ידי ויז'ואל סטודיו של מיקרוסופט.
לדלפי יש שני סוגי מערכות:
מערכת VCL שמתאימה רק לסביבות שולחניות של מיקרוסופט ותומכת בעברית וערבית (כתיבה מימין לשמאל) בצורה טובה.
גרסאות
הגרסה הראשונה של השפה יצאה לאור בשנת 1995, והייתה מיועדת לפיתוח בסביבת חלונות 16 ביט (Windows 3.1), הגרסה הבאה דלפי 2 שיצאה לאור שנה מאוחר יותר, תמכה בסביבת חלונות ב-32 ביט (בעיקר Windows 95 ואילך).
בשנת 2001 יצאה אף גרסה ללינוקס הידועה בשם Kylix. ב־2002 נוספה בה תמיכה ל־CLX component library, בשנת 2003 יצאה גרסה בשם Delphi.Net, התומכת בצורה מלאה בפלטפורמת NET. של מיקרוסופט. בגרסת 2005 שונה ה־IDE של סביבה זו שיהיה דומה לסביבת הפיתוח של NET. של מיקרוסופט, והוספו בה יכולות נוספות כגון תכנות בשפת #C ועוד. הגרסה הראשונה של דלפי תחת שם המחלקה Codegear יצאה ב-2007, והיא הכילה תמיכה במערכת ההפעלה ויסטה, שיפורים בפיתוח ויזואלי לאתרי אינטרנט בסיוע Ajax, וגרסה לשילוב עם PHP. בשנת 2008 מכרה בורלנד את Codegear לחברת Embarcadero Technologies.
גרסאות XE
בשנת 2010 יצאה הגרסה הראשונה של XE. בגרסאות XE משולבת טכנולוגיה של FMX - Fire Monkey (קוף האש). טכנולוגית קוף האש מפרידה בין מערכת ההפעלה והממשק הגרפי של מערכת ההפעלה. תוכנות שמשתמשות בקוף האש לא מפעילות את הממשק הגרפי של מערכת ההפעלה אלא מפעילות בצורה ישירה את הכרטיסים הגרפיים גם במחשבים השולחניים וגם במכשירי הטלפון הניידים.
גרסת XE4 אפשרה בצורה מובנית לכתוב ל-iPhone ול-Mac. גרסת XE5 אפשרה לכתוב למכשירי Android.
גרסת XE8 מ-2014 הייתה האחרונה מגרסאות אלו.
גרסאות DX (תומכות ב-64 ביט בצורה טובה בכל מערכות ההפעלה)
גרסת DX10 מ-2015 היא המשך ישיר לגרסאות ה-XE.
גרסאות 10.1, 10.2, 10.3 יצאו בשנים 2016, 2017, 2018 בהתאמה.
פיקוד המבצעים המיוחדים (ניו זילנד)
פיקוד המבצעים המיוחדים הוא גוף באגף המבצעים המשולבים של מפקדת כוחות ההגנה של ניו זילנד המופקד על כוחות המבצעים המיוחדים של ניו זילנד (NZSOF).
הפיקוד הוקם בתחילה בשנת 2008 כמנהלת המבצעים המיוחדים ותפקידו הורחב כאשר הוא אורגן מחדש לפיקוד המבצעים המיוחדים ב-1 ביולי 2015.
כוחות המבצעים המיוחדים של ניו זילנד (NZSOF) הם כוחות מיוחדים המאפשרים תגובה הרחבה ומהירה מול האיומים על ניו זילנד ואינטרסים שלה, תמיכה במבצעים במצבי ביטחון מקומיים, אזוריים ועולמיים.
היסטוריה
ב-25 באוגוסט 2008 הוקמה מנהלת המבצעים המיוחדים כמרכיב של מטה ההגנה של ניו זילנד. באתר האינטרנט של הצבא נכתב כי תפקיד המנהלת היה "להפחית את הנטל המבצעי והאסטרטגי" על מפקד השירות האווירי המיוחד של ניו זילנד (NZSAS) וכי המנהלת סיפקה "מטה מבצעים מיוחדים ברמה האסטרטגית".
מנהלת המבצעים המיוחדים קיבלה את שמה כפיקוד המבצעים המיוחדים ב-1 ביולי 2015. שינוי זה לווה בהרחבה משמעותית של תפקידו, כאשר מפקד הפיקוד הפך למקביל למפקדי הצי, היבשה והאוויר של כוח ההגנה הניו זילנדי.
מפקד המבצעים המיוחדים מדווח לראש כוח ההגנה וראש הצבא. גדוד השירות האווירי הראשון של ניו זילנד מדווח ישירות למפקד, שאחראי על יכולות הפעלת מטעני הצד והפעלת חומרי נפץ של כח ההגנה הניו זילנדי.
מערך
ג'וואד עריב
ג'וואד עריב (בערבית: جواد غريب; נולד ב-22 במאי 1972) הוא אתלט עבר מרוקאי. הוא פעמיים ברציפות אלוף העולם (פריז 2003 והלסינקי 2005) וסגן אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) בריצת מרתון.
ביוגרפיה
עריב נולד בחניפרה שבהרי האטלס להורים ממוצא ברברי, אך הוא התייתם מהוריו. מילדות הוא שיחק בכדורגל. בגיל 20, צפה במרתון מרקש, בשידור חי בטלוויזיה והחל להתעניין בריצות ארוכות ובריצות מיוחדות למרחקים ארוכים במיוחד. כישרונו בא לביטוי כשסיים במקום תשיעי באליפות העולם בריצת חצי מרתון בתוצאה של 1:01:41 שעות.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט 2001 סיים עריב במקום 11 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:05.45 דקות. חודש לאחר מכן, במשחקי הים התיכון שנערכו בראדס שבתוניסיה בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:58.97 דקות.
באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בבריסל שבבלגיה במאי 2002 זכה עריב במדליית כסף בשיא אישי חדש של 1:00:42 שעות, אחרי פול קוסגי מקניה (1:00:39 שעות) ולפני ג'ון יודה מטנזניה (1:00:57 שעות).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה עריב במדליית זהב בריצת מרתון בשיא אליפות חדש של 2:08:31 שעות, לפני חוליו ריי מספרד (2:08:38 שעות) וסטפנו בלדיני מאיטליה (2:09:14 שעות).
בשנת 2004 זכה עריב במדליית ארד במרתון לונדון בשיא אישי חדש של 2:07:12 שעות, בהמשך אותה שנה הוא סיים במקום 11 באולימפיאדת אתונה (2004) בריצת מרתון בתוצאה של 2:15:12 שעות.
בשנת 2005 זכה עריב במדליית כסף במרתון לונדון בתוצאה של 2:07:49 שעות ובאליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת מרתון בתוצאה של 2:10:10 שעות, לפני כריסטופר איזנגווה מטנזניה (2:10:21 שעות) ו צויושי אוגטה מיפן (2:11:16 שעות).
בשנת 2007 סיים עריב במקום רביעי במרתון לונדון בתוצאה של 2:07:54 שעות וזכה במדליית כסף במרתון שיקגו 2:11:11 שעות, שהוכרע בבדיקת פוטופיניש ושהעניקה את הניצחון לפטריק איווטי מקניה עם אותה תוצאה.
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה עריב במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:07:16 שעות, אחרי סמואל וונג'ירו מקניה שקבע שיא אולימפי חדש של 2:06:32 שעות ולפני טסגאי קבדה מאתיופיה (2:10:00 שעות).
במרתון לונדון שנערך בשנת 2009 זכה עריב במדליית ארד בשיא אישי חדש של 2:05:27 שעות ובמרתון ניו יורק שנערך בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 2:10:25 שעות.
במרתון לונדון שנערך ב-25 באפריל 2010 זכה עריב במדליית ארד בתוצאה של 2:06:55 שעות, אחרי טסגאי קבדה (2:05:19 שעות) ועמנואל קיפצ'ירצ'יר מקניה (2:06:23 שעות) וזכה במדליית זהב במרתון פוקואוקה בתוצאה של 2:08:24 שעות. שנה לאחר מכן, במרתון לונדון שנערך ב-17 באפריל 2011 הוא סיים במקום שישי בתוצאה של 2:08:26 שעות. שנה לאחר מכן, במרתון לונדון שנערך ב-22 באפריל 2012 הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 2:07:44 שעות.
טאלי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
דייוויד נחום
דייוויד נחום (באנגלית: David S. Nahom) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל המכהן כמפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית.
ביוגרפיה
התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית לאחר שסיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קולורדו. הוא עבר מספר קורסי הכשרה מקצועית וקורס קצינים.
בשנת 1995 הוא מונה לתפקיד קצונה ראשון בטייסת ה-71. בשנים 2000–2001 הוא למד באקדמיה של המטה הכללי.
בשנת 2010 דייוויד נחום מונה למפקד להק המבצעים של חיל האוויר ה-18 ופיקד על היחידה עד ליולי 2012. משם הוא עבר לגזרת האוקיינוס השקט והיה ראש מחלקת המבצעים במטה. במרץ 2013 דייוויד נחום מונה למפקד כנף ה-3 באלסקה.
בספטמבר 2013 דייוויד נחום קיבל את התפקיד הראשון שלו במטה חיל האוויר ובנובמבר 2016 מונה לסגן מפקד אגף התכנון.
בספטמבר 2019 הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש האגף התכנון במטה הכללי של חיל האוויר במקום ג'רי האריס. באוגוסט 2022 מונה למפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית.
בשנת 2012 פרסם נחום ספר בנושא השגת עליונות בשליטה על האוויר במהלך המלחמה.
במהלך הקריירה הוא צבר כ-3,400 שעות טיסה במטוסי קרב שונים.
ג'ורג' דאו
חיים וקריירה
ג'ורג' דאו נולד ב-6 בפברואר 1781 לפיליפ דאו, בקהילה של סנט ג'יימס בווסטמינסטר. פיליפ היה אמן וחרט שעבד עם ויליאם הוגארת' וויליאם טרנר, ואמנים שהפיקו גם קריקטורות פוליטיות סאטיריות על החיים באמריקה. ג'ורג' היה הילד הראשון שנולד לזוג, וגם הילדים האחרים הפכו לאמנים מצליחים. דאו הוטבל ב-25 בפברואר 1781 בכנסיית סנט ג'יימס בפיקדילי. הוא התאמן עם אביו כחרט מגיל צעיר. מאוחר יותר הוא התעניין בציור והמשיך ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות שם זכה במדליית הזהב של האקדמיה המלכותית בשנת 1803. הוא נבחר לחבר שותף באקדמיה המלכותית ב-1809 והפך לאקדמאי ב-1814. הוא אסף עבודות של מאסטרים ישנים ולמד שפות מודרניות וקלאסיות, פילוסופיה וספרות. הוא גם למד אנטומיה כחלק מהשאיפה שלו להבנה טובה יותר של הצורה האנושית וביצע ניתוחים אנושיים בביתו וכן השתתף בפעולות לשיפור הידע שלו על גוף האדם.
צייר דיוקנאות
ציוריו על נושאים קלאסיים זכו לשבחים רבים ויצרו את המוניטין המוקדם שלו, אך הוא התעניין יותר בהצלחה כלכלית וחיפש עבודות של ציור דיוקנאות שהיו משתלמות והביאו אותו למגע עם החברה הגבוהה. עם זאת, הדרך הישירה שבה קידם את יצירתו לא אושרה על ידי החברה האמנותית והביאה לביקורת ניכרת מבני דורו, אחד מהם היה ג'ון קונסטבל, שצייר רקע לפורטרט של דאו בהזדמנות אחת לפחות.
בית הספר לכלכלה של לונדון
בית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון, המוכר יותר בשם בית הספר לכלכלה של לונדון (באנגלית: The London School of Economics and Political Science או The London School of Economics, בראשי תיבות: LSE או בקיצור: the LSE) הוא אוניברסיטה ציבורית הפועלת בלונדון ומתמקדת במדעי החברה.
בית המשפט העליון של ניו זילנד
בית המשפט העליון של ניו זילנד פועל במתכונתו הנוכחית מכוח חוק שהעביר הפרלמנט הניו זילנדי בשנת 2003. הוא קיים את דיוניו הראשונים ב-1 ביולי 2004. בית המשפט העליון נקרא בשם זה עוד מ-1980, במטרה להפכו לסמכות עליונה בעתיד.
בית הספר לכלכלה של לונדון
בית הספר לכלכלה של לונדון נוסד בשנת 1895 על ידי חברי האגודה הפביאנית: סידני וב, ביאטריס וב, גראהם וולאס וג'ורג' ברנרד שו. בשנת 1900 הפך לחלק מאוניברסיטת לונדון. בשנת 1922 נקבעה סיסמת המכון, שעדיין מהווה השראה לסגל ולסטודנטים, "Rerum cognoscere causas", "להבין את הגורמים לדברים".
ג'ורג' דאו
צייר דיוקנאות
הוא נהנה מחסותם של הדוכס והדוכסית מקנט וגם זו של הנסיכה שרלוט והנסיך לאופולד. ב-1819 נסע עם הדוכס מקנט דרך אירופה. בסיור זה יצר דיוקנאות של אנשי צבא ודיפלומטים, ושמו הגיע לידיעתו של אלכסנדר הראשון שהזמין אותו לצייר את דיוקנאות של הצבא הרוסי הבכיר שנלחם בהצלחה בנפוליאון. הוא עבר לגור בסנט פטרסבורג, ובין 1822 ל-1828, צייר למעלה מ-300 דיוקנאות עבור האוסף הצבאי בארמון החורף עם עוזריו, אלכסנדר פוליאקוב ווילהלם אוגוסט גוליקה. הוא הפך למפורסם ברחבי אירופה והתערבב עם האליטה האינטלקטואלית הרוסית. בין היתר הוא פגש והכיר את פושקין שכתב עליו שיר בשם "To Dawe Esq". ב-1826 הזמין אותו ניקולאי הראשון לטקס ההכתרה שלו ובשנת 1828 הוא מונה רשמית לצייר הדיוקן הראשון של החצר הקיסרית.
בית המשפט העליון של ניו זילנד
בניין בית המשפט ממוקם בוולינגטון, בירת ניו זילנד. לכס השיפוט מונו בשנת 2004 ותיקי השופטים של בית הדין לערעורים שפעל באותה עת, ובראשם כיהנה הנשיאה שאן אליאס.
בית הספר לכלכלה של לונדון
בית הספר נחשב לאחד ממוסדות המחקר המובילים בעולם בתחום מדעי החברה, וממוקם באופן עקבי בראש דירוגים בינלאומיים מובילים בתחום זה. בין תחומי המחקר וההוראה בו: כלכלה, תקשורת, מדע המדינה, סוציולוגיה, משפטים, לימודי מגדר, יחסים בינלאומיים, פילוסופיה ועוד. כמה ממסלולי הלימוד המבוקשים בו כוללים את לימודי הכלכלה, מימון, חשבונאות, מנהל עסקים, אקונומטריקה וכלכלה יישומית, אסטרטגיה עסקית ואקטואריה.
ג'ורג' דאו
קריירה ברוסיה
דאו חזר לאנגליה ב-1828 ונשאר מספר חודשים. במהלך תקופה זו הוא הציג רבות מיצירותיו האחרונות.
בית הספר לכלכלה של לונדון
ההרשמה לבית הספר היא סלקטיבית ואחוזי הקבלה נמוכים. בשנים האחרונות שיעור אחוז הקבלה לתואר ראשון אף הפך לנמוך ביותר מבין כל האוניברסיטאות בבריטניה. 16 מבין חברי הסגל והבוגרים של בית הספר זכו בפרס נובל, 34 מבוגריו נהיו לראשי מדינות, עשרות תיפקדו כחברים בפרלמנט ובית הלורדים של בריטניה, ורבים אחרים זכו בפרס פוליצר והפכו לחברי האקדמיה הבריטית.
בית המשפט העליון של ניו זילנד
מאז 14 במרץ 2019 מכהנת כנשיאת בית המשפט העליון הלן וינקלמן
ג'ורג' דאו
קריירה ברוסיה
הוא חזר לסנט פטרסבורג ב-1829, אך עד מהרה בריאותו נפגעה והיה עם קשיי נשימה בעקבות הצטננות קשה. הוא סבל מחולשה ריאתית במהלך חייו בעקבות מחלת ילדות.
בית הספר לכלכלה של לונדון
בית הספר ממוקם במרכז לונדון, בין וסטמינסטר והסיטי של לונדון, בסמוך לקובנט גארדן. בבית הספר נמצאים כ-12,050 סטודנטים וכ-1,780 אנשי סגל, אשר מאורגנים ב-23 מחלקות לימוד ו-16 מרכזי מחקר. בית הספר ידוע באוכלוסיית הסטודנטים המגוונת שלו ולומדים בו סטודנטים המגיעים מ-145 מדינות. שיעור הסטודנטים לתארים מתקדמים שאינם מהממלכה המאוחדת עומד על כ-80 אחוזים.
האוניברסיטה חברה במספר ארגונים בינלאומיים: איגוד האוניברסיטאות האירופאיות (EUA), איגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי (ACU) וברית הגלובלית בחינוך לניהול (CEMS). בנוסף האוניברסיטה חברה במספר ארגונים בבריטניה: אוניברסיטת לונדון, קבוצת ראסל, קבוצת G5, אוניברסיטאות בריטניה (UUK) וקבוצת האוניברסיטאות הלא רשמית, "משולש הזהב".
ג'ורג' דאו
קריירה ברוסיה
הוא חזר ללונדון באוגוסט 1829 ונפטר ב-15 באוקטובר בביתו של גיסו, תומאס רייט. הוא נקבר בקריפטה של קתדרלת סנט פול, ובהלווייתו השתתפו אמנים ופקידים רבים מהשגרירות הרוסית.
גוף העבודות המשמעותי שיצר ברוסיה נמצא בגלריה הצבאית במוזיאון הארמיטאז' בסנט פטרסבורג. רבים מציוריו כלולים גם באוסף המלכותי הבריטי.
בית הספר לכלכלה של לונדון
המאה ה-20
העימות האקדמי בין בית הספר לכלכלה של לונדון לבין אוניברסיטת קיימברידג' בשנות ה-30 נודע כאחד מאבני הדרך של ההיסטוריה של הכלכלה והביא את בית הספר לקדמת הבמה העולמית. גם טרם עימות זה נודעו שני המוסדות ביריבות ביניהם, שניטעה עוד בתקופת הקמתו של בית הספר, ונסובה על עניינים אקדמיים והשקפות עולם מנוגדות, דוגמת גישותיהם השונות של המוסדות לגבי תפקידו המתגבש של הכלכלן בזירה הציבורית.
עם התפרצות המשבר הגדול של שנות ה-30 החריפה היריבות בין המוסדות, והגיעה לשיא עם פרסום משנתם המנוגדת של פרידריך האייק וליונל רובינס מבית הספר לכלכלה מחד, וג'ון מיינרד קיינס מקיימברידג' מאידך, לגבי הדרך הנכונה לפתרון המשבר. האייק ורובינס, חברי האסכולה האוסטרית, הצביעו על השוק החופשי, הסרת מכסים, מסחר חופשי, והקטנת מעורבות המדינה בכלכלה כדרך הנכונה ליציאה מהמשבר, בעוד קיינס הציג עמדה מנוגדת שתמכה במעורבות מאסיבית של המדינה בכלכלה ויצירת ביקוש על ידי השקעה ממשלתית במגזר הציבורי ובתשתיות. נכון לאותה עת, האייק ורובינס הפסידו בוויכוח ופרשנותו של קיינס נהפכה להשקפה הרווחת בבריטניה ובמערב כולו עד לשנות ה-80. אולם, משנות ה-80 ואילך, עם התחזקות גישת השוק החופשי בארצות הברית ובמערב, ניתן לומר שבפרספקטיבה היסטורית דווקא האייק ורובינס היו אלה שנשארו עם ידם על העליונה ומרבית מדינות המערב נוקטות בה משנות ה-80 ועד ימינו.
המאה ה-21
לקראת סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 הסיט בית הספר את מרכז כובד עיסוקו ממחקר ודיון אקדמי גרידא, להגדלת מספר הסטודנטים לתואר ראשון ושני תוך שימת דגש על הגדלת פוטנציאל התעסוקה של בוגריו. כיום מחוזרים בוגרי בית הספר על ידי מעסיקים והביקוש לבוגרים נשאר גבוה גם בעת המשבר כלכלי של 2008. רוב מוחלט של בוגרי בית הספר מועסקים או ממשיכים לתארים מתקדמים בתוך 6 חודשים מגמר התואר, ובית הספר אף דורג ב-2012 על ידי ה-Sunday Times במקום הראשון בבריטניה בפוטנציאל תעסוקתי לבוגריו. תחומי התעסוקה הנפוצים הם בנקאות השקעות, מימון, ראיית חשבון, ארגונים בינלאומיים, ארגונים חוץ-ממשלתיים, ייעוץ אסטרטגי, חינוך, ממשל ושלטון מקומי. המשכורת ההתחלתית של בוגרי בית הספר גבוהה באופן משמעותי מהממוצע הארצי של בוגרי אוניברסיטאות בבריטניה.
פרשת קדאפי
בשנת 2008 העניק בית הספר תואר דוקטור לקדאפי הבן, אולם מיד לאחר מכן הועלו האשמות בעיתונות שעבודת הדוקטורט שהוגשה כלל לא נכתבה על ידי קדאפי, אלא נקנתה מסופר צללים.
בדצמבר 2010 קיים בית הספר שיחת ועידה בווידאו עם קדאפי אל מול אולם מוזמנים. נציג בית הספר פנה אל קדאפי בתואר "מנהיג ואח" והעניק לו תואר של כבוד, שהוענק בעבר לאנשי ציבור דוגמת נלסון מנדלה על מאבקו בדרום אפריקה. הביקורת הציבורית גברה אף יותר עם פרוץ מלחמת האזרחים הראשונה בלוב והדחתו של קדאפי מהשלטון, תוך פרסום עדויות נוספות לממדי הפרת זכויות האדם שקדאפי ומשפחתו היו אחראים להם.
קמפוס
הקמפוס מפוזר על פני כשלושים בניינים ברדיוס של כ-500 מטרים, ומרכזו ב-Old Building שברחוב Houghton. בית הספר עבר לקמפוס הנוכחי בשנת 1902, ואבן הפינה ל-Old Building הונחה בשנת 1920 על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
הספרייה של בית הספר, הספרייה הבריטית למדעי המדינה וכלכלה, היא ספריית מדעי החברה הגדולה בעולם והספרייה השנייה בגודלה בבריטניה לאחר הספרייה הבריטית, והיא מכילה 4.7 מיליון ספרים. היא נוסדה בשנת 1896, עברה למשכנה הנוכחי בשנת 1978, ועברה עיצוב מחדש על ידי האדריכל נורמן פוסטר בשנת 2000.
הבניין החדש ביותר בקמפוס הוא ה-New Academic Building, שתוכנן על ידי האדריכל ניקולס גרימשו ונחנך במעמד המלכה אליזבת השנייה בשנת 2008 בהשקעה של 45 מיליון לירות שטרלינג.
קבלה
בשנת 2011 קיבל בית הספר 17,654 טופסי מועמדות עבור 1,271 מקומות לשנתון החדש של התואר הראשון, קרי 13.8 מועמדים על כל מקום פנוי. תנאי הקבלה לתארים שניים ומתקדמים משתנים ממחלקה למחלקה, אך בדרך כלל נדרשת הצטיינות או הצטיינות יתרה בתואר הראשון לשם קבלה לתואר שני. עבור מסלולי הלימוד המבוקשים, אחוז הקבלה הוא לרוב מתחת ל-10% מהמועמדים, ואף מתחת ל-5% בתוכניות מבוקשות במיוחד כגון כלכלה ומימון.
תוכניות לימוד
בית הספר מציע כ-30 תוכניות לימוד לתואר בוגר במדעים (BSc); כ-4 תוכניות לימוד לתואר בוגר אוניברסיטה (BA); כ-140 תוכניות לימוד לתואר מוסמך במדעים (MSc); כ-5 מסלולי לימוד לתואר מוסמך במנהל ציבורי (MPA); תואר מוסמך במשפטים (LLM); תואר מוסמך במנהל עסקים (MBA) בשיתוף עם אוניברסיטת ניו יורק ובית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז; ולימודים לתואר דוקטור.
הלימודים לתואר ראשון מכילים קורסים כלליים במדעי החברה בנוסף להתמחות הנבחרת של מסלול הלימוד, על מנת להעשיר את רוחב היריעה של ההשכלה הניתנת לסטודנטים. סטודנטים נדרשים לבחור מספר קורסים מחוץ למחלקת הלימוד שלהם, ובשנת הלימוד הראשונה מחויבים כל הסטודנטים לעבור את הקורס הבסיסי במדעי החברה ששמו זהה למוטו של בית הספר: Understanding the Causes of Things, ומהווה אשנב למדעי החברה.
מאז שנת 1900, אז התקבל בית הספר להיות חלק מאוניברסיטת לונדון, ועד שנת 2007, התארים שהוענקו על ידו נשאו את החותם של אוניברסיטת לונדון. כיום, תארים המוענקים על ידי בית הספר נושאים את חותם בית הספר בלבד.
שכר הלימוד בבית הספר לכלכלה עלה באופן משמעותי מאז תחילת המאה ה-21, ועומד כיום על 9,000 ליש"ט לשנת לימודים לתואר ראשון ויותר מ-20,000 ליש"ט לשנת לימודים עבור חלק מתוכניות הלימוד לתארים מתקדמים. תנועות חברתיות וארגוני סטודנטים טוענים שבית הספר מנצל את הביקוש הרב ללימודים בו ואת דה-הרגולציה של גובה שכר הלימוד בבריטניה כדי למקסם רווחים על חשבון הצרת יכולתם של מעוטי יכולת לממן את לימודיהם בבית הספר. כ-10% אחוזים מהסטודנטים בבית הספר זוכים במלגת לימודים חלקית מטעם בית הספר.
הרצאות וכנסים
בית הספר מנצל את שמו כדי למשוך אליו מרצים ידועים מרחבי העולם. בית הספר ידוע כמרכז לכנסים והרצאות ומדי יום מתקיימות מספר הרצאות הפתוחות לסגל, לסטודנטים ולציבור הרחב. הרצאות ודיונים מובאים לעיתים רבות מפי אנשי אקדמיה בולטים, ראשי מדינות, ראשי ארגונים בינלאומיים, חברי פרלמנט בריטיים ומנכ"לי חברות בינלאומיות.
בין המרצים הבולטים שהופיעו בשנים האחרונות נמצאים מנהיגי מדינות וארגונים בין ממשלתיים כגון קופי ענאן, נלסון מנדלה, דימיטרי מדבדב, ג'ון מייג'ור, טוני בלייר, גורדון בראון, דייוויד קמרון, ביל קלינטון, אליסטר דארלינג, יושקה פישר, סבסטיאן פיניירה, לואיז "לולה" סילבה, אונג סאן סו קי ומרגרט תאצ'ר; הכלכלנים בן ברננקי, אלן גרינספאן, מילטון פרידמן, פול קרוגמן, מריו מונטי; איש העסקים ג'ורג' סורוס והבלשן נעם חומסקי.
דירוג אקדמי
בית הספר נחשב לאחד מהמוסדות המובילים בעולם למחקר והוראה בתחום מדעי החברה. כך לדוגמה, ועדת פולברייט קבעה שבית הספר הוא "מוסד מדעי החברה המוביל בעולם". בדירוגים אקדמיים שנערכים בבריטניה, בית הספר נמצא באופן מתמיד במקומות גבוהים, לצד אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'. בית הספר דורג במקום ה-3 במדד ה-Sunday Times University Guide שעקב אחרי ביצועי אוניברסיטאות בין השנים 1997-2007.
בטבלאות הדירוג שפורסמו לקראת שנת 2013 דורג בית הספר במקום השני בבריטניה על ידי ה- Complete University Guide במקום ה-3 על ידי ה-Guardian University Guide ובמקום השלישי על ידי ה-Times Good University Guide.
דירוגים בינלאומיים מסוימים מדרגים את בית הספר בציון גבוה. דירוג ה-QS Social Sciences and Manegement שהציב את בית הספר במקום ה-4 בעולם באסכולת מדעי החברה בשנת 2012.
בוגרים וחברי סגל בולטים
בין הבוגרים והמרצים הבולטים אשר להם הוענק פרס נובל נמנים ג'ורג' ברנרד שו (פרס נובל לספרות, 1925), ברטראנד ראסל (ספרות, 1950), פרידריך האייק (פרס נובל לכלכלה, 1974), רונלד קואס (כלכלה, 1991), אמרטיה סן (כלכלה, 1998), פול קרוגמן (כלכלה, 2008) וכריסטופר פיסרידס (כלכלה, 2010).
בוגרים בולטים אחרים כוללים את הכלכלן אבא לרנר, האנתרופולוג ברוניסלב מלינובסקי, והגאוגרף הלפורד מקינדר. עם אנשי הסגל הבולטים נמנו הסוציולוגים אנתוני גידנס, ראלף מיליבנד, ניקולס רוז, והפילוסוף קרל פופר.
בין הבוגרים מנהיגי המדינות הבולטים נמנים ראש ממשלת בולגריה סרגיי סטאנישב, נשיא קוסטה ריקה אוסקר אריאס, ראשי ממשלת קנדה פייר אליוט טרודו וקים קמפבל, נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס, מלכת דנמרק מרגרטה השנייה, נשיא הוועידה האירופית וראש ממשלת איטליה רומנו פרודי, קנצלר גרמניה היינריך ברינינג, ראש ממשלת יוון יורגוס פפנדראו, נשיא הודו ק. ר. נאראיאנאן, ראש ממשלת סינגפור לי קואן יו, ראש ממשלת בריטניה קלמנט אטלי ונשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי.
אנשי עסקים שסיימו את לימודיהם במקום כוללים את איש הפיננסים האמריקאי דייוויד רוקפלר; מייסד חברת התעופה איזיג'ט, סטליוס האג'י-לואנו; הפרסומאי מוריס סאצ'י; והמשקיע היהודי-אמריקאי ג'ורג' סורוס.
בוגרים ישראלים בולטים
בין הבוגרים הישראלים הבולטים של בית הספר אפשר למצוא את משה שרת שסיים תואר בכלכלה בשנת 1924, את הרמטכ"ל ה-12 של צה"ל משה לוי, את שופטי בית המשפט העליון דוד גויטיין ויורם דנציגר, סגן הדיקן (אמריטוס) של אונ' ת"א הפרופ' יוסף גרוס, השרים יצחק מודעי ואמנון רובינשטיין, את נגיד בנק ישראל סטנלי פישר שסיים תואר בכלכלה בשנת 1965, מדען המדינה שלמה אבינרי, כלת פרס ישראל אליס שלוי, המו"ל גרשום שוקן, חוקר העבודה הסוציאלית יונה רוזנפלד, ההיסטוריון אלי כדורי, הכלכלן שלמה מעוז והמפיק ההוליוודי ארנון מילצ'ן. ח"כ עופר כסיף סיים דוקטורט בפילוסופיה פוליטית. העיתונאי נדב איל סיים תואר שני בפוליטיקה גלובלית.
הפילוסוף יוסף אגסי כתב דוקטורט בבית הספר בהנחיית הפילוסוף של המדע קרל פופר. אגסי גם שימש כאסיסטנט שלו בשנים 1952–1956. שבמקביל אשתו יהודית בובר אגסי כתבה דוקטורט בסוציולוגיה בבית הספר.
בתרבות הפופולרית
קיימת התייחסויות רבות לבית הספר בסדרות טלוויזיה, בסרטי קולנוע ובספרות. כך לדוגמה נשיא ארצות הברית בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", ג'וזיה ברטלט, סיים דוקטורט בבית הספר ומרבה להתייחס לעובדה זו לאורך הסדרה. אביו של ג'יימס בונד, אנדרו בונד, סיים לימודיו בבית הספר. סדרת הטלוויזיה הסאטירית "כן, אדוני השר" התייחסה באופן תדיר לכך שהשר ג'ים האקר סיים את לימודיו בבית הספר לכלכלה, והתבדחה על חשבון בית הספר כשהציגה את השר הפיקטיבי כנטע זר במסדרונות הממשלה הבריטית שבה רוב מוחץ של חברי הפרלמנט ועובדי השירות הציבורי הבריטי חברים בקליקה סגורה של בוגרי אוקסברידג'.
סאני בצ'ירוביץ'
סאני בצ'ירוביץ' (בסלובנית: Sani Bečirovič; נולד ב-19 במאי 1981) הוא כדורסלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת הקלע.
מועדונים
את הקריירה המקצוענית שלו החל בצ'ירוביץ' בשנת 1999 באולימפיה ליובליאנה, איתה היה שותף לזכייה בגביע הסלובני בעונת ובגביע ובאליפות סלובניה בעונת. לאחר מכן עבר בצ'ירוביץ' לשחק באיטליה בקבוצת קינדר בולוניה. בולוניה זכתה בגביע האיטלקי ב-2002 והגיעה עד לגמר היורוליג, שם הפסידה לפנאתינייקוס 89:83. פציעה קשה בברכו השביתה אותו לתקופה ארוכה. גם לאחר ששב לשחק כדורסל ההחלמה לא הייתה מלאה והפציעה המשיכה לתת אותותיה גם בשנים הבאות. תביעה שהגיש נגד קבוצתו, יחד עם קשיים כלכליים שבהם היה מצוי המועדון, גרמו להורדת המועדון לליגה השנייה על ידי בית המשפט.
בדראפט 2003 נבחר בצ'ירוביץ' במקום ה-46 על ידי דנוור נאגטס אולם נשאר באירופה ושיחק בנובו מסטו בעונה שלאחר מכן. בעונת 2004/05 שיחק בקסטיגרופ וארזה ובסיומה עבר לעונה אחת בקלימאמיו בולוניה.
ב-2006 עבר לפנאתינייקוס. בשנתיים ששיחק בפנאתינייקוס נהנתה קבוצתו משליטה מוחלטת בכדורסל היווני וזכתה בשתי אליפויות ובשני גביעים. בנוסף, זכתה הקבוצה באליפות היורוליג ב-2007. ביולי 2008, עקב סכסוך שהתגלע בין בצ'ירוביץ' למאמנו ז'ליקו אובראדוביץ' בנושא דקות המשחק שקיבל, עזב את פנאתינייקוס וחתם בוירטוס רומא. לאחר עונה אחת בקבוצה האיטלקית שב בצ'ירוביץ' לליובליאנה.
נבחרת סלובניה
בשנת 2000 היה בצ'ירוביץ' השחקן הבולט של נבחרת סלובניה באליפות אירופה עד גיל 20. בגמר הוביל את נבחרתו לזכייה בטורניר כשקלע 17 נקודות בניצחון על נבחרת ישראל 66:65.
במדי נבחרת הבוגרים של סלובניה שיחק בצ'ירוביץ' באליפויות אירופה ב-1999 (מקום 10), 2001 (מקומות 13-16) ו-2005 (מקום 6). את האליפות ב-2003 החמיץ בשל הפציעה בברכו ולפני האליפות ב-2007 הודיע שלא יגיע בשל החשש שהשתתפות בטורניר תיצור עומס נוסף על ברכו, ממנה סבל כאבים לאורך העונה. ב-2006 השתתף באליפות העולם עם נבחרתו שסיימה במקום ה-12.
קריירת אימון
בעונת 2015/2016 היה בצ'ירוביץ' עוזרו של המאמן אלכסנדר ג'ורג'ביץ' בפנאתינייקוס.
איוב פאל
איוב פאל (במקור אישטוואן מרקוס פוסל, בהונגרית: Paál Jób; טטה, 12 בספטמבר 1888 – בודפשט, 25 במרץ 1962) היה עיתונאי, כתב יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אישטוואן מרקוס פוסל נולד במשפחה יהודית כבנם של גוסטב פוסל (1851–1925) גזבר עמותת סיוע וצדקה, חבר במערכת העיתון Neues Politisches Volksblatt (עיתון בשפה הגרמנית שנוסד בשנת 1877 על ידי פאל טנצר, חבר מועצת העיר בודפשט. הגיליון הראשון הופיע ב-15 באוקטובר 1877) ושל אילונה וייסמאייר (1863–1944). הוא התגורר בעיקר בבודפשט ועבד בעיתונים אוסטרים, הונגרים, גרמנים, צ'כוסלובקים ואמריקאים. פאל עבד גם בעיתון במחוז צ'ונגראד בשם "דרום הונגריה". בשנות העשור השני של המאה ה-20 היה כתב קבוע בבודפשט של כמה יומונים בהונגריה מחוץ לבודפשט. בין כתביו הידועים ביותר נכללים הראיונות שלו על הטרגדיה של פרשת מאיירלינג, שהודפסו גם בעיתונות הבינלאומית, והראיון שלו עם המחזאי היהודי-אוסטרי ארתור שניצלר, שהתקיים בקיץ 1931 בזמרינג. לפעמים עבד כאיש מכירות עבור משרדי פרסום, מה שאומר שביקר בפירמות כדי להשיג מודעות לעיתונים. הוא הוזמן גם על ידי מלונות, שעליהם כתב ביקורות חיוביות בעיתונות ההונגרית. לעיתים קרובות שהה בבאדן ליד וינה. לא היה לו בית קבוע, הוא גר במקום שפשוט לא הייתה העונה (כי היה הרבה יותר זול). בחורף באופטיה או בוונציה, בקיץ בהרי הטטרה הגבוהים ובהרי האלפים האוסטרים. בשל האנשלוס איבד יותר ויותר את הנושאים ואת המשימות באזורים דוברי גרמנית. מסיבה זו הופיעו כתביו ודיווחיו באזורים בשפה הונגרית, כגון בעיתוני טרנסילבניה ובעיתונים צ'כוסלובקים. בשילוב עבודתו כעיתונאי וניסיונו כאיש מכירות פרסום, יצר מערכת כמעט ללא מזומנים. כתמלוגים למאמריו, הוא קיבל שטח פרסום מהעיתונים שמכר הלאה. הוא החליף את שטחי הפרסום בשהייה בבתי מלון, במסעדות, בבוטיקים ובמקומות לינה אחרים ואף במזון ובבגדים. לאחר מות אשתו התגורר באופן קבוע במלון קורווין בבודפשט.
איוב פאל היה שם האמן שלו, בו השתמש לראשונה בפרסומיו בסביבות 1906 במקום שם המשפחה שלו ממוצא גרמני-פולני, פוסל, חיפש שם הונגרי. מכיוון שפאל (Pál) נראה לו פשוט מדי, הוא בחר בגרסת פאל (Paál), שם ששימש אז גם משפחת אצולה הונגרית בטרנסילבניה. הוא הצליח הבנידודיו לשרוד את השואה ובשנת 1946 שינה רשמית את שמו לשם האמן שלו.
בנובמבר/דצמבר 1911 נשא את סרינה פוסל (1888–1935), ממנה נולד בנו, יאנוש פאל (1916–?), שהפך לרופא ולפסיכואנליטיקאי. נכדו גאבור פאל הוא עיתונאי וסופר גרמני. קברו, ביחד עם אשתו, נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (17 א- 5–31).
עוזי אגסי
עוזי אגסי (נולד בשנת 1951) הוא היסטוריון של האמנות, דפס אומן, מו"ל ומייסד ההוצאה לאור "אבן חושן" ועורך כתב העת הספרותי "שבו". אגסי עוסק גם בביקורת אמנות, ברדיו ובעיתונות, בטיפוגרפיה (עיצוב הדפוס והגופנים), ואוצר תערוכות אמנות.
קורות חייו
עוזי אגסי נולד בצפון תל אביב, ליד תל ברוך וצהלה, לאביו משה אגסי, שהיה ימאי. האב בנה את בית המשפחה במו ידיו, 1947, במקום מבודד, בין שיח מוניס לרמת השרון, וב-1965 פתח בקומה הראשונה של הבית את מסעדת הפיל.
למד בבתי הספר אלחריזי ותיכון חדש בתל אביב. עם תום לימודיו התגייס בשנת 1969 לצה"ל לשייטת 13. למד לתואר ראשון במדע כללי, באוניברסיטת תל אביב, בפקולטה למדעים מדויקים, והשלים את התואר הראשון בשנת 1978. בשנת 1982 השלים תואר ראשון נוסף, בהיסטוריה של האמנות. את התואר השני באמנות סיים בהצטיינות יתרה, 1993. נושא עבודתו היה: "השפעת תחריטי אמני הרנסאנס על ויליאם בלייק". עבודתו זו נתאפשרה גם בשל מלגה יוקרתית שזכה בה מהמועצה הבריטית לתרבות, לימודי אמנות בלונדון, 1983 עד 1984. הוא למד בבית הספר Warburg & Courtauld institute of Art, University of London בלונדון אצל פרופ' מ' קיטסון וד"ר ד' בינדמן.
עוזי אגסי אצר במשך 12 שנים תערוכות אמנות עם פרופ' מרדכי עומר בגלריה האוניברסיטאית מתחילת דרכה בבניין מקסיקו באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1984 התמנה לאוצר משנה עם הקמת הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר. אגסי גם היה רכז הקורס למוזואולוגיה בשנים 1987–1991.
הקלמרים
הקלמרים היא סדרת קומדיה ישראלית לנוער וילדים מבית HOT VOD Young. הסדרה עלתה לאוויר ב-2013 והסתיימה בשנת 2019 ומספרת על שני שוטרים המכונים "קלמרים" שבאים לשמור על הסדר והארגון בבית הספר "ארזים". את הדמויות הראשיות בסדרה משחקים צמד השחקנים אודי גוטשלק (אבי קפטה) ואביעד בנטוב (עודד בורמן). בשנת 2018 הסדרה עלתה לשידור גם בערוץ ניקלודיאון ישראל.
סקירת סדרה
עונות 1–2 עלו ל-HOT VOD Young בחודש ינואר של שנים 2013 ו-2014.
עונה 3 עלתה ל-HOT VOD Young באמצע חופשת הקיץ (סוף יולי – אוגוסט).
החל מעונה 4, העונות עולות ל-HOT VOD Young בתחילת חופשת הקיץ (סוף יוני – יולי).
עלילה
העלילה מתמקדת בשני שוטרים המכונים "הקלמרים" (ראשי תיבות של: "קצין ללא מטרה רצינית") – עודד בורמן (אביעד בנטוב) ואבי רחמים קפטה (אודי גוטשלק), שבאים לשמור על הסדר והארגון בבית הספר "ארזים", עוזרים לתלמידים בבעיות עם המורים בעיקר, ולפעמים עם תלמידים שונים.
הנס-אולריך גשקה
הנס-אולריך גשקה (בגרמנית: Hans-Ulrich Geschke; מאי 1907 פרנקפורט על האודר) היה עורך דין גרמני, פקיד גסטפו ואס אס אוברפיהרר (דרגה מקבילה לקולונל) פושע מלחמה, שהיה מעורב בשואת יהודי הונגריה.