cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זנדאיה
ביוגרפיה
בשנת 2010, בגיל 13, החלה זנדאיה לככב בסדרת הנעורים המצליחה "שייק", לצד בלה ת'ורן. זנדאיה גילמה בסדרה את ראקל (רוקי בלו), רקדנית רקע בתוכנית טלוויזיה.
זנדאיה החלה לפעול גם בתחום המוזיקה. ב-15 בדצמבר 2011 הוציאה סינגל ראשון, "Swag it Out". עוד באותה שנה ביצעה את השיר "Dig Down Deeper" שמשמש כשיר הנושא של הסרט "משחקי עמק הפיות". השיר הופיע גם באלבום האוסף "Disney Fairies: Faith, Trust, and Pixie Dust" שיצא שנה לאחר מכן. בתחילת שנת 2012 יצא הסינגל "Something To Dance For". אלבום הבכורה שלה "Zendaya", שיצא ב-18 בספטמבר 2013, הגיע למקום ה-51 במצעד האלבומים האמריקאי. מתוכו יצא הסינגל "Replay", שדורג בין 40 השירים הראשונים בבילבורד הוט 100. במצעד הסינגלים הניו זילנדי דורג הסינגל במקום ה-18.
מ-2015 משתתפת בסדרה של ערוץ דיסני, "קייסי אנדרקאבר" בתפקיד הראשי: קייסי קופר.
ב-25 בדצמבר 2017 יצא לאקרנים הסרט המוזיקלי "האמן הגדול מכולם", בו היא מככבת לצד יו ג'קמן וזאק אפרון. בנוסף השתתפה בשנים 2017, 2019 ו־2021 בסרטי ספיידרמן ("ספיידרמן: השיבה הביתה", "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה" בהתאמה) בתפקיד מישל ג'ונס (אם.ג'יי.), החברה של פיטר פארקר (טום הולנד).
בשנת 2019 החלה לגלם את הדמות הראשית בסדרת הדרמה לנוער "אופוריה" ברשת HBO, גרסה אמריקאית לסדרה הישראלית באותו שם שיצרו רון לשם ודפנה לוין. על תפקידה בסדרה זכתה פעמיים בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה וב-2023 בפרס גלובוס הזהב.
ב-2019 נבחרה להיות הפרזנטורית של הבושם "אידול" של "לנקום", וכיכבה בסדרת פרסומות למותג.
זנדאיה שיחקה בסרט "מלקולם ומארי" שצולם במהלך מגפת הקורונה. השחקנית הקצתה מניות לסרט לכל אלה שהיו מעורבים בעשייתו, כדרך להציע בונוס כספי בעת צאת הסרט. הסרט נקנה על ידי נטפליקס בספטמבר 2020. בסרט היא מככבת לצידו של ג'ון דייוויד וושינגטון, והוא מבוים על ידי סם לוינסון, איתו שיתפה פעולה ב"אופוריה".
זנדאיה דיבבה את דמותה של לולה באני בסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה". זנדאיה גילמה את דמותה של צ'אני בסרט "חולית", עיבוד קולנועי לספר משנת 1965 בעל אותו השם, שיצא בשנת 2021. בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100.
זנדאיה תפיק ותככב בסרט "שקר לבן", בתפקיד אניטה פלורנס המינגס, אישה אפרו-אמריקאית בהירת עור שהייתה צאצאית של עבדים ונראתה כאישה לבנה כדי שתוכל ללמוד בואזר קולג' בשנות ה-1890. היא צפויה להופיע גם בסרט מותחן הפשע "Finest Kind". זנדאיה תגלם את רוני ספקטור, סולנית The Ronettes בסרט מעובד מתוך ספר הזכרונות של ספקטור "Be My Baby".
חיים אישיים
זנדאיה מתגוררת בעיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. היא צמחונית.
החל משנת 2021 זנדאיה נמצאת בזוגיות עם השחקן טום הולנד, ששיחק לצידה בסרטי ספיידרמן של היקום הקולנועי של מארוול.
X.25
X.25 היא חבילת פרוטוקולי תקשורת סטנדרטיים שפותחה עבור תקשורת ברשת אזורית (WAN) עם מיתוג מנות. החבילה פותחה על ידי מגזר קביעת תקנים בטלקומוניקציה (ITU-T) באיגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU).
פיתוח X.25 החל בשנות ה-70 על ידי קבוצת חברות טלפוניה במטרה להוות פרוטוקול ממשק רשת מרחבית תקנית המסוגל לספק קישוריות לרשתות תקשורת ציבוריות (PDNs) שונות. X.25 היא רשת מיתוג המגדירה כיצד מוקמת ומתוחזקת תקשורת בין תחנות קצה לרכיבי תקשורת וציוד תעבורת נתונים.
X.25 נוצר במקור על ידי ה International Telegraph and Telephone Consultative Committee - CCITT וכיום ITU-T כסדרת טיוטות עד לפרסום הסופי במסגרת The Orange Book בשנת 1976.
X.25 הוא אחד מפרוטוקולי מיתוג המנות הוותיקים ביותר, שנבנה עבור תשתית שתומכת במהירות של לכל היותר. הוא פותח לפני פיתוח מודל ה-OSI, ועוצב במסגרת של שלוש שכבות התואמות בקירוב לשלוש השכבות הנמוכות ממודל שבע השכבות של ה־OSI. כמו כן, הוא כולל פונקציות שנמצאות בשכבות גבוהות יותר במודל OSI כמו ריבוב, בקרת שגיאות ובקרת זרימה (flow control).
עם שדרוג תשתיות הטלפון בעולם הוא הוחלף בפרוטוקול frame relay ובהמשך גם בפרוטוקולים מתקדמים יותר כמו ADSL. יחד עם זאת, הוא עדיין נמצא בשימוש ביישומים נישתיים ובאפליקציות Legacy. לדוגמה, יישומים של חברות תקשורת וגופים פיננסיים שנבנו בשנות ה-80.
חיבור קבוע לעומת חיבור משתנה
בדומה לפרוטוקולי רשת אזורית אחרים, מאפשר הפרוטוקול שני סוגים של קווים: permanent virtual circuits (ר"ת PVC) או virtual circuit (ר"ת VC). קו קבוע נותן ללקוח ערובה שהקו יהיה זמין באופן רציף, כמו גם הגנה מפני ניסיונות פריצה לרשת מקומית על ידי האקרים שיודעים את ה-Data Network Identification Codes (ר"ת DNIC) של הלקוח.
מרכיבים
לרשת X.25 ארבעה רכיבים:
היסטוריה
X.25 היא אחת משרותיי מיתוג המנות הוותיקים שקיימים כיום. הוא פותח לפני מודל 7 השכבות. חבילת הפרוטוקולים מעוצבת כשלוש שכבות עקרוניות. אשר מתאימות לשלוש השכבות הנמוכות של מודל שבע השכבות OSI. הוא תומך גם בפונקציונליות שלא קיימת בשכבת הרשת במודל OSI.
X.25 פותחה ב-ITU-T (לשעבר קבוצת המחקר השביעית של CCITT) שעסקה בפרויקטים בתחום רשתות נתונים. עדכונים שונים ותוספות התווספו אל התקן, ובסופו של דבר פורסמו בסדרה של ספרים טכניים של ה-ITU הדנות במערכות תקשורת. ספרים אלו יצאו לאור מדי ארבע שנים בעטיפות בצבעים שונים. המפרט של X.25 הוא רק חלק ממערכת גדולה יותר של פרוטוקולי X-Series הדנים ברשתות תקשורת ציבוריות.
"רשת התקשורת הציבורית" היה השם הכללי שניתן לאוסף בינלאומי של ספקי X.25. הפרוטוקול זכה לכיסוי גלובלי גדול במהלך שנות השמונים של המאה העשרים. רשתות X.25 עם נגישות ציבורית רחבה (CompuServe, Tynnet, Euronet, PSS, Datapac, Datanet 1 ו- Telenet) הוקמו במרבית המדינות במהלך שנות ה-70 וה-80, על מנת להפחית את העלויות בגישה למגוון שירותי רשת.
החל מתחילת שנות תשעים בצפון אמריקה, השימוש ברשתות X.25 פחת והחלה החלפתו בשירות Frame Relay שהוצע על ידי חברות הטלפון. הודות לגידול נרחב של האינטרנט רוב המערכות שעשו שימוש ב-X.25 בעבר עברו לעשות שימוש בפרוטוקול TCP/IP. אבל עבור מערכות ישנות שצריכות X.25 לתקשורת ניתן לנתב חבילות נתונים של X.25 באמצעות רשתות TCP/IP.
בנוסף X.25 עדיין תחת שימוש כבד בעסקי התעופה (בעיקר באזור אסיה). על אף המעבר לפרוטוקולים מודרניים כמו X.400 החומרה הופכת להיות יותר ויותר נדירה ויקרה. עוד לאחרונה, במרץ 2006, רשת התקשורת של המרחב האווירי הלאומי השתמשה ב X.25 לתקשורת בין שדות תעופה מרוחקים עם מרכזי בקרה אוויריים.
צרפת הייתה אחת מהמדינות האחרונות שבה פעל שירות מסחרי למשתמשי קצה המבוסס על פרוטוקול X.25. השירות, הידוע בשם מיניטל ואשר התבסס על Videotex, מנה בשנת 2002 כ־9 מיליון משתמשים, וב-2011 הוא עדיין מנה כ -2 מיליון משתמשים. השירות נסגר על ידי פראנס טלקום ב־30 ביוני 2012 כאשר היו מחוברים אליה 800,000 תחנות קצה פעילות.
X.121
פרוטוקול במשפחת ה־X-Series המאפשר הקמת מעגל וירטואלי ממותג (switched virtual circuit) בין שני ציודי מסוף הנתונים (DTE) ברשת המידע הציבורית (PDN אנ'). הפרוטוקול מאפשר זיהוי חד חד ערכי של ציודי הנתונים באמצעות כתובות network user address (ר"ת NUA), אשר מיוצגת על ידי מספר עשרוני בקידוד בינארי. ה־NUA מורכב מ:
שימוש בפרוטוקול זה משמש בעת הקמת השיחה כאשר מתקיים שימוש ב רשתות PNP (packer layer protocol) נשלחת מנה לאחר מזהה סוג החבילה  (packet type identifier או PTI). המידע מקודד על ידי שימוש באלג' BCD ומכיל 14 ספרות עשרוניות (נומרי בלבד).
10 ספרות שמכילות את מזהה האשנב (טרמינל) (NTN):
עשרת הספרות מגדירות בצורה חד חד ערכית את הציוד המתפעל (שם באנגלית DTE),כל ספק שירות מגדיר לפי הסכמה שלו את ה NTN.
עד לשנת 2008 ה שימש למיפוי כתובת IP לפרוטוקול זה, אולם ב 2008 מרחב כתובות 14.0.0.0/8 הוחזר ל IANA.
מנהיגים ותארים באסלאם
מנהיגים דתיים באסלאם שירתו את המאמינים במסגד ובשלטון (בייחוד במערכת המשפט), חלקם עסקו בפרשנות לקוראן ולחדית' וזכו למקום כבוד בקהילתם. בעת המודרנית, במדינות חילוניות מוסלמיות דוגמת טורקיה ואינדונזיה ובמדינות לא-מוסלמיות, תפקידם של המנהיגים הדתיים הוא לא רשמי במרבית המקרים.
בתוארי כבוד דתיים נהוג לכנות את צאצאיו של הנביא מוחמד (דרך בתו פאטִמה ובניה חסן וחוסיין).
ח'ליפה
ח'ליפה ( خليفة, פירושו "מחליף") היה מנהיג האומה האסלאמית לאחר מותו של הנביא מוחמד. הח'ליפה כונה גם "אמיר המאמינים" ( أمير المؤمنين ). מחזיק תפקיד הח'ליפה מחזיק בשליטה מדינית ודתית על כל המוסלמים, אולם הוא אינו נחשב כיורש למוחמד ביכולות נבואיות. מאז פירוק האימפריה העות'מאנית נפסקה שרשרת הח'ליפים.
אימאם
אימאם ( إمام, תעתיק מדויק: אִמַאם, פירוש: מנהיג). באסלאם הסוני מכונים כאימאם מנהיגי התפילה ודרשנים במסגד וראשי אסכולות הלכתיות. בשיעה שימשו האימאמים כמנהיגי הקהילה לאחר מותו של מוחמד.
מוג'תהד
מוג'תהד ( مُجتهِد ) הוא אדם שביכולתו לפסוק בשאלות חוקיות, בהתבסס על פרשנותו של הקוראן והחדית'. תפקיד זה מילא בעבר המופתי, אולם כיום, כאשר השריעה אינה חוק המדינה באזורים מוסלמיים רבים, ממלאים תפקיד זה מלומדים הפוסקים בשאלות ירושה, גירושין ועוד.
מואזין
מואזין ( مؤذن, תעתיק מדויק: מֻאָדִ'ן) המבצע את הקריאה לתפילה (אד'אן, أَذَان ) ממינרט המסגד חמש פעמים ביום. ברוב המסגדים המודרניים, החליפו מגברים את המואזין.
קאדי
קאדי ( قَاضِي (قَاضٍ), תעתיק מדויק: קאצ'י) הוא שופט מוסלמי הפוסק לפי חוקי השריעה, מקבץ החוקים הדתיים של האסלאם. ברוב החברות המוסלמיות הקאדי מוסמך לדון בעברות על מצוות האסלאם, במשפט פלילי ובדיני ממון, אולם למעשה הוא דן בעיקר בענייני הקדש ודיני אישות. אנשים המתמנים לקאדים מתחייבים לפסוק לפי ספרי החוקים של האסכולה המשפטית אליה הם משתייכים (האסכולה החניפית, האסכולה החנבלית וכדומה).
מופתי
מופתי ( مُفْتِي (مُفْتٍ), תעתיק מדויק: מֻפְתי) הוא מלומד המסוגל לפרש ולפסוק בחוק האסלאמי (שריעה) ולפרסם פתווה. בעבר, כשבמרבית המדינות המוסלמיות חוק השריעה היה חוק המדינה, יכול היה המופתי לבטל פסקי דין של בתי דין פליליים.
פקיה
פקיה ( فقيه ) הוא מומחה במשפט מוסלמי (פיקה) המסוגל להתבסס על מקורות הסמכות השונים (הקוראן, החדית', הסונה, טובת הקהילה) כדי לפרש את השריעה, ולשנות את יישומה בהתאם לנסיבות החברתיות.
אייתוללה
אייתוללה ( آية الله, תעתיק מדויק: איתאללה, פירוש: אות/מופת האל) הוא תואר כבוד המוענק לחכמי דת שיעיים. הנושאים תואר זה מומחים במדעים אסלאמיים דוגמת משפט, פילוסופיה, מיסטיות ובדרך כלל מלמדים במדרסות. אייתוללות יכולים להגיע גם לדרגת אייתוללה עט'מא (אייתוללה עליון), אייתוללות בדרגה זו מכונים גם מרג'ע תקליד ( مرجع تقليد, שפירושו: מקור לחיקוי).
חוג'ת אל-אסלאם
חוג'ת אל-אסלאם ( حجة الإسلام, תעתיק מדויק: חג'ת אלאסלאם, שפירושו "סמכות באסלאם") הוא תואר לחכמי דת שיעים הפחותים בדרגתם מאיתוללות. חג'ת אל-אסלאם צריך לסיים את לימודיו בני מספר השנים בחאוזה (מדרסה שיעית) ולהיות מומחה במשפט אסלאמי, בקוראן ובחדית'.
מולא
מולא ( مولى, תעתיק מדויק: מולא) הוא חכם דת שיעי שלמד את הקוראן והחדית' וחוק אסלאמי (פיקה) ומומחה בתחום הדת. מולות מנהלים תפילות במסגדים, מבצעים טקסים שונים, נושאים דרשות ומלמדים במדרסות.
סייד
סייד ( سَيِّد, תעתיק מדויק סַיִּד) הוא תואר כבוד הניתן לזכרים שמקובל כי הם צאצאי הנביא המוסלמי מוחמד מנכדיו, חסן וחוסיין, בני ביתו פאטמה זהרה וחתנו עלי בן אבי טאלב, שהיה גם בן-דודו. לצאצאיות נקבות יש כינויים אחרים (סיידה וכיוצא בזה). אם מוצאו של אדם ממוחמד מגיע דרך אימו אך לא אביו, אין הוא זכאי לתואר סייד, אם כי יש לו עדיין ייחוס.
שריף
שריף ( شريف ) הוא תואר שהוענק בעבר בחברות ערביות מסורתיות לאדם שהיה אחראי על הגנת השבט ונכסיו. הסונים משתמשים בשם זה כיום כדי לתאר את צאצאיו של חסן אבן עלי (נכדו של מוחמד), אולם לאחרונה גבר השימוש במילה סייד כדי לתאר את צאצאיהם של חסן וחוסיין אבן עלי.
ולי
ולי ( وَلِيّ ) פירושו מגן או משגיח. בסופיות ולי או ולי אללה, הוא כינוי שפירושו "חברו של אללה", חברים בקבוצה סופית המכונים בשם זה נחשבים לקרובים לאלוהים. בשיעה המשמעות היא דומה, כלומר חברו של האל, אולם רק האימאם השיעי הראשון עלי בן אבי טאלב (אחיינו של הנביא מוחמד) ואשתו פאטמה בת הנביא מוחמד מכונים בתואר כבוד זה.
אמיר
אמיר ( أمير ) הוא תואר כבוד או אצולה הנמצא בשימוש במדינות אסלאמיות במזרח התיכון, צפון אפריקה, אסיה הקטנה והמדינות התורכמניות. משמעות המילה, מהשורש הערבי א.מ.ר. היא "מפקד", ושימשה במקור לציון מנהיג או מפקד של קבוצת אנשים. עם הזמן הפך השימוש בתואר לציון שליטים ומושלים, בדרך כלל של מדינות קטנות. במשמעותו בעולם הערבי המודרני תואר זה מציין "נסיך".
ברנזון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג'
הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג' (באנגלית: Prince Adolphus; 24 בפברואר 1774 – 8 ביולי 1850) היה ילדם העשירי ובנם השביעי של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושל רעייתו שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. הנסיך אדולפוס נשא את התואר דוכס קיימברידג' משנת 1801 ועד מותו. כמו כן שימש הנסיך אדולפוס כמשנה למלך בממלכת הנובר בשם אחיו ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי בעת שאלה מלכו בממלכה המאוחדת.
נכדתו של הנסיך אדולפוס, מרי מטק, הייתה מלכה רעיה של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
קורות חיים
הנסיך אדולפוס נולד בארמון בקינגהאם שבלונדון. בצעירותו לימדו את אדולפוס מורים פרטיים בארמון, ובקיץ 1786 נשלח לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה (יחד עם אחיו ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר, שקיבל את התואר דוכס קמברלנד בשנת 1799, והנסיך אוגוסטוס, שקיבל את התואר דוכס סאסקס בשנת 1801).
בשנת 1791, עם סיום לימודיו, נשלחו הנסיכים אדולפוס וארנסט להנובר לצורך רכישת השכלה צבאית. הנסיכים למדו תחת מפקד צבא הנובר, המרשל פון פרייטאג. בשנת 1794 קיבל הנסיך אדולפוס דרגת קולונל (אלוף-משנה), ובשנת 1798 דרגת לפטננט ג'נרל (אלוף). בשנת 1803 מונה הנסיך אדולפוס לתפקיד המפקד הכללי של הלגיון הגרמני של המלך, ובשנת 1813 קיבל דרגת מרשל (רב-אלוף).
ב-6 ביוני 1786 העניק המלך ג'ורג' השלישי לנסיך אדולפוס תואר אביר מסדר הבירית, וכן העניק לו, ב-17 בנובמבר 1801, את התארים דוכס קיימברידג', רוזן טיפררי וברון קלודן.
החל מספטמבר 1805 שירת הנסיך כמפקד רגימנט קולדסטרים של חיל הרגלים (Coldstream Regiment of Foot Guards) והחל מינואר 1824 כיהן כמפקד רגימנט מספר 60 של חיל הרגלים (רגימנט הרובאים של נסיך יורק).
נישואי הנסיך
לאחר מותה של הנסיכה שארלוט מוויילס בשנת 1817 התבקש הנסיך אדולפוס למצוא כלה לאחיו הגדול, דוכס קלרנס (לימים המלך ויליאם הרביעי) על מנת להבטיח שיהיו יורשים לכתר המלוכה (הנסיכה שארלוט, נכדתו של המלך ג'ורג' השלישי הייתה הצאצאית היחידה מבין נכדיו של המלך, שנולדה בתוך הנישואים ויכלה לרשת את הכתר, וזאת אף שלמלך היו 12 בנים שהגיעו לבגרות). הנסיך אדולפוס בחר באדלייד מסקסוניה-מיינינגן ככלה, ולאחר שאחיו הבכור התחתן, יכול היה הנסיך למצוא כלה לעצמו.
משנה למלך
בין השנים 1816–1837 כיהן הנסיך כמשנה למלך בהנובר בשם שני אחיו הבכורים - ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי. ב-20 ביוני 1837 עלתה לשלטון בממלכה המאוחדת אחייניתו של הנסיך אדולפוס, המלכה ויקטוריה, לכן פסק איחוד הכתרים שנמשך 123 שנים בין הממלכה המאוחדת וממלכת הנובר, מאחר שעל פי חוקי הירושה של ממלכת הנובר, אישה לא יכלה לרשת את הכתר.
בעקבות המלכתה של ויקטוריה הומלך בהנובר דוכס קמברלנד ונקרא ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר. משהתייתר תפקיד המשנה למלך, שב הנסיך אדולפוס לממלכה המאוחדת.
הנסיך אדולפוס נפטר ב-8 ביולי 1850 בבית קיימברידג' שבשכונת פיקדילי שבלונדון. הנסיך נקבר בקיו, ולאחר מכן הועבר ארונו לקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור.
תארים
הנסיך אדולפוס הפך לחבר במועצת המלכה בשנת 1802.
תוארו המלא בעת מותו היה "מארשל השדה, הוד מעלתו המלכותי, הנסיך אדולפוס פרדריק, דוכס קיימברידג', רוזן טיפרארי, ברון קאלודן, אביר מסדר הבירית, חבר במועצת המלכה המכובדת, אביר הצלב גדול של מסדר האמבט המכובד, אביר הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש המכובד, אביר הצלב הגדול של מסדר גואלף המלכותי.
שלט אצולה
שלט האצולה של הנסיך אדולפוס היה שלט האצולה המלכותי של בית הנובר, כאשר עליו שלוש תגיות - הראשונה והשלישית מכילים שני לבבות, והאמצעית מכילה צלב בצבע אדום. לאחר מותו אימצה את שלט האצולה שלו נכדתו, הנסיכה מרי אדלייד.
צאצאים
לנסיך היו שלושה ילדים:
פוקה
פוקה (Púca, Pooka, Phooka, Phouka, Púka, Pwca, Phouka) הוא יצור שמקורו בפולקלור הוולשי, בעיקר מאירלנד ומוויילס. הפוקה הוא אחד מחברי קהילת הפיות, וכמו רבים מהם - יש המכבדים אותו, ויש החוששים מפניו.
תיאורי גוף ושפה
לפי האגדה, הפוקה מסוגל לשנות את צורתו החיצונית. הוא יכול להופיע כנשר או כעז גדולה ושחורה (כפי שהופיע במחזהו של שייקספיר, "חלום ליל קיץ"), אך הצורה הנפוצה ביותר שלו היא של סוס שחור או לבן, בעל רעמה שופעת ועיניים צהובות בורקות.
רבים מאמינים כי הפוקה הוא היצור המפחיד ביותר בממלכת הפיות, הן בשל צורתו החיצונית, והן בשל כוחותיו. האמונה היא כי הפוקה משוטט בדרכים ומחפש אחר מטיילים ועוברי אורח, אותם הוא אוסף על גבו, ולכל הפחות מארגן להם את הרכיבה של חייהם, ממנה הם לא יחזרו להיות כשם שהיו.
הפוקה מסוגל לדבר בשפת האדם, ונוטה לחפש אחר אלה שסטו מהחברה, גורשו מבתיהם, וכדומה, אותם הוא אוסף על גבו לרכיבה. במידה והוא אינו מוצא כאלה, הוא עלול לזרוע כאוס והרס.
הפוקה הארווי בצורת ארנב גדול בלתי נראה, נמצאת במרכז העלילה של הסרט הארווי משנת 1950 עם ג'יימס סטיוארט.
מסורות חקלאיות
הפוקה מקושר בין השאר לפסטיבל הסמהין, שהוא פסטיבל הקציר הפגאני השלישי, כאשר סוף היבול נאסף. השאריות הנשארות בשדה נחשבות כ"פוקה", כלומר "נבולי פיות", ולכן אינן אכילות. מספר אגדות מקומיות גורסות כי החקלאים משאירים במיוחד חלק מהיבול בשדה, כדי לשכך את זעמו של הפוקה הרעב. לפוקה יש גם יום מיוחד משלו - ה-1 בנובמבר, שהוא "יום הפוקה" - היום היחיד בשנה בו מצופה מהפוקה שיתנהג באופן תרבותי.
גרסאות מקומיות
באזורים מסוימים, הפוקה זוכה להתייחסות שנובעת בעיקר מכבוד, והאמונה היא כי בתור יצור ההרים והעמקים, אם פוגשים אותו ביום הפוקה (הלא הוא ה-1 בנובמבר) הוא מנבא נבואות ומזהיר אזהרות את כל מי שבוחר להתייעץ עמו.
גרסאות משתנות
בתחילת המאה ה-21, השתנתה דרך תפיסת היצור - במקום הישות המאיימת והמפחידה שהאמינה בה עד כה, נתפס הפוקה כדמות ביישנית ובלתי מזיקה, הדומה לגמד גינות (גנום). דמות הפוקה אף כיכבה כדמות משנה בקומדיה "High Spirits" כפוני לבן ומדבר. הדמות הופיעה גם במחזות נוספים, לרוב כיצור שדה שאין הצופים מסוגלים לראותו.
איסניה פטידה
איסניה פטידה (שם מדעי: Eisenia fetida) הוא מין של תולעי אדמה, הידוע בכינויו "תולעת אדומה" עקב צבעה או "תולעת קליפורניה". תולעת זו משגשגת בסביבת פסולת אורגנית נרקבת, כגון דשונת או צואת בעלי חיים. היא שכיחה פחות באדמה שאין בה פסולת מסוג זה, בדומה למין Lumbricus rubellus.
התולעת משמשת ליצירת דשונת תולעים (באנגלית: Vermicompost); תהליך הדשנה במהלכו נוצרת תערובת הטרוגנית של פסולת אורגנית נרקבת ממעי התולעת. מקור המין באירופה, ומשנות האלפיים ניתן למצוא אותו בכל יבשת למעט אנטארקטיקה.
תיאור
למין זה שערות קטנות (bristles) על כל מקטע של גוף התולעת והן עוזרות להיאחז במשטחים קרובים כדי להתמתח ולדחוף את גופה קדימה ואחורה בעזרת שריריה וכדי לנוע קדימה.
הפטידה מפרישה נוזל בעל ריח חריף, מכאן גם שמה המדעי הישן יותר, foetida, שמשמעותו "בעל ריח רע". יש להניח שזו התנהגות הגנתית כנגד תוקפים אפשריים.
מינים קרובים
הפטידה הוא מין קרוב של האיסניה אנדרי (Eisenia andrei). הדרך היחידה להבחין בין שני המינים היא שלפטידה לעיתים צבע גוף בהיר יותר. מחקרים הראו שלמרות הדמיון הרב אכן מדובר בשני מינים שונים. מחקרי הרבייה אף הראו ששני מינים אלו אינם מזדווגים ויוצרים זן כלאיים.
רבייה
כמו שאר מיני תולעי האדמה, מין זה הוא אנדרוגינוס (יצור חי המתרבה ברבייה מינית וממלא הן את תפקיד הזכר והן את תפקיד הנקבה). למרות זאת, לצורך רבייה עדיין נחוצות שתי תולעים. שתי התולעים נצמדות אחת לשנייה בצורה הופכית, כאשר הן מצמידות את ה- clitella שלהן אל השנייה, החלק הבולט והבהיר יותר הנמצא במרחק של שליש מגופה של התולעת אל ראשה ושני שלישים אל קצה אחוריה. חלק זה מכיל את אברי הרבייה של התולעת. שתי התולעים מחליפות זרע ולאחר מכן משחררות גלמים (cocoons) שכל אחד מהם מכיל מספר ביצים. הגלמים נוצרים מרקמה רירית הנוצרת על גבי ה-clitella, הנעה לכיוון חלקה הקדמי של התולעת כשהיא 'אוספת' בדרכה את הביצים מאברי הרבייה הנקביים ואת הזרע ששוחרר על ידי תולעת אחרת, עד שהרקמה משתחררת מ'ראש' התולעת ומקבלת צורה לימונית. בשלב זה היא מתקשה והופכת ל'גולם' שצבעו צהוב בהיר בתחילה ולאחר מכן הצבע מתחלף לחום ככל שהתולעים אשר בביצים גדלות. גלמים אלו ניתן לראות בעין בלתי מזוינת. קצב הרבייה הוא הכפלה של כמות התולעים אחת לחודשיים-שלושה, בהתאם לתנאי הסביבה.
תנאי גידול
התנאי הבסיסי לגידולן הוא חושך ולחות, התולעים האדומות אינן מסתדרות במצב של שמש ישירה ובתנאי יובש. משרעת הטמפרטורות בו הן חיות רחב והן סתגלניות הן לקור והן לחום. מאחר שהן חייבות חושך ולחות, הן אינן יכולות לשרוד את הקיץ בארץ שלא בתוך מיכל מיוחד או קומפוסטר המתאים להן, תוך בקרה מתמדת של לחות. זאת להבדיל מהמצב בארצות לחות וקרות יותר שם הן יכולות לחיות בתנאי הסביבה הטבעית להן וללא צורך במיכל גידול ובקרה קבועה של טמפרטורה ולחות.
שימושים נפוצים
תולעים אלו פופולריות מאד בקרב חובבי מיחזור של פסולת אורגנית, עקב היותן פעילות לאורך השנה מבלי שנת חורף כתולעים אחרות. כמו כן, קצב האכילה שלהן את הפסולת האורגנית מהיר באופן יחסי ומסייע בהפיכת הפסולת לדשונת תולעים עשיר ובריא לקרקע. מגדלי תולעים רבים שמים את התולעים האדומות בערימת הקומפוסט כדי להשביח אותו או בתוך חבית צמחים ביתית ("חביתות"). התולעים האדומות מייצרות זבל אורגני עשיר המהווה דשן טבעי בשם "הומוס". איסוף ההומוס מן הערימה מכונה "קציר הומוס". הומוס תולעים נמכר במשתלות ובאופן פרטי לגננים ולאנשים פרטיים כדשן אורגני איכותי. ניתן למהול את ההומוס במים והתמיסה הנוצרת מכונה "תה הומוס", גם הוא בריא מאד לצמח. מכירה ומסירה של תולעים אדומות הן עיסוק פופולרי בקרב חובבי המיחזור וניתן לראות "שוק" סביב נושא זה ברשתות החברתיות.
טכניקות להפרדת ההומוס מן התולעים
מגדלי תולעים רבים מעוניינים ב"תוצרת" של התולעים, קרי ההומוס לטובת דישון הצמחים ולשם כך התפתחו מספר טכניקות להפרדת ההומוס מן התולעים. טכניקות אלה מסתייעות בתכונות של התולעים כדי לגרום לכך שהן ינועו למקום אחר ויאפשרו קציר הומוס נקי מתולעים:
איאן הארט
איאן הארט (באנגלית: Ian Hart; נולד ב-8 באוקטובר 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. מוכר בעיקר בזכות גילומו של פרופסור קוויריניוס קווירל בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים" ובתור הסופר ארתור קונאן דויל בסרט "למצוא את ארץ לעולם לא".
קורות חייו
הארט נולד בשם איאן דייוויס בליברפול, בן למהגרים איריים, אחד משלושה אחים. הוא גדל במשפחה קתולית. בשנות ה-20 לחייו, למד משחק בתיאטרון ובמכללת "מייבל פלטשר" למוזיקה ודרמה בליברפול.
נשוי ללין, לזוג שתי בנות. מתגורר בלונדון.
האגודה לחקר רפואת ילדים
האגודה לחקר רפואת ילדים (SPR) היא אגודה בינלאומית של חוקרים שעוסקים בקידום רפואת ילדים, במגוון תחומים. האגודה לחקר רפואת ילדים מנהלת שיתוף פעולה עם האגודה האמריקאית לרפואת ילדים.
טורפדו (אגודת ספורט)
אגודת הספורט המתנדבת "טורפדו" (ברוסית: Добровольное-спортивное общество «Торпедо»; בקיצור: ДСО Торпедо) היא התאחדות הספורט של עובדי תעשיית הרכב ברוסיה שהוקמה לראשונה בשנת 1936. האגודה שמה לה למטרה לקדם את הספורט לסוגיו בקרב עובדי תעשיית הרכב ברוסיה. היא מאגדת את כל מועדוני הספורט של טורפדו ברוסיה וכוללת מועדון רוגבי, מועדון הוקי קרח, כדורסל, קטרגל, כדורעף, פולו מים, בנדי, כדורגל חופים ועוד.
המועדון המפורסם והמצליח ביותר הוא מועדון הכדורגל טורפדו מוסקבה, שהיווה חלק מהאגודה משנת הקמתה ועד 1997, עת הופרט המועדון וכבר אינו מהווה חלק מאגודת הספורט.
צ'רלי ויקרס
צ'רלי ויקרס (באנגלית: Charlie Vickers; נולד ב-30 באוקטובר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. ידוע בשל תפקידיו בסדרות "מדיצ'י" ו"שר הטבעות: טבעות הכוח".
ביוגרפיה
ויקרס נולד בסנט קילדה, בפרברי מלבורן שבמדינת ויקטוריה, באוסטרליה, באוקטובר 1992. הוא גדל בגילונג ולמד לתואר באמנות באוניברסיטת RMIT במלבורן ולאחר מכן למד בבית הספר המרכזי לנאום ודרמה בסידני. בהמשך, עבר לאנגליה בה למד בבית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון, עד 2017.
קריירה
ב-2018, גילם את הדמות גוליילמו די פאצי, הבן הצעיר למשפחת פאצי בסדרה מבית נטפליקס, מדיצ'י. בשנת 2019, ויקרס כיכב בסרט הקומדיה שביימה רייצ'ל וורד, פאלם ביץ', שם גילם את דן, לצד סם ניל, מתילדה בראון, גרטה סקאצ'י וריצ'רד אי. גרנט. ב-2020 הופיע ויקרס בסרט המותחן של דאגלס ריי, Death in Shoreditch, בו גילם את תפקידו של אנדרוז בסרט לצד קאריל תומאס.
בשנת 2022, ויקרס גילם את הלברנד בסדרת הטלוויזיה של אמזון המבוססת על עולמו של טולקין, "שר הטבעות: טבעות הכוח", כשהופיע לראשונה בפרק 2 לצד מורוויד קלארק. לצורך התפקיד, ויקרס יצא לטייל במשך 5 ימים בפארק הלאומי טונגרירו, ניו זילנד. הוא הופיע בסדרה כשמשך את גלדריאל מהמים. כדי לבצע את הסצנות התת-ימיות, ויקרס היה צריך ללמוד לצלול חופשי. ויקרס הוא רץ נלהב, לאחר שהשלים מספר טריאתלונים ורץ באופן קבוע בין 5 ל-10 אלף ריצות מספר פעמים בשבוע.
ב-2022, ויקרס לוהק לככב בעיבוד הטלוויזיוני לרומן של הולי רינגלנד, הפרחים האבודים של אליס הארט (The Lost Flowers of Alice Hart).
מערכת רדיו דאטא
מערכת רדיו דאטא (באנגלית: Radio Data System, ובקיצור: RDS) הוא פרוטוקול תקשורת חד כיווני המאפשר לתחנות רדיו המשדרות ב-FM לצרף לשידוריהן גם נתונים בקצב של 1187.5bps. השימוש המוכר ביותר ל-RDS הוא הצגת שם תחנת הרדיו או השיר המשודר.
רקע
תקן ה-RDS נקבע על ידי איגוד השידור האירופי. תקן אמריקאי מקביל הוא ה-Radio Broadcast Data System (ובקיצור RBDS), וההבדל בין התקנים אינו רב (בעיקר בשדה ה-PTY). שני התקנים משתמשים בגל נושא משני, הממוקם הרמוניה שלישית לסמן הסטריאו ב-FM (ב-57KHz), וכך אינם יוצרים הפרעות או אפנון הדדי עם אותות אחרים. ה-RDS כולל גם קוד תיקון שגיאות. שני התקנים קיימים מתחילת שנות התשעים.
תוכן ושדות
שדה המציין תדרים נוספים בהם התחנה משדרת. במצב של הפרעות על תדר השידור של תחנה מסוימת, או יציאה מטווח השידור, מקלט הרדיו יכול בצורה אוטומטית לעבור לתדרים אחרים בהם התחנה משודרת. יכולת זו נפוצה במיוחד במקלטי רדיו לרכב.
שדה המציין את השעה הנוכחית, ברמת דיוק של עד 100 מילי-שניות. בעזרת שדה זה ניתן לדייק את השעון של מקלט הרדיו או השעון של כלי הרכב.
שדה המציין תחנות אחרות המשדרות דיווחי תנועה. המקלט יוכל להשמיע את דיווחי התנועה מהתחנה האחרות, ואז לחזור להשמיע את השידור של התחנה הקודמת.
שדה המזהה את התחנה. כל תחנה מקבלת קוד זיהוי מיוחד, כולל קידומת למדינה. בארצות הברית, שדה ה-PI הוא תוצאת חישוב של נוסחה המשקללת את שם התחנה. https://www.volvocars.com/il/support/manuals/xc40/2019w46/tslyl-mdyh-vyntrnt/rdyv/rdyv-rds שדה זה מכיל 8 אותיות והוא מציג את שם התחנה. ככל הנראה, זהו השדה השימושי והנפוץ ביותר במקלטי רדיו עם RDS.
שדה המשמש להבדלה בין שידורים מקומיים של אזורים שונים.
שדה המציין שתחנה זו משדרת דיווחי תנועה.
שדה המופעל כאשר מתחיל דיווח תנועה. בעזרתו ניתן לעצור זמנית את השמעת התקליטור או הקלטת, לטובת האזנה לדיווח התנועה.
שדה המאפשר העברת דיווחי תנועה בצורה טקסטואלית, מבלי לשלב אותם בתוכנית הרדיו עצמה. שימוש בשדה זה דורש מקלטים מיוחדים, ולרוב עלות כספית לקבלה ופיענוח של המידע.
בישראל
השירות פועל בישראל, בעיקר בשידורי קול ישראל.
מסטיה
מֶסטיָה (גאורגית: მესტია) היא עיירה (דאבא) בנפת מסטיה שבמחוז סמגרלו וסוואנתי עילית בצפון-מערב גאורגיה, ומשמשת כמרכז המנהלתי של הנפה. העיירה שוכנת בגובה 1,500 מטר מעל פני הים על מדרונותיו הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. 128 ק"מ מזוגדידי. אוכלוסייתה מונה 1,973 איש.
מבחינה היסטורית ואתנוגרפית נחשבה מסטיה תמיד כיישוב הראשי של סוואנתי עילית, ונודעה באופן רשמי בשם סֶתי ("სეთი"). למרות גודלה הקטן היישוב היה מרכז תרבותי חשוב במשך דורות. בשנת 1968 הפכה באופן רשמי לעיירה, לפני כן נחשבה לכפר. רק בשנת 1935 נבנה הכביש המחבר בין מסטיה לעולם החיצוני. מאז סיום השלטון הסובייטי נעשה אך מעט לשיפור היישוב. מצד שני התפתחה תיירות של מטפסי הרים ונבנה, בפרברי היישוב, מוזיאון היסטורי-אתנוגרפי חדש. שם המוזיאון מוקדש לאלפיניסט הסוואני הראשון, יליד מסטיה, מיכאיל חרגיאני (1932–1969).
במרכז העיר מתנוססים מספר מגדלי הגנה שהיו נפוצים במחוז ההיסטורי סוואנתי. אחד מהם פתוח לציבור. מגדלים אלה מתוארכים אחורה למאה ה-12, פנים המגדל השתמר עם עבודות העץ המקוריות שלו, ומתוארכים אף הם לאותה תקופה.
טרמפ
טרמפ, או "הקפצה", הוא דרך של שימוש תחבורה פרטית, בה מקבל נוסע הסעה מאדם אחר באופן שאינו מתואם מראש, לרוב ללא תשלום ובדרך כלל מנהגי מכוניות פרטיות.
מקור המילה הוא הפועל בגרמנית לתפיסת טרמפ - Trampen, שמקורו במילה האנגלית Tramp (נווד). הפועל המקביל באנגלית הוא Hitchhike.
אדם הנוסע בטרמפים קרוי "טרמפיסט". מרחק ההקפצה יכול להיות מרחק קצר אשר אפשר לעבור גם בהליכה, והוא יכול להיות מרחק רב המצריך נסיעה בכלי רכב. הבוחרים בנסיעה מסוג זה עושים זאת בדרך כלל בגלל שלוש סיבות: נחיצות (חוסר בתקציב, או בכלי תחבורה זמינים), יעילות סביבתית (ניצול נסיעות קיימות במקום ליצור נסיעות חדשות), או הרפתקה (גילוי תגליות באופן אקראי, פגישת אנשים חדשים ובלתי צפויים). טרמפים נפוצים בעיקר באזורים כפריים, ולא מיושבים. מפני שבמקומות אלו התדירות של התחבורה הציבורית מאוד נמוכה אם בכלל, מה שמאלץ נוסעים חסרי רכב פרטי להסתמך על טרמפים להתניידות, וקיימת במקומות אלו "תרבות טרמפים" של נהגים רבים המוכנים לעצור לטרמפיסטים. לעומת זאת בערים נסיעה בטרמפים נדירה. בשל ההיצע הרב של תחבורה ציבורית ומוניות המאפשרת התניידות.
היחס הכללי לטרמפים משתנה מאזור לאזור. יש מדינות בהן מקובל "לתפוס" טרמפים ולאסוף טרמפיסטים. במדינת ישראל, לדוגמה, תחנות אוטובוס בכבישים בינעירוניים נקראות טרמפיאדות. אף מדינה בעולם לא אוסרת הקפצות באופן גורף, אך ישנן מדינות בהן קיימים איסורים והגבלות לגבי הנסיעה. כך לדוגמה בארצות הברית, חל איסור לתפוס טרמפים על יד בתי סוהר. במקומות מסוימים קיים איסור לתפוס טרמפים בכבישים מהירים בין-ארציים, אך בדרך כלל מותר לתפוס טרמפ בכניסה או עלייה לכביש המהיר. בישראל תפיסת טרמפים מותרת בתחנות המיועדות לכך. על חיילי צה"ל חל איסור גורף לתפוס טרמפים.
שיטה
השיטה לתפוס נהגים אינה קבועה ומשתנה מאדם לאדם ומאזור לאזור, אך במרבית המקומות בהם נהוג לתפוס טרמפים, גם קיימת שיטה מקובלת אשר באמצעותה הטרמפיסט מסמן לנהגים חולפים כי הוא מחפש הסעה. בחלקים רבים בעולם, בהם צפון אמריקה ואירופה, הטרמפיסטים מותחים באופן מסורתי את ידם לצד גופם בזווית של 90 מעלות מגופם ומרימים את האגודל שלהם לכיוון מעלה. טרמפיסטים בדרום אפריקה נוהגים להרים את ידם ולהצביע כלפי מעלה עם האצבע. לעומת זאת, טרמפיסטים בפולין מנופפים בידם כאשר כף היד פתוחה לכיוון כלי הרכב הקרבים, ובהודו מנופפים בידם כאשר כף היד פתוחה לכיוון מטה. בישראל נהוג להצביע לעבר הכביש כאשר היד מתוחה לצד הגוף והאצבע המורה פתוחה בזמן ששאר האצבעות קפוצות.
במקומות בהם תפיסת טרמפים פחות רווחת, ניתן לראות טרמפיסטים משתדלים לעצור נהגים בשיטות יצירתיות יותר, על מנת למשוך את תשומת לב הנהגים. יש טרמפיסטים המחזיקים שלט קטן עם שם היעד. המטרה היא לחסוך מהנהגים את הצורך לעצור ולברר את מקום יעדם ולעודד נהגים אחרים, אשר לולא השלט לא היו עוצרים. ברוסיה ישנם איגודים של טרמפיסטים המסמנים את עצמם על הכביש ברצועות בד זוהרות על הבגדים. טרמפיסטים אחרים נוהגים לא לעמוד לצד הדרך ולחכות להסעה, אלא לעבור בין המכוניות העומדות בתחנת דלק או ברמזור ולדבר עם הנהג. בשיטה זו הטרמפיסט מנסה לשכנע את הנהג שיעזור לו להגיע ליעדו. שיטת עצירת טרמפים זו נקראת "טרמפ לחץ", מכיוון שהטרמפיסט מפעיל לחץ נפשי מסוים על הנהג על מנת שזה האחרון יפתח את החלון ויעזור לו להגיע למחוז חפצו. במדינות מסוימות, כמו גם בישראל, חלים הגבלים משפטיים על שיטה זו מפני שכשמדובר ברמזורים היא עלולה להפריע לסדר הציבורי.
גם לנהגים יש שיטה לתקשר עם הטרמפיסט. כאשר נהג רוצה לסמן לטרמפיסט שהוא לא נוסע רחוק ולכן הוא איננו עוצר לטרמפיסט, הוא מצביע כלפי מטה בצורה תכופה. כאשר הנהג מצביע לכיוון ימין או שמאל או ישר הוא למעשה מסמן לטרמפיסט את כיוון הנסיעה שלו בצומת הבא. הנהג ישקול אפשרות של עצירה לטרמפיסט אם הטרמפיסט יסמן לו שאכן יעד הנסיעה שלו מתאים לסימון הנהג (באמצעות תנועה דומה - ימינה/שמאלה/מטה).
סיום הנסיעה
לרוב מסתיימת הנסיעה בחילופי תודה לבביים. רוב הטרמפיסטים יודעים להוקיר תודה לנהג שעזר להם, ורוב הנהגים נהנים להכיר אנשים חדשים. במקרים מסוימים יכולות גם להיווצר חברויות. ישנם אף מקרים בהם לקיחת טרמפיסט הסתיימה בחתונה בין הנהג/ת לטרמפיסט/ית.
סכנות אפשריות
לנסיעה בטרמפים יש מוניטין מפוקפק לעיתים. עבריינים עושים שימוש ציני ברצון הטוב של אחרים כדי לשדוד או להטריד מינית תוך שהם מתחזים לנהגים תמימים, או לחלופין, לטרמפיסטים תמימים. אירוע חריג במיוחד קרה לאמנית האיטלקייה פיפה באקה שנחטפה ונרצחה בטרמפ שלקחה בטורקיה במהלך מסע שלום מתוקשר לכיוון ירושלים. מקרה מפורסם נוסף הוא חטיפתם ורציחתם של שלושה נערים ישראלים על ידי מחבלים פלסטיניים בעת שעלו על טרמפ בגוש עציון.
טרמפים בצה"ל
עד לשנות התשעים, היה הטרמפ שיטת הנסיעה המועדפת על חיילים שלא בתפקיד, בעיקר לצורך נסיעות בין הבסיס והבית. ביוזמת הוועד למען החייל נבנו בצמתים מרכזיים ברחבי הארץ תחנות הסעה לחיילים ("טרמפיאדות") - מתקנים דמויי תחנות אוטובוס, כדי שהמתנת חיילים להסעה תהייה נוחה ובטיחותית יותר. בינואר 1966 הודיע סגן שר הביטחון צבי דינשטיין שתבדק האפשרות לבטח חיילים הנוסעים בטרמפ כדי שנהגים לא יחששו לקחת טרמפיסטים ובמאי אותה שנה הושגה הסכמה בנושא. בסוף שנת 1973 יצא משרד התחבורה במסע פרסום בו נתבקשו טרמפיסטים לשאת שלט המציג את יעד נסיעתם.
במהלך השנים היו אירועים אחדים של חטיפת הנוסעים בטרמפים בידי מחבלים כדי שישמשו בני ערובה לשחרור מחבלים הכלואים בישראל, או למטרת רצח.
כיום, בעקבות אירועים אלו, חל איסור חמור על נסיעת חיילים הן בסדיר והן במילואים בטרמפים. למעט עצירת טרמפ מתוך בסיס צבאי, עקב חשש כבד ותמידי מחטיפת חיילים. המשטרה הצבאית עורכת מבצעים בהם היא אוספת טרמפיסטים ומדמה את חטיפתם, כאשר חייל הנתפס במבצע, נענש בחומרה. ישנה הוראה גורפת על פיה על כל מפקד, לפני שחרור חייל לביתו, להדריכו ולהזכירו על האיסור בדבר עצירת טרמפים ("תדריך יציאה"). עם זאת, במקרים של חוסר מוחלט בתחבורה ציבורית בזמן ובמקום שבו נמצא החייל, יכול להינתן לו אישור לתפוס טרמפים על ידי מפקדיו.
נסיעה בטרמפים בספרות ובאמנות
הסופר האמריקאי ג'ק קרואק הנציח את הנסיעה בטרמפים בספרו "בדרכים". אין ספור סופרים כתבו על דרכים ועל הנסיעה בטרמפים, כגון הסופר ג'ון סטיינבק אשר פתח את ספרו המפורסם ענבי זעם בהסעה מזדמנת. רואלד דאל כתב סיפור קצר בשם "הטרמפיסט", בו הוא מציג את הרעיון על פיו ניתן לשמוע סיפורים מרתקים כשמסיעים טרמפיסטים.
טוני הוקס, קומיקאי בריטי, התערב בזמן שהיה שתוי כי יוכל להקיף את אירלנד כשהוא נוסע בטרמפים בלבד ונושא איתו מקרר קטן. התוצאה המשעשעת של התערבות זו מונצחת בספר "האי הירוק, המקרר ואני".
המוזיקאי רוג'ר ווטרס החל את קריירת הסולו שלו לאחר שעזב את להקת פינק פלויד באלבום הקונספט "היתרונות והחסרונות של לקיחת טרמפים" ("The Pros and Cons of Hitch Hiking") משנת 1984. האלבום מתאר את משבר אמצע החיים של ווטרס, והוא הציג על עטיפתו אישה עירומה המושיטה אצבעה כמבקשת טרמפ על אם הדרך. באלבום ניגן אף אריק קלפטון. יש המחשיבים אלבום זה כטוב יותר מאלו שיצר ווטרס בתקופה המקבילה במסגרת פינק פלויד, אם כי הצלחתו המסחרית הייתה מתונה, וסיבוב ההופעות אליו יצא ווטרס, שכונה "סיבוב הטרמפיסט", נכשל.
בסדרת הספרים, סדרת התסכיתים, סדרת הטלוויזיה והסרט "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" מאת דאגלס אדמס, נסיעה בטרמפים (בחלליות) היא אורח חייהם של אנשים רבים ברחבי הגלקסיה, אחד מהם הוא פורד פרפקט, חוקר עבור הספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", שהוא ספר הדרכה לטרמפיסטים המספק להם מידע רב לגבי הגלקסיה ואיך לראות את כולה בפחות משלושים דולרים אילטראנים ליום.
ב"חסין מוות", סרטו החמישי של הבמאי קוונטין טרנטינו משנת 2007, אחת הדמויות נקלעת לטרמפ ברכב פעלולים של סאדיסט ועוברת בו מסכת עינויים.
הסרט עד קצה העולם (Into The Wild), המבוסס על סיפור אמיתי, מתאר את קורותיו של צעיר אמריקאי שנודד ברחבי צפון אמריקה דרך תפיסת טרמפים. בשיטה זו הוא נפגש עם הרבה מדמויות הסרט.
סרט האימה הנודע מ-1986 "הטרמפיסט" (The Hitcher) בכיכובו של רוטגר האוור הפך לסרט פולחן והיווה מקור השראה לסרטים נוספים בסגנון. בשנת 2007 נעשה חידוש לסרט באותו השם בכיכובו של שון בין.
סדרת רשת דוקומנטרית בשם הטרמפיסטים פורסמה בישראל דרך הפייסבוק בשנת 2016. בסדרה, אוסף יוצר הסדרה טרמפיסטים על מנת ליצור עימם מפגש ולשמוע אותם.
טרמפים ממוסדים
הנסיעה בטרמפים מוּסדה בפולין בתקופת המשטר הקומוניסטי. לאנשים רבים בתקופה זו היו מסמכים רשמיים בהם תועדה נסיעתם. יתרה מכך, הטרמפיסטים היו מוסרים לנהגים אישור כי קיבלו הסעה. בברית המועצות יישמו מערכת תלושים אשר הועילה לנהגים. נהגי משאיות בקובה מחויבים להסיע טרמפיסטים, וברומניה הנסיעה בטרמפים בתשלום היא חלק מהתרבות המקומית עד כי לעיתים קשה לתפוס טרמפיסטים עקב תחרות.
משמעויות נוספות
בשפה העברית, "לתפוס טרמפ", ובאופן דומה באנגלית free rider משמש גם ביטוי לניצול כלשהו. לדוגמה, במשפט "אני רוצה לתפוס על הדיון הזה טרמפ, היות שחלפה כבר כמעט שנה מאז איחוד הרשויות במדינת ישראל..." נראה כי הנואם מנצל את הדיון הנוכחי כדי להעלות נושא אחר. ניתן להשתמש בביטוי "לתפוס טרמפ" על מגוון נטיותיו - "תפסתי טרמפ", "עלה על טרמפ" וכדומה.
טרמפים בעידן הטכנולוגיה החדשה
כיום, בעידן הטכנולוגיה החדשה, השימוש בטרמפים הפך נפוץ בקרב קבוצות באמצעות רשתות חברתיות ואתרים ייחודיים, המשמשים כלוח נסיעות לסטודנטים וישובים.
לאחרונה החלה מגמה של שימוש במכשירי הסלולר החכמים, בשילוב אפליקציות המחליפות את לוחות הטרמפים.
פורום תקנה
פורום תקנה הוא עמותה המורכבת מאישים בציונות הדתית, המיועדת לטיפול בתלונות על הטרדה מינית מצד בעלי סמכות בציבור הדתי-לאומי.
פעילות הפורום
פורום תקנה הוקם בשנת 2003 לשם מתן מסלול חלופי ודיסקרטי לטיפול בתלונות על הטרדה מינית של בעלי סמכות בקרב הציונות הדתית. הטרדה מינית לסוגיה היא עבירה פלילית, אך משום שהיא נעשית פעמים רבות ללא עדים ובשל חשש להיחשף וגורמים נוספים מגיעים רק חלק מהמקרים לבירור במשטרה. בפרט נכון הדבר כאשר ההטרדה נעשית במסגרת יחסי מרות. באתר הפורום מוצגת מטרת הפורום: "ליצור דרך נוספת עבור המתלוננות לטפל בתלונה ביעילות, ולמנוע את הישנותה ואת נזקיה למתלוננת ולנשים נוספות". השימוש בלשון נקבה הוא ברוח "דיבר הכתוב בהווה", והפורום משמש לטיפול בתלונות שני המינים. הפורום אינו רואה עצמו כתחליף למערכת אכיפת החוק הרשמית, אלא כגוף המיועד לטפל בתלונות שלא הגיעו למשטרה או שאופיין אינו פלילי. הפורום פועל בשיתוף פעולה עם היועץ המשפטי לממשלה והוא מתייעץ איתו ביחס למקרים סבוכים המגיעים לפתחו.
ברוח החוק למניעת הטרדה מינית חיבר הפורום "תקנון לטיפול ומניעה של הטרדה ו/או תקיפה מינית".
עם חברי הפורום בהווה ובעבר נמנים אישים רבניים בולטים בציונות הדתית ומשפטנים דתיים, ובהם הרבנים יעקב אריאל, הרב אהרון ליכטנשטיין, הרב יובל שרלו, הרב אליקים לבנון, הרב יהושע שפירא, הרב איתן איזמן, הרבנית מלכה פיוטרקובסקי, פרופ' ידידיה שטרן, פרופ' אביעד הכהן ואחרים, גברים ונשים. מייסדת הפורום היא הרבנית יהודית שילת, סגנית יו"ר אמונה לשעבר. שילת שימשה כמנהלת הפורום במשך כ-20 שנה. לאחר פרישתה החליפה אותה בתפקיד לילי גץ הורביץ. בפורום 30 חברים, אך העבודה השוטפת מתקיימת בדרך כלל בקבוצות של ארבעה.
טיפולו של הפורום בתלונה נעשה בדרך כלל בצנעה. מאז הקמת הפורום ועד תחילת 2010 טיפלו צוותים מטעמו, שרובם כללו גברים ונשים, ב-15 תיקים של ניצול מרות וסמכות בציבור הדתי. בפברואר 2010 חרג הפורום ממנהגו, ובעקבות תלונות שונות פרסם הודעה בעניינו של הרב מרדכי (מוטי) אֵלון. לפי ההודעה הוטלו על הרב אלון הגבלות שונות בגין "מעשים המנוגדים לערכי קדושה ומוסר", אך כדברי ההודעה: "לצערנו התברר לנו לאחרונה כי ההגבלות יושמו רק באופן חלקי, וכי ההגנה על הציבור ומניעת מכשול מחייבת אותנו להביא את הדברים לידיעת הרבים". בתגובה על אופן קבלת ההחלטה ופרסום המקרה פרשו מהפורום נציגות תנועת "קולך". בנוסף, פורסמו ידיעות על מעורבות של הפורום במקרים נוספים, כגון פרשת דוידי פרל ופרשת הטרדות מיניות שבעקבותיה פרש מתפקידו מפקח בחמ"ד.
אנדראס תורקילדסן
אנדראס תורקילדסן (בנורווגית: Andreas Thorkildsen; נולד ב-1 באפריל 1982) הוא אתלט נורווגי, הוא פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008), אלוף עולם (ברלין 2009), 3 פעמים סגן אלוף עולם (הלסינקי 2005, אוסקה 2007 וטגו 2011) ופעמיים אלוף אירופה (גטבורג 2006 וברצלונה 2010) בהטלת כידון.
ביוגרפיה
תורקילדסן נולד וגדל בקריסטיאנסנד, נורווגיה לשני הורים אתלטים: אביו, תום תורקילדסן היה מטיל כידון בעל תוצאת שיא של 71.64 מטר. אמו, בנטה תורקילדסן, הייתה לאלופת המדינה בריצת 100 מטר משוכות. בגיל 11 החל להטיל כידון, כשאביו משמש כמאמנו. בשנת 2001 עזב תורקילדסן את קריסטיאנסנד לטובת הבירה אוסלו, והחליף מאמן.
קריירה מקצועית
ב- 7 ביוני 2001 קבע את שיא העולם לנוער, כשהטיל את הכידון למרחק של 83.87 מטר, בברגן, נורווגיה. אולם בזירה הבינלאומית לא הצליח לשחזר את הישגו זה. באותה שנה השתתף פעם נוספת באליפות אירופה לנוער, שם סיים פעם נוספת במקום השני, בתוצאה של 76.98 מטר, וכמו כן השתתף באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה באדמונטון, קנדה, שם הציג יכולת רעה, כשכלל לא עלה לגמר. תורקילדסן סיים שם במקום ה-13, בתוצאה של 68.41 מטר. היה זה מקום אחד בלבד רחוק מעלייה לגמר. עוד באותה שנה זכה במדליית הזהב הראשונה שלו באליפות נורווגיה כשקבע תוצאה של 79.98 מטר, עשרה מטרים רחוק יותר מהמקום השני.
ב- 2002 השתתף באליפות אירופה באתלטיקה, אשר התקיימה במינכן, גרמניה. חודשיים קודם לכן קבע את שיאו האישי – 83.43 מטר (שיא לאומי ), ואף על פי כן הציג יכולת בינונית באליפות אירופה, שם סיים במקום השישי בלבד, בתוצאה של 78.36 מטר. באליפות נורווגיה אותה שנה סיים במקום השני בלבד, בתוצאה של 80.97 מטר, 28 סנטימטר פחות מהמקום הראשון.
באליפות העולם באתלטיקה, שהתקיימה בפריז שנה אחר כך, המשיך בתוצאותיו המאכזבות, כשסיים במקום ה-11, בתוצאה של 77.75 מטר. באליפות נורווגיה קיבל מאבק מצד רוני נילסן, אף על פי שהתוצאות בה היו בינוניות: תורקילדסן ניצח בתוצאה של 76.04 מטר, בעוד שנילסן סיים שני עם 74.71 מטר.
במסגרת ההכנות לאולימפיאדה תורקילדסן קבע שיא אישי חדש – 84.12 מטר, במסגרת מפגש הגולדן ליג שהתקיים באוסלו (כשאף על פי כן לא זכה בתחרות). ב-27 ביולי זכה תורקילדסן לראשונה במפגש בינלאומי, שהתקיים בסטוקהולם, שוודיה. שלושה ימים אחר כך קבע שיא אישי חדש – 84.45 מטר במפגש בלונדון.
אלוף אולימפי
כשהגיע להשתתף באולימפיאדת אתונה באוגוסט 2004, היו 12 מטילי כידון שקבעו תוצאה טובה משלו אותה שנה, וזה התבטא היטב במוקדמות הטלת הכידון באולימפיאדה. ברוקס גריר קבע את התוצאה הטובה ביותר במוקדמות – 87.25 מטר. תורקילדסן קבע – 81.74 מטר, ועלה לגמר (הרף עמד על 81 מטר). שבעה מטילי כידון קבעו תוצאה טובה משלו במוקדמות. הגמר תואר בתקשורת כאחד הפתוחים לניצחון וההפכפכים בתולדות גמר הטלת הכידון באולימפיאדות. הגמר נערך ב-28 באוגוסט 2004: תורקילדסן פתח בהטלה של 84.82 מטר, ודורג שלישי בתום הסיבוב הראשון. הוא קיבל מאבק מ, סרגי מאקארוב וסטיב באקלי, ששלושתם הטילו מעל 84 מטר, אולם הטלה אחת של תורקילדסן למרחק של 86.50 מטר הביאה לו את מדליית הזהב האולימפית, בגיל 22.
לקראת אליפות העולם באתלטיקה לשנת 2005 שנערכה בהלסינקי תורקילדסן שיפר את שיאו האישי ל-86.82 מטר ואחר כך ל-87.66 מטר. אולם התוצאות הללו היו רחוקות מתוצאת השנה, בה החזיק טרו פיטקאמאקי הפיני – 91.53 מטר. תורקילדסן ופיטקאמאקי הסתמנו כדור החדש של ענף הטלת הכידון וכשניים הבולטים ביותר בענף בזירה הבינלאומית. אולם באליפות העולם ניצח דווקא אנדרוס וארניק האסטוני, כשקבע 87.17 מטר. תורקילדסן סיים שני עם 86.18 מטר. פיטקאמאקי סיים רק במקום הרביעי.
ב- 10 בספטמבר התקיים IAAF World Athletics Final, בו ניהלו תורקילדסן ופיקטאמאקי קרב איכותי על המקום הראשון, כשלבסוף ניצח פיטקאמאקי עם 91.33 מטר, כשת'ורקילדסן אחריו עם 89.60 מטר (שיא אישי חדש). בסיומה של השנה הגיע ת'ורקילדסן למקום השלישי בדירוג העולמי.
2006 הייתה השנה הטובה ביותר בקריירה של תורקילדסן. במאי חצה לראשונה את קו 90 המטרים, כשקבע 90.13 מטר במפגש בינלאומי שהתקיים בדוחה, קטר. ב- 2 ביוני שיפר פעם נוספת את שיאו האישי, כשקבע 91.59 מטר (התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים), במפגש הגולדן ליג הראשון של העונה, שהתקיים בעיר מגוריו אוסלו. היה זה לניצחון הראשון מתוך ארבעה של תורקילדסן במסגרת ששת מפגשי הגולדן ליג. אותה שנה גם ניצח בשלושה אירועים בינלאומיים חשובים: IAAF World Athletics Final (בתוצאה של 89.50 מטר), בגביע העולם (בתוצאה של 87.17 מטר) ובאליפות אירופה באתלטיקה 2006 (בתוצאה של 88.78 מטר).
בנוסף, ניצח תורקילדסן בפעם הרביעית ברציפות באליפות נורווגיה בהטלת כידון, בתוצאה הטובה ביותר שלו בתחרות הזו - 85.02 מטר.
בסיומה של השנה, הגיע ת'ורקילדסן למקום הראשון בדירוג העולמי.
האירוע הגדול של 2007 מבחינת תורקילדסן הייתה אליפות העולם באתלטיקה 2007, שהתקיימה באוסקה, יפן באוגוסט. הקרב הצפוי שהיה בין תורקילדסן לפיטקאמאקי, הוכרע כבר בסיבוב השני, כשפיטקאמאקי הטיל למרחק של 89.16 מטר, בעוד שההטלה הטובה ביותר של תורקילדסן הייתה 88.61 מטר. בהמשך הגדיל פיטקאמאקי את הפער אף יותר, כשקבע 90.33 מטר. ב- IAAF World Athletics Final, שהתקיימה חודש אחר כך הפסיד תורקילדסן פעם נוספת לפיטקאמאקי. ת'ורקילדסן ניצח אותה שנה בשני מפגשי הגולדן ליג (כשבארבעה האחרים ניצח פיטקאמאקי).
באולימפיאדת בייג'ינג 2008 זכה תורקילדסן במדליית זהב תוך בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 90.57 מטר, לפני איינרס קובלס מלטביה (86.64 מטר) וטרו פיטקמקי מפינלנד (86.16 מטר).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 89.59 מטר, לפני גיירמו מרטינס מקובה (86.41 מטר) ויוקיפומי מורקאמי מיפן (82.97 מטר).
באולימפיאדת לונדון 2012 סיים תורקילדסן במקום שישי בהטלת כידון בתוצאה של 82.63 מטר, ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב המוקדמות, הוא קבע את התוצאה השנייה בטיבה במוקדמות, 84.47 מטר.
חיל הטכנולוגיה והאחזקה
חיל הטכנולוגיה והאחזקה (חיל הטנ"א; עד 2016 נקרא "חיל החימוש") הוא חיל תומך לחימה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) של צבא הגנה לישראל. עיקר עיסוקו של החיל הוא באחזקת אמצעי הלחימה (אמל"ח) של כוחות היבשה: נשק קל (נק"ל), תחמושת וטילים, כלי רכב, טנקים, כלי רכב קרביים משוריינים, ציוד מכני הנדסי ואמצעים הנדסיים, טילים נגד טנקים (נ"ט), אמצעי סיוע ללחימה (אמסל"ח) כגון אמצעי חילוץ וגרירה, מנופים, מלגזות, משאיות ומערכות אחרות. במסגרת החיל פועלות גם יחידות המעורבות בפיתוח אמל"ח בשיתוף עם התעשיות הביטחוניות הישראליות, דוגמת התעשייה הצבאית. בנוסף, חיל הטכנולוגיה והאחזקה אחראי על תחזוקת כל הגנרטורים ותחנות הכוח המשמשים בפעילות היבשתית של צה"ל, ומספק מענה לכל צורכי אספקת החשמל בזרוע היבשה. קצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי הנוכחי הוא תא"ל אריאל שימה, שנכנס לתפקידו ביולי 2022.
יחידות עיקריות
בעבר היו יחידות החיל השונות כפופות למפקדת חילות השדה (מפח"ש, שהפכה לזרוע היבשה) או לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל, על גלגוליו השונים) לפי מבצעיותן: מחלקות החימוש בגדודים היו כפופות למפקדות השדה, ואילו יחידות ההכשרה והמרכזים השונים (כגון בה"ד 20, הסדנאות וכו') היו כפופות לאט"ל. ב-2005, במסגרת שינוי ארגוני במבנה ויעוד זרוע היבשה, הוכפפה אליה מפקדת החיל והוקם אגף הלוגיסטיקה הרפואה והמרכזים (אלר"ם) במקום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. במהלך שנת 2007 הוחלט להעביר את החיל בחזרה לאלר"ם, בתחילת שנת 2008 יושמה ההחלטה.
לאחרונה, הפך החיל למפעיל כח נוסף על היותו בונה כח. זאת לאחר עמ"ט רחב שנעשה בחיל במסגרתו הוקם האגד הארצי בעל חמישה גדודים אשר מחליפים את האגדים שהיו קודם, וכן למחלקת תוא"ם נוספה כעת מחלקת אחזקה. היחידה ההנדסית הגדולה שהייתה כפופה למפקדת החיל, יחט"ל, הפכה לחטיבת הטכנולוגיה (חט"ל) בזרוע היבשה.
במסגרת השינוי תפיסת האחזקה ביבשה, בסוף 2017 - תחילת 2018, נסגרים שלושת אגדי הטכנולוגיה והאחזקה המרחביים (650, 651, 653) ובמקומם מוקם אגד ארצי אחד, הכולל תחתיו חמישה גדודים מרחביים (638, 653, 674 ועוד שתיים יוקמו בעתיד הקרוב).
היסטוריה
בעבר, מפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) הייתה שייכת ביחד עם מפקדת קצין לוגיסטיקה ראשי (מקל"ר) לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. בעקבות שינויים ארגוניים בשנת 2006 במהלך כהונתו של הרמטכ"ל דן חלוץ, חילות אלה הועברו לזרוע היבשה ובכך הפכו את אט"ל לאלר"ם (אגף הלוגיסטיקה, רפואה ומרכזים) בנוסף חיילי החיל המשתייכים לחוליות טכניות בפלוגות לוחמות הוכרו כלוחמים והחלו לקבל מענקים של לוחמים כגון תעודת לוחם. החילות הללו הוחזרו בשנת 2008, במהלך כהונתו של רב-אלוף גבי אשכנזי לאגף, אשר חזר לשמו הקודם - אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). בדצמבר 2015 שונה שמו של החיל ל"חיל הטכנולוגיה והאחזקה".
נקודות ציון בתולדות החיל:
אמצעי לחימה בולטים
אמצעי לחימה בולטים שחיל הטנ"א מופקד על אחזקתם:
סל הבריאות
סל הבריאות (שמו הרשמי: סל שירותי הבריאות) הוא רשימת השירותים הרפואיים והתרופות הניתנים לתושבי ישראל על ידי קופות החולים, במימון המדינה, בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. הרשימה המפורטת של תכולת סל שירותי הבריאות מופיעה בתוספות לחוק.
היסטוריה
כנקודת מוצא, עם כניסתו של החוק לתוקף, נקבע שסל הבריאות הבסיסי יכלול את: קופת החולים הכללית נבחרה לעניין זה מתוקף היותה הקופה הגדולה ביותר.
הוועדה להרחבת סל הבריאות מתכנסת לחודשיים של דיונים בסוף כל שנה, להכריע אלו תרופות וטכנולוגיות רפואיות יתווספו לסל הבריאות. תרופות אלה ניתנות במימון מלא או חלקי של המדינה, לדוגמה:
בשנת 2003, הסכום שהוקצב כתוספת לסל עמד על 60 מיליון שקל בלבד, ואושרו רק 10 תרופות מבין 380 שהוגשו.
בשנת 2009, אישרה הממשלה להקצות 65 מיליוני שקלים מתקציב סל התרופות לטובת מתן טיפולי שיניים לילדים עד גיל 18.
בשנת 2010, הונחו על שולחנה של ועדת הסל כ-520 תרופות ועוד כ-80 טכנולוגיות חדשות, בעלות מוערכת של 3 מיליארד שקל, בעוד שהממשלה הקצתה רק 300 מיליון שקל לצורך הרחבת הסל.
בשנת 2014, ועדת סל התרופות החליטה להוסיף לסל, 73 תרופות וטכנולוגיות חדשות שהיו מיועדות לכ-350 אלף איש, בעלות כוללת של 324 מיליון שקל. כולל תרופות חדשות לטיפול בצהבת נגיפית מסוג הפטיטיס C, שעלותן הייתה קרוב לשליש מתקציב תוספת הסל, כמאה מיליון שקל. בשנת 2015 הוחלט על הרחבת טיפולי השיניים בחינם גם לילדים בגילי 12–14, ועל תוספת של 83 תרופות וטכנולוגיות חדשות, בעלות של 300 מיליון שקלים.
בשנת 2017, הקצתה הוועדה רבע מהתקציב, 117 מיליון שקל, למחלות נדירות בהם באותה עת היו 128 חולים. תרופה לניוון שרירים שדרתי (נוסינרסן) שהייתה מיועדת ל 94 חולים. איבקפטור לטיפול במחלה התורשתית סיסטיק פיברוזיס שהייתה מיועדת ל-45 חולים, בעלות של 24 מיליון שקל. ותרופה למחלת פברי לטיפול בשלושה חולים.
בסוף שנת 2018, ועדת סל התרופות החליטה להוסיף לסל, 107 תרופות וטכנולוגיות חדשות, בעלות כוללת של 500 מיליון שקלים, שצפויות לשפר את חייהם של כ-70 אלף חולים. כמחצית מהסכום הוקצה לתרופות ולטיפולים יקרים ופורצי דרך מתחום האונקולוגיה.
בסוף שנת 2019, ושוב בסוף שנת 2020 עשתה הוועדה את עבודתה ללא תקציב מוגדר, מאחר שהממשלה לא העבירה לאישור הכנסת את תקציב המדינה. חברי הוועדה נדרשו לדרג ולסנן את הבקשות לתרופות וטיפולים חדשים, מבלי שיודעו אם בכלל יאושר תקציב או באיזה היקף.
המורכבות בקביעת סל הבריאות
בעלי האינטרסים בקביעת הטיפולים והתרופות הנכללים בסל הבריאות הם אלו:
ניגודי האינטרסים בקביעת סל הבריאות הם עזים, המדובר בחיי אדם ובכסף רב מאוד (למעשה חלק גדול מתקציב הבריאות של המדינה).
מספר דוגמאות לניגודי אינטרסים:
The Gift
The Gift (בעברית: המתנה או הכישרון) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הסקוטית סוזן בויל. האלבום יצא לאור ב-8 בנובמבר 2010, על ידי חברות התקליטים סייקו ו-קולומביה רקורדס. מתוך האלבום יצא סינגל בסך הכול. בויל ציינה כי באלבום יש תחושה של שנות ה-60, כי זוהי "התקופה שלה".
Firmicutes
Firmicutes היא מערכה של חיידקים אמיתיים.
The Gift
רקע והצלחה
ב-30 בנובמבר 2011 קיבל האלבום מועמדות לפרס הגראמי לשיר הפופ-וואקלי הטוב ביותר בטקס גראמי ה-54. האלבום מוקם במקום שיא-במקום השלישי בטבלת 200 האלבומים הלוהטים של בילבורד, כאשר הסינגל של האלבום, "Perfect Day" היה ממוקם במקום ה-25 בטבלת בילבורד הוט 100. בסוף חודש דצמבר 2011, זכה האלבום במקום החמישי בטבלת האלבומים הטובים ביותר לשנת 2011 של בילבורד.
Firmicutes
למערכת ה-Firmicutes משתייכים 274 סוגים שונים של חיידקים ואלפי מינים. רוב החיידקים במערכה זו הם גראם-חיוביים; יוצאי דופן שייכים לסוג Mycoplasma, אשר אינם נצבעים בצביעת גראם משום שהם אינם מכילים דופן פפטידוגליקנית כלל.