cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ווצ'ין
היסטוריה
בהמשך, נכלל בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לחזקת ממלכת יוגוסלביה. ב-1921 מנתה האוכלוסייה 6,437 נפשות, וב-1931 נמנו בווצ'ין 7,057 נפשות. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, הועבר אזור ווצ'ין לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה ווצ'ין בשטחי יוגוסלביה.
ב-1991, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, הפך האזור לזירת קרב, מקצת מתושביו נפגעו ונגרם נזק לבתים ומבני ציבור. כוחות מיליציה סרביים רצחו 43 מתושבי הכפר במהלך נסיגתם. לאחר סיום המלחמה נכלל הכפר בשטחי קרואטיה.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית אשכנזית מתועדת בכפר בשלהי המאה ה-19. בני הקהילה היו אומנים וחלקם הקטן תעשיינים. בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי כוחות הקאדר הירוק, נטשו את הכפר ועברו לאוסייק.
לאחר המלחמה חודשה הקהילה, וב-1921 נמנו בה 39 נפשות – פחות מאחוז מכלל האוכלוסייה. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת משטר האוסטאשה, גברו רדיפות היהודים בכפר, בעיקר על ידי הפולקסדויטשה. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ואיש לא ניצל.
אוניברסיטת איידהו
אוניברסיטת איידהו (באנגלית: The University of Idaho, בר"ת UI) היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר במדינת איידהו שבארצות הברית. קמפוס האוניברסיטה נמצא בעיר מוסקו (איידהו) בצפון המדינה. אוניברסיטת איידהו היא אוניברסיטת מחקר ציבורית. במשך 71 שנה, מעת היווסדה בשנת 1889 ועד לשנת 1963, אוניברסיטת איידהו הייתה האוניברסיטה היחידה במדינה. בית הספר למשפטים של אוניברסיטת איידהו, אשר נוסד בשנת 1909, הוכר בשנת 1925 כמוסד להכשרת עורכי דין על ידי לשכת עורכי הדין האמריקאית.
האוניברסיטה נוסדה בחקיקה בטריטוריה של איידהו בינואר 1889, שנה בטרם הפכה איידהו למדינה בארצות הברית. הלימודים במוסד החלו ב-3 באוקטובר 1892 ובשנה הראשונה למדו 40 סטודנטים. טקס הבוגרים הראשון התקיים בשנת 1896 והיו בו שני תלמידים ושתי תלמידות. נכון לשנת 2016 לומדים באוניברסיטה 11,534 תלמידים, מהם למעלה מ-11 אלף בקמפוס המרכזי בעיר מוסקו. באוניברסיטה 142 תוכניות שונות לתואר ראשון במגוון נושאים, תוכניות לימודים לתואר שני ושלישי וכן לימודי תעודה. אחוז התלמידים המסיימים תואר באוניברסיטה הוא הגבוה מבין מוסדות הלימוד האקדמיים באיידהו ו-74% מכלל תקציבי המחקר במדינה ניתנים למוסד זה. בשנת 2010 קיבלה האוניברסיטה 100 מיליון דולר לצורכי מחקר.
לאוניברסיטת איידהו הקמפוס הגדול ביותר בשטחו במדינה, 6.4 קילומטר רבוע, הממוקם באזור חקלאי המאופיין בגבעות משתפלות, בגובה 790 מטר מעל פני הים. בנוסף לקמפוס המרכזי, לאוניברסיטה קמפוסים נוספים קטנים יותר בקור ד'אלן, בויסי ואיידהו פולס.
תארים ובתי ספר
באוניברסיטה עשרה בתי ספר, שניים מהם לתארים מתקדמים בלבד (בית הספר למשפטים ובית הספר ללימודים מתקדמים).
דירוג אקדמי
אוניברסיטת איידהו דורגה על ידי U.S. News & World Report במקום ה-90 בין האוניברסיטאות הציבוריות הטובות בארצות הברית ובמקום ה-171 בין כלל האוניברסיטאות בארצות הברית בדו"ח לשנת 2017, מבין 310 אוניברסיטאות שדורגו.
למורנה בירץ'
סמואל ג'ון "למורנה" בירץ' (באנגלית: Samuel John "Lamorna" Birch; 7 ביוני 1869 – 7 בינואר 1955) היה אמן אנגלי בצבעי שמן וצבעי מים. על פי הצעתו של האמן העמית סטנהופ פורבס, בירץ' אימץ את הכינוי "למורנה" כדי להבדיל את עצמו מליונל בירץ', אמן שעבד באותה תקופה באזור.
ביוגרפיה
למורנה בירץ' נולד ב, צ'שייר, אנגליה. הוא היה אוטודידקט כאמן, למעט תקופת לימודים קצרה ב בפריז במהלך 1895.
בירץ' התיישב בכפר, קורנוול בשנת 1892, והתגורר בתחילה בחווה סמוכה. רבות מתמונותיו המפורסמות ביותר מתוארכות לתקופה זו ומפרץ למורנה היפה היא בדרך כלל הנושא שלהן. הוא נמשך לקורנוול על ידי קבוצת האמנים מאסכולת ניולין, אך בסופו של דבר הקים קבוצה שנייה שהתבססה סביב ביתו בכפר למורנה. הוא התחתן עם הוטון אמילי ויויאן, בתו של סוכן מכרות מ והם התגוררו בקוטג' פלאגסטאף, בלמורנה.
תערוכות
הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1893, נבחר כעמית (ARA) בשנת 1926 וקיבל תואר חבר האקדמיה (RA) בשנת 1934, והציג שם יותר ממאתיים ציורים.
הוא ערך את תערוכת היחיד הראשונה ב בשנת 1906. כמו אמנים אחרים מבני דורו, הוא הוגדר כ"אמן חשוב" ("Artist of Note") במגזין "", מאת ריצ'רד סדון, במהדורת יוני 1944.
"למורנה בירץ' וחוגו" הייתה תערוכה ב בקומת הביניים באוקטובר 2004. התערוכה הציגה את קשריו של בירץ' עם הנרי סקוט טיוק ותומאס קופר גוטץ' ואמנים רבים אחרים שהתיישבו במושבת האמנים בשנים 1880–1890. בקטלוג התערוכה נאמר כי "ציירים אלה סייעו בשינוי פני . הדגש שלהם על צבע ואור, אמת וריאליזם חברתי הביאו למהפכה באמנות הבריטית."
שרגא פייבל סרנא
הרב שרגא פייבל סרנא (תקפ"ו, 1826 - י"ב בשבט תרנ"ב, 10 בפברואר 1892) היה רב ופוסק פולני. רבן של אוסטרובה, סוקולקה והרדוק שבפולין.
ביוגרפיה
נולד בפראשעוויץ שבפולין, לר' יוסף סארנא. בצעירותו למד בישיבה בטשכנוב ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין. נשא את בתו של רבי יצחק מרגלית אב"ד שצ'וצ'ין. תקופה קצרה לאחר נישואיו החל לכהן כרב העיירה סאמפולני, לאחר מכן מונה לרבנויות בסייני, אוסטרובה, סקלוקה והרדוק. בהרדוק כיהן עד לפטירתו בי"ב בשבט תרנ"ב.
בורקאי
בורקאי (בטאגאלוג: Boracay) הוא אי נופש קטן הממוקם במרכז הפיליפינים שמושך אליו אלפי מבקרים מדי שנה. האי ממוקם כ-315 קילומטרים דרומית למנילה, וכ-0.8 קילומטרים מהחוף הצפון מערבי של האי פאנאי. האי משתרע על פני 10.32 קמ"ר. נכון ל-2015 מנתה אוכלוסיית האי 32,267 תושבים.
שמו של האי נגזר מהמילה "בוראק", שפירושה "כותנה לבנה", ומתייחסת לחול הלבן האבקתי של האי.
בורקאי נודעת במיוחד בשל היותה יעד חופשה פופולרי וכמו גם בשל חופי החול הלבן שנמצאים בו והמים הצלולים שבתחומי. בורקאי נחשב לאחד מיעדי התיירות הבולטים והמפותחים ביותר בפיליפינים. במטרה לשקם את האי בשנת 2018 הוא נסגר לתיירים ל-6 חודשים.
האי מחולק לשלושה כפרים - יאפאק, בלאבאג ומנוק-מנוק. בלאבאג הוא המרכז של האי ובו נמצאים רוב בתי המלון, המסעדות והברים של האי. יאפאק נמצא בצפון האי ובו נמצא חוף פוקה הנודע. מנוק-מנוק נמצא בדרום האי ובו נמצא נמל קגבאן.
Give It 2 Me
השיר דורג במקום החמישים ושבע במצעד בילבורד הוט 100 והגיע למקומות הראשונים במצעדי הולנד, הונגריה, ספרד וונצואלה. בשנת 2009 זכה השיר בפרס גראמי.
רקע וכתיבה
את השיר כתבה מדונה ביחד עם פארל ויליאמס, והופק על ידה ועל ידי הנפטונז. ב-17 במרץ 2008, הוציאה מדונה את "", כסינגל הפותח מתוך האלבום. בהמשך, נבחר שיר זה לצאת כסינגל השני מתוכו.
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הפוטבול ליג השנייה
הפוטבול ליג האנגלית השנייה (באנגלית: English Football League Two, מכונה גם ליגה שתיים של EFL או של סקיי בט, על שם הספונסרית של הליגה), היא ליגת הכדורגל הרביעית בחשיבותה באנגליה, והליגה השלישית בטיבה בפוטבול ליג, אחרי הצ'מפיונשיפ והפוטבול ליג הראשונה. הליגה כוללת 24 קבוצות (23 קבוצות אנגליות וקבוצה 1 מויילס). הליגה הוקמה לקראת עונת 2004/2005 כליגה הרביעית באנגליה. בניגוד לשאר המדינות, אף על פי שזו הליגה הרביעית, היא מקצוענית לחלוטין.
פורמט נוכחי
הליגה הוקמה בתחילת עונת 2004/2005 והחליפה את הדיוויסיון השלישית, שהייתה הליגה הרביעית בדרג הליגות של הכדורגל האנגלי בין השנים 1992 ו-2004.
הליגה מורכבת מעשרים וארבע קבוצות הפוגשות אחת את השנייה פעמיים: פעם בבית ופעם בחוץ. סך הכול, ישנם 46 מחזורים בעונה. בסיום כל עונה, שלוש הקבוצות שמסיימות בצמרת הטבלה, עולות אוטומטית לפוטבול ליג הראשונה. לקבוצות אלו, מצטרפת המנצחת במשחקי הפלייאוף בין הקבוצות במקומות 4–7. במקומן, יורדות לליגה הקבוצות אשר סיימו בארבעת המקומות האחרונים בפוטבול ליג הראשונה. שתי הקבוצות שסיימו בתחתית הליגה, יורדות לליגה החמישית. הן מוחלפות על ידי אלופת הליגה החמישית, והקבוצה שניצחה בפלייאוף בין הקבוצות שסיימו במקומות 2–5.
לקבוצות שסיימו בשני המקומות האחרונים של הליגה יכולות להינצל מירידה בשתי דרכים: דרך אחת היא שאם לקבוצה שאמורה לעלות במקומן אין אצטדיון המתאים לרמה של הפוטבול ליג (אף על פי שבמקרה כזה, הקבוצה יכולה לארח את משחקי הבית שלה באצטדיון של קבוצה אחרת אשר האצטדיון שלה עומד בדרישות). הדרך השנייה היא שאם אחת הקבוצות האחרות בליגה, פושטת את הרגל, מתפרקת או יורדת באופן אוטומטי לליגות נמוכות יותר. במקרה כזה. רק הקבוצה שסיימה במקום האחרון תרד, אך, הקבוצה שסיימה בצמרת הליגה החמישית והמנצחת בפלייאוף, עולות.
אל תדאגי יקירתי
אל תדאגי יקירתי (באנגלית: Don't Worry Darling) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי בבימויה של אוליביה ווילד, שגם הפיקה את הסרט ומשחקת בו.
הסרט סובב סביב עקרת בית בשנות ה-50 ומככבים בו פלורנס פיו והארי סטיילס בתפקידים הראשיים לצד ויילד, כריס פיין, ג'מה צ'אן, ניק קרול וקיקי ליין.
הסרט עלה לאקרנים לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובבתי הקולנוע בארצות הברית ב-23 בספטמבר 2022.
עלילה
בתקופת זמן לא ידועה באמריקה, אליס וג'ק צ'יימברס חיים בשכונה המעוצבת בסגנון שנות ה-50 בעיירה "ויקטורי" השייכת לתאגיד באותו השם. בכל בוקר, הגברים בעיירה הולכים לעבודה במטה התאגיד הממוקם במדבר המקיף את העיירה בזמן שנשותיהם (ביניהן גם מרגרט ובאני) נשארות בבית על מנת לנקות, להירגע ולהכין ארוחת ערב לבעליהן. על הנשים אסור לשאול שאלות לגבי עבודתם של הגברים בעיירה ואסור להן להגיע אל מטה התאגיד. מרגרט הפכה ל-"טמאה" לאחר שלקחה את בנה למדבר ולאחר המסע מתברר שבנה מת. אך מרגרט טוענת שהתאגיד לקח אותו ממנה כעונש. בזמן שהם הולכים למסיבה אותה מארח ראש התאגיד, אדם בשם פרנק, אליס מבחינה בבעלה של מרגרט מנסה לתת לה תרופה לאחר שהחלה לאבד את עשתונותיה. בהמשך הערב, אליס וג'ק מקיימים יחסי מין בחדרו של פרנק, אך אליס מביטה בפרנק מציץ על הנעשה.
בוקר אחד, אליס מבחינה במטוס (המזכיר רבות את מטוס הצעצוע של בנה של מרגרט) מתרסק במדבר. היא יוצאת במהירות לסייע ומגיעה למטה התאגיד, בניין קטן המלא בחלונות דמויי מראות. לאחר שהיא נוגעת באחד החלונות, אליס חווה מספר הזיות ומאבדת את הכרתה. היא מתעוררת בחדר השינה שלה בהמשך הערב. במהלך הימים, אליס חווה מספר התרחשויות מוזרות. היא מקבלת שיחת טלפון ממרגרט, שטוענת שהיא ראתה את אותם הדברים שאליס עצמה ראתה. לאחר השיחה, אליס מבחינה במרגרט עומדת על גג ביתה, משספת את גרונה ונופלת למוות מהגג. לפני שהיא מצליחה להגיע אל גופתה של מרגרט, אליס נגררת אחורנית על ידי אנשים הלבושים בסרבלים.
ג'ק מבטל את טענותיה של אליס ומסביר שמרגרט נפלה בזמן שניקתה את חלונות ביתה וכעת מתאוששת. הסיפור מאומת לאחר מכן על ידי ד"ר קולינס, רופא העיירה שמנסה לתת לאליס תרופות מרשם. אליס נהפכת לפרנואידית ולא יציבה. במהלך אירוע שהתאגיד מקיים, פרנק מקדם את ג'ק בעבודה ואליס מתמוטטת בשירותים, אך באני מגיעה לנחם אותה. אליס מנסה להסביר לבאני את מה שראתה, אך באני בתגובה כועסת עליה מתוך מחשבה שהיא אנוכית.
בערב שלמחרת, אליס וג'ק מזמינים את תושבי השכונה (מלבד באני ובעלה דין) לארוחת ערב. פרנק ואשתו שלי מגיעים כאורחי הכבוד. פרנק מדבר עם אליס בפרטיות במטבח, מאמת את חשדותיה, אך טוען שאף אחד לא יאמין לה. אליס מנסה לחשוף את פרנק באמצע הארוחה, אך פרנק מבטל את דבריה (גזלות דעת) וגורם לה להיראות מעורערת בפני שאר האורחים. לאחר הארוחה, אליס מתחננת בפני ג'ק לעזוב את התאגיד ואת העיירה. ג'ק מסכים, אך כאשר אליס נכנסת לרכב, ג'ק נותן לאנשים התאגיד לקחת אותה משם. ד"ר קולינס מטפל באליס באמצעות נזעי חשמל ובמהלך הטיפולים, אליס רואה חיזיון בו היא רואה גרסה מודרנית של עצמה, עובדת בחדר מיון בבית חולים ונשואה לג'ק המובטל בזמן שהשניים חווים קשיים כלכליים.
אליס חוזרת לוויקטורי ומתאחדת עם ג'ק, אך במקביל ממשיכה לחוות חזיונות ופלשבקים. בסופו של דבר, אליס נזכרת באמת: ויקטורי הוא עולם מדומה הנוצר על ידי פרנק וג'ק הכריח אותה להיכנס איתו להדמיה במטרה שהשניים יחיו חיים מושלמים יחדיו. ג'ק מבין שאליס יודעת את האמת וטוען שהוא עשה זאת מכיוון שהוא ראה כמה היא אומללה בחייה, אך אליס כועסת מכיוון שג'ק לקח ממנה את החופש שלה. ג'ק מחבק את אליס ומתחנן בפניה שתסלח לו. כאשר אליס מסרבת, ג'ק מנסה לחנוק אותה, אך אליס תוקפת אותו באמצעות זכוכית והורגת אותו.
פרנק מיודע על מותו של ג'ק ושולח את אנשיו על מנת שילכדו את אליס. באני מוצאת את אליס ומספרת לה שהיא תמיד ידעה שוויקטורי היא רק הדמיה, אך בחרה להישאר מכיוון שכאן היא מסוגלת לחיות עם ילדיה, שמתו בעולם האמיתי. באני מפצירה באליס לחדור אל בניין התאגיד, שם נמצאת היציאה מההדמיה אל העולם האמיתי. שאר הנשים מתחילות להבין שמשהו לא בסדר לאחר שחזו בבעליהן בפאניקה. אליס נוהגת במכוניתו של ג'ק במדבר אל עבר בניין התאגיד בזמן שהיא נרדפת על ידי ד"ר קולינס ואנשיו של פרנק, אך היא גורמת להם להתנגש אחד בשני. בינתיים בביתו של פרנק, שלי, שרוצה לקבל מחדש שליטה על חייה דוקרת את פרנק. אליס מגיעה אל בניין התאגיד ורצה לכיוון שער היציאה מההדמיה בזמן שאנשיו של פרנק אחריה. לאחר שהמסך מחשיך, אליס נשמעת מסדירה את נשימתה.
הפקה
שלב הצילומים החל ב-20 באוקטובר 2020, אך הוא נעצר באופן זמני ב-4 בנובמבר לאחר שהתגלה מקרה חיובי של נגיף הקורונה בצוות. הצילומים הסתיימו ב-17 בפברואר 2021.
הפצה
הסרט עלה לאקרנים ב-23 בספטמבר 2022. קדימון הוקרן לראשנה ב-26 באפריל 2022 במסגרת כנס "סינמה-קון" (Cinemacon) של התאחדות בעלי בתי הקולנוע, שהתקיים בלאס וגאס, והופץ באינטרנט ב-2 במאי.
קטופסליס
יונק קדום זה היה קטן יחסית, בדומה לרוב היונקים מקבוצתו שרובם התקיימו במזוזואיקון לצד הדינוזאורים. הוא היה בעל ממדים קטנים של 400 עד 600 גרם ובעל מבנה שיניים חותכות חזקות שכנראה עזרו להתמודד עם מגוון מאכלים קשיחים, למשל בלוטים וזרעים.
אולגה קארטונקובה
אולגה אלכסנדרובנה קארטונובה (ברוסית: О́льга Алекса́ндровна Картунко́ва; בילדותה - רודאקובה; נולדה ב-4 במרץ 1978, וינסאדי, חבל סטברופול, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היא שחקנית רוסייה. הייתה קפטן נבחרת ק.ו.ן "העיר פיאטיגורסק" בצפון הקווקז והשתתפה גם בתוכנית הקומית "היו זמנים ברוסיה" בערוץ TNT הרוסי.
KVN
בבית התרבות אולגה החלה להשתתף במשחקי הק.ו.ן המקומיים (תחילה ככותבת ולאחר מכן כשחקנית). בשנת 2006 היא השתתפה בפסטיבל לנבחרות קה-וה-אן, שם הותירה חותם על הקהל. בשנת 2009, כחלק מנבחרת "תיבת נח", הגיעה לגמר ליגת קרסנודר המרכזית של משחקי הק.ו.ן.. בשנת 2010 מונתה לקפטנית הנבחרת, ששינתה את שמה לנבחרת "העיר פיאטיגורסק". באותה שנה הנבחרת הפכה לאלופת הליגה הראשונה של KVN ובשנת 2013 הפכה לאלופת הליגה הבכירה ונבחרתה השתתפה גם בפסטיבל המוזיקה "מצביעים KVN", שם הוענק לאולגה קארטונקובה פרס "KVN הענבר".
היו זמנים ברוסיה
בשנת 2014, בהזמנתו של ויאצ'סלב דוסמוחאמטוב, מפיק הקומדי קלאב, אולגה קארטונקובה הפכה לשחקנית התוכנית החדשה "היו זמנים ברוסיה" ברשת TNT.
קולנוע
בשנת 2016 עשתה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בסרטו של אלכסנדר נזלובין "החתן", שם גילמה את התפקיד של אשת הכפר ליובה, כיכבה לצדו של סרגיי סבטלאקוב.
בשנת 2019 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "שתי בנות בגן".
חיים אישיים
היא נשואה לוויטאלי קארטונקוב. אולגה פגשה אותו בזמן שלמדה במכון, הם נשואים מאז 1997. לשניים שני ילדים.
איתי שגב (כדורסלן)
איתי שגב (נולד ב-15 ביוני 1995) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בנבחרת ישראל בכדורסל בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בעירוני נס ציונה.
ביוגרפיה
איתי שגב נולד וגדל בכפר תבור.
בנעוריו שיחק כדורסל בהפועל עמק יזרעאל.
בתקופת לימודיו בתיכון עבר לאקדמיה למצוינות בספורט במכון וינגייט שם למד שנתיים.
קריירה
ב-2012 הצטרף שגב למכבי תל אביב וחתם על חוזה ארוך טווח. הוא היה שחקן מוביל בקבוצת הנוער שלה וחבר בסגל הקבוצה הבוגרת אך זכה לדקות משחק מועטות.
בעונת 2014/2015 הושאל להפועל גלבוע גליל, הוא רשם ממוצע של 5.3 נקודות ו-3.9 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2015/2016 חזר לשחק במכבי תל אביב, הוא סיים את העונה עם ממוצע של 5.2 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן המשתפר בליגה. בתום העונה מימשה הקבוצה את האופציה להשארתו בקבוצה לשנתיים נוספות. לקראת עונת 2017/18 מונה להיות הקפטן של הקבוצה. ב-22 בינואר 2018 הוא הודח מתפקיד זה לאחר שביקש לעזוב את הקבוצה מספר פעמים, בשל חוסר בדקות משחק.
ב-26 ביוני 2018 חתם לעונה אחת במכבי ראשון לציון עם אופציה לעונה נוספת בקבוצה.
ב-15 ביולי 2019 חתם בעירוני נהריה לעונה אחת. ב-22 ביוני 2020, במשחק מול הפועל גלבוע גליל, קלע שגב שיא קריירה של 19 נקודות.
ביוני 2020 חתם בגראבלין הצרפתית לעונת 2020-2021.
ב-9 ביולי 2021, חזר לישראל וחתם לשנתיים בהפועל ירושלים. בעונת 2022/23 מונה לקפטן הקבוצה.
נבחרת ישראל
שגב היה חבר בסגל נבחרת ישראל עד גיל 16 שהשתתפה באליפות אירופה דרג ב' ב-2011.
שגב היה בסגל הנבחרת עד גיל 18 באליפויות אירופה דרג ב' ב-2012 וב-2013.
בשנת 2014 הצטרף לנבחרת העתודה ושיחק עמה באליפות אירופה עד גיל 20 בה סיימה במקום השביעי. הוא רשם באליפות ממוצע של 6.3 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק.
ב-2015 היה חבר בסגל נבחרת העתודה לאליפות אירופה עד גיל 20 שנערכת באיטליה ורשם 7.1 נקודות ו-6.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביוני 2016 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת.
כה יקר ללבי
כה יקר ללבי (באנגלית: So Dear to My Heart, נקרא בארץ בהפצתו המקורית קרוב לליבי) הוא סרט ילדים אמריקאי עם קטעי הנפשה תוצרת אולפני ההנפשה של וולט דיסני משנת 1948 עם בובי דריסקול וברל אייבס בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של אייבס ששר בו מספר שירים ומלווה עצמו בגיטרה. שירו "Lavender Blue" היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
ב-1949 הוענק לבובי דריסקול פרס אוסקר לשחקן הצעיר על משחקו בסרט זה ובסרט החלון.
התסריט מבוסס על ספר הילדים "Midnight and Jeremiah" של סטרלינג נורת' מ-1943.
תקציר העלילה
ג'רמיה קינקייד (בובי דריסקול) גר עם סבתו "גרני" קינקייד (באולה בונדי) בחווה בכפר קטן באינדיאנה, 1903. הוא חובב סוסים ומתרגש כאשר מגיעה לכפר רכבת וממנה יורד סוס המרוצים המפורסם Dan Patch. הסוס מורד מהרכבת על מנת שהנפח המקומי "הדוד" היירם (ברל אייבס) שולף מפרסתו מסמר עקום. ג'רמיה חולם להיות רוכב סוסים.
בדיר נולדים תאומים, כבש לבן ושחור. הכבשה דוחה את השחור וג'רמיה מאמץ אותו וקורא לו דני על שם סוס המרוצים. הוא מבלה אתו הרבה ביחד עם שכנתו וחברתו טילדי (לואנה פאטרן)..
דני הוא כבש שובב וגורם נזקים גדולים בכפר ובעיקר בחווה. הסבתא רוצה למכור אותו אבל רחמיה נכמרים על ג'רמיה. הדוד היירם מתקן את הנזקים וגם מעודד את ג'רמיה להשתתף ביריד החקלאים המחוזי. ג'רמיה מהסס אבל כאן מופיע בהנפשה, הינשוף החכם ומעודד אותו בדוגמאות מההיסטוריה כמו דוד שגבר על גוליית וברוס מלך סקוטלנד שגבר על האנגלים.
כדי לממן את ההשתתפות בתחרות עובד ג'רמיה בעבודות שליחויות ומביא חלות דבש לחנות המקומית. הסבתא שהתנגדה להשתתפות בתחרות מסכימה לכך לבסוף.
אנשי העיירה נפרדים מג'רמיה ודני שעולים לרכבת. בתחרות לא זוכה ג'רמיה במקום ראשון כי הכבש שלו שחור וגם אין לו אילן יוחסין אבל השופט הראשי (הארי קארי) מתרשם מהטיפול שהעניק ג'רמיה לדני ומעניק לו פרס מיוחד. כל אנשי העיירה מקבלים בהתלהבות את ג'רמיה ודני ברדתם מהרכבת.
אוסקר יירס
אוסקר מייקל יירס (באנגלית: Oscar Michael Görres; נולד ב-20 במרץ 1986) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ופזמונאי שוודי. הוא ידוע בעיקר בהפקת שירים לאמנים כמו קייטי פרי, אלי גולדינג, טיילור סוויפט, מרינה, טובה לו, אלה אייר, DNCE, דויד ביסבל, אלני פוריירה, שר לויד, טורי קלי, אדם למברט וטרוי סיון.
בשנת 2017, כתב עם טיילור סוויפט את השיר "", עבור Reputation.
קריירה
את שירו הראשון "", כתב יירס בשנת 2007 עבור דני סאוסדו.
הולטר היה שותף לכתיבת והפקת הלהיט הבינלאומי של טרוי סיון, "". השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים שבפלנדריה, ובמצעד הסינגלים שבוולוניה. במצעדי הבילבורד זכה להצלחה רבה גם כן, כאשר דורג במקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב, ובמקום ה-80 במצעד הבילבורד הוט 100. בסוף שנת 2018, דווח על ידי מצעדי ה-ARIA כי השיר הוא השיר ה-84 המצליח ביותר באוסטרליה באותה השנה. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים.
פיטר ואק
פיטר ס' בראון (באנגלית: Peter S. Brown; נולד ב-19 בספטמבר 1986), הידוע יותר בשם הבמה פיטר ואק, הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, סופר, במאי ומפיק אמריקאי.
ראשית חייו
ואק נולד בווסט וילג', ניו יורק, לג'יין (לבית ספיבק) ולרונלד בראון, מפיק ותסריטאי. יש לו אחות צעירה בשם בטסי שהיא שחקנית וסופרת. הוא גדל בעיר ניו יורק. ואק הוא יהודי. הוא למד בבית ספר ריברדייל וסיים את בית ספר מקצועי לילדים. ואק סיים תואר ראשון באוניברסיטת דרום קליפורניה, שם למד תיאטרון.
קריירה
ואק ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקצר "יומני היקר" בשנת 1996. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר. בשנת 2004 ואק התארח בפרקים בודדים של "תקווה ואמונה" ובסדרה "משמרת שלישית" ,בשנת 2005 שיחק בפתפקידי אורח ב"חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2009 שיחק בפרק אחד של הלוחשת לרוחות ובסדרה "פשע מן העבר" שיחק בפרק אחד בשנת 2010.
משנת 2011 ועד ביטולו בשנה שלאחר מכן, הוא גילם את ג'ייסון סטריידר בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים "I Just Want My Pants Back" ששודרה בערוץ MTV. הוא שיחק בתפקיד אלכס מריוות'ר בסדרת הדרמה הקומית של פריים וידאו "מוצרט בג'ונגל" בין השנים 2014 - 2015, לצד לולה קירקה, מלקולם מקדואל וברנדט פיטרס.
ואק הוא הקול מאחורי האנטגוניסט גארי סמית' במשחק הווידאו "Bully".
מושל ניו המפשייר
מושל ניו המפשייר (באנגלית: Governor of New Hampshire) הוא המושל וראש הרשות המבצעת במדינת ניו המפשייר שבארצות הברית.
מושל ניו המפשייר ה-82 כריס סנונו מהמפלגה הרפובליקנית, שהושבע לתפקידו ב-5 בינואר 2017.
סקירת התפקיד
המושל נבחר לתפקידו במהלך בחירות ישירות כלליות שמתקיימו בניו המפשייר אחת לשנתיים, בחודש נובמבר של שנים זוגיות. ניו המפשייר היא אחת משתי המדינות היחידות, לצד ורמונט הגובלת בה במערב, המקיימת בחירות לתפקיד המושל אחת לשנתיים במקום אחת לארבע שנים.
הדרישות לתפקידו ובחירת המושל
על מנת לכהן בתפקיד המושל, יש להיות בן 30 שנה לפחות, להיות מצביע רשום בניו המפשייר, ודייר בבית מגורים קבוע בניו המפשייר לפחות שבע שנים בטרם ההתמודדות לתפקיד.
בניו המפשייר אין למושל הגבלות כהונה מכל סוג שהוא. אף מושל לא כיהן למעלה משלוש קדנציות מאז המאה השמונה-עשרה (כאשר הקדנציה הייתה אז בת שנה בודדה בלבד), למעט ג'ון לינץ', שנבחר לתקופת כהונה רביעית ב-2 בנובמבר 2010, וכיהן שמונה שנים במצטבר. ג'ון טיילור גילמן היה המושל האחרון לפני לינץ' שכיהן יותר משש שנים: הוא מילא 14 קדנציות בנות שנה כל אחת כמושל בין השנים בשנים 1794–1805 ושוב בשנים 1813–1816.
תפקידי וסמכויות המושל
שלא כמו במדינות רבות אחרות בהן מועצות הרשות המבצעת הן מייעצות בלבד, המועצה המבצעת של ניו המפשייר, המתפקדת למעשה כממשלה של המדינה, ישנן סמכויות בקרה עוצמתיות על כוחו של המושל. למועצה זו חמישה חברים בעלי וטו על פעולות רבות של המושל. בצוותא, המושל והמועצה המבצעת מאשרים חוזים בשווי של 5,000 דולר אמריקני ומעלה, מאשרים חנינות וממנים דירקטורים במועצות מנהלים ציבוריות, שופטים לבתי המשפט של המדינה, את התובע הכללי של ניו המפשייר ואת הקצינים במשמר הלאומי המדינתי.
בחוקת ניו המפשייר מפורטים תפקידי וסמכויות המושל:
רשימת מושלי ניו המפשייר
80 גברים ו-2 נשים, כולל המושל הנוכחי, כיהנו מאז כינונה של ניו המפשייר ועד היום כמושלים ב-91 תקופות כהונה. זאת בנוסף לשלושה גברים ואישה אחת שכיהנו כמושלים בפועל, מתוקף תפקידם כנשיא הסנאט, לאחר שלושה מקרים בהם התפטרו מושלים כדי לקבל על עצמם תפקידים אחרים, ובמקרה אחד בו נפטר מושל בעת כהונתו.
Make It Right
Make It Right הוא שיר של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, שיצא, על ידי חברת התקליטים ביג היט אנטרטיינמנט, ב-12 באפריל 2019, כחלק מהמיני-אלבום השישי של הלהקה, Map of the Soul: Persona ולאחר מכן גם כחלק מאלבום האולפן Map of the Soul: 7. נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-210 מיליון פעמים בספוטיפיי.
גרסת רימיקס של השיר, בשיתוף הזמר-יוצר האמריקאי, לאוב, יצא ב-18 באוקטובר 2019. נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-198 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת
הניו יורק טיימס אמר כי לשיר "יש חלק ממחוות הנשמה הרכות והחתומות של אד שירן, אם כי מוצג על ידי BTS באופן מורכב". ג'אהה קים, מהעיתון שיקגו טריביון, אמרה כי השיר "מעורר תקווה ואופטימי".
הערות שוליים
undefined
סעד אל-דין אבראהים
סעד אל-דין אבראהים (בערבית: سعد الدين إبراهيم; נולד ב־31 בדצמבר 1938) הוא סוציולוג וסופר מצרי. הוא אחד מפעילי זכויות האדם והדמוקרטיה המובילים במצרים, ומבקר עז של נשיא מצרים לשעבר, חוסני מובארכ. איברהים ייסד בקהיר את "מכון אבן-ח'לדון ללימודי פיתוח", אשר תמך ברפורמות פוליטיות וכלכליות בעולם הערבי. בנוסף הוא חבר מועצת הנאמנים של המוסד הערבי לדמוקרטיה.
כחלק מביקורתו כנגד המשטר במצרים טבע את המונח "גומלוכיה", משטר רפובליקני-מלוכני בו השלטון עובר מאב לבנו.
קריירה
ב־1975 חזר למולדתו מצרים, שם מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בשנת 1979 מונה לפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס. הוא מונה כמרצה אורח באוניברסיטת חלוואן בשנים 1976–1995. בין השנים 1977–1985 כיהן כראש היחידה לענייני ערבים במרכז אל-אהראם ללימודים פוליטיים ואסטרטגיים.
סעד אל-דין ביצע עבודות ייעוץ לממשלות יוגוסלביה (1972), סודאן (1973), עיראק (1974-1975), ערב הסעודית (1977-1979), ירדן (1979-1980) ומצרים (1982-1999).
פעילות אזרחית
איברהים מילא תפקיד מוביל בהחייאת תנועת החברה האזרחית העכשווית של מצרים. במשך רוב הקריירה המקצועית שלו סעד אל-דין אבראהים היה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. הוא ייסד הן את מרכז אבן ח'לדון למחקר ופיתוח בקהיר ואת הארגון הערבי לזכויות אדם והיה המזכ"ל הראשון שלו. בנוסף עמד בראש הארגון המצרי לזכויות אדם . בנוסף הוא חבר הנהלה בקרן הערבית לדמוקרטיה.
איברהים קידם בריתות דמוקרטיות בינלאומיות וקיבל מימון מארגונים לא ממשלתיים, בעיקר אמריקאיים, התומכים בדמוקרטיה. איברהים תמך בבחירות הוגנות אף על פי שבציבור המצרי הן נתפסו כבלתי מתאימות לפוליטיקה המקומית. במסגרת מאמציו לקידום הדמוקרטיה יזם סעד אל-דין את הקמתה של ועדה אזרחית לפיקוח על הבחירות לפרלמנט המצרי שנערכו בשנת 1995. הוועדה מצאה חריגות אשר בית המשפט המצרי מצא כנכונות ועל כן הורה לקיום בחירות מחדש, אשר עד אז ממילא היו אמורות להתקיים. בעקבות קריאתו לקונגרס האמריקני להתנות את סיועו הצבאי למצרים בשיפורים בזכויות האדם במדינה ושחרורו של האסיר הפוליטי איימן נור, ספג איברהים התקפות בעיתונות הרשמית במצרים.
בשנת 2007 עזב איברהים את מצרים שוב מחשש שייכלא שוב. חלק מהזמן הוא חי באיסטנבול שבטורקיה ולאחר מכן עבר לאינדיאנה שבארצות הברית. ב־5 באוגוסט 2010 בעת ביקור קצר במצרים הצהיר כי על מפלגות האופוזיציה להתלכד סביב מזכ"ל סבא"א לשעבר, ד"ר מוחמד אל-בראדעי. בפברואר 2011 שב למולדתו כדי להצטרף לחגיגות המהפכה במצרים לאחר הדחת מובארכ ב־25 בינואר.
נכון לקיץ 2012 אברהים מתגורר בקהיר ומנהל את מרכז אבן ח'לדון.
מאבקים משפטיים
ביולי 2000 הוא ו-27 עובדי מרכז אבן ח'לדון למחקר ופיתוח אותו הקים נעצרו על ידי רשויות מצרים. זאת לאחר שהודיעו כי יפקחו על הבחירות לפרלמנט המצרי שהתקיימו באותה שנה. במאי 2001 התקיים המשפט הראשון. רוב העובדים קיבלו עונשים על תנאי ורק איברהים ושלושה עובדים נוספים קיבלו נידונו למאסרים. הם הורשעו בהכפשת תדמיתה של מצרים בעולם בכתיבתו על דמוקרטיה וזכויות אדם במדינה, כמו כן בקבלת כסף מגורמים זרים ללא אישור הממשלה ובמעילה בכספים. הוא הורשע בגין שימוש בכספי האיחוד האירופי לצורך פיקוח על הבחירות, ועל פי החשד שהשמיץ את תדמיתה של מצרים מעבר לים. ביולי 2002 הורשע בשנית לאחר שנדחה ערעורו. לאחר הרשעתו השנייה, איברהים נידון לשבע שנות מאסר בגין פגיעה בתדמיתה של מצרים בכתיבתו על דמוקרטיה וזכויות אדם במדינה.
ארגוני זכויות האדם במצרים ומחוצה לה הביעו מחאה גדולה כנגד הרשעתו. ב־30 בספטמבר 2002 קבוצת אינטלקטואלים ערבים המשתייכים לזרמים רעיוניים ופוליטיים שונים, פרסמו בעיתון אל-קודס אל-ערבי גילוי דעת למובארכ הקורא לשחרורו. צוות ההגנה שלו התנגד וטען כי המניעים האמיתיים העומדים מאחורי התביעה הממשלתית כלפי אברהים ועוזריו הם הביקורת הגלויה שלו נגד הנשיא חוסני מובארכ וממשלו. הפרשה העיבה על יחסי ארצות הברית-מצרים. בשיאה נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש הבן, עיכב את הסיוע האמריקאי למצרים במחאה על המאסר. בתגובה השיב נשיא מצרים חוסני מובארכ כי "מצרים לא תסבול התערבות בענייניה הפנימיים". בדיון שלישי בעניינו הוא נוקה מכל האשמות נגדו. בשנת 2003 הסתיים המשפט השלישי בעניינו בפני בית המשפט האזרחי הגבוה ביותר. סעד אל-דין נוקה מכל האשמות נגדו ושוחרר לביתו.
בהמשך הואשם אברהים ב"השמצת מצרים" ופגיעה בשמה הטוב. זאת בהישען על דו"ח משרד החוץ המצרי לפיו אברהים הפיץ מידע כוזב על מצרים מעבר לים ובכך הביא לביטול הסיוע האמריקאי, דבר שיש בו כדי לפגוע בביטחונה. ב־2 באוגוסט 2008 גזר בית דין מצרי על איברהים שנתיים מאסר עם עבודות פרך וקנס בסך 10,000 לירות מצריות (1,890 דולר אמריקאי). בעקבות זאת איברהים ברח ממצרים וחי בגלות כדי להימנע ממעצר אפשרי עם שובו . עורך דינו הביע את רצונו לערער על ההרשעה.
עמדותיו
סעד אל-דין היה מתנגדו החריף של אנואר סאדאת ויוזמת השלום שלו עם ישראל. עם זאת, לימים הוא הפך לאחד מתומכי תנועת השלום וחזר בו מביקורתו על סאדאת והסכמי קמפ דייוויד. חומרת עמדתו כלפי הישראלים, ובמיוחד האקדמאים, פחתה לאחר חתימת הסכמי אוסלו, במיוחד לאחר שקבוצת חוקרים ישראלים ביקרה במרכז אבן ח'לדון בקהיר. סעד אל-דין עדיין מתנגד ל"כיבוש הישראלי בשטחים הפלסטיניים", לבניית ההתנחלויות ביהודה ושומרון, ואף תומך בהיבטים ספציפיים של קמפיין החרם על ישראל. עם זאת הוא תומך בחופש האקדמי מלא ובחופש הביטוי.
בינואר 2018 הוא הוזמן לאוניברסיטת תל אביב בפני החוג למזרחנות. פרופסור שמעון שמיר הזמינו לשאת נאם מרכזי בתוכנית מורחבת שהכין לציון 100 שנה למהפכה המצרית נגד הבריטים בשנת 1919. בנוסף, הרצאתו של סעד אל-דין עסקה ביחסי מצרים וישראל. סטודנטים ערבים ישראלים, רובם חברי תא בל"ד באוניברסיטה, פיצצו את ההרצאה שלו תוך קריאות גנאי והאשמתו בבגידה ובהשלמה עם קיום של מדינת ישראל. הם החלו בקריאותיהם כבר מתחילת נאומו והמשיכו במחאתם גם מחוץ לאולם ההרצאות.
כנער, אחיו הגדול גייס אותו אל תנועת האחים המוסלמים. הוא התנתק מהקבוצה לאחר כמה שנים, אך הוא עדיין רואה עתיד מבטיח לאסלאם הפוליטי. הוא ערך מחקר מקיף על האסלאם הפוליטי לאורך השנים. במאמריו שקיבץ תחת הכותרת "אסלאם ודמוקרטיה" ופורסמו בשנת 2002, בחן את אפשרויות הדמוקרטיה במצרים ואת תפקיד האקטיביזם האסלאמי בכך. במאמרו שכותרתו "לקראת דמוקרטיות אסלאמיות" שהתפרסם בשנת 2007, הוא הציג את הטיעונים לסימטריה בין האסלאם והדמוקרטיה. לטענתו האסלאם הפוליטי יכול להתפתח כמו התנועות הדמוקרטיות הנוצריות באירופה. בכך יהפכו למפלגה פוליטית גדולה עם ממד דתי. עם זאת הוא מבקר את תנועת האחים המוסלמים בכך שניצלה לרעה את ההזדמנות שניתנה לה עם עליית מוחמד מורסי לשלטון (2012-2013) ולא הביאה לדמוקרטיזציה של מצרים.
הוא כתב גם על הקיצוניות האסלאמית. הוא תיאר את הג'יהאדיסט האופייני כצעיר, ממעמד הפועלים או ממעמד הביניים, שניסה להשלים השכלה גבוהה אך לא עלה בסולם החברתי בגלל תנאים כלכליים ירודים, קשיים ומערכת מושחתת. לדידו, אותו אדם התאכזב מהרצון לראות באסלאם (הקיצוני) פתרון לבעיות החברה.
משפחתו
סעד אל-דין אבראהים נשוי לברברה ליתם איברהים. ברברה איברהים היא מנהלת מרכז גרהרט למעורבות אזרחית ופילנתרופיה בקהיר. לאיברהים שני ילדים, רנדה ואמיר איברהים. לרנדה יש שני ילדים לארה וסייף, ולאמיר יש את אדם וגבריאל.
גרף ליינוויבר-בורק
בביוכימיה, גרף ליינוויבר–בורק הוא ייצוג גרפי של משוואת ליינוויבר-בורק של קינטיקה אנזימטית, שתואר על ידי האנס ליינוויבר ודין בורק ב-1934.
גזירה
הגרף מספק שיטה גרפית שימושית לניתוח של משוואת מיכאליס מנטן:
ועם המספר ההופכי:
כאשר V הוא מהירות התגובה (קצב התגובה), Km הוא קבוע מיכאליס, ו Vmax הוא מהירות התגובה המקסימלית, ו-[S] הוא ריכוז המצע.
שימוש
גרף ליינוויבר-בורק היה בשימוש נרחב כדי לקבוע מונחים חשובים בקינטיקה של אנזימים, כגון Km ו - Vmax, לפני הזמינות הרחבה של מחשבים חזקים. החיתוך עם ציר ה-y של גרף כזה הוא שווה ערך להופכי של Vmax; והחיתוך עם ציר x של הגרף מייצג את ההופכי והנגדי של Km. זה גם נותן התרשמות מהירה וחזותית של צורות שונות של עיכוב אנזימטי.
אובציה
אובציה (ברוסית: Овация) הוא פרס מוזיקלי לאומי רוסי בתחום המוזיקה הפופולרית, נוסד כאנלוג לפרסי מוזיקה זרה - "פרס גראמי" האמריקאי ו"פרסי המוזיקה הבריטית". הטקס הראשון התקיים בשנת 1992. מאז 1995 הפרס זוכה בתואר "פרס המוזיקה הרוסית הלאומית", והוא מכסה את כל הז'אנרים, כולל מוזיקה קלאסית, מוזיקה עממית, מוזיקת רוק ופופ, ג'אז ותיאטרון מוזיקלי.
היסטוריה
הצגת הפרס התקיימה ב־12 בספטמבר 1991 באולם הקונצרטים המרכזי של המדינה "רוסיה" שנמצא במלון על אותו השם. בתחילה הוצע לקבוע את הזוכים על ידי הקהל: כל אחד מהם יכול לרכוש כרטיס מיוחד, למלא אותו ולשלוח אותו למארגנים. עם זאת, שיטה זו סייעה בזיהוי הזוכים רק בטקס הראשון בשנת 1992. בכל האובציות שלאחר מכן נקבעו הזוכים על ידי הצבעת מושבעים סגורה - על ידי הוועדה האקדמית הגבוהה, הכוללת אנשי עסקים, עיתונאים ונציגי תרבות. לזוכים הוענקו פסלונים - מיניאטורות פיסוליות על דוכן עשוי אבן יקרה, ומשכפלות שתי כפיים מחיאות כפיים בצבע זהב.
לבקשת משרד התרבות של הפדרציה הרוסית בשנת 1995, הפרס נרשם בממשלת רוסיה וקיבל מעמד של "פרס המוזיקה הרוסי הלאומי". הפרס נערך בכמה עשרות מועמדויות, בהן "סולן השנה", "מלחין השנה", "אלבום הקונצרט הטוב ביותר", "הבכורה הקולית הטובה ביותר של השנה" וכן הלאה. הוענקו גם פרסים מיוחדים - "אגדה חיה", "לתרומה מיוחדת להתפתחות התרבות הרוסית". הטקס החגיגי נערך מדי שנה (למעט 1993, 2003-2007) באולם הקונצרטים המרכזי של המדינה "רוסיה" או בארמון הקרמלין הממלכתי.
במשך כל השנים, כ -400 דמויות מובילות באמנות מוזיקלית הפכו לבעלי הפסלון. להקת Na-Na והמפיק בארי אליבסוב קבעו שיא בכך שזכו בפרס 12 פעמים. בנוסף קיבלה הלהקה Na-Na את פרס אובציה בקטוריה "הלהקה הטובה של העשור", ובארי אליבסוב בקטגוריה "המפיק הטוב ביותר של העשור". לאלה פוגצ'ובה יש 6 פסלונים ב־6 קטגוריות: "סולנית פופ" (1992), "אגדת חיה" (1994), "במאי-מפיק" (1995), "להיט השנה" (1997), "זמרת העשור" (2001), "הלהיט המוצלח של העשור" (2001). להקת אגאתה כריסטי היא להקת הרוק היחידה שקיבלה 4 פסלוני אובציה.
גיבתון סוואנה
גיבתון סוואנה (שם מדעי: Passerculus sandwichensis) הוא מין של גיבתון אמריקאי קטן והמין היחיד בסוגו. השם לא נגזר מסוואנה אפריקנית אלא מהעיר סוואנה שבמדינת ג'ורג'יה, ארצות הברית, שם נחקר לראשונה. ייתכן שהוא שייך למשפחת הפסרליים הקרובה לגבתוניים.
הגיבתון חי באלסקה, קנדה, החופים הצפוניים והמרכזיים של ארצות הברית, וכן במקסיקו וגואטמלה, שם הם נודדים בקיץ לדרום ארצות הברית. הם נדירים מאוד באירופה.
לגיבתון סוואנה ישנם 9 תת-מינים:
תת-המינים שונים מאוד ומפתחים אוכלוסיות מקומיות ייחודיות לאזור מחייתם והם נבדלים בעיקר בגודלם, כהותם וצורת הפנים.
הגיבתונים שוקלים 15–29 גרם ואורכם 11–17 ס"מ. מוטת כנפיהם מגיעה לאורך 18–25 ס"מ. הם חומים בהירים מעט בכנפיים, בטנם לבנה ומנוקדת, מקורם צר וקטן והעיניים תחומות בפס צהוב העובר על ראשם ומתחתיו אזור חום בהיר יותר.
הגיבתונים מחפשים מזון בשטחים פתוחים ובשיחים נמוכים שונים. הם אוכלים בעיקר זרעים וגם חרקים ופרוקי רגליים, בעיקר בעונת הבקיעה כשהגוזלים צריכים חלבונים. הם חיים בקבוצות קטנות, אך בעונת הנדידה דרומה מתקבצים בלהקות.
ורליץ
ורליץ (בגרמנית: Wörlitz) היא עיירה לשעבר בתוך העיירה אורניינבאום-ורליץ במחוז ויטנברג, כ-120 קילומטר דרומית-מערבית לברלין, ליד העיר דסאו במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה.
בוורליץ יש פארק גדול (Wörlitzer Park) השוכן לשפת אגם (Wörlitzer See), והוא מהווה חלק מפארק גדול המשתרע עד דסאו בשם: "ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ", ששטחו 142 קילומטרים רבועים, והוא חלק מהשמורה הביוספרית של האלבה התיכון. הוא מהווה את הפארק הגדול ביותר באירופה והוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2000 כדוגמה יוצאת מן הכלל להשפעתם של העקרונות הפילוסופיים של עידן הנאורות על העיצוב של נוף, המשלב בתוכו אמנות, חינוך וכלכלה בצורה הרמונית שלמה.
זה פארק בנוסח גן אנגלי. הוא הוקם בסוף המאה ה-18 על ידי לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו (1740–1817) שחזר ממסע באנגליה וביקש להקים גן אנגלי.
יהודי ורליץ
יהודים גרו בוורליץ מאז 1680. בית הכנסת הראשון היה בכיכר העיירה ונהרס כאשר בנו את בית העירייה. כמחווה לסובלנות דתית הורה הנסיך המושל לאופולד השלישי לבנות בית כנסת חדש על שפת האגם. האדריכל פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף בנה את בית הכנסת של ורליץ הדומה ל"" העתיק בטיבולי, שבאיטליה. בגלל הידלדלות הקהילה הוא נמכר ב-1921 לקהילת דסאו ונסגר סופית ב-1937.
בליל הבדולח נפגע בית הכנסת, אך לא נהרס. כל הריהוט והספרים בו נהרסו. הוא שוקם ב-2003 והוקם בו מוזיאון לתולדות הקהילה היהודית בוורליץ.
בית הקברות היהודי נהרס על ידי הנאצים ב-1938 והמצבות שימשו לחומרי בנייה.
ב-8 בנובמבר 2010 נחנך אתר הנצחה ליהודי ורליץ במקום בו עמד בית הקברות. נאספו 34 מצבות ונקבעו בקיר האתר שבכניסה עליו כתוב בעברית: זכור לא תשכח (בגרמנית: gedenke vergiss nie).
גילברט סטיוארט
ראשית חייו
גילברט סטיוארט נולד ב־3 בדצמבר 1755 בסאונסטאון, כפר בצפון קינגסטאון במושבה של רוד איילנד. הוא היה ילדו השלישי של גילברט סטיוארט, מהגר סקוטי שהועסק בתעשיית ייצור הנחושת, ואליזבת אנתוני סטיוארט, בת למשפחה בולטת בעלת אדמות ממידלטאון, רוד איילנד. אביו של סטיוארט היה הבעלים של מפעל הטבק הראשון באמריקה, שנמצא במרתף בית האחוזה המשפחתי.
אנגליה ואירלנד
עתידו של סטיוארט כצייר דיוקנאות היה בסכנה בעקבות המהפכה האמריקאית ושיבושי החיים האזרחיים שהיא גרמה. למרות שהיה פטריוט, הוא נסע לאנגליה בשנת 1775 בעקבות הדוגמה שהתווה הצייר ג'ון סינגלטון קופלי. סגנון הציור שלו בתקופה זו החל להתפתח מעבר לסגנון הקשה והליניארי יחסית שלמד מאלכסנדר. תחילה לא הצליח, אך הוא הפך לבן טיפוחיו של בנג'מין וסט בשנת 1777 ולמד אצלו במשך שש השנים הבאות. היחסים היו טובים, וסטיוארט הציג לראשונה באקדמיה המלכותית באביב 1777.
בשלב מסוים היה מחירן של עבודותיו שני אך לעתודותיהם של האמנים האנגלים הנודעים ג'ושוע ריינולדס ותומאס גיינסבורו. עם זאת, למרות ההזמנות הרבות שזרמו אליו, הוא הזניח את ניהול הכספים, והיה בסכנה תמידית להישלח לכלא בגלל שלא יכול היה לפרוע את חובותיו. בשנת 1787 הוא ברח לדבלין, אירלנד, שם צייר וצבר חובות נוספים.
ניו יורק ופילדלפיה
סטיוארט סיים את שהותו בת 18 השנים בבריטניה ובאירלנד בשנת 1793, והותיר אחריו ציורים רבים לא גמורים. הוא חזר לארצות הברית כשהוא חדור מטרה לצייר דיוקן של ג'ורג' וושינגטון, להעתיק ולחרוט אותה, וכך להיות מסוגל לכלכל את משפחתו ממכירת התחריטים. הוא התיישב בעיר ניו יורק וחיפש אנשים מפורסמים לציור דיוקנותיהם, שבזכותם קיווה לזכות בתשומת ליבו של וושינגטון. בשנת 1794 הוא צייר את המדינאי ג'ון ג'יי, ממנו קיבל מכתב המלצה לוושינגטון. בשנת 1795 עבר סטיוארט לג'רמנטאון, פילדלפיה, שם פתח סטודיו, וושינגטון הגיע אליו מאוחר יותר באותה שנה.
סטיוארט צייר את וושינגטון בסדרת דיוקנאות אייקוניים, שכל אחד מהם הוביל לדרישה לעותקים והעסיק אותו במשך שנים. המפורסם ביותר מכונה The Atheneeum והוא מוצג על שטר של דולר אמריקאי. סטיוארט צייר כ 75 רפרודוקציות של ציור.
ציור מפורסם נוסף של וושינגטון הוא דיוקן Lansdowne, דיוקן גדול עם גרסה אחת התלויה בחדר המזרחי של הבית הלבן. ציור זה ניצל במהלך השריפות בוושינגטון במלחמת 1812 בזכות המאמצים של הגברת הראשונה דולי מדיסון ופול ג'נינגס, אחד מעבדיו של הנשיא ג'יימס מדיסון. ארבע גרסאות של הדיוקן מיוחסות לסטיוארט, ואמנים אחרים ציירו העתקים נוספים להצגה במבני ממשל אמריקאיים. בשנת 1803, סטיוארט פתח סדנא בוושינגטון.
בוסטון, 1805–1828
סטיוארט עבר לרחוב דבונשייר בבוסטון בשנת 1805, והמשיך לקבל את שבחי המבקרים, כמו גם לצבור חובות. אמנים אחרים חיפשו אותו לקבל הדרכה ועצות כמו ג'ון טרומבול, תומאס סולי, וושינגטון אלסטון וג'ון ונדרלין. בבוסטון הוא היה מורהו של מתיו האריס ג'ואט.
חיים אישיים
גילברט סטיוארט סבל ממחלת נפש כל חייו, והצליח להסתיר אותה. הוא התחתן עם שרלוט קייטס בספטמבר 1786; היא הייתה צעירה ממנו ב-13 שנים. נולדו להם 12 ילדים, חמישה מהם נפטרו עד שנת 1815 ושניים אחרים נפטרו כשהיו צעירים. בתם ג'יין סטיוארט (1812-1888) הייתה גם היא ציירת דיוקנאות מפורסמת. היא מכרה רבים מציוריו ואת העותקים שלהם בסטודיו שלה בבוסטון ובניופורט, רוד איילנד. בשנת 2011 היא הוכנסה להיכל התהילה של מורשת רוד איילנד.
בשנת 1824 לקה סטיוארט בשבץ מוחי שהותיר אותו משותק חלקית, אך הוא עדיין המשיך לצייר במשך שנתיים עד מותו בבוסטון ב־9 ביולי 1828, בגיל 72. הוא נקבר באזור הקבורה הדרומי העתיק של בוסטון קומון, בקבר פשוט ולא מסומן, שכן משפחתו לא יכלה להרשות לעצמה הוצאות גדולות. משפחתו התאוששה כלכלית עשר שנים לאחר מכן, והם תכננו להעביר את גופתו לבית העלמין המשפחתי בניופורט. עם זאת, הם לא הצליחו לזכור את המיקום המדויק של הקבר. קיימת אנדרטה לזכר סטיוארט, אשתו וילדיהם בשטח הקבר המשותף בניופורט.
מורשת
במהלך הקריירה שלו, גילברט סטיוארט צייר יותר מאלף אישים מהפוליטיקה והחברה האמריקאית. הוא זכה לשבחים על חיוניותם וטבעיותם של דיוקנאותיו, והאנשים שצייר מצאו את חברתו נעימה. סטיוארט היה ידוע כמי שעבד ללא רישומים, אלא החל לעבוד ממש על הבד, דבר שהיה חריג בתקופתו. מאתר בראון היה תלמידו.
ג'ון אנרי אייזק בראואר כתב ביוגרפיה של סטיוארט בסביבות 1825.
בשנת 1940 הוציא משרד הדואר האמריקני סדרת בולים שנקראה "סדרת האמריקנים המפורסמים", המנציחה אמנים, סופרים, ממציאים, מדענים, משוררים, אנשי חינוך ומוזיקאים. גילברט סטיוארט הוא הראשון בקטגוריית האמנים, יחד עם ג'יימס מקניל ויסלר, אוגוסטוס סן-גאודנס, דניאל צ'סטר פרנץ' ופרדריק רמינגטון. בעיר הולדתו של סטיוארט, סונדרסטאון, רוד איילנד, ביתו הפך למוזיאון של יצירותיו הפתוח לקהל משנת 1930. המוזיאון מורכב מהבית המקורי בו נולד, עם עותקים מציוריו שתלויים ברחבי הבית.
דרכון ישראלי
דרכון ישראלי הוא מסמך נסיעה, המונפק לאזרחי ישראל המאפשר להם לצאת אל מחוץ לגבולות ישראל, ומזכה את נושאו להגנה וסיוע קונסולרי של מדינת ישראל מול גורמים זרים. נכון לאפריל 2021, נושאי דרכון ישראלי מורשים להיכנס ל-160 מדינות וטריטוריות ללא צורך באשרת כניסה.
אזרחי ישראל רשאים להחזיק דרכונים של מדינות אחרות, אך נדרשים להשתמש בדרכון ישראלי בעת כניסה לישראל ויציאה ממנה.
דרכון בישראל מונפק לתקופה של בין חמש לעשר שנים. כאשר מסתיים תוקפו או כאשר מתמלא הדרכון יש להחליפו בחדש. בדרכון הישראלי 32 דפים (למעשה עמודים), אך ניתן להנפיק דרכון עסקי המכיל 64 דפים בתוספת אגרה. דרכונים ישראליים מונפקים גם על ידי נציגויות ישראליות מחוץ לגבולותיה.
היסטוריה
מדינת ישראל החלה בהנפקת דרכונים ב-14 במאי 1948, לאחר הכרזת העצמאות הישראלית.
בארבע השנים הראשונות לקום המדינה, הדרכון הישראלי היה "תקף לכל מדינות העולם מלבד גרמניה" (המערבית והמזרחית). לאחר חתימת הסכם השילומים עם גרמניה המערבית ב-1952, ההגבלה בוטלה ובדרכון נכתב "תקף לכל הארצות".
בשנת 2013 החל משרד הפנים בפיילוט (ניסוי על קבוצה ראשונית) של הנפקת דרכונים ביומטריים, דבר שהתאפשר לאחר שבשנת 2009 חוקקה הכנסת את חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע (2009). הפיילוט נמשך עד שנת 2017. ב-28 בפברואר 2017, התקבל בכנסת התיקון לחוק אמצעי זיהוי ביומטריים ולפיו החל מ-1 ביוני 2017, יונפקו לתושבי ישראל תעודות ביומטריות.
בראשית ימי המדינה דרכונים הונפקו רק לשנתיים. לאחר מכן הונפק דרכון לתקופה של 5 שנים עם אפשרות להאריך את תוקפו ל-5 שנים נוספות. עד חקיקת חוק האזרחות, לא הונפקו דרכונים ליוצאים לחוץ לארץ אלא תעודות מסע. עם התארכות הליכי חקיקת חוק האזרחות, הוחל בחקיקת חוק דרכונים שיאפשר הוצאת דרכונים למי שהממשלה מכירה בו כאזרח ישראלי, אולם גם חוק זה התעכב ובסופו של דבר אושר רק לאחר חקיקת חוק האזרחות. עד לשנת 2017, הונפק דרכון לתקופה של 10 שנים. עם החלת חוק הביומטריה ותחילת הנפקת הדרכונים הביומטריים, ניתן דרכון בתוקף של בין 5 ל-10 שנים, וזאת בהתאם לתנאים המופיעים בתקנות.
שלילת או דחייה של דרכון ישראלי היא אחת הסנקציות שבהן רשאי בית הדין הרבני הישראלי לאכוף גירושים על סרבני גט.
תיאור
דרכונים ישראליים הם בעלי צבע כחול, ומוטבעים בסמל מדינת ישראל במרכז הכריכה הקדמית, מתחת למילים "מדינת ישראל" ו-"STATE OF ISRAEL" בעברית ובאנגלית, בהתאמה. מתחת לכותרת מופיעה הכתובת "דרכון" ו-"PASSPORT". הדפים הפנימיים מעוטרים בסמל הישראלי של ענפי הזית והמנורה שבעת הקנים. הדרכון הרגיל מכיל 32 עמודים, ודרכון העסקים מכיל 64 עמודים.
דרכונים ישראליים תקפים עד 10 שנים עבור אנשים מעל גיל 18. הם דו לשוניים, הן בעברית והן באנגלית. כיוון שהכתיב העברי הוא מימין לשמאל, הדרכונים נפתחו מהקצה הימני ודפים שלהם מסודרים מימין לשמאל. הערבית אינה משמשת בדרכונים ישראליים, אף על פי שהיא משמשת בתעודות זהות והיא מסווגת בעלת מעמד מיוחד במדינה, תוך שימוש במוסדות המדינה כדי שנקבעו בחוק.
דף מידע זהות
מידע על דרכון ישראלי מופיע בעמוד 2, וכולל את הפרטים הבאים:
כל המידע מופיע בעברית ובאנגלית. דף המידע מסתיים עם "אזור קריא מחשב". חתימת המוביל באה על דף 3 (בדרכון שאינו ביומטרי).
הודעת דרכון
ההצהרה בדרכון ישראלי מצהירה בעברית ובאנגלית: שר הפנים של מדינת ישראל מבקש בזה את כל הנוגעים בדבר להרשות לנושא דרכון זה לעבור ללא עכוב והפרעה ולהושיט לו במקרה הצורך את ההגנה והעזרה הדרושה.
The Minister of the Interior of the State of Israel hereby requests all those whom it may concern to allow the bearer of this passport to pass freely without let or hindrance and to afford him such assistance and protection as may be necessary.
כריכה אחורית
המידע על הכריכה האחורית של דרכון ישראלי כתוב בעברית בלבד:
דרכון דיפלומטי
בראשית ימי המדינה, כיוון שהממשלה לא הנפיקה דרכונים, נעשה שימוש יחסית רחב בדרכונים דיפלומטיים. כך למשל, דרכונים דיפלומטיים שימשו את פקידי משרד החוץ ובני משפחותיהם גם כשהם נסעו בנסיעות פרטיות.
בנובמבר 2007 אישרה הכנסת מתן דרכון דיפלומטי לחברי הכנסת במקום דרכון השירות שניתן להם עד אז, בהתאם לחוק חסינות חברי הכנסת. הצעת החוק הונחה על ידי ח"כ ניסים זאב שטען בפני מליאת הכנסת כי: . מנגד מספר חברי כנסת, ובהם שלי יחימוביץ', טענו בפני המליאה כי חברי הכנסת אינם צריכים להיות שונים מכלל ישראל ביציאתם לחו"ל, כי כבר כיום דרכון השירות מזרז בעבורם תהליכים שאינם פתוחים בפני האזרח הפשוט, כי דרכון דיפלומטי נותן רושם מטעה שחבר הכנסת יוצא בשליחות רשמית מטעם ממשלת ישראל, ונותן לו חסינות ופטור מחובות מיסים החלות בארץ המארחת.
תעודת מעבר (לסה פאסה)
ישראל רשאית להנפיק תעודת מעבר (לסה פאסה) לאדם שאין לו דרכון ישראלי או לחלופין דרכון זר כדי לאפשר לאדם להיכנס ולצאת מהארץ. ניתן להנפיק בנסיבות הבאות:
בעלי תעודת מעבר אינם זכאים לפטור מאשרת כניסה למדינות מסוימות כבעלי דרכון ישראלי רגיל, שכן תעודת מעבר אינו מתקבלת למטרות נסיעה או זיהוי על ידי מדינות רבות. השימוש בתעודת מעבר ליציאה מישראל אינו מעניק לכשלעצמו, זכות להיכנס לארץ אחרת או לחזור לישראל.
תעודת מעבר לזרים
ניתן להנפיק "תעודת מעבר ישראלית לזרים" לתושבים הערבים של מזרח ירושלים חסרי אזרחות ישראלית וירדנית, וכן לתושבים הדרוזים ברמת הגולן שאינם אזרחים.
תעודת מעבר במקום דרכון לאומי
תעודת מעבר במקום דרכון לאומי ניתן להנפיק לאזרחים ישראלים על ידי משרד הפנים בנסיבות מסוימות:
דרישות אשרה
דרישות אשרה (ויזה) לאזרחי ישראל מתבססות על תקנות במדינות שונות בעולם הנוגעות לבעלי דרכונים ישראליים. נכון לאפריל 2021, אזרחי ישראל יכולים להיכנס ללא אשרה, או לקבל אשרה עם הגעתם ל-161 מדינות וטריטוריות בעולם. מצב דברים זה מציב את הדרכון הישראלי במקום ה-22 בחופש התנועה בהתאם למדד הנלי לדרכונים.
נכון לשנת 2021, דרכוני המדינות ישראל וקוריאה הדרומית הם היחידים המאפשרים כניסה ללא אשרה לכל מדינות אירופה.
ביולי 2022 מרוקו ביטלה את דרישת הוויזה הרגילה לאזרחים ישראלים אשר יכולים להנפיק את הוויזה דרך אתר האינטרנט של הקונסוליה המרוקאית.
הגבלות מסע
על פי החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי"ד-1954, בו נקבע כי "היוצא, ביודעין ושלא כדין, מישראל ללבנון, לסוריה, למצרים, לירדן, לערב הסעודית, לעיראק, לתימן או לכל חלק מארץ ישראל שמחוץ לישראל, דינו - מאסר ארבע שנים או קנס חמשת אלפים לירות". על פי חוק זה, על אזרח ישראל נאסר לבקר בהן ללא היתר מיוחד המונפק על ידי שר הפנים. ישראלי המבקר באחת ממדינות אלה, עם דרכון זר או ישראלי, עלול לעמוד לדין פלילי עם שובו לישראל.
רשימה זו נקבעה בשנת 1954, ועודכנה רק פעם אחת, ב-25 ביולי 2007, כאשר איראן הוספה לרשימה. מצרים וירדן לכאורה נשארו ברשימת "מדינות אויב", אולם משרד הפנים פרסם היתר כללי לביקור במדינות אלה, בעקבות הסכמי השלום שנחתמו בין ישראל לבין כל אחת מהן. בכך למעשה בוטל האיסור החוקי בכל הנוגע לביקור בשתי המדינות. ב-1 באפריל 2008, הוגשה הצעת חוק ממשלתית אשר נועדה לתקן את החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי"ד-1954. בתוספת להצעת החוק צוינה רשימה של 9 מדינות וטריטוריה המוגדרות "מדינות העוינות את ישראל": איראן, אפגניסטן, לבנון, לוב, סודאן, סוריה, עיראק, פקיסטן, תימן ורצועת עזה. נכון לנובמבר 2020, הליכי החקיקה של תיקון זה לחוק לא הושלמו עדיין. נוסף למדינות אלה קיימות מדינות נוספות האוסרות כניסה לבעלי דרכונים ישראלים, לאחר שהצטרפו לחרם הערבי על מדינת ישראל, בהן מלזיה, ברוניי ובנגלדש.
טומי ארשנסקי
ארטיום (טומי) ארשנסקי (ברוסית: Артем Аршанский; נולד ב-26 בספטמבר 1991) הוא ג'ודוקא ישראלי.
חייו
ארשנסקי נולד במוסקבה (כיום ברוסיה), ולאחר שעלה לישראל עם משפחתו, התגורר בטירת כרמל, בחיפה ובקריית ים. כשהיה בן 10 החל להתאמן בג'ודו, ובתחילת דרכו אימן אותו אביו, שהיה לוחם סמבו ובשיאו אף דורג שלישי בעולם באמנות לחימה זו. כבר בגילאי נוער רשם ארשנסקי הישגים נאים. הוא זכה באליפות אירופה לקדטים (עד גיל 17) שנערכה בוולטה בשנת 2007, בקטגוריית המשקל של עד 50 ק"ג. זמן קצר אחר כך זכה במדליית הכסף בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בבלגרד.
בשנת 2008 החל להתחרות בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. באותה שנה זכה באליפות ישראל. ב-2009 איבד את תוארו לעידו אלקיים, והסתפק במקום השלישי. באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ב-2010 בסמוקוב סיים במקום השביעי.
ארשנסקי הוזמן להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012) באחד המקומות שהוקצו ליבשת אירופה, אך לא עמד בקריטריון האולימפי שקבע הוועד האולימפי בישראל. שלושה שבועות לפני פתיחת המשחקים אישר בית הדין העליון של הוועד את השתתפותו במשחקים, כאחד משלושה ספורטאים צעירים שהשתתפותם אושרה על אף שלא עמדו בקריטריון הישראלי, וזאת לאחר מחאה גדולה שערכו חובבי ג'ודו מול משרדי הוועד האולימפי בהדר יוסף. בית הדין נימק את החלטתו בין היתר בכך שבשל היותו של איגוד הג'ודו בישראל בהליך פירוק במשך זמן ממושך, מיעט ארשנסקי להשתתף בתחרויות בינלאומיות. במשחקים עצמם ניצח ארשנסקי בסיבוב השני, אליו עלה ללא קרב, את ירון מורן מהולנד, בעל מדליית ארד מאליפות אירופה בשנת 2010 בהחלטת שופטים, ובשלב שמינית הגמר הודח בידי סגן אלוף העולם, היפני הירואקי היראוקה.
בשנת 2013 רשם ארשנסקי את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הארד באליפות אירופה בג'ודו שנערכה בבודפשט.
בשנת 2014 סיים מקום חמישי באליפות העולם, לאחר הפסד בקרב על הארד בו הוביל עד שניות הסיום.
ארשנסקי לא הצליח להעפיל לאולימפיאדת ריו (2016), וב-2017 פרש לטובת אימון.
חייו האישיים
ארשנסקי הוכר כספורטאי מצטיין ושירת בבה"ד חיל הים בחיפה.
אזאמט מוסאגאלייב
אזאמט טאחירוביץ' מוסאגאלייב (בקזחית: Азамат Тахирұлы Мұсағалиев, ברוסית: Азама́т Тахи́рович Мусагали́ев; נולד ב-25 באוקטובר 1984, קאמיזיאק, מחוז קאמיזיאקסקי במחוז אסטרחן, ברית המועצות) הוא שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה רוסי. קפטן נבחרת ה-KVN "נבחרת מחוז קמיזיאקסקי", מגיש טלוויזיה, משתתף בתוכנית "היו זמנים ברוסיה", מארח המופע "איפה ההיגיון?" בערוץ הטלוויזיה TNT, שחקן בסדרה "המתמחים".
ביוגרפיה
אזאמט מוסאגאלייב נולד ב-25 באוקטובר 1984 בעיר קמיזיאק, מחוז אסטרחאן. הוא למד בבית הספר מספר 4 של העיר קמיזיאק. הוא בעל מוצא קזחי.
בשנת 2013 הפך אזאמט מוסאגאלייב לאחד המייסדים והעורך הראשון של הליגה האזורית "אלה-טו" בקירגיזסטן.
KVN
ב-KVN החל לשחק כבר בבית הספר. מוסאגאלייב לא תכנן בתחילה לחבר את חייו עם KVN. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, קיבל תעודה בהנדסת סביבה באסטרחאן, אך לא עבד במקצועו. בשנות האקדמיה שלו הוא הקים נבחרת עירונית שיצאה לסיור בערי רוסיה וכך התפרנס. בשנת 2007, אזאמט מוסאגאלייב הפך לשחקן החדש של נבחרת "אלטרנטיבה" שייצגה את אסטראחאן ב-KVN. עד מהרה הוא נבחר לקפטן נבחרת מחוז קמיזיאקסקי. הנבחרת הייתה בין הטובות שהעפילה שוב ושוב לליגה הבכירה ב-KVN.