cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרמס טריסמגיסטוס
הרמס טריסמגיסטוס (יוונית: Ἑρμῆς ὁ Τρισμέγιστος, עברית: חרם תלת מחזות.) הוא שמה של דמות מיתולוגית אשר נוצרה באימפריה היוונית ומהווה איחוד סינקרטי של תחות, אל המדע והקסם במיתולוגיה המצרית, והרמס, שליח האלים במיתולוגיה יוונית. מיוחסת לו כתיבת הקורפוס הרמטיקום שמהווה בסיס לתורה הרמטית הקרויה גם על שמו. לתורה זו משתייכות תורות האלכימיה והאסטרולוגיה והיא השפיעה רבות על תורות מיסטיות מערביות אחרות, לדוגמה הקבלה הלוריאנית של האר"י. טריסמגיסטוס פירושו ביוונית "הגדול ביותר שלוש פעמים" (the thrice-greatest).
גם הביטוי "אטימה הרמטית" מגיע משמו בגלל שהראשונים שהשיגו אטימה מלאה היו אלכימאים הרמטים.
החכמה ההרמטית
עקרון הפילוסופיה ההרמטית הוא שהבריאה מתקיימת במספר מעגלים מקבילים, סלעים ומינרלים, צומח, בעלי חיים, הזמן, אותיות הכתב, אברי גוף האדם, גרמי השמיים ואף מלאכים וכוחות עליונים. כל רכיב באחד מן המעגלים מקיים יחסי גומלין עם רכיב מקביל במעגל אחר ויתרה מכך - יש יכולת השפעה הדדית בין המרכיבים. כך, אבן מסוימת בשעת מסוימת ביום יכולה להשפיע על כוח שמיימי, תערובת צמחים מסוימת הנאכלת על ידי אדם יכולה להשפיע על יכולותיו, כתיבת אותיות מסוימות יכולה להשפיע על העולם וכדומה. מכאן נובעות חוכמות כמו הכישוף, רקיחת שיקויים, עשיית קמעות, אסטרולוגיה ועוד.
האמונה ההרמטית ייצגה גישה חיובית לידע ולרכישת ידע. בעיני הכנסייה, למשל, חתירה לידע היא חטא. בעוד לפי האמונה ההרמטית, המדע הוא מסורת מן הזמן העתיק, שאבדה. בעת שניתנה לראשונה לכוהני הדת המצרים, היה בה ניצוץ מן האל עצמו ולכן האדם מחויב לחתור לידע. מקומו של האדם הוא לצד האל כבורא, ועליו לתקן עולם, הודות ליכולתו התלויה אך ורק בידע.
הקורפוס ההרמטי
בין המאה הראשונה והמאה השלישית לספירה הופיעו מספר כתבים פסאודואפיגרפיים, שיוחסו לכוהני טריסמגיסטוס ונקראים "הקורפוס ההרמטי" (הקדום ביותר ששרד, משנת 100 לערך, הוא ה-Asclepius). הכתבים יוחסו למקור עתיק כיוון שבאותה תקופה ככל שהמקור היה קדום יותר הוא נחשב טהור ואמיתי יותר. כוהני טריסמגיסטוס, לפי הקורפוס, מסרו את הידע שלהם לחכמים ראויים כמו משה רבנו, שהעביר אותה לעברים ומהם לנוצרים ולפילוסופים יוונים כמו למשל הרקליטוס ופיתגורס, שהעבירום לסוקרטס, אפלטון ואריסטו. החכמות המצריות הועברו, לפי הקורפוס, גם לחכמי ממלכת פרס והשפיעו על המניכאיזם (אף על פי שמבחינה היסטורית, ההשפעה הייתה בכיוון ההפוך - מהגנוסטיקה של המנכאים אל מחברי "החכמה ההרמטית"). הרמס טריסמגיסטוס מזוהה לעיתים (במיוחד במקורות איסלמיים) עם חנוך.
בכתבי הקורספוס ההרמטי מפורטים מעגלי הבריאה על מרכיביהם השונים והם מכילים את קשרי הגומלין בין המרכיבים השונים ומסבירים כיצד לבצע בהם מניפולציות כדי להשיג הישגים מאגיים שונים. אין בכתבים אחידות והם כוללים חלקים רבים שנכתבו על ידי מחברים שונים. חלקים מסוימים סותרים אלה את אלה, אך הדבר נתפס כטבעי עבור קורפוס המוסר ידע אזוטרי, שעל מנת לתפוס אותו יש לפענחו ולהשתמש בו לעיתים באופן אלגורי.
אבות הכנסייה ובראשם אוגוסטינוס הטיפו נגד לימוד כתבים אלה המביאים להשחתה ולעיוות, כיוון שהם עלולים להטות את האדם לסגידה לכוחות הטבע במקום לסיבה הראשונה - האל, אך אין ספק כי אוגוסטינוס הכיר אותם במידה רבה.
כחלק מהתפתחות המדע ברנסאנס וראשית העת החדשה
בתקופת הרנסאנס קראו אישים כמרסיליו פיצ'ינו וג'ובאני פיקו דלה מירנדולה כתבים אלה (במיוחד את האקסלפיוס, שחשבו שהוא שריד של ספרות ענפה) והאמינו באמונה שלמה בעתיקותם ובנכונותם, אף כי לא האמינו שהרמס טריסמגיסטוס היה אל וסברו שהיה ספק אדם ספק מלאך. הרעיון שבכתבים אלה אף עלה בקנה אחד עם אמונת האקדמיה האפלטונית של פירנצה, לפיה כל החכמות והאמיתות של כל הדתות והפילוסופיות נובעות ממקור אמת יחיד ורק משתקפות באופן שונה. הקורפוס ההרמטי נתן תשובה לשאלה מהו אותו מקור חכמה קדום. רק ב-1614 הוכיח איזק קזובון שהדמות של הרמס טריסמגיסטוס היא המצאה של המאה הראשונה לספירה לכל המוקדם.
העיסוק בחכמה הרמטית נחשב לכפירה, לעיסוק בכשפים ולפעולה אסורה מבחינה דתית ומוסרית המסכנת הן את העוסק בה והן את הסובבים אותו (ג'ורדאנו ברונו הועלה למוקד בהאשמה זו, ג'ון די נודה, אגריפה פון נטסהיים הואשם בכשפים). רבים אחרים (כגון ניקולא פלאמל, יוהאנס קפלר, מייסטר אקהרט ואפילו אייזק ניוטון ואלברכט דירר) ניסו להטות את העיסוק לפסים חיוביים כגון רפואה, אלכימיה ועוד, תוך הגדרת ההבדל בין "מאגיה שחורה" האסורה והמסוכנת, לעומת "מאגיה לבנה" המותרת והרצויה. גם הקבלה נחשבה לחלק מאותן חכמות.
החוקרת פרנסיס ייטס חקרה את השלכות החכמה ההרמטית וגילתה שמסורת זו השפיעה רבות על התפתחות המדע בראשית העת החדשה. היא מופיעה גם בבסיס קבוצות פולחניות כגון התיאוסופיה, ת'למה והשחר המוזהב וכן באגודות סתרים כמו הבונים החופשיים ועוד.
מנעולן
מנעולן הוא אדם המומחה בהתקנה ובתחזוקה של מנעולים, מפתחות ומערכות אבטחה.
מנעולן מתקן מנעול שבור, מייצר מפתחות, ומתקין מערכות אבטחה כמו אזעקות. הוא עוסק בפריצת מנעולים באופן מורשה, למשל כאשר מאבדים את המפתח. ברוב הארצות, על מנעולנים לפעול לפי כללים מחמירים.
הכשרה מקצועית
במדינות מסוימות מנעולים מתחילים כשוליות. באחרים הם חייבים לקבל תעודה של מנעולן מוסמך על ידי בית ספר למנעולנות.
בישראל ישנם מספר אופני התמקצעות: הכשרה מקצועית על ידי משרד העבודה, התלמדות כשוליה וכן מספר קורסים של בתי עסק פרטיים.
נכון לשנת 2023, בישראל פועלים מעל אלף מנעולנים מורשים, ומדי שנה מתקבלים יותר משני מיליון קריאות למנעולנים. קריאות אלו כוללות בקשות לסיוע חירום כגון פריצת דלתות, החלפת מנעולים, פריצת רכבים ועוד.
במהלך לימוד המקצוע, התלמיד זוכה להכיר מגוון שיטות פריצה וטכניקות החלפת מנעולים המקנות לבעל המקצוע את האפשרות לבצע את עבודתו ללא נזק לרכוש האישי של מבקשי הסיוע.
אנגקור
אנגקור (חְמֶרִית: ក្រុងអង្គរ) הוא שמו של אזור בקמבודיה, שבו היו במהלך ההיסטוריה כמה ערי בירה של האימפריה הקְמֶ‏רית. האזור כולו מכונה "אנגקור", ובו שכנו מרכזיה של האימפריה הקמבודית, החל מהקמת עיר הבירה הראשונה במאה ה-9 ועד לחורבנה של האימפריה הקמרית במהלך המאה ה-15, בשיאו השתרע אזור אנגקור על שטח של כ-1,000 קמ"ר, אוכלוסייתו מנתה כ-750,000 נפש והוא היה המתחם העירוני הגדול בעולם.
העיר הראשונה נוסדה בשנת 820 לספירה, כאשר המלך הקמרי ג'אוויארמן השני הכריז על עצמו כ"מלך אל" ו"מלך העולם" של קמבודיה. פריחתה של אנגקור הגיעה לשיאה בתור הזהב של האימפריה הקמרית, כשקמבודיה השתרעה, בתקופות מסוימות, על פני מרבית שטחי הודו-סין. בשנת 1431 הגיע קיצה של העיר, כאשר כובשים מתאילנד כבשו את העיר ובזזו אותה, ותושביה נמלטו ממנה דרומה, לאזור פנום פן.
שרידיה של העיר נמצאים ביערות ובשדות מצפון לאגם הגדול (Tonle Sap) שבמערב קמבודיה (ראו מפה), ליד העיר סיאם ריפ (Siem Reap) בת זמננו. באזור נמצאים שרידים של מעל אלף מקדשים, החל בערימות לבנים המפוזרות בשדות, וכלה במונומנטים ייחודיים ומפוארים, כמו מקדש באיון ומקדש אנגקור ואט המפואר, שיש האומרים שהוא המונומנט הפולחני היחיד הגדול ביותר בעולם. המקדשים הם רק חלק ממערך שלם של מבנים ותשתיות, הכוללים גם מאגרי מים ענקיים ומערכות השקיה עצומות שנבנו באזור.
איחוד קמבודיה והקמת הבירה הראשונה
עד למאה ה-9 הייתה קמבודיה מחולקת בין כמה ישויות פוליטיות, שנודעו בסין כפונאן וצ'נלה. בתקופות פונאן (מהמאה ה-1 עד שנת 550) ובתקופת צ'נלה (מ-550 ועד שנת 800 בערך) הושפעה הדת הקמרית מהדתות בהודו. הפולחן כלל אלמנטים של הינדואיזם ובודהיזם משולבים בפולחן מקומי קדום. במקדשים מתקופה זו נמצאות כתובות באבן בסנסקריט ובקמרית, המציינות אלים הינדים, בראשם שיווה, יחד עם אלים הקשורים לפולחן המקומי. הבודהיזם היה פחות בולט, כנראה מכיוון שנרדף בידי השלטון. פולחן שיווה היה מרוכז סביב סמל הלינגאם כבר בתקופה זו, שהיה סמל פאלי לפוריות ושמירה‏‏‏‏
בתחילת המאה התשיעית הכריז המלך ג'איאווארמן השני על עצמאותה של קמבוגָ‏'דֶ‏סָ‏ה (קמבודיה), וייסד את בירתו בהאריהאראליה (Hariharalaya), הידועה כיום כרולואוס (Roluos), בקצה הצפוני של האגם הגדול, טונלה סאפ. במערכת של מלחמות, בריתות, נישואים פוליטיים ומתנות, השיג ג'איאווארמן השני את איחוד המדינה. בשנת 802 הכריז המלך על עצמו כ"מלך עולמי" וכ"מלך אל", כדי להביע בכך את הצלחתו באיחוד‏‏.
האריהאראליה מסמלת את האלוהות האריהארה, ביטוי לשילוב עיקריהם של וישנו (הארי) ושיווה (הארא). האריהארא הייתה האלוהות המועדפת על השליטים הקמריים. ג'איאוארמאן השני, המלך שהקים את העיר, קרא לעצמו דוואראג'ה, מלך אל, ובכך הדגיש את הקשר המיוחד שלו עם שיווה. השינוי הדתי התבטא גם באדריכלות: במקום האתרים הקדושים של צ'נלה, שהיו תאים בודדים, נבנו מקדשים ובהם סדרה של משטחים מוגבהים ועליהם מגדלים רבים. פירמידות מרשימות נועדו לסמל את הר מֵרוֹ, מקום מושבם של האלים במיתולוגיה ההינדית, והחפירות שסביבן מייצגות את האוקיינוסים המיתולוגיים. אופייני למבנים השונים היה סמל הלינגאם, כדימוי דתי מרכזי. הפירמידה הייתה מרכז העיר, ובמרכזו של המתחם הקדוש עמד הלינגאם. שמו של הלינגאם היה כשם המלך, עם הסופית "אסווארה" (esvara), כציון לשיווה. .
האריהאראליה נבנתה על פי המתכונת המקובלת בערים הקמריות: סביב העיר נבנתה סוללת הגנה המוקפת בחפיר. במרכז העיר עמדו מקדש ממלכתי, בנוי מאבן או מלבנים, וארמון בנוי מעץ. אישים חשובים שהתגוררו בעיר בנו גם הם מקדשים שונים, בתוך החומה ומחוצה לה. מקדשים אלה הוקדשו, כמו המקדש המרכזי, לאלי הינדו שונים, ובעיקר לשיווה. גם בנייני חול רבים נבנו בעיר, בתוך החומה ומחוצה לה, רובם ככולם עשויים מעץ. בסביבות שנת 880 הוקם המקדש המרכזי בהאריהארליה, בקונג, ומקדש נוסף לזכר האבות, פריאה קו (Preah Ko). מאפיין נוסף של הבירה הקמרית, מאגר מים גדול, נבנה כעשר שנים לאחר מכן, ובתוך מכלול המאגר נבנה מקדש שלישי, לוליי‏‏.
יאסוֹ‏וָ‏ארמאן הראשון‏‏
בשנת 889 עלה לשלטון המלך יאסוֹ‏וָ‏ארמאן הראשון‏‏. יאסוֹ‏וָ‏ארמאן הראשון נודע כמלך חזק, ונודע גם במפעלי הבנייה שלו. אחת הכתובות שהתגלו מתארת אותו כ"איש האריה; הוא שיסע את אויביו במלתעות הודו; נוהגיו היו שיניו; הריג ודה הייתה עיניו‏‏‏‏"‏‏. מצפון מערב לבירה האריהארליה בנה יאסוֹ‏וָ‏ארמאן הראשון עיר חדשה בשם יאשודהאראפורה. העיר נבנתה על גבעות נמוכות שנודעו בשם פנום באקהנג (Phnom Bakheng). המתחם שנבנה היה בצורת ריבוע, שאורך כל אחת מצלעותיו היה כ-4 ק"מ. כמסורת קודמיו, בנה גם הוא מאגר מים עצום, שנקרא באראי (וידוע היום כבאראי המזרחי): אורכו של המאגר הוא כ-7 ק"מ, ורוחבו 1.8 ק"מ. מי המאגר הזינו את החפיר שסביב העיר. מקדש המדינה נבנה בפסגת גבעות פנום באקהנג סביב שנת 900. החוקרים עדיין מתלבטים באשר לחשיבותם של מאגרי המים הללו, המהווים מוקד מרכזי בכל המתחם העירוני של אנגקור. חלקם רואים בהם אמצעי להשקיית שדות אורז, ואחרים סבורים שיש להם משמעות דתית, הקשורה לאוקיינוסים המיתולוגיים המקיפים את הר מרו. העיר נבנתה על הגבעות והוקפה בחפיר שמולא במי הבאראי. יאסוֹ‏וָ‏ארמאן בנה מספר רב של מקדשים הינדיים ואשראמים.
בניית עיר זו ציינה את תחילתן של כ-300 שנות בנייה, עד שנת 1200 בערך, שבהן נבנו על ידי החֲמֶ‏רִים באזור זה יצירות אדריכליות יחידות במינן. רוב המבנים מרוכזים באזור שרוחבו כ-24 קילומטרים ממערב למזרח, וכ-8 קילומטרים מצפון לדרום‏‏. באזור אנגקור נמצאים 72 מקדשים ומבנים חשובים, וההתיישבות באזור השתרעה על שטח של כ-3,000 קמ"ר (כשטחה של לוס אנג'לס רבתי היום). על פי סקר שנערך באזור בשנת 2007, תוך שימוש בצילומי לוויין ובטכנולוגיות חדישות אחרות, היה המתחם של אנגקור פרוס באותה תקופה על שטח בן למעלה מ-1000 קמ"ר, ובכך היה המתחם העירוני הגדול ביותר בעולם אז; העיר הבאה בגודלה הייתה עיר המאיה, טיקאל, במרכז אמריקה, שגודלה היה כ-130 קמ"ר‏‏‏‏.
בשנת 928 העביר המלך ג'איאוָ‏רמאן הרביעי את הבירה לעיר קו קֶר (‏Koh Ker), כ-100 ק"מ מצפון-מזרח לאנגקור. ואולם, הבירה שכנה שם רק כ-16 שנים, בימי שלטונם של ג'איאוָ‏רמאן הרביעי ובנו האסאווארמאן השני. בסביבות שנת 960 שב המלך ראגֶ‏'נדרארמאן ובנה עיר בירה שנייה באנגקור. המקדש הממלכתי של עיר זו נבנה בפרה רפ. מקדש נוסף נבנה על אי מלאכותי שנוצר בתוך מאגר המים באראי המזרחי. בזמן שלטונו נבנה גם המקדש היפהפה בבאנטֶאי סריי (‏‏Banteay Srei), כ-25 ק"מ מצפון-מזרח לאנגקור. בנו של ראגֶ‏'נדרארמאן, ג'איווארמן החמישי, נטש את המתחם בפרה רפ ועבר לטא קֶו (‏Ta Kev), שם גם הקים מקדש חדש. האתר קוּדש בסביבות שנת 1000. זמן קצר לאחר מכן הודח המלך על ידי סוּ‏ריאוארמאן הראשון. המלך החדש הקים ביצורים מרשימים סביב ארמונו וסביב המקדש שהקים, פימנקאס, וכן בנה את הבאראי המערבי, מאגר מים גדול באורך של 8 ק"מ וברוחב של 2.5 ק"מ. בשנת 1050 בנה יורשו מקדש ממלכתי גדול ומרשים אף יותר, באופון, מצפון למקדש הקיים‏‏.
בניית אנגקור ואט
מונומנט זה נבנה בתוך מתחם גדול; חומותיה של אנגקור ואט הן באורך כ-800 מטרים בכל צלע. גם במקדש זה מציגה האדריכלות הקמרית את המיתולוגיה והקוסמולוגיה ההינדית: המגדלים המרכזיים, מייצגים את הר מֵרו המיתולוגי, משכן האלים, החומות החיצוניות מייצגות את ההרים המקיפים את העולם, והחפיר מייצג את האוקיינוסים שמעבר להם. גם למידותיו של המקדש וליחס ביניהן משמעויות קוסמולוגיות. קירות המונומנט מקושטים בתבליטים המייצגים לא רק מראות מהמיתולוגיה אלא גם מחיי החצר המלכותית‏‏‏‏
ג'איאוָ‏ארמאן השביעי
עם מותו של סוריאוָ‏ארמאן השני, בערך בשנת 1150, השתרר במדינה מצב של חוסר סדר, סכסוכים פנימיים ולחץ חיצוני, שהגיע לשיאו בשנת 1177, כאשר בני עם הצ'אמפה, ששלטו בווייטנאם של היום באותה תקופה, פשטו דרך נהר המקונג ודרך אגם טונלה סאפ, בזזו את עיר הבירה יאשודהארפורה והרגו את המלך. המלך ג'איאוָ‏רמאן השביעי הצליח להדוף את התוקפים בסדרת קרבות בים וביבשה. בשנת 1181 עלה ג'איאוארמן על כס המלכות, וכדי לחגוג את ניצחונו בנה על חורבות יאשודהארפורה בירה חדשה, אנגקור תום. עם בניית הבירה החדשה החל בבנייה מסיבית; המקדש שבנה נקרא באיון, והוקדש לבודהא. מונומנטים נוספים שבנה היו, בין השאר, טא פרוהם, פריהא חאן, טא סום, ובאנטֶאי פריי. תנופת הבנייה הייתה ביטוי למעבר דת המדינה מהינדואיזם למהיינה, זרם חשוב בבודהיזם שאותו אימץ ג'איאוָ‏רמאן השביעי כדתו האישית. בזמן שלטונו של המלך הוכנסו למקדשים ההינדיים תמונות ופסלים של בודהא, ואנגקור ואט הייתה באופן זמני למקדש בודהיסטי‏‏. לאחר מות המלך אינדראוארמאן השני, יורשו של ג'איאוָארמאן השביעי, בשנת 1243, החל המלך ג'איאוָארמאן השמיני, שהשתייך לפולחן שיווה, במערכה להחזרת הפולחן ההינדי. הוא היה איקונוקלסט, ועסק רבות בהשחתת פסלים ודימויים בודהיסטיים, ובהשבת המקדשים ההינדיים לייעודם המקורי, ייעוד ששונה בידי קודמיו. במהלך הרסטורציה הפך מקדש באיון למקדש לשיווה, ודמות בודהא הושלכה לבאר. ברחבי המתחם כולו הוחלפו פסלי בודהא בפסלי לינגאם. המאבק בין הדתות נמשך עד המאה ה-14, בה התקבעה הטהרוואדה, ענף אחר של הבודהיזם, כדת הדומיננטית באזור‏‏.
סופה של האימפריה הקמרית ונטישת אנגקור
יורשיו של ג'איאוָ‏רמאן השביעי העריצו את הבירה שבנה, ולא ראו לנכון ליצור לה תחליפים. לאחר מותו, בסביבות שנת 1200, ועד סופה של האימפריה החְמֶ‏רית, במחצית הראשונה של המאה ה-15, לא היו תוספות משמעותיות לאנגקור.
בשנת 1296 נשלח הדיפלומט הסיני צ'ו טקואן (周达观/周達觀 נקרא גם ג'ואו דגואן) לחצרו של אינדראוארמאן השלישי באנגקור לשהייה של שנה. הדו"ח שלו בן 40 העמודים "מנהגי קמבודיה" מהמקום נשמרו עד היום.
הכתות הקמריות החלו להאט את עבודות הבנייה שלהן כדי לאפשר סגנון חיים בודהיסטי מרוסן יותר. הנזירים הבודהיסטים שהשתייכו לפלג טהרוואדה הצליחו להציל את מקדש ואט, ולהחזיק בו לאחר נפילתה של העיר‏‏.
התקופה שלפני אנגקור
היישויות הפוליטיות שהתקיימו באזור לפני אנגקור נודעו בסין כפונאן (מן המאה הראשונה לספירה עד שנת 550 בערך) וצ'נלה (משנת 550 עד שנת 800 בערך). הדתות בממלכות אלה כללו אלמנטים ל הינדואיזם, בודהיזם, ופולחני אבות מקומיים‏‏.
במקדשים מתקופות אלו נמצאו כתובות הקדשה חקוקות באבן, בסנסקריט ובקמרית, המזכירות אלים מקומיים והינדיים, שבראשם עומד שיווה. זרם האריהארה הוא הבולט בין הכתות המיוצגות, ולעומתו הבודהיזם כמעט ואינו מופיע, משום שכנראה נרדף ונכחד מן האזור, בוזמת אחד השליטים (כך נראה על פי דיווחיהם של נוסעים סיניים)‏‏ אחד המאפיינים של דת זו הוא פולחן הלינגאם, שסיפק הגנה והבטיח פוריות לקהילתו‏‏.
פולחן שיווה ולינגאם
כאמור, תחילתה של תקופת אנגקור הייתה בסביבות שנת 800, כאשר עלה המלך ג'איאווארמן השני לשלטון וייסד את בירתו בהאריהאראליה (Hariharalaya), הידועה כיום כרולואוס (Roluos), בקצה הצפוני של האגם הגדול, טונלה סאפ. האריהארה הוא שמה של אלוהות המשלבת את המהות של וישנו (הארי) עם זו של שיווה (הארא). שילוב זה היה המועדף על מלכי הקמר‏‏. תוספת הכינוי "דֶוָארָאגָ'ה" (מלך אל) ציינה את הקשר המיוחד של המלך עם שיווה‏‏.
הצלם הפולחני המרכזי בתקופת אנגקור היה, בדרך כלל, לינגאם. המקדש, בדמות ההר, היה מרכזה של העיר, והלינגאם, באמצעו של המתחם הקדוש, היה נקודת המוקד של המקדש‏‏. הלינגאם המרכזי נקרא במשו של המלך עצמו, עם הסופית "אֶסְוָארָה"' המציינת את שיווה‏‏שם, עמ' 612. פולחן שיווה זיהה את המלך עם שיווה, ודת המדינה הייתה שייויזם (Shaivism), הכת ההינדית הסוגדת לשיווה כישות העליונה‏‏. כך, בכתובת המתוארכת לשנת 881, נאמר שהמלך אינדראוארמאן הראשון בנה לינגאם שנקרא "אינדרֶסווארה" (Indresvara)‏‏. כתובת אחרת מציינת שאינדראוארמאן הקים שמונה לינגאם בחצרותיו, והם נקראו על שם "שמונת האלמנטים של שיווה"‏‏. בדומה, המלך ראגֶ'נדראוארמאן (Rajendravarman), שעלה לשלטון בשנת 944, הקים את מקדש פרה רופ (Pre Rup). המגדל המרכזי במקדש זה הכיל את הלינגאם המלכותי שנקרא "ראגֶ'נדראבהאדרֶסווארה" (Rajendrabhadresvara)‏‏.
פולחן וישנו
בתחילת ימיה של אנגקור, היה פולחן וישנו משני לפולחן שיווה. נראה ששינוי החל להתרחש בתחילת המאה ה-12, עם בניית אנגקור ואט על ידי המלך סוּרָאוָאיָרָאמָאן (Suryavarman) השני, שבנה אותה כמאוזוליאום שלו. הדמות העיקרית באנגקור ואט היא דימוי של וישנו, וכתובת שנמצאה במקום מציינת את סוּרָאוָאיָרָאמָאן כ"פאראמאוישנולוקה" (Paramavishnuloka), "הוא אשר נכנס לעולם השמימי של וישנו"‏‏.
למרות השינוי, נותר באנגקור אקלים של סינקרטיזם דתי. פולחן שיווה הרשמי לא בוטל על ידי סוּרָאוָאיָרָאמָאן, וייתכן שבמקדש עמד גם לינגאם מלכותי. יתר על כך, הנהגתו של פולחן וישנה לא ביטלה את פולחן המלך האל, שסגדה למלך כמזוהה עם האלוהות. Coedès טען, ש"אנגקור ואט היא מקדש של וישנו, אך וישנו שאותו העריצו במקדש זה לא היה האלוהות ההינדית הקדומה, וגם לא אחת מהתגלמויותיו המסורתיות; המלך סוּרָאוָאיָרָאמָאן השני זוהה, לאחר מותו, כהתגלמות של וישנו"‏‏. סוּרָאוָאיָרָאמָאן הכריז על זהותו כווישנו, כשם שקודמיו הכריזו על זהותם עם שיווה.
מהאיאנה
ברבע האחרון של המאה ה-12, נטש המלך גָ'איָאוָרָאמָאן השביעי בחדות את מסורת קודמיו, ואימץ את הזרם הבודהיסטי מהאיאנה כדתו. גָ'איָאוָרָאמָאן קבע את הבודהיזם כדת הרשמית, כאשר בנה את מקדש באיון בלב עירו החדשה, אנגקור ת'ום. במגדלים של באיון מצויות דמויות אבן רבות, שם מייצג עצמו המלך כבּוֹדהִיסַטוָוה (במהאיאנה, בודהיסטווה הוא אדם שזכה לרמה גבוהה של הארה, ונטל על עצמו לסייע לאנשים אחרים להגיע לחירות) אָוָאלוֹקִיטשְוָארָה (אחד מהבּוֹדהִיסַטוָוה הנערצים במהאיאנה, הכולל את האהבה והחמלה של כל הבודהות, אותם שזכו להארה), המתרגש מהחמלה על נתיניו‏‏. בדרך זו יכול היה גָ'איָאוָרָאמָאן להנציח את פולחן האישיות המלכותית של אנגקור, תוך כדי זיהוי המרכיב האלוהי של הפולחן עם ה בּוֹדהִיסַטוָוה במקום עם שיווה.
חזרה לפולחן ההינדו
חזרת פולחן ההינדו החלה בסביבות שנת 1243, לאחר מותו של המלך גָ'איָאוָרָאמָאן השביעי. גָ'איָאוָרָאמָאן השמיני חזר לפולחן שיווה והיה, כאמור, איקונוקלסט. הוא הרס צלמים בודהיסטיים וייסד מחדש את המקדשים ההינדיים שהוסבו בידי קודמו לבודהיזם. במהלך הרסטורציה הפך באיון למקדש לשיווה, ודמות הבודהה שהייתה בו הושלכה לתחתית באר. בכל המקומות הוחלפו צלמים של בודהה בלינגאם.
פלורליזם דתי
הנוסע הסיני ג'וֹאוּ דאגוואן ביקר באנגקור בשנת 1296. הוא מצא באנגקור מה שנראה כשלוש קבוצות דתיות שונות: הדת השלטת הייתה זרם הטהרוואדה הבודהיסטי; ז'ו מתאר נזירים בעלי ראש מגולח ולובשי גלימות צהובות. המקדשים הבודהיסטיים הרשימו את ז'ו בפשטותם, והוא מציין שפסלי בודהה היו עשויים מגבס מוזהב‏‏. שתי הקבוצות האחרות שאותן ראה ז'ו היו עובדי שיווה (שסגדו ללינגאם) וברהמינים, שהיו, על פי תיאורו של ז'ו, הפקידים הבכירים‏‏.
טהרוואדה
במהלך המאה ה-13 הופיע הבודהיזם הטהרוואדי באנגקור. זרם זה של הבודהיזם הגיע מתאילנד, ובהדרגה הפך לדת השלטת בקמבודיה, כשהוא מחליף את הבודהיזם המהאיאני ואת פולחן שיווה. דת זו שלטת באנגקור עד היום.
שימור ושחזור
העיר והמקדשים כוסו במשך השנים על ידי היערות במקום. הקמבודים לא שכחו את המקום, אך השמועות עליו במערב היו מועטות. בשנת 1863 הפכה קמבודיה למעשה לארץ חסות של צרפת. בסוף המאה ה-19 החלה משלחת ארכאולוגית צרפתית, בפיקוח "בית הספר הצרפתי למזרח הרחוק" (École française d'Extrême-Orient, נוסד ב-1898) בתהליך ארוך של חשיפה ושימור, על ידי בירוא היער, שיפוץ היסודות, ובניית מערכת ניקוז למניעת נזקי הצפה. בנוסף, עסקו מלומדים צרפתיים בתוכנית של מחקר היסטורי שהיא חיונית להבנת התרבות של אנגקור.
עבודת המחקר התחדשה לאחר מלחמת האזרחים, שלטון הקמר-רוז' והכיבוש הווייטנאמי. למרות מלחמת האזרחים העקובה מדם לא נפגעו שרידיה של אנגקור, ועל דגלו של פול פוט, ראש הקמר רוז' שתחת שלטונו נרצחו מאות אלפי קמבודים, הופיעה אנגקור.
מאז שנת 1993 פועלת ועדה בינלאומית (ICC), בה חברות צרפת, יפן ואונסק"ו, שמטרתה לשמר ולפתח את האתר. מטעם קמבודיה הוקמה ב-1995 הרשות לשימור וניהול אנגקור ואזור סיאם ריפ (APSARA). כמה מן המקדשים פורקו בזהירות והוקמו מחדש, אבן אחר אבן, על בסיסי בטון, בשיטות שימור מתקדמות. קרנות עולמיות סייעו בשימור כמה אתרים חשובים, התיירות העולמית לאתר גברה באופן משמעותי בשנים האחרונות: ב-2006 ביקרו באתר 900,000 תיירים, עובדה היוצרת קושי חדש בשימור ובתחזוקה, אך מאידך יוצרת מקור חדש לסיוע כלכלי בשימור‏‏.
מונומנטים באנגקור
להלן פירוט של כמה מן המונומנטים באנגקור‏‏.
אנגקור בספרות וקולנוע בני זמננו
בשנת 2001 הופק הסרט טומב ריידר בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי, שחלק מעלילתו מתרחש במקדשי אנגקור ואף צולם במקום, במקדש טא-פּרוׁם.
סנטה פה
סנטה פה (בספרדית: Santa Fe) היא בירת מדינת ניו מקסיקו. העיר, שנוסדה בשנת 1607, היא אחת הערים העתיקות בארצות הברית.
נכון לשנת 2019 התגוררו בעיר כ-84,683 תושבים. היא נחשבת לאחת הערים הגבוהות ביותר בארצות הברית, בגובה של 2,194 מטר.
סנטה פה נחשבת לאחת מערי האומנות הגדולות בעולם בשל הגלריות והמיצבים הרבים שבה.
היסטוריה
אזור סנטה פה היה מיושב במשך שנים רבות על ידי שבטים אינדיאנים (כגון הפואבלו) שגרו לאורך ריו גראנדה.
ניסיונות ראשונים להתיישבות אירופאית באזור החלו בשנת 1598 על ידי מלכות המשנה של ספרד החדשה. העיר המודרנית הוקמה בשנת 1607. בשנת 1610 הוכרזה העיר כבירת המחוז, ובכך היא מהווה את בירת המדינה הוותיקה ביותר בארצות הברית. בשנת 1680 מרדו שבטים אינדיאנים בשלטון הספרדי וגירשו אותו מסביבת העיר. ספרד כבשה את העיר בשנית בשנת 1692. היא נשארה בשלטון ספרדי עד שנת 1810, כאשר מקסיקו כבשה את העיר במלחמת העצמאות של מקסיקו. בתקופה זו היוותה העיר מרכז סחר בפרוות. בשנת 1841 היה אזור סנטה פה מקור לסכסוך טריטוריאלי בין מקסיקו לרפובליקת טקסס. בשנת 1846 פרצה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו וסביבת העיר עברה לשליטה אמריקאית בשנת 1848 באמצעות הסכם גואדלופה אידלגו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית נכבשה העיר במרץ 1862 על ידי קונפדרציית המדינות של אמריקה, אשר נסוגה כעבור זמן קצר, כתוצאה מקושי לוגיסטי רב בניהול העיר הרחוקה. בשנת 1880 נסלל קו רכבת שעבר בסביבת העיר, אך לא הגיע אליה ישירות. דבר זה פגע בפיתוח העיר.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 קראה יצרנית כלי הרכב יונדאי מוטור לדגם SUV על שם העיר.
פוליטיקה וממשל
העיר מנוהלת על ידי מועצה עירונית המורכבת משמונה חברים הנבחרים בארבעה מחוזות בחירה, שני נציגים מכל מחוז. אורך כהונה הוא ארבע שנים ואחת לשנתיים נציג אחד מכל מחוז עומד לבחירה.
ACID
בהנדסת תוכנה, ובפרט בתחומי מסדי הנתונים וניהול התנועות, המונח ACID הוא ראשי תיבות של Atomicity, Consistency, Isolation, ו-Durability. תרגום המונחים לעברית הוא אַטוֹמִיוּת, עִקְבִיּוּת, בִּידוּד ועֲמִידוּת. תכונות אלה הן אבן הפינה של מסדי נתונים ומערכות לניהול תנועות, ובלעדיהן לא ניתן להבטיח את שלמות הנתונים במערכות אלה. בפועל, תכונות ה-ACID נאכפות במידה רופפת יותר כדי לשפר את ביצועי המערכת.
בהקשר של מסדי נתונים, פעולה לוגית אחת נקראת תנועה. דוגמה לתנועה היא העברת סכום כסף בין שני חשבונות בנק. פעולה זו, למרות שהיא כוללת מספר פעולות בדידות (חיוב החשבון המשלם וזיכוי חשבון הנמען), יש להתייחס אליה כפעולה לוגית אחת. תכונות ה-ACID הן אלה המבטיחות שתנועות כאלה תעובדנה באופן אמין.
פירוט מונחי ה-ACID הוא כדלקמן:
תנועה מרכזית, סגורה, בלתי-מעוגלת
תנועה מרכזית סגורה ובלתי מעוגלת מסומנת באלפבית פונטי בינלאומי באות I לטינית קטנה עם קו חוצה / ɨ / ומשמשת במספר שפות טבעיות, בעיקר שפות סלאביות.
בשפה הרומנית יש שתי אותיות, Î ו-Â, המבטאות פונמה זו.
התנועה קיימת גם בשפות פולנית, פורטוגזית ובניבים מסוימים של שוודית, אך בשפות אלה אין אות מיוחדת לביטויה.
מערת מלח"ם
מערת מלח"ם היא מערת מלח בהר סדום, הקרויה על שם המרכז לחקר מערות בישראל (מלח"ם).
הושע בן בארי
הוֹשֵעַ בֶּן-בְּאֵרִי היה נביא שפעל בממלכת ישראל באמצע ימי בית ראשון, לקראת חורבן ממלכת ישראל. נבואותיו של הושע מרוכזות בספר הנושא את שמו, ועיקרן תוכחות לאנשי ממלכת ישראל, אך הן מכילות גם פניות אחדות לאנשי ממלכת יהודה.
מערת מלח"ם
זוהי המערה הארוכה ביותר בישראל, ומערת המלח הארוכה ביותר בעולם: אורכה מגיע ל-10,000 מטר. במערה מצויים קירות, נטיפים וזקיפים רבים עשויים מלח.
הושע בן בארי
ספר הושע כולל גם שני סיפורים על נישואי הושע עם זונה, גומר בת דבליים, המדמים את היחס בין אלוהים ועם ישראל.
מערת מלח"ם
היסטוריה
המערה נתגלתה על ידי עמוס פרומקין, מנהל המרכז לחקר מערות בישראל, בחנוכה 1982, והיא נחשבת לאחת מן התגליות החשובות ביותר של המרכז. במדידות שנערכו בעבר על ידי אמצעי מדידה מיושנים נמצא שאורכה 5.5 ק"מ, ועד ל-2006 נחשבה למערת המלח הארוכה בעולם. ב-2006 נמצא שאורך מערת נמקדאן (בפרסית - نمکدان, ומכונה גם מערת 3N) באי קשם שבאיראן הוא 6.5 ק"מ והיא דורגה במקום הראשון. במרץ 2019, לאחר מיפוי מחודש של מערת מלח"ם באמצעים חדישים, התברר שאורכה מגיע ל-10 ק"מ, ובכך חזרה להיות מערת המלח הארוכה בעולם.
הושע בן בארי
רקע היסטורי
הושע בן בארי התנבא בעשורים האחרונים של ממלכת ישראל. היו אלו ימים של עצמאות מדינית רעועה ותחלופה מהירה של מלכים. כמו כן, בימים אלו גדלה עוצמתה של ממלכת אשור, וחייליה צעדו לראשונה בארץ ישראל.
מערת מלח"ם
מבנה המערה
המערה מהווה נחל תת-קרקעי המורכב מחמישה יובלים עיקריים, ששמותיהם: סיס, דרומי, מרכזי, צפוני וסנדביץ'. לתוך כל אחד מתנקז ערוץ עילי שנשפך לתוך פיר המוליך למחילה. כל המחילות מתחברות זו לזו ויוצאות אל פני השטח כערוץ אחד בקרבת כביש 90. למערה 24 פתחים, רובם אנכיים. ברוב חלקי המערה שתי קומות עיקריות: קומה תחתונה, שבה זורמים כיום מי השיטפונות, וקומה עליונה. הקומה העליונה רחבה יותר מן התחתונה. הקומה העליונה נוצרה לפני כ-5,000 שנה בתקופה לחה שבה זרמו מים רבים במערה, ומפלס בסיס הניקוז, הוא ים המלח, היה גבוה יותר. התיארוך בוצע בעזרת פחמן 14. עם התרוממות הר סדום הולכת המערה ומתחתרת ונוצרות קומות נמוכות יותר.
הושע בן בארי
רקע היסטורי
ישנן שתי דרכים לקביעת זמנו המשוער של הושע: כותרת ספרו, המספקת מידע כללי למדי ויש הטוענים שאף אינו מדויק; ותוכן הספר, שנבואותיו מרמזות על אירועים מסוימים, לעיתים באופן מעורפל. בעיה נוספת בקביעת הזמן על פי התוכן היא, שאפשר שלא נשתמרו כל נבואותיו ואנו מחזיקים בידינו רק את חלקן, בהתאם לכלל החז"לי
מערת מלח"ם
מבנה המערה
המים מגיעים מגשמים שפוקדים את אזור צפון הנגב המזרחי וים המלח, לפיכך זוהי מערה פעילה, אשר ערוציה ומסדרונותיה עדיין משתנים. הכניסה למערה אסורה, והסיורים בתוכה מורכבים, ומחייבים הדרכה מוסמכת.
הושע בן בארי
תקופת נבואתו של הושע לפי כותרת הספר
על פי הכתובת המופיעה בראש ספרו, פעל הושע. עם זאת, קביעת תקופתו של הושע אינה פשוטה כל כך. כבר בכתובת זו ישנה בעיה, שכן תקופות אלו אינן חופפות לגמרי: מלכי יהודה הנמנים כאן המשיכו למלוך גם עשרות שנים אחרי ירבעם מלך ישראל. ימי המלוכה של כל המלכים הללו יחד מגיעים עד קרוב ל-90 שנים. לדעת רבים, אין זה סביר שהושע, שכבר בתחילת פעילותו הנבואית היה בגיל הנישואין, חי ופעל במשך תקופה כה ארוכה. ייתכן שפעל רק מסוף מלכות ירבעם עד תחילת מלכות חזקיהו ובסך הכל כ-50 שנה בלבד.
יש בחז"ל כמה התבטאויות מהן נראה כי אכן חשבו כך, אולם הפרשנים החדשים אינם מקבלים זאת, והם מנסים לקבוע את זמנו בטווח זמן מצומצם יותר. יש מהם שאף הציעו, כי רשימת מלכי יהודה באה בכותרת רק משום שגרת הלשון (ואולי כתוספת מאוחרת של עורך בן ממלכת יהודה, שהייתה בידו מסורת לא מדויקת על זמנו של הושע), על פי כותרת ספר ישעיהו.
ליישוב הסתירה בצורה אחרת, יש המשערים כי הכתובת בראש הספר מונה רק את המלכים החשובים, ולכן חסרים מלכי ישראל האחרונים, שלא מלכו פרק זמן ארוך ולא הותירו חותם משמעותי על הממלכה. אולי הכתוב משמיט במכוון את המלכים שהשיגו את כיסאם על ידי שפיכות דמים, ואת זכריהו בן ירבעם מפני שמלך רק שישה חודשים. רש"י מביא בפירושו לפסוק הראשון בספר דעה, על פיה זכה ירבעם להיזכר בין המלכים, כיוון שלא קיבל לשון הרע על עמוס.
תקופת נבואתו של הושע לפי תוכן הספר
בשל העמימות בה מנוסחות נבואות הושע, קשה לקבוע בביטחון לאילו אירועים היסטוריים מתייחס הנביא. ישנם אירועים, אשר לוּ התרחשו בתקופת הושע היו ודאי צריכים להותיר בספרו את חותמם. בין אלה ניתן למנות את המס שהעלה מנחם לאשור, ומלחמת רצין ופקח באחז (המלחמה הסורית-אפריימית) ותוצאותיה: חורבן ממלכת ארם, וכיבוש שגרר הגליית חלקים נרחבים מצפונה של ממלכת ישראל בידי אשור. דבר זה גורם למחלוקות באשר לקביעת זמנו של הושע, כיוון שפרשנים שונים רואים בנבואות שונות התייחסויות לאירועים שונים. למשל, ישנם פרשנים הרואים בנבואה בפרק ה', ח' - ו', ו' נבואה המתייחסת למלחמת רצין ופקח, ועל כן מתארכים את הושע בהתאם. לעומתם, חוקרים אחרים לא קוראים קטע זה כך, ובעקבות זאת משערים אחרת.
ראייה ברורה למדי לכך שהושע נתנבא עוד בימי ירבעם או זכריה בנו, אפשר למצוא בפרק הראשון בספרו, בו ה' מבטיח לבית יהוא חורבן: כיוון שאלו הם אחרוני מלכי בית יהוא, אפשר להניח שהנבואה שייכת לימיהם. ברם, גם ראייה זו אינה מקובלת על כל הפרשנים. יש מסבירים, ש"בית יהוא" הוא כינוי כללי לבית המלוכה בישראל (כפי שהאשורים כינו את מלכי ישראל בשם "בית עמרי", גם שנים רבות לאחר שחדל לשלוט). יחזקאל קויפמן אף הציע לשנות את הנוסח ל"בית יהורם", ולתארך את הנביא הזה לימי יהורם בן אחאב.
קשה לטעון שהושע לא המשיך להתנבא גם לאחר ימי ירבעם: חילופי המלכים המהירים שבאו רק לאחר תקופת ירבעם מהדהדים במספר מקומות בהושע, דוגמת:
חורבן שומרון (כאירוע שהתרחש) אינו מופיע, כך נראה, בנבואות הושע, ולכן אפשר להניח שחדל להתנבא לפני כן. גבולות זמן אלו מוסכמים כמעט על כל החוקרים (למעט קויפמן וחוקרים אחדים שהולכים בגישתו, המובאת להלן), אך הם רחבים למדי (למעלה מ-25 שנים), והמיקום המדויק בתוכם שנוי במחלוקת. יש הסוברים שהושע נתנבא לאורך כל התקופה, יש המקדימים את הפעילות רק לראשית תקופה זו, ויש מאחרים אותה לסופה. המיקום המדויק תלוי בפרשנות שמעניק כל פרשן לפסוקים מסוימים ולעובדות מסוימות. למשל, האם שני האזכורים של הגלעד ( ו) מעידים כי הגלעד היה עדיין בשליטת ישראל, או שמשתמע מהם דווקא להפך? הגלעד נתלש מממלכת ישראל במלחמה הסורית-אפריימית בימי פקח בן רמליהו. מי שיראה בפסוקים עדות לכך שהוא עדיין בשליטת ישראל, יסיק מכך שנבואות אלו קודמות למלחמה זו. מי שיפרש אחרת, יקבע את ימי הושע כמאוחרים למלחמה זו. גם מאי-אזכורה של ממלכת ארם בכל הספר כולו, אם נניח שאינו מקרי, אפשר להסיק דבר והיפוכו: היה מי שהסיק מכך שהנבואות מאוחרות למלחמה הסורית-אפריימית, בה חרבה ארם, והיה גם מי שטען ההפך: לו היה הושע מתנבא לאחר המלחמה ולאחר חורבן ארם, היה ודאי מזכיר אירוע היסטורי חשוב זה בנבואותיו. שאלה דומה נוספת היא, כיצד רואה הנביא את אשור (המוזכרת כשמונה פעמים בספרו): האם היא אויבת מרה מבחינתו, או שהיא עדיין בעלת ברית אפשרית, כמו מצרים? גם שאלה זו יכולה להשפיע על קביעת התקופה.
דמותו של הושע לפי הפשט
על הנביא הושע מסופרים במקרא (בספרו בלבד; הוא איננו מוזכר במקום אחר בתנ"ך) כמה פרטים אישיים באופן מפורש. בכותרת ספרו נמסרים זמנו והעובדה שהיה "בן בארי". בְּאֵרִי הוא כנראה שם אביו, ואולי שם עירו. בפרקים א' ובפרק ג' מסופר כי ה' ציווה על הושע לשאת אישה זונה. ישנן גישות פרשניות רבות לסיפורים אלו, ועל כך ראו בהמשך.
מספרו אפשר לשער פרטים נוספים על הרקע האישי שלו. הוא היה בעל ידע והתמצאות בפוליטיקה הפנימית בממלכת ישראל וביחסי החוץ שלה, ולכן מסתבר, שהיה שייך למעמד הגבוה. גם הכרותו עם ההיסטוריה, עם פסוקי התורה וספרות החכמה והמזמורים (הניכרת מדבריו), מסייעות לטענה זו. עם זאת, הדימויים הרבים הלקוחים מן הטבע ומעולמו של האיכר הבאים בספרו, מרמזים שגם עולם זה לא היה זר לו.
מרבית החוקרים והפרשנים (וכן במדרש, ראו לקמן) מסכימים, שהושע היה בן ממלכת ישראל ולא ממלכת יהודה. כמה ראיות לדבר, ובהן:
לעומתם, ישנם גם חוקרים אחדים הסבורים כי הושע היה בן ממלכת יהודה שנשלח לאנשי ישראל להוכיחם, בדומה לעמוס. גם לסברה זו כמה נימוקים.
דמותו של הושע לפי חז"ל
חז"ל ראו בהושע את הראשון לארבעת הנביאים שנתנבאו באותו פרק (הושע, ישעיה, עמוס ומיכה).
על פי חז"ל היה הושע בן לבארה, נשיא שבט ראובן המוזכר בספר דברי הימים כמי שהוגלה על ידי מלך אשור. לדבריהם, בארה היה גם הוא נביא.
בתלמוד הבבלי אפשר למצוא ביקורת על הושע, אולי כיוון שבספרו יש ביקורת כלפי עם ישראל:
בהמשך הסוגיה בתלמוד, מבהירים חז"ל כי הושע שב בתשובה, ורגשותיו כלפי העם שונו:
בכך יש כדי להסביר את רגשותיו המעורבים של הושע כלפי העם המובעים בספרו, לעיתים בצורה עזה וקיצונית (למשל: לעומת ), ואת המעברים החדים שלו בין נבואות פורענות לבין נחמה (למשל המעבר בין  לײ).
אביו של הושע זוכה לשני אזכורים בחז"ל. על פי האחד היה אף הוא נביא, אשר לא זכה לספר מפני קוצר נבואותיו:
לפי השני מזוהה בארי עם בארה, נשיא שבט ראובן המוזכר ב, כמי שהוגלה על ידי מלך אשור:
במקום אחר נאמר, כי הנבואה הראשונה של הושע הייתה דווקא זו המופיעה בפרק :
השם הושע
השם "הושע" הוא שמם של כמה אנשים הנזכרים במקרא. ישנם עוד כמה אנשים הנקראים בשמות דומים, כגון יהושע (יהושע בן נון, שאף נקרא 'הושע' בטרם שינה משה את שמו), הושעיה או הושעיהו. ייתכן ש'הושע' הוא קיצור של אחד השמות הללו.
השם הושע והשמות הדומים לו מופיעים גם בחותמות עבריים קדומים, בכתבי יב ובחרסי לכיש. אדם בשם הדומה להושע נזכר בשטר קניין אשורי מהמאה השביעית לפנה"ס מהעיר גוזן, וייתכן כי מדובר באחד מגולי עשרת השבטים.
משמעות השם היא אמירה: "ה' יושיע" או בקשה מה': "ה' – הושיעה!".
עיראק (המאה ה-15)
אליהו מפרארה (1435) טוען כי נקבר בעיראק: "יהודי מבצרה סיפר לי שמקומו קרוב לבבל החדשה, מהלך שני ימים. ושם קבור הושע בן בארי".
צפת (המאה ה-15)
בשנת 1495 תלמידו של עובדיה מברטנורה מתאר את קבורת הושע בבית העלמין העתיק בצפת. כ-30 שנה מאוחר יותר, משה באסולה מתאר את קבר הושע ומוסיף "וכנגדו מערה אחת סגורה, אומרים ששם היה קבור בארי אביו".
מירון (המאה ה-19)
אליעזר הלוי (1838) טוען כי נקבר במירון: "לפני הר ההר עליו נמצא, בכפר מירום, לפי דעת אחדים – מורון, קברו של רבי שמעון בן יוחאי, ובית הקברות הגדול עם קבר הושע בן בארי".
כפר חיטים (המאה ה-20)
אשר אנשיל גרינוולד (1934) טוען כי נקבר בכפר חיטים: "כפר חיטין, בצד ההר קבר הושע וקבר צפניה ויש אומרים שהוא קבר יתרו".
בתוך הבועה
בתוך הבועה (באנגלית: Under the Dome, מילולית: מתחת לכיפה) היא סדרת מדע בדיוני, מסתורין ודרמה אמריקאית, ששודרה ב-CBS החל מ-24 ביוני 2013 ועד ל-10 בספטמבר 2015. הסדרה פותחה בידי בריאן ק. ווהן ומבוססת על רומן של סטיבן קינג בעל אותו השם. ווהן וקינג שימשו כמפיקים בפועל לצד ניל בר, ג'סטין פלביי, דריל פרנק, ג'ק בנדר, סטיבן ספילברג וסטייסי סניידר. הבמאי הדני נילס ארדן אופלב, הפיק וביים את הפיילוט. ווהן עזב את הסדרה לפני בכורת העונה השנייה.
באוגוסט 2015 הודיעה CBS על ביטול הסדרה בתום העונה השלישית.
בישראל שודרה הסדרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.
תקציר
בתוך הבועה מספרת את סיפורם של תושבי עיירה קטנה בשם צ'סטרז מיל שבמיין, כאשר "בועה" מסיבית, שקופה ובלתי ניתנת להריסה לפתע מופיעה סביב העיירה ומנתקת אותם משאר העולם. עם חוסר גישה לאינטרנט ואותות סלולריים, תקשורת רדיו מוגבלת, עם משאבים פוחתים ומתיחות גוברת; נאלצים התושבים הלכודים למצוא דרכים משלהם כדי לשרוד. בזמן שכוחות הצבא, הממשלה והתקשורת הממוקמים מחוץ לבועה מנסים להפיל אותה, קבוצה קטנה של אנשים בתוך הבועה מנסים להבין מה היא הבועה, מאין היא באה, ומתי (אם בכלל) תיעלם. תוכנית הטלוויזיה מדורגת כ-TV-14 (התאמת צפייה לגילאים 14 ומעלה).
שחקנים ודמויות
השחקנים מציגים דמויות שרובן נלקחו מהרומן המקורי, "אף על פי כך, חלקן שולבו ואחרות שינו עבודות."
פיתוח וייצור
ב-29 ביולי 2013, הסדרה חודשה לעונה שנייה בת 13 פרקים, שהחלה ב-30 ביוני 2014, עם סטיבן קינג כתסריטאי של פרק הבכורה של העונה השנייה. באוגוסט 2013, ווהאן הפך להיות המפיק בפועל של הסדרה ואחראי על העלילה. בר טען שהוא יודע מה יהיה סיום הסדרה ושחמש עונות של שלושה־עשר פרקים כל אחת, יהיה אורך אידיאלי.
צילומים
צילומי הסדרה החלו רשמית ב-28 בפברואר 2013, בסאותפורט ובווילמינגטון, אשר שתיהן בקרוליינה הצפונית. צילומים נוספים התקיימו בברגו שגם היא בקרוליינה הצפונית. ב-9 באוקטובר 2014 אושר כי למרות הקיצוצים הנרחבים לזיכויי מס ההכנסה של המדינה, הצילומים יישארו באזור וילמינגטון. ווהאן עזב את התוכנית ב-2014 לפני הקרנת הבכורה של העונה השנייה. עם זאת, הוא כבר תכנן את העונה עם בר לפני עזיבתו. כעת, בר הוא האחראי על העלילה.
סקירת ביקורות
ב-10 ביוני 2013, "בתוך הבועה" הייתה אחת מ-6 הסדרות הנבחרות לפרס הטלוויזיה של בחירת המבקרים לקטגוריית הסדרה החדשה והמרגשת ביותר. עם זאת, עד 18 באוגוסט, לאחר שידור 8 פרקים, ביקורות הסדרה התדרדרו בבירור, עם טים סורט מ-TV.com קורא לסדרה "טלוויזיה בינונית" ורייצ'ל היילנד ממגזין Geek Speak קוראת לסדרה "טיפשית, תוכנית טיפשית" של "נוראות מתמשכת."
ב-27 ביוני 2013, קינג הודה כי "הגרסה הטלוויזיונית של 'בתוך הבועה' משתנה במידה ניכרת מגרסת הספר", וקרא לסדרה "טובה מאוד" בזמן שהוא מעיר על כמה מההבדלים הבאים:
מידרוג
פרקי הניסיון קבעו שיא - בכורת הקיץ של CBS עם הדירוג הגבוה ביותר, מאז העונה של שנת 2000 של "האח הגדול". בכורת דרמת הקיץ בעלת הדירוג הגבוה ביותר בכל רשת מאז 1992 והשנייה בעלת הדירוג הגבוה ביותר בין השנים 2012 ל-2013 לפי לוח זמני רשתות הטלוויזיה של ארצות הברית, לאחר "The Following". עם הכללת צופי מקליט הווידאו הדיגיטלי, בכורת הסדרה נצפתה על ידי סך של 17.76 מיליוני צופים.
העונה השנייה הגיעה לממוצע צפייה של 8.55 מיליוני צופים בשידור הראשוני; ובהכללת הצפייה באמצעות מקליט הווידאו הדיגיטלי, העונה נצפתה בידי 12.21 מיליוני צופים. לרבות הצפייה באמצעות מקליט הווידאו הדיגיטלי, סיום העונה השנייה נצפה בידי 11.27 מיליוני צופים.
שידור
הסדרה זמינה לצפייה בשירות "Instant Video" של חברת אמזון ארבעה ימים לאחר שידורה ב-CBS. העסקה עם אמזון עזרה ל-CBS למתן את עלות ההפקה הגבוהה של כמעט 3 מיליון דולר לכל פרק. בקנדה, בכורת הסדרה שודרה ב-24 ביוני 2013 ברשת הטלוויזיה Global Television Network. באוסטרליה, בכורת הסדרה שודרה ב-25 ביוני 2013 ברשת הטלוויזיה Network Ten, מספר שעות לאחר שידורה בארצות הברית. בממלכה המאוחדת, בכורת הסדרה שודרה ב-19 באוגוסט 2013 ברשת הטלוויזיה Channel 5. באירלנד, בכורת הסדרה שודרה ב-12 בספטמבר 2013 בערוץ RTÉ Two. מ-22 בספטמבר 2014, הסדרה משודרת ביוון על ידי רשת הטלוויזיה Skai TV.
כפר המלכה
כפר המלכה (בצרפתית: Hameau de la Reine) הוא כפר-דמה שנבנה בגנים של ארמון הטריאנון הקטן שבעצמו ממוקם בגנים של ארמון ורסאי עבור מארי אנטואנט רעייתו של לואי השישה עשר, מלך צרפת.
תיאור הכפר
בשנת 1774, הגנים הפורמליים של ארמון הטריאנון הקטן הפכו לגנים אנגליים "טבעיים" יותר, ונבנו בהם גבעות, אגם ופלגים קטנים, תחת פיקוחו של אנטואן רישאר, הגנן האישי של המלכה.
הכפר הוקם בשנת 1783 בתכנונו של האדריכל רישאר מיק (Richard Mique). בכפר נבנו בית חווה, מחלבה וטחנת קמח שהפיקו תנובה כפרית טרייה לשימוש המלכה ופמלייתה. הכפר פעל כמתחם נפרד מארמון ורסאי וחיו בו אנשים שנשכרו לטפל בכפר ולהפוך אותו ליצרני. המלכה והגבירות נהגו להתארח בכפר ולהתלבש בהתאם לסגנון לבוש כפרי, רועות צאן ורפתניות, בעוד הן עובדות במקום מטפלות בצאן וחולבות את הפרות.
הריהוט בתוך המבנים לא היה ריהוט אופייני לבתי כפר, אלא ריהוט מלכותי ומפואר, אולם יחד עם זאת, פשטות המבנים היוותה ניגוד לפאר הרב של ארמונות ורסאי, או אפילו של הטריאנון הקטן עצמו.
הליגה הארצית בכדורסל נשים
הליגה הארצית בכדורסל נשים היא ליגת הכדורסל השלישית בישראל לנשים. הליגה מורכבת מקבוצות שהשתתפו בעבר בליגה השנייה או הראשונה  או שמתיימרות להעפיל אליה. ובנוסף קבוצות חדשות וקבוצות בת של קבוצות מהלאומית ומליגת העל.
שיטת משחקים
הליגה מחולקת לארבעה מחוזות (צפון/שרון/מרכז/דרום) בשני סיבובים של 11 משחקים כאשר 4 הקבוצות שסיימו במקום הראשון בכל מחוז מעפילות אל טורניר העלייה כאשר בחצי הגמר נפגשות 4 הקבוצות ושתי המנצחות מעפילות לליגה הלאומית, כאשר שתי המפסידות בחצי הגמר מתחרות על הכרטיס השלישי וכאשר המנצחת עולה גם היא לליגה הלאומית.
פרוטופלאסט
פרוטופלסט (באנגלית: Protoplast) הוא תא צמחי או כל תא אחר שבצורתו הטבעית מכיל דופן, אשר הוצא מתוך הדופן שלו באופן חלקי או מלא. הרחקת הדופן מהתא פוגעת בתא והוא עלול להתפוצץ אם מכניסים אותו לסביבה היפוטונית (סביבה בעלת ריכוז מלחים נמוך). דופן התא שומרת על חוזק התא על ידי כך שלא מאפשרת חדירה של מים בדיפוזיה אל תוך הממברנה מכיוון שהיא מפעילה לחץ על התא המתנגד ללחץ האוסמוטי.
לפרוטופלסטים ישנה חשיבות גדולה במדע משום שבאמצעותם ניתן לחקור את ממברנת התא הצמחי ואת התכונות המאפשרות לממברנה לפעול באופן סלקטיבי כנגד וירוסים ופתוגנים אחרים. לאחר מספר ימים אם לא יפגעו הפרוטופלסים, הם יגדלו דופן תא חדשה. תהליך הסרת הדופן נעשה באמצעות שימוש באנזימים שמפרקים את דופן התא.
קליקסטוס הראשון
קליקסטוס הראשון (בלטינית: callixtus I או callistus I) היה אפיפיור בין השנים 217–222, בתקופת כהונתם של הקיסרים אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס. מעט ידוע על מעשיו, אך מאחר שהוא האפיפיור המוקדם ביותר המצוין בלוח המרטירים (depositio martirum) ניתן להניח כי היה מרטיר באמת, ואין מדובר רק במסורת.
עיקר ידיעותינו אודות קליקסטוס שאובות מכתבי שניים מאויביו, טרטוליאנוס והיפוליטוס מרומא לפי ה-philosophumena של היפוליטוס, ובהצלבה עם מחקריהם של דולינגר ודה רוסי, היה קליסטוס עבדו של קרפופורוס, נוצרי בחצר הקיסר. אדונו הפקיד בידיו סכומי כסף גדולים שקיבל כצדקה מנוצרים אחרים, ועם סכומים אלו הוא פתח בנק שבו סייע לאלמנות ויתומים. בנסיבות לא ברורות קליסטוס הפסיד את הכסף ונמלט על נפשו. קרפופורוס נסע אחריו לפורטוס, ושם עלה קליסטוס לספינה וכשראה שאדונו דולק אחריו קפץ לים, ככל הנראה כדי להימלט. הוא ניצל ונדון לעבודה בפיסטרינום (pistrinum)—מטחנת קמח ידנית שהטחינה באמצעותה נחשבה עבודת עבדים. כמה מנושי הבנק שאת כספו הפסיד ביקשו לשחררו כדי שישיב חלק מן הכסף, אך זמן קצר אחרי כן נעצר קליקסטוס שוב בעוון התפרעות בבית כנסת, ככל הנראה כאשר ניסה לגבות חובות מיהודים באלימות.
קליקסטוס נשלח למכרות בסרדיניה וזמן מה אחרי כן ביקשה מרקיה, פילגשו של הקיסר קומודוס להשיבו משם, יחד עם מרטירים נוצרים אחרים. קליקסטוס שב מן המכרות חולה ונשלח לאנטיום, שם קיבל משכורת חודשית באישורו של האפיפיור ויקטור הראשון. כאשר זפירינוס הפך לאפיפיור, נקרא קליקסטוס בחזרה והפך לאחראי על בית הקברות של הכנסייה בויה אפיה. אחוזת הקבר נקראת כיום "הקטקומבות של קליקסטוס הקדוש", מקום קבורתם של אפיפיורים רבים, והנכס הראשון שנרכש על ידי הכנסייה הקתולית. הקיסר יוליאנוס הכופר כתב על כך כי "הנוצרים זוכים לפופולריות רבה בשל מעשי הצדקה שלהם לזרים ודאגתם לקבורה ראויה למתיהם". בתפקידו כאחראי על המקום, קליקסטוס השפיע רבות על זפירינוס ואחר–כך הפך ליורשו.
כאפיפיור עורר קליקסטוס מחלוקת חריפה בכלל שחידש תקנה לפיה ניתן להעניק מחילה גם על חטאים חמורים, כאשר החוטא הביע חרטה וביצע כפרה על עוונותיו. טרטוליאנוס, אחד ממתנגדיו החריפים, התנגד ל"מחטף" הזכות להעניק מחילה על–ידי האפיפיור, וטען כי זכות זו מוענקת במפורש רק לפטרוס הקדוש (ad omnem ecclesiam Petri propinquam).
התנגדות עזה עוררה גם קביעתו של קליקסטוס כי אין לדון אדם על חטאים שביצע לפני טבילתו לאמונה וקבע כי לא בכל המקרים יש להדיח בישוף שביצע חטא שדינו מיתה. תקנה זו נועדה ככל הנראה כדי לאפשר לבישופים להינשא פעם שנייה ושלישית באמצעות ביטול החטא שבנישואים שלהם לפני המרתם לנצרות. היפוליטוס התנגד בחריפות לצעד זה גם משום שחלק מאותם בישופים גורשו על–ידו מהכנסייה.
ניתן רק לשער מה היו הסיבות שהניעו את קליקסטוס לפעולות אלו, אך הנחה סבירה היא כי הן היו קשורות למאבק על כוח וסמכות ברומא בינו לבין היפוליטוס האנטי אפיפיור. ההיתרים שהעניק לבישופים, כמו גם המשך ההיתר לנישואי הכמורה הנמוכה ולנישואים בין נשים ממעמד גבוה ועבדים או אנשים ממעמד נמוך, נועדו ככל הנראה כדי לגייס את הבישופים וגורמים מסוימים ברומא לצידו.
נטען כי קליקסטוס מת כמרטיר ב־14 באוקטובר 222. ייתכן והאירוע היה בזמן התקוממות עממית ברומא. לאגדה לפיה הושלך לבאר אין יסוד היסטורי.
שונית המחסום הגדולה
שונית המחסום הגדולה (באנגלית: Great Barrier Reef) היא מערכת שונית האלמוגים הגדולה ביותר בכדור הארץ, והיא מורכבת מכ-2,900 שוניות נפרדות ומ-900 איים המשתרעים לאורך 2,300 קילומטרים על פני שטח של כ-344,400 קילומטרים רבועים. השונית שוכנת בים האלמוגים, במרחק מה מחוף קווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה.
ניתן לצפות בשונית מהחלל החיצון, והיא המבנה הגדול ביותר בכדור הארץ שנבנה על ידי אורגניזמים. מבנה השונית מורכב ונבנה על ידי מיליארדי אורגניזמים זעירים הידועים כפוליפי אלמוגים (Coral Polyps). שונית המחסום הגדולה היא בית גידול עבור מגוון ביולוגי נרחב של חיים, והוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1981. רשת CNN הכתירה את השונית כאחד משבעת פלאי תבל הטבעיים. הקרן הלאומית של קווינסלנד העניקה לשונית מעמד של סמל לאומי. ערים רבות לאורך החוף של קווינסלנד מציעות טיולים בסירה לשונית על בסיס יומי. מספר איים יבשתיים משמשים כאיי נופש.
חלק גדול מהשונית זכה להגנה חוקתית והוא נכלל בגבולות הפארק הימי שונית המחסום, דבר המסייע להקטנתה של השפעות האדם, כגון דיג יתר ותיירות. מדי שנה מבקרים בשונית כשני מיליון תיירים בקירוב. על אף שרבים מביקורים אלו מוסדרים, יש מספר אתרים מאוד פופולריים קרוב לחוף שסבלו מנזקי פעילות התיירים. איומים סביבתיים אחרים על השונית והמערכת האקולוגית שלה כוללים את איכות המים הנפגעת ממי נגר, שינויי אקלים המלווים בהלבנת אלמוגים, והתפרצויות מחזוריות של כוכבן קוצני.
אירופאים פגשו בשונית זו לראשונה כאשר החוקר קפטן ג'יימס קוק עלה על שרטון באזור ב-11 ביוני 1770. שונית המחסום הגדולה הייתה ידועה לאבוריג'ינים שנדדו אל היבשת האוסטרלית לפני 40 עד 60 אלף שנה או אף יותר מכך. החלקים העתיקים של השונית מתוארכים ללפני כ-60 אלף שנה.
גאולוגיה וגאוגרפיה
החל מהקנוזואיקון אוסטרליה נדדה צפונה בשיעור של שבעה סנטימטרים בכל שנה. בתקופה זו התחוללה התרוממות טקטונית באוסטרליה המזרחית, וכתוצאה מכך קו פרשת המים שבקווינסלנד נדד למרחק של 400 קילומטרים בכיוון פנים היבשת. כמו כן, בתקופה זו התרחשו בקווינסלנד מספר התפרצויות געשיות שגרמו ליצירתם של מספר הרי געש וזרמי בזלת. חלק מהבליטות הגרניטיות הללו הפכו בסופו של דבר לאיים גבוהים. שוניות אלמוגים החלו לגדול באגן ים האלמוגים לאחר היווצרותו, אך עד לפני 25 מיליון שנים החלק הצפוני של קווינסלנד היה במים ממוזגים דרומית לאזורים הטרופיים, ולפיכך לא היה יכול לשמש כבית גידול עבור השוניות.
לשונית המחסום הגדולה יש היסטוריה התפתחותית מורכבת; לאחר שקווינסלנד נסחפה לתוך המים התפתחותה של השונית הושפעה מהתנודיות שלה (גדילה או הצטמקות) שהתרחשה במקביל לשינויים בגובה פני הים. קוטר השוניות הקטנות נע בין 1 לשלושה סנטימטרים בכל שנה, והן גדלו באופן אנכי בקצב של 1 עד 25 סנטימטרים לשנה; אולם, השוניות יכלו להגיע רק לעומק של 150 מטרים בגלל הצורך באור השמש, והן לא יכלו לגדול מעל פני המים.
הקרקע שממנה נוצר המצע של השונית הנוכחית הייתה מישור חוף שנוצר ממשקעים שנסחפו מההרים המחלקים הגדולים ומגבעות גדולות (חלקן היו שרידים של שוניות קדומות או הרי געש). לאחר שקווינסלנד נדדה לאזור של מים טרופיים לפני 24 מיליון שנים האלמוגים החלו לשגשג, אך תוך זמן קצר החל להתפתח משטר השקעה שגרם לתהליך בליה בהרים המחלקים הגדולים, וכתוצאה ממנו נוצרו דלתות נהר, משקעים ימיים ומשקעים עכורים, שלא היו מתאימים כמצע לגדילת האלמוגים. גובה פני המים ירד באופן משמעותי לפני כ-10 מיליון שנים, וכתוצאה מכך תהליך ההשקעה התגבר. מצע הגידול של שונית המחסום הגדולה התהווה בצורה כזאת שהוא היה מספיק רחוק מהמשקעים כדי לבטל את השפעתם המעכבת על גדילת האלמוגים. כמו כן, לפני כ-400,000 שנים הייתה תקופת ביניים בין שני עידני קרח שבה גובה פני המים עלה והטמפרטורה שלהם הייתה גבוהה ב-4 מעלות צלזיוס.
חוקרים ממרכז המחקר של השונית מצאו "שלדי" אלמוגים המתוארכים לתקופה של לפני חצי מיליון שנים. על סמך הממצאים הללו נטען כי חלקים שלמים מהשונים הנוכחית החלו להיווצר לפני כ-600,000 שנים. לפי רשות המחקר של הפארק הימי השונית החיה הנוכחית החלה לצמוח על מצע קדום יותר לפני כ-20,000 שנים. המכון האוסטרלי לאוקיינוגרפיה קיבל את הטענה הזו, וטוען כי השונית הנוכחית החלה לצמוח בסופו של שיא עידן הקרח האחרון. גובה פני המים באותה תקופה היה כ-120 מטרים, והוא עלה מאז. בתקופה שלפני 20,000 שנים ועד לפני 6,000 שנים גובה פני המים עלה בהדרגתיות, ובמקביל לכך האלמוגים החלו לגדול באזורים הגבוהים יותר של גבעות מישור החוף. כאשר גובה פני המים המשיך לעלות רוב האיים היבשתיים שנוצרו לאורך השנים התמזגו. האלמוגים החלו לשגשג על הגבעות, ובכך ליצור את הקיז והשוניות. לפי הערכתו של מרכז המחקר של הפארק הימי המבנים החיים הנוכחיים של השונית הם בני 6,000 עד 8,000 שנים.
שרידיה של שונית מחסום עתיקה הדומה לשונית המחסום הגדולה נמצאים באזור קימברלי, הנמצא בחלק הצפוני של אוסטרליה המערבית.
האזור בשונית שהוכרז כאתר מורשת עולמית חולק ל-70 אזורים אקולוגיים, מתוכם 30 מוגדרים כאזורי שונית והיתר כאזורים שאינם שונית. בחלק הצפוני של שונית המחסום הגדולה נוצרו שוניות סרט ושוניות דלתה, והם ייחודיים לאזור זה. בשונית המחסום הגדולה אין אטולים, ונדיר למצוא שוניות הצמודות לחלק היבשתי העיקרי.
שוניות החוף מפוזרות על פני מרחק רב, והן נפוצות בעיקר בסמוך לאיים שבחלק הדרומי של שונית המחסום הגדולה. שוניות לגונה נמצאות גם כן בחלק זה, אך חלקן נמצאות גם בסמוך לחוף מפרץ הנסיכה שרלוט שבצפון שונית המחסום. שוניות החרמש נפוצות בעיקר במרכז שונית המחסום הגדולה, והן נמצאות גם בקצה הצפוני של הפארק הימי ובשוניות סוויין. שוניות מישוריות נמצאות בעיקר בקרבת קייפ יורק, מפרץ הנסיכה שרלוט וקיירנס, המצאים בחלק הצפוני ובחלק הדרומי של שונית המחסום הגדולה. רוב האיים הנמצאים בשונית נמצאים מעל שוניות מישוריות.
אקלים
האקלים בשונית המחסום הגדולה הוא אקלים טרופי המושפע מלחץ משווני נמוך בחודשי הקיץ, ומאזור לחץ גבוה סוב-טרופי בחודשי החורף. האקלים מושפע במידה רבה מהיבשת הסמוכה אליו ומהשפעות האוקיינוס. דפוסי הרוח נקבעים לאורך רוב השנה על ידי רוחות הסחר הדרום-מזרחיות. בין ינואר למרץ הרוח נעה מכיוון צפון-מערב בחלק הצפוני של השונית, והיא מושפעת מהחזית הפנים-טרופית של המונסון. כמות המשקעים תלוי במיקום ובזמן. הקיץ היא העונה הרטובה ביותר בגלל השפעות המונסון וסופות הציקלון. במהלך החורף עשויים לרדת גשמים עזים בחלקה הדרומי של השונית.
הטמפרטורה הממוצעת הגבוהה ביותר היא בין 30°C בינואר ל-23°C ביולי, ואילו הנמוכה ביותר היא בין 24°C בינואר ל-18°C ביולי. טמפרטורת פני המים מגיעה לשיאה בפברואר, ולמינימום ביולי.
המערכת האקולוגית
שונית המחסום הגדולה משמשת כבית גידול עבור מגוון ביולוגי רחב של יצורים חיים, הכוללים מינים פגיעים או בסכנה שחלקם אנדמיים לשונית עצמה. בתחומי השונית תועדו כ-30 מינים של לווייתנאים, דולפינים ופוקניים, כולל לווייתן מינקי, דולפינים מהסוג סוסא, ולווייתן גדול-סנפיר. השונית היא גם בית גידול עבור אוכלוסיות גדולות של תחש המשכן.
השונית משמשת כאתר התרבות עבור שישה מינים של צבי ים: צב ים ירוק, צב ים גילדי, צב ים קרני, צב ים חום, צב ים שטוח-גב וצב ים זיתני. אוכלוסיית צבי הים הירוקים נחלקת לשתי קבוצות השונות זו מזו מבחינה גנטית, הנמצאות בחלק הצפוני ובחלק הדרומי של השונית. תחשי המשכן והצבים נמשכים ל-15 מינים של עשבי ים, המהווים בית גידול עבור דגים.
תניני הים מתקיימים במנגרובות ובביצות המים המלוחים שעל אזור החוף הסמוך לשונית. אין תצפיות על פעילות קינון, ואוכלוסיית תניני הים בשונית היא מגוונת ולא צפופה. השונית היא גם בית גידול עבור כ-125 מינים של כרישאים, טריגוניים, תריסניתיים וכימראים. בתחומי השונית תועדו כ-5,000 מינים של רכיכות, כולל צדפת ענק ומגוון גדול של חשופיות ים וחרוטיים. בשונית תועדו גם 49 מינים של אבוביים (תת-משפחה במחלקת מקריני הסנפיר) ותשעה מינים של סוסוני ים. על האיים שבשונית נמצאו כשבעה מינים של חסרי זנב.