cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אזרחות ארגונית
הגדרה
ההיסטוריה של אזרחות ארגונית קצרה מזו של המדינית. בראשית שנות ה-80 זיהו שלושה חוקרים (Smith, Organ & Near) את ההתנהגות האזרחית בארגון כהתנהגות אזרחית טובה המבטאת את תרומתו של העובד לארגון מעבר לרמה אליה הוא מחויב.
המושג זכה להגדרות שונות על ידי חוקרים, ביניהן:
אזרחות ארגונית ככלי יישומי בידי מנהלים
עם עליית המודעות לחשיבות האזרחות הארגונית בארגונים, חיפשו מנהלים רבים דרך להעלות את רמת האזרחות הארגונית של עובדיהם.
רמת האזרחות הארגונית והגורמים המשפיעים עליה אלו מדדים קשים לכימות ומדידה, אך מחקרים שונים גילו קשרים בין אזרחות ארגונית לשביעות רצון בעבודה:
הביקורת על אזרחות ארגונית
התפיסה של אזרחות ארגונית טוענת לכך שתרומת העובדים לארגונם נובעת מרצונם החופשי של העובדים. אך יש החולקים על תפיסה זו, טענת הנגד היא כי התנהגות כזו אינה בהכרח נובעת מרצון חופשי אלא אילוצים. הסברה היא, כי ייתכנו מצבים בהם מקור האזרחות ארגונית אינו התנדבותי, אלא תוצאה של איומים וכפייה מצד המנהלים. בסיטואציות כאלה, האזרחות הארגונית אינה נובעת מרצונם הטוב של העובדים, אלא מחשש שאם לא יתנהגו בהתאם לציפיות, הממונים יתנכלו להם, יפגעו בקידומם או בתנאיהם. תופעה זו של אזרחות ארגונית שלא מרצון מכונה "אזרחות ארגונית כפויה", המאופיינת בכך שהתגלמות רצון טוב של עובד הופכת להיות חלק מהגדרת תפקידו הפורמלי. במצב זה, רף הציפיות מהעובד עולה בהתמדה, ורצונו הטוב של העובד הופך אותו לקורבן לתביעות מופרזות מצד הממונים עליו. התנהגות חיובית החורגת מדרישות התפקיד הופכת לבלתי אפשרית, שכן דרישות התפקיד התרחבו באופן משמעותי.
הערך הארגוני של התנהגות ארגונית כפויה הוא נמוך מאוד, ולסוג ניהול זה קיימות תוצאות שליליות ברמת הפרט, הקבוצה והארגון כולו.
ברנקו איליץ'
ברנקו איליץ' (בסלובנית: Branko Ilič; נולד ב-6 בפברואר 1983) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
איליץ' גדל במחלקת הנוער של אולימפיה ליובליאנה, וערך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בעונת נגד קופר. באותה עונה זכה עם הקבוצה בגביע. איליץ' שוחרר מאולימפיה ליובליאנה בינואר 2005 בשל בעיות כספיות במועדון, ועזב לדומז'אלה, שם שיחק במשך שנתיים.
ב-6 בספטמבר 2009 הושאל איליץ' למועדון הכדורגל מוסקבה מליגת העל הרוסית. כשחזר לבטיס בינואר 2010, שוחרר איליץ' וחתם מיד בלוקומוטיב מוסקבה. בעונת שיחק באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, תחת הדרכתו של רוני לוי.
ב-6 ביוני 2013 הגיע איליץ' לישראל, יחד עם חברו מאנורתוסיס, הבלם ההולנדי יורגן קולין, וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב. ב-18 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 1-4 על ברואה בבולגריה, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-9 בדצמבר כבש בדקה ה-89 את שער הניצחון (1-2) מול מועדון ספורט אשדוד במסגרת המחזור ה-12 של ליגת העל, שהיה לשערו היחיד בהפועל תל אביב.
ב-10 ביולי 2014 חתם איליץ' בקבוצת פרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות וכבש ארבעה שערי ליגה ב-27 הופעות.
ב-6 ביולי 2015 חתם איליץ' בקבוצת אסטנה מליגת העל הקזחית. ב-6 בינואר 2016 חתם בקבוצת אוראווה רד דיימונדס מליגת העל היפנית. בפברואר 2017 חזר לסלובניה וחתם באולימפיה ליובליאנה. ב-15 בינואר 2019 חתם בויילה בולדקלאב הדנית.
נבחרת סלובניה
איליץ' ערך את הבכורה שלו במדי נבחרת סלובניה ב-18 באוגוסט 2004, במשחק ידידות נגד נבחרת סרביה. איליץ' זומן לסגל נבחרתו למונדיאל 2010 בדרום אפריקה, אך לא זכה לשחק במהלך הטורניר. ב-27 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0-6 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
טמיר
ראו גם
}}
פריבילגיה של לוחם החזית
פריבילגיה של לוחם החזית (בגרמנית: Frontkämpferprivileg) הייתה פטור שנתנה ממשלת גרמניה הנאצית בין השנים 1933 ל-1935 ליהודי גרמניה שלחמו למען גרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה אך עמדו בפני פיטורים מתפקידים רשמיים תחת חקיקה אנטי-יהודית נאצית לפני מלחמת העולם השנייה.
החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי מ-7 באפריל 1933 נועד לאלץ את כל ה"לא-ארי ם" לפרוש ממקצוע עריכת הדין ומשירות המדינה. חוקים אנטי-יהודיים אחרים שהתקבלו ב-1933 ביקשו לגרש יהודים מתחומים אחרים בחיים הציבוריים. מהלכים אלה הובילו למחאה של קפטן ליאו לוונשטיין, נשיא אגודת חיילי החזית היהודים, שכתב למנהיג הנאצי אדולף היטלר כדי להתלונן. הוא ציין כי מתוך חצי מיליון היהודים בגרמניה, 96,000 שירתו במלחמה ו-12,000 נספו. הוא כתב:
גם נשיא הרייך פאול פון הינדנבורג, פילדמרשל לשעבר במלחמת העולם הראשונה, ביטא אי הסכמה במכתב להיטלר:
הינדנבורג התעקש שיש לאפשר לחיילי החזית היהודים ולבניהם להמשיך בעבודתם. החוק מ-7 באפריל 1933 כלל אפוא סעיף שפטר אנשים כאלה, ויצר את מה שנקרא Frontkämpferprivileg (פריבילגיה של לוחם חזית). להפתעת הנאצים, קרוב ל-50% מהפקידים היהודים שעמדו בפני פיטורים הצליחו להוכיח שהם נכנסו לקטגוריה הזו. עם זאת, הפריבילגיה בוטלה לאחר מותו של הינדנבורג כאשר חוקי נירנברג משנת 1935 הנהיגו אפליה שיטתית של יהודים ושללו מהם אזרחות.
עמי דרור
עמי דרור (נולד ב-5 במרץ 1973) הוא יזם ומשקיע היי-טק, איש חינוך, מרצה ופעיל חברתי. ממובילי המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
ביוגרפיה
עמי דרור נולד וגדל באשקלון לאביבה (לבית לסקוב) ואריה דרור. אביו היה ניצול שואה מרומניה, ואימו ילידת ישראל. כבן למשפחה דתית לאומית, התחנך בבית הספר סיני באשקלון והיה פעיל בתנועת בני עקיבא.
שירת בצה״ל כמפקד טנק בחיל השריון.
לאחר שחרורו מצה"ל השתתף בקורס אבטחת מטוסים ויום לאחר רצח יצחק רבין הצטרף ליחידה הממלכתית לאבטחת אישים ומשלחות, במסגרתה אבטח את שמעון פרס והיה מפקד חולית האבטחה של בנימין נתניהו ואהוד ברק. לאחר סיום שירותו ביחידה בשנת 2000 הצטרף למשרד החוץ ושירת בדבלין ובמרסיי, עד שנת 2003.
דרור בוגר תואר במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה.
גרוש ואב לשלושה ילדים. מתגורר בתל אביב.
פעילות עסקית
ב-2014 הקים דרור עם פורסן חוסיין את חברת ההשקעות זייתון ונצ'רס. החברה תמכה בחברות הייטק ודרשה מהן להגיע בתוך שלוש שנים למצב שבו לפחות 30% מעובדיהן נמנים עם אחת האוכלוסיות הסובלות מתת ייצוג בשוק העבודה. באותה שנה שימש דרור כשופט בקטגוריית החדשנות של פסטיבל הפרסום קאן.
ב-2022 הקים דרור את חברת BriBooks אשר מאפשרת לילדים לכתוב, לפרסם, ולמכור ספרים. הרעיון להקמת החברה עלה כשדרור הוציא ספר ילדים, נוכח עד כמה התהליך של פרסום ומכירת ספר מסובך ויקר, והחליט להפוך אותו לנגיש לכל ילד. החברה זכתה בפרס Red Herring כאחת מ-100 החברות הטכנולוגיות המבטיחות ביותר בעולם.
פיתוח מנהיגות וחינוך בעולם
ב-2014 התקבל דרור כעמית ב-Henry Crown Fellowship, תוכנית הדגל של מכון Aspen Institute. ב-2018 הפך למנחה בתוכנית ומאז הוא מעביר תוכניות מנהיגות באספן ובאוניברסיטת הרווארד. כמו כן הוא מעביר הרצאות וסדנאות מנהיגות נוספות ברחבי העולם.
ב-2019 יצא לאור ספר שכתב דרור בשותפות עם ג'ורדן הואנג, מומחית לחינוך סיני, העוסק בפרקטיקות מוצלחות לחינוך ילדים לחדשנות, המבוססות על התרבויות היהודית והסינית. הספר יצא במהדורה אנגלית ובמהדורה סינית. באותה שנה, במסגרת עבודתו ב-LeapLearner, יזם והיה שותף לקידום חינוך טכנולוגי במדינות אפריקה. כחלק מכך סייע בהקמת בתי ספר לתכנות לנוער בסיירה לאון, ניגריה, וקניה. כמו כן שימש כיועצו של מלך בהוטן בתהליך המודרניזציה של מערכת החינוך בממלכה.
במרץ 2020 עם פרוץ מגפת הקורונה, יזם דרור קמפיין מימון המונים עבור מסיכות N95 לרופאים, בשל מחסור בבתי החולים במסכות אלו.
דרור הוא חבר הנהלה בארגון הפילנתרופי האמריקאי Space for Humanity אשר מטיס יזמים חברתיים במסגרת טיסות פרטיות לחלל.
במסגרת פעילות לשיווין בחינוך בעולם, קיים דרור שיתוף פעולה עם זוכה פרס נובל מוחמד יונוס כחלק מועידת הונג קונג לצדק חברתי.
פעילות במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית
בינואר 2023 לאחר הכרזתו של שר המשפטים יריב לוין על צעדי החקיקה המתוכננים, הצטרף דרור לפעילות המחאה כחלק מ"מחאת ההייטקיסטים". בראיון עימו סיפר כי הותיר את ניהול חברת BriBooks לשותפו לחברה בעוד שהוא מקדיש את זמנו לפעילות במסגרת המחאה.
דרור הוא פעיל שטח מרכזי במחאה, מוביל קבוצות עדכונים של פעילים, מתראיין בנושאי המחאה בתקשורת ונואם בהפגנות ברחבי הארץ.
ב-18 ביולי 2023 יזם ביחד עם מובילי מחאה נוספים (שקמה ברסלר, משה רדמן ורן הר נבו) מסע רגלי המוני מרחוב קפלן בתל אביב לירושלים כאקט מחאה נגד כוונותיה של הקואליציה לאשר בקריאה שנייה ושלישית את החוק לצמצום עילת הסבירות.
Voice over (סרט)
Voice Over הוא סרט משנת 2018, המהווה מחווה קולנועית של בוגרי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה לסרט "לאט יותר" של אברהם הפנר, לציון חמישים שנה ליציאתו. Voice Over הוא הפרק השני ב"טרילוגיה הירושלמית של בוגרי סם שפיגל" שיזם רנן שור, מייסד ומנהל בית הספר, המוקדשת ליצירות המופת הקצרות של הקולנוע הישראלי בשנות השישים, הכוללת גם את "עקבות בירושלים".
המחווה
הסרט הקצר "לאט יותר", זוכה פסטיבל ונציה 1968, הוערך בידי רבים כסרט הישראלי הקצר הטוב בכל הזמנים. חמישים שנה לאחר צאת הסרט, שישה במאים ובמאיות בוגרי בית הספר סם שפיגל, ערכו לסרט מחווה קולנועית.
Voice Over כולל רסטורציה דיגיטלית לסרט המקורי ושישה סרטים קצרים שנעשו בהשראתו.
הבכורה לסרט נערכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2018. הוא הופץ בסינמטקים ברחבי הארץ בידי חברת יונייטד קינג. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בסרייבו, הפסטיבל היהודי בבוסטון, ועוד.
הכרישים
פורמט
בתוכנית ישנם חמישה בעלי הון, כאשר בכל פרק, יציגו מתמודדים שונים את הרעיונות שלהם ויבקשו מהכרישים כסף כדי להשקיע בפיתוח במיזם בתמורה לאחוזים מההכנסות או מהבעלות במיזם.
משרד הפנים (ברית המועצות)
משרד הפנים (ברוסית: Министерство внутренних дел СССР) היה משרד ממשלתי בברית המועצות שהוקם כיורשת לנ.ק.ו.ד., במרץ 1946 כגוף לענייני שיטור וביטחון. בניגוד לנ.ק.ו.ד., פרט לתקופה של כ-12 חודשים, מאמצע מרץ 1953 ועד אמצע מרץ 1954, המשרד לא כלל יחידות (סוכנויות) העוסקות בפעילות חשאית (פוליטית), תפקיד זה הוטל על המשרד לביטחון המדינה וממרץ 1954 על הוועדה לביטחון המדינה (ק.ג.ב.).
היסטוריה
משרד הפנים הוקם על בסיס הקומיסריון העממי לענייני פנים של ברית המועצות ב-15 במרץ 1946, כאשר כל הקומיסריונים העממיים הפכו למשרדים ממשלתיים. ב-15 במרץ 1953 שולב המשרד לביטחון המדינה בתוך משרד הפנים וכעבור שנה הוקמה הוועדה לביטחון המדינה כוועדה ממלכתית נפרדת, הק.ג.ב.
המשרד הוקם במקור כמשרד כללי שמטהו במוסקבה, אך בשנת 1960 ביטל חרושצ'וב, כחלק מרפורמה כללית של המשטרה, את המנגנון המרכזי של המשרד, שתפקידיו הועברו לידי משרדים פנים רפובליקניים, בכל אחת מ-15 הרפובליקות הסובייטיות.
בשנת 1962, משרד תוכנן מחדש כמשרד לשמירה על הסדר הציבורי (ברוסית: Министерство охраны общественного порядка (МООП)). שינוי שם זה רמז על השינוי של המשרד הכל-יכול שיצר לברנטי בריה, כמו גם מגוון המשימות המצומצם יותר. השינויים לוו בביקורת גוברת על המשטרה בעיתונות הסובייטית ועל חוסר יכולתה להתמודד במאבק בפשע.
בעקבות הדחתו של חרושצ'וב, ברז'נייב עשה רבות להעלאת מעמד המשטרה הסדירה. בשנת 1966, לאחר שהציב את אחד מבני חסותו, ניקולאי א. שצ'ולוקוב, בתפקיד שר הפנים, החזיר ברז'נייב את המשרד למעמדו כמשרד פנים כללי. שנתיים לאחר מכן שונה שמו לאם.וה.דה, סמל לכאורה לסמכותו המוגברת. נעשו מאמצים להעלות את יעילות עבודת המשרד על ידי גיוס כוח אדם מוסמך יותר ושדרוג ציוד והדרכה. אולם מותו של ברז'נייב הותיר את המשרד חשוף ליריביו בכלל ולאנדרופוב בפרט. חודש בלבד לאחר מות ברז'נייב, הודח שצ'לוקוב והוחלף על ידי יו"ר הק.ג.ב לשעבר, ויטלי פיודורצ'וק. בהמשך נשפט שצ'ולוקוב באשמת שחיתות. גורל דומה קיבל חתנו של ברז'נייב, יורי צ'ורבאנוב, שהודח מתפקיד סגן שר הפנים בשנת 1984 ומאוחר יותר נעצר באשמת פלילים. לאחר שהכניס כמה פקידים מהק.ג.ב וממנגנון המפלגה למשרד הפנים, ביקש אנדרופוב להפוך אותו לארגון יעיל להשמדת השחיתות הנרחבת; גורבצ'וב המשיך במאמצים אלה.
בינואר 1986, כשפרש פיודרצ'וק, מונה אלכסנדר ולאסוב לראש המשרד. לולאסוב לא היה רקע במנגנון המשטרתי. בספטמבר 1988, ולאסוב הפך למועמד לחבר הפוליטביורו של הוועדה המרכזי במפלגה ובחודש שלאחר מכן הוא הוחלף בידי ואדים בקטין.
שר הפנים בוריס פוגו היה אחד המארגנים העיקריים של ניסיון ההפיכה הסובייטית בשנת 1991; כשההפיכה נכשלה הוא התאבד. את מקומו תפס ויקטור בראניקוב שהיה שר הפנים האחרון של ברית המועצות.
בשנת 1992 המשרד פורק והוחלף על ידי 15 משרדים עצמאיים ב-15 המדינות היורשות של ברית המועצות, כשהגדול שבהם היה משרד הפנים הרוסי.
משימות וארגון
למשרד היו מגוון רחב של חובות. הוא היה אחראי לחשוף ולחקור פשע, ללכוד עבריינים, פיקוח על מערכת הדרכונים הפנימית, שמירה על הסדר הציבורי, מאבק בהפרות סדר, פיקוח על חניכים, ניהול בתי כלא ומחנות עבודה, מתן שרותי הגנה מפני אש ושליטה על התנועה והתחבורה.
עד תחילת 1988, המשרד היה אחראי גם על בתי חולים פסיכיאטריים מיוחדים, אך חוק שהתקבל בינואר 1988 העביר את כל בתי החולים הפסיכיאטרים לאחריות משרד הבריאות.
ביטחון פנים
כמשרד כללי תחת מועצת השרים, למשרד היה מטה במוסקבה וסניפים ברפובליקות ובמנגנון הממשל האזורי, כמו גם במחוזות ובערים. בניגוד לק.ג.ב, המנגנון לענייני פנים היה כפוף לממשלה הכללית וגם לממשל המקומי; משרדים לענייני פנים מקומיים דיווחו הן לוועדות המבצעות של הסובייטים המקומיים שלהם, והן למשרדי העל שלהם בהיררכיית המשרד.
המטה במוסקבה חולק למספר דירקטורים ומשרדים. המינהל למאבק במעילות רכוש הוקם בסוף שנות 1960 כדי לשלוט בפשעי צווארון לבן כמו מעילה וזיוף רישומי תוכניות כלכליות. המנהל לחקירה פלילית סייע לתובעים הכלליים, ולעיתים גם לק.ג.ב, בחקירת תיקים פליליים. הייתה מחלקה נפרדת לחקירה והעמדה לדין של תיקים קלים, כמו הפרות תעבורה, ומנהל הסדר הציבורי, שהיה אחראי על הבטחת הסדר במקומות ציבוריים ועל מניעת התפרצויות של הפגנות, מחאות ותסיסה ציבורית.
חברי המיליציה (המשטרה במדים), כחלק מהמשטרה הרגילה, נבדלו במדים האפורים שלהם עם צווארון אדום. תפקידי המיליציה כללו סיור במקומות ציבוריים כדי להבטיח סדר ומעצר אנשים שהפרו את החוק, כולל נודדים ושיכורים. התנגדות למעצר או מניעת שוטר מלמלא את תפקידו היה פשע חמור בברית המועצות, שעונשו מאסר של שנה עד חמש שנים. עונש מוות ניתן על הריגת שוטר.
משרד הוויזה והרישום היה אחראי לרישום אזרחים סובייטים וזרים המתגוררים בכל מתחם בעיר ובהנפקת דרכונים פנימיים לאזרחים סובייטים. אזרחים סובייטים המעוניינים להגר מברית המועצות וזרים המעוניינים לנסוע בתוך ברית המועצות נאלצו להשיג אשרות ממשרד זה.
אות מסדר האריה הלבן
מסדר האריה הלבן (בצ'כית: Řád Bílého lva) הוא העיטור הגבוהה ביותר בצ'כיה. עיטור זה הוא המשכו של עיטור צ'כי בעל אותו השם משנת 1922 שהוענק לזרים.
ההשראה לעיטור הזה הגיעה מצלב האצולה הצ'כית שנוצר ב-1814 על ידי הקיסר פרנץ השני והוענק ל-37 מאצילי ממלכת בוהמיה.
עזריה בסיס
הרב עזריה בסיס (ה'תש"ה, 1945 - כ"ד בטבת ה'תשע"ט, 1 בינואר 2019) היה רב ופוסק הלכה, רבה הראשי של ראש העין וחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה
נולד ברדאע שבתימן לשולמית ולרב יחיא בסיס (ה'תרנ"ו-ה'תשל"ז), מרבני העיר וחבר בית הדין בה. בגיל 5, בשנת 1950 עלו הוריו לישראל במסגרת מבצע על כנפי נשרים והשתקעו בראש העין. הוא למד במסגרות לימוד מסורתיות שקמו בעדה התימנית המקומית, ובתלמוד תורה נחלת ראובן בפתח תקווה.
בבחרותו למד בישיבת פוניבז' והתקרב לראש הישיבה הרב אלעזר מנחם מן שך. נישא לרומיה ולזוג שישה ילדים.
בשנות ה-80 שימש כרב שכונה בראש העין ובין השנים 1986–1993 כרב היישוב בית דגן. בשנת 1992 לאחר פטירת הרב דוד חג'בי, נבחר לשמש כרבה של ראש העין, תפקיד אותו מילא משנת 1993. משנת ה'תשס"ג (2002) ועד שנת ה'תשס"ח היה חבר במועצת הרבנות הראשית. עמד בראש מוסדות "אבי העזרי".
הוא עסק רבות במענה לשאלות הלכתיות מהארץ ומחו"ל, ותשובותיו קובצו ופורסמו בספרי שו"ת בית העזרי. הסכמותיו נדפסו בספרים רבים העוסקים במסורת ההלכה והמנהג של יהודי תימן. מלבד מאות תלמידיו מקרב הקהילה הדתית בראש העין, הרב בסיס ניהל חצר של אלפי חסידים ברחבי הארץ, והוא נודע בעמדותיו השמרניות.
נפטר ממחלת הסרטן ב-31 בדצמבר 2018.
דמוקרטיה דינמית
דמוקרטיה דינמית היא מנגנון קבלת החלטות המהווה שילוב בין דמוקרטיה ישירה ודמוקרטיה ייצוגית. הדמוקרטיה הדינאמית שואבת רעיונות גם מדמוקרטיה דיונית, ולעיתים מוזכרת כגרסה של דמוקרטיה אשר רותמת לטובתה טכנולוגיות תקשורת ומידע מתקדמות.
מנגנון הפעולה
עקרון הפעולה של הדמוקרטיה הדינמית הוא שמירת הזכות להשתתפות ישירה בידי האזרח, כאשר בכוחו של כל אדם להפקיד את כוחו הפוליטי בידי 'נציג לרגע', אדם בו הוא נותן אמון, מעריך את הידע שלו או עמדותיו בנושא ספציפי, ולכן ממנה אותו כנציגו. הנציג בדמוקרטיה הדינמית אינו נהנה ממעמד מיוחד או מינוי לקדנציה כמו הנציגים בדמוקרטיה הליברלית, אלא שהכוח לבטל את המינוי שלו כנציג נותר בידי כל אחד מהאזרחים שמינו אותו, בכל רגע.
הנחת היסוד של הדמוקרטיה הדינמית היא דיון פומבי וער בשאלות שעל סדר יומה של החברה, הקהילה או המדינה הרלוונטית, ובכך היא קרובה לתפיסה של דמוקרטיה דיונית.
הנחת יסוד נוספת של הדמוקרטיה הדינמית היא השימוש במערכת תקשורת מחשבים מתקדמת. מקדמיה של השיטה טוענים, טענה הנפוצה בקרב הוגים ופעילים המקדמים דמוקרטיה ישירה ברחבי העולם, כי הדרך בה רשתות מחשבים ורשתות חברתיות שינו את כל דרכי החיים, גישה למידע, תקשורת בין-אישית, מסחר ועוד - לא סביר שתפסח על צורת השלטון ודרך קבלת ההחלטות שלנו כחברה.
בדמוקרטיה הדינמית כל אזרח הוא גם משתתף ישיר, ובו זמנית יכול להיות מיוצג, ולכהן כנציג. עוצמתם של נציגים אינה קבועה ויכולה להשתנות מרגע לרגע, ועוצמתם נעה בין ייצוג של קומץ אזרחים שנתן בהם את אמונו ועד לאלפים או מאות אלפים. כל אזרח יכול בכל רגע נתון להצביע בעצמו ובכך לבטל - באופן נקודתי או קבוע, את המינוי של נציגו. מקדמי השיטה סבורים כי בצורה כזו, נציגים לא יוכלו לצבור כח, שררה או להתפתות לשחיתות, מכיוון שהם עומדים בשקיפות מלאה בעין הציבור, בזמן אמת.
דוגמה
במדינה אשר מתנהלת בדמוקרטיה דינמית, לכל אזרח יהיו כ-6 עד עשרה קולות, בנושאים שונים, כגון: ביטחון, חינוך, כלכלה, איכות הסביבה, חוץ, בריאות. בכל נושא, האזרח יבחר לעצמו נציג מוביל דעה, שייצג אותו. נציג בתחום מסוים שינכס אליו יותר מרף קולות מסוים, יזכה לסמכויות הולכות ומתרחבות למימוש המדיניות הציבורית שעל סדר היום.
לדוגמה, אלוף-משנה במיל' שהוא חבר של המשפחה ייצג אותך בתחום הביטחון, המרצה הנערץ שלך לכלכלה מהאוניברסיטה בתחום האוצר, ומוביל דעה אחר (עיתונאי שאתה אוהב) בתחום הבריאות והחינוך.
דוגמה אחרת: בתחומי איכות הסביבה פלוני נותן את קולו לחברו שהוא פעיל שטח בתחום, ופעיל זה מממש את הקולות של 20 חבריו בהצבעות הנוגעות לנושאים אלו. בנושאי ביטחון פלוני יכול לסמוך ידיו על חברו שהוא אל"ם במיל', איש הצבא, בתורו, מממש את הצבעות 150 חבריו בתחום. אלפי או עשרות אלפי נציגים אלו יהוו מנגנון שלטוני אקטיבי ודינמי, בו כל אזרח יכול לרדת או לעלות לעמדת כוח בהתאם לדעת הרוב עליו. כמו כן, בכל רגע נתון פלוני יכול להעביר את משקלו לנציג אחר, או אף להצביע בעצמו כמשתתף ישיר, והמערכת תקזז אוטומטית את קולו מההצבעה של הנציג.
אלחנן
{{פירושונים| אישים מוכרים בשם זה
אחר
ראו גם
}}
דמופילוס מתספיאה
דמופילוס (ביוונית: Δημόφιλος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא יווני בן העיר תספיאה שפיקד על הכוחות התספאים בקרב תרמופילאי.
ביוגרפיה
על ילדותו של דמופילוס לא ידוע דבר פרט לזאת שהיה בן העיר תספיאה ושם אביו היה דיאדרומוס. בשנת 480 לפנה"ס הוא פיקד על כוח של 700 תספאים שהצטרפו אל מלך ספרטה לאונידס הראשון שיצא לעצור את פלישת הפרסים ליוון. אנשיו של לאונידס נאבקו בפרסים במעבר צר בהרים בשם תרמופילאי.
בתחילת קרב תרמופילאי הצליחו היוונים להדוף בהצלחה את ההתקפות הפרסיות, אולם בוגד יווני בשם אפיאלטס הראה לפרסים מעבר צר שאפשר להם לאגף את היוונים. מלך פרס חשיארש הראשון שלח את מצביאו הידרנס עם אפיאלטס, הם צעדו כל הלילה ועם עלות השחר הגיעו לנקודה ממנה יכלו היוונים לראות אותם. לאונידס הורה לכל בעלי בריתו לסגת כשהוא מקריב בכך את חיי אנשיו שחיפו עליהם. אולם דמופילוס ו-700 התספאים סירבו לסגת והודיעו שיישארו עם לאונידס עד הסוף המר. נשארו עמם גם 2,000 תבאנים שלאונידס כפה עליהם להישאר כי חשש שיערקו אל האויבים. בתחילה תקפו הפרסים חזיתית תחת פיקודו של מרדוניוס, ההתקפה נכשלה אף על פי שלאונידס מת. לאחר מכן הידרנס תקף מאחור והיוונים כולם נטבחו לאחר הקרב העלו הפרסים את תספיאה באש והתושבים נמלטו לפלופונס.
בסרט 300 הספרטנים הוא מגולם בידי השחקן היווני יורגוס מוציוס. אם כי בסרטים ובספרים אחרים העוסקים בקרב הוא אינו נזכר לרוב. בתרמופילאי יש אנדרטה לזכרו לצד האנדרטה המוקדשת ללאונידס, גם בתספיאה המודרנית קיימת אנדרטה דומה.
אאודי Q8 RS
אאודי Q8 RS (בגרמנית: Audi Q8 RS) היא מכונית ספורט במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אאודי ספורט חברת הבת של אאודי משנת 2020. היא נחשפה בתערוכת הרכב הבינלאומית של לוס אנג'לס ב-20 בנובמבר 2019 והגיעה לישראל ב-23 באוגוסט 2020. היא גרסת הביצועים הגבוהים לאאודי Q8.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין-טורבו המספק 600 כ"ס ב-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 81.5 קג"מ המתקבל בין 2,500 ל-4,500 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 3.8 שניות ומהירות מרבית של 305 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 12.1 ליטר לכל 100 ק"מ.
תיבת ההילוכים מעבירה את הכוח לכל הגלגלים דרך מערכת הנעה כפולה קוואטרו עם דיפרנציאל מכני מרכזי המחלק את הכוח בין הציר הקדמי לאחורי - עד 70% לציר הקדמי ועד 85% לציר האחורי, בנוסף הדגם מצויד במערכת דיפרנציאל מוגבל החלקה אלקטרוני וכאופציה ניתן להוסיף דיפרנציאל ספורט אחורי המחלק עד 100% מהכוח לאחד הגלגלים האחוריים. המנוע שבדגם נעזר במערכת מיקרו היברידית בקיבולת 48 וואט המאפשרת שיוט עם מנוע כבוי במהירויות בין 55 ל-160 קמ"ש (לזמן של פחות מדקה) ובמערכת ניתוק צילינדרים המאפשרת בזמן שיוט ניתוק של 4 צילינדרים לטובת חיסכון נוסף בצריכת הדלק.
שיא הנורבורגרינג
ה-Q8 RS שברה את שיא כל הזמנים בשנת 2019 לקרוסאובר במסלול הנורבורגרינג הגרמני, 7 דקות ו-42.2 שניות , 12 שניות פחות ממחזיקת השיא הקודם מרצדס AMG GLC 63 s שעשתה זאת ב-7 דקות ו-49.3 שניות. בשנת 2021 שברה את השיא פורשה קאיין טורבו GT קופה עם 7 דקות ו-38 שניות ובכך עקפה את ה-Q8 RS.
יתלה
יִתְלָה הייתה עיר מקראית בנחלת שבט דן, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי נחלת שבט דן בשפלת יהודה:.
יצחק גולדהאר זיהה את יתלה בח'ולדה. יש המזהים את העיר עם "ח'רבת בית ת'ול", כשני ק"מ צפונית מערבית לנווה אילן, על שלוחת הר הרוח, בשל הדמיון בשם ובשל הסמיכות היחסית לתל איילון ולתל שעלבים. על סמך זיהוי זה, נתנה ועדת השמות הממשלתית את השם "נחל יתלה" לנחל היוצא מאזור הר הרוח. בחורבה שרידי מבנים קדומים, ובהם גם אבן מיל רומית.
מנגד יש המזהים את יתלה על פי כתב יד ותיקנוס B שם נכתב SILTHA, עם ח'רבת שלתא היא תל שילת אשר נמצאת ליד המושב שילת, אך בינתיים לא נמצאו באתר זה שרידים המוקדמים לתקופה הפרסית. זיהוי נוסף שהוצע הוא עם חורבת תִּתּוֹרָה שליד מודיעין, שם נמצאו חרסים מהתקופה הכנענית (ברונזה) והישראלית (ברזל), ושרידי מתקנים חקלאיים מאוחרים יותר.
איפסו יורה
איפסו יורה (בלטינית: Ipso jure) הוא ביטוי לטיני, המתורגם כ"על פי החוק עצמו". הוא משמש כתואר הפועל.
שימוש
הביטוי משמש לתיאור השלכות משפטיות המתרחשות על ידי החוק עצמו. לדוגמה, אם נכס מוחזק בשכירות בשלמותו על ידי בעל ואישה, שלאחר מכן מתגרשים, הנכס הופך איפסו יורה, כלומר מטבעו של החוק עצמו, לצורת שכירות אחרת, בדרך כלל שכירות משותפת, כשהנישואים מתמוססים. דוגמה נוספת היא שחוזים המקימים שותפויות קובעים לעיתים כי השותפות מפורקת איפסו יורה, כלומר על פי המשפט, או החוק, אם שותף אחד מנסה למכור את חלקו בשותפות. במצבים הללו, כאשר מתרחשת עובדה משמעותית מבחינה משפטית, מערכות יחסים אחרות משתנות אוטומטית על ידי החוק.
10 אחוז
10 אחוז (בצרפתית: Dix pour cent) היא סדרת טלוויזיה צרפתית, ששודרה בערוץ "France 2" מ-14 באוקטובר 2015 עד 4 בנובמבר 2020, וכללה ארבע עונות.
הסדרה שודרה בערוץ "Ici ARTV" בקנדה, בערוץ "RTS 1" בשווייץ והיא זמינה ברחבי העולם בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס, למעט בספרד, גרמניה ופורטוגל.
רקע עלילתי
גיבורי הסדרה הם אנדריאה, מתיאס, גבריאל וארלט – ארבעה סוכנים העובדים בסוכנות לייצוג השחקנים והכישרונות ASK (בצרפתית: Agence Samuel Kerr; על שם מייסד הסוכנות ובעליה). הארבעה מצליחים לשלב במיומנות את האמנות והעסקים, אך מנגד, חייהם הפרטיים והמקצועיים מתנגשים זה בזה. בעודם נאבקים להציל את הסוכנות שלהם לאחר מותו הפתאומי של מייסדה, ארבעת הסוכנים לוקחים את הצופים אל מאחורי הקלעים של עולם השחקנים על מורכבויותיו.
שחקנים בתפקיד עצמם
שחקנים רבים הופיעו בסדרה בתפקיד עצמם, וברוב המקרים הופיעו רק בפרק אחד: {{עמודות|מספר עמודות=4
עונה 4
}}
רימייק טורקי
בשנת 2020, עלה לשידור רימייק טורקי לסדרה בשם "" (בתרגום חופשי מטורקית: תתקשרו לסוכן שלי; בדומה לשם הסדרה האנגלי: ""). ברימייק הטורקי, הוסר כל אזכור להומוסקסואליות של הדמויות.
רימייק בריטי
במאי 2021 נודע שצילומי הרימייק הבריטי החלו במרכז לונדון, בהפקת החברות "אולפני ברון" ו"סרטי הדליין". בדומה לרימייק הטורקי, שם הסדרה יהיה כשמה האנגלי של הסדרה המקורית: "". "פריים וידאו" רכשה את זכויות ההפצה בממלכה המאוחדת ובאירלנד. את הסדרה מפיק ג'ון מורטון, אשר גם כותב ומביים את שני הפרקים הראשונים. לצוות השחקנים של הסדרה לוהקו לידיה לנארד, ג'ק דוונפורט, ג'ים ברודבנט, מגי סטיד, פראסאנה פואנאראג'ה, הארי טרוואלדווין והיפטו קוואסם. הסדרה תכלול הופעות קמע של קלי מקדונלד והלנה בונהם קרטר.
גל קדמון
גל קדמון (נולדה ב-18 באפריל 2000), היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בריצת 400 מטר (2016), ושיאנית ישראל בריצת שליחות 4X100 מטר.
מעלה הלוחית
מַעֲלֵה הַלּוּחִית (גם: הַלֻּחִית) הוא שמו של יישוב ומעלה קדום במואב, בו התקיימה קהילה יהודית, הנזכר בתנ"ך ובמספר מקורות מהתקופה הרומית, ואשר שכן כנראה בפאתי רמת מואב, ממזרח לעיר הקדומה צוער.
גל קדמון
ביוגרפיה
קדמון מתגוררת בשוהם, למדה בתיכון אשל הנשיא במגמת סייבר פיזיקה ומתאמנת באגודת אתלטי הנגב באר שבע באצטדיון הדר יוסף בת"א. קדמון מתנדבת בהדרכת נוער בספורט ומתמטיקה. הספונסר שלה הוא לויזון סיון ושו״ת.
2014
באליפות ישראל במרוצי שדה לבנות בכיתות ז-ח' (1700 מטר) זכתה קדמון במדליית זהב בתוצאה של 6.05 דקות.
מעלה הלוחית
האתר נזכר פעמיים במקרא, במסגרת "משא מואב" שנושאים הן ישעיהו הנביא והן ירמיהו הנביא. כך מובא בספר ישעיהו:. כן מובא בספר ירמיהו:.
גל קדמון
2014
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2014 סיימה קדמון במקום עשירי בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.15 שניות.
מעלה הלוחית
במסגרת תרגום אונקלוס לפרשת דברים מתורגם בעקביות שם האתר "ער מואב" שבמואב, בו עברו בני ישראל, לשם "לחית".
גל קדמון
2015
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2015 סיימה קדמון במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.65 שניות. נוסף לכך, היא השתתפה בריצת 100 מטר בשלב המוקדמות וסיימה במקום שביעי בתוצאה של 12.55 שניות, אך ויתרה על השתתפותה בריצת הגמר.
2016
באליפות ישראל לקדטים שנערכה ב-8 ביוני 2016 זכתה קדמון במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 24.44 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות גרנד פרי נעורים שנערכה ב-15 ביוני היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 11.99 שניות, שיפור לשיאה שעמד על 12.30 שניות.
מעלה הלוחית
בכתובת נבטית משנת 37 לפני הספירה נזכר מקום בשם לחיתו, והיו שניסו לקבוע את מיקום היישוב באחת החרבות באזור מידבא. מנגד, החוקר אלואיס מוסיל הציע לזהות את אתר היישוב ב"ח'רבת מדינת א-ראס", השוכנת בפסגה גבוהה בהרי מואב כעשרים ק"מ דרומית מערבית לקיר מואב.
גל קדמון
אלופת ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני אותה שנה זכתה קדמון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 56.05 שניות, לפני שני לנדן מאס. רמת השרון (56.39 שניות) ודריה לוקשין ממכבי חיפה כרמל (56.75 שניות). מדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.09 שניות, אחרי אולגה לנסקי (23.61 שניות) ודיאנה ויסמן (24.16 שניות), שתיהן ממכבי השגים ראשון לציון. נוסף לכך, היא קבעה את התוצאה הרביעית בטיבה בשלב המוקדמות בריצת 100 מטר (12.23 שניות), אך לא השתתפה בריצת הגמר בשל השתתפותה בריצת 400 מטר.
מעלה הלוחית
מקור המציין את שם היישוב במדויק - ובעברית - הוא תעודה שנתגלתה במערת האיגרות שבנחל חבר (תעודה מס' 44), המזכירה שני יהודים מהלוחית היושבים בעין גדי לעניין הסכם חכירת קרקעות בעין גדי בזמן מרד בר כוכבא, וזו לשונה:
גל קדמון
2017
באליפות אירופה לאומות שנערכה באצטדיון הדר יוסף בחודש יוני, סיימה קדמון במקום השישי בריצת 400 מטר לאחר שקבעה תוצאה של 58.39 שניות. חודש לאחר מכן באליפות ישראל, זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.16 שניות. בריצת 100 מטר סיימה חמישית בתוצאה של 12.39 שניות.
2018
באליפות מכבי על שם האחים אידלסון שנערכה בחודש אפריל, סיימה קדמון במקום השני בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.93 שניות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל לנוער, זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.54 שניות ובריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.81 שניות. עוד לפני כן, בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 11.86 שניות. באליפות ישראל שנערכה בחודש יולי, זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר לאחר שקבעה תוצאה של 12.01 שניות, אחרי דיאנה ויסמן (11.47 שניות). בריצת 200 מטר סיימה במקום החמישי בתוצאה של 25.13.
מעלה הלוחית
"בעשרים ושמונה למרחשון שנת שלוש לשמעון בן כוסבא נשיא ישראל בעין גדי רצו וחלקו בינותים מן רצונם היום הזה אלעזר בן אלעזר בן חיטא ואליעזר בן שמואל שניהם מן עין גדי ותחנה בן שמעון ואלמא בן יהודה שניהם מן הלוחית שבמחוז עגלתין יושבים בעין גדי תמקומות שחכרו מן יהונתן בן מחנים פרנסו של שמעון בן כוסבא נשיא ישראל בעין גדי".
ממצא ארכאולוגי זה, לצד מספר תעודות נוספות מאגרות בר כוכבא המזכירות יהודים ממואב, מצביע לדעת יגאל ידין וחוקרים נוספים על קיום קהילה יהודית בתחום מואב ככלל, וביישובים הלוחית, עגלת שלישייה ומזרעה הסמוכים ללשון ים המלח בפרט, במהלך התקופה שקדמה למרד בר כוכבא, ועל מעבר יהודים מאזורים אלו לעין גדי בזמן המרד.
גל קדמון
2019
חודש לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער, סיימה קדמון במקום 13 בריצת 100 מטר בתוצאה השווה לשיא האישי שקבעה בשלב המוקדמות, 11.79 שניות. באליפות ישראל זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר, לאחר שקבעה תוצאה של 11.85 שניות, אחרי דיאנה ויסמן, ששברה את שיא ישראל לאחר שקבעה תוצאה של 11.27 שניות, ואולגה לנסקי (11.71 שניות).
מעלה הלוחית
בנוסף, נראה כי היישוב המשיך להתקיים לאורך כל התקופה הרומית, שכן באונומסטיקון של אוסביוס, מראשית המאה הרביעית לספירה, מצוין כי בימי המחבר עוד היה הלוחית נושב, וכי מיקומו הוא בין רבת מואב ובין צוער.
גל קדמון
2019
במקצה הזמנה בתחרות ליגת היהלום בפריז, בחודש אוגוסט, סיימה קדמון במקום הראשון בגמר ג' בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.76 שניות. באותה תחרות, השתתפה קדמון גם בריצת 4X100 מטר ביחד עם דיאנה ויסמן, אולגה לנסקי ואילנה דורפמן, ויחד הן שברו את השיא הישראלי פעם נוספת, כשסיימו במקום החמישי בתוצאה של 44.79 שניות.
2020
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי זכתה קדמון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 200 מטר, בתוצאה של 24.81 שניות לפני ניצן לוי ממכבי הישגים ראשון לציון (24.88 שניות) ולפני דניאל פולסטר ממכבי חיפה (25.03 שניות) ומדליית ארד, בריצת 400 מטר, בתוצאה של 57.39 שניות, אחרי ג'ומאן ג'ובראן חברתה לאגודה (56.76 שניות) ולפני רחל פרז מרטינז מהפועל חולון (57.29 שניות).
La La Land (שיר)
La La Land (בעברית: לה לה לנד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית דמי לובאטו. השיר נכתב על ידי לובאטו, ג'ו ג'ונאס, ניק ג'ונאס וקווין ג'ונאס והופק על ידי האחים ג'ונאס לצד ג'ון פילדס, עבור אלבום הבכורה של לובאטו, Don't Forget ויצא לאור כסינגל השני של האלבום ב-18 בדצמבר 2008, תחת חברת הוליווד רקורדס. השיר הוא אחד מששת השירים באלבום שנכתבו בשיתוף האחים ג'ונאס, שתרמו גם שירה וגיטרות בשיר. לובאטו אמרה שהיא כתבה את השיר על להיות עצמך בהוליווד ולא לתת לאנשים אחרים לשנות את מי שאתה. מבחינה מוזיקלית, השיר הוא שיר פופ הכולל גיטרות והמילים מדברות על כך שלובאטו מרגישה "זרה" בהוליווד.
השיר זכה לביקורות חיוביות של מבקרים. מסחרית, השיר הגיע למקום ה-52 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-35 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר הגיע למקום ה-30 במצעד הסינגלים האירי. באוסטרליה ובגרמניה, סיים את דרכו במחצית התחתונה של המצעדים. השיר שימש לקידום קומדיית המצבים של לובאטו וערוץ דיסני, תנו לסוני צ'אנס, ובקליפ שלו מופיעים כוכבי התכנית.
רקע והוצאה לאור
"La La Land" הוא אחד מששת השירים באלבום הבכורה של לובאטו, Don't Forget, אותם כתבה יחד עם האחים ג'ונאס. לובאטו אמרה שזה "חשוב" להכניס אותם לאלבום שלה, כי הלהקה תרמה גם שירת רקע וניגנה בגיטרה לשיר. הוא הופק על ידי האחים ג'ונאס וג'ון פילדס, כאשר האחרון ניגן גם בס, גיטרות וקלידים. בשיר מופיעים גם דווין ברונסון, שסיפק סולו גיטרה, ודוריאן קרוזייר, שניגן בתופים. בראיון הסבירה לובאטו כי השיר עוסק בלהיות עצמך כשאתה מוקף ב"לחצי התהילה". היא אמרה, "אתה מגיע להוליווד והרבה פעמים אנשים יכולים לנסות לעצב אותך למה שהם רוצים שתהיה. השיר הוא על להישאר אמיתי ולנסות להישאר עצמך כשאתה בהוליווד." השיר יצא כסינגל השני של האלבום ב-18 בדצמבר 2008. בהמשך יצא לאור בבריטניה ב-31 במאי 2009, עם השיר החדש "Behind Enemy Lines". סינגל בפורמט תקליטור יצא ב-1 ביוני 2009, עם גרסה חיה מוקלטת לשיר מהסרט קאמפ רוק, This Is Me מסרט ההופעה של האחים ג'ונאס.
וידאו קליפ
את הקליפ לשיר ביימו ברנדן מאלוי וטים וילר. הוא שימש לקידום הסיטקום של ערוץ דיסני בו לובאטו כיכבה, תנו לסוני צ'אנס. בראיון לMTV אמרה לובאטו שהשיר כשדיברו על הקליפ, הבמאי מאלוי אמר,  לדברי לובאטו, הקולגות שלה לסדרה "תנו לסוני צ'אנס" גילמו "אנשים סטריאוטיפים מהוליווד ולוס אנג'לס". הקליפ הוקרן לראשונה ב-19 בדצמבר 2008 בערוץ דיסני. הוא יצא לאור בחנות האייטונס ב-20 בינואר 2009. בקליפ השורה "אני עדיין אוכלת מקדונלד'ס" השתנתה ל"אני עדיין אוכלת אצל רונלד". ג'פרסון ריד מ שיבח את הקליפ וכתב: "לגלוג על אנשי הוליווד תמיד מגניב בעינינו, ונקודות בונוס לדמי לובאטו על כך שעשתה זאת תוך כדי התנהלות בצורה מעוררת התפעלות. כוכבת הרוק החדשה של דיסני, נראית כאילו היא עשויה בסופו של דבר לתת למיילי סיירוס תחרות אמיתית."
בקליפ מופיעים שחקני תנו לסוני צ'אנס - אליסין אשלי ארם, דאג ברוצ'ו, סטרלינג נייט, מייקל קוסטרוף, ברנדון מייקל סמית' וטיפאני ת'ורנטון, וכן אחותה הגדולה של לובאטו דאלאס לובאטו. הסרטון מתחיל בלובאטו שמתראיין בתוכנית אירוח בשם Rumor Has It עם בני בוורלי (ברוצ'ו). לאחר שהציג אותה בפני הקהל, בוורלי שואל את לובאטו איך זה להיות כוכבת. לאחר מכן מוצג סרטון לקהל המשמש כחלק העיקרי של הקליפ. בהוליווד, לובאטו נתקל בזר ברחוב, פפראצו (נייט) מצלם אותה. אישה קוראת צהובון עם שער בו מופיעה לובאטו ו"איש המסתורין". לאחר מכן הסרטון נחתך שלובאטו ושחקני "תנו לסוני צ'אנס" באירוע שטיח אדום, עם פפראצי שמצלם את לובאטו לובשת נעלי ספורט של קונברס עם שמלה. לאחר מכן מוצגת לובאטו על סט הפרסומת לבושם שלה, בפאה ורודה עם איפור שמונח עליה. לא נוח לה ולבסוף היא מסרבת לשתף פעולה, מה שמכעיס את הבמאי (סמית'). לאחר מכן הסרטון חותך חזרה לתוכנית האירוח במחיאות כפיים מהקהל ומסתיים בכך שבוורלי משבח את לובאטו.
ביקורות
פרייזר מקאלפיין מ-BBC Music כתב ביקורת חיובית על השיר ודירג אותו כארבעה מתוך חמישה כוכבים. הוא כתב, "אז בעצם עשיית שיר כזה זה סיכון, אבל החדשות הטובות הן שדמי בדרך כלל נתפסת כנבונה, שמחה, בת השכן, כך שזה לא נשמע מגוחך כשהיא מתעקשת שהיא עדיין די רגילה, באמת." מקאלפין סיכם את ביקורתו וכתב: "אתה כמעט יכול לשמוע את מצלמות הפפראצי יוצאות כשהיא שרה". סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic ציין את השיר כאחד השירים הטובים ביותר באלבום.
הישגים במצעדים
ב-10 בינואר 2009, השיר הופיע לראשונה בבילבורד הוט 100 במקום ה-83. בשבוע שלאחר מכן הוא עלה למקום 56. באותו שבוע הוא הופיע לראשונה במצעד השירים הדיגיטליים החמים במקום ה-42. ב־31 בינואר 2009, "לה לה לנד" הגיע למקום ה-52 בבילבורד הוט 100 ומקום 27 בשירים הדיגיטליים החמים. עד כה היא מכרה 935,000 עותקים דיגיטליים בארצות הברית, על פי MRC Data.
בבריטניה, במצעד הסינגלים הבריטי, השיר הופיע לראשונה במקום ה-63 ב-2 במאי 2009. בשבוע שלאחר מכן הוא הגיע למקום ה-35, ובילה בסך הכל שבעה שבועות במצעד. באירלנד הוא הופיע לראשונה במקום ה-30, שהפך לשיאו. בגרמניה השיר הופיע לראשונה במקום ה-82 ובילה שבוע אחד בלבד במצעד. באוסטרליה הוא הגיע למקום ה-76 ב-11 במאי 2009.
לא דופקות חשבון (2002)
לא דופקות חשבון (באנגלית: The Banger Sisters) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2002, שנכתב והופק בידי בוב דולמן, עם גולדי הון, סוזן סרנדון וג'פרי ראש בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שתי נשים בגיל הביניים, שהיו בצעירותן חברות ומעריצות של זמרים, שנפגשות לאחר עשרים שנה ומתמודדות עם הבדלי המעמדות ביניהן.
הסרט התקבל בביקורות מעורבות, אך זכה להצלחה מסחרית גדולה.
גולדי הון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה
סוזט (גולדי הון) היא מוזגת ותיקה במועדון ויסקי אה גוגו בלוס אנג'לס. היא מפוטרת וחוזרת עצובה לדירתה כדי לחשוב מה תעשה. היא פותחת קופסה ישנה ושולפת משם תמונות של חברתה וויני (סוזן סרנדון) שגרה כעת בפיניקס, אריזונה. בשנות העשרים שלהן הן היו חברות צמודות ומעריצות ("גרופיות") של זמרים כמו פרנק זאפה וג'ים מוריסון, עשנו סמים וקיימו סקס פרוע עם הזמרים שהופיעו במועדון.
סוזט מחליטה לנסוע לוויני בתקווה שתוכל לעזור לה. בדרך נגמר לה הדלק ואין לה כסף מזומן למלא את המיכל. בתחנת הדלק היא פוגשת בהארי פלאמר (ג'פרי ראש) שמוכן לממן לה את הדלק כדי שתסיע אותו לפניקס.
הארי הוא תסריטאי מתוכל ונוירוטי בן חמישים שמאשים את אביו בכל הצרות שלו ונוסע לפיניקס עם אקדח ובו קליע אחד כדי לחסל את אביו.
בפיניקס הם נפרדים, הארי זוכר חדר במלון וסוזט נוסעת לוויני אך מתברר לה שוויני גרה בווילה מפוארת עם בעל ושתי בנות והיא לא רוצה להפריע, חוזרת למלון וכופה עצמה על הארי. במלון נערכת מסיבת צעירים ובתה של וויני האנה, חשה ברע ומקיאה לאחר שבלעה סמים. סוזט מטפלת בה ומביאה אותה לוויני שמופתעת לראות את חברתה לאחר עשרים שנה.
לבסוף מקבלים בני המשפחה את עברה של וויני בהבנה והאנה אומרת בנאום סיום בית הספר כי גם המורים, התלמידים וההורים צריכים להפסיק להתנהג באופן מזויף ולדבוק באמת.
סוזט נפרדת באהבה מוויני ומשפחתה וחוזרת ביחד עם הארי ללוס אנג'לס. הארי מרוצה כעת כי סיפורה של סוזט מהווה לו חומר והשראה לכתיבה.
יחסי בנין–שווייץ
יחסי בנין–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בנין לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
רפובליקת בנין והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, "היחסים הדיפלומטיים של שווייץ ובנין הם יחסים ידידותיים וטובים המתמקדים בשיתוף פעולה ארוך למען פיתוח בנין".
בנין זכתה בעצמאותה ב-1 באוגוסט 1960. שווייץ הכירה בעצמאותה של בנין בעת הכרזת עצמאותה בשם "ממלכת דהומיי", ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים באותה השנה. היחסים נוהלו בעבר מהשגרירות השווייצרית באביג'אן (חוף השנהב), לאחר מכן מהשגרירות השווייצרית באבוג'ה (ניגריה) ומנוהלים על ידי השגרירות השווייצרית באקרה (גאנה). בשנת 1964 כוננה בנין קונסוליה בעיר ז'נבה שבשווייץ.
מאז עצמאות בנין, שתי המדינות עובדות ביחד בתחום התפתחותה של בנין. שיתוף הפעולה הזה נעשה אינטנסיבי ופורמלי מאז חתימת הסכם שיתוף פעולה בשנת 1981. בשנת 1983 פתחה שווייץ משרד שיתוף פעולה ייצוגי בעיר קוטונו. בשנת 2011 חגגו בבנין את תחילת המעורבות השווייצרית במדינה באירועים בערים קוטונו ופאראקו.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בבנין שמונים ושישה אזרחים שווייצרים.
בשנת 2007 ביקרה מישלין קלמי-רה בבנין ונפגשה עם נשיא בנין תומאס בוני-יאיי. בשנת 2017 נרשם ביקור רם דרג נוסף כאשר נשיאת שווייץ דוריס לויטהרד ביקרה בבנין במסגרת ביקור רשמי ונפגשה עם נשיא בנין פטריס טאלון.
פרוצ'ו פארי
פרוצ'ו פארי (באיטלקית: Ferruccio Parri; 19 בינואר 1890 - 8 בדצמבר 1981) היה ראש ממשלת איטליה למשך מספר חודשים בשנת 1945.
ביוגרפיה
פארי נולד בשנת 1890 בפיימונטה. הוא שירת כקצין במלחמת העולם הראשונה ולאחר המלחמה למד ספרות והיה מורה בבית ספר תיכון. באמצע שנות ה-20 עבר לעבוד כעיתונאי בעיתון "קוריירה דלה סרה" שהיה בעל קו דמוקרטי. בשנת 1926, כשהעיתון נמכר לשלטון הפשיסטי עזב את העיתון והקים מחתרת אנטי-פשיסטית שסייעה לאנשים שנרדפו על ידי השלטון לברוח מאיטליה. על פעילותו זאת הועמד לדין במשפט מתוקשר שעורר תרעומת רבה נגד השלטון הפשיסטי. פארי לא שוחרר בתום המאסר המתון שנגזר עליו במשפט אלא הוגלה אל האיים הליפאריים. לאחר מספר שנים שב למילאנו ושם היה פעיל בתנועת "צדק וחרות" (Giustizia e Libertà), שברבות הימים הייתה ל"מפלגת הפעולה" (Partito d'Azione). הוא היה מראשי ועד השחרור של איטליה הצפונית שביצע פעולות חבלה נגד הכובש הנאצי. בסוף 1944 עבר לרומא ובשובו למילאנו נתפס על ידי הנאצים. הוא הצהיר על זהותו ותפקידו בפני אנשי הגסטפו, ונכלא במילאנו ואחר כך בוורונה.
ביוני 1945, בעקבות התפטרות בונומי עלה שמו של פארי לראשות ממשלת איטליה. למרות מחאות ראשוניות מצד הסוציאליסטים והקומוניסטים, הצליח פארי להרכיב ממשלה, בה הוא כיהן גם כשר הפנים. בסוף נובמבר 1945 התפטר מתפקידו והסביר את המהלך בכך שקיימת סכנה לעתיד הדמוקרטי של איטליה.
בשנת 1946 ביחד עם אלטיארו ספינלי היה בין מקימי המפלגה הרפובליקנית.
יחסי גבון–שווייץ
יחסי גבון–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הגבונית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
הרפובליקה הגבונית והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי "היחסים שבין גבון לשווייץ הם יחסים טובים וידידותיים ואף על פי כן הם אינם יחסים מפותחים".
בתחילת המאה העשרים, התרחש גל הגירה קטן של אזרחים שווייצרים לגבון על מנת לעבוד בתעשיית חטיבת העצים, במסחר או בבית החולים של אלברט שווייצר בעיר לאמברנה.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הקולוניה הצרפתית לשעבר בשנת 1960 ובהפיכתה לרפובליקה נשיאותית בשנת 1961. עד תחילת שנות השבעים של המאה העשרים שיתוף הפעולה שבין שווייץ לגבון היה חלק מההסכמים שבין שווייץ לצרפת. בשנת 1972 שווייץ וגבון ניסחו הסכם דו-צדדי בנושאי הסחר, ההגנה על השקעות ושיתוף פעולה טכנולוגי ומדעי.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2015 התגוררו בגבון ארבעים ושלושה אזרחים שווייצרים.
אליפות ברזיל בכדורגל 1987
אליפות ברזיל בכדורגל 1987  הייתה הפעם ה-31 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-11 בספטמבר 1987 והסתיימו ב-7 בפברואר 1988.
"מועדון ה-13" ומשבר ה"קופה אוניאו"
בשנת 1987 הודיע נשיא קונפדרציית הכדורגל הברזילאית, אוטביו פינטו גימראאס, כי, בגלל קשיים כספיים, לא תוכל הקונפדרציה לארגן את ליגת העל באותה השנה. כתוצאה מכך, שלוש עשרה מבין הקבוצות הגדולות מברזיל התארגנו, תחת מנהיגותו של נשיא קבוצת סאו פאולו, קרלוס מיגל איידר, וייסדו את מועדון ה-13 (בפורטוגזית: Clube dos Treze), התאחדות שמטרתה העקרית הייתה לארגן את ליגת העל ב-1987. הקבוצות אשר הרכיבו את מועדון ה-13 היו סאו פאולו, קורינתיאנס, פלמיירס וסנטוס (ממדינת סאו פאולו); פלמנגו, פלומיננסה, ואסקו דה גאמה ובוטפוגו (ממדינת ריו דה ז'ניירו); אתלטיקו מיניירו וקרוזיירו (ממינאס ז'ראיס); גרמיו ואינטרנסיונל (מריו גראנדה דו סול) ובאהיה (ממדינת באהיה). קהל שלוש עשרה הקבוצות הללו ביחד היוו 95% מציבור אוהדי הכדורגל בברזיל. קונפדרציית הכדורגל נתנה את אישורה למהלך, בתנאי היחיד שליגת העל תכלול 3 קבוצות נוספות, ממדינות אחרות. כתוצאה, הקבוצות קוריטיבה (מפרנה), גויאס (מגויאס) וסנטה קרוז (מפרנמבוקו) צורפו למיזם.
מועדון ה-13 תכנן תחרות שתהיה כלכלית מצד אחד ואיכותית מבחינת רמת הכדורגל מצד שני. איכות הכדורגל הובטחה בכך שרק 16 קבוצות חזקות תשחקנה (לעומת 80 קבוצות משלל רמות בשנת 1986). הכדאיות הכלכלית הובטחה בזכות הסכמי חסות עם תאגידים גדולים, כגון קוקה-קולה, חברת התעופה ואריג (שהטיסה את השחקנים), ורשת הטלוויזיה גלובו (ששידרה את המשחקים). התחרות נקראה קופה אוניאו (בפורטוגזית: Copa União, שם שמשמעותו גביע איחוד בעברית).
זמן קצר לפני תחילת התחרות, שינתה הקונפדרציה את דעתה והחליטה להתערב בארגון ליגת העל. הסיבות לכך לא ברורות ויש הטוענים כי מדובר בלחץ מצד קבוצות שנשארו מחוץ למיזם, בראשן אמריקה פוטבול קלוב (ריו דה ז'ניירו) (מקום רביעי בליגה בשנת 1986) וגוארני מסאו פאולו (סגנית האלופה ב-1986). טענות נוספות הן שהקונפדרציה הבינה שניתן לתכנן תחרות כלכלית, או שהיא פחדה לאבד את שליטתה על ליגת העל גם לשנים הבאות.
העובדה היא שהקונפדרציה הכריזה על תחרות מקבילה לקופה אוניאו עם 16 קבוצות נוספות, לה היא קראה "המודול הצהוב" של אליפות ברזיל, בזמן שלקופה אוניאו היא קראה "המודול הירוק" של אליפות ברזיל. הקבוצות שנקבעו לשחק את המודול הצהוב היו: אמריקה פוטבול קלוב (ריו דה ז'ניירו) ובנגו (מריו דה ז'ניירו); גוארני, אינטרנסיונל ופורטוגזה דה דספורטוס (מסאו פאולו); אתלטיקו פרנאאנסה (מפרנה); ספורט ונאוטיקו (מפרנמבוקו); ז'ויינווילה וקריסיומה (מסנטה קטרינה); ויטוריה (מבאהיה); ריו בראנקו (מאספיריטו סאנטו); אתלטיקו גויאניאנסה (מגויאס); סיארה (מסיארה); טרזה (מפאראיבה) ו-CSA (מאלגואס).
יתר על כן, קבעה הקונפדרציה כי אלופת ברזיל ב-1987 לא תהיה זוכת קופה אוניאו אלא הזוכה בטורניר הצלבה שיפגיש את הזוכות (אלופה וסגניתה) של שני המודולים.
החברות במועדון ה-13 דחו את הכללים החדשים והודיעו כי לא ישתתפו בטורניר ההצלבה, אך הקונפדרציה לא חזרה בה.
קופה אוניאו התנהלה כמתוכנן והייתה להצלחה ללא תקדים בכדורגל הברזילאי. מספר האוהדים הממוצע באצטדיונים למשחק היה גדול במיוחד (יותר מ-20 אלף צופים). במשחק הגמר גברה פלמנגו על אינטרנסיונל והייתה לאלופת קופה אוניאו/המודול הירוק.
המודול הצהוב, לעומת זאת, התקיים בצורה פחות חלקה. קבוצת אמריקה פוטבול קלוב (ריו דה ז'ניירו), שסברה שאין סיכוי שקבוצות המודול הירוק ישחקו בטורניר ההצלבה, החליטה להחרים את התחרות ולא הופיעה למשחקים. גמר התחרות בין הקבוצות ספורט וגוארני הסתיים ללא הכרעה, עם תוצאה 11:11 בדו-קרב בעיטות העונשין. שתי הקבוצות הוכרזו זוכות המודול הצהוב.
כמובטח על ידי מועדון ה-13, פלמנגו ואינטרנסיונל סירבו להשתתף בטורניר ההצלבה, וכתוצאה מכך, שיחקוהו ספורט וגוארני בלבד. לאחר שני משחקים גברה ספורט על גוארני והוכרזה אלופת ברזיל לשנת 1987 על ידי קונפדרציית הכדורגל. מועדון ה-13 ניגשה ל"מועצה הלאומי לספורט" (שהיה הגוף המשפטי העליון לענייני ספורט בברזיל, לפני ייסוד הוועד האולימפי הברזילאי), וזו קבעה כי פלמנגו היא אלופת ברזיל ל-1987, קביעה שהקונפדרציה לא קיבלה. הכרעה סופית לסוגיה באה רק בשנת 1997, כאשר המקרה הגיע למערכת המשפט הברזילאי, שקבעה באופן סופי כי ספורט היא אלופת ברזיל ב-1987.
ב-21 בפברואר 2011 שינתה הקונפדרציה את החלטתה והחליטה להכריז על פלמנגו וספורט כאלופות ברזיל בענת 1987.
אליפות ברזיל - המודול הצהוב
בתחרות השתתפו 16 קובצות שהתחרו באליפות ברזיל בכדורגל 1986 ולא הוזמנו ל"מודול הירוק" על ידי מועדון ה-13. אמריקה (ריו דה ז'ניירו) סירבה להשתתף בתחרות ובכל המשחקים שלה הוצגה הוצג הספד 1:0. למרות זאת, היא קיבלה זכות להשתתף בליגה הבכירה של אליפות ברזיל בכדורגל 1988
הקבוצות התחרו בשני בתים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני העפילו למשחקי חצי הגמר.
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
המודול הירוק (Copa União)
התחרות כללה 16 קבוצות שהתחרו בשיטת משחק בודד בין הקבוצות. קבוצות שזכו במקומות 1-4 העפילו למשחקי חצי הגמר והגמר.
שחקנים מצטיינים
מולר, שחקנה של סאו פאולו כבש 10 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
רנטו גאוצ'ו, שחקנה של פלמנגו זכה גם בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
בועז אפלבאום
בועז אפלבאום (נולד ב-11 בינואר 1946, חיפה) הוא סופר, משורר, חוקר פוליטי ותסריטאי של סרטי עלילה וסרטים דוקומנטריים. שימש כראש לשכת ראש הממשלה שמעון פרס; כיו"ר המכון הישראלי לקולנוע; וכיושב-ראש הדירקטוריון של המועצה להסדר ההימורים בספורט (הטוטו).
ביוגרפיה
באוגוסט 1974 מונה לעוזר לשר המסחר והתעשייה, חיים בר-לב. בדצמבר 1976 מונה גם לממונה על עידוד הסרט הישראלי במשרד המסחר והתעשייה, עד לכינונה של הממשלה החדשה ב-1977. הוא הניח את היסודות להקמת 'הקרן לעידוד סרטי איכות', שפתחה דף חדש בתעשיית הקולנוע בארץ. אחד הסרטים הראשונים שהקרן סייעה לו היה סרטו של חנוך לוין: 'פנטסיה על נושא רומנטי'.
בשנים 1978–1984 שימש אפלבאום כראש המטה של שמעון פרס, מנהיג האופוזיציה ויושב-ראש מפלגת העבודה. לאחר בחירות 1984, מונה לראש לשכת ראש-הממשלה. בתפקידו זה יזם אפלבאום מהלכים מגוונים, שנועדו למתג את הממשלה – כאורגן יצירתי-אקטיביסטי של רפורמות וחידושים. בין הנושאים שזכו לדחיפה ושינוי: הקמת הוועדה לבחינת מעמד הסופר בישראל, מהפך בפעילות קרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול לפרסי יצירה, הגדלת הכנסות הסופרים מהשאלת יצירותיהם בספריות, דאגה לאלמנות הסופרים והמשוררים שנקלעו לתנאי עוני, ייסוד קרן לתרגומי ספרות עברית לשפות לעז והענקת מעמד של פרויקט ממלכתי למוסד 'גנזים'.
הוא הביא לידי כך שהמועצה המקומית הערבית, אום אל-פחם, שעברה אז את מכסת האוכלוסין של 25,000 אזרחים, הוכרזה לעיר בישראל, והייתה בכך לעיר הערבית השנייה בנוסף לנצרת.
בפברואר 1985 מונה ליו"ר המכון הישראלי לקולנוע. במרץ 1988 פרש מתפקיד זה.
באוגוסט 1989 מונה ליושב-ראש הדירקטוריון של המועצה להסדר ההימורים בספורט - 'הטוטו', ושימש בתפקיד זה עד אוגוסט 1990. הוא קידם מהלכים שמטרתם להפוך את המועצה לגוף מוביל לבניין הספורט בישראל. בין השינויים שיזם: החדרת ה'טוטו תיקו' לשוק ההימורים המורשים בארץ. אישור הכנסת לכך הושג בזכות יוזמתו להעברת חלק מהכנסות המשחק החדש, בהיקף של 8 מיליון ₪, להשלמת אצטדיון טדי בירושלים. הוא גיבש לראשונה את התשתית המשפטית והארגונית להימורים על מרוץ סוסים בישראל, כשהמגמה הייתה לבסס את ההגרלות בתחילה על מרוצים בחו"ל. בעקבות ביקורת ציבורית קשה הוטל ב-2017, ביוזמת שר האוצר משה כחלון, איסור מוחלט על הימורים על מרוצי סוסים.
לאורך השנים כתב אפלבאום שבעה ספרי שירה ופרוזה, פרסם מאות רשימות פובליציסטיות בעיתונים 'ידיעות אחרונות', 'דבר', 'חדשות' ו'מעריב' ושימש כמבקר תיאטרון וכמבקר ספרים בירחון 'מוניטין'. אחדים מפזמוניו של אפלבאום הולחנו: השירים 'חוט קרוע' ו'לא כל מי שכותב שירים הוא משורר' הולחנו בידי מתי כספי; 'תוגת הפרידה' הולחן בידי קובי אושרת; ו'אישה – הרי הבטחת' הולחן בידי בועז שרעבי. השירים מבוצעים על ידי 'הגבעטרון', יזהר כהן והמלחינים עצמם. אפלבאום היה אחד מהסופרים עימם ניסה בנימין גיבלי, ראש אמ"ן ו'הקצין הבכיר' בפרשת 'העסק הביש' להציג את גרסתו (אותה חיבר לבסוף עם אריה קרישק, בספר שנגנז;) ולאחר מותו של גיבלי, ב-2008, חשף אפלבאום, כביכול, כי גיבלי הודה במתן ההוראה להפעלת הרשת היהודית בקהיר. אפלבאום אף חיבר מחזה על הפרשה אך זה לא זכה להפקה כלשהי.
במסגרת פעילותו של אפלבאום בתחום העסקי שימש כדירקטור בחברות ציבוריות אחדות, לרוב כיושב-ראש ועדות הביקורת. בין החברות: 'מבני תעשייה ומלאכה' בע"מ, 'ספנקריט' בע"מ, 'מידאס' בע"מ, 'י. מושקוביץ' לייזום ולבנייה' בע"מ. מלבד זאת עסק אפלבאום בקידומם של פרויקטים תעשייתיים מחו"ל ובהחדרתם לישראל ובהם: היוזמה לנמל-הצף בעזה (בתיאום עם ראש-הממשלה יצחק רבין), מול אש"ף-תוניס ובסיוע קונצרן ההנדסה ההולנדי Ballast Nedam, שבבעלות משפחת המלוכה הסעודית. פעילויות עסקיות נוספות: החדרה לישראל של תאגיד המחזור הבריטי Etwoods ושילוב מערכות הסינון בטנקי 'מרכבה' משל היצרן האמריקני המוביל בעולם Pall Corp.
בעקבות כתב אישום שהוגש נגדו הודה, במסגרת הסדר טיעון, במעשה מגונה, בכך שבאוקטובר 2004 נשק למארחת בבית קפה על שפתיה. השופטת נמנעה מהרשעתו, אך קבעה שיעמוד בפיקוח קצין מבחן במשך 24 חודשים, יעבור טיפול גמילה, יבצע עבודות שירות לתועלת הציבור בהיקף של 250 שעות ויפצה את המתלוננת בסך 5,000 ש"ח.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
דחלקית
דַחְלַקית (בדחלקית: ዳሃሊክ בתעתיק [dahālík] וקרויה גם דַחָאלִיקית, דַחְלַק, דַחָאלִיק, דַחְלִיק) היא שפה שמית המדוברת רק בארכיפלג דַחְלַק שבאריתריאה. אזור הדיבור שלה נמצא מול חופי מאסאווה, בשלושת האיים דַחְלַק כֵּבִּיר, נוֹרָה ודֵהִיל.