cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסי ינאי
מחקריו
במקביל לפרסומים של גונס וסמיט שבהם תוארה תסמונת האלכוהול העוברית בבני האדם, ינאי פיתח מודל עכברים לחקר התופעה שהיה בין הראשונים שסימנו את התקופה המודרנית של חקר תסמונת זו. בשנות השבעים היה בין קבוצות המחקר הראשונות שפתחו את עידן הטרטולוגיה התנהגותית, כלומר מחקר שינויים התנהגותיים קלים הנגרמים כתוצאה מחשיפת האם לגורמי מומי לידה שונים. בכך נוסד מדע חדש זה, כולל ביטאון ואגודה מדעית. בשנת 1984 פרסם את סיפרו על טרטולוגיה נוירו התנהגותית שבו דחף לעבור ממחקר תיאורי של מומי לידה ההתנהגותיים למחקר שמבוסס על המנגנונים שבהם פגע הגורם המזיק ובכך הביא להתבטאות הפגיעה ההתנהגותית. הרבה בגלל השפעת הספר שונה שם האגודה מ-האגודה לטרטולוגיה התנהגותית ל-האגודה לטרטולוגיה נוירו-התנהגותית (כיום האגודה לנוירו-טוקסיקולוגיה התפתחותית). בספרו זה גם הציע שבזכות הידע שיצטבר על מנגנוני הפגיעה, מחקרי העתיד יכללו גם יפתחו שיטות לתיקון מומי הלידה האלה, רעיון שנחשב באותה תקופה למדע בדיוני. כפי שהציע, ינאי פיתח מודל לפגיעה של הרואין בזמן ההיריון בצאצאים.
הוא הראה שמנגנון קשור בעיצבוב הכולנרגי בהיפוקמפוס אשר במוח, תיאר את התוצאות ההתנהגותיות ואת מסלול הפגיעה במערכת הכולנרגית שמרכזו בהפעלה והעברה של פרוטאין קינז סי. הבנה מלאה של השינויים במנגנון הכולירגי מהפגיעה בהיפוקמפוס העובר ועד לפגיעה ההתנהגותית. הבנת מנגנוני הפגיעה אפשרה לו את תרומתו העיקרית למדע הטרטולוגיה הנוירו-התנהגותית, להיות הראשון שתיקן מומי לידה כאלה במודל חיות בארבע שיטות שונות, א. הפעלת האזורים הפגועים על ידי ניתוק מסלולי בקרה שתפקידם להנמיך את פעילותם, ב. עירור האזורים הפגועים על ידי הספקה קבועה של ניקוטין בעזרת משאבה אוסמוטית תת-עורית, ג. השתלת תאי מוח עובריים אבל כבר ממוינים, והכי משמעותי ד. השתלת תאי גזע מסוגים שונים. את הגשמתו של חזון זה, המחקרים שבאו על ידי קבוצות אחרות והמצב הנוכחי של תיקון מומי הלידה פרסם לאחרונה וב־2016 הוזמן לסכם את תרומתו ותרומת אחרים כמרצה מרכזי בכינוס האגודה לטרטולוגיה נוירו-התנהגותית.
ינאי נשוי לג'ולי ואב לארבע בנות.
הנסיכה סופיה, דוכסית ורמלנד
הנסיכה סופיה, דוכסית ורמלנד (בשוודית: Prinsessan Sofia, hertiginna av Värmland; נולדה ב-6 בדצמבר 1984) היא רעייתו של הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד.
ביוגרפיה
סופיה הלקוויסט נולדה במחוז סטוקהולם כאחת משלוש בנות לאם העוסקת בתחום השיווק ואב העובד כיועץ תעסוקה בסוכנות השמה, בהיותה בת שש עברה לגור בעיר אחרת במחוז דלרנה.
בגיל 20 הצטלמה למגזין הגברים "Slitz", כשרק נחש על החלק העליון של גופה, לאחר מכן היא גם קיבלה את התואר "Miss Slitz 2004" על ידי קוראי המגזין.
ב-2005 השתתפה בתוכנית המציאות "Paradise Hotel", הגרסה השוודית של התוכנית מפרץ האהבה, שם עלתה לגמר התוכנית.
ב-2006 היא עברה לניו יורק על מנת ללמוד שם חשבונאות בהתמחות על פיתוח עסקי, כמו כן למדה אתיקה גלובלית, מדעי הילד והנוער, תקשורת ילדים בדגש על אמנת זכויות הילד של האו"ם. בנוסף היא הוכשרה כמדריכת יוגה ועבדה במקצוע זה בניו יורק. כשחזרה לשוודיה היא המשיכה ללמוד בסטוקהולם, בנוסף היא עבדה כדוגמנית וכמלצרית.
ב-2010 אישר בית המלוכה את מערכת היחסים שלה עם הנסיך. ב-2011 הם עברו לגור ביחד באי "Djurgården" בסטוקהולם. בדצמבר 2014 היא לקחה חלק ב-"Nobelfesten", משתה שנתי הנערך לאחר טקס חלוקת פרס נובל. ב-2015 הם נישאו.
משפחתה
ב-13 ביוני 2015 התחתנה סופיה עם הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
לייזר וולף
לייזר וולף (במקור אליעזר מקלר, ביידיש: לייזער וואָלף; ברוסית: Лейзер Вольф; 1910 וילנה – 1943 ליד סמרקנד) היה משורר יידי, אחד ממייסדי קבוצת יונג ווילנע.
קורות חיים
שמו המקורי של וולף היה משה-לייזר מקלר (יידיש: מעקלער).
הוא נולד בווילנה למשפחה ענייה, הוא כילד רביעי במשפחה. אביו היה צבע, ואילו אמו הייתה עקרת בית. מורהו הראשון שלימד אותו קרוא וכתוב היה רב שהגיע לווילנה כפליט בזמן מלחמת העולם הראשונה. אחרי אותה מלחמה המשיך את לימודיו בבית הספר. בגיל 16 פרסם את שירו די גרינע פרייד בשבועון ליטערארישע בלעטער (ורשה, 1926). החל מסוף שנות העשרים ועד תחילת שנות ה-40 שירים ופרוזה מפרי עטו התפרסמו כמעט כל שבוע בווילנער טאג. הוא היה חבר מערכת בפרסומיה של קבוצת המשוררים והסופרים היהודים יונג ווילנע.
עד 1939 גר בווילנה ולאחר מכן נדד ברחבי ברית המועצות עד שלבסוף הגיע לאוזבקיסטן. ברפובליקה האוזבקית עבד במפעלים ובקולחוזים. הוא נפטר בזמן מלחמת העולם השנייה, ב-1943, מרעב.
פלורנטין (פירושונים)
{{פירושונים| שם משפחה של יהודים, יוצאי העיר קסטיון פלורנטיני, שבצפון איטליה{{הערה|{{nrg|רוביק רוזנטל|הזירה הלשונית: הכל נשאר במשפחה|164/246|7 באוקטובר 2010|47|2}}}}:
ראו גם
}}
ספינת השוטים (משל)
ספינת השוטים, או משל הקברניט, הוא משל שהופיע ב'ספר המדינה' של אפלטון.
המשל מתאר את הבעייתיות שבשלטון לא מריטוקרטי, קרי שלטון שאינו מבוסס על כישורים – כגון דמוקרטיה, אוליגרכיה וכדומה.
מקור
בתרגומו של יוסף גרהרד ליבס לכתבי אפלטון, המשל מופיע בכרך ב', עמודים 384–385:
במשל, בעל האנייה משול למדינה, המלחים משולים לשלטון דמוקרטי או אוליגרכי – שנוהגים בכוח או בפופוליזם – והקברניט משול לשלטון של מלך-פילוסוף, שיודע כיצד למשול.
בתרבות
ב-1494, ברוח הרנאנס והחזרה לכתבים העתיקים, פרסם הסאטיריקן הגרמני סבסטיאן ברנט את הפואמה ספינת השוטים בהשראת המשל. בסוף המאה ה-15 הירונימוס בוש צייר ציור שנושא את שם הפואמה.
המשל, וכן הפואמה, מוזכרים פעמים רבות גם בתרבות הפופולרית, דוגמת הספר והסרט ספינת השוטים (סרט), וכן במוזיקה דוגמת שיריהם של רוברט פלאנט, ג'ון קייל, אירייז'ר, ווורלד פארטי.
קלימוגרף
קלימוגרף הוא גרף המציג את המשקעים והטמפרטורה הממוצעת שנמדדו במקום מסוים לאורך זמן מסוים.
הקלימוגרף מורכב משלושה צירים: בציר האופקי מוצגים חודשי השנה ובשני הצירים האנכיים (לימין ולשמאל הציר האופקי) מוצגים כמויות המשקעים (במילימטרים) והטמפרטורה (במעלות צלזיוס). העמודות בקלימוגרף מתייחסות למשקעים והקו שביניהם מתייחס לטמפרטורה.
על-פי הקלימוגרף ניתן לאבחן לגבי אזור מסוים מהו החודש החם או הקר ביותר בשנה, מהו משרע הטמפרטורה שבין החודש הקר לחם, איזה חודש הוא הגשום ביותר, מהי הטמפרטורה השנתית הממוצעת באותו מקום ומהי כמות המשקעים השנתית הממוצעת לאותו מקום.
הערות שוליים
יש להתייחס לקלימוגרפים של האקלים השונים ולהביא דוגמה בהתאם.
מגיסטר אקוויטום
מגיסטר אקוויטום (בלטינית, magister equitum, אדון הסוסים) הוא תואר שמקורו בתקופת הרפובליקה הרומית ומציין את סגנו ומחליפו הנבחר של הדיקטטור. המונח שימש ולעיתים משמש עד היום לציון עמדה גם במדינות אירופאיות שונות.
רומא העתיקה
ברומא העתיקה, כל דיקטטור היה חייב למנות מגיסטר אקוויטום, ולהחליף אחד כזה אם מת בעת כהונתו. לרוב ניתנה לו גם הסמכות לבוחרו, לבד ממקרים בהם היה ייעוץ סנאטוריאלי (senatus consultum) שקבע מינוי אחר. שמו שאוב מהיותו אחראי לסוסים, כמו גם מהעובדה שהתואר הרשמי של הדיקטטור היה "אדון העם" (magister populi). למגיסטר אקוויטום היה אימפריום פראיטוריאני והוא לווה בשישה ליקטורים.
תפקידו של המגיסטר אקוויטום היה לסייע לדיקטטור במילוי משימתו ולהחליפו כאשר יצא את העיר רומא. במקרים כאלו, הוא זכה לעיתים לאימפריום שווה לזה של הדיקטטור. המגיסטר אקוויטום הנודע ביותר הוא קרוב לוודאי מרקוס אנטוניוס, ששרת בתפקיד זה בזמן הדיקטטורה הראשונה של יוליוס קיסר.
המגיסטר אקוויטום במדינות אחרות
משרת "מגיסטר אקוויטום" התקיימה במדינות שונות באירופה במהלך השנים. בצרפת, בשם "גראנד אקוּייה" (Grand Ecuyer), או בשם הנפוץ יותר Monsieur le grand, היה אחד משבעת הפקידים החשובים ביותר של הכתר, החל בשנת 1617. תפקידו היה לפקח על האורוות המלכותיות ולשמש אחראי גם על קרנות שנועדו למטרות דתיות של החצר, הכתרות, וכדומה. במותו של הריבון הייתה לו זכות לכל הסוסים והציוד שבאורוות המלכותיות. משרה זו הייתה נפרדת ממשרת הפרש הראשי (Premier Ecuyer), שהיה אחראי על הסוסים בהם השתמש הריבון אישית (La petite curie) ואשר רכב לצד הריבון. משרת הגראנד אקויה התקיימה, בהפסקות, עד תקופת נפוליאון השלישי.
באנגליה, תחת השם Master of the Horse, "אדון הסוסים", היה לו תפקיד חשוב במערכת המלוכה האנגלית, ודרגתו הייתה השלישית בחשיבותה בחצר. הוא היה חבר במיניסטריון המלוכה (לפני 1782 הייתה זו משרה בדרג קבינטי) וחבר במועצה המלכותית. תפקידו היה לנהל את כל העניינים הקשורים בסוסים וכלבי הציד של המלך, כמו גם האורוות, ההרבעה, והכלבייה. משרה זו קיימת באנגליה עד היום, ואדון הסוסים הנוכחי הוא הברון השלישי של וסטי, סמואל וסטי.
בגרמניה היה אדון האורוות (Oberststallmeister) אחד מבכירי החצר, אך משרתו הייתה טיטולרית בעיקרה, ואילו הטיפול באורוות הקייזר בוצע בפועל על–ידי האחראי על האורוות, ה-Oberstallmeister.
זהרא ח'אנום תאג' א-סלטנה
זהרא ח'אנום תאג' א-סלטנה (בפרסית: زهرا خانم تاج‌ السلطنه; 1883 – 25 בינואר 1936) הייתה נסיכה פרסית משושלת קאג'אר ובתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, מלך פרס משנת 1848 ועד מאי 1896, ושל אשתו המלכה תוראן א-סלטנה. היא הייתה מושא האהבה של המשורר הפרסי עארף קזוויני, המשורר הלאומי של איראן, אשר כתב את שירו המפורסם "איי תאג'" למענה.
תאג' א-סלטנה הייתה פמיניסטית, וחלוצה בקידום זכויות נשים באיראן. היא הייתה חברה מייסדת של ארגון הנשים המחתרתי, "האגודה לחירות הנשים" (انجمن آزادی زنان - אנג'ומן-י אזאדי-י זנאן), שפעל למען שוויון מגדרי בסביבות 1910.
היא הייתה סופרת, ציירת, אינטלקטואלית, ופעילה שאהבה לארח בביתה אירועים ספרותיים. היא הייתה האישה הראשונה בחצר המלוכה להסיר את החיג'אב וללבוש בגדים מערביים. היא הביעה נימוקים משכנעים לפיהם הסרת הרעלה היא הצעד ההכרחי הראשון בדרך להשתתפותן של נשים בחינוך, תעסוקה, וקידום האומה.
היא פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה בפרסית בשנת 1914 בכותרת "זכרונותיה של תאג' א-סלטנה" (בפרסית: خاطرات تاج‌السلطنه), אשר תורגמה לאנגלית בשנת 1993 כ-Crowning Anguish: Memoirs of a Persian Princess from the Harem to Modernity 1884-1914. הספר זכה לביקורות חיוביות, כאשר על פי מוסף הספרות של The Times: "ספר הזכרונות של תאג' [...] המסקר תקופה של 30 שנים של סביבה המשתנה במהירות [...] הוא תערובת מעניינת של זיכרונות והרהורים, [...] המדגישים את הקונפליקטים העזים של חיים המתקיימים בין ההרמון לבין המודרניזם." (4 במרץ 1994)
בספרה היא כתבה: "כשיבוא היום ובו אראה את בנות מיני משוחררות ואת ארצי בדרך לקדמה, אקריב את עצמי בשדה הקרב של החירות, ודמי יזרום בחופשיות מתחת לרגלי חברותי שוחרות החופש אשר נלחמות על זכויותיהן".
חיים אישים
בגיל צעיר אורסה לאמיר חסן ח'אן סַרְדאר שוג'אע א-סלטנה. הנישואים התממשו בשנת 1897 כשהייתה תאג' א-סלטנה בת 13. לשניים נולדו ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים. בשנת 1907 הם התגרשו. בשנת 1908 התחתנה תאג' א-סלטנה עם קוּלְלאר אקא-בּאשי, אך הנישואים האלה נמשכו חודשים ספורים וביולי של אותה שנה הם התגרשו. במהלך 1909 התחתנה תאג' א-סלטנה עם רוכּן א-סלטנה, אך לא ידוע כמה זמן נמשכו נישואיהם. היא נפטרה ב-25 בינואר 1936 ונקברה בבית הקברות ט'היר א-דוולה בטהראן.
אכראם אל-חוראני
אכראם אל-חוראני (בערבית: أكرم الحوراني; 1912 – 1996) היה פוליטיקאי סורי אשר שיחק תפקיד מרכזי באירועים רבים במאה ה-20. דמותו של אכראם אל-חוראני לוותה את סוריה לאורך המחצית השנייה של המאה ה-20, כדמות אשר התאימה את עצמה למציאות הפוליטית בתחכום רב. יש הרואים בו אופורטוניסט אשר שינה את גישתו על מנת להעלות את ערכו, אך יש הטוענים אחרת ורואים בו פוליטיקאי מבריק אשר קידם את האידאולוגיה שלו בצורה חכמה.
הוא נתפס בסוריה כראשון אשר הבין שהצבא עומד להפוך לעמוד התווך של החברה, והשכיל במהרה ליצור קשרים עם קצינים רבים. מלבד זאת, הוא קידם תנועות נוער, זכויות נשים, שוויון ועוד. הנהיג בשנות ה-40 את מפלגת "א-שבאב" (הנערים), כאשר סחף אחריו צעירים רבים בשל הכריזמה והלהט האידאולוגי שלו. ב-1950 הוא הקים את המפלגה הסוציאליסטית הערבית, שהתאחדה עם מפלגת הבעת' ב-1953. מלחמתו הגדולה הייתה נגד המשפחות המסורתיות בעלי הקרקעות, בעיר חמאת. הוא קרא לבטל את הפיאודליזם, במסגרת רפורמה אגרארית.
1943-1954
חוראני נכנס לפרלמנט הסורי ב-1943, כנציג העיר חמאת. הוא השתתף במלחמת 1948 כנגד ישראל, וכך בנה לעצמו קשרים בתוך הצבא הסורי. את הקשרים הללו הוא ניצל והפעיל בצורה נרחבת בשנים שאחרי המלחמה, כאשר עמד מאחורי כל ההפיכות הצבאיות שבוצעו באותן שנים: הפיכת חוסני א-זעים (תחילת 1949), הפיכת סאמי חינאווי (אפריל 1949), הפיכת אדיב שישכלי (דצמבר 1949), והפלת שישכלי בפברואר 1954. ב-1950 זו הוא שינה את שמה של מפלגתו למפלגה הערבית הסוציאליסטית, וכאשר מפלגות פוליטיות הוצאו מחוץ לחוק בהוראת שישכלי ב-1952, הוא התאחד עם מפלגת הבעת'.
1954-1962
חוראני הפך לאחת הדמויות המרכזיות במפלגת הבעת'. הוא כיהן בתפקידים שונים, כגון יושב ראש הפרלמנט. כאשר כלל המפלגות הפוליטיות פורקו תחת שלטון הקע"ם (הקהילייה הערבית המאוחדת), בה סוריה ומצרים התחברו לישות פוליטית אחת, חוראני כיהן כסגן הנשיא תחת גמאל עבד אל נאצר. אולם, בשל התקפות מילוליות חריפות של נאצר כלפי מפלגת הבעת', חוראני התפטר מתפקידו וגלה ללבנון, שם הוא קידם את הפירוד ממצרים. פירוד זה התבצע בספטמבר 1961, וחוראני ברך עליו, דבר אשר הביא להדחתו ממפלגת הבעת'- מפלגה הדוגלת באחדות פאן ערבית.
סוף דרכו
מ-1963, כאשר התבצעה הפיכה של תומכים באיחוד עם מצרים, נשאר חוראני בגלות. בשל הטיהורים הפוליטיים שהתבצעו בסוריה עם ההפיכה, החליט חוראני שעדיף לו להישאר בגלות, והשפעתו על הפוליטיקה הסורית למעשה הסתיימה. את שנות חייו הנותרות הוא בילה בלבנון, צרפת, עיראק וירדן, שם הוא נפטר ב-1996.
משרוקית כלבים (פוליטיקה)
בפוליטיקה, "משרוקית כלבים" (dog whistle באנגלית) היא שימוש בשפה מקודדת או מרומזת במסרים פוליטיים, כדי לזכות בתמיכתה של קבוצה מסוימת מבלי לעורר התנגדות. המושג נקרא על שם משרוקיות כלבים על-קוליות, שכלבים מסוגלים לשמוע, אך לא בני-אדם. "משרוקיות כלבים" משתמשות בשפה שנראית רגילה לרוב האנשים, אך מתקשרת מסרים מסוימים לקהלים המיועדים לכך. לרוב משמשות "משרוקיות כלבים" להעברת מסרים שנויים במחלוקת מבלי למשוך תשומת לב שלילית.
דוגמה אחת היא שימוש במונח "ערכי משפחה" בארצות הברית, על מנת לסמל למצביעים נוצרים שמועמד בבחירות יתמוך בצעדי מדיניות המקדמים ערכים נוצריים, מבלי להרחיק תומכים לא-נוצרים.
מקור ומשמעות
המונח לא משמש כיום באופן נרחב בעברית.
לפי הסופר ויליאם ספיר, ייתכן שהשימוש במונח "dog whistle" בהקשר פוליטי נגזר מהשימוש בו בתחום הסקרים. ספיר מייחס לריצ'רד מורין, עורך ראשי של סקרים בעיתון הוושינגטון פוסט, את הציטוט:"שינויים קלים בבחירת מילות השאלה עשויים לספק תוצאות שונות בתכלית ... חוקרים קוראים לתופעה 'אפקט משרוקית הכלבים': נסקרים שומרים בשאלה משהו שהסוקרים לא שומעים בה."ספיר משער שעובדי קמפיינים פוליטיים אימצו את המונח מסוקרים פוליטיים.
תאורטיקן מדעי המדינה האוסטרלי רוברט גודין טוען שהבעיה עם שימוש ב"משרוקית כלבים" היא פגיעתה בדמוקרטיה. לדבריו, שוני בין מצביעים בהבנה של מסרי קמפיין, גורם לכך שמראית העין של תמיכה במסרים משותפים היא "חסרת פשר מבחינה דמוקרטית", ולא נותנת בידי המשתמש ב"משרוקית הכלבים" מנדט לגיטימי לקביעת מדיניות.
אוסטרליה
המונח זכה לשימוש לראשונה בפוליטיקה האוסטרלית באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, ושימש לעיתים קרובות לתיאור הקמפיין של ג'ון הווארד. במהלך 11 שנותיו כראש ממשלת אוסטרליה, ובעיקר בכהונתו הרביעית, הווארד הואשם בהעברת מסרים שנועדו למשוך מצביעים אוסטרליים באמצעות מילות קוד כמו "un-Australian" ("בלתי-אוסטרלי"), "מיינסטרים" ו-"illegals" ("לא-חוקיים").
דוגמה מוכרת אחת נגעה למסרי ממשל הווארד ביחס להגעת פליטים לאוסטרליה. מדיניותה הנוקשה של ממשלת אוסטרליה ביחס להגירה הייתה פופולירית בקרב מצביעים. אבל בצד זאת, הממשלה הואשמה גם בשימוש במסרים חבויים של תמיכה במצביעים בעלי נטיות גזעניות, תוך שימור האפשרות להכחשת התמיכה באמצעות הימנעות משימוש בשפה גזענית מפורשת. דוגמה נוספת נגעה לפרסום מבחן האזרחות האוסטרלי בשנת 2007. נטען שבעוד שהמבחן נראה סביר לכאורה, הוא נועד לרצות את המתנגדים להגירה מאזורים גאוגרפיים מסוימים.
קנדה
במהלך בחירות 2015 לממשל הפדרלי הקנדי, מנהיג המפלגה השמרנית, ראש הממשלה המכהן סטיבן הרפר, הואשם בשימוש ב"מילות קוד" במהלך עימות בחירות, כדי לרצות את גרעין תומכי המפלגה. במהלך קמפיין הבחירות שכרה המפלגה את שירותיו של יועץ הבחירות לינטון קרוסבי, לאחר שהמפלגה הידרדרה למקום השלישי בסקרים, אחרי המפלגה הליברלית והמפלגה הדמוקרטית החדשה. בעימות בחירות טלוויזיוני, במהלך דיון בנושא החלטת הממשלה השנויה במחלוקת למנוע ממהגרים ומבקשי מקלט מסוימים גישה לביטוח הבריאות הלאומי הקנדי, טען הרפר ש-"Old Stock Canadians" ("קנדים ישנים") תומכים בעמדת הממשלה. מנהיגים באופזיציה, כמו חברת הפרלמנט הליברלית מרלין ג'נינגס, קראה לדבריו של הרפר גזעניים ומפלגים, משום שהם שימשו על מנת שלא לכלול קנדיים שאינם לבנים.
ארצות הברית במאה ה-20
המונח "זכויות מדינות" ("States' Rights"), המתייחס, באופן מילולי, לזכויותיהן של ממשלות במדינות בתוך ארצות הברית (בניגוד לממשל הפדרלי של כל ארצות הברית), תואר בשנת 2007 על ידי דייוויד גרינברג במגזין המקוון Slate כ"מילות קוד" לגזענות ממוסדת והפרדה גזעית (סגרגציה). "זכויות מדינה" היו הסיסמה של קבוצות הטענו ב-1955 נגד ביטול ההפרדה הגזעית בבתי ספר. בשנת 1981, היועץ האסטרטגי לשעבר של המפלגה הרפובליקנית, לי אטווטר, העריך בראיון אנונימי שעסק באסטרטגיה של נשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון במדינות דרום ארצות הברית, כי המונח "זכויות מדינות" שימש כ"משרוקית כלבים": "You start out in 1954 by saying, 'Nigger, nigger, nigger.' By 1968, you can't say 'nigger' – that hurts you. Backfires. So you say stuff like forced busing, states' rights and all that stuff. You're getting so abstract now, you're talking about cutting taxes. And all these things you're talking about are totally economic things and a byproduct of them is [that] blacks get hurt worse than whites. And subconsciously maybe that is part of it. I'm not saying that. But I'm saying that if it is getting that abstract, and that coded, that we are doing away with the racial problem one way or the other. You follow me – because obviously sitting around saying, 'We want to cut this', is much more abstract than even the busing thing, and a hell of a lot more abstract than 'Nigger, nigger.'"אטווטר אמר את הדברים כניגוד לקמפיין של הנשיא הרפובליקני דאז, רונלד רייגן, שלתחושתו לא כלל מסרים גזעניים גלויים או חבויים. אבל איאן האני לופז, פרופסור אמריקאי למשפטים וכותב הספר Dog Whilstle Politics משנת 2014, תיאר את התייחסותו של רייגן ל'"מלכות רווחה" ("Welfare Queens") נוהגות בקדילאקים ו-"Strapping Young Bucks" שקונים סטייקים עם תלושי מזון' במהלך הקמפיין שלו, כדוגמה לשימוש ב"משרוקית כלבים". לופז טוען שהשימוש ברטוריקה הזו דוחף אמריקאים לבנים ממעמד הביניים להצביע נגד האינטרסים הכלכליים שלהם, כדי להעניש "מיעוטים לא ראויים", שהם מאמינים שמקבלים יותר מדי תמיכה ציבורית על חשבונם. לפי לופז, שמרנים לבנים ממעמד הביניים, ששוכנעו על ידי כוחות כלכליים חזקים שמיעוטים הם האויב, תמכו בפוליטיקאים שמבטיחים לצמצם הגירה לא-חוקית ולנקוט ביד קשה נגד פשיעה. אבל אגב כך הצביעו אותם פוליטיקאים בעד מדיניות שנתנה עדיפות לעשירים-ביותר, כמו קיצוץ במיסים למאיונים העליונים, העברת שליטה רגולטורית בתעשייה ובמסחר לתאגידים, פירוק איגודי עובדים, קיצוץ בפנסיה לעובדי ציבור, צמצום תקצוב לבתי ספר ציבוריים, ופירוק מדינת הרווחה. לופז טוען שאותם מצביעים לא יודעים לקשר בין האי-שוויון הגדל שהשפיע על חייהם עם האג'נדות בהן תמכו, לטענתו, הדבר גרם להעברה של הון עצום למאיון העליון בארצות הברית מאז שנות ה-80 של המאה ה-20.
בארצות הברית, המונח "בנקאים בינלאומיים" הוא "משרוקית כלבים" מוכרת ליהודים. השימוש הזה נגזר מהמידע המזויף האנטישמי מהפרוטוקלים של זקני ציון. שדר הרדיו תומך הפאשיזם צ'ארלס קולין הרבה להשתמש במונח בתוכניתו ששודרה בכל ארצות הברית. השימוש החוזר במונח הזה תרם להחלטת רשת התקשורת CBS לא לחדש את החוזה שלו.
ארצות הברית במאה ה-21
במהלך הקמפיין של ברק אובמה לנשיאות, מספר פרשנים פוליטיים מהצד שמאלניים תיארו שלל אמירות על אובמה כ"משרוקיות כלבים" גזעניות. במהלך הפריימריז של המפלגה הדמוקרטית, הכותבת אניד לינט לוגן ביקרה את הקמפיין של הילרי קלינטון על הישענותו על מילות קוד ורמיזות, שנראה שנועדו לסמל את מוצאו האתני של אובמה כבעייתי. לוגן טענה שאובמה תואר על ידי הקמפיין של קלינטון ותומכיו המרכזיים כ"אנטי-לבנים" בגלל קשריו לכומר ג'רמייה רייט, ותואר כמי שיוכל למשוך מצביעים שחורים בלבד, כאנטי-פטריוטי, כצורך סמים ואולי אף סוחר סמים, וכמי שנשוי לאישה שחורה כועסת וכפוית טובה. פרשן רשת MSNBC, לורנס אודונל, תיאר כ"משרוקית כלבים" נאום של הסנאטור הרפובליקני מיץ' מקונל משנת 2012, בו ביקר את אובמה על כך שהוא משחק יותר מדי גולף, משום שאדונל חשב שהנאום נועד להזכיר למאזינים את שחקן הגולף השחור טייגר וודס, שנקשר בשערוריית בגידה באשתו באותה עת, ולהציגו בהתאם לסטריאוטיפ של "גבר שחור בעל מיניות יתרה" ("oversexed black man").
במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות של 2016, ובמספר מקרים לאורך הכהונה שלו, דונלד טראמפ הואשם על ידי פוליטיקאים וערוצי תקשורת מרכזיים בשימוש ב"משרוקיות כלבים" אנטישמיות. כך האשים טראמפ את יריבתו הדמוקרטית הילרי קלינטון שהיא משתפת פעולה עם התקשורת ועם "בנקאים בינלאומיים" כדי לפגוע באומה האמריקאית ולהשתלט על העולם - מינוחים המזכירים את אלו שבפרוטוקולים של זקני ציון, ומהווים "משרוקית כלבים" מוכרת בחוגים אנטישמיים ונאו-נאציים.
ביקורת
חלק מהמבקרים טוענים שקשה לקבוע האם אמירות מסוימות שמסווגות כ"משרוקיות כלבים" הן אכן כאלו. רוברט הנדרסון ואלן מקריידי טענו ש"יכולת הכחשה מתקבלת על הדעת" ("plausible deniability") היא מרכיב מפתח של "משרוקית כלבים". מארק ליברמן טען שלעיתים קרובות דיבור או כתיבה יכללו מסרים שיעברו רק לחלק מהקהל, אבל שבדרך כלל אין משמעות הדבר שהדובר מתכוון להעביר מסר כפול. סטיבן פינקר טען שהמונח "משרוקית כלבים" מאפשר לאנשים לטעון כל דבר ביחס לכל אחד, משום שניתן לשמוע בקלות "משרוקיות כלבים" שאינן מופיעות למעשה בדברים שנאמרו למעשה.
שאנדור רוט
ביוגרפיה
בסיום לימודיו בחטיבת הביניים (אז עד 8 כיתות), הוא היה חניך לגילוף עץ ועבד כניצב בבית האופרה. החוזה הראשון שלו היה ב-Folies Caprice ב-1891, שם בילה לבסוף דור שלם, זכה לפופולריות רבה מאוד ויחד עם שותפו המפורסם, גזה שטיינהרדט, הפך לאחד האמנים הידועים ביותר של בודפשט. כדובר גרמנית רהוטה הוא ערך כמה הופעות אורח גם בווינה והוכיח גם שם שהוא קומיקאי מהשורה הראשונה. תפקידו המפורסם ביותר היה הקיביצר (kibice) במופע "מסיבת קלבריאס" (Klabriász-party), שבו הצחיק את הקהל פעמים רבות.
הוא היה מנהל תיאטרון עצמאי בבירה במשך עשר שנים, ובין 1918 לבין 1927 הוביל את "התיאטרון הקומי הקטן" (Kis Komédia) יחד עם שטיינהרדט. אולם הבידור הולאם בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, כך הוא איבד את כספו ועבר לשיופוק עם משפחתו. בשנת 1927 זכה להצלחה גדולה ב"ורד אבריס" בתיאטרון האופרטה של בודפשט. משנת 1928 הופיע קבוע בתיאטרון שדרות אנדראשי (Andrássy út Szinház), שם הציג את עצמו בפן חדש במחזה הקצר של לאיוש זילאהי בשם "שקנאי" (Pelikán). הוא שיחק תפקיד טרגי וזכה להצלחה מסחררת.
עד 1935 סייר בארצות דוברות גרמנית ובמדינות שכנות. בין השנים 1935–1939 הוא היה אמן ב"קומדיה", ולאחר מכן, כיהודי, הורשה להופיע רק על במת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. מותו נגרם מצער על אי יכולתו לשחק בפני קהל שאינו יהודי ומחסימה בעורקים הכליליים.
משפחתו
הוריו היו אדולף רוטמן (1821–1908) חייט וקטלין זילברמן (1835–1916). ב-31 במאי 1910 התחתן עם הזמרת ברתה טירק בבודפשט. בניו היו פרנץ רוט, רקדן-שחקן, מדריך ריקוד ואישטוואן רוט, מהנדס אזרחי.
אלדורדו
אלדורדו הוא סרט ישראלי מ-1963 בבימויו של מנחם גולן על פי ספרו ומחזהו של יגאל מוסינזון שהועלה בהצלחה חסרת תקדים לאותם שנים בתיאטרון "האהל" ב-1955. זהו סרטו הראשון של גולן כבמאי ואף זיכה אותו בפרס כינור דוד באותה שנה.
עלילת הסרט
בני שרמן, צעיר עבריין, המבלה את לילותיו וימיו במועדוני ההימורים והביליארד של יפו, מנסה להשתקם תוך הינתקות מהסביבה בה הוא גדל במחיצת פושעים ופרוצות. אולם הדרך אל העולם המתוקן אינה קלה, בעיקר בגלל הדעות הקדומות והאפליה שבהן הוא נתקל.
למעשה, מדובר בגרסה נוספת של מוסינזון לנושאים שהעסיקו אותו עוד ב-1954 במחזהו קזבלן: פער העדות, הבדלי המעמדות ותפיסת האחר הסטריאוטיפית היוצרת מתחים חברתיים קשים בישראל עולת-הימים.
גרסאות נוספות
בנובמבר 2013 העלה גולן על הבמה בשנית את "אלדורדו" בגרסת מחזמר וכתב לו טקסט ושירים מקוריים חדשים (לחנים: מירון מינסטר). הפקה זו כללה קאסט של כ-20 שחקנים (ביניהם מני פאר, מירי אלוני ומוצי אביב) ורקדני בלט "פאנוב אשדוד". מכיוון שהמחזמר הועלה על ידי מנחם גולן ללא היתר וקבלת רישיון מבעלת הזכויות הבלעדית חנה מוסינזון, אלמנתו של יגאל מוסינזון ומנהלת עיזבונו, המחזמר הועלה רק פעם אחת כפרימיירה (בקרית מוצקין) והורד מהבמות לאחר מכן.
ידלינסק
ידלינסק (בפולנית: Jedlińsk) היא עיירה במחוז ראדום שבפרובינציית מזוביה בפולין, שבה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
לידלינסק הוענקו זכויות עיר בשנת 1530, ועד תחילת המאה ה-17 היה היישוב למוקד אריאניות. בפלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב.
יהודי ידלינסק
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-750 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה. באביב 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הועברו גם יהודי יישובי הסביבה. בגטו התקיימו תנאי צפיפות קשים, ומעת לעת נרצחו יהודים שנתפסו מחוצה לו, לרבות ילדים.
באוגוסט 1942 שולחו למעלה מ-1,000 יהודי הגטו שבעיירה לגטו ביאלובז'גי, תוך רצח 68 יהודים חולים וקשישים בשעת האקציה. משם, שולחו יהודי העיירה כעבור פחות מחודשיים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אוניברסיטת האו"ם
אוניברסיטת האו"ם (ביפנית: 国際連合大学; UNU) היא הזרוע האקדמית והמחקרית של האו"ם. המטה המרכזי של האוניברסיטה ממוקם בטוקיו שביפן. לאוניברסיטה מעמד דיפלומטי כמוסד של האו"ם, ומשימתה היא לסייע בפתרון נושאים גלובליים הקשורים להתפתחות ורווחת האדם באמצעות מחקר וחינוך משותפים.
בשנת 1969 הציע מזכ"ל האו"ם, או תאנט להקים אוניברסיטה מטעם האו"ם. לאחר שנתיים שדנו בנושא, אישרה האספה הכללית של האו"ם (UNGA) את הקמת אוניברסיטת האו"ם בדצמבר 1972. טוקיו נבחרה כמיקומה העיקרי בשל התחייבות ממשלת יפן להשקיע בה 100 מיליון דולר מקרן תרומות.
מאז שנת 2010, UNU הוסמכה על ידי UNGA להעניק תארים, ומציעה מספר תוכניות לתואר שני ולדוקטורט.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1973 והחלה רשמית את פעילותה בשנת 1976 בעקבות חתימת הסכם המטה הקבוע בין האומות המאוחדות ליפן.
בית המדינה של מדינת רוד איילנד
בית המדינה של מדינת רוד איילנד (באנגלית: Rhode Island State House) הוא מבנה המשמש את בית המחוקקים של מדינת רוד איילנד שבארצות הברית, וכן את משרדי מושל המדינה, סגן מושל המדינה, מזכיר מדינת רוד איילנד וגזבר המדינה. המבנה רשום כאתר היסטורי במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
אוניברסיטת האו"ם
היסטוריה
במהלך השנים נוצרו כמה מכונים של האו"ם שעזרו ביוזמות המחקר של האומות המאוחדות.
בית המדינה של מדינת רוד איילנד
היסטוריה
בית המדינה הנוכחי של רוד איילנד הוא המבנה השביעי שמשמש את בית המחוקקים של המושבה או המדינה, ושני הממוקם בעיר פרובידנס. המבנה תוכנן על ידי חברת האדריכלים מקים, מיד ווייט. המבנה הוקם בין השנים 1895–1904. המבנה שופץ בצורה משמעותית בשנות ה-90 של המאה ה-20.
תיאור המבנה
המבנה בנוי מ-9,200 מטר מעוקב של שיש לבן מג'ורג'יה, מ-15 מיליון לבנים, ומ-1,187 טונות של ברזל.
אוניברסיטת האו"ם
היסטוריה
בדצמבר 2009, האספה הכללית של האו"ם תיקנה את אמנת האו"ם כדי לאפשר לאו"ם "להעניק תארים מתקדמים ותארים דוקטורטים, תעודות, תעודות והבחנות אקדמיות אחרות בתנאים שנקבעו לשם כך בתקנון על ידי המועצה."
בית המדינה של מדינת רוד איילנד
תיאור המבנה
כיפת המבנה היא הכיפה הרביעית בגודלה בעולם (אחרי בזיליקת פטרוס הקדוש, קפיטול מדינת מינסוטה והטאג' מאהל). בראש הכיפה מצוי פסל ברונזה המצופה זהב של אדם חופשי. הפסל, שמשקלו 230 ק"ג, גובהו 3.3 מטרים, והוא מתנשא 84.7 מטרים מעל הקרקע מכונה "תקווה".
אוניברסיטת האו"ם
היסטוריה
בשנת 2013 הודיעה UNU-ISP על כוונתה לבקש הסמכה מהמוסד הלאומי לתארים אקדמיים והערכת אוניברסיטאות (NIAD-UE) שהוא סוכנות ההסמכה היפנית של מוסדות להשכלה גבוהה. UNU-IAS הוסמך רשמית באפריל 2015, והפך אותו לארגון הבינלאומי הראשון שהוכר על ידי NIAD-UE.
בית המדינה של מדינת רוד איילנד
תיאור המבנה
באגף המערבי של המבנה נמצא אולם בית המחוקקים של רוד איילנד (הבית התחתון), ובאגף המזרחי של המבנה נמצא אולם סנאט המדינה. במרכז המבנה, מתחת לכיפה, נמצא אולם רחב (רוטונדה) שעל רצפתו נמצא סמל המדינה עשוי ברונזה. באגף הצפוני של המבנה נמצאת ספריית המדינה, ובאגף הדרומי חדר המכונה "חדר המדינה" ובו משרדי מושל המדינה.
המבנה בתקשורת
חזית המבנה שימשה תפאורה בסרט "אמיסטאד" משנת 1997 בשל דמיונה לחזית בניין הקפיטול.
אוניברסיטת האו"ם
ארגון ומנהיגות
עד כה היו באוניברסיטת UNU שישה רקטורים. הרקטור הנוכחי, מאז מרץ 2013, הוא ד"ר דייוויד מ. מאלון מקנדה.
מועצת UNU היא הוועד המנהל של האוניברסיטה ומורכבת מ-12 חברים שמונו על ידי מזכ"ל האו"ם בהסכמת המנכ"ל של אונסק"ו.
אלבר הראשון, נסיך מונקו
אלבר הראשון, נסיך מונקו, היה נסיך מונקו בין השנים 1889–1922, אשר הקדיש את רוב חייו לאוקיינוגרפיה. לצד מסעותיו ערך אלבר הראשון רפורמות במישור הפוליטי, הכלכלי והחברתי, ואף העניק חוקה לנסיכות בשנת 1911.
ביוגרפיה
בצעירותו שירת הנסיך אלבר בחיל הים הספרדי, ובמהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, הצטרף לצי הצרפתי, שם הוענק לו עיטור לגיון הכבוד. נוסף על התעניינותו במחקרים אוקיינוגרפיים, גילה אלבר עניין רב במוצא האדם ובפריז, הוא ייסד את "המכון לפליאונטולוגיה אנושית", שהיה אחראי על מספר חפירות ארכאולוגיות. "איש גרימלדי" שנמצא במערת באוסה-רוסה נקרא לכבודו. ההישגים האינטלקטואליים של אלברט זכו להכרה עולמית ובשנת 1909, האקדמיה הבריטית למדעים הפכה אותו לחבר בה.
ב-21 בספטמבר 1869 התחתן אלבר עם מרי ויקטוריה דאגלס המילטון, בתם של ויליאם המילטון, דוכס המילטון האחד עשר ומריה אמליה, נסיכת באדן, אותה שידכה לו סבתו מארי קרוליין ז'יבר דה לאמץ. בתחילה רצתה סבתו לחתן אותו עם הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', אולם נפוליאון השלישי שכנע אותה כי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת לא תסכים לנישואים, והציע לה את מרי המילטון ככלה. לאלבר ומרי נולד רק בן אחד - לואי השני, נסיך מונקו, אולם הנישואים לא היו מוצלחים, ובשנת 1880 התגרשו השניים, ועד מהרה התחתנה מרי עם האציל ההונגרי טסילו פסטטיקס פון טולנה.
בשנת 1889 מת אביו שארל השלישי, נסיך מונקו, ואלבר עלה לשלטון במקומו. באותה שנה בפריז, ב-30 באוקטובר אותה שנה, התחתן אלבר בשנית עם הדוכסית אליס דה רישלייה, אלמנתו של מארי אודט רישאר ארמאן דה לה שאפל דה ז'אן דה ז'ומילהאק, דוכס רישלייה, אך בשנת 1902 הם נפרדו באופן חוקי, על אף שלא התגרשו.
במרץ 1910 נערכו הפגנות המוניות נגד שלטונו. התושבים דרשו חוקה ופרלמנט ולרסן את השלטון האבסולוטי, אחרת הם יפילו אותו ויקימו רפובליקה. בנוסף, הם לא היו מרוצים מהשתלטות הצרפתים על הפוליטיקה והכלכלה של הנסיכות, ואף התרעמו על האבטלה הקשה, משום שהיו חסרים במדינה מפעלים ואדמות חקלאיות ובבתי הקזינו לא התאפשר לאזרחים לעבוד שם. ב-5 בינואר 1911 העניק אלבר למונקו חוקה, אך למסמך לא הייתה משמעות ממשית במונחים של צמצום השלטון האוטוקרטי, ועד מהרה היא הושעתה על ידי הנסיך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כמו כן במהלך שנת 1911, הקים אלבר את ראלי מונטה קרלו, מרוץ מכוניות שנועד למשוך תיירים למונקו ולבתי הקזינו.
למרות שירותו הצבאי, או אולי בגלל זה, הפך הנסיך לפציפיסט, והקים את המכון הבינלאומי לשלום במונקו, כמקום לפיתוח הסדר שלום לסכסוכים באמצעות בוררות. בתקופה הקצרה והמתוחה שלפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ניסה הנסיך אלבר ניסיונות רבים להניא את הקייזר הגרמני וילהלם השני מהמלחמה, אך ללא הועיל.
עם פרוץ המלחמה לא יכול היה הנסיך אלבר להימנע מלהיות מעורב, ובתקרית אחת הוא אפילו כתב אישית לקייזר במאמץ לשכך את זעמו של הגנרל קרל פון בילוב. ללא התערבותו של הנסיך, הכפרים הצרפתיים סיסון ומארשה היו נהרסים. בהמלחמה שתשים קץ למלחמה, הכריז הנסיך על מונקו כנייטרלית, אך למעשה סיפק לכוחות מדינות ההסכמה בתי חולים, מרכזי הבראה ואף חיילים, כולל בנו היחיד לואי.
ב-26 ביוני 1922 מת אלבר בפריז, ובנו לואי השני, נסיך מונקו עלה לשלטון במקומו.
יחסי אוסטרליה–אל סלוודור
סקירה כללית
אוסטרליה ואל סלוודור משתתפות שתיהן בפורום הבינלאומי לשיתופי פעולה - מזרח אסיה-אמריקה הלטינית ולוקחות בו חלק פעיל. אוסטרליה היא מדינה משקיפה בארגון סיכ"ה - Sistema de la Integración Centroamericana, מערכת האינטגרציה של מדינות מרכז אמריקה.
ב-2001 הקימה הממשלה האוסטרלית את ארגון COALAR - המועצה האוסטרלית לקשרים עם אמריקה הלטינית. המועצה פעילה בכל תחומי העניין החל מעסקים, כלכלה וחינוך, עד לתיירות ושיתופי פעולה תרבותיים.
באוסטרליה קיימת קהילה בולטת של אזרחי אל סלוודור. גל ההגירה העיקרי שלהם התרחש בשנים 1983–1986 בו היגרו 10,000 סלוודורים כחלק מתוכנית הומניטרית מקיפה באזור מרכז אמריקה שהיה אז בכאוס פוליטי. לאחר גל ההגירה המשיכו הסלוודורים להגר לאוסטרליה באופן מבוקר עד שהקהילה הסלוודורית התרחבה פי 2 והיום מונה 20,000 תושבים.
אוסטרליה עוזרת רבות לאל סלוודור בענייני פיתוח, היות שמדובר במדינה מתפתחת ללא משאבים מיוחדים וגירעונות כספיים. אוסטרליה תרמה כ-100 מיליון דולר אמריקאי לקוסטה ריקה בין השנים 2010–2014. לאזרחי אל סלוודור ישנן הטבות רבות במערכת החינוך האוסטרלית בעת רישום אליה - הם זכאים למלגות מיוחדות ולמורים פרטיים שיעזרו וזאת רק בתקופת זמן מסוימת, אפריל עד יוני.
ג'ון דייוויס
ג'ון דייוויס (באנגלית: John Davis; 1543 - 29 בדצמבר 1605) היה אחד ממגלי הארצות החשובים ביותר שפעלו בזמן שלטון אליזבת הראשונה, במיוחד באזורי הקוטב הצפוני.
דייוויס נולד בסנדרידג' שליד דארטמות' בשנת 1543. כבר מילדותו היה מלח, ואף יצא למספר מסעות עם אדריאן גילברט שחי בשכנות למשפחתו של דייוויס.
בינואר 1583 פתח את עיצוב המעבר הצפון-מערבי במפתו כדרכם של פרנסיס וולסינגהם וג'ון די וב-1585 החל במסע המחקר הראשון שלו במעבר הצפון-מערבי. המסע החל בחופה המזרחי מכוסה הקרח של גרינלנד, ולאחריו דרומה אל כף הפרידה; משם פנה צפונה בשנית וחצה את מישור החוף הגרינלנדי המערבי. כאשר מצא ים נקי מקרח, התווה מסלול לסין דרך המעבר הצפון-מערבי. דייוויס סיים מסע זה באוגוסט של אותה שנה.
דייוויס ניסה שנית ב-1586 וב-1587; במסע האחרון הוא פילס דרכו דרך המצרים שנקראו לימים על שמו במפרץ באפין, חצה את מערב גרינלנד אל 73° צ', וכמעט הגיע לאפרנאביק - חבל ארץ בצפון גרינלנד. עובדה זו גרמה לו לעשות מאמץ אחרון למצוא מעבר מערבי לאורך צפון אמריקה. נקודות רבות בקו הרוחב של ים הקרח הצפוני (מצר קאמברלנד, כף ולסינגהם, מצר אקסטר וכדומה) נושאות שמות שהעניק להן דייוויס, המדורג כאחד מגדולי מגלי הארצות של אזור ים הקרח הצפוני, יחד עם באפין והדסון.
ב-1588 היה דייוויס מפקדה של ספינת "הכלב השחור" (the Black Dog) נגד הארמדה הספרדית; ב-1589 הצטרף אל רוזן קאמברלנד למסע אל האיים האזוריים, וב-1591 ליווה את תומאס קוונדיש במסעו האחרון, במטרה לחפש מעבר צפון-מערבי בחלקיה האחוריים של אמריקה. לאחר ששאר חברי המשלחת של קוונדיש שבו ללא הצלחה, המשיך דייוויס לנסות לחצות בעצמו את מצר מגלן. למרות שיצא וידו על התחתונה בשל מזג אוויר גרוע, גילה דייוויס את איי פוקלנד באוגוסט 1592 על הספינה "Desire". צוות הספינה נאלץ להרוג כ-14,000 פינגווינים למאכל בזמן שהיו על איי פוקלנד. הם אחסנו את בשר הפינגווינים כך שיוכלו לשוט הביתה, אך הבשר התקלקל כשהגיעו אל האיים הטרופיים, והדבר גרם למסע הביתה להפוך לאסון - רק 14 מתוך 76 אנשי הצוות נותרו בחיים.
דייוויס הוציא לאור חיבור שימושי על ניווט מעשי בשם "סודותיו של יורד הים" (The Seaman's Secrets, 1594), ועבודה תאורטית ב"תיאור הידרוגרפי של העולם" (The World's Hydrographical Description, 1595), לאחר שובו ב-1593.
המצאתו, קוודראנט כפול וגבי (המכונה על שמו "קוודראנט דייוויס"), המודד את קו הרוחב, היה בשימוש רחב בקרב הספנים האנגליים גם הרבה לאחר שהקוודראנט המשתקף של הדלי הומצא. בשנים 1596–1597 הפליג דייוויס עם ראליי (כמפקד ספינתו של סר וולטר עצמו) במסע אל קדיס והאיים האזוריים ובין 1598–1600 ליווה כנווט משלחת הולנדית אל אזור דרום-מזרח אסיה.
בשנים 1601–1603 ליווה דייוויס את סר ג'יימס לנקסטר (Sir James Lancaster) כנווט ראשי במסע בשירותה של חברת הודו המזרחית, ובדצמבר 1604 הפליג שוב לאותו היעד, הפעם כנווט למען סר אדוארד מישלבורן (Sir Edward Michelborne/Michelbourn). במסע זה נהרג דייוויס על ידי שודדי ים יפניים בבינטאנג (Bintang) אשר ליד סומאט (Sumat).
Dota 2
Dota 2 (Defense Of The Ancients, בתרגום חופשי "הגנת העתיקים") הוא משחק חינמי מרובה משתתפים בזירת קרב וירטואלית (Moba) המפותח בידי חברת Valve. המשחק הופץ בגרסאות לחלונות, לינוקס ומקינטוש ביולי 2013, לאחר סיום גרסת הבטא שהופצה לחלונות בלבד החל משנת 2011. החל מ-2011 מתקיימת תחרות ספורט אלקטרוני בשם The International, המוגדרת כאליפות העולם במשחק.
היסטוריה
תחילת פיתוח המשחק נעשתה בשנת 2009, אז נשכר IceFrog, מהנדס עצמאי שעבד על מפת DotA כגרסה ל-Warcraft, על ידי חברת Valve. המשחק הוא למעשה גרסה מחודשת למשחק DotA, שהתחיל כמוד למשחק Warcraft III (למעשה מוד למשחק התוספת "וורקראפט 3: הכס הקפוא"), מוד שהצליח מאוד בפלטפורמת האונליין. אחד ממפתחי המוד הראשונים היה Eul, והבמשך הפך IceFrog למפתח הראשי, והוא השתמש במנוע המשחק המקורי של Warcraft, עד שהופץ כמשחק נפרד כשיצא Dota 2. בספטמבר 2015 מנוע המשחק הוחלף במנוע חדש בטלאי תוכנה בשם Dota 2: Reborn. למשחק פותחו טכניקות גרפיקה חדישות ובעקבותיו שופרו תשתיות סטים העולמיות.
המשחק הוא אחד מהמשחקים הפעילים ביותר בסטים, עם מעל 12 מיליון שחקנים פעילים בחודש (נכון ליולי 2017), ואחד ממשחקי המרובי משתתפים הפופולריים בעולם.
מאפייני המשחק
המשחק הקלאסי משוחק על ידי שתי קבוצות בנות חמישה שחקנים כל אחת, המשחקות אחת נגד השנייה. כל קבוצה נמצאת בתוך אזור מבוצר בצד אחר של המפה המוגן על ידי 4 מערכי מגדלים כאשר האחרונים חזקים יותר מהראשונים, ומטרת כל קבוצה היא להשמיד את העתיק ("Ancient") של הקבוצה השנייה - מבנה הממוקם בקצה המפה. המפה מחולקת ל-3 "שבילים"; תחתון, עליון ואמצע.
לרוב כל קבוצה תתפצל למבנה של 2-1-2, כלומר שחקן אחד בשביל האמצעי ו-2 בשבילים האחרים. לעיתים נשלחים 3 שחקנים לאותו השביל במבנה הנקרא Triplane, ובכך משאירים בשביל הנותר שחקן בודד.
שאר המפה נקראת ה"ג'ונגל", ובה יש יצורים שונים אשר אינם חלק מהקבוצות, והם נמצאים במחנות המוגדרות מראש. יצורים אלו יתקפו אוטומטית כל שחקן שיתקוף אותם, ללא קשר לקבוצה בו הוא משחק. המפה נחצת באמצע בתמונת מראה חלקית, ככה שלשני הקבוצות יש את אותה כמות חיות ואותם מקומות מסתור, אף על פי שלא באותו המתאר. בדרך כלל לאחר זמן מה במהלך המשחק, השחקנים ישחקו גם בג'ונגל על מנת לבצע "צבירה" בקצב גבוהה (Farm) בו הם יצברו זהב ונקודות ניסיון במהירות וללא הפרעה מהיריבים בניגוד לשבילים בהם היריבים נמצאים זה מול זה ומפריעים אחד לשני.
במהלך המשחק כל שחקן אוסף זהב, חפצים ונקודות ניסיון בשביל הדמות בה הוא שולט, בזמן שהוא נלחם עם דמויות מהקבוצה השנייה, ויצורים אשר נשלטים על ידי המשחק.
גיבורים (Heroes)
כל שחקן שולט באחד מתוך כ-120 גיבורים אפשריים (אם כי מאגר זה מורחב ונוצרות דמויות חדשות עם הזמן), אשר כל אחד מהם בעל יכולות שונות וטכניקות ייחודיות (בדרך כלל 4 יכולות שונות לכל גיבור, אם כי יש גיבורים עם יותר יכולות מזה).
ישנם 5 תפקידים (Role
הגיבורים מחולקים ל-3 קבוצות בעלי אופי דומה: בתוך הקבוצות הנ"ל - הדמויות מתחלקות ל-2 סוגים דמויות המסוגלות לפגוע ממרחק מסוים (Ranged) ודמויות שמכות ממרחק 0 בלבד (Meele).
יכולות (Abilities)
כאמור לכל גיבור יש כ-4 יכולות (לחלק יש אף 6, אבל לרובם 4 עד 5), כאשר לכל יכולת יש 4 רמות (שמתפתחות בהתאם לרמת הדמות) היכולות מתחלקות למספר סוגים:
ישנם יכולות מסוימות המשלבות כמה סוגים (למשל שגם מסיבות נזק וגם משביתות את היריב) - יכולות שכאלה המשביתות ומסיבות נזק ברדיוס גדול בדרך כלל ישמשו את השחקנים לבצע יוזמה (Initation) - התחלה יזומה של קרב קבוצתי. דמויות עם יכולות כאלה מכונות "Initators".
היכולת המרכזית של כל דמות היא יכולת הUltimate ("היכולת האולימטיבית") שהיא יכולת שהשחקנים מקבלים החל מרמה 6 ומעלה, והיא בעצם נותנת יתרון גדול לדמות על פני היריב כשהיא מופעלת, וצורכת כמות מאנה גדולה, עם זמן התקררות גדול (Cooldown). זמן התקררות קיים לכלל היכולות האקטיביות של הגיבורים וזהו פשוט טיימר המופעל ליכולת אחרי שהיא הופעלה ועד שתוכל להיות מופעלת בפעם הבאה.
פריטים (Items)
הפריטים הם נדבך חשוב מאוד במשחק הDOTA ויכולות לשנות לחלוטין תפקוד של הגיבורים, כאשר הם מחולקות למספר סוגים:
הפריטים כאמור הם חשובים במשחק זה, כאשר למשל היכולת להסתובב במפה באופן בלתי נראה ניתנת למספר דמויות מצומצם ביכולת הדמות עצמה, אך היא יכולת נפוצה מאוד שניתנת על ידי הפריטים, ומשמשת רבות למטרת איגוף שחקנים. ניתן לגלות שחקנים בלתי נראים על ידי פריטי Support כמו Sentry או Dust.
הרבה מהפריטים נותנים יכולות פאסיביות בשילוב עם יכולות אקטיביות. גם לפריטים יש זמן התקררות מהרגע שמופעלים ועד הרגע שיוכלו להיות מופעלים בפעם הבאה. ישנו אף פריט המבטל את הזמן התקררות לחלוטין ונקרא "Refresher Orb" (מוגבל לשימוש אחד בכל 180 שניות, משתמשים בדרך כלל על מנת להפעיל יכולת Ultimate פעמיים ברצף).
שלבי המשחק ואסטרטגיות לניצחון
מהלך המשחק העיקרי הוא ניסיון של הHard Carry והCarry לאגור כמה שיותר נקודות ניסיון וזהב על מנת שיוכלו לקנות פריטים שיחזקו את יכולותיהם, כאשר כל גיבור שמת נותן לכל שחקני הקבוצה היריבה זהב ונקודות ניסיון בכמות גבוהה, בהתאם לכמות הזהב ונקודות הניסיון שיש לו. כלומר אם נתפס שחקן עם יותר נקודות ניסיון וזהב (שאלו בדרך כלל הHard Carry), והוא ימות, הוא יתן בהתאם הרבה יותר זהב ונקודות ניסיון לקבוצה השנייה שהרגה אותו. ולכן שווה יותר עבור הקבוצה לתפוס את שחקני הCarry.
בתחילה נמצאות הקבוצות בשלב ה"Laning" שלב ה"שבילים", בו נמצאים השחקנים על השביל ומנסים להשיג כמה שיותר Last Hits - לתת מכה אחרונה ביצורים שעל השביל, על מנת לאגור זהב ונקודות ניסיון, כמו כן היריבים מנסים להכות את הCreep שלהם עצמם במכה האחרונה על מנת למנוע מהיריב לקבל את הזהב עבורו (מהלך זה נקרא - Deny "מניעה" - מניעה של זהב ונקודות ניסיון מהיריב).
לאחר מכן עוברים הCarry לשלב הג'ונגל בו הLane נעשה מקום מסוכן יחסית שבו יאגפו אותו שחקני היריב ולכן מסתובב בג'ונגל שלו ואף בג'ונגל של הקבוצה היריבה, על מנת לאגור משם זהב ונקודות ניסיון, אם כי מעשה זה לבדו גם יכול להיות מסוכן עבורו ועליו להיזהר שלא ייתפס. קבוצות יבצעו בדרך כלל במהלך המשחק "Gank" - איגוף (עם 3–4 שחקנים לפחות) על מנת לנסות ו"לצוד" את הCarry/Hard Carry של הקבוצה השנייה לבדו על מנת להורגו ולמנוע ממנו לצבור זהב ונקודות ניסיון, תוך כדי גריפת רווח של זהב ונקודות ניסיון עבור כלל שחקני הקבוצה.
כל מהלך המשחק מכוון בדרך כלל לקראת מפגש מלחמה, שיכול להיות ספונטני או מתוכנן, בין הקבוצות ונקרא Teamfight, ובו רוב או כל הקבוצה משתתפת והשחקנים מפגינים את מירב יכולותיהם על מנת להרוג את הקבוצה השנייה, הקבוצה שהשיגה את ידה על העליונה במפגשים מהסוג הזה בדרך כלל תהיה בדרך הבטוחה לנצח את המשחק מכיוון שהיא תהיה בעלת כמות הזהב ונקודות הניסיון הגבוהה יותר ושחקניה יותר חזקים ובעלי רמות גבוהות יותר, עם פריטים (Items) טובים יותר, מהקבוצה שהפסידה את הTeamfight.
אולם, אף על פי שזהו מהלך המשחק הסטנדרטי, ישנם מספר טקטיקות ואסטרטגיות לנצח את המשחק (שכאמור מטרתו היא השמדה סופית של המגדלים ולאחר מכן הAncient של היריב), למשל מקרים בהם שחקן מסוים מצליח לדחוף (לבצע "Push" - הכוונה לדחוף את קבוצת הקריפים שלו לעבר מגדלי היריב) עבור קבוצתו והוא לא נתפס, ומצליח להשמיד את מגדלי הקבוצה היריבה, אפילו שלמעשה קבוצתו בפיגור של נקודות ניסיון וזהב. שחקנים אלו נקראים במשחק "Pushers" ותפקידם לבצע כמה שיותר "דחיפה" ביחד עם החיות בשליטת המחשב (הנקראות קריפים - Creeps) על מנת להשמיד מגדלים מבלי שיתפסו, כמו כן למשוך זמן ו"תשומת לב" (מה שמכונה לתת "Room") מהקבוצה היריבה, בזמן שה-Hard Carry של קבוצתו אוגר זהב ונקודות ניסיון בבטחה בג'ונגל.
בתרבות
למשחק יש כנסים ואירועים רבים, בניהם כנסי מעריצים המתחפשים ל"גיבורים" מהמשחק, וטורניר האליפות The International בו קבוצות מקצועניות מרחבי העולם מתחרות על פרסים בשווי מיליוני דולרים. DOTA הוא אחד מהמשחקים הפופולרים בעולם בז'אנר ה-Moba.
ב-16 בפברואר 2021 הודיעה Netflix על סדרת אנימה בשם DOTA: Dragon’s Blood, המבוססת על המשחק. הסדרה, שהופקה על ידי סטודיו מיר, יצאה לצפייה ב-25 במרץ 2021 ובעלת 8 פרקים. עקב הצלחת הסדרה, ב-18 בינואר 2022 יצאה העונה השנייה, וב-11 באוגוסט 2022 יצאה העונה השלישית שניהן עם 8 פרקים כל אחת.
שחקנים ישראלים מקצוענים
ישנם חמישה שחקנים ישראלים אשר שיחקו בליגות הרשמיות של Valve ב-Dota 2; טל "Fly" אייזיק, נטע "33" שפירא, עידן "MagicaL" ורדניאן, אדם "Aramis" מורוז וירין "yarin" לוגסי.
Microsoft Silverlight
Microsoft Silverlight הוא תשתית טכנולוגית מבית מיקרוסופט ליצירת יישומי רשת עשירים (RIA) המיועדים להפעלה בדפדפן, בעלי סממנים ותכונות הדומים לפלאש של אדובי. על מנת להציג תוכן של סילברלייט יש להוריד ולהתקין תוסף. סביבת הריצה של סילברלייט זמינה כתוסף לדפדפני האינטרנט הפופולריים הפועלים תחת מערכות ההפעלה חלונות, MacOS ולינוקס. גרסאות מוקדמות של סילברלייט התמקדו בעיקר בטכנולוגיות הזרמת מדיה, כאשר הגרסאות החדשות תומכות גם במולטימדיה, גרפיקה ואנימציה. סילברלייט מספק למפתחים תמיכה בשפות תכנות וכלי פיתוח תואמי CLI של מיקרוסופט, תמיכה בריבוי דפדפנים, ובמערכות ההפעלה לטלפונים סלולריים Windows Mobile, Windows Phone וסימביאן. החל מהשקתו בספטמבר 2007 ועד למאי 2012 פורסמו חמש גרסאות.
סילברלייט נחשב כספק שירותים עצמאי "במצב משמר" כמו Windows Presentation Foundation, שפירושו הוא בניגוד לממשקי תכנות אחרים ספריית התוכנה מנהלת את מצב היישום ואחראית לעדכון התצוגה כאשר מצב היישום משתנה בעקבות אירועים כמו לחיצות עכבר, פקודות משתמש וכדומה. הוא משלב יכולות מולטימדיה, גרפיקה וקטורית, אנימציה ואינטראקטיביות, ארוזים בסביבת זמן ריצה יחידה ועצמאית. אפליקציות סילברלייט ניתנות לתכנות בתשתית .NET החל מגרסה 2 בסביבת הפיתוח ויז'ואל סטודיו. ממשק המשתמש מוגדר באמצעות שפת תגיות XAML. ניתן ליצור באמצעותו גאדג'טים עבור Windows 7.
מעבד הוידאו של סילברלייט תומך בתקן וידאו H.264 ובתקן שמע AAC בפורמטים: WMV לווידאו, WMA לשמע, ו-MP3 למדיה על גבי כל הדפדפנים הנתמכים, מבלי צורך בהתקנת תוספים כמו Windows Media Player או בספריות נלוות. הסיבה היא שפורמט Windows Media Video גרסה 9 ומעלה של מיקרוסופט מיושם לפי תקן VC-1 של ארגון התקינה בינלאומי SMPTE לתצוגת וידאו ומאפשר ניגון ערוצי וידאו ושמע בפורמטים אלו רק לשימוש פרטי שאינו מסחרי לפי ה-EULA (רישיון) של VC-1 ו-H.264. כמו כן סילברלייט תומך גם בממשק DOM תואם AJAX וכולל רכיב הורדה אוטומטית של תכנים הדרושים להפעלת יישומים, סקריפטים, מדיה ומידע (data).
סילברלייט שימש לצפייה ישירה במספר אירועים חשובים, כמו הכיסוי התקשורתי של רשת NBC למשחקי האולימפיאדה ב-2008 בבייג'ינג, אולימפיאדת החורף 2010 בוונקובר ואסיפות שתי המפלגות הגדולות בארצות הברית בבחירות 2008. כמו כן, משמש את נטפליקס במתן שירותי וידאו לצפייה ישירה. ב-2013 הודיעה מיקרוסופט שלא תפתח עוד את תשתית סילברלייט ותספק רק תמיכה ותיקוני באגים עד שנת 2021. מאז החלה דעיכה בשימוש בה. בספטמבר 2015 הוכרז כי התמיכה בסילברלייט בדפדפן כרום תופסק.
איתי שונשיין
איתי שונשיין (נולד ב-19 בינואר 1978) הוא עו"ד, פעיל ציבור, המשנה לראש עיריית פתח תקווה, ומחזיק תיק אזורי התעסוקה ומרכז העיר, יו״ר הוועדה לתכנון ובנייה של לשכת עורכי הדין במחוז מרכז. כיהן כיושב ראש התאחדות הסטודנטים בישראל בשנים 2008-2006 והיה ליושב ראש הראשון שנבחר מקרב המכללות.
ביוגרפיה
שונשיין נולד וגדל בפתח תקווה ולמד בתיכון אחד העם בעיר. שירת בחיל הקשר ובשלישות הראשית ברמת גן בתפקיד מש"ק משמעת. לאחר שחרורו מצה"ל החל בלימודי משפטים במסלול האקדמי המכללה למנהל. ב- 2004 שימש כעוזרו האישי של ראש עיריית פתח תקווה, יצחק אוחיון ובמקביל, החל לפעול במסגרת אגודת הסטודנטים במכללה בה למד.
המאבק בוועדת שוחט
באביב 2007, לאחר שמונה על ידי יו"ר הכנסת דליה איציק לחבר המועצה להשכלה גבוהה, עמד שונשיין בראש המאבק המשותף לכלל ארגוני הסטודנטים כנגד ועדת שוחט אשר הייתה צפויה להמליץ על העלאת שכר הלימוד וקיצוץ בתקציבי מערכת ההשכלה הגבוה. במסגרת המאבק השביתו ארגוני הסטודנטים במשך חודשיים את הלימודים במוסדות להשכלה גבוה ובמהלכם בוטלו 41 ימי לימוד. היה זה מאבק הסטודנטים הגדול ביותר מאז שביתת הסטודנטים הגדולה של 1998. שביתת הסטודנטים הסתיימה רק לאחר התערבות ראש הממשלה אהוד אולמרט ושרת החינוך יולי תמיר. המאבק המאורגן של ציבור הסטודנטים כנגד ועדת שוחט הסתיים בהסכם פשרה מול נציגי הממשלה עליו חתם שונשיין, לקול מחאה של סטודנטים רבים שראו בכך מחטף (פחות מחודש לאחר המאבק אף ניסו מספר ראשי אגודות להדיח את שונשיין מתפקידו). במסגרת הסכם הפשרה התחייבו נציגי הממשלה שלא להעלות את שכר הלימוד, להחזיר תקציבים שקוצצו ממערכת ההשכלה הגבוהה במהלך השנים, ולפעול לרפורמה במערכת ההשכלה הגבוהה, בשיתוף מלא עם נציגי הסטודנטים.
שונשיין נבחר כמועמד לפרס בטקס אנשי השנה לשנת 2007 בקטגוריה החברתית לצד דורון אלמוג, עמרם מצנע, נעה סתת ואמנון נחמיאס.
פעילות ארגונית
עם סיום המאבק פעל שונשיין לקידום ענייני הסטודנטים מחוץ לגבולות המדינה והביא לקבלתה של התאחדות הסטודנטים בישראל כחברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים האירופאית (European Students' Union). שונשיין כיהן כחבר בחבר הנאמנים של ההסתדרות הציונית העולמית וקרן קיימת לישראל כנציג הדור הצעיר וציבור הסטודנטים. בחודש מאי 2008, לאחר שראשי אגודות הסטודנטים באוניברסיטאות העברית, בן-גוריון והטכניון הודיעו על כוונתם לפעול להדחתו, החליט שונשיין לסיים את תפקידו בהתאחדות בשל חילוקי דעות באשר למבנה האחזקות של אגודת הסטודנטים בחברות הכלכליות שבבעלותה.
פעילות פוליטית
בנובמבר 2008 התמודד שונשיין בראש רשימת "גיל צעיר" למועצת העיר פתח תקווה, במסגרת מערכת הבחירות לרשויות המקומיות. הרשימה, ששילבה בין צעירים לאנשי מפלגת הגמלאים גיל, זכתה במנדט למועצה ושונשיין הצטרף לקואליציה העירונית בראשות ראש העיר יצחק אוחיון בתפקיד מחזיק תיק הנוער והצעירים. בכך היה לנציג הראשון של "מפלגות הצעירים" במועצת העיר פ"ת. במקביל, סיים שונשיין את לימודי המשפטים והתמחה במשרד עו"ד. ביוני 2012 מונה שונשיין על ידי ראש העירייה אוחיון ומועצת העיר לתפקיד סגן ראש העיר כאשר הוא ממשיך להחזיק בתיק הנוער והצעירים. תנועת אומ"ץ פנתה למבקר המדינה בבקשה לבטל לאלתר את מינויו לסגן ראש העיר. בבחירות למועצת העיר פתח תקווה ב-2013 בראש רשימת "עיר צעירה" וזכה ב-3 מנדטים ומונה לסגן ראש העיר, מתפקיד זה פוטר לקראת הבחירות ב-2018. בבחירות המוניציפליות של שנת 2018 התמודד שונשיין על ראשות העיר ולמועצה התמודד ברשימה משותפת עם סגנית ראש העיר לשעבר אורנה דוידאי שנקראה "מחוברים", זאת לאחר ששניהם פוטרו מתפקיד סגני ראש העיר לאחר ההחלטה על התמודדותם המשותפת. בבחירות אלו סיעתם של שונשיין ודוידאי זכתה ל-2 מושבים בלבד, בבחירות לראשות העיר הגיע למקום השלישי לאחר שקיבל 10.90% מהקולות.
כמשפטן
בבחירות שהתקיימו ללשכת עורכי הדין בחודש יוני 2019 רשימתו של שונשיין ועו״ד שלמה שחר, מטעם סיעת דרך חדשה של ציון אמיר זכתה לארבעה מושבים במחוז מרכז. שונשיין מונה ליו״ר הוועדה לתכנון ובנייה של לשכת עורכי הדין במחוז מרכז.
שמואל הקטן
שמואל הקטן היה תנא שישב במועצת החכמים שדנה בעיבור השנה. חיבר את ברכת המינים, ברכה מאוחרת שנוספה לתפילת שמונה עשרה, לבקשתו של "רבן גמליאל". בתלמוד הוא מוזכר כדוגמה לענווה. לא היו לו ילדים.
לפשר כינויו "הקטן" מביא התלמוד הירושלמי שני הסברים: "לפי שהיה מקטין עצמו" ונוהג בענווה, ו"לפי שמעט (בלבד) היה קטן משמואל הרמתי".
תקופתו
התלמוד מספר:.
מכאן משמע, לכאורה, ששמואל הקטן פעל בתקופתו של רבן גמליאל דיבנה, שהיה בדור שאחרי חורבן בית שני (דור שני-שלישי של התנאים). ואולם, הדבר עומד בסתירה למקור אחר, "ואף הוא אמר בשעת מיתתו: שמעון וישמעאל לחרבא...". "שמעון וישמעאל", על פי רש"י, הם רבן שמעון בן גמליאל הזקן ורבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול. לפי המסופר במקור זה, שמואל הקטן צפה את הפורענויות העתידות לבוא ואת הוצאתם להורג של שני המנהיגים – נשיא הסנהדרין והכהן הגדול. בכך מפורש ששמואל הקטן נפטר עוד לפני החורבן, בחייו של רשב"ג הזקן, אביו של רבן גמליאל דיבנה (דור ראשון לתנאים).
לפיכך, יש שתי דעות עיקריות בעניין זה: