cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה סקאל
יולנדה
ספרו הרביעי, "יולנדה" (הוצאת כתר, 2011) נכלל ברשימת חמשת המועמדים הסופיים לפרס ספיר באותה השנה ותרגומו לצרפתית ראה אור בשנת 2012, בהוצאת סטוק. הרומן מספר על יחסיו של מומו עם סבתו המצרית יולנדה. מומו חוקר את קורות משפחתו בניסיונו להבין מדוע יולנדה גירשה את בעלה מן הבית, אך נדמה כי הרומן אינו מתחקה רק אחר תולדותיה של משפחה אחת, כי אם מפליג אל עבר תולדותיה של הספרות הצרפתית המודרנית, ומהדהד ללא הפסק את יצירותיהם של בלזק, פרוסט ופלובר, וכמובן את "כל החיים לפניו" מאת אמיל אז'אר, שהגיבור בשני הרומנים נושא את אותו השם.
בעיתון הצרפתי "לה מונד" נכתב כי "יולנדה" הוא "תמונה בזעיר אנפין של החברה הישראלית, חברה מלאת חיים, מרוכזת בעצמה, מתבדלת ושסועה… 'יולנדה' כתוב כמו סונָטה… רומן משעשע ואינטימיסטי."
כאשר סקאל זכה ב-2011 בפרס היצירה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול, כתבו השופטים, שבראשם עמד חיים באר, כך: "ב"יולנדה"... ביסס משה סקאל את מעמדו כפרוזאיקון מעולה, המתאר בתנופה, ברגישות ובהומור מאופק את עולמם של בני דור מהגרים שלם... ברומן חניכה זה, שאפשר להגדירו כאוטוביוגרפיה מתעתעת, הוא מגולל בעברית מהלכת קסם, פיוטית וחיננית, את יחסי הקרבה ההולכים ונרקמים בין הנער לבין האישה המבוגרת, יחסים שעתידים לעצב את עולמו כאדם וכסופר..."
הצורף
ספרו החמישי של סקאל, "הצורף", פורסם ב-2014. הספר זיכה את סקאל במלגה מטעם "עם הספר" של קרן רבינוביץ לשם תרגומו לאנגלית.
כך כתבה עדנה שמש על "הצורף" ב"הארץ": "יותר מכל, "הצורף" הוא סיפורו של מקום, המקום הפיזי כמו גם המקום הרגשי שהוא תופס בלב גיבורותיו וגיבוריו. בשפה יפה ובאהבה מספר סקאל דרך עיניהם של תום ופריד, חוני ואחלמה, גרציה, רפאל וליילה על יפו ועל דמשק של תחילת המאה שעברה ואלה של היום. מבין הדפים עולים ניחוחותיהם של חיים עשירים שהיו ואינם עוד, תמונת עולם מדויקת ומעוררת געגועים, השקולים לכאבי פנטום של איבר קטוע."
כפי שכותב סקאל באחרית הדבר של הרומן, כתיבת "הצורף" הייתה כרוכה במחקר על החיים בימי השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי, בין היתר דרך כתבים שונים כגון מאת חיים חיסין וי"ח ברנר, ועל מלאכת הצורפות; סקאל בעצמו אף שימש כשוליה במשך שלוש שנים בחנות התכשיטים שירש אביו מסבו. וכמו ברומן, גם במציאות חנותו של אביו הועתקה למושב אחר, כיוון שהבניין בו הייתה ממוקמת הוסב למלון בוטיק.
נוסף על חמשת ספריו, פרסם סקאל במהלך השנים סיפורים קצרים ומאמרים בכתבי עת כגון "דווקא", "אלכסון", "הכיוון מזרח", "ידיעות אחרונות" "Time Out", וב"הארץ". בשנת 2012 סיפור קצר פרי עטו נבחר לפתוח אנתולוגיה צרפתית על העיר לונדון, שראתה אור בהוצאת סטוק.
איוול קניוול
רוברט קרייג קניוול (באנגלית: Robert Craig "Evel" Knievel; 17 באוקטובר 1938 – 30 בנובמבר 2007), שנודע בכינוי "איוול קניוול", היה פעלולן אופנועים אמריקאי פופולרי בשנות השישים ובשנות השבעים של המאה ה-20.
קניוול הגיע לשיא הפופולריות שלו בשנות ה-70, אז נעשו על דמותו שני סרטי קולנוע (1971 ו-1977) והחלו להימכר מוצרים נלווים. האופנוע ששימש אותו בפעלוליו מוצג במוזיאון ההיסטוריה של הסמית'סוניאן. לאורך שנות חייו הוא שבר 433 עצמות, ובשל כך נכלל שמו בספר השיאים של גינס. הוא היה מעורב גם ב-38 תאונות בגלל הפעלולים שביצע.
גם בנו של קניוול, רובי, היה פעלולן אופנועים מקצועי.
תחילת דרכו
קניוול נולד וגדל בעיירה ביוט (Butte) במונטנה. הוריו התגרשו בגיל צעיר, והוא עבר להתגורר עם סבו וסבתו. בגיל צעיר החל לבצע פעלולים עם האופניים שלו. את האופנוע הראשון שלו קיבל בגיל 13. הוא היה ספורטאי פעיל בבית הספר התיכון, בו למד ועסק בעיקר בקפיצות סקי והוקי קרח. לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא ארצות הברית, ובזכות כישוריו צורף לנבחרת האתלטיקה בתחום הקפיצה במוט. לאחר שחרורו הוא חזר לביוט, שם נישא ללינדה ג'ואן בורק ב-1959.
ב-1962 שבר קניוול את עצם הבריח ואת הכתף במהלך אליפות אופנועים, ולאחר החלמתו החל לעבוד כסוכן ביטוח על מנת לסייע בפרנסת המשפחה. הוא היה אחד הסוכנים המצליחים בחברה שבה עבד, אך התפטר ממנה לאחר שההנהלה סירבה לקדמו לתפקיד סגן נשיא החברה.
קניוול החליט לעבור ביחד עם משפחתו לעיר מוזס לייק שבמדינת וושינגטון. ב-1965 הוא פתח שם סוכנות לאופנועי הונדה, וניסה לקדם את ענף מרוצי המוטוקרוס. הוא לא זכה להצלחה רבה בגלל חוסר האמון שרחשו לאיכות האופנועים היפניים ורגשות הטינה שנותרו כלפי יפן לאחר מלחמת העולם השנייה, ובסופו של דבר נאלץ לסגור את העסק. לאחר סגירת העסק החל לעבוד בחנות אופנועים בעיר סאניסייד, וגילה כי הוא מוכשר בקפיצה עם אופנוע מעל מכוניות חונות. ג'ים פומרוי, אחיו של בעלי החנות ואופנוען מוטוקרוס ידוע, היה זה שלימד את קניוול באותה תקופה כיצד לבצע פעלול של הרמת גלגל האופנוע ולרכב בעמידה על המושב.
שיא הקריירה
קניוול לא הצליח למצוא דרך כלשהי לפרנס את משפחתו, והחליט לבצע פעלולים בדומה למופע שראה בילדותו. את המופע הוא נאלץ לקדם בעצמו, ובמהלכו קפץ עם האופנוע שלו מעל עשרים מכלים שבהם היו עכסנים ושתי פומות.
הוא הבין כי לצורך שיפור הרווחים ממופעיו יהיה עליו לשכור צוות הפקה מקצועי, על מנת שהוא יוכל להתמקד בפעלולים. הוא חתם על חוזה חסות עם בוב בלייר, שסיפק לו את האופנועים הדרושים תמורת שינוי שם המופע מ-"Bobby Knievel and His Motorcycle Daredevils Thrill Show" ל-"Evil Knievel and His Motorcycle Daredevils". קניוול חשש כי השם החדש יקנה לו תדמית של אדם רשע (Evil באנגלית הוא רשע), ושכנע את בלייר להשתמש בשם איוול קניוול בלבד.
קניוול החל להופיע לבד ב-1966. במופע הסולו שלו בגרנדה שבקליפורניה, שכוסה מבחינה תקשורתית על ידי רשת ABC, הוא קפץ מעל 16 מכוניות. ב-1 בינואר 1968 ניסה קניוול לבצע קפיצה מעל מלון סיזרס פאלאס שבלאס וגאס, אך לא הצליח לעבור את 46 המטרים הדרושים והתרסק. כתוצאה מהפגיעה הוא שבר את אגן הירכיים, עצם הירך, פרק כף היד, שני הקרסוליים, והיה בתרדמת במשך 29 ימים.
בינואר 1971 קפץ קניוול מעל ל-13 מכוניות, במופע שנערך בפני 60 אלף צופים באסטרודום (Astrodome) שביוסטון. במופע בקנדה, שנערך חודש לאחר מכן, שבר את השיא של עצמו כאשר קפץ מעל 19 מכוניות. בנובמבר 1973 הצליח קניוול לקפוץ מעל ל-50 מכוניות בלוס אנג'לס.
בטיסה בחזרה לביוט, לאחר אחד ממופעיו, הבחין קניוול בקניון הנחש שבאיידהו. הוא רכש חלקת אדמה מול הקניון, במיקום שממנו ניתן היה לבצע קפיצה מעל הקניון. לצורך כך הוא שכר את מהנדס האווירונאוטיקה דאג מלוויקי, על מנת שזה יבנה עבורו רקטה שתוצמד לאופנוע ותשמש אותו במהלך הקפיצה.
הוא ביצע את הקפיצה ב-8 בספטמבר 1974, וחלף על פני מרחק של 500 מטרים בשידור ישיר בתחנות טלוויזיה רבות ברחבי ארצות הברית. אולם, במצנח שלקח עמו אירע כשל שגרם לפתיחתו, וכתוצאה מהדף האוויר הרכב נסחף בחזרה אל תוך הקניון אף על פי שהצליח לבצע את הקפיצה.
בשנים שלאחר מכן המשיך קניוול לבצע פעלולים מורכבים, כגון קפיצה מעל 13 אוטובוסים דו-קומתיים, במופע שנערך מול 90,000 צופים באצטדיון ומבלי הישן שבלונדון ב-31 במאי 1975. קניוול נכשל בנחיתה, התרסק ושבר את אגן הירכיים שלו פעם נוספת. ב-25 באוקטובר 1975 הוא ערך מופע באוהיו, ובמהלכו הצליח לקפוץ מעל 13 אוטובוסים.
השנים האחרונות
ב-1976 נפצע קניוול באורח אנוש לאחר שניסה לקפוץ מעל מכל מלא כרישים בשיקגו. כתוצאה מהפגיעה הוא ספג נזק מוחי ושברים בשתי ידיו, והחליט לפרוש בגיל 38.
שיח לוחמים
שיח לוחמים – פרקי הקשבה והתבוננות", הוא קובץ שיחות ועדויות של חיילים מקיבוצים מכל הזרמים, שכונס, נערך ויצא לאור לאחר מלחמת ששת הימים, בעריכת אברהם שפירא. מהדורה ראשונה של הספר הודפסה באוקטובר 1967, שנייה בפברואר 1968 ושלישית במאי 1968.
על הקובץ
עורכי הקובץ היו חברי התנועה הקיבוצית, שלימים נתפרסמו איש איש בתחומו: אברהם שפירא (פצ'י), איש קבוצת יזרעאל, מוקי צור מעין גב, עמוס עוז מקבוצת חולדה, יריב בן-אהרן מגבעת חיים מאוחד, אבישי גרוסמן מעין שמר, עמרם הישראלי מגבעת חיים איחוד (שהיה בין היוזמים והמניעים מאחורי הפרויקט) ורבים אחרים. קובץ העדויות נערך בשיטה של שיחות בנושאים שונים אך קרובים. השיחות הוקלטו חודשיים לאחר תום המלחמה והובאו כמעט כלשונן בספר. הרקע לשיחות הללו היו ההלם והאבל הכבדים שפקדו את התנועה הקיבוצית, משהתברר המחיר הכבד בהרוגים ובפצועים בקרב בני הקיבוצים במלחמה: כרבע מכלל הנופלים במלחמת ששת הימים היו בני קיבוצים. וכן, מחשבות הלוחמים על המחיר אותו שילמו תושבים ערבים בעקבות פעולות במלחמה אשר נפקד על הלוחמים לבצע. בתוך הקיבוצים נוצר מצב קשה של אלם ושתיקה מצד אחד, מועקות קשות מצד אחר, ורצון חזק לפרוק אותן בדרכים של שיח אינטימי מצד שני. ביוזמת מחלקת הנוער של איחוד הקיבוצים התארגנו רושמי השיחות והמנחים ומפעל איסוף העדויות יצא לדרך.
השפעה
הקובץ זכה לתהודה עצומה, הרבה מעבר לגבולות התנועה הקיבוצית. הוא הופץ בישראל במספר מהדורות, וכן יצאה מהדורה ביידיש של הקובץ. מהדורה לעולים חדשים ולנוער, בעיבוד לעברית קלה ובלווית איוריו של יוסי שטרן, יצאה אף היא בכמה מהדורות. הספר הופץ בעולם בתרגום לספרדית, שוודית, אנגלית (שני תרגומים), צרפתית, גרמנית וערבית. בסך הכול כ-150,000 עותקים של "שיח לוחמים" הודפסו במהלך השנים.
ביוני 2006 חשף עיתון "הארץ" שעורכי "שיח לוחמים" ראיינו בין השאר גם שישה לוחמים שהיו תלמידי ישיבת "מרכז הרב" (ששלושה מהם היו לימים ממקימי "גוש אמונים"), אך משום שלא הזדהו עם רגשותיהם התורניים והמשיחיים בחרו להשמיט את הראיונות איתם. אברהם שפירא סיפר לעיתון שאמנם בזמנו נאמר למרואיינים שהדברים לא נכנסו מקשיים טכניים, אך הסיבה הייתה חוסר התאמת תוכן דבריהם לספר שרצו.
בשנת 2018 יצאה לאור בהוצאת כרמל מהדורה מחודשת ומורחבת של "שיח לוחמים", בעריכת יאיר אלברטון, זאב גריס, יובל שחר ואברהם שפירא, שבה נכללים גם השיחה שנערכה בישיבת "מרכז הרב", ביוגרפיות קצרות של משתתפי שיח לוחמים ותוספות נוספות.
פסאודו-מדע
פְּסֵאוּדּוֹ-מדע, פְּסוֹידּוֹ-מדע, פסבדו-מדע, או מדע כָּזָב (מקור המילה "פסאודו" ביוונית עתיקה: "ψεύδω"- לבדות, לשקר, לכזב. באנגלית: Pseudoscience) מתייחס לגוף ידע או נוהג המתיימרים להיות מדעיים או להיתמך על ידי המדע, אך על-פי הדעה המקובלת על הקהילה המדעית אינם עומדים בדרישות השיטה המדעית, בשל חוסר עקביות בשימוש בשיטות מדעיות, חוסר תקפות, חוסר תימוכין עובדתיים או חוסר סבירות, חוסר אפשרות להעמדה בניסוי מדעי, או חוסר בדברים אחרים הנדרשים למדע. פסאודו-מדע מאופיין בהיותו מטושטש, בעל סתירות, הגזמות בשימוש בטענות בלתי ניתנות להפרכה, הישענות יתר על הטיית אישוש במקום ביצוע ניסויים קפדניים אשר ינסו להפריך את התאוריה, חוסר פתיחות של בחינת הנושא על ידי מומחים אחרים, וחוסר כללי בתהליכים שיטתיים כדי לפתח תאוריות באופן הגיוני.
על פי רוב, תחום, מקצוע, או גוף ידע ייקראו "פסאודו מדעיים" כאשר הם מציגים את רעיונותיהם כתואמים את הכללים של מחקר מדעי, אך בפועל הם נכשלים בהצגת הדברים על פי כללים אלה. העוסקים בפילוסופיה של המדע והיסטוריה של המדע העלו דרכים שונות להבדלה בין מדע לבין פסאודו-מדע, ולעיתים עשויה להיות ביניהם מחלוקת.
ישנם מבקרים של פסאודו-מדע הרואים בחלק או כל צורותיו בידור בלתי מזיק. אחרים, כמו ריצ'רד דוקינס וקרל סייגן, רואים את כל צורות הפסאודו-מדע כמזיקות, בין אם הן גורמות נזק מיידי להולכים בעקבותיהן ובין אם לאו. בהתאם, מבקרים אלו רואים את הדבקות בפסאודו-מדע כנובעת ממגוון סיבות, החל בתמימות פשוטה ביחס לאופיו של המדע והמתודה המדעית, חשיפה רבה בתקשורת הפופולרית לפסאודו מדע, דרך אשליה עצמית, ועד הונאה מכוונת לטובת יעדים פוליטיים או כספיים.
סיווג פסאודו-מדע
יש להבחין בין פסאודו-מדע לבין התגלות, תאולוגיה או רוחניות, משום שהראשון, בניגוד לאחרונים, טוען שהוא מציע תובנות ביחס לעולם הפיזי באמצעים מדעיים. אופני חשיבה המסתמכים על ה"על-טבעי" או מה שבא באמצעות "התגלות" אינם נחשבים לפסאודו-מדע, משום שהם אינם טוענים לכתר מדעיות וגם אינם ניצבים בסתירה לחשיבה המדעית המקובלת. גם ידע מקובל מעשי אחר שאינו נחשב מדעי לא ייחשב לפסאודו-מדע.
יש להבחין במטבע דומה גם בין פסאודו-מדע והכרזות מטעות במדע פופולרי, שבו אמונות נפוצות נחשבות למדעיות, אף שאינן כאלו. הנושא שנוי במחלוקת, עם זאת, משום שרבים סבורים כי מדע פופולרי מטשטש את הקו התוחם בין מדע לפסאודו-מדע אצל הציבור בכללו.
פסאודו-מדע מול פרוטו-מדע
יש הבדל גם בין פסאודו-מדע לפרוטו-מדע. פרוטו-מדע הוא מונח המשמש לעיתים לתיאור היפותזה שלא נבחנה באופן מספיק בשיטה מדעית, אך עולה במובנים אחרים בקנה אחד עם תחומי מדע קיימים או שהיא מציעה הסבר סביר לתוצאות שאינן עולות בקנה אחד עמם.
פסאודו-מדע, לעומת זאת, חסר באופן כללי ניסויים בכמות מספקת או שאינו ניתן לבדיקה ניסויית כלל, ותומכיו עיקשים בדעתם כי התוצאות המדעיות הקיימות, שאינן מחזקות את טענותיהם, שגויות כולן. פסאודו-מדע אינו מותאם בדרך כלל להליכים מדעיים רגילים כמו ביקורת עמיתים או פרסום בכתבי–עת מקובלים. במקרים מסוימים, שימוש במתודה מדעית לא יוכל להפריך היפותזה פסאודו-מדעית וכישלון כזה בהפרכת תאוריה שלא ניתן להפריכה יצוטט לעיתים קרובות כהוכחה לנכונותו של פסאודו-מדע מסוים.
עבור רוב אלו שאינם בקיאים בתחום, פרוטו-מדע ומדע "אמיתי" נראים דומים עד להטעות לפסאודו-מדע. ההבחנה הבסיסית והחשובה ביותר היא ניתנות לבדיקה. השערה כלשהי, מדהימה או לא קבילה ככל שתשמע, עשויה להיות מדע אם היא ניתנת לבדיקה. אם בדיקה כזו אינה אפשרית בתנאים סבירים, סביר להניח שמדובר בפסאודו-מדע.
ייתכנו מקרים בהם מושמעות טענות הפוכות, כאשר כל צד מציג בדיקות מדעיות (או "מדעיות"-לכאורה) לתמיכה בעמדתו. במקרה כזה, ההכרעה הופכת קשה עד למאוד. לדוגמה, גם מתנגדיו של פרוטוקול קיוטו על התחממות גלובלית מסתמכים על חוות דעת של מדענים הטוענות שהתחממות גלובלית לא קיימת. שימוש כזה במדע לתועלת עמדות פוליטיות מכונה לעיתים "מדע זבל".
מקרים אחרים בהם מושמעות טענות שלדעת גורמים אחדים הן פסאודו-מדע הם, לדוגמה, מחקרים העוסקים בחיפוש או תקשורת עם חוצנים כמו פרויקט סט"י (SETI) לחיפוש אחר אינטליגנציה חוצנית, ופרויקט CETI לתקשורת עם אינטליגנציה חוצנית. מה שהופך את שני הפרויקטים למדע בעיני רוב המומחים הוא העובדה שפרויקטים מסוג זה אינם מתיימרים לידיעה כלשהי (במקרה זה, ידיעה שחוצנים קיימים או שתקשורת עמם אפשרית) אלא טוענים שישנה סבירות מסוימת, נמוכה ככל שתהיה, לקיומם. אמונה או סברה זו נבחנת לאור נתונים קיימים ועשויה להשתנות בהתאם להשתנות הנתונים העומדים לרשותנו או באמצעות ניסוי.
בעיית התיחום
בעיית התיחום שבין מדע לפסאודו-מדע עומדת כאחד הנושאים המטרידים ביותר בפילוסופיה של המדע. הפוזיטיביזם הלוגי גורס כי רק קביעות המבוססות על תצפית אמפירית הן בעלות משמעות, ובמשתמע גורס כי כל קביעה המבוססת על אופן אחר של היקש או היסק, כולל קביעות מטאפיזיות הוא חסר משמעות.
קרל פופר דחה עיקרון זה של הפוזיטיביזם הלוגי והציע במקומו את עקרון הניתנות להפרכה. עיקרון זה עורר ביקורת מאנשים כמו תומאס קון, שטען כי ניתנות להפרכה לא שחקה תפקיד סיבתי משמעותי במעבר בין תאוריות מדעיות. אימרה לַקַטוֹש שהיה מתלמידיו של פופר הציע קריטריון נוסף על עקרון ההפרכה שמבחין בין תוכניות חקר פרוגרסיביות ודגנרטיביות.
דוגמאות
מספר רב של תורות פסאודו מדעיות נוצרו על מנת לתת בסיס לאמונות מיסטיות כמו קריאה בכף היד, לפילוסופיות מזרחיות כמו צ'י, וכן לאמונות דתיות שונות שאינן מתיישבות עם התפיסות המדעיות הרווחות (כגון ההתנגדויות לאבולוציה).
מספר תורות הקרויות אנטומיה שטחית טוענות שצורות ויחסי גודל בגוף האדם מעידים על מבנים עמוקים יותר הנסתרים מן העין: הפיזיונומיה מבוססת על האמונה שחקר מראהו החיצוני של אדם, ובמיוחד פניו, מאפשר ללמוד על תוכן אישיותו, הפרנולוגיה טוענת כי ניתן לקבוע מאפייני אישיות ונטייה לפשיעה על בסיס צורת הגולגולת, והכירומנטיקה מתיימרת להעריך את אופיו או עתידו של אדם באמצעות 'קריאה' בכף ידו.
הביופוטונים היא תורה הטוענת שישנו מנגנון תקשורת בין תאים באמצעות אור ומתיימרת להיות המצע המדעי לצ'י. הויטליזם היא תאוריות הגורסות כי יש להבין ולהתייחס לחומר חי באופן שונה לחלוטין מחומר שאיננו חי. לדוגמה, חקלאות ביודינמית. השדות מורפוגנטיים טענה כי שדות מורפוגנטיים גורמים לדברים חיים לגדול או להתנהג בדפוסים שנקבעו על ידי יצורים שחיו קודם לכן.
מאז הצגת תורת האבולוציה על ידי צ'ארלס דרווין, היא עוררה התנגדויות רבות, במיוחד מצד דתיים. התנגדויות אלו הולידו מספר תורות מתחרות פסאודו מדעיות. הבריאתנות היא האמונה הדתית הגורסת שכל הקיים ביקום נברא על ידי סיבה ראשונית שהיא אלוהים. בעקבות ההכרזה בארצות הברית על הבריאתנות בתור תפיסה דתית שאיננה מדעית, נאסר על לימוד הבריאתנות בבתי ספר ציבוריים. מאוחר יותר תומכי הבריאתנות פיתחו תאוריה הקרויה תכנון תבוני, לפיה האבולוציה לא הייתה אקראית אלא מונחית. תורת התכנון התבוני מבוססת במידה רבה על טיעון המורכבות הרבה מדי שלפיו צורות החיים מורכבות מכדי להיווצר משורת מוטציות אקראיות. תומכי התכנון התבוני מדגימים את טענתם על בסיס מבנים ביולוגיים שונים ומציגים אותה כתאוריה מדעית, ועד למשפט הפנדה של דובר היו בארצות הברית בתי ספר ציבוריים בהם שולבה בתוכנית הלימודים בביולוגיה. תוצר לוואי נוסף של תורת האבולוציה של דרווין (שמסתמך עליה באופן פסבדו-מדעי) היא תורת הדרוויניזם החברתי ותורת הגזע, הקובעות שישנם גזעים בין בני האדם והיררכיה ביניהם. תורות אלו היוו חלק מתפישת העולם הנאצית.
טרנסמוטציות ביולוגיות היא השערתו של קורנטין לואיס קרברן כי יצורים יכולים להמיר אלמנטים כימיים, לדוגמה, נחושת לברזל.
לבסוף, ישנן תורות מיסטיות שונות כגון אסטרולוגיה, נומרולוגיה, קרטומנסיה (קריאה בקלפים), קריאה בכף היד, קריאה בקפה ותקשור המאפשרות כביכול פרוש המציאות וניבוי העתיד, ונחשבות לאמונות טפלות בקרב הקהילה המדעית. מבין העוסקים בשיטות הללו יש הטוענים שלשיטות הללו קיים ביסוס מדעי, וטענות אלו נחשבות על ידי הקהילה המדעית כפסאודו מדע.
תחומי ידע אחדים במדעי החברה עונים אף הם לקריטריונים של פסאודו מדע. שיטות פסיכולוגיות פרוידיאניות ובראשן הפסיכואנליזה, למשל, נטולות יכולת הפרכה או ניסויים עצמאיים בני שחזור, ולא ניתן להציב אמות מידה ברורות להצלחה או כישלון שמשמעו הפרכת התורה. יתרה מזאת, הפסיכואנליזה היא מערכת שלמה שכל ביקורת עליה מקבלת פשר פנימי שמבטל את ערכה הביקורתי. לדוגמה, פרויד האמין שלמטופלים ולמבקרים שלו ישנו רצון לא מודע לפסול את התיאוריה הפסיכואנליטית, כדי שהלא מודע שלהם לא ייחשף. קרל פופר, טען כי הפסיכואנליזה היא פסאודו-מדעית; הפסיכולוג ההתנהגותי פרדריק סקינר כינה את התחום מיסטיקה. סקינר טען כי הפסיכואנליזה עוסקת בהשערות שלא יכולות להיות לעולם בנות בדיקה, ולכן הפסיכואנליזה אינה מדע. הטענה העיקרית של פופר ביחס לפסיכואנליזה לא הייתה שהיא אינה ניתנת להפרכה, אלא שהיא נבדקה ונכשלה בבדיקה. עם זאת, בניגוד לבריאתנות, אסטרולוגיה, הכחשת השואה ועוד, קיים חוסר הסכמה לגבי המעמד של פסיכואנליזה פרוידיאנית כפסאודו-מדע.
תרבות פופולרית
תאוריות פסאודו-מדעיות זוכות לעיתים קרובות לבמה בסדרות טלוויזיה ובספרות, בעיקר אלו העוסקות במדע בדיוני. כך לדוגמה גישות פסאודו מדעיות כגון תאוריית חייזרים קדומים (שגדול תומכיה הוא אריך פון דניקן) הטוענות שהאלים הם למעשה חייזרים בעלי טכנולוגיות מתקדמות אשר ביקרו בכדור-הארץ בימי קדם, היוותה את ההשראה לסרט סטארגייט ולסדרה שבאה בעקבותיו.
דיאטה לפי סוג דם לא קיבלה הכרה של המערכת הרפואית, אך מקודמת מאז שנת 1997.
פטרוס הדברי
פטרוס הדברי (בשוודית: Petrus Hedberg; 1840–1926) הוא סופר ומתרגם שוודי.
ביוגרפיה
הדברי התחיל את קַרְיֵירַת הכתיבה שלו בתור עיתונאי בעיתון שוודי שמרני בשם Vårt land (מילולית "הארץ שלנו", לימים ) בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19. הוא ידוע בעיקר בעקבות תרגומי ספריהם של לואיס וולאס, לב טולסטוי, מארק טוויין ואחרים. עם זאת, חלקים מהספרים שתרגם לא תורגמו בשלמותם. את הספרים פי עטו הוציא תחת שם העט ארואר דוג (בשוודית: Orvar Dag).
PHLAK
פלאק (אנגלית: Professional Hackers Linux Kit תעתיק מקוצר: PHLAK) הייתה הפצת לינוקס, נגזרת של מורפיקס (Morphix).
כיום, ניתן למצוא את ההפצה בגרסאות לא רשמיות ברחבי האינטרנט.
רשימת גרסאות
צוות הפיתוח שחרר 4 גרסאות אל השוק:
גופי קטון
גופי קטון הם שלוש מולקולות מסיסות במים שמיוצרות כאשר חומצות שומן מפורקות ליצירת אנרגיה. שלוש המולקולות הן אצטואצטט, בטא-הידרוקסיבוטיראט ואצטון (אף שבטא-הידרוקסיבוטיראט איננה קטון אלא חומצה קרבוקסילית, היא נמנית עם גופי הקטון). אצטוצטט ובטא-הידרוקסיבוטיראט משמשות כמקור אנרגיה בלב ובמוח.
שימוש במוח ובלב
גופי הקטון מיוצרים בכבד ומועברים לשאר רקמות הגוף בעזרת זרם הדם. תאי הגוף יכולים להפוך גופי קטון בחזרה לאצטיל קואנזים A, להפקת אנרגיה דרך מעגל קרבס (למעט אצטון, שלא יכול להיהפך בחזרה לאצטיל קואנזים A).
בתנאים רגילים, שריר הלב מפיק את רוב האנרגיה מחומצות שומן, ורק כ-5% מהאנרגיה שלו מגיעה מגופי קטון.
המוח לעומת זאת, מסתמך על גלוקוז כמקור אנרגיה עיקרי. רוב חומצות השומן לא עוברות את מחסום הדם-מוח, ובנוסף גלוקוז הוא המקור הזמין והמהיר ביותר להפקת אנרגיה. לכן, תאי המוח לא משתמשים בחומצות שומן להפקת אנרגיה ובעת מחסור בגלוקוז לרוב הרקמות יש מקור אנרגיה חלופי (מלבד גופי קטון), אך למוח אין. המוח מסתגל ומגדיל את חלקם של גופי הקטון בהפקת אנרגיה, על חשבון הגלוקוז. נמצא כי אחרי 3 ימים של דיאטה דלת פחמימות, כרבע מהאנרגיה שצורך המוח הגדול מופקת מגופי קטון, ולאחר 40 יום בערך, כבר 70% מהאנרגיה מקורה בגופי קטון.
ייצור גופי קטון
השלב הראשון ביצירת גופי הקטון כולל חיבור של 2 מולקולות אצטיל קואנזים A ליצירת מולקולה שנקראת אצטואצטיל קואנזים A (Acetoacetyl-CoA). בתהליך זה, אשר מתווך על ידי האנזים תיולאז (Thiolase), נפלטת מולקולת קואנזים A אחת. בשלב הבא, בתהליך אשר מתווך על ידי האנזים β-Hydroxy-β-methylglutaryl-CoA synthase (HMG-CoA synthase), מוספות 2 מולקולות לאצטואצטיל קואנזים A - מים ואצטיל קואנזים A, ליצירת מולקולת β-Hydroxy-β-methylglutaryl-CoA   (HMG-CoA).
בשלב הבא מסולקת מולקולה אחת של אצטיל קואנזים A על ידי האנזים β-Hydroxy-β-methylglutaryl-CoA lyase (HMG-CoA lyase), דבר שמניב את האצטואצטט. מכאן קיימות 2 אפשרויות: מולקולת אצטואצטט יכולה לעבור חיזור על ידי האנזים D-β-hydroxybutyrate dehydrogenase (תוך כדי ניצול המימן ממולקולת NADH) ולהניב את ההידרוקסיבוטיראט, או לעבור דה-קרבוקסילציה (הוצאת פחמן דו-חמצני), בתיווך האנזים Acetoacetate decarboxylase, וליצור אצטון.
בהקשר זה חשוב לציין כי יצור האצטון אינו תהליך הפיך, כלומר לא ניתן לקבל אצטואצטט בחזרה, ולכן האצטון מופרש בשתן ובנשימה. האצטון מופרש בנשימה כי הוא בעל לחץ אדים גבוה ולכן הוא מתנדף בקלות. נדיפות האצטון היא שגורמת לריח ה"פירות" בנשימת חולי סוכרת ללא טיפול.
ניצול גופי קטון
גופי הקטון מנוצלים בתהליך הנקרא קטוליזיס. בתהליך ניצול גופי קטון נוצרות 2 מולקולות אצטיל קואנזים A מחדש מהן מפיק התא אנרגיה על ידי הכנסתן למעגל קרבס.
לתהליך זה 3 שלבים. בשלב הראשון, היות שפעילות האנזים D-β-hydroxybutyrate dehydrogenase היא הפיכה, הופכות מולקולות הידרוקסיבוטיראט חזרה לאצטואצטט. היות שפעילות האנזים HMG-CoA synthase אינה הפיכה קיים צורך לעוקפו ולכן בשלב הבא מוכנסת מולקולת סוקסיניל קואנזים A (Succinyl-CoA) ומתרכבת עם אצטואצטט לקבלת מולקולת אצטואצטיל קואנזים A, זאת בתיווך האנזים β-ketoacyl-CoA transferase ותוך כדי פליטת מולקולת סוקסינאט. השלב האחרון בתהליך מתווך על ידי האנזים תיולאז שהוא בעל פעילות הפיכה. בתהליך זה על ידי הכנסת מולקולת קואנזים A מבוקעת אצטואצטיל קואנזים A ל-2 מולקולות אצטיל קואנזים A זמינות לכניסה למעגל קרבס.
קטוזיס וקטואצידוזיס
כאשר ישנו עודף של גופי קטון, הגוף נכנס למצב לא תקין, אך לא בהכרח מזיק, שנקרא קיטוזיס. כאשר רמת גופי הקטון גבוהה מאוד, הדבר משפיע ישירות על רמת החומציות של הדם, היורדת מ-pH של 7.4 עד ל-6.7. זהו מצב מסוכן שנקרא קטואצידוזיס, שהוא אחד הסימפטומים הנפוצים של סוכרת מסוג 1.
קרן פורד
קרן פורד פעלה מאז השקתה בשנת 1936 כארגון עצמאי, מוסד שלא למטרות רווח ושאינו ממשלתי. הקרן נותנת מענקים דרך מטה החברה בניו יורק ותריסר משרדי משנה הפרוסים ברחבי העולם. בשנת הכספים 2005, היא העניקה חמש מאות ושנים עשר מיליוני דולרים כמענקים עבור פרויקטים אשר התמקדו בחיזוק ערכי הדמוקרטיה, פיתוח הקהילה והכלכלה, החינוך, התקשורת, האמנויות והתרבות, וזכויות האדם.
היסטוריה
קרן פורד נוסדה ב-15 בינואר 1936 על ידי הנרי פורד ואדזל פורד ושני מנהלים של חברת פורד "לקבל ולפקח על מענקים עבור מטרות מדעיות, חינוכיות וצדקה, כולם למען רווחת הציבור". בשחר שנותיה הקרן פעלה במישיגן תחת הנהגתם של חברי משפחת פורד ועמיתיהם, ותמכה בין השאר בארגונים כמו בית החולים של הנרי פורד, גרינפילד וילג' ומוזיאון הנרי פורד.
לאחר מותו של אדזל פורד בשנת 1943 ושל הנרי פורד ב-1947, נשיאות קרן פורד עברה לידי בנו הבכור של אדזל, הנרי פורד השני. תחת מנהיגותו, חבר הנאמנים של קרן פורד הגישה דין וחשבון בנוגע להתנהלותה העתידית הרצויה. הוועדה, שבראשה עמד הפרקליט הקליפורני רוואן גייטר, המליצה שהקרן תהיה מחויבת לקידומם של שלום, חופש, וחינוך ברחבי העולם. היא מעניקה מימון לפרויקטים מגוונים, בכללם "הטלוויזיה החינוכית הלאומית", שעלתה לאוויר בשנת 1952. על כל פנים, קרן פורד בעזרת "ההתאחדות לשידורי הציבור" סגרה אותה והחליפה אותה ב"שירותי השידור הציבוריים" באוקטובר 1970. מועצת המנהלים החליטה לגוון את תיק ההשקעות של הקרן ובהדרגה הפרידה אותה ממניות חברת פורד בין השנים 1956 ל-1974. באמצעות צעד זה הפכה חברת פורד לחברה ציבורית בשנת 1956.
מענקי הקרן מבוססים על ההמלצות המותוות בדין וחשבון של גייטר, והחלו לכלול תמיכה בלימודים גבוהים, באמנות, בפיתוח כלכלי, זכויות אזרח ובסביבה, בין תחומי פעילותה השונים.
בשנת 1951 העניקה קרן פורד זו הפעם הראשונה קצבה לפיתוחה של מערכת רשת השידור הלאומית. מענקים אלו המשיכו, ובשנת 1969 העניקה הקרן מיליון דולרים לסמינר החינוכי לילדים על מנת לסייע ביצירתו ובהשקתו של "רחוב סומסום".
בשנת 1952 נפתח משרד השדה הראשון של החברה בניו דלהי שבהודו.
במהלך שנות החמישים סיפקה הקרן סדרת מלגות באמנויות ובמדעי הרוח, לתמיכה באישים כיוזף אלברס, ג'יימס בולדווין, סול בלו, אי. אי. קאמינגס, פלאנרי אוקונור, ג'יקוב לורנס, רוברט לוואל ומרגרט מיד.
ב-1976 סייעה קרן פורד להשיק את בנק גרמין, שהציע הלוואות קטנות לכפריים עניים מבנגלדש ואשר למייסדה, מוחמד יונוס, הוענק פרס נובל לשלום עבור חלוציותו במיקרו אשראי.
בשנות השמונים המאוחרות החלה הקרן להעניק תרומות שיסייעו למאבק במגפת האיידס, שכללו תמיכה בסך ארבעה וחצי מיליוני דולרים עבור ייסודה של התוכנית לשיפור החינוך והטיפול באיידס ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2000 חנכה הקרן את תוכנית המלגות הבינלאומיות במענק של מאתיים ושמונים מיליוני דולרים, תוכנית המענקים הגדולה ביותר בהיסטוריה. התוכנית מספקת מלגות לסטודנטים מקהילות עניות מחוץ לארצות הברית לצורך לימודים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים באוניברסיטאות בכל רחבי העולם.
כבר למעלה משלושים שנה שאין לקרן פורד שום קשר פרט לשמה לחברת המכוניות של פורד ולא למשפחת פורד. הנרי פורד השני, חבר המשפחה האחרון בחבר הנאמנים, התפטר מחבר המנהלים של הקרן ב-1976, בעודו מעודד את צוות הקרן להישאר פתוח לרעיונות חדשים ולעבוד למען חיזוקה של שיטתה הכלכלית של המדינה.
במדינת ישראל תורמת קרן פורד למספר ארגונים, ביניהם מרכז אדוה, קו לעובד, האגודה לזכויות האזרח, בצלם והקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב. קרן פורד ישראל נוסדה בשנת 2003 תחת חסותה של הקרן החדשה לישראל, במסגרת שיתוף הפעולה בין הקרנות העבירה קרן פורד מענקים בסך 40 מיליון דולר לקרן החדשה לישראל, מאז הקמתה העבירה קרן פורד ישראל מענקים ללמעלה מ-40 ארגונים הפועלים, לדעתה של הקרן החדשה לישראל, לקידום "החברה האזרחית, זכויות האדם והשלום".
ביקורת
קרן פורד תומכת במטרות מתקדמות רבות וספגה ביקורת בשל רבות מהתוכניות בהן היא תומכת ממגוון סיבות.
קרן פורד היא נדבן עיקרי של ההוגנות והדיוק בדיווח (FAIR), קבוצה המשמשת ככלי פיקוח על אמצעי התקשורת. קרן פורד בוקרה על ידי תנועות פוליטיות בשל תמיכתה ב"הוגנות והדיוק בדיווח", תכנון ההורות וקבוצות לזכויות ההפלה.
בשנת 1968 החלה הקרן לממן "קליניקות למשפטים" בבתי ספר למשפטים שהיוו חלק מתוכניות הלימודים שלהם. מטרת הקליניקות היו להעניק ניסיון מעשי בעריכת דין בעודם מספקות שירות משפטי ללא תשלום עבור עניים הזקוקים לייעוץ משפטי. מבקרי הקרן טענו כי הקליניקות הפכו בידי סגל בתי הספר למשפטים לכלי לפעילות פוליטית. יתירה מזאת, הם טוענים כי המעורבות הכספית של קרן פורד הייתה נקודת המפנה בה החלו הקליניקות לשנות את מטרתם.
מבקרים אחדים כמו נשיא אוניברסיטת בינגהמפטון לשעבר ג'יימס פטראס, ביקרו את הקרן בשל קשרים לכאורה עם ה-CIA. פטראס האשים את הקרן ככסות ל-CIA, בצטטו את מערכת היחסים של הנשיא הקודם של הקרן ריצ'רד ביסל עם מנהל ה-CIA אלן דאלס והמעורבות בתוכנית מרשל במהלך שנות החמישים. פטראס הוקיע את קרן פורד בשל מה שהוא כינה קבוצות זכויות אדם "אנטי-שמאלית" ש: "...לא משתתפות בפעולות המוניות של אנטי גלובליזציה ובאנטי נאוליברליזם".
אשת אקדמיה אמריקאית אחרת, ג'ואן רולף ב-Foundations and Public Policy: The Mask of Pluralism. State University of New York Press, 2003 טוענת כי פורד וקרנות דומות משחקות תפקיד מפתח בהשתלטות על תנועות התנגדות: "בעוד שהתנגדות מרעיונות המעמד השליט מכונה 'קיצוניות' והיא מבודדת, מקבלים את פניהם של מתנגדים אינדיבידואלים. אכן, הגמונית המעמד השולט היא יותר בת קיימא אם היא אינה נוקשה וצרה, אולם היא יכולה באופן דינמי להצמיח כיוונים חדשים". היא מדווחת שג'ון ג. מקלוי, בעודו מכהן כיושב ראש של חבר הנאמנים של הקרן "...חשוב על הקרן כעל שלוחה לכאורה של ממשלת ארצות הברית. זה היה ההרגל שלו, למשל, לעצור ליד המועצה לביטחון לאומי (NSC) בוושינגטון כל כמה חודשים ובאופן מקרי לשאול אם יש אילושהם פרויקטים מעבר לים שהמועצה לביטחון לאומי מעוניינת שהם יממנו". רולף אף מאשימה את קרן פורד במימון תוכניות להתקוממות נגד באינדונזיה ובארצות אחרות.
בשנת 2003 קרן פורד בוקרה בין השאר על ידי סוכנות החדשות הסוכנות הטלגרפית היהודית, בשל תמיכתה בארגונים לא ממשלתיים שלפי דעתה לקחו חלק בפעילויות אנטישמיות ואנטי-ציוניות בוועידה העולמית נגד גזענות שנערכה בשנת 2001. תחת לחץ משמעותי על ידי מספר חברים של הקונגרס, הראשי שבהם הדמוקרטי ג'רולד נאדלר, התנצלה הקרן ואז אסרה את קידומם של: "אלימות, טרוריזם, קנאות עיוורת או השמדת המדינה" כחלק ממענקיה, ועוררה מחאה בקרבם של ראשי אוניברסיטאות וקבוצות שונות שאינן למטרות רווח לגבי סוגיות של חופש הדיבור.
אנטי-אייג'ינג
אנטי-אֶייג'ינג (מאנגלית: Anti-Aging, עיכוב תהליכי הזדקנות) הוא תחום ברפואה העוסק בחקר ההאטה של תהליכי הזדקנות מערכות החיים של האורגניזם ושל האדם בפרט. הזדקנות מואצת פוגעת באיכות החיים והכושר הגופני ומקצרת את תוחלת החיים. המונח הוא יחסית חדש והוא תולדה של תעשייה ענפה שהתפתחה והחידושים האחרונים במדעי הרפואה והביולוגיה בשנים האחרונות בעקבות פיצוח הגנום האנושי וגילויים חדשים. ניתן לסייע בהאטה של תהליכי ההזדקנות על ידי ניהול אורח חיים בריא כגון פעילות גופנית ותזונה וכן שמירה על בריאות נפשית טובה.
ככל הנראה, תהליכי ההזדקנות אינם בהכרך מושפעות מגורמים גנטיים אם כי ההשפעה היא בעיקר מגורמי סביבת החיים של האדם. מחקרים שהתבצעו בקנדה בתחילת שנות ה-2000 ועד לשנת 2017 הראו כי מתן הורמון גדילה עשוי לעכב את תהלכי ההזדקנות בגוף האדם. עד כה, לא הוצגו עובדות קליניות לכך בשל כמות נמוכה של משתמשים בהרומון הגדילה ברחבי העולם ולצורך בדיקת תהליך הזקנות נדרשים פרקי זמן גדולים. כמו כן, ארגון הבריאות הקנדי חייב פיקוח ברמת המינונים של מתן הורמון הגדילה.
מנסניו (קובה)
מנסניו (בספרדית: Manzanillo) היא עיר במחוז גראנמה בדרום-מזרח קובה. העיר שוכנת לחוף מפרץ גוּאָקָנָיָאבּוֹ, בסמוך לדלתה של נהר קאוטו, כ-65 ק"מ מערבית לביאמו וצפונית לסיירה מאסטרה. מנסניו נוסדה ב-1840, ובשנת 2004 התגוררו בה כ-130 אלף תושבים.
מפרץ גואקניאבו הרדוד, לחופו שוכנת מנסניו, הוא המרכז העיקרי לדיג לובסטרים וחסילונים בקובה. נוסף על כך, יש בעיר תעשיות שימורי דגים, דבשה, סיגרים ומוצרי עור. בסביבתה גידולי קפה, סוכר, טבק, אורז, בקר ודבש, לצד מכרות אבץ ונחושת.
חברת התעופה קובאנה דה אוויאסיון מפעילה טיסות סדירות מנמל התעופה סיירה מאסטרה להוואנה. חברות תעופה קנדיות מפעילות לעיתים טיסות שכר לטורונטו. במנסניו תחנת רכבת, ורכבות מחברות בינה לבין ביאמו, וממנה לערים אחרות במדינה.
לואיס סאקר
לואיס סאקֶר (באנגלית: Louis Sachar; בעברית נקרא גם לואיס סצ'ר; נולד ב-20 במרץ 1954, איסט מדאו, לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית) הוא סופר ילדים אמריקאי, זוכה מדליית ניוברי לשנת 1999 על ספרו "בּוֹרוֹת".
סאקר רכש השכלה אקדמית בכלכלה ובמשפטים במכללת הייסטינגס של אוניברסיטת קליפורניה ובהמשך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך לימודיו החל בכתיבת ספרו הראשון Sideways Stories From Wayside School, ובמקביל עבד כמורה בבית ספר יסודי. ב-1999 זכה במדליית ניוברי על ספרו "בּוֹרוֹת". סאקר נשוי ואב לבת.
דורבן רפוסה
דורבן רפוסה (שם מדעי: Hystrix refossa) הוא מין של מכרסם נכחד ממשפחת הדרבניים, שהתקיים באירואסיה של הפליסטוקן. הסוג תואר בידי החוקר הצרפתי פול גרווה ב-1852 על סמך ממצאים מקוטעים מצפון יוון. לצידו התגלו מספר מאובנים של דרבנים כמו: H. angressi שהתגלה בישראל (במערת גאולה בחיפה) ו-H. gigantea שהתגלה בג'אווה, אך כיום הם נחשבים מבוטלים וכלולים במין זה.
דורבן זה היה גדול יותר מהדרבנים המודרניים והגיע לאורך גוף של 115 ס"מ ולמשקל 40 ק"ג, כך שהיה גדול בכ-20 אחוז מהדרבן ההודי, אשר נחשב למין הקרוב אליו ביותר. הוא היה בעל עורף גבוה וצר ומבנה שיניים בולטות של שיניים ולחיים. כמו הדרבנים החיים הוא היה אוכל צמחים ברובו. ככל הנראה הדרבן התקיים סמוך לגדות נהרות וביערות בתנאים חמימים יחסית, במשך עידן הקרח האחרון.
מרחב מעברי
מרחב מעברי או מרחב פוטנציאלי הוא מונח מתאוריית יחסי אובייקט בפסיכולוגיה שנטבע על ידי הפסיכואנליטיקאי דונלד ויניקוט, והוא מתייחס לאזור הביניים של החוויה, השוכן בין הפנטזיה והמציאות. מושג זה נחשב לחידוש התאורטי החשוב ביותר של ויניקוט.
ויניקוט פיתח מושג זה בתחילה, כדי לתאר את אחד משלבי הביניים בהתפתחותו התקינה של הילד, חוויית המעבר, בו מתרחשות תופעות מעבר כגון היצמדות של הילד אל אובייקט מעבר. המרחב הפוטנציאלי מתפתח בין האם לתינוקה, אך במהלך התפתחות בריאה לומד הילד להחזיק מרחב זה בעצמו. התפתחות זו מתאפשרת כאשר נוצר מרחב פוטנציאלי בין התינוק לבין אובייקט (האם), בין התפיסה שהאם היא חלק ממנו, לתפיסה שהוא נפרד ממנה. המרחב הפוטנציאלי אינו מתקיים מחוץ לאדם, אך גם לא בתוכו, אלא במרחב שביניהם. המרחב הפוטנציאלי מפריד בין האם לתינוק, אך גם מחבר ביניהם.
בהמשך הרחיב ויניקוט את המושג לכל חוויה שהיא בתחום הביניים שבין המציאות האובייקטיבית לבין המציאות הסובייקטיבית כפי שהיא נתפסת על ידי האדם. כך ניתן להכליל במרחב זה גם חוויות כגון פעולת המשחק, היצירתיות והחוויה התרבותית. במרחב זה ניתן לבטא את תחושת האומניפוטנטיות הסובייקטיבית של האדם, את משאלותיו ותכנוניו, תוך השהיית המציאות האובייקטיבית.
בדומה למושגים אחרים של ויניקוט, גם מושג זה יסודו בפרדוקס. במקרה זה, הפרדוקס הוא בהיותו של המרחב הפוטנציאלי מקום שכולל גם מרכיבים של דמיון וגם של מציאות, מבלי שהפכים אלו יפריעו זה לזה או שתתבקש בחירה ביניהם.
חוויות ופעולות רבות שמתקיימות במרחב הפוטנציאלי משמשות לעיתים קרובות מטפלים במהלך פסיכותרפיה.
דלקת הלחמית
דלקת הלחמית או קוֹניוּנקטיביטיס, (באנגלית: Conjunctivitis), המכונה בלשון הדיבור בשם הלא-מדויק "דלקת עיניים", היא דלקת בלחמית העין. הלחמית היא קרום שקוף המצפה את לובן העין ואת החלק הפנימי של העפעפיים. זוהי אחת ממחלות העיניים הנפוצות ביותר. היא יכולה להיגרם על ידי נגיף, חיידק, תגובה אלרגית לקרדית אבק הבית, אבקנים, עישון, חומרים נדיפים או כימיקלים שונים. הטיפול במחלה אם היא ממקור וירוס ההרפס סימפלקס הוא באמצעות אציקלוביר.
סיווג
באזורים טרופיים דלקת מסוג "אפולו" מתפשטת כל שנה לפני עונת הגשמים.
חסימת מעיים
חסימת מעיים (באנגלית: Bowel obstruction) היא מצב רפואי אצל יונקים בו יש חסימה בחלק של המעי ותכולתו של המעי לא יכולה לעבור לאורכו ובכך נמנעת הפרשת הצואה. זהו מצב חירום רפואי ולשם הצלת החולה יש לטפל בו במהירות.
חסימת המעי הדק
הסיבות לחסימת מעי דק אצל בני אדם מבוגרים מחולקות באופן כללי לשלוש:
אצל ילדים, קיימות סיבות נוספות לחסימת מעיים, השכיחה מביניהן היא התפשלות מעיים.
הסיבות לחסימת מעי השתנו באופן דרמטי במהלך המאה הקודמת. בתחילת המאה ה-20, בקעים היוו את הסיבה השכיחה לחסימת מעיים מכנית (יותר ממחצית המקרים). כיום הסיבה העיקרית לחסימת מעיים היא הידבקויות הנוצרות לאחר התערבות ניתוחית כלשהי בחלל הבטן (בסביבות 60% מן המקרים כיום). הסיבה השנייה בשכיחותה אצל מבוגרים כיום היא תהליך גידולי, ואילו הסיבה השלישית היא בקעים. מחלת קרוהן היא הסיבה הרביעית בשכיחותה לחסימות מעי.
בשלב המוקדם של החסימה, מתגברות התנועתיות וההתכווצות של המעי במאמץ להעביר תוכן מעי אל מעבר לנקודת החסימה. העלייה בפריסטלטיקה של המעי אשר מתרחשת בשלב המוקדם של החסימה, קיימת הן בחלק המקורב (לפני ההיצרות) והן בחלק המרוחק (לאחר ההיצרות), ועל כן לעיתים יש שלשול של תוכן צואתי שעבר את נקודת החסימה עקב הפריסטלטיקה המוגברת.
בשלב מאוחר יותר, פוחתת פעולת המעי. עם הזמן, מצטברים בו מים ואלקטרוליטים אשר עלולים להביא להתייבשות ולהלם תת-נפחי. כך למשל, אם החסימה מקורבת יחסית (בשלב התחלתי של המעי), ההתיישבות תהיה מלווה בהיפוכלורמיה, היפוקלמיה ובססת מטבולית (ירידה בכמות יוני כלור, יוני אשלגן ויוני מימן בהתאמה) בשילוב עם עליה בהקאות. אם החסימה תהיה מרוחקת יותר (בשלב מתקדם של המעי), יצטברו נוזלים רבים במעי אולם הפרעות באלקטרוליטים תהיינה פחות דרמטיות.
תסמינים
הסימנים הקליניים של חסימת מעיים כוללים כאבי בטן עוויתיים, בחילות, הקאות, התרחבות בטנית, והחולה מציין כי אין צואה או יציאה של גזים כלל – בשלב מתקדם יותר. כאבי הבטן מגיעים במרווחים של כ- 4-5 דקות. בשלב מאוחר של המחלה החולה עלול להקיא תוכן צואתי.
בבדיקה פיזיקלית החולה יכול להיות עם טכיקרדיה ולחץ דם נמוך, אשר מרמזים על מידת ההתייבשות של החולה. חום יכול לרמז על חסימה כלואה (סטרנגולציה). הבטן מורחבת, ויש לבדוק אם קיימות צלקות ניתוחיות, אשר יכולות לרמז כי הסיבה לחסימה היא הידבקויות מעיים כתוצאה מניתוח בטני קודם. בהאזנה לבטן תישמע פריסטלטיקה ערה בשלב ההתחלתי של החסימה, ולאחר מכן לא תישמע פריסטלטיקה כלל. חלק מן החולים חשים רגישות במישוש עדין של הבטן. בבדיקה רקטלית יש לבחון סימנים לדמם אשר יכולים לרמז על גידול כמקור לחסימה, או למשל אוטם אשר הביא לחסימה.
טיפול
מרבית החולים עם חסימת מעיים מאובחנים כבעלי חסימה פשוטה, ללא סיבוכים. בחלק מן המקרים, החסימה כוללת כליאה של חלק מהמעי (סטרנגולציה) ומביאה לירידה באספקת הדם לאותו החלק עד לאוטם של החלק עצמו. סטרנגולציה כרוכה בעליה בתחלואה ובתמותה ומשום כך יש לאבחנה בשלב מוקדם – הסממנים כוללים טכיקרדיה, חום, לויקוציטוזיס, ובטן קשיחה.
הטיפול כולל החזרת נוזלים במתן תוך-ורידי היות שהחולה מאבד נוזלים ואלקטרוליטים. יש לעקוב אחר מתן השתן של החולה. כמו כן ניתנת אנטיביוטיקה רחבת טווח.
בנוסף לטיפול האמור לעיל, יש להקל על החסימה עצמה על ידי הכנסת זונדה נזו-גסטרית (naso-gastric tube). בחלק מן המקרים, ובייחוד במקרים בהם החסימה היא חלקית, טיפול כאמור יספק ולא יהיה צורך בניתוח.
ניתוח
באופן כללי, חולים עם חסימת מעיים מלאה יזדקקו לניתוח. הסיבה לחסימה עצמה מובילה לגישה הניתוחית. כך, למשל, חולים שיש להם חסימת מעיים כתוצאה מהידבקויות יטופלו על ידי המסת או התרת ההידבקויות; חולים בעלי הרניה כלואה יעברו תיקון של ההרניה, וכן הלאה. לעומת זאת, הטיפול אצל חולים בהם החסימה נובעת מתהליך גידולי מורכב יותר, בייחוד כאשר הגידול שלח גרורות. במצבים כאלו לעיתים נמנעים מכריתת חלקי המעי הנגועים בגידול ורק משחררים את החסימה עצמה.
קליניקה
המטופל אינו מסוגל להעביר צואה או גזים לאורך המעי הגס, יחד עם התרחבות של הבטן והופעת כאבי בטן. המעי הגס מתרחב בגז, מתוכו כשני שלישים מורכבים מאוויר שנבלע ולא השתחרר (אירו-פאגיה), וחלקו האחר מהצטברות חיידקים. כמו כן המעי הגס מתמלא בצואה ובנוזלים. אם החסימה נגרמה כתוצאה מבקע או פתלת של המעי, תיתכן בעיה באספקת הדם או סטרנגולציה, אשר עלולה להתפתח לנמק.
הטיפול הניתוחי נבחר בהתאם לסיבת החסימה. אם ישנו גידול בחלחולת, אשר מביא לחסימה עצמה, יועדף שחרור החסימה על ידי הוצאת לולאת מעי לסטומה- loop coleostomy, לאחר מכן מתן טיפול נאו-אדג'וונטי לגידול, ותכנון ניתוח להסרת הגידול עצמו לאחר מתן הטיפול הכימותרפי. במקרה של גידול במעי העקול, הניתוח יכול לכלול כריתה של המעי העקול עם הוצאת חלק מעי מקורב מהסטומה, וסגירת החלק המרוחק מהסטומה (הניתוח ע"ש הרטמן), או לחלופין כריתת המעי העקול וביצוע השקה בין שני חלקי המעי בצד המקורב ובצד המרוחק לחלק שנכרת.
חסימה שאינה דינמית, או פסאודו-חסימה, נקראת גם תסמונת אוגילבי- Ogilvie's syndrome- זהו תיאור של התרחבות המעי הגס יחד עם סימנים ותסמינים של חסימה, אולם בהיעדר סיבה לחסימה עצמה. הסיבה להרחבה ראשונית של המעי אינה ידועה במרבית המקרים, כאשר בחלקם המועט הסיבה היא הסננה של תאים ממאירים לעצבים סימפתטים. סיבה נפוצה יחסית למצבים כאלו היא משנית ללקיחת תרופות כגון אופיאטים, תרופות נוירולפטיות, מצבים מטבוליים חריפים, זאבת, סקלרודרמה, מחלת פרקינסון ומחלות אחרות. האבחנה היא על ידי הדמיה עם חומר ניגוד- כך ניתן להבחין באופן טוב יחסית בין חסימה מכנית, לחסימה שאינה על רקע מכני. גם כאן, הטיפול אשר ניתן בתחילה הוא naso-gastric tube לצורך הקלה על החסימה עצמה, מתן נוזלים תוך ורידי ותיקון אלקטרוליטרי, בנוסף לטיפול בנאוסטיגמין (הפועל באופן פראסימפתומטי ומביא למעבר צואה וגזים במעי. 90% מן החולים מבריאים לאחר טיפול במתן נאוסטיגמין, כאשר לפני מתן התרופה יש לשלול חסימה מכנית על מנת לא לגרום לנקב כתוצאה מלחץ מוגבר על המעי במתן נאוסטיגמין. כמו כן יש לנטר את החולה היות שאחת מתופעות הלוואי של התרופה היא ברדיקרדיה.
קישורים חיצוניים
Bowel obstruction Occlusion intestinale Obstrução intestinal
פסטיבל אביניון
פסטיבל אביניון הוא פסטיבל תיאטרון בעיר אביניון שנוסד בשנת 1947 על ידי במאי התיאטרון ז'אן וילאר המתקיים מאז בכל שנה בחודש יולי. אורכו היה תחילה שבועיים, אחר-כך ארבעה שבועות. אחרי מותו של וילאר לקח חברו פול פואה על עצמו את ניהול הפסטיבל. מאז שנות השבעים מתקיימים בכל יום כ-60 מופעים.
בשנת 2003 בוטל הפסטיבל בשל שביתת עובדי הפסטיבל, שמחו נגד רפורמה מתוכננת בתקצוב הפסטיבל. לפסטיבל זה תוכננו מאה וחמישים הפקות תיאטרון שונות. הפסטיבל התחדש בשנת 2004.
כיום מבקרים בפסטיבל בכל שנה כ-600,000 צופים.
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1686–1700)
המלחמה הרוסית-עות'מאנית 1686–1700 הייתה חלק מהמאמץ הכלל אירופי נגד האימפריה העות'מאנית, הידוע בתור המלחמה הטורקית הגדולה. זו הייתה המלחמה השלישית בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.
המלחמה החלה לאחר שרוסיה הצארית הצטרפה לקואליציה האירופית האנטי-טורקית (ממלכת הבסבורג, האיחוד הפולני–ליטאי, וונציה) בשנת 1686, אחרי שפולין הסכימה להכיר בחוזה השלום הנצחי בשליטה הרוסית על קייב ועל אוקראינה של הגדה השמאלית.
המלחמה
במהלך המלחמה, הצבא הרוסי לחם במערכת קרים בשנים 1687–1689 שהסתיימה בתבוסה רוסית. למרות הכשלונות האלו, פתחה רוסיה במערכות אזוב בשנים 1695 ו-1696, ולאחר מצור ממושך  כבשה בהצלחה את מבצר אזוב בשנת 1696.
הסכם השלום
לאור ההכנות למלחמה נגד האימפריה השוודית, חתם הצאר הרוסי פיוטר הגדול על הסכם קרלוביץ עם האימפריה העות'מאנית ב-1699. לאחר מכן באמנת קונסטנטינופול ב-1700, ויתרו העות'מאנים על אזוב, מבצר טגנרוג, פאבלובסק ומיוס לרוסיה ואף החזירו את כל שבויי המלחמה. הצאר גם אישר כי הקוזאקים הכפופים לו, לא יתקפו את העות'מאנים, ואילו הסולטן אישר כי הטטרים של קרים, לא יתקפו את הרוסים.
דלריי ביץ'
העיר דלריי ביץ' (באנגלית: Delray Beach) נמצאת במחוז פאלם ביץ', פלורידה, ארצות הברית. לפי אומדן משנת 2004 חיים בעיר 64,150 תושבים.
השנים הראשונות
התיישבות באזור הייתה כבר בשנת 1876 כשהגוף להצלת חיים של ארצות הברית הקים בחוף בית עמיד בפני הוריקנים, המיועד לעוברים ושבים ולימאים השבים מהים עקב סערות. הבית נקרא "בית הצלת חיים של אזור מטעי התפוזים". יישוב קבוע במקום החל בערך ב-1890 כשאפרו-אמריקאים הגרו למקום וקנו חלקות אדמה לחקלאות. ב-1894 האוכלוסייה גדלה מספיק, והוקם בית הספר הראשון באזור.
בשנת 1894 ויליאם לינטון, מנהל משרד דואר ממישיגן קנה רצועת אדמה מערבית ל"בית ההצלה" ומכר חלקות, מתוך כוונה להקים במקום יישוב חקלאי, ובתחילה נקרא המקום לינטון, על שמו. ב-1890 הנרי פלאגר הרחיב את מסילת הרכבת שבנה מווסט פאלם ביץ' דרומה למיאמי, עם תחנה בלינטון.
מתיישבי לינטון ראו הצלחה בגידול ירקות חורף, אותם מכרו בשווקים בצפון. חורף קר במיוחד בשנת 1898 הווה מכשול ראשון וקשה בדרכם, ורבים מהמתיישבים עזבו, ובהם ויליאם לינטון. מרצון "לפתוח דף חדש" ולשנות את מזלם לטובה החליטו המתיישבים בשנת 1901 לשנות את שם המקום לדלריי, כשם פרבר בדטרויט, מישיגן.
ב-1910 נמנו 250 תושבים בדלריי. ב-1911 קיבלה דלריי מעמד של עיר במדינת פלורידה. באותה שנה נשתלו לראשונה מטעי עגבניות ואננס. גידול אננס נהיה ליבול הראשי של המושבה והאזור, וכיום זה משתקף משמה של השכונה הסמוכה לדאונטאון דלריי ביץ', שכונת "מטעי האננס". בשנת 1920 נפקדו בעיר 1051 תושבים.
בשנות ה-20 חלה ירידה משמעותית בכמות המים באדמת דלריי, זאת עקב התאיידות אגם האוורגליידס הנמצא מערבית לדלריי, והקשתה את תנאי גידול האננס. בנוסף גדלה התחרות בשוקי ארצות הברית, כשאננס הגיע מקובה עם הרחבת מסילת הברזל לאורך חופי פלורידה דרומה לקי וסט.
שגשוג בא לדלריי עם תחילת בועת הנדל"ן של פלורידה בראשית שנות ה-20. נתח חשוב מהכלכלה המקומית החל להתבסס על תיירות ועסקאות נדל"ן. דלריי הנפיקה איגרות חוב כדי לגייס כספים לבנית תשתית מים וביוב, ולסלילת כבישים ומדרכות. בתקופה זו נבנו מלונות בדלריי, שהייתה העיר הגדולה ביותר בין וסט פאלם ביץ' ופורט לודרדייל. התמוטטות בועת הנדל"ן בשנת 1926 הותירה את קופת העיר חייבת למחזיקי איגרות חוב, ללא יכולת לפורען. בנוסף ירדו ההכנסות ממסי נדל"ן וארנונה.
עם חפירת תעלת החוף המזרחי, האינטרקוסטל, נותקה דלריי מהאוקיינוס האטלנטי. ב-1923 הוכרז השטח שבין התעלה לאוקיינוס כעיר "דלריי ביץ'", ב-1927 התמזגו "דלריי" ו"דלריי ביץ'" תחת השם דלריי ביץ'.
עיר תאומה לנהריה.
שמעון זרחי
הרב שמעון זרחי (ה'תקמ"ח, 1788 - ט' באלול ה'תר"ך, 26 באוגוסט 1860) היה רב ליטאי. רבן של יאקובשטאדט שבקורלנד וטבריג שבליטא, ובסוף ימיו נשיא ישיבת עץ חיים בירושלים.
תולדותיו
נולד בשנת ה'תקמ"ח בז'ז'מיר לרב זרח שהיה דור שמיני לפייטן רבי אליהו הזרחי שנהרג על קידוש השם בשנת ה'ת"ח, ובהיותו צעיר ממש נישא לאשה מהעיר קיידאן. לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן חותנו בעיר קיידאן ושם למד בחברותא עם הרב אריה לייב קצנלנבוגן, וכן למד את חכמת הקבלה בחברותא עם הרב משה בן הרב אברהם אחי הגר"א.
בשנת ה'תקצ"ה מונה לרב העיר יאקובשטאדט בחבל קורלנד בלטביה, אך בשנת ה'ת"ר נאלץ בגזירת השלטונות לעזוב את העיר ומונה לרב העיר טבריג בליטא.
בשנת ה'תרי"ג חזר לרבנותו בעיר יאקובשטאדט ובשנת ה'תרי"ז עזב את כל בני משפחתו וצאצאיו עלה עם רעייתו לירושלים, שם התיישב בחורבת רבי יהודה החסיד והגה בתורה, בתחילה מסר שיעורים בבית הכנסת אור החיים, של תלמידי רבי מנחם מנדל משקלוב, ולאחר מכן יסד את ישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד, ומונה לנשיאה. מאז בואו לירושלים ועד לפטירתו לא יצא מבין החומות.
בסוף שנת ה'תר"כ חלה ובאור לט' באלול נפטר.
לאחר פטירתו שלח הרב שמואל סלנט את כתביו לבניו שהתגוררו בטלז, והם הדפיסו אותם בשם שו"ת נחלת שמעון, ובסוף הספר נדפסה גם צוואתו.
מבצע רובינזון וששת
מבצע רובינזון וששת הוא פשיטה שביצעה סיירת מטכ"ל בעומק מצרים במהלך מלחמת ההתשה שמטרתה העברת חלקים של מערכת הטילים הסובייטית החדישה מדגם SA-3 לישראל והשגת פרטי מידע נוספים עליה. לאחר נחיתת הכוח במצרים בוטל חלקו העיקרי של המבצע והכוח פונה חזרה במסוקים מבלי שהשיג את המודיעין.
רקע
לאחר שהוקמו אתרים שבהם טילי SA-3 החלו אלה לפגוע במטוסי חיל האוויר ואף הפילו אחדים מהם כאשר הם מדלגים ומבצעים מארבי טק"א. עם פריסת המערכת פנתה ישראל לארצות הברית בבקשה לקבלת מודיעין טכנולוגי אודותיה, אולם גם האמריקאים לא הכירו את המערכת, שלא השתתפה במלחמת וייטנאם. לנוכח הקושי באיסוף מודיעין אודות הטילים החדשים ממקורות אחרים, ובעיקר היעדר נתונים אלקטרוניים, ביקש חיל האוויר לבצע פשיטה שבה יובאו לישראל חלקים מהמערכת, מסמכים ולשבות מפעילים שלה (בדומה למבצע תרנגול 53). ביצוע הפשיטה הוטל על סיירת מטכ"ל ונבחרה סוללה מבודדת באזור ספאגה דרומית לע'רדקה במצרים. למרות שהיה ברור שהלוחמים הישראלים יסתערו גם על מפעילים וטכנאים סובייטים (שהפעילו בשלב זה את כל מערכות SA-3 שהוצבו במצרים והדריכו את עמיתיהם המצרים) ואף יפגעו בהם או ישבו אותם, הסכים פיקוד צה"ל לאשר את המבצע וכך גם הממשלה.
התכנון
התוכנית הייתה להנחית שלושה כוחות באזור ספג'ה בעומק מצרים, באמצעות מסוקי סער בטיסה בגובה נמוך מעל מפרץ סואץ:
הביצוע
ביצוע המבצע נקבע ללילה שבין 21 ל-22 במאי 1970. בשעה 20:30 יצאו בטיסה נמוכה משדה אופיר שני מסוקי סופר פרלון שבהם שני הצוותים שנועדו למקש את הכביש ולפוצץ את עמודי הטלפון. מפקד הצוות הראשון היה סגן רפי בר לב ומפקד הצוות השני סג"ם עוזי דיין (חלק זה נקרא "מבצע רובינזון"). מזג האוויר היה אביך והקשה על הניווט. הטמפרטורה באותו לילה הייתה גבוהה ופגעה בביצועי המסוקים.
בשעה 20:44, כרבע שעה לאחר יציאת שני הצוותים הראשונים, יצא הצוות השלישי במסוק יסעור ובו 38 לוחמים בפיקוד סרן גיורא זורע. כוח זה נועד לפשוט ולהשתלט על הסוללה בספג'ה (חלק זה נקרא "מבצע ששת"). במהלך הטיסה הנמוכה גילו מכ"מים מצרים ועמדות תצפית את המסוק והאירו עליו בזרקורים. המסוק המשיך כמתוכנן לעומק מצרים, ביצע איגוף של עשרות קילומטרים, ונחת לאחר טיסה ממערב למזרח כשזרקורי המצרים מחפשים אותו. מיד לאחר הנחיתה פרצו הלוחמים מהמסוק והוא המריא לקראת טיסה חזרה לישראל. לוחמי הסיירת נערכו לתנועה אל היעד אך נתגלה שהם מרוחקים כארבעה קילומטרים מאתר הנחיתה המתוכנן. למרות זאת החליט זורע להמשיך במבצע ולנוע רגלית אל היעד.
בשלב זה גילה גם קברניט המסוק את הטעות בניווט והחליט, ללא תיאום, לחזור למקום שבו הוריד את הלוחמים ולקחת אותם ליעד המתוכנן. הלוחמים שכבר התחילו בתנועה אל הסוללה חזרו אל המסוק והמריאו שוב. במהלך הטיסה עלה חשש בחפ"ק שהיה בבסיס אופיר לנוכח אור שעלה מאזור החוף וביקשו מטייס המסוק לבצע הקפה נוספת ולהמתין לפני הנחתת הכוח, אך קברניט היסעור הודיע כי אין לו מספיק דלק להמתנה. בשלב זה בוטל "מבצע ששת" והכוח הוטס בחזרה לבסיסו.
למרות שגם זוג מסוקי הסופר פרלון התגלו על ידי המצרים, הוחלט להמשיך את "מבצע רובינזון". הלוחמים פרצו מהמסוקים ונעו ליעדים. המסוקים חזרו בינתיים לנחיתה בישראל. הכוחות מיקשו את הכביש המוביל לספג'ה ופוצצו כמתוכנן חמישה עמודי טלפון. בשעה 01:19 הודיע הכוח כי השלים את חלקו במבצע וזוג מסוקים נשלח לאסוף אותו כמתוכנן.
לאחר המבצע
מטרת המבצע - השגת מודיעין אלקטרוני וטקטי אודות המערכת החדישה והמאיימת - לא הושגה. עד תום מלחמת ההתשה לא יזם צה"ל מבצע נוסף להשגת המערכת והיא נותרה בלתי-מוכרת והמשיכה להפיל מטוסים ישראליים ולפגוע באורח חמור בחופש הפעולה של חיל האוויר. גם במלחמת יום הכיפורים גבתה המערכת מחיר וצמצמה את יכולתו של חיל האוויר לפעול מעל זירות הלחימה. תוצאות "מבצע רובינזון" למיקוש הכביש לספאגה לא ידועות.
ראו גם
מבצע תרנגול 53
עמיקו וחבריו
עמיקו וחבריו (בספרדית: Cantinflas y Sus Amigos) היא סדרת אנימציה מקסיקנית בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1979 -1982. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1989 – 1990.
הסדרה מתמקדת בעמיקו, מקסיקני צעיר, ובהרפתקאותיו החינוכיות בזמן ובחלל. דמותו של עמיקו בוססה על דמותו של השחקן והקומיקאי המקסיקני קנטינפלס.
הסדרה אשר נעשתה במקור על ידי חברת הפקות במקסיקו נרכשה מחדש על ידי האנה-ברברה בשנות השמונים, דובבה לאנגלית והופצה מחדש בעולם.
השם עמיקו שניתן בעברית לגיבור הסדרה נבחר כיוון שהוא מזכיר במצלול שלו את המילה "Amigo", שפירושה בספרדית "חבר" ומופיעה בשם המקורי של הסדרה. כמו כן, העתיקו בגרסה העברית את מקום מגוריו לישראל.
עופר (מושב)
עופר (עֹפֶר) הוא מושב השוכן על מורדותיו המערביים של הכרמל, השייך למועצה אזורית חוף הכרמל. המושב שוכן בליבו של יער אורנים נטוע וחורש טבעי (יער עופר). חלקו המערבי של היישוב צופה אל הים התיכון. הוקם ב-1950 על ידי עולים מהודו, מקהילת יהודי קוצ'ין, קהילת הבגדדים (יהודים ממוצא עיראקי שחיו בהודו), קהילת בני ישראל ועולים מעיראק. בתחילת שנות ה-60 הצטרפו למושב עולים מפרס וכורדיסטן. כיום מתגוררים בו תושבים מכלל קהילות ישראל.
מקור השם
מקור שמו של המושב נגזר משמו של היישוב הערבי עין ע'זאל שסמוך לחורבותיו נבנה היישוב העברי. תושביו הערביים של עין ע'זאל עזבו אותו בעקבות מבצע שוטר במלחמת העצמאות. פרוש השם הערבי הוא "עין הצבי" ועופר הוא בן הצבי וגם בן האייל.
שמו של המושב עין איילה הסמוך נגזר גם כן משם היישוב הערבי.
שנים ראשונות
כעבור שלוש שנים הקימה הסוכנות היהודית את ראשוני המבנים ממזרח למיקום הראשוני והמושב התבסס במיקומו הנוכחי כיום, כשלושה קילומטרים ממזרח לכביש חיפה-ת"א הישן (כביש 4).
בשנים הראשונות לאחר המעבר לבתי הקבע עסקו מרבית התושבים בחקלאות מקומית; בעיקר בגידולי שדה ורעיית צאן. במהלך שנות ה-70 החלו בפיתוח ענף החממות בעיקר לצורך גידולי פרחים ליצוא. בנוסף ענף הלול תפס מקום חשוב ורבים מהתושבים גידלו עופות פטם ששווקו למשחטות אזוריות.
היישוב בנוי בצורה שמשית הכוללת מעגל מרכזי ובו עיקר מבני הציבור אשר ממנו יוצאות שלוחות (קרניים) שלאורכן בתי מגורי התושבים.