cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המוח המשולש
המוח המשולש הוא מודל לאבולוציה של המוח הקדמי וההתנהגות של בעלי חוליות, שהציע הרופא ומדען המוח האמריקני פול ד' מקלין בשנות השישים. המוח המשולש מורכב, ראשית, מהמוח הזוחל י ובו גרעיני הבסיס, שנית, מהמוח הפליאו-יונקי (המערכת הלימבית), ושלישית, מהמבנה היונק י החדש (קליפת המוח, ניאו קורטקס). כל אחד ממוחות אלה נחשב בעל תודעה עצמאית, מבנה שנוסף על קודמו, ומעליו, במהלך האבולוציה. גרעיני הבסיס אחראים על האינסטינקטים הקדומים, המערכת הלימבית אחראית על הרגשות וקליפת המוח אחראית על מחשבות אובייקטיביות או רציונליות.
מאז שנות השבעים, בחוגים מסוימים של מדעי המוח האבולוציוני וההתפתחותי, מושג המוח המשולש נתון לביקורת ונחשב מיתוס. בשל אורך חייו, רעיון המוח המשולש כונה גם "אחת הטעויות המוצלחות והנפוצות ביותר בתולדות המדע". במאה ה-21, ההשערה אינה נתמכת על ידי רוב מדעני המוח ההשוואתיים. התיאוריה אומצה על ידי כמה פסיכיאטרים ולפחות חוקר מוביל במדעי המוח האפקטיביים (העוסקים בעיבוד רגשות).
מוח זוחלי
המוח הזוחלי ידוע גם כ-"R-complex" או "מוח לטאה". שם זה העניק מקלין לגרעיני הבסיס, מבנים שנבנו מרצפת המוח הקדמי במהלך ההתפתחות. המונח נובע מרעיון בו האמינו בעבר נוירואנטומיים השוואתיים, לפיו המוח הקדמי של זוחלים וציפורים נשלט על ידי מבנים אלה. מקלין הציע כי מוח הזוחלים אחראי להתנהגויות אינסטינקטיביות אופייניות למין המעורבות בתוקפנות, דומיננטיות, טריטוריאליות והתנהגויות ריטואליות.
מוח נאו-יונקי
חלק זה של המוח מורכב מהנאוקורטקס שבקליפת המוח, מבנה שקיים רק בפרימטים, בהם בני אדם. מקלין התייחס להתווספות חלק זה כצעד האחרון באבולוציה של מוח היונקים, חלק המקנה את היכולת לשפה, הפשטה, תודעה, יכולת תכנון ותפיסה.
הסכם רוטציה
הסכם רוטציה (על פי האקדמיה ללשון: סֶבֶב) הוא הסכם פוליטי לסבב בהחלפת תפקידים בין בעלי משרות ממלכתיות, כחברי הכנסת, ראשי ממשלה, שרים ועוד. בתקופות מוקדמות של ההיסטוריה, נעשו סבבי רוטציה גם בין יורשי עצר וטוענים לכתר במונרכיות העוברות בירושה.
הסכמי רוטציה בתפקיד ראש ממשלת ישראל
אופי הממשל בישראל הוא דמוקרטיה פרלמנטרית רב-מפלגתית. בשיטת ממשל זו, ראש הרשות המבצעת, ראש הממשלה, הוא אחד מחברי הכנסת שהצליח להרכיב ממשלה הנהנית מרוב קואליציוני בכנסת. כנסת שבה אף אחד מחברי הכנסת לא מצליח להשיג רוב קואליציוני התומך בממשלה בראשותו, מתפזרת, ונערכות בחירות לכנסת חדשה. מערכת בחירות כלליות לכנסת הן אירוע המצריך משאבים כלכליים וחברתיים מהמדינה, ולכן במקרה כזה בו לא מוקמת ממשלה חדשה והמדינה הולכת למערכות בחירות באופן תכוף, המערכת השלטונית מתקשה לתפקד לאורך זמן רב, דבר העלול להזיק למדינה. בעקבות זאת, במצב של מבוי פוליטי סתום, לעיתים מוצעת נוסחה, בה מפלגות או גושים פוליטיים שבמערכת הבחירות היו משני צידי המתרס הפוליטי והצהירו כל אחת על מועמד ממפלגתם לראשות הממשלה - ישלבו ידיים ויקיימו הסכם פשרה בו נציגי המפלגות או הגושים הפוליטיים יכהנו כראשי הממשלה לסירוגין, והמפלגות או הגושים הפוליטיים המשתפים פעולה במסגרת ההסכם ייקחו חלק בממשלה ובקואליציה. בכך עשויה הכנסת להביע את אמונה בממשלה חדשה מבלי לגרור את מדינת ישראל לבחירות נוספות שמחירן רב.
המוח המשולש
אינטראקציות בין מבנים
מודל המוח המשולש טוען שמבנים אלה עצמאיים יחסית אך מחוברים זה לזה.
הסכם רוטציה
הסכמי רוטציה בתפקיד ראש ממשלת ישראל
סוג נוסף של הסכם רוטציה בראשות הממשלה שהוצע בישראל הוא הסכם רוטציה פנים מפלגתי, והוא מיועד בעיקר למקרה של איחוד בין מפלגות לקראת הבחירות לכנסת. במסגרת ההסכם, שאף מוצג לציבור הבוחרים, במקרה בו תנצח המפלגה בבחירות - יכהנו בראשות הממשלה לסירוגין יותר מחבר כנסת אחד מהרשימה. בניגוד להסכם רוטציה בין שתי מפלגות יריבות - הסכם רוטציה פנים מפלגתי לא יצא לפועל בישראל, שכן הרשימות שהציגו הסכמים כאלה לא ניצחו בבחירות, או שקודם לכן, בניסיון להעלות את מספר המצביעים למפלגה, בוטל הסכם הרוטציה ערב הבחירות.
בממשלת ישראל העשרים ואחת וממשלת ישראל העשרים ושתיים
בממשלות העשרים ואחת והעשרים ושתיים שכיהנו בתקופת הכנסת האחת עשרה, התקיימה לראשונה רוטציה בתפקיד ראש הממשלה: בין שמעון פרס ויצחק שמיר.
המוח המשולש
אינטראקציות בין מבנים
לפי המודל, התנהגויות קוגניטיביות שונות נגרמות על ידי שלוש ישויות שונות ולא אחת. המוח הזוחלי שולט בכל הפעולות האינסטינקטואליות והאימפולס יביות, בעוד המבנה הנאו-יונקי אחראי על הגבלת האינסטינקטים הפרימיטיביים. דוגמה לכך היא שליטה בדחף האכילה. אדם רעב כי המוח הזוחלי מצווה על הגוף לאכול. עם זאת, לאדם יש בחירה רציונלית לא לאכול כשהוא רעב, ומחשבה רציונלית זו נשלטת על ידי המבנה הנאו-יונקי. לפיכך, המודל מציע ששני המבנים הללו (או שלושת המבנים הללו, בהתאם למצב) נמצאים בקרב מתמיד על השליטה בגוף.
הסכם רוטציה
בממשלת ישראל העשרים ואחת וממשלת ישראל העשרים ושתיים
לפני הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 נראה היה כי "המערך" (גוש פרלמנטרי של מפלגת העבודה ומפ"ם) יזכה ברוב מוחץ. אולם, התוצאות היוו הפתעה, ולא נחזו באף תחזית קודמת. המערך ירד מ-47 מנדטים בכנסת העשירית ל-44 מנדטים. ואילו הליכוד בראשותו של יצחק שמיר הצליח לצמצם את הירידה הצפויה שלו בבחירות והוא ירד מ-48 מנדטים ל-41.
נראה היה, כי קיים שוויון בין גוש הימין וגוש השמאל, כאשר לשון המאזניים הן המפד"ל ומפלגת יחד. הנשיא חיים הרצוג הטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על שמעון פרס. לאחר סבב שיחות ומכיוון שהסיעות הדתיות לא אבו להצטרף לממשלה בראשותו, אלא אם כן יצטרף אליה גם הליכוד, הודיע פרס כי אין ביכולתו להקים ממשלת שמאל צרה.
המוח המשולש
אינטראקציות בין מבנים
אינטראקציות אלו בין הנאו-קורטקס שבקליפת המוח לבין מוח הזוחלים נראות לעיתים קרובות כאילו הן מתחרות זו בזו, שכן המחשבה המודעת שנוצרת בנאו-קורטקס יכולה לדכא את המחשבות הפרימיטיביות שנוצרות על ידי מבנה הזוחלים. לפיכך, לפי המודל, האינטראקציות בין מבנים הן אינטראקציות של עימות, עקב ההפרדה האנטומית של המוח.
הסכם רוטציה
בממשלת ישראל העשרים ואחת וממשלת ישראל העשרים ושתיים
בצעד חסר תקדים תיווך הנשיא הרצוג בין הסיעות השונות, והצליח להביא להסדר שכונה "רוטציה", לפיו במשך השנתיים הראשונות ישמש בתפקיד ראש הממשלה שמעון פרס, ויצחק שמיר ישמש כממלא מקומו וכשר החוץ, וכעבור שנתיים יחליפו השניים תפקידים. במהלך כל התקופה יהיה יצחק רבין מהמערך שר הביטחון, ואילו יצחק מודעי מהליכוד יהיה שר האוצר. ההסכם כובד, וחילופי התפקידים בוצעו לאחר שנתיים ב-20 באוקטובר 1986 באופן הבא: שמעון פרס הגיש לנשיא המדינה את התפטרותו והמליץ בפניו להטיל את הרכבת הממשלה החדשה על יצחק שמיר. למעט החילופים בין יצחק שמיר לשמעון פרס לא השתנתה חלוקת התפקידים בממשלה, ולא שונו קווי היסוד שלה (אולם, מאוחר יותר החליף משה נסים מהליכוד את יצחק מודעי בתפקיד שר האוצר).
ממשלה זו נשענה על רוב מוצק וחסר תקדים של 97 חברי כנסת. מבחינה חוקית-פורמלית היו שתי ממשלות, זו אחר זו, ולא ממשלה אחת, כיוון שהתפטרות ראש הממשלה דינה כהתפטרות הממשלה כולה, ומחייבת הקמת ממשלה חדשה.
המוח המשולש
אינטראקציות בין מבנים
מההנחה שיש הפרדה של מבנים נובעת ההנחה שיש הבדל בסיסי בין תודעה להתנהגות לא מודעת, וכן הטענה שהסיבה לכך שבני אדם הם מין בעל אינטליגנציה ומודעות עצמית (כולל היכולת ל-ToM) נובעת מהנאו-קורטקס, מבנה שקיומו נדיר, שכן אינו קיים בקרב רוב בעלי החיים האחרים. ההנחה בדבר ההפרדה תורמת לרעיון ששלושת המבנים מקיימים אינטראקציה זה עם זה בנפרד ואין מבנה אחד המקיים אינטראקציה עם ובתוך עצמו.
מעמדו של המודל
מקלין ניסח את השערת המוח המשולש בשנות השישים, בהסתמך על עבודה נוירואנטומית השוואתית שעשו לודוויג אדינגר, אליזבת קרוסבי וצ'ארלס ג'אדסון הריק בתחילת המאה העשרים. בשנות השמונים החל עניין מחודש בנוירואנטומיה השוואתית, בין השאר עקב זמינות של טכניקות נוירואנטומיות חדשות לשרטוט המעגלים של מוחות בעלי חיים. ממצאים של חוקר האבולוציה של המוח האנושי, טרנס דיקון, חידדו את הרעיונות הנוירואנטומיים שעליהם ביסס מקלין את השערתו. דיקון טען שהנחת "התוספת האבולוציונית של חלקים במוח היא לא ריאלית. כל חלקי המוח כבר היו קיימים. הם פותחו עוד יותר כאשר ההומו סאפיינס התפתח וצבר חוויות חיים."
הסכם רוטציה
בממשלת ישראל השלושים וחמש
הבחירות לכנסת העשרים ושלוש שהתקיימו במרץ 2020 לא הביאו לרוב ברור להרכבת ממשלה עבור כל אחד מהגושים הפוליטיים. אמנם הפעם 61 חברי כנסת המליצו לנשיא ריבלין להטיל על בני גנץ את מלאכת הרכבת הממשלה, אך בפועל לא התגבש רוב בכנסת בעד הקמת ממשלה צרה בראשותו. במשך הזמן בו גנץ אחז במנדט להרכבת הממשלה, הוא קיים משא ומתן עם הליכוד על הקמת ממשלת אחדות עם רוטציה בין נתניהו לבינו. מפלגת יש עתיד וחבר הכנסת משה יעלון, סירבו בתוקף לשבת תחת נתניהו, שכנגדו עומד כתב אישום בגין עבירות חמורות שביצע לכאורה, כאשר זה מכהן כראש ממשלה. כתוצאה מכך, התפצלה ממפלגת כחול לבן סיעת יש עתיד - תל"ם. המשא ומתן להקמת ממשלת אחדות עם רוטציה נמשכה גם לאחר שהסתיים המנדט של בני גנץ, והחלו שלושה שבועות אחרונים בהם ניתן לבקש מהנשיא להטיל על חבר כנסת את מלאכת הרכבת הממשלה.
המוח המשולש
מעמדו של המודל
לדוגמה, הוכח כי גרעיני הבסיס – מבנים שנגזרו מרצפת המוח הקדמי ומרכיבים את המוח הזוחלי שבתיאוריה של מקלין – תופסים חלק קטן בהרבה מהמקובל בעבר במוח הקדמי של זוחלים וציפורים (הנקראים ביחד זאורופסידים), בדו-חיים ודגים וכן ביונקים ובזאורופסידים. גרעיני הבסיס נמצאים במוח הקדמי של כל החולייתנים המודרניים, ולכן סביר שהם היו קיימים באב הקדמון האבולוציוני המשותף של החולייתנים, לפני יותר מ-500 מיליון שנה, ולא בהכרח באב הקדמון של הזוחלים.
Can't Do Better
Can't Do Better (בעברית: לֹא יְכוֹלָה לַעֲשׂוֹת (זֹאת) טוֹב יוֹתֵר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס. הוא יצא לאור ב-8 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים שלה, BunHead. בהמשך, בעקבות חוזה הקלטות עליו חתמה, הופץ מחדש בהוצאת חברות התקליטים אמיגוס רקורדס וריפבליק רקורדס.
הסכם רוטציה
בממשלת ישראל השלושים וחמש
בסופו של דבר, ובצל משבר התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נחתם הסכם לרוטציה בראשות הממשלה בין נתניהו לגנץ, וכחלק ממימוש ההסכם, ביצעה הכנסת תיקוני חקיקה נרחבים לחוק יסוד: הממשלה, שמאפשרים הקמה של ממשלת רוטציה במתווה של ממשלת חילופים. בממשלה כזו, שעל-פי החוק שנחקק תוכל אף לקום בעתיד, עם הצגת הממשלה בכנסת לשם קבלת אמונה, מוכרזים בין השאר זהותו של ראש ממשלה המיועד, מועד חילופים שבו תבוצע הרוטציה, וראש הממשלה החלופי שיכהן כראש הממשלה החל ממועד החילופים שהוכרז. החוק אף מתייחס למקרים שונים באופן שנועד למנוע מאחד מהצדדים להפר את הסכם הרוטציה.
על-פי ההסכם, ממשלת ישראל השלושים וחמש החלה לכהן כאשר ראש הממשלה הראשון הוא בנימין נתניהו ויכהן בתפקיד זה במשך שנה וחצי מיום כינון הממשלה. במקביל, יכהן בני גנץ כשר הביטחון. לאחר מכן, תתבצע רוטציה בראשות הממשלה, ובני גנץ יהיה ראש הממשלה במשך שנה וחצי נוספות. במסגרת המתווה ובהתאם לחוק היסוד שתוקן, שני ראשי הממשלה הצהירו אמונים ביחד עם הקמת הממשלה, והרוטציה תתקיים מבלי שנתניהו, או הממשלה, יתפטרו, ומבלי שיהיה צורך להקים ממשלה חדשה בראשות גנץ. כל זאת, בניגוד לרוטציה בין שמיר ופרס ב-1984, אז לשם קיום הרוטציה כיהנו שתי ממשלות שונות. בנוסף, נחקקה הוראת שעה לחוק יסוד: הכנסת, שעל-פיה הבחירות לכנסת העשרים וארבע יתקיימו לאחר תום שלוש שנים מכינון הממשלה. עוד נקבע כי אם תרצה הכנסת העשרים ושלוש לשנות את סעיפי חוק יסוד: הממשלה הנוגעים לממשלת החילופים או את הקדמת הבחירות, היא תוכל לעשות זאת ברוב של שבעים חברי כנסת.
Can't Do Better
זהו הסינגל השביעי מתוך אחד-עשר שיוצרים את הפרויקט הלא-רשמי של פטרס, Era 1.
המוח המשולש
בתודעה הציבורית
המודל המשולש של מוח היונקים נתפס באופן פשטני כחלק ממדעי המוח ההשוואתיים. יש בו עניין ציבורי בגלל הפשטות שלו. הוא אינו מדויק כהסבר לפעילות המוח, המבנה שלו והאבולוציה שלו, ועדיין נותר מושג נפוץ שכן ה"נאו-קורטקס" מייצג אשכול של מבני מוח המעורבים בהכרה מתקדמת, כולל תכנון, מודלים וסימולציה; ה"מוח הלימבי" מתייחס למבני מוח הקשורים להתנהגויות חברתיות, טיפוח (grooming), הדדיות והתנהגויות והשפעות אחרות שהתעוררו בעידן היונקים. המוח הזוחלי הוא מבני מוח הקשורים לטריטוריאליות, התנהגות פולחנית והתנהגויות "זוחליות" אחרות. הערך ההסברתי של המודל הופך אותו למעניין, הגם שהוא לא מדויק, ורמת המורכבות שלו שימושית עבור תלמידי תיכון המבקשים להתחיל לעסוק בחקר המוח.
הסכם רוטציה
בממשלת ישראל השלושים וחמש
בסופו של דבר, חתמו 72 חברי כנסת על בקשה מנשיא המדינה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על בנימין נתניהו, ונתניהו הציג את ממשלת החילופים בפני הכנסת ב-17 במאי 2020, אז הושבעה הממשלה החדשה והסתיים המשבר הפוליטי בישראל.
אף שעיגון ההסכם בחקיקת יסוד נועד להבטיח את קיומו בפועל, נותרה פרצה המאפשרת שלא לממש את ההסכם במקרה שבו הכנסת לא תאשר תקציב מדינה, ואכן, בתאריך 23 בדצמבר 2020, התפזרה הכנסת העשרים ושלוש לאחר שלא העבירה תקציב מדינה, והסכם הרוטציה שנקבע בה לא התממש בסופו של יום.
Can't Do Better
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-12 מיליון השמעות.
הסכם רוטציה
בממשלת ישראל השלושים ושש
אף שרבים ראו בתיקוני החקיקה של ממשלת החילופים משום צורך פוליטי חולף ורגעי, והיו מי שאפילו כינו אותם זילות של חוקי היסוד ושיטת המשטר, עם התכנסותה של הכנסת העשרים וארבע התבהר כי כמעט בכל תרחיש אפשרי, ממשלת החילופים תמומש גם בהקמת הממשלה השלושים ושש. בנימין נתניהו הציע הסדרי רוטציה במתכונות כלשהן לשלושה חברי כנסת נוספים. בסופו של דבר הוקמה ממשלת חילופים בראשותם של שני שותפים פוליטיים אחרים: נפתלי בנט ויאיר לפיד, כאשר מועד החילופים נקבע ל-27 באוגוסט 2023. הממשלה נפלה לאחר כשנה אך הרוטציה קוימה. לפיד החליף את בנט ב-1 ביולי 2022 והיה ראש ממשלת מעבר.
יוסף עופר (הרש)
בשואה
עופר נולד ב-1929 ברומניה (אורדיאה שבטרנסילבניה). בהיותו עדיין נער בן 14 נכבשה עירו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה והוא נשלח ב-1944 עם כל יהודי העיר למחנה הריכוז אושוויץ. הוא היה ניצול השואה היחיד ששרד מכל משפחתו.
הסכם רוטציה
רוטציות פנים מפלגתיות שלא יצאו אל הפועל
לפני הבחירות לכנסת העשרים סיכמו יצחק הרצוג וציפי לבני על הקמת המחנה הציוני ועל הסכם רוטציה בראשות הממשלה; אולם יום לפני יום הבחירות הודיעה לבני שהיא מוותרת על זכותה לרוטציה.
לפני הבחירות לכנסת העשרים ואחת ב-21 בפברואר 2019, החליטו יו"ר מפלגת חוסן לישראל, בני גנץ, ויו"ר מפלגת יש עתיד, יאיר לפיד, על ריצה ברשימה משותפת, שנקראה כחול לבן. השניים הסכימו על הסכם רוטציה בתפקיד ראש הממשלה, אך לא זכו לממשה לאחר הבחירות. אף לפני הבחירות לכנסת העשרים ושתיים עמד בעינו ההסכם לרוטציה בין גנץ ללפיד, אך גם לאחר בחירות אלו הוא לא יצא אל הפועל. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הודיע לפיד כי הוא מוותר על זכותו לרוטציה.
Can't Do Better
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Can't Do Better" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-8 ביוני 2018 וצבר למעלה מ-1.1 מיליון צפיות.
יוסף עופר (הרש)
בשואה
הצליח לשרוד כי הנאצים ניצלו אותו כפועל כפייה במפעל המטוסים שפעל ליד מחנה ההשמדה. וכפועל כפייה צעיר הוא רכש את האהבה לטייס. בסיפורו "שחרור" מתאר עופר את מהלך עבודתו בהרכבת כנפיים למטוסי ה"פוקה-וולף Fw 190" של ה"לופטוואפה" הנאצי. הסיפור מגיע לשיא (קליימקס) עם תיאור שבועתו, בזמן שחרורו ממחנה הריכוז הנאצי, באפריל 1945, להפוך בעצמו לטייס.
המוח המשולש
בתודעה הציבורית
גלינדה-לי הופמן, בספרה "הנדוניה הסודית של חוה: תפקיד נשים בהתפתחות התודעה", מתייחסת לתיאוריה של מקלין בתיאוריה שלה לגבי התנהגות אנושית והבעיות בהתנהגות זו. היא מבדילה את הקורטקס הפרה-פרונטלי משאר הנאו-קורטקס. חלק זה במוח, עם נטייתו לתקשורת עם יתר החלקים, יכול לגרום לשאר החלקים לעבוד יחד לטובת הפרט. הופמן טוענת שאצל רבים המוח הזוחלי (שמטרתו שליטה בטריטוריה וברבייה, ואצל בני אדם מתורגם לכוח ולמין) יצא משליטה, והאמיגדלה מעוררת את הפחד שמוביל לאגרסיביות וחרדה. קליפת המוח הקדם-מצחית, היא מאמינה, היא המפתח לעתיד האדם אם יוכל לשלוט בה.
יוסף עופר (הרש)
בארץ ישראל
עופר עלה לארץ כמעפיל ביולי 1946, בספינת המעפילים "הגנה". הוא נשלח על ידי שלטונות המנדט הבריטי למחנה המעצר למעפילים - מחנה עתלית. לאחר שחרורו מהמעצר הצטרף לקיבוץ אפיקים, שהפך לביתו. בקיבוץ אף פגש את מי שהפכה לאשתו לימים, חווה. באותה תקופה הוא עברת את שמו ליוסף עופר.
ב-1947, כאשר התחילו קרבות מלחמת העצמאות ועוד לפני הקמת המדינה הצטרף לגולני. במהלך הקרבות לשחרור טבריה החל המשוריין שלו לעלות בלהבות והוא ניצל ממוות רק בזכות מנחם גולן (לימים מפיק הסרטים ובמאי) אשר הצליח להוציאו מהמשוריין ולהצילו ברגע האחרון.
טייס
עם הקמתו של חיל האוויר הישראלי היה עופר מראשוניו. הוא היה בוגר קורס הטיס הראשון שהחל והסתיים כולו בארץ (קורס טיס מס' 3 - 12/4/51) ובכך הצליח לדבריו "לממש את השבועה שנשבע שש שנים בדיוק קודם לכן" בעת שיצא ממחנה הריכוז הנאצי. בהמשך הפך עופר למדריך טיסה ושימש כטייס וכמפקד טייסת התובלה הראשונה של חיל האוויר, טייסת 103, שכונתה "טייסת הפילים". הוא אף היה זה שהלחין את המנגינה להמנון הטייסת.
במבצע קדש, ב-1956, היה עופר הטייס המוביל של הרביעייה השנייה של מטוסי DC-3 דקוטה, מהם צנחו לוחמי חטיבת הצנחנים על יד מעבר המיתלה. ב-1963 התמנה למפקד הטייסת. ב-1966 נשלח לבריטניה שם כיהן כנספח אווירי של צה"ל בשגרירות ישראל וב-1969 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו מונה עופר לקברניט באל על ובכך עסק עד פרישתו לגמלאות. הוא היה בין מדליקי המשואה לזכר ששת המליונים, בשנת היובל למדינה. ב-25 באוגוסט 2003 נפטר ממחלת הסרטן והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.
ההאשמה בגילוי עריות
בתו של עופר, הסופרת, המשוררת והמתרגמת עופרה עופר אורן, כתבה ביצירותיה ואמרה בראיונות עיתונאיים כי הייתה קרבן לגילוי עריות ולאלימות פיזית ומילולית מצד אביה בשיתוף אמה..טענות שפורסמו ברבים לאחר פטירתו למרות שהוכחשו בעודו בחיים.
יצירתו
את ספרו הראשון כתב עופר עוד בזמן שירותו בצה"ל ("מתא הטייס", הוצאת אותפז - 1968). הספר עסק בתחום הטייס, כרוב יצירתו. ראו למשל - "רשאי להמריא" (הוצאת משרד הביטחון מערכות - 1992). עופר היה מראשוני סופרי המדע הבדיוני בארץ, כשכתב את ספרו "זוהר הארגמן" (הוצאת ביתן - 1970). הרקע בעלילת ספרו זה היה גם הוא טיסה - גיבורי הספר הם טייס ונווט ישראליים, הלוחמים בחוצנים הפולשים לכדור הארץ. עופר הצליח לשלב בסיפור בדיוני זה גם את הרקע שלו כניצול שואה. בנוסף לספרים כתב עופר גם סיפורים קצרים, חלקם לילדים כגון "ציפה ודון זרגוזה", שיצא לאור בהוצאת ביתן, ב-1995, וחלקם פורסמו בבמות ספרותיות שונות. כמו כן כתב מספר תסכיתים ששודרו ברדיו. ספרו האחרון, "מאלף החלומות", יצא לאור לאחר פטירתו.
הסכם רוטציה
הסכמי רוטציה בתפקיד ראש הממשלה במדינות אחרות
בשנות ה-90 של המאה ה-20, הממשלה ה-53 של טורקיה תוכננה להיות ממשלת רוטציה בין מפלגת הדרך הנכונה למפלגת המולדת, כאשר ראשות הממשלה נועדה להתחלף בין שתי המפלגות מדי שנה. ראשות הממשלה יועדה למפלגת המולדת ב-1996 ו-1999, ולמפלגת הדרך הנכונה ב-1997, 1998 ו-2000. היה מדובר בממשלת מיעוט. ב-12 במרץ 1996, הממשלה החדשה, שקיבלה גם את תמיכת מפלגת השמאל הדמוקרטי באמצעות הימנעות בהצבעה, השיגה רוב בהצבעת אמון עם 257 קולות בעד, 207 נגד ו-80 נמנעים. הצבעת האמון הוכרזה כפסולה על ידי בית המשפט לחוקה מאחר שלא הושג רוב מוחלט (273) של הצירים. בעקבות תוצאה זו, מפלגת הרווחה יזמה הצעת אי-אמון נגד ראש ממשלת טורקיה מסוט ילמז ב-27 במאי 1996 והדיון בהצעה התקבל באספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-3 ביוני 1996. ראש הממשלה ילמז התפטר ב-6 ביוני 1996, ללא הצבעת אי-אמון.
לאחר שנפלה הממשלה, הוקמה ממשלת רוטציה חדשה, שזכתה ל-278 קולות בעד, 265 נגד ונמנע יחיד בהצבעת האמון ב-8 ביולי 1996. הממשלה ה-54 של טורקיה תוכננה להיות ממשלת רוטציה בין מפלגת הרווחה ומפלגת הדרך הנכונה. בתחילה, נג'מטין ארבקאן ממפלגת הרווחה היה ראש הממשלה וטנסו צ'ילר ממפלגת הדרך הנכונה סגניתו, כאשר הרוטציה בין השניים תוכננה להתקיים ב-1997. כאשר ארבקאן התפטר כדי להבטיח שהרוטציה תתקיים, הטיל הנשיא סולימאן דמירל את הרכבת הממשלה החדשה על מסוט ילמאז במקום זאת.
לאחר בחירות 2005 בגרמניה, הציעה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לחתום על הסכם רוטציה במשרת הקנצלר עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
בקמפיין לבחירות הכלליות במלזיה בשנת 2018, מפלגת האופוזיציה דאז פאקטן חראפאן הודיעה שאם תוקם ממשלה בראשותה, מאהאטיר מוחמד ישמש בתחילה כראש ממשלתה ויבטיח חנינה למנהיג האופוזיציה הכלוא אנואר איברהים, ואחר כך ראשות הממשלה תוענק לאנואר איברהים לאחר שחרורו. בעוד אנואר איברהים שוחרר מהכלא ב-16 במאי 2018, הרוטציה המתוכננת לא התרחשה עד לקריסת הממשלה ב-1 במרץ 2020.
לאחר הבחירות הכלליות באירלנד ב-2020 סוכם להקים ממשלת רוטציה (קואליציה של פינה גייל, פיאנה פול והמפלגה הירוקה ) בין מיהאל מרטין (שישמש כטישך עד דצמבר 2022) וליאו ורדקר. הרוטציה התקיימה.
לאחר הבחירות לפרלמנט בצפון מקדוניה ב-2020, מפלגת האיחוד הדמוקרטי לשילוב דרשה את השתתפותה בכל קואליציה בכך שהמועמד לראשות הממשלה יהיה אלבני אתני. שתי המפלגות הגדולות, האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה ו-VMRO-DPMNE, סירבו. ב-18 באוגוסט, האיחוד הדמוקרטי לשילוב והאיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה הודיעו כי הגיעו להסכם קואליציוני וכן לפשרה בסוגיית ראש הממשלה. במסגרת העסקה, מנהיג האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה, זוראן זאאב, יוצב כראש ממשלה, ויכהן בתפקיד זה עד לא יאוחר מ-100 ימים מהבחירות הבאות לפרלמנט. במועד זה, האיחוד הדמוקרטי לשילוב יציע מועמד אלבני אתני לראשות הממשלה, ואם שתי המפלגות יסכימו על המועמד, מועמד זה יכהן בזמן שנותר עד הבחירות.
ממשלת ניקולאיה צ'וקה היא ממשלת הרוטציה הראשונה שתפסה את השלטון ברומניה, שהוקמה על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, המפלגה הלאומית ליברלית והאיחוד הדמוקרטי של ההונגרים ברומניה. הוסכם שניקולאיה צ'וקה מהמפלגה הלאומית ליברלית יכהן כראש הממשלה עד 2023, אז התפקיד יועבר לחבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית עד הבחירות הבאות ב-2024.
רוטציה פנים מפלגתית בישראל
המסגרות הפוליטיות בישראל גורמות לקבוצות מיעוט להתאחד יחד בריצה משותפת לכנסת ולמועצות הרשויות המקומיות על מנת להבטיח את מעבר אחוז החסימה וקבלת ייצוג במוסדות הנבחרים. על מנת להרחיב את מספר הקבוצות המקבלות ייצוג בכנסת, מקובל במפלגות הקטנות לקיים הסכמי רוטציה על פיהם אם יתקבלו רק מספר מסוים של מנדטים, יתפטר אחד מאלו שנכנסו לכנסת באמצע הקדנציה על מנת לאפשר לבא בתור ברשימה שלא נכנס לכנסת, להיכנס גם הוא לכנסת.
הסכמי רוטציה מקובלים בעיקר במפלגות הערביות והחרדיות בהן החברה מחולקת לפלגים רבים הדורשים ייצוג.
מפלגות חרדיות
היהדות החרדית יוצגה במהלך השנים על ידי מפלגות שונות. אגודת ישראל (אגו"י), שהוקמה עוד לפני קום המדינה ופעילה עד היום; פועלי אגודת ישראל (פאג"י), תנועת פועלים חרדית עצמאית שנטמעה לבסוף באגודה; דגל התורה, שהוקמה ב-1988 ומייצגת את הליטאים, כשאגודת ישראל מייצגת כיום בעיקר את החסידים; מפלגת ש"ס, שהוקמה ב-1984, מייצגת בעיקר את החרדים הספרדים.
במהלך השנים התמודדו לעיתים המפלגות השונות במשותף לכנסת (החזית הדתית המאוחדת בכנסת הראשונה, שכלל גם מפלגות דתיות לאומיות; חזית דתית תורתית המשותפת לאגו"י ופאג"י; ויהדות התורה המשותפת לאגו"י ודגל התורה). מפלגת ש"ס בחרה תמיד להתמודד עצמאית בבחירות לכנסת, אך בבחירות מקומיות היא מתמודדת לעיתים במשותף עם מפלגות אחרות.
כדי לאפשר ייצוג יחסי בין המפלגות השותפות ברשימות נהוגה לעיתים רוטציה בין המפלגות השונות. בנוסף, כיוון שאגודת ישראל מורכבת ממספר סיעות המייצגות פלגים שונים (כיום "הסיעה המרכזית" של חסידות גור, "הסיעה המאוחדת" של חסידות ויז'ניץ, שלומי אמוני ישראל של החסידויות הקטנות וסיעת חסידות בעלז), נהוגה גם רוטציה בתוך המפלגה, כדי לאפשר ייצוג לסיעות השונות.
בעיות בקיום הסכמי רוטציה
לקראת הבחירות לכנסת השנייה חתמו אברהם יהודה גולדראט והרב קלמן כהנא על הסכם רוטציה על פיו אם תקבל המפלגה רק שני מנדטים יתפטר זה שנבחר מהכנסת לאחר תום מחצית הקדנציה. אולם כשהגיע המועד לביצוע הרוטציה נשתנו הנסיבות, שכן גולדראט היה מהמתנגדים לישיבה בממשלה, בעוד כהנא היה סגן שר החינוך. בעקבות זאת הורתה מזכירות פועלי אגודת ישראל לקלמן כהנא שלא לפרוש מהכנסת, בטענה שיחסי הכוחות במפלגה השתנו והרוטציה אינה רלוונטית. גולדראט ביקש לתבוע את כהנא בדין תורה בפני הרב איסר יהודה אונטרמן, אולם חזר בו. על פי דיווחים בעיתונות, שהוכחשו על ידי בנימין מינץ, שילם קלמן כהנא 7000 לירות פיצויים לגולדראט על שלא מילא את הסכם הרוטציה. בינואר 1954 השמועות גררו גינוי מקיר לקיר בוועדת הכנסת ואף עלו דרישות לחקירה של הכנסת ואף לחקירה פלילית בנושא.
בכנסת התשיעית נבחר השייח חמאד אבו רביעה במסגרת "רשימה הערבית המאוחדת" במקומו של סיף-אלדין אל-זועבי, תוך הסכמה על רוטציה עם השייח ג'בר מועדי. אולם בשל העובדה שאבו רביעה לא התפטר מתפקידו כעבור שנתיים, על מנת לאפשר למועדי להיכנס לכנסת בשנת 1981, נרצח על ידי בניו של מועדי.
בכנסת השבע עשרה הוצב עבאס זכור במקום הרביעי ברשימת רע"מ-תע"ל, כנציג התנועה האסלאמית. לפי הסכם רוטציה, נקבע כי אם תזכה הרשימה בארבעה מנדטים, יפנה זכור את מקומו לבא בתור ברשימה, סלמן אבו אחמד, בחלוף "שנה וחצי עד שנתיים, כאשר תקופה זו תיקבע על פי החלטתו של ראש התנועה האיסלמית באותו מועד, לאור ההערכות לגבי תקופת כהונתה של הכנסת". ראש התנועה, אברהים צרצור קבע את המועד, אך זכור סירב לפנות את כסאו. בעקבות זאת, הוגשה עתירה לבג"ץ, שקבע בפסק דינו כי אף שיש צדק עם העותרים, אין בסמכותו להורות לחבר הכנסת להפסיק לכהן בה. זכור הודח מהתנועה האסלאמית ובבחירות לכנסת ה-18 התמודד ברשימת בל"ד.
הי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
צ'אן
{{פירושונים| אישים:
פרדוקס לוינתל
פרדוקס לוינתל הוא מונח בתחום של דינמיקת קיפול חלבונים (יצירת המבנה התלת־ממדי שלהם), המייצג דילמה אשר שררה בתחום עד לשנות ה-80 והיא "כיצד חלבונים מתקפלים כה מהר?". המונח נטבע על ידי הביולוג סיירוס לוינתל ב-1969.
הקדמה
בתא, חלבונים מסונתזים על ידי הריבוזום כשרשראות של חומצות אמינו. לרוב, שרשראות אלו מתקפלות לצורה אחת ספציפית וקומפקטית בה החלבון מתפקד מבחינה ביולוגית. ב-1961 הציע הביוכימאי כריסטיאן אנפינסן שהצורה אליה מתקפל החלבון נקבעת אך ורק על ידי המבנה הראשוני שלו.
הפרדוקס
במאמר שפרסם לוינתל ב-1969 הוצג הפרדוקס:
ניקח חלבון היפותטי קטן, המורכב מכ-300 חומצות אמינו. לכל חומצת אמינו ישנן 3 דרגות חופש (תצורות בהן היא יכולה להסתדר במרחב) (הערה: במציאות בדרך כלל יש יותר דרגות חופש). חישוב קומבינטורי פשוט מראה שישנן כ-3300 (כ-) תצורות שונות אפשריות לחלבון. בהנחה שהמעבר מתצורת חלבון אחת (מכונה גם "מיקרו-מצב אנרגטי") לתצורת חלבון אחרת, לוקח כ- שניות (במציאות הדבר גוזל יותר זמן), לחלבון המנסה להתקפל על ידי חיפוש התצורה הנכונה באופן אקראי של ניסוי וטעיה, ייקח עד יותר מ- שנים להגיע למצב הרצוי - זמן העולה על גיל היקום. הדבר איננו מתיישב עם תוצאות אמפיריות אשר הראו שזמן הקיפול של חלבונים הוא בין עשרות מילישניות ודקות בודדות.
מאמרים לא מעטים בתחום תקפו את הפרדוקס בטענה שקיפול אקראי הוא לא אפשרי אך למעשה לא היה בכך צורך - גם לוינתל מעולם לא האמין שחלבונים מוצאים את צורת קיפולם באופן אקראי. למעשה, אף חוקר בתחום לא חשב כך - לוינתל פשוט הגדיר את הבעיה העומדת בפני המחקר באופן מיטבי.
פתרון הפרדוקס
בסוף שנות ה-80 נפתר הפרדוקס על ידי תאוריית מודל המשפך. התאוריה גורסת שישנן תצורות קיפול חלבון מועדפות יותר מבחינה אנרגטית (כלומר, הן במצב של מינימום אנרגיה פוטנציאלית) מתצורות קיפול אחרות, ומספרן של התצורות המועדפות קטן בהרבה ממספרם של התצורות הפחות מועדפות. לפי המודל, סידור כלל התצורות במרחב, כאשר המועדפות יותר נמצאות למטה, יתן צורה של משפך. משפך זה הוא משפך האנרגיה של קיפול החלבון, בו החלבון מתחיל במצבו הלא מקופל למעלה ו"נופל" מבחינה אנרגטית אל מצבו המקופל באופן דטרמיניסטי. ה"שביל" בו עובר החלבון בדרכו למינימום האנרגטי, הוא סדרת מצבי ביניים שכל אחד מהם מועדף אנרגטית על הקודם לו וכך נדחף החלבון הלאה בתהליך הקיפול עד הגעתו למצבו הסופי.
"משפך אנרגטי" כזה תלוי בתנאי הסביבה (טמפרטורה, ריכוזי מלחים, סביבה מימית או הידרופובית וכו'). בתנאים שונים יכול החלבון להגיע לקיפול שונה או לא להתקפל כלל למצב יציב יחיד.
אמנון הררי
אמנון הררי (נולד ב־18 ביוני 1950) היה ראש מנהלת תוכנית החלל במפא"ת שבמשרד הביטחון. קודם לכן שירת כראש להק הציוד בחיל האוויר הישראלי ומפקד יחידה 108. הררי זכה בפרס ביטחון ישראל ב־1984 על פיתוחים בתחום מערכות סלולריות, וב־2022 זכתה מנהלת תוכנית החלל בראשותו בפרס ביטחון ישראל על פיתוח הדור המתקדם של לווייני התצפית אופק.
הררי שירת כראש להק הציוד בדרגת תת־אלוף, מדצמבר 1992 עד ספטמבר 1996. לאחר שחרורו שימש בתפקידי ניהול בתחום העסקי בחברות תקשורת והיי טק. בין השאר שימש דירקטור חיצוני באלביט מערכות (1997–2002), בחברת BVR (2002–2008) וברפק תקשורת ותשתיות (2003–2009), בשנים 1997 עד 1999 כיהן כסגן נשיא ומנהל חטיבת מיתוג ציבורי בתדיראן תקשורת לאחר רכישת הפעילות על ידי חברת אלקטל ומיזוגה עם פעילות חברת אורטרק, כיהן כמנכ"ל אלקטל ישראל עד אפריל 2000. במאי 2000 מונה למנכ"ל חברת פרטנר תקשורת עתידית. בשנים 2002 עד 2004 כיהן כמנכ"ל אדוונסד היטינג טכלונוג'יס (AHT). באוגוסט 2004 מונה לסמנכ"ל מכירות ושירות אירופה בחברת לומניס וב־2007 לסמנכ"ל בכיר למחקר ופיתוח בחברה. לאחר מכן כיהן כיו"ר ומנכ"ל PerfAction מתחום האסתטיקה.
באוקטובר 2011 מונה לראש מנהלת תוכנית החלל במפא"ת שבמשרד הביטחון. ב-2022 סיים את תפקידו כראש מנהלת תוכנית החלל, והוחלף על ידי אבי ברגר.
בתחילת 2023 מונה כראש המרכז לתעופה מהירה בטכניון.
טייס, דואה ומדריך דאיה בעל למעלה מ 3,000 שעות טיסה. כיהן כראש ועדת הדאייה הארצית בקלוב התעופה לישראל וכיושב ראש מועדון מרכז דאייה נגב.
בוגר תואר ראשון בהצטיינות בפיזיקה מאוניברסיטת תל אביב (1971).
משפחתו
סבו, הרב משה איררה, היה אב בית הדין הרבני בתל אביב. בן דודו הוא הרב משה הררי.
בנו אסף, מזכרתן, יזם ויוצר מיזם פיסת היסטוריה המנגיש אישים ואירועים בהיסטוריה הציונית, היהודית והישראלית.
מערת האומה
מערת האומה היא מערת מים זורמים שנתגלתה באמצע שנת 2011 מתחת לבנייני האומה בירושלים. המערה היא הערוץ התת-קרקעי הזורם הגדול ביותר שנתגלה בישראל.
היסטוריה
במהלך חודש מאי 2011 ביצעה חברת רכבת ישראל עבודות חפירה באזור בנייני האומה בירושלים, כהכנה לבניית תחנה בעבור קו הרכבת המהיר לירושלים. הפועלים, שעסקו בחציבת פיר גישה בעומק 75 מטרים מתחת לפני השטח, גילו את המערה בעומק של 75 מטרים מתחת לפני הקרקע.
אורכה המשוער של המערה הוא כמה מאות מטרים והגובה בחלקים ממנה מגיע לכ-20 מטרים. בסקירה שנערכה על ידי אנשי המרכז לחקר המערות של המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בראשות פרופסור עמוס פרומקין, נמצאו במערה מפלים קטנים ומשקעי מערות ונמצא כי זורמים בה מים באופן סדיר מצפון-מערב לדרום-מזרח בספיקה בסדר גודל של ליטר בשנייה, אך לא ידוע עדיין לאן הם מתנקזים. במקום בו קוטע הפיר החצוב את הערוץ התת-קרקעי, מזרימה משאבה את המים אל צינור המאפשר את המשך זרימתם בהמשך הערוץ הטבעי. החוקרים קבעו שהמערה מהווה את הקניון הוואדוסי הגדול בארץ ועם מציאתה מצטרפת ישראל לרשימת המדינות בהן זורם נחל תת-קרקעי.
קרדונג-לה
קרדונג לה (Khardung La) הוא מעבר הרים בחבל לדאק שבצפון הודו. הכביש העובר בו מחבר את העיר לה עם עמק נוברה. קרדונג לה נמצא בגובה של 18,380 רגל (5,602 מטרים) מעל לפני הים, ונהוג לראות בו את מעבר ההרים הגבוה בעולם העביר לכלי רכב יבשתיים.
תיירות
חובבי ספורט אתגרי יורדים עם אופניים בכביש התלול ממעבר ההרים הגבוה עד לעיר לה, מרחק 37 קילומטרים וירידה של כמעט 2,000 מטרים בגובה.
אח מוסמך
אח או אחות הם אנשים העוסקים במערכת הבריאות בתחום הסיעוד, כחלק מהצוות הרפואי; מקצוע זה הוא פָּארַא-רפואי. העוסק בסיעוד הוא עצמאי העובד בשיתוף פעולה עם מקצועות בריאות אחרים ומטפל ביחידים בכל הגילים, משפחות, קבוצות וקהילות, חולים או בריאים בכל המסגרות. התחום כולל את קידום בריאות, מניעת מחלות, קידום סביבה בטוחה וטיפול בחולים במחלות שונות, בנכים ובנוטים למות. העוסקים בתחום גם משתתפים בעיצוב מדיניות בריאות, ניהול מערכות בריאות ובחינוך.
היסטוריה
הסיעוד כמקצוע צמח מפעילות שנעשתה בעיקר בידי נשים. ראשיתו למעשה הרחבת מאפייני הטיפול האימהי, כשהוא מכוון כלפי אוכלוסיות חלשות כחולים, נכים, קשישים, ילדים ועניים.
עם אימוצה של הנצרות כדת הרשמית של האימפריה הרומית, הוצאה הוראה על הקמת בית חולים בכל קתדרלה. בתי החולים הראשונים שנבנו בעקבות הוראה זו נבנו בקונסטנטינופול ובקיסריה, שם הצמיד באזיל, הבישוף המקומי, מנזר לבית החולים ששימש כאכסניה לעוברי אורח. בתי החולים בימי הביניים פעלו בדרכו של בית החולים בקיסריה, ושימשו גם כאכסניה לעולי רגל כשהנזירות משמשות כאחיות (במשמעותה המודרנית של המילה). הידע שהתפתח הועבר באופן בלתי פורמלי, בתוך המסדרים השונים, בקתוליים ובפרוטסטנטיים. במקביל נמשכה פעילות טיפולית בחולים ובנזקקים בידי נשים, שברובן באו משולי החברה, נחשבו "מפוקפקות" ובאמצעות עיסוק זה זכו למעמד חברתי ולפרנסה.
פלורנס נייטינגייל, חלוצת מקצוע הסיעוד המודרני, קידמה את הפיכת הטיפול בחולים למקצוע שאינו קשור לכנסייה. לאחר שנוכחה במהלך שירותה במלחמת קרים כי הנזירות אינן מקצועיות דיין, הפכה את "עבודת החסד" הפכה לדיסציפלינה הנלמדת כמקצוע. בשובה ללונדון הקימה נייטינגייל בית ספר ראשון לאחיות, בבית החולים על שם תומאס הקדוש. במוסד זה, ביססה את תפיסתה כי סיעוד היינו עיסוק אחראי, יעיל ומכובד הדורש לימוד תאורטיי בצד האימון המעשי הרב. המוסמכות במקצוע זה המשיכו להקרא אחיות על שם הנזירות (אחיות המנזר) ששימשו בתפקיד זה לראשונה. כבת למשפחה מכובדת, בעלת השכלה רחבה היא עשתה שימוש בקשרים פוליטיים ומיקמה את הסיעוד כמקצוע בלתי נפרד במערכת הבריאות, החל בארגון בתי חולים ומוסדות קהילתיים, בהשתלבות בצבא ובהקמת מערכת אזרחית מסודרת להכשרת אחיות. פעילותה זו השפיעה על מדינות באירופה ומדינות דוברות אנגלית נוספות ובמיוחד ארצות הברית. בוגרות בתי הספר האמריקאים בשלהי המאה ה-19 קידמו רבות את ההכשרה המקצועית, את ההרשאה הממסדית ואת תנאי המחיה של האחיות.
בית הספר העברי הראשון לסיעוד, הוקם בירושלים על ידי הנרייטה סאלד (ליד בית החולים הדסה) ב-1918.
בתחילת המאה העשרים קמו גופים וארגוניים מקצועיים כמו ANA (איגוד האחיות האמריקאיות), ICN (ארגון האחיות הבינלאומיות). ארגונים אילו הובילו להתפתחות מקצוע הסיעוד לכיוונים אקדמיים ולהוצאת בתי הספר המסורתיים אל מחוץ לכותלי בתי החולים. ארגון האחים/ות בישראל חבר ב-ICN מ-1950.
ב-1900 יצא לאור הגיליון הראשון של כתב העת המקצועי "American Journal of Nursing", אשר נתן את האות לחשיבות פרסום מחקרים כחלק מתהליך ההתמקצעות.
הפעילות הסיעודית המודרנית משקפת את הטמעת ההתפתחויות הטכנולוגיות, המדעיות, הכלכליות והפוליטיות- מלחמתיות בחברה המערבית. עם ההתפתחויות במדע וברפואה, הוטלו על אחיות, בצד התמיכה והטיפול הבסיסיים, חובות בעלי מורכבות גוברת והולכת.
מאפייני התפקיד
אח עובד במוסדות רפואיים (כגון בית חולים ומרפאות), במוסדות נוספים ובקהילה. התפקיד שונה בכל אחד מן המוסדות האלה, אך מהותו עזרה לחולה הן בצד הפיזי והרפואי והן בצד הנפשי. במוסדות רפואיים האחיות והרופאים עובדים במקביל לצורך ריפוי החולה, בהתאם למחלקה ולהתמחות.
קיים מגוון גדול של הכשרות לעוסקים בסיעוד, ומן ההכשרות, נגזר מגוון גדול של תפקידים. אלה כוללים:
פעולות אלה דורשות ידע נרחב, מיומנויות תקשורת והקשבה פעילה וכן יכולות טכניות ברמה גבוהה.
הכשרה
ההכשרה למקצוע האח נעשית בבתי ספר ייעודיים ומשך ההכשרה שונה בהתאם לרמת ההכשרה. עם האקדמיזציה של מקצועות מסוימים בשלהי המאה העשרים, הפך גם מקצוע זה למקצוע אקדמי, הנלמד במוסד להשכלה גבוהה בתחום הסיעוד. למסיימי הלימודים שאורכם 4 שנים ניתן תואר אקדמי, במקביל לתעודת אח מוסמך של משרד הבריאות. תעודת אח מוסמך מאפשרת המשך לימודים מתקדמים בסיעוד, הקרויים "קורסים על-בסיסיים", בהתמחויות שונות, כמו אח מיילד וטיפול נמרץ. כגון: טיפול נמרץ כללי, טיפול נמרץ נשימתי, טיפול נמרץ בפג ובילוד טיפול נמרץ ילדים ועוד. בנוסף, קיימים מספר מסלולים לתואר שני ואף לדוקטורט בלימודי סיעוד.
בישראל, בדומה למדינות המערב, קיימות תוכניות להכשרת אחיות מוסמכות אקדמאיות. קיימות מספר תוכניות גנריות ללימודי "אח/ות מוסמך/ת" שנמשכות כשנתיים וחצי וכן תוכניות של הסבת אקדמאים לאחים/יות מוסמכים/ות. לאחר מעבר של מבחן מקצועי, המועבר על ידי משרד הבריאות (הנקרא גם "המבחן הממשלתי") ניתנת תעודת "אח מוסמך". תעודת זאת מאפשרת המשך לימודים מתקדמים בסיעוד, הקרויים "קורסים על-בסיסיים", בהתמחויות שונות, כמו אחות מיילדת וטיפול נמרץ. הקורסים העל בסיסיים מקנים לאחות ידע עמוק יותר בתחום מסוים וכן סמכויות והרשאות נוספות.
היי
{{פירושונים High (גבוה)
Hay (חציר)
Hey (מילית פניה או קריאה)
קיצורים למילים אנגליות
חסרי פירוש אנגלי
ראו גם
}}
אדאודטוס השני
אדאודטוס השני (לטינית: Adeodatus II, נפטר ב-17 ביוני 676, נקרא גם דאודטוס השני) היה אפיפיור שכיהן מ-11 באפריל 672 ועד מותו ב-17 ביוני 676. מעט ידוע עליו. רוב המקורות ששרדו עד ימינו מציינים שהוא היה ידוע בנדיבותו, במיוחד כשמדובר היה בעניים ובצליינים.
נולד ברומא, הפך לנזיר בנדיקטיני ושירת במנזרו של ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה אשר על גבעת קאיליוס בעיר. פעילותו עסקה בשיפור המשמעת במנזר ובהדחקת המונותליטיזם. בנוסף, איפשר לראשונה לוונציה לבחור את הדוג'ה שלה בעצמה.
אדאודטוס היה כבר מבוגר כאשר נבחר לאפיפיור, ואף שהספיק למלא את התפקיד במשך 4 שנים, לא מיוחסת לו השפעה מיוחדת בתקופת כהונתו.
שדרות רוקח
שדרות רוקח הן שדרה וכביש ראשי בצפון תל אביב, המוביל מאזור שפך הירקון במערב לכיוון מזרח ולעבר שכונות עבר הירקון. שדרות רוקח מנציחות את זכרו של ישראל רוקח, שכיהן כראש העירייה החמישי של תל אביב בין השנים 1936–1952, ומאוחר יותר כיהן כשר הפנים.
מסלול השדרה
שדרות רוקח מתחילות בצומת המפגש בינן לבין רחוב אוסישקין בצדו הדרומי של הירקון. בצמוד לצומת הן חוצות את גשר בר יהודה שעל הירקון, ולאחר מכן את רחוב אבן גבירול ואת דרך נמיר בגשר עילי ובצומת. השדרה מצטלבת עם נתיבי איילון במחלף רוקח, ומסתיימת במפגש הרחובות רפידים ובכור שלום שטרית, החוצים אותה, ואילו המשכה קרוי בשם רחוב בני אפרים ומוביל לכיוון צומת הפיל. בנוסף חוצים את השדרה שני גשרים הנושאים מסילות רכבת שעליהם עוברות מסילת החוף ומסילת הירקון של רכבת ישראל. השדרה היא כביש דו מסלולי לכל אורכה, ובה שלושה נתיבים לפחות בכל כיוון. אורך השדרה הוא 3.8 ק"מ.
אתרים לאורך השדרה
שדרות רוקח מקבילות לנחל הירקון ולפארק הירקון המשתרע מדרום להן לכל אורכן. בשל כך, אופייה של השדרה פרוורי ופתוח, והיא נחשבת לאסתטית וירוקה. יחד עם פארק הירקון ומתקני הספורט הרבים שבו, הפכה השדרה לאזור לפעילות נופש וספורט, וגם מצפון לה שוכנים מגרשי טניס. מדרום לשדרה נמצאים, בין היתר, אתרי העניין הבאים:
לאורך צדה הצפוני של השדרה שוכנים:
פרוטון (משגר לוויינים)
פרוטון (ברוסית: Протон) הוא משגר לוויינים כבד שפותח בברית המועצות. הפרוטון משמש לשיגור לוויינים ממשלתיים רוסיים, שיגורים מסחריים ללקוחות מחוץ לרוסיה וכן לשיגור חלקים של תחנת החלל הבינלאומית. בעבר שימש המשגר פרוטון לשיגור תחנות החלל הסובייטיות מסדרת סאליוט ואת רוב רכיבי תחנת החלל מיר. כינויו הרשמי של המשגר ברוסיה הוא UR-500. שיגור הבכורה של הפרוטון במתכונת דו־שלבית התקיים בשנת 1965. החל מ־10 במרץ 1967 משגרים את המשגר במתכונת תלת־שלבית. טילי פרוטון נבנים במפעלי חברת חרוניצ'ב שליד מוסקבה. כל השיגורים של משגר זה מתבצעים מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן.
היסטוריית הפיתוח של המשגר
הפרוטון פותח על ידי משרד התכנון של ולדימיר צ'לומיי, מתחרהו העיקרי של סרגיי קורוליוב. בראשית ימי הפרויקט, תוכנן המשגר לנשיאת ראשי נפץ גרעיניים בעוצמה אדירה של 10 מגטון TNT, לטווח של עד 13,000 קילומטר. עקב מורכבותו הרבה של המשגר, גודלו הפיזי וההכנות הארוכות והמסובכות שלהן נזקק, אבד הרעיון להשתמש בו כטיל בליסטי בין יבשתי את היתכנותו המבצעית ונזנח.
אמינות
במהלך שירותו של המשגר פרוטון ככלי לשיגור לוויינים וחלליות, חווה כישלונות שיגור רבים, במיוחד בשנות פעולתו הראשונות. עם השנים הפך פרוטון למשגר אמין ביותר עם שיעור הצלחה של 96% (נכון ל־2009).
דלק
טיל הפרוטון מתודלק ב־UDMH (דימתיל הידרזין אסימטרי) ודו חנקן ארבע־חמצני (N2O4). אלו דלקים היפרגוליים שבוערים במגע ביניהם, ובכך נמנע הצורך במערכת הצתה. את הדלקים ניתן לאחסן בנפרד בטמפרטורת החדר, בניגוד לדלקים קריוגניים (לרוב מימן וחמצן נוזליים) שרותחים לאיטם, וכך הטיל יכול לעמוד בלתי מתודלק בכן השיגור לזמן ארוך ביותר. עם זאת, דלקים היפרגוליים הם קורוזיביים ורעילים ביותר, עד כדי כך שיש צורך בטיהור השטח בו נפלו השלבים הראשון והשני.
פעילות מסחרית של המשגר פרוטון
תאגיד חרוניצ'ב הרוסי חבר לחברת לוקהיד מרטין האמריקנית לשם הקמת מיזם שישווק את הפרוטון כמשגר לוויינים בעולם. כיום, מחזיקה החברה הרשומה בארצות הברית, ILS, בזיכיון בלעדי לשיווק שיגורים מסחריים באמצעות המשגר פרוטון.
פיתוחים עתידיים
חברת חרוניצ'ב פרסמה תוכניות להתקנת מנועים קריוגניים בפרוטון (מנועים הפועלים באמצעות שריפת מימן נוזלי וחמצן נוזלי). שילוב הנעה זו במשגר יכולה לשפר במידה ניכרת את כושר הנשיאה למסלול. עם זאת, עקב פיתוח המשגר העתידי אנגרה, תוכניות השדרוג המקיפות לפרוטון נמצאות כרגע במצב של הקפאה.
משמר הנגב
מִשְׁמַר הַנֶּגֶב הוא קיבוץ בנגב הצפוני, שהוקם כחלק ממבצע י"א הנקודות במוצאי יום כיפור תש"ז, 6 באוקטובר 1946.
גאוגרפיה
משמר הנגב נמצא על שתי גבעות הממוקמות כשני ק"מ דרומית לנחל גרר ופאתי רהט, כעשרים ק"מ צפונית לבאר שבע. היישוב ממוקם על כביש 264, ארבעה ק"מ צפונה מכביש 25 (צומת הנשיא) ועשרה ק"מ דרומה מכביש 40 (צומת בית קמה). הקיבוץ נבנה תחילה על גבעה הנמצאת כחמש מאות מטרים דרומית למרכז היישוב ונקראת בשפת המקום "הגבעה הראשונה". בית העלמין של משמר הנגב, המוכר בשפה המקומית בשם "הגבעה השלישית", ממוקם כחמש מאות מטר צפונית מהקיבוץ. הקיבוץ מוקף במספר בארות ובורות מים: "הבור הביזנטי" (כק"מ צפונה מהקיבוץ), "הבאר הלבנה" (כק"מ צפון-מערבה מהקיבוץ) ועוד. כמו כן את אחד היובלים של נחל גרר, המצוי כק"מ צפונית לקיבוץ, חוצה סכר אשר מאחוריו, מדי חורף נוצר אגם עונתי. תל שרע נמצא כארבעה ק"מ מערבית מהקיבוץ.
מקור השם
השטח עליו הוקם הקיבוץ נקרא אדמות 'עזאליה' (צבי בערבית). השם הארעי של הנקודה היה ביר-מנסור על שם באר סמוכה ובהמשך החליטו חברי הקיבוץ באספה לקרוא ליישוב משמר הנגב, כאות למיקומו של הקיבוץ בקצהו הצפוני של הנגב, דרומית לנחל גרר המוזכר במקרא כגבולו הצפוני של הנגב.
מצודת בורוכוב
הקיבוץ הוקם על אדמות בביר מנסורה שנרכשו בראשית שנות השלושים על ידי משה סמילנסקי ונגאלו מאוחר יותר על ידי הקק"ל. המייסדים היו יוצאי פולין וליטא שהשתייכו לתנועת "הנוער הבורוכובי" שנכללה במפלגת פועלי ציון שמאל. גרעין ההתיישבות כונה "מצודת בורוכוב" ובראשיתו חנה כפלוגת עבודה על יד כפר סבא. עוד כפלוגת עבודה הקבוצה קלטה חברי תנועה מצרפת, בלגיה ופולין ניצולי השואה. ב-1946 מצודת בורוכוב התקבלה לקיבוץ המאוחד.
העלייה לקרקע
משמר הנגב הוקמה כחלק ממבצע 11 הנקודות בנגב. מספר שעות לאחר סיום צום יום הכיפורים תש"ז החלו חברי הקבוצה בהעמסת הציוד על המשאיות ובסביבות חצות יצאו בסתר מרוחמה לכיוון הנקודה המיועדת להתיישבות. השתתפו במבצע כ־40 חברים ובאמצעות מספר משאיות וכלי רכב שונים הביאו ציוד להקמת צריפים ראשונים. התנועה לנקודה עברה בשלום והשיירה לא נתגלתה. הקמת המבנים הראשונים בקיבוץ נמשכה למעשה מספר ימים. העלייה עצמה נעשתה במתכונת הדומה לחומה ומגדל מבחינת ריכוז מאמץ של מספר רב יחסית של אנשים להקמה מהירה של התיישבות חדשה בשטח. אבל, החומה הייתה רק גדר תיל. המגדל היה מגדל עץ עם חבית מים. כמו כן הוקמו מספר צריפים שהובאו במשאיות ואוהלים. לאחר שנה הועתק הקיבוץ למקומו הנוכחי על גבעה שכנה כ-500 מטר צפונה. שרידי נקודת ההתיישבות הראשונה נמצאים כיום כמה מטרים מחוץ לגדר הדרומית של היישוב ונקראים "הגבעה הראשונה".
השנים הראשונות
עם העלייה על הקרקע אוחד הגוף עם גרעין של המחנות העולים מהכשרת חפציבה וכעבור שנה עם גרעין מהנוער העובד. בעצם ימי המצור הגיעה קבוצת חניכים מן התנועה בארגנטינה. לאורך השנים הצטרפו לקיבוץ עולים מתנועת דרור מצפון אפריקה, בלגיה, צרפת וארגנטינה, גרעינים מהנוער העובד, קבוצות מעליית הנוער וכן עולים מברית המועצות. עד תום מלחמת השחרור מספר האנשים במקום היה מועט כדי החזקת הנקודה, חריש האדמות ועבודה בקו המים לנגב. שאר החברים עבדו לפרנסת הקיבוץ בגבעת ברנר ובמפעל ים המלח בסדום. החורף של תש"ז –תש"ח היה מן השחונים ביותר והיווה הקדמה לשנות בצורת מרובות. עם פרוץ מלחמת השחרור גויסו החברים לפלמ"ח (חטיבת הנגב) והשתתפו בפעולות המבצעיות בחזית הנגב. במחצית השנייה של שנת 1948 מיד לאחר הקמת המדינה, במהלך הקרבות מלחמת העצמאות הצטרף לקיבוץ איש ההגנה והמוסד לעליה ב', סם שולמן יהודי אמריקאי שהיה פעיל משנת 1946 בהעפלה. הוא היה מהמתנדבים האמריקאים שהפליגו על אניות המעפילים אקסודוס 1947, העצמאות וקיבוץ גלויות.
התבססות הישוב
החל מאמצע שנות ה-60 עם ההכרה שאין לבסס קיום על חקלאות בלבד, נוסד המפעל התעשייתי הראשון ("פוליביד") ובעקבותיו מפעל אלקטרוני ("פאמא"). החברה נעשתה רב-גילאית ורבת פנים עם הצטרפות משפחות צעירות, עולים מרוסיה והורי חברים. תפקידו של הקיבוץ המאוחד מתדלדל והדור השני תופס מקום הולך וגדל בהנהגת הקיבוץ. בית הספר העממי והתיכון עוברים למסגרות אזוריות וב־1978 נוסד אולפן לעולים חדשים. לאורך השנים מרכז הכובד עובר מן הקולקטיב אל המשפחה הגרעינית במקביל למעבר מצריכה של מחסור אל רמת חיים סבירה ומשתפרת. תכנון היישוב הופקד בידי האדריכל שמואל ביקלס אשר תכנן בו גם את בית התרבות "בית בורוכוב" (1957) ואת המועדון לחבר (1966). בשנות השמונים נכנס הקיבוץ לחובות כספיים גדולים כחלק ממשבר הקיבוצים ובעקבות כך בשנת 1994 החל תהליך של הפרטה. בשנת 2003 הצביעו רוב חברי הקיבוץ על שינוי יסודי בתקנון לעבר הפרטה, לפיו תומחרו שירותי הקיבוץ ונקבעו משכורות לחברי הקיבוץ כך שהוא איננו עוד קיבוץ שיתופי.
באז אולדרין
באז אולדרין (באנגלית: Buzz Aldrin; נולד ב־20 בינואר 1930 בשם אֶדְווִין יוג'ין אַלְדְרִין הבן, Edwin Eugene Aldrin Jr.) הוא אסטרונאוט לשעבר, שלקח חלק בתוכנית ג'מיני ובתוכנית אפולו. יחד עם ניל ארמסטרונג ומייקל קולינס, השתתף באפולו 11, בה נחת האדם לראשונה על הירח. היה האדם השני שהלך על הירח, לאחר ניל ארמסטרונג.
ביוגרפיה
אולדרין היה טייס קרב במלחמת קוריאה במטוסי F-86 סייבר. במהלך 66 גיחות הפיל שני מטוסי מיג-15. לאחר מכן היה מדריך תותחנות אווירית בבסיס חיל האוויר "נליס" בנבדה. בין 1956 ל־1959 היה מוצב בטייסת 22 בבסיס חיל האוויר האמריקני בביטבורג, גרמניה, שם הטיס מטוסי F-100.
בתום שירותו חזר ללימודי דוקטורט באסטרונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בתחום חבירה מאוישת בחלל. הטכניקות שפיתח בתחום החבירה החללית שימשו בכל משימות נאס"א, על פי האתר האישי שלו.
שירות בנאס"א
בשנת 1962, הגיש אולדרין בקשה להצטרף לנאס"א במסגרת הקבוצה השנייה ונדחה. באוקטובר 1963, הגיש בקשה להצטרף לקבוצה השלישית והתקבל. כצוללן חובב, הביא לפיתוח אימוני האסטרונאוטים מתחת למים כהדמיה של חוסר משקל.
ב־1966 טס עם ג'יימס לוֹוֶל בג'מיני 12, האחרונה בחלליות ג'מיני. במהלך הטיסה ביצע פעילות חוץ רכבית בה צילם כוכבים וגם את עצמו במה שנחשב לסלפי הראשון בחלל. היה טייס גיבוי של אפולו 8.
ב־16 ביולי 1969 שוגר אולדרין כטייס מודול הירח בחללית אפולו 11, ויצא אל פני הירח בעקבות ניל ארמסטרונג, למשך שעתיים ורבע. בכך הפך לאדם השני בהיסטוריה שצעד על הירח, והראשון שצולם שם. את תמונתו, אחת מהמפורסמות במאה ה-20, צילם חברו למסע, ארמסטרונג. הוא עזב את נאס"א ב־1971.
לאחר נאס"א
בתום שירותו התמנה למפקד בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר בבסיס חיל האוויר אדוארדס, ושירת בתפקיד זה עד 1972.
בתחילת שנות ה־70 סבל מהתמכרות לאלכוהול, אותה תיעד בספרו "לחזור לכדור הארץ". הוא התגבר עליה, וכיום הוא מסייע לנגמלים אחרים.
ב־1988, על פי העיתון USA Today, או בתחילת שנות ה־80, על פי האתר הרשמי שלו, שינה את שמו באופן רשמי מאדווין יוג'ין אולדרין הבן לבאז אולדרין. באז היה כינוי שהדביקה לו אחותו הצעירה בילדותה, משום שהתקשתה לבטא את המילה Brother ("אח" באנגלית), ובמקום זאת אמרה Buzzer ("באזר"). במהלך השנים התקצר "באזר" ל"באז".
בשנת 1989, בשנת העשרים לנחיתה על הירח, פרסם את ספרו "גברים מכדור הארץ" (קטע מתוך הלוחית שהשאירו על הירח), בו תיעד את המרוץ לחלל בין ארצות הברית לברית המועצות מנקודת מבטו. בשנת 1993 רשם פטנט על תחנת חלל קבועה שתכנן. לאחר מכן הקים את חברת "סטארקראפט בוסטרס", העוסקת בתכנון טילים לשימוש חוזר, ואת קרן "שרספייס" (ShareSpace), המקדמת את נושא תיירות החלל. הוא ממשיך לקדם את הפרטת הגישה לחלל, במאמרים, ספרים ונאומים שהוא נושא באירועים שונים.
השתתף בתפקיד משני בסרט "אפולו 11", שהופק בשנת 1996, ששיחזר את המהלכים שקדמו למשימה ההיסטורית.
בשנת 2002 מונה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש כחבר בוועדה הנשיאותית לבדיקת עתיד תעשיית האירוספייס האמריקאית, בראשות בוב ווקר, חבר קונגרס לשעבר. באותה שנה גם חבט בפניו של בארט סיברל, אחד הטוענים הראשיים שארצות הברית מעולם לא נחתה על הירח, לאחר שזה קרא לו שקרן ופחדן. המשטרה לא הגישה כתב אישום נגד אולדרין.
ב-12 באוקטובר 2015, השתתף אולדרין בכנס האסטרונאוטיקה הבינלאומי שנערך בירושלים וסיפר על חוויותיו ושירותו בנאס"א.
ב-26 ביולי 2016 השתתף בתוכנית לימודי חלל של אוניברסיטת החלל הבינלאומית SSP16 שהתקיימה בטכניון, ובו סיפר על אפולו 11 ואת "מסלול מחזורי למאדים" שהוא מקדם, מסלול המאפשר תנועה קבועה בין כדור הארץ ומאדים. אולדרין הוא נגיד אוניברסיטת החלל הבינלאומית. בדצמבר אותה שנה, הוא הצטרף לקבוצת מטיילים שביקרו בתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט באנטארקטיקה. הוא חלה ופינו אותו.
חיים אישיים
בדצמבר 1954 נישא לג'ואן ולהם נולדו שלושה ילדים: ג'יימס, ג'ניס ואנדרו. הם התגרשו ב-1974. בדצמבר 1975 נישא לבוורלי ואן זיל והם התגרשו ב-1978. בפברואר 1988 נישא ללואיס קנון. הם התגרשו בדצמבר 2012. ב-20 בינואר 2023, יום הולדתו ה-93, פרסם אולדרין בחשבון הטוויטר שלו כי נישא, בפעם הרביעית, לאנקה פאור.
אותות ועיטורים
ועוד מספר אותות מהשירות הצבאי ומארגונים אחרים.
מחווה והערכה
בסרט "צעצוע של סיפור" העניקה פיקסאר את השם לדמות באז שנות-אור בהשראת שמו של באז אולדרין. הרעיון למחווה בא מתוך רצון להוקיר את שמו של אולדרין, כאיש השני שרגליו צעדו על הירח, כאשר את רוב התהילה קיבל ניל ארמסטרונג (בהיותו הראשון שצעד על הירח).
אסתר זמורה
נעורים, מהפכנות וציונות
אסתר (אמה) זמורה לבית הורביץ נולדה בערב חג הפסח תר"ן (1890) בעיירה מיר שבפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה), ובמלאת לה שנה עברה עם משפחתה לעיר הפלך מינסק. משפחת הורביץ הייתה משפחת סוחרי עץ אמידים, שעמדו לרשותה האמצעים להעניק לשלוש בנותיה חינוך פרטי מעולה. האב, מיכאל הורביץ, היה ציוני נלהב וכיהן כציר בשבעה מהקונגרסים הציוניים הראשונים. כאשר נפטר הרצל ב-1904 ישבה משפחת הורביץ שבעה.
משבר חברתי חמור שפקד את מינסק בראשית המאה ה-20, שנבע מגידול חד באבטלה, דחף צעירים יהודים רבים לארגוני המהפכה הרוסיים. אסתר ואחותה לקחו חלק בהתארגנויות, השתתפו באספות המחתרתיות והופיעו בהפגנות הבלתי-חוקיות. בן משפחה רחוק, זלמן רובשוב (לימים שז"ר), נאסר על ידי המשטרה באשמת כתיבה עיתונאית פרו-סוציאליסטית. בעקבות ידיעה שנמסרה לאביה כי בתו נמצאת ברשימה השחורה של משטרת הצאר, נשלחה הנערה בבהילות לפנימייה לבנות יהודיות בפרנקפורט שבגרמניה, יחד עם אחותה הצעירה ג'ניה. תוך זמן קצר מרדו הבנות בהחלטת אביהן, ושבו לחיק המשפחה, שעקרה בינתיים לעיר הגרמנית קניגסברג. אסתר נרשמה לגימנסיה היהודית, והצטרפה לקבוצת נוער ציונית שעסקה בגיוס כספים לקרן הקיימת ודאגה לעבודה עבור חבריה. את חופשות הקיץ נהגה משפחת הורביץ לבלות בבית הקיץ שלה. שם פגשה אסתר את זלמן רובשוב, ואהבתם פרחה. בשל קרבת הדם של השניים נמנע מהם מלממש את אהבתם, אך נשארו חברים קרובים כל חייהם. בימיה בגימנסיה התפרצה אצל אסתר מחלת כליות כרונית, שאותה נשאה למשך שארית חייה. ב-1911 נשלחה לתקופת החלמה בבזל, והשתתפה כצופה בקונגרס הציוני ה-10. בעקבות החוויה הבינה שברצונה להקדיש את חייה למפעל הציוני.
בקניגסברג למדה כתיבה במכונה ועריכת סטנוגרמות. לאחר מכן התקבלה לעבודה במשרד הציוני המרכזי בברלין, שהיה מוקד הפעילות הציונית במדינה ונוהל על ידי נחום סוקולוב, ראש המחלקה המדינית של הוועד הפועל הציוני. בעבודתה זכתה לעמוד מקרוב על הפעילות הדיפלומטית הקדחתנית, שפירותיה הבשילו עם הצהרת בלפור. בברלין למדה זמורה שיעור חשוב בפוליטיקה ומדיניות ציונית, במפגשה עם צמרת ההנהגה הציונית.
מלחמת עולם ועלייה לארץ
ערב מלחמת העולם הראשונה הכירה אסתר את משה זמורה, סטודנט יהודי למשפטים מקניגסברג, שידע עברית על בוריה אולם לא היה בעל שאיפות ציוניות. עם פרוץ המלחמה גויס לצבא, ולאסתר נשקף איום גירוש מגרמניה בשל אזרחותה הרוסית. על מנת למנוע את גירושה הציע לה משה להינשא ללא שהות, ואסתר האידיאליסטית התנתה זאת בעלייתם לארץ ישראל. משה הסכים והזוג נישא ב-1914. לאחר נישואיהם ניסו בני הזוג להיכנס להריון, ולא הצליחו. אסתר עברה עשר הפלות, והרופאים לא האמינו שתצליח אי פעם ללדת. ב-1921 עלה משה לארץ ישראל ללא אסתר, שנותרה ליד מיטת חוליו של אביה. לאחר מות אביה הצטרפה למשה בירושלים (1922), ומצאה עבודה במשרדו של בוריס שץ, מנהל בית הספר לאמנות בצלאל. בני הזוג נהגו לארח פעילים, מנהיגים ואנשי רוח ציוניים בביתם הקטן שברחוב החבשים (אתיופיה) במרכז העיר ובהמשך בביתם שברח' רשב"א ברחביה. מחלת הכליות ליוותה את זמורה בעלותה ארצה, אך היא לא וויתרה על רצונה להביא ילדים לעולם. ב-1926 ילדה את בתה הבכורה מיכל, לאחר ששכבה במיטה לאורך כל חודשי ההריון. ב-1932 נולדה בתה עדה.