cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביסולפיט
נתרן ביסולפיט
נתרן ביסולפיט משחרר גפרית דו-חמצנית גזית שהורגת חיידקים, שמרים ונבגים. בתהליך הכנת יין, חומר מחזר זה מונע את חמצון האלכוהול לחומץ מכיוון שהוא בעצמו מחזר טוב יותר (גופרית ברמת חימצון IV, לא יציב). מוסיפים את החומר למיץ הענבים לאחר הסחיטה, לפני שלב התסיסה. לאחר 24 שעות, כשהגפרית הדו-חמצנית מתנדפת מוסיפים את השמרים לשם תסיסה. בשלב הביקבוק מוסיפים שוב נתרן ביסולפיט למניעת חמצון. החומר משמש כמעכב חמצון גם למניעת הכהייה של פירות משומרים. משתמשים בנתרן ביסולפיט גם כדי לחזר עודפי כלור במים.
מלח האשלגן של ביסולפיט ( KHSO3 Potassium bisulfite) משמש לאותן מטרות ומסומן על אריזות מזון בקוד E228.
הזומביס
הזומביס (אנגלית: The Zombies) היא להקת רוק בריטית מהעיר סנט אולבנס באנגליה, הפעילה מאז תחילת שנות ה-60. בשנת 2019 נכללה הלהקה בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1960 וחבריה היו הסולן קולין בלנסטון, נגן הקלידים רוד ארג'נט, נגן הבס כריס ווייט, הגיטריסט פול אטקינסון והמתופף יו גרנדי. בשנת 1964 חתמה הלהקה על חוזה הקלטה בחברת Decca. לזומביס היה צליל ייחודי ואת הלהיטים שלה חיברו בנפרד ארג'נט או ווייט. הלהיט הראשון, "She’s Not There", הצליח במצעדים הבריטי והאמריקאי. לרוע מזלם של חברי הלהקה, הם לא הצליחו לשחזר את ההצלחה ולהיכנס למצעדים עם הסינגלים הבאים. דווקא הצד השני של סינגל שהוציאו ב-1965, "I Love You", הגיע לעשרים הגדולים במצעד האמריקאי בביצוע להקת People. ב-1966 הופיעו חברי הלהקה בסרט "Bunny Lake is missing", בכיכובו של לורנס אוליבייה, ואף הקליטו שניים משירי פסקול הסרט שיצאו על סינגל, אך לא נכנסו למצעד.
בשנת 1967 בוטל חוזה ההקלטה של הלהקה, והיא חתמה על חוזה עם חברת CBS. הזומביס הקליטו אלבום בשם Odessey and Oracle שמתוכו הופיעו שני סינגלים שנכשלו. חברי הלהקה התייאשו והלהקה התפרקה. מספר חודשים לאחר מכן, החליטה חברת CBS להוציא את האלבום, בעיקר בגלל עבודת השכנוע של הזמר והנגן אל קופר. סינגל מתוך האלבום "Time of the Season" הפך ללהיט ענק בארצות הברית ומכר למעלה ממיליון עותקים.
עם השנים זכה האלבום לביקורות חיוביות, והוא מדורג במקום ה-100 ברשימת 500 האלבומים הגדולים היוקרתית של מגזין הרולינג סטון. מאז הוקלטו לכמה משיריו מספר גרסאות כיסוי, כולל של הפו פייטרז.
ניסיונות לשכנע את הלהקה להתאחד מחדש נכשלו. רוד ארג'נט הקים את להקת ארג'נט, קולין בלנסטון הקליט ללא הצלחה כסולן וכריס ווייט הפך למפיק. ואולם, במשך הזמן התאחדה הלהקה בהרכבה המקורי, בין השאר להופעות לציון 40 שנה לOdessey and Oracle, והם מופיעים כיום בהרכב שכולל את רוד ארג'נט הקלידן וקולין בלנסטון הסולן. בין השאר הופיעה הלהקה בישראל ב-2011.
ברנהרד השביעי, נסיך אנהלט-צרבסט
ברנהרד השביעי, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Bernhard VII. von Anhalt; 17 במרץ 1540 - 1 במרץ 1540), היה נסיך גרמני מבית אסקניה ששלט בנסיכות אנהלט-צרבסט.
ביוגרפיה
ברנהרד נולד ב-17 במרץ 1540 בדסאו, ליוהאן החמישי, נסיך אנהלט-צרבסט ולמרגרטה מברנדנבורג, בתם של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג. בשנת 1550 מת אביו, וברנהרד ירש את אנהלט-צרבסט יחד עם אחיו קרל הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ויואכים ארנסט, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1553 מת דודו גאורג השלישי, נסיך אנהלט-פלצקאו ללא יורשים, ובעקבות כך ירשו ברנהרד ואחיו את אנהלט-פלצקאו.
בשנת 1561 מת אחיו קרל, ושבעה חודשים לאחר מכן מת דודו יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ובעקבות כך ירשו האחים גם את אנהלט-דסאו. בשנת 1562 ויתר דודו וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן על אנהלט-קתן, ובעקבות כך איחדו ברנהרד ואחיו את כל שטחי בית אסקניה לנסיכות אנהלט. ב-1 במרץ 1540 מת ברנהרד בדסאו, ויואכים ארנסט נשאר השליט היחיד בנסיכות אנהלט.
שפופרת אוויר
שפופרת אוויר היא מערכת מהירה ומאובטחת להעברת אובייקטים קטנים בתוך כמוסות בצורת גלילים דרך רשת של שפופרות על ידי אוויר דחוס או על ידי ואקום.
היסטוריה
טכנולוגיית שפופרות האוויר לצורך העברת אובייקטים הומצאה לראשונה על ידי פינאס באלק (Phineas Balk) בשנת 1806. המצאה זו נכנסה לשימוש מעשי רק בשנת 1886. הוויקטוריאנים היו הראשונים שהחלו להשתמש בקווי שפופרות אוויר לצורך העברת הודעות טלגרף או מברקים לבניינים בקרבת מקום מתחנות טלגרפיה.
בעוד שכיום הם משמשים בעיקר להעברת חבילות קטנות ו/או מסמכים - בעיקר בבנקים ובסופרמרקטים בצפון אמריקה. בתחילה, כאשר טכנולוגיה זו הומצאה במהלך העשור הראשון של המאה ה-19, הוצע כי טכנולוגיה זו תשמש לצורך הובלת אובייקטים כבדים. החזון של הממציאים של הטכנולוגיה היה לפרוס רשת נרחבת של שפופרות ענקיות אשר תשמש לצורך הובלת אנשים.
שימוש נוכחי
כיום הטכנולוגיה עדיין נמצאת בשימוש באזור צפון אמריקה - מספר גדול של בנקים אמריקאים מאפשרים ללקוחותיהם להפקיד כספים בלי לעזוב את מכוניותיהם דרך דריב-אין מיוחד בחלק האחורי של הבנק שם הלקוחות משתמשים בשפופרות האוויר כדי להעביר מזומנים, או מסמכים בין המכוניות לקופאיים. מפעלים רבים גם משתמשים בטכנולוגיה זו כדי להעביר חלקים באופן מהיר לאורך מתחמים גדולים. חנויות רבות גם משתמשות במערכות אלו כדי להעביר באופן יעיל ובטוח יותר את המזומנים בדלפק בסוף היום מן החנות אל המשרדים כמו גם כדי להעביר כסף קטן לקופאיים. כמו כן, מספר בתי חולים בארץ משתמשים בטכנולוגיה זו בעיקר להעברת בדיקות למעבדה בקומות אחרות ומנות דם למחלקות.
שימושים עתידיים
חברת הייפרלופ בבעלות היזם והממציא אילון מאסק עוסקת בפיתוח של רכבת נוסעים על קולית אשר תנוע על מסילה אלקטרו מגנטית בתוך שפופרת סגורה שבתוכה יהיה לחץ אויר נמוך שימנע את החיכוך עם האוויר ואובדן המהירות האנרגיה הנגרם מכך.
תוכנית המיזם נחשפה במסמך בן 57 עמודים ב-12 באוגוסט 2013. על פי התוכנית, קרון שיכול להכיל 28 נוסעים ינוע בצינור שבו לחץ אוויר נמוך. המנוע ישאב אוויר מחלקו הקדמי של הקרון וישחרר אותו דחוס, דרך חלקו התחתון. כך לקרון לא יהיה חיכוך עם דפנות הצינור ומעט מאוד חיכוך-צמיגות עם האוויר, ובדומה לרכבת, הוא לא ידרוש נהיגה בעזרת הגה.
זניחות החיכוך אמורה, לפי מאסק, לאפשר נסיעה מהירה של הקרון בלי בזבוז אנרגיה, והנסיעה בצינור תהיה חלקה ונטולת הפרעות עד כדי כך, שהנסיעה תראה כשילוב בין "מטוס קונקורד, רובה אלקטרומגנטי ושולחן הוקי אוויר".
אזכורים בתרבות
מאז המצאת שפופרות האוויר, טכנולוגיה זכתה לאזכורים רבים בעיקר בספרים, בסרטים ובסדרות המדע בדיוניים. בין השאר טכנולוגיה זו זכתה לאזכורים בספרו של ג'ורג' אורוול "1984", בסרט "ברזיל", בסדרה "משפחת סילוני", בסדרה "פיוצ'רמה", בסרט "007 באזור המסוכן" (1987), בגרסת הסרט של "הצל" (1994) ובסדרת הטלוויזיה אבודים.
ג'אוצ'ינג
גָ'אוֹצִ'ינְג (בסינית מפושטת: 肇庆; בסינית מסורתית: 肇慶; בפין-יין: Zhàoqìng; מילולית: "תחילת האושר") היא נציבות עירונית במחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 4,113,594 תושבים, מתוכם 1,553,109 בשטח האורבני.
היסטוריה
העיר ג'אוצ'ינג נוסדה כבסיס צבאי בתקופת שושלת צ'ין, לפני כ-2200 שנים. בתקופת שושלת האן (206 לפנה"ס- 220 לספירה) היה האזור מכונה גאויאו, ובמהלך ההיסטוריה שונה שמו פעמים נוספות עד שקיבל את שמו הנוכחי בתקופת שושלת צ'ינג.
גאוגרפיה
ג'אוצ'ינג משתרעת על פני 14,891 קמ"ר במערב מחוז גואנגדונג במערב הדלתה של נהר הפנינה כ-110 ק"מ מערבית לבירת המחוז גואנגג'ואו, היא גובלת בפושאן מדרום-מזרח, ב מצפון-מזרח, ב מדרום-מערב ובמחוז האוטונומי גואנגשי מצפון-מערב. העיר משתרעת על הגדה הצפונית של נהר השיג'יאנג הזורם ממערב למזרח. האזורים מדרום וממערב לג'אוצ'ינג הוא מישוריים בעוד שהאזורים מדרום וממזרח לעיר הם הרריים. הנפה כוללת שני אגמים, אגם דִינְגהוּ – האגם על ההר והאגם המלאכותי שִׂינְג הוּ (אגם הכוכב).
העיר מצויה באזור האקלים הסובטרופי המונסוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 21.9°C וכמות המשקעים היא 1605 מ"מ לשנה.
כלכלה
בשנת 2000 הגיע התל"ג של נפת ג'אוצ'ינג ל-33.5 מיליארד יואן - גידול מתמשך של 15.2% לשנה משנת 1978.
מחצבים וחקלאות
אזור ההרים הסמוך עשיר במחצבים: אבץ, גופרית, זהב, נחושת, עופרת, פחם, גרניט, אבן גיר, גבס ומחצבים נוספים.
אדמת המישורים הפורייה מעולה לחקלאות. החקלאים מגדלים אורז, קנה סוכר, פירות, שרף, דגים ובעלי חיים ימים אחרים, עופות ומשק חי. חלק גדול ממגזר החקלאות שייך לגננות.
היערות באזורים ההרריים מהווים מקור עשיר לצמחי רפואה בדרום סין ולחומרים נוספים מצמחים אחרים כגון שרף וקליפת קסיה (סוג של קינמון)
תעשייה
התעשיות העיקריות בנפת ג'אוצ'ינג כוללות מזון ומשקאות, חומרי בנייה, אלקטרוניקה, הנדסה ביולוגית, תעשיות כימיות, מכונות, טקסטילים וביגוד. באזורי דוּאנג'ואו, גאויאו וסְה-חְווֵי הולכת ומתפתחת תעשייה מוטית יצוא. אזור יוּ'נְפוּ הוא אזור מרכזי לעיבוד גופרית וברזל.
על מנת לקדם את הפיתוח התעשייתי בג'אוצ'ינג השקיע הממשל המקומי בהקמת אזורי תעשייה בעיר. הגדול שבהם קרוי אזור הפיתוח התעשייתי עתיר הידע של גואנגדונג-ג'אוצ'ינג ששטחו 109 קמ"ר, שבו שני גני תעשייה: הגן התעשייתי סָאנְז'וֹנְג ששטחו 100 קמ"ר והגן התעשייתי דָאווָאנְג ששטחו 9 קמ"ר והוא מיועד לסחר חוץ.
תחבורה ציבורית
רשת כבישים ומסילות ברזל מחברות את ג'אוצ'ינג עם שאר המדינה. ניתן להגיע לג'אוצ'ינג בקווי רכבות ואוטובוסים ישירים מגואנגג'ואו, הונג קונג וערים נוספות בגואנגדונג. אמצעי תחבורה פופולרי נוסף הם ספינות הנהר המפליגות מאתרים אלה ואחרים לג'אוצ'ינג.
תיירות
תיירים רבים מבקרים בנפת ג'אוצ'ינג שבה קיים שילוב בין טבע מרהיב למרכז עירוני מודרני הכולל מבנים עתיקים. אחת מהנפות בחבל (דואנג'ואו) ידועה כאחד מארבעה המקורות ההיסטוריים בסין לקסת המכונה "אבן-דיו" (砚台 יֵנְטָאי) מתקן בו מערבבים מעט מים עם דיו מוצקה על מנת לקבל תמיסת דיו עבור הכנת ציורים או כתיבת קליגרפיה. אמנות ייצור האבן ממשיכה גם היום ואבני-דיו ופסלוני אבן ירקן הם בין המוצרים שתיירים מרבים לקנות באזור.
אתרי התיירות העיקריים
אליפות צרפת הפתוחה 1996
אליפות צרפת הפתוחה 1996 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-27 במאי והסתיימו ב-9 ביוני. זו הייתה האליפות ה-95 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1995 תומאס מוסטר הודח בסיבוב הרביעי. במשחק הגמר יבגני קפלניקוב נפגש עם מיכאל שטיך  וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
מנצחת תחרות 1995 שטפי גראף נפגשה במשחק הגמר עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו  וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1995 רק פול הארהאוס השתתף בתחרות. במשחק הגמר יבגני קפלניקוב ודניאל ואצק  נפגשו עם גי פורז'ה  ויאקב חלסק  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 1995 ג'יג'י פרנאנדס ונטליה זברבה  נפגשו במשחק הגמר עם לינדזי דבנפורט ומרי ג'ו פרנאנדס  והפסידו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
ישראל ברולאן גארוס
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם ואנג סְה-טינג מטאיוואן והפסידה בשתי מערכות.
וסילי צ'ויקוב
וסילי איוואנוביץ' צ'ויקוב (ברוסית: Василий Иванович Чуйков; 12 בפברואר 1900 - 18 במרץ 1982) היה מרשל ברית המועצות ומפקד מוכשר בצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. התפרסם כמי שהיה מפקד הארמייה ה-62, שהגנה בחירוף נפש על העיר סטלינגרד במהלך קרב סטלינגרד.
ביוגרפיה
וסילי צ'ויקוב נולד ב-12 בפברואר 1900 בכפר קטן ליד העיר טולה שבמרכז רוסיה. בגיל 12 עזב את הבית ועבד כשולייה של סנדלר בעיר פטרוגרד. בשנת 1917 התנדב לצי הרוסי. לאחר המהפכה הבולשביקית התנדב לצבא האדום והיה חניך בקורס קצינים הראשון שלו. לאחר סיום הקורס מונה לסגן מפקד פלוגה ביחידה שנשלחה להילחם בכוחות הצבא הלבן באזור אורל. צ'ויקוב התקדם מהר מאוד בסולם התפקידים - כבר במאי 1919 מונה לתפקיד מפקד רגימנט (והוא בן 19 בלבד). על אומץ ליבו בקרבות מלחמת האזרחים זכה בשני עיטורי הדגל האדום.
לאחר תום המלחמה נשאר לשרת בצבא. בשנת 1925 סיים אקדמיה צבאית במוסקבה. לאחר סיום האקדמיה מילא שורה של תפקידי מטה עד שבשנת 1935 מונה למפקד חטיבת חיל רגלים. בשנת 1938 מונה למפקד גיס, אשר עמו השתתף בפלישה סובייטית למזרח פולין בספטמבר 1939. מדצמבר 1939 עד מרץ 1940 היה מפקד הארמייה ה-9, עמה השתתף במלחמה נגד פינלנד. בסוף 1940 נשלח לסין, שם שימש כיועץ בכיר בצבאו של צ'יאנג קאי שק. במרץ 1942, לאחר שנתערערו היחסים בין סטלין וצ'יאנג קאי שק, הוא הוחזר לברית המועצות ומונה לתפקיד סגן מפקד ארמיית העתודה ה-1, שהשתייכה לעתודת הסטאבקה.
בראשית יולי 1942 נשלחה הארמייה של צ'ויקוב דרומה, סופחה לחזית סטלינגרד שהוקמה כדי להגן על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד שעל נהר הוולגה, ושמה שונה לארמייה ה-64. יחידות הארמייה הותקפו ממערב לנהר הדון לפני שהספיקו להתארגן כראוי להגנה, ספגו אבדות כבדות, ולקראת סוף יולי נאלצו לסגת לגדה המזרחית של הדון. הארמייה ה-64 הועברה תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית והוצבה מדרום לסטלינגרד, כדי לבלום את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית אל העיר מכיוון קוטלניקובו. צ'ויקוב קיבל פיקוד על כוח מאולתר, ונדרש להקים מערך הגנה קדמי על נהר אקסאי, כדי לעכב ולהשהות את ההתקדמות הגרמנית צפונה. כוחותיו הצליחו לעכב את ההתקדמות הגרמנית במשך כשבוע, ולאחר מכן נסוגו והצטרפו לכוח העיקרי של הארמייה ה-64, שהקים מערך הגנה חדש מצפון לנהר מישקובה. כוחות הארמייה ניהלו קרב מגננה מוצלח, ובלמו את המשך ההתקדמות הגרמנית עד לסוף חודש אוגוסט. בראשית ספטמבר נאלצה הארמייה לסגת למעגל ההגנה הפנימי של סטלינגרד, כדי למנוע מהגרמנים לאגף ולכתר אותה.
הכישרון והנחישות שהוכיח צ'ויקוב בניהול קרבות המגננה מדרום לסטלינגרד לא נעלמו מעיני פיקוד החזית. ב-11 בספטמבר הוא זומן למועצת המלחמה של החזית הדרום-מזרחית וקיבל את הפיקוד על הארמייה ה-62, שנותרה להגן לבדה על העיר סטלינגרד לאחר שהגרמנים פרצו אל הוולגה מדרום לעיר ותקעו טריז בין הארמיות ה-62 וה-64. הארמייה ה-62 ספגה אבדות כבדות במהלך הקרבות הקודמים. אגד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד נהנה מעדיפות גדולה עליה בכוח אדם ובמיוחד בטנקים ובמטוסים. הארמייה הייתה במצב של דמורליזציה, והפיקוד שלה לא האמין ביכולתה להחזיק בסטלינגרד. פיקוד החזית ציפה מצ'ויקוב להחזיר את רוח הלחימה לארמייה המוכה, והוא נשלח לסטלינגרד בצירוף הוראה ברורה להחזיק בעיר בכל מחיר, ולהתגונן בתוכה עד לאיש האחרון.
יומיים לאחר שמונה צ'ויקוב לתפקידו פתחו הגרמנים במתקפה הגדולה הראשונה שלהם על העיר סטלינגרד. הארמייה ה-62 עמדה בפני התמוטטות ורק באמצעות שילוב של לחימה נואשת של יחידות סובייטיות קטנות, שתפסו עמדות מפתח בתוך העיר והגנו עליהן עד האיש האחרון, והזרמה מאסיבית של תגבורות מהעבר המזרחי של הוולגה, הצליחה להאט ולבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית. המנהיגות הנחושה של צ'ויקוב, המשמעת האכזרית שכפה על אנשיו, והדוגמה האישית שלו, מילאו תפקיד חשוב בהחזרת הביטחון העצמי של לוחמי הארמייה ה-62, ובחיזוק רוח הלחימה שלהם.
במהלך הקרב פיתחו צ'ויקוב ומספר קצינים מוכשרים במפקדתו טקטיקות, שנועדו לנצל עד למקסימום את היתרונות הגלומים לצד המגן באופי הלחימה בשטח בנוי, ולנטרל את העדיפות הגרמנית העצומה בטנקים ובמטוסים. חיילי הארמייה נדרשו לצמצם למינימום את המרחק בינם לבין חיילי האויב, ולחתור למגע עימם בכל הזדמנות, כדי להקשות על הגרמנים לתקוף את העמדות הסובייטיות באמצעות אש ארטילריה ומטוסים, מחשש לפגיעה בכוחותיהם. הופעלו יחידות סער קטנות שתקפו ללא הרף עמדות קדמיות של האויב, בעיקר בשעות הלילה. הארמייה הפעילה לוחמת צלפים בקנה מידה נרחב. יכולתם של הטנקים הגרמניים לסייע להתקפות הגרמניות הוגבלה בגלל גלי ההריסות שהקשו על תנועתם, מיקוש מאסיבי, ותיעול הטנקים ל"שטחי השמדה", שם המתינו להם כוחות נ"ט ושריון. הושם דגש על שיתוף פעולה הדוק עם הארטילריה הסובייטית, שהוצבה בגדה המזרחית של הוולגה, והופעלה באופן מרוכז ויעיל כדי לפגוע בריכוזי כוחות גרמניים ובאזורי העורף שלהם.
על תפקודו במהלך קרב סטלינגרד הוענק לצ'ויקוב תואר גיבור ברית המועצות.
לאחר הניצחון בסטלינגרד המשיך צ'ויקוב לפקד על הארמייה ה-62, שקיבלה באפריל 1943 את השם "ארמיית המשמר ה-8", עד לסוף המלחמה. הכוחות בפיקודו השתתפו בשחרור אזור דונצק, צליחת הנהר דנייפר ושחרור אוקראינה המערבית. הארמייה של צ'ויקוב הביסה את הכוחות הגרמניים באזור לובלין ושחררה את מחנה הריכוז מיידנק. היא הובילה את הכוחות הסובייטיים בצליחת נהר הוויסלה ונהר האודר, והשתתפה במתקפה הסובייטית האחרונה על העיר ברלין. צ'ויקוב היה זה שקיבל את כניעת הכוחות הגרמניים בברלין ב-2 במאי 1945. לאורך כל המלחמה הוכיח צ'ויקוב שוב ושוב את כישוריו כמפקד אמיץ ומוכשר, אחד מהמפקדים המוכשרים ביותר של הצבא האדום במלחמת העולם ה-2.
לאחר המלחמה מונה צ'ויקוב לסגן מפקד והחל משנת 1949 מפקד הכוחות הסובייטים בגרמניה המזרחית. בשנת 1953 מונה לתפקיד מפקד המחוז הצבאי של קייב. בשנת 1955 קודם לדרגת מרשל ברית המועצות. בשנים 1960–1964 היה מפקד זרוע היבשה של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. בשנים 1964–1972 היה מפקד ההגנה האזרחית של ברית המועצות. בשנת 1972 פרש למעשה משירות צבאי פעיל.
וסילי צ'ויקוב נפטר ב-18 במרץ 1982. על פי צוואתו, הוא נקבר בבית העלמין בסטלינגרד, לרגלי הפסל "אמא מולדת", שם קבורים חייליו שנהרגו במהלך הקרב על העיר.
המרשל וסילי צ'ויקוב עוטר בעיטורים רבים במהלך שירותו הצבאי: 9 עיטורי לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, 3 עיטורי סובורוב, עיטור הכוכב האדום. בנוסף לעיטורים אלו הוענקו לו: צלב השירות המצוין של צבא ארצות הברית, 3 עיטורים פולנים, 3 עיטורים מזרח גרמנים ועיטור מונגולי.
כמו כן הוענק לו פעמיים התואר גיבור ברית המועצות.
משינה 3
רקע
האלבום יצא כשנה לאחר אלבומה השני של "משינה", שלא שיחזר את הצלחת אלבומה הראשון. בעקבות כישלון אלבומה השני, החליטה חברת התקליטים CBS, שבה יצאו שני אלבומיה הראשונים של הלהקה, להפסיק להשקיע בה. בעקבות זאת נאלץ מנהל הלהקה בועז בן ציון לממן את הפקת האלבום מכספו הפרטי. בניסיון לחזור לשיטת העבודה של אלבומה הראשון, פנו חברי הלהקה לראובן שפירא, שהסכים להקליט את האלבום השלישי בתנאי שיהיה גם מפיקו. שפירא גם עיבד את שירי האלבום יחד עם חברי הלהקה, וכן השתתף בהלחנת שניים מהם, "אהובתי" ו"ברחובות שלנו". יתר שירי האלבום נכתבו ברובם הן על ידי יובל בנאי והן על ידי שלומי ברכה. אשתו של בנאי דאז, אורלי זילברשץ, כתבה את מילות השיר "סוזי בלי היד" והשתתפה בכתיבת השיר "אהובתי".
את עטיפת האלבום, כמו בשני אלבומיה הראשונים של הלהקה, צילם ברי פרידלנדר. התמונה, המתעדת את בניין 96 בשדרות רוטשילד שבתל אביב, נבחרה מתוך אוסף צילומים של פרידלנדר. חברי הלהקה חשו כי היא מעבירה מסר תל אביבי ובוגר יותר מהסברס שעל עטיפת אלבומה השני, וזאת מתוך הרגשת חיבור עם העיר.
האלבום הכיל להיטים כגון "אהובתי", "שלג צח" ו"ברחובות שלנו" אך זכה להצלחה פחותה מאלבום הבכורה של הלהקה. שנה לאחר יציאת אלבום זה יצא אלבום האוסף הראשון של הלהקה, "גבירותי ורבותי: משינה", שכלל שלושה שירים מהאלבום.
עד 1995 נמכר האלבום בכ-19,000 עותקים.
רשימת השירים באלבום
כל העיבודים מאת חברי "משינה" וראובן שפירא.
שרון פרמינגר
שרון פּרֶמינגֶר (נולדה ב-1960) מתרגמת ספרות מאנגלית ומצרפתית לעברית.
ביוגרפיה
מתרגמת ספרות מאנגלית וצרפתית לעברית. החלה את דרכה בשנת 1990 בתרגום ספרי מתח של ג'ון גרישם, ובתוך זמן קצר עברה לתרגום ספרי מופת כגון "שידוך הולם" מאת ויקראם סת, "סיפורים אחרונים" מאת איזק דינסן ו"המין השני" מאת סימון דה-בובואר. בהמשך הוציאה תרגומים חדשים ל"ג'יין אייר" (שרלוט ברונטה), ל"אורלנדו", "גברת דאלוויי" ו"בין המערכות" (וירג'יניה וולף), ל"נשים קטנות" (לואיזה מיי אלקוט) ועוד, שזכו בשבחי הביקורת. תרגומה ל"הרפתקאות תום סוייר" (מארק טוויין) זכה בעיטור הנס כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער.
תרגמה עד היום כ-150 ספרים (נכון לשנת 2022).
גדלה ולמדה ברמת השרון ובבית ספר אליאנס ברמת-אביב. לאחר שירות צבאי בחיל המודיעין, השלימה תואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובעקבות קורס "תרגום לתיאטרון" (בהנחייתו של שמעון לוי) תרגמה שני מחזות שהועלו בסמינר הקיבוצים ("הגברת מדובוק" בבימויה של רינה ברוך ו"יום נפלא לשברון לב" בבימויה של דורית ירושלמי).
למדה לתואר שני במגמה לתרגום בחוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתם של גדעון טורי, ניצה בן-ארי, יעל רנן ועוד.
פייטים סטטובצי
פַּיְטִים סְטָטוֹבְצִי (בפינית: Pajtim Statovci; נולד ב-1990) הוא סופר פיני ממוצא אלבני, המחבר רומנים.
ביוגרפיה
נולד בקוסובו בשנת 1990. כאשר היה בן שנתיים עברה משפחתו בעקבות מלחמת יוגוסלביה ורדיפת האלבנים בקוסובו לגור בפינלנד. סטטובצי למד ספרות באוניברסיטת הלסינקי ועודו גר בעיר שבה למד. ספר הביכורים שלו, "החתול שלי, יוגוסלביה" תורגם, בין השאר, לאסטונית, נורווגית, איטלקית, דנית, צ'כית, צרפתית, שוודית, אנגלית, הונגרית, יוונית ועברית. בישראל ראה אור הספר ב-2020, בהוצאת כרמל בתרגום רמי סערי. הרומן השלישי שכתב, "בולה", זיכה אותו בפרס פינלנדיה, הפרס הספרותי היוקרתי ביותר המוענק בפינלנד. בעת זכייתו היה סטטובצי היוצר הצעיר ביותר שזכה אי-פעם בפרס.
מודול פשוט
באלגברה ובתורת החוגים, מודול פשוט מעל חוג R הוא מודול M שאין לו תת-מודולים למעט מודול האפס ו-M עצמו. מודול האפס אינו נחשב פשוט. מן המודולים הפשוטים אפשר במקרים רבים לבנות את כל המודולים (בעלי סדרת הרכב סופית) מעל החוג.
כל מודול ארטיני מכיל תת-מודולים פשוטים. חוג המספרים השלמים, כמודול מעל עצמו, הוא דוגמה למודול שאין לו תת-מודולים פשוטים.
אפיון
כל מודול פשוט הוא ציקלי (כלומר, מודול מהצורה M=Rx), וכל מודול ציקלי איזומורפי למודול מהצורה R/L כאשר L אידיאל שמאלי של R. המודול R/L פשוט בדיוק כאשר L אידיאל שמאלי מקסימלי (ולפי הלמה של צורן נובע מכאן שלכל חוג יש מודולים פשוטים). המאפס של R/L הוא האידיאל הדו-צדדי הגדול ביותר המוכל ב-L; לכן R חוג פרימיטיבי אם ורק אם יש לו אידיאל שמאלי שאינו מכיל אף אידיאל דו-צדדי.
הפיגוע בראס בורקה
הפיגוע בראס בורקה, הידוע גם כ"הטבח בראס בורקה", התרחש ב־5 באוקטובר 1985 (שבת חול המועד סוכות), כאשר שוטר משמר הגבול המצרי ירה לעבר קבוצה של 12 מטיילים ישראלים באתר נופש בראס בורקה שבסיני.
תוצאות האירוע
מהירי נהרגו שבעה ישראלים, מהם ארבעה ילדים. חלק מההרוגים נפטרו כתוצאה מדימום שנמשך מספר שעות, בשל העיכוב שנגרם עד שהשלטונות המצריים אפשרו גישה של כוחות ההצלה למקום. חבריו של השוטר היורה ליחידה גיבו אותו ובמשך זמן רב מנעו מבני משפחה וממטיילים אחרים, ובהם רופא, גישה אל הפצועים בשטח באיומי רובה. סולימאן חאטר וחבריו ליחידה היו שוטרי משמר הגבול המצרי. השוטר היורה גם ירה והרג שוטר מצרי שניסה לעצור אותו.
הנרצחים באירוע היו: חמן שלח (שופט בבית משפט השלום בירושלים, בנו של יונתן רטוש), אילנה שלח ובתם צליל (שהשתתפה כילדה בתוכנית הטלוויזיה לילדים "שיישאר בינינו"), אמיר באום, דינה ברי, אניטה גריפל (דוקטורנטית באוניברסיטה העברית בירושלים) ועופרי טוראל. השוטר המצרי שביצע את הפיגוע, סולימאן ח'אטר, נידון למאסר עולם והתאבד בכלא המצרי. לפני מותו, הוגדר ח'אטר כלא־שפוי על ידי גורמים מצריים, אך הוא טען שהוא שפוי ושביצע את הפיגוע לשם הגנה על ארצו. להגנתו טען, שאחת המטיילות, ילדה בת חמש, גידפה את הדגל המצרי. באיראן הוצא לכבודו בול זיכרון ובטהראן נקרא רחוב על שמו. במכתב שנשלח לשר הפנים של מצרים באוגוסט 2011 על ידי 20 עורכי דין מצריים נקרא ח'אטר "גיבור לאומי" ונטען כי ישראל רצחה אותו.
השלטונות המצריים פיצו את משפחות ההרוגים ב־107,000 דולר אמריקני לכל משפחה.
ראס בורקה נמצאת על החוף המזרחי של חצי האי סיני, בין טאבה לנואיבה. בשנות האלפיים שכן בחוף אתר נופש בשם "באסאטה".
הנצחה
שמה של עופרי טוראל, הונצח על ספסלים ציבוריים ברחבי היישוב תמרת, בו התגוררה אמה.
השיר "פרח", שנכתב על ידי צרויה להב, הולחן ידי יהודה פוליקר, ובוצע במקור על ידי גידי גוב נכתב לזכר הילדות שנהרגו בפיגוע.
קרב הר אורטיגרה
קרב הר אורטיגרה נערך במלחמת העולם הראשונה בחזית האיטלקית בין הצבא האיטלקי והצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר קרבות עקובים מדם לא היה שינוי בקו החזית.
רקע היסטורי
לאחר קרב אסיאגו במאי - יוני 1916 ביקש הרמטכ"ל האיטלקי לואיג'י קאדורנה לשפר את קו החזית מול האוסטרים שישבו על מספר פסגות הרים בתוכם הר אורטיגרה והיוו איום על הצבא האיטלקי הנלחם בחזית נהר האיזונצו. קאדורנה ריכז צבא של 300,000 לוחמים ו-1,600 תותחים, כוח שעלה פי 3 על הכוח האוסטרו-הונגרי.
הצבא האיטלקי היה גדול ומסורבל וההכנות להתקפה התגלו לאוסטרו - הונגרים שנהנו מעדיפות טופוגרפית וציפו להתקפה.
ההתקפה האיטלקית
ב-10 ביוני 1917 בשעה 05.15 החלו התותחים האיטלקים להפגיז את עמדות האוסטרים בפסגות השונות של הר אורטיגרה. בעקבות ההפגזה החלו החיילים האיטלקים של הדיוויזיה האלפינית ה-52 לתקוף את האוסטרים במעלה ההר. הם נעזרו גם בהפצצה של מטוסים איטלקיים. האוסטרים היו מחופרים יפה בהרים ומזג האוויר הגשום היקשה על האיטלקים. רק ב-19 ביוני 1917 הצליחו האיטלקים לכבוש את הפסגה הגבוהה של הר אורטיגרה לאחר שסבלו אבדות כבדות.
התקפת הנגד האוסטרו-הונגרית
ב-22 ביוני 1917 הם פתחו בהפגזה עצומה שנמשכה ללא הפסק, על עמדות האיטלקים בהר. יחידות אלפיניות מאומנות, מצוידות בלהביורים פשטו על האיטלקים והחל קרב פנים אל פנים תוך שימוש בכידונים וסכינים. מטוסים הפציצו את עמדות האיטלקים וגז הופעל נגדם. מסיכות הגז של האיטלקים לא היו יעילות ורבים מהם נהרגו מכך.
קהילת יהודי תאפילאלת
קהילת יהודי תאפילאלת הייתה קהילה יהודית גדולה במרוקו שהיוותה מרכז דתי חשוב ופעיל. היו לה קשרים הדוקים עם שאר הקהילות היהודיות של מרוקו. בקהילה זו פעלו רבנים חשובים. קהילה זו ישבה במחוז תאפילאלת שהוא אזור גאוגרפי ונווה מדבר במרוקו, בקצהו הצפוני של מדבר סהרה.
תולדות הקהילה
על פי מסורת הקהילה היהודית, יש לזהות את תאפילאלת כ'אילים', אחד ממסעות עם ישראל לאחר יציאת מצרים.
תולדות חייה של הקהילה היהודית קשורים לעלייתו של מחוז תאפילאלת כולו. ישנם עדויות המוכיחות את הנוכחות היהודית הקדומה: משנת 1054 נפגעה הקהילה היהודית על ידי שלטון המוראביטון ומשנת 1154 נפגעו משלטונם של האל-מוואחידון, על הפגיעה האחרונה קונן אבן עזרא בקינתו המפורסמת אהה ירד עלי ספרד. מצבה השתפר לאחר שהוענק להם המעמד של ד'ימי. קהילת יהודי תאפילאלת הייתה קהילה חיה ותוססת גם בתקופה הקולוניאלית צרפתית וגם לאחריה. עדות לקיומה של הקהילה עולה מהספר "דברי הימים של פאס", בו מוזכרים מקרים המוכיחים התיישבות יהודית בתאפילאלת.
חיי הקהילה
שפת לימוד התורה בקהילה הייתה עברית אך השפה המדוברת הייתה מרוקאית יהודית. הקהילה הייתה קהילה דתית שמתוכה יצאו רבנים גדולים וחשובים.
עיסוק היהודים
אנשי הקהילה היו בעיקר סוחרים זעירים, צורפים, רוקעי נחושת, חייטים, נפחים וסנדלרים.
רבני הקהילה
בקרב קהילת יהודי תאפילאלת פעלה משפחת הרבנים המוכרת משפחת אבוחצירא. הם ישבו בעיקר בעיר ריסאני. רבי יעקב אבוחצירא פעל בעיר לחידוש מפעל תורני ולהגברת ללימוד התורה בקרב יהודי עיר. כמו כן, הוא הקים ישיבה שנקראה על שמו ועמד בראשה. הוא היווה דמות רוחנית וגם שימש כפרנס. שושלת משפחת אבוחצירא שימשו כדיינים ברבנות, השתמשו בחוכמתם למען חיזוק החינוך היהודי בקרב ילדי הקהילה. בנוסף, הקימו תלמודי תורה ובתי כנסת. בנוסף למשפחת אבוחצירא פעלו במחוז רבנים נוספים לדוגמה: משפחת לעסרי, אמסלם, בן-הרוש, הרוש, שיטרית, פרץ, תורג'מן ועוד. בנוסף לכך הרבנים לא קיבלו שכר מהקהילה על תפקידם.
בתי כנסת בקהילה
משפחת אבוחצירא הקימו שלושה בתי כנסת. הגדול שבהם היה של רבי ישראל אבוחצירא (הבאבא סאלי). השני שימש את המעמד הבינוני והשלישי נועד ליתר העם. בתי הכנסת נבנו בלבני חימר עשירים בשטיחים ושאר קישוטים להידור.
בית הקברות
במחוז תאפילאלת ישנו בית קברות יהודי עתיק של מנצוריה. מנצוריה הייתה העיר המדברית הקדומה ביותר שהוקמה באזור זה. בבית קברות זה ניתן לראות מצבות עתיקות שגילם נאמד כ-450–500 שנה. בבית קברות זה נקברו היהודים שחיו באלמנצוריה. וגם לאחר שעקרו למקומות אחרים עדיין היו נאמנים לבית קברות זה והמשיכו לקבור בו את מתיהם.
עלייה לארץ ישראל
רבי יהודה ביבאס היה ממבשרי הציונות הרוחנית והמדינית ופעל יחד עם רבי מסעוד אבוחצירא לשכנוע יהודים לעלייה לארץ ישראל מאחר שהאמינו שעל ידי יישוב הארץ תתקרב הגאולה. בשנת 1856 עלו רבי משה, רבי דוד ורבי יעקב אבוחצירא ליפו.
יוז'ף טורוצי-טרוסטלר
יוז'ף טורוצי-טרוסטלר (בהונגרית: Turóczi-Trostler József, מושקובץ, 1 באוקטובר 1888 – בודפשט, 6 באפריל 1962) היה היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי זוכה פרס באומגרטן ופרס קושוט, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (חבר נספח משנת 1945, חבר מלא מאז 1947). תחום התמחותו בהוראה ובמחקר היה בנושא: הספרות הגרמנית הקלאסית, קשרי הספרות ההונגרית-גרמנית, המסגרת וההקשר בין הספרות ההונגרית לבין הספרות האירופאית.
ביוגרפיה
הוא נולד מה שהיום סלובקיה (אז הונגריה באימפריה האוסטרו-הונגרית) במחוז טורוץ. למד באוניברסיטת בודפשט. הוא קיבל תעודת הוראה בתיכון וקיבל משרה בעיר טימישוארה. בתקופות של שינויים גדולים בשנת 1918 היה מרצה של דת וחינוך במיניסטריון לחינוך ציבורי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית מונה באוניברסיטת בודפשט כמרצה לספרות העולם. בתקופת הטרור הלבן נשללה ממנו משרתו זו באוניברסיטה ומשנת 1920 היה מורה בגימנסיה היהודית לבנות ומשנת 1922 עמית בעיתון פסטר לויד שהופיע בשפה הגרמנית בבודפשט וכן בכתב העת "סקירה בלתי תלויה" בשפה ההונגרית.
הוא עסק בספרות גרמנית, בעיקר היה "גרמניסט", והכיר היטב את החוקרים והמלומדים של בתי ספר לספרות ואמנות הגרמנים בני זמנו, כולל פרידריך גונדולף (1880-1931); וילהלם וורינגר (1881–1965). מהספרות הגרמנית עסק רבות ביצירותיהם של יוהאן וולפגנג פון גתה, היינריך היינה, ניקולאוס לנאו ותומאס מאן. במסגרת הספרות האירופית וההונגרית הוא ניתח את התקופות האמנותיות הגדולות (בארוק, קלאסיציזם, רומנטיקה).
בספרות ההונגרית יצירותיו של פטר ויידה, יוז'ף קטונה ושנדור פטפי עשו רושם עמוק עליו. הוא היה אחד המרצים הספרותיים הנודעים של האקדמיה לעובדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בין שתי מלחמות העולם. הוא פרסם ללא הפסק פרסומים מדעיים על השפה והספרות בכתבי עת מיוחדים, ב"עלון פילולוגי אוניברסלי", ב"מדע", ובכתב העת הספרותי החשוב ניוגט וכו'. הוא עסק בהצלחה בתרגום ספרותי ובפרסום תרגומי ספרות, אך גם תרגם מגרמנית להונגרית ספרות מקצועית בתחום. הוא פעל רבות כדי להציג את שירתו של שנדור פטפי באזור דובר הגרמנית.
בשנת 1945, מונה באוניברסיטת בודפשט כמרצה בכיר במחלקת לספרות העולמית, נבחר כחבר נספח (1945) וקבוע (1947) באקדמיה ההונגרית למדעים. בשנים 1957–1958 היה דיקן הפקולטה למדעי הרוח. בשנת 1958 הוענק לו פרס קושוט.
טוראנה
טוראנה היא סוג של שער המאפיין אדריכלות הינדואיסטית ובודהיסטית. טוראנות קשורות לסטופות כגון הסטופה הגדולה בסאנצ'י. הינדים בדרום-מזרח אסיה מכינים טוראנות מסורתיות מפרחים ואפילו עלים, שהם תולים מעל הדלת. לפי האמונה הבודהיסטית וההינדואיסטית הטוראנות מביאות מזל טוב ומסמלות אירועים חגיגיים או מביאי מזל.
צארינה
הצארינות שקיבלו את התואר בשל נישואיהן לצאר הרוסי היו: נטליה אלכסייבנה, יליזבטה אלכסייבנה, אלכסנדרה פיודורובנה, מריה אלכסנדרובנה, מריה פיודורובנה. האחרונה בצארינות הרוסיות הייתה אלכסנדרה פיודורובנה שנישאה לצאר ניקולאי השני.
אלאונורה מרויס-קוסטריץ הפכה לצארינה בשל נישואיה לצאר פרדיננד הראשון מבולגריה, וג'ובאנה מאיטליה, האחרונה בצארינות של בולגריה שהייתה רעייתו של הצאר הבולגרי בוריס השלישי.
רישום כוזב במסמכי תאגיד
רישום כוזב במסמכי תאגיד הוא עבירה פלילית המיוחסת לעבירות צווארון לבן.
מייסד, מנהל, חבר או פקיד של תאגיד, הרושם, או גורם לרישום, פרט כוזב במסמך של התאגיד, או נמנע מלרשום בו פרט אשר היה עליו לרשמו, בכוונה להשיג דבר במרמה, למעול או כדי להלבין כספים, או כדי להטות מכרזים ומינויים, או כדי לטייח עבירה קודמת על ידי העלמת המידע הרלוונטי מרישום הארגון, דינו בישראל מאסר של חמש שנים. לעניין סעיף זה, "תאגיד" - לרבות תאגיד העומד להיווסד. העבירה מתבצעת לעיתים תוך מתן או לקיחת שוחד או על ידי טובות הנאה.
במהלך השנים הורשעו רבים מבכירי הממשל בישראל בעבירה זו, בהם:
אלברט הנרי פולווד
אלברט הנרי פולווד (באנגלית: Albert Henry Fullwood; 15 במרץ 1863 – 1 באוקטובר 1930) היה אמן אוסטרלי, שתרם תרומה משמעותית לאמנות באוסטרליה. הוא צייר עם אמני אסכולת היידלברג ברחבי מלבורן ועבר עם טום רוברטס וארתור סטריטון להתגורר ולצייר במחנה שלהם בסיריוס קוב, סידני. פולווד היה אמן מלחמה אוסטרלי רשמי בדיוויזיה החמישית במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
פולווד נולד בהוקלי, בירמינגהם, בנו של פרידריך ג'ון פולווד, תכשיטן, ואשתו אמה, לבית בר. משנת 1878 פולווד למד אמנות בשיעורי ערב במכון בירמינגהם. הוא למד אמנות בבית הספר לאמנות נוף בירמינגהם. לאחר סיום לימודיו, הוא היגר לסידני בשנת 1883 והשיג עבודה בג'ון סנדס בע"מ כשרטט ומעצב ליתוגרפי. הוא הצטרף לחברת האמנות של ניו סאות' ויילס בשנת 1884, וזמן קצר לאחר מכן קיבל תפקיד בצוות האטלס הציורי של אוסטרליה, שבשבילו הוא נסע הרבה דרך צפון אוסטרליה ועשה רישומים רבים. בהמשך עבד ב"סידני מייל" ובעיתונים מאוירים אחרים של אותה תקופה. הוא המשיך בציורו, ובשנת 1892 נרכשו שני צבעי מים עבור הגלריה הלאומית בסידני.
בשנת 1895 לקח פולווד חלק מוביל בהקמת אגודת האמנים בסידני והיה חבר במועצה הראשונה שלה. הוא חזר לאירופה בשנת 1900 דרך אמריקה, והציג תערוכה מוצלחת מאוד של עבודותיו בעיר ניו יורק. הוא הפך את לונדון למרכז עבודתו, והציג באקדמיה המלכותית ב־1901, 1904, ובשנים מאוחרות יותר, וגם בתערוכות שונות באירופה.
זמן קצר לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הצטרף פולווד לחיל האמנות של בעלות הברית; מאוחר יותר הוא היה סמל בחיל הרפואה של הצבא המלכותי בבית החולים הכללי השלישי בלונדון, וונדסוורת', ומאוחר יותר אמן מלחמה רשמי אוסטרלי. הוא חזר לסידני בשנת 1920 ועבד בעיקר בצבעי מים ותחריט.
פולווד מיוצג בגלריות רבות, כולל הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס, הגלריה הלאומית של ויקטוריה, הגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה, בדזדן, במוזיאון בודפשט לאמנויות, ובאנדרטת המלחמה באוסטרליה. ציור משמעותי של נוף הרחוב המוקדם של בלאראט מוחזק על ידי גלריה לאמנות בלאראט וצבע מים גדול מאוד של מחצבות גיר (בערך 1910) מוחזק באוסף פרטי בדורין, ויקטוריה.
חיים אישיים
הוא התחתן עם קלייד בלאנש ניומן, בתו של הצלם ג'ון הוברט ניומן, ב-13 באוקטובר 1896 בסידני. נולדו להם שני בנים, פיליפ וג'פר ובת מרג'ורי קלייד. גם פיליפ וגם מרג'ורי נפטרו בילדותם.
פה אחד
החלטה המתקבלת פה אחד היא החלטה המתקבלת בהסכמה כללית של כל העוסקים בקבלת החלטה זו, ואין איש המתנגד לה. הסכמה פה אחד היא הסכמה רחבה יותר מזו המתקבלת בקונצנזוס, שבה רוב ניכר תומך בהחלטה, אך לא בהכרח הכל תומכים בה.
החלטות שנדרש לקבל פה-אחד
לעיתים נדרשת החלטה פה אחד, ולא די בהכרעת רוב:
במשפט הישראלי
בבית משפט צבאי בישראל נדרשת הסכמה פה אחד של שלושה שופטים על הטלת עונש מוות (בעבירות שבהן ניתן להטיל עונש זה). בכל הקשר אחר, להכרעה במשפט די ברוב קולות, כאמור בסעיף 80(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984: "בית משפט הדן במותב ונחלקו דעות השופטים, תכריע דעת הרוב".
יש הקוראים שלא להרשיע נאשם במשפט פלילי, אלא אם יש לכך הסכמה פה אחד, משום שהמחלוקת בין השופטים מוכיחה שקיים ספק סביר באשר לאשמתו, בניגוד לאמור בסעיף 34כב לחוק העונשין: "לא יישא אדם באחריות פלילית לעבירה אלא אם כן היא הוכחה מעבר לספק סביר".
בשיח התלמודי
במקרים מסוימים, קונצנזוס רחב יתר על המידה, המתבטא בהסכמה פה אחד, אינו מתקבל בעין יפה:
רומנטיקה עתידנית
רומנטיקה עתידנית הוא שמו של אלבום האולפן השמיני במספר של להקת הרוק הישראלית משינה, אשר הוקלט לאחר איחודם בשנת 2003 ויצא במאי 2005 על ידי חברת התקליטים הליקון בהפקת רונית רום.
יש המחשיבים אלבום זה לאחד האלבומים הפחות מוצלחים של הלהקה. שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי יובל בנאי ושלומי ברכה למעט "הייתי אתמול" שנכתב והולחן על ידי איגי דיין ו"ילדתי" שנכתב על ידי יובל בנאי ושלומי ברכה במשותף עם אהוד בנאי.
מהאלבום יצאו לאור ארבעה סינגלים: "רומנטיקה עתידנית", "אני עף", "בלש דטקטיב" ו"התשובה".
דנה גילרמן
דנה גילרמן (נולדה ב-19 באוקטובר 1970, תל אביב) היא אוצרת, מבקרת אמנות, אמנית ומרצה.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בתל אביב. בשנת 2000 סיימה תואר ראשון באמנות ומדעי הרוח, באוניברסיטת ריג'נט, ניו יורק. בשנת 2004 סיימה תואר שני (MFA), בלימודי קולנוע וטלוויזיה, באוניברסיטת תל אביב. ובשנת 2015 סיימה תואר שני בלימודי מגדר גם כן באוניברסיטת תל אביב.
אוצרות
בשנת 2005 אצרה גילרמן את התערוכה "על העיוורון", שהוצגה במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון. בשנת 2009 אצרה גילרמן את התערוכה "עדות מקומית". בטקסט התערוכה היא מתארת את המצב הפוליטי בארץ לאחר מבצע עופרת יצוקה. באותה שנה, פרסמה גילרמן טקסט לקטלוג "אדמה, מים, אישה", שליווה את תערוכת היחיד של אודל לישנר "כמעט" בבית האמנים. בתערוכה שאצרה גילרמן "תוך כדי תנועה" (2015) במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, מוצגות עבודותיה של צילה ליס.בשנת 2011 אצרה גילרמן את תערוכתה של האמנית אלינה ספשילוב ב"גלריה ג'ולי מ.". היא הייתה אוצרת של תערוכה של טליה ישראלי.
עבודות וידאו
יצירתה האמנותית של גילרמן עוסקת בסביבות אורבניות, במלאכות יד נשיות, במגדר, מיניות ובגבולות הגוף הנשי. בעבודה "נוף עירוני עם נהר ורכבת" הפכה גילרמן את נתיבי איילון לגובלן. בנוסף ביצעה את עבודת הווידאו "סיפור טוב" (2001) בה הפכה אירוע חדשות מקומי לטלנובלה דמיונית. בעבודה "מקור העולם לאחר גוסטב קורבה“ (2004), מתערבת גילרמן בציורו השערורייתי של גוסטב קורבה "מקורו של העולם" (1866). עבודת הווידאו "קולאז׳ פורנוגרפי" שהוצגה במסגרת "אמנות בצומת" בפסטיבל הקולנוע בירושלים (2014) הציגה נשים מתארות במילים סצנה פורנוגרפית בה הן צופות.
כתיבה וביקורת אמנות
גילרמן עוסקת בכתיבת ביקורות אמנות בעיתונים כמו הארץ, מוסף כלכליסט וידיעות אחרונות. בין השנים 2006–2009 כתבה גילרמן את מדור "קיר אמן", במוסף גלריה של הארץ. היא משמשת כיועצת למגזין המקוון theartlab, וכן כעורכת המגזין המקוון "בסיס לאמנות ותרבות".
מיזם אמנות
בשנים 2013–2019 ייסדה וניהלה את ׳ויטרינה׳, מיזם שמטרתו ייצור ומכירת אמנות ישראלית עכשווית במחירים נגישים לקהל הרחב. יצירות של ויטרינה נמכרו במוזיאון הרצליה, במוזיאון תל אביב, במוזיאון ארץ ישראל ובמוזיאון ישראל.
עוינות
בפסיכולוגיה, עוינות (או אויבות) היא מילה המתארת ביטוי של כעס פנימי חזק, הגורם לדחייה ותיעוב כלפי ישות מסוימת או דבר מה אחר. בשפת היום-יום היא משמשת לעיתים רבות כמקבילה למילים "כעס" או "אגרסיביות".
עוינות היא חלק ממבנה האישיות שפיתח הפסיכולוג ג'ורג' קלי. במונחים פסיכולוגיים, הגדיר קלי עוינות כרצון אקטיבי המסרב להכיר בתפיסת עולמו של האחר (אשר עמו נוצר העימות) כלגיטימית. במקום לעצור ולשקול, יעדיף האדם העוין להילחם בכל תוקף בניצב מולו אפילו שאין לו יותר מצל של תקווה כי הצדק עמו. וזאת על אף שלעיתים עלול הוא לשלם על כך ביוקר.
על אף שבמצב תקין, הכישלון וההכרה בו היא חלק בלתי נפרד מדרך הלימוד וההתקדמות של האדם, במקרה של עוינות לא יילקח שום משגה בחשבון, ולפעמים יימחק מתודעתו של האדם כליל.
ההגדרה התמציתית של עוינות היא: רגש בלתי נשלט, המונע את השפעתו של דיסוננס רגשי בלתי רצוי, בכך שאינו מאפשר שיקול משני בנוגע לטיב האדם המצוי בקונפליקט, עם האדם החווה אותו.
PRS (חברת גיטרות)
PRS היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות המתמחה בגיטרות חשמליות. החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי הגיטריסט ובונה הגיטרות פול ריד סמית' (Paul Reed Smith), עובד לשעבר בחברת גיבסון, ממנה ערק ופתח חברה מתחרה משלו.
כיום, מרכז החברה נמצא בעיר סטיוונסוויל שבמרילנד.
נגנים בולטים שמשתמשים במוצרי PRS הם ג'ון מאייר, קרלוס סנטנה, אדם גונטייר מ-ת'רי דייז גרייס וג'ואי סנטיאגו מהפיקסיז.
מוצרי החברה
החברה מתמחה בייצור גיטרות חשמליות אך היא מייצרת גם גיטרות אקוסטיות וגיטרות בס. הגיטרות החשמליות של PRS כוללות לרוב שני פיקאפים כפולי סליל.
עיקר מוצרי החברה מתחלקים לשני סוגים: סדרת ה-SE (סדרת גיטרות מאינדונזיה ומקוריאה) והגיטרות האמריקאיות; ביניהן ה־Hollow Body (גיטרות רבע נפח), Solid Body (גיטרות ללא תיבת תהודה) והגרסאות המיוחדות.
בנוסף החברה מייצרת גם מגברים מסוגים שונים, לגיטרה חשמלית או אקוסטית.
גיטרות ה-Made in USA
הגיטרות האמריקאיות של PRS נחשבות לגיטרות האיכותיות יותר של החברה. הן מיוצרות בארצות הברית בעיר סטיוונסוויל שבמרילנד. קו זה כולל, נכון ל-2017, את הדגמים הבאים:
סדרה S2
בשנת 2013 הציגה חברת PRS סדרה של גיטרות המיוצרות בארצות הברית, אך כוללות מספר שינויים על מנת להפוך אותן לזולות יותר. בכך מהווה הסדרה מעין שלב ביניים בין סדרת USA לסדרת SE. בקו זה ההשקעה הקוסמטית בגיטרה פחותה, הפיקאפים מעט שונים, ובחלק מהדגמים האלקטרוניקה מותקנת על לוח מגן גדול המכסה חציבה בחזית הגוף, במקום חציבה בגב הגיטרה והתקנת האלקטרוניקה על הגוף עצמו. הדגמים בקו זה מבוססים רובם על דגמים מקו USA כמו ה-Custom 22/24, אך דגמים כמו ה-Mira, ה-Vela (החל מ-2015) וה-Starla קיימים רק בסדרה S2.
גיטרות ה-SE
גיטרות ה-SE של PRS מיוצרות בקוריאה ובאינדונזיה והן נוצרו כדי לספק גיטרות ברמה גבוהה יחסית אך במחיר נמוך בהרבה ממחיר הגיטרות האמריקאיות. רעיון זה נולד בסוף שנות ה-90, והוצא לפועל בשנת 2000. מקור השם הגיע מ- Student Edition. ההבדל העיקרי בין גיטרות אלה לאמריקאיות הוא הגימורים, מפתחות הכיוון (שבניגוד לקווי USA ו-S2 לא כוללים נעילת מיתרים), הפיקאפים ועוד. קו ה-PRS SE כולל דגמים רבים, וביניהם:
מוצרים אחרים
בנוסף לכל אלו החברה גם מייצרת מגברים, אפקטים, כבלים ומוצרי עזר לגיטרה.
נבחרת פלסטין בכדורסל
נבחרת פלסטין בכדורסל היא נבחרת הכדורסל של הרשות הפלסטינית.
נבחרת פלסטין השתתפה פעם אחת באליפות אסיה בכדורסל בשנת 2015 וסיימה במקום העשירי.
נבחרת פלסטין מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
סגל הנבחרת
סגל נבחרת פלסטין (מעודכן לשנת 2017):
הנצביצ'י (מחוז משנה)
מחוז משנה הנצביצ'י (בבלארוסית: Га́нцавіцкі раё́н) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס. מרכזו המנהלי הוא הנצביצ'י.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה הנצביצ'י 31,170 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.6% בלארוסים, 2.2% רוסים, 1.2%פולנים ו-2.1% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.5%) ורוסית (8.5%).
רנו ארקנה
רנו ארקנה (באנגלית: Renault Arkana) היא קרוסאובר קופה בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי רנו משנת 2019. היא הוצגה במוסקבה בשנת 2018 כמכונית קונספט.
שווקים
הארקנה התחילה את שיווקה ברוסיה ובשנת 2020 באירופה. בכל שוק יש פלטפורמה שונה ועיצוב מעט שונה.
רוסיה
בשנת 2019 הציגה רנו את הארקנה הראשון לרוסיה המבוסס על פלטפורמה B. הדגם שיוצא לרוסיה מיוצר על ידי רנו רוסיה וכולל מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.3 ליטרים המספק כ-150 כוחות סוס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים.
אירופה
בשנת 2020 הציגה רנו את הגרסה האירופאית שמבוססת על פלטפורמה CMF-B. באירופה משווק הדגם עם מערכת הנעה היברידית הכוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.3 ליטרים המספק כ-140 כוחות סוס עם מערכת מיקרו היברידית המספקת כ-12 קילו-וואט. יש רמת גימור בשם S ליין שנותנת עיצוב ספורטיבי יותר עם אותה מערכת הנעה.
ג'אנלואיג'י לנטיני
ג'אנלואיג'י לנטיני (באיטלקית: Gianluigi Lentini; נולד ב-27 במרץ 1969 בקארמניולה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הקיצוני השמאלי והקשר ההתקפי.
קריירת משחק
לנטיני החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של טורינו. הוא קודם לקבוצה הבוגרת ב-1986, ולאחר שהיה שותף במספר משחקים כמחליף הושאל בעונת לקבוצת אנקונה. הוא חזר לטורינו כשזו שיחקה בליגת המשנה, וסייע לה להעפיל בחזרה לסרייה א' עוד באותה עונה. בשנתיים הבאות היה לנטיני שותף להפיכתה של הקבוצה לאחת מהבולטות בכדורגל האיטלקי, כשהשיא היה בעונת, עת סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה והעפילה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה לאייאקס אמסטרדם ההולנדית עקב שערי חוץ לאחר שוויון 2-2 בסיכום שני המשחקים. לנטיני שיחק לאורך כל שני משחקי הגמר. הוא הפגין מהירות רבה ויכולת כדרור מרשימה במשחקו, בנוסף לגובהו וחוסנו הפיזי. לקראת עונת עבר לנטיני למילאן, אותה אימן אז פאביו קאפלו, תמורת 13 מיליון לירות שטרלינג, מה שהיה סכום שיא דאז עבור העברה בתולדות הכדורגל.
לנטיני זכה עם מילאן באליפות בעונתו הראשונה בקבוצה כששותף ב-30 משחקים, אך באוגוסט 1993, כשנהג ברכבו חזרה לביתו מטורניר קדם-עונה בג'נובה, עבר תאונת דרכים בעקבותיה שבר את גולגולתו ומספר מעצמותיו, ושרר בתרדמת במשך יומיים. על אף שהחלים באופן מלא, התאונה פגעה קשות בקריירה של לנטיני שלא שב להפגין את יכולתו הטובה. הוא איבד את מקומו הקבוע במדי מילאן, ובמשך שלוש העונות הבאות הוא שותף ב-33 משחקים בלבד בכל המסגרות.
לקראת עונת עבר לנטיני לאטאלנטה, במדיה השתקם ונהנה מתקופה מוצלחת, וכעבור שנה חזר לקבוצת נעוריו, טורינו, ששיחקה אז בליגה השנייה, תמורת שני מיליון ליש"ט. לאחר ארבע עונות בקבוצה עבר ב-2001 לקונזצה במדיה שיחק שלוש שנים, וב-2004 סיים את דרכו בכדורגל המקצועני ועבר לשחק בקבוצות חובבים בליגות הנמוכות.
לנטיני פרש סופית ממשחק בשנת 2012, כשהיה בן 43.
נבחרת איטליה
לנטיני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-13 בפברואר 1991, במשחק ידידות ביתי מול שהסתיים בשוויון 0-0. הוא היה לשחקן קבוע בסגל של מאמן הנבחרת דאז, אריגו סאקי, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. לטורניר מונדיאל 1994 עצמו לנטיני לא זומן, וזאת עקב חוסר היציבות ביכולתו בעקבות תאונת הדרכים שעבר פחות משנה לפני הטורניר. עם זאת, הוא הוסיף לשחק במדי הנבחרת עד נובמבר 1996, אז ערך את הופעתו ה-13 והאחרונה במדיה.
אברהם בן-ארצי
אברהם בן-ארצי (8 באוקטובר 1947 – 1 ביולי 2010) היה איש צבא ישראלי בדרגת אלוף-משנה, סופר ומשורר. במהלך שירותו הצליח להשתקם מפציעה קשה שעבר, לחזור לשירות צבאי ולהתקדם בסולם הדרגות חרף נכות קשה. בן-ארצי כתב ספר אוטוביוגרפי שתיעד את תהליך שיקומו. כמו כן, כתב שירה ופרסם מאמרים כתובים. לאחר שחרורו עסק בכתיבת עבודת דוקטורט בתחום ההיסטוריה של המזרח התיכון.
ביוגרפיה
אברהם בן-ארצי נולד בכפר מעש, על-יד פתח תקווה, ילד שני לחיים ודובית (לבית בר). למד בבית הספר העממי הס שבפתח תקווה ובתיכון ע"ש א. שיין. בנעוריו היה מדריך בתנועת "הנוער העובד והלומד" וכתב בעיתון התנועה "במעלה". בסיום הלימודים בתיכון החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב בפקולטה למדעי הרוח, ולאחר כשנה של לימודים התגייס לצה"ל. הוא למד לתואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות בשנת 1974. בשנת 1994 סיים את הלימודים לתואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון, אף הוא באוניברסיטת תל אביב.
תקופת השירות הצבאי
ערב מלחמת יום הכיפורים היה בן-ארצי בבית חותנו בתל אביב בעת הסעודה המפסקת. עם הידיעות על מלחמה, יצא בטרמפים לכיוון בסיס רפידים. בדרכו פגש צוער מבה"ד 1 בשם עודד מאירון. בן-ארצי הקים פלוגה ממספר טנקי מגח שמצאו בסככות בבסיס רפידים ומאירון היה לסגנו. בהמשך המלחמה חברו בן-ארצי ומאירון לגדוד 195 של חטיבה 401. באחד מימי הלחימה קפץ חייל מצרי על הטנק של בן-ארצי. בן-ארצי הרג אותו באקדח והודיע על כך בקשר: "סודאני בתמסורות". הצירוף הפך לביטוי שגור בחיל השריון לאחר מכן.
במהלך שירותו כמפקד גדוד טנקים, ב-20 בנובמבר 1976, בגיל 29, נפצע קשה בתאונה בסיני, כשהג'יפ בו נסע התהפך במהלך אימון. הוא היה שרוי בתרדמת במשך כחודש, וכשהתעורר נאלץ לשקם יכולות גופניות בסיסיות כמו אכילה ודיבור. הוא שיקם גם יכולות קוגניטיביות כמו גישה אל זיכרונו והתמודד נפשית עם מצבו החדש. ב-1979 התגרשו בני הזוג. בן-ארצי המשיך בשירותו הצבאי ומילא תפקידים מגוונים: סגן-מפקד חטיבה, ראש מטה אוגדה, קצין תודעת אויב בחיל המודיעין וקצין ביחידת מבקר מערכת הביטחון.
ביוני 1992 פרסמה אמו ספר על פציעתו ועל היחסים המורכבים עם דליה רבין והוריה. הוא הכחיש את כל הכתוב בספרה של אמו. במכתב ששלח למערכות העיתונים, כתב בן ארצי כי אשתו לשעבר סעדה אותו במסירות בזמן שהיה מאושפז בבית החולים. הוא הוסיף, כי קיבל עזרה מהוריה, לאה ויצחק רבין וכי יחסיו עימם קורקטיים, ואילו יחסיו עם דליה רבין טובים, וכוללים שיתוף פעולה לגידול ילדיהם..
לאחר השחרור מצה"ל
בן-ארצי נישא מחדש לאסתר בשנת 1985, וב-1994 השתחרר כאלוף-משנה לאחר שבתפקידו האחרון שירת כעוזר קצין שריון ראשי לענייני כשירות. בן ארצי פרסם שני ספרים פרי-עטו, האחד, "אקלים צבאי"- ספר משיריו שחיבר טרם הפציעה, ו"נפילה מצוק גבוה", המגולל את סיפור הפציעה והשיקום שלאחריה. כמו כן, פרסם ספר לזכרו של חברו מסיירת מטכ"ל, אביתר כהן - "נחשול הוכה בסלע".
אוניברסיטת פיונגיאנג ללימודי חוץ
אוניברסיטת פיונגיאנג ללימודי חוץ היא אוניברסיטה הפועלת בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, ומתמקדת בלימודי שפות.
היסטוריה
במהלך שנת 1949, נוסדה באוניברסיטת קים איל-סונג (האוניברסיטה הראשונה בקוריאה הצפונית) המחלקה ללימודי שפות. בהמשך, בשנת 1964 המחלקה התנתקה מאוניברסיטת קים איל-סונג לשם יצירת אוניברסיטה חדשה, המתמקדת בתחום לימודי השפה - אוניברסיטת פיונגיאנג ללימודי חוץ.
אף שאוניברסיטת פיונגיאנג ללימודי חוץ לא נהנית מהמוניטין היוקרתי של אוניברסיטת קים-איל סונג, הנחשבת לאוניברסיטה המובילה בקוריאה הצפונית, וכחממה לגידול דור המנהיגים הבא של המדינה, מרבית בוגרי האוניברסיטה ללימודי חוץ מועסקים בהמשך במערך הדיפלומטי של קוריאה הצפונית, או באחד משירותי המודיעין שלה.
מחלקות האוניברסיטה
באוניברסיטה קיימות פקולטות נפרדות ללימוד ארבעת השפות הבאות: אנגלית, רוסית, סינית ויפנית. בנוסף, פועלת באוניברסיטה גם "המכללה לשפות אתניות", בה מועברים קורסים ללימוד 18 שפות נוספות, ביניהן צרפתית, ספרדית, ערבית, תאית, אורדו, חמרית, פולנית ואיטלקית.
נכון לשנת 2018, האוניברסיטה כוללת קורסים ללימוד 22 שפות:
סינית, רוסית, יפנית, הונגרית, ערבית, מלאית, חמרית, תאית, לאית, פרסית, הינדית, אורדו, אנגלית, גרמנית, בולגרית, צ'כית, פולנית, צרפתית, איטלקית, פורטוגזית, רומנית, וספרדית.
סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת
סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת היא מקרה פרטי של הסדרה ההנדסית, בו מנת הסדרה (מסומנת באות q) מקיימת: |q|<1. סדרה הנדסית שלא מקיימת תנאי זה היא סדרה מתבדרת.
הוכחת נוסחאת סכום הסדרה ההנדסית האינסופית
נניח כי נתונה הסדרה ההנדסית האינסופית המתכנסת. על פי הגדרת הסדרה ההנדסית המתכנסת, מנת הסדרה מקיימת |q|<1ולכן.
את סכום הסדרה ההנדסית המתכנסת מסמנים באות S או לעיתים ב-S_{\infin}. ניתן לחשב את הסכום החלקי של סדרה הנדסית עם הנוסחה:. משמעות העובדה שסכום הסדרה מתכנס היא שהגבול של הביטוי לסכום קיים. בניסוח אחר: ניתן לראות זאת גם בדוגמה מספרית. סכום הסדרה המקיימת מתכנס ל-2 לפי החישוב הבא:.
עמבה
עמבה (בערבית: عمبة) הוא מאכל המורכב מפלחי מנגו כבושים ברוטב צהוב העשוי מזרעי גרגרנית יוונית (חילבה) טחונים, מלח לימון, מלח וכורכום. העמבה עשויה בדרך כלל ממנגו בוסרי (ירוק וקשה).
מקור המאכל במטבח הדרום-הודי, וכן גם שמו. מהמטבח ההודי התפשטה העמבה באמצעות סוחרי נתיבי הים אל המטבח העיראקי עמו היא מזוהה כיום בישראל. בעבר מהלו את העמבה במים. הגרסה המדוללת של העמבה נפוצה בישראל כרוטב בדוכני מזון מהיר כגון שווארמה, פלאפל וסביח, לרוב ללא פלחי המנגו עצמם (שהם יקרים יותר) או חתיכות קטנות ביותר.
לעמבה יש ריח ייחודי. ריח העמבה מופרש דרך הזיעה וגם מובחן בהפרשות גוף אחרות, לעיתים ימים לאחר צריכתה.
מקור השם
מקור השם מסנסקריט, מתיבה שהגייתה: אַמרַה आम्र (āmra) שפירושו מנגו, דרך המילה המראטהית आंबा (āmbā), שהגיעה לשימוש דרך יחסי המסחר הימי בבצרה בשנים בהן נוצרה ההזדמנות העסקית בתחום ייצוא שימורי מנגו לעיראק הנשלט בידי חברת הודו המזרחית-והבריטית ששלטה בהודו תוך ניצול הקשר היהודי המשותף שבין אנשי עסקים יהודים עיראקיים דוברי ערבית עיראקית לעמיתיהם, יהודים דוברי מראטהית מהודו.
מרובע ציקלי
בגאומטריית המישור, מרובע ציקלי הוא מרובע שניתן לחסום במעגל, לכן מכונה גם מרובע בר חסימה במעגל. כלומר, שארבעת קודקודיו מונחים על היקפו של מעגל כלשהו.
כל טרפז שווה-שוקיים (לרבות המלבן והריבוע) הוא ציקלי. לכל מרובע שצלעותיו a,b,c,d ואלכסוניו x,y מתקיים, ולפי משפט תלמי ac+bd = xy אם ורק אם המרובע ציקלי. היחס בין האלכסונים במרובע ציקלי כזה הוא.
בין כל המרובעים החסומים במעגל נתון, הגדול ביותר בשטחו הוא הריבוע.
לפי נוסחת ברהמגופטה, השטח של מרובע ציקלי שצלעותיו a,b,c,d הוא כאשר  הוא חצי ההיקף. אם המרובע החסום במעגל גם חוסם מעגל (היינו, הוא מרובע משיקים), אז שטחו שווה ל-.
בעלי חיים בשימוש צבאי
במהלך ההיסטוריה בעלי חיים שימשו את האדם לצורכי מלחמה ולוגיסטיקה צבאית. בני האדם ניצלו את תכונותיהם המיוחדות של החיות (כוח רב, חושים מחודדים) על מנת לבצע דברים שלאדם קשה לבצעם.
בעלי חיים שימשו את האדם בתור בהמות משא ורכיבה החל מהאלף ה-4 לפנה"ס בשומר. בהמות אלו משכו את מרכבותיהם של השומרים.
בחלק מהצבאות נהגו לתת לבעלי החיים יחס מיוחד והפילו להעניק להם עיטורים ודרגות בטקסים, כחייל מן השורה.