cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איוויצה אוליץ'
קריירת משחק
אוליץ' שיחק גם בנבחרת קרואטיה אליה זומן לראשונה ב-2002. הוא השתתף עם הנבחרת בטורנירי מונדיאל 2002, יורו 2004, מונדיאל 2006, יורו 2008 ומונדיאל 2014, את יורו 2012 החמיץ בגלל פציעה.
קריירת אימון
באוקטובר 2017 אוליץ' מונה לעוזר מאמן נבחרת קרואטיה. ב-23 במרץ 2021 מונה אוליץ' למאמן צסק"א מוסקבה, ברם כבר ביוני 2021 פוטר במפתיע.
מכלאת הדובים של ברלין
מכלאת הדובים של ברלין (בגרמנית: Berlin Bärenzwinger) היא אתר תיירותי בעיר ברלין, המשמשת כיום לתערוכות אומנות פתוחות.
המכלאה הוקמה ב-1939 בקֶלְנִישֶר פארק (Köllnischer Park) שברובע מיטֶה, מאחורי מוזיאון מרקישה (Märkisches Museum), לציון הקשר המיוחד בין העיר ברלין ובין הדובים. מאז 1280 היה סמלה של העיר ברלין דב, ויש סברות שלפיהן גם שמה של העיר נגזר מהמילה הגרמנית לדב - Bär.
המכלאה ממוקמת בסמוך לשרידים ארכאולוגיים שנחשפו מההתיישבות הראשונה באזור ברלין, בלב גן ציבורי, וסביבה תעלת מים שהפרידה בין הדובים שחיו בה והמבקרים. ב-1994 נוסדה "קרן ידידי הדובים של ברלין", שמוקדשת לחקר ההיסטוריה והמסורות הקשורות בדובים של ברלין. חברי הקרן אוספים ומתעדים אזכורים לדובים ברחבי ברלין, בארכיון שכולל כיום למעלה מ-580 יצירות אומנות משיש, אבן, ברזל וחומרים נוספים. בכל שנה בינואר ציינה הקרן, בשיתוף עיריית ברלין, את יום ההולדת של הדובים, שזכו למתנות בדמות פירות ומאכלים אחרים, והאירוע היה זוכה לסיקור תקשורתי נרחב.
הדובים האחרונים שחיו במכלאה היו שתי דובות חומות - שנוט (ילידת 1981) ובתה מקסי (ילידת 1996), ודוב זכר בשם טילו שנפטר באפריל 2007 ממחלת הסרטן. עד למותו טילו נשא בתואר "הדוב העירוני של ברלין". לאחר שגם שתי הדובות מתו בשיבה טובה, הוחלט שלא לאכלס מחדש את המכלאה בדובים נוספים, והיא עמדה נטושה עד לספטמבר 2017, אז נחנכה מחדש כמקום תרבות לאמנות עכשווית ייחודית בחסות המחלקה העירונית לאמנות ולתרבות.
דרורי
דרורי הוא שם משפחה יהודי-עברי מודרני, עברות מקובל לשמות פרידמן, פרייער, גם פרייאר, או פרייר בכתיב יידי עכשווי, לשם דרייער ולשם דרעי.
משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א'
משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א' (באנגלית: The Hunger Games: Mockingjay - Part 1) הוא סרט מדע בדיוני והרפתקאות אמריקאי בבימויו של פרנסיס לורנס, המבוסס על חלקו של הספר החותם בטרילוגיית "משחקי הרעב" מאת סוזן קולינס, "עורבני חקיין".
הסרט הופק על ידי נינה ג'ייקובסון וג'ון קיליק, והתסריט נכתב על ידי סוזן קולינס, גארי רוס ובילי ריי. בסרט מככבים ג'ניפר לורנס, ג'וש האצ'רסון, ליאם המסוורת', וודי הרלסון, אליזבת' בנקס, פיליפ סימור הופמן ודונלד סאת'רלנד. שני חלקי הסרט הם סרטי ההמשך לסרט "התלקחות" ושני חלקיו מהווים את הכותר האחרון בסדרת סרטי "משחקי הרעב" הפופולרית. זהו הסרט האחרון שצילם פיליפ סימור הופמן, שהספיק להשלים את כל הסצנות בהשתתפותו בחלק הראשון, אך נותרה לו סצנה בודדת בחלק השני של הסרט. בסיום החלק הראשון של "עורבני חקיין" מצוין כי הסרט מוקדש לזכרו של פיליפ סימור הופמן.
הסרט מתאר את המרד שמובילה קטניס אוורדין של מחוזות פאנם כנגד הקפיטול המושחת והרודנית. הקרנת הסרט החלה ב-19 בנובמבר 2014. תקציב ההפקה הכולל של שני חלקי הסרט מגיע ל-250 מיליון דולר.
עלילה
לאחר שבסרט הקודם, "התלקחות", קטניס הרסה את זירת המשחקים, והקפיטול הפציץ את מחוז 12 עד היסוד, הסרט נפתח בסצנה שבה קטניס מסתתרת מחוץ לחדרה במחוז 13 ושופכת את מר ליבה, על שלא רצתה במרד, אלא רק לשמור על משפחתה. אחרי דקות אחדות, מגיעים אנשים שלוקחים אותה בכח לחדרה ומרדימים אותה.
קטניס נקראת בבוקר לישיבה עם נשיאת מחוז 13, אלמה קווין, ועם פלוטארך. בדרך, מסביר לה קולונל בוגס על כך שבמרד שהתרחש לפני 75 שנים, הקפיטול הרס רק את המבנים של מחוז 13, אך הוא לא ידע על מערכת תת-קרקעית ענקית שהכילה בונקרים, בתי מגורים, ומאגרי נשק.
בישיבה, פלוטראך מציג בפני קטניס את תוכניתו להכין סרטי תעמולה בכיכובה של קטניס על מנת לסחוף את מחוזות פאנם למרוד בקפיטול. קטניס מתרגזת על קווין ועל פלוטאך על כך שלא הצילו את פיטה, וכדי לכוון אותה מול הקפיטול, פלוטאך וקווין שולחים אותה להריסות מחוז 12.
סנואו משחרר סרטון תעמולה שבו הוא מתעקש לכנות את המורדים כ"קיצונים" ו"רדיקאלים", ובציניות גדולה, הוא טוען שהמחוזות מספקים חומרי גלם וכח עבודה, והקפיטול נותן בתמורה ביטחון ושקט. בסוף הסרטון, מספר סמלי של מורדים מוצאים להורג לעיני תושבי המחוזות וסנואו מכריז שכל אדם שמזוהה עם העורבני חקיין יוצא להורג.
הקפיטול משחרר סרטון תעמולה נוסף, הפעם, בכיכובו של פיטה, שמרואיין על ידי סיזר. בסרטון, פיטה מתעקש שלא היה לו ולקטניס דבר עם המורדים, ושהם צריכים להפסיק את האלימות מידית. כל צופי הסרטון במחוז 13 רואים בו בוגד. קטניס מסכימה להיכנס לתפקיד "העורבני החקיין" בתנאי שפיטה והמנצחים האחרים (ג'והאנה מייסון, אנני קרסטה ואנובאריה) יחולצו מהקפיטול באפשרות הראשונה ותנתן להם חנינה מלאה על כל מעשיהם וקווין מסכימה.
קווין עולה לנאום מול מחוז 13 ומסבירה שקטניס תעזור למחוז תמורת חנינה לפיטה, ועומדת על כך למרות קריאות הגנאי מאנשי המחוז. קטניס מתחילה להצטלם לסרטי התעמולה, בבימוים של פלוטארך, אפי, והיימיטץ', אך לא מצליחה לעורר רושם. לכן, היא נשלחת עם גייל ועם צוות צילום בראשות קרסידה (במאית בקפיטול שערקה למחוז 13), למחוז 8 על מנת לצלם סרטון חי עם רגשות אמיתיים של קטניס. הקפיטול מאתר את קטניס והצוות המלווה אליה ושולח רחפות לכתוש את בית החולים שביקרה בו באשמת בגידה. קטניס וגייל מצליחים להפיל את שתי הרחפות בעזרת כלי נשק חדישים שביטי בנה, אך בית החולים, על כל פצועיו, עולה באש. קטניס נואמת למחוזות וקוראת להם לא להאמין להצעות ה-"שלום" של הקפיטול ומראה לכל תושבי פאנם בסרטון את פשעי הקפיטול שהפציץ בית חולים מלא באנשים לא חמושים.
קטניס חוזרת למחוז 13 ולאחר שמתרחשת התקוממות במחוז 7, פיטה מתראיין לסרטון תעמולה נוסף של הקפיטול, וקורא לקטניס שלטענתו "לא יודעת מה היא עושה", להתנגד לשלטון המורדים. קטניס וגייל מבינים שפיטה לא ראה את הריסות מחוז 12, ועל מנת לגרום לו להפסיק לשתף פעולה עם הקפיטול, הם מצלמים סרטון בו קטניס שרה את השיר "עץ התלייה" לרקע הריסות מחוז 12. הסרטון מוביל להתקוממות במחוז 5 שגורמת להפסקת אספקת החשמל לקפיטול. בסרטון התעמולה הבא של הקפיטול, ביטי פורץ לשידור ומצליח להציג את סרטון התעמולה של המורדים גם בפני תושבי הקפיטול, מה שמניע את פיטה לרמוז לקטניס ולמורדים על תקיפה שהולכת להתרחש במחוז 13.
קווין מכריזה על פינוי לבונקרים וקטניס רצה לחפש את פרים, שחזרה לקחת את נורי, החתול שלה. ברגע האחרון מצליחים פרים וגייל להיכנס דרך דלת הברזל. אחרי שקטניס מפעילה את הפנס שלה, היא רואה שנורי, החתול של פרים, עוקב אחרי האור היוצא מן הפנס, וקטניס מנסה להאיר למקומות שאליהם הוא לא יכול להגיע כדי להתגרות בו. היא מבינה שאת אותו המשחק שמשחק איתה החתול, היא משחקת עם הנשיא סנואו, על ידי כך שהוא מראה לה את פיטה על מנת להתגרות בה, והיא מתענה וסובלת. כאשר קויין מבקשת מקטניס להפיק סרטון תעמולה נוספת, קטניס לא עומדת בזה ומוותרת על תפקיד העורבני החקיין, מה שמניע את קויין לצאת למבצע חילוץ בו יחולצו פיטה והמנצחים האחרים.
גייל מתנדב למבצע החילוץ וביחד עם חמישה חיילים נוספים, הם פולשים למרכז האימונים בו מוחזקים המנצחים, בעוד שאספקת החשמל לקפיטול עדיין לא חזרה. במהלך מבצע החילוץ, אספקת החשמל חוזרת לפעולה וקטניס מנסה לשוחח עם סנואו בשיחת וידאו על מנת להסיח את דעתו ממבצע החילוץ. לפני שסנואו מספר לה על כך שהוא יודע על המבצע, הוא מבקש ממנה לזכור ש"הדבר שהיא אוהבת יותר מכל, הוא גם הדבר שיהרוס אותה".
קטניס מתפרקת כשהיא שומעת שסנואו יודע מהמבצע, והיא בטוחה שגייל ופיטה מתים, אך היימיטץ' מפתיע אותה כאשר הוא קורא לה לראות את המנצחים שחזרו. היא נכנסת לחדרו של פיטה המצולק, וכשהיא עומדת לחבק אותו הוא מזנק לעברה וחונק אותה. קטניס מאבדת את ההכרה וכאשר היא מתעוררת, פלוטארך וביטי מבשרים לה שפיטה עבר שטיפת מוח נגדה ושהם עובדים עם צוות מומחים על מנת לשקם אותו.
הסרט מסתיים כאשר במקביל לנאום של קווין בו היא מכריזה על שובם של המנצחים ועל התוכנית לפלוש למרכז הצבאי של הקפיטול במחוז 2, קטניס צופה בפיטה משתגע בעוד הוא קשור למיטה בחדר מבודד.
הפקה
אולפני Lionsgate הכריזו על פיצול הסרט ביולי 2012 ובנובמבר 2012 אושר כי פרנסיס לורנס אחראי על הבימוי. הצילומים החלו בספטמבר 2013 בבוסטון, אטלנטה בלוס אנג'לס. בבת אחת צולמו שני חלקי הסרט, כשהליך הצילומים נמשך גם בדצמבר 2013 בג'ורג'יה.
בפברואר 2014 נמצא בניו יורק ללא רוח חיים השחקן פיליפ סימור הופמן, המגלם בשני החלקים את פלוטארך הוונזבי. לאחר מותו הצהירו אולפני ההפקה כי כל הסצנות בהשתתפותו הושלמו עבור החלק הראשון. אלא שנותר לו עוד שבוע בלבד להשלמת הצילומים עבור החלק השני. אף שבתחילה אולפני ההפקה שקלו כי דמותו של הופמן תופיע באופן דיגיטלי לצורך שתי הסצנות שהשחקן לא הספיק להשלים, הבמאי החליט לכתוב מחדש את התסריט ולהעביר את הדיאלוג של הדמות לדמויות אחרות ובכך להימנע משימוש דיגיטלי.
צילומי שני חלקי הסרט נעשו במקביל. הצילומים החלו ב-23 בספטמבר 2013 באטלנטה והושלמו ב-20 ביוני 2014 בברלין.
חלק ב'
"משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום", סרט ההמשך, חתם את סדרת סרטי "משחקי הרעב", ויצא לאקרנים ב-3D ,2D ו-IMAX 3D. עם צאתו היה הסרט הראשון בסדרה שייצא בתלת-ממד. הסרט ממשיך את המלחמה של קטניס והמורדים נגד הקפיטול והנשיא סנואו.
גנציינאים
מקור שם הסדרה מהסוג גנציאנה, שנקרא על שמו של מלך אילירי.
נציגים חשובים בסדרה הם קפה, פלומריה, הרדוף הנחלים ווינקה.
סיד צ'ריס
סיד צ'ריס (באנגלית: Cyd Charisse; 8 במרץ 1922 - 17 ביוני 2008) הייתה רקדנית ושחקנית אמריקאית. נתפרסמה כאשר שיחקה ורקדה כבת זוגם של פרד אסטר וג'ין קלי בסרטים מוזיקליים בשנות הארבעים והחמישים.
סרטיה הידועים ביותר הם שיר אשיר בגשם (1952), קרון הלהקה (1953) (שירים בוצעו על ידי אינדיה אדמס), בריגדון (1954) וגרבי משי (1957). ב-1962 הופיעה בסרט שבועיים בעיר זרה. הסרט האחרון בו שיחקה היה הקרנה פרטית ב-1988. בשנת 1994 הופיעה גם בסרט זהו בידור! שחגג 70 שנה לאולפני מטרו גולדווין מאייר. בשנת 1992 הופיעה בפעם האחרונה בברודוויי במחזמר גראנד הוטל.
בשנת 2006 העניק לה נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש את המדליה הלאומית לאמנות, הכיבוד הגבוה ביותר הניתן לאמנים.
לפני מותה סבלה ככל הנראה השחקנית מהתקף לב. היא אושפזה בבית חולים בלוס אנג'לס, ונפטרה יומיים מאוחר יותר.
שני בוינג'ו
שני בּוֹיַנג'וּ (נולדה ב-30 במאי 1987) היא סופרת ישראלית. ספרה הראשון הוא רומן אשר יצא לאור בשנת 2012 באנגלית ("The People of Forever Are Not Afraid"). הספר תורגם לעברית בידי הסופרת וכותרתו: "עם הנצח לא מפחד", ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 2014. הספר תורגם לכ-20 שפות ופורסם ב-23 מדינות שונות בעולם.
קורות חיים
בוינג'ו נולדה בירושלים וגדלה במעלות תרשיחא ובכפר ורדים. אמהּ, יוצאת עיראק, ואביה, שנולד ברומניה עבדו במפעל ישקר שבתפן. סיימה את לימודיה בשנת 2005, ב-Phillips Exeter Academy. לאחר שירותה בצה"ל התקבלה ללימודים באוניברסיטת הרווארד וסיימה תואר ראשון בשנת 2011.
בהיותה סטודנטית באוניברסיטת הרווארד, כיהנה כנשיאת אגודת הסטודנטים רדקליף, הארגון הפמיניסטי של הרווארד, וכיו"ר בית קווינסי באותה אוניברסיטה. היא הייתה שותפה זוטרה למחקר, במכון למחקר מתקדם רדקליף, ועבדה למען החוקר ראובן שניר. בקיץ 2008 למדה באוניברסיטת ואסדה (Waseda University) שבטוקיו. בקיץ 2009 עבדה באגודה לזכויות האזרח בישראל.
בשנת 2012 יצא לאור ספרה הראשון, "עם הנצח לא מפחד", בשפה האנגלית.
לאחר תקופה בה התגוררה בחיפה, חזרה להתגורר במעלות-תרשיחא.
כתביה של בוינג'ו הופיעו בעיתונים יוקרתיים ביותר כמו הניו יורק טיימס, ניו יורקר ועוד.
הוקרה
בין ההוקרות להן זכתה:
קישורים חיצוניים
מכּתביה: על ספרהּ:
ביילסקו-ביאלה
ביילסקו-ביאלה (בפולנית: Bielsko-Biała ; בגרמנית: Bielitz-Biala; בצ'כית: Bílsko-Bělá; ביידיש: ביאלה-ביליץ) היא עיר מרכזית בדרום פולין, שאוכלוסייתה מונה קרוב ל-180,000 נפש ומעל 700,000 באזור המטרופולין. ביילסקו-ביאלה היא אחת הערים הגדולות ביותר בפרובינציית שלזיה (בין השנים 1975–1998 שימשה העיר בירת פרובינציה), ועד מלחמת העולם השנייה היא נחשבה לאחד המרכזים החשובים של יהדות פולין.
ביילסקו-ביאלה היא תוצאה של איחוד הערים ביילסקו וביאלה, השוכנות משני צדי נהר ביאלה. ביילסקו נוסדה ב-1312, וביאלה ב-1723; איחודן נערך נערך רשמית ב-1 בינואר 1951.
היסטוריה
בין השנים 1933–1938 מצאה קבוצת ארכאולוגים שרידים של יישוב מבוצר באזור העיר, שהוא חלק מרובע "ביילסקו העתיקה" של העיר. היישוב מתוארך למאות ה-12 עד ה-14. תושבי המקום עסקו בייצור ברזל מעפרה והתמקצעו בעיקר בתחום הנפחות.
על פי ההערכות, מרכז העיר הנוכחי נוסד בראשית המאה ה-13. באותה תקופה נבנתה על הגבעה טירה, ששרידיה נמצאים שם עד היום. במחצית השנייה של המאה ה-13 הזמינו הדוכסים משושלת פיאסט של אופולה מתיישבים גרמנים לעבור לשטח הממוקם בין שלזיה לפולין קטן כדי ליישב את ההרים בחבל שלזיה.
לאחר התפצלות דוכסות אופולה ב-1281 עברה ביילסקו לידי דוכסות צ'שין. העיר תועדה לראשונה ב-1312, כאשר ניתנה לעיר הרשות להחזיק במגילת זכויות על ידי הדוכס של צ'שין. משנת 1457 ואילך היה נהר ביאלה הגבול בין שלזיה, שבאותה תקופה הייתה בידי האימפריה הרומית הקדושה, לפולין קטן. העיירה ביאלה הוקמה על גדת הנהר ביאלה, בצד השני של ביילסקו, ב-1723.
בחלוקה הראשונה של פולין ב-1772 סופחה ביאלה על ידי אוסטריה, ונכללה באדמת הכתר של גליציה.
ב-1918 הפכו שתי הערים לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה, על אף שגרמנים היוו את מרבית האוכלוסייה האתנית בעיר. במהלך מלחמת העולם השנייה סופחה העיר לגרמניה הנאצית. לאחר שחרור העיר על ידי כוחות הצבא האדום ב-1945 גורשה האוכלוסייה הגרמנית של העיר מערבה.
יהודי ביילסקו-ביאלה
יהודים ראשונים התיישבו בביאלה ובביילסקו במחצית השנייה של המאה ה-17, אך הקהילה בערים אלה נותרה מצומצמת בשל איסור על ישיבת יהודים שאינם בני חסות בשלזיה.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 הוקם בביאלה בית כנסת וקודש בה בית עלמין יהודי. היישוב היהודי בערים גדל במחצית השנייה של המאה ה-19 עם ביטול המגבלות על מגורי יהודים באזור. בתקופה זו נטלו היהודים חלק משמעותי בפיתוח תעשיית הטקסטיל שהתפתחה במקום. בשנת 1861 נעשתה הקהילה בביאלה לעצמאית, תוך היפרדות מקהילת צ'שין. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 רבים מיהודי ביילסקו-ביאלה פנו למקצועות חופשיים, ונעשו חילוניים.
בעיר הוקם הסניף הראשון של ההסתדרות הציונית באימפריה האוסטרו-הונגרית, בעיקר ביוזמתו של ד"ר מיכאל ברקוביץ', מורה ללימודי יהדות ועברית בגימנסיה המקומית, שהיה זמן-מה מזכירו העברי של תיאודור הרצל. האגודה הציונית הגדולה ביותר בעיר הייתה "השחר" של הציונים הכלליים, ולצדה פעלו בעיר המזרחי, פועלי ציון והרוויזיוניסטים, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן עקיבא, השומר הצעיר, בית"ר, גורדוניה והנוער הציוני. כמו כן, פעלו בעיר רשת תרבות ורשת יבנה.
בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיר, והם סבלו מגילויי אנטישמיות, ובהם הצבת משמרות חרם ליד חנויותיהם, פיטורי עובדים יהודים, ניפוץ שמשות בבתי תפילה ובמוסדות יהודיים, ותקיפת עוברי אורח יהודים. בסוף שנות ה-30 הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים מגרמניה ומצ'כוסלובקיה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-7,500 יהודים, כשישית מסך תושביה.
רבה האחרון של ביילסקו היה הרב משה שמואל שטרן (נספה בשואה). בנו, הרב יצחק יהודה, כיהן כרב הצעיר, ולאחר המלחמה חזר לעיר, וכיהן בה ברבנות. בהמשך היגר לארצות הברית, ולאחר מכן עלה לישראל, ופתח בית כנסת בבני ברק בשם ביליץ, וכונה גאב"ד ביליץ. כיום מכהן בו בנו, הרב פנחס, חתנו של רבי מאיר הלברשטאם מטשאקאווא.
בשואה
בשל קרבתה של ביילסקו-ביאלה לגבול גרמניה, בשבוע שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו ממנה מרבית תושביה היהודים. עם כיבושה בידי הגרמנים, נבזזו חנויות היהודים בעיר בידי הוורמכט, ופוצצו בתי הכנסת ומבני הציבור היהודיים בה. בנוסף, הוטל על יהודי העיר תשלום כופר גבוה, ודירות וחנויות היהודים שנמלטו מהעיר הוחרמו. בהמשך נחטפו יהודים מהעיר לעבודות כפייה, ועשרות מהם נלקחו למחנה האיסוף והמעבר ניסקו.
Yes קולנוע ישראלי
Yes ישראלי (בעבר Yes קולנוע ישראלי) הוא ערוץ טלוויזיה שמשודר באפיק 4 במסגרת ערוצי yes.
הערוץ משדר סרטים ישראלים ישנים וחדשים, ובנוסף משודרים בו מגזין קולנוע ישראלי והפקות תיעודיות מעולם הקולנוע כמו הסדרה "מדברים סרטים". כמו כן משודרות בו סדרות ישראליות בשידורים חוזרים. בין הסדרות ששודרו בערוץ : הבורגנים, החמישייה הקאמרית, הפוך, טירונות, חלומות נעורים, אסתי המכוערת, החיים זה לא הכל, פלורנטין והבורר, וכן סדרות ישראליות שהופקו ב'יס'.
היסטוריה
הערוץ הושק ב-29 בדצמבר 2003 ב-YES בשם "ערוץ הקולנוע הישראלי", והחליף את ערוץ "בריזה", באפיק 15. עם השקתו חתם הערוץ על הסכמי שידור עם רוב בעלי הזכויות לכ-400 סרטים עלילתיים ישראלים שהופקו עד אז בישראל. מתוכם החזיקו האחים לאון ומשה אדרי בזכויות לכ-160 סרטים, באמצעות חברת "סרטי יונייטד קינג" שבבעלותם. האחים חתמו על חוזה עם הערוץ לשידור כל סרט במשך שנתיים תמורת 10,000 דולר. בנוסף חתמו על הסכם להפקת בין 5 ל-10 סרטים מדי שנה בשיתוף הערוץ, וקידום הפקות חדשות עם פרומואים וראיונות עם צוותי ההפקה והשחקנים.
בנוסף לשידור סרטים עלילתיים ישראלים, מאז הקמתו הערוץ משדר סרטים תיעודיים וסדרות שונות. את שידורי הערוץ פתחה הסדרה "שקט מצלמים" בהנחיית עידן כהן. סדרה המציגה פרופילים של יוצרי קולנוע ישראליים, שכל פרק התמקד ביוצר אחר, שהציג מנקודת מבטו האישית את מקורות ההשראה שעיצבו את חייו ודרכו המקצועית, או בנושא מסוים. בין משתתפי הסדרה היו חנה אזולאי-הספרי בפרק שעסק בקדושים ומכשפות, ופרק שנקרא "חפש את האשה", שעסק בתפקידה המשני, של האשה בקולנוע הישראלי. הסדרה הייתה מועמדת לפרס הטלוויזיה.
במאי 2004 השיק הערוץ פרויקט להפקת 15 סרטים תיעודיים ששודרו החל מקיץ 2005.
בשנת 2005 היה הערוץ שותף להפקת סרטו של עמוס גיתאי "אזור חופשי".
באוקטובר 2006 מיתגה yes מחדש את הערוץ, ושינתה את שמו ל-"yes ישראלי" בהתאם לאופי שידוריו שהשתנה. הערוץ עבר לאפיק 5 (מיד אחרי ארבעת ערוצי הסרטים של yes). לוח השידורים החדש אחרי המיתוג כלל הפקות מקור חדשות לצד עונות המשך לסדרות והפקות קיימות ושידורים חוזרים להפקות של ערוץ 2 ולסרטי קולנוע ישראליים. תכנים נוספים עברו לערוץ מערוץ הצעירים yes Y (לשעבר YTV) שנסגר- y בעשר, פעם בחיים, ושידורים חוזרים של פרוייקט Y, ו Y בעולם.
במרץ 2008, שונה שם הערוץ ל-"yes stars ישראלי" והוא הועבר בחזרה לאפיק 15 (לאחר שלושת ערוצי yes stars). במסגרת השינוי לא השתנה לוח השידורים, אשר כלל בשלב זה בעיקר סדרות ותוכניות וכמעט ללא סרטי קולנוע (לפי yes, הסיבה למעבר לאפיק 15 הוא כדי למקם את ערוץ הולמרק, שהיה באפיק 15, ביחד עם ערוצי הסרטים של yes). באותה שנה הוזז הערוץ שוב, לאפיק 16, וזאת מכיוון שנוסף ערוץ לערוצי yes stars.
באפריל 2009 השיק הערוץ לוח שידורים חדש שכלל רצועת נוער חדשה. המהלך לווה בפעילות שיווקית נרחבת בהשקעה מדווחת של כ-3.5 מיליון שקל. הערוץ גם השיק תוכנית חדשה של טל ברמן, "תרבות רעה".
בינואר 2010, הערוץ סיים את שידוריו ותוכניותיו "פוזרו" בערוצי ה־yes stars השונים, ביניהם האפיק החדש yes stars next.
השקה מחודשת
הערוץ הושק מחדש, ביום העצמאות 2014, לאחר ארבע שנות היעדרות מ-YES, בהפקת חברת "NMC יונייטד" שבבעלות האחים אדרי. בהמשך עברה הפקתו לחברת טלעד שנרכשה על ידי "NMC יונייטד". כחלק ממטרות הערוץ הוגדרו קידום ותמיכה בקולנוע ישראלי. מלבד שידור סרטים ישראלים, מופקות במסגרת הערוץ תוכניות מיוחדות על יוצרים, שחקנים ודמויות מפתח בקולנוע הישראלי, וע"פ יזמי הערוץ נערך שיתוף פעולה עם בתי ספר לקולנוע במטרה לטפח את דור העתיד של היוצרים. בנוסף, הערוץ מסקר את פסטיבלי הסרטים המובילים ואת טקסי הפרסים. שני סרטי הבכורה הראשונים ששודרו בערוץ מיד עם השקתו הם "מי מפחד מהזאב הרע" ו"פלאות". מאז משודרים בו כמעט כל הסרטים הישראלים שמופצים לקולנוע (רבים דרך חברות ההפצה של האחים אדרי).
ב-15 בספטמבר 2020, כחלק מההשקה המחודשת של שדרת ערוצי הבית של yes, עבר הערוץ לאפיק 4 ונקרא שוב "yes ישראלי".
בנוסף עם מיתוח הערוץ החדש עלו הפקות מקור ישראליות חדשות מנובמבר 2021, דוגמת: "מנגן ושר" - דרמה בכיכובו של הזמר בר צברי, ו"פריפריה אימפריה" - דוקו ריאליטי שיצרה אורנה בן דור, שעונה נוספת הוזמנה לה. עם המיתוג החדש הערוץ משודר באיכות 4K.
יורי שולמן
קורות חיים
יורי שולמן החל ללכת לשיעורי שחמט בהיותו בן שש. בהמשך הוא היה תלמיד של אלברט קפנגוט ובוריס גלפנד. בשנת 1994 הוא זכה באליפות בלארוס בשחמט (חזר על הישג זה בשנת 1998). בשנת 1995 הוא זכה באליפות אירופה בשחמט לנוער שנערכה בחולון (הישראלים אמיל סוטובסקי וערן ליס סיימו עם אותו מספר נקודות).
בשנת 1999 הוא עבר לארצות הברית וסיים תואר ראשון במחשבים ובכלכלה. באוניברסיטת טקסס שבדאלאס.
בשנת 2000 הוא זכה בתחרות לאומית הפתוחה. בשנת 2002 שולמן ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה בשחמט. בשנת 2004 הוא סיים במקום השלישי באליפות ארצות הברית בשחמט. בשנת 2006 הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בשחמט.
בשנת 2008 הוא זכה באליפות ארצות הברית בשחמט. בשנים 2010 ו-2011 הוא היה שני באליפות ארצות הברית בשחמט, לאחר הפסד במשחק נוסף לגטה קמסקי.
בשנת 2012 הוא חלק מקום 4–6 עם אלכסנדר לנדרמן באליפות ארצות הברית בשחמט.
יורי שולמן היה חבר נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בשחמט.
אביו של שולמן היה אלוף בלארוס בדמקה. אשתו של יורי שולמן היא בעלת דרגת אמן בינלאומי לנשים.
יורי שולמן באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1994 ל-2010 השתתף יורי שולמן ב-5 אולימפיאדות שחמט:
יהודה דוד וולפא
הרב יהודה דוד וולפא (נולד בשנת תרצ"א, 1931) הוא הרב הראשי האשכנזי של ראשון לציון.
וולפא הורשע בדצמבר 2018 בהטרדת עד. באפריל 2019 נגזרו עליו קלון ומאסר על תנאי.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנם של ליפא-יהונתן וגיטל וולפא. אמו הייתה בתו של הרב אהרן שיפמן-ידלר, חתנו של רבי יצחק זאב ידלר ומגיד שיעור בישיבת עץ חיים. למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק. בשנת תשי"ד (1954) נישא לבת דודו אלטה-מלכה גולדמן, נכדת הרב בן ציון ידלר והרב אהרן שיפמן-ידלר. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בישיבת מיר, ובמשך תקופה למד בחברותא עם הרב חיים שמואלביץ. כעבור זמן עבר להתגורר בבני ברק. באותה תקופה פתח עם אחיו, הרב יעקב וולפא, את "ישיבת אשקלון". בין השנים תשכ"ח–תש"ל התגורר בקריית ישמח משה שבגני תקווה.
הוציא לאור את פירוש "תפארת ציון" על הספרא, שחיבר סבו הרב יצחק זאב ידלר.
רבנותו
בשנת תש"ל (1970) נבחר לרבה האשכנזי של ראשון לציון. בתקופת רבנותו הקים מוסדות תורה וחינוך בעיר, ובהם: "ת"ת ראשון לציון", "הישיבה לצעירים ראשון לציון", כולל אברכים "כינור דוד" והמכון ללימודי יהדות "מצאנו מים".
הרב וולפא נחשב כבעל גישה מחמירה בתחומי פעילותו הרבנית, בנושאי כשרות, קבורה, נישואין וגיור. בשנת 1984 פסק לגבי קבורת תרזה אנגלוביץ כי אם הגופה לא תועבר ממקומה יש לפנות את כל הקברים סביבה עד למרחק של שמונה אמות. משפחתה של אנגלוביץ עתרה לבג"ץ כנגד העברת הגופה, וזה הוציא צו ביניים שאסר על העברתה עד להכרעה בעתירה.
הרב וולפא נוהג להפנות זוגות שנרשמו לנישואין לחוקרים פרטיים לצורך בירור יהדותם, והמשרד לענייני דת יצא נגד נוהל זה.
בספטמבר 2014 הוגשה נגדו תלונה במשטרה על ידי משגיח כשרות בעיר בחשד לעבירות שוחד. לאחר לחצים שהפעיל על המשגיח האחרון חזר בו מעדותו. בעקבות זאת הורשע וולפא בדצמבר 2018 בהטרדת עד. באפריל 2019 נגזרו עליו קלון ומאסר על תנאי. ערעוריו של וולפא לבית המשפט המחוזי ולבית המשפט העליון נדחו, ובית המשפט העליון הבהיר בעניינו כי "מעשהו של המבקש, שנעשה תוך ניצול סמכותו שניתנה לו כעובד ציבור בכיר, פגע באופן חמור בערכים של טוהר המידות ושמירה על תקינות ההליך הפלילי".
רולנדה שגרן
רולנדה שגרן (נולדה ב-7 בפברואר 1957 בשם רולנדה קאן בבוקרשט, רומניה) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית.
ביוגרפיה
רולנדה שגרן נולדה בשם רולנדה קאן כבת יחידה בבוקרשט ועלתה לישראל עם הוריה ב-1961. אביה היה ניצול שואה.
שגרן גדלה בשכונת מעוז אביב בתל אביב, ואת לימודי התיכון עשתה בבית הספר תיכון עירוני ד'.
את שירותה הצבאי עשתה שגרן בתיאטרון צה"ל.
בשנים 1977–1981 למדה משחק באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון ובמסגרת לימודיה שיחקה בעיקר בתפקידים דרמטיים, והשתתפה במחזות "מהגוני", "מחכים לגודו", "המרפסת" ובמחזות של חנוך לוין.
קריירה
לאחר סיום לימודיה התקבלה בשנת 1981 כשחקנית המרכז התיאטרוני בנווה צדק, ושיחקה בהצגה "נשים מוכות" בבימויה של נולה צ'לטון. באותה שנה פגשה את בעלה, השחקן ג'וליאן שגרן בפסטיבל הפנטומימה בקריית שמונה - מפגש שהוביל לסיבוב הופעות משותף ברחבי העולם, והשניים הופיעו באנגליה, באירלנד, בסקוטלנד, באוסטרליה ובטסמניה.
בשנת 1985 השתתפה בכתיבה, משחק, בימוי ועריכת של סדרת הטלוויזיה ללא מילים "התזמורת", אשר זכתה ב"פרס ורד הזהב". באותה שנה השתתפה גם בהפקת "סרטי האגדות לחו"ל" של מנחם גולן.
בשנת 1989 השתתפה בסרטו של נפתלי אלטר "כח משיכה".
השתתפה בסדרות הטלוויזיה "הופה היי" לצד בעלה ג'וליאן ו"הצצקנים".
בשנים 1989–1991 השתתפה בכתיבה ובמשחק במופע הקברט הסאטירי "ציצים" עם דורין כספי ומרטין פרידמן.
בשנת 1992 הצטרפה שגרן לתיאטרון הקאמרי והשתתפה בהצגות "ראש משוגע", "מהגר עובר ושב", "מבקר המדינה", "שברי זכוכית", ו"סטריפטיז אחרון".
בשנים 2001–2006 כיכבה במופע היחיד "רולנדה עד הסוף".
החל משנת 2007 החלה להופיע במופע היחיד "רק על עצמי לצחוק ידעתי...!".
ב-2023 יצאה עם מופע בידור "אדרנלינדה"
חיים אישיים
מתגוררת בעין הוד.
חמישה קולות
חמישה קולות הוא מושג תלמודי, הנאמר לגבי שמחת חתן וכלה. המשמח חתן וכלה זוכה בחמישה קולות שנשמעו במעמד הר סיני. הנהנה מסעודת חתן וכלה ולא משמחם, מבטל חמישה קולות שנאמרו בנבואת ירמיהו.
מתן תורה
במעמד הר סיני נאמרו חמישה קולות:
ארבעה קולות לפני מתן תורה, והקול החמישי מתן עשרת הדיברות, כאשר משה דיבר וה' הגביה את קולו. הגמרא במסכת ברכות (ו, ב) מביאה שהיו עוד קולות אבל אלו הופיעו לאחר מתן תורה, ואינם במניין. מטרת הקולות הייתה לרכך את לב בני ישראל, כדי שהתורה לא תישכח מלבם.
נבואת ירמיהו
בנבואת ירמיהו על הגאולה נאמר שבעתיד תיבנה ירושלים ויהיו בה חמישה קולות של שמחה:
מפרשי המקרא נחלקו בביאור הקול החמישי, בשאלה האם הבאת קרבן התודה מתייחסת לתחילת הפסוק או לסופו. לדעת רבינו בחיי התודה מתייחסת לתחילת הפסוק, כלומר לחתן וכלה, ולכן פסק שחתן וכלה חייבים בקרבן תודה. לדעת האברבנאל (ירמיה שם) קרבן התודה מתייחס לסוף הפסוק, כלומר לשיבת עם ישראל לארצו, ומחמת כך באה ההודיה. לשתי שיטות אלו יש השלכות מעשיות בהלכה לגבי החיוב בקרבן תודה.
בשמחת נישואין
חמישה קולות אלו מוזכרים בשינוי לשון בברכה האחרונה של שבע ברכות של שמחת נישואין:
התלמוד בבלי במסכת ברכות מביא דרשה:
המהרש"א מבאר את הקשר בין מתן תורה לשמחת חתן וכלה על פי דברי המשנה כי . כלומר מתן תורה היה חתונתו של ה' עם בני ישראל, ולכן משמח חתן וכלה זוכה לאותם קולות שהיו בהר סיני.
בבאור הביטוי "'עובר בחמישה קולות"' נאמרו כמה פירושים. רש"י מבאר: . הפרישה מבאר: . הישמח ישראל (מאלכסנדר) מבאר: ארבעת הקולות 'ששון שמחה חתן וכלה', נותן הקב"ה למסובים, בעוד שהם יתנו את הקול החמישי – קול ההודיה לה', לכן הנהנה מסעודת חתן ולא מודה לה' מבטל לכאורה את ארבע הקולות הראשונים.
רבי נתן מברסלב בספרו ליקוטי תפילות (תפילה ל) מזכיר את החמישה קולות בתפילה לזכות לשמח חתן וכלה. .
על הרבנית טריינא, אם הגר"א, מסופר שאמרה שזכתה לחמישה ילדים צדיקים בזכות ששמחה בחתונות, והמשמח זוכה לתורה שניתנה בחמישה קולות.
הרב נחמן יוסף וילהלם הוציא בשנת תשע"א ספר בשם חמישה קולות—שבע ברכות בהלכה ובאגדה.
הקול החמישי
ר' יוסף ענגיל לומד שהקול החמישי, "קול אומרים הודו את ה' צבאות כי טוב ה' כי לעולם חסדו, מביאים תודה בית ה'", הוא הקול העיקרי. להיותו הקול האחרון והאחרון כולל תמיד כל שלפניו. כי עיקר העניין לשמח חתן וכלה הוא שירגישו הודאה לה', על כן אמרו חז"ל.
תמהו רבים מהמפרשים מדוע לשון שבע ברכות שינתה מלשון הכתוב. המהרש"א מבאר כי משמעות הפסוק והברכה זהה למעשה: "קול מצהלות חתנים" – במה הם צוהלים? ב"קול אומרים הודו" - הם מודים בקול צהלתם לה', ואומרים 'הודו לה' צבאות'. "נערים ממשתה נגינתם" – כנגד "מְבִאִים תּוֹדָה בֵּית יְיָ" המשתה הנעשה מהבאת קורבן תודה על הטוב של שמחת חתן וכלה. לפי הכלל "סמוך לחתימה מעין החתימה", כלומר בברכה ארוכה צריך לסיים במעין הרעיון שעליו מברכים, היות שהחתימה היא "משמח חתן עם הכלה" סיימו את הברכה בקול מצהלות חתנים שמשמעותם כמו קול התודה.
כתוצאה מהשינוי בנוסח הברכה מהפסוק בירמיה, ישנם טוענים שרבים בציבור אינם מודעים שעיקר מטרת ה'שבע ברכות' היא להודות ולשבח לבורא יתברך על חסדיו הנפלאים. בשנת תשע"ח הוציא ארגון 'לעולם אודך' המתעסק בנושא הפצת ההודיה לה' ספר הקול החמישי, בתקווה לעזור להחזיר את ה"קול החמישי" לשבע הברכות, ולחייו של כל יהודי. בשנת תשע"ט הוציא הארגון חוברת מזמור לתודה בנישואין, כדי לחלקה בשמחת חתונה, לומר בציבור בחתונה ובשבע ברכות את מזמור לתודה בניגון, שכן חתן וכלה חיבים בקרבן תודה, ורבותינו אמרו: שהאומר מזמור לתודה נחשב לו כאילו הקריב קרבן תודה. בנוסף חז"ל במדרש אמרו שהקול החמישי הוא מזמור לתודה, לכן ראוי לאומרו בשמחת החתונה.
העורב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חטיבה 395
חטיבה 395, המכונה גם "עוצבת קלע", הייתה חטיבת שריון בצה"ל. החטיבה פורקה ב-2003.
היסטוריה
החטיבה הוקמה בשנת 1975 כחלק מאוגדה 194 שהוקמה לצורך חיזוק מערך חיל השריון לאחר מלחמת יום כיפור. במהלך מלחמת לבנון הראשונה גויסה החטיבה ונשלחה לרמת הגולן על מנת להחליף את יחידות אוגדה 36 שנשלחו ללבנון.
לאחר סגירתה של חטיבה 786 בשנת 1999 הועבר שם החטיבה, 'הראל', לחטיבת השריון 395, עד שזו נסגרה גם כן, בשנת 2003.
ארדש (מחוז)
ארדש (בצרפתית: Ardèche) הוא מחוז בצרפת הנקרא על שמו של הנהר ארדש החוצה אותו ממזרח למערב.
המחוז שוכן בחבל הארץ אוברן-רון-אלפ ועיר הבירה שלו היא פריווה (Privas).
מערת שובה, המפורסמת בשל ציורי מערות עתיקים, נמצאת במחוז.
דן פתיר
דן פתיר (פחטר) (13 ביולי 1931 – 7 במאי 2021) היה עיתונאי ויועץ תקשורת ישראלי. היה יועצם התקשורתי של ראשי הממשלה יצחק רבין ומנחם בגין. ב-2010 הוענק לו תואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
ביוגרפיה
דן פתיר נולד בתל מונד, לחלוצים שעלו ממזרח אירופה והיו ממייסדי היישוב. ב-1947 עבר לתל אביב, שם סיים כעבור שנה את תיכון עירוני א'. במלחמת העצמאות לא גויס לצה"ל מסיבות בריאותיות. למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון במדע המדינה והיסטוריה בשנים 1949–1952 ובאוניברסיטת הווארד בוושינגטון לתואר שני בלימודי אפריקה ומדינות מתפתחות בשנים 1965–1968.
פתיר נפטר ב-7 במאי 2021 בגיל 89.
איש תקשורת
עוד כתלמיד תיכון כתב עבור העיתון "דבר" בתחום הספורט. במהלך לימודיו האקדמיים הצטרף למערכת העיתון. במרוצת השנים עסק במגוון של תפקידים: כתב ועורך ספורט, כתב לענייני צבא וביטחון, כתב לענייני מפלגות. בשנים 1956–1961 עבד בלונדון כשדר, מפיק, עורך וכתב ב-BBC, ובד בבד היה שליח העיתון בעיר. בשנות השבעים עבד גם בגלי צה"ל כפרשן מדיני.
בשנים 1964–1969 שהה בוושינגטון, שם, מטעם השגרירות הישראלית, עסק בתקשורת, בתיאום ובהסברה בארצות הברית.
פעילות מדינית
בשנת 1974 מונה ליועץ התקשורת של ראש הממשלה יצחק רבין, תפקיד שמילא עד תום כהונתו של זה האחרון. במהלך שנים אלו השתתף בין השאר בצוות המשא ומתן עם מזכיר המדינה האמריקאי הנרי קיסינג'ר, משא ומתן שהוביל להסכם הביניים.
לאחר הבחירות לכנסת התשיעית, שבהן זכה הליכוד, התבקש על ידי מנחם בגין להמשיך בתפקידו. תחת בגין היה אחראי בין השאר למערך התקשורת וההסברה בביקורי אנואר סאדאת בישראל (1977, 1979) וכן היה חבר משלחת ישראל למשא ומתן הישראלי-מצרי בקמפ דייוויד (1978) ולחתימת הסכם השלום בוושינגטון (1979) ובצוותו של ראש הממשלה מנחם בגין לשיחות השלום עם מצרים בוושינגטון, בקהיר, באסמאעיליה ובאסואן (1977–1980). כן היה יועצו התקשורתי של ראש ממשלת ג'מייקה אדוארד סיאגה.
פעילות ציבורית
פתיר עסק רבות בתחום הציבורי של התקשורת הישראלית. בין התפקידים שמילא: יושב ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל (1974–1975), חבר דירקטוריון הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (1991–1999) וחבר במליאת רשות השידור (2008–2010). בפעילותו בתחום הציבורי עסק בסוגיות המסחור של ערוצי הטלוויזיה ובבקרה על תכנים.
מ-2000 עד 2006 היה סגן נשיא "יוזמות קרן אברהם", ארגון אמריקאי ישראלי, שקידם שיתוף פעולה וסגירת פערים בין יהודים לערביי ישראל ובהמשך יועץ בכיר בארגון עד שנת 2008.
מומחה לקריקטורות ואוצר תערוכות
פתיר נחשב למומחה לקריקטורות ישראליות בפרט ובינלאומיות בכלל, תחום שבו הוא עסק שנים רבות במחקר ובמעקב. כמומחה לתחום, אצר בין השנים 1994 - 2011 תשע עשרה תערוכות לאמנות הקריקטורה בישראל ומחוצה לה. בשנים 2004 – 2007 כיהן כיושב ראש ועדת ההיגוי להקמת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון, היחיד מסוגו בישראל. בשנת 2014 זכה בפרס עיפרון הזהב.
ז'אק-לואי דויד
ז'אק-לואי דויד (בצרפתית: Jacques-Louis David; 30 באוגוסט 1748 – 29 בדצמבר 1825) היה צייר צרפתי, מוכר בשם הקיצור דויד. בין ציוריו המפורסמים: "שבועת האחים ההוראטים", "נפוליאון חוצה את האלפים", "מות מארה", "מותו של סוקרטס", "הקיסר נפוליאון בחדר העבודה בארמון טיולרי" ו"הכתרתו של נפוליאון".
ביוגרפיה
דויד נולד למשפחה מהמעמד הבינוני בפריז. בגיל תשע, זנחה אותו אמו והוא הועבר לגדול בחזקתו של דודו, מאחר שאביו נהרג עוד קודם לכן. לנטישה שחווה הייתה השפעה מתמדת על אופיו והיא גרמה לו נזקים רגשיים קשים שליוו אותו לכל אורך חייו.
בגיל 16 הוא החל ללמוד אמנות באקדמיה המלכותית תחת שרביטו של צייר הרוקוקו ז'וזף מארי ויין. בשנת 1774 זכה ב"פרי דה רום" (Prix de Rome), מלגה יוקרתית ללימודי אמנות. את המלגה קיבל לאחר שניסה להתאבד עקב כישלונו לקבל את המלגה במשך שלוש שנים רצופות.
במסגרת לימודיו ביקר דויד מספר פעמים באיטליה, שם ספג השפעות גדולות ממיטב יצירות האמנות הקלאסית במדינה. ההשפעה ניכרה מאוחר יותר בסגנון הנאו-קלאסי שפיתח לעצמו, סגנון השואב את המוטיבים שבו מהאמנות הקלאסית של ימי רומא העתיקה ובייחוד מיצירות הפיסול של האספה הלאומית בזמן המהפכה הצרפתית.
בשנת 1780 פתח ז'אק לואי דויד את שערי הסדנה לציור שלו בה הכשיר בין 40 ל 50 צעירים לצייר באסכולת הזרם הנאו-הקלסי (הצרפתי), שנמנה עם מוביליה בצרפת. בשנת 1785 נכנסו לסדנה הזו אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון ואנטואן-ז'אן גרו שניהם היו לציירים גדולים. גדול תלמידיו של דויד ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, הצטרף לסדנה שלו בשנת 1797. אנגר למד אצל דויד במשך 4 שנים והיה לתלמיד שהביא את הנאו-קלסיקה אל שיאה.
בשנת 1789 חל מפנה בסגנון הציור של דויד. הוא החל נוטה לכיוון הציור הריאליסטי יותר מאשר אל הנאו-קלאסי, בעיקר כדי לתאר בדייקנות את מאורעות המהפכה הצרפתית (1789 - 1799). דויד השתתף באופן פעיל במהפכה ואף נבחר לשמש כנציג באספה הלאומית ב-17 בספטמבר 1792. הוא התחבר לסיעת המונטניארדים ("ההר") הקיצונית, בהנהגת דאנטון, רובספייר ומארה (הציור "מותו של מארה" הוא אחד מציוריו הידועים של דויד). מלבד ציורי השמן המפורסמים שיצר בתקופת המהפכה, דויד הוא יוצרו של הרישום המפורסם של מארי אנטואנט בדרכה אל הגיליוטינה.
במהלך המהפכה יזם דויד את חיבורה של רשימת המצאי של האוצרות הלאומיים במדינה, ובכך הפך לאחד ממייסדיו של המוזיאון הצרפתי. בהיותו אמן מוערך הוא גם מילא תפקיד חשוב בארגון היצירות של מוזיאון הלובר שבפריז.
כחבר האספה הלאומית, מונה דויד לועד לשלום הציבור ב-1793. מינוי זה העניק לו את הסמכות לדון למוות בעריפת ראש כ-300 עצירים. לאחר ריאקציית תרמידור נעצר דויד על מעשיו אלה, אולם קבוצה מתלמידיו המסורים דרשו את שחרורו והוא אכן שוחרר ב-28 בדצמבר 1794.
לקראת סוף 1797 פגש דויד בנפוליאון בונפרטה, ובין 1799 ל-1815 הוא שימש כצייר האישי של הקיסר ותיאר את מהלך חייו ביצירות מופת דוגמת "נפוליאון חוצה את האלפים" ו"הכתרתם של נפוליאון וז'וזפין", התלויה כיום במוזיאון הלובר. לאחר מפלתו של נפוליאון בקרב ווטרלו ב-1815, הוגלה דויד לעיר בריסל אשר בבלגיה, שם חזר לעסוק במוטיבים מהמיתולוגיה היוונית והרומית בציוריו.
מלבד ציורי מהפכה ומוסר צייר דויד מספר רב של פורטרטים (למשל של ז'ולייט רקמייה) הנחשבים בעיני מבקרי האמנות כחלק משיא יצירתו, בזכות היותם חפים מהטפה ופטריוטיות שאפיינו את עבודותיו האחרות.
דויד מת בגלות בבלגיה ב-29 בדצמבר 1825, ונקבר בבית קברות בבריסל. לבקשתו, הופרד לבו מגופו ונקבר בנפרד בפר לשז שבפריז.
ECI (מערכת צירים)
ECI (ראשי תיבות של: Earth-Centered Inertial) היא מערכת צירים אשר ראשית צירים שלה במרכז המסה של כדור הארץ. מערכת צירים ECI נקראת אינרציאלית, בניגוד ל-ECEF המסתובבת במרחב האינרציאלי כדי להישאר קבועה ביחס לפני כדור הארץ.
נח לייצג מיקום ומהירות של גופים ארציים במערכת צירי ECEF עם הצירים (x, y, z), אשר מתרגמים בטרנספורמציה ליניארית קו אורך, קו רוחב וגובה. אולם עבור עצמים בחלל, משוואות התנועה המתארות מסלולים לווייניים פשוטים משמעותית במערכת צירים שאינה מסתובבת, כגון ECI.
במערכת ECI נח לייצג כיוון לגרמי שמיים שונים.
גלגל המזלות
גלגל המזלות או זודיאק (מיוונית: Ζῳδιακός κύκλος, "גלגל החיות") הוא דימוי ציורי של כוכבי השמים, למעין גלגל הנחלק ל-12 מערכי כוכבים או "מזלות". רצועה זו של מערכי הכוכבים היא רצועה דמיונית מעגלית הנמצאת על מישור המילקה. על רצועה זו עובר מסלולה של השמש עבור צופה מכדור הארץ.
למרות שמסלול המילקה עובר גם דרך קבוצת נושא הנחש הושמטה זו מרשימת המזלות, ככל הנראה על מנת לשמר את החלוקה ל 12, כחלוקת החודשים.
גלגל המזלות שימש את האסטרונומיה במיפוי השמים, כאשר כל אזור בשמים מכונה על שם המזל שלו - קבוצת כוכבים נראים שעל ידי חיבור קווים ביניהם יוצרים צורות. המזלות הותאמו לתקופות בשנה על ידי ייחוס כל מזל לתקופה שבה השמש עוברת במזל, ולכן קבוצת הכוכבים שלה לא נראית במהלך הלילה, אלא רק שאר המזלות. התקופה של כל מזל נמשכת כ-30 יום, בעונת שנה קבועה, ובאורך מקביל פחות או יותר לסיבוב הירח. עם השנים השתנו הכוכבים הנראים במהלך תקופות שנה ובתרבויות השונות החסירו והוסיפו כוכבים שונים כדי להתאימן לציור הידוע ולתקופה האמורה לייצג את המזל. זיהוי המזלות עם עונות שנה ושמות המזלות ניתנו בידי בני תרבות קדומה, ונמצאים בספרות הבבלית והמצרית העתיקה בכתב יתדות ובכתב חרטומים, וכן בציורים קדומים ששרדו, והיו מרכזיים גם לאמונות של התרבות האלילית היוונית והרומית. המזלות המייצגות את חודשי השנה מרכזיות לפולקלור של תרבויות רבות, ומשמשות בהן גם כיום.
גלגל המזלות הוא מרכיב חשוב באסטרולוגיה, שחסידיה מאמינים שמיקום הכוכבים משפיע על המתרחש על פני כדור הארץ, או משקף אותו, ולפיכך "המזל" - הן במשמעות השפעות על גורלו של האדם, הן במשמעות הגורם השמימי שישפיע על חייו, נקבע על פי יום התאריך והחודש שבו נולד - ממנו ניתן לכאורה לדעת את האזור בגלגל המזלות שבו נמצאת השמש בעת הולדתו.
מקור השם
צירוף האותיות זל בשפות שמיות רבות וביניהם עברית מקראית וארמית משמש להליכה, למסע, לזרימה, ולירידה. בעברית מקראית לשורש נז"ל משמעות זרימה, היעלמות או התרחקות, והליכה.
ואלו קשורים עם תנועת "גלגל" שמימי זה. יש המשערים ששרש המילה מזל, מקורו במילה הערבית "נזל" שפירושה- "יורד" שהרי מהותם של המזלות בתרבויות השונות היא התנועה הנצפית של ירידת הכוכבים ו"שקיעתם" (בים הארצי או מאחורי הים השמימי הכחול הכהה של הלילה, לקראת הופעתם המחודשת בתום החודש של המזל)
גלגל המזלות באסטרונומיה
באסטרונומיה, גלגל המזלות הוא האזור על כיפת השמיים הקרוב למישור המילקה, עליו נעים כל כוכבי מערכת השמש. הגלגל חולק לשנים עשר חלקים, כאשר את כל חלק מייצגת "קבוצת כוכבים" הנקראת מזל. המזלות משמשים להגדיר את האזורים בשמיים, שכן הם יותר נוחים לשימוש מקואורדינטות.
תאריכי המזלות
התאריכים האסטרונומיים המופיעים בטור השמאלי הם התאריכים האסטרונומיים הנכונים להיום, שבהם השמש עוברת על רקע קבוצת הכוכבים.
התאריכים המדויקים עשויים להשתנות בסדר גודל של יומיים בהתאם למחזור השנים המעוברות.
טלה (Aries)
במיתולוגיה היוונית, האייל המכונף בעל הצמר הזהוב אשר סייע לפריקסוס והלה לברוח מאמם החורגת, אינו. אצל האשורים היה זה נסיך, שהפך לאייל או לטלה (אייל צעיר) לאחר שהחלו להקריב בעלי חיים באותו זמן בשנה. בקבוצת הכוכבים הזו יש שורה של שלושה כוכבים. לפני כ-2,000 שנה היה יום השוויון האביבי כאשר השמש הייתה במזל זה.
סמל המזל הוא הטלה.
שור (Taurus)
מקורו יווני או מינואי. האל זאוס לבש את צורת השור כדי לזכות באירופה, הנסיכה הפיניקית המיתולוגית, ואלה הולידו את המינוטאור. באסטרונומיה זוהי קונסטלציה די בולטת הכוללת שני צבירי כוכבים בהירים: הפליאדות (כימה, או שבע האחיות) וההיאדות. הכוכב הבהיר ביותר הוא אַלְדֶבָּרָן ("עין השור").
סמל המזל הוא ראש של שור.
תאומים (Gemini)
התאומים קסטור ופולוקס היו בניו של זאוס: אחד היה בן אלמוות והשני לא. היפוך הקיץ מתרחש כאשר השמש נמצאת בקבוצת התאומים (21–22 ביוני); ההיפוך הטרופי הצפוני צריך להיקרא ההיפוך הטרופי של תאומים. קבוצה בולטת מעל אוריון.
סמל המזל הם שני תאומים קסטור ופולוקס.
סרטן (Cancer)
קבוצת כוכבים קטנה, העמומה ביותר בגלגל (Praesepe, Beehive Cluster). במיתולוגיה היוונית נשלח הסרטן על ידי האלה הרה כדי להפריע להרקולס במלחמתו כנגד ההידרה.
סמל המזל הוא הסרטן.
אריה (Leo)
קבוצת כוכבים גדולה ומרשימה. הכוכב הבהיר שלה הוא רגולוס (לטינית: "מנהיג"). בסיפורו של הרקולס הייתה הריגת האריה מנמאה הראשונה מבין שתים עשרה המטלות שהטילה הרה על הרקולס.
סמל המזל הוא האריה.
בתולה (Virgo)
זו קבוצת הכוכבים הגדולה ביותר בגלגל המזלות. במהלך ההיסטוריה קישרו אותה עם אלות רבות, בין השאר עם האלה דמטר – אלת האדמה והתבואה היוונית, ועם אסטראה – אלת הצדק. הכוכב הבהיר בקבוצה זו הוא סְפִּיקַה (לטינית: "שיבולת"). יום השוויון של הסתיו מתרחש כאשר השמש נמצאת במזל בתולה (22–23 בספטמבר).
סמל המזל היא האישה שמחזיקה בשיבולים.
מאזניים (Libra)
קונסטלציה קטנה וחיוורת, הצעירה שבגלגל. במקור היא הייתה טופרו של העקרב, אבל הרומאים הפרידו אותה כדי לאזן טוב יותר את לוחות הזמנים, משום שיום שוויון הסתיו הופיע כאשר השמש הייתה באזור זה של השמים לפני 2,000 שנה. זהו המזל היחיד בגלגל שאיננו משויך ליצור חי כלשהו (יש לזכור כי מזל הדלי במקור הלועזי מסומל דווקא על ידי אדם הנושא דלי מים – "Aquarius"). במיתולוגיה הרומאית המאוחרת נאמר כי אלה המאזניים של אלת הצדק אסטראה (כאשר היא עצמה קושרה למזל בתולה).
סמל המזל הוא המאזניים.
עקרב (Scorpio)
זהו העקרב שהרג את אוריון הצייד. העקרב זורח בשמים בדיוק כאשר אוריון שוקע, כך ששתי הקבוצות לא נראות לעולם ביחד. זוהי מערכת נהדרת, בפרט בחצי הכדור הדרומי. הכוכבים הבהירים בקבוצת כוכבים זו הם אנטארס (מיוונית: "יריבו של מאדים", בשל צבעו האדום החזק). השם "עקרב" נמצא בשימושם של האסטרולוגים בלבד.
סמל המזל הוא העקרב.
קשת (Sagittarius)
זהו קרוסוס, בנו של האל היווני פאן וממציא החץ והקשת. באסטרונומיה, חלק זה של השמים מכיל את החלק הבהיר יותר של שביל החלב כפי שהוא נראה לכיוון מרכז הגלקסיה. הוא אינו נראה מחצי הכדור הצפוני. היפוך החורף מתרחש כאשר השמש נמצאת בקבוצה זו (20–22 בדצמבר), ולפיכך ההיפוך הדרומי צריך להיקרא ההיפוך של קשת.
סמל המזל היא האישה או הסוס המחזיקים בחץ וקשת.
גדי (Capricorn)
זוהי קבוצת כוכבים קטנה ועמומה, אך למרות זאת היא אחת העתיקות ביותר בגלגל. מקורה בבבל. היא נמצאת באזור השמיים המוכר כ"הים", ולכן המזל מוכר גם כ"גדי הים" (seagoat) – חיה בת-כלאיים, שחציה העליון הוא גדי וחציה התחתון הוא דג. באסטרולוגיה המערבית יש המייחסים את ההיבטים הרוחניים של המזל אל גדי הים ואת ההיבטים החומריים אל גדי היבשה.
סמל המזל הוא עז הרים.
דלי (Aquarius)
סמל המזל הוא משפך דלי במים עם גלים.
דגים (Pisces)
עוד אחת מהקוסנטלציות העתיקות, מקורו של השם מהבבלים. כיום מתרחשת נקודת השוויון של האביב כאשר השמש נמצאת במזל זה (20–22 במרץ). כוכבי הקבוצה מאוד חיוורים. במיתולוגיה היוונית נאמר כי אלה היו אפרודיטה וארוס כאשר הם לבשו צורת דג כדי להתחמק מהטייפון המיתולוגי.
סמל המזל הם שני דגים שוחים האחד מול השני.
נושא הנחש (Ophiuchus)
זהו אל הרפואה היווני, אסקלפיוס, המוצג כאוחז נחש, סמל מסורתי של ריפוי. אזור זה בשמים מכיל צבירי כוכבים רבים ואת שביל החלב. נושא הנחש אינו מהווה חלק מגלגל המזלות האסטרולוגי המסורתי, אלא בגלגל המזלות האסטרונומי בלבד.
גלגל המזלות באסטרולוגיה ובמיתולוגיה
באסטרולוגיה המערבית, גלגל המזלות הוא פס על כיפת השמיים הכולל בתוכו את המסלול הנראה לעין של השמש ואת מסלוליהם של שאר הכוכבים במערכת השמש. הוא מחולק לשנים עשר חלקים שווים של 30 מעלות הקרויים "מזלות", אשר כל אחד קרוי על שם קבוצת כוכבים.
באסטרולוגיה המערבית הטרופית, גלגל המזלות מתחיל בנקודה בה מישור המילקה חוצה את מישור קו המשווה של כדור הארץ בנקודת השוויון האביבית. מנקודה זו, השמש חוצה את מישור קו המשווה ומתחילה בטיפוסה צפונה. השמש נכנסת למזל טלה האסטרולוגי בנקודה זו, בסביבות ה-20 במרץ, אך כניסתה לתוך קבוצת הכוכבים האסטרונומית בעלת אותו השם היא רק כחודש לאחר מכן. לכן באסטרולוגיה המערבית הטרופית, אף על פי שהמזלות שואבים את שמם מקבוצות הכוכבים, אין הקבלה ביניהם כלל.
באסטרולוגיה הסידרלית המזלות מיושרים לפי קבוצות הכוכבים. גם פה היישור איננו מדויק, משום שקבוצות הכוכבים משתנות בגודלם הן, והמזלות הסידרלים מחולקים כולם באופן שווה ל-30 מעלות בדיוק.
גלגל המזלות ביהדות
קישור המזלות בשמים לחודשי השנה נכנס גם למסורת היהודית, ולכל חודש עברי קושר מזל, למרות אי הדיוק הברור שבקישור חודשים ירחיים עם תנועת השמש אל מול הכוכבים, המתאימה לשנה השמשית, וזאת בהתאם לשמות החודשים בלוח הבבלי, שהתאימו לשמות המזלות שלהם. כפי הנראה עקב ההשפעה ההלניסטית, לא ראו בציור גלגל המזלות עבירה על האיסור שבעשרת הדיברות:
זאת לאחר שעבודת בני ישראל לצבא השמים, המתועדת בתנ"ך בהרחבה, נעלמה בתקופת בית שני. למשל בירמיה:
במגילת קומראן 4Q318 יש רשימה של מיקרו-מזלות לפי הירח, אשר מתחלפים כל יומיים-שלושה. יחד עם מגילת קומראן פיזיונומיה (4Q186-4QHoroscope) אלו שתי המגילות האסטרולוגיות היחידות שנמצאו בקומראן, כאשר יש כעשרים מגילות לוח שנה ומופעי הירח, אשר מסתמכות כנראה על החלק האסטרונומי של ספר חנוך א'. החודשים במגילה מאוחרים במזל אחד מהמקובל (המופיע לראשונה בספר יצירה) - אדר מקביל לטלה, שבט לדגים וטבת לדלי.
התייחסות למזלות החודשים מופיעה בין השאר במדרש תנחומא על פרשת שלח לך ובאסתר רבה.
כך בתלמוד הבבלי המזלות והכוכבים נבראו לצורך עם ישראל - כלומר כדי להשפיע עליו.
במדרש על מגילת אסתר, כתוב שמזל דגים הוא מזל מבלבל והפכפך כמו דגים: משה רבנו מת בו אך גם נולד בו. וכך הוא בלבל את המן והפך למקור מפלתו.
מזל דגים הוא מזל שבו יש הגנה מפני עין הרע:
בספר הזהר כתוב שהמזלות כולם אומרים שירה:
בספר המזלות מפורט הקשר בין כל מזל למלאך וחודש עברי:
כך מופיעים קינות ופיוטים לגבי המזלות בסידור התפילה. וכן בפירושים על הסידור, ובסידור קדמון:
בפרק ה' של ספר יצירה מוזכרים שנים עשר המזלות, בצורה הפשוטה כהקבלה לשתים עשרה מאותיות האלפבית העברי.
כמו כן ניתן לקשר את חודש תשרי עם מזל מאזניים, שכן בחודש זה חל ראש השנה שבו נשקלים על גבי המאזניים הזכויות והחובות.
נמצא קשר גם לחודש ניסן שבו מזל טלה שולט, כאשר בחג הפסח הקריבו טלה כקרבן.
שליטת המזל או אי שליטתו בישראל הייתה נתונה במחלוקת קדמונים, אך בכל מקרה הבינו שהם חלק מחוקי הטבע ושאין להתפלל אליהם.
בחפירות ארכאולוגיות בישראל נמצאו בתי כנסת, כמו בתי הכנסת בציפורי ובבית אלפא, שברצפתם ישנן תבניות פסיפס מעוטרות בגלגל המזלות (ראו גם: בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל).
עורב (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נערה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הנס מת'סון
הנס מת'סון (באנגלית: Hans Matheson; נולד ב-7 באוגוסט 1975) הוא שחקן סקוטי. בין התפקידים שגילם בקולנוע ובטלוויזיה היו במיני-סדרה "המלכה הבתולה", בסרט "משמרת המוות", ב"שושלת טיודור", בעיבוד לרומן "טס לבית דרברוויל", בסרט "התנגשות הטיטאנים" ובתפקיד אייסכילוס ב-"300: עליית האימפריה". בנוסף להיותו שחקן מת'סון מנגן בגיטרה, כינור ובמפוחית.
ביוגרפיה
מת'סון נולד בסטורנוויי שבסקוטלנד, בנם של שינה ואיאן (אדו) שהיה מוזיקאי פולק וצייר. אחיו הצעיר ויליאם מת'סון היה אף הוא שחקן.
ההופעה הראשונה שלו בסרט קולנוע היה בתפקיד ג'וני סילבר בסרט "Mojo" בבימויו של ג'ז באטרוורת'. לפני כן הופיע מת'סון בסדרות טלוויזיה שונות. אחרי "Mojo" שיחק ב"נערה ושמה סטלה" בתפקיד זונה ממין זכר המכור לסמים. בעיבוד של בילה אוגוסט לרומן "עלובי החיים" גילם מת'סון את מריוס. בסרט "סטיל קרייזי" ניגן מת'סון בגיטרה בתפקיד לוק שאנד, רוקר צעיר העוזר להפיח דם חדש בלהקה ותיקה.
בסרט הבריטי "Tube Tales" שיחק מת'סון בתפקיד ראשי, מה שהוביל אותו לסרט המסחרי הראשון שלו "עוקץ בדרכים" בכיכובם של בת' וינסלט, שרלוט קולמן וקלייב ראסל. אחר כך שיחק בסרט "Canone Inverso" ולמד לנגן בכינור בשביל התפקיד. בסרט הטלוויזיה האמריקאי "ערפילי אבלון" גילם את דמותו של מורדרד, ובהמשך שיחק בתפקיד תומאס בסרט הדני-נורווגי "התשוקות של דינה" המבוסס על הספר "Dinas bok". ב-2002 כיכב בתפקיד יורי ז'יוואגו בעיבוד של ג'אקומו קמפיוטי לרומן "דוקטור ז'יוואגו" מאת בוריס פסטרנק.
מת'סון גילם את דמותו של הארכיבישוף תומאס קרנמר בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור" בהפקת חברת שואוטיים.
ב-2008 שיחק במיני סדרה של ה-BBC, עיבוד לרומן "טס לבית דרברוויל" מאת תומאס הרדי, וגילם את אלק דרברוויל. עוד גילם את לורד קווארד בסרטו של גאי ריצ'י "שרלוק הולמס" משנת 2009. ב-2010 שיחק בתפקיד איקסס בהפקה המחודשת של "התנגשות הטיטאנים". הוא כיכב בסרט "The Christmas Candle" ושיחק בתפקיד משנה כאייסכילוס בסרט "300: עליית האימפריה".
זאב דרורי
זאב דרורי (נולד ב-11 באוגוסט 1946) הוא איש צבא וחינוך ישראלי, היה מפקדה השני של חטיבת גבעתי החדשה ומפקד גלי צה"ל. כיהן מ-2008 ועד 2015 כמנכ"ל המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
שירות צבאי
דרורי נולד וגדל בחיפה, למד בבית הספר הריאלי, היה חבר בתנועת הצופים ובגרעין נח"ל המיועד לקיבוץ חצרים. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964, התנדב לצנחנים לגדוד 50 (הנח"ל המוצנח). בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר, ובסיומו שימש כמפקד מחלקה בגדוד 890 ולחם בראשה במלחמת ששת הימים. במלחמת ההתשה שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890 של הצנחנים. במלחמת יום הכיפורים היה סגנו של מפקד גדוד 890, יצחק מרדכי, ולחם בקרב החווה הסינית. ב-1975 מונה לתפקיד קצין המבצעים של פיקוד הדרום וב-1976 למפקד סיירת שקד, שתחת פיקודו שבה לתפקד כגדוד חי"ר העוסק בפעולות הבט"ש של פיקוד הדרום. לאחר שנה שעבד בקיבוץ חצרים, מונה ב-1978 למפקד גדוד בבה"ד 1, הוא יצא להשתלמות בבית ספר למבצעים מיוחדים של המרינס בארצות הברית וב-1980 מונה לקצין אג"ם במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי. הוא קודם לדרגת אלוף-משנה ובפרוץ מבצע שלום הגליל פיקד על חטיבת הנגב. בשנת 1985 השלים את לימודי המכללה לביטחון לאומי של צה"ל. שרת כסגן מפקד אוגדה 611 בעת לימודי מב"ל. ב-1985 מונה למפקדה השני של חטיבת גבעתי וב-1986 השתחרר משירות הקבע. בשנים 1986–2004 שירת במילואים כסגן מפקד אוגדה 96 (חזר לקבע במלחמת המפרץ הראשונה ל-4 חודשים).
עשייה לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו השתלב במשרות ניהול במפעל נטפים ועבד בו במשך עשר שנים עד 1997. במקביל סיים את לימודי הדוקטורט. ב-1998 מונה על ידי שר הביטחון יצחק מרדכי למפקד גלי צה"ל, הוא התפטר מתפקידו בתחילת 2000 לאחר סכסוך עם ועד העובדים של התחנה ועם קצין חינוך ראשי אלעזר שטרן. בתביעת דיבה שהגיש יו"ר הכנסת דן תיכון נגד דרורי ונגד העיתונאים גולן יוכפז ורביב דרוקר, פסק בית המשפט המחוזי כי התחקיר שפרסמו על תיכון מהווה הוצאת לשון הרע וגזר עליהם תשלום של חצי מיליון ש"ח פיצויים, בערעור שהוגש הוריד בית המשפט העליון את סכום הפיצויים ל-300,000 ש"ח.