cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצבא הבריטי
מלחמת עיראק
ב-2003 שלחה הממלכה המאוחדת כ-46,000 חיילים כדי שייקחו חלק בפלישה לעיראק שהייתה השלב הראשון במלחמת עיראק. במאי 2003 הצבא הבריטי כבש את בצרה ולאחר מכן שלט בדרום עיראק. בדצמבר 2007 מסרו כוחות הצבא הבריטי את כל המוצבים שהחזיקו בהם במחוז בצרה לידי כוחות הצבא העיראקי. ב-29 באפריל 2009 כל חיילי הצבא הבריטי ששהו בעיראק עזבו את המדינה לאחר שהמנדט ש נתנה לשהותם במדינה תם. 179 חיילים בריטים נהרגו בעיראק מהכניסה של הצבא הבריטי למדינה עד יציאתו ממנה.
מבנה הצבא הבריטי
בצבא הבריטי שתי אוגדות לוחמות, הדיוויזיה הראשונה והדיוויזיה השלישית. שתי אוגדות אלו מהוות את עיקר הכוח היבשתי של בריטניה, בנוסף לאלו, הדיוויזיה השישית הוקמה ב-2019 במטרה לשמש מסגרת להפעלת כוחות במשימות שונות סביב העולם. הדיוויזיות המרחביות (2, 4 ו-5) אשר בעבר פיקדו על הבסיסים והכוחות באזורים בבריטניה עליהן היו אמונות, פורקו והאחריות הלוגיסטית המרחבית הועברה לחטיבות.
נשק קל
הנשק האישי המשמש את רוב חיילי הצבא הבריטי הוא רובה הסער מסוג SA80 ושלל הדגמים שלו.מלבד הנשק האישי, בין כלי הנשק המשרתים את חיילי הצבא הבריטי ניתן למנות את אקדחים: גלוק 17 ו-SIG226, נשק הקלעים L129A1, רובה הסער HK417, נשקי צלפים ממשפחת ארקטיק וורפר, נשק הצלפים בארט M82 ורובה שוטגאן מסוג Benelli M4. בין כל הנשק הכבדים יותר ניתן למנות את כלי הנשק: מקלע ה-FN מינימי, דגם בריטי של מקלע המאג, מקלע כבד M2 בראונינג, מרגמות בקטרים 51, 60 ו-81 מ"מ, טיל נ"ט לאו וטיל נ"ט FGM-148 ג'אוולין.
כלי רכב משוריינים
מלבד כלי רכב משוריינים אלו הצבא הבריטי מחזיק בכלי רכב קלים מסוגים שונים.
ארטילריה
שלושת מערכות הארטילריה הראשיות של הצבא הבריטי הן:
בני סיידא
בני סיידא הוא בשלן, מעביר סדנאות בישול ומחברם של ספרי בישול.
ביוגרפיה
סיידא נולד וגדל בטבריה כבן יחיד בין שלוש אחיות. אמו ממוצא סורי, אביו ממוצא עיראקי, שהיו בעלי חנות מכולת סמוכה לבית. בצבא, שירת בשלישות בבסיס רמת דוד בגדוד נ"מ.
סיידא הוא בהכשרתו המקצועית פיזיותרפיסט. במשך שנים נהג לפרסם ספרי בישול במקביל לעבודתו זו ורק לקראת שנות הפרישה החליט להתמקד בלעדית בספרי בישול וסדנאות בישול. סיידא אינו מגדיר עצמו כ"שף" (שכן זוהי אינה הכשרתו המקצועית) אלא כ"בשלן". עם זאת, עוד קודם לכן היה מחבר פורה של ספרי בישול. סיידא אינו מתמקד בסוג מסוים של בישול (אם כי בתחילת דרכו התמקד בבישול ביתי "פשוט" בסגנון ים תיכוני). ספריו הראשונים התאפיינו בעיצוב כמעט-ספרטני בניגוד ל"אלבומי" הבישול שפורסמו בשנות ה-80, וגם כיום טוענים מבקריו כלפיו כי ספריו אינם זוכים, בשל קצב ההוצאה המהיר, לעיצוב גרפי מושך. ייתכן שהוא מחבר מספר ספרי הבישול הפורה ביותר בישראל. כמה מספריו אף תורגמו לאנגלית ולרוסית.
נשוי לסופי, מורה בגמלאות ואב לשלושה.
מספריו
(על-פי סדר אלפביתי, בהוצאת מודן):
הלמוט דנטין
הלמוט דנטין (באנגלית: Helmut Dantine; 7 באוקטובר 1917 - 2 במאי 1982) היה שחקן ומפיק בקולנוע ההוליוודי. ידוע בשל משחקו בתפקידי נאצים בסרטי האחים וורנר בשנות ה-40.
חייו
דנטין נולד בווינה, ונאלץ להימלט מאוסטריה לאחר סיפוחה לגרמניה, בשנת 1936. הוא הגיע לקליפורניה והופיע בתיאטרון בשם "פסאדינה פלייהאוז", שם התגלה על ידי צייד כישרונות של אולפני האחים וורנר.
הוא קיבל תפקידים זעירים בסרטי האחים וורנר, כאשר שיחק בשנת 1941 בסרט "הטייסת הבינלאומית" בו כיכב רונלד רייגן. בסרט זה שיחק לראשונה בתפקידי הנאצים, שעליהם התבססה קריירת המשחק שלו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בסרט "קזבלנקה" משנת 1942 שיחק מהגר בולגרי, יאן ברנדל, הנאלץ להמר הימור נואש בשולחן הרולטה, על מנת להשיג את הכסף הדרוש להימלט מקזבלנקה. המהמר יודע שאם לא ישיג את הכסף, תיאלץ אשתו לשכב עם מפקד המשטרה המושחת קפיטן ריינו (קלוד ריינס). שמו של דנטין לא הופיע בכותרות הסרט.
באותה שנה הופיע בתפקיד משנה בלהיט "גב' מיניבר", בו שיחק טייס לופטוופה שהופל, וכן בתפקיד קטן בגרסתו של הבמאי ארנסט לוביטש לקומדיה "להיות או לא להיות". אחרי הופעות אלו קיבל הופעה בתפקיד ראשי בסרט "קצה החשיכה" (1942) דרמת מלחמה על רקע הכיבוש הנאצי בנורווגיה. בסרט זה שיחק נאצי בשם קפיטן קניג. לאחר מכן המשיך בתפקידי נאצים נוספים בסרטים כ"משימה למוסקבה" (1943) "המעבר למרסיי" (1944) ו"מלון ברלין" (1945).
הוא המשיך במשחק עד שנת 1958, ובין היתר הופיע בהפקות ענק כ"אלכסנדר הגדול" (1956) ו"מלחמה ושלום" (1956). ב-1953 הופיע בסרט המוזיקלי "קרא לי מאדאם". בשנת 1958 ניסה את כוחו בבימוי. סרטו "סילונים רועמים", היה דרמת מלחמה שגרתית המתרחשת בבסיס חיל האוויר האמריקני.
ב-1965 שיחק בסרט המלחמה "מבצע חץ מקשת".
בשנת 1959 נישא לשחקנית ניקולא שנק, בת למשפחה בעלת רשת בתי קולנוע. הוא קיבל תפקידי ניהול ברשת זו, וחדל מלשחק. בשנת 1970 מונה למנהל החברה.
בשנת 1974 ניסה את כוחו בהפקה. הוא הפיק שניים מסרטיו של הבמאי סם פקינפה - "הביאו לי את ראשו של אלפרדו גרסיה" (1974) ו"עילית הרוצחים" (1975). בשנת 1975 ביים אף דרמת מתח בשם "הקשר של וילבי" בה סידני פואטייה משחק פעיל נגד האפרטהייד הנעזר במייקל קיין להימלט מן המשטרה החשאית של דרום אפריקה.
בסרטי פקינפה שאותם הפיק הופיע אף בתפקידי משנה. בסרט "אלפרדו גרסייה" הוא משחק דמות בשם מקס, הנורית על ידי גיבור הסרט, השחקן וורן אואטס, כאשר היא שולחת את ידה אל כיס מעילה להוציא משם פתק, ואואטס סבור שהמדובר באקדח.
בשנת 1982 מת בביתו שבבוורלי הילס מהתקף לב.
אחוז השומן בגוף
אחוז השומן בגוף באדם וביצורים חיים אחרים הוא המסה הכוללת של השומן אשר מחולקת במסת הגוף הכוללת, כפול ב-100. שומן הגוף כולל הן את שומן הגוף החיוני (Essential body fat) ואת שומן האחסון (Storage body fat). שומן הגוף החיוני נחוץ לתפקוד המערכות. אחוז השומן החיוני בגוף של נשים נמוך מזה שנמצא בגוף של גברים, משום שהן זקוקות לשומן זה לצורך תקופת ההיריון ותפקודים הורמונליים אחרים. שומן האחסון בגוף מורכב משומן שהצטבר ברקמות השומן, אשר בחלקו מגן על האיברים הפנימיים בחזה ובבטן. קיימות מספר שיטות לקביעת אחוז השומן בגוף, כמו מדידה עם קליבר למדידת עובי השומן התת-עורי, באמצעות מכשיר מסוג Bioelectrical impedance analysis אשר מעביר זרם חשמלי חלש בגוף על מנת להעריך את אחוזי השומן בגוף, או באמצעות מכשיר DEXA.
מדידת אחוזי השומן בגוף משמשים לעיתים רבות ככלי לפיקוח על שיפור בהרכב הגוף של אדם שמקפיד לאכול תזונה בריאה לאורך תקופת זמן ממושכת, ו/או אדם שעובר תוכנית כושר לאורך תקופת זמן ממושכת. מדידת אחוזי השומן מדויקים יותר כמדד לבריאות מאשר מדד מסת גוף (BMI) משום שבאופן זה מודדים ישירות את הרכב הגוף בעוד ש-BMI לוקח בחשבון רק את הגובה והמשקל (ולא את הפרופורציות בין משקל השומן למשקל השרירים). עם זאת, מדד ה-BMI פופולרי יותר כמדד לבקירות בעיקר מכיוון שרוב הטכניקות המשמשות למדידת אחוזי שומן בגוף דורשות ציוד מתקדם ומיומנויות מתקדמות.
הארגון האמריקני The American Council on Exercise הגדיר מספר קטגוריות לטווחים שונים של אחוזי השומן בגוף. לנשים בדרך כלל יש פחות מסת שריר מגברים ולכן יש להן לרוב אחוזי שומן גבוהים יותר בגוף בכל אחת מהקטגוריות השונות.
קצוהירו מצומוטו
קצוהירו מצומוטו (ביפנית: 松元 克央; נולד ב-28 בפברואר 1997) הוא שחיין יפני, הוא סגן אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה ל-200 מטר חופשי.
2018
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו באוגוסט 2018 הוא זכה ב-3 מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.92 דקות, אחרי טאונלי האס (1:45.56 דקות) ואנדרו סליסקר (1:45.74 דקות), שניהם מארצות הברית, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא אסיה חדש של 3:12.54 דקות, אחרי ברזיל (3:12.02 דקות) ואוסטרליה (3:12.53 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.61 שניות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:08.07 דקות), אחרי ארצות הברית 7:04.36 דקות ואוסטרליה (7:04.70 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.31 דקות.
סגן אלוף העולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:45.22 דקות, אחרי סון יאנג מהרפובליקה העממית של סין (1:44.93 דקות) ולפני מרטין מליוטין מרוסיה ודנקן סקוט מבריטניה (1:45.63 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בשיא אסיה חדש של 3:24.67 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.99 שניות, במקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.16 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.95 שניות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:09.23 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.31 דקות.
2021
באליפות יפן שנערכה בטוקיו ב-5 באפריל 2021 זכה מצומוטו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאת השנה בעולם (באותה העת) של 1:44.65 דקות.
באולימפיאדת טוקיו הוא סיים רק במקום 17 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.69 דקות.
לואיז אליזבת דה בורבון
ביוגרפיה
לואיז אליזבת נולדה ב-22 בנובמבר 1693 בארמון ורסאי, ללואי, נסיך קונדה וללואיז פרנסואז דה בורבון, דוכסית בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופרנסואז-אתנה דה רוששור דה מורטמר, והטבלתה נערכה בשנת 1698.
בשנת 1710 ניסתה אמה לחתנה עם שארל, דוכס ברי, אולם התוכנית סוכלה על ידי דודתה פרנסואז מארי דה בורבון, שהביאה לנישואיו עם בתה מארי לואיז אליזבת ד'אורליאן.
ב-9 ביולי 1713 התחתנה לואיז אליזבת עם לואי ארמנד השני, נסיך קונטי, ובאותו יום אף נערכה חתונת אחותו מארי אן דה בורבון עם אחיה לואי אנרי, דוכס בורבון. לשניים נולדו 5 ילדים, אולם הם בגדו אחד בשני, ואף התגוררו בבתים נפרדים. בשנת 1716 חלה לואי ארמנד באבעבועות שחורות, אולם לואיז אליזבת טיפלה בו במסירות עד להחלמתו. כתוצאה מכך אף היא נדבקה במחלה, אולם גם היא הבריאה בסופו של דבר.
בעלה לואי ארמנד היה תומך נלהב בתוכניות הפיננסיות של ג'ון לו, ובאמצעותו הוא הרוויח סכומי כסף גדולים. לואי ארמנד היה אלים וגס רוח, ולואיז אליזבת השתדלה לא להיות במחיצתו. בשנת 1727 מת לואי ארמנד, ובנה לואי פרנסואה, נסיך קונטי ירש את תאריו. בשנת 1743 הסדירה לואיז אליזבת את נישואי בנה לואי פרנסואה, נסיך קונטי עם אחייניתה לואיז דיאן ד'אורליאן, ואת נישואי בתה לואיז הנרייט דה בורבון עם אחיינה לואי פיליפ, דוכס שארטר, ובכך הביאה ליישוב הסכסוך בין בית קונדה לבית אורליאן. בעת זקנותה מכרה לואיז אליזבת את מלון קונטי לנכדה לכיסוי חובותיה, וב-27 במאי 1775 היא מתה בביתה בפריז.
משפחתה
ב-9 ביולי 1713 התחתנה לואיז אליזבת עם לואי ארמנד השני, נסיך קונטי, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
אתלפלדה, מלכת מרסיה
ביוגרפיה
אתלפלדה הייתה בתו הבכירה של אלפרד הגדול, מלך אנגליה. היא נישאה ב-886 לאתלרד, רוזן מרסיה, ונולדה להם בת בשם אלפווין.
ב-911, לאחר מות בעלה, זכתה אתלפלדה בתואר "גבירת המרסיאנים". תואר זה לא היה ריק מתוכן; אתלפלדה נודעה כמצביאה ואסטרטגית מוכשרת. במשך חמש שנים שלטה אתלפלדה בסטאפורד, ותחת שלטונה התבסס האופי האנגלי של סטפורדשייר. בשנותיה האחרונות שלטה במרסיה יחד עם בתה אלפווין.
אתלפלדה מתה ב-918, ונקברה בגלוסטר. ירש אותה אחיה אדוארד הזקן, מלך אנגליה.
בקבוק חם
בקבוק חם הוא מכל ממולא מים חמים ופקוק, המיועד לחימום במיטה או לחימום איבר גוף מסוים.
בעבר השתמשו במדינות קרות ב"מחממי מיטה", מכלים שצורתם דמוית מחבת, ממולאים בשרידי פחם מהאח, שהושמו במיטה תחת השמיכות כדי לחממה מראש, לפני שנכנסו אליה. וכן נעשה שימוש בבעלי חיים מבויתים (כגון חתולים, כלבים, תרנגולות) לשם ניצול חום גופם לחימום, בעיקר של כפות הרגליים.
גרסאות מוקדמות של בקבוק חם ידועות מהמאה ה-16. למכלים ממולאי מים היה יתרון על פני מחממי המיטה הממולאים פחם - ניתן היה להשאירם במיטה גם בעת ששכבו בה. הבקבוקים החמים שקדמו להמצאת הגומי היו עשויים מגוון חומרים כגון אבץ, נחושת, זכוכית, חרס ועץ. בקבוקים אלו הוכנסו לרוב למעטפת בד רכה, כדי למנוע כוויות.
בקבוקים חמים בני-ימינו עשויים גומי או חומרים דומים, בעיצוב שהפטנט שלו הומצא בידי הממציא הקרואטי אדוארד פנקלה (Eduard Penkala). כיום הם לרוב מצופים אריג, לעיתים מעוצבים בעיצוב חדשני. בין השאר קיימים עיצובים המיועדים לילדים, בדמות בובות פרווה.
במאה ה-20 השימוש בבקבוקים חמים הלך ופחת, הן בשל חימום טוב יותר של הבתים והן בשל אמצעים מודרניים יותר לחימום המיטה כגון סדין חשמלי. למרות זאת הוא עדיין אופנתי במקומות מסוימים, בהם הממלכה המאוחדת וצ'ילה וכן במדינות מתפתחות ובאזורים כפריים.
במאה ה-21 ישנם החוזרים להשתמש בו מנימוקים של איכות הסביבה וחיסכון בחשמל, למשל ביפן. תחליפים מודרניים לבקבוק חם הם כריות חימום, הניתנות לחימום בתנור מיקרוגל ונחשבות בטיחותיות יותר.
שימוש נוסף של בקבוקים חמים הוא לחימום מקומי של איברי גוף למטרות רפואיות כגון הקלת כאבי שרירים ומפרקים. ברפואה העממית בקבוק חם מקובל כ"תרופת סבתא" למגוון תסמינים - כאבי בטן, כאבי וסת ותסמונת קדם וסתית, הצטננות, שפעת, כאבי גב בהריון, צירי לידה, שרירים מכווצים ("תפוסים"). התוויות דומות ניתנות גם ברפואה הסינית.
גם לשימושים הרפואיים קיימים כיום תחליפים כגון פד חימום.
בהלכה נדונה שאלת השימוש בבקבוק חם בשבת, שכן הוא עלול לגרום חילול שבת עקב ביצוע מלאכות האסורות בשבת: אם ישפך עלול לגרום לסחיטת הבגד - ביצוע מלאכת מלבן; אם נשארו בדפנותיו מים קרים והוא ממולא במים חמים תיגרם מלאכת מבשל.
גבעת חביבה
מרכז גבעת חביבה (ע"ש חביבה רייק) הוא קמפוס הכולל מספר מרכזים ומוסדות חינוכיים, מייסודה של תנועת השומר הצעיר וקיבוציה. נמצא ממערב לקיבוץ מענית, בסמוך לוואדי עארה ולכביש 6.
מאפייני המרכז
מרכז גבעת חביבה הוא קמפוס ומרכז סמינרים מרווח, טובל בצמחייה, עצים ומדשאות המשתרע על שטח של 150 דונם. ברחבי הקמפוס פזורים אולמות וכיתות הכוללים: אולם מרכזי עם 400 מקומות ישיבה, אולם נוסף עם 200 מקומות ישיבה, אודיטוריום עם 80 מקומות ישיבה, אודיטוריום נוסף עם 45 מקומות ישיבה, 30 כיתות בגדלים שונים המכילות בין 25 ל-40 מקומות ישיבה לכיתה. חדר האוכל הכשר מסוגל להכיל 200 סועדים.
היסטוריה
טקס הנחת אבן הפינה לסמינר נערכה ב-30 ביוני 1947. הסמינר נחנך ב-3 ביולי 1949. הוא נקרא על שמה של הצנחנית חביבה רייק, חברת קיבוץ מענית, שהוצאה להורג בידי הנאצים ב-1944. בשנת 1963 נוסדו "המרכז היהודי ערבי לשלום" ו"מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ". בשנת 1979 הוקם מרכז האומנות גבעת חביבה. בשנת 1983 הוקם ארכיון ומרכז המחקר - יד יערי, הארכיון המרכזי של תנועת השומר הצעיר. בשנת 1987 הוקם המרכז המשותף לאמנות והגלריה לשלום (כיום - גלריה גבעת חביבה לאמנות). בשנת 2012 הוקם בגבעה קיבוץ המחנכים גבעת חביבה הקרוי גם קיבוץ אמיתי, קיבוץ מחנכים שהוקם על ידי בוגרי השומר הצעיר. בשנת 2013 שינתה גבעת חביבה את הגדרתה למרכז גבעת חביבה לחברה משותפת. בשנת 2017 הוקם בגבעת חביבה כפר הנוער הערבי הראשון בישראל - סינדיאנה בשנת 2018 הוכרה גבעת חביבה כארגון מייעץ לאו"ם. בשנת 2018 הוקם GHIS, התיכון הבינלאומי למנהיגות לחיים משותפים ושלום בגבעת חביבה.
מרכזי גבעת חביבה
בגבעת חביבה פועלים מרכזים אחדים:
המרכז היהודי-ערבי לשלום: הוקם בשנת 1963, במטרה לקרב בין שני העמים השוכנים בארץ ישראל. המרכז פועל למען שתי מטרות: בניית החברה המשותפת בין יהודים וערבים בישראל, והכשרת התשתית האזרחית והחינוכית למען שלום במזרח התיכון. במסגרת המרכז לחברה משותפת, פועלות תוכניות בתחומים הבאים:
המכון ללימודי ערבית - זהו המכון הוותיק ביותר בישראל להוראת השפה הערבית. במסגרת המכון לומדים מאות משתתפים מהארץ ומחו"ל בקורסים פרונטליים וקורסים מקוונים שאורכם בין מספר שבועות לחצי שנה. בשנת 2019 הוקמה יחידה ללימודי חוץ של המכון, שמקדמת את לימוד הערבית ברחבי ישראל.
מורשת בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ' - מורשת הוקמה על ידי לוחמי גטאות ופרטיזנים מקרב בוגרי השומר הצעיר. המרכז עוסק בהנחלת זכר השואה, תוך שימת דגש על פועלן של תנועות הנוער החלוציות בשואה. המרכז מכשיר למלווה משלחות לפולין, מקיים הוצאה לאור למחקרים וספרים בנושאי השואה ומוציא לאורך שנים רבות אסופת מאמרים ומחקרים במסגרת "ילקוט מורשת".
המרכז המשותף לאמנות – גבעת חביבה GH - מעבדת אמנות ותרבות ממוקדת ערכי קהילה וחברה משותפת. המרכז המשותף לאמנות נוסד לפני למעלה משלושים שנים ושוכן בקמפוס של מרכז החקר, התרבות והחינוך לחברה משותפת בגבעת חביבה. המרכז חובר לקהלים רב תרבותיים דרך מגוון רחב של מדיה חזותית, ובמקביל מאפשר מרחב בטוח לחוות בו אמנות המשקפת את החברה הרב גונית והמורכבת בה אנו חיים. מטרת המרכז לאמנות הן לחקור רעיונות, לחצוב אוצרות תרבותיים, לאצור תערוכות, לאסוף לחבור ולהנגיש אמנות דרך שימוש בכוחה האוניברסלי, להרשים, לטלטל, לשאול ולהשפיע. המרכז לאמנות גבעת חביבה מורכב מגלריה, סטודיו רב חללי רחב ידיים לקרמיקה, כיתות לאמנות רב תחומית, סטודיו שיתופי וגן פסלים. במרכז מתקיימים :
מחלקה בינלאומית - המחלקה מפעילה תוכניות של סמינרים, סיורים והרצאות לעולים חדשים ולקבוצות מחו"ל מכל העולם. מדי שנה עוברים במחלקה כ-6000 אנשים מצפון אמריקה, אירופה, אוסטרליה ודרום אמריקה.
בית ספר בינלאומי - GHIS - בשנת 2018 הקימה גבעת חביבה תיכון בינלאומי למנהיגות לחיים משותפים ושלום. בית הספר הוא למעשה קולג' שמפעיל תוכנית דו שנתית של רכישת תעודת הבגרות הבינלאומית היוקרתית ביותר בעולם (IB) לצד חיים בפנימייה בינלאומית בגבעת חביבה בה נמצאים תלמידי יא'- יב', בית הספר בנוי כך שמחצית מתלמידיו מגיעים מרחבי העולם, ומחצית מגיעים מישראל בחלוקה שוויונית בין ערבים ליהודים.
כפר הנוער הערבי  - סינדיאנה - הוקם בגבעת חביבה בשנת 2017 בשותפות עם "האגודה לקידום החינוך", שגם מנהלת ומפעילה את הכפר, ועם מועצה אזורית מנשה.
מכינה קדם צבאית ע״ש חביבה רייק. הוקמה על ידי בוגרי השומר הצעיר בשנת 2016.
הערות שוליים
...
סמבו יטבארה
סמבו יטבארה (בצרפתית: Sambou Yatabaré, נולד ב-2 במרץ 1989 בבווה, צרפת) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר במועדון הכדורגל אנטוורפן. יטבארה משחק גם בנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים
יטבארה החל את הקריירה שלו בקבוצות מהליגה בצרפת שכללו את קן, מונקו ובסטיה.
בסוף אוגוסט 2013 חתם סמבו על חוזה לארבע שנים עם אולימפיאקוס מהליגה היוונית, החוזה הוערך בכ-2.2 מיליון אירו. חצי שנה מאוחר יותר עקב חוסר בדקות משחק במדי הקבוצה היוונית, יטבארה הושאל בחזרה לבסטיה לתקופה של שישה חודשים, שבמדיה ערך את הופעת החזרה המחודשת שלו ב-18 בינואר 2014 במשחק נגד בורדו. את עונת 2014-15 בילה בהשאלה אצל גנגאן, קבוצה צרפתית אחרת. בספטמבר 2015 הושאל לסטנדרד לייז' מהבלגית.
בתחילת שנת 2016 סמבו חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים עד שנת 2019 במדי ורדר ברמן מהבונדסליגה. הסכום המשוער של ההעברה היה 2 וחצי מיליון אירו כאשר 500 אלף אירו מסכום ההעברה סטנדרד לייז' קיבלה כפיצוי בתמורה לכך שברמן "שברה" את ההשאלה שיש להם עם יטבארה..
בקיץ 2017 הושאל יטבארה לעונה אחת למועדון הכדורגל אנטוורפן, ובהמשך חתם במועדון על חוזה קבוע.
נבחרת מאלי
ליטבארה ניתנה הבחירה לשחק בעבור שתי נבחרות: נבחרת צרפת עקב שנולד בצרפת או נבחרת מאלי עקב קשר הוריו למדינה, בסופו של דבר החליט סמבו לערוך את הופעותיו הבינלאומיות בנבחרת מאלי. את הופעתו הראשונה ערך בשנת 2008.
יטבארה ייצג את נבחרתו בגביע אפריקה לאומות 2015, כאשר הוא זוכה להיות הכובש הראשון של נבחרתו בטורניר נגד נבחרת קמרון.
חיים אישיים
יש לו אח גדול ממנו מוסטפא יטבארה, שגם הוא משחק בנבחרת הבוגרת של מאלי.
פאוור ריינג'רס עוצמת הדינוזאור
עלילה
בעונה זו שחקן כדורגל, חנון מחשבים, זמרת, מורה וצייר חוברים יחדיו והופכים לפאוור ריינג'רס ומצילים את העולם מפני מזוגוג, דינוזאור רשע שמעוניין להחזיר את כדור הארץ לעידן הדינוזאורים.
בעונה הזו, טומי (הפאוור ריינג'ר הירוק מהעונה הראשונה של מייטי מורפין, הריינג'ר הלבן מהעונה השנייה של מייטי מורפין והריינג'ר האדום מהסדרות "פאוור ריינג'רס זיאו" ו"פאוור ריינג'רס טורבו ) חוזר בתור ד"ר אוליבר המורה למדעים כדי להנהיג את צוות הפאוור ריינג'רס. טומי עצמו מצטרף לצוות כדינו-ריינג'ר השחור. במהלך הסדרה צוות הריינג'רס מוסיף למחסן הנשק שלו זורדים המבוססים על סמך הדינוזאורים: פרזאורולופוס, אנקילוזאור, דימטרודון, סטגוזאורוס פכיצפלוזאור. במהלך העונה טרנט, מלצר שהוא בן מאומץ של טייקון מקומי, הופך בטעות לריינג'ר לבן מרושע עד שאביו המאמץ עוזר לו לשלוט על כוחותיו.
הריינג'רים
זורד אישי: טירנו-זורד אדום. זורד אישי: טריצרה-זורד כחול. זורד אישי: פטרה-זורד צהוב. זורד אישי: ברכיו-זורד שחור. זורד אישי: דרגו-זורד לבן.
נבלים
לוחמי הרגל
חוסאם עבאס
חוסאם עבאס (בערבית: حسام عباس) הוא שף ישראלי.
ביוגרפיה
כיום הוא השף והבעלים ברשת מסעדות "אלבאבור" באום אל-פחם, יקנעם עילית וצומת מזרע.
עבאס מעריך במיוחד את נירה רוסו, שאותה הוא מחשיב לחברה ואף עמה כתב את הספר "טחינה, נענע, צנובר, כבש", ואת חני פרבר, ומתבסס במטבחו על בישול ערבי, גלילי אותנטי, תוך התמקדות בבישול בטכניקות מסורתיות ובשימוש בחומרי גלם מקומיים וטריים.
מרצדס-בנץ W180
מרצדס-בנץ W180 (בגרמנית: Mercedes-Benz W180) היא מכונית סלון בעלת 4 דלתות, מסדרת "Ponton-Mercedes", אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ בין השנים 1954–1959, בגרמניה ובאוסטרליה.
יוצרו 86,645 יחידות.
מיס בריטניה הגדולה
מיס בריטניה הגדולה (באנגלית: Miss Great Britain) היא תחרות יופי שנתית בבריטניה.
התחרות נערכה לראשונה ב-1945 ואורגנה על ידי עיריית עיירת נופש מורקמבי ביחד עם עיתון Sunday Dispatch. התחרות הראשונה נערכה לפני קהל של כ-4,300 צופים. הפרס היה כשבע פאונד ובגד ים. במרוצת השנים גודל הפרס גדל ל-1000 פאונד. בשנים 1951–1957 מנצחת התחרות הייתה נציגה של המדינה בתחרות מיס עולם, אך לא זכתה בתוארים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הורגש הצורך בשינוי מתכונת התחרות, בשנת 1971 היא לראשונה הוקרנה בטלוויזיה ובשנת 1978 הפרס גדל ל-10,000 פאונד. בשנים 1981–1985 התחרות הוקרנה בBBC.
בשנת 1989 התחרות נערכה בפעם האחרונה מעטם העירייה ולאחר מכך זכויות נמכרו לגוף פרטי שחידש את התחרות בשנת 1993. בשנים 1993-1999 מנצחת התחרות העפילה לתחרות מיס תבל, אך בשנת 2000 זכות העפלה הועברה למנצחת של תתחרות מיס תבל בריטניה הגדולה.
בשנת 2020 סאלי-אן פוסט פרסמה ספר על האירועים ושערוריות שהיו קשורות עם התחרות בשנים 1945–2020.
תמיר להב-רדלמסר
תמיר להב-רַדֶלְמֶסֶר (7 במאי 1953 - 11 באוקטובר 2018) היה מעצב גרפי, צלם-אמן, סופר ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה
יליד ירושלים. אימו הייתה ילידת הארץ ואביו עלה מפולין. בנעוריו התגוררה המשפחה בהרצליה.כחייל לחם בצה"ל בחיל השריון במסגרת מלחמת יום הכיפורים. עסק בעבודה ביטחונית בפריז, צרפת. למד במחלקה לעיצוב גרפי בצלאל, התגורר ועבד בתל אביב. היה בעל סטודיו לעיצוב גרפי ולימד ב"אסכולה תל אביב".
צילום ועיצוב
כצלם, תמיר להב-רדלמסר הציג ארבע תערוכות יחיד והשתתף בלמעלה משלושים תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בארץ ובאירופה. עבודותיו נמצאות באוסף מוזיאון תל אביב באוספים רבים נוספים. רבים מתצלומיו עסקו בנושאי הזהות המינית והציגו תצלומי עירום גברי.
להב-רדלמסר היה בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1997 והיה חבר מערכת כתב העת הליקון במשך שבע שנים. בשנת 2005 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול. ספרו "תמונת מחזור" (2003) מתאר את חוויותיו ממלחמת יום הכיפורים כחייל צעיר על גדות תעלת סואץ. כתב מילים ל-6 מנגינות מעזבונו של סשה ארגוב. השירים הושמעו לראשונה ב"פסטיבל לילות קיץ" של הזירה הבין-תחומית, תיאטרון החאן, ירושלים, 2007. שיריו תורגמו לאנגלית, גרמנית, ערבית, רוסית, פולנית וארמנית.
להב-רדלמסר היה מעצב עטיפות לתקליטים, דיסקים, ספרים ושערי כתבי עת, בין היתר היה מעצב סדרת "כבר" לשירה בעריכת ליאת קפלן. תחריט שיצר שימש לעטיפת האלבום של גידי גוב, אין עוד יום.
כמו שהם אומרים
כמו שהם אומרים (בצרפתית: Comme ils disent) הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי שארל אזנבור.
השיר יצא כסינגל בשנת 1972 באלבום Idiote je t'aime (אידיוט אני אוהב אותך).
היסטוריה
השיר מתייחס לנושא ההומוסקסואליות והטאבו שהיה סביב הנושא, בראשית שנות ה -70 של המאה הקודמת לאחר המחאות של מאי 68'. באותה תקופה השירים שתיארו את נושא ההומוסקסואליות היו מעטים. השירים שכן היו באותה תקופה היו לועגים ומשמיצים את ההומוסקסואלים, אולם שארל אזנבור הוא החלוץ, שתיאר בשירו את סיפורו של הומו "שחי לבדו עם אמא". בשיר לא היה לגלוג או סרקזם, להפך, במהלך השיר הדמות מביאה אל הקהל את האמירה הבאה: "לאף אחד אין את הזכות באמת להאשים אותי / לשפוט אותי / ואני מציין שזה הטבע / זה הוא האחראי הבלעדי". אמירה זו מביאה לקדמת הבמה את בקשת ליבם של ההומוסקסואלים ושאר קהילת הלהט"ב מהציבור, והיא שיבינו כי כך הם נולדים ולאף אחד אין זכות להאשים אותם על כך.
אמירה זו הייתה אמיצה ונועזת מאוד מצד שארל, במיוחד בצרפת של תחילת שנות ה-70.
אזנבור זוכר את הפעם הראשונה בה הופיע מול מעגל חברים הומואים:
אזנבור סיפר ששאב השראה מהנהג שלו, ממזכירו ומחברו המעצב, אנדרוצ'קה. מאוחר יותר הוא ציין כי הקושי היחיד בו נתקל בכתיבת שורה זו היה למצוא חרוז לסיומת "ATE", בעיה שנפתרה באמצעות מציאת רחוב סאראסטה על מפת פריז.
אהדת הקהל
כשחזר מארצות הברית, אזנבור קיים רסיטל של שלושים שירים באולימפיה. הרסיטל התקיים שלוש פעמים, אשר כולם נחלו הצלחה. זמן קצר לאחר מכן יצא הסינגל, שזכה גם הוא להצלחה, ונמכר ביותר מ -150,000 עותקים. על הכריכה, הזמר צולם בבגדים שחורים, עם הפנים כלפי מטה.
עלווית לבנת-גבות
עַלְוִית לִבְנַת-גַּבּוֹת (שם מדעי: Phylloscopus humei) היא מין של ציפור שיר זעירה בסוג עלווית (לשעבר ממשפחת הסבכיים, כיום במשפחה נפרדת: Phylloscopidae; כאשר הסבכיים משמשים כעל-משפחה) המקייצת ומקננת בהרי מרכז אסיה. היא נודדת וחורפת בעיקר בהודו.
בישראל היא נדירה למדי אך קבועה, בעיקר בסתיו ובחורף.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Phylloscopus מגיע מיוונית עתיקה מהמילים phullon, "עלה", ו-skopos, "מחפש" (מ-skopeo, "לצפות"). שם המין הספציפי humei מנציח את אלן אוקטביאן הום, אורניתולוג ומדינאי הודי ממוצא בריטי, שם שבא לידי ביטוי גם בשמה העממי האנגלי: "Hume's leaf warbler".
העלווית לבנת-הגבות פוצלה מהמין עלווית צהובת-גבות, שנבדלת ממנה באופן עקבי במורפולוגיה, ביואקוסטיקה ובמאפיינים המולקולריים שלה. אזורי הקינון של שני המינים חופפים במערב הרי סייאן, אך כנראה שהם אינם מעמידים בני-כלאיים. הענפים שלהם התפצלו לפני 2.5 מיליון שנים בערך, ושני התת-מינים P. h. humei ו-P. h. mandellii נפרדו לפני לפני מיליון שנים בערך.
תת-מינים
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
תיאור
זוהי אחת מהעלוויות הקטנות ביותר, באורך 9–10 ס"מ ובמשקל של כ-6.5 גרם. כמו עלוויות רבות אחרות, יש לה חלקים עליונים ירקרקים וחלקים תחתונים לבנבנים עם גוונים אפרפרים. היא דומה למדי לעלווית צהובת-גבות בשל פס-הגבה הארוך שלה, הפס במרכז הכיפה, והאברות והשלישוניות צהובות השוליים. עם זאת, היא נבדלת ממנה בכך שהיא בעלת פס-כנף בהיר בולט בודד, שריד קלוש בלבד מפס-הכנף הקצר השני, וצבעיה העמומים והאפרפרים יותר בסך הכל. בנוסף, רגליה והחלק התחתון של מקורה שחורים.
שירתה מזמזמת וגבוהה. סימן הזיהוי המובהק ביותר בינה לעלווית צהובת-גבות הוא הקריאות הדו-הברתיות הייחודיות שלה, שהן רכות, קצרות ונמוכות יותר משל צהובת-הגבות. בעוד שהאוכלוסיות המזרחיות והמערביות כבר מראות הבדלים ניכרים ברצף הגנום מיטוכונדרי שלהם ובקריאותיהם, השירה שלהם אינה שונה; הם מבודדים באופן רבייתית רק על ידי ספציאציה אלופטרית ולא נחשבים בדרך כלל למינים נפרדים.
אקולוגיה
זוהי ציפור נפוצה ביערות הרריים בגבהים של עד 3,500 מטר מעל פני הים. תפוצה נפרשת מרכס הרי הינדו-כוש וקארקוראם מזרחה וצפונה עד טיין שאן בסין והרי אלטאי במונגוליה. שתי האוכלוסיות, המזרחית והמערבית, נודדות מעל הרי ההימלאיה לחורף בהודו ואזורים סמוכים. המין תועד גם באזור קוץ'.
עלווית זעירה זו נוטה לנדוד עד למערב אירופה, במיוחד בנדידת הסתיו, על-אף שהיא נאלצת לעבור מרחק של כ-3,000 ק"מ משטחי הקינון שלה. בוגרים שלא מקננים עשויים לשוטט הרבה בקיץ, כאשר P. h. mandellii הם מבקרי קיץ נפוצים למדי ביערות ההר הלחים הסובטרופיים והממוזגים בהוטן, בסביבות רום של 2,000-3,500 מטר, הנשלטים על ידי עצי אשוח בהוטן (Abies densa) או רוש ההימלאיה (Tsuga dumosa) ורודודנדרונים, אם כי תת-המין אינו מקנן קבוע באותה מדינה.
על-אף שזהו לא מין ביישן, קשה לצפות בה בשל חיבתה לצמרות סבוכות של עצים, צבעיה הפשוטים, ותזזיותה. היא כמעט כל הזמן בתנועה. בדומה לרוב הסבכיים, היא אוכלת חרקים.
קינון
הקן בצורת כדור העשוי מסיבי צמחים, טחב, דשא ושיער של בעלי חיים. הוא מונח על הקרקע או על גדה בין שורשים או אבנים מכוסות אזוב או מוסתר בציצת עשב, בדרך כלל מתחת לשיח, עץ קטן או רודודנדרון נמוך, ולפעמים בחלל עץ.
מבצע בלגרד
מבצע ההתקפה האסטרטגית על בלגרד (בסרבית: Београдска операција, ברוסית: Белградская стратегическая наступательная операция) היה מבצע צבאי שהונהג בנפרד בידי הצבא האדום וצבא השחרור העממי של יוגוסלביה נגד גרמניה הנאצית במהלך שנת 1944 במסגרת המערכה ביוגוסלביה במלחמת העולם השנייה. צבא בולגריה תמך גם הוא בבעלות הברית ובמהלך המתקפה נראה שיתוף פעולה הנהגתי בין יוסיף סטלין ויוסיפ ברוז טיטו. המתקפה נמשכה בין החודשים ספטמבר לנובמבר והביאה לשחרור בלגרד, בירת ממלכת יוגוסלביה הכבושה, מידי הורמאכט.
רקע
בשנת 1941 התרחשה הפלישה ליוגוסלביה, במסגרתה ממלכת יוגוסלביה, אשר תחת שלטון העוצרות של פאבלה, נסיך יוגוסלביה תמכה בבעלות הברית במסגרת מלחמת העולם השנייה, נפלשה מידי מדינות הציר ופורקה לכדי מדינות חסות פשיסטיות. נגד המשטר הפשיסטי החלו אזרחים חמושים להתארגן לכדי התקוממויות. שני הפלגים המרכזיים שהנהיגו את הפעילות הפרטיזנית ביוגוסלביה; הראשונים היו הצ'טניקים שתמכו בשיבתו של פטר השני, מלך יוגוסלביה לכתר, השניים היו הפרטיזנים הקומוניסטים שתחת הנהגתו של יוסיפ ברוז טיטו הרכיבו את צבא השחרור העממי של יוגוסלביה. הפלגים היו מפולגים ביניהם מבחינה אידאולוגית והפסיקו את שיתוף הפעולה ביחד.
הצ'טניקים תמכו במדיניות סלקטיבית שקראה לחכות עד להגעת תמיכה מבעלות הברית. הפרטיזנים בשונה מהם יצאו בלוחמת גרילה ופגעו קשות בכוחות הגרמנים שהיו מוצבים ברחבי מדינות החסות והשטחים שהרכיבו קודם לכן את יוגוסלביה. במהלך השנים 1943–1944, מצב החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה הטיב עם ברית המועצות במאבקה נגד הורמאכט, צבא גרמניה הנאצית. עוד בשנת 1943 הכירו בעלות הברית בפרטיזנים בתור היורשים הלגיטימיים של הממשלה היוגוסלביה ולא הצ'טניקים. הפרטיזנים כללו בתוכם באותה העת יותר מרבע מיליון איש והם היו מקבוצות אתניות שונות ולא רק סרבים שהיוו את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר. עם התקדמותו של הצבא האדום לעבר חבל הבלקן החל שיתוף פעולה צבאי עם ההנהגה הפרטיזנית.
המתקפה
עם ההתקדמות של הצבא האדום לתוך ממלכת רומניה וממלכת בולגריה, קבוצת הארמיות החזית האוקראינית השלישית תחת פיקודו של פיודור טולבוחין החלה להתקדם אל מזרח יוגוסלביה בתמיכת צבא הרפובליקה העממית של בולגריה (מדינת חסות סובייטית שנוסדה זמן קצר קודם לכן). הכוחות החלו להתקדם ב-14 בספטמבר, כשמולם עמדו כוחות של הדיוויזיה ההררית אס אס השביעית, לוחמי צ'טניק (אשר עקב התנגדותם בקומוניזם חלקם החליטו לשתף פעולה עם כוחות הציר) וכוחות משמר החזית הסרבית (מדינת החסות הסרבית תחת המשטר הנאצי). ב-28 בספטמבר, הארמייה הסובייטית ה-57 החלה בהתקדמות נפרדת לעבר בלגרד מדרום, בסיוע גם הכוחות היוגוסלביים הפרטיזנים בהנהגתו של פקו דפצ'ביץ'. מצפון לבלגרד, הארמייה הסובייטית ה-46 של החזית האוקראינית השנייה הסובייטית סיפק תמיכה עקיפה על ידי לקיחת מרכזי תחבורה לאורך נהר טיסה בדרום הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, הונגריה ויוגוסלביה כדי למנוע זרם אספקה של כוח אדם ונשק מגרמניה לבלגרד ולמנוע מכוחות הציר לנוע צפונה לאורך נהר טיסה.
הקורפוס הממוכן של המשמר ה-4 של החזית האוקראינית השלישית והקורפוס ה-12 של צבא השחרור העממי הפרטיזני היו הכוחות הראשונים שהגיעו לבלגרד, וחדרו להגנת הציר מדרום לעיר ב-14 באוקטובר 1944. ב-19 באוקטובר החלו כוחות גרמנים בפינוי העיר, וכוחות סובייטים ויוגוסלביה צעדו לתוכה במקומם. למחרת, מכיוון שכוחות סובייטים חסמו את דרכי התחבורה מצפון לאזור סרביה ביוגוסלביה, הכוחות הגרמניים נאלצו לנוע מערבה על פני שטח הררי דרך אזור בוסניה והמדינה העצמאית של קרואטיה, ולכן כוחות אלה לא יוכלו למלא תפקיד אל מול מתקפת בודפשט; מבצע שהסובייטים עמדו להוציאו לפועל זמן קצר מאוחר יותר. המתקפה הכריעה את המערכה על עצמאות יוגוסלביה והביאה לגירוש הכוחות הגרמנים צפונה.
Favorite Crime
Favorite Crime (בעברית: פשע מועדף) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אוליביה רודריגו. זוהי הרצועה העשירית באלבום הבכורה של רודריגו Sour, שיצא ב-21 במאי 2021, דרך חברת התקליטים גפן. זוהי בלדת פולק-פופ ואינדי פופ, שנכתבה על ידי רודריגו והמפיק שלה, דן ניגרו.
עם יציאתו, השיר הגיע לעשירייה הפותחת בניו זילנד ובאירלנד, ובין 20 המובילים באוסטרליה, קנדה, בריטניה וארצות הברית. השיר זכה גם בתואר זהב באוסטרליה ובניו זילנד. השיר קיבל את הבכורה שלו כחלק מסדרת ה-Vevo's Lift ב-25 במאי 2021.
רקע והרכב השיר
"Favorite Crime", הוא הרצועה העשירית באלבום הבכורה של רודריגו, Sour. רודריגו סיפרה כי היא כתבה את השיר לצד מפיק האלבום דן ניגרו בקיץ 2020.
השיר הוא שיר פולק-פופ אקוסטי שבו רודריגו נזכרת במערכת יחסים לא מתפקדת ומתארת תחושות של ייאוש ותלות. היא משתמשת במטפורות שונות בסגנון בוני וקלייד כדי להמחיש כיצד בן זוגה ביצע את פשע העזיבה והשאיר אותה שבורת לב.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר מעל ל-200 מיליון השמעות.
ביקורות
אתר Young Hollywood, שסוקר תכנים הפופולריים בקרב בני נוער אמריקאיים, כתב על השיר אתר אנטרטיינמנט ויקלי השווה את השיר ואת קולות הרקע המפיעים בו ל-"Royals" של לורד. אתר Exclaim השווה את השיר לסגנון העכשווי של טיילור סוויפט:
מגזין Vulture ציין כי "Favorite Crime" ו-"Happier"; וציין לשלילה את הליריקה הכבדה של השיר לעומת גילה הצעיר של רודריגו.
הצלחה מסחרית
אף על פי שלא יצא לאור כסינגל מתוך האלבום, נכנס השיר למקום השישי במצעד הסינגלים של ניו זילנד ולמקום העשירי במצעד הסינגלים האירי.
בארצות הברית, הגיע השיר יחד עם כל שירי האלבום, ל-30 המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, בעוד הוא דורג במקום ה-18. בשבוע השני עלה השיר למקום ה-16 במצעד. במצעד שירי הסטרימינג האמריקאי הגיע השיר למקום התשיעי.
השיר הגיע ל-20 המקומות הראשונים במצעד הבילבורד גלובל 200 ובקנדה.
נכון לאוגוסט 2023, צבר השיר מעל ל-800 מיליון השמעות בספוטיפיי.
הופעות חיות
לאחר פרסום הביצוע של רודריגו לשיר "Deja Vu" ב-12 במאי, כשבועיים לאחר מכן עלה לערוץ היוטיוב של רודריגו הביצוע של "Favorite Crime" כחלק השני מפרויקט Vevo LIFT, המקדם מוזיקה של אמנים צעירים בפלטפורמת היוטיוב.
נפוליאונצ'יק
נפוליאונצ'יק או בשמו הרשמי "תותח הרים קליבר 65 מ"מ דגם 1906" הוא תותח הרים צרפתי שנכנס לשירות בתחילת המאה ה-20. תפקידו העיקרי היה סיוע באש לכוחות החי"ר. התותח תוכנן ונבנה כך שניתן יהיה במהירות ובקלות לפרק והוביל אותו על גבי פרדות. כמו כן ניתן היה לגרור אותו עם בהמות באמצעות מתקן מיוחד שהיה מחובר לגלגל מתכת קדמי קטן. היה בשימוש נפוץ בצרפת ובפולין בתקופת מלחמת העולם הראשונה ובמספר ארצות נוספות, בהן ישראל במלחמת העצמאות.
רקע
לקראת תום המנדט הבריטי בארץ ישראל, כאשר התברר שמדינת ישראל הצעירה תיאלץ להילחם במדינות ערב הסובבות, החל ארגון "ההגנה" ברכש נשק כבד. על מנת להילחם מול צבאות סדירים היה צורך ביותר מהרובים ותתי המקלעים אשר היו ברשותם. דניאל קמחי, חבר קיבוץ חניתה שסיים את שרותו הצבאי בדרגת סרן בחיל התותחנים הבריטי, גויס למשימות רכש ארטילריה על ידי יהודה ארזי ושאול אביגור. במרץ 1948 הוא יצא לשם כך לאירופה. בשלב ראשון רכש 12 תותחי 20 מ"מ ובהמשך מסעו רכש 5 תותחי הרים בקוטר 65 מ"מ שיוצרו בתקופת מלחמת העולם הראשונה. משלוח ראשון שהגיע לארץ כלל את אותם 5 נפוליאונצ'יקים ו- 50 אלף פגזים. התותחים זכו לכינוי נפוליאונציקים היות שהיו מתוצרת צרפתית ונראו עתיקים מאוד. הנפוליאונצ'יקים האלה היו תותחי 65 מילימטר צרפתיים מודל 1906 שיוצרו ב-1917.
שימוש במלחמת העצמאות
עם הגעת התותחים החל במטה הכללי ויכוח לאן לשלוח אותם היות שהיה צורך בכלים כאלה בכל החזיתות. בן-גוריון רצה לשלחם ראשית לחזית הירושלמית ואילו יגאל ידין הרמטכ"ל רצה לשלחם לצפון. בסופו של דבר הוכרע בפשרה לשלוח אותם מיד לצפון ומיד אחר כך לחזית המרכז.
למרות החוסר בכוונות והמצב הגרוע שנמצאו בו, הוחשו ארבעה תותחים הראשונים שהגיעו לצפון, שם הופעלו לראשונה על ידי חיל התותחנים של צה"ל, הפתיעו את הסורים, גרמו לבהלה והיו מהגורמים לנסיגה הסורית בקרב על הדגניות, לכיבוש סמח' ולהדיפת הצבא הסורי מתחומי ישראל. במשלוחים נוספים לאורך המלחמה הגיעו עוד כמה עשרות "נפוליאונצ'יקים", וכן כוונות עבור התותחים. בסך הכל הפעיל צה"ל כ-35 תותחים מסוג זה במלחמת העצמאות. התותחים היו בעייתיים, הן מבחינת דיוק והן מבחינת מצבם הטכני הכללי, אך הם היוו את רוב הנשק הארטילרי של צה"ל במלחמה. לכן הם שותפו בקרבות רבים, ובחלקם אף הופעלו מגב משאיות כתותחים מתנייעים. ההשפעה של התותחים האלה הייתה משמעותית.
מספר תותחים הותקנו על סיפוני האוניות הראשונות של חיל הים הישראלי בעת שאוניות מעפילים שהוחזקו בנמל חיפה הוסבו לספינות מלחמה, בין השאר על אח"י וג'ווד.
למרות המגבלות בנושא הכיוון הם השפיעו על קרבות רבים אשר שניים מהבולטים הם קרב דגניה והקרב על בארות יצחק שנערך ב-15.7.48. באותו יום פרץ הצבא המצרי את גדר הקיבוץ בסמוך לשעה 11:00 וכבש שלושה בתים. קצין המבצעים של חטיבת הנגב חיים ברלב הורה לשמחה שילוני מפקד פלוגת סיור "חיות הנגב" לצאת לעזרת הקיבוץ. הכוח מנה מספר זחלמים, ג'יפים ופלגת תותחי 65 מ"מ (2 תותחים) בפיקודו של קצין התותחנים יואל יאורי. האבק הרב שהעלו כלי הרכב גילה אותם לטייסים המצריים שתקפו ללא הרף ולא אפשרו לכוח להתקרב לקיבוץ המותקף. שמחה שילוני התקדם רגלית עם יואל לעמדת תצפית כ־2 ק"מ מזרחית לקיבוץ. את התותחים הציבו קילומטר אחד מזרחית להם. לקראת השעה 16:00 התחיל יאורי לטווח את התותחים על ריכוזי המצרים בפרדס שמצפון לקיבוץ. אף על פי שיאורי נפצע תוך כדי הטיווח, הוא המשיך בהפגזה שפגעה קשות בשטח הריכוז של המפקדה המצרית. כעבור זמן לא רב החלה הנסיגה המצרית, תחילה מאזור הפרדס בו הייתה כנראה המפקדה ובהמשך נסוגו גם הכוחות שחדרו לקיבוץ. כך הוכרע הקרב בעזרת 2 תותחים מיושנים.
השתלמות התותחנות הראשונה בצה"ל התקיימה בבסיס התותחנים החדש בפרדס כץ בתחילת חודש מאי 1948, ונערכה ללא תותחים. בשיעורי הפריסה יוצגו התותחים על ידי מוטות עם דגלים.
לאחר מלחמת העצמאות
בשנים הראשונות שלאחר מלחמת העצמאות, כאשר נערכו קורסי קציני תותחנות בתותחי שדה 25 ליטראות, על מנת לחסוך בתחמושת יקרה של תותח זה, היו אנשי הקורס מתאמנים בירי של אש חיה בתותחי ה-65 מ"מ.
תצוגה מוזיאלית
התותחים הוצאו מהשרות הצבאי זמן קצר לאחר המלחמה, ומתוך 35 תותחים שהיו בשירות בשנת 1948 נותרו כיום רק שישה תותחים במוזיאונים שונים ברחבי הארץ.
במפגן צה"ל באצטדיון רמת גן ב-1958, במסגרת חגיגות העשור למדינה, הוציא חיל התותחנים את ה"נפוליאוצ'יקים" מאחסון והציג סוללה של ארבעה תותחים שפורקו לנגד עיני הקהל, הועברו באומגה מצד אחד של האצטדיון לצידו השני, הורכבו מחדש וירו ארבעה פגזים (פגז אחד כל תותח).
חנו (בן חניבעל)
חָנוֹ בן חניבעל (בפיניקית: 𐤇𐤍𐤀 𐤁𐤍 𐤇𐤍𐤁𐤏𐤋; ביוונית: Ἄννων, בלטינית: Hanno) היה מצביא קרתגי, שפיקד על כוחות צבא וצי במלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס).
פרטים על מוצאו ועל קורותיו לפני המלחמה בין רומא לקרתגו אינם ידועים. דיודורוס סיקולוס מכנה אותו "חנון בן חניבעל", אך בשאר המקורות העתיקים הוא נזכר בשם "חנון" או "חנו" בלבד.
אין זה בלתי אפשרי שחנו, המוזכר באירועי השנה הראשונה למלחמה, הוא אותו מצביא המכונה על ידי דיודורוס בהמשך חיבורו בשם "חנו הזקן", מי שפיקד על חילות קרתגו בקרב אקרגס (261 לפנה"ס). בשאר המקורות לא נלווה לשמו של המצביא "האחר" כינוי נוסף.
המצור על מסנה (264 לפנה"ס)
חנו נשלח לראשונה אל זירת המלחמה בסיקיליה ב-264 לפנה"ס, לאחר שסילקו המָמֶרטִינִים במֶסֶנֵה את חיל המצב הקרתגי, אותו קראו קודם לעזרה, והסגירו את העיר לידי הרומאים. התערבותה של רומא בנעשה בסיקיליה איימה על מעמדה של קרתגו באי והייתה לצנינים גם בעיני היירון שליט סירקוסאי. חנו נחת באי בראש צבא גדול, כרת ברית עם היירון והשניים הטילו יחד מצור על מסנה. צבא רומאי בפיקודו של הקונסול אפיוס קלאודיוס קאודקס, שחצה את המצר מאיטליה באין מפריע, התנגש בשני קרבות נפרדים עם חילות סירקוסאי וקרתגו וניצח אותם. חנו והיירון נסוגו עם חילותיהם המוכים, זה אל מערב האי – שנשלט על ידי קרתגו – והשני אל מאחורי חומות עירו. שנה אחר כך, ב-263 לפנה"ס, כשהכפילה רומא את מספר חייליה בסיקיליה וערים רבות באי עברו לצדה, שינה היירון את דעתו וכרת ברית עם הרומאים.
קרב אקרגס (261 לפנה"ס)
לאחר חתימת החוזה בין היירון לרומאים נערכו הקרתגים ביתר מרץ לסילוקם. הם בחרו באקרגס (אגריגנטום) לבסיסם הראשי, ביצרו אותה וריכזו בה אספקה רבה וחיילים להמשך הלחימה. בקיץ 262 לפנה"ס הטילו לגיונות רומא מצור על העיר. לאחר כחמישה חודשים, כשמצב הנצורים הלך והחמיר, נשלח לעזרתם מקרתגו צבא גדול של חיילים, פרשים ופילים. חיל המשלוח נאסף בהראקליה, ויצא בפיקוד חנו (הזקן), המפקד הקרתגי השני באי, להצלת העיר. הוא כבש בהתקפת פתע את הרבסוס, בסיס האספקה של הרומאים, ואלמלא עזרת סירקוסאי היו הרומאים מסירים את המצור בשל מחסור במזון ובאספקה. התקפות חייליו של חנו על מחנה הרומאים ליד אקרגס לא הועילו, ובינואר 261 לפנה"ס החליט המצביא הקרתגי לנסות ולהכריע את אויביו בקרב סדור. בתחילת הקרב הצליח חנו לנחול יתרון מסוים על אויביו, אך בסופו של דבר נוצח, לא מבלי להסב אבדות כבדות לרומאים. דיודורוס מספר, כי לאחר התבוסה הוא נקרא לשוב לקרתגו, נושל מזכויותיו האזרחיות ונקנס בששת-אלפים מטבעות זהב. במקומו נשלח לסיקיליה מצביא אחר.
דובוני אכפת לי: פסטיבל הנתינה
הסרט הופץ ב-DVD בארצות הברית ב-2 בנובמבר 2010 על ידי חברת "ליונס גייט אנטרטיינמנט". בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הופ! בשנת 2011. אורך הסרט הוא כ-67 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית).
תקציר העלילה
בסרט, צוות אכפתיה (הכולל את דובונית חייכנית, דב שמחה ודובונית שיתופית) מארגן את פסטיבל הנתינה של ארץ אכפתיה. באותו זמן, צוות אכפתיה צריך גם להציל את הנסיכה ניצוץ כוכב ממזג אוויר סרבני הקרב ובא.
הדמויות והמדבבים
במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
עמרי קרן
עמרי קרן (נולד ב־12 באפריל 1999) הוא מוזיקאי, זמר ויוצר ישראלי.
קריירה מוזיקלית
קרן למד בבית הספר התיכון תלמה ילין, במגמת הג'אז, ועזב את בית הספר בגיל 16.
בשנת 2012 החל לנגן בלהקת Bonjour Machines עם חבריו, בין היתר עיליי אשדות.
החל משנת 2014 החל קרן לנגן בסגנון ג'אז וב 2016 קיבל מלגה מלאה לתוכנית הקיץ בשם "5 weeks" של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. החל משנת 2018 ניגן בהרכבים שונים ובעצמו במועדוני סצנת מוזיקת אינדי בתל אביב, בין השאר עם להקת ביטניק, עם המוזיקאים תומר ישעיהו ויוגב גלוסמן.
בשנת 2019 בעקבות שינוי במפת ההופעות ובעולם התרבות בארץ בהמשך למגפת הקורונה, החל להופיע גם עם אביו דרור קרן במופעים המיועדים לכל המשפחה ומשודרים בדיגיטל ולא מול קהל חי. בשנת 2021 ראה אור סינגל הבכורה ושיר הנושא של האלבום "Love in Mind". השיר זכה לשבחים מאת מבקרי מוזיקה, ועם שחרורו נכנס לרשימות ההשמעה בתחנות הרדיו הגדולות בישראל: גלגלצ, כאן 88, כאן גימל ועוד.
אלבום בכורה
אלבום הבכורה של עמרי קרן בשם "Love in mind", ראה אור ב-16 בינואר 2022. הופעת ההשקה של האלבום אירעה לחודש פברואר 2022, והתרחשה במועדון הבארבי בתל אביב. לפני צאת האלבום פורסמו שלושה סינגלים מתוכו: Love in mind, Going to ו-Forever one שזכו לשבחים ממבקרי מוזיקה שכתבו, בין היתר, ש"המוזיקה נשמעת לחלוטין מהסבנטיז, כאילו כמו מתוך סשנים של קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג". את כל השירים באלבום קרן כתב, הלחין וגם מנגן על כל הכלים.
חיים אישיים
קרן נולד וגדל באור יהודה, אימו היא מאיה חנוך ואביו הוא דרור קרן. סבו הוא שלום חנוך מתגורר בתל אביב.
שניידר CA1
שניידר CA1 (בצרפתית Char Schneider CA1) היה הטנק הצרפתי הראשון, שהוצג ב-1916, בעת מלחמת העולם הראשונה.
רקע
הטנק תוכנן במגמה לאפשר לכוח מסתער לפרוץ את מכשולי גדרות התיל של שטח ההפקר שהפריד בין עמדות הביצורים של מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה. בהגדרה היה על הכלי להיות בעל כושר עבירות, כך שיוכל לעבור מכתשים שנפערו בשטח בשל פגזי הארטילריה מבלי להתהפך, יוכל לעבור שוחות וידרוס מכשולי תיל; יהיה בעל כוח אש עצמאי כך שיוכל להתגונן ויהיה בעל שריון שיגן על צוותו מירי נשק קל של האויב. מטרת הכלי הייתה לפרוץ דרך לחיל רגלים שיבוא בעקבותיו.
ב-16 ביוני 1915 הציג מהנדס חברת שניידר, אז'ן ברילה (Eugène Brillié), אבטיפוס של הטנק לנשיא צרפת, רמון פואנקרה. הטנק השתמש במנגנון זחלי (מזקו"ם) אשר התבסס על מנגנון הנעה של טרקטור ופותח יחד עם חברת סן שאמון (Saint Chamond). בהמשך פיתחה האחרונה טנק משלה בשם זה.
פעילות מבצעית
בספטמבר 1916 סופקו הטנקים הראשונים והטנק הופיע לראשונה בשדה הקרב ב-16 באפריל 1917 בקרב השני על האיזן. ביצועיו בשדה הקרב היו עלובים. מיגון הטנק היה דק מדי ולא הגן על צוותו, שסבל גם מאוורור לקוי. גם טווח הראיה מן הכלי היה מוגבל. למרות שנערכו מספר שינויים הטנק נזנח עד מהרה לטובת הרנו FT-17.
גאו מקלנבורג
גאו מקלנבורג (בגרמנית: Gau Mecklenburg), הוקם בשם גאו מקלנבורג-ליבק ב-22 במרץ 1925 ושמו שונה לגאו מקלנבורג ב-31 במרץ 1937 כאשר ליבק הועברה לגאו שלזוויג-הולשטיין. זו הייתה חטיבה מנהלית של גרמניה הנאצית מ-1933 עד 1945 שנוצרה מאיחוד המדינות החופשיות מקלנבורג-שטרליץ ומקלנבורג-שוורין. לפני כן, מ-1925 עד 1933, הייתה זו חלוקת המשנה האזורית של המפלגה הנאצית באזור זה.
היסטוריה
שיטת הגאו הנאצית (ברבים Gaue) הוקמה במקור בוועידת מפלגה ב-22 במאי 1926, במטרה לשפר את הניהול של מבנה המפלגה. משנת 1933 ואילך, לאחר תפיסת השלטון של הנאצים, הגאו החליף יותר ויותר את מדינות גרמניה כתת-חלוקות מנהליות בגרמניה.
בראש כל גאו עמד גאולייטר, עמדה שהפכה לחזקה יותר ויותר, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם מעט הפרעות מלמעלה. הגאולייטרים המקומיים החזיקו לעיתים קרובות בתפקידים ממשלתיים כמו גם במפלגות והיו אחראים, בין היתר, על תעמולה ומעקב, ומספטמבר 1944 ואילך, גם על הפולקסשטורם והגנת הגאו.
תפקידו של הגאולייטר במקלנבורג הוחזק על ידי פרידריך הילדברנדט למשך כל קיומו של הגאו, שנקטע רק על ידי השעיה של שמונה חודשים מיולי 1930 עד פברואר 1931, כאשר ירש אותו לזמן קצר הרברט אלברכט. הילדברנדט נידון למוות על ידי בית דין צבאי והוצא להורג בגין פשעי מלחמה ב-1948.
גוטפריד סוורטהולם
פר גוטפריד סוורטהולם וורה (בשוודית: Gottfrid Svartholm Warg; נולד ב-17 באוקטובר 1984), הידוע ברשת תחת השם אנאקאטה, הוא מומחה מחשבים שוודי, הידוע בשל היותו הבעלים-השותף הקודם של חברת האחסון PRQ ובשל היותו המייסד-השותף של אתר שיתוף הקבצים "The Pirate Bay" יחד עם פרדריק נייה ופטר שנדה.
ביוגרפיה
סוורטהולם היה שותף להקמת "The Pirate Bay" בספטמבר 2003.
האתר הואשם ב"הפצת תוכן המוגן בזכויות יוצרים" על ידי איגוד הסרטים של אמריקה. ב-31 במאי 2006, בעקבות התלונה, המשטרה השוודית פשטה על שרתי האתר בסטוקהולם ולקחה אותם, מה שהוביל לשלושה ימים של השבתה, והאתר חזר לפעול אחר כך. האתר טען שהוא ישות ללא מטרות רווח שבסיסה באיי סיישל; עם זאת, טענה זו הייתה במחלוקת. בעקבות פשיטת המשטרה זכה האתר לחשיפה נוספת ומספר המשתמשים בו גדל.
ב-31 בינואר 2008, סוורטהולם יחד מפעילי האתר האחרים פטר שנדה ופרדריק נייה, יחד עם קארל לאנדסטרום (מנכ"ל ספקית האינטרנט של האתר) הואשמו בתמיכה וסיוע ביודעין להפרת זכויות יוצרים. המשפט החל ב-16 בפברואר 2009. ב-17 באפריל 2009, הורשעו במעשים על ידי בית משפט בשוודיה בעבירה של תמיכה וסיוע ביודעין להפרת זכויות יוצרים. על כל אחד מהנאשמים נגזר עונש מאסר של שנה ותשלום פיצויים על סף 30 מיליון כתרים שוודיים (כ-17,174,879 ש"ח, או לחלופין, 4,222,980 דולר אמריקני)- קנס אשר יחולק בין ארבעת הנאשמים. להגנתם טענו כי שום חומר המוגן בזכויות יוצרים לא אוחסן בשרתי האתר עצמו, ושאף החלפת קבצים לא התרחשה מעולם ישירות דרך האתר כך שהוא אינו אחראי לחומרים המוחלפים בין משתמשים. התביעה במשפט, לעומתם, טענה כי בכך שמימנו, תכנתו וניהלו את האתר, עזרו הארבעה למשתמשי האתר להפר זכויות יוצרים.
עורכי הדין של הרביעייה ערערו לבית הדין השוודי הגבוה עם בקשה למשפט חוזר; על פי החוקה השוודית, פסק הדין אינו חוקי עד אשר כל הערעורים הושמעו עד תום.
ב-20 באפריל 2009, סוורטהולם היה מושא לחקירה נוספת לגבי תפקידו ב"מפרץ הסטודנטים", אתר שיתוף מידע המתמחה בעיקר בטקסטים אקדמיים. סוורטהולם גרס כי לא היה מודע לקיומו של אתר זה. האתר דווח על ידי האגודה השוודית לכתבים חינוכיים בדצמבר 2008 בטענה כי הוא הפר את חוק זכויות היוצרים המקומי.
בנובמבר 2010, בעקבות ערעור שהגישו שלושה מהם, הופחתו עונשי המאסר בפועל שנגזרו עליהם, אך הוגדל סכום הפיצויים. על מפעילי האתר נגזרו עונשי מאסר בפועל של ארבעה עד עשרה חודשים, ובנוסף נגזר עליהם לשלם קנס בגובה 30 מיליון קרונות שוודיות (קנס השווה בערכו לכ-12 מיליוני ש"ח). בראשית 2012 דחה בית המשפט העליון של שוודיה את ערעורם של מפעילי האתר.
באוקטובר 2011, בית המשפט השוודי הוציא צו מעצר נגד סוורטהולם עקב אי-הופעה בבית המשפט.
המעצר בקמבודיה
ב-30 באוגוסט 2012, בבקשתן של הסמכויות השוודיות, הוסגר סוורטהולם בידי המשטרה הקמבודית בעיר הבירה פנום פן, בה התגורר במשך מספר שנים על מנת להתחמק מגזר הדין השוודי. לקמבודיה אין חוזה הסגרה עם שוודיה, אבל דובר המשטרה הקמבודית אמר כי הם ישתפו פעולה. לאחר מכן, המשטרה הקמבודית דווחה כי הממשלה השוודית ביקשה להסגיר את גוטפריד לידיהם באשמת פשעיו.
ביוני 2013 נידון גם לשנתיים מאסר בגין האקינג.
ב-9 בדצמבר 2014 נסגר האתר, בעקבות פשיטה של משטרת שוודיה על חוות השרתים של האתר בסטוקהולם.
סוורטהולם הועבר לשוודיה, שם הוא ריצה את עונשו בבית הסוהר עד ספטמבר 2015, ושוחרר לחופשי.
קרסניסטב
קרסניסטב (בפולנית: Krasnystaw; ביידיש: קראַסניסטאַוו) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
לקרסניסטב הוענקו זכויות עיר בשנת 1394, ובין השנים 1490 ו-1826 הייתה בבעלות הבישוף מחלם. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר והמצודה שנבנתה בה בידי השוודים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. במהלך מרד ינואר במחצית השנייה של המאה ה-19 אירעו בעיר ובסביבתה מספר קרבות בין המורדים הפולנים לגייסות הרוסיים.
מבחנה מנהלית העיר מהווה מרכז נפה שכוללת בנוסף לעיר עוד 9 מועצות אזוריות: קרסניסטב, איזביצה, ז'ולקייבקה-אוסאדה, פאיסביצה, סייניצה-רוזנה, וופניק-גורני, קראשניצ'ין, גוז'קוב ורודניק.
יהודי קרסניסטב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מסוף המאה ה-15, אולם באמצע המאה ה-16 הוענק לעיר כתב זכויות האוסר על מגורי יהודים בה. איסור זה נמשך עד סוף המאה ה-18, אך גם בתחילת התקופה הרוסית, הגבילו האחרונים את מגורי היהודים ביישוב.
הקהילה היהודית בעיר התפתחה מהמאה ה-19, ואלו נטלו חלק פעיל בפיתוחה התעשייתי. בית כנסת נבנה בעיר עוד בשנת 1799, ובשנת 1870 נחנך בה בית כנסת חדש, וקודש בה בית עלמין. בתום מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,700 יהודים, כחמישית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום תלמוד תורה וקיבוצי הכשרה. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, הוציאו בה אלו להורג 7 גברים יהודים, ובזזו בתי עסק של יהודים. 6 יהודים נוספים מהעיר נהרגו לאחר מכן כבני ערובה בקרב עם שרידי כוחות פולניים באזור. כעבור זמן מה נכנסו לעיר הסובייטים, אך אלו נסוגו ממנה בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב.
בתחילת 1940 הטילו הגרמנים גזירות שונות על יהודי העיר, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, ואוגוסט 1940 רוכזו כ-1,200 יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אליו הובאו כ-500 יהודים נוספים מיישובי הסביבה, וממנו שולחו היהודים למחנות עבודה, בהם חלקם נספו. בקיץ 1941 ביצעו כוחות צבא גרמניים מעשי שוד ורצח ביהודי העיר, כאשר עברו דרכה, ובד בבד, נחטפו יהודי העיר לעבודות כפייה. בחורף 1942-1941 הובאו לגטו שבעיר פליטים יהודים ממערב פולין ומצ'כיה.
ב-12 באפריל 1941 פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראיניים, ושילחו את שארית יושביו לאיזביצה, ממנה שולחו כעבור זמן מה למחנה ההשמדה בלז'ץ. קבוצה של עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר לאיסוף רכוש המגורשים נרצחה לאחר מכן.
ננטקט
ננטקט (באנגלית: Nantucket) הוא אי באוקיינוס האטלנטי, כ-40 קילומטרים מדרום לקייפ קוד במסצ'וסטס, ארצות הברית. שטח האי 123 קילומטרים רבועים והוא מתנשא לגובה של 33 מטרים בלבד מעל פני הים. האי נודע במיוחד כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) כמרכז העולמי של ציד הלווייתנים במאות ה-18 וה-19 וכנמל הבית של הספינה הספרותית "פקווד" ברומן של הרמן מלוויל, "מובי דיק". באי מופעל שדה תעופה (Nantucket Memorial Airport) וחברת תעופה (Nantucket Airlines) מפעילה אליו טיסות סדירות מקייפ קוד.