cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביולומינסנציה
הגנה
בעלי חיים מסוימים משחררים את הכימיקלים פולטי האור שלהם למים, ומייצרים עננים או חלקיקי אור המשמשים להסיח את דעתו של טורף או לעוור אותו. כאשר בעל החיים מפריש את הרכיבים המאירים התצוגה יכולה להופיע במספר צורות כמו מסך עשן, ענן של ניצוצות או נוזל זוהר שמקשה על הטורף לעקוב אחר מיקום הטרף הנמלט שלו. התנהגות זו נצפית אצל מגוון בעלי חיים כמו חסילונים, דגים מסוימים וסיפונופורות כמו כן גם אצל הדיונון הערפדי שפולט ענן של הפרשות זוהרות מקצות זרועו. בעלי חיים אחרים מסמנים את הטורפים שלהם בפליטות זוהרות, מה שהופך אותם למטרות קלות לטורפים משניים או לחלופין, כאשר נלכדים על ידי טורף, חלק מהטרף הזוהר מייצר תצוגות בהירות המושכות טורפים משניים שיתקפו את התוקף הראשון, ובכך יעניקו להם הזדמנות לברוח.
דוגמה נוספת לפונקציית ההגנה היא השימוש הנרחב בהארה למטרות הסוואה, בתהליך הנקרא תאורה נגדית, לפיו צללית של בעל חיים מוחלפת באור ביולוגי בעל צבע, עוצמה ופיזור זוויתי דומים לאור הסביבה שמעליהם. שימוש מסוג זה באור ביולוגי נפוץ בקרב דגים, סרטנים ודיונונים המאכלסים את מעמקי האזור המזופלאגי של האוקיינוס, שם לטורפים רבים יש עיניים הפונות כלפי מעלה המותאמות לאיתור צלליות הטרף. צורה זו של הסוואה כוללת שימוש בפוטפורים גחוניים כדי להתאים לאור העמום המגיע מעמודות המים העליונות ובכך לטשטש את הצללית הפוטנציאלית ואף להעלים אותה.
הפקת אור עשויה לשמש גם כאזהרה לטורפים על ידי תצוגה בולטת. ביבשה, מקובלת ההשערה על פיה צבע בהיר יכול להכריז על רעילות של אורגניזם ולהרתיע טורפים. מנגנון דומה הוצע עבור אורגניזמים ימיים רבים, כולל תולעים, מדוזות וקווצי עור אם כי מנגנון זה הוצע בעיקר בניסיון להסביר את ההארה הביולוגית שנפוצה מאוד במחלקת הצורבים שמכילה הרבה מינים ארסיים.
השגת טרף
משיכה של טרף באמצעות פליטה של אור כפיתיון נפוצה בעיקר בדגים, במיוחד בדגי חכאי, המשתמשים בחיידקים זוהרים כדי לייצר זוהר ארוך הנשלט על ידי שינוי התנאים באיבר האור שבו נמצאים החיידקים. לסוגים רבים של דגים ממשפחת הלועיתיים יש גם פתיונות דמוי מחוש זוהר באזור הלסת התחתונה, אם כי מקור ההארה הוא אנדוגני ולא מערב חיידקים כמו בדגי חכאי. לדיונון מסוג Chiroteuthis יש איברי אור מיוחדים העשויים לשמש כפתיונות המשתלשלים בקצה של מחושים ארוכים התלויים כמו חוטי דיג אסטרטגיה דומה גם מוצעת בצורבים, למספר מינים של הסיפונופורה Errena במעמקי הים יש זרועות שעברו שינוי רב עם פתיונות זוהרים שמתנפנפים למעלה ולמטה ליד זרועות הארס שלהם. במין אחד, הפיתיון הביולוגי מאיר באור אדום דוגמה נוספת לפונקציה של השגת טרף היא שימוש בהבזקי אור בהיר על ידי אורגניזמים כדי להמם או לבלבל טֶרֶף. למשל הדיונון ממין Taningia danae שפולט אור מהבהב תוך כדי תקיפה של טרף. הלועיתיים הם דוגמה נוספת לשימוש בהארה ביולוגית למטרות טריפה. משוער שהם משתמשים בבלוטות פולטות אור אדום מתחת לעיניים שלהם כדי לסייע בחיפוש חזותי אחר טרף שלא מסוגל לראות את האור האדום. מיקומו של איבר האור ממש מתחת לעין והרגישות הבלתי רגילה של העין לאורך הגל תומכים בהשערה זאת. כך נוצר מצב ייחודי בו הטורף משתמש בהארה כדי לאתר את הטרף שלו אבל הטרף לא מסוגל להבחין באור.
תקשורת
פונקציה נוספת היא שימוש באור למטרת תקשורת בתוך מינים. מחקרים מסוימים קישרו את סוג התקשורת הזה למטרות רבייה. מספר מחקרים על צדפונאים הראו דפוסי איתות ספציפיים למין, והתנהגות חיזור מורכבת המעורבת בפליטת אור. קיימות דוגמאות ממחקרים אחרים שמצאו תצוגות פליטת אור קבוצתית מסונכרנת אצל אורגניזמים פולטי אור. המחקרים הללו התבצעו למשל על תולעים ימיות ותמנונים פלאגיים ממין Japetella ו-Eledonella. מחקרים אחרים הראו דימורפיזם זוויגי מבוסס זוהר בדגים עם יכולות הארה ביולוגית. נוכחות של דפוסי פוטופור ספציפיים למין ודימורפיזם מיני מרמזים על כך שהאורגניזמים משתמשים בתכונות אלה כדי להבחין זה בזה ולתקשר זה עם זה ולאתר אחד את השני למטרות רבייה.
הארה ביולוגית ומחקר
קיים שימוש ביוטכנולוגי נרחב במגוון שדות מחקר החל מכימיה, מדעי הסביבה ועד לרפואה בחלבונים הקשורים בתגובת ההארה הביולוגית. רכיבי הארה ביולוגית משמשים באופן שגרתי עבור מבחני גנים, זיהוי של אינטראקציות חלבון-חלבון, גילוי תרופות, בקרת גנים, ניתוח זיהום במערכות אקולוגיות. הדגשים העדכניים יותר של יישומי הארה ביולוגית בביו-רפואה כוללים בין היתר שיטות לא פולשניות באבחון מצבים פתולוגיים כמו איתור סרטן.
דוגמאות מעולם החי
"אש השועל" (מוכרת גם בשמות "זוהר הפיה ו"אש הפיה") היא תופעת טבע שבה מפיקים מיני פטריות מסוימים אור עמום בגווני ירוק וכחול. זו מופקת מהריקבון העצים עליהם הן שוכנות (הן מופיעות גם על גבי הקרקע או גזעים ישנים באזורים הלחים של היער). אש השועל מופיעה ביער כאשר מזג האוויר מתקרר עם בוא הסתיו (אצל רוב המינים).
דינופלגלטים – באזורים הסובלים מרעשים ססמיים נצפו גלים בוהקים, מערבולות זוהרות ו"זיקוקים" על פני הים' ובאזורים טרופיים דיווחו ספנים על "ים זוהר"/ הגורמים לתופעות הללו, הם דינופלגלטים, אצות חד תאיות, שפולטות אור בתגובה לטלטול ולערבול של המים.
"ים של כוכבים" – היא תופעה שבה פִיטוֹפְּלַנְקְטוֹנים (סוג של פלנקטון) הנקראים לינקולודיניום פוליידרום (Lingulodinium polyedrum), מפיקים אור כשהם פוגשים בחמצן או כשמופעל עליהם לחץ על ידי הגלים. תופעה זו קורת בחופי ים ותועדו באיים המלדיבים, סאן-דייגו בקליפורניה, ארצות הברית ועוד. התופעה זכתה לכינוי "ים של כוכבים" משום שבעיני רבים, הנקודות הזוהרות הזעירות המופיעות בלילה נראות כהשתקפות של הכוכבים בשמיים.
האורות הירוקים שבמערות ואיטומו – מדובר בתולעים מאירות. התולעים הזוהרות והזעירות הללו הן בקושי בעובי של אטרייה. התולעים, שאורכן הוא כ-3 סנטימטרים, מפרישות מעין קורים המזכירים קורי עכביש. החומרים שהן מפרישות מגופן מאירים ויוצרים את האור הקסום. מטרת התאורה הזו היא למשוך חרקים זעירים שנלכדים בקורים ומזינים את התולעים הזורחות.
איילט פודוליה
איילט פודוליה (בטורקית עות'מאנית: Eyalet-i Kamaniçe) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. בירתו הייתה העיר קמניץ-פודולסקי.
היסטוריה
בשנת 1672 כבש הצבא העות'מאני, בראשות הסולטאן מהמט הרביעי, את קמאנצ'ה לאחר מצור קצר. הסכם בוצ'אץ' אישר את השליטה העות'מאנית בעיר, שהפכה למרכז איילט חדש. ההסכם נדחה על ידי הדיאטה הפולנית, ומלחמה פרצה מחדש.
על פי התקציב המחוזי העות'מאני לשנת 1681, 13 מיליון אקסיות הושקעו בשנה באיילט, בעיקר עבור שכר החיילים. מתוך סכום זה, פחות מ-3% נאספו מפודוליה עצמה, השאר נשלחו מהאוצר המרכזי. בשנת 1681 מינה הפטריארך של קונסטנטינופול את המטרופולין האורתודוקסי של קמיאנץ, ששמו פנקראטיג'.
המבצר הוחזר לפולין כתוצאה מהסכם קרלוביץ (1699).
חטיבות מנהליות
האיילט חולק לארבעה סנג'קים:
יחסי איי בהאמה–צרפת
יחסי איי בהאמה–צרפת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין איי בהאמה לצרפת.
סקירה כללית
אף על פי שהיחסים הפוליטיים בין המדינות אינם רחבים במיוחד, נשיא צרפת פרנסואה הולנד נפגש עם ראש ממשלת בהאמה פרי כריסטי (שהיה אז יו"ר CARICOM) בשולי פסגת האקלים באיים הקריביים במרטיניק ב-10 במאי 2015.
כ-19,000 תיירים צרפתים מבקרים באיי בהאמה מדי שנה.
יחסים כלכליים
היצוא מצרפת לבהאמה הסתכם בשנת 2015 ב-85.09 מיליון אירו, ואילו היבוא מבהאמה לצרפת הסתכם ב-26.61 מיליון אירו.
הסחר עם איי בהאמה נותר מוגבל ונטה לטובת צרפת בסך 58 מיליון אירו בשנת 2016. הייצוא הצרפתי מורכב בעיקר ממטוסים ומשקאות אלכוהוליים.
איי בהאמה מדורגת במקום ה-137 ברשימת שותפות הסחר של צרפת. באזור מרכז ודרום אמריקה, איי בהאמה היא הלקוחה ה-18 בגודלה של צרפת (2018).
חברת רוביס, המתמחה באחסון והפצה של מוצרי נפט, השתלטה על רשת תחנות הדלק ועל מכירת דלק מטוסים מחברת שברון האמריקאית בשנת 2011. סולנטאנץ' באצ'י עובדת עם חברת הבנייה המקומית הגדולה ביותר (קבוצת מוסקו) במספר פרויקטים.
בתיה סגל-פיק
בתיה סגל-פיק (נולדה ב-1969) היא מעצבת תפאורה לתיאטרון ולטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
בתיה סגל-פיק נולדה וגדלה בראשון לציון. הוריה הכירו בשנת 1966 בתיאטרון הבימה בהפקת "אוליבר טוויסט". אביה, אלברט סגל, היה מנהל מחלקת תלבושות ואביזרים בתיאטרון הבימה בין השנים 1965 ל-1987. אמה, נילי אמיר-סגל (במקור בליך), הייתה שחקנית, ולאחר מכן מורה ללשון ומשוררת.
בילדותה נחשפה להצגות רבות וכן להתרחשות מאחורי הקלעים בשל עבודתו של אביה בתיאטרון, דבר אשר השפיע עליה רבות.
ב-1990, לאחר שירותה הצבאי, הצטרפה להפקת הסרט "לא בלי בתי" בכיכובה של סאלי פילד בתפקיד אסיטנטית של המחלקה האומנותית. כך נחשפה לעבודתו המעצב האומנותי - טוני פראט - היכרות אשר הובילה אותה ללימודי עיצוב תפאורה.
בין השנים 1991–1993 למדה לתואר ראשון במסלול עיצוב במה של החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. לאחר סיום לימודיה המשיכה ללימודי פילוסופיה של הדתות באוניברסיטת תל אביב ולימודי עיצוב פנים באוניברסיטה הפתוחה לצד עיצוב תפאורה עבור הפקות לילדים ולנוער הן בתיאטרון והן בטלוויזיה.
משנת 1995 החלה לעצב תפאורות עבור הפקות לילדים.
נשואה למיכאל פיק.
ג'רג' קושה
ג'רג' קושה (בהונגרית: Kósa György; בודפשט, 24 באפריל 1897 – בודפשט, 16 באוגוסט 1984) היה מלחין ופסנתרן יהודי-הונגרי זוכה פרס פרנץ ארקל.
ביוגרפיה
ג'רג' קושה נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש קושה, עורך דין ושל אולגה ווינדט (1868–1930) אמו ראתה חשיבות בחינוך המוזיקלי של בנה, לכן דאגה להתחיל בהשכלה המוזיקליצת של בנה כבר מילדותו. מורתו לפסנתר הציגה אותו כבר בגיל שבע בפני המלחין בלה ברטוק, שהבחין מיד בכישרונו. בין השנים 1905 עד 1916 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם היו מוריו לקומפוזיציה שלו אלברט שיקלוש (שיינוואלד), ויקטור הרצפלד וזולטאן קודאי, מוריו לפסנתר היו בלה ברטוק וארנסט פון דוהנאני. את יצירתו הראשונה, הסקרצו "ריקוד המכשפה", הציגו בשנת 1915. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1916 הפך לקורפטיטור (פסנתרן חזרות) של בית האופרה של בודפשט, שם לקח חלק בהכנות המקדימות להצגת מיצג המחול של ברטוק הנסיך המגולף בעץ. משנת 1917 הופיע כפסנתרן - תחילה כמלווה לפסנתר של הכנרים פרנץ וצ'איי ויאנוש קוֹנץ - ולאחר מכן כנגן סולו בהונגריה, גרמניה, אוסטריה, איטליה ואפריקה. בשנת 1920 הוא היה המנצח של תיאטרון טריפולי. בשנת 1922 הציג ארנסט פון דוהנאני את יצירתו של קושה "שש פיסות", אשר הוצגה מאוחר יותר בשנת 1925 גם על ידי המנצח אריך קלייבר בפסטיבל (IGNM (Internationale Gesellschaft für Neue Musik בפראג. בשנת 1920, השתתף קושה בייסוד אגודת מוזיקאים הונגרית מודרנית (עם פאל קדושה, הוגו קלן, פרנץ סבו ואישטוואן סלני). בין השנים 1927 – 1960 היה מורה לפסנתר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1944 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) לאזור פרטראקוש. ובהיעדרו בסוף 1944 אשתו ובתו הקטנה בשם יוטקה נרצחו על ידי אנשי מפלגת צלב החץ. בנו, גאבור קושה (מאשתו השנייה), גם הוא מלחין ואמן אינסטרומנטלי (כלי הקשה, פסנתר, עוגב, צ'מבלו), שיחד עם אחיו עמלים רבות בטיפוח מורשת אביהם.
קושה הלחין במגוון רחב של ז'אנרים של מוזיקה קלאסית: תשע סימפוניות, שמונה רביעיות מיתרים, שמונה אופרות, שמונה בלטים, עשרים וחמש אורטוריות וקנטטות, שלוש מיסות, כמה יצירות קאמריות, למקהלה לסולו ועוד.
חייו הפרטיים
אשתו הראשונה הייתה מריה מולנאר (1899–1944), פסלת-גרפיקאית אותה נשא לאישה ב-8 באוקטובר 1921 ברובע הראשון של בודפשט. אשתו השנייה הייתה תלמידתו לשעבר של סטלה פרץ', שממנה נולדו שני בניו (מרטון וגאבור). אשתו השנייה נפטרה בשנת 1955. הוא התחתן בפעם השלישית עם אנה קפש.
Save Me (שיר של שיינדאון)
"Save Me" הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון. השיר שוחרר כסינגל הראשון מתוך אלבומה השני של הלהקה, Us and Them. השיר שימש כנעימה של אירוע השלם וצפה של ה-WWE, "ללא רחמים 2005" (No Mercy 2005 ). נכון ל-2022 נחשב השיר לשני הכי מצליח של הלהקה מבחינה מסחרית. הוא הגיע לפסגת מצעד מוזיקת הרוק המיינסטרימית של מגזין הבילבורד ושהה בה 12 שבועות. השיר הוא גם השלישי הכי מצליח של הלהקה במצעד הבילבורד הוט 100, והגיע בו למקום ה-72 (במקום הראשון נמצא השיר "Second Chance" שהגיע למקום ה-7, ובמקום השני השיר "If You Only Knew" שהגיע למקום ה-42).
ברנט סמית התחיל לכתוב את השיר כבר כשהיה בן 16 והתחיל להקליט קלטת דמו.
כשהסינגל הגיע לתחנות הרדיו הלהקה עבדה עדיין על האלבום, שטרם עבר מיקס ומאסטרינג. סמית ציין שכשהשיר הגיע לרדיו עדיין לא כתב מילים לארבעה מהשירים, ולא הקליט את ערוץ השירה לארבעה שירים נוספים, מה שאילץ אותו להשקיע זמן רב בעבודה קשה באולפן.
רקע
בשנת 2011 הסביר סמית בראיון שהשיר מדבר על אנשים שלוקחים על עצמם את הדאגות והבעיות של כל הסובבים אותם, וכתוצאה מהעומס שהם מטילים על עצמם, דינם להתמוטט בסופו של דבר.
הארמון הסקסוני
הארמון הסקסוני (בפולנית: Pałac Saski) היה מבנה מגורים מפואר בעיר ורשה, בירת פולין. הוא נהרס על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
תולדות הארמון
הקמת הארמון החלה בשנת 1666 לצורך מגוריה של משפחת מורשטין (Morsztyn). בהמשך נרכש והורחב על ידי שני המלכים הסקסונים של פולין, אוגוסט השני ואוגוסט השלישי. הארמון הורחב לפי הסגנון הנאו-קלסי.
בחזית הארמון השתרעה הכיכר הסקסונית (כיום כיכר יוזף פילסודסקי) ובעורפו נבנה הגן הסקסוני. הוא היווה חלק מהציר הסקסוני בעיר.
בתחילת המאה ה-19 שכן בארמון בית ספר בשפה הגרמנית (Liceum Warszawskie), בו לימד גם אביו של המלחין פרדריק שופן, אשר התגורר עם משפחתו בתחומי הארמון. בשנת 1842 שופץ המבנה ועוצב מחדש.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמתה מחדש של פולין העצמאית השתכן בארמון המטה הכללי של צבא פולין. בין השאר שכן בארמון מטה ההצפנה הפולני (ביורו שיפרוב) (עד 1937), ובשנת 1932 פוצח בו לראשונה צופן מכונת האניגמה הגרמנית.
במרכז הכיכר שמול הארמון שכנה בשנים 1912–1925 קתדרלת אלכסנדר נבסקי, עד להריסתה.
בשנת 1925 מוקם בארמון קבר החייל האלמוני של פולין. כמקומו נקבעה אכסדרת העמודים אשר חיברה בין שני אגפיו של הארמון.
בעקבות דיכוי מרד ורשה ב-1944 פוצצו הגרמנים במתכוון את הארמון. שרד ממנו רק חלק מאכסדרת העמודים ובה קבר החייל האלמוני, שאיכשהו לא ניזוק. שרידי האכסדרה ובהם הקבר ניצבים מאז בשולי כיכר פילסודסקי.
בתחילת שנות האלפיים התגבשה תוכנית להקמתו מחדש של הארמון, והוא יועד לשכן את עיריית ורשה, אך התוכנית הושעתה בשל קשיים תקציביים.
בשנת 2006 נערכו חפירה ארכאולוגית אשר חשפה את מרתפי הארמון שנהרס. נמצאו בהם כ-20 אלף פריטים.
אברהם ריס (רב)
ביוגרפיה
נולד לרב רפאל ריס בהגנטל-לה-בה שבאלזס, בסביבות שנת ה'תקכ"ד. בשנת ה'תקנ"ג (1793) התמנה למשרה רבנית ראשונה במיהרינגן. ובין השנים ה'תקנ"ז-ה'תקע"ב כיהן כרבו הראשי של המחוז. בשנת ה'תקע"ב התמנה כרב באנדינגן שהייתה אחת הערים היחידות שבהן הותר ליהודי שווייץ להתגורר עד האמנסיפציה של 1866. בתקע"ט מונה כרב הראשי של אנדינגן, והחזיק במשרתו זו עד פטירתו בי' בניסן ה'תקצ"ד, 19 באפריל 1834.
רבי אברהם ריס עמד בקשר מכתבים עם החת"ם סופר, תשובות הלכתיות אליו נדפסו בספרו "שו"ת חת"ם סופר" והוא גם מזכיר אותו במקומות אחרים בספרו.
בנו, הרב רפאל ריס שנקרא על שם אביו, מילא את מקומו בכהונת הרב הראשי לאנדינגן.
שרה תומפסון
שרה תומפסון (באנגלית: Sara Thompson; נולדה ב-4 בספטמבר 1995) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית.
ביוגרפיה
תומפסון נולדה וגדלה בוויניפג, מניטובה. היא התחילה לרקוד כשהייתה בת 3 והמשיכה לרקוד במשך כל שנות לימודיה בתיכון. בגיל 18 לאחר שנפצעה, היא הפסיקה לרקוד והחליטה להתמקד במשחק.
קריירה
בשנת 2008 הופיעה לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן בסרט "Make It Happen".
תפקידה הראשי הראשון שלה היה בשנת 2018 כשכיכבה בסדרת הדרמה המשפטית "נטל האמת".
בית קלמרו
בית קלמרו הוא בניין מגורים היסטורי בסגנון הבינלאומי, הממוקם בשכונת נווה שאנן בתל אביב. המבנה ייחודי בצורת המונולית שלו, המורכב משתי "זרועות": זרוע אחת מצויה על דופן רחוב ראש פינה 26 וזרוע שנייה המצויה ברחוב איילת השחר 7. המבנה הוא חלק ממקבץ של ארבעה בניינים מהסגנון הבין-לאומי, הממוקמים על גבעת מרקו, שיחד עם בית האונייה, בית שלם, ובית שרנו המייצרים יחד מקבץ אדריכלי ייחודי בעיר, בתכנון אותו האדריכל. המבנים נמצאים ברשימת 190 המבנים לשימור בהגבלות מחמירות של עיריית תל אביב-יפו אך טרם עברו שימור.
שרה תומפסון
קריירה
היא שיחקה בסדרת המדע הבדיוני הפוסט-אפוקליפטי 100 בתפקיד ג'וזפין לייטבורן, אחת מהנבלים של הסדרה. היא קיבלה את התפקיד לאחר שריצ'רד הרמון ששיחק עימה בסרט Return, המליץ לה להיבחן לתפקיד, היא שלחה את קלטת האודישן שלה ובסופו של דבר לוהקה לתפקיד.
ב-2018 היא שיחקה בסרט צייד לילה לצד הנרי קאוויל ובן קינגסלי.
חיים אישיים
תומספון אובחנה כחולת אפילפסיה בגיל 16.
תומפסון היא פעילה בפרויקט Orange Daisy, קמפיין המבקש לקדם בריאות נפשית אצל נשים צעירות.
פול ברוק
פול ברוק (באנגלית: Paul Brooke; נולד ב-22 בנובמבר 1944) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ורדיו אנגלי.
ביוגרפיה
עוד בטלוויזיה, הופיע ברוק בסרט "ברטי ואליזבת", בעיבוד של ה-BBC לרומן "Blott on the Landscape", בפרק בסדרות "לאבג'וי" ו"המלחמה של פויל", בסדרה הקומית "Rab C. Nesbitt", בסדרה "קוואנה QC", בסרט "Sharpe's Revenge", בפרק ב"רציחות במידסומר" ובסדרות "הנוכלים", "קובינגטון קרוס", "מופע הרדיו של קיט קוראן", "בין השורות" ו-"Mornin' Sarge". ב-1997 שיחק במיני-סדרה "נוסטרומו".
עוד שיחק בורק בתפקיד גרימא לשון-נחש בעיבוד הרדיופוני משנת 1981 של הספר "שר הטבעות".
חיים אישיים
ברוק הוא אביו של השחקן טום ברוק.
קייל לאורי
קייל לאורי (באנגלית: Kyle Lowry; נולד ב-25 במרץ 1986) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA.
ממפיס גריזליס
לאחר שנתיים באוניברסיטת וילאנובה נלקח לאורי בבחירה ה-24 של דראפט ה-NBA 2006, על ידי ממפיס גריזליס. במשחק הפותח של העונה נגד ניו יורק ניקס, לאחר שדיימון סטודמאייר נפצע בתחילת המשחק, שיחק לאורי במשך 28 דקות שבהן קלע 6 נקודות, קלט 10 ריבאונדים, מסר 3 אסיסטים, חטף פעמיים וחסם פעם אחת. עם זאת, עונת הרוקי שלו הסתיימה לאחר 10 משחקים בלבד לאחר ששבר את פרק כף היד במשחק נגד קליבלנד קאבלירס. לאורך העונה הוא קלע 5.6 נקודות, קלט 3.1 ריבאונדים ומסר 3.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
יוסטון רוקטס
בפברואר 2009, לאחר כשנתיים וחצי בממפיס, הועבר לאורי ליוסטון רוקטס בטרייד משולש, בו הייתה מעורבת גם אורלנדו מג'יק. לאחר עונת חתם לאורי על הצעת חוזה של 23 מיליון דולר למשך 4 שנים מקליבלנד קאבלירס, אך שבוע לאחר מכן השוו הרוקטס את הצעתם של הקאבלירס.
בעונת שימש לראשונה כשחקן חמישייה קבוע ביוסטון, ורשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-6.7 אסיסטים למשחק. ב-16 בפברואר 2011 שבר את שיאו האישי, כשקלע 36 נקודות במשחק מול קבוצת עיר ילדותו, פילדלפיה 76'; במשחק קלע לאורי את כל 11 הזריקות הראשונות שלו, וסיים עם 13 מ-16 מהשדה. ב-20 במרץ 2011 קלע לאורי 28 נקודות, מסר 10 אסיסטים וקלט שיא קריירה של 11 ריבאונדים בניצחון ביתי על יוטה ג'אז בתוצאה 110–108, ובכך השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו.
טורונטו ראפטורס
בעונת זכה לאורי עם טורונטו באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה על גולדן סטייט ווריורס בסדרת הגמר בתוצאה 4–2. במשחק השישי של סדרת הגמר הצטיין לאורי, כשקלע 26 נקודות, מסר 10 אסיסטים, אסף 7 ריבאונדים וחטף 3 פעמים.
מיאמי היט
לאחר 9 עונות רצופות עם הראפטורס, סיכם לאורי על חוזה ל-3 שנים במיאמי היט, והועבר אליה בעסקת "החתמה והעברה" תמורת גוראן דרגיץ' ופרשס אצ'יווה.
כבידת מכון הנפט האמריקאי
כבידת מכון הנפט האמריקאי (או כבידת ה-API; באנגלית: American Petroleum Institute gravity או API gravity) הוא מדד לאיכות הנפט הגולמי או נוזל דלק הנקבעת על ידי צפיפותו (משקלו הסגולי) אשר נמדדת במעלות API. המדד מציין עד כמה הנפט הגולמי או נוזל דלק מסוים כבד או קל בהשוואה למים. אם כבידת ה-API גדולה מ-10, הוא קל יותר וצף על פני המים (10=מים); אם היא נמוכה מ-10, הנפט או הנוזל, כבד יותר, שוקע, ולא איכותי.
ככל ש של הנפט או נוזל דלק גבוהה יותר (נפט או דלק כבד יותר), יורד דירוגו בסולם ה-API. וההפך, ככל שהמשקל הסגולי נמוך יותר וה-API (במעלות) גבוה יותר, הנפט יותר קל ואיכותי. סולם הערכים של ה-API נע בין 10 ל-70. בנפט "קל" רמת ה-API גבוהה מ-°31.1 (צפיפות נמוכה מ-870 ק"ג למטר מעוקב); בנפט "מדיום" – בין °22.3 ל-°31.1 (בין 870 ל-920 ק"ג למטר מעוקב); בנפט "כבד" – מתחת ל-°22.3 (בין 920 ל-1000 ק"ג למטר מעוקב); ובנפט "אקסטרה כבד" או ביטומן – מתחת ל-°10 (מעל ל-1000 ק"ג למטר מעוקב). הנוסחה לחישוב כבידת ה-API היא 141.5 חלקי הצפיפות היחסית של הנפט (בטמפרטורה של 15.56 מעלות צלזיוס או 60 מעלות פרנהייט חלקי הצפיפות של המים בטמפרטורה של 60 מעלות פרנהייט) פחות 131.5. איכות הנפט נקבעת גם על ידי תכולת הגופרית שבו. נפט גולמי קל ומתוק הוא נפט דל גופרית (פחות מ-0.5% ועל פי בורסת הסחורות בניו יורק/NYMEX – פחות מ-0.42%), בעל צפיפות וצמיגות נמוכים, כבידת API גבוהה שניתן להפיק ממנו סל תזקיקים רחב. הוא נחשב לנפט נקי יחסית שלאחר הזיקוק כשיר לניצול כדלק (בנזין, סולר) בכלי רכב, ולכן שכיח ומבוקש במשק האנרגיה. נפט מתוק מופק, למשל, ממפרץ מקסיקו והים הצפוני, במדינות ארצות הברית, בריטניה, נורווגיה, ניגריה ואנגולה. ככל שהנפט מכיל יותר גופרית, הוא "חמוץ" יותר ודורש זיקוק קפדני יותר. ככל שהנפט "קל" ו"מתוק" יותר, מחירו עולה. "ברנט בלנד" (Brent Blend) הוא נפט קל ומתוק מן הים הצפוני, בעל API °38 לערך, ותכולת גופרית של כ-0.4%. מרביתו מזוקק בצפון-מערב אירופה.
Nattividad
Nattividad הוא אלבום האולפן השני של זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. האלבום יצא לאור ב-24 בספטמבר 2021, על ידי חברת התקליטים פינה רקורדס. האלבום במקור, היה צריך להיקרא בשם Naughty Nat, אך בספטמבר 2021 הוכרז כי שמו יהיה Nattividad; הלחם של Natti ו-Vidad.
רקע
לאחר שהוציאה את אלבום הבכורה המצליח שלה IlumiNATTI, בשנת 2019, הוכרז כי את אלבום האולפן השני שלה היא תוציא בשנת 2020. ביוני 2019, יצא הסינגל האחרון "Deja Tus Besos", מתוך אלבום הבכורה שלה, ולאחר מכן התחילה נטשה להשתתף בסינגלים שיועדו להיכלל באלבומים, כמו "Runaway", ו-"Instagram". שני השירים לא נכללו באלבום הזה ובשנת 2020 הוציאה את השיר "Viene y Va", שלא נכלל בו גם כן. בפברואר 2020, יצא השיר "Despacio", שהיה צריך להיכלל באלבום; דבר שלא קרה לבסוף.
באותו החודש, יצא הסינגל "Me Estás Matando", שמדבר על אלימות נגד נשים וזכה להצלחה בעיקר בספוטיפיי וביוטיוב. באפריל, הוציאה ביחד עם להקת הבנים הלטינית CNCO את השיר "Honey Boo", שזכה להצלחה מתונה בארגנטינה, אך במצעדי הבילבורד זכה להצלחה נאה. השיר לא צפוי להיכלל באלבום. כל השירים שצוינו לעיל, לא נכללו בגרסה הסופית של האלבום, פרט לרמיקס של "Qué Mal Te Fue" שנכלל ב-Nattividad. בספטמבר 2021, היה זמין האלבום לרכישה מוקדמת באפל מיוזיק.
הסינגל החמישי "Philliecito" יצא לאור ב-21 ביולי 2021 ובו השתתפו ניו גרסיה ובריי. הסינגל השישי, "Noches en Miami", שיצא לאור ב-5 באוגוסט 2021, זכה להצלחה נאה ברחבי העולם כאשר הגיע למקום השישי במצעד שירי הפופ הלטיניים. ביום יציאתו של האלבום, הוציאה נטשה את "Imposible Amor" ביחד עם מאלומה, כסינגל שביעי.
באוקטובר ונובמבר יצאו שני הסינגלים "No Quiero Saber" ו-"Fue Tu Culpa", בהתאמה. סינגל עשירי ואחרון, "Arrebatá", יצא לאור בדצמבר 2021.
'39
הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין. השיר נכתב והולחן על ידי גיטריסט הלהקה בריאן מיי והוא הרצועה החמישית באלבום האולפן הרביעי של הלהקה A Night At The Opera. כמו כן השיר הופיע כצד ב' של הסינגל You're My Best Friend.
השיר מספר אודות קבוצת חוקרי חלל היוצאים למסע בן שנה. בשובם, הם מבינים כי על כדור הארץ חלפו כבר מאה שנים ויקיריהם כבר מתו או שהם זקנים. התופעה נובעת מהתארכות הזמן אותה תיאר אלברט איינשטיין בתורת היחסות הפרטית. השיר מתאר את המסע במילים מעורפלות ולא מתייחס ספציפית למסע חלל עתידני, אלא מתאר אותו כמו מסע של חלוצים לארץ חדשה.
באותה העת עבד בראיין על עבודת הגמר שלו באסטרופיזיקה, אך זנח את לימודיו כדי להמשיך בקריירה עם הלהקה. בשנת 2006, חידש את לימודיו וסיים את עבודת הגמר שלו, שכותרתה A Survey of Speed Radial in the Zodiacal Dust Cloud, וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 2008.
להקת קווין קראה לשנים מאלבומיה על שמות סרטי האחים מרקס, "לילה באופרה" ו"יום במרוצים". בעקבות כך, היחיד מהאחים מרקס שהיה עדיין בחיים, גראוצ'ו מרקס, הזמינם לביתו במרץ 1977 שם ניגנו לו את השיר בסגנון א-קפלה. חמישה חודשים לאחר מכן גראוצ'ו נפטר.
הקלטה
בראיין מיי שר את השיר בהקלטות אולפן וזהו אחד השירים היחידים שלו בהקלטות הלהקה. מיי ביקש מבאסיסט הלהקה, ג'ון דיקון, לנגן בשיר קונטרבס בתור בדיחה אבל להפתעתו הרבה, ג'ון הגיע לסטודיו עם הכלי כמה ימים אחר כך, מוכן לנגן איתו.
אם מונים את כלל השירים שהוציאה הלהקה, החל מהאלבום הראשון, השיר הוא ה-39 במספר. בנוסף, במרחק של בערך 0.39 יחידות אסטרונומיות מהשמש, ניתן למצוא את כוכב חמה - Mercury באנגלית.
הופעות חיות
בהופעות החיות היה השיר אחד מהפופולריים ביותר. לראשונה בוצע בהופעה חיה באדינבורו בספטמבר 1976 ונשאר ברשימת השירים בהופעות עד דצמבר 1979 אם כי פעם אחת בוצע גם בשנת 1984. בהופעות החיות השיר מבוצע על ידי פרדי מרקורי והוא ראה אור באלבום "Live Killers".
השידור העברי של קול אמריקה
השידור העברי של קול אמריקה היה שידור רדיו בשפה העברית בתחנת "קול אמריקה" המיועד למאזינים בישראל, ששודר בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20.
הרקע
תחנת "קול אמריקה" החלה לשדר בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, שידורי תעמולה של ארצות הברית לעולם הרחב. התחנה הופעלה בראשיתה על ידי משרד ההגנה האמריקאי, כחלק ממאמץ המלחמה האמריקאי. כשהסתיימה מלחמת העולם החלה המלחמה הקרה ולתחנה נועד תפקיד חשוב במערך ההסברה האמריקאי במאבק הבין גושי. ה-BBC, קול אמריקה וקול מוסקבה הרחיבו את מגוון השפות בהן שידרו.
התחנה החלה בהכנות לקראת הרחבת השפות בהן היא שידרה ובשנת 1949 ביקשה מפרופ' פאול מסינג לבדוק את טעם הקהל של הישראלים בענייני רדיו. בינואר 1950 הוסיפה התחנה לשלל השפות שבהן שידרה גם את השפה הערבית. באפריל 1950 הוחלט על הרחבת השידורים לשמונה שפות נוספות, בהן עברית.
תולדות השידורים
ב-15 במאי 1951 החלו השידורים בעברית המיועדים למאזינים בישראל. היה זה בתקופת כהונתו של הנשיא הארי טרומן, שגילה ידידות לישראל, ובזמן שבישראל נפערה מחלוקת בשאלת ההזדהות עם אחד הגושים, בין שלטון מפא"י בהנהגתו של דוד בן-גוריון שצידד בתמיכה בגוש המערבי, לבין מפלגת מפ"ם שנטתה אל הגוש המזרחי. על רקע זה מצאו האמריקאים לנכון להתחיל לשדר את השידור העברי של "קול אמריקה".
בתוכנית הפתיחה הושמעה ברכתם של סגן נשיא ארצות הברית אלבן ברקלי, של סגן שר החוץ האמריקאי לענייני המזרח התיכון, של הסנטור היהודי הרברט להמן ושל שגריר ישראל בארצות הברית אבא אבן.
השידור היה בגלים קצרים והוא שודר מדי ערב, במשך מחצית השעה בין 8:00 ל-8:30 בערב בחורף ובין 9:00-9:30 בערב בקיץ לפי שעון ישראל, מאולפני קול אמריקה בוושינגטון הבירה. בחלק מהערוצים הסתייע השידור בתחנת ממסר בטנג'יר. בתחילת השידורים עלתה הטענה שברית המועצות מפריעה לשידורים. החל מ-7 בספטמבר 1952 הוגברו שידורי התחנה באמצעות תחנת ממסר שעל גבי ספינה שעגנה בנמל רודוס. מספינה זו הועברו, מלבד השידור העברי, שידורים בשמונה שפות לארצות הים התיכון וברית המועצות.
התחנה גייסה עובדים מישראל ומכלי התקשורת שלה. עובדים אלו כללו את מיכאל אוהד ואת עודד בורלא שעבד כקריין ועורך. בסוף 1951 עבר לשידורים העבריים אחד מהאישים המרכזיים בקול ישראל ובתחילת 1952 הצטרף יוסף נדבה, כתב הבוקר, לצוות התחנה.
התחנה עקבה אחר שיעורי ההאזנה שלה, בין השאר באמצעות סקרי דעת קהל. בדצמבר 1952 נתן ריד האריס, מנהל הרשות למידע בינלאומי הממונה על שידורי קול אמריקה, הוראה לסגור את שידורי קול אמריקה בעברית, במסגרת מסע קיצוצים נרחב בקול אמריקה ומיקוד השידורים במדינות הנמצאות בהשפעה סובייטית. האריס פעל על פי המלצה של שגרירות ארצות הברית בישראל, בטענה שהשידורים בעברית אינם יעילים מכיוון שרוב הישראלים מבינים שפות אחרות, רק מעטים מאזינים לשידורים וממילא אין לישראלים צורך בעזרה בהתנגדות לקומוניזם. העיתוי של מתן ההוראה, מיד לאחר סיום משפטי פראג והתגברות האנטישמיות בגוש הסובייטי, הביא לביטול זמני של ההוראה ולחקירה של ועדה של הסנאט בראשות ג'וזף מקארתי לגבי מניעיה. בפברואר 1953 פורסם שיש כוונה לקצץ בשידורים, אך לא לבטלם, אך באפריל התפרסם כי החלטת הסגירה בעינה עומדת ותצא לפועל בקרוב.
היו שקיבלו בישראל בהבנה את סגירת השידורים וטענו שהשידורים אכן היו מבוזבזים. אולם, למרות שהפסקת השידורים התלוותה לסגירת שידורים גם בצרפתית, איטלקית וספרדית היו שראו את הסיבה האמיתית לביטול השידורים בעברית בכניסתו של דווייט אייזנהאואר לתפקיד נשיא ארצות הברית והשינוי לרעה ביחס הממשל בארצות הברית לישראל. לעמדתם, הפסקת השידורים בעברית והמשכת השידורים בערבית מבטאת מסר של חוסר אכפתיות של ארצות הברית לישראל.
ב-23 במאי 1953, שנתיים ושבוע לאחר התחלת השידור העברי של "קול אמריקה", הופסקו השידורים בעברית. יתר שידורי "קול אמריקה" למזרח התיכון, בערבית, טורקית ופרסית נמשכו ולא הושפעו מן הקיצוצים.
לאחר הפסקת השידורים
במאי 1954, כשנה לאחר שנפסקו השידורים הסדירים של קול אמריקה בעברית, קיימה קול אמריקה שידור מיוחד בעברית של התוכן של שני נאומים של הנרי ביירוד, אשר עוררו סערה בישראל לאחר שנטען שהם מבטאים גישה אנטי-ישראלית ואנטישמית. מחלקת המדינה של ארצות הברית טענה שהדברים הוצאו מהקשרם וקיימה את השידור כדי להפיג את החששות מתוכן הנאומים.
בשנת 1971 פנו ארגונים יהודיים למשרד החוץ האמריקאי בבקשה שקול אמריקה תקיים שידורים בעברית או ביידיש כדי לסמל את ההכרה ביהודים כמיעוט לאומי בברית המועצות. משרד החוץ שקל את הרעיון אך החליט שלא להענות לבקשה, למרות ההכרה ביהודים כמיעוט לאומי, בגלל מיעוט דוברי העברית והיידיש בברית המועצות ובגלל בעיות טכניות. בשנת 1985 בעת המשא ומתן בין ישראל וארצות הברית על הקמת תחנת ממסר של קול אמריקה בנגב, דרשה ישראל שקול אמריקה לא תשדר בעברית וביידיש ותשאיר את התחום לבלעדיות של קול ישראל.
תוכן השידורים
יותר מאשר שידור תעמולה היה השידור העברי של קול אמריקה שידור הסברה, כדוגמת השידור העברי של ה-BBC. נסקרו בו עיתוני ארצות הברית, אישים בחדשות, ענייני יהדות ארצות הברית, חקלאות, רפואה וענייני תרבות ומוזיקה. לא היה בשידור אלמנט של דיסאינפורמציה.
תחנת קול אמריקה, דיווחה בהרחבה על הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952, לאור העניין הרב שגילה הציבור הישראלי בהתמודדות בין עדלי סטיבנסון מאילינוי לגנרל דווייט אייזנהאואר. התחנה שידרה סדרת שידורים מיוחדת לסיקור הוועידות של שתי המפלגות המתמודדות, שבהן נבחרו מועמדיהן לנשיאות. השידורים לוו בדברי פרשנות של העיתונאי הישראלי יוסף נדבה. בינואר 1953 שודר טקס השבעתו של נשיא ארצות הברית אייזנהאור.
לאוסטכיוס ראטוט
לאוסטכיוס ראטוט או אוסטכיוס ראטולד (בלטינית והונגרית: Leustachius Rátót, בהונגרית Rátót nembeli Leusták לאושטאק, סוף המאה ה-12) היה אציל הונגרי ממשפחת ראטוט, שלפי צ'ארטר מלכותי משנת 1230, כיהן כוויבוד של טרנסילבניה בערך בשנים 1196-1176. נחשב הוויבוד של טרנסילבניה הראשון ששלט בוודאות בחבל ארץ זה. באותה תקופה (ב-1164) מציינים גם שמו של לאוכסטכיוס, רוזן של דובוקה, ואין יודעים אם מדובר באותו איש.
בני ראטוט, ככל הנראה בשמם המקורי ראתולד, היו, לפי הכרוניקה של שימון קזאי, צאצאים לשני איטלקים מקזרטה, נאפולי, בשם ראטולדו ואוליבר, שהתיישבו בהונגריה בימי המלך קלמן בסביבות שנת 1097.
לצד הפלטין של הונגריה, אמפוד או אומפוד ("Ompudinus tunc Banus et Leustachius Voyvoda") נדרש על ידי המלך בלה שלישי בשנת 1176, לשלוח תגבורות לאימפריה הביזנטית במלחמתה נגד הטורקים הסלג'וקים. בקרב שהתקיים במיריוקפלון ידם של הסלג'וקים הייתה על העליונה.
ננסי הוגסהד
ביוגרפיה
הוגסהד נולדה וגדלה באיווה סיטי, איווה. תקופה קצרה לאחר מכן עברה משפחתה לג'קסונוויל, שבפלורידה. כבר בהיותה בת 14 דורגה במקום הראשון בעולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכתה הוגסהד במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.30 דקות, אחרי חברתה לנבחרת טרייסי קולקינס שהשוותה את שיא העולם (2:09.87 דקות) ולפני אנדריאה פולק ממזרח גרמניה שיאנית העולם (2:12.63 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:51.49 דקות.
לאחר שנת לימודים ושחייה באוניברסיטת דיוק שבה קבעה 8 שיאי אוניברסיטה אחד החזיק מעמד עד בשנת 2007 וזכתה ב-4 תוארי אליפות ארצות הברית, היא הפסיקה להשתתף בתחרויות והתרכזה בלימודים.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה הוגסהד ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בצוותא עם חברתה לנבחרת קרי סטיינסייפר בתוצאה של (55.92 שניות) לפני אנמארי ורסטאפן מהולנד (56.08 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.43 דקות, לפני הולנד (3:44.40 דקות) ומערב גרמניה (3:45.56 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:08.34 דקות, לפני מערב גרמניה (4:11.97 דקות) וקנדה (4:12.98 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:15.17 דקות, אחרי קולקינס שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:12.64 דקות ולפני מישל פירסון מאוסטרליה (2:15.92 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.98 דקות, המנצחת במשחה הייתה בת ארצה מרי טי מאהר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:06.90 דקות.
מזרקת סילון המים
מזרקת סילון המים (בצרפתית: Jet d'Eau, ז'ה ד'או) היא מזרקה גדולה בז'נבה, שווייץ. המזרקה היא אחד מאתרי התיירות המפורסמים בעיר ואחת המזרקות הגדולות בעולם. היא ממוקמת על הגדה הדרומית של אגם ז'נבה, במקום בו הוא מתנקז אל נהר רון.
סילון המים הניתז מן המזרקה מתנשא לגובה רב וניתן לחזות בו מרחבי העיר ואף בתעופה בגובה 10 ק"מ מעליה. בסך הכול, 150 ליטר מים ניתזים מהמזרקה בשנייה לגובה של 140 מטרים על ידי שתי משאבות הצורכות 500 קילוואט ומופעלות באמצעות מתח של 2,400 וולט. המים יוצאים מן המזרקה במהירות של 200 קמ"ש. בזמן פעילות המזרקה נמצאים בכל רגע כ-7,000 ליטר מים באוויר, ולכל טיפה לוקח כ-16 שניות לחזור לאגם מרגע התזתה מהמזרקה. כאשר נושבת רוח חזקה, נוטה המזרקה להרטיב את סביבתה אם היא פועלת, ובעקבות שינויים בכיוון הרוח יכולים מבקרים המצויים בסביבת המזרקה להירטב בפתאומיות.
היסטוריה
המזרקה בגרסתה הראשונה נבנתה ב-1886 ב-Usine de la Coulouvrenière, לא רחוק ממיקומה הנוכחי. באותו זמן הטורבינות ההידראוליות החדשות שנבנו בנהר רון הביאו להצטברות לחץ גבוה של מים בעת שבעלי המלאכה סיימו את יום העבודה וסגרו את הברזים במקום עבודתם. הפתרון הזמני שנמצא לשם כך, בזמן פיתוחה של מערכת חלופית, היה ליצור מפלט למים המצטברים, מה שהביא להיווצרות מזרקה שהתנשאה לגובה 30 מטרים ושחררה את לחץ המים. היו שזיהו את הפוטנציאל התיירותי של המזרקה ואת ערכה האסתטי, וב-1891 עברה המזרקה למיקומה הנוכחי והופעלה לראשונה בחגיגות "פסטיבל ההתעמלות הלאומי", בהן צוינו גם 600 שנה להקמתה של שווייץ. הגובה המרבי של סילון המים הניתז היה באותו זמן 90 מטרים. המזרקה כפי שהיא מוכרת כיום הוקמה ב-1951, ומערכת השאיבה שלה שואבת מים מאגם ז'נבה במקום ממימי העיר.
החל מ-2003 פועלת המזרקה במשך כל שעות היום בכל ימות השנה, למעט בימי כְּפוֹר ובימים בהם נושבת רוח חזקה במיוחד. המזרקה פועלת גם בשעות הערב בין האביב לסתיו, ומוארת באמצעות 12 נורות הצורכות 108 קילוואט.
סנטרל (הונג קונג)
סנטרל (באנגלית: Central - מילולית "מרכז"; בסינית מסורתית: 中環; בסינית פשוטה: 中环) הוא אזור מרכז העסקים הראשי והמרכז הממשלתי של הונג קונג.
האזור ממוקם לחופו הצפוני של האי הונג קונג, לחוף נמל ויקטוריה ולמול אזור צים שא צוי (המצוי בחלקו הדרומי של חצי האי קאולון).
באזור ממוקמות הנהלות של תאגידים בנקאיים בינלאומיים רבים, והוא מאופיין בגורדי שחקים רבים, היוצרים את קו הרקיע המפורסם של הונג קונג.
כמו כן באזור, בגבעת הממשלה ממוקמים מבני ממשלת הונג קונג.
מבחינה אדמיניסטרטיבית האזור מהווה חלק מאזור מרכז ומערב הונג קונג.
שם האזור
בראשיתה של המושבה בריטית נקרא האזור בסינית "צ'ונג ואן" (中環) ובאנגלית "סנטרל" מהיותו במרכז אזור "ויקטוריה סיטי" - שמה הרשמי של הונג קונג באותה עת.
השם האנגלי "סנטרל" הפך מקובל גם בסינית רק בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם הקמת הרכבת התחתית של הונג קונג ופתיחת קו האי של הרכבת התחתית ובו תחנת רכבת בשם סנטרל.
היסטוריה
בשנת 1841 הגיעו לאי הונג קונג החיילים הבריטיים הראשונים. בעקבות ההחלטה להקים מוצב צבאי אנגלי באזור, החלה בניית מבנים על החוף הצפוני של האי (בקרבה לנמל הטבעי הממוקם בין האי לבין חצי האי קאולון), ובאזור סנטרל נבנו מבני הצבא והמרכז האדמיניסטרטיבי של המושבה.
במהרה התיישבו בסמוך גם סוחרים בריטיים רבים, וגם סוחרים סיניים ובזאר קאנטון נבנה בין רחוב קוצ'ריין לבין רחוב גרהאם בשנת 1842. זמן קצר לאחר מכן קבעו השלטונות הבריטיים כי אזור סנטרל יועד לתושבים מערביים בלבד, והתושבים הסינים נדרשו לעזוב ולעבור להתגורר באזור שנג וואן.
האזור, שנקרא באותה עת ויקטוריה סיטי התפתח במהרה, ומספר תושביו עלה מ-5,000 תושבים בשנת 1841 ל-24,000 תושבים בשנת 1848.
בתקופה זו נבנו מבני הממשלה העיקריים על גבעת הממשלה ומושל הונג קונג עבר להתגורר בבית הממשלה שעל הגבעה. כמו כן נבנו מחנות צבא בריטיים, קסרקטינים ובית עבור המפקד הצבאי הבריטי - בית פלגסטאף.
בין השנים 1860–1880 התפתחה העיר: נבנו בית העירייה, תיאטרון, והוקמו מוסדות פיננסיים רבים.
בשנת 1904, בשל המחסור במקום הוחלט לייבש את הים בחזית אזור סנטרל, ויובשו 240 דונמים במסגרת תוכנית פראיה.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להיבנות באזור גורדי שחקים רבים בשל מיעוט הקרקע ויוקרתה. בין היתר נבנו באזור מגדל הבנק של סין, מגדל ג'רדיין והבניין הראשי של HSBC.
תחבורה
קווי מעבורות מחברים את אזור סנטרל עם מקאו, סין עם הטריטוריות החדשות ועם אזור צים שא צוי בחצי האי קאולון (ידועים הם קווי מעבורת סטאר).
כמו כן עוברים באזור קווי הרכבת התחתית של הונג קונג: קו האי, קו צואן ואן, קו טונג צ'ונג והקו המהיר לשדה התעופה.
Here We Go Around Again
Here We Go Around Again (רשום בתור Here We Go Round Again בקלטת הדמו של קארי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבום האוסף שלה, The Rarities. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020 ביפן בלבד, על ידי חברות התקליטים לגסי רקורדינגס וקולומביה רקורדס, כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום; הוא הופץ על גבי קלטת שמע לצד "". השיר נכתב והופק על ידי קארי ובן מרגוליס. לדבריה, הוא היה הרצועה הראשונה בקלטת הדמו שלה.
רקע וכתיבה
"Here We Go Around Again" הוקלט על ידי דנה ג'ון שאפל והמיקסינג שלו נעשה על ידי בריאן גארטן. על פי ההערות האלבום, קארי הצהירה "תמיד אהבתי את זה ואכן רציתי שהוא ייכלל באלבום הראשון שלי. אני לא זוכרת למה זה לא קרה; ייתכן שזה כיוון שלא הצלחנו למצות את גרסת הדמו הראשונית שהקלטנו באותה העת. עם זאת, החלטנו להוציא אותה לבסוף". בריאיון לפרד ברונסון, מרגוליס חשף ששיתוף הפעולה הראשון שלהם, "Here We Go Around Again", הוקלט בחלק האחורי של מפעל הארונות של אביו בצ'לסי, ניו יורק: "זה היה הדבר האמיתי הזה של מוטאון. היא כתבה את כל הבתים. התרגשנו מאוד כי היא נשמעה מדהימה. זו הייתה ההתחלה של שיתוף הפעולה".
"Here We Go Around Again" הופץ לראשונה ב-21 באוגוסט 2020, במהלך פגישה שהתקיימה ב-Zoom Video Communications עם כתבים, משפיענים ומעריצים כדי לקדם את "Save the Day". ב-19 בנובמבר 2020, הוכרז שהשיר יצורף ל-"" ויופץ כסינגל על גבי קלטת שמע, במהדורה מוגבלת ביפן, שיצאה באופן רשמי ב-11 בדצמבר 2020. עם זאת, למחרת, קלטת השמע הייתה זמינה ברחבי העולם בחנות המקוונת הרשמית של קארי, כשהיא כלולה בחבילות עם פריטי לבוש ואביזרים.
ביקורת
כתב מטעם מגזין בילבורד, ג'ו לינץ', תיאר את הטיזר הראשון של "Here We Go Around Again" שהוקרן בבכורה עולמית במהלך הפגישה ב-Zoom Video Communications של קארי עבור "Save the Day" כ"קטע משיר של חמישיית הג'קסונים, שמקורו בהופעת הבכורה שלה שאירעה ב-1990". כותב מטעם Idolator, מייק ואס, הצהיר ש"קשה להבין איך משהו המקסים והקליט הזה [ללא מאמץ] לא נכנס לרשימת הרצועות הסופית של אלבום הבכורה של מריה". בהמשך, הוסיף שמדובר בשיר "קצבי המזכיר את 1990. היא נשמעת בו כל כך תמימה". מייקל ווד מלוס אנג'לס טיימס, שיבח את השיר וקבע כי השירה שלה "מדויקת כמו תמיד" ושיבח את סגנון הכתיבה שלה.
Cars (שיר)
Cars (בתרגום לעברית: מכוניות) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי גארי ניומן. הוא יצא כסינגל באלבום The Pleasure Principle ב-21 באוגוסט 1979, והגיע לראש המצעדים בכמה מדינות.
במצעד הבריטי הוא הגיע למקום הראשון בשנת 1979, ובשנת 1980 הגיע למקום הראשון בקנדה. הוא הגיע למקום התשיעי בבילבורד הוט 100 בארצות הברית. אף על פי שלניומן היו כמה להיטים בבריטניה, "Cars" היה השיר היחיד שלו בבילבורד הוט 100 בארצות הברית.
הקליפ של השיר הציג את להקת הליווי של ניומן, שכללה את חברי Tubeway Army ואת בילי קארי מלהקת אולטראווקס, אם כי הוא לא ניגן בפועל בהקלטת השיר.
לאיוש באלינט (מבקר אמנות)
לאיוש באלינט (במקור בלייר, בהונגרית: Bálint Lajos; אויפשט, 26 בספטמבר 1886 – בודפשט, 5 במרץ 1974) היה מבקר אמנות הונגרי-יהודי, מחזאי, סופר, מתרגם ספרותי, יחצן; אחד ממייסדי ומזכירי אגודת תאליה, מזכיר התיאטרון הלאומי של בודפשט ממארגני והמנהל האמנותי של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, מזכ"ל איגוד הסופרים ההונגרי; מזכ"ל ראשי של איגוד המחזאים, סמנכ"ל המשרד לזכויות היוצרים.
ביוגרפיה
באלינט נולד במשפחה יהודית באויפשט (כיום שכונה צפונית של בודפשט) לפילפ בלייר (1901-1862) ולהרמינה רייטר. סביו וסבתו מצד אביו היו ז'יגמונד בלייר ורוזה זינגר. הוא למד באוניברסיטאות בודפשט וברלין. הוא היה ממקימי אגודת תאליה שהחלה לפעול בשנת 1904 והיה מזכיר האגודה עד 1906. במקביל כתב מאמרים לכתב העת "שבוע". משנת 1910 היה מבקר התיאטרון של היומון מדיאר הירלאפ (Magyar Hírlap בתרגום מהונגרית: 'חדשות הונגריות'), וביקורותיו פורסמו במדור האמנות בעיתון עד שנת 1915. בשנת 1915 התחיל את עבודתו בתיאטרון הלאומי בבודפשט, שם היה מזכיר התיאטרון והמחזאי (דרמטורג) שלו. במקביל, הפך למנהל הספרותי של ההוצאה לאור גניאוס. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 היה מנהל חברת תיאטרון קולקטיבי. ב- 26 במאי 1926 נשא לאישה את אילונה, בתם של אדולף קאופמן ורוזה רוזנפלד, (1957-1893).
בשנת 1935 פוטר מהתיאטרון הלאומי, ואחריו הועסק שאנדור הבשי גם כמחזאי של התיאטרון. הוא היה ממקימי הפעילות האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, אותה אגודה שהעסיקה אמנים יהודיים שנדחקו לשוליים ונאסר עליהם להופיע בתיאטראות הונגריה בשל הרקע היהודי שלהם ויכלו להופיע עד 1944 רק בפני קהל יהודי בתיאטרון גולדמארק. בין 1947-1945 היה המזכיר המנהל של התאחדות הסופרים ההונגרית, ומשנת 1953 עד פרישתו היה סגן מנהל המשרד לזכויות היוצרים. כמה מהדרמות שלו הועלו על הבמה. כתביו על עולם האמנים זכו להצלחה אדירה.
תרגומים
הוא תרגם וערך למעלה ממאה יצירות פרוזה ופרוזה. אשתו, זמרת האופרה אני שפיגל, הקימה "טבעת זיכרון" למזכירי תיאטרון ומחזאים, שנמסרה לראשונה בשנת 1977 לרגל יום הולדתו של לאיוס באלינט.
הבית שבו מת מרטין לותר
הבית שבו מת מרטין לותר (בגרמנית: Martin Luthers Sterbehaus) הוא מבנה השוכן באנדראסקירכפלאץ (Andreaskirchplatz, "כיכר כנסיית אנדראס") בעיר אייסלבן במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. הבית משמש כאנדרטת הנצחה לרפורמטור מרטין לותר, שנאמר כי מת בבית זה ב-18 בפברואר 1546. לעומת זאת, על פי מחקרים מודרניים, המקום בו הוא מת בפועל הוא מבנה מעל השוק בו שוכן כיום בית המלון "גרף פון מנספלד" (Graf von Mansfeld). הבית באנדראסקירכפלאץ משמש כיום כמוזיאון, ומ-1996 הוא אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג. הוא נפתח מחדש ב-1 בפברואר 2013 לאחר שנתיים של עבודות שיפוץ ונוסף אליו בניין חדש. במקום אחר באייסלבן שוכן גם בית הולדתו של מרטין לותר.
אדריכלות והיסטוריה
הבניין, שעליו נאמר כי בו מת לותר, ממוקם באנדראסקירכפלאץ מספר 7, ממש מול כנסיית זנקט אנדראס, שם העביר לותר הסמכה בפעם האחרונה לכמרים כמה ימים לפני מותו. הבניין נבנה לאחר שרפת העיר בשנת 1498, ושימש כבית מגוריו של פקיד העירייה (Stadtschreiber, בפועל מנהל העירייה). בית בסגנון גותי מאוחר בן שתי קומות, בעל גג משופע בתלילות. אגף צדדי צר הוקם בצד החצר בסביבות 1600.
בזמן מותו, היה לותר אורח של בני משפחת דרכשטדט (Drachstedt), שהיו מיודדים איתו. כבר במאה ה-17 הייתה קיימת הטענה השגויה שהבית ברשותו של בנו של ד"ר דרכשטדט הממוקם על אנדראסקירכפלאץ הוא כנראה בית שבו מת לותר. הבית האמיתי בו נפטר הוא ככל הנראה ארמון העיר (Stadtschloss, מרקט 56), בו ממוקם כיום מלון "גרף פון מנספלד". בנוסף לכיסא השייך לרפורמטור, ניתן לראות שם גם את חדר האמיתי שבו מת. בשנת 1863 רכשה פרוסיה את הבית באנדראסקירכפלאץ, שהניחו שהוא הבית בו נפטר, לצורך הקמת אנדרטה. בשנים 1863 עד 1868 שופץ הבניין על ידי פרידריך אוגוסט ריטר (Friedrich August Ritter). הדלתות והחלונות בקומה הראשונה שוחזרו והם בולטים עם קשת מחודדת והשער השקוע שגם הוא בנוי כקשת מחודדת. שניהם שוחזרו בסגנון גותי מאוחר. תוכנית הקומה המקורית עם מסדרון רחב, שני חדרים עם קמרונות נשמרה ברובה.
הקומה העליונה, שנבנתה בעבר כמבנה של מסבכי עץ, הורחבה בבנייה מסיבית ותוכנית הקומה שלה שונתה. גלריה שהתקיימה במקור בצד החצר הוסרה. בקומה העליונה ישנם חלונות מלבניים משולבים עם מסגרות. הסלון הגדול והחדר שנטען כי הוא חדר שבו מת לותר נמצאים בקומה העליונה. תקרת הקורות שם היא מקורית. חדר שינה קטן שנמצא שם עדיין כולל את הריהוט של המאה ה-16. חדר ישיבות נוסף לאגף צדדי. חלון המפרץ השטוח שוחזר. בשנים 1892 עד 1894 תוכנן פנים המבנה כך שיראה כביכול עתיק על ידי פרידריך ונדרר (Friedrich Wanderer) מנירנברג. שיקום נוסף בא בעקבותיו בשנים 1982–1983. מאז 1994 הבית שימש כולו כמוזיאון.
לאחר שנתיים של עבודות שיפוץ ותוספת של בניין חדש, נפתח המוזיאון מחדש ב-1 בפברואר 2013. התוכניות לעבודות שיפוץ ובנייה נרחבות בבניין הישן וכן ההרחבה הוכנו על ידי משרד האדריכלות VON M. Dealing משטוטגרט. ההתמודדות עם מרקם הבניין ההטרוגני ורמת הדרישות הגבוהה לשימור האנדרטה היוו אתגר אדריכלי.
עבודות האמנות במוזיאון
בתקופה שלאחר מותו של מרטין לותר הוצגו כמה עבודות אמנות בבית. התמונה ההיסטורית של הווידוי האחרון של לותר, שנוצר על ידי בשנת 1905, ממוקמת בסלון. יתר על כן מוצגת בחדרי התערוכה מצבת הקבורה של אליזבת פרנקה (Elisabeth Francke) משנת 1517, שנמצאה במקור בכנסיית זנקט אנדראס. המצבה מציגה את סצנת הקינה של ישו, כאשר ישו כ"איש מכאובות" (ישעיהו נ"ג ג') מראה את פצעיו, כמו גם את המשפחה שנתנה אותו. הציור, שנוצר בסביבות 1517–1518, הוא מעשה ידיו של . מצבת קבורה אחרת המצויה בבית נעשתה בשנת 1569 על ידי היינריך גדינג (Heinrich Göding) עבור משפחתו של המפקח הירונימוס מנצל (Hieronymus Menzel). הציור מציג את ההסמכה האחרונה שביצע לותר בכנסיית זנקט אנדראס.
פרסים
לאחר עבודות השיפוץ וההרחבה זכה המוזיאון שעוצב מחדש בכמה פרסי אדריכלות, כולל פרס ממדינת סקסוניה-אנהלט בשנת 2013, פרס פריץ הויגר בזהב (Fritz-Hoeger-Preis) בשנת 2014, הוקרה בפרס הלבנים הגרמניות (Deutschen Ziegelpreises) ופרס הנס מאייר (Hannes-Meyer-Preis) בשנת 2015, ופרס האדריכלות הגרמני (BDA-Architekturpreis Nike) בקטגוריית האטמוספירה.
קידוד URL
קידוד באחוזים מחליף תווי ASCII לא בטוחים, כדוגמת תווים ביוניקוד שאינם מופיעים ב-ASCII, עם הסימן "%" (אחוז) ולאחריו שתי ספרות הקסדצימליות. בנוסף, URL לא יכול להכיל רווחים, ולכן הקידוד יחליף אותם עם הסימן "+" (פלוס) או עם התווים "%20".
כך למשל, המילים "" יוחלפו במחרוזת.
סוגים של תווים URI
התווים המותרים ב-URI הם שמורים או לא שמורים (או תו אחוז כחלק מהקידוד). תווים שמורים הן תווים שלפעמים יש להן משמעות מיוחדת. לדוגמה, התו לוכסן משמש להפרדה בין חלקים שונים של כתובת URL (או באופן כללי יותר, URI). לתווים לא שמורים אין משמעויות מיוחדת, ובאמצעות קידוד אחוזים תווים שמורים מיוצגים באמצעות רצפי תווים מיוחדים. קבוצות התווים השמורים והלא שמורים והנסיבות שבהן יש משמעות מיוחדת לתווים שמורים מסוימים השתנו מעט עם כל עדכון של מפרטים השולטים ב-URI ובסכימות URI. כל התווים האחרים ב-URI חייבים להיות מקודדים באחוזים.
תווים שמורים
כאשר לתו מהקבוצה של התווים השמורים יש משמעות מיוחדת בהקשר מסוים, וסכימת URI אומרת שיש צורך להשתמש בתו למטרה שאינה המטרה המיוחדת, אז התו חייב להיות מקודד באחוזים. קידוד אחוזים של תו שמור כולל המרת התו לערך הבתים המתאים לו ב-ASCII ולאחר מכן ייצוג ערך זה כזוג ספרות הקסדצימליות. הספרות, שלפניהן סימן אחוז המשמש כתו בריחה, משמשות לאחר מכן ב-URI במקום התו השמור. (עבור תו שאינו ASCII, הוא מומר בדרך כלל לרצף הביטים שלו בUTF-8, ולאחר מכן כל ערך בתים מיוצג כמפורט לעיל)
לדוגמה, לתו השמור, יש משמעות מיוחדת במקרה שנעשה בו שימוש בין רכיבי "נתיב" של URI, הוא מסמן תחימה של מקטעי נתיב. לפיכך, אם לפי סכימת URI נתונה,  צריך להיות בתוך קטע נתיב, אז יש להשתמש בתווים   או בתווים   בקטע במקום בתו. תווים שמורים שאין להם מטרה שמורה בהקשר מסוים עשויים להיות מקודדים באחוזים אך אינם שונים מבחינה סמנטית מאלה שאינם.
ברכיב "שאילתה" של URI (החלק שאחרי תו ?), למשל,  עדיין נחשב לתו שמור אך בדרך כלל אין לו מטרה שמורה, אלא אם סכימת URI מסוימת אומרת אחרת. התו אינו צריך להיות מקודד באחוזים כאשר אין לו מטרה שמורה.
כתובות URI שההבדל היחידי שלהם הוא האם תו שמור מקודד באחוזים או מופיע באופן מילולי, נחשבים בדרך כלל לא שווים (המציינים את אותו משאב), אלא אם כן ניתן לקבוע שלתווים השמורים המדוברים אין מטרה שמורה. קביעה זו תלויה בכללים שנקבעו עבור תווים שמורים על ידי סכימות URI בודדות.
תווים לא שמורים
לעולם אין צורך בקידוד אחוזים של תווים מהקבוצה הבלתי שמורה.
URIs שנבדלים רק אם תו לא שמור מקודד באחוזים או מופיע באופן מילולי הם שווים בהגדרה, אך מעבדי URI, בפועל, עשויים שלא תמיד לזהות את השקילות הזו. לדוגמה, צרכני URI לא צריכים להתייחס ל- בצורה אחרת מהתו  או ל-  בצורה אחרת מ , אבל יש כאלה שכן. למען יכולת פעולה הדדית מרבית, מפיקי URI אינם מעודדים קידוד אחוזים של תווים לא שמורים.
תו אחוז
מכיוון שתו האחוז משמש כסימן לספרות שקודדו באחוזים, עליו להיות מקודד באחוזים כמו  כדי שתו זה ישמש כנתונים בתוך URI.
נתונים שרירותיים
רוב סכימות URI כוללות ייצוג של נתונים שרירותיים, כגון כתובת IP או נתיב מערכת קבצים, כרכיבים של URI. מפרטי סכימת URI צריכים, אך לרוב לא עושים זאת בפועל, לספק מיפוי מפורש בין תווי URI וכל ערכי הנתונים האפשריים המיוצגים על ידי התווים הללו.
נתונים בינאריים
מאז פרסום RFC 1738 בשנת 1994 צוין כי סכמות המספקות ייצוג של נתונים בינאריים ב-URI חייבות לחלק את הנתונים לבייטים של 8 סיביות ולקודד באחוזים של כל בייט באותו אופן כמו לעיל. ערך בתים 0x0F, למשל, צריך להיות מיוצג על ידי, אבל ערך בתים 0x41 יכול להיות מיוצג על ידי  , או. השימוש בתווים לא מקודדים עבור תווים אלפאנומריים ותווים אחרים שאינם שמורים מועדף בדרך כלל מכיוון שהוא גורם לכתובות URL קצרות יותר.
נתוני תווים
הפרוצדורה של קידוד נתונים בינאריים באחוזים הוחלפה לעיתים קרובות, לעיתים באופן לא הולם או מבלי שצוין במלואו, כדי להחיל על מחרוזות תווים. בשנות היצירה של ה-World Wide Web, כאשר עסקו בתווי נתונים בטבלת ה-ASCII והשתמשו בבתים המתאימים להם ב-ASCII כבסיס לקביעת רצפים שמקודדים באחוזים, תרגול זה היה יחסית לא מזיק; רק ההנחה הייתה שתווים ובייטים ממופים אחד לאחד וניתנים להחלפה. הצורך לייצג תווים מחוץ לטווח ASCII, לעומת זאת, גדל במהירות ותוכניות URI ופרוטוקולים לא הצליחו לספק כללים סטנדרטיים להכנת נתוני תווים להכללה ב-URI. כתוצאה מכך, יישומי אינטרנט החלו להשתמש במספר בתים שונים, תלויי מצב, וקידודים אחרים שאינם תואמים ASCII כבסיס לקידוד אחוזים, מה שמוביל לעמימות ולקושי לפרש URIs בצורה מהימנה.
לדוגמה, סכימות ופרוטוקולים רבים של URI המבוססים על RFCs 1738 ו-2396 מניחים שתווי הנתונים יומרו לבייטים לפי קידוד תווים לא מוגדר לפני ייצוג ב-URI על ידי תווים לא שמורים או בתים מקודדים באחוזים. אם הסכימה אינה מאפשרת ל-URI לספק רמז לגבי הקידוד שבו נעשה שימוש, או אם הקידוד מתנגש עם השימוש ב-ASCII לקידוד אחוזים שמורים ולא שמורים, אזי לא ניתן לפרש את ה-URI בצורה מהימנה. סכימות מסוימות אינן מסוגלות כלל להתייחס לקידוד, ובמקום זאת פשוט מציעות שתווי נתונים ממפות ישירות לתווי URI, מה שמותיר את המימושים להחליט אם וכיצד לקודד באחוזים תווי נתונים שאינם בסט השמורים או הלא-שמורים. נתוני תווים שרירותיים מקודדים לפעמים באחוזים ומשמשים במצבים שאינם URI, כגון עבור תוכניות ערפול סיסמאות, או פרוטוקולי תרגום אחרים ספציפיים למערכת.
תקן נוכחי
תחביר ה-URI הגנרי ממליץ שסכימות URI חדשות המספקות ייצוג של נתוני תווים ב-URI צריכות, למעשה, לייצג תווים מהקבוצה הבלתי שמורה ללא תרגום, ועליו להמיר את כל שאר התווים לבייט ים לפי UTF-8, ולאחר מכן לקודד באחוזים את הערכים האלה. הצעה זו הוצגה בינואר 2005 עם פרסום RFC 3986. סכמות URI שהוצגו לפני תאריך זה אינן מושפעות.