cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רדויז'ן
היסטוריה
במרץ 2000 הונפקה בנאסד"ק וגייסה 76 מיליון דולר לפי שווי שוק של 380 מיליון דולר רדוויז'ן הייתה החברה השישית שהנפיקה קבוצת רד-בינת של האחים זיסאפל בבורסה אחרי לננט, ריט, רדקום, סיליקום ורדוור. ומיד לאחר ההנפקה היא נסחרה לפי שווי שהתקרב למיליארד דולר.
בתחילת 2001 השיקה חברת הענק למוצרי תקשורת סיסקו, קו מוצרים לשיחות ועידה בווידאו שהיו מבוססים על טכנולוגיה של רדויז'ן. מאז ובמשך כעשור סיסקו הייתה לקוח משמעותי של החברה. באוקטובר 2009, רכשה סיסקו את חברת "טנדברג", המתחרה של רדויז'ן תמורת כ-3 מיליארד דולר. באותה עת היו ההכנסות מסיסקו כ-40% מהכנסות רדויז'ן.
בסוף 2001 החליף גדי תמרי את מיסד החברה עמי אמיר, בתפקיד המנכ"ל. בועז רביב החליף את גדי תמרי כמנכ"ל החל מינואר 2006. בתקופה זו בוצעו מספר רכישותת מיזוגים ושיתופי פעולה עם כמה מחברות הטכנולוגיה הגדולות בעולם,   והשלמת הפורטפוליו ליצירת היצע שלם של מותג הדגל  תוך הרחבת פעילות החברה. בין העסקאות ניתן למנות את רכישת Visionex הסינית ומוצר לניהול תשתית שיחות ועידה, את חברת First Visual Communication האמריקאית ומוצר תוכנה לשיחות וידאו במחשב האישי שנקרא Click to Meet ואת Aethra האיטלקית עם ציוד קצה לחדרי ישיבות. בשנת 2012 רכשה אוויה את רדוז׳ין תמורת 230 מיליון דולר וזאת על מנת להתחרות בסיסקו שרכשה כאמור את טנדברג הנורווגית, להכנס לשוק הוידאו קונפרנסינג ולשלב את הטכנולוגיה וקוי מוצר בפתרון לתקשורת אחודה- Aura UC של אוויה. ב-2014 מכרה חברת אוויה את היחידה הטכנולוגית של "רדויז'ן" לחברת ספיירנט הבריטית תמורת 25 מיליון דולר. בשנת 2017 רכשו את היחידה מנהליה והיא הוקמה כחברה חדשה בשם Softil.
מוצרים
רדויז'ן פעלה בשתי חטיבות וקווי מוצרים:
פירון מאליס
פִּירוֹן מאֵליס (ביוונית: Πύρρων ο Ηλείος; 360 – 270 לפנה"ס) היה מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית.
חייו
אחרי שחזר לאליס, עיר מולדתו, שימש שם כמורה לפילוסופיה וחי חיי דוחק ודלות. הוא סבר כי דבר אינו נכון או שגוי, צודק או בלתי צודק, ובאופן דומה בכל המקרים דבר אינו אמיתי ומוחלט, אלא תלוי בהרגלים ובמנהגים של בני האדם בזמן ובמקום. נראה שפירון הושפע מן הדיאלקטיקה של הפילוסופים של מגארה, מדברי דמוקריטוס על אודות החושים ומן הסופיסטים.
הוא לא כתב דבר, אך תלמידו טימון, יליד פליוס שבפלופונסוס, שהיה סופיסט וספקן, כתב פואמות סאטירות שבהן סיכם את עיקרי תורתו של פירון: הוודאות לא ניתנת להשגה. על החכם להימנע מלחרוץ משפט על דבר. עליו לחתור לשלוות נפש במקום לנסות ולהגיע לחקר האמת. היות שכנראה כל הדעות שגויות, מוטב לקבל את מוסכמות החברה של הזמן והמקום. אין בכוחם של החושים ושל הבינה לספק לנו ידע וודאי. החושים מסלפים את המסרים שהם מעבירים אלינו, והתבונה משועבדת לתשוקה. לכל טיעון קיים טיעון שכנגד, ואין אמת מוחלטת.
הפירוניזם חדר אל האקדמיה האפלטונית באתונה. הפילוסוף ארקסילאוס, שנעשה ראש אקדמיה זו ב-264 לפנה"ס, הפך לממשיכו של זרם הספקנות הפירונית. הפירוניזם השפיע גם על ההגות של המאה השש עשרה, המאה השבע עשרה ו המאה ה-18 באירופה, אחרי שבאיטליה, בתקופת הרנסאנס, התגלו מחדש כתביו של סקסטוס אמפיריקוס (160–210 לספירה) שסיכם את תורת הספקנות היוונית והרומאית.
תורת הספקנות השפיעה באופן עמוק ביותר על מישל דה מונטן (1533–1592) שכתב את המסה הפילוסופית הגדולה "סנגוריה על רמון סבונד". מונטן השפיע על הפילוסוף רנה דקארט בן המאה השבע עשרה שכתב את ספרו "מחשבות על הדת".
מחנה הריכוז אמרספורט
מחנה הריכוז אמרספורט (בהולנדית: Kamp Amersfoort, בגרמנית: Durchgangslager Amersfoort) היה מחנה ריכוז קטן שפעל בהולנד הכבושה בידי הגרמנים משנת 1941 ועד לשנת 1945. במהלך תקופה זו נכלאו בו כ-35,000 איש, בהם יהודים שהיו בדרכם למחנות ההשמדה בפולין.
המחנה
מחנה הריכוז שכן סמוך לשוליה הדרומיים של העיר אמרספורט שבמרכז הולנד, כ-45 קילומטרים מדרום-מזרח לאמסטרדם.
לפני מלחמת העולם השנייה שימש המחנה כבסיס של הצבא ההולנדי. הוא הפך לאחד ממספר מחנות מעצר מאולתרים שפתחו הגרמנים בהולנד הכבושה לשם כליאת עצורים, בדרך כלל בהתבסס על מתקנים צבאיים קיימים. שמו הרשמי היה "מחנה המעבר המשטרתי אמרספורט".
המחנה נפתח ב-18 באוגוסט 1941. במרץ 1943 הועברו ממנו כמעט כל האסירים למחנה פיכט שבדרום הולנד על מנת לאפשר את הרחבתו והגדלת קיבולת האסירים שלו. בחודש מאי 1943 החלו הגרמנים להביא אליו שוב עצורים.
קודם להרחבת המחנה היו בו 17 צריפי עץ, כל אחד באורך של 60 מטר. במהלך הרחבת המחנה נוספו לו עשרה מבני אבן גדולים ומתקנים נוספים.
האסירים במחנה והתנאים בו
אוכלוסיית האסירים במחנה לא הייתה אחידה והורכבה מן הקבוצות העיקריות שנרדפו על ידי הגרמנים. נכלאו בו יהודים, צוענים, הומוסקסואלים, עדי יהוה, שבויים סובייטיים, אנשי המחתרת ההולנדית ואנשי דת. נכלאו בו גם סוחרים בשוק השחור ומבריחים. כל אסיר נשא על מדיו משולש בד בצבע שסימל את השתייכותו הקבוצתית.
חלק מן האסירים שוחררו בסופו של דבר מן המעצר במחנה. אסירים ששולחו ממנו לגרמניה הועברו למחנות בוכנוואלד, מאוטהאוזן ונויגמה. החל מה-15 ביולי 1942 החלו לעבור דרך המחנה יהודים הולנדים שנעצרו על ידי הגרמנים ושולחו אל מחנות ההשמדה במזרח אירופה. בין אלו היו מרביתם של 800 יהודי העיר אמרספורט.
המחנה נוהל על ידי אנשי סגל מן האס אס, בסיוע אסירים ששימשו כקאפואים. יחס השומרים לאסירים היה אכזרי ביותר וכלל מעשי התעללות שונים, כולל הכאה, הרעבה והעמדה במסדרים במשך שעות רבות, עד לשתי יממות ברציפות. היחס לאסירים יהודים היה אכזרי במיוחד, וגם חלק מהאסירים האחרים התנכלו להם.
האסירים במחנה שוכנו במבנים על גבי דרגשים בשלוש קומות ובצפיפות רבה. הם הועבדו בעבודות כפייה כשהם מוכים באלות ובשוטים, וסבלו מהיעדר תנאי היגיינה נאותים וממחסור במזון ובטיפול רפואי. התפשטו בקרבם גם מחלות מידבקות - דיפטריה, דיזנטריה ושחפת - עקב הצפיפות והתנאים הירודים במחנה. במחנה נערכו גם הוצאות להורג.
ב-19 באפריל 1945, כשבועיים לפני שחרור הולנד, הועברה השליטה במחנה לצלב האדום ההולנדי. בעת שחרורו נמצאו בו כ-500 אסירים, מעטים מהם יהודים.
מספרם המדויק של האסירים שמתו במחנה איננו ידוע, בין השאר משום שלפני שחרורו השמידו הגרמנים את מרבית מסמכיו. מספרם הוערך בכ-700 לפחות, שיותר ממחציתם הוצאו להורג על ידי הגרמנים. בין המוצאים להורג היו בני ערובה שנאספו ונרצחו על ידי הגרמנים כתגמול על פעולות המחתרת ההולנדית.
לאחר שחרור המחנה התגלו בו מספר קברי אחים.
אחרי המלחמה
ב-1948 נערך בהולנד משפט לאנשי סגל של המחנה. קרל פטר ברג (Karl Peter Berg), שהיה מפקד המחנה מינואר 1943 ונודע לשמצה בשל אכזריותו, נידון למוות והוצא להורג ב-1949. שומר בכיר, יוזף יוהאן קוטלה (Josef Johann Kotälla), סדיסט ידוע שהיה אחראי לרבים ממעשי ההתעללות במחנה, נידון גם הוא למוות, אך עונשו הומר למאסר עולם והוא סיים את חייו בכלא.
משנת 2000 משמש המחנה כאתר הנצחה לאשר התחולל בו. מרבית מבני המחנה המקוריים נהרסו עם השנים, ונותרו בו רק כעשירית מהם, ובהם צינוק בטון ומגדל שמירה.
מאז 1953 ניצב במחנה הפסל "אסיר בפני כיתת יורים", שפיסל פריץ סיחר (Frits Sieger). הוא ניצב באתר שבו נערכה הוצאה המונית להורג של 50 בני ערובה ב-8 במרץ 1945.
מדי שנה, ב-19 באפריל, מתקיים טקס זיכרון במחנה.
חנה סנש
חנה סנש (בהונגרית: Szenes Anikó; "סנש אניקו"; י"א בתמוז תרפ"א, 17 ביולי 1921 – 7 בנובמבר 1944, כ"א בחשוון תש"ה) הייתה לוחמת ומשוררת יהודייה, מ"צנחני היישוב", שהתנדבה לשרת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה נגד גרמניה הנאצית. צנחה לשטח הונגריה הכבושה, נתפסה, נחקרה בעינויים והוצאה להורג.
ביוגרפיה
חנה סנש נולדה בבודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית ליברלית שהייתה מעורה בחברה הכללית. אביה, בֵּלָה סנש, היה עיתונאי, סופר ילדים ומחבר מחזות תיאטרון וקומדיות. בלה סנש נפטר כשחנה הייתה בת שש ואמה, קתרינה סנש, גידלה אותה.
סנש התקבלה לבית ספר נוצרי קלוויניסטי לבנות, אך נטלה חלק בשיעורי יהדות שיועדו לתלמידים היהודים ובפעילות נוער בבית הכנסת הניאולוגי אליו השתייכה משפחתה. כאשר נבחרה למועצה הספרותית של בית הספר נמנע ממנה למלא את התפקיד מסיבות אנטישמיות. היא נעשתה ציונית נלהבת לנוכח התפשטותה של האנטישמיות בהונגריה.
עלייה לארץ ישראל
בשנת 1939 עלתה לארץ-ישראל. היא למדה שנתיים בבית הספר החקלאי לבנות של חנה מייזל שוחט בנהלל והצטרפה לקבוצת צעירים שהקימו את קיבוץ שדות ים. בתקופה זו אף הדריכה בקן קריית חיים של הנוער העובד והלומד.
התנדבות לצבא הבריטי
ב-1943, התנדבה לצבא הבריטי, והצטרפה לקבוצת צנחנים שנועדו לצנוח על אדמת אירופה, במסגרת המאבק בגרמניה הנאצית. לצורכי התקשורת, השתמשה סנש בשם הצופן "הגר". ב-15 במרץ 1944 צנחו חנה סנש, ראובן דפני, יונה רוזן ואבא ברדיצ'ב ביוגוסלביה, ליד הגבול ההונגרי, שם הצטרפו לקבוצת פרטיזנים מקומית. ביוני 1944, חצתה סנש את הגבול להונגריה ונתפסה על ידי חיילים הונגרים. היא נשלחה לכלא בבודפשט, עיר הולדתה, שם נחקרה בעינויים.
העמדתה לדין והוצאתה להורג
סנש הועמדה לדין בבית דין צבאי הונגרי באשמת ריגול ובגידה במולדת (שהרי נולדה בהונגריה), אך עוד קודם שהסתיים משפטה הוצאה להורג, ב-7 בנובמבר 1944 (כ"א בחשוון ה'תש"ה), בגיל 23. בבגדיה של סנש נמצאו לאחר מותה שתי פתקאות. באחת מהן כתבה מספר חרוזים, בהם היא חזתה את קיצה, ובשנייה נכתבה בקשת סליחה מאמה. סנש ניהלה יומן עד יומה האחרון. יומן זה יצא לאור בעברית ב-1946. אלמונים הביאוה לקבר ישראל, ב"חלקת המרטירים", בבית העלמין היהודי בבודפשט.
בתחילת 1947, ניסה מפקד ההגנה במזרח אירופה, יעקב סלומון, להתחקות אחר גורלה של סנש בימיה האחרונים. אנשיו, יוסף מאיר וחנה ריבלין, עקבו אחר המשפט שנערך לשופטה של סנש, בטענות ששפט אותה כמרגלת ולא כשבוית מלחמה, ושלא הודיע לעורך דינה לפני הוצאתה להורג. בנוסף, נפגשו סלומון ואנשיו עם אישה שישבה עם סנש בכלא והעידה על ימיה האחרונים. פרטים על התנהלות המשפט ועל העדות, נמסרו למזכירות הקיבוץ המאוחד בדו"ח שכתבה ריבלין במאי 1947.
הבאת ארונה לישראל
במרץ 1950, הובא ארונה של חנה סנש מבודפשט לווינה, שם קיבלה אותו משלחת רשמית של מדינת ישראל, שכללה גם את אחיה של סנש, גיורא. מווינה הובא הארון על סיפון האונייה "קדמה" עד סמוך לחופי הארץ וכאן קיבלו את פניו שלוש ספינות מלחמה של חיל הים הישראלי. הארון הועבר בטקס צבאי לאחת מאניות המלחמה הישראליות, הוצב על סיפונה כשהוא עטוף בדגל הלאום, מכוסה פרחים ומוקף במשמר כבוד. ב-26 במרץ 1950, הגיע הארון לנמל חיפה. המונים חלקו לחנה סנש כבוד במסע ההלוויה שהתחיל ברחובות חיפה והמשיך בקיבוץ שדות ים שסנש הייתה מראשוניו. שם הוצב ארונה עם משמר כבוד ב"בית חנה סנש" שנחנך באותה שנה. מסע ההלוויה המשיך אחר כך לתל אביב והסתיים בחלקת "יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה" בהר הרצל בירושלים שבו הובאו לאחר מכן לקבורה גם הצנחנים חביבה רייק ורפאל רייס. מאחורי הארון צעדו אמה, קתרינה סנש, אחיה, גיורא סנש ויואל פלגי, נציג הקבוצה של חנה סנש במחנה שדות ים. ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שרי הממשלה והרמטכ"ל יגאל ידין הניחו זרי פרחים ופלוגת צנחנים ירתה מטח כבוד לזכרה עם סתימת הגולל.
ביולי 1993, בהנחיית ממשלת הונגריה, הוצא על ידי בית המשפט העליון של צבא הונגריה פסק דין המבטל את פסק דין המוות שהוטל על חנה סנש.
משפחתה
אמה של חנה, קטלין או קתרינה סנש, ואחיה של סנש, גיורא, התיישבו בחיפה. אמה נפטרה בישראל בשנת 1992 בגיל 96. גיורא סנש נפטר בשנת 1995, והשאיר שני בנים: איתן ודוד, ונכדים רקפת,לילך, דגנית. עומר ועדי. דוד סנש, לימים פסיכולוג, נלקח לשבי במצרים במהלך מלחמת יום כיפור.
בן דוד של אביה של חנה סנש, אנדור סנש (1899–1935) היה משורר, מתרגם ועיתונאי בהונגריה. בנו של אנדור, איבאן סנש (1924–2010) היה סופר, מחזאי וזמר-יוצר בהונגרית. בתו, אנדראה סנש (ילידת 1962) הייתה אשת טלוויזיה, מפיקה, עיתונאית ופסיכולוגית.
מורשתה
סנש כתבה את שיריה בחשאי, וכולם התגלו רק לאחר מותה. שניים משיריה הנודעים הם "אשרי הגפרור" ו"הליכה לקיסריה", המוכר יותר במילותיו "אלי, אלי, שלא ייגמר לעולם".
דמותה של חנה סנש משמשת מופת, ודורות חונכו עליה. סנש הפכה לסמל בהקרבתה למען מדינה עברית ובעמידתה האיתנה בעינויי השבי. תרמו למעמדה הסמלי, ששאר הצנחנים לא זכו לו, שיריה, מכתביה והכתבים הרבים שהשאירה.
שיריה הנודעים
שיריה של חנה סנש "אשרי הגפרור", "הליכה לקיסריה" ו"בדידות" הולחנו בידי אברהם דאוס, דוד זהבי וגל שריג, וזכו לביצועים של זמרים רבים, בהם בין היתר אילנה רובינא, חנן יובל, נתנאלה, גדעון זינגר, נורית גלרון, גלי עטרי ומזי כהן, עפרה חזה, שלמה בר, עמיר בניון, וצילה דגן.
הליכה לקיסריה
בדידות
הורה לבת גולה
ב-1994, נתגלה שיר נוסף שכתבה חנה סנש בפברואר 1943, ונותר בין כתביה. השיר "הורה לבת גולה" מתאר את הניגוד שבו עומדת צעירה יהודייה המגיעה לארץ מאירופה - ניגוד בין רצון להשתלב בשמחה ובנעורים המגלמים את החזון הציוני החדש, ומתבטאים בריקוד ההורה, לבין תחושת הבדידות והגעגועים למשפחה, לתרבות ולשפה שהשאירה מאחור.
השיר זכה לפרסום מחודש בתקשורת לאחר שהולחן בשנת 2012 על ידי נורית הירש וזכה לביצוע של ירדנה ארזי, ששוחרר לרדיו במרץ 2013, ונכלל באלבומה "געגועים לנחל".
יומנה
קטעים מיומנה פורסמו לאחר מותה, וביניהם הציטוט הבא:
לאחר מותה נמצא בבגדיה השיר האחרון שכתבה, מה-20 ביוני 1944, ימים ספורים לאחר מעצרה (בתרגומו של אביגדור המאירי):
סרטים, ספרים ומחזות אודותיה
על חייה ומותה של סנש נכתבו 12 מחזות, ספרים רבים, וכמה סרטי קולנוע. בשנת 1958 הועלה בארץ המחזה "חנה סנש" שכתב הסופר והמחזאי אהרן מגד, אשר הכיר היכרות קרובה את סנש משהותם המשותפת בקיבוץ שדות ים. את סנש גילמה השחקנית מרים זוהר ובתפקיד "אליהו", המפעיל הדמיוני שלה מן "ההגנה", שיחק מישא אשרוב.
הסופר מנחם תלמי חיבר סיפור על משפטה ומותה של חנה סנש שזכה בפרס למדן של עיריית רמת גן כשפורסם בקובץ סיפורים "בעוז רוחם"
בשנת 1988 יצא סרטו של מנחם גולן "מלחמתה של חנה" ("Hanna's War"), שמספר את סיפורה של הצנחנית האמיצה, אשר נפלה שבי בידי צבא הונגריה. בתפקידים המשניים שיחקו הישראלים יהודה אפרוני, שמעון פינקל, אלי גורנשטיין, רמי ברוך ועוד. את חנה סנש גילמה השחקנית ההולנדית/צרפתייה מרושקה דטמרס.
בשנת 1994 הוצג בערוץ הראשון מחזה מאת מוטי לרנר בשם "קסטנר". המחזה עסק ב"משפט קסטנר", ובמחזה התקיים דיאלוג שבו טוען קסטנר כי סנש נשברה בחקירת הנאצים וחשפה את חבריה, אמירה שאין לה בסיס במציאות. משפחתה של סנש פנתה לבג"ץ בדרישה לאסור את הקרנתו בטלוויזיה של המחזה או לצנזר ממנו את החלק הפוגעני. בג"ץ, בהרכב של שלושה שופטים, פסק שהקרנת המחזה היא חלק מחופש הביטוי, והמחזה הוקרן. בעמדת מיעוט עמד השופט מישאל חשין שפסק, כי זכות היסוד של כבוד האדם של חנה סנש גוברת על זכות חופש הביטוי של המחזאי, וכי אין להקרין את המחזה.
בשנת 2008 יצא לאור סרט תיעודי באנגלית בשם Blessed Is the Match (אשרי הגפרור).
בשנת 2021 יצא סרט עלילתי אודותיה בסטורי של הרשת החברתית אינסטגרם, הסרט מגולל את סיפור חייה מעלייתה לארץ עד לתפיסתה והוצאתה להורג. הסרט מבוסס על יומנה המפורסם.
טיילור קיטש
טיילור קיטש (באנגלית: Taylor Kitsch; ) הוא שחקן ודוגמן קנדי, אשר ידוע בין היתר בזכות תפקידו בתור טימותי "טים" ריגנס בסדרה האמריקאית "אורות ליל שישי" (2006–2011). בנוסף, הוא ידוע בשל תפקידו בסרטים "אקס-מן המקור: וולברין", "באטלשיפ", "ג'ון קרטר", "בלי חוקים", "השורד האחרון", "מתנקש אמריקאי", "רק האמיצים" ו"21 גשרים".
ביוגרפיה
קיטש נולד בעיירה קלונה שבקולומביה הבריטית, קנדה. אימו, סוזן גרין, עבדה ברשת האלכוהול הקמעונאית BC Liquor Board בעוד שאביו, דרו קיטש, עבד בבנייה. הוריו נפרדו כשהיה בן שנה, והוא ושני אחיו הגדולים, ברודי ודאמן, גדלו עם אמם בפארק קרוואנים. יש לו גם שתי אחיות למחצה צעירות ממנו מנישואיה השניים של אימו. הוא למד בבית הספר התיכון גלניגל בעיר קוקוויטלם. קיטש החל לשחק הוקי קרח בגיל שלוש, והוא שיחק בליגת ההוקי של קולומביה הבריטית (BCHL), אך עקב פציעה חמורה בברכו נאלץ לפרוש בשנת 2002. בעקבות פציעתו, קיטש למד קורסי תזונה וכלכלה באוניברסיטת לת'ברידג' במשך שנה וגר באותה תקופה עם אחיו.
בשנת 2003 החליט קיטש לעזוב את קנדה ולעבור לניו יורק. הוא החל לדגמן בסוכנות הדוגמנות IMG, ובשנת 2004 העביר את מגוריו ללוס אנג'לס שם דגמן עבור חברת "דיזל" וחברת אברקרומבי אנד פיץ', ובמקביל עבד בתור מאמן כושר ותזונאי.
קריירה
בשנת 2004 לוהק קיטש לסדרה "אורות ליל שישי", בה גילם את שחקן הפוטבול טים ריגינס. הסדרה מבוססת על קבוצת הפוטבול "הפנתרים" מהעיר אוסטין שבטקסס. בזכות הסדרה הפך קיטש לשחקן נחשב בהוליווד והוא הוכתר במקום השני בקטגוריה ה"רווק המבוקש ביותר לשנת 2009" של מגזין "פיפל".
ב-2006 השתתף בסרטים "ג'ון טאקר מה זה גמור", "נחשים על המטוס" ו"הברית". ב-2008 שיחק ב"גבעת גוספל". ב-2009 שיחק ב"אקס-מן המקור: וולברין". ב-2010 שיחק ב"מועדון הבנג בנג"
בשנת 2012 שיחק את התפקיד הראשי בסרט "ג'ון קרטר". בנוסף באותה שנה שיחק בסרטים "באטלשיפ" ו"בלי חוקים". בשנת 2013, הופיע בסרט "השורד האחרון". בשנת 2014 שיחק בסרט "הפיתוי הגדול" וכן שיחק בתפקיד ברוס ניילס בסרט הטלוויזיה "הלב הרגיל". ב-2015 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "בלש אמיתי". ב-2016 דיבב את הדמות הראשית בסרט האנימציה "בלינג בלינג". ב-2017 השתתף בסרטים "מתנקש אמריקאי" ו"רק האמיצים".
בשנת 2018 שיחק במיני-סדרה האמריקאית "וייקו" אודות המצור בווייקו בתפקיד של מנהיג הכת המשיחי דייוויד כורש.
בשנת 2019 שיחק בסרט האקשן "21 גשרים" בכיכובו של צ'דוויק בוזמן.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "המובסים" של נטפליקס.
בארט ווילברט וויד
בארט ווילבט וויד (באנגלית: Barrett Wilbert Weed; נולדה ב-6 בנובמבר 1988) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות גילום התפקידים של ורוניקה סוייר בהפקה באוף-ברודוויי של מלכות הכיתה: המחזמר וג'ניס סארקיסיאן בהפקה בברודוויי של ילדות רעות.
ביוגרפיה
וויד גדלה בקיימברידג', מסצ'וסטס. היא החלה להופיע באופרה לילדים של בוסטון בגיל 5. כשהייתה בת 7, אביה נפטר מסרטן. כשהתבגרה, היא השתתפה במחנה לונג לייק לאמנויות בלונג לייק, ניו יורק.
ב-13 באפריל ב-2019, וויד זכתה בפרס "Top 10 Under 10 Alumni" לשנת 2019 מאוניברסיטת אילון, פרס המוענק מדי שנה אשר "מכיר ב-10 בוגרים שסיימו את לימודיהם בין השנים 2009–2018, שהצליחו מקצועית, משמשים כיוצרי הבדל בקהילותיהם ותומכים באילון".
וויד היא אחייניתה של קא'תי מוס, שגילמה במקור את התפקיד של סרג'ינה בהפקה בברודוויי בשנת 1982 של המחזמר תשע והופיעה גם בהפקות המקוריות בברודוויי של גריז וגראנד הוטל.
קריירה
ההופעה הראשונה של וויד בברודוויי הייתה בנובמבר 2011 במחזמר Lysistrata Jones, בתור שחקנית מחליפה.
וויד הייתה הראשונה לגלם את ורוניקה במלכות הכיתה: המחזמר, שהוא עיבוד של סרט הפולחן מלכות הכיתה מ-1989. המחזמר הועלה לראשונה בתיאטרון הדסון בקסטייג', לוס אנג'לס בסתיו 2013, לפני שעבר לניו יורק לאוף-ברודוויי. המופע החל את ההצגות המקדימות ב-New World Stages ב-15 במרץ 2014, ונפתח רשמית ב-31 במרץ. וויד הייתה מועמדת לפרס לוסיל לורטל ולפרס דרמה דסק  על הופעתה במחזמר. וויד עזבה את המופע ביוני, והמופע נסגר ב-4 באוגוסט 2014.
בספטמבר 2014, וויד החלה להופיע ב-FOUND The Musical, מחזמר חדש באוף-ברודוויי על יצירת ספרי ומגזיני Found מאת דייווי רות'בארט. וויד גילמה את התפקיד של דניס. המופע נפתח ב-14 באוקטובר ורץ עד 9 בנובמבר 2014.
וויד גילמה את סאלי בוולס בהפקה של קברט ב-Signature Theatre בוושינגטון די.סי מ-12 במאי ועד 28 ביוני 2015. על הופעה זו, היא זכתה בפרס פרס הלן הייז לשחקנית ראשית יוצאת מהכלל במחזמר.
וויד כיכבה במחזמר ילדות רעות בתפקיד ג'ניס סארקיסיאן בברודוויי. היא הייתה חלק מצוות השחקנים בבכורה העולמית, שהחלה ב-31 באוקטובר 2017 והסתיימה ב-3 בדצמבר 2017 בתיאטרון הלאומי .המחזמר, המבוסס על סרט בעל אותו שם, החל את ההצגות המקדימות ב-12 במרץ 2018 ונפתח רשמית ב-8 באפריל 2018. וויד הצהירה שהיא מאוד מזדהה עם "הציניות הבוטה" של הדמות שלה. וויד ושותפה למופע, גריי הנסון, עבדו ביחד כדי לקבל את תפקידיהם בהפקה. ההופעה האחרונה שלה בתפקיד זה התקיימה ב-8 במרץ 2020.
כאשר וויד לא משחקת, היא מעבירה שיעורי פיתוח קול ומשחק לבני נוער, וגם כיתות אומן בבתי ספר תיכוניים.
החל מ-2019, היא מגלמת את בתו של סטולאס גוטיה, אוקטביה גוטיה, בסדרת הרשת Helluva Boss.
ב-2 בדצמבר 2020, הוכרז שוויד תצטרף לצוות השחקנים של Bridge and Tunnel, תוכנית טלוויזיה ב-Epix. היא תגלם את ליזי, "האחות הבכורה, האמנותית והצינית של פאגס (בריאן מיולר), שחולמת שלהקת הפאנק שלה Wildfire, שמורכבת רק מבנות, תהפוך לכוכבת רוק ". התוכנית עלתה לשידור ב-24 בינואר 2021.
חיים אישיים
וויד תומכת במספר מטרות, כולל העצמה נשית, הגבלת נשק וזכויות הצבעה.
דירוג מטריצות
דירוג מטריצות היא הפעלה של פעולות מתמטיות מסוימות על מטריצה, שאינן משנות את מרחב הפתרונות שלה. השימושים של תהליך זה הם מציאת פתרונות של מערכת משוואות ליניאריות, מציאת דרגה של מטריצה, מציאת דטרמיננטה של מטריצה ומציאת המטריצה ההופכית של מטריצות הפיכות.
השיטה שבעזרתה מדרגים מטריצות נקראת "שיטת החילוץ של גאוס" או "שיטת האלימינציה של גאוס", ולעיתים גם "אלימינציית גאוס-ז'ורדן". שיטה זו קרויה על שם המתמטיקאים קרל פרידריך גאוס הגרמני וקאמי ז'ורדן הצרפתי. שיטות דומות מופיעות כבר בפרק השמיני של תשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה, כתב מתמטי סיני עתיק מלפני הספירה.
איבר מוביל
בכל שורה במטריצה שאיננה שורת אפסים, הרכיב הראשון השונה מאפס ייקרא האיבר המוביל של השורה.
מטריצה מדורגת
מטריצה תקרא מטריצה מדורגת אם היא מקיימת את התנאים הבאים:
מטריצה מדורגת קנונית
מטריצה תקרא מטריצה מדורגת קנונית אם מתקיימים התנאים הבאים:
פעולות מותרות על שורות
הרעיון המנחה את האלגוריתם הוא ביצוע פעולות על שורות המטריצה, באופן שאינו משנה את מרחב הפתרונות של המערכת שהיא מייצגת. הפעולות הבאות נקראות פעולות אלמנטריות:
קל לראות באמצעות פעולות אלגבריות פשוטות, כי ביצוע הפעולות האלמנטריות הללו אינו משנה את מרחב הפתרונות.
מטריצה המתקבלת ממטריצת היחידה על ידי הפעלת פעולה אלמנטרית נקראת מטריצה אלמנטרית.
האלגוריתם
הרעיון של האלגוריתם הוא לבצע רצף של פעולות אלמנטריות כדי להביא אותה לצורה מדורגת קנונית.
פסאודו-קוד
i := 1 j := 1 while (i ≤ m and j ≤ n) do Find pivot in column j, starting in row i: maxi := i for k := i+1 to m do if abs(A[k,j]) > abs(A[maxi,j]) then maxi := k end if end for if A[maxi,j] ≠ 0 then swap rows i and maxi, but do not change the value of i Now A[i,j] will contain the old value of A[maxi,j]. divide each entry in row i by A[i,j] Now A[i,j] will have the value 1. for u := i+1 to m do subtract A[u,j] * row i from row u Now A[u,j] will be 0, since A[u,j] - A[i,j] * A[u,j] = A[u,j] - 1 * A[u,j] = 0. end for i := i + 1 end if j := j + 1 end while
סיבוכיות
זמן הריצה האלגוריתם היא \ O(n^3). קיימות גרסאות יעילות יותר (אסימפטוטית) כגון זו של קופרסמיט-וינוגרד. נכון ל-2018 הסיבוכיות המיטבית היא.
דוגמה
נניח שלפנינו מערכת המשוואות הבאה:
בהצגה מטריציאלית
וקיבלנו את הצורה המדורגת קנונית ממנה אפשר לקרוא את הפתרון:
פתרון מערכת משוואות ליניאריות
שיטת דירוג המטריצות, הידועה גם בשם אלימינציית גאוס-ז'ורדן, היא שיטה לפתרון מערכת משוואות ליניאריות. באלגברה ליניארית מוכיחים כי כל מטריצה ניתנת לדירוג עד להבאתה לצורתה הקנונית היחידה. לכן במסגרת שיטה זו מדרגים את המטריצה המתקבלת מהוספת וקטור המקדמים החופשיים למטריצת המקדמים, ומקבלים מטריצה מדורגת קנונית ממנה אפשר בקלות לקרוא את הפתרון. כאשר יש פתרון יחיד למערכת (המטריצה הפיכה) מגיעים לצורה כאשר 'b הוא וקטור ובו איברים ההמתקבלים מצירופים ליניאריים של המקדמים החופשיים, ותלויים בפעולות הדירוג שנעשו על המטריצה. למשל, עבור מערכת של 2 משוואות ב-2 נעלמים מקבלים ממנה קוראים את הפתרון.
מציאת ההפכי של מטריצה
כדי למצוא את המטריצה ההפכית של מטריצה הפיכה A, יש ליצור מטריצה חדשה המורכבת מבלוקים A ו-I (מטריצת היחידה). כעת יש לדרג את A לצורת המדרגות הקנונית, כך ש-A תהפוך ל-I, ובמקביל לבצע את אותן הפעולות על I (כלומר: כל פעולה שעושים על שורות A עושים על השורות המקבילות ב-I). המטריצה המתקבלת היא המטריצה ההפכית (אם לא ניתן לדרג את המטריצה המקורית למטריצת היחידה, היא איננה הפיכה).
מציאת דרגה של מטריצה
כדי למצוא דרגה של מטריצה יש לדרג אותה עד לצורה מדורגת (אין צורך להגיע לקנונית דווקא), ואז מספר השורות פחות מספר שורות האפסים שווה לדרגת המטריצה.
חישוב דטרמיננטה
הדרך היעילה ביותר לחשב דטרמיננטה עבור מטריצות גדולות (למשל מסדר 4 ומעלה) היא לדרג את המטריצה עד אשר מגיעים למטריצה משולשית. הדטרמיננטה של מטריצה משולשית היא מכפלת איברי האלכסון של המטריצה המשולשית. כדי לקבל את הדטרמיננטה של המטריצה המקורית, יש לעקוב אחרי פעולות הדירוג שביצענו, ולתקן את ערך הדטרמיננטה בהתאם:
הרכס האנטארקטי
הרכס האנטארקטי (באנגלית: Antarctic Convergence הוא עיקול המקיף בקביעות את אנטארקטיקה, שבו מים קרים מאנטארקטיקה הזורמים צפונה פוגשים את המים החמימים יותר, באופן יחסי, של תת-אנטארקטיקה. המים האנטארקטיים משתלטים על הזרימה ושוקעים מתחת למים התת-אנטארקטיים, בעוד אזורים קרובים של ערבוב ועליית מי העומק יוצרים אזור פורה מאוד בחיים ימיים, בייחוד לקריל אנטארקטי. הקו הזה, כמו קו העצים הארקטי, הוא גבול טבעי ולא מלאכותי בדומה לקו רוחב. לא זו בלבד שהוא מבדיל בין שני מחוזות הידרולוגיים, אלא גם בין אזורי התאגדויות נבדלות של חיים ימיים ושל אקלימים שונים. אין לו מקבילה שוות-ערך באזור הארקטי, בשל כמות היבשה המקיפה את מחוז הקוטב הצפוני.
היסטוריה
הראשון לחצות את הרכס האנטארקטי היה אנתוני דה לה רושה בשנת 1675 והראשון לתאר אותו היה סר אדמונד היילי בשנת 1700.
מיקום
הרכס האנטארקטי הוא אזור שרוחבו 48 ק"מ בקירוב, בקו רוחב משתנה במידת מה בהתאם לעונה ובקווי אורך שונים, המשתרע על פני האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי בין המקביל ה-48 דרום והמקביל ה-61 דרום של קו הרוחב הדרומי. אף כי התחום הצפוני משתנה, הרי למטרות הוועידה לשימור משאבי החי הימי 1980, הוא מוגדר כ- "50°S, 0°; 50°S, 30°E; 45°S, 30°E; 45°S, 80°E; 55°S, 80°E; 55°S, 150°E; 60°S, 150°E; 60°S, 50°W; 50°S, 50°W; 50°S, 0°". אם כי מדובר באזור נייד, הוא איננו מתרחק בדרך כלל יותר מחצי מעלת רוחב ממיקומו הממוצע. המיקום המדויק בכל מקום וזמן נתונים ניכר בבירור על ידי הצניחה הפתאומית בטמפרטורת המים מצפון לדרום של 2,8° צלזיוס בממוצע, מ-5.6° לפחות מ-2° צלזיוס.
עוזי מוסקוביץ'
עוזי מוסקוביץ' (בשמו המלא: עזריאל מוסקוביץ') (נולד ב-26 במרץ 1964) אלוף במיל' בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף התקשוב.
קורות חייו
עוזי מוסקוביץ נולד בשנת 1964. התגייס לצה"ל ב-1982 לחיל השריון, את רוב שירותו שירת בחטיבה 500, במלחמת לבנון הראשונה שירת כלוחם בגדוד 195 של החטיבה. בהמשך עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. מוסקוביץ' שירת במגוון תפקידי פיקוד והדרכה של החיל ובהם מפקד פלוגה מפקד גדוד 195, מפקד גדוד בחטיבה 460, קצין אג"ם עוצבת הפלדה. ב-1998 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד "עוצבת הסוס הדוהר" (חטיבת מילואים משוריינת 217) ומפקד המרכז לאימונים באש. ב-2001 מונה למפקד חטיבה 500, והוביל אותה במבצע חומת מגן. ב-2003 מונה לקצין אג"ם פיקוד המרכז. ב-2004 מונה למפקד עוצבת עידן- אוגדת מילואים, בדרגת תת-אלוף. בשנים 2007–2005 כיהן כמפקד עוצבת סיני והמרכז הלאומי לאימונים ביבשה. ב-2007 מונה למפקד עוצבת הפלדה ובאוקטובר 2011 קודם לדרגת אלוף ומונה לראש אגף התקשוב. לאחר תפקיד זה השתחרר מצה"ל בשנת 2016.
מכהן כמנכ"ל חברת וויבגארד. מאפריל 2018 עד דצמבר 2021 כיהן בנוסף כחבר דירקטוריון בחברות מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים ומגדל חברה לביטוח. כמו כן, מאז יוני 2021 מכהן כחבר דירקטוריון בחברת האב אבטחת מידע (ישראל) בע"מ, מונה לתפקיד יו"ר דירקטוריון החברה הזו ביום 1 במאי 2022.
מוסקוביץ' הוא בעל תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית מהטכניון, תואר שני במנהל עסקים מהשלוחה הישראלית של אוניברסיטת ניו יורק ותואר שני נוסף בלימודי אסטרטגיה מקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית. נשוי ואב לשבעה ילדים, מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
I'm Glad
I'm Glad (בעברית: אני שמחה) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומה השלישי של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז This Is Me... Then. השיר הוא בין השירים הפחות מוצלחים ביותר של הזמרת כיוון שלא גרף את הצלחת הסינגלים הקודמים לו מהאלבום גם מבחינת מצעדים שלא נכנס לצמרות המצעדים כמו קודמיו, וגם מבחינה מסחרית כאשר לא מכר עותקים רבים באף מדינה. השיר נכתב על ידי טרוי אוליבר, מר דאיו, ג'ניפר לופז והופק על ידי רוני קורי, ואוליבר טרויה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ נוהל, צולם ובוים על ידי דוד לה צ'אפל. הכוריאוגרפיה נוהלה על ידי ג'פרי הורנדי והיא הותאמה אישית, מעבודתו על הסרט פלאשדאנס בכיכובם של ג'ניפר בילס. בקליפ ניתן לראות תחילה את לופז, רוקדת על כיסא ובנוסף מזמרת בתוך בית. רוב השיר כעטיפת הסינגל, מראה את לופז כשהיא מלאת שמחת חיים רוקדת ושרה. השראת קליפ השיר נלקחת מן קליפ השיר "Flashdance... What a Feeling" של איירין קארה. בדומה לכך, גם עטיפת הסינגל "Flashdance... What a Feeling" היא ההשראה לעטיפת סינגל זה. השיר לא זכה לכמות צפיות נכבדות כמו שיריו הקודמים. השיר הועלה שנים רבות לאחר יציאתו המקורית לערוצה של הזמרת, דבר אשר פגע בצבירת הצפיות. הווידאו קליפ נחשב כבין הקליפים הטובים של הזמרת כאשר הקליפ זכה לביקורות טובות ולארבע מועמדויות בטקס פרסי הווידאו קליפים של ערוץ ה-MTV. (ביניהן "הקליפ הנשי הטוב ביותר") הקליפ היה גם בעייתי כיוון שבעקבות הדימוי הרב בין הקליפ לסרט ב-2003 תבעו את לופז על אי זכויות יוצרים אך, התביעה נדחתה ב-2006.
מיקומי שיא
במצעדים השיר לא הגיע לאף צמרת של אף מצעד, אך בכל זאת זכה להצלחה בינונית כאשר נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 למקום ה-30, ובנוסף נכנס למצעדים רבים אחרים.
MGF
MGF משמש ספורטאים כחומר אנאבולי (מפתח גוף), ועל כן מופיע ברשימת הסמים האסורים בספורט לפי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
ברקהאד עבדי
ברקהאד עבדי (באנגלית: Barkhad Abdi; נולד ב-10 באפריל 1985) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-סומלי. קיבל את פרסומו בשנת 2013 בזכות הופעתו בסרט "קפטן פיליפס", עליו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
חייו
עבדי נולד במוגדישו בירת סומליה וגדל בתימן. בגיל 14 עבר עם משפחתו להתגורר בארצות הברית בעיר מיניאפוליס. הוא למד ב"אוניברסיטת מדינת מינסוטה מונראד" ועבד כתקליטן וכנהג לימוזינה לפני שפנה לקריירת משחק.
קריירה
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "גרימסבי" של הבמאי לואי לטריה. בשנה זו גם דיבב את עבדואלי מיוז בפרק של סדרת ההנפשה "איש משפחה".
בשנת 2017 השתתף בסרט "בלייד ראנר 2049", במותחן האקשן "סחיטה", בדרמת הפשע "גוד טיים" לצד רוברט פטינסון, ובסרט "הפיראטים של סומליה" לצד אל פצ'ינו.
בשנת 2018 השתתף בסרט "המסע המופלא של הפקיר".
בשנת 2019 הצטרף לצוות השחקנים הראשי של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "קאסל רוק", בתור עבדי עומאר. באותה השנה שיחק בסרט האירי-בלגי "נערה ממוגדישו", לצדה של אייז'ה נעמי קינג בגילומה של פעילת הזכויות הסומלית איפרח אחמד.
רפש ורוד
רפש ורוד (אנגלית: Pink Slime) הוא כינוי לחומר גלם בתעשיית הבשר המכונה בז'רגון המקצועי בקר דל-שומן במרקם עדין (אנגלית: LFTB - lean finely textured beef) או נתחי בקר דלי-שומן ללא עצם.
הרפש הוורוד מיוצר בארצות הברית מנתחי בקר לבשר שאינם ראויים למאכל אדם כשלעצמם בשל רמות גבוהות של חיידקים שהם מכילים. בהליך ההכנה של הרפש הוורוד, מחממים את הנתחים לטמפרטורה גבוהה ומפרידים מהם את השומן באמצעות צנטריפוגה ותהליכי הקפאה מהירה. לאחר מכן, נדחס הבשר דרך צינורות דקים, בהם הוא מושרה בתערובת של גז אמוניה ומים או חומצת לימון במטרה להשמיד חיידקים כגון סלמונלה ואי קולי.
בשנת 2001, אישרה מחלקת החקלאות של ארצות הברית (ה-USDA) את המוצר לצריכה מוגבלת על ידי בני-אדם ומאז הוא משמש כתוסף מזון לבשר בקר מעובד. הרגולטור בארצות הברית מגביל את יצרני הבשר בשימוש ברפש הוורוד לרמות של לא יותר מ-15% עד 25% מהמוצר המוגמר לצרכן. בסדרת תחקירים בנושא שערך ערוץ הטלוויזיה ABC ושודרה בשנת 2012 נטען כי 70% ממוצרי הבשר הטחון הנמכרים בסופרמרקטים מכילים רפש ורוד.
טרם המצאתה של הטכנולוגיה ליצירתו, היו נתחי הבשר מהם מופק הרפש הוורוד פסולים למאכל אדם ושימשו כתוסף מזון לחיות משק וכבסיס למזון כלבים.
מחנה גור
מחנה גור, הידוע גם כמחנה בית ליד הוא בסיס צבאי של צה"ל, השוכן בסמוך לכפר יונה. המחנה נקרא על שמו של הרמטכ"ל מרדכי גור.
לעיתים גדודי חי"ר, לרוב אם לא תמיד מחטיבת הצנחנים, יורדים לתקופת אימון במחנה בעורפיות גדודי החטיבה, הידועים בתנאיהן הירודים והמוזנחים לעומת אלו של שאר היחידות בבסיס.
אברמוב
אברמוב (ברוסית: Абрамов) שם משפחה רוסי, הנפוץ גם בקרב יהדות רוסיה ומשמעותו בן-אברהם. השם אברמוב נפוץ גם בקרב יהודי מרכז אסיה (יהדות בוכרה) ויהדות קווקז, אחרי שהסיומת הרוסית -וב אומצה באזורים אלה בעקבות הכיבוש הרוסי. ניתן למצוא שם משפחה זהה גם בקרבם של הבולגרים ויהודי בולגריה, אצל בלארוסים (אברמוב או אברמאו), קרואטים (בעיקר מדלמטיה) ואצל נוצרים בני קבוצות אתניות משטחי האימפריה הרוסית לשעבר כמו ארמנים, טטרים, צ'ובשים, מורדבינים, בני ארזיה ואחרים.
ראו גם
}}
אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו
אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו היא אנציקלופדיה בעריכתו של דוד תדהר המונה 19 כרכים ובהם 6,000 ערכים, המכילים חומר ביוגרפי על אודות אישים יהודים שסייעו בבניית ארץ ישראל למן המחצית השנייה של המאה ה-19 ואילך. הכרך הראשון פורסם ב-1947 והחומר אליו נאסף מספר שנים קודם לכך. הכרכים יצאו בערך אחד לשנה מאז 1947.
תדהר לא המתין לסיום איסוף כל החומר לשם כתיבת האנציקלופדיה והפצתה. הייתה לכך גם סיבה כלכלית: לא היה בידו תקציב מספיק להפקת אנציקלופדיה מלאה בבת אחת. לפיכך, כאשר אסף נתונים מספיקים, כתב את הכרך הראשון וקיבל תרומות ממשפחות האישים עליהם כתב עבור הוצאת הכרך. אישים ידועים נכללו באנציקלופדיה על פי החלטתו של תדהר (ואף זכו לכרך של האנציקלופדיה שבו נכללו ללא תשלום), אולם תדהר היה מוכן לכלול באנציקלופדיה אנשי יישוב אחרים תמורת תשלום מינימלי של 5 לא"י (סכום לא גבוה באותה עת), ומי שסירב לשלם מינימום זה לא נכלל באנציקלופדיה. בראשית הכרך הראשון פרסם קול קורא לקוראים בו ביקש כי יכתבו לו אילו ערכים חסרים. כמו כן הפציר בבני משפחה, שלדעתם אחד מבני משפחתם שייך לחלוצי היישוב ובוניו ושמו לא הופיע באנציקלופדיה, כי יפנו אליו וימסרו מידע. לאחר שהפיץ את הכרך הראשון, המשיך באותה שיטה, פנה לאיסוף נתונים נוספים, אסף תרומות והוציא לאור כרכים נוספים, אשר כללו גם עדכון ערכים קיימים. בכל כרך, החל מהכרך השני, יש מבוא המתאר את החידושים מאז הסתיימה כתיבת הכרך הקודם ועד למועד פרסום הכרך החדש. כתוצאה מכך, האנציקלופדיה אינה מסודרת לפי סדר, לא אלפביתי ולא כרונולוגי. כדי למצוא ערך מסוים באנציקלופדיה יש להיעזר במפתחות, הפזורים בסופי כרכים אחדים, כאשר המפתח המפורט ביותר נמצא בכרך ה-19 והאחרון.
בנוסף למפתוח כרונולוגי ואלפביתי קיים גם מיפתוח לפי קבוצות, למשל: ביל"ויים, בנקאים, בעלי תעשייה, חוקרים ואנשי מדע, מורים ומחנכים, מייסדי מושבות וחקלאים, מייסדי תל אביב, סופרים ועיתונאים, עורכי דין, עסקני היישוב הישן, פקידי הברון, פקידי ממשלה (הכוונה לממשלה העות'מאנית והבריטית בארץ ישראל ומאוחר יותר - ממשלת ישראל), רבנים, רופאים, שופטים, אמנים, אנשי השומר, אנשי ניל"י, ראשי עיריות ומועצות ועוד.
העיתונות הישראלית עשתה בזמנו שימוש נרחב באנציקלופדיה כמקור לביוגרפיות, ובפרט לנקרולוגים (סקירה ביוגרפית עם מותו של אדם) – פעמים רבות תוך ציטוט קטעים שלמים ממנה – וללא מתן קרדיט למקור.
גבריאלוב
גבריאלוב (ברוסית: Гавриэлов) הוא שם משפחה יהודי שמקורו ברפובליקות הדרומיות של ברית המועצות (לשעבר) ומשמעותו בן-גבריאל.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פסקל ברבו
פסקל בַּרבּוֹ (Pascal Barbot; נולד ב-1972), הוא שף צרפתי הפועל בפריז. משנת 2007 זכה בשלשה כוכבים במדריך מישלן במסעדה שלו ושל כריסטוף רואָה, ברובע ה-16, "ל'אסטראנס".
ילדותו ולימודיו
ברבו נולד בכפר סן-גראן-לֶה-פואִי Saint Grand Le Puy על יד העיר וישי שבצרפת, בשנת 1972, כבן לאב פועל במפעל למכוניות ולאם עובדת במוסד טיפולי. בניגוד לרוב השפים הצרפתיים הגדולים ברבו לא גדל על תרבות בישול בבית ולא למד מאמא או סבתא שהיו בשלניות מעולות, אלא גדל בבית בו האוכל היה דבר רגיל.
ברבו החל ללמוד לבשל כשלמד בבית ספר לטבחות בשנים 1986–1989. אחר כך עבד במסעדות מקסים שבפריז, "קלאווה" (Clavé) שבקלרמון-פראן וטרואָהגרוֹ (Troisgros) ברואן (Roanne) שבמחוז לואר. השתלם בטבחות במשך שנתיים (1990-1992, אצל השף ז'ואל אנטונס במסעדה "לה סאבֶר" Les Saveurs (הטעמים) בלונדון, אחר כך הרחיב את ידיעותיו בתחום האומנות הקולינרית אף בעת שרותו הצבאי בקלדוניה החדשה (1992-1993) כששימש כשף של מטבח מפקד הצי הצרפתי באוקיינוס השקט והתרוצץ בין קלדוניה החדשה, ניו זילנד, פיג'י וטונגה.
המשך דרכו המקצועית
אחרי השחרור מהצבא עבד כחמש שנים במסעדתו של אלן פאסאר, "ל'ארפז'" בפריז ובמהלך שהותו שם התקדם למדרגת "סגן שף" (sous-chef). אצל פאסאר למד את חשיבות חומרי הגלם, פאסאר התייחס לירק באותה מידת חשיבות וטיפול בה התייחס לפטריות כמהין או ללובסטר.
בשנים 1998–1989 עבד במשך שנתיים כשף המסעדה הצרפתית הפופולרית "אמפרסנד" בסידני באוסטרליה. באוסטרליה הכיר מגוון רחב של מטבחים, חומרי גלם וסגנונות בישול וקיבל תחושה של חופש ושל שחרור מהמסורת, אם בצרפת חשב תמיד על איך תבשיליו יתקבלו על ידי הסועדים, הרי שבאוסטרליה נוכח לדעת ששפים מצפים להפתיע את הלקוחות והלקוחות מצפים להיות מופתעים. עם חזרתו לצרפת עבד במשך שלושה חודשים כשף המסעדה הפריזאית הידועה "לאפרוז" (Lapérouse), שם התאחד עם כריסטוף רואה, הם עזבו אותה בגלל חילוקי דעות יצירתיים עם בעל המסעדה.
באוקטובר 2000 פתח ברבו יחד עם רואה, שהיה "מֶטר ד'אוטל" (רב מלצרים) ב"ל'ארפז'" (L'arpège), וב"לאפרוז" את המסעדה "ל'אסטראנס" L'Astrance (בה תשעה שולחנות והיא מסוגלת להאכיל 25 סועדים, וקרויה לפי פרח שגדל באזור הולדתו, הם בחרו בשם זה על מנת ששם המסעדה, הפותח באות 'A', יופיע בראשית מדריכי המסעדות) ברחוב בטהובן מס' 4, שהביאה לו את התהילה. ימים ספורים לאחר פתיחתה היא זכתה לביקורת נלהבת ב-Figaroscope, ברבו גם קיבל מפאסאר את רשימת כל לקוחותיו על מנת שיוכל לפנות אליהם ומהר מאוד היה קשה להשיג מקומות במסעדה.
המסעדה יוצאת דופן בקרב מסעדות הצמרת בעיצובה הפשוט, בחוסר הרשמיות של השירות שלה ובכך שלא נדרש לבוש רשמי כתנאי לסעוד בה. היא בעלת גישה חדשנית - אינה מציגה תפריט מסורתי, בעוד מספר מנות התפריט נקבע לפי בקשת הלקוח. אין בה למשל שימוש ברטבים הצרפתיים המסורתיים ובשמנת וחמאה, אין תוספת מלח, תוך קבלת השראה ממטבחים מארצות אחרות באסיה (תאילנד, יפן) ואירופה (במיוחד מספרד), לפעמים מ"הנובל קוויזין" הצרפתי והגסטרונומיה המולקולרית. יש המשייכים את ברבו לטרנד הביסטרונומיה ה"ממציא מחדש" את המטבח הצרפתי (זו דעתו של מייקל שטיינברגר, מבקר היין של ה"סלייט", בספרו Au Revoir to All That). אחרים מזהים בו פשוט נציג של האסכולה של אלן פאסאר.
מנת הדגל של המסעדה היא פואה גרא, הטובל בשמן אגוזי לוז, שלצידו גאלט פטריות עם ריבת לימון.
כבר בפברואר 2001 זכתה המסעדה החדשה בכוכב הראשון שלה במדריך מישלן, בשנת 2005 נוסף לה כוכב נוסף ובשנת 2007 קיבלה את הכוכב השלישי, עליו היא שומרת מאז (נכון לשנת 2011).
מסעדת "ל'אסטראנס" דורגה במקום ה-13 בעולם בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2011.
אחת מתלמידותיו של ברבו היא השפית אדלין גראטאר.
מורן מגל
מורן מגל (נולדה ב-4 בפברואר 1984) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, מלחינה, מעבדת ומפיקה מוזיקלית ישראלית. היא שרה וכותבת בעיקר באנגלית ופועלת באירופה. סולנית ופסנתרנית בהרכב הקרוי על שמה, Moran Magal.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
קבוצת המדבר ארוכת הטווח (באנגלית: Long Range Desert Group (LRDG)) הייתה יחידה מיוחדת של הצבא הבריטי, שעסקה באיסוף מודיעין צבאי וביצוע פשיטות בזמן מלחמת העולם השנייה. מפקד קורפוס אפריקה, הפילדמרשל ארווין רומל הודה כי:.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
מגל השתתפה בפסטיבל סולם יעקב בשנים 2010–2013.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
הקבוצה, שנקראה במקור הפטרול ארוך הטווח ([Long Range Patrol [LRP) נוסדה במצרים ביוני 1940, על ידי מייג'ור ראלף באגנולד והייתה תחת פיקודו של גנרל ארצ'יבלד וייוול, ראש פיקוד המזרח התיכון. באגנולד נעזר בקפטן פטריק קלייטון וקפטן ויליאם שׁוֹ. עם הקמתה, היו מרבית אנשי היחידה ניו זילנדים אך במהרה הצטרפו לוחמים נוספים מרודזיה ומאנגליה. בתקופה זו נוצרו מספר יחידות-משנה והיחידה קיבלה את שמה הידוע יותר, קבוצת המדבר ארוכת הטווח. היחידה מעולם לא מנתה יותר מ־350 איש וכולם היו מתנדבים.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
בספטמבר 2012 השתתפה בפסטיבל מוזיקה יהודית בבודפשט ובאוקטובר של אותה השנה ביצעה סבב של 12 הופעות עם הגיטריסט ההונגרי פטר גרנדש (Peter Gerendas). ב-2013 השתתפה כפסנתרנית אורחת באלבום All Is One של להקת האוריינטל מטאל אורפנד לנד (בהמשך שיתפה פעולה עם להקה זו ועם יוסי סאסי פעמים רבות). באותה השנה גם השתתפה במופע הפותח את הופעתו של ברט בכרך בישראל.
ב-2013 הוציאה את אלבומה השני, "רגישות יתר". אלבום זה מכיל שירים בעברית. באלבום זה השתתפו בין היתר האמנים הישראלים יונתן מילר ככנר, שי טוחנר כגיטריסט ותומר צדקיהו כמתופף. בקיץ של אותה השנה השתתפה בפסטיבל אבו גוש. באותה שנה השתתפה בתוכנית המציאות The Voice ישראל. בה ביצעה גרסת כיסוי לשיר Poison של אליס קופר, שיר זה זכה לתואר "האודישן המושלם". לאחר מכן התמודדה בקבוצתו של אביב גפן.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
קבוצת המדבר ארוכת הטווח (קמא"ט) הוקמה במיוחד על מנת לבצע פעולות סיור, איסוף מודיעין וחדירה לעומק מאחורי קווי האיטלקים, אם כי לעיתים ביצעה היחידה פעולות קרביות בחזית. עקב מיומנויות הניווט והסיור הגבוהות של היחידה היא שימשה מספר פעמים ככוח מסייע לפעולות שירות האוויר המיוחד הבריטי וסוכנים חשאיים. במהלך המערכה בצפון אפריקה, בין דצמבר 1940 ומאי 1943, פעלו כוחות היחידה ללא הרף מאחורי קווי מדינות הציר, ולמעשה רק 15 ימים בתקופה זו היו ללא לחימה עבור כוחות היחידה.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
כתבה מוזיקה וליוותה הצגות כפסנתרנית. ההצגה "אהבה דיגיטלית " לה כתבה מוזיקה מקורית הציגה בפסטיבל אישה בחולון 2014.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
תפקידם החיוני ביותר היה, כפי הנראה, ניהול הציר הראשי בין טריפולי לבנגאזי, כשהם שולטים, באופן סמוי, על מעבר המודיעין למפקדת הצבא הבריטי.
מרים סידרנסקי
מרים לואיז מארי סידרַנסקי כָּצֶנשטיין (באנגלית: Miriam Louise Marie Sidranski Catzenstein; נולדה ב-11 בנובמבר 1941) היא מן הבולטות שבאתלטיות ישראל ומי שהחזיקה במשך זמן רב בעת ובעונה אחת בשיאים הלאומיים בריצות 60 מטר, 100 מטר, 200 מטר ו-400 מטר.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
עם כניעת כוחות הציר בצפון אפריקה במאי 1943, שינתה היחידה את גזרת הפעולה שלה וביצעה פעולות באיי יוון, באיטליה ובבלקנים. עם תום המלחמה באירופה פנו מפקדי היחידה למשרד המלחמה, בבקשה להעבירה למזרח הרחוק, על מנת להמשיך להילחם נגד האימפריה היפנית, אך בקשתה נדחתה והיא פורקה באוגוסט 1945.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
ב-2015 השתתפה במספר מופעים עם להקת אורפנד לנד ובקיץ של אותה השנה בהופעה Battle of the Babes בה השתתפו מספר להקות מטאל ישראליות צעירות עם שירה נשית. באותה השונה הוציאה גרסת כיסוי לשיר From Broken Vessels של אורפנד לנד יחד עם קובי פרחי, סולן הלהקה. ב-2016 הוציאה מגל אלבום נוסף, Shades Of Metal Private Collection. האלבום מורכב בעיקר מגרסאות כיסוי לפסנתר לשירי הבי מטאל מוכרים, לצד שיר אותו הלחינה מגל עצמה. בין השאר אירחה את כוכב המטאל, וורל דיין, מהלהקות Nevermore,ו Sanctuary,בביצוע השיר Solitude של בלאק סבאת'.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
הקמה
ב־23 ביוני 1940, נפגש ראלף באגנולד עם גנרל ארצ'יבלד וייוול באלכסנדריה. באנגולד הסביר את תוכניתו, שמהותה הקמת יחידה שתבצע סיור בעומק השטח, בטווחים רחוקים מאחורי קווי האויב ומטרתה איסוף מודיעין. ויוול, שהכיר את לוחמת המדבר מתפקידו כקצין המסופח לחיל המשלוח המצרי במלחמת העולם הראשונה, הבין את חשיבות יחידה זו לכוחות בעלות הברית בצפון אפריקה ונתן את ברכתו להקמתה. ויוול עזר גם בהשגת ציוד ליחידה שזה עתה הוקמה.
מרים סידרנסקי
ביוגרפיה
סידרנסקי נולדה בקונגו הבלגית לאב רופא כללי מומחה לריאות ולאם קונגולזית. אביה, יהודי פולני שלמד בבלגיה, יצא לשנת שירות בקונגו במסגרת התמחותו במחלות ריאה. שם הכיר אישה מקומית, אחות ונישא לה. אמהּ נפטרה בתאונת דרכים כשהייתה בת שלוש. אביה, אשר שב לבריסל, לקח עמו את בתו ובהמשך, האב שלח אותה לישראל, שם החלה ללמוד בפנימיית הדסים. אביה עלה מאוחר יותר לישראל ונישא בשנית. כישרונה נתגלה על ידי המורה להתעמלות שלה, טומי שחם. בהמשך, התאמנה אצל עמיצור שפירא (שלימים נרצח באולימפיאדת מינכן) במועדון האתלטיקה של הפועל תל אביב.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
מאוחר יותר באותה שנה הקליטה את שיר הנושא של הארגון ההונגרי הבינלאומי "מצעד החיים" יחד עם השחקן והזמר הישראלי צחי הלוי. אחר-כך נסעה לסיבוב הופעות בגרמניה בו פתחה את המופע של דניאל קוואנה מלהקת ANATHEMA בארטר גלרי בברלין וכתבה מוזיקה ועיבודים עבור המקהלה הגרמנית Stimmgewalt איתם גם יצאה לסיבובי הופעות.
מרים סידרנסקי
ביוגרפיה
סידרנסקי זכתה לראשונה באליפות ישראל באתלטיקה קלה לבוגרות בריצת 200 מטר עוד בטרם מלאו לה 16 שנים. שנתיים מאוחר יותר זכתה סידרנסקי בתואר הכפול בריצת 100 מטר ו-200 מטר.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
הקמה
היחידה הוקמה הלכה למעשה ב־3 ביולי 1940, עם ייסוד הפטרול הראשון. באגנולד רצה כי הלוחמים ביחידה יהיו אנרגטיים, קשוחים גופנית ומנטלית, עצמאים, בעלי יוזמה שניתן לסמוך עליהם ובעלי יכולת לחיות ולהילחם תקופות ארוכות, לבד, במדבר. לתחושתו, איכרים ניו זילנדים היו מתאימים לדרישות והחל גיוס מתנדבים מתוך החטיבה הניו זילנדית השנייה. מעל לחצי מאנשי החטיבה התנדבו. לאחר מיונים, נבחרו 2 קצינים ו־85 בעלי דרגות אחרות (נגדים וחוגרים) לרבות 18 אנשי מנהלה ולוגיסטיקה. לאחר גיוס האנשים החל תהליך הכשרתם, שכלל לימוד טכניקות הישרדות במדבר, נהיגה מדברית, ניווט, חבלה, הפעלת מכשירי קשר לטווחים ארוכים ומכונאות, על מנת שיוכלו לתקן את רכביהם במקרה הצורך.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
כשחזרה לארץ הוציאה יחד עם יוסי סאסי סינגל המהווה גרסת כיסוי לשיר של להקת המטאל איירון מיידן. האלבום והשיר הושקו בהופעה חיה בפברואר 2016, בה השתתפו לצד מורן האמנים ישראלים קובי פרחי, יוסי סאסי, דורון רפאלי ואלכסיי קוצ'טקוב.
מרים סידרנסקי
ביוגרפיה
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1960 זכתה סידרנסקי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.9 שניות, אחרי אילנה קרשיק ממכבי תל אביב (26.8 שניות) ולפני גרבורג מהפועל תל אביב (28.1 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.04 מטר, אחרי אילנה קרשיק (5.13 מטר) ולפני סמדר מודעי מהפועל נען (4.96 מטר). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.7 שניות, אחרי אילנה אדיר ממכבי תל אביב (12.4 מטר) ואילנה קרשיק (12.6 שניות). השתתפה ב-2 אוניברסיאדות: באוניברסיאדת סופיה (1961) בבולגריה עלתה לגמר וסיימה במקום החמישי. באוניברסיאדת פורטו אלגרה (1963) שנערכה בברזיל בספטמבר 1963 סיימה סידרנסקי במקום רביעי בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות ולא העפילה לריצת הגמר.
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
הקמה
בנובמבר 1940 קיבלה הקמא"ט את שמה, ומתנדבים מרודזיה ואנגליה הצטרפו. הפטרול הראשון הורכב מ־2 קצינים ו־28 בעלי דרגות אחרות, ולרשותם הועמדו משאיות שברולט ופורד. במרץ 1941 קיבלה הקבוצה את המשאיות והרכב הפטרולים נקבע על קצין אחד, 15-18 לוחמים ומפקדים ו־5–6 משאיות לכל פטרול. לכל פטרול צוותו חובש, נווט, אלחוטן ומכונאי, כאשר ציודם הועמס למשאית אליה הם צוותו.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
ב-2016 הוחתמה בלייבל הגרמני USM.
מרים סידרנסקי
ביוגרפיה
באולימפיאדת טוקיו (1964) סידרנסקי ייצגה את ישראל בריצת 100 מטר סיימה במקום 21 בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.6 שניות ובמקום 33 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.1 שניות. לאחר שובה מטוקיו, התחלה לשחק במקביל כדוריד בקבוצת מכבי צפון תל אביב. באחד המשחקים בכפר שמריהו נגד קבוצת הפועל כפר מנחם, (אלופת המדינה, אז) הכירה את יצחק כצנשטיין והשניים נישאו לאחר כחודשיים. בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו בקיץ 1965 זכתה סידרנסקי ב-3 מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.2 שניות, אחרי לוריין לוצוף מדרום אפריקה שקבעה שיא מכביה חדש של 11.9 שניות ולפני חנה סמוך מישראל (12.5 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.5 שניות, אחרי לוריין לוצוף שקבעה שיא מכביה חדש נוסף של 25.0 שניות ובריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 12.8 שניות, אחרי זלמה הייסטיק מהולנד (12.0 שניות) ולפני חנה סמוך (13.1 שניות). לאחר המכביה היא הפסיקה להתאמן. באחד המשחקים בכפר שמריהו נגד קבוצת הפועל כפר מנחם, (אלופת המדינה, אז) הכירה את יצחק כצנשטיין ראש קבוצת הכדוריד מכבי כפר שמריהו. השניים נישאו בנובמבר אותה שנה. לבני הזוג נולדו שתי בנות ובן. בינואר 1966 הודיעה על פרישה מן המסלול.
תוצאותיה של סידרנסקי מתנוססות עדיין ברשימת התוצאות הטובות ביותר של אצניות ישראל בכל הזמנים, כאשר במרחק 100 מטר תוצאתה מזכה אותה במקום השביעי ואילו ב-200 מטר במקום ה-12.
סידרנסקי עמיתת כבוד של האיגוד הישראלי לאתלטיקה לשנת 2005.
מורן מגל
קריירה מוזיקלית
ב-2016 עברה מישראל לברלין והקימה הרכב תחת שמה יחד עם המתופף מרקוס פמינלה, הבסיסט ישי זומר, הכנריות שיר-רן ינון וסקיי קינלאו והגיטריסט הגרמני תומאס קוק, שהחליף ב-2020 את פדריקו טרוצי. הם הקליטו יחד את האלבום Under Your Bed, שיצא ב-2019 תחת הלייבל הגרמני SAOL.. לשיר הנושא של האלבום צולם קליפ בבימויה של הבמאית ויוצרת הקולנוע לאה שטריקר - שעבדה בין השאר גם על "ממזרים חסרי כבוד" יחד עם קוונטין טרנטינו.
ב-2020 הצטרפה ללהקת Dying Phoenix הגרמנית.
פסטיבלים
הופעות של להקת מורן מגל בפסטיבלים:
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
מבנה
בראש הקבוצה עמדה מפקדה שמנתה כ־15 איש ומפקדה היה באגנולד. שלושה פטרולים הוקמו: R,T ו־W, כאשר T ו־W היו פטרולים קרביים שיועדו להילחם ואילו פטרול R היה מיועד לסיוע. בנובמבר 1940, עם שינוי השם מהפטרול ארוך הטווח לקבוצת המדבר ארוכת הטווח, נוספו שלושה פטרולים לשלושה הקיימים: S,Y ו־G. בדצמבר פורק פטרול W, ואנשיו שימשו לתגבור פטרולים R ו־T וכלי הרכב שלו הועברו לפטרול G. ביוני 1941 שונה המבנה הארגוני של הקבוצה. היא חולקה לשתי פלגות, כאשר פלגה A מורכבת מפטרולים S,T ו־R, עם לוחמים מרודזיה וניו זילנד, ופלגה B, שכללה את פטרולים G,H ו־Y. בנוסף למפקדה, ושתי סדנאות תיקונים, הייתה קיימת גם פלגת תעופה קטנה, ששימשה בעיקר לפינוי פצועים, תחלופת אנשים ומשימות שונות.
באוקטובר 1941 שונה המבנה הארגוני של הקבוצה על ידי חלוקה של פטרולים קיימים לפטרולים קטנים יותר. הקבוצה עמדה על 10 פטרולים: R1,R2,T1 ו־T2 שהרכיבו את פלגה A והרכבו ברובם מניו זילנדים ופלגה B, מאנשי רודזיה ובריטניה, הורכבה מפטרולים G1,G2,S1,S2,Y1 ו־Y2. פטרול H פורק לאחר שלושה חודשי פעילות. עם חיבורה של הקבוצה עם יחידה מצבא הודו, הפלגה ההודית ארוכת הטווח, נוספו פטרולים נוספים בהדרגה, ראשית L1 ו־L2 בדצמבר 1941 ולאחר מכן L3 ו־L4 באוקטובר 1942. בדצמבר של אותה השנה הוקם פטרול נוסף, צבאו הפרטי של פופסקי, בפיקודו של ולדימיר "פופסקי" פניאקוב ששירת עם הקבוצה זמן מה.
כלי רכב
כלי הרכב של הקבוצה ששימשו לסיורים, היו משאיות מתוצרת מפעלי פורד ושברולט הקנדיים (בעלות הגה ימני); בתחילה, השתמשה הקבוצה במשאיות מדגמי Chevrolet WB 15 cwt, ופורד 4X4) F30). ב־1942 נבנו עבור הקבוצה במיוחד 200 משאיות מדגם Chevrolet 30 cwt 1533X2 במשקל 1.5 טון (כדוגמת אלו המופיעות בתמונות). עקב הטווח הגדול בו סיירו הפטרולים, צריכת דלק נמוכה הייתה גורם משמעותי ביותר. ולכן, בעיקר משיקולי משקל וצריכת דלק, כלי הרכב מתוצרת שברולט בהם השתמשה הקבוצה היו בעלי הנעה אחורית בלבד (4X2) ולא הנעה ארבע גלגלית (4X4), המשאיות שיוצרו במיוחד עבור LRDG, הופשטו מכל ציוד שאינו חיוני: גג תא הנהג, הדלתות, החלונות ואף השמשה הקדמית הוסרו, הרדיאטורים הוחלפו בגדולים יותר, על מנת שיוכלו להתמודד עם החום הרב ששרר בגזרת הפעולה. ונוספו להם מכלי עיבוי חיצוניים שהפכו את מערכת הקירור של הרכב למערכת סגורה, ללא איבוד מים. (בתמונה שמשמאל, ניתן לראות מכל מסוג זה, ואת צינורית המים המחוברת אליו, מותקנים מצידו הימני של תא המנוע, מאחורי הכנף הקדמית). כמו כן, הוחלפו צמיגי המשאיות לצמיגים גדולים ורחבים, בעלי לחץ אוויר נמוך, המותאמים לנסיעה בשטחים חוליים, חוזקו המיתלים והקפיצים, נבנה ארגז מתכת מיוחד, שעליו ניתן היה להעמיס את הציוד האישי, מנות מזון, וחביות דלק ומים (ובמידת הצורך גם את תותח הנ"ט), ונוספו מיתקונים לציוד נוסף כגון, כנות למקלעים בחזית הרכב ועל הארגז, התקני נשיאה לרובים, מוטות אוהלים, מכלי דלק ומים, לוחות מתכת ויריעות ברזנט לחילוץ בעת שקיעה בשטח חולי, אלונקות, וכדומה. במשאיות האלחוט הותקנו מיתקונים למכשירי הקשר, ומצפנים מיוחדים, העושים שימוש בזווית הצל מהשמש הותקנו על המשאיות בהן ישבו הנווטים.
בנוסף לכלי רכב אלו, השתמשה הקבוצה לצורכי קישור ופיקוד בג'יפים מדגם Willys MB. גם כלי רכב אלו מותקנו במיוחד לצורכי הקבוצה, עם כנות למקלעים ולרובים, מנשאים למכלי דלק (ג'ריקנים) בחלקו האחורי של הרכב, בצדדיו, ואף על גבי מכסה המנוע, מכל עיבוי המים לרדיאטור, וכדומה.