cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גילוי אליהו
רמות של גילוי אליהו
לצורך פתרון מספר שאלות, הועלו דעות הטוענות שקיימים אופנים שונים של 'גילוי אליהו'. יש הטוענים שאופנים אלו מתבטאים ברמות שונות. יש שאליהו עצמו מתגלה להם (כדוגמת האר"י), ויש שניצוץ של אליהו מתלבש בשכלם בלי הרגשתם, וזהו גילוי אליהו אחר, בדרגה פחותה יותר (כדוגמת רבי שלום שרעבי, הרש"ש). לעומת זאת המהר"ל מפראג (נצח ישראל, פרק כח) מתייחס אף הוא לאופנים שונים בגילוי אליהו, אך לדעתו אין הבדל בין אדם שאליהו התגלה לו בצורה ברורה, לבין אדם שאליהו התגלה לו אך הוא לא ידע מאין הגיע הגילוי, וחשב שהדברים הגיעו מעצמו. לדעת המהר"ל שניהם נחשבים כגילוי אליהו מדברי התלמוד (מסכת עירובין מג.), שלפעמים לא יודעים מי אמר את הדברים, אך אליהו אמרם. מקורות מסוימים התפרשו על ידי פרשנים מסוימים על דרך הפשט, וכך הובנו שאליהו הנביא דיבר עם חכמים, כדוגמת התלמוד בבלי בברכות (ג.), בתענית (כ ע"ב), ובמגילה (טו ע"ב); אולם מקורות אלו יכולים אף להתפרש כדברי אגדה שאינם מתפרשים כפשוטם.
מטרת הגילויים
הקשרים שונים קושרים את גילוי אליהו עם דברי תורה, גם אלו הקשורים להלכות של איסור והיתר, וגם אלו הקשורים לקבלה ולתורת הסוד. כך, המונח בתלמוד הבבלי 'תיקו', שכוונתו שאין הכרעה בדיון, פורש (תוספות יום טוב, סוף מסכת עדויות) על ידי הפיכת המונח 'תיקו' לראשי תיבות תשבי יתרץ קושיות ובעיות, כלומר שאליהו יפתור דבר זה. פרשנות זו בעייתית הן בהיבט הלשוני, כיוון שלא קיימת אות י במילה תיקו, והן בהיבט העקרוני לפי אין להכריע הלכות על פי דברי אליהו (רש"י על מסכת שבת קח.), והדיון שלו בדברי-תורה אינו בדברים מעשיים.
אליהו בעדת בני ישראל מהודו
מסופר בקרב העדה שאליהו הנביא התגלה בפניהם במקום הנקרא קאנדלה (המקורות חלוקים באשר לזמן האירוע). שם, ניבא הנביא שביום מן הימים יחזרו לארץ ישראל. במקום נמצא סלע ענק ועליו מוטבעים סימני גלגלי מרכבה ופרסות סוסים שבני העדה משייכים לאליהו הנביא.
שמו של אליהו הנביא אף נאמר בטקסים חגיגיים, ובכל אירוע משמח. כמו כן ציור של אליהו הנביא העולה במרכבתו בסערה השמימה נוכח ברוב הכניסות לבתי בני העדה מעל המשקוף. מנהג זה צומצם יחסית עקב התנגדותם של רבנים אליו. הוא מציג את עליונותו הרוחנית של האדם, כאשר ממילא אין הוא מרגיש צורך בקשר גשמי עם העולם עד כדי אי אכילה במשך ארבעים יום (כאשר תקופה רצופה כזו - מהווה התנתקות מוחלטת מהמחויבות הפסיכולוגית והרגשית לחיי והוי המטרליזם (כמשה רבנו שלא אכל ארבעים יום).
בתרבות הפופולרית
בפואמה "הנער ביער" מאת חיים נחמן ביאליק, מופיע בסוף הפרק הרביעי רכב אש, ובפרק החמישי, הנקרא "גילוי אליהו", מגיע אליהו לעזרת הנער האובד.
הנחש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
משפחת בג'איו
הרב פנחס מרדכי בג'איו (המאה ה-18)
עדויות כתובות ראשונות להימצאות המשפחה בחברון מגיעות למחצית המאה ה-18 עת אחד מבני המשפחה ומראשי חברון בשם הרב פנחס מרדכי בג'איו חתם על כתב שדרו"ת ושליחות ר"א גדיליה בשנת ה'תק"ד (1744) ועל קבלת כספים מר' יהודה אסיאו בשנת ה'תק"י (1750). חתימות אלו מלמדות על היותו בעל מעמד חשוב בקהילה היהודית בחברון.
מלבד אזכורים אלה, ישנם מקומות נוספים בהם מופיע שמו, המלמדים על היותו מוכר גם בעולם היהודי מחוץ לחברון. בשנת 1758 הסכים הרב פנחס מרדכי בג'איו על הספר "אורות גדולים" וכמו כן הוא חתום על איגרת חברון שנשלחה לחיד"א באיטליה.
הרב חיים רחמים בג'איו (המאה ה-18)
דמות נוספת מהמשפחה אשר פעלה באותן שנים בחברון היה הרב חיים רחמים בג'איו, ככל הנראה אחיו של הרב פנחס מרדכי. הרב עמד בראש ישיבת "חסד לאברהם" שהוקמה בחברון על ידי משפחת פירירה, משפחת אנוסים שחזרה ליהדותה באמסטרדם של אמצע המאה ה-17. גם בדורות הבאים נשאו צאצאי משפחת בג'איו בתפקידים בישיבה ובבית הכנסת של משפחת פירירה.
כמו אחיו, גם הרב חיים רחמים חתום על איגרת השליחות של ר"א גדיליה ועל קבלת כספים מר' יהודה אסיאו. בשנת 1763 יצא בשליחות יחד עם ר' יצחק זאבי לצפון אפריקה ולאיטליה. בטורינו נפל חברו למשכב והוא המשיך לדרום צרפת. משם יצא להולנד, צפון אשכנז וליבורנו, שם הסכים בשנת ה'תקל"ב (1772) על הספר "נהר שלום" לרב שבתי ונטורה.
הרב חיים רחמים היה מרבותיו של הרב חיים יצחק קאריגל.
הרב חיים ישועה בג'איו (סוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19)
בשנת 1807 מבצע הרב חיים ישועה בג'איו ("חיים המצרי" כפי שנודע בכינויו על ידי הערבים), באותה עת ראש קהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בחברון, רכישת קרקעות המהווה פרק חשוב בתולדות המשפחה והקהילה היהודית בחברון. בג'איו קונה מאת בני משפחת כַשכול החברונית, משפחה ערבית נודעת, חלקת קרקע של 5 דונם. על שטח זה ישב שוק הירקות הסיטונאי של חברון. זאת רכישת הקרקעות הראשונה על ידי יהודים בעת החדשה בארץ ישראל.
בחודש מאי 1811 הרב בג'איו חוכר שטח של 800 דונם - תל-רומיידה וקבר ישי מאת משפחת התמימי החברונית ובהמשך רוכש אותו בהונו הפרטי ומעבירו לידי הקהילה כתרומה. שתי תעודות הקניה הן מטעם הוואקף המוסלמי וחתומים עליה בני משפחת התמימי הערבית שלפי המסורת המוסלמית קיבלו את כל הר חברון מידי הנביא מוחמד. שתי תעודות אלה נשמרו בחזקת המשפחה עד שהגיעו למשמרת הרב חיים בג'איו (1873–1960), שהיה רבה האחרון של קהילת חברון. בערוב ימיו מסר ר' חיים בג'איו את התעודות לנציגי העדה החברונית - פרנקו וחסון - שמסרום לידי דוד אבישר.
הרב שלמה בג'איו והרב אברהם ניסים בג'איו (סוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19)
בתקופה זו של סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 משמשים יחד ובמקביל בתפקידי ציבור והנהגה הרב שלמה בג'איו והרב אברהם ניסים בג'איו כאשר מנהיג הקהילה בעת זו ובמקביל אליהם הוא כאמור הרב חיים ישועה בג'איו.
מהידוע עליהם עולה כי בשנת 1782 משמשים השניים כשלוחי דרבנן של קהילת חברון בחוץ לארץ, ובשנת 1788 כבר חותם ר' שלמה בג'איו כאחד ממנהיגי הקהילה על אגרת השליחות של ר' שמואל הכהן. שלושים שנה מאוחר יותר, בשנים 1817–1818 חוזרים ומוזכרים השניים כחכמי חברון.
משפחת בג'איו במאה ה-19
הרצף המשפחתי של משפחת בג'איו במאה ה-19 ידוע, ועולה ממנו כי כמה תפקידים ציבוריים היו בחזקת המשפחה. בחברון היו התפקידים הציבוריים מוחזקים בחזקתן של משפחות ועברו בירושה מאב לבן ומדור לדור. שני התפקידים אשר היו בחזקת המשפחה הם "שוחט מתא", שוחט העיר (אשר בדרך כלל שימש גם כמוהל) ו"שמש אב בית דין" (בבית הכנסת על שם אברהם אבינו).
בבית הכנסת
שלושה מפקדים נערכו בחברון על ידי סר משה מונטיפיורי, ב־1855, 1866 וב־1875. ממפקדים אלו עולה כי בשנת 1855 ישנו בית כנסת אחד בלבד בחברון, אשר השמש שלו הוא חכם] אליהו בג'איו. בשנה זו מנתה הקהילה הספרדית כ־249 איש בלבד.
במפקד 1866, נקרא בית הכנסת בשם "בית הכנסת של אברהם אבינו". פרנס בית הכנסת היה הרב צבי בג'איו ושמשו היה יאודה בג'איו. באותה שנה ישנם בעיר שישה בתי מדרשות המשויכים למשפחות החשובות בקהילה. בראש החמישי שבהם עמד הרב צבי בג'איו. בנוסף, מהמפקד עולה כי הייתה בעיר חברה בשם "אנשי משמרה" שמנהלה ושמשה הוא חכם יהודה בג'איו. תפקיד חברת "אנשי משמרה" היה לקיים את מוסד קריאת פרקי התהילים בכל ראש חודש.
במפקד מונטיפיורי משנת 1875 חתום הרב צבי בג'איו בשער הפתיחה של מסמכי המפקד. באותה עת היה הוא אחד מארבעת מנהלי הקהילה הספרדית בחברון והוא בן 59 שנים. באתה תקופה מנתה הקהילה הספרדית 433 נפש והקהילה האשכנזית (חב"ד) 489 נפש.
שחיטה
תפקיד השחיטה בקהילה היה בחזקת משפחת בג'איו שהחזיקו בחלף השוחטים שנים רבות. תפקיד השחיטה הוחזק על ידי הרב חיים ישועה בג'איו והוא העביר אותו לבנו הרב צבי בג'איו (יליד 1816) אשר החזיק בו עד שנת 1866 עת העבירו לבנו הרב חיים בג'איו. כשפרש האחרון ממשרתו העבירו לבנו הרב מרדכי בג'איו אשר הוריש את המשרה לבנו הרב חיים בג'איו. הרב חיים הוריש את המשרה לרב אברהם בג'איו (1861–1945). הרב אברהם בג'איו עזב את חברון בראשית המאה ה-20, משהוזמן לשמש שוחט ומוהל בקהילה היהודית בקהיר-טנטא. משפרש מכר חזקתו לרב רפאל ניסים פרנקו שהורישה לבנו עו"ד אברהם פרנקו.
כאשר עו"ד אברהם פרנקו התגייס לצבא הטורקי חזר והעביר את החזקה לרב חיים בג'איו (יליד 1873), בנו של מרדכי בג'איו, שבאותה עת היה סגן הרב הספרדי הראשי בעיר ובזאת החזיר את חזקת השחיטה לידי המשפחה.
אליעזר בג'איו
אליעזר בג'איו החזיק בבית מסחר בכפר הערבי דורא (אדוריים המקראית) ושם למעשה התגורר עם משפחתו כמחצית השנה. צורת המסחר באותה תקופה כללה גם קניית וחכירת יבול הכרמים מאת הערבים, שטיחתם וייבושם של הענבים לצימוקים והתאנים לדבלות והכנת דבש פירות.
יוסף בג'איו
לקראת סוף המאה ה-19 נשלח הרב יוסף בג'איו כשד"ר לקהילות צפון אפריקה, הגיע למרוקו, שם חלה ונפטר בשנת תרע"ד (1914). קברו בעיר נטיפה הפך מקום עלייה לרגל ליהודים ולמוסלמים כאחד כקדוש וכעילוי בתורה. ידועים סיפורים רבים על נסים שאירעו לאחר ביקור בקברו.
על קברו השוכן כבוד במבנה גדול ומפואר חקוקה מצבה בזו הלשון: "מצבת קבורה הרב הקדוש המלומד בנסים אדמו"ר איש אלוקים קדוש הוא כמוהר"ר יוסף אבאז'איו זצוק"ל שיצא מארץ לחו"ל לדלג על ההרים ולקבץ על הגבאות לעניי ארץ ישראל תוב"ב ובעוהר' פגעה בו מדה"ד ונתבקש ביש"מ ונם נפשיה ועלה לשמים ש"י תרע"ד לפ"ק עיר נתיפא".
הותיר אחריו שלוש בנות אהובה, שנישאה ל-יצחק קמר יליד חברון, שמחה ו-לונה אשר שנים רבות לא ידעו על גורל אביהן.
בין נכדיו עו"ד אריה קמר ונינו הקרוי בשמו עו"ד יוסף קמר.
בחברון
פרק המשפחה בחברון מסתיים עם הרב חיים בג'איו ששימש שד"ר הקהילה לחו"ל, גזבר הקהילה ומחנך בבתי הספר בחברון. התפרסם כעילוי בתורה כמו גם במתמטיקה. הרב חיים נישא למרקדה בג'איו, בתו הבכורה של אליעזר בג'איו. לאחר פרעות תרפ"ט ובריחת היהודים מחברון התמנה לממלא המקום של הרב הראשי לקהילת חברון.
בשנת 1931 ארגן יחד עם עו"ד אברהם פרנקו והשופט יוסף חסון כ-160 מהגולים לחזור לחברון וחידש את היישוב היהודי ברובע היהודי ובנכסי היהודים שננטשו לאחר הפרעות.
בשנת 1935 היו בחברון כ־37 משפחות, ובתאריך 23 באפריל 1936, במסגרת מאורעות תרצ"ו פינו הבריטים את היישוב היהודי בחשכת הליל. מכאן ואילך נותרה רק משפחה יהודית אחת בחברון עד שנת 1947 אז נטשה גם היא את העיר.
בירושלים
בהגיע בני הקהילה לירושלים לאחר שאיבדו את כל רכושם, הנהיג חיים בג'איו את קהילת יהודי חברון בירושלים, טיפל במעמדם מול מוסדות היישוב ודאג ליישובם מחדש כמו גם למציאת מקורות פרנסה חלופיים והקצבות לנזקקים.
הרב חיים בג'איו עמד בראש "כוללות מגן אבות" ושימש כממונה על הרכוש היהודי בשוק הסיטונאי, בבית הדסה ובבית רומנו ועל שאר נכסי הקהילה. בשנת ה'תש"ו (1946) ערכו ראשי קהילת "מגן אבות" בירושלים – הרב חיים בג'איו, השופט יוסף חסון ועו"ד אברהם פרנקו - רשימה מפורטת של נכסים.
בשנת ה'תשי"ב קיבלו השלושה את אישור משרד הדתות לניהול הרכוש היהודי בחברון והפכו לאפוטרופוסים לכספי הקדשות "מגן אבות" חברון בכל מקום שהם. הודות למעשה זה התאפשר איתור נכסי היהודים מאוחר יותר, עת חזרה והתחדשה הקהילה בחברון לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967.
בשנת 1995 קראה עיריית ירושלים רחוב על שמו בשכונת המושבה הגרמנית.
קישורים חיצוניים
על הפולמוס בנושא רכישת הקרקעות בהקשר האקטואלי של הסכסוך הישראלי-ערבי, ראו:
ארנבת סטארקי
ארנבת סטארקי (שם מדעי: Lepus starcki) היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים המצויה בטבע רק ברמת אתיופיה שבשטחי המחוזות הקדומים שאווה, מחוז בלה ומחוז ארסי באתיופיה. בעבר נחשבה לתת-מין של ארנבת מצויה, וקודם לכן לארנבת אירופית. לארנבת אין תת-מינים מוכרים.
ארנבת זו בינונית בגודלה ובעלת גוונים אפורים עם צידיים ערמוניים, בטן וחזה לבנים, אוזניים ורדרדות בעלות קצוות שחורים וזנב לבן ומעוגל. אורכה 46 עד 60 סנטימטרים, משקלה 2-3.5 קילוגרם בשני הזוויגים. הארנבת דומה לשני מיני ארנבות החיות באזורה: Lepus habessinicus ו-Lepus victoriae.
הארנבת עצמה נטרפת בידי הזאב האתיופי, כאשר 1.6% מתזונתו מבוסס עליה. בנוסף נטרפת הארנבת בידי עיט סוואנות ועופות דורסים נוספים. מצבה בטבע מבוסס ומצב השימור שלה הוא "ללא חשש".
הרכבת הצבאית העות'מאנית
הרכבת בארץ ישראל הייתה אחד הנכסים האסטרטגיים שהיו בידי הטורקים במלחמת העולם הראשונה. מפקדת הצבא העות'מאני השתמשה ברכבות כדי לשנע גייסות ואספקה אל חזית הלחימה. הרכבות היו בפועל ברשותו הבלעדית של הצבא לאחר שהופקעו מבעליהן האזרחיים. לייעול תפקוד מערך הרכבות הועברה מנהלת מסילת הרכבת החיג'אזית מדמשק שבסוריה לחיפה בארץ ישראל.
בפרוץ המלחמה עמדו לרשות השלטון העות'מאני מסילות הרכבת הבאות:
הרכבת החיג'אזית
מסילת הרכבת החיג'אזית מדמשק למדינה ולמכה באצטלה של מסילה לשירות עולי הרגל המוסלמים המקיימים את מצוות החאג' הייתה ציר האספקה הראשי של הצבא העות'מאני למערכיו ברחבי המזרח התיכון, מדמשק דרומה לעבר הירדן, ארץ ישראל, חצי האי סיני בואכה תעלת סואץ. טרום המלחמה תכננו העות'מאנים את חיבור הערים החשובות במזרח התיכון, ביניהן ירושלים, ברשת מסילות ברזל שיחוברו למסילת הברזל החיג'אזית. יישום חלקי של התוכנית הביא את מסילת השומרון שמוצאה בפולה, על שלוחת דרעא-חיפה - רכבת העמק כפי שנודעה ביישוב, עד סילת א-ד'אהר מצפון לשכם. בזמן המלחמה הוארכה המסילה עד שכם. הפסקת הסלילה טרם הגעתה לירושלים הייתה בשל דרישה צרפתית, שחששו שהמסילה החדשה תתחרה עם מסילת הרכבת יפו–ירושלים בבעלות צרפתית הפעילה מאז 1892. העות'מאנים נענו זמנית לדרישה הצרפתית משום בקשתם לשמיטת חובות ורשות לגייס הון בצרפת.
המסילה לדרום ושלוחותיה
בעקבות ההוראה של ג'מאל פאשה לכבוש את תעלת סואץ מידי הבריטים הועלה לראשונה הצורך ברכבת שתגיע לדרום ארץ ישראל. הטורקים הטילו את משימת תכנון הרכבת אל תעלת סואץ על היינריך מייסנר, מהנדס גרמני שעבד עם השלטון הטורקי וזכה לתואר המכובד פשה. מייסנר שינה את תוואי המסילה החדשה. על פי התוכנית המקורית המסילה שהחלה בעפולה ועברה בהרי השומרון וסלילתה נעצרה בשדה ליד סילת א-ד'אהר בהרי השומרון הייתה אמורה להגיע לירושלים. על פי התוכנית החלופית המסילה המשיכה לאחר יציאתה מתחנת הרכבת מסעודיה בנתיב חדש לטול כרם, דרך בקעת נחל שכם. שרידים של הסוללה, עמודי קו הטלגרף שליוו אותה וכן מעברים על פני הנחל של מסלול הרכבת ניכרו בשטח מספר שנים לאחר מלחמת ששת הימים.
מטול כרם נבנתה המסילה המזרחית לוואדי צארר.
פול סוייר
פול סוייר (באנגלית: Paul Sawyier; 23 במרץ 1865 – 5 בנובמבר 1917) היה אחד האמנים הידועים ביותר של קנטקי, היה צייר אימפרסיוניסט אמריקאי.
הרכבת הצבאית העות'מאנית
שלוחת הרכבת מוואדי צראר לקסיימה שבסיני
כישלונם לכבוש את התעלה שמונה חודשים קודם לא ריפה את ידי הטורקים ובמסגרת ההכנות הלוגיסטיות לניסיון נוסף האריכו את המסילה לאל-פאלוג'ה היום מערבית לצומת הדרכים "צומת פלוגות" בין אשקלון לבין קריית גת, משמר הנגב של היום ובאוקטובר 1915 הגיעה מסילת הרכבת לבאר שבע בה שכן המרכז הלוגיסטי של הצבא הטורקי בדרום ארץ ישראל, בו נעשו ההכנות למסע לחצי האי סיני בדרך לניסיון ההשתלטות נוסף על תעלת סואץ וחסימת המעבר הבריטי למושבת הכתר, הודו. המסילה המשיכה על גשר על נחל באר שבע, דרך ביר עסלוג', (שרידי גשר וסוללות הרכבת נראים במקום) עד לנחל לבן ובמאי 1916 הגיעה המסילה לניצנה, מקום מושבה של המפקדה הטורקית האזורית. משם המשיכה המסילה כ-17 ק"מ נוספים עד עזוז, בארותיים, שם חצתה את הגבול לסיני והגיעה עד היישוב הערבי קציימה הוא קוסיימה כ-30 ק"מ מעזוז - התחנה הסופית של הרכבת האורכית, אשר תחנתה הראשונית הייתה דמשק.
פול סוייר
ראשית חייו
פול סוייר, בנם של ד"ר נתנאל ואלן וינגייט סוייר, נולד ב־23 במרץ 1865 בחוות סבו במחוז מדיסון, אוהיו. בשנת 1870 הוא עבר עם משפחתו לפרנקפורט, קנטקי. לאחר התיכון למד סוייר בבית הספר לעיצוב מקמיקן (האקדמיה לאמנות בסינסינטי), ולמד אצל פרנק דובנק ותומאס שטטרוויט נובל. בשנת 1889 המשיך את לימודי האמנות שלו אצל ויליאם מריט צ'ייס בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק.
הרכבת הצבאית העות'מאנית
שלוחת הרכבת מוואדי צראר לצפון רצועת עזה
הטורקים הניחו מסילת רכבת, לשימוש צבאי, מתחנת נחל שורק לכוון עזה. מסילה זו עברה דרך תחנת א-תינה, קריית מלאכי, תחנת אל-מג'דל, תחנת הרכבת דיר סניד ובית חאנון. מתחנת דיר סניד סללו העות'מאנים שלוחה לכפר הוג' מקום מושבה של מפקדתם האזורית ב-1917 כחלק ממערך הפיקוד על קו ההגנה עזה באר-שבע.
פול סוייר
קריירה כאמן
סוייר עבד בעיקר בצבעי מים והוא ידוע בעיקר בזכות הציורים שלו מאזור פרנקפורט, קנטאקי וניו יורק. סוייר ידוע בציורי נהרות קנטאקי ודיקס. בשנת 1893 נסע סוייר לתערוכה הקולומביאנית בשיקגו, שם חלק מיצירותיו היו בתצוגה של מדינת קנטאקי.
הרכבת הצבאית העות'מאנית
שלוחת הרכבת מוואדי צראר לצפון רצועת עזה
כך עוצב למעשה התוואי הגאוגרפי של רשת המסילות שהתקיים ברובו גם בתקופת המנדט.
פול סוייר
קריירה כאמן
ציורים מקוריים של סוייר מוצגים בפרנקפורט, קנטאקי בבניין הליברטי הול ובאורלנדו בראון, גלריית האמנות פול סוייר, מרכז ההיסטוריה של קנטאקי, ובמוזיאון האמנות של אוניברסיטת קנטאקי בלקסינגטון ומוזיאון לאמנות בלואיוויל.
הרכבת הצבאית העות'מאנית
השלוחות לכריתת עצים
כבר בתחילת המלחמה הוטל סגר ימי על חופי הארץ וכתוצאה ממנו נוצר מחסור חמור במלאי פחם אבן, שעד אז יובא דרך הים ושימש להסקת כבשני הקטרים, ותוך זמן קצר הוא אזל. פתרון טכני נמצא בהסקת כבשני הקטרים בפחם עץ שהופק מגזעי עצי אלון ובלית ברירה עצי פרי. על מנת לספק עצים עבור תהליך הבערה בכבשני הקטרים הוקמו שתי שלוחות רכבת: הראשונה: מטול-כרם אל אזור יער חדרה, והשנייה הובילה אל יערות העצים שברמות מנשה. שרידים מהשלוחה השנייה, רכבת האלונים, נמצאו ליד קיבוץ עין שמר. שרידים של היער ממנו נכרתו העצים מצויים בשמורת אלון.
פול סוייר
אחרית ימיו
משנת 1913 ועד מותו התגורר סוייר בקפלה שהוסבה למגורים, באחוזתה של פטרונית האמנות גברת מרשל ל. אמורי שבקטסקייל, ניו יורק.
הרכבת הצבאית העות'מאנית
השלוחות לכריתת עצים
כריתת עצים זו חיסלה חורש ים תיכוני טבעי שחלקו לא התאושש עד ימינו.
פול סוייר
אחרית ימיו
ב־5 בנובמבר 1917, בגיל 52, נפטר סוייר מהתקף לב. הוא נקבר בבית קברות בפליישמנס, ניו יורק.
הרכבת הצבאית העות'מאנית
סיום הפעילות העות'מאנית
העות'מאנים חדלו להשתמש ברכבות בשנת 1918, כאשר כוחות בריטיים השתלטו על מספר נקודות שולטות לאורך קטע המסילה שבערוץ הירמוך. בכך ניתקו את מערכת הרכבות שבארץ ישראל מזו של שאר האימפריה העות'מאנית. עם תבוסתם בחודש ספטמבר של אותה השנה טרחו הכוחות הנסוגים העות'מאנים והגרמנים להשמיד את ציוד מסילת הברזל כדי שזה לא ייפול בידי חיל המשלוח המצרי (1916).
פול סוייר
אחרית ימיו
חמש שנים לאחר מכן, בן דודו, השופט ראסל מקרירי, החזיר את גופתו של סוייר לקבורה מחודשת ב־9 ביוני 1923 בחלקה המשפחתית סוייר-וינגייט בבית העלמין פרנקפורט בקנטאקי.
מעריכים כי צייר כ־3,000 יצירות, בעיקר נופים בצבעי מים.
הרכבת הצבאית העות'מאנית
הנצחת שרידי המסילה
על קו באר שבע - עו'גה אל-חפיר (עזוז) - קציימה, במקביל לכביש, נראים שרידיה של מסילת הרכבת הטורקית. כיום ניתן לראות חלקים מהסוללה של המסילה וחלקים של הגשרים ששרדו. חלק מההרס של המסילה קשור בפעולות האיבה בין הבריטים לטורקים, אך חלקים לא מעטים נהרסו בשל אימוני הצבא והפיתוח האזורי המתקיימים באזורים אלה.
במהלך הסקר תועדו וצולמו הגשרים והמבנים שנמצאו לאורך המסילה הטורקית. כל אחד מהמבנים תואר והוגדרה נקודת הציון שלו.
Rolling Up the Welcome Mat
Rolling Up the Welcome Mat הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית קלסי בלריני. המיני-אלבום יצא לאור ב-14 בפברואר 2023, על ידי חברת התקליטים בלאק ריבר אנטרטיינמנט.
רקע והכרזה
במרץ 2016, בלריני החלה לצאת עם זמר הקאנטרי האוסטרלי מורגן אוונס. ב-29 באוגוסט 2022, בלריני הודיעה שהיא ואוונס מתגרשים. ב-3 בנובמבר 2022, נחשף כי בלריני ואוונס הגיעו להסכם פשרה ותהליך הגירושים הושלם ב-15 בנובמבר 2022. ב-13 בפברואר 2023, בלריני הודיעה ברשתות המדיה החברתית שלה שהיא תוציא מיני-אלבום הנקרא Rolling Up the Welcome Mat; זהו אלבום הפתעה אשר יצא באותו הלילה, במקביל ליום ולנטיין.
סרט
יציאתו של המיני-אלבום לוותה בסרט קצר באורך 20 דקות שמהווה אלבום ויזואלי (בפורמט מיני-אלבום), שתסריטו נכתב על ידי בלריני ובוים במשותף עם פטריק טרייסי. הסרט הקצר מציג אישה, בגילומה של בלריני, העוברת את שלבי האבל והקבלה עד לסיום הנישואים והגירושים הקרבים ובאים.
טמפה ביי רודיס
טמפה ביי רודיס (באנגלית: Tampa Bay Rowdies) הוא קבוצת כדורגל מקצוענית אמריקאית הממוקמת בעיר סיינט פיטרסברג, פלורידה, שבארצות הברית.
המועדון הוקם בשנת 2008. מאז 2017, משתתף באליפות USL, הליגה השנייה בחשיבותה במערך הליגות בארצות הברית. המועדון שיחק בעבר מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) (משנת 2011 עד 2016) ובחטיבה 2 של USSF (בשנת 2010), שהיו גם ליגות משניות. המועדון עורך את משחקי הבית באצטדיון אל לאנג, על קו המים של העיר סיינט פטרסבורג.
המועדון הנוכחי חולק את שמו, הלוגו שלו וחלק מתרבות המועדונים שלו עם טמפה ביי רודיס המקורית, מועדון שהיה פעיל משנת 1975 ועד 1993, בעיקר בליגת הכדורגל המקורית של צפון אמריקה. בעלי המועדון הנוכחיים הודיעו על כוונתם להשתמש בסימני המסחר הוותיקים של הרודיס במסיבת העיתונאים המקדימה בשנת 2008. עם זאת, סוגיות ברישוי אילצו את המועדון להשתמש בשם טמפה ביי עד דצמבר 2011, אז זכה בזכויות מלאות לשם Rowdies וקניין רוחני אחר. הרודיס הנוכחיים השתמשו תמיד באותה ערכת צבעים ירוקה וצהובה כמו המועדון המקורי, אפילו כאשר הם עדיין לא הצליחו לקבל רישוי להשתמש בשם Rowdies.
הרודיס זכו באליפות NASL בשנת 2012, והלוגו כולל שני כוכבים: אחד לזכייה ב-2012 ואחד לאליפות 1975 שבו זכתה רודיס המקורית. המועדון ניהל יריבות ארוכת שנים עם פורט לאודרדייל סטרייקרס, איתם הם התמודדו עם הדרבי של פלורידה מאז נפגשו לראשונה בשנת 1977.
שבתי יודלביץ
הרב שבתי בנימין יודלביץ (תרפ"ו, 1926 – כ"ב בכסלו תשנ"ז, 3 בדצמבר 1996) היה דרשן נודע בירושלים.
טמפה ביי רודיס
באוקטובר 2018 הודיעה טמפה ביי רייס, זיכיון הבייסבול של האזור, על תוכניות לרכוש את הרודיס ולהשתלט על אצטדיון אל לאנג.
שבתי יודלביץ
קורותיו
נולד בירושלים לרב שמואל אהרן יודלביץ ולרשא, בתו של הרב אריה לוין. למד בישיבת עץ חיים ובישיבת מרכז הרב. במהלך מלחמת העצמאות עסק בטיפול בפינוי חללים שנהרגו כתוצאה מהפגזות בירושלים. היה מתמיד גדול והעיד עליו רבו הרב חיים ברים שהיה לומד 18 שעות ברציפות. אשתו הראשונה אושפזה לעיתים תכופות בבית חולים לתשושי נפש. אביו לחץ עליו להינשא בשנית, כדי לקיים מצוות פרו ורבו, אך הוא סירב מחשש שאם אשתו תשמע זאת היא עלולה למות משברון לב. לאחר תקופה, אביו החליט להפסיק לשוחח עמו לחלוטין עד שישנה את דעתו. בשנות ה-70 לאחר חודשים ארוכים של נתק מאביו, נכנע לבסוף וקיבל היתר מאה רבנים, ונישא בשנית ללאה (לוסיל), עולה מצרפת הצעירה ממנו בעשרות שנים, ואשר ילדה לו תשעה ילדים. חששו התאמת כאשר מאן דהוא סיפר בטעות לאשתו הראשונה על נישואיו של בעלה, והיא נפטרה תוך ימים ספורים.
טמפה ביי רודיס
אחד השחקנים הנודעים ששיחקו בקבוצה היה ג'ו קול, ששיחק בקבוצה עד לפרישתו ממשחק.
שבתי יודלביץ
קורותיו
במשך שנים נודע כדרשן בירושלים, וכונה "המגיד הירושלמי" (לצד עמיתו הרב שלום מרדכי שבדרון). בשנות החמישים והשישים סבב בערי ישראל ודרש בפני אוכלוסיות שונות ובהן עולים חדשים מהעלייה מתימן וצפון אפריקה. עסק בהוצאת ספרי אביו.
טמפה ביי רודיס
רקע כללי
הטמפה ביי רודיס המקוריים היו זיכיון הרחבה בליגה המקורית של NASL ושיחקו 10 עונות באצטדיון טמפה החל משנת 1975. הרודיס זכו להצלחה מיידית ועקבית, כשזכו באליפות 1975 בעונת הפתיחה שלהם והגיעו לגמר הליגה בשתי הזדמנויות נוספות, והרוויחו באופן קבוע מקום בפלייאוף.
שבתי יודלביץ
קורותיו
נפטר בכ"ב בכסלו תשנ"ז, ונקבר בהר המנוחות.
טמפה ביי רודיס
רקע כללי
הרודיס נהנו מתמיכה פופולרית רחבה עד שה-NASL נסגרה בשנת 1984, לאחר מכן הקבוצה שיחקה ב-AISA, ASL וב-APSL לפני שהקבוצה התפרקה ב-1993.
היסטוריה
ב-18 ביוני 2008 הודיעו אנשי העסקים המקומיים דייוויד לקסר, אנדרו נסטור והינדס האוורד על כוונתם להקים מועדון כדורגל חדש שיחייה את שמו של רודיס (כ"מ.כ. טמפה ביי רודיס") ולהתחיל לשחק בשנת 2010 כקבוצת הרחבה ב-USL Division First, הליגה השנייה בפירמידת הכדורגל האמריקאית. עם זאת, בנובמבר 2009 הודיע מועדון הכדורגל טמפה ביי על כוונתם להפוך למייסדים משותפים של ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית החדשה, שתתחיל לשחק בשנת 2010. לאחר מכן, תוכניות אלה הוחלפו בעסקה להשתתפות בחטיבת 2 של USSF, שיצרה ליגה לעונה אחת בלבד בעונה המורכבת מקבוצות הן מ-USL והן מה-NASL החדשה. בדצמבר 2013 קנו אנשי העסקים המקומיים ביל אדוארדס את גרעין השליטה במועדון. באוקטובר 2018, מועדון הבייסבול טמפה ביי רייס הודיע על רכישתם את הרודיס תמורת סכום שלא צוין, בהמתנה לאישור מועצת העיר סיינט פטרסבורג. לאחר סיום המכירה, נשיאי הרייס מתיו סילברמן ובריאן אולד הפכו לסגני יו"ר מועדון הכדורגל.
שינויי שם
בינואר 2010 נודע המועדון בשם "מועדון הכדורגל טמפה ביי" בשל סכסוך משפטי עם חברת בגדי הספורט קלאסיק על זכויות הסחורה לשם טמפה ביי רודיס וסימני מסחר קשורים. השם עדיין שימש באופן בלתי פורמלי את המועדון עד אוקטובר 2010, אז הודיעה הקבוצה כי לא תשתמש בכלל בכינוי "רודיס" עד לפתרון סוגיית הזכויות המתמשכת.
אצטדיון אל לאנג
מגרש הבית מאז 2011 הוא אצטדיון אל לאנג, המכיל 7,500 ותחילה שימש עבור משחקי בייסבול. האצטדיון ממוקם על החוף בעיר סיינט פיטרסברג, פלורידה.
המתקן עבר שיפוץ משמעותי בשנת 2015. נוספו מקומות ישיבה שהפכו את אצטדיון אל לאנג לידידותי יותר לכדורגל.
ניהול האצטדיון
לאחר שהפך לבעל רוב המניות במועדון בשנת 2013, איש העסקים המקומי, ביל אדוארדס, הביע מורת רוח ממצב המגרש ואצטדיון אל לאנג. חודשים של תלונות על דשא גרוע, צינורות דולפים, מושבים שבורים וסוגיות אחרות הגיעו לשיאם בתביעה ביולי 2014 שהגישה הרודיס נגד ועדת הבייסבול בסיינט פטרסבורג בטענה שהוועדה לא מתחזקת כראוי את המתקן "הרעוע". המחלוקת נפתרה באוקטובר 2014 כאשר אדוארדס והעיר סיינט פטרסבורג תיווכו בעסקה שהעניקה לחברת Big 3 Entertainment של אדוארדס את השליטה הבלעדית על אצטדיון אל לאנג. כחלק מההסדר, המתקן לא ישמש עוד לבייסבול ואדוארדס הסכים לממן 1.5 מיליון דולר לשיפוצים שנועדו להפוך את אל לאנג לידידותי יותר למשחקי כדורגל.
אצטדיונים לשעבר
עם הקמת המועדון בשנת 2008, הודיעו בעליו על תוכניות להקים אצטדיון ספציפי לכדורגל בן 5,000 מקומות ישיבה בצפון מערב טמפה לאורך הכביש המהיר וטראנס. תוכניות אלה נגנזו בתחילת 2009 כשהתושבים המתגוררים בסמוך לאתר שנבחר השמיעו דאגות בפני ועדת המחוז הילסבורו בנוגע לבעיות רעש וחניה אפשריות.
לאחר שנבחנו אתרים אפשריים אחרים באזור מפרץ טמפה, החליט המועדון לשחק את עונת הפתיחה שלה בשנת 2010 במגרש ג'ורג' מ. שטיינברנר, אצטדיון בייסבול בן 11,000 מושבים ליד מערב טמפה. המועדון שיתף את המתקן עם הטמפה יאנקיז, השייכת ליאנקיז, שהערימה קשיים מסוימים. תזמון משחקי הבית היה אתגר מכיוון שעונות המועדון חופפות לאורך רוב הקיץ. לא ניתן היה להסיר את תל המגרש ואת העפר ששימש למשחקי בייסבול, מה שאילץ לעצב מגרש כדורגל מעבר לשדה מקו העבירה של המגרש הימני לשדה המרכזי השמאלי, מה שיצר מגרש קטן בהרבה מרוב מגרשי הכדורגל המקצועיים, וחלק גדול משטח הדשא היה חימר. בשל הקושי לרוץ על חימר רטוב ונזק פוטנציאלי לדשא רטוב, אסור היה לרודיס לשחק כשהאדמה הייתה רטובה, מה שקרה לעיתים קרובות בעונת הגשמים הקיצית של טמפה. בגלל כל הבעיות הללו, מועדון הכדורגל עבר לאצטדיון אל לאנג.
קומדי קלאב
קומדי קלאב (Comedy Club) הוא מופע סטנד-אפ טלוויזיוני שמשודר בערוץ TNT מאז ה-23 באפריל 2005. המנחים הוותיקים של התוכנית הם גאריק מרטירוסיאן, טימור בטרודינוב, גאריק חרלמוב, פאבל ווליה, אלכסנדר רווה, אלכסנדר נזלובין, מיכאיל גלוסטיאן, מרינה קראבץ, דמיס קאריבידיס ואחרים.
בשנת 2017 התכנית זכתה בפרס TEFI בקטגוריית המופע/התוכנית ההומוריסטית הטובה ביותר.
היסטוריה
פרויקט קומדי קלאב הוקם בשנת 2003 על ידי נבחרת הארמנים החדשים (Новые армяне) מ-KVN, שהורכבה מהקומיקאים ארתור דז'אניבקיאן, ארטק גספריאן, ארתור טומסיאן, ארטאשס סרקיסיאן, גאריק מרטירוסיאן ואחרים. רעיון הפרויקט עלה כבר בשנת 2001.
התוכנית הראשונה של קומדי קלאב הופיעה ב-2004 בערוץ MTV רוסיה, אך שיתוף הפעולה עם הערוץ לא נמשך. ביוני 2004 יחד עם ערוץ CTC והמפיק אלכסנדר צקאלו תמורת 22,000 דולרים. התוכנית צולמה בקזינו Golden Palace. , ברם מנכ"ל הערוץ אלכסנדר רודניאנסקי סבר שהתכנית לא תתאים לתוכן הערוץ.
לאחר מכן, ארתור דז'אניבקיאן ניסה לעניין ערוצי טלוויזיה אחרים ולבסוף מפיק ערוץ THT דמיטרי טרויצקי התרשם והחליט לחתום הסכם עם חברי התוכנית. לאחר מכן בינואר 2005 החלו צילומי התוכניות הראשונות ומאז התוכנית משודרת בקביעות בערוץ THT מאז 23 באפריל 2005.
ב-15 באפריל 2007 התוכנית המאה במספר ובאותה שנה הוקמה חברת ההפקות Comedy Club Production, שהחלה לעסוק בהפקת התוכניות של קומדי קלאב. בהמשך השתתפו בתוכנית קומיקאים חדשים ובוגרים נוספים מתחרויות KVN.
בשנת 2008 הוקם הערוץ Comedy TV (שבהמשך הפך ל-ТНТ-Comedy, לצד ערוץ ТНТ4), בהם משודרים התוכניות שהפיקו בחברתהComedy Club Production. באפריל 2010 התכנית עברה חידוש והפכה לפופולרית מאוד עד כדי כך שב-1 באפריל 2011 נשיא רוסיה דאז דמיטרי מדבדב הזמין למעונו גורקי-9 את חברי התוכנית אנדריי אוורין, טימור בטרודינוב, פאבל ווליה, מיכאיל גלוסטיאן, גאריק מרטירוסיאן, אלכסנדר נזלובין, סרגיי סבטלקוב, סמיון סלפאקוב וגאריק חרלמוב.
אודם (מושב)
אוֹדֶם הוא מושב עובדים הממוקם בצפון רמת הגולן ומונה כ-65 משפחות. היישוב מכונה בפי תושביו "הר אודם". מקורו של השם בצבעו של הר הגעש עליו הוא שוכן – הר שצבעו אדום (ונקרא בערבית: תל אל-אחמר).
היישוב ממוקם על הר אודם במרכז יער אודם בגובה 1,050–1,115 מטרים מעל פני הים, והוא היישוב היהודי השני בגובהו בישראל (אחרי נמרוד).
היסטוריה
הממשלה החליטה על הקמת היישוב בשנת 1975 בעקבות החלטת האו"ם שהשוותה את הציונות לגזענות. גרעין של תנועת העובד הציוני התיישב ב-1976 במחנה צבאי סורי נטוש בסמוך לברכת רם והקים שם את אודם כמושב שיתופי. עד 1977 עזבו רוב המתיישבים את המקום בשל הטמפרטורות הנמוכות בו והרוחות העזות. במאי 1981 הצטרפו לגרעין שנותר גרעין נוסף ונוסד יישוב הקבע.
ב הוחלט לשנות את מבנה המושב ממושב שיתופי למושב עובדים, זאת במסגרת תוכנית של משרד החקלאות ופיתוח הכפר לעידוד צמיחה דמוגרפית בפריפריה. שינוי הסיווג של המושב הוכרז רשמית בינואר 2013, ותהליך השינוי הסתיים בפועל במהלך 2014.
כלכלה
כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות ונופש, ופועל בו אתר התיירות "יער האיילים". כמו כן במקום גם מספר מפעלי תעשייה קטנים: קטיף עצמי של פירות יער ודובדבן, מפעל "אודם פלסט" ליצור מוצרי פלסטיק ויקב הר-אודם.
ומתוק האור
ומתוק האור היא סדרת ספרי דרוש על פרשות השבוע, מועדי השנה, גדולי ישראל ועוד, מדרשותיו של הרב שלמה לוונשטיין ונערכו על ידי תלמידו הרב יעקב ישראל פוזן. הסדרה יצאה לאור בהוצאת יפה נוף. הספרים מכילים משלים, סיפורים, הנהגות ופנינים אודות גדולי הדור.
על הסדרה
בשער הספר מופיעים הסכמות מחשובי הרבנים בציבור החרדי הרב חיים קניבסקי הרב יוסף שלום אלישיב וכדומה.
התוכן בספרים לוקט מדרשותיו במשך השנים במקומות שונים כגון בית כנסת קצמן בתל אביב הדרשות לרוב נמצאות ביוטיוב בערוץ קול הלשון והידברות.
הספרים על פרשות השבוע בנויים בצורה שכל פרשה מחולקת לשני חלקים: החלק הראשון הוא מספר דרשות ארוכות (בדרך כלל על נושא מהפרשה או מדרש חז"ל על הפרשה) והחלק השני הוא ליקוט של הרבה רעיונות קצרים (יותר על הפסוקים עצמם). החלק הראשון הוא בדרך כלל מספר רב של עמודים בעוד החלק השני הוא בדרך כלל חצי עמוד עד שני עמודים.
הספרים על המועדים בדרך כלל בנויים מהרבה רעיונות קצרים ומחולקים לפי נושאים הקשורים לאותו מועד, לעיתים חלק מהנושאים מחולקים לשני חלקים בדומה לחלוקה בפרשות השבוע.
בשנת תש"פ החל בהוצאת תת-סדרה על דמויות תנ"כיות תחת השם "אבות העולם".
שיטתו וסגנונו
הרב לוונשטיין מחשיב עצמו כתלמידו של הדרשן הרב ראובן קרלנשטיין, ההולך בסגנונו של הרב שלום שבדרון, והרב יוחנן דוד סלומון (נכדו של יואל משה סלומון) מחבר ספרי עין יהודית. הרב לוונשטיין מעביר את המסרים באמצעות סיפורים ומשלים. הרב לוונשטיין היה מקורב, לרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, לרב נסים קרליץ, ולרב חיים קניבסקי, והוא משלב בדרשותיו סיפורים מחצרותיהם. ולאחר פטירתם הוציא עליהם (הרב שטיינמן והרב קניבסקי) ספרי סיפורים והנהגות.
בשונה מדרשנים ומרצים בעלי סגנון המותאם לקהל יעד מסוים, דרשותיו והרצאותיו של הרב לוונשטיין נאמרות בשפה פשוטה ומותאמות לקהלים רחבים יותר.
פירוט הספרים
סדרת ומתוק האור (הוצאת "יפה נוף", בעריכת יעקב ישראל פוזן) ביאורים ופנינים על:
אייס קפה
אייס קפה הוא משקה קר על בסיס קפה אשר בדרך כלל ממותק. אייס קפה נצרך במיוחד בחודשי הקיץ.
המשקה המקורי מכיל קפה מבושל חזק מהרגיל, ממותק עם סוכר או סירופ, מקורר, ולאחר מכן מוגש עם קוביות קרח בכוס.
ישנם בתי קפה שמכינים את המשקה על ידי הכנת קפה חזק מהרגיל, ואותו הם שופכים על קוביות קרח או קרח כתוש. הקפה מבושל בחוזק גבוה מהרגיל בשל הדילול שנגרם על ידי הקרח.
ישראל
בישראל נפוץ משקה המכיל או מבוסס על חלב. המשקה עובר ערבול תמידי כדי לשמור עליו נוזלי למרות טמפרטורת ההגשה הנמוכה. ומרקמו מזכיר את משקה הברד הנפוץ. המשקה נמכר בבתי קפה עצמאיים וברשתות בתי קפה.
בנוסף, בישראל נמכרים בקבוקים ארוזים של משקה קפה על בסיס חלב, וללא קרח.
אוסטרליה
באוסטרליה המשקה מוגש לרוב עם גלידה וקצפת. המשקה עשוי לכלול גם סירופ, שמנת, אבקת קקאו, או פולי קפה. התוצאה דומה למדיי למילקשייק.
צ'ילה
בצ'ילה המשקה מכונה "הלאדו" שפירושו "קפה קר". המשקה פופולרי במיוחד בעונת הקיץ. קפה הלאדו מורכב מאספרסו, או אבקת קפה אשר מוגש עם גלידה כמו גם עם תוספים ממותקים כגון וניל, קינמון או ריבת חלב. לעיתים המשקה מוגש גם עם קצפת, ואגוזים קצוצים.
סין
המשקה מוכן בסין לרוב בטכניקה בה משאירים את הקפה שיתקרר לטמפרטורת החדר במשך מספר שעות, ולאחר מכן מוסיפים למשקה קרח.
צ'כיה
בצ'כיה המשקה מכונה "לדובה קאבה" (Ledova Kava).
גרמניה
בגרמניה ישנם סוגים שונים של אייס קפה (Eiskaffee). הצורה הנפוצה ביותר של המשקה היא משקה על בסיס חלב בדומה למשקה האייס קפה הנפוץ באוסטרליה, אם כי משקה זה בדרך כלל מאוית "Eiscafé" ואותו ניתן לרכוש בבתי קפה ברחבי גרמניה וכמו גם בגלידריות. המשקה מורכב מקפה אשר בושל ולאחר מכר קורר לטמפרטורת החדר, ושולב עם גלידת וניל, וקצפת.
איטליה
בתי קפה רבים באיטליה מגישים וריאנט מקומי למשקה המכונה "קפה פרדו" (caffè freddo), אשר הוא קפה אספרסו שאוחסן בהקפאה ומוגש כ"ברד" (בדומה לאייס קפה בישראל).
יפן
הגרסה המקומית של המשקה ביפן, אשר מכונה "איסו קוהי" (アイスコーヒー), פופולרית בבתי הקפה עוד משנות ה-20 של המאה ה-20. המשקה מוגש עם סירופ מסטיק וחלב.
תאילנד
הגרסה המקומית של המשקה בתאילנד, אשר מכונה אוליאינג (โอเลี้ยง) כוללת קפה שחור חזק, בתוספת סוכר, שמנת כבדה, והל, אשר מוגש עם קרח. לעיתים המשקה מוגש עם קצפת, קינמון, וניל או אניס. זהו פריט נפוץ למדיי במסעדות תאילנדיות.
משטר כלאיים
משטר כלאיים או משטר היברידי הוא משטר המשלב תכונות של משטרים דמוקרטים (למשל, בחירות קבועות הפתוחות לציבור הרחב) עם תכונות של משטרים סמכותנים (למשל, דיכוי פוליטי).
למרות השילוב בין המאפיינים, בהיעדר היכולת לכונן משטר דמוקרטי של ממש, נחשבים משטרי הכלאיים על פי רוב למשטרים סמכותנים במהותם. במחקר הם אינם נחשבים בדרך כלל תת-סוג של משטרים סמכותנים, וגם לא נחשבים כמשטר שנמצא "בדרך אל" משטר דמוקרטי/סמכותני, אלא מוגדרים כסוג משטר נפרד בעל מאפיינים ייחודיים.
משטרי כלאיים מתקיימים ברוב המדינות המתפתחות, במיוחד מאז תום המלחמה הקרה. על פי חלק מההגדרות, משטרי כלאיים הפכו לשיטת המשטר הנפוצה ביותר בתחילת המאה ה-21 : על פי ההגדרה של דו"ח החירות העולמי של ארגון ה-Freedom House, כשליש מהמשטרים שהיו במדינות העולם בעשורים האחרונים היו משטרי כלאיים, והיא נפוצה במיוחד באירואסיה. קבוצת האקונומיסט שעוקבת אחר המשטרים במדינות העולם מפרסמת מדי שנה ניתוח בשם "מדד הדמוקרטיה" מסווגת בערך רבע מהמדינות כמשטרי כלאיים.
היווצרות משטרי הכלאיים
אחת הגישות המקובלות העוסקות במשטרי כלאיים, רואה בהם תהליך שהחל באופן מעשי בתחום המלחמה הקרה, גם אם הוא בעל שורשים מוקדמים יותר. עם זאת, משטרים שונים קודם לכן, למשל, משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, הוגדרו בפי חלק מהחוקרים כמשטר כלאיים כבר בשנות ה-70.
עם זאת, בשלב מסוים, בדרך כלל סביב השנים 2000–2008, תהליכי הדמוקרטיזציה בחלק ממדינות אלו חוו תקיעות או נסיגה והובילו ליצירת משטרי כלאיים רבים. החוק היבש באותן מדינות עדיין מתאר את תפקודם המקורי של אותם מוסדות דמוקרטים שהוקמו, אולם שינויים שבוצעו במנגנוני השלטון מחלישים בפועל חלק מהאפקטיביות של היכולת להעמיד אלטרנטיבה לשלטון.
מאפיינים
משטרי כלאיים עשויים להיות בעלי קשת רחבה של מאפיינים, וההגדרות ששואפות להבחין מקרים גבוליים של משטרי כלאיים הן הגדרות עמומות. לכן נוצרו טיפולוגיות במטרה לזהות את המאפיינים השונים של משטרי כלאיים ולהבדילם מסוגי משטרים אחרים.
צוות המחקר של קבוצת האקונומיסט שמפרסמת מדי שנה את "מדד הדמוקרטיה" מגדיר את משטרי הכלאיים על ידי מידת התאמתם למספר מאפייני מפתח: בבחירות (שהן מאפיין נפוץ של משטרים אלו ) מתקיימים אי סדרים משמעותיים שלעיתים קרובות מונעים מהן להיות חופשיות והוגנות ; במקרים רבים מופעל לחץ ממשלתי על מפלגות האופוזיציה ; משטרים בעלי חולשות רבות בפרמטרים שונים הנבדקים ונוגעים לתרבות הפוליטית, ליכולתם החופשית של האזרחים להשתתף ולהשפיע על המציאות הפוליטית, למערכת מתפקדת של איזונים ובלמים ולמידת הכוח שיש בידי הגורמים הנבחרים לעומת גורמים אחרים שאינם נבחרים כמו גורמי צבא או טרור ; השחיתות השלטונית נוטה להיות נפוצה ושלטון החוק חלש ; יכולתה של החברה האזרחית חלשה, מופעלים לחצים על עיתונאים והרשות השופטת אינה עצמאית.
לעיתים אף מתאפיינים משטרי הכלאיים גם במוסדות שלטון ייחודיים שאינם מאפיינים דמוקרטיות או משטרים סמכותנים. לעיתים משטרים אלו מאמצים את המוסדות המקובלים בדמוקרטיה, אולם מארגנים את השיטה הפוליטית כך שכוח רב בהרבה יהיה בידי השלטון המרכזי.
יתר על כן, קיימות עדויות אמפיריות חזקות המבדילות משטרי כלאיים מדמוקרטיות או משטרים סמכותנים גם מבחינת הביצועים והפעולות של המשטר. מחקר השוואתי שיטתי מצא כי משטרים היברידיים נוטים יותר לצאת למלחמה מאשר דמוקרטיות או משטרים סמכותנים (מנספילד וסניידר, 2005), נוטים יותר לעומתם למשברים לאומיים (גולדסטון, 2000) ובעלי שיעורי אמון נמוכים יותר לעומתם מגורמי השקעות עסקיים (קניון ונאהוי, 2010). כלומר, מצב הביניים בין דמוקרטיה למשטר סמכותני נמצא במתאם לרמות גבוהות יותר של בעיות כלכליות, פוליטיות ובינלאומיות מסוימות, בהשוואה לכל אחת מנקודות הקיצון. עם זאת, נכון לשנת 2010, טיב המתאם אינו ברור, וקשה לומר בוודאות האם משטר הכלאיים הוא הסיבה לגורמים אלו או שאולי הקשר הסיבתי הוא הפוך, ועצם קיומם המוקדם יותר של בעיות מהותיות הוא זה שגורם להיווצרותו של משטר הכלאיים.
בהשוואה למשטרים סמכותנים טהורים, הנהגה במשטרי כלאיים כן לוקחת בחשבון את דעת הקהל. גם אין לא ניתן להציע להנהגה תחרות אמיתית בסבבי הבחירות, מועמדי אופוזיציה, על אף מוגבלותם הפוליטית, יכולים לנצל דעת קהל שלילית כדי לערער כנגד השלטון גורמי כוח אחרים התומכים ביציבותו, או אף ליצור סחף רב כל כך של הצבעה לאופוזיציה בבחירות, עד שיהיה קשה ולא אמין לזייף תוצאה אחרת. למעשה, משמשות גם הבחירות עצמן כחלק ממנגנון השפעה על דעת הקהל שמטרתו ליצור רושם קבוע שמרבית הציבור תומך בשלטון. מחקריהם של הייל ומקפול הראו שחילופי מפלגות במשטרים כאלו מתרחשים בדרך כלל בתקופת שלטונם של המנהיגים הכי פחות פופולרים, ומכך הסיקו את החשיבות הרבה לדעת הקהל.
הבלדה של Big Al
סרט זה מתאר את חייו של האלוזאורוס המכונה "Big Al", שהוא מאובן האלוזאורוס המשומר ביותר שנמצא, ואת הסכנות שעימם התמודד במהלך תור היורה באמריקה הצפונית.
עלילה
הפרק הראשון נפתח באנויברסיטת ויומינג שבה נראות עצמותיו של אלוזאורוס המכונה "Big Al" לצד קני וביצי אלוזאורוס. האלוזאורוס מונפש ויחד עם הקן והביצים מועבר לתקופת היורה, לפני 155 מיליון שנה.
אמו של Big Al מטפלת בצאצאיה בעת בקיעתם מהביצים ומביאה להם מזון. לאט לאט הם מתחילים להסתובב ברחבי השטח שליד הנהר בליווי צמוד של אמם. בעודם עסוקים בציד חרקים, מגיע אלוזאורוס וטורף אחד מהם, אך Big Al ניצל.
כעבור שנתיים, הוא מנסה לצוד להקה של דריוזאורים מהירים, אך מפסיד מאחר שהוא לא למד איך לארוב לטרפו. לבסוף מצליח לתפוס לטאה מענף. במורד הוא מתקרב לנבלת סטגוזאורוס ולאלוזאורוס שנתקעו בבור טובעני. נקבת אלוזאורוס נכנסת למלכודת ונתקעת אך Big Al בורח מהמקום. האלוזאורים מתים ופטרוזאור מסוג אנורוגנתוס עף לעבר הפגרים הטריים.
כעבור שנה, Big Al שותה מבריכה ומבריח את שאר החיות סביבו כשמתקרבת נקבת אלוזאורוס. Big Al ניגש אליה אבל היא לא מתלהבת ונושכת אותו. הוא בורח ממנה אך נפצע בזרועותיו ובצלעותיו. העונה היבשה מגיעה ו-Big Al מנסה לצוד להקת דריוזאוריים אך הוא שובר את רגלו כשמטפס על גזע שנשבר. כשהעונה היבשה ממשיכה האצבע שנפצעה מזדהמת ו-Big Al גוסס על גדת נהר יבש ומת עד מהרה, לאחר שלא הצליח לצוד טרף. זוג אלוזאורים צעירים שבאו לצוד חרקים נתקלים בנבלתו. Big Al לא הגיע לגודלו המלא אך שלדו ועצמותיו השתמרו בצורה יוצאת דופן ותהליך ההתאבנות שימר את הפציעות שספג במהלך חייו, ובכלל זה האזור בו נשברו צלעותיו והחלימו והזיהום באצבע רגלו.
הפרק השני בסדרה מתאר את המחקר מאחורי הקלעים על שחזורו של הפרק הראשון.
אצבע (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דיוויזיית האבטחה ה-207 (ורמאכט)
דיוויזיית האבטחה ה-207 (בגרמנית: 207. Sicherungs-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
אנטוניני
אנטוניני (באוקראינית: Антоніни) היא עיירה באוקראינה, על גדת הנהר איקופוט, 8 ק"מ מתחנת הרכבת על קו שפטובקה-סטרוקונסטנטינוב. בעיירה קיימים מפעל סוכר, מפעל לבני בניין וגן בוטני. סמוך לעיירה נמצאת העיירה שפטובקה, המהווה אתר נופש.
אנטוניני מוזכרת לראשונה ב-1593 בשם הולודיקי (Голодьки) או הולודיקיבצי (Holodykivtsi). בשנת 1629 היו בה שש מעשנות. בשנת 1770 שונה שמה והיא נקראה על שם אשת בעל הכפר, שבמקורה הייתה ממשפחת נסיכים. בכפר נבנתה טירה ולידה גן עם עצים אקזוטיים ופרחים. הגן נקרא על שם האישה, ושם הגן דבק מאוחר יותר בכפר כולו.
מסוף המאה ה-18 הייתה אנטוניני במחוז ווהלין. בשנת 1870 נבנה במקום ארמון בסגנון נאו-בארוק עבור משפחת האצולה פוטוצקי. הארמון הועלה באש על ידי מהפכנים בולשביקים באוגוסט 1919 ונשרף כמעט לחלוטין.
בתחילת המאה ה-20 היו בכפר בית חולים, טחנת מים, סניף דואר ותחנת טלגרף.
יהודי אנטוניני
ערב פלישת הגרמנים לברית-המועצות התגוררו באנטוניני כ-100 יהודים. הגרמנים כבשו את אנטוניני ביולי 1941 וריכזו בגטאות בו ובגטו בכפר אורלינצי הסמוך קרוב ל-3,000 יהודים מיישובי הסביבה. רבים מהכלואים מתו בגלל תנאי הרעב, הקור ועבודות הכפייה. בקיץ 1942 נרצחו רוב יהודי הגטאות בידי הגרמנים לא רחוק מהעיירה מנייווצי.
צוק ארתורסון
צוק ארתורסון או מצוק ארתורסון (באנגלית: Arthurson Bluff) הוא צוק מכוסה קרח המתנשא ממזרח לנקודת המפגש בין קרחון לודביג וקרחון קירקבי, בין כף ויליאמס וכף אדייר בחוף פנל - חוף הצפוני של ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
היסטוריה
משלחת החקר הלאומית האנטארקטית של אוסטרליה (ANARE) השתמשה בראש המצוק כמנחת מסוקים עבור משלחת החקר מטעם ANARE שהוביל פיליפ לואו שחקרה את האזור בשנת 1962.
פינגר
{{פירושונים|
צוק ארתורסון
היסטוריה
ANARE נתנה למצוק את שמו, והוא נקרא על שם קפטן ג'י. ארתורסון, טייס מסוקים שסייע למשלחת החקר.
פינגר
ראו גם
}}
צוק ארתורסון
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 74
Petals for Armor II
Petals for Armor II (בעברית: עלי כותרת לשריון חלק שני) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית היילי ויליאמס. המיני-אלבום יצא לאור ב-9 באפריל 2020 על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך המיני-אלבום יצאו שלושה סינגלים.
המיני-אלבום הוא מיני-אלבום המשך למיני-אלבום Petals for Armor I, שיצא לאור כמה חודשים קודם לכן.
ברגמוט
ברגמוט (שם מדעי: Monarda didyma) הוא צמח רב שנתי המתנשא עד לגובה של מטר אחד. ניחוח הפרח מזכיר בריחו תפוז ברגמוט. מוצאו בארצות הברית.
BB-8
BB-8 מהווה מעין מחווה ו"דור המשך" ל-R2-D2 (שמופיע אף הוא בפרק 7) שממלא תפקיד כמעט זהה בסרט המקורי, "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה".
הכוח מתעורר (2015)
BB-8 נראה לראשונה בטיזר לסרט הכוח מתעורר בן ה-88 שניות ששוחרר על ידי Lucasfilm ב-28 בנובמבר 2014. שמו נחשף על ידי Entertainment Weekly בדצמבר 2014.
בסרט, הרובוט הוא האסטרומאכ הדרואיד של טייס הקרב של ההתנגדות פו דמרון (אוסקר אייזק). פו מפקיד בידיו מפה שיש להעביר למפקדת ההתנגדות על מנת לקבוע את מקום הימצאו של אביר הג'דיי לוק סקייווקר. בזמן שפו נתפס ונחקר על ידי איש המלחמה המרושע של המסדר הראשון קיילו רן, BB-8 בורח אל פני המדבר של כוכב הלכת ג'אקו ומוצא מקלט עם ריי. בסופו של דבר ריי, חייל הסער העריק פין, האן סולו וצ'ובקה מביאים את BB-8 למנהיגת ההתנגדות ליאה אורגנה, ובסופו של דבר מפגישים אותו עם פו.
אחרוני הג'דיי (2017)
באחרוני הג'דיי, BB-8 מתקן את מערכת הנשק אקס- ווינג של פו על ידי ריסוק ראשו לתוכה. בקאנטו בייט, מהמר שיכור מכניס שוב ושוב מטבעות למשבצת בתוך BB-8, חושב שהוא מכונת מזל. הדרואיד מכניע מאוחר יותר כמה שומרים, ומאפשר לפין ולרוז להימלט מהכלא. לאחר מכן BB-8 משתמש במטבעות כדי להכניע שומר רביעי. מאוחר יותר, הוא מפעיל AT-ST על מנת להציל את פין ורוז לאחר שהם נתפסו על ידי המסדר הראשון.
עלייתו של סקייווקר (2019)
BB-8 הופיע במלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר, שם, במשימה עם ריי, פין, פו, צ'ווי ו-C-3PO הם התיידדו בסופו של דבר עם דרואיד בשם D-O. לאחר שחגג את ניצחון ההתנגדות באג'אן קרוס, BB-8 עקב אחרי ריי בטטואין שם היא קברה את חרבות האור של לוק וליה באחוזת לארס, ובסופו של דבר, הדרואיד צפה בזריחה יחד איתה.
כריש חול גדול-עין
מאפיינים
כריש זה נתפס באורך של 3.3 מטר לנקבות ו-3.6 מטר לזכרים. הוא בעל גוף כבד עם חרטום בצורת חרוט, עיניים גדולות ללא עפעפיים המותאמות לראייה בחשיכה ולסת מלאה שיניים חדות מאיימות בתחתית הראש. על הגב גיבנת קטנה ומאחוריה 2 סנפירי גב וזנב ארוך ורחב. לכריש קשקשים נוקשים שצבעו אדום כהה עד חום-שחור ולעיתים ישנם פסים שחורים על הסנפירים.
כריש זה כמעט ולא נראה והוא חי בעומק של 60–1,000 מטר מתחת למים. הוא חי בימים טרופיים או ממוזגים חמימים והוא משוטט לו בחיפוש תמידי אחר טרף כמו דגים קטנים יותר ודיונונים, בדרך כלל כשהוא עולה בלילות אל פני המים לתפוס טרף. הדוגמאות שנמצאו ממנו התגלו באוקיינוס האטלנטי במדיירה, דרום ברזיל, טקסס, מזרח פלורידה והרכס המרכז-אטלנטי. באיי סיישל התגלו שיניים שכנראה שייכים למין זה ואולי נמצא גם בים סין הדרומי. באוקיינוס השקט התברר שהוא נודד לאורך איים כמו איי מרשל והוואי.
כריש זה איננו נידוג כמעט, עקב נדירותו והיותו שוכן מים עמוקים. לא ידוע מה מצבו סיכונו בטבע אך הוא נאסר לדיג בחופי ארצות הברית.
בוב וקרול וטד ואליס
בוב וקרול וטד ואליס (באנגלית: Bob & Carol & Ted & Alice) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1969 בבימויו של פול מזורסקי שגם כתב את התסריט ביחד עם לארי טאקר.
בתפקידים הראשיים - נטלי ווד, רוברט קאלפ, אליוט גולד ודיאן קנון.
העלילה מתרכזת באורח החיים הקליפורני בראשית שנות השבעים על רקע המהפכה המינית זוג מתוחכם ומודרני, מנהל חיי נישואין פתוחים המבוססים על אהבה חופשית. זוג חברים שמרניים מזועזעים מהתנהגותם אך לאט מקבלים אותה וזה נגמר בחילופי זוגות. נושא זה היה בזמנו חדשני והסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה. זה היה סרטו המלא הראשון של מזורסקי והצלחתו איפשרה למזורסקי להמשיך לכתוב, להפיק ולביים סרטים נוספים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר: דיאן קנון הייתה מועמדת גם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה.
כותבי התסריט זכו בפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
תקציר העלילה
בוב הוא במאי סרטים מצליח. הוא מגלה לקרול כי קיים יחסים עם אחת מעוזרות ההפקה. להפתעתו קרול מקבלת זאת בהבנה לאחר ששוכנעה שהיחסים היו רק פיזיים ושהוא אוהב רק אותה.
היא מגלה זאת לאליס וזאת נדהמת מתגובתה. היא מתחילה לריב עם טד שמגלה הבנה להתנהגותה של קרול. אליס הולכת להתייעצות עם פסיכיאטר (דונלד מוניק), אך הוא לא עוזר לה.
כאשר בוב חוזר בפעם אחרת מסן פרנסיסקו, הוא נדהם לגלות גבר בחדר המיטות שלהם. זה מדריך הטניס של קרול. בתחילה הוא כועס אבל כשקרול מגלה לו שזה היה רק קשר פיזי הוא נרגע ואפילו שותה כוסית עם המאמן...
שני הזוגות נוסעים לבילוי משותף בלאס וגאס. בוב וקרול מספרים על יחסי קרול והמאמן ואז מגלה טד לאליס כי בעת נסיעת עסקים במיאמי היו לו יחסים עם אישה אחרת.
אליס הכועסת על יחסי המין של כולם והיא מציעה לבצע חילופי זוגות. לאחר ויכוח הם מסכימים, מתפשטים, נכנסים למיטה רחבה אחת ומתגפפים אחד עם בת הזוג השנייה. לאחר זה הם יורדים לקזינו, עוברים ומסתכלים מקרוב על פני אנשים ללא דיבור, כפי שלמדו בקבוצה, כשברקע מושמע שירו של ברט בכרך "what the world needs now is love".
אזרחות איחוד האמירויות
חוק הלאום האמירתי קובע מה הם התנאים לקבלת מעמד האזרחות באיחוד האמירויות הערביות. החוק מעניק זכות לאזרחות בעיקר לפי שיטת דין הדם, כלומר האזרחות עוברת לפי קשר דם בירושה מההורים לילדיהם, בלי קשר למקום הלידה. אזרחים זרים יכולים לקבל אזרחות אמירתית על ידי התאזרחות, אך התהליך מוגבל בעיקר בשל החשש מירידה בשיעור האוכלוסייה האמירית (אזרחי המדינה הם אמירתיים-ערבים בני המקום המהווים כ-12% מכלל אוכלוסיית המדינה) והחששות מאובדן זהות לאומית. אזרחים של המדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ רשאים לחיות באיחוד האמירויות ללא הגבלה ויש להם זכות לחופש תנועה.
חוק הלאום האמירתי נגזר מחוק פדרלי מס' 17 משנת 1972 בנושא לאומיות ודרכונים, והוא מנוהל תחת רשות פדרלית הנקראת "הדירקטוריון הכללי לענייני תושבות וענייני חוץ" אשר נמצא בכל אחת מהנסיכויות החברות באיחוד האמירויות.
זכות לאזרחות איחוד האמירויות הערביות
לידה באיחוד האמירויות הערביות אינה כשלעצמה מעניקה אזרחות אמירתית, מכיוון שחוק הלאום האמירתי מקנה זכות לאזרחות על פי דין הדם, כלומר לפי קשר דם מהורים לילדיהם. יוצאים מן הכלל הם ילדים שננטשו ולא ידוע מי הם הוריהם.
האנשים הבאים זכאים אוטומטית לאזרחות אמירתית בהתאם למוצאם ולקריטריונים הבאים שבחוק:
עד שנת 2017, ילדים שנולדו לאם אמירתית ולאב עם אזרחות זרה יכלו להגיש בקשה לקבלת אזרחות אמירתית רק כשהגיעו לגיל 18, אך מאוקטובר 2017, ילד לאם האמירתית יכול לקבל אזרחות מגיעים לגיל שש.
הגשת בקשה לאזרחות לפי נישואים – אישה בעלת אזרחות זרה הנשואה לגבר אזרח האמירתי רשאית לבקש אזרחות בתנאי שהם נשואים לפחות שבע שנים ויש להם ילד אחד לפחות, או בתנאי שהם נשואים לפחות עשר שנים בהיעדר ילדים. אשתו של אדם שהוא אזרח שהתאזרח רשאית לבקש גם אזרחות אמירתית.
אובדן אזרחות
אדם שאזרחותו ניתנה לו על פי מוצא עלול לאבד את האזרחות האמירית אם:
אדם שאזרחותו ניתנה לו בהתאזרחות עלול לאבד בנוסף את אזרחותו האמרתית אם:
אזרחים רשאים לוותר מרצון על אזרחות האמירתית.
ויתור על אזרחות אמירתית נתפס כמעשה מביש בקהילה האמירתית, שכן האזרחות מיוחסת בדרך כלל לתחושת הזהות הלאומית של הקהילה האמירתית, אשר קשה במיוחד להשיגה, והיא מזכה את המחזיק בה בהטבות שונות.
תושבות קבע
במאי 2019, ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, השייח מוחמד בן ראשד אאל מכתום, השיק תוכנית תושבות קבע, בניסיון לבסס את איחוד האמירויות כיעד הגירה לאנשים מרקעים מסוימים. בכפוף לקריטריונים נוספים, משקיעים ואנשי מקצוע בתחום הבריאות, ההנדסה, המדע והאומנות זכאים לתושבות קבע. תוכנית התושבות הקבועה צפויה לייצר השקעות זרות במדינה, לעודד יזמות ולמשוך מהנדסים, ומדענים וסטודנטים מוצלחים.
אודונתספיס
אודונתספיס (שם מדעי: Odontaspis) הוא סוג כרישים מהמשפחה כרישי חול שבסדרה דמויי עמלץ. בסוג זה קיימים 2 מינים.
סוג זה קרוב לסוג כריש חול (או כריש-שן), אך מיניו חסרים חלק מהשיניים האחוריות של כרישי החול, בעלי חוטם מחודד יותר ומצויים בימים עמוקים יותר. הם נדירים יחסית וכמעט לא רואים אותם. הם יכולים להגיע לאורך 3.6 מטר.
כרישים אלה שוחים סביב קרקעית הים עד לעומק 1 ק"מ ומחפשים דגים קטנים ורכיכות סביב האוקיינוסים הממוזגים והטרופיים בכל העולם.
גזירות אנטיוכוס
המצב הפוליטי העולמי
המלחמה הקואלה-סורית השישית בין הממלכה הסלאוקית לבין הממלכה התלמית החלה בשנת 170 לפנה"ס. אנטיוכוס הרביעי הצליח לכבוש למעשה את כל מצרים, למעט אלכסנדריה, בה התבצרו אחיו ואחותו של המלך. אנטיוכוס הגיע להסכם עם המלך התלמי, תלמי השישי "פילומטור", לפיו תלמי הוא מלך מצרים, ואנטיוכוס הוא המגן על האינטרסים של תלמי. לפי הסכם זה, הפכו אחיו ואחותו של המלך למורדים, ותלמי החל להילחם נגדם. אנטיוכוס חזר לביתו, דרך ארץ ישראל, כמנצח: הוא הגשים, לכאורה, חלום ישן של הממלכה הסלאוקית - לאחד את הממלכות ההלניסיטיות במזרח התיכון לממלכה אדירה אחת; עם ניצחון זה, הגיעה הממלכה הסלאוקית לשיא כוחה.
ואולם, תוך זמן קצר התפוררו הישגיו של אנטיוכוס. תלמי כרת ברית מחדש עם אחיו ואחותו, ומעמדו של אנטיוכוס כ"מגינו" של תלמי התבטל. אנטיוכוס חזר למצרים בשנת 168 לפנה"ס כדי למנוע את השמטותה מידיו, וגם הפעם הצליח לכבוש למעשה את כולה.