cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מובסס חורנאצי
"ההיסטוריה של הארמנים"
המהדורה המודפסת הראשונה של ההיסטוריה של ארמניה הופיעה באמסטרדם בשנת 1695, השנייה בלונדון ב-1736 עם תרגום ללטינית והשלישית ב-1752 בוונציה. מהדורה שלישית זו תורגמה לצרפתית ולאיטלקית. התרגום הטוב ביותר נחשב זה של הצרפתי לנגלואה משנת 1867 שפורסם תחת הכותרת "«Historiens Anciens de l'Arménie» (היסטוריונים קדומים של ארמניה). הארמנים המחיטריסטים מוונציה הוציאו לאור בשנים 1827 ו-1843–1864 עוד כמה מהדורות של הספר.
עדויות על מובסס חורנאצי
קיימות שלוש עדויות מוקדמות על אודות מובסס חורנאצי. הראשונה והחשובה ביותר היא זו של לאזאר מפארפ (ראזאר פארפצי), מחבר ספר שנקרא "היסטוריה של הארמנים" שנכתב בסביבות שנת 500. לאזאר מזכיר בספרו פרטים על רדיפות נגד אישים ארמנים בולטים, ביניהם גם "מובסס הפילוסוף הזכור לטוב". מובסס זה ש"נאבק בבורות" זוהה על ידי מלומדים אחדים עם מובסס חורנאצי. עם זאת לאזאר אינו מציין שמובסס הפוליסוף כתב ספרי היסטוריה כלשהם. העדות השנייה היא "ספר המכתבים" מן המאה ה-6 המכיל ספר לימוד תאולוגי מאת "מובסס חורנאצי", אך אין ודאות שמדובר בהיסטוריון בעל אותו שם. העדות האפשרית השלישית היא כתב יד מן המאות ה-10–11 הכולל רשימת תאריכים שיוחסה לאתאנאס מטראון שחי במאה ה-6: בשנת 474 ברשימה מציינים את "מוסס מחורנה, פילוסוף וסופר". אולם עדות זו היא רחוקה מלהיות ודאית.
לפני המאה ה-10 שמו של מובסס כהיסטוריון לא היה ידוע. קישורים ושימוש מפורש במידע מספרו מופיעים החל מן המאה ה-10 בספריהם של מובסס קאר'אנקטוואסי (שחי בתקופה לא ידועה בין המאה ה-7 ולמאה ה-10), טובמה ארצרוני, יוחנן החמישי "ההיסטוריון" (בצומת המאות ה-9 וה-10), ומחברים ארמנים אחרים מימי הביניים המאוחרים. לפי טובמה ארצרוני, ההיסטוריה של חורנאצי כללה גם חלק רביעי שהסתיים בשנים 470–490. עם זאת, אין אימות סופי של המידע הזה.
ספרים
ספרים נוספים המיוחסים למובסס חורנאצי:
קישורים חיצוניים
Alfred von Gutschmid, Frederick Cornwallis Conybeare art.Moses of Chorene, Encyclopaedia Britannica vol.18 1911., Moses von Chorene Geschichte Gross Armeniens בתרגום מארמנית ד"ר מ. לאואר, ההוצאה לאור ג.י מאנץ, רגנסבורג 1869 Gabriel Oussani art Moses of Chorene in The Catholic Encyclopaedia, Robert Appleton Co. New York 1911 Nina Garsoyan art MOVSĒS XORENAC‘I, Encyclopaedia Iranica online 2015
אלנבוגן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
לכבוד החנוכה
לכבוד החנוכה הוא שיר ילדים עברי לחג החנוכה מאת המשורר חיים נחמן ביאליק. השיר פורסם לראשונה בשנת 1916 באודסה. מילות השיר זכו למספר עיבודים, בין השאר של הסופר ש. בן-ציון, והולחנו בלחן עממי על ידי המלחין יצחק אדל.
הדובר בשיר הוא ילד, הפונה אל רבים, ושואל שאלות דידקטיות, אשר התשובות עליהן מלמדות על מנהגי חג החנוכה: מצווה מדרבנן - הדלקת נרות חנוכה בחנוכייה, ומנהגי ישראל: משחק ב„כִּרְכָּר” - שם שהמציא המשורר לסביבון, הכנת לביבות או סופגניות, והענקת "דמי חנוכה" לילדים. המנהגים מתוארים כפעולותיהם המשמחות והמהנות, בהווה החג, של דמויות קרובות ומוכרות: ההורים, האב והאם, הדוד והמורה.
צמד המילים "עוֹפֶרֶת יְצוּקָה" נלקחו מהשיר אל שמו של "מבצע עופרת יצוקה" של צה"ל, שהתחיל בתקופת חנוכה, בדצמבר 2008 - ינואר 2009.
שגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת
שגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת שוכנת בעיר הבירה לונדון. היא הנציגות הדיפלומטית הגדולה ביותר של ארצות הברית במערב אירופה ואחת מן הנציגויות הגדולות בעולם. צוותה מונה (נכון לשנת 2018) כ-800 איש.
משנת 2017 שוכנת השגרירות ברובע וונדסוורת' שבגדה הדרומית של נהר התמזה. שגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת החל מאותה שנה הוא וודי ג'ונסון (Woody Johnson).
היסטוריה
ארצות הברית ובריטניה קשרו קשרים דיפלומטיים ביניהן החל בשנת 1785, לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ראש הנציגות הראשון של ארצות הברית בבריטניה היה ג'ון אדמס, לימים נשיא ארצות הברית. ארבעה ראשי נציגות נוספים בבריטניה (מונרו, אדמס, ואן ביורן וביוקנן) היו לימים לנשיאי ארצות הברית. בשנת 1976 מונתה אן ארמסטרונג (Anne Armstrong) לשגרירה הראשונה והיחידה עד כה.
בשנת 1893 הפכה הצירות האמריקאית בלונדון לשגרירות.
קודם למיקומה הנוכחי שהתה הנציגות הדיפלומטית האמריקאית בלונדון במשך השנים בשבעה אתרים שונים, כולם בסיטי של וסטמינסטר:
כיכר גרוונר היוותה את משכן השגרירות האמריקאית במשך 79 שנים, לרבות בימי מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה. המבנה בכיכר גרוונר 1 שיכן את השגרירות במהלך המלחמה. בכיכר שכנו גם מטהו של גנרל אייזנהאואר וכן המטה האירופי של צי ארצות הברית. בעקבות זאת זכתה הכיכר לכינויים "אמריקה הקטנה" ו"אייזנהאואר פלאץ".
בשנת 1960 עברה השגרירות למבנה שהוקם עבורה על פני הצלע המערבית של כיכר גרוונר, בתכנונו של האדריכל אירו סארינן. המבנה הוא בעל עיצוב מודרני הבולט בזרותו ביחס למבנים בסגנון הג'ורג'יאני והנאו-ג'ורג'יאני שסביבו. הוא כולל תשע קומות, מהן שלוש מתחת לפני הקרקע, ובחזיתו מתנוסס פסל אלומיניום של עיטם לבן-ראש - סמל לאומי של ארצות הברית - בעל מוטת כנפיים של 11 מטר. ממשלת קנדה רכשה את המבנה בכיכר גרוונר מס' 1, שקיבל את השם "בית מקדונלד". הוא היה לחלק משגרירותה בלונדון עד לשנת 2014.
לאחר מעבר השגרירות למשכנה הנוכחי נמכר בניין השגרירות בכיכר גרוונר לחברה קטרית ואמור להיות מוסב לבית מלון. בשנת 2009 הוענק למבנה זה מעמד של בניין רשום מדרגה II. משמעות הדבר היא שהבעלים החדשים של הבניין לא יהיו רשאים להסיר את הפסל מחזיתו.
מתחם השגרירות החדש
מאז שנות ה-80 וביתר שאת לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוגברה מאוד האבטחה על השגרירות בכיכר גרוונר והוצבו בה מחסומים שהגבילו את התנועה בה. מציאות זו הביאה בסופו של דבר את הממשל האמריקאי לשקול את העברת השגרירות למיקום אחר. לאחר בחינת אפשרויות שונות נרכש באוקטובר 2008 מגרש באזור תעשייה לשעבר ברובע וונדסוורת' שבגדה הדרומית של התמזה לשם הקמת משכנה החדש של השגרירות. זהו המשכן הראשון של השגרירות שאיננו ממוקם בסיטי של וסטמינסטר, אם כי הוא איננו מרוחק מבנייני ממשלת בריטניה בוייטהול.
בשנת 2010 נבחר לאחר תחרות מתכנן למתחם - פירמת האדריכלים האמריקאית קירנטימברלייק (KieranTimberlake). האדריכלים תכננו מבנה קובייתי מצופה זכוכית בעל 12 קומות, המוקף בגן ובברכה. בניית המתחם החלה בנובמבר 2013 והמבנה נפתח לציבור כעבור ארבע שנים. עלות הפרויקט הגיעה לכמיליארד דולר ומומנה ממכירת נכסים אמריקאים בלונדון. טקס חנוכת המתחם נערך ב-16 בינואר 2018.
בנוסף לשגרירות מחזיקה ארצות הברית בבריטניה גם קונסוליות בערים אדינבורו ובלפסט.
ברבטים אמריקאים
ברבטים אמריקאים (שם מדעי: Capitonidae) הם משפחת עופות מסדרת הנקראים הנפוצים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
עופות אלה הקרובים לנקרים בעלי ראש גדול ביותר ומקור חזק ומעוקל בקצוות. הם בעלי מסיכה שחורה סביב עיניהם. הנוצות של הגוף צבעוניות והראשים בולטים. עופות אלה בעלי רגליים קטנות ומפושקות לשניים, מה שעוזר להם לאחוז בענפים. הם חיים בין העצים ביערות טרופיים וניזונים מחרקים ומפירות. הם מקננים בעצים מתים.
קייטלין בלקווד
קייטלין בלקווד (באנגלית: Caitlin Blackwood; נולדה ב-23 ביוני 2000) היא שחקנית סקוטית, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד איימי פונד בילדותה בסדרה "דוקטור הו" של BBC One.
קריירה
בשנים 2010 ו-2011 גילמה בלקווד את אמיליה פונד בפרקים אחדים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". הפרקים הם "השעה האחת עשרה", "המפץ הגדול", "בוא נהרוג את היטלר", ו"תסביך אלוהים". היא השתתפה גם בתפקיד קמע בפרק "המלאכים כובשים את מנהטן". בלקווד היא בת דודה של השחקנית קארן גילאן, שגילמה את איימי פונד הבוגרת, עם זאת השתיים נפגשו לראשונה רק אחרי שבלקווד לוהקה לתפקיד. היא קיבלה את התפקיד בגלל הדמיון שלה לבת דודתה. ב-2020 שיחקה בתפקיד איימי פונד בסרט קצר מסדרת "דוקטור הו" בשם "The Raggedy Doctor by Amelia Pond".
בשנת 2015 שיחקה בלקווד בתפקיד אלכסיס בפרק "Preparing the Weapon" בסדרת הטלוויזיה "Cops and Monsters". ב-2018 הופיעה בסרט קצר בשם "Sundown" בבימויו של ריאן הנדריק.
ב-2020 הופיעה בלקווד בקומדיה הרומנטית "Lost at Christmas", שבה השתתפו גם סילבסטר מקוי ופרייזר היינס, שחקנים לשעבר בסדרה "דוקטור הו".
רודולף קרצ'יל
רודולף קרצ'יל (בצ'כית: Rudolf Krčil; 5 במרץ 1906 – 3 באפריל 1981) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
ביוגרפיה
קרצ'יל נולד ב-5 במרץ 1906 בטרנובאני שבהאימפריה האוסטרו-הונגרית של הזמן הזה. הוא החל לשחק כדורגל מגיל 13 בקבוצת טפליצר. ב-1927 עלה לקבוצה הבכירה, ושנתיים אחר כך שיחק עימה בליגה הצ'כוסלובקית. ב-1933 עבר לסלביה פראג. עם המועדון מבירת צ'כוסלובקיה זכה ב-3 תוארי אליפות. משם עבר קרצ'יל ב-1937 לשחק בפלוריאנה ממלטה. הוא חזר שנתיים אחר כך לארץ מולדתו ל-NSTG טפליץ שהייתה בשליטתו של הרייך השלישי.
קרצ'יל שיחק עבור נבחרת צ'כוסלובקיה וערך את הופעת בכורתו ב-28 ביוני 1929 בתיקו 3–3 נגד יוגוסלביה בזאגרב שבקרואטיה. משם ואילך לא כבש אף שער במדים הלאומיים וערך את הופעתו השנייה בה כמעט שלוש שנים לאחר משחקו הראשון, הפעם נגד אוסטריה. קרצ'יל, שטפן צ'מבאל ויוזף קושטאלק עמדו כקשרים האחוריים בנבחרת ובמונדיאל 1934 היה לנמוך קומה היחיד ביחס לשחקנים האחרים ששיחק בעמדתו. הוא סיים עימה במקום השני לאחר הפסד 2–1 בגמר לאיטליה. שנה לאחר הטורניר פרש קרצ'יל מהנבחרת.
חוה טל
חוה טל (נולדה בשנת 1947) היא סופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
חוה טל נולדה בגרמניה להורים ילידי פולין. עלתה לישראל בגיל שנתיים וגרה במעברה ולאחר מכן ביפו. כשהייתה בת 13 המשפחה עברה לחולון.
לאחר מכן עברה עם בעלה ושלושת ילדיה לירוחם לשנתיים ואז ליבנה בה היא גרה עד היום. במהלך חייה עסקה בהנהלת חשבונות עד שיצאתה לפנסיה בגיל שישים ושלוש.
גלגול המוות
גלגול המוות (באנגלית: Death Roll) הוא תמרון טריפה והתנהגות של תנינאים, בו הם אוחזים בטרף בלסתותיהם ואז מתגלגלים סביב צירם בפראות במטרה להמם את הטרף ולבתרו.
אבא שלי
אבא שלי הוא שיר ילדים עברי אותו כתבה המשוררת הישראלית תלמה אליגון רוז. השיר הולחן על ידי נמרוד טנא ובוצע על ידי יפה ירקוני וזמרים אחרים.
גלגול המוות
התנינאים הם בעלי חיים טורפים ששיטת הציד העיקרית שלהם היא מארב מתחת לפני המים בסמוך לגדה ואז זינוק מהיר על בעל חיים שהתקרב יותר מידי לשפת המים, נשיכתו בעוצמה, תפיסתו בלסתות ואז גרירתו אל המים על מנת להטביעו ולאוכלו. שיני התנין מותאמות לריסוק ואחיזה בלבד, והוא אינו מסוגל ללעוס את האוכל שלו או לחותכו בפה. לשם כך, הוא משתמש ב"גלגול המוות" על מנת לבתר את טרפו לנתחי בשר קטנים יותר אותם הוא יוכל לבלוע. במסגרת התמרון התנין אוחז בטרף בפיו ואז מסתובב בפראות סביב צירו (הציר האורכי, מקצה החרטום ועד לזנב). המומנט שיוצר הגלגול החזק והמהיר קורע נתחי בשר מהגופה, אותם בולע התנין. לפעמים מבצעים התנינים את "גלגול המוות" גם נגד טרף שטרם נהרג ועדיין נאבק, על מנת להמם אותו ולהכניעו ביתר קלות. בקרב תניני היאור לעיתים קרובות מבוצע "גלגול המוות" בשיתוף פעולה בין שני פרטים או יותר: תנין אחד תופס בפיו את הגופה או הטרף בתור עוגן, ותנין שני מסתובב בפראות ותולש חתיכות בשר, ולאחר מכן הם מתחלפים בתפקידים.
אבא שלי
השיר מתחיל במילים: "לאבא שלי יש סולם מגיע כמעט עד שמיים". ומסתיים בשתי שאלות: "אז למה כששרתי לו שיר שאהב נרדם הוא פתאום ועצם את עיניו? אבא למה?".
בבית הראשון נאמר "ואבא שלי הוא הטוב בעולם" ואחר שונה ל"ואבא שלי הוא הטוב מכולם".
גלגול המוות
התנהגות דומה מאוד מפגין המין כלב ים נמרי בעת ציד פינגווינים, אותם הוא מטלטל בשיניו מתחת למים עד שהם נקרעים. עם זאת הוא עושה זאת ללא שיתוף פעולה, מאחר שהוא צייד יחידי.
אבא שלי
רקע
אביה של אליגון רוז נפטר כשהייתה בת 17. על מילות השיר חשבה בזמן שהלכה ברחוב. מחשש שהיא תשכח את המילים, העלתה אותן על הכתב כשהגיעה לביתה. במשך שנים הכחישה שכתבה את השיר על רקע מות אביה, אך לבסוף אישרה זאת. השיר הוא הראשון שכתבה.
בית מחוקקים חד-ביתי
בית מחוקקים חד-ביתי הוא שיטת ממשל בה סמכויות החקיקה נתונות לגוף אחד בלבד. זאת בניגוד לבית מחוקקים דו-ביתי, המורכב מבית תחתון ובית עליון. בהכללה, בבית מחוקקים דו-ביתי הבית העליון נדרש לאשר הצעות חוק שאישר הבית התחתון כדי שאלה תהפוכנה לחוקים, ולא די באישור הבית התחתון בלבד.
בדרך כלל, השיקול המרכזי לכינון השיטה הפרלמנטרית של  בית מחוקקים חד-ביתי הוא חוסר צורך ביצירת שני בתים. שיטת שני הבתים בפרלמנט נועדה, בדרך כלל, להבטיח ייצוג שוויוני למיעוטים אתניים או תת-יחידות בפדרציה. לא אחת שורר מתח בין שני הבתים, כאשר באחד יש רוב לקואליציית מפלגות מסוימת ובשני רוב לקואליציה הנגדית. לעיתים מביא מתח זה לידי כך שבית אחד יחליט על ביטולו של האחר, או על מיזוג שניהם.
בית מחוקקים חד-ביתי נפוץ במדינות קומוניסטיות. עם תום המלחמה הקרה, חלק מהמדינות הקומוניסטיות לשעבר שימרו את השיטה וחלקן העדיפו לכונן בית מחוקקים דו-ביתי. מרבית הדמוקרטיות המערביות הן בעלות מבנה דו-ביתי.
כמחצית ממדינות העולם פועלות במערך של בית מחוקקים חד-ביתי. עם מדינות אלו נמנות ישראל, הרפובליקה העממית של סין, המדינה בעלת האוכלוסייה הגדולה בעולם, וקריית הוותיקן, שהינה המדינה עם האוכלוסייה הקטנה בעולם.
היתרון המרכזי של השיטה הוא הליך חקיקה פשוט ויעיל יותר. בנוסף, חסידי השיטה טוענים כי בית יחיד מפחית עלויות.
חולשתה העיקרית של השיטה הוא הסיכון שבריכוז הכוח. במדינות בהן בעל הרוב בפרלמנט (הרשות המחוקקת) שולט גם בממשלה (הרשות המבצעת), די בהשגת רוב בבית אחד כדי לשלוט בשתי רשויות שלטוניות. במצב זה קיים הסיכון שמגזרים שונים בחברה לא יזכו לייצוג הולם, כיוון שאין להם יכולת להגיע לכדי לכדי רוב. חולשה נוספת היא קיומו של הסיכון שהחוקים לא יעברו דיון ובחינה מספיקים.
כאמור, שיטה זו נהוגה גם בישראל, בה הבית היחיד של הפרלמנט הוא הכנסת.
פרשת קלאדובו-שאבאץ
פרשת קלָאדוֹבוֹ–שַאבַּאץ (Kladovo–Šabac) היא פרשה בתולדות ההעפלה והשואה. בנובמבר 1939 יצאו כ 1,200 פליטים יהודים מגרמניה ומאוסטריה בדרכם לארץ ישראל. עקב בעיות בנתיבי הבריחה ובארגון המסע שנבעו ממצב המלחמה ששרר בעולם - נתקעו הפליטים במשך שנה וחצי  ביוגוסלביה (היום סרביה) בתחילה בכפר קלאדובו ובהמשך בעיירה שאבאץ. רק כ-200 בני נוער מתוכם הצליחו לצאת לארץ ישראל עם הגעת סרטיפיקטים מעטים, וכל היתר, למעט שישה שברחו, נתפסו בידי הנאצים ונרצחו ביוגוסלביה.
המעפילים יצאו בסוף 1939, רובם מאוסטריה וגרמניה (בעיקר מווינה) ומיעוטם מצ'כוסלובקיה ופולין, בארגון המוסד לעלייה ב'. הם הפליגו במורד הדנובה באניית המטיילים אורנוס אל עבר הים השחור, בדרכם לנמל סולינה שברומניה, שם קיוו לעלות על אניית מעפילים לארץ ישראל, אך שלטונות רומניה מנעו מהם לעבור בחלקו האחרון של נהר הדנובה העובר בשטחם בטענה שבימי מלחמה לא חלים חוקי המים הבינלאומיים על הנהר. כתוצאה מכך חזרו לאחור, הועברו לשלוש ספינות נהר קטנות יותר ,שטו חזרה מערבה ועגנו בנמל הדייגים הקטן שליד הכפר הכפר קלאדובו ביוגוסלביה (היום סרביה). רינה אופנבך, מנהלת מאגר המידע לתולדות ההעפלה, טענה כי "הם יצאו לדרך אפילו שאין אנייה, כי הייתה החלטה 'לצאת, ויהיה בסדר'"..את כל החורף שבין 1939 ל-1940 הם העבירו בתנאים איומים. אחר כך הורידו אותם לחוף, שם הם חיו באוהלים ובצריפים, והמשיכו לחכות".
בדצמבר 1939 הגיעו הפליטים לעיירה קלאדובו שבדרום המדינה, ובספטמבר 1940 הורו היוגוסלבים על העברת הקבוצה לעיירה שאבאץ הסמוכה לבלגרד. בשני היישובים הם פיתחו חיי קהילה עשירים בעזרת קהילת יהודי יוגוסלביה וחיכו לבואה של אונייה. הקבוצה עוכבה ביוגוסלביה במשך שנה וחצי בגלל מספר קשיים: תנאי מזג האוויר הקשים שהביאו לקפיאת הדנובה, אי מתן אישורי מעבר וסגירת נתיבי העלייה עקב היענות ממשלת יוגוסלביה לבריטים, ומהקושי הרב ברכישה ותפעול של אוניות בעת מלחמת העולם השנייה. המוסד לעלייה ב' אמנם רכש אנייה בשם "דריאן 2", אך עקב המלחמה לא יכלה להפליג לים האדריאטי ובהנהגת היישוב החליטו למכור אותה לבריטים, כדי לסייע להם במלחמה כנגד הנאצים. כשהאונייה חזרה לידי המוסד בדצמבר 1940 והושטה בים השחור למען חילוץ קבוצת הפליטים, קפאו מימי הדנובה ובשל כך התקבלה הוראה להחזירה לקונסטנצה ולהעלות עליה עולים אחרים.
לאחר מאמצים, הגיעו בתחילת 1941 סרטיפיקטים (אישורי עלייה של הבריטים) רק ל-250 בני נוער ומלווים הגיעו סרטיפיקטים כדי לעלות לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. בשל סירוב יוון לאפשר ליותר מחמישים בני נוער לעבור בשטחה בו זמנית, הם יצאו בקבוצות של 50 איש בחודשים מרץ וראשית אפריל 1941, בשבועות האחרונים לפני הכיבוש הגרמני. הקבוצה החמישית לא הספיקה לצאת. מיד לאחר מכן נפלו אנשי קלאדובו-שאבאץ בידי הגרמנים שכבשו את יוגוסלביה ורוב חבריה, כ-1,000 במספר, נרצחו בידי הנאצים, למעט שישה (חמישה בחורים ובחורה אחת) שברחו והמשיכו בזהות בדויה דרך החוף הדלמטי לאיטליה. בתחילה נאסרו כל הגברים בדולאג 183, מחנה ריכוז בשאבאץ, ולאחר מכן הוצאו להורג בידי הצבא הגרמני ב-8–9 באוקטובר 1941 בבורות שנאלצו לחפור על שפת נהר סאווה בזאסביציה. הנשים והילדים נחנקו במשאיות גז יחד עם נשים וילדים נוספים במחנה סיימישטה בבלגרד באפריל 1942.
Embers
רקע
ב-27 בפברואר 2020, רשות השידור הבריטית (BBC) הכריזה כי ניומן נבחר לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2020, עם השר "My Last Breath". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-19 בפברואר 2021, רשות השידור הבריטית אישרה כי ניומן ימשיך לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2021.
באירוויזיון
המהדורה ה-65 של האירוויזיון תתקיים ברוטרדם, הולנד ותורכב משני חצאי גמר ב-18 במאי וב-20 במאי 2021, ומגמר ב-22 במאי 2021. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת (הולנד) וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כחברה בחמש המדינות הגדולות, הממלכה המאוחדת מעפילה אוטומטית לגמר. בגמר שנערך ב-22 במאי ניומן ביצע את השיר וסיים במקום האחרון כשקיבל אפס נקודות.
הית' סלייטר
הית' וואלאס מילר (באנגלית: Heath Wallace Miller; נולד ב-15 ביולי 1983) הידוע יותר בשם הבמה שלו, הית' הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Impact Wrestling. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה הית' סלייטר.
לאחר שערך את הבכורה שלו בשנת 2004, מילר החל להתאמן בארגון ההיאבקות ה-WWE בשנת 2006 והופיע בארגוני הפיתוח השונות שלו: Deep South Wrestling (DSW) ו-Florida Championship Wrestling (FCW), לפני שהופיע בעונה הראשונה של התוכנית NXT בשנת 2010. את הבכורה ברוסטר הראשי ערך באותה השנה כחלק מקבוצת הנקסוס, כשבמהלך תקופה זו הוא היה שלוש פעמים אלוף הזוגות של ה-WWE ביחד עם ג'סטין גבריאל. בשנת 2016, סלייטר היה מעורב בעלילה עם ריינו, שיחדיו הם היו אלופי הזוגות הראשונים של סמאקדאון. הוא המתאבק הראשון שהחזיק גם באליפות הזוגות של Raw וגם באליפות הזוגות של סמאקדאון. בנוסף לארבע זכיות באליפויות הזוגות השונות, הוא פעם אחת אלוף 24/7 של ה-WWE.
World Wrestling Alliance (2004–2006)
מילר החל להתאמן בבית הספר להיאבקות World Wrestling Alliance (WWA4) והחל להתאבק במופעי הארגון בנוסף למספר ארגוני היאבקות שהתבססו בג'ורג'יה.
שטח-ראש הודי
שְׁטַח-רֹאשׁ הָדִּי (שם מדעי: Platycephalus indicus) הוא דג קרקעית ממשפחת השטח-ראשיים, שתפוצתו הטבעית באוקיינוס ההודי. הדג פלש באמצעות תעלת סואץ לים התיכון, והתגלה בו לראשונה בשנת 1953 בחופי ישראל. דג זה הוא קרובו לסוג של שטח-ראש בסנסי.
הית' סלייטר
מחלקות הפיתוח (2006–2009)
בדצמבר 2006, מילר חתם על חוזה פיתוח ב-WWE ומיד נשלח לארגון הפיתוח שלו, Deep South Wrestling (DSW). כשארגון ה-WWE סיים את מערכת היחסים שלו עם DSW בעונת האביב של שנת 2007, מילר היה אחד מעשרים ומעלה ומתאבקים שנשלחו להתאמן בארגון פיתוח אחר מטעם ה-WWE בשם Florida Championship Wrestling (FCW). ביוני 2007, מילר הופיע תחת שם הבמה הית' וואלאס מילר כמנג'ר של מתאבק הפיתוח, שון מקגארת'. לעומת זאת, הוא השתמש לאחר מכן בשמו האמיתי כשם הבמה שלו, כשבאותו זמן ששימש כמנג'ר של מקגארת', הוא פתח בקריירת יחידים.
שטח-ראש הודי
שטח-ראש הודי הוא שוכן קרקעית, על חול או בוצה, בסמוך לשוניות באקלים סובטרופי. מין זה הוא טורף האורב לטרפו ממקום מחבואו בחול, וניזון בעיקר מדגים וחסרי חוליות. אורכו הנפוץ של הדג נע בין 30-50 ס"מ ואורכו המקסימלי מגיע עד 70 ס"מ.
הית' סלייטר
מחלקות הפיתוח (2006–2009)
בינואר 2008, מילר החל להגן על האליפות הדרומית במשקל כבד של FCW בשמו של האלוף הפצוע, טד דיביאסי ג'וניור. דיבאסי ויתר על התואר ומילר הוכתר באופן רשמי לאלוף.
שטח-ראש הודי
בשלבים מוקדמים של חייו ישהה השטח-ראש הודי בשפכי נהרות ובמים מתוקים בלהקות. שטח-ראש הודי נדוג באופן מסחרי בכל תפוצתו הטבעית על ידי מכמורתנים. המכמורתן יאתר את הדג עד עומק 30 מטר, אולם לכידות נפוצות יותר בעומקים הרדודים מ-15 מטר. הדג משמש כמקור מזון ונעשה בו שימוש ברפואה עממית בסין. עקב הידרדרות איכות המים המתוקים באזורי תפוצתו הטבעיים של הדג, ישנו חשש מסוים לאזורי הרבייה של המין. ביצי הדג הם פלגיים (נסחפים בזרמי המים).
תפוצה
תפוצת הדג באוקיינוס ההודי; בים האדום, במזרח אפריקה ועד הפיליפינים, בצפון עד דרום יפן וקוריאה, ודרום עד צפון אוסטרליה. לדג תפוצה נרחבת במזרח האוקיינוס ההודי מבנגל ועד מפרץ תאילנד.
הית' סלייטר
מחלקות הפיתוח (2006–2009)
ב-16 בפברואר 2010, מילר, שעתה הופיע תחת שם הבמה הית' סלייטר, היה אחד משמונת מתאבקי FCW אשר לקחו חלק בעונה הראשונה של התוכנית NXT, כשכריסטיאן היה המנטור שלו. בפרק הבכורה של התוכנית, סלייטר הציג את דמותו כחביב הקהל וביחד עם כריסטיאן הם ניצחו את קרליטו ומייקל טארבר. שבועיים לאחר מכן, סלייטר ניצח בקרב יחידים את קרליטו, והפך לטירון הראשון של NXT אשר ניצח מתאבק מנוסה מה-WWE. ב-30 במרץ בפרק של התוכנית NXT, הוא הגיע למקום הרביעי במשאל הראשון של המתאבקים המנוסים. ב-6 באפריל בתוכנית, סלייטר ניצח בתחרות סחיבת חבית בירה את כל שאר הטירונים. זכייה זו הובילה אותו להשתתף בקרב המרכזי באותו הערב, כשהפסיד בו לקיין. ב-20 באפריל בפרק של התוכנית NXT, סלייטר רשם ניצחון מפתיע על כריס ג'ריקו במסגרת הקרב המרכזי של התוכנית. לעומת זאת, הוא הגיע למקום הרביעי פעם נוספת במשאל השני של המתאבקים המנוסים. לבסוף, הוא הודח מהתחרות ב-25 במאי, כשהגיע למקום האחרון במשאל.
שטח-ראש הודי
תפוצה
שטח-ראש הודי הוא דג פולש בים התיכון, אליו הגיע דרך תעלת סואץ באמצעות תהליך שנקרא הגירה לספסית. הדג התגלה לראשונה בים התיכון בשנת 1953 בחופי ישראל על ידי החוקר הישראלי דור בן טוביה. במצרים זוהה לראשונה בשנת 1963, ובלבנון בשנת 1977. כיום הדג נדיר יחסית בים התיכון.
הית' סלייטר
חיים אישיים
מילר נשוי לסטפני ג'ין מאז שנת 2011. לשניים יש שתי ילדות.
התאחדות הכדורסל האוקראינית
התאחדות הכדורסל האוקראינית (באוקראינית: ФБУ - Федерація баскетболу України) היא ארגון הספורט הבכיר באוקראינה האחראי לניהול ליגות הכדורסל באוקראינה ונבחרת אוקראינה בכדורסל. ההתאחדות הוקמה ב-28 בפברואר 1992.
ההתאחדות מנהלת את ליגת העל האוקראינית בכדורסל ומהווה למרכז הספורטיבי, הטכני והשיפוטי בתחום הכדורסל באוקראינה. נשיא ההתאחדות הוא המדינאי מיכאילו ברודסקי.
אשר רוזנבלום
אשר רוזנבלום (פברואר 1918 – מרץ 2002) היה משפטן וסוחר יודאיקה, אשר שימש בשנים 1950–1952 מנכ"ל משרד הפנים מטעם הפועל המזרחי.
ביוגרפיה
אשר רוזנבלום נולד בד' באדר ה'תרע"ח (1918). בשנת 1933 עלה לארץ ישראל מבריסק עם משפחתו. הוא התגורר בשכונת שיינקין ועבד כדוור בדואר המנדטורי. לאחר מכן סיים לימודי תיכון, למד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית ועריכת דין בבית הספר המנדטורי למשפטים. בשנת 1945 הוסמך כעורך דין. במקביל היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי. בשנת 1940 היה מזכיר איגוד הפקידים של סניף הפועל המזרחי בירושלים. בשנת 1941 היה חבר הסיעה המרכזית "תורה ועבודה". בשנת 1949 היה חבר סיעת "אל המקור".
עם קום מדינת ישראל, מונה למנהל האגף לנפגעי רכוש במשרד לנפגעי המלחמה, שבראשו עמד הרב יהודה לייב פישמן מימון ומנכ"לו היה יצחק רפאל. באוקטובר 1948 החליף רוזנבלום את רפאל, שעבר לסוכנות היהודית. במאי 1949 עבר לכהן כמנכ"ל משרד הפנים, תחת שר הפנים משה שפירא. ביוני 1952 התפטר מתפקיד מנכ"ל משרד הפנים. בפרסום במעריב נטען שהתפטר מסיבות אישיות. לעומת זאת, שלמה נקדימון טען לאחר שנים בעיתון חרות שהוא התפטר בגלל חילוקי דעות עם השר. באוגוסט 1952, בבחירות לוועידת הפועל המזרחי, היה מאנשי הסיעה המאוחדת של יצחק רפאל ואליהו-משה גנחובסקי.
בשנות ה-50 היה חבר הוועד הפועל של הפועל המזרחי. בשנת 1960, מונה על ידי מפא"י לוועדת הבחירות של הרבנות הראשית, בניגוד לעמדת ראשי מפלגתו. בעקבות זאת הוא סולק מהמפד"ל.
כעורך דין, ייצג נאשמים בעבירות כלכליות שונות, בהם יהודה שפיגל, שנאשם בקבלת שוחד בפרשת תל גיבורים.
בשנות ה-60 כיהן בהנהלה של כתב העת אמות. בשנות ה-70 כיהן בוועדת הרכישות של מוזיאון תל אביב לאמנות.
נשא לאשה את נחמה, בתו של הרב יצחק יעקב וכטפויגל. נולדו להם שלושה בנים, שאחד מהם הוא אדם ברוך.
נפטר בח' בניסן ה'תשס"ב (2002).
מענק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה
בית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה (באנגלית: Synagogue of Santa María la Blanca, מילולית בית הכנסת של הקדושה, מריה הלבנה, הידוע במקור כבית הכנסת של אבן שושן, או בית הכנסת הקהילתי של טולדו ) הוא מוזיאון ובית כנסת לשעבר בטולדו, ספרד. הוא הוקם בשנת 1180, על פי כתובת שנמצאה על על קורה בסמוך למקום המבנה. הוא נחשב למבנה בית הכנסת העתיק ביותר באירופה שעומד על כנו. הוא שימש כבית כנסת במשך כ־211 שנים ומשנת 1391, בעקבות פוגרום כנגד היהודים שהתחולל בטולדו, נמצא בבעלות הכנסייה הקתולית המשמרת אותו.
בית הכנסת ממוקם ברובע שהיה הרובע היהודי של העיר, בין מנזר סן חואן דה לוס רייס ובית הכנסת של אל טרנסיטו. סגנון הבנייה שלו, ייחודי ביחס למבנים אחרים ששרדו מתקופתו. הוא נבנה בתקופת הממלכה הנוצרית של קסטיליה על ידי אדריכלים אסלאמיים לטובת הקהילה היהודית בעיר. הוא נחשב לסמל של שיתוף פעולה בימי תור הזהב של יהדות ספרד שהתקיים בין שלוש התרבויות (יהדות, נצרות ואסלאם) שאכלסו את חצי האי האיברי בימי הביניים.
בית הכנסת
קשה לקבוע במדויק את תאריך הקמת בית הכנסת והמפרט המקורי שלו. קיימות עדויות המצביעות על כך שתאריך הבנייה של בית הכנסת היה בסוף המאה ה-12 או תחילת המאה ה-13 לספירה. ישנה עדות שבית הכנסת הוקם בסביבות שנת 1205. קיימים מסמכים מאותה התקופה בהם מוזכר בית כנסת "חדש", גדול שנבנה בטולדו. קיימת טענה נוספת המתבססת על קורת עץ שנמצאה באזור המתאר מבנה חדש, האומר: "הריסותיו הוקמו בשנת 4940" (1180 לספירה). תאריך זה הגיוני מבחינות מסוימות, שכן סגנון המבנה קרוב יותר לזה של המונומנטים המרוקאים של המאה ה-12, כמו אלה במסגד טינמל (1149) ובמסגד כותובייה  (1147). אם כתובת זו אכן מתייחסת לבית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה, אז יש להניח שבית הכנסת הוא למעשה שחזור של בניין קיים או בניין חדש הממוקם על אותה חלקה שבו עמד מבנה שנהרס.
הבעלים
לא ברור מי עשוי להיות הבעלים של בית הכנסת המקורי, אם כי ישנן עדויות לגבי יוסף בן מאיר בן שושן, או יוסף אבנקוקסן, כבעליו המקורי. יוסף היה בנו של שר אוצר של המלך אלפונסו השמיני מקסטיליה, ולאחר מותו בשנת 1205, נמצא תיעוד שהוא בנה בית כנסת. ישנן מספר תיאוריות המסבירות שיוסף בנה מחדש את בית הכנסת לאחר פוגרום ביהודי טולדו. ייתכן שזו הסיבה לכך שתוכנית הבניין מסוף המאה ה-12 בלתי סדירה. היסטוריונים אחרים, כמו ל. טורס בלבס, מציינים קווי דמיון בין עבודת הגבס במעברים של סנטה מריה לה בלנקה לבין המנזר לאס הולגאס דה בורגוס, שנבנה מאוחר יותר, בסביבות שנת 1275. עם זאת, הגודל והפרופורציות של עיטורי בית הכנסת, אופיים, כמו גם אופן הכנסת האור לחלל, כולם מתאימים למבנים שנבנו בתאריך בנייה הקודם לשנת 1275.
הסבה לכנסייה
כתוצאה מהפוגרומים של 1391 וההסתה האנטי-יהודית של ויסנט פרר, בית הכנסת הוזנח ולאחר מכן נוכס על ידי הכנסייה הקתולית. הוא נחנך רשמית ככנסייה בתחילת המאה ה-15, אף על פי שהמקורות מגוונים בהתייחס לשנה המדויקת: יש המציינים את 1401, 1405, 1410, או 1411.  הכנסייה נמסרה למסדר קלטרווה . שמו הנוכחי של המסדר, סנטה מריה לה בלנקה ('מרי הלבנה הקדושה'). בין השנים 1550–1556 נוספו שלושה אפסיסים קטנים בחלקו האחורי של המבנה כדי לשמש קפלות, הנראות עד היום. המעוצבות בסגנון אדריכלות הרנסאנס ומייחסים אותם לארכיטקט הספרדי לאלונסו דה קווארוביאס.
מאוחר יותר שימש הבניין כקסרקטין צבאי, מחסן ואולם ריקודים. המבנה הוכרז בסופו של דבר כאתר הנצחה לאומי ושוחזר בשנת 1856. הממשלה החזירה את סנטה מריה לה בלנקה לרשות הארכיבישוף עבור הקהילה מקומית בשנת 1929. נכון לשנת 2022 המקום משמש כמוזיאון ואטרקציה תיירותית.
הסגנון
בית הכנסת נבנה בסגנון אמנות מודחאר שהיה נפוץ בחצי האי האיברי בממלכות הנוצריות האיבריות, בעיקר במאות ה-13, ה-14 וה-15. סגנון זה התפתח על ידי אדריכלים מורים למטרות לא איסלאמיות. סגנון בית הכנסת גם יכול להיחשב לאחת הדוגמאות הטובות ביותר של אדריכלות אלמוחאד בגלל האלמנטים של הבנייה שלו. הקירות הפנימיים הלבנים והפשוטים וכן השימוש בעמודי לבנים במקום עמודים שאפיינו את האדריכלות האלמוחדית. ישנם גם ניואנסים בסיווג הארכיטקטוני שלו, כי אף על פי שהוא נבנה כבית כנסת, גג ההיכל שלו נבנה כהיפוסטיל ולא הייתה בו עזרת הנשים דבר שהפך אותו קרוב יותר באופיו למסגד. בתחילת המאה העשרים היה אדריכל שהציע לבנות את עזרת הנשים אך היא לא נבנתה.
העיצוב
בית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה היה יוצא דופן לחלוטין הן בעיצוב והן בגובה שלו. תוכנית ההיכל מבוססת על מרובע לא סדיר המחולק לחמישה מעברים, כאשר המעבר המרכזי גדול מעט מארבעת הנותרים. אורך החלל נע בין 26 ל-28 מטרים ורוחבו בין 19 ל-23 מטרים. החלק הפנימי של החלל כולל סדרה של ארקדות (קשתות) הנתמכות על רשת של שלושים ושתים קורות תומכות, מתומנות (בנות 8 צלעות). הקורות התומכות האלו האריכו והרחיבו את המעבר המרכזי של בית הכנסת ותמכו גם בארקדה הגדולה של קשתות הפרסה שמעל. הקשתות נשענות על עמודים בעלי כותרות עם פרטים מורכבים בצורת אצטרובלים מגולפים ודימויים אחרים מהצומח. כותרות אלה בסגנון המודחאר היו נגזרות קלאסיות, של הכותרות הקורינתיות המוקדמות שהיו במבנים ביזנטיים.
נקודת המוקד של בית הכנסת היא הקשת הממוקמת במרכז המבנה התומכת בקדקוד התקרה דמוית הצדפה של החלל המרכזי. נקודה זו מתחת לקדקוד הצדפה הייתה מקום ארון הקודש. בבתי כנסת רבים המצויים ברחבי העולם וגם בישראל, מוטיב קונכיית הצדפה מהווה סמן למקום בו יש להציב ארון קודש נייד. עדויות מיצירות קתוליות מתארות את ארון הקודש כמבנה גבוה הניתן להזזה שמתאים לנישה הספציפית הזו.
הבניין מוקף בחצר. חצר זו שימשה מקום להתכנסות המתפללים לפני ואחרי התפילות וכן מקום למוסדות הקהילתיים השונים. כגון, ביתו של רב בית הכנסת, בית מדרש, מקווה ומבנים ששמשו את הקהילה נבנו כולם בחצר זו כדי שלקהילה היהודית יהיה מקום מרכזי לקיים את הצרכים הרוחניים שלה.
החזרה ליהדות
בשנת 2013 ביקשה הקהילה היהודית של טולדו מהארכיבישוף הקתולי של טולדו, בראוליו רודריגז פלאזה, להעביר להם את הבעלות והאפוטרופסות על הבניין. הארכיבישוף נפגש פעמיים עם אייזק קורוב, נשיא פדרציית הקהילות היהודיות בספרד, שאמר שאין קהילה יהודית בטולדו. הוא הוסיף שהפדרציה מבקשת להחזיר את סנטה מריה לה בלנקה לקהילה היהודית הספרדית לא כמקום פולחן רוחני אלא " כמחווה סמלי". הפנייה אינה פנייה רשמית מכיוון שהקהילה היהודית הספרדית המודרנית אינה צאצא ישיר של הבעלים המקוריים. בניין בית הכנסת, הוא האנדרטה ההיסטורית הנמצאת במקום השלישי בחשיבותה, המתוירת ביותר בטולדו. נכון לשנת 2022 בית הכנסת הוא מוזיאון ואינו משמש לכל טקס דתי. משנת 2013, הארכיבישוף של טולדו שילם כמעט 800,000 אירו (685,000 ליש"ט) לשימור הבניין.
שמורת ים דור-הבונים
החי
בסקר שנערך בשמורה בשנת 1994, אותרו בה כ-100 מיני חסרי חוליות ימיים, ובכללם כ-39 מיני רכיכות וכ-20 מיני סרטנים.
מרשעת (מחזמר)
מרשעת: הסיפור שלא סופר על המכשפות מארץ עוץ (או בקצרה: מרשעת) הוא מחזמר משנת 2003 עם מילים ולחן מאת סטיבן שוורץ, ותסריט מאת וויני הולצמן. המחזמר מבוסס באופן רופף על הספר "מרשעת: תולדות חייה וזמנה של המכשפה הרעה מהמערב" מאת גרגורי מגוויר משנת 1995.
העלילה מסופרת מנקודת מבטן של המכשפות מארץ עוץ ובהתמקדות בהן; העלילה מתחילה לפני בואה של דורותי גייל וממשיכה לאחר בואה לארץ עוץ מקנזס.
המחזמר הופק על ידי Universal Stage Productions בשיתוף מארק פלאט, ג'ון ב. פלאט ודייוויד סטון. ג'ו מנטלו ביים את המחזמר ויין קילנטו יצר את הכוראוגרפיה. המחזמר הועלה בברודוויי בתיאטרון גרשווין. ההפקה המקורית בברודוויי זכתה בשלושה פרסי טוני, שישה פרסי דרמה דסק ובפרס גראמי. ב-28 באוקטובר 2019, הפקת המחזמר בברודוויי עקפה את עלובי החיים והפכה להפקת המחזמר במקום החמישי עם מספר ההופעות הרב ביותר בברודוויי.
משך ההצגה הוא שעתיים ו-45 דקות (כולל הפסקה של 15 דקות). ==עלילה ==
מערכה ראשונה
תושבי ארץ עוץ חוגגים את מותה של אלפבה, המכשפה המרשעת מן המערב ("No One Mourns the Wicked"). גלינדה מגיעה ותושבי ארץ עוץ שואלים אותה האם היא ואלפבה היו חברות. היא מודה שהן הכירו זו את זו, דבר המפתיע את כל התושבים, וגורם לגלינדה לספר להם איך הפכו לחברות הכי טובות. היא גם מספרת להם ששמה היה גאלינדה לפני ששינתה אותו.
בינתיים, נסיך צעיר ושובב, פיירו, מגיע לאוניברסיטת שיז. גאלינדה מוקסמת כאשר פיירו משתף את פילוסופיית חייו ("Dancing Through Life"). כולם מחליטים לערוך מסיבה באותו ערב. בוק, מנצ'קין שמאוהב בגאלינדה, מנסה להזמין אותה למסיבה, אבל היא משכנעת אותו במקום זאת להזמין את נסרוז מתוך רחמים, דבר המשאיר אותה חופשיה ללכת עם פיירו. נסרוז מרוצה ומספרת לאחותה איך היא ובוק נועדו להיות ביחד ואיך גאלינדה עזרה לזה לקרות. כשגאלינדה מציעה לאלפבה כובע שתחבוש במסיבה, אלפבה מתחילה לתהות אם טעתה לגבי שותפתה לחדר.
במסיבה באותו ערב, בוק מנסה להגיד לנסרוז את הסיבה האמיתית מדוע הוא הזמין אותה, אבל הוא לא מסוגל לפגוע ברגשותיה. נסרוז מתאהבת בו. מאדאם מוריבל מגיעה ואומרת לגאלינדה שהיא יכולה להצטרף לשיעור כישוף שהיא מלמדת, לבקשתה של אלפבה. אלפבה עצמה מגיעה, חובשת את הכובע שגאלינדה העניקה לה, כובע מכשפה. שאר התלמידים בוהים בה וצוחקים בזמן שהיא רוקדת עם עצמה בצורה מגושמת. גאלינדה מרגישה נורא, והולכת לרקוד עם אלפבה. עד מהרה כולם מצטרפים אליהן, ושתי הבנות מתחילות לראות זו את זו בצורה חדשה.
בחזרה בחדרן, הן ממשיכות להתחבר. גאלינדה מספרת לאלפבה על תוכניותיה להינשא לפיירו למרות שהוא לא הציע נישואין ואלפבה מתוודה שאביה מאשים אותה במותה של אמה, שמתה כאשר ילדה את נסרוז. גאלינדה מחליטה שהיא תעזור לאלפבה להפוך למקובלת והיא מעניקה לשותפתה לחדר את הכינוי "אלפי" ("Popular"). כשאלפבה מגיעה לכיתה למחרת, פיירו רואה את השפעתה של גאלינדה, ואומר לאלפבה שהיא לא צריכה להשתנות. דוקטור דילמונד נכנס ומספר לכיתה שהוא עוזב - הוא אינו מורשה ללמד יותר. אלפבה רוצה לעזור, אבל אף אחד לא יעמוד לצידה. התלמידים מתוודעים לטכנולוגיה חדשה, הכלוב, שתשמור על בעלי החיים בשליטה, כך שלעולם לא ילמדו לדבר. זעמה של אלפבה אינו ניתן להכלה, ובבלגן שנוצר, היא ופיירו תופסים את גור האריות שבכלוב ובורחים.
פיירו מבולבל לגבי מה שזה עתה ראה ועשה, אבל הוא נדבק בהתלהבותה של אלפבה. היא מתחילה להתאהב בו והם חולקים רגע פרטי, לפני שהוא עוזב כדי לשחרר את גור האריות. אלפבה מזכירה לעצמה שאין טעם לרצות שיקרה ביניהם משהו ("I'm Not That Girl"). מאדאם מוריבל מגיעה ומודיעה לאלפבה שהקוסם רוצה להיפגש איתה. נסרוז וגאלינדה באות להיפרד ממנה, וגם פיירו נפגש איתה. גאלינדה מנסה לזכות בהערכת כבוד מצד פיירו על ידי שינוי שמה ל"גלינדה", בהזדהות עם דוקטור דילמונד. אבל פיירו בקושי שם לב, נפרד מאלפבה. מרומז שרגשותיה של אלפבה כלפי פיירו הדדיים. אלפבה מזמינה את גלינדה לבוא עמה לעיר הברקת ("One Short Day").
לבסוף, שתי הבנות עומדות מול הקוסם. מסתבר שהוא לא ממש מפחיד כמו שחשבו ("A Sentimental Man"). הוא מבטיח לאלפבה שהוא ייעתר לבקשתה אם היא תוכיח את עצמה. מאדאם מוריבל מופיעה - היא "מזכירת העיתונות" החדשה של הקוסם. היא נותנת לאלפבה ספר לחשים עתיק, הנקרא "גרימרי", שרק אלה שניחנו בקסם יכולים לקרוא. אלפבה מתבקשת לנסות כישוף ריחוף על המשרת הקוף של הקוסם, צ'יסטרי. אולם, הלחש לא הולך כמו שאלפבה מתכננת כאשר גדלות לצ'יסטרי כנפיים, והיא מבינה שהקוסם הוא זה שעומד מאחורי דיכוי החיות. הערימו על אלפבה, ובמקום להטיל הכישוף על קוף אחד, היא למעשה הטילה את הכישוף על כולם. אלפבה מבינה שהקוסם הוא לא מי שחשבה שהוא - אין לו כוחות; הוא בסך הכל שרלטן שאינו יכול לקרוא את הגרימרי. הוא מציע לה ולגלינדה את כל מה שהם אי פעם רצו אם הם יעזרו לו, אבל אלפבה לא מסוגלת להיענות לבקשה. היא בורחת, וכדי למנוע מהאמת לזלוג החוצה, מאדאם מוריבל מפיצה דיווחים על כך שאלפבה היא "מרשעת", שאין לסמוך עליה, וטוענת שאלפבה היא זו שעומדת מאחורי התנהגות החיות. זה רק מאשש את אמונתה של אלפבה שאסור לה לתת לאיש לעצור אותה; היא חייבת ללכת בדרכה שלה ולעשות מה שטוב לה. היא מטילה כישוף על מטאטא ועפה ("Defying Gravity").
מערכה שנייה
זמן מה לאחר מכן, ההתנגדות של אלפבה למשטרו של הקוסם זיכתה אותה בתואר "המכשפה המרשעת מן המערב". גלינדה, שהפכה לחזית הציבורית החייכנית של משטר הקוסם, קיבלה את התואר "גלינדה הטובה" והוצבה בידי מוריבל כמגינת האומה מפני המכשפה. מסיבת עיתונאים שהתכנסה על מנת לחגוג את מינויו של פיירו למפקד המשמר (מינוי שקיבל על עצמו על מנת למצוא את אלפבה) נשטפת בחרושת שמועות על המכשפה, כולל סיפור מטופש על כך שמים ימסו אותה. פיירו זועם ולא נרגע מההתעקשות של גלינדה שאלפבה לא רוצה להימצא. הוא מזועזע עוד יותר כשמאדאם מוריבל מכריזה על אירוסיו לגלינדה. למשמע החדשות פיירו יוצא בסערה. גלינדה מנסה לשמור על חזות עליזה לעיתונות, אבל ברור שהיא מבינה שחיי החלומות שלה גבו מחיר רציני ("Thank Goodness").
אלפבה מבקרת את נסרוז, עכשיו מושלת ארץ המנצ'קינים לאחר מותו של אביהן שנסרוז טוענת ש"מת מבושה" לאחר ששמע על מה שאלפבה עשתה. נסרוז שללה את זכויותיהם של המנצ'קינים בניסיון נואש להשאיר את בוק לצידה. אלפבה מנסה לשכנע את אחותה לעמוד לצדה כנגד הקוסם, אבל נסרוז מודאגת יותר מהבעיות של עצמה. אלפבה מנסה לעזור ומעניקה לנסרוז את היכולת ללכת על ידי הפיכת נעלי הכסף ל"נעלי האודם". נסרוז משוכנעת שבוק חייב לאהוב אותה עכשיו וקוראת לו, אבל הוא רק רואה בכך הוכחה שהיא לא צריכה אותו יותר. בזעם, נסרוז לוקחת את ספר הכשפים של אלפבה ומנסה להטיל על בוק כישוף שיגרום לו להתאהב בה. אולם, הלחש מביא לתוצאות הפוכות, ומכווץ את ליבו של בוק, דבר ההופך את נסרוז ל"מכשפה המרשעת מן המזרח". אלפבה חייבת להטיל כישוף נוסף כדי להציל את חייו, אם כי חייו של בוק יהיו במצב שונה ממה שהיו קודם. כשבוק מתעורר, הוא נחרד ממצבו החדש כאדם עשוי פח, ונסרוז אומר לו שאלפבה גרמה לכך.
אלפבה שבה לארמון הקוסם על מנת לשחרר את הקופים ונתקלת בקוסם. הוא מנסה בשנית לשכנע אותה לעבוד עמו, אומר לה שהוא לא רשע - סתם אדם בינוני שנקלע לתפקיד במקרה, נשאר בו בשל הערצתם של תושבי ארץ עוץ, ומציע לגאול את המוניטין שלה ("Wonderful"). אלפבה כמעט משתכנעת, עד שהיא רואה את דוקטור דילמונד, שאיבד את יכולת הדיבור. היא נשבעת להילחם בקוסם עד הסוף. פיירו והשומרים נכנסים, וגלינדה בעקבותיהם. פיירו עוזר לאלפבה לברוח, ומחליט לברוח יחד איתה, מותיר את גלינדה מאחור. למרות שהיא שבורת-לב, גלינדה מזכירה לקוסם ולמאדאם מוריבל שהדרך ללכוד מחדש את אלפבה היא לגרום לה לחשוב שנסרוז בצרה, והיא תבוא להציל את אחותה. גלינדה מתאבלת על כך שפיירו לא אוהב אותה ("I'm Not That Girl (Reprise)").
אלפבה ופיירו מופתעים מעוצמת רגשותיהם אחד כלפי השנייה, ומבטיחים להיות ביחד תמיד ("As Long As You're Mine"). אושרם מופרע כאשר לאלפבה יש חיזיון של בית מעופף בשמיים ונסרוז סובלת מכאבים. לפני שאלפבה עוזבת על מנת לחקור את החזיון, פיירו מספר לה על הטירה קיאמו קו, השייכת למשפחתו, שהיא יכולה לשהות בה.
בינתיים, תושבי ארץ עוץ, מונעים על ידי עדותם של מאדאם מוריבל ובוק, מתאגדים על מנת לנסות להציל את דורותי מציפורניה של המכשפה המרשעת מן המערב. גלינדה מבינה שמאדאם מוריבל, שיכולה לשלוט במזג האוויר, אחראית למותה של נסרוז, אבל כשהיא מתעמתת איתה, מוריבל אומרת לגלינדה שגם לה יש דם על הידיים ומייעצת לה לחייך ולנופף. גלינדה נמלטת באימה כדי להזהיר את אלפבה כשההמון הזועם יוצא לארמון קיאמו קו, על מנת להרוג את אלפבה ("March of the Witch-Hunters").
בחזרה בקיאמו קו, אלפבה כבר לכדה את דורותי, ומסרבת לשחרר אותה עד שזאת תוותר על הנעליים של נסרוז - הדבר היחיד שנשאר מאחותה המתה. גלינדה נוסעת לטירה של אלפבה על מנת להזהירה מהסכנה ולשכנע אותה לשחרר את דורותי. אלפבה מסרבת עד שהיא מקבלת מכתב שבו כתוב שפיירו מת. שתי הנשים סולחות אחת לשנייה על משקעי העבר, ומודות ששתיהן ביצעו טעויות. כדי לעזור לה עם עתידה, אלפבה מעניקה לגלינדה את ספר הגרימרי. שתי החברות מתחבקות בפעם האחרונה לפני שהן נפרדות לנצח, ומכירות בעובדה שהן מי שהן בזכות שתיהן ("For Good").כשההמון הזועם מגיע לטירה, אלפבה אומרת לגלינדה להתחבא, והיא מתבוננת מהצללים איך דורותי שופכת דלי מים על אלפבה, שנמסה מיד. מוכת-אבל, גלינדה רואה שכל שנשאר מחברתה הוא הכובע השחור שלה ובקבוק של הסם הירוק שהניחה אותו מתחת לכרית כשישנה.
בעיר הברקת, גלינדה מתעמתת עם הקוסם עם הבקבוק של אלפבה, שאותו הוא מזהה כזהה לשלו. הוא היה אביה הביולוגי של אלפבה, והוא הגורם לעורה הירוק. הוא מתמוטט מיגון, ומאדאם מוריבל משערת שהכוחות של אלפבה היו חזקים מאוד משום שהיא הייתה ילדה של שני עולמות. גלינדה מורה לקוסם לעזוב את ארץ עוץ ושולחת את מאדאם מוריבל לכלא באשמת רציחתה של נסרוז.
בינתיים, בחזרה לטירה, פיירו (עכשיו הדחליל) מגיע למקום בו אלפבה נמסה. הוא מוודא שאף אחד אינו מתבונן, נוקש על הרצפה ואלפבה יוצאת דרך דלת סתרים, בחיים; כל מה שאירע היה תחבולה כדי לשכנע את אויביה במותה ולהבטיח את עתידה עם פיירו, שהפך לדחליל על ידי הכישוף שהטילה בניסיון להצילו. לפני שהם עוזבים, אלפבה מתחרטת על כך שלעולם לא תראה שוב את גלינדה ותספר לה שהיא ופיירו בחיים. במקביל, בחזרה לנקודת ההתחלה של המחזמר, גלינדה מדווחת לתושבי ארץ עוץ שהמכשפה המרשעת מן המערב נהרגה ומבטיחה להרוויח ביושר את התואר "גלינדה הטובה". בזמן שתושבי ארץ עוץ חוגגים וגלינדה מתאבלת, אלפבה ופיירו עוזבים את ארץ עוץ ("Finale").
סן פרנסיסקו
המחזמר מרשעת רץ בתיאטרון קורן בסן פרנסיסקו החל מה-28 במאי עד ה-29 ביוני 2003. צוות השחקנים כלל את קריסטין צ'נוות' בתפקיד גלינדה, אידינה מנזל בתפקיד אלפבה, רוברט מורס בתפקיד הקוסם, נורברט לאו בוץ בתפקיד פיירו, מישל פדרר בתפקיד נסרוז, קרול שלי בתפקיד מאדאם מוריבל, ג'ון הורטון בתפקיד דוקטור דילמונד וקירק מקדונלד בתפקיד בוק. סטפני ג'. בלוק, שמאוחר יותר גילמה את אלפבה בסיבוב ההופעות הראשון של המחזמר, הייתה שחקנית מחליפה של אלפבה.
ברודוויי
ההצגות המקדימות של המחזמר החלו ב-8 באוקטובר 2003, וערב הפתיחה התקיים ב-30 באוקטובר בתיאטרון גרשווין. רוב צוות השחקנים המקורי עבר עם ההפקה לברודוויי. השינויים בצוות השחקנים הראשי כללו את ג'ואל גריי בתפקיד הקוסם, וויליאם יומנס בתפקיד דוקטור דילמונד וכריסטופר פיצג'רלד בתפקיד בוק.
נכון ל-19 בפברואר 2023, הפקת המחזמר בברודוויי העלתה 25 הצגות מקדימות ו-7,428 הופעות רגילות.
צפון אמריקה
בשנת 2005, סיבוב ההופעות הראשון של המחזמר (אשר כונה "עיר הברקת") החל ב-8 במרץ 2005 בתיאטרון קאנון, טורונטו. צוות השחקנים כלל את סטפני ג'. בלוק בתפקיד אלפבה, קנדרה קסבאום בתפקיד גלינדה, דריק ויליאמס בתפקיד פיירו, לוגן ליפטון בתפקיד בוק, קייטי ראולי ג'ונס בתפקיד נסרוז, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם וטימות'י בריטן פארק בתפקיד דוקטור דילמונד. ההפקה הסתיימה ב-15 במרץ 2015. צוות השחקנים באותה העת כלל את ג'ניפר דינואיה בתפקיד אלפבה וקנדרה לי שוורץ בתפקיד גלינדה.
לאחר מספר הופעות מוגבל של סיבוב ההופעות בעיר, נפתחה הפקה של המחזמר בשיקגו ב-24 ביוני 2005 בתיאטרון האוריינטלי. ההפקה רצה עד ה-29 בינואר 2009. צוות השחקנים בערב ההופעה האחרונה כלל את די רוסיולי בתפקיד אלפבה, אנלי אשפורד בתפקיד גלינדה, ברברה רוברטסון בתפקיד מאדאם מוריבל, ג'ין ויגנדט בתפקיד הקוסם, קריסטופר קוזיק בתפקיד פיירו, טד אלי בתפקיד בוק וק. טוד פרימן בתפקיד דוקטור דילמונד.
הפקה נוספת של המחזמר נפתחה בלוס אנג'לס, קליפורניה בתיאטרון פנטג'ס. ההצגות המקדימות התחילו ב-10 בפברואר 2007 וערב הפתיחה התקיים ב-21 בפברואר. צוות השחקנים כלל את עדן אספינוסה בתפקיד אלפבה, מייגן הילטי בתפקיד גלינדה, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, טימות'י בריטן פארקר בתפקיד דוקטור דילמונד, ג'נה ליי גרין בתפקיד נסרוז, אדם ווילי בתפקיד בוק, כריסטופר קוזיק בתפקיד פיירו וג'ון רובינשטיין בתפקיד הקוסם. ההפקה נסגרה ב-11 בינואר 2009 לאחר 12 הצגות מקדימות ו-792 הופעות רגילות. צוות השחקנים בהופעה האחרונה כלל את אספינוסה בתפקיד אלפבה, הילטי בתפקיד גלינדה, קיין בתפקיד מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם, דריק ויליאמס בתפקיד פיירו, טום פלין בתפקיד דוקטור דילמונד, אדי ריוסקו בתפקיד בוק ובריאנה יאקבונה בתפקיד נסרוז. הפקת המחזמר נפתחה רשמית ב-6 בפברואר 2009 בתיאטרון אורפיאום, סן פרנסיסקו, לאחר הצגות מקדימות שהחלו ב-27 בינואר. צוות השחקנים כלל את טיל וויקס בתפקיד אלפבה, קנדרה קסבאום בתפקיד גלינדה, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם, ניקולס דורמרד בתפקיד פיירו, טום פלין בתפקיד דוקטור דילמונד, דידי מגנו הול בתפקיד נסרוז ואדי ריוסקו בתפקיד בוק. ההפקה נסגרה ב-5 בספטמבר 2010, לאחר 12 הצגות מקדימות ו-660 הופעות רגילות. צוות השחקנים בהופעה האחרונה כלל את מרסי דוד בתפקיד אלפבה, אלי מאוזי בתפקיד גלינדה, ג'ודי גלב בתפקיד מאדאם מוריבל, טום מקגוון בתפקיד הקוסם, קליפטון הול בתפקיד פיירו, פול סלייד סמית' בתפקיד דוקטור דילמונד, דידי מגנו הול בתפקיד נסרוז ואיתי בן שלמה בתפקיד בוק.
סיבוב ההופעות השני של המחזמר (אשר כונה "ארץ המנצ'קינים") התחיל ב-7 במרץ 2009 בפורט מאיירס, פלורידה. צוות השחקנים בעת הפתיחה כלל את מרסי דוד בתפקיד אלפבה, הלן יורק בתפקיד גלינדה, קולין דונל בתפקיד פיירו, טד אלי בתפקיד בוק, קריסטין ריס בתפקיד נסרוז, מרילין קאסקי בתפקיד מאדאם מוריבל, טום מקגוון בתפקיד הקוסם ודויד דה וריס בתפקיד דוקטור דילמונד. ההפקה הושהתה במרץ 2020 בשל מגפת הקורונה. ההפקה חידשה את ההופעות ב-3 באוגוסט 2021 עם טליה סוסקאור בתפקיד אלפבה, אליסון ביילי בתפקיד גלינדה, שרון זקס בתפקיד מאדאם מוריבל וקליבנט דריקס בתפקיד הקוסם. ב-30 ביולי 2022, ההפקה חגגה את הופעתה ה-5000.
לונדון
ההפקה הלונדונית של המחזמר החלה בהצגות מקדימות ב-7 בספטמבר 2006 בתיאטרון אפולו ויקטוריה. ערב הפתיחה התקיים ב-27 בספטמבר באותה שנה. צוות השחקנים המקורי כלל את אידינה מנזל בתפקיד אלפבה, הלן דלימור בתפקיד גלינדה, מרים מרגוליס בתפקיד מאדאם מוריבל, אדם גרסיה בתפקיד פיירו, מרטין בול בתפקיד דוקטור דילמונד, ג'יימס גילן בתפקיד בוק, קייטי ראולי ג'ונס בתפקיד נסרוז ונייג'ל פלנר בתפקיד הקוסם. ב-30 בדצמבר 2006, קרי אליס החליפה את מנזל בתפקיד אלפבה.
ב-16 במרץ 2020 הפקת המחזמר הושהתה בשל מגפת הקורונה. ההופעות חודשו ב-15 בספטמבר 2021, וההפקה חגגה את השנה ה-15 שלה ב-28 בספטמבר.
סיבובי הופעות בממלכה המאוחדת ובאירלנד
סיבוב ההופעות הראשון של המחזמר בממלכה המאוחדת ובאירלנד התחיל ב-12 בספטמבר 2013 בתיאטרון פאלאס במנצ'סטר. ההפקה הסתיימה בשנת 2015.
סיבוב הופעות שני התחיל ב-31 בינואר 2018 בהיפודרום בבריסטול והסתיים ב-5 בינואר 2019 במנצ'סטר. צוות השחקנים כלל את איימי רוס בתפקיד אלפבה, הלן וולף בתפקיד גלינדה, ארון סידוול בתפקיד פיירו, קים איסמאי בתפקיד מאדאם מוריבל, אמילי שו בתפקיד נסרוז, אידון ג'ונס בתפקיד בוק וסטיבן פינדר בתפקיד הקוסם/ דוקטור דילמונד.
סיבוב הופעות בינלאומי
סיבוב ההופעות הבינלאומי של המחזמר התחיל ב-13 ביולי 2016 בתיאטרון אלהמברה בברדפורד, אנגליה. ג'קלין יוז גילמה את אלפבה, קרלי אנדרסון גילמה את גלינדה ובראדלי ג'יידן גילם את פיירו. יתר צוות השחקנים כלל את סטיבן פינדר בתפקיד הקוסם ודוקטור דילמונד, קים איסמאי בתפקיד מאדאם מוריבל, אמילי שו בתפקיד נסרוז ואידון ג'ונס בתפקיד בוק.
עיבוד קולנועי
ביולי 2010, דווח כי ג'. ג'. אברמס, ג'יימס מנגולד, ראיין מרפי ורוב מרשל נבחנו לתפקיד הבמאי בעיבוד קולנועי פוטנציאלי של המחזמר. ביולי 2012, דווח כי אולפני יוניברסל יפיקו את הסרט, עם סטיבן דלדרי בתפקיד הבמאי ווויני הולצמן, אשר כתבה את התסריט למחזמר, כתסריטאית. בשנת 2016, יוניברסל הודיעו שהסרט יופץ לאקרנים ב-20 בדצמבר 2019, כאשר דלדרי עדיין מאייש את עמדת הבמאי והתסריט נכתב על ידי ידי יוצרי המחזמר, הולצמן ושוורץ. במאי 2017, שוורץ הצהיר שהסרט יכיל לפחות שני שירים חדשים.
ב-31 באוגוסט 2018, יוניברסל העבירה את הפקת הסרט להמתנה, עקב לוח הזמנים של ההפקה, ונתנה לקאטס את תאריך ההשקה שנקבע עבור העיבוד הקולנועי של מרשעת. ב-8 בפברואר 2019, הוכרז שתאריך ההשקה החדש של הסרט הוא ה-22 בדצמבר 2021. ב-1 באפריל 2020, יוניברסל השהו את הסרט בשנית לאחר שתאריכי ההפצה של סרטי החברה השתנו במגפת הקורונה. לשיר 2 קיבל תאריך ההפצה לאקרנים שיועד למרשעת.
באפריל 2022, הוכרז שהסרט יופץ בשני חלקים, הראשון ב-25 בדצמבר 2024 והשני ב-25 בדצמבר 2025. ביוני 2022, שוורץ הסביר מדוע הסרט יכיל שני חלקים:
בנובמבר 2022, שוורץ חשף שהחלק השני של הסרט יכיל 2 שירים חדשים "כדי לענות על דרישות הסיפור". ב-7 בדצמבר 2022, נחשף שאית'ן סלייטר יגלם את בוק. ב-8 בדצמבר 2022, הוכרז שמישל יאו תגלם את מאדאם מוריבל וג'ף גולדבלום יגלם את הקוסם. באותו יום דווח כי קיילה סיטל תגלם את מיס קודל, בואן יאנג יגלם את פפני, ברונווין ג'יימס יגלם את שנשן, ארון טאו יגלם את אבריק, קולין מייקל קרמייקל יגלם את ניקידיק ומריסה בוד תגלם את נסרוז.
הארמייה ה-27 (ברית המועצות)
הארמייה ה-27 (ברוסית: армия я-27) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה במאי 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור אסטוניה הסובייטית ולטביה הסובייטית. בין מטרות הארמייה היה הגנה על החופים הבלטיים ואיים בים הבלטי. מטה הארמייה היה ממוקם בריגה.
לאחר פלישת הוורמאכט הארמייה ה-27 קיבלה פקודה להתמקם על קוו ההגנה לאורך הגדה הצפונית של דבינה המערבית. אומנם, יחידות הארמייה לא הצליחו לעמוד ביעד זה. תוך זמן קצר הם נסוגו צפון-מזרחה למחוז פסקוב. ביולי 1941 הם המשיכו לסגת מזרחה. בסוף אוגוסט 1941 הוורמאכט התחיל במתקפה לאורך כל הגזרה של החזית הצפון-מערבית. יחידות הארמייה ה-27 לא עמדו במתקפה והתחילו לסגת מזרחה. בסוף אוקטובר 1941 החזית התייצבה. בדצמבר 1941 הארמייה אורגנה מחדש וקיבלה את השם ארמיית ההלם הרביעית.
ביוני 1942 הארמייה ה-27 הוקמה בפעם השנייה על בסיס יחידות של הארמייה ה-11. ביוני 1942 היא הועברה לחזית. היא השתתפה בלחימה במחוז נובגורוד ובאביב 1943 הועברה לעתודה. בקיץ 1943 היא הועברה לאזור קורסק והשתתפה במתקפת נגד סובייטית באזור. בספטמבר 1943 היא הועברה למובלעת סובייטית בגדה המערבית של הדנייפר ובהמשך לחמה דרומית לקייב. בשנת 1944 היא השתתפה בקרב קורסון-צ'רקאסי ובהמשך נכנסה לשטח רומניה במהלך מבצע יאשי-קישינב. מאזור זה היא הועברה צפונה ולקחה חלק במצור על בודפשט, מתקפת אגם בלטון ומתקפת וינה. בסופו של דבר, עד גדות מורה יחידות הארמייה ה-27 התחברו לכוחות אמריקאים באזור.
לאחר המלחמה היא פורקה בשנת 1946.
דומיניק שרווד
דומיניק אנתוני שרווד (באנגלית: Dominic Anthony Sherwood; נולד ב-6 בפברואר 1990) הוא שחקן ודוגמן אנגלי, הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "ציידי הצללים" ו"פני דרדפול: עיר המלאכים והמסלול לשותפות".
ביוגרפיה
שרווד נולד בעיירה טנברידג' וולס במחוז קנט שבאנגליה. הוא למד דרמה ותיאטרון במיידסטון ובסבנאוקס.
קריירה
תפקיד המשחק הראשון של שרווד הגיע בשנת 2010, עם הופעתו כג'ק סימונס בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "The Cut". בשנה שלאחר מכן הוא שיחק מלצר בשם טום בפרק בסדרה "שריליסטיק". בשנת 2012 היה לו תפקיד קטן בסרט הדרמה "Not Fade Away" בתור מיק ג'אגר הצעיר. הוא קיבל את תפקידו הבולט הראשון בשנת 2014, ככריסטיאן אוזרה בסרט האימה הסאטירי "האקדמיה לערפדים", המבוסס על הרומן מאת רישל מיד.
בפברואר 2015 התפרסם בהופעתו בקליפ של טיילור סוויפט לסינגל "Style", אותו ביים קייל ניומן. ב-20 באפריל 2015 פורסם כי נבחר לגלם את ג'ייס הרונדייל בסדרת הדרמה הפנטזית ציידי הצללים, עיבוד לסדרת הספרים "בני הנפילים" של קסנדרה קלייר. הוא גם השתתף לצד אד וסטוויק וג'רמי סמפטר בסרט המותחן "בית ספר במצור" משנת 2016, והופיע בסרט מותחן האימה "Don't Sleep" עם דראה דה-מתאו וקרי אלווס משנת 2017.
בשנת 2020 כיכב שרווד בסדרת הטלוויזיה הפנטזית האפלה "פני דרדפול: עיר המלאכים", שבוטלה לאחר עונה אחת.
חיים אישיים
שרווד יצא עם השחקנית שרה היילנד משנת 2015 עד 2017.
לשרווד יש הטרוכרומיה; אחת מעיניו כחולה, והשנייה חצי כחולה-חומה.
השבוע (חברת החדשות)
השבוע (נקראה גם סיכום השבוע) הייתה מהדורת חדשות בהגשת רינה מצליח המסכמת את השבוע, ששודרה בימי שישי בין 19:30 ל-20:00 בקשת 12.
היסטוריה
בסוף דצמבר 2017 יצאה התוכנית לחופשה, אך לא חזרה לטובת הארכת התוכנית שמשודרת לפניה "אופירה וברקוביץ'".
אפילפסיה פוטוסנסיטיבית
אפילפסיה פוטוסנסיטיבית (PSE – Photosensitive epilepsy) היא צורה של אפילפסיה שבה ההתקפים מופעלים על ידי גירויים חזותיים הנוצרים מתבניות בזמן או במרחב כמו אורות מהבהבים, צורות קבועות או צורות קבועות נעות. רק ל-5-3% מן החולים באפילפסיה יש רגישות לגירויים חזותיים ועלולים לקבל התקפים.