cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניית'ן פרסונס
בית חולים כללי
בדצמבר 2011 הודיע פרסונס כי החליט לא לחדש את חוזהו בסדרה (שפג תוקפו בתחילת 2012). הופעתו האחרונה הייתה בפרק ב-7 במרץ 2012. קו העלילה נותר פתוח לחזרתו האפשרית.
במאי 2012, פרסונס היה מועמד לפרס אמי לשעות היום בקטגוריית השחקן הצעיר המצטיין על גילמו של איתן לאבט בבית החולים הכללי.
באפריל 2013, חזר פרסונס ל"בית החולים הכללי" בתור איתן לאבט כחלק מחגיגת יום השנה ה-50 לסדרה. הוא שוב שיחזר את דמותו ביולי 2015 לשני פרקים.
2012 – הווה
בשנת 2012 הופיע בסדרת הטלוויזיה "Bunheads"
פרסונס החליף את לוק גריימס בתפקיד ג'יימס בעונה האחרונה של "דם אמיתי" והופיע בסדרת הטלוויזיה "המקוריים" בתור ג'קסון קנר מ-2014 עד 2018.
במרץ 2018, פרסונס לוהק לתפקיד מקס אוונס בסדרת הטלוויזיה "רוזוול, ניו מקסיקו".
הדיוויזיה ההררית החמישית (ורמאכט)
הדיוויזיה ההררית החמישית (בגרמנית: 5. Gebirgs-Division) הייתה דיוויזיית לוחמה הררית של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בטירול האוסטרית באוקטובר 1940, על בסיס רגימנטים שנלקחו מהדיוויזיה ההררית הראשונה והדיוויזיה העשירית. כמפקדה הראשון מונה יוליוס רינגל, וכבסיס שלה שימשה העיר זלצבורג. הפעולה הראשונה שלה הייתה במהלך המערכה בבלקנים בשנת 1941, בתחילה היא הוצבה בבולגריה, ובהמשך נעה אל מקדוניה במסגרת מבצע מריטה נגד ממלכת יוון. במהלך המבצע נעה הדיוויזיה דרך קו מטאקסס וחדרה דרך סלוניקי ותרמופילאי, ולאחר כניעת יוון הוצבה באתונה ככוח כיבוש. הייתה חלק מהכוחות שהונעו דרך הים במהלך הקרב על כרתים באותה שנה. הדיוויזיה הונעה לכרתים במסגרת שני משטים, הראשון של 2,331 איש והשני של 4,000. המשט הראשון יצא לכרתים ב-20 במאי, והותקף על ידי כוח המשימה ימי בריטי בפיקוד אדמירל ברנרד רולינגס. 12 כלי שיט אבדו, ו-300 מאנשי הדיוויזיה נהרגו. המשט השני יצא יומיים לאחר מכן, והותקף על ידי כוח משימה בריטי נוסף בפיקוד אדמירל אדוארד סטיוארט ליי. למזלם של אנשי המשט הלופטוואפה פתח בהתקפות נמרצות ואילץ את הבריטים לסגת. המשט חזר לנמל. בהמשך הונעו לוחמי חיל הרים לכרתים באמצעות כלי טיס בלבד. בחודש נובמבר של אותה שנה, היא הוחזרה לזלצבורג לשיקום, ובאפריל 1942 נפרשה בחזית המזרחית נגד הצבא האדום, שבה סופחה לקבוצת ארמיות צפון. באפריל 1943 הדיוויזיה נשלחה ללחום נגד כוחות בעלות הברית באיטליה. הדיוויזיה סופחה לארמיית ליגוריה הגרמנית-איטלקית, ולחמה בין היתר בקרב מונטה קאסינו. בהדרגה הדיוויזיה נסוגה יחד עם כל הכוחות הגרמניים אל הקווים בצפון איטליה. היא לחמה בקרבות הגנה וסיוע באזור הרי האלפים, ושרידיה נכנעו לכוחות צבא ארצות הברית בעיר איבראה מצפון לטורינו ב-8 במאי 1945.
נינה שנק פון שטאופנברג
אליזבת מגדלנה "נינה" פון שטאופנברג (בגרמנית: Elisabeth Magdalena "Nina" Schenk Gräfin von Stauffenberg; 27 באוגוסט 1913 - 2 באפריל 2006) הייתה אשתו של קלאוס שנק פון שטאופנברג, שהיה דמות מפתח בקשר העשרים ביולי נגד המשטר הנאצי בגרמניה.
ביוגרפיה
נינה נולדה ב-27 באוגוסט 1913 בקובנה שבאימפריה הרוסית, תחת השם אליזבת מגדלנה פון לרננפלט. אביה היה הפוליטיקאי והגנרל גוסטב פרייהר פון לרננפלט (1871-1944) ואמה הייתה אנה פריין פון שטאקלברג (1880-1945), אצילה גרמנית-בלטית. ב-1930 היא פגשה לראשונה את קלאוס שנק פון שטאופנברג במפגש של האריסטוקרטיה הגרמנית. במפגשים כגון אלו, היה שטאופנברג - הקצין הצעיר ויפה התואר בעל הגינונים האציליים, פופולרי מאוד. עם זאת, נינה העידה שבתחילה חשה רתיעה מפניו מכיוון שסברה שהוא יהיר. רק בהמשך פינתה הרתיעה את מקומה לאהבה. הם נישאו בדצמבר 1933 בקתדרלת במברג. קלאוס הופיע לחתונה לבוש במדי צבא וחבוש קסדה. הוא טען ש"להתחתן פירושו לשרת בתפקיד".
בעקבות נישואיה, קיבלה נינה את התואר "רוזנת שטאופנברג". נולדו להם חמישה ילדים: ברתולד מריה, היימראן, פרנץ-לודוויג, ולריה וקונסטנצה. אף על פי שמשפחתה של נינה הייתה לותרנית, הילדים גודלו כקתולים על פי דרישת משפחתו של קלאוס. קלאוס היה אב ובעל קפדן ובלתי מתפשר, ודרש מאשתו וילדיו סדר, דיוק ומשמעת. הוא לא התיר לנינה להשתתף בחייו, וכאשר הגיעו חבריו לבקרו ביקש ממנה לעזוב את הבית או להישאר בחדר השינה. עם זאת, הוא היה קשור ומסור מאוד למשפחתו, וחזר לבקר את נינה בכל הזדמנות שיכל.
קלאוס שיתף את נינה בדעותיו נגד המשטר הנאצי. לאחר שהוא נפצע במהלך המערכה בצפון אפריקה, היא הגיעה לבקר אותו בבית החולים. הוא אמר לה: "את יודעת, אני מרגיש שאני חייב לעשות משהו עכשיו, להציל את גרמניה." היא הייתה שותפה לכל תוכניותיו להפלת המשטר הנאצי, ותמכה בו לאורך כל הדרך. ב-20 ביולי 1944 יצא לדרכו קשר העשרים ביולי אשר קלאוס עמד בראשו. בעקבות כישלון הקשר, הוצא קלאוס להורג. אולם השלטון הנאצי לא אמר די בכך. היינריך הימלר הצהיר ש"משפחתו של הרוזן שטאופנברג תיעקר מהשורש". היא נלקחה לחקירה יחד עם הוריה, אולם העמידה פנים שהיא אינה יודעת דבר על מעשיו של בעלה: "העמדתי פנים כאילו אני עקרת בית קטנה וטיפשה, שמתעניינת רק בילדים, בחיתולים ובכביסה מלוכלכת". למרות זאת, וחרף העובדה שהיא הייתה בהריון עם בתה החמישית קונסטנצה, היא נלקחה למאסר במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק. נודע לה שגם אמה נכלאה באותו מחנה, אולם לא ניתן להן לראות זו את זו. ילדיה נלקחו ממנה וגודלו בבתי יתומים. הורו להם לשכוח את הוריהם וניתן להם שם המשפחה "מייסטר" (Meister).
ימים ספורים לפני סיום המלחמה היא שוחררה, ולאחר מסע קצר ברחבי גרמניה ההרוסה הצליחה לאסוף את כל ילדיה. בשל האנגלית המעולה שבפיה, היא סייעה למקומיים לתקשר עם הצבא האמריקני. היא נפטרה בבמברג ב-2 באפריל 2006 בגיל 92. ביוגרפיה מקיפה שלה התפרסמה על ידי בתה ב-2008.
אין אפוטרופוס לעריות
אין אפוטרופוס לעריות הוא כלל בהלכה היהודית, הקובע כי אין לסמוך על אף אדם בכל הקשור לשמירה על איסור עריות. לפי הכלל, כל כללי הנאמנות המקובלים בתחומים אחרים אינם תקפים בתחום העריות.
משמעויות והשלכות
במסכת חולין מבואר כי המקור ממנו ניתן להוכיח כי הרוב מכריע את הסוגיה, הוא הפסוק "מַכֵּה אָבִיו וְאִמּוֹ, מוֹת יוּמָת". הפסוק אומר שהמכה את אחד מהוריו חייב מיתה, וזאת למרות שאבהותו הביולוגית של האב נתונה בספק, שכן באופן טבעי אין שום עדות על כך. מכאן ניתן ללמוד שמאחר ולרוב, מי שידוע כאביו של האדם הוא אכן אביו הביולוגי, ניתן להסיק כי הוא אכן אביו. הגמרא מקשה: אולי ייתכן שחיוב המיתה על "מכה אביו ואמו" תקף רק כשידוע כי אביו ואמו לא התייחדו עם אדם נוסף, כמו למשל אם היו אסורים יחד בבית הסוהר. על כך משיבה הגמרא כי לא ניתן לסמוך בנושא זה על הסוהרים, ולא על הכללים הרגילים האומרים כי הם אכן היו אסורים יחד ולא נכנס אדם נוסף לשם, גם אם לפי חוקי בית הסוהר הדבר היה אסור, שכן בנושא עריות אין לשום אדם נאמנות.
בתלמוד ירושלמי על מסכת כתובות כתוב כי אין ממנים אפילו חסיד שבחסידים, כלומר צדיק גמור, להשגיח על הקפדה על איסורי עריות. כלל זה נפסק להלכה בשולחן ערוך.
פסילה לכהונה
קיים שימוש נוסף בברייתות המובאות בתלמוד בבלי במסכת כתובות בנוגע לאשה פנויה שהתייחדה עם גבר, אשר קיים ספק אם אותו גבר היה אדם כשר או שהוא ממזר ולכן אם הוא בא עליה היא נפסלת מלהינשא לכהן. לפי רבן גמליאל ורבי יהודה היא נאמנת לומר שאדם כשר בא עליה, ואילו לפי רבי יהושע היא פסולה לכהונה מספק. שאל רבי יהושע את החולקים עליו: במה שונה דינה של זו, מדינה של אשה שנשבתה לבין הגוים, שאסורה להנשא לכהן מספק? השיבו לו רבן גמליאל ורבי יהודה: רוב עובדי כוכבים פרוצים בעריות, ולכן קיימת חזקה כי הם קיימו בשבויה מעשים האוסרים עליה להינשא לכהן. על כך השיב רבי יהושע: "אין אפוטרופוס לעריות" וגם אצל יהודים לא יתקיימו כללי הנאמנות הרגילים האומרים כי קיימת אצלם חזקת כשרות. בעל ההפלאה מסביר, כי רק במקרה זה חולק רבן גמליאל על הקביעה כי "אין אפוטרופוס לעריות" אבל ביתר המקרים יסכים רבן גמליאל שניתן לומר "אין אפוטרופוס לעריות", אפילו כנגד רוב, כדי לומר שקיים עדיין ספק. ורק במקרה זה לא משתמשים בכלל כי לא ניתן להשתמש בו כדי להוכיח שוודאי האישה נבעלה.
דוגמאות לשימוש בביטוי בהקשרים שאינם הלכתיים
גם מחוץ להקשר הלכתי מקובל לצטט את הביטוי "אין אפוטרופוס לעריות", כדי לבטא את הרעיון לפיו ללא שמירה על סייגים, כל אדם עשוי לחטוא בעבירות מהתחום המיני.
Razer
Razer היא חברה אמריקאית-סינגפורית שעיקר המוצרים שלה הם חומרת מחשב ועזרים לגיימרים. המותג Razer משווק תחת הסיסמה 'FOR GAMERS, BY GAMERS'. לחברה יש מטה כפול שממוקם בסן דייגו ובסינגפור.
Razer החלה כחברת בת של חברת LLC karna ,החברה הוקמה בשנת 1988 ונועדה לפיתוח ושיווק של ציוד היקפי למחשב. החברה הפסיקה את פעילותה בשנת 2000 בשל נושאים כלכליים. החברה חזרה לפעילות בשנת 2005 על ידי מין-ליאנג ורוברט קראקוף לאחר שרכשו את הזכויות למותג .Razer החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בהונג קונג בשנת 2017.
מוצרים
המוצרים של Razer ממוקדים לרוב לגיימרים. מרבית המוצרים של החברה הם ציוד היקפי בין השאר מיקרופונים, התקני שמע, מקלדות, עכברים, משטחים לעכבר, תיקים למחשבים ניידים ולטאבלטים ובקרי משחק. בנוסף Razer הוציאה מחשב נייד (Razer Blade), מחשב לוח (Razer Edge), שני טלפונים (Razer phone ו־Razer phone 2) ותוכנת VoIP המיועדת במיוחד לגיימרים ("Razer Comms"). המוצר הפופולרי ביותר של החברה לפי מספרי מכירות הוא עכבר ה-DeathAdder.
רוב מוצריה קרויים על שם חיות טורפות או ארסיות, נחשים (עכברי מחשב), חרקים (משטחים לעכבר), עכבישים (מקלדות), חיות ימיות (ציוד שמע), חיות המשתייכות למשפחת החתוליים (ציוד היקפי לקנסולות משחק), בנוסף, לחברה מחשבים ניידים וטאבלטים -Razer Blade שהוא מחשב גיימינג נייד וה-Razer Edge שהוא טאבלט. שניהם קרויים על שם להבים.
בתערוכת מוצרי האלקטרוניקה 2011 ,חשפה Razer את ה- Razer Switchblade ,אב טיפוס של מחשב כף יד שנועד בשביל לשחק משחקים גם מחוץ לבית. בשנת 2013 חשפה Razer את המוצר החדש שלה בתערוכת CES .המוצר נקרא Edge Razer והיה שיפור של המוצר שהחברה הציגה בשנת 2011. בחודש מאי 2013 ,חשפה Razer את מחשבי ה- Blade Razer. המחשבים זכו לביקורות חמות והציגו בתוכם שיפורים מדהימים ורמת ארגונומיה גבוה. המחשבים הגיעו ב 2 גרסאות בגדלים שונים וזכו לתואר "המחשב הנייד הדק ביותר". ב 2014 CES חשפה Razer את פרויקט כריסטין, מחשב המשחקים המודולרי. בחודש יולי 2015 הודיעה Razer שהיא רוכשת את חטיבת התוכנה של חברת משחקי הווידאו Ouya וב 2017 CES חשפה Razer את פרויקט ואלרי, מחשב נייד עם תצוגה משולשת. בנוסף הכריזה רייזר על פרויקט אריאנה, מקרן אשר נועד להקרין את המתרחש במסך על חדר עם סריקה אוטומטית לחדר. בינואר 2017 ,רכשה Razer את יצרנית Nextbit ,חברת הסטארט-אפ שמאחורי הטלפון החכם של רובין. ביולי 2017 ,חברת רייזר הפכה לחברה ציבורית באמצעות הנפקה של החברה בהונג קונג. החברה נרשמה רשמית בבורסה ב 14 בנובמבר של אותה שנה והייתה ההנפקה השנייה המוצלחת ביותר של שנת 2017 בהונג קונג. בחודש נובמבר 2017 ,חשפה רייזר את המוצר החדש שלה – טלפון חכם המיועד לגיימרים רייזר קיבלה שבחים רבים על המוצר החדש. הרייזר Blade היא סדרת לפטופים של גיימינג הכוללים מסכים בגודל 5.12 אינץ' 14 אינץ' ו17 אינץ' במחשבי הרייזר Blade ישנו מעבד 7-i חדשני, 1TB של זיכרון רגיל זיכרון SSD 128 GB וזיכרון 8GB RAM מתקדם. כל מוצרי החברה מגיעים גם בגרסת Chroma הכוללת אורות בשטחו החיצוני של המחשב. המוצרים מגיעים עם תאורת לד בעלת צבעי RGB המפיקים את כל קשת הצבעים. חברת רייזר ייצרה גם שעון חכם הנקרא X Nabu Razer הפעלת השעון מתבצעת על ידי הרמת היד בלבד. גרסת האנדרואיד בשעון היא אנדרואיד 3.4 והשעון יכול לתקשר עם מכשירים בעלי בלוטוס 0.4 ומעלה. רייזר השיקה בקר מיוחד למשחקי מחשב בשם Onza Razer בשנת 2015.
קנית אפריקאית
__חייב_תוכן_עניינים__
נילי פלר
נילי פלר היא עורכת ישראלית. זוכת שני פרסי אופיר לעריכה הטובה ביותר - לשנת 2008 על עריכת הסרט "ואלס עם באשיר" ולשנת 2022 על עריכת הסרט "סבוי".
ביוגרפיה
במהלך השנים ערכה פלר מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2004 ערכה את הסדרה הדוקומנטרית "החומר שממנו עשויה האהבה" בערוץ 8. בין השנים 2006-2009 שימשה כעורכת הסדרה "פרשת השבוע". בשנת 2008 שימשה כעורכת הסרט "ואלס עם באשיר", על עריכת הסרט היא זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר".
בין השנים 2009-2010 שימשה כעורכת הסדרה "תיבת נח" בערוץ 2. בשנת 2010 ערכה את סרטו העלילתי הראשון של אבישי סיון, "המשוטט", אשר השתתף בפסטיבל קאן במסגרת "שבועיים של במאים". עוד באותה שנה ערכה את הסדרה "חיים אחרים", בכיכובו של עוז זהבי.
בשנת 2012 ערכה את הסדרה "יחפים", ששודרה בהוט 3. באותה שנה ערכה את סרט התעודה "גן עדן". בשנת 2013 שימשה כעורכת הסדרה הדוקומנטרית "משפחות", הסדרה תיעדה 5 משפחת ישראליות, ושודרה בערוץ 8. באותה שנה ערכה את סרט התעודה "לפני המהפכה", וכן ערכה את סרטו של ארי פולמן "כנס העתידנים". בשנת 2014 ערכה את סרט התעודה "כמעט חברות" ואת סרט הקולנוע "בורג".
בשנת 2015 ערכה את הסרט "תיקון" של אבישי סיון.
בשנת 2016 שימשה כעורכת הסרט "לא פה, לא שם". בשנת 2018 ערכה את סרטה של מיכל אביעד "אישה עובדת".
בשנת 2022 ערכה את הסרט "סבוי" עליו זכתה בפרס אופיר.
הליקופטר 66
הליקופטר 66 היה מסוק מדגם SH-3 אריה הים מתוצרת סיקורסקי בשירות הצי האמריקאי שהיה בשימוש בין 1968 ל-1975, וידוע בעיקר בזכות השימוש בו לחילוץ האסטרונאוטים של חמש משימות בתוכנית אפולו. הוא הוגדר פעם כ"מסוק הכי מפורסם, או לפחות הכי אייקוני בהיסטוריה", והיה הנושא של שיר של הזמרת מנואלה והפך גם לצעצוע שנמכר בדינקי טויס. בנוסף למשימותיו בנאס"א, שימש גם להטסת השאה האיראני במהלך ביקורו ב-1973 בנושאת המטוסים האמריקאית קיטי הוק.
הליקופטר 66 נמסר לצי האמריקאי ב-1967 וצורף לטייסת נגד צוללות הרביעית (HSC–4). בין הטייסים שהטיסו אותו ניתן למנות את דונלד ג'ונס, שהתמנה בהמשך למפקד הצי השלישי. ב-1975, לאחר שמוספר מחדש כהליקופטר 740, התרסק המסוק באוקיינוס השקט במהלך אימון. הוא צבר 3,200 שעות טיסה.
מאפיינים
הליקופטר 66 היה מתוצרת חברת סיקורסקי, והיה מדגם SH–3D. הדגם הזה יועד נגד צוללות וכן תוכנן לשאת ארבעה אנשי צוות ושלושה נוסעים. הוא הונע בידי שני מנועים של ג'נרל אלקטריק מדגם T58–GE–10 בעלי 1,400 כוחות סוס כל אחד. מהירות הטיסה שלו הגיעה למקסימום של 120 קשר (220 קמ"ש) וזמן משימה של 4.5 שעות, יחד עם היכולת לשאת מטען של עד 2,700 ק"ג.
המסוק היה מצויד בדרך כלל בטורפדו מדגם MK–46/44.
כניסה לשירות ומשימות אפולו
המסוק נמסר לצי האמריקאי ב-4 במרץ 1967 וצורף לטייסת אנטי–הצוללות הרביעית (HSC–4), ומספר הזנב המקורי שלו היה NT 66/2711.
הטייסת, שהוקמה ב-30 ביוני 1952 וכונתה "האבירים השחורים", היה טייסת המסוקים הראשונה שכוונה נגד צוללות שהמריאה מנושאת מטוסים. היא עברה להשתמש ב-SH–3D ב-1968 במקום ה-SH–3A. באותה שנה, הטייסת צורפה לקבוצת האוויר ה-59 ונפרסה על סיפון נושאת המטוסים יורקטאון שהייתה בים יפן, בתגובה ללכידת אוניית הביון פואבלו בידי קוריאה הצפונית. מאוחר יותר הוטל על יורקטאון והטייסת לסייע לנאס"א בחילוץ האסטרונאוטים שהיו צפויים לנחות במי האוקיינוס.
במהלך משימות אפולו 8, 10 ו-11 היה הליקופטר 66 הכלי העיקרי שהניף את האסטרונאוטים מתא הנחיתה, והדבר הוצג בשלל ערוצי טלוויזיה ועיתונים, שהציגו גם את המסוק.
אחרי חילוץ האסטרונאוטים של אפולו 11, שינה הצי האמריקאי את שיטת המספור של המסוקים ועבר לשיטה תלת ספרתית, מה ששינה את מספרו ל-740. עם זאת, כדי להמשיך את המסורת שיצר, הוא המשיך להיצבע במספר 66 עבור משימות החילוץ וכן צוירו עליו סימונים של קפסולות חלל, אחת עבור כל משימת חילוץ שבה השתתף. בעת חילוץ האסטרונאוטים של אפולו 11, נכתב על חלקו התחתון "שלום, קולומביה".
לאחר אפולו והתרסקותו
בין 1970 ל-1972 עבר המסוק לנושאת המסוקים טיקונדרוגה, וב-1973 עבר לנושאת המטוסים קיטי הוק. באותה שנה, הטיס את השאה של איראן, מוחמד רזא שאה פהלווי בעת ביקורו על נושאת המטוסים בשעה שעברה באוקיינוס ההודי.
בשעה 19:00, ב-4 ביוני 1975 יצא המסוק לטיסת אימון של שלוש שעות. במהלך האימון, בו היו ארבעה אנשי צוות, התרסק המסוק. הצוות חולץ על ידי משמר החופים האמריקאי, אולם הטייס, ליאו רולק, נפטר מאוחר יותר מפצעיו. הסיבה לנפילת המסוק אינה ידועה, וגם כיום הדו"ח של הצי האמריקאי נותר מסווג.
בשנת 2004 בוצע ניסיון פרטי למשות מהמים את המסוק, אך הוא לא יצא לפועל.
מורשת
בספטמבר 1969 פרסמה הזמרת הגרמנית מנואלה שיר בשם "Helicopter U.S. Navy 66", שכולל צליל סיבוב רוטורים של מסוק. השיר זכה לגרסת כיסוי של זמרת בלגית בשם סמנת'ה.
במהלך שנות ה-70 הוציאה חברת דינקי טויס דגם של המסוק שכלל צעצוע של קפסולת חלל.
אולה גונאר סולשיאר
אולה גונאר סולשיאר (נולד ב-26 בפברואר 1973) הוא מאמן וכדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ, וכיום משמש כמאמן.
סולשיאר שיחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד במשך 11 עונות בין 1996 ל-2007 וכבש 91 שערים ב-235 הופעות במדי הקבוצה. לזכותו גם 23 שערים ב-67 הופעות במדי נבחרת נורווגיה.
קריירה ככדורגלן
סולשיאר החל את הקריירה שלו במועדון קלאוסננגן, שם שיחק במשך 4 עונות, ולאחר מכן עבר לקבוצת מולדה (בה כבש 32 שערים ב-44 משחקים).
בעונת 1996-97, הצטרף סולשיאר למנצ'סטר יונייטד. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 18 שערים ועזר לה לזכות באליפות במחזורים האחרונים של העונה.
בשנת 1999 כבש את שער הניצחון במהפך המפורסם של יונייטד 1–2 נגד באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות.
בעונת 2001–2002 קיבל הזדמנות לפתוח בהרכב הפותח לצד רוד ואן ניסטלרוי ההולנדי והצליח להביא לדחיקת אנדי קול ודווייט יורק לספסל, אולם נדחק שוב לספסל כאשר ואן ניסטלרוי הציג יכולת טובה ממנו. סולשיאר קיבל הזדמנות נוספת והציג יכולת טובה כאשר דייוויד בקהאם נפצע, ובאותה עונה כבש 16 שערים במדי היונייטד ודחק את דייוויד בקהאם לספסל.
בעונת 2003–2004 נעדר סולשיאר לעיתים קרובות מהרכב הקבוצה בשל פציעות מרובות.
בתחילת אוגוסט 2004 עבר ניתוח בברך, ניתוח שגרם לו להיעדר מכל עונת 2004–2005.
בתחילת עונת 2007 הודיע על פרישה מכדורגל עקב פציעות והותיר את מאמנו אלכס פרגוסון רק עם שלושה חלוצים בקבוצה. ב-2 באוגוסט 2008 נערך לכבודו משחק פרידה באולד טראפורד, בו ניצחה יונייטד 0–1 את אספניול.
בנבחרת נורווגיה שיחק במונדיאל 1998 ויורו 2000 והופיע בנבחרת למעלה מ-60 הופעות.
מקרה מפורסם בו הפגין סולשיאר ספורטיביות היה במשחק של יונייטד מול ניוקאסל יונייטד בשנת 1998, כאשר סולשיאר ביצע תיקול חריף על רוב לי, הוא ירד מיידית מהמגרש, עוד לפני שהשופט שלף כרטיס אדום.
האהדה בה זכה סולשיאר ביונייטד מצד הקהל, זיכתה אותו בכינוי "הרוצח בעל פני התינוק" (Baby-faced assassin) על שום מראהו הצעיר ויכולתו המטפורית לקטול קבוצות על ידי הבקעת שערים כמעט מכל מצב.
בשנים האחרונות שלו ביונייטד הפך סולשיאר לשחקן ספסל אך יכולתו לקום ולהבקיע בדקות הקריטיות של המשחק זיכתה אותו בכינוי נוסף - ה"סופר סאב" (מחליף על).
קריירת אימון
בשנת 2008 מונה סולשיאר למאמנה של קבוצת המילואים של מנצ'סטר יונייטד, והוביל אותה לזכייה בגביע ותיקי לנקשייר. הוא אף קיבל הצעה לאימון נבחרת נורווגיה, אך דחה אותה מאחר שלטענתו לא היה לו מספיק ניסיון על מנת לאמן את הנבחרת הלאומית.
ב-9 בנובמבר 2010 הסכים סולשיאר לקבל את משרת המאמן בקבוצת מולדה, הקבוצה שבה שיחק לפני מעברו למנצ'סטר יונייטד. סולשיאר קיבל את ברכתו של מאמן מנצ'סטר יונייטד סר אלכס פרגוסון לעזוב. פרגוסון תמך בסולשיאר ואמר שזוהי התחלה טובה לקריירת האימון שלו כמאמן ראשי. בעונתו הראשונה בקבוצה, הוביל סולשיאר את מולדה לאליפות הראשונה בתולדותיה, הישג אותו שחזר גם בעונתו השנייה במועדון. בעונתו השלישית, סיימה מולדה במקום השישי בליגה, אך זכתה בגביע הנורווגי.
ב-2 בינואר 2014 מונה סולשיאר למאמן קבוצת קארדיף סיטי מהפרמייר ליג, בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגת המשנה. ב-18 בספטמבר התפטר מתפקידו לאחר רצף כישלונות של הקבוצה בליגת המשנה.
ב-21 באוקטובר 2015 חזר לאמן את מולדה.
ב-19 בדצמבר 2018 מונה למאמן קבוצת מנצ'סטר יונייטד עד לתום העונה.
ב-28 במרץ 2019 הוארך חוזהו של סולשיאר בקבוצה לשלוש שנים נוספות. ב-21 בנובמבר 2021 פוטר סולישאר מתפקידו לאחר פתיחת עונה גרועה שכללה תבוסה 0–5 ליריבה המרה ליברפול.
המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה
המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה (בערבית: الكلية الأكاديمية العربية للتربية في إسرائيل – حيفا) היא מכללה אקדמית לחינוך ולהכשרת מורים וגננות במגזר הערבי, השוכנת ברחוב החשמל בחיפה. המכללה הוקמה בשנת 1949, ובשנת 1996 קיבלה היתר מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון, בוגר בהוראה (.B.Ed) במספר מסלולים. בשנת 2010 קיבלה המכללה היתר להעניק תואר שני בחינוך (.M.Ed).
ראש המכללה היא פרופ' רנדה ח'יר-עבאס. במשך שנים רבות בתפקידים בכירים במכללה כיהן זכי כמאל.
מסלולי לימוד
מסלולי הלימוד המוצעים במכללה הם:
.M.Teach לבי"ס יסודי ולבי"ס על יסודי
מתמטיקה, מדעי המחשב, שפות: ערבית, עברית ואנגלית
אספה (להקה)
אספה (בקוריאנית: 에스파; באנגלית: Aespa) היא להקת בנות קיי-פופ דרום קוריאנית, שהוקמה בשנת 2020 והוחתמה לראשונה בחברת התקליטים SM אנטרטיינמנט. כבר כאשר הוחתמה על חוזה הקלטות, זכתה הלהקה להד תקשורתי נרחב ברחבי העולם. בפרק זמן קצר, צברה הלקה למעלה מ-15 מיליון צפיות על הטיזרים שפרסמה, לפני שהוציאה את אלבום הבכורה שלה.
דולוס מיקל
דולוס מיקל אי אבליה (בקטלאנית: Dolors Miquel i Abellà; נולדה ב-18 ביולי 1960) היא משוררת קטלאנית.
אספה (להקה)
בנובמבר 2020, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Black Mamba", שצבר בעשר דקות חצי מיליון צפיות.
שם וביוגרפיה
שם הלהקה, Aespa, הוא שילוב של "ae" המורכב מראשי התיבות של "Avatar and Experience" ("Avatar X Experience"), בתוספת המילה האנגלית "aspect" שמשמעותה "שני צדדים". בשנת 2020, נודע כי ארבע הזמרות: קארינה, ג'יזל, וינטר ונינגינג יקימו יחד את להקת Aespa.
2016-2019: טרום הבכורה
נינגינג הייתה חברה ב-SM Rookies ב-19 בספטמבר 2016. היא הופיעה ב-"" שנת 2016. בשנה שלאחר מכן, היא הקליטה גרסאות כיסוי לשירים ידועים, עבור תוכנית הטלוויזיה "Shining Star". בעקבות כך, זכתה להכרה ולהצלחה מתונה. בין היתר, הקליטה את "Rolling in the Deep" של אדל.
דולוס מיקל
נולדה בעיר ליידה שבנפת סגריה (צפון-מערב קטלוניה).
אספה (להקה)
2016-2019: טרום הבכורה
קארינה הופיעה בקליפ של "Want" שהוציא לי טאי-מין (מלהקת Shinee) בפברואר 2019 והופיעה איתו בכמה תוכניות מוזיקה בשבועות שלאחר מכן.
דולוס מיקל
מיקל עוסקת בכתיבה עיתונאית ובהוראה, סגנונה הייחודי מצטיין במיוחד בישירותו ובתפוצה הנרחבת של צורות לשוניות דיאלקטליות בשימוש הלשון. על ספר הביכורים שלה, "הרוח והבית הסגור", שראה אור בשנת 1990, זכתה היוצרת בפרס ע"ש רוזה לוורוני מטעם עיריית קאדאקס.
בין ספריה האחרים: "ספר הגברים" (1998), "שירי הייקו של נהג המשאית" (1999), "צוענייה רוק" (2002) ו"רוחות האדמה" (2004), שעליו זכתה בפרס עיריית ברצלונה.
אספה (להקה)
2021–הווה: קאמבאק
ב-20 בדצמבר הוציאה הלהקה את הסינגל הדיגיטלי הרביעי שלהן. הוא שוחרר כחלק מפרויקט הרימאסטר של SM ופרויקט SM טאון 2022. השיר הוא עיבוד מחודש לשיר "Dreams Come True" של, מתוך אלבומם השני, Sea & Eugene & Shoo.
ב-18 באוגוסט 2023 הוציאו את הסינגל "Better Things".
דולוס מיקל
בשנת 1992 פרסמה את קובץ סיפוריה היחיד.
צ'יבה
צ'יבה (ביפנית: 千葉市, באנגלית: Chiba) היא עיר הבירה של מחוז צ'יבה באי הונשו שביפן. העיר ממוקמת כ-40 ק"מ מזרחית לטוקיו, לחופי מפרץ טוקיו.
היסטוריה
צ'יבה נוסדה ב-1 בינואר 1921, וב-1 באפריל 1992 ניתן לה מעמד רשמי של עיר (מעמד המוקנה ביפן לערים בעלות אוכלוסייה מעל חצי מיליון תושבים).
דמוגרפיה
ב-1 ביולי 2021 היו בעיר 977,693 תושבים, המתגוררים בצפיפות של 3,598 נפשות לקמ"ר. במרץ 2007 היו בעיר 19,135 תושבים זרים, כ-2% מכלל האוכלוסייה. צ'יבה מדורגת במקום ה-13 מבין הערים המאוכלסות ביותר ביפן.
תחבורה
נמלי התעופה המשרתים את העיר הם: נמל התעופה טוקיו נריטה ונמל התעופה האנדה.
המונורייל העירוני של צ'יבה שאורכו 15.2 ק"מ עובר במרכז העיר. בתחנת הרכבת בעיר עוברים הקווים: קו סובו-מיין, קו סובו-צ'ו, קו סובו (ראפיד), קו נריטה, קו סוטובו, וקו יוצ'יבו.
קנית אפריקנית
קָנִית אַפְרִיקָנִית או קָנִית אַפְרִיקָאִית (שם מדעי: Acrocephalus stentoreus) היא ציפור שיר בינונית בסוג קנית. למרות שמה העברי, כמעט כל אוכלוסייתה נמצאת מחוץ לאפריקה: היא מצויה במזרח התיכון ואסיה במספר אוכלוסיות, חלקן נודדות ורובן יציבות.
בישראל היא יציבה ומקננת מצויה בבתי גידול מתאימים.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Acrocephalus מיוונית עתיקה, akros, "הגבוה ביותר", ו-kephale, "ראש". ייתכן שנאומן ונאומן (אב ובן, אורניתולוגים גרמניים שהגדירו את הסוג קנית) חשבו ש-akros פירושו "חד, שפיצי". שם המין הספציפי stentoreus מלטינית, ומשמעותו "בעל קול חזק". מקור המילה הזו במיתולוגיה היוונית: באיליאדה של הומרוס הוזכר כי במלחמת טרויה הרה התחפשה ללוחם בשם סטנטור, המתואר כ"בעל קול של חמישים גברים" שעזר לדרבן את הלוחמים.
תת-מינים
ישנם תשעה תת-מינים מוכרים:
תת-המין הבא שויך בעבר למין, אך הועבר למין קנית אוסטרלית על-ידי קונגרס האורניתולוגיה הבין-לאומי (IOC):
תיאור
קנית אפריקנית היא קנית גדולה יחסית; אורכה 16–20 ס"מ, מוטת כנפיה 21–24 ס"מ, ומשקלה 21–27 גרם. לבוגרים יש גב חום כהה וחסר פספוס, וחלקים תחתונים בהירים. המצח משוטח, והמקור חזק ומחודד. בדומה לרוב בנות משפחתה, הזוויג ים זהים.
היא ניתנת לבלבול עם מיני קניות גדולות אחרות. לקנית המזרחית יש גרון מפוספס קלות, בניגוד לגרון החלק של האפריקנית. בנוסף, היא דומה למדי לקנית האירופית, אך האחרונה בעלת מקור קצר ורחב יותר, פס-הגבה נמשך גם אחרי העין, רגליים ורדרדות ולא אפורות, וחישוף האברות ארוך יותר. ההבדלים בחישוף נובעים מההבדלים בין הרגלי הנדידה של המינים: בעוד קנית אירופית היא מין נודד, ולכן גם כנפיה ארוכות יותר וחישוף האברות ארוך יותר, הקנית האפריקנית היא מין יציב ולכן בעלת חישוף אברות קצר.
מגוון תת-המינים נבדלים זה מזה בגווני הניצוי. התת-מין הנודד הוא בעל הגוון החום הכי עשיר בחלקים התחתונים, והתת-מין האנדמי לסרי לנקה הוא בעל הניצוי הכהה ביותר.
קולות
אחד מסימני הזיהוי העיקריים שלה הוא שירתה הרועשת והנשמעת למרחק, על אף שהיא פחות קולנית מזו של קנית אירופית. היא מורכבת מקטעים איטיים, מקרקרים, וקשקשניים, המלווים בשריקות טיפוסיות ולפעמים גם בחיקויים.
בית גידול
רוב האוכלוסיות יציבות, אך הקניות המקננות בפקיסטן, אפגניסטן וצפון הודו הן נודדות וחורפות בחצי-האי ההודי ובסרי לנקה.
היא מתרבה במגוון רחב של בתי גידול ביצתיים, כולל חישות קנים גדולות, ביצות מים מתוקים, חופי אגמים ומנגרובים; ואף בשטחים מעובדים באזורים מסוימים. בתי גידול שלא לקינון כוללים גם אזורים יבשים יותר.
התטולה מכילה 3–6 ביצים בקן בצורת סלסלה הממוקם בין הקנים.
סטטוס
למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה מאוד עם מגמות שמוערכות כיציבות, על אף שלא נערכו אומדנים מדויקים. לכן המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
למרות שלא נערכו אומדנים מדויקים לגודל האוכלוסייה העולמית, המין מתואר כנפוץ עד נפוץ מאוד בחלק גדול מהתפוצה שלו. צפיפות של 10–20 פרטים מקננים להקטאר נמדדה באזור דלתת הנילוס במצרים, מרמזת כי למעלה מ-100,000 זוגות מקננים שם. הצפיפות נראית גבוהה באופן דומה בחלק גדול מהתפוצה שלה.
ארז הלוי
ארז הלוי (נולד ב-1954 בשכונת שעריים ברחובות) הוא זמר ישראלי, אשר עיקר פרסומו היה בשנות ה-80.
ביוגרפיה
הלוי התחיל את הקריירה המוזיקלית כשהיה בגיל 15, בנגינה על גיטרה, פלמנקו ומוזיקה קלאסית ברחובות, עיר הולדתו. בגיל 19 השתתף בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" ב"בית המורה" בתל אביב. הלוי זכה בתוכנית במלגה מהמלחין משה וילנסקי בחסות קול ישראל עבור נגינתו בגיטרה בהדרכת המורה איגון קרטן.
כעבור שלוש שנים עבר הלוי לתל אביב והחל לכתוב חומר מקורי, אך השירים לא הגיעו עדיין עד כדי הקלטת אלבום שלם. השירים שנכתבו והקלטו כללו את "הדייגים", "כך ברא אותך הטבע" ו"הלילה", שבהמשך הפכו ללהיטים, לאחר שהלוי פרץ לתודעת מאזיני הרדיו ב-1983.
באמצע שנת 1982, לאחר הופעה במועדון "שמיים", התגלה הלוי על ידי מתי כספי. כספי סייע להלוי להשיג חוזה הקלטות עם חברת סי.בי.אס, אך נאלץ לממן את ההקלטות בהלוי. בשנת 1984 יצא אלבומו הראשון, "הלילה". כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי הלוי עצמו, וכספי הפיק מוזיקלית את האלבום, עיבד אותו וניגן בו בכל כלי הנגינה. בשלושה מהשירים ניגן גרי אקשטיין קטעי סולו גיטרה. האלבום הושמע בתדירות גבוהה בתחנות הרדיו, ואופיין בשילוב בתולי בין רוק רך לבין שירה בהגייה מזרחית. רבים משירי האלבום, בהם "הדייגים", "כך ברא אותך הטבע", "הלילה" ו"טיפה של חום", הפכו ללהיטים גדולים.
למרות הצלחתו האומנותית והמסחרית של האלבום, הלוי לא הרבה בקיום הופעות ו"נעלם" מבחינה תקשורתית. הוא התחתן והקים משפחה, פתח משתלה ולאחר מכן גלריה לאומנות.
בראשית שנות ה-90 חזר הלוי והופיע עם להקה שהקים שנקראה "לחם", ואף ביצע עם הלהקה שירים חדשים שכתב, שלא זכו להצלחה. רק שניים מהם בלטו: "שיר דייגים אתיופי" ו"נעול הבריח". בשנת 1992 יצאה גרסת הדיסק של אלבומו הראשון "הלילה" (בשנת 1988 יצאה גרסת הקלטת אודיו של האלבום).
את אלבומו השני, "מצב ביניים", הוציא הלוי בשנת 1994, בחברת התקליטים "הד ארצי". האלבום הופק על ידי הלוי עצמו ועל ידי מיקי לדרמן, והיה שונה מהאלבום הראשון - הן בקולו של הלוי, שהפך לעמוק ועבה יותר, והן באופי השירים, שתוכנם הפך פחות נאיבי ועיבודם פחות "פופי". שיר הנושא של האלבום, "במצב ביניים", הופיע במקור באלבום "הלילה" ולאלבום זה הוקלט מחדש. בלטו בו השירים "חללו הרועים", "עם הזמן", "פגישה חוזרת" ו"חלום טהור", אבל הוא לא זכה להצלחה שלה זכה האלבום הראשון ומהר מאוד הופסקה הדפסתו.
בסוף שנות ה-90 הקליט הלוי שירים נוספים שכתב והלחין, בעיבודו ובהפקתו של אילן וירצברג. הלוי הוציא לרדיו תקליט שדרים שכלל ארבעה שירים אשר היו צפויים לצאת באלבומו השלישי "פעם אחת זה יותר": "בואי ננגן את זה שוב", "פעם אחת זה יותר", "ארץ עתיקת יומין" ו"שיר על רוח". האלבום נגנז וארבעת השירים היו השריד היחיד מהאלבום. לאחר מותה של הזמרת עפרה חזה בשנת 2000 הוציא הלוי סינגל נוסף, שכלל גרסת כיסוי לשירה "שיר אהבה" (שהלוי קרא לו "פעם אחת זה יותר", כשם האלבום הגנוז), אותו הקדיש לחזה.
בשנת 2003 הוציא הלוי גרסת רמיקס לשירו "כך ברא אותך הטבע".
בסוף שנת 2008, יצא אלבום נוסף בשם "השער נפתח" והופק על ידי שגיא זקוסקי.
בשנת 2009 יצא הלוי במופע "יום רודף בלוז", בו הוא ביצע משיריו המוכרים לצד שירים חדשים. בעקבות הצלחתו היחסית של המופע, יצא אלבום ההופעה הכפול "יום רודף בלוז", שזכה גם הוא להצלחה יחסית.
בשנת 2010 השתתף הלוי באלבום "עילי בוטנר" של עילי בוטנר ושר שם את שירו של בוטנר "הים אוסף דמעות".
באוגוסט 2012 יצא לאור האלבום "מכתבים בבקבוק", המאגד ביצועים של אמנים ישראלים ידועים לשיריו של הלוי. בין האמנים שלקחו חלק באלבום: אהוד בנאי, אריאל הורוביץ, אריאל זילבר, דודי לוי, קובי אוז וכפיר בן ליש.
חיים אישיים
הלוי היה נשוי עד שנת 2001 לנילי (אשר הייתה היחצ"נית באלבום "השער נפתח"), והוא אב לשלושה ילדים.
ויליאם מקלור תומסון
__ללא_תוכן__ ויליאם מקלור תומסון (באנגלית: William McClure Thomson; 31 בדצמבר 1806, ספרינגדייל אוהיו, ארצות הברית – 8 באפריל 1894, דנבר, קולורדו, ארצות הברית) היה מיסיונר פרוטסטנטי אמריקאי, שחי קרוב ליובֵל שנים בלבנון ובארץ ישראל ופרסם ספר רב-תפוצה על ארץ המקרא.
קורות חייו ומעשיו
תומסון היה בנו של כומר פרסביטריאני. למד באוניברסיטת מיאמי שבאוהיו ובסמינר התאולוגי בפרינסטון  וב-1833 נשלח ללבנט. תחילה נחת בנמל ביירות, ואחרי שהייה במשך שנה בלבנון עבר עם אשתו לירושלים. באפריל 1834, כשפרץ מרד הפלאחים בארץ ישראל, הזדמן ליפו כדי לקבל את מטענו ונעצר בחשד לריגול. לירושלים חזר רק אחרי כיבושהּ בידי צבא אבראהים פאשא. בהיעדרו ילדה אשתו את בנו ונפטרה זמן קצר אחרי שובו. תומסון חזר עם בנו התינוק והשתקע בביירות שהייתה בסיס פעילותו באזור בשנים הבאות, בעיקר להעברת הנוצרים והיהודים לפרוטסטנטיות. ב-1835 הקים בביירות בית ספר לנערים, וב-1843 ייסד יחד עם הרופא והמיסיונר האמריקני קורנליוס ואן דייק סמינר לפרחי כמוּרה בעיירה עביי (عبيه)  שבנפת עאליי בהר הלבנון. תומסון נמנה עם מייסדי המכללה הפרוטסטנטית הסורית שנפתחה ב-1866 ותיקרא ב-1922 בשם האוניברסיטה האמריקאית בביירות.
במהלך שהותו באזור היה תומסון עֵד מקרוב לאירועים קשים. ב-1837 הגיע לצפת כשבועיים לאחר רעידת האדמה ההרסנית בלוויית רופא והגיש סיוע לנפגעים. הדוח המפורט שמסר תומסון על האסון זכה לפרסום רב והועתק בספרים רבים. ב-1840, במהלך המלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה, פוּנה עם יתר המיסיונרים האמריקנים לקפריסין למשך כחודש עד שהסתיימה הפגזת החופים. באותה שנה פרצו קרבות בין הדרוזים למרונים בלבנון שפגעו גם בעבודתו. ב-1845 חזרו והתגלעו באזור סכסוכי דמים בין הדרוזים למרונים, ותומסון היה מעורב בהשכנת השלום במקום. ב-1851 עקר לצידון ומשם ניהל את תחנת המיסיון בחאצביא. ב-1857 חזר לארצות הברית למשך שנתיים שבהן טיפל בהפקת ספרו על ארץ המקרא. ב-1860 פרצה מלחמת אזרחים בין הדרוזים למרונים בהר הלבנון שהייתה מלווה במעשי טבח. תומסון סייע לנפגעים בחלוקת מזון, ביגוד ותרופות וכן שימש יועץ לדיפלומט הבריטי, הלורד דפרין, במשלחת שחקרה את הגורמים לסכסוכים העדתיים הרצחניים בלבנון. תומסון כונה בפי המקומיים בשם "אבו טנג'רה" (ابو طَنْجَرَة, "אבי הסיר") בשל כובעו רחב השוליים. הוא חזר לארצו ב-1876, חי שנים אחדות בניו יורק ועבר ב-1890 לדנבר, קולורדו, שבה מת ב-1894.
הארץ וספר הספרים
הכרת ארץ ישראל באה לביטוי בספרו "הארץ וספר הספרים" (The Land and the Book) – ארץ ישראל והמקרא. הספר, שראה אור לראשונה ב-1859, הופיע בארבעים השנים הבאות במהדורות שונות, בארצות הברית ובאנגליה, וזכה לתפוצה יוצאת דופן. נאמר שהיה בתקופתו הספר הנפוץ ביותר אחרי "אוהל הדוד תום" (ושלישי אחרי התנ"ך). סדר הפרקים במהדורה הראשונה (ובגירסות חוזרות שלה) ערוך כמעין יומן מסע שבו מדריך תומסון את בן לווייתו ועונה על שאלותיו. המסע, שאכן התקיים ב-1857, יוצא ברכיבה מביירות דרומה לצידון ולצור ומשם מזרחה לעמק החולה, עובר בצפת, בטבריה, בנצרת ובג'נין. משם פונה לקיסריה ויורד דרומה ליפו, אשדוד ועזה. מעזה חוזר המסע צפונה דרך בית גוברין, חברון ובית לחם ומסתיים בירושלים. הספר משופע באיורים רבים שעובדו לתחריטים על סמך ציורים שנלקטו ממקורות שונים, בהם אלה של ברטלט, דייוויד רוברטס וקרל ון דה ולדה . ציורים לא מעטים הופקו מתוך ספריו של אדוארד ליין.
בשנים 1880–1886 הופיע הספר במהדורה משופרת ומורחבת בשלושה כרכים: "דרום ארץ ישראל וירושלים", "מרכז ארץ ישראל ופיניקיה", "לבנון, דמשק ומעבר לירדן". סדר המסע במהדורה החדשה שוֹנֶה מזה שבמהדורות הקודמות, אם כי אלה המשיכו ונדפסו בשנים הבאות במתכונתן הקודמת. האיורים המלווים את הכתוב שונים מהתחריטים שהופיעו במהדורות המוקדמות, והרבה מהם מושתתים על תצלומים. תומסון הסביר את העריכה המחודשת והתכנים המורחבים של ספרו במידע שנאסף בשנים שעברו, בעיקר בתגליות הקרן לחקר ארץ ישראל, וכן בהתחדשות קהל הקוראים והלומדים ברבות השנים.
מגמתו של תומסון בספרו לא הייתה מחקרית. הוא עצמו העיד כי עבודתו כוּונה במהותה לקהל הרחב. לתפיסתו, אין להבין את ארץ ישראל ללא המקרא ואין להבין את המקרא ללא הארץ. ארץ ישראל הנוכחת מפָרֶשֶׁת את התנ"כ והברית החדשה, והספר נועד להמחיש לקוראיו את הכתוב המקראי מתוך התבוננות באנשים ובמנהגיהם, בטבע הארץ וביישוביה בהווה.
תומסון הוסמך לחבֵּר את דברי ההסבר המלווים את אסופת התצלומים של פרנסיס בדפורד, שליווה במצלמתו את נסיך ויילס אלברט אדוארד בסיורו במזרח הקרוב ב-1862. האסופה פורסמה ב-1864 לרגל התערוכה במוזיאון הבריטי שבה הוצגו התצלומים.
קישורים חיצוניים
William M. Thomson, The Land and the Book; or, Biblical Illustrations Drawn from the Manners and Customs, the Scenes and Scenery, of the Holy Land, New York: Harper and Brothers, 1859
מנאז' א-טרואה
מנאז' א-טרואה (מצרפתית: Ménage à trois, מילולית "משק בית לשלושה") הוא מונח המתאר מערכת יחסים בה שותפים שלושה אנשים. במקור מתייחס המונח לשלושה אנשים המתגוררים יחדיו, כאשר לפחות אחד מהם מקיים יחסי מין עם כל אחד משני האחרים. כיום המונח נמצא בשימוש רחב יותר ומתייחס לכל פעילות שבמצב השכיח כוללת שני אנשים אך בפועל מעורבים בה שלושה, גם אם לא מדובר ביחסים הכוללים מין. בנוסף, משמש המונח לתיאור ספציפי של יחסי מין בשלישייה.
שלדג ענק
שלדג ענק (שם מדעי: Megaceryle maxima) הוא מין עוף ממשפחת השלדגיים והוא חי ליד נהרות טרופיים באפריקה. הוא הגדול שבמיני תת-המשפחה שלדגי מים.
מאפיינים
השלדג מגיע לאורך 42–48 ס"מ ובעל נוצות אפורות כהות מנוקדות בלבן ובעל ציצה גדולה מעל ראשו. המקור שחור כהה, קצה הצוואר לבן והחזה אדמוני. שאר הבטן לבנה והרגליים אפורות. השלדג בעל דו צורתיות זוויגית והזכרים גדולים ומקושטים מהנקבות הכהות יותר וחסרות הכתם האדמוני על החזה.
הוא מצוי באפריקה שמדרום לסהרה למעט אזורים צחיחים ומצוי ביערות גשם, ביצות, אגמים, שדות לחים, סוואנות וגדות נהר. הוא צועק בקול רם כדי להודיע על נחלתו ותוקף כל שלדג זר.
השלדג הענקי הוא צייד שניזון מחרקים גדולים, סרטנים, דגים וצפרדעים וכן זוחלים ויונקים קטנים. הטרף נתפס במהירות מצלילה מהאוויר ונהרג במהירות על ידי המקור.
קפיצה מהמקום
קפיצה מהמקום היא תחרות אתלטיקה קלה שבה האתלט קופץ ממצב מנוחה כאשר שתי רגליו צמודות זו לזו. האתלט מכופף את ברכיו ונעזר בסיבוב הידיים על מנת לקפוץ. ישנם שלושה סוגים של קפיצות מהמקום: לרוחק, לגובה ומשולשת.
תחרויות קפיצה מהמקום נכללו במשחקים האולימפיים משנת 1900 ועד שנת 1912. בתחרויות אלה המדידה נעשתה על פי המרחק הארוך ביותר מבין שלושה ניסיונות. אם האתלט נפל אחורה או ביצע צעד, היה עליו לחזור על הקפיצה.
ריי יורי היה אלוף העולם בשלושת סוגי הקפיצה. שיאיו האישיים היו בקפיצה מהמקום למרחק 3.47 מטר (3 בספטמבר 1904), בקפיצה לגובה מהמקום: 1.675 מטר (16 ביולי 1900), ובקפיצה משולשת מהמקום: 10.86 מטר (1901).
כאשר נבנו אולמות האתלטיקה הסגורים החלו להיעלם תחרויות הקפיצה מהמקום. כיום, נורווגיה היא המדינה היחידה בה מתקיימות תחרויות קפיצה מהמקום.
באקדמיה הצבאית המלכותית של קנדה ובחיל האוויר האמריקאי נבחנים בקפיצה מהמקום במבחני כושר.
קאתי מרפי
קתרין מק'קוויט "קאתי" מרפי (באנגלית: Catherine McKevitt "Cathy" Murphy; נולדה ב-7 באוגוסט 1967) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
ב-23 בספטמבר 2010 פורסם שמרפי צפויה לחזור לסדרה "איסטאנדרס" בפעם השלישית, ולגלם את הדמות של ג'ולי פרקינס, חברה של בילי מיטשל. ב-21 ביוני 2011 עזבה מרפי את הסדרה אחרי הופעה של שנה אחת.
חיים אישיים
למרפי יש שתי בנות עם בן זוגה לחיים, שאיתו היא במערכת יחסים מאז 2002.
מסה מולרית
בכימיה, מסה מולרית של תרכובת כימית מוגדרת כמסת התרכובת חלקי כמות החומר ביחידות של מול, ומסומנת באות M. המסה המולרית מייצגת ממוצע של החלקיקים המרכיבים את התרכובת, שלעיתים קרובות אינה אחידה עקב הימצאות איזוטופים. לרוב, המסה המולרית מחושבת באמצעות שימוש במשקל האטומי התקני, שלוקח בחשבון את שכיחות האיזוטופים על פני כדור הארץ. בכדי להמיר בין מסה של חומר לכמותו, ניתן להשתמש במסה המולרית.
מוחמד מחמוד חליל
מוחמד מחמוד ח'ליל (בערבית: محمد محمود خليل; 1877, קהיר – 27 בדצמבר 1953, פריז) היה משפטן, פוליטיקאי ואספן אמנות מצרי. כיהן כשר החקלאות ונשיא הסנאט המצרי. לאחר מותו הפך ביתו בקהיר למוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל, ובו חלק מאוסף האמנות שלו. לעיתים קרובות מופיע בצמוד לשמו תואר הכבוד ביי.
מסה מולרית
מסה מולרית הוא גודל אינטנסיבי, שלא תלוי בגודל הדגימה. במערכת היחידות הבינלאומית, היחידה שבה נמדד מסה מולרית הוא קילוגרם\מול, אך מסיבות היסטוריות מסה מולרית כמעט תמיד מיוצגת ביחידות של גרם\מול (g/mol).
מוחמד מחמוד חליל
ביוגרפיה
מחמוד מחמוד ח'ליל נולד בקהיר בשנת 1877 למשפחה מצרית עשירה, שהייתה בעלת אדמות חקלאיות רבות. הוא למד חקלאות. לאחר מכן נסע לפריז ללימודי משפטים בסורבון. בשנת 1903 נשא את אמיליין הקטור לוס, שהיית זמרת ורקדנית. הוא שב עם אשתו לקהיר וחי באחוזתו הפרטית בגיזה. הוא פתח משרד לעריכת דין והחל לשבת בדירקטורים שונים של חברות מצריות גדולות, בהן "בנק החקלאות של מצרים".
בשלבב מסוים בחייו החל לאסוף יצירות אמנות מודרניות. האוסף שלו היה באותה עת אחד היפים במזרח התיכון, והוא כלל יצירות מופת של אמנות צרפתית מהמאה ה-19. בשנת 1924 הקים בקהיר את "אגודת ידידי האמנויות היפות" בקהיר, אשר איגדה את בני משפחתו של הסולטאן, בעלי הון, מהנדסים בריטים, צרפתים ואיטלקים העובדים בקהיר. החל משנת 1925 מארגנת האגודה תערוכה שנתית של ציורים מזרחיים ומערבים.
מסה מולרית
מול הוגדר כך שהמסה המולרית של תרכובת, ביחידות גרם\מול, תהיה שווה למסה הממוצעת של מולקולה אחת, בדלטון. לכן, לדוגמה, המסה הממוצעת של מולקולת מים היא בערך 18.0153 דלטון, והמסה המולרית היא בקירוב 18.0153 גרם\מול. ליסודות כימיים שלא קיימים כאטומים בודדים, כמו פחמן, המסה המולרית מחושבת באמצעות חלוקת מספר המולים במספר האטומים. לכן, לדוגמה, המסה המולרית של ברזל היא בקירוב 55.845 גרם\מול.
מוחמד מחמוד חליל
ביוגרפיה
לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה לכתב האקדמיה לאמנויות יפות בפריז. בשנת 1949 פיקח על התערוכה צרפת-מצרים שאורגנה בקהיר.
מחמוד ח'ליל בילה שישה חודשים בשנה בצרפת. ב-27 בדצמבר 1953 הוא מת מהתקף לב, ללא ילדים. על פי חוקי הקוראן הוא הוריש לאשתו רבע מהונו. ביתו בגיזה והאוספים שבהם הפכו בשנת 1962 למוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל.
מסה מולרית
מאז 1971, מערכת היחידות הבינלאומית הגדירה את כמות החומר כממד נפרד. עד שנת 2019 מול הוגדר ככמות החומר שמורכבת ממספר החלקיקים שיש ב-12 גרם של פחמן-12. לכן, בהגדרה, במהלך תקופה זו, המסה המולרית של פחמן-12 הייתה בדיוק 12 גרם\מול. מאז 2019 הגדרת המול היא כמות החומר שבה יש מספר מסוים של חלקיקים - מספר אבוגדרו,. המסה המולרית של תרכובת ביחידות גרם\מול שווה למסה של מספר המולקולות בתרכובת בגרמים.
מסה מולרית של יסודות
מסה מולרית של אטומים של יסודות מחושב באמצעות הכפלת המסה אטומית יחסית בקבוע המסה המולרית, Mu = × kg·mol-1. ההכפלה בקבוע נועדה לוודא שהחישוב נכון מבחינה ממדית - מסה אטומית יחסית הם כמויות ממדיות, בעוד למסה מולרית יש יחידות. כך, לדוגמה:
ישנם יסודות אשר נוטים להימצא כמולקולות, כמו מימן (H2), גופרית (S8) וכלור (Cl2). כדי לחשב את המסה המולרית של המולקולות הללו יש להוסיף למכפלה הנ"ל את מספר האטומים בכל מולקולה:
מסה מולרית של תרכובות
המסה המולרית של תרכובת מחושבת כסכום המסות האטומיות היחסיות של האטומים המרכיבים את התרכובת, מוכפל בקבוע המסה המולרית, Mu = × kg·mol-1. לצרכים רבים, בדגימות מכדור הארץ, ניתן להסתפק במשקל האטומי התקני בכדי להעריך בקירוב את מסת הדגימה. לדוגמה:
מסה מולרית ממוצעת של תערובות
כדי לחשב מסה מולרית ממוצעת של תערובת, יש לקחת בחשבון את מספר המולים היחסיים של כל מרכיב בתערובת ומסתם המולרית. ניתן לראות כאן דוגמה לחישוב המסה המולרית היחסית של אוויר.
יחידות מידה בעלות משמעות קרובה
ההגדרה של מסה מולרית קרובה להגדרה של דברים נוספים, כגון מסה מולרית יחסית, משקל נוסחה ומסה אטומית. יש להבדיל בין מסה מולרית למסה מולקולרית (שלעיתים נקראת משקל מולקולרי), שהוא המסה של מולקולה אחת (המורכב מאיזוטופ אחד), ולא קשור ישירות למסה אטומית, שהוא מסתו של אטום אחד (של איזוטופ אחד). דלטון (Da), המשמשת למדידת המסות של אטומים ומולקולות, מוגדרת כיחידה של מסה, אך משמשת לעיתים גם כיחידה של מסה מולרית.
משקל מולקולרי הוא מונח מיושן יותר, המכונה כיום מסה מולרית יחסית, היא יחידת חסרת ממדים (כלומר מספר ללא יחידות) ששווה למסה המולרית חלקי קבוע המסה המולרית.
מסה מולקולרית
מסה מולקולרית היא המסה של מולקולה נתונה, ונמדד לרוב ביחידות של דלטון. מולקולות שונות של אותה תרכובת יכולות להיות בעלות מסה מולקולרית שונה בגלל איזוטופים שונים של אותן היסודות. זה שונה אך מתקשר למסה מולרית, שמודד את המסה המולקולרית הממוצעת של כל המולקולות בדוגמה, ומתאיתה יותר לחישובים של כמויות מקרוסקופיות של חומרים.
ההבחנה בין מסה מולרית למסה מולקולרית חשובה מכיוון שניתן למדוד מסה מולקולרית יחסית באופן ישיר באמצעות ספקטרומטר מסה, בדיוק של מעט חלקים למיליון. דיוק זה מספיק בכדי לקבוע את הנוסחה המולקולרית של מולקולה.
דיוק ואי ודאות
רמת הדיוק של מסה מולרית תלויה בדיוק של המסה האטומית המשמשת לחישוב המסה המולרית ולערך של קבוע המסה המולרית. רוב המסות האטומיות ידועות בדיוק של אחד לעשרת אלפים, ולרוב אפילו יותר מזה. רמה זו מספיקה מדויקת לרוב השימושים בתחום הכימיה: היא מדויקת יותר מרוב הניתוחים הכימיים, ועולה על הטוהר של רוב הריאגנטים המעבדתיים.
רמת הדיוק של מסות אטמיות, ולכן גם של מסה מולרית, מוגבל לידע על שכיחות האיזוטופים של כל יסוד. בכדי להגיע לערך מדויק יותר, יש צורך לקבוע את שכיחות האיזוטופים בדוגמה הספציפית, שייתכן ושונה מהשכיחות הידועה בכדור הארץ המשמשת לקביעת המשקל האטומי התקני. שכיחות איזוטופים שונים בדגימה אינה לחלוטין בלתי תלויה - לדוגמה, דגימה שעברה זיקוק מעושרת באיזוטופים קלים יותר של כל היסודות בדגימה. דבר זה מקשה על חישוב אי-הוודאות במדידה.
במעבדות מקובל לדייק לרמה של שתי ספרות לאחר הנקודה העשרונית, אלא אם מדובר במסה מולרית העולה על 1000 גרם למול, ואז משתמשים בספרה אחת לאחר הנקודה העשרונית.
מדידה
מסה מולרית כמעט ואינה נמדדת באופן ישיר. ניתן לחשב באמצעות המשקל האטומי התקני, ולרוב ניתן למצוא את המסה בגיליון בטיחות חומרים. טווח המסות המולריות המקובל: על אף שמסה מולרית כמעט תמיד מחושבת מתוך המשקל האטומי, ניתן למדוד אותו במקרים מסוימים. מדידות אילו אינן מדויקות כמו הדיוק של ספקטרומטרי מסה מודרניים המודדים משקלים אטומיים ומסות מולקולריות, והשימוש בהן הוא בעיקר מתוך עניין היסטורי. המדידה מתבססת על תכונות קוליגטיביות, ובמהלכן תיתכן התפרדות של הדגימה.
מדידה באמצעות צפיפות אדים
מדידה של מסה מולרית באמצעות צפיפות אדים מתבססת על העיקרון שהתגלה על ידי אמדאו אבוגדרו ולפיו נפחים שווים גזים בתנאים זהים מכילים כמו שווה של חלקיקים. העיקרון הזה נמצא במשוואת הגז האידיאלי: PV=nRT כאשר האות n מייצגת את כמות החומר. צפיפות האדים (ρ) מוגדר בצורה הבאה: חיבור שתי המשוואות הללו יחד מבטאת את המסה המולרית במונחים של צפיפות אדים בתנאי לחץ וטמפרטורה ידועים:
מדידה באמצעות נקודת הרתיחה
נקודת הרתיחה של תמיסה נדיפה גבוהה מזו של ממס טהור, ונקודת השיא של הרתיחה (ΔT) יחסי באופן ישיר לריכוז המולרי של תמיסות מדוללות. במונחים של מולליות, קבוע היחס נקרא קבוע אבוליוסקופ () ואופייני לכל ממס. אם נשתמש באות w כדי לייצג את המסה החלקית של המומס בתמיסה, ומתוך הנחה שהמומס לא עובר התפרדות, ניתן לחשב את המסה המולרית לפי הנוסחה הבאה:
וולארו מצוי
וולארו מצוי או קנגורו הסלע (שם מדעי: Macropus robustus; קרוי גם וולארו הגבעות או בפשטות וולארו), הוא מין של יונק כיס גדול בסוג קנגורו הנפוץ בכל רחבי אוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1841 על ידי החוקר האנגלי ג'ון גולד, והוא משויך לתת-הסוג Osphranter. המין הקרוב אליו ביותר מבחינה גנטית הוא הוולארו השחור, ולאחר מכן קרוביו הגדולים יותר - וולארו האנטילופה וקנגורו אדום הדומים לו גם מבחינה חיצונית; יש לו חפיפה עם שלושת המינים הנזכרים. פירוש שמו המדעי הוא "חיה ארוכת-רגל בצבע אדום כהה". זהו המין הנפוץ בקנגוריים בכלל ובוולארואים בפרט.
טקסונומיה
הוולארו המצוי משויך לסוג קנגורו שבתת-משפחת הקנגוריים, לצד קרוביו הוולארואים, הקנגורים וכ-7 מיני וואלבי. הוא מחולק ל-4 תת-מינים על בסיס שוני גנטי ומראה הפרווה:
מבנה ומידות גוף
הוולארו המצוי הוא מיונקי הכיס הגדולים שבאוסטרליה; הוא קטן אמנם מהקנגורו האדום, מוולארו האנטילופה ומהקנגורואים האפורים, אך עדיין גדול יותר מסוגי ומיני הוואלבי, ומקרובו הוולארו השחור. עם זאת, יש לו תת-מין ייחודי - "וולארו האי בארו", שגודלו הוא כמחצית מגודל תת-המינים האחרים. הדו-צורתיות זוויגית של הוולארו ניכרת במיוחד במידות הגוף. אורך ראשו וגופו של זכר בוגר הוא 140-100 ס"מ, ואורך ראשה וגופה של נקבה בוגרת הוא 100-75 ס"מ. אורך זנב הזכר הוא 90-80 ס"מ, לעומת זנב הנקבה שאורכו הוא 70-60 ס"מ. הזכרים שוקלים 48-22 ק"ג, והם הרבה יותר כבדים מהנקבות השוקלות 24-16 ק"ג. בניגוד לחוטם השעיר שיש לקנגורו, החוטם של הוולארו המצוי עירום לחלוטין משיער בדומה לוולארואים האחרים. לוולארו המצוי יש אוזניים גדולות למדי, וזנב ארוך ורחב שנראה לעיתים קצר ביחס לגופו.
הוולארו המצוי מתאפיין בראש עגלגל עם חרטום איילי משולש, וביחס לגוף הראש נראה קטן למדי (ביחוד אצל הזכרים). האוזניים שלו לעומת זאת ארוכות וגדולות מאוד כשקצוות שלהם משולשות כפרד. הזנב של הוולארו מסיבי וגמיש, ובשל עוביו הוא משמש כמשענת חזקה. הגוף של הוולארו מוצק ורחב עם פרופיל מקושת וכפוף, ובולט במיוחד בעת הרעייה. הרגליים שלו חזקות עם קרסול מוארך, ויש להן סוליות בכף הרגל המספקות אחיזה נוספת באזורים מסולעים. החוטם שלו גדול ועגלגל עם נחיריים בינוניים, והשפתיים מעוגלות ושסועות בחזית בדומה לג'ירף. העיניים שלו קטנות באופן יחסי והן בעלות אישונים רחבים מאוד. הגפיים הקדמיות של הוולארו המצוי קצרות מאוד ביחס למינים אחרים של קנגורו, ומשערים כי מאפיין זה מהווה הסתגלות לזינוק באזורי הסלעים שבהם הוולארו נפוץ. הגפיים הקדמיות של הוולארו דקות יותר לעומת הרגליים והם בעלות 5 אצבעות עם טפרים שחורים קצרים וחדים. רגלי הוואלרו ארוכות ועבות יותר, ובדומה למינים אחרים, הן מורכבות מ-3 אצבעות בלבד: זרת שמורכבת משתי אצבעות מאוחדות בצד החיצוני, אצבע עבה וגדולה יותר בצד הפנימי, בעוד שבמרכז - בין שתיהן - ישנה אצבע אחת ארוכה ועבה במיוחד שנושאת את רוב מסת הגוף של הוולארו בעת הקפיצה. הזרת המאוחדת מתאפיינת בשני טפרים דקים וצמודים, האצבע הבינונית מתאפיינת בטופר עבה וקצר, והאצבע הארוכה בעלת טופר ארוך יחסית ורחב.
תפוצה ובית גידול
הוולארו המצוי הוא מהנפוצים שביונקי הכיס באוסטרליה. תפוצתו משתרעת על מרבית הטריטוריה הצפונית, קווינסלנד, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה המערבית ואוסטרליה הדרומית (כולל האי בארו, ואיים מערביים נוספים); בוויקטוריה הוא כמעט ואינו נמצא מלבד בקצה הצפוני-מזרחי. הוולארו נעדר מיערות הגשם שבצפון ובמזרח, ממרכז המדבר האוסטרלי, ומדרום-מזרח ודרום-מערב היבשת. כמו כן הוא אינו מצוי באיים מלוויל ובת'רסט בטריטוריה הצפונית, באי הקנגורו, בטסמניה, או באיים דרומיים אחרים.
בית הגידול של הוולארו המצוי הוא בדרך כלל גבעות תלולות, אדמה טרשית, יערות דלילים, מערות, תצורות סלע שיוצרות אזור מוצל, ובאופן כללי בכל אזור שבו יש מחסה ניכר מפני החום העז במהלך היום. הוולארואים נמצאים גם באזורי סבך ושיח ולאורך הנחלים, מקום שבו יש את מקורות המזון והמים העיקריים שלהם; למרות זאת הוולארו המצוי עשוי לאכלס לעיתים קרובות גם מישורים וערבות עשב והוא מצוי בתחומי המדבריות האוסטרלים הרבים (מדבר טאנאמי, מדבר החול הגדול, מדבר גיבסון ועוד). מחקר מ-1983 מצא, כי נוכחות של אזורים מוצלים נחוצה במיוחד לזכרים המבוגרים מאשר לנקבות וזכרים צעירים, וכתוצאה מכך הם יאכלסו אזורים סלעיים יותר. הטמפרטורות בתחומי תפוצתו של הוולארו עלולות להגיע עד ל-38 מעלות חום בקיץ, וכמות המשקעים הממוצעת היא 2,000-100 מילימטר לשנה.
פעילות
הוולארו המצוי הוא בעל חיים הפעיל בעיקר בשעות הבוקר והערב, בעוד שאת שאר שעות היום הוא מבלה במסתור באזורים מוצלים כעצים, סלעים ומערות, בשל החום האוסטרלי העז; וולארו האי בארו נח לעיתים קרובות גם מתחת לעמודי חשמל ומתקנים הקשורים לתעשיית הנפט באי. הוולארו פעיל לרוב בבדידות אולם סביב מקורות מזון ומים אופטימליים עלולות להיווצר קבוצות קטנות של וולארואים. עם זאת ההרכב של הקבוצות האלה הוא די רופף, והמערכת החברתית העיקרית היא בין האם לגור או בין בזכר לנקבה העונת הרבייה. הוולארו חי בשטחי פעילות קבועים המכונים "שטחים ביתיים", וגודלם תלוי בזמינות של הצמחייה ומקומות מסתור. מרבית הוולארואים מחפשים אזור גדול הכולל צמחייה, בורות מים ואזורים מוצלים שגודלו 76-40 קמ"ר. הוולארו המצוי ידוע כיונק כיס שנוהג לבצע נדידה עד למרחק של 18 ק"מ מחוץ לשטח הביתי בעקבות חיפוש אחר מזון.
תזונה ותקשורת
הוולארו המצוי הוא בעל חיים אוכל עשב, ותזונתו מבוססת בעיקר על עשבים ושיחים רכים. לוולארו יש יכולת לשרוד בסביבה מדברית מכיוון שהוא מסוגל לחיות עד 3 חודשים ללא שתיית מים, כאשר את הלחות הנדרשת הוא ישיג באמצעות חילוף חומרים מהצמחייה שהוא אוכל. הוולארו המצוי מסייע בהפצת הזרעים במהלך גמיאת אזורים גדולים בחיפוש אחר מזון. הגידול של עדרי צאן גדולים באוסטרליה על ידי האדם סייע בעקיפין לוולארו, בשל הקמת בורות מים מלאכותיים שעוזרים לו לשרוד באזורים מדבריים וצחיחים למדי.
התקשורת הנפוצה ביותר אצל הוולארואים היא התקשורת החזותית והפיזית הנעשית בעיקר על ידי הזכרים הלוחמים. הקרבות בין הזכרים כוללים דחיפות חזקות, נעילת מרפקים, בעיטות לעבר הבטן והמותניים, ואגרופים לאזור החזה והראש. במהלך המאבק הזכרים מבצעים תנועה מוזרה עם הראש שבה הם משליכים את ראש אחרונית בצורה מקושתת, כמו גם זקיפת הגוף והצוואר. זכר שמעוניין להילחם יעשה לעיתים את תנועת הראש פעמים רבות כדי למשוך את תשומת לבו של זכר אחר. תקשורת חזותית תתבצע גם בין הזכר לנקבה כאשר הזכר מציג לה את גופו החסון תוך כדי תנועה מתנדנדת מצד לצד כדי לאותת לה שהוא מוכן להתרבות. מלבד הקרבות, תקשורת פיזית תתבצע על ידי טיפוח - נפוץ בעיקר בין האם לגור ולעיתים רחוקות יותר בין זכרים. דרכי תקשורת אחרים הם התקשורת הכימית הנעשית בעיקר על ידי הזכר שמרחרח את גופה של הנקבה, ותקשורת קולית נעשית על ידי כל הוולארואים כאשר הם יבחינו באיום.