cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרטוריקה החדשה
הרטוריקה החדשה והאמת
חשוב להדגיש: לפי תפיסת האמת הרלטיביסטית דעות שונות מלמדות על אמיתות שונות שאינן "נפגשות", ואין כל טעם בדיון רטורי לגביהן- או שתקבל את הדעה שמולך או שלא. מאידך, תפיסת אמת פלורליסטית רואה את הדעות השונות כחלק מאותו עולם, ועל כן קוראת להן לדון ולהתעמת בהעלאת נימוקים רציונליים ושכנוע.
כך, הרטוריקה מחייבת פנייה אל נמען כלשהו (בחקירה הלוגית אין כל פניה לנמען, שכן ההוכחה עומדת בפני עצמה). הנמען עשוי להיות קהל פרטיקולרי, או "הקהל האוניברסלי" קרי כל בר דעת באשר הוא – ההיגיון והתודעה כשלעצמם. הפילוסוף למשל מניח שהוא פונה לקהל אוניברסלי שכזה, ושטיעוניו תקפים עבור כל בר-דעת באשר הוא, ללא תלות בזמן מקום וכו'.
הרטוריקה החדשה והאתיקה
מקומה ותפקידה של הרטוריקה חשוב, לפי פרלמן, בעיקר ככלי הכרחי להצלת הדיון האתי. בעיניו, הדיון הערכי נמצא במשבר בתחילת המאה ה-20, עקב הזהות שהתגבשה בין מדע ורציונליות, והגישה האמפרציסטית לוגית שמשלה בכיפה. לפי גישה זו, כיוון שלא ניתן לספק הוכחות אמפיריות לדיון המוסרי, אין הוא תחום רציונלי. מכאן הסכנה המוסרית כפולה:
שתי הסכנות התממשו במאה הנוכחית, במהלך חייו של פרלמן (ואולם ניתן לראות כבר בניטשה ממבשרי הפוסט-מודרניזם שכה הפחיד את פרלמן). הרטוריקה החדשה מנסה להציג את הדיון המוסרי כדיון רציונלי, חרף מוגבלותו לספק תשובות אבסולוטיות.
פרקי דרבי אליעזר
פִּרְקֵי דְּרַבִּי אֱלִיעֶזֶר (בראשי תיבות: פדר"א) הוא ספר מדרשים ואגדות על התורה, והוא מן החיבורים הנפוצים שבספרות האגדה היהודית. על פי המסורת החיבור מיוחס לתנא רבי אליעזר בן הורקנוס ולבית מדרשו, אך במחקר מקובל שהוא חיבור פסאודואפיגרפי מתקופת הגאונים שנכתב במאה השמינית בארץ ישראל או בסביבתה.
שם החיבור וייחוסו לרבי אליעזר בן הורקנוס
החיבור מכונה בכתבי יד ואצל חכמי ימי הביניים "פרקי (או: פרקים) דרבי אליעזר", או "פרקי רבי אליעזר" וכדומה, ולעיתים "פרקי דרבי אליעזר הגדול", אבל גם "ברייתא דרבי אליעזר". חכמי ימי הביניים ייחסו את החיבור לתנא רבי אליעזר בן הורקנוס, אך כבר ר' אברהם זכות, כותב ב"ספר יוחסין" שהספר הוא מאוחר ואינו מר' אליעזר בן הורקנוס. בעקבות יום-טוב ליפמן צונץ מקובל במחקר שפרקי דרבי אליעזר הוא חיבור פסאודואפיגרפי מאוחר בהרבה.
זמן החיבור ומקומו
לדברי צונץ, ה"בניין בהיכל" הוא כיפת הסלע שנבנתה בהר הבית בסוף המאה השביעית ופסילת "סלע מלכות" מתייחסת לטביעת מטבעות מוסלמיות, שאף היא אירעה בסוף אותה מאה, כמו כן ישנו דמיון רב לספרות הגאונים, ישנו דמיון מופלג לתרגום הירושלמי וכן אמרות משיחיות הקובעות את השנה בה מצפים לגאולה כשנת 729. מכך יש ללמוד שהחיבור לא נכתב לפני סוף המאה השביעית. פירקוי בן באבוי, שפעל בסוף המאה השמינית או בראשית המאה התשיעית, מצטט מפדר"א, ומכאן שאין החיבור מאוחר למאה התשיעית.
אשר למקום החיבור, ההתייחסות הרבה לשלטונו של ישמעאל מלמדת שהוא נתחבר באחת מארצות האסלאם – ככל הנראה בארץ ישראל או בסביבתה. דבר זה עולה גם מכך שהחיבור (בפרק ח') מדגיש ביותר את זכותם הבלעדית של חכמי ארץ ישראל לקבוע את לוח השנה, ולדבריו אפילו רועי צאן ובקר והדיוטות בארץ ישראל עדיפים על צדיקים ונביאים שבחוצה לארץ, ורק לתושבי ארץ ישראל הזכות לקבוע את לוח השנה. כמו כן מוזכרים בו מנהגים ארץ-ישראליים שונים. כך, למשל, המנהג להוציא את הבתולים באצבע שנזכר בחיבור בפרק ט"ז (מצוטט בהמשך) מוזכר במפורש בספר החילוקים כמנהג ארץ-ישראלי.
מבנה החיבור
מקובל במחקר שפרקי דרבי אליעזר הוא פרי יצירתו של יוצר יחיד, ובכך הוא שונה ממדרשי האגדה האחרים שקדמו לו (ובכלל מחיבורי חז"ל הקלאסיים), שאין להם מחבר יחיד והם מוגדרים כיצירה קיבוצית. החיבור כולל חמישים וארבעה פרקים (או חמישים ושניים פרקים על פי חלוקה שונה מעט של הפרקים, כך למשל במהדורת היגר ובכתבי יד אחרים) שבהם דורש המחבר את פרשות התורה החל מימי הבריאה ועד קורות ישראל במדבר. בתוך כך משלב המחבר גם דרשות ופרקים שלמים על פרשות שונות מספרי הנביאים והכתובים.
שאלת שלמות החיבור
החיבור כפי שהוא בידינו היום הוא בעל מבנה חסר, והשאלה אם כך נכתב או שמא במשך הדורות אבדו ממנו פרקים שנויה במחלוקת. הרב חיים פאלאג'י בפירושו לספר, כתב על סוף החיבור:. צונץ תיאר את הבעייתיות של מבנה החיבור: ראשית, הטקסט (בדפוסים הרגילים, שהיו לפניו) מסתיים במקום בלתי אפשרי – באמצע עניין ממש. בנוסף על כך הוא הצביע על שני קווים מבריחים, דהיינו, מעין שני יסודות שעליהם מבסס המחבר את פרקי החיבור השונים, שהם חסרים בסופם:
רד"ל חיזק את השערת צונץ ובהקדמה לפירושו הביא למעלה מתריסר ציטוטים מפדר"א בכתבי חכמי ימי הביניים, שאינם נמצאים בחיבור הקיים כיום – ומכאן הוא למד שבעבר היה החיבור שלם ומלא יותר, והיו בו פרקים נוספים. לדעת רד"ל, שבעת פרקי רבי אליעזר שצורפו למדרש סדר אליהו מקורם בחיבור זה. הוא מבסס את הצעתו על דבריהם של בעל הרוקח (רבי אלעזר מוורמייזא) ושל בעל ילקוט שמעוני, שמצטטים משבעה פרקים אלו תוך כדי שהם מכנים אותם לעיתים "פר"א" (פרקי רבי אליעזר).
תפיסה זו של צונץ ושל רד"ל, שלפיה אבדו מהחיבור המקורי פרקים וחלקים במהלך הדורות, נפוצה ביותר במחקר. טרייטל חולק על כך, ולדעתו החיבור כפי שהוא כיום יצא כך מתחת ידי המחבר, ומעולם לא היו בו פרקים נוספים. לטענתו, בדיקה מקיפה של כל כתבי היד של פרקי דרבי אליעזר והתחקות אחר סגנונו המיוחד של החיבור מערערת את השערת צונץ ורד"ל, ובדיקה מדוקדקת של הציטוטים שרד"ל מסתמך עליהם מעלה כי רובם ככולם אינם ציטוטים מפרקי דרבי אליעזר. טענת צונץ שהחיבור נקטע באמצע עניין מתבססת על מהדורת דפוס משובשת, שנדפסה על פי כתב יד שהיה חסר בסופו קטע גדול שמצוי בכל שאר כתבי היד השלמים, ושם באה הדרשה במלואה וכן דרשות נוספות.
אשר לטענת צונץ בדבר ה"קווים המבריחים" הקטועים, מצביע טרייטל על כך שחסרות שתי חתימות ברכות גם באמצע – ברכת הסליחה וברכת הגאולה – ושלפיכך סביר יותר להניח שלא עלה בידי המחבר עצמו להשלים את יצירתו. ראיה נוספת לעניין זה היא ברכת "על הגרים גרי הצדק" הארץ-ישראלית הנמצאת כבר בפרק י' (והיא ברכה שאמורה הייתה להיות הרבה לאחר הברכה המופיעה אחרונה בחיבור), שכשלעצמו נראה תלוש מההקשר הכללי, מה שמעלה אפשרות שהמחבר תכנן חיבור ארוך יותר וכבר הכין את הפרק הזה מראש, אך שמשלא עלה בידו להשלים את תוכניתו המקורית, סיפח את הפרק למקום שנראה לו ההולם ביותר.
אלתור
אִלתור, או מלועזית: אימפּרוֹביזציה (Improvisation, או בקיצור Improv - אימפרוב), הוא הפעולה של יצירת דבר חדש ושונה במשך תקופת זמן מסוימת ללא תכנון מקדים. מקור השם "אלתור" בעברית מהביטוי "על אתר" בארמית, כלומר: "על המקום".
פרקי דרבי אליעזר
שאלת שלמות החיבור
לדעת טרייטל, אפשר למצוא רמז לטענה שהחיבור חסר מראשיתו בדרשה החותמת את החיבור:
אלתור
ההבדל המרכזי בין האלתור ליצירתיות הוא שהאלתור חייב להתבצע באופן ספונטני אשר אינו מאפשר תכנון מודע או תיקון של טעויות.
פרקי דרבי אליעזר
שאלת שלמות החיבור
להשערת טרייטל, סיום החיבור בדרשה זו אינו מקרי, אלא בכך מבקש המחבר לרמוז לקורא שלא עלה בידו לסיימו והחיבור תם ולא נשלם.
אלתור
מאפיינים
האלתור הוא מנגנון יצירתי המבוסס על חוסר ודאות. מהותו של האלתור היא המצאה וחשיבה מהירה, שהרי האלתור הוא המצאת היצירה (או כל תהליך אחר) תוך כדי ביצועה. דבר זה הופך את האלתור למשימה קשה לביצוע. אלתור הוא צורה של יצירה (כפועל ולא כשם עצם) באמנות, או אמנות בפני עצמה. למרות זאת, אלתור לא מבוצע רק בהקשר אמנותי אלא בכל תחומי החיים. אלתור יכול להתבצע בתחומים שאינם קשורים קשר ישיר לאמנות. למשל, חובש שנתקע ללא ציוד מתאים, ומאלתר ציוד לטיפול בפצוע. אלתור נפוץ למדי גם בתחומים הטכניים (מכונאות, הנדסה וטכנולוגיה) בהם הצוות הטכני צריך לאלתר פתרונות לתקלות טכניות או בעיות בלתי-צפויות.
פרקי דרבי אליעזר
החיבור ופרקיו - מבט כללי
פרקי דרבי אליעזר אינו בעל מבנה אחיד ומסודר. החיבור נפתח בשני פרקים המספרים את תולדותיו של רבי אליעזר בן הורקנוס. בפרק ג' באות דרשות אודות ימי הבריאה, ומכאן ואילך הוא משכתב פרשות מספרי בראשית ושמות. שני הפרקים האחרונים (נ"ג-נ"ד) הם חטיבה שעוסקת בענייני לשון הרע – "הלשנה", בטרמינולוגיה הייחודית של החיבור; חטיבה זו מסתיימת בדרשות על ההלשנה של בני ישראל בסיפור נחש הנחושת, והדרשה האחרונה כוללת את משל "הפועלים הזריזים והפועלים העצלים".
אלתור
מאפיינים
משום שטבעו של האלתור מערב יצירה של דברים חדשים בדחף הרגע הוא נחשב כמצב מעורר לחץ.
פרקי דרבי אליעזר
החיבור ופרקיו - מבט כללי
החיבור משכתב ומרחיב את ספרי בראשית ושמות בעיקר, פעם באריכות ופעם בקצרה, אבל אין הוא דורש את כל ספר בראשית, והוא גם אינו צמוד תמיד לסדר המקרא. מדי פעם עורך המחבר את דרשותיו על פי חטיבות נושא, ועובר גם לדרוש פרשות שונות מן הנביאים ומן הכתובים. לדוגמה, המחבר מקדיש את עשרים הפרקים הראשונים לדרשות על פרשת בראשית, ובאמצע פרק כ"ב הוא עובר לפרשת נח. אבל בתוך כך הוא משלב פרק שלם לסיפור קורותיו של יונה במעי הדג (פרק י'); ושני פרקים שלמים (ט"ז-י"ז) הם חטיבה שעניינה גמילות חסדים לחתנים ולאבלים. בהמשך, כשבא המחבר לספר את תולדות אברהם אין הוא הולך על פי סדר המקרא אלא מעדיף לסדר את קורות אברהם על פי מסורת "עשרת הניסיונות" שנתנסה בהם אברהם. הפרקים האחרונים של ספר בראשית (יהודה ותמר, התוודעות יוסף לאחיו ועוד) אינם נזכרים בחיבור כלל, ומאידך גיסא המחבר משלב בחיבורו את מגילת אסתר בהרחבה רבה (פרק נ').
שמות החכמים בחיבור
דרשות רבות בחיבור מיוחסות לרבי אליעזר ולחכמים שונים שחלקם מאוחר בהרבה לרבי אליעזר בן הורקנוס. רד"ל, שביקש להגן על התפיסה המסורתית המייחסת את החיבור לרבי אליעזר, טען שרוב השמות שנראים כשמות אמוראים הם בעצם שמות תנאים בעלי שם דומה. הוא ייחס את גיבוש החיבור לבית מדרשו של רבי אליעזר שפעל גם בדורות שאחריו, ואת שמות החכמים המאוחרים הסביר כתוספות מאוחרות שחדרו לחיבור. דעה זו אינה מקובלת במחקר. מאז צונץ מקובל לראות את הייחוסים הללו כפסאודואפיגרפיים. כך למשל בפרק מ"ג מספר החיבור בהרחבה על מעשיהם של ריש לקיש ורעיו ועל חזרתו בתשובה, כשאת דברי השבח על ריש לקיש הוא שם בפיו של התנא בן עזאי שחי שלושה דורות לפניו. דוגמה נוספת: רבי לויטס איש יבנה נזכר פעם אחת ויחידה במשנת אבות ושוב אין הוא נזכר בשום מקור תלמודי, אבל החיבור מצטט מפיו דרשות אחדות שבמקורות קדומים הן מיוחסות לחכמים אחרים.
אלתור
אלתור וחשיבה
האלתור מעודד אנשים לשבור דפוסי חשיבה ישנים ובכך הוא יכול לעודד את היצירתיות.
פרקי דרבי אליעזר
מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית
החיבור שואב את מסורותיו מן המקורות התלמודיים: משנה ומדרשי אגדה ארץ-ישראליים. אף שהחיבור הוא ארץ-ישראלי, במספר מקומות נראה שאף התלמוד הבבלי שימש לו כמקור. החיבור מרבה להשתמש גם בספרות לא-תלמודית, וזו אחת מהתופעות המייחדות אותו.
זיקתו לספרות החיצונית של ימי בית שני
החיבור כולל מסורות אגדה המשתלשלות מהספרות החיצונית של ימי בית שני. כך למשל בפרק כ"ב מזהה פדר"א את "בני האלהים" שנזכרו ב עם המלאכים שנפלו מן השמים, כרווח בספרות החיצונית (ספר חנוך א'), ובניגוד לדעת חכמים, שהתנגדו נחרצות לפירוש זה.
אלתור
אלתור באמנות
דוגמה יוצאת דופן לאלתור מעולם הקולנוע ניתן למצוא בסרט הברזילאי "עיר האלוהים". רוב השחקנים ששיחקו בסרט זה היו שחקנים בלתי מקצועיים, שאותרו לצורך צילומי הסרט, ואִלתרו את הטקסט הקרוב לחייהם, לפי קווים מנחים כלליים בלבד. דוגמאות נוספות לאלתור קולנועי הם מקרים שחקן שמחליט לשחק לא כפי שכתוב בתסריט, אך מכיוון שהאלתור שלו מוצלח יותר הוא זה שנכנס בעריכה הסופית.
פרקי דרבי אליעזר
זיקתו לתרגום המיוחס ליונתן
בעשרות רבות של מקבילות קיים דמיון עז, לעיתים עד כדי זהות מילולית, בין פרקי דרבי אליעזר ובין התרגום הארמי לתורה המיוחס ליונתן (תרגום שחובר כנראה בערך באותם תקופה ואזור שבהם חובר פדר"א), ועמד על כך לראשונה צונץ. רד"ל סבור שהתרגום תלוי בחיבורנו ושואב ממנו, וכך סבור גם אביגדור שנאן, אבל לא כל החוקרים מקבלים הכרעה זו.
אלתור
אלתור באמנות
דוגמאות נוספות לאלתור אפשר למצוא באמנויות רחוב שונות, בסטנד-אפ קומדי, בתוכניות טלוויזיה כמו "של מי השורה הזאת בכלל?" או תוכנית רדיו כמו "שלושה בסירה אחת" ועוד.
פרקי דרבי אליעזר
זיקתו לפיוט
לחיבור גם זיקה לפיוט הארץ-ישראלי הקדום, הבאה לידי ביטוי הן במסורות משותפות הן בקרבה הלשונית. כך, למשל, המסורת הנזכרת בחיבור (פרק מ"ו) שיש לעמוד על הרגליים ביום כיפור משום שישראל דומים ביום זה למלאכים, קרובה למסורת הפייטנים יניי ורבי אלעזר בירבי קליר. (על הקרבה הלשונית ראו להלן.)
הלכה חיצונית
לעיתים החיבור מציע מסורות שאין מקורן בהלכה ובמסורת הרבנית. להלן דוגמה אחת: החיבור משתמש בדרשותיו כדי לנגח את השלטון החדש – האסלאם – והוא מוצא במקרא רמזים בגנותו של ישמעאל. העובדה שישמעאל נולד לפני שאברהם נימול משמשת בידיו כלי לניגוח, וכך הוא דורש בפרק כ"ט את הכתוב :
אלתור
אלתור באמנות
בישראל קיימות מספר קהילות מאלתרים בתחומי התיאטרון. הסגנונות הנפוצים בישראל הם:
פרקי דרבי אליעזר
הלכה חיצונית
בכך מסביר המחבר מדוע נבחר דווקא יצחק להיעקד על המזבח ולא ישמעאל: מכיוון שישמעאל הוא "בן הערלה" (כך מתבטא המחבר במפורש בפרק ל"א על ישמעאל), דהיינו שהוא נולד לאברהם כאשר היה עדיין ערל. אבל ההלכה כאן היא חריגה ביותר ואינה ידועה משום מקום בספרות התלמודית. על פי האמור כאן, איסור ערלת העץ מתבטא בכך שיש לכרות את פירות העץ בשלוש השנים הראשונות; דבר זה אינו מתאים להלכה הרבנית – אבל מסורת זו עולה בקנה אחד עם המסורת המובאת אצל פילון האלכסנדרוני ואצל החכם הקראי יפת בן עלי.
אלתור
אלתור במוזיקה
דוגמה מצוינת לאלתור אפשר למצוא במוזיקת הג'אז. רוב המוזיקה בג'אז אינה כתובה אלא מאולתרת, ולכן גם בג'אז ההרכבים קטנים יותר (על מנת שתתאפשר אינטראקציה בין הנגנים), כשכל נגן מקבל פרק זמן מסוים שבו ניתן לו חופש לנגן את רעיונותיו המוזיקליים כששאר הנגנים מלווים אותו.
פרקי דרבי אליעזר
הלכה ומנהג
בנוסף לדרשות האגדה הרגילות, שהן עיקר מניינו ובניינו של החיבור, מכיל פדר"א גם תכנים אחרים. בין היתר מופיעים בו פרקים העוסקים בענייני אסטרונומיה ובקביעת לוח השנה. פדר"א הוא החיבור העברי המוכר הראשון שמזכיר את מחזור העיבור של שבע פעמים בתשע עשרה שנים. ההלכה והמנהג תופסים בחיבור מקום מרכזי ביותר. מחבר פדר"א נוהג לארוג את סיפורי האגדה שלו מתוך מטרה ברורה לבסס את מנהגי זמנו ומקומו. הוא רגיל לייחס מנהגים שונים לימי המקרא, ומתוך כך הוא מסיק: ולשונות כיוצא באלה. וכך מתאר פדר"א בפרק ט"ז את מעשיו של יצחק ונישואיו עם רבקה:
בסיפור אגדה זה מבקש המחבר לחזק את מנהג מקומו שהיו מוציאים את הבתולים באצבע. גם מנהג כיסא של אליהו בברית מילה נזכר לראשונה בפרקי דרבי אליעזר (סוף פרק כ"ט):
מנהגים נוספים שמקורם בפרקי דרבי אליעזר והובאו משם לספרות ההלכה: מנהג לעמוד על הרגליים במשך כל יום הכיפורים, הסתכלות בציפורניים בעת ההבדלה, אבלים הולכים לבית הכנסת בשבת, חתן לא יוצא לבדו לשוק, תקיעת שופר באלול.
האגדות בחיבור
להלן דוגמאות אחדות ממסורותיו של החיבור שמתוכן ניתן לעמוד על דרכו ועל סגנונו המיוחד.
המקרא אינו מספר את קורותיה של דינה בת יעקב לאחר שנאנסה. החיבור משלים את החסר, ובתוך כך הוא גם מבהיר שיוסף לא נשא אישה מבנות מצרים אלא אישה ממשפחתו – אסנת בת דינה. וכך הוא אומר בראש פרק ל"ח:
כך דרכו של החיבור במקומות נוספים לזהות קשר משפחתי בין דמויות שהוזכרו במקרא בהקשרים נפרדים. למשל לפי החיבור, בעלת האוב שהלך אליה שאול הייתה אמו של אבנר בן נר; האישה מצרפת מסיפורי אליהו הייתה אמו של יונה הנביא; האישה השונמית מסיפורי אלישע הייתה אחותה של אבישג השונמית ששירתה את דוד; האיש שנגעו עצמותיו בקבר אלישע וחיה הוא שלוּם בן תקווה בעלה של חולדה הנביאה, והוא גם אביו של חנמאל בן שלוּם בן דודו של ירמיהו הנביא.
אגדה אופיינית נוספת בחיבור מספרת על ביקוריו של אברהם אצל בנו ישמעאל לאחר שנאלץ לגרש אותו במצוות שרה:
גם במקומות נוספים מזהה החיבור שמות לדמויות אנונימיות במקרא. לאמו של אברהם הוא קורא עתריי (בניגוד למה שמוזכר בתלמוד ששמה היה אמתלאי), לאשתו של לוט - עירית, לבתו של לוט - פליטת, ולחכמים שהורו לכותים את "משפט אלוהי הארץ" - רבי דוסתאי ורבי ינאי.
מספר אגדות שמקורן בפרקי דרבי אליעזר התפרסמו במיוחד, על ידי כך שרש"י הביא אותן בפירושו למקרא:
הרמב"ם הקדיש פרק שלם במורה נבוכים (חלק ב', פרק כ"ו) לדון באגדה אחת מפרקי דרבי אליעזר שלדבריו היא המאמר התמוה ביותר שראה בכל הספרות היהודית: "שמים מאי זה מקום נבראו? מאור לבושו שהוא לבוש... הארץ מאי זה מקום נבראת? משלג שתחת כיסא כבודו" (פרק ג'). הרמב"ם התקשה מבחינה פילוסופית להבין מה היה הצורך של המחבר להניח שהעולם נברא מחומר קדום יותר. גם הרמב"ן בפירושו על התורה נדרש להסביר את המדרש הזה.
סגנון ולשון
סגנונו של החיבור הוא ייחודי. המחבר רגיל להתנסח בסגנון המקרא ובסגנון הפיוט הקלאסי שקדם לו אך במעט. להלן כמה דוגמאות:
בפרק מ"א מתאר החיבור את מעמד הר סיני בסגנון נשגב זה:
להלן דוגמאות לשימושי לשון ייחודיים שאין כמותם ביתר הספרות המדרשית: המונח "ולא עוד אלא" משמש לעיתים קרובות בחיבור בהוראת "דבר אחר" ובהוראת "ויש אומרים", ולא בהוראה הרגילה שלו של תוספת וחידוש על מה שנזכר לפניו. בספרות המדרשית משתמשים במילה "נימים" למיתרי הכינור, ואילו מחבר פדר"א מכנה אותם "נבלים"; כך בפרק י"ט הוא מציין שהכינור שניגן בו דוד היה בעל עשרה "נבלים", והכוונה היא למיתרים.
תפוצת החיבור
פרקי דרבי אליעזר הוא ממדרשי האגדה הנפוצים ביותר. הוא מצוטט רבות בכתביהם של גאונים וראשונים מכל תפוצות ישראל, זכה לכתבי יד ודפוסים רבים ביותר (ראו להלן) וכמה מנהגים הנפוצים היום מקורם בחיבור זה (ראו לעיל). כבר רבנו תם עמד על חשיבותו של החיבור בענייני מנהג, וראה אותו כאחד מן המקורות הקדומים בני הסמכא ש"הרבה מנהגים בידנו על פיהם".
כתבי יד
פדר"א בולט בין מדרשי האגדה במספר הרב של כתבי היד שזכה בהם. במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בירושלים מקוטלגים למעלה ממאה כתבי יד של החיבור. מהם שלמים ומהם למחצה, לשליש ולרביע. כמו כן שרדו מעט קטעי גניזה. כתבי היד המרובים נבדקו לראשונה בידי הרב הרפורמי לואיס בארת (Lewis M. Barth), והשינויים הרבים בין כתב יד אחד למשנהו גרמו לו לתהות שמא יש לפנינו חיבורים דומים אך לא זהים שנקבצו תחת שם זהה. על פי מחקר פילולוגי של טרייטל, כתבי היד העיקריים של החיבור – שמספרם מסתכם בלמעלה משני תריסרים – מתפלגים עקרונית לשלושה ענפי נוסח, בנוסף לכתבי יד נוספים שזיקתם לענפי הנוסח השונים אינה מובהקת. לחלק ניכר מכתבי היד אין ערך טקסטואלי משום שהועתקו מן הדפוסים השונים ומכתבי יד אחרים.
שני כתבי יד של החיבור סרוקים באתר האינטרנט של לואיס בארת.
מהדורות דפוס
מאז המצאת הדפוס נדפס החיבור יותר מחמישים פעמים. הוא נדפס לראשונה בקושטא בשנת ה'רע"ד, ולאחריו בוונציה בשנת ה'ש"ד עם תיקונים של חלק מהשיבושים שנפלו בדפוס הראשון. כל הדפוסים האחרים מקורם בדפוס ונציה. הדפוסים הנפוצים בימינו סובלים מצנזורה קשה (גם במהדורה החדשה שיצאה לאור על ידי הוצאת זיכרון אהרן בשנת תשס"ה-תשס"ו נותרו שיבושים שמקורם בצנזורה).
מהדורות מחקריות
מיכאל היגר פרסם מהדורה בכתב העת "חורב" והיא כוללת חילופי נוסח מכתבי יד אחדים, אך כולם קרובים יחסית לכתב היד שבגוף המהדורה. בכתב היד שעומד ביסוד מהדורה זו נפל שיבוש משמעותי בפרקים ל"ה-ל"ו שנבע מסדר שגוי של דפי כתב היד שממנו הועתק. בפרויקט השו"ת לצד פרקי דרבי אליעזר בנוסח הרווח, מופיע פדר"א של מהדורת היגר. קיימת גם מהדורה אלקטרונית במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, המבוססת על כתב יד תימני, כשהשיבושים הגלויים שנפלו בכתב היד מתוקנים בדרך כלל על פי כתבי יד תימניים אחרים.
ב-2012 התפרסם הספר פרקי דרבי אליעזר נוסח, עריכה ודוגמת סינופסיס של כתבי היד של אליעזר טרייטל, המתבסס על עבודת הדוקטור שלו ועוסק בנוסחו של המדרש, בעריכתו ובאופיו.
עד כה לא זכה החיבור למהדורה מדעית. חיים מאיר הורוויץ התעתד להוציא מהדורה חדשה של החיבור אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת תשל"ב יצא לאור טופס פדר"א האישי שלו והוא דפוס ונציה עם חילופי נוסח מכתבי יד אחרים וכן מאות מראי מקומות לכתבי הראשונים הדנים בחיבור, שנרשמו בשולי הדפים.
תרגומים
החיבור תורגם ללטינית בידי הרב וִילֶם הֶנְרִיקוּס ווֹרְסְטיּוס (Willem Henricus Vorstius) בשנת 1644. תרגום אנגלי של פדר"א על פי כתב יד נעשה בשנת 1916 בידי הרב יואל בן מאיר פרידלנדר (Gerald Friedlander), שגם צירף למהדורה מעט חילופי נוסח, וכן פירוש ומראי מקומות נרחבים למקורות ומקבילות מן הספרות החיצונית. בשנת 1983 תרגמו מרק-אלן ואקנין ואֵריק סְמילֶביץ' (Eric Smilévitch) את החיבור לצרפתית. מיגל פרס פרננדס (Miguel Perez Fernandez) תרגם את החיבור לספרדית בשנת 1984. בשנת 2004 תורגם הספר לגרמנית על ידי דאגמר בֶּרְנֶר-קליין (Dagmar Börner-Klein), ויצא לאור בברלין.
פירושים
כמו כן היעב"ץ כתב הגהות לספר, המהדורה בה מופיעים כל הפרושים היא מהדורת זיכרון אהרן ירושלים תשס"ה.
עם לוחם
אליהו לנקין פרש מהאצ"ל לאחר הפילוג ב-1940. אליהו מצדי (רביד) היה פעיל בלח"י ופרש. השניים שוחחו על התסיסה בקרב הנוער הדורש לפעול ושאפו להקים חזית מאוחדת לכל הנוער. הם פנו ליעקב מרידור, מפקד האצ"ל, שהבטיח לשתף פעולה, והחלו במשא-ומתן עם חוגים אקטיביסטים ביישוב, בראשם התנועה הרוויזיוניסטית. דרך חבר משותף שלחם איתו בצבא הבריטי, הגיעו לחברי פלוגה ו' הירושלמית של הפלמ"ח, שהייתה קבוצה תוססת ושאפה לפעילות, לעיתים על דעת עצמה, עוד בעבר.
בקיץ תש"ג, 1943, התקיימה פגישה בין כמה חברי הגנה ואצ"ל, בה דובר על הצורך באיחוד במיוחד בקרב הנוער. אנשי האצ"ל אמרו, כי יהיו מוכנים להילחם תחת פקודתו של בן-גוריון, אם הוא יוביל למלחמה. סוכם, כי "הדרך היחידה לכפות על היישוב אחדות היא על ידי ביצוע כמה פעולות בעלות ערך הפגנתי", ושיוכרז קבל עם ועדה שפעולות אלה נעשו על ידי גוף שבו מאוחדים הן אנשי האצ"ל והן אנשי ההגנה.
הגוף החדש נקרא בשם "עם לוחם", בראשו עמד יוסף אידלברג ובין מייסדיו נמנה יגאל הורביץ. נקבע מטה משותף ובו שני חברי אצ"ל ושני חברי הגנה. מספר חברי ההגנה והפלמ"ח שהיו קשורים עם הגוף הזה היה קטן יחסית, ואנשי הלח"י סירבו להצטרף ליוזמה.
הארגון גיבש קו מדיניות והפיצה בחוברת שנשאה את שם הארגון ב-1 בנובמבר 1943. מטה הארגון גיבש את תוכנית הפעולה הראשונה שלו: חטיפת הנציב העליון, מק-מייקל. חברי פלוגה ו' של הפלמ"ח נסוגו בהם ברגע האחרון, וכך גם מפקד האצ"ל בירושלים והפעולה לא יצאה אל הפועל.
מרגע היוודע הדבר לראשי ההגנה, הוציא ראש המטה הארצי (רמ"א) של ההגנה פקודה בה הודיע, כי יש לראות ב"עם לוחם" "שלוחה של האצ"ל הרוויזיוניסטי אשר פשט את הרגל אחרי שנים של פרישות והתבדלות... ועתה הריהו מנסה להציל את קיומו על ידי הופעה בשם מזויף, על ידי גנבת דעתו של הנוער העברי בסיסמאות שוא, בסיסמאות האיחוד מעל לראשי המוסדות והארגונים הקיימים, ובסיסמת הטרור נגד השלטון, ללא יפוי-כוח מאת הגורמים המוסמכים, ללא תלות בהם וללא ביקורת מצדם". ניתנה הוראה לכל חברי ההגנה בעם לוחם לנתק את קשריהם עמו תוך שלושה ימים ולהודיע על כך למפקדיהם.
קוריקי ג'וג'ימה
קוריקי ג'וג'ימה (ביפנית: 城島光力; נולד ב-1 בינואר 1947) הוא שר האוצר של יפן.
קריירה פוליטית
ג'וג'ימה שימש מנהיג איגוד העובדים של תאגיד המזון אג'ינמוטו במשך 25 שנים, ובמקביל היה מנהיג מועצת איגודי העובדים של תעשיית המזון היפנית. לאחר מכן היה חבר מועצת המרכז לפיתוח סוציו-אקונומי של יפן. ג'וג'ימה היה אחד ממייסדי המפלגה הדמוקרטית, וב-1996 נבחר לראשונה לדיאט של יפן.
ג'וג'ימה מילא את תפקיד האחראי לענייני הדיאט במפלגה הדמוקרטית, והיה אף חבר בוועדה למדיניות לאומית. הוא התמנה לתפקיד שר האוצר של יפן ב-1 באוקטובר 2012, תפקיד בו החליף את ג'ון אזומי. זהו התפקיד הראשון של ג'וג'ימה בממשלה.
ג'וג'ימה ידוע בתור תומך אדוק במעמד הביניים, ואינו תומך בתחרות מוחלטת במגזר הכלכלי.
חייו הפרטיים
שמו האמיתי הוא מסמיצו, אך הוא שינה אותו ל"קוריקי" לאחר שנחל תבוסה בבחירות לבית הנבחרים של יפן ב-2005.
נאום (קדוש נוצרי)
הקדוש נָאוּם מפרסלב (או Sveti Naum, הקדוש נאום מאוחריד) (830 לערך – 23 בדצמבר 910) היה מלומד בולגרי שחי בתקופת ימי הביניים, סופר ומורה. אין כמעט מידע על חייו לפני שחזר ממורביה הגדולה לבולגריה. לפי ההגיוגרפיה של הקדושים קירילוס ומתודיוס שנכתבה על ידי קלמנט מאוחריד, נאום השתתף במשלחת שלהם למורביה הגדולה וב-867 או 868 הפך לכומר ברומא.
בשנת 885 גורש נאום ממורביה הגדולה, לאחר ששהה זמן מה בכלא בגלל התנגדותו לכמורה הגרמנית ששלטה במקום. באותה שנה, או בזו שלאחריה, נאום הגיע לפליסקה ביחד עם קלמנט מאוחריד, אנגלריוס וייתכן שגם גוראזד (לפי מקורות אחרים, בתקופה הזאת גוראזד היה מת).
נאום היה אחד מהמייסדים של בית הספר לספרות של פליסקה (שמאוחר יותר נודע בשם בית הספר לספרות של פרסלב), ועבד שם בין 886 ל-893. לאחר שקלמנט התמנה לתפקיד הארכיבישוף של דרמבינקה (וליקה) ב-893, נאום המשיך בעבודתו של קלמנט בבית הספר לספרות של אוחריד. ב-905 נאום ייסד את המנזר באגם אוחריד, ולאחר מותו שונה שם המנזר והוא נקרא על שמו.
נאום נפטר ב-23 בדצמבר 910, בעיר אוחריד שבאימפריה הבולגרית (כיום במקדוניה הצפונית).
פסגת הקדוש נאום באי ליווינגסטון שבאיי שטלנד הדרומיים, אנטארקטיקה, נקראת על שם נאום.
דוד (דודי) גרין
דוד (דודי) גרין (נולד ב-1954) הוא סופר ילדים, עיתונאי ועורך.
ביוגרפיה
דוד גרין נולד בתל אביב, כבן שלישי להורים ניצולי השואה שעלו לישראל אחרי המלחמה. הוא גדל ולמד בבני ברק, שירת בצה"ל כקצין בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת רס"ן. החל את דרכו העיתונאית בשנת 1978 בקבוצת "מוניטין", ולאחר תקופה קצרה ועם הקמת השבועון "כספים" מונה לסגן עורך השבועון ולחבר מערכת.
בשנת 1981 עבר לעיתון "גלובס", שם שימש תחילה ככתב בכיר ואחר כך כעורך וכחבר מערכת במשך שנים. יזם והנחה מספר תחקירים רבי חשיבות ובראשם התחקיר בנושא כספי יהודים שנותרו בבנקים שווייצריים לאחר השואה (בביצוע העיתונאי איתמר לוין), בעקבותיו שולמו מיליארדי דולרים ליורשים ולעם היהודי.
ב-1995 הקים את חברת גרין עיתונות, העוסקת במתן שירותי תוכן מערכתי והפקת עיתונים לארגונים ולחברות, בסקטור הציבורי והפרטי.
ספרי ילדים
בשנת 2002 פרסם ספר ילדים ראשון "הסיפור המופלא על חיים מגבעתיים שהיו לו אוזניים שהגיעו עד לשמיים", במהדורה ייחודית שכל עותקיה הוקדשו למטרות תרומה בקהילה. במרכז הסיפור ילד "מיוחד" שמצליח דווקא בזכות השונות שלו, למצוא את מקומו כאהוד ומוערך, במרכז החברה והקהילה הסובבות אותו. הספר הוקדש לילדים המתמודדים עם מחלות קשות ולבני משפחותיהם ולילדים בסיכון השוהים במועדוניות בפריפריה.
בראשית 2014 יצא לאור ספר הילדים "לאביתר הכול מותר". הספר בוחן מתוך עיניו של גיבורו הקט, את גבולות המותר והאסור. בדרך רוכש אביתר תובנות וכלים וזוכה ללמידה חווייתית ומעצימה. הספר הפך בתוך חצי שנה לרב-מכר.
באוקטובר 2014 ראה אור ספר ילדים שלישי של גרין - "לרעות יש כבר סבלנות". הספר מפנה זרקור אל נושא הסבלנות מתוך נקודת השקפתה של רעות, ילדה נמרצת, שופעת חיוניות, וחסרת סבלנות. רעות מחפשת את הסבלנות בכל מקום בו היא נדרשת לה, ובסופו של דבר מוצאת אותה במקום מפתיע. הספר נושא "תו תוכן" מטעם מכון אדלר, המעיד על איכות תכניו ומסריו.
בנובמבר 2015 יצא ספרו הרביעי - "הדרך אל האפשר", הנושא אף הוא תו תוכן מטעם מכון אדלר. הספר עוסק בדרכים אפשריות ליישוב מחלוקות ומציע פתרון המהווה גם שיעור חשוב. במרכז הספר משולש אוניברסלי - אמא, אבא וילד. הספר מציג את תפיסת עולמו של גרין באשר לעוצמות, לבינה וליכולות הטמונות בילדים - והראויות להקשבה, לחשיפה ולהעצמה.
בספטמבר 2016 יצאה לאור לקהל הרחב מהדורה מחודשת ועדכנית של הספר "הסיפור המופלא על חיים והאוזניים שהגיעו כמעט עד השמיים", באיורים חדשים של יובל רוביצ'ק.
ביוני 2017 זכה גרין בשני אותות "ספר הזהב" על ספריו "לאביתר הכול מותר" ו"לרעות יש כבר סבלנות" המוענקים מטעם התאחדות המו"לים בישראל.
בספטמבר 2017 ראה אור הספר "כמה עוד אפשר לחכות עד שאיילת תאכל ירקות" העוסק בתזונת ילדים בדגש על צריכת ירקות. הנושא מועבר באמצעות סיפור מחורז מעורר דמיון והשראה המתחבר לעולם הילדים. הספר זכה להמלצתו ולהתייחסותו המדעית של פרופ' זהר כרם, מהמכון לביוכימיה, מדעי המזון ותזונת האדם, האוניברסיטה העברית בירושלים.
בינואר 2018 ראה אור הספר "עוד", המפנה זרקור אל נושא הצרכנות בעולם השפע, והנטייה לשאוף ל"עוד" תוך אובדן היכולת ליהנות מהקיים. הנושא מומחש היטב בססגוניות ובריבוי הפרטים באיורים שיצרה עבור הספר איריס גת.
הסיפור מתמקד בשיח שבין הורים לילדיהם סביב הנושא המורכב בו לשני הצדדים תרומה מכרעת ליצירת עולם עמוס, דורשני ולא מסופק. נכונותם של ההורים לקבל על עצמם אחריות ושינוי - מביאה תובנות חדשות אל עולמו של ילדם, כמו גם אל עולמם.
במרץ 2018 ראה אור הספר "נחמד". בספר מתוארים מפגשים עם אנשים נחמדים, הנמצאים בעולמם של ילדים, תוך הדגשת תכונות, מעשים ומחוות: נועם הליכות, חברותיות, מאור פנים ונכונות לסייע לזולת.
גרין אב לשלושה, נשוי לדורית, מתגורר ברמת גן.
ספרי שירה
באוגוסט 2018 ראה אור ספר השירים "תמצא בי מילים" המיועד לקהל בוגר. בספר מובאים שיריו של גרין, לצד ציוריו של האמן יובל רוביצ'ק. החיבור בין המילים לבין הדימויים הוויזואליים, מותיר מרווח עבור הקורא - להתרשמות, למחשבה ואולי אף למציאת עצמו בין השורות.
"שירים שבירים, נוגעים, אפשריים - וכולם מציאות של אהבה" (מתוך גב הספר).
יצחק זיגר
יצחק מרדכי זיגר (22 בפברואר 1936 - 5 בפברואר 1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד.
זיגר נולד בחיפה. הוא למד בבית הספר התיכון בפרדס חנה וסיים לימודי כלכלה, משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1969 הצטרף לשורות המפלגה הליברלית ובמהלך השנים נבחר בה לחבר מרכז, חבר הנהלה ויו"ר המועצה הכלכלית במפלגה. כמו כן הוא כיהן כחבר הוועד הפועל של התאחדות האיכרים. בשנת 1981 נבחר זיגר לחבר הכנסת העשירית. כהונתו נמשכה עד לכנסת ה-11 ועד לפטירתו.
משפחתו
יצחק מרדכי זיגר הוא בנו של ישראל זיגר שנבחר בשנת ה'תרס"ז, 1909, למוכתר הראשון של המושבה ראשון לציון. יצחק מרדכי זיגר נישא לדליה. לזוג שלושה ילדים: ארז ישראל (על שם הסב), אייל וימימה (על שם סבתא, אשתו של ישראל זיגר).
זיקת הנאה
זיקת הנאה במקרקעין, היא זכות קניינית הניתנת, לאדם (או לישות) להשתמש במקרקעין הנמצאים בבעלותו של אדם אחר. מקרקעין בהם יש זיקת הנאה קרויים מקרקעין כפופים.
ההנאה יכולה להתבטא בזכות אקטיבית (למשל: שימוש במקרקעין הכפופים או חיוב בעליהם לבצע פעולה מסוימת במקרקעין) ויכולה להתבטא בזכות פסיבית (למשל: הימנעות מביצוע פעולה מסוימת במקרקעין כפופים או מניעת הזכות מבעלי מקרקעין כפופים לבצע פעולה מסוימת במקרקעין הזכאים). זיקת הנאה יכולה להיווצר על ידי הסכם בין הצדדים, אולם בדרך כלל אין כל צורך בהסכם כתוב, כשהזיקה נוצרת בשל הנסיבות, אופי הנכס והשימוש בו. הזיקה יכולה גם להיות בתשלום ובכפוף לתקופה מסוימת; וקיימת גם זיקת הנאה מכוח שנים.
במשפט המקובל קיימת גם זיקת הנאה "מכורח הנסיבות". זיקת הנאה זו היא זיקת הנאה שנוצרת מכך שהסיטואציה היא כזו שמכריחה את בעל זיקת ההנאה להשתמש במקרקעין הכפופים לצורך מעבר. כדי ליצור זיקת הנאה מסוג זה, על הכורח להיות "מוחלט", כלומר, שלא תהיה אפשרות מעבר אחרת מלבד במקרקעין הכפופים. המועד בו נבחן "האם יש כורח", הוא מועד עשיית העסקה, שגרמה שלמקרקעין הרלוונטיים לא תהיה אפשרות מעבר (כגון, עסקה בה פוצלו קרקעות, באופן שחלקם האחד זקוק למעבר בחלקם השני).
היסטוריה
זיקת הנאה במקרקעין (בלטינית: ius in re aliena, תרגום לעברית: זכות על דבר ששיך לאדם אחר; בצרפתית: Tenure בגרמנית: Leihe, במשמעות הלוואה) הייתה בתקופת הקיסרות הרומית ובראשית ימי הביניים יחידת קרקע, (חלק מהמנוריאליזם) שניתנה על ידי סניור לשוכר לשם עיבודה או לשם הנאה מהכנסותיה. יחידת קרקע זו שגודלה השתנה בהתאם למעניק ולמקבל המענק, ניתנה למקבל החזקה בה לתקופה ארוכה שהייתה יכולה להיות מוגדרת מראש או למשך חיי המעניק או מקבל המענק.
בימי הביניים ניתנה זיקת הנאה במספר צורות:
בישראל
בישראל זיקת הנאה היא אחת מחמש הזכויות במקרקעין המוזכרות בחוק המקרקעין. חוק המקרקעין מגדיר זיקת הנאה כ; כלומר, זיקת הנאה איננה זכות המקנה חזקה במקרקעין הכפופים. בניגוד לזכויות מקרקעין אחרות, זיקת הנאה מתייחדת בכך שניתן להקנות אותה לטובת מקרקעין ולא רק לטובת אדם אחר, מקרקעין הנהנים מזיקת הנאה מכונים מקרקעין זכאים. זיקת הנאה, כשאר הזכויות במקרקעין, יכולה להירשם במרשם המקרקעין הישראלי.
שאול מורטירה
הרב שאול בן יוסף הלוי מורטירה (באיטלקית: Saul Levi Morteira; ונציה, ה'שנ"ו, 1596 – אמסטרדם, כ"ד בשבט ה'ת"כ, 27 בינואר 1660) היה רב בקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם, דרשן ומחבר. רבו של ברוך שפינוזה.
חייו
רבי שאול נולד בוונציה בשנת ה'שנ"ו, למשפחה מצאצאי אנוסי ספרד. היה תלמידו של ר' יהודה אריה ממודינה ואחר כך של אליהו מונטאלטו. בשנת 1612 סייע בניסוח הטיעונים בוויכוח פדובה. בשנת ה'שע"ב בערך, בגיל 15, היגר לפריז, יחד עם הרופא אליהו מונטאלטו שלקחו עמו. כשנפטר הרופא בשנת ה'שע"ו עבר להולנד יחד עם גופתו של המנוח, קבר אותה בבית הקברות בית חיים ליד אמסטרדם ועבר לגור בעיר. עם בואו, בגיל 20, התמנה לרב ודרשן בקהילת הספרדים "קהלת יעקב". למד תורה אצל רבי יצחק עוזיאל מרבני אמסטרדם, שהגיע מפאס שבמרוקו. כעבור 22 שנים, אחרי שהקהילות הספרדיות התאחדו, נבחר מורטירה לאב"ד בבית הדין שהורכב מהחכמים מנשה בן ישראל, יצחק אבוהב דה-פונסיקה, ודוד בן יוסף פרדו.
באמסטרדם ייסד מורטירה את ישיבת "עץ חיים" הספרדית (ישיבה נוספת בשם זה, אשכנזית, הוקמה מאוחר יותר באמסטרדם לצד הישיבה הספרדית הוותיקה). בישיבה זו למד אצל מורטירה הפילוסוף ברוך שפינוזה, שנטען כי עיקרי משנתו הפנתאיסטית כבר הושמעו על ידי רבו, מורטירה, שהסווה אותם בדרושים תורניים. בישיבה זו למדו גם תלמידיו רבי משה זכות ועוד.
במהלך השנים נפלו סכסוכים בין מורטירה לבין רבי מנשה בן ישראל.
נפטר בשנת 1660 ונקבר בבית הקברות "בית חיים" ליד אמשטרדם.
מעמדו כאיש הגות לא פגם במעמדו כאיש הלכה, והתנצחות הלכתית שלו עם רבי יעקב ששפורטש נשמרה.
לפי עדותם של מדפיסי ספרו "גבעת שאול" במהדורתו השנייה, הוכנס ציור דמותו בתוך כרך של מהדורתו הראשונה של הספר, והם הדפיסו אותו. המקור הראשוני של הציור הודפס לראשונה על ידי יוהאן כריסטוף וגנזייל ב-Sota שלו, אלטדורף 1674, ליד עמ' 407. בשל כך, ובשל העובדה שהתפילין שבתמונה אינן מונחות במקומן הנדרש על פי ההלכה, נטען כי אין מדובר בציור אותנטי.
חיבוריו
חלק מדרשותיו של מורטירה, כונסו לספר בשם "גבעת שאול". הספר הודפס תחילה על ידי תלמידיו של מורטירה בשנת ה'ת"ה באמסטרדם, וכולל 50 דרשות.
בנוסף הודפס הספר בוורשה בשתי מהדורות. במהדורתו הראשונה של הספר ישנו מאמר בן שבעה פרקים מאת המו"ל, יוסף שיין איש הומל, המספר את תולדות המחבר ובני זמנו, ומתייחס גם לתלמידו של מורטירה, שפינוזה. ההתייחסות לשפינוזה חיובית: המו"ל כתב שרעיונותיו של שפינוזה נבעו במידת מה מרעיונותיו של רבו שסבר אף הוא כמוהו, אלא שהסתיר את הדברים בסגנון דרשני תורני, ואף השמועה לפיה ר' שאול השתתף בהחרמת שפינוזה שמועת שקר היא, ובניו של רבי יצחק אבוהב הם שהפיצו את השמועה הזו.
אך כבר בדפוס הראשון הודבק על עמוד זה עמוד אחר, ובו מתוארים הדברים בצורה שונה לגמרי: שמו של שפינוזה מוזכר רק בראשי תיבות; השקפותיו של ר' שאול היו רגילות, ושפינוזה הוא זה שהקדיח את תבשילו; ומשעה שהקדיח את תבשילו אחז אף מורטירה במידת האמת בידו והשתתף גם הוא בהחרמתו של שפינוזה. החוקר החב"די חיים ליברמן כותב על כך כי שתי הגרסאות גם יחד אין להם על מה להסתמך מבחינת מסמכים היסטוריים, ואינם אלא מהרהורי לבם של הכותבים, הראשון מהרהורי המו"ל, והשינוי מהרהורי אנשים אחרים שכפו את דעתם עליו כנראה. הוא משער שאולי האחראי לכך הוא ר' חיים סולובייצ'יק, שכתב הסכמה על הספר בו ניכר שהערכתו את ר' שאול שונה לגמרי מהערכת המו"ל. במהדורה השנייה של הספר שיצאה עשר שנים אחר כך, הושמטו כבר תולדות המחבר לגמרי. בנוסף, הושמטו מהספר שני מאמרים מטעמי צנזורה הרוסית, ונדפסו בנפרד תחת השם "קצה הגבעה", ורשה ה'תרע"ג.
דרשותיו מתאפיינות בעומק מחשבתי, כאשר כל דרשה מיוחדת לליבון נושא הגותי אחד מכל היבטיו. הוא מרבה גם לעודד את האנוסים, ומדבר בשבחם. הוא מתמרמר על הרודפים אחרי הממון, ותולה את הייסורים שנפלו בחלקם של אנוסי ספרד, ברדיפתם אחר העושר. הוא מזהיר את הצעירים מפני השתמדות.
פולמוס הגותי התעורר בין מורטירה לבין רעו, רבי יצחק אבוהב דה-פונסיקה, בדבר השאלה האם בן ישראל עתיד להגיע לתיקון בסופם של תהליכי זיכוך שונים, ובכל מקרה יזכה לעולם הבא, או שמא יכול יהודי להרשיע עד שיאבד את חלקו לעולם הבא לגמרי. מורטירה סבר שחלקו יכול לאבד, ודה-פונסיקה חלק עליו. הוויכוחים בשאלה זו, שעניינה רבות את האנוסים וקהילותיהם, באו בדפוס בספר "כתבי רבינו יצחק אבוהב (דה פונסקה)- חכמי רסיפי ואמשטרדם", בהוצאת "מכון ירושלים", ירושלים ה'תשס"ז.
רבי משה רבקש כותב על רבי שאול:
קרומי המוח
קרומי המוח (TA: Meninges) עוטפים את מערכת העצבים המרכזית, קרי את המוח ואת חוט השדרה. הקרומים נמצאים בין עצם הגולגולת למוח וממשיכים לעטוף את חוט השדרה לכל אורך עמוד השדרה עד לעצם העצה. ומורכבים משלוש שכבות: החיצונית היא הקרום הקשה (Dura) שכפי שמו הוא אכן סיבי וקשה, האמצעית היא הקרום העכבישי (Arachnoid) המורכב מסיבי רקמה עדינה מסודרים בתצורה המזכירה רשת עכביש והעמוקה ביותר היא הקרום העדין (Pia) שהוא עדין ועשיר בכלי דם. האחרון עוטף את מלוא המבנה החיצוני של המוח כשהוא עוקב אחר פיתולי ומעניות המוח. לעיתים מתייחסים לקרום העכבישי ולקרום העדין כאל שכבה אחת המכונה הקרום הרך (Leptomeninx; Arachnoidea mater et pia mater).
למבנה של קרומי המוח וליחסי הגומלין בין צורתם המרחבית משמעויות קליניות שונות הבאות לידי ביטוי במחלות, בדיקות רפואיות וטיפולים. כך למשל דימום בחלל התת-עכבישי יכול להראות בעיניים הודות להמשכיות החלל סביב לעצב הראיה, זיהום בחלל התת-עכבישי עשוי לפגוע בכלי הדם ובעצבים החולפים דרכו לתוך המוח ואלחוש של אזורים נרחבים בגוף יכול להיעשות בעזרת הזרקת חומרים מאלחשים לאזורים "בטוחים", אזורים בהם מרוחקים קרומי המוח מהמוח או מחוט השדרה, כמו בחלל שמעל לקרום הקשה (אפידורלי). לחלופין, שאיבת נוזל מוחי שדרתי לשם בדיקתו תעשה מתוך אותם אזורים בטוחים.
הקרום הקשה
הקרום הקשה (Dura mater; בלטינית: dura-קשה, mater-אם) הוא החיצוני משלושת הקרומים. מורכב משתי שכבות של רקמת חיבור צפופה, השכבה הפנימית היא הקרום הקשה האמיתי ואילו החיצונית היא קרום העצם הפנימי של הגולגולת, שאחיזתו בקרום הקשה גדולה יותר מאחיזתו בעצם, כך שלמעשה בזמן הליך פולשני (כמו ניתוח או נתיחה שלאחר המוות) מופרדים הקרום הקשה וקרום העצם, מהגולגולת ומיתר קרומי המוח, כשכבה אחת. מכאן נובעת ההתייחסות לשני הקרומים יחדיו כאל הקרום הקשה.
במקומות ששתי שכבות הקרום הקשה מרוחקות זו מזו נעות גיתות הקרום הקשה, שהן מערכות האיסוף הוורידי של הדם והנוזל המוחי שדרתי מהמוח. בין שתי השכבות נעים גם עורקי קרום המוח המספקים דם מחומצן לגולגולת וכן מתפקדים כמערכת השומרת על טמפרטורת המוח.
הקרום הקשה מעוצבב על ידי עצבים תחושתיים ורגיש לכל מתיחה. רגישים במיוחד העצבים התחושתיים של העורקים העוברים בתוכו ולעיתים הם נחשבים כמקורם של כאבי ראש.
מחיצות המוח
מהשכבה הפנימית של הקרום הקשה יוצאות שלוחות הבנויות משכבה כפולה של הקרום. השלוחות יוצרות ארבע מחיצות בתוך חלל הגולגולת ומפרידות אותו לשלושה חללים המשכיים זה לזה.
גיתות הקרום הקשה
במספר אזורים מתרחקות שכבות הקרום הקשה זו מזו ונוצרים חללים המכונים גיתות הקרום הקשה (Sinus durae matris, איור 2). בדרך כלל מופיעות הגיתות באזורים מהם בולטות מחיצות המוח לתוך חלל הגולגולת ויוצרות לגיתות מבנה בעל חתך משולש. הגיתות מנקזות את כל הדם הורידי מהמוח דרך מערכת ורידים מוחיים וקרום מוחיים ואת הנוזל המוחי שדרתי דרך סיסים עכבישיים (בלוטות פצ'יאוני, arachnoid villi) ומתנקזות בתורן לתוך וריד בית הצוואר הפנימי. הגיתות מצופות בצידן הפנימי בשכבת תאי אנדותל האופיינית לכלי דם, אך הן חסרות שכבות אחרות או מערכת שסתומים חד כיווניים האופייניות לוורידים.
הקרום העכבישי
הקרום העכבישי (Arachnoidea mater; מיוונית: arachne-עכביש, eidos-דמיון. נקרא גם קרום הקורים) ממוקם בין הקרום הקשה לקרום העדין, בנוי משכבה חיצונית של תאים האטומה לחומרים ביולוגים וממערכת מסועפת של סיבי רקמת חיבור המגיעה עד לקרום העדין, לסיבים המסועפים מראה הדומה לקורי עכביש. בין הקרום העכבישי לקרום הקשה שכבה דקיקה של נוזל המאפשרת תנועה יחסית בין הקרומים ללא כל חיכוך, כך שבמידה שהמוח מטולטל בחלל הגולגולת, תנועתו לא תתורגם לנזקים מכנים. הקרום עוטף את המוח אך לא נכנס לתוך מעניות המוח, קרי לקפלים המגדילים את שטח פניו.
החלל שנוצר בין סיבי הקרום מכונה החלל התת-עכבישי והוא מכיל את הנוזל המוחי שדרתי.
מחלה התוקפת את הקרום העכבישי, היא מחלה נוירופטית כרונית הנגרמת על ידי דלקת והצטלקויות של הקרום, ומתאפיינת בכאבים קשים בעיקר בעמוד השדרה המותני, ונקראת ארכנואידיטיס.
הקרום העדין
הקרום העדין (Pia mater; מלטינית: pius-עדין) הוא העמוק מקרומי המוח וצמוד למוח. הוא עוטף את כל שטח הפנים של המוח ועוקב אחר כל קפליו ובליטותיו למעט פני השטח של המוח בחדרי המוח.
הקרום העדין נאחז בחוזקה במוח ועשיר בנימים שלמרות עיצבובם העשיר אינם רגישים לגירויים מכנים או תרמיים. הנימים מזינים את המוח ואת חוט השדרה.
חללים בין הקרומים
בין קרומי המוח (איור 2) קיים חלל אחד אמיתי ושני חללים פוטנציאלים. חלל תת-הקרום הקשה (Spatium subdurale) והחלל שמעל לקרום הקשה (Spatium epidurale; Spatium extradurale) הנמצאים בין הקרום הקשה לקרום העכבישי ובין הקרום הקשה לקרום העצם בהתאמה מתממשים רק במקרה של פתולוגיה באזור, בדרך כלל במקרה של דימום תוך-גולגולתי.
החלל התת-עכבישי (Spatium subarachnoideum; Spatium leptomeningeum) הוא חלל של ממש בין הקרום העכבישי לקרום העדין. החלל מכיל סיבים עדינים, היוצרים מבנה ספוגי המכיל את הנוזל המוחי שדרתי. החלל הדק מקיף את שטח הפנים של המוח ומתרחב כאשר הקרום העכבישי והקרום העדין מתרחקים זה מזה. האזורים הרחבים של החלל מכונים בריכות (Cisterna, בלטינית: מאגר).
קרום תת-עכבישי דמוי-לימפה (Subarachnoidal Lymphatic-like Membrane) בשנת 2023 התפרסם מחקר על קרום רביעי בעובי שני תאים שמחלק את החלל התת-עכבישי
אודי אנג'ל
אהוד (אודי) אנג'ל (נולד ב־2 בפברואר 1950) הוא מנהל ודירקטור ישראלי. מכהן כיו"ר קבוצת XT וכנשיא וראייטי ישראל.
ביוגרפיה
אנג'ל נולד בירושלים בשנת 1950 לאחת מהמשפחות הוותיקות בעיר, בנם הצעיר של רפאל ורוז. בגיל 8 עברה המשפחה לחיפה, בה אנג'ל גדל ולמד בבית הספר הריאלי. שירת בצה"ל כמפקד וקצין בחטיבה 7 של חיל השריון. השתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים והשתחרר בדרגת סרן. הוא בעל תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מטעם אוניברסיטת חיפה. בתחילת שנות ה-90 החל לעסוק בטריאתלון.
אנג'ל היה נשוי לליאורה עופר, בתו של יולי עופר, ולזוג נולדו בן ובת. בני הזוג התגרשו בשנת 1995. בנם, אורי אנג'ל, מונה באוקטובר 2007 למנכ"ל חברת עופר ספנות. בתם, רונה אנג'ל התמנתה לתפקיד מנהלת הצמיחה והאסטרטגיה של חברת מליסרון אודי אנג'ל חיי בזוגיות עם ענת כרם, דוקטור לביוכימיה וסגנית מלכת היופי לשעבר; לזוג נולדו שני ילדים.
פעילות עסקית
קבוצת עופר
לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף אנג'ל לקבוצת עופר ספנות בשנת 1975 שבבעלות קבוצת האחים עופר ובשנת 1980 מונה למנכ"ל. בשנת 1999 היה שותף לרכישת החברה לישראל מידי שאול אייזנברג ובשנים 1999–2003 כיהן כיו"ר "צים".בשנים אלה, היה שותף למספר עסקאות גדולות, שבהן רכישת מליסרון, בנק מזרחי, שותפות בחברת סונול ועוד.
בשנת 2012 יזם ביחד עם עידן עופר מהלך של שינוי שם החברה ל- XT Group . אנג'ל ועופר מחזיקים בחלקים שווים את החברה. כיום מכהן אנג'ל כיו"ר פעיל של אקס.טי אחזקות ויו"ר חברות הבת של הקבוצה. עיקרי הפעילות של הקבוצה הם בתחומי הספנות, הנדל"ן וההיי טק. הוא מחזיק ב-50% מהבעלות על חברת עופר אחזקת אוניות, שבאמצעותה הוא מחזיק יחד עם משפחת סמי עופר בחלק מהבעלות על עופר ספנות ועופר הייטק. אנג'ל מחזיק גם ב-4.6% מהבעלות על החברה לישראל.
הייטק והשקעות פעילות ההי טק החלה בשנת 1997 עם רכישת חברת יוזמה – קרן ההון סיכון הממשלתית, שהוקמה בשנות ה-90 על ידי המדען הראשי במשרד התמ"ת . בהמשך, רוכזה הפעילות בחממה טכנולוגית שהתמקדה בתחומי הרפואה והבריאות, וזכתה במשך 6 שנים ברציפות בפרס החממה המצטיינת מטעם המדען הראשי במשרד הכלכלה.
פעילות חברתית
בעשור האחרון מתמקד אנג'ל בפעילות חברתית ופילנתרופית, בדגש על קידום ילדים וחינוך. בנוסף, אנג'ל הוא התורם הראשי של סיירת צנחנים, תורם לקרן רמון ולבתי החולים רמב"ם, איכילוב ותל השומר. מאז 1998 הוא מכהן כקונסול כבוד של אוסטריה למחוזות חיפה והצפון..
עמותות מאז 2003 מכהן אנג'ל כנשיא וראייטי ישראל, ומוביל אירועי גיוס תרומות למען ילדי הארגון. הוא חבר דירקטוריון בעמותת על"ה.
משנת 2005 אנג'ל הוא יו"ר חבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין והוביל את הקמת בית הספר למדעי הים בו. משנת 2010 הוא יו"ר עמותת רימון ויו"ר הוועד המנהל של בית הספר למוזיקה, ובנה את מבנה בית הספר בהשקעה של למעלה מ-15 מיליון ש"ח .
ספורט אנג'ל ידוע כחובב ספורט, ותורם למגוון ארגונים וספורטאים עצמאיים בתחומי הטניס, השייט והטריאתלון. בין היתר הוא תורם לקבוצת מכבי חיפה בכדורגל, לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ולקבוצת הכדורעף אסא רופין ומשמש בתור הספונסר הראשי של קבוצת כדורעף הנשים של מכבי חיפה.
README
בפיתוח תוכנה, קובץ README הוא קובץ המכיל מידע על הקבצים האחרים בספרייה או בארכיון של תוכנת מחשב. זה בדרך כלל מדובר בקובץ טקסט פשוט שנקרא, ,  ,  ,   (כדי לציין את השימוש ב- Markdown ), או.
שם הקובץ כתוב בדרך כלל באותיות גדולות. במערכות דמויות יוניקס במיוחד, זה גורם לקובץ לבלוט – הן בגלל ששמות קבצים קטנים יותר נפוצים, והן בגלל שהפקודה  בדרך כלל ממיינת ומציגה קבצים בסדר קוד ASCII, שבו שמות קבצים עם אותיות גדולות יופיעו תחילה.
תוכן
קובץ README כולל בדרך כלל:
היסטוריה
לא ברור מתי החלה החלה הכללת קובץ README, אך נמצאו דוגמאות המתוארכות לאמצע שנות ה-70. מערכת מקינטוש מוקדמת התקינה קובץ README בכונן האתחול, וקובצי README נלוו בדרך כלל לתוכנות צד שלישי.
בפרט, לתוכנות חופשיות ותוכנות קוד פתוח יש היסטוריה ארוכה של הוספת קובץ README; תקני הקידוד של GNU מעודדים לכלול את הקובץ כדי לספק "סקירה כללית של החבילה".
מאז הופעת האינטרנט כפלטפורמה סטנדרטית דה פקטו להפצת תוכנה, חבילות תוכנה רבות העבירו חלק מהקבצים הנלווים ופיסות המידע לעיל לאתר אינטרנט או ויקי, לפעמים כולל את קובץ ה-README עצמו, או השאירו מאחור רק קובץ README קצר ללא כל המידע הנדרש למשתמש חדש בתוכנה.
כמונח כללי
הביטוי "קובץ readme" משמש לעיתים גם באופן כללי, עבור קבצים אחרים עם מטרה דומה. לדוגמה, הפצות קוד המקור של חבילות תוכנה חינמיות רבות (במיוחד אלו העוקבות אחר תקני Gnits או אלו המיוצרות עם הכלים האוטומטיים של GNU) כוללות סט סטנדרטי של קובצי readme: כמו כן בדרך כלל מופץ עם חבילות תוכנה קובץ שאלות נפוצות וקובץ, המפרט שיפורים מתוכננים.
ערך חדשותי
ערך חדשותי  (News values) הוא מונח מחקרי במדעי המדינה ותקשורת, המשמש לחקר גופי תקשורת ובחינת סוג ואופי הדיווח אודות אירועים המוגדים כ-'ידיעה חדשותית'.
ראשיתו של המחקר
המחקר הבוחן את ערך החדשות, מבחין בין כמה קטגוריות משמעותיות, אשר כל אחת מהן היא שדה מחקרי מקיף ושלם. ראשיתו של המחקר הוא במחקרם המקיף של צמד החוקרים גלטונג ורוג'ה אשר הניחו תשתית לבחינת החדשות. השאלה שעמדה בפתח מחקרם היא מה הופך אירוע לחדשה? במחקרם הם ניסו לאבחן האם ישנה דרך למדוד אירוע כחדשותי, ולדעת האם ובאיזה מיקום אירוע זה ייכנס במהדורות החדשות השונות. מחקרם מצא שנים-עשר פרמטרים שונים לסיווג חדשות, שניתן להכניסם תחת כותרת הסדר או אי-הסדר. בעוד שחדשות סדר או חדשות טובות עוסקות באירועים או תהליכים חיוביים כמו הישגים, שיפורים, בניה, יצירה, לכידות חברתית, שיתוף פעולה ועוד, חדשות האי סדר או חדשות לא טובות עוסקות באירועים או תהליכים שליליים כמו סטייה, עבריינות, הרס, פגיעה ברכוש, טרור, סכסוכים ועוד. מחקרם מצא כי בדרך כלל החדשות כוללות יותר חדשות אי סדר מאשר חדשות סדר, ובדרך כלל לחדשות אי סדר יש ערך חדשותי גבוה מאשר החדשות הטובות.
סיווג חדשות על פי אופי
המשכו של המחקר חיפש להבין את אופי החדשות, והאם כל הדיווחים דומים. מחקרים חלוציים בתחום מצאו כי ערוצי חדשות שונים, ידווחו על אירועים דומים, באופי אחר לגמרי. בכך נסללה הדרך למחקר אשר סיווג בין "חדשות רכות", ו"חדשות קשות", אשר במהרה הפך להיות המיון הבסיסי והשכיח ביותר בחקר סיווג החדשות.
ההבדל בין החדשות הרכות לקשות מחולק לשלושה סוגים:
נעמן דילר
נעמן דילר - לידור (7 בינואר 1939 – 2004) היה פורץ ישראלי. פרץ, בין השאר, לבנק הלוואה וחסכון בתל אביב ולמוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים וגנב רכוש רב.
ביוגרפיה
נעמן דילר נולד לארנה ולצבי, חברי קיבוץ עין המפרץ. בהיותו בן שנה, עברה אמו לקיבוץ עין החורש, וכעבור שלוש שנים הצטרפו אליה בעלה ובנה.
ארנה פרידמן דילר הייתה אשת חינוך ואף עבדה כעוזרת בבית היתומים של יאנוש קורצ'אק ב. לאחר עלייתה לישראל, פרסמה מאמרים חינוכיים רבים בכתבי העת של התקופה, כגון "אורים להורים". זאב גלר ראש עיריית כפר סבא מינה אותה ליועצת החינוכית של העירייה והיא שימשה בתפקיד זה במשך שנים רבות. היא זכתה לאריכות ימים והובאה למנוחות בעין החורש במאי 2012, בת 103 במותה. נטמנה ליד בעלה ובנה, נעמן.
ב-1956 התגייס נעמן לצה"ל והתקבל לקורס טיס. במהלך הקורס, ערך תצוגת אקרובטיקה מעל קיבוצו, ובעקבות זאת הודח מהקורס ונידון למאסר צבאי. בשנת 1959 נלכד גונב מבתי החברים בקיבוץ בזמן שהתקיימה בו הלוויה, וגורש מהקיבוץ.
משנת 1960 גר אצל דודתו בתל אביב ועבד כפקיד בבנק ובחברות ביטוח. ב-1964 החל לגנוב מכוניות ולפרוץ לחנויות.
הפריצה לבנק להלוואה וחיסכון בתל אביב
באוקטובר 1967 ביצע דילר פריצה מתוכננת בקפידה, שנודעה בציבור כמתוחכמת ביותר, לבנק להלוואה וחיסכון בתל אביב, ששכן אז ברחוב דיזנגוף פינת שדרות בן-גוריון. תחילה בדק דילר את השטח באמצעות שיחות עם שכנים בשכונה בה ניצב הבנק, וחמישה חודשים לפני הפריצה החל לחפור במשך יומיים תעלה ברחוב שמאחורי הבנק, במסווה של עבודות בדיקה של מחלקת ההנדסה. לאחר שירות מילואים במלחמת ששת הימים והתקופה שקדמה לה, חזר לחפירות, והניח בתעלה צינור עם חוטי ברזל. בליל הפריצה, חיבר בלוני חמצן לקצה הצינור, הסיר את הסורגים בחלון הבנק, ניתק את האזעקה, הכניס את ציוד הפריצה, הדביק בחזרה את הסורגים וחזר לביתו להתקלח (דילר נודע כמי שהקפיד מאוד על ניקיון גופו). אז חזר לבנק ופרץ את דלת חדר הכספות בכלים לריתוך פלדה שבנה בעצמו, וגנב כסף ותכשיטים בשווי של כמעט חצי מיליון לירות (מעל ארבעה מיליון ש"ח במונחי 2023) משלוש כספות בנק ו-35 תאי כספות פרטיים. הוא העביר את השלל לביתו וחזר לבנק, אז העירו נקישותיו את אחד השכנים, שהזעיק את המשטרה. דילר נאבק בשוטרים כשניסה להימלט, אך נפצע ברגלו ביריות אקדח והובהל לבית החולים.
הפריצות אחרי השחרור מהכלא
בחצי השנה שעברה מאז ששוחרר מהכלא, אובחן אצל דילר סרטן עור, ואמו עברה לגור איתו. בתקופה זו ביצע דילר עוד 23 גנבות ופריצות, בהן גניבת 12 ציורים ורכוש מביתו של הצייר ראובן רובין. כחודש לאחר מכן נעצר והורשע בעשרות פריצות, שבהן נגנב רכוש בשווי 430 אלף לירות (כ-3 מיליון ש"ח במונחי 2023), שלא כולו אותר. ההערכה הפסיכיאטרית במשפטו קבעה כי הוא בעל אישיות סכיזואידית ונרקיסיסטית, והוא נידון לשבע שנות מאסר עם טיפול נפשי.
דילר שוחרר ב-1976, לאחר ריצוי שני שלישים מעונשו, ולאחר זמן נסע להולנד ללמוד רפואה טבעונית. האינטרפול הפיץ את תמונתו והזהיר: "נעמן דילר הוא עבריין מסוכן שיש לעקוב אחריו". דילר השיג דרכון גרמני, זייף את התמונה וגר באמסטרדם. בנובמבר 1977, לאחר שפרץ לחנות תכשיטים באמסטרדם, עצרה אותו המשטרה כשמרכבו התפתלו חוטים לעבר החנות ובידו שק תכשיטים ששוויים נאמד בלמעלה מחצי מיליון לירות(כ-700 אלף ש"ח במונחי 2023). הוא קושר לפריצות נוספות, ונידון לשלוש שנות מאסר. כששוחרר, ניסה ללמוד רפואה טבעונית בשוודיה, אך חזר להולנד בגלל קשיי שפה. הוא נתפס ונפצע כשגנב מכונית, וגורש ב-1980 חזרה לישראל.
לאחר ניסיון פריצה לסניף מרמורק של בנק לאומי, הוא נתפס ונפצע במאבק עם השוטרים, ושהה כשנה בכלא. ב-1982 זוכה מאשמת ניסיון פריצה אחר למכונית. בשנים שלאחר מכן גר בתל אביב, ונסע לעיתים קרובות להולנד.
שוד השעונים הגדול
בשנת 1983 פרץ דילר לבדו למוזיאון לאומנות האסלאם בירושלים וגנב 106 שעונים נדירים בשווי עשרות מיליוני דולרים. גנבה זו נחשבת לגדולה בתולדות המדינה. הפריצה הייתה דומה במאפייניה לפריצה של דילר בבנק הלוואה וחיסכון בתל אביב. הפריצה נעשתה על פי תכנון קפדני הכולל האזנת סתר לשומרים ששהו בכניסה למוזיאון, רכישת אמצעי פריצה מיוחדים לחיתוך שקט של זכוכית ונטילת המוצגים בעלי השווי הגבוה ביותר מבין מוצגי המוזיאון. במהלך השנים, אחסן דילר את השעונים במקומות שונים בישראל ומחוצה לה, וניסה בנסיעותיו למכור אותם לסוחרי אמנות. במשך 25 שנה, לא פוענח מקרה שוד זה, ורק בשנת 2008, ארבע שנים לאחר מותו, נחשף סיפור הפרשה.
בשנת 2003 נישא דילר לנילי שמרת, שהייתה חברתו בשנות ה-60 ושמרה איתו על קשר לסירוגין, לאחר שעברה לארצות הברית.
בריאותו של דילר התרופפה עם השנים, והוא סירב להקרנות לטיפול בסרטן העור שהתפשט אצלו. ב-2004 אושפז בתל השומר ושם מת. בצוואתו הוריש רכוש רב לרעייתו, ומספר שנים היו תהיות לגבי מקורו.
ב-2006 ניסתה שמרת באמצעות עורך דין להעריך את שוויים של ארבעים שעונים עתיקים מזהב ויהלומים שירשה מדילר, וכך נקשר שמו לפריצה המתוחכמת שאירעה ב-1983 במוזיאון לאמנות האסלאם, פריצה שלא פוענחה עד אז. לאחר פיצוי סמלי לאלמנתו של דילר, הוחזרו השעונים למוזיאון ב-2008. אלמנתו של דילר הועמדה לדין בארצות הברית על החזקת רכוש גנוב, ונידונה לחמש שנות מאסר על תנאי ול-300 שעות עבודות שירות.
דילר לא הותיר אחריו ילדים.
ב 2023 הועלה הסכת בן חמישה פרקים בשם "שוד השעונים הגדול".