cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החיפושית השובבה
תקציר העלילה
ג'ים נפרד ממזכירתו היפה של ת'ורונדייק קרול בנט (מישל לי) שמוצאת חן בעיניו ומגיע לביתו אך החיפושית עוקבת אחריו ומגיעה לשם. טנסי מתאהב בה וקורא לה "הרבי" ומתייחס אליה כבן אנוש. ת'ורונדייק מאיים עליו במשפט וג'ים קונה את הרבי בתשלומים ומציע לת'ורונדייק להשתתף במרוץ מכוניות שאם יזכה בה, יהיה הרבי שלו. ת'ורונדייק מסכים והם מתחרים וג'ים ו"הרבי" הפשוט מנצח את ת'ורונדייק עם המכונית המשוכללת שלו.
ג'ים ממשיך לנצח את ת'ורונדייק בתחרויות שונות ות'ורנדייק מחליט לעשות לזה סוף. הוא מבקר את טנסי, מתכבד בקפה וקצפת ושופך זאת למיכל של החיפושית הרבי. בתחרות כמובן נעצרת החיפושית ות'ורונדייק מנצח.
ג'ים לא מאמין ב"הרבי" ובשארית כספו רוכש למבורגיני 400 GT אך החיפושית הרבי נעלבת, חובטת בלמבורגיני והורסת אותה.
ג'ים וטנסי משקמים את החיפושית וקרול מתפטרת מת'ורונדייק ומצטרפת אליהם. ת'ורונדייק ממנה את האברשו (ג'ון פלין) לסגנו.
בסן פרנסיסקו מתפרעת ההחפושית, הורסת חנות של הסיני טאנג הו (בנסון פוג) ומנסה להתאבד מגשר הזהב אבל ג'ים מצליח להציל אותה. טאנג הו דורש פיצויים אך לג'ים אין כסף. טנסי שהיה שש שנים במנזר בטיבט ויודע סינית, משכנע אותו שיוותר על הפיצויים ויאפשר לג'ים להתחרות במרוץ הגדול "רודיאו" בהרי סיירה נבדה (ארצות הברית), מעמק יוסמיטי לוירג'יניה סיטי ובחזרה במשך יומיים. ת'ורונדייק מחבל בדרכים שונות בחיפושית. ובסיום היום הראשון, הוא מנצח וצוהל.
הו המיואש מתכוון למכור את החיפושית לת'ורונדייק שמתכוון לרסק אותה אך החיפושית מתחילה לרדוף אחריו והוא בורח. הו מסכים לתת לה ניסיון נוסף ביום השני.
למרות כל החבלות שיצר ת'ורונדייק הם מנצחים. החיפושית נבקעת בסוף המרוץ, חלק אחד בו נמצא טנסי מגיע ראשון, ת'ורונדייק מגיע שני וג'ים וקרול מגיעים שלישי.
כעת הו הוא מנהל עסק המכוניות ות'ורונדייק והברשו עובדים אצלו.
ג'ים וקרול נישאים והחיפושית הרבי מסיעה אותם לירח דבש למקום שהיא בחרה...
מונגרם
מונגארם (שוודית: Månegarm) היא להקת בלאק/ויקינג מטאל מהיישוב נורטאליה שבשוודיה.
הלהקה נוסדה בשנת 1995 על ידי סוון רוסנדל (Svenne Rosendal), יונאס אלמקיסט (Jonas Almquist) ופייר וילהלמסון (Pierre Wilhelmsson ). שם הלהקה נלקח מהשם "מאנגארמר" (Mánagarmr), שמו של זאב במיתולוגיה הנורדית.
דיסקוגרפיה
מונגרם הוציאה שבעה אלבומים, מיני-אלבום אחד ושני דמואים.
If Jesus Was a Rockstar
If Jesus Was a Rockstar (בעברית: אם ישו היה רוקסטאר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס. השיר תוכנן במקור לשמש כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הראשון של פטרס, (2023), אך בסופו של דבר הוא ירד מרשימת הרצועות.
השיר למקום ה-19 במצעד הסינגלים היפני.
רקע והוצאה
פטרס ציפה לכתוב את השיר רק עם סוואן קוטצ'ה ואיליה סלמנזאדה, אך מקס מרטין היה נוכח גם כשהיא נפגשה עם הכותבים, והוא בסופו של דבר היה שותף לכתיבת והפקת השיר וכן סיפק לו קולות רקע. פטרס והשלושה "דיברו על השיר" ואז ניסו דברים "כדי לראות מה ייצא". השיר תואר כשיר "עידן חדש" עבור פטרס, כאשר פטרס כינתה אותו "מהנה" אך "גם ממש אינטנסיבי מבחינה לירית", כפי שנכתב לאחר שהיא "נאלצה להיאבק בעצמה בעקבות מגפת הקורונה", תוך שיקוף תחושותיה מהדת במהלך התבגרותה. פטרס דיברה גם על כך שהיא רוצה "לשנות דברים" מ"מוזיקת דאנס הומואית" בה נודעה ו"לשיר על משהו בעל משמעות עמוקה, משהו שאני נאבקת בו ומשהו שהוא פשוט כנה".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-6 מיליון השמעות.
ביקורת
כאשר "If Jesus Was a Rockstar" יצא, פורסמו כתבות וביקורות שונות מטעם אתרי מוזיקה כדוגמת רולינג סטון, ו-American Songwriter.
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של "If Jesus Was a Rockstar" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-11 בנובמבר 2022.
דוד פלג
דוד פלג (נולד ב-18 ביולי 1957) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע, ודיקן הפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב של מכון ויצמן. תחומי המחקר העיקריים שלו הם אלגוריתמים, רשתות מחשבים וחישוב מבוזר. רבים מן המאמרים שלו עוסקים בשילוב של כל השלושה.
פלג הוא בוגר תואר ראשון מהטכניון (1980), תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן (1982) ותואר שלישי מטעם מכון ויצמן בהנחיית דוד הראל (1985). הוא פרסם מאמרים רבים וספר, והוא יו"ר של כנסים מובילים במדעי המחשב, ועורך של מספר כתבי עת מדעיים.
פרסים
בשנת 2008, הוענק לו פרס דייקסטרה בחישוב מבוזר יחד עם ברוך אוורבוך על מאמרם משנת 1990 "חלוקות דלילות".
בשנת 2017 הפך לעמית ACM - האגודה למכונות מחשוב.
לורל ברקר
לורל ברקר (באנגלית: Laurell Barker; נולדה ב-20 באפריל 1979), הידועה גם בשמה הפרטי לורל, היא זמרת וכותבת שירים קנדית, המתגוררת במאלמה שבשוודיה. היא השתתפה בכתיבת שירים רבים עבור אמנים מכל רחבי העולם, דוגמת אלני פוריירה היוונייה ולהקת Twice הדרום-קוריאנית. כמו כן, השתתפה ככותבת עבור שירים רבים שהתחרו באירוע הקדמים של מדינות אירופה לתחרות הזמר של האירוויזיון.
בשנת 2018 זכתה בפרס ג'ונו עבור הקלטת הדאנס הטובה ביותר. באירוויזיון 2019 הפכה לורל לפזמונאית היחידה ששלושה שירים שהתחרו באירוע נכתבו על ידה.
ארמיית הדגל האדום השנייה
ארמיית הדגל השנייה הייתה ארמייה של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ביולי 1938 במזרח הרחוק הרוסי על הגבול עם האימפריה היפנית. כמפקדה הראשון של הארמייה מונה איוואן קונייב. בחודשי פעילותה הראשונים, היא נקראה הארמייה השנייה, אולם בספטמבר של אותה שנה שונה שמה לארמיית הדגל האדום השנייה. ב-1940 היא נכללה במסגרת חזית המזרח הרחוק. הארמייה הושארה במזרח הרחוק ולא לקחה חלק בקרבות החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. על אף שהאימפריה היפנית הייתה בברית עם גרמניה הנאצית, התברר שהיפנים מכבדים את הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני. באוגוסט 1945 נכללה הארמייה במסגרת חזית המזרח הרחוק השנייה, ולחמה במסגרתה כנגד היפנים במבצע סערת אוגוסט. הארמייה פורקה בתחילת אוקטובר של אותה שנה.
ג'פרי הריגיאן
'''ג'פרי ל. הריגיאן (באנגלית: Jeffrey L. Harrigian''') הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה.
ביוגרפיה
הריגיאן גדל בפרבר של שיקגו. הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית והתגייס לחיל האוויר ב-1985.
עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר ויליאמס שבאריזונה ושירת כמדריך טיסה על מטוסי A/AO-37 בטייסת התמיכה האווירית הטקטית ה-24 בבסיס חיל האוויר הווארד שבפנמה. עבר הסבה למטוסי F-15 איגל, שירת בטייסת הקרב הטקטית השמינית, בטייסת הקרב הטקטית הראשונה, בטייסת האימונים 325 ובטייסת הקרב 58. במהלך שירותו בטייסת השתתף במבצעי הפיקוח על אזור אסור לטיסה בעיראק. ביוני 1996 נפצע בפיגוע בחובאר שבערב הסעודית בו נהרגו 19 חיילים אמריקאים מהם 12 מעמיתיו לכנף.
הוא שימש מדריך טיסה, ראש ענף וקצין מבצעים בבית הספר למערכות נשק בבסיס נליס שבנבדה. במאי 2001 מונה לקצין מבצעים בטייסת הקרב 95. בשנים 2002–2004 פיקד על טייסת הקרב 43.
NATO Joint Force Command for the Atlantic למד במרכז ג'ורג' ס. מרשל ללימודי ביטחון בגרמיש-פרטנקירכן שבגרמניה ובאוגוסט 2005 מונה לראש מחלקת תרגילים במרכז הלוחמה של נאט"ו בסטוונגר שבנורווגיה. ביוני 2007 מונה לסגן מפקד כנף הקרב הראשונה בבסיס לנגלי בווירג'יניה. בינואר 2008 מונה למפקד כנף הקרב 49 בבסיס הולומן בניו מקסיקו, שקלטה בתקופתו את מטוסי ה-F-22 ראפטור. ביולי 2010 מונה לסגן קצין התכנון במפקדת כוחות ארצות הברית בעיראק. במהלך שירותו בתפקיד זה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. באוגוסט 2011 מונה לעוזר לסגן מפקד כוחות חיל האוויר בפיקוד מרכז וסגן מפקד כוח המשלוח האוויר התשיעי. בפברואר 2013 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד מרכז, קודם לדרגת מייג'ור גנרל ובאפריל 2014 מונה לעוזר לסגן לענייני מבצעים של ראש מטה חיל האוויר. באפריל 2015 מונה לראש מנהלת שילוב מטוסי F-35 לייטנינג II בחיל האוויר.
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוחות חיל האוויר בפיקוד מרכז של ארצות הברית. במסגרת תפקידו ניצח על המערכה האווירית להבסת ארגון המדינה האסלאמית בעיראק. שירת בתפקיד עד אוגוסט 2018. בתפקידו הבא מונה לסגן מפקד כוחות האוויר בפיקוד אירופה של ארצות הברית ובפיקוד אפריקה של ארצות הברית. באפריל 2019 מונה למפקד כוחות האוויר בפיקוד בדרגת גנרל. הוא כיהן בתפקיד עד ליוני 2022 כאשר הוחלף על ידי ג'יימס האקר.
הריגיאן בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל בפלורידה, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר, בוגר תוכנית מנהיגות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ובוגר קורסים מתקדמים של המטות המשולבים.
לובאבה בנת אל-חארת'
לובאבה בנת אל-חארת' (בערבית: لبابة بنت الحارث, 593–655), הידוע גם בכנויה "אום פָדְל", הייתה אחת מהצחאבה.
משפחה
לובאבה הייתה אחות של מימונה בנת אלחארת', זינב בנת חוזימה אסמאא בנת עומייס, וסלמא בנת עומייס. בעלה היה אל-עבאס בן עבד אל-מוטליב, וילדיה היו פדל, עבדאללה אבן אל-עבאס, עוביידאללה, קת'ם, אום חביב, מעבד, ועבד אל-רחמן. אמה הייתה הנד בנת עוף בן זהיר, ואביה היה אל-חארת' אבן חזן.
פטירה
לובאבה נפטרה בשנת 655, בתקופת שלטונו של עות'מאן בן עפאן.
Brrr
Brrr (מעוצב: brrr) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס, מתוך אלבום הבכורה שלה, (2023). הוא יצא לאור ב-20 בינואר 2023, על ידי ריפבליק רקורדס כסינגל מתוך האלבום. במהלך העבודות על השיר, עבדה בשנית עם איליה סלמנזאדה.
רקע והוצאה
אמה ווילקס מ-NME תיארה את השיר כ"רצועת פופ בהשראת תעשייתית". כותבים מטעם בילבורד כינו את "Brrr" רצועת היפרפופ "מהפנטת", וב-Dallas Voice אמרו שלשיר יש "ביטים תעשייתיים ואנרגיה של פרחה רעה". ב-American Songwriter כתבו "השיר כולל הפקה בה פטרס מוצגת כחסרת פחד".
שירות אבטחת המדינה המיוחד (גאורגיה)
שירות אבטחת המדינה המיוחד (בגאורגית: საქართველოს სახელმწიფო დაცვის სპეციალური სამსახური [სდსს], בתעתיק: "סקארתוולוס סאחלמציפו דאצוויס ספציאלורי סמסאחורי") הוא סוכנות ממשלתית בעלת אופי צבאי של ממשלת גאורגיה האחראית לאבטחת בכירים, נציגי מדינה, כולל נשיא גאורגיה, כמו גם נכסים לאומיים, מבקרים זרים ומבנים דיפלומטיים. הסוכנות כפופה לפרלמנט, כאשר רק המחלקה האחראית לאבטחת הנשיא המכהן כפופה לנשיא.
Brrr
רקע והוצאה
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-9.7 מיליון השמעות.
שירות אבטחת המדינה המיוחד (גאורגיה)
היסטוריה
קודמו של השירות היה שירות האבטחה הממשלתי (საქართველოს რესპუბლიკის სამთავრობო დაცვის სამსახური) שנוצר ב-23 ביוני 1994 על בסיס מינהל האבטחה הממשלתי של המשרד לביטחון המדינה. ב-20 בפברואר 1996 אימצה הסוכנות את שמה הנוכחי בהתאם לחוק "אודות שירות אבטחת המדינה המיוחד".
Brrr
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של "Brrr" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-20 בינואר 2023.
שירות אבטחת המדינה המיוחד (גאורגיה)
היסטוריה
בשנת 1998 הוטל על הסוכנות להעניק שירותי אבטחה ומתן ביטחון שוטף לפרויקטים בתחום האנרגיה בגאורגיה, כגון צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן. משימה זו הועברה לידי המחלקה הראשית להגנה על צינורות אסטרטגיים של משרד הפנים ב-1 בינואר 2006.
הסוכנות איבדה שבעה אנשי צוות במילוי תפקידם, מתוכם שניים נהרגו במתקפה על שיירת הנשיא אדוארד שוורדנדזה בטביליסי, ב-9 בפברואר 1998.
משימות
שירות אבטחת המדינה המיוחד מספק אבטחה:
השירות מאבטח את האישים הבאים:
בהחלטת הנשיא, השירות מספק אבטחה גם ל:
פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין
פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Franz I. von Liechtenstein, 28 באוגוסט 1853 – 25 ביולי 1938), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1929–1938.
ביוגרפיה
פרנץ נולד ב-28 באוגוסט 1853 בטירת ליכטנשטיין, על יד וינה, לאלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ולפרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרנץ דה פאולה קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו ותרזה, רוזנת ורבנה ופרוידנטל. בין השנים 1894–1899, שימש פרנץ כשגריר האימפריה האוסטרו-הונגרית בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית.
בשנת 1929 מת אחיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין ללא ילדים, ופרנץ עלה לשלטון במקומו. פרנץ המשיך במדיניות הכלכלית של אחיו, על אף שגם הוא לא התגורר בתחומי הנסיכות.
בשנת 1914, פגש פרנץ בקרן הסיוע לחיילים את אליזבת פון גוטמן, אולם אחיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין, לא אישר את מערכת היחסים הזו. לאחר עלותו לשלטון, התחתן פרנץ ב-22 ביולי 1929 עם אליזבת בווינה, אך לא נולדו להם ילדים.
בני הזוג היו הנסיך והנסיכה הראשונים של ליכטנשטיין שיצרו קשר ישיר עם הציבור על ידי ייצוג פעיל. כנסיכה הרבתה אליזבת להשתתף בטקסים רשמיים, ביקרה במוסדות ואת העניים, והפכה לפופולרית למדי. אליזבת ייסדה את הארגון ליכטנשטיין-יוגנד, ארגון לבני נוער שעדיין קיים. למרות זאת, היא זוהתה על ידי הנאצים המקומיים כחלק ממה שכונה על ידם 'הבעיה היהודית'. אף על פי שבליכטנשטיין לא הייתה מפלגה נאצית רשמית, תנועת אהדה לנאציזם התבשלה במשך שנים במפלגת האיחוד הלאומי בליכטנשטיין.
OpIsrael
Operation Israel (בראשי תיבות: OpIsrael או OpIsrael#; בתרגום חופשי לעברית: מבצע ישראל) הוא מבצע סייבר מתמשך של מתקפות סייבר, דוקסינג, טרור קיברנטי ועוד, אשר מבוצעים על ידי פעילים באופן אינדיבידואלי או ככאלה המזדהים עם קבוצות האקרים בינלאומיות כגון אנונימוס בשיתוף ארגוני כנגד אתרי אינטרנט ישראליים או כנגד ארגונים, חברות ואישים ישראליים. המתקפות כללו בעבר, בין היתר, התקפות מניעת שירות (DDoS), פריצות למסדי נתונים והדלפות פרטים מתוך מסדי נתונים, השתלטות על ממשקי ניהול של אתרי אינטרנט, השחתת דפי אינטרנט ישראלים (בעיקר על ידי החלפת קוד דף הבית שלהם), ועוד.
ההתקפה הראשונה, שהתקיימה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה - 7 באפריל 2013, הייתה, על פי המארגנים, במטרה "למחוק את ישראל מהאינטרנט", במחאה על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שמבוצעים, לטענותיהם, על ידי ישראל כנגד הפלסטינים. אתרי אינטרנט שנגדם הייתה מכוונת ההתקפה כללו בנקים, מוסדות חינוך, מוסדות ללא כוונת רווח ועסקים בנוסף לאתר האינטרנט של מוסד יד ושם ואתרי מוסדות ומשרדים ממשלתיים. ההודעה על המתקפה זרעה בהלה בקרב משתמשי האינטרנט בישראל וזכתה לכיסוי תקשורתי נרחב, ובעקבות ההודעה על המתקפה ננקטו צעדי הגנה על אתרי אינטרנט מרכזיים וכן נקראו משתמשי האינטרנט לנקוט צעדי זהירות דוגמת שינוי סיסמאות, וגילוי ערנות וזהירות מפני פתיחת קבצים חשודים או לינקים חשודים. איגוד האינטרנט הישראלי פתח קו חם בו יוכלו אנשים לדווח על התקפות ובנוסף לכך גם פורסם מידע בזמן אמת על המתקפה. בסופו של דבר, לא נגרם שום נזק משמעותי והמתקפה נבלמה על ידי מטה הסייבר הלאומי של ממשלת ישראל והמבצע עצמו הוגדר על ידי מומחי אבטחה ככישלון.
ב-2014 הכריזה קבוצת האקרים בשם "אנונימוס-ערב" על מתקפת סייבר שגם היא כמו קודמתה תהיה מכוונת ל-7 באפריל של אותה שנה. כמו קודמתה גם התקפה זו נכשלה ביעדיה, על פי הצהרתם "למחוק את ישראל מהאינטרנט".
בראיון שהעניק יוני בן-יצחק, שותף וסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת הסייבר סיטאדל, לאתר "ישראל דיפנס" באפריל 2020, טען בן-יצחק כי המתקפה השנתית נמצאת בדעיכה מתמדת, ואת זאת הוא זוקף גם, בין היתר, לירידה במוטיבציה של ההאקרים הפרו-פלסטיניים ולהתארגנות מראש מצד גופי הממשל ובעלי העסקים.
2013
ההתקפה הראשונה, שתוכננה לתאריך בו יתקיים יום הזיכרון לשואה ולגבורה - 7 באפריל 2013, התבצעה במטרה מוצהרת של ארגוני ההאקרים השונים "למחוק את ישראל מהאינטרנט" במחאה על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שמבוצעים, כביכול, על ידי ישראל כנגד הפלסטינים. אתר האינטרנט של עמותת גדולים מהחיים הותקף פעמים רבות על ידי פעילים פרו פלסטיניים לפני מועד המתקפה המתוכנן באמצעות השחתת דף הבית שלו שכללה הכנסת תוכני שטנה אנטישמיים ואנטי ישראליים, ותמונות כגון דגלי פלסטין וציורי גולגולות.
אתרים נוספים שחוו הפרעות בפעילותם היו של משרד החינוך והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
המתקפה לוותה גם בדיווחי שווא שפורסמו על ידי ההאקרים, ביניהם על נזק בשווי 5 מיליארד דולר שהמתקפה גרמה כביכול, ועל ניתוק לכאורה של תל אביב מהאינטרנט.
2014
ב-2014 הכריזה קבוצת האקרים בשם "אנונימוס-ערב" על מתקפת סייבר שגם היא כמו קודמתה תהיה מכוונת ל-7 באפריל של אותה שנה בדומה לתאריך של המתקפה הקודמת. המתקפה כללה ברובה התקפות מניעת שירות כנגד אתרי אינטרנט כאשר בין האתרים הללו, על פי הכרזת ההאקרים, היה גם אתר האינטרנט של בנימין נתניהו. כמו כן פורסמו כתובות דואר אלקטרוני וסיסמאות השייכות, לדברי התוקפים, למכון היצוא הישראלי. ממכון היצוא נמסר בתגובה כי מדובר ברשימה ישנה של כתובות שניתן למצוא בקלות באתר, ושהסיסמאות שפורסמו אינן נכונות. בנוסף, פורסמה רשימה של יותר מ-1,300 כתובות דואר אלקטרוני ממקורות שונים בשילוב עם סיסמאות, והומלץ לגולשים על שינוי הסיסמאות בעקבות המתקפה.
ארגון Israeli Elite Force השיב במלחמה משלו: האקר ישראלי בשם Buddhax חשף את פרטיהם האישיים של רוב המשתתפים במתקפה, ששייכו את עצמם לארגון AnonGh0st. הפרטים כללו בין היתר, שמותיהם של חלק מהאנשים שלדבריו השתתפו במתקפה, הפרופילים שלהם בפייסבוק וחשבונות נוספים לצד תמונותיהם, שחלקם נחשפו לאחר שההאקר השיג גישה למצלמות האינטרנט של המחשבים שלהם.
2015
ב-29 במרץ 2015 הכריזו ארגוני האקרים פרו פלסטיניים ששייכו את עצמם לקבוצת ההאקרים אנונימוס הבינלאומית, על מתקפת סייבר שתהיה מתואמת גם כן ל-7 באפריל של אותה שנה. המתקפה מגיעה בתגובה למבצע צוק איתן ולדבריהם היא מגיעה כ-"עונש על הפשעים שביצעה ישראל לעם הפלסטיני ובטריטוריה הפלסטינית. אתם ממשיכים להפציץ, לחטוף ולפגוע בפלסטינים, כפי שעשיתם במלחמה האחרונה בעזה בשנת 2014. אנחנו לא מוכנים להסתכל מהצד ולא לעשות כלום נגד הפשעים הנוראיים האלה כלפי האנושות. לכן, ב-7 באפריל, כפי שעשינו פעמים רבות, נפגע בשרתים שלכם". מסר שפורסם וכוון כלפי ראש הממשלה, בנימין נתניהו הכריז כי "עד שלא תעצרו את ההרג והג'נוסייד שעשיתם בעזה.... אנחנו לא צפויים ונראה לכם מה המשמעות של שואה אלקטרונית".
במסגרת האיום הודיע הדובר כי ביום המתקפה בכוונתם להפיל אתרי אינטרנט צבאיים, אתרי ממשל ואתרים נוספים שכן תפקידו של הארגון הוא "להגן על החלשים", כדברי ההאקרים.
רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
רומנוס השני (ביוונית ביזנטית: Ρωμανός Β΄; 938 – 15 במרץ 963) היה קיסר האימפריה הביזנטית מהשושלת המקדונית, אשר שלט בין השנים 959–963. רומנוס השני היה בנו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, אביהם של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית וקונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית.
OpIsrael
2015
בימים שקדמו למתקפה, נפרץ אתר מפלגת השמאל מרצ על ידי קבוצת ההאקרים AnonGh0st והושתלו בו מסרים דוגמת "שלום לעולם, אנחנו AnonGhost. אנחנו הקול של פלסטין, אנחנו קולם של האנשים הנשכחים, לוחמי החופש בעולם הסייבר, והמטרה העיקרית שלנו היא "Israhell" (גיהנום לישראל)".
רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
ביוגרפיה
רומנוס השני, יליד 938, היה בנו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, קיסר האימפריה הביזנטית ורעייתו הלנה לקפרנה, שהייתה בתו של רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית לשעבר שמשל בשותפות עם קונסטנטינוס השביעי. רומנוס עורב עוד מצעירותו בפוליטיקה והמנהל של האימפריה אך לא היה למדינאי מנוסה ומוצלח. בשנת 945 הוא מונה לקיסר השותף ביחד עם אביו קונסטנטינוס השביעי. בצעירותו חותן רומנוס עם בתו הלא-לגיטימית של הוגו מפרובאנס, מלך איטליה, למען חיזוק קשרים פוליטיים. כלתו של רומנוס נפטרה בגיל צעיר עם זאת, בשנת 949.
לפי הכתוב בכרוניקה הרוסית הראשונה, בשנת 955 הגיעה אולגה, נסיכת קייב, אל קונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית, במטרה לקבל עליה את הנצרות. רומנוס רצה להתחתן עם אולגה במטרה לחזק את הקשר בין האימפריה הביזנטית ורוס של קייב. רומנוס השני ניהל את טקס ההטבלה של אולגה לנצרות האורתודוקסית. לאחר הטקס אולגה טענה שמכיוון שרומנוס ניהל את הטקס, הוא האפוטרופוס הרוחני שלה לפי הנצרות האורתודוקסית ועל כן השניים לא יכולים להינשא.
OpIsrael
2015
המתקפה העיקרית הגיעה ב-7 באפריל 2015, ובמהלכה נפרצו ופורסמו באינטרנט רשימות שכללו: חשבונות דואר אלקטרוני, מספרי כרטיסי אשראי וחשבונות פייסבוק, רובם לא פעילים או שגויים. בין האתרים שנפגעו: האתר הרשמי של הזמר שלום חנוך, האתר של הרכב ההיפ הופ הדג נחש, האתר של עברי לידר, האתר של שלומי שבן, אתר רשת המסעדות פאפאגאיו, אתר איגוד האורולוגים הישראלי, אתר העמותה למצוינות בחינוך, והאתרים של חבר הכנסת יוסי יונה מהמחנה הציוני והאתר של התנועה החוץ פרלמנטרית "ניצחון V15" שפעל להחלפת ראש הממשלה נתניהו בימי בחירות 2015. עם זאת, מטרת העל של המתקפה - הפלת אתרי אינטרנט של מוסדות ממשלתיים - לא הצליחה, ובאופן כללי ההאקרים לא הסבו נזק משמעותי והמתקפה, כקודמותיה, הוגדרה ככישלון הן בקרב הציבור והן בקרב מומחי אבטחת מידע.
רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
ביוגרפיה
רומנוס הפך לשליט יחיד במות אביו קונסטנטינוס השביעי בשנת 959, אם כי חולשתו השלטונית הביאה אותו להכתיר את בנו בסיליוס השני לקיסר שותף לצידו. רומנוס העביר את רוב סמכויות השלטון לידיהם של סריסים בחצר המלוכה ואת ההנהגה הצבאית הותיר בידייו של הגנרל ניקפורוס פוקאס, שעם הזמן הפך לדמות רבת השפעה בפוליטיקה הפנימית של האימפריה. רומנוס התחתן בשנית עם הקיסרית תאופאנו, שהפכה גם היא לרבת השפעה בחצר המלוכה. בשנת 963 נפטר הקיסר רומנוס במפתיע בעודו בן 24 בלבד, מסיבות לא ידועות.
OpIsrael
2015
בין המתקפות הגדולות שביצעו הארגונים הישראליים הייתה של ההאקר הישראלי Buddhax שפרץ למשרד הפנים ומרשם האוכלוסין הפלסטיני והדליף לרשת פרטים אישיים על 4 מיליון תושבי יהודה ושומרון ורצועת עזה, ופרסם את מאגרי הנתונים בפייסבוק ובטוויטר הרשמיים של הקבוצה. בין היתר Buddhax היה אחראי לפריצת מצלמות הרשת וחשיפת פרטיהם האישיים של "ילדי סקריפטים" שהשתתפו במתקפה.
רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
ביוגרפיה
לאחר מותו היה זה ניקפורוס שירש את הכתר הודות לכוחו הפוליטי הרב והפך לניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. ניקפורוס חסר הילדים אימץ את בסיליוס השני וקונסטנטינוס השמיני, בניו של רומנוס השני, ואלו ירשו אותו לאחר מותו בשנת 969, מה שהשיב את שליטתה של השושלת המקדונית על האימפריה הביזנטית. רומנוס השני נקבר בכנסיית השליחים הקדושים, מקום קבורתם של הקיסרים הביזנטים.
OpIsrael
2017
לפני יום הזיכרון לשואה ולגבורה, קבוצת ההאקינג RedCult החלה להשיק מתקפות מניעת שירות נגד מספר אתרי ממשלה ישראליים כדי למשוך תשומת לב הן מן התקשורת והן כדי לגייס תוקפים פוטנציאליים נוספים. ב-7 באפריל 2017, בסבב החמישי של #OpIsrael שכן התרחש ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, נפרץ אתר משרד המשפטים ו-59 אתרי ממשלה אחרים ונתונים הודלפו.
רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
משפחה
מנישואיו של רומנוס עם הקיסרית תאופאנו נולדו לו שלושה ילדים, שני בנים ובת אחת:
OpIsrael
2023
ב-7 באפריל 2023, בסבב האחד עשר, נפרצו מספר אתרים וחברות ישראליות, ביניהם חוצה ישראל, נתיבי איילון, arberobotics ומעל ל-50 אתרים ישראלים אחרים. בנוסף, חברת החשמל, תאגיד המים ומצלמות CCTV נפרצו, ומהן הודלף מידע רגיש.
ב-27 באפריל 2023, קבוצת אנונימוס סודאן לקחה אחריות על מתקפת סייבר על חברת החשמל, שהפילה את החשמל בערים רבות וגרמה לשיבושי תנועה. עם זאת, חברת החשמל הכחישו את הדברים והמנכ"ל טען כי היה מדובר בתקלה טכנית בתחנת הכוח בחיפה.
אנונימוס סודאן
הקבוצה החלה לפעול ב-23 בינואר 2023 ולקחה חלק בפעילות DDoS נגד אתרים שוודים, בעקבות מקרה בו חבר פרלמנט שוודי שרף את ספר הקוראן. בהמשך, החלה לתקוף את ישראל במתקפות DDoS. הקבוצה הקריסה אתרי ממשל ישראלים, אתרי מפלגות, אתרי חדשות וכמו כן, גם אתרים פרטיים.
אנונימוס סודאן לקחה חלק בפעילות כנגד צבא ישראל ובפעילות כנגד חברת החשמל, ולקחה אחריות על נפילת החשמל בישראל. הדבר הוכחש על ידי מנכ"ל חברת החשמל שטען כי מדובר בתקלה טכנית בתחנת הכוח בחיפה.
יחידת מודיעין לאיומים "Truesec" טוענים כי הקבוצה לא שייכת לאנונימוס, ולמעשה, שייכת לרוסיה, שמנסה למנוע את כניסתה של שוודיה לארגון נאט"ו.
מתקפות נגד
המתקפות כנגד אתרי אינטרנט, חברות ואישים ישראלים, גררה מתקפת נגד מצד ארגוני האקרים ואף פעילים בודדים ישראליים שכללו השחתות של אתרי אינטרנט, הפלת אתרי אינטרנט, הדלפת מאגרי מידע מחשבונות פייסבוק, דואר אלקטרוני, כרטיסי אשראי (דוקסינג) ועוד. האתר של פעילי "מבצע ישראל", opisrael.com, הושחת והושתלו בו מסרים פרו-ישראליים, והאתר של תחנת הרדיו הפלסטינית "רדיו זאין" גם כן הושחת, ובו הושתל דגל ישראל. מתקפת הנגד כללה גם את הפלת אתרי הממשלות האיראנית, הפקיסטנית והטורקית והדלפת מידע לעמוד הטוויטר של מארגני המתקפה. מתקפת הנגד זכתה לכיסוי תקשורתי.
בין הארגונים שנטלו חלק במתקפת הנגד:
מוסטפא בדר א-דין
מוסטפא בדר א-דין (בערבית: مصطفى بدر الدين, בתעתיק מדויק: מצטפא בדר אלדין; 6 באפריל 1961 – 12 במאי 2016) היה מפקד צבאי של ארגון חזבאללה, האחראי על מנגנון החוץ של הארגון. היה אחד האנשים המרכזיים בארגון. פעל יחד עם עימאד מורנייה במבצעי טרור רבים, בהם חטיפת אישים מערביים ופעולות טרור במפרץ הפרסי. ב-12 במאי 2016 נהרג בפיצוץ סמוך לנמל התעופה הבינלאומי של דמשק.
בדר א-דין היה בן דודו וגם גיסו של עימאד מורנייה. אחותו אמנה הייתה אשתו הראשונה של מוע'ניה. במרבית שנותיו פעל בהסתר ומאחורי הקלעים, ותמונתו פורסמה רק לאחר מותו.
פעולותיו בכווית
נולד בביירות בשנת 1961. בשנת 1982 תכנן (יחד עם מוע'ניה) את הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות, בהם נהרגו 241 נחתים אמריקאים. בהמשך יזם סדרת פיגועים בכווית נגד מטרות מערביות ושליטי המדינה: בדצמבר 1983 נמצאה ונוטרלה משאית עמוסה חומרי-נפץ בסמוך לבסיס האמריקאי שבכווית סיטי. ב-12 בדצמבר 1983 פוצצה קבוצה מעמיתיו של מוע'ניה את השגרירות האמריקאית בכווית. הם תקפו גם יעדים אחרים, בכללם המרכז המסחרי שועייבה ומגדל הפיקוח בשדה התעופה. בפעולות אלה נהרגו חמישה ונפצעו 86 בני אדם. שלטונות כווית עצרו 17 חשודים, 7 מהם נידונו למוות. אחד הנידונים למוות היה מוסטפא בדר א-דין.
פעולות טרור שבוצעו במטרה לשחררו
מוע'ניה היה נחוש להביא לשחרור חבריו וקרובי משפחתו. הוא פתח בלבנון בסדרת חטיפות של בני ערובה צרפתים, איטלקים, רוסים, בריטים, ספרדים ואמריקאים.
ב-3 בדצמבר 1984 חטפו ארבעה שיעים לבנונים בהוראת מוע'ניה את מטוס חברת התעופה הכוויתית בטיסה 211 מדובאי לקראצ'י. המטוס אולץ לנחות בטהראן, שם הרגו החוטפים שני עובדי ממשל אמריקאים. לאחר כישלון החטיפה החליט מוע'ניה לנסות ולהפעיל לחץ על הצרפתים, בתקווה שהם יוכלו לשכנע את הכוויתים לשחרר את גיסו משורת הנידונים למוות. כך, חטף במרץ 1985 שני דיפלומטים צרפתים, חוקר ועיתונאי, בביירות.
לאחר שמשפחת המלוכה הכוויתית שבה וסירבה לשחרר את העצורים, התנגש מתאבד שיעי עם מכוניתו בשיירת המכוניות של האמיר ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, בכווית סיטי ב-25 במאי ‭.1985‬ שני שומרי ראשו נהרגו.
ב-24 בדצמבר 1986 חוליית חזבאללה שפעלה ברומניה ניסתה לחטוף מטוס נוסעים עיראקי, בתקווה לשחרר לוחמי חזבאללה לבנונים שהיו כלואים בכווית. הרשויות הרומניות עצרו את החוליה לפני שהצליחה לבצע את תוכניתה.
ב-25 בדצמבר 1986 חוליה אחרת חטפה את טיסה 163 של חברת התעופה העיראקית. מטוס הבואינג 737 שהיה בדרכו מבגדאד לירדן נחטף על ידי ארבעת החוטפים. הם ירו לכל עבר, וזרקו שני רימונים בתא הטייס. המטוס התרסק ליד ערער בערב הסעודית, 250 מיילים דרומית-מערבית לבגדאד. 62 נוסעים מתוך ה-107 נהרגו. החוטפים הגיעו לבגדאד מיוגוסלביה, ונשאו דרכונים לבנוניים. לאחר החטיפה האשימה עיראק את איראן באחריות לפיגוע.
ב-5 באפריל 1989 חטפו כמה לבנונים שיעים את טיסה 422, מטוס בואינג 747 של חברת התעופה הכוויתית, שהיה בדרכו מבנגקוק לכווית, על 111 הנוסעים והצוות. בין נוסעי המטוס היו בני משפחת המלוכה הכוויתית. החוטפים חייבו אותו לטוס למשהד שבצפון-מערב איראן, שם הצטרף אליהם מוע'ניה. בחטיפה השתתפו 6 או 7 חוטפים, ובראשם עמד חסן עז א-דין, אחד מחוטפי טיסה 847 של TWA. מאוחר יותר הוטס המטוס ללרנקה שבקפריסין, שם נורו שני נוסעים כוויתים וגופותיהם הושלכו אל מסלול ההמראה.
לימים סיפר דייוויד ג'ייקובסון, אחד מהחטופים בלבנון, בריאיון ל"טיים" בשנת 1988 על מוע'ניה כי.
כל הניסיונות לא הביאו לביטול פסק דין המוות שהוטל על בדר א-דין, אך שליט כווית נמנע מלחתום על פסק הדין, ובכך עוכב ביצועו.
באוגוסט 1990, לאחר שנכבשה כווית בידי המשמר הרפובליקני של סדאם חוסיין, כחלק מבריחת 1,300 אסירים מהכלא בכווית, ניצלו האיראנים את הכאוס שנוצר ושלחו את אנשיהם לשחרר את מוסטפא בדר א-דין. הוא הסתתר בשגרירות איראן בכווית.
לאחר בריחתו מהכלא בכווית
בית הדין הפלילי המיוחד של האו"ם שהוקם לאחר רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר ב־2005, האשים את בדר א-דין ועוד שלושה פעילי חזבאללה בתכנון וביצוע הרצח, והוציא נגדם צווי מעצר בין-לאומיים. בעקבות בקשות ההסגרה נגדו, ירד מוסטפא בדר א-דין למחתרת, והמשיך לתכנן וליזום פיגועים נגד מטרות מערביות, ערביות-סוניות, וישראליות.
לאחר חיסול עימאד מורנייה ב־2008 מונה מוסטפא בדר א-דין לאחראי על מנגנון החוץ של חזבאללה. אל-האדי חמדה, שהיה עד אז מפקד יחידה 71 הסודית של חזבאללה, העוסקת בריגול נגדי וביטחון פנים, מונה לעוזרו של בדר א-דין. מקורות סעודיים מעריכים כי אחת הסיבות העיקריות לכך שהדבר לא פורסם ברבים היא שבדר א-דין היה אחראי לניסיון החיסול של שליט כווית, ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ב-25 במאי 1985, באמצעות מכונית תופת.
דרו סטארקי
דרו סטארקי (באנגלית: Drew Starkey; נולד ב-4 בנובמבר 1993) הוא שחקן אמריקאי, אשר מוכר מתפקידו בתור גארט לאפלין בסרט "באהבה, סיימון" ובשל תפקידו בתור רייף קמרון בסדרה "חופים של סודות" בנטפליקס.
ביוגרפיה
סטארקי נולד בעיר היקורי, קרוליינה הצפונית. הוא למד בבית הספר התיכון סנט סטפנס בהיקורי ולאחר מכן סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קרוליינה המערבית.
קריירה
בין השנים 2014–2016 שיחק בכחמישה סרטים קצרים. סטארקי התארח בסדרות טלוויזיה רבות בהן "המתמחה", "אוזרק", "יריית פתיחה", "ברוקמאייר" ו"חירות ואומץ".
תפקיד הפריצה של סטארקי היה בשנת 2018, בסרט הקומדיה הרומנטית, באהבה, סיימון" הסרט זכה לשבחי הביקורת ובו סטארקי שיחק בתפקיד קטן אך חשוב. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "השנאה שנתתם". שנה לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה "צעקה" ברשת VH1, בה שיחק בתפקיד חוזר בעונה השלישית. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "צדק ורחמים".
ג'יימס וורד
סמל ג'יימס אלן וורד (באנגלית: James Allen Ward; 14 ביוני 1919 - 15 בספטמבר 1941) היה טייס ניו זילנדי בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה. הוא עוטר בעיטור צלב ויקטוריה - העיטור הצבאי הבריטי הרם ביותר - לאחר שטיפס על כנף מטוס במהלך טיסה כדי לכבות אש שאחזה במנועו.
דרו סטארקי
קריירה
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "חופים של סודות" של נטפליקס. בסדרה הוא מגלם את רייף קמרון, אחד האנטגוניסטים המרכזיים. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "תמיד השטן" בכיכובו של טום הולנד.
ג'יימס וורד
קורות חייו
וורד נולד בעיר וואנגנוי (Wanganui) בניו זילנד. למד שם במכללה טכנית ולאחר מכן למד הוראה במכללה בעיר ולינגטון ועבד כמורה במשך שנתיים עד אשר התגייס לחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד ב-1940. הוא עבר אימוני טיסה בארצו ובינואר 1941 הפליג לבריטניה והוצב בבסיס אוויר בסקוטלנד. בהמשך הוצב כסמל-טיס בטייסת 75 הניו זילנדית של חיל האוויר המלכותי, אשר הייתה מצוידת במפציצים דו-מנועיים מדגם ויקרס ולינגטון.
דרו סטארקי
קריירה
באפריל 2021 לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "מעורר השאול" לצד השחקן ברנדון פלין והשחקנית הישראלית היאם עבאס. בדצמבר אותה שנה לוהק סטארקי לצד השחקן ארצ'י רנו והשחקנית ג'וזפין לנגפורד לשחק בסרט הקולנוע "The Other Zoey"
ג'יימס וורד
הפעולה
בליל ה-7 ביולי 1941 שימש וורד כטייס-משנה במטוס ולינגטון שיצא מבסיס פלטוול (Feltwell) במחוז נורפוק שבמזרח אנגליה למשימה של הפצצת העיר מינסטר בגרמניה. בדרכו חזרה מיעדו, מעל הים הפנימי של הולנד, הותקף המפציץ על ידי מטוס קרב גרמני לילי. אחד מאנשי הצוות נפצע. כתוצאה מאש התותחים שהמטיר המטוס הגרמני נוקב מיכל דלק בכנף הימנית של המטוס ואש אחזה בחלקו האחורי של המנוע הימני. האש הוזנה על ידי הדלק שדלף מהמיכל ואיימה לאחוז בכנף כולה.
צוות המטוס פרץ חור בדופנו וניסה לכבות את האש על ידי מטפים, אך לשווא. קברניט המטוס הורה לצוות להתכונן לנטישת המטוס. אז התנדב וורד לצאת אל הכנף ולנסות לכבות את האש. הוא חשב להסיר את מצנחו כדי להפחית את התנגדות האוויר, אך חבריו שכנעו אותו להימנע מכך. הוא נקשר אל המטוס בחבל שנלקח מסירת ההצלה שבמטוס ויצא בעזרת הנווט דרך פתח קטן בתקרת המטוס. כשהוא אוחז בכיסוי מנוע מבד ברזנט שנמצא במטוס. הוא ירד כמטר מתקרת המטוס אל הכנף והתקדם עליה עוד כמטר אל המנוע, כנגד משבי רוח עזים, כשהוא קורע חורים בציפוי הבד של הכנף כדי ליצור לעצמו מאחז לידיו ולרגליו. הוא החניק את האש במנוע ובכנף באמצעות הברזנט שהביא אתו ואז ניסה לסתום בעזרתו את החור במכל הדלק. לאחר שעשה זאת תלשה הרוח את הבד מן החור ובניסיונו של וורד להחזירו לשם שוב הועף הבד ואבד. וורד הצליח לחזור לתוך המטוס. האש בכנף לא התלקחה שוב למעט לזמן קצר לקראת סוף הטיסה. המטוס הצליח לנחות בשלום למרות הנזק שנגרם לו.
על פעולתו עוטר וורד בעיטור צלב ויקטוריה.
לאחר הפעולה
זמן קצר לאחר הפעלה הוזמן וורד לפגישה עם ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל במעונו בלונדון. בפגישה היה וורד נבוך ובקושי יכול לדבר. צ'רצ'יל אמר לו: "אתה בוודאי מרגיש ענו ונבוך בנוכחותי". וורד השיב בחיוב, וצ'רצ'יל הוסיף: "אם כך, תוכל להבין כמה ענו ונבוך אני מרגיש בנוכחותך."
הנצחה
עיטור צלב ויקטוריה של וורד המנוח הוענק לאחיו על ידי המושל הכללי של ניו זילנד בעיר ולינגטון ב-16 באוקטובר 1942. העיטור נמסר למשמרת לחיל האוויר הניו זילנדי, אך בשנת 2006 הוא הוחזר למשפחתו של וורד, שמסרה אותו לתצוגה במוזיאון המלחמה לזכר הנופלים באוקלנד.
בשנת 2004 נקרא על שמו של וורד אולם במכללת ולינגטון לחינוך (כיום חלק מאוניברסיטת ויקטוריה בניו זילנד). על שמו נקרא גם אולם האסיפות במכללת העיר וואנגנוי (לשעבר המכללה הטכנית וואנגנוי), שבה למד. בשנת 2011 הוקדש לזכרו המרכז הקהילתי בבסיס פלטוול בבריטניה, שממנו יצא להפצצה.
אמריט
אֶמֶרִיט (ברומנית: Emerit) הוא תואר כבוד במובן של "לשם כבוד" או "מצטיין", ברומניה, בימי המשטר הקומוניסטי, שהוענק למדענים, פרופסורים, מורים, אמנים, רופאים וספורטאים, שהצטיינו בתחומם. התואר נוסד ב-11 באוגוסט 1950 באמצעות צו, וחודש ב-27 ביוני 1977 על ידי החלטה 190 בנושא תוארי הכבוד ברומניה.
מקבלי התארים ברומניה נהגו לענוד סיכה מזהה על דש הבגד. במהלך העשורים החמישי והשישי של המאה ה-20 התואר זיכה את בעליו להטבות חומריות וחברתיות. בסופו של דבר התואר ננהג במיוחד בתחום האמנויות (אמן הכבוד של הרפובליקה artist emerit או פעיל מצטיין באמנות maestru emerit al artei)  ופעיל מצטיין בספורט (maestru emerit al sportului). דגם התואר הומצא בברית המועצות (Заслуженный артист)  והתפשט בכל הגוש הקומוניסטי, לצד הדרגה הגבוהה יותר - "אמן העם של הרפובליקה", ברומנית - artist al poporului.
פסטיבל יערות מנשה
היסטוריה
ראשיתו של הפסטיבל ביוזמה מקומית של תושבי מועצה אזורית מגידו, שבשנת 2009 החליטו לקיים אירוע תרבות אזורי ביער, אליו יוזמנו תושבי האזור, כמו גם אורחים מבחוץ. האירוע התקיים במשך יומיים, ובשנים שלאחר מכן הורחב לשלושה ימים. עם השנים גדל הפסטיבל בהתמדה, ונכון לשנת 2016 עוברים בו כ-10,000 איש מדי שנה. רוב אורחי הפסטיבל לנים בשטח, מה שמהווה את אחד מאתרי הקמפינג הגדולים בישראל.
בתשע השנים הראשונות לקיומו נערך הפסטיבל ביער הקיבוצים. החל מהפסטיבל ה-6 בשנת 2014, השדה הסמוך לפסטיבל כבר לא הספיק לחנית הרכבים הפרטיים - והוקם חניון סמוך לכביש, ממנו הוסעו המבקרים באוטובוסים ומיניבוסים ("שאטלים") לאתר הפסטיבל.ב-2018 - שנתו העשירית - הועבר מקום הפסטיבל מעט מזרחה, ליער מגידו, כך שהתאפשרה נגישות נוחה מכיוון צומת מגידו ללא צורך בהסעות. הדבר כנראה נבע מעיכובים ממושכים בשנה הקודמת, שגרם להמתנה בתורים של מעל שעה בכניסה לפסטיבל.
החל משנת 2021,הפסטיבל מותג מחדש בשם סנטרל פארק מגידו, ונמשך ארבעה לילות.
סגנונות אומנותיים
הפסטיבל מגדיר את עצמו כאירוע רב-תחומי, על אף שרוב המופעים בו הם של הרכבי מוזיקת אינדי (בדומה לפסטיבל אינדינגב הדומה לו). בפסטיבל מקפידים לשתף גם מופעי מחול, תיאטרון, קרקס, מופעי חוצות, שירה וסדנאות שונות.
החל משנת 2016 נוסדה מתוך הפסטיבל יוזמת "חיבורים במרחב", שמשלבת אמנות אדמה (אמנות מחומרים טבעיים בלבד) עם מפגש ודיאלוג רב-תרבותי.
סיקסטוס החמישי
סיקסטוס החמישי (בלטינית: Sixtus V) היה אפיפיור מ-24 באפריל 1585 עד ליום מותו ב-27 באוגוסט 1590. הוא נולד בגרוטמרה (Grottammare), עיירה במזרח איטליה על חוף הים האדריאטי, בשם פליצ'ה פרטי די מונטאלטו (Felice Peretti di Montalto) למשפחה ממוצא בלקני שנמלטה מהכיבוש העות'מאני. אביו עסק בגינון וברעיית חזירים וגידל את ילדיו בעוני.
שנותיו הראשונות
בגיל צעיר הוא נכנס למנזר פרנציסקני במחוז מארקה שבאיטליה ובמהרה התפרסם ביכולות הנאום והדיאלקטיקה שלו. כמה נאומים מוצלחים שלו גרמו להתעניינות בו מצידם של הקרדינל רודולפו פיו דה קרפי, מראשי המסדר הפרנציסקני וקרדינלים נוספים שמאוחר יותר התמנו לאפיפיורים פיוס החמישי ופאולוס הרביעי. השפעתם קידמה אותו מאוד והוא נשלח לוונציה לשמש בתפקיד אינקוויזיטור, אולם אופיו הנוקשה והתקיף גרם לו להסתכסך עם ראשי הקהילה שם שביקשו ב-1560 להחזירו לרומא.
לאחר זמן קצר כאפוטרופוס המסדר שלו, צורף למשלחת אפיפיורית לספרד שעסקה בחקירת גילויי מינות של ארכיבישוף טולדו. הוא הסתכסך עם ראש המשלחת שמאוחר יותר התמנה לאפיפיור גרגוריוס השלושה עשר ועקב כך חזר לרומא עם מינויו של פיוס החמישי לאפיפיור ב-1566. פיוס החמישי מינה אותו לסדרת תפקידים בזה אחר זה: בישוף נאפולי, המוודה האישי של האפיפיור וב-1570, לקרדינל פרמו.
לאחר שהתמנה יריבו הפוליטי לאפיפיור גרגוריוס השלושה עשר, הוא הורחק מכל משרה ציבורית והקדיש את זמנו ללימודים, לעריכת כתביו של אמברוזיוס ולאיסוף אומנות בוילה שבנה בתכנונו של האדריכל דומניקו פונטנה (Domenico Fontana) בגבעת אסקווילינו.
כהונתו כאפיפיור
פרישתו מהחיים הציבוריים ברומא ומיעוט החיכוכים שהיו לו בשל כך, תרמו לא מעט לבחירתו לאפיפיור. מתנגדיו הפיצו שמועות שהוא השים עצמו חולה במהלך הקונקלווה כדי לא להרתיע מצביעים פוטנציאלים, אולם הוא הכחיש זאת בתוקף. הוא בחר בשם סיקסטוס החמישי כדי להמשיך את דרכו של סיקסטוס הרביעי שלמד באותו מנזר פרנציסקני כמוהו.
הנושאים שהיה עליו להתמודד עימם בראש ובראשונה, היו הגרעון הכספי הגדול של מדינת האפיפיור והשחיתות שפשתה, אותם הוריש לו קודמו, גרגוריוס השלושה עשר. הוא פעל בתקיפות ותוך זמן קצר העמיד לדין אלפי אנשי כנופיות ושודדים והענישם לעיתים באכזריות, פעולה שהביאה לביטחון ושלווה במדינה. על מנת לפתור את הבעיה הכספית, הוא מכר משרדים רבים שהיו בבעלות המדינה, הנפיק איגרות חוב חדשות, הטיל מסים חדשים והסדיר רגולציה של מחירים בשוק. הצעדים שנקט היו כה מוצלחים שהוא מימן באמצעותם את סיום העבודה בבזיליקת פטרוס הקדוש, את שיפוץ ארמון הלטראנו, בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו והוותיקן, את ייפוי והתחדשות רחובות רומא ומבנים ציבוריים רבים נוספים ועדיין נותרה קופת המדינה ביתרות גבוהות. בנוסף, כבן למשפחה שהיגרה מהבלקן, הקים סיקסטוס כנסייה מיוחדת ברומא לדוברי השפה הקרואטית, וב-1589 ציווה בבולה אפיפיורית על הקמת בית ספר קרואטי ללימודי דת. בית הספר עדיין פעיל ונקרא "הקולג' הקרואטי האפיפיורי על שם הירונימוס הקדוש". כמו כן, הוא פיקח אישית על הדפסת הוצאה משופרת של הוולגטה של הירונימוס.
הישגו הגדול היה הרפורמה שערך במינהל המרכזי של הכנסייה, במסגרתה יסד את מועצת הקרדינלים - הגוף הכולל של הקרדינלים, וקבע בבולה אפיפיורית מ-1586 שמספר הקרדינלים בו לא יעלה על שבעים, הגבלה שהחזיקה מעמד עד כהונתו של יוחנן העשרים ושלושה (כיהן 1958–1963). הוא ערך מחדש את הקוריה הרומאית, מזכירות המדינה ולשכותיה בסדר שנותר על כנו עד ועידת הוותיקן השנייה ב-1965 וערך רפורמות במערכת המשפט. הוא נחשב לאחד ממבצעי הקונטרה-רפורמציה בשל השינויים הנרחבים שביצע שנועדו להגדיל את כוחה ולפאר את הכנסייה והיה אחראי על ביצוע רבות מהחלטות ועידת טרנטו.
סיקסטוס החמישי שאף לעצור את ההתפשטות הפרוטסנטית בעיקר בצרפת, שם התנהלו מלחמות הדת בצרפת סביב סוגיה זו בין ההוגנוטים ובין הקתולים. ב-1585 במסגרת מלחמת הדת השמינית, נידה האפיפיור את אנרי מנווארה הפרוטסטנטי והבטיח לשלם לספרדים אם יפלשו לאנגליה ובכך ימנעו ממנה להגיש סיוע לאנרי. לבסוף המיר אנרי את דתו לקתוליות וזכה בתמיכת הוותיקן.
סיקסטוס החמישי מת בעת המשא ומתן עם אנרי ממחלת המלריה.
ראש ממשלת אפגניסטן
ראש ממשלת אפגניסטן הוא תפקיד פוליטי בכיר בממשלת אפגניסטן. התפקיד נוצר בשנת 1927 כפקיד שמונה על ידי מלך אפגניסטן. המחזיק במשרה שימש בעיקר כיועץ, עד התמוססות ממלכת אפגניסטן בשנת 1973. במהלך שנות ה-80, התפקיד היה ראש הממשלה שניהל את הממשלה ובוטל לאחר הפלישה האמריקאית, ולאחר מכן הוקמה צורת ממשל נשיאותית שנמשכה בין השנים 2004–2021. ב-2014 משרת ראש הממשלה הוחלפה במשרת "המנהל הבכיר" (Chief Executive באנגלית), שהייתה מקבילה למשרת ראש הממשלה.
לאחר נסיגת ארצות הברית וביסוס מחדש של שלטון הטליבאן, התפקיד נוצר מחדש.
ב-7 בספטמבר 2021 הכריזו גורמי הטליבאן באפגניסטן על המולה מוחמד חסן אחונד כממלא מקום ראש הממשלה בממשלה הזמנית החדשה של האמירות האסלאמית של אפגניסטן שאך זה הוקמה. הממשלה כפופה לפיקוחו של המפקד העליון של הטליבאן, הייבתוללה אח'ונדזאדה.
היסטוריה
בתקופת ממלכת אפגניסטן, יו"ר מועצת השרים לא היה ראש הממשלה, אלא המלך. רק במהלך היעדרותו היה ראש הממשלה בפועל יו"ר המועצה.
עד 1963 מינה המלך מוחמד זאהיר שאה את קרובי משפחתו לראשי ממשלה. למלך זאהיר שאה היה גם הכוח לפטר או להעביר את ראש הממשלה מתפקידו. משנת 1963 ואילך זה השתנה, ונקבע כי ראש הממשלה האפגני הוא המנהלת את הממשלה, וכי הממשלה מורכבת משרים. זו הייתה הפעם הראשונה בה המלך זאהיר שאה לא מילא תפקיד חשוב בממשלה והשאיר אותו לרשות נבחרת. עם זאת, הוא ציין גם כי הם אינם יכולים לעסוק בשום מקצוע אחר במהלך כהונתם כחברי ממשלה.
חוקת 1964 גם העניקה סמכות לראש הממשלה לזמן את מועצת הבחירות במקרה של מותו של המלך.
באפריל 1978 נהרג מוחמד דאוד ח'אן במהלך הפיכה שהחלה את "מהפכת הסאור". המפלגה הדמוקרטית העממית של אפגניסטן חידשה את משרת ראש הממשלה באותה שנה.
כמו כן, חוקת 1990 קבעה כי רק אזרחים ילידי אפגניסטן זכאים לכהן בתפקיד, דבר שלא צוין במסמכים הקודמים.
לאחר קריסת ממשלתו של מוחמד נג'יבוללה, נוצרה מדינת מעבר. כך מילאה לשכת ראש הממשלה שוב תפקיד חשוב בהיסטוריה האפגנית.
בתקופה זו היה חיכוך מתמיד בין הנשיא לראש הממשלה. המדינה קרסה ולא הייתה ממשלה מרכזית אפקטיבית מ־1992 עד 1996. כך הפכה המשרה לטקסית בפועל, עם מעט כוח במה שנותר מהממשלה.
המשרה בוטלה כאשר כוחות הטליבאן והאמירות האסלאמית של אפגניסטן השתלטו על המדינה בשנת 1996. סגן מנהיג הטליבאן היה ידוע לעיתים קרובות כראש הממשלה לאורך כל תקופת שלטונו. עם מותו של מוחמד רבאני בשנת 2001, החליטו הטליבאן שלא להחיות את המשרה. עד ספטמבר 1997 הייתה לממשלה שהדיח הטליבאן, משרת ראש ממשלה, אך התפקיד בוטל בשנת 2001 עם פלישת האמריקאים למדינה. עד 2021 לא היה ראש ממשלה באפגניסטן והמדינה נוהלה בצורת משטר נשיאותית. ב־2014 משרת ראש הממשלה הוחלפה במשרת "המנהל הבכיר" (Chief Executive באנגלית), שהייתה מקבילה למשרת ראש הממשלה.
ב-7 בספטמבר 2021 החזירו הטליבאן את תפקיד ראש הממשלה.
שמשון ברוקמן
שמשון ברוקמן (נולד ב-16 בספטמבר 1957) הוא שייט ישראלי בעבר. הוא אלוף עולם במפרשית מדגם 420 (1980), אלוף אירופה (1979) ובעל מדליית ארד מאליפות העולם (1983) במפרשית מדגם 470. השתתף באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1984) במדי נבחרת ישראל במפרשית מדגם 470. כל תאריו אלו הושגו ביחד עם איתן פרידלנדר.
ביוגרפיה
ברוקמן נולד בקיבוץ ראש הנקרה ובגיל 7 עבר עם משפחתו לחיפה. אביו, גד ברוקמן שייט מקצועי, ייצג את ישראל בשתי אליפויות עולם בשיט (ספרד 1966 ושוודיה 1969). הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה. חודש לפני יום הולדתו ה-13, הוא כבר השתתף באליפות העולם לבוגרים שנערכה בתל אביב עם אריה הראל.
שייט במפרשית מדגם 420
באליפות העולם בשיט לנוער עד גיל 19 שנערכה באינגלהולן שבשוודיה בספטמבר 1971 סיים ברוקמן ביחד עם אבי קלפפר במקום תשיעי. שנה לאחר מכן, בשנת 1972 הוא זכה במדליית זהב ביחד עם איתן פרידלנדר, באליפות העולם לנוער עד גיל 16 שנערכה בטרוומונדה שבמערב גרמניה. שנתיים לאחר מכן, באליפות העולם לנוער עד גיל 19 שנערכה בפאלמוס שבספרד בנובמבר 1974 הוא זכה במדליית ארד ביחד עם פרידלנדר, אחרי האחים אסטלה מספרד (זהב) וצוות מארצות הברית (כסף). שנה לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה בלארגס שבסקוטלנד באוגוסט 1975 הצמד סיים במקום חמישי.
באליפות אירופה בשיט לבוגרים שנערכה באוגוסט 1976 זכה ברוקמן ביחד עם פרידלנדר במדליית זהב לאחר שהקדימו שני צוותים מצרפת, הייתה זו הפעם הראשונה ששייטים מישראל השתתפו באליפות זו.
אלוף עולם
עקב החרם המערבי שהובילה ארצות הברית במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, החמיץ ברוקמן את אולימפיאדת מוסקבה (1980) ולכן חזר להתחרות במפרשית מדגם 420. באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 שנערכה בקוויברון שבצרפת באוגוסט 1980 הוא זכה במדליית זהב עם שותפו פרידלנדר לפני שני צוותים מצרפת.
שייט במפרשית מדגם 470
באליפות אירופה בשייט מפרשיות מדגם 470 שנערכה באוסטריה ביוני 1977 זכה ברוקמן ביחד עם פרידלנדר במדליית ארד בשייט מפרשיות מדגם 470 אחרי צוותים מברית המועצות (זהב) ומזרח גרמניה (כסף). שנה לאחר מכן, באליפות אירופה בשייט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בקסקאיז שבפורטוגל ביולי 1978 הוא זכה ביחד עם פרידלנדר במדליית כסף, אחרי צוות מברית המועצות ולפני צוות מפולין.
אלוף אירופה
באליפות אירופה בשיט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בספרד ביולי 1979 זכה ברוקמן ביחד עם פרידלנדר במדליית זהב, לראשונה בתולדות המדינה, לפני צוות ממערב גרמניה (כסף) וצוות מפולין (ארד).
מדליית ארד באליפות עולם
באליפות העולם בשיט מפשיות מדגם 470 שנערכה בוויימות' שבבריטניה בשנת 1983 זכה ברוקמן ביחד עם פרידלנדר במדליית ארד, אחרי צוות מניו זילנד (זהב) וצוות ממערב גרמניה (כסף).
אולימפיאדה
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ברוקמן במקום שמיני עם שותפו פרידלנדר בשיט מפרשיות מדגם 470. במהלך התחרות, סיים הצמד הישראלי במקום שני, בשיוט השישי והלפני אחרון ורביעי בשיוט החמישי.
עיסוק נוכחי
ברוקמן למד תואר ראשון ושני בהנדסה אווירונאוטית בטכניון, תואר MBA באוניברסיטת תל אביב וכיום הוא עובד כמנהל רכש הדלקים בחברת החשמל.
סויוז TMA-19
סויוז TMA-19 (ברוסית: Союз ТМА-19) היא חללית סויוז ששוגרה מקוסמודרום בייקונור ב-16 ביוני 2010 בשעה 3:35 בבוקר שעון מקומי, אל תחנת החלל הבינלאומית. היא עגנה בתחנה ב-17 ביוני בשעה 22:25 UTC (באותו זמן בביקונור כבר יהיה יום המחרת, 19 ביוני).
החללית שוגרה ביום השנה לשיגורה של ולנטינה טרשקובה, האישה הראשונה בחלל, ששוגרה מאותו כן שיגור, 47 שנים קודם לכן, ויום לפני יום השנה ה-27 לשיגור של סאלי רייד, האמריקאית הראשונה בחלל. זהו גם השיגור ה-100 אל תחנת החלל הבינלאומית והטיסה ה-106 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967.
זוהי הטיסה הראשונה של האסטרונאוטית שאנון ווקר, שהיא האסטרונאוטית הראשונה מן העיר יוסטון, מקום מושבו של מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א, המנהל את הטיסות המאוישות. ווקר לקחה איתה לטיסה שעון יד שהיה שייך לאמיליה ארהארט, האישה הראשונה שהטיסה מטוס בטיסה טרנס-אטלנטית. החללית עגנה בתחנת החלל, עם השעון, ביום השנה ה-82 לטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה של ארהרט (בה הייתה נוסעת). דאגלס ווילוק יהיה הקצין הראשון מצבא ארצות הברית שיפקד על התחנה, בעודו בשירות פעיל.
עם הגעת האסטרונאוטים אל התחנה, הם יחזירו את גודל הצוות שלה לשישה אנשי צוות, לאחר ששלושה אנשי צוות עזבו את התחנה מוקדם יותר השנה.
הצוות
צוות שחזר:
גמר גביע אופ"א 1977
גמר גביע אופ"א 1977 שוחק ב-4 במאי 1977 וב-18 במאי 1977 בין הקבוצה האיטלקית יובנטוס לקבוצה הספרדית אתלטיק בילבאו. הגמר שוחק בשני מפגשים במתכונת בית-חוץ, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר היא יובנטוס לאחר שגברה על אתלטיק בילבאו 2-2 בזכות שערי חוץ.
פרייד
אחר:
ראו גם
}}
סיוט ברחוב אלם 5: ילד החלומות
סיוט ברחוב אלם 5: ילד החלומות (במקור: A Nightmare on Elm Street 5: The Dream Child) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1989 אשר נכתב על ידי לסלי בוהם, על פי סיפור מאת ג'ון סקיפ, קרייג ספקטור ולסלי בוהם, על פי דמויות מאת וס קרייבן, אותו ביים סטיבן הופקינס. זהו הסרט החמישי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".
בסרט מככבים ליסה וילקוקס ורוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.
תקציר העלילה
כמעט שנה לאחר ששרדו את אירועי הסרט הקודם, אליס ג'ונסון (ליסה וילקוקס) ודן ג'ורדן (דני האסל) הם עכשיו בני-זוג, ואין כל סימן לפרדי קרוגר (רוברט אנגלונד). אליס מתחילה לחלום חלומות של נזירה צעירה, העונדת תג-שם עליו רשום "אמנדה קרוגר" (ביאטריס בויפל), אשר כלואה בבית משוגעים ביחד עם מאה מאושפזים. אליס ודן מתכננים חופשת ממושכת באירופה, מיד לאחר סיום לימודיהם בתיכון, ביחד עם חבריהם ללימודים: גרטה גיבסון (אריקה אנדרסון) - דוגמנית השואפת להיות סופר-מודל, איבון (קלי ג'ו מינטר) - שחיינית עם שאיפות להגיע לאולימפיאדה ומארק גריי (ג'ו סיליי) - חנון החובב חוברות קומיקס.
כאשר אליס יוצאת לדרכה אל המסעדה בה היא עובדת, היא לפתע מוצאת את עצמה שוב באותו בית משוגעים. אליס מובלת לחדר ניתוח כשהיא צורחת מכאבים, ושם היא מופתעת לראות את אמנדה קרוגר כורעת ללדת. מיד לאחר שהתינוק נולד - אמנדה מנסה לתפוס אותו, אך התינוק בורח ממנה, חומק מכל הרופאים ונמלט מהחדר. אליס רודפת אחריו, ומוצאת את עצמה בתוך כנסייה - אותה כנסייה בה הביסה את פרדי קרוגר בסרט הקודם. לפני שהיא מספיקה לעצור את התינוק, הוא מוצא את בגדיו של פרדי, נכנס לתוכם והופך במהירות לאדם מבוגר. אמנדה מופיע בפתח הכנסייה, על מנת לעזור לאליס, אבל בטרם היא מספיקה להגיד לאליס מה עליה לעשות - פרדי טורק את דלתות הכנסייה על פניה. מיד לאחר אירועים אלו, אליס מוצאת את עצמה במקום עבודתה, אך באיחור של ארבע שעות.
אליס מתקשרת לדן, שעוזב את חבריו במסיבה, וממהר להגיע למסעדה. אך בטרם דן מספיק לעשות משהו, הוא נרדם על ההגה ופרדי מאלץ אותו לעשות תאונת דרכים ולהתנגש ברכב אחר. אליס, אשר חלמה בהקיץ כיצד פרדי משתלט על גופו של דן, יוצאת בריצה לרחוב, שם היא רואה את גופתו של דן ומתעלפת. כאשר היא מתעוררת, היא מוצאת עצמה בבית חולים, וחברתה איבון מבשרת לה כי היא בהיריון. בעודה מתאוששת בבית החולים, אליס פוגשת בנער צעיר בשם ג'ייקוב (וויט הרטפורד). כאשר גרטה נרדמת ליד שולחן בזמן ארוחת ערב חגיגית שעורכת לכבודה אימה, פרדי מופיע בחלומה ומכריח אותה לאכול את עצמה למוות, עד שהיא נחנקת ומתה. לאחר מכן, פרדי מופיע בחלומו של מארק, אולם אליס נכנסת אל תוך חלומו ומצילה אותו. אליס חוזרת לבית החולים, ומבקשת לערוך בדיקת אולטרה סאונד, ממנה היא מסיקה כי ג'ייקוב הוא בנה שטרם נולד, וכי פרדי מנצל את גופו ואת חלומותיו על מנת להיכנס אל תוך חלומותיהם של חבריה. בעוד אליס יוצאת לחפש את אמנדה בחלומותיה, איבון נרדמת ומותקפת על ידי פרדי. בזכות עזרה מאמנדה, איבון ניצלת ומתעוררת. זמן קצר לאחר מכן, מארק נרדם והופך בחלומו לגיבור על של סיפורי קומיקס. הוא תוקף את פרדי, אולם בסופו של דבר פרדי הורג אותו, כשהוא משסף עם הכפפה שלו את כל גופו, שהפך לדמות מנייר.
אליס שולחת את איבון אל מבנה נטוש, שבעבר היה בית המשוגעים עליו חלמה בתחילת הסרט, על מנת לשחרר את נשמתה של אמנדה, בעוד שהיא יוצאת לשחרר את ג'ייקוב מידיו של פרדי. בחלומה, אליס מגיעה אל לבירינת המעוצב בסגנון ציוריו של מאוריץ קורנליס אשר. אליס משיגה את ג'ייקוב, ומבינה כי פרדי הסתתר בכל אותו הזמן בתוך גופה. היא מנסה להוציאו מגופה החוצה, אך כמעט מתה בעצמה כתוצאה מכך. אל החלום מגיעה אמנדה, לאחר ששוחררה על ידי איבון, שמזהירה את ג'ייקוב כי אליס לא תצליח להתגבר על פרדי לבדה ומנחה אותו כיצד לגבור עליו. ג'ייקוב (הנער) משחרר את הכוח שפרדי נתן לו, ובכך הופך הן את עצמו והן את קרוגר בחזרה לתינוקות. אליס מרימה את ג'ייקוב התינוק, אשר נספג ונעלם אל תוך בטנה. אמנדה מרימה את קרוגר התינוק (שנראה כפי שנראה בחלומה של אליס בתחילת הסרט, בכנסייה), ומנסה גם כן לספוג את קרוגר אל תוך גופה, אך הוא נלחם בה. אליס מתבוננת באמנדה נאבקת בקרוגר, בעוד דלתות הכנסייה נסגרות עליהם.
בסצנה האחרונה של הסרט, שמתרחשת מספר חודשים מאוחר יותר לאחר שאליס יולדת את ג'ייקוב, אליס יוצאת לפיקניק ביחד עם אביה ועם ג'ייקוב ואיבון. ברגע, נראים מספר ילדים קטנים לבושים בלבן, כשהם מזמזמים את השיר המוכר - "אחת, שתיים, פרדי בא לתפוס אותך...". המסך הופך לשחור, כאשר ברקע נשמע צחוקו המרושע של קרוגר.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 29% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 28 ביקורות.
מריה אנג'ליק
את מיני-אלבום הבכורה שלה, Normal, הוציאה אנג'ליק בשנת 2020.
ביוגרפיה
אנג'ליק נולדה ב-7 באוגוסט 1999 כמריה אנג'ליק פרז במיאמי, פלורידה לאב קובני ואם פורטוריקנית. היא נקראה על שם הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי והזמרת האמריקאית אליה. שפתה הראשונה הייתה ספרדית, אך היא למדה במהירות אנגלית כאשר נרשמה לבית הספר בניו ג'רזי.
קריירה
ב־31 ביולי 2020, אנג'ליק הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Normal. היא השתתפה באלבום KG0516 של קרול ג'י בשנת 2021, וביצעה את "El Makinon".