cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוד גון
איניניה נה הרין
בשנת 1908, השיקה איניניה את כתב העת Bean na hÉireann (אשת אירלנד), הז'ורנל הפמיניסטי הראשון באירלנד. הוא נערך על ידי הלנה מולוני, ובין התורמים לעיתון היו פטריק פירס, תומאס מקדונה, סידני גיפורד (בשם העט ג'ון ברנן), גון, קונסטנס מרקייביץ', אשר כתבה את מדור הגינון, ומולוני עצמה, אשר כתבה בענייני התארגנות עובדים. היו מאמרים על פוליטיקה, זכות ההצבעה לנשים, לאומיות, שפה – וטורים קבועים על נושאי עבודה, אופנה (בדגש על ביגוד תוצרת אירלנד), גינון, מאמרים בשפה האירית, ומדור לילדים עם תחרויות, ותכנים אחרים. כתב העת היה פופולרי בקרב גברים ונשים, ומוכרי העיתונים היו מתלוצצים ש"זהו עיתון הנשים שגברים אוהבים לקנות".
הארגון גם נאבק ברעב ששרר בשכבות העניות של דבלין, והפעילות הקימו בשנת 1910 תוכנית ארוחות בבתי הספר כדי לוודא שילדי העניים יאכלו לפחות ארוחה אחת ביום. התוכנית המשיכה כאשר השביתות הגדולות והמהומות הנלוות אירעו בשנת 1913, והיה צורך להאכיל גם עובדים מובטלים ואת משפחותיהם. במטבחי השביתות הכירה גון את הרוזנת מרקייביץ' לראשונה. גון הייתה פעילה גם במישור הפוליטי והפרסומי למען מאבק העובדים, ופרסמה יחד עם ג'יימס קונולי בשנת 1916 את המניפסט הסוציאליסטי "The Right to Life and The Rights of Property".
קריירת משחק
משנת 1886 פיתחה גון קריירה במשחק, והייתה לשחקנית מוכרת ומוערכת בתיאטרון האירי, בעיקר בסביבות לאומניות. ב-1897 הצטרפה גון לייטס ופעילים אחרים בהתנגדות לחגיגות 60 שנה למלכותה של ויקטוריה. היא הייתה חלק מהקמת ופעולות תיאטרון אבי, שפעל לתחיית התרבות האירית, יחד עם ייטס. באפריל 1902 היא שיחקה את התפקיד הראשי במחזהו של ייטס, "קתלין ני הוליהאן, בו הדמות הראשית קתלין מודלה על גון. במחזה, קתלין, "זקנת אירלנד", מתאבלת על ארבעת מחוזותיה שאבדו לקולוניאליסטים הבריטים. בשנה זו הצטרפה גון לכנסייה הקתולית. כשייטס המשיך להציע לה בשנים אלו נישואים, היא סירבה לו לא רק כי לא הסכים להמיר דתו לקתוליות, אלא גם כי האמינה שאינו רדיקלי דיו, ושאהבתו הנכזבת אליה מיטיבה עם שירתו ואמנותו. כשייטס הכריז שהוא לא יכול להיות מאושר בלעדיה, היא ענתה לו: "הו כן, אתה מאושר, כי אתה יוצר שירה יפהפייה מתוך מה שאתה קורא לו אומללותך, ובזה אתה מאושר. נישואים יהיו עניין דל. על משוררים לא להינשא לעולם. העולם צריך להודות לי על כך שאיני נישאת לך."
נישואים
במסגרת פעילותה הלאומנית, גון הייתה נוסעת ברחבי אנגליה, ויילס, סקוטלנד וארצות הברית כדי לגייס כסף ולשכנע נגד השלטון הבריטי באירלנד. במהלך מסע הרצאות בארצות הברית היא פגשה את ג'ון מקברייד, פעיל אירי שנלחם במלחמת הבורים, שגם הוא סייר שם לגייס תמיכה למען אירלנד. ב-1903 השניים נישאו, למורת רוחם של הסובבים אותם: מקברייד בא מרקע של שמרנות כפרית, בעוד גון הייתה קוסמופוליטנית ובעלת רוח חופשית. היא לא הסכימה לאמץ אורח חיים של עקרת בית. השידוך לא מצא חן בעיני חבריה, וייטס במיוחד הזדעזע מבחירתה, והרגיש שהוא מאבד את המוזה שלו. הוא לעג למקברייד במכתביו ובשיריו.
קלמנס התשיעי
קלמנס התשיעי (בלטינית: Clemens IX; 28 בינואר 1600 – 9 בדצמבר 1669; נולד בשם ג'וליו רוספיליוזי Giulio Rospigliosi) היה אפיפיור מ-20 ביוני 1667 ועד מותו. נודע גם כמחברם של מחזות, שירים וליברית לאופרה.
מוד גון
נישואים
נישואיה של גון למקברייד היו אסון. מקברייד היה שתיין כבד, והיה אלים כלפי גון כשהיה שיכור, ואף עלו האשמות שניסה לאנוס את איזולט, או שהתעלל בה מינית. לאחר שנולד בנם שון כעבור שנה, ב-1904, הזוג הסכים להיפרד. ב-1905 היא תבעה גירושין בצרפת, שם התגוררו מכיוון שמקברייד היה מבוקש באירלנד בשל השתתפותו במלחמת הבורים נגד בריטניה. הגירושין לא ניתנו, אך את המחלוקת לגבי חזקה על שון פתר בית המשפט בצו פרידה, שעל פיו גון קיבלה משמורת על שון, ומקברייד זכויות ביקור. אחרי מספר פעמים שביקר מקברייד, הוא חזר לאירלנד. כתוצאה מכך, גון נאלצה להדיר רגליה מאירלנד כמעט לחלוטין, מחשש שאביו ייקח אותו. היא גם דאגה לבריאותו הרופפת של שון, ולא רצתה להשאיר אותו לבד תקופות ארוכות. שון לא פגש שוב את אביו לעולם. בנוסף לסיבות אלה, היא גם נשפטה לרעה על ידי אירים רבים, שעל פי תפישתם הקתולית-שמרנית, עזיבתה את בעלה היה כשל מוסרי.
קלמנס התשיעי
תולדות חייו לפני היבחרו
נולד למשפחת אצולה בפיסטויה, בדוכסות הגדולה של טוסקנה. למד אצל הישועים באוניברסיטת פיזה וב-1623 קיבל תוארי דוקטור בתאולוגיה, בפילוסופיה, במשפט קאנוני ובמשפט אזרחי והוסמך לכמורה. מיד לאחר מכן עבר לכהן בקוריה הרומאית והיה איש אמונו של האפיפיור אורבנוס השמיני (1623–1644). ב-1644 מונה לארכיבישוף טיטולרי (כלומר בתואר בלבד) של טרסוס ומאותה שנה כיהן כנונציו (שליח אפיפיורי) לספרד עד לפרישתו ב-1653, על רקע חילוקי דעות עם אינוקנטיוס העשירי.
מוד גון
קומן נה מאן ומרידת חג הפסחא
ב-1914 קם ארגון הנשים הלאומני קומן נה מאן, שפעל כזרוע פארה-צבאי של ארגון המתנדבים האירים. הנשים אמצו מדים ירוקים, וסמל של רובה עם אותיות הארגון. מטרתן הייתה לקדם את שחרור אירלנד משליטה בריטית, והן התאמנו באימונים צבאיים לשם כך, בנוסף לפעולות כמו גיוס כספים והכשרה רפואית. חברות הארגון הבריחו נשק ותחמושת, וכן היו בהנהגה הלאומנית. מיד אחרי הקמת הארגון, איניניה נה הרין התמזגה אתו. גון עצמה הייתה בתקופה זו בעיקר בצרפת, אך היא תמכה בפעילות הארגון מרחוק: היה זה רעיון שלה לייצר שיתוף פעולה עם הצלב האדום האנגלי, וגם פעלה במישור הבינלאומי להכרה בארגון.
קלמנס התשיעי
תולדות חייו לפני היבחרו
רוספיליוזי עסק בכתיבת מחזות ושירה ובין היתר חיבר ב-1637 את הליברית לאופרה הקומית הראשונה, Chi soffre, speri ללחנו של וירג'יליו מאצוקי. כן היה פטרונו של ניקולא פוסן.
מוד גון
קומן נה מאן ומרידת חג הפסחא
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הייתה גון בצרפת יחד עם הלנה מולוני, כי שון היה צריך לעבור ניתוח. אי אפשר היה אז לעבור בין המדינות, מכיוון שכל אמצעי התחבורה נוצלו לטובת המלחמה. בסופו של דבר הצליחה מולוני לשוב לדבלין, אך גון נשארה בפריז, שם פעלה כאחות סיעודית, יחד עם בתה איזולט, וטיפלה בחיילים פצועים. לשתיהן ניתנה דרגת סרן כדי שיוכלו לפעול יותר בחופשיות בבתי החולים הצבאיים ולעבור ממקום למקום.
קלמנס התשיעי
תולדות חייו לפני היבחרו
ב-1655 העלה אותו אלכסנדר השביעי למעלת קרדינל ומינה אותו למשרת הקרדינל מזכיר המדינה, משרה בה כיהן עד מותו של אלכסנדר השביעי ב-1667.
מוד גון
קומן נה מאן ומרידת חג הפסחא
בשל כך, היא הייתה בצרפת במהלך מרידת חג הפסחא ב-1916. היא שמעה רק שמועות על "מהומות" בדבלין, ומדי פעם שמו של בעלה, מקברייד, היה בין הידיעות הדלות. הוא היה בין מנהיגי ההתקוממות, וכשהמורדים הובסו, הוא הוצא להורג. גון חזרה לאירלנד ב-1917 עם בנה, שון. היא המשיכה בפעילותה הלאומנית, וב-1918, בעת שניהלה קמפיין נגד גיוס לצבא הבריטי, היא נעצרה יחד עם מספר גדול של פעילים למען עצמאות אירית, במסגרת מה שכונה "המזימה הגרמנית", טענה שעלתה נגד פעילים לאומנים במשך מלחמת העולם הראשונה, לפיה הם קושרים עם הגרמנים פעולות באירלנד, כדי להסיט כוחות בריטים מהמלחמה. מעבר למעצרים אלו, קיומה של מזימה כזו מעולם לא בוססה. היא נכלאה יחד עם הרוזנת מרקייביץ' וקתלין קלארק באנגלייה למשך שישה חודשים, על אף שלא הובאו נגדה האשמות פליליות. החיים בכלא הביאו להתדרדרות חדה בבריאותה של גון, והאנגלים, שלא רצו לייצר מרטירים למטרת השחרור מבריטניה, שחררו אותה בתנאי שלא תחזור לאירלנד, מה שהיא מיד עשתה.
מלחמת העצמאות ומלחמת האזרחים
לאחר שחרורה מהכלא, השקיעה גון את מאמציה למען רווחתם של אסירים פוליטיים ומשפחותיהם במהלך מלחמת העצמאות, באמצעות ארגון שהקימה בשם "הצלב הלבן". היא גם פעלה למען הפצועים, וסייעה בהתארגנות ומימון טיפולם. היא התבקשה לשמר ארכיון של עוולות שביצעו הבלאק אנד טאנס, כוחות צבאיים בריטיים, ולפרסמם. כתוצאה, פרצו יום אחד לביתה, שברו את חלונותיה, השחיתו את קירות הבית בכיתובים ובסמלים של גולגולות ועצמות, ושרפו את כל ניירותיה במדורה ענקית בחצר הבית.
ב-1921 היא יצאה נגד האמנה האנגלו-אירית, אך מיתנה את התנגדותה לנוכח תמיכתה בארתור גריפית', שהיה בעדה. אך כשהוא נפטר ב-1922, התנגדותה החריפה.
קלמנס התשיעי
אפיפיורותו
בתקופת אפיפיורותו לא נרשמו אירועים מיוחדים, אך הוא פיאר את רומא מבחינה אמנותית. הוא הזמין את קישוטו של גשר סנטאנג'לו בפסלים ואת השלמת אכסדרת העמודים בבזיליקת פטרוס הקדוש. כן הנהיג הופעות מוזיקליות ודרמטיות בהקפלה הסיסטינית.
עם מותו נקבר בכנסיית סנטה מריה מג'ורה.
מוד גון
מלחמת העצמאות ומלחמת האזרחים
אחרי קום ממשלת מדינת אירלנד החופשית, גון נשארה כדמות מרכזית בפוליטיקה האירית. ב-1932, לאחר יותר מארבעים שנים של פעילות, היא זכתה בכבוד מיוחד מצד המדינה. שנה זו הייתה שנה משמעותית בהיסטוריה האירית. הממשלה בראשותו של איימון דה ואלירה ביצעה את ההתנתקות המשמעותית ביותר מהבריטים שאירעה לפני קום הרפובליקה. דוגמה לשינויים שערך באופן חד צדדי באמנה הייתה ביטול שבועת האמונים לכתר אנגליה שכל פקיד אירי רשמי היה מחויב לשאת. בהתחלה, גון תמכה במעשיו של דה ואלירה, אך עד מהרה החליטה שאין הוא מרחיק לכת מספיק, ופתחה בהתנגדות ציבורית אליו, זאת למרות תפקידו של בנה, שון, כמזכירו של ראש הממשלה, ותמיכתו בו במהלך הבחירות. מאידך, דה ואלירה התחיל לשחרר אסירים פוליטיים ביוזמתו, והיא מיתנה בהתאם את פעילותה.
בין 1922 ו-1923, שוב פרצו לביתה, והיא נעצרה פעמיים, בפעם השנייה יחד עם בתה איזולט, כחלק ממבצע "נקיון" נגד מתנגדי האמנה, ובעיקר פעילי שין פיין, אשר משרדיה נפרצו גם כן. מעצרה זה נהיה מפורסם, שכן התירו לה להביא איתה את כלבה, ווזו-ווזו, והיא הייתה מתהלכת עמו מול תאי האסירות האחרות ומרוממת את רוחן. כשהיא שוחררה מהכלא, היא חזרה מיד לפעילותה מחוץ לחומותיו.
קום הרפובליקה
ב-1949 הסתיים תהליך ההתנתקות מבריטניה, וביום השנה למרידת הפסחא, הכריזה אירלנד על עצמה כרפובליקה עצמאית. גון הייתה אחת הפעילות הרפובליקניות שזכו לכבוד בטקסי הקמת הרפובליקה, בהם נכחה יחד עם בנה, שהיה כבר לדמות מרכזית בפוליטיקה האירית. שון מקברייד היה גם בין המייסדים של אמנסטי אינטרנשיונל, וזכה בפרס נובל בשנת 1974.
באוטוביוגרפיה שלה כתבה גון:
המוזה של ייטס
רבים משיריו של ייטס נכתבו עליה, או בהשראתה, או שהיא מוזכרת בהם. גם את המחזות "הרוזנת קתלין" ו"קתלין ני הוליהאן" הוא כתב עליה. השיר Aedh wishes for the Cloths of Heaven מסתיים בשורה אודותיה:
מעטים המשוררים ששיבחו אישה באותה מידה שייטס שיבח את גון. בספר שיריו השני, היא הייתה "הוורד", "הלנה מטרויה", "לדה", "קתלין ני הוליהאן", "אתנה", ו"דירדרה", גיבורת המיתולוגיה האירית.
כתיבה יוצרת
כתיבה יוצרת היא כתיבה שמטרתה אמנותית. תוצאת הכתיבה היוצרת היא טקסט, אשר בדרך כלל, לא ניתן לסווגו כאחת מסוגות הטקסט הנפוצות: טקסט ענייני, טקסט עיוני, רשימה, טקסט מדריך ומפעיל, פרסומת, מכתב או חוזה. צורות הכתיבה היוצרת הנפוצות הן סיפורת (פרוזה), שירה, מחזה או הגיגים. כתיבה יוצרת היא למעשה תהליך של יצירת טקסט ספרותי.
יסודות הכתיבה היוצרת
יחודה של הכתיבה היוצרת הוא בשימוש הנרחב באמצעים אמנותיים ספרותיים, כגון אמצעים פיגורטיביים, לשוניים, דקדוקיים וטכניקות ספרותיות אחרות. היוצר משתמש באמצעים אמנותיים אלה כדי להעביר בטקסט יותר מאשר מידע יבש. השימוש בהם הוא ההופך את הכתיבה היוצרת לאמנות.
כתיבה היא צורך אנושי. הסופר יוצר טקסט המשתמש בכתב ובדקדוק לשם האמנות. סופר מוכשר משתמש בכלים של השפה על מנת ליצור סגנון כתיבה המאפיין אותו. סגנון הכתיבה האישי של היוצר נבנה, בין השאר, מחשיפה לקשת רחבה של סגנונות אחרים. לדעת אנשים רבים, בלתי אפשרי לכתוב טוב בלי לקרוא. בדיוק כשם שכל מי שלומד אמנות פלסטית לומד גם תולדות האמנות ואמנות מודרנית, כך כל מי שרוצה לכתוב צריך להכיר גם את תולדות הספרות, את הספרות הקלאסית ואת הספרות העכשווית. מבחינה זו הכתיבה היוצרת אינה שונה משאר האמנויות. למעשה, הקריאה ורכישת מיומנות הכתיבה שלובים זה בזה.
בניגוד לשאר האמנויות, כתיבה היא אמנות שכל אדם יכול לעסוק בה, בין אם יש לו את הכישרון הנחוץ ובין אם לא. הכתיבה נחשבת לאמנות מאוד אישית, שדי בה אם היא מספקת את יוצרה בלבד. כאשר רוצה היוצר לפרסם את יצירתו, עוברת היצירה בידיו של העורך, המחליט האם וכיצד לפרסמה.
לואנדה
לואנדה (בפורטוגזית: Luanda) היא בירת אנגולה והעיר הגדולה בה. לואנדה שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובה נמצא הנמל הראשי של אנגולה. היא הבירה של מחוז לואנדה. היא גם העיר השלישית הכי מאוכלסת מבין הערים הדוברות-פורטוגזית, אחרי ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו, שתיהן בברזיל, והבירה הכי מאוכלסת מבין בירות המדינות הדוברות-פורטוגזית, לפני ברזיליה, מפוטו וליסבון.
היסטוריה
החוקר הפורטוגזי פאולו דיאש דה נוֹוָאיש הקים את לואנדה בשנת 1575 וקרא לה "סאו פאולו דה לואנדה" (פורטוגזית: São Paulo de Loanda). הוא הביא איתו 100 משפחות מתיישבים ו-400 חיילים. ב-1618 הפורטוגזים בנו בעיר את מבצר סאו פדרו דה ברה, ב-1634 את מבצר דה סאו מיגל (שהוא גם המבצר השמור מבין המבצרים כיום) וב-1765 את מבצר דה סאו פרנסיסקו דו פנדו. לואנדה הייתה המרכז המנהלי של אנגולה הפורטוגזית משנת 1627 למעט התקופה בה ההולנדים כבשו את לואנדה בשנת 1640, ושלטו בה עד שנת 1648 בשם מבצר ארדנבורג. העיר שימשה כמרכז לסחר בעבדים משנת 1550 עד שנת 1836. הפורטוגזים בלואנדה סחרו בעבדים בעיקר עם ברזיל הקולוניאלית; ספינות ברזילאיות היו מראה שכיח בנמלי לואנדה ובנגואלה. באופן פרדוקסלי, בלואנדה הייתה השפעה ברזילאית, מושבה אחרת של פורטוגל, עד שברזיל קיבלה עצמאות בשנת 1822. במאה ה-19, עוד שהייתה תחת השלטון הפורטוגזי, לואנדה חוותה מהפכה כלכלית גדולה. סחר העבדים בוטל ב-1836, וב-1844 נמלי אנגולה נפתחו לספינות זרות. ב-1850, לואנדה הייתה אחת הערים הגדולות והמפותחות ביותר באימפריה הפורטוגזית מחוץ לפורטוגל עצמה, מלאה בחברות סחר, מייצאת (ביחד עם בנגואלה) תמרים ושמן בוטנים, שעווה, שרף, עץ, שנהב, כותנה, קפה וקקאו. בעיר יוצר גם תירס, טבק, בשר מעושן וקמח קבסה. באותו הזמן המעמד הבורגני החל להיווצר באנגולה. ב-1889 המושל בריטו קפלו פתח את שעריו של מוביל מים, שנועד לספק מים לעיר, אז מוצר די יקר, וגרם להתפתחותה של העיר. כמו רוב אנגולה, לואנדה לא הושפעה מהמלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית (1961-1974), להפך, במהלך אותה התקופה העיר עברה צמיחה כלכלית והתפתחות. בשנת 1972 לואנדה נקראה "פריז של אפריקה".
בזמן עצמאותה של אנגולה בשנת 1975, לואנדה הייתה עיר מודרנית, ורוב אוכלוסיית העיר הייתה ממוצא אפריקאי, עם מיעוט משמעותי של פורטוגזים. לאחר קבלת העצמאות, עקב מהפכת הציפורנים, ותחילת מלחמת האזרחים באנגולה, רוב הפורטוגזים עזבו, רובם לפורטוגל ורבים אחרים לדרום אפריקה. העיר נכנסה למשבר מידי מכיוון שלאוכלוסייה האפריקאית של העיר לא היו הידע והמשאבים שנצרכו כדי לתחזק את התשתיות שלה. טכניקאים רבים מקובה שהגיעו לאנגולה כדי לתמוך בממשלת התנועה העממית לשחרור אנגולה במלחמת האזרחים האנגולית, עזרו לשקם את העיר ולתחזק את פעולותיה הבסיסיות. בשנים שלאחר מכן, שכונות עוני שהיו קיימות לאורך עשורים, גדלו ללא שליטה ויצאו מהגבולות הקודמים של לואנדה למרחקים של קילומטרים רבים, כתוצאה ממלחמת האזרחים והגירה של פליטים מאזורים אחרים באנגולה. לאחר 2002, עם סיום מלחמת האזרחים וצמיחה כלכלית גבוהה שנבעה מהגידול בתפוקת הנפט והיהלומים במדינה, החל שיקום משמעותי.
גאוגרפיה ואקלים
לואנדה היא מושבו של הארכיבישוף הקתולי. היא ביתם של רוב מוסדות החינוך באנגולה, כולל האוניברסיטה הקתולית הפרטית של אנגולה, ואוניברסיטת אגושטיניו נטו הציבורית. היא גם ביתו של ארמון המושל הקולוניאלי ושל אסטדיו דה סידדלה, האצטדיון העיקרי של אנגולה, המכיל כ-60,000 מקומות ישיבה.
כלכלה
בסקר שנתי שפרסם עיתון הגרדיאן הבריטי, ביוני 2012, דורגה לואנדה במקום השני בעולם במדד יוקר המחיה, אחרי העיר טוקיו שביפן.
בדירוג יוקר המחיה השנתי של חברת הייעוץ מרסר לשנת 2015, דורגה העיר כעיר היקרה ביותר בעולם לזרים בפעם השלישית ברציפות כשהיא עוקפת ערים כמו בייג'ינג, סיאול, ציריך, טוקיו ואחרות.
תחבורה
לואנדה היא נקודת התחלתה של מסילת לואנדה שממשיכה מזרחה למלנג'. מלחמת האזרחים השאירה את המסילה ללא פגע, אך למרות זאת חברה סינית נשכרה כדי לבנות אותה מחדש. בעיר נמצא גם נמל התעופה קוארטו דה פוורירו, הגדול ביותר במדינה. נמל לואנדה משמש גם כחוליית קישור למקומות שונים בעולם.
אוכלוסין
מרבית תושבי העיר הם ממוצא אפריקאי, בעיקר מהשבטים אווימבונדו, קימבונדו ובקונגו. השפה המדוברת והרישמית בה היא פורטוגזית, למרות ששפות בנטו רבות מדוברות בה. בעיר ישנה אוכלוסייה קטנה ממוצא אירופי. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 מתגוררים בעיר כ-2.83 מיליון תושבים, ובמטרופולין שלה כ-8.88 מיליון תושבים.
סיף (כוכב)
סיף או κ (קאפה) באוריון הוא הכוכב השישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים אוריון ומייצג את רגלו השמאלית (המזרחית) של אוריון. מקור שמו הוא מערבית: سیف الجبّار ("סיף אל-ג'באר") - חרב הענק. השם היה שייך במקור לאחד מכוכבי החרב ι (יוטה) באוריון או θ (תטא) באוריון, אך עבר, כנראה בטעות, לרגל שמאל של הדמות המיתולוגית.
תכונות
סיף הוא על-ענק כחול, מסוג ספקטרלי B1, הפולט קרינה בעוצמה גדולה פי 65,000 מעוצמת ההארה של השמש, בדומה לעוצמת ההארה של ריג'ל הסמוך אליו. גם המרחק של סיף ממערכת השמש דומה למרחקו של ריג'ל, כ-700 שנות אור. לעומת זה בהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 2.06, כלומר כשביעית מבהירותו הנראית של ריג'ל. ההבדל בבהירות הנראית נובע מכך שלסיף טמפרטורה גבוהה פי 2 - כ-26,000 מעלות קלווין, כך שלמעלה מ-90% מהקרינה שלו נפלטת בתחום העל-סגול לעומת שליש בלבד מקרינתו של ריג'ל.
אף על פי שכוכבים המסווגים כעל-ענקים לא אמורים להתיך מימן להליום אלא להיות בשלב התכת הליום ליסודות כבדים יותר, טמפרטורה גבוהה כמו של סיף מאפיינת היתוך יציב של מימן, כך שנראה שהכוכב עדיין לא סיים את תהליך הפיכתו לעל-ענק והוא צפוי לגדול עוד מעבר לרדיוסו הנוכחי של כ-11 פעמים רדיוס השמש.
מסתו של סיף מוערכת ב-15–17 מסות שמש, כך שהוא צפוי להפוך לעל-ענק אדום ולסיים את חייו בסופרנובה.
קוסמופוליטן (קוקטייל)
קוסמופוליטן (או בקיצור: קוסמו) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ: 45 מ"ל וודקה סיטרון (וודקה לימון), 15 מ"ל ליקר קואנטרו או טריפל סק, 30 מ"ל תערובת סאוור ו 45 מ"ל מיץ חמוציות. את כל המרכיבים יש למזוג לשייקר עם קרח, לנער היטב ולמזוג לכוס קוקטייל מקוררת. יש לקשט בזסט לימון.
רגרסיה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלי אלטרץ
אלי אלטרץ (9 בינואר 1947 – 21 באוקטובר 1990) היה צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה
אלטרץ נולד ב-1947 לאלברט ומרי, בסרייבו (אז חלק מיוגוסלביה, כיום בבוסניה). הוא עלה לישראל עם הוריו בשנת 1948 ומאז גר כל חייו בירושלים. למד בבית הספר היסודי בקיבוץ רמת רחל, והמשיך את לימודיו בתיכון אורט.
אלטרץ היה אמן אוטודידקט והשתמש בטכניקות שונות של רישום ושל צבע, וביצע עבודות מקוריות ביותר במתכת, גבס ואבן. אביו, הצייר אלברט אלטרץ (1910–2008), היה שייך לאסכולה הנאיבית, אך בנו שינה סגנונות וטכניקות תוך חיפוש מתמיד ובהתאם ל"תקופות" שונות בחייו. בשנות ה-70 החזיק בסטודיו בחוצות היוצר בירושלים, בו הציג ומכר רבות מעבודותיו, בהמשך הציג מספר פעמים בגלריה אנגל הירושלמית וכן בבית האמנים בירושלים. בד בבד עם עבודתו על פסליו וציוריו, וכן יצירת אמנות שימושית מקורית (יודאיקה), פתח בשנת 1987 משתלה בשכונת מגוריו, בקעה, בדרום ירושלים.
ב-21 באוקטובר 1990 נרצח בפיגוע בשכונת בקעה על ידי עומר סלאח אבו סירחאן, מחבל ערבי שהגיע לשכונת מגוריו ודקר למוות אותו ועוד שניים מתושבי השכונה, והשוטר צ'רלי שלוש.
אלטרץ נטמן בבית העלמין בהר המנוחות. הותיר אחריו את הוריו, רעייתו, נעמי, ושני ילדים קטנים.
לאחר הרצח
בחקירתו אמר המחבל כי ביקש לנקום את מותם של 17 ערבים במהומות הר הבית שבועיים קודם. הוא נשפט ונידון לשלושה מאסרי עולם, ובית משפחתו נהרס.
במלאת שנה למותו של אלטרץ, הוצגה בבית האמנים בירושלים תערוכת יחיד לזכרו עם יצירותיו. גם יצא ספר עם יצירותיו. סמוך למקום הירצחו, ברחוב גדעון פינת רחוב אפרים, הוקם גלעד לזכרו. בשנת 2011 הוצגה בבית שמואל בירושלים התערוכה "מעשה בראשית", שכללה תמונות של אלי ואביו אלברט.
לזאת שניצחה
לזאת שניצחה הוא אלבומה השלישי של הזמרת עדן בן זקן. האלבום יצא לחנויות ב-7 בספטמבר 2017 בחברת התקליטים ארומה מיוזיק. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים: "לזאת שניצחה", "רציתי", "כולם באילת" ו-"צועקת". ארבעת הסינגלים זכו להצלחה רבה ברחבי ישראל, ואף הצליחו להיכנס למצעד של גלגלצ, ולהיות מושמעים ברדיו פעמים רבות.
ב-26 בנובמבר 2017, הוענק לאלבום תואר "פלטינה" על מכירות של 30,000 עותקים בסך הכל.
סינגלים וקליפים
לפני שיצא האלבום לאור, יצאו ממנו שלושה סינגלים. לכל סינגל יצא וידאו קליפ מלא, וב-6 בספטמבר 2017, העלתה בן זקן את כל שירי האלבום לערוץ היוטיוב שלה.
הסכם על ההסדר הסופי ביחס לגרמניה
הסכם על ההסדר הסופי ביחס לגרמניה (באנגלית: Treaty on the Final Settlement with Respect to Germany) הידוע אף בכינויו אמנת השתיים פלוס ארבע, הוא הסכם שנחתם במוסקבה ב-12 בספטמבר 1990 בין גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית מצד אחד, לבין ארבע המעצמות אשר החזיקו בגרמניה עם תום מלחמת העולם השנייה: ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה וצרפת, מן הצד השני.
ההסכם הוביל לאיחוד גרמניה המזרחית והמערבית.
רקע
ב-2 באוגוסט 1945 נחתם הסכם פוטסדאם בסיומה של ועידת פוטסדאם. בין שאר עקרונות ההסכם הוסכם כיצד תשלוטנה בעלות הברית על גרמניה וכן על קו הגבול החדש בין גרמניה לפולין, שכנתה ממזרח. נקבע כי עקרונות ההסכם זמניים עד לאותה עת שבה יוחלט על הסדר סופי בהסכם שלום עליו תחתום ממשלת גרמניה, כאשר תקום ממשלה מתאימה להשגת הסדר כזה. "השאלה הגרמנית" הפכה לשאלת מפתח בשנות המלחמה הקרה, עד לסיומה בשלהי שנות ה-80, אולם הושגה התקדמות מעטה מאוד בהקמת ממשלה גרמנית מאוחדת לצורך חתימת הסדר סופי.
עם נפילת חומת ברלין הביעו ממשלת גרמניה המערבית והמזרחית, כמו גם הציבור הגרמני, רצון ליצור מדינה גרמנית דמוקרטית עצמאית ומאוחדת וכי לצורך הגשמת מטרה זו הם מוכנים לאמץ את עקרונות הסכם פוטסדאם, ככל שהם נוגעים לגרמניה. משהתמלא תנאי זה נפתחה הדרך למשא ומתן לניסוח ההסדר הסופי בחזון הסכם פוטסדאם.
ההסכם
ההסכם על ההסדר הסופי ביחס לגרמניה נחתם במוסקבה ב-12 בספטמבר 1990 ובכך הוכשרה הדרך לאיחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990.
על פי תנאי ההסכם הצהירו ארבע המעצמות כי הן מוותרות על כל זכויותיהן לשליטה בחלקים מגרמניה, כולל חלקים מן העיר ברלין. הצהרה זו הביאה לשליטה מוחלטת של גרמניה המאוחדת על כל שטחה, זאת החל מ-15 במרץ 1991. ההסכם קבע כי על הכוחות הסובייטים לעזוב את תחומה של גרמניה עד לסוף שנת 1994. גרמניה הסכימה להגביל את גודל צבאה ל-370,000 חיילים, מתוכם לכל היותר יהיו 345,000 בצבא היבשה וחיל האוויר. גרמניה שבה והצהירה על התחייבותה שלא לייצר, או להחזיק, בנשק גרעיני, ביולוגי או כימי, וכי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני תיושם אף לגבי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. כמו כן הוסכם כי לא יוצבו בשטחה של גרמניה המזרחית לשעבר כוחות צבא זרים, או נשק גרעיני, או נושאות נשק גרעיני והאזור יהפוך לאזור נקי מנשק גרעיני בדרך קבע.
עוד הוסכם כי גרמניה מאשרת את גבולה המזרחי עם פולין, אשר הוכר כגבול בינלאומי וכן את ההפסדים הטריטוריאליים שספגה משום היותה הצד התוקפן במלחמת העולם השנייה, ובכך ויתרה על כל טענות עתידיות לשטחים מזרחית לקו אודר-נייסה. גרמניה אף התחייבה לחתום על הסכם נפרד עם ממשלת פולין המאשרר את הכרתה בקו הגבול בין המדינות. הסכם זה נחתם ב-14 בנובמבר 1990.
מפלגת השמאל (שוודיה)
מפלגת השמאל (בשוודית: Vänsterpartiet, V) היא מפלגה סוציאליסטית ופמיניסטית בשוודיה. המפלגה נוסדה ב-1917 לאחר פיצול ממפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. לאורך השנים השתמשה המפלגה במספר שמות שונים: ב-1917 נקראה "מפלגת השמאל הסוציאל-דמוקרטית" (בשוודית: Sveriges socialdemokratiska), ב-1921 החליפה את שמה ל"מפלגה הקומוניסטית של שוודיה", בשנת 1967 הייתה ל"מפלגת השמאל-קומוניסטים" ובשנת 1990 הוחלף שמה לשם הנוכחי.
בשנת 1939 המפלגה תמכה בהסכם מולוטוב-ריבנטרופ ובכיבוש המדינות הבלטיות. כאשר גרמניה פלשה לנורווגיה, המפלגה הכריזה על מדיניות נייטרלית. רק לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות המפלגה שינתה את מדיניותה והחלה לתמוך בפעילות אנטי-נאצית. בשנת 1946 היא זכתה בכ-11% מקולות הבוחרים בבחירות מקומיות. באותה תקופה היו במפלגה 51 אלף חברים. בשנת 1956 המפלגה תמכה בפלישה סובייטית להונגריה בעקבות המרד ההונגרי. בשנת 1964 לאחר בחירת יושב ראש חדש המפלגה שינתה כיוון. בשנת 1968 היא התנגדה לפלישת ברית המועצות לצ'כוסלובקיה. באותה שנה היא קיבלה בבחירות מקומיות 3.8% בלבד. בשנת 1977 חלק מהחברים שתמכו בברית המועצות עזבו את המפלגה. בשנת 1985 בעיר וקשה במהלך תקרית עם פעילים נאצים צולם צילום "אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד". הצילום זכה לתעודה רבה.
בבחירות לפרלמנט של שנת 1994 המפלגה זכתה ב-6.2 מקולות הבוחרים ובשנת 1998 ב-12%. בהמשך התמיכה במפלגה פחתה ובשנת 2010 היא זכתה ב-5.6 בלבד. בבחירות של שנת 2018 היא זכתה ב-8% וקיבלה 28 מושבים. בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2019 היא לא זכתה באף מושב.
המפלגה מתנגדת להפרטות. בעבר התנגדה להצטרפותה של שוודיה לאיחוד האירופי וכיום היא תומכת בהיפרדות מהאיחוד, כיוון שלטענתה החברות באיחוד מגדילה את ההוצאה הציבורית. ב-1980 ניסתה המפלגה לפעול להצטרפותה של שוודיה למדינות הבלתי-מזדהות, אך נכשלה.
Thousand Miles
Thousand Miles (בעברית: אלף מילים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האמריקאי דה קיד לארוי. הוא יצא לאור ב-22 באפריל 2022, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל מתוך האלבום Kids Are Growing Up.
רקע
קטעים מתוך השיר פורסמו על ידי לארוי כבר ב-2021. הוא נהג לפרסם את מילות השיר בחשבון האינסטגרם שלו ולמחוק אותן כמה שעות לאחר מכן. בנוסף, ביצע אותו מספר פעמים בחלק מהופעותיו. ב-13 באפריל הכריז באופן רשמי על תאריך יציאתו. לאחר מכן פרסם סרטון טיקטוק בן 10 שניות כשהוא מנגן קטע מן השיר. הסרטון צבר למעלה מ-50 אלף לייקים תוך שעתיים מפרסומו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי פורסם ב-22 באפריל, ביום צאת השיר. הוא בוים על ידי כריסטיאן ברסלאואר, שעבד בעברו עם צ'ארלי פות' וליל נאז X. בקליפ מופיעה חברתו של לארוי, קתרינה דמה. נכון לאוגוסט 2022 עומד מונה צפיות הקליפ על 24 מיליון צפיות.
בובונגאן דואה בלאס
בובונגאן דואה בלאס (במלאית: Bubungan Dua Belas, בתרגום חופשי: הבית בעל שנים-עשר הגגות) הוא מבנה היסטורי בעיר בנדר סרי בגוואן, בירת ברוניי. המבנה שימש בעבר כבית המגורים של הנציגים והשגרירים הבריטים בפרוטקטורט של ברוניי. הוא אחד מן המבנים הוותיקים ביותר שעומדים עדיין על תילם בעיר.
היסטוריה
ברוניי הייתה פרוטקטורט בריטי מאז 1888. בשנת 1905 התיר סולטאן ברוניי, האשים ג'לילול עלאם אקאמדין לבריטניה להציב בברוניי נציג (Resident) קבוע מטעמה. הנציג הראשון, מלקולם מקארתור, החליט בהסכמת הסולטאן לבנות לו בית מגורים בבירת ברוניי, באתר שבו ניצב בעבר בית הקונסול הכללי הבריטי, על גדת נהר ברוניי וכקילומטר וחצי ממרכזה של עיר הבירה.
הקמת הבניין החלה בשנת 1906 והסתיימה בשנה שלאחר מכן. במהלך המאה ה-20 התגוררו בו 25 נציגים ושגרירים של בריטניה, וזאת עד שברוניי קיבלה את עצמאותה המלאה בשנת 1984. בימי הכיבוש היפני של ברוניי שימש המבנה כמפקדתו של מפקד חיל המצב היפני בברוניי.
ב-1984 הועבר המבנה לשימושו של משרד התרבות והספורט של ברוניי. בשנת 1998 הושלם פרויקט שיקום של הבית שהיה משותף לברוניי ולבריטניה, ונערך מתוך הכרה בחשיבותו ההיסטורית של המבנה. באפריל באותה שנה השתתפה המלכה אליזבת השנייה בפתיחתו מחדש כמוזיאון.
בשנת 2007 שופץ המבנה. ב-2015 הוא נסגר שוב לשיפוצים, שהיו אמורים להסתיים בשנת 2022.
ב-2007 הוציא דואר ברוניי בולי מזכרת לרגל מלאת 100 שנים לבנייתו של הבית.
כריסטיאן אנפינסן
כריסטיאן בוהמר אנפינסן, הבן (באנגלית: Christian Boehmer Anfinsen Jr; 26 במרץ 1916 – 14 במאי 1995) היה ביוכימאי אמריקאי-יהודי, חתן פרס נובל לכימיה בשנת 1972 (לצד סטנפורד מור וויליאם סטיין) על עבודתו על האנזים ריבונוקלאז, ובייחוד על תרומתו בהבנת הקשר שבין סדר חומצות האמינו בפפטיד לבין הקיפול המרחבי של החלבון, בעל הפעילות הביולוגית.
קורות חיים
אנפינסן נולד בעיר מונאסאן שבמדינת פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה ממוצא נורווגי. תחילת הכשרתו האקדמית נעשתה בקולג' של סווארטמור ואת המאסטר בכימיה אורגנית קיבל בשנת 1939 באוניברסיטת פנסילבניה. ב-1941 נישא לפלורנס קננגר (בן ושתי בנות). בשנת 1943 קיבל תואר דוקטור בביוכימיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, שם עסק כמרצה עד לשנת 1950. משנת 1950 עד לשנת 1981 עבד במכונים הלאומיים לבריאות. מ-1981 עד 1982 היה פרופסור אורח במכון ויצמן למדע ברחובות ומשנת 1982 ועד למותו בשנת 1995 כיהן כפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנת 1978 הותרו נישואיו הראשונים, וכעבור כשנה, ב-1979 הוא עבר גיור אורתודוקסי ונישא בשנית לליבי שולמן איליי.
הדּוֹגְמָה של אנפינסן
בשנת 1961 אנפינסן הראה, בניסוי שערך על האנזים ריבונוקלאז, כי לאחר דנטורציה של החלבון שבה החלבון מאבד את מבנהו המרחבי ולכן את פעילותו, החלבון הפרוש מסוגל לשוב לקיפול הנכון שלו באופן ספונטני. ניסוי זה הוכיח את הדּוֹגְמָה של אנפינסן, הקובעת כי הרכב ורצף חומצות האמינו בפפטיד קובע ומקודד למבנה המרחבי הפעיל של החלבון.
STS-111
STS-111, היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א כדי לחדש אספקה לתחנת החלל הבינלאומית, להביא את הצוות החמישי שיחליף את הצוות הרביעי, ואת הצוות הרביעי להחזיר בשלום לפני כדור הארץ.
המשימה
הטיסה הייתה מתוכננת ל-30 במאי 2002 אך נדחתה בגלל מזג אוויר. ב-31 במאי היא נדחתה עקב בעיה טכנית. ב-5 ביוני השיגור בוצע בהצלחה. ב-7 ביוני המעבורת התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית בה שהה צוות קבועה מס' 4.
כאמור, מטרתה העיקרית של משימת STS-111 הייתה לחדש את אספקת תחנת החלל ולהחליף את הצוות הרביעי (שני רוסים ואמריקאי) עם הצוות החמישי (שני אמריקאים ורוסי). ביחד עם המעבורת הגיע יחידה לוגיסטית Leonardo. היחידה הוצאה מתא המטען של המעבורת והוצמדה למודול Unity. בהמשך הוצאו ממנו מצרכים שונים ובמקומם הועבר חומר שניתן להחזיר לכדור הארץ.
במשימה זו התקינו חלק נוסף לזרוע הרובוטית של תחנת החלל הבינלאומית (Canadarm2) שהותקן במשימת STS-110.
במהלך המשימה צ'אנג-דיאז ופרין ביצעו 3 פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 19.5 שעות. בפעילויות אלו הותקנו חלקים נוספים מחוץ לתחנת החלל.
ב-15 ביוני מעבורת עזבה את תחנת החלל הבין לאומית ועל סיפונה צוות קבוע מס' 4. היא נחתה במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
צוות קבוע מס' 5 שהגיע עם המעבורת לתחנת החלל החל בעבודה סדירה.
סרקל ברוז'
אגודת הספורט המלכותית סרקל ברוז' (בהולנדית: Cercle Brugge Koninklijke Sportvereniging) היא קבוצת כדורגל בלגית מהעיר ברוז', המשחקת בליגת העל הבלגית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1899. הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות הליגה הבלגית ב-1911, 1927 וב-1930 ופעמיים בגביע הבלגי, בשנים 1927 ו-1985. במהלך עונת 1927, שחקן שלה אלברט ואן קויל נפטר כמה ימים לאחר המשחק וגם יו"ר הקבוצה נפטר.
הקבוצה הגיעה 5 פעמים נוספות לגמר הגביע הבלגי. כמו כן, הקבוצה נמצאת שנים בצמרת הליגה הבלגית, ולרוב משחקת במסגרות אירופאיות, אך בדרך כלל לא עוברת את השלבים המוקדמים.
Celebrity Skin
Celebrity Skin (מילולית: עור של סלבריטאי) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האלטרנטיבי הול. האלבום הוא בעל סאונד יותר פופי מאשר אלבומיה הקודמים של הלהקה ובניגוד לאלבומה הקודם של הלהקה "Live Through This" הוא אינו כולל אלמנטים של גראנג'.
האלבום הוא האלבום הראשון של הלהקה להציג את הבסיסטית מליסה אוף דה מאור שכן את הקלטת האלבומים הקודמים הקליטו בסיסטיות אחרות כאשר האחרונה לפני מליסה, קריסטין פאף מתה ממנת יתר של הרואין. זהו האלבום האחרון של הלהקה (עד היום) להציג כל חבר להקה מלבד קורטני לאב שהקליטה את האלבום הבא "Nobody's Daughter" תחת שם הלהקה יחד עם הרכב חדש.
הרכב הלהקה באלבום זה כולל את קורטני לאב (שירה, כתיבת והלחנת שירים, מעט גיטרה), אריק ארלנדסון (גיטרה, הלחנת שירים), מליסה אוף דה מאור (בס) ופטי שמל (תופים).
רקע והקלטת האלבום
האלבום היה האלבום הראשון של הלהקה מזה 4 שנים. האלבום הוקלט לאחר שהול כבר פרצו למיינסטרים עם אלבומם הקודם. קורטני לאב חיזקה את מעמדה כסלבריטאית עוד יותר כאשר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "לארי פלינט: האיש והסקנדל".
כמו כן אלבום זה יצא 4 שנים לאחר מותו של בעלה של קורטני וסולן להקת נירוונה קורט קוביין ועל כן האווירה בו לא כבדה כמו ב"Live Through This" שהוקלט מספר חודשים לפני מותו של קוביין וסיפר בחלקו על קשיי ההתמודדות של לאב עם הנישואים ועם התקשורת. באלבום זה לאב ניסתה ליצור את הסאונד של קליפורניה וכיוון שהול לא היו מנוסים בז'אנר זה (שהיה פופי יותר) הם נעזרו בסולן להקת סמאשינג פאמפקינס בילי קורגן שהוא גם חברה לשעבר של לאב. בעקבות זה, האלבום היה בעל סאונד יותר מיינסטרימי.
יציאת האלבום וסינגלים
האלבום יצא ב-8 בספטמבר תחת חברת התקליטים גפן ויצאו ממנו 3 סינגלים: הסינגל הראשון, שנשא את אותו שם, זכה להצלחה ונחשב לאחד הסינגלים המצליחים ביותר של הלהקה כשהגיע למקום הראשון במצעד האלטרנטיבי ול-top 20 בבריטניה.
הסינגל השלישי, "Awful", יצא באפריל 1999 ולא הצליח להגיע להצלחה של שני קודמיו,אף על פי שכן נכנס ל-top 20 במצעד האלטרנטיבי.
ביקורת והצלחה
האלבום זכה לביקורות טובות מאוד ממבקרי המוזיקה, בעיקר מהמגזין Spin שנתן לאלבום ביקורת של 9/10, הכתיר אותו כאחד מאלבומי השנה וכינה אותו "אלבום פופ מצוין" ומהעיתון Los Angeles Times שנתן לאלבום ביקורת מושלמת של 4 מתוך 4 כוכבים. האלבום זכה להצלחה מסחרית כשהפך לאלבום זהב בבריטניה, אלבום פלטינה בארצות הברית וקנדה ואלבום פלטינה כפולה באוסטרליה ומכר כמעט 2 מיליון עותקים בכל העולם.
האלבום היה מועמד לאלבום הרוק של השנה בטקס פרסי גראמי ה-41.
Data Mart
Data mart או מרכול נתונים הוא בסיס נתונים המשמש לעיבודים אנליטיים ודווחי בינה עסקית. ה-Data mart דומה למחסן נתונים מבחינת תכונותיו וסוגי העיבודים המתבצעים עם נתוניו. הגורמים המבחינים בינו לבין מחסן נתונים הם טווח הנתונים והגודל. בעוד שמחסן נתונים מתייחס לנתונים של כל המערכות וקווי העסקים של הארגון, מכיל ה-Data mart נתונים המתייחסים רק לחלק מהעסקים ולחלק מהמערכות של הארגון. במובן זה ה-Data mart הוא מעין מחסן נתונים של ארגון פנימי המהווה חלק מהארגון. ניתן למצוא בארגון מספר Data marts.
היסטוריה
תחילת דרכם של בסיסי נתונים אנליטיים בארגונים הייתה באמצעות מחסני נתונים. כשהתברר כי הקמת מחסן נתונים לארגון הוא תהליך קשה, ארוך ויקר, שבמקרים רבים קיים קושי בהצדקת התועלת בהקמתו, התחילו ארגונים את התהליך בהקמת Data marts. הרעיון היה להשתמש ב-Data mart כפרויקט חלוץ למחסן הנתונים, להפיק תועלות מדידות לארגון בטווח זמן קצר יחסית ולפרוס את הקמת מחסן הנתונים על פני פרק זמן ארוך יותר ובהתאם לחלק את המשאבים הנדרשים להקמתו על פני יותר שנים.
חלק מהארגונים נשארו עם Data marts שלא התפתח מהם מחסן נתונים.
התשובה לשאלה האם להסתפק בבניית Data marts או לבנות מחסן נתונים כלל ארגוני? תלויה במהות הארגון הספציפי המיישם פתרון בתחום זה. התשובה יכולה להיות גם הקמת שני סוגי המאגרים. הוויכוח בהקשר זה דומה לוויכוח בשאלת ביזור מול ריכוז בהקשרים אחרים.
קארל רהם
קארל רהם (בגרמנית: Karl Rahm; 2 באפריל 1907 – 30 באפריל 1947) היה קצין אס-אס גרמני בדרגת שטורמבאנפיהרר, כיהן כמפקד מחנה הריכוז טרזיינשטט מפברואר 1944 עד מאי 1945. הוא היה מפקד המחנה השלישי והאחרון במספר אחרי זיגפריד זיידל ואנטון ברגר. הוצא להורג לאחר שהועמד לדין באשמת פשעי מלחמה.
ביוגרפיה
רהם נולד בשנת 1907 בעיר קלוצנבורג שהייתה אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. עבד כיצרן כלים במשך תקופה בווינה, ובסביבות שנת 1920 נחשף לפעילות של המפלגה הנאצית האוסטרית. בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 הוא הצטרף לשורות הנאצים ולפעילות המחתרתית של האס-אס האוסטרי. בשנת 1938, לאחר האנשלוס, סיפוח אוסטריה אל גרמניה הנאצית, רהם קיבל דרגת קצונה של האס-אס תחת אישורו של ארנסט קלטנברונר. אחיו פרנץ גורש למחנה ריכוז עקב היותו קומוניסט.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, רהם החזיק בדרגת אובר-שטורמפיהרר באס-אס הכללי. מאחר שרצה ל"תרום" יותר למאבק האס-אס הוא סופח לגסטאפו וללשכה המרכזית להגירת יהודים בווינה, שם היה כפוף לאדולף אייכמן. בשנת 1940 הוצב בפראג כסגנו של הנס גינתר תחת הלשכה האמונה על הגירת יהודים בפראג. במרץ 1941 נסע עם גינתר להולנד כדי להקים לשכה דומה לטיפול ביהודים אך נכשל במשימה זו.
טרזיינשטט
בפברואר 1944 רהם קודם לדרגת אוברשטורמבנפיהרר ונהיה לקומנדט (מפקד) של מחנה הריכוז וההשמדה טרזיינשטט. בין תפקידיו במחנה נכללה האחריות לדמות למחנה חזות של מקום מגורים הוגן ונעים לצורך ביקורים של הצלב האדום הבינלאומי. הכל היה כחלק ממזימה להציג מצג שווא לעולם כי הנאצים מתייחסים ומטפלים בכבוד ביהודים במדינות הכבושות על ידי גרמניה הנאצית.
תחת פיקודו על המחנה, רהם היה אחראי על שילוח המוני של יהודים לאושוויץ, המשלוח הגדול ביותר יצא מהמחנה בסתיו 1944 לאחר הביקור של הצלב האדום, וכן לאחר שצולם סרט תעמולה שקרי שהציג את המחנה כמקום מקלט חופשי ושליו. קרוב ל-18,000 איש גורשו למותם בחודש אחד. בטרזיינשטש נכלאו אמנים יהודים, מוזיקאים ומשכילים שמצאו את מותם במחנה עצמו או באושוויץ.
רהם נזכר היטב על ידי אסירי המחנה בציניות שלו ובאישיות הקשה. הוא נהג להכות את האסירים ולהשתתף בעינויים. מנגד, היו אסירים שזכו ליחס מעודף, אסירים מיוחסים שמוצאם מוינה. היו יהודים שחס עליהם מגירוש לאושוויץ (תמורת שוחד) וכן לחלק מהיודנראט של המחנה נהג לדבר בכבוד ופנה אליהם עם המילה Sie במקום Du, אפילו בפני קציני אס-אס.
העמדה לדין והוצאה להורג
רהם החליט לפנות את מחנה טרזיינשטט ב-5 במאי 1945 יחד עם כל קציני וחיילי האס אס. הוא נתפס זמן קצר לאחר מכן על ידי כוחות צבא ארצות הברית ובשנת 1947 הוסגר לצ'כוסלובקיה. הוא הועמד למשפט, נמצא אשם בביצוע פשעי מלחמה ונידון למוות. הוצאתו להורג אירעה ב-30 באפריל 1947, כארבע שעות בלבד לאחר מתן פסק הדין על ידי חבר השופטים הצ'כי.
פארק וימבלדון
פארק וימבלדון (באנגלית: Wimbledon Park) הוא פארק באזור וימבלדון שברובע מרטון בעיר לונדון שבאנגליה. הפארק קרוי על שם האזור, והוא הפארק השני בגודלו ברובע מרטון.
היסטוריה
עד סוף המאה ה-19 היה אזור הפארק חלק מאחוזת וימבלדון, אחת מהאחוזות של משפחת ספנסר. במהלך המאה ה-18 עוצב הגן על ידי מעצב הגנים קייפאביליטי בראון אשר על פי תכנונו נחפר האגם המצוי בלב הפארק.
בשנת 1846 מכרה משפחת ספנסר את האחוזה לג'ון אגוסטוס בומונט שבנה על חלק משטחי האחוזה שכונת מגורים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה רכשה מנהלת רובע וימבלדון את השטח הנותר של גני האחוזה, הכוללים את האגם (שטח הקטן בהרבה משטח הפארק המקורי) והפכה אותו לשטח ציבורי.
מועצה אזורית מפעלות אפק
מועצה אזורית מפעלות אפק הייתה מועצה אזורית שהתקיימה באזור מזרח גוש דן, חלק אחד ממנה בקרבת ראש העין והחלק האחר באזור בקעת אונו.
המועצה גבלה בצפון בראש העין ופתח תקווה, בדרום במועצה אזורית חבל מודיעין, יהוד וקריית אונו, במזרח באזור השומרון ובמערב בגני תקווה, סביון ופתח תקווה.
היסטוריה
החלטה על הקמת מועצה אזורית אפק נתקבלה במרץ 1950. המועצה הוקמה באוגוסט 1950 וכללה את כפר סירקין, גבעת השלושה, נחשונים, וגדוד 9. עם הקמת קיבוץ עינת צורפה גם היא למועצה אזורית אפק ושטח המועצה הייתה 19,000 דונם. חורשים שהוקמה בינואר 1955 צורפה גם היא למועצה.
בינואר 1951 הוקמה מועצה אזורית מפעלות שכללה את היישובים כפר מעש, גני יהודה ומגשימים. לראש המועצה נבחר יונה קליין מכפר מעש. עם הקמת סביון היא נכללה במועצת מפעלות.
בתחילת 1955 הוחלט על איחוד מועצה אזורית אפק עם מועצה אזורית מפעלות וכך קמה מועצה אזורית מפעלות אפק שהתכנסה לראשונה ב-5 ביולי 1956. בשנת 1960 צורפה גת רימון למועצה ובשנת 1963 כללה המועצה 11 יישובים בהם התגוררו כ-3400 נפשות.
דו"ח מבקר המדינה שפורסם בשנת 1969 מצא חריגות תקציביות במועצה.
עד שנת 1978 כללה המועצה גם את היישוב סביון אשר הפך בשנה זאת למועצה מקומית נפרדת. המועצה התאחדה עם מועצה אזורית הירקון ומועצה אזורית השרון התיכון להרכבת מועצה אזורית דרום השרון במרץ 1980.
לאורך כל שנות קיומה, ראש המועצה של מועצה אזורית מפעלות אפק היה יצחק בנדר.
יישובי המועצה
בעת האיחוד כללה המועצה את שמונת היישובים:
לפני 1977 כללה המועצה גם את חגור וחורשים.
פשרת קריטנדן
פשרת קריטנדן הייתה הצעת פשרה שכשלה, אותה הציע ג'ון קריטנדן, סנאטור אמריקאי ממדינת קנטקי, במטרה לפתור את משבר פרישת מדינות הדרום מן האיחוד בשנים 1860-1861. הצעתו באה לענות על ההסתייגויות שעוררו מדינות הדרום של ארצות הברית, אשר איימו להביאן לידי פרישה מן האיחוד.
רקע
הצעת הפשרה מורכבת משש הצעות לתיקון החוקה ושלוש הצעות להחלטות של הקונגרס. בית הנבחרים של ארצות הברית והסנאט של ארצות הברית דחו את ההצעה בשנת 1861. ההצעה נתפסה כמכילה ויתורים גדולים מדי למדינות הדרום, אולם ככל הנראה תגובת הדחייה המיידית של אברהם לינקולן להצעה הייתה בעלת ההשפעה הגדולה ביותר. תגובת הדרום לדחיית ההצעה הובילה למלחמת האזרחים האמריקנית.
ההצעה התקבלה באהדה בין חברי סנאט ממדינות הדרום, אולם רוב חברי המפלגה הרפובליקנית דחו את עיקריה מתוך עמדה שאין להתיר לעבדות להתפשט. אחד מחברי המפלגה, אברהם לינקולן, גינה את ההצעה וטען שאיננה מתמודדת עם עתיד העבדות בארצות הברית. הרפובליקנים הצהירו כי קבלת ההצעה משמעותה "ברית עולמים למלחמה נגד כל אדם, שבט ומדינה המחזיקים ברגל אדמה בין מקום הימצאנו לבין ארץ האש." באותה עת הטריטוריות היחידות שהיו מדרום לקו פשרת מיזורי, היו חלקים מטריטורית ניו מקסיקו וטריטוריות אינדיאניות, בעת שהייתה הסכמה נרחבת משני עברי המתרס כי עבדות לא תשגשג בניו מקסיקו. נציגי מדינות הדרום סירבו להצעת חברי הבית הרפובליקנים, אשר אושרה בהצעת ועדה מ-29 בדצמבר 1860, לקבל את ניו מקסיקו כמדינה באיחוד באופן מיידי.
מעסיק
מעסיק או מעביד הוא כל אדם וכל ארגון שנותנים לעובדים שכר בתמורה לעבודתם. לעיתים ניתן השכר לפי מספר שעות העבודה, ולעיתים לפי סכום שנקבע מראש לתקופת העבודה. כמו כן לעיתים מחולק שכרם של עובדים, ובכלל זה עובדים על בסיס משכורת, לשכר בסיס ולשכר עבור פעולות נוספות, כגון שעות נוספות.
מעבידים יכולים להיות אנשים פרטיים השוכרים, למשל, שמרטף, אשר עובד בשכר שעה; אך יכולים להיות גם תאגידים גדולים ומוסדות ממשלתיים אשר מעסיקים אלפי אנשים. במרבית החברות המערביות, הממשלות הן המעסיק הגדול ביותר, אבל רוב כוח העבודה מועסק במגזר הפרטי בעסקים קטנים ובינוניים.
המעסיק הוא ששולט על הבסיס היצרני של מקום העבודה ועל ההון והמשאבים במקום העבודה. גם תוצר קניין רוחני של העובד מצוי בדרך כלל בחזקת המעסיק.
הגדרה
בדיני העבודה יש התייחסות נרחבת לזכויות וחובות של המעסיק, אך אין בהם הגדרה למושג בסיסי זה. בהעסקה על ידי קבלן כוח אדם מקובל להבחין בין המעסיק הפורמלי, שהוא הקבלן, ובין המעסיק בפועל, שהוא רוכש השירותים מהקבלן, שאצלו נעשית העבודה. האחריות לציות לדיני העבודה מוטלת בראש ובראשונה על הקבלן, אך אחריות מסוימת מוטלת על המעסיק בפועל. בעבודה במסגרת אשכול חברות, זהות המעסיק אינה חד משמעית.
בפקודת הנזיקין מוגדר מעביד: "מי שיש לו ביחסיו עם אדם אחר שליטה גמורה על הדרך שבו אדם אחר מבצע עבודה בשבילו, ואילו הוא עצמו אין עליו מרות דומה לגבי אותה עבודה". בסעיף 82(ב) לפקודת הנזיקין, מוגדר מעביד, לעניין סעיף זה: "החייב לפי החוק בתשלום דמי הביטוח בעד המבוטח, לרבות מי שהמעביד אחראי למעשהו לפי סעיף 13 לפקודה זו". על פי פסיקת בית המשפט העליון, הגדרה זאת חלה גם על חוק הביטוח הלאומי. בשנת 1997 ברוב של 3 נגד 2 החליטו שופטי בית המשפט העליון שהמונח "מעביד" בסעיף 82(ב) לפקודת הנזיקין אינו כולל "עובד עצמאי".
בשנת 2014 תוקנו חוק הביטוח הלאומי ופקודת מס הכנסה והוכללה בהם ההגדרה שמעביד ומעסיק הם: "מי שמעסיק אדם במסגרת יחסי עבודה".
בחירת מינוח לחקיקה
המונח ששימש בחוקי מדינת ישראל לציון המעסיק היה "מעביד". מונח זה ספג ביקורת בתחילת 1951 מצד חבר הכנסת יעקב גיל מהציונים הכלליים שטען שבכל מקום בתנ"ך שבו מופיע השורש להעביד הוא מופיע בקונטציה שלילית ועל כן יש להשתמש במקום זאת במונח "נותן עבודה". הצעתו של גיל לא נתקבלה, בגלל הטענה שהמונח "נותן עבודה" מעביר קונטציה של חסד שניתן לעובד.
ביולי 2014 אישרה הכנסת חוק הקובע שב-45 מחוקי מדינת ישראל, שבהם מופיע המונח "מעביד" על הטיותיו, הוא יוחלף למונח "מעסיק". דברי ההסבר להצעת החוק נימקו זאת: "למונח מעביד, על הטיותיו, עלולה להיות משמעות שלילית, המתקשרת בין היתר לניצול, שיש בה כדי להשפיע על השיח המשפטי והציבורי כלפי מי שמעסיק עובדים. לפיכך מוצע להחליף מונח זה במונח מעסיק, שאינו טעון במשמעות שלילית כאמור." גם לאחר תיקון זה מתקיימים מאות מופעים של המושג "מעביד" בפקודת מס הכנסה, בחוק הביטוח הלאומי, בחוק ביטוח בריאות ממלכתי ובחוקים נוספים.
הערות שוליים
Employment
אנדורה לה ולה
אנדורה לה ולה (בקטלאנית: Andorra la Vella נהגה "אנדורה לה וייה") היא בירת נסיכות אנדורה ועיר הבירה הגבוהה באירופה. העיר ממוקמת בהרי הפירנאים, בין צרפת לספרד. מספר תושביה כ-26,000 (נכון לשנת 2008). זהו גם שמה של הקהילה האוטונומית (המחוז) שמקיפה את העיר. משמעות השם היא "אנדורה העתיקה".
היסטוריה
במקום התקיים יישוב החל מהתקופה הנאוליתית המאוחרת. במקום היה יישוב בתקופה הרומית, ויישוב נוסף הוקם על ידי קרל הגדול במאה השמינית כיישוב קדמי בין ממלכתו לממלכת המורים שבספרד. העיר הפכה לבירת אנדורה בשנת 1278 כאשר הוקמה הנסיכות. ה"קאזה דה לה ואל", ששימש כבניין הפרלמנט המדינה, הוקם בשנת 1707 והוא המבנה העתיק ביותר בעיר שעדיין עומד על מכונו. כיום, מתכנס הפרלמנט בבית הפרלמנט החדש של אנדורה.
בשלהי המאה ה-20 החלה העיר לפתח את ספורט הסקי והפכה לאתר תיירות חורף, והעיר אף הייתה מועמדת לארח את אולימפיאדת החורף 2010.
גאוגרפיה
העיר נמצאת בדרום-מערב המדינה, בגובה 1,011 מטרים מעל פני הים, במפגש שני נחלים.
אקלים העיר ממוזג, החורפים קרים, וקיץ יבש. הטמפרטורה נעה בין 1- מעלות בממוצע בחודש ינואר ל-20 מעלות בממוצע בחודש יולי. כמות המשקעים הממוצעת בעיר - 808 מ"מ גשם בשנה.
תחבורה
באנדורה כולה אין שדה תעופה. היא מרוחקת שלוש שעות נסיעה משדות התעופה הקרובים ביותר (טולוז, ז'ירונה, וברצלונה). במדינה אין גם תחנת רכבת, והיא מקושרת בקו אוטובוס לתחנת הרכבת הסמוכה בלופיטלה שבצרפת.
אוכלוסייה
השפה הרשמית המדוברת היא קטלאנית, אולם התושבים מדברים גם צרפתית וספרדית. מרבית האוכלוסייה היא נוצרים קתוליים. המוצא האתני של התושבים הוא:
כלכלה
העיר אנדורה לה ולה היא המרכז הכלכלי של אנדורה. עיקר כלכלת העיר מתבססת על תיירות - 80% מכלכלת המדינה מתבססת על 10 מיליון התיירים המבקרים בעיר מדי שנה. כמו כן מהווה העיר מרכז בנקאי מקומי, ופועלות בעיר חברות רבות הנהנות ממקלט המס שהמדינה מעניקה.
ספורט
בסמוך לעיר מצויים אתרי סקי רבים המשמשים בסיס לכלכלתה. אנדורה לה ולה התמודדה על המכרז לארח את משחקי החורף האולימפיים לשנת 2010, אולם לא נבחרה. בעיר קבוצת כדורסל המשחקת בליגת העל הספרדית, מורה בנק אנדורה.
פייר-אמריק אובאמיינג
פייר-אמריק אובאמיינג (בצרפתית: Pierre-Emerick Emiliano François Aubameyang; נולד ב-18 ביוני 1989 בלאוואל, צרפת) הוא כדורגלן גבונזי-צרפתי, המשחק בעמדת החלוץ במרסיי. בעבר שמש כקפטן נבחרת גבון.
קריירת נוער
אובאמיינג החל לשחק כדורגל ברואן ב-2001 וב-2005 עבר לשחק בבסטיה. ב-2007 עבר למחלקת הנוער של מילאן ונמנה עם סגל קבוצת הנוער באותה שנה, בטורניר במלזיה כבש שבעה שערים בשישה משחקים.
קריירת מועדונים
אחרי שנמנה עם סגל מילאן בעונת 2008 ולא שותף באף משחק, הושאל אובאמיינג לקבוצת דיז'ון מהליג 1 בגיל 19 בלבד בעונת 2008/2009, הוא כבש שמונה שערים ב-34 משחקים ונחשב לכישרון עם עתיד גדול.
ב-24 ביוני 2009 חתם לעונת השאלה בליל וכבש שני שערים ב-14 משחקים.
ב-21 באוגוסט 2010 חתם שוב לעונת השאלה, הפעם במונקו שם כבש שוב שני שערים ב-19 משחקים.
בינואר 2011, לאחר חצי שנה במונקו, הושאל לשנה לסנט אטיין, שלאחר עונה של שני שערים ב-14 משחקים רכשה אותו ממילאן תמורת 1.8 מיליון אירו.
בעונת 2013 כבש אובאמיינג 19 שערים ב-37 משחקים במדי סנט אטיין וסיים במקום השני ברשימת מלכי השערים אחרי זלאטן איברהימוביץ'.
אחרי העונה המצוינת שלו בסנט אטיין, חתם אובאמיינג בפיינליסטית של ליגת האלופות – בורוסיה דורטמונד ב-4 ביולי 2013 תמורת 13 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו בבורוסיה דורטמונד ערך בסופר קאפ הגרמני, נגד באיירן מינכן, כשעלה כמחליף ובישל את השער האחרון במשחק למרקו רויס, עזר לקבוצתו לנצח 4–2 וזכה בתואר ראשון בדורטמונד.
אובאמיינג הרשים מאוד כשהגיע לקבוצה כשכבש שלושער במשחק הפתיחה שלו בבונדסליגה מול אאוגסבורג וכשכבש בחצי הראשון שלו בבונדסליגה תשעה שערים ב-16 משחקים ששותף בהם, בעוד בחצי השני אכזב מעט כשכבש רק ארבעה שערים ב-16 משחקים.
ב-27 בנובמבר כבש אובאמיינג את שערו הראשון בליגת האלופות מול נאפולי, בניצחון קבוצתו 3–1.
לקראת עונת 2014/2015 זכה עם דורטמונד בסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון 2–0 על באיירן מינכן. באותו משחק כבש אובאמיינג את השער השני לזכות קבוצתו. בעונת 2016/17 אובאמיינג זכה בתואר מלך השערים של הבונדסליגה עם 31 כיבושים, באותה עונה הוא זכה עם דורטמונד בגביע הגרמני.
ב-3 בפברואר פתח לראשונה במדי ארסנל במשחק נגד אברטון במסגרת הליגה האנגלית, באצטדיון האמירויות. באותו משחק ניצחה ארסנל 1–5, כאשר אובאמיינג מבקיע את שער הבכורה שלו מבישול של הנריך מחיתריאן, איתו שיתף פעולה קודם לכן במדי בורוסיה דורטמונד. באוקטובר 2018 זכה בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג.
בליגה האירופית, כאשר ארסנל ניצחו את חצי הגמר נגד ולנסיה עם שלושער של אובמיאנג בתוצאה: 4–2, הגיעו לגמר נגד צ'לסי שם הפסידו 1–4.
את עונת 2018/2019 סיים אובאמיינג כמלך שערי הליגה האנגלית בעונת הבכורה שלו עם 22 כיבושים, יחד עם מוחמד סלאח וסאדיו מאנה.
ב-26 ביולי 2020 כבש את שער הליגה ה-200 שלו, במשחק ליגה נגד ווטפורד.
בעונת 2019/2020 הבקיע אובמיאנג 22 שערי ליגה, שער אחד פחות ממלך השערים לאותה עונה ג'יימי ורדי, שסיים עם 23 שערים.
ב-1 באוגוסט 2020 הבקיע אובאמיינג צמד בגמר הגביע האנגלי, בניצחון 1–2 על צ'לסי, שהעניק לארסנל את הזכייה ה-14 בתואר. בנוסף, הפך אובאמיינג לשחקן הראשון בהיסטוריה של המועדון שכובש שני צמדים רצופים באצטדיון וומבלי, לאחר שהבקיע צמד גם בחצי הגמר מול מנצ'סטר סיטי.
ב-29 באוגוסט כבש את השער בתיקו 1–1 במשחק מגן הקהילה מול ליברפול, וגם כבש את הפנדל המכריע בניצחון קבוצתו בדו-קרב הפנדלים.
ב-15 בספטמבר 2020 האריך את חוזהו במועדון בשלוש שנים.
ב-1 בפברואר 2022 חתם כשחקן חופשי בברצלונה על חוזה לעונה וחצי. ב-6 בפברואר ערך הופעת בכורה בניצחון 2–4 על אתלטיקו מדריד. ב-21 בפברואר כבש את שער הבכורה שלו, והשלים שלושער בניצחון 4–1 על ולנסיה.
ב-2 בספטמבר 2022 חתם בצ'לסי. ארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–1 לדינמו זאגרב בליגת האלופות. ב-1 באוקטובר כבש שער בכורה בפרמייר ליג במדי הקבוצה, בהופעת הבכורה, בניצחון 1–2 על קריסטל פאלאס.
נבחרת גבון
אובאמיינג הוזמן לשחק בנבחרת עד גיל 19 של איטליה אחרי שהרשים בתקופתו בדיז'ון, לבסוף בחר לשחק בנבחרת הצעירה של צרפת והופיע לראשונה במשחק ידידות נגד תוניסיה הצעירה.
ב-25 במרץ 2009 בחר אובאמיינג לשחק במדי נבחרת גבון והופיע לראשונה בנבחרת מול נבחרת מרוקו, משחק בו כבש בניצחון 2–3.
אובאמיינג גם הוביל את נבחרתו לרבע גמר גביע אפריקה לאומות 2012, ב-5 בפברואר במשחק רבע הגמר כבש מול נבחרת מאלי במשחק שנגמר 1–1 והלך להארכה ולפנדלים אשר הסתיים בתוצאה 4–5 לטובת מאלי לאחר שאובאמיינג החמיץ את הבעיטה שלו. אובאמיינג הוביל את הנבחרת הלאומית גם בגביע אפריקה לאומות 2017, שם סיימה במקום השלישי בבית א', לאחר שלוש תוצאות תיקו.
ב-18 במאי 2022 הודיע על פרישה מנבחרת גבון.
חיים אישיים
אובאמיינג הוא בן לאב גבוני ואם ספרדייה ומחזיק הן באזרחות צרפתית והן באזרחות גבונית. אביו משמש כסקאוט של קבוצת מילאן.
בלה קארוי
בלה קארוי (בהונגרית: Károlyi Béla; נולד ב-13 בספטמבר 1942) הוא מאמן התעמלות רומני.
חייו
קארוי נולד בקלוז', טרנסילבניה, תחת שליטה של הונגריה (קלוז' חזרה לשליטת רומניה ב-1944) למשפחה אתנית הונגרית. קארוי ואשתו מרתה, גם היא הונגריה, ערקו לארצות הברית ב-1981 במהלך סיבוב הופעות ראווה עם נבחרת הנשים של רומניה. שניהם מחזיקים באזרחות כפולה רומנית ואמריקאית. הזוג קארוי אימנו את נבחרות הנשים האולימפיות של רומניה וארצות הברית והביאו אותן למדליות אולימפיות.
בלה ומרתה קארולי אימנו בין השאר את המתעמלות: נדיה קומנץ' (הראשונה שהשיגה את הציון 10), מרי לו רטון, בטי אוקינו, קרי סטרוג, תאודורה אונגוריאנו, קים זמסקאל, כריסטי פיליפס ודומיניק מוצ'אנו. בסך-הכול הקארוים אימנו תשע אלופות אולימפיות, חמש עשרה אלופות עולם, שש עשרה זוכות מדליה באליפות אירופה, ושש זוכות באליפות ארצות הברית.