cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדולף, רוזן הפלטינט שעל הריין
ביוגרפיה
בילדותו נאבקו אביו ודודו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הירושה, ובשנת 1317 ויתר אביו על נחלותיו לדודו לודוויג הרביעי ועבר להתגורר באנגליה, שם מת בשנת 1319. לאחר מות אביו הועמד לאדולף ואחיו האפוטרופוס יוהאן פון נסאו, שהיה תומך של בית הבסבורג. בשנת 1322 הסתיימה המלחמה בין האחים ללודוויג הרביעי, ולאחר מות אמם מכטילד מנסאו בשנת 1323 אף חלה התקרבות ביניהם.
ב-29 בינואר 1327 מת אדולף בנוישטאדט אן דר ויינשטראסה, ובשנת 1329 חתם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יחד עם אחיו רודולף השני ורופרכט הראשון ואחיינו רופרכט השני על אמנת פאביה, ולפיה הם קיבלו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ואילו לודוויג נשאר עם דוכסות בוואריה.
משפחתו
בשנת 1320 התחתן אדולף עם אירמנגארד מאטינגן, בתם של לודוויג השישי, רוזן אטינגן ואגנס מווירטמברג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
תלמי השני
תַּלְמַי השני פילדלפוס (ביוונית: Πτολεμαῖος Φιλάδελφος; 309 לפנה"ס - 246 לפנה"ס) היה בנו של מייסד השושלת התלמיית, תלמי הראשון סוטר וברניקי בת מאגאס (ברניקי הראשונה). היה מלך מצרים התלמיית משנת 283 לפנה"ס עד 246 לפנה"ס. נתפס כאחד מחשובי המלכים של השושלת התלמיית. תחת שלטונו התבססו הספרייה והמוזיאון המפורסמים של אלכסנדריה. על פי המסורת היהודית (כפי שמוצג באיגרת אריסטיאס) תלמי השני הוא פטרונו של תרגום השבעים.
לאחר מותו, צורף לשמו הכינוי "פילדלפוס" (אוהב-אחותו) כאות על כך שארסינואי השנייה, אשתו השנייה, הייתה אחותו הן מאביו והן מאמו.
נודע כמלומד ובעל תאווה עצומה למילה הכתובה, אך גם בנטייתו לרדוף אחרי נשים רבות, ובעושרו שעלה על אוצרותיו של כל מלך בן תקופתו ואף הוקבל לזה של המלך שלמה. בשונה מאביו, שהיה לוחם ומצביא דגול בצבאו של אלכסנדר הגדול, היה תלמי השני פילדלפוס נהנתן שנמנע מלצאת לקרב יחד עם חייליו ומפקדיו.
ניהל מדיניות כלכלית המבוססת על טכנולוגיה חקלאית, שביססה תשתית למדיניות חוץ תוקפנית לשם הרחבת ממלכתו והגנה על מצרים. ביסס את פולחן אלכסנדר הגדול והרחיבו לעצמו, למשפחתו, ולכל שושלתו.
במהלך כהונתו ניהל תלמי פילדלפוס מספר מלחמות ובהן המלחמה הסורית הראשונה והמלחמה הכרמונידית, בהן התבטאה מדיניות החוץ התלמיית הייחודית. לעומת זאת, במלחמה הסורית השנייה, הודגשה דווקא חולשתה של מצרים תחת תלמי.
ילדותו ונעוריו
בנם של תלמי סוטר הראשון ואשתו הרביעית, ברניקי הראשונה, נולד באי קוס בשנת 308 לפנה"ס. קדמו לו שתי אחיות מזיווג זה: ארסינואי השנייה, בתם הבכורה של הזוג, הבוגרת מתלמי בשמונה שנים ומי שעתידה להיות אשתו, והאחות פילוטרה, אשר שנת לידתה המדויקת לא ידועה.
מפפירוסים של התקופה עולה שבימי חייו נהגו לכנותו תלמי בן תלמי. (לכאורה, היה צריך לכנותו תלמי השני, על פי המסורת ההלנית, על שם סבו, אלא שתלמי סוטר מקים השושלת התלמיית ואציל בחצר המקדונית, או אביו (לאגוס) היו בעלי עבר מפוקפק, כמשתמע מדבריו של פלוטארכוס.)
תלמי השני נולד אמנם באי קוס טרם מלך רשמית אביו במצרים, אך כשהגיע לגיל בו יכול היה ללמוד כבר הוקף במציאותה של חצר המלוכה המצרית. אביו שהועיד לו את הכתר דאג למיטב המחנכים עבורו. בין מוריו ניתן למנות את פיליטיאס בן טיליפוס מקוס, מגדולי המשוררים של התקופה ששירתו היוותה השראה בדורות הבאים ואת סטראטון בן ארקיסלאוס מלאמפסאקוס, הפילוסוף שהוזמן לאחר מות רבו, פועלו מתואר אצל דיוגנס לארטיוס.
תלמי לא הצטיין בכושר גופני והשקיע את מרצו בלימודים ובהתפתחות אינטלקטואלית, יוסף בן מתתיהו הציג את תלמי כאדם בעל תאוות לימודים וקריאת ספרים כשהוא מתייחס באופן ספציפי לתרגום החוק היהודי ליוונית. איליאנוס מעיד בכתביו שתלמי השני נפל למשכב עקב שקדנות ולמידה מרובה.
עלייתו למלוכה
בחירתו של תלמי הראשון הייתה צפויה, שכן 32 שנה לפני כן, לקח לאשה על פני אשתו אורידיקי, את ברניקי, קרובת משפחתה ובת לווייתה של אורדיקי. ברניקי הגיעה ממוקדון למצרים עם שלושת ילדיה, ונטלה את תפקיד בת הלוויה, לאחר מות בעלה ואבי ילדיה, הקצין פיליפ. עם נישואיהם של תלמי הראשון וברניקי, עזבה אורידיקי בצערה למילטוס.
בשנת 285 לפנה"ס העביר תלמי הראשון סמכויות מלכותיות לידיו של בנו המועדף. בחורף של שנת 283/2 לפנה"ס בגיל 84, מת תלמי הראשון. תלמי השני החל לשלוט בלעדית כמלך ככל הנראה מ-7 בינואר 282 לפנה"ס. זמן קצר לאחר מכן הוא שינה את לוח השנה המלכותי, כדי לרמוז שהוא היה שליט שותף לתלמי הראשון עוד ב-285 לפנה"ס, כנראה כדי לשלול תביעות של טוענים אחרים לכתר.
תלמי קראונוס הצטרף לחצר המלוכה המקדונית, וביצר את כוחו באמצעות נישואין לבתו של פירוס, מלך אפירוס. קראונוס שהכיר היטב את כוחה של מצרים, ראה חשיבות במניעת תמיכתו של פילדלפוס באויביו, ועל כן אחד מצעדיו הראשונים כשליט מוקדון, היה שליחת איגרת לתלמי פילדלפוס, שבה הודיע כי הוא מסלק כל תביעה מכתר המלכות המצרי - בתנאי שפילדלפוס יכיר בו כשליטה של מוקדון.
מדיניות פנים
הממשל והאדמיניסטרציה היו חלק בלתי נפרד מהמוסד הדתי במצרים העתיקה. כמו בשאר העולם הקדם מודרני, מוסד המלוכה היה חלק בלתי נפרד מהדת. מאז התקופה השושלתית בשנת 3000 לפנה"ס ועד עלייתה של רומי כמושלת האזור בשנת 31 לספירה, נועד למלך תפקיד דתי, ובראש ובראשונה ביצוע פעולות פולחניות הקשורות בשמירה ובניה של הסדר העולמי (מע'ת) שהובא על ידי הבורא. היושב על הכס המלכותי נתפס במצרים כהתגלמותו הארצית של הורוס ובנו של רע, ואמצעי הקשר בין האדם לאלים.
מספר רב של מגילות הפפירוס בשפה היוונית והמצרית הדמוטית משרטט את דיוקנה של הבירוקרטיה שהתפתחה תחת שלטונו של תלמי השני.
לאחר תקופה של ניסויים תחת שלטונו של תלמי סוטר הראשון, בנו, פילדלפוס ארגן ושיפר את המערכת האדמיניסטרטיבית באימפריה והביא אותה למקום דינמי וגמיש בעל אופי פרגמטי המאמץ את התנאים המקומיים. המושלים תחת פרעה בערי האימפריה השונות היו בעלי כוח שהוגבל על ידי האויקונומוס וחיילות המצב שנבחרו על ידי תלמי עצמו. כך נשמרה היציבות בממלכה, מקרי התקוממות ומרידות היו נדירים, כמו סיפורו של מאגאס בקירנה וההתקוממות במערב אסיה הקטנה.
אדמיניסטרציה
כמו בתקופות מוקדמות יותר היחידה האדמיניסטרטיבית הבסיסית הייתה הנום, אדמיניסטרציה אזורית. מצרים כולה הייתה מחולקת למחוזות שמספרם וגודלם השתנה מעת לעת. אלכסנדר הגדול והשושלת התלמיית אחריו הותירו את השיטה האדמיניסטרטיבית שהייתה נהוגה לפני התקופה ההלניסטית. לכל נום היו שלושה ענפי ניהול, אחד האחראי על התוצרת החקלאית (Nomarch), אחר על הכספים (Oikonomos) ואחרון על רישומי הקרקע (Basilikos Grammateus). כל בעלי תפקידים דיווחו לאלכסנדריה שם ישב ה-Dioiketes שבו שלט המלך בעזרת נושאי משרות בממשל הכספי ומינהלי של מצרים.
שינוי מהותי שנכנס לשיטת הממשל המצרית בתקופה התלמיית נעשה במטרה לכלכל את החיילים וכדי לחסוך בהוצאות ובסיכונים הכרוכים באחזקתם של חיילים חמושים, המלך החליט לפזרם באזורים השונים הנקראים Kleroi. על הקלרוכיות (Kleruchs) שלט באופן ישיר הסטראטגוס (Strategoi), תחתיו ישבו הנומה- סטראטגוס שבאחריותם, בתקופות התלמיות המוקדמות, היה לדאוג לאינטרסים של חייליהם. הביורוקרטיה שהונהגה על החברה המיליטנטית הייתה שונה במעט ואף מוקטנת מזו שהונהגה על החברה האזרחית כשבעוד היא נשענת על הסמכות האזרחית, החיילים נסמכו על סמכות מפקדיהם ובמידה מסוימת שרר מצב בו הצבא הרכיב מדינה בתוך מדינה.
המלך ראה בשטחה של מצרים כשייכת לו אך בפועל הוא האציל את סמכויותיו על חלק ממנה, האדמה המלכותית. אדמה זו הייתה מאוכלסת על ידי חקלאים השייכים לחצר המלוכה תחת חוזה. באופן ספציפי נראה כי הנומה הארסינואית (Fayum) הייתה ברובה כזאת. אך קשה לדעת את הפרופורציות של אדמות אלה במקומות אחרים במצרים. החקלאים עצמם שילמו מיסים כל שנה בהתאם למצב אדמתם לאחר תקופת ההצפה. שאר אדמת מצרים נחשבה משוחררת מידיו של המלך לצרכים אחרים כמו קלרוכיות, אדמות מקדשים, אדמות עירוניות, 'מתנות' מלכותיות ואדמות פרטיות. החובות והפריבילגיות שניתנו למחזיקי האדמות בעלות מגוון רחב בהתאם למעמד האוחזים בה.
האדמיניסטרציה האזרחית בפרובינקיות רק במחצית השנייה של המאה השלישית לפנה"ס הגיעה לכדי כך שהיא זהה לזו הפנים מצרית, בעצם רק בימיו של תלמי השלישי נוצר תיאום במדיניות הפנים בין מצרים לערים שמחוצה לה. עד אז הפרובינקיות של האימפריה התלמיית נשלטו בצורה הזהה לזו של הממלכה הסלאוקית, כך לדוגמה פילדלפוס מינה שליט מטעמו בפמפיליה.
התפתחות הערים במובן ההלניסטי של המילה, כלומר פוליס, היו תופעה שהלכה והתרחבה בממלכה בימי של תלמי השני, אולם במצרים היו קיימות שלוש פולייס, בשאר האימפריה התופעה הייתה רחבה יותר. למשל בקפריסין שבה היו שלוש עשרה פולייס שקיבלו אוטונומיה אזרחית מלאה, מריון שהוחרבה בימי תלמי הראשון והוקמה מחדש על ידי תלמי השני בשם ארסינואי על שם אחותו שעימה התחתן. במיוחד בקוילה סוריה ההלניזם זכה לפריחה עם הקמתם של ערים שונות על ידי תלמי השני, ערים כמו עכו התלמיית, פילדפיה הנקראת היום רבת עמון, ועיר בשם פילוטריה שיש המשייכים אותה לבית ירח העתיקה הנמצאת בחופה הדרום מערבי של הכנרת. גם באסיה הקטנה הוקמו ערים הלניסטיות תחת שלטונו של תלמי השני. ערים אלו היו תחת פיקוח של נציב תלמי, כך שהניהול הפנימי של העיר והניהול המלכותי היו קשורים בקשר הדוק.
אספקטים כלכליים
למעשה האדמות היו בעלות שימושים שונים, כשחלק מהן הוחכר. חלקן הוקצבו לחיילים בשירות פעיל כדי לכלכל אותם ואת משפחותיהם, אלו הן הקלרוכיות. חלק גדול מהחיילים שירתו בצבאו של תלמי הראשון. בסוף המלחמה הסורית השנייה פילדלפוס הקים מספר קלרוכיות בפאיום. הקלרוכיות שהיו פזורות על פני הארץ הפיצו את הרעיונות והטכנולוגיה היוונית בתחום החקלאות. בזמן שהחיילים בעלי האדמה היו שותפים בקמפיין צבאי היה על בעלי אדמות אחרים לדאוג לאדמת הנעדרים. הנכסים בקלרוכיות עברו בירושה בתוך משפחות החיילים.
כאמור התנובה החקלאית היא זו שמימנה ואיפשרה את מדיניות החוץ הענפה של תלמי השני, על כן חידושים טכנולוגים בתחום החקלאות נעשו כדי להגדיל את התוצרת החקלאית. תשומת לב מיוחדת ניתנה לאדמה של פיום ולנום על שם ארסינואי, שהיה מקושר לנילוס על ידי פלג שהתפצל מנהר זה. נראה שבימיו של תלמי הראשון נחל זה נחסם בסכר וכך נשלטה כמות המים ועלתה כמות התבואה. בימי תלמי השני אף הוקם אגם מלכותי בדרומה של פיום שהיה הישג הנדסי שהביא לעונת השקיה נוספת, מלאכותית אומנם, שהביאה לגידול משמעותי בתבואה. התועלתנות היא ששלטה ברוח המדיניות הכלכלית של תלמי השני, ניתן לראות ביטוי לרוח זו בחוקי עבדות שהכתיבו את התועלת של העבדים לשלטון והערך שלהם בשימור קצב העבודה.
ממלכתו של תלמי השני התעלתה בהישגיה על פני הממלכות ההלניסטיות האחרות בגלל היציבות והמערכת הכלכלית הרווחית שהייתה תחתיו.
דת
תלמי השני טיפח את הכת שסגדה להוריו "האלים המושיעים" (θεοὶ σωτέρες) והפסטיבל שיועד להם שנקרא Ptolemaieia, הם שימשו כמחוות זיכרון ומתן לגיטימציה לשושלת התלמיית. תלמי הקים כת דתית הסוגדת לו ולאשתו ארסינואי השנייה ואף הקים אחת הסוגדת לאשתו לבדה ואחת נוספת לאחותו. תחת תלמי הכהונה של אלכסנדר הגדול קושרה לשושלת התלמיית.
תלמי השני העביר את גופתו של אלכסנדר מוקדון לאחוזת קבר קבועה, כמו כן הוסיף שליט זה לטקסי הפולחן של אלכסנדר מנהגים ההולמים מייסד והירו שצורף למניין האלים, מעשה זה של האלהת אלכסנדר היווה אבן יסוד של פולחן האלים שתלמי השני ביקש לייחס לשושלתו, אם בפולחן אביו ואימו ואם בזה שלו ושל אשתו.
לצד מבנה הפולחן שבנה תלמי עבור אלכסנדר בנה משכן נצח עבור אביו ואימו כממשיכי אלכסנדר. כמו כן הקים את פסטיבל הפטולמאיה שנועד להיחגג כל שנה חמישית באלכסנדריה הבירה, במהלכו נערכו תהלוכות, משחקים ותחרויות בתחום האתלטיקה בדומה לאולימפיאדה שהייתה נהוגה ביוון.
ניתן לראות מגמה של האלהה שנועדה להאדיר את השושלת התלמיית, ביטוי נוסף ניתן לראות לכך בפולחן שקבע תלמי השני עבור פילוטרה אחותו שנפטרה בטרם עת ולא נישאה לאיש.
כדי ליצור יציבות במצרים המלכים התלמיים היו חייבים להגיב לתנאים הקיימים במצרים, על כן, לא זו בלבד שנכנסו לתפקיד המלך היווני המסורתי, בסילאוס (basileus), אלא גם לתפקיד המלך המצרי המסורתי, הפרעה שנשא בחובו מחויבות דתית שורשית ועמוקה. את הביטוי לקבלת המלכים את צורת השלטון הפרעונית ניתן למצוא בתבליטים, המעטרים את המקדשים, בהם נראים המלכים כמגישים מנחות לאלים מצריים והם בתורם מיוצגים כפרעונים. נוסף על כך, מילוי תפקיד הפרעה לא נבע רק מטעמים סביבתיים אלא ממשיכתו של שליט הזר אחר תפקיד הפרעה. נמצאו שני פסלים קולוסאלים, שתים עשרה מטר גובהם במהלך חפירות ימיות ליד אלכסנדריה, בדמותם של תלמי השני ואשתו ארסינואי השנייה. שני פסלים אלה ממחישים את רצון השליטים להזדהות עם המלוכה המצרית. הם מוקמו בנמל הראשי של אלכסנדריה ונראו לעיני כל זר שנחת באלכסנדריה.
מדיניות חוץ
תלמי השני המשיך במידה רבה את מדיניות החוץ שהתחיל לקדם אביו, תלמי הראשון סוטר. למדיניות זו הייתה מטרה לנהל מלחמה מרוחקת ובכך להרחיק את סכנת הפלישה למצרים. פוליביוס, מסכם את מדיניות החוץ בבית תלמי ומזכיר כי התלמיים היו אדוני קוילה סוריה וקפריסין, הם שמרו על גישה מאיימת כלפי מלכי סוריה, ביבשה ובים. מלכים אלו היו בעמדת פיקוד על נסיכי אסיה הקטנה ועל האיים האיגאים. התלמים עשו זאת באמצעות החזקה של ערים, מבצרים ונמלים לאורך חוף הים מפמפיליה עד לדרדנלים ובמחוזות סביב ליסימכיה. יתר על כן תפסו התלמים עמדות אסטרטגיות לצורכי תקיפה של אזורי תראקיה ומקדוניה שברשות אאונוס, מרונאיה, ואף ערים מרוחקות יותר. ידם הארוכה ורשת הערים הענפה הרגיעה את החרדות סביב הפגיעה בנכסים המצריים של התלמים.
כבר בימי תלמי הראשון החלו לקום מבצרים בערים שונות, הגנרל אופלס נשלח על ידי תלמי הראשון לקירניה במטרה לכובשה. אופלס השתלט על שאר הערים בקירנאיקה, הקים מספר חיילות מצב בארץ זו ומשל בה כמושל תלמי. תלמי השני הרחיב את שליטתו בצורה זהה, בין הגנרלים ששלח למשול באזורים שונים באימפריה בולטים דיאו ששלט בדמשק עד שנת 276 לפנה"ס ופילוקלס ששלט בצידון בשנת 260 לפנה"ס.
גם בצפון, ניסיונותיו של תלמי להשיג השפעה טריטוריאלית הובילו ליצירת מאחזים צבאיים שנועדו להגן על מצרים בעימותים עתידיים. המדיניות הזו הייתה מכוונת בעיקר כלפי אנטיגונוס גונאטס אשר, באותו זמן, עמד בראש קואליציה של כמה איים יווניים בשם "הליגה הקיקלאדית". יריבותו של תלמי השני באנטיגונוס גונאטס, ששלט ביוון, באה לידי ביטוי במאבק על השליטה בפלופונסוס ואיי הים האגאי, גם במאבקו בליגת האיים הקיקלאדים ניתן לראות את מדיניות החוץ שלו המנסה למנוע איום ישיר על מצרים. תלמי שנשען על כוחו הימי, באסטרטגיה הקרויה ביוונית תַֿלַסּוֹקרטיה (שליטה במרחב הימי), לקח חלק במספר מערכות בים השחור בתמיכתה של ביזנטיון.
בנוסף לאסטרטגיית ההגנה הלוחמנית, כיבושיו של תלמי השני שימשו לחיזוק העוצמה הכלכלית המושתתת על סחר, מיסים ואוצרות טבע, שהיו מקורות מימון חשובים, בין היתר לפעילות הצבאית של מצרים. משנת 279 לפנה"ס עד מותה בשנת 270 לפנה"ס, ארסינואי השנייה השפיעה על עיצוב מדיניות החוץ התלמיית.
מסוף המלחמה הכרמונידית ועד עלייתו לשלטון של אנטיוכוס השלישי בשנת 223 לפנה"ס, מצרים המשיכה לנהל מדיניות ודינמיקה זהה. המאבק בין מצרים לבין מוקדון על ההשפעה בים האגאי המשיך, והתבטא בקרבות מרכזיים כמו קרב קוס וקרב אנדרוס. לתקופה מסוימת חסות בית תלמי על הליגה הקיקלאדית הוחלפה על ידי חסות מקדונית (בשנים 247 - 260 לפנה"ס), אך לפני מותו קיבל תלמי השני בחזרה את פיקוד על הליגה. עובדה זו ידועה לנו מכיתוב אדוליס, בו מפורטת הירושה של תלמי השני, כאשר ליגת האיים הקיקלאדיים כלולה ברכוש שתלמי השלישי ירש מאביו.
לסיכום, תלמי השני יחד עם בני בריתו נחלו תבוסה במלחמה הכרמונידית נגד אנטיגונוס גונאטס, אך כמה בסיסים תלמים חשובים הוקמו במהלך הסכסוך, בעיקר על ידי פטרוקלוס אדמירל הצבא המצרי. מאחזים אלה הפכו לעמוד השדרה הצבאי של המדיניות התלמיית ביוון בסוף המאה השלישית, ובמידה מסוימת, במחצית הראשונה של המאה השנייה.
המלחמה הסורית ראשונה
תלמי הרחיב את שלטונו עוד בשנותיו הראשונות כמלך. ערים כמו מילטוס (280/79 לפנה"ס), סאמוס (280/79 לפנה"ס), סטראטוניקאיה, אמיזון, הליקארנאסוס, מינדוס (שהתארגנו על ידי פילוקלס של צידון) נכבשו על ידיו. בשנת 279 לפנה"ס שב השקט בין האימפריות התלמיית והסלאוקית. בעקבות מותו של סלאוקוס בשנת 281 לפנה"ס, לא היה בכוחו של אנטיוכוס הראשון (בנו) להתמודד מול פילדלפוס באסיה הקטנה, שכן היה עליו לרכז את כל כוחותיו בהתמודדות עם אויביו מצפון. למרות השקט, באלכסנדריה הייתה ציפייה לנקמה כלשהי מצידו של אנטיוכוס ברגע שישקיט את החזית הצפונית שאליה נקלע. כיבושי בית תלמי בסוף שנות ה-70 של המאה השלישית לפני הספירה מוזכרים בשירתו של תאוקריטוס, משורר בחצר המלך: פמפיליה, קיליקיה, ליקיה וקריה שבאנטוליה.
משנת 276 לפנה"ס אנטיגונוס גונאטס ואנטיוכוס הראשון קיימו בינם יחסי ידידות שהיו עשויים להתפתח למלחמה אפשרית בשתי חזיתות שונות, בכך להוות סכנה לתלמי. מאגאס (Magas of Cyrene), אחיו למחצה של תלמי, התחתן עם אפמה בתו של אנטיוכוס. כך, הוא זכה לתמיכה מבית סלאוקוס. הוא מינה עצמו למלך קירנאיקה וניסה לצעוד על אלכסנדריה. אבל מאגאס נקלע למצב בו עליו לחזור ולדכא מרד שהונהג על ידי שבטי נוודים מאזור לוב. באותו זמן מרד נוסף התרחש, הפעם של שכירי חרב, חיילים גאלים בצבאו של תלמי השני, לאחר דיכוי המרד הוא ערך תהלוכה טקסית גדולה המציגה אותו כמציל החירות.
תלמי השני עצמו יזם את המלחמה הסורית הראשונה (271-274 לפנה"ס) במבצע צבאי נגד סוריה הסלאוקית. כוחותיו היו צריכים לסגת כדי למנוע פלישה, לאור התקדמותו של אנטיוכוס שתוגבר מיחידות חדשות מבבל, בנוסף ידוע כי דרש לכוחות תגבור אלה 20 פילי מלחמה מבקטריה. מחמת האימה מכוחותיו העצומים של אנטיוכוס תלמי השני ואשתו הלכו באופן אישי בשנת 274/3 לפנה"ס לגבול המזרחי בדלתא כדי לארגן את הכוחות שם. למרבה מזלם, כוחות התגבור סבלו משבר כלכלי והתפרצות מגפה, דבר שהביא לכך שבשנת 271 לפנה"ס, אנטיוכוס ויתר על תוכניות הפלישה ותלמי השני הופיע לפתע כמנצח. השלום הוסכם בשנת 271 לפנה"ס ובוסס על הסטטוס קוו שהתקיים עוד בימים שלפני המלחמה. שירו של תאוקריטוס, משורר בחצר המלך, הוקדש לתלמי השני וניצחונו. כפי שניתן ללמוד מהסיפור אודות הנהגת הכוחות בדלתא, לארסינואי היה תפקיד חשוב ביותר במדיניות החוץ, תפקיד פעיל בהגנה על מצרים. היא נפטרה ביולי 270 לפנה"ס.
המלחמה הכרמונידית
תלמי השני היה שותף פעיל במלחמה הכרמונידית ויש הטוענים שאף גרם לחירחור ריב בין העם היווני לאצולה השולטת במוקדון בראשות אנטיגונוס, מלחמה זו נערכה בין השנים 261–267 לפנה"ס על אדמת יוון ואף בים האיגאי, בה ספג תלמי אבדות רבות אך האיים האיגאים, השליטה הימית והשליטה בערי החוף של אסיה הקטנה לא ניזוקו. נראה שחלק מן הזמן המלחמה התנהלה בתקופת כהונתם המשותפת של תלמי השני ויורשו.
פאוסניאס התייר והגאוגרף היווני, מתחיל את ספרו בתיאור אתונה והאי של פאטרוקלוס שעליו נבנו על גבי כלונסאות ביצורים עבור אתונה כחלק מהניסיון להגן על אתונה. פאטרוקולוס נשלח על ידי המלך המצרי תלמי פילדלפוס.
כְֿרֶמוֹנידֶס שהיה ראש הסיעה ששלטה באתונה ועל שמו נקראה המלחמה שפרצה לאחר הברית שנכרתה בין אתונה שרצתה להשיב לידיה את פיראוס הנמל המרכזי, לספארטה שרצתה לחזור ולשלוט בפלופונס. הברית כללה ערים יווניות נוספות ואת מצרים התלמיית, ששלחה את הצי שלה כנראה כחלק ממדיניות החוץ הלוחמנית המנסה לערער את השליטה המקדונית.
את המאורעות הראשונים של המלחמה הכרמונידית ניתן למצוא בדבריו של פאוסניאס כשבתחילה אנטיגונוס גונאטס תוקף באתונה בעזרת צבא רגלי וצי ימי. אנטיגונוס סוגר על אתונה ובכך מנע מהתגבורת התלמיית לעזור לבת בריתה. תיאור נוסף של מאורעות המלחמה ניתן למצוא אצל יוסטינוס אולם טקסט זה מתאר שלב מאוחר יותר בהתמודדות בין הקואליציה האנטי מקדונית לאנטיגונוס ואף את התמרדות הצבא השכיר הגאלי באנטיגונוס שמצא עצמו מדכא מרד פנימי במהלך המלחמה.
לקראת סוף המלחמה, עם התבוסה הספרטנית, הבין תלמי שאין הוא מעוניין להילחם יותר וסירב לשלוח תגבורת לצבא הקואליציה המתדלדל. לבסוף, הצי שברשות פטרוקלוס הקל במידת מה על אטיקה ואתונה מפני המצור האנטגונידי, אך לא מעבר לכך. לבסוף תלמי השני ומאמציו במלחמות אלה סיבכו את אלכסנדר השני מלכה של ממלכת אפירוס במלחמה נגד מוקדון שברשות אנטיגונוס ואף הביאו למותו של מלך אפירוס.
למעשה הצי של תלמי הוא הכוח הצבאי האחרון שעמד בפני אנטיגונוס במאבקו בקואליציה האנטי מקדונית, שאין הוא היווה איום על אנטיגונוס, מה שהביא את אתונה להכנעה ולהסדר תבוסה עם המלך המקדוני.
המלחמה הכרמונידית שללא ספק היוותה פרק חשוב בתולדות יוון איננה מתועדת כהלכה, שני המקורות יוסטינוס ופאוסניאס נותנים תמונה צרה על המלחמה. אך מתיאורים אלו ניתן ללמוד אודות אוזלת ידו של הצבא המצרי, באופן ספציפי בהתמודדות זו.
למרות התיעוד המועט שזכתה לה המלחמה במקורות העתיקים, נשתמרו פרגמנטים מן הצו שהועבר מהסיעה בראשות כרמונידס לספארטה בדבר הברית בין שתי ערים אלו. בצו זה שמו של פילדפוס מוזכר אך הדגש בו מושם על הברית בין שתי הערים. עובדה מעניינת נוספת היא העובדה כי תלמי היה בן בריתם של שתי הערים היווניות טרם הצו הועבר על ידי כרמונידס לספארטה, הדבר מרמז כי תלמי דרבן את השתיים למלחמה במוקדון, דבר המתיישב עם מדיניות החוץ התלמיית.
כרמונידס משייך את המעשה של תלמי לרצון הטוב שלו והדאגה לחירות היוונית ובכך הוא ממשיך את מסורת משפחתו. כך אנו מוצאים מוטיב נוסף שחוזר גם מלחמה זו, הקריאה לחירות היוונית והשימוש בסיסמה תעמולתית זו. שימוש ציני זה ניכר גם במעשיו של תלמי סוטר הראשון, אביו של פילדלפוס, שקרא ותמך בחירות היוונית ואף בא לעזרתם, אך כשלא קיבל את העזרה הפיננסית שדרש כרת ברית עם קסנדרוס וחזר למצרים, כמתואר אצל דיודורוס. השימוש בסיסמה זו אינו חדש בעולם ההלניסטי ותלמי למעשה מוצג על ידי כרמונידיס בדרך בה הוא מעוניין להיות מיוצג בעיני היוונים.
המלחמה הסורית השנייה
אנטיוכוס השני לאחר קרב אפסוס, בו נוצח תלמי בידי רודוס, תפס את השליטה בסאמוס ובמילטוס. השליטה הימית של התלמים נחלשת עקב התבוסות בים האיגאי, מצב זה החריף כשב-255 האים הקיקלאדיים יצאו משליטתו. אנטיוכוס השיב לצד הסלאוקי שטחים שאבדו במהלך המלחמה הסורית של היורשים.
במהלך דיפלומטי מבריק תלמי בשנת 253 לפנה"ס חיתן את ביתו ברניקי עם אנטיוכוס השני, כך הוא השיג שלום במלחמה בה נכשל במערכות צבאיות שוב ושוב ואף הצליח להגניב את שושלתו לתוך השושלת הסלאוקית.
התפייסותם של תלמי השני ומאגאס
בקירניה היו התפתחויות חדשות בשנים האחרונות של שלטונו של תלמי השני. מאגאס מת בשנת 250 לפנה"ס, לאחר שלטונו בקירנה שארך 50 שנים, תחילה כמושל ולאחר מכן כמלך. הוא עזב את אלמנתו, הנסיכה הסלאוקית אפאמה, ואת בתו הנקראת על שם הסבתה, ברניקה. לפני מותו הוא הגיע להסכם עם אחיו למחצה, מלך מצרים, כי בתו והיורשת שלו, תתחתן עם בנו של תלמי, יורש העצר המצרי. כך שבה קירניה לידי מצרים.
לאחר מותו, עם זאת, אפאמה בעלת הרקע הסלאוקי, נשלחה למקדוניה למצוא בעל לברניקה. בעל זה היה דמטריוס "הנאה", אחיו למחצה של המלך אנטיגונוס גונאטס. באופן רשמי הוא היה בעלה, אך למעשה היה המאהב של אפאמה. ברניקה, אם כי עדיין צעירה, היא הייתה נסיכה מקדונית שאת המצב המשפיל הזה, לא הייתה מסוגלת לשאת. היא קשרה קשר כנגד דמטריוס שנרצח בחדר השינה של אמה. היא עצמה דאגה על פיקוד המבצע, ובעוד שדמטריוס נהרג, אמה ניצלה.
הספרייה והמוזיאון
מסורת פרסית וארמנית עתיקה מצביעה על כך שאלכסנדר הגדול שכשראה את הספרייה הגדולה של אשורבניפל בנינווה, התכוון לאסוף את יצירותיהם של כל העמים השונים שנכבשו על ידו ולתרגמם ליוונית. סיפור זה מבטא את רצונו כי האימפריה תכיל שעטנז תרבותי בעל אחידות הלניסטית. אלכסנדר מת טרם בנה את הספרייה האוניברסלית שלו, אך תלמי הראשון שהיה חברו, התחיל את בניית הספרייה בעיר ההלנית החדשה שנוסדה על ידי אלכסנדר עצמו.
אנו יכולים להניח בצדק שהיסודות והארגון של המוזאון והספרייה נוצרו מההמלצות של דמטריוס פאלרון, מדינאי אתונאי, פילוסוף פריפאטטי, משפטן ונואם, שגורש מאתונה על ידי דמטריוס פוליורקטס בשנת 307 לפנה"ס. בשנת 297 לפנה"ס הגיע לאלכסנדריה והתקבל בלבביות על ידי תלמי הראשון והועלה ליועץ מלכותי בענייני תרבות.
המקור הקדום ביותר ששרד, איגרת אריסטיאס, מהמאה השנייה לפנה"ס, מצביע על כך שהבנייה בפועל התרחשה תחת תלמי השני פילאדלפוס. מקורות מאוחרים יותר טוענים כי תלמי הראשון הוא שהתחיל את הבנייה. למרות האי ודאות, לא ניתן לערער על המונומנטליות המאפיינת את הספרייה האלכסנדרונית. לצורך השלמתה נדרשה תמיכתו של יותר משליט אחד. אם סוטר החל בבניית הספרייה, פילאדלפוס בהחלט היווה תפקיד חשוב בהמשך צמיחתה.
פילאדלפוס התחנך, כמו שאר מלכי בית תלמי, על ידי המלומדים הטובים ביותר של זמנו: סטראטון מלמפקאסוס, פילטאס מקוס. מלכי בית תלמי עשו מאמץ כדי למשוך מלומדים מכל העולם היווני ולהזמינם לאלכסנדריה, רוב המלומדים שנענו הגיעו מאזורים שהיו תחת השפעה התלמיית.
המוזיאון התלמיי נתפס כמרכז תרבותי המשרת את המוזות, רעיון בעל שורשים עמוקים בעולם היווני. הספרייה היוותה חלק מהמוזיאון שהוקם בתוך המתחם המלכותי. חבריו שמומנו על ידי המלוכה נדרשו להקדיש את עצמם בעיקר ללמידה, אך גם לחינוך.
משוררי החצר המוכשרים השתמשו בכישוריהם כדי להלל את המלוכה התלמיית ולשרת את המדיניות שלהם. בזמנו של תלמי השני מהחשובים ביותר היו תאוקריטוס מסירקיוז וקאלימאכוס מקירניה.
המסורת היהודית מספרת ששבעים ושניים מלומדים יהודים הוזמנו על ידי תלמי השני ונתבקשו לתרגם את התורה ליוונית, במטרה לכלולה בספרייה אלכסנדרונית. סיפור זה מצוי באיגרת אריסטיאס, וחוזרת על עצמה אצל פילון האלכסנדרוני, ואצל יוספוס פלאביוס ובמקורות מאוחרים שונים, כמו התלמוד הבבלי, שם נזכר המלך בשם המקראי "".
נישואין ראשונים
בתחילת שלטונו, היה נשוי לארסינואי הראשונה, בתו של הדיאדוך ליסימאכוס מתראקיה. מארסינואי הוליד את תלמי השלישי, אשר לימים ירש ממנו את המלוכה, בן בשם ליסימאכוס ובת בשם ברניקי. תלמי נוסף הנקרא בספרות "הבן" הידוע כיורש העצר הרשמי בין השנים 267 - 259 לפנה"ס, היה כנראה הבן הבכור של הזוג המלכותי. יוסטינוס מספר את סיפור מותו של ליסמאכוס בקרב קורופדיום.
נישואין שניים
ארסינואי, אחותו מאב ואם של פילדלפוס, שנודעה לימים בשם ארסינואי השנייה, מצאה מקלט בביתו של תלמי פילדלפוס בנסיבות לא פשוטות: בגיל 15 נישאה ארסינואי למלך לימאכוס, אביה של ארסינואי הראשונה, וכך הפכה למלכת מוקדון, תראקיה ומקצתה של אסיה הקטנה. מנישואיהם אלו נולדו שלושה בנים. כדי למצב את בניה במלחמה על הירושה, קשרה עם תלמי קראונוס (אח מאב שלה ושל תלמי פילדלפוס) כנגד אגת'וקלס, בנו הבכור של ליסימאכוס, ליסימאכוס אסר את אגת'וקלס, ובשנת 284 לפנה"ס, הרעיל אותו תלמי קראונוס בכלאו.
לאחר מותו של ליסימאכוס בקרב קורופדיום, ומתוך רצון לשמור על שררת המלוכה בידיה למען ילדיה, נישאה ארסינואי השנייה לתלמי קראונוס (טרם עלייתו לכס המלוכה המוקדוני, תוך שאימוץ שלושת בניה על ידי תלמי קראונוס הועמד כתנאי מוקדם לנישואים).
לאחר שנחשפה מזימתה של ארסינואי השנייה ובניה להדיח את תלמי קראונוס, רצח זה שניים מבניה, והשלישי ברח צפונה. ארסינואי השנייה נמלטה לסאמותרקיה. בעקבות הפלישה הגאלית היא נמלטה שוב, ובשנת 279 לפנה"ס הגיעה לארמונו של אחיה באלכסנדריה, שם חתרה תחת ארסינואי הראשונה שעמדה בדרכה. ואכן, זמן קצר לאחר הגיעה של ארסינואי השנייה, הרשיע תלמי השני את ארסינואי הראשונה בקשר נגד המלכות, הגלה אותה לקופטוס בדרום מצרים. ונישא לארסינואי השנייה. נישואי האחים, שהיו מקובלים בחצר המלכות של מצרים העתיקה, נראו כשערורייתיים ליוונים ולמקדונים מסורתיים. בכל זאת, ואולי עקב זאת, משורר החצר תאוקריטוס, חגג את האיחוד בשירו, בו הקביל את הזוג לאלים. בנישואין אלו, חידש תלמי השני את המסורת המצרית העתיקה של נישואי המלך לאחותו, ומנהג זה אכן נמשך בשושלת התלמיית.
ג'ק האריסון
ג'ק דייוויד האריסון (באנגלית: Jack David Harrison; נולד ב-20 בנובמבר 1996) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באברטון מהפרמייר ליג, בהשאלה מלידס יונייטד.
ב-2016 נבחר האריסון ראשון בדראפט ה-MLS, ובאותה שנה דורג במקום השני מבין שחקני הליגה המצטיינים שמתחת לגיל 24.
ראשית חייו
האריסון נולד בסטוק-און-טרנט וגדל בבולטון שבמנצ'סטר רבתי. בגיל שבע החל לשחק באקדמיית הכדורגל של ליברפול, אך עבר תוך זמן קצר לזו של מנצ'סטר יונייטד, שם שיחק שבע שנים. בגיל 14 החליט יחד עם אמו לעבור ללמוד בארצות הברית, בבית הספר ברקשייר שבשפילד, מסצ'וסטס, שם שיחק במועדון הנוער של המחוז, בלאק רוק. ב-2015 זכה בפרס גאטורייד לשחקן המצטיין בבתי ספר תיכוניים במדינה. האריסון היה אחד מתוך חמישה שחקנים לא-אמריקאיים הזוכים בפרס זה, כשכל הזכיות החלו ב-2012.
ניו יורק סיטי
ב-2015 שיחק האריסון באוניברסיטת וייק פורסט, ובשורותיה זכה בתארים אישיים רבים כשחקן שנה ראשונה. בדצמבר אותה שנה ניסתה קבוצת ניו יורק סיטי להחתים אותו לפני הדראפט, בטענה שמדובר בשחקן שגדל במועדון, זאת מכיוון ששיחק בקבוצת הנוער של מנהטן השייכת לארגון, במשך שלוש השנים האחרונות. עם זאת, דחה ה-MLS את הבקשה, והאריסון נכלל בדראפט כשחקן הצעיר ביותר שעמד לבחירה. ב-14 בינואר 2016 נבחר בבחירה הראשונה, הכדורגלן הראשון בתולדות וייק פורסט שנבחר במיקום זה, על ידי שיקגו פייר והועבר בטרייד לניו יורק סיטי בתמורה לבחירה הרביעית, ברנדון וינסנט, וסכום כסף נוסף. זמן קצר לאחר הדראפט התגלה כי האריסון סובל משבר בעצם האגן, פציעה שהשביתה אותו למשך כשלושה חודשים.
עונת 2016
האריסון ערך את הופעת הבכורה שלו בניו יורק סיטי ב-21 במאי 2016, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-57 במשחק שהסתיים בתבוסה 0–7 מול ניו יורק רד בולס ביאנקי סטדיום. על אף התבוסה, הוא זכה לשבחים על ביצועיו במהלך המשחק. ב-2 ביוני הפך לכובש הצעיר ביותר בתולדות המועדון, כאשר הבקיע שער בכורה בהופעתו הראשונה בהרכב במשחק מול ריאל סולט לייק, שהסתיים בהפסד בתוצאה 2–3. ב-3 ביולי כבש את השער הראשון, בישל את השני ונבחר לשחקן המצטיין ב"דרבי של נהר ההאדסון", בניצחון הראשון אי פעם של סיטי על רד בולס. בסיום העונה היה בין המועמדים הסופיים לזכייה בתוארי רוקי העונה של ה-MLS ושער העונה, אך לא זכה בשניהם.
עונת 2017
במרץ 2017 קיבל האריסון גרין קארד, יחד עם שניים מחבריו לקבוצה, ולניו יורק סיטי התפנה מקום לשלושה שחקנים בינלאומיים נוספים. האריסון הבקיע את שערו הראשון לעונת 2017 במשחק מול סן חוזה ארת'קווייקס ב-1 באפריל, שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–2. ב-29 באפריל הבקיע צמד ראשון במועדון, בניצחון 2–3 על קולומבוס קרו. הוא כבש את השער הראשון בניצחון 0–2 על ניו יורק רד בולס ב-24 ביוני, שהיה הניצחון הראשון בהיסטוריה של קבוצתו ברד בול ארנה. סמוך למועד עזיבתו למנצ'סטר סיטי זכה לשבחים מחבריו לקבוצה לשעבר, אנדראה פירלו ופרנק למפארד, על הופעותיו.
מנצ'סטר סיטי
ב-30 בינואר 2018 עבר האריסון למנצ'סטר סיטי, המועדון הבכיר במסגרת חברת האחזקות "קבוצת סיטי פוטבול", אליו השתייכה גם ניו יורק סיטי, וחתם על חוזה רב-שנתי עד לסיום עונת 2020/2021. לאחר שהסתיימה תקופת השאלתו הראשונה ללידס יונייטד חזר למנצ'סטר סיטי. בעוד לידס הייתה מעוניינת לרכוש אותו, דווח כי סיטי העריכה את שוויו בכ-20 מיליון ליש"ט. ב-1 ביולי 2019 הסכים האריסון להאריך את חוזהו בסיטי בעונה נוספת, וב-10 באוגוסט חתם על חוזה השאלה לעונה נוספת, השלישית ברציפות, בלידס יונייטד.
השאלה למידלסברו
עם הגעתו למנצ'סטר סיטי, הושאל האריסון למידלסברו מהצ'מפיונשיפ, תחת המאמן שזה עתה מונה במועדון, טוני פוליס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במידלסברו ב-17 בפברואר 2018, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-83 במשחק בו הפסידה קבוצתו 0–1 לקארדיף סיטי. בסך הכול שותף בארבעה משחקים במדי מידלסברו, אך התקשה להתחרות בשחקני ההרכב הקבועים ששיחקו בעמדתו, אדאמה טראורה וסטיוארט דאונינג.
עונת 2018/2019
לאחר שהיה חלק מהסגל של מנצ'סטר סיטי במהלך מסע המשחקים של הקבוצה בארצות הברית, הושאל האריסון ב-30 ביולי 2018 ללידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ עד תום העונה. הוא ערך את הבכורה שלו בלידס במשחק פתיחת העונה ב-5 באוגוסט, כשאר נכנס כמחליף בניצחון הביתי 1–3 על סטוק סיטי. הופעת הבכורה בהרכב במסגרת הליגה הייתה ב-31 באוגוסט, כאשר פתח במקום פבלו ארננדס הפצוע, במשחק מול מידלסברו שהסתיים בתיקו 0-0. ב-15 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בלידס, שער שוויון מול מילוול בדקה ה-89, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1.
האריסון הבקיע את שערו השני לעונה ב-11 בינואר 2019 בניצחון 0–2 על דרבי קאונטי, מול חברו לשעבר בקבוצת ניו יורק סיטי, פרנק למפארד. במשחקו ה-100 בקריירה, כבש את שער הניצחון (שהיה הרביעי שלו לעונה) מול שפילד ונסדיי באלנד רואד, שהסתיים בתוצאה 0–1.
במהלך עונת 2018/2019 שיחק האריסון ב-42 משחקים בכל המסגרות, הבקיע ארבעה שערים והוסיף ארבעה בישולים. לידס סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי בליגה לאחר הפסד קריטי לוויגאן את'לטיק ב-10 באפריל. משחקי חצי-גמר הפלייאוף נערכו מול דרבי קאונטי, שסיימה את העונה הסדירה במקום השישי. הוא פתח בשני משחקי שלב חצי הגמר ובישל את השער בניצחון 0–1 במשחק הראשון שהתקיים בפרייד פארק, אך במשחק השני הפסידה לידס באלנד רואד בתוצאה 2–4, ו-3–4 בסיכום שני המשחקים. דרבי קאונטי העפילה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה לאסטון וילה.
עונת 2019/2020
ב-1 ביולי 2019 חתם האריסון על חוזה השאלה לעונה נוספת בלידס יונייטד, כאשר כחלק מהעסקה ניתנה למועדון האפשרות לרכשו בסיומה. בבכורה המחודשת שלו, הבקיע את במשחק הראשון של העונה, בניצחון 1–3 על בריסטול סיטי.
צמד שערי הניצחון שהבקיע האריסון בנובמבר, נגד בלקברן רוברס ורדינג, כמו גם שער נוסף ובישול מול קווינס פארק ריינג'רס, הפכו אותו למועמד לתואר השחקן המצטיין של הצ'מפיונשיפ לאותו חודש, אותו הפסיד בסופו של דבר לג'ארוד בואן מהול סיטי. הוא כבש את שערו החמישי לעונה ב-29 בדצמבר במשחק מול ברמינגהאם סיטי, שהסתיים בניצחון 4–5. האריסון היה אחד משחקני המפתח שסייעו ללידס לסיים את עונת 2019/2020 במקום הראשון בליגה ולהעפיל לפרמייר ליג.
עונת 2020/2021
ב-10 באוגוסט 2020 פורסם שהאריסון יצטרף ללידס בחוזה השאלה בפעם שלישית ברציפות , הפעם תוך כוונה למעבר קבוע למועדון בסיום העונה, בו שבה הקבוצה לפרמייר ליג. הוא הבקיע את השער הראשון לזכות לידס בפרמייר ליג מזה 16 שנה במשחק פתיחת העונה שהסתיים בהפסד לאלופה המכהנת, ליברפול, ושיחק את משחקו ה-100 במועדון בניצחון 0–1 על אברטון ב-28 בנובמבר בגודיסון פארק, ניצחונה הראשון של לידס באצטדיון מאז 1990, וב-16 בדצמבר הבקיע את שערו השני לעונה בניצחון 2–5 על ניוקאסל יונייטד, בבעיטה ממרחק 27 מטרים, לאחר שהתקדם עם הכדור מחלק המגרש של קבוצתו. האריסון הבקיע פעם נוספת ב-29 בדצמבר, במשחק בו ניצחה לידס 0–5 את ווסט ברומיץ' אלביון. ב-15 במאי 2021 כבש שער אחר ובישל שניים בניצחון לידס 0–4 על ברנלי.
עונת 2021/2022
ב-2 ביולי 2021 חתם האריסון על חוזה קבוע לשלוש שנים בלידס יונייטד, תמורת 11 מיליון ליש"ט שהועברו למנצ'סטר סיטי.
ב-24 באוגוסט 2021 הבקיע את שעריו הראשונים לעונה, כאשר כבש צמד בניצחון 0–3 על קרו אלכסנדרה, במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג. ב-2 בינואר 2022 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו לעונת 2021/2022 בפרמייר ליג, בניצחון קבוצתו 1–3 על ברנלי. ב--16 בינואר 2022 הבקיע שלושער בניצחון לידס 3–2 על וסטהאם יונייטד.
עונת 2023/2024: השאלה לאברטון
בתחילת עונת 2023/2024, לאחר נשירתה של לידס יונייטד לצ'מפיונשיפ בסיום העונה שעברה, הושאל ב-14 באוגוסט 2023 לאברטון מהפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית
ב-1 באוקטובר 2017 זומן האריסון לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, עקב פציעותיהם של רובן לופטוס-צ'יק ושיי אוג'ו, לקראת צמד המשחקים מול סקוטלנד ואנדורה. ב-6 באוקטובר ערך את הבכורה שלו בנבחרת מול סקוטלנד, כשהחליף את תמי אברהם בדקה ה-88, שהסתיים בניצחון 1–3. ב-10 באוקטובר פתח בהרכב במשחק מול אנדורה, שהסתיים בניצחון 0–1.
סגנון משחק
האריסון, שנחשב לשחקן התקפי בעל יכולות מגוונות ורגל שמאל דומיננטית, משחק בדרך כלל בכנף שמאל, אם כי הוא מסוגל לשחק היטב גם באגף הימני. בנוסף, הוא יכול לשחק גם בעמדת ההקשר ההתקפי עושה המשחק. הוא ידוע בזכות קצב המשחק שלו, יכולת הכדרור ופעלתנותו הרבה במגרש. חברו לקבוצה לשעבר ביו יורק סיטי, דוויד וייה, תיאר את האריסון: "שיחקתי במשך שנים רבות ולו יש משהו חשוב, שיש רק לשחקנים מעטים. כאשר הכדור ברגליו אתה מקבל את התחושה שמשהו מיוחד עומד לקרות".
מאמנו לשעבר בניו יורק סיטי, פטריק ויירה, אמר עליו: "הוא שחקן טוב, טוב מאוד טכנית, הוא מבין את המשחק ויכול לשחק מאחורי החלוץ המרכזי שלנו או לבצע תנועה ולחמוק מחוליית ההגנה של הקבוצה היריבה. מוח הכדורגל שלו פנטסטי".
סטטיסטיקות קריירה
מעודכן ל-14 באוגוסט 2023
שיטאקי
שִׁיטָאקֶה (מיפנית: 椎茸; שם מדעי: Lentinula edodes) (לעיתים תכופות נכתבות ונהגות בשוגג שִׁיטָאקִי) הן פטריות מאכל המשמשות גם כפטריות מרפא. כיום הן סוג פטריות המאכל השני בצריכתו בעולם.
בטבע ניתן למצוא את פטריות השיטאקה ביערות במזרח אסיה, שוכנות בעיקר לצד עצים נרקבים.
פטריות השִׁיטָאקֶה מזינות, עשירות בחלבונים ומכילות שבע מתוך שמונה חומצות אמינו חיוניות. כמו כן, נחשבות פטריות השיטאקה כבעלות תכונות מרפאות לטיפול ושליטה בלחץ דם, להפחתת רמת הכולסטרול, לחיזוק מערכת החיסון, ולעיכוב ההתפתחות של גידולים, נגיפים וחיידקים.
את פטריות השיטאקה אפשר לצרוך טריות או מיובשות, ובדרך כלל פופולריות כתוספת למרקים, רטבים, סלטים ולחם.
דיוויזיית המילואים ה-23 (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית המילואים ה-23 (הסקסונית ה-1) (בגרמנית: '''23. Reserve-Division (1. Königlich Sächsische)''') הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-12 (הסקסוני ה-1), שהיה חלק מהארמייה השלישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. במהלך שלוש השנים לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בחזית המערבית, ונטלה חלק בקרב שמפאן השני, הקרב על הסום, וקרב איפר השלישי. באוקטובר 1917 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אולם במרץ 1918 היא חזרה לחזית המערבית. הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובמהלך 1919 פורקה הדיוויזיה.
פיט אגילר
ביוגרפיה
אגילר נולד בפונטנה שבקליפורניה, וגדל במשפחה ממעמד הפועלים בסן ברנרדינו. את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת רדלנדס, שם למד ממשל ומנהל עסקים. בשנת 2001 החל את דרכו הציבורית, כאשר מושל קליפורניה גריי דייוויס מינה אותו לסגן מנהל משרד האימפריה הפנימית האזורי של המושל (Inland Empire Regional Office), ובסופו של דבר נהפך אגילר למנהל המשרד בפועל. ב-2006 הפך אגילר לחבר הצעיר ביותר במועצת העירייה של רדלנדס בכל 126 שנות הקיום של העיר, כאשר חמישה חברי מועצה — רפובליקנים ודמוקרטים כאחד — בחרו אותו למלא רִיק באחד ממושבי המועצה מתוך 11 טוענים לכתר. כעבור שנה נבחר כהלכה לתקופת כהונה מלאה, ובשנת 2010 מונה לראש העירייה, כמו גם ב-2012. כראש העיר פעל אגילר לאיזון תקציב העירייה תוך בניית עתודות פיננסיות. כהונתו פגה בדצמבר 2014.
כהונתו של אגילר בקונגרס התמקדה בהגירה לארצות הברית, יצירת מקומות עבודה, תקני מסחר, בקרת נשק, ביטחון לאומי, זכויות להט"ב, ענייני חיילים משוחררים, מלחמה בסמים, חובות הלוואות סטודנטים והגנת הסביבה. אגילר תמך בחקיקה שנועדה לעודד אנשים בתחום אבטחת המידע להצטרף אל הכוחות המזוינים ופעל למען אפליה של קבלנים ממשלתיים נגד קהילת הלהט"ב ומתן מימון לחיילים משוחררים חסרי בית. בצוותא עם הסנאטורית דיאן פיינסטיין וחבר הקונגרס הרפובליקני פול קוק, אגילר הציג חקיקה להגנה על בתי הגידול הטבעיים לאורך נהר סנטה אנה. אגילר נשבע להילחם בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ומיצב עצמו כחבר קונגרס בעל דפוס הצבעה ליברלי.
לקראת התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית החל לכהן כסגן יושב ראש הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים, והחליף בתפקיד את קת'רין קלארק. ברוב של 148 מול 82, גבר על עמיתתו רובין קלי ממדינת אילינוי, ובכך נהיה ללטיני הבכיר ביותר בהנהגה הדמוקרטית. כשנה לאחר מכן, לאחר בחירות 2022 ולקראת התכנסות הקונגרס ה-118, נבחר ליושב ראש הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים.
השעיה
השעיה, שפירושה הרחקה זמנית מפעילות, היא אחד מהעונשים הנהוגים בדין משמעתי, ולעיתים היא משמשת כצעד מניעתי לפני ההעמדה לדין משמעתי.
בבית הספר
בתקנון המשמעת של בתי ספר נכלל גם עונש של השעיה של תלמיד מלימודים. במערכת החינוך בישראל (כיתות א'-י"ב) מוסדר הנושא בחוזר של מנכ"ל משרד החינוך.
בספורט
השעיה היא עונש מקובל לספורטאים ולקבוצות ספורט שחרגו באופן חמור מכללי ההתנהגות הנדרשים בענף הספורט שבו הם פועלים. בין השאר ניתן עונש השעיה על שימוש בסמים לשם שיפור ההישגים הספורטיביים.
מושל קונטיקט
מושל קונטיקט (באנגלית: Governor of Connecticut) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת קונטיקט שבארצות הברית, והמפקד העליון של הכוחות הצבאיים שלה.
השעיה
בעבודה
עונש השעיה נקבע באחדים מחוקי מדינת ישראל, ובהם:
מושל קונטיקט
מושל קונטיקט הנוכחי הוא הדמוקרט נד למונט, שהושבע לתפקידו ב-9 בינואר 2019.
תפקידים וסמכויות
המושל אחראי על אכיפות חוקי המדינה, ובידיו הסמכויות לאשר את הצעות החוק שעברו באספה הכללית של המדינה או להטיל עליהן וטו, וכן בסמכותו לכנס את האספה. שלא כמו עמיתיו ממדינות אחרות של ארצות הברית, למושל קונטיקט אין סמכות להעניק חנינות. סמכות זו מסורה לידי מועצת החנינות של המדינה והמושל מוסמך רק לעכב ביצוע של גזרי דין. מתוקף תפקידו המושל חבר ב"מועצת איגרות החוב" (State Bond Commission) של המדינה, ובמועצות הנאמנים של אוניברסיטת קונטיקט ושל אוניברסיטת ייל.
השעיה
בעבודה
תקנון העבודה בתעשייה, שהוא הסכם קיבוצי כללי שנחתם בין התאחדות התעשיינים להסתדרות הכללית כולל עונש של השעיה על עבירות משמעת שונות.
מושל קונטיקט
בחירת המושל
קונטיקט הייתה אחת משלוש עשרה המושבות והתקבלה כמדינה באיחוד ב-9 בינואר 1788. טרם הכרזת עצמאותה הייתה קונטיקט מושבה של ממלכת בריטניה הגדולה. עד 1818 לא כוננה קונטיקט חוקה משלה, והיא פעלה על פי סעיפי הצ'רטר הקולוניאלי, שקבע שהמושל ייבחר אחת לשנה, ושכהונתו תתחיל ביום חמישי השני של חודש מאי.
הנוכחית, שאושרה ב-1965, קובעת שכהונת המושל תארך ארבע שנים, שיחלו ביום רביעי שלאחר יום שני הראשון של חודש ינואר שלאחר הבחירות. החוקה הקודמת של 1818 קבעה שהמושל ייבחר אחת לשנה. ב-1875 הוארכה כהונת המושל לשנתיים, וב-1948 היא הוארכה לארבע שנים. בחוקת 1875 נקבע מועד השבעת המושל לזה שנהוג כיום. לפני כן היה המושל מושבע ביום רביעי הראשון של חודש מאי שלאחר הבחירות. החוקה קובעת שסגן המושל ייבחר למשך אותה תקופת כהונה כמו זו של המושל. החל מ-1962 נבחרים המושל וסגנו באותו פתק הצבעה. במקרה של התפנות משרת המושל מושבע סגן המושל כמושל. עד קבלתה של חוקת 1965, במקרה כזה כיהן סגן המושל רק כמושל בפועל. לא קיימת הגבלת כהונה מכל סוג שהוא על המושל.
השעיה
השעיה של נבחר ציבור
חוק הכנסת מאפשר השעיה מסוימת של חבר הכנסת שמתנהלים נגדו הליכים פליליים, עד לסיומם. חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם מקנה לוועדת האתיקה של הכנסת סמכות להעניש חבר כנסת על הפרת כלל מכללי האתיקה. בעונשים גם "הרחקה מישיבות מליאת הכנסת או ועדות הכנסת לתקופה שלא תעלה על שישה חדשים ובלבד שחבר הכנסת יהיה רשאי להיכנס לישיבה לצורך הצבעה בלבד".
מושל קונטיקט
היסטוריה
מאז כינונה של קונטיקט כמדינה ועד היום כיהנו בה 68 גברים ושתי שנים ב-74 תקופות כהונה כמושלי המדינה. ארבעה מתוכם כיהנו בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות כל אחד. תקופות הכהונה הארוכות ביותר היו של המושלים שכיהנו בראשית ימיה של המדינה, כאשר ארבעה מושלים נבחרו ליותר מתשע תקופות כהונה של שנה אחת כל אחד. תקופת הכהונה הארוכה ביותר הייתה זו של המושל הראשון ג'ונתן טרומבול האב, שכיהן כמושל במשך 14 שנים, אך 7 מתוכן היו כמושל קולוניאלי, טרם קבלת העצמאות. מושל המדינה שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר היה בנו, ג'ונתן טרומבול הבן, שכיהן במשך 11 שנים. תקופת הכהונה הקצרה ביותר הייתה זו של היירם בינגהאם השלישי, שכיהן במשך יום אחד בלבד לפני שהתפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית. לוול ויקר בולט בהיותו מקרה נדיר בפוליטיקה האמריקאית של מושל שנבחר מטעם מפלגה שלישית, מפלגת קונטיקט, שמטעמה הוא נבחר ב-1990.
רשימת מושלי קונטיקט
המספור הרשמי של מושלי קונטיקט מתחיל ב-1639 וכולל את המושלים של מושבת קונטיקט. המושל הקולוניאלי האחרון, ג'ונתן טרומבול האב, נבחר גם כמושל המדינה הראשון לאחר הכרזת עצמאותה, והוא המושל ה-16 למניין מושלי קונטיקט.
השעיה
השעיה של נבחר ציבור
סעיף 19א לחוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם), התשל"ה-1975, קובע הקמתה של ועדה שמטרתה: "הוגש כתב אישום נגד ראש רשות במהלך כהונתו או תלוי ועומד נגד ראש רשות כתב אישום שהוגש לפני תחילת כהונתו, בין שהעבירה נעברה בזמן שכיהן כראש רשות ובין לפני שהחל לכהן כראש רשות, רשאית הוועדה לבחינת השעיה, לבקשת היועץ המשפטי לממשלה ולאחר שנתנה לראש הרשות הזדמנות להשמיע את טענותיו, להשעות את ראש הרשות מכהונתו, אם סברה כי מפאת חומרת האישומים המיוחסים לו בכתב האישום אין הוא ראוי לכהן כראש הרשות."
עונת 2012/2013 בליגת כדורגל נשים ראשונה
עונת 2012/2013 בליגת כדורגל נשים ראשונה הייתה העונה ה-15 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה נפתחה ב-6 בנובמבר 2012 והסתיימה ב-23 באפריל 2013.
הליגה הסדירה כללה 8 קבוצות, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 7 מחזורים כל אחד - 14 מחזורים בסך הכל. לאחר מכן פוצלה הליגה לפלייאוף עליון ופלייאוף תחתון (בכל פלייאוף 4 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 3 משחקים כל אחד) שכוללים תוספת של 6 מחזורים לעונה הסדירה ובסה"כ 20 מחזורים.
בעונה זו אפשרו לכל קבוצה, לראשונה בליגות הנשים, לצרף שתי שחקניות זרות.
אס"א תל אביב, אלופת העונה הקודמת, זכתה באליפות, והצליחה להגן על תוארה בפעם הרביעית ברציפות.
הפועל באר שבע סיימה אחרונה וירדה לליגה השנייה.
בנות סכנין שסיימה במקום השביעי התמודדה במשחק פלייאוף יחיד מול מכבי צור שלום ביאליק שסיימה שנייה בליגה השנייה על הזכות להישאר בליגה הראשונה. סכנין ניצחה 11–0 ונשארה בליגה הבכירה.
קסניה בוגוסלבסקיה
קסניה בוגוסלבסקיה (ברוסית: Ксения Богуславская, באנגלית: Kseniya Boguslavskaya; 24 בינואר 1892 – 3 במאי 1972) הייתה אמנית אוונגרד רוסית, משוררת ומעצבת פנים. בעלה ז׳אן פוני היה גם צייר.
קריירה
נולדה בסנט פטרסבורג, למדה אמנות בפריז בשנים 1911 עד 1913. היא חזרה לסנט פטרסבורג ב-1913 ונישאה לז׳אן פוני. דירתם בסנט פטרסבורג הפכה למקום מפגש לאמנים ומשוררים אוונגרדיים. עם פוני היא פרסמה את החוברת הקובו-פוטוריסטית "Рыкающий Парнас" ב-1914.
במהלך שנת 1915 הצטרפה בוגוסלבסקיה ל״סופרמוס״ («Супремус»), קבוצת אמנים אוונגרדיים. חלק מחברי הקבוצה כללו (ליובוב פופובה, נאדז'דה אודלטסובה, ורווארה סטפנובה, אלכסנדרה אקסטר, איבן קליון, נינה גנקה-מלר, ז׳אן פוני ואחרים. את הקבוצה הוביל מייסד הסופרמטיזם, קזימיר מלביץ'.
בשנים 1915–1916 עם אמנים סופרמטיסטים אחרים, היא עבדה במרכז העממי של כפר ורבובקה במחוז האוקראיני ליד קייב. היא הציגה בתערוכה הפוטוריסטית הראשונה ב-1915, ועזרה בארגון תערוכת הסופרמטיסט בסוף 1915. היא גם הייתה חברה בקבוצות אמנים רוסיים נוספות.
תקופת ברלין
ב-1919 היא ופוני ברחו מברית המועצות אל פינלנד. היא התגוררה בברלין בין השנים 1919 ל-1923, עבדה כמעצבת תפאורות עבור הקברט הרוסי-גרמני בשם Der Blaue Vogel ועבור התיאטרון הרומנטי הרוסי. בברלין, היא יצרה קשרים עם הפוטוריסטים הבינלאומיים.
תקופת פריז
היא מתה במונפרנאס, פריז ב-1972.
גרטרוד ונדרבילט ויטני
גרטרוד ונדרבילט ויטני (באנגלית: Gertrude Vanderbilt Whitney; 1875-1942) הייתה פסלת אמריקאית, פטרונית ואספנית, ומייסדת בשנת 1931 של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בעיר ניו יורק. היא הייתה אשת חברה ומארחת בולטת, שנולדה למשפחת וונדרבילט העשירה ונשואה למשפחת ויטני.
ילדות
גרטרוד ונדרבילט נולדה ב־9 בינואר 1875 בעיר ניו יורק, בתם השנייה של קורנליוס ונדרבילט השני (1843–1899) ואליס קלייפול גווין (1852–1934), ונכדתה של קורנליוס ונדרבילט. אחותה הגדולה נפטרה לפני שנולדה גרטרוד, אך היא גדלה עם כמה אחים ואחות צעירה. ביתה של המשפחה בניו יורק היה אחוזה מפוארת בשדרה החמישית 742–748. כילדה צעירה, גרטרוד בילתה את הקיץ שלה בניופורט, רוד איילנד, בבית הקיץ של המשפחה. היא התחנכה על ידי מורים פרטיים ובבית הספר לנשים בעיר ניו יורק. היא שמרה רישומים קטנים וציורי צבעי מים האישיים שלה שהיו הסימנים הראשונים שלה להתעניינותה באמנות.
חינוך
בעת ביקור באירופה בראשית המאה העשרים גילתה גרטרוד ויטני את עולם האמנות המתפתחת של מונמארטר ומונפרנס בפריז. מה שראתה עודד אותה להמשיך ולהפוך לפסלת.
היא למדה בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק אצל הנדריק כריסטיאן אנדרסן וג'יימס ארל פרייזר. בפריז היא למדה אצל אנדרו אוקונור וקיבלה גם ביקורות מאוגוסט רודן בפריז. הכשרתה בעיצוב אנדרטאות ציבוריות השפיעה על כיוון עבודתה מאוחר יותר. אף על פי שהקטלוגים שלה כוללים פסלים קטנים היא ידועה בעיקר בזכות עבודותיה המונומנטליות.
העבודה הציבורית הראשונה שלה הייתה ״השראה״ - פסל של עירום גברי בגבס בגודל טבעי, שהצב מחוץ לביתן מדינת ניו יורק בתערוכה הפאן-אמריקאית בבופלו, ניו יורק, בשנת 1901.
היא חששה שיתייחסו אליה עקב מעמדה החברתי ולא יתייחסו לעבודתה ברצינות. משפחתה ובעלה לא תמכו ברצונה להיות אמנית. היא האמינה כי לאמנים גברים מתייחסים יותר ברצינות, וכי עושרה מעמיד אותה במצב של רווח והפסד. הייתה כלפיה ביקורת של אמנים, כי היא לא קיבלה תשלום תמורת עבודתה, ולפיכך העדיפו לתת לה עבודה, והיא שיבשה את השכר בעולם האמנות.
בשנת 1907 הקימה ויטני סטודיו בגריניץ' וילג׳. והקימה סטודיו בפאסי, שכונה פריזית אופנתית ברובע ה-16. עד שנת 1910 היא הציגה את עבודותיה בפומבי תחת שמה האישי. פסל של ילדה צעירה יושבת על סלע עם זרועות מושטות, לצד דמות גברית, הוצגה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1910. הפסל ״איכר ספרדי״ התקבל בסלון של פריז בשנת 1911, וה״מזרקה האצטקית״ זכתה במדליית ארד בשנת 1915 בתערוכת סן פרנסיסקו. תערוכת היחיד הראשונה שלה התרחש בעיר ניו יורק בשנת 1916. תערוכת הצדקה הראשונה שארגנה הייתה בשנת 1914.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הקדישה גרטרוד ויטני חלק ניכר מזמנה ומכספה למאמצי סיוע שונים, תוך הקמת ותחזוקה של בית חולים מבצעי לחיילים פצועים בג'ולי, כ -35 ק"מ צפונית-מערבית לפריז בצרפת.
בהיותה בבית החולים, גרטרוד ויטני ציירה את החיילים, ציורים שסייעו לתוכניותיה העתידיות לאנדרטות בעיר ניו יורק. עבודתה לפני המלחמה הייתה בסגנון הרבה פחות ריאליסטי, ממנו הסתלקה כדי להעניק ליצירה תחושה רצינית יותר.
היא השלימה סדרה של עבודות קטנות יותר המתארות חיילים בזמן מלחמה, אך עבודותיה הקטנות לא נתפסו כמשמעותיות במיוחד במהלך חייה.
פסלים ציבוריים
לאחר תום המלחמה, ויטני היה מעורבת גם ביצירת מספר פסלי הנצחה. במהלך שנות העשרים עבודותיה זכו לשבחים הן באירופה והן בארצות הברית, ובמיוחד יצירותיה המונומנטליות. במהלך שנות השלושים פחתה הפופולריות של יצירות מונומנטליות. היצירות האחרונות של ויטני לאומנויות הציבוריות היו ליריד העולם של ניו יורק בשנת 1939, ואנדרטת פיטר סטיובסנט בעיר ניו יורק.
״אנדרטת הטיטאניק״ של ויטני נחשבת בעיני המבקרים כהישג החשוב ביותר בקריירה האמנותית שלה. הפסל נבנה מפרס של 50,000 $ בתחרות בה זכתה בשנת 1914.
ויטני יצרה גם יצירות שנמצאות כיום במדינות אחרות, כולל בנמל סנט נזייר בצרפת, 1924. ממשלת צרפת רכשה העתק שיש של ראש אנדרטת הטיטאניק ששוכן כיום במוזיאון בלוקסמבורג.
ויטני פסלה את האנדרטה לזכר כריסטופר קולומבוס, שנקראה "מונומנטו לה לה-דקוברידורה" (אנדרטה לאמונת התגליות), בספרד, 1928–1933. בסגנון קוביסטי, זו אחת העבודות הגדולות שלה.
בשנת 1931 הציגה ויטני את המזרקה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קנדה. המזרקה מורכבת משלושה גברים עירומים. ישנה גם גרסת ברונזה של המזרקה הזו בכיכר וושינגטון בלימה, פרו.
השפעה באמנות
עושרה הגדול העניק לה את ההזדמנות להיות פטרונית של האמנויות, אך היא גם התמסרה לקידום האמנות. היא תמכה והציגה בתערוכות לנשים בלבד והבטיחה כי נשים ייכללו בתערוכות מעורבות. היא סייעה לתערוכות אמנות ברחבי ארצות הברית, כולל בשנת 1913 בניו יורק. ויטני תרמה כסף גם לחברת האמנים העצמאיים שנוסדה בשנת 1917, שמטרתה לקדם אמנים שחרגו מהנורמות האקדמיות. היא קנתה באופן פעיל יצירות מיוצרים חדשים בשנת 1922 היא מימנה את פרסום מגזין The Arts, כדי למנוע את סגירתו. היא הייתה התומכת הפיננסית העיקרית של "גילדת המלחינים הבינלאומית", ארגון שנוצר כדי לקדם את הביצועים של המוזיקה המודרנית. בשנת 1908 פתחה ויטני את גלריית ויטני באותם הבניינים שבהם שכן הסטודיו שלה ברחוב מערב שמיני בגריניץ וילג'. אמנים כמו רוברט אנרי וג'ו דוידסון הוזמנו להציג שם את עבודותיהם. בשנת 1914 הקימה גרטרוד ויטני גם את מועדון הסטודיו ויטני ברחוב 147 ווסט 4, כמועדון אמנים בו יכלו אמנים צעירים להיפגש ולשוחח, וכן להציג את עבודותיהם. היא סיפקה לרבים מהם דיור בקרבת מקום וכן קצבאות מחייה. מועדון הסטודיו ויטני התרחב שוב כאשר מטהו הועבר בחזרה לרחוב השמיני בשנת 1923. תוך כדי כך, המועדון התרחב הן בגודל והן בהיקף ההעבודות. הגלריות המוקדמות הללו יתפתחו ויהפכו למורשת הגדולה ביותר של ויטני - מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית. באתר המקורי מצוי בית הספר וסטודיו לציור ופיסול של ניו יורק.
בשנת 1929, הציעה ויטני למוזיאון המטרופוליטן בניו יורק את התרומה של האוסף שלה, שהכיל כמעט 700 יצירות אמנות מודרניות אמריקאיות, ותשלום מלא עבור בניית אגף שיוכל להכיל עבודות אלה. ההצעה שלה נדחתה מכיוון שהמוזיאון לא אסף אמנות אמריקאית. בשנת 1931 החליטה ויטני ליצור מוזיאון משלה על ידי שיפוץ והרחבה של אחד האולפנים שלה. ויטני מינתה את ג'וליאנה פורס, שהייתה בעבר עוזרתה מאז 1914, להיות המנהלת הראשונה של המוזיאון. המוזיאון התכוון לאמץ את המודרניזם, והתרחק מהרעיון שהאמנות האמריקאית ברובה היא זניחה וצרה בהיקפה.