cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארגון עובדים
התפתחות איגודי העובדים
החוקרים ס' וב' וואב, אשר חקרו את התפתחות האיגודים המקצועיים באנגליה כתופעה הנובעת מצמיחת מעמד פועלים רחב אשר דרש את הטבת תנאיו, חילקו ב-1902 התפתחות זו לכמה שלבים: דוקטרינת האינטרס השמור נבעה מחולשתם היחסית של האיגודים המקצועיים בהשוואה למעסיקים, ומנחיתות משפטית. דוקטרינה זו נבעה מגדילתם והתחזקותם של איגודים אלו. דוקטרינה זו נבעה מהפיכתם של האיגודים המקצועיים לכדי תנועות עבודה פוליטיות.
מבנה איגודים מקצועיים
בשל הסוגים הרבים של איגודים מקצועיים, קיימות גם צורות שונות של מבנים לאותם האיגודים. למרות זאת, קיימים מספר קווים מנחים המשותפים לכל האיגודים.
המאפיין הראשון של כל איגוד עובדים הוא המאפיין הארגוני שלו. לכל איגוד מערכת ארגונית כלשהי, בעלת מידה זו או אחרת של מגמות בירוקרטיות. לרוב, באיגודים מקצועיים גדולים נטייה זו חזקה יותר.
הבסיס הארגוני של האיגוד המקצועי הוא החבר. במרבית האיגודים המקצועיים החברות היא וולונטרית. באיגודים לא מעטים, דמי חבר הם גורם מכריע במימון פעילותם.
גודל האיגודים המקצועיים מושפע מגורמים רבים, שהעיקריים שבהם הוא ריכוזיות ופילוח בשוומטרות האיגוד. לרוב יעדיפו איגודים מקצועיים לגדול, להתמזג ולשתף פעולה על מנת להגדיל את כוחם היחסי.
איגודים מקצועיים ודמוקרטיה
הבסיס הוולונטרי, ולעיתים רבות גם ערכי האיגוד המקצועי, דוחפים לאימוץ שיטות ניהול דמוקרטיות (בחירות, שיתוף חברים בהחלטות, מערכת תקשורת פנימית וכו') בתוך הארגון פנימה. כך למשל "כוח לעובדים- ארגון עובדים דמוקרטי" הוא ארגון עובדים ישראלי חדש המדגיש את הפן הדמוקרטי בפעילותו. מנגד, פועל על כל איגוד עובדים הצורך שלא ליצור ריכוזיות, על מנת לתפקד באופן משופר במאבקיו. הריכוזיות נובעת גם מתהליכים ביורוקטיים פנים-ארגוניים, ומתהליכי מיסוד המאבק החברתי. התייחסות מיוחדת לסתירה זו ניתנה במחקריו של רוברט מיכלס, שניסח את חוק הברזל של האוליגרכיה, המתאר נטייה ריכוזית זו.
מלבד הדמוקרטיה הפנים-ארגונית, קיימת לאיגוד המקצועי השפעה רבה על הדמוקרטיה בחברה בו הוא פועל. השפעה זו משתנה בין איגוד לאיגוד בהתאם לאופיו ומטרותיו, אך לרוב מחזקים האיגודים המקצועיים את הדמוקרטיה על ידי חיזוק הסולידריות החברתית, ועל ידי הגברת המודעות ויכולת ההשפעה של הפרט על המדינה. אופיים הנאבק של האיגודים תורם לגיבוש עמדה אקטיבית בנוגע לחברה, ובכלל מגדיל את החשיבה החברתית הנחוצה לדמוקרטיה.
איגודים מקצועיים וסולידריות חברתית
האיגודים המקצועיים קשורים לסולידריות החברתית על ביטוייה השונים (תנועות חברתיות, מעורבות ממשלתית בשוק העבודה וכו'), שכן דרך פעולתם היא לרוב מצריכה שיתוף פעולה של עובדים רבים, מעודדת מעורבות ממשלתית במשק, ומגבירה את המודעות למתרחש בחברה.
מסיבה זו, במהלך ההיסטוריה שויכו חלק ניכר מהאיגודים המקצועיים למאבק לסולידריות חברתית-כלכלית, וזאת בשני אופנים סותרים:
לרוב, כאשר מדובר במאבק למען סולידריות חברתית, קיימת לאיגודי העובדים נגיעה רבה בכל תחומי החברה (חינוך, ממשל, תרבות וכו'), ביסוס רחב ומקיף, ומטרות משנה רבות. כמו כן, מהווים איגודים כאלו חלק מתנועה חברתית רחבה יותר.
איגודים מקצועיים בכלכלה
מחקרים עדכניים מראים כי אחוז התאגדות גבוה בחברה מגביר את השוויון ומביא להגדלת חלקם של העובדים בהכנסה הלאומית.
במשפט העברי
ההלכה הכירה בכוחה של חקיקה של 'בני אומנות' (בבלי בבא בתרא דף ח' ודף ט), אך זו נועדה בעיקר לעזרה הדדית של חברי ה'גילדה'. במאה העשרים הכירו בזכות ההתאגדות הרבנים אברהם יצחק קוק, בן-ציון מאיר חי עוזיאל ומשה פיינשטיין.
חברות
חברות בארגון עובדים היא צעד וולונטרי, הנתון להחלטתו של העובד ולהסכמתו של ארגון העובדים. עם זאת לגבי שלוחה של האיגוד, ועד העובדים, השייכות אינה נתונה להחלטתו של העובד. במקום שבו יש ועד והסכמים קיבוציים העובד מחויב לשלם מיסי ועד, וכפוף למרותו. במצב שבו פועלים בתחום מסוים ארגוני עובדים אחדים, על העובד לבחור את האחד שאליו יצטרף. חברות של עובד בשני ארגוני עובדים במקביל, כאשר בין ארגונים אלה קיימת יריבות, היא חברות כפולה נוגדת, שאינה מקובלת.
עד אמצע המאה ה-20
לצד התפחתות איגודי עובדים במאה ה-18, ברוב מדינות העולם, לעובדי המגזר הציבורי לא עמדה היכולת להתנהל ולשבות במסגרת איגוד עובדים מייצג. בחלק מאותן מדינות עובדי המגזר הציבורי יכלו להצטרף כיחידים לאיגודי עובדים, אך לאותם ארגונים לא היה כל מעמד ייצוגי מול המדינה כמעסיק. בארצות הברית כולה, עד אמצע המאה ה-20 נאסר על עובדי מדינה לשבות, ובמדינות רבות בארצות הברית נאסר עליהם להצטרף לארגוני עובדים. לעומת זאת, בבריטניה ובמדינות נוספות ששיטת המשפט בהן היא המשפט המקובל במודל הבריטי, ובמדינת ישראל שירשה את צורת המנגנון הציבורי מבריטניה, לא היה הבדל בין יכולת ההתאגדות במגזר הפרטי לבין יכולת ההתאגדות של עובדי המגזר הציבורי.
מאמצע המאה ה-20 ואילך
משנות ה-50 ואילך קיים טשטוש בהבדל בין עובדי המגזר הפרטי לעובדי המגזר הציבורי ביחס ליכולת להתנהל ולשבות במסגרת איגוד עובדים מייצג;בשנת 1958 העניק ראש עיריית ניו-יורק, רוברט פ. וגנר הבן, זכות ייצוג לארגון עובדים של עובדי העירייה, וניהל איתם משא ומתן על הסכם קיבוצי. בשנת 1959 העניק מושל ויסקונסין, גיילורד נלסון, את הזכות לעובדי המגזר הציבורי במדינה כולה לנהל משא ומתן קיבוצי. בינואר 1962 חתם נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי על צו נשיאותי, שהעניק לכלל עובדי הממשל הפדרלי את הזכות להתאגד, אם כי הזכות לנהל משא ומתן קיבוצי הוענקה רק לחלקם. הזכות של עובדי המגזר הציבורי להתאגד התפשטה לכלל מדינות ארצות הברית, ובמאה ה-21 רק בשלוש ממדינות ארצות הברית אסור לחלוטין לעובדי המגזר הציבורי לנהל משא ומתן קיבוצי (וירג'יניה, צפון קרוליינה וקרוליינה הדרומית).
באירופה, בשנות ה-60 וה-70, החלו מדינות רבות לאפשר גם לעובדי המגזר הציבורי לנהל משא ומתן קיבוצי, אם כי בחלקן נותרו עדיין הגבלות לעומת ניהול משא ומתן קיבוצי במגזר הפרטי. בשנות ה-80 וה-90 עברו חלק ממדינות אירופה להשתמש במשא ומתן קיבוצי כדרך מרכזית לקביעת שכר עובדי המגזר הציבורי.
בשנת 2018 קבע בית המשפט העליון בארצות הברית כי "כל פעולה ארגונית במגזר הציבורי היא פעולה פוליטית" וכפועל יוצא שלל גביית "דמי טיפול" עבור ארגון עובדים מעובדי המגזר הציבורי שאינם מעוניינים בכך, שכן זו נחשבת "כפייה לפעילות פוליטית" שאינה חוקתית.
פלטון פון אוסטינוב
הברון פלטון גרגורייביץ' אוסטינוב (רוסית Платон Григорьевич Устинов) או פלטו פון אוסטינוב (גרמנית Plato von Ustinow; 1840 במוסקבה-1917 בפסקוב) היה איש אצולה רוסי ואזרח גרמני, אשר התגורר ביפו בין השנים 1913-1878 והיה מהדמויות הבולטות בעיר. פון אוסטינוב היה מיסיונר, סוחר, אספן עתיקות, מלונאי ופילנתרופ.
תולדותיו
ב-1875 המיר פון אוסטינוב את דתו מנצרות רוסית פרבוסלבית והיה לפרוטסטנטי, ובהתאם לחוק הרוסי שחל על נכסים פאודלים הוא נאלץ למכור את אחוזתו ב-1876. המלכה אולגה מווירטמברג (Königin Olga von Württemberg) הזמינה את פון אוסטינוב לווירטמברג ודאגה לו לאזרחות גרמנית. תוארו כברון אושר ובאותה שנה נשא לאישה את מארי מצלר (Marie Metzler), בתו של מצלר, שהייתה אז בת 16. ב-1878 שב פון אוסטינוב ליפו ורכש את המבנה ששימש כבית ספר, פנימייה וכבית העם של הקהילה הטמפלרית במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו (כיום בית עמנואל ברחוב אורבך 8). פון אוסטינוב הוסיף למבנה קומה שלישית, והחצר הגדולה הפכה לאחד הגנים המתוכננים הראשונים בארץ ולמקום בילוי אהוד על תושבי הסביבה. איטה ילין תיארה את הגן בזכרונותיה: "ביפו נשארנו עד אחרי השבת, והייתה לנו ההזדמנות לבקר בגן היפה שעל יד יפו, גנו של הברון אוסטינוף. הגן הזה היה מפואר עד מאד. היו בו כמה וכמה עצים מארצות רחוקות ושונות וחיות שונות ורבות, ביניהן גם קופים רבים. והוא היה פתוח לציבור." ב-1879 חנך הברון מוזיאון בקומת המבנה הראשונה, שבו הוצג אוסף העתיקות שאסף ברחבי ארץ ישראל. עם תחילת העלייה הראשונה זכו עולים חדשים נזקקים לסיוע ולטיפול רפואי במבנה.
פון אוסטינוב התגרש ממארי ב-1888, ושנה לאחר מכן נישא למגדלנה האל (Magdalena Hall), אשר נולדה באמבה מריאם שבאתיופיה לאב יהודי שהתנצר ולאם ששימשה כאשת חצר בחצר הקיסר האתיופי.
בעקבות הפיצול בתנועה הטמפלרית בארץ, ושיבת חלק מחבריה אל חיק הנצרות פרוטסטנטית, התגבשה במושבה הגרמנית ביפו קהילה פרוטסטנטית, ופון אוסטינוב הצטרף לשורותיה. הוא אפשר לבני הקהילה לערוך את כינוסיהם באולם שבביתו בין השנים 1897-1889. ב-1895 פתח פון אוסטינוב את "מלון הפארק" (Hôtel du Parc) בשתי הקומות הראשונות של הבניין, וקרא לו על שם הגן המטופח שהשתרע סביבו. הברון עצמו התגורר בקומה השלישית, אך יש הטוענים כי המלון נפתח כאשר הונו של פון אוסטינוב התדלדל, והוא נאלץ לעבור להתגורר בבית העץ השוכן כיום ברחוב בר הופמן 9.
לקראת ביקורו של הקיסר הגרמני וילהלם השני ורעייתו בעת מסעם בארץ ישראל ב-1898, תרמו פון אוסטינוב ומצלר את הקרקע להקמתה של כנסיית עמנואל במושבה. התוכנית הייתה שטקס הנחת אבן הפינה יערך בנוכחותו של הקיסר, אך לבסוף הטקס התעכב, והקיסר, אשר שהה ביפו ב-27 באוקטובר 1898 והתארח במלונו של פון אוסטינוב, לא נכח בו.
בשנת 1902 סייע פון אוסטינוב לתושבי המושבה האמריקאית בירושלים להסב חלק ממבנה המושבה הראשי לאכסניית "אמריקן קולוני", ופון אוסטינוב נהג לשלוח לאכסניה את אורחיו במלון הפארק להמשך מסעם בירושלים. באותה שנה שבה חותנתו של פון אוסטינוב לאתיופיה, והקיסרית האתיופית טיטו בטול, ביקשה ממנה לפנות אל פון אוסטינוב כדי שירכוש עבורה חלקת קרקע ויקים בה אכסניה לצליינים אתיופיים ליד הכנסייה האתיופית בירושלים. פון אוסטינוב מילא אחר בקשת הקיסרית, והמבנה הוקם ברחוב שאול אדלר 7 בירושלים בין השנים 1906-1904, ונודע לימים כ"בית הקיסרית טאיתו".
בשנת 1913 עזבו בני הזוג פון אוסטינוב את הארץ ונסעו לבריטניה. פון אוסטינוב מכר את אוסף העתיקות שלו בספטמבר 1913 לקונים של שלושה מוזיאונים, ביניהם המוזיאון הבריטי והמוזיאון האתנוגרפי של אוניברסיטת אוסלו בנורווגיה. התשלומים עבור האוסף נמסרו, לאחר מותו, ליורשיו. בזמן המלחמה שירתו שני בניו, פטר ויונה, כטייסים בצבא הגרמני הקיסרי. בנו פטר נפל בבלגיה ב-13 ביולי 1917 ונטמן שם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברו בני הזוג לרוסיה ופון אוסטינוב הצטרף לצבא הרוסי. ב-1917 מת פון אוסטינוב ברעב בפסקוב, באנדרלמוסיה שפקדה את רוסיה.
לאחר מותו
בנו של פון אוסטינוב, יונה פון אוסטינוב (Jona von Ustinov ;1892-1962), יצא לרוסיה כדי להתחקות אחר עקבותיו של אביו. לימים הוא היה לעיתונאי ולדיפלומט, ושימש כמרגל מטעם ה-MI5 בגרמניה הנאצית. בנו של יונה ונכדו של פון אוסטינוב היה השחקן הבריטי פיטר יוסטינוב.
אלמנתו של פון אוסטינוב עזבה את רוסיה והיגרה לבריטניה ולבסוף לקנדה, שם מתה ב-1945. ב-1926 היא מכרה את בית המלון ביפו לחברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים.
מרווה רפואית
מרווה רפואית (שם מדעי: Salvia officinalis) היא בן שיח המונה 5 תת-מינים בסוג מרווה ממשפחת השפתניים. מוצאה מצפון מערב אירופה ועד דרום אירופה ומשם היא נכנסה אף לאזורים של צפון אפריקה וצפון אמריקה. בישראל היא גדלה כצמח תרבות והיא דומה במידה מסוימת למרווה משולשת. היא מקובלת כבעלת סגולות רפואיות עוד מימי קדם, ומשמשת גם כצמח תבלין וגם כצמח נוי.
המרווה היא שיח שעשוי להגיע לגובה 120 ס״מ, עליו רכים ושעירים, ומשמשים לחליטות תה, הפקת תבלין, ואף כאמצעי לתחליף עישון. פריחתה היא בחודשי האביב, עלי הפרחים נעים בין סגול לסגול-ורוד. בין היתר המרווה מסתדרת היטב באקלים הים תיכוני, ואף יכולה להסתדר גם בכמות מצומצמת של מים.
בהיבט הרפואי, מקובל להכין חליטה של עלי מרווה מושרים במים חמים המסייע במחלות של דרכי העיכול, להפחתת לחץ דם, הורדת חום והקלה במחלות של כלי נשימה.
מורפולוגיה
מרווה רפואית היא בן-שיח זקוף מסועף ומתנשא, גובהו מ-70 עד 120 ס"מ, בסיסו מעוצה, פרחיו גדולים (2 ס"מ) והא מפריש שמן אתרי נדיף וריחני כשממוללים את אבריו.
השורש הראשוני גדל ומסתעף.
הגבעולים רְבוּעִים (בעלי ארבע פאות) מסתעפים, מזדקפים ומשתפלים ושלוחים גם לצדדים לאורך 30 עד 50 ס"מ והם הופכים למעוצים בשנה השנייה. הגבעולים המעוצים והוותיקים חומים בהירים, החדשים ירוקים-כסופים ופלומתיים. הם מכוסים בכסות לבד מכסיף של שערות פשוטות, לבנות, קצרות, רכות וצפופות וגם בשערות בלוטות יושבות (ללא עוקץ).
הלוואים בבסיס הפטוטרת נעדרים.
העלים הנגדיים סדורים לארוך הגבעול בארבעה טורים, משום שכל עלה נמצא בזווית של 90 מעלות לעלה שמתחתיו או מעליו.
פטוטרת העלה פלומתית, חלקה העליון אדמדם משהו ואורכה על פי רוב כ-3 ס"מ ולעיתים אף יותר, על פי רוב אורכה כחצי מהטרף.
העלים הריחניים, נגדיים, פשוטים, דמויי אזמל ומוארכים. ראשם הארוך מחודד ובסיסם הקצר מעוגל אך אינו סימטרי (החלק הימני של הבסיס מעט גדול מהשמאלי), אורכם 2.5 עד  5.5 ורוחבם 2 עד 3 ס"מ. שפת העלה חרוקה-תמימה . העלים הנמוכים צמריים פחות או יותר בשני צידיהם או רק בצד התחתון. צדו העליון של העלה ירוק כהה. בעלים צעירים מכוסה הצד העליון בשערות פלומתיות ובעלים המבוגרים לרוב הם חסרי שיער ומקומטים (כאילו מגובששים) על ידי העורקים המסועפים. צדו התחתון של העלה תמיד ירוק בהיר וכסוף בדומה לגבעולים ולפטוטרות בגלל שערותיו הבלוטיות. העורק הראשי שבצד התחתון פלומתי ובולט למגע. כאשר ממוללים את העלים האָרוֹמָטִיים (הבְּשָׂמְתִּיים), הבלוטות מפיצות ריח עז ואופייני – סימן ההיכר של המרווה. העורקים המשניים בולטים אף הם ומנוצים ומסורגים.
התפרחת אמירית (יוצאת מקצה הגבעול) הפרחים העליונים צעירים מן התחתונים. עמוד התפרחת פלומתי, רבוע, זקוף ואורכו 12.5 עד 28 ס"מ. לכל אורך הציר ערוכות תפרחיות (דורים מדומים) של כ-10 עד 20, חצים בצד אחד של המפרק וחציים השני בצד השני. בכל עת פורחים 2 פרחים בכל תפרחית. התפרחיות העליונות סמוכות זאת לזאת והתחתונות רחוקות זאת מזאת ומלוות בחפיות (עלי תפרחת) נגדיים וקטנים יותר מעלי הגבעול. החפים העליונים דמויי ביצה רחבה שקודקוד מתחדד מאוד. הם קמלים ונושרים לפני הפריחה המלאה (הבגרות המינית) של הפרח. ניתן לראותם בראש התפרחת או בתפרחות בבסיס ציר התפרחת.
הפרחים בעלי עטיף כפול וסימטריה דו-צדדית, צבעם סגול כהה כחול, ארגמני או לבן ואורכם 20 עד 22 מ"מ. עוקץ הפרח קצר עד 3 מ"מ. עם חריץ בצד העליון וכאמור נטולי חפים. הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית ושני אבקנים. בפקעית (בניצן) עוטף הגביע את עלי הכותרת ועמוד השחלה מכופף וצלקותיו אינן מוכנות להפריה. במהלך התפתחות הפרח פורצת הכותרת מן הגביע ואחר כך עמוד העלי מתבלט החוצה מן השפה העליונה, לאחר ההפריה הכותרת נושרת כיחידה אחת ואלו הגביע משתייר על עמוד התפרחת ומכסה את הזרעים.
הגביע ארגמני כהה, שעיר מעט (אך לא בשער כחול או סגול), דמוי פעמון ששפתו מסתיימת ב-5 אונות מחודדות מאוד ושוות זו לזו ובעל 15 עורקים בולטים. אורך הגביע 8 עד 12 מ"מ ורוחבו 5 עד 6 מ"מ. הגביע משתייר, גדל מעט לאחר ההפריה ועוטף את הזרעים.
הכותרת ארוכה (18 עד 25 מ"מ), צבעה סגול, ואיור לבן ואופייני בלועה. צינור הכותרת חבוי כמעט כולו בגביע ואורכו 4 עד 5 מ"מ ו וארך החלק המתרחב כזפק הוא כ-5 מ"מ. קצהו הקדמי של צינור הכותרת שסוע לשתי שפות. השפה תחתונה מחולקת ל-3 אונות. האונה המרכזית, רחבה, פרושה ואורכה כס"מ אחד. שולי האונות הצדדיות מאחוריה ואינן חופפות אותה. השפה העליונה כ-4 מ"מ, מקומרת וכפופה ובשלב ההפריה פרושה וישרה ואז בולטים שני האבקנים שמתחתיה ובולטת ממנה החוצה עמוד השחלה (עמוד העלי).
האבקנים 2 בלבד, אורכם כ-11 מ"מ ורוחבם 1 מ"מ. הזירים, שאורכם 5 מ"מ יוצאים מבסיס צינור הכותרת, מאוחים באופן רופף לשפה העליונה ורק חלקם העליון, כ-2 מ"מ, חופשי. הם אינם יוצאים ובולטים מפתח הכותרת. הלשכות מרוחקות זו מזו ומחוברות ביניהן בחוט ארוך, קונקטיב, שבקצהו העליון נמצאת לשכה פורייה ובקצהו התחתית, בפתח צינור הכותרת נמצאת לשכה מנוונת (דמוית קשקש), ללא אבקה. הלשכות מכילות אבקה צהובה, ואינן נפתחות בנקבים אלא לאורכן. הקונקטיב הארוך מעורה בזיר הקצר וזרועותיו שווים.
הפרי הוא מסוג מַפְרֶדֶת יבשה שעטופה בגביע משתייר ונפרדת בדרך כלל ל-4 אגוזיות. האגוזיות (הזרעים או הפרודות), כמעט כדוריים, קירחים, חלקים, קוטרם כ-2.5 מ"מ, צבעם חום עד חום כהה.
הפרי הוא מסוג מַפְרֶדֶת יבשה שעטופה בגביע משתייר ונפרדת בדרך כלל ל-4 פרודות זעירות חד-זרעיות, ללא אנדוספרם. הפרודות, שמכונות לעיתים אגוזיות, כמעט כדוריות, קירחים, חלקים, צבעם חום עד חום כהה וקוטרם כ-2.5 מ"מ. הפרי מכיל גם מצעית משתיירת מלבד גביע משתייר ומתפרה מעט.
גידול בתרבות
מרווה רפואית היא צמח אור מלא, עמיד בקרה ובגיר ורגיש למליחות. היא גדלה היטב בקרקעות כבדות ומנוקזות בהר, בעמק, בשפלה ובנגב. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו, באמצעות ייחורים באביב ובקיץ ובאמצעות חלוקה בחורף ובאביב.
משל הכבש האובד
משל הכבש האובד הוא אחד ממשלי ישו. מופיע בבשורות של מתי פרק י"ח 12–14 ולוקס ט"ו 3–7. המשל מדבר על רועה העוזב את עדר הכבשים שלו המונה תשעים ותשעה כבשים על מנת למצוא כבש אחד אשר אבד. זהו המשל הראשון מבין טרילוגיה של משלים על הגאולה שישו מספר לאחר שהפרושים והסופרים, מנהיגי הדת, מאשימים אותו בכך שקיבל בברכה "חוטאים" ואף סעד עמהם. שני המשלים האחרים (בבשורת לוקס) הם משל המטבע שאבד ומשל הבן האובד. משל הרועה הטוב, שנמצא בבשורת יוחנן י' 1–21, נובע ממנה.
סיפור המשל
לפי הבשורה על פי לוקס, המשל הוא כדלקמן:
לפי בשורת מתי המשל הוא כדלקמן:
פרשנות
כמו באנלוגיה של הרועה טוב, ישו הוא הרועה, ובכך מזהה את עצמו כאדם שהוא צלם אלוהים, אלוהים שגם הוא מתואר בספר יחזקאל כרועה המחפש אחר כבשה תועה (יחזקאל ל"ד: 16-11).
בגרסת המשל לפי בשורת מתי, קדמה לסיפור המשל שאלה שהפנו אליו תלמידיו שרצו לדעת מי הוא הגדול במלכות שמים, ענה להם ישו בהציגו לפניהם ילד קטן מתוך הקהל והשיב "מי שלא יחזור להיות כילד הקטן הזה (באמונתו המוחלטת באלוהים, וכן בהיותו תלוי לחלוטין בהוריו, ובאמונה והביטחון שלו בהם, בתמימות שלו) לא יכנס למלכות השמים. ואז הוא מתרה בקהל שומעיו לבל יכשילו את אמונתם של אותם ילדים המאמינים בו. מכאן ואילך הוא מספר להם את משל הכבש האובד. גם הכבש כמו הילד, תמים ובוטח לחלוטין ברועה הטוב שלו. בגרסת המשל לפי בשורת לוקס, קדמה לסיפור המשל הכבש האובד, ביקורתם הלא מוצדקת והצבועה של הפרושים והסופרים, אנשי הדת, שהתרעמו על כך שישו מתרועע עם החוטאים. סיפור המשל הוא זהה בשתי הגרסאות, ייתכן שישו סיפר אותו משל פעמיים, בהזדמנויות שונות. בכל מקרה המשל מדגים את אהבתו הרבה של ישו כרועה הטוב לעמו ישראל, ולכל שאר בני אדם השייכים "לעדר שלו".
ג'ואל ב. גרין כותב כי " משלים אלה הם ביסודם על הטבע האלוהי ... מטרתם לחשוף את הטבע האלוהי בתגובה לחזרה בתשובה של בני אדם "אובדים".
חדוות הרועה עם רעיו, מייצגת את שמחת אלוהים עם מלאכיו. הרועה שהוא כמו האדם הראשון צלם האלוהים, שמח על חזרתם של חוטאים, אובדים, בתשובה. כל זאת כנגד הביקורת הצבועה של הפרושים והסופרים שהובילה לסיפור המשל.
מזמורים
בעוד שישנם אינספור אזכורים לדמות הרועה הטוב במזמורים נוצריים, ניתן לייחס למשל זה באופן מיוחד אזכורם של תשעים ותשעה הכבשים האחרים.
הידוע מביניהם הוא אולי המזמור "תשעים ותשעה" מאת אליזבת סי. סלפיין (1868), אשר מתחיל כך:
סועאד עאמירי
סועאד עאמירי (בערבית: سعاد العامري; נולדה בשנת 1951) היא סופרת פלסטינית, אדריכלית, ופרופסורית לארכיטקטורה באוניברסיטת ביר זית.
ביוגרפיה
הוריה של עאמירי ברחו מיפו במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 אל עמאן שבירדן. שם נולדה וחיה עד שעזבה לביירות שבלבנון, כדי ללמוד אדריכלות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ובהמשך באוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת אדינבורו. כשחזרה לביקור ברמאללה ב-1981, פגשה את סלים תמרי, סוציולוג מאוניברסיטת ביר זית, איתו נישאה מאוחר יותר, ונשארה.
בין השנים 1991 ל-1993 הייתה עאמירי חברה במשלחת שלום פלסטינית בוושינגטון. היא עוסקת בכמה יוזמות שלום מרכזיות של נשים פלסטיניות וישראליות.
היא מנהלת ומייסדת מרכז ריוואק (באנגלית: RIWAQ בערבית: رواق) לשימור אדריכלי, המרכז הוקם בשנת 1991 והיה הראשון מסוגו שעמל על שיקום והגנה על המורשת האדריכלית הפלסטינית.
ב-2006 מונתה עאמירי כסגנית יו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת ביר זית.
מתגוררת בעיר רמאללה.
כתיבה
ספרה "קפוצ'ינו ברמאללה (רשימות מן הסגר)" (יצא שוב באנגלית בשם: Sharon and My Mother-in-Law: Ramallah Diaries) תורגם ל-19 שפות כאשר התרגום לערבית היה רב-מכר בצרפת והספר אף זכה בשנת 2004 בפרס ויארג'ו היוקרתי באיטליה יחד עם הסופרת מנואלה דבירי. הספר מבוסס על אימיילים ומכתבים של עאמירי ובו היא מתארת את חיי היומיום של האנשים סביבה בעיר מגוריה, רמאללה, המנסים לחיות את חייהם, בעיקר תחת עשרת חודשי המצור על רמאללה ב-2002. זהו סיפורם של הנשים והגברים בבית וברחוב, ולא של הלוחמים או של המנהיגים.
ספרה האחרון, גולדה ישנה פה (באנגלית: Golda slept here בהוצאת בלומסברי), המתאר מה פירוש הדבר לאבד את הבית ולא "להרגיש בבית" שוב, זכה בפרס נונו האיטלקי (2014).
סבילות
סבילות היא מצב המתפתח עקב שימוש ממושך בסמים או תרופות, אשר גורם לאדם להתרגל אליהם, להיות רגיש פחות לפעולתם ולהפסיק להיות מושפע מהם כפי שהושפע קודם לכן. במצב של סבילות לקיחה של אותה כמות של חומר לא גורמת לאותה השפעה כמו לקיחה קודמת של אותה הכמות. כתוצאה מכך מינון החומר שהשפיע קודם לכן, אין בו די, ויש צורך במינונים הולכים וגדלים כדי להשיג את ההשפעה המבוקשת.
תהליך התפתחות הסבילות
גוף האדם הוא מערכת ביולוגית מורכבת, אשר פועלת בהרמוניה ומווסתת את עצמה באופן אוטומטי. הומואסטזיס הוא מכניזם המעורב בתהליך הוויסות ותפקידו לשמור על שיווי המשקל של האורגניזם.
הסבילות היא הניסיון של הגוף לפצות על השפעה של חומר שגרם לשינוי במערכות שלו. רוב המערכות בגוף מווסתות כך שיישארו בערכים המיטביים שלהן. כאשר חומר מסוים גורם לשינויים ממושכים מנגנוני פיצוי מתחילים להפיק את התגובה ההפוכה בשאיפה לשמר את הערכים המיטביים ככל הניתן. תהליך זה מכונה הומאוסטזיס.
מנגנוני הפיצוי אשר יוצרים פעולה הפוכה מזו של החומר שכלפיו הגוף מפתח סבילות, הם אלו האחראיים לצורך להגביר את המינון של אותו החומר כדי לשמור על מידת ההשפעה המקורית שלו.
כאשר מופסקת נטילת החומר לאחר שהגוף פיתוח את מנגנוני הפיצוי שגרמו לסבילות, נראות תופעות הפוכות להשפעה של החומר. זאת משום שהיעדרו של החומר מפסיק את השפעתו בעוד שמנגנוני הפיצוי ממשיכים לפעול לבדם ללא התנגדות. מסיבה זו התסמינים הנראים בעקבות גמילה משימוש בחומר מסוים הם למעשה ההשפעה ההפוכה של הפעולה של אותו החומר. מצב זה מכונה תסמונת נסיגה.
השלכות
מחסור במינונים הדרושים כדי להשיג את ההשפעה המבוקשת גורמת לתסמונת נסיגה והפרעות גופניות ונפשיות כאשר מדובר בסמים ותרופות דומות, ואילו כאשר מדובר בתרופות שאינן ממכרות, אזי מאבדות הן את השפעתן התרפויטית או גורמות כחלק מ"תסמונת נסיגה" להתפתחות תסמינים קשים יותר מאלה שבגינם ניטלו התרופות מלכתחילה. בדרך כלל מהווה סבילות חלק מתלות גופנית והתחלה של התמכרות.
הר מייהו
הר מייהו או הר מייהיו (באנגלית: Mount Mayhew) הוא פסגה ברכס טארידין שבהרי אריסטוטל, בחוף אוסקר השני שבצד המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,200 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,488 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בין קרחון פקווד וקרחון סטארבק.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1976 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של מייהו - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל. מייהו היה רב החובל של הספינה "ג'רובעם" (ירובעם) בספר.
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
צ'ארלי טיילור
צ'ארלס רוברט טיילור (באנגלית: Charley Taylor; 28 בספטמבר 1941 – 19 בפברואר 2022) היה שחקן פוטבול אמריקאי.
חייו
נפטר ב-19 בפברואר 2022.
תופעת אוטהוף
תופעת אוטהוף (Uhthoff) היא התופעה בה התסמינים הנוירולוגים של טרשת נפוצה ומחלות דמיאלינטיביות אחרות מוחמרים בעת שטמפרטורת הגוף עולה עקב מזג האוויר, פעילות גופנית, חום, אמבטיה או סאונה. ייתכן שהחום פוגע בהולכה העצבית הפגועה מלכתחילה עקב אובדן המיאלין.
התופעה תוארה לראשונה בשנת 1890 על ידי ווילאם אוטהוף ששם לב לכך שראייתם של חולים באופטיק נויריטיס ירדה בעת שביצעו פעילות גופנית. לאחר מכן התגלה כי עליית חום הגוף ולא הפעילות הגופנית עצמה היא שגורמת להחמרת התסמינים הנוירולוגים.
חוק טוריצ'לי
נגזרת חוק טוריצ'לי ממשוואת ברנולי
משוואת ברנולי קובעת כי: כאשר: הגדרנו  מקודם z=h כאשר h הוא עומק המים מעל לפתח וקיבלנו :
הוכחה ניסיונית
ניתן להדגים את חוק טוריצ'לי בעזרת ניסוי הפחית המחוררת (בדומה לתמונה למעלה). ניסוי זה מעוצב כדי להראות שבנוזל עם פני שטח פתוחים, הלחץ גובר עם העומק. הניסוי מורכב מצינור עם מספר חורים נפרדים ומשטח פתוח. תחילה שלושת החורים חסומים וממלאים את הפחית במים. כאשר המכל מתמלא, מורידים את החסימה מן החורים. ככל שהפתח ממוקם נמוך יותר בפחית כך הזרם עוצמתי יותר. כלומר, מהירות יציאת הנוזל גבוהה יותר ככל שהמיקום של החור נמוך יותר בפחית. בהתעלם מצמיגות ואובדני אנרגיה נוספים, אם החורים פונים בצורה אנכית מעלה, אז כל זרם יגיע לגובה של פני שטח הנוזל במכל.
שימוש בברנולי עבור חישוב הזמן לריקון מיכל
נתמקד במיכל שמכיל מים בגובה h ומתרוקן דרך צינור אשר ממוקם בתחתית המיכל באופן חופשי. יהא h גובה המים בכל זמן נתון, ותהא מהירות הנביעה:
כעת,  כאשר A ו-a הם שטחי הפתחים במיכל ובצינור בהתאמה, dh זה גובה הנוזל במיכל שמתאים ל-dx בצינור אשר שניהם קטנים בזמן dt. נפתח את המשוואה ונקבל:
עאדל ראמי
עאדל ראמי (בערבית: عادل رامي; נולד ב-27 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בטרואה.
קריירה
ראמי נולד באי הצרפתי קורסיקה להורים מרוקאים. התחיל את הקריירה שלו בנוער של אטואל פראג'וס סן רפאל בגיל 9. על אף הרצון לשחק כדורגל באופן מקצועי, ראמי שיחק כדורגל בתור תחביב, ועבד בעירייה כדי לפרנס את עצמו, עקב המצב הקשה שפקד את משפחתו. בעונת 04–2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של פראג'וס. הוא הופיע בארבעה משחקים בעונתו הראשונה. בעונת 05–2004, הופיע ראמי ב-24 משחקים ופראג'וס סיימה את העונה באמצע הטבלה בליגה הרביעית בצרפת. בעונת 06–2005 הוסט ראמי מעמדת החלוץ למרכז ההגנה. המעבר למרכז ההגנה היה הצלחה עם 30 משחקים פראג'וס הצליחה לסיים באמצע הטבלה העונה השלישית ברציפות.
בקיץ 2006 עבר ראמי לקבוצת ליל עבור 10,000 אירו. בעונתו הראשונה בליל לא זכה לדקות משחק וערך 2 הופעות בלבד. בעונת 08–2007 זכה ליותר דקות משחק והשלים עונה עם 24 משחקים. בעונת 09–2008 ראמי זכה למקום בהרכב הראשון של ליל ועזר לקבוצה להגיע למקום ה-5 אשר מוביל למשחקי המוקדמות בליגה האירופית. באותה עונה ראמי גם הבקיע את שערו הראשון בליל ב-1 בפברואר 2009 נגד בורדו. ב-30 ביולי 2009 ערך ראמי את הופעות הבכורה שלו במסגרות האירופאיות במשחק נגד סאבוניו הסרבית.
ב-3 בינואר 2011 חתם בולנסיה הספרדית. למרות החתימה נשאר ראמי בליל כשחקן מושאל, איתה הספיק גם לזכות בדאבל (אליפות וגביע). העסקה יצאה ב-13 ביוני 2011.
ב-16 באוקטובר 2013, החל ראמי להתאמן במילאן אליה עבר בהשאלה בינואר 2014, תמורת 400 אלף יורו.
בשנת 2015 עאדל ראמי חתם לארבע עונות בסביליה תמורת 4 מיליון יורו. יחד עמה זכה ראמי בליגה האירופית לאחר שפתח בהרכב בניצחון קבוצתו במשחק הגמר, 3-1 על ליברפול.
ב-13 ביולי 2017 חתם ראמי לארבע שנים באולימפיק מרסיי תמורת 6 מיליון אירו. ב-11 בנובמבר 2018, כבש ראמי צמד במשחק בו ניצחו אולימפיק מארסיי 0–2 את דיז'ון.
ב-2019 חתם בפנרבחצ'ה הטורקית, אך לא הצליח להתבלט בה ועזב כעבור שנה.
בפברואר 2020 חתם בסוצ'י מליגת העל הרוסית בכדורגל. במאי 2020 התלונן השחקן כי לא שולמה לו משכורתו, ודרש שישולמו לו מיליון יורו. בסוצ'י טענו שהוא הסתיר פציעה קשה שלא אפשרה לו לשחק ברמה המקצועית.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם בבואבישטה הפורטוגזית לשנתיים. ב-24 באוגוסט 2021 חתם בטרואה לעונה אחת.
נבחרת צרפת
היות שראמי ממוצא מרוקאי, לקראת גביע אפריקה לאומות 2008 קיבל זימון מהנרי מישל, מאמן נבחרת מרוקו, לשחק בנבחרת. ראמי דחה את ההצעה בשל שאיפה לשחק בנבחרת של ארץ הולדתו, נבחרת צרפת. ראמי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת ב-11 באוגוסט 2010 במשחק ידידות מול, ומאז הפך לשחקן קבוע בהרכב. ראמי זומן לסגל נבחרת צרפת למונדיאל 2018 בו צרפת זכתה בפעם השנייה בתולדותיה על אף שלא שותף במשחקי הטורניר.
24 בדצמבר
24 בדצמבר הוא היום ה־358 בשנה (359 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 7 ימים.
קאט קאמק
קתרין "קאט" קמאק (באנגלית: Kathryn "Kat" Cammack; נולדה ב-16 בפברואר 1988) היא פוליטיקאית ויועצת פוליטית אמריקאית, שנבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת פלורידה בבחירות 2020. טרם היבחרה הייתה בכירה בסגל של חבר הקונגרס טד יוהו, אותו החליפה ב.
ביוגרפיה
קאמאק נולדה בדנוור, בירת קולורדו, וגדלה בחווה חקלאית. באוניברסיטת המדינה המטרופולינית של דנוור היא השלימה לימודי תואר ראשון ביחסים בינלאומיים, ובמכללת המלחמה של הצי קיבלה תואר שני בביטחון לאומי ובלימודים אסטרטגיים. כמו כן, לקאמק הייתה חברה לייעוץ פוליטי עצמאי.
כאשר הייתה סטודנטית לתואר ראשון קאמק עבדה כמתמחה במשרדו של חבר הקונגרס מייק קופמן. בשנת 2011 פונו הוריה מהחווה החקלאית שלהם, ובמשך חודשים אחדים הייתה חסרת בית. בהמשך הצטרפה למטה הבחירות של טד יוהו. לאחר שיוהו נבחר אל הקונגרס של ארצות הברית, בשנים 2013–2019 הייתה סגנית ראש הסגל שלו. בשנת 2019 עזבה קאמק את משרדו של יוהו בגבעת הקפיטול ושבה לפלורידה. היא הכריזה בדצמבר אותה שנה על כוונתה להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של פלורידה, אותו ייצג יוהו. יוהו התחייב שלא להתמודד מחדש לקונגרס ב-2020, בשל הבטחתו לשרת בבית הנבחרים ארבע תקופות כהונה בלבד (שמונה שנים).
קאט קאמק תומכת מובהקת בישראל, ולאחר שנבחרה לקונגרס הצהירה שתתלה בפתח משרדה את דגל ישראל לצד דגל ארצות הברית.
סבטלנה קרצ'בסקאיה
ביוגרפיה
קרצ'בסקאיה נולדה בכפר בקרבת אודסה, אוקראינה למשפחה יהודית.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה קרצ'בסקאיה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.24 מטר, 11 ס"מ ממדליית ארד.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה 1974 סיימה קרצ'בסקאיה במקום שביעי הדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.02 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא שבאיטליה ב-2 בספטמבר אותה שנה היא סיימה במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.23 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במינכן שבגרמניה זכתה קרצ'בסקאיה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.06 מטר. באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.36 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בסן סבסטיאן שבספרד 1977 סיימה קרצ'בסקאיה במקום חמישי הדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.62 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, אז צ'כוסלובקיה ב-30 באוגוסט 1978 סיימה קרצ'בסקאיה במקום רביעי בתוצאה של 20.13 מטר.
Daemon
במערכות הפעלה יוניקס ודמויות-יוניקס, ובמערכות הפעלה אחרות התומכות בריבוי משימות, daemon (דימון) היא תוכנית מחשב שרצה כתהליך רקע, להבדיל מתוכניות הנמצאות תחת שליטתו הישירה של משתמש אינטראקטיבי. בדרך כלל מערכות מפעילות דימונים בזמן האתחול, ולרוב הם משרתים פונקציות כגון תגובה לבקשות רשת, לפעילות חומרה, או לתוכניות אחרות על ידי ביצוע של משימה כלשהי. דימונים יכולים גם להגדיר תצורה של חומרה (כמו udevd בחלק ממערכות GNU/Linux), להריץ משימות מתוזמנות (כמו cron) ולבצע מגוון משימות אחרות.
לרוב, השמות של דימונים מסתיימים באות d: לדוגמה, syslogd הוא daemon המממש את שירות הרישום (logging) של המערכת, ו-sshd הוא תהליך המטפל בבקשות התחברות נכנסות ב-SSH.
אטימולוגיה
המילה daemon היא איות אלטרנטיבי למילה האנגלית - demon (שֵד).
מימוש ב-MS-DOS ו-Microsoft Windows
במערכת ההפעלה Microsoft DOS, תוכניות דמויות-דימונים מומשו כתוכניות TSR. במשפחת מערכות ההפעלה Windows NT של מיקרוסופט, תוכניות מסוג Windows service מבצעות את הפונקציות של דימונים. הן רצות כתהליכים שבדרך כלל לא יוצרים אינטראקציה עם המסך, המקלדת והעכבר, וניתנים להפעלה על ידי מערכת ההפעלה בזמן האתחול. ב-Windows 2000 ובגרסאות מאוחרות יותר, services (שירותים) ניתנים להגדרה, להפעלה ולעצירה ידנית דרך לוח הבקרה (Control Panel), או דרך שורות הפקודה  ו-.
עם זאת, כל יישום Windows יכול לתפקד כ-daemon, לא רק services, וחלק מהדימונים ל-Windows יכולים לרוץ כתהליכים רגילים.
פבל אליינוב
פבל אליינוב (נולד ב-10 במאי 1983 בחרקוב, אוקראינה) הוא שחמטאי אוקראיני בדרגת רב אמן.
זכה בשתי מדליות זהב קבוצתיות, במדליית כסף ובמדליית ארד אישית בשש אולימפיאדות שחמט בהן השתתף.
אליינוב היה אחד מעוזריו של בוריס גלפנד בדו-קרב על אליפות העולם בשנת 2007 מול וישוואנתן אנאנד ובאליפות העולם בשחמט 2012.
ביוגרפיה
אביו של פבל, ולדימיר אליינוב היה אמן בינלאומי בשחמט. בשנת 2009 נישא לשחמטאית אולנה דבורטסקה (Olena Dvoretska), ולהם בת שנולדה ב-2011. אליינוב סיים את לימודי המשפטים והוסמך לעורך דין.
קריירת שחמט
בשנת 1999 אליינוב היה חבר בקבוצת הנוער האוקראינית שזכתה באולימפיאדת השחמט עד גיל 16.
אליינוב ניצח בתחרות קורוס B בהולנד עם 9/13. תוצאה זו זיכתה אותו בכרטיס כניסה לתחרות קורוס A לשנת 2008. בזו השיג 5/13. בשנת 2009 אליינוב ניצח בתחרות בוסנה שהתקיימה בסרייבו עם 7/10.
במאי 2010 ניצח אליינוב שלב בתחרות הפרס הגדול של פיד"ה עם 8/13. בחודש אוגוסט 2010 ניצח בגביע פוליטיקן בקופנהגן. בעדכון מד הכושר של פיד"ה לחודש 9.2010 הגיע אליינוב ל-2761, מקום ראשון באוקראינה ומקום 6 בעולם.
בחודש פברואר 2012 חלק אליינוב מקומות 1–3 בתחרות החזקה של איירופלוט.
בחודש פברואר 2013 ניצח אליינוב בתחרות החזקה ברייקיאוויק. בספטמבר 2013 ניצח בתחרות ה-14 על שם קרפוב, תחרות בקטגוריה 18, עם 6/9. חודש לאחר מכן ניצח בתחרות חזקה, תחרות על שם מיכאיל צ'יגורין.
בגביע העולם בשחמט בשנת 2015 הוא הודח בחצי הגמר.
בחודש אפריל 2015 ניצח אליינוב בתחרות לזכרו של גשימוב (קטגוריה B).
הופעותיו באולימפיאדות
פבל אליינוב שיחק בנבחרת האולימפיות של אוקראינה
איומי טאנימוטו
איומי טאנימוטו (ביפנית: 谷本歩実; באנגלית: Ayumi Tanimoto; נולדה ב-4 באוגוסט 1981) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, האלופה האולימפית מאתונה 2004 ובייג'ינג 2008.
ביוגרפיה וקריירה
טאנימוטו התחרתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2008. באתונה 2004 היא זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה באיפון את סעידה דחארי התוניסאית ובשלבי שמינית ורבע הגמר ניצחה שוב באיפון יריבות מאקוודור וקנדה כאשר הצליחה להפיל אותן בעזרת תרגילי אוצ'י-מטה. בחצי הגמר היא התמודדה מול דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית ולאחר שעלתה ליתרון של יוקו, כדקה וחצי בתוך הקרב, הצליחה טאנימוטו להוריד לריתוק את קרוקובר, שנפגעה במהלך התרגיל במרפק, ונאלצה להיכנע. בגמר טאנימוטו ניצחה את קלאודיה הייל האוסטרית כאשר 54 שניות מפתיחת הקרב הצליחה להטיל את האוסטרית על גבה וקיבלה ניקוד ווזארי, משם המשיכה לריתוק שזיכה אותה באיפון וניצחון.
בבייג'ינג 2008 טאנימוטו זכתה שוב במדליית הזהב לאחר שניצחה את כל ארבעת קרבותיה באיפון. בקרב הראשון, בשלב שמינית הגמר, ניצחה טאנימוטו את איסיס בארטו מוונצואלה בעזרת תרגיל בשם יוקו-שיהו-גטאמה. ברבע הגמר היא ניצחה את קונג ג'ה-יאנג הדרום-קוריאנית ובחצי הגמר היא ניצחה את דריאוליס גונזאלס הקובנית שוב לאחר תרגיל יוקו-שיהו-גטאמה. בגמר טאנימוטו התמודדה מול לוסי דקוס הצרפתייה ודקה ו-26 שניות מהפתיחה, ניצחה טאנימוטו בעזרת תרגיל אוצ'י-מטה.
טאנימוטו מחזיקה בשלוש מדליות מאליפויות העולם, מדליית כסף (2005) ושתי מדליות ארד (2001 ו-2007). במשחקי אסיה היא זכתה במדליית זהב (2002) ומדליית ארד (2006) ובאליפויות אסיה היא זכתה בשתי מדליות זהב (2001 ו-2004).
במהלך הקריירה אואנו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
בספטמבר 2010 טאנימוטו פרשה מג'ודו תחרותי. לאחר פרישתה החלה לאמן והייתה מאמנת נבחרת הנשים של יפן באולימפיאדת ריו 2016. בנוסף, טאנימוטו היא חברה במועצת ההנהלה של הוועדה המארגנת של אולימפיאדת טוקיו 2020.
אזרבייג'ן באירוויזיון הילדים
אזרבייג'ן נטלה חלק באירוויזיון הילדים 4 פעמים, החל מהצטרפותה ב-2012, כאשר סואדה אלקברובה ועומר סולטאנוב נשלחו כנציגים של אזרבייג'ן עם השיר "Girls and Boys".
היסטוריה
בשנת 2008, רשות השידור האזרית הודיעה כי היא מתכננת לערוך את הופעות בכורתה באירוויזיון הילדים 2008, אך לבסוף היא חזרה בה בשל המספר המועט של המתמודדים לנציג האזרי בתחרות. אזרבייג'ן הצטרפה באופן רשמי לתחרות בשנת 2012. אזרבייג'ן שלחה את סואדה אלקברובה ועומר סולטאנוב עם השיר "Girls and Boys". בתום ההצבעה, אזרבייג'ן זכתה במקום ה-11 עם 49 נקודות. בשנת 2013, אזרבייג'ן שלחה את רוסטב קרימוב עם השיר "Me and My Guitar" וזכתה במקום השביעי עם 66 נקודות. לאחר השתתפותה בתחרות, רשות השידור האזרית הודיעה כי אזרבייג'ן לא תשתתף באירוויזיון הילדים 2014. אזרבייג'ן נעדרה גם מהתחרויות ב-2015, 2016 ו-2017. ב-25 ביולי 2018, רשות השידור הכריזה כי אזרבייג'ן תחזור לתחרות. אזרבייג'ן שלחה את פיידן חסינובה עם השיר "I Wanna Be Like You". לאחר ההצבעה, אזרבייג'ן זכתה במקום ה-16 עם 47 נקודות, ההישג הגרוע ביותר של אזרבייג'ן בתחרות. לאחר התחרות, אזרבייג'ן פרשה שוב מהתחרות. אזרבייג'ן חזרה לתחרות בשנת 2021 עם השיר "One Of Those Days" שבוצע ע"י סונה אזיזובה. אזרבייג'ן הגיעה למקום ה-5 עם 151 נקודות. זהו ההישג הטוב ביותר של אזרבייג'ן באירוויזיון הילדים עד כה. בשנת 2022 אזרבייג'ן פרשה שוב מהתחרות, שנערכה בירוואן שבארמניה.
תלות גופנית
מצב של תלות הוא מצב פסיכולוגי או גופני המתפתח כאשר האדם הנוטל תרופות או סמים, אינו יכול להפסיק לעשות בהם שימוש או להפחית במינונים שלהם בלי שיסבול מתסמונת נסיגה. יש תרופות או סמים הגורמים בעקבות הפסקתם ובמקרים חריגים גם כאשר אין מגבירים ומעלים את המינונים שלהם, תסמונת נסיגה קשה במיוחד ולמעשה תסמונת של גמילה.
התלות בסמים או תלות בתרופות בעלות השפעה דומה נחלקת לשני סוגים, תלות פיזית ותלות נפשית. התלות הפיזית מאופיינת בהפרעות גופניות קשות ואילו התלות הנפשית מאופיינת בדחף נפשי של צורך עז להמשיך וליטול את הסם כדי להימנע מאי-נוחות ובעיקר כדי להמשיך לחוות עונג, תחושת ההנאה ותחושת סיפוק שהוא שואב ממנה. מצב של תלות הופך מהר מאוד למצב של התמכרות, אם כי קשה להבחין ביניהם. מצב של תלות בתרופות שאין להן השפעה נפשית, פחות שכיח, אם כי רווח למדי. אפשר לפתח תלות בתרסיסים נגד אלרגיה, טיפות לאף סתום ועוד, עד שאי אפשר להפסיק לעשות בהם שימוש מבלי שיתפתחו תופעות הקשות פי כמה מאלה שבגינן ניטלו התרופות מלכתחילה.
רפאל בן-ארי
רפאל בן-ארי (נולד בשנת 1971) הוא יוצר תוכן עצמאי בינלאומי יליד ישראל, צלם אמן ויוצר סרטים, המתמחה בצילום עיתונות ובצילומי טיולים. רפאל ידוע בצילומי המלחמה ואזורי הקרבות שלו ובצילומי מסעות מרחבי העולם. בשנת 2019 הוא נבחר לאחד מעשרת הצלמים הטובים ביותר בעולם על ידי מגזין Pouted.
עבודות הצילום של רפאל מוכרות היטב ותמונותיו מופיעות במספר רב של פרסומים, כתבי עת ואתרים על בסיס יומיומי בכל רחבי העולם. ביניהם: מגזין טיים, הנשיונל ג'יאוגרפיק, נסיעות + פנאי, לונלי פלאנט, הניו יורק טיימס, חדשות NBC, וושינגטון פוסט, רולינג סטון, ניוזוויק, הגרדיאן, הטלגרף, מדריכים מחוספסים, מדריכי טיולים של עדי ראייה וספרי טיולים, אנציקלופדיה בריטניקה. רפאל בן ארי הציג את עבודות הצילום שלו בישראל, אוסטרליה, ניו זילנד, צרפת, מקסיקו ואיטליה.
הפניות
" 10 יוצרי התוכן הטובים ביותר בעולם מאת מגזין Pouted "
Doubletruck (2007-08-02). מגזין. קליפורניה: הוצאת ZUMA. עמ '16–17.
Isod Lilana (25/12/2008). Fotografos En La Calle. Cidipal. עמ '16–17.
ליבני, שרית (2007-08-02). מגזין סקופ. ישראל. עמ '50-54.
חובב כרובי
חובב קרויטהמר כרובי (4 בינואר 1930 – אפריל 2007) היה אמן ישראלי, גרפיקאי, צייר ופסל. יצר ועיצב את אנדרטת חטיבה 99 במלחמת ששת הימים. על שמו קרויה המועצה נאות חובב.
ביוגרפיה
כרובי נולד בפולין עם אחיו התאום אמנון (נהרג בתאונת מטוס ריסוס ב-1960), בנם של מרים ואורי קרויטהמר. המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנות ה-30 והתגוררה במעונות העובדים ברחוב פרוג בתל אביב. אביו עבד בחברת "סולל בונה" ואימו הייתה עקרת בית.
ב-1946 זכה בפרס ראשון בגרפיקה בתחרות לנוער לרגל 25 שנים לקרן היסוד.
ב-1947 הוא התגייס לפלמ"ח ושרת בגדוד החמישי של חטיבת הראל והיה מפקד מחלקה בפלוגה ב'. בין השאר שימש קודם לכן גם כמפקד כיתה של חברי הכשרת כפר מנחם.
בשנות ה-60 עבד עם יונתן כרמון וביחד יצרו את התפאורה והתלבושות למופעים של להקת כרמון.
כרובי היה קצין בחטיבה 99 וב-6 ביוני 1972 נחנכה אנדרטת חטיבה 99 במלחמת ששת הימים שאותה עיצב, כ-1 ק"מ צפונית למועצה נאות חובב. בעקבות האנדרטה שיצר, קרויה המועצה על שמו.
בשנת 1988 עיצב את המצבה של רפי נלסון
כרובי נפטר ממחלת הסרטן באפריל 2007.
אילי ובן
אילי ובן הוא סרט קולנוע של אורי רביד. הסרט אשר יצא לאקרנים ב-2009, מגולל את סיפורה של משפחת יסיף, תוך התמקדות באב ובנו, בן ואילי.
תקציר העלילה
במוקד הסרט מתואר מהפך שעובר גיבור הסרט - הנער אילי בן ה-12. בתחילת הסרט אילי הוא חלק מחבורת ילדים בריונים, הוא שותף למעשי הגנבה שלהם, והוא חברו הטוב של מנהיג החבורה האלים - לייבו. הוא רוצה בחברותה של בת מהכיתה, ומוכן בשביל זה לנצל את חברתה הטובה - הילית, ולהציע לה חברות מתוך מטרה להגיע בסופו של דבר לליבה של חברתה. למרות שהוא ילד נבון ושנון, אילי מזלזל בלימודים ומפריע למורים, כאשר אביו - בן - מעודד את השובבות שלו.
בן יסיף משמש כאדריכל העיר הרצליה, לאחר שהוא מואשם בלקיחת שוחד חיי המשפחה משתנים. אילי עושה הכל כדי להחזיר את אביו הביתה, מתוך ביטחון כי אביו חף מפשע, ומתעתע בעמוס - השוטר האחראי על החקירה, ששמו הולך לפניו כ"אלוף הרשעות", אך כל מאמציו מסבכים את אביו יותר.
כאשר אילי מבחין כי אביו יוצא מביתו דרך פתח צדדי בחשכת ליל, למרות מעצר הבית בו הוא נתון, הוא עוקב אחריו, ומזהה אותו נכנס למכונית עם אדם, שבהמשך יתברר כי הוא הנאשם השני בפרשת השוחד, שאביו טוען כי אינו מכירו כלל. אילי מבין שאביו אינו חף מפשע כפי שחשב, ונפשו נקרעת בין אהבתו לאביו ובין העלבון והכעס שחש כתוצאה מהתרמית שנגלתה לו. כאשר האמון שלו בחפותו של אביו מתערער, הוא מבטיח לעצמו לדבוק בחברים מסוג אחר. והדבר מוביל את העלילה הן ביחסו ללימודים שמשתפר והולך, והן ביחסיו לחברו לייבו, לחברתו הילית ולתלמיד בשם רותם שנפגע בראשו מאלימות קשה של לייבו.
לייבו מועמד לסילוק ולעונשים נוספים, אולם, עונשו מבוטל, והוא שב לספסל הלימודים כמקודם. אילי מגלה שביטול העונש נגרם כתוצאה מכך שאביו של לייבו שיחד את המנהל באקווריום דגים מפואר לחדרו. אילי, שמפתח קשרים עם רותם שמחלים בביתו, החליט שאסור לו לשתוק, למרות אזהרתו המפורשת של לייבו כי לא יגלה לאיש. הוא כותב על כך בעיתון בית הספר, ועד מהרה מגיע הדבר גם לעיתונות הכללית. כתוצאה מפרסום השערורייה, רותם שובר את האקווריום בחדר המנהל, כאות מחאה וכעס על השחיתות.
לייבו הזועם על חשיפת הפרשה, מנתק את הקשרים עם אילי, ומאיים עליו. בין השאר, לייבו מגלה לחברתו של אילי, הילית, כי אילי הציע לה חברות אך ורק כדי להיות חבר של חברתה הטובה שסרבה להצעות החברות שלו. הילית כועסת עליו על כך, ומנתקת את הקשרים עמו. זאת למרות שכתוצאה מהמהפך שעבר, אילי רואה בהילית חברה לכל דבר, ומפסיק לראות בה אמצעי להשגת ליבה של חברתה הטובה.
כאשר אילי מגלה שאביו מתכנן לברוח מהארץ תחת זהות בדויה. הוא מתלבט אם להסגירו, ובכך להקל את עונשו, או לתת לו לברוח ובכך לסכן את אביו ואת קשריו עם המשפחה. לבסוף, אילי מחליט להודיע לעמוס כי אביו מתכנן לברוח, מתוך תקווה כי עמוס ישכנעו להישאר בארץ. אילי לא בא להיפרד מאביו בבית לפני שאביו נסע. משהבין אילי כי עמוס לא מתכוון לשכנע את אביו, החליט לנסוע למרינה על מנת להיפרד מאביו לפני עזיבתו את הארץ. בינתיים, לייבו וחבריו מחפשים אחר אילי על מנת לנקום בו, ופוגשים בו בעודו דוהר על אופניו בדרכו למרינה. הוא מתחנן כי יכו אותו בפעם אחרת, אולם הם לא מרחמים. לבסוף מצליח אילי להשתחרר מהם, ונמלט למרינה. הוא רואה את היאכטה עליה מפליג אביו מתרחקת מהחוף. הוא צועק לאביו, ומשלא נענה, החל לגדפו על שנטש אותו לבד בארץ. בן, שהבחין בחריטת השם אילי על סיפון היאכטה, החליט לשוב על עקבותיו ולחזור לארץ. בדרכו, הוא נעצר על ידי אוניית המשטרה, ודרכונו המזויף נלקח. אילי ניגש לעמוס, שמודיע לו כי אביו לא יואשם בניסיון בריחה, מכיוון שרצה לחזור.
אמנת טאורוגן
אמנת טאורוגן היא הסכם אי-לוחמה שנחתמה בין מפקדי הכוחות של פרוסיה ורוסיה בטאורוגן ב-30 בדצמבר 1812. באמנה הסכימה פרוסיה לנטוש את הברית הכפויה עם נפוליאון ולהימנע מלסייע לכוחותיו הנסוגים של נפוליאון.
בשנים 1806-1807 הובסה פרוסיה על ידי צרפת של נפוליאון והפכה, בעקבות חוזה טילזיט, למעין מדינת חסות של צרפת. כאשר פלש נפוליאון לרוסיה בשנת 1812, הסכים פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, להצטרף למתקפה נגד רוסיה תמורת הבטחה לקבל את השליטה במדינות הבלטיות לאחר תבוסת רוסיה. כוחותיו של פרידריך, בפיקוד הגנרל יורק (Hans David Ludwig Yorck von Wartenburg), הוצבו באגף השמאלי של כוחותיו של נפוליאון, בצפון. לאחר שהתברר שצבאו של נפוליאון הובס, וצבאו של יורק נותק מצבאו של נפוליאון, ניהל הגנרל יורק מגעים סודיים עם יריבו הגנרל דייביטש, מפקד הצבא הרוסי. מגעים אלו הביאו לחתימת אמנת טאורוגן בו הוסכם על אי לוחמה בין פרוסיה לרוסיה, וכוחות רוסיה הורשו לעבור דרך שטח פרוסיה כדי לזנב בכוחות צרפת הנסוגים.
לאחר חתימת אמנת טאורוגן, טען פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, בפני נפוליאון, שההסכם נחתם על ידי הגנרל יורק ללא סמכות. הוא הורה על העמדתו של יורק בפני בית דין צבאי על הבגידה שבחתימת אמנת טאורוגן, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לעומת זאת, בקרב העם הפרוסי הובעה שמחה גדולה על אמנת טאורוגן, שפורשה כהכרזת עצמאות של פרוסיה מצרפת. אף שהמלך פרידריך וילהלם השלישי התנער מאמנת טאורוגן, פרוסיה התקדמה בכיוון של התנתקות מצרפת וחבירה לרוסיה. ניסיונה של צרפת לגייס כוחות פרוסיים אחרים לסייע לה במקום כוחותיו של יורק לא צלח, בגלל התחמקות של הגנרל הפרוסי בולוו. ב-28 בפברואר 1813 כבר התייצבה פרוסיה באופן פומבי בצד של רוסיה, עם חתימת חוזה קאליש.
במרץ 1813 טיהרה ועדת בדיקה את הגנרל יורק מהבגידה שיוחסה לו בחתימה על אמנת טאורוגן. עם זאת, האמנה מעולם לא הוכרה כמעשה רשמי של פרוסיה, והמסמך המקורי של אמנת טאורוגן הוחזק בארכיון הפרטי של משפחתו של יורק ולא בארכיון של פרוסיה. הגנרל יורק ראה זכות גדולה בכך שהוא חתם על אמנת טאורוגן ובכך הניע את שחרור פרוסיה מהצרפתים. הוא דאג שיוצב על קברו פסל בדמותו כשהוא מחזיק עותק של אמנת טאורוגן. הגנרל יורק הרגיש שהתהילה על ההשתחררות מעול הצרפתים נלקחה ממנו שלא בצדק.
בתודעה ההיסטורית הפרוסית והגרמנית בכלל הייתה אמנת טאורוגן לסמל של חריגה מסמכות פורמלית, הנחוצה למען תועלת האומה. כאשר פנה קלאוס שנק פון שטאופנברג, מנהיג קשר העשרים ביולי האנטי-נאצי, לגנרל הגרמני אריך פון מאנשטיין בניסיון (שלא צלח) לשכנעו להצטרף לקשר נגד היטלר, הוא חתם את פנייתו במילה "טאורוגן!".
הדוור (1994)
הדוור (באיטלקית: Il Postino) הוא סרט איטלקי משנת 1994, בבימויו של מייקל רדפורד, בריטי יליד הודו.
העלילה מבוססת על ספרו של הסופר הצ'יליאני אנטוניו סקרמטה (Antonio Skármeta) "סבלנות בוערת" (בספרדית: Ardiente paciencia). לראשונה הופק סרט על פי ספר זה בשנת 1985. בספר ובסרט משנת 1985 מתרחשת העלילה בצ'ילה של שנות ה-70.
רינגלאי
רינגלאי (בגרמנית: Ringelai) הוא כפר באזור היער הבווארי, בבוואריה תחתית, דרום מזרח גרמניה.
הדוור (1994)
כוכב הסרט מאסימו טרואיזי דחה ניתוח לב על מנת שיוכל להשלים את תפקידו בסרט. זמן קצר לאחר סיום צילומי הסרט הוא נפטר מהתקף לב. יוצרי הסרט הקדישו אותו לזכרו.
רינגלאי
היסטוריה
הכפר מוזכר לראשונה בשנת 1312 כחלק מרכושו של מנזר נידרנבורג שבפסאו. עד 1951 נקרא בשם קובאך (Kühbach) ואז הוחלף לשמו הנוכחי. מקורו או תרגומו של השם אינו ברור, אך ייתכן ששובש מ-Ringolo, שמו של ישוב מקומי היסטורי בגרמנית עילית עתיקה.
מקורות מוקדמים שונים חוזרים ומציינים את האדמה הפורייה בסביבת היישוב ואת השגשוג המאפיין אותו לעומת יישובים אחרים באזור היער הבווארי שבין הנסיכויות של פסאו ובוואריה. אבני סימון הגבול בין הנסיכויות משנת 1691 השתמרו וניתנות להבחנה. הכפר שימש כמקום עלייה לרגל לכבודו של ישו התינוק, ובשנת 1752 הוקמה בו כנסייה אשר חודשה בין השנים 1919–1921. בראש מגדל הכנסייה מוצב פעמון המתוארך לשנת 1479. בשנת 1803 בוצעה חלוקה של השטחים שהיו בשליטת נסיכות פסאו, בתוכם אזור הכפר לטובת פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, ובשנת 1805 הועברו לשליטתה הסופית של בוואריה.
הדוור (1994)
הסרט מוגדר על ידי IMDb כביוגרפיה, קומדיה, דרמה ורומנטיקה. סיסמת הסרט היא: "חלומות עשויים להתגשם". הוא זכה ב-20 פרסים, ובהם פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
רינגלאי
היסטוריה
כיום מונה אוכלוסיית הכפר כ-2000 תושבים, שרובם מועסקים בתחומי החקלאות והתיירות, ומיעוטם בתעשייה. בכפר גן ילדים ובית ספר יסודי.
הדוור (1994)
הצלחת הסרט גרמה לפגיעה בחוף הים פולרה שבאי. ביקורי התיירים בסירות בחוף הים גרמו לסחיפה ולמעשי ונדליזם.
רינגלאי
מיקום
הכפר ממוקם בעמק רחב ועמוק יחסית של היער הבווארי, בגובה 410 מטרים מעל פני הים, כשמונה קילומטרים מעיר המחוז פרייונג (Freyung) וכ-33 מהעיר הגדולה באזור פסאו. הכפר ידוע בשל תנאי מזג האוויר הטובים השוררים בו, המאפשרים פיתוח שירותי תיירות ונופש באזור היער הבווארי וסביבתו.
סמל הכפר מנציח את המאפיינים הגאוגרפים שלו, וכולל ציון של שלוש הפסגות המקיפות את העמק, אבן המסמלת את מיקומו על הגבול ההיסטורי שבין הנסיכויות, והאדמה הפורייה הסובבת אותו.
הדוור (1994)
עלילת הסרט
הסרט צולם באחד מהאיים הליפאריים, האי סאלינה (Salina), בהשתתפות תושביו הדייגים. בסרט נראה נוף האי, שנוצר בהתפרצות געשית, כאשר צוקי ההרים נחתכים ומציגים מראה מרהיב של שכבות אפר געשי. בתחילת הסרט אנו פוגשים דייג ובנו – מריו רופולו (מאסימו טרואיזי). בביתם אין מים זורמים – האי מקבל מים במכלית אחת לחודש, משום שאין בו מקורות מים מתוקים, ומכל המים באי התרוקן. מריו אינו יוצא לדיג, משום שהוא סובל מבחילות. המשפחה מקבלת גלויה מקרובי משפחה באמריקה ואביו מציע לו לנסוע, אפילו ליפן – העיקר שיביא תועלת.
הסצנה הבאה היא בבית הקולנוע הכפרי. ביומן החדשות הראו את המשורר פבלו נרודה (פיליפ נוארה), בעל מוניטין בכתיבת שירי אהבה, מתקבל ברומא בחמימות על ידי נשים נלהבות. הקריין הכריז כי הוא עומד להישלח לגלות לאי בודד בשם סאלינה. צופי היומן ראו את כפרם על המסך ופרצו במחיאות כפים. מריו יצא לרחוב ומגלה מודעה: "דרוש דוור, לעבודה זמנית, בעל אופניים". הוא פונה לסניף הדואר ומקבל את המשרה המוצעת. מנהל הדואר מסביר לו כי תפקידו החשוב הוא להביא מדי בוקר את הדואר לגולה הצ'יליאני, משום שיתר בני הכפר הם אנאלפביתים, ולכן אינם מקבלים מכתבים. בתמורה הוא יקבל פעם בשבוע תשלום היכול לכסות כרטיס לקולנוע. ככל שיעשה את שירותו לשביעות רצונו, יוכל לצפות לתשר. וכך מדי בוקר, עולה מריו על אופניו ומגיע לביתו של נרודה.
מריו נוכח בעת פתיחת מכתבי המעריצות על ידי המשורר. בבית נמצאת רעייתו של המשורר והוא צופה באהבה השוררת ביניהם. המשורר מדבר איתו בחרוזי שירה ומריו נפעם בפעם הראשונה מקיומה של תופעת האהבה. הוא מקבל מנרודה ספר שירה, מבקש את חתימתו על הספר ומתכנן להשתמש בו כאשר יבקר בנאפולי במטרה להכיר נערות. הוא מתחיל להעלות שאלות על שירה: מניין מקבלים השראה, איך בוחרים מילים, והרקע של היצירות. המשורר, בסבלנות של מחנך מנסה ללמד אותו שירה. יחד עם זאת, הוא מציע לו להיצמד לעבודתו הנוכחית, הדורשת מאמץ גופני, שכן אם יהיה משורר יעלה במשקל.
כצעד ראשון לקבלת השראה הוא מציע לו לטייל בשפת הים. בטיול הוא יזכה לחוות מטפורות וירכוש את אוצר הביטויים הדרושים לכתיבת שירה. ואכן הוא נוקט בצעד הראשון, בדרך להגשת חלומו. הוא מקווה כי בעזרת מילים, הוא יכבוש לב אישה.
מריו מבקר בבית הקפה המקומי הנושא את השם "יין ומטבח" (Vino e Cucina). הוא מתבונן במלצרית ביאטריצ'ה רוסו (מריה גרציה קוצ'ינוטה), ומצטרף אליה למשחק כדורגל שולחן. הוא מחליף עמה רק חמש מילים, נלכד בקסמה, ולמחרת השכם בבוקר הוא מעיר את המשורר ומבקש את עצתו כיצד לחזר אחריה. המשורר מצייד אותו באלבום כתיבה ולאחר ימים אחדים יורד בחברתו לבית הקפה. המשורר מראה לביאטריצ'ה את האלבום שנתן מתנה למריו, ונוטע בה סקרנות. בהמשך נפגשים מריו וביאטריצ'ה בשפת הים, הוא מתבונן בה, קורא לה חרוזים של דנטה אליגיירי, אשר שם אהובתו אף הוא ביאטריצ'ה, והיא משיבה אהבה. דודתה של ביאטריצ'ה, המשגיחה עליה, מזהירה אותה כי גברים "מתחילים עם מילים ומסיימים בידיים". היא מגלה בחזיית הנערה נייר ובו משפטי שירה שמריו כתב. הכומר המקומי מתחיל להקריא לדודה, שאינה יודעת קרוא וכתוב, את השיר, והיא מגלה לחרדתה שהשיר מתחיל במילה "עירומה". הדודה הזועמת עולה למשורר, ומודיעה לו כי חייו של מריו בסכנה אם ימשיך לפגוש את אחייניתה. מריו, שומע את האזהרה במסתור, אך אינו נרתע. הוא וביאטריצ'ה נישאים בכנסייה, ונרודה משמש עד לנישואיהם, אף שהכומר מתנגד לכך ומסביר: "הקומוניסט אינו בוטח באלוהים, מדוע שאלוהים יבטח בו?".