cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם יעקב ברור
פעילות ציבורית
פעילותו הציבורית הייתה בתחום יישומו של המחקר הגאוגרפי וההיסטורי בחיי הארץ ובחיי היישוב. עוד לפני מלחמת-העולם הראשונה הגה את הרעיון של הקמת חברה, שתעסוק במחקר הארץ ותולדותיה. כאשר הוקמה חברה כזאת, בשם "החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה", לאחר תחילת המנדט הבריטי, שימש כמזכירה הראשון. ברור היה פעיל בחברה עד סוף ימיו, והיא הביעה לו את הוקרתה על-ירי מינויו ל"חבר כבוד" שלה. במשך כל תקופת המנדט הבריטי היה יועץ גאוגרפי למוסדות ההסתדרות הציונית. הוטלה עליו הכנת "נייר רקע" בעניין גבולות הארץ, בעת המשא-ומתן שהתנהל עם השלטון הבריטי, מיד אחרי תום מלחמת העולם הראשונה, על עתידה של הארץ.
ברור היה לוחם להשתרשות השפה העברית, לא רק בחיי היום-יום, אלא גם לחדירתה בתחום המדעים, במיוחד הגאוגרפיה ומדעים הקשורים בה. למען מטרה זו היה פעיל ב"ועד הלשון העברית" (שנקרא היום האקדמיה ללשון העברית), ובמשך שנים רבות השתתף בוועדותיה השונות, ובעיקר בוועדה למונחים גאוגרפיים. ועדה זו הוציאה לאחר שנות עבודה רבות את המילון למונחים גאוגרפיים. כמו כן היה ברור חבר, מ-1920 ועד לפטירתו, בוועדת השמות, שהעניקה שמות ליישובים ולגורמים גאוגרפיים שונים, והסבה לעברית שמות גאוגרפיים זרים.
שילוב התרבויות שאפיין את ברור מתגלה גם באמצעות פעילותו בוועדים רבים של חוגים דתיים, שעסקו בפעולה תורנית ובצדקה.
ברור ועגנון
ש"י עגנון תיאר את ברור כידידו הטוב ביותר ואמנם היו ביניהם, על פני עשרות שנים, עד למחלתו האחרונה של עגנון, קשרי ידידות קרובים; סעד את עגנון בימי מחלתו הקשה בסוף חייו ב-1970. הם היו נפגשים באופן תדיר ועוסקים בדברי תורה, בשיח על תופעות בחיי התרבות של היישוב היהודי ובשנותיהם האחרונות על שואת יהדות גליציה. עגנון נועץ בבירור ותיקן תיקונים שונים בנושאים גאוגרפיים, שמות מקומות שהוזכרו בכתביו ועוד. ברור אף כתב לעגנון אגרות ממסעותיו בעולם. עגנון הצטרף מדי פעם לסיורים לימודיים שערך ברור לתלמידיו ברחבי ארץ ישראל.
בסיפורו של עגנון "עידו ועינם" מובאים תיאוריו של גבריאל גמזו, המתאימים לדמותו של ברור: "בן תורה ומכיר את רוב העולם וסייר ארצות רחוקות והגיע למקומות שלא קדמו שם שום תייר"; "קרא הרבה ושנה הרבה ושימש תלמידי חכמים הרבה וסיבב את חצי העולם. ממש אין יישוב של יהודים שלא היה גמזו שם... הביא מכל המקומות סיפורי אגדות ומנהגות ומשלי חכמים ופתגמים ושיחות עוברי דרכים ועל כל מאורע ומאורע היה מספר מעין המאורע" וכן "לימים התחיל נוסע לארצות הרחוקות. לימים התחיל נוסע למקומות שלא עבר בהם אדם אירופי. עד לקדקדו של מדבר הגיע".
כתיבה פובליציסטית
ברור כתב בקביעות, כל ימיו בארץ, מאמרים לעיתונים, תחילה ל"הארץ" ואחר כך גם לעיתונים אחרים, במיוחד ל"הצופה". תוכנם כלל בעיקר הסברים על הרקע הגאוגרפי וההיסטורי של מאורעות התקופה. הוא הקדיש רבים ממאמריו לבעיות איכות-החיים בארץ, ולא חסך את שבט ביקורתו מפעולות ציבוריות שונות שנעשו בארץ או בחוץ-לארץ. בנימה כואבת הוא סיקר את התופעות השליליות בחיים הציבוריים והפרטיים - את השחתת הנוף והמידות - ולא חסך במילים חריפות על-מנת להוקיע תופעות אלה.
רשימת פרסומים
בתחום הגאוגרפיה הפיזית:
ממחקריו בהיסטוריה:
ספר זכרונות:
המאמרים המדעיים העיקריים מפרי טיוליו בארץ: מאמרים בעיתונות
אנאהי
אנאהי ג'ובאנה פואנטה פורטיז'ה (בספרדית: Anahí Giovanna Puente Portilla; נולדה ב-14 במאי 1983; מקסיקו סיטי, מקסיקו), המוכרת יותר בשמה הפרטי בלבד, אנאהי, היא שחקנית, זמרת, מלחינה, דוגמנית, אשת עסקים מקסיקנית והייתה הגברת הראשונה של מדינת צ'יאפס מה-25 באפריל 2015 עד ל-7 בדצמבר 2018. אנאהי השיגה קריירה והצלחה בינלאומית אחרי שהופיעה בתור דמותה של מיה קולוצ'י בטלנובלה המקסיקנית "Rebelde" והייתה חברה בלהקה הלטינית המצליחה "RBD". אנאהי מכרה יותר מ-3 מיליון אלבומים כזמרת סולו.
ביוגרפיה
במהלך הצילומים של הטלנובלה "אהבה ראשונה" (Primer Amor), בהם השתתפה, אנאהי נלחמה באנורקסיה. היא שהתה בחמישה מרכזי טיפול שונים, וביקרה אצל רופאים ופסיכולוגים ברחבי מקסיקו. לאחר שהייתה בחופשה עם המשפחה, החלה להרגיש חולשה והובהלה לבית החולים, שם נעצר הלב שלה למשך שמונה שניות. מאז היא התאוששה והבריאה, ובנוסף החלה לדבר על בעיית הפרעות האכילה. בשנת 2008 יצאה אנאהי בשיתוף פעולה עם טלביסה בקמפיין נגד האנורקסיה והבולימיה. בשנת 2006, אנאהי פתחה את חנות בגדים במקסיקו סיטי, לה קראה "העולם של אנאהי" (Anahi World). כמה חודשים לאחר פתיחתה, אנאהי נאלצה לסגור את החנות. באותה שנה, מנהל המס של מקסיקו הקפיא את ארבעה חשבונות הבנק של אנאהי כאמצעי מניעה, מפני שהאמין שהשחקנית הייתה מעורבת בהונאת מס. בשנת 2008, לאחר שלקחה את הנושא לבית המשפט, אנאהי החזירה לעצמה את החשבונות המוקפאים.
בשנת 2007, גרסת בובת ברבי של אנאהי, של דולסה מריה ושל מאיטה פרוני פורסמו. הברביות מבוססות על הדמויות שלהן בטלנובלה "Rebelde". המגזין הלטיני "People en Español" הכריז על אנאהי כעל אחת מ"50 האנשים היפים ביותר" לשנת 2010.
ב-11 במרץ 2011 גילו הרופאים כי המוח של אנאהי היה מקופח מכיוון שקיבל אחוז גבוה של חמצן בשל סטייה במחיצת האף. כמו כן הרופאים מצאו שהסטייה במחיצת האף היא הגורם לשבץ המוחי שחוותה בילדותה, והסיבה העיקרית לכל המחלות שפקדו את אנאהי, כולל התקף הלב. היא עברה ניתוח מוצלח.
ב-17 במאי 2011 אנאהי הוציאה אפליקציית אייפון ב-iTunes, שנקראת "Anahi Lite".
ב-23 במרץ 2011, אנאהי הפכה לפרזנטורית של Snickers באמריקה הלטינית. הקמפיין שהושק עורר מחלוקת, ובראשו עמד המכון הלאומי לנשים בגישה לפיה היו תלונות שהפרסומת היא סקסיסטית ומסחרית מדי. אנאהי הגנה על הקמפיין, ואמרה כי הפרסומת לא נועדה לפגוע באיש. "Effem מקסיקו", החברה שמאחורי סניקרס, לא הסכימה עם תלונות הסקסיזם. עם זאת, לפני שהפרסומת עלתה לשידור, הם ערכו סקר בקרב נשים, וביקשו את דעתן על התוכן. לדברי Effem, רוב הנשים שהשתתפו בסקר לא הרגיש כי הפרסומת מפלה אותן.
ב-18 בספטמבר 2011, נשיונל ג'יאוגרפיק שידר את ההפקה המקורית של "אובססיה: גופים שצועקים", שצולמה באמריקה הלטינית, והציגה עדויות של אנשים הסובלים הפרעת גוף דיסמורפית והפרעות אכילה. אנאהי דיברה על התקופה בת חמש השנים, שבה סבלה מהאנורקסיה, ודיברה על ההתאוששות שלה.
ב-12 באוקטובר 2011, אנאהי הצטרפה כשגרירה גלובלית לפרויקט של "לא-לאלימות" שיצאו בקמפיין: "תארו לעצמכם מיליארד פנים לשלום". מטרת הקמפיין הוא לכבד את מורשתו של ג'ון לנון המנוח בקריאה לשלום ולאי-אלימות ברחבי העולם.
בחודש נובמבר 2011, אנאהי הצטרפה לחברת "Aviesta" כיועצת אופנה. היא יצרה חידון מקוון על איזה סוג נעליים הכי יתאימו ללקוח, שהגדיל את המכירות. באוגוסט 2012, "Aviesta" הושקה בארצות הברית.
במהלך אולימפיאדת 2012 בלונדון, אנאהי, לצד שגרירים גלובליים אחרים, שהופיעו באירוע לפרויקט "לא לאלימות" שהוצג על ידי יוקו אונו. המגזין "מקסים" (Maxim) הכריז על אנאהי כאחת הנשים היפות לשנת 2012, וכינה אותה "יופי מקסיקני": "שמייצג שלושה איומים: היא שרה, היא פועלת, וכותבת ציוצים (בטוויטר) מצחיקים".
בחודש אפריל 2012, אנאהי התחילה לצאת עם מושל מחוז צ'יאפס, מנואל ולסקו קוואיו. הם התארסו בחודש אוקטובר 2014 והתחתנו ב-25 באפריל 2015 בטקס פרטי שנערך בכנסיית סנטו דומינגו (סן קריסטובל דה לאס קאסאס) שנמצאת בצ'יאפס.
אנאהי היא הסלבריטית המקסיקנית הכי פופולרית בטוויטר, עם מעל 8 מיליון עוקבים.
קריירת משחק
בגיל שנתיים אנאהי החלה את הקריירה שלה בתוכנית טלוויזיה מקסיקנית בשם "Chiquilladas", בה כיכבה עד גיל שבע. לאחר מכן היא כיכבה במספר רב של סרטים, כמו: "נולדנו בשביל למות" ("Nacidos para Morir") ,"פעם היה כוכב" ("Había Una Vez Una Estrella") שאיתו היא זכתה בפרס אריאל לשחקנית הטובה ביותר לילדים לשנת 1989. היא המשיכה לככב בעוד כמה טלנובלות: "נשיות" ("Mujer"), "הזמן המסומן" ("Hora Marcada"),"חי למען אלנה" ("Vivo por Elena") ו"נשואים בחיים האמיתיים" ("Casos de la Vida Real").
בשנת 2001 אנאהי שהייתה בת 14 בלבד, לוהקה לשחק בטלנובלה "אהבה ראשונה" (Primer Amor), לצידו של השחקן המקסיקני קונו בקר.
בשנת 2002 אנאהי לוהקה לשחק את הדמות של ג'סיקה בטלנובלה "כיתה 406" (Clase 406). באופרת הסבון שיחקה לצד אלפונסו הררה, דולסה מריה וכריסטיאן צ'אבס, שהפכו מאוחר יותר לחברי להקתה RBD.
אנאהי בשנת 2004 כיכבה ב"מורדים" (Rebelde), הגרסה מקסיקנית והמחודשת של טלנובלת המורדים הארגנטינית. לפני "המורדים" שיחקה אנאהי בטלנובלה "מלאכים ללא גן עדן" עם פליפה קולמבו, כוכב "המורדים" המקורית. בגרסה המקסיקנית של תוכנית המורדים, אנאהי שיחקה בתפקיד מיה קולוצ'י, נערה פופולרית ממשפחה עשירה. הסדרה הייתה להיט בינלאומי ולטלנובלה היו מעל 400 פרקים, ששודרו בין השנים 2004–2006.
בעקבות ההצלחה של המורדים, החלה בשנת 2007 סדרת סיטקום בשם "RBD - La Familia" בה הציגו חברי הלהקה את חייהם האמיתיים אשר לא התבססו על הדמויות שלהם מהטלנובלה. סדרת הסיטקום הייתה הסדרה המקסיקנית הראשונה ששודרה לחלוטין באיכות HD, הסדרה שודרה מ-14 במרץ עד 13 ביוני 2007, וכללה 13 פרקים.
בחודש פברואר 2011, ארבע שנים אחרי ההופעה האחרונה שלה בעולם הטלנובלות, אנאהי נבחרה לשחק בתפקיד הראשי בסדרה "חיים כפולים" (Dos Hogares), ששודרה במהלך שנת 2012 בערוץ ויוה פלוס, טלנובלה שנכתבה והופקה על ידי אמיליו לארוסה. הצילומים החלו ב-25 באפריל 2011 והסתיימו ב-14 בינואר 2012. פרק הבכורה שודר ב-27 ביוני 2011 והפרק האחרון ב-20 בינואר 2012.
קריירת מוזיקה
בשנת 1993, בגיל 10, אנאהי הוציאה את האלבום הבכורה שלה שנקראה על שמה "Anahi". מאוחר יותר הוציאה את אלבומה השני, שנקרא "היום זה מחר?" (Hoy Es Manana?), אשר כלל את הסינגלים "Corazón de Bombón" ,"Por Volverte a Ver" ו-"Descontrolándote". היא המשיכה להקליט שני אלבומים נוספים ששמם "Anclado En Mi Corazón" ו-"Baby Blue". ההצלחה של הטלנובלה "המורדים" המקסיקנית הולידה את להקת RBD, שכוללת את שחקני הסדרה. עד כה הלהקה הוציאה תשעה אלבומי אולפן, כולל אלבומים בספרדית, פורטוגזית ואנגלית. הם מכרו מעל 66 מיליון אלבומים ברחבי העולם ו-17 מיליון הורדות דיגיטליות, ובנוסף יצאו במהלך השנים לסיבובי הופעות איתם הגיעו לרחבי דרום אמריקה, צפון אמריקה, מרכז אמריקה ואירופה. בשנת 2006, בעקבות ההצלחה של RBD אנאהי הוציאה מחדש את אלבום הסולו שלה, "Baby Blue", בשם "Una Rebelde en Solitario" (מורדת בסולו). בשנה שלאחריה, הוציאה אלבום אוסף של שירים שיצאו לפני שהייתה בלהקת RBD, שנקרא "Antes de Ser Rebelde".
ב-15 באוגוסט 2008, RBD פרסמו הצהרה לפיה החליטו להיפרד. הם יצאו לסיבוב הופעות אחרון, לו קראו "Gira Del Adios World Tour", שהסתיים בסוף 2008. בחודש נובמבר 2008, אנאהי ודולסה מריה שיתפו פעולה עם הזמר והמלחין טיזיאנו פרו בשיר שנקרא “El Regalo Màs Grande". בחודש אפריל 2009, אנאהי השיקה אתר אינטרנט רשמי ודף טוויטר, והודיעה על אלבום הסולו הראשון שלה מאז הפירוק של להקת RBD. היא הייתה הראשונה מבין חברי הלהקה שהתחילו בקריירת סולו.
היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה מאז RBD והוא נקרא "Mi Delirio" איתו הופיעה בפעם הראשונה, ב-16 ביולי 2009, בטקס פרסי הנוער הלטיני (Premios Juventud) ששודר ממיאמי, פלורידה. הסינגל "Mi Delirio" פורסם להורדה דיגיטלית ב-18 באוגוסט 2009. האלבום המלא יצא ב-24 בנובמבר 2009. האלבום של אנאהי זכה במעמד אלבום זהב בברזיל, מה שהפך אותה לאמנית המקסיקנית השנייה – לאחר הזמרת טליה - שאלבום שלה הופך לאלבום זהב בברזיל.
לפי הדיווח של בילבורד העולמי סיבוב ההופעות "Mi Delirio World Tour", היה במקום ה-47 כסיבוב הופעות הרווחי ביותר לשנת 2010. היא הופיעה ב-10 הופעות שאליהם הגיעו למעלה מ-35,000 איש.
בעקבות ההצלחה של האלבום "Mi Delirio", אנאהי הוציאה ב-23 בנובמבר 2010 את הגרסה המשודרגת לאלבום שנקראת "Mi Delirio - Edición Deluxe". האלבום כולל את כל השירים שפורסמו עם האלבום הראשון, ועוד ארבעה שירי בונוס: "Alérgico", "Pobre Tu Alma", "Ni Una Palabra" ו-"Aleph". האלבום מכיל גם מכתב לאנאהי מהסופר הברזילאי פאולו קואלו, גלריית תמונות, והודעה בכתב מאנאהי למעריצים שלה. השיר "Aleph” מהאלבום נכתב בהשראת ספרו של קואלו.
קיימות שלוש גרסאות ידועות לשיר "Alergico": גרסת האלבום עם אנאהי בלבד; הגרסה הפורטוגזית הכוללת את הזמר הברזילאי רנה פרננדס, שכלול בגרסת הדיסק הפורטוגזי של "Delirio Mi - Edición Deluxe" וגרסת הדואט עם הזמר נואל שאקריס, הכלול ב-"Delirio Mi - Edición Deluxe" הקולומביאני. בשנת 2010, אנאהי הייתה מנחה בטקס פרסי הילדים (KCA) במקסיקו השייך לערוץ ניקלודיאון, היא הייתה מועמדת בשלוש קטגוריות, וזכתה בקטגוריה הזמרת האהובה ובקטגוריית המראה האהוב ביותר. היא גם הופיעה בטקס, והציגה את הסינגל שלה, "Alérgico". האלבום הגיע למקום ה-14 במצעד של מקסיקו והוא נשאר שבעה שבועות רצופים במאה הראשונים. "Alérgico" הפך לשיר השני המתנגן ביותר ברדיו במקסיקו במשך עשרה שבועות, והיה מספר אחד ב-iTunes. בשנת 2011, אנאהי וכריסטיאן צ'אבס עבדו יחד בפעם הראשונה מאז פירוקה של RBD. הם הקליטו שיר, "Libertad", שיצא ב-iTunes ב-12 באפריל 2011. השיר נכלל באלבומו של כריסטיאן צ'אבס. בחודש מאי 2011, אנאהי וכוכבי הפופ הלטיני בריאן אמדאוס והאייל סרג'י הוזמנו על ידי MTV אמריקה הלטינית כדי לבצע את שיר הפתיחה לסדרת הטלוויזיה "Popland!". השי, שנקרא "Click", יצא ב-iTunes ב-13 בספטמבר 2011. ב-5 ביולי 2011, אנאהי הוציאה את השיר "Dividida", שהוא שיר הפתיח של הטלנובלה בה היא כיכבה "חיים כפולים" (Dos Hogares). היא גם הקליטה את שיר הסיום עם קרלוס פונסה, "Rendirme En Tu Amor", שיצא ב-24 ביולי 2011. בחודש דצמבר 2011, אנאהי הוזמנה על ידי הזמר מקסיקני המוערך חואן גבריאל להקליט איתו שיר אשר יכלל בתוך אלבום הדואטים שלו. שמו של השיר "Con Tu Amor" (עם האהבה שלך).
אנאהי פרסמה שיר בשם "Absurda" (מגוחכת) בסוף שנת 2012, והקליפ יצא ביוטיוב ב-30 בינואר 2013. ב-4 בפברואר 2013 הסינגל יצא רשמית ל-iTunes. ביחד עם פרסום הסינגל הוכרז על אלבום חדש, אך מאז בוטל. אנאהי ב-17 ביולי 2015 יצא שיר חדש שלה שנקרא "רומבה" (Rumba) שכולל את הזמר האורבאני ויסין (Wisin), לאחר מכן יצאו השירים "BoomCha" ו"Eres" וביוני עתיד לצאת האלבום החדש שלה.
עונת 1999/2000 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1999/2000 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-44 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, נאק ברדה, חרונינגן וR.B.C רוסנדאל העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, 17 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפה, היורדת מליגת העל, נאק ברדה ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. 4 הקבוצות המדורגות ושתי הקבוצות במקומות 2 ו-3 שובצו לשני בתי פלייאוף יחד עם הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל, בבית הפלייאוף שובצו 3 קבוצות מליגת המשנה וקבוצה אחת מליגת העל, אשר שיחקו צמד משחקים כנגד 3 היריבות בבית, 6 בסך הכל ובסיומן הראשונה בכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגה הראשונה.
פלייאוף העלייה
8 קבוצות הרכיבו את שלב הפלייאוף, 2 הקבוצות שסיימו במקומות 2 ו-3 ו-4 הקבוצות המדורגות אליהן הצטרפו 2 קבוצות מליגת העל ממקומות 16 ו-17 שתי המנצחות בשלב הפלייאוף, אחת מכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגת העל
יצחק פלורנטין
יצחק פלורנטין (באנגלית: Isaac Florentine; נולד ב-28 ביולי 1958) הוא במאי סרטי פעולה ישראלי הפעיל בארצות הברית.
ביוגרפיה
יצחק פלורנטין נולד בישראל וגדל בצפון תל אביב, הוא בן להורים ניצולי שואה, בילדותו אהב לראות בקולנוע את מערבוני הספגטי של סרג'ו לאונה ואת סרטיו של ברוס לי. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. למד קרטה, בין השאר אצל תאמס וובר בשוודיה ופתח ב-1979 מועדון קרטה בבית הפועל באוסישקין, תל אביב, אותו ניהל כעשר שנים. בפרויקט הסיום שלו בחוג לקולנוע ב-1987 ביים את סרט הפעולה הקצר "שלום למחסל", שזכה בפרסי מוגרבי לסרטי גמר בקטגוריות בימוי, עריכה, תפאורה, תלבושות, הפקה ומוזיקה.
בתחילת שנות ה-90 היגר פלורנטין עם אשתו לארצות הברית, כדי לנסות ולממש את חלומותיו הקולנועיים, באותה עת התיידד עם בועז דוידזון, שנהפך למדריך שלו בעולם סרטי הפעולה. בהתחלה עבד עם המפיק הישראלי רוני הדר כבמאי קרבות בסרטים וכבמאי משנה. את ההזדמנות הראשונה לביים קיבל ב-1992 ממנחם גולן, אז ביים את "נץ המדבר" עם פול ל. סמית'.
בשנים 1996–2001 עבד פלורנטין עם המפיק הישראלי חיים סבן ביים כשבעים פרקים של סדרת הילדים "פאוור ריינג'רס". כן ביים למעלה מ-40 פרקים בסדרות אחרות, במיוחד ב-WMAC Masters, סדרת פעולה ואמנויות לחימה. ב-1998 החל פלורנטין לעבוד עם חברת "ניו אימאג'" בבעלות הישראלים דני דימבורט ואבי לרנר, ומאז ביים עבורם כעשרה סרטים. ב-1999 ביים את הסרט "גשר הדרקונים" (Bridge of Dragons) עם דולף לונדגרן. ב-2006 הוא ביים את "Undisputed II: Last Man Standing", סרט המשך לסרט בכיכובו של וסלי סנייפס, בכיכובם של מייקל ג'אי וייט, שמגלם מתאגרף מפורסם שנשפט למאסר וסקוט אדקינס גילם את בויקה, הגיבור הרוסי שחיכה לו בבית הכלא כדי להילחם נגדו. ב-2008 ביים את הסרט "רועה החוק" (The Shepherd: Border Patrol) עם ז'אן-קלוד ואן דאם. ב-2009 ביים את "נינג'ה חוזר", שמספר על יריבות בין שני אמני נינג'ה, האחד אמריקאי – הוא טוב והשני יפני – הוא רע.
ב-2010 ביים את "בלתי מנוצח" (Undisputed III: Redemption), בו בויקה, הגיבור המובס מהסרט הקודם משתתף בטורניר בו נלחמים בטורניר האסירים הכי קטלניים בתבל. הסרט קיבל שני פרסים בפסטיבל "Actionfest" לסרטי פעולה בצפון קרוליינה: פלורנטין זכה בפרס הבמאי, ולארנל סטובאל, כוריאוגרף הקרבות של הסרט, זכה בפרס נוסף.
ב-2011 ביים את סרט הדרמה "סופיה" עם דונלד סתרלנד וכריסטיאן סלייטר. ב-2015 ביים את סרט הפעולה "מטווח אפס". ב 2017 ביים את הסרט "מעשה של נקמה" בכיכובו של אנטוניו בנדרס ואת הסרט הקדיש לאשתו שנפטרה, ברברה.
פלורנטין מצלם את רוב סרטיו בבולגריה. פלורנטין ייסד חברת הפצה לסרטי תעודה והדרכה לאמנויות לחימה, שחלק מהם ביים תחת השם הבדוי "אישימוטו". השחקן הבולט בסרטיו של פלורנטין הוא הבריטי סקוט אדקינס, שחקן טלוויזיה לשעבר, שהופיע בחמישה מסרטיו. עורכת הסרטים הקבועה שלו היא הישראלית אירית רז.
פרנק פולי
מייג'ור פרנסיס "פרנק" אדוארד פולי; באנגלית: Francis "Frank" Edward Foley; ) הוא חסיד אומות העולם, שהציל אלפי יהודים מגרמניה הנאצית תוך סיכון אישי רב.
ביוגרפיה
פולי נולד בהייברידג', סאמרסט באנגליה. בשנת 1915 הצטרף פולי לצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ושימש קפטן בצרפת. לאחר פציעתו, הוא נשלח בחזרה לאנגליה. מאוחר יותר, בין השנים 1922–1939 שימש דיפלומט בתפקיד כיסוי בתחנת סוכנות הביון הבריטית MI6 בברלין. במסגרת תפקידו, התבקש להשיג מידע אודות המחקר והפיתוחים הצבאיים בגרמניה, עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במסגרת היותו בכיר בשגרירות, הוא הנפיק ויזות הגירה לאלפי יהודים; הנפיק ליהודים דרכונים מזויפים שביקשו לברוח מגרמניה לפלסטין, לבריטניה ועוד; ובנוסף, נכנס באופן אישי למחנות ריכוז, אף על פי שלא היה לו אישור לכך כדיפלומט, וחילץ משם יהודים רבים. במהלך שירותו הציל (על פי ההערכה) עשרות אלפי יהודים. לאחר המלחמה פרש פולי לסטורברידג' שבמחוז בלאק, שם נפטר בשנת 1958.
פעילותו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, גויס פולי לסוכנות הביון הבריטית והתבקש להשיג ידיעות על המחקר ופיתוח בגרמניה. למעשה, פולי היה המרגל הבכיר של הסוכנות בברלין, העיניים והאוזניים של הבריטים שעקבו מקרוב אחרי התעצמותה של גרמניה הנאצית. הוא הוצב בברלין כבר בשנת 1922, ובמשך כ-17 שנים שירת בעיר.
פעילות ההצלה בתקופת השואה
בפרט לאחר שהיטלר עלה לשלטון בשנת 1933, ביקשו יהודים רבים להגר מגרמניה. פולי נודע כאדם שיכול לסייע בנושא זה ורבים פנו אליו. משנת 1935 זרם היהודים שדפקו על דלתו במשרד הלך וגבר בדרישה לקבל ויזות הגירה לפלסטין, לבריטניה ולשטחים אחרים שהיו תחת שלטון המשטר הבריטי. אף על פי שחוקי ההגירה היו נוקשים, ופולי עצמו היה תחת מעקב של הגרמנים, הוא המשיך במעשיו. בנובמבר 1938, במהלך פוגרום ליל הבדולח, פולי ואשתו הסתירו בביתם יהודים, וביניהם את הרב ד"ר ליאו בק. מרים פוזנר תיארה את מעשה ההצלה שלו במילים הבאות: "פולי הציל את חיי, שמענו שישנו אדם בשם פולי שידידותי ליהודים. אמא שלי התחננה לפניו. [...] הוא ביקש את הדרכון שלי, ושם את חותמתו בתוך הוויזה. הוא לא שאל אף לא שאלה אחת. הוא היה נמוך ושקט. לעולם לא היית חושד שהוא היה מרגל." באותה תקופה פעל פולי במסגרת משולש שכלל גם את וילפריד ישראל והוברט פולק ועבד בצורה הבאה בסודיות מוחלטת. חלוקת העבודה ברורה: וילפריד מקבל את הפניות מהיהודים, מרכז את השמות, מגייס את הכסף הדרוש ומעביר אותו לפולק. פולק יוצר קשרים עם קצינים בגסטאפו, מעביר אליהם בחשאי את השמות שקיבל מוילפריד, יחד עם כספי השוחד. פולי מספק את אשרות היציאה, תוך שהוא שם דגש מיוחד על יהודים שנמצאים כבר ברשימות השחורות של הגסטאפו. סיפור מנגנון ההצלה מוזכר ומוסבר בסרט האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, מכיוון שהיה במעקב, פולי עזב את גרמניה, כאשר הוא משאיר אחריו ערימה של ויזות מאושרות על ידו עבור יהודים שביקשו להגר מגרמניה. משוער שבפעילות זו הצליח להציל את חייהם של יותר מ-10,000 יהודים. בשנים היותר מאוחרות של המלחמה עסק בתפקידי ביון מתוך אנגליה. פולי קיבל משימה לתשאל את סגנו של היטלר, רודולף הס, ובנוסף הוא עזר שירת בועדת XX בפרויקט שמטרתו הייתה להפוך מרגלים גרמנים למרגלים כפולים; כל זה קרה בשנת 1942.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בסיום מלחמת העולם השנייה פולי שב לברלין. הוא עזר לתפוס חברי SS, ובשנת 1948 הוא פרש מהשירות הבריטי. ביחד עם אשתו הם עברו לסטורברידג' שבאנגליה. הוא לא שוחח על הניסיון הצבאי שלו עם איש, ואפילו שכניו לא ידעו על מעשי הגבורה שלו. פולי נפטר בשנת 1958.
הכרה והנצחה
עיתונאי של הדיילי טלגרף, מייקל סמית', פרסם את הסיפור על פולי בספרו Foley: the Spy Who Saved 10,000 Jews (1999) ובעקבות כך, ב-25 בפברואר 1999 הוכר פולי כחסיד אומות העולם על ידי מוסד יד ושם, וניטע לזכרו עץ בגן חסידי אומות העולם. ב-2018 חנך הנסיך ויליאם פסל לזכרו בעיר מגוריו סטורברידג'.
אלפרדו גוצוני
אלפרדו גוצוני (באיטלקית: Alfredo Guzzoni; 12 באפריל 1877 – 15 באפריל 1965) היה גנרל בצבא המלכותי האיטלקי, שלחם בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
גוצוני, נולד בשנת 1877, בעיר מנטובה שבממלכת איטליה. בשנת 1910, התגייס לצבא המלכותי האיטלקי ולחם במלחמת העולם הראשונה. בשנות ה-30 לקח חלק במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ועד נובמבר 1935 היה סגן מושל אריתריאה. במאי 1936 מונה למושל המושבה החדשה שנקראה "מזרח אפריקה האיטלקית". מושבה זו הורכבה מאתיופיה, וכן מסומלילנד האיטלקית ואריתריאה, שנמצאו תחת שלטון איטלקי מזה כמה עשרות שנים. גוצוני שימש בתפקיד עד שנת 1937 אז נקרא לחזור לאיטליה.
ב-7 באפריל 1939, פיקד על הפלישה האיטלקית לאלבניה. מול 100,000 החיילים שתחת פיקודו עמדו רק 15,000 חיילים אלבנים. מלך אלבניה זוגו הראשון, נמלט לשווייץ עם כל משפחתו ומרבית כספי האוצר. כאשר התפשטה השמועה על כך, ההמון הזועם פשט על בתי הכלא ושחרר את האסירים הפוליטיים. ב-8 באפריל 1939 כבש גוצוני את טירנה. הממשלה האלבנית נכנעה כבר למחרת, אם כי כמה מבצרים אלבניים עוד המשיכו להיאבק באומץ עד 12 באפריל 1939. לאחר מכן מונה גוצוני למושל הצבאי של אלבניה, והחזיק בתפקיד עד 1940.
מחסום Watch
מחסום Watch היא תנועת נשים ישראליות שהוקמה ב־2001, המתנגדת לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון, ולפגיעה בחופש התנועה של הפלסטינים באזור זה, הנגרמת באמצעות מחסומי צה"ל. פעילות הארגון צופות בהתנהגות החיילים והשוטרים במחסומים ומתעדות אותה, וכן את הנעשה בבתי המשפט הצבאיים, והן מנסות לסייע לפלסטינים במעבר במחסומי צה"ל. הארגון מאוגד משפטית כחברה לתועלת הציבור בשם קרן נשים למען זכויות אדם בע"מ.
אלפרדו גוצוני
ביוגרפיה
ביוני 1940, לאחר שאיטליה הצטרפה למלחמת העולם השנייה והכריזה מלחמה על צרפת, פיקד גוצוני על הארמייה הרביעית במהלך הפלישה האיטלקית לצרפת. גוצוני לא היה פשיסט נלהב, והיה מסוכסך קשות עם גליאצו צ'אנו שתיאר אותו כ-"מוטרד, קטן, שמן עם שער צבוע". למרות זאת בנובמבר 1940, מונה לסגן הרמטכ"ל. בשנת 1941 יצא לפנסיה.
מחסום Watch
הקמת הארגון ומטרותיו
הארגון הוקם בינואר 2001 על ידי שלוש נשים: רוני יגר, עדי קונצמן ויהודית קשת, בעקבות דיווחים בעיתונות על פגיעה בזכויות האדם של הפלסטינים העוברים במחסומי צה"ל בשטחי יהודה ושומרון והרצאתה של עמירה הס בעניין זה. הפעילות הראשונות של הארגון גויסו מקרב תנועת "נשים בשחור". על פי אתר האינטרנט של הארגון, מטרות הארגון הן: שמירה על זכויות האדם של הפלסטינים ביהודה ושומרון, ביטול המדיניות השוללת חופש תנועה לפלסטינים בתוך השטחים והשפעה על דעת הקהל בישראל ובעולם, כדי "להביא לסיום הכיבוש ההרסני, הפוגע הן בחברה הפלסטינית הן בחברה הישראלית".
אלפרדו גוצוני
ביוגרפיה
במאי 1943 הושב לשירות ומונה למפקד ארמיית הפו, ששמה שונה להארמייה השישית, שהופקדה על הגנת סיציליה, אף על פי שהוא מעולם לא ביקר קודם לכן באי. מצב הארמייה היה גרוע, ציודה היה דל והיא יכלה לשמש לכל היותר כיחידת אבטחה. אולם הגרמנים הקצו לאבטחת האי יחידות גדולות יותר, וגוצוני נאלץ לתאם את פעולותיו עם הגנרלים הגרמנים אלברט קסלרינג ופרידולין פון זנגר אטרלין, אף על פי שהוא היה המפקד הרשמי באי.
נצר סרני
נֵצֶר סֶרֶנִי הוא קיבוץ הממוקם בין נס ציונה ורחובות לבאר יעקב ורמלה, בתחומי המועצה האזורית גזר. הקיבוץ נוסד בי"ג בסיוון תש"ח, 20 ביוני 1948, בידי ניצולי שואה ממחנה בוכנוואלד. הקיבוץ התיישב בתחילה בבתים של חווה חקלאית שנוסדה על ידי גרמנים (חוות שפון).
שם הקיבוץ
בתחילה ניתן לו השם "קיבוץ בוכנוואלד", ובאוקטובר 1949 הוחלף שמו ל"נצר" על ידי ועדת השמות הממשלתית.
בתקופה שקדמה לשינוי השם, הוצעו שתי חלופות אפשריות לאזכור שמו של חיים אנצו סרני. אנשי המקום ביקשו לקרוא לו "נצר-סרני", אולם ועדת השמות הממשלתית התנגדה לשימוש בשם הלועזי סרני, ודרשה לבחור בחלופה העברית - "נצר חיים". במהלך הוויכוח פרסם נתן אלתרמן טור בטור השביעי, בו קרא להשתמש בשם נצר-סרני. חבר הכנסת מטעם מפא"י חיים בן-אשר, ידידו הקרוב של חיים-אנצו סרני וחבר הקיבוץ, חש חוב של חבר לשמר את שמו. הוא החל בינואר 1955 בהליכי חקיקה שיועדו לכפות על ועדת השמות הממשלתית את השם "נצר-סרני", בנימוק שבעקבות מותו הטרגי באסון מעגן של בנו יחידו דניאל סרני, נכרת השם סרני. ביוני 1955 הודיעה ועדת השמות הממשלתית שלמרות שהיא ממשיכה ותמשיך לעמוד על משמר השם העברי, היא מסכימה לשינוי שם היישוב ל"נצר-סרני" מתוך כבוד לכנסת.
תולדות הקיבוץ
קיבוץ נצר-סרני נמצא במקום שהיה בו מוסד חקלאי גרמני ונקרא על שם מנהלו מתאוס שפון, חוות שפון, (בערבית: ביר סאלם). בימי כיבוש הארץ בידי הבריטים, במלחמת העולם הראשונה בשנים 1917–1918, נמצאה בקיבוץ המפקדה הראשית של הצבא הבריטי ומקום מושבו של גנרל אדמונד אלנבי המפקד העליון. גם במלחמת העולם השנייה הוקמו בסביבה זו על ידי הבריטים מפעלים צבאיים שונים.
אלפרדו גוצוני
ביוגרפיה
גוצוני נודע כספקן, בניגוד לקסלרינג שנודע כאופטימי. קנצלר גרמניה, אדולף היטלר היה משוכנע שהגרמנים יכולים לנהל את המערכה בעצמם ללא עזרת האיטלקים, גוצוני הבין שהתנגדות לגנרלים הגרמנים תהיה חסרת טעם, ונתן להם לנהל את העניינים. ב-1 באוגוסט, בעקבות הוראה מהמטכ"ל האיטלקי, הוכפפו רשמית כל הכוחות האיטלקיים באי לכוחות הגרמניים. ההתגוננות הגרמנית-איטלקית הנואשת לא הועילה בסופו של דבר, ולא הצליחה למנוע את פלישת בעלות הברית לסיציליה. בספטמבר 1943 נכנעה כל הארמייה שלו כאיש אחד לגרמנים שפלשו לאיטליה, והוא פרש מן הצבא. בעקבות הקמת "הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית" שהחליפה את ממלכת איטליה, נעצר והואשם בקשר נגד המשטר. הוא ניצל רק תודות לקשריו הטובים עם כמה גנרלים גרמנים. גוצוני הצטרף לצבא הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, שבפועל היו בו יותר גרמנים מאשר איטלקים. לאחר המלחמה חי ברומא עד מותו בשנת 1965 בגיל 88.
נצר סרני
תולדות הקיבוץ
ב-1992 נחנך בית תרבות וזיכרון בתכנונו של האדריכל פרדי כהנא. המבנה ממוקם בנקודה הגבוהה בקיבוץ למרגלותיו הוקם אתר זיכרון, שגם אותו תכנן כהנא, ובמרכזו האנדרטה "משואה לתקומה", מעשה ידיה של בתיה לישנסקי.
מרבית ילדי ונערי הקיבוץ כיום לומדים בבית הספר בבית חשמונאי.
כלכלה
עם הקמת הקיבוץ החלה לפעול בו מסגרייה, שהפכה במשך השנים למפעל מתכת שייצר בין השאר נגררים לשוק האזרחי והצבאי, מובילי טנקים, ארגזים למשאיות שיוצרו במפעל "ליילנד אשדוד", ואף קרונות משא עבור רכבת ישראל. המפעל רכש מפעל בהרצליה, ואף היה במשא ומתן לרכוש את מפעל הרכבת האוטובוסים "מרכבים", אולם לאחר שנקלע לקשיים, נמכר בשנת 1997 לחברת "התכוף".
הקיבוץ גם הקים מפעל רהיטים גדול.
מפעל נוסף שהוקם בקיבוץ ב-1982 היה "רינוטרם" (rhinotherm), מפעל שייצר מכשיר לטיפול בנזלת ואלרגיה על בסיס טכנולוגיה שפותחה במכון ויצמן. בשנת 1991 קיבל המכשיר אישור לשיווק בארצות הברית על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, אולם לא הצליח מסחרית ונסגר.
מחסום Watch
הקמת הארגון ומטרותיו
המאחד את חברות הארגון הוא התנגדות "לכיבוש הישראלי בשטחים הכבושים ולשלילת זכותם של הפלסטינים לנוע באופן חופשי על אדמתם". חברות הארגון מממשות אידאולוגיה זו ביחסן למחסומי צה"ל. לדברי הארגון, המחסומים החוצצים בין האזורים השונים שבהם גרה האוכלוסייה הפלסטינית פוגעים בזכויות האדם ובאפשרות של הפלסטינים לקיים חיי יום יום סבירים. לדעת הארגון, צה"ל איננו פועל על פי החוק הבינלאומי משום שחייליו מתעמרים באוכלוסיית העוברים במחסומים באמצעות עיכובם במשך זמן רב, השפלתם ולעיתים אף הכאתם.
הארגון רואה את קובעי המדיניות שלפיה פועל צה"ל, כאחראים לפגיעה בזכויות האדם בשטחים.
מבנה הארגון
הארגון הוא ארגון נשים. הפעילות בו היא על בסיס התנדבותי ומתבצעת בארבעה אזורים: ירושלים, אזורי המרכז, הצפון ודרום יהודה ושומרון. החלטות מתקבלות בהצבעה של כלל חברות הארגון. החברות בארגון פתוחה לכל אישה המזדהה עם סדר היום הפוליטי של מחסום Watch, דהיינו - התנגדות לכיבוש ולמדיניות בשטחים. החלטות הארגון מתקבלות באספה הכללית, כשכל אחת מהפעילות יכולה להשתתף בקבלת החלטות בנושאים עקרוניים הקשורים בפעילות הארגון. האספה הכללית מאשרת את המזכירות הנבחרת (נציגות האזורים ונציגות הציבור). המזכירות היא הוועדה המתאמת ברמה הארצית.
תורמיו העיקריים של הארגון הם: הקרן החדשה לישראל שהעבירה בין השנים 2006–2010 כרבע מיליון דולר, האיחוד האירופי שהעביר בין היתר 311,650 יורו עבור השנים 2005 ו-2008 ו-77,632 יורו עבור השנים 2010–2011, ממשלות נורווגיה ובריטניה, קרן המכון לחברה פתוחה של ג'ורג' סורוס וקרן סמואל סבה.
צפייה בהתנהגות החיילים במחסומים ותיעודה
משמרות של פעילות הארגון מגיעות לחלק מהמחסומים ביהודה ובשומרון, צופות בהתנהגות החיילים ונציגי גופי הביטחון, מתעדות את המתרחש ומנסות להשפיע על החיילים כך שיאפשרו את מעבר הפלסטינים במהירות ויתייחסו אליהם בכבוד. הפעילות מגיעות גם לשערים חקלאיים, מעברי פועלים ומחסומי פתע זמניים. לטענת הארגון, החיילים מתייחסים טוב יותר לאוכלוסייה כשפעילות הארגון נוכחות במקום.
הפעילות מתעדות את המתרחש במחסומים בשעות הבוקר המוקדמות, כשהפועלים יוצאים לעבודתם, או בשעות אחר הצהריים, עם שובם הביתה. באתר האינטרנט של הארגון, המופיע בעברית ובאנגלית, מתפרסמים דו"חות יומיים, חודשיים ושנתיים על התנהגות החיילים במחסומים. בנוסף לדו"חות השוטפים, הארגון כתב בעבר דו"חות מיוחדים בנושאים כגון המנהל האזרחי, מידע נוסף על מה שהארגון רואה כעוולות של השלטון הישראלי כלפי הפלסטינים, עורך תערוכות צילומים ומציג סרטים וסרטונים.
פעילות בכפרים פלסטינים
פעילות הארגון מבקרות בכפרים פלסטינים, מקיימות פעילויות משותפות עם נשות הכפרים, כגון לימוד עברית, ערבית ואנגלית, פועלות לשיפור איכות החיים בכפרים, למשל באמצעות מגעים עם המינהל האזרחי, ומדווחות על מעשי צה"ל, כגון פיזור הפגנה בכפר קדום ברימוני גז מדמיע.
בניסיון ללכוד את מבצעי הפיגוע באיתמר, שבו נרצחו שני הורים ושלושה מילדיהם, תושבי איתמר, הפעילו צה"ל והשב"כ לחץ מתמשך על תושבי הכפר עוורתא, שממנו יצאו הרוצחים. ארגון "מחסום Watch" ערך ביקור בכפר, ודיווח על פגיעות בתושבים במהלך פעילות צה"ל, שאותה תיאר כענישה קולקטיבית. כעבור חודש לכדה ישראל את הרוצחים.
סיוע לפלסטינים מול גופי ביטחון ישראליים
צוותים של חברות הארגון מסייעים לפלסטינים ששירות הביטחון הכללי או משטרת ישראל אסרו את כניסתם לישראל או את יציאתם לחו"ל. הארגון מסייע גם בפעילות מול מנהלת תיאום וקישור של מתאם פעולות הממשלה בשטחים לצורך פיתוח תשתיות חשמל ומים בכפרים וכן לפלסטינים שחלק מאדמותיהם נכלא ב"מרחב התפר".
מפגשים עם הציבור
חברות הארגון מרצות בפני קהלים, בהם מכינות קדם צבאיות, צעירים בני קיבוצים, חניכי תנועות נוער וסטודנטים. הן מדריכות סיורים ביישובים פלסטיניים באזור השומרון, באזורי מרחב התפר בעוטף ירושלים ובבקעת הירדן, בעברית ובאנגלית. הסיורים עוברים במסלולים הכוללים מחסומים וחסימות והמשתתפים נפגשים עם פלסטינים בכפריהם. הן מקיימות גם "סיור וירטואלי" אצל המזמינים בבית.
הפולמוס סביב פעילות הארגון
יש עדויות של חיילים הטוענים שפעילות מחסום Watch מפריעות לעבודתם בשמירה על הנעשה במחסומים, מטרידות אותם ומונעות מהם לבצע את תפקידם. היה אף מקרה שתועד ובו מתנדבת קיללה חייל.
בפברואר 2006 הוחלט שגדוד נחשון, המאייש מחסומים באזור טולכרם, יקבל הרצאה מפעילת מחסום-Watch, למרות מחאות מצד אמהות החיילים. במהלך ההרצאה עמדה נציגת הארגון בפני תגובות קשות מצד החיילים. בעקבות ההרצאה חתמו לוחמי הגדוד על מכתב לרמטכ"ל דן חלוץ ובו מחאה על "הכנסת פוליטיקה למרחב הצה"לי" והרצאות מצד "ארגון שמאל קיצוני". בתגובה מסר דובר צה"ל כי הרמטכ"ל לא ידע על קיום ההרצאה לחיילים, והנחה שלא יינתנו עוד הרצאות לחיילים מפי נשות "מחסום Watch". כשבועיים לאחר מכן נפגש הרמטכ"ל ביוזמתו עם פעילות "מחסום Watch".
כתגובת-נגד לארגון הקימו פעילות ימין את ארגון "נשים בכחול לבן", שפעילותיו הגיעו תקופת מה למחסומים כדי לתמוך בחיילים, להתעמת עם פעילות "מחסום Watch", ואף להתלונן בפני המשטרה על פעילותן. חברות "נשים בירוק" יצאו אף הן נגד פעילות "מחסום Watch".
וידאוגרפיה
במדעי החברה, וידאוגרפיה מתייחסת גם לשיטת מחקר ספציפית של ניתוח וידאו, המשלבת אתנוגרפיה עם הקלטת רצפי אינטראקציה המנותחים לפרטי פרטים.
מבצר ראש מיה
מבצר ראש מיה (פירוש: ראש מים) היא מצודת דרכים צלבנית על ראש גבעה בלב שכונת רוממה הישנה בחיפה. חלקה של המצודה קבור וחלקה מעל פני השטח. המבצר קיים עוד מתקופת הברונזה אך כיום ניתן לראות רק את השרידים של מבצר צלבני. המקום מוזכר בכתבים מתקופת בית שני והמרד הגדול כמקום יישוב מבוצר. המצודה התקיימה תחת שלטון הצלבנים בממלכה הצלבנית השנייה בין המאה ה-12 למאה ה-13 אך זו היא הערכה בלבד מכיוון שבמקום נערכו עד היום חפירות חלקיות. המבצר חוזק עוד על ידי מי שלימים יקבע כמקים חיפה החדשה דאהר אל-עומר, אף מסופר כי אל-עומר אמר כי אפילו זבוב לא יכול לעבור בעיר התחתית הנמל מבלי שניתן יהיה לצפות בו מהמצודה.
במבצר קיימים מספר מבנים ובורות מים וייתכן כי היה מוקף חומה. בחפירות ארכאולוגיות שנעשו במקום ב-1973 ו-1974 בראשות ד"ר משה פראוסניץ נמצאו שרידים מהתקופה הרומית ומתקופת החשמונאים. מידות המבנה הבולט בשטח הן 20.8 מטרים ממזרח למערב, ו-13.2 מטרים מצפון לדרום ועובי הקירות הוא 2.5 מטרים.
בראש מיה אתר ההנצחה "חורשת הבנים" ואנדרטה, לזכר הנופלים בני רוממה.
כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד
כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד היא מבנה תת-קרקעי שמטרתו לשמור על מגוון הזרעים בעולם, בדגש על צמחי מזון, למקרה של הכחדה. הכספת ממוקמת באי שפיצברגן, חלק מארכיפלג סבאלברד, הקרוב לעיר לונגיירביאן, צפונית לנורווגיה.
היסטוריה
בעולם קיימים כ-1,400 מאגרי גנים צמחיים ובהם בנק הגנים לצמחי ארץ ישראל, אולם חלק גדול מהם ממוקמים במדינות הסובלות מחוסר יציבות פוליטית או מסביבה עוינת אשר עלולים להשפיע לרעה על יציבות המאגר הגנטי לטווח הארוך.
בנק הגנים הנורדי משמר זרעי צמחים מקומיים, הנתונים במצב של קיפאון, במכרה פחם נטוש באי סבאלברד מאז 1984. במקום נשמרות דוגמאות של 10,000 זרעים, המשויכים ל-2,000 זנים תרבותיים של 300 מינים שונים. בנוסף לכך נשמרות בו גם דוגמאות של זרעים מדרום אפריקה.
מטרת כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד היא לקיים "רשת ביטחון", מפני אירוע הכחדה של מאגר גנים מסורתי של צמחי מזון. בעוד אמצעי התקשורת מדגישים את חשיבות המאגר במקרה של אסון אזורי או אף עולמי, הרי שהוא יהיה כנראה שימושי בהרבה דווקא באירועים מקומיים, שחלקם מעשי ידי אדם.
האתר
המיקום נבחר לאתר בזכות העובדה כי לא נרשמה בו פעילות טקטונית והוא מתאפיין באקלים של קרח-עד, תנאים הנחשבים כמסייעים לשימור. עובדה זו הייתה נכונה במועד הקמת הכספת עד אשר השתנתה המציאות בשנת 2008, כאשר פקדה את נורווגיה רעידת האדמה החזקה בתולדותיה, שהורגשה גם בסבאלברד. גובה האתר, כ-130 מטר מעל פני הים, אמור להגן עליו גם במקרה של עליית מפלס הים כתוצאה מתהליך ההתחממות הגלובלית והמסת קרחוני הקטבים.
הבנייה החלה בנוכחות ראשי ממשלות המדינות הנורדיות בחודש יוני 2006. עלות הבנייה עמדה על כ-9 מיליון דולר. המבנה חצוב בעומק של 120 מטר בתוך הר העשוי מאבן חול, ומוגן במספר שכבות אבטחה. הפתיחה הרשמית של האתר נערכה ב-26 בפברואר 2008.
הזרעים נשמרים בתוך אריזה מיוחדת בת ארבע שכבות, אטומה ללחות, בטמפרטורה של 18- מעלות צלזיוס, הנדרשת לצורך שימור ארוך-טווח. מעריכים כי גם במקרה של הפסקת פעילות מערכות הקירור יעברו מספר שבועות עד שהטמפרטורה תעלה ל-3- מעלות, המאפיינת את סלעי המכרה.
התכולה
ממחקר שנערך עולה כי בכספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד ישתמרו זרעים של רוב צמחי המזון במשך מאות שנים ואחדים מהם אף במשך אלפי שנים. על פי הערכות קיימות דוגמאות של כ-1.5 מיליון סוגי זרעים חקלאיים של צמחים המשמשים למזון. הכמות שתישמר בכספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד תלויה במספר המדינות אשר ישתתפו בפרויקט השימור. יכולת הקיבול של האתר עומדת על 4.5 מיליון דוגמאות.
כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד מתנהלת למעשה בשיטת "השמירה הכפולה". עבור כל אחת מדוגמאות הזרעים נשמרת דוגמה אחת בכספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד ודוגמה נוספת במאגר פתוח. כאשר נדרשת גישה לאחת הדוגמאות על ידי חוקרים או מסיבה אחרת, היא נעשית מתוך המאגר הפתוח, בכפוף לתנאים שנקבעו באמנת השימור הבינלאומית.
מבחינה משפטית, הדוגמאות המופקדות בכספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד שייכות באופן בלעדי למפקיד, בדומה לכספת אישית בבנק, ולאף אחד מלבדו אין זכות גישה אליה. ממשלת נורווגיה, בעלת הריבונות בשטח, מספקת את השירות של שמירה בלבד וללא זכות נוספת על הפיקדון.
המימון השוטף לתחזוקת האתר ניתן על ידי "הקרן לשימור המגוון העולמי" (Global Crop Diversity Trust), שותפה מרכזית בתכנון האתר ובתפעולו, וממשלת נורווגיה. תרומות של ארגונים ואנשים פרטיים מסייעות גם הן לפיתוח והרחבת המאגר הקיים, בעיקר ממדינות מתפתחות ומכוני מחקר חקלאיים.
המצב הנוכחי
שנה לאחר הקמת כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד, עמד מספר דוגמאות הזרעים המופקדים על 400,000, ונכון לסוף שנת 2019 מופקדים בכספת דוגמאות של כ-992,032 זרעים שונים. בסך הכל מופקדים בכספת יותר מ-20 מיליון זרעים, וההערכה היא כי מדובר ביותר משליש ממגוון הזרעים של צמחי המזון בעולם.
בשנת 2011 פורסם כי מדענים פרואנים יעבירו פקעות וזרעים של כ-1500 זנים שונים של תפוחי אדמה לשימור בכספת. כיום מוכרים למדענים כ-2800 זנים שונים של תפוחי אדמה, אולם ההערכה היא כי במהלך ההיסטוריה התקיימו בהרי האנדים יותר מ-4000 זנים שונים של תפוחי אדמה אשר חלקם נכחדו בדורות האחרונים כתוצאה מזיהומים סביבתיים ושינויים במזג האוויר.
אלן אנדרסון
אלן ג'פרי אנדרסון (באנגלית: Alan Jeffery Anderson; נולד ב-16 באוקטובר 1982 במיניאפוליס שבמינסוטה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. גובהו 1.98 מטר.
קריירה
אנדרסון החל את קריירת המכללות שלו במדי מישיגן סטייט, בה שיחק במשך ארבע עונות. בעונתו השנייה הוא קלע 13.2 נקודות, קלט 5.5 כדורים חוזרים ומסר 1.5 אסיסטים למשחק, ובשל יכולת זו נבחר לחמישיית העונה של ה-NCAA. בנוסף להישג האישי הוא הוביל את קבוצתו לפיינל פור של אליפות ליגת ה-NCAA, בו סיימה הקבוצה במקום השלישי.
אנדרסון סיים את קריירת המכללות שלו כעבור ארבע עונות שבסיומן דורג שמיני בהיסטוריית האוניברסיטה בזריקות עונשין (81.3%, 265 זריקות מוצלחות מתוך 326 ניסיונות).
אנדרסון החל את הקריירה המקצוענית שלו כשחתם במדי שארלוט בובקאטס מה-NBA בשלהי אוגוסט 2005. ב-28 בנובמבר 2006, שחררו הבובקאטס את אנדרסון מהקבוצה, והוא חתם שם בשנית ב-17 במרץ 2007 למשך השנה בלבד. בחוזה שעליו חתם הוסכם כי הוא ישחק בטולסה סיקסרס, קבוצת הבת של הבובקאטס המשחקת ב-NBDL. אנדרסון השתתף ב-19 משחקים במדי הבובקאטס, בהם קלע 15.8 נקודות בממוצע.
ב-13 בספטמבר 2007 חתם אנדרסון בוודויצ'י בולוניה מליגת העל האיטלקית, ולאחר עונה אחת בלבד עזב והצטרף לטריומף ליוברצי. ב-31 בדצמבר 2008 הוא עזב את ליוברצי, ועבר לציבונה זאגרב, לה סייע לזכות באליפות ובגביע המקומיים, לאחר שבגמר הגביע נבחר כשחקן המצטיין כיוון שקלע 24 נקודות וקלט 11 ריבאונדים. כמו כן, הוא הוביל את ציבונה להעפלה לשלב הבתים השני של היורוליג.
ב-25 ביולי 2009 חתם אנדרסון במכבי תל אביב. הוא זכה בתואר ה-MVP של החודש ביורוליג בפברואר 2010, וסייע למכבי להעפיל לשלב רבע הגמר של הטורניר, לאחר שקלע פעמיים מהעונשין וניצח את משחק החוץ מול ריאל מדריד. בינואר 2011 חתם אנדרסון בברצלונה, ועזר לקבוצה לזכות בדאבל-אליפות וגביע, ואף נבחר לMVP של הגביע הספרדי. בסיום העונה עזב את הקבוצה ועבר לשחק בקבוצה מליגת הכדורסל הסינית.
ב-26 במרץ חתם אנדרסון על חוזה זמני עם המועדון הקנדי טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA, ולאחר שהרשים במשחקי הקבוצה הוארך החוזה עד תום העונה.
ב-30 ביולי 2013, חתם אנדרסון על חוזה לשנתיים בקבוצת ברוקלין נטס.
נס הלחם והדגים
נס הלחם והדגים הוא נס כפול המתואר בברית החדשה ובו הצליח ישו להזין אלפי אנשים במספר כיכרות לחם ומספר דגים.
נס האכלת חמשת האלפים
הנס מתואר בכל ארבע הבשורות (מתי, מרקוס, לוקאס ויוחנן) הנה תיאורו בבשורה על-פי מרקוס:
נס האכלת ארבעת האלפים
בעוד נס האכלת חמשת האלפים מוזכר בכל ארבע הבשורות, נס האכלת ארבעת האלפים מוזכר רק בבשורה על פי מתי ובבשורה על פי מרקוס. הנה תיאורו בבשורה על-פי מתי:
ההבדלים בין שני הניסים
שני הניסים נבדלים בעיקר בכמות כיכרות הלחם והדגים (5 כיכרות לחם ו-2 דגים בנס הראשון, 7 כיכרות לחם ומספר דגים בנס השני), כמות האנשים אותם מאכיל ישוע (5 אלפים מלבד נשים וטף בנס הראשון, 4 אלפים מלבד נשים וטף בנס השני) וכמות הסלים אותם אוספים תלמידיו של ישו בסוף הנס (12 סלים בנס הראשון, 7 סלים בנס השני).
באותה תקופה היה זה, ככל הנראה, אחד מאזורי הדיג השופעים ביותר בכנרת. הבקעה הייתה בלתי מיושבת והתאימה להתכנסות המאמינים הרבים שנהרו אחרי ישו.
בעין שבע שבצפון-מערב הכנרת, אזור התרחשות הנס, הוקמה כנסיית הלחם והדגים הקרויה על שם הנס.
חייו של כבאי אמריקאי
חייו של כבאי אמריקאי (באנגלית: Life of an American Fireman) הוא סרט קולנוע אמריקאי עלילתי קצר אילם בשחור-לבן, שביים אדווין ס. פורטר עבור חברת ההפקות של תומאס אדיסון. הסרט צולם בסוף שנת 1902 והופץ בתחילת שנת 1903. זהו אחד מסרטי הקולנוע העלילתיים האמריקאים המוקדמים, המציג הצלה של אישה וילד מבניין בוער. עלילת הסרט דומה לזה של הסרט האנגלי "!Fire", בבימויו של ג'יימס ויליאמסון.
חשיבות היסטורית
חייו של כבאי אמריקאי הוא סרט המשלב מספר חידושים בטכניקות הקולנוע של סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. באופן ספציפי יותר, פורטר בונה סיפור רציף באמצעות שבע סצנות, הכוללות בסך הכל תשעה שוטים:
טכניקת בניית מרחבי חלל וזמן באופן שכזה בקולנוע לא הומצאה על ידי פורטר, אבל הוא זה שלראשונה מיקסם את הטכניקה הזו, ואף פיתח אותה בסרטו המפורסם יותר משנת 1903, "שוד הרכבת הגדול".
צ'ארלס מוסר, חוקר קולנוע, מציין כי סרט זה מייצג את השינוי בזמן של תפקידם החברתי של הכבאים.
גרסאות שונות
במשך תקופה ארוכה, סרט זה נחשב לבעל סגנון עריכה יוצא דופן משלו, שנחשב לדוגמה המוקדמת ביותר שיש לעריכה צולבת, בעיקר בסצנות האחרונות של הסרט - ההצלה של האישה והילד שלה. על בסיס זה, פורטר נודע כעורך חדשני. עם זאת, מחקר שנערך בספריית הקונגרס טוען כי גרסת הסרט, הכוללת עריכה צולבת, היא גרסה שנערכה מחדש, במועד לא ידוע שלאחר המועד המקורי של הפצת הסרט בשנת 1903, וכי בגרסתו המקורית, היו מעט, אם בכלל, שימושים בטכניקות עריכה חדשניות. בגרסה המקורית, צילום פנים הבית הבוער מוצג קודם כל, ובשלמותו - כבאים עולים על סולם, נכנסים לחדר בוער דרך החלון, מחלצים אישה ותינוק, ולאחר מכן מכבים את האש עם צינור. בשוט שלאחר מכן ישנה חזרה על אותן הפעולות בדיוק, אך הפעם הן מצולמות בצילום חוץ של חזית הבניין. צ'ארלס מוסר תיעד את ההיסטוריה של מחלוקת זו בתוכנית הטלוויזיה Before the Nickelodeon, והגיע למסקנה כי גרסת הסרט, המכילה את הפעולה החוזרת על עצמה, הייתה זו שפורסמה בשנת 1903.
No One Cares
No One Cares הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה שיצא לאור בשנת 1959. זהו אלבום האולפן ה-22 שהוציא הזמר וה-15 בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס.
מבקרי מוזיקה רבים רואים את האלבום כהמשכו של האלבום Where Are You?, שכמו אלבום זה גם בו השתתף גורדון ג'קינס כמארגן ומנצח.
לאלבום נושא טרגי קליל, אך אינו משדר את העוצמות של אלבום טרגיים אחרים, אותם הוציא סינטרה כמו: Frank Sinatra Sings for Only the Lonely. האלבום גם חסר את התשוקה העולה מהאלבום Where Are You?
ויליאם ג'נאוסט
ויליאם הומר "ביל" גֶ'נָאוּסְט (באנגלית: William Homer "Bill" Genaust; 1907 – 4 במרץ 1945) היה צלם של חיל הנחתים האמריקני. ביום הרביעי של קרב איוו ג'ימה צילם ג'נאוסט סרטון 16 מ"מ בו נראית הנפת הדגל השנייה על הר סוריבאצ'י. אף על פי כן, לא זכה ג'נאוסט לראות את הסרטון אותו צילם ואת ההצלחה שלה זכה, שכן נהרג במהלך הקרב מירי חיילים יפנים.
ביוגרפיה
ביל ג'נאוסט נולד במיניאפוליס שבמינסוטה. לפני שנחת על חופי איוו ג'ימה, הוא הוצב באי סאיפאן וצילם את הקרב שהתחולל בו. במהלך הקרב נפצע והיה מועמד לקבלת עיטור גבורה. ב-23 בפברואר 1945 עלה ג'נאוסט לפסגת הר סוריבאצ'י וצילם את הסרטון כשהוא עומד בצמוד לג'ו רוזנטל, שצילם גם הוא את אותה ההנפה וזכה על כך בפרס פוליצר. פרט לסרטון זה, ג'נאוסט צילם עוד מספר תצלומים מפסגת ההר. באחד מהם נראה רוזנטל מצלם קבוצה של חיילי נחתים על פסגת ההר כשלידם דגל ארצות הברית.
ב-4 במרץ 1945, תשעה ימים לאחר צילום הסרטון, נהרג ג'נאוסט מירי חיילים יפנים במערה הנמצאת ב"גבעה 362A". כיום מאמינים כי מספר חיילים ביקשו מג'נאוסט להשתמש במצלמתו כדי להאיר את דרכם במערה, וכשעשה זאת הוא נורה ונהרג. לאחר קרב יריות נכבשה המערה, ולאחר סדרת פיצוצים בכניסה אליה היא נחסמה ונאטמה, כשגופתו של ג'נאוסט עדיין בתוכה. על אף שהסרט אותו צילם ג'נאוסט נצפה תדיר, שמו לא נחשף ולא ניתן לו קרדיט על צילומו. לאחר שנים של מאבק זכה ג'נאוסט להכרה רשמית. ב-1995 הוצב על פסגת הר סוריבאצ'י שלט ברונזה לזכרו. דמותו של ג'נאוסט מופיעה גם בסרטו של קלינט איסטווד, "גיבורי הדגל".
במרוצת השנים נעשו מספר ניסיונות לאיתור גופתו של ג'נאוסט, רובן ככולן בשנות האלפיים. עם זאת כל הניסיונות כשלו וגופתו טרם נמצאה.
מייקל קלים
מייקל ג'ורג' קלים, מדליה (OAM) (באנגלית: Michael George Klim, OAM נולד ב-13 באוגוסט 1977). הוא שחיין אוסטרלי, יליד פולין בעבר. הוא אלוף אולימפי בעל 6 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב, אלוף עולם בעל 11 מדליות עולמיות מהן 7 זהב ושיאן עולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר פרפר. הוא השחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 100 מטר פרפר מתחת ל-52 שניות.
ביוגרפיה
מייקל קלים נולד בגדניה, פולין. הוא למד בתיכון האוניברסיטאי שבפארקוויל, פרבר של מלבורן, אחר כך למד בקולג' ווזלי שבמלבורן.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה קלים במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.56 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:34.84 דקות) ורוסיה (3:37.55 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:18.47 דקות, ראשונים היו האמריקאים (7:14.84 דקות), במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.30 שניות, ראשון היה דניס פנקראטוב מרוסיה שקבע שיא עולם חדש (52.27 שניות), מקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.13 דקות, הרביעייה מארצות הברית ניצחה בשיא אולימפי חדש (3:15.41 דקות) ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.50 דקות.
שיאן עולם
ב-9 באוקטובר 1997 בתחרות שחייה שנערכה בבריזביין, אוסטרליה קבע קלים במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 52.15 שניות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1998 היה קלים השחיין המצטיין בתחרות עם 7 מדליות, מהן 4 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 52.25 שניות, לפני לארס פרולאנדר משוודיה (52.79 שניות) וג'ף היוגיל בן ארצו (52.90 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.41 דקות, לפני מאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (1:48.30 דקות) ופיטר ואן דן הוחנבאנד מהולנד (1:48.65 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 7:12.48 דקות, לפני הולנד (7:16.77 דקות) ובריטניה (7:17.33 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.98 דקות, לפני ארצות הברית (3:38.56 דקות) והונגריה (3:39.53 דקות). מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.20 שניות, אחרי אלכסנדר פופוב מרוסיה שקע שיא תחרות חדש (48.93 שניות) ופרולאנדר (49.53 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:16.97 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא תחרות חדש (3:16.69 דקות) ורוסיה (3:18.45 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.47 שניות בצוותא עם ריקארדו בוסקט מפוארטו ריקו, אחרי ביל פילקצ'וק מארצות הברית (22.29 שניות) ופופוב (22.43 שניות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קלים ב-4 מדליות, מהן 2 זהב ו-2 כסף. במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי הוא זינק ראשון וקבע שיא עולם חדש 48.18 שניות ובנוסף סייע לקבוצתו לנצח ולזכות במדליית זהב בשיא עולם חדש נוסף בתוצאה של 3:13.67 דקות, לפני ארצות הברית (3:13.86 דקות) וברזיל (3:17.40 דקות). שלושה ימים לאחר מכן הוא סייע לנבחרתו לזכות במדליית זהב שנייה, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש שלישי, בפער ניכר של 5.59 שניות, לפני ארצות הברית (7:12.64 דקות) והולנד (7:12.70 דקות). התוצאה שקבע במשחה ל-200 מטר חופשי בזינוק שליחים היה 1:46.40 דקות. למחרת, הוא הגיע למשחה 100 מטר חופשי כשיאן עולם טרי, אך כוחותיו לא עמדו לו והוא סיים רק במקום הרביעי בתוצאה של 48.74 שניות, אחרי המנצח ואן דן הוחנבאנד (48.30 שניות). העייפות המשיכה לתת את אותותיה והוא זכה במדליית כסף במשחה החזק שלו 100 מטר פרפר, שבו החזיק בשיא העולם, כשקבע תוצאה של 52.18 שניות, אחרי פרולאנדר (52.00 שניות) ולפני היוגיל (52.22 שניות) שקבע בשלב חצי הגמר שיא אולימפי חדש (51.96 שניות). הוא זכה במדליית כסף נוספת במשחה שליחים, שנעל את התחרות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.24 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:33.78 דקות) ולפני גרמניה (3:35.88 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכה קלים בשתי מדליות זהב. במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 3:14.10 דקות, לפני הולנד (3:14.56 דקות) וגרמניה (3:17.52 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:04.66 דקות, לפני איטליה 7:10.86 דקות וארצות הברית (7:13.69 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום ה-7 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.91 שניות, המנצח במשחה היה פרולאנדר (52.10 שניות), בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה השנייה בטיבה בשלב זה (52.50 שניות), וכן במקום ה-11 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.07 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קלים במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.46 דקות, אחרי ארצות הברית (7:07.33 דקות) ולפני איטליה (7:11.83 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום ה-6 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.77 דקות, אחרי המנצחת מדרום אפריקה שקבעה שיא עולם חדש (3:13.17 דקות) ובמקום ה-9 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:39.14 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכה קלים במדליית ארד משחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.56 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא תחרות חדש (3:13.77 דקות) וקנדה (3:16.44 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום ה-6 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.13 דקות, במקום ה-11 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.32 שניות ובמקום ה-26 במשחה ל-50 מטר חפשי בתוצאה של 22.90 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכה קלים במדליית זהב אחת, כששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובשלב הגמר הרביעייה האוסטרלית זכתה במקום ראשון. בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי עם קבוצתו בתוצאה של 3:15.89 דקות.
חייו האישיים
בשנת 2007 השתתף בגרסה האוסטרלית ל"רוקדים עם כוכבים", והיה ראשון המודחים.
כרמאנשאה
תבליט כתובת ביסותון שעל צלע הר בסמוך לעיר הוא איגרת מהמלך דריווש, שבשנת 2006 הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
יהדות כרמאנשאה
בעיר התקיימה קהילה יהודית, שמנתה בשנת 1912 5000-6000 אנשים, כ-3% מאוכלוסיית העיר, והיו בה ארבעה בתי כנסת.
בשנים 1912-1936 שימש אברהם חכם כרב העיר כרמאנשאה, כהונתו הסתיימה בעלייתו לארץ ישראל.. משה חי אהרוני היה בין פעילי הקהילה הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
רובטו
רובטו (או טמפו רובטו; Tempo Rubato, מאיטלקית: זמן גנוב) הוא הארכת תו אחד על חשבון התו הבא אחריו, לצורך יצירת חופש ביטוי מוזיקלי ולצורך הגברת המתח המוזיקלי. נגינה בקצב משתנה, לפי ראות עיניו של המנגן, בתוך מסגרת זמן מסוימת. הכנסת שינויים באורכם של צלילים, שלא לפי הכתוב בתווים. לרוב נהוג שנגינת רובטו אינה משנה את אורכם של פרקים או חלקים ביצירה.