cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בבלארוס
מעמד בחוק
ב-1994 נמחק התיק הפלילי נגד העיתון. עם זאת, המייסד והעורך הראשי שלו, רוסלן ג'ניוש, מחשש לרדיפה, הפסיק את מאמצי הפרסום שלו. בשנת 1992 נרשם מגזין להט"ב בשם "Randez-vous", אשר החל לצאת לאור. המגזין התמקד בעיקר במודעות אישיות והכיל מאמרים שנכתבו על ידי פסיכולוגים, סקסולוגים ומכתבים והודעות של קוראים בקרב הקהילה בטור מיוחד בשם "סלון כחול". עם זאת, בשנת 1994 חדל המגזין להתקיים.
ב-1 במרץ 1994, הפרלמנט של בלארוס שינה את סעיף 1–119 בחוק הפלילי של בלארוס, ובכך הומוסקסואליות הועברה אי-הפללה והפכה לחוקית בעוד גיל ההסכמה השווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד לגיל 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
בלארוס אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של בלארוס במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה בסעיף 32 וחוק הנישואין והמשפחה (סעיפים 1 ו-12) המגדירים נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 1994.
הגנה מפני אפליה
קוד העבודה (סעיף 14) אוסר על אפליה בתחום יחסי העבודה. עם זאת, נטייה מינית או זהות מגדרית נותרו מחוץ לרשימת המאפיינים החברתיים שעל בסיסם אפליה אסורה על פי החוק, לצד נושאים נוספים כגון מתן סחורות ושירותים, פשעי שנאה ודברי שטנה.
חופש הביטוי
ספקית האינטרנט בלטלקום הנמצאת בבעלות מלאה של ממשלת בלארוס ומופעלת על ידי משרד התקשורת המחזיקה ברשת קווים של סיבים אופטיים, היא הספקית היחידה לטלפונים נייחים בבלארוס, אשר ניסתה לחסום את הגישה לאתרי להט"ב בשטחי המדינה, לפחות ממועדוני אינטרנט. משאבי אינטרנט עבור להט"ב בבלארוס פעלו לאחרונה ללא בעיות. עם זאת, נחסמה הגישה לאתרי אינטרנט בקרב חברי הקהילה הרוסית בהם "Gay.ru". חברה פרטית בבלארוס צנזרה מודעות אישיות של הומוסקסואלים באתר "Apagay.com", אתר אינטרנט בעל תכנים הומוסקסואלים, הידוע כיום בשם "Gay.by." בתגובה לתלונות, בעל האתר הסביר תחילה כי יש לו "זכות לערוך מודעות אישיות", אם כי לאחר מכן הצהיר שהאתר רק "מיישם המלצות", אך לא ציין מטעם מי. המגזין היחיד לקהילת הלהט"ב בבלארוס, "Forum Lambda" פורסם על ידי הארגון "Lambda Belarus" ברוסיה והופץ בבלארוס משנת 1998 עד 2002. עם זאת, פרסומו נאסר מספר פעמים על ידי ועדת הפרסום הממלכתית.המקור העיקרי למידע על החיים של קהילת הלהט"ב בבלארוס הוא "Gay.by." המוגדר כאחד מ-10 האתרים המתוירים ביותר בבלארוס עם קהל חודשי של למעלה מ-350,000 מבקרים. יוצרי האתר נתקלים בבעיות רבות כאשר מנסים להפיץ מידע על הומוסקסואליות. בדצמבר 2002, אוניברסיטת המדינה הבלארוסית במינסק אסרה גישה לכל משאבי האינטרנט עם תכנים הומוסקסואלים. במרץ 2003, הנהלת בית הקפה, "Soyuz Online", הגדול והפופולרי ביותר בקרב הומואים במינסק, חסמה את האתר גם כן. בינואר 2004, חברת אחסון האתרים הלאומית "N1.BY" סירבה להענקת שירותים עבור "Gay.by." מוקדם יותר בשנת 2003, מנהל המערכת של "Krasnaya Banernaya" אסר על "Gay.by." להשתמש בהחלפת באנרים.
ב-10 במאי 2003, האקר לא ידוע פרץ ל-"Gay.by." אשר מחק את כל הנושאים בפורום של האתר ופתח שרשור חדש המכיל פנייה לרצח הומוסקסואלים. בנוסף, בזמן הורדת עמוד הבית של "Gay.by." ההודעה "PIDARS MUST DIE" ו-"STOP PIDARS IN BELARUS" (מתרוממים חייבים למות, עצרו את המתרוממים בבלארוס - מילות גנאי כלפי הומוסקסואלים) הופיעה על המסך. פריצתו של ההאקר גררה שיחות טלפון לחברי הצוות של האתר באיומים באלימות פיזית. שורה חדשה של אתרים המסקרים את קהילת הלהט"ב בבלארוס מדווחים כמעודכנים בעוד "Sunshine.by", בלוג הלהט"ב הראשון בבלארוס, מספק תוכן על מצב חברי הקהילה במדינה.
אלימות
אין חוק בבלארוס המתייחס ספציפית למבצעי פשעים שמניעם הומופוביה. בחוק הפלילי, הומוסקסואלים נכללים רק כאשר הם "הנתינים" של פשע (כאשר הם המבצעים), ולא כאשר הם "הנתונים" (כאשר הם הקורבנות של הפשע). ארגונים משפטיים והמשטרה אינם מביעים נחישות לאסוף ראיות לגבי המניעים ההומפוביים של מבצעי הפשעים בעוד ששופטים אינם מחויבים לשקול מניעים אלו כהחמרה בנסיבות אשמה, או להטיל עונשים חמורים יותר כאשר קיימים מניעים הומופוביים. כתוצאה מכך, חברי קהילת הלהט"ב הבלארוסית נמצאים בסכנה להתמודד עם אפליה ואלימות ללא טיפול יעיל.
ב-18 באפריל 2001 נמצאה גופתו של אלכסנדר סטפנוביץ' בבירת בלארוס, מינסק בחצר ביתו אשר היה ידוע כהומוסקסואל גלוי בעוד גופתו זוהתה בחבלות מסכין. ב-16 במאי אותה שנה, אנדריי באבקין, פעיל ארגון הלהט"ב, "Lambda Belarus", הוכה קשות ונאנס בכניסה לדירתו. הוא פונה לבית החולים בעודו פצוע קשה.
ב-2 ביולי, המשטרה במינסק עצרה והכתה קשות את אנדריי שרבאקוב, ממייסדי "Lambda Belarus". למחרת נרצח איבן סוצ'ינסקי, הבעלים של מועדון הלהט"ב "אוסקר". המועדון נסגר על ידי השלטונות בפברואר 2000, בעוד לפני כן סוצ'ינסקי הגיש תביעות אזרחיות בשל פעולות בלתי הוגנות של המשטרה. ב-13 בנובמבר 2001 במולדצ'נו, הותקף מנהיג "Lambda Belarus", אדוארד טרלצקי, בעוד סבל מזעזוע מוח והצריך אשפוז של שבעה ימים. ב-15 בפברואר 2002 בז'לובין (מחוז הומל) נמצא רואה החשבון ויקטור קוביל בן ה-34 מת בדירת הוריו. קוביל היה הומוסקסואל באופן גלוי הן בעבודה והן בפומבי. המשטרה סירבה למסור את פרטי הרצח לבן זוגו של קוביל, אלכסנדר, בעוד כי אחד מהשוטרים הגיב באומרו, "זה משרת אתכם נכון? מתרוממים!" (כינוי גנאי להומוסקסואלים).
ב-28 במאי 2008, אדוארד טרלצקי הותקף שוב על ידי שלושה צעירים במינסק. טרלצקי הצהיר כי אין בכוונתו לדווח למשטרה על התקיפה בטענה כי "לא תעשה דבר בקשר לאירוע".
באמצע ספטמבר 2008, שני גברים טרנסג'נדרים נאנסו במינסק. הקורבנות לא דיווחו למשטרה בשל כך שלדבריהם "לא היו בטוחים שתעזור להם".
לאורך השנים דווח כי שוטרים בלארוסים מחפשים מידע בעל אופי אישי על הומוסקסואלים המוגדרים כקורבנות לאלימות אם כי מידע זה אינו רלוונטי לתביעה המבצעים את הפשעים נגד אותם קורבנות אלא עבור עצירתם. הארגון הלאומי "Vstrecha" הידוע כקבוצה למאבק ב-HIV בקרב גברים הומוסקסואלים דיווח על שיטות אלה בברסט ובהומל. שוטרים מסרבים לרשום מקרים של אכזריות שבוצעו נגד מיעוטים מיניים ואינם מנהלים חקירות שיובילו לאחריות פלילית כלפי מבצעי הפשעים שמניעם דעות קדומות על רקע הומופובי. "Lambda Belarus" דיווחו על מקרים רבים של אכזריות נגד לסביות והומואים ותגובה נייטרלית של המשטרה בכל אזורי המדינה בעוד שהמשטרה ביצעה פעולות נגד ברים הידועים בלקוחות הומוסקסואלים. "AILGBT-Belarus", "Vstrecha", Lambda Belarus" וקבוצת הלסביות הבלארוסית "YANA" דיווחו על קיום שיטות אלה בהומל ומינסק.
בריאות
אחוז גבוה של התאבדות נצפה בקרב לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים בלארוסים. עזרה פסיכולוגית מוסמכת בדרך כלל אינה זמינה. ברחבי מינסק, לשלוש האוניברסיטאות: אוניברסיטת בלארוס, האוניברסיטה הפדגוגית של בלארוס והאוניברסיטה האירופית למדעי הרוח - ישנם קורסי פסיכולוגיה מלאים בתוכנית הלימודים, אך אינן מטפלות בבעיות של מיעוטים מיניים בהם תושבי להט"ב.
פוליטיקה
תמיכה גלויה בזכויות להט"ב אינה עמדה פופולרית בפוליטיקה הבלארוסית. ביולי 2001, הוועדה המארגנת של קונגרס הצעירים הבלארוסי הראשון, הצביעה נגד מתן אפשרות לחברי ארגון הלהט"ב "Lambda Belarus" להשתתף. במרץ 2002 פרסמו מספר כלי תקשורת את הצהרות החזית הצעירה (ארגון הנוער של החזית העממית הבלארוסית), שהכילו הצהרות הומופוביות. באופן ספציפי, מנהיג החזית הצעירה פאבל סיוויארינייץ' פרסם מכתב שבו כינה הומוסקסואליות כ-"חטא וסטייה הראויים למוות". לפי סיוויארינייץ', עובדת קיומם של הומוסקסואלים היא "תוצאה של קלקול וחטאים בעולם".
בתקרית אחרת, מיעוטים בהם תושבי להט"ב בלארוסים ניסו להצהיר הצהרת הזדהות רשמית עם קורבנות אסון צ'רנוביל. הניסיון יצר תגובת נגד, שהובילה לכך שמנהיג צעירי האופוזיציה, זמיצר דשקביץ', הצהיר בתוכנית הרדיו "ליל החירות" כי "בלארוס היא לא מקום להומואים" בעוד כי הם "אנשים חולים שהאופוזיציה לא תיכנס לדיאלוג איתם".
בספטמבר 2004, הנשיא אלכסנדר לוקשנקו, הצהיר בנאום בפני מועצת הביטחון הבלארוסית כי "עלינו להראות לחברה שלנו בעתיד הקרוב, מה הם (האיחוד האירופי וארצות הברית) עושים כאן, איך הם מנסים להפוך את הבנות שלנו לזונות, איך הן מאכילות את האזרחים שלנו בסמים אסורים, איך הן מפיצים כאן סטיות מיניות, באילו שיטות הם נוקטים". ב-4 במרץ 2012, יומיים לאחר שמנהיגי האיחוד האירופי כולל שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה, הידוע כהומוסקסואל גלוי, קראו לצעדים חדשים של הטלת סנקציות על לוקשנקו בשל הפרות של זכויות אדם בבלארוס בפסגה בבריסל, לוקשנקו עורר מחלוקת דיפלומטית מגרמניה לאחר שהצהיר בתגובה כי "עדיף להיות דיקטטור מאשר הומו". בתגובה, וסטרוולה כינה אותו כ-"דיקטטור האחרון באירופה" במהלך הפגישה. בשנת 2018, שר הפנים איגור שונוביץ' השתמש בשפה פוגענית בטלוויזיה הלאומית לתיאור הומוסקסואלים. פעילי זכויות אדם קראו לפתוח בתיק פלילי בגין הצהרותיו המפלות, אם כי הממשלה הודיעה כי לא מצאה בעיתיות כלשהי מצד הערותיו של שונוביץ'.
חינוך
במאי 2003, הנהלת האוניברסיטה האירופית למדעי הרוח במינסק אסרה על הצגתו של הסרט התיעודי "Outlawed" המציג תוכן הסוקר אפליה כלפי הומואים ולסביות ברחבי העולם. לטענת צוות האוניברסיטה, האיסור נעשה "בלחץ הכנסייה הרוסית האורתודוקסית".
צבא
לפי משרד ההגנה הבלארוסי והמרכז לחקר מיעוטים מיניים של אוניברסיטת קליפורניה, בלארוס אוסרת על תושבי להט"ב מוצהרים לשרת בצבא בעוד רשת הלהט"ב "AILGBT-Belarus" תיעדה לפחות כחמישה מקרים של הומוסקסואלים אשר לא הורשו לשרת בכוחותיו בשל נטיותיהם החד מיניות. לא מדווחים על מקרים של הטרדות הומופוביות בקרב חיילי הצבא, אך ייתכן שזו תוצאה של הומוסקסואלים אשר הסתירו את זהותם בפני הסביבה.
ארגוני להט"ב
אין ארגון רשמי המוכר בחוק בבלארוס שמציג שיפור למען מעמדם של זכויות להט"ב בעוד כול יוזמה בנושא פועלת מחוץ למסגרת החוקית. ארגון הגברים, "Vstrecha" איננו מוגדר כארגון להט"ב, אך מבצע עבודה רבה שמטרתה מאבק ב-HIV ואיידס בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM).
מספר ארגונים ועמותות העוסקות בשיפור מעמד זכויות תושבי הלהט"ב הלארוסים כוללים את:
מצעדי גאווה
לאחר מאמצים כושלים קודמים, בשנת 1999 אורגן פסטיבל גאווה על ידי הליגה הבלארוסית, "Lambda BLL" ומגזין הלהט"ב "Forum Lambda". תוכנית הפסטיבל כללה יום עיון לעיתונאים בנושא "לסביות וגברים הומואים בתקשורת", כנס בנושא זכויות להט"ב בבלארוס ובעולם, תערוכת צילומים וסרטים שצילמו חברי הקהילה, והתחרויות "מיסטר גיי בלארוס" "ו-"שידור". הפסטיבל נתמך על ידי תוכנית הפיתוח של האו"ם, סטודיו טטיאנה, דרך מאוחדת בלארוס, מועצת המחקר וההחלפות הבינלאומית, מועדון טיטניק ואורחים מאוקראינה. עם זאת, במהלך אחת ממסיבות ציון הפסטיבל, פשטה המשטרה על החגיגות ופיזרה את המשתתפים. בשנת 2000 נקלעו מארגני הפסטיבל לקושי רב בהכנות לאירוע. לדברי אדוארד טרלטסקי, ראש הוועדה המארגנת, תחנת הרדיו "BA" שהייתה אמורה לסקר את האירוע ולהעניק את אולם הריקודים לאירועי ערב קיבלה צו מהממשל הנשיאותי שלא לעשות זאת. על פי הדיווחים תחנות רדיו אחרות סירבו לתמוך מאותה סיבה, וגם אירועים במקומות אחרים בוטלו. קבוצות הקשורות לכנסייה האורתודוקסית הפגינו במינסק נגד קיומו ב-9 בספטמבר, יום לפני שתוכנן. עצרת להט"ב אשר תוכננה לעבור דרך העיר נאסרה על ידי העירייה 24 שעות לפני שהייתה אמורה להתקיים, והרשויות פעלו במרץ תוך יום בלבד למניעת החגיגות. עיתונאים דיווחו על תוצאות היום לאחר מכן. בשנת 2001, ממשלת בלארוס "אסרה לכאורה" על קיום הפסטיבל. ב-3 באוגוסט 2001 פרצו ונדליסטים לא מזוהים לדירתו של מנהיג הארגון למבדה בלארוס, אנדריי בבקין, שם הוחזקו פליירים, פוסטרים וחוברות של אירועי גאווה לשנת 2001. בשנת 2002, ימים לפני קיום האירועים, הוזעק מנהיג למבדה בלארוס, אדוארד טרלצקי, לתחנת משטרת מינסק שם נאמר לו שאם יתקיים מצעד גאווה, "המשטרה לא תיקח אחריות על אי סדר אפשרי" מצד מפגינים הומופובים.
בשנת 2004 בוטל הפסטיבל הבינלאומי הגאה בבלארוס. הוועדה המארגנת לשלב הסופי של "פסטיבל תרבות הירח הבינלאומי לזכויות אדם" והשלב הראשון של ועידת העולם הבינלאומית של "ILGCN" נאלצו לבטלו באוגוסט 2004 במינסק. הביטול התקיים לאחר שהרשויות הפחידו את המייסד למשוך את הבטחתו לארגן את האירוע. בנוסף, בשיחות טלפון מאיימות מצד הרשויות נאמר כי זרים המנסים להשתתף באירוע לסדנאות ודיונים "יגורשו מיד מהמדינה בהתאם למאמר ההתערבות בענייני פנים של הרפובליקה הבלארוסית". ב-27 באוקטובר 2008, אותה קבוצה ביקשה רשות לערוך מחאה לתמיכה בזכויות להט"ב בסמוך לשגרירות רוסיה במינסק. שני האירועים לא קיבלו היתר. מכיוון שהמדינה אינה חברה במועצת אירופה, פעילים בלארוסים לא יכלו לפנות לבית הדין האירופי לזכויות אדם בנושא. עם זאת, הקבוצה החליטה לארגן יחד עם פעילי להט"ב רוסים אירועי "גאווה סלאבית" אשר מתוכננת להתחלף בחגיגותיה בין מוסקבה למינסק מדי שנה.
בינואר 2009 תוכנן אירוע שכותרתו "הזכות לאהוב" ונועד להעלות את המודעות הציבורית לגבי הומופוביה ואפליה כלפי קהילת הלהט"ב הבלארוסית. עם זאת קיומו נדחה. פעיל הלהט"ב, רומן מנדריק, הגיש תלונה לבית המשפט ברובע המרכזי בהומל בתגובה להחלטה זו של מינהל עיריית הומל. בנוסח התלונה טען מנדריק כי החלטת מינהל עיריית הומל פוגעת בזכותו לחופש האספה כפי שמובטחת בסעיף 35 לחוקת בלארוס. הוא הוסיף כי תקנת 299 עצמה איננה חוקתית בכך שהיא מטילה נטל בלתי סביר על המבקשים לארגן כינוסים ציבוריים. המארגנים הודיעו כי הם מתכוונים להמשיך בתביעה זו עד שתיפתר בתקווה שיוכלו לארגן כינוס בשנת 2010.
מלך (שיר)
מלך הוא הסינגל הראשון מאלבום האולפן הרביעי של הזמרת מירי מסיקה, הנקרא באותו שם.
השיר יצא ב-13 ביוני 2011, נכתב והולחן על ידי מרב סימן טוב והופק על ידי אורי זך.
השיר יצא כסינגל עוד לפני שהאלבום כולו הוקלט. לדברי מסיקה: "זו פעם ראשונה שאני מוציאה שיר לפני שהכל מוכן. בדרך כלל אני מחכה עד סוף המיקסים. אבל השיר הזה היה מוכן מזמן ובער בי להוציא אותו. אני לא הולכת לפי החוקים הרגילים, אני לא מחכה, כשבא לי להגיד משהו אני אומרת. הרי החומרים קיימים, האיסוף כבר נעשה, הכל בסדר".
הצלחה
השיר הגיע למקום השני במצעדים השבועיים של רשת ג' וגלגלצ. בנוסף, הוא הגיע למקום התשיעי במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-13 במצעד השנתי של גלגלצ.
פפירוס אברס
כתב היד
הפפירוס נכתב בסביבות 1550 לפנה"ס, אך החוקרים משערים כי הועתק מכתבי יד עתיקים יותר, שהקדום שבהם הוא מ-3400 לפנה"ס. הוא עשוי כמגילה בת 110 עמודים, כ-20 מטרים אורכה, ונמנה עם המסמכים ההיסטוריים העתיקים ביותר בענייני רפואה שנשתמרו לימינו, לצדם של פפירוס קאהון בענייני גינקולוגיה (1800 לפנה"ס לערך), פפירוס אדווין סמית (1600 לפנה"ס לערך), פפירוס הרסט (1600 לפנה"ס לערך), פפירוס ברוגש (1300 לפנה"ס לערך) ופפירוס לונדון (1300 לפנה"ס). פפירוס ברוגש מכיל פסקאות מקבילות לפפירוס אברס, ומסייע בכך להבהרת כמה סוגיות סתומות.
תוכנו
פפירוס אברס כתוב בכתב היראטי, והוא התיעוד המקיף ביותר של ידע רפואי מצרי קדום שנשתמר לימינו. המגילה מכילה 700 נוסחאות כישוף ותרופות. היא כוללת לחשים רבים שמטרתם לסלק שדים גורמי-מחלות, ויש בה גם עדות למסורת ארוכה של פרקטיקה רפואית המבוססת על ניסיון ותצפיות. הפפירוס מכיל "מסה על הלב". הוא מציין כי הלב הוא מרכז אספקת הדם, וקשור בצינורות לכל אחד מאברי הגוף. ידיעותיהם של המצרים על הכליות היו כנראה מעטות, שכן הם החשיבו את הלב כנקודת המפגש של מספר צינורות שהובילו את כל נוזלי הגוף – דם, דמעות, שתן וזרע. הפרעות נפשיות, כמו דיכאון ושיטיון, נדונות בפירוט בפרק מתוך הפפירוס הנקרא "ספר הלבבות". תיאורי ההפרעות מלמדים, כי המצרים התייחסו להפרעות נפשיות ופיזיות כמעט באותה צורה. הפפירוס מכיל פרקים על מניעת הריון, אבחון הריון ועניינים נוספים מתחום הגינקולוגיה, מחלות מעיים וטפילים, בעיות עיניים ועור, טיפולי שיניים וטיפולים כירורגיים במורסות וגידולים, קיבוע עצמות וכוויות.
תרופות
אחדות מן התרופות הרשומות בפפירוס אברס: אסתמה קיבה מעיים בגדים מוות מחלת הדרקונית (דרקונקוליאסיס, תולעת גינאה)
השימוש הרפואי באוֹכְרָה
אחת התרופות הנפוצות המתוארות בפפירוס היא אוכרה, או חֵמָר רפואי. היא נכללת, לדוגמה, במרשם נגד מחלות מעיים ועיניים שונות. אוכרה צהובה ניתנה כתרופה נגד מחלות בדרכי השתן.
קורותיו של הפפירוס בימינו
מקורו של הפפירוס אינו ידוע, אך מסופר כי נתגלה בין רגליה של מומיה בנקרופוליס של תבאי והגיע ב-1862 לרשותו של האגיפטולוג האמריקאי אדווין סמית. הוא נותר באוספו של סמית לפחות עד 1869 ותואר בקטלוג פרסומי של סוחר עתיקות כ"פפירוס רפואי גדול השייך לאדווין סמית, בעל חווה אמריקני מלוקסור". הפפירוס נרכש ב-1872 על ידי האגיפטולוג והסופר הגרמני גאורג אברס, והוא נקרא על שמו. ב-1875 פרסם אברס מהדורת פקסימיליה של דפי הפפירוס, הכוללת מונחון בלטינית שחיבר לודוויג שטרן. תרגום לגרמנית פורסם לראשונה ב-1890 על ידי היינריך יואכים. דפי פפירוס אברס אצורים בספריית אוניברסיטת לייפציג שכן הם נרכשו מכספיה ומתרומת מלך סקסוניה. הם תורגמו במרוצת השנים על ידי חוקרים נוספים, שחלקם נחלקו בפירושיהם לאבחנות הרפואיות. תרגום מחודש לאנגלית של הפפירוס פורסם ב-1987 על ידי הרופא והאגיפטולוג המצרי פול ע'ליונגי  מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת עין שמס בקהיר.
מיליארדים
מיליארדים (באנגלית: Billions) היא סדרת דרמה אמריקאית שנוצרה על ידי בריאן קופלמן, דייוויד לוין ואנדרו רוס סורקין, בה מככבים פול ג'יאמטי ודמיאן לואיס. הסדרה מבוססת באופן רופף על התובע הפדרלי לפשעים פיננסים פריט בהרארה, התובע הכללי הפדרלי של מחוז דרום ניו יורק.
הסדרה עלתה לאוויר ב-17 בינואר 2016 ברשת הערוץ "Showtime". העונה השביעית והאחרונה עלתה לשידור ב-11 באוגוסט 2023.
עלילה
בובי "אקס" אקסלרוד ניצל מפיגועי 11 בספטמבר ועל חורבות החברה שמרבית חבריה נספו הקים את אקס קפיטל, קרן גידור שבסיסה בקונטיקט. אקס שצבר הון עתק הוא בן אדם כריזמטי שהוועדה לניירות ערך ולבורסות בארצות הברית מבקשת מצ'אק רודס, התובע הכללי של מחוז דרום בניו יורק, לחקור אותו בעקבות פעולות פיננסיות בתחום האפור של החוק. אשתו של צ'אק, ונדי, עובדת כמאמנת מוטיבציה/פסיכיאטרית באקס קפיטל, והעיסוק של צ'אק באקס קפיטל יוצרת מתיחות משפחתית ומורכבות אישית. נסיבות אלו יוצרות קרבות על פני ומתחת לפני השטח בין רודס לאקס.
ביקורת
הסדרה קיבלה באופן כללי ביקורות חיוביות. ב-"Rotten Tomatoes" מדד הסדרה הוא 88%, עם דירוג ממוצע של 6.5/10.
פיתוח
12 פרקים מהסדרה הוזמנו על ידי "Showtime" במרץ 2015, ושידור הבכורה היה ב-17 בינואר 2016. ב-26 בינואר הזמינה הרשת עונה שנייה לסדרה. עונתה השנייה של הסדרה שודרה לראשונה ב-19 בפברואר 2017. עונה שלישית לסדרה שודרה לראשונה ב-25 במרץ 2018 ועונה רביעית ב-17 במרץ 2019. ב-8 במאי 2019 הזמינה "Showtime" עונה חמישית לסדרה.
בו נאש
בו נאש (אנגלית: Beau Nash; 18 באוקטובר 1674 - 3 בפברואר 1762) שנולד כריצ'רד נאש, היה דנדי ידוע ומוביל חברתי בתחום האופנה בבריטניה של המאה ה-18. זכור בעיקר כאדון הטקסים של עיר הספא באת', וכמי שהביא לפריחתה במאה ה-18.
חייו
נאש נולד בעיר סוונסי שבוויילס. הוא התחנך במכללה הישועית באוקספורד, שירת כקצין בצבא הבריטי והחל בלימודי ליטיגציה, אך לא התמיד בקריירות אלו. בזמן לימודי המשפטים שלו החל להתפרסם כבר-סמכא בנושאי לבוש, אטיקט וסגנון התנהגות. כשתלמידי אכסניות המשפט אירחו את המלך ויליאם השלישי, נאש התמנה למנהל התהלוכה במידל טמפל. ויליאם התרשם מאוד מכישוריו של נאש, והציע לו תואר אבירות. אולם, נאש היה מעוניין לקבל קצבה ביחד עם התואר, דרישה שלא הייתה מקובלת על המלך. נאש החל לעסוק בהימורים, וב-1704 הגיע לבאת', שם התמנה לאדון הטקסים, תפקיד בו החזיק עד יום מותו.
נאש התגורר בבית על סו קלוז (כיום בכניסה הראשית לתיאטרון המלכותי), וקיים מערכות יחסים עם שורה של פילגשים. הוא מילא תפקיד ראשי בהפיכת באת' לאחד מאתרי הנופש האופנתיים ביותר באנגליה במאה ה-18, והנהיג רפורמות חברתיות רבות. הוא ביטל את הנוהג שלפי גברים חויבו להופיע עם חרב באירועי בידור ציבוריים וביטל את מסורת הדו-קרב, הורה לגברים לבוא בנעליים ובגרביים ולא במגפיים לתהלוכות וכנסים, וכדומה.
הוא היה נפגש עם אנשים שזה עתה הגיעו לעיר, בחן האם הם מתאימים לעילית החברתית של באת', שידך בין גבירות לבני זוג ראויים לריקוד עבורן בכל נשף, שילם למוזיקאים באירועים מסוג זה, תיווך בנושאי נישואים, ליווה נשים שבעליהן לא ליוו אותן ופיקח על הימורים באמצעות הטלת מגבלות על מכורים או התראה בפני שחקנים על הימור מסוכן מדי. הוא נודע בכך שעודד את חוסר הרשמיות במנהגי הנימוסים המקומיים, ושבר את המחסומים החברתיים שהפרידו בין האצולה למעמד הביניים של באת' ולפשוטי העם.
ב-1745 חוקק הפרלמנט הבריטי חוק נגד הימורים, ששלל מנאש את אמצעי הקיום העיקרי שלו. אולם, הוא הצליח להתקיים עד יומו האחרון בזכות קצבה של מאות אלפי גינאות שקיבל מהעיר ומכירת קופסאות טבק ותכשיטים זולים. למרות שהנהלת העיר מימנה עבורו לוויה רבת משתתפים, הוא נקבר בקבר עניים לא מסומן. בכנסייה שבמנזר באת' יש אנדרטה לזכרו. מותו של נאש גרם לעניין רב באותה תקופה, והסופר הידוע אוליבר גולדסמית' כתב ב-1762 את הספר The Life of Richard Nash (חייו של ריצ'רד נאש).
לקריאה נוספת
John Eglin, The Imaginary Autocrat: Beau Nash and the invention of Bath, Profile 2005 ISBN 1-86197-302-0
אקרית העוף האדומה
אקרית העוף האדומה (שם מדעי: Dermanyssus gallinae) היא טפיל מוצץ דם של עופות. הוא נחשד כמעביר (וקטור), של מספר מחוללי מחלה. למרות שמותיו הנפוצים, יש לו מגוון רחב של מארחים הכוללים כמה מינים של ציפורי בר ויונקים, כולל בני אדם. הוא קרוב בגודל, במראה ובמאפייני התנהגות לאקרית העופות הצפונית, Ornithonyssus sylviarum ולאקרית העופות Ornithonyssus bursa המכונה לעיתים בטעות "כינת יונים". יש להבחין בינם לבין מחולל הסקביאס, ולבין האקרית האדומה, הצמחונית.
תיאור
האקרית מוצצת דם ובדרך כלל תתקוף את המארח שלה בלילה, אך ניזונה מדי פעם גם במהלך היום. הבוגרים הם באורך 0.75–1 מ"מ, עם רגליים ארוכות ובדרך כלל גוף אפרפר-לבן, שהופך לחום-אדמדם כאשר הוא לאחר הארוחה. לאחר האכילה הם מתחבאים בסדקים ובקפלים הרחק ממקורות אור, שם הם מזדווגים ומטילים ביצים. לאקרית חמישה שלבי חיים: ביצה, זחל, פרוטונימפה, דווטונימפה ובוגר. בתנאים נוחים ניתן להשלים את מחזור החיים הזה בתוך שבעה ימים, כך שאוכלוסיות יכולות לגדול במהירות, ולגרום לאנמיה בלהקות עופות שנפגעו קשות. ציפורים צעירות הן הרגישות ביותר. ייתכן שהאקרית יכולה גם להשפיע על בריאות העופות בעקיפין, שכן הן עשויות לשמש כווקטורים למחלות כמו סלמונלוזיס, ספירוצ'אטוזיס של עופות ו-Erysipelothrix rhusiopathiae. האקרית יכול לשרוד עד 10 חודשים בלול תרנגולות ריק. טמפרטורות גבוהות מ-45°C ונמוכות מ-20°C− נמצאו קטלניות עבורו.
סימנים וסימפטומים
האקריות ניזונות בדרך כלל סביב החזה והרגליים של תרנגולות, וגורמים לכאב, גירוי וירידה בייצור הביצים. עלולים להתפתח פצעונים, גלדים, היפרפיגמנטציה ואובדן נוצות.
אם הם נוכחים בכמות גדולה, הם יכולים לגרום לאנמיה בתרנגולות הנצפית כחיוורון של הכרבולת והדלדל.
מניעה
ישנן מספר שיטות למניעת הנגע בלולי תרנגולות, כולל:
טיפול
קרדיות טורפות, כגון Androlaelaps caalis ו-Hypoaspis miles יכולות לשמש כדי לדכא אקריות.
חשיפת אקרית לפחמן דו-חמצני באמצעות קרח יבש וריסוס ישיר הוצעה כטיפול חדשני.
חיסונים נמצאים כיום בפיתוח פעיל לטיפול בעופות, המבקשים "לעורר תגובה הגנה" בציפורים ולהגביר את התמותה של האקריות.
חלק ממוצרי שמן אתרי צמחי יכולים לשמש כדוחי חרקים. ותוארו צמחים מסוימים שהשמנים שלהם דוחים בהצלחה אקריות.
Paradise (שיר של עומר אדם)
"Paradise" (בעברית: "גן עדן") הוא סינגל שהולט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. את השיר הוציאה לאור ב-18 ביוני 2017 חברת התקליטים NMC.
אקרית העוף האדומה
הנגע בבני אדם
בבני אדם, נגעי האקרית ידועים כדרמניזוסיס או גאמאזואידוזיס (gamasoidosis או dermanyssosis). האקריות מסוגלים לעכל ולהתרבות גם בעזרת דם אנושי בלבד, כך שההדבקות יכולות להיות מתמשכות. בשל הרגלי האכלה ליליים של האקריות, אנשים נגועים עלולים לחוות גירוד ולהבחין בעקיצות כאשר הם מתעוררים בבוקר. חומרת התסמינים משתנה; דרמטיטיס, גרד ואורטיקריה פפולרית הם שכיחים.
מניעת נגעים בבתי האנשים כוללת סילוק מעבירים אפשריים כגון סילוק קיני יונים ודרורים וטיפול בעופות נגועים בחצר האחורית.
בנוסף, מומלץ על צמצום מקומות מסתור (שטיחים, חפצים באי סדר); שימוש מושכל בחומרי הדברה; שמירה על לחות נמוכה; שמירה על טמפרטורת סביבה נמוכה; ניקוי יסודי תכוף; צמצום זמן הבילוי בבית; ושמירה על היגיינה טובה.
הנגע בבעלי חיים אחרים
האקרית ניזונה גם מיונקים, כולל חתולים, כלבים, מכרסמים, ארנבות, וסוסים. הדבקה באקרית נדירה בחתולים ובכלבים; בדרך כלל בבעלי חיים אלה הן עוקצות את הגפיים והגב, מה שגורם לגרד.
פולאן דווי
פולאן דווי (בהינדית: फूलन देवी; 10 באוגוסט 1963 - 25 ביולי 2001) הייתה ידועה בכינוי "מלכת השודדים". נולדה בהודו, במדינת אוטר פרדש, לקאסטת המאלה, או מעמד הסיראים או הדייגים, שנחשב למעמד נמוך בהודו. כבת מעמד זה, יכלו בני המעמדות הגבוהים לנהוג בפולאן ובמשפחתה כמשרתים או אפילו עבדים. לאחר שנישאה בכפייה בגיל 11, נאנסה פולאן על ידי מנהיגי כפרה בגיל 15, ובגיל זה כבר הייתה ידועה כלוחמת עבור זכויות הפועלים בכפר ואף נקטה בפעולות תגמול נגד אלו שגזלו מהם כסף או רכוש. בניסיון לברוח מן הרשויות שהתנכלו לה, הפכה פולאן לשודדת כחלק מכנופיה מקומית, ולבסוף אף הנהיגה כנופיה משלה.
כנופייתה של פולאן פעלה במשך 5–6 שנים, שבמהלכן בנוסף לשוד וחטיפות עבור כופר גם נקטה הכנופיה בפעולות ישירות נגד חברי המעמדות הגבוהים. הכנופיה הייתה אחראית לטבח בכפר בהמאי ב-1981, בו נרצחו 22 גברים לא חמושים מקאסטת הת'אקור, כולל שניים שהיו מעורבים בחטיפה ואונס של פולאן קודם לכן. הכנופיה נודעה בשל פעולות נגד גברים שאנסו נשים מן המעמדות הנמוכים, כמו גם בתמיכתה בפועלים ועניים, ובתור האישה היחידה שהנהיגה כנופיה זכתה פולאן לתהילה רבה ברחבי הודו, ואף למעמד מיתולוגי כסוג של רובין הוד פמיניסטית. היא נחשבה בעיני רבים - במיוחד מבין הקאסטות הנמוכות - כהתגלמותן של שתי האלות קאלי ודורגה. הרשויות ההודיות כפרו בתיאורים אלה, וטענו שהיא לעולם לא עזרה לנזקקים, ופעלה רק מתוך מניעים של נקמה והתעשרות.
ב-1983 נכנעה פולאן יחד עם חברי הכנופיה למשטרה, והועמדה לדין עבור 30 מקרי רצח, בנוסף לרשימה ארוכה של פשעים נוספים הכוללים הצתה, גנבה וחטיפה. פולאן ישבה בכלא במשך 11 שנים בזמן שהתיקים הרבים נגדה התנהלו, ואולם אלה לעולם לא הגיעו לסיומם כי הממשלה, במהלך שנוי במחלוקת, החליטה לבטל את כל ההאשמות נגדה ולשחררה. לאחר שחרורה מהכלא, פולאן רצה לבחירות לפרלמנט ההודי ברשימת מפלגת סמג'וואדי, שהייתה המפלגה בשלטון המקומי אשר שחרר אותה.
ב-2001, לאחר חמש שנים בתפקיד, נרצחה פולאן על מדרגות ביתה בניו דלהי על ידי שלושה גברים מהמעמד הגבוה כנקמה על פעולותיה נגד בני מעמדם כשהייתה שודדת. המוביל מבין השלושה, שר סינג ראנה, הורשע ב-2014 לאחר משפט שארך כעשר שנים, ונגזרו עליו מאסר עולם וקנס.
שנותיה הראשונות
פולאן נולדה לתוך קאסטת המאלה (קאסטת הדייגים), בכפר קטן בשם גורהה קא פורווה, באוטר פרדש. משפחתה הייתה עניה מאוד, ורכושם היחיד היה כארבעה דונם של אדמה חקלאית. על אדמה זו חיה יחד עם משפחתה הקרובה וגם המשפחה המורחבת מצד אביה, כפי שמקובל במסורת ההודית. בנוסף לעבודת האדמה, עבדו אביה, דווי דין, דודה ואחד מבני הדוד כפועלים כדי להשלים הכנסה לכלכלת המשפחה.
כשהייתה פולאן בת 11, נפטרו סבה וסבתה, ודודה נהיה ראש המשפחה. הוא ובנו, מאיה דין, רצו לכרות את חורשת העצים שעמדה על אדמתם לטובת יבול חקלאי משתלם יותר, ודווי דין הסכים, אך פולאן התנגדה בתוקף, והרגישה כי הדוד ובנו מנסים לנשל את אביה מירושתו היחידה מכיוון שבמשפחתו יש רק בנות. כשהדוד נפטר, לקח מאיה דין שליטה על ניהול הקרקע. פולאן התעמתה איתו, קראה לו גנב, ואף תקפה אותו פיזית כשהוא נזף בה. יחד עם אחותה, פולאן ניהלה "שביתת שבת" כאשר שתי הנערות התיישבו על האדמה וסירבו לזוז משם, גם כשבני המשפחה ניסו להסירן בכוח.
מספר חודשים לאחר מכן, משפחתה של פולאן מסרה אותה למטרת נישואים לגבר המבוגר ממנה ביותר מעשור ואשר חי מרחק רב מכפרה - שידוך שארגן מאיה דין שרצה להרחיק את פולאן מהמקום בשל הצקותיה כלפיו בעניין האדמה המשפחתית. על פי המסורת המקומית, ילדות בגיל הזה מועברות למשפחת החתן כדי ללמוד את דרכי משפחתו ולגדול יחד איתו לתוך הנישואים, ואין מממשים את הנישואים באמצעות לינה משותפת ויחסי מין עד גיל מאוחר יותר, לאחר טקס מיוחד. ואולם החתן, פוטי לאל, אנס את פולאן זמן קצר לאחר טקס הנישואים, ואף התעלל בה פיזית לאורך הזמן ששהתה עמו, בתירוץ שאין היא כנועה מספיק ולא מתנהגת כיאה לאישה. לאחר מספר חודשים פולאן ברחה ממנו וחזרה לבית משפחתה, אך אלה החזירו אותה לפוטי לאל. היא המשיכה להתנגד למצבה עד שמשפחת החתן הציעה שתחזור לבית הוריה כדי שיחנכו אותה להיות אישה לבנם.
בבית, פולאן המשיכה להתעמת עם מאיה דין, ואפילו תבעה אותו בבית משפט על גזילת קרקע, אך הפסידה בתביעה, בעיקר כי אביה עצמו לא תמך בתביעה. לאחר מספר שנים שעברו באופן הזה, ב-1979 מאיה דין החליט לנקום בפולאן, והוא פנה למשטרה והאשים את פולאן בגנבה. ההאשמה באה על רקע עימות של פולאן עם בני הקאסטה הגבוהה של האזור, הת'אקור, אשר מתוקף מעמדם השתמשו בבני המאלה כעבדים או פועלים בעבודות הבזויות ביותר. פולאן התנגדה למנהג זה וסירבה לעבוד ללא שכר עבור בני הת'אקור. בנוסף, כשבן של אחד מראשי הכפר ניסה לאנוס אותה, פולאן התנגדה, ונאלצה לברוח מהכפר ולשהות עם דודתה בכפר סמוך. כעת כבר בת 15, פולאן נעצרה על ידי המשטרה הת'אקורית, והוחזקה על ידם מספר ימים, שבמהלכם הכו אותה השוטרים וחבריהם, ואנסו אותה.
ניסיון אחרון מצד המשפחה להחזירה לחתנה נכשל, משום שמשפחתו שמעה על התנהגותה השנויה במחלוקת וסרבה לקבלה. בשלב זה, המוניטין שלה כבר נקבע כאישה בעייתית, בעיקר בעיני בני הת'אקור, ורבים מאלו הרגישו חופשיים לנסות ולהשתמש בה כרצונם, והיא נאנסה על ידי רבים ממובילי הכפר, פעם אחת אפילו בביתה אל מול עיני הוריה. פולאן נאלצה לחיות בבריחה מתמדת, ואף ישנה בחוץ פעמים רבות. מקרים אלו קיבעו בפולאן סופית את שנאתה הגדולה לגברים אשר מנסים לשלוט בגורלן, גופן והתנהלותן של נשים.
מלכת השודדים
ויקראם לימד את פולאן את דרכי הדאקויט, או השודדים. היא החלה להלך במדי חאקי ועם רובה, ויחד איתו שדדה רכבות ואוטובוסים. על פי דבריה, לא רק הרווח הכספי עמד אל מול עיניה, אלא היא פעלה גם למען חלוקה שווה יותר של משאבים כלכליים, וכנגד דיכוי חברתי ואלימות בידי בני המעמדות הגבוהים. הזוג ומעלליהם נהיו למעין מיתוס רומנטי בעיני עניי הודו, בדומה לבוני וקלייד האמריקאים, והם היו אהובים על העם במיוחד בעבור נדיבותם לעניים ולמוחלשים מביניהם. ומכיוון שלאחר כל פשיטה על כפר או רכבת הייתה פולאן מבקרת במקדשה של האלה דורגה, רבים האמינו כי רוחה של אלה זו שוכנת בקרבה.
לאחר תקופה, הגיעו לכנופיה סרי ראם וללה ראם, שני אחים שהיו חברים בכנופיה ועזבו מספר שנים קודם לכן כשנעצרו וישבו בכלא. נוכחותם ערערה את איזון הכוחות בכנופיה מכמה סיבות, ביניהם שהשניים התרעמו על הריגתו של בבו גוג'אר, וכן כי הם היו בני ת'אקור, ממעמד גבוה, ואילו רוב חברי הכנופיה באו מקאסטות נמוכות. בנוסף, הם האשימו את פולאן בשינויים שהתרחשו, וסרי ראם אף תקף אותה. כשויקראם אילץ אותו להתנצל בפני אישה שהוא ראה כנחותה ממנו, הרגיש סרי ראם מושפל וכועס. במהלך פעולות הכנופיה בכפרים, דאגו שני האחים להתעלל במיוחד בבני המאלה, הקאסטה של פולאן וויקראם, דבר שהכעיס גם שודדים אחרים, שרבים מהם היו בני אותה קאסטה. לבסוף, התחלקה הכנופיה לשתי קבוצות נפרדות, לאחר מריבה אלימה בין ויקראם וסרי ראם. אך הלה לא הסתפק בכך, ועקב אחרי כנופייתו של ויקראם, והרג אותו בשנתו, כשפולאן ישנה לצידו. את פולאן לקחו שני האחים לכפרם, בהמאי, וכלאו אותה שם.
הטבח בבהמאי
כשנה וחצי לאחר המאורעות בכפר, ב-1981, חזרה פולאן יחד עם אנשיה לבהמאי כדי לנקום באחים ראם ובחבריהם אשר עינו ואנסו אותה. הם נכנסו לכפר כשהם מתחזים לשוטרים, בזמן שהתנהלה במקום חתונה. הכנופיה השתלטה על הכפר, בדרישה שבני הכפר ימציאו את כל מי שהיה קשור לפגיעות בה, יחד עם כל הכסף וחפצי הערך שברשותם. לאחר מספר שעות, לא עלה בידי הכפריים למצוא את האחים ראם או את חבריהם, והומצאו רק שני בני ת'אקור שהיו בכנופיה שלהם אך לא היו בין אלה שאנסו את פולאן. פולאן עדיין הייתה משוכנעת שהכפריים מחביאים את האחים, ובכעס, הורתה שכל בני הקאסטה שלהם יובאו למרכז הכפר. 30 גברים הובאו בפניה, והיא חקרה אותם והכתה אותם, וכשלא קיבלה תשובות מספקות, הורתה גם לירות בהם. 22 מתוך ה-30 נהרגו.
כניעה וכליאה
הטבח בברהמאי היה אירוע שכמותו לא היה, והציבור הגיב בהלם וכעס רב. הרשויות החלו לרדוף את פולאן כמו שלא עשו עד אותו מאורע, ופולאן ירדה למחתרת. אך כששמעה שהמשטרה לקחה את הוריה כבני ערובה, היא ניהלה מולם משא ומתן על תנאים לכניעתה. התהליך ארך כמעט שנה, שבסופו הרשויות הסכימו לכל דרישותיה, שכללו: שהיא תישפט במאדהיה פרדש, המדינה השכנה, ולא באוטר פרדש שם התרחש הטבח; שהיא תישפט שם על כל פשעיה ובכך ימוצה הדין כלפיה; שהיא ואנשיה לא יובלו באזיקים, ואם יורשעו, שלא יקבלו גזר דין מוות. בנוסף, היא דרשה שהמדינה תפקיע את אדמות משפחתה מידיו של בן דודה מאיה דין, ותדאג לרווחת הוריה ואחיה.
וכך, בפברואר 1983, בטקס חגיגי עם תזמורת, מאות חיילים במסדר, וקהל תומך ומריע של כ-8000 נפשות, צעדה פולאן בראש אנשיה לבימה ונכנעה לשר המושל של מאדהיה פרדש. בסופו של דבר, הממשלה לא כיבדה את ההסכם, ופולאן ישבה בכלא 11 שנים ללא הרשעה בזמן שהליכים מגוונים התנהלו בעניינה, כולל האשמות בשלושים מקרי רצח, ומקרים רבים של שוד, חטיפה והצתה. חלק מחברי כנופייתה נשפטו, אך לא הורשעו, כי לא נמצאו עדים שהיו מוכנים לעורר את חמתם של הפושעים המסוכנים.
בזמן שישבה בכלא היא עברה ניתוח להסרת ציסטות בשחלות, ואחר כך גם כריתת רחם. הרופא המנתח התבדח ש"אין אנו רוצים שפולאן דווי תייצר לנו עוד פולאן דוויות".
בתום 11 שנים, בשל התערבותו של פוליטיקאי שאפתן מקאסטה נמוכה, פולאן שוחררה מהכלא וקיבלה חנינה כוללת מהממשלה.
ספרים וסרטים על חייה
ב-1994 יצא סרט בשם "מלכת השודדים", שהיה, לטענת הבמאי שחאר קאפור, מבוסס על הביוגרפיה של פולאן דווי שפורסמה ב-1993 על ידי העיתונאית מאלה סן. בעוד הביוגרפיה הייתה מבוססת על מפגשים של הסופרת עם פולאן, על כתביה שהוברחו מן הכלא, ועדויות של אנשים רבים אחרים, הסרט התיימר להציג אמת מוחלטת אחת, שהוצגה בלי שמישהו שהיה קשור להפקת הסרט נפגש או דיבר עם פולאן או כל דמות אחרת הקשורה לסיפורה. אף על פי שהיא מוצגת בסרט כגיבורה, הסרט הכעיס את פולאן כל כך שהיא נקטה בהליכים משפטיים למניעת הקרנתו והפצתו בהודו. היא אפילו איימה להצית את עצמה מחוץ לבית הקולנוע אם לא יעתרו לדרישתה. בסופו של דבר הסירה פולאן את התנגדותה לאחר שהגיעו הצדדים לפשרה משפטית, שכללה תשלום לידיה של $40,000.
ב-1997 פרסמה פולאן את האוטוביוגרפיה שלה. פולאן עצמה הייתה קרובה ללהיות אנאלפביתית, אך היא סיפרה את סיפורה לשני סופרים צרפתיים, מארי-תרז קוני ופול רמבלי, אשר העלו לכתב את דבריה.
ההתנקשות בחייה
לאחר מצוד משטרתי קצר, הסגיר את עצמו לרשויות מנהיג המתנקשים, שר סינג ראנה, בן לקאסטת הת'אקור, שטען שרצח את פולאן כנקמה על הטבח בבהמאי. באוגוסט 2014, לאחר יותר מעשר שנים של הליכים משפטיים, הכריע בית המשפט במשפטו של ראנה ודן אותו למאסר עולם וקנס.
ואולם הנסיבות של הרצח נותרו חשודות, והופנתה ביקורת חריפה נגד המשטרה על אזלת יד. הסיבות לביקורת כוללות מקרים כגון: כבר בתחילת החקירה, איבדה המשטרה את כלי הנשק שהשאירו המתנקשים במקום, ועלה חשד שחברי מפלגתם של פולאן ובן זוגה עומד אשר שהו בבית העלימו אותם. אף אחד מעשרת האנשים שהיו במקום לא נחקר כחשוד במקרה. בנוסף, משפחתה של פולאן הצביעה על עומד כזה שעומד מאחורי ההתנקשות. לפי טענותיהם, ביום הרצח אמר עומד לפולאן שגם המכונית הממשלתית וגם רכבה הפרטי אינם תקינים, וארגן לה נהג - שהוא לא אחר מראנה, המתנקש. ואולם שני הרכבים התגלו לאחר מכן כתקינים. הם גם טענו שפולאן התכוונה לשנות את צוואתה ולנשל את עומד מכל ירושה, וגם שההיסטוריה האישית של עומד לא עומדת לטובתו, כאשר התגלה כשקרן ומניפולטור פוליטי, ושהוא ניסה לנהל את ענייניה מול המפלגה מאחורי גבה. על פי טענת אמה, פולאן הביעה חשש לחייה מידיו רק עשרה ימים לפי הרצחה. המשטרה לעולם לא חקרה אותו כחשוד ולא הוגשו נגדו כל תביעות.
השפעות
ה"גולאבי גאנג" (כנופיית נשים בוורוד, באנגלית: Gulabi Gang) שהקימה סמפט פל דווי ב-2006 נחשבת לממשיכת דרכה של פולאן דווי.
אלן לומקס
אלן לומקס (באנגלית: Alan Lomax; 31 בינואר 1915 - 19 ביולי 2002) היה חוקר פולקלור, ומפיק מוזיקלי בתחום מוזיקת הפולק. הוא הקליט ותיעד את המוזיקה של חלוצי הג'אז והבלוז בארצות הברית כמו גם מוזיקה עממית מאנגליה ואירלנד וערך ראיונות עם מוזיקאים עממיים רבים. פעילותו השפיעה על התנופה לה זכתה מוזיקת הפולק בעיקר בבריטניה. בנוסף להקלטות עסק לומקס גם בהפקת תקליטים ומופעים ובכתיבה אקדמאית ופופולרית על מוזיקת העם של ארצות הברית, בריטניה, ספרד ואיטליה. הוא הוציא ספרי תווים ותמלילי שירים מלאים של מוזיקאים שעסקו באלתור, הן חובבים כפריים והן יוצרים כזמר לדבלי ונגן הג'אז ג'לי רול מורטון.
תולדות חייו
לומקס נולד בטקסס, אביו, ג'ון א. לומקס, הקליט מוזיקה של אריסים ואסירים בטקסס, לואיזיאנה ומיסיסיפי והיה מוזיקולוג וחוקר פולקלור עצמאי. למרות שנשר מלימודיו בגיל 15 למד ולימד מאוחר יותר באוניברסיטת טקסס באוסטין, באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת קולומביה. מגיל 18 החל נוסע עם אביו ברחבי הדרום, תוך שהם מקליטים, מראיינים, חוקרים ומתעדים את המוזיקה שאיש עד אותה עת לא סבר שהיא ראויה למחקר או לתיעוד רציני. אחת מתגליותיהם הייתה שחלק מהשירים שהושרו על ידי שחורים היו למעשה בלדות מאירלנד וסקוטלנד אותן שמעו אבותיהם ממעסיקיהם. מחקריהם יצאו בשני ספרים (Our singing country (1934 ו- (American ballads and folk songs (1941
בשנות ה-30 נדד ממיסיסיפי לשיקגו, הקליט וראיין נגני דלתא בלוז ונגני בלוז אחרים כמאדי ווטרס, וילי מקטל העיוור וממפיס סלים ואת הפולקלוריסטים לדבלי ווודי גאת'רי. כמו כן הקליט ב-1938 בוושינגטון די. סי. את חלוץ הג'אז ג'לי רול מורטון. החשיבות ההיסטורית של הקלטות אלה רבה ביותר כיוון שהן מתעדות את היווצרות הג'אז מכלי ראשון. עם זאת אמינותם של הסיפורים שמספר מורטון מוטלים בספק כיוון שהוא נטה להדגיש את מקומו בבסיס היצירה של הג'אז, תוך "ניפוח" תרומתו לכל התפתחות הג'אז בניו אורלינס.
בין 1937 ל-1942 עבד לומקס עבור ספריית הקונגרס לה תרם כ-10,000 הקלטות שערכו הוא ואביו לפניו. באותה תקופה החל נרדף על ידי ה-FBI, בטענה (שלא הוכחה) שהוא חבר המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, בשל פעילותו למען הזמרים השחורים העניים והאסירים אותם הקליט והתבטאותו לפיה הכל זכאים לזכות השמעה ולימוד שווים. עקב חוסר הנחת מחייו בארצות הברית ועקב מדיניות ההפרדה הגזעית והגזענות נגד אפרו-אמריקאים, השתקע לומקס בשנות ה-50 בלונדון. הוא ערך תוכניות ל-BBC, בהן סדרת תוכניות שנקראו "אמנות הכושים" (The Art of the Negro), שהציגה את הבלוז לבריטניה, דבר לו הייתה השפעה על אמנים כאריק קלפטון, ג'ימי פייג', ג'ף בק ורבים אחרים. במקביל "גילה" זמרים ונגנים אירים, סקוטים ואנגלים ששרו בלדות עתיקות, הקלטות וראיונות ששודרו ב-BBC והשפיעו על אמני פולק בריטים כחברי סטילאי ספאן, ג'ת'רו טאל, דונובן ועוד ("תחיית הפולק הבריטית"). כן תיעד את מחול האוס (Oss) בקורנוול וערך את הסדרה בת 18 התקליטים "Columbia World Library of Folk and Primitive Music" ובה מוזיקה עממית מספרד ואיטליה. באותן שנים הנחה גם תוכניות רדיו, חלקן עם פיט סיגר, שגלה מארצות הברית עקב חברותו במפלגה הקומוניסטית.
ב-1959 חזר לומקס לניו יורק והפיק את המופע "פולקלור 59'" בקרנגי הול בו השתתפו בין היתר מאדי ווטרס וממפיס סלים (בלוז), פיט סיגר ו"האורגים" (פולק) וכן זמרי גוספל ובלוגראס. באותה שנה ערך לומקס טיול עם הזמרת שירלי קולינס למדינות דרום ארצות הברית, ובו הקליטו שירי עם רבים בביצוע אמנים מקומיים. במהלך הטיול גילו השניים את האמן מיסיסיפי פרד מקדואל.
ב-שנות ה-70 ערך מספר מסעות מצולמים שיצאו בסרטים כגון "The Land Where the Blues Began" שצולם ב-1978 ב"דרום העמוק" של ארצות הברית ו-"Rhythms of Earth" המתעד מחולות עממיים בספרד, בריטניה ואיטליה וחוקר את הקשרם התרבותי.
ב-1994 נבחר, יחד עם אביו, להיכל התהילה של הבלוז בקטגוריה שנפתחה באותה שנה עבור Non Performers ("לא מופיעים"). בשנת 2003, לאחר מותו, זכה בפרס גראמי למפעל חיים.
יינס פטר האוגה
יינס פטר האוגה (באנגלית: Jens Petter Hauge; נולד ב-12 באוקטובר 1999) הוא כדורגלן נורווגי, המשחק בעמדת הקיצוני באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת נורווגיה.
קריירה
בעונת 2018 איבד האוגה את מקומו בהרכב, וכתוצאה מכך הושאל באוגוסט 2018 לאולסון מהליגה הנורווגית השנייה, במדיה הופיע בליגה רק 6 פעמים. בעונת 2019 חזר האוגה להרכב קבוצתו, ובעונת 2020 היה שותף מרכזי בריצה של קבוצתו עד לראש הטבלה. ב-24 בספטמבר 2020 היה מעורב ישירות בשני השערים של קבוצתו בהפסד 2–3 למילאן במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית, ועורר עניין במועדון האיטלקי.
ב-1 באוקטובר 2020 עזב האוגה את בודה/גלימט, לאחר 117 משחקים, בהם כבש 35 שערים ובישל 30 נוספים, וחתם על חוזה ל-5 שנים במילאן. ב-4 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, ב-22 באוקטובר הוא כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 3–1 על סלטיק בשלב הבתים של הליגה האירופית וב-22 בנובמבר 2020 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון החוץ 3–1 על נאפולי.
ב-10 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת לאיינטרכט פרנקפורט, עם אופציית רכישה בתום העונה. ב-28 במאי 2022 הודיעה פרנקפורט כי מימשה את אופציית הרכישה, וב-16 באוגוסט 2022 הושאל האוגה לעונה אחת לגנט הבלגית.
קריירת נבחרות
מ-2014 שיחק האוגה בכל נבחרות הנוער של נורווגיה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה הבוגרת ערך האוגה ב-11 באוקטובר 2020, במשחק נגד במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
בייבי דרייבר
הסרט עוקב אחר בייבי (אנסל אלגורט), נהג מילוט יתום ובעל חיבה למוזיקה, אשר עובד בעל כורחו עם איש עולם תחתון בתמורה להזדמנות שנייה להתחיל חיים חדשים. רבים מקטעי הפעולה בסרט מבוימים בתיאום לפסקול.
הסרט הוא הפקה בריטית-אמריקאית, והוצג בבכורה עולמית בפסטיבל South by Southwest שבאוסטין, טקסס, ב-11 במרץ 2017, ויצא לאקרנים בישראל ב-29 ביוני 2017.
הסרט הפך לשובר קופות, בהשוואה לתקציבו הדל וזכה לביקורות חיוביות רבות ברחבי העולם.
פיתוח
אדגר רייט הצהיר כי עלה בראשו הרעיון לסרט ב-1994, אמנם הוא אימץ את ההתחלה המתוכננת של הסרט אל הקליפ בבימויו של השיר "Blue Song" של להקת המוזיקה האלקטרונית Mint Royale הבריטית, בשנת 2003, בכיכובו של נואל פילדינג בתור נהג מילוט חובב מוזיקה שעובד עבור חבורת שודדי בנקים. הוא מאוחר יותר התחרט על כך כאשר הקליפ הפך אהוד באופן בלתי צפוי.
ליהוק
ב-22 ביולי 2014, הוכרז כי אדגר רייט, לאחר שעזב את פרויקט אנטמן, עבר לביים את "בייבי דרייבר" עבור חברת ההפקה Working Title Films הבריטית. טים בוואן, אריק פלנר ונירה פארק היו עתידים להפיק את הסרט. ב-13 בינואר 2015, דווח כי אנסל אלגורט נמצא בדיונים מוקדמים לגבי הצטרפותו לסרט, אשר סרטי סוני עתידים להוציאו, דרך חברת הבת של סרטי קולומביה (בבעלות סרטי סוני) - סרטי טריסטאר. אמה סטון ומייקל דאגלס סומנו גם כן כליהוקים אפשריים עבור הסרט. ב-7 במאי 2015, לילי ג'יימס הייתה בדיונים לגבי הצטרפות לסרט בתפקיד נשי ראשי בתור המלצרית ומושא חיבתו של דמותו של אלגורט. חברת Media Rights Capital בשיתוף עם סרטי טריסטאר היו עתידות לממן את הסרט, אשר פארק תפיק דרך חברת ההפקה שלה Big Talk הפקות, כאשר רייט ייכתוב את התסריט.
ב-8 בספטמבר 2015, דווח כי ג'יימי פוקס נמצא בשיחות לגבי הצטרפותו לסרט. ב-20 באוקטובר 2015, ג'ון האם חתם על כיכובו בסרט בתור אחד הרשעים, חלק מכנופיית שודדי בנקים וסוחר לשעבר בוול סטריט. ב-3 בנובמבר 2015, קווין ספייסי לוהק לשחק בתפקיד מנהל צוות השודדים ופושע מנוסה. ב-16 בדצמבר 2015, אייזה גונזלס הצטרפה לסרט בתפקיד אחת החברות בכנופיית שודדי הבנקים וזוגתו של הדמות של ג'ון האם. ב-23 בפברואר 2016, ג'ון ברנטל לוהק בתור גריף. ב-8 בינואר 2017, רייט פרסם דרך טוויטר כי "סטריפ נמצאת בסרט החדש שלי", לפני שמחק את הציוץ זמן קצר לאחר מכן, דבר שהוביל רבים לשער כי מריל סטריפ תופיע ב"בייבי דרייבר".
צילומים
שלב הצילומים של הסרט החל ב-17 בפברואר 2016 והסתיים ב-13 במאי של אותה השנה. הסרט צולם באטלנטה, ג'ורג'יה.
פסקול
"(Baby Driver (Music from the Motion Picture" הוא שמו של אלבום הפס-קול של הסרט הנושא את אותו השם. הפסקול יצא לאור ב-23 ביוני 2017, על גבי תקליטור, תקליט ויניל ובהקלטה דיגיטלית דרך קולומביה רקורדס, 30th Century Records. האלבום משלב מגוון אמנים שפעלו בעשורים שונים, ביניהם בלר, Run the Jewels, סקיי פררה, Jon Spencer Blues Explosion, קווין וכן Golden Earring.
יציאה לאקרנים
באוגוסט 2015, סרטי סוני הכריזו כי הסרט ייצא ב-17 במרץ 2017. יציאתו נדחתה לזמן קצר ל-11 באוגוסט 2017 לפני שהוחלט לבסוף ש-28 ביוני 2017 יהיה תאריך ההוצאה. הבכורה העולמית של הסרט חלה בפסטיבל South by Southwest ב-11 במרץ 2017.
ביקורת
לפי אתר סיכום הביקורות Rotten Tomatoes, 92% מהביקורות על הסרט הן חיוביות, כאשר הדירוג הממוצע שלו הוא 8.2/10. בפסקה המתארת את דעת רוב הביקורות באתר מתואר כי: "אופנתי, מרגש, ומתודלק בפסקול קטלני, בייבי דרייבר עולה על הכביש ונעלם -- כאשר הוא מוכיח כי סרטי פעולה זריזים יכולים להיות כתובים בחכמה מבלי להקריב את הריגושים". לסרט דירוג של 86 מתוך 100 באתר Metacritic בהתבסס על 49 ביקורות, המצביעות על כך שהוא "משובח באופן גורף", והוא מצוין כסרט חובת-צפייה של Metacritic. צופים שנסקרו על ידי CinemaScore העניקו לסרט דירוג ממוצע של "A-", בסולם מ-A+ עד F.
בוקאיו סאקה
בוקאיו סאקה (באנגלית: Bukayo Saka; נולד ב-5 בספטמבר 2001) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בארסנל ובנבחרת אנגליה. סאקה הוא כדורגלן ורסטילי המסוגל לשחק במגוון עמדות ביניהם כשחקן כנף, כמגן שמאלי ובמרכז הקישור.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022.
ב־21 בנובמבר 2022 כבש צמד במשחק הראשון שלו במונדיאל בניצחון 6–2 נגד.
מועדונים
מעודכן ל-28 במאי 2023
נבחרת
מעודכן ל-19 ביוני 2023
יחסי אורוגוואי–מקסיקו
יחסי אורוגוואי–מקסיקו הם יחסי החוץ בין מקסיקו לאורוגוואי. שתי המדינות חברות באיגוד המדינות של אמריקה הלטינית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות, ארגון מדינות אמריקה וקבוצת ריו.
היסטוריה
שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19. מקסיקו הייתה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה ואילו אורוגוואי הייתה חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה. זמן קצר לאחר העצמאות, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בפברואר 1831. בשנת 1882 הקימה אורוגוואי קונסוליה במקסיקו סיטי. בשנת 1941, מקסיקו שדרגה את הנציגות הדיפלומטית שלה במונטווידאו לשגרירות ואילו אורוגוואי עשתה זאת שנתיים מאוחר יותר בשנת 1943.
במהלך שנות השבעים והשמונים אורוגוואי הייתה תחת דיקטטורה אזרחית-צבאית. באותה תקופה נהרגו כמה מתנגדים ו"נעלמו". רבים גם היגרו מחוץ לאורוגוואי וביקשו מקלט במדינות רבות ברחבי העולם, כולל מקסיקו. מאז החזרת הדמוקרטיה לאורוגוואי נמשכו היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לאורוגוואי ללא הפסקה. כאשר מקסיקו קיבלה פרסום שלילי רב בעקבות התפרצות שפעת החזירים בשנת 2009, נאמר כי אורוגוואי "מעולם לא סגרה את שעריה למקסיקו".
הסכם האגודה האסטרטגית לשנת 2009
ב-14 באוגוסט 2009 נפגשו נשיא מקסיקו פליפה קלדרון ונשיא אורוגוואי טבארה ווסקז במונטווידאו. קלדרון היה בחלק השני של סיבוב הופעות בדרום אמריקה, במהלכו פגש גם את נשיא קולומביה אלווארו אוריבה בסיור שכלל גם ביקור בברזיל. במונטווידאו חתמו קלדרון ווסקז על עסקה שנועדה לקדם את הסכם הסחר החופשי משנת 2004. נאמר שהוא שווה 500 מיליון דולר. נחתמו גם עסקאות הנוגעות לחיבורי אוויר, מחקר מדעי הנוגע לאנטארקטיקה, חינוך, השתמטות ממס, ו"שימור, הבראה והשבת נכסי תרבות שנשדדו או נסחרו שלא כדין". קלדרון כינה את העסקה "אבן דרך ביחסינו הדו-צדדיים, המקרבת את עמינו ומקדמת את המסחר עוד יותר".
בנוסף לחתימת הסכמים אלו, ביצע קלדרון מספר תפקידים נוספים במהלך ביקורו באורוגוואי. הוא השתתף בתוכנית סייבל, יוזמה לספק מחשבים ניידים לילדי בית הספר ולשפר את הגישה לאינטרנט, על ידי ביקור בבית הספר שהיה אמור לקבל את המחשב הנייד 300,000 בתוכנית זו. בעקבות זאת פגש קלדרון את סגן נשיא אורוגוואי רודולפו נין נובואה ונשא דברים בפני הפרלמנט במדינה, שם הודיע לאורוגוואי כי "נושא יצוא רגיש ביותר לאורוגוואי, כמו בשר בקר, אשר נתקל בקשיים מתמשכים, בעקבות ביקור זה, יוסר מעתה" ואמר כי הוא מסכים להחלטת קולומביה לאפשר את פתיחת בסיסיה הצבאיים לארצות הברית. קלדרון שהה באורוגוואי בסוף השבוע לפני שעזב לביקור בברזיל.
משבר ונצואלה
בפברואר 2019 ביקר שר החוץ המקסיקני מרסלו עברארד באורוגוואי, שם נפגש עם הנשיא ואסקז ושר החוץ רודולפו נין נובואה כדי לדון במשבר המתמשך בוונצואלה ובמשבר הנשיאות ושתי המדינות יתווכו במשבר. מאז הפגישה הודיעה אורוגוואי על תמיכתה בנשיא המכהן ניקולאס מדורו בעוד שמקסיקו שומרת על נייטרליותה.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממקסיקו באורוגוואי
ביקורים רמי דרג מאורוגוואי במקסיקו
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם לבורסות תרבות; הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני; הסכם לשיתוף פעולה בתיירות; הסכם למניעת שימוש לרעה והדחקה של סחר אסור בתרופות נרקוטיות וחומרים פסיכוטרופיים וכימיקלים חיוניים למוצריהם; אמנת ההסגרה; הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות; אמנה בנושא שיתוף פעולה סיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים; הסכם על הובלה אווירית; הסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת העלמת מס בענייני מס על הכנסה והון והסכם של שיתוף פעולה בהגנה, שימור, השבה והשבת טובין תרבותיים.
חוק גרשאם
חוק גרשאם בניסוחו הנפוץ קובע: "כסף רע דוחק כסף טוב". הנוסח המלא של הכלל קובע: "כסף רע דוחק כסף טוב בתנאי חוקי המטבע". כלל זה נוסח על ידי הכלכלן האנגלי תומאס גרשאם (1519-1579) כאשר ביקש להסביר למלכה אליזבת הראשונה את העלמות מטבעות השילינג הישנים, לאחר שאביה, המלך הנרי השמיני, ביקש להגדיל את הכנסות המדינה שבכך שטבע מטבעות שילינג חדשים בהם הוחלפה מתכת הכסף במטבע, במתכות זולות יותר.
משמעות הכלל היא כי כאשר קיימים במחזור החוקי שני סוגי מטבע בעלי ערך נקוב שווה על פי חוקי המטבע, אך ערכם הריאלי שונה, בסופו של דבר, המטבע ה"רע" (בעל הערך הריאלי הנמוך יותר) ידחק מן המחזור את המטבע ה"טוב" (בעל הערך הריאלי הגבוה יותר). לדוגמה, מטבע עשוי כסף ידחק מן המחזור מטבע בעל ערך נקוב זהה העשוי זהב. זאת מכיוון שהערך הריאלי של המטבע העשוי זהב גבוה יותר מהערך הנקוב של מטבע העשוי ממתכת זולה יותר. במצב דברים זה הציבור יעדיף להשתמש לשם תשלומיו ומחייתו היומיומית במטבע ה"רע" ולאגור ולצבור את המטבע ה"טוב" שערכו גבוה יותר ועשוי עוד לעלות. באופן זה יצאו מן המחזור מטבעות זהב ידועים כגון הקרוגראנד, והם נסחרים על פי ערך המתכת שבמטבע ולא על פי ערכם הנקוב. במאות עברו נהגו אף לאגור מטבעות זהב כדי להתיך אותם וכך מטבעות אלו יצאו מן המחזור.
חוק גרשאם בא לידי ביטוי לעיתים תכופות עד ראשית המאה ה-20, אז לרוב הארצות היו מטבעות בעלי ערכים נקובים שווים אך עשויים מחומרים שונים: זהב, כסף או שטרות נייר. חוק זה מראה שאין אפשרות לקיים לאורך זמן שני סוגי מטבע "רע" ו"טוב" כי בסופו של דבר יישאר במחזור רק מטבע אחד. לפי חוק זה, ערך נמוך של מטבע מזרז את קצב המחזור כי הציבור ממהר להוציא את הכסף בעל הערך הירוד. לעיתים חוק גרשאם בא לידי ביטוי אף במטבעות בעלי ערך נקוב נמוך ביותר, עם עליית ערך המתכת ממנה עשוי המטבע. כך לדוגמה, עד לסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היו במחזור בארצות הברית ובקנדה מטבעות עשויים כסף; אלה יצאו מן המחזור, ונאגרו בידי הציבור, עם הטבעת מטבעות בעלי ערך נקוב זהה העשויים ממתכת זולה יותר.
מאידך, יש מקרים שבהם חוק זה אינו תקף. בתקופה של אינפלציה דוהרת וקשה (היפר-אינפלציה), ערכו של מטבע "רע" יורד כל כך, עד שהסוחרים מסרבים לקבלו ואז דווקא הוא שנדחק מן המחזור. לדוגמה, בגרמניה של שנות ה-20 של המאה ה-20 ערכו של המארק ירד כל כך עד שיצא מהמחזור ומקומו נתפס על ידי המטבע החדש ובעל ערך ריאלי גדול יותר – ה"רנטן-מארק".
בל הליקופטר
בל הליקופטר (Bell Helicopter ידועה גם בשם .Bell Textron Inc) או בקיצור בל היא חברה אמריקאית המייצרת כיום כלי טיס רוטוריים – מסוקים ומטי רוטור (Tiltrotors). מטה החברה מצוי בהורסט (טקסס) ליד פורט וורת', והיא חברת בת של תאגיד טקסטרון. בל מייצרת כלי טיס צבאיים בפורט וורת' ובסביבתה וכן באמרילו (טקסס), וכלי טיס אזרחיים בנמל התעופה מירבל (קוויבק, קנדה). בל מספקת שירותי הדרכה ותמיכה למוצריה בכל רחבי העולם.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-10 ביולי 1935, בשם "חברת בל כלי טיס" (בל איירקראפט) על ידי לורנס דייל בל בבאפלו שבמדינת ניו יורק. החברה התמקדה בתכנון ובנית מטוסי קרב. מטוסי הקרב הראשונים שלה היו ה-XFM-1 Airacuda, מטוס קרב דו-מנועי שיועד לתקיפת מפציצים וה- P-39 איירקוברה. ה-P-59 איירקומט (מטוס הקרב הסילוני האמריקאי הראשון) וה- P-63 Kingcobra (יוֹרשו של ה- P-39) וה- X-1 היו גם הם מוצרים של חברת בל.
בשנת 1941, שכרה בל לשורותיה את הממציא הכשרוני ארתור מ. יונג, כדי לרכוש לעצמה מומחיות בתחום מחקר ופיתוח מסוקים. צעד זה היווה את היסוד למה שבל קיוותה שיהיה בסיס כלכלי נרחב יותר לחברה, שלא הייתה תלויה בחוזי ממשל. בל-30 היה מסוקה הראשון של החברה בגודל-מלא (טס לראשונה ב-29 בדצמבר 1942). ה- בל-47 שפוּתח ממנו, היה למסוק הראשון בעולם שעבר בחינה והערכה על ידי רשות תעופה אזרחית, והפך להיות הצלחה אזרחית וצבאית.
טקסטרון רכשה את "בל ארוספייס" בשנת 1960. "בל ארוספייס" הייתה מורכבת משלוש מחלקות של "חברת בל כלי טיס", כולל את מחלקת המסוקים שלה, שהפכה להיות מחלקתה היחידה שעדיין יצרה כלי טיס בשלמותו. שמה של "מחלקת המסוקים" שונה ל- "חברת בל הליקופטר", ובתוך מספר שנים, עם הצלחתו של המסוק UH-1 במהלך מלחמת וייטנאם, ביססה עצמה החברה כמחלקתה הגדולה ביותר של טקסטרון. בינואר 1976, שינתה טקסטרון את שמה של החברה שוב, והפעם ל- "בל הליקופטר טקסטרון".