cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוץ
מלחמת העולם השנייה
שישה שבועות לאחר הפצצת הבריטים בהמבורג עשה גם הלופטוואפה הגרמני שימוש במוץ בסדרת הפצצות ב-1943, ובסדרת פשיטות גדולה יותר בין פברואר ומאי 1944, הידועה בשם 'מבצע סטיינבוק'. אולם מטוסי היירוט הרבים יחסית של הבריטים הצליחו לאתר לרוב את המפציצים הגרמניים המעטים, חרף השימוש במוץ.
בחיל הים הישראלי
באמצע שנות ה-60 יזם סא"ל חרות צמח פיתוח של רקטות מוץ לשיבוש פעולתם של טילי ים-ים, הרקטות, מסוג "אבשלום" ומסוג "אמנון", פותחו ב"רפאל". פעילות זו הוכיחה עצמה בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים, שבה נורו 8 טילים לעבר ספינות חיל הים, וכולם החטיאו. על פיתוח זה זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1974.
תאלרורוס
תאלרורוס (שם מדעי: Talarurus; מילולית: "זנב קלוע") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת האנקילוזאוריים נכחד, שחי לפני 90 מיליון שנה בתור הקרטיקון. מאובניו נמצאו במדבר גובי במונגוליה בשנת 1952. זהו האנקילוזאור הידוע ביותר ממונגוליה ולצד הטסגאנטגיה (Tsagantegia) היה מהעתיקים שבאנקילוזאורים המונגולים.
מאפיינים
דינוזאור זה היה בגודל של היפופוטם ואורכו הגיע ל-4–6 מטר כשמשקלו הגיע לשתי טונות. הוא היה בעל ראש קטן באורך 24 סנטימטרים ובעל רגליים קצרות בעלי 3–4 אצבעות ברגל, אך כנראה שהיה רק בעל 3 אצבעות. הוא היה בעל שריון גדול לאורך גופו והיה דחוס במיוחד באזור הצלעות שדמו מעט לצלעות של צב. מבנה העורף והחזה הזכיר חבית והכיל חיפוי מגן נוקשה. הגב היה נמוך יחסית לאנקילוזאורים אחרים וגם הרגליים היו קצרות. הוא היה בעל זנב קטן אך קצהו הכיל "אלת עצם".
הדינוזאור חי בערבות העשב של מדבר גובי הקדום לצידם של אנקילוזאורים אחרים, טורפים מהירים כמו האכילובאטור וכמה תריזינוזאורים.
מוזיקת צבעי צליל
מוזיקת צבעי צליל או מוזיקת גוני צליל (בגרמנית: Klangfarbenmusik) היא רעיון מוזיקלי המוצג ביצירותיהם של מלחינים שונים במוזיקה של המאה ה-20.
מהות הרעיון ומימושו
העיקרון המגדיר את רעיון מוזיקת צבעי צליל הוא השימוש בגוני צליל במטרה להעמיד צורה מוזיקלית, תחת השימוש המסורתי בגבהי צליל ובשילוביהם. המונח "צורה" במשמעותו כאן כולל לא רק פרקים שלמים, אלא גם פראזות, משפטים מוזיקליים וכיוצא בזה. באמצעות שימוש מכוון בגווני הצליל ובשילוביהם, ניתן ליצור סכימות ותבניות שבעזרתן תיווצר צורה.
אחד המלחינים החלוצים של רעיון זה היה ארנולד שנברג, מחשובי המלחינים והתאורטיקנים של תקופתו. במאמריו הפליג שנברג, וטען כי גובה הצליל עצמו הוא סוג של גוון, וכי יש להתייחס לכך בהתאם. בדמיונו תיאר שנברג אידיליה שבה יאזינו בני האדם למלודיית צבעי צליל (Klangfarbenmelodie). פרט לניסוחו של הרעיון, אשר נודע עוד קודם לכן, הביא שנברג רעיון זה לכדי ביצוע ממשי, גם אם ראשוני מאוד ועדיין לא בשל. את ראשית הרעיון ניתן לשמוע בקטע השלישי מתוך חמישה קטעים לתזמורת, אופ. 16. קטע זה נקרא בפשטות "צבעים" (Farben). הפרטיטורה של פרק זה גדולה במיוחד, וכוללת כלי נגינה שונים ומרובים, וכן מפריד את ההכפלות של כלי התזמורת, כך שבפועל ישנם תפקידים עצמאיים רבים יותר. בפרק זה משתמש שנברג בשילובים של כלי נגינה בתזמורת, ויוצר תבניות צבעוניות לאורך הפרק כולו, על בסיס אקורד 6-צלילי החוזר בפיגורציות שונות. שנברג כותב למנצח כי עליו להורות לנגנים לנגן את תפקידים בדיוק המרבי, ולגרום לכך שכניסותיהם של כלי הנגינה לא תובחנה, אלא תהיינה חלקות ככל האפשר, וכן כי יש ליצור מעברים נקיים וחלקים בין הגוונים השונים.
מלחין חשוב נוסף בתחום זה היה אנטון וברן, אשר גם ביצירותיו בא לידי ביטוי רעיון זה. בקטעים התזמורתיים שלו לתזמורת קאמרית הוא אכן מיישם את רעיונו של שנברג בנוגע לכך שגובה הצליל הוא בעצם חלק מן הגוון, וכותב בהתאם לכך. וברן כתב גם תזמור ייחודי לריצ'רקר מתוך "המנחה המוזיקלית" מאת יוהאן סבסטיאן באך, בהתבססו על הרעיון הזה. רעיון זה הוסיף להיות בעל השפעה, מלחינים נוספים עשו בו שימוש, והוא זכה להיות אבן דרך בכל הקשור למוזיקה אלקטרונית.
ליברת-כוח
ליברת-כוח היא יחידת מידה לכוח השווה למשקלה של מסה בת ליברה אחת על פני כדור הארץ. היא מקבילה ליחידת קילוגרם-כוח, כי שתיהן מודדות כוח לפי המשקל של יחידת מסה. זאת, בניגוד מערכת היחידות הבינלאומית (SI), שבה גודלה של יחידת הכוח נגזר (בנוסף על יחידת המסה) מיחידת האורך (מטר) והזמן (שנייה).
יחידת הליברת-כוח שימושית בעיקר בהנדסה במדינות המשתמשות במערכת היחידות האימפריאלית, ובעיקר בארצות הברית וב.
ים סין הדרומי
ים סין הדרומי הוא ים שולי, הים השני בגודלו בעולם אחרי הים הערבי, שטחו הוא כ-3,500,000 קמ"ר. עומקו המרבי הוא 5,016 מטרים, ובסביבתו ישנם מעל ל-250 איים. הים הסיני נמצא מדרום לסין, ומבחינה גאוגרפית הוא מהווה ים שולי של האוקיינוס השקט. לחופיו שוכנות המדינות וייטנאם וסין בצפון, אינדונזיה, סינגפור, מלזיה וברוניי בדרום, הפיליפינים וטאיוואן במזרח ותאילנד וקמבודיה במערב.
לים סין הדרומי חשיבות כלכלית רבה שכן שליש מהמטען הימי בעולם עובר דרכו, מתחת לקרקעיתו עשויים להימצא מצבורים גדולים של גז ונפט, ומתקיים בו דיג מסחרי רב. שטח הים עצמו, וכן חלק מהאיים הבלתי מיושבים בו, נמצאים במחלוקת בין מספר מדינות הטוענות לריבונות עליהם. המחלוקות מתבטאות גם בשמות השונים שבהם מכונים הים והאיים שבו.
מצר מלאקה, בין חצי האי המלאי והאי סומטרה שבאינדונזיה, מחבר בין האוקיינוס ההודי וים סין הדרומי.
איים
ים סין הדרומי מכיל יותר מ-250 איים קטנים, שוניות ואטולים. רוב האיים אינם מאוכלסים אם כי ישנם איים רבים עם מוצבים צבאיים בעיקר עקב סכסוכי טריטוריה בינלאומיים באזור. מרבית האיים מרוכזים ב:
מוזיקה מרוקאית
סגנונות נוספים הם מוזיקה אמזיגית הכוללת את הרגאדה מאזור הריף, ה"אחידוס" מאזור האטלס התיכון, ואת ה"אהוואש" מאזור הסוס. מדרום מרוקו מגיעים הסגנונות "דקה מראקשיה" ו"גנאווה".
בנוסף, מוזיקאים צעירים משלבים ביצירותיהם השפעות מוזיקליות מרחבי העולם (כמו בלוז, רוק, מטאל, רגאיי, ראפ מרוקאי ועוד). כל ז'אנר וכל קבוצה מוזיקלית מורכבת מקבוצות משנה אזוריות, המתחלקות גם הן בין מוזיקה מודרנית למוזיקה מסורתית.
מוזיקה אנדלוסית קלאסית
המוזיקה האנדלוסית הקלאסית היא סגנון של מוזיקה ערבית המתבטא במספר סגנונות שונים ברחבי המגרב, שמקורו במוזיקה של אזור אל-אנדלוס.
מוזיקה עממית ברברית
ישנם סוגים שונים של מוזיקה עממית ברברית, הכוללים בתוכם גם מוזיקה כפרית.
גנאווה
סגנון הגנאווה הוא סגנון מוזיקה מיסטית שהובא למרוקו בהדרגה על ידי תושבי אפריקה שמדרום לסהרה והפך לימים לחלק מהמסורת המרוקאית.
מדי שנה בחודשי הקיץ נערך במרוקו פסטיבל הגנאווה, המושך אליו יותר מחצי מיליון תיירים.
מלח'ון קלאסי
המלחון הקלאסי הוא סגנון רגוע להאזנה, הנפוץ מאוד במרוקו, ומושר ברחובות מרוקו במשך יותר מ-1,000 שנים.
מוזיקה סופית קלאסית
הזרם הסופי נפוץ במרוקו, והמוזיקה היא חלק בלתי נפרד מהמסורת הרוחנית שלו. באמצעות מוזיקה זו מנסים המאמינים להגיע ל"מצב טראנס" שמעורר אקסטזה מיסטית.
ראיי ומוזיקת רוק
סגנון הראיי אמנם מזוהה יותר עם אלג'יריה בסצנת המוזיקה הבינלאומית, אך ממרוקו צמחו מספר אמנים בולטים בסגנון.
להקת הווריאציות, ששלושה מחבריה היו יהודים מרוקאים, יצרו סגנון רוק חדש שנקרא Moroccoanroll, שהשפיע רבות על להקות רוק בעשורים האחרונים.
במרוקו פועלת סצנת מטאל קטנה, כשהלהקות הבולטות בה הן "Sakadoya" ו-"Analgesia".
פופ
במרוקו פועלים מספר רב של מוזיקאים ומוזיקאיות בז'אנר הפופ, בהם הזמר הפופולרי סעד למג'רד שידוע בעולם הערבי כולו, הזמרת מנאל (Manal), וזוהיר בהאווי שזכה לפרסום רב במדינתו ובאזור המגרב כולו.
סמר בדאווי
המעמד האישי של האישה בערב הסעודית
האסלאם והשריעה מהווים את הבסיס לחוקי הממלכה הסעודית כולל חוק המעמד האישי. לפי דו"ח האו"ם משנת 2009, החברה בממלכה הסעודית היא חברה מופרדת מגדרית. ההפרדה קיימת במקומות העבודה, חינוך, השכלה גבוהה, מסעדות, בתי קפה ועוד. ההפרדה במקומות העבודה מפלה נשים ולעיתים אף מונעת מהן לאייש משרות מסוימות מכיוון שפיזית אין אפשרות להפרדה זו. בהסתמך על חוקי השריעה ופרשנותם, לכל אשה בממלכה הסעודית חייב להיות גבר אפוטרופוס המוסמך לקבל החלטות חשובות בנושאים הקשורים לחייה. האפוטרופוס של האשה יכול להיות אביה, אחיה, בעלה או אפילו בנה. לפי דו"ח האו"ם, נשים בערב הסעודית נדרשות לקבל את רשות האפוטרופוס שלהן ליציאה מהבית, הוצאת דרכון, היתר נסיעה מחוץ לגבולות הממלכה, לימודים בארצות אחרות, נישואים, גירושים, ניתוחים בתחום המיני ובעיקר ניתוחים הנוגעים לרבייה. אף על פי שלפי החוק הסעודי לנשים יש זכות לפתוח עסק, לבצע פעולות פיננסיות, להיות בעלות רכוש, לרשת ולבצע החלטות בנוגע להשכלה ללא הצורך לקבל את אישורו של האפוטרופוס, לרוב המוסדות דורשים לקבל את אישורו של האפוטרופוס לביצוע פעולות אלו. לנשים אף אין תעודת זהות, דבר המגביל את חירותן ומגביר את תלותן בגבר. החל משנת 2012 גברים מקבלים הודעות טקסט מרשויות ההגירה כאשר נשותיהם עומדות לעזוב את הממלכה. הודעות אלה נשלחות אפילו אם הן טסות עם בעליהם. כאשר נשים מבקשות לטוס הן נדרשות להציג אישור חתום על ידי האפוטרופוס לרשויות ההגירה שלהן. נשים רבות אף סובלות מסוגים שונים של אלימות אך מעטות מהן מתלוננות. זו אחת הסיבות שקשה להעריך את היקף התופעה. חוקי הגירושים לגברים ונשים בממלכה נוהגים על-פי חוק המעמד האישי השריעי ולפיכך אינם שווים. גבר המעוניין להתגרש אינו זקוק להציג עילה מסוימת לגירושים ואילו האישה נדרשת. כאשר האישה יוזמת הגירושים, ההליך ארוך ולעיתים בית המשפט לא מאשר אותם. במקרה של גירושים, בנים עד גיל 9 ובנות עד גיל 7 יכולים להישאר בחזקת האם ולאחר מכן יועברו לחזקת האב. אם האב נפטר, הילדים יועברו לחזקת משפחתו. במקרים מיוחדים כאשר הילדים נשארים אצל האם מעבר לגילאים אלו, עדיין החזקה החוקית היא של האב.
מוזיקה מרוקאית
פופ
המפיק הבינלאומי רד וואן, שנולד במרוקו, מייצג את מרוקו באופן בינלאומי, וקיבל על כך עיטור כבוד מהמלך מוחמד החמישי.
סמר בדאווי
המעמד האישי של האישה בערב הסעודית
מאז שנת 2015 ניתן לראות שינוי במצב הנשים בערב הסעודית. תחומי תעסוקה חדשים נפתחים עבורן. למשטרה הדתית, שבעבר יכלה לאכוף חוקים הקשורים ללבוש נשים והפרדה מגדרית בספרה הציבורית, אין את הסמכות לרדוף ולעצור אזרחים. נשים מורשות להיכנס לאצטדיונים ולעסוק בספורט וכן לנהוג (טרם הוקמו בתי ספר לנהיגה לנשים). באולימפיאדת לונדון אשר התקיימה בשנת 2012 השתתפו לראשונה נשים מערב הסעודית. למרות שינויים אלה, נכון לחודש דצמבר 2017 טרם חל שינוי ממשי בנושא האפוטרופסות.
מוזיקה מרוקאית
ראפ ורגאיי
הראפ והרגאיי הפכו לדומיננטיים יותר ויותר במרוקו העכשווית. סצנת הראפ מלאה באמנים ובלהקות רבות, בהן H-Kayne, שהוקמה ב-1996 במקנס.
סמר בדאווי
מאבקה של בדאווי במוסד האפוטרופסות בערב הסעודית
מאבקה של בדאווי במוסד האפוטרופסות נובע מנסיבות חייה. אמה של בדאווי מתה מסרטן כאשר בדאווי הייתה בת 13 והיא נותרה להתגורר עם אביה אשר ככל הנראה התעלל בה. במרץ 2008, ברחו בדאווי ובנה מבית אביה למעון לנשים מוכות בג'דה. כתגובה, אביה של בדאווי שהיה האפוטרופוס שלה, הגיש נגדה תביעה בגין אי צייתנות תחת חוק המעמד האישי הסעודי אך התובע הסעודי הציבורי החליט שלא לתבוע את בדאווי. בשנת 2009, אביה שוב הגיש נגדה תביעה בגין אי צייתנות. ביוני 2009 הוצא נגד בדאווי צו מעצר כיוון שלא הגיעה למספר דיונים משפטיים בגין התביעה שאביה הגיש נגדה. ביולי 2009 עזבה את המעון לנשים מוכות ועברה לגור עם אחיה, ראיף בדאווי (رائف بدوي), מתוך תקווה שבביתו תהיה מוגנת. בדאווי הכירה גבר וביקשה להתחתן עימו אך אביה סירב להתיר לה להתחתן והיא החליטה להגיש נגדו תביעה. ב-4 באפריל 2010, כאשר בדאווי הגיעה לדיון בבית המשפט בנוגע לתביעה שלה נגד אביה, היא נעצרה בגלל הצו שהוצא נגדה בגין אי צייתנות. ביולי 2010 פסק בית המשפט לטובתה, בתביעה שלה נגד אביה, בטענה שלא אישר לה להינשא לבחיר ליבה. ב-24 באוקטובר 2010 בדאווי הגישה עתירה לארגון זכויות האדם בה ביקשה שאביה לא יהיה האפוטרופוס שלה ושהיא תקבל היתר נישואין. פעילי זכויות אדם מערב הסעודית ומחוצה לה ניהלו קמפיין למען שחרורה של בדאווי וטענו שמאסרה הוא דוגמה לניצול לרעה של חוק המעמד האישי הסעודי. בדאווי שוחררה ממעצר ב-25 באוקטובר 2010 ובית המשפט קבע שדודה של בדאווי מצד אביה יהיה האפוטרופוס שלה. בדאווי התחתנה עם עורך דינה, וליד אבו אל-ח'יר (وليد أبوالخير) ונולדה להם בת.
מוזיקה מרוקאית
ראפ ורגאיי
אמנים בתחום הראפ כמו Dizzy DROS, Muslim ו-Dub Afrika זכו לפופולריות בינלאומית הודות ליצירותיהם.
סמר בדאווי
המאבק למען היתר נהיגה לנשים
עד 2017 ערב הסעודית הייתה המדינה היחידה בה לא הותר לנשים לנהוג. במהלך השנים פקידים סעודים ואנשי דת הסבירו איסור זה בטענה שנהיגת נשים תוביל להפקרות ותפגע בתא המשפחתי. בשנים 2011–2012 בדאווי השתתפה במאבק למתן היתר נהיגה לנשים. היא עזרה לנשים שנתפסו נוהגות בהתמודדות עם המשטרה ובבתי משפט. בדאווי טענה שאין בסיס חוקי לאי מתן היתר נהיגה לנשים. בפברואר 2012 הגישו מנאל א-שריף ובדאווי תביעה נגד משרד הפנים עקב סירובו להנפיק להן רישיון נהיגה. בעקבות סירוב זה צוטטה בדאווי במאמר בסיאטל טיימס בתיאורה את מצב הנשים בסעודיה.
מוזיקה מרוקאית
ראפ ורגאיי
בסצנת הרגאיי ידועה הלהקה Hoba Hoba Spirit, שהוקמה ב-1998.
ג'אז חופשי ו"קרוסאובר"
מספר אמנים מרוקאים משלבים אלמנטים של מוזיקה מרוקאית מסורתית עם סגנונות פופולריים בינלאומיים, במה שנקרא "קרוסאובר". לדוגמה, עיסאם (Issam) משלב ראיי עם טראפ, ו-LD Malca משלב את השעבי במוזיקה אלקטרונית.
סמר בדאווי
המאבק למען היתר נהיגה לנשים
ב-26 בספטמבר 2017, הוציא סלמאן, מלך ערב הסעודית, צו מלכותי שלפיו הנשים בממלכה יוכלו להוציא רישיונות נהיגה. צו זה קיבל אישור של רוב חברי המועצה הדתית הבכירה בערב הסעודית ונעשה תוך הקפדה על חוקי השריעה.
מוזיקה מרוקאית
במרוקו
במרוקו פעלו מוזיקאים יהודים שביצעו ממגוון סגנונות המוזיקה המרוקאית, כדוגמת זוהרה אלפסיה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 פעל במרוקו המוזיקאי סמי אלמגריבי, שביצע מוזיקה מרוקאית ממספר סגנונות, ואף הוזמן מספר פעמים להופיע בפני מלך מרוקו. רבי דוד בוזגלו, שחי במרוקו באותה התקופה, כתב מאות פיוטים ושירים בעברית ובערבית, ונודע במומחיותו להתאים ללחנים המרוקאים והערבים מילים עבריות.
כיום פועל במרוקו הזמר מקסים קרוצ'י, שמופיע בפומבי עם מוזיקאים מקומיים.
סמר בדאווי
הכרה בינלאומית
ב-8 במרץ 2012, העניקה מחלקת המדינה של ארצות הברית לבדאווי את אות האומץ הנשי הבינלאומי. הטקס התקיים בהשתתפות מזכירת המדינה דאז, הילרי קלינטון ואשת נשיא ארצות הברית, מישל אובמה. האות הוענק לה על כל מאמציה ופעילותיה למען קידום זכויות נשים בתחום המעמד האישי של האישה בערב הסעודית וזכות הנשים להצביע. בנוסף, היא צוינה כאשה הראשונה שהגישה תביעה נגד אביה בנוגע לחוק המעמד האישי הסעודי וכן הגישה עתירה למען זכות הבחירה לנשים בערב הסעודית.
ב-17 בספטמבר 2015, העניקה קרן הראנט דינק לבדאווי את פרס The seventh International Hrant Dink Awards. הפרס מוענק לאנשים פרטיים וגופים מרחבי העולם אשר פועלים למען עולם חופשי מאפליה, גזענות ואלימות תוך נטילת סיכונים אישיים.
מוזיקה מרוקאית
במרוקו
החיבור האנתולוגי שיר ידידות של שירת הבקשות של יהודי מרוקו מבוסס בלחניו בין היתר על לחנים של מוזיקה מרוקאית אנדלוסית. משוררים דתיים אחרים הלבישו על פיוטיהם לחנים של מוזיקה מרוקאית ידועה.
בישראל
בישראל פועלים אמנים המבצעים מוזיקה מרוקאית ממספר סגנונות, וכן פיוטים, בעיקר בסגנון האנדלוסי, שבו עוסקות התזמורת האנדלוסית הישראלית ותזמורת ירושלים מזרח ומערב.
סמר בדאווי
השתתפות בכנסים בינלאומיים ואיסור יציאה מערב הסעודית
ב-3 בדצמבר 2014 בדאווי הגיעה לנמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז בג'דה כדי לטוס לכנס זכויות האדם האירופאי בבריסל בלגיה, שבו הוזמנה להשתתף. בנמל התעופה נאמר לה שמשרד הפנים אסר את יציאתה מהממלכה לזמן בלתי מוגבל. בעקבות איסור זה, האיחוד האירופאי פנה לרשויות בערב הסעודית וביקש לקבל הבהרות לגבי סיבת האיסור.
מוזיקה מרוקאית
בישראל
בישראל פעלה להקת שפתיים, שביצעה שירים בשפה היהודית-מרוקאית, וסולנה היה חיים אוליאל.
בין הזמרים הבולטים במוזיקה המרוקאית בישראל נמצאים בנג'מין בוזגלו, מייק קרוצ'י, משה מואיז קרוצ'י, שייח' מואיזו, סמי אלמגריבי ונטע אלקיים. בתחום הפיוט בולטים חיים לוק, אמיל זריהן ורבי מאיר אלעזר עטיה, שהקליט ותיעד מסורות מוזיקליות מרוקאיות. כן היו ידועים בסגנון המרוקאי נגני הקמנג'ה ישועה אזולאי ויוסי שריקי.
המוזיקה המרוקאית כמודל לשלום ולדו קיום
כמסר של שלום ודו קיום, מוזיקאים יהודים ומוסלמים מופיעים במרוקו ובישראל כשהם מבצעים מוזיקה מרוקאית.
המוזיקאי יוסי שריקי ייסד את ההרכב האנדלוסי אנדלוסלאם הפועל לשם דו קיום ושלום.
בעיר מוגדור שבמרוקו מתקיים מדי שנה פסטיבל למוזיקה אנדלוסית, שבו משתתפים מוסלמים, ויהודים מישראל וממרוקו.
בדצמבר 2018 התזמורת האנדלוסית הישראלית פתחה את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי למוזיקה אנדלוסית בקזבלנקה, שבו השתתפו 100 מוזיקאים יהודים, מוסלמים ונוצרים.
סמר בדאווי
המאסר בשנת 2016
ב-12 בינואר 2016, לפי פרסום של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, בדאווי זומנה לתחנת המשטרה בג'דה עם בתה בת השנתיים ונעצרה על ידי המשטרה. היא תושאלה במשך ארבע שעות לגבי ניהול חשבון הטוויטר של ואליד אבולח'ייר, בעלה לשעבר השוהה בכלא. חשבון טוויטר זה שימש כפלטפורמה לאנשים הפועלים לשחרורו. בתום התשאול, בדאווי הועברה לבית הכלא זבן אשר בג'דה. מרכז החקירות, ארגון אמריקאי ללא מטרות רווח, פנה למחלקת המדינה בארצות הברית בבקשה לפעול דיפלומטית לשחרורה של בדאווי. פיליפ לותר, מנהל תוכנית מזרח תיכון וצפון אפריקה בארגון אמנסטי אינטרנשיונל אמר בתגובה למעצרה של בדאווי: "מעצרה של סמר בדאווי היום הוא נסיגה מדאיגה בזכויות האדם בערב הסעודית ומייצג את הפעולות הקיצוניות בהן מוכנות הרשויות לנקוט על מנת להטריד ולאיים על מגיני זכויות אדם במטרה להשתיק אותם". ב-13 בינואר 2016 בדאווי התייצבה בבית המשפט אך שוחררה ללא אישומים.
מעצר מחודש
ב-1 באוגוסט 2018 בדוואי נעצרה שוב על ידי השלטונות בערב הסעודית יחד עם פעילות פמיניסטיות אחרות. ממשלת קנדה מחתה כנגד מעצר זה, בעקבות כך גירשה ערב הסעודית את השגריר הקנדי והכריזה עליו כאישות בלתי רצויה, והחזירה את השגריר שלה מקנדה.
אקדח נורים
הסוג הנפוץ ביותר של אקדח נורים קרוי "אקדח ורי" על שם אדוארד וילסון ורי (1847–1910), קצין ים אמריקאי שפיתח את השימוש באקדח בריחי ליריה אחת של נור. גרסאות מודרניות של האקדח עשויות מפלסטיק עמיד בצבעים שונים. במדינות כמו הממלכה המאוחדת, בהן יש הגבלות שימוש חמורות בכלי ירייה, השימוש באקדח נורים אינו כה נפוץ כציוד הצלה בספינות.
כדי לקבל אפקטיביות מלאה של הנור, וכדי שהמחפש יאכן את היורה כמה שיותר קרוב, יש לירות את הנור בזווית ישרה. בצורה זו הנור ישהה באוויר יותר זמן ויסמן את מיקומו של היורה בצורה מדויקת. הנור ניצת בגובה של כ-100 מטרים, וצבעו של נור מצוקה אדום. לנורים משוכללים מחובר מצנח קטן המגדיל את זמן השהיה באוויר, ומגביר את סיכויי הזיהוי.
בשימושי תקשורת צבאית יורים נורים בצבעים שונים, כאשר לכל צבע יש משמעות על פי פקודות הקרב של היחידה או על פי מה שנקבע מראש.
גרסאות של אקדח נורים שהיו בשימוש במלחמת העולם השנייה, היו בעלות קדח של 25.4 מ"מ. גרסאות מודרניות יותר הן בעלות קדח של 18.53 מ"מ.
אקדח נורים אינו נשק התקפי, אולם במלחמת העולם השנייה תכננו מהנדסים גרמנים כמה דגמים של אקדח נורים היורה רימוני יד. ידועים גם מקרים של טייסים שהשתמשו באקדח נורים כנשק הגנתי, לאחר שצנחו בשטח אויב. כמו כן, במלחמת יום הכיפורים במהלך קרב מרסה תלמאת הצית קצין מחיל הים הישראלי ספינת ברטראם מצרית בעזרת ירי מאקדח זיקוקים.
המועצה לביטחון לאומי של רוסיה
המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, רשמית מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Совет Безопасности Российской Федерации) היא גוף מייעץ לנשיא רוסיה בענייני אסטרטגיה וביטחון לאומי. המועצה הוקמה כפורום מתואם ליישום מדיניות המדינה בנושאי ביטחון לאומי.
חברי המועצה הם אוסף של שרים בכירים וראשי סוכנויות פדרליות כאשר יו"ר המועצה הוא נשיא המדינה המנהל את המועצה וקובע את ישיבותיה. ראש המועצה הוא המזכיר ניקולאי פטרושב, המכהן כמזכיר המועצה מאז מאי 2008 ונחשב ליועץ הנשיאותי לביטחון לאומי. סמכויות המועצה והמזכיר הורחבו ב-6 במאי 2011 על פי צו הנשיא דאז, דמיטרי מדבדב. בינואר 2020 יצר הנשיא ולדימיר פוטין תפקיד חדש, סגן יו"ר המועצה, והעניק אותו למדבדב.
המועצה יושבת בארמון הסנאט, שבקרמלין.
אוניברסיטת המדינה של יוטה
מבין בוגרי האוניברסיטה, ישנם כ-7 זוכי מלגת רודז, זוכה פרס נובל אחד ועמית מקארתור אחד.
כיום (2018), יש באוניבריסטת יוטה כ-9 מכללות אשר עוסקות באמנויות, הנדסה, חקלאות ומדעים יישומיים, מדעי הרוח והחברה, חינוך ומשאבי אנוש, מדעים, עסקים, לימודי תואר שני, ומשאבים טבעיים.
בשנת 2015 מגזין פורבס דיווח כי שכר הלימוד לסטודנט בשנה הוא כ-30,000 דולרים- כמחצית מאוניברסיטאות כגון פרינסטון, הרווארד וייל. המגזין דירג את אוניברסיטת המדינה של יוטה במקום ה-95 מבין האוניברסיטאות הציבוריות, ובמקום ה-137 מבין אוניברסיטאות המחקר.
היסטוריה
בדצמבר 1861 החלו להתגבש תוכניות להקמת מוסדות אקדמיים ביוטה. תוכניות אלו אף אושרו על ידי נשיא ארצות הברית באותה השנה, אברהם לינקולן. בשנים שלאחר מכן החלו לקום מוסדות חקלאיים רבים שלא היוו אקדמיה של ממש. בשנת 1888 הוקמה האוניברסיטה כמכללה לאגרונומיה. בשנת 1890 החלו ללמוד במוסד גם נשים. בשנת 1915 המכללה פיתחה לראשונה גם תוכניות לתואר שני. בזמן מלחמת העולם הראשונה המוסד התפתח משמעותית ונבנו בו מבנים רבים. הקפיצה המשמעותית של האוניברסיטה התרחשה בשנות ה-20 וה-30. בשנת 1928 נפתח בית ספר לחינוך. בזמן מלחמת העולם השנייה (החל ממרץ 1942 והלאה) התקיימו במוסד תוכניות רבות ללימודי אלקטרוניקה עבור צי ארצות הברית. בשנת 1950 החלו לימודי דוקטורט במכללה. בשנת 1957 המכללה הפכה לאוניברסיטה באופן רשמי. לקראת סוף המאה ה-20 הנהלת האוניברסיטה עשתה מאמצים רבים על מנת לשפר את המוניטין של האוניברסיטה ולהפוך אותה לבעלת שם ארצי. בשנים אלו כמות התרומות, המלגות, המענקים והחוזים גדלו באופן משמעותי.
ניבתניים
ניבתניים (שם מדעי: Odobenidae) היא משפחת יונקים ימיים מסדרת הטורפים ותת-סדרה דמויי-כלב. בני משפחה זו נכחדו כולם למעט מין אחד - ניבתן (Odobenus rosmarus), אשר חי במימי האזור הארקטי ומצוי בסכנה בטבע.
בני המשפחה התפתחו באמצע תקופת המיוקן באזור אמריקה הצפונית ואסיה שלחוף האוקיינוס השקט. רבים מבני המשפחה היו ענקיים מאוד, לעיתים שקלו מעל טונה, ורבים מהם היו חטים גדולים ומאיימים. הניבתן ניזון בעזרת חטיו מצדפות ועוד רכיכות מתחת למים, שאותן הוא פותח בעזרת החטים. בעתות רעב הוא תוקף בעלי חיים גדולים יותר, כולל כלבי ים קטנים. בנוסף החטים עוזרים לו להילחם עם יריביו.
הניבתניים קרובים לאוטריים יותר מלכלבי הים. לשתי המשפחות יש רגליים אחוריות מכופפות מעט קדימה ואוזניים חיצוניות. הבדלים אלה עוזרים להם לנוע על היבשה במהירות גבוהה משל כלבי הים. עם זאת בדומה לכלבי הים, ובייחוד לפיל הים, הם בעלי שכבת שומן עבה מאוד מתחת לעורם.
יחסי בולגריה–לטביה
יחסי בולגריה–לטביה הם יחסי החוץ בין בולגריה ללטביה.
סקירה כללית
ממלכת בולגריה כוננה יחסים דיפלומטיים עם לטביה ב-24 במאי 1922, ובשנת 2022 ציינו שתי המדינות 100 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. שתי המדינות חזרו וכוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 בספטמבר 1991, לאחר פירוק ברית המועצות. ב-8 במאי 2006 נפתחה קונסוליית כבוד בולגרית בריגה. ב-12 ביוני 2013 נערכה פגישה דו-צדדית של נשיא לטביה אנדריס ברזיניש עם נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב במסגרת פסגת הנשיאים של מרכז אירופה. כיום, שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
נימרווידס
נימרווידס (שם מדעי: Nimravides) הוא סוג נכחד של חתול מתת-משפחת השנחרבים, שחי באמריקה הצפונית בסוף תקופת המיוקן לפני 10.3 עד 5.332 מיליון שנה מזמננו. למרות שמו לא השתייך למשפחת הנימרווידיים (Nimravidae), אלא היה חתול אמיתי.
הנימרווידס היה חתול גדול מאוד, כשהמין Nimravides catacopsis הגיע לגובה של 1 מטר בכתפיים, בדומה לטיגריס בוגר. מינים אחרים היו קטנים יותר, אך עדיין שקלו יותר מ-100 קילוגרם. הוא היה בעל רגליים ארוכות ושרירי רגליים וגב חזקים מאוד שעזרו לו להפיל טרף. בפיו בלטו ניבים גדולים רחבים, אך הם היו קצרים יותר מאשר בסוגים כמו המגנתריאון והסמילודון הענק.
במשך זמן רב האמינו שהוא כלול בסוג מכיירודוס, אך בדיקה של מבנה השלד שלהם גילתה שהוא היה בעל מאפיינים שונים מדי והוחלט להעבירו לסוג עצמאי ב-1958. שני הסוגים עדיין נחשבים לקרובים ושייכים לשבט Homotherini, בו ההומותריום.
חתול זה נכחד עם סיום המיוקן ושינויי אקלים גדולים מדי, אשר צימצו את אוכלוסיית טרפו שהוחלפה במינים מהירים מדי עבורו והאיצו את הכחדתו.
קריית מלאכי
קִרְיַת מַלְאָכִי היא עיר במחוז הדרום במישור חוף יהודה, בסמוך לצומת מלאכי ("קסטינה") המחבר את כביש 40 וכביש 3. המקום נוסד לראשונה ב-1950 כמעברת קסטינה שהוקמה על אדמות הכפר הערבי קסטינה ו"מחנה קסטינה" של הצבא הבריטי ששכנו במקום עד מלחמת העצמאות.
היסטוריה
בשנת 1933 רכש שמואל פומברובסקי, יהודי מארצות הברית, 700 דונם בסמוך לבאר טוביה באזור עליו נמצאת כיום קריית מלאכי. במקום ניטע פרדס והייתה כוונה להקים במקום יישוב יהודי בשם "קריית שמואל" לבני המעמד הבינוני. במקום נחפרה באר וכדי לשמור עליה הוקם בניין מבטון הקיים עד היום ומכונה "בית הראשונים". תוכנית ההתיישבות לא הצליחה והמקום סבל מהתקפות של ערבים במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, במהלכם שימש הבית הדו-קומתי כעמדה קדמית להגנת האזור. עם הקמת המועצה האזורית באר טוביה, שימש הבית כמקום משכנה הראשון.
במלחמת העצמאות התרחשו באזור קרבות קשים במסגרת ניסיונות צה"ל לבלום את פלישת הצבא המצרי מדרום, אך באר טוביה עצמה לא הותקפה. רק לקראת סוף המלחמה הצליח צה"ל להדוף את ההתקפה המצרית.
לאחר המלחמה יושב המחנה הצבאי הבריטי הנטוש ״קסטינה״ בעולים חדשים שזרמו לארץ. המתיישבים הראשונים היו עולים מרומניה, עיראק וכורדיסטן, שסופקה להם תעסוקה כפועלים במושבות החקלאיות הסמוכות. תחילת ההתיישבות במקום באוקטובר 1950. את המקום ראו בתחילה כמחנה מעבר זמני, אך עם התגברות גל העלייה בשנותיה הראשונות של המדינה התפתח המחנה למעברה שנודעה כמעברת קסטינה. המחנה חרג מגבולות המחנה הבריטי המקורי ונמלא במאות אוהלים ופחונים, בהם התגוררו עולים מארצות מוצא שונות בדחק ובתנאים קשים. קשים במיוחד היו חודשי החורף, בהם סבלו התושבים מגשמים עזים וקור מלווים ברוחות שסחפו את האוהלים והרכוש הדל. מושבי הסביבה לא יכלו לספק תעסוקה לאוכלוסיית המעברה ההולכת וגדלה, והתוכניות לפרק את מחנה העולים לאחר תקופת ההתבססות הראשונית התבררו כאופטימיות מדי על רקע המצב הכלכלי הקשה ששרר בארץ ומדיניות הצנע.
ב-1952 הוחלט להפוך את המעברה הזמנית ליישוב קבע, והחלו להקצות בתים ושטחי אדמה לתושבים להקמת משקי עזר. למקום הופנו עוד ועוד עולים במטרה לחזק את המקום ולפתחו כיישוב שיוכל ברבות הימים לשאת את עצמו תעסוקתית וכלכלית. על פני השנים הבאות החלו ניצנים ראשונים של פיתוח תעשייה ומקורות תעסוקה במקום, במקביל לשליחת גלים נוספים של עולים חדשים שהארץ מלאה בהם. עדיין נעדרו במקום מקורות תעסוקה מספקים לאוכלוסייה ההולכת וגדלה, ומרירות מרמות האבטלה התפשטה בקרב תושבי המקום, שהתפתחה לעיתים להפגנות כנגד הממשלה מלוות בחסימות כבישים.
אט-אט הלך והתבסס היישוב במקום, התפתחו בו מקורות תעסוקה ומפעלים רבים והוא הלך וקיבל אופי עירוני של עיירת פיתוח. במקביל, המשיך היישוב לקלוט עולים בכל אחד מגלי העלייה שאפיינו את הארץ בתקופות השונות- בשנות ה-50 וה-60 מצפון אפריקה, מצרים ורומניה, בשנים 1969 ו-1970 מברית המועצות (בעיקר גאורגיה ובוכרה, כולל חסידי חב"ד רבים), ובשנות ה-80 וה-90 מברית המועצות ואתיופיה.
בשטח שנקנה על ידי שמואל פומברובסקי קמה בשנות התשעים שכונה חדשה על שמו - גני שמואל.
מעמד מוניציפלי
בתחילה השתייכה קריית מלאכי למועצה אזורית באר טוביה. בשנת 1958 היא הוכרזה כמועצה מקומית ובשנת 1998, לאחר שמספר תושביה עלה לכ-20,000 איש, הייתה לעיר.
אוכלוסייה
קריית מלאכי היא העיר בעלת שיעור יוצאי אתיופיה הגדול ביותר במדינה עם 16.4%.
ראשי המועצה והעיר
ראשי המועצה:
ראשי העיר:
רבני העיר
הרב האשכנזי הקודם של העיר היה הרב ישראל אריה גרשטנקורן, שכיהן כרב במשך 37 שנים. הרב הספרדי הראשון היה הרב יוסף עזרן שלאחר מכן עבר לכהן כרב בראשון לציון. כיום, רב העיר הוא הרב חיים פינטו המשמש כיום בעיקר כרבה של העיר אשדוד.
במאי 2012 החליטה מועצת העיר למנות את הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי לרב, אך ההחלטה לא בוצעה בפועל.
באוגוסט 2010 הוקם בעיר על ידי הרב פינטו, בית דין רבני לדיני ממונות. לאב בית הדין מונה הרב יצחק יהודה ירוסלבסקי ויחד עמו מונו לדיינים הרב יעקב שוויכה וחתנו של רב העיר הרב שמואל אוחנה.
שכונות העיר
ישנן 12 שכונות בקריית מלאכי: המחנה, כרמי הנדיב, גני שמואל [על שם שמואל פומברובסקי], ויצמן, הרצל, הנרקיסים, קיבוץ גלויות, המייסדים, יגר, גבעת הסביונים ונאות הכפר.
נחלת הר חב"ד: ב-1969, הקימו חסידי חב"ד שכונה עבור חסידים שעלו מרוסיה באותה העת, בדרומה של קריית מלאכי. השכונה אכלסה גם עולים מגאורגיה ובוכרה. השכונה נקראת בשם נחלת הר חב"ד התפתחה עם השנים לשכונה המונה כ-2,800 תושבים.
רב השכונה: הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי שהוא גם מזכיר ומנהל בית דין רבני חב"ד. הניהול הפרטני מנוהל על ידי ועד שכונתי פנימי בראשות הרב מרדכי גורדצקי ושניים מנציגיה נכנסו לכהן בעירייה.
בשנת 2000 קם על ידי ועד נחלת הר חב"ד שיכון חדש על קרקע פרטית שהייתה בבעלותה של משפחת גיבשטיין וצורפה לקריית מלאכי. השיכון החדש נקרא המכונה בשם "נחלת מנחם, כרמי הנדיב", בשיכון גרים כיום כ-100 משפחות ולהם מקווה טהרה ובית כנסת.
בשכונה קיימים מוסדות רבים הכוללים בתי ספר לבנים ולבנות, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש 'בית הר"מ' ישיבה לצעירים, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (ישיבה גדולה) - לעולי רוסיה ולחוזרים בתשובה. כולל אברכים, בית ספר למלאכה לצעירים מוגבלים וצרכים מיוחדים מרחבי הארץ, ומועדוני נוער המנוהלים על ידי הרב אלימלך הרצל. בשנת 2009 יצא מכרז המכונה "פס חב"ד" להרחבת השכונה, מיקומו של "פס חב"ד" הוא בין שכונת נחלת הר חב"ד לכרמי הנדיב, בשלהי שנת 2014 החל האכלוס בדירות שבפס חב"ד.
במהלך מבצע עמוד ענן ברצועת עזה נפגע בניין בשכונה בעיר מפגיעה ישירה של רקטת גראד, ונהרגו ממנו שלושה אזרחים.
אזורי תעשייה
בעיר שני אזורי תעשייה - אזור התעשייה קריית מלאכי הצמוד לעיר ואזור תעשייה מלאכי תימורים (שנקרא גם קריית מלאכי 2000) הנמצא מעבר לכביש 40, בנוסף בצד אחר של העיר נמצא אזור תעשייה באר טוביה שנמצא שנים רבות בדיונים על הכנסתו לשטחה המוניצפלי של העיר.
מחנה בר- לב [מחנה מז"י]
מחנה בר לב (ע"ש רב-אלוף חיים בר-לב) הידוע גם בשם מחנה קסטינה או מז"י, היא מפקדת זרוע היבשה של צבא הגנה לישראל וממוקמת בקריית מלאכי.
במחנה שוכנות מפקדותיהם של ארבעה מחילות זרוע היבשה: קצין חי"ר וצנחנים ראשי (מקחצ״ר), קצין שריון ראשי (מקשנ״ר), קצין הנדסה ראשי (מקהנ״ר) וקצין תותחנים ראשי (מקתמ״ר).
כמו כן, במחנה שוכן רמת״ג (רשימה מקובצת תגבורת) האחראי על שיבוץ החיילים ליחידות זרוע היבשה ואט״ל.
בבסיס שכנה מפקדת גייסות השריון מאז 1954. ב-1983 הוקמה בבסיס מפקדת חילות השדה וכחלק מכך הועברו אליו השלישויות של שאר החילות שהוכפפו לה (תותחנים, הנדסה וחי"ר). בבסיס שוכנת גם יחידת מצ"ח יואב.
בעבר שכן במחנה גם מטה הפרקליטות הצבאית במחוז הדרום.
שלומי אמוני ישראל
שלומי אמוני ישראל או בשמה המוכר יותר שלומי אמונים היא סיעה פנים מפלגתית בתוך מפלגת אגודת ישראל.
"שלומי אמונים" הוקמה על ידי מנחם פרוש, לקראת הבחירות הפנימיות שנערכו באגודת ישראל בשנת תשל"ו - 1976. הסיעה נועדה לייצג את הירושלמים בני היישוב הישן וחלק מן הליטאים בתוך המסגרת המפלגתית של אגודת ישראל. שמה של הסיעה נגזר מן הפסוק: "אָנֹכִי שְׁלֻמֵי אֱמוּנֵי יִשְׂרָאֵל".
באותן בחירות פנימיות זכתה הסיעה במקום השני במישור הארצי, עם כ-25% מקולות המצביעים. במישור המקומי זכתה הסיעה ברוב קולות הבוחרים במחוז ירושלים של התנועה, וקיבלה את השליטה בסניף זה.
במשך השנים שינתה "שלומי אמונים" את צביונה הירושלמי, היות שחלק גדול מחבריה אשר השתייכו לקהילות הפרושים-הליטאים, עזבו את אגודת ישראל ב'קרע הגדול' של תשמ"ט - 1988, ועברו למפלגת דגל התורה. הסיעה החלה לייצג את הקהילות החסידיות הקטנות שלא היו מיוצגות על ידי הנציגים הפוליטיים של החסידויות הגדולות גור, ויז'ניץ ובלז. בין החסידויות הקשורות בסיעה: צאנז, קרלין-סטולין, ברסלב, חסידות ערלוי, סערט-ויז'ניץ, ביאלא ובוסטון, כמו גם קהילת מתמידים. מלבד מנחם פרוש, כיהנו במהלך השנים כחברי כנסת מטעם הסיעה גם בנו מאיר פרוש ויהושע פולק.
בבחירות למועצת אלעד שנערכו באלול תשס"ד (ספטמבר 2004), התמודדו נציגי הסיעה לראשונה באופן עצמאי שלא במסגרת אגודת ישראל, והשיגו 2 מושבים במועצה המקומית.
בבחירות למועצת ביתר עילית שנערכו בחשוון תשס"ח (אוקטובר 2007), התמודדו נציגי הסיעה ברשימה משותפת עם ש"ס, ונציגם הרב מאיר רובינשטיין נבחר לראשות העיר, במועצת העירייה קבלה הסיעה 5 מושבים מתוך 9 בהם זכתה הרשימה המשותפת. לכך התוסף מושב שישי של ראש העיר שרץ למועצה ברשימה נפרדת. מצד שני איבדה הסיעה את תמיכתה של חצר גדולה שהלכה עמה כברת דרך – חסידות בויאן, שרצה במפלגה למועצת העיר בנפרד ואף זכתה בשני מושבים. בבחירות 2008 נכשל מאיר פרוש במירוץ על ראשות עיריית ירושלים. בבחירות 2013, זכו נציגי הסיעה בראשות עיריית ביתר עילית (רובינשטיין) ואלעד (ישראל פרוש). כמו כן, הסיעה התמודדה בנפרד בבית שמש.
נציגי הסיעה נבחרו גם לחברי מועצה בירושלים, בני ברק, בית שמש, מודיעין עילית, אלעד, פתח תקווה, עמנואל וגבעת זאב.
Masters of Chant
Masters of Chant הוא אלבום האולפן השני של הלהקה הגרמנית גרגוריאן. לאחר יציאת אלבום הבכורה של הלהקה, Sadisfaction (1991), הוחלט כי היא תתחיל להפיץ סדרת אלבומים באותו השם, שתחולק לפי תקופות ומועדים. בשנת 2007 הופץ מארז תקליטורים שכלל את האלבום עם שתי רצועות נוספות.
באלבום מתארחת הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן ("Don't Give Up").
אנדרטת הצוללת אח"י דקר
האנדרטה המרכזית לזכר הצוללת אח"י דקר היא אתר הזיכרון המרכזי לזכר 69 חללי הצוללת אח"י דקר שאבדה בים התיכון ביום כ"ד בטבת תשכ"ח, 25 בינואר 1968, ושרידיה נמצאו ביום 28 במאי 1999. האנדרטה מוצבת בגן הנעדרים לזכר חללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. האנדרטה בנויה מבטון חשוף.
מבנה ופרטים
האנדרטה בנויה בטון מזוין ומעוצבת כצוללת שחלקה טמון בתוך ההר כאשר סיפונה העליון בולט כלפי מעלה ודפנותיו של החלק העליון מכוסות לוחות שיש לבן ומלוטש. על הדופן בצד הכניסה לכיוון גן הנעדרים חקוקה הכתובת: "לזכר אח"י דקר צ-77" ולצדה פסוק מתהילים: . הגישה אל פנים האנדרטה, המשמש כחדר זיכרון, היא באמצעות מעבר מקורה וארוך המקביל אל אנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור הסמוכה. בקירות חדר הזיכרון קבועים לוחות זיכרון לזכר 69 חללי הצוללת שטבעו בים. הקירות התוחמים את החלל הפנימי התת-קרקעי יוצרים גוש שצורתו דומה לצריח של צוללת. אל תוך החלל חודר אור מבעד לחריץ שנוצר במפגש תקרת האנדרטה והגוש שנמצא במרכז האנדרטה.
לאחר מציאת שרידי הצוללת נוספו לאנדרטה גם בית מצוף ההצלה שלה שנמצא במקום הטביעה והותקן באתר באוקטובר 2000 ונוסף שלט זיכרון המספר את סיפורה של הצוללת עד מציאתה. ביזמת המאתרים והחוקרים הוצב ליד שברי הצוללת במעמקים שלט זיכרון.
האדריכל דוד אנטול ברוצקוס, שעיצב ותכנן את האנדרטה, קבע כי.
חללי הצוללת דקר מונצחים גם באנדרטת חללי חיל הים שבאשדוד. גשר הצוללת המוצב ליד מוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה נחשב כחלק ממוצגי המוזיאון ולא כאנדרטה.
דייגו ואלרי
דייגו הרנן ואלרי (בספרדית: Diego Hernán Valeri; נולד ב-1 במאי 1986 בלנוס שבפאתי בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בשורות פורטלנד טימברס. ואלרי מחזיק בדרכון איטלקי. ואלרי דובר בנוסף לשפת אמו ספרדית גם אנגלית וגרמנית.
לנוס
ואלרי גדל במחלקת הנוער של לנוס. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-27 בספטמבר 2003 אך סבל מקרע ברצועות הצולבות בברכו הימנית בנובמבר 2005. הוא התפרסם בזכות יכולתו במהלך אפרטורה 2007, אז מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של לנוס באליפות. אקוסטה משחק בעיקר באגף השמאלי ויכול לשחק גם כקשר מרכזי. הוא ניחן ביכולת טכנית גבוהה. רבים בארגנטינה משווים את סגנון משחקו לזה של חואן רומן ריקלמה. יכולתו הביאה מספר מועדוני צמרת מאירופה להתעניין באפשרות לרכוש את כרטיסו, בין המתעניינות אלופת איטליה אינטר מילאנו.
ב-16 ביולי 2009 הושאל לקבוצה הפורטוגזית פורטו למשך עונה אחת וזכה איתה בגביע המדינה. ב-2010 הושאל שוב לקבוצה הספרדית אלמריה למשך שישה חודשים. ב-2011 חזר לאחר שתי ההשאלות לקבוצתו לנוס אשר שימש כקפטן הקבוצה.
פורטלנד טימברס
בינואר 2013 ואלרי הושאל לקבוצה האמריקאית פורטלנד טימברס, באוגוסט 2013 נקנה באופן קבוע על ידי פורטלנד ושוחרר מלנוס לאחר 10 שנים. ב-2015 זכה עם הקבוצה באליפות ה-MLS הראשונה של פורטלנד, וזכה ב-MPV של גמר הפלייאוף בניצחון 2-1 על קולומבוס קרו. על ההופעות שלו בעונת 2017 הוא זכה בפרס ה-MVP של ה-MLS.
חזרה ללאנוס
ב-20 בינואר 2022 חזר לקבוצת נעוריו לאנוס לאחר תשע שנים. ביוני 2022 הודיע על פרישה ממשחק.
משוואת היל
משוואת היל היא משוואה בתחום הביוכימיה אשר משמשת לאפיון הקישור, בשיווי משקל כימי, בין חלבונים לבין הליגנדים שלהם (במרבית המקרים המשוואה משמשת לתיאור הקישור בין אנזימים לבין הסובסטרטים שלהם). המשוואה קרויה על שמו של ארצ'יבלד היל, ביופיזיקאי שפיתח אותה בשנת 1910 כאשר תיאר את הקישור הסיגמוידאלי של חמצן להמוגלובין.
משוואת היל ושימושיה
במקרים רבים בביוכימיה קשירת ליגנד (או סובסטרט באנזימים) אחד לחלבון גורמת לשינוי (עליה או ירידה) בזיקה של ליגנדים נוספים לאותו חלבון. התנהגות זו נקראת קואופרטיביות. משוואת היל מתארת את החלק היחסי (פרקציה) של החלבון אליו קשורים ליגנדים כפונקציה של ריכוז הליגנדים, ומאפשרת לאמוד את מידת הקואופרטיביות של החלבון.
משוואת היל:
[L] מייצג את ריכוז הליגנד.
KA מייצג את ריכוז הליגנד שבו חצי מכמות אתרי הקישור בחלבון מאוכלסת על ידי ליגנד (50% קשירה).
n קרוי מקדם היל ומייצג את מידת הקואופרטיביות. השיפוע המתקבל במשוואת היל הליניארית הוא מקדם היל.
מקדם היל
מקדם היל (n) מבטא את מידת הקואופרטיביות, והוא ערך ספציפי המשתנה בין חלבון לחלבון. ישנם, כמובן, חלבונים רבים שאינם קואופרטיביים. מקדם היל של חלבונים אלה שווה ל-1. ככל שמקדם היל נמוך או גבוה מ-1 הקואופרטיביות גבוהה יותר. השיפוע המתקבל במשוואת היל הליניארית הוא מקדם היל.
המרצה
במשפטים, המונח הַמְרָצָה מתייחס לצורת דיון משפטי, שהייתה נהוגה בעיקר בעבר, ובה התקיימו הדיונים בעל פה. המבקש היה מגיש בקשה כתובה, ובה הודעה על כוונתו להתייצב בפני בית המשפט ולטעון בפניו את טענותיו. בדרך כלל צורף לבקשה זו תצהיר. במועד שנקבע היה המבקש מתייצב בפני בית המשפט וטוען בעל פה את טיעוניו ותביעתו מהצד הנתבע.
מקורה של שיטת ההמרצה במשפט האנגלי, שממשיכו החוקתי הוא המשפט הישראלי. בשנת 1938 הותקנה "תקנה 240", הקובעת שאם לא נקבע סדר דין אחר, יהיו הדיונים בדרך המרצה. שיטה זו גרמה לעיתים לתקלות משפטיות, ולמתן פסקי דין בהסתמך על הבקשה המצורפת ללא שמיעת המבקש בעל פה. בשנת 1997 שונה שם ההליך מ"בקשה בדרך המרצה" ל"בקשה בכתב", וכן תוקנו סדרי הדין של ההליך. הבקשה מוגשת כך שהטיעונים המשפטיים מפורטים בה בכתב ולא בעל פה, ובית המשפט יכול להחליט בבקשה אף מבלי לשמוע את הצדדים.
אוזבקיסטן איירווייז
אוזבקיסטן איירווייז (באנגלית: Uzbekistan Airways; באוזבקית: O‛zbekiston havo yo‛llari) היא חברת התעופה הלאומית של אוזבקיסטן. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי טשקנט. החברה מפעילה טיסות מטשקנט ליעדים ברחבי ברית המועצות לשעבר, המזרח הרחוק, המזרח התיכון, אירופה, וכן לניו יורק.
תולדות החברה
החברה הוקמה בשנת 1992 לאחר הקמתה של אוזבקיסטן כמדינה עצמאית, על בסיס מטוסיה של החטיבה האוזבקית של אירופלוט. קו הנוסעים הראשון שהופעל היה בין טשקנט ללונדון. בשנת 1993 החלה החברה להפעיל טיסות פנים-ארציות.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
פעילות החברה בישראל
נכון לשנת 2018 מפעילה החברה 4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי טשקנט לנמל התעופה בן-גוריון.
תאופיק
היסטוריה
הכפר תאופיק היה מחולק לשני חלקים - תאופיק התחתונה (תאופיק א-תחתא) ותאופיק העליונה (תאופיק אלפוקא). ממצאים ארכאולוגיים מהאזור מצביעים על יישוב קדום יותר ששמו ח'אן אלעקבה, שישב על הנתיב מעכו לדמשק ומהכנרת לאזור הבשן.
במבצע חרגול, שנערך בלילה שבין 31 בינואר ו-1 בפברואר 1960, פשט כוח צה"ל מחטיבת גולני, בפיקוד אל"ם אלעד פלד, על הכפר תאופיק א-תחתא כפעולת תגמול לירי מן הכפר. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ראה בהתקפה איום על יציבות קע"ם והניע כוחות לתוך סיני. תאופיק העליונה ננטשה במהלך כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים.
חורבות הכפר שוכנות כיום באזור חניון עין עקוב שביער מבוא חמה, שנטעה קרן קיימת לישראל.
ז'לגיריס ארנה
ז'לגיריס ארנה או ז'לגיריו ארנה (בליטאית: Žalgiris Arena או Žalgirio Arena) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי בעיר קובנה שבליטא, הנושא את שמה של קבוצת הכדורסל המקומית, ומשמש גם כאולמה הביתי. האולם הוא אחד הקומפלקסים החדישים והמפוארים באירופה. הוא נבנה לקראת אירוח משחקי אליפות אירופה בכדורסל של קיץ 2011. בנייתו של ההיכל החלה בשנת 2008 והוא נחנך ב-18 באוגוסט 2011, במשחק בין נבחרת ליטא המארחת לנבחרת ספרד.
האולם ממוקם על אי במרכז נהר הנמונאס שעובר בעיר.
קני ויליאמס
קנת' ריי "קני" ויליאמס (באנגלית: Kenneth Ray "Kenny" Williams; נולד ב-9 ביוני 1969) הוא כדורסלן עבר אמריקני אשר שיחק באינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA, באירופה ובישראל, בעיקר בשורותיה של הפועל ירושלים.
ויליאמס, שגובהו 2.06 מ' שיחק בעמדת הפורוורד, נולד באליזבת' סיטי, צפון קרולינה בשנת 1969. לאחר התיכון בו נבחר לאחד משחקני העתיד המבטיחים של ארצות הברית (יחד עם שון קמפ ואלונזו מורנינג). כבר בתקופה זו נודע בכינויו "המכשף" (The Wiz).
בליגת ה-NBA ובאירופה
ויליאמס נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בשנת 1990, במקום ה-46 על ידי האינדיאנה פייסרס. הוא שיחק בקבוצה 4 שנים, וקלע בממוצע 4.8 נקודות למשחק. בעונת השיא שלו ב-93/94 קלע 6.3 נקודות ב-68 משחקים בהם שותף. שיא הקריירה שלו היה 25 נקודות. הוא גם השתתף בתחרות ההטבעות בסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA של שנת 1991.
לאחר קריירת ה-NBA שלו, עבר ויליאמס לשחק באירופה, בוילרבאן הצרפתית ובפורלי האיטלקית.
בישראל
בשנת 1997 עבר לשחק בשורות הפועל ירושלים בישראל. ויליאמס הפגין יכולת גבוהה, ובלט בכושרו האתלטי וביכולת ההטבעה המרשימה שלו. בעונה שלאחר מכן, הגיעה יכולתו לשיאה, כאשר לקבוצה הובאו המאמן אפי בירנבוים, הרכז אייץ' וולדמן והפורוורד דרק המילטון, איתם הייתה לוויליאמס כימיה מיוחדת. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון, אך לא זכתה באליפות או בגביע. ויליאמס המשיך בירושלים עד לשנת 2001, עם הפסקה קצרה באפס פילזן הטורקית. בשנה זו הסתבך לאחר שהתגלה שברשותו דרכון צ'כי מזויף.
ויליאמס התחתן עם ישראלית, אך אין ברשותו אזרחות ישראלית, והוא מתגורר בישראל בעזרת אשרת תייר. במרץ 2009 הוא נעצר על ידי רשות ההגירה בישראל בחשד שהוא שוהה בארץ באופן בלתי חוקי מאז אוגוסט 2006. עם זאת הוא המשיך לשחק בבנימינה, עד לפרישתו מהמשחק. באותה תקופה התגורר במקביל בתל אביב עם שני ילדיו, ובארצות הברית. גורש מישראל לארצות הברית במרץ 2013.
בשנת 2010 הקים סוכנות שחקנים בשם "Solution Sport Management". בשנת 2011 כתב ספר בשם "The Gift and the Curse", המספר על הקריירה שלו. לספר מצורף DVD עם קטעים נבחרים מהקריירה של השחקן וראיונות עמו.
באוגוסט 2013 נידון ויליאמס לתשעה חודשי מאסר בבית-דין פדרלי בארצות-הברית בגין אי תשלום מזונות.
יער ראש העין
יער ראש העין הוא יער ושטח ירוק השוכנים בחלקה הצפון-מזרחי של ראש העין, לאורך יובלו של נחל רבה. היער ננטע על ידי קרן קיימת לישראל בין 1976 ו-1980 והוא מיוער בעצי אקליפטוס, אורן, ברוש, חרוב, שקד, אלה אטלנטית, שיזף מצוי, כליל החורש ועצי בוסתן. שטחו 1,050 דונם, והוא נושק לשכונות החדשות של העיר. ביער מספר אתרים ארכאולוגיים, בין היתר עזבת צרטה המזוהה עם היישוב המקראי אבן העזר וח'רבת א-דאוויר, שרידי יישוב קדום, שבסמוך לה ניצב "מצפור אילן" הצופה לנחל רבה, לשומרון ואל כביש 5.
עד פעילות קק"ל ועיריית ראש העין בנושא בשנת 2001 הוזנח היער ושימש אתר להשלכה בלתי חוקית של פסולת. המשך טיפוחו המשיך בשנת 2006 עת סולקו ממנו מיני צמחים פולשים ובוצע שיקום נופי. היער אומץ על ידי שני בתי ספר יסודיים בעיר ("אפק" בית הספר ניסוי לקיימות) ומוגדר על ידי קק"ל כ"יער קהילתי". ליער כניסה אחת לכלי רכב וכניסות נוספות להולכי רגל או רוכבי אופניים. בנוסף, מסומנים מסלולי טיול ורכיבה ביער.
הכניסה העיקרית לכלי רכב היא מרחוב קיבוץ גלויות מול רחוב נחל רבה. בחלק זה נמצא שביל מעגלי-"שביל פרחי הבר" העובר בתוך שלל פריחה ומגיע לתצפית מראש הגבעה בח'רבת א-דווייר. חלק אחר של היער נמצא בחלק הצפוני של שכונת גבעת הסלעים. בחלק זה נמצא האתר הארכאולוגי עזבת צרטה. הכניסה לחלק זה היא מקצה רחוב נתן שאול ומשם עולה "שביל אבן העזר" שנפרץ על ידי ילדי בית ספר, ומגיע לפסגה שם נמצא האתר הארכאולוגי ושלטי הסבר. כניסה נוספת נמצאת בשכונה הצבאית נווה אפק ברחוב קשת והיא משמשת הולכי רגל.
ז'וזפ ואיה
ז'וזפ ואיה אי מאס (בקטלאנית-ספרדית: Josep Valle i Mas, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חוסה" (José); נולד ב-13 בנובמבר 1917 באולייטה שבספרד, נפטר ב-31 בדצמבר 2005 בברצלונה) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקיצוני. את עיקר הקריירה שלו בילה ואיה במדי ברצלונה, שם שיחק 8 שנים בין 1940 ל-1948, והוא זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות הליגה הספרדית ופעם אחת בגביע הספרדי.
קריירה
ואיה אמנם נולד באולייטה, כפר קטן באראגון, אך הוא גדל בברצלונה, בירת קטלוניה. בילדותו שיחק במחלקת הנוער של הקבוצה הקטנה וילקורטנס. ב-1935, כשהיה בן 17, הצטרף לסאנטס, קבוצה מהעיר ברצלונה. ב-1936 פרצה מלחמת האזרחים הספרדית שעצרה את התקדמותו. ואיה נלחם בחזית, שם נתפס והועבר למחנה מעצר בצרפת. בתום המלחמה חזר לשחק בסאנטס. על אף התעניינות מצדה של אספניול, שוכנע ואיה על ידי שחקן העבר של סאנטס וברצלונה, אגוסטי סאנצ'ו, לחתום במדי ברצלונה, הקבוצה הבכירה בעיר. ואיה ערך את הופעת הבכורה במדי ברצלונה ב-23 ביוני 1940 במשחק ידידות נגד ריאל סוסיאדד. את הבכורה הרשמית ערך ואיה ב-29 בספטמבר, במחזור הראשון של הליגה הספרדית, אז גם הבקיע שער ראשון במדי ברצלונה, בתבוסת קבוצתו 11-1 על ידי סביליה.
ואיה שיחק במדי ברצלונה במשך 8 שנים. שיחק בעמדת הקיצוני, בעיקר בשמאל אך מדי פעם בגם בימין. הוא נודע בעיקר בזכות מהירותו ומסירות הרוחב שהעביר לרחבה, שבישלו מספר רב של שערים לחבריו להתקפה, הבולטים שבהם מריאנו מרטין בשנים הראשונות וססאר בשנים המאוחרות יותר. לצד הבישולים, תרם ואיה לברצלונה גם מספר דו-ספרתי של שערים. ב-141 משחקים במדי הקבוצה הבקיע 49 שערים, 20 מתוכם בליגה הספרדית. עונת השיא שלו מבחינת הבקעת שערים הייתה עונת 1942/1943, אז הבקיע 7 שערים, כולל שלושער בניצחון 8-0 על סלטה ויגו ב-8 בנובמבר 1942 וצמד בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-10 בינואר 1943, שהסתיים בתיקו 5-5.
בעונת 1943/1944 הבקיע ואיה 5 שערים ב-15 הופעות, אחד מהם היה השער היחיד בקלאסיקו בו ניצחה ברצלונה 1-0 את ריאל מדריד ב-2 בינואר 1944. בעונה הבאה זכה עם ברצלונה באליפות הליגה, אם כי ב-14 משחקים בהם שותף לא הצליח להבקיע. בהמשך 1945 זכה ואיה עם הקבוצה עם בקופה דה אורו, ובעונת 1947/1948 הצליחה ברצלונה לזכות באליפות פעם נוספת. בעונה זו הבקיע שער ליגה אחד, שער הליגה האחרון במדי ברצלונה, בניצחון 3-0 על אתלטיק בילבאו ב-11 באפריל 1948.
ב-1948, כשהיה בן 30, עזב ואיה את ברצלונה והצטרף לבדאלונה, קבוצה קטנה ליד העיר ברצלונה. כעבור שנתיים הצטרף לסאנט אנדראו, ששיחקה בליגה השנייה. בסאנט אנדראו שיחק במשך שנתיים, לפני שעבר לפלמוס, שם פרש ממשחק.
ואיה לא השתתף באף משחק במדי נבחרת ספרד, אך הוא לקח חלק בשני משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, הראשון ב-1943 והשני ב-1944, בשניהם הבקיע שער.
לאחר פרישתו עבד לתקופות קצרות כמאמן כדורגל, כשהקבוצה הבכירה ביותר שאימן הייתה סאנט אנדראו. במשך שתי הקדנציות שלו שם, הן בשנות ה-50 והן בשנות ה-60, הייתה הקבוצה בליגה השלישית.
עיסוקו העיקרי לאחר שפרש ממשחק היה באגודת השחקנים הוותיקים של ברצלונה. ואיה היה מעמודי התווך בארגון, והוא הרבה לבקר ולתמוך בשחקני עבר של המועדון שסבלו מבעיות כספיות או בריאותיות. במהלך חגיגות המאה של המועדון ב-1999 עזר לאתר וליצור קשר עם שחקני העבר של המועדון שעדיין בחיים, על מנת להביאם למפגש איחוד. מתוך 329 שחקני עבר, נכחו 250 במפגש, שנערך ב-29 באפריל 1999.
ב-27 בדצמבר 2005 אושפז בשל אוטם בריאה, וכעבור 4 ימים נפטר, בגיל 88.
פינאייר
פינאייר (בפינית: Finnair) היא חברת התעופה הלאומית של פינלנד. בסיסה נמצא בנמל התעופה ואנטה שליד הלסינקי.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-1 בנובמבר 1923. וטיסתה הראשונה התקיימה בתאריך 20 במרץ 1924 מהלסינקי לטאלין.
מלחמת העולם השנייה הייתה קשה מאוד לחברה, עם תחילת המלחמה "גויס" חצי מצי המטוסים של החברה לרשות חיל האוויר הפיני וכשמלחמת החורף החלה מחצית מנוסעי החברה היו ילדים שהוטסו למקלט בשוודיה. בשנת 1946 עם סיום המלחמה השתלטה על החברה ממשלת פינלנד וארגנה אותה מחדש. הטיסות לאירופה חודשו בנובמבר 1947.
בשנת 1953 אומץ השם פינאייר כשם החברה, ובשנת 1961 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מסוג קרוול. בשנת 1969 ביצעה החברה את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה שלה בקו לניו יורק. בשנת 1975 קנתה החברה את מטוסה רחב הגוף הראשון מסוג מקדונל דאגלס DC-10. בשנת 1983 הייתה לחברה האירופאית הראשונה שמבצעת טיסות ישירות ליפן כשחנכה את קו הלסינקי-טוקיו וכמה שנים מאוחר יותר גם הייתה לראשונה לטוס בין אירופה לסין. בשנת 1990 קיבלה החברה את ראשוני מטוסיה מדגם מקדונל דאגלס MD-11. בשנת 1999 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה Oneworld.
החברה נהגה לקשט את חלק ממטוסיה בדמויות הסדרה ״המומינים״.
פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה בין 2 ל-4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הלסינקי ואנטה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A320.
בנוסף, החברה מפעילה טיסת שכר שבועית אחת בעונת החורף בין נמל התעופה הלסינקי ואנטה לנמל התעופה רמון ונמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A320.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון ליולי 2020:
גלעד סליקטר
סליקטר עוסק באיור מגיל 21. בוגר בית הספר לעיצוב "שנקר" במגמת איור, ולימודי רישום ופיסול אצל האמן מרק שוב. במסגרת עבודתו למבוגרים, פרסם קומיקס במגזין בלנדר ובכתב העת מסמרים, וכן שלוש חוברות (רומנים גרפיים): "מי אתה בכלל?" (2005), שנכתב כפרויקט הגמר בבית הספר "שנקר", הוא קומיקס אוטוביוגרפי, העוסק במפגש בין סליקטר לבין ידיד מתקופת הצבא שהפך רישום של האמן לכיתוב קעקע על גופו; "הביוגרף" (2006) הוא רומן גרפי בלשי שנכתב בשיתוף עם אוהד צופי; ו"השדים של מונגול" (2008, האוזן השלישית) הוא רומן גרפי סוריאליסטי, המתאר יממה בחייו של גיבור בלתי שפוי.
כמו כן פרסם סדרות קומיקס לילדים ולנוער בעיתונים מעריב לילדים, מעריב לנוער ואותיות, וכן בעיתון ערוץ הילדים ובעיתון זבנג, ואייר שלושה ספרי מדע בדיוני לילדים ולנוער ושלושה ספרי ילדים.
הרומן גהרפי "משק 54", שכתב יחד עם אחותו, המשוררת גלית סליקטר, ראה אור בצרפת. הספר זכה לביקורות טובות ונמנה עם הבחירה הרשמית של פסטיבל אנגולם לשנת 2009.
רומן גרפי רביעי שלו בשם "צו 8" ראה אור בצרפתית בשנת 2014 ובשנת 2017 התפרסם בעברית בהוצאת פועלים.
סליקטר, נשוי לעדי בר-אור (שערכה את הספר בצרפתית), אב ליונתן, מתגורר באלפי מנשה.
Sadisfaction
Sadisfaction (בעברית: סיפוק) הוא אלבום הבכורה של הלהקה הגרמנייה גרגוריאן. במקור, גרגוריאן הוגדרה כלהקה העוסקת במוזיקת פופ בעיקרה, בדומה לאניגמה. במסגרת הקונספט הזה, פרנק פיטרסון יחד עם מתיאס מייסנר ותומאס שוורץ הקליטו את האלבום הזה, עם שירה מובילה שסופקה על ידי "האחיות מארץ עוץ": סוזנה אספלטה (אשתו של פיטרסון באותה התקופה) ובירגיט פרויד. עם זאת, זה היה האלבום היחיד של השלישייה בסגנון זה. גרגוריאן הוקמה לתחייה על ידי פיטרסון ב-1998 עם חברים חדשים, ובמהלך ההקמה המחודשת, הוציאה הלהקה את סדרת האלבומים Masters of Chant בסגנון המזמור הגרגוריאני. במרוצת השנים יצאו מספר אלבומים כחלק מהסדרה.
ג'נין גרופלו
ג'נין גרופלו (באנגלית: Janeane Garofalo; נולדה ב-28 בספטמבר 1964) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית, סטנדאפיסטית, מגישת רדיו ופעילה פוליטית אמריקאית.
ביוגרפיה
גרופלו נולדה בניוטון, ניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. היא בִּתם של קרמיין וג'ואן גרופלו. אימה נפטרה מסרטן כשג'נין הייתה בת 24. בזמן שלמדה היסטוריה בקולג', השתתפה גרופלו בתחרות כישרונות שאורגנה בידי רשת הכבלים Showtime, בה זכתה בתואר "האדם הכי מצחיק ברוד איילנד". הגימיק המקורי שלה היה לקרוא את דבריה מכף ידה. גרופלו, שחלמה להגיע להיות בצוות הכותבים של תוכנית הלילה עם דייוויד לטרמן, הפכה לסטנדאפיסטית מקצועית עם סיומה את הקולג' עם תואר בהיסטוריה ובמחקר אמריקני.
קומדיה
גרופלו התחילה את הקריירה שלה בסטנד-אפ בסוף שנות ה-80. הופעתה תאמה בדרך-כלל את סגנון התקופה, במשקפיה השחורים העבים ובשערה המרושל. היא נהגה לצחוק על תרבות פופולרית ועל הלחצים המופעלים על נשים בידי דימוי הגוף התקשורתי.
גרופלו מתארת עצמה כפסימיסטית: "אני מניחה שאני פשוט מעדיפה לראות את הצד הרע בדברים. הכוס היא תמיד חצי ריקה. וסדוקה. והרגע נחתכה לי השפה בגללה. ונשברה לי שן".
גרופלו והקומיקאי מארק מארון עזרו בארגון מופע הסטנד-אפ השבועי האלטרנטיבי "Eating It", עם צוות שונה בכל שבוע, שהציג במשך שנים ב-Luna Longue בניו יורק עד לסגירתו של הבר. גרופלו ומרון עבדו ביחד לאחר מכן, בהקמת רשת רדיו ליברלי.
באפריל 2004 נבחרה גרופלו במקום ה-99 ברשימת קומדי סנטרל 100, רשימת 100 הסטנד-אפיסטים הטובים של כל הזמנים.