cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למבורגיני גאיארדו
היסטוריה
בשנת 2007 היה מחירה הבסיסי של הגאיארדו בארצות הברית 180,050 דולר עבור גרסת ה"קופה" ו-206,000 דולר עבור גרסת ה"ספיידר".
האאודי R8 מבוססת קלות על הגאיארדו. כדי למנוע תחרות פנימית בין מוצריה של קבוצת פולקסוואגן, ה-R8 מצוידת במנוע V8 בנפח 4.2 ליטר המספק 414 כוח סוס, לעומת 520 כוח סוס במנוע ה-V10 בגאיארדו, בנפח 5.0 ליטר.
גאיארדו קופה
ה"קופה" היא הגרסה הבסיסית והראשונה אשר בתחילת דרכה הוצעה עם מנוע V10 בעל הספק של 493 כוחות סוס. בסוף שנת 2005 הועלה הספק המנוע ל-520 כוח סוס ובסוף 2007 החליפו את ה-V10 הישן בV10 חדש בנפח 5.2 ל' שמספק 550 כוחות סוס.
גאיארדו ספיידר
ה"ספיידר" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות של לוס אנג'לס בינואר 2006. מדובר בגרסה בעלת גג נפתח ומספר מועט של מרכיבים מכניים שונים מדגם ה"קופה", כגון תיבת הילוכים בעלת יחסי העברה קצרים ו-520 כוחות סוס.
גאיארדו סופרלג'רה
ה"סופרלג'רה" (Superleggera), אשר שמה מתורגם לעברית כ-'מאוד קלה' נוצרה כתגובה של למבורגיני לפרארי 360 צ'לנג' סטראדאלה ומחליפתה, ה-פרארי 430 סקודריה, אשר גורפות הצלחה ושבחים עבור פרארי. כפי שמעיד שמה, ההבדל העיקרי בין ה"סופרלג'רה" לגרסת ה"קופה" הוא במשקל – גרסה זו השילה 70 קילוגרם ממשקל ה"קופה" בעיקר הודות לשימוש נרחב בסיבי פחמן. בנוסף, שדרוגים מכניים נוספים העניקו למנוע ה-V10 תוספת של 10 כוח סוס לסך הכל של 570.
ניידת משטרה
בסוף שנת 2004 העניקה למבורגיני מספר רכבי גאיארדו למשטרה האיטלקית לכבוד יום-השנה ה-152 להיווסדות הארגון. רכבי המשטרה המיוחדים הללו משמשים את משטרת התנועה להתמודדות עם מקרי-חירום לאורך אוטוסטרדה בדרום איטליה. בנוסף, משמשות הגאיארדו המשטרתיות לשינוע איברי גוף המיועדים להשתלה. בשנת 2009 נהרסה אחת הניידות בתאונת דרכים כשכלי רכב התנגש בה בעודה חונה.
בשנת 2005 ו-2006 הושמשו באופן זמני מכוניות גאיארדו עבור כוח המשטרה בלונדון כתרגיל יחסי ציבור. המכונית של 2006 הוצגה בתחילת מרוץ הגמבול 3000 אשר החל באותה שנה בלונדון.
טכניקות ספרותיות
טכניקה ספרותית היא טכניקה בה נעשה שימוש ביצירות ספרותיות, כדי להשפיע באופן מסוים על הקורא. טכניקות ספרותיות הן המרכיב הבסיסי של הכתיבה היוצרת.
ההבדל בין טכניקה ספרותית לסוגה ספרותית
המונח "טכניקה ספרותית" נבדל מהמונח "סוגה ספרותית". לדוגמה, יצירה ספרותית יכולה להשתמש בסאטירה במקומות שונים, אך להשתייך לסוגה אחרת, לעיתים אף לא קומית. במקרים מסוימים, שימוש עקבי מאוד בטכניקה מסוימת ביצירה ספרותית יכול להביא ליצירתה של סוגה חדשה המוגדרת על ידי שימוש רב באותה הטכניקה הספרותית.
ישראל באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס היא משחקי הקיץ האולימפיים לנוער ה-3 שנערכה בין ה-6 באוקטובר ל-18 באוקטובר 2018 בעיר בואנוס איירס, ארגנטינה. המשלחת הישראלית מנתה 19 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט: אופניים, אתלטיקה, ג'ודו, התעמלות אמנותית, התעמלות אקרובטית והתעמלות מכשירים, טאקוונדו, טריאתלון, שחייה ושיט.
לוחמת הטאקוונדו, אבישג סמברג, נשאה את דגל ישראל בטקס הפתיחה.
השחיינית, אנסטסיה גורבנקו זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, המתעמלים נועה קזדו יקר ויונתן פרידמן זכו במדליית כסף בהתעמלות אקרובטית לזוג מעורב והשחיין דניס לוקטב זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי.
הרכב המשלחת הישראלית
המשלחת כללה 19 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט.
אופניים
דירוגם במקום השביעי של רוכבי הנוער הישראלים באליפות העולם למרוצי אופני הרים לשנת 2017 העניק לישראל 2 מקומות בתחרות האופניים המשולבת לנערים המורכבת ממרוץ אופני כביש ומרוץ אופני הרים. זאת הופעת הבכורה של ישראל בענף האופניים במשחקים האולימפיים לנוער. הרוכבים שנבחרו לייצג את ישראל היו איתן לוי ונדב רייסברג.
אתלטיקה
התאחדות האתלטיקה הבינלאומית קבעה בהתאם לתוצאות אליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכו בשנים 2015 ו-2017 את מספר המקומות המוקצים לאתלטי הנוער מכל יבשת. אתלטי הנוער האירופאים התחרו על ההקצאות במבחני ההעפלה האירופאיים למשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו בגיור שבהונגריה בין ה-5 ביולי 2018 ל-8 ביולי.
נערים
נערות
ג'ודו
אריאל שולמן דורג במקום ה-13 בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג נערים בדירוג האולימפי לקראת אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס. לאור הדירוג שולמן זכה במכסה למשחקים.
בנים
מעורב
התעמלות אמנותית
ולריה סוצקוב סיימה במקום החמישי בתחרות העפלה האירופאית למשחקים בקרב רב ליחידות וזיכתה את המשלחה הישראלית במקום אחד בתחרות.
התעמלות אקרובטית
הזוג המעורב נועה קזדו יקר ויונתן פרידמן  זכו במכסת העפלה במסגרת אליפות העולם לנוער, לאחר שהקצו מחדש את המכסה של יבשת אוקיאניה שלא נוצלה לטובת מכסה נוספת לנציגה מיבשת אירופה. הזוג יתחרה בענף התעמלות אקרובטית שזו תהיה הופעת הבכורה שלו במשחקים האולימפיים.
התעמלות מכשירים
בתחרות העפלה ליבשת אירופה שנערכה בבאקו ב-23 ביוני 2018, השיג המתעמל אורי זיידל מכסה להשתתפות במשחקים האולימפיים לנוער לאחר שסיים במקום ה-23 עם 73.265 נקודות. מאחר שכל מדינה יכולה לזכות במכסה בודדת, זיידל זכה במכסה מאחר שישראל סיימה במקום ה-15 מתוך 17 המכסות שחולקו בתחרות.
טאקוונדו
אליפות העולם לנוער בטאקוונדו 2018 נערכה בחודש אפריל בתוניסיה. בניגוד לחוקת הוועד האולימפי הבינלאומי, נמנעה כניסתם של ספורטאים ישראלים למדינה ובכך נפגעה יכולתם להשיג את הקריטריון האולימפי. לאור זאת, ולאחר דרישת הוועד הישראלי, קיבלו הספורטאים הישראלים אבישג סמברג וטום פשקובסקי כרטיס חופשי לאולימפיאדה. במקומו של פשקובסקי נשלח לבסוף דניאל גויכמן.
טריאתלון
בתחרות העפלה ליבשת אירופה שנערכה בבאניולס, ספרד סיים איתמר לבנון במקום השמיני בזמן של 55:44 דקות. תוצאה זו הציבה את ישראל במקום השישי מבחינת המדינות וזיכה אותה במכסה לתחרות.
נערים מעורב
שחייה
הנבחרת הישראלית השתתפה באליפות העולם השבע עשרה של פדרציית השחייה הבינלאומית שנערכה בבודפשט, הונגריה. הנבחרת לא סיימה בין 16 הנבחרות עם דירוג הנקודות הגבוה ביותר. ההשתתפות בתחרות הבטיחה לה זכאות לארבעה מקומות במשחקים האולימפיים לנוער לשני שחיינים ולשתי שחייניות. איגוד השחייה בישראל פרסם את המפתח לבחירת הנציגים במשלחת בהתאם לתוצאות שיקבעו בתחרות רשמית עד לתאריך ה-9 ביולי 2018. על השחיינים להשיג את קריטריון A בלפחות שני משחים. אם מספר שחיינים קבעו את קריטריון A באותו משחה, המשחה ייחשב כמשחה קריטריון רק עבור השחיין עם הניקוד הבינלאומי הגבוה ביותר עבור אותו משחה. בנוסף, השחיינים נדרשים להשתלב במשחה השליחים ל-100 מטר מעורב ו-100 מטר חופשי מעורב למגדר מעורב.
מבוא מודיעים
מְבוֹא מוֹדִיעִים הוא מושב דתי המשתייך למועצה אזורית חבל מודיעין. המושב שוכן בסמוך ליער בן שמן על כביש 443 בין מחלף בן שמן לבין העיר מודיעין-מכבים-רעות.
היסטוריה
חלק קטן מהתושבים נשארו במקום והתאגדו למושב שיתופי. לצורך פרנסתם הקימו מפעל אלקטרוניקה, אבל תוך שנים מעטות נטשו כל חברי האגודה השיתופית וב-1974 פורקה האגודה. על אף פרוק האגודה התיישבו במקום קבוצה של עולים מארצות הברית וכמה משפחות עולים ממדינות אחרות.
בסוף שנת 1975 הונחה אבן פינה ליישוב הקבע מבוא מודיעין.
קבוצת הרב קרליבך
ב-1976 התיישבו במקום הרב שלמה קרליבך וחסידיו, רובם עולים מארצות הברית. הם החליפו את שמו של המושב מ"מבוא מודיעים" ל"מאור מודיעים" לציון שמו של רבי מאיר קאליש, האדמו"ר מאמשינוב, שהרב קרליבך ואחרים בגרעין המייסד היו מקורבים אליו, אך שם זה לא התקבל בוועדת השמות הממשלתית.
הרב קרליבך שהה רוב השנה בארצות הברית, אך החזיק בית במושב ושהה בו תקופה מסוימת כל שנה. בתקופה זו היו עולים לרגל אלפי מעריציו בעיקר לשבתות. רבים היו ישנים בשקי שינה בכיכר המרכזית של המושב. הרב קרליבך היה עורך לימוד ותפילת "קבלת שבת" במשך מספר שעות, ולאחריה סעודת שבת עוד כמה שעות עד לפנות בוקר, וכך במשך כל השבת מלווה בשירה משולבת בהרצאות וסיפורי חסידים.
בחצר בית הכנסת הציורי ניצב עדיין כיסא חצוב בסלע, סמוך למקום בו ישב קרליבך בשבת בין תפילת שחרית למוסף. רבים ממעריצי קרליבך באים למושב לחזות בבית הכנסת שלו, ובממשיכי דרכו החיים במושב.
השריפה במושב
ב-23 במאי 2019, במסגרת גל השריפות בישראל, פרצה במושב שריפה שכילתה את המושב כליל. מדינת ישראל החלה לאחר כשנה בשיפוץ ושיקום המושב.
תעסוקה ותרבות
בשנים הראשונות לאחר פטירתו של קרליבך התקיים במושב פסטיבל מוזיקה ואמנות על שם הרב שלמה קרליבך – בכל שנה בחול המועד סוכות, שעבר במשך הזמן ל"בנייני האומה" בירושלים. ביום השנה למותו של הרב נערכת במקום אזכרה אמנותית המושכת קהל רב מכל רחבי הארץ, ומדי פעם אירועים נוספים בסגנון זה. במושב פועל סניף של תנועת הנוער עזרא.
בכל שנה, ביום השני של חול המועד סוכות וחול המועד פסח, מתקיים ביישוב פסטיבל מוזיקה בו מתארחים זמרים ולהקות.
אתרים
במרכז היישוב ישנה גבעה לא מיושבת ועליה שרידים מיישוב קדום. רצפת פסיפס שנשתמרה כמעט בשלמותה. הדעות חלוקות אם היישוב היה יהודי או נוצרי. כמו כן, נמצאו שרידי מנזר מהתקופה הביזנטית.
במקום הוקמה פינת מרגוע לזכרו של אש קודש גילמור, מבני המושב, שנרצח בפיגוע.
דרג'ילינג
דרג'ילינג (בבנגלית: দার্জিলিং, בנפאלית: दार्जीलिङ्ग, באנגלית: Darjeeling) היא עיר בצפון מדינת מערב בנגל שבמזרח הודו, והמרכז של אזור באותו שם, הממוקם לרגלי ההימלאיה בגובה 2,000 עד 3,000 מטר מעל פני הים.
דרג'ילינג המודרנית הוקמה במאה ה-19 כעיירת "היל סטיישן" עבור פקידי האימפריה הבריטית באזור כלכותה, אשר העדיפו להעביר בעיר הקרירה את חודשי הקיץ החמים. גם מאז עצמאות הודו דרג'ילינג היא עיר תיירותית, ובתקופת הקיץ נוהרים אליה רבים מתושבי כלכותה. בעיר שרידים רבים לתקופת השיא של השלטון הבריטי במדינה, ומצויים בו בנייני ממשל מפוארים בסגנון בריטי טיפוסי.
לדרג'ילינג ניתן להגיע באמצעות הרכבת ההימלאית (שמכונה "רכבת צעצוע") על מסילה צרה שאורכה 80 ק"מ מסיליגורי, או בכביש שמונח לאורך המסילה וחוצה אותה פעמים רבות.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה באזור הייתה 26.7 מעלות צלזיוס בתאריך 23 באוגוסט 1957, והנמוכה ביותר הייתה 5- מעלות צלזיוס בתאריך 11 בפברואר 1905.
תה דרג'ילינג
זיוף ורמייה הן בעיות רציניות בסחר התה העולמי; כמות תה הדרג'ילינג שנמכרת ברחבי העולם מגיעה ל-40 טון, בעוד שכמות תה הדרג'ילינג המיוצרת בשנה מוערכת בכ-8 עד 11 טון, בנוסף לצריכה מקומית. כדי להילחם בתופעה זו הגה ועד התה של הודו סמל שמאשר שתה מסוים הוא אכן תה דרג'ילינג.
הלל (ארגון)
הִלֵל - המרכז לחיים יהודיים בקמפוס (באנגלית: Hillel: The Foundation for Jewish Campus Life; מוכר בשם "הלל") הוא ארגון הקמפוס לסטודנטים יהודים הגדול ביותר בעולם.
מטרת הארגון היא "להעשיר את חיי הסטודנטים היהודיים הלומדים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים, באופן שיאפשר להם להעשיר את העם היהודי ואת העולם." בפועל ארגון הלל מאפשר לסטודנטים יהודיים לקחת חלק בפעילויות דתיות, תרבותיות, אמנותיות, ופעילויות המשרתות את הקהילה.
הארגון נקרא על שמו של הלל הזקן, אשר עבר מבבל לארץ ישראל במאה ה-1.
היסטוריה
ארגון הלל הוקם בשנת 1923 באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, על ידי חברי הקהילה היהודית המקומית וקהילת הסטודנטים היהודיים המקומית. מאוחר יותר מומן הארגון על ידי ארגון בני ברית, שהיה הארגון התומך עד שנות ה-90. באותה תקופה מנה הארגון למעלה מ-120 ארגוני משנה ושותפים ביותר מ-400 קמפוסים.
פעילות הארגון
הלל אינו מועדון חברים. כל סטודנט המעוניין, מוזמן להשתתף בפעילויות הארגון. רוב הפעילויות ניתנות חינם ובמקרים מיוחדים ניתן פטור מתשלום באירועים שאכן עולים כסף. האסטרטגיה הארגונית של הלל מונעת מהמטרה שנקבעה בשנת 2006 "לעודד כל סטודנט יהודי לקיים מחויבות מתמשכת לחיים היהודיים."
פעולות הלל משתנות מקמפוס לקמפוס על מנת לעמוד במטרה זו ולענות לצרכים של הסטודנטים בכל מקום. על מנת להגיע לקהלי יעד יהודיים, הלל פועלים ליצור אווירה יהודית פלורליסטית המכילה את כל זרמי היהדות. הארגון שומר על הזיקה המיוחדת בין התפוצות לישראל באמצעות טיולים, נותן שירותי שאלות ותשובות בשלוחות הארגון בקמפוס, מציע מדריך לחיים היהודיים בקמפוס ומוביל עשייה דוברותית בנושאים יהודיים וישראליים.
הלל שמים דגש רב על אקטיביזם לקידום צדק חברתי. פעילויות אלו מובלות לרוב ברמת הקמפוסים, אך מתקיימים גם אירועים משותפים כדוגמה חופשות אביב אלטרנטיביות בקמפוסים בארצות הברית, קמפיין צום יום הכיפורים, וקמפיינים חברתיים אחרים.
כמו כן, ארגון הלל תומך בזכויות להט"ב ובפלורליזם, ומקבל לשורותיו חברים ממגוון זרמים ביהדות.
דגל דקוטה הצפונית
דגל מדינת דקוטה הצפונית מהווה העתק של הדגל תחתיו לחמו יחידות המדינה במלחמה של ארצות הברית עם הפיליפינים בשנת 1898.
הדגל אומץ על ידי חוקי דרום דקוטה ב-3 במרץ 1911. הצבע המדויק לא הוגדר באותו זמן. בשנת 1943 הדגל הותאם סופית לדגל הנמצא במרכז המורשת בביסמרק, דקוטה הצפונית.
במרכז הדגל נמצא עיט. מתחת רגלייו נמצא ענף של ענבים וענף של זית. דרך המקור של העיט עובר הסרט עם המילים: "E Pluribus Unum" (מתוך רבים אחד). בעבר זו הייתה סיסמת ממשלת ארצות הברית. היא מתייחסת לכך שמהרבה מדינות נוצרה מדינה אחת ומהרבה אנשים שונים נוצרת אומה אחת.
מאיר הוברמן
ביוגרפיה
הוברמן נולד בתל אביב לדינה וצבי. הוא גדל ברמת גן, למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. הוא שירת בחיל האוויר. במלחמת יום הכיפורים הוצב בבסיס רפידים בסיני. לאחר שירותו הצבאי למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. הוברמן עבד בחברת נמלי ישראל כאיש מחשבים במשך כשלושים שנה. לאחר צאתו לגמלאות למד במגמת קולנוע בבית ספר "חשיפה" והוא בוגר בית הספר מנשר לאמנות במגמת כתיבה. לומד פיתוח קול אצל גלי אלון. הוברמן היה נשוי לאורנה שהלכה לעולמה, והוא אב לתאומות.
קריירה
בשנת 2018 הוציא את ספר השירה הראשון שלו, "איפה טעינו" ובו שירים שכתב בנושאים פוליטיים וחברתיים. השיר "בשדה חיטה" מתוך ספרו פורסם במדור הספרות של עיתון הארץ, והוא גם השיר הראשון שהולחן על ידו לאלבומו "חלומות צריך להגשים מהר".
הוברמן הוא עורך מוזיקלי בתוכנית הרדיו "פטרוק לילה".
הוברמן למד פסנתר אצל עינב ג'קסון כהן, והיא זו שהציעה לו להלחין ולהקליט את שיריו ובהמשך – גם להוציא אלבום. ביוני 2020 יצא הסינגל הראשון שאותו כתב - "בשדה חיטה". את השיר הלחין במשותף עם ג'קסון כהן. הסינגל "סליחה לא אני", שאותו שר עם עומר מושקוביץ, יצא בספטמבר אותה שנה. את השיר הפיק מוזיקלית תמיר גורדין.
באוקטובר 2020 יצא הסינגל "עוד יום" שכתב לזכר אשתו אורנה, וגם אותו הלחין עם ג'קסון כהן. בסינגל משתתפים מאיה בלזיצמן, יהוא ירון, יעל איזנברג וג'קסון כהן. גרסת האולפן של השיר "בשדה חיטה" יצאה בדצמבר בהשתתפות איזנברג, עדי רותם וג'קסון כהן.
אלבומו הראשון של הוברמן, "חלומות צריך להגשים מהר", יצא ב-4 בספטמבר 2022 בהפצה דיגיטלית של הלייבל "קמע". הוא זכה לשבחים רבים ושיריו הושמעו בגלגלצ, ברדיו הקצה ובתחנות נוספות. את עטיפת האלבום אייר ועיצב ערן צלגוב, שגם כתב את השיר "כל הציפורים" שהוברמן שר עם גלי אלון.
NGC 4442
NGC 4442 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-48 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.4 והיא התגלתה ב-15 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.156. הוא תיאר אותה כעמומה, די גדולה, קצת מאורכת ושניתן להבחין בכוכבים בתוכה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1279, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, עגולה ומתבהרת מאוד בפתאומיות בכיוון המרכז. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 2999 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4442, כאשר היא מתוארת כבהירה מאוד, די גדולה, עגולה ומתבהרת מאוד בפתאומיות בכיוון המרכז.
תצפית
הגלקסיה נמצאת כ-8.5 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס, כ-10.5 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לכוכב הבולט דנבולה וכ-11.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב פורימה. כ-1.8 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M49, כ-1.3 מעלות מצפון לה נמצאת NGC 4429 וכ-2.7 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת M87. מצפון-מזרח ל-NGC 4442 נמצאות כ-1.7 מעלות ממנה NGC 4503, כ-2.5 מעלות ממנה NGC 4567 ו-NGC 4568 וכ-2.6 מעלות ממנה NGC 4564, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 4442 הוא כ-4.6 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כמעט 65,000 שנות אור, כשני שלישים מהקוטר של שביל החלב, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-3.5% ממסת שביל החלב, כאשר כ-70% ממסתה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך מאוד שמוערך בכ-4 אלפיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-250 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-12 מיליארד שנים והמתכתיות שלהם היא רק כ-80% מזו של השמש. במרכז הגלקסיה נמצא מבנה מאורך דמוי מוט, אך הוא עבה יותר מהמבנה האופייני לגלקסיות עם מוט, וצורתו דמוית תיבה. ככל הנראה במרכז הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי עם מסה של כ- מסות שמש.
נתן אשל
נתן אשל (נולד ב-5 ביולי 1947) הוא איש מִנהל ישראלי. ניהל במשך כ-16 שנים את העיתון "הצופה", היה סמנכ"ל בעיתון "ישראל היום" וראש הסגל בלשכת ראש הממשלה תחת ראש הממשלה בנימין נתניהו. נאלץ לפרוש משירות המדינה ולהתחייב שלא לשוב אליו, לאחר שנחשד בהטרדה הורשע בדין משמעתי בצילום לא מקובל.
ביוגרפיה
אשל נולד בארץ ישראל בשם נתן נטע גרינבוים. למד במדרשית נעם. הוא סגן-אלוף במילואים. היה חבר מרכז המפד"ל. ניהל במשך 16 שנים את העיתון "הצופה" ושימש דירקטור בחברת "ישראלום נכסים" בשנים 2007–2009. שימש סמנכ"ל העיתון "ישראל היום".
נשוי לדבורה ואב לארבעה. מתגורר בתל אביב. בתו, יפעת סלע, היא סגנית מנהל רשות החברות הממשלתיות.
באפריל 2009, עם שובו של בנימין נתניהו לתפקיד ראש הממשלה, מונה אשל לראש לשכת ראש הממשלה. בדצמבר 2010 פורסם שתוארו שונה ל"ראש הסגל" בלשכת ראש הממשלה. הוא מקורב לשרה נתניהו ואיש אמונה.
פרשת פרישתו מלשכת ראש הממשלה
בינואר 2012 נודע ששלושה בכירים בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו – מזכיר הממשלה צבי האוזר, ראש מערך ההסברה הלאומי יועז הנדל, והמזכיר הצבאי יוחנן לוקר – פנו ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, ומסרו לו מידע על חשד שלפיו נתן אשל הטריד עובדת בלשכה. וינשטיין העביר מידע זה לחקירה בנציבות שירות המדינה.
עובדת הלשכה, ר', סירבה להעיד בפרשה. בעקבות החקירה בנציבות שירות המדינה הוסכם על עסקת טיעון, שבמסגרתה הועמד אשל לדין משמעתי בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה. בדין המשמעתי ביקש התובע עונש מוסכם של נזיפה חמורה ואשל הודה שצילם את ר' ב"צילום לא מקובל", נכנס למחשב שלה שלא בידיעתה ומסר מידע הנוגע לה לגורמים בלשכה. עוד הוסכם כי אשל יתפטר משירות המדינה ולא יעבוד בו בעתיד. בית הדין קיבל את עסקת הטיעון.
עם פרישתו של אשל פרסמה לשכת ראש הממשלה הודעה שלפיה "נתניהו מבקש להודות לאשל על עבודתו המסורה והטובה במשך שנים בתפקיד ראש לשכת ראש הממשלה, ולשבח את תרומתו החשובה לעבודה המוצלחת של ממשלת ישראל".
נתניהו נזף בשני בכירי לשכתו, הנדל והאוזר, על שלא שיתפו אותו במידע שהעבירו ליועץ המשפטי לממשלה, ולכן נאלץ ללמוד על הפרשה מהדיווח באמצעי התקשורת. בעקבות נזיפה זו הודיע הנדל על פרישתו מתפקידו. על טענתו זו כלפי בכיריו חזר נתניהו גם במסיבת עיתונאים. בעקבות טענתו של נתניהו התפתח דיון בשאלה האם התקשי"ר אסר על הבכירים לדווח לנתניהו, או שלא נכללת בו הגבלה כזו. הבסיס לדיון היה סעיף 42.474 לתקשי"ר, האומר: "אחראי שקיבל תלונה לא יברר את התלונה, אלא יעביר אותה לאגף החקירות בנציבות שירות המדינה בלבד, ולא ימסור כל מידע הקשור לתלונה לכל גורם אחר במשרד או מחוצה לו".
לאחר פרישתו
באפריל 2012 פנתה תנועת אומ"ץ ליועץ המשפטי לממשלה ולמבקר המדינה, לאחר שהתברר שגם לאחר פרישתו ממשיך אשל לפקוד את לשכת ראש הממשלה על בסיס יומי, ולבצע משימות בשליחות נתניהו.
מאז 2012 עובד אשל באספקת שירותי ניהול ותיווך לעמותת "דע אמת", שנוסדה על ידי איש העסקים מוזי ורטהיים ולגורמים נוספים. בנובמבר 2014 תבע אשל את "מקורות פיתוח וייזום", חברה בת של מקורות, אחרי שלא שילמה לו דמי תיווך בסך 856 אלף ש"ח, עבור עסקה שנחתמה בנובמבר 2013 עם חברה ממשלתית מקסיקנית. בינואר 2015 פסק בית משפט השלום בתל אביב לטובת אשל.
בינואר 2013 פרסמה שלי יחימוביץ' הודעת דואר אלקטרוני שנשלחה אליה בטעות, ובה מבקש אשל מהיועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה, שלומית ברנע פרגו, לברר האם מותר לו לעמוד בראש צוות המשא ומתן להקמת הממשלה.
באפריל 2019 פורסם שאשל יהיה שותף בצוות המשא ומתן הקואליציוני בין הליכוד והמפלגות השותפות.
משום מקום
משום מקום (בגרמנית: Aus Dem Nichts) הוא סרט דרמה גרמני משנת 2017 בבימויו של פאטי אקין, במאי קולנוע גרמני ממוצא טורקי.
הסרט נקרא על שם שיר של להקת הרוק האמריקאית קווינס אוף דה סטון אייג', שהזמר הראשי שלה, ג'וש הומי, כתב את פסקול הסרט.
עלילה
קטיה נשואה לנורי סקרצ'י, גבר מוסלמי, ולהם ילד בן חמש. כסטודנטית היא הכירה את נורי כשקנתה ממנו חשיש ונישאה לו בתקופת היותו אסיר בכלא, כשריצה עונש על סחר בסמים. כאשר בעלה ובנה של קטיה נהרגים באירוע טרור מעריכים החוקרים שנורי היה מעורב בפעילות חבלה איסלמיסטית. קטיה לעומת זאת, מעריכה שמבצעי פעולת הטרור הם נאו נאצים. לאחר זמן משתכנעים החוקרים בגרסתה. נערך משפט, אך כיוון שבית המשפט לא השתכנע באשמת הנאשמים בהסתברות הקרובה לוודאות, הוא מזכה את הנאשמים הגרמנים מאשמה. בעקבות כך יוצאת קטיה למסע עצמאי.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אליעזר פרמינגר
אליעזר פּרֶמינגר (Preminger; 13 באפריל 1920 – 15 בספטמבר 2001) היה פעיל פוליטי קומוניסטי ישראלי, חבר הכנסת הראשונה (1949–1951), ולאחר מכן מנהל חברות ממשלתיות בתחום משאבי הטבע.
ביוגרפיה
פרמינגר נולד בשנת 1920 בווינה בירת אוסטריה להורים ליברלים שומרי מסורת, הלל (היינריך) ועמליה (מכלה) פרמינגר. הם גדלו בבית דתי, עזבו את העיירה בגליציה ופנו לחפש את עתידם בבירת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
כשהפשיזם הלאומני פרח באוסטריה, הצטרף אליעזר פרמינגר הצעיר כחבר פעיל בתנועת הנוער הקומוניסטית, שפעלה במחתרת. בליל הבדולח נאלצה אמו להחביאו בארון כשפלוגות הסער של האס.אה (S.A.) ביקרו בביתם וחיפשו גברים יהודים. למחרת, כשאליעזר פרמינגר פנה לראש התא המחתרתי שלו וביקש את עזרתו, היה הלה חסר אונים והציע לו לעזוב לארץ ישראל. כך הבין הנער הצעיר לראשונה, שפתרון הבעיה היהודית לא יבוא מהקומוניזם. המשפחה חיפשה ללא הועיל קרובים בארצות שונות כדי להגר אליהן. אליעזר שהצטיין בלימודיו, קיבל אשרת כניסה לארץ ישראל במכסת מלגות כסטודנט בטכניון בחיפה, ונאלץ לוותר על חלומו ללמוד שפות קלאסיות לטובת לימודי הנדסה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. לאחר עלייתו נמנה עם פעילי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, ממנה פרש בשנת 1945 והקים עם פורשים נוספים את האיגוד הקומוניסטי. ביולי 1947 הופיע מטעמה בפני ועדת אונסקו"פ. באוקטובר 1947 הפך האיגוד למפלגת הקומוניסט העברי.
בדצמבר 1948 הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית הישראלית, במסגרת הצטרפות האיחוד הקומוניסט העברי, מטעמה נבחר לכהן באספה המכוננת.
בתחילת כהונתו כחבר כנסת פרש פרמינגר מסיעת מק"י, על רקע מחלוקת בהתייחסות לסוגיה היהודית והציונית, והקים את מפלגת הקומוניסטים העבריים. ביוני 1949 הוכרה סיעתו הנפרדת. בהמשך אותה שנה הצטרף למפ"ם.
בתחילת 1956, מונה למשנה למנכ"ל משרד הפיתוח, על ידי שר הפיתוח בנטוב ממפ"ם. מינוי זה לא אושר על ידי נציבות שירות המדינה, בגלל התנגדות לעצם התפקיד ולמינוי אליו ללא מכרז. לבסוף, המינוי אושר בספטמבר 1956. בתחילת 1963 כיהן כמנכ"ל בפועל למשך חודשיים.
בתחילת 1963 עזב את משרד הפיתוח ומונה למנהל פיננסי ומסחרי של "כימיקלים ופוספטים".
בהמשך היה יו"ר חברת "חרסינה וחול נקי", יו"ר החברה לפיתוח אילת ודירקטור בחברות "מחצבי ישראל" ו"חברת הפוספטים".
בנו הוא הבמאי והפרופסור לקולנוע ענר פרמינגר.
אקדח שירות
אקדח שירות הוא אקדח המשמש ככלי הנשק הקל התקני של ארגון ביטחוני, כגון משטרה, סוכנות ביון, חברת אבטחה או צבא. אקדח השירות משמש ככלי נשק אישי לצורכי הגנה עצמית אך גם משמש לצרכים מבצעיים. אקדח השירות נפוץ יותר בעיקר בשירותי ביטחון אזרחיים כגון משטרה וסוכנויות ביון מאחר שהוא קטן ולכן קל להסתרה ולנשיאה. בצבאות נוטים להעדיף לצייד את הלוחמים ברובה שירות וזאת מאחר שהאקדח לא יעיל מספיק בשדה קרב עקב טווח הירי המוגבל מאוד שלו (עד ל-50 מטר) וכוח האש הקטן שלו יחסית לרובה. עם זאת, ישנם צבאות המציידים את כלל החיילים גם באקדח שירות למטרות הגנה עצמית ונשק גיבוי בשדה הקרב.
הסיבות לציוד כלל הלוחמים/שוטרים/סוכנים באקדח אחיד הן החיסכון הגדול בלוגיסטיקה, תחזוקה ותחמושת שמאפשרת יצירת מערך אחיד ופרישתו בכלל היחידות והיחידות הלוחמות בפרט. החזקת מערך אחד של תחמושת וחלקי חילוף המיועדים לכלי אחד ונגזרותיו הוא זול ופשוט בהרבה מאשר החזקת מספר מערכי חימוש לשלל אקדחים כל אחד עם התחמושת וחלקי החילוף הייחודיים לו. פישוט נוסף הוא בהכשרה ואימונים, הנובעים משימוש בכלי אחד ונגזרותיו, המאפשרת יצירת תורת הדרכה אחידה. עם זאת, בגופים רבים קיים חופש מסוים בבחירת האקדח, המאפשר לכל שוטר או סוכן לבחור באקדח הנוח לו.
במשטרת ישראל, מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, אקדח השירות היה היריחו 941 תוצרת התעשייה הצבאית. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 השב"כ והיחידות המיוחדות של המשטרה (כגון הימ"מ) הצטיידו באקדחי הגלוק (דגמי גלוק 17 וגלוק 19C) כאקדח השירות. עובדה זו העלתה את המוניטין של הגלוק בישראל, שגם כך נחשב לאחד האקדחים הטובים בעולם. בסוף העשור השני של המאה ה-21 החליטה משטרת ישראל על הפיכת הגלוק לאקדח השירות שלה במקום היריחו.
בצה"ל אין אקדח שירות לכלל החיילים, והלוחמים מצוידים ברובה שירות במקום. לוחמי היחידות המובחרות חמושים גם באקדחים ואילו קצינים יכולים לרכוש אקדח להגנה עצמית באופן פרטני (הדגם נקבע לפי העדפתם האישית).
בצבא ארצות הברית שימש הקולט M1911 כאקדח השירות במשך שנים רבות, ונחשב לאחד האקדחים הטובים ביותר שפותחו באמריקה. ב-1985 הוא הוחלף בברטה M9, אך האקדח החדש זכה לביקורות שליליות. ב-2017 החלה החלפתו ב-M-17 תוצרת זיג זאואר.
משה הלברשטאם
הרב משה הלברשטאם (ח' בניסן ה'תרצ"ב, 14 באפריל 1932 – כ"ח בניסן ה'תשס"ו, 26 באפריל 2006) היה מורה צדק בולט ודיין בבד"ץ של העדה החרדית בירושלים. הסמיך להוראה מאות רבנים. מחבר שו"ת "דברי משה" וראש ישיבת "דברי חיים – טשאקאווא".
ביוגרפיה
הרב הלברשטאם שימש בתפקידים רבים. עמד בראש כולל חבת ירושלים, התומך בעניי ארץ ישראל. שימש כסמכות הרוחנית העליונה של ארגון הצלה ישראל, של בית החולים ביקור חולים ושל המרכז הרפואי שערי צדק.
הרב הלברשטאם עסק בנושאי רפואה והלכה ובמיוחד בנושא הפוריות לאור ההלכה ועמד בקשר רציף עם רופאים מתחום זה.
אחיו היו הרב מאיר הלברשטאם, האדמו"ר מטשאקאווא בני ברק, הרב נפתלי הלברשטאם, האדמו"ר מטשאקאווא, והרב חכם צבי, בעל ה"חכמת צבי".
ב-26 באפריל 2006 (כ"ח בניסן ה'תשס"ו) לקה בליבו וכעבור מספר שעות נפטר. נטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
בייטרק
בייטרק (בקזחית: Бəйтерек; "עץ צפצפה גבוה") הוא מבנה מונומנטלי ומגדל תצפית השוכן באסטנה, בירת קזחסטן.
המבנה
בנייתו של המגדל הסתיימה בשנת 2002, והוא הוקם במסגרת תנופת הבנייה המונומנטלית שעוברת העיר מאז שהייתה לבירת קזחסטן, בשנת 1997. המגדל הפך לאחד מסמליה המוכרים ביותר של העיר, ובין היתר, הוא מופיע על כל שטרות הטנגה, המטבע של קזחסטן. המגדל מתנשא לגובה של 105 מטר, ומרפסת התצפית שבראשו שוכנת בגובה של 97 מטר, נתון המסמל את שנת הכרזתה של אסטנה לבירה. צורתו של המגדל מזכירה צורת גזע עץ המסתיים בצמרת שענפיה נישאים אל על ולצדדים. בין הענפים שוכן כדור מוזהב בקוטר של 22 מטרים, שבו שוכנת מרפסת התצפית.
תוכניתו ומראהו של המגדל נועדו להזכיר אגדת עם אודות עץ החיים המיתי וציפור הקסמים, המכונה סימורג (Симург), אשר הטילה את ביצתה בין ענפיו. ממרפסת התצפית נשקף נוף מרחב על העיר, וקבועה בה תבנית טביעת ידו המצופה זהב של נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב. שלט הקבוע ליד טביעת היד, מעודד את המבקרים להניח את ידם בתבנית ולהביע משאלה, וכשהם עושים זאת נשמע המנון קזחסטן. במגדל שוכנים גם אקווריום גדול וגלריה. בקיץ 2006 נשרפו קומותיו העליונות של המגדל, ויש שכינוהו "המאפרה" בשל כך.
פוטוריזם
הפוטוריזם (באיטלקית: Futurismo) הייתה תנועה אמנותית טכנולוגית שנוסדה באיטליה בתחילת המאה ה-20 ופעלה עד מלחמת העולם הראשונה. התנועה פיתחה סגנון אמנותי השואב את השראתו מן האקספרסיוניזם ומן הקוביזם לשם תיאור אסתטי של הדינמיות והתנועה המאפיינים את החיים המודרניים, כתוצאה מהשפעת התיעוש והמיכון המודרניסטי. התנועה הייתה פעילה בכל תחומי האמנויות כגון ציור, פיסול, מוזיקה, תיאטרון ואדריכלות.
הרקע לפעילות התנועה
איטליה של תחילת המאה ה-20 הייתה משוקעת בעבר ההיסטורי והתרבותי שלה. עבר המתחיל ברומא העתיקה וממשיך לתקופת הרנסאנס והבארוק. גם מבחינה טכנולוגית פיגרה איטליה אחרי ארצות אירופה האחרות. במהלך המאה ה-19 הופיעו בחברה האיטלקית כוחות לאומיים חדשים, אשר הובילו לאיחוד איטליה, במחצית השנייה של המאה. במקביל, החלה בצפון איטליה, בעיקר באזורים שסביב טורינו ומילאנו, מהפכה טכנולוגית של תיעוש, שהובילה לפיתוח מואץ של תחום התחבורה. בייחוד הורגשה התפתחות זו בפיתוח תעשיית המכוניות האיטלקית, תעשייה העתידה להפוך לאחד מסמליו של העידן המודרני בכלל, ושל תנועת הפוטוריזם - בפרט.
עם התנועות האמנותיות שפעלו באיטליה במחצית השנייה של המאה ה-19 נמנות תנועת "Macchiaiali", שפעלה בפירנצה בין השנים 1855–1875 שביקשה להפיח חיים באמנות האיטלקית, תנועת ה"סקאפיליאטורה" (La scapigliatúra), שפעלה במילאנו בשנות השבעים של המאה ה-19, והייתה בעלת אידאולוגיה רומנטית.
מקור השפעה חשוב נוסף הייתה הגותו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה, ורעיונותיו בדבר ה"על אדם" (בגרמנית: Übermensch) שהופיעו בספרו "כה אמר זרתוסטרא". ניטשה ביקש לראות בביטוי זה את הרצון לעוצמה ואת ההתגברות על ציווי החברה והמוסר שהיא ייצרה.
לצד השפעתו של ניטשה עולה גם השפעה של מגמות "פרימיטיביות" ואקספרסיוניסטיות, שביטוין המובהק באמנות היה בתנועת "הזצסיון הווינאי" וה"הגשר", אשר פרחו באמנות האירופית של מעבר המאה. קבוצות אלו ביקשו לדחות את ערכי החברה האירופית על ידי הצגת אלטרנטיבה תרבותית הפונה אל עבר מיתי ובו בעת הצהירו על הרצון לכינון חברה צעירה שפניה לעתיד. מקור השפעה אמנותית נוסף היה פיתוחו של סגנון ה"קוביזם" בידי פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק. מבחינה סגנונית השפיע הקוביזם על כל תנועות האמנות האוונגרדית שהתפתחו אחריו, ביוצרו אפשרויות תיאור וייצוג חדשות אשר נתפשו כביטוי של חלל מודרני ושל הווה.
לידתו של "הפוטוריזם הראשון" (1909 - 1919)
רבים רואים במאמרו של פרוצ'ו בוזוני "סקיצה של אסתטיקה חדשה למוזיקה" (Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst), שפורסם בשנת 1907, כסימן הראשון להתפתחות התנועה. במאמר ספד בוזוני ל"קובעי החוקים" של המוזיקה המסורתית וניבא מוזיקה עתידית שתכלול את חלוקת האוקטבה ליותר מ-12 החלקים המסורתיים (ראו: מוזיקה מיקרוטונאלית). האסתטיקה האוונגרדית שניסח נועדה לשחרר את המוזיקאים מכבלי המסורת. "המוזיקה נולדה חופשית", טען בוזוני, "גורלה הוא לזכות בחירות".
יחד עם זאת, הניסוח התאורטי הראשון של תנועת הפוטוריזם פורסם על ידי פיליפו תומאזו מארינטי, משורר ואנרכיסט בדעותיו, בשנת 1909 בעיתון הצרפתי, "לה פיגרו". "תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם" ביקשה להציב מודל אסתטי חדש אשר יהלום את העולם המודרני. הייצוג המובהק של אסתטיקה זו היה בעיני מארינטי המכונות ובייחוד כלי התחבורה המודרניים. ההיקסמות שלו מן המהירות והעוצמה של המכונות תורגמה לרצון לשינוי ולמהפכה חברתית ופוליטית כוללת, אשר בסופה תוקם חברה חדשה:
על אף שחלק מן המניפסט הוקדש לקעקוע מוסד המוזיאונים והספריות, שמארינטי ראה בהם ביטוי של מאובנות וקידוש העבר, כוון המניפסט כביטוי אסתטי של השירה. הצעתו להריסת המוזיאונים היוותה ביטוי להרס החברה הישנה, הרס אשר ישחרר את האמנים מן הנאמנות העיוורת לעבר.
מניפסט זה היה הראשון מתוך סדרה של מניפסטים פוטוריסטים שפורסמו על ידי חברי הקבוצה בתחומי האמנויות השונים ובהם "המניפסט של הציירים הפוטוריסטים" (1910), "המניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי" (1912), המניפסט לאדריכלות (1914) וב-1919 המניפסט לפיסול. בכך ביקשו האמנים להתוות תאוריה הפוטוריסטית שלמה לאמנות הפלסטית. בשנת 1913 פרסם רוסולו את המניפסט "אמנות הרעש", שעסקה במוזיקה. את יישום התאוריה ביצע רוסולו בעזרת ה-"Intonarumori" - מכונת הצלילים שהורכבה מקופסאות עץ שבתוכם הוסתרו מכשירים שהפיקו קונטרפונקט מכני וחורק?
ב-30 באפריל 1911 נפתחה במילאנו התערוכה הראשונה של הקבוצה הפוטוריסטית. התערוכה הציגה שילוב אקלקטי בין זרמי האמנות המודרנית באותה עת ובראשם אקספרסיוניזם וסימבוליזם. הביטוי החזותי של הרעיונות האסתטיים זכה לביקורות נוקבות בעיתונות של התקופה. אחת הביקורות, שפורסמה במגזין התרבות "La Voce" בידי ארדנגו סופיצ'י (Ardengo Soffici), אף גרמה למארינטי, אומברטו בוצ'וני וקרלו קארה לעלות על רכבת לפירנצה ולפתוח בתגרה פיזית אלימה בבית הקפה "Giubbe Rosse" בעיר.
בעקבות התערוכה הוזמנו השלושה על ידי סווריני לבקר, במימונו, בפריז ולהתרשם מן האמנות המודרנית החדשה. בנסיעה זו נחשפו האמנים האיטלקים בפעם הראשונה לחידושי הקוביזם של פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק, מפגש אשר גיבש עבורם שפה אסתטית חדשה לתיאור רעיונותיהם. את הסגנון החדש הציגו הפוטוריסטים בתערוכה אשר נפתחה ב-5 בפברואר 1912 בגלריה "Bernheim Jeune" בפריז.
בוצ'וני והתאוריה הפוטוריסטית
אומברטו בוצ'וני, צייר ופסל איטלקי, היה מהבולטים שבאמני הפוטוריזם. מלבד עבודתו האמנותית שימש בוצ'וני אחד מן התאורטיקנים המרכזיים של התנועה. את רעיונותיו פרסם בוצ'וני במניפסטים שונים וגם בהקדמה לקטלוג התערוכה הפוטוריסטית של שנת 1912 בפריז. רעיונותיו של בוצ'יוני הושפעו מהגותו של הפילוסוף הצרפתי אנרי ברגסון בדבר האופן הסימולטני של התפיסה האנושית. על עומק השפעתו של בוצ'יוני ניתן ללמוד מיצירתו של הפסל ג'אקומו באלה (Giacomo Balla) שנקראת "אגרופו של בוצ'יוני" ותרשים שלה הוגדר כסמל של הזרם הפוטוריסטי.
בוצ'וני ביקש להפוך את יצירת האמנות לאובייקט המשולב בתוך החיים. על פי בוצ'וני וברגסון, החלל איננו יכול להיתפש עוד כחיצוני לאובייקט וליצירת האמנות, כי אם חייב להיות משולב בהם. ב"מניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי", אשר פורסם ב-11 בפברואר 1910, בחתימתם של בוצ'וני, קרלו קארה, ג'ינו סווריני ולואיגי רוסולו (Luigi Russolo) כותב בוצ'וני:
יצירת האמנות היא "סינתזה של מה שאנחנו זוכרים ומה שאנחנו רואים", אך היא איננה מוגבלת אלא מכילה גם מהויות שאינן יכולות להיתפש על ידי הראייה. במושג "טרנסצנדנטליזם הפיזיקלי", ביקש בוצ'וני לכונן מתודה שתאפשר את קליטת האובייקט על רבדיו השונים. בדומה לפנומנולוגיה, ביקש בוצ'וני לתפוש את אותו אובייקט כמהלך אינסופי בחלל, מהלך בעל תנועה פנימית מוחלטת ותנועה חיצונית יחסית. "קווי הכוח" שפיתחו הפוטוריסטים הדגימו את התנועה ואפשרו ליצור הקבלה בין תנועת האובייקט בחלל לבין אופן הראייה והקליטה - הסימולטני גם כן - של המתבונן.
האמנות הפוטוריסטית
בשונה מן האמנים הקוביסטים, הדגישו האמנים הפוטוריסטים את התנועה ואת הדינמיות של החיים המודרניים. שפת התיאור הקוביסטית, בייחוד זו של הקוביזם ה"סימולטני" וה"סינתטי", המחלקת את האובייקט לקטעים ולמשטחים גאומטריים, היוותה את התשתית והמסגרת לייצוג ויזואלי חיצוני של האובייקט, ייצוג הזונח את הניסיון לייצוג מהותו הפנימית. בציורו "מאטריה" (1912), לדוגמה, יוצר בוצ'וני פורטרט של אמו היושבת במרפסת על רקע העיר. במקום לנסות ולתאר את תווי פניה או את תחושותיו כלפיה, מתמקד בוצ'וני בתיאור היחס שבין הדמות לסביבה. הדמות מפורקת למשטחים גאומטריים ונבלעת בסביבה העירונית הדינמית. החיבור הפיזי בין האובייקט לסביבתו בולט גם ביצירות פוטוריסטיות אחרות של בוצ'וני, כגון הפסלים "התפתחות של בקבוק בחלל" או "אנטיגרציוזו", בציורו של ג'אקומו באלה "ילדה רצה על המרפסת" או בציורו של סווריני "הירוגליף דינמי של בל טברין".
יצירות האמנות הפוטוריסטית, טוען מבקר האמנות רוברט רוזנבלום, המירו את השקט, השלווה והמופנמות של הקוביזם האנליטי ברעש ובתנועה קינטית. "רעש" המורכב מעירוב של תחושות אקוסטיות ואופטיות.
הקומפוזיציה הפוטוריסטית מדגישה את "קווי הכוח" שהם תרגום חזותי למהויות שקימות אך אינן נתפסות בידי האדם, כגון ראייה, מהירות וכוח.
ספרות פוטוריסטית
ספרות פוטוריסטית נוכל למצוא, בין היתר, בשירים של מארינטי, ברומאנים של אלדו פאלאצסקי ("ספר החוקים של פֶּרֶלה") ובשיריו, ביצירות של אלפרד דבלין ("ברלין, אלכסנדרפלאץ") ובשיריו של אוגוסט שטראם. הספרות העברית הושפעה אף היא מהתנועה הפוטוריסטית, למשל בין שיריו של ביאליק. רחל המשוררת כתבה על הפוטוריזם את הדברים הבאים:
רוברט ברגלנד
רוברט סלמר ברגלנד (באנגלית: Robert Selmer Bergland; ) היה חקלאי ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית תחת הנשיא ג'ימי קרטר בשנים 1977–1981, ולפני כן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מינסוטה.
ביוגרפיה
ברגלנד נולד בסמוך לעיירה רוזו (Roseau) שבצפון מינסוטה, בנם של מייבל (אוונס) וסלמר בנט ברגלנד, מכונאי מוסך. במשך שנתיים למד חקלאות באוניברסיטת מינסוטה. בתום לימודיו הגבוהים התמקצע בחקלאות והפך לפקיד בשירות הייצוב והשימור החקלאי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית בשנים 1963–1968. בשנת 1970 נבחר ברגלנד אל בית הנבחרים של ארצות הברית, ובראשית ינואר 1971 החל לייצג את מחוז הקונגרס השביעי של מינסוטה בבית הנבחרים האמריקאי. הוא נבחר מטעם מפלגת העבודה-הדמוקרטית-חקלאית של מינסוטה, המסונפת למפלגה הדמוקרטית, לאחר שגבר בבחירות 1970 על אודין הלאנג המכהן. במהלך כהונתו היה חבר בוועדת החקלאות של בית הנבחרים.
ב-22 בינואר 1977 התפטר ברגלנד מבית הנבחרים האמריקאי זמן קצר לאחר תחילת כהונתו החדשה, בעקבות מינויו למזכיר החקלאות של ארצות הברית בידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר. כהונתו החלה ב-23 בינואר. במהלך שירותו כמזכיר החקלאות התגלעה מחלוקת בין מחלקת החקלאות למנהל השירותים הכלליים (General Services Administration) שהביאה להקדשה אירונית של שם הקפיטריה במטה מחלקת החקלאות על שמו של הפרוספקטור האמריקאי אלפרד פאקר במטרה לבייש את ה-GSA בסיום החוזה מתקופת נשיאות ריצ'רד ניקסון להפעלת הקפיטריה. כמזכיר החקלאות, ברגלנד ניהל 83 אלף עובדים שהשפיעו כמעט על כל משלם מיסים וצרכן באמריקה; 9,000 הפקחים של המחלקה שמרו על ניקיון ואיכות הבשרים המשווקים לציבור, וברגלנד הורה על הלוואה בת 30 מיליון דולר בשנה לחקלאים.
עם תום נשיאות קרטר בינואר 1981, התמנה ברגלנד ליושב ראש הארגון "Farmland World Trade", ומילא תפקיד זה עד 1982. אחר כך נהיה לסגן נשיא ומנכ"ל האגודה הלאומית לשיתוף פעולה כפרי חשמלי. בתפקידו הציבורי האחרון היה לוביסט בקונגרס ובסוכנויות רגולטריות בשם עסקי החשמל של האגודה. בשנת 1994 נבחר בידי בית המחוקקים של מינסוטה לכהונה במועצת הנגידים של אוניברסיטת מינסוטה. לאחר קדנציה אחת שם פרש, וניהל חווה חקלאית בשטח של 2.4 קילומטר רבוע במינסוטה.
ב-9 בדצמבר 2018 נפטר ברגלנד בגיל 90.
עולם קטון
עולם קטוֹן (בכתיב המקורי, המנוקד: עולָם קָטֹן) הוא ראשון עיתוני הילדים בעברית והיחיד שיצא לאור בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית. עקב מחסור ברישיון ממשלתי התווסף "עולם קטון" לעיתון "האור" בעריכת אליעזר בן-יהודה שהופץ בארץ ישראל ובגולה. "עולם קטון" התמקד בעיקר בשאיפה לנטוע בלב הילדים "חיבה ורוח אמונים לעמם ולארצם" ועורכיו ראו את עצמם כסוכני תרבות העומדים לצד בתי-הספר.
כתב העת פורסם בין השנים 1893–1894 בירושלים בעריכתם של אליעזר בן-יהודה, יהודה גְרָזוֹבְסקי ודוד יוּדֶילוֹביץ, במשך כשנה, שבה יצאו לאור שבעה גיליונות. בשנה הראשונה פורסמו שישה גיליונות ובשנה השנייה גיליון אחד בלבד. בתחילה היה מדובר בחוברת בת שישה-עשר עמודים ולאחר מכן העיתון הצטמצם ועבר לצורת גיליון גדול יותר בן ארבעה עמודים.
לפי דוד יוּדֶילוֹביץ בחיבורו על העיתון בקובץ המאמרים "לדברי ימי העיתונות בארץ ישראל", בן-יהודה הסכים לקחת חלק בעיתון לאחר שהשניים פנו אליו בבקשה זו מאחר שהאמין כי עתיד השפה העברית טמון בדור הילדים ולאחר שהבטיחו לו רווחים כספיים מהעיתון. הוא קיבל עליו את העריכה, אך סירב לכתוב לעיתון מאחר שטען כי "אינני יודע לכתוב לילדים, חסר לי החוש הילדותי".
הכריכה הקדמית והאחורית של העיתון הודפסה על נייר ורוד שנחשב מהודר לפי אמות המידה של התקופה, על מנת לשייך את העיתון כמיועד לילדים ועל מנת שיבלוט לעין.
תקופת העיתון
מגמת העיתון, כפי שהופיעה בשער הגיליון הראשון הייתה:
גם בגיליון "האור" הופיעה הצהרה על מטרות העיתון:
כוונת העורכים הייתה שהפצתו ביישוב תקדם את השלטת השפה העברית בעיקר בין תלמידי המושבות החדשות. ניתן לראות מטרה זו באה לידי ביטוי בקידום השפה העברית וחידושיה בהערות השוליים ובהסברים המילוניים הרבים הפזורים בגיליונות השונים ומשמשים להטמעת מילים חדשות. לדוגמה בגיליון הראשון בשנה השנייה נעשה שימוש לראשונה במילים דלפק ובקבוק, והסבר למשמעותן ניתן באמצעות הערות השוליים.
בעיתון השתתפו כמה ממורי העלייה הראשונה: יצחק אפשטיין, אליהו ספיר, מרדכי לובמן, אריה ליב גורדון ודמויות ציבוריות מפורסמות כיחיאל מיכל פינס ומאיר דיזנגוף וכן נשים מבנות היישוב ובראשן הסופרת נחמה פוחצ'בסקי. בהמשך בן-יהודה נידב לעזרתם את אשתו חמדה בן-יהודה, שהייתה צעירה כבת 20 (ובקושי ידעה עברית). הוא חנך אותה בתרבות העברית ובהמשך היא הפכה ליד ימינו ולסופרת עברית בזכות עצמה, אחת הראשונות בארץ. לפי יודילוביץ היא גדלה על ברכי עיתוני הילדים ברוסיה שפרסמו את סיפוריהם של האחים גרים ולכן התאימה לתפקיד. חמדה בן-יהודה היא גם זו שמציעה את שם העיתון "עולם קטון", על שם עיתון רוסי בעל שם דומה – "עולם הילדים", נועד לרמוז לכך שהילדות היא עולם ומלואו. יודילוביץ טוען כי חמדה בן-יהודה הייתה "ספוגה ילדות ונוער [...] המומחית האמיתית ברוך, [...] בצחות ויופי".
תוכן העיתון
למרות ההתמודדויות הכלכליות הקשות שליוו את מרבית עיתוני הילדים העבריים נעשו מאמצים רבים לשלב בהם תוכן רב-גוני ולהוציאם לאור. העיתונים שילבו התייחסות לארץ ישראל ולמפעל התחייה המתהווה בה, לצד התמקדות באקטואליה הבינלאומית, בספרות העולמית ובהעשרת קוראיהם במדע פופולרי ובכך הרחיבו את העולם הספרותי וההיסטורי של הקורא הארץ ישראלי הצעיר ועודדו את שיתוף הפעולה בין עיתוני הילדים למורים שראו בעיתון כלי מסייע להעשרת עולמו של התלמיד העברי וחלקם אף היה מעורב ישירות בכתיבת העיתון.
רוב הסיפורים, השירים, האגדות והמשחקים ב"עולם קטון" התקשרו לעולם המסורת והטבע וכללו מסרים לימודיים או חינוכיים כגון מוסר השכל ושימשו כעזר לבתי-הספר ולהורים בחינוך הילדים. לדוגמה סיפורו של יחיאל מיכל פינס "בלכתך לא יצר צעדך, ואם תרוץ תכשל" מהגיליון הראשון שמגולל את סיפורם של משה וראובן. לפי תיאור הסופר משה הוא ילד טוב "שומע בקול הוריו ומוריו ואביו אהבו" בעוד ראובן הוא "נער נמהר ופוחז". כאשר ראובן פוגע במתנתו של משה, הוא מתרחק ממנו בעצת אביו עד שראובן מטיב את דרכיו והם חוזרים להיות חברים.
העורכים ניסו ליצור תמהיל של עיתון בעל תכנים חינוכיים ובידוריים, בעיתון היו שלושה מדורים עיקריים, מדור המשחקים – פורסמו כשלושה משחקים בכל גיליון. מדור נוסף היה מדור החידות לילדים, בו התבקשו הילדים לשלוח את תשובותיהם למערכת והמדורים הלימודיים שכללו בעיקר מדעי הטבע, חשבון ושפות.
שינויים בעיתון
בתום השנה הראשונה לפרסום העיתון ועם עזיבתו של בן-יהודה חלו שינויים בעיתון. תדירות הפצת העיתון עלתה מפעם בחודש, לפעם בשבועיים, משחקים וחידות לא פורסמו יותר וכותרת המשנה שונתה מ"עיתון לילדים ולילדות" ל"עיתון תלמידים ולתלמידות" – בשינוי זה ניתן לראות את הרצון של העורכים והכותבים (שרובם היו קשורים למערכת החינוך) לשייך את עצמם ככלי עזר למסגרת הבית ספרית.
כמו כן, התווספו לעיתון מודעות פרסום לספרי לימוד ומקראות שהעורכים גם לקחו חלק בכתיבתם. בנוסף, החל מהגיליון החמישי נעשתה בחירה לפרסם אקטואליה בעיתון. הבחירה מופיעה בתור תוספת חדשה לתוכן העניינים כ"חדשות – יפו, ראשון לציון, ירושלים" ובטור עצמו העורכים מעדכנים כי מדובר בחידוש: "הנה פתחנו פתח חדש בעולם הקטֹן לכל החדשות שתתחדשנה בין העולם הקטֹן וכל המקרים ומאורעות ממינים כאלה ימצאו מקום בפרק הזה". בפועל, ירושלים (מרכז היישוב הישן) לא מוזכרת בטורי החדשות. האקטואליה עסקה בעיקר בחדשות מבתי-הספר וגם פה הושם דגש על אהבת הארץ והשימוש בשפה העברית, בעיקר תיאור טיולים שונים, תחרויות בעברית, רכישת ספרי עברית, בוגרי בתי-הספר העבריים וכדומה.
סגירת העיתון
הגיליון השביעי והאחרון יצא בי"ד חשון התרנ"ד 1894 - כשנה לאחר ייסוד העיתון.
כאשר עוד קודם לכן בן-יהודה הסיר עצמו מעריכת העיתון בעיקר בשל חוסר הכדאיות הכלכלית אך גם בשל העברת ביקורת מתמדת על איכותו: הוא טען כי "המטרה ללמד את הילד נראית בולטת מדי" והתוכן לא מספיק משעשע.
לאחריו הייתה הפסקה ממושכת בהוצאת עיתונות ילדים עברית בארץ ישראל. אליהו הכהן בחיבורו "100 שנה לעיתונות ילדים עברית" כותב כי בנו של אליעזר בן-יהודה - איתמר בן-אב"י, ניסה שוב להוציא עיתון לילדים בשם "שפת עבר" שכל משתתפיו היו בני נוער, אך הגיליון הראשון והיחיד שלו יצא בירושלים בשנת תרנ"ח 1897. כעבור עשר שנים, בשנת תרס"ח (1907), ניסו שוב אליעזר וחמדה בן-יהודה להוציא לאור עיתון ילדים בשם "העברי הקטן" אך גם ניסיון זה לא האריך ימים, ונפסק לאחר שלושה גיליונות.
עד שנת 1910 הסתפק הקורא הארץ ישראלי בעיקר בעיתוני ילדים עבריים שהוצאו לאור במזרח אירופה.
יודילוביץ מעיד על כך כי כעבור מספר שנים השתמשו בן אביגדור ושמואל לייב גרדון בשם דומה לעיתון לילדים – "עולם קטָן", שיצא לאור בוורשה בין השנים 1904-1901 ונחל הצלחה רבה. עיתון זה היה רב תפוצה ובמשך ארבע שנים יצא באופן סדיר מדי שבוע. בעיתון פרסמו את ביכורי יצירותיהם לילדים חשובי הסופרים העבריים באותה תקופה כשאול טשרניחובסקי, ש. בן-ציון, דוד פרישמן, יעקב שטיינברג, יהודה שטיינברג, זלמן שניאור,יעקב כהן, יצחק קצנלסון ואחרים. עיתון זה, שנקרא "עולם קטן: עיתון שבועי מצויר לבני הנעורים" יצא בווינה, וורשה ואודסה בהוצאת תושיה בשנים תרס"א (1901) – תרס"ה (1904) בעריכתם של בן אביגדור ושמואל לייב גורדון. העיתון כלל ציורים ועיטורים גרפיים בצבע והיה עשיר בצורה ובתוכן ונפוץ בכל הריכוזים היהודיים דוברי העברית בעולם. בתחילת תרס"ג עבר "עולם קטן" להיות מנוקד באופן מלא.
דגל דקוטה הדרומית
דגל מדינת דקוטה הדרומית הוא דגל כחול עם חותם המדינה במרכז.
הצבע הכחול מייצג שמים, החותם לבן והעיגול סביבו מהווה שמש. סביב החותמת כתוב "הדקוטה הדרומית" ו-" מדינת הר ראשמור". הר זה הוא הפארק הלאומי בו ממוקם מונומנט לזכר מספר נשיאים: ג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, אברהם לינקולן ו-תאודור רוזוולט.
אנימה (פסיכולוגיה)
אנימה (Anima), על פי קארל יונג, היא תדמית ארכיטיפאלית בבסיס החוויה של בני המין השני, הצד הנשי של תת המודע הקולקטיבי הגברי.
יונג גם מתאר את האנימה כמקשרת בין המודע לתת מודע, ולעיתים היא גם האנשה של הלא מודע. (חוסר בהירות בהסברים ומתן פירושים שונים לאותו מושג מאפיינים את כתיבתו הסבוכה של יונג).
על פי יונג, האנימה יוצרת מצבי רוח ואילו האנימוס דעות.
את האנימה ניתן להגדיר כמכלול האיכויות הנשיות הלא מודעות המצויות בגבר, אם כי בראיון שנתן ציין יונג כי יש באנימה חלק קטן שהוא מודע. לא ברור לכן אם כוונתו היא שהארכיטיפים שהוא קורא להם אנימה הם אכן לגמרי בלתי מודעים.
האנימה בדרך כלל מושפעת מאמו של הגבר, אך יכולה לכלול השפעות של אחיות, דודות ומורות.
יונג האמין שבמקביל קיים בכל נפש של אישה אנימוס, כלומר תכונות ואיכויות גבריות. הוא ראה באנימוס משהו מורכב יותר מהאנימה מאחר שהאנימוס אצל האישה מורכב מדמויות גבריות רבות בעוד שהאנימה מורכבת בעיקר מדמות נשית אחת. יונג ראה בתהליך האנימה/אנימוס כאחד המקורות ליכולת יצירתית אצל האדם. האנימה משתקפת אצל הגבר באופנים שונים. היא מופיעה כדמויות בחלומות וכמו כן משפיעה על האינטראקציות שלו עם נשים ויחסו כלפיהן.
מכבי חיפה (כדורגל)
מכבי חיפה הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר חיפה, המשחק בליגת העל הישראלית. המועדון הוקם בשנת 1913, והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר בליגה הבכירה בארץ ישראל (השתתף בעונת הבכורה ). החל משנת 1992 הוא מנוהל על ידי איש העסקים יעקב שחר, שמכהן כנשיא המועדון. המועדון כולל גם קבוצות נוער, נערים וילדים, ובתי ספר לכדורגל.
צבע התלבושת הביתית הקבועה של המועדון הוא ירוק, ולאורך השנים שולב בה גם הצבע הלבן. החל משנת 1955 ועד 2014 ערכה הקבוצה את משחקי הבית שלה באצטדיון קריית אליעזר. החל מעונת משחקת הקבוצה באצטדיון סמי עופר.
ברוב התארים זכה המועדון החל משנות השמונים של המאה ה-20, שהפכו אותו לאחד מהמובילים בכדורגל הישראלי. המועדון זכה לאורך שנותיו ב-15 אליפויות ישראל, בשישה גביעי מדינה, בחמישה גביעי טוטו ובארבעה גביעי אלוף האלופים. כמו כן, הוא הגיע להישגים רבים במפעלים האירופיים: הוא המועדון הישראלי הראשון בתולדות הכדורגל הישראלי שהעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות (בעונת ) והראשון שהעפיל בפעם השנייה לשלב זה של המפעל (בעונת ), והיחיד שהעפיל שלוש פעמים (פעם נוספת ב-). בנוסף, הוא המועדון היחיד שהעפיל לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע (בעונת ). המועדון חבר שותף בארגון המועדונים האירופיים.
הקמה והשנים המוקדמות
מועדון הכדורגל של מכבי חיפה נוסד בחיפה ב-1913. תחילה, הצטרפה קבוצתה של מועצת הפועלים לקבוצת מכבי חיפה, אולם בשל חיכוכים הופרדו לשתי קבוצות: "מכבי" ו"הפועל" חיפה. מכבי נקראה באותן שנים "מכבי הגיבור חיפה", עד לשינוי שמה ל"מכבי חיפה" בשנות ה-40 והצטרפותה לאגודת מכבי חיפה.
כוכבה של מכבי תל אביב, אלי פוקס, הצטרף לקבוצה בשנת 1954 והיה שחקן/מאמן. עד לשנות ה-60 המועדון לא בלט במיוחד, דילג בין הליגות הנמוכות לליגה הלאומית (הליגה הראשונה באותן השנים), ועמד בצילה של הפועל חיפה – קבוצת הכדורגל של ההסתדרות, שזכתה לתמיכתו והעדפתו של ראש העירייה, אבא חושי.
בשנת 1942 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה, וספגה את ההפסד הגבוה ביותר בתולדות המפעל, 12:1 לבית"ר תל אביב.
בין השנים 1954–1963 הציגה הקבוצה כדורגל איכותי וסיגלה לעצמה סגנון משחק הרפתקני והתקפי המתבסס על טכניקה אישית גבוהה ומסירות קצרות בסגנון הברזילאי. ב-1962 זכתה הקבוצה בתואר ראשון אי פעם: היא ניצחה את מכבי תל אביב 5:2 במשחק גמר גביע המדינה החוזר, שנערך באצטדיון גבעת רם בירושלים לעיני 10,000 צופים (לאחר 0:0 במשחק הראשון). שנה לאחר מכן, הצליחה הקבוצה להעפיל שוב לגמר הגביע, אך הפסידה בתוצאה 0:1 ליריבה העירונית, הפועל חיפה. באותן שנים כוכבה הגדול ביותר של מכבי חיפה היה אהרון אמר ששיחק לצד שחקנים איכותיים דוגמת: אברהם מנצ'ל, אשר עלמני, ג'וני הרדי, זכריה בן צבי ושלום ואנו. אף על פי שחקניה האיכותיים וסגנון המשחק האטרקטיבי, לא הצליח המועדון לזכות בתואר האליפות והישגו הגדול ביותר היה המקום השלישי בטבלה בשנת 1958. אמר, שהיה כוכב בקנה מידה ארצי, זכה להערצה גדולה הן בעיר חיפה והן במדינת ישראל.
בשנת 1965 נשרה מכבי חיפה לראשונה בתולדותיה לליגה א (אז הליגה השנייה). גורלה לרדת ליגה נקבע במחזור הלפני האחרון לאחר הפסד חוץ להפועל ירושלים 2-3 בקרב ראש בראש נגד הירידה וזאת לאחר שמכבי חיפה הובילה 0–2. שנה מאוחר יותר חזרה מכבי חיפה לליגה הראשונה.
בשנת 1971 העפילה הקבוצה לגמר הגביע בפעם הרביעית, אך הפסידה בתוצאה 1:2 להכח רמת גן.
בשנת 1974 נשרה מכבי חיפה בפעם השנייה בתולדותיה לליגה א. מכבי חיפה סיימה את העונה במקום האחרון שבאותה עונה נקבע ששתי האחרונות ייפגשו למשחקי מבחן את שתי הראשונות בכל מחוז בליגה א לטורניר בשיטת ליגה של סיבוב אחד שבסיומו שתי הראשונות ישחקו בעונה הבאה בליגה הראשונה. מכבי חיפה סיימה את הטורניר במקום הרביעי בלבד עם שני ניצחונות ושלושה הפסדים ובכך ירדה שוב לליגה השנייה. שנה לאחר מכן חזרה מכבי חיפה לליגה הראשונה.
שנה לאחר שעלתה חזרה לליגה הראשונה הייתה אמורה מכבי חיפה לרדת פעם נוספת לליגה השנייה לאחר שהקבוצה נוצחה במחזור הסיום בדרבי בידי הפועל חיפה אך הקבוצה ערערה על חוקיות משחקה מול שמשון ת"א בה היא הפסידה ונקבע לה משחק חוזר לאחר סיום העונה בה ניצחה מכבי חיפה ובכך נשארה מכבי חיפה בליגה הראשונה. שנה לאחר מכן נשרה מכבי חיפה בפעם השלישית בתולדותיה לליגה השנייה לאחר שסיימה את העונה במקום הלפני האחרון. ירידתה נקבעה במחזור הלפני האחרון לאחר הפסד חוץ להפועל יהוד.
בשנת 1977 הצטרף לקבוצה כוכב הפועל חיפה ונבחרת ישראל, יוחנן וולך. לאחר שוולך פרש ממשחק פעיל ב-1979, קיבל לידיו בהתנדבות מלאה את ניהול המועדון והיה גורם מרכזי ומכריע בעליית הקבוצה לליגה הראשונה וזכייתה בתארים רבים.
מכבי חיפה התבססה בעיקר על מחלקת הנוער, שהייתה אלופת המדינה לנוער בשנים 1975 ו-1979, והעלתה את רוב הקבוצה לבוגרים תוך מגמה ברורה להתברג בצמרת עם שחקני בית צעירים. הראשונים להופיע בבוגרים כבר בשנות ה-70 היו יוסי קרמר, אברהם אבוקרט ומשה סלקטר.