cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'נג חה
קורות חייו
ב-1381 כבש הקיסר חונגוו את מחוז יונאן, לאחר שגבר על צבא המושל הקודם הנאמן לשושלת יואן שסירב להכיר בו. ג'נג חה, שהיה בן אחת-עשרה בלבד, נלקח עם אחרים בשבי, סורס ונשלח לשרת כסריס בחצר הקיסר. הוא למד במכללה הקיסרית המרכזית בנאנג'ינג, ולימים נעשה נאמנו ואיש סודו של יוּנְגְלֶה, השלישי בקיסרי שושלת מינג, ששלט בשנים 1403 - 1424. יונגלה הוא שהעניק לג'נג חה את שמו, כהוקרה על עזרתו בהפלת הקיסר הקודם ג'יינוון.
משנת 1405 ועד מותו בים ב-1433 עמד ג'נג חה בראש שבע משלחות ימיות שנקראו מסעות האוצר. המסעות שוגרו במצוות הקיסר יוּנְגְלֶה לדרום מזרח אסיה, האוקיינוס ההודי ומזרח אפריקה. מחשבת יונג-לו הייתה להציג לעין כל את עוצמתו ועושרו ולגבות מסי מנחה מ"העמים הברברים", סימן להכרה בכוחו, כפי שעשו הקיסרים המונגולים קודמיו. לצורך זה העמיד לרשות ג'נג חה צי וצבא גדולים, ועל פי המסופר בכתבים סיניים, השתתפו במשלחת הראשונה 300 כלי שיט, בהן אוניות-ענק שקיבלו את הכינוי "אוניות אוצר", ו-28,000 איש. בשלוש ההפלגות הראשונות פקדו אוניותיו של ג'נג חה נמלים ומקומות בדרום-מזרח אסיה, הודו וציילון. בהפלגה הרביעית הגיעו אל המפרץ הפרסי וחצי האי ערב, ומשלחות מאוחרות יותר יצאו אל מזרח אפריקה והרחיקו שוט עד מלינדי שלחוף קניה. הסופר גאווין מנזיס טוען בספרו 1421, כי אוניותיו של ג'נג חה הפליגו גם אל האוקיינוס האטלנטי, וגילו את מערב אפריקה, צפון ודרום אמריקה, אנטארקטיקה, אוסטרליה ואוקיינוס הקרח הצפוני, ואף התיישבו בחלקם. תאוריה זו שנויה במחלוקת, ואינה מקובלת על רוב הקהילה המדעית.
מקס כריסטיאנסן
קריירה בינלאומית
כריסטיאנסן שיחק בכל נבחרות גרמניה הצעירות, ואף שימש קפטן בנבחרת גרמניה עד גיל 20. בשנת 2016 כריסטיאנסן היה חלק מהסגל של גרמניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). כריסטיאנסן ערך שתי הופעות בטורניר זה, שתיהן בשלב הבתים. ההופעה הראשונה הייתה בתיקו 2-2 מול נבחרת מקסיקו, כאשר החליף בדקה ה-89 את מקס מאייר. במשחק האחרון בשלב הבתים, בו הביסה גרמניה את נבחרת פיג'י בתוצאה 0–10, פתח כריסטיאנסן בהרכב, והוחלף בדקה ה-67 על ידי גרישה פרומל במצב של 0–9. זו הייתה הופעתו האחרונה של כריסטיאנסן בטורניר זה, בו זכתה גרמניה במדליית כסף אולימפית, לאחר הפסד בפנדלים בגמר לנבחרת האולימפית של ברזיל.
תארים
עם נבחרת גרמניה האולימפית:
המשלחת הגרמנית לטיבט
המשלחת הגרמנית לטיבט אשר נודעה גם בשם המשלחת הנאצית לטיבט (בגרמנית: Deutsche Tibet-Expedition 1938/1939; בתרגום חופשי: המשלחת הגרמנית לטיבט של 1938\1939) הייתה משלחת מחקר מדעית לטיבט שהובילה גרמניה הנאצית בין השנים 1938–1939, בראשותו של הזואולוג הגרמני וקצין האס אס. חברת אננארבה קידמה את המשלחת תחת פקודתו האישית של רייכספיהרר אס. אס. היינריך הימלר, ומטרתה העיקרית הייתה למצוא ראיות לגזע היפותטי של אדם ארי קדום.
רקע
רייכספיהרר אס. אס. היינריך הימלר, מבכירי צמרת השלטון בגרמניה הנאצית ומפקד האס אס והגסטפו, גילה עניין אובססיבי בתחומים רבים שנחו מחוץ לתפקידיו המקצועיים, ביניהם מוצא הגזע הארי, תורת הנסתר והעל-טבעי, ותרבויות המזרח הרחוק. ב-1935 אף ייסד יחד עם מספר משכילים נאצים נוספים את חברת אננארבה, ארגון פסאודו-מדעי אשר שימש כמעין צוות חשיבה בחיפוש שנערך ברחבי העולם אחר ממצאים להוכחת האידאולוגיה הנאצית, ולתורת הגזע בפרט.
לאורך השנים שקדמו למלחמת העולם השנייה החל הימלר לראות את עצמו כחלוץ של תחומי המחקר החדשים אשר נבטו תחת השלטון הנאצי, והאמין כי הכוח הרב שהיה נתון בידיו העניק לו את ההזדמנות הייחודית לקדם אותם. הוא נהג לקרב אליו אקדמאים גרמניים, אנשי מדע בעלי מוניטין רב ושם עולמי, בניסיון להעניק למשימות שייעד עבורם ניצוץ של יוקרה ולגיטימציה.
אחד מאותם ידוענים היה הזואולוג הגרמני וקצין האס אס, עמו נפגש לראשונה ב-1936. שייפר בן העשרים ושש היה חוקר טבע נלהב אשר נתפש בעיניו כדמות צעירה ושאפתנית בעלת עתיד מרחיק לכת. הוא התגייס לשורות הארגון ב-1933, מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון, וטיפס בסולם הדרגות במהרה.קורות חייו של שייפר העידו כי בשנותיו המעטות כבר הספיק להשתתף בשתי משלחות אמריקאיות לסין ולגבולות טיבט ב-1930 וב-1934. יחד עם הדרגות שנשא על כתפיו ועל צווארו, הפכו אותו כל ההישגים הללו לאישיות בולטת אשר משכה את תשומת ליבם של הממונים עליו, ולאחד המועמדים האידיאלים למשימה שעמדה על הפרק. אף על פי שתוכן השיח המדויק שנערך בין שייפר להימלר לא תועד באופן רשמי, האווירה הכללית שתחתיה התקיים תוארה בפני שוביו של שייפר, אשר נעצר במינכן בידי בעלות הברית ב-1945, ונאלץ לשתף פעולה עם חוקריו על מנת להשיג את חירותו. לדבריו, הימלר האמין כי שושלת הגזע הארי הגיעה באופן ישיר מגן עדן, ושכדור הארץ הקדום אוכלס בידי גזע של ענקים. כמו כן טען שהיקום נוצר כתוצאה מקרב קוסמי ענק בין.
לדעת הקונצנזוס הרווח, שוחחו השניים על משלחות עתידיות שתכננו האדריכלים של חברת אננארבה, ביניהן לאפגניסטן ולאיסלנד, בטרם הציע שייפר, אשר זומן בדחיפות חזרה לגרמניה מפילדלפיה בעקבות השמועות על מסעותיו הקודמים ברחבי המזרח הרחוק, את האפשרות להקמת משלחת נוספת אשר תישלח לטיבט, אולם הפעם תחת הדגל שנשא את צלב הקרס.
הצעתו של שייפר הניחה על השולחן את האפשרות לכיבוש יעדים חדשים ומפתים שלא נראו ברי השגה עד כה:, הר מסתורי בו חזה במסעו האחרון, אשר באותה העת טרם נחקר ויש שאמרו כי גובהו עלה על זה של האוורסט. בנוסף, המושבה הטיבטית להסה, אשר נודעה בשם, אליה נכשל להגיע מגלה הארצות השוודי סוון הדין, שכינה אותה בשם. מטרות זוטות אחרות עלו גם הן, כגון חקר התרבות, הפאונה והפלורה של טיבט, אך מעל כולן עדיין עמדה מטרת העל, מציאת זכר לגזע ארי קדום שאולי שכן באותם אזורים לפני שנים רבות.
טרגדיה אישית
שייפר נאלץ להתמודד לבדו עם כל ההכנות הדיפלומטיות והפוליטיות שקדמו ליציאת המשלחת לדרך, אך לא לפני שנקלע לטרגדיה אישית, מותה של אשתו, הרטה וולץ, עמה התחתן כארבעה חודשים קודם לכן. במהלך מסע ציד ברווזים שערכו יחד עם שני משרתיהם בסירתם ב-9 בנובמבר 1937, נעמד שייפר במקומו על מנת לירות, אולם גל שפגע בסירה גרם לו לאבד את איזונו בדיוק כאשר לחץ על ההדק. הרובה שהחזיק עף מבין ידיו, נשבר לשתי חתיכות, ופלט כדור שפגע בראשה של כלתו הטרייה, פוצע אותה אנושות. היא מתה באותו הערב. מזועזע, ומלא רגשות אשמה וחרטה, איים שייפר תחילה כי יתאבד. על אף כן, מצבו הנפשי החל להשתקם במהרה, וכעבור שמונה שבועות בלבד חזר לעבודתו בנמרצות ובכוח רב, ככל הנראה בניסיון להטביע את יגונו בעבודה מאומצת. עם הגעת המשלחת לסין וטיבט, אמר, יוכל.
ייחוס
כאשר פתח שייפר בהכנות המקדימות להקמת המשלחת השתמש בכינוי על מנת לתאר את הפרויקט במכתבים הרבים ששלח, בעיקר לאנשי עסקים, בניסיון להשיג מימון. שמה הרשמי של המשלחת שונה בעקבות הוראה מידי חברת אננארבה לכדי, שם אשר נכתב באותיות גדולות, ותחתיו נרשם באותיות קטנות יותר,.
עם זאת, שייפר נצטווה במהרה להרכיב מעין לוגו חדש עבור כל המסמכים הרשמיים שעסקו בענייני המשלחת, אשר נדרש להיות, ולהיקרא בשם , ללא כל תוספות אחרות. הפקודה התקבלה בעקבות דיווחו של הקונסול הגרמני בקולקטה, אשר טען כי העיצוב הקודם.
באותה העת סוקרה המשלחת בכל העיתונים וכתבי העת האקדמיים בגרמניה בתור, מאחר שנערכה תחת חסותו של הימלר, וכל חמשת חבריה, אשר נבחרו באותה העת, החזיקו בדרגות הארגון. במקרה אחד כינה שייפר בעצמו את המשלחת באותו השם, בראיון עבור כתב העת "אטלנטיס". כמו כן נעשה שימוש חוזר בשם לאחר המלחמה, ב-1946, בדו"ח מודיעין של הצבא האמריקאי במערב אירופה.
אישורי נסיעה
תחילה תכנן שייפר להפליג בספינת קיטור במעלה נהר היאנגצה עד לצ'ונגצ'ינג, ולהמשיך לטיבט במסע רגלי, אולם נקודות רבות במסלולו הפכו לפתע לשדות קרב קשים, על רקע פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937. בחלוף הזמן הגיע למסקנה כי הדרך היחידה להגיע ליעדו הנכסף הייתה דרך הודו, אשר נמצאה תחת שלטון בריטי באותה העת.
בתום דין ודברים ממושכים הצליח לשכנע את הימלר כי לאור המצב הבינלאומי ששרר במזרח הרחוק, הדרך היחידה להשלים את מסעם הייתה לבוא במשא ומתן עם האימפריה הבריטית. לאכזבתו הרבה, הממשלה הבריטית חששה, ובצדק, מפני מלחמה הממשמשת ובאה כנגד גרמניה הנאצית, ולא ראתה בעין יפה את הרעיון שחייליה ינועו בחופשיות בשטחי חסותה.
על אף כן, רוחו האיתנה של שייפר לא נשברה בקלות, ולאחר שהשיג את הסכמתו של הימלר, טס ללונדון במרץ 1938 ונועד עם מספר בכירים ובני אצולה בריטים, ביניהם, , ואחרים, בניסיון לשכנעם לבוא לעזרתו ולהפעיל לחץ על ממשלתם. בריטניה, עם זאת, המשיכה לחשוד במניעיו הנסתרים של שייפר ודבקה בסירובה הרשמי, דבר אשר הוביל גם את הממשלה הטיבטית, שביקשה לשאת חן בעיני הבריטים ולשמור על יחסי החוץ הרגישים שניהלה עמם, לנקוט בעמדה דומה.
לאחר טריקתן של כל הדלתות הדיפלומטיות הציע שייפר להימלר, בצעד נואש אחרון, להשלים את משימתם תוך שימוש בכוח ובתחבולה. הוא גיבש תוכנית חדשה אשר הסתכמה בהקטנת סדר הגודל של המשלחת לחמישה אנשי מחקר בלבד, בתקווה שמסעם לא ימשוך תשומת לב רבה תחת המתכונת החדשה, ושיוכלו להשיג את אישורי המעבר הנחוצים להם עם הגעתם להודו. הימלר, לתדהמתו ולהקלתו של שייפר, הסכים.
חברי המשלחת
עם תחילת תהליך גיוסם של חברי המשלחת מסרה לשכתו של הימלר שמות של אנשי מקצוע פוטנציאליים לידיו של שייפר, אולם חוויות העבר וניסיונו הרב הזכירו לו שכמעט ומת באחת המשלחות הקודמות בהן השתתף בשל מקרי נטישה רבים, ובשל כך החליט לבחור את המועמדים בעצמו.
שייפר חיפש אחר אנשים מתאימים הן מבחינה פיזית, כלומר טיפוסים צעירים וחזקים אשר היו מסוגלים לדאוג לעצמם, והן מבחינה שכלית, קרי אקדמאים שהחזיקו בהשכלה המדעית הנחוצה לצורך המטרות המחקריות של המשלחת.
ראשית, נזקק שייפר לגאולוג. הוא בחר בעוזרו של וילהלם פילכנר, אחד החוקרים הגרמנים הידועים ביותר של טיבט באותה העת, קרל וינרט בן העשרים וארבע. עבור תפקיד אחראי הלוגיסטיקה בחר באדמונד גיר בן העשרים וארבע. ארנסט קראוזה בן השלושים ושמונה נבחר לשמש כאנטומולוג וכצלם של המשלחת. התפקיד האחרון שנותר פנוי, ואולי החשוב ביותר, לדעתם של שייפר והימלר, היה זה של האנתרופולוג, אשר נדרש להחזיק ברקע אקדמי של אתנולוגיה. את מקומו תפס בן העשרים ושש, קצין אס אס אשר לימים עזר להרכיב את אוסף השלדים היהודי.
מימון
להערכותיו של שייפר, הזדקקה המשלחת לשישים אלף רייכסמארקים, כמחצית מהסכום עוד קודם ליציאתה, אולם חברת אננארבה הודיעה כי לא תוכל לשאת בנטל כה כבד, ובלית ברירה נאלץ וולפרם סיברס לפתוח בתהליך מימון יחד עם אחד מעוזריו הנאמנים של הימלר, ברונו גלקה.
ייתכן כי סירובה של אננרבה לספק את המימון הנדרש למשלחת נבע כתוצאה מהתנגדותו של שייפר לרעיונותיו של הימלר, אשר ביקש להנחות אותה בכיווני מחקר שענו על תחומי העניין הפרטיים שלו. שייפר, מנגד, אשר מאז ומתמיד נודע כדמות שהתקשתה לציית לסמכות מכל סוג, דרש משלו, והכין רשימה של שנים עשר תנאים עבור המשך השתתפותו בפרויקט, אשר הבטיחו כי יקבל אותו.
לבסוף נפגש גלקה עם נציגי ה, בית ההוצאה לאור הרשמי של המפלגה הנאצית, בראשותו של מקס אמאן, על מנת לסגור עסקה לפרסום המשלחת ולגיוס כספים למימונה. כמו כן ניסו הוא וסיברס למכור את הזכויות על הסרט התיעודי העתידי שתכננו להפיק מצילומי המשלחת, ואף יצרו קשר עם ועם  של המשרד הראשי למשק ומנהל.
הסכום הכספי הדרוש הושג בסופו של דבר באמצעות עבודתם המשותפת של שייפר, סיברס, גלקה, ואפילו של הימלר, אשר נהג להושיט יד תומכת מעת לעת לאנשיו. במקרה אחד יצר קשר עם שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ, בניסיון להשיג את אישורי הנסיעות הנחוצים עבורם, ובמקרה נוסף ניסה לזרז את בחינותיו האקדמיות של ברונו בגר, כך שהלה יוכל לצאת למשלחת בתור .מספר מקורות טוענים כי יותר משמונים אחוזים מהסכום הכולל נאספו בידי שייפר, בעזרתם של הארגונים שצוינו לעיל, בין השאר, וכן בסיוע עיתון המפלגה הנאצית, הפלקישר באובכטר, וכמו כן הודות ל, אחד מחברי המשלחת הקודמת בה השתתף שייפר, ואף מספר חברות גרמניות מפורסמות, כגון אי גה פארבן.
מטרות
קיימת מחלוקת בנוגע למהותה של המשלחת. נודע בוודאות כי שייפר ואנשיו אספו ממצאים רבים, ביניהם בעלי חיים, צמחים, בדיקות גאומגנטיות, ומאות רישומים והערכות של התושבים הטיבטים ושל תרבותם. אחת החוקרות הבולטות ביותר בתחום חייו ועבודותיו של שייפר, דוקטור איסרון אנגלהרדט, טענה כי המשלחת הייתה, ושהספק הקיים בנוגע לקבילותה נגזר מהתקופה ההיסטורית שבמהלכה התרחשה.
מספר האשמות הועלו בנוגע לכך שהמשלחת נועדה לקבוע האם טיבט הייתה, הלכה למעשה,, קרי הסביבה המקורית ממנה הגיעו צאצאיו של האדם הארי לגרמניה, למדינות סקנדינביה, ולצפון אירופה. עבודתו של אחד מחברי המשלחת, ברונו בגר, אשר לקח את מידות הגוף והגולגולת של מאות טיבטים, לכל אורכה, לא סייעה להפגת שמועות מסוג זה.
עם שובם של שייפר ואנשיו לגרמניה בתום מסעם שלח שר התעמולה יוזף גבלס אזהרה רשמית לכל העיתונים הגרמנים אשר מנעה את פרסומם של דיווחים אודות המשלחת שזה עתה חזרה מטיבט, או של משלחות עתידיות שטרם יצאו לכיוונה: .לדעת העיתונאי הסיני רן יאנשי, המשימה הראשית של המשלחת לטיבט הייתה, ואילו משימתו המשנית הייתה. העיתונאי האמריקאי הציע רעיון דומה, וטען כי מטרת המשלחת הייתה שרטוט של מפות שטח אשר יאפשרו.
המסע להודו
המשלחת יצאה לדרכה ב-20 או ב-21 באפריל 1938, מג'נובה, איטליה, על גבי הספינה "גנייזנאו", ועברה דרך קולומבו, סרי לנקה, עד להגעתה לקולקטה, הודו, ב-13 במאי אותה שנה. למרות הצורך בסודיות שהתעורר בעקבות סירובה של בריטניה לאפשר את כניסתה של המשלחת לשטחי חסותה, דאג שייפר שמסעם להודו לא יהיה שקט, ורכש כרטיסי מחלקה ראשונה עבור כל ארבעת עמיתיו, ככל הנראה על מנת להתערבב עם אנשי צבא, דיפלומטים ואנשי עסקים, אשר חשב שיוכלו להועיל בדרכים שונות למשימתם.
עם עגינת הספינה בסרי לנקה קיבלו חברי המשלחת חדשות רעות. עיתון המפלגה הנאצית, הפלקישר באובכטר, פרסם כתבה רועשת על שליחותם קודם לצאתם לדרך, ועורר תשומת לב וביקורת רבה ברחוב פליט שבלונדון. לא חלף זמן רב בטרם החלו העיתונים הבריטיים לפרסם כתבות דומות, והן בריטניה והן הודו אף החלו לחשוש מפני תחילתה של.
שייפר הזועם שיגר מברק למפקדת האס אס בגרמניה והתלונן על שספג. כעסו הדביק במהרה גם את הימלר, אשר החליט לשלוח מכתב אישי ל, ראש המודיעין הימי לשעבר בבריטניה, בו ניסה להציג באור מגוחך את הרעיון כי גרמניה תשלח משימת ריגול באופן כה מגושם וגלוי לעיני כל. דומווייל העביר את הודעתו הלאה, לראש הממשלה נוויל צ'מברלין, והמשלחת הורשתה להמשיך בדרכה עד לסיקים בלבד, מעין עיר מדינה עצמאית למחצה ששכנה בצפון הודו וגבלה בהרי ההימלאיה.
אך סיקים לא נכללה ברשימת מטרותיו המקורית של שייפר, וגרוע מכך, היא נחקרה כבר פעמים רבות בידי משלחות אחרות. בלית ברירה, המשיכו חברי המשלחת לעבר העיר, וערכו מספר ביקורים אצל בכירים בריטים שונים, ביניהם, בגנגטוק, אשר מאוחר יותר תיאר את שייפר בתור.
בחלוף הזמן פקעה סבלנותו של שייפר, והוא נאלץ לפנות לשגריר המקומי,, ולמושל הודו, ויקטור הופ, במטרה להגיש בקשת ביקור רשמית לממשלה הטיבטית בלהסה. הקונסול הכללי בקולקטה השיב לידיו מברק אשר יידע אותו על סירובן המשותף של בריטניה וטיבט לאפשר לו להמשיך בדרכו. הישועה הופיעה לבסוף באוגוסט 1938, בדמות בן אצולה טיבטי אשר הגיע לפתע למחנה הגרמני. שייפר הנלהב העתיר שפע של מתנות על אורחו, וכעבור מספר חודשים, בדצמבר אותה שנה, קיבלה המשלחת הזמנה רשמית לבקר בטיבט מידי מועצת השרים של המדינה.
על אף שהזמנת המועצה הגבילה את ביקור המשלחת לשבועיים בלבד, שבה הקבוצה לגנגטוק בהתלהבות רבה על מנת לחדש את אספקתה ולהכין את ציודה. במהלך ההכנות הגיעה אליהם הודעה מהימלר, אשר החליט להעניק להם, כפרס על הישגיהם, קידום בדרגה. כל חברי המשלחת כבר היו חברים בשורות האס אס. שייפר קודם לדרגת אס. אס. האופטשטורמפיהרר וארבעת האחרים לדרגת אס. אס. אובר-שטורמפיהרר.
להסה
הקבוצה המשיכה בדרכה לאורך העמקים והדרכים התלולות של הרי ההימלאיה. אחת הבקשות שהציבה מועצת השרים כתנאי לכניסתם למדינה הייתה הימנעות מהריגת יונקים או עופות כלשהם, בטענה שהדבר יפגע ברגש הדתי של המקומיים. בשל כך, הוגבלו מחקריה של המשלחת לבדיקות אנתרופומטריות בלבד, לעת עתה. בדיקות אלו נערכו בידי ברונו בגר, אשר תיעד את מידותיהם של טיבטים רבים.
שייפר ואנשיו הגיעו לשערי העיר להסה, ביתו של הדלאי לאמה, ב-19 בינואר 1939. התושבים המקומיים שמחו לראות כי הזרים החזיקו בסיכות ופריטים שונים שנשאו את צלב הקרס, סימן שסימל מזל-טוב וקביעות בתרבותם.
בחודשים הבאים עמלו חברי המשלחת בקושי רב על מחקריהם. הם ביקרו במקדשי הטיבטים, אספו דוגמאות של דגנים שונים, צילמו את מנהגיהם החגיגיים של המקומיים, ערכו מדידות לקביעת מידותיהם וגזעיהם של הנחקרים, ואף התארחו אצל הרטינג רינפוצ'ה, אחד מראשי המנזר הבכירים.במהלך סיוריו במקדשים ובאתרי התפילה ביקש ברונו בגר ללמוד על הדת המקומית. הוא החל לאסוף סיפורים מהאנשים בהם נתקל, וכן תמונות, תחריטי קיר של האלים להם סגדו, ועותקים של לוחות אסטרולוגיים. אך מעל הכל רצה להשיג עותק של ספרי הקודש הטיבטיים. הסופר קלאודיו מיטי טען כי המשלחת חזרה לגרמניה כשבידיה מהדורה שלמה של כתבי הקודש הטיבטים, ה, ב-108 כרכים, בנוסף לדוגמאות של מנדלה, טקסטים דתיים נוספים, ומסמך אשר לכאורה התייחס לקיומו של גזע ארי כלשהו. כל המסמכים הללו הועברו לארכיון חברת אננארבה.
עמק ירלונג
לאחר יותר מחודשיים בלהסה הפך שייפר לחסר מנוחה, והחל לחפש אחר כיווני מחקר אחרים. הוא הצליח להשיג את הסכמתם של השליטים המקומיים לאפשר לו לבקר ב, לאחר שטען כי סמל צלב הקרס המקורי הובא לגרמניה מאותו מקום, כ-5,000 שנים קודם לכן.
בעיני הטיבטים נתפש המקום כקדוש, ולפי אמונתם היו שליטיהם הראשונים הלכה למעשה מעין יצורים אליליים אשר ירדו מגן עדן על מיתר שמימי, ונחתו באחד ההרים הגובלים בעמק. סיפורים מהסוג הזה הובילו את שייפר לקוות כי המקום אליו עמד להגיע היה האזור האידיאלי לחיפוש אחר, או, במילים אחרות, אחר ראיות לגזע הארי.
תחילה ביקרה המשלחת ב והתרשמה מחומותיו הגבוהות עליהן נמצאו יותר מאלפיים פסלונים ותבליטי חימר של סטופות. שייפר תיאר את שהותם במקום באופן נרחב ביומנו, אולם ציין כי.
חברי המשלחת אכן חשו מאוכזבים במידת מה משרידיהם המוזנחים של המבנים השונים בהם נתקלו, בייחוד מאלו של, אשר לרגליו הקימו את המחנה בו נחו במהלך היומיים בהם שהו באזור. על אף כן הקפידו לשרטט את המקום כולו בדיוק רב, ושייפר תיאר מאוחר יותר את הסביבה כולה בתור. בתום עבודתה פנתה המשלחת לאחור ויצאה מערבה לכיוון, העיר השנייה בגודלה בטיבט.
טסטאנג
בדרכה לשיגאטסה עצרה המשלחת בכמה נקודות לאורך הדרך, וראשית ב, מעין עיר שוק שהכילה בין אלפיים לשלושת אלפים תושבים, ונחשבה לרביעית בגודלה בדרום טיבט באותה העת. מלבד כמה תצפיות אורניתולוגיות משמעותיות, נתקלו צוות החוקרים גם באוכלוסייה מוסלמית קטנה, והעבירו את מרבית זמנם בהתרשמות מהמקדשים הרבים שנמצאו באזור .אחד המחזות אשר הותירו על חברי המשלחת את הרושם הגדול ביותר היו המבצרים הטיבטים הענקיים, הנקראים בעגה המקומית דזונגים, בהם נתקלו עוד קודם לכן, אולם כאשר המשיכו במעלה הנהר הסמוך לטסטאנג הופתעו לראות כמות לא מבוטלת של אותם מבנים מתנשאים השמימה. שייפר טען כי ביצוריהם הרחבים יעזרו להם לעמוד על תילם למשך כמה מאות נוספות, תחזית שלא התגשמה, היות שמרביתם נהרסו עד היסוד במהלך מהפכת התרבות בסין.
שיגאטסה
עם בואה של המשלחת לשיגאטסה הגיעו אלפי טיבטים בכדי לברכה. בגר המשיך בעבודות המדידה שערך על המקומיים, והחל לקטלג את שלל החפצים והכלים שהוא ועמיתיו אספו בחודשים האחרונים. שייפר העביר את זמנו בציד, ואף ספג נזיפה חמורה על כך מידי ה, קרי ראש המנזר או המקדש, של. במקרה אחד בו מצאו גופה אשר נשטפה אל גדת נהר, ציווה על בגר להוציא את גולגולתה, אולם היא כבר נמחצה יתר על המידה מכדי שיוכלו לעשות זאת.
סימני המתיחות הראשונים בין הצוות הגרמני לבין הבריטים החלו להופיע מיד לאחר הגעת המשלחת לעיר. מספר מתנות ששייפר הזמין מברלין, אותן רצה לחלק לחברים הספורים שרכש במהלך מסעו, הוחרמו בידי הרשויות הבריטיות בהודו.
כמו כן, עדויות מאותה העת ציטטו אותו באומרו,.
חזרה לברלין
לאור המצב הכללי שנוצר באירופה ב-1939 החלו היחסים הדיפלומטים שבין גרמניה לבריטניה להתערער. במרץ אותה שנה כבש היטלר את צ'כוסלובקיה והכריז על האזור בשם הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. עם הפלישה הקרבה לפולין, הבינו שייפר ועמיתיו כי במידה ותפרוץ מלחמה, הם ימצאו את עצמם במצב לא פשוט, וככל הנראה ייעצרו בידי הכוחות הבריטים בהודו לתקופת זמן לא מוגבלת.
בשבועות הבאים קיבלו חברי המשלחת מכתבים מבני משפחותיהם ועמיתיהם לעבודה, אשר הפצירו בהם לחזור לגרמניה בהקדם. סר בזיל גולד, עמו נפגשו קודם לכניסתם לטיבט, בסיקים, שלח אליהם מכתב בו הציע להם להתארח עמו כחודשיים נוספים. שייפר ואנשיו הבינו בתדהמה כי הקצין הבריטי קיווה לעכב אותם בהודו עד לתום המלחמה, ואולי אף להשתמש בהם כקלף מיקוח, אם הצורך לכך יתעורר.
חמשת המדענים ארזו את חפציהם במהרה, יחד עם אוסף הממצאים הרחב שצברו לכל אורך שהותם בהודו ובטיבט, ושבו חזרה לקולקטה. לאחר שהציגו במהרה את ממצאיהם בפני חברי מועדון ההימלאיה, המשיכו למפרץ בנגל ועלו על מטוס של חברת בריטיש אינדיאן אירוויס, לכיוון בגדאד. עם נחיתתם עברו למטוס גרמני שהמריא לווינה, ומשם המשיכו למינכן, במטוסו הפרטי של הימלר.
הרייכספיהרר אס. אס. חיכה להם בכבודו ובעצמו בשדה התעופה יחד עם ראשו לשכתו, אס. אס. גרופנפיהרר קרל וולף, עם נחיתתם בשעה 05:10 בצהריים, ב-4 באוגוסט 1939. לאחר ששתו יחדיו קפה המריאו כל השבעה לברלין, שם חיכתה להם קבלת פנים חגיגית.
ממצאים
חמשת חברי המשלחת אספו כל דבר שהצליחו להשיג: אלפי רהיטים, שטיחים, כדים, כלי עבודה, וחפצים מכל סוג. כמו כן, מספר רב של בעלי חיים, ביניהם יונקים, חרקים ועופות, לעיתים רק את פרוותיהם ועורותיהם, אף שאת חלקם הביאו לגרמניה בעודם בחיים: שלושה זנים של כלבים טיבטים, חתולים שונים, זאבים, שועלים, וגיריות. בנוסף, מספר רב של צמחים, דגנים וזרעים, אשר נשלחו למוסד האס אס לגנטיקה בוטנית בראשותו של.
בגר צילם יותר מאלפיים טיבטים, בהוטאנים, שרפנים ונפאלים. הוא מדד כ-376 מהם, בעיקרי באזורי הראש והפנים, ומתוך מדידותיו הכין תבניות גבס של כ-17 אישים שונים, שניים מהם בני אצולה או בכירים אחרים. כמו כן לקח טביעות ידיים ואצבעות מ-350 אישים נוספים. על מנת להצליח במחקרו ולשדל את בני המעמדות הגבוהים לשתף פעולה עמו העמיד פני רופא, רשם תרופות, ואף טיפל בנזירים שסבלו ממחלות מין.
לדעתו המקצועית של בגר, הצליחה המשלחת לחשוף סבירות גבוהה מאוד לכך שגזע נורדי כלשהו שינה את ההיסטוריה האסיאתית עם הגעתו לאותם אזורים. המתיישבים הראשונים בטיבט, כך טען, היו מונגולים אשר היגרו לארצות ההרריות עם תום עידן הקרח האחרון. עם זאת, צאצאים מגזע מעורב של פולשים נורדים קדומים הגיעו אל המישור הטיבטי במאות השנים שלאחר מכן, ו את עמדתם הגזעית של בני המעמדות הגבוהים בטיבט, על ידי כך שהתערבבו עמם.
ההוכחות לטענות הללו נחו, לדבריו, בדמות התווים הנורדים שנשאו האצילים הטיבטים, קרי.
שייפר, מנגד, התמקד במחקרו בפן התרבותי של הטיבטים, ובחן בקפידה את דתם וטקסיה השונים, כגון קבורת השמיים, ואף הביא עמו מספר גולגולות אנושיות חזרה לגרמניה. כמו כן שמר תיעודים מפורטים של מנהגי המקומיים בהקשר ליחסי מין, אשר ברוב התרבויות המודרניות נשאו עמם איסורים דתיים או חברתיים כלשהם, ובחן את היחס שהציגו כלפי נישואים, אונס, ביוץ, לידה, אוננות והומוסקסואליות.
בכתביו הרחיב שייפר על מנהגי ההומוסקסואליות בהם חזה בטיבט, והציג בפירוט את מגוון התנוחות המיניות בהן קיימו מנהיגים מבוגרים יחסי מין עם נערים צעירים. לדבריו, המנהג שיחק תפקיד משמעותי בפוליטיקה המקומית.
לכל אורך שהותם בטיבט צילמו חברי המשלחת יותר מ-20 אלף תמונות בשחור-לבן, כ-2,000 תמונות בצבע, ומעל ל-12 אלף קילומטרים של סרט צילום. מקורות אחרים גורסים כי המספר האמיתי הוא כ-40 אלף תמונות, ויותר מ-18 אלף קילומטרים של סרט צילום. כעבור מספר שנים, ב-1943, הסרט התיעודי יצא לאקרנים בגרמניה. הסרט הורכב כולו משלל הצילומים שאספה המשלחת, ושוחרר בעזרתו של הימלר.
מהיר ועצבני 7
מהיר ועצבני 7 (באנגלית: Furious 7; בעבר היה ידוע בתור Fast & Furious 7) הוא סרט פעולה שובר קופות אמריקאי משנת 2015 והשביעי בסדרת "מהיר ועצבני". הסרט נכתב על ידי כריס מורגן ומבוים על ידי ג'יימס ואן ומככבים בו וין דיזל, פול ווקר, דוויין ג'ונסון, מישל רודריגז, ג'ורדנה ברוסטר וג'ייסון סטיית'האם לצד אנסמבל שחקנים. הסרט יצא לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-3 באפריל 2015 וברחבי ישראל הסרט יצא לאקרנים ב-2 באפריל 2015, יום לפני יציאת הסרט בארצות הברית ב-IMAX ו-4DX (ארבעה-ממדים).
הפקת הסרט החלה כבר באפריל 2013, במקביל להשלמת הצילומים על מהיר ועצבני 6 וזהו הסרט הראשון בסדרה שמתרחש לאחר אירועי מהיר ועצבני 3: טוקיו דריפט, כאשר עלילות שלושת הסרטים הקודמים בסדרה התרחשו בין מהיר ועצבני 2 למהיר ועצבני 3.
זהו סרטו האחרון של השחקן פול ווקר, זאת לאחר מותו הטראגי בתאונת דרכים ב-30 בנובמבר 2013. הסרט כולו הוקדש לזכרו של פול ווקר והאולפנים השתמשו בטכנולוגיית CGI כדי להשאיר את דמותו של בראיין אוקונור בחיים, עקב מותו.
עלילת הסרט
לאחר שהביסו את אוון שואו וצוותו, דומיניק טורטו ובראיין אוקונר ושאר הצוות חוזרים לארצות הברית כדי לנהל שוב חיים נורמליים. דום מנסה לסייע ללטי להשיב ולשחזר את זכרונה לאחר שהוא נוסע יחד עמה אל המדבר למרוצי המכוניות שאותם הם המציאו, "מלחמות המרוצים", שם לטי מתחרה ומנצחת, אולם חוטפת פלאשבקים מאז התאונה ובורחת מהמקום, בעוד בראיין מתחיל להתרגל לחייו כאב טרי.
בינתיים, אחיו הבכור של אוון, דקארד שואו פורץ אל בית החולים בו שוכב אוון המשותק ונשבע לנקום נגד דום וצוותו, הוא פורץ אל משרדו של הסוכן לוק הובס בשירות הביטחון הדיפלומטי כדי לגבש דיוקן של אנשי צוות של דום ודום עצמו.
דום מבקר מאוחר יותר את הובס הפצוע השוכב בבית החולים ומבין שדקארד שואו הוא מתנקש סורר, יוצא סיירת של הכוחות המיוחדים הבריטיים, שמחפש נקמה. הובס מזהיר את דום להתרחק מדקארד רשמית אך מציין באופן לא רשמי שדום מוכרח לעשות מה שהוא מרגיש לנכון לעשות על מנת להגן על אלה שהוא אוהב ושלא יחטיא.
דום יוצא לטוקיו כדי לדרוש את גופתו של האן, שם הוא פוגש את שון בוזוול מהסרט השלישי, אחד מחבריו של האן ותלמידיו, שמעניק לו חפצים אישיים שנמצאו על גופתו של האן, ביניהם שרשרת שדום ניסה למצוא עבור לטי ותמונת אהובתו של האן, ג'יזל ישר שנהרגה בסרט הקודם (היא מופיעה גם ב-DVD בסצנה שנמחקה).
בהלווייתו של האן בלוס אנג'לס, כשחברי הצוות טז' פארקר ורומן פירס נשבעים שהם לא רוצים לבקר בהלוויות נוספות, בריאן מציין שעדיין יש עוד הלוויה אחת חשובה - זו של שואו. לפתע, דום מבחין ברכב שצופה בהם ובמושב הנהג יושב דקארד שואו. דום רודף אחרי הרכב ולאחר מרדף מתכונן להיאבק בדקארד, אך זה נמלט עם הופעת צוות מיוחד בראשותו של פרנק פטי מסוכנות הביון שמגיע למקום בו דום נפגש לראשונה עם דקארד. פטי מסביר לדום שהוא יסייע לו לעצור את דקארד בתנאי שהוא יעזור לו לעצור שכיר חרב בשם מוזה ג'קאנדה מלהניח ידיו על תוכנת מחשב בשם 'עין האלוהים' שמסוגלת לפרוץ לכל התקן דיגיטלי שקיים וכך לעקוב אחר כל אדם בזמן קצר. דום וצוותו מתבקשים להציל מאנשיו של ג'קאנדה האקר מסתורי בשם ראמזי, שפיתח את התוכנה.
בשובו מההלוויה דום מגייס את בראיין, לטי רומן וטז' כשבראיין מבטיח למיה שאחרי שואו הוא יקדיש את חייו לגידול בנם במשרה מלאה. כדי לחלץ את ראמזי הצוות צונח מהאוויר עם רכביהם באזור הרי הקווקז כדי לעצור את הצוות של ג'קאנדה ונקלעים למאבק מול אנשיו של ג'אקנדה ועוזרו קיאט שנמצאים באוטובוס חמוש ומשוריין. מאוחר יותר, שואו מגיע גם הוא למקום ברכב משוריין ומנסה לחסל את ראמזי ודום. לאחר שדום התעמת עם ג'אקנדה, שואו שהתכונן לחסל את דום, מבחין בג'אקנדה ומחליט לשתף עמו פעולה. לאחר שהם מחלצים את ראמזי, (שמתברר שזאת אישה) מגלה להם ראמזי כי נתנה את תוכנת המחשב למכר שלה באבו דאבי.
הצוות יוצא לאבו דאבי כשמגלים שמיליארדר רכש שבב שבתוכו התוכנה בשביל מכונית העל שלו. הצוות פורץ אל הכספת שבה המכונית באמצע מסיבה ומצליח לגנוב את המכונית. אך הצוות מתעמת במקביל עם שואו שרודף אותם. דום ובראיין נמלטים מהפנטאוז עם המכונית דרך החלון אל מגדל סמוך ומחלצים את השבב. הצוות מצליח לעקוב אחר דקארד שואו ולמצוא אותו ממתין במפעל נטוש. דום, בראיין ופטי עם צוות הכוחות המיוחדים שלו מנסים לעצור את שואו, אך הם נכנסים למארב של ג'קאנדה וצוותו, שחבר לשואו.
אנשיו של פטי נהרגים בעוד פרנק פטי עצמו נפצע בידי יד-ימינו של ג'אקנדה, קיאט, אך מצליח להימלט יחד עם דום טורטו ובראיין אוקונר. בעוד ג'קאנדה נוטל בחזרה את תוכנת 'עין האלוהים' מאנשיו של פטי ונמלט. בדרכם מחוץ למדינה, פטי מתריע את דום ובראיין שג'קאנדה עשוי לעשות שימוש בתוכנה כדי לרדוף את ראמזי שרק היא יכולה לנטרל אותם ולפרוץ לתוכנה. השניים ממשיכים הלאה כשהם מותירים את פטי מאחור כדי להתפנות משם במסוק.
כשהם נותרים ללא ברירה ממשית, הצוות יחד עם ראמזי מחליט לשוב ללוס אנג'לס, שאת רחובות העיר הם מכירים טוב, כדי להיאבק בשואו, ג'קאנדה ואנשיו. דום מתכנן להתעמת פנים אל פנים מול דקארד שואו, בעוד בראיין ושאר הצוות מנסים להשיג מחדש את התוכנה מידי ג'קאנדה ואנשיו. באותו הזמן, מיה מגלה לבראיין שהיא בהיריון עם בתם.
כשג'קאנדה רודף את בראיין ושאר הצוות עם מסוק תקיפה חמוש תוך שימוש בתוכנה כדי ללכוד את ראמזי, ג'קאנדה שולח מזל"ט חמוש כדי להרוג את טז' ורומאן שהחזיקו בראמזי במכוניתם, לאחר מכן לטי מחזיקה בראמזי ונקלעת למרדף עם המזל"ט. אנשי ג'קאנדה מגלים שראמזי מנסה לפרוץ להם לעין של אלוהים הם מפציצים את מגדל התקשורת וכך מונעים את הפריצה. בראיין ממהר למגדל התקשורת על מנת לעזור לראמזי להמשיך את הפריצה לתוכנה כדי לנטרלה. בינתיים, הובס שרואה את הצוות בשעת צרה ורואה כי מגדל התקשורת מושמד, הוא מתפרץ בבית החולים בו הוא מאושפז, לוקח רכב חירום ונוהג במהירות ומתרסק הישר על המזל"ט ומשמיד אותו שנייה לפני שזה פוגע בראמזי ולטי ולאחר מכן מתעמת נגד המסוק של ג'אקאנדה באמצעות מכונת הירי של המזל"ט.
אחרי הקרב והבסתם של שואו וג'קאנדה, המסוק של ג'קאנדה מתרסק היישר על מוסך החניה ועל דום ששכב מתחת להריסות מוסך החניה מחוסר הכרה. הצוות מחלץ את דום מן ההריסות, כשדום עדיין שוכב חסר הכרה, הצוות חושש שהוא מת בעוד בראיין מנסה להחיות בחזרה את דום, לטי מתייפחת מעל גופו ומתברר שזכרונה שב אליה כשהיא נזכרת שהיא ודום נישאו בחשאי ברפובליקה הדומיניקנית. דום מתעורר ואומר כי הגיע הזמן שהיא תיזכר.
דקארד שואו המובס נלקח על ידי הובס למעצר במתקן כליאה חשאי של סוכנות הביון המרכזית עם אבטחה כבדה ומרבית. בינתיים, בחוף הים, בריאן ומיה משחקים עם בנם כשדום, טז', לטי ורומן צופים בהם מאמצים לחיקם את שמחתם בידיעה כי מוטב לבראיין לפרוש ולחיות הרחק מכל האקשן עם משפחתו.
דום נכנס לרכבו ועוזב בשקט אך בריאן עוצר אותו בצומת, נוהג ברכבו. דום נזכר בזמנים שהם חלקו יחד מאז הכירו והשניים נפרדים ונוסעים כל אחד לדרכו.
פיתוח
באפריל 2013, ג'סטין לין, במאי כמה מסרטי הסדרה, הכריז כי לא יביים את מהיר ועצבני 7, מאחר שאולפני ההפקה דרשו להוציא את הסרט לאקרנים בקיץ 2014, בלו"ז שמתנגש עם פרויקטים אחרים של הבמאי. באפריל 2013 נשכר ג'יימס ואן, במאי סרטי אימה לרוב, לביים את הסרט כשמרבית צוות השחקנים מאשר את השתתפותו בסרט.
צילומים
הצילומים החלו בתחילת ספטמבר 2013 באטלנטה, ג'ורג'יה ובאבו דאבי ודובאי ובקולורדו, ארצות הברית.
בנובמבר 2013, השחקן פול ווקר נהרג בתאונת דרכים. יום למחרת אולפני יוניברסל הכריזו על דחיית ההפקה. בדצמבר 2013 האולפנים הכריזו על הקפאת ההפקה והבמאי אישר כי הפקת הסרט לא בוטלה וכי האולפנים דנים בשינוי עלילת הסרט עקב מות השחקן. באותו חודש, השחקן וין דיזל הודיע כי הסרט ייצא לאקרנים ב-10 באפריל 2015. לבסוף דווח כי הסרט ייצא ב-3 באפריל 2015.
בפברואר 2014 דווח שהצילומים חודשו ובאפריל נערכו צילומים באטלנטה שנמשכו שמונה שבועות. הצילומים הושלמו לבסוף ביולי 2014.
שיווק
הטריילר הרשמי לסרט יצא ב-1 בנובמבר 2014 בעוד כרזת הסרט והשם הרשמי Furious 7 נחשפו ב-26 באוקטובר 2014.
פיתוח דמותו של בריאן אוקונר
בינואר 2014 דווח שדמותו של פול ווקר, תפרוש מפעילות ולא תיהרג. לצורך כך צולמו סצנות חדשות בהשתתפות ארבעה כפילי גוף ותוך שימוש בטכנולוגיית CGI על מנת לדאוג לכך שדמותו של פול ווקר המנוח תוכל להשלים את צילומי הסרט. באפריל 2014 דווח שאחיו של השחקן, קיילב וקודי נטלו חלק בכמה סצנות בסרט לצורך כך.
מוזיקה
בריאן טיילר, שהלחין את הפסקול ל"מהיר ועצבני 3", "מהיר ועצבני 4" ו"מהיר ועצבני 5", נשכר להלחין גם את המוזיקה והפסקול לסרט השביעי בסדרה.
אלבום הפסקול המקורי של הסרט כולל שירים של מגוון אמנים כגון:צ'ארלי פות', ויז קאליפה, די ג'יי סנייק ואיגי אזליה. שירם של פות' וקאליפה, "See You Again", שהפך לסרטון הנצפה ביותר ביוטיוב.
ג'יימס פרנק
ג'יימס פרנק (26 באוגוסט 1882 - 21 במאי 1964) היה פיזיקאי גרמני-יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה.
השכלה ופעילות
ג'יימס פרנק נולד כבנם הבכור של רבקה ויעקב, בנקאי, בהמבורג שבגרמניה.
פרנק סיים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1906 באוניברסיטת הומבולדט שבברלין בה הוא למד ולימד עד לשנת 1918. ב-1914 התנדב לצבא הגרמני כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה וב-1915 הועלה לדרגת לוטננט וקיבל אות צלב הברזל, דרגה ראשונה. לאחר המלחמה, התמנה לראש תחום פיזיקה במכון קיסר וילהלם בברלין. בשנת 1920 התמנה לראש המכון לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת גטינגן, גרמניה. באותה התקופה עבד עם מקס בורן. בשנת 1925 קיבל פרס נובל לפיזיקה על גילוי החוקים השולטים בפגיעה של אלקטרון באטום, יחד עם גוסטב הרץ, שותפו לעבודה זו. העבודה בוצעה ברובה בשנים 1912–1914 וכללה בין היתר את ניסוי פרנק-הרץ, המהווה שלב חשוב בהוכחת מודל האטום של בוהר.
עם עליית הנאצים לשלטון, ופיטורי המורים היהודים, סירב לנצל את האפשרות להמשיך לעבוד בגרמניה על סמך שירותו בצבא הגרמני והיגר לארצות הברית. תחילה עבד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולאחר מכן באוניברסיטת שיקגו. פרנק השתתף באופן פעיל בפרויקט מנהטן. חיבר את דו"ח פרנק על הבעיות בשימוש בפצצת אטום לצרכים צבאיים. בשנת 1953 הגיע לגרמניה לצורך קבלת אזרחות כבוד של העיר גטינגן. מדליות ופרסים נוספים בהם זכה: 1951 - מדליית מקס פלאנק של ארגון הפיזיקאים הגרמני, 1955 - פרס רומפורד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. חבר בחברה המלכותית של לונדון מאז 1964.
ג'יימס פרנק נפטר במהלך ביקור בגטינגן ונטמן בבית עלמין בהמבורג.
בן (כפר)
בן (בהונגרית: Bőny) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1992 לאחר פיצול הכפר "בניירטלפ" (Bőnyrétalap) לבן ולרטלפ (Rétalap).
בבניירטלפ חיו מעט יהודים.
שערוריית הליבור
פרשת הלִיבּוֹר (מכונה גם שערוריית הליבור) הוא שמה של פרשה שנחשפה בשנת 2012, במסגרתה בנקים בכירים ביצעו מניפולציה בריבית הליבור (LIBOR) על מנת לגרוף רווחים. שער הליבור משפיע על שוק המעו"ף ועל כלים פיננסיים רבים בכלכלה העולמית, ולו נגזרים בסך 350 טריליון דולר.
רקע
הליבור (באנגלית: LIBOR - London Inter-bank Offered Rate) היא ריבית בין-בנקאית על פיה בנקים מלווים ולווים כסף אחד מהשני; שערה נקבע מדי יום מממוצע הערכות/ציטוטים המוגשים על ידי פאנל של כ-11–16 בנקים בכירים בעולם. הליבור מחושבת עבור חמישה מטבעות שונים ושבע תקופות (מועדי פירעון) – החל מיום אחד ועד לשנה. ריבית הליבור משמשת בפועל כאמת מידה עליה מתבססים גופים פיננסים (ממשלתיים ופרטיים), כמו גם נותני משכנתאות וסוכניות אשראי במתן הלוואות, אשר קובעים את הריביות שלהם בהסתמך עליה. הציטוטים הללו אמורים לשקף את המציאות וההערכות הכנות של בנקים בדבר הריבית שבה הם יכולים לגייס כסף בהלוואה קצרת-טווח מבנקים מובחרים אחר.
בשנת 2008, תחקירים בוול סטריט ג'ורנל ובקרן המטבע הבינלאומית העלו את החשד לפיו בנקים מטים את השער באופן קבוע על מנת להניב רווחים; עלתה האפשרות שריביות שהיו נמוכות גם בזמן המשבר הכלכלי של 2008 נקבעו במטרה לגרוף רווחים מתיקי מסחר (פורטפוליו) מבוססי ליבור של הבנקים. החלה חקירה חשאית בעניין, והפרשה נחשפה ביוני 2012 עת שבנקים שהיו צד למניפולציה פנו מיוזמתם לרשויות אכיפה באירופה ובארצות הברית, והציעו להסגיר עצמם ואת חבריהם לקנוניה בתמורה לחסינות ולהפחתה בקנסות.
אירועים מרכזיים בהתפתחות הפרשה
לאחר התפוצצות הפרשה, מצאה וועדה עצמאית של ארגון FSA הבריטי שתהליך קביעת השער לוקה בחוסר בפיקוח ובקרה, והמליצה על הגברת הרגולציה בנושא. כמו כן, חקירה פלילית החלה בבריטניה ובארצות הברית, כאשר מחלקת המשפטים של ארצות הברית נכנסה לתמונה. חושף שחיתות טען שבכירים ממספר בנקים מעורבים ביצעו תיאומי מחירים, ושכל תזוזנה של מאית האחוז (0.0001) יכלה להניב רווחים של כמה מיליוני דולר למעורבים. כמו כן, התברר שבין השנים 2005–2011 בוצעה מניפולציה בתוך מניפולציה - דיכוי שיטתי של הליבור מצד הבנקים כדי לשדר חוסן פיננסי (מקור פנימי ציין שתופעה זו החלה בתחילת שנות ה-90). נחשף שבנקים דיווחו על ריביות נמוכות או גבוהות במכוון, ובכך הציגו מצגי שווא ואפשרו לסוחרים לגרוף רווחים.
מעל 20 בנקים נחקרו, ותכתובות אימיילים ושיחות שתועדו חשפו שסוחרים ביקשו להתאים את שער הליבור למספר מסוים על מנת שפוזיציות מסחריות שלהם יהיו רווחיות.
תביעות ועונשים
לאחר שנחשפה מניפולציית הליבור ננקטו נגד הבנקים בפנלים של הליבור הליכים משפטיים פליליים, מנהליים ואזרחיים, בעקבותיהם הם שילמו מיליארדי דולרים של קנסות ופיצויים, ונושאי משרה בהם נשלחו לכלא. קנסות בסך 9 מיליארד דולר שולמו לנציבות האירופית ולרשויות בארצות הברית ובריטניה, ומספר בנקראים הורשעו.
בין הגופים המעורבים ניתן למנות את Crédit Agricole, HSBC, JPMorgan Chase, Lloyds, Citigroup, Société Générale, ICAP ו-R.P. Martin (חלקם, אף על פי שהיו שותפים למניפולציית הליבור, לא שילמו מחיר כבר מכיוון שחלקם היה קטן יותר או עקב ההעדר ראיות מספיקות); הבנק השווייצרי UBS שילם מעל 1.5 מיליארד דולר קנסות; הבנק הגרמני דויטשה בנק (Deutsche Bank) שילם 2.5 מיליארד דולר קנסות; הבנק הבריטי ברקליס (BARCLAYS) שילם 450 מיליון דולר קנסות; הבנק הסקוטי RBS  שילם 612 מיליון דולר; והבנק ההולנדי רבובנק (Rabobank) שילם מעל מיליארד דולר. בנקים אלו נתבעו בבתי משפט אזרחיים על קיום קרטל, וב-2018 אף הוגשה בישראל תובענה ייצוגית, לפיצוי גופים ואנשים מישראל שנפגעו.
הפיקוח על הליבור עבר לידי ICE Benchmark Administration (IBA), ועל פי הדיווחים ריבית זו צפויה להיעלם בהדרגה עד סוף 2021.
אנרגיית מים
אנרגיית מים (באנגלית: Hydropower או Water power) היא אנרגיה שמקורה בתנועת מים, כגון זרימת מים במדרון או במפל, זרימת מים בנהרות, תנועת גלי הים, או זרמי גאות ושפל של האוקיינוסים. אנרגיה זו מוגדרת כאנרגיה מתחדשת. מאז ימי קדם נוצל כוח המים למטרות שימושיות. כבר הרומאים והיוונים עשו שימוש באנרגיות מים מסוגים רבים תוך הזרמת המים גם באקוודוקטים להפעלת טחנות מים מסוגים שונים. לפעמים אנרגיית המים משמשת כמקור אנרגיה מתחדשת להשקיה ולהפעלה של מכשירים מכניים שונים, כגון טחנות קמח, מנסרות, טחנות טקסטיל, טחנות לגריסת סלעים לחצץ ואו לאבקת צבע, פטישים מכניים, מנופי עגינה, מעליות ביתיות וטחנות עפרות. טרמפות, המייצרות אוויר דחוס ממים נופלים, משמשות לעיתים להפעלת מכונות אחרות במרחק.
מאז תחילת המאה העשרים, המונח "אנרגיית מים" שימש כמעט אך ורק יחד עם הפיתוח המודרני של האנרגיה הידרואלקטרית. מוסדות בינלאומיים כמו הבנק העולמי רואים באנרגיית מים אמצעי להתפתחות כלכלית מבלי להוסיף כמויות משמעותיות של פחמן לאטמוספירה, אף על פי שלסכרים המשמשים ליצור כוח הידרואלקטרי קיימת השפעה שלילית חברתית וסביבתית.
היסטוריה
העדויות המוקדמות ביותר על גלגלי מים וטחנות מים מקורן בסהר הפורה, שבמזרח הקדום, במאה הרביעית לפני הספירה, במיוחד באימפריה הפרסית, 350 שנה לפני הספירה, באזורי עיראק, איראן ומצרים.
באימפריה הרומית ויטרוביוס תיאר טחנות מונעות על ידי מים במאה הראשונה לפני הספירה. בטחנת ברבגל היו 16 גלגלי מים שעיבדו וטחנו עד 28 טון דגנים ליום. גלגלי מים רומאיים שימשו גם לניסור שיש למשל המנסרה של הירפוליס בסוף המאה ה-3 לספירה. במנסרות אלה היה גלגל מים שהניע שני מוטות ארכובה וחיבור להפעלת שני מסורים. מתקנים שכאלה ישנם גם בשתי טחנות מסור רומיות מזרחיות מהמאה ה-6 שנחפרו באפסוס ובג'רש בהתאמה. הארכובה ומנגנון מוט החיבור של טחנות המים הרומיות הללו המירו את התנועה הסיבובית של גלגל המים לתנועה ליניארית של להבי המסור.
בסין, כבר משושלת האן (202 לפנה"ס - 220 לספירה) פטישים מכניים ומפוחים היו מונעים על ידי סקופי מים, ישנם היסטוריונים הטוענים שהפטישים המכניים היו מונעים על ידי גלגלי מים ולא על בסיס של סקופי מים. כי לא היה להם מספיק כוח כדי להניע את מפוחי התנורים. ניתן לראות בסין עדויות לגלגלי מים אנכיים המפעילים פטישים המונעים על ידי מים. הטקסטים המוקדמים ביותר לתיאור מכשירים מסוג שכזה הם מילון ג'יג'יופיה משנת 40 לפני הספירה, הטקסט של יאנג שיונג  המכונה פאנגיאן  משנת 15 לפני הספירה, וכן שין שין שכתב הואן טאן  בסביבות 20 לספירה. בתקופה זו גם המהנדס דו שי  הפעיל כוח באמצעות גלגלי המים על בוכנת - מפוח באתר להתכה ויציקות ברזל.
כוח של זרם מים המתפרץ בלחץ ממיכל, שימש במכרות פתוחים להפקת עפרות ומתכות בשיטה הנקראת הצפת המצוק באמצעות אקוודוקטים שהובילו את המים למקום ההצפה והכרייה. השיטה שימשה לראשונה במכרות הזהב של דולאוקותי בויילס משנת 75 לספירה ואילך, אך פותחה בספרד במכרות כמו לאס מדולאס. שיטת ההצפה הייתה בשימוש נרחב גם בבריטניה בתקופת ימי הביניים ובתקופות מאוחרות יותר להפקת עופרת ועפרות בדיל. מאוחר יותר השיטה התפתחה לכרייה הידראולית כאשר נעשה בה שימוש במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה.
בעולם המוסלמי בתקופת תור הזהב של האסלאם והמהפכה החקלאית הערבית (במאות 8–13 לספירה), מהנדסים איסלמיים עשו שימוש נרחב בכוח מים כמו גם בשימוש מוקדם בכוח הגאות, במתחמי מפעלים הידראוליים גדולים. בעולם האסלאמי נעשה שימוש במגוון טחנות תעשייתיות המונעות על ידי מים, כולל בבתי מבטשות, טחנות קמח ביתיות, טחנות נייר, בוכנות, מנסרות, טחנות ספינה, תעשיות הברזל והפלדה, טחנות בתעשיית זיקוק הסוכר וטחנות גאות. במאה ה -11 פעלו טחנות תעשייתיות אלו ברחבי העולם האסלאמי, מאל-אנדלוס וצפון אפריקה ועד המזרח התיכון ומרכז אסיה. מהנדסים מוסלמים השתמשו גם בטורבינות מים, בגלגלי שינים ובטחנות מים להעלאת מים ממפלס נמוך למפלס גבוהה, היו חלוצים בשימוש בסכרים כמקור כוח מים, לשימוש בטחנות מים ובמכונות להעלאת מים.
מהנדס המכונות האסלאמי אל-ג'זארי (1136–1206) תיאר עיצובים של 50 מכשירים, רבים מהם מונעים במים, בספרו "ספר הידע של מכשירים מכניים גאוניים", הוא מתאר שעונים, מכשיר להגשת יין, וחמישה מכשירים להרמה מים ומטענים". בנוסף לאלה הוא מתאר מתקן חגורה אינסופית עם כדים מחוברים המבוססת על גלגל מים.
בשנת 1753 פרסם המהנדס הצרפתי ברנרד פורסט דה בלידור ספר בשם "אדריכלות הידראוליקה Architecture Hydraulique" שתיאר מכונות הידראוליות עם ציר אנכי ואופקי. במהפכה התעשייתית היה ביקוש רב למכונות שכאלה דבר שגרם גם להתפתחות המכונות.
בסוף המאה ה-18 היו באירופה בסביבות 500,000 עד 600,000 טחנות מים שהפעילו טחנות קמח ומכונות אחרות. התפוקה הממוצעת של טחנות אלה הייתה בין 3 ל־5 קילוואט, במערכות הגדולות ביותר היו מגיעות מעל 40 קילוואט.
עם התפתחות רשתות חשמל הידראוליות נעשה שימוש בצינורות להובלת מים בלחץ ולהעברת כוח מכני מהמקור למשתמשי הקצה. מקור הכוח היה בדרך כלל גלגל מים, שהפעיל משאבה. שימוש נרחב בטכנולוגיה זו נעשה בערים ויקטוריאניות בבריטניה. רשת חשמל הידראולית פותחה גם בז'נבה, שווייץ. מזרקת סילון המים המפורסמת בעולם תוכננה במקור כשסתום הפחתת לחץ יתר ברשת הצנרת להולכת המים.
בתחילת המהפכה התעשייתית בבריטניה, המים היו מקור הכוח העיקרי להמצאות חדשות כמו נול המים או מסגרת מים לתעשיית הבדים שהתבסס על גלגל מים של ריצ'רד ארקרייט. אף על פי שהשימוש בכוח מים פינה את מקומו לאנרגיית קיטור בטחנות והמפעלים הגדולים, הוא עדיין שימש במהלך המאה ה-18 וה- 19 לפעולות קטנות רבות יותר, כמו להניע את המפוח בתנורי רם קטנים (למשל תנור Dyfi ).
ההתקדמות הטכנולוגית העבירה את גלגל המים הפתוח לטורבינה סגורה או למנוע מים. בשנת 1848, ג'יימס ב. פרנסיס, בזמן שעבד כמהנדס ראשי בחברת "לואל תאי שיט ותעלות" - Lowell's Locks and Canals company, שיפר את הטורבינות הסגורות שהגיעו ליעילות של 90%. הוא יישם עקרונות מדעיים ושיטות לבדיקת בעיות תכנון בטורבינות. שיטות החישוב המתמטיות והגרפיות שלו אפשרו תכנון טורבינות בעלות יעילות גבוהה ולהתאים אותן בדיוק לתנאי הזרימה הספציפיים של האתר בו הן הוצבו. טורבינת התגובה של פרנסיס נמצאת בשימוש נרחב. בשנות ה-70 של המאה העשרים, פיתח לסטר אלן פלטון לטובת מערכת הכרייה בקליפורניה, את טורבינת הדחפים הגלגלית של פלטון  היעילה ביותר, שניצלה את אנרגיית המים.
חישוב הספק המופק ממערכת הידרואלקטרית
המושגים Hydropower ו- Waterpower הם שמות נרדפים ל-Hydroelectric Power שמשמעותו המרת אנרגיה שמקורה בתנועת מים לאנרגיה חשמלית. אנרגיית הכבידה של המים (אנרגיה פוטנציאלית) הנופלים מראש מפל מתורגמת לאנרגיה קינטית המניעה טורבינות בתחתיתו. בהנחה שלחץ האוויר בסביבת המפל אחיד (ושווה ללחץ האטמוספירי) נפעיל את חוק שימור האנרגיה על נפח בקרה המכיל את המים במפל ברגע נתון והמוקף במעטפת בקרה:
כאשר:
היא קצב כניסת אנרגיה חיצונית למערכת
הוא קצב העבודה (הספק) הנעשית על ידי מערכת המוגדרת על ידי המפל
וקטור מהירות המים הלוקלית
{c.s.} מעטפת הבקרה
וקטור יחידה הניצב למעטפת הבקרה
{c.v.} נפח הבקרה
אנרגיית כבידה סגולית (אנרגיית כבידה ליחידת מסה)
אנרגיה קינטית סגולית (אנרגיה קינטית ליחידת מסה)
אנרגיה פנימית סגולית (אנרגיה פנימית ליחידת מסה)
היא צפיפות המים
בהנחה שאין מקור אנרגיה חיצוני המזין את המערכת יוצא ש- \dot{Q}=0 ו- u=0.
כאשר גובה המפל אז.
מכאן,
בנוסף:
ולכן:
כאשר A הוא שטח החתך הניצב לזרם המים במפל, היא הספיקה הנפחית ו-  היא הספיקה המסית שלו. בפועל נצילות המערכת אינה מושלמת והעבודה המופקת ממנה מהווה שבר מהנצילות המקסימלית. לפיכך:
כאשר היא נצילות המערכת ו-  הוא קצב העבודה המופקת מהמפל.
לשם המחשה, הספק טורבינה בעלת נצילות של 85% בגובה 145 m המוּנעת על ידי מפל מים וספיקה נפחית של {m^3} / {s} 80 בהנחת צפיפות מים של kg/m^3 1000 ותאוצת כובד של m/s^2 9.81 הוא 97 לפי החישוב הבא:
מפעילי תחנות הידרואלקטריות ישוו את סך האנרגיה החשמלית המיוצרת עם האנרגיה הפוטנציאלית התאורטית של המים העוברים דרך הטורבינה כדי לחשב את היעילות שלה. נהלים והגדרות לחישוב היעילות מוצגים בקודי בדיקה כגון ASME PTC 18 ו- IEC 60041. בדיקת שטח של טורבינות משמשת לאימות היעילות המובטחת של היצרן. חישוב מפורט של יעילותה של טורבינת כוח מים יביא בחשבון את העומד ההידראולי שפוחת עקב חיכוך הנוזל הזורם בתעלת הכוח או בצינור, עליית מפלס מי המפלס התחתון עקב תוספת המים המגיעים מהמפלס העליון, מיקום התחנה והשפעת כובד משתנה, הטמפרטורה והלחץ הברומטרי של האוויר, צפיפות המים בטמפרטורת הסביבה, והגבהים מעל פני הים של המאגר העליון והתחתון. לצורך חישובים מדויקים, יש לקחת בחשבון שגיאות עקב עיגול מספרים של הערכים הקבועים.
מערכות אנרגיית מים מסוימות כגון גלגלי מים יכולות לנצל כוח, מזרימת גוף מים מבלי לשנות בהכרח את גובהו. במקרה זה, הכוח הזמין הוא האנרגיה הקינטית של המים הזורמים. גלגלי מים מסוימים יכולים לנצל ביעילות את שני סוגי האנרגיה. זרימת המים בנחל יכולה להשתנות מאוד מעונה לעונה. פיתוח אתר אנרגיית מים דורש ניתוח של רשומות הזרימה של הנחלים ושיטפונות באזור האתר, המתמשכות לעיתים על פני עשרות שנים, כדי להעריך את אספקת האנרגיה השנתית המהימנה. סכרים ומאגרים מספקים מקור כוח אמין יותר על ידי כך שהם מאפשרים ויסות של שינויים עונתיים בזרימת המים. עם זאת למאגרים השפעה סביבתית משמעותית, כמו שינוי בזרימת הנחלים הטבעית. תכנון הסכרים חייב לקחת בחשבון גם את המקרה הגרוע ביותר, "הצפה מקסימלית של המאגר ככל הנראה" שניתן לצפות באתר; בדרך כלל בתכנוני סכרים יש לתכן מגלשי מברץ למקרה של הצפת יתר של המאגרים כדי להוביל את עודפי המים בזמן שיטפונות סביב הסכר.
שימוש בכוח מים
כוח המים הוא בעל פוטנציאל גדול לייצור חשמל, תלוי בכמות המשקעים והתנאים הטופוגרפיים או הגאוגרפיים. הפוטנציאל השמיש מבחינה טכנית בעולם נאמד בכ־26,000 TWh לשנה, מתוכם 21,000 TWh יכול לשמש גם מבחינה כלכלית. הפוטנציאל שניתן לפתח בפועל הוא בסביבות 16,000 TWh, כמות זו תואמת כמעט לביקוש החשמל העולמי בשנת 2005.
בשנת 2016 הותקנו ברחבי העולם תחנות כוח מים הידרואלקטריות בקיבולת מצטברת של כ־1096 GW, שייצרו כ־4100 TWh. לפיכך, תחנות הכוח ההידרואלקטריות סיפקו רק 16.6% מדרישות האנרגיה החשמלית בעולם שהם כ־2/3 מסך החשמל שנוצר ממקורות מתחדשים, שהיוו 24.5% מביקוש החשמל בעולם. ייצור זה היה יותר מפי 1.7 מהייצור של תחנות הכוח הגרעיניות, שספקו בשנת 2012 כ־2,346 TWh. מחצית מהייצור של הכוח ההידרואלקטרי העולמי מתבצע בעיקר בחמש מדינות, סין, ברזיל, קנדה, ארצות הברית ורוסיה. בעשור הקרוב, תגדל יכולת ייצור החשמל המבוססת על אנרגיית מים בעיקר בסין, טורקיה, ברזיל והודו.
טחנות מים
טחנת מים היא טחנה המשתמשת בכוח המים. זהו מבנה המשתמש בגלגל מים או בטורבינת מים כדי להניע תהליך מכני כמו כרסום, שחיקה (טחינה) באבני רחיים, גלגול או פטיש. יש צורך בתהליכים כאלה בייצור מוצרים וחומריים רבים, כולל קמח, לוחות עץ, נייר, טקסטיל, צבע ומוצרי מתכת רבים. טחנות מים אלה כוללות טחנות קמח, גריסה ושחיקה, מנסרות, טחנות נייר, מבטשות בתעשיות הטקסטיל, טחנות פטיש בהן מפוררים סלעים לחצץ, טחנות גלגול, טחנות תיל ליצור כבלי פלדה וברזל. אחת הדרכים העיקריות לסווג טחנות מים היא על ידי כיוון הגלגל (אנכי או אופקי), האחת מונעת על ידי גלגל מים אנכי באמצעות מנגנון של תיבת הילוכים, והשנייה מצוידת בגלגל מים אופקי ללא מנגנון כזה. ניתן לחלק את טחנות גלגל המים האנכי, על פי המקום בו המים פוגעים במשוטי הגלגלים, לטחנות גלגל מים שנגיעת המים בתחתית הגלגל, או בחלק העליון שלו בקדמת הגלגל או בצד האחורי שלו. דרך נוספת לסווג טחנות מים היא על ידי תכונה חיונית לגבי מיקומן: טחנות הגאות מנצלות את תנועת הגאות והשפל; טחנות ספינות הן טחנות מים על סיפון (ומהוות) ספינה.
יצור אוויר דחוס
במקום שיש עומד מים גדול (גבוהה) ניתן לייצר אוויר דחוס ישירות ללא חלקים נעים. בתכנונים שכאלה, מים הנופלים מגבוה רב מתערבבים עם בועות אוויר שנוצרות באמצעות מערבולת או על בסיס עקרון ונטורי שבו בנקודה צרה של צנרת המים נוצר תת-לחץ השואב אוויר לתוך הצנרת. בהמשך המים הזורמים במורד פיר או הצנרת לתא תת-קרקעי, בעל גגות גבוהים. בתא האוויר הכלוא בתוך המים נפרד מהם ונלכד מתחת לגגות. גובה עמוד המים הנופל שומר על דחיסת האוויר בחלקו העליון של החדר, ואילו בתחתית התא נמצאת היציאה, שממנה מתאפשר למים לזרום אל ערוץ הנהר/נחל הנמצא בגובה נמוך יותר מהכניסה. אל פתחים נפרדים בגגות התא מתחברת צנרת האוויר הדחוס המספקת אותו לשימושים שונים בתעשייה. בשנת 1910 נבנה מתקן על בסיס עיקרון זה על נהר מונטריאול ליד קובלט, אונטריו  שסיפק 5,000 כוחות סוס למכרות סמוכים.
אנרגיה הידרואלקטרית
אנרגיה הידרואלקטרית היא נגזרת של אנרגיית מים לייצור חשמל. זהו השימוש העיקרי בימינו באנרגיית מים. תחנות כוח הידרואלקטריות יכולות לכלול מאגר מים (שנוצר בדרך כלל על ידי סכר) כדי ליצור את האנרגיה של מים נופלים, או להשתמש באנרגיה הקינטית של המים. מפעלים הידרואלקטריים יכולים להיות שונים בגודלם, ממפעלים קטנים בגודל קהילתי המספקים חשמל לאוכלוסייה קטנה מקומית ועד למפעלים גדולים מאוד המספקים חשמל למדינה שלמה. נכון לשנת 2019, תחנות הכוח הגדולות בעולם הן תחנות כוח הידרואלקטריות קונבנציונליות המבוססים על סכרים.
ניתן להשתמש באנרגיה הידרואלקטרית גם לאחסון אנרגיה בצורה של אנרגיה פוטנציאלית בין שני מאגרים בגבהים שונים על בסיס אנרגיה שאובה או אגירה שאובה. מים נשאבים במעלה המאגרים בתקופות של ביקוש נמוך לחשמל שישוחררו מהמאגרים העליונים כאשר הביקוש לחשמל גבוה או שהייצור מערכת החשמל הכללית נמוך ביחס לביקוש.
השפעות חברתיות וסביבתיות של סכרים
סכרים גדולים יכולים להרוס מערכות אקולוגיות סביב הנהרות, לכסות שטחים נרחבים של אדמה במים, לגרום לפליטת גזים מצמחייה נרקבת מתחת למים ולעקור אלפי אנשים מבתיהם ולהשפיע על פרנסתם. ועוד: