cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קצה המחר
תקציר העלילה
הקצין האמריקני מייג'ור ויליאם קייג' (מגולם על ידי טום קרוז), הוא דובר שאחראי על מערך יחסי הציבור של הצבא. פחות מיממה לפני הקרב הגדול של כוחות הקואליציה שמתוכנן להיערך נגד החייזרים בחופי צרפת, קייג' מתבקש על ידי גנרל ברינגהם לסקר את נחיתת הכוחות על החוף. קייג' מסרב מכיוון שחושש למות בקרב ומאיים על הגנרל להשתמש בכישורי היחצ"נות שלו כדי להביא להאשמתו בכישלון האפשרי של הקרב, וכשהגנרל מורה לעוצרו באשמת סירוב פקודה, קייג' מנסה לברוח ומהומם על ידי המשטרה הצבאית. הוא מתעורר כשהוא באזיקים במחנה הטירונות שהוקם בנמל התעופה לונדון הית'רו, שם הוא מגלה שהוא הורד לדרגת טוראי ונחשב לעריק, ועל אף חוסר הניסיון שלו הוא מצוות לכיתה ג'יי כדי לצאת איתם לקרב כחייל לכל דבר.
הפלישה נכשלת והמימיקים צפו אותה מראש והציבו מארב לכוחות הצה"מ וטבחו בהם. קייג' מצליח להרוג מימיק אחד, אך נהרג בשדה הקרב תוך דקות ספורות מתחילת הקרב כשהוא מכוסה בדמו של המימיק. לאחר מותו הוא מתחיל להתעורר בכל פעם בהית'רו באופן מסתורי לבוקר האתמול, והוא חווה את אותם אירועים שקרו ביממה לפני הקרב הקטלני, בעודו היחיד שיש לו זכרונות מהיום ה"קודם", כאשר בכל פעם על אף נסיונותיו לשנות את העתיד, הוא נהרג שוב ושוב בשדה הקרב. אף על פי כן, בעקבות הניסיון הרב אותו הוא צובר כתוצאה מלולאות הזמן, מיומנויות הלחימה של קייג' גוברות במידה ניכרת בהדרגה והוא מסוגל כעת לחזות את המהלכים של החוצנים.
באחת מלולאות הזמן שקייג' חווה הוא פוגש בלוחמת המעוטרת ביותר של הכוחות המיוחדים סרג'נט ריטה ווראטאסקי (מגולמת על ידי אמילי בלאנט), אשר נודעת בכינוי "המלאך של וורדן" בשל חלקה המכריע בקרב נגד כוחות החייזרים בוורדן אשר בו היא הצליחה להרוג מאות חייזרים בעצמה. ווראטאסקי מכירה ביכולתו של קייג' לחזות את אירועי העתיד ומבקשת ממנו שיאתר אותה כאשר הוא "יתעורר" בפעם הבאה. כשקייג' מוצא אותה במחנה הטירונים היא מציגה אותו בפני ד"ר קרטר, מומחה בביולוגיה של המימיקים. השניים מספרים לו שהמימיק שהוא הרג היה מימיק נדיר מסוג "אלפא", הקשור באופן ישיר ל"אומגה" - המוח המרכזי של המימיקים. בכל פעם שאלפא אחד נהרג בשדה הקרב, האומגה מתחיל את היום מחדש עם הזיכרונות של היום הקודם וכך הוא יכול לחזות מראש את צעדי אויביו ולהיערך בהתאם. קייג' קיבל את היכולת הזו כשמת והוא מכוסה בדמו של האלפא. בעבר ווראטאסקי עברה חוויה דומה, וכך קיבלה את היכולת להרוג מאות מימיקים ביום הלחימה בוורדן, אך היא איבדה אותה בעקבות פציעתה בשדה הקרב וקבלת תרומת דם זרה בשל הפציעה. בעקבות כך קייג' וסרג'נט ווראטאסקי מובילים כעת את הלחימה בגזע החייזרים כאשר בעקבות כל לופ שקייג' חווה הוא וריטה מבינים טוב יותר את צעדיהם של האויבים וכתוצאה מכך מתקרבים באופן הדרגתי להבסת האויב על ידי השמדת ה"אומגה".
כאשר קייג' מתחיל לקבל חזיונות המסגירים לו את מיקום האומגה בסכר בגרמניה, הוא וווראטאסקי מנסים באמצעות יכולתו להתעורר כל יום מחדש לפלס נתיב דרך שדה הקרב ולסכר. אבל כשהוא מגלה שכל נתיב שהוא בוחר מביא בסוף למותה של ווראטאסקי, הוא בוחר להגיע לסכר לבדו. שם הוא מגלה שהאומגה לא נמצא וכי החיזיון היה מלכודת שהוצבה בפניו כדי למשוך אותו ולקחת ממנו את היכולת שלו להתחיל את היום מחדש. הוא מספיק להרוג את עצמו לפני שהאלפא המוצב שם יוכל לקחת את דמו. קייג' ווראטאסקי חודרים למטה של גנרל בריגהם במטרה להשיג אבטיפוס של טרנספונדר שנבנה על ידי ד"ר קרטר ואמור לדמות קשר ישיר בין האלפא לאומגה, וכשקייג' מנסה אותו על עצמו הוא מקבל חיזיון שמסגיר לו את מיקומו האמיתי של האומגה במוזיאון הלובר. אך בינם לבין חיילי הגנרל מתפתח מרדף בסיומו השניים נפצעים, וכתוצאה מהפציעה קייג' מקבל עירוי דם ומאבד את יכולתו להתחיל את אותו היום מחדש.
בהבנה שעליהם לחסל את האומגה לפני הנחיתה בנורמנדי, קייג' ווראטאסקי מגייסים חברים מכיתה ג'יי וטסים עימם לפריז. חברי הכיתה האחרים מקריבים את חייהם כדי לאפשר לקייג' ולווראטאסקי לחדור למרתפי הלובר ולזרוק רימוני נפץ על האומגה. השניים נהרגים על ידי אלפא בדיוק כשהאומגה מתפוצץ ומנטרל את כל המימיקים. לאחר שספג לתוכו את דמו של האומגה קייג' מתעורר מחדש ביום הפגישה הראשונה של עם גנרל בריגהם לפני הנחיתה המתוכננת, ושומע אותו מודיע בתקשורת על נחשול אנרגיה מסתורי שפרץ ממעמקי הלובר והרג את כל המימיקים. הוא מגיע בעצמו למחנה הטירונים בהית'רו ומגלה שווראטאסקי ושאר חבריו לכיתה ג'יי חיים ואינם מכירים אותו.
מובי דיק
מוֹבִּי דִיק (באנגלית: Moby-Dick) הוא רומן מאת הרמן מלוויל. הספר יצא לאור לראשונה בתאריך 18 באוקטובר 1851 בלונדון בגרסה מצונזרת בשם "הלווייתן" (The Whale). ב־14 בנובמבר אותה שנה פורסם הספר במלואו בארצות הברית.
על הספר
הרומן "מובי דיק" מלווה את צוות הספינה "פקווד" (Pequod), ובראשם הקברניט הקווייקרי, אחאב, במסע ציד לווייתנים מסביב לעולם. תוך כדי המסע נחשף הקיבעון של אחאב, שדוחף אותו באובססיביות לנקום בלווייתן הלבן העצום בגודלו, מובי דיק. בהיתקלות קודמת איתו גרם מובי דיק לאחאב לאבד את רגלו, וחרש צלקת עמוקה לאורך גופו.
העלילה מבוססת בחלקה על מקרה אמיתי שאירע לספינת ציד לווייתנים ושמה "אסקס", שיצאה מננטקט מסצ'וסטס בשנת 1820 וטבעה. כאשר הייתה הספינה במרחק של כ־3,700 ק"מ מהחוף המערבי של דרום אמריקה, הותקפה על ידי לווייתן עצום-ממדים מהמין ראשתן גדול-ראש (Sperm Whale), והוא ניפץ את ספינתם ונמלט. ניצול הספינה, אוון צ'ייס, פרסם את הסיפור ב-"Narrative of the Most Extraordinary and Distressing Shipwreck of the Whale-Ship Essex". בכתיבת "מובי דיק" נשען מלוויל גם על ניסיונו שלו כמלח, ובמיוחד על מסעותיו באוניית ציד לווייתנים מ-1841 עד 1842. פרט ל"מובי דיק" אין בכתביו של מלוויל התייחסות אחרת לתקופה זו, ועל כן אין לדעת אם "מובי דיק" הוא רומן מפתח (כספריו הקודמים) או ספר בדיוני לחלוטין.
אף שרוב הרומן מסופר בגוף ראשון על ידי ישמעאל, ישנם בספר גם פרקים הכתובים כתמונה במחזה, ומונולוגים של אחאב ושל אחרים המבטאים את מחשבותיהם הנסתרות, שאינן ידועות לישמעאל.
בנוסף על סיפור העלילה, מתאר ישמעאל בפרטי פרטים את כל שלבי הציד של הלווייתן: החל מכלי הנשק, החבלים והסירות והכנתם לשימוש, דרך תפיסת הלווייתן, גרירתו לצד הספינה, ביתורו וחיתוך השומן שלו, ועד לניקוי האונייה לאחר סיום העבודה. כמו כן, ישנם תיאורים מפורטים של הלווייתן עצמו, גודלו, צבעו (הלבן), זנבו, ראשו וכדומה. הוא עוסק גם במיון סוגי הלווייתנים, פירוט ההבדלים ביניהם והסברים על חייהם בלהקות וכיחידים.
מלבד מוטיב השמות הברור שמפנה לסיפור התנכ"י בין אליהו לאחאב; קיים (כנראה) גם מוטיב נוסף סמוי לסיפורו של איוב.
הרומן רווי אמירות וטענות בנושאי דת, פילוסופיה, ואף על האתיקה של ציד לווייתנים. התמה המרכזית בסיפור נוגעת למתח שבין דטרמיניזם, ובהקשר זה הגורל לבין רצון חופשי. העלילה פותחת בדרשה של האב מייפל ובנבואתו של אליהו, מלח לשעבר בצוותו של אחאב, אשר מזהירים מפני החורבן שעתיד ליפול עליו. אליהו מזהיר באופן ישיר כי המסע יסתיים במוות, ואילו האב מייפל נושא דרשה על סיפור יונה והדג הגדול, לפיה הניסיון למרוד בגורל המוכתב על-ידי האל נידון לכישלון. בהמשך, שלוש דמויות משנה נוספות מנבאות את חורבן הניסיון לנקום במובי דיק, ניסיון הנקמה שמוביל קפטן אחאב במהלך העלילה. לבד מהנבואות, במהלך העלילה הולך ומתבהר כי היעד אינו אפשרי, וכי אין בכוחו של הצוות לגבור על הלוויתן, דבר המביא את סטארבק לבקש להמית את קפטן אחאב. בסופו של דבר סטארבק חוזר בו, משום האיסור הקטגורי שהוא מזהה בהמתת אדם, אך הדבר מתברר כטעות טרגית. בניגוד לכל הסימנים, אחאב מבהיר במהלך העלילה כי אין דבר רע בנקמה, וכי האדם שולט בגורלו, לעיתים במילים אלו ממש. הלוויתן נמשל אפוא לאל ולכוחות הגורל, וניסיון הנקמה של אחאב אינו אלא ניסיון האדם למרוד בגורל המוכתב מראש וליישם את רצונו החופשי.
סיפור העלילה
"קראו לי ישמעאל" - המשפט הפותח את הרומן - הוא אחד ממשפטי הפתיחה הידועים ביותר בספרות בשפה האנגלית. ישמעאל - מלח צעיר שהפליג בספינות סוחר בלבד - השתוקק לצאת לציד לווייתנים והגיע לפונדק בניו בדפורד, מסצ'וסטס. הוא נאלץ לחלוק מיטה אחת עם קוויקווג, מטיל צלצל פולינזי שכל גופו מכוסה בכתובות קעקע. בתוך זמן קצר הפכו השניים לידידים בלב ובנפש, ויצאו יחדיו לחפש ספינה בנאנטקט. למחרת נכנס ישמעאל לכנסייה ושמע דרשה ממטיף ידוע - האב מייפל. נושא הדרשה היה סיפור יונה הנביא והדג הגדול ולקחו.
בננטקאט הצטרפו ישמעאל וידידו לצוות שהפליג בספינה "פקווד". קוויקווג התקבל כמטיל צלצל מומחה בזכות כשרונותיו ובשל ניסיונו הרב, וישמעאל – כמלח פשוט. הם לא ראו את רב החובל של הספינה, אחאב, אך שמעו רבות על אודותיו. אחד מבעלי הספינה תיאר אותו באוזניהם כאדם שאינו מרבה במילים, אך מעמיק לחשוב. ישמעאל וקוויקווג פגשו על הרציף את אליהו, והוא סיפר להם כיצד איבד אחאב את רגלו, ואף ניבא את אובדן הספינה. המסתורין שאפף את אחאב ואת ספינתו גבר ביום היציאה להפלגה; ישמעאל הבחין בצללי דמויות המהלכות על הסיפון, אך כשקרב לשם, לא ראה כל נפש חיה.
בימי ההפלגה הראשונים הסתגר אחאב בתאו, ואת צוות המלחים הנהיגו הקצינים: סטארבק, סטאב ופלאסק. משהופיע לבסוף אחאב על הסיפון, הטילה דמותו המרשימה אימה על ישמעאל ועל שאר המלחים - צלקת ממכת ברק נמתחה מפניו לאורך צווארו, ובמקום רגל היה לו קב העשוי עצם לווייתן.
אחאב אסף את הצוות ודרש ממנו להתלכד סביב מטרת ההפלגה – ציד מובי דיק. היה זה לווייתן גדול ממדים מהמין ראשתן גדול-ראש בעל הראש הלבן. חרף העובדה שמטרת המסע אמורה להיות כלכלית, צוות הספינה הגיב לנאומו של אחאב בתשואות והתלהבות. רק סטארבק ניסה לעמוד מול הקפטן הכריזמטי ולשכנעו כי מטרותיהם הן, למעשה, איסוף שמן לווייתנים וחזרה הביתה בשלום. בסופו של דבר גם סטארבק נכנע בפני אחאב.
לאחר ציד הלוויתן הראשון נפתרה תעלומת הדמויות הנסתרות. אחאב הסתיר בספינה צוות נוסף, ובראשו פרסי ושמו פדאללה. אחאב, חרף רגלו הקטועה, השתתף בציד בפועל.
באחד המרדפים אחר לווייתן נבהל פיפ, מלח שחור צעיר, מפגיעת זנב הלווייתן בסירה. הוא קפץ למים והסתבך בחבלים, והמלחים נאלצו לשחרר את הלווייתן כדי להציל את המלח. סטאב, מפקד הסירה, הזהיר את פיפ כי אם יקפוץ שוב מהסירה הוא ייעזב לנפשו. למרות האזהרה קפץ פיפ שוב למים, וסטאב מימש את איומו והמשיך במרדף אחר הלווייתן. אמנם פיפ נאסף לספינה לאחר זמן מה, אך התברר כי איבד את שפיותו.
קוויקווג נפל למשכב וביקש שיכינו עבורו ארון מתים בצורת סירה. כאשר הכול איבדו תקווה לחייו, החליט כי אינו רוצה למות והחלים במהירות. נגר האונייה הפך את ארון המתים לסירת הצלה.
במהלך ההפלגה פגשה ה"פקווד" בספינות ציד רבות נוספות. במקרים אלה נהוג היה שרב החובל והקצינים נפגשים על אחת האוניות ומחליפים ביניהם עיתונים ומכתבים, ואף מחליפים מידע על הלווייתנים שפגשו. בפגישות אלה התעניין אחאב אך ורק בשאלה אם ספינת בני שיחו נתקלה במובי דיק.
ה"פקווד" פגשה גם בספינה ושמה "רחל". ספינה זו אכן נתקלה במובי דיק, ובמרדף אחריו איבדו אנשיה סירה ובה בנו של רב החובל. האיש האומלל התחנן בפני אחאב שיסייע לו למצוא את הסירה ואת בנו, אך אחאב סירב. הוא ידע כי מובי דיק בסביבה ומיהר לדרכו.
אחאב הוא הראשון שהבחין במובי דיק. הוא ואנשיו נאבקו בלווייתן במשך שלושה ימים. מובי דיק זרע הרס וחורבן: תחילה מת פדאללה, אחר כך נבקעו סירות הציד פעם אחר פעם, ולבסוף שקעה הספינה כולה, ואחאב וצוות המלחים טבעו. הניצול היחיד היה ישמעאל, שנאחז בארון המתים של קוויקווג וצף במשך יום ולילה עד שנמשה על ידי הספינה "רחל". הספר מסתיים במשפט: "רחל, בחיפוש אחר הילדים האובדים, מצאה רק יתום נוסף".
שלווים אמריקניים
שַׂלווים אמריקניים (נקראים גם שַׂלווי העולם הֶחדש) (שם מדעי: Odontophoridae) היא משפחה של עופות קטנים, בסדרת התרנגולאים החיות בעיקר ביבשת אמריקה וסוג אחד - שְליו אבנים חי באפריקה. לשליו זה קִרבה רחוקה לשליו של העולם הישן, השייך למשפחת הפסיוניים, והוא קיבל את אותו השם, רק עקב הדמיון במראהו ובהרגליו, לשלווים של העולם הישן.
יחסי מאלי–צרפת
יחסי מאלי–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מאלי לבין הרפובליקה הצרפתית.
סקירה כללית
בעבר הייתה מאלי קולוניה צרפתית נידחת יחסית, כזו שלא הושקעו בה משאבים, שמה היה אז "סודאן הצרפתית". הצרפתים את העיר במקו שהפכה לימים לבירת הרפובליקה של מאלי. השלטון הצרפתי במאלי השפיע עליה בצורה בלתי הפיכה. השפה הרשמית במאלי היא הצרפתית ומאלי היא חברה בארגון לה פרנקופוני.
בצרפת מתגוררים יותר מ-120,000 מאלים.
צרפת שלחה למאלי בשנת 2012 ציוד למלחמה באל-קאעידה. בשנת 2017, נשיא צרפת עמנואל מקרון נשבע (באופן דתי) להילחם בטרוריסטים במאלי עד שהם ינוסו משם.
היחסים בין צרפת למאלי הידרדרו לאחר שתי הפיכות וחוסר רצונו של המשטר הצבאי שנוצר להסכים למעבר מיידי לשלטון אזרחי. נוכחותם של כוחות שכירי חרב רוסים מקבוצת וגנר הצבאית הפרטית הגבירה את המתיחות, כאשר האיחוד האירופי האשים את המשטר הצבאי של מאלי בשימוש בהם כדי לחזק את כוחם.
צרפת הודיעה על השגת כוחות בשנת 2022. במהלך שנה זו, החליטה מאלי לוותר על הסכם שיתוף פעולה צבאי עם צרפת. ההסכם נחתם בשנת 2014.
Salvation (להקה ישראלית)
Salvation (נהגה "סאלביישן") היא להקת מטאל גותי ישראלית. הלהקה הוקמה ב-1999 בבאר שבע. הלהקה המנגנת מטאל גותי בסגנון דום-דת' גותי סימפוני.
וינר נוישטאדט
וינר נוישטאדט (בגרמנית: Wiener Neustadt, נכתב לפעמים וינר נוישטט, בתרגום חופשי: "עיר וינאית חדשה") היא עיר במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, הנחשבת לאחד ממחוזותיה. וינר נוישטאדט היא העיר המרכזית של המחוז המקיף אותה, מחוז וינר נוישטאדט.
היסטוריה
העיר הוקמה בשנת 1194 על ידי לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה, שמימן את בנייתה מן הכופר ששולם לו מאנגליה על מנת לשחרר את מלכם ריצ'רד לב הארי, שהוחזק על ידו כבן ערובה בעיירה האוסטרית דורנשטיין. השם "וינר נוישטאדט" שימש לראשונה כשם מבצר שנבנה בעיר על מנת להגן מפני הונגריה הסמוכה. העיר קיבלה זכויות מיוחדות במטרה לאפשר לה לשגשג.
באוגוסט 1487 מתיאש הראשון, מלך הונגריה כבש את העיר לאחר מצור של שנתיים. במאה ה-16 איבדה העיר את מעמדה כעיר מגורי הקיסרים וחשיבותה פחתה.
ב-1751 נוסדה במבצר העיר האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, האקדמיה הצבאית הראשונה בעולם.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה וינר נוישטאדט מרכז תעשייתי, פעלה בה שלוחה של מפעל "Rax-Werke" אשר ייצרה מכונות וטילי V-2 ובה הועסקו כ-1,000 עובדי כפייה ממחנה הריכוז מאוטהאוזן. בעקבות היותה מרכז תעשייתי, הופצצה העיר קשות, כ-80% ממנה נהרסו והיא איבדה רבים מתושביה.
הקהילה היהודית
תיעוד ראשון בכתב לנוכחות קהילה יהודית בעיר מצוי בצו מ-1239 שהוציא פרידריך השני, דוכס אוסטריה ובו מוטלות מגבלות תעסוקה על בני הקהילה. כפי הנראה מדובר היה בקהילה מאורגנת ולה בית כנסת ובית עלמין. מצבות עתיקות שנתגלו בבית העלמין תוארכו החל משלהי המאה ה-13. בעיר פעל הרב ישראל איסרלן (1390–1460), מחשובי פוסקי ההלכה של יהדות אשכנז וכן לתקופה מסוימת הרב משה תקו מחבר הכתב תמים ובה הלך לעולמו ונקבר. עוד בלט בפעילותו הרב שלום מנוישטאדט שהיה מורם של המהרי"ל, יצחק אייזיק מטירנא ודוסא בן משה "היווני" מווידין. ב-1496 גורשו יהודי העיר על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וב-1497 הוסב מבנה בית הכנסת לכנסייה. ב-1848 התחדשה התיישבות קבע של יהודים בעיר, אך רק ב-1889 הותר להם להקים בית עלמין משלהם, ועד למועד זה נאלצו בני הקהילה לקבור את מתיהם בערים סמוכות.
ספורט
מועדון הכדורגל וינר נוישטאדט משחק מאז עונת 2015/2016 בליגה האוסטרית הראשונה.
ערים תאומות
וינר נוישטאדט היא עיר תאומה של:
Salvation (להקה ישראלית)
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1999 בבאר שבע על ידי המתופף גיא נקש, הגיטריסטים ולאד פרידמן ושחר קלינגר, הזמר אופיר ויטר והבאסיסט יבגני ארכיפוב. הלהקה הושפעה מאוד מלהקות המטאל הגותי של סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ובפרט מהלהקות הגותיות ששילבו זמרת נשית ומטאל סימפוני בנגינתן. הלהקה הוציא דמו ראשון ב-2004 והופיעה ברחבי הארץ. היא הוציאה סינגל נוסף ב-2011 אך הוציאה אלבום אולפן מלא ראשון רק ב-2015. במהלך השנים השתנה הרכב הלהקה.
גולה
{{פירושונים|
אישים:
שירת סקאט
שירת סקאט (Scat) היא שירה של הברות חסרות משמעות (למשל: סקודי בופ באפ שובאפ, דה בה דיפ באפ......). נפוצה במיוחד בקרב זמרי ג'אז כ"תִמלול" חסר פשר לאלתור קולי או כניסיון חיקוי צלילי כלים מוזיקליים. שימוש בהברות חסרות משמעות בשירה היה נהוג זמן רב לפני שירת הסקאט, אך ייחודה בהפקת צלילים המהווים אלתור מלודי וריתמי גם יחד.
גולה
ראו גם
}}
שירת סקאט
אגדה אורבנית מספרת שלואי ארמסטרונג היה זה שהמציא את שירת הסקאט בהיסח הדעת כאשר בזמן הקלטה נשמט דף המילים מידיו והוא נאלץ לאלתר הברות חלופיות, אולם לסיפור זה אין כל ביסוס ואמני ג'אז קודמים לארמסטרונג כבר נהגו להשתמש בסגנון זה. עם זאת, ארמסטרונג אכן הירבה לשיר סקאט ותרם לפופולריות הסגנון בחשיפתו בפני קהל רחב. הירבו להשתמש בשירת הסקאט גם אלה פיצג'רלד, שרה ווהן, בובי מקפרין, האחים מילס, אריאל זילבר בחלק משיריו ורבים אחרים.
טכניקת הסקאט משמשת הן לביצוע קטעי שירים והן לביצוע שירים מתחילתם ועד סופם. דוגמאות לשירים המבוססים רובם ככולם על הברות סקאט:
במוזיקה ישראלית ניתן למנות את "ווקליזה" בביצועה של נורית גלרון ו"תמונה" (דבה דבה דה) בביצועה של יעל לוי שהתפרסם מאוחר יותר כאות של תוכנית הרדיו "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל. שניהם יצאו ב-1978.
במוזיקה הצרפתית התפרסם שיר הנושא של הסרט גבר ואישה שנכתב על ידי פרנסיס לה. לאורך הסרט נשמע השיר לרוב בגרסת סקאט. בגרסה נוספת בסרט נשזרות ההברות חסרות הפשר בּה-דה-בּה-דה-בּה שבבית החוזר למילים בעלות מובן בצרפתית (טוּ בָּה - בשקט).
ליה שטרן
קורות חיים
ליה שטרן (וייס מהבית) נולדה למשפחה יהודית בקלוז', רומניה ועברה לארצות הברית בנעוריה. שטרן היא כנרת ומורה לכינור. היא נשואה ללארי שטרן ואם לשני ילדים.
בכר
{{פירושונים|* בכר – גמל צעיר אישים ששמם בכר: אישים יהודים ששמם בכר (מן העיר הספרדית בחאר או מראשי תיבות של "בן כבוד רבי"{{הערה|{{nrg|רוביק רוזנטל|הזירה הלשונית: הכל נשאר במשפחה|164/246|7 באוקטובר 2010|47|2}}}}):
ראו גם
}}
דמעת שחרזאדה
דמעת שחרזאדה הוא סרט תעודה ישראלי, בבימויו של יהודה ג'אד נאמן, שיצא לאקרנים בשנת 2006.
תקציר העלילה
הסרט מתאר את מסע להקת הריקוד של הכוריאוגרפית אירינה ג'מאל לפסטיבל בעיר מוצאה של ג'מאל - קייב שבאוקראינה. אירינה, אשר חיה בישראל ונשואה לפלסטיני בחיפה, היא מייסדת ומנהלת של להקת הריקוד "שחרזאדה" הפועלת בכפר ראמה שבגליל. בלהקה רוקדים יחד רקדנים יהודים וערבים, אולם הביקור בקייב ובבאבי יאר מערער את היחסים בין חברי הלהקה. ג'מאל יוצרת מחול על הגבול בין ריקוד פופולרי לריקוד מודרני. הכוריאוגרפית מתמודדת בסרט עם הסכסוך הישראלי-ערבי ועם הזיכרון ההיסטורי של באבי יאר.
קני בורל
קני בורל (באנגלית: Kenny Burrell; נולד ב-31 ביולי 1931) הוא אחד המוזיקאים המוערכים ביותר בעולם הג'אז כיום. בורל החל לפעול כבר מ-1951 ופעיל עד היום, כגיטריסט ומלחין במגוון רחב של הקשרים מוזיקליים כגון סולו, הרכבים קטנים וגדולים ועד לתזמורות סימפוניות. הוא הקליט למעלה מ-97 אלבומים, ועוד מאות הקלטות עם אמנים אחרים. הוא הופיע והקליט עם כמה מהאמנים המשפיעים ביותר בג'אז כגון: דיוק אלינגטון, הרבי הנקוק, דיזי גילספי, מיילס דייוויס, ג'ון קולטריין, צ'ארלי פארקר, אוסקר פטיפורד, טוני בנט, בילי הולידיי, קווינסי ג'ונס, קולמן הוקינס, סאני רולינס, ג'ימי סמית, ארט בלייקי, נט קינג קול, ריי צ'ארלס, לואי ארמסטרונג ועוד.
ביוגרפיה
בורל נולד בדטרויט, מישיגן למשפחה מוזיקלית. אמו הייתה זמרת בכנסייה ופסנתרנית, ואביו ניגן בבנג'ו וביוקולילי. המוזיקאים המשפיעים ביותר על בורל היו צ'ארלי כריסטיאן, ג'אנגו ריינהארדט ואוסקר מור. כבר בגיל צעיר, ענקי הג'אז בזמנו היו לו לעמיתים מוזיקליים ובורל הושפע גם מהם: פול צ'יימברס, טומי פלאנאגן, פרנק פוסטר, יוסף לטיף, בטי קרטר, והאחים האנק, ת'אד ואלווין ג'ונס. הוא החל את דרכו המוזיקלית בגיל 12 וכמה שנים אחר כך, בשנת 1951, בהיותו סטודנט באוניברסיטה, הקליט את יצירותיו המשמעותיות הראשונות עם דיזי גילספי, ג'ון קולטריין, פרסי הית', ומילט ג'קסון.
בורל נשאר בדטרויט עד שסיים את לימודיו ב"Wayne State University", ובשנת 1955 קיבל תואר BA במוזיקה ותאוריה. באותה התקופה בורל למד גם גיטרה קלאסית אצל ג'וזף פאבה. סיבוב הופעות בן 6 חודשים עם אוסקר פטיפורד עזר לבורל לבסס את מעמדו ב"ניו יורק". בשנת 1956 עבר בורל מדטרויט לניו יורק ומיד הפך לגיטריסט מבוקש. בורל הופיע בלמעלה מ-200 הקלטות גם כמוביל, וגם כמלווה.
אותה שנה גם נחשבת לאחת השנים החשובות והמצליחות ביותר של בורל בה הוציא את האלבום הראשון שלו "Introducing Kenny Burrell", ועוד כמה אלבומים מהחשובים בקריירה שלו כמו "All Night Long ,All Day Long". בורל אף הקליט מספר הקלטות חשובות עם אמנים כגון ג'ון קולטריין, פול צ'יימברס, קני קלארק ועוד.
עוד אלבום חשוב של בורל, Midnight Blue, יצא לאור בשנת 1963, ובין השנים 1963-1970 קני המשיך לעבוד באולפנים של ניו יורק, עם אמנים כגון האנק ג'ונס ואילינוי ג'אקט. Guitar Forms, גם הוא אלבום חשוב, יצא בשנת 1964 והיה ראשון לרצף הקלטות תזמורתיות עבור חברת ורב.
בתחילת שנות ה-70, בורל עבר לקליפורניה התחיל ללמד ולהוביל סמינרים שבדרך כלל התמקדו במוזיקה של דיוק אלינגטון. בשנת 1975, בורל הקליט תקליט מחווה לאלינגטון-"Ellington Is Forever". בורל היה ידוע לא רק בגלל היצירתיות ההרמונית והליריות שלו, אלא גם בגלל היותו מלחין מוערך. יצירותיו בוצעו והוקלטו על ידי אמנים חשובים רבים, כגון ריי בראון, ג'ימי סמית, גרובר וושינגטון, ג'ון קולטריין, ג'וּן כריסטי, פרנק ווס וסטיבי ריי ווהן. הקטע "Dear Ella", שבוצע על ידי די די ברידג'ווטר, זכה בשנת 1988 בפרס גראמי. מתחילת הקריירה שלו בורל תואר כנגן סגנונות שונים כגון בלוז ובי בופ.
קני בורל פיתח סגנון וצליל ייחודיים לנגינה שלו. בנגינתו היה אפשר להבחין באלמנטים של בי בופ ובלוז, וגם ערבוב של שניהם. בורל הוכיח את עצמו גם כסוליסט גדול, אך הוא העדיף סגנון יותר עדין ומלודי של נגינה. אותו סגנון נשקף בשתיים מהקלטותיו הראשונות של בורל, שהצביעו על דרך לסגנון שבו בורל ישתמש לאורך כל הקריירה שלו. אותן שתי הקלטות - "Autumn In New York", (פתיחה ו 32 התיבות הראשונות), ( Blue Lights (1958 ו (Night at The Village Vanguard (1959, הוקלטו באמצעות גיטרה, בס ותופים. פורמט כזה של אנסמבל לא היה חדש ב-1958, הווארד רוברטס וג'ים הול השתמשו בו בהצלחה עוד ב-1953, אך הסגנון שבורל הוסיף לו, הפך את אותו ההרכב לשם נרדף עבורו, ולפעמים אפילו נחשב לטריו גיטרה הטוב שקיים. רבים חשו שהקלטות של הטריו הן הטובות ביותר בקריירה של בורל.
קני בורל זכה בפרסים רבים והערכות והשפיע רבות על גיטריסטים אחרים כגון: בי בי קינג, ג'ורג' בנסון, ג'ימי הנדריקס ופט מתיני.
תיאודור הרצל (אוניית מעפילים)
תיאודור הרצל הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. נקראה על שמו של המנהיג הציוני בנימין זאב הרצל. ב-13 באפריל 1947 נעצרה האונייה על ידי משחתות בריטיות בסמוך לחוף תל אביב ומעפיליה גורשו למחנות המעצר בקפריסין. החולים והפצועים שבהם נשלחו למחנה המעצר בעתלית.
רכש וההכנות להפלגת העפלה
המוסד לעלייה ב' רכש את האונייה ("Guardian" בשמה המקורי), עשויה ברזל ובעלת שני סיפונים, בארצות הברית, באמצעות חברת יונייטד פרוט, ששימשה לכיסוי לרכישת ספינות להעפלה. האונייה נרשמה תחת דגל הונדורס בנמל פוארטו קורטז. לבולשת הבריטית נודע על האונייה ומטרת הפלגתה, כאשר הגיעה לנמל מרסיי. על הכנתה להפלגת העפלה הופקדו המלווים גדעון שוחט (גדע), אריה ויצמן ומוקה לימון, וכן נחום כרמלי, שהיה אז בצרפת, ולצדם צוות מקומיים שעסקו בעבודות הטכניות.
ההכנות נמשכו כחודש וחצי. נעשו סידורים פנימיים ושינויים טכניים רבים כדי להסיע מספר רב של מעפילים. הובא פחם ל-14 ימי הפלגה, ועל פי הוראות אנשי המוסד לעלייה ב' במקום, כ-120 טון מים.
מפקד האונייה היה מרדכי (מוקה) לימון איש הפלי"ם, ולצדו יהושע (יוש) הלוי, אריה ויצמן, בצלאל פלדמן, חיים וינשלבוים (רימון), בני (בנימין) דוידאי (דוידוביץ) וי. ציזלינג - כולם אנשי הפלי"ם, והגדעונים היו נחמן בורשטיין ווילי רייטר. צוות הימאים היה ספרדי.
המעפילים
2,620 המעפילים היו ניצולי השואה, חברי תנועות נוער ומפלגות ציוניות מארצות אירופה בגילים 30-20; 500 מהם היו ילדים ובני נוער, שהיו תחת אחריותה של חסיה בילצקי. כשליש מהנוסעים נשים צעירות בהריון.
הם רוכזו במספר מחנות באזור פרובנס ואתרים אחרים בצרפת. חלקם הובאו ברכבת מבלגיה מבלי שהיו ברשותם תעודות. בצרפת פוזרו במקומות שונים והוסעו במשאיות לאזור ההעמסה לפני ההפלגה, בפיקוח המשטרה הצרפתית. האונייה נועדה לקלוט 3,600 נפש, ונעשו סידורים לכך, אך בגלל תנאי אוורור לקויים הועלו רק 2,600 מעפילים. לאחר שעלו לסיפון חולקו המעפילים לקבוצות על פי השתייכותם התנועתית, וראשי הקבוצות קיבלו אחריות ותפקידים.
ההפלגה
האונייה הפליגה מנמל סט (Sète) ב-2 באפריל 1947, בשעה 06:45. יצאה ללא בעיות והחלה לשוט בנתיב המתוכנן לעבר קורסיקה, מצר מסינה, כרתים, עד חופי ארץ ישראל.
מכשיר הקשר לא פעל בהתחלה. המעפילים החלו לחוש מחנק בבטן הספינה בגלל הצפיפות, ועל כן הועלו לסיפון והוקמה עבורם סככה. האונייה נטתה על צידה, והיה צורך להשליך רפסודות לים ולשמור על לחץ הקיטור למכונות. ב-6 באפריל עברו את מצר מסינה לפנות בוקר, וב-9 באפריל עברו את כרתים. רק ב-12 באפריל חודש הקשר עם מפקדת "ההגנה" בארץ ישראל.
העימות עם הבריטים
ב-9 באפריל בשעה 20:30 חגו שני מטוסים בריטיים מעל האונייה. בשעה 22:30 הגיעה משחתת בריטית שהזדהתה והאירה בזרקורים. אנשיה שאלו לאן מפליגים, ונאמר להם כי זו ספינת סוחר המפליגה לפורט סעיד. ב-10 באפריל בערב שוב הופיעה משחתת שנעלמה. ב-11 באפריל החלו להתכונן לעימות. הגיעו הוראות להתנגד לעלייה של כוחות בריטיים על הסיפון ולגרירה של האונייה בהשלכת חפצים. חולקו מקלות גומי, מסכות גז, אגרופנים, נעשה תרגול, האנשים חולקו לקבוצות ולאזורי הגנה, נוסתה האזעקה. הקשר פעל עד תחילת העימות. שתי משחתות: "היידון" ("Haydon") ו"סט ברידסביי" ("St. Bridesbey") החלו לנגוח את הספינה. המעפילים שנקבעו לכך עמדו סביב הסיפון ומנעו מהבריטים לעלות, תוך השלכת חפצים עליהם. פלדמן עלה על גשר הפיקוד ותפס את הגה הספינה. הצוות הספרדי נעלם מתוך חשש.
ב-13 באפריל נעצרה האונייה על ידי משחתות בריטיות בסמוך לחוף תל אביב. התחולל קרב אלים, שלושה מעפילים נהרגו, רבים אחרים נפצעו. הבריטים עלו תוך התזת סילוני מים, יריות מנשקם והשלכת רימוני גז. העימות נמשך כשעתיים, עד להשתלטות הסופית. המשחתת הבריטית "צ'ריטי" ("Charity") הביאה לחוף 16 מעפילים מפצועי העימות.
מבעוד מועד הוכן סליק למלווים, שנדרשו להמתין עד שיבואו אנשי ניקיון ויחלצו אותם. בסליק הכינו מים ומזון ליומיים. בפועל, חמישה מלווים התחזו לחולים והצליחו לרדת עם המעפילים, שהועברו למחנה בעתלית ואחר כך חולצו. ביניהם חיים רמון ואריה ויצמן. שלושה אחרים, מוקה לימון, יוש הלוי ובצלאל פלדמן, הסתתרו בסליק בין מכלי המים. לאחר רדת המעפילים, כאשר באו אנשי "סולל בונה" לנקות את האונייה, ניתן להם אות לצאת. השוטרים הבריטים שהיו על הסיפון חשבו שהם פועלי ניקיון.
המעפילים גורשו לקפריסין. החולים והפצועים שבהם נשלחו למחנה המעצר בעתלית.
האנייה נותרה בנמל חיפה כחלק מ"צי הצללים", וב-1953 הושטה והועלתה אל חוף הסוסים בעכו ונגרטה.
קיישה קאסל-יוז
קיישה קאסל-יוז (באנגלית: Keisha Castle-Hughes; נולדה ב-24 במרץ 1990) היא שחקנית ניו זילנדית שעלתה לגדולה תודות לגילומה של פאיקיאה "פאי" אפרינה בסרט "לרכב על הלווייתן" (2002). היא הייתה מועמדת למספר פרסים, כולל פרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר (האדם השני הצעיר ביותר).
חייה
קאסל-יוז נולדה בעירה דוניברוק (אנ'), אוסטרליה המערבית לאם מאורית, דיסרי יוז, וטים קאסל, אב ממוצא אנגלי-אוסטרלי. היא הבכורה מתוך חמשיה אחים, והיא ומשפחתה עברו לאוקלנד, ניו זילנד כשהייתה בת ארבע. היא קיבלה אזרחות בשנת 2001.
קאסל-יוז למדה בבית הספר התיכון פנרוז (אנ') והמשיכה ללמוד שנתיים נוספות בתיכון קדם-אקדמאי ACG Senior College באוקלנד.
בתחילת 2014, קאסל-יוז חשפה שיש לה הפרעה דו-קוטבית, לאחר התאבדותה של מנחת הטלוויזיה שרלוט דוסון (אנ').
קריירה
בשנת 2005 הופיעה יוז בחלק השלישי בטרילוגיה השנייה בסאגת סרטי "מלחמת הכוכבים", "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'", בסרט גילמה יוז בתפקיד קטן את דמותה של מלכת נאבו.
ב-2006 גילמה יוז את דמותה של מרים, אם ישו בדרמה המשפחתית של קתרין הארדוויק "סיפור הולדת ישו".
בשנים 2015–2017 שיחקה בסדרת הפנטזיה האמריקאית "משחקי הכס".
חיים אישיים
באוקטובר 2006, כשהייתה בת 16, פורסם שקאסל-יוז ובן זוגה בראדלי הול מצפים לילד משותף. בתם נולדה ב-2007. קאסל-יוז והול נפרדו ב-2010 לאחר שבע שנים ביחד.
בשנת 2012, קאסל-יוז החלה לצאת עם ג'ונתן מוריסון. לאחר שישה שבועות ביחד, הזוג התארס באוגוסט 2012 חתונתם התקיימה ביום האהבה 2013. הם התגרשו בדצמבר 2016.
ברק פלג
ברק פלג (נולד ב-16 ביוני 1972 בקיבוץ לביא) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומאמן כדורסל המשמש כמאמנה של הפועל גליל עליון מליגת העל. כשחקן שיחק בליגת העל בכדורסל עד לפרישתו בסיום עונת 2009/2010.
פלג שיחק כקלע, וגובהו הוא 194 סנטימטרים. פלג היה אחד השחקנים הישראלים הבולטים בליגת העל בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 שלא שיחקו במדי מכבי תל אביב.
ביוגרפיה
פלג נולד בקיבוץ לביא שבגליל התחתון, שם גדל והתחנך. שיחק שנים רבות בקבוצות הילדים והנוער של קבוצת "אליצור לביא", שם הצטיין יחד עם אחיו הגדול. ב-1990 פלג התנדב לשרת בצה"ל בסיירת מטכ"ל, הוא שירת ביחידה ארבע שנים ושימש על תקן קצין כסגנו של הרצי הלוי מפקד פלוגת ההכשרות. הוא ממשיך בשירות מילואים ביחידה.
כתוצאה מהשירות הצבאי שכלל שנת קבע, החל את הקריירה שלו כדורסלן מקצועי רק בגיל 22. בעונת 1994/1995 הוא העפיל עם הפועל צפת לליגת העל, ובין 1996 ל-2000 שיחק במדי מכבי רעננה, וסייע לה להשתלב בצמרת הליגה. בנוסף, שיחק פלג גם במדי הפועל ירושלים והפועל גליל עליון. מ-2003 שיחק בקבוצת עירוני נהריה בליגת העל עד לפרישתו בסיום עונת 2009/2010, כאשר בתווך שיחק עונה אחת בהפועל עפולה מהליגה הלאומית בעונת 2008/2009.
בעונת 2013/14 שיחק ברק בהפועל עכו בליגה א' צפון, אשר סיימה את העונה במקום הראשון ועלתה לליגה הארצית.
בעונת 2015/16 שיחק בעמק יזרעאל, בנוסף לתפקידו כמאמן מכבי עירוני רעננה.
לאחר הפרישה ממשחק פעיל בליגת העל
מעונת 2010/2011 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל הפועל גלבוע גליל, שם עבד תחת ליאור ליובין ושרון דרוקר, ובשנת 2013 חזר לשחק כדורסל למשך עונה אחת בקבוצת הכדורסל הפועל עכו תוך שילוב בין שני המקצועות. ב-20 ביוני 2014 קודם להיות מאמנה של קבוצת הכדורסל הפועל גלבוע גליל כיורשו של קודמו בתפקיד, שרון דרוקר.
בעונת 2015/16 מונה פלג למאמנה של מכבי רעננה מהליגה הלאומית.
בנוסף, מונה פלג למנהל מחלקת הנוער של עירוני קריית אונו.
בפברואר 2020 מונה למנהל המקצועי של הפועל נעם מגדל העמק.
בקיץ 2020 מונה למאמנה של הפועל גליל עליון-קריית שמונה מהליגה הלאומית במקומו של אבישי גורדון. ב-15 ביוני 2021 עלתה קבוצתו לליגת העל בכדורסל, לאחר ניצחון על הפועל עפולה בסדרה של חמישה משחקים.
נופר סלמאן
נופר סלמאן (נולדה ב-26 ביולי 1998) היא זמרת ושחקנית ישראלית. פרצה לתודעה הציבורית במסגרת העונה השלישית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", בה הגיעה למקום השני.
ביוגרפיה
סלמאן נולדה וגדלה בראשון לציון. אהבה לשחק כדורגל ולטפס על עצים, אך גם לכתוב שירה. למדה בחטיבת טביב ראשון לציון ובתיכון "יגאל אלון" במגמות ביולוגיה וספורט.
את שירותה בצה"ל עשתה סלמאן כזמרת בלהקה צבאית. השתחררה משירותה בנובמבר 2018.
ביוני 2021 סלמאן יצאה מהארון וסיפרה שהיא בזוגיות עם אישה.
קריירת שירה
בדצמבר 2015 נבחרה להשתתף בעונה השלישית של הכוכב הבא לאירוויזיון, ושרה באודישן את "הגורל הזה" של דודו אהרון. בתקופה ההיא הייתה תלמידת תיכון בכיתה י"ב ובמקביל עבדה במלצרות. סלמאן זכתה להצלחה בתוכנית והעפילה לגמר, שם הגיעה למקום השני. לאחר התוכנית הוחתמה בטדי הפקות. מנוהלת ומיוצגת על ידי סוכנות רוברטו של רוברטו בן-שושן. לאחר מכן התגייסה לצה"ל כזמרת בלהקה צבאית. כחלק מהשירות השתתפה בהפקה מחודשת לשיר "אין לך מה לדאוג" לצד נדב גדג', הלהקות הצבאיות ודיג'יי גל מלכה.
ב-30 באוגוסט 2016 סלמאן הוציאה סינגל ראשון בשם "אחכה לך בכל מקום".
ב-1 בפברואר 2017 הוציאה את הסינגל "איך הוא בא אליי". ב-7 באוגוסט 2017 הוציאה את הסינגל "כולם חוץ ממך".
ב-27 באוגוסט 2018 הוציאה את הסינגל "לב חלש מדי". ב-7 בנובמבר 2018 הוציאה יחד עם הזמר אליעד נחום שיר בשם "מקום אחר".
ב-20 בינואר 2019 הוציאה את הסינגל "בום בלב". בחודש אפריל, הוציאה את הסינגל "אם אתה שומע".
ב-10 בינואר 2021 הוציאה את הסינגל "העולם נעצר". ב-3 במאי באותו שנה, הוציאה את הדואט "עדיף הגעגוע" יחד עם ניב דמירל. ביוני אותה שנה ביצעה את השיר "הקנאה". השיר הופיע באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה הישראלית היורשת. בסוף השנה הוציאה את הדואט "מילים שקופות" עם הזמר קובי אפללו.
ב-17 במאי 2022 הוציאה את השיר "תחלמי" מתוך "פרויקט הסירנות של מורן דוד".
ב-28 בפברואר 2023 הוציאה את השיר "באבי".
קריירת משחק
באוקטובר 2018 עלתה לשידור הסדרה "מלכות" בה סלמאן גילמה את נינה, נערה סרקסטית ומרדנית בת 16 אשר גדלה במשפחת פשע שכל הגברים בה נרצחים במפתיע.
החל מיוני 2021, היא משתתפת במחזמר "סאלח שבתי" של תיאטרון ארצי בבימויו של צדי צרפתי, בתפקיד חבובה.
ביוני-אוגוסט 2021 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה המוזיקלית של קשת, "היורשת".
בינואר 2022 לוהקה למחזמר "הלהקה" בתיאטרון ארצי המבוסס על סרטו של אבי נשר, בתפקיד מלי.
בשנת 2023 לוהקה להצגה "אביבה אהובתי" בתפקיד אושרת כהן. הצגת הבכורה עלתה ב-30 באפריל 2023.
מייקל בלומברג
מייקל רובנס "מייק" בלומברג (באנגלית: Michael Rubens Bloomberg; נולד ב-14 בפברואר 1942) הוא פוליטיקאי ומיליארדר יהודי-אמריקאי, אשר כיהן במשך 12 שנים (2002–2013) כראש עיריית ניו יורק. נכון למרץ 2022 לבלומברג הון של מעל 82 מיליארד דולרים. החל מפברואר 2014 מכהן כשליח האו"ם לשינוי אקלים.
קורות חיים
בלומברג נולד בבריגטון, בוסטון, מסצ'וסטס, לוויליאם הנרי בלומברג, בן למהגרים יהודים מפולין, שעבד כרואה חשבון במחלבה, ולשרלוט (לבית רובינס) בת למהגרים יהודים מליטא. בתחילה גרו הוריו בשכונת אלסטון, כאשר היה בן שנתיים עברו הוריו להתגורר בשכונה סמוכה בשם ברוקליין לשנתיים נוספות, ומשם עברו למדפורד עד שסיים את לימודיו במכללה.
בילדותו השתתף בלומברג בפעילות תנועת הצופים ובגיל 12 זכה לדרגה הגבוהה ביותר בתנועה. לאחר סיום בית ספר יסודי המשיך לתיכון מדפורד.
הוא היה שותף בכיר בחברת הברוקרים "האחים סלומון" ועשה את הונו במכירת מסופי מידע פיננסי לחברות הסוחרות בוול סטריט. פעילות זו התבצעה במסגרת חברת בלומברג שהקים ונקראת על שמו. כיום זוהי חברת החדשות והמידע הפיננסי השנייה בגודלה בעולם. בלומברג מחזיק בבעלות כ-88% מהחברה והוא אחד מעשירי תבל עם הון המוערך ב-55.5 מיליארד דולר.
בלומברג בוגר תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1964 ומוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד ב-1966. הוא תרם כ-100 מיליון דולר לג'ונס הופקינס וגם היה יו"ר חבר המנהלים של האוניברסיטה. בשנת 1997 פרסם מייקל בלומברג אוטוביוגרפיה תחת הכותרת "Bloomberg by Bloomberg".
בלומברג היה חבר המפלגה הדמוקרטית ברוב שנותיו. בשנת 2001 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית והחליף את רודולף ג'וליאני בראשות עיריית ניו יורק. הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה בשנת 2005. ביוני 2007 פרש מהמפלגה הרפובליקנית והפך לעצמאי פוליטית. בנובמבר 2009 נבחר לתקופת כהונה שלישית בראשות העיר.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, בינואר 2009, הגיע לביקור הזדהות ותמיכה בעם ישראל ויישובי עוטף עזה, והביע תמיכה מלאה בזכותה של ישראל להגן על עצמה.
ב-2007 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-2009 זכה בפרס לסקר לרפואה, בתחום השירות הציבורי, על התחשבות במדע בתהליכי קבלת ההחלטות, הצבת סטנדרטים בטיפול בבריאות הציבור ופועלו להפחתת השימוש בטבק בניו יורק.
בלומברג תרם מכיסו הפרטי מיליוני דולרים למטרות יהודיות בארצות הברית וגם בישראל, בה הוא מבקר תכופות. הוא העניק 50 מיליון דולר לטובת בניית תחנת מגן דוד אדום בירושלים, שנחנכה ב-23 באוקטובר 2011 באירוע בהשתתפותו. תרומותיו לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס מגיעות למיליארד דולר. בנובמבר 2013 פורסם כי בלומברג הוא הזוכה הראשון בפרס בראשית בסך מיליון דולר. בלומברג הודיע כי סכום הזכייה ייתרם על ידו למטרות שונות.
בסוף שנת 2013, כאשר סיים את כהונתו כראש עיריית ניו יורק, פורסמה הערכה שבמהלך כהונתו הוציא כ-650 מיליון דולר על מימון פעילותו בה. הוא ויתר על שכרו במהלך כהונתו, והסתפק בשכר של דולר אחד בשנה.
ב-2019 הודיע על חזרתו למפלגה הדמוקרטית ובנובמבר 2019 הגיש את מועמדותו באלבמה לקראת הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית. ב-4 בדצמבר 2019 הודיע כי יתמודד במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, מול דונלד טראמפ. במהלך פברואר 2020 פרש מהמירוץ, לאחר הפסדים שנחל למועמד המוביל ג'ו ביידן.
חיים אישיים
בלומברג גרוש ואב לשתיים. בתו, ג'ורג'ינה בלומברג, היא רוכבת סוסים מקצועית. הוא דובר אנגלית וספרדית. למד עברית בילדותו, אך אינו שולט בשפה.
סקייטפארק
סקייטפארק הוא מתקן ספורט שתוכנן ונבנה כך שהוא מתאים במיוחד לסקייטבורדינג. סקייטפארקים מתאימים גם לרכיבה על סקוט(מאנגלית: scoot ובעברית: "קורקינט פעלולים") וכן יכולים להתאים גם לגלגיליות ולאופני פעלולים אך זאת בתנאי שנבנו בצורה מתאימה ומחומרים נכונים (שאם לא משקל האופניים עלול לפגוע בתקינות מתקני הפארק).
המתקנים העיקריים בסקייטפארק הם רמפות בצורת חצי צינור, רבע צינור, צינור מלא (נדיר יותר), מעקות, מדרגות, תיבות, פירמידות, משטחים משופעים, רמפות גבוהות, בריכות, אבני שפה וכדומה. סקייטפארקים יכולים להיות בבעלות פרטית או ברשות הרבים. הכניסה לפארקים פרטיים כרוכה בדרך כלל בתשלום.
בארצות הברית ובאירופה פארקים פרטיים רבים הוקמו בתוך מבנים או תחת גג. הפארקים הציבוריים בדרך כלל אינם מקורים, אך חלק מהפארקים הציבוריים בארצות הברית, למשל, הוקמו מתחת לגשרים של אוטוסטרדות.
סקייטפארקים נבדלים זה מזה בחומרי הבניין העיקריים מהם הם בנויים:
היסטוריה
סקייטפארקים החלו להבנות בארצות הברית בשנת 1976. הפארקים הראשונים היו בצורת בריכה או קערה, חצי צינור או צינור ונבנו בעיקר מבטון במגרשים לא מקורים. רוב המתקנים הפרטיים נבנו במהירות ללא תכנון מתאים, על מנת לנצל את הביקוש למתקני סקייטבורד ולהשיג רווח מהיר ולכן לא המשיכו לפעול לאורך זמן.
השפל של תחילת שנות התשעים והתאוששות ענף הסקיטבורד שבאה אחריו הביאו לתכנון ובנייה זהירים, כאשר סקייטפארקים נבנו בשלבים של תכנון ובנייה תוך כדי בדיקה שהסקייטפארק משתלב בסביבה ושהמתקנים בו מתאימים לספורט ומאפשרים שפע מסלולים והזדמנויות לסקייטרים. הסקייטפארקים הציבוריים מוקמו בשטחים בהם היו "אלמנטים לא רצויים", דוגמת גשרי אוטוסטרדות. בארצות הברית התפתחה ההבנה שסקיטבורדינג הוא ספורט מסוכן הדורש בניית מתקנים בטוחים ומתאימים על ידי הרשויות.
סקייטפארקים בישראל
סקייטפארק עשוי בטון נבנה לראשונה בגן סאקר בירושלים ומתקן קטן יותר מבטון הוקם בנהריה. בשנת 1990 פתח מועדון הסקייטבורד הישראלי (בניהולו של רובי עדי) בזיכיון מעיריית תל אביב סקייטפארק בספורטק בפארק הירקון בתל אביב ובו רמפות ומתקנים מגוונים. בשנת 2002 הקים המועדון סקייטפארק ברעננה. בשני המתקנים הללו התקיימה עיקר הפעילות של הענף עד שנמכרו לאחר ב-2007. כמו כן הוקמו על ידי המועדון סקייטפארקים רבים ברחבי הארץ שרובם נבנו מעץ: באילת, קיסריה, קצרין, שוהם, אורנית, בת חפר, מעגן מיכאל. הגדול שבהם היה סקייטפארק שהוקם קריית מוצקין, סקייטפארק זה פעל כשנה ונסגר, וחלק מהרמפות פורקו ומה שנשאר הועלה באש.
החל משנת 2007 התחילה מהפיכה תודעתית בלחץ המחליקים בוגרי הספורטק שינתה עיריית תל אביב את גישתה לנושא ובנתה סקייטפארק מבטון בפארק גלית, שנחשב לגדול ולמושקע ביותר שהוקם בישראל עד אז. אבי לוזיה אלוף ישראל תכנן את הפארק והוא מסמל את השינוי שעברו הרשויות המקומיות בהכרה בסקייטבורד כצורך של הקהילה. מהלך זה היווה אות הפתיחה לרשויות המקומיות מכל הארץ לאמץ ולפתוח בשטחן סקייטפארקים מבטון יצוק העשוי בעבודת יד של מחליקי בטון מקצועיים כחלק מהסטנדרט.
בשנת 2009 נסגר הסקייטפארק בספורטק בתל אביב, אך נפתחו סקייטפארקים חדשים, סקייטפארק חדש בעיר מעלות בצפון, וכן סקייטפארק ביישוב מיתר שבדרום.
בשנת 2010 נפתח סקייטפארק בעיר הרצליה HSP-Herzeliya SkatePark בשטח של 2,600 מ"ר שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת ע. ר. יצחקי בע"מ & Grindline האמריקאית חברה בעלת מוניטין רב בתחום הסקייטפארקים שהקימה למעלה מ-270 פארקים מקצועיים בארצות הברית וברחבי העולם, ונחשבת לאחת מ-5 החברות הטובות בעולם.
בשנת 2011 נפתח סקייטפארק בעיר כפר סבא KSSP-Kfar Saba SkatePark בשטח של 1,400 מ"ר שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת ע. ר. יצחקי בע"מ & Grindline האמריקאית.
בשנת 2012 נחנך סקייטפארק בגן הרפתקאות בערד.
בשנת 2013 נפתח סקייטפארק בעיר ראשון לציון RSP-Rishon SkatePark בשטח של 1,800 מ"ר, שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת ע. ר. יצחקי בע"מ & Grindline האמריקאית. באותה שנה נפתח גם סקייטפארק באר שבע (BSSP-Beer Sheva SkatePark), בשטח של 2,800 מ"ר שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת מרדכי ישראל.
בשנת 2014 נפתח בירושלים סקייטפארק בשטח של 2,500 מ"ר בשולי גן הפעמון הכולל גם תאורה לילית וטריבונה עם הצללה לעשרות צופים שתאפשר אירוח תחרויות.
בשנת 2015 נפתח סקייטפארק בעיר אילת ששטחו כ-2,000 מ"ר בפארק המרכזי בעיר ליד הIMAX והמזרקה המוזיקלית.
בחיפה נחנך ביולי 2016 סקייטפארק חדש בפארק הכט בצפון בעיר ששטחו 1,600 מ"ר. כמו כן, בנתניה נחנך ביולי 2016 סקייטפארק בפארק שלולית החורף בנתניה ששטחו הכולל של המתחם כ-3,000 מ"ר.
כיום מתחלקת המגמה בפיתוח סקייטפארקים לשניים: ערים גדולות בונות סקייטפארקים גדולים ומפוארים מבטון ומועצות מקומיות קטנות בונות "מיני-פארקים" מעץ שהוא זול יותר.
דיון
הקמה של סקייטפארקים בכלל וסקייטפארקים ציבוריים בפרט, מעידה על מגמה כלל עולמית של קבלת תופעת הסקייטבורדינג, תופעה שזכתה ללגיטימציה רק בשנים האחרונות. הסקייטבורדינג נעשה ספורט נפוץ ומקובל, בעיקר הודות לשידורי הספורט של ערוצי האקסטרים, התפוצה הרבה של משחקי מחשב ומכונות משחק כמו הסוני פלייסטיישן והשימוש הגובר באינטרנט בפס רחב המאפשר לכל המתעניינים להוריד ולצפות בתמונות וסרטונים. הקמה של סקייטפארקים באזורים עירוניים היא לפעמים ניסיון להפנות את הסקייטרים מהרחוב למקומות בטוחים ומוגנים יותר וכן ניסיון למנוע נזק לחלקי מבנים המשמשים לסקייטבורדינג.
בשנת 2012 נפתח סקייטפארק פיונגיאנג, הראשון בקוריאה הצפונית.
שטר ושוברו בצידו
הדימוי המובע בביטוי הוא כי הנהנה מהיתרונות שמעניקה התמורה לשטר שמסר, צריך לזכור כי בצידו של השטר יש שובר המחייב פרעונו אם וכאשר תתקיימנה הנסיבות המחייבות זאת.
הביטוי התגבש בפסיקה הישראלית לכלל ראייתי לפיו אדם מחויב לגרסה מסוימת אותה מסר, וכי אם גרסה זו מופרכת, הרי שעליו לשאת בתוצאות הנובעות מכך.
בהקשר של המשפט הישראלי, השתמש לראשונה בביטוי השופט משה זילברג בפסק דינו ע"פ 23/58 בעניין היועץ המשפטי נ. בייטנר, פ"ד יב (537), שם דן בעניינו של אדם שנאשם בכך שגרם לילד חבלה חמורה בכך שזרק עליו אבן ופגע בעינו. אותו אדם טען כי זרק את האבן לכיוון שונה לחלוטין, ולא התכוון לפגוע בילד. בית המשפט קבע:
כך, אם נותן הנאשם הסבר "תמים" לעובדה מרשיעה, והסבר זה נפסל (ובלשון הפסיקה "השובר נשבר"), אין ביכולתו להביא הסברים נוספים לעובדה המרשיעה, והעובדה המרשיעה יכולה לשמש כסיוע מקום בו זה נדרש.
ג'ירפות (סרט)
"ג'ירפות" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של צחי גראד, שיצא לאקרנים בשנת 2001.
עלילה
הסרט עוקב אחר שלוש נשים צעירות, המתגוררות בבניין משותף בתל אביב, ואינן מכירות כלל האחת את השנייה, אביגיל בק (טינקרבל), דפנה מלמד-אבני (לי את גליק) ואפרת (מיטל דוהן). ערב אחד אביגיל נכנסת בטעות לרכב המוביל אותה לצילומי סרט-קולנוע אליו הייתה אמורה להגיע דפנה המגיעה אף היא בטעות לפגישה רומנטית עם הבחור איתו הייתה אמורה לצאת אפרת. אפרת נשארת לבדה, ומסתובבת ברחובות תל אביב. בין הדמויות השונות וסביב מקבץ טעויות זה מתגוללים סיפורי אהבה, חברויות ואף פרשיית רצח מסתורית.
הפקה ופרסים
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אופיר בשנת 2001, אך לא זכה באף אחד.
של (מילת יחס)
שֶׁל היא מילת יחס בעברית. כאשר מצטרפים אליה כינויי הגוף החבורים היא משמשת יסוד לכינוי הקניין.
משמעות
מילת היחס "של" משמשת למספר משמעויות:
הווה אמינא
בתלמוד הבבלי, הווה אמינא (מארמית, בעברית: הייתי אומר) הוא ביטוי שגור במשא ומתן העוסק בבירור הסברות השונות, ומתייחס לסברא שבסופו של דבר לא התקבלה כמסקנה. המילים "הווה אמינא" פותחות את דברי ההסבר המסבירים את האפשרות האחרת שהיה ניתן לומר לולי ההלכה שחידש התנא או האמורא. להווה אמינא יש משמעות הלכתית לעיתים קרובות, שכן אף על פי שהיא לא נפסקה להלכה, ניתן ללמוד ממנה באופן עקיף הלכות רבות.
רקע
אמוראי התלמוד הבבלי פירטו שלב אחרי שלב את ההוכחה להלכה שחידשו. רובו של התלמוד הבבלי בנוי משאלות ותשובות, וכאשר ההלכה נדרשת מפסוק ממנו נלמדת ההלכה, מפורט מהו הפסוק, מהם הפירושים שניתן לומר בביאור הפסוק, ומדוע יש לדחות כל אחד מהם מלבד הפירוש האמיתי.
של (מילת יחס)
התפתחות
המילה 'של' מקורה בצירוף של כינוי הזיקה ש- עם מילת היחס ל-, ובצורה זו היא מופיעה במקרא:.
בכתבי יד של ספרות חז"ל מוצאים על פי רוב את הצורה החבורה (ש + ל + שם עצם), כגון בכתב יד קאופמן, במסכת שבת א, א: "ידו שלעני" (= ידו של העני). אבל גם בכתבי יד טובים מופיעה "של" לעיתים באופן פרוד, כגון בכתב יד אנאלאו של התלמוד הבבלי. על הפרדת "של" משם העצם הבא אחריה מעיד גם אופן הניקוד, כגון "שֶלְשְבִיעִית" בכתב יד פאריס.
הווה אמינא
משמעות המונח
פירושו של הביטוי "הווה אמינא" הוא "הייתי אומר" או "היינו אומרים". לעיתים, ה"הווה אמינא" היא הדעה שניתן היה לומר לולי היו נכתבות אות או מילה מסוימת בפסוק. בתלמוד הבבלי מבואר באריכות מדוע נצרכת מילה זו או אחרת, ולפעמים אפילו מדוע נצרך פסוק מסוים שנכפל מספר פעמים בתורה, ומוסבר שלולי הייתה נכתבת מילה מסוימת זו, 'הייתי אומר' שההלכה היא כך, ולכן אנו צריכים את המילה האחרת, המלמדת אותנו כך וכך.
של (מילת יחס)
התפתחות
עם זאת, הדעה כיום היא שחרף הכתיב החבור ברוב כתבי היד של המשנה, בלשון חז"ל נתפסה "של" כמילה בפני עצמה, ואילו הכתיב החבור בכתבי היד משקף נוהג כתיבה ארכאי. לכך יש לצרף את העובדה שכבר באגרות בר כוכבא (המאה השנייה לספירה) מוצאים עדות לעצמאותה של המילה "של", כגון: "של הגואין".
בעת החדשה, עם התפתחות הדפוס, הופרדה בדרך כלל המילה "של" מהמילה הבאה אחריה. הפרדה זו נעשתה באופן מכני, והדבר הביא במקרים מסוימים ללשון מגומגמת. כך למשל במקום הנזכר לעיל במסכת שבת: "שלעני" הפך ל"של עני", מבלי לתת את הדעת לכך שהפרדת המילים דורשת הכנסה של ה"א הידיעה ("של העני"). שיבושים אלו מאפיינים את הטקסט של המשנה גם במהדורות ימינו.
הווה אמינא
חשיבות ההווה אמינא
להווה אמינא חשיבות רבה, הן מצד העיסוק התאורטי בסברתם של חכמי התלמוד הבבלי המלמד רבות על דרך חשיבתם והן מצד היכולת להסיק ממנה, בדרך עקיפה, מסקנות הלכתיות. מסיבות אלו, הקדישו מפרשי התלמוד הבבלי חשיבות רבה לפירוש וביאור ה"הווה אמינא", ולעיתים מוקדשים לשם כך מאמרים רבים המקשים על המבואר ב"הווה אמינא" או מתרצים אותו.
של (מילת יחס)
התפתחות
צורה זאת נשתמרה ביהדות תימן עד היום, וכך מופיע בכל כתבי היד התימניים של הרמב"ם וכן בתלמודים מכתבי היד התימניים. וכן בברכת נר שבת נוסח הברכה אצל התימנים הוא: . וכן בברכת נר חנוכה: אין זה אומר שהנוסח שונה, אלא אופן הגיית המילית שונה.
הסיבות לפירוק
לא ברור מה גרם לפירוק הצירוף "ש + ל + שם עצם" וליצירת המילה העצמאית "של". בעבר סברו שמדובר בהבדלי מסורת בין הענף הארץ-ישראלי של המשנה לבין הענף הבבלי, אולם דעה זו הופרכה. בין הדעות לסיבות ההתפרקות ניתן למנות:
הווה אמינא
חשיבות ההווה אמינא
במסקנת הדברים, כאשר ה"הווה אמינא" נדחתה, הגמרא מסיימת את הדברים במילים קא משמע לן שתרגומה "משמיע לנו" בלשון רבים, ומכאן שגם את הביטוי "הווה אמינא" ניתן להבין כלשון רבים.
מויסס נעים
מויסס נעים (בספרדית: Moisés Naím, נולד ב-5 ביולי 1952 בטריפולי בלוב) הוא כלכלן, עיתונאי, פוליטיקאי והוגה דעות ונצואלי-יהודי יליד לוב.
בשנים 2010-1996 היה נעים העורך הראשי של כתב העת "Foreign Policy" ובשנים 1994-1992 כיהן כמנהל בבנק העולמי. נעים כיהן כשר המסחר והכלכלה של ונצואלה בעת הממשל קרלוס אנדרס פרס.
ילדות וצעירות
מויסס נעים נולד בשנת 1952 למשפחה יהודית מטריפולי שחיה בלוב מזה שישה דורות מצאצאי יהודי ליבורנו יהודים ספרדים-איטלקים שהיגרו ללוב בתחילת המאה ה-19. אביו הוא קלמנטה נעים ואמו רובינה לבית אברבנאל. בגיל 4 היגר עם משפחתו לוונצואלה.
הוא למד ב"אוניברסיטה המטרופוליטנית" של קראקס וב-MIT בבוסטון, ארצות הברית. סיים שם תואר שני ודוקטורט.
הקריירה האקדמית והפוליטית בוונצואלה
נעים התחיל בוונצואלה קריירה אקדמית כפרופסור לאסטרטגית עסקית ולכלכלה תעשייתית במכון ללימודים גבוהים למנהל IESA, בית ספר מוביל למנהל עסקים ומרכז למחקר הפועל הבירת ונצואלה. בשנים 1988-1979 כיהן גם כדקאן של בית ספר זה. היה תקופה מנהל הבנק המרכזי של ונצואלה ובשנים 1990-1989 כיהן נעים כשר המסחר והתעשייה של ונצואלה. על תקופה זו בחייו כתב בספר שפרסם בשנת 1993 והתראיין בנוגע לכך אצל העיתונאית מיתה ריברו.
קריירה כמומחה בזירה הבינלאומית
בשנים 1994-1992 כיהן כמנהל בבנק העולמי. הוא ניהל מטעם קרן קרנגי לשלום עולמי (Carnegie Endowment for International Peace) מחקרים בסוגיית הרפורמות הכלכליות.
הקריירה העיתונאית
בשנים 1996-2010 עבד נעים כעורך ראשי של כתב העת "Foreign Policy" המופיע בארצות הברית. תחת ניהולו הפך "Foreign Policy" מרבעון בעל פרופיל אקדמי למגזין דו-חודשי הפונה לקהל הרחב. באותה תקופה זכה המגזין שלוש פעמים בפרס National Magazine Awards על הצטיינות. הנהיג במגזין גם שינויי פורמט תוך הכנסת צילומים ואמנות. ב-2008 הנהיג את תהליך מכירת המגזין לקבוצת וושינגטון פוסט ונשאר עורך ראשי עד שנת 2010. החל משנת 2011 ניהל והנחה בערוץ הטלוויזיה הוונצואלי NTN24 את התוכנית השבועית הקרויה "Efecto Naim" המוקדשת לעניינים בינלאומיים
מויסס נעים כתב מאמרים רבים בתחום הפוליטיקה והכלכלה הבינלאומית, פיתוח כלכלי, ארגונים גלובליים, מדיניות החוץ של ארצות הברית ותופעות הלוואי של הגלובליזציה. המדור השבועי שלו על העניינים הגלובליים בעיתון הספרדי "אל פאיס" פורסם על גם בחשובי העיתונים בספרדית באמריקה. נעים כתב מדור קבוע ולמדיניות חוץ גם במגזין האיטלקי "ל'אספרסו" שהופיעו גם ב"ניו יורק טיימס", ב"לה מונד" הצרפתי, במגזינים "ניוזוויק" ו"טיים", ב"ברלינר צייטונג" ובעיתונים חשובים אחרים.
כתיבת ספרים
נעים כתב או ערך יותר מעשרה ספרים בנושאים הקשורים לגאופוליטיקה, כלכלה בינלאומית ופיתוח כלכלי. בשנת 2005 נבחר ספרו "Illicit" (Illicit: How Smugglers, Traffickers, and Copycats are Hijacking the Global Economy (לא חוקי: איך מבריחים, דילרים וזייפני מותגים שודדים את הכלכלה הגלובלית) על ידי העיתון "וושינגטון פוסט" כאחד מספרי העיון הטובים של השנה. הוא פורסם ב-14 שפות ושימש בסיס לסרט התיעודי "Illicit" שהופק בשנת 2010 על ידי הערוץ Adventure National Geographic וזכה בפרס אמי. בספרו משנת 2013 The End of Power: From Boardrooms to Battlefields and Churches to States, Why Being in Charge Isn't What It Used To Be ("קץ הכוח: מחדרי ישיבות אל שדות הקרב וכנסיות אל מדינות, למה התפקיד של מנהיג אינו מה שהיה) טען נעים שהעמדת הכוח הפכה ליותק קלה להשגה, יותר קשה לניהול ויותר קלה להישמט מהידיים - זאת בעקבות ההתפוצצות הדמוגרפית, העלייה במוביליות הגאגרפית והשינוי בנורמות התרבותיות. העיתונים "פייננשל טיימס" ו"וושינגטון פוסט" ראו בספר זה אחד מהספרים הטובים ביותר שפורסמו ב-2013. הספר הומלץ על ידי קלינטון, סורוס והנשיא הברזילאי לשעבר פרננדו הנריקה קרדוזו כספר חובה לאנשים בתפקידי מנהיגות. הספר תורגם ללמעלה מעשר שפות, לרבות סינית, איטלקית, ערבית ופורטוגזית.
ישיבת צאנז
ישיבת צאנז (השם הרשמי: ישיבת דברי חיים) היא ישיבה חסידית שהוקמה על ידי רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז קלויזנבורג. הישיבה נמצאת בנתניה, ולה סניף בחיפה.
הקמת הישיבה
הישיבה הוקמה בשנות ה-60 על ידי האדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, במסגרת הקמת קריית צאנז שכללה הקמת מוסדות חינוך, מלון גלי צאנז ובית החולים לניאדו. בשנים הראשונות כיהן האדמו"ר בראשות הישיבה, ולאחר מכן שימש בתפקיד הרב אליהו שמרלר.
תוכניות לימוד
הרב הלברשטאם חינך את תלמידיו ללימוד בבקיאות ולשליטה וידע מקיפים בש"ס, ולצורך כך הקים את מפעל הש"ס לאברכי הכוללים. בישיבה הנהיג הרב הלברשטאם מבחנים על מאות דפי גמרא, והבחורים הנבחנים זוכים לתואר כבוד. הנבחן על שלש מאות דפי גמרא עם תוספות זוכה לתואר "צורבא מרבנן" או בקצרה "צורבא", הנבחן על חמש מאות דפים מקבל את התואר "החבר" (בשנים האחרונות הועלה הסכום לשש מאות דפים) והנבחן על אלף דפי גמרא זוכה לתואר "מורינו". שני התארים האחרונים "חבר" ו"מורינו" משמשים את הבחורים כשהם נקראים ל"עלייה" בקריאת התורה.
חלוקות התעודות והענקת התארים נקבעה על ידי המייסד לתאריך כ"ה בניסן, יארצייט של רבי חיים הלברשטאם מייסד חסידות צאנז שהישיבה נושאת את שמו. אחרי פטירתו הועבר טקס הענקת תעודות ה"מורינו" לט' בתמוז, יום היארצייט שלו, וחלוקת תעודות ה"חבר" נותרה בכ"ה בניסן.