cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות וימבלדון 2013
אליפות וימבלדון 2013 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 ספורטאים. 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר אנדי מארי מבריטניה נפגש עם נובאק ג'וקוביץ' מסרביה וניצח ב-3 מערכות. לראשונה מאז שנת 1936 נציג בריטניה ניצח בתחרות הגברים בווימבלדון. באותה שנה מארי ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
במשחק הגמר מריון ברטולי מצרפת נפגשה עם סבין ליזיקי מגרמניה וניצחה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי תחרות 2012 השנה השתתפו עם פרטנרים חדשים. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר בוב בריאן ומייק בריאן מארצות הברית נפגשו עם איוואן דודיג מקרואטיה ומרסלו מלו מברזיל וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה השנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה. בכך הם הפכו לזוג גברים הראשון שהחזיק בתואר אלוף ב-4 תחרויות גראנד סלאם וניצחון במשחקים האולימפיים (משנת 2012).
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחות תחרות 2012 השנה לא השתתפו בתחרות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר שיה שוויי מטאיוואן ופנג שוואי מסין נפגשו עם אשלי ברטי וקייסי דלקואה מאוסטרליה וניצחו אותן ב-2 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 2012 רק ליזה ריימונד השתתפה השנה. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר דניאל נסטור מקנדה וקריסטינה מלדנוביץ' מצרפת שיחקו נגד ברונו סוארס מברזיל וליזה ריימונד מארצות הברית וניצחו אותם ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות צרפת הפתוחה.
ישראל בווימבלדון
טניסאים ישראלים השתתפו בכל תחרויות הזוגות אך בתחרויות בודדים לא עברו את המוקדמות.
בתחרות הגברים דודי סלע לא עבר את המוקדמות.
בתחרות הנשים יוליה גלושקו לא עברה את המוקדמות.
בתחרות זוגות גברים השתתפו 2 ישראלים:
בתחרות זוגות נשים שחר פאר שיחקה עם ין דזה מסין. בסיבוב הראשון הן הפסידו לזוג שהיה מדורג במקום ה-5 בשתי מערכות.
בתחרות זוגות מעורבים אנדי רם שיחק עם אביגייל ספירס מארצות הברית. בסיבוב הראשון הם ניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השני הם שיחקו נגד הזוג שהיה מדורג במקום ה-11 והפסידו בשתי מערכות.
מלכת השלג (אנדרסן)
מלכת השלג (בדנית: Sneedronningen) היא מעשייה מאת הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן שפורסמה לראשונה ב-21 בדצמבר 1844.
במרכז הסיפור עומד מאבק בין טוב ורע כפי שהוא מתבטא בין הנערה גרדה ובין חברה קאי. הסיפור מופיע לעיתים קרובות בקובצי סיפורים לילדים של אנדרסן ותורגם לשפות רבות, ביניהן גם לעברית. בדומה לאגדות אחרות, גם לסיפור זה גרסאות שונות.
תיאור העלילה
הסיפור מתחיל בשדון מרושע שביקש לחמוד לצון. הוא הכין מראה מיוחדת, המשקפת רק את הדברים הרעים והמכוערים בעולם, וכל הדברים הטובים והיפים משתקפים בה כהיפוכם - רעים ומכוערים. כאשר נשאו השדים את המראה גבוה אל השמיים, וגן העדן החל להשתקף בה, לא עמדה המראה בעומס הרשע שעליה להראות, והתנפצה למיליון רסיסים, שהתפזרו בכל העולם. אחד הרסיסים חדר לעינו וללבו של ילד קטן בשם קאי, שגר בעיר סקנדינבית בשכנות לחברתו גרדה.
באחד מימי החורף פגש קאי את מלכת השלג - אישה יפהפייה עטויה בלבן, שפיתתה אותו לעלות על מרכבתה ולקחה אותו עמה לארמונה שבקוטב הצפוני. אהבתה של גרדה לקאי דחפה אותה לצאת לחיפוש ארוך ומסוכן אחריו. בדרך היא פגשה מכשפה מרושעת שניסתה לחטוף אותה, גן של פרחים מדברים שניסו לעזור לה, שודדת קטנה ומחוצפת שהתעקשה שגרדה תישן במיטתה, נסיך ונסיכה טובי לב ומגוון יצורים טבעיים ועל-טבעיים.
הסיפור מתאפיין באווירה חלומית ופנטסטית, ולעיתים אף ארוטית, ומבטא, כנראה, את מלחמתו התמידית של אנדרסן בדיכאון.
עיבודים מאוחרים
לסיפור מלכת השלג יצאו עיבודים רבים ושונים בספרות, בתיאטרון ובקולנוע. בין הסרטים שמבוססים על הסיפור ניתן למנות את מלכת השלג משנת 2012 ואת הסרט לשבור את הקרח של אולפני ההנפשה של וולט דיסני מ-2013, כאשר שניהם מבוססים עליו באופן רופף בלבד. ניתן גם למצוא קווי דמיון בין הסיפור לבין האריה, המכשפה וארון הבגדים, כך שייתכן וק"ס לואיס אף הוא הושפע מיצירתו זו של אנדרסן. בשנת 2016, הופק מחזמר ישראלי מקורי על פי האגדה בבית הספר למשחק בית צבי.
דמות המבוססת עליה הוצגה במהלך העונה הרביעית של סדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה", וגילמה אותה השחקנית האמריקאית אליזבת מיטשל.
חלקה הראשון של עלילת העונה האחרונה של "סיילור מון" (סיילור מון סטארס) מושפע בחלקו ממלכת השלג.
בשנת 2022 יצא לאור תרגום חדש לעברית, מלכת השלג: אגדה בשבעה סיפורים, תרגמה מדנית דנה כספי, הוצאת קדימה.
פרדיננד פרביסט
פרדיננד פרביסט (בפלמית:; 9 באוקטובר 1623 - 28 בינואר 1688) היה מיסיונר ישועי פלמי, מתמטיקאי ואסטרונום שפעל במאה ה-17 בסין והיה רב השפעה בחצרו של הקיסר קאנגשי.(שושלת צ'ינג). בנה בביג'ינג מצפה כוכבים ומיכשור מדידה לקביעת לוח השנה בסין. תרגם את כתבי אוקלידס לשפה המנצ'ורית, שרטט את מפת עולם, והיה הראשון שבנה דגם של כלי רכב מונע באמצעות מנוע קיטור. כונה בסינית נאן חואיז'ן ( (南懷仁)- בפין-יין: Nan Huairen).
ראשית דרכו
פרדיננד פרביסט נולד בעיירה פיטם (Pittem) בפלנדריה, כיום בבלגיה, לג'ודקוס (Judocus) פרביסט (נודע גם בשמו ג'וס - Joos), ולאשתו אן ואן הקה (Ann Van Hecke). אביו של פרדיננד היה מנהל אחוזה וגובה מס בשרותו של אציל ובעל אדמות ספרדי ממדריד. פרדיננד היה הרביעי מבין שבעת הילדים במשפחת פרביסט. ילדותו עברה תוך כדי מלחמת שלושים השנים, כשצבאות צרפת וכוחות הולנדים נלחמו בשליטיה הספרדים של פלנדריה. הוא למד בבית הספר יסודי בכפר בו הכומר המקומי ושמש הכנסייה שימשו מוריו. אביו היה מנכבדי הכפר והרבה לצאת לנסיעות עסקים לברוז' הסמוכה, לגנט, ולבריסל. בשנת 1635, בהגיעו לגיל שתים-עשרה, החל ללמוד בבית ספר שני בברוז' הרחוקה כ-25 ק"מ מכפר הולדתו. לבית הספר בברוז' הגיע כבר עם ידע על ספרים, מפות וארצות רחוקות. באותה שנה פלשו צבאות צרפת והולנד לשטחים שבשליטת ספרד מדרום להולנד (כיום בלגיה) וצרו על העיר לוון.
מסלול הכשרתו
פרביסט למד בברוז' עד שנת 1636 והמשיך ללמוד ארבע שנים נוספות בקולג' ישועי בעיר קורטרייק, שם פרסם פואמה ארוכה בלטינית על לידת ישו (‘carmen genethliacum’). הוא סיים את לימודיו בקורטרייק בשנת 1640 וב-7 בינואר 1641 נרשם ללימודים גבוהים במדעי הרוח במכללת "לילי" שבאוניברסיטת לוון. ואולם לאחר קבלתו למסדר הישועי ב-2 בספטמבר 1641, עזב את המכללה והצטרף להכשרה הישועית בעיר מכלן שם שהה שנתיים. כבר בשנה הראשונה להכשרתו במסדר ביקש לצאת לשליחות מיסיונרית, אולם בקשתו נדחתה. עם סיום לימודיו שם הושבע למסדר ב-4 בספטמבר 1643 ונשלח חזרה למכללה בלוון בה למד במשך שנתיים מתמטיקה ופילוסופיה. לאחר שסיים את לימודיו נשלח פרביסט לשמש כמורה בקולג' הישועי בעיר קורטרייק. בינואר 1645 ביקש פרביסט לצאת לשליחות מיסיונרית באמריקה, בקשתו נדחתה שוב, והוא הגיש בקשה נוספת בפברואר 1647 שנדחתה גם היא. לבסוף, לאחר בקשה נוספת, שאושרה במאי 1647, הוא יועד למיסיון במקסיקו. פרביסט יצא לקדיס בספרד כדי להפליג ממנה לאמריקה, אך השלטונות הספרדיים אסרו את יציאתו בטענה שיש די והותר מיסיונרים במקסיקו. משנת 1648 עד שנת 1652 הוא לימד יוונית ולטינית בקולג' הישועי בבריסל, שם עמד בראש תחום השירה והרטוריקה במכללה וייתכן שגם הורה לטינית בבית הספר של הארמון. לאחר פניותיו הרבות לראשי המסדר, נשלח מבריסל לרומא (לאוניברסיטה האפיפיורית - Pontifical Georgian College) ללימודי תאולוגיה, אסטרונומיה ומתמטיקה ושהה שם בשנה האקדמית 1652–1653. בתום שנת הלימודים ברומא אושרה מועמדותו למיסיון בגרנדה החדשה – כיום קולומביה, אך עד למועד יציאתו נדרש להמשיך בלימודי תאולוגיה בקולג' בסביליה. הוא הוסמך לכמורה והשלים את תואר הדוקטור בסביליה באפריל 1655.בעת שהותו בסביליה חזרו הספרדים ואסרו עליו לצאת למיסיון בטריטוריה הנמצאת בשליטתם. אחר שהגן על עבודת הדוקטורט שלו, באפריל 1655, עזב את ספרד ויצא לאיטליה כדי לעתור בפני הנהגת המסדר לאשר לו לצאת לשליחות מיסיונרית.
עבודתו בחצר הקיסר
המוניטין של פרביסט כמתמטיקאי מבריק התפרסם כבר מימיו כמרצה בקוימברה שבפורטוגל, והופץ בסין באמצעות כמרים של המסדר הישועי. במאי 1660 נקרא פרביסט להתייצב בפני הקיסר בהמלצתו של האסטרונום, הישועי הגרמני, אדם שאל פון-בל (Adam Schall von Bell ), ששימש כראש הלשכה האסטרונומית האימפריאלית בבייג'ינג מאז שנת 1644. שאל ביקש לחנוך את פרביסט כעוזרו ומאוחר יותר כמחליפו בראש הלשכה. בעקבות הצו הקיסרי, ולמורת רוחו, עזב פרביסט את שיאן והגיע לבייג'ינג ב-6 ביוני 1660. בתקופה זו היה שאל ביחסים מצוינים עם הקיסר שונזי (Shunzhi - שושלת צ'ינג) ובעל סמכויות משמעותיות בחצר. בשנים הבאות חשף שאל את פרביסט למורכבות הטכנית ולתככים הפוליטיים הכרוכים בניהול הלשכה האסטרונומית. שני המדענים הישועים נקשרו זה לזה הודות לשפתם המשותפת וקרבתם הלאומית. בשנת 1661 פרסם פרביסט, במסגרת הלשכה, מסמך מדעי מפורט המוכיח את כישוריו בתחום האסטרונומיה ולוח השנה. בשלב מוקדם זה של מעורבותו בלשכה האסטרונומית הוא הפגין כישרון יוצא דופן בתכנון ובניית מיכשור מדידה. עד שנת 1664 הספיק פרביסט לתכנן על גבי 107 לוחות המכילים 117 שרטוטים, מצפה כוכבים חדש בשלמותו עבור בייג'ינג. בניית המצפה החדש התעכבה עד לשנים 1669–1673. אחד ההעתקים של מכלול שרטוטים אלה מוצג כיום בספרייה הלאומית בבייג'ינג. הוא הצטיין גם בתחומים נוספים בהנדסה בהתבססו על ידע אירופאי עדכני בתחום המכניקה, ועלה בכך על הישגיו של פטרונו, שאל. קיימות עדויות על כך שפרביסט שכלל ושיפר מערכת מנופים שתוכננה על ידי שאל לצורך מבצע הנדסי להנפת פעמונים כבדים למגדל בבייג'ינג.
חזרה למעגל ההשפעה
פרביסט הקדיש את הזמן בתקופת מאסרו למתמטיקה ולאסטרונומיה. משנת 1667 החל יורש העצר הצעיר, קאנגשי, להתעניין באסטרונומיה ובשיטות לקביעת לוח השנה. הוא הורה לערוך בדיקות השוואתיות בין תחזיותיהם של האסטרונומים הסינים לאלה המבוססות על שיטות אירופאיות. לבדיקה הראשונה התבקשו האסטרונומים הסינים ופרביסט להציג מה יהיה מיקום השמש ביום המחרת. יאנג גואנשיאן ניסה להתחמק מתשובה אך פרביסט הדגים לפני בכירים בארמון חישוב ומדידה מוצלחים. האסטרונומים הסינים ניסו לערער על תוצאות המדידה ועל כן הורה קאנגשי על שני מבחני מדידות נוספים שגם בהם הוכחה עליונות שיטות החישוב הארופאיות. בשנת 1668 ניתנה לפרביסט האפשרות להוכיח בפני חצר הקיסר את כישוריו כמתמטיקאי ואסטרונום. הוא הצליח להוכיח טעויות בלוח השנה לשנת 1669 שהוכן על ידי הצוות הסיני שהוביל את לשכת האסטרונומיה מאז המשפט ולאחר מותו של שאל. בשנת 1669 נוטל קאנגשי את רסן השלטון והופך לקיסר. הוא קורא להשוואה נוספת בין שיטות החישוב של האסטרונומים הסינים למול אלה הארופאיות של הישועים. הבדיקות, שנערכו בעזרת המיכשור במצפה הכוכבים הקיסרי, הוכיחו את דיוק עבודתו ומיומנותו של פרביסט. כתוצאה מכך מונה פרביסט לראש הלשכה האסטרונומית וראש המועצה המתמטית (Mathematical Tribunal) במקום יאנג גואנשיאן, שהואשם בהפצת האשמות שוא נגד הישועים. אחרוני הכמרים הישועים שוחררו ממקום גלותם בשנת 1671.
משנת 1670 ואילך התקדמה הקריירה של פרביסט בצעדים בטוחים. הוא זכה להוקרה ולהערכה גוברת מצד הקיסר, ובמקביל התקדם במעלה ההיררכיה השלטונית וזכה לכבוד רב. במסגרת תפקידו כמנהל הלשכה האסטרונומית (בתואר jili lifa) היה אחראי על קביעת לוח השנה הסיני ופרסומו הפומבי, ומתוך כך גם על חיזוי התופעות האסטרונומיות הצפויות כגון ליקויי חמה וירח. כמו כן עסק בהוראת שיטות החישוב האסטרונומיות הנהוגות במערב והשימוש במכשירי המדידה המתקדמים, לצוות הלשכה האסטרונומית שמנה כמאתיים איש. פעילות ההוראה התקיימה במסגרת אקדמיה בסגנון מערבי שפעלה ליד המכללה הישועית. הודות לשליטתו בשפות רבות (מנצ'ורית, לטינית, גרמנית, הולנדית, ספרדית, איטלקית וטטרית), וכישוריו במתמטיקה, באסטרונומיה ובתחומי מדע נוספים הפך פרביסט למורה הקיסר, לימד פילוסופיה, מוזיקה, וגאומטריה, ותרגם למנצ'ורית שישה כרכים מכתבי אוקלידס. ברבות השנים חשש פרביסט כי בעקבות העברת הידע הרב לעמיתיו הסינים, ייאבדו הכמרים הישועים את מעמדם הבכיר בתהליך קביעת לוח השנה הסיני.
מצפה הכוכבים החדש
גורם חשוב בהצלחת עבודתו של פרביסט היה מערך של שישה מכשירים חדשים, אותם תכנן כבר בשנת 1664, ושנבנו בתקופה שבין השנים 1670–1673. מצפה הכוכבים החדש עם המכשור החדיש הוצג רשמית בפני הקיסר בשנת 1674. המצפה החדש התבסס על המודל של האסטרונום הדני טיכו ברהה, והחליף מערכת ישנה שנבנתה בסין במאה ה-13. אף על פי שבמערב נבנו כעבור זמן קצר, לקראת סוף המאה ה-17, מכשירים מדויקים יותר, שימש המצפה החדש מקור כוח חשוב להעצמת השפעתו של פרביסט על החברה הסינית. ספר הוראות ההפעלה של המצפה הכולל שרטוטים מרהיבים, פורסם בעזרת שני מלומדים סינים בשנת 1673, ונחשב בשנים האחרונות כפריט אספנות יקר. בשנת 1674 פרסם פרביסט בחסות הקיסר את מפת העולם שלו המורכבת משני חצאי כדור הארץ, וכוללת מידע גאוגרפי והיסטורי רב. מספר מועט של העתקים של המפה שרדו. אחד ההעתקים נמצא במוזיאון הנטריאן (Hunterian Museum) שבאוניברסיטת גלאזגו.
כמו כן שרדו מסמכים רבים שפרסם פרביסט במסגרת עבודתו במצפה, הכוללים לוחות שנה, תחזיות של ליקויי חמה, מפות שמיים ועוד. פרסומיו בשפות הסינית, מנצ'ורית, מונגולית ולטינית מעידים על ההיקף הגדול של פעילותו.
ממד חום עד מכונית
בעקבות הישגיו ביישום טכנולוגיות חדישות מאירופה הוטלו על פרביסט, בפקודת הקיסר, מטלות הנדסיות חדשות רבות, מעבר לתחום אחריותו בלשכה האסטרונומית. הוא בנה לחצר מד טמפרטורה, שעון שמש מתקדם והועסק ביציקת תותחים, שיפוץ גשרים, כריית תעלות השקיה ופילוס קרקעות. במיזמים אלה עשה פרביסט שימוש נרחב בכלים מתקדמים (כגון כננות ומחרטות) ובידע מדעי מערבי בפיזיקה, מכניקה, אופטיקה, בליסטיקה ומדידות. היה למעשה הראשון שהציג את המצאת הבורג בסין, והשתמש במנגנונני תמסורת בורגיים למכונות שונות שתכנן ובנה. בשנת 1672 הציג פרביסט בפני הקיסר את אחד מרעיונתיו המדוברים ביותר גם בתקופה המודרנית - סוג של כלי רכב המונע על ידי מנוע קיטור. הוא בנה מעין עגלה המונעת באמצעות טורבינת קיטור כדוגמת כדור איאולוס על פי עקרון הפעולה שטווה הרון מאלכסנדריה במאה הראשונה לספירה. הרכב של פרביסט היה בעל חמישה גלגלים ומצויד במבער פחם מתחת לטורבינת הקיטור. סילון קיטור שפרץ מהמנוע סובב כנפיים שהותקנו על גלגל בעל ציר אנכי. בחלקו התחתון של הציר האנכי הותקנה תמסורת שסובבה את ציר הגלגלים הקדמיים של הרכב. על הטורבינה הותקנה גם משרוקית קיטור שהשמיעה ציוצים כציפור שיר. כלי רכב זה, הראשון המופעל באמצעות מנוע, נחשב כיום למימוש הראשון של רעיון המכונית. עם זאת, סביר להניח שפרביסט היה מודע לפרסום משנת 1629 של כלי דומה, המונע עצמית על ידי מנוע קיטור, של מהנדס וארכיטקט איטלקי בשם ג'ובני בראנקה (Giovanni Branca 1571-1645).
פרביסט מצא עניין גם ברפואה, ואף כתב מאמר העוסק ב"אבן הנחש" (Lapis serpentinus - snake stone) – ששימשה לריפוי הכשות נחשים. בשנת 1684 היה מעורב בעדכון אגף הרפואה בספרייה הישועית בבייג'ינג אשר הוזנח משנת 1630.
מדען ומסיונר ישועי
למרות עליונותן של שיטות המדידה האסטרונומיות וטכניקות החיזוי של פרביסט, הוא המשיך להיתקל בהתנגדות הנובעת ממניעים של גאווה לאומית ודבקות במסורת בקרב הלשכה האסטרונומית, כמו גם במשרד האימפריאלי האחראי על טקסי הפולחן (Libu). במקביל לפעילותו ההנדסית חידש פרביסט את מפעל התרגום הישועי של כתבי אריסטו לסינית שהחל בשנת 1620 על ידי קודמיו. מלומדים סינים מאקדמיית הנלין התנגדו להכללת הפילוסופיה האריסטוטלית בתוכנית הלימודים בסין ובלמו בכך את ניסיונותיו של פרביסט להחדיר למדינה עוד מהמחשבה והגישה המדעית המערבית. בנוסף לכך נאלץ פרביסט להתגונן מפני ביקורת מערבית שהוטחה כלפיו באירופה ובסין על ידי הכמורה הישועית, וכן על ידי מוסדות מיסיונרים רבי עוצמה בוותיקן ובצרפת. הוא התנהל בדיפלומטיות ובזהירות לנוכח הביקורת מהוותיקן בעוד האשמות מצד גורמים אחרים דרבנו אותו לפרסם תגובות מנומקות ומפורטות.
פרביסט הרבה בלימודי שפות (במכתב ששלח לצאר הרוסי אלכסיי מיכאלוביץ' בשנת 1676 הוא מונה כ-8 שפות בהן שלט). הוא למד מנצ'ורית וחיבר מבוא ראשון מסוגו על יסודות השפה (Elementa Linguae Tartaricae). לימוד המנצ'ורית מעיד על מאמציו להכין ולהכשיר את דור העתיד של המיסיונרים למשימות בסין. במכתביו לראשי המסדר הישועי ברומא חזר פרביסט והדגיש את חשיבות הוראת יסודות הרפואה והשפה המנצ'ורית למועמדים למיסיון בסין, בשילוב עם לימודי מתמטיקה. הוא הדגיש תמיד את חשיבות המתמטיקה לעבודת המיסיון ודרש לשפר את לימודי מקצוע זה במכללות המסדר הישועי ברחבי אירופה. פרביסט חיבר ספר הדרכה לכמרים במיסיון הדן בדרכי החדרת הנצרות בסין, ובו הגן גם על שילוב מנהגים סיניים ושימוש בשפה הסינית בפולחן. הייתה זו מעורבותו היחידה בפעילות מיסיונרית ישירה שכן כבר משנת 1670 הוא שוחרר ממטלות הקשורות למיסיון הישועי. תרומתו למיסיון הייתה אסטרטגית בעיקרה – שירות נאמן לקיסר ושמירה על יחסי אמון עם הכתר, אשר סייעו למיסיונרים ברחבי הממלכה בעבודתם מול המושלים מקומיים. בזכות מעמדו בחצר הקיסר הוא זכה להערכה רבה גם בקרב המסדרים הפרנציסקנים, הדומיניקנים והאוגוסטינים שכינו אותו "עמוד התווך של המיסיון" (לטינית “columen missionis”).
בשנת 1677 מונה פרביסט למשרת ראש המיסיון הישועי בסין (vice provincial). בתפקידו זה חיפש דרכים חדשות ומקוריות לסייע בהרחבת פעולות המיסיון. הוא פנה במכתב לחברי המסדר באירופה וקרא להם לבוא לעזרת אחיהם בסין באמצעות שיגור מיסיונרים נוספים ובמשלוח אמצעים להקמת קהילות נוספות, ובתי ספר ברחבי סין. הוא פעל להאצת תהליך הסמכת הכמרים הסינים, ואף חתר לקבל את אישור האפיפיור לניהול המיסות ופולחן הסקרמנטים בשפה הסינית. במכתב מה-3 בבדצמבר 1681 משבח האפיפיור אינוקנטיוס ה-11 את פעילותו המיסיונרית של פרביסט ואת מאמציו להחדרת הנצרות לסין באמצעות כישוריו המדעיים. במסגרת מאמציו לקדם ולהבטיח את פעילות המיסיון טרח פרביסט להיות בקשר מכתבים ענף עם רבים ממנהיגי אירופה הקתולית, בחצרות המלוכה בווינה, בפורטוגל, בטוסקנה, בפולין ברוסיה ועוד. מכתביו של פרביסט לידידיו באירופה בהם תיאר את הישגי התרבות הסינית עוררו עניין רב בקרב מלומדים באירופה וביניהם הפילוסוף הגרמני גוטפריד לייבניץ. מאות ממכתביו אלה שרדו ונמצאים כיום באוספים ברחבי העולם, בהם הוא הטיף על חשיבות המדעים לקידום המיסיון, עסק בגיוס אמצעים כספיים וסיוע דיפלומטי, וטרח להודות לתומכיו.
מעורבות פוליטית
כמעט כל פעילותו של פרביסט התרכזה בחצר הקיסר בעיר האסורה בבייג'ינג, שם התגורר משנת 1660 ועד מותו בשנת 1688. הוא יצא מהעיר האסורה לעיתים נדירות, לאתרים בפרברי העיר, לניסויים בליסטיים בהרים, ופעמיים, בשנים 1682 ו- 1683, הצטרף לפמליית הקיסר במסע מבייג'ינג, דרך החומה הגדולה לעבר טרטריה. ממסעות אלה שלח פרביסט לאירופה מאמרים שכללו תיאורים גאוגרפיים ואנתרופולוגיים חלוציים על אזור בלתי נודע זה של העולם. דיווחיו זכו להצלחה רבה בקרב קוראי ספרות המסעות של התקופה. במהלך המסעות ביצע פרביסט מדידות כדי למפות את השטחים הלא מוכרים, ועורר בכך את תשומות ליבו של הקיסר קאנגשי למיפוי שטחי טרטריה, עניין אליו חזר הקיסר בתחילת המאה ה-18.
חשיבתו האסטרטגית למען קידום האינטרסים של המסדר הישועי הובילה אותו למעורבות גם ביחסים שבין אירופה לאסיה. החל משנת 1676 הוא היה מעורב, כיועץ וכמתרגם, במגעים בין שליח הצאר הרוסי לסין לבין חצר הקיסר. מגעים אלה נוצלו על ידי פרביסט גם לקידום העניין הישועי באמצעות הסדרת מעבר יבשתי בטוח ומהיר יותר בין סין לאירופה דרך סיביר ומוסקבה. לבסוף בשנת 1679 נחתם הסכם נרצ'ינסק (Nerchinsk Treaty) בין סין לרוסיה שכלל גם את מסדרון המעבר לאירופה, אם כי הישועים כמעט לא עשו בו שימוש.
מותו והנצחתו
בצו קיסרי, לאחר מותו, עוטר פרביסט בשנת 1689 בתואר "המלומד והשקדן". בשנת 1913 נחנך בכיכר השוק בכפר הולדתו, פיטם, שבבלגיה, פסל של פרביסט בו הוא מוצג מהרהר בישיבה, לבוש כמנדרין סיני ומצביע על גלובוס כדור הארץ שלמרגלותיו. בתקופת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם הוסתר הפסל (שניזוק קלות מרסיסי פצצה) כדי להצילו משוד מתכות שניהלו הגרמנים. בשנת 1988 שוקם ותוקן הפסל.
בשנת 1982 נוסדו על ידי המסדר הישועי קרן פרדיננד פרביסט ומכון המחקר פרדיננד פרביסט במטרה לקדם דיאלוג וחילופי תרבות בין אירופה וסין.
ג'סלין גונזלס
ג'סלין גונזלס (באנגלית: Jaslene Gonzalez; נולדה ב-29 במאי 1986) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה פוארטו ריקנית-אמריקאית, זוכת העונה השמינית של הטופ מודל הבאה.
ביוגרפיה
גונזלס נולדה בפוארטו ריקו, וגדלה בהומבולדט, שיקגו. למדה בבית ספר לבנות.
דגמנה גם לפני השתתפותה בטופ מודל הבאה, כשיוצגה על ידי הסוכנות Avant Garde. בראיון שהעניק ל-CW גילתה כי דגמנה בעבר בתצוגות אופנה עבור מעצבי אופנה מקומיים בשיקגו, כמו מישל גומז ואלכסיס ארקט, וכן הופיעה במגזינים "Extra" ו-"La Nota".
בריאיון למגזין "Seventeen" סיפרה כי הייתה חלק ממערכת יחסים פוגענית והרסנית, שתמה זמן קצר לפני צילומי העונה השביעית של "טופ מודל הבאה".
הטופ מודל הבאה
בשנת 2006 גונזלס ניסתה להתקבל לעונה השביעית של הטופ מודל הבאה, אך נפסלה בשלב חצי הגמר של בחינות הקבלה. היא הבטיחה לשופטים שתשוב לבחינות של העונה הבאה. נחישותה מצאה חן בעיני מפיקי התוכנית שהאמינו כי קיים בה פוטנציאל, ובעונה השמינית היא עברה את מבחני הקבלה ונעשתה למתמודדת בתחרות. במהלך עונה זו תמונותיה נבחרות כטובות ביותר ארבע פעמים, והיא זכתה במשימה אחת. כמו כן היא הייתה המתמודדת השנייה והזוכה הראשונה שמעולם לא הייתה מועמדת להדחה. בגמר העונה זכתה בתואר "הטופ מודל הבאה", כשהיא הזוכה השנייה מאילינוי, אחרי אדריאן קורי.
צילומים
גונזלס דגמנה עבור "ניו יורק פוסט", "Us Weekly" ו-"In Touch Weekly", וכן הייתה עליה כתבה בת שישה עמודים ב-"VIBE Vixen", וכתבת אופנה בת שנים עשר עמודים ב-"ZooZoom". נבחרה לאחת מ"הלטיניות של השנה" ב-"Latina", הייתה עליה כתבה בת 9 עמודים ב-"Colures" והיא הופיעה במגזין "Trace". כמו כן הופיעה על שערי מגזינים רבים, שבהם Latina, "Imagén", "Hombre", "Degrees 6", "FN", ZooZoom, "Seventeen", "Urban Latino", "Bleu", "Vanidades", "Scene", "JamRock", "Nuovo" "Splendor" ו-"Time Out". בנוסף דגמנה לקטלוג האופנה "Metrostyle". דגמנה עבור חברת האופנה Lot29 בקמפיינים של עונות סתיו-חורף 2007-08 ואביב-קיץ 2008. הופיעה עד היום בארבעה שלטי חוצות, בכיכר טיימס. הופיעה במגזינים "Living Proof", ו-"American Salon", ולאחרונה הצטלמה לקמפיין עבור Marianne. בנוסף הצטלמה לקמפיין אופנה של המעצב סזאר גאלינדו, עבור קולקציית אביב 2008. לקחה חלק בקמפיין "Heart On My Sleeve" מאת אוברי אודאיי. דגמנה עבור אתרי הבגדים "COACD", fashionista.com ו-"Women's Wear Daily". לאחרונה הופיעה בקמפיינים הארציים של החברות גרנייה נוטריסה ו-Southpole. כמו כן דגמנה עבור "Kett Cosmetics", והופיעה בקולקציית סתיו-חורף 2009 של "Recession Denim". בהודו דגמנה עבור המגזינים "מארי קלייר" (יוני 2012), "New Woman" ו"גרציה".
עבודות מסלול
גונזלס דגמנה עבור חימנה ולירו וג'יימס דה קולון בשבוע האופנה הלטיני שבשיקגו. בנוסף דגמנה עבור אשלי פייג' בשבוע האופנה של מרסדס בנז, וכן עבור ארמני.
קרחון אסטרו (אנטארקטיקה)
קרחון אסטרו (באנגלית: Astro Glacier) הוא קרחון בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון - מזרח, ונשפך אל קרחון מארש.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי המחלקה הצפונית (the northern party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962.
מקור השם
הקרחון נקרא בשם זה, משום שתחנה מחקר אסטרונומית הוקמה על מצוק בשפך הקרחון בדצמבר 1961.
אולג באזילביץ'
אולג פטרוביץ' באזילביץ' (אוקראינית:  Оле́г Петро́вич Базиле́вич;) (6 ביולי 1938 - 16 באוקטובר 2018) היה שחק ומאמן כדורגל סובייטי ואוקראיני.
קריירת משחק
באזילביץ' שיחק את מרבית שנות הקריירה שלו בקבוצת דינמו קייב, זכה עם הקבוצה באליפות ובגביע ברית המועצות. בשנת 1966 עבר לקבוצת צ'רנומורץ אודסה, שם שיחק עונה אחת. את קריירת הכדורגלן שלו סיים בשנת 1968 בקבוצת שחטאר דונצק.
קריירת אימון
בשנת 1969 עבר קורס מאמנים. אימן תחילה את קבוצת דסנה צ'רניהיב מהליגה השלישית בברית המועצות.
יהושע זק
יהושע (ישה) זק (נולד ב-26 בספטמבר 1929 בווילנה, פולין) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיקה של הטכניון. ידוע בתרומותיו לתורה הקוונטית של אלקטרונים בגבישים מחזוריים, הגה את החבורה המגנטית וחקר את הצגותיה, הגה הצגה של מרחב הילברט שקרא לה kq - representation (הצגת kq) והידועה גם בשם התמרת זק וגילה פאזה טופולוגית בגבישים חד-ממדיים הידועה בשם Zak phase (פאזת זק). חתן מדליית ויגנר לשנת 2014, חתן פרס ישראל בחקר הפיזיקה והכימיה לשנת ה'תשפ"ב (2022) וחבר עמית של האגודה הישראלית לפיזיקה, משנת 2018.
קורות חיים
נולד בווילנה, פולין (בימינו בליטא), בשנת 1929, ולמד בבית ספר עברי. עם הכיבוש הנאצי הועבר לגטו וילנה (1941–1943), בגיל 14 נלקח למחנות עבודה באסטוניה ובגיל 15 למחנה הריכוז שטוטהוף. בגיל 16 השתתף בצעדת המוות משטוטהוף. עם שחרורו גויס לצבא האדום לשלוש שנים. באפריל 1948, בגיל 19, חזר לווילנה, השלים תוך שנתיים את לימודיו בבית הספר התיכון, וזכה במדליית כסף על הצטיינות בלימודים. בשנת 1953 היה אלוף ליטא בשייט קייאקים ל-1,000 מטר ליחידים. קיבל תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת וילנה בשנת 1955. את ההשתלמות לתואר דוקטור החל באוניברסיטת לנינגרד בהנחיית פרופסור לב עמנואילוביץ' גורביץ והפסיק אותה כדי לעלות לישראל, בעליית גומולקה. בשנת 1957 נרשם ללימודי דוקטורט בטכניון בהנחייתו של פרופסור נתן רוזן והנחיה משנית של פרופסור יואל רקח בירושלים. סיים דוקטורט בטכניון ב-1960 בנושא של הצגות של חבורות מרחביות לא סימורפיות. השתלמות בתר-דוקטורט עשה ב-MIT, ובמהלכה גילה את החבורה המגנטית. ב-1964 חזר לטכניון כחבר סגל מן המניין. גילה את הצגת kq, הידועה גם כהתמרת זק בשנת 1967. ערך ספר על הצגות בלתי פריקות של חבורות מרחביות. בתחילת שנות ה-70 (1970–1973) שימש ראש המכון למצב מוצק בטכניון. את הפאזה הידועה כ"פאזת זק" גילה בטכניון בשנת 1989.
חבורת ההזזות המגנטיות
חבורת ההזזות המגנטיות היא חבורת הזזות במישור הדו-ממדי שאינן מתחלפות (חבורה לא אבלית). החבורה שימושית בניתוח התכונות הספקטרליות של משואת שרדינגר המתארת גביש דו-ממדי אין סופי, בנוכחות שדה מגנטי הומוגני. לחבורה הזו יש תפקיד חשוב באפקט הול הקוונטי ובתיאור הפרפר של הופשטטר.
התמרת kq
התמרת kq, דומה להתמרת פורייה בהיותה התמרה אוניטרית של מרחב הילברט, אך בעוד שהתמרת פורייה היא התמרה ממרחב של פונקציות עם n משתנים רציפים למרחב פונקציות עם n משתנים רציפים, התמרת זק היא התמרה ממרחב פונקציות עם n משתנים רציפים למרחב פונקציות עם 2n משתנים רציפים עם תנאי שפה מיוחדים. ההצגה הוצעה במקור כהצגה נוחה לניתוח דינמיקה קוונטית של אלקטרונית בגבישים אבל יש לה שימושים רבים בניתוח אותות. התכנה Mathematica מכילה מימוש של האלגוריתם להתמרה. הצגת kq היא שפה אלמנטרית במכניקה קוונטית שמשתמשת בידע חלקי של הקואורדינטה x ובידע חלקי של המומנטום p.
פאזה טופולוגית
שני גבישים מחזורים ומבודדים חשמלית מובחנים טופולוגית אם אי אפשר לשנות באופן רציף את פונקציית הגל במצב היסוד של חומר אחד לפונקציית הגל של החומר השני במצב יסוד. (בדומה לאפיון הטופולוגי של טבעת מביוס מול טבעת ללא פיתול: אי אפשר לשנות אותן זו לזו מבלי לחתוך את הטבעת). פאזת זק, הקשורה עם הפאזה הגאומטרית הידועה בשם "פאזת Berry", הוצעה באופן תאורטי ב-1989 ואושרה נסיונית 25 שנים לאחר מכן.
אמה גרין
אמה גרין טרגרו (בשוודית: Emma Green Tregaro, נולדה ב-8 בדצמבר 1984 בברגסיון שבשוודיה) היא אתלטית שוודית. שמתחרה בקפיצה לגובה.
ההישג הגדול ביותר של גרין הוא זכייתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה ב-2005 בהלסינקי ובה גם שברה את שיאה האישי (1.96 מטר). ב-20 באוגוסט 2005 באליפות שוודיה שברה את שיאה האישי והעמידה אותו על 1.97 מטר.
חייה האישיים
גרין טרגרו נישאה למאמנה יאניק טרגרו במרץ 2011, המאמן גם את אלופת העולם בקפיצה לגובה קייסה ברגקוויסט וקופץ המשולשת אלוף אולימפי ואלוף עולם כריסטיאן אולסון.
ב-אוגוסט 2013 כתומכת של קהילת הלהט"ב, צבעה גרין-טרגרו את ציפורני ידיה בצבעי דגל הגאווה, במהלך תחרות הקפיצה לגובה באליפות העולם שנערכה במוסקבה, כאות הזדהות עם קהילת הלהט"ב הסובלת ברוסיה. בעקבות כך, מתחה הקופצת במוט, שיאנית העולם האלופה האולימפית ואלופת העולם ילנה איסינבייבה מרוסיה ביקורת פומבית ואמרה כי: "אנחנו ברוסיה שונים ככל הנראה ממדינות אחרות. אנחנו אנשים נורמלים, סטנדרטיים. אנחנו חיים בנים עם בנות". על דבריה אלו קיבלה איסינבייבה ביקורת נוקבת מקרב ספורטאי העילית בעולם, בהם האתלטים אלופים אולימפיים מייקל ג'ונסון מארצות הברית ודניס לואיס מבריטניה וסגן אלוף העולם ניק סימונדס מארצות הברית שהקדיש את מדליית הזהב בה זכה לקהילה הגאה.
קרב האליס
קרב האליס או קרב ליקוי החמה היה קרב שהתקיים ביום 28 במאי 585 לפנה"ס סמוך לנהר האליס, הוא הקיזילאירמאק בטורקיה של ימינו, בין צבא מדי לחיילי ממלכת לידיה. הקרב סיים 5 שנות לחימה בין הצדדים היריבים והסתיים בפתאומיות בעקבות ליקוי חמה שפורש על ידיהם כסימן מהאלים להפסקת הלוחמה.
הסכם לסיום הקרב נוסח בחופזה וקבע קשרי נישואין בין משפחות המלוכה של שני הצדדים וכן כי הנהר ישמש כקו הגבול בין שתי הממלכות. מצב זה השתמר משך 40 שנה עד שהופר על ידי קרויסוס מלך לידיה, והביא בכך לפלישת כורש ולכיבוש כל אסיה הקטנה על ידי הפרסים.
בשל היכולת לחשב את מועדו המדויק של ליקוי החמה, קרב האליס הוא הקרב המוקדם ביותר בהיסטוריה שניתן לתארכו בדיוק ובאמינות.
הית' פרימן
הית' פרימן (באנגלית: Heath Freeman; 23 ביוני 1980 – 14 בנובמבר 2021) היה שחקן אמריקאי. הוא נודע בזכות תפקידו בדרמה המשפטית "Raising the Bar" וגם בתור הרוצח הסדרתי הווארד אפס בסדרה "בונז". כמו כן הופיע בסדרה "NCIS" ובסרטים "סקייטלנד" ו"אימה בערבה".
פרימן מת מהרעלה של שילוב סמים ב-14 נובמבר 2021, בגיל 41.
תחנת הכוח רדינג
רֶדִינְג היא תחנת כוח לייצור חשמל הממוקמת בצפון תל אביב, בצמוד לשפך הירקון. התחנה נקראת על שמו של הלורד רופוס דניאל אייזקס, המרקיז מרדינג, שהיה יו"ר דירקטוריון חברת החשמל בשנות ה־20 וה־30.
היסטוריה
תחנת הכוח הראשונה של תל אביב הוקמה ב־1923 בשכונת רמת השרון בתל אביב, והספקה היה 0.3 מגה-ואט. בשנים הבאות נבנו תחנת נהריים בעמק הירדן, ותחנת חיפה (בהספק כולל של כ־47 מגה-ואט), ונפרס קו מתח גבוה שהוביל חשמל מתחנות אלו לתל אביב. בעקבות ההתפתחות המהירה של תל אביב בשנות ה־30, נוצר צורך להקמת תחנה נוספת באזור תל אביב, בשל הביקוש המתגבר והפסדי ההולכה בעת העברת הזרם מתחנות כוח מרוחקות. לכך הצטרף נימוק ביטחוני, פגיעה חוזרת ונשנית בקווי חשמל במרד הערבי הגדול שפגעו ברציפות ואמינות זרם החשמל, וחייבו בניית תחנת כוח בסמוך ככל האפשר לתל אביב. להקמת התחנה נבחר שטח שומם מצפון לירקון.
תחנת הכוח החלה להיבנות בסוף שנת 1937, והושלמה בספטמבר 1938. הספק התחנה בזמן פתיחתה היה 24 מגה ואט, כשליש מיכולת הייצור הכללית של חברת החשמל בשנה זו. הייצור בתחנה נעשה באמצעות מזוט כחומר דלק, שהפעיל יחידת ייצור קיטורית. בנוסף לייצור החשמל, בשטח התחנה פעלו גם סדנאות ייצור נשק בלתי לגאלי עבור ההגנה בניצוחו של המהנדס עובד התחנה, חיים סלבין. התחנה הייתה מטרת תקיפה במלחמת העולם השנייה (על ידי חיל האוויר האיטלקי), ובמלחמת העצמאות (על ידי חיל האוויר המצרי), אך לא נגרם לה נזק משמעותי בתקיפות אלו. באוגוסט 1948 נחנכה בתחנה יחידה ייצור נוספת בעלת יכולת ייצור של 12 מגה-ואט, שמילאה את חסרונה של תחנת נהריים (18 מגה-ואט) שהושבתה לאחר כיבושה על ידי הלגיון הירדני. החל מתקופה זו ועד להקמת תחנת הכוח באשדוד ייצרה תחנת רדינג כמחצית מכמות החשמל הארצית. יחידות ייצור אלו כונו בדיעבד בשם 'רדינג א', ופעלו עד 1970. בחוף הים, בסמוך לתחנה, הוקם מעגן לקליטת מיכליות מזוט, כתחליף להובלה יבשתית מנמל תל אביב.
באמצע שנות ה-50 הוקמה באתר תחנת רדינג ב', בעלת שתי יחידות בהספק כולל של כ-100 מגה ואט (פעלה עד 2004). תחנת רדינג ג' הוקמה בשנת 1956 (ערב מבצע קדש) כתחנת גיבוי סודית לשעת חירום (בה צפו פגיעה אפשרית בתחנת רדינג) בבונקר עמוק באתר סמוך (תל קסילה), ובה פעלו 2 יחידות ייצור בהספק כולל של 40 מגה-ואט. יחידות אלו פעלו עד שנת 1983. תכנון אתר רדינג ג' נעשה על ידי AEG כאשר המימון היה מכספי השילומים (הפרויקט כונה 'פרויקט 326'), והבנייה בפועל בוצעה על ידי סולל בונה. הטורבינות להפעלת התחנה נרכשו מחברת ג'נרל אלקטריק, לאחר שסחר עם פולין, שעבורה יועדו הטורבינות במקור, נאסר מתוקף אמברגו אמריקאי שאסר סחר עם מדינות הגוש המזרחי.
בסוף שנות ה-60 נבנתה באתר תחנת רדינג ד'. רדינג ד' הכילה שתי יחידות ייצור, בהספק כללי של 428 מגה-ואט.. התחנה החלה לפעול בשנת 1970, ובה בעת נסגרה תחנת רדינג א'. תחנה זו היא בעלת ארובה גבוהה (כ-150 מטרים), הבולטת בקו הרקיע של תל אביב. לצורך הקמת הארובה נחקק בשנת 1967 חוק מיוחד שעקף את חוק התכנון והבנייה (זכה לכינוי "חוק רדינג ד'"), זאת למרות התנגדות תושבי השכונות הסמוכות. עמותת מלר"ז לקחה חלק במאבק שהגיע לבית המשפט העליון נגד הקמתה של התחנה בשל זיהומה בחלקיקי פיח ועשן את תל אביב וגוש דן ובין היתר החתימה 154 אלף איש על עצומה שהוגשה לרשויות מטעם העמותה.
בשנת 1993 דרש המשרד להגנת הסביבה שחברת החשמל תתקין בתחנה משקעים אלקטרוסטטיים להקטנת זיהום אוויר. אולם, בשנת 1995 הוחלט על מעבר לגז טבעי ועל כן הדרישה למשקעים אלקטרוסטטיים נזנחה. המעבר לגז אמור היה להתבצע על ידי יבוא גז מארצות ערב (כגון קטאר ועומאן) במסגרת תהליך השלום והסכמי אוסלו (באותן שנים עדיין לא התגלו מרבצי הגז הטבעי בים התיכון, לא אלו השייכים לישראל, וגם לא אלו השייכים למצרים - ממנה ייבאה ישראל גז בעבר). בשל עיכובים בביצוע המעבר, החליט המשרד לסגור את התחנה ל-3 חודשים בשנת 2006, בעקבות דרישת ארגוני איכות הסביבה ותושבי שיכון למד הסמוכה.
בשנים 2002–2007 במתחם התקיימו אירועי פסטיבל "אמנות הארץ".
בשנת 2006 עברה תחנת רדינג ד' לשימוש בגז טבעי, כתחליף למזוט ששימש להפעלת תחנה זו מאז הקמתה. לצורך ביצוע ההסבה נבנה קו צינורות תת-ימי להובלת הגז מנקודת הקליטה באשדוד, לתחנת רדינג. מאוחר יותר, נערכה הסבה חוזרת להפעלת התחנה באמצעות מזוט בשימוש משני (בעת חוסר בגז טבעי).
כיום מייצרת תחנת רדינג כ-5% בלבד מתפוקת החשמל בישראל, אך היא פועלת במלוא כושר הייצור רק כשצריכת החשמל מתקרבת למלוא כושר ייצור החשמל הארצי. עם זאת, לתחנה חשיבות בשל מיקומה בגוש דן, עובדה שהיא בעלת חשיבות בעת תקלות ברשת ההולכה הארצית.
בניין תחנת רדינג א', בניינה של התחנה המקורית שוקם ושוחזר, ואף הוכרז כמבנה לשימור. בבניין מתקיימות לעיתים תערוכות בנושאים שונים. ארובת תחנת רדינג ד' נצבעה בשנות התשעים ועוצבה כאלמנט סביבתי.
לאחרונה נקבע במועצה הארצית לתכנון ולבנייה ששטח המתחם יצומצם ביותר ממחצית, ושחוף הים שבאתר יחזור לרשות הציבור. בשנת 2011 החליט משרד הפנים לפנות שטחים נרחבים שבמתחם התחנה, ולהמיר אותם לשטח ציבורי ירוק לטובת תושבי ומבקרי העיר. אולם, נראה שלאחרונה חברת החשמל מנסה להגדיל את כמות היצור ולקדם מהלך נגדי כדי להחזיק בשטחים אלה.
על פי טיוטת המלצות ועדת היגוי משנת 2014, תחנת רדינג ד' מיועדת לגריטה עד סוף 2021.
ב-21 ביוני 2014, התהפכה סירה ליד תחנת הכוח בה אב ובתו בת ה-7 והם נסחפו למערכת קירור המים. במשך כשעה ניסו צוללנים לחלצם ולאחר שהופסקה השאיבה במקום הם נמשו ללא רוח חיים.
ב-16 בפברואר 2020 פורסם באמצעי התקשורת כי המשרד להגנת הסביבה הורה להשבית את הפעילות בתחנת הכוח "רדינג" מסוף ינואר 2020 בעקבות מפגעי אסבסט שהתגלו בה. חברת החשמל מסרה בתגובה כי "במהלך הסערה בסוף חודש ינואר, התעופף גג פח שחשף אסבסט" על השבתת התחנה בעקבות מפגע האסבסט לא הודיעו לציבור. בחברת חשמל מסרו כי אין כל חובה להודיע על ההשבתה, אלא רק לחברה שמנהלת את מערך ייצור החשמל במדינה.
ביולי 2021 פורסם כי תחנת הכוח צפויה להיהרס בתוך 6 שנים ובמקומה ייבנו כ-2,400 יחידות דיור. ארובת תחנת הכוח צפויה לעבור תהליכי שימור.
בדצמבר 2021 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את המשך הפעלה תחנת הכוח עד ינואר 2026, והורתה להכין תוכנית שתאפשר הארכה נוספת עד 2032.
אדריכלות
בתכנון תחנת הכוח רדינג א' (דאז תחנת דרום) כמו גם בתכנון שאר מבני חברת החשמל בארץ ישראל, הושקעו מאמצים ניכרים בתכנון האדריכלי על מנת שיהלום את חשיבות המבנים ויהיה עדכני ביחס לפרויקטים מקבילים בעולם. פנחס רוטנברג לא התפשר בדרישותיו מהאדריכלים איתם נועץ וביקש לראות חלופות בכל שלבי התכנון על מנת להגיע להחלטה נכונה עבור תחנות הכוח שנבנו. רדינג א' תוכנן על ידי האדריכלים רוזנהק ושטרן כשילוב של בנין תחנת הכוח ובנין המשרדים של חברת החשמל בחיפה, שתוכננו על ידי האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי.
מנואל גארסיה
מנואל גארסיה (בספרדית: Manuel del Pópulo Vicente Rodriguez García; 22 בינואר 1775 – 2 ביוני 1832), היה זמר טנור ומלחין ספרדי.
ביוגרפיה
גארסיה נולד בסביליה והופיע לראשונה על הבימה בגיל 17, בקדיס. בשנת 1808, כאשר הופיע באופרה "גריזלדה" בפריז, כבר נודע כמלחין אופרות קלות. הוא חי בנאפולי והופיע באופרות של רוסיני עד 1816, כשביקר בפריז ובלונדון. בין 1819 ל-1832 חי בפריז ושר בספר מסביליה, אותלו, דון ג'ובאני ועוד מחביבות הקהל. כמו כן חיבר אופרות; מכלול יצירתו הקיף בסופו של דבר כ-100 אופרות בסך הכל. בעיקר נודע, מכל מקום, כמורה לשירה, שלימד הן בפריז והן בלונדון.
מוקדאדיה
מוקדאדיה (בערבית: المقدادية, תעתיק מדויק: אלמקדאדיה) היא עיר במחוז דיאלא שבעיראק. בעבר הייתה העיר חלק מן האימפריה הסאסאנית, ומכאן מקור שמה הקודם שהרבאן (בערבית: شهربان) שפירושו בפרסית "אחשדרפן". העיר עדיין מוכרת בשמה הקודם, אך היום מכונה בשם "שהרבאן" בעיקר אזור מרכז העיר.
פירוש השם "מוקדאדיה" הוא "ניתן על ידי המאגים" (חכמי דת פרסים בעלי ידע במיסטיקה ובאסטרולוגיה, אמגושים - ראו בערך כישוף). שם זה נפוץ יותר מהשם הישן, אך כאמור לא החליף אותו לחלוטין.
העיר שוכנת כ-70 ק"מ מצפון-מזרח לבגדאד, וכ-30 ק"מ צפונית-מזרחית לבעקובה, בירת מחוז דיאלא.
אוכלוסיית העיר מונה כ-80,000 נפש, 60% מהם מוסלמים סונים.
העיר ממוקמת על כביש מרכזי ומסילת רכבת, המחברים את בגדד לצפון מזרח עיראק וגבול איראן.
מסביב לעיר יש מספר גדול של פרדסי הדרים ועצי תמרים המוזנים מתעלות מים מסודרות שמגיעות מנהר הדיאלא הקרוב.
יהודי שהרבאן
עד קום המדינה חיו בשהרבאן כמאות בודדות של יהודים. רובם עסקו במסחר. לפני העלייה לארץ, עברו רובם לבגדאד, תוך שהם נוטשים את רכושם מאחור.
יהודי העיר החזיקו מספר מבני ציבור, בתי כנסת ובית ספר.
שם המשפחה "שהרבני" (נכתב גם שהרבאני) מקורו בעיר.
אירועים אקטואליים
בעיר מוקדאדיה הוקם ב-2003 בסיס הפעולה הקדמי נורמנדי של צבא ארצות הברית.
בדצמבר 2007 בוצע בעיר פיגוע התאבדות, שבו נהרגו 16 ונפצעו 27 אנשים.
מכינת מיצר
מכינת מיצר היא מכינה קדם צבאית השוכנת בדרום רמת הגולן ביישוב מיצר ופועלת כאחת התוכניות החינוכיות שמפעילה המדרשה למנהיגות ואחריות חברתית מיצר. זוהי מכינה חילונית שהוקמה בשנת 1998. מופעלת בה תוכנית חינוכית המיועדת לצעירים חילונים שדוחים את שירותם הצבאי בשנה. המכינה מפעילה תוכניות ליווי ותוכניות חינוכיות לבוגרים במהלך שירותם הצבאי ואחריו. המכינה פועלת על פי גישת וערכי החינוך ההומניסטי ובשנת 2022 הגדירה את הגישה האקו-הומניסטית כדי.אן.איי הערכי שלה.
תפיסה חינוכית ותחומי הלימוד
עיקרי הלימוד במכינה הם אמנות, התיישבות, יהדות כתרבות, כלכלה, פילוסופיה מעשית, ציונות, חינוך, חברה ומגדר, ידיעת הארץ וחקלאות ועוד.
אופן הלימוד במכינה מגוון: הרצאות, קבוצות למידה קטנות, "חוגי חניכים" שנפתחים ביוזמה אישית, שיעורי חניך אותם בונה ומעביר החניך בקבוצתו, בית מדרש המקיים חברותות, סמינרים וימי עיון ייעודים. בנוסף מתקיימות במהלך שנת המכינה סדרות מרוכזות בנושאים שנלמדים במכינה. הסדרות נבנות בשיח משותף של חניכי וצוות המכינה וכוללות התנסות מעשית של החניכים בבניית תכניה, ניהול לו"ז ניהול תקציב ועוד.
התוכנית החינוכית ומבנה הלו"ז מכוונים כך כדי שהחניכים יגלו יוזמה מתוך אחריות אישית ורצון להשפיע. כך למשל שנת המכינה מחולקת ל-3 שלישים שמתחילים במכין-מכינה ונגמרים בחודשיים של ניהול עצמי מלא כולל ניהול תקציב ובניית לו"ז. המכינה פועלת למעורבות ועשייה חינוכית וחברתית בגולן ובחברה.
מעורבות בקהילה
כלל החניכים מתנדבים באופן קבוע במהלך השבוע על מנת לסייע לזולת, להתנסות בעשייה תורמת בקהילה ואחריות על החברה.
בנוסף לעיתים נערכים פרויקטים שנתיים על ידי חניכי המכינה: שיפוץ שמורת גמלא והעיר העתיקה; וביקורים אצל ניצולי שואה בדגש על קשרים חברתיים עם קשישים. החניכים משתתפים גם באירועים משותפים עם תושבי מיצר, באימוץ מקטעים בשביל הגולן ובקיום חגים עם אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים. המכינה בקשר עם מסגרות הרווחה ברמת הגולן ובטבריה על מנת לסייע ככל שניתן.
תוכניות המשך לבוגרים
לאחר שנת המכינה מתקיימות תוכניות המשך לבוגרי המכינה אשר מהוות מעין "קומה שנייה" לשנת המכינה:תוכנית 'נטעים' - תוכנית לאומית חקלאית לבוגרי צבא. באביב 2012 הוקמה 'נטעים' - תוכנית לאומית חקלאית לבוגרי צבא על ידי המדרשה למנהיגות ואחריות חברתית – מיצר. במסגרת התוכנית פועלים מספר גרעינים חקלאיים בקיבוצים ברחבי הגולן. התוכנית משלבת עבודה חקלאית לצד לימודי תוכן ערכיים ואיכותיים, ומטרתה לתת מענה מעמיק לצעירים בוגרי צבא המחפשים נתיב הגשמה משמעותי וייחודי. כמו כן, כל מחזור שמסיים את שנת המכינה מלווה על ידי צוות המכינה למשך שנתיים משירותם הצבאי על מנת לגבש מפגשי שיח ומפגשים חברתיים, ליווי במהלך השירות הצבאי וגיבוש רעיונות המשך. בנוסף המכינה מפעילה מועצת בוגרים המורכבת מבוגרי המחזורים השונים ומפעילה תוכניות עבור בוגרי המכינה, מקיימת רשת בוגרים ועוד.
פורדו
פורדו (בפרסית: فردو) הוא כפר בפרובינציית קום שבאיראן, כ-50 ק"מ דרומית לעיר קום.
כפר זה, הממוקם באזור הררי, הוציא מתוכו את מספר החללים הגדול ביותר באופן יחסי במהלך מלחמת איראן–עיראק. על-פי נתונים שהתפרסמו באתרים האיראנים, נפלו במהלך מלחמת איראן–עיראק (1988 - 1980) 151 חללים מבני כפר קטן זה, המונה פחות מ-1,000 תושבים. שמו של הכפר מבוסס על המילה "פרדוס" (Ferdows), שמשמעותה בפרסית "גן עדן".
היסטוריה
בספטמבר 2009, נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד הודיע לסבא"א על מתקן להעשרה גרעינית הנמצא בבנייה באזור העיר קום. האתר נקרא על שם הכפר הקטן פורדו. כמה אתרים איראניים דיווחו כי שלטונות איראן החליטו לכנות את מתקן פורדו להעשרה גרעינית בשם "פורדו" לאו דווקא בשל קרבתו לכפר פורדו אלא דווקא מסיבות סמליות.
סמפדוריה
סמפדוריה (באיטלקית: Unione Calcio Sampdoria) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר ג'נובה.
הקבוצה הוקמה ב-1946 כאיחוד של שני מועדונים שהוקמו בסוף המאה ה-19: "סמפיירדרניז" ו"אנדריאה דוריה" שאיחוד שמם ייצר את שם המועדון החדש, וצבעי המועדון המאוחד הוא שילוב צבעיהם. הצבע הדומיננטי של המועדון הוא הכחול עם פסים בצבע לבן-אדום-שחור ולכן המועדון מכונה: "blucerchiati" ("כחולי הטבעת"). הקבוצה משחקת באצטדיון לואיג'י פראריס שבג'נובה המכיל 36,536 מקומות, שהיא חולקת עם יריבתה העירונית גנואה. המשחקים בין הקבוצות הם הדרבי של גנואה המכונה גם "דרבי המגדלור" (ע"ש המגדלור המפורסם בכניסה לנמל העתיק בעיר).
בין השנים 1989–1992 הופיעה סמפדוריה בשלושה משחקי גמר אירופאים. פעמיים הפסידה לברצלונה: בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע ב-1989 ובגמר גביע אירופה לאלופות 1992. בין שני הפסדים אלה זכתה, כאמור, בגביע אירופה למחזיקות גביע לשנת 1990.
תחילת הדרך - לפני האיחוד
מועדון "ג'ינסטיקה סמפיירדרנסה" (Ginnastica Sampierdarenese) נוסד בשנת 1891, אך פתח את אגף הכדורגל ב-1899. המועדון שכונה ה"סמפ" לא התחרה בליגה מסודרת עד אחרי תום מלחמת העולם הראשונה, לאחר שקנו את המועדון "פרו ליגוריה", והחלו להשתתף בליגה האיטלקית הראשונה.
מועדון "סוסייטי אנדריאה דוריה" (Society Andrea Doria) הוקם ב-1895, על מנת לכבד את זכרו של המנהיג הצבאי, ואדמירל הצי המלחמתי המפורסם של איטליה מהמאה ה-15 - אנדראה דוריה. המועדון אנדריאה דוריה - או בקיצור "דוריה" לא השתתף מתחילת הליגה שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית בשנים אלו, והחל להשתתף בליגה רק מאליפות איטליה בכדורגל 1903, אך הקבוצה הייתה מודחת בשלבים המוקדמים בליגה שלמעשה הייתה טורניר עונתי קצרצר, ולא הצליח להשיג אף לא ניצחון אחד עד לאליפות איטליה בכדורגל 1907, אז הצליחה לנצח את גנואה היריבה המקומית בתוצאה 1–3. בעונת 1910/1911 בליגה האיטלקית הבכירה, הצליחה הקבוצה לאחר עשור בתחרות להשיג מעט הצלחה כשסיימה במקום הרביעי בליגה האזורית של פיימונט-לומברדיה-ליגוריה מעל יובנטוס ואינטר מילאנו.
שני המועדונים נפגשו לראשונה לדרבי מקומי במסגרת הליגה בעונת 1919/1920 בליגה המקומית של ליגוריה בה ידה של דוריה הייתה על העליונה כשניצחה 4–1 במפגש הראשון והמפגש השני הסתיים בתיקו 1–1. בעונה העוקבת פוצלה הליגה ושני המועדונים שיחקו בליגות נפרדות: הסאמפ שיחקה ב"פרימה קטגוריה 1921/1922" ודוריה שיחקה ב"פרימה דיוויזיונה 1921/1922". סמפיירדרנסה שיחקה בליגה האזורית של ליגוריה ואף הגיעה עד לגמר הליגה שם הפסידו לנובז, לאחר שני משחקים שהסתיימו בתיקו 0–0, המשחק השלישי נגמר בתוצאה 2–1 לנובז שזכתה באליפות הליגה. זמן מה לאחר מכן מערכת הליגות באיטליה אוחדה למערכת אחת וסמפיירדרנסה הייתה הקבוצה השלטת והטובה יותר מבין שניהם. בסוף עונת 1926/1927 שני המועדונים אוחדו בהוראת המשטר הפשיסטי באיטליה למועדון אחד בשם "La Dominante".
המועדון החדש לבש מדים בצבע ירוק ושחור מפוספס ונקראו "לה דומיננטה ג'נובה", ושיחק בסרייה ב' בעונה הראשונה של הקמת הליגה השנייה, סיים במקום השלישי ופספס את העלייה. בעונה העוקבת שונה שם המועדון ל"ליגוריה" על שם האזור ממנו מגיעות הקבוצות, אך הקבוצה סבלה מעונה רעה וירדה לליגה השלישית. בעקבות הידרדרות ברמת הקבוצות החליטו המועדונים על פיצול פעם נוספת וחזרו לשמותיהם המקוריים "סמפיירדרנסה" ו"אנדריאה דוריה". הסמפ חזרו לסרייה ב' בעונת 1932/1933, ועונה לאחר מכן בסוף 1933/1934 הוכתרו לאלופי הליגה השנייה ועלו לסרייה א', שם סיימו בעונתם הראשונה בסרייה א' במקום ה-13. ב-15 ביולי 1937 סמפיירדרנסה התאחדה עם המועדונים "קורניגליאנסה" ו"ריברולסה" למועדון ששמו "איי.סי. ליגוריה קלצ'יו". המועדון המאוחד סיים במקום החמישי בעונת 1938/1939. בתחילת שנות ה-40 המועדון ירד לליג השנייה אך חזר ב-1941. מנגד אנדריאה דוריה, שלא הצליחה להתרומם לאחר הפיצול ב-1932 נשארה בליגה השלישית זמן ארוך אך לאחר מכן כן הצליחה להשתפר ולעלות אט אט במעלה הליגות עד שהגיעה לשחק בסרייה א' של עונת 1945/1946.
האיחוד - הקמת סמפדוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה שיחקו שתי הקבוצות בליגה העליונה - הסרייה א' אך יחסי הכוחות השתנו וכעת אנדריאה דוריה הייתה הקבוצה החזקה יותר. ב-12 באוגוסט 1946 לאחר סיום העונה, החליטו שני המועדונים להתאחד למועדון אחד שייצג את האזור ליגוריה ויתחרה בגנואה המקומית ושמו: "יוניון קאלצ'יו סמפדוריה" (השם הוא איחוד שמן של קבוצות המקור "סמפ" ו"דוריה"). היושב ראש הראשון של המועדון היה פיירו סנגויינטי, והמאמן הראשון היה ג'וייזפה גאלוצ'י. על מנת שתהיה שוויוניות בקבוצה החדשה לייצוג של קבוצות המקור, הוחלט כי המדים החדשים יכילו מדים בצבע כחול שהיו של אנדריאה דוריה, בתוספת פסים/טבעות בצבעים לבן, אדום ושחור שהיו של סמפיירדרניסה. באותו החודש שבו התאחד המועדון, דרש המועדון החדש סמפדוריה לחלוק את אצטדיון לואיג'י פראריס עם גנואה ששיחקה בו לבדה עד לאותה עת, הצליח להגיע להסכמות, ומאותה עת שיחקו באצטדיון גנואה וסמפדוריה כיריבות עירוניות של האזור.
בשנות ה-50 הקבוצה סיימה לרוב במרכז הטבלה והישג השיא שלה היה המקום החמישי. בתחילת שנות ה-60 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה הבכירה, ובעונת 1961/1962 סיימה הקבוצה אומנם במקום העשירי אבל העפילה לגביע ערי הירידים לעונה הבאה, אך הודחה בסיבוב השני של המפעל לאחר מכן. בעונת 1963/1964 הקבוצה סיימה במקום ה-15 ונקלעה לפלייאוף הירידה, אך הצליחה לנצח והבטיחה עונה נוספת בסרייה א'. הקבוצה הצליחה לשרוד בליגה עוד עונה, אך בעונת 1965/1966 ירדה לסרייה ב' מהמקום ה-16 ועלתה עונה אחת לאחר מכן. בעונות לאחר מכן, ובתחילת שנות ה-70 הקבוצה לרוב סיימה במרכז הטבלה או נאבקה נגד הירידה. ב-1976/1977 ירדה הקבוצה פעם נוספת לסרייה ב', אך נשארה בינונית ולא הצליחה להעפיל לליגה הבכירה בעונות העוקבות.
הצלחה מקומית ואירופאית
ב-1979 המועדון מהסרייה ב' נקנה על ידי איש העסקים פאולו מנטובאני, שהשקיע במועדון סכומים גבוהים על מנת להחזיר אותה לצמרת הכדורגל האיטלקי. ב-1982 חזרה הקבוצה לסרייה א', ובעונת 1984/1985 זכתה הקבוצה בקופה איטליה - שהיה למעשה התואר הראשון למועדון מאז ומעולם. בעונת 1987/1988 זכתה הקבוצה בגביע קופה איטליה נוסף והעפילה לטורניר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונה העוקבת. בעונת 1988/1989 הקבוצה טיפסה והגיעה עד לגמר גביע המחזיקות והפסידה לברצלונה 2–0. גביע קופה איטליה שלישי למועדון ושני רצוף הוביל את הקבוצה פעם נוספת לגביע המחזיקות בעונת 1989/1990, אז זכתה הקבוצה בגביע המחזיקות לאחר שניצחה בגמר את אנדרלכט הבלגית 2–0 בהארכה. הצלחות אלו הובילו את הקבוצה לעונת שיא בעונת 1990/1991 - אז זכתה הקבוצה באליפות איטליה והשיגה את ה"סקודטו" הראשון שלה בהיסטוריה (והיחיד עד כה נכון ל-2020). את העונה סיימה הקבוצה עם 3 הפסדים בלבד וכשהיא מובילה ב-5 נקודות על היריבה לתואר מילאן שסיימה במקום השני. בהרכב הקבוצה בעונה ההיסטורית כיכבו: השוער ג'אנלוקה פליוקה, החלוץ ג'אנלוקה ויאלי, הקשרים ההתקפיים רוברטו מאנצ'יני (לימים מאמן נבחרת איטליה) ואטילו לומבארדו, הקשר האחורי טוניניו סרזו, המגן פייטרו ורכובוד, תחת הדרכתו של המאמן הסרבי וויאדין בושקוב. בעונה לאחר מכן הגיעה סמפדוריה לגמר גביע אירופה לאלופות 1992 שהתקיים באצטדיון ומבלי, והפסידה לברצלונה החזקה 1–0 רק אחרי הארכה.
לאחר ההצלחה המסחררת התחילה דעיכה של הקבוצה ועזיבה איטית של מספר כוכבים בקבוצה, שסיימה במקומות 6 ו-7 בתחילת שנות ה-90. ב-14 באוקטובר 1993, נפטר בעלי הקבוצה פאולו מונטאבי, והוחלף על ידי בנו, אנריקו מונטאבי שהחל לנהל את המועדון מאז, ורכש שחקנים על מנת לשמור את הקבוצה בצמרת, כמו אנריקו קייזה, חואן סבסטיאן ורון, אריאל אורטגה, וינצ'נצו מונטלה, קלרנס סידורף וכריסטיאן קארמבו. ב-1993/1994 הצליחה לסיים הקבוצה במקום השלישי בליגה וגם לזכות בקופה איטליה הרביעי שלה, וכך העפילה לגביע אירופה למחזיקות בעונה העוקבת ב-1994/1995, והצליחה להגיע עד לחצי גמר הגביע לפני שהודחה בפנדלים על ידי ארסנל. בעונת 1996/1997 סיימה הקבוצה במקום השישי והעפילה לגביע אופ"א, אך הודחה על ידי אתלטיק בילבאו בסיבוב הראשון, ועונה לאחר מכן העפילה לגביע האינטרטוטו אך לא זכתה להצליחה משמעותית. בעונת 1998/1999 ירדה הקבוצה לסרייה ב' מהמקום ה-16 בליגה.
שנות ה-2000 ואילך
הקבוצה נשארה בסרייה ב', עד לעונת 2002/2003 אז עלתה הקבוצה חזרה לסרייה א', וסיימה במקום השמיני בעונה העוקבת. ב-2004/2005 סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה והעפילה לגביע אופ"א בפעם הראשונה לאחר כמעט עשור ללא מפעלים אירופיים, הקבוצה צלחה את שלב הבתים אבל לא העפילה מעבר לכך. ב-2006/2007 העפילה הקבוצה לגביע האינטרטוטו פעם נוספת מהמקום התשיעי, אך הודחה מוקדם לאחר מכן. ב-2007/2008 סיימה הקבוצה במקום השישי לאחר עונה שכללה עליות וירידות ורכישות רבות של הקבוצה בחלון העברות בינואר, ולבסוף העפילה לגביע אופ"א פעם נוספת, שם סיימה בשלב ה-32 האחרונות לאחר שהודחה מול ולנסיה. את עונת 2009/2010 סימנה סמפדוריה כהצלחה כבירה כשהצליחה להעפיל למוקדמות ליגת האלופות מהמקום הרביעי בליגה, אך הודחה כבר במוקדמות על ידי ורדר ברמן.
מנגד, הקבוצה הידרדרה במהלך העונה בליגה וירדה לסרייה ב' מהמקום ה-18, ועם 8 ניצחונות בלבד כל העונה, וזאת לאחר הפסד ביתי לפלרמו. עונה לאחר מכן ניצחה סמפדוריה בפלייאוף העלייה את ואריזה קלצ'יו ועלתה לסרייה א', תוך שהיא שוברת שיא - היא הקבוצה הראשונה מחוץ לשלושת הראשונות בליגה השנייה שמצליחה לעלות ליגה, והראשונה שסיימה במקום השישי והצליחה לעלות לסרייה א'. ב-2014/2015 הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה האירופית אך הודחה בסיבוב השלישי על ידי וויבודינה. עונה לאחר מכן סיימה הקבוצה במקום ה-15, ו-3 עונות לאחר מכן סיימה במקום העשירי והתשיעי בליגה.
בתום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לסרייה ב'.
סגל שחקנים
נכון ל-18 בינואר 2023
(בהשאלה מהלאס ורונה)
(בהשאלה מאטאלנטה)
(בהשאלה מווטפורד)
(בהשאלה מטוטנהאם הוטספר) (בהשאלה מפארמה)
נורברטו הפלינג
נורברטו הפלינג (בלועזית: Norberto Höfling; 20 ביוני 1924 - 18 באפריל 2005) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי רומני.
הפלינג נולד בצ'רנוביץ שברומניה והתחיל את הקריירה שלו בכדורגל הרומני בקבוצה דינמו צ'רנוביץ, ממנה עבר (צ'רנוביץ צורפה לברית המועצות) לכרמן בוקרשט ולאחר פירוקה לצ'יוקנול בוקרשט בעונה 1947/1948, שם הבקיע 24 שערים במהלך 33 משחקים. בשנים 1945 - 1947 שיחק גם בנבחרת רומניה בכדורגל. הוא עזב את רומניה, כדי לשחק בהונגריה ולאחר מכן עבר לשחק באיטליה עד 1956.
ב-1957 התחיל קריירה של מאמן כדורגל בקבוצה הבלגית קלאב ברוז', שם עבד עד 1963, כשעבר לשנה אחת לאימון של הקבוצה ההולנדית פיינורד. לאחר פיינורד שב הפלינג לבלגיה, כדי לאמן את קבוצת R. White Daring Molenbeek. ב-1967 חזר לשנה אחת לאמן את קלאב ברוז' ובשנה שלאחר מכן אימן את אנדרלכט. אחרי אנדרלכט אימן שלוש שנים נוספות ב-R. Daring Club Molenbeek, ארבע שנים ב-A.S.V. Oostende K.M., שנה אחת בגנט וסיים באיטליה, באימון של Aurora Pro Patria 1919 בעונת 1980 - 1981.
בכור יוסף בנבנישתי
הרב בכור יוסף בנבנישתי (1846–12 באפריל 1916) היה חזן ושד"ר ירושלמי, ואב בית הדין של העדה הספרדית בעיר.