cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אביב מתעורר (מחזמר)
הפקת ברודוויי המחודשת
בספטמבר 2014, הועלתה הפקה מחודשת של המחזמר ב-Rosenthal Theater על ידי Deaf West Theatre (תיאטרון בצפון הוליווד, לוס אנג'לס המעלה הפקות עבור בעלי לקויות שמיעה) בבימויו של מייקל ארדן. הרעיון הובא לראשונה לארדן על ידי הארוס שלו דאז, אנדי מיאנטוס, שגילם את דמותו של הנסכן בהפקת סיבוב ההופעות הראשון בארצות הברית של המחזמר. צוות השחקנים של הפקה זו כלל הן שחקנים חירשים והן שחקנים שומעים, שביצעו את ההצגה בשפה האנגלית ובשפת הסימנים באופן סימולטני. כאשר ההפקה הועברה למרכז ואליס אננברג לאמנויות הבמה שבבוורלי הילס באביב 2015, שם היא הוצגה החל מ-21 במאי 2015 ועד ל-14 ביוני 2015, מינטוס וקריסטה רודריגז הצטרפו להפקה, וגילמו את הנסכן ואילזה, בהתאמה.
ב-1 ביולי 2015 פורסם כי ההפקה תמשיך לברודוויי, שם תוצג ב-Brooks Atkinson Theatre בסתיו 2015 למשך תקופה מוגבלת. הפקה זו, אותה הפיקו קן דבנפורט, האנטר ארנולד וקודי לאסן, היא ההופעה המחודשת הראשונה של אביב מתעורר בברודוויי. כל צוות היוצרים הקריאטיביים של ההפקה בלוס אנג'לס עברו איתה לברודוויי, ואליהם נוספו מרלי מטלין, קמרין מנהיים, פטריק פייג' וראסל הארווארד שגילמו את דמויות המבוגרים, וכן רוברט אריזה, ליזי קואסטה, ואן יוז ורן כשחקני הלהקה. הצגות ההרצה של המחזמר החלו ב-8 בספטמבר 2015; ערב הבכורה הרשמי של ההפקה התקיים ב-27 בספטמבר 2015. ההפקה ירדה ב-24 בינואר 2016.
ההפקה זכתה לביקורות חיוביות פה-אחד. בסקירתו ב-"ניו יורק טיימס", צ'ארלס אישרווד כתב שזוהי "הפקה מהמעלה הראשונה". סוכנות הידיעות AP כינתה את ההפקה "ניצחון טהור", והמגזין "ניו יורק" כינה אותה "מבריקה ויפה".
ההפקה המחודשת של אביב מתעורר התמקדה בהפיכת התיאטרון וברודוויי לנגישים לאנשים בעלי לקויות. בנוסף להשתתפות שחקנים חירשים, המחזמר כלל, לראשונה בתולדות ברודוויי, הופעה של שחקן בכיסא גלגלים - השחקנית אלי סטרוקר. אביב מתעורר הייתה גם ההפקה הראשונה של ברודוויי שהונגשה לחובבי תיאטרון עיוורים.
ב-15 בינואר 2016, המפיקים של אביב מתעורר, בשיתוף עם The Broadway League (איגוד אנשי תעשיית התיאטרון של ברודוויי), ערכו יום עיון בשם "כיצד להפוך את ברודוויי לנגישה יותר", בהשתתפות חברי קהילת בעלי לקויות. הדובר המרכזי באירוע זה היה טימותי שרייבר, יו"ר ספיישל אולימפיקס.
הפקות נוספות
פרט להפקות בברודוויי ובלונדון, המחזמר הועלה בצורה מקצועית גם בסיבובי הופעות בארצות הברית ובממלכה המאוחדת, וכן על ידי הפקות מקומיות במדינות רבות נוספות ברחבי העולם, לרבות באוסטריה, אוסטרליה, ארגנטינה, ברזיל, הונגריה, הפיליפינים, יפן, ישראל, מלטה, סלובניה, פינלנד, צ'כיה ושוודיה.
במדיות אחרות
בסדרת הטלוויזיה "90210", מספר הפרקים הראשונים בסדרה מציגים את בית הספר וכמה מדמויות הסדרה בעודם מתכוננים, ובסופו של דבר מציגים את אביב מתעורר. בין השירים המבוצעים בתוכנית: "Mama Who Bore Me" ו-"The Bitch of Living". את התפקידים הראשים במחזמר מבצעים אנני וילסון (שניי גריימס) וטיי (אדם גרגורי).
בשנת 2008, במשך מספר פרקים של אופרת הסבון האוסטרלית "קרוב רחוק", המחזמר נכלל בסילבוס של תלמידי בית ספר התיכון של סאמר ביי, דבר המעורר מחלוקת.
בסמל של תוכנת המצגות Keynote של אפל נעשה שימוש במילות השיר "The Bitch of Living".
עיבוד קולנועי
בשנת 2010, כותב השירים/המחזאי סטיבן סאטר אמר ל-Playbill.com כי הפקת עיבוד קולנועי של "אביב מתעורר" עשויה להתחיל באירופה באביב 2013. בשנת 2012, דאנקן שייק אמר ל-Broadwayworld.com כי הסרט נמצא בשלבי פיתוח, אבל לא הכל היה במקום עדיין. במרץ 2014 הוכרז כי נבחרו מפיק ובמאי, עם Playtone כחברת ההפקה, והסרט יכלול שיר חדש, שלא הופיע קודם לכן במחזמר הבימתי. אאוליאי קרוולהו, אנזל אלגורט, מייזי וויליאמס וטום פטנר הוכרזו ב-15 בספטמבר 2019 בתפקידים של וונדלה, מלכיור, אילסה ומוריץ לסירוגין. חוץ מקרוולהו עוד לא הוכח רשמית שוויליאמס, אלגורט או פטנר יופיעו בסרט.
חסוס גרסיה
'''חסוס ג. "צ'וי" גרסיה (באנגלית: Jesús G. "Chuy" García'''; נולד ב-12 באפריל 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן מאז 2019 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת אילינוי. טרם היבחרו לקונגרס היה חבר במועצת הנציבים של מחוז קוק ובמועצת עיריית שיקגו. בשנת 2015 היה מועמד לראשות העיר שיקגו, ולאחר סיבוב מכריע בינו לבין ראש העיר המכהן רם עמנואל, סיים במקום השני. רץ פעם נוספת לראשות שיקגו ב-2023 ולא נבחר.
גרסיה הוא האמריקאי-מקסיקני הראשון בסנאט של אילינוי, שאליו נבחר ב-1992.
ביוגרפיה
גרסיה נולד במדינת דורנגו שבמקסיקו. במהלך מלחמת העולם השנייה היה אביו חקלאי בשירות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית במסגרת תוכנית בראסרו (Bracero program). בשנת 1965 היגר גרסיה לארצות הברית במעמד של תושב קבע. משפחתו התיישבה בשכונה "ליטל ויליג'" שבשיקגו, שם הוא מתגורר גם בהווה. הוא למד בבית הספר התיכון סנט ריטה שם השלים את לימודיו ב-1974. ב-1977 זכה לאזרחות אמריקאית. בשנים 1977–1980 עבד בקרן לסיוע משפטי במהלך לימודיו באוניברסיטת אילינוי בשיקגו לתואר ראשון במדע המדינה. לאחר מכן היה לעוזר מנהל בשירות השיכון השכונתי של ליטל ויליג', שם עבד עד 1984.
בשנת 1983 ניהל גרסיה את מסע הבחירות של רודי לוזאנו, אשר קרא תיגר על יו"ר מועצת עיריית שיקגו פרנק סטמברק מהרובע ה-22. ביום הבחירות חסרו ללוזאנו 17 קולות כדי לצאת לסיבוב שני, ולטענת תומכיו נמחקו פרטיהם של מצביעים עם שמות משפחה ספרדיים מפנקס הבוחרים, מה שמנע מלוזאנו את סך הקולות הדרוש לסיבוב שני. לוזאנו נרצח ביוני אותה שנה בידי חבר כנופיה, אך תומכיו עדיין טענו כי לוזאנו נרצח בשל פעילותו הפוליטית. בשנה העוקבת התמודד גרסיה בעצמו נגד סטמברק על מקומו כחבר מועצה במפלגה הדמוקרטית של מחוז קוק. תומכיו של לוזאנו התגודדו סביבו והוא זכה לתמיכתו של ראש עיריית שיקגו הרולד וושינגטון. גרסיה ניצח את סטמברק בפער של 0.85% ונבחר למועצה, שם כיהן עד ינואר 1993.
בבחירות 1992 התמודד גרסיה אל הסנאט של אילינוי במחוז הבחירה הראשון. הוא זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עם 52.06% מקולות הבוחרים וגבר על שני יריביו האחרים. במהלך הבחירות הכלליות גבר ברוב גדול על מועמד המפלגה הרפובליקנית וכהונתו בסנאט המדינתי החלה ב-13 בינואר 1993. הוא היה הסנאטור הראשון ממוצא מקסיקני בבית המחוקקים של אילינוי. גרסיה התפטר ממועצת העיר והוחלף על ידי בן חסותו ריקרדו מוניוז. ב-1998 הפסיד את מושבו בסנאט ולאחר תבוסתו פנה לעסקים מקומיים עד ששב לחיים הפוליטיים ב-2010. הוא נבחר באותה שנה למועצת הנציבים של מחוז קוק והושבע לכהונתו ב-3 בינואר 2011. הוא שירת במועצת הנציבים עד לנובמבר 2018. במהלך כהונתו שם התמודד לראשות עיריית שיקגו מול רם עמנואל, אך סיים במקום השני ולא נבחר.
ב-27 בנובמבר 2017, שישה ימים לפני המועד האחרון להגשת טפסים להתמודדות בבחירות 2018, משך חבר הקונגרס לואיס גוטיירז את מועמדותו בבחירות, ולמעשה הכריז על פרישתו בתום כהונתו ה-13 בבית הנבחרים האמריקאי. למחרת הודיע גרסיה על כוונתו להתמודד במושב הפתוח. גרסיה זכה לתמיכתם של גוטיירז הפורש ושל הסנאטור ברני סנדרס. במרץ 2018 זכה גרסיה במועמדות הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות נבחר אל הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. ביולי 2019 הצביע גרסיה נגד החלטת בית הנבחרים המגנה את תנועת ה-BDS. ב-2021 נמנה בין שמונה דמוקרטים שהצביעו נגד מימון פדרלי למערכת כיפת ברזל של ישראל.
הוא נבחר פעם נוספת בבחירות 2020 ו-2022.
במהלך שנת 2022, החליט שהוא מתמודד בבחירות לראשות שיקגו פעם נוספת, מול ראש העירייה המכהנת לורי לייטפוט. על אף שהתחיל כמועמד המוביל, הוא הודח כבר בסיבוב הראשון כשהגיע רביעי מתוך תשעה מועמדים עם 13.68% מהקולות. כאשר מי שנבחר בסיבוב השני היה ברנדון ג'ונסון.
גרסיה נשוי לאבלין מאז 1980 ולזוג 3 ילדים. באפריל 2023, ביתם רוזה נפטרה.
.
פאולה (סרט)
תקציר העלילה
פאולה רוג'רס (לורטה יאנג) מאושפזת בבית חולים לאחר הפלה טבעית שנייה. היא מדוכאת מאוד אך לא מגלה את רגשותיה לבעלה ג'ון (קנת סמית') שזה עתה התמנה לדיקן הפקולטה לאנגלית באוניברסיטה. רופא המשפחה ד"ר פרייזר (אלכסנדר נוקס) מנסה לעודד אותה.
הגניקולוג מגלה לה שהיא לא תוכל יותר להיכנס להיריון ונותן לה לשתות משקה אלכוהולי כדי לעודד אותה. פאולה נוהגת בלילה כשהיא עצבנית וקצת שתוייה, עוקפת מכוניות בקו לבן ולבסוף פוגעת בילד שחוצה את הכביש.
פאולה עוצרת וניגשת לילד, למקום מגיע גם החוואי ריימונד בסקום (וויל רייט) שהיא עקפה אותו מקודם. הוא מתבונן בה, צועק עליה שהיא שיכורה ומפנה את הילד לבית חולים. פאולה ממהרת שבורה ומזועזעת למסיבה שנערכת לג'ון בכניסתו לתפקיד הדיקן. היא לא מגלה לו דבר.
דייוויד נפגע בראשו ואיבד את כושר הדיבור. פאולה נקשרת אליו ובהסכמתו המהוססת של ג'ון ותמיכתו של ד"ר פרייזר, חיא לוקחת אותו לביתה במטרה לאמץ אותו כעבור זמן.
בתמיכת ד"ר פרייזר מתחילה פאולה ללמד את דייוויד לדבר. בינתיים מזהה המשטרה את סוג הרכב הפוגע, פורד 51, והבלש דארגן (אוטו יולט) מגלה לאחר תיאורו של החוואי כי המדובר בפאולה אך בעצת ד"ר פרייזר הוא נמנע בשלב זה לעצור אותה.
דייוויד מתקדם בדיבור וגם ג'ון מתחיל לחבב אותו אבל לילה אחד כאשר פאולה משכיבה אותו לישון וגוחנת לעברו, הוא מבחין בתכשיט על צווארה ומזהה את האישה שדרסה אותו שענדה אותו תכשיט.
מאז חלה נסיגה בהתנהגותו בבית ובלימודים. פאולה מתוודה לפניו ומבינה שהוא שונא אותה.
לבית מגיע החוואי בסקוט, מזהה את פאולה ורוצה לקחת את דייוויד בכוח. דייוויד נופל ונפגע שוב בראשו.
לבית מוזעקים ד"ר פרייזר והבלש דארגן ששואל את דייוויד "מי זאת האישה זאת"? דייוויד מצליח להוציא בקושי את המילים: "זאת החברה שלי" מסתכל על פאולה וקורא "אמא" והיא מחבקת אותו.
The Devil Went Down to Georgia
The Devil Went Down to Georgia (מילולית: השטן ירד לג'ורג'יה) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקתו של צ'ארלי דניאלס ויצא לאור באלבומם משנת 1979 Million Mile Reflections.
השיר נכתב בסולם מינורי D. במקור כתב את הלחן הבסיסי באוקטבה אחת נמוכה יותר, והוא נקרא "בלוז הכינור הגלמוד" (Lonesome Fiddle Blues), ויצא לאור באלבום שלו משנת 1975 שבו ניגן צ'ארלי דניאלס על גיטרה. להקת צ'ארלי דניאלס העלתה את המנגינה באוקטבה אחת והוסיפה לו מילים. האופן שבו בתי השיר מבוצעים קרוב יותר לדקלום מאשר לשירה, והוא מספר את סיפורו של בחור צעיר בשם ג'וני, שבגרסה של הסיפור הקלאסי מבצע עסקה עם השטן. קטעי הנגינה שמבוצעים על ידי ג'וני והשטן מהווים מעברים מוזיקליים בשיר. השיר היה הלהיט הגדול ביותר של הלהקה, הגיע למקום השלישי בבילבורד הוט 100, כשהקדימו אותו השירים After the Love Has Gone של Earth, Wind & Fire ו-My Sharona של הנאק.
תוכן השיר
השיר מספר את הסיפור על כישלונו של השטן להשיג את נשמתו של בחור צעיר באמצעות תחרות נגינה בכינור. השיר מתחיל כאשר השטן המאוכזב מגיע לג'ורג'יה, כשהוא ככל הנראה ב"פיגור" בקצב גניבת הנשמות שלו, ואז הוא נתקל בבחור צעיר בשם ג'וני, שמנגן בכינור ברמה די טובה. מתוך ייאוש, השטן, שטוען שגם הוא מנגן בכינור, מתערב עם ג'וני על פרס של כינור זהב תמורת נשמתו כדי לראות מי מהם ינגן טוב יותר. אף על פי שג'וני מאמין שעריכת התערבות עם השטן עשויה להיות חטא, הוא מקבל את ההצעה ללא חשש, ומתרברב בביטחון ש"אני הטוב ביותר שהיה אי פעם".
השטן מנגן ראשון, כשברקע מלווים אותו נגנים שדים. כאשר הוא מסיים את נגינתו, מחמיא לו ג'וני ואז מגיע תורו לנגן. בקטע נגינתו הוא מתייחס לארבעה שירים ומשפטים מתוך שירים נושנים, אך לא מבצע אותם. השירים הם:
בהבינו שהוא הובס, השטן מניח את כינור הזהב לרגליו של ג'וני. לאחר מכן מזמין ג'וני את השטן לנסות שוב לפני שהוא שב וחוזר על הצהרתו שהוא "הטוב ביותר שהיה אי פעם".
ביקורת וצנזורה
המגזין Cashbox שיבח את "קו הסיפור הנרטיבי המרתק" ואמר שלשיר יש "פיאנו רועם", "עבודת כינור צורחת", ו"תופים דופקים וגיטרה צורחת". המגזין רקורד וורלד אמר שדניאלס "נותן כמויות גדולות של הגשת סיפור ונגינה בכינור יחד המפיק ג'ון בוילן שלוכד את ההתרגשות כמו שאף אחד אחר לא יכול לעשות".
משפט ההתפארות האחרון של ג'וני בשיר, נכלל בגרסת האלבום בנוסח הבא, "אמרתי לך כבר פעם, בן זונה, אני הטוב ביותר שהיה אי פעם" ("I done told you once, you son of a bitch, I'm the best that's ever been"). לצורך הקלטת גרסה לשידור השיר ברדיו, שינה דניאלס את המילים לגרסה, "אמרתי לך כבר פעם, בן... ("'Cause I told you once, you son of a gun"), אף על פי שתחנות בעלות זיקה למוזיקת רוק שידרו את הגרסה הבלתי מצונזרת.
המקור לשיר
מקורו של הסיפור שמסופר בשיר, שהוא למעשה בלדה, הוא במוטיב "העסקה עם השטן" המסורתי. דניאלס ציין בראיונות, "אני לא יודע מאיפה הוא הגיע, הוא פשוט הגיע. ובכן, אני חושב שאני יודע מאיפה הוא הגיע, ייתכן שהוא הגיע מהפואמה הישנה שנקראה 'The Mountain Whippoorwill' שסטיבן וינסנט בניי כתב לפני שנים רבות מאוד (1925), שאותה למדתי בבית הספר".
דייוויד מרטין (עיתונאי)
דייוויד מרטין (באנגלית: David C. Martin; נולד ב-28 ביולי 1943) הוא כתב שטח, עיתונאי ועורך טלוויזיה אמריקאי.
מרטין עובד בערוץ CBS News, בתפקידו הנוכחי הוא כתב הביטחון הלאומי של הערוץ והוא מעביר את דיווחיו מהפנטגון. הוא משמש בתפקיד זה מ-1993. הוא מופיע בתוכניות דגל של הערוץ, כמו: 60 דקות וחדשות הערב.
המנדט (סדרת טלוויזיה)
המנדט – הימים בהם שלטו הבריטים בארץ ישראל היא מיני-סדרה היסטורית-דוקומנטרית המשודרת בתאגיד השידור הישראלי. הסדרה מגוללת את שורשי הסכסוך הישראלי-פלסטיני בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
הסדרה מבוססת על קטעי ארכיון שלא שודרו (בעיקר חומרי גלם מהסדרה עמוד האש), על פרוטוקולים סודיים של ועדת פיל, ועל ראיונות עם היסטוריונים ישראלים, ערבים ובריטים.
הסדרה נפתחת במילים:
קריין הסדרה הוא השחקן אוהד קנולר.
גרנט מוריסון
גרנט מוריסון, MBE (באנגלית: Grant Morrison; נולד ב-31 בינואר 1960) הוא קומיקסאי, סופר, תסריטאי, ומחזאי סקוטי. הוא מוכר בזכות הנרטיבים הלא-ליניאריים שלו ובנטיותיו לתרבות-הנגד בריצותיו על הכותרים אנימל מן, דום פטרול, באטמן, גרין לנטרן, פלאש וסופרמן אצל די.סי. קומיקס, "The Invisibles" בהוצאת ורטיגו, אקס-מן החדשים בהוצאת מארוול, וכן תרומותיו ל-"2000AD". מוריסון אף שימש כעורך הראשי של מגזין הקומיקס "Heavy Metal" וכיום משמש כיועץ למגזין. מוריסון הוא שותף ליצירה של סדרת הטלוויזיה "האפי!" של ערוץ SYFY בכיכובם של כריסטופר מלוני ופאטון אוסוולט המבוססת על הקומיקס באותו השם שיצר עבור אימג' קומיקס, וכן סדרת הטלוויזיה עולם חדש מופלא על פי ספרו של אלדוס האקסלי. מוריסון הוא גם שחקן מזדמן, כשהופעתו האחרונה הייתה הופעת אורח קצרה כשדר חדשות בסרט אימה "Mom and Dad" משנת 2017, בה כיכבו ניקולס קייג' וסלמה בלייר.
ראשית חייו
גרנט מוריסון נולד בגלאזגו שבסקוטלנד בשנת 1960. הוא התחנך בבית הספר של אלן גלן שם תיק העבודות הראשון שלו נדחה על ידי המורה להדרכת קריירה, שעודד אותו לעבוד בבנק במקום. עבודותיו שפורסמו לראשונה היו רצועות של "Gideon Stargrave" ל"Near Myths" בשנת 1978 (כשהיה כבן 17), אחד הקומיקסים האלטרנטיבים הראשונים בבריטניה. עבודותיו הופיעו בארבעה מתוך חמשת הגיליונות של "Near Myths" והוא קיבל זריקת עידוד למצוא עבודות נוספות בתחום הקומיקס. זה כלל רצועת קומיקס שבועי, קפטן קלייד, גיבור-על מובטל שבסיסו בגלאזגו, עבור "The Govan Press", עיתון מקומי, וכן גליונות שונים של "Starblazer" של הוצאת DC Thomson, גרסת מדע בדיוני לכותר "Commando" של אותה הוצאה.
שנות השמונים
מוריסון בילה חלק גדול מתחילת שנות השמונים בסיור והקלטות עם להקתו "The Mixers", וכתב מדי פעם את "Starblazer" עבור DC Thomson ותרם לכותרי אינדי שונים בבריטניה. בשנת 1982 הוא הגיש הצעה לדי.סי קומיקס שכללה את ליגת הצדק ואת האלים החדשים של ג'ק קירבי שכותרתה "הביאה השנייה", אך היא לא הוזמנה. לאחר שכתב את "The Liberators" עבור הוצאת Warrior בשנת 1985, הוא החל לעבוד עבור מארוול בריטניה בשנה שלאחר מכן. שם הוא כתב מספר רצועות קומיקס למגזין "דוקטור הו", האחרון שלו בשיתוף פעולה עם בריאן היץ', כמו גם ריצה על רצועת "Zoids" ב"ספיידרמן וזוידס". בשנת 1986 פורסם גם העבודה הראשונה של מוריסון על "Future Shocks" עבור 2000AD.
הסדרה הרצה הראשונה של מוריסון החלה בשנת 1987, כאשר הוא וסטיב יואל יצרו את "Zenith" עבור 2000AD.
עבודתו של מוריסון על "Zenith" הביאה אותו לידיעת עורכי DC Comics, שביקשו ממנו לעבוד עבורם. הם קבלו את ההצעות של מוריסון עבור אנימל מן דמות לא מאוד מוכרת מן העבר של DC שהופעתו האחרונה הבולטת הייתה קמע במשבר בעולמות אינסופיים, ובגיליון באטמן.
אנימל מן העמיד את מוריסון על המפה, בקנה אחד עם מה שמכונה לעיתים "הפלישה הבריטית" של קומיקס אמריקאי, יחד עם סופרים כמו ניל גיימן, פיטר מיליגן, ג'יימי דלאנו ואלן מור, שפתח ב"פלישה" עם עבודתו על היצור מן הביצה.
לאחר שהרשים עם עבודתו על אנימל מן, התבקש מוריסון לקחת לידיו את דום פטרול, והחל את התפנית הסוריאליסטית שלו על ז'אנר גיבורי העל איתם עם גיליון מספר 19 בשנת 1989. בריצתו של מוריסון על דום פטרול הוא הציג מושגים כמו דאדאיזם ואת כתביו של חורחה לואיס בורחס בגליונות הראשונים. די.סי. פרסמה גם את "Arkham Asylum: A Serious House on Serious Earth" בשנת 1989 כרומן גרפי בן 128 עמודים שצויר על ידי דייב מקין, "פולש" בריטי נוסף. היסטוריון הקומיקס לס דניאלס ציין בשנת 1995 כי "ארקהם אסיילום הייתה להצלחה חסרת תקדים, הספר מכר 182,166 עותקים בכריכה קשה ועוד 85,047 בכריכה רכה."
בזמן שעבד עבור DC קומיקס באמריקה, מוריסון המשיך לתרום לכותרי אינדי בריטיים, וכתב את "St. Swithin's Day" עבור הוצאת Trident. העיסוק בקומיקס שהיה אנטי-מרגרט תאצ'ר היו שנויים במחלוקת, ועוררו פולמוס בעיתונות ותלונה רשמית מצד חבר הפרלמנט השמרני טדי טיילור.
שנות התשעים
מוריסון חזר לבאטמן עם קשת הסיפור "גותי" בגיליונות 6–10 של הכותר "באטמן: אגדות האביר האפל". בתחילת שנות התשעים ניצח מוריסון על העדכון מחדש של "Kid Eternity" עבור DC עם האמן דאנקן פרידו, ו-"Dan Dare", עם האמן ריאן יוז עבור Fleetway. מוריסון צבע את עתידו הבהיר של Dare עם תאצ'ריזם.
בשנת 1991 כתב מוריסון "Bible John-A Forensic Meditation" עבור Crisis של Fleetway, בהתבסס על ניתוח המניעים האפשריים לפשעיו של הרוצח הסדרתי Bible John. הקומיקס עוסק בנושאים דומים ליצירתו של אלן מור ואדי קמפבל "From Hell", בעבודה יש שימוש בטכניקות חיתוך, עם לוח סיאנס וקולאז' במקום פאנלים קונבנציונלים כדי לספר את הסיפור.
ב-1993 התבקשו מוריסון, וחבריו סופרי הקומיקס מגלזגו מארק מילר וג'ון סמית להמריץ מחדש את 2000AD בריצה בת שמונה שבועות שנקראה "מתקפת הקיץ". מוריסון כתב את השופט דרד ו-"Really and Truly" וכתב יחד עם מילר את "ביג דייב" השנוי במחלוקת.
חברת DC קומיקס השיקה את חותמה למבוגרים "ורטיגו" בשנת 1993, ופרסמה בה מספר פרויקטים בבעלות יוצרים של מוריסון, כמו מיני סדרת סטימפאנק בשם "סבסטיאן O" והרומן הגרפי "The Mystery Play". בשנת 1995 יצא לאור "Kill Your Boyfriend", שיצר מוריסון עם האמן פיליפ בונד. בשנת 1996 מוריסון כתב את "Flex Mentallo", ספין-אוף של דום פטרול עם אמנות מאת פרנק קוואיטלי. באותה שנה גם חזר בקצרה ליקום גיבורי העל של DC עם הסדרה קצרת הימים "Aztek", שכתב יחד עם מארק מילר.
בשנת 1996 חידש מוריסון את ליגת הצדק בכותר "JLA", סדרת קומיקס שאספה את "שבע הגדולים" של יקום DC לצוות אחד. ריצה זו הייתה פופולרית מאוד והחזירה את הכותר לראש טבלת המכירות. מוריסון כתב כמה מהגיליונות של הפלאש עם מארק מילר, כמו גם את אירוע הקרוסאובר של DC בשנת 1998, "DC One Million".
עם שלושת הכרכים "The Invisibles" שבבעלות היוצרים, מוריסון התחיל את העבודה הגדולה ביותר ואולי החשובה ביותר שלו. "The Invisibles" שילב אזכורים פוליטיים, פופיים ותת-תרבותיים. היצירה הושפעה מהמתח שלפני המילניום, ומכתיבתם של רוברט אנטון וילסון, אליסטר קראולי וויליאם ס. בורוז, והתרגול של מוריסון במה שמכונה "כישוף כאוס" במסגרת "Thee Temple ov Psychick Youth". בשנת 1998 מוריסון פרסם את קטע הפרוזה "I am a Policeman" באוסף הסיפורים הקצרים של שרה צ'מפיון "דיסקו 2000"; אף על פי שלא נוצר קשר מפורש ל-The Invisibles, ישנם קשרים תימתיים חזקים בין שתי היצירות. בנאום שנשא ב-"DisinfoCon" בשנת 1999 אמר מוריסון כי חלק ניכר מהתכנים ב"Invisibles" זה מידע שנמסר לו על ידי חייזרים שחטפו אותו כאשר בילה בקטמנדו, שאמרו לו להפיץ את המידע הזה לעולם באמצעות ספר קומיקס. מאוחר יותר הוא הבהיר כי לחוויה שהוא תייג כ"חוויית חטיפת חייזרים בקטמנדו" אין שום קשר לחייזרים או לחטיפה, אלא שהייתה חוויה שחווה בקטמנדו שה"Invisibles" הוא ניסיון להסביר. הכותר לא היה להיט מסחרי תחילה (באחד מדפי המכתבים בגליונוצ הראשונים של הקומיקס, מוריסון אף ביקש מקוראיו להשתתף ב"וונקאתון" תוך התמקדות בסמל קסום, "סיגיל", במטרה להגביר את המכירות עם האנרגיה המינית). כאשר הכותר הושק מחדש בכרך שני, הדמויות עברו לאמריקה. הכרך שלישי הופיע עם מספרים סידוריים בספירה לאחור, מה שהצביע על הכוונה לסיים את הסדרה עם תחילת האלף החדש בשנת 2000. בשל איחור הכותר, הגיליון האחרון שלה יצאה לאור רק באפריל 2000.
לסרט ה"מטריקס" משנת 1999 יש אלמנטים רבים אשר יוחסו על ידי המבקרים להשפעתם של יוצרי הסרט מה-"Invisibles" של מוריסון. מוריסון עצמו נדהם מיד מהדמיון לעבודתו כשראה את הסרט לראשונה.
שנות האלפיים
בשנת 2000 יצא הרומן הגרפי של מוריסון JLA: Earth 2 עם אמנות מאת פרנק קוויטלי. זו הייתה עבודת המיינסטרים האחרונה של מוריסון עבור DC במשך זמן מה, לאחר שעבר למארוול קומיקס. בהיותו במארוול, כתב מוריסון מיני-סדרת מארוול בוי בת שישה חלקים, ואת ארבעת המופלאים: 1234. ביולי 2001 הוא החל לכתוב את הכותר הראשי של האקס-מן, ששמו שונה ל-"New X-Men" למשך הריצה שלו, כאשר קוויטלי סיפק הרבה מהאומנות. שוב, חידושו של מוריסון בצוות גיבורי על גדול התגלה כהצלחה מסחרית, כשהכותר קפץ למספר אחת בטבלת המכירות וביססה את מוריסון כמותג ששמו בכותר יבטיח מכירות. הקשת הלפני אחרונה שלו על אקס-מן "פלאנט אקס" תיארה את הנבל מגנטו שחדר והביס את האקס-מן במסווה של הדמות החדשה "זורן" ופיתח התמכרות לסם המשפר-כוחות "קיק". בשנת 2002 השיק מוריסון את הפרויקט בבעלות היוצרים הבא שלו בוורטיגו: "The Filth", שציירו כריס ווסטון וגארי ארסקין, מיני סדרה בת 13 חלקים. בשנת 2004 ורטיגו הוציאה לאור שלוש מיני-סדרות של מוריסון. "Seaguy", "WE3", ו-"Vimanarama". מוריסון חזר לליגת הצדק עם הסיפור הראשון בסדרת אנתולוגיה חדשה, "JLA Classified". בשנת 2005 מוריסון כתב את "Seven Soldiers", אשר כלל את הדמויות The Manhattan Guardian, Mister Miracle, Klarion the Witch Boy, Bulleteer, פרנקנשטיין, זטאנה ואת Shining Knight. הסדרה כללה 4 מיני-סדרות מתחברות עם 2 כרכים להתחלה ולסוף, ובסך הכל 30 חוברות.
החל מנובמבר 2005 פרסמה DC את All-Star Superman, קשת סיפור בת 12 גיליונות מאת מוריסון ופרנק קוויטלי. הסדרה מציגה סופרמן "איקוני" מחוץ לרציפות המתאימה לקוראים חדשים. אולסטאר סופרמן זכה בפרס אייזנר לסדרה החדשה הטובה ביותר בשנת 2006, בפרס הסדרה הממשיכה הטובה ביותר לאייזנר בשנת 2007 ובמספר פרסי איגל בבריטניה. היא זכתה בשלושה פרסי הארווי בשנת 2008 ובפרס אייזנר לסדרה הממשיכה הטובה ביותר בשנת 2009. באותה שנה עבדו מוריסון וקוויטלי על אלבומו "Intensive Care" של כוכב הפופ רובי ויליאמס, וסיפקו עיצובים מורכבים של כרטיסי טארוט לאריזת ועטיפת התקליטור.
בשנת 2006 מוריסון נבחר כמס' 2 מבין כותבי הקומיקס אהובים בכל הזמנים על ידי האתר Comic Book Resources. באותה שנה החל מוריסון לכתוב את באטמן לדי.סי עם גיליון מס' 655 בו הציג מחדש את דמותו של דמיאן וויין ובכך סימן את תחילתה של ריצה בת שבע שנים על הדמות על פני מספר כותרים. הוא כתב את ההשקה המחודשת של "The Authority" ו-".WildC.A.T.S". עם האמנות של ג'ין הא וג'ים לי בהתאמה לחותם Wildstorm של די.סי. אולם ".WildC.A.T.S" בוטלה לאחר גיליון אחד, ו-"The Authority" הופסקה לאחר שתיים. התזמון של "The Authority" התנגש עם הריצה על "52" ומוריסון לא היה מרוצה מהביקורות: "ואז ראיתי את הביקורות לגיליון הראשון ופשוט חשבתי 'לעזאזל עם זה'." בסופו של דבר הכרך זכה להמשך ללא מעורבותו של מוריסון בכתיבתו של קית' גיפן "The Authority: The Lost Year".
בקומיק-קון, סן דייגו בשנת 2007 הודיעה חברת DC כי מוריסון יכתוב את המשבר האחרון, מיני-סדרה בת שבע גליונות המיועדת לצאת לאור בשנת 2008 עם אמנות מאת ג'יי.גי. ג'ונס. מוריסון הודיע כי בשנת 2008 יפורסם את ההמשך ל-"Seaguy" משנת 2004 בשם "Seaguy 2: The Slaves of Mickey Eye".
במאי 2008 הוא יצר "צוות סופר יאנג".
בקומיקס קון בניו יורק ב-2008 הודיע מוריסון כי הוא יעבוד עם וירג'ין קומיקס כדי לייצר "פרקי רשת" (סיפורי אנימציה קצרים) המבוססים על המהאבאראטה ; זה לא יהיה עיבוד ישיר אלא, "כמו שהביטלס לקחו מוזיקה הודית וניסו ליצור צלילים פסיכדלים... אני מנסה להמיר את סגנון סיפור הסיפורים ההודי לסגנון מערבי עבור אנשים שגדלו עם סרטים, קומיקס ומשחקי וידאו." באוגוסט 2009 השיקו מוריסון ופרנק קוויטלי את סדרת "באטמן ורובין".
העשור השני של המאה ה-21
באטמן מס' 700 (אוגוסט 2010) ראה את חזרתו של מוריסון לכותר ושיתוף פעולה עם צוות אמנות שהורכב מטוני דניאל, פרנק קוויטלי, אנדי קוברט ודייוויד פינץ'. הסיפורים הנפרדים קשורים זה לזה כדי להמחיש כי מורשתו של באטמן אינה נגמרת, ותשרוד גם בעתיד. בסן דייגו קומיק-קון 2010 הוכרז כי גרנט מוריסון יעזוב את "באטמן ורובין" עם גיליון מס' 16 וישיק סדרה חדשה שכותרתה "Batman Incorporated" עם צוות אמנים מתחלף החל מיאניק פקט. ספר באטמן המכוון יותר לסיפורי קבוצות בהשראת סדרת האנימציה "Batman: The Brave and the Bold", סדרה זו התבססה על עבודתו של מוריסון החל מ"באטמן ובנו" והמשבר האחרון, כאשר ברוס וויין יצר זיכיון באטמן בינלאומי בכל רחבי העולם. הסדרה סבלה מתזמון פרסום איטי והסתיימה לאחר שמונה גליונות בזמן שהיקום של DC אותחל מחדש בשנת 2011; כדי לגשר על הפער שוחרר ספר בגרסה מהודרת שהציג שני גליונות יחד עם תקציר של הסיפור עד כה. באמצע 2012 הושק כרך שני של הקומיקס עם כריס ברנהאם על האמנות, שמתוכנן ל-12 גליונות. מוריסון עזב את כותר באטמן ב-2013. הוא הרג את הדמות של דמיאן וויין ב-"Batman Incorporated" מס' 8 (אפריל 2013) והגיליון האחרון שלו היה מס' 13 (ספטמבר 2013).
מוריסון חזר לעבודה על יצירות בבעלות היוצרים בשנת 2010 עם סדרת ורטיגו בת שמונה הגיליונות "ג'ו הברברי", שהושקה בינואר עם האמן שון מרפי. במקור הסדרה תוכננה לשש גליונות, מוריסון הרגיש שהסיפור ירוויח משני גליונות נוספים. הסיפור מספר על ג'ו, ילד צעיר סוכרתי שמתחיל להזות עולם פנטזיה המאוכלס בצעצועיו ובדמויות פנטזיה אחרות כשהוא מפסיק ליטול את התרופות שלו.
בעקבות סגירתה של וירג'ין קומיקס, ההוצאות Dynamite Entertainment ו-Liquid Comics הודיעו על שיתוף פעולה לפרסום כריכה קשה של תסריטים מאוירים של פרויקט האנימציה של גרנט מוריסון על המאהבהרטה, בשם "18 ימים", עם איורים של האמן מוקש סינג, שיצא באוגוסט 2010.
מוריסון הוא מושא הסרט התיעודי באורך מלא שכותרתו "Grant Morrison: Talking with Gods". הסרט הדוקומנטרי מציג ראיונות נרחבים עם מוריסון וכן מספר אמני קומיקס, עורכים ואנשי מקצוע שעבדו איתו בצמוד. Talking with Gods הופק על ידי ארגון Sequart ויצא בשנת 2010 בקומיק קון בסן דייגו.
מוריסון הופיע בווידאוקליפ של My Chemical Romance "(Na Na Na (Na Na Na Na Na Na Na Na Na" ו-"Sing" מתוך אלבומם Danger Days: Lives of the Fabulous Killjoys משנת 2010, כנבל הקונספט של "Korse". ביוני 2011, כחלק מההתחדשות המסיבית של DC Comics בכל קו גיבורי העל שלהם, הוכרז כי מוריסון היה הכותב בסדרת ה - "Action Comics" מספר 1 החדשה, יחד עם האמן ראגז מוראלס, וסימן את חזרתו של מוריסון לדמותו של סופרמן לאחר סיום אולסטאר סופרמן.
ביולי 2011 יצא לאור הניתוח של מוריסון על גיבורי העל, "Supergods: Our World in the Age of the Superhero", על ידי רנדום האוס בארצות הברית וג'ונתן קייפ בבריטניה.
מוריסון מונה לחבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE) ב-2012 עבור שירותו ליצירה קולנועית וספרותית.
בספטמבר 2012 התקיימה "מוריסוןקון" במלון והקזינו הארד רוק בלאס וגאס. כינוס קטן זה, שאצר מוריסון, הציג מספר אורחים בֿמתעשיית הקומיקס, ביניהם רוברט קירקמן, דאריק רוברטסון, ג'ייסון אהרון, ג'ים לי, ג'רארד ויי, ג'ונתן היקמן, פרנק קוויטלי, ג'יי ויליאמס השלישי וכריס ברנהאם. באותה שנה החל לפרסם מספר סדרת בהוצאת אימג' קומיקס: "!Happy" עם האמן דאריק רוברטסון, ו-"Nameless" עם האמן כריס ברנהם, שיצא רק ב-2015 לבסוף.
פרויקט "The Multiversity" עבור די.סי. של מוריסון פורסם ב-2014 וב - 2015. מטא-סדרה של תשע חוברות חד-פעמיות שמוקמו בחלק מ-52 העולמות במולטי-יקום של DC, היא כללה את הכותר הראשי Multiversity שכללה את חזרתו של הנשיא קלווין אליס, הסופרמן השחור מכדור הארץ 23 שהופיע במקור ב-Action Comics כרך 2 מס' 9, והיווה את המסגרת לכל הסדרה. נושאים אחרים כוללים את "The Society of Super-Heroes" גרסת פאלפ לדמויות די.סי.; "The Just" - על עולם צעירים מפורסמים; "פאקס אמריקנה", שצויר על ידי פרנק קוויטלי, "עולם הרעם" - ספר קפטן מארוול; "The Multiversity Guidebook" ; "Mastermen" - הכוללת גרסה פשיסטית של ליגת הצדק. ו"אולטרה קומיקס".
ב-2015 יצאה סדרה בשם Annihilator של מוריסון בהוצאת לג'נדרי קומיקס.
בשנת 2016 הפך מוריסון לעורך הראשי של מגזין המדע הבדיוני והפנטזיה, "Heavy Metal" במשך מספר חודשים. באותה שנה החל לכתוב את "Klaus" עבור הוצאת Boom, עיבוד על סיפורו של סנטה קלאוס השואל מהמיתולוגיה הקדם-נוצרית האירופית ומסגנון הסיפור של גיבורי על. כל שנה מוריסון מוציא חוברת נוספת לקראת חג המולד.
בנובמבר 2018, מוריסון והאמן ליאם שארפ השיקו ספר חדש של גרין לנטרן שכותרתו "The Green Lantern", עבור די.סי. בעקבות הצלחת העונה הראשונה של גרין לנטרן, הוכרזה על עונה שנייה, שתפורסם בשנת 2020 אך לפני כן הייתה מיני סדרה של "Blackstars" העוסקת בסיום העונה הראשונה, שהושקה בנובמבר 2019. העונה השנייה החלה בשנת 2020.
תסריטאות ומחזאות
מוריסון כתב את התסריטים ל-"Knights Sleepless" עבור דרימוורקס ו-"WE3" לניו ליין סינמה. הוא כתב את העיבוד של משחק הווידאו לקונסולות ביתיות "Area 51" עבור Paramount בפיתוח CFP Productions. מוריסון כתב תסריט לסרט "Sinatoro". בשנת 2011 הם עבדו על התסריט " דינוזאורים נגד חייזרים" עבור חברת ההפקה של סם וורת'ינגטון, Full Clip Production, ואמר שהוא מתכנן לעבוד איתם שוב על תסריט המבוסס על סיפור "Rogue Trooper" מ-2000AD.
מוריסון סיפק סיפור מתאר ועבודת תסריט לשני משחקי וידאו ("Predator: Concrete Jungle" ו-"Battlestar Galactica" ) שניהם מאת Vivendi Universal.
מוריסון כתב שתי הצגות שהעלה ה-Oxygen House בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. "Red King Rising" (1989) היה על מערכת היחסים (הבדיונית בחלקה) בין לואיס קרול ואליס לידל. "Depravity" (1990) היה על איש תורת הנסתר המפורסם אליסטר קראולי. ההצגות זכו ביניהן בפרס פרינג' ראשון, בפרס התיאטרון העצמאי לשנת 1989 ובפרס ה-Evening Standard לדרמה חדשה. שתי ההצגות נכללו באוסף הפרוזה של מוריסון, "Lovely Biscuits" שפורסם בשנת 1999.
בשנת 2017, מוריסון יצר עם שותף את סדרת הטלוויזיה "האפי!" בכיכובם של כריסטופר מלוני ופאטון אוסוולט עבור רשת SYFY. עונתה השנייה שודרה בשנת 2019.
מוריסון הוא כיום כותב ומפיק בסדרת הטלוויזיה "העולם החדש מופלא " עבור שירות הסטרימינג Peacock, לאחר שעיבד את הספר לטלוויזיה.
הופעות כדמות קומיקס
גרנט מוריסון הופיע לראשונה כדמות קומיקס בהופעת קמע באנימל מן מס' 11 ו-14. הוא הופיע במלואו בסוף גיליון מס' 25 בשנת 1990, ובילה את רוב גיליון מס' 26 בשיחה ארוכה עם אנימל מן. דמותו הופיעה בשנה שלאחר מכן ב"חוליית המתאבדים" מס' 58, שנכתב על ידי ג'ון אוסטרנדר, כאחת מכמה דמויות משנה שנהרגו באחת ממשימות ההתאבדות של הסדרה.
במיני-סדרה של "Seven Soldiers" של מוריסון משנת 2005–2006, קבוצה של שבעה "מהנדסי מציאות" נראית כמותו. דמות שמינית עוזבת את הקבוצה, והופכת לדמות הנבל הוותיקה Zor, שנראית כמו מוריסון בתחפושת של קוסם אך עם שיער כהה וזקן. הדמות מובסת ומוריסון עצמו, כשהוא לבוש קליפ לעניבה עם הלוגו של DC Comics, הופך לאחר מכן לדמות המספר בפרק האחרון.
הוא הופיע בגיליון "משפחת סימפסון", בו נלחם עם מארק מילר על התואר "כותב אקס-מן".
במיני-סדרה "Tales of the Unexpected" מופיעים הסופרים מוריסון, ג'ף ג'ונס, גרג ראקה, ומארק וייד.
ב-"DC: The New Frontier" של דרווין קוק, מוריסון הוא המודל הפיזי של קפטן קולד.
חיים אישיים
מוריסון חי ועובד הן בסקוטלנד והן בלוס אנג'לס.
בראיון שנערך עם Mondo2000 ב-2020, מוריסון ציין כי הוא "א-בינארי, קרוס-דרסר, ג'נדרקוויר מגיל 10, אך המושגים הזמינים למה שעשיתי ואיך הרגשתי לא היו בנמצא." באנגלית מוריסון משתמש בכינויי הגוף "they/them", כפי שאושר על ידי Comic Book Resources זמן קצר לאחר שיצא מוריסון מהארון.
יצירות נבחרות
בנוסף כתב גליונות למספר קומיקסים מפורסמים, ביניהם סופרמן, אקס-מן, ואקשן קומיקס, ועוד רבים.
סטיבן דיליין
'''סטיבן ג'. דיליין (באנגלית: Stephen J. Dillane'''; נולד ב-27 במרץ 1957) הוא שחקן אנגלי וזוכה פרס טוני על הופעתו במחזהו של טום סטופרד, "הדבר האמיתי". בין השנים 2011–2015, גילם את סטאניס באראתיאון בסדרה משחקי הכס של רשת HBO.
ביוגרפיה
דיליין נולד בקנזינגטון, לונדון לברידג'ט (לבית קורוון) וג'ון דיליין (מנתח אוסטרלי). הוא למד היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת אקסטר, ולאחר מכן הפך עיתונאי ב-Croydon Advertiser. לאחר שקרא כיצד השחקן טרבור איב עבר מאדריכלות למשחק, ומאחר ולא היה מרוצה מהקריירה שלו, החל ללמוד בבית הספר הישן לתיאטרון של בריסטול.
דיליין עובד כשחקן תיאטרון ובין הופעותיו הידועות ניתן למנות את ארצ'ר ב-The Beaux Stratagem (מחזה של ג'ורג' פארקוואר), פריור וולטר במלאכים באמריקה, המלט, קלוב במחזהו של סמואל בקט, "סוף משחק", הדוד וניה, הנרי ב"הדבר האמיתי" של טום סטופרד, שזיכה אותו בפרס טוני.
כשחקן טלוויזיה וקולנוע הופיע כהורציו בסרט המלט (1990) יחד עם מל גיבסון. הוא שיחק בסרט ברוכים הבאים לסראייבו (1997), ובסרט משחקי ריגול (2001). בשנת 2002 הופיע בסרט השעות כלנארד וולף, בטרילוגית סרטי גול! כגלן פוי. בשנת 2008 הופיע במיני-סדרה ג'ון אדמס, והיה מועמד לפרס אמי. בשנת 2009 זכה בפרס באפט"א על משחקו ב-The Shooting of Thomas Hurndall. משנת 2011 עד 2015 גילם את סטאניס באראתיאון במשחקי הכס. בשנת 2017 יופיע לצידו של גארי אולדמן בסרט "השעה האפלה ביותר".
אשמן קצר-אוזן
אשמן קצר-אוזן (שם מדעי: Cyttarops alecto) הוא מין עטלף קטן במשפחת האשמניים שחי בעיקר בצפון אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1913 על ידי הזואולוג בריטי אולדפילד תומאס.
תיאור ואנטומיה
האשמן קצר האוזן מתאפיין בגוף קומפקטי שמנמן, בראש רחב וחרוטי עם שקע עמוק ייחודי במרכז המצח ובפנים קצרות וצרות. האוזניים שלו קצרות ומעוגלות עם שוליים קמורים בצורה בולטת. עיניו שחורות ובולטות ואפו קטן עם נחיריים צינוריים. החרטום צר, מחודד ופונה כלפי מעלה. האשמן קצר האוזן הוא עטלף קטן למדי: אורך ראשו וגופו 47–55 מ״מ, אורך הזרוע 45–47 מ״מ, אורך הזנב 20–25 מ״מ ומשקלו 7–11 גרם. הנקבות גדולות יותר מן הזכרים. המין חסר שקיקי עור על הכנפיים.
הפרווה של האשמן קצר האוזן צפופה ומסולסלת עם מרקם משי רך. צבעה הכללי נע בין אפור כהה לאפור-סגלגל, אפור פיח, חום אפרורי או שחור מעורב בכסף, כשהגחון והכתפיים בהירים יותר. על הסנטר יש זקן ארוך שבולט בעיקר כשהאשמן נח. הכנפיים, הרגליים והאוזניים בצבע שחור מבריק או פחם, והזרועות ופנים האוזניים בצבע בורדו. הפנים החשופות עשויות להיות שחרחרות, אפורות או צהבהבות.
תפוצה וביולוגיה
האשמן קצר האוזן מצוי לאורך קו החוף הצפוני של אמריקה הדרומית ובמידה פחותה גם באמריקה המרכזית. טווח התפוצה שלו משתרע על צפון ברזיל, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם צפון וונצואלה וקולומביה, מזרח פנמה, קוסטה ריקה וניקרגואה. יש אוכלוסייה מבודדת בעומק אגן האמזונס שנמצאת במשולש הגבולות ברזיל-בוליביה-פרו. מכיוון שהמין נלכד לעיתים נדירות בטבע, ייתכן שהטווח שלו רחב מהידוע. בית הגידול של האשמן כולל בעיקר יערות לחים והוא מצוי בשפלות עד רום 500 מטר מעל פני הים.
מעט מאוד ידוע על האשמן קצר האוזן בשל נדירותו. הוא פעיל בלילה ויוצא לתור אחר מזון כ-45 דקות לאחר השקיעה. את שעות היום, האשמן מבלה על כפות של דקלי קוקוס, וחי בבדידות או בקבוצות קטנות עד 10 פרטים. מקומות המקלט ממוקמים בדרך כלל באזורים פתוחים כמו חורשות, סוואנות וגינות. כאשר האשמנים יוצאים לפעילות, הם טסים לעבר אתרי האכלה במשך רבע או חצי שעה, ורק לאחר מכן מתחילים לצוד בגובה 3–4 מטר מעל הקרקע. התזונה של האשמן קצר האוזן מורכבת מחרקים מעופפים, אותם הוא מתאר באמצעות איכון-הד עם סדרת פולסים שעוצמתם מגיעה עד ל-100 קילוהרץ.
סיפור קצר (שיר)
"סיפור קצר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. את השיר הוציאה לאור ב-14 ביולי 2002 חברות התקליטים דנה מיוזיק ו-IMP רקורדס, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, החלום האפשרי (2002). הוא גם נכלל במארז התקליטורים, אוסף הסינגלים (2003).
על השיר
"סיפור קצר" יצא לאור כסינגל בספטמבר 2002. זהו שיר דאנס משנות ה-80 של המאה ה-20. לפני גרסתה, הוקלט "סיפור קצר" פעמיים בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי דפנה ארמוני (בשם "בין הצדפים" ללחנו של אביב גפן עבור אלבום האולפן השני שלה, אשה אחת פחות, שפורסם ב-1992) ומיטל טרבלסי (ללחנו של אלון אולארצ'יק עבור אלבום הבכורה שלה, נשאר לי שיר, שפורסם ב-1998). "סיפור קצר" הופק על ידי אלי אברמוב, והוקלט באולפני אולטראסאונד בתל אביב.
אלטריה (מאכל)
אלטריה (בפורטוגזית: Aletria) הוא קינוח המבוסס על אטריות ורמיצ'לי דקות ונפוץ בפורטוגל.
הקינוח מורכז מאטריות, חלב, סוכר, לימון שאותם מערבבים יחדיו, מבשלים ומוסיפים קינמון בצורה של ריבועים.
נהוג להגיש את הקינוח בחג המולד, אך גם כארוחת בוקר או קינוח לארוחה.
הקינוח מוזכר לראשונה במאה התשיעית, כאשר הובא לחצי האי האיברי על ידי המורים, נשאר בפורטוגל והשתלב המטבח המקומי.
יחסי נפאל–ספרד
יחסי נפאל–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין נפאל וספרד.
יחסים דיפלומטיים
נפאל מקיימת יחסים דיפלומטיים מלאים עם ספרד מאז 14 במאי 1968, אולם היעדר קשרים וביקורים רמי דרג בשנים האחרונות, כמו גם היעדרם המעשי של יחסים כלכליים ומסחריים גורם לכך שליחסים הבילטרליים אין תוכן משמעותי.
ב-19 בספטמבר 1983 ערכו מלכי נפאל ביקור ממלכתי במדריד בליווי שר החוץ, פדמה בהאדור חטרי. בהאדור נפגש עם מקבילו הספרדי, פרננדו מורן. מלכי ספרד, מלווים באינפנטה כריסטינה, ושר החוץ פרנסיסקו פרננדז אורדונז נסעו לנפאל בין התאריכים 22–25 בנובמבר 1987.
יחסים כלכליים
התמ"ג של נפאל צמח ב-4.6% בשנת 2012 והגיע ל-19.46 מיליארד דולר, לעומת 18.1 מיליארד בשנת 2011. בהתחשב באוכלוסייתה המונה 26.6 מיליון תושבים, ההכנסה לנפש בשנת 2012 הייתה כ-1,300 דולר. המגזר הזר מאזן בשנים האחרונות עד שהגיע לאיזון ביתרה השוטפת.
לגבי חלוקת התוצר המגזרית ניתן לומר כי מדובר בכלכלה חקלאית מובהקת, שכן החקלאות מהווה שליש מהתמ"ג אך היא מעסיקה יותר משני שלישים מהאוכלוסייה הפעילה. זוהי גם כלכלה שתלויה מאוד בתיירות והעברות כסף של מהגרים נפאליים.
התעשייה והבנייה מהווים 6.4% ו-6.1% מהתוצר בהתאמה. הרגעים הפוליטיים הקשים שעוברת נפאל באים לידי ביטוי בכלכלת המדינה, עם חוסר איזון חמור בכל הסדרים. מנקודת המבט הפנימית בולט האבטלה הגבוהה שלה (מה שהביא לעלייה בהגירה: לפי הערכות כ-700,000 נפאלים עובדים מחוץ למדינה, אשר שולחים העברות כספים בשווי של כמיליארד דולר למדינה), את קצב הגידול הנמוך שלהם. בהתחשב בכך שהיא מדינה מתפתחת, והאינפלציה הגבוהה שלה.
לגבי חוסר איזון חיצוני, לנפאל יש גירעון חזק במאזן הסחורות שמפוצה תמיד בהכנסות מתיירות ועם העברות כספים של מהגרים.
שיתוף פעולה
ספרד לא יוזמת (נכון ל-2021), פרויקטים ברמת השלטון המרכזי בתחום שיתוף הפעולה בפיתוח בנפאל. שיתוף הפעולה הספרדי במדינה מנוהל באופן רב-צדדי באמצעות ארגונים בינלאומיים שונים המעורבים בפרויקטים של שיתופי פעולה קיימים בנפאל, שרובם חלק ממערכת האו"ם. ישנם מספר ארגונים בינלאומיים לשיתוף פעולה בנפאל בהשתתפות ספרדית: UNDP, קרן האוכלוסין של האו"ם, UNIFEM, UNIDO, UNAIDS, אונסק"ו, UNICEF, UNHCR, FAO, תוכנית המזון העולמית, ILO, הבנק העולמי, IMF, הוועד הבינלאומי של הצלב האדום. ישנם גם 9 ארגונים לא ממשלתיים ספרדיים הפועלים בשטח נפאלי.
שרפת פסולת
שרפת פסולת היא תהליך לטיפול בפסולת הכרוך בבעירה של חומרים אורגניים הכלולים בחומרי פסולת.
שרפה ומערכות אחרות לטיפול בפסולת בטמפרטורה גבוהה מתוארות כ"טיפול תרמי". שרפת חומרי פסולת ממירה את הפסולת לתוצרים של אפר, גזי פליטה וחום. האפר נוצר ברובו על ידי המרכיבים הלא אורגניים של הפסולת והוא עשוי לקבל צורה של גושים מוצקים או חלקיקים המועברים על ידי גזי הפליטה. במקרים מסוימים, ניתן להשתמש בחום שנוצר על ידי השרפה לצורך הפקת אנרגיה כגון חשמל.
מרבית המשרפות שנבנו לפני כמה עשורים לא כללו התקנת אמצעים לצמצום פליטת חומרים מזהמים וחומרים מסוכנים, כמו כן לא כללו שלבי מיחזור טרם הכנסת הפסולת לכבשנים ולא ייצרו חשמל. אף כי בשנים האחרונות מרבית המשרפות החדשות שהוקמו פועלות לצמצום כמות המזהמים הנפלטים בתהליך הבעירה, קיימים מחקרים המצביעים על הסכנות הנשקפות בתהליך השרפה והנזק אשר עשוי להיגרם לקהילות מקומיות כתוצאה מהחשיפה לתוצרי השרפה. בנוסף, חלק ניכר מגזי הפליטה של המשרפות הם גזי חממה רעילים התורמים להתחממות הגלובלית.
שרפת פסולת מצמצמת את המסה המוצקה של הפסולת המקורית בעשרות אחוזים (תלוי בהרכב ובמידת ההתאוששות של חומרים כמו מתכות מהאפר למיחזור). בתום תהליך הבעירה נותרים חומרים שאינם התכלו (פסולת שיורית), לרוב מתכות כבדות, חלקן נפלטות דרך ארובות המתקן ומרביתן נערמות בתחתית הכבשנים ומצריכות פינוי מיוחד.
תהליך הבעירה כולל פליטת מזהמים. מתוצרי השרפה הנפוצים והרעילים ביותר הן התרכובות הכימיות דיאוקסין הידועות כמסרטנות. משרפות פסולת מודרניות, הנבנות על פי תקנים מיוחדים, כוללות אמצעים לוויסות והקטנת פליטת מזהמים, אך אינן מונעים אותם. במדינות רבות בעולם מתקיימות מחאות ציבוריות רבות נגד הקמת מתקני שרפת פסולת בסמיכות לתושבים, בחלקן אף הוקמו תנועות מחאה המוניות. בישראל החלה להתעורר מחאה נגד הקמת מתקני השרפה בעקבות כוונת המשרד להגנת הסביבה לתכנון הקמתן של מתקני שרפת פסולת ברחבי ישראל.
היסטוריה
כמות הפסולת המצטברת בעת העתיקה הייתה מוגבלת יחסית עקב צריכה מופחתת ושימוש חוזר בחומרים. פסולת מזון כגון עצמות וקליפות הועברו לעיתים קרובות לניצולם על ידי חיות משק (בהמות, כלבים וכו'). בריכוזים עירוניים כמות הפסולת שניתן היה למחזר קטנה עקב שוני מאפייני הכלכלה העירונית, מוקדי שפיכת הפסולת באזורים אלו אשר נחקרו ונותחו (כדוגמת מחקר שבוצע בירושלים), מצביעים כי עיקרם כולל פסולת אורגנית בדגש על עצמות בעל חיים, ובנוסף ריכוזים גדולים מאוד של שברי כלי חרס. שאר הפסולת אשר לא ניתן היה להפיק ממנה תועלת שימושית נוצלה כפי הנראה לצורכי הסקה.
משרפות הפסולת הראשונות נבנו בנוטינגהאם, בריטניה, על ידי מנלוב, אליוט ושות' בע"מ בשנת 1874, מתקנים אלו כונו בשם "destructors".
משרפת הפסולת הראשונה בארצות הברית נבנתה בשנת 1885 בגברנרז איילנד (אי המושלים) בניו יורק. בצ'כיה הוקמה משרפת הפסולת הראשונה בשנת 1905 בעיר ברנו.
המשרפות נועדו לתת פתרון לצמצום נפח הפסולת הנדרשת לפינוי מרוחק משטח היישוב.
אנדרטת נעדרי חילות האוויר
אנדרטת נעדרי חילות האוויר (שמה באנגלית: Air Forces Memorial), הידועה גם בשם אנדרטת רנימיד (Runnymede Memorial), שוכנת ממערב למטרופולין לונדון, בבריטניה. היא מנציחה את זכרם של אנשי צוות אוויר מחיל האוויר המלכותי ומחילות האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי, שנפלו במלחמת העולם השנייה; הם פעלו מבסיסי אוויר בתחומיה של בריטניה ובצפון אירופה ומערב אירופה, ומקום קבורתם לא נודע.
נכון ל-2017 מונצחים באנדרטה 20,288 נעדרים. שמותיהם של נעדרים מתווספים אל האנדרטה ומוסרים ממנה גם בימינו, בעקבות גילוין הנמשך של הריסות מטוסים מן המלחמה.
רקע – הנצחת נעדרי חילות האוויר
הלחימה באוויר במלחמת העולם השנייה גבתה את חייהם של למעלה מ-116,000 אנשי צוות אוויר של חילות האוויר של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי. מקום קבורתם של רבים מהם איננו ידוע. אנדרטאות להנצחת זכרם הוקמו באתרים רבים בעולם - חלקם סמוכים למקומות נפילתם - ובהם אל עלמיין במצרים, האי מלטה, אוטווה שבקנדה וסינגפור. אנדרטת רנימיד קמה, כאמור, להנציח את הנעדרים שפעלו מבריטניה ובצפון מערב אירופה.
אתר האנדרטה
האנדרטה שוכנת בתחומי הכפר אנגלפילד גרין (Englefield Green) שבחבל סרי (Surrey), כ-30 קילומטר ממערב למרכזה של לונדון וכ-6 קילומטר מטירת וינדזור. אתר האנדרטה ניצב על גבעת קופר (Cooper's Hill), המשקיפה מדרום על ערוצו של נהר התמזה והאחו ההיסטורי של רנימיד הסמוך לו, מקום בו נחתמה מגילת המגנה כרטה על ידי המלך ג'ון בשנת 1215.
מלאני פונטנה
מלאני פונטנה (באנגלית: Melanie Joy Fontana; נולדה ב-3 באוקטובר 1986) היא יוטיוברית, זמרת, וכותבת שירים אמריקאית.
אנדרטת נעדרי חילות האוויר
אתר האנדרטה
השטח להקמת האנדרטה נתרם ב-1949 על ידי הדיפלומט הבריטי סר יוג'ן מילינגטון-דרייק (Eugen Millington-Drake) ואשתו.
מלאני פונטנה
קריירה
מלאני פונטנה נולדה בעיירה בקונטיקט. בגיל 18 היא עברה לניו יורק. בהיותה בעיר היא עבדה כזמרת וכתבה שירים לזמרים אחרים.
אנדרטת נעדרי חילות האוויר
אתר האנדרטה
האנדרטה נבנתה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ותוכננה על ידי האדריכל סר אדוארד מאוף (Edward Maufe). היא נחנכה על ידי המלכה אליזבת השנייה בטקס שנערך ב-17 באוקטובר 1953 (זמן קצר לאחר הכתרת המלכה), במעמד קהל של כ-24,000 איש.
מלאני פונטנה
קריירה
בשנת 2011 היא כתבה שיר לג'סטין ביבר שנכלל באלבומו "Under the Mistletoe". בשנת 2013 השיר שלה לראשונה נכלל במצעד הפזמונים של בילבורד. בשנת 2014 היא הייתה שותפה לכתיבת שיר נורווגי לאירוויזיון.
בשנת 2016 היא כתבה שיר לבריטני ספירס שנכלל באלבום "Glory". בשנת 2017 היא כתבה חמש שירים לאלבום החדש של ארון קרטר.
אנדרטת נעדרי חילות האוויר
מבנה האנדרטה
האנדרטה שוכנת בתוך מתחם מדושא המוקף בחומת עצים. מבנה האנדרטה משתרע על פני כ-1,500 מטרים מרובעים. זהו בניין מרובע, בעל חצר פנימית פתוחה התופסת את מרבית שטחו. משתי פינותיו של אגפו הצפוני מתמשכים אגפים קשתיים קצרים דמויי כנפיים, המובילים כל אחד אל מרפסת תצפית הקבועה בקצהו.
מלאני פונטנה
קריירה
בשנת 2019 ביחד עם בעלה היא כתבה שיר להלסי שתוך יומיים הגיע ל-100 מיליון השמעות ביוטיוב. באוקטובר אותה שנה היא כתבה שיר לוונג'י שנכנס לאלבומה החדש.
אנדרטת נעדרי חילות האוויר
מבנה האנדרטה
הכניסה לאנדרטה היא במרכז הצלע הדרומית של הבניין. מולה, במרכז צלעו הצפונית של הבניין, המשקיפה על עמק נהר התמזה, נבנה מגדל בן שני מפלסים, הדומה בעיצובו לעיצובם של מגדלי פיקוח בשדות התעופה הצבאיים בבריטניה בימי המלחמה. בקומת הקרקע של המגדל נמצא בית תפילה (Shrine), שבו מוצב ספר המבקרים של האנדרטה.
מסדרונות מקיפים את החצר הפנימית של המבנה מכל צדדיה. צידם הפונה אל החצר פתוח ומעוצב כשורת קשתות, בדומה לאכסדרה של מנזר (Cloisters). בצידם הפנימי האחר, הפונה אל צידו החיצוני של המבנה, נבנו חלונות צרים וגבוהים. לכל אורכם של קירות אלו, בשטח שבין החלונות, הוצמדו מבלטים בעלי שלוש צלעות, שכל אחת מהן נושאת לוח זיכרון אנכי, עליו נחרתו שמות של נעדרים (ראו תמונה). עיצוב זה נועד ליצור רושם של ספרים הפתוחים חלקית (והוא גם הגדיל את שטח הפנים של הקיר לצורך הצבת מספר מספיק של לוחות זיכרון). לוחות הזיכרון, 300 במספר, נקבעו גם בקירות האגפים המובילים אל מרפסות התצפית. במרווחים שבין המבלטים נקבעו ספסלי אבן לישיבה ולהנחת פרחים וזרים לרגלי הלוחות.
במרכז החצר הפתוחה ניצבת אבן הזיכרון (Stone of Rememberance) דמוית המזבח - מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים שהקימה ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. חרות עליה פסוק מספר בן סירא: Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור"). טקסי הזיכרון המתקיימים באנדרטה נערכים לרגליה.
ממרפסת התצפית הימנית של המבנה ניתן לצפות, באופן סמלי ומכוון, אל נמל התעופה הית'רו, המצוי כששה ק"מ מהאנדרטה, ואל המטוסים הממריאים והנוחתים בו. ממרפסת התצפית השמאלית ניתן לראות את טירת וינדזור ואת האזור שסביבה.
גרם מדרגות עגול בתוך המגדל מוביל לגלריה שבמפלס מעל בית התפילה ומעליה לגג המגדל, שממנו יש תצפית פנורמית מווינדזור אל רנימיד ועד רוב חלקיה הצפוני, המערבי והמרכזי של לונדון.
מבנה האנדרטה בנוי מאבן גיר (Portland Stone), וגגות המסדרונות מצופים ברעפי צפחה.
פרטי עיצוב באנדרטה
בכניסה לאנדרטה ניצבים שלושה זוגות של דלתות זכוכית, הקבועים בפתחים מקושתים. בזכוכית כל אחת מהדלתות נקבעו שלושה אריות מארד (לקוחים מסמלה של בריטניה). מעל פתח אגף הכניסה נקבע פסל של נשר פרוש כנפיים, בהשראת סמלו של חיל האוויר המלכותי.
מעל פתחו של מבנה המגדל הפונה אל החצר הפנימית של האנדרטה נקבעו שלושה פסלי אבן המייצגים אומץ, צדק וניצחון.
על זגוגית החלון הצפוני של בית התפילה שבמגדל, הצופה אל עמק התמזה, חרוטים פסוקים מספר תהלים:
אִם אֶסַּק שָׁמַיִם שָׁם אָתָּה, וְאַצִּיעָה שְּׁאוֹל הִנֶּךָּ.
אֶשָּׂא כַנְפֵי שָׁחַר, אֶשְׁכְּנָה בְּאַחֲרִית יָם.
גַּם שָׁם יָדְךָ תַנְחֵנִי, וְתֹאחֲזֵנִי יְמִינֶךָ.
תקרת בית התפילה מעוטרת בציורים של שושנת הרוחות, פני הירח וכוכבים, המייצגים את הכוחות המלווים את הטייס במסעו בשמיים. התקרות הפנימיות של המסדרונות מעוטרות בעיטורים צבעוניים של שלטי אצולה ממדינות חבר העמים.
על חלון הגלריה שבקומה הראשונה של המגדל חרוטה פואמה שנכתבה על ידי הסטודנט פול סקוט (Paul H. Scott) בעקבות ביקורו באנדרטה.
על גג המגדל ניצבת כיפה נמוכה ועליה תורן הנושא כתר מעוטר כוכבים, ובראש התורן – כוכב בודד, המואר בשעות הלילה.
פסלי האבן שעל חזית המגדל פוסלו על ידי ורנון היל (Vernon Hill). החלונות החרוטים והתקרות הצבועות עוצבו על ידי ג'ון האטון (John Hutton).
שמות הנעדרים נרשמו על גבי לוחות האבן בצורת אות (Font) מיוחדת שעוצבה על ידי המעצב מקדונלד גיל (MacDonald Gill).
תכנון ועיצוב הבניין זכה במדליה מאת המכון המלכותי של הארכיטקטים הבריטיים (Royal Institute of British Architects).
הנעדרים
הנעדרים המונצחים באנדרטה שירתו בזרועות הקרב, החופים, התובלה, האימונים והתחזוקה של חילות האוויר. הם נפלו במשימות בשמי האיים הבריטיים, צפון-מערב אירופה ומרכזה והאוקיינוס האטלנטי המזרחי.
חלק מן הנעדרים הגיעו ממדינות ביבשת אירופה אשר נכבשו על ידי גרמניה ושירתו עד נפילתם ביחידות חיל האוויר המלכותי.
זה שיוכם של הנעדרים לחילות האוויר השונים:
שמות הנעדרים נחרתו בלוחות האבן שבאנדרטה לפי סדר כרונולוגי של שנות נפילתם, ובתוכן – לפי סדר חילות האוויר אליהם השתייכו, סדר שמי אלפביתי, וסדר הדרגות. באנדרטה נמצא ספר מרשם (Register) של שמות הנעדרים, המציין את מספר הלוח עליו נחרת כל אחד מהם.
בכל שנה, בחודש מאי, עורכת אגודת חיל האוויר המלכותי (RAF Association) טקס אזכרה באנדרטה.
אחד מהנעדרים ששמם הונצח באנדרטה הוא מיכאל ויצמן, בנו של חיים ויצמן, נשיא מדינת ישראל הראשון.
יחידה 5252
יחידה 5252 (זיק, או 52; קרי: חמש שתיים) היא יחידה מובחרת של חיל התותחנים, המפעילה כלי טיס מאויש מרחוק מסוג הרמס 450 ("זיק") וכלי נוסף מסווג.
הקמת היחידה
היחידה הוקמה בשנת 2000 וממוקמת בבסיס פלמחים של חיל האוויר.
פעילות מבצעית
מפקד היחידה בתקופת מבצע עופרת יצוקה הדי זילברמן הגדיר את היחידה כ"דוגמה ומופת לחיבור בין "ירוק" ל"כחול".
היחידה פעלה במבצע עלות השחר וכן במבצע מגן וחץ בסיכול חוליות טרור ומשגרי רקטות.
ב-3 ביולי 2023 יצא צה"ל למבצע "בית וגן" במרחב העיר ג'נין, בעקבות התעצמות הטרור בצפון השומרון .במהלך המבצע היחידה תקפה תשתיות טרור מהאוויר ביניהם: חמ"לים, וכוחות קרקעיים רבים.
משימות
היחידה מספקת לכוחות היבשה תצלומי אוויר עדכניים ביום ובלילה, ציון לייזר עבור מטרות, סימון לכוחות הקרקע, קשר עם כוחות מתמרנים וחיל האוויר ומבצעת תקיפות וסיכולים ממוקדים באמצעות הכטמ"מים התוקפים שהיא מפעילה.
הכשרה
ביחידה משרתים לוחמים. מסלול המיון ליחידה עבר דרך מסלולי המיון ליחידות המיוחדות של חיל התותחנים וחיל האוויר, אך כיום רוב הלוחמים ביחידה הם נופלי קורס טיס, קורס חובלים, צוללות ויחידות מיוחדות אחרות שהגיעו להכשרה דרך שבוע ראיונות.