cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פגישה, חצי פגישה
נושא השיר
נושא השיר הוא אהבה בין בני זוג, שזכרה העז מתעורר לאחר פגישה קצרה ביניהם. הדוברת הנשית בשיר, שהוא גם תיאור ביוגרפי של המשוררת, נכנעת לרגשות המתעוררים בעקבות הפגישה ואף מודה בכוחם המחיה עבורה.
יש הטוענים כי הפגישה המתוארת נערכה עם אהובה זלמן שזר (שהיה לנשיאה השלישי של ישראל, כעבור כארבעים שנה). השניים לא נפגשו שנים אחדות והפגישה ביניהם הייתה חטופה, כפי שתיארה רחל: "חצי פגישה, מבט אחד מהיר".
לחן וביצועים
השיר הולחן על ידי המלחין והזמר חנן יובל, והושר לראשונה על ידי יובל, דורית ראובני ודני כץ במופע "ערב שירי המשוררת רחל", בשנת 1974. כל השירים במופע היו מלחניו של יובל, והם, ובכללם שיר זה, תועדו על גבי אלבום שיריו, ששמו כשם המופע.
עם זאת, השיר זכה ללחן מוקדם יותר ומוכר פחות מזה של יובל. ב-1967 השיר הולחן על ידי דינה עמלי, חברת קיבוץ כפר סאלד. היא עצמה הייתה שותפה לביצועו כחברת "צוות הווי הדרכה" בשנת 1969, במסגרת התוכנית "מותר לחלום", בעיבודו של אמיתי נאמן. שנתיים לאחר מכן שרה את השיר, בלחנה של עמלי, "להקת כפר סאלד" (בעיבוד אלברט פיאמנטה), במסגרת פסטיבל "ניחוחי חציר". השיר בביצוע זה הופיע בתקליט ורשות השידור אף צילמה לו וידאו קליפ שהוקרן בערוץ הראשון.
השיר זכה לפרסום בעקבות לחנו של יובל. בעקבות זאת, הביטוי שטבעה בו המשוררת, "פגישה, חצי פגישה", נעשה מקובל בתרבות העברית הישראלית, לתיאור פגישה חטופה שהיא בעלת משמעות, אך קצרה או שיעדיה לא מוצו.
ישיבת עוד יוסף חי
ישיבת "עוד יוסף חי" היא ישיבה גבוהה חרדית לאומית ברוח חסידית אשר הוקמה בשנת תשמ"ב (1982). נשיא הישיבה הוא הרב יצחק גינזבורג, וראש הישיבה הוא תלמידו הרב יצחק שפירא.
בתחילה שכנה הישיבה בקבר יוסף בשכם. במשך כעשרים שנה הייתה הישיבה נקודת היישוב היהודית היחידה בעיר שכם, עד שבח' בתשרי ה'תשס"א (7 באוקטובר 2000) צה"ל נסוג משכם. מאז שוכנת הישיבה ביצהר הסמוכה לשכם.
סדרי הלימוד ומוסדות הישיבה
בסדר בוקר בישיבה לומדים גמרא בעיון, בצהרים סדר בקיאות, ובסדר ערב לימוד חופשי. במהלך היום שזורים שיעורים בחסידות, החל מלפני התפילה. לעיתים נערכות התוועדויות, בפרט של נשיא הישיבה, הרב גינזבורג, אשר מתוועד לעיתים עם בני הישיבה עד לשעות הקטנות של הלילה.
מלבד הישיבה הגבוהה וכולל האברכים, פועלת ליד הישיבה הישיבה הקטנה דורשי יחודך, שבה לומדים תלמידים בגילאי 14–18. כמו כן מפעילה הישיבה מכון תורני שמטרתו היא העמדת משנה סדורה ב"הלכות ציבור", כמו דיני מלכות מדינה ומלחמה, ארץ ישראל, בין ישראל לעמים. במסגרת המכון יצא לאור הספר תורת המלך, הספרים "אל הר המור" ו"אל גבעת הלבונה", וכן הספר "נהלך ברגש" של הרב יצחק שפירא.
סוגיות פוליטיות וביקורת
הישיבה נחשדה בתמיכתה במדיניות תג מחיר. במאי 2010, על רקע ההתנגשויות בין תושבי יצהר למערכת הביטחון, הוציא המנהל האזרחי צו הריסה למבנה הישיבה. אנשי הישיבה טענו שהצו ניתן לפני שהמבנה הוקם ועל-כן מדובר בהתנכלות. כמה מתלמידי הישיבה היו בין 20 המורחקים על ידי השב"כ משטחי יהודה ושומרון בשנת 2007.
ישיבת מאור עיניים
ישיבת מאור עיניים היא ישיבה גדולה של חסידות רחמסטריווקה. הישיבה נוסדה על ידי אדמו"רי בית צ'רנוביל להקים זכר לשושלת. בישיבה לומדים כ-350 בחורים. ראש הישיבה כיום הוא הרב חיים דוד רוטנברג.
ישיבת עוד יוסף חי
סוגיות פוליטיות וביקורת
באוקטובר 2011 החליט משרד החינוך לסגור את הישיבה הקטנה "דורשי יחודך", ולהפסיק את התמיכה התקציבית בישיבה הגבוהה "עוד יוסף חי", בטענה שיש בידו חומר סודי ולפיו תלמידיהן מעורבים בפעילות אלימה נגד פלסטינים וכוחות הביטחון.
ישיבת מאור עיניים
היסטוריה
כתוצאה מההשכלה, פרעות פטליורה, והשואה הוכחדה שושלת צ'רנוביל באירופה. בישראל היו עוד מלפני המלחמה את אדמו"רי רחמסטריווקה אך אלו לא פתחו חצר סביבם. אדמו"רי צ'רנוביל בישראל רצו להקים זכר לשושלת העתיקה, וביוזמת רבי יוחנן מרחמסטריווקא קמה בירושלים ישיבה, בשם "מאור עיניים", על שמו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל, מחבר הספר מאור עיניים. בנשיאות הישיבה הועמדו כל האדמו"רים לבית צ'רנוביל.
ישיבת עוד יוסף חי
סוגיות פוליטיות וביקורת
בשנת 2013 פרסמו קובי חפץ וליאת כהן, חוברת אודות הישיבה בשם "עד רדת מחשכי תהום - מחקר על הישיבה "עוד יוסף חי" וכוונותיה כלפי החברה הישראלית", בהוצאת דרור לנפש. לדברי המחברים חזונה של הישיבה מהווה סכנה לדמוקרטיה הישראלית.
ישיבת מאור עיניים
ייסוד הישיבה
הישיבה נוסדה בשנת תשכ"ג (1963) ברחוב שפת אמת 6 בשכונת מחנה יהודה, בבית המדרש של חסידות רחמסטריווקא שהיה סמוך לביתו של רבי יוחנן מרחמסטריווקה. חדרי אוכל ולינה נשכרו בבניינים סמוכים. בי"א בחשוון תשל"ו (16 באוקטובר 1975) חנכה הישיבה בניין חדש ברחוב דוד ילין 34 באותה שכונה. בשנת התשס"א עברה הישיבה לבנייני המוסדות החדשים ברחוב גבעת משה 10 בשכונת גוש 80, שם שוכנים גם בית הכנסת של החסידות וצמוד לכך גם ביתו של האדמו"ר. בישיבה גם כולל אברכים לבוגרי הישיבה.
ישיבת עוד יוסף חי
סוגיות פוליטיות וביקורת
בעקבות עימותים שהיו ביצהר בין שוהים במקום ובין חיילי צה"ל, לאחר שצה"ל הרס ביישוב מבנים בלתי חוקיים, הוציא אלוף פיקוד המרכז, ניצן אלון, ב-11 באפריל 2014, צו תפיסה לישיבה ובמקום הוצבה פלוגה של משמר הגבול. רבנים רבים מחו על תפיסת המבנה. ב-2 ביוני 2015 עזבו כוחות מג"ב את המקום. החזרה למבנה נחגגה בהתוועדות עם הרב יצחק גינזבורג.
ישיבת מאור עיניים
ייסוד הישיבה
האחראים על תפקוד הישיבה היו הרב זאב והרב מנחם נחום טברסקי, בני האדמו"ר רבי יוחנן. עם התרחבות החצר, התמנו מנהלים חדשים לכלל מוסדות החסידות ובהם הישיבה.
הישיבה מתבססת על בחורים שאינם חסידי רחמסטריווקא. גם כיום שהחסידות גדלה עדיין חלק גדול מהבחורים אינם משתייכים לחסידות ראחמיסטריווקא.
ישיבה קטנה
בשנת תשמ"ט (1989) נפתחה ישיבה קטנה ברחוב סורוצקין שבשכונת אונסדורף. לאחר מכן עברה לשכונת רמות. לאחר מעבר הישיבה הגדולה למשכנה הנוכחי, עברה הישיבה הקטנה לרחוב דוד ילין, על מקום הישיבה הגדולה. בישיבה לומדים כיום כ-130 בחורים.
כבודו (סדרת טלוויזיה אוסטרית)
כבודו (בגרמנית: Euer Ehren) היא סדרת טלוויזיה אוסטרית-גרמנית בכיכובו של סבסטיאן קוך. הסדרה מהווה עיבוד לסדרת הטלוויזיה הישראלית בשם זה (2017-2019), שנוצרה על ידי רון ניניו ושלמה משיח. הסדרה הופקה עבור רשת ORF וכוללת שישה פרקים.
דרמת מתח על שופט בעל שם באינסברוק המסכן הכל כדי להציל את בנו לאחר בריחתו ממערכת המשפט ומארגון מאפיה נקמני.
עלילה
השופט מיכאל יעקובי הוא דמות מכובדת בעלת שם באינסברוק. כבר שנים שהוא נלחם בפשע המאורגן במעבר ברנר, בלתי מושחת ונחוש. עם מעצרו של ראש חמולה סרבית, הוא מכה קשות בפשע המאורגן. אבל פתאום עולמו של יעקובי מתפרק. בנו ג'וליאן גורם לתאונה שבה בנו של ראש החמולה הכלוא נפצע קשה. ג'וליאן נכנס לפאניקה ונמלט. יעקובי רוצה להגן על בנו בכל האמצעים מפני מאסר ומנקמת קרטל הסמים חסר המצפון, עליו השתלטה בתו של ראש החמולה. אבל התקרית יוצרת הסלמה מסוכנת. השופט נאלץ לזרוק את כל מה שהוא אי פעם האמין בו ומוציא בשוגג מפולת של שקרים, מניפולציות ואלימות. יעקבי ומשפחתו נגררים יותר ויותר לתהום. כעת אין דרך חזרה.
הפקה
צילומי הסדרה החלו ב־13 בינואר 2021 בווינה והסביבה כמו גם באינסברוק. הושלמו באפריל אותה שנה.
שעבוד שלילי
שעבוד שלילי (Negative Pledge) היא התחייבות שלא לתת שעבוד חדש לצד שלישי.
במסגרת שעבוד שלילי מתחייב לווה, במסגרת הסכם ההלוואה, שלא לשעבד נכס כלשהו, או קבוצה של נכסים, שבבעלותו למלווים אחרים, מבלי שקיבל את הסכמת המלווה (בדרך כלל תוך הבטחת תנאים דומים) או כל עוד לא פרע את חובו למלווה. אין בשעבוד השלילי כדי להעניק למלווה יתרון על נושים אחרים של הלווה. אולם במקרה בו הפר הלווה את התחייבותו כאמור, יוכל המלווה לנקוט בהליכים משפטיים כדי למנוע את רישום השעבוד הספציפי המאוחר בזמן. מסיבה זו רבים אינם רואים בשעבוד השלילי, כשלעצמו, בטוחה לקיום החיוב. למעשה, שעבוד שלילי הוא מועיל רק כאשר הוא מלווה בדרישות נוספות. למשל, קבלת שעבוד שלילי תגן על מלווה שלטובתו נרשם גם שעבוד צף מאפשרות שבעתיד ירשום הלווה שעבוד ספציפי לטובת מלווים אחרים על אותה קבוצת נכסים.
שעבוד שלילי בישראל
בשנת 2010 פורסם דוח ועדת חודק, שהוקמה לבקשת הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר. הוועדה נדרשה לצורך גיבוש מסקנותיה באשר להתייחסות גופים מוסדיים המעמידים אשראי לגופים שונים באמצעות רכישת איגרות חוב קונצרניות. הוועדה המליצה, בין היתר, כי יש לקבוע שגופים מוסדיים יוכלו לרכוש איגרות חוב שמפיקיהן התחייבו שלא לתת שעבוד חדש לצד שלישי לאחר מועד ההנפקה.
המלצה זו אומצה על ידי הממונה כפי שבאה לביטויה בחוזר גופים מוסדיים - "השקעות באיגרות חוב שאינן ממשלתיות" בה נקבע כי התניה על שעבוד שלילי היא אחת מהתניות החוזיות שעל גוף מוסדי לכלול במסגרת מדיניות השקעה שיגבש באיגרות חוב קונצרניות, בשוק הראשוני והן בשוק המשני. הפרה של התחייבות זו אף יכולה להוות עילה להעמדת איגרות החוב לפירעון מיידי.
בורגדורף
בורגדורף (בגרמנית: Burgdorf, בצרפתית: Berthoud) היא העיר הגדולה במחוז אמנטל שבקנטון ברן שבשווייץ. העיר הייתה בירת מחוז שנשא אותו שם, עד שב-2010 היא הייתה חלק ממחוז אמנטל החדש.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים פזורים מעידים שהאזור סביב לבורגדורף היה מיושב במהלך התקופה הנאוליתית, תקופת הברונזה המאוחרת ובתקופת האלשטאט.
בשיא ימי הביניים היו השטחים שיהפכו בהמשך לבורגדורף נחלתה של ממלכת בורגונדי ולאחר 1080, לנחלתם של דוכסי זרינגן. המלכים או הדוכסים בנו את הטירה שעל הגדה השמאלית של נהר אמה. בורגדורף מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1236 בשם in oppido Burchtorff והטירה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1080 בשם castellum Bertoldi ducis. ברבע האחרון של המאה ה-12 בנו דוכסי זרינגן עיר (החלק המערבי העליון של העיר של היום) סביב לטירה. לאחר שהקו הזכרי של שושלת דוכסי זרינגן נכחד, עברה בורגדוף לרוזני קיבורג. אלה הרחיבו ב-1278 את העיר לחלק המזרחי העליון ובין השנים 1278 – 1300 הם סיפחו לעיר את היישוב הולצברונן שהיה לעיר התחתית. ב-1300 היה כבר השטח שבתוככי חומת העיר בנוי כולו. החל מ-1323 חל איסור על בנייה בתוך החומות שהיו גבולות העיר עד לשנת 1800, תחת שלטונם של רוזני קיבורג או נוי-קיבורג, הייתה בורגדורף לבירת המחוז והרוזנים היו ראשי העיר.
במאה ה-14 שקעו רוזני נוי-קיבורג בהדרגה בחובות. ב-11 בנובמבר 1382 שיגר רודלוף השני, רוזן נוי-קיבורג, מתקפה כנגד העיר זולותורן כדי לנסות לאלץ אותה למחוק את חובותיו. מבחינתה של העיר ברן, מתקפה זו על עיר שהייתה בעלת בריתה, היוותה הזדמנות מצוינת לנתק את הקשרים עם רוזני נוי-קיבורג. במרץ 1383 צעד הצבא המשותף של ברן וזולותורן אל בורגדורף. צבא זה הסתייע בכוחות מהקנטונים המיוערים של מרכז שווייץ, מלוצרן, ציריך, נשאטל ובית סבויה והיה חמוש בקטפולטות וברובים פרימיטיביים. בשל העובדה שרודולף השני מת לפני תחילת המלחמה, הגן על בורגדורף דודו של רודולף, ברכטולד הראשון. בהנהגתו של זה האחרון עמדה העיר במצור של 45 יום. ניסיון להגיע להסכמה על הפסקת אש ב-21 באפריל 1383 בין ברן והאזרחים של ברוגדורף כנגד רוזני נוי-קיבורג, נחל גם הוא כישלון. כשהם נמצאים בלחץ עצום עקב הלחימה, ועקב איש שקט אזרחי מבית, שאפה מועצת העיר ברן לתיווך של הקונפדרציה לסיום המלחמה. ב-5 באפריל 1384 הסכימו רוזני נוי-קיבורג למכור את הערים ואת הטירות של בורגדורף ושל תון לברן תמורת 37,800 גילדרים.
כחלק מהסכם השלום, הכירה ברן בזכויות שהעניקו רוזני קיבורג לבורגדורף. העיר נהנתה ממידה לא פחותה של אוטונומיה בהשוואה לערים אחרות בעיר המדינה של ברן. לעיר היה ראש עיר משלה, מועצה, בית משפט עליון ובית משפט השלום. החל מ-1394 החלה העיר לרכוש חצרות, אדמות ויערות מידי האצולה המתרוששת. היא החלה גם לרכוש כפרים ועיירות בסביבה. ב-1394 הוכנסה ריטשלן לשליטתה של בורגדורף. ב-1395 סופחה לבורגדורף גרסוויל, ב-1400 וויל (כיום חלק מריטשלן), ב-1402 אינקוויל (עד 1270), ב-1423 נידראוש, ב-1429 בטנהאוזן, ב-1429 וב-1509 תוריגן, ב-1431 גוטנבורג ולוצוויל, ב-1435 קליינדיטוויל ובראשית המאה ה-16 אוברוש.
הנהגת העיר כללה מועצה קטנה של 12 חברים ומועצה גדולה של 32 חברים. החל מ-1384 נבחר ראש העיר על ידי ברן. ההמלצות לחברי המועצה הקטנה ניתנו על ידי בורגדורף ואושרו על ידי ברן, בעוד שהמועצה הגדולה מונתה על ידי המועצה הקטנה. במאה ה-15 מנתה אוכלוסיית העיר כ-900 איש ובכך היא הייתה לגדולה יותר מהערים הסובבות אותה. החקלאות נותרה הענף הכלכלי העיקרי עד סוף המאה ה-18. הסחר נותר ברובו אזורי והתוצרת המקומית (עורות, צמר ואריגי פשתן) נמכרו רק בסביבה הקרובה. עד לסוף המאה ה-15 פעלו בעיר גילדות מעטות שנותרו ללא כוח פוליטי או חברתי. הן היו אחראיות בעיקר למחויבויות המעטות של העיר, כולל הפיקוח על האש ושמירה על ביטחון העיר. בעיר העליונה התקיימו חמישה בתי גילדות (נפחים-נגרים, קצבים-סנדלרים, אופים, אורגים וחייטים) ובית גילדה אחד בעיר התחתית (בורסקאים). כל גילדה כללה כמה מקצועות, לדוגמה: גילדת הנפחים-נגרים נתנה את ההרשאות לעסוק ב-22 מקצועות שהיו כרוכים בעיבוד ברזל, אבן ועץ.
הצמיחה הכלכלית של בורגדורף במאה ה-15 אפשרה לה לבנות מבני ציבור ולהחזיק ביצורים ואזורים ציבוריים. בניין העירייה, הכנסייה והשוק, כולם נבנו או הורחבו באותה תקופה. יחד עם זאת, החל משנות השישים והשבעים של המאה ה-15 החלה כלכלת העיר לדרוך במקום. בהדרגה החלו הגילדות להיות רבות עוצמה יותר והחלו לחנוק את כלכלת העיר. במאה ה-16 החלו הכלכלות של הכפרים סביב לבורגדורף לצמוח בלי להיות תלויים בחוקי הגילדות. הגילדות, ששלטו בשווקים של בורגדורף, ניסו להתחרות עם השווקים הקטנים הללו על ידי הטלת איסור על ייבוא טובין מהכפרים הסובבים את העיר. איסורים אלו, שהוטלו ב-1619 ושוב בין השנים 1666 – 1674, גרמו גם לירידת כוחה של בורגדורף כמרכז שיווק ושירותים אזורי. בורגדורף נותרה עוינת לעסקים החדשים שבכפרים ובמקרים מסוימים גרמה להם לשווק את תוצרתם בערים אחרות.
עם סלילתה של הדרך לקירשברג באמצע המאה ה-18, נותרה בורגדורף מחוץ לנתיבי הסחר. השריפות שב-1706 החריבו את העיר העליונה וב-1715 את העיר התחתית, אילצו את מועצת בורגדורף לבנות מחדש את רוב שטחי העיר. מעל הכול, הגידול באוכלוסיית העיר קפא על שמריו ולאחר 1655 נעשה תהליך קבלת האזרחות של בורגדורף קשה יותר ויותר. ב-1764 ירד שיעור התושבים שהצליחו להשיג אזרחות של העיר מתחת ל-40%. כשירד מספר בעלי המלאכה בעיר, היו פחות ופחות משפחות שיכלו להיות מיוצגות במועצת העיר. בזמנים מסוימים כיהנו במועצה הגדולה 27 חברים בלבד במקום 32, עקב חוסר במועמדים. במהלך מלחמת האיכרים של 1653 נותרה בורגדורף נאמנה לברן. למרות שתושבי העיר חששו שהיא תותקף על ידי האיכרים, ההתקפות פסחו עליה. הפלישה הצרפתית של 1798 והרפורמות שנכפו על ידי הרפובליקה ההלווטית חיסלו את רובו של הבנה המסורתי השמרני ואת הזכויות של בורגדורף.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית בורגדורף 15,998 תושבים.
אית'ן גלבריית'
אית'ן סטיוארט ויליאם גלבריית' (באנגלית: Ethan Stuart William Galbraith; נולד ב-11 במאי 2001 בגלנגורמליי שבצפון אירלנד) הוא כדורגלן צפון אירי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דונקסטר רוברס מהפוטבול ליג הראשונה, בהשאלה ממנצ'סטר יונייטד, ובנבחרת צפון אירלנד.
מנצ'סטר יונייטד
גלבריית' גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים בצפון אירלנד, ובשנת 2017 הגיע אל מחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג. ב-28 בנובמבר 2019 ערך גלבריית' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה האחרונה בהפסד 2-1 לאסטנה במסגרת המחזור החמישי בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2019/2020.
ההשאלה לדונקסטר רוברס
לקראת עונת הושאל גלבריית' לדונקסטר רוברס מהפוטבול ליג הראשונה. ב-14 באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לשפילד ונסדיי במסגרת המחזור השני בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2019 ערך גלבריית' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צפון אירלנד בכדורגל, בניצחון 1-0 על נבחרת לוקסמבורג במשחק ידידות.
לואיג'י מאנזוטי
לואיג'י מאנזוטי (באיטלקית: Luigi Manzotti 2 בפברואר 1835 - 15 במרץ 1905) היה רקדן מימיקה וכוריאוגרף.
מאנזוטי נולד במילאנו. את הבלט הראשון שלו יצר בשנת 1858 והפקותיו הבאות בוצעו ברחבי העולם. כיום הוא זכור בעיקר בכוריאוגרפיה שלו לבלט "אקסלסיור" (1881), למוזיקה מאת רומואלדו מארנקו
הווארד דויטש
הווארד דויטש (באנגלית: Howard Deutch; נולד ב-14 בספטמבר 1950) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
דויטש נולד בניו יורק להורים יהודיים. דודו הוא השחקן רוברט ולדן. אחרי סיום לימודי התיכון, הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, ומאז הוא החל לעבוד במחלקת הפרסום של חברת התקליטים "United Artists Records" שם שימש אביו כמנהל.
הוא ביים קליפים לשירים של אמנים כמו בילי איידול ובילי ג'ואל.
הסרט הראשון באואך מלא שביים הוא "יפה בוורוד" משנת 1986 שזכה להצלחה, אחרי כן ביים שני סרטים נוספים שנעשו על פי תסריטו של ג'ון יוז: "משהו נפלא" ו-"The Great Outdoors".
בשנות התשעים הוא ביים את הסרטים "משתגעים על אהבה" (1995) ו"הזוג המוזר 2" (1998) שהיוו סרטי המשך לסרטים אחרים. הוא ביים פרקים של מספר סדרות טלוויזיה וביניהן "אגדות מעולם המסתורין" ואת פרק הבכורה של "מלרוז פלייס".
הוא מלמד משחק ובימוי ב-"Beverly Hills Playhouse", בית ספר למשחק בבוורלי הילס.
חיים אישיים
ב-1989 התחתן עם השחקנית ליאה תומפסון ולהם שתי בנות, השחקניות זואי דויטש ומדלין דויטש.
טלי אברהמי
טלי אברהמי (נולדה בכ"ה בטבת תשכ"ט, 15 בינואר 1969) היא יוצרת, במאית ומפיקה חרדית -ישראלית, חסידת חב"ד. אברהמי, מורה לשעבר, עוסקת בהפקות תיאטרון וקולנוע המיועדות לציבור החרדי הנשי.
עבודתה כבמאית
ב-2004 פתחה את משרד ההפקות "הרוח החיה" המיועד לציבור החרדי, משרד העוסק בפיתוח סדנאות חינוכיות וחווייתיות, הפעלות לבתי ספר, מוסדות וארגונים. בד בבד, החלה אברהמי לעסוק בפיתוח הצגות והופעות קומדיה לנשים ולבנות. הופעותיה עוסקות בהעצמת והאדרת כוחה של האישה בבית היהודי ובגילוי ומימוש הפוטנציאל של כל אחת ואחת.
ההופעה הראשונה הייתה "הכח שבך", מופע שיצא בשנת 2005 וגרף הצלחה גדולה ברחבי הארץ. לאחריו הגיעו המופעים "החן שבך", "קולות", "כאן בונים", "שעשני כרצונו", "עד כאן", "חצי חצי", "נעבור את זה", "אמא בחופשה" "בלי לחץ", "הנותן לעייפה כח", "אגרוייסע קולולולו" "החיים טובים"." ויוצאת לחופשי"
בשנת 2010 נכנסה אברהמי לראשונה לתחום הקולנוע בהפקת הסרט שרה - אחת מול כולן. בשנת 2011 ביימה את הסרט הגדר, בפסח 2012 יצא הסרט מלאכיות בלבן, בסוכות תשע"ג (2012) יצא סרטה בומביי, בפסח תשע"ד (2014) הסרט סניורה,לאחר מכן יצא הסרט הריני מוחלת, ובמהלך 2017 יצא הסרט עלה קטן ובסוכות (2018) יצא הסרט לשם שינוי
בשנת 2012 נבחרה אברהמי להשתתף בפרויקט החממה ליוצרות קולנוע חרדיות הנקרא בשם "פתיחת מסך" מטעם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. זהו הפרויקט הראשון מסוגו במגזר החרדי.
בשנת 2018 זכתה אברהמי בפרס שר החינוך ע"ש אורי אורבך - בקטגוריית קולנוע פורץ דרך בעל זהות יהודית.
חיים אישיים
אברהמי נשואה לשמעון, מתגוררת בקריית גת ואם לתשעה ילדים.
לבנית לואיזיאנה
לבנית לואיזיאנה או לבנית טריקולור (שם מדעי: Egretta tricolor) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החי בביצות בדרום אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, הקריביים ובחלק העליון של אמריקה הדרומית. לרוב היא חיה באזור הטרופי שמדרום לארצות הברית, אך לעיתים מגיעה גם לטקסס וקליפורניה ודרומה עד ברזיל ופרו.
מאפיינים
אנפה זו תוארה ב-1776 בידי החוקר הגרמני פיליפ לודוויג סטטיוס מולר, אשר נתן לה את שמה המדעי עקב שלושת הצבעים העיקריים של נוצותיה: כחול, ורוד ולבן.
אורכה של האנפה 56 עד 76 סנטימטרים עם מוטת כנפיים ממוצעת של 86 סנטימטרים. משקל הזכרים גדול מעט יותר מהנקבות ומגיע ל-415 גרם לעומת הנקבות שמשקלם מגיע ל-334 גרם בממוצע. האנפה בעלת נוצות כחולות-אפורות לאורך גופה כשהבטן לבנה והחזה כחול אך בעל פס לבן-ורדרד לאורכו היורד מקצה המקור האפור. בסיס המקור ותחתית העיניים צהובים ומוקפים בעור ורוד ומאחורי הראש ציצה לבנה והרגליים ארוכות ואפורות.
האנפה מצוי בטבע סביב אגמים, נהרות רדודים וביצות ולעיתים גם בחופים של אמריקה הטרופית. האנפה חיה לצד אנפות אחרות ויחד דגות לאורך השוליים הרדודים, חוטפים במכה מהירה טרף של סרטנים או דגים קטנים. האנפה מקננת בין העצים בזוגות, כשהנקבה מטילה 3 עד 7 ביצים בממוצע.
מכשף בן זמננו
מכשף בן זמננו (באנגלית: The Up-to-Date Sorcerer) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון יולי 1958 של Magazine of Fantasy and Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט... בשם המכשף המודרני, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
עלילה
פרופסור וולינגטון ג'ונס, אנדוקרינולוג, מצליח לייצר שיקוי אהבה, שגורם לאנשים רווקים שלוקחים אותו להתאהב בבן המין השני הראשון שהוא רואה. תלמידיו המאורסים של ג'ונס, אליס סנגר ואלכסנדר דקסטר משכנעים את הפרופסור לעשות ניסוי, ולשים את השיקוי שלו בתוך הפונץ', בנשף הבוגרים של האוניברסיטה.
במסיבה, מחליטה אליס לשתות מהפונץ', ומתאהבת בשופט השלום ניקולס נייטלי. בעקבות הערה של אליס על פרופסור וולינגטון ("האם יעלה על הדעת קוסם מודרני נפלא כפרופסור ג'ונס הנבון שלנו, מכשף כה עדכני?"), נזכר ניקולס במחזה המכשף מאת גילברט וסאליבן, אשר העלילה שלו דומה לעלילת הסיפור. במחזה הבעיה נפתרה על ידי הריגת ממציא השיקוי. ניקולס ופרופסור ג'ונס חושדים כי הסיום הזה הוא אינו הסיום המקורי. לפי חשדם, גילברט נאלץ לשנות את סיומו של המחזה בגלל רוח התקופה בו הוא פורסם, כאשר בסיום המקורי, הזוגות התחתנו אחד עם השני. על כן מציע פרופסור ג'ונס לחתן את כל הזוגות, ולאחר החתונה השפעת השיקוי תפוג, משום שהוא אינו משפיע על אנשים נשואים, וכך רק הזוגות שהיו מתאהבים ללא עזרת השיקוי ירצו להישאר נשואים, וכל שאר הזוגות יתגרשו.
פיליפו סטרוצי
פיליפו סטרוצי (באיטלקית: Filippo Strozzi il Giovane; 4 בינואר 1489 - 18 בדצמבר 1538) היה קונדוטיירי ובנקאי, נצר למשפחות סטרוצי וג'אנפיליאצי מפירנצה.
פיליפו סטרוצי נולד בפירנצה והוטבל בשם ז'אנבטיסטה. כעבור שנתיים לאחר פטירת אביו, אמו שהייתה ממשפחת ג'אנפיליאצי) שינתה את שמו ל"פיליפו" לזכר אביו.
בשנת 1513 הוא היה נציג האפיפיור בפרארה ובהדרגה הפך לדמות חשובה בפוליטיקה של פירנצה. בשנת 1508 הוא התחתן עם קלריצ'ה מדיצ'י ובכך כרת ברית עם משפחת מדיצ'י הענפה. כאשר מדיצ'י חזרו לשלטון, פיליפו סטרוצי קיבל מספר מינוים חשובים. בשנת 1534 הוא סיים את בניית "פלצו סטרוצי" המפואר.
כאשר חלק מתפקידיו הועברו לאלסנדרו מדיצ'י, פיליפו ובנו פיירו החלו במאבק על השליטה בפירנצה אך בסופו של דבר נמלטו לרומא.
בשנת 1537, בתמיכת מלך צרפת, פיליפו סטרוצי בראש צבא גדול החל לנוע לכיוון פירנצה. בקרב מכריע שנערך ב-1 באוגוסט 1537 קוזימו הראשון דה מדיצ'י ניצח ופיליפו נפל בשבי.
בינואר 1538 הוא נפטר, לא ברור האם זה היה רצח או התאבדות.
בנו פיירו נמלט לצרפת ובשרות במלך התקדם עד לתפקיד מרשל צרפת.
השייקריות
השייקריות (באנגלית: Game Shakers) היא קומדיית מצבים מבית ניקלודיאון, בה מככבים קרי סיקינו, מדיסין שיפמן, בנג'מין פלורס ג'וניור, תומאס קאק וקל מיטשל. הסדרה שודרה מה-12 בספטמבר 2015 ועד ה-8 ביוני 2019, ובישראל מ-19 באוקטובר 2016 ועד 8 ביוני 2019.
עלילה
בייב וקנזי, שתי ילדות בנות 12, יוצרות את משחק המחשב "לוויתן בשחקים" עבור עבודה לשיעור מדעים. המשחק הופך להצלחה מסחררת באינטרנט. אלא שהראפר המצליח דאבל ג'י מגלה שהן השתמשו בלהיט שלו מבלי לשלם תמלוגים. הראפר דאבל ג'י דורש מהשייקריות את כל הכסף שמגיע לו על השימוש שלהן בשיר שלו. לבנות לא נשאר כסף לשלם לו והעניינים מתחילים להסתבך, עד שהשייקריות מציעות לו להפוך לשותף בחברה שלהן.
דמויות ראשיות
בייב קוראנו (קרי סיקינו) - מנהלת חברת השייקריות ביחד עם קנזי. שוכרת עם קנזי את הדסון ואת טריפל כעובדים בחברה ואת דאבל ג'י כשותף עסקי.
קנזי בל (מדיסין שיפמן) - מנהלת חברת השייקריות ביחד עם בייב. שוכרת עם בייב את טריפל והדסון כעובדים בחברה ואת דאבל ג'י כשותף עסקי.
גרובר ג'יי 'טריפל ג'י' גריפין (בנג'מין פלורס ג'וניור) - עובד בחברת השייקריות. חברם הטוב של בייב, קנזי והאדסון.
האדסון (תומאס קוק) - עובד בחברת השייקריות. האדסון הוא ילד לא אינטליגנטי ומכונה בין אנשים שונים 'טיפש' למרות שברגע האמת פתאום יש לו רעיונות טובים. חברם הטוב של בייב, קנזי וטריפל ג'י. דאבל ג'י רוב הזמן קורא לו האבינס.
גייל גריפין (קל מיטשל) - ראפר המכונה גם 'דאבל ג'י' השותף העסקי של בייב וקנזי. אוהב לעשות דברים מסוכנים. אביו של טריפל ג'י. שונא את אשתו למרות שהצילה אותו מלטבוע פעמיים.
דמויות משנה
באני (בובה גנטר) - עוזרו השני של דאבל ג'י. בעל תואר במנהל עסקים. ילדותי, מתנהג כמו תינוק ומגושם. דאבל ג'י שכר אותו בפרק הראשון כדי שישחק עם טריפל במטוס ונשאר איתו גם אחר כך.
ד"ר ג'קלין 'ג'קי' גריפין - אשתו לשעבר של דאבל ג'י ואמו של טריפל. רופאת ילדים. מופיעה בפרק 'כריש מתפוצץ' דאבל ג'י מפחד ממנה למרות שהיא נחמדה, טובת לב ואף הצילה אותו פעמיים מטביעה.
מייסון - טאנר ביוקנן
איזי אמיר
ביוגרפיה
אמיר נולד במוגדור שבמרוקו לחפציבה מבית אטיאס ורב מרדכי אמר, שהוריו גורשו מהארץ בתקופת שלטון הטורקי.
בגיל 16 הוסיף איזי שנתיים לגילו, כדי להתגייס ל"לגיון הזרים הצרפתי". לאחר מספר חודשים, על מנת להשתחרר מהלגיון, זייף פציעה באוזן שגרמה לו לחירשות, השתחרר מלגיון הזרים והתגייס לצבא הבריטי, במהלך שירותו הוצב בצפון אפריקה ובאיטליה, השתתף בקרב הקשה על מונטה קסינו שבאיטליה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטרף לקבוצת הכשרה של יוצאי מרוקו, שעברה הכשרה חקלאית בחווה בדרום מערב צרפת. הקבוצה חולקה וחבריה העפילו חלק באנייה "לנגב" וחלק באניה"המעפיל האלמוני". איזי הצטרף להפלגת האונייה "המעפיל האלמוני", אשר נתפסה על ידי הבריטים והמעפילים גורשו למחנות מעצר בקפריסין. שם, לאור הרקע הצבאי שלו, גויס על ידי פעילי ההגנה והפלמ"ח ושימש מדריך נשק.
לאחר שחרור העולים מהמחנות ועם הגעתו ארצה, הצטרף לפלמ"ח, ליחידת "חיות הנגב" ולקח חלק בקרבות בדרום. ב-12 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק, נטל חלק בהתקפה לכיבוש הכפר ברייר בסמוך לקיבוץ ברור חיל ונפגע קשה, אך הצליח להתגבר על פציעתו הקשה. הוכר כנכה צה"ל וזכה לאות ההגנה וכן לעיטור לוחמי המדינה.
ב-1949 הוסמך להוראה כוללת. משנת 1953 למד רישום וציור באקדמיה "בצלאל", ובמקביל למד פיסול אצל הפסל רודי להמן. הוא השתלם בתחומי האמנות באיטליה, ובשנת 1962 השתלם בפריז. בו זמנית עבד כמורה בבית הספר לילדיי השליחים מטעם ממשלת ישראל בפריז, בניהולו של א.ב. יהושע באותה עת. למד ניהול ופיקוח בחינוך באוניברסיטת ירושלים.
בין השנים 1967–1990 שימש כמפקח על הוראת הציור והאמנות במשרד החינוך. הוא עסק במחקר מעמיק בנושא "השפעת הוראת האמנות על התחומים הכוללניים הנלמדים במוסדות החינוך".
הקים מרכז למידה חוץ בית ספרי לאמנות בבאר שבע ובאשקלון, אליו הגיעו תלמידים במרוכז, במטרה להעמיק ולהעשיר ידע במגוון תחומים באמנות.
אמיר חקר לעומק שיטות הוראה והמסקנות מהמחקר הובילו לגישות חדשות, הדורשות שיטות הוראה חדישות במטרה להוביל ולכוון את המורים לסגנון עבודה עשיר בגישות ובשיטות רבות ומגוונות, העשויות להקל על התלמידים לבחור את הנחוץ והרצוי מתוך מגש התכנים. שיטה הנקראת בפיו "הוראה בשלושה ממדים" מציעה למוסדות החינוך מגוון רחב של תוכני למידה, העשויים לאפשר לכל תלמיד בחירה חופשית בהתאם לנטייה, לכישורים ולחושים המפותחים, האינדיבידואלים. איזי טען כי ההגשה המועשרת של המורים, הכוללת תכנים רבים, בעלי איכויות וכמויות שונות בחשיבה, בידע, בעשייה ובהבנה עשויים להנחות את התלמידים ולהביאם לבחור ולמצוא ביטוי מתאים לכוחם האמיתי וליכולתם האישית.
משרד החינוך והתרבות הוציא חוברות פרי עטו:
בהערכה ובהוקרה על תרומתו בתחום החינוך לאמנות הוענקה לאיזי "תעודת הרשמה ב"ספר הזהב" של קק"ל־19 ביוני 1991.
איזי אמיר היה תושב ירושלים למעלה מחמישים שנים והקדיש לה ממרצו הבלתי נלאה כיוצר, כאמן וכמחנך. בין היתר ביצע פרויקטים גדולים, כ"יום הסטודנט" בירושלים ב-1956 ושלוש תהלוכות עדלאידע בירושלים בשנים 1956–1958. בנוסף, ב-1956 פיסל איזי ראשים לתצוגה קרנבלית של תיאטרון הקאמרי.
תרומתו לתרבות של ירושלים לאורך השנים ידועה גם בחוג האמנים. איזי עזר לאמנים לערוך תערוכות, הוא לחם למענם ובא במגע עם שרים ואנשי שם כדי שיפעלו למען תרבות והאמנות בירושלים. כפעיל באגודת הציירים והפסלים בירושלים נשלח ב-1973, יחד עם הציירים אביגדור סטימצקי ואלחנן הלפרין, לייצג את ישראל בקונגרס בינלאומי בבולגריה- A.I.AP ( אגודה בינלאומית לאמנות פלאסטית).
ב-1973 זכה אמיר בפרס ירושלים, הפרס לפיסול על שם ארסט.
ציוריו ופסליו מפוזרים בין אספנים. תמונות רבות נרכשו על ידי אספנים ידועים ומוסדות ממשלתיים ועירוניים אחת מתמונותיו המפורסמת, שנושאה "ירושלים באור שחרית" הייתה קבועה בחדרו של ראש העיר טדי קולק.
24 ציורי חלונות מפארים את בית הכנסת "אוהל אברהם" כתרומה לזכרו של אחיו יוסף, לוחם יחידה 101, אשר נפל בפיגוע בכיכר ציון ב-1975. איזי חש צורך לתרום מיצירותיו למקום בו נהג אחיו להתפלל בשבתות ובחגים.
גולת הכותרת של יצירתו היא סדרה של 17 פסלים, הנקראים "עמוד האש" למערכות ישראל, העשויים מחומר "קלקר" עדין ושביר, הפסלים מתנשאים לגובה 2- 10 מ' ועוסקים במלחמות ישראל, ברגשות ורחשי הלב של הפגועים והמשפחות השכולות. סדרת פסלים זו משקפת תמונת מצב ישראלית, שהפכה חלק מכל בית בישראל. הפסלים נמצאים בבתי האוסף של מוזיאון צה"ל ביפו.
מרקו סימיץ'
מרקו סימיץ' (בסרבית: Марко Симић; נולד ב-16 ביוני 1987) הוא כדורגלן מונטנגרי-סרבי המשחק בעמדת הבלם בבודוצ'נוסט פודגוריצה ובנבחרת מונטנגרו.
איזי אמיר
ביוגרפיה
נפטר באוקטובר 2005.
מרקו סימיץ'
קריירה
סימיץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, אך לא שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון וכשהיה בן 19 הצטרף לקבוצה הבולגרית ספרטק ורנה במדיה רשם רק הופעה אחת במשחק ידידות. כעבור חודש הושאל לצ'רנומורץ ביאלה מהליגות הנמוכות בבולגריה. בקיץ חתם ברדניצ'קי קרגוייבץ ובמהלך העונה הושאל ל-OFK מלדנובאץ בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. בעונת חתם בבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית, בה רשם רק שלוש הופעות במהלך העונה. בקיץ חזר לסרביה וחתם בבז'אנייה מליגת המשנה.
איזי אמיר
ביוגרפיה
איזי היה איש מעש שעמד באתגרים בלהט האופייני לו. את זמנו הפנוי הקדיש לאמנות שהייתה קדושה עבורו- היא דרך חיים וצורך קיומי. רוב יצירותיו מבטאות תפיסת עולם אישית המצביעה על הרגישות המקומית ועל אירועים אקטואליים – תופעות בהווי חיינו בעבר ובהווה.
לאמיר חמישה ילדים משתי מערכות נישואים.
תערוכות
הציג תערוכות יחיד בירושלים, תל אביב, חיפה, ארצות הברית וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בישראל, בשווייץ, בפריז ובגרמניה.
שיר מחווה לאיזי מאת יצחק חופי חפוטה -"סולמות וחבלים", אמן בין שמים וארץ, מתוך קבץ שירים, "דודי צפנתי לך", הוצאת אקדמון בע"מ, בית ההוצאה לאור, 2007.
מרקו סימיץ'
קריירה
בקיץ חתם סימיץ' ביגודינה מליגת העל הסרבית. ב-15 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0–0 נגד וויוודינה. במהלך העונה חתם בבאטה בוריסוב מליגת העל הבלארוסית, עמה זכה בשתי אליפויות ואף השתתף עמה בשלב הבתים של ליגת האלופות ושלב ההצלבה של הליגה האירופית.
בינואר חתם בקייסריספור מליגת העל הטורקית, אשר שילמה עבורו כמיליון אירו. אחרי שתפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה במהלך העונה הראשונה שלו במועדון, בעונת מעמדו התערער והקבוצה ירדה לליגת המשנה. בליגת המשנה חזר סימיץ' להרכב, ובסיום העונה חזרה הקבוצה לליגה הבכירה. סימיץ' שיחק עונה נוספת בליגת העל הטורקית ואף שימש כקפטן הקבוצה, אך לא הסתדר עם המאמן הקאן קוטלו שהצטרף בינואר 2016, ובתום העונה הסתיים חוזהו והוא עזב את המועדון.
ב-3 ביולי 2016 הגיע סימיץ' לישראל וחתם לשלוש שנים בקבוצת הפועל תל אביב. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 למכבי חיפה במחזור הפתיחה של עונת 2016/2017. סימיץ' ערך בסך הכל 9 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב, וב-13 בדצמבר שוחרר מהקבוצה לאחר שנקלעה לבעיות כלכליות.
ב-14 במרץ 2017 חתם ברוסטוב מליגת העל הרוסית. ב-23 ביוני 2017 חתם בפחטקור טשקנט מליגת העל האוזבקית.
ב-8 ביוני 2020, סימיץ' חתם בליפייה מליגת העל הלטבית.
נבחרת לאומית
בספטמבר זומן סימיץ' לראשונה לסגל נבחרת סרביה לקראת המשחקים נגד  ו במסגרת מוקדמות יורו 2012, אך לא השתתף במשחקים.
באוגוסט זומן לראשונה לסגל נבחרת מונטנגרו, וב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד. ב-8 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
וארפלוטה
וארפלוטה (בהונגרית: Várpalota) היא עיר במחוז וספרם, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו ביישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית וארפלוטה נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בעיר 26,928 תושבים, ובשנת 2022 חיו רק 19,308 תושבים.
יהודי וארפלוטה
היהודים הראשונים הגיעו מאוסטריה והחלו להתיישב במקום בתחילת המאה ה-18, וחיו תחת חסותה של משפחת הרוזנים המקומית. רובם היו סוחרים או חוכרים של חנויות, איטליזים ובתי מרזח והיו שעסקו ברוכלות בכפרים, בעיקר בדרך של סחר חליפין תמורת תוצרת חקלאית. בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לקהילות הסטאטוס-קוו-אנטה, והיו לה חברה קדישא, מוסדות צדקה ומוסדות חינוך. חנוכת בית הכנסת התקיימה בשנת 1840 והשתתפו בה גם נציגים של הכנסייה, נציגי השלטונות מהמחוז והעירייה.
בשנת 1942 הובאו לוארפלוטה יהודים שגויסו לעבודות כפייה בצבא ההונגרי והועסקו בעבודות ביצורים ושירותים בחזית המזרחית, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים. יהודי וארפלוטה עצמם הועסקו בסביבות העיירה בעקירת עצי יער.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאמצע מאי 1944 רוכזו כל היהודים באזור בבית הכנסת ובבניינים הסמוכים לו, משם הועברו לגטו סקשפהרוואר ובין 17 ל-21 ביוני 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו כמה יהודים לעיירה אך חיי הקהילה לא חודשו. במקום נותר בית קברות יהודי.
בין רבני העיר היה הרב ישראל ברי"ל.
טיפול פסיכדלי
סמים פסיכדליים הם קבוצה גדולה של סמים טבעיים וסינתטיים עם מגוון רחב של מבנים כימיים. הידועים שבהם, מסקלין (שנגזר מקקטוס פיוטה) פסילוסיבין (חומר הנמצא באופן טבעי בפטריות פסילוסיבין), קטמין, LSD, MDMA, וDMT (טריפטמין שנוצר באופן טבעי בצמחים רבים) ונמצא גם במרתח האיוואסקה. המאפיין הכימי הנפוץ של סמים אלו הוא בעל המבנה אינדול שנמצא בסרטונין. הסרטונין מציע מנגנון ספציפי לסמים אלו ובכך הם משפיעים על כל מערכת הסרטונין.
המילה "פסיכדלי" הומצאה על ידי הפסיכיאטר המפרי אוסמונד במהלך התכתבותו עם הסופר אלדוס האקסלי בשנת 1956. אוסמונד הציג את המילה לתיאור סמים מסוג זה, מכיוון שמעולם לא הייתה בשימוש לפני כן, ולכן לא נקשרה לאסוציאציות אחרות, מלבד חוויית הסם; משתמשים נלהבים בשנות ה-60 אימצו את המילה "פסיכדלי" כאשר תיארו את החוויות שלהם כ"חוויה שאפשרה להם להתבונן לתוך הנפש, התודעה של עצמם".
הטיפול
המטפלים בטיפולים נתמכי חומרים פסיכדליים עוברים הדרכה והכשרה מיוחדת, אשר מקנה להם כלים ומיומנויות הכרחיים לטיפול מסוג זה. קיימות חוברות הדרכה מותאמות לשימוש נכון לכל סם פסיכדלי, אשר כוללות מערך של הנחיות ופרוטוקולים בטוחים, אחראים וחיוביים בטיפולים מסוג זה. ישנם שני אלמנטים חשובים בטיפול עם סם פסיכדלי, ה-SET שהכוונה היא לציפיות של המטופל, ו-SETTING - הסביבה שבה הסם נלקח. פיתוח קשר אמין וחזק בין המטפל ולמטופל הוא דבר הכרחי. הטיפול מתרחש בחדר שאינו נראה כמו חדר במרפאה קונבנציונלית אלא נראה יותר ביתי, כמו סלון. הסביבה הפיזית צריכה להיות בטוחה ונוחה.
ברוב המקרים נעשה שימוש באבזרים כגון: כיסוי עיניים, תמונות ואובייקטים בעלי משמעות סמלית. כמו כן, מוזיקה משחקת תפקיד חשוב במהלך הטיפול. המטופל נשאר לפחות ללילה אחד לאחר קבלת הטיפול. אם הוא נמצא במצב כשיר הוא רשאי להשתחרר לביתו ביום שלמחרת. בזמן נטילת הסם בטיפול, המטפלים הם בלתי-סמכותיים והם תומכים בחקר החוויה הפנימית של המטופל. המטופלים משתתפים במפגשי פסיכותרפיה לפני הטיפול עם נטילת הסם על מנת להכין אותם לכך ולאחר מכן כדי לעזור להם לשלב את חוויותיהם עם הסם.
למעשה, כאשר ניתנים בחסות מחקרים וטיפולים, לסמים פסיכדליים יש היסטוריה ארוכה בשימושם בצורה בטוחה, בניגוד לדעות קודמות המושפעות מתקשורת ציבורית ומקצועית.
לסמים פסיכדליים יכולות להיות תופעות לוואי שגורמות לחרדה, פרנויה, בהלה, מצוקה נפשית והתקפי פסיכוזה שעלולים להתמשך מספר ימים עד סוף החיים. לכן, השימוש בהם לא מומלץ באופן עצמאי, אלא רק כאשר האדם נמצא בסביבה טיפולית משגיחה.
היסטוריה
במשך אלפי שנים, נתפסו צמחים פסיכדליים כקדושים בעייני תרבויות לא מערביות ומזוהים עם היכולת לגרום לשינויים בתודעה, במחשבה, במצבי רוח ובתפיסה - שינויים אשר בני אדם חווים רק לעיתים נדירות. גם בימינו אנו, ניתן לראות את שימושם ברחבי העולם, בתרבויות שונות וכחלק מטקסים דתיים ורוחנים שמתנהלים בדרך כלל על ידי שמאנים.
המחקר המדעי הראשון של ההשפעה של הלוצינוגניים נערך על ידי הנוירופיזיולוג היינריך קלוור (אנ') בשנות העשרים של המאה הקודמת. בספרו "הצמח האלוהי וההשפעותיו הפסיכולוגיות" משנת 1928, הוא קבע כי לא ניתן להטיל ספק בחשיבותו של "הצמח האלוהי" (הפיוטה) למחקר הפסיכולוגי והוא יכול לסייע בהבנת החשיבה של סכיזופרנים. אף על פי שעוד כמה פסיכולוגים הלכו בעקבות עבודתו של קלוור, זו לא נחשבה התפתחות חשובה מבחינת הפסיכיאטריה הרגילה. כך עד 1948 כאשר הפסיכיאטר המפרי אוסמונד, טען כי אם סכיזופרניה הייתה בעיקר הפרעה בתפיסה, אז תרופות ששינו את התפיסה, כמו הלוצינוגנים, יכולות להוביל את הדרך למציאת פתרון. אוסמונד, שבמהלך העשור שבא לאחר מכן, ביצע את ניסויי ה- LSD הגדולים בעולם, הצליח לקדם את הטיפול בהלוצינוגנים ועבודתו עדיין נחשבת חדשנית בתחום המחקר הפסיכדלי.
במהלך שנות ה-50, החלו גילויים בעולם המערבי של הסמים הפסיכדלים ובמשך כמעט שני עשורים, מדענים חקרו את השימושים הטיפוליים של סמי הזיה, כגון: LSD, פסילוסיבין ומסקלין, שסופקו על ידי יצרנים גדולים כמו SANDOZ. מספר גדול של מאמרים קליניים וכמה עשרות ספרים על טיפול פסיכדלי פורסמו. הפרסומים עסקו לרוב במגוון רחב של בעיות הכוללות אלכוהוליזם, אוטיזם, נוירוזה כפייתית, סוציופתיה ושימשו כמקלים במחלות סופניות. התקיימו שישה כנסים בינלאומיים בנושא ותועד כי מעל ל-60,000 איש זכו לטיפול באמצעים אלו.
בסוף שנות ה-60, עקב חששות חברתיים, הממשלה האמריקאית נקטה בצעדים על מנת לאסור כל צריכה של סמים פסיכדליים על ידי האדם, מה שגרם להקפאה בתחום המחקר והטיפול. בנוסף, פיטורם המתוקשר של טימותי לירי וריצרד אלפרט מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1963, כתגובה לחששות לגבי שיטות מחקר בלתי ראויות שניהלו, על טיפולים באמצעות סמים פסיכדליים בהחלט תרם למצב. עד 1970, כל הניסויים בבני האדם נעצרו, כאשר ה-FDA סיווג את הסמים ההלוצוגנים כ-SCHEDULE I SUBSTANCES, קטגוריית השימוש המגבילה ביותר, כאשר הסמים הרשומים בה נחשבים בעלי פוטנציאל גבוה לשימוש לרעה ואין להם שימוש רפואי. סיווג זה בלם את המחקר הרפואי אך הייתה לו השפעה מועטה על השימוש בסמים שלא במסגרת טיפולית.
במשך עשרות השנים האחרונות סגל של אקדמאים וחוקרים התעקשו ודחפו את הממשל הפדרלי לחדש מחקרים על סמי ההזיה בבני אדם. ההתעקשות השתלמה, וה-FDA החל לאשר מחקרים בתחום זה, באופן מוגבל, בשנות ה-90 וביתר שאת בשנות האלפיים. החלטה זו גרמה לפריצת דרך בחידוש המחקר והטיפול בעזרת חומרים פסיכדליים תוך מטרה להשגת בריאות גופנית ונפשית טובה יותר בעזרתם.
כיום, תרופות פסיכדליות זוכים לפופולריות ברחבי העולם (תופעה שמכונה הרנסאנס הפסיכדלי), עד כי מתייחסים אליהן כאל תרופות פלא פוטנציאליות. ידוענים (כמו, אילון מאסק) נותנים לגיטימציה למדע הפסיכדלי, והעיתונאי והסופר, מייקל פולן, הביא את הפוטנציאל של תרופות אלו לקדמת הבמה בספרו רב המכר "איך לשנות את דעתך" (2018). למרות שהפופולריות של הטיפולים הפסיכדליים הולכת וגוברת הם עדיין אינם חוקיים ברוב מדינות העולם והם ניתנים לעיתים באישור רק כטיפולי חמלה (בישראל ניתנו טיפולים כאלה ב-MDMA) או לצורכי מחקר. הפוטנציאל הטיפולי העצום שלהם מפתה רבים (בעיקר בארצות הברית) להשתמש בתרופות פסיכדליות במחתרת, מבלי להמתין ללגליזציה.
טיפול פסיכדלי
טיפול פסיכדלי כרוך בשימוש במינון גדול של הסם בפגישה. מקורו בקנדה ב-1953, הוא הומצא על ידי אלפרד מתיו האברד (אנ'), ובזכות המפרי אוסמנד זכה לפופולריות. הוא נחשב למועיל ברפורמת אלכוהוליסטים ופושעים, וגם בשיפור חייהם של אנשים נורמטיביים. הבסיס התאורטי של טיפול פסיכדלי מפותח למדי. הרעיון המרכזי הוא שחוויה אחת עוצמתית מייצרת שינוי דרסטי וקבוע באופן שאדם רואה את עצמו ואת העולם כאחד. ההנחה היא שאם אירוע טראומטי אחד יכול לעצב את חיים, אירוע טיפולי אחד יכול לעצב אותו מחדש.
טיפול פסיכדלי פופולרי בעיקר בצפון אמריקה.
טיפול פסיכוליטיק
טיפול פסיכוליטיק (התרופפות המוח) כרוך בנתינת מינונים קטנים יחסית של הסם במספר פגישות, ניתן בעיקר בהפרעות פסיכוסומטיות או נוירוטיות. טיפול פסיכוליטיק פותח באירופה, ועד אמצע 1960 היו כ-18 מרכזי טיפול בגרמניה, הולנד, צ'כוסלובקיה, דנמרק ובריטניה, שכולן היו חלק מהחברה הרפואית האירופאית לטיפול פסיכוליטיק. בטיפול זה, ניתנים מינונים מתונים של סמים פסיכדליים, על מנת לסייע בפסיכותרפיה פסיכואנליטית אוריינטציית על ידי חשיפת השורשים הלא מודעים של הפרעות נוירוטיות. ייתכן שיתקיימו עשרות מפגשים עם נטילת הסם שיתפרסו על פני שנים אך ברוב המקרים תקופת הטיפולים היא קצרה יותר.
בזמן השפעת הסם המטופלים עשויים להתבקש להתרכז בפרשנות של החזיונות הנגרמים בעקבותו, בפסיכודרמה הסמלית, על הרגרסיה עם המטפל כתחליף הורה או בפירוק של מתח בפעילות גופנית. טיפול פסיכוליטיק עובד על עברו של המטופל באמצעות רגרסיה לילדות, זיכרון והחייאה מחדש של חוויות מוקדמות, שחרור ופורקן של זעם ופחד הקשורים לאירועים טעונים רגשית וביאור סמליות של חלומות בהקיץ וסיוטים.
טיפול פסיכוליטיק יכול לזרז פסיכואנליזה ופסיכותרפיה פסיכואנליטית אוריינטציית, במיוחד עבור אנשים עם סופר-אגו מוגזם וחוסר הערכה עצמית; בנוסף, הוא נמצא יעיל בהתגברות על התנגדות של נוירוטיים כרוניים קשים, בעלי מנגנון הגנה כל כך נוקשה הגורם להם להיות בלתי נגישים לטיפול. הטיפול נמצא יותר יעיל בחרדות ונוירוזות כפייתיות, בעיות מיניות, דיכאון נוירוטי ותסמונות פסיכוסומטיות.
הטיפול בדרך כלל לא מומלץ למטופלים עם אגו חלש, פסיביים, תלויים ולא בוגרים.
בפועל, טיפולים נוספים התפתחו המשלבים חלק מהתכונות הנ"ל.
LSD
LSD סם חצי מלאכותי אשר סונתז לראשונה ב-16 בנובמבר 1938 על ידי הכימאי השווייצרי ד"ר אלברט הופמן במעבדות סנדוז בבזל. הסם LSD הפך במהרה לכלי טיפול פסיכואקטיבי ונראה היה כי צפויה לו הצלחה רבה. בשנת 1967 חוקר בשם מאסצ'ר סיכם 42 מאמרים על טיפול בעזרת סמים פסיכדליים (בעיקר LSD) שנעשו בין 1953 ל-1965. 68% מהמקרים תוארו כחמורים וכרונים, ורוב השאר תוארו כחמורים. האבחנות כללו נוירוזת חרדה, דיכאון, הפרעה טֵירדונית כפייתית, אישיות גבולית, תסמונת היסטרית ואלכוהוליזם; הממוצע של טיפול היה 4 וחצי חודשים עם ממוצע של 14.5 מפגשים עם סמים פסיכדליים. שיעור הצלחה (השתפר או מאוד השתפר) היה גבוה כ 70% לנוירוזת חרדה; 62% לתגובות דיכאוניות ו -42% להפרעה טורדנית-כפייתית.15 מחקרים כללו מעקבים, שהתקיימו בממוצע שנתיים לאחר טיפול. באותו הזמן 62% מהמקרים המוצלחים היו זהים או טובים יותר ו -35% היו מעט גרועים יותר לאחר הטיפול;רק כמה מהמטופלים חזרו לסורם. מאסצ'ר דן בבעיה של הערכת הנתונים של מחקרים אלו; הוא הגיע למסקנה שקיים יתרון בטיפול עם סמים פסיכידלים על פני פסיכותרפיה פסיכואנליטית בכך שיחסי זמן בטיפול קצרים וקיימת אפשרות לטיפול במקרים קשים.
בשנת 2014 בדקה ההתאחדות הרב-תחומית ללימודים פסיכדליים 12 נבדקים שסובלים מחרדה עקב מחלות מסכנות חיים. המטופלים עברו טיפול פסיכותרפיה במשך 3 חודשים שכלל 2 טיפולים עם לקיחת LSD. התוצאות של המחקר הראו שאף אחד מהמטופלים לא סבל מתופעות לוואי מתמשכות. התוצאות המשמעותיות, שנמדדו אחרי תקופה של 12 חודשים, היו שהמשתתפים דיווחו באופן עקבי על חוויות תובנה, מזככות ובין-אישיות, שמלווה בירידה בחרדה (77.8%) ועלייה באיכות החיים (66.7%). החוויות שנוצרו אצל המטופלים הובילו לארגון מחדש של האמון הרגשי, הבנת מצבים, הרגלים והשקפת העולם.
מחקרים קודמים דיווחו על הצלחה מסחררת: כחמישים אחוזים אלכוהוליסטים כרוניים שטופלו במינון יחיד גבוה של LSD התאוששו והיו פיכחים במשך שנה או שנתיים לפחות. עם הזמן הבינו ש-LSD, כתוסף לטיפול רגיל, יכול להיות שימושי לחלק מהאלכוהוליסטים, אך הוא איננו אמין לטיפול באלכוהוליסטים כרוניים, גם אם הוא ניתן בשילוב עם שיטות טיפוליות אחרות.
לפני 1960, כאשר אושרו מחקרים עם LSD על ילדים סכיזופרנים עם אוטיזם, חוקרת בשם בנדר ועמיתיה עשו את העבודה המקיפה ביותר בתחום זה. הם נתנו LSD ל-89 ילדים בטווח גילים 6–15. התוצאות היו: שיפור בעיכול ובשינה, ציונים גבוהים יותר במבחנים, בבגרות חברתית ואינטליגנציה, רמת חרדה נמוכה יותר, הבנה משופרת של דיבור, הגברת תגובה רגשית למבוגרים והפחתה בהתנהגויות כמו התנדנדיות וחבטות הראש; לעיתים קרובות בוטל הצורך בתרופות נגד דיכאון ותרופות הרגעה. עם זאת, לא חל שינוי בדיבור אצל ילדים אוטיסטים אילמים. מחקר זה היה חסר בקרה וניתוח סטטיסטי. התוצאות שהתקבלו ממחקרים שנעשו אחריו היו שנויות במחלוקת.
MDMA
MDMA הוא סם פסיכואקטיבי סינתטי סונתז לראשונה ב-1912 על ידי חברת התרופות הגרמנית מרק. MDMA הובא לידיעת הציבור לראשונה על ידי ד"ר אלכסנדר שולגין בשנות ה-70, שהמליץ על התרופה עבור טיפולים פסיכותרפיים. הוא האמין ש-MDMA אפשר למשתמשים לקלוט את העולם בבירור ולכן קרא לסם "Window" (חלון). השימוש ב-MDMA היה נפוץ במיוחד בארצות הברית בקרב פסיכיאטרים עד אמצע שנות ה-80 כאמצעי טיפול בסוגים שונים של הפרעות פסיכיאטריות, ביניהן הפרעות דחק פוסט-טראומטיות, בהן נצפו קשרי אמון חיוביים בין המטפל והמטופל (יצירת קשרים כזו היא לרב קשה עבור הסובלים מההפרעה). בשנת 1984, מספר פסיכותרפיסטים, פסיכיאטרים, וחוקרים התנגדו לשינוי סיווג הסם. טיפולים בעזרת MDMA הופסקו לאחר שהסם הוצא מחוץ לחוק.
בשנת 2008 בארצות הברית הושלם המחקר הראשון, שמומן על ידי ההתאחדות הרב-תחומית ללימודים פסיכדליים, בטיפול בהפרעת דחק פוסט טראומטית (Post-traumatic Stress Disorder - PTSD) שנגרמה עקב התעללות מינית, פשעים או מלחמה. התוצאות היו ש-83% מהמטופלים כבר לא עמדו בקריטריונים של PTSD. אחרי מעקב טווח ארוך של מטופלים אלו, גילו שהיתרונות הכללים נשמרו בממוצע 3.8 שנים.
בשנת 2011 בשווייץ, מחקר שמומן על ידי ארגון ההתאחדות הרב-תחומית ללימודים פסיכדליים בטיפול בהפרעת דחק פוסט טראומטית הפיק את אותה מסקנה כמו המחקר הקודם: "פסיכותרפיה בסיוע MDMA נמצאה להיות בעלת השפעה גדולה על הפרעת דחק פוסט-טראומטית".
כיום מתנהלים מחקרים בפסיכותרפיה בסיוע MDMA בטיפול בהפרעת דחוק פוסט טראומטית בארצות הברית, קנדה וישראל. בנוסף, כיום מתנהלים מחקרים בפסיכותרפיה בסיוע MDMA בחרדה חברתית אצל אוטיסטים בוגרים וחרדה אצל חולים במחלות מסכנות חיים.
פסילוסיבין
פסילוסיבין הוא חומר הזייתי פעיל הנמצא מלמעלה ממאה מינים של פטריות הגדלות בעולם. לפטריות פסילוסיבין קיימות היסטוריה ארוכה בשימוש פולחני ורוחני. בשנת 1955 גורדון וואסון ואשתו גילו מחדש את הפטריות הקסומות כאשר הם השתתפו בטקס פולחני. וואסון כתב על חוויותיו במאמר במגזין "Life" ב-1957, וכך הפיץ את הידע על הפטריות. בשנת 1958, אלברט הופמן הצליח לבודד ולסנטז את הפסילוסיבין מהפטריות הפסיכואקטיביות.
השפעות הפסילוסיבין
משתמשים חווים לעיתים קרובות אפקטים חזותיים כמו התעצמות צבעים, עיוות של צורות ותזוזה באובייקטים נייחים. עיוות של צלילים ושינויים בתחושה של זמן ומקום גם נפוץ. תפיסות חושיות לעיתים מתמזגות. תגובות רגשיות תחת ההשפעה יכולות לפעול מסולם חיובי לשלילי. יש המתארים את חוויית הפטריות כמסע חזון, חוויה דתית או רוחנית שמקנה להם תובנות. ההשפעות נמשכות בין 4–6 שעות.
פסילוסיבין היה נושא למחקר רפואי מאז 1960, כאשר לירי ואלפרט הריצו את פרויקט הפסילוסיבין בהרווארד שכלל מספר מחקרים על טיפול בהפרעות אישיות וכיצד ניתן להרחיב בכלליות את הטיפול הפסיכולוגי.
מאז שנות ה-2000, התחדשו מחקרים בטיפול בסיוע פסילוסיבין. ניתן למצוא מחקרים על פסילוסיבין בנוגע לחוויות מיסטיות ובנוסף, מספר הולך וגדל של מחקרים על טיפול באמצעות פסילוסיבין בהפרעות חרדה, הפרעת דחק פוסט טראומטית, הפרעת אובססיבית כפייתית, דיכאון, התמכרויות שונות (אלכוהול ועישון).
כיום
בזכות ארגונים כמו ההתאחדות הרב-תחומית ללימודים פסיכדליים (MAPS), קרן אלברט הופמן (The Albert Hoffman Foundation), מכון מחקר הפטר (The Heffter Research Institute) ועוד, סמים פסיכדלים מתחילים לקבל הזדמנות ראויה בתחום המחקר והטיפול בבני אדם.
ראוי לציין כי תעשיית התרופות אינה מגלה עניין בטיפולים פסיכדליים, מכיוון שהם דורשים פחות מנות של התרופה בהשוואה לתרופות אחרות; לעיתים מנה אחת או מנות בודדות בלבד עד להחלמה. על כן, חברות התרופות חוששות, שההוצאות שיהיו להן על פיתוח התרופות יהיו גבוהות יותר מאשר ההכנסות ממכירתן או שהרווחים לא יהיה כדאיים דיין.
בישראל
בשנים האחרונות, ישראל לוקחת חלק במחקרים הקליניים של פסיכותרפיה המסתייעת ב- MDMA ופסילוסיבין. בשנת 2019 משרד הבריאות אישר טיפול חמלה בעשרות ישראלים הסובלים מפוסט־טראומה באמצעות הסם הפסיכדלי MDMA ובשנת 2020 אושר השימוש באסקטמין (אנ') (הלוצינוגן), כטיפול חמלה, למטופלים הסובלים מדיכאון עמיד, המאופיינים בשיעורי תחלואה נלווית גבוהים יותר, מאושפזים לעיתים קרובות יותר, משך האשפוז ארוך יותר ושיעורי האובדנות אצלם גבוהים יותר.
חוקיות וסכנות
ההתלהבות הגוברת מהפוטנציאל התרפויטי של תרופות פסיכדליות מביאה בעקבותיה נורמליזציה בשימוש בתרופות אלה. מדיניות הסמים הבינלאומית מתפתחת בהתאם לראיות מבטיחות של מחקר נרחב שמתבצע במגמה להכשיר את הקרקע לאישור ה-FDA וללגליזציה של הטיפולים הפסיכדליים. ואכן הטיפול בקטמין אושר במספר מדינות. סביר מאוד ש-MDMA יהיה מאושר על ידי ה-FDA כטיפול לגיטימי עבור PTSD עד סוף 2023, ובהמשך לכך, גם פסילוסיבין יאושר לטיפול בדיכאון עמיד וחרדה.
בארצות הברית, מלבד גידול מבטיח במספר המחקרים של ה-FDA, מאמצי התמיכה בחקיקה של המדינה והראשויות המקומית נמצאים במגמת עלייה. המעמד המשפטי של פסיכדליים משתנה. בשנת 2020 העבירה אורגון את חוק שירותי הפסילוציבין, וב-2022 העבירה קולורדו את חוק הבריאות הטבעי, שניהם מאפשרים שימוש מסוים בחומרים. למעלה מתריסר יישובים בפריסה ארצית העבירו צעדים מקומיים להפחתת סדרי עדיפויות, מה שהופך את אכיפת חוקי המדינה המפלילים שימוש בפסיכדליה לעדיפות אכיפת החוק ברמה הנמוכה ביותר.
בינתיים, פסיכותרפיה בסיוע פסיכדלי מתבצעת במחתרת, ללא רגולציה ראויה ולעיתים על ידי מטפלים לא מוסמכים המכנים עצמם מדריכים או מתרגלים (לא תרפיסטים מוסמכים). בנוסף לכך, הולכות ומתרבות עדויות על פגיעות מיניות במהלך הטיפולים וניצול לרעה של המצב בו המטופלים נתונים לשכנוע בקלות תחת השפעת התרופות. קולות אלה מושתקים מחשש שהתנועה הפסיכדלית תפגע, המלחמה בסמים אלה תועצם ועשרות שנים של מחקר ירדו לטמיון. על רקע עדויות מטרידות אלה מתפתחת גם עמדה השוללת מהיסוד את השיטה הטיפולית בכללותה. על כן, מטפלים רבים מעוניינים למזער את ההשלכות השליליות של הניצול לרעה של טיפולים אלה ולהציע טיפול להפחתת נזקים ושילוב טיפול פסיכדלי (Harm Reduction and Integration Therapy -HRIT)
שורש 126
שורש 126, או אר בּוּ (בסינית: 而部, פיניין: Ér bù) הוא השורש המאה עשרים ושישה של הכתב הסיני. פירושו "גם" או "אבל" והוא אחד מתוך 29 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משישה קווים.
במילון קאנגשי יש 22 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
אברהם ביג'אג'ו
הרב אברהם ביג'אג'ו (1858 – 12 באוגוסט 1923) היה שד"ר ודיין, רב הקהילה היהודית בפארו שבפורטוגל, ומחשובי רבני העדה הספרדית בירושלים.
קורות חיים
נולד בקושטא שבאימפריה העות'מאנית לאהרון ביג'אג'ו. בילדותו עלה עם אביו לארץ ישראל והשתכן בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון ורכש שם בין היתר שליטה בשפות ערבית, צרפתית וטורקית.
בפעילותו בירושלים שימש כשוחט וכמוהל, וכגבאי בית החולים משגב לדך. כן שימש כמורה צדק ודיין לצד הרב משה תג'יר והרב יצחק לבטון, ובהמשך לצד הרב בן ציון אברהם קואינקה.
בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים דוד פאפו, יוסף מרדכי הלוי, חנניה גבריאל, רפאל שלמה לניאדו ויוסף שאול אלישר.
בשלב מסוים עזב את ירושלים, ועבר להתגורר בפארו שבפורטוגל, שם שימש כרב ושוחט הקהילה היהודית במשך שנים רבות.
הלך לעולמו ב-12 באוגוסט 1923 (ל' באב ה'תרפ"ג).
חיבוריו
בנוסף חיבר ספר חידושים על הש"ס, ספר על חכמת הקבלה, ופירוש על התורה וחמש מגילות. כן כתב בהמאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שנה א'.
יד לחללי אסון השייטת
יד לחללי אסון השייטת היא אנדרטה הניצבת במושב שבי ציון. האנדרטה מנציחה את 11 חיילי שייטת 13 והרופא שנהרגו באסון השייטת בלבנון בשנת 1997. את האנדרטה יצר ברני פינק.
ג'ארל ג'רום
ג'ארל ג'רום (באנגלית: Jharrel Jerome; נולד ב-9 באוקטובר 1997) הוא שחקן אמריקאי, אשר ידוע בשל גילומו של קווין בסרט "אור ירח" וגילומו של קורי וייס בסדרת המקור של נטפליקס, "כשהם רואים אותנו", עליו זכה בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר.
יד לחללי אסון השייטת
האנדרטה
האנדרטה הוקמה על קו חוף הים התיכון, כ-200 מטר מדרום לחוף הרחצה של המושב. האנדרטה ממוקמת על גבי רחבה שנוצרה מסלעי החוף שאליהם הוספו סלעים שטוחים. האנדרטה כוללת שנים-עשר סלעי כורכר (כמספר החללים) באורך של שלושה מטרים כל אחד, המוצבים כאילו התמוטטו, נחים זה על גבי זה ויוצרים צללית של אונייה. סלעי הכורכר הובאו מהאי מלטה.