cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אהוד שילו
בחברת העובדים
עסק בייצוג משק העובדים מול משרדי הממשלה וועדות הכנסת, בנושאי מדיניות כלכלית, מיסוי, תמריצים לעידוד הייצוא, התעסוקה באזורי הפיתוח, ומדיניות השכר. ייצג את משק העובדים בארגונים ומוסדות ציבוריים, ביניהם: מכון הייצוא, המרכז הישראלי לניהול וההנהלה הציבורית של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
כמנכ"ל משרד התחבורה
שילו כיהן כמנכ"ל משרד התחבורה במשך כ-5 שנים, החל מ-1975, הקדנציה הארוכה ביותר בין שאר המנכ"לים, בה כיהנו במשרד 4 שרים: גד יעקבי, מנחם בגין, מאיר עמית וחיים לנדאו.
כמנהל כללי, היה שילו אחראי לפיתוחו ולתפקודו התקין של הענף לשירות הציבור וענפי המשק: תשתיות, תחבורה ציבורית, הולכת מטענים, ספנות ונמלים, תעופה אזרחית, מדיניות הרכב הפרטי, רכבת ישראל, הבטיחות בדרכים, 7 רשויות משק התחבורה לשעת חירום, וכן על ביטחון התחבורה הציבורית, התעופה והספנות, בישראל ומחוצה לה.
שילו כיהן כחבר דירקטריונים בחברות: אל על, צים, ארקיע ורשות הנמלים.
במסגרת תפקידו היה אמון על הסכמים דו-צדדיים והסדרי תעופה בינלאומיים, ביניהם ניהול המשא ומתן וחתימת הסכמי התחבורה והתיירות עם מצריים.
הסכם השלום עם מצרים
בעקבות "הסכמי קמפ דייוויד" (9/1978), ולפי בקשתו של הנרי קיסינג'ר, הוכנה במשרד התחבורה, בהנחיית שילו, תוכנית אב לרשת תחבורה אזורית עתידית, שתאחד את מרחב "המזרח התיכון החדש", שבמרכזה ישראל. רשת זו כללה בין השאר: ציר לחופי הים התיכון מצפון אפריקה, דרך אלכסנדריה לביירות, לאורך שפלת החוף, חוצה תל אביב וחיפה; ציר קהיר, פורט סעיד, באר-שבע, רבת עמון; חיבור שפלת החוף ונמלי ישראל, (אשדוד, חיפה, אילת ) למסילה החיג'אזית דרך ירדן, בואך סעודיה בדרום, דמשק וטורקיה בצפון; כביש אגרה מודרני טרנס קונטיננטלי, מחבר 2 יבשות ו 4 ארצות: קהיר, סואץ, אילת, עקבה, ירדן וסעודיה.
לאחר החתימה על הסכם השלום, ( 3/1979) מונה שילו על ידי ממשלת ישראל לעמוד בראש המשא ומתן עם מצרים, לנורמליזציה של קשרי התחבורה המעשיים בין המדינות, בתעופה, ביבשה ובים, ברוח עקרונות הסכמי השלום וקמפ דייוויד. שר הביטחון עזר ויצמן היה הממונה על הנורמליזציה ועקרונות ההסדרים סוכמו בשיחות ישירות, עם הגנרל כמאל חסן עלי, שר הביטחון המצרי, בהשתתפות שילו, בקריה בתל אביב.
בקונצרן סולל-בונה
בין השנים 1981 ל-1985, כיהן שילו כחבר דירקטוריון והנהלת קונצרן סולל בונה, וכמנכ"ל "סולל בונה ארצות חוץ" (SIB). כיהן כראש אגף כלכלה, פיתוח ובקרה עסקית.
בשנת 1985 מונה שילו לתפקיד המנהל הכללי של קונצרן סולל בונה, ובשנת 1988 למנכ"ל חברת שיכון ובינוי אחזקות. בתפקידיו אלו היה גם יו"ר חטיבות הקונצרן, ובכלל זה חברת סו"ב ארצות חוץ (SBI) ויו"ר תעשיית אבן וסיד.
שילו שימש בתפקיד מנכ"ל הקונצרן כ-4 שנים, במהלכן יזם וביצע את תוכנית הרה-ארגון, ההבראה והצמיחה של הקונצרן, בעקבות השפל בענף ותוכנית החירום להצלת הכלכלה הלאומית, במחצית שנות ה-80. כמו כן, טיפל ברה-ארגון מבנה ההון של המערכת ומיזוג בין קונצרן סולל-בונה וחברת "שיכון עובדים", בתיאום עם משרד האוצר, בנק ישראל ומערכת הבנקאות.
מטה הקונצרן בישראל
בשנת 1981 הצטרף שילו להנהלת קונצרן סולל-בונה, כחבר דירקטוריון אחראי לבקרה והתייעלות עסקית ולמדיניות הפיתוח, ומתוך הבנה שיקבל על עצמו את ניהול הפעילות הבינלאומית של הקונצרן במסגרת חברת "סולל בונה ארצות חוץ" ( SBI ).
לאחר כניסתו לתפקיד ביצע שילו ניתוח עסקי וארגוני מקיף של. המצב והמגמות העסקיות בהם נתון הקונצרן. הניתוח הציג את מהלכי ההבראה הריאלית והפיננסית הנדרשים,על מנת למנוע מצב של פשיטת רגל וחדלות פירעון. ניתוח המצב על משמעויותיו, והמהלכים הנדרשים להצלת והבראת המערכת, הוצגו בפני הוועדה המנהלת של חברת העובדים, הוועדים ומוסדות האיגוד המקצועי, ונדונו עם הבנקאות, בנק ישראל ומשרד האוצר.
על מנת להבטיח את הכלים המקצועיים הנדרשים במטה הקונצרן, לצורך הקפדה על התנאים לקבלת העבודות, ביצוען היעיל, וקיום מעקב תפעולי ועסקי שוטף, יזם שילו הקמת שתי יחידות מקצועיות חדשות במטה הקונצרן: אגף תכנון, כלכלה, תקצוב ובקרה עסקית. ואגף הנדסת ייצור, לתכנון פרטני של תהליכי הביצוע לשלביהם. תוכנית הביצוע תוך פריסה פרטנית של התשומות והתפוקות בכל שלביה תהווה גם את הבסיס לתכנון ושליטה על תזרים המזומנים, תשלומים ותקבולים. שתי יחידות מטה אלו אוישו במיטב המומחים הרלוונטיים, משכילים, מנוסים, וחדורי מוטיבציה.
מנכ"ל סולל בונה ארצות חוץ
בשנת 1982 מונה שילו למנכ"ל חברת "סולל בונה ארצות חוץ (SBI)", אשר ריכזה את הפעילות הבינלאומית של הקונצרן. לחברה היו באותה תקופה 4 חברות-בת, במרכזים הפיננסים בעולם שעסקו במימון, רכש, לוגיסטיקה ושירותים עסקיים לסניפי הביצוע של החברה ביותר מ-10 מדינות באפריקה ובאמריקה הלטינית.
החברה העסיקה כ-750 מהנדסים ומומחים ישראלים עם משפחותיהם בארצות אלו, בבתי הספר שקיימה למדו למעלה מ-1,000 תלמידים. עמדו לרשות החברה בארצות אלו מערכות ניהול ושליטה, מאות יחידות של ציוד מכני כבד, מחצבות, ומפעלי עזר לכל סוגי העבודות.
ניהול הקונצרן בישראל והקמת חברת שיכון ובינוי
לקראת סוף 1985 הודיע בנק ישראל שקונצרן סולל-בונה בישראל הגיע לתקרת "הלווה הבודד" בבנק הפועלים, ולפיכך הבנק יהיה מנוע מלהעמיד לרשותו אשראי נוסף. שילו התבקש על ידי מזכיר חברת-העובדים לקבל על עצמו את ניהול הקונצרן במגמה לעדכן וליישם את תוכנית החרום לשיקום המערכת, על דעת ובגיבוי ההסתדרות.
תקופתו כמנכ"ל, התאפיינה במהפך ארגוני ושחרור אלפי עובדים, על ידי מעבר ממבנה קשיח של עשרות סניפי בנין ומפעלי עזר מקומיים, לפריסה בשלושה מחוזות ארציים, תוך גמישות עסקית וניידות מלאה של עובדים וציוד במערכת, בהתאם לזמינות התעסוקה וצרכי הביצוע.
כשאהוד שילו הצטרף להנהלת הקונצרן בשנת 1981 היו בו כ-18,000 עובדים בישראל והתפוקה השנתית הממוצעת לעובד הייתה כ-25,000$. כשמונה למנכ"ל הקונצרן בסוף 1985 היו בקונצרן כ 13,000 עובדים, והתפוקה השנתית הממוצעת לעובד הייתה כ-34,000$. כשהחליט לפרוש סופית מתפקיד מנכ"ל הקונצרן, בסוף 1988, הצטמצם מספר העובדים למרות כל הקשיים והתהפוכות לסדר גודל של 5,000 עובדים לערך, והתפוקה הממוצעת לעובד הגיעה לסדר גודל של 50,000 דולר. הרווחיות ותזרים המזומנים השוטפים אוזנו אך מבנה ההון טרם שוקם וחובות העבר המשיכו להעיק על הקונצרן ולהכביד על המשך פעילותו התקינה.
לאחר פרישתו מסולל בונה
לאחר פרישתו מסולל-בונה, המשיך שילו וכיהן בתפקידים רבים, וביניהם:
צמר ויעלי
מאוגוסט 2018, לאחר סגירת החינוכית, משודרת בכאן חינוכית. צוות התוכנית זכה בפרס צוות מצטיין מטעם נציבות המדינה לשנת 2018.
עלילה
'צמר ויעלי' היא סידרה לעידוד קריאה, המתרחשת בבניין, בו גרים הילדה יעלי, הכלב שלה צמר, השכנה והמורה לפסנתר טלי, והשכן בועז. בכל פרק יעלי מתמודדת עם דילמה רגשית/ התנהגויות מורכבות (שקרים, פחדים, חרמות, אהבות, קנאות, חוקים, געגועים, שונות פיזית וכו'). במהלך הפרק יעלי מתייעצת עם שכניה טלי, צמר ובועז. תוך כדי שיחה  על הדילמה, בועז או טלי נזכרים שיש ספר העוסק בנושא המדובר. תוך כדי הקראת הסיפור, טלי מעודדת את יעלי לשאול שאלות, לספר בדיחות ולהביע רגשות: הזדהות, שמחה, כעס או קנאה.
ניקולס
אנשים:
ראו גם
}}
טבח יער קאטין
טבח יער קאטין הוא הכינוי שניתן למעשי ההוצאה להורג ההמוניים שבמהלכם נטבחו אנשי צבא ואנשי אינטליגנציה פולנים בהוראת שלטונות ברית המועצות במהלך אפריל ומאי 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה.
עירוי פלזמה
עירוי פלזמה משמש לטיפול במצבים בהם קיימות רמות נמוכות בדם של גורמי קרישה (INR>1.5) או רמות נמוכות של חלבוני דם אחרים, ומשמש גם כחלק מחילוף פלזמה. שימושו כמגדיל נפח דם לא מומלץ. לפני שניתנת מנת פלזמה יש לבדוק תאימות של נוגדנים אצל הנתרם. העירוי ניתן לרוב על ידי הזרקה תוך וורידית או עירוי.
טבח יער קאטין
תחילה התייחס המונח להוצאתם להורג של קצינים פולנים, אשר שהו במחנה השבויים קוזלסק שביער קאטין (ברוסית: Катынь; בפולנית: Katyń), סמוך לכפר גניוזדובו שבמחוז סמולנסק בברית המועצות. לאחרונה הורחב היקפו של המונח, וכעת הוא כולל גם את הוצאתם להורג של 22,000 אזרחים פולנים מן המחנות סטרובלסק, קוזלסק ואוסטשקוב, ומבתי כלא במערב בלארוס ובמערב אוקראינה, אשר נורו בפקודת סטלין ביער קאטין, וכן את הוצאתם להורג של אסירים בבתי כלא במחוז קלינין, הסמוך לחארקוב, ובערים רוסיות נוספות.
עירוי פלזמה
תופעות הלוואי עלולות להיות בחילות ותחושת גירוד. לעיתים נדירות ייתכנו תגובות אלרגיות, קרישי דם או זיהומים. לא ברור אם השימוש בזמן הריון או הנקה הוא בטוח עבור התינוק. תשומת לב צריכה להילקח כאשר ניתן לאנשים עם מחסור בחלבון S, חוסר IgA, או אי ספיקת לב.
טבח יער קאטין
גילוי מעשה הטבח על ידי הגרמנים באפריל 1943, לאחר שכבשו את אתר ההוצאה להורג, הביא למתקפת תעמולה של שר התעמולה יוזף גבלס, אשר גרמה לניתוק היחסים הדיפלומטיים בין הממשלה הפולנית הגולה בראשותו של הגנרל ולדיסלב שיקורסקי אשר ישבה בלונדון, לבין ממשלת ברית המועצות. עד שנת 1990 הכחישו הרוסים את דבר הטבח, ופעלו לטשטוש הראיות ולהטלת האשם על הגרמנים, בטענה כי בעת הנסיגה הרוסית מחבלי ארץ אלו בשנת 1941, נכבש האזור על ידי גרמניה, והגרמנים הם אלו שהוציאו להורג את הקצינים. הגרסה הסובייטית שימשה במשך שנים כגרסה הרשמית במזרח אירופה, ובנסיבות שיתוף הפעולה הבין-גושי בסוף מלחמת העולם השנייה התקבלה בהסכמה שבשתיקה במערב. רק בשנת 1990, בהיותה בשלבי פירוק והתנערות מן הממשל הקומוניסטי, הודתה ברית המועצות באחריות לטבח ולניסיונות להעלמתו. בנובמבר 2010 הודתה רוסיה רשמית שהטבח נערך בהוראתו של סטלין.
עירוי פלזמה
עירוי פלזמה נכנס לשימוש רפואי לראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה. מופיע ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, הוגדר כתרופה הכי יעילה ובטוחה במערכת הבריאות בממלכה המאוחדת עולה כ-30 יורו ליחידה.
טבח יער קאטין
רקע היסטורי
על פי הנספח הסודי של הסכם ריבנטרופ מולוטוב, סיכמו גרמניה הנאצית וברית המועצות על חלוקת פולין ביניהן. ואכן ב־17 בספטמבר 1939, שבועות ספורים לאחר הפלישה הנאצית לפולין, חדרו כוחות ברית המועצות לשטחי פולין הנמצאים כיום במערב אוקראינה. עם תום הקרבות חולקה פולין לשלושה: החלק המערבי, עד אזור לודז', סופח לגרמניה; החלק המרכזי, אשר כונה גנרלגוברנמן הפך לשטח כבוש גרמני; והחלק המזרחי סופח לברית המועצות.
עירוי פלזמה
העירוי עשוי פעמים רבות מפלזמה קפואה (FFP), שהיא מוצר דם העשוי מהחלק הנוזלי של הדם. פלסמה קפואה מורכבת מתערובת של מים, חלבונים, פחמימות, שומנים, ויטמינים וניתנת לאחסון במשך כשנה. קיימת גם פלזמה מיובשת, שהיא פלזמה קפואה שיובשה. היא משמשת בצבאות שונים, כולל צה"ל, מיוצרת בגרמניה ועלותה כ-150 יורו ליחידה. ישנם מספר מוצרי דם דומים כגון פלזמה מדם טבורי, פלזמה ללא סרום, פלזמה ללא מומסים.
טבח יער קאטין
רקע היסטורי
ברית המועצות הקומוניסטית לקחה בשבי עשרות אלפי חיילים פולנים, רובם בעלי נטייה פוליטית "בורגנית", שכן פולין נשלטה בין מלחמות העולם בידי משטרים צבאיים למחצה, סמכותניים וריכוזיים, דוגמת משטרו של הגנרל יוזף פילסודסקי. שבויים אלה היו לנטל על הרוסים, אשר ראו בהם אלמנט הרסני לאינדוקטרינציה הקומוניסטית שביקשו לערוך בשטחי הכיבוש שלהם בפולין. השבויים שוכנו במחנות אוסטשקוב, קוזלסק וסטרובלסק: קוזלסק וסטרובלסק יוחדו לכליאתם של קצינים, ואילו אוסטשקוב נועד לחיילים זוטרים. בניגוד לדעה הרווחת, רק כ-8,000 מתוך 15,000 השבויים במחנות אלו היו קצינים. מכיוון שמערכת הגיוס הפולנית דרשה כי כל בוגר אוניברסיטה יהיה קצין מילואים, כללה הקצונה הפולנית שנכלאה במחנות את העילית האינטלקטואלית של פולין. רבים מהקצינים היו יהודים, בעיקר הרופאים שבהם.
עירוי פלזמה
הגדרה
בארצות הברית ההגדרה מתייחסת לחלק הנוזלי של יחידה אחת של דם אנושי שתוייג, הופרד, והוקפא ב מינוס 18 מעלות צלזיוס או קר יותר במהלך שמונה שעות מהאיסוף. הביטוי "FFP" משמש לעיתים קרובות בכוונה לכל מוצרי עירוי פלזמה. פלזמה מיובשת היא פלזמה קפואה אשר יובשה לאבקה על מנת להאריך את תוקפה ולאפשר שמירה של המנה שלא בתנאי הקפאה.
טבח יער קאטין
רקע היסטורי
לפי מזכר שנשלח מלברנטי בריה לסטלין, ב־5 במרץ 1940 חתמו חברי הפוליטביורו – סטלין, ויאצ'יסלב מולוטוב, לזר קגנוביץ', מיכאיל קאלינין, קלימנט וורושילוב, ובריה – על פקודה להוצאתם להורג של "קונטרה-רבולוציונרים לאומנים" השוהים במחנות השבויים במערב אוקראינה ובלארוס. פקודה זו הביאה להוצאתם להורג של כ־15,000 שבויי מלחמה וכ־7,000 אזרחים פולנים נוספים. ההגדרה הרחבה של פקודת ההוצאה להורג כללה את האינטליגנציה הפולנית (מאוחר יותר רדפו הנאצים והשמידו את אותם אנשים עצמם), וכן שוטרים, אנשי מילואים, וקצינים בשירות פעיל.
עירוי פלזמה
שימושים רפואיים
ישנם מעט אינדיקציות ספציפיות לשימוש בפלזמה קפואה. אינדיקציות אלה בדרך כלל מוגבלות לטיפול בליקויים בקרישת חלבונים אשר גורם ספציפי לא זמין או פגום. בשימושים קליניים רבים, פלזמה מכילה חלבונים עם שני פקטורי קרישה חשובים- V ו-VIII. השימוש השני הנפוץ הוא על מנת לעצור דימום מסיבי, בין השאר כתוצאה מטראומה. בנוסף, ישנן נסיבות שבהן פלזמה קפואה משמשת, וכנראה בעלת ערך טיפולי, אבל הנתונים התומכים ביעילותה מוגבלים או לא זמינים למשל, מספר חלבוני קרישה ליקויים בחולה המדמם ללא שליטה או בחולים אשר נמצאים במצב קריטי וטיפול חלופי מספק אינו בהישג יד, פלזמה קפואה או מיובשת עשויה להתאים למצבים אלו (כגון חיילים בשטח או חולים במחלקות שונות שאינם יכולים לקבל מנות דם).
טבח יער קאטין
ביצוע הטבח
עוד ב־19 בספטמבר 1939 זימן הקומיסר הראשי לביטחון המדינה, לברנטי בריה, את מועצת הנ.ק.ו.ד., מנגנון הדיכוי הסובייטי שהיה אחראי לרציחת מיליוני אזרחים סובייטיים בזמן הטיהורים הגדולים ולפניהם, והורה להכין מחנות מעצר לשבויים פולנים. בין 3 באפריל ו־19 במאי 1940 הוצאו להורג 22,000 מתושבי מחנות אלו: כ־6,000 שבויים ממחנה אוסטשקוב, כ־4,000 ממחנה סטרובלסק, כ־4,500 ממחנה קוזלסק, וכ-7,000 אזרחים הוצאו להורג בחלקים שונים של בלארוס ואוקראינה. הממשלה הפולנית הגולה לא קיבלה כל מידע על גורלם של אנשים אלו, פרט לעובדה כי 395 מהם (היחידים שניצלו מפקודת ההוצאה להורג) הועברו ממחנה יוחנוב למחנה גרזובץ, בקרבת וולוגדה.
עירוי פלזמה
שימושים רפואיים
אינדיקציות לשימוש של פלזמה קפואה כוללות את האינדיקציות הבאות:
טבח יער קאטין
ביצוע הטבח
פרט ל-395 הניצולים במחנה גרזובץ, כ-98% מהשבויים נרצחו: אנשי מחנה קוזלסק הוצאו להורג באתר ביער קאטין סמוך לסמולנסק, אנשי מחנה סטרובלסק הוצאו להורג בכלא הנ.ק.ו.ד. בעיר חארקוב וגופותיהם הוטמנו באתר פיאטיחטקי, וקציני משטרה מאוסטשקוב הוצאו להורג בכלא הנ.ק.ו.ד. במחוז קאלינין ונטמנו במדנוייה.
דמיטרי טוקארב, ראש הנ.ק.ו.ד. במחוז קאלינין, מסר תיאור מפורט של הרציחות במחוזו. על פי טוקארב בוצעו ההוצאות להורג בדרך כלל ביריות אקדח. היריות החלו בערב והסתיימו עם הזריחה. המשלוח הראשון הגיע ב־4 באפריל 1940 וכלל 390 אנשים. תחילה התקשו המוציאים להורג להרוג אנשים כה רבים בלילה אחד, והטרנספורטים שלאחר מכן כללו לא יותר מ־250 אנשים. הליך ההוצאה להורג התבצע כדלקמן: לאחר בדיקת פרטיו האישיים של הנידון, הוא נכבל והובל לתא מבודד. מייד עם כניסתו לתא נורה הקורבן בעורפו, גופתו הוצאה דרך דלת מצידו השני של התא והועמסה על משאית, בעוד הנידון הבא הוכנס אל התא. הליך זה נמשך בחודשים אפריל ומאי מדי לילה, פרט לחג אחד במאי. מכונות (לרוב מאווררים) שפעלו ברעש הסוו את קולות הירי. ליד סמולנסק הייתה שיטת ההוצאה להורג פשוטה וברוטאלית יותר, בדומה להוצאות להורג המוניות אחרות באותה התקופה, כגון פשעי האיינזצגרופן – הקורבנות הובלו כשהם כבולים אל סיפם של בורות ירי, ושם נורו בעורפם.
עירוי פלזמה
סיכונים
בשל סיכונים אלו, ובמיוחד הסיכון לזיהום, לאחר שנעשה שימוש במתן פלזמה כבר במלחמת העולם הראשונה, מתודה זאת נזנחה, עד להחזרת צה"ל את הפלזמה לשימוש צבאי מבצעי.
טבח יער קאטין
גילוי הטבח
לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב־22 ביוני 1941, הסכימה הממשלה הפולנית הגולה לשתף פעולה עם ברית המועצות כנגד גרמניה. הסכם שיקורסקי-מייסקי, שנחתם ב־30 ביולי 1941 בין הממשלה הפולנית הגולה לבין שגרירו של סטלין בלונדון, איבאן מייסקי, איפשר לגנרל ולדיסלב אנדרס להקים צבא פולני, שנודע בשם "צבא אנדרס" והורכב משבויי מלחמה שנותרו על אדמת ברית המועצות. על פי ההסכם העניקה ממשלת ברית המועצות "חנינה" לכל האזרחים והחיילים הפולנים בתחומה (אחד ממקבלי החנינה היה מנחם בגין). הגנרל אנדרס ביקש לדעת היכן הקצינים שנפלו בשבי, וסטלין הרגיע אותו ואת שיקורסקי באומרו כי הם שולחו לחופשי, אם כי כמה מהם נמלטו למנצ'וריה. ב־20 בספטמבר 1941 ניהל השגריר הפולני במוסקבה סטניסלב קוט שיחות עם השר אנדריי וישינסקי בנוגע לגורל השבויים. וישינסקי הצהיר כי "כל השבויים הפולנים על אדמת רוסיה ישוחררו" אך להכרזה זו לא היו כל תוצאות מעשיות.
עירוי פלזמה
ייצור
פלזמה קפואה מיוצרת על ידי תהליך בצנטרפוגה ואחריו הקפאה ושימור.
טבח יער קאטין
גילוי הטבח
כל עוד לא נודע גורלם של קצינים אלו רחשה תעלומת גורלם והעכירה את היחסים בין הממשלה הפולנית בגולה ובין ברית המועצות, אך הדברים לא הגיעו לעימות חזיתי בין שתי הממשלות. שיתוף הפעולה הצבאי נמשך, על אף רגשות שליליים של החיילים הפולנים כלפי הרוסים, רגשות שהביאו ליציאת צבאו של אנדרס לטהראן דווקא בימי המתקפה הגרמנית המחודשת לקראת קרב סטלינגרד. על אף האינטרסים המנוגדים ועל אף החששות בדבר גורל הקצינים הנעדרים, היה לפולנים ולרוסים אויב משותף.
עירוי פלזמה
שימוש כללי
השימוש בפלזמה ומוצריה התפתח במשך תקופה של ארבעה עשורים. השימוש בפלזמה קפואה גדל פי עשרה בארצות הברית, בין השנים 2000-2010, והגיע לכמעט 2 מיליון יחידות מדי שנה. מגמה זו ניתן לייחס למספר גורמים, כולל ירידת הזמינות של מנות דם מלאות עקב עלייה נרחבת בטיפול תוך שימוש במרכיבי דם ספציפיים. כמו כן השימוש ירד מאוד לאחר מלחמת העולם הראשונה במתאר צבאי בשל הסיכון בזיהום אך חזר בעשור האחרון לשימוש מבצעי בצה"ל.
פהנג
פהנג (במלאית: Pahang) היא מדינה במלזיה. בראש המדינה עומד סולטאן. פהנג נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בקלנטן בצפון, טרנגנו בצפון-מזרח, ים סין הדרומי במזרח, ג'והור ונגרי סמבילן בדרום ובסלנגור ופרק במערב. בירתה היא קואנטן והבירה המלכותית שלה (מקום משכנו של הסולטאן) היא פקן.
שמה המורחב של המדינה הוא פהנג דרול מקמור (במלאית: Pahang Darul Makmur, בג'אווי: ڨهڠ دار المعمور).
היסטוריה
במאה ה-8 אימפריית סריביג'איה (Srivijaya) שבסיסה היה באי סומטרה באינדונזיה של היום השתלטה על האזור. האימפריה שלטה באזור עד לדעיכתה במאה ה-11.
לאחר דעיכת סריבג'איה השתלטה על האזור אימפריית מג'פהיט שבסיסה היה באי ג'אווה, גם הוא באינדונזיה של היום. בהמשך סיאם כבשה את האזור מידיהם ואחרי הסיאמים שלטה באזור סולטנות מלאקה.
לאחר שפורטוגל הפילה את סולטנות מלאקה ב-1511 היא נלחמה על אזור פהנג במשך מרבית המאה ה-16 מול הולנד, סולטנות אצ'ה וסולטנות ג'והור. לאחר דעיכתה של סולטנות אצ'ה באמצע המאה ה-17 האזור עבר לידיה של סולטנות ג'והור. עם זאת שושלת הסולטאנים המקומיים, שהנהיגו את התושבים המקומיים מ-1470, הצליחה להשיג אוטונומיה נרחבת לפהנג.
עירוי פלזמה
שימוש בישראל
יתרונות הפלזמה על מנת הרטמן רגילה הן שפלזמה מכילה גורמי קרישה לכן עוזרת בעצירת הדימום בפצוע, וכן רמת החומציות שלה קרובה יותר לזאת של הדם.
טבח יער קאטין
גילוי הטבח
הממשלה הסובייטית הכחישה את הידיעה, וטענה כי הגוויות הן של עובדי בניין פולנים שנפלו לידי הגרמנים במהלך כיבוש האזור בשנת 1941. אל מול טענה זו עמדו ראיות, שנתקבלו אף על ידי הצלב האדום אשר שלח ועדת חקירה למקום, כי על פי מסמכים שנמצאו על גופות ההרוגים הטבח התרחש בשנת 1940. ממשלתו של שיקורסקי הביעה זעזוע, והמשבר הגיע לשיאו ב־27 באפריל עת הודיעה ממשלת ברית המועצות על ניתוק יחסיה עם הממשלה הפולנית הגולה, צעד אותו תכנן סטלין מזה זמן רב ללא כל קשר להאשמות בנוגע לקאטין. סטלין האשים את ממשלת שיקורסקי בשיתוף פעולה עם התעמולה הגרמנית, ופתח במסע להכרה בינלאומית בממשלת הבובות הפולנית שהוקמה במוסקבה ובראשה וונדה ואסילבסקה. חודשיים לאחר אירועים אלה מת שיקורסקי בהתרסקות מטוסו.
פהנג
היסטוריה
באמצע המאה ה-19 התרחשה מלחמת אזרחים בפהנג בין שני בניו של שליט פהנג באותו זמן. המלחמה הסתיימה סופית ב-1887, אך פהנג נחלשה מאוד בעקבותיה ובריטניה ניצלה זאת כדי להשתלט עליה.
עירוי פלזמה
חלופות
טיפול אלטרנטיבי בטוח ויעיל קיים לעיתים קרובות, לכן פלזמה קפואה כבר אינה הטיפול הנבחר בתנאים רבים. קריו הוא הטיפול המומלץ כאשר פיברינוגן או פקטור וון וילברט נזקק. עבור טיפול של המופיליה- קריו או פקטור 8 (VIII), מחומם או לא, זמינים. עבור טיפול של המופיליה B חמורה פקטור 9 (IX) מורכב עדיף. שני ריכוזים אלו מסונתזים מריכוז פלזמה, וכן הסיכון להעברת וירוסים זניח, לא היה זיהום כזה מאז 1985, כאשר פותחו טכניקות על מנת להרוג וירוסים, כולל HIV. רכז פקטור IX נושא מפגע נוסף בדמות תופעת לווי אפשרית של קרישיות יתר.
טבח יער קאטין
במהלך מלחמת העולם השנייה
גילוי טבח קאטין שירת את האינטרס הנאצי, ומכונת התעמולה של גבלס השתמשה בו כדי לפגוע בברית המועצות. גבלס כתב ביומנו "משקיפים זרים משתאים למראה הפיקחות המדהימה שבה הפכנו את תקרית קאטין לשאלה פוליטית בעלת חשיבות". הגרמנים הצליחו לפגוע בתדמיתה של ברית המועצות בעיני המערב. הישגם היה במניפולציה של הגנרל שיקורסקי שנכנס לפינה שלא רצה להידחק אליה, ובסיכון הברית בין מעצמות המערב ובין ברית המועצות.
עירוי פלזמה
חלופות
סיסטלואיד, תמיסת קולואיד, מכיל סרום אלבומין אנושי או שברי חלבוני פלזמה, עמילן הידרוקסי, ודקסטראן עדיפים כחלופה לפלזמה קפואה עבור העלאת נפח דם. הפרקטיקה של מתן שתי מנות כדוריות דם אדומות ופלסמה קפואה לאותו המטופל צריכה להיות מופחתת, כיוון שפרקטיקה זאת מוסיפה עלות ומכפילה את שיעור ההידבקות. כאשר התנאים מתאימים, דם מלא צריך להינתן כטיפול מועדף.
פהנג
היסטוריה
ב-1896 פהנג התאחדה עם פרק, סלנגור ונגרי סמבילן לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.
עירוי פלזמה
חלופות
על תמיכה תזונתית, פתרונות המכלים חומצות אמינו ודקסטרוז צריכים להילקח בחשבון. התחליף העיקרי לשימוש בפלזמה קפואה הוא תוכנית מקיפה של שימור דם. הכוללת אמצעים כגון: תרומה עצמית לפני ניתוח אלקטיבי, אינפוזיה של דם מלא, וההבנה כי אצל חולים רבים אנמיה בנפח נורמלי היא לא אינדיקציה למתן עירוי.
טבח יער קאטין
במהלך מלחמת העולם השנייה
בתוך פולין נעשה שימוש בטבח קאטין כחלק ממנגנון התעמולה האנטישמי, ונטען שהיהודים הם האחראים לטבח בקצינים הפולנים. ביומנו של יוסף גוזיק מתואר:.
פהנג
כלכלה
בעבר כלכלת פהנג התבססה בעיקר על כריית עצים, ולמרות שכיום חשיבות ענף זה פחתה, הוא עדיין מהווה חלק מרכזי בכלכלה המקומית. ענפים מרכזיים נוספים בכלכלה המקומית הם תיירות, דיג ותעשייה.
טבח יער קאטין
במהלך מלחמת העולם השנייה
לבעלי הברית המערביים, גילויו של הטבח והמשבר הפולני–רוסי שבא בעקבותיו, סיכנו את הברית עם ברית המועצות, דווקא בעת שהפולנים, שנראו כבעלי ברית חיוניים בתחילת המלחמה, הפכו מנכס לנטל בשל כניסתם למאבק של הענקים התעשייתיים והצבאיים, ברית המועצות וארצות הברית. ראש הממשלה הבריטי וינסטון צ'רצ'יל ונשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט נקרעו בין מחויבותם לבעל הברית הפולני, אשר בהנהגתו של שיקורסקי הציג עמדה בלתי מתפשרת, ובין בריתם עם סטלין בימים שבהם היה הצבא האדום בשיא כוחו ותנופתו. שגריר בריטניה שחקר את הרצח בשנת 1943 הוציא דו"ח בו האשים ברצח את ברית המועצות, אולם בריטניה הסתירה את הדו"ח כדי לא לפגוע ביחסים עם ברית המועצות.
באופן פרטי סבר צ'רצ'יל כי הרציחות אכן בוצעו על ידי הרוסים, ולדברי עדים שנכחו בשיחה עם שיקורסקי אף התבטא בהתאם לכך. עם זאת, בה בעת הרגיע את הרוסים כי לא ייחס אמינות לממצאי הצלב האדום כל עוד השטח בשליטה גרמנית, ומאוחר יותר נראה כי באופן פומבי קיבל את ממצאי "ועדת החקירה" הרוסית אשר את ממצאיה אף ציטט בזכרונותיו. בשנת 1944 מינה הנשיא רוזוולט קצין צבא בדרגת סרן בשם ג'ורג' ארל, השליח האמריקני המיוחד לבלקנים, להשיג מידע על שאירע ביער קאטין. ארל, באמצעות קשרים ברומניה ובבולגריה, השיג מידע רב וממנו הסיק כי הרוסים הם אלו שביצעו את הטבח. רוזוולט לא קיבל את הטענה, אמר שהוא משוכנע באחריותם של הגרמנים, והדו"ח של ארל נגנז. כאשר ביקש ארל רשות לפרסם את ממצאיו, קיבל פקודה החתומה על ידי הנשיא לסגת מכוונתו. הוא הודח מתפקידו ובילה את שארית המלחמה בסמואה האמריקנית.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה, התאימו השלטונות הקומוניסטים בפולין את עצמם לרוח התעמולה הסובייטית, וצנזרו כל מקור שיכול היה לשפוך אור על הפרשה. רק לאחר נפילת הקומוניזם בשנת 1989 נודעה האמת. בשנת 1965 פרסם המנהיג הפולני הגולה בלונדון, הגנרל ולדיסלב אנדרס, ספר בשם "פשע קאטין - מסמכים ועובדות" בו הטיל על הרוסים את האשמה בפשע.
בזמן משפטי נירנברג ניסה התובע הרוסי להטיל על הנאשמים הגרמנים את האשמה ברצח קאטין, וטען כי "אחד המעשים הפליליים החשובים ביותר שבהם נאשמים פושעי המלחמה הוא הוצאתם להורג ההמונית של שבויים רוסיים שנורו ביער קאטין ליד סמולנסק על ידי הפולשים הגרמנים הפשיסטים". לאחר שארצות הברית ובריטניה סירבו לתמוך בסעיף אישום זה, ויתרו הרוסים, וקאטין לא הוזכרה בפסקי הדין שהוציא הטריבונל.
בשנים 1951–1952 פעלה ועדת חקירה של הקונגרס של ארצות הברית אשר הסיקה כי הרציחות בוצעו על ידי הסובייטים.
שאלת האחריות לרציחות נותרה שנויה במחלוקת במערב, כמו גם מאחורי מסך הברזל. כך למשל בבריטניה בסוף שנות השבעים נגנזו כפרובוקציה תוכניות להקמת אנדרטה לנרצחים שעליה התאריך "1940" (ולא "1941"), זאת על אף האקלים הפוליטי של המלחמה הקרה. עד לחשיפת האמת בסוף שנות השמונים עוד היו שטענו כי הגרמנים ביצעו את הרציחות. כך למשל הסופר והעיתונאי הבריטי אלכסנדר ורט, שספרו "רוסיה במלחמה" שנכתב בשנות השישים, כעשרים שנה לאחר חשיפת הגוויות (יצא לאור בהוצאת מערכות), ואשר נכח בעת חקירת "ועדת החקירה" הרוסית, הגיע למסקנה כי על אף שסביר להניח כי הרוסים הם העומדים מאחורי המעשה, עדיין קיים סיכוי כי הפשע אכן בוצע על ידי הגרמנים.
בשנת 1974 הועלה הנושא מחדש בעקבות סרטו השערורייתי של הבמאי היוגוסלבי ממוצא סרבי דושן מאקאבייב, "סרט מתוק", אשר הוצג בפסטיבל קאן וכלל קטעים מקוריים בשחור לבן מתוך סרטים שצילמו הנאצים בעת גילוי הגופות.
חשיפת האמת
לאחר חשיפת האחראים האמיתיים לרציחות, הוציאה ממשלת פולין מספר בולי דואר המנציחים את האירוע. הראשון בהם, שיצא בשנת 1990, הוא בצורת צלב שעל זרועו האופקית השנה "1940" ועל האנכית המילה "קאטין". על בולים נוספים מוצגת הבתולה הקדושה כשהיא חובקת שבוי מלחמה שראשו מגולח ופצע כניסה של כדור ניכר בעורפו.
במהלך ביקורו של נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי ברוסיה בספטמבר 2004, הודיעו פקידים רוסים כי הם מוכנים למסור לידיו את כל המידע על הטבח בקאטין מייד לאחר שהמסמכים יעברו סיווג מחדש. במרץ 2005 סיימו השלטונות הרוסים את החקירה. התובע הצבאי הרוסי הראשי אלכסנדר סאבנקוב הכריז כי הטבח לא היה רצח עם, פשע מלחמה או פשע נגד האנושות, וכי 116 מתוך 183 הכרכים של המסמכים שנאספו במהלך החקירה הרוסית יישארו חסויים.
בשל כך החליט המכון הלאומי הרוסי להנצחה לפתוח בחקירה משלו. ראש המכון, ליאון קיירס, אמר שאנשיו ינסו לזהות את המעורבים במתן הפקודה לרציחות ובביצוען. בנוסף לכך, ב־22 במרץ 2005, חוקק הסיים (הפרלמנט הפולני) פה אחד חוק לפיו על רוסיה לסווג את מסמכי קאטין באופן שיאפשר את פרסומם, וכן לסווג את אירועי קאטין כרצח עם.
העדויות לפיהן היו הרוסים אשמים ברציחות קאטין ולא הגרמנים, משמשות לעיתים כלי בידי מכחישי השואה, וכטיעון נגד החוקים הפליליים האוסרים על הכחשת השואה.
בשנת 2007 יצא סרט פולני בבימויו של אנדז'יי ויידה בשם "קאטין" שמגולל את סיפור הטבח. הסרט היה מועמד לזכייה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
באפריל 2010 השתתף לראשונה בהיסטוריה ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין, בטקס לציון 70 שנה לטבח. לפני הטקס שודר לראשונה בטלוויזיה הממלכתית ברוסיה הסרט "קאטין", שעד אז לא הוצג במדינה. ב-10 באפריל 2010 התרסק מטוסו של נשיא פולין שהיה בדרכו לסמולנסק לטקס האזכרה, וכל 96 נוסעיו ואנשי צוותו נהרגו.
בנובמבר 2010 פרסם הפרלמנט הרוסי הודעה מיוחדת המודה באחריות הרוסית לטבח ומצביעה על יוסיף סטלין כמי שנתן את ההוראה הישירה לביצועו.
כולם הלכו לג'מבו
כולם הלכו לג'מבו הוא פזמון שביצעה ציפי שביט ונכתב למופע ג'אמבו מיוזיקל שעלה בשנת 1971.
רקע
בשנת 1971 הועלה מופע מוזיקלי רב-משתתפים בתיאטרון העממי על ידי המפיק אברהם דשא (פשנל) בככובם של מירי אלוני, מוטי פליישר, ניצה שאול וציפי שביט. מספר ימים לפני העלאת המופע, שברה ציפי שביט את רגלה. יורם טהרלב, שכתב את מרבית השירים למופע, חיבר ללחנו של שיר איטלקי מילים בעברית, שכותרתו "כולם הלכו לג'מבו". שביט עלתה לבמה עם רגלה השבורה מחופשת לילדה וביצעה את השיר, אשר זכה להצלחה שתרמה להפיכת המופע ללהיט.
השיר האיטלקי המקורי הוא Volevo un gatto nero ("רציתי חתול שחור"), שיצא לאור בשנת 1969. השיר תורגם גם ליפנית.
נובוספאסקויה
נובוספאסקויה (ברוסית: Новоспасское) היא יישוב עירוני שנמצא במחוז אוליאנובסק, רוסיה.
היסטוריה
הוא נוסד ב ונקרא בתחילה סולובצובו על שם בעל הכפר. לאחר פתיחת קו הרכבת ריאז'סק-סיזראן ב-1874, היישוב התפתח סביב תחנת תחנת הרכבת, ושמו שונה ב-1875 לנובוספאסקויה.
שדות נפט התגלו באזור בשנות ה-60 של המאה ה-20, ונובוספאסקויה קיבלה מעמד של יישוב עירוני ב-1966.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 3 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא פברואר ( מעלות צלזיוס).
תנועה ותחבורה
היישוב העירוני ממוקם ליד הכביש M5.
The Voice ישראל
The Voice (דה וויס) ישראל הייתה תוכנית מציאות ישראלית העוסקת בחיפוש כישרונות מוזיקליים על ידי "מנטורים". הפרס לזוכה הוא חוזה הקלטות בינלאומי בחברת התקליטים הליקון (פרס בשווי מאות אלפי שקלים). התוכנית, המבוססת על הגרסה ההולנדית של הפורמט, "The Voice of Holland", שודרה לראשונה בערוץ 2 במסגרת שידורי רשת ב-7 בינואר 2012 בהנחיית מיכאל אלוני. העונה החמישית שודרה בערוץ 13.
התוכנית זכתה לביקורות חיוביות על שיטת הכיסאות המסתובבים. הביקורות הביעו הערכה לכבוד שמעניקה התוכנית לקול ולאיכויות השירה; בניגוד לתוכניות אחרות, נבחנים המתמודדים על ידי המנטורים אך ורק על פי קולם ללא הטיה בהשפעת המראה או סיפור הרקע שלהם.
התוכנית זכתה בקטגוריית תוכנית הריאליטי לשנת 2013 ולשנת 2016 בטקס פרסי הטלוויזיה.
עונה ראשונה (2012)
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-7 בינואר 2012. תוכנית הפתיחה של זכתה לרייטינג של 38.9% כשהשיא היה באודישן של רז שמואלי (43.4%). פרק האודישנים השני זכה גם הוא ל-39.4% כשהשיא היה 47.1%.
המנטורים בעונה זו היו אביב גפן, שרית חדד, רמי קלינשטיין ושלומי שבת. בעונה זו סדר כיסאות המנטורים המסתובבים מימין לשמאל היה: שלומי, אביב, שרית ורמי.
בעונה זו סיוון קליין הייתה כתבת הרשת.
עונה שנייה (2012-13)
העונה השנייה עלתה לשידור ב-11 בדצמבר 2012. תוכנית הפתיחה של העונה השנייה זכתה לרייטינג של 35.4% ופרק האודישנים השני זכה לרייטינג של 37.8%.
המנטורים בעונה זו היו שרית חדד, אביב גפן, שלומי שבת ושניים מחברי להקת משינה, יובל בנאי ושלומי ברכה, על תקן מנטור אחד, לאחר שהמנטור לשעבר רמי קליינשטיין עזב את התוכנית. סדר כיסאות המנטורים המסתובבים מימין לשמאל היה: יובל ושלומי ברכה, שרית, אביב ושלומי שבת.
ירדן הראל הייתה כתבת הרשת של עונה זו.
עונה שלישית (2014)
העונה השלישית עלתה לשידור ב-7 ביוני 2014.
מור סילבר הייתה כתבת הרשת בעונה זו.
עונה רביעית (2016-17)
העונה הרביעית החלה את שידוריה ב-7 בדצמבר 2016. בעונה זו הדוגמנית שלומית מלכה הצטרפה למיכאל אלוני בהנחיית התוכנית.
המנטורים בעונה זו היו אביב גפן, שלומי שבת, מירי מסיקה (שהייתה למחליפה של שרית חדד עקב מעברה לתוכנית "בית ספר למוזיקה" של המתחרה קשת) ואברהם טל שהיה למחליף של מוש בן ארי שעזב את התוכנית גם הוא. סדר כיסאות המנטורים המסתובבים מימין לשמאל היה: מירי, שלומי, אביב ואברהם.
בעונה זו, בניגוד לעונות קודמות, היו חמישה פיינליסטים בגמר.
עונה חמישית (2019)
שידורה של העונה החמישית החל ב-20 במאי 2019. זו העונה הראשונה שעלתה בערוץ 13 ולא בערוץ 2, זאת בעקבות פיצול ערוץ 2 ומעבר הזכיינית "רשת" לאפיק 13. מיכאל אלוני הנחה את עונה זו לבדו לאחר שהמנחה שלומית מלכה לא המשיכה בעונה זו.
המתמודדים
הערות
מתמודדים בולטים
אימרי זיו – התחרה בעונה הראשונה של "The Voice", הוא הגיע לשלב הדו-קרב שם הפסיד לאורית שלום. ב-2017 התחרה בכוכב הבא לאירוויזיון (אחרי שכבר היה פעמיים באירוויזיון בתור זמר ליווי). הוא זכה בתוכנית ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2017, בקייב, אוקראינה. הוא השתתף בחצי הגמר ה-2, שם סיים במקום השלישי ועלה לגמר, בגמר סיים במקום ה-23 (מתוך 26) בלבד.
גיא ויהל – זכו להכרה כאשר התחרו בעונה הראשונה של "The Voice". הם היו בנבחרת של אביב גפן, והגיעו לשלב שמינית הגמר, שם הודחו. ב-2012 הוציאו את סינגל הראשון שלהם, רצים באוויר. הסינגל זכה להצלחה רבה.
יובל דיין – זכתה להכרה בעונה הראשונה של תוכנית זאת כאשר שרה באודישן את "שאריות של החיים" של הפרויקט של עידן רייכל. דיין בחרה להצטרף לנבחרת של שלומי שבת. דיין סומנה כפייבוריטית לניצחון, אך בחצי הגמר, דיין בחרה לפרוש מהתוכנית כדי להתמקד בקריירת סולו, ובמקומה עלה לגמר צחי הלוי. לאחר הפרישה, החלה דיין להתמקד בקריירה עצמאית, היא זכתה להצלחה רבה ושירים רבים שלה זכו גם הם להצלחה רבה. דיין חזרה בעונה החמישית של תוכנית זאת בתור שופטת, ביחד עם שלומי שבת.
צחי הלוי – חבר בלהקת "מיומנה" מ-1999, אך זכה לפרסום רק בעונה הראשונה של התוכנית. הוא עבר את האודישן אחרי שביצע את "Rolling in the Deep" של אדל, ובחר להיות בנבחרת של שלומי שבת. הלוי עלה לגמר כשניצח בדו-קרב את יובל דיין, אחרי שזו החליטה לפרוש מהתוכנית. הוא הגיע יחד עם חנן בן סימון למקומות השלישי והרביעי, כאשר שניהם הודחו בו זמנית. הלוי הוציא כמה סינגלים, אך בחר להתמקד בקריירת המשחק שלו וזכה להצלחה, כאשר שיחק בסרט "בית לחם" וזכה על משחקו בסרט בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כשגם הסרט עצמו זכה בפרס הסרט הטוב ביותר. בהמשך שיחק גם בסדרות כמו "פאודה" ו"המדרשה" שגם הן זכו להצלחה. בשנת 2020 זכה בתוכנית המציאות הזמר במסכה בתור "התרנגול".
בניה ברבי – התחרה בעונה הרביעית של תוכנית זאת כאשר שר באודישן את "מודה אני" של מאיר אריאל, ובחר להצטרף לנבחרת של אברהם טל (זמר). ברבי הודח בשלב ההופעות החיות. ב-2017 הוציא את השיר "אל תשאלי" יחד עם גיל ויין שזכה להצלחה. לאחר שנה יצא הסינגל "מישהו איתי כאן" שזכה גם הוא להצלחה. בגמר העונה החמישית, הופיע ברבי עם שירו "תפסת לי מקום".
ניב דמירל – התחרה בעונה השלישית של התוכנית. בחר להצטרף לנבחרת של מוש בן ארי. הגיע למקום הרביעי בגמר התוכנית. לאחר סיום התוכנית, החל דמירל בעבודה על אלבום הבכורה "בין הסימנים" שיצא לאור ב-30 במרץ 2017. בשנת 2022 השתתף בעונה התשיעית של הכוכב הבא שם הודח בחצי הגמר השני.
גדי אלטמן – התחרה בעונה הראשונה של התוכנית. בחר להצטרף לנבחרת של רמי קליינשטיין. הודח ברבע הגמר. אלטמן התפרסם עוד לפני התוכנית. הוא הקים את להקת "בוטן מתוק בקרקס".
רז שמואלי-התחרתה בעונה הראשונה של התוכנית, בה הגיעה למקום השני. לאחר סיום התוכנית, החלה לעבוד על אלבום הבכורה "יריות באוויר" שיצא לאור בינואר 2014.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
זכר
זָכָר (♂) בבעלי החיים הוא הזוויג המייצר את תאי הזרע. בצמחים, הזכר הוא הזוויג המייצר את האבקה שבאבקנים.
הזכר והנקבה יוצרים יחדיו את מנגנון הרבייה הזוויגית (בניגוד לרבייה אל-זוויגית).
התופעה שבה קיימים הבדלים חיצוניים בין זכר ונקבה מאותו מין נקראת דו צורתיות זוויגית. עם זאת, יש מינים שבהם לא קיימים הבדלים בולטים בין הזכר מהנקבה.
המושגים זכר ונקבה משמשים גם לתיאור מנגנוני רבייה בעולם הצומח.
במין האנושי קרוי הזכר הבוגר "איש" (אף שכיום המילה איבדה ממשמעותה הזוויגית והיא מילה נייטרלית יותר, בעוד "גבר" תפסה את מקומה כמילה זכרית במופגן).
בביולוגיה מקובל לסמן זכר באמצעות מעגל שממנו יוצא חץ, סימון השאול מהסימון המקובל לכוכב מאדים באסטרולוגיה ובאסטרונומיה. מקובל לקשר את מאדים לאל מלחמה הרומי מרס, ולפיכך רואים בו סמל לתכונות גבריות.
הזוויג זכר נקבע בבני האדם וביונקים הודות לקבלת כרומוזום Y מהאב, כרומוזום זה וכרומוזום X נקראים כרומוזומי זוויג, כך שהקריוטיפ של הזכר יהיה XY ואילו של הנקבה יהיה XX. בחרקים ובעופות קביעת המין הפוכה מביונקים.
קישורים חיצוניים
גלריית חיות:
קורבה
{{פירושונים|
Courbet
אישים:
אחר:
ראו גם
}}
אזורי לחות (ספר)
אזורי לחות (בגרמנית: Feuchtgebiete ובאנגלית: Wetlands) הוא ספר הביכורים, בחלקו אוטוביוגרפי, של הסופרת שרלוטה רוש שיצא לאור בגרמניה ב-2008 והיה לרב–המכר המצליח ביותר בגרמניה, ממנו נמכרו יותר ממיליון וחצי עותקים ב-2009. התומכים מסווגים אותו רומן אירוטי והמבקרים - פורנוגרפיה. זכויות התרגום נרכשו על ידי 27 מדינות ובמרץ 2009 הוא היה הספר הגרמני הראשון שכיכב במקום הראשון בדירוג המכירות העולמי של אמזון מאז תחילת הדירוג. הספר תורגם לעברית ב-2009 על ידי עופרה קק לכנרת זמורה-ביתן דביר ועובד לסרט בבימוי דייוויד וננדט ובכיכובה של קרלה ג'ורי כ"הלן" שהוקרן לראשונה בפסטיבל לוקרנו באוגוסט 2013.
תקציר העלילה
עלילת הספר מתפרסת על פני מספר ימים בהם מאושפזת הלן ממל בת ה-18 - צעירה משעשעת, בוטה, נטולת עכבות, סקרנית וחופשייה מינית - במחלקה פנימית של בית החולים עקב פיסורה אנאלית שהיא גרמה לעצמה בעת גילוח האזור. היא מחכה לביקור הוריה הגרושים בתקווה נואשת שהשניים ישלימו ביניהם סוף סוף ליד מיטת חוליה. ובינתיים היא בוחנת את האזורים הלחים בגופה ומניחה לרובין, אח בית החולים, לצלם את החלקים החומקים ממבטה הסקרני. ליד מיטתה היא אף מטפחת אוסף של גלעיני אבוקדו המשמשים אותה לצרכים שונים. ולאורך כל הדרך היא אומרת בקול רם את מה שאחרים לא מעיזים אפילו לחשוב.
השראה
לדברי רוש, היא קיבלה השראה לכתוב את הרומן בעת שישבה על האסלה בדירה של חברתה הטובה ביותר בעיר הקתולית קלן. כדי להעביר את הזמן היא נטלה בקבוק סבון שהיה מונח בחדר וגילתה - לחרדתה - שזה סבון המיועד לניקוי הנרתיק. "התחלתי לחשוב, 'אלוהים, אני האדם היחיד שלא משתמש בסבון לוגינה'" היא סיפרה בראיונות. את הספר כתבה כדי לתקוף את "האובססיה של החברה לנקיון והיגיינה" אשר לטענתה, מיליוני נשים נדרשות לציית לה מדי יום ללא מחשבה. "אזורי לחות" נוגע במספר נושאי טאבו למשל מין אנאלי. אוננות, לֶסְבִּיּוּת וצריכת מין בתשלום אך לא רק בזירה המינית אלא גם באלה שניתן למצוא בחברה בכלל, במיוחד במשפחות שאינן מתפקדות למשל פגיעה עצמית, שימוש בסמים, התמודדות עם ניסיונות התאבדות, וגילוי עריות.
ביקורת
עם צאתו לאור עורר הספר מהומה תקשורתית עזה וטעונה בדבר טיבו: המבקרים טענו שהוא פורנוגרפיה מובהקת לשמה במסווה כזה או אחר והאוהדים שהוא מניפסט פמיניסטי מחאתי מפי מי שהוכתרה כדוברת של הדור הפמיניסטי החדש של גרמניה. הספר השווה ל"התפסן בשדה השיפון" מאת ג'יי די סלינג'ר, "קראש" מאת ג'יימס גראהם באלארד ו"הסריסה" מאת ג'רמיין גריר. דר' קלאודיה נויזיס, חוקרת ומנחה מוסמכת להטמעת חשיבה מגדרית מאוניברסיטת הומבולדט של ברלין טוענת כי אחת הסיבות להצלחה המסחררת של הספר בגרמניה היא כי הוא אנטיתזה ל"תוכניות טלוויזיה כמו הטופ מודל הבאה של גרמניה, בהנחיית דוגמנית העל היידי קלום. וכי בכל מדינה שיש יחס חברתי דומה לניקוי הגוף, להיגיינה ולתפקודי הגוף בכלל נשים צעירות תראה בו דרך אחרת להתמודדות עם הלחץ העצום להיות יפה, בעלת גוף מושלם, קרייריסטית מוצלחת לפני לידת ילדן הראשון.
סנופלייק
סנוֹפלֵייק (באנגלית: Snowflake, תרגום: פתית שלג) היא חברה המספקת שירותי מחסן נתונים במחשוב ענן, שנוסדה בשנת 2012.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-23 ביולי 2012 בסן מטאו שבקליפורניה, על ידי שלושה מומחי מחסן נתונים: ד"ר בנואה דז'וויל (Benoit Dageville), ד"ר תיירי קרוּאנֵס (Thierry Cruanes) וד"ר מרצין ז'וקובסקי (Marcin Żukowski). דז'וויל וקרוּאנֵס עבדו קודם לכן בחברת אורקל, וז'וקובסקי נמנה קודם לכן עם מייסדי חברת ההזנק ההולנדית . מנכ"ל החברה הראשון היה מייק ספייסר, משקיע הון סיכון, המשמש כדירקטור בחברה. בתחילת 2022 מועסקים בחברה יותר מ-3,000 עובדים בעשרים מדינות.
שירותי החברה ניתנים על גבי שירות אחסון הענן Amazon S3 מאז 2014, על גבי Microsoft Azure מאז 2018, ועל גבי Google Cloud Platform מאז 2019.
ביוני 2014 מונה, יוצא מיקרוסופט, למנכ"ל החברה. באוקטובר 2014 גייסה החברה 26 מיליון דולר, כשלה 80 ארגונים המשתמשים בשירותיה. ביוני 2015 גייסה החברה עוד 45 מיליון דולר, והכריזה על המוצר שלה, מחסן נתונים במחשוב ענן. באפריל 2017 גייסה החברה 100 מיליון דולר. באוקטובר 2018 גייסה החברה 450 מיליון דולר, והגיעה לשווי של 3.5 מיליארד דולר.
במאי 2019 מונה פרנק סלוטמן, מנכ"ל ServiceNow לשעבר, למנכ"ל החברה.
בפברואר 2020 גייסה החברה 479 מיליון דולר, כשלה 3,400 ארגונים המשתמשים בשירותיה.
ב-16 בספטמבר 2020 יצאה סנופלייק בהנפקה ראשונה לציבור (IPO) עם מחיר יעד למניה שעמד על 120 דולר, ערך זה יותר מהוכפל ביום המסחר הראשון, ל-253.93 דולר, והעמיד את שווי השוק של החברה על 70.4 מיליארד דולר. הגיוס ב-IPO הגיע ל-3.4 מיליארד דולר, מה שהופך אותו ל-IPO הגדול ביותר בתחום התוכנה בהיסטוריה עד אז. וזה היה גם ה-IPO הגדול ביותר בהיסטוריה שהכפיל את שוויו ביום המסחר הראשון.
באוקטובר 2021 פתחה החברה בישראל סניף מכירות ותמיכה.
איתי אלקסלסי
איתי אלקסלסי (נולד ב-15 ביוני 1988) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בהפועל כפר שלם.
קריירה
בקיץ שוחרר מהפועל תל אביב וחתם בהפועל ראשון לציון, עמה עלה לליגת העל, ובעונת 2011/2012 ירד עמה בחזרה לליגה הלאומית.
בקיץ חתם אלקסלסי בהפועל ניר רמת השרון, אך במדיה ערך רק שתי הופעות בליגת העל, ובספטמבר חזר להפועל ראשון לציון. ב-19 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה.
בקיץ חתם בהפועל פתח תקווה, עימה חזר בתום העונה לליגת העל אחרי שנתיים של היעדרות. אלקסלסי שיחק רק משחק אחד בליגת העל עם הקבוצה, ובספטמבר חזר לקדנציה שלישית בהפועל ראשון לציון.
בקיץ חתם בהפועל עפולה, ובמהלך העונה עבר למכבי אחי נצרת, במדיה שיחק שנה וחצי. בקיץ חזר להפועל כפר סבא לאחר שירדה לליגה הלאומית, ובינואר  חזר לקדנציה רביעית בהפועל ראשון לציון.
ביוני חתם אלקסלסי במ.ס. כפר קאסם מליגה א'.
ב-18 בינואר 2021 חתם אלקסלסי בהפועל כפר שלם.
שער הגולן
שַׁעַר הַגּוֹלָן הוא קיבוץ המשתייך לתנועת הקיבוץ הארצי ונמצא מדרום לכנרת ליד נהר הירדן וליד נהר הירמוך, ושייך למועצה אזורית עמק הירדן. שמו ניתן לו משום מיקומו, המהווה מעין שער כניסה לאזור רמת הגולן.
היסטוריה
קבוצת המייסדים עין הקורא שכללה עולים מצ'כיה ופולין התארגנה בשנת 1930 באזור ראשון לציון. ב-21 במרץ 1937 עלו על הקרקע כאחד מיישובי חומה ומגדל. במרץ 1938 היו בשער הגולן 105 חברים ו-22 ילדים, כאשר חלק נוסף של הקבוצה עדיין שהה בראשון לציון. 15 חברים עסקו בחקלאות, 10 בעבודות חוץ והשאר בבניין ותחזוק הקיבוץ. במאי 1945 פשט ארבה על שדות הקיבוץ. במרץ 1947 הציבה קופת חולים רופא בשער הגולן ובוטל הצורך ללכת לאפיקים לקבלת טיפול רפואי.
ב-15 במאי 1948 בבוקר, מיד לאחר הקמת מדינת ישראל, הותקפו שער הגולן ומסדה על ידי הצבא הסורי. טנקים סוריים התקרבו אחר הצהריים אל עמדת המים הקדמית בה שהו 8 לוחמים והרסו אותה בפגזי תותח דו-ליטראות. 5 מהלוחמים נהרגו במקום ועוד אחד נהרג בעת הבריחה למתחם הקיבוץ. העיראקים ששהו בנהריים תקפו מדרום והשמידו את מכון המים הישן. מגדלי המים בתוך שער הגולן ומסדה נהרסו על ידי תותחי הסורים והקיבוצים נותרו בלי מים. במהלך הלילה הלכו חברי הקיבוץ לאפיקים להביא מים וכדי חלב.
הקיבוץ היה נתון להפגזות בלתי פוסקות שגרמו להרס רב ולא הותירו בית אחד עם גג על כנו. הילדים, הזקנים והפצועים רוכזו במקלט היחיד של הקיבוץ. בלילה הראשון פונו הילדים עד גיל 4 לחיפה. בלילה השני פונו ילדי בית הספר היסודי. לאחר ארבעה ימי לחימה, ב-18 במאי 1948, ניצלו מגיני שער הגולן הפוגה בקרבות, פינו את הקיבוץ ועברו לאפיקים ובית זרע. הצבא הסורי נכנס לקיבוץ והוא נבזז ונהרס. ב-24 במאי שבו חברי הקיבוץ למקום והתחילו בשיקום הקיבוץ ובנייתו מחדש. נטישת הקיבוץ גררה ביקורת מצד הממסד הישראלי. היישוב לא קיבל את נס הקוממיות כאשר ניתן לשאר היישובים ורק לאחר שנים רבות ומאבקים רבים הוא ניתן לו
הקיבוץ המשיך לסבול ממעשי חבלה ומיקוש, של מסתננים מן הגבול הסורי, עד למלחמת ששת הימים. באחד מאירועי החבלה הבולטים, אשר אירע ב-8 באוקטובר 1966, נהרגו 4 שוטרי משמר הגבול שעה שרכבם עלה על מוקש בפרדסי המשק, שעה שהיו בדרכם לבדוק אתר של פיצוץ שני מטעני חבלה אחרים אשר הרסו עגלת טרקטור ומחסן כלים.
בשנת 1991 התרחש בקיבוץ רצח עינב רוגל.
חברי קיבוץ ידועים
מרים רות - סופרת ילדים.
חיים ברקני - מלחין, מעבד ומנצח.
יוסף נצר - פזמונאי ובמאי.
הניה רבינוב – קשישת הקיבוצניקיות בישראל
הניה רבינוב הגשימה את חלומה הציוני, הייתה ממקימי קיבוץ שער הגולן, והייתה ותיקת חברי הקיבוצים בישראל. הלכה לעולמה ב-29 בינואר 2021 בגיל 110, (שלושה חודשים בלבד לפני יום הולדתה ה-111).
אמריקה לא יכולה לעשות שום דבר נגדנו
אמריקה לא יכולה לעשות שום דבר נגדנו היא סיסמה ששימש במקור המנהיג העליון של איראן לשעבר, האייתוללה רוחאללה חומייני במהלך משבר בני הערובה באיראן, בפעם הראשונה כדי להבטיח לאיראנים שארצות הברית לא תוכל להחזיר את השאה המודח מאיראן בחזרה לכס המלכות הפרסי. ההצהרה הפכה אז לסיסמה לא רשמית עבור המהפכה האיראנית שהביאה להקמת רפובליקה אסלאמית תחת שלטונו של חומייני.
יישום
בתגובה לבקשת איראן להסגרת השאה מאיראן מוחמד רזא פהלווי, נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, סיפק את תוכניות הנסיעה של השאה לפנמה. בכך ביקש קרטר לבטל את אפשרות ההסגרה בתמורה לבני ערובה שהוחזקו על ידי איראן המהפכנית למשך 444 ימים (4 בנובמבר 1979, עד 20 בינואר 1981) לאחר קבוצה של סטודנטים מהפכנים איראנים המזוהים עם סטודנט מוסלמי חסידי קו האימאם פרצו ונכנסו לשגרירות ארצות הברית בטהרן ולקחו את הצוות הדיפלומטי שלה כבני ערובה. זו, בתורה, הייתה פעולה בתגובה לארצות הברית שהציעה מקלט מדיני לשאה. שבוע לאחר התקרית, הסדינים והכספים של איראן הוחרמו על ידי ארצות הברית. עם זאת, למרות מה שנחשב על ידי איראן כאיומים בינלאומיים, עדיין הייתה אפשרות לקיים משפטים עבור מרגלים אמריקאים לכאורה, ותגובתו של האייתוללה חומייני נגד איום קרטר המתפרסמת באופן קבוע על ידי כלי תקשורת בינלאומיים, הייתה הסיסמה "אמריקה לא יכולה לעשות דבר ארור נגדנו".
הסיסמה שימשה גם על ידי עלי חמינאי, יורשו של חומייני, או נרמזה בצורה מגוונת. הוא שימש גם כמה פקידים איראנים אחרים.
מדינות המממנות טרור
מדינות המממנות טרור (באנגלית: State Sponsors of Terrorism) הוא תואר שנמצא בשימוש מחלקת המדינה של ארצות הברית, ומתייחס למדינות שהמחלקה מגדירה ככאלה אשר "מספקות תמיכה ומימון למעשי טרור בינלאומי באופן עקבי". הכללה ברשימה זו גוררת החרמה נוקשה וסנקציות בידי ארצות הברית ומדינות המערב.
הרשימה נערכה לראשונה ב-1979 ונכללו בה אז לוב, עיראק, דרום תימן וסוריה.
הר הארקורט
הר הארקורט או הר הרקורט (באנגלית: Mount Harcourt) הוא הר בקצה הצפוני של רכס חבר העמים, שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 9.2 קילומטרים ממזרח להר קיפין.
ההר ממוקם בסמוך להר רוברט סקוט, ומתנשא מעל צידו המזרחי של שפכו של קרחון בירדמור אל מדף הקרח רוס.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה בדצמבר 1908 על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
ואניטי פייר (כתב עת, 1983)
ואניטי פייר (באנגלית: Vanity Fair; מילולית: יריד ההבלים) הוא כתב עת, שיוצא לאור בארצות הברית.
הגרסה הראשונה של ואניטי פייר התפרסמה בין השנים 1913–1936. המגזין הושק מחדש בשנת 1983, הוא כולל חמש מהדורות בינלאומיות ועוסק בתרבות פופולרית, אופנה ואקטואליה.
המגזין המקורי
קונדה מוטרוז נאסט החל את צעדיו בתחום העיתונות כשרכש את מגזין האופנה Dress (לבוש) בשנת 1913. נאסט שינה את שם המגזין ל"לבוש ויריד ההבלים" (Dress and Vanity Fair) והוציא לאור ארבעה גיליונות של כתב העת בשם זה, לאחר שרכש את הזכות להשתמש בשם "יריד ההבלים" בארצות הברית. בשנת 1914 שינה נאסט את שם כתב העת ל"יריד ההבלים", ומינה את פרנק קרונינשילד לעורך כתב העת, תחתיו זכה כתב העת להצלחה רבה. בין היתר כתבו בעיתון סופרים רבים ובהם אלדוס הקסלי, ת"ס אליוט, פרנץ מולנר, גרטרוד שטיין ודיונה בארנס.
בשנת 1919 מונה רוברט בנצ'לי לעורך העיתון בפועל, יחד עם דורותי פארקר שעבדה קודם לכן בכתב העת "ווג". בנצ'לי שכר את המחזאי רוברט אי. שרווד לעבוד עמו על העיתון. בשנת 1925 כבר נחשב "ואניטי פייר", לצד כתב העת "הניו יורקר", לאחד מכתבי העת המובילים בתרבות האמריקאית. במגזין כתבו הסופרים תומאס וולף, ת"ס אליוט ופי. ג'י וודהאוס ואדוארד שטיכן צילם עבורו.
חידוש המגזין
בשנת 1981 החליטה הוצאת קונדה נאסט להוציא את המגזין מחדש באותו השם.
באוקטובר 2010, פרסם המגזין תחקיר על האחיות קלייר ושרה ברונפמן, בנותיו של אדגר ברונפמן (האב), שהצטרפו לארגון אמריקאי מסתורי בשם נקסיום, הזרימו אליו מיליוני דולרים מירושתן למרות התנגדות אביהן, ותובעו את מי שיוצא נגדו. אחר כך התגלה כי הארגון היה למעשה כת שעסקה בסחר במין, עבודות כפייה וסחיטה באיומים, תוך כדי התחזות לחברה המספקת שירותי שיווק.
ביוני 2012, ערך המגזין תחקיר על שרה נתניהו, בו טען כי היא "מנהלת את ההצגה וחורצת גורלות".
בגיליון מאי 2014, התפרסם מאמר שכתבה מוניקה לווינסקי, שכותרתו "בושה והישרדות", ובו דנה בחייה ובפרשת עם יחסיה הנשיא קלינטון. זמן קצר אחר כך הכריז המגזין שלווינסקי תהיה בעלת טור, ותכתוב על נושאים רלוונטיים שמעניינים אותה.
ביוני 2017, פרסם המגזין ריאיון עם הטניסאית האמריקאית סרינה ויליאמס, עם תמונת שער של ויליאמס בהריון בעירום מלא.
בנובמבר 2017, הוכרז כי ראדיקה ג'ונס, מנהלת המערכת של מדור הספרים של הניו יורק טיימס, תחליף כעורכת הראשית את גריידון קרטר לאחר 25 שנה, ב-11 בדצמבר 2017.
מהדורות בינלאומיות
ישנם חמש מהדורות בינלאומיות של המגזין; ב (מאז 1991), איטליה (מאז 2003, גרסה המתפרסמת מדי שבוע), ספרד (מאז 2008), צרפת (מאז 2013), ומקסיקו (מאז 2015).
דירוגים
ואניטי פייר נוהג לפרסם רשימות של דירוגים שונים, בין היתר מאז 2004 פרסם את "רשימת המתלבשים הטובים בעולם". כך לדוגמה בשנת 2009 נבחרה מישל אובמה במקום הראשון וקרלה ברוני בשני. ואניטי פייר הפסיק לפרסם את רשימת המתלבשים בשנת 2017, לאחר מינוי ראדיקה ג'ונס לעורכת ראשית. דירוגים נוספים כוללים את "רשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם", ו"רשימת האנשים המשפיעים בתקשורת ובעולם התרבות".
גביע אפריקה לאומות 2017
גביע אפריקה לאומות 2017 הוא טורניר הכדורגל ה-31 של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך בגבון מ-14 בינואר עד 5 בפברואר 2017 בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. נבחרת קמרון זכתה בגביע, לאחר ניצחון 2–1 בגמר על נבחרת מצרים. בזכות זכייתה בגביע, קמרון השתתפה בטורניר גביע הקונפדרציות 2017 שהתקיים ברוסיה, יחד עם אלופות היבשות האחרות.
שלב המוקדמות
נבחרת גבון העפילה למשחקים באופן אוטומטי מתוקף היותה המארחת. לשלב מוקדמות הטורניר נרשמו 51 נבחרות שהתחלקו ל-4 דרגים. הנבחרות הוגרלו ל-13 בתים (נבחרת אחת מכל דרג). הראשונה בכל בית העפילה לטורניר, ושתי הסגניות הטובות ביותר העפילו גם הן.
מבנה טורניר הגמר
מבנה משחקי הגמר של גביע אפריקה לאומות 2017 זהה לזה של הטורניר הקודם. התחרות מחולקת לשני שלבים: שלב הבתים ושלב הנוק אאוט.
בשלב הבתים משובצות הנבחרות לארבעה בתים בני ארבע נבחרות, וכל נבחרת עורכת משחק אחד נגד שלוש יריבותיה לבית. חלוקת הנקודות היא כמו במשחק כדורגל רגיל, כלומר 3 לניצחון, 1 לתיקו ו-0 להפסד. על פי הדירוג יקבעו 16 הנבחרות אשר ימשיכו לשלב שמינית הגמר ושיבוץ המשחקים בשלבים הבאים. הראשונה והשנייה בכל בית יעלו לשמינית גמר, בעוד שהשלישית והרביעית יסיימו את חלקן בטורניר.
במקרה של שוויון במספר הנקודות בין כמה נבחרות, דירוגן ייקבע לפי הקריטריונים הבאים, לפי הסדר:
לשלב הנוק אאוט מבנה שונה. בשלב שמינית הגמר משחקת הנבחרת אשר סיימה במקום ראשון בבית א' נגד זאת אשר סיימה במקום שני בבית ב', וההפך (שנייה בבית א' נגד ראשונה בבית ב'), ובאופן דומה עבור הבתים האחרים. הנבחרת המפסידה במשחק מודחת מהמשך הטורניר, והמנצחת מעפילה לרבע הגמר. במקרה ומתרחש תיקו ניתנת הארכה בת 30 דקות, ואם גם בסופה התוצאה עדיין תיקו המשחק מוכרע באמצעות דו-קרב פנדלים. מנצחת המשחק הראשון של שמינית הגמר מתמודדת מול מנצחת המשחק השני, וכן הלאה לשאר המשחקים. ארבע המנצחות בשלב זה מעפילות לשלב חצי הגמר באופן דומה. הנבחרות שהפסידו בחצי הגמר מתמודדות במשחק נוסף על המקום השלישי, והמנצחות מעפילות למשחק הגמר שבסיומו נקבעות האלופה וסגניתה.