cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות אשכנז
מזרח אירופה
בתחילת המאה ה-16 מספר היהודים במזרח אירופה נאמד בין 10,000 ל-30,000. באמצע המאה ה-18 זינק מספר היהודים לכ-750,000. בתקופה זו שליש מיהודי מזרח אירופה התגורר באזורים שרוב אוכלוסייתם פולנית. שאר היהודים התגוררו בקרב עמים אחרים, בעיקר בסביבה אוקראינית ורוסית-ליטאית. הזינוק במספר היהודים נבע מהגירה ממרכז אירופה למזרחה במאה ה-16, ומשיעור ילודה גבוה. גזרות ת"ח ת"ט הביאו לכך שיהודי פולין ביקשו מפלט בגרמניה, וכך התחדש היישוב היהודי בגרמניה.
באמצע המאה ה-18 כשני שלישים מהאוכלוסייה היהודית במזרח אירופה התגוררו בערים או בעיירות, ושליש התגוררו בכפרים – תופעה ייחודית שכמעט ולא התקיימה במערב אירופה. במשך השנים אחוז היהודים בערים ובעיירות רק הלך וגדל. בתקופה זו התבלטה תופעת "העיירה היהודית" (שטעטל), שהייתה עיירה שחלק גדול מתושביה היו יהודים, מה שהשפיע על צביונה התרבותי.
במהלך המאה ה-19 עלה השימוש במושג "יהודי המזרח" (אוסטיודן) כדי לבדל בין שני אגפיה של יהדות אירופה.
בארצות האסלאם
ידיעות על קשרים בין יהודי אשכנז ליהודי מצרים ידועים לנו מן הגניזה הקהירית במאה ה-11. נוסף לכך היו גלי עלייה לארץ ישראל בתקופות שונות, בעיקר לאחר רדיפות באירופה. גלים כאלה ידועים לדוגמה בראשית המאה ה-13 (עליית בעלי התוספות), ולאחר מכן בסוף המאה ה-14, לאחר המוות השחור. קהילה אשכנזית התקיימה בירושלים במאות ה-15 וה-16. מקהילה זו נמצאו בגניזה הקהירית אחד המסמכים הקדומים ביותר ביידיש, בהם "רחל זוסמן" כותבת לבנה שהתערה בקהילה היהודית במצרים. יהודים נוספים ממוצא אשכנזי הגיעו לארצות האסלאם באופן עקיף, לאחר שהגרו לספרד כדי ללמוד תורה וקבלה וגורשו יחד עמם מחצי האי האיברי לאחר גזרות קנ"א או בגירוש ספרד לארצות האימפריה העות'מאנית. מגורשים אלה זכו לשם המשפחה "אשכנזי" שמעיד על מוצא אבי המשפחה מקהילות אשכנז, ועל פי רוב נטמעו בקהילות המגורשים האחרות. יהודים אשכנזים המשיכו להגר לעולם המוסלמי, ובפרט לארץ ישראל, גם במהלך "העת החדשה" כדי למצוא מפלט בשל רדיפות דתיות באירופה או בשל עיסוקם כסוחרים. בהגירות מאוחרות אלה שמרו על מנהגיהם האשכנזיים ולא אימצו מנהגים מקומיים או ספרדיים.
המאה ה-18
על אף הקשר האתני בין יהודי מרכז ומערב אירופה לבין יהודי מזרחה, חל ביניהם בידול הולך וגובר מסוף המאה ה-18; לקיבוץ הראשון ניתנה בהדרגה אמנציפציה, בעוד שהאחרונים היו רחוקים מכך ונתונים היו ברובם להגבלות רבות עד למהפכה הרוסית של 1917. במערב הניעו תהליכים אלה תירבות (אקולטורציה) מואץ של היהודים, שהתבטא בהשתלבות לשונית – אם בראשית המאה ה-19 נדרשו המשכילים בגרמניה לחבר ספרות עממית ביידיש כדי שההמונים יבינו אותה, כעבור כמה עשורים השפה האידית כמעט ונעלמה – ובאימוץ הדרגתי של ערכי החברה המקומית. בעקבות כך החלו תופעות של חילון, המרות דת, נישואי תערובת, רפורמה דתית ועוד. במזרח היו תהליכים כאלה איטיים מאוד, מוגבלים ונחלת חלקה של שכבה צרה בלבד. כך, לדוגמה, בעוד שתנועת ההשכלה במערב התפוגגה בשלב מוקדם עם ההתערות החברתית, גלגוליה השונים שרדו שנים רבות בגליציה – בה ניתנה אמנציפציה באופן רשמי, אך היא הייתה הצהרתית יותר ממעשית בשל נחשלות החברה הנוכרית הסובבת. במיוחד ברוסיה, נותרה החברה היהודית מסורתית בעיקרה, ובכך זימנה כר פעילות נרחב ללוחמים למען ההשכלה שם.
המאה ה-19 והמאה ה-20
הקהילות האשכנזיות באירופה שגשגו החל מאמצע המאה ה-19 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20, עת פרצה השואה. ריבוי האוכלוסין יצר לחץ כלכלי הולך וגובר שהוביל להגירת כ-2.5 מיליון איש ממזרח אירופה, רובם היגרו לארצות הברית. מבין המהגרים, עשרות אלפי יהודים עלו לארץ ישראל ובכך החלה הציונות המעשית. באותן שנים התרחשו שינויים פוליטיים ותרבותיים באירופה, שנתנו את אותותיהם גם על היהודים. כך, לדוגמה, שאבו יהודי אשכנז את רעיון הלאומיות מעמי אירופה, ונוסדו מספר תנועות יהודיות לאומיות: ציונות, בונדיזם, טריטוריאליזם יהודי, אוטונומיזם יהודי ולהן גוונים ותתי-זרמים. ב-1939 היוו האשכנזים כ-90% מהיהודים בעולם ולהערכת סרג'ו דלה-פרגולה, נכון לשנת 2008, היוו כ-75%.
רובם המוחץ של הנרצחים בשואה היו מיהודי אשכנז, בעיקר ממזרח וממרכז אירופה. לאחר השואה והקמת מדינת ישראל, הידלדלה מאוד האוכלוסייה היהודית באירופה. את המכה הקשה ביותר ספגה יהדות פולין (בכלל זה יהדות ליטא), שמנתה כ-3 מיליון נפש, ונכחדה כמעט לגמרי. יהדות פולין וליטא הייתה מאורגנת בארגונים, במוסדות ובמפלגות חילוניים ודתיים, חלקם נהרסו כליל, וחלקם עברו לארצות הברית ולישראל.
המאה ה-21
תפוצת יהודי אשכנז כוללת את ישראל, אירופה, דרום אמריקה, דרום אפריקה, אוסטרליה וחלקים מאסיה. ארצות הברית היא מקום ריכוזם הגדול ביותר במאה ה-21. נכון להיום, יוצאי ארצות אשכנז מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר בעם ישראל, כ-75% מכלל היהודים בעולם.
גנטיקה
בעשורים האחרונים זכתה הגנטיקה של יהודי אשכנז להתעניינות רבה במחקר הגנטי, ופורסמו מחקרים רבים בנושא זה. לפי הסברה המקובלת במחקר בן-זמננו, מקורה של יהדות אשכנז הן בעם ישראל הקדום והן מגרים שהצטרפו לעם היהודי במרוץ הדורות.
כמחצית, או יותר ממחצית מהמטען הגנטי של יהודי אשכנז, מקורו במזרח התיכון הקדום. מחקרים רבים שהתמקדו בחלק הזכרי של הגנום (המתבסס על כרומוזום Y העובר מאב לבנו) הראו כי מוצאם של רוב השושלות האבהיות של יהודי אשכנז הוא במזרח התיכון. שושלות אבהיות אלו משותפות לאוכלוסיות יהודיות אחרות וכן לאוכלוסיות לא-יהודיות מודרניות אחרות באזור הלבנט, כמו הסורים, הלבנונים והפלסטינים, כמו גם לערביי מדינות המפרץ הפרסי. טרם פורסמו מחקרים גנטיים שעורכים השוואה בין תושבי ישראל ויהודה בתקופת הברזל או בתקופת בית שני ליהודים בני זמננו, אך מחקרים שעסקו באוכלוסיות המזרח התיכון בתקופות קדומות יותר, בהן כנען בתקופת הברונזה והרי זגרוס בתקופה הכלקוליתית, חשפו קשר בין הדנ"א האוטוסומלי שנמצא בשלדים מאתרים שיושבו בידי אוכלוסיות האלו לבין זה של יהודים אשכנזים בני זמננו.
בה בעת, מחקרים אוטוסומליים מראים כי רוב המחצית השנייה של המטען הגנטי של אשכנזים מקורו ככל הנראה מאוכלוסיות אירופאיות, בעיקר מדרום אירופה (כולל איטלקים ויוונים). בגנטיקה האשכנזית קיימת גם תרומה גנטית מאזורים אחרים באירופה, ובהם צפון-מערב אירופה (בין 3% ל-8%) ומזרח אירופה (בין 8% ל-12% בממוצע). ככלל, השושלות האימהיות של רוב האשכנזים מקורן באירופה ובמזרח התיכון, ומיעוטן ממקומות לא צפויים, כדוגמת סין וצפון אפריקה.
87.2% מהמטען הגנטי האוטוסומלי של יהודי אשכנז קשור לזה של יהודי ספרד, ונראה כי שתי האוכלוסיות מקורן באותה האוכלוסייה שחייתה במאה הראשונה עד השישית לספירה. 79.6% מהמטען הגנטי של יהודי אשכנז קשור לזה של הקהילה היהודית הרומניוטית ביוון. יהודים איטלקיים, ספרדים ואשכנזים חולקים גם דנא אוטוסומלי שמקורו צפון איטלקי, ואינו קיים אצל הרומניוטים. דנא צפון איטלקי זה מתבטא בכ-9% מהדנא האוטוסומלי היהודי-ספרדי, 10.8% מהדנא האוטוסומלי היהודי-אשכנזי, ו-13% מהדנא האוטוסומלי היהודי-איטלקי.
מחקרים גנטיים מראים כי האוכלוסיות היהודיות של דרום אירופה בעת העתיקה נוסדו על ידי גברים יהודים ממוצא ישראלי קדום, אשר נישאו לעיתים לנשים לא יהודיות שהתגיירו, בדרך כלל מרצון. מספר מועט של גברים לא יהודים גם כן התגיירו והצטרפו לקהילות אלו. נראה שנישואי תערובת עם גרים מאוכלוסיות מקומיות נמשכו במידה מצומצמת יותר גם לאחר שיהודים מהקהילות הללו היגרו לארצות מצפון לאיטליה, למרות שאין תיעוד רב לתופעה זו. ידוע למשל כי גברים ונשים גרמניים התגיירו והצטרפו לקהילות היהודיות שהתקיימו באזור בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים המוקדמים, אך תופעה זו דעכה בעקבות התגברות הרדיפות נגד הקהילות היהודיות באותם האזורים.
במחקר שפורסם בדצמבר 2022, נעשה שימוש בנתוני גנום חדשים שהתקבלו מבית קברות יהודי מימי הביניים שהתגלה בעיר ארפורט שבגרמניה. מהמחקר עלה כי בארפורט התגוררו במאה ה-14 לפחות שתי קבוצות יהודיות קשורות זו בזו אך נבדלות גנטית: הראשונה קשורה קשר הדוק לאזור המזרח התיכון ודומה במיוחד לאוכלוסיות יהודיות מודרניות כדוגמת יהודי צרפת וגרמניה ויהודי טורקיה, ובקבוצה השנייה הייתה תרומה ניכרת מאוכלוסיית מזרח אירופה. בקרב אשכנזים שמוצאם ממזרח אירופה כבר לא ניתן למצוא את השונות הזו שאפיינה את קהילת ארפורט במאה ה-14, ובמקום זאת, הגנום שלהם מעיד על תערובת של שתי הקבוצות הללו (עם כ-60% מהקבוצה הראשונה ו-40% מהקבוצה השנייה), מה שעשוי להצביע על כך ששתי הקבוצות הללו התערבבו זו בזו לאורך השנים.
בקרב הציבור נשמעת לעיתים טענה כי מקור העיניים הכחולות והשיער הבלונדיני של חלק מהאשכנזים במקרי אונס של נשים יהודיות בידי קוזאקים בשנות ה-40 של המאה ה-16. ככל הנראה זהו מיתוס ותו לא, שכן אין ראיה לקלט גנטי (Y או אוטוסומלי) מהקוזאקים בקרב אשכנזים. למעשה, עולה כי התרומה הסלאבית לדנא האוטוסמלי של אשכנזים מקורה בנשים מפולין.
הלל לנדסמן
הלל לנדסמן (1897 – 1973) איש העלייה השנייה, ממנהיגי ההתיישבות בגליל העליון המזרחי. היה ממגיניי תל חי, ממייסדי קיבוץ איילת השחר, סוכן מודיעין של ההגנה, ממנהלי זיכיון החולה ומזכיר ועד הגוש ליישובי הגליל העליון. שימש כראש מועצה אזורית הגליל העליון ומועצה מקומית חצור הגלילית.
ביוגרפיה
לנדסמן נולד בעיירה סוסניצה בפלך צ'רניגוב שבאוקראינה הרוסית להוריו חסיה ומנחם מנדל, חסידי חב"ד מדורי דורות. הוא נינו (מצד האם) של רבי הלל מפאריטש. הלל למד בילדותו בחדר אך לאחר הבר מצווה חדל לקיים מצוות. בזיכרונותיו ציין את הסיבה לכך - היותו עד לפוגרום ב-1905 שהתרחש בעיירה. הוא הצטרף בגיל 15 לחוג של חובבי ציון. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל באוניה הרוסית ירושלים והחל ללמוד בגימנסיה העברית הרצליה.
בשנת 1916 עם הצטרפות טורקיה למלחמת העולם הראשונה הלל התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית ועבר קורס קצונה בקושטא. הוא שירת כקצין מודיעין ומתורגמן. בשנת 1919 שב ארצה והשלים לימודיו. הוא נשלח להיות מורה ופועל בגליל אך החליט לעלות להגן על תל חי לאחר שהגיעה אליו דבר הבשורה על מותו של אהרן שר. הוא שהה בחצר תל חי במשך שלושה שבועות ונכח שם בעת המאורעות בתל-חי (1 במרץ 1920) השתתף בקרבות, ולאחריהם התיישב בקיבוץ אילת השחר.
לאורך השנים החזיק בתפקידים מרכזיים בהנהגת הקיבוץ והשלטון המקומי:
לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה
לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה (בצרפתית: Louise Marie Thérèse d’Artois; 21 בספטמבר 1819 – 1 בפברואר 1864), הייתה בתו של שארל פרדינן, דוכס ברי, ואשתו של קרלו השלישי, דוכס פארמה.
ביוגרפיה
מארי לואיז תרז נולדה בארמון האליזה שבפריז ב-21 בספטמבר 1819, לשארל פרדינן, דוכס ברי, בנו של שארל העשירי, מלך צרפת, ולמריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
בחודש יולי 1830 הדיח ההמון הפריזאי את סבה של לואיז מארי תרז - שארל העשירי, מלך צרפת. בתחילה ניסה שארל להמליך את אחיה - אנרי, רוזן שאמבור, אך הניסיון לא צלח, ולואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן, שהיה ידוע כאדם מתון ובעל נטייה רפובליקנית לעומת בני בורבון אשר "לא שכחו דבר, ולא למדו דבר", הוכרז על ידי הממשלה החדשה, נציגת המעמד הבינוני, כמלך. אירוע זה ידוע בדברי הימים כמהפכת יולי 1830. ב-16 באוגוסט 1830 עזבה לואיז מארי תרז יחד עם משפחתה את צרפת, ועברה להתגורר בבריטניה.
ברידיי השישי, מלך הפיקטים
ברידיי השישי (באנגלית: Bridei VI; נפטר ב-842 לערך), בנו של אואוראד היה מלך הפיקטים (מלך פורטריו). ברידיי מלך זמן קצר של פחות משנה, בשנת 842, החל מעלייתו לשלטון ועד מותו.
לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה
ביוגרפיה
ב-10 בנובמבר 1845 התחתנה לואיז מארי תרז בשלוס פרוחסדורף על יד וינה, עם קרובה קרלו, נסיך לוקה, שמלכתחילה לא רצה להתחתן עמה, ועשה זאת על פי החלטת אביו. בני הזוג חגגו את ירח הדבש בגרמניה ולאחר מכן באנגליה, ובשנים לאחר מכן נולדו להם 4 ילדים.
ב-17 בדצמבר 1847 מתה מארי לואיז, דוכסית פארמה, ואביו של קרלו ירש את הדוכסות כקרלו השני, דוכס פארמה. דוכסות לוקה צורפה לדוכסות הגדולה של טוסקנה, וקרלו השני הפך לנסיך הכתר של פארמה.
קרלו השני שלט בפארמה, עד במרץ 1848 שאז פרצה בדוכסת מהפכה שנתמכה על ידי קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. הוא נמלט מפארמה, אך נעצר בקרמונה ונלקח כאסיר למילאנו, שם שהה במשך מספר חודשים עד שהממשלה הבריטית דאגה לשחרורו. לאחר שהות קצרה באי מלטה, נסע קרלו השלישי לנאפולי ולליבורנו ושם הצטרפה אליו לואיז מארי, שזה עתה ילדה את בנם הראשון בגלות בפירנצה. לאחר מכן ביקשה המשפחה מקלט בבריטניה, והם התיישבו בקוטג' בסורביטון, דרומית מערבית ללונדון.
ב-5 באפריל 1849 נכנס הצבא האוסטרי לפארמה, והחזיר את קרלו השני, שהיה בגלות בסקסוניה, לשלטון. אולם מארי תרז נותרו באנגליה, שכן הלחימה עדיין נמשכה בין הצבא האוסטרי לצבא סרדיניה.
ב-24 במרץ 1849 התפטר קרלו השני, דוכס פארמה מתפקידו, ובעלה, שעדיין חי עמה באנגליה, ירש את התואר "דוכס פארמה ופיאצ'נצה". ב-18 במאי אותה שנה נכנס קרלו לפארמה, אך כעבור יומיים יצא לאולמוץ, על מנת להשיג תמיכה אוסטרית, ורק ב-25 באוגוסט הוא שב לפארמה.
חייהם הפרטיים של קרלו ולואיז מארי היו סוערים, וקרלו חי בנפרד ממנה. הקרע בין בני הזוג התרחב, כאשר קרלו השלישי פתח בגלוי ברומן עם אמה גואדני, גיסתו של מושל טרנטו האוסטרי, שאותה פגש בפירנצה בפברואר 1852. בדצמבר 1853 לקח קרלו השלישי את מאהבתו לביקור רשמי אצל איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובכך גרם להתמוטטות הסופית של הנישואים.
בשנת 1854 נרצח קרלו השלישי, דוכס פארמה, ובנה רוברטו הראשון, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו, תוך שהיא משמשת לו כעוצרת. בשנת 1859 הודח רוברטו מתפקידו, והדוכסות צורפה לממלכת סרדיניה, כחלק מאיחוד איטליה.
ב-1 בפברואר 1864 מתה לואיז מארי תרז בוונציה, והיא בת 44 בלבד.
משפחתה
ב-10 בנובמבר 1845 התחתנה לואיז מארי תרז עם קרלו השלישי, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
ילדי אינדיגו
ילדי אינדיגו (באנגלית: Indigo children) הוא מושג שטבעה ננסי אן טאפ (Nancy Ann Tappe) בשנת 1982 המתאר ילדים בעלי כוחות או תכונות מיוחדים, לכאורה, שהגישות הקונוונציונליות רואות בהם בעלי-לקויות. על פי אמונות מיסטיות מסוג העידן החדש, ילדי אינדיגו מייצגים את "השלב הבא" באבולוציה האנושית. המונח עצמו נובע מהאמונה כי לילדים אלה ישנה "הילה" בצבע אינדיגו.
ההנחות לגבי טבעם המדויק של ילדים אלה הן שונות. יש הטוענים כי לילדים אלה יש יכולות על טבעיות (כגון היכולת לקרוא מחשבות) ויש הטוענים להבדלים קונבנציונליים יותר בינם לבין ילדים אחרים, כגון אמפתיה מוגברת ויצירתיות גבוהה.
אין ראיות התומכות בטענות אלה עד כה.
מקור המושג
המושג "ילדי אינדיגו" נטבע על ידי ננסי אן טאפ בספרה משנת 1982 להבין את חייך באמצעות צבע (Understanding Your Life Through Color). טאפ היא מדיום שטוענת כי ביכולתה לראות את ה"הילות" של בני אדם, וכי החלה להבחין כבר מאמצע שנות ה-60 בילדים הנולדים עם הילה בצבע אינדיגו. בשנת 1999 טאפ העריכה כי 40% מהאנשים בגילאים 14 עד 25 ו-70% מהילדים מגיל עשר ומטה, הם ילדי אינדיגו.
טאפ חילקה את הילדות הקטנות לארבע קבוצות עיקריות וטענה כי תפקידם של כל ילדי האינדיגו הוא לשנות את פני העולם כפי שהוא מוכר לנו היום. ארבעת הטיפוסים על פי טאפ הם:
המושג פרץ לתודעת הקהל הרחב בשנת 1998 לאחר פרסום ספרם של בני הזוג לי קרול וג'אן טאובר: ילדי האינדיגו: הילדים החדשים הגיעו (The Indigo Children: The New Kids Have Arrived). קרול טען כי על המושג, "ילדי אינדיגו", הוא למד דרך "תקשור" עם ישות בשם קריון איתה הוא מתקשר עד היום.
מאפיינים ואמונות
על פי הספר ועל פי הגישה הנפוצה בקרב אנשי העידן החדש ילדים אלה הם רגישים מאוד ובעלי תפיסה ברורה של הגדרה עצמית ותחושה פנימית שהם צריכים לסייע ביצירת שינוי משמעותי בעולם. תכונות נוספות שלהם הם אמפתיה גבוהה ויכולת לזהות לעיתים קרובות מחשבות או תחושות של אנשים אחרים. הם נמשכים באופן טבעי למיסטיקה ולנושאים על טבעיים. על פי תפיסה זו, ילדים אלו מאובחנים לעיתים קרובות כילדים הלוקים בבעיות קשב וריכוז, היפראקטיביות, דיסלקסיה או תסמונות הקשת האוטיסטית.
ביקורת
לדברי הפסיכולוג ראסל בארקלי, תנועת העידן החדש טרם הצליחה להציג עדויות מוכחות לקיומם של ילדי אינדיגו והתכונות שמיוחסות להם הן כה מעורפלות עד כי ניתן לשייך אותן לתיאור "רוב האנשים ברוב הפעמים". לדבריו הטענות בדבר תקפותו של המונח יכולות להיות משויכות לאפקט פורר - הנטייה של אנשים להאמין כי תיאור-כביכול מתאר אותם באופן אישי ומדויק, אפילו כשהתיאור מבוטא במונחים רחבים מאוד. בארקלי אף הביע חשש כי מצב בו ילד בעל הפרעה יסווג כ"ילד אינדיגו" יעכב אבחון וטיפול נאות בשלב מוקדם שעשוי יהיה לעזור לילד.
בנוסף קיימת ההשערה כי במקום שהתופעה תבטא שלב חדש בהתפתחות האדם, תופעת האינדיגו עלולה להיות התוצאה של צפייה בתוכניות טלוויזיה העוסקות בקסמים והמכילות מושגי עידן החדש. דוגמה להשערה זו ניתן למצוא במאמר בעיתון האלטרנטיבי "Dallas Observer", שדן בנושא ילדי האינדיגו. הכתבה ציטטה שיחה בין אדם שעבד עם ילדי אינדיגו, וילד שלכאורה הוא ילד אינדיגו:
בהמשך יידעו קוראי העיתון את מערכת העיתון כי תגובתו של הילד ככל הנראה נלקחה מתוך עלילת הסדרה "אווטאר: כשף האוויר האחרון" - סדרה מצוירת פופולרית לילדים בערוץ ניקלודיאון ששודרה באותה התקופה בה נערך הריאיון. עורך העיתון הודה כי הם לא היו מודעים לאפשרות הזו עד שהקוראים הביאו אותה לתשומת לבם.
לדברי ניק קולנג'לו, פרופסור באוניברסיטת איווה המתמחה בחינוך של ילדים מחוננים, הספר הראשון שיצא אודות ילדי אינדיגו לא היה צריך כלל לצאת לאור. הוא טוען כי "...תנועת ילדי האינדיגו עניינה אינו בילדים ולא בצבע אינדיגו. מדובר במבוגרים המכנים ומציגים עצמם כמומחים והעושים כסף באמצעות ספרים, מצגות וסרטי וידאו."
פרשת דמשק (סרט)
פרשת דמשק (באנגלית: Damascus Cover) הוא סרט מתח ופעולה משנת 2017 המבוסס על ספר באותו השם מאת הווארד קפלן, אודות גיבורו הקבוע, סוכן המוסד והמתנקש, ארי בן-ציון, בכיכובם של ג'ונתן ריס מאיירס, נוויד נגהבאן, יגאל נאור, יוסף סוויד, צחי הלוי, נטע ריסקין, ג'ון הרט, שרה פון שוורצה, יורגן פרוכנאו, אקי אבני, אוליביה ת'ירלבי.
עלילה
עלילת סרט נפתחת כאשר ראש המוסד מיקי (הרט) הטיל על סוכן המוסד והמתנקש, ארי בן-ציון (ריס מאיירס), שחש אשמה על מות בנו הקטן, לצאת לדמשק כדי לחלץ משם מדען סורי אשר עובד בתוכנית הנשק הכימי של סוריה והעביר מידע חיוני למוסד, ואת משפחתו. עד מהרה המשימה השתבשה וכדי לשרוד בן-ציון נזקק לעזרותו של "המלאך", סוכן בכיסוי עמוק, הפועל עבור המוסד וזהותו לא ידועה.
פיתון (סוג)
הפיתונים חיים ביערות גשם טרופיים ובסוואנות באפריקה ובאסיה.
הגדול בסוג זה הוא מין הנחש הארוך ביותר בעולם - פיתון מרושת (Python reticulatus).
מינים:
צ'ט אטקינס
צ'סטר ברטון אטקינס (באנגלית: Chester Burton Atkins; 20 ביוני 1924 – 30 ביוני 2001), הידוע בשם צ'ט אטקינס (Chet Atkins), היה גיטריסט אמריקאי ומפיק תקליטים אשר לצד המפיק אואן בראדלי יצר את הסגנון הייחודי במוזיקת הקאנטרי הידוע בשם הצליל של נאשוויל, שתרם לעליית האהדה לסגנון זה בקרב חובבי מוזיקת הפופ.
סגנון הפריטה של אטקינס על מיתרי הגיטרה היה מושא להערצה בארצות הברית ומחוצה לה. כמפיק מוזיקלי אטקינס הפיק תקליטים לפרי קומו, אלביס פרסלי, האחים אברלי, אדי ארנולד, דון גיבסון ואחרים. בין אותות הכבוד והפרסים הרבים בהם זכה, אטקינס זכה ב-14 פרסי גראמי והוכנס להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי.
ילדותו
צ'ט אטקינס נולד בלוטרל, טנסי. הוא הצעיר במשפחתו ולו שני אחים ואחות. הוריו התגרשו בעת שהיה בן שש והוא גדל בבית אימו. כילד החל בנגינה ביוקללי ואחר כך עבר לנגן בכינור. בשנת 1974 סיפר באוטוביוגרפיה שלו כי "היינו כל כך עניים וכל מי שחי סביבנו היה כה עני שהגענו לשנות ה-40 בטרם גילה מישהו שהיינו בשפל הגדול". אטקינס נאלץ לעבור לגור עם אביו במדינת ג'ורג'יה לאחר שסבל מהתקף אסתמה חמור. בשנות נעוריו עסק במוזיקה באופן מתמיד. בשל מחלתו נאלץ לישון בישיבה בכיסא ולילות רבים ניגן בגיטרה עד שנרדם עמה בזרועותיו, הרגל בו המשיך בשארית חייו.
כבר בעת שהיה תלמיד בבית הספר התיכון היה לגיטריסט מיומן ומוכשר. באותה תקופה רכש גיטרה אקוסטית-חשמלית, אולם נאלץ לנסוע מרחקים גדולים לנגן בה כיוון שבביתו לא היה חיבור לחשמל. עד לשנת 1939 לא היה לאטקינס סגנון אישי ברור, אז שמע לראשונה ברדיו את זמר הקאנטרי מרל טרוויס פורט על הגיטרה, דבר שהותיר עליו רושם עז. בעוד שטרוויס השתמש באצבע מורה ביד ימין לפריטת המלודיה ובאגודל לתווי הבס, אטקינס פרט בשלוש האצבעות הראשונות, עם האגודל לפריטת תווי הבס.
תחילת דרכו המוזיקלית
בשנת 1942 עזב אטקינס את לימודי התיכון והחל לעבוד בתחנת הרדיו WNOX-AM בעיר נוקסוויל. שם ניגן בכינור ובגיטרה כשהוא מלווה את הזמר ביל קרלייל והקומיקאי ארצ'י קמפבל וכן הפך חלק מלהקת דיקסילנד ג'אז של תחנת הרדיו. לאחר שלוש שנים נדד לתחנת הרדיו WLW-AM בעיר סינסינטי באוהיו, לאחר חצי שנה החל לעבוד עם בליווי הרכבי קאנטרי שונים, אולם אישיותו הביישנית וסגנונו המורכב גרמו לרבים להטיל ספק בהיותו נגן קאנטרי של ממש. אטקינס פוטר לעיתים קרובות, אולם בכל פעם מצא תחנת רדיו אחרת אשר העסיקה אותו.
בשנת 1946 הופיע אטקינס לראשונה בגרנד אול אופרי כנגן בתזמורתו של הזמר רד פולי. הגרנד אול אופרי הוא קונצרט שבועי של מוזיקת קאנטרי בנשוויל, טנסי, הנערך מאז שנת 1925, ובו הופיעו לאורך השנים גדולי כוכבי סגנון מוזיקלי זה. באותה שנה הקליט אף תקליט סינגל ראשון בשם Guitar Blues. לאטקינס ניתן לזמן מה אף תפקיד סולו בגרנד אול אופרי, אולם לאחר שבוטל התפקיד הוא נדד לתחנת הרדיו KWTO-AM בספרינגפילד, מיזורי, משרה שאף ממנה פוטר עד מהרה.
חוזה הקלטות עם RCA
בעת שעבד עם תזמורת בסגנון וסטרן בדנוור, קולורדו, אטקינס צד את עינם של מפיקי מוזיקה בחברת RCA-ויקטור והוחתם על חוזה הקלטות. תקליטו הראשון של אטקינס הוקלט בשיקגו בשנת 1947, אולם לא זכה להצלחה. הוא אף עבד זמן מה כנגן אולפנים עבור חברת RCA, עד אשר בשנת 1949 נדד פעם נוספת לעיר נוקסוויל בטנסי ושב לעבודה בתחנת הרדיו WNOX שם עבד יחד עם משפחת הזמרות קרטר, אם ושלוש בנותיה. במחצית שנות ה-50 החבורה עברה לנשוויל כדי להופיע בגרנד אול אופרי. בנשוויל החל אטקינס לעבוד באולפן הקלטות והופיע בתחנת הרדיו WSM-AM ובאופרי. להיטו הראשון היה הסינגל Mr. Sandman, שיר שזכה לגרסאות רבות החל משנת 1954. בקיץ 1956 הופיע בתוכנית הטלוויזיה של אדי ארנולד ברשת NBC.
בנוסף לעבודתו כמוזיקאי, אטקינס אף הפך ליועץ מקצועי ליצרנית הגיטרות האמריקאית, חברת גרטץ' (Gretsch). בין השנים 1955 עד 1980 יצרה החברה קו גיטרות על פי עיצובו של אטקינס. אטקינס אף היה בשנות ה-50 למנהל אולפן ההקלטות של RCA בנשוויל.
מבצע ומפיק מוזיקלי
החל משנת 1957 החל אטקינס לנהל את אולפני RCA בנשוויל. עם עליית האהדה לרוק אנד רול ירדו מכירות תקליטים בסגנון קאנטרי. אטקינס ועמו המפיק בוב פרגוסון הוציאו מתוך תזמורות האולפנים את הכינורות וגיטרות המתכת שאפיינו עד לאותה עת את מוזיקת הקאנטרי, מתוך כוונה לעשותה קליטה יותר לאוזני אוהדי מוזיקת הפופ. שינוי סגנוני זה נודע בכינוי "צליל נשוויל". מתוך גישה זו גייס אטקינס את רביעיית הגוספל האמריקאית "The Jordanaires" (אשר ליוו את אלביס פרסלי) ונגני קצב כדי להפיק להיטים בתחום מוזיקת הקאנטרי. בעבודתו הפיק להיטים שזכו להצלחה לא רק במצעד להיטי מוזיקת הקאנטרי אלא אף בין להיטי הפופ, תופעה שהייתה נדירה עד לתחילת עבודתו כמפיק. סגנון עבודתו כמפיק היה פעיל מאוד, והוא ניהל את בחירותיו של האמן בחומרים שיוקלטו ובליווי המוזיקלי שיינתן להם.
את תקליטיו שלו הקליט אטקינס באולפן ביתי משוכלל שהפעיל, כשהוא שואב אף מסגנונות הפופ והג'ז. לעיתים הקליט את רצועות הקצב באולפני RCA והוסיף את שירתו בהקלטה בביתו. הקלטותיו זכו להערכה רבה בין גיטריסטים מקצועיים ורבים שאבו מהם רעיונות. בשלהי שנות ה-50 נודע בכינוי "מר גיטרה".
בשנת 1959 הצטרף מהנדס הקול ביל פורטר לעבודה באולפני RCA בנשוויל ותרם לשיפור משמעותי של איכות הקול בהקלטות, ובכך תרם להצלחה הגואה של "צליל נשוויל". אטקינס נהג בשנות ה-50 לאלתר מנגינות יחד עם נגני אולפן אחרים, דבר שהוביל להזמנתו לפסטיבל הג'אז של ניופורט בשנת 1960. הופעתו בוטלה בגלל התפרעויות במקום אולם פורסמה הקלטה של נגינת הקבוצה. אטקינס אף הוזמן לנגן בבית הלבן על ידי מספר נשיאי ארצות הברית החל מהנשיא ג'ון קנדי ועד ג'ורג' בוש האב. בשנת 1968 מונה לסגן נשיא חברת RCA בחטיבת מוזיקת הקאנטרי, במסגרת תפקידו זה חתם חוזי הקלטות עם זמרי קאנטרי בולטים רבים, בהם דולי פרטון, ווילי נלסון.
פרישתו כמפיק
אטקינס נמשך תמיד לנגינת ג'אז ואף ספג ביקורת ממוזיקאי קאנטרי על שהכניס השפעות של ג'אז לסגנון הקאנטרי. הוא אף חלק על כינויו בתואר "גיטריסט קאנטרי" והתעקש כי הוא רק גיטריסט. הוא חזר והקליט מוזיקת קאנטרי עם מארק נופלר (באלבום Neck to Neck שראה אור ב-1990) וג'רי ריד. בשנותיו האחרונות שב להופיע בתוכניות רדיו ברשת הרדיו הציבורי האמריקאי ולעיתים אף ניגן בכינור.
אטקינס המשיך לנגן עד שנות ה-90 אף שבריאותו החלה להידרדר. בשנת 1996 פרצה בגופו פעם נוספת מחלת הסרטן. הוא נפטר ב-30 ביוני 2001 בביתו בנשוויל ונקבר בעיר שבה פעל.
השפעות
אטקינס נודע בכך ששילב בסגנונו השפעות מסגנונות ומוזיקאים רבים. הוא מצידו השפיע בסגנונו על גיטריסטים רבים, בהם טומי עמנואל ודרקסל ג'ונז. על מורשתו אמר: "שנים מהיום, לאחר שאלך לדרכי, מישהו יאזין למה שעשיתי וידע שהייתי כאן. אולי הוא לא ידע, או ירצה לדעת, מי הייתי, אבל הוא ישמע את הגיטרות שלי מדברות בעבורי."
אטקינס שכלל את טכניקת הפריטה באצבעות (להבדיל מן הפריטה באמצעות מפרט, שעד היום נפוצה יותר בתחומי הפופ) בהשראת גיטריסט הקאנטרי מרל טרוויס, והשתמש באגודל כדי לפרוט לסירוגין על שלושת המיתרים הנמוכים בגיטרה ליצירת קו הבס, ובאצבעות המורה, האמה והקמיצה כדי לפרוט בו-זמנית תבניות מורכבות של אקורדים ומלודיה על שלושת המיתרים הגבוהים. התוצאה הייתה מעין חיקוי של נגינת רגטיים ובוגי ווגי בפסנתר הונקי טונק, כאשר האגודל מבצע את תפקיד יד שמאל של הפסנתר ושאר שלוש האצבעות את תפקיד יד ימין. אטקינס גם שאל מטרוויס את המנהג להשתמש בעקב כף ידו לעמעום המיתרים הנמוכים, כדי ליצור צליל סטקטו קצבי המדמה בס ותוף בס בלהקת פופ. באופן כזה היה אטקינס מסוגל בנגינת סולו על גיטרה לבצע בו-זמנית את תפקידי הבס, הליווי ההרמוני והמלודיה, כפי שנשמע למשל בגרסת הכיסוי המפורסמת שלו משנות ה-50 ללהיט של הקורדטס. שיטת פריטה זו היא כיום בסיס עיקרי לנגינת פינגר סטייל בתחומי הפופ, הרוק, הפולק, הבלוז והקאנטרי. גיטריסטים לעיתים מכנים אותה "פריטת טרוויס" (Travis picking) על שמו של מרל טרוויס, אך טרוויס נהג לפרוט באצבע המורה ובאגודל בלבד, ולפיכך השיטה הנפוצה יותר כיום היא זו ששכלל והפיץ אטקינס. גיטריסטים ידועים שהושפעו מאוד בצעירותם מפריטתו של אטקינס הם טומי עמנואל ומארק נופלר, ושניהם גם הופיעו עם אטקינס לאחר שהתפרסמו. נופלר אף התרגל לנגן באצבעותיו גם קווים מלודיים על גיטרה חשמלית, וכך פיתח את סגנונו הייחודי. הפריטה בשיטת אטקינס גם נפוצה לצורך ליווי שירה אצל זמרים-יוצרים אשר פורטים בעיקר באצבעות, כמו פול סיימון וג'יימס טיילור.
מורשתו
במהלך חייו זכה אטקינס לפרסים רבים, בהם 14 פרסי גראמי ותשעה פרסי נגן השנה מטעם האגודה למוזיקת קאנטרי. בשנת 1993 הוענק לו פרס גראמי על הישגי חיים. בחודש דצמבר 1997 העניק לו מגזין תעשיית המוזיקה האמריקאי בילבורד את פרס המאה, אות ההוקרה הגבוה ביותר של המגזין על הישגים יצירתיים יוצאי דופן.
הכביש הבינמדינתי I-185 בדרום-מערב ג'ורג'יה, העובר במחוזות ילדותו של אטקינס, נקרא על שמו. בשנת 2002, לאחר מותו הוכנס אטקינס להיכל התהילה של הרוק אנד רול, נכדו של אטקינס קיבל את אות ההוקרה בשמו.
דולי ופן
דולי ופן הם צמד מפיקים מוזיקליים, פזמונאים, מלחינים ומוזיקאים ישראלים. חברי הצמד הם דולב רם ופן חזות. הצמד כתב והפיק שירים לזמרים רבים כגון עומר אדם, עדן בן זקן, שרית חדד, אייל גולן, פאר טסי, יהונתן מרגי ונועה קירל, ובין השאר כתב והלחין את השיר "I Feel Alive" ששר אימרי זיו באירוויזיון 2017.
היסטוריה
דולב רם ופן חזות הכירו ברשת החברתית פייסבוק. בשנת 2014 כתבו והלחינו את השיר "אף אחת אחרת" שביצע איתי לוי. באותה שנה, הצמד כתב את השיר "מלכת השושנים" שביצעה עדן בן זקן. הצמד הלחין גם את השירים "יש בי אהבה" ו"חצי משוגע", שביצעה נועה קירל.
בשנת 2017 כתבו את השיר "I Feel Alive" ששר אימרי זיו, הזמר שייצג את ישראל באירוויזיון 2017. הצמד הפיק גם את השירים "קצפת עם תות" של דודו אהרון, "חצי רוסיה חצי מרוקאית" של יוסי שטרית, "למה לי" של שרית חדד, "כל העיר שלנו" של פאר טסי, "לזאת שניצחה", "תאמין לי", "אין לי אותך", "שיכורים מאהבה", "צועקת", "כולם באילת" ו"רציתי" של עדן בן זקן ועוד. הם כתבו, הלחינו והפיקו עבור הצמד קטריקס ודורון ביטון את השירים "גוצ'י & פראדה", "סוכר!" ו"דווקא איתו".
בפברואר 2018 כתבו והלחינו את השיר "מאמו", שביצעו איתי לוי וסטפן לגר. במאי 2018 זכו בפרס הישג השנה למלחיני השנה של אקו"ם. ביוני 2018 כתבו השניים ביחד עם סטפן לגר את השיר "קומסי קומסה", בתור פרסומת ל-yes. השיר זכה למיליוני צפיות. באוקטובר של אותה השנה כתבו את "מקסיקו" ביחד עם יעקב למאי, עבור עדן בן זקן. בהמשך, כתבו את "חצי מדינה", אשר נכלל באלבומה הרביעי, "חיים שלי".
בשנת 2019 החלו פרויקט מוזיקלי, בו הם מארחים אמנים שונים בכל שיר. ביולי הוציאו את שיתוף הפעולה הראשון מתוך הפרויקט, "אח שלי מתחתן" עם מוש בן ארי. באוקטובר הוציאו את השיר השני, "מאושרים" בו אירחו לדואט את נועה קירל ולירן דנינו. בדצמבר הוציאו מהפרויקט את השיר "תרוצי אליו", בו אירחו את רותם כהן ואת להקת בית הבובות.
בפברואר 2020 התארחו אצל גיא פינס בשיר לחגיגות ה-500 אלף עוקבים בעמוד האינסטגרם של תוכניתו "ערב טוב עם גיא פינס" הנקרא "ערב טוב". במרץ הוציאו את השיר "הכוכבים בוכים בלילה" בו אירחו את שירי מימון ודודו אהרון. במאי הוציאו את השיר "ואז את תראי" בו אירחו את דיקלה ועידן חביב. בספטמבר 2020 יצא השיר "את יודעת אמא" ובו אירחו את עמיר בניון ואיתי לוי. בנובמבר של אותה השנה הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "חלק א'", ובאותו החודש הוציאו יחד עם עומר אדם את הסינגל הראשון מתוך אלבומם הבא, "על מה בנות חושבות בלילה".
ב-14 בפברואר 2021, יצא הסינגל השני, "השמיים נעולים", בהשתתפות עברי לידר, אלה לי להב ופלד.
ביולי 2022 הוציאו את האלבום "צעירים לנצח".
ב-18 במאי 2023 הוציאו את הסינגל "לאהוב אותך כל יום" יחד עם הזמר עדן חסון.
ביוני 2023 יצא אלבומו השביעי של עומר אדם, סוף העולם, מתוכו כתבו והפיקו את השירים "DXB to TLV" ו"שנינו הפכים".
טניה בוגוסלובסקי
טניה בוגוסלובסקי (נולדה ב-1957), היא רופאה מומחית לרפואה פנימית וגריאטרית ומוסמכת במנהל בריאות, מנהלת המרכז המשולב לרפואה גריאטרית שהם בפרדס חנה-כרכור.
ביוגרפיה
בוגוסלובסקי גדלה באודסה שבאוקראינה, כבת יחידה לזוג הורים רופאים. היא סיימה את לימודי הרפואה בהצטיינות בפקולטה לרפואה באודסה בשנת 1981. ב-1986 הגיעה לביקור אצל קרובי משפחה ברמת גן, ביקור שהשפיעה עליה עמוקות. לדבריה, "כשהייתי צריכה לחזור הביתה, ממש לא רציתי. משהו משך אותי להישאר. הייתה לי תחושה חזקה שעוד אחזור". ב-1991, עלתה לארץ עם בעלה, רופא גם הוא, ובתם. בשנתיים הראשונות אחרי עלייתה לארץ, נאלצה לפרנס את משפחתה באמצעות עבודות ניקיון ועבודות בלתי-מקצועיות אחרות.
בשנת 2000 מונתה לגריאטרית המחוזית הראשונה של משרד הבריאות בירושלים, תפקיד בו שימשה עד שנת 2008, אז הפכה לאישה הראשונה ששימשה כסגנית מנהל בית החולים השיקומי "קפלן-הרצפלד".
לצד תפקידים אלה, שימשה ד"ר בוגוסלובסקי כיו"ר הוועדה המחוזית למניעת אלימות במשפחה, כחברה במועצה הלאומית לגריאטריה, במועצה הלאומית לשיקום ובוועדה הארצית לקביעת מדדי איכות בגריאטריה.
יעקבזון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלרואי כהן
אלרואי כהן (נולד ב-7 בינואר 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
בתחילת עונתו הראשונה בליגת העל, 2010/2011, התפרסם כהן בעיקר בזכות הניצחון של קבוצתו על הפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד במחזור הרביעי, בו בישל שני שערים. לאחר המשחק זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן לואיס פרננדז. ב-9 באוקטובר 2010 ערך כהן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב נגד נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2012, ובסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת.
לאחר שכבש 7 שערים עד לאמצע עונתו הראשונה בליגת העל, בסוף חלון העברות של ינואר 2011 רכשה הפועל תל אביב את כהן תמורת 800 אלף אירו ו-20% מסכום המכירה העתידית של איתי שכטר, וכהן חתם במועדון לארבע וחצי עונות. ב-14 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בניצחון 2–0 על מכבי פתח תקווה. שלושה חודשים לאחר שעבר לתל אביב, זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
את שערו הראשון בהפועל תל אביב כבש ביולי 2011, בניצחון 4–0 על ואדוץ מליכטנשטיין במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בעונת 2011/2012, לאחר עזיבתם של מרבית כוכבי הקבוצה שעברו לקבוצות באירופה, קיבל כהן מקום קבוע בהרכב הקבוצה וזכה עמה בגביע שני ברציפות. כהן פתח בהרכב בניצחון 2–1 על מכבי חיפה במשחק הגמר. הוא סיים את העונה עם שישה שערי ליגה ושישה בישולים, כשהקבוצה סיימה כסגניתה של קבוצתו הקודמת מקריית שמונה. בעונת 2012/2013 חל פיחות במעמדו של כהן בהרכב הקבוצה. הוא לא כבש שערים בעונה זו, ובחודשיים האחרונים של העונה לא שותף כלל במשחקי הקבוצה.
ב-1 באוגוסט 2013 שוחרר כהן מהפועל תל אביב, לאחר שנתיים וחצי במועדון, וב-15 בספטמבר חתם לעונה אחת במכבי פתח תקווה. כהן לא הצליח להשתלב במכבי פתח תקווה, ולאחר עונת 2013/2014, בה שותף בשבעה משחקי ליגה בלבד, שוחרר מהמועדון.
לאחר יותר משנה שלא שיחק, ב-30 ביוני 2015 הודיע כהן על פרישה ממשחק פעיל בגיל 26.
חיים אישיים
ב-23 במאי 2013 נישא לדוגמנית שיר אלמליח. ב-20 בדצמבר 2016 השניים התגרשו.
דוד גוטר
דוד גוטר היה ראש הקומיסאריאט בגטו קרקוב בזמן מלחמת העולם השנייה. ידוע כמשתף פעולה עם הנאצים.
לאחר שליחת ראש היודנראט השני של הגטו, ארתור רוזנצוויג, ומשפחתו אל מותם במחנות ההשמדה, מינו הנאצים (בהנהגת וילהלם קונדה) את גוטר לקומיסר הגטו ואת שמחה שפירא לראש המשטרה היהודית. תקופה זו של שלטונם המשותף בגטו זכורה בידי שורדיו כתקופה האכזרית והקשה ביותר שהייתה בכל שנות השואה. שניהם שיתפו פעולה מלאה עם הנאצים ושירתו נאמנה את וילהלם קונדה, מפני שהאמינו שגרמניה הנאצית תנצח במלחמה.
מתחילת מרץ 1943 החלו כבר הנאצים להודיע לגוטר על רצונם לחסל סופית את הגטו. על אף שהתנגד וניסה לדחות את רוע הגזירה, נקבע תאריך החיסול ליום שבת, 3 במרץ 1943. גוטר ושפירא סייעו באופן מלא לנאצים בזמן החיסול, במסגרתו נשלחו 6,000 מתושבי הגטו אל מחנה העבודה פלאשוב, 1,000 נשלחו למותם באושוויץ ו-2,000 נורו במקום.
לאחר חיסול גטו קרקוב הרסו הנאצים את החומה שהקיפה אותו, והשאירו לאנשי היודנראט והמשטרה היהודית שנותרו בחיים בניין קטן בו התגוררו מספר חודשים. בקיץ, תפס אמון גת, מפקד מחנה פלאשוב, את גוטר ועוזרו והוציא אותם להורג, וב-14 בדצמבר 1943 חוסלו כל אנשי המשטרה היהודית. בכך כלה גטו קרקוב וכל היהודים בתוכו.
ראו גם
היודנרט בגטו קרקוב
לקריאה נוספת
פליציה קראי, פנים רבות לגבורה - תולדות קהילת קרקוב בתקופת השואה. ירושלים: יד ושם 2002, עמודים 66-69, 98-104.
אטיין קפו
טולוז
ב־7 בפברואר 2008 חתם קאפו יחד על חוזהו המקצועי הראשון בטולוז לשלוש שנים.
במהלך עונת 10–2009 הופיע קאפו בקביעות בקבוצתו הראשונה וגרר עניין מהמועדון האיטלקי לאציו וממועדוני העל האנגליים ליברפול וארסנל. ב־26 בנובמבר 2009 הגיבה טולוז לעניין בכך שהגיעה להסכם עם קאפו על הארכת חוזה לשנה אחת עד שנת 2014. קאפו הופיע ב -41 משחקים בסך הכל בעונה ואסף 17 כרטיסים צהובים בסך הכל.
ב־15 באוגוסט 2013, הוא השלים העברה של 11 מיליון אירו (9.3 מיליון ליש"ט) לטוטנהאום הוטספור.
ווטפורד
ב־6 ביולי 2015 הצטרף קאפו לווטפורד תמורת שיא מועדון, שדיווחו היה כ־6.3 מיליון ליש"ט, על חוזה לארבע שנים.
במאי 2019 נבחר קפו לשחקן השנה של ווטפורד לעונת 19–2018.
ויאריאל
ב־30 בדצמבר 2020 הוכרז כי קאפו חתם על חוזה לשנתיים וחצי עם ויאריאל הספרדית תמורת תשלום שלא פורסם.
קאפו נבחר לאיש המשחק בניצחונה של ויאריאל על מנצ'סטר יונייטד בגמר הליגה האירופית של אופ"א בשנת 2021 ב־26 במאי 2021. הזכייה העניקה לוויאריאל את הגביע האירופי הראשון בתולדות המועדון.
נבחרת
ב־15 באוגוסט 2012 ערך קאפו את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת הצרפתית במשחק ידידות נגד אורוגוואי. ב -11 בספטמבר הוא כבש את שערו הראשון עבור צרפת בניצחון 3–1 במוקדמות גביע העולם על בלארוס.
הר טיאנמן
הר טיאנמן (בסינית: 天門山, בפין-יין: Tiānmén Shān) נמצא בפארק לאומי הר טיאנמן, סמוך לעיר ג'אנגג'יאג'יה בצפון-מערב מחוז חונאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין.
גאוגרפיה
אל ההר מוביל רכבל מתחנת הרכבת של ג'אנגג'יאג'יה. אורך הכבלים 7,455 מטרים עם עליה של 1,279 מטרים. נחשב לרכבל הארוך ביותר בעולם. השיפוע הכי הגדול במסלול הוא בן °37, שנחשב לשיפוע לא רגיל. ניתן גם לטפס באמצעות דרך למטיילים שנבנתה על פני המצוק ומגיעה עד לפסגה, שם נבנתה מרפסת זכוכית למטיילים.
ניתן להגיע גם באמצעות רכב בדרך ובה עם 99 עיקולים המגיעה עד למערה.
על ההר נבנה מקדש בודהיבטי בתקופת שושלת טאנג, ועבר שימור. במקום פועלת כיום מסעדה צמחונית.
באוגוסט 2016 נבנה מעבר זכוכית בראש ההר, המכונה "מצוק הדרקון המתפתל".
ב-2017 הושלמה חציבת מעבר תת-קרקעי שנעים בו באמצעות 12 דרגנועים בזה אחר זה - מפסגת ההר אל הרחבה שלפני פתח המערה.
מיכה טלמון
מיכה טלמון (א בתמוז ה'תרפ"ב, 27 ביוני 1922 בירושלים- כ"ט בשבט ה'תשע"ג, 9 בפברואר 2013 בעומר) היה ראש מינהל מקרקעי ישראל בשנים 1977–1976. הוא פיתח וגיבש את שיטת שיווק המגרשים "בנה ביתך". זכה באות יקיר באר שבע.
ביוגרפיה
בגיל 16 הצטרף כמדריך "הנוער העובד" להכשרה שהתכוננה להקים את קיבוץ אלומות. נמנה עם קבוצת מדריכי הנוער העובד שיצאה בראשות הארכאולוג שמריהו גוטמן לפרוץ ולהכשיר את השביל למצדה, המשמש מאז דורות של מטיילים העולים למצדה.
בשנת 1940 עלתה ההכשרה והקימה את קיבוץ אלומות. שם פגש את רעייתו רחל. בקיבוץ עבד כשומר שדות ועל סוסתו רכב וביקר בשבטי הבדואים שבגליל. שם שמע ואסף ידיעות בשרות הש"י, שרות הידיעות של ההגנה.
במלחמת העצמאות נלחם כסמל בגדוד 12 של חטיבת גולני בקרבות על שחרור הגליל. בחג השבועות 1948, בקרב על משמר הירדן, נפצע ברגלו ועת נסוגו כוחות צה"ל מפני הצבא הסורי נותר שוכב פצוע בשדה הקרב ומסתווה למת. מקץ 16 שעות חזרו כוחות צה"ל וכבשו את האזור ומצאו אותו חי, פצוע בשטח, ופינו אותו.
בשנת 1949 עבר לגור בבאר שבע ומעט מאוחר יותר הצטרפו גם אשתו רחל ובנם הבכור אליהו.
בראשית דרכו שימש עוזר למנהל חבל הנגב של המחלקה להתיישבות. בהמשך היה מנהל מפעל ההתיישבות באזור באר שבע וממנהל מדור התכנון בנגב. ב-1 בינואר 1956 החל טלמון לכהן בתפקיד מנהל חבל הנגב. בשנים אלה עסק בהתיישבות העולים במושבים שמסביב, בפיתוח מקורות מים ופרנסה למתיישבים.
ראש מינהל מקרקעי ישראל
ב-1 בפברואר 1969 עבר למינהל מקרקעי ישראל, בה התחיל כמנהל האגף העירוני. טלמון תמך בשיטת שיווק המגרשים "בנה ביתך" ושתי השכונות הראשונות בישראל ששווקו בשיטה זו בשנת 1974 היו שכונת וילות מצדה בבאר שבע ואזור רחוב כליל החורש ורחוב הזית בעומר. בדצמבר 1976 התפטר מאיר זורע מתפקיד מנהל מינהל מקרקעי ישראל כדי לעבור לפעילות פוליטית, וטלמון סומן במועמד מוביל להחליפו. ב-1 במאי 1977, שבועיים וחצי לפני הבחירות לכנסת התשיעית אישרה הממשלה את מינויו למנהל מינהל מקרקעי ישראל.
בספטמבר 1977 הוחלף על ידי שר החקלאות אריאל שרון ביעקב עקנין. הוא הצטרף לבנו ולמילן זגר, ויחד הקימו את חברת "נגב תים". גם כאן המשיך בפעילות למען העיר באר שבע והיה מנהל פרויקט דרך הנשיאים (כיום שדרות רגר).
בשנת 1985 ניהל את הקמת שכונת בנה ביתך בנווה נוי. משנת 1987 שימש כמבקר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במשך כעשר שנים. לאחר פרישתו מתפקיד ציבורי זה ובסמוך למותו שימש כחבר בוועדת הבינוי והפיתוח של האוניברסיטה.
בשנים האחרונות לחייו התגורר יחד עם רחל אשתו בשכונת "גני עומר" שבעומר.
הוקרה והנצחה
בשנת 1999 זכה טלמון לתואר יקיר באר שבע. בחודש מרץ 2016 הנציחה עיריית באר שבע את זכרו וקראה פארק בדרום העיר על שמו.
מוזיקה קלטית
מוזיקה קלטית היא מוזיקה אופיינית לעמים הקלטים היושבים בעיקר באירלנד, ויילס, סקוטלנד, ברטאן וגליסיה, וכן צאצאי עמים אלה בתפוצותיהם (בעיקר בארצות הברית). המוזיקה הקלטית הבסיסית נשענת על חליל ייחודי, תוף, נבל קלטי, כינור וחמת חלילים.
כמה מהשמות היותר מוכרים שאפשר לקשר למוזיקה הקלטית הם: לורינה מק'קניט, Ronan Hardiman (Lord of the dance), Bill Whelan (ריברדאנס), אניה, Hevia, Clanned, ו־Old Blind Dogs.
גוסטב לאזאר
גוסטב לָאזָאר (בצרפתית: Gustave Lazard; 1876–1949) היה שחמטאי ומחבר בעיות שחמט יהודי-צרפתי. אחיו הבכור של פרדריק לאזאר.
חייו
לאזאר חי בפריז שם שיחק בתחרויות רבות. הוא חלק מקום 5–6 בתחרות 1907 (ניצח: פרנק מרשל), הגיע למקום השמיני בתחרות 1908 (ניצח: גרומר), הגיע למקום התשיעי בתחרות 1909 (ניצח: ארנולד אורבך), הגיע שביעי בתחרות 1909 (ניצח: ויינשטיין), הגיע שביעי בתחרות 1910 (ניצח: פרדריק לאזאר) והגיע תשיעי בתחרות 1912 (ניצחו: פרדריק לאזאר וגרומר).
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק לאזאר את המקום השביעי בתחרות פריז בשנת 1920 (ניצח: פרדריק לאזאר), הגיע שמיני בתחרות 1922 (ניצח: אנדרה מופאנג), הגיע למקום ה-12 בתחרות פריז בשנת 1926 (ניצח: לאון שוורצמן), חלק מקום 10–12 בתחרות פריז בשנת 1927 (ניצח: אברהם באראץ), הגיע למקום ה-12 באליפות פריז בשנת 1928 (ניצח: אברהם באראץ), וחלק מקום 3–5 באליפות פריז בשנת 1930 (ניצח: יוסף צוקרמן).
לאזאר היה נשיא מועדון השחמט על שם פרנסואה אנדרה פילידור.
משה בן שלמה מסלרנו
רבי משה בן שלמה מסלרנו חי ופעל במחצית הראשונה של המאה ה-13, (נפטר ב-30 בינואר 1279), הוא היה רב ופילוסוף מחכמי איטליה בתקופת הראשונים. המפרש הראשון ל"מורה נבוכים" לרמב"ם.
כתביו
ארבעה חיבורים פרי עטו של רבי משה מסלרנו ידועים למחקר: הראשון, הוא הפירוש למורה הנבוכים לרמב"ם – חיבור זה כלל את הפירוש השיטתי, המלא, הראשון לשני חלקיו הראשונים של מורה נבוכים, ונכתב כמה עשרות שנים בלבד לאחר מותו של הרמב"ם. פירוש זה זכה, ככל הנראה, לתפוצה רחבה והוא השתמר באחד-עשר כתבי-יד, אך טרם הובא במלואו לדפוס. החיבור השני של משה מסלרנו הוא מילון מונחים עברי-איטלקי של מושגים פילוסופיים אשר שימשו בסיס לדיוניו הרבים עם המלומדים הנוצריים. תפוצתו של החיבור הייתה גדולה מאוד והוא שימש ככלי עזר ללימוד המונחים הסכולסטיים וההגות הרמב"מית. החיבור השלישי, מאמר האמונה, הוא חיבור פולמוסי מיליטנטי.  כתב היד של חיבור זה לא שרד, אולם הוא מוזכר בכתבים אחרים של משה מסלרנו. חיבורו הרביעי, הטענות מכיל תיעוד של ויכוחים ודיונים שניהל רבי משה מסלרנו עם אנשי דת ומלומדים נוצרים אחרים, בעיקר בסוגיות פילוסופיות-תיאולוגיות והפרשנות למורה הנבוכים. הוא  מאופיין ברמה גבוהה של אינטלקטואליות וראציונליות והוא הניסיון הראשון להתווכח עם עיקרי האמונה הנוצרית בהתבסס על הרמב"ם והפילוסופיה האריסטוטלית.
רפובליקת ריף
הרפובליקה הקונפדרטיבית של שבטי הריף הייתה מדינה לא מוכרת שהוקמה על ידי המורדים מאזור הריף נגד סולטאן של מרוקו, מולאי יוסוף והמדינות הקולוניאליות בעקבות קרב ליד אנואל במסגרת מלחמת הריף ב-1921. בראש המדינה עמד עבד אל-כרים אל-ח'טאבי אשר נשא תואר נשיא ואמיר והפך את עיר הולדתו אז'דיר לעיר הבירה של המדינה.
הרפובליקה התקיימה עד 1926. היא לא הוכרה על ידי אף מדינה אירופאית למרות ניסיונות ליצור יחסים דיפלומטיים עם צרפת ובריטניה. פלישת הכוחות המשולבים של ספרד וצרפת במסגרת המשך המלחמה התקדמה בעזרת נשק כימי אך נעצרה ללא מענה מול מלחמת גרילה. ב-1925 לוחמי הרפובליקה הגיעו עד פאתי פאס בהתקפת נגד.
לאחר הפלישה של 250 אלף חיילי הכוחות המשולבים של ספרד וצרפת בראשותו של מרשל פטן, בהבנה כי לא יוכל לעמוד במערכה מול העליונות הטכנית של הפולשים, עבד אל-כרים נכנע לצרפתים והוגלה לאי ראוניון. הוכרז על איחוד מחדש של מרוקו אך הניסיון לחימה מול המעצמות שימש רבים ממורדים בהן בתקופת מאבק לעצמאות ממדינות קולוניאליות.
נשק שלל
נשק שלל הוא כלי נשק ותחמושת שנתפסו ונלקחו מהאויב בזמן או אחרי מלחמה או מבצע צבאי. נשק שלל יכול לשמש למספר מטרות:
נשק שלל בשירות צה"ל
בשירות צה"ל שירתו כלים שונים אשר נלקחו מצבאות ערב. המפורסם מביניהם הם טנקי הטירן, שמבוססים על טנקי ה-T-55 שנלקחו מצבאות מצרים וסוריה במהלך מלחמת ששת הימים. מאוחר יותר, חלק מטנקי ה-T-55 הוסבו לנגמ"ש האכזרית, שהיה ממוגן יותר מנגמ"שי ה-M113 שהיו בשירות צה"ל.
גם רובי הסער מדגם AK-47 נלקחו פעמים פעמים רבות שלל, שכן אלה היו עדיפים על הנשק שהיה בשירות צה"ל באותה עת. נשק שלל נוסף היה מטולים ורקטות נגד טנקים מדגם RPG-7 שנחשבים עד היום לכלי נשק פשוט, אמין ויעיל.
בנוסף למלחמות, ישראל השיגה נשק שלל סובייטי בפעולות חשאיות של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים וצה"ל, ונשק זה שימש בעיקר למודיעין טכנולוגי, שסייע לצה"ל במלחמות ישראל נגד מדינות ערב. נשק זה כלל מטוס קרב מיג-21 (מבצע יהלום) ומערכת מכ"ם סובייטית מדגם P-12 (מבצע תרנגול 53).
X-40
הבואינג X-40 הוא דגם של הבואינג X-37 שנבנה על מנת לשמש כמדגים שלו.
היסטוריה
ה-X-40 נבנה ביחס של 85% מגודלו של ה-X-37 על מנת לבחון את התכונות האווירודינמיות וטכנולוגיות הניווט של ה-X-37. ב-2001 הדגים הכלי בהצלחה את יכולות הדאייה של גופו ה"שמן" וקצר הכנפיים של ה-X-37.
מובלעות שווייץ
בשווייץ קיימות מובלעות שנוצרו עם השנים כתוצאה מהסכמים וכפייה מצד המדינות הגובלות בה.
ראול האוסמן
ראול האוסמן (גרמנית: Raoul Hausmann; 12 ביולי 1886 – 1 בפברואר 1971), צייר, צלם וסופר אוסטרי, מראשי תנועת הדאדא בגרמניה.
ביוגרפיה
האוסמן נולד בווינה. אביו היה צייר אשר התמחה בציור פורטרטים וציורים בעלי נושאים היסטוריים. הוא למד אמנות בבית ספר פרטי בברלין ועסק בעיצוב חלונות ראווה ובעיצוב גרפי מסחרי. בשנת 1912 אימץ האוסמן את הסגנון האקספרסיוניסטי ואף פרסם מאמרים הנוגעים לסגנון זה ויחסו לחברה. בשנת 1915 פגש את האנה הך וניהל עמה רומן, למרות שהיה נשוי לכנרת אלפרידה שפר.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התקרב האוסמן אל חוגים פוליטיים רדיקאלים. ביניהם הפסיכואנליסט אוטו גרוס (Otto Gross), אשר תפס את הפסיכואנליזה כשלב מהפכני, ופרנץ יונג (Franz Jung), סופר אקספרסיוניסטי ואנרכיסטי.
לאחר עליית השלטון הנאצי בגרמניה, בשנת 1933, עבר האוסמן לאיביזה, ובשנים 1937–1938 לצ'כוסלובקיה, שם התנסה בצילום בעל מאפיינים אתנוגרפים. בזמן מלחמת העולם השנייה השתקע האוסמן בכפר צרפתי קטן ליד לימוז' (Limoges).
לאחר המלחמה חזר האוסמן לצילום וליצירת פוטומונטז'ים וכתיבת שירה פונטית. בין השנים 1959–1964 חזר האוסמן גם לציור. הוא נפטר בלימוז' בשנת 1971.
יצירתו של האוסמן
אחד מן הפיתוחים המובהקים של תנועת הדאדא בגרמניה היה השימוש בטכניקת הפוטומונטז'. החל משנת 1923 הפסיק האוסמן את העיסוק בציור ועבר לעיסוק בטכניקות הצילום השונות. הפוטומונטז'ים של האוסמן שאבו ממסורת האקספרסיוניזם הגרמני ביצירה של קומפוזיציות דרמטיות ורבות ניגודים. לעיתים הציגו העבודות קומפוזיציה מופשטת, בסגנון טכניקת הקולאז' הדאדאיסטי. באחד מן הפוטומונטז'ים הידועים ביותר, המכונה "ABCD", או "דיוקן האמן" מן השנים 1923–1924, מופיע קטע חתוך מדיוקנו של האוסמן בין גזרי עיתונים, פרסומות, שטר כסף ועוד. בפיו מודבקות האותיות ABCD ועל עינו הימנית שרבוט הנראה כמעין גלגל מטרה ורוד. הקומפוזיציה הדינמית ומרובת האלכסונים של העבודה, בשיתוף עם הדימוי המטריד של דמות האמן, יוצרת תחושה של אימה או אלימות.
בעבודות רבות אחרות הרכיב האוסמן חללים תיאוריים בטכניקה זו, תוך שימוש בתצלומים מעורבים בגזרי עיתונות. בקולאז' הידוע בשם "ניצחון הדאדא" (1920) מופיע מרחב ובו דמויות וחפצים כגון צילום נוף עירוני, דיאגרמה רפואית, מכונת כתיבה, נעל וכן דמות אנושית אשר מראשה מבצבץ מוח. השילוב בין חלל פרספקטיבי וחפצים מזוהים, לבין סיטואציה רווית אימה ומסתורין, קרא תיגר על ערכי החברה הבורגנית, אשר העלתה את הסדר והמהוגנות כאחד מערכיה החשובים.
עבודה ידועה אחרת של האוסמן היא אסמבלאז' בשם "הראש המכני, רוח זמננו" (1920). היא מציגה ראש בובת תצוגה לפאות, אליה מחוברים מכשירי מדידה, מנגנון שעון יד, חלקי מצלמה וצילינדר הלקוח ממכונת כתיבה. עבודה אירונית זו מציגה את תוצאות האידיאל הנכזב של הטכנולוגיה.
ארין ברנט
ארין איזבל ברנט (באנגלית: Erin Isabelle Burnett; נולדה ב-2 ביולי 1976) היא מנחת טלוויזיה אמריקאית ברשת CNN, המנחה תוכנית משל עצמה ברשת, "Erin Burnett OutFront". לפני כן עבדה ב-CNBC.
ברנט נולדה במחוז ויקומיקו שבמזרח מרילנד, למשפחה ממוצא אירי וסקוטי. היא סיימה תואר ראשון בכלכלה פוליטית בוויליאמס קולג'.
ברנט נשואה ואם לשלושה.
לשון-פר
לְשׁוֹן-פַּר (שם מדעי: Anchusa) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים ממשפחת הזיפניים הכולל כ-40 מינים.
מאפיינים
תפוצתם של מינים אלו כוללת את אירופה, צפון אפריקה ודרומה ובמערב אסיה. כמו כן, מיני הסוג מיובאים כיום לארצות הברית. חלק ממיני לשון-הפר הם צמחים חד-שנתיים, חלקם צמחים דו-שנתיים וחלקם רב-שנתיים, והם בעלי המאפיינים הכללים של משפחת הזיפניים. הם לרוב צמחים עשבוניים המכוסים בשערות זיפיות. עלי הצמח הם פשוטים או תמימים, ומכוסים בשערות קשות.
מיני לשון-הפר נאכלים על ידי הזחלים של מספר מיני פרפראים.
מינים
בישראל נפוצים המינים הבאים:
בעבר המין לשון-פר מגובבת (Anchusa aggregata) נחשב למין של לשון-פר אך היום מקובל לסווגו תחת סוג נפרד לשון-שור והמין נקרא לשון-שור מגובבת - Hormuzakia aggregata.
סטנדל
מארי-אנרי בל (בצרפתית: Marie-Henri Beyle; 23 בינואר 1783 – 23 במרץ 1842), הידוע יותר בשם העט שלו סטֶנדָל (Stendhal), היה מגדולי סופריה של צרפת.
ביוגרפיה
מארי-אנרי בל נולד בעיר גְרֶנוֹבְּל שבצרפת בשנת 1783 למשפחה בורגנית, שלה רחש הערכה מעטה מאוד. אמו מתה כאשר היה בן שבע. בשנת 1796 החל את לימודיו באקול סנטרל ובשנת 1800 עזב את גרנובל לאיטליה, מקום אשר הותיר בו חותם עמוק ומתמשך.
בהמשך שנותיו הצטרף למסע האיטלקי של צבא נפוליאון, ועם סיומו שב לפריז, שם ניסה לעשות חיל במסחר, בכתיבה ספרותית ובפיתוין של נשים. לקחי שנים אלו מילאו מאוחר יותר תפקיד חשוב בעיצוב דמותו של ז'וליאן סוֹרֶל, גיבור הרומן החשוב שלו "האדום והשחור" (Le Rouge et le Noir). החל משנת 1810 מילא תפקיד של קצין מִנהלה ואספקה במלחמות נפוליאון ועם נפילתה של האימפריה הראשונה של נפוליאון בשנת 1814 בחר להתיישב במילאנו שבאיטליה. בשנים אלו החל סטנדל לכתוב את יצירותיו הראשונות, כולל "היסטוריה של הציור באיטליה" ו"רומא, נאפולי ופירנצה" וכן "האהבה". במהלך כתיבת יצירה אחרונה זו נאלץ סטנדל לפרסם בפריז, שכן הוא נחשד בהשתייכות לתנועת הקרבונרים (אגודה חשאית של מתנגדי המשטר שפעלה באיטליה), ונאלץ לעזוב את איטליה.
עם שובו לפריז, במצב כלכלי מעורער אחרי מותו של אביו, נכנס סטנדל לחוגים הספרותיים של העיר וביקר בסלונים הספרותיים. הוא הצטרף לקבוצה קטנה שהושפעה מפרוספר מרימה, וכתב מאמרים ומסות. בשנת 1827 פרסם את ספרו הראשון, "ארמנס" ובשנת 1830 את "האדום והשחור", שהושפע במידה מסוימת מאירועי מהפכת יולי 1830. אחרי המהפכה, מונה לקונסול בעיירה צ'יוויטווקיה (Civitavecchia) שבסמוך לרומא.
סטנדל היה משועמם בעיירה הקטנה והירבה במסעות ברחבי אירופה. הוא לא הצליח להשלים את היצירות שבכתיבתן עסק אז, "זכרונותיו של אגוטיסט" (Souvenirs d'égotisme) ו"לוסיאן לוון" (Lucien Leuwen), אחרי שהשלים את כתיבת הרומן החשוב השני שלו - "מנזר פרמה" (La Chartreuse de Parme) בשנת 1839.
סטנדל נפטר בלילה שבין ה-22 ל-23 במרץ 1842 ונקבר בפריז.
ג'ירולמו פריולי
ג'ירולמו פריולי (באיטלקית: Girolamo Priuli; 1486 - 4 בנובמבר 1567) היה הדוכס ה-83 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-1 בספטמבר 1559 ועד פטירתו משבץ.
פריולי היה אחיו הבכור של קודמו, הדוג'ה לורנצו פריולי, ובנם של אלויזה פריולי ורעייתו כיאה ליאון.
קודם לבחירתו עשה פריולי הון רב כסוחר (אף שלא נחשב לסוחר מוצלח במיוחד). במהלך שירותו הפוליטי עבור לה סרניסימה כיהן כפרוקוראטור (המנהלן האחראי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו.
כהונתו של פריולי, שהיה איש ספר מחד, אולם לא היה נואם מוצלח ולכן לא היה פופולרי בקרב תושבי העיר, מאופיינת כתקופת שלום. פריולי שמר על יחסים טובים עם האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרומית הקדושה, דבר שאפשר לו לפתח את הסחר, וליפות את העיר בעבודות ציבוריות שונות.
פריולי נשא לאישה את אלנה דיידו, ונולד להם בן אחד.
קיניאוד השני, מלך הפיקטים
קיניאוד השני או קינאד או קינת' (באנגלית: Ciniod II of the Picts בגאלית סקוטית: Ciniod או Cináed או Kineth; נפטר ב-842 לערך), בנו של אואוראד היה מלך הפיקטים (מלך פורטריו). קיניאוד מלך זמן קצר של פחות משנה, בשנת 842, החל מעלייתו לשלטון ועד מותו.
קיניאוד עלה לשלטון לאחר מותו של אחיו, ברידיי השישי, ועל פי "דברי ימי הפיקטים" נפטר זמן קצר לאחר מכן, כנראה במסגרת המאבק על השלטון. לאחריו עלה לשלטון ברידיי השביעי וככל הנראה ברידיי הדיח את קיניאוד. לימים שב לשלטון אחיו של קיניאוד - דרסט.
מזראטי
מזראטי (באיטלקית: Maserati) היא יצרנית מכוניות איטלקית המתמחה בייצור מכוניות יוקרה. החברה נוסדה ב-1 בדצמבר 1914 בבולוניה שבאיטליה. משרדי החברה ממוקמים כיום במודנה. מזראטי היא חברה-בת של ענקית הרכב האיטלקית פיאט מאז שנת 1993. סמל החברה מורכב מטרידנט.
האחים מזראטי
האחים מזראטי, אלפיירי, בינדו, קארלו, אטורה וארנסטו, היו כולם מעורבים בתעשיית הרכב מתחילת המאה ה-20. שלושה מהאחים: אלפיירי, בינדו וארנסטו בנו ב-1923 מכוניות גראנד פרי 2 ליטר לחברת מכוניות המרוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו. ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ. הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה, וכמובן להיווסדותו של המותג מזראטי. אחת המכוניות הראשונות שיוצרו על ידי מזראטי זכתה בשנת 1926 במרוץ טארגה פלוריו, מרוץ מכוניות מפורסם באותה תקופה שנערך בהרי סיציליה ליד פאלרמו. לאחר ההצלחה במרוצים האלו, חברת מזראטי התחילה לייצר מכוניות מרוץ עם 4, 6, 8 ו-16 צילינדרים