cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליעז
אליעז הוא שם פרטי ושם משפחה יהודי-ישראלי.
ארי אליעז – עו״ד
טאנגי קוליבאלי
טאנגי קוליבאלי (בצרפתית: Tanguy Coulibaly; נולד ב-18 בפברואר 2001 בסוור שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת קשר הכנף.
קריירת מועדונים
קוליבאלי גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
נטי פלוסו
נטליה פלוסו (בספרדית: Natalia Peluso, נולדה ב-12 בינואר 1995) הידועה בשם נטי פלוסו, היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית ארגנטינאית.
2017–2019: תחילת קריירה
באוקטובר 2017, הוציאה פלוסו באופן עצמאי מיני-אלבום הנקרא Esmeralda, המכיל את הסינגל "Corashe". השיר עורר עניין רב בקרב מבקרי מוזיקה רבים ומגזיני מוזיקה עצמאיים כמו מונדו סונורו ורוקדלוקס.
בשנת 2019, הוציאה את ספר הביכורים שלה "Deja Que te Combata", אוסף של מחשבותיה, השתקפויותיה, סיפוריה ופרויקטים קודמים ועתידים. באותה השנה, הוציאה פלוסו את הסינגל "Natikillah". היא גם שיתפה פעולה עם חברת סמסונג אלקטרוניקה כחלק מהקמפיין "Somos Smart Girl" שלהם לצד האומניות בלנקה סוארס, סנדרה ברנדה וקרולינה מרין.
בשנת 2020 היא הקליטה שיר "Nathy Peluso: Bzrp Music Sessions, Vol. 36".
2021–הווה: אלבום האולפן השני
במאי 2021, יצאה פלוסו לסיבוב ההופעות הראשון שלה בספרד.
ב-3 ביולי 2021, הכריזה פלוסו על צאת סינגל "Mafiosa". ב-22 באוקטובר, השתתפה פלוסו בסינגל "Pa' Mis Muchachas", של הזמרת כריסטינה אגילרה יחד עם בקי ג'י וניקי ניקול.
סיס (פירושונים)
{{פירושונים|* סיס – סוג של ציפור אישים:
ראו גם
}}
תוניסיה במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של תוניסיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 24 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה במקצוע ריצת 2000 מטר מכשולים בנות בה העפילה לגמר, אך לא סיימה לרוץ את מקצה הגמר. ביתר הענפים: היאבקות, הרמת משקולות, חתירה, טאקוונדו, טניס, טניס שולחן, קאנו/קיאק, שחייה ושיט היא לא רשמה הישגים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה תוניסיה עד כה. המשלחת מנתה 50 ספורטאים שהתחרו ב-14 ענפים. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה במקצוע ריצת 400 מטר משוכות בנים בה היא זכתה במדליית כסף ובענף ההרמת משקולות בה היא זכתה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 53 ק"ג בנות. בענף האתלטיקה המשלחת הגיעה גם למקום החמישי בריצת 2000 מטר מכשולים בנות וריצת 1500 מטר בנות, ולמקום השמיני בריצת 2000 מטר מכשולים בנים. המשלחת הגיעה להישגים גם בענף הסיף בה הגיעה למקום הרביעי בתחרות החרב לבנים ובענף הרמת המשקולות בה סיימה במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 56 ק"ג בנים. המשלחת השתתפה לראשונה בתחרויות בענפי האיגרוף, הג'ודו, התעמלות, כדוריד, כדורסל ורוגבי.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
יובל מסנר
יובל מֶסנֶר (13 בפברואר 1965 – 15 באוקטובר 2021) היה מוזיקאי, צ'לן, יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי. הורשע באונס קטינה, ועל כך ריצה עונש מאסר.
ביוגרפיה
יובל מסנר נולד באוסלו שבנורווגיה, שם למד אביו רפואת שיניים. כשהיה בן 5 חזרה המשפחה לישראל. גדל בפתח תקווה. החל לנגן בצ'לו בגיל 8.
כתלמיד בבית הספר "רימון" הקים מסנר ב-1986 את להקת "טאטו" ובמקביל הצטרף גם להרכבי ג'אז שונים. ב-1987 השתתף כנגן אורח באלבום "משינה 2" של להקת משינה.
ביולי 1989 השקה קטינה באלכוהול, קשר אותה למיטתו ואנס אותה פעמיים בזמן שהיא בוכה, שורטת אותו, ומנסה להשתחרר מהחבלים שבהם קשר אותה. הוא הורשע באונס קטינה, ונידון לחצי שנת מאסר בפועל ולשנת מאסר על תנאי. פסק הדין עורר ביקורת בשל העונש הקל יחסית ולשונה של השופטת ויקטוריה אוסטרובסקי-כהן, שהרבתה לנזוף דווקא במתלוננת על התנהגותה.
ב-1990 הקים ביחד עם דנה ברגר ועם דן תורן את להקת "בלאגן". הלהקה התפרקה בתחילת 1992. באותה שנה השתתף ב"זורנה", האלבום השני של אנסמבל מזרח-מערב. שיתוף הפעולה עם האנסמבל המשיך גם באלבומה השלישי "טקס דמיוני" משנת 1998. מסנר הצטרף באותה שנה ללהקת "אאורה" (יחד עם אורלי פרידר ואחיה, שרון בוזין) שהוציאה אלבום ראשון ב-1999.
מאז 1994 ניגן בעיקר עם ערן צור, ובין היתר גם הלחין את מילותיו של צור לשירים "ערב ב' כסלו" ו"פתאום נהיה קיץ". בין השנים 1998–2003 הופיע גם עם גבריאל חסון. ב-2004 יצא אלבום המופע "רביעיית מסנר", ביחד עם אלונה דניאל ועם ערן צור.
ב-2009 זכה בפרס קיפוד הזהב על הלחנת ההצגה "אדם זבי דם" בתיאטרון הסימטה. כמו כן הלחין את המוזיקה להצגה "עשב השדה" באקדמיה לאמנויות המופע, וכן כתב לחנים ועיבודים להצגות "עפר ואפר/שפת ההר", "טוב", "הסוחר מוונציה", ו"נוף" בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע תוך שיתוף פעולה עם הבמאי אברהם עוז, ולעוד מספר הצגות בתיאטראות פרינג' בתל אביב.
משנת 2010 ועד מותו היה חבר ב"אנסמבל תהילים".
חיבר את המוזיקה לסרטו העצמאי של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית" (2012) וכמו כן למאות הצגות תיאטרון, מופעי מחול וסדרות טלוויזיה.
בספטמבר 2018 התעוררה מחאה עקב השתתפותו של מסנר בהופעת איחוד של להקת טאטו לצד ערן צור ואלונה דניאל, זאת על רקע הרשעתו באונס.
יובל מסנר נפטר ב-15 באוקטובר 2021 בגיל 56, לאחר מאבק בסרטן הריאה. הותיר אחריו שני ילדים.
תימן במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של תימן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה תימן עד כה. המשלחת כללה 5 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה בתחרות ריצת 2,000 מטר מכשולים בנים בה סיימה במקצה הגמר במקום השישי. ביתר הענפים, ג'ודו ושחייה ספורטאי המשלחת סיימו במקומות האחרונים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. המשלחה הגיעה להישג בענף ההיאבקות בה סיים אבראהים אל-שבאמי במקום הרביעי בתחרות בסגנון חופשי בקטגוריית המשקל עד 54 ק"ג. המשלחת לא הצליחה לשחזר את הישגיה בענף האתלטיקה. כמו כן, היא סיימה במקום האחרון בענף הטאקוונדו בה היא השתתפה לראשונה.
איליושין Il-86
איליושין IL86 (ברוסית: Ил-86, באנגלית: Ilyushin Il-86) הוא מטוס נוסעים רחב גוף בעל ארבעה מנועי סילון, מתוצרת יצרנית המטוסים איליושין. המטוס יוצר בין השנים 1977-1992, בסה"כ נבנו 106 מטוסים. כיום גרסאות המטוס שנמצאות בשירות משופצות על ידי תאגיד המטוסים המאוחד.
פיתוח
בשנת 1967 הזמינה אארופלוט מאיליושין מטוס ובו 250-350 מושבים. בסלון האווירי בפריז של שנת 1971 הכריזה ברית המועצות על פיתוח המטוס, אב הטיפוס טס לראשונה ב-22 בדצמבר 1976, האישורים להפעלתו התקבלו בספטמבר 1979. מספר חלקים במטוס יוצרו על ידי PZL הפולנית.
בתחילה התבסס בחלקו על מטוס אחר מתוצרת איליושין, ה-IL-62, והמנועים הוצבו בזנב המטוס. אולם במהלך הפיתוח הוחלט להציבם מתחת לכנפיים, כמו במטוסים המערביים של אותה התקופה, הבואינג 707 וה-דאגלס DC-8.
גרסאות
IL-86 הגרסה הראשונה למטוס, נרכשה בעיקר בחברת התעופה "אארופלוט".
IL-80/IL-86/IL-87 שלושה מטוסים שנבנו עבור חיל האוויר הסובייטי כמטוסי שליטה ובקרה במקרה של פיצוץ גרעיני.
IL-86D נבנה בסופו של דבר כ-איליושין IL-96.
מפעילים
בנובמבר 2010 היו מספר מטוסים בשירות פעיל: בחיל האוויר הרוסי (4), דונאוויה (4), ומוסקבה איירליינס (5).
בין חברות התעופה שהפעילו בעבר את המטוס: ארמאוויה, טראנסאארו, אארופלוט, אוזבקיסטן איירווייז, ארמניאן איירליינס, KrasAir, רוסיאן סקאי איירליינס, וטטרסטן איירליינס.
דייוויד היימן
דייוויד ג'ונתן היימן (באנגלית: David Jonathan Heyman; נולד ב-26 ביולי 1961) הוא מפיק קולנוע בריטי ממוצא יהודי. הוא השיג את זכויות ההסרטה לסדרת ספרי "הארי פוטר" בשנת 1999 והפיק את כל סרטי הסדרה כולל סרטי הספין-אוף. בין השאר, גם הפיק את סרט השואה "הנער בפיג'מת הפסים".
ביוגרפיה
היימן נולד בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת. הוא בנו של ג'ון היימן, מפיק סרטים ושל השחקנית נורמה היימן (לבית פואונוול). סבו וסבתו מצד אביו היו מהגרים יהודים מגרמניה, וסבו וסבתו מצד אימו היו אנגלים נוצרים. לו תואר בתולדות האמנות מאוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית, שקיבל ב-1983.
קריירה
הוא התחיל את עבודתו בתעשיית הקולנוע כעוזר מפיק בסרטו של דייוויד לין, "המעבר להודו", וב-1986 הוא הפך למנהל בחברת האחים וורנר ובשנת 1992 הוציא את סרטו הראשון "רחובות אלימים".
בשנת 1997, חזר היימן ללונדון והחליט להתמקד בעיבודים קולנועיים לסרטים. הוא הקים חברת הפקה משלו בשם Heyday FIlms ומאז הפיק מספר גדול של סרטים בולטים, ביניהם העיבודים הקולנועיים לסדרת ספרי הארי פוטר, החל מ"הארי פוטר ואבן החכמים" ועד "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2". בנוסף, הפיק גם את סרטי הספין-אוף "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" ו"חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד".
חיים אישיים
הוא נשוי לרוז (בטסטון) יוניאקה, ולהם בן. מתגוררים בלונדון.
אמט אוניל
אמט אוניל (באנגלית: Emmet O'Neal ; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-34 בשנים 1911–1915. הוא היה רפורמטור איש האסכולה הפרוגרסיבית, ונודע בעיקר בפעילותו להקמת הנציבות למען ערי אלבמה.
ראשית חייו
אמט אוניל נולד בפלורנס, אלבמה כבנם של אדוארד אוניל ואוליביה מור אוניל. אביו היה עורך דין ששירת כקצין בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית וכיהן בעצמו כמושל אלבמה בשנים 1882–1886 בתקופה שלאחר תקופת השיקום. אמט אוניל התחנך בתחילה בפלורנס ובשנים 1870 ו-1871 למד באוניברסיטת מיסיסיפי. ב-1874 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת אלבמה.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסי ארצות הברית–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
אמט אוניל
ראשית חייו
לאחר שלמד משפטים בקריאה עצמית בהדרכתו של אביו, התקבל אוניל ללשכת עורכי הדין בפלורנס ב-1876. בשנים 1901 ו-1910 הוא נבחר כנשיא לשכת עורכי הדין של אלבמה. ב-1911 הוא היה חבר של המועצה המנהלת של לשכת עורכי הדין האמריקאית.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסים קונסולריים
עם סיום מלחמות נפוליאון, חיפשו שווייצרים רבים חיים שלווים יותר ומשגשגים באמריקה. מספר ניכר של אזרחים היגר לארצות הברית, בעיקר מן הקנטונים וו ולוצרן כבר ב-1815 הציעו נציגי שני הקנטונים המתאימים לדיאט הפדרלי של שווייץ להקים קונסוליה בפילדלפיה או בניו-יורק כדי להבטיח את זכויותיהם של סוחריהם וגוליהם. בשנה שלאחר מכן החליט הדיאט לפתוח קונסוליה בניו יורק. הוחלט תחילה כי הקונסול שלהם ייבחר מהאוכלוסייה השווייצרית באמריקה, אך מעולם לא באמת היה מינוי. ביולי 1822, בהתייעצויות עם הדיפלומט השווייצרי-אמריקאי אלברט גאלאטין, מינה הדיאט את שני הקונסולים הראשונים שלה לארצות-הברית: הנרי קזימיר דה רהאם מיוורדון-לה-באן, במקור מקנטון וו, בנקאי וסוחר ותושב ניו יורק; ואנטואן צ'ארלס קאזנוב מז'נבה, סוחר יין וטבק, תושב אלכסנדריה, וירג'יניה. ניקולאוס רודולף פון וואטנוויל, יו"ר ה"דיאט", שלח מכתב לנשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו, וביקש ממנו להעניק לממונים היתר, ולהדגיש את המאפיינים הליברליים והפדרליים המשותפים לשני החוקים של ארצותיהם. המכתב סימל את התכתובת הרשמית הראשונה בין ממשלות שווייץ לארצות הברית והקים תקדים לאופי היחסים ביניהם לאורך כל שנות ה-10 של המאה ה-17.
אמט אוניל
פוליטיקה מדינתית
ב-1888 שימש אוניל כחבר בחבר האלקטורים וכן בשנים 1892 ו-1908. הוא מונה כתובע הפדרלי של המחוז הצפוני של אלבמה ושימש בתפקיד בשנים 1893–1897. ב-1901 הוא היה חבר בוועידת החוקה של אלבמה, שם הוא היה חבר הוועדה לתקנות וכללים ולוועדה לזכות הבחירה, ויושב ראש הוועדה לחקיקה מקומית. הוא לקח חלק פעיל בדיונים על סעיפי החקלאות וזכות ההצבעה, הוספת מס גולגולת ומבחן ידיעת קרוא וכתוב והדרישות לבעלות על רכוש כתנאי לקבלת זכות הצבעה. שינויים חוקתיים אלו הובילו לירידה חדה בשיעור ההצבעה, ושללו את זכו ההצבעה הן של השחורים והן של העניים הלבנים. מרוב השחורים נשללה כתוצאה מכך זכות ההצבעה עד להעברת חוק זכות ההצבעה הפדרלי ב-1965.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסים קונסולריים
ארצות הברית העניקה את ההיתר. גלאטין ייעץ לדיאט כיצד לחלק את השטח אשר יוחזק על ידי שני הקונסולים החדשים. דה רהאם נטל אחריות על מחוז המקיף את מדינות ניו אינגלנד, ניו יורק, ניו ג'רזי, פנסילבניה, דלאוור והמדינות שמצפון לנהר אוהיו. קאזנוב היה אחרי לשאר ארצות-הברית. התפקיד העיקרי שלהם היה להגן על האינטרסים ועל רכושם של מהגרים שווייצרים ונוסעים, בעיקר סוחרים. דה ראם מילא את תפקידו עד לשנת 1842 וקאזנוב עד שנת 1852. חובותיו של האחרון בשירותו המאוחר הפכו לדיפלומטיות יותר ויותר.
אמט אוניל
פוליטיקה מדינתית
בבחירות לנשיאות של 1908 קיים אוניל מסע בו הוא נשא נאומים לטובת ויליאם ג'נינגס ברייאן. ב-1909 הוא השתתף במערכה נגד הוספת סעיף חוק יובש לחוקת אלבמה.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסים קונסולריים
ייצוא הכותנה והמשי משווייץ לארצות הברית גדל באופן משמעותי במהלך 1820. ב-1830 מונה ג'ון בוקר, איש עסקים מניו יורק וידיד של פקיד מחלקת המדינה, דניאל ברנט, להיות הקונסול האמריקני הראשון לשווייץ. הוא הגיע לברן, בירת שווייץ והתקבל בחום על ידי יושב ראש הדיאט. בעודו ממתין לאישור הוועדה על ידי 22 הקנטונים, עבר בוקר לבזל, מאחר שעברו שם רוב הייצואים השווייצריים לאמריקה. בקוצר רוח לאופיה המייגע של הממשלה המבוזרת, פתח בוקר את הקונסוליה שלו באוקטובר ללא הכרה רשמית בשווייץ.
אמט אוניל
מושל אלבמה
ב-1910 נבחר אוניל כמושל אלבמה, ובינואר 1911 הושבע לתפקידו וכיהן בו במשך ארבע שנים. בין הישגיו הבולטים היו השיפור במערכת העסקת האסירים, התנופה בסלילת כבישים טובים, והקמת נציבות הכבישים המהירים המדינתית. אכיפת החוק הושגה באמצעות כינוס בתי משפט מיוחדים לטיפול בעומסים. תובעים מיוחדים מונו לטפל הן בתיקים אזרחיים והן בתיקים פלילים שבהם היה אינטרס ציבורי. עברה חקיקה להקמת ממשל עירוני בדפוס של נציבות באזורים שהתאימו לכך. אוניל גם פעל לשיפור מערכת המשפט. הוא קידם את כינוסה של ועידה חוקתית חדשה.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסים קונסולריים
הקונסולים של ארצות הברית בשווייץ היו עסוקים בשנותיהם הראשונות. בשל העובדה כי ההכנסה שלהם הייתה תלויה בחובות שנעשו על סחורות שנבדקו ואושרו, קונסולים אמריקאים רבים נאלצו להפעיל את העסק שלהם תמורת כסף נוסף, להסיט את תשומת הלב שלהם מן האחריות הרשמית שלהם. בזמן שהם היו בנסיעות עסקים, הקונסוליה הושארה בידי סגן קונסול או סוכן, ובדרך כלל סוחר שכיר. בהיעדר הקונסול, העביר אחד הסוכנים את הקונסוליה לציריך ב-1843, אם כי הוחזרה לבזל בשנה הבאה עם בואו של הממונה החדש, סת' אוטיס.
אמט אוניל
מושל אלבמה
אוניל היה חבר פעיל בוועידת המושלים והשתתף בכל הדיונים שלה במהלך תקופת כהונתו. במפגש המושלים בריצ'מונד, וירג'יניה הוא נשא נאום על חשיבות הקמת מערכת לאשראי חקלאי, כולל הזמינות לאגודות אשראי קואופרטיביות, בנקים קואופרטיביים לקרקעות, וארגונים דומים. פעולתו כחלוץ במסגרת זו הובילה להעברת חוק בקונגרס. אוניל היה יושב ראש המשלחת של אלבמה לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-1912 שבה נבחר כמועמד המפלגה לנשיאות וודרו וילסון. וילסון היה איש הדרום הראשון שנבחר לנשיאות מאז מלחמת האזרחים. במהלך ועידת המושלים, שימש אוניל כחבר הוועד המנהל של הארגון.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בברן. המשלחת האמריקנית למשרד האירופי של האומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים אחרים, משלחת ארצות הברית לארגון הסחר העולמי והמשלחת האמריקאית לוועידה על פירוק נשק נמצאים כולם בז'נבה. מרכזים וסוכנויות קונסולריות של אמריקה מתוחזקים גם הם בציריך ובז'נבה. שגריר ארצות הברית בשווייץ מוכר גם בליכטנשטיין.
אמט אוניל
שנותיו האחרונות
ב-1915 מונה אוניל כשופט לפשיטות רגל, עם משרדים בבניין הפדרלי בברמינגהאם. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא גם היה פעיל במגזר התעשייתי בעיר, כשהוא שימש כמזכיר וכגזבר של חברת עבודות הפלדה הדרומית. לעיתים קרובות הוא פרסם מאמרים במגזין North American Review ובכתבי עת נוספים. הוא גם שימש כסגן נשיא לשכת עורכי הדין האמריקאית.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסים דיפלומטיים
נכון לחודש יוני 2014, שגרירת ארצות הברית בשווייץ הוא סוזן ג. לוויין, ושגריר שווייץ בארצות הברית הוא מרטין דהינדן.
אמט אוניל
שנותיו האחרונות
אוניל היה נשוי מאז 1891 לאליזבת קירקמן, בתו של קולונל סמואל קירקמן. לזוג היו שלושה ילדים. אמט אוניל נפטר בברמינגהאם ב-7 בספטמבר 1922. הוא נטמן בבית הקברות של העיר פלורנס.
יחסי ארצות הברית–שווייץ
יחסים דיפלומטיים
יתר על כן, שווייץ משמשת כמעין כוח מגן על היחסים והאינטרסים בין ארצות הברית לאיראן, כאשר ארצות הברית ניתקה את היחסים עם איראן ב-1980, במהפכה האיראנית ומשבר בני הערובה. בין השנים 1963 ל-1995 שימשה שווייץ כמעצמה המגנה בין קובה לארצות הברית, עד שהשגרירויות הוקמו מחדש בהוואנה ובוושינגטון.
הסכמים דו-צדדיים
ארבע השנים הראשונות של שיתוף הפעולה במסגרת הוועדה הכלכלית המשותפת של ארצות הברית-שווייץ (JEC) חיזקו את הקשר הבילטרלי על ידי רישום ההישגים במספר תחומים, כולל התייעצויות בנושא מאמצי הלבנת הון, מאבק בטרור ושיתוף פעולה בתחום התרופות; כנס ממשלתי; והקמתה מחדש של תוכנית פולברייט / חילופי התרבות.
ביולי 2015, חתמו שווייץ וארצות הברית על הסכם בנושא מזון אורגני; כל מוצר שאושר כאורגני במדינה אחת רשאי להימכר כאורגני לאחרת.
אסכולה
אסכולה, או אסכולת חשיבה, היא אסופה או קבוצה של אינדיבידואלים, לרוב אינטלקטואלים, החולקים באופן מובחן מאפיינים משותפים של רעיון, או קונסטרקט פילוסופי, דיסציפלינארי, אמוני, חברתי-תנועתי, כלכלי, תרבותי, או אמנותי.
אסכולות לעיתים מסווגות על פי הרלוונטיות התקופתית שלהן, ולכן אפשר שיכונו "חדישות" או "קלאסיות", כאשר הדיכוטומיה הזו משקפת מעבר-פרדיגמתי (Paradigm Shift), מצב בו ליכוד מסוים (למשל בתחום המדע, דוגמת ציבור הביולוגים) עובר מהשקפה אחת לאחרת, כמו שקרה בעת זניחת הלאמארקיזם, לטובת האבולוציה הדרווינאית. מצבים בהם קיימות רק שתי גרסאות אסכולאריות לתחום נתון הם נדירים, ובדרך כלל יש רבות, אם כי, אכן, יש מקרים בהם גרסה אסכולארית מסוימת היא אחרונה בשרשרת.
אסכולות לעיתים משוימות על שם (או כינוי) מייסדיהן, כמו למשל "", שנקראה על כינויו של לינג'י יקסאן, או האסכולה האשערית הקרויה על שמו של התאולוג המוסלמי אבו אל-חסן אל-אשערי. כמו כן, אסכולות משוימות על שם המקומות בהן נוצרו, כמו למשל האסכולה הפילוסופית האיונית (על שם העיר איוניה ביוון, או האסכולה הפילוסופית הוורשאית (על שם העיר ורשה בפולין).
מחלקת הטיס
מחלקת הטיס הייתה הזרוע האווירית של הפלמ"ח. המחלקה נוסדה בדצמבר 1943 ופעלה עד לשילובה בשירות האוויר של ההגנה ב-10 בנובמבר 1947, שהפך חצי שנה אחר כך, ב-28 במאי 1948 לחיל האוויר הישראלי של צבא הגנה לישראל (צה"ל). לאחר שילובה של המחלקה בשירות האוויר בנובמבר 1947, טייסיה השתתפו במלחמת העצמאות במסגרת שתי טייסות נפרדות בצה"ל - טייסת הגליל וטייסת הנגב.
כבר לפני הקמת מחלקת הטיס, התקיימו בארגון ההגנה קורסי טייס, הקורס הראשון שבהם הסתיים בשלהי יולי 1939, 20 שנה וחודש לאחר הקמת ההגנה ב-15 ביוני 1920. הקורסים חודשו רק 4 שנים אחר כך ב-1943 עקב מלחמת העולם השנייה שפרצה בראשית ספטמבר 1939.
במחלקה הוכשרו 34 טייסים, מתוכם 24 התגייסו לחיל האוויר והעשרה הנותרים פרשו מטייס. על המחלקה פיקדו, בין היתר, פנחס בן־פורת, שלמה מילר, יעקב בן-חיים ויצחק בודניק (יבנה).
נוסף על היותה הזרוע האווירית של הפלמ"ח, מחלקת הטיס הייתה גם גוף התעופה היחידי ששמר על רצף של פעילות מבצעית מסיום מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1945 ועד פרוץ מלחמת העצמאות בנובמבר 1947.
רקע
לאחר סיום מאורעות תר"פ ותרפ"א נוצרה ההבנה שיש צורך בכוח אווירי שיוכל להשפיע רבות בעת מלחמה, לדוגמה, באפריל 1920 הותקפו כוחות הודים בשירות הבריטים שחנו בקרבת הכנרת על ידי אלפי ערבים, שסיכנו גם את היישובים היהודיים בעמק הירדן. שני מטוסים של חיל האוויר הבריטי הטילו פצצות על ריכוזי התוקפים, וגרמו לנסיגתם. וב-5 במאי 1921 (במאורעות תרפ"א) הותקפה המושבה פתח תקווה על ידי המון ערבי. מטוס סיור בריטי הטיל ארבע פצצות וזרע הלם בשורות התוקפים. הטייס גם הצליח לזרוק פתק למגני המושבה שתיאר את התקדמות הפורעים ולכוון כלי רכב מזוין שיעצור את ההתנפלות. אירוע דומה אירע למחרת בחדרה. עקב כך, אנשים פרטיים קידמו רכישת כלי טיס והקמת כוח אווירי עברי בארץ ישראל. ישראל שוחט, שהיה ממייסדי בר גיורא והשומר, נפגש בשנת 1925 עם המנהיג הסוציאליסטי הצרפתי לאון בלום, וביקש ממנו להשיג היתר למתנדבים ארץ-ישראלים להתאמן בטיס בצרפת. אולם הרעיון לא יצא לפועל.
צבי נדב, שהיה, כמו שוחט, חבר בארגון השומר, טס בשנת 1927 לצרפת וכיסה את הוצאותיו שם בהנדסת מכוניות ומטוסים. נדב חזר לארץ ישראל ב-1931, ושנה אחר כך ב-1932, הקים עם שוחט את מועדון התעופה הגמל המעופף (לעתיד קלוב התעופה לישראל).
טרם הקמת מועדון הגמל המעופף, אלכסנדר גליק ור.ג'. ייטס, קצין בצבא הבריטי, שהיה אז בדרגת קפטן, שעסקו בדאייה כתחביב, בנו בעיר חיפה דאון שהובא מאנגליה בחלקים. ב-17 ביולי 1932, הטיסו השניים או הדאון לראשונה ובספטמבר אותה שנה הוקם מועדון הדאייה הכרמל.
עד סוף 1947 ההתקדמות בשטח התעופה הביטחונית הייתה גדולה מאוד. גם ללא תמיכה מספקת מצד מנהיגי היישוב, הכוח האווירי צמח והתבסס ברובו על התלהבותם של "המשוגעים לתעופה" והציבור הרחב שהוקסם מחוויות הדאייה והטיסה שהציעה הטכנולוגיה החדשה של המאה העשרים. בין נקודות הדרך החשובות ביותר באותה התקופה ניתן למנות את: ייסוד הקלוב הארץ-ישראלי לתעופה שקידם את הדאייה העברית, הקמת חברות תעופה שהפעילו בתי ספר לטיסה, רכישת ידע וניסיון בחילות האוויר של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה והקמת כוח אווירי (עדיין מחתרתי) שהיווה יחידה צבאית קבועה ועצמאית. על אף הגידול האדיר בתשתית התעופה בארץ ישראל, הכוח האווירי העברי עדיין היה בראשיתו לא משמעותי. היו לו מעט מטוסים ומטוסים קלים בלבד, לטייסיו לא היה כל ניסיון קרבי, לא הוקם עוד מטה של זרוע האוויר, תקציב מסודר עבור מחלקת הטיס וככלל האווירייה העברית לא נבנה והיא עדיין הייתה כוח מחתרתי שלא יכול לזקוף ראש.
היחידות האוויריות בהגנה ובפלמ"ח בשלהי שנות ה-30 ובראשית שנות ה-40 של המאה ה-20
ב-20 ביולי 1939 הסתיים קורס הטיס הראשון של ארגון ההגנה, אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר אותה שנה הופסקו הקורסים, והם חזרו לפעילות רק ארבע שנים אחר כך ב-1943.
הקמת המחלקה
הפלמ"ח הוקם ב-15 במאי 1941, בחסות הבריטים וארגון ההגנה. מטרתו של הפלמ"ח הייתה להפעיל מלחמת גרילה אם וכאשר ייכנסו הגרמנים לארץ ישראל, עלתה גם שאלת התעופה הביטחונית. בשנת 1942 התאספו מספר "משוגעים לתעופה" שהיו חברי הפלמ"ח בקיבוץ שריד ותכננו את הקמתה של מחלקה שתקיים קורסי דאייה וטיסה. החברים שנאספו בקיבוץ שריד נאלצו בתקופה שלאחר מכן להתנדב לצבא הבריטי נוכח התקרבות החזית הצפון-אפריקאית לארץ ישראל, והתכנון לא נשא פרי.
הבריטים ביקשו שמדריכי דאייה יועמדו לרשות טייסיהם במרץ 1943. ובאביב אותה שנה נענה הפלמ"ח לבקשתם.
עם התרחקות החזית מארץ ישראל לאחר קרב אל-עלמיין השני ב-1942 החל הפלמ"ח להגדיר את מטרתו מחדש. בתהליך עיצובו ככוח המגויס של ארגון ההגנה ניתן גם מקום לשאלת התעופה. במאי 1943 נערכה פגישה בין יגאל אלון, ממפקדי הפלמ"ח, לבין ישראל גלילי ואליהו גולומב, שעמדו בראש המטה הארצי של ההגנה (גוף מדיני שקישר בין מחלקת הביטחון של הסוכנות היהודית לבין המטה הכללי של ההגנה), שבה סוכם כי הפלמ"ח יוכל לפתוח קורסי דאייה וטיס בתנאי שלא יידרש לכך סיוע כספי של ההגנה. המימון בא מחברי הפלמ"ח עצמם שביקשו להשתתף בבניין כוח המגן העברי במקצועות התעופה - לפי המשטר הקפדני של "עבודה ואימונים" שאפיין את הכוח המגויס של ההגנה, עבדו אותם "משוגעים לתעופה" במשך תשעה חודשים רצופים בקיבוץ משמר העמק, וזאת כדי לממן את קורס הדאייה שלהם.
הקמתה של מחלקת הטיס לא נעשתה על ידי מפקדי הכוחות וקובעי המדיניות, אלא דווקא "מלמטה" - על ידי "המשוגעים לתעופה", אותם ארץ-ישראלים שהתגייסו לשורות ההגנה ורצו לממש את חזונם להקים כוח אווירי עברי. בניגוד לפעולה בזרוע הים, למשל, שנתפשה כחיונית בתקופת המלחמה לשם הצלת יהודי אירופה, הפעולה בזרוע האוויר נתפשה כנספח לכוחות החיוניים וככוח שולי בחשיבותו.
הכשרת טייסים והתגבשות המחלקה
על מנת שיוכלו לממן את חייהם ואימוניהם, המשתתפים עבדו במשק במהלך לימודי הטיס. בתחילה למדו משתתפי המחנה דאייה, אשר התקיימו בחורשת כפר ילדים שממוקמת סמוך לגבעת המורה שליד עפולה. לאחר שהסתיימו לימודי הדאייה הם למדו טיס מוטורי. לאחר סיום מחנה הדאייה 26 דואים זכו בדרגה א', מתוכם 12 אנשי פלמ״ח. ואילו 12 דואים זכו בדרגה א', מתוכם 11 היו אנשי פלמ״ח אשר החזיקו בדרגה א' עוד לפני כן.
בעקבות דרישתם של חברי הפלמ"ח אשר סיימו לימודי דאייה, הורכבה במסגרת הפלמ"ח קבוצת דואים אשר קובצו מכל פלוגותיו של הפלמ"ח. לקבוצה קראו בשם המוסווה "סניף הגליל התחתון של הקלוב הארץ-ישראלי לתעופה".
אליפות העולם בכדוריד 2003
אליפות העולם בכדוריד 2003 היא אליפות העולם ה-18 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים בפורטוגל בין ה-20 בינואר ל-2 בפברואר 2003. משחקי הגמר נערכו בליסבון באלטיס ארנה שכולל 20,000 מקומות.
זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
הקבוצות חולקו ל-4 בתים. 4 נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב הבתים המתקדם. מנצחי הבתים העפילו לחצי הגמר.
מחלקת הטיס
הכשרת טייסים והתגבשות המחלקה
לבסוף החליטו מפקדי הפלמ"ח שטייסיו יצורפו למחלקת הסיירים של הפלמ"ח. אך רק לאחר מאבק עיקש של הטייסים הוקמה המחלקה. החל מ-1943 רוכזה כל פעילות הקלוב הארץ-ישראלי לתעופה על ידי המחלקה.
אליפות העולם בכדוריד 2003
בית ב'
משחקי הבית נערכו בוויסאו באולם Pavilhão Multiusos de Viseu שמכיל 2,500 מקומות.
בית ג'
משחקי הבית נערכו במדיירה באולם Madeira Tecnopolo שמכיל 2,500 מקומות.
מחלקת הטיס
המחלקה
בראשיתה, מחלקת הטיס לא הייתה יחידה אווירית קבועה, ומשתתפי מחנה הדאייה פוזרו בין פלוגות הפלמ"ח השונות עם סיומו. לאחר שמשתתפי קורס הדאייה סוננו באופן קפדני נבחרו ארבעה מצטיינים: ששון נוביק, משה פלדמן, יעקב בן חיים (בלק) ופרץ גרוסר, אשר בדצמבר 1943 חנכו את קורס הטיס הראשון של הפלמ"ח שנערך בשדה התעופה ברמלה בחסות חברת אווירון. בסך הכל, 25 מטייסי המחלקה אומנו בבית הספר לתעופה של אווירון.
הארבעה שנבחרו התחילו את הקורס המוטורי ברמלה, בתחילה לימד אותם טייס בריטי. אחר כך הוחלף בתפקיד על ידי ארנסט רפופורט, שפרש לאחר מכן בגלל שלא היה בעל הסמכה לכך. בעקבות זאת הופסק הקורס למשך זמן בלתי מוגבל עד שחזר לארץ עמנואל צוקרברג ולימד את הארבעה. אימוני הטיס בקורס הראשון כללו בסה"כ 25 שעות טיסה.
אליפות העולם בכדוריד 2003
בית ד'
משחקי הבית נערכו בסאו ג'ואו דה מדיירה באולם Pavilhão Municipal das Travessas.
מחלקת הטיס
המחלקה
ביולי 1944 החל קורס הטיס השני, שהסתיים חמישה חודשים אחר כך בדצמבר אותה שנה.
בתחילתה, אנשי מחלקת הטיס ליוו מחלקות שיצאו למסעות רגליים במדבר יהודה ובנגב, שמרו על קשר עימן באמצעות הצנחת ציוד, דואר והוראות להמשך פעילות, צילמו מהאוויר כפרים ערביים, ורשמו מקומות מתאימים ליד נקודות רחוקות שישמשו כמנחתים בזמן חירום.
אליפות העולם בכדוריד 2003
בית I
משחקי הבית נערכו בקמינה.
בית II
משחקי הבית נערכו בפובוא דה ורזים.
מחלקת הטיס
המחלקה
לאחר לחץ שהופעל על המפקדים בפלמ"ח על ידי הדואים במחלקה, הביא יגאל אלון את נושא מחלקת הטיס לדיון במפקדה הארצית. אנשי ההגנה הסכימו לפתוח בפעילות הדרכה, אך ללא כל עזרה כספית מצדם.
אליפות העולם בכדוריד 2003
בית III
משחקי הבית נערכו בריו מאיור.
מחלקת הטיס
המחלקה
בתום שני הקורסים של טיס מוטורי, הוחלט על הקמת מחלקת טיס שתעבוד ותתאמן כמחלקה רגילה, ובתוך מסגרת האימונים יטוסו אנשי המחלקה מספר בולט של שעות טיסה. בראשית 1945 צורפו בוגרי קורסי הטיס והדאייה למחלקת הסיירים תחת פיקודו של חיים בר.
בדיונים שהתקיימו לגבי ייעודם של טייסי הפלמ"ח, היו שסברו כי יש לנצל את ימי האימונים שלהם על מנת לשפר את רמת הטיסה שלהם, אך המצב והתקציב המצומצם בארץ ישראל גרמו להעסקתם בפעילות מבצעית, אך לבסוף החליט יגאל אלון, אשר ניהל את שיחות הפשרה עמם, להעביר את הטייסים למחלקה אחרת ששכנה בקיבוץ נען, הקיבוץ יהפוך לימים לבסיס הקבע של המחלקה.
אליפות העולם בכדוריד 2003
בית IV
משחקי הבית נערכו באספינו.
מחלקת הטיס
המחלקה
במשך חודש במהלך התקופה בה שהתה המחלקה במשמר העמק עסקו טייסיה בלימודי טייס תאורטיים. את אימוניה העיקריים הקדישה המחלקה לסיורים ולניווטים רגליים, בעקבות המחסור באווירונים וההגבלות התקציביות.
חברי המחלקה חזרו לקיבוץ נען באפריל 1945, ומאז קיימה פעילות תעופה תקינה. המחלקה מנתה אז 17 איש. שלמה מילר פיקד על מחלקת הטיס באותה עת. בין קיבוץ נען למחלקת הטיס נחתם חוזה שהתקבל בין הקיבוצים ויחידות הפלמ״ח. לאחר מכן שלמה מילר מונה למפקדה הראשון של מחלקת הטיס של הפלמ״ח בנען.
אליפות העולם בכדוריד 2003
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד במסגרת מוקדמות אירופה הוגרלה בבית ג'. הנבחרת סיימה את הבית במקום השני והעפילה להמשך. במפגש העפלה הנבחרת שיחקה נגד אוקראינה והפסידה בסיכום מפגש כפול (17:26, 22:22).
מחלקת הטיס
המחלקה
נוסף על היותו של קיבוץ נען כבסיס המחלקה למשך תקופת מסוימת, תוכננו בו גם משימות הסיור והצילומים האוויריים, שבמסגרתם נוצר קשר עם מחלקות הפלמ״ח עם יישובים מרוחקים והטלת אספקה מן האוויר. טייסי המחלקה היו פעילים בסליק ליצור אמל״ח. שניים מהם, פופקו וורטהיימר, עסקו בפיתוח אמצעי לחימה עבור ארגון ההגנה. אליהם הצטרף מעפיל שהיה מומחה לרקטות לטענתו מברית המועצות, השלושה ניסו לבנות קטיושה ארץ-ישראלית, אך ללא הצלחה.
חלק מחברי מחלקת הטיס אף השתתפו בפעולות בתקופת המאבק נגד הבריטים לקראת הקמת מדינת ישראל. במהלך השבת השחורה ביוני 1946 נעצרו נכלאו כל טייסי המחלקה. לאחר ששוחררו בשלהי 1946, יעקב בן-חיים פיקד על המחלקה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1945 הטיסו טייסי המחלקה טיסות סיור של חברת אווירון.
ב-25-24 במרץ 1946 השתתפו חלק מחברי המחלקה בליל וינגייט, שהיה לאחת מהפעולות הגדולות של תנועת המרי העברי.
ב-26 בינואר 1947 ביצעה המחלקה בפעם הראשונה טיסת צניחה, בטיסה זו השתתפו שני מטוסים, את המטוס הראשון ניווטו יעקב בן-חיים (בלק) וגבריאל רפפורט, ואת השני הטיסו שני טייסים אחרים מהמחלקה.
בפברואר 1947 הציע ממלא מקום ראש המפקדה הארצית של ההגנה זאב שפר שהמחלקה צריכה לפעול באופן עצמאי, ולא תפוקח על ידי חברת "אווירון".
באפריל 1947 נרכשו שני מטוסי טייגר מות', אשר הגיעו דרך הים התיכון והורכבו במוסך חברת "אווירון". ב-30 באוקטובר אותה שנה, כמה ימים לפני שילובה בשירות האוויר, נערך טקס חנוכת המטוסים והם הועמדו לרשות המחלקה באופן מיידי והיא השתמשה בהם לצורך טיסות צילום מעבר לגבולות המנדט ולאימוני טיסה. ביוני 1947 מונה יצחק בודניק (יבנה) לפקד על המחלקה.
במהלך פעילותה של מחלקת הטיס הצליחו כ-25 מבין דואיה לקבל רישיונות טיס אזרחיים.
בשנת 1947 תוכנן שטייסי המחלקה יוכשרו על מנת שיוכלו לקבל רישיון טייס מסחרי אנגלי. שמונה טייסים מהמחלקה רוכזו ללימודי קרקע. אך ב-30 בנובמבר 1947 פרצה מלחמת העצמאות, מה שמנע את יציאתם לטיסות ולמבחנים בבריטניה. ערב מלחמת העצמאות, מטה הפלמ"ח הצליח לארגן לשניים מטייסי המחלקה השתלמות מקצועית באירופה, אולם לאחר תחילת הקרבות במלחמה נאלצו שני הטייסים לוותר על המשך לימודיהם והצטרפו לחבריהם מהמחלקה בארץ. בנובמבר 1947 צורפה מחלקת הטייס לשירות האוויר, שהוקם במסגרת ההגנה.
לאחר הקמת צה"ל ופירוק ארגון ההגנה ושירות האוויר ב-28 במאי 1948, המשיכו טייסי המחלקה בתור טייסים, הפעם בחיל האוויר הישראלי. מרביתם שימשו כמפקדי טייסות, כטייסים בחברות תעופה וחלקם פרשו מטיס ופנו לתחומים אחרים.
פעילותה המבצעית של מחלקת הטיס
פעילותה המבצעית של מחלקת הטיס החלה בסוף 1946 ונמשכה עד מלחמת העצמאות, טייסי המחלקה מילאו תפקידים אשר תרמו ליכולת הלחימה של הפלמ"ח בפרט ושל ההגנה בכלל, בין היתר, הם ביצעו צילומי אוויר למטרת איסוף מודיעין, שימשו כחולייה מקשרת בין מטה הפלמ"ח לבין יחידות החטיבה, איתרו שדות נחיתה טבעיים, עזרו בפעולות מבצעיות, סיפקו תחמושת, כלי נשק, מזון ותרופות ליישובים מבוצרים והעבירו מודיעין קרבי בזמן אמת. פעילותה המבצעית של המחלקה עסקה גם בעיקר בתצפיות, צילומים, סיורים וקישורים אוויריים.
אנשי מחלקת הטיס ליוו מחלקות שיצאו למסעות רגליים במדבר יהודה ובנגב, שמרו על קשר עימן באמצעות הצנחת ציוד, דואר והוראות להמשך פעילות, צילמו מהאוויר כפרים ערביים, ורשמו מקומות מתאימים ליד נקודות רחוקות שישמשו כמנחתים בזמן חירום. המחלקה ניסתה לראשונה לצלם ממטוסים החל מ-1945. הטיסות בוצעו לרוב במטוסי טיילורקרפט. המצלמות והסרטים סופקו על ידי מחלקת התכנון של ארגון ההגנה. לאחר סיום כל טיסת צילום הטילו הטייסים את סרטי הצילום מעל קיבוץ נען במקום ובזמן אשר תואמו מראש. טייס שנבחר מהמחלקה אסף את הסרטים, מסרם וקיבל משימות והדרכות לצילומי מטרות נוספות.
פירוק המחלקה
מחלקת הטיס פורקה בנובמבר 1947 ובאותו חודש שולבה בשירות האוויר של ההגנה, במאי 1948 פורק ארגון ההגנה ויחד איתו גם שירות האוויר, והוקם צבא הגנה לישראל. מרבית מטייסי המחלקה פרשו מטיס, והיתר שירתו בחיל האוויר ולאחר שירותם הצבאי שימשו חלקם כטייסים בחברות תעופה.
חן ארצי סרור
חן ארצי סְרוֹר (נולדה בסיוון ה'תשמ"ח, 23 במאי 1988) היא עיתונאית ישראלית ופובליציסטית, הכותבת בעיתון ידיעות אחרונות.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בנתניה למשפחה דתית-לאומית. אביה יליד תוניסיה, ואמה ילידת ישראל. למדה באולפנה ושירתה בגלי צה"ל כמפיקה. לאחר שסיימה את שירותה ב-2009 החלה לעבוד בעיתון ידיעות אחרונות כעורכת. במקביל פרסמה טורי דעה באתר ynet. בשנת 2014 מונתה כרכזת כתבים בעיתון נוסף על היותה כתבת.
כיום ארצי סרור היא בעלת טור שבועי ב'מוסף לשבת' של ידיעות אחרונות העוסק בחברה הישראלית. נושאי כתיבתה הנוספים הם דת ומדינה, יהדות כתרבות, וזכויות נשים.
ארצי סרור היא מנהלת התוכנית למנהיגות בתרבות יהודית בקרן מנדל ישראל. היא גם בוגרת התוכנית לשנת 2020.
לארצי סרור תואר ראשון בספרות ופילוסופיה יהודית ותעודת הוראה במחשבת ישראל מתוכנית המצטיינים אופקים באוניברסיטת תל אביב. לימדה בבתי ספר תיכוניים את מקצוע מחשבת ישראל.
בינואר 2021 דורגה ברשימת 50 המשפיעים בציונות הדתית של מקור ראשון.
פביאנו פאריזי
קריירת מועדונים
פאריזי גדל במחלקות הנוער של פרו אירפיניה, ויגור פרקונטי ובנוונטו. בעונת הושאל פאריזי לאבלינו מהסרייה ד'. בתום עונה זו העפילה אבלינו לסרייה ג', ופאריזי חתם על חוזה קבוע במועדון.
חן ארצי סרור
ביוגרפיה
חן ארצי סרור מתגוררת במזכרת בתיה, נשואה לאוהד ואם לשלושה.
פביאנו פאריזי
קריירת מועדונים
ב-22 בספטמבר 2020 חתם פאריזי על חוזה לשלוש שנים באמפולי מהסרייה ב'. בתום עונתו הראשונה במועדון העפילה אמפולי לסרייה א'. ב-17 באוקטובר 2021 ערך פאריזי את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בהפסד 1–4 לאטאלנטה במסגרת המחזור השמיני לעונת 2021/2022.
קוליברי סגול-כנף
קוליברי סגול-כנף או קוליברי סגול-גרון (שם מדעי: Eulampis jugularis) הוא מין של עוף קטן ממשפחת הקוליבריים החי רק בחלק מהאיים הקריביים.
אורכו 12 ס"מ והוא בעל גרון סגול, מקור שחור דק ועליו בליטה לבנה ובעל כנפיים כחולות בצורת חרמש. הקוליברי יכול לעוף במהירות במקום אך הוא צורך כמויות רבות של אנרגיה. הוא נאלץ לחפש מזון ללא הרף. לזכרים הצבעוניים יותר מקור גדול וישר והנקבות שהם קטנות יותר בעלות מקור מעט מעוקל.
הוא מחפש פרחים של צמחים טרופיים (בעיקר מסדרת הזנגבילאים). הוא חי ביערות הגשם של הקריביים.
מופע אור-קולי
מופע אור-קולי הוא מיצג שמשלב תמונה (שקופית, סרטון, הולוגרמה, פעלולי תאורה) וקול (מוזיקה, קריינות) לשם הצגתו של נושא מסוים. מופע אור-קולי משמש באתרי תיירות, להצגת ההיסטוריה של האתר, למטרות הדרכה, בידור ועוד. מופע אור-קולי נערך באולם המיועד לכך, על-גבי מסכים בשטח פתוח, או על-גבי האתר שבו עוסק מופע זה. לעיתים משולבים במופע אמצעי המחשה נוספים, כגון התזת מים או הרעדת המושבים.
הציוד הבסיסי למופע אור-קולי הוא מכשיר לאחסון המופע (וידאו טייפ, DVD, מחשב וכדומה) מקרן להקרנת המרכיב הוויזואלי ורמקולים להשמעת המרכיב הקולי.
עם אתרי התיירות בישראל המציגים חיזיון אור-קולי נמנים מגדל דוד, מצדה, גן לאומי בית שאן ורבים אחרים.
פוקימון: הבלש פיקאצ'ו
פוקימון: הבלש פיקאצ'ו (באנגלית: Pokémon Detective Pikachu) הוא סרט לייב-אקשן מסוגת פנטזיה, מדע בדיוני וקומי אמריקאי-יפני, דובר-אנגלית, שיצא לאקרנים ב-9 במאי 2019. הסרט מבוסס על משחק המחשב "פיקאצ'ו הבלש" משנת 2016, והוא הסרט הראשון בזיכיון פוקימון המשלב אנימציה ולייב אקשן. הסרט הוא מיזם משותף בין ארצות הברית ויפן שמופק באולפנים אולפני לג'נדרי, האחים וורנר, חברת פוקימון, וטוהו.
בסרט מככבים: ראיין ריינולדס (בקולו של הבלש פיקאצ'ו), ג'אסטיס סמית', קתרין ניוטון, וקן ואטאנבה.
תקציר העלילה
ביקום של פוקימון, טים גודמן (ג'אסטיס סמית') הוא מאמן פוקימונים לשעבר ובנו של הבלש הארי גודמן. כאשר אביו נעלם בתאונת מכוניות, טים הולך לעיר ריים ופוגש פיקאצ'ו (בקולו של ראיין ריינולדס) שעבד עם הארי ובאופן מפתיע יכול לתקשר עם טים. למרות זאת, הבלש פיקאצ'ו סובל במקרה קשה של אמנזיה, והשניים עובדים ביחד בשביל למצוא את אבא של טים, ובדרך פותרים תעלומות בעיר.
יוצרי הסרט חקרו בעלי חיים אמיתיים ו"הלבישו" את התנהגותם של הפוקימונים עליהם (דוגמה בולטת היא הסצנה בה להקת בלבזאורים הובילה את טים אל מיוטו על מנת שירפא את פיקאצ'ו, הליכתם והבעות פניהם נבנו על פי סרטונים של גורי בולדוג משחקים). (דמותו של מיסטר מיים נבנתה על דמותו טריג ווקנשו, פנטומימאי מניו זילנד).
הפצה
במקור הסרט אמור להיות מופץ על ידי סרטי יוניברסל. "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו" יצא לאקרנים ב-9 במאי 2019 על ידי האחים וורנר וטוהו אשר הפיץ את הסרט ביפן.
איליושין Il-96
איליושין IL96 (ברוסית: Ил-96, באנגלית: Ilyushin Il-96) הוא מטוס נוסעים סילוני רחב גוף לטווח ארוך, מתוצרת יצרנית המטוסים הרוסית איליושין.
פיתוח
המטוס טס לראשונה ב-28 בספטמבר 1988, האישורים להפעלתו התקבלו בשנת 1992, והוא נכנס לשירות בחברת התעופה אארופלוט בדצמבר 1992.
המטוס מתבסס ברובו על המטוס הקודם של איליושין האיליושין Il-86, במטוס נכללו שיפורים רבים בהם: קוקפיט מזכוכית, מערכת טוס-על-חוט, מערכת למניעת התנגשות, וכנפונים על הכנפיים.
המטוס מיוצר במפעלי החברה בוורונז', את המטוס ניתן לצייד במנועים מערביים תוצרת פראט אנד וויטני.
גרסאות
Il-96-300 הגרסה הראשונה למטוס, מצויד במנועי PS-90 תוצרת Aviadvigatel הרוסית. שני מטוסים מדגם זה משמשים להטסת נשיא רוסיה. לדגם זה תת-גרסה, Il-96-300V.
Il-96M בגרסה זו הוגדל אורך המטוס בעשרה מטרים, ומשקל ההמראה המרבי ב-20 טון. בתצורת מטען המטוס מסוגל לשאת עד 92 טון למרחק 10,400 ק"מ. לגרסה זו מנועי PW2000 תוצרת פראט אנד וויטני.
Il-96-400 גרסה זו מבוססת על ה-96M, המטוס מסוגל לשאת עד 436 נוסעים במחלקה אחת. מצויד במנועי PS-90A משופרים.
Il-96T גרסת מטען של "96M" ו-"96-400" מצויד במנועי PS-90 תוצרת Aviadvigatel.
מפעילים
נכון לדצמבר 2010 היו מטוסי איליושין IL-96 בשירות פעיל בחברות: אארופלוט (6), קובאנה דה אוויאסיון (3), פוליוט איירליינס (5), ורוסיה איירליינס (3).
לאיליושין עוד כמה מטוסים מדגם זה בהזמנה.
וושינגטון אלסוורת' לינדזי
וושינגטון אלסוורת' לינדזי (20 בדצמבר 1862 – 5 באפריל 1926) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל השלישי של מדינת ניו מקסיקו.
ביוגרפיה
לינדזי נולד בעיירה ארמסטרונג מילס שבמדינת אוהיו, לרוברט וג'וליה. בשנת 1884, סיים לינדזי את לימודיו במכללת "Scio", והחל לעבוד כמורה במדינתו, ובניו יורק ואילינוי. בשנת 1891, סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן.
טרם מעברו לניו מקסיקו, עסק לינדזי בעריכת דין בשיקגו. בשנת 1900, התפקד למפלגה הרפובליקנית. במרוצת השנים, מונה לינדזי לפקיד המחוז של רוזוול, סגן התובע המחוזי, ראש עיריית פורטלס וחבר באמנה החוקתית של ניו מקסיקו. בשנת 1916, הפך לינדזי לסגן המושל אזקיאל קבזה דה בקה. דה בקה נפטר ב-18 בפברואר 1917 במהלך כהונתו כמושל. לינדזי, שהיה סגנו, קיבל על עצמו את תפקיד המושל. במהלך כהונתו, חוקק מספר חוקים משפטיים. לינדזי עזב את תפקידו ב-1 בינואר 1919.
לאחר כהונתו כמושל, חידש לינדזי את הקריירה הפרטית שלו כעורך דין. בשנת 1924, מונה לציר בוועדה הלאומית הרפובליקנית, שבחרה את קלווין קולידג' כמועמדה ל.
פלך אוריול
היסטוריה
האוכלוסייה בשנת 1811 מנתה 1,228,000, בשנת 1840 1,410,300, בשנת 1867 1,578,000, בשנת 1885 1,963,700, ובשנת 1914 2,816,200 איש ואישה.
62% מהשטח של הפלך שימשו כאדמות חקלאיות, 20% מכוסים ביער, 12.5% ​​מרעה. המוצרים החקלאיים הדומיננטיים היו תבואה ותפוחי אדמה. בשנת 1884 נספרו 531 מפעלים עם סך של 16,777 עובדים תעשייתיים. התעשיות המובילות היו מזקקה, ייצור מסילות פלדה, ייצור נפט, טחינת תבואה, תעשיית זכוכית, תעשיית קנבוס, ותעשיית עור.
הפלך הוקם ב-1797 ופורק ב-1928. כיום, רוב שטחו של הפלך ההיסטורי אוריול, נמצא בשטחה של רוסיה.
סילברדו
סילברדו (באנגלית: Silverado) הוא מערבון משנת 1985, בבימויו של לורנס קסדן ובכיכובם של סקוט גלן, קווין קליין, בריאן דנהי, ג'ון קליז, רוזנה ארקט, קווין קוסטנר, דני גלובר, ג'ף גולדבלום, ג'ף פאהי, לינדה האנט וריצ'רד ג'נקינס.
עלילה
פיידן ואמט הוסיפו לרכב יחדיו והגיעו לעיירה בשם טרלי, שם התברר פגשו במאלכי "מאל" ג'ונסון (דני גלובר), צלף מיומן בשימוש ברובה הנרי, וגילו כי אחיו הצעיר של אמט, ג'ייק עצור בידי השריף לנגסטון (ג'ון קליז) לאחר שהרג אדם ונידון לתלייה. ג'ייק טען כי היה זה מעשה של הגנה עצמית ולאמט אין ברירה אלא לתכנן את בריחתו מן הכלא.
מאוחר יותר פיידן נתקל בעוד אחד מאלו ששדדו אותו, הורג אותו, ומושלך לתא המעצר שבו כלוא ג'ייק. הם בורחים מהתא, ובסיוע אמט נמלטים מן העיר. במהלך המרדף מבריח מאל ביריות אזהרה את חבורת המרדף של השריף לנגסטון, וארבעת הרוכבים ממשיכים הלאה לעיירה סילברדו, שם גרים אחותם של ג'ייק ואמט ומשפחתה. במהלך המסע מסייעת החבורה לקבוצת מתיישבים שכספה נגנב בידי שודדים, ומובילה אותה בבטחה לעבר סילברדו. ואמט יוצר קשר רומנטי עם חנה (רוזנה ארקט), שבעלה נהרג בעת שרכב עם החבורה להשיב את הכסף מן השודדים.
בסילברדו מתפצלת החבורה. אמט וג'ייק מבקרים את אחותם, שבעלה, סוכן הקרקעות באזור, מודיע להם כי החוואי איתן מקנדריק, שכאמור את אביו הרג אמט, מנסה להשתלט על שטחים רבים באזור, שישמשו כמרעה עבור עדרי הבקר העצומים שלו, על ידי גירוש כל בעלי הקרקעות החוקיים. בנוסף גילה אמט כי איתן מקדנריק היה האיש ששכר את הגברים שניסו להרוג אותו בבקתה לאחר שחרורו. מאל מצא כי אביו, עזרא, נפל קורבן לאנשיו של מקנדריק ונרצח. ואילו פיידן נשכר לנהל את המסבאה שבבעלות השריף האכזרי של סילברדו וחברו הוותיק, קוב (בריאן דנהי), לצד המוזגת סטלה (לינדה האנט). ההשתלטות של מקנדריק על הקרקעות בסילברדו, שזוכה לסיוע מצד השריף המושחת והאכזר קוב, מביאה את החבורה להתאחד פעם נוספת לעימות סופי עם מקנדריק, קוב, ואנשיהם.
נפאל במשחקים האולימפיים לנוער
נפאל משתתפת בכל משחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). נפאל משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. נפאל לא השתתפה באולימפיאדת הנוער לוזאן (2020). עד כה, אף ספורטאי נוער נפאלי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הנפאלים היא בעיקר סמלית.
משחקי החורף
נפאל השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף הסקי אלפיני שלא הגיע להישגים משמעותיים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה ספורטאי יחיד ששתחרה בענף הסקי אלפיני אך לא הצליח לסיים את מסלול הסלאלום והסלאלום הענק.
SOS Tour
SOS Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית סיזה, שנועד לקדם את אלבום האולפן השני שלה SOS (2022). סיבוב ההופעות החל ב-21 בפברואר 2023 בקולומבוס, ארצות הברית והסתיים ב-22 במרץ 2023 באינגלווד, ארצות הברית. הוא כלל 19 הופעות באמריקה הצפונית. עומאר אפולו היה למופע החימום.
רקע והכרזה
לאחר שהוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה Ctrl ב-2017, החליטה סיזה לחדול מלהוציא אלבומים עד שבשנת 2022 הוציאה את SOS. הדבר נבע מהשבחים הביקורתיים של Ctrl, כמו גם עיכובים נוספים שאירעו במרוצת השנים. בנובמבר 2022 סיזה התראיינה למגזין לבילבורד ואמרה שהאלבום ייצא בחודש הבא. היא פרסמה את רשימת השירים באמצעות ציוץ שפורסם בטוויטר ב-5 בדצמבר, ו-SOS יצא לאור ארבעה ימים לאחר מכן. הוא זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית. כאמצעי לקידום האלבום, סיזה הכריזה על מרצ'נדייז של האלבום ב-13 בדצמבר. במקביל, היא חשפה שהיא תצא לסיבוב הופעות באמריקה הצפונית בתחילת 2023. היא כתבה באינסטגרם, "הגיע הזמן להוציא את החרא הזה לדרך!".
מגזינים רבים כינו את סיבוב ההופעות כאחד מהצפויים ביותר של 2023; חלקם ציינו את הביקורות החיוביות של SOS, ואת ההמתנה ארוכת השנים לאלבום. סיבוב ההופעות "SOS Tour" הוא סיבוב ההופעות הבין-לאומי הראשון של סיזה, והראשון שלה מאז "Ctrl the Tour", שהסתיים ב-2018. מופע החימום שלו הוא הזמר עומאר אפולו. סיבוב ההופעות הורכב מהופעות ב-17 ערים בקנדה ובארצות הברית. הראשונה אירעה ב-21 בפברואר 2023, בקולומבוס, אוהיו; האחרונה אירעה ב-23 במרץ 2023, בפורום קיה באינגלווד, קליפורניה. הכרטיסים הוצאו למכירה דרך אתר האינטרנט של סיזה ב-16 בדצמבר, עם מכירה מוקדמת באתר טיקטמאסטר יום אחד לפני כן.
רשימת השירים
רשימת השירים המופיעה להלן נלקחה מההופעה הראשונה שאירעה במסגרת סיבוב ההופעות, ואינה בהכרח מאפיינת את שאר ההופעות.
האיחוד האירופי
האיחוד האירופי יצר שוק אחד ללא גבולות פנימיים - השוק האירופי האחיד. האיחוד שואף למימוש עיקרון "ארבע החירויות" (The four freedoms), המעוגן בחוק האירופי, של התנועה החופשית של אנשים, סחורות, הון ושירותים ללא תשלום מכס וללא הגבלת סכומי הכסף המועברים ממדינה למדינה בעסקאות כלכליות. כלכלת האיחוד האירופי גדולה מכלכלתן של כל אחת ממדינות העולם.
בשנת 2012 זכה האיחוד האירופי בפרס נובל לשלום על שישה עשורים של תרומה לקידום השלום, הפיוס, הדמוקרטיה וזכויות האדם באירופה. כמה חתני פרס נובל לשעבר הביעו מחאה על הענקת הפרס, בטענה כי האיחוד האירופי הוא "במפורש לא דוגל בשלום".
על פי אמנת ליסבון, מכוחה פועל האיחוד מאז 2009, כל מדינה חברה באיחוד יכולה לפרוש ממנו. ב-31 בינואר 2020, בריטניה פרשה מהאיחוד במסגרת הברקזיט.
היסטוריה
מקורו של האיחוד האירופי בארגון לשיתוף פעולה בין-מדינתי שנוסד לאחר מלחמת העולם השנייה במטרה לשקם את אירופה ההרוסה וזרועת הקרבות ולמנוע מלחמות נוספות ביבשת. ראשיתו בהכרזת רובר שומאן, שר החוץ הצרפתי, על הקמת קהילת הפחם והפלדה (אשר עוגנה באמנת פריז), והזמנתו את (מערב) גרמניה ומדינות אירופיות נוספות להצטרף. המשכו באמנת רומא, 1957, שייסדה שוק משותף. אט אט צבר הארגון עוצמה כלכלית ומדינית ובהסכמת המדינות החברות הרחיב את סמכויותיו ואת מספר המדינות המשתתפות בו. בראשיתו הוא נקרא "השוק האירופי המשותף", לאחר מכן "הקהילה האירופית", ולבסוף - עם חתימת אמנת מאסטריכט ב-1992 - "האיחוד האירופי".
שורשים היסטוריים
זרעיו היותר קונקרטיים של רעיון אירופה המאוחדת, נזרעו במהלך המאה ה-20, עת עברה היבשת האירופאית שתי מלחמות עולם הרסניות, אשר בסופן הפכה אירופה לשדה של עיי חורבות. הזעזוע העמוק בקרב בני היבשת, אפיסת הכוחות של בריטניה וצרפת, חלוקתה של גרמניה המובסת, פירוקן המסתמן של האימפריות הקולוניאליות האירופאיות, ועלייתן של שתי מעצמות על חוץ-אירופאיות וראשית המלחמה הקרה - כל אלו הביאו לכדי הבנה באירופה, שרק איחודה של היבשת תחת מסגרת מדינית אחת וכוללת, יבטיח את השלום באירופה ואת חזרתה למוקדי ההשפעה הבינלאומיים. גם היתרונות הכלכליים של שיתוף פעולה כלל אירופאי עלו כמניע לאיחוד.
התאגדויות מוקדמות
הארגון האירופי החשוב הראשון, היה קהילת הפחם והפלדה האירופית (ECSC) אשר נוסדה ב-18 באפריל 1951 על ידי צרפת, גרמניה המערבית, איטליה, בלגיה, לוקסמבורג, והולנד כדי ללכד את משאבי הפלדה והפחם של המדינות החברות בארגון, ובכך למנוע מלחמה נוספת באירופה.
במהלך ראשית שנות ה-50, התקבלה הדעה באירופה שיש להגביר את האינטגרציה ביבשת. בהתאם להמלצות דו"ח ספאק, שגובש על ידי האיחוד, בשנת 1957 הקימו שש המדינות המייסדות של קהילת הפחם והפלדה האירופית שני ארגונים חדשים נוספים: סוכנות האטום האירופית והקהילה הכלכלית האירופית. השוק המשותף התפתח להיות הארגון האירופי החשוב ביותר. מטרתו הראשית הייתה להביא לביטול המכסים בין חברות האיגוד והקלה על הסחר. הארגונים הללו הוסדרו בהסכם רומא שנחתם ב-25 במרץ 1957. בשנים הבאות מדינות נוספות הוזמנו להצטרף לשוק המשותף, לקהילת הפחם והפלדה ולסוכנות האטום. בריטניה, שחששה מאיבוד ריבונותה, סירבה להצטרף והקימה ב-3 במאי 1960 ארגון מתחרה - איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), אשר כלל את בריטניה ומספר מדינות נוספות.
בשלהי שנות ה-60, אירופה המערבית הייתה מפוצלת לשני גושים ארגוניים-פוליטיים עיקריים. זה הראשון כלל את איגוד הסחר החופשי האירופי בהנהגת בריטניה, וזה השני כלל שלושה ארגונים שונים בהנהגת צרפת, איטליה וגרמניה המערבית: השוק האירופי המשותף, קהילת הפחם והפלדה האירופית וסוכנות האטום האירופית. מצב זה יצר יתר ביזור וחוסר אפקטיביות. ביולי 1967 התאחדו שלושת ארגוני הקהילה הכלכלית האירופית (השוק המשותף, קהילת הפחם והפלדה וסוכנות האטום) לידי ארגון אחד בשם הקהילה האירופית (European Community - EC), וב-1968 בוטלו כל המכסים בין המדינות.
ב-1973, ערך האיחוד האירופי התרחבות ראשונה, ולשורותיו הצטרפו בריטניה, אירלנד ודנמרק. במהלך שנות ה-80 הואצו תהליכי האינטגרציה וההתרחבות של הקהילה האירופית. ב-14 ביוני 1985, נחתמה בלוקסמבורג אמנת שנגן, אשר קבעה הנהגת מדיניות הגירה וביקורת גבולות מתואמת בין חברות הקהילה האירופית. בשנת 1986, נכנס לתוקפו הדגל האירופי, אשר שימש את הקהילה האירופית ובעתיד את האיחוד האירופי.
במהלך שנות ה-80 הבאות המשיך האיחוד האירופי להרחיב את גבולותיו. בשנת 1981 הצטרפה יוון לאיחוד ובשנת 1986 הצטרפו גם מדינות חצי האי האיברי (ספרד ופורטוגל). בשנת 1990, עם סיפוחה של מזרח גרמניה לרפובליקה הפדרלית של גרמניה (גרמניה המערבית), התרחב האיחוד האירופי לראשונה אל תוך הגוש הקומוניסטי לשעבר. הצטרפותה של מזרח גרמניה לאיחוד שינתה גם את יחסי הכוחות הפוליטיים בו. עד אז המדינה הדומיננטית באיחוד הייתה צרפת, ומאז החלה גרמניה המאוחדת לבנות את עצמה כגורם הדומיננטי באיחוד.
האיחוד האירופי
ב-7 בפברואר 1992 נחתמה אמנת מאסטריכט, בה סוכם על איחוד כלכלי ופיננסי שבמסגרתו ייקבע מטבע משותף. כשנה לאחר מכן, ב-1 בנובמבר 1993 בהתאם לאמנת מאסטריכט, הפכה הקהילה האירופית לאיחוד האירופי. באותה עת גם הוקם השוק האירופי האחיד (באנגלית: European Single Market), שוק פנימי ומשותף, המורכב (נכון ל-2021) מ-27 המדינות החברות באיחוד האירופי, שווייץ (באמצעות אמנות דו-צדדיות), איסלנד, ליכטנשטיין ונורווגיה באמצעות ההסכם על האזור הכלכלי האירופי. השוק האירופי האחיד מבקש להבטיח תנועה חופשית של סחורות, הון, שירותים ואנשים, המכונים יחד "ארבע החירויות".
בשנת 1995 ערך האיחוד גל התרחבות נוסף, והצטרפו לאיחוד האירופי אוסטריה, שוודיה ופינלנד. בשנת 2002 הפך האירו למטבע של כל מדינות האיחוד האירופי, למעט בריטניה, שוודיה ודנמרק. האירו התחזק במהירות שיא, ונשאר כאחד המטבעות החזקים בעולם. בשנת 2004 עשה האיחוד האירופי התרחבות נרחבת למזרח אירופה ולאיחוד הצטרפו 10 מדינות חדשות: שלוש המדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה וליטא), פולין, צ'כיה, סלובקיה, סלובניה, הונגריה, מלטה וקפריסין. בשנת 2007 האיחוד האירופי החל מתפשט לבלקן, ורומניה ובולגריה הצטרפו לאיחוד.
ב-1 בדצמבר 2009, אמנת ליסבון נכנסה לתוקף, מכוחה פועל האיחוד האירופי מאז. האמנה החליפה את אמנת מאסטריכט כמסמך היסוד של האיחוד. האמנה כללה רפורמה בהיבטים רבים של האיחוד, הסדירה את המבנה המשפטי של האיחוד ועוד.
החל משנת 2008, עם המשבר הכלכלי העולמי ומשבר החוב האירופי, נמצא האיחוד האירופי במיתון כלכלי מתמשך, כאשר מספר מדינות באיחוד, בדגש על יוון, איטליה, ספרד, פורטוגל ואירלנד, נזקקו לסיוע כלכלי משאר מדינות באיחוד. נכון להיום, האתגר המרכזי העומד בפני האיחוד האירופי הוא הסדרת המשק הכלכלי שלו והחזרתו לצמיחה.
בשנת 2012, קיבל האיחוד האירופי פרס נובל לשלום "על שישה עשורים של תרומה לקידום השלום, הפיוס, הדמוקרטיה וזכויות האדם באירופה". כמה חתני פרס נובל לשעבר הביעו מחאה על הענקת הפרס, בטענה כי האיחוד האירופי הוא "במפורש לא דוגל בשלום".
ב-1 ביולי 2013, קרואטיה הפכה לחברה ה-28 בו.
עזיבת בריטניה את האיחוד האירופי
בממלכה המאוחדת נערך משאל עם ביוני 2016 בו הצביע הרוב בעד פרישה מהאיחוד. בינואר 2017 העביר הפרלמנט הבריטי החלטה שמאפשרת לראש ממשלת בריטניה להתחיל בהליך הפרישה מהאיחוד האירופי. במרץ 2017 הפעילה ראש ממשלת בריטניה את סעיף 50 באמנה והודיעה רשמית על כוונת מדינתה לפרוש מהאיחוד. ב-31 בינואר 2020, בשעה 23:00, שעון לונדון, פרשה בריטניה מהאיחוד, אך היא המשיכה לפעול על בסיס חוקי האיחוד, עד ל-31 בדצמבר 2020, בו התנתקה סופית מחוקיו ומוסדותיו.
חברות עתידיות
ההצטרפות לאיחוד האירופי מותנית בעמידה בקריטריוני קופנהגן, אשר מגדירים את התנאים לקבלת מדינה חדשה כחברה באיחוד.
מדינות מועמדות
שבע מדינות אירופאיות אושרו כמועמדות להצטרפות לאיחוד:
מדינות שהסירו את מועמדותן
מדינות שקיבלו מעמד של מדינה מועמדת להצטרפות לאיחוד אך החליטו לבסוף לבטלו על דעת עצמן:
מדינות שהגישו בקשה להצטרפות
שתי מדינות הגישו מועמדות להצטרפות לאיחוד, אך מועמדותן טרם אושרה.
מדינות שהליך הצטרפותן הוקפא
[[קובץ:EU Member states and Candidate countries map.svg|400px|ממוזער|מרכז|
]]