cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ננדה
גאוגרפיה
בשטחה נכללים כ-15 כפרים ועיירות, בהם:
נכון לשנת 2012 שטחה של ננדה הוא 85.9 קמ"ר, כאשר 25.4% משמשים לגידולים חקלאיים, 31.7% הם שטחים מיוערים, 5% הם שטחים מיושבים (מבנים ודרכים) ו-37.9% הם אדמה לא-יצרנית.
דמוגרפיה
בננדה מתגוררים (נכון לדצמבר 2012) 6,005 תושבים, מהם 10.2% הם אזרחים זרים.
בעשר השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה ב-10.6%, מהם 8.5% על ידי הגירה ו-1.1% על ידי גידול טבעי.
94% מהאוכלוסייה דוברים צרפתית כשפת אם, 3.1% דוברים גרמנית, 0.8% דוברים פורטוגזית, 23 תושבים דוברים איטלקית ו-2 תושבים דוברים רומאנש כשפתם הראשונה.
66.9% מהתושבים הם ילידי ננדה, 14.2% נולדו בעיירה אחרת בקנטון ואלה, 8.2% בעיר אחרת בשווייץ, ו-7.5% נולדו מחוץ לשווייץ.
התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים (נכון לשנת 2000) היא 24.7% בגילאי 0-19, 59.5% בגילאי 20-64, ו-15.8% הם בגיל 64 ומעלה.
תיירות קיץ
בימי הקיץ פועלים בננדה מספר רכבלים, בעיקר מהעיירה סיבייה (Siviez) שם ישנם גונדולה שעולה לפסגת פלאן דו פו (Plan Du Fou), רכבל כיסאות שעולה לפסגת קומבטסלין (Combatseline) ובנוסף רכבל כיסאות שמגיע לטורטן (Tortin), שם ישנו רכבל נוסף שעולה לפסגת המון-פור (Mont-Fort) המתנשאת לגובה של 3,329 מטר מעל פני הים וממנה ניתן לראות את כל ההרים סביב. בעיירה הוט-ננדה ישנה גונדולה העולה לפסגת טרקואה (Tracouet) שם קיימים מתקני משחקים לילדים, וכן אגם טרקואה (lac de Tracouet).
בנוסף יש בננדה למעלה מ-200 ק"מ של מסלולי הליכה ומסלולי אופניים.
שיבה שידאפו
שיבה שידאפו (Shiva Shidapu) הוא הרכב גואה טראנס וניצחונות שהוקם בשנת 1996 וחברים בו הדי.ג'יי הגרמני יורג קסלר (DJ Jorg) וארז אייזן (I-zen) הישראלי, חבר ההרכב אינפקטד מאשרום. השם Shidapu הוא טעות שנעשתה בעקבות שיחת טלפון דרך קו משובש. השם המקורי היה למעשה Sidpao, מילה טיבטית שמשמעותה הלוח האסטרולוגי/השנתי של טיבט. הדבר היווה את הקונספט של האלבום הראשון של הצמד ובצידה הפנימי של עטיפתו הודפס לוח השנה הטיבטי.
אייזן וקסלר החלו לעבוד יחד והפיקו מספר להיטים, בהם "Power of Celtic" שכלל בתוכו קטעים רבים של מוזיקה קלטית וזכה לרימייקים ורמיקסים של אומנים רבים. הם הוציאו שבעה "טרקים" על תקליטורים שהכילו בונוסים שונים (לאו דווקא קטעי מוזיקה) תחת הלייבל של קסלר, Shiva Space Technology, שנחשב ללייבל מצליח יחסית.
בשנת 1998 יצא אלבומם המלא הראשון של השניים, "Shivasidpao The Album", תחת אותו לייבל. הטרקים שלהם זכו לגרסאות רבות. הצמד עבד עם עמית דובדבני (שלימים הקים עם ארז אייזן את ההרכב אינפקטד מאשרום) על "The Messenger", טרק שהתפרסם גם הוא וכלל סגנונות מוזיקליים שונים כגון צ'ילאאוט, ג'אז ומוזיקה קלאסית.
השניים הפסיקו את עבודתם המשותפת בשנת 1999. יורג קסלר שיתף פעולה עם אומנים רבים תחת הלייבל שלו ותחת שם הבמה "Shiva", ואילו ארז אייזן המשיך את עבודתו עם עמית דובדבני בהרכב אינפקטד מאשרום.
חוק גרים
חוק גְרים (ידוע גם כ"מעתק ההגאים הגרמאני הראשון") הוא מעתק ההגאים ששינה את השפות הגרמאניות משאר השפות ההודו אירופיות, הוא גם החוק ההגאים השיטתי הראשון שנתגלה. ניסוחו היווה נקודת מפנה בהתפתחות הבלשנות ואִפשר את יצירתן של שיטות מתודולוגיות קפדניות במחקר ההיסטורי של הבלשנות. החוק התגלה על ידי פרידריך פון שלגל ב-1806 ורסמוס ראסק ב-1818. ב-1822 הרחיב יעקוב גרים את החוקים האלה ויישם אותם על השפה הגרמנית בספרו Deutsche Grammatik ("דקדוק גרמני"). חוק גרים, או חוק ראסק-גרים, כפי שהוא מכונה לעיתים, קובע סדרה של התאמות בין עיצורים סותמים וחוככים בשפות גרמאניות מוקדמות לבין העיצורים הסותמים בשפות הודו-אירופיות אחרות. גרים השתמש בדוגמאותיו בעיקר בלטינית וביוונית. השינויים שגרים תיאר כנראה התרחשו בסביבות 500 לפנה"ס.
פירוט החוק
שינויים המתרחשים בעקבות חוק גרים מסתירים לפעמים את השפעת החוק עצמו. להלן מספר דוגמאות שממחישות את החוק:
השינויים הללו סדירים להפליא. כל שלב כולל שינוי בודד ויחיד, אשר חל באופן שווה על העיצורים השפתיים p, b, bʰ, f ומקביליהם השיניים t, d, dʰ, θ, הווילוניים k, g, gʰ, h והווילוניים המעוגלים kʷ, gʷ, gʷʰ, hw.
השלב הראשון השאיר את מאגר הפונמות של השפה ללא עיצורים סותמים לא-קוליים, השלב השני מילא את הפער הזה אך יצר אחד חדש, וכך הלאה עד לסוף השרשרת.
יוצאי דופן
הסותמים הלא-קוליים לא הפכו לחוככים אם הם באו לאחר s*. להלן מספר דוגמאות לכך:
באופן דומה, t* לא הפך לחוכך אם לפניו היו p, *k*, או kʷ*. הסותם שקדם לו אכן הפך לחוכך, לפי הכללים. לפעמים נושא זה מנותח בנפרד במסגרת מה שלעיתים מכונה חוק הנישוף הגרמאני.
חוק גרים יוצא-דופן בכך שהוא מתקיים כמעט בכל המקרים. עם זאת, קבוצת יוצאי-דופן שלא עמדה בתנאיו של חוק גרים התריסה בפני הבלשנים במשך עשרות שנים. היא הוסברה באופן משביע-רצון על ידי הבלשן הדני קארל ורנר (ראו: חוק ורנר).
גרים גילה מאוחר יותר מעתק הגאים נוסף ("מעתק ההגאים הגרמאני השני", או מעתק ההגאים של הגרמאנית העילית), העוסק במערכת העיצורים של הגרמאנית העילית.
ארמנדו דיאז
לפי מסורת משפחתו, היא ממוצא ספרדי, והגיעה לנאפולי במאה ה-16 עם שארל השלישי, דוכס בורבון, לאחר שהשלים כיבוש חלקים מאיטליה. שם משפחתו קיים גם בקרב יהדות איטליה ומכאן ההשערה כי יש לו שורשים יהודיים.
ביוגרפיה
דיאז נולד ברובע Mercato San Severino שבנאפולי, ולמד באקדמיה הצבאית לארטילריה בטורינו. דיאז היה לקולונל ברגימנט הרגלים 93 במלחמה האיטלקית-עות'מאנית וג'נרל מייג'ור בשנת 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה צורף למטה של הגנרל לואיג'י קאדורנה. בשנת 1916 קודם לדרגת גנרל ומונה לפקד על החטיבה ה-43 ומשם על הדיוויזיה ה-49, ולאחר מכן על הקורפוס ה-23.
באוקטובר 1917, לאחר שהצבא האיטלקי נחל תבוסה קטלנית בקרב קפורטו, הוא מונה למחליפו של קאדורנה כראש המטה הכללי של הצבא האיטלקי. דיאז ארגן את הצבא מחדש במערכה על מונטה-גראפה (Monte Grappa) והצליח לעצור את הפלישה של האוסטריים על גדות נהר פיאבה לאחר קרבות עקובי דם. לאחר גיוס של מחזור 1899 יצא למתקפה נגדית לקרב ויטוריו ונטו ב-4 בנובמבר 1918 שפתח לו את הדרך לווינה. כמה ימים אחרי הקרב נחתם הסכם שביתת נשק לאחר כניעה כללית של צבא אוסטריה.
התואר של Duca della Vittoria הוענק לדיאז על ידי המלך. העם העריץ אותו במיוחד לאחר שהפסיק את שיטת הענישה הצבאית, שמקורה רומאי. למשל הכחדת העשירי, שהיא שיטה שנועדה להגברת המשמעות ביחידות צבא מרדניות או פחדניות. בשיטת הכחדת העשירי חייל אחד מתוך עשרה נבחר בהגרלה ונרצח על ידי חבריו. שיטה זו הייתה מקובלת בצבא האיטלקי ביחידות שמיאנו לצאת להתקפות נגד אויב שהיה מוגן בחפירות.
בשנת 1922 דיאז שירת כשר המלחמה בממשלת מוסוליני. מסיבות בריאותיות פרש לאחר שנתיים. הוא נפטר בשנת 1928, בגיל 66, ברומא.
קומקום הנחושת
קומקום הנחושת (באנגלית: The Brass Teapot) הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 2012 בבימויה של ראמה מוסלי. התסריט של הסרט נכתב על ידי טים מייסי, שכתב גם את הסיפור הקצר עליו מבוסס הסרט.
תקציר
ג'ון ואליס הם זוג חסרי מזל שנתקלים בקומקום קסום מנחושת המסוגל לספק להם כסף. המלכוד היחיד הוא שהם חייבים לחוות כאב כדי שהקומקום יספק כסף. לאחר מכן עליהם להחליט מה הם מוכנים לעשות ועד כמה הם מוכנים לסבול כדי להשיג ביטחון כלכלי.
20 בינואר
20 בינואר הוא היום ה-20 בשנה, בשבוע ה-3 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 345 ימים (346 ימים בשנה מעוברת).
הדפסה תלת-ממדית
הדפסה תלת-ממדית היא טכנולוגיית ייצור, המאפשרת לייצר דגמים תלת-ממדיים היישר מתוך המחשב. לרוב, מכונות ההדפסה מייצרות את הדגמים (אבטיפוס) מפולימרים שונים, שכבה אחרי שכבה, ולבסוף מתקבל דגם סופי, כפי שתוכנן בתוכנות התב"ם (תכנון בעזרת מחשב - CAD). חוטי הפלסטיק המשמשים להדפסה תלת-ממדית יהיו עשויים לרוב מ-ABS או מ-PLA (סוג של ביופלסטיק).
כיום קיים מגוון גדול של מדפסות תלת-ממד - מדפסות תעשייתיות, מדפסות המדפיסות אובייקטים צבעוניים, ומדפסות ביתיות במחירים נמוכים יחסית. לצד השימוש העיקרי ליצירת דגמים, בשנים האחרונות נעשה שימוש במדפסות תלת-ממד גם לצורך ייצור מוגבל של חלקי פולימר ומתכת מורכבים בתעשיות שונות כגון תחבורה ותעופה, אופנה, רפואה ועוד, והצפי שבעתיד עם התפתחות המכונות יעשה שימוש במדפסות תלת־ממד גם לייצור המוני. בנוסף ישנם ניסיונות לייצור מדפסות אשר ידפיסו מזון, מבנים ואף רקמות ואיברים ביולוגיים. המגבלות שעדין מעכבות את השימוש הנרחב בהדפסה תלת־ממדית הן מחיר גבוה של המכונות ושל הייצור - בעיקר בחומרים שאינם פלסטיק, בעיית איכות ושיעור גבוה יחסית של כשלים.
היסטוריה
מדפסת התלת-ממד הראשונה נוצרה בשנת 1983 על ידי צ'אק האל מחברת "3D Systems", יצרנית מדפסות תלת-ממד מהגדולות בעולם. בשנת 2006 הפכה הטכנולוגיה לנחלת הכלל כשתוקף הפטנט פג.
בשנת 2004 פיתח אדריאן בווייר את פרויקט ה-Reprap, שמטרתו יצירת מדפסות תלת-ממד בקוד פתוח בטכנולוגיית FDM והפרויקט נהפך לידוע מאוד אחרי שהוא כוסה בצורה רחבה בתקשורת ב-2005. כיום ניתן למצוא 'קיטים' ומדפסות מוכנות לשימוש ביתי המבוססות על פרויקט ה-Reprap. מדפסת הדגל של הפרויקט היא Prusa I3.
יצרניות מדפסות תלת-ממד
חברת 3D Systems מהחלוצות בתחום, מספקת פתרונות תוכן להדפסת תלת-ממד וכן מדפסות תלת-ממד, חומרי הדפסה ושירותי חלקים מותאמים אישית על פי דרישה. שיטת ההדפסה היא באמצעות נוזל פולימר שמתמצק תחת תאורת על-סגול, מתחת למכל ישנה מערכת לייזר ומראות שמשרטטת את הצורה על כל השכבה המודפסת, שהופכת לקשיחה, וכך שכבה אחר שכבה עד לסיום ההדפסה.
חברת סטרטסיס עברה בשנת 2012 מיזוג עם חברת הישראלית. בשיטת ההדפסה של החברה נעשה שימוש בפולימרים רגישים לקרינה אולטרה סגולה. הפולימר מונח על שולחן הייצור על ידי ראש הדפסה רגיל לחלוטין ומוקשה בשכבות של כ-16 מיקרון עד קבלת מודל אחיד. ב-20 ביוני 2013 רכשה Stratasys את יצרנית המערכות השולחניות להדפסה בתלת-ממד בכ-400 מיליון דולר. חברת סטרטסיס מייצרת מדפסות המיועדות בעיקרן לשוק המקצועי והיא לוקחת חלק מרכזי ברבים מהפרויקטים החדשניים. לחברה אין פעילות בשוק הקטן של מדפסות תלת-ממד לשוק הביתי, ש- נחשבת לאחד הגורמים החלוציים והמובילים בו. באוגוסט 2016 חשפה החברה דגם הדגמה של מדפסת תעשייתית בטכנולוגיית Infinite Build, המבוססת על הדפסה אנכית, ואשר מסוגלת להדפיס רכיבים ללא מגבלת גודל. המדפסת פותחה בשיתוף בואינג האמריקנית ויצרנית הרכב פורד.
חברת ננו דיימנשן הישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור מדפסות תלת־ממד לתעשיית האלקטרוניקה.
חברת EOS היא היצרנית המובילה בתחום של ההדפסה התלת־ממדית תעשייתית של חלקים המוכנים לשימוש בשיטת SLS - DMLS, בישראל יש כבר מספר מדפסות של החברה גם בהדפסה של פולימרים וגם בהדפסה באבקת מתכת.
בשנת 2014 הוקמה חברת creality הסינית, שמתמחה במדפסות תלת מימד בשיטות FDM ושרף.
בשנים האחרונות נכנסו לתחום גם חברות ענק כמו HP, דאסו סיסטמס וג'נרל אלקטריק.
מדפסות תלת-ממד ביולוגיות
בשנת 2009 יצרה חברת את NovoGen MMX Bioprinter, מדפסת תלת-ממד אשר מאפשרת להדפיס רקמות תא אנושי. התהליך מתבצע במספר שלבים. בתחילה מגדלים תאי גזע אנושיים בתרבית. בשלב הבא, כאשר ישנה כמות מספקת של תאים, נעשה שימוש באנזים ייחודי המאפשר את "אריזתם" של תאי הגזע למבנה דמוי כדוריות אותו מדפיסים.
בשנת 2011 הציגו החוקרים אנטוני אטהלה, ג'ואן אנריקואז ולוק מסלה כליה אנושית המורכבת מתאי גזע אנושיים אותה הדפיסו במדפסת תלת-ממד. זהו אב טיפוס בתחילת דרכו ועד היום עדיין לא הושתל איבר מודפס בגוף אנושי חי. מאז הודפסו איברים נוספים, כגון אוזן אנושית.
בשנת 2019 פיתחו באוניברסיטת תל אביב שיטה להדפסה תלת-ממדית של לב האדם העשוי מרקמת תאים שנלקחו מגוף החולה עצמו.
בשנת 2021 צוות חוקרים מאוניברסיטת תל אביב הצליח להדפיס בתלת-ממד גידול קטלני המדמה את התנהגות התאים הסרטניים בסביבתם הטבעית, במטרה לאפשר לפתח נגדו טיפולים ותרופות.
סליפרס
סליפרס (באנגלית: Sleepers) הוא סרט דרמה משנת 1996 שביים וכתב בארי לוינסון, המבוסס על ספרו של לורנצו קרקאטרה בעל אותו השם משנת 1995. הסרט נפתח בהערת יוצרו, "זהו סיפור אמיתי על חברות עמוקה מדם".
עלילה
לורנצו "שייקס" קרקאטרה, תומאס "טומי" מארקנו, מייקל סוליבן וג'ון ריילי הם ארבעה חברי ילדות (המגולמים על ידי: ג'וזף פרינו, ג'ונתן טאקר, בראד רנפרו וג'פרי וידגור) הגרים בשכונת "מטבח הגיהנום" שבניו יורק, באמצע שנות ה-60 של המאה העשרים. ארבעת החברים "עובדים" בשירות הגנגסטר המקומי קינג בני (ויטוריו גסמן), אשר שולח אותם להעביר כספי שוחד לרשות המשטרה המקומית מדי שבוע. במקביל נמצאים הצעירים בקשר עם האב-קומר בובי (רוברט דה נירו), שהיה בעצמו עבריין בעברו.
ביום קיץ חם בשנת 1967 ביצעו הארבעה מעשה קונדס ברוכל נקניקיות, גנבו ממנו את העגלה, שבעת בריחתים ברחובות השכונה הדרדרה במדרגות הרכבת התחתית ופצעה חמורות עובר אורח קשיש. הארבעה נשפטים, ונידונים למאסר קצוב בבית וילקינסון לנערים באפסטייט ניו יורק. בבית וילקינסון, הילדים עוברים התעללות מינית ופיזית עלי ידי ראש הסוהרים שון נוקס, הנרי אדיסון, אדם סטיילר וראלף פרגוסון (המגולמים על ידי: קווין בייקון, ג'פרי דונובן, לני ליפטין וטרי קייני).
כשהסוהרים בוחרים בילדי "מטבח הגיהנום" לשחק נגדם בפוטבול, מחליטים הארבעה שזוהי ההזדמנות לנקום בסוהרים. הם מבקשים מריזו (יוג'ין ביירד) בחור "אפרו" שינהיג את הקבוצה שלהם, עקב המוניטין שלו כנער קשוח, שהסוהרים עוזבים בשקט. ריזו מסכים, והקבוצה אכן מנצחת, אך הניצחון לא נמשך לאורך זמן רב. החמישה נלקחים לצינוק ומוכים שם קשות, בעוד ריזו נרצח בהתקף אלימות בידי השומר הנרי אדיסון.
בחלוף שנה וחצי הנערים משתחררים מבית וילקנסון, אך התעללות הסוהרים (סביר שעל דעת הנהלת המוסד), השפיעה עליהם עמוקות ומצבם הנפשי התדרדר. ב-1981, כ-14 שנה לאחר שחרורם, פוגשים ג'ון וטומי (רון אלדרד ובילי קרודופ) בשומר שון נוקס, בפאב מקומי ב"מטבח הגיהנום" מתעמתים עמו רוצחים אותו לעיני שאר הסועדים.
שייקס ומייק (כבוגרים ג'ייסון פטריק ובראד פיט), מגייסים לעזרתם את חברת הילדות שלהם קרול מרטינז  (מיני דרייבר), האב בובי, שוטר מקומי בשם ניק דייבנפורט (דני מסטרוג'ורג'יו), ראש המאפיה קינג בני, ועורך דין אלכוהוליסט, דני סניידר    (דסטין הופמן), כדי להבטיח את שיחרורם של ג'ון וטומי, וכדי לחשוף את עוולות צוות והנבלת בית וילקנסון.
מייק הוא עוזר התובע המחוזי, ולוקח על עצמו את התיק כדי להפסיד ולנקום בווילקינסון. שייקס הוא כתב נמוך דרגה בניו יורק טיימס ומשתמש בקשרים שלו כדי להשיג מידע על הסוהרים. קרול היא עובדת סוציאלית ובעלת גישה לתיקים פרטיים.
אדם סטיילר הוא שוטר, ונעצר על ידי משטרת העיר ניו יורק על שהרג סוחר סמים, עקב מידע ששלח להם שייקס בעקיפין. הנרי אדיסון נרצח כמה ימים מאוחר יותר, על ידי הגנגסטר "הקיסר הקטן" (ונדל פירס), אחיו הגדול של ריזו, שהאמת על נסיבות מותו נודעת לו מקינג בני עצמו. בבית המשפט, ראלף פרוגוסון מוזמן כעד אופי על נוקס, אך לבסוף, בהכוונת מייק לדני סניידר, נחשפת התעללות הסוהרים בבית וילקינסון לנערים.
כדי לסגור את התיק, לאחר שכנועים רבים מצד שייקס וקרול, האב בובי משקר על דוכן העדים תחת שבועה, על מקום הימצאותם של ג'ון וטומי בליל הרצח. הוא טוען שהם היו איתו, במשחק של הניקס במדיסון סקוור גארדן ומביא כרטיסים כהוכחה. כתוצאה מכך, ג'ון וטומי נמצאים לא אשמים.
הארבעה וקרול נפגשים פעם אחת ואחרונה למסיבה בבר ב"מטבח הגיהנום". האפילוג חושף שלאחר המשפט, ג'ון וטומי שבו לחיי הפשע, וכעבור כמה שנים נמצאו הרוגים. מייק התפטר מעבודתו כעוזר התובע המחוזי, ועבר לגור באנגליה לבדו ומעולם לא התחתן. שייקס נשאר בעיר, והתקדם בעבודתו כעיתונאי. קרול המשיכה לגור ב"מטבח הגיהנום", מעולם לא נישאה, אך גידלה ילד משלה, שנקרא ג'ון תומאס מייקל מרטינז, ושכינוי החיבה שלו היה שייקס.
אוגוסטינים
תקנון הנזורה של אוגוסטינוס
תקנון נזורה (בלטינית Regula, באנגלית rule) קובע את החובות המוטלים על הנזיר, את אורח החיים במנזר ולעיתים את הכפיפות הארגונית. לדוגמה, תקנון הנזירות של בנדיקטוס מנורסיה הוא כנראה התקנון הראשון מבחינה כרונולוגית שעל פיו פעלו נזירים במערב אירופה.
האמת ההיסטורית היא שאוגוסטינוס לא חיבר תקנון לנזירים, אלא הוראות לכוהני דת ולנזירות כיצד לחיות חיי שיתוף. בתקופת ימי הביניים (לפני המאה ה-8) הופיע חיבור המתבסס על הוראות אלה, ועל דרשות שכביכול נשא אוגוסטינוס. חיבור זה כונה "התקנון האוגוסטיני" (regula Augustini). יתרונו היה בערפולו. הוא הצריך השלמה של התקנות, וכך יכלו היו ארגונים שונים לטעון כי הם דבקים בתקנון המקורי ובה בשעה לקיים אורח חיים ייחודי להם.
מסדרי האוגוסטינים אינם המסדרים היחידים הפועלים על פי תקנון הנזירות של אוגוסטינוס. המסדר הגדול ביותר המקיים תקנון זה הוא המסדר הדומיניקני – מסדר נזירים שהקים כהן הדת הספרדי דומינגו דה גוסמן, המכונה דומיניקוס הקדוש. בין השאר יצאו משורות מסדר זה האינקוויזיטורים הראשיים.
המסדרים האוגוסטינים
קיימים כיום כמה מסדרים נוצריים המכילים בשמם את התואר "אוגוסטיני":
חלק מן המסדרים כולל גם מסדרים משניים של נזירות ומסדרים משותפים להדיוטות ולנזירים. הכינוי אוגוסטינים, ללא תואר נוסף, מתייחס בדרך כלל למסדר הנזירים האוגוסטינים או למסדר האוגוסטינים היחפים ויתרת ערך זה עוסקת בהם.
היסטוריה
מסדר הנזירים האוגוסטינים היה מסדר הנזירים המנדיקנטים ("הקבצנים") הגדול האחרון שהוקם במאה ה-13. קדמו לו המסדר הפרנציסקני, המסדר הדומיניקני וההמסדר הכרמליתי. בניגוד למסדרים אלה, שהוקמו על ידי אישיות כריזמטית שעמדה בראש המסדר כדוגמת פרנציסקוס מאסיזי, את הקמת מסדר האוגוסטינים יזם האפיפיור. במאה ה-13 היו באיטליה מספר רב של מנזרים של נזירים מתבודדים (הרמיטים) שפעלו על פי התקנון של אוגוסטינוס או על פי התקנון של בנדיקטוס והאפיפיור שאף לאחדם.
האנציקלופדיה הקתולית טוענת כי הסיבות להקמת המסדר נבעו מהיותו של האפיפיור מוטרד מהפיצול הרב של מסדרי נזירים קטנים ומחוסר ההרמוניה ביניהם. לעומת זאת טוענת ויקיפדיה באנגלית שהסיבה העיקרית להקמת מסדר האוגוסטינים נבעה מהחשש מפני עצמאותם היחסית של המסדרים החזקים של הפרנציסקנים והדומיניקנים והרצון להקים מסדר דומה שיהיה תחת מרות ישירה של האפיפיור ומסור למטרות האפיפיור.
ראשיתו של המסדר הייתה ב-16 בדצמבר 1243, כשהאפיפיור אינוקנטיוס הרביעי פרסם את הבולה Incumbit nobis ובה הורה לקבוצה של מסדרי נזירים הרמיטים בטוסקנה להתאחד למסדר אחד על פי התקנון של אוגוסטינוס. בחודש מרץ 1244 ערכו הנזירים ההרמיטים כנס איחוד ברומא תחת חסותו של הקרדינל ריקרדו אניבאלד. עשור אחר־כך הורה האפיפיור אלכסנדר הרביעי לכל אחד ממסדרי המנזרים ההרמיטים לשלוח שני נציגים לכינוס במנזר "סנטה מריה דל פופולו" ברומא שבו ידונו בשאלת האיחוד ביניהם. הכינוס נערך ב-1 במרץ 1256 ובראשו עמד הקרדינל ריקרדו ד'סנטי אנג'לי והוא הסתיים בהסכמה על האיחוד. אב המסדר של הבוניטים (מסדר נזירים על שמו של ג'ובאני בואני), לנפרנק ספטלה (Lanfranc Septala) ממילאנו התמנה לאב המסדר החדש ונקבע כי מדי המסדר החדש יהיו שחורים. ב-4 במאי 1256 פרסם האפיפיור את הבולה Licet ecclesiae catholicae שאישרה החלטות אלה והיא נחשבת כיום לאמנת הייסוד של האוגוסטינים. בבולה זו הורה האפיפיור שכל המנזרים ההרמיטים, כולל אלה שלא שלחו נציגים לכינוס ברומא, יצטרפו למסדר החדש.
רשימת המסדרים שמהם קם המסדר החדש היו: כמו כן הצטרפו למסדר החדש קהילות קטנות יותר של נזירים, סך הכול כ-180 מנזרים מאיטליה, אוסטריה, גרמניה, שווייץ, ארצות השפלה, צרפת, ספרד, פורטוגל, הונגריה, בוהמיה ואנגליה.
מסדר הנזירים של אוגוסטינוס הקדוש התפשט במהירות, משום שלמסדר היו מלכתחילה כמה מנזרים מרכזיים שמהם הופץ הרעיון. סיבה נוספת להתפשטות המהירה היא הדוגמה המוצלחת של מסדרי הנזירים הפרנציסקנים והדומיניקנים. המסדר החדש היה אמור להיות פעיל בחיי הקהילה ורק לבריטיניאנים הותר ב-1260 להמשיך בחיי ההתבודדות. כמה שנים לאחר הארגון מחדש של המסדר האוגוסטיני הוקמו מנזרים של המסדר בגרמניה, צרפת וספרד. בגרמניה לדוגמה היו כ-40 מנזרים, החשובים שבהם היו במיינץ, וירצבורג, וורמס, נירנברג, שפייר, שטרסבורג ורטיסבון שכולם נבנו בין 1260 ל-1270. הפרובינציה הגרמנית (פרובינציה היא מונח בכנסייה הקתולית לתיאור חלוקה גאוגרפית מסוימת) חולקה לארבעה תתי־מחוזות: ריינש-שוואביה, קלן, בוואריה וסקסוניה. בשיא פריחתו כלל המסדר בכל העולם 42 פרובינציות ובהן כ-2,000 מנזרים וכ-30,000 חברים.
מהמאה ה-16 החל המסדר לאבד נכסים, כשהסיבה העיקרית הייתה תנועת הרפורמציה שמייסדה מרטין לותר היה בעצמו נזיר אוגוסטיני. במהלך המהפכה הצרפתית נהרסו רובם של 157 מנזרי האוגוסטינים שבצרפת, כמו גם כל מנזרי האוגוסטינים היחפים. המגמה התחזקה במאה ה-19. ב-1835 פעלו בספרד 48 מנזרים מתוך סך כל 153 המנזרים האוגוסטינים שהיו בה. לעיתים פעל השלטון המקומי וסגר את המנזרים האוגוסטינים. כך קרה במקסיקו ב-1860, ברוסיה ב-1864, ובממלכת הנובר ב-1875. בפיליפינים רוב המנזרים היה שייך לאחד משני המסדרים האוגוסטינים. מלחמת ארצות הברית–ספרד שבה כבשה ארצות הברית את הפיליפינים מידי ספרד ומלחמת ארצות הברית–הפיליפינים שבאה בעקבותיה ב-1898 גרמו לבריחה של קהילות הנזירים, וגם התייצבות המצב אחר־כך לא הביאה לשובם.
כיום חברים במסדר כ-5,000 גברים בכ-450 קהילות ברחבי העולם. מרכז המסדר האוגוסטיני מצוי בקולג' של סנטה מוניקה ברומא (ויה פאולו השישי 25) ובו מצויים גם משכנם של ראש המסדר (prior generalis), ומועצת המסדר (curia generalis). מנזרים נוספים של האוגוסטינים ברומא הם מנזר סנט אוגוסטינוס דה אורבה (S. Augustinus de Urbe) שהוקם ב-1483 בסמוך לכנסיית סנט אוגוסטינוס (Sant'Agostino), (קבורים בו שרידי גופתה של מוניקה הקדושה, אמו של אוגוסטינוס שהובאו מאוסטיה ב-1430), ומנזר סנטה מריה דה פופולו (Santa Maria del Popolo).
כמתאים לשמם מונו האוגוסטינים על ידי האפיפיור להיות שומרי קברו של אוגוסטינוס בכנסיית סן פייטרו אין סיאל ד'אורו (S. Pietro in Ciel d'Oro) בפאביה.
האוגוסטינים היחפים והאוגוסטינים הזוכרים
שני מסדרי אוגוסטינים התפלגו ממסדר הנזירים האוגוסטינים במאה ה-16 בספרד: מסדר האוגוסטינים היחפים (Ordo Augusteniensium Discalceatorum, באנגלית Discalced Augustinians) ומסדר האוגוסטינים הזוכרים (Ordo Augustinianorum Recollectorum, באנגלית Augustinian Recollects). עד תחילת המאה ה-20 הם לא הוכרו כמסדרים נפרדים והתייחסו אל שניהם כאל מסדר האוגוסטינים היחפים.
מסדר האוגוסטינים היחפים הוקם בספרד על ידי האב תומאסו אנדראדה, שכונה אחר־כך תומאסו דה ג'זו. הוא נולד ב-1529 והצטרף למסדר האוגוסטיני בגיל 15. רעיונותיו לרפורמה במסדר האוגוסטיני קיבלו סיוע מהקרדינל הפורטוגזי אינפנטה אנרי ומורהו לואיס ממונטויה. יישום הרעיונות נתקל בקשיים. תחילה בשל היסוסים מחבריו למסדר ואחר־כך משום שתומאסו אנדראדה נפל בשבי המוסלמים בקרב אל-קסר אל-כביר בעת מסע הצלב הכושל שיזם מלך פורטוגל בן ה-24 סבשטיאו כנגד השליטים המוסלמיים במרוקו, שם גם מת ב-17 באפריל 1588.
המשורר והמלומד לואיס פונסה דה לאון (מת 1591) מהמנזר האוגוסטיני בסלמנקה נטל על עצמו להמשיך את עבודתו של אנדראדה. דה לאון מונה ב-1561 לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת סלמנקה וביצע בחינה מחדש ושיכתוב של חוקת המסדר. ב-1588, הקים האב דיאס בטלאוורה את המנזר הראשון של "מקיימי המצוות הרגולריים הספרדיים" בתמיכתו של המלך פליפה השני. תוך זמן קצר הוקמו בספרד ובמושבות ספרד מנזרים חדשים רבים של האוגוסטינים היחפים. ב-1606 שלח פליפה השלישי כמה נזירים אוגוסטינים יחפים לאיי הפיליפינים ובתוך כמה שנים הוקמו תחנות מיסיון רבות במקומות מרכזיים באיים. בשנת 1622 התיר האפיפיור גרגוריוס ה-15 הקמת מסדר נפרד לאוגוסטינים היחפים בראשות ראש מסדר משלהם. המסדר כלל ארבע פרובינציות, שלוש בספרד ואחת בפיליפינים ובהמשך נוספה פרובינציית פרו. אף על פי שהאוגוסטינים היחפים בספרד הוצאו להורג או ברחו במהלך המלחמה בשנת 1835 הם המשיכו לשגשג בפיליפינים ובדרום אמריקה.
ב-1592 הקים האב דיאס גם קהילות של אוגוסטינים יחפים באיטליה, תחילה בנאפולי ואחר כך ברומא ובמקומות נוספים. כבר ב-1624 אישר האפיפיור אורבנוס השמיני את חלוקת קהילות האוגוסטינים היחפים לארבע פרובינציות (ובהמשך לתשע). ב-1626 נוסד המנזר בפראג ומנזר נוסף בווינה ב-1631 שבו היה חבר המטיף הידוע אבּרהם א סנקטה קלרה. בצרפת השלימו האב פרנסואה אמה (François Amet) ומתיה סנט פרנסס (Matthew of St. Frances) את הרפורמה במסדר ב-1596. עם פרוץ המהפכה הצרפתית היו בצרפת שלוש פרובינציות של אוגוסטינים יחפים אולם כל המנזרים נחרבו במהפכה.
מרכז האוגוסטינים היחפים כיום נמצא ברומא בכתובת Piazza Ottavilla 1.
ההבדל בין הנזירים האוגוסטינים לאוגוסטינים היחפים הוא שכללי הצום של האחרונים נוקשים יותר ותרגילי הנזירות קפדניים יותר. כסממן של חידוש חיי הנזירות הקלאסית מקפידים האוגוסטינים היחפים על שקט מוחלט, ובכל פרובינציה הם מחזיקים מנזר מבודד לשם יכול הנזיר השואף לשלמות גדולה יותר לפרוש על מנת להסתגף.
מבנה המסדר
הנזירים האוגוסטינים כפופים הן לתקנון של אוגוסטינוס והן לחוקה שכתבו אוגוסטינוס נובלוס (Augustinus Novellus מת ב-1309 - ראש המסדר מ-1298 עד 1300) וקלמנט מאוסימו. התיקון האחרון בחוקה נעשה ברומא ב-1895. פעילותם של האוגוסטינים כוללת לימוד, מחקר מדעי, פעילות חינוכית ותרבותית בקרב הנוצרים ופעילות בקרב הלא-נוצרים באמצעות הקמת מיסיונים.
חלוקה היררכית
החלוקה הבאה מתארת את מסדר הנזירים האוגוסטינים אך היא נכונה גם לשאר המסדרים.
בראש המסדר עומד "ראש המסדר" (prior generalis - כיום (2006) רוברט פרבוסט האמריקאי Robert F. Prevost), הנבחר כל שש שנים על ידי האספה הכללית (general chapter, כיום יש בה כ-60 חברים). ראש המסדר נעזר על ידי ארבעה עוזרים ומזכיר, הנבחרים גם הם על ידי האספה הכללית והם מהווים את המועצה המנהלת (Curia Generalitia). בראש כל פרובינציה (פרובינציה היא מונח בכנסייה הקתולית לתיאור חלוקה גאוגרפית מסוימת המהווים איגוד של מנזרים) עומד ראש הפרובינציה (Prior Provincial). בפרובינציה קיימת חלוקה משנית לאוסף קהילות (Vicariate) שבראשם עומד Vicar. בראש כל קולג' השייך לאוגוסטינים עומד רקטור ובראש כל מנזר עומד אב המנזר שתוארו בדרך כלל prior ולעיתים abbot. כמו לכל מסדר בכנסייה הקתולית יש למסדרים האוגוסטינים נציג בוותיקן בדמות קרדינל פטרון.
לבושם של האוגוסטינים מחוץ למנזר הוא גלימת צמר שחורה עם שרוולים ארוכים רחבים קשורה בחגורת עור ומעליה מעיל נושא ברדס. בתוך המנזר מוחלף המעיל בסקפולר (scapular), בגד מלבני ובמרכזו חור עגול להכנסת הראש. במנזרים רבים היה נהוג להשתמש בבגדים לבנים (רק במקומות בהם לא היו דומיניקנים). נעליים וכובע שחור (מחוץ למנזר) משלימים את תלבושתם. תלבושתם של האוגוסטינים היחפים זהה, למעט העובדה שהם נועלים סנדלים (כך שהם לא בדיוק יחפים).
זכויות יתר של המסדר
כבר מלכתחילה הוענקו זכויות מיוחדות לאוגוסטינים. אלכסנדר הרביעי פטר אותם מהכפיפות לבישופים, אינוקטיוס השביעי העניק להם ב-1940 את הזכות להעניק אינדולגנציות, זכות שעד אז ניתנה רק לכנסיות ברומא. פיוס החמישי מיקם את האוגוסטינים בין המסדרים המנדיקנטים (קבצנים) בסמוך לכרמליטים. מסוף המאה ה-13 משמש אוגוסטיני כשמש-הכנסייה של הארמון האפיפיורי, זכות שהוענקה למסדר לעד בבולה משנת 1497. משרה זו מעניקה לבישוף האוגוסטיני הנבחר לתפקיד זה את התואר רקטור של קהילת הוותיקן (שבה כנסיית סנט פאולוס היא הכנסייה של הקהילה). מתפקידו גם לשמור לחם קודש (שחובה להחליפו כל שבוע) למקרה והאפיפיור יגסוס ואז תפקידו של השמש לבצע את סקרמנט המשיחה האחרונה לאפיפיור. משום כך מלווה השמש תמיד את האפיפיור במסעותיו. במהלך הקונקלווה הוא זה שמבצע את המיסה.
מורשת המסדר
האוגוסטינים הצטיינו בתאולוגיה ובמחקר. אוגוסטינים כתבו ספרי היסטוריה על כיבוש וניצור פרו, על ההיסטוריה של ספרד, ועל ההיסטוריה של הדפוס בספרד. המיסיונרים של המסדר חיברו מילונים של השפות בארצות בהם פעלו (בעיקר ניבים של האינדיאנים מדרום אמריקה), והשאירו לנו תיאור של חיי התושבים כמו גם תיאור מפורט של החי והצומח בפיליפינים.
האישים הידועים ביותר שהיו חברי מסדר זה היו מרטין לותר, מייסד תנועת הרפורמציה בנצרות, גרגור מנדל (מת 1884) אב המנזר במוראביה שבאוסטריה (כיום חלק מצ'כיה) שמחקריו החלו את מדע הגנטיקה, ואדגרדו מורטארה, יהודי שנחטף בגיל 6 מבית הוריו על ידי משטרת מדינת האפיפיור משום שהמטפלת שלו הטבילה אותו כשהיה חולה.
בתוך המנזר האוגוסטיני שהוקם במינכן ב-1294 הוקמת מבשלת בירה בשנת 1328. מבשלת הבירה שהיא העתיקה ביותר במינכן מייצרת עדיין היום ברציפות את המותג אוגוסטינר, אם כי בשנת 1803 הלאימה הממשלה את המבשלה והיא עברה אחר־כך לידיים פרטיות.
האוגוסטינים היו פעילים מאוד בתחום המיסיון באמריקה הלטינית, בעיקר במקסיקו, קולומביה, ונצואלה ופרו, אך ההצלחה הגדולה ביותר של האוגוסטינים הייתה בפיליפינים. הפיליפינים נכבשו בידי ספרד ב-1565 ובאותה שנה נחתו 5 מיסיונרים אוגוסטינים באי סבו והחלו בניצור האוכלוסייה המקומית. ב-1571 הוקם מיסיון במנילה. אל האוגוסטינים הצטרפו אחר־כך הפרנציסקנים, הדומיניקנים והישועים. ב-1606 הופיעו ראשוני המיסיונרים האוגוסטינים היחפים לאחר שנשלחו על ידי פליפה השלישי מלך ספרד. ב-1897, על סִיפּה של מלחמת ארצות הברית–ספרד, החזיקו האוגוסטינים והאוגוסטינים היחפים 522 מנזרים מתוך 644 שהיו באיים. במלחמה נמלטו רוב הנזירים, חלקם נאסר ומיעוטם נהרג. רוב המנזרים ננטשו. כיום פועלים באיים 11 מנזרים של אוגוסטינים. מהפיליפינים יצאו מיסיונרים אוגוסטינים ליפן ולסין.
מסדר הנזירות האוגוסטיניות
מנזרי נזירות פעלו על פי תקנון הנזירות של אוגוסטינוס כנראה כבר מהמאה ה-11. מנזרים אלו לא אוחדו למסדר אחד ב-1256 כמו מנזרי הגברים. כל מנזר היה עצמאי ולא היה כפוף לראש מסדר. דבר זה הוביל לשונות בתקנון, בלבוש ובאורח החיים. רק החל מהמאה ה-15 החלו נזירים אוגוסטינים לערוך רפורמה במנזרים של הנזירות, שמשו כמדריכיהן הרוחניים והשפיעו עליהן לאמץ חוקה למסדרן. מכאן ואילך הוקמו מנזרי נזירות אוגוסטיניות באיטליה, צרפת, ספרד, בלגיה ומאוחר יותר בגרמניה. הרפורמציה והמהפכה הצרפתית גרמה לסגירתם של רבים ממנזרי הנשים ורובם של אלו שנותרו עברו לשליטתו של הבישוף בדיוקסיה בה נמצאו. מסדרי נזירות אוגוסטינות יחפות נוסדו כמעט מיד עם הקמת מסדר האוגוסטינים היחפים. המנזר הראשון נוסד במדריד ב-1589. במקביל הוקם במנזר בסייבר מסדר הנזירות האוגוסטינות הזוכרות. שלושת המסדרים התפשטו במהירות בספרד ובפורטוגל. הנזירות היחפות פעלו גם בפיליפינים במיסיון, בבתי היתומים, ובבתי הספר באיים.
אקלה גוזאי
אקלה גוזאי הוא מחוז היסטורי באריתריאה. רוב תושבי המחוז הם תגרים נוצרים, האזור נמצא בהרמה האתיופית שבדרום אריתריאה.
המחוז הוא אחד מהאזורים העתיקים ביותר באתיופיה ההיסטורית והאזכור הראשון שלו מגיע מהמאה ה-9 לפנה"ס בהירוגליפים דרום ערביים, האזור בתקופה זו היה חלק מממלכת דעמת ויותר מאוחר לחלק מממלכת אקסום. האזור נזכר גם במונומנטום אדוליטנום מהמאה ה-3 בשם "גאזה" והיה מקום מושבו של שבט האגזי שיותר מאוחר ירשו את מקומו התגרים והטיגראים, השם גם הוזכר במהלך המאה ה-4 בשלטונו של הקיסר האקסומי אזנה והעם אשר יישב באזור נקרא "אגווזת" ובמומנט חוולטי נקרא "אגזה".
במהלך ימי הביניים האזור היה חלק ממחוז בור שכלל גם חלקים ממדינת עפר ומרכז אריתריאה. כאשר נחתם הסכם אוצ'ילי בין האתיופים לאיטלקים המחוז נהפך לחלק מקולונית אריתריאה.
לוי מן
לוי מן (17 בינואר 1927, י"ד בשבט תרפ"ז – 20 בדצמבר 2012, ח' בטבת תשע"ג) היה מראשוני חטיבת גולני במלחמת העצמאות, מפקד קרבי במלחמות ישראל שעוטר בשני ציונים לשבח. חבר קיבוץ בית-השיטה וראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון.
תולדות חייו
לוי מן נולד בצ'ורטקוב שבפולין, בן זקונים להוריו פרומה ויאיר מן. באפריל 1936 עלתה המשפחה ארצה והקימה משק חקלאי בכפר-ברוך שכלל לול, רפת, מטעים ופלחה. כעבור שנה נפטר האב בעקבות תאונת עבודה ועול ניהול המשק נפל על ארבעת הבנים – דב, יוסף, אריה ולוי מן. בפרוץ מלחמת העצמאות גויס לשירות צבאי, שבו המשיך עד לנישואיו ב-1954 עם גינה לבית שמאראגד מקיבוץ תל-יוסף. הזוג הצעיר קבע את ביתו בקיבוץ בית-השיטה, שבו נולדו ארבעת בניהם ובנותיהם – ניר מן, אירית ירדני, מיכל מן-וורגפט ונועם מן. תחילה עבד בגידולי השדה ולאחר כן התמנה לריכוז העבודה במשק, ריכז את ענף הלול וב-1968 נבחר למזכיר הקיבוץ. בתקופת כהונתו הכפולה (1968–1972) חולל לוי מן מהפכה רבתי בבית-השיטה. במסגרת המדיניות הכלכלית הועתק מרכז הכובד מהחקלאות לתעשייה, הונהגה רפורמה בשימושי ההון, הוכנסו שינויים מבניים במערך השירותים וגולת הכותרת הייתה בניית חדר האוכל החדש. בתחום החברתי גיבש את אוגדן התקנונים "אורחות חיינו", הנהיג את "התקציב הכולל" לחברי הקיבוץ, שנת חופש, מסלול צעירים, מסגרת לימודים אקדמיים ועוד. בתפקידו כרכז ועדת החגים מיסד את הצוותים הקבועים לעריכת חגי ישראל ובמשך שנים רבות ריכז את צוות ליל הסדר בפסח, שהיה החג המרכזי בלוח מועדי השנה. כל חייו התרחק מעסקנות תנועתית ומפלגתית, אולם נרתם למשימות נקודתיות לצד שירות ממושך במועצה האזורית הגלבוע. בשנת 1973 החל לעבוד במפעל "חרושת מתכת" בקיבוצו. בתום תפקידו במשרד הביטחון בשנת 1984 נבחר שוב למזכיר הקיבוץ ואחר כך חזר לעבודת כפיים על רצפת אולם הייצור ב"חרושת מתכת". כל חייו הגשים לוי מן, הלכה למעשה, את אורח החיים הקיבוצי ובשנות גבורותיו נרתם לעבודה התנדבוּתית בשירות ציבור החברים המבוגרים.
לוי מן הלך לעולמו בבית השיטה ונטמן בבית העלמין בקיבוצו.
שירותו הצבאי והביטחוני
בהיותו בן ארבע-עשרה שנים התגייס לוי מן ב-1941 לארגון ההגנה והחל בפעילות מבצעית. בגיל שבע-עשרה הוצב ביחידת החי"ש (חיל השדה) המרחבית והשתתף במאבק המזוין נגד הכוחות הבריטיים. בפרוץ מלחמת העצמאות היה מראשוני חטיבת גולני שבשורותיה לחם כמפקד מחלקה בקרבות בגליל ובנגב. לאחר מלחמת העצמאות שירת ארבע שנים בצבא הקבע בפיקוד הצפון, ולאחר שחרורו נקרא לתקופות שירות ממושכות במילואים. במלחמת סיני (מבצע "קדש") בסתיו 1956 היה מפקד הפלוגה שכבשה את שארם א-שייח' בסיני. על מבצע זה, שבו נפצע, הוענק לו ציון לשבח מאלוף פיקוד הדרום, חיים לסקוב, על מנהיגות למופת ועוז רוח בקרב. ב-1958 מינה אותו אלוף פיקוד הצפון, יצחק רבין, למפקד גדוד 25, שהוסב כעבור שנתיים לחרמ"ש (חיל רגלים משוריין). במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 25 בקרבות חטיבה 45 בשומרון וברמת הגולן. במִסדר הניצחון לאחר המלחמה הוענק לגדוד ציון לשבח על מבצעיו במלחמה. מפקד החטיבה משה (בריל) בר-כוכבא, רצה שמן יישאר איתו בתפקיד סגן מפקד החטיבה (סמח"ט), ולשם כך הוא יצר תקן חדש - סמח"ט ב': בשִגרה היה סמח"ט במינוי קבע לתפקידים המִנהליים, ובמבצעים גויָס מן למילואים כדי לשמש בתפקיד סמח"ט קרבי. עם בר-כוכבא הקים מן את חטיבת הטנקים 188 (ברק) ופיקד על כוחותיה בימי קרב בסוריה (מבצע קיתון 10) ובלבנון (מבצעי קלחת 2 ומבצע קלחת 4 מורחבת). במלחמת יום הכיפורים היה לוי מן סמח"ט בחטיבת הטנקים 679 בפיקודו של אוֹרי אור. העוצבה בלמה את המתקפה הסורית בנפאח, הדפה את הסורים מעבר לגבול, ובמתקפת הנגד התייצבה 40 ק"מ מדמשק. לימים העיד האלוף אור: "לוי ניחן במנהיגות בשיעור קומה משכמו ומעלה ובסמכותיוּת טבעית. הוא רכש את אֵמון המפקדים והחיילים, ומרגע שזיהו את קולו ברשתות הקשר הם ידעו שהם יכולים לסמוך עליו, והוא ידע שכל מה שיגיד יבוצע". לאחר מכן שימש במשך עשר שנים אחראי על מערך מל"ח (משק לשעת חירום) בצפון המדינה.
בשנת 1982 גויס על ידי אריאל שרון, שר הביטחון, לתפקיד ראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון. במהלך כהונתו שירת תחת שלושה שרי ביטחון – אריאל שרון, משה ארנס ויצחק רבין. בסיום תפקידו בשנת 1984 זכה פיקוד הנח"ל בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
מן השתחרר סופית מצה"ל בגיל 70 בטקס חגיגי בהשתתפות אלוף פיקוד הצפון עמירם לוין, האלוף ישראל טל (טליק) כתב לו: "מאז ומתמיד הערכתי אותך כאחד מבכירי המפקדים שלנו בשריון. כך אמרו לי גם מפקדי השריון לפני אורי בן-ארי, דדו (דוד אלעזר) ובר-לב, וכך מקובל על כולם בשריון: לוי מן – שם דבר!".
מונטגומרי סקוט
מונטגומרי "סקוטי" סקוט (באנגלית: Montgomery "Scotty" Scott) הוא מהנדס ממוצא סקוטי ביקום הבדיוני של זיכיון מסע בין כוכבים. הדמות, אשר גולמה לראשונה על ידי השחקן הקנדי ג'יימס דוהאן בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", הופיעה לאחר מכן גם בסדרה "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", בשבעה סרטי קולנוע, בפרק "Relics" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ובמספר רב של ספרים, חוברות קומיקס ומשחקי וידאו. בשנת 2009 גילם סיימון פג את הדמות, בסרט הקולנוע "סטארטרק".
פיתוח הדמות
ג'יימס דוהאן לוהק כמהנדס האנטרפרייז עבור הפיילוט השני של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" - "Where No Man Has Gone Before" משנת 1966 - על פי המלצתו של במאי הפרק ג'יימס גולדסטון, שעבד איתו בעבר. הדמות כמעט ולא נכללה בסדרה, לאחר שיוצר הסדרה ג'ין רודנברי שלח הודעה לדוהאן, בה כתב כי הם "לא חושבים שאנחנו צריכים מהנדס בסדרה". רק בזכות התערבותו של סוכנו של דוהאן הדמות נשארה בסדרה. דוהאן ניסה מגוון של מבטאים עבור התפקיד, והחליט להשתמש במבטא סקוטי על בסיס זה שהוא חושב שאנשים סקוטים הם המהנדסים הטובים ביותר. היה זה דוהאן עצמו שבחר את שמה הפרטי של הדמות - מונטגומרי - על שם סבו מצד אמו, ג'יימס מונטגומרי.
ביוגרפיה של הדמות
מונטגומרי סקוט נולד בלינלית'גוו, סקוטלנד, בשנת 2222. דוהאן טען שהמבטא שלו מבוסס על מבטא סקוטי ששמע פעם. במהלך האירועים של מסע בין כוכבים, סקוטי מחזיק בדרגת לוטננט קומנדר ומשמש כקצין השני בשרשרת הפיקוד של ספינת החלל אנטרפרייז והמהנדס הראשי הידוע כ"מחולל ניסים". הידע והכישורים הטכניים של סקוטי מאפשרים לו לגבש פתרונות בלתי שיגרתיים ויעילים של הרגע האחרון לבעיות קשות. זהותו של סקוטי קשורה באופן ישיר לאנטרפרייז עצמה, והדמות מתייחסת לעיתים תכופות באופן אבהי כלפי הספינה. לעיתים קרובות הוא משמש כמתווך בין תוכניותיו הטקטיות השאפתניות של הקפטן ג'יימס ט' קירק לבין מה שאפשרי לבצע מבחינה טכנית בתחום היכולות של ספינת החלל. למרות שלפעמים הוא מפקד על הספינה כאשר קפטן קירק והקצין הראשון ספוק נעדרים ממנה, מתוקף תפקידו כקצין הבכיר השלישי, סקוטי טוען בפרק "Relics" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" כי הוא "מעולם לא רצה להיות משהו אחר מלבד מהנדס".
סקוטי פיקח על השיפוצים של ספינת החלל אנטרפרייז לפני האירועים המתרחשים בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט" (שנת 1979), והוא חלק מהצוות, כאשר האנטרפרייז מתעמתת עם חאן נוניאן סינג בסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" (שנת 1982). סקוטי קודם לדרגת קפטן של הנדסה של ספינת החלל אקסלסיור בסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" (שנת 1984), אך הוא דווקא מחבל בספינה החדשה שלו על מנת לעזור לאדמירל קירק לגנוב את האנטרפרייז על מנת להציל את ספוק. סקוטי מצטרף אל הצוות של קירק על סיפון האנטרפרייז-A בסוף הסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה (שנת 1986). בסרט "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון" הוא מסייע לקירק, ספוק וד"ר ליאונרד מק'קוי להיחלץ מבית כלא צבאי, ולכבוש מחדש את האנטרפרייז החטופה. סקוטי הורג את קולונל ווסט (רנה אוברז'ונואה) לפני שהאחרון מצליח לממש את מזימת ההתנקשות שלו כנגד נשיא פדרציית הכוכבים המאוחדת (קורטווד סמית'), בסרט "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" (שנת 1991). סקוטי מצטרף אל קירק ואל פבל צ'כוב להפלגת הבכורה של האנטרפרייז-B בסרט "מסע בין כוכבים: דורות" (שנת 1994), ומציל את הספינה באמצעות להטוטים טכניים.
הדור הבא
סקוטי היה על סיפון מעבורת בדרכו למושבת פרישה כאשר הוא התרסק אל תוך כדור דייסון; תקוע, הוא השתמש בטרנספורטר באופן מחזורי וללא הגבלת זמן, על מנת "לאחסן" את עצמו בזיכרון המחשב במשך עשרות שנים, עד אשר חולץ על ידי צוות האנטרפרייז-D, באירועים המתוארים בפרק "Relics" של הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". למרות שסקוטי מגלה כי איננו מסוגל עוד לשרת ביעילות כמהנדס ראשי, והוא נאבק על מנת להסתגל לחיים במאה ה-24, הוא בכל זאת מצליח להציל את האנטרפרייז, פעם אחת אחרונה, באמצעות הידע הטכני הרב שצבר.
סטארטרק (2009)
בחודש ספטמבר 2007, פול מק'גיליאן נבחן לתפקיד סקוטי בסרט "סטארטרק" (2009) וקיבל את ברכת הדרך מכריס - בנו של ג'יימס דוהאן. עם זאת, בתאריך 12 באוקטובר 2007 פורסם כי סיימון פג לוהק לתפקיד. סקוטי, המגולם על ידי סיימון פג בסרט "סטארטרק" (2009), הוא קצין צי הכוכבים אשר תקוע במאחז מבודד, כעונש על שיגורו של הביגל הנדיר של האדמירל ג'ונתן ארצ'ר מכוכב אחד למשנהו - מבלי שיש לו מושג לאן הגיע הכלב בסופו של דבר. בסיועו של ספוק פריים וג'יימס קירק, הוא מצטרף לצוות האנטרפרייז והופך להיות המהנדס הראשי של הספינה. Slate.com מכנה את ביצועים של פג כסקוטי בסרט כ-"קומי-עסיסי".
מחלוקת אודות מקום הולדתו
בעקבות מותו של דוהאן בשנת 2005, כמה ערים סקוטיות פתחו בקמפיין על מנת שיוכרו כמקום "ההולדה הרשמי" של סקוטי. תסריטים וחומרי הפקה תמכו בטענת היישוב לינלית'גוו כי הוא מקום הולדתו של סקוטי. עם זאת, בפרק "Wolf in the Fold" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" משנת 1967, סקוטי אומר כי הוא "זוחל פאבים אברדיניים זקן", ומנהיגי העיר אברדין הציעו להקים במקום אנדרטה לשחקן ולדמות.
סוף.
סוף. (באנגלית: This Is the End) הוא סרט קומדיה אמריקאי, הסרט הראשון שבוים על ידי סת' רוגן ואוון גולדברג. הסרט יצא לאקרנים ב-12 ביוני 2013. הסרט היה לשובר קופות כבר בסוף השבוע הראשון להקרנתו והוא רווחי ביותר ביחס לתקציבו.
מונטגומרי סקוט
אזכורים בתרבות פופולרית
בהיותו של סקוטי המפעיל של מערכת השיגור של האנטרפרייז, המשפט "שגר אותי למעלה, סקוטי" (במקור: "Beam me up, Scotty") הפך לביטוי שגור בתרבות הפופולרית מעבר למעריצי מסע בין כוכבים. זאת למרות שהביטוי המדויק מעולם לא נאמר באופן זה באף אחד מפרקי מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית או סרטי הקולנוע, בעוד שבמסע בין כוכבים: סדרת האנימציה נעשה בו שימוש לעיתים קרובות. בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה" נשמע קירק אומר: "סקוטי, שגר אותי למעלה".
דוהאן עצמו, לרגע קצר אחד, חזר לגלם את דמותו של סקוטי כהופעת קמאו בקומדיית הפעולה "מת לצחוק"; בין הפרודיות השונות הקיימות אודות סקוטי והמבטא שלו ניתן לכלול את וורלד אוף וורקראפט (2004), שיגעון בחלל (1987), השכונה של גופי, ביוויס ובאטהד, ו-"All That". לאמן הראפ D4L יש שיר בשם "סקוטי", בו נעשה שימוש בדמות ובמסע בין כוכבים, כמו גם ההרכב Relient K בשירם "Beaming".
הערות שוליים
Figuren im Star-Trek-Universum
קאשל מור
קאשל מור (באירית: Caiseal Mór; נולד ב-1961) הוא מוזיקאי וסופר פנטזיה אוסטרלי ממוצא אירי.
ביוגרפיה
כילד אובחן מור כאוטיסט, והוא מספר על כך בהרחבה בספרו האוטוביוגרפי "ברכה וקללה: האוטיזם ואני" (2007). גדל בקווינסלנד, אוסטרליה. בגיל עשרים הצטרף לקרקס, ולאחר כשנה עבר להתגורר עם שותפים בצפון לונדון, שם נתקל לראשונה באורח החיים האקסצנטרי. לאחר מכן חזר לאוסטרליה והשלים תואר ראשון בתיאטרון.
השם "קאשל" הוא המונח הגאלי למצודת אבן מעגלית. הפולקלור האירי מהווה השראה לספריו. ספרו הראשון "המעגל והאבן", היה לרב מכר כשיצא לאור ב-1994. נושאים המופיעים בספריו של מור כוללים דת, תאולוגיה, אלים, ממלכות, אימפריות וזמנים עתיקים. סיפוריו מתרחשים באירלנד, סקוטלנד ובפירוש אישי של העולם האחר הקלטי, שלו הוא קורא "הארץ הרחוקה".
במקביל הקליט מור שישה אלבומי מוזיקה. הוא ידוע בעטיפות המורכבות של ספריו ואלבומיו, אותן הוא מעצב בעצמו.
קאשל מתגורר עם בת זוגו, האמנית הלן וולס, שעיצבה את עטיפת ספרו "ברכה וקללה: האוטיזם ואני".
מקדשי ממלכת ישראל
על פי סיפורי המקרא מלבד בית המקדש שהיה בירושלים נבנו בממלכת ישראל, במטרה להחליפו, שני מקדשים נוספים, אחד בדן ואחד בבית אל ("מקדש ירבעם"). העבודה במקדשים אלה הייתה עבודה לה' אלהי ישראל, אך היא נעשתה בדרך אסורה לפי התורה.
לאחר שהתפצלה ממלכת ישראל המאוחדת לשתיים - ממלכת ישראל שעליה מלך ירבעם בן נבט וממלכת יהודה שעליה מלך רחבעם בן שלמה, הבחין ירבעם במשיכה של העם למקדש בירושלים.
הוא חשש שמא העם יימשך לטקסים הגדולים של העלייה לרגל ויחליט למרוד בו ולחזור אל רחבעם, המלך מבית דוד. כדי למנוע זאת, הוא החליט ליצור שני מקדשים חדשים, בעיר דן ובעיר בית אל (שתי הערים נמצאו בשתי קצות ממלכת ישראל). בשתיהן הוצבו מזבחות ("במות") ועגלי זהב (בניגוד לתורה האוסרת עשיית פסלים), ומונו כהנים שאינם משבט לוי. לפי מסורת חז"ל, אף הוצבו שומרים בדרכים לירושלים בתקופת הרגל כדי למנוע מהאנשים לעלות לרגל לירושלים.
ירבעם השיג את מטרתו. מהר מאוד העם התרגל לעלות לדן ולבית אל בתאריך חלופי אותו בחר ירבעם - ט"ו בחשון ("בחדש אשר בדא מלבו") במקום לעלות לירושלים ברגל. בספר מלכים מסופר, שנביא מיהודה בא למקדש בבית אל, והתנבא שעתיד לקום מלך מבית דוד, יאשיהו שמו, והוא ישרוף על המזבח הזה את עצמות הכהנים המשרתים שם. ירבעם, שעסק באותו זמן בהקטרה על המזבח, הורה לתפוס את הנביא, אך ידו לקתה בשיתוק ("ותיבש ידו"), המזבח נקרע והדשן נשפך מעל המזבח, אך ההקרבה במקום לא פסקה.
יש מהנביאים שדברו בגנות המקדש בבית אל, והם אף כינו לו שם גנאי - "בית און".
מצב העניינים הזה נמשך עד ביטול המשמרות על ידי הושע בן אלה. נראה שישראל כל כך התרגלו לעגלים, שהם המשיכו לעלות לדן ולבית אל עד שנלקחו הפסלים - הפסל בדן על ידי תגלת פלאסר השלישי והפסל בבית אל על ידי פול מלך אשור.
חוקרים רבים, סבורים כיום ששני המקדשים היו קיימים עוד לפני ירבעם בן נבט. לשיטתם, סיפור ייסודם בספר נביאים הומצא בזמן רפורמות יאשיהו, אשר ניסה לרכז את פולחן אלוהי ישראל בירושלים. עדות מקראית לכך היא התיאור ב שמתאר שלושה אנשים שפגש שאול אחר משיחתו הראשונה למלכות. אנשים אלו היו בדרכם לעלות מנחה לאלוהי ישראל "וְחָלַפְתָּ מִשָּׁם וָהָלְאָה, וּבָאתָ עַד-אֵלוֹן תָּבוֹר, וּמְצָאוּךָ שָּׁם שְׁלֹשָׁה אֲנָשִׁים, עֹלִים אֶל-הָאֱלֹהִים בֵּית-אֵל. אֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשָׁה גְדָיִים, וְאֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשֶׁת כִּכְּרוֹת לֶחֶם, וְאֶחָד, נֹשֵׂא נֵבֶל-יָיִן".
כמו כן העגל בשני המקדשים רומז על זיהוי ישראלי בין אל הכנעני לאלוהי ישראל.
שמואל אליהו
הרב שמואל אליהו (נולד בכ"ה בכסלו ה'תשי"ז, 29 בנובמבר 1956) הוא רב דתי לאומי, רבה של העיר צפת, אב בית הדין הרבני למניעת הטרדות מיניות במגזר החרדי-דתי, חבר מועצת הרבנות הראשית, חבר ועדת הכשרות הארצית וועדת המקוואות של הרבנות הראשית, נשיא איגוד רבני קהילות ובנו של הרב מרדכי אליהו. התמודד לתפקיד הראשון לציון ב-2003 ושוב ב-2013, אך לא נבחר. ב-2020 הורה בג"ץ להעמידו לדין משמעתי בגלל התבטאויות גזעניות, אך הוא לא הועמד לדין.
ראשית חייו
נולד בירושלים לרבנית צביה ולרב מרדכי אליהו - הראשון לציון, פוסק ומקובל. למד בישיבת ירושלים לצעירים (מחזור ז'), ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב מעט בתקופת הרב צבי יהודה קוק ולאחר פטירתו, אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. שירת בצה"ל כטנקיסט בחיל השריון.
רבנות והנהגה
בגיל 29 מונה לרב היישוב שלומי, ולאחר כשלוש שנים מונה לרב העיר צפת. לאחר מספר שנים, בשנת ה'תשנ"ג (1993), נבחר למועצת הרבנות הראשית לישראל, ומאז נבחר 5 פעמים ברציפות למועצה והוא מהוותיקים שבין חבריה. היה יו"ר ועדת מקומות קדושים וכיום יו"ר הוועדה לענייני חקיקה ויו"ר מחלקת שחיטת חוץ לארץ באגף הכשרות. כן ערך את קובץ נוהלי הכשרות של הרבנות הראשית עם הרב לוי ביסטריצקי.
בשנת ה'תשס"ג (2003) הציג את מועמדותו למשרת הראשון לציון, אך לתפקיד נבחר הרב שלמה משה עמאר. בשנת ה'תשע"ג (2013) הגיש את מועמדותו בשנית לתפקיד. המועמדות נתקלה בהתנגדות בשל עמדותיו והתבטאויותיו בנוגע להשכרת דירות לערבים ועוד. היועץ המשפטי הודיע כי יש בעיה ולא יגן על המועמדות בבג"ץ, לבסוף המועמדות אושרה. בבחירות זכה הרב יצחק יוסף שקיבל 68 קולות מתוך 147, לעומת 49 לרב אליהו. לפני הבחירות פרסם יו"ר רבני בית הלל הרב רונן נויבירט שנודע לו כי "בצעד אצילי" כדבריו, ויתר הרב אליהו על חתימות שהיו לו (כל מתמודד מחויב להציג לפחות 20 חתימות מחברי הגוף הבוחר כדי שיוכל להתמודד לתפקיד) לטובת מתחרהו הרב אליהו אברג'ל, וביקש מכמה מתומכיו לחתום לרב אברג'ל לאחר שהשר אריה דרעי גרם לכמה מהחותמים לו לחתום חתימה כפולה ובכך לפסול את החתימה. כשבכך מאפשר הרב אליהו לרב אברג'ל להתמודד מולו ואולי לקחת ממנו קולות שהיו יכולים להכריע את הכף לטובתו.
בשנת ה'תשע"ה (2014) התמודד למשרת הרב הספרדי הראשי של ירושלים, וזכה לתמיכת רבנים חרדים בכירים ובהם הרב אהרן לייב שטיינמן, הרב חיים קניבסקי והאדמו"רים מגור ומבעלז, אך הפסיד לרב שלמה משה עמאר.
היה אחראי על קרן מורשת - קרן-גג לגרעינים תורניים בעיירות פיתוח בנשיאות אביו – עד לפירוקה בקיץ ה'תשס"ה (2005). הוא נשיא "עמינדב" – מארגוני השירות הלאומי, ומעייני הישועה הפועל למען החזרה בתשובה ולחיזוק הזהות היהודית. הוא יו"ר ועדת רבנים של מגן דוד אדום בישראל, שמטרתה לעודד צעירים דתיים להתנדבות משמעותית בארגון, על ידי מתן מענה הלכתי לבעיות הכרוכות בכך.
בראשית המאה ה־21 פעל לפתיחת מסלול לימודים תורניים במכללה בצפת לאנשי משטרה, צבא ושירות בתי הסוהר, שיוכרו לצורך תוספות שכר במשכורתם, ובהמשך חתם על תעודות סמיכה לרבנות לבוגרי המסלול. לאחר מספר שנים נחשפו זיופים ומעשי מרמה במסלול והוא נסגר. בפסק הדין שניתן בפרשה ציין השופט שהרב אליהו פעל להקמת המסגרת הכללית במכללה ולא התערב בתוכן הלימודים ובצורתם, ועל-כן מצא שההחלטה לא להעמידו לדין בפרשה סבירה.
הרב אליהו עוסק בשאלות בהלכה, בהלכות ציבור ובענייני קבלה, ועונה בכל יום למאות שאלות במסרונים, בדואר האלקטרוני, בטלפונים ובפגישות אישיות. כמו כן הוא עונה לשאלות מאזינים ברדיו גלי ישראל בימי רביעי ושישי. בנוסף הוא מעביר שיחות בתיכונים ממלכתיים במסגרת תוכניות ועמותות שונות (אח"י, אפיקים, מעגלים, בשבע ועוד), בין היתר בעניין גיוס משמעותי לצה"ל.
מחברי איחוד רבני תורת הארץ הטובה.
פעילותו למניעת עבריינות מין
הרב אליהו הקים בית דין רבני, ביחד עם הרב ראובן נקאר, שנועד לברר תלונות בנושאים של פגיעות מיניות בחברה הדתית והחרדית שלא הגיעו למשטרה, ועסק במסגרתו במקרים רבים.
בשנת 2014 היה מעורב בחשיפת מעללי הרב עזרא שיינברג ובהרחקתו מהישיבה שבראשה עמד. במאי 2019 פרסם מכתב שבו שורת טענות קשות על התנהלות לא אתית של הרב שמואל טל, וסיכם שאינו ממליץ ללמוד ממנו או בישיבתו. בית דין מיוחד שהוקם לברור בעניין, בהסכמת הרב טל והרב אליהו, קיבל חלק מטענות הרב אליהו ודחה את חלקן. בית הדין אסר על הרב טל לעסוק ברוח הקודש ולייעץ לאנשים באופן אישי, אולם התיר לו להמשיך לעמוד בראש הישיבה וללמד בה.
בשנת 2020 פורסם בידי התכנית חשיפה שהרב שאול אלקריב ביצע מעשים מגונים ועבירות מין במשך שנים במספר נשים שבאו לחצר שלו. בית הדין של הרב אליהו הוציא מרוב הנשים שהצליח למצוא ונפגעו ממנו את העדויות ומסר אותם למשטרה ולחיים אתגר. אלקריב בתגובה הכחיש את המעשה ואיים על הנפגעות, על הרב אליהו ועל חיים אתגר. אלקריב אף ניסה לתקוף את אתגר במהלך דיון בבית המשפט.
הרב אליהו היה מראשי חוקרי הנפגעים בפרשת יהודה משי זהב.
עם פרסום התחקיר על חיים ולדר בנובמבר 2021, קבע הרב כי, "הבנאדם הזה מסוכן לחברה, מהסוג של שיינברג, ברלנד, משי זהב", והוסיף, "קיבלנו עדויות מאוד חמורות מאנשים ונשים שנפגעו". במענה לשאלה שהופנתה אליו, המליץ שלא להחזיק בבית את ספריו. אביגיל הלברון, מייסדת הארגון "לא תשתוק", אמרה בראיון למקור ראשון: "הרב אליהו הרים את הכפפה ושידר לנפגעים והנפגעות שהוא בצד שלהם, שהוא מאמין להם... אם הרב אליהו לא היה עושה מעשה, דבר לא היה מתקדם. הוא הביע אמון בנפגעות, ושום רב חרדי לא עשה את זה ככה. ברחוב החרדי אמרו 'הנה הגיע רב מזרוחניק לעשות סדר במגזר החרדי'".
בשנת 2022 פורסם שהרב משה יזדי, רב קהילה ירושלמית שפעל לחזרה בתשובה, ניצל ותקף מינית נשים שבאו לשיעורים שלו, בתגובה הכריז בית הדין הרבני של הרב אליהו על תלמידיו של יזדי ככת ועל יזדי כאנס. ובנוסף הכריזו עליו נידוי. בית הדין של הרב אליהו זימן את יזדי לדין לבירור המעשים והמשטרה הודיעה שהרב אליהו יעזור בחקירתו.
במקביל באותה שנה פורסם כי מרדכי שולמן, מורה בגן ילדים בירושלים חרדי ביצע עברות מין בילדים בגן בו לימד. בית הדין של הרב שמואל אליהו גזר עליו נידוי ודאג שיופצו בשכונות החרדיות בירושלים פליירים עם שמו ופירוט מעשיו שמזהירים את הציבור החרדי ממנו. ובתיאום עם רבי נחום דב ברייאר, האדמו"ר של חסידות בויאן אליה השתייך שולמן, דאג בית הדין ששולמן יסולק מהחסידות.
עמדות
בזמן ההתנתקות שהה הרב אליהו בגוש קטיף והביע בפומבי את התנגדותו לתוכנית. למרות זאת, נפגש עם אישים פוליטיים שתמכו בהתנתקות ובהם השרה ציפי לבני. הביע את דעתו כי אין היתר הלכתי לפינוי יהודים מבתיהם.
בשנת תשס"ד כתב ביחס לרב עובדיה יוסף: "מאז הסכם אוסלו הארור ומאז שנהרגו כמה מחברי הטובים וילדיהם – אני לא מחזיק בביתי שום סידור שלו ושום ספר מספריו. לא מחרים אותו - אבל פשוט לא מסוגל". עם הזמן התרכך יחסו לרב עובדיה, והוא מזכיר את ספריו בדרשותיו.
בדצמבר 2010 פרסם פסק הלכה הקובע כי ליהודים אסור למכור או להשכיר דירות לגויים, על בסיס האיסור של "לא תחנם". לפסק ההלכה צורפו חתימותיהם של כחמישים רבני ערים, ובשלב מאוחר יותר חתמו על המכתב למעלה מ-300 רבנים דתיים לאומים וחרדים, בהם הרבנים שלמה אבינר, זלמן מלמד, דב ליאור ושמחה הכהן קוק. הפסק עורר הד תקשורתי רחב וגינויים מצד מספר רבנים, ארגון יד ושם, יושב ראש הכנסת, ראש הממשלה נתניהו ונשיא המדינה שמעון פרס. בתגובה לגינויים כתב הרב אליהו שהם נובעים מאידאולוגיה השוללת את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ומגיוס פוליטיקאים חסרי עמוד שדרה. לדבריו, הפסק חוקי כמו חוק מקרקעי ישראל שאימץ את תקנות הקק"ל, המייעדות את קרקעותיה להתיישבות יהודית בלבד. הוא טען שהמגנים לא יצאו נגד הרשות הפלסטינית שחוקקה כי המוכר קרקע ליהודי דינו מוות. בגילוי דעת שהתפרסם על ידי הרב אליהו ורבנים נוספים בינואר 2011, נאמר כי שלא כמשתמע מהמכתב הקודם חובה על פי התורה לגלות יחס שוויוני כלפי כל אזרחי המדינה, ועם זאת על מדינת ישראל לפעול נגד גורמים עוינים המבקשים לנצל את עקרון השוויון בין אזרחים נאמנים במדינה, על מנת לממש את זכות השיבה.