cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המטורף מהוולגה
הרציחות
ממרץ 2011 ועד ספטמבר 2012 התרחשו במחוזות הפדרליים בוולגה ובאורל מספר מקרי רצח דומים מאוד של נשים קשישות. החוקרים סבורים שכל הפשעים בוצעו על ידי אדם אחד, שכן כל הקורבנות היו נשים רווקות בגילאי 75 עד 90, שכל אחת מהן חיה בחרושצ'ובקה. לדברי החוקרים, העבריין חדר לדירה והעמיד פנים שהוא עובד בוועד הבית או בשירות הסוציאלי. כל הקורבנות נחנקו בחפצים מאולתרים (למשל חגורת חלוק אמבטיה). לאחר הרצח, הפושע היה גונב כסף ודברי ערך מהדירה. אולם החוקרים סבורים שגניבת כספי הגמלאים לא הייתה בראש סדר העדיפויות של הרוצח.
תשעת הרציחות הראשונות התרחשו בקאזאן. אחת הקורבנות שרדה, אך לא הצליחה לתאר את התוקף. מעשי רצח דומים התרחשו באוליאנובסק, ניז'ני נובגורוד, איז'בסק, פרם (שני מעשי רצח באפריל 2012) וסמרה (שני מעשי רצח באפריל–מאי 2012). עד 1 באוגוסט 2012 בוצעו 18 מעשי רצח. בין התאריכים 25–27 בספטמבר 2012 בוצעו 3 רציחות אחרונות באופה. המספר הכולל של מעשי הרצח הוא 32.
בשנת 2013 משטרת הפדרציה הרוסית הבטיחה פרס של מיליון רובל בתמורה למידע הנוגע לחקירה. באותה שנה הופיעה תאוריה לפיה הרוצח מסתתר במחוז סחלין.
בליל ה־7 באוקטובר 2016, בקאזאן, צולם אדם החשוד בהיותו הרוצח במצלמת אבטחה בבית ברחוב צ'ויקוב, אך ועדת החקירות הפדרלית הכחישה שהוא החשוד.
ב-6 בפברואר 2017, סגן ראש המנהל הראשי לזיהוי פלילי במחלקת החקירות הפליליות במשרד הפנים של הפדרציה הרוסית, איוואן סטרלצוב, אמר לעיתונאים כי לחוקרים יש סיבות טובות להאמין כי האדם המבוקש הוא תושב אודמורטיה. כן עלתה השערה כי האיש החזיק ברשימת גמלאים. עם זאת, החוקרים לא שללו כי ייתכן שנכלא, או שהוא כבר לא בחיים.
לטענת סטרלצוב, הפרס למידע שיעזור לבסס את זהותו של העבריין הועלה ל־3 מיליון רובל.
ב־28 במרץ 2017, קזחי בן 37 בשם פאבל שאיאחמטוב נעצר בסמרה בחשד למעורבות ברצח, אחרי שהרג שתי קשישות בסמרה ב־25 וב־27 במרץ 2017.
ב-25 במאי 2017 הציעו החוקרים כי החשוד הוא יליד טטרסטן ולמד באחד מבתי הספר של קאזאן.
הרוצח
ב־1 בדצמבר 2020 עוכב רדיק טגירוב על ידי משטרת קאזאן והודה ב־25 מהרציחות. ראיות דנ"א והדפסי נעליים סייעו לזהותו בתור הרוצח. החשוד הורשע בגניבה בשנת 2009, הוא שוחרר בשנת 2010 ובשנתיים שלאחר מעצרו הטיל אימה על נשים קשישות בטטרסטן, מארי אל, אודמורטיה וצ'ובשיה. כשבכל המקרים פעל באותה צורה: עקב אחר קורבנו בחנות או בכניסה לבית הדירות, הציג את עצמו כעובד שירותי דיור ושירותים קהילתיים וחברתיים ונכנס לדירה. ברגע שהדלת נטרקה, תקף מאחור וחנק את הנשים ולקח את כל החסכונות והתכשיטים והתחבא. בחקירתו הרוצח עצמו התקשה למנות את המספר המדויק של הקורבנות, שכן עבר זמן רב: בשנת 2012 הוא הפסיק. "כל זה באופן ספונטני. רציתי לאכול. גרתי עם אמי," טען טגירוב את המניע לרציחות, אם כי החוקרים הפדרליים נטו להאמין שלא מדובר בניסיונות גניבה מהקורבנות. הבדיקה הגנטית וסימני נעליים שהושארו בזירת הפשע הם אלה שאפשרו לשוטרים להתחקות אחריו וללכוד אותו בדירתו בקאזאן.
מיכאל ארדון
מיכאל ארדון (12 בדצמבר 1928 – 31 במרץ 2006) היה כימאי ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית במחלקה לכימיה אי-אורגנית ואנליטית.
Bisu T5
Bisu T5 הוא קרוסאובר מהודר, המשלב מאפיינים של SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Bisu Auto חברת המותג של Chonqing Bisu Automotive Corporation (שותפות (joint venture) בין החברה הממשלתית שהיא חברת החזקות "BAIC Group" (שם רשמי: Beijing Automotive Industry Holding Co., Ltd) וחברה המתמחה בתחום הנדל"ן ומחקר ופיתוח, ייצור ומכירה של אופנועים, כלי רכב נוסעים, מנועי בנזין ומנועים וציוד כללי "Yinxiang Group"  אשר מיוצר בסין משנת 2016 ועד היום.
מיכאל ארדון
ביוגרפיה
ארדון נולד ב-12 בדצמבר 1928 בברלין למרים (בנט) ומרדכי ארדון, צייר ישראלי נודע. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל. הוא רכש תואר שני באוניברסיטה העברית בשנת 1953 ואת עבודת הדוקטורט עשה בהדרכתו של פרופסור גבריאל שטיין במחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה ב-1957. בשנת 1959 החל ללמד באוניברסיטה העברית, בשנת 1963 היה מרצה בכיר, בשנת 1966 היה לפרופסור חבר ובשנת 1977 לפרופסור מן המניין. פרופסור ארדון חקר ופרסם עבודות רבות בתחום הבידוד, הזיהוי ואפיון המבנה של יוני מתכות מעבר בתמיסה מימית. חלק מרכזי בעבודתו הוקדש לגילוי ואפיון יונים חדשים של המתכות מוליבדן וכרום וכן תרכובות צבר המכילות מספר אטומי מתכת הקשורים ביניהם בקשרים כימיים משמעותיים. עבודותיו המוקדמות בנושא החימצון של יוני כרום מצוטטות בהרחבה ומופיעות בטקסטים של ספרי הלימוד הקלאסיים בתחום. המחקר בכימיה המימית של מוליבדן נבע, בין השאר, מהעניין בפעילות הביולוגית של מתכת זו ומחקריו של ארדון שפכו אור על מגוון הצורונים בכל דרגות החימצון.
בנוסף לעבודתו באוניברסיטה העברית היה עמית מחקר ביוניברסיטי קולג' בלונדון והוזמן ושהה באוניברסיטאות נוספות ובהן קורנל וסטנפורד.
במקביל לעבודתו המדעית, היה פעיל באיגוד האקדמאים ויו"ר ארגון הפרופסורים באוניברסיטה העברית. באוגוסט-ספטמבר 1969 היה חבר ועדת החקירה בראשות השופט יואל זוסמן, לחקירת נסיבות הצתת מסגד אל-אקצא. ארדון גם הביע את דעתו בנושאים שונים של הציבוריות הישראלית. הוא הביע התנגדות להקמה ממלכתית של קריית ארבע, נמנה עם קבוצת דן פטינקין שקראה לגולדה מאיר ב-1972 למצות את המשא ומתן עם מצרים כדי למנוע מלחמה ולהשבת עקורי איקרית ובירעם, והיה פעיל במפלגת שינוי.
חיים אישיים
נישא ב-11 בנובמבר 1952 לאורה לבית פלטי, עיתונאית, עורכת וסופרת. היה אב לשלוש.
נפטר ב-31 במרץ 2006.
מספריו
Oxygen: Elementary Forms and Hydrogen Peroxide. Michael Ardon ,Hebrew University of Jerusalem. W. A. Benjamin, Inc., New York, 1965. * כימיה אורגנית: לבתי הספר התכוניים ולנבחנים חיצוניים בהתאם לתוכנית בחינות הבגרות הממשלתיות, ספרי לימוד, 1959
בעיר ההרגה
בְּעִיר הַהֲרֵגָה היא פואמה שכתב חיים נחמן ביאליק בשנת 1903 (תמוז תרס"ג – תשרי תרס"ד) בעקבות ביקורו בקישינב עם משלחת שיצאה ביוזמתו של ההיסטוריון שמעון דובנוב במטרה לחקור את הפרעות שנערכו בקהילה היהודית באביב 1903.
בשנת 1906 הפואמה קובצה לראשונה לספר: "משירי הזעם : א. על השחיטה ב. בעיר ההרגה ג. ידעתי, בליל ערפל", בהוצאת אודיסה.
פרעות קישינב
ב-6 באפריל 1903 פרצו פרעות קישינב בעקבות עלילת דם שהאשימה יהודים ברצח נער נוצרי למטרות דתיות. בקישינב הופיעו בריונים, שקראו "מוות ליהודים" והפיצו כרוזים בהם נכתב כי הצאר ניקולאי השני התיר לפגוע ביהודים לכבוד חג הפסחא. הפרעות נמשכו יומיים, בימים 6–8 באפריל (לפי הלוח היוליאני; 19–21 באפריל לפי הלוח הגרגוריאני), והשתתפו בהם תושבים מכל מגזרי הציבור. 49 יהודים נרצחו, מאות נפצעו, ואלפי בתים וחנויות נשדדו ונהרסו. הפורעים התעללו ביהודים בסאדיזם רב. הם אנסו, השחיתו גופות והתעללו בהן. כאשר היהודים ניסו להגן על עצמם, עצרה המשטרה את המתגוננים, ונקטה בצעדים שונים שסייעו לפורעים באופן אקטיבי.
פרסום הפואמה
כאשר נודעו תוצאות הפרעות, קבוצת סופרים עבריים, תחת השם "אחים", הוציאה כרוז ובו קראו ליהודים להגנה עצמית. חברי הקבוצה הקימו ועדה ועל חיים נחמן ביאליק הוטל לבקר בבית המשפט בעת חקירת הפרעות, להכין רשימה של החללים, לתעד עדויות על יחס השלטונות ולראיין קורבנות אונס, לאסוף מידע, תצלומים ותעודות, לדווח על נזקים ברכוש.
בטרם צאתו לקישינב כתב את השיר "על השחיטה". בעקבות שהות בת חמישה שבועות בקישינב כתב את 'בעיר ההרגה'. רשמי ביקורו וחקירותיו בקישינב הועלו על הכתב ופורסמו במועד מאוחר יותר.
הפואמה נדפסה לראשונה תחת השם "משא נמירוב" בעיתון "הזמן" שבעריכת בן ציון כ"ץ, בעיר פטרבורג. שינוי השם והשמטת מספר שורות בשיר היו דרושים על מנת לקבל את אישור הצנזור, היהודי המומר לנדאו, לפרסום השיר. בתחילה הגיב ביאליק בכעס רב על השמטת השורות, אך בהמשך קיבל את השינוי בהבנה ואישר את פרסום הפואמה. הפואמה תורגמה לרוסית על ידי זאב ז'בוטינסקי, וכך הגיע לידיעת הקהל הרחב, כולל הקהל היהודי שאינו קורא עברית.
הפואמה
הפואמה היא נבואת זעם המורכבת משנים עשר בתים העוסקים במסע בן 24 שעות. כל אחד מהבתים מתמקד בתחנה שונה בפרעות קישינב.
הבית הראשון מתחיל מציווי של הדובר אל הנמען,, המהווה הֶרְמֵז לציווי המקראי של אלוהים אל אברהם " (בראשית י"ב א) המרמז על הפתרון - עלייה לארץ ישראל, ולאחריו תיאור פלסטי המתייחס למצב העיר לאחר הפרעות בה נותרו , הבית מתאר את ההרס הרב ברחבי עיר ההריגה, בה הקירות מדומים לפצעים פתוחים. אל מול התיאורים הצבעוניים, הבית מסתיים בחזרה מפליאה לשגרה של הטבע והאדם:.
הבית השני מזמין את הנמען להתוודע לעליות הגג בהן התבצעו מעשי רצח אכזריים, בהם של אם ותינוקה, ובחושך מופיעות עיניים השואלות למה? ונועצות בו את מבטיהן. אך גם בסופו.
הבית השלישי לוקח את הנמען אל מרתפי הבתים שם נאנסו הנשים, בזמן שהגברים הסתתרו והתפללו שלא יאונה להם רע. תיאור מעשיהם מהווה ביקורת על מעשי האי-גבורה של הגברים, דבר המתעצם לאור שיוכם ל, כך בניגוד למכבים הידועים בגבורה והתאגדות ללחימה משותפת על קידוש השם, צאצאיהם רחוקים מהם מאוד. גם בסוף בית זה.
הבית הרביעי מתאר את המקומות אליהם ברחו היהודים, אך לא הצליחו להנצל. , הבורחים נטבחו במקומות משפילים ובאופן מזוויע, כך מי שאינו עומד להילחם סופו למות כמו כלב.
הבית החמישי בו הנמען הולך אל גן ירק ושם מוצא זוועות ואיברים מרוסקים, משם הוא עובר לאורווה בה הוצאו היהודים להורג ושם גם מתרכז כל הצער והפחד של העולם. השכינה היא ומתוארת כחלשה ובוכייה, ומהווה דימוי למצבה של היהדות והיהודים.
הבית השישי בו הנמען מגיע אל בית הקברות הנמצא מחוץ לעיר והדובר מזדהה כאלוהים, המונע מהדובר לבכות, אך הוא אל חלש וחסר אונים בבושתו, בדיוק כמו מאמיניו.
הבית השביעי בבית זה הנמען מתעכב על חלקת דשא ואלוהים מצווה עליו לתלוש מהעשבים, בדומה לעם התלוש חסר השורשים. משם הוא עובר אל בית התפילה בו מתפללים ניצולי הפרעות, אולם אלוהים רוצה שיימחו ויזעקו על חורבן גדול שכזה וימרדו כנגדו. אך, והם אינם מקללים, רק מבכים את גורלם ואינם יוצאים כנגד אל שלא סייע להם.
הבית השמיני: אלוהים - הדובר פונה אל הנמען שיכבוש את צערו ויכיר בשליחותו. שיהיה סבלני לרגשות הנפגעים ויפעל למענם ויסייע להם לעמוד איתנים לנוכח ההרס והחורבן.
הבית התשיעי: מתוארים הניצולים ש, הם מקיימים את מצוותיהם באופן חיצוני, אך אין בהם אמונה פנימית. רוחם מתה והאל עזבם.
הבית העשירי מתאר את הניצול שעושים היהודים שנפצעו לשם איסוף תרומות ושנור של כסף מיהודים אמידים שלא נפגעו.
הבית האחד עשר בו בו מתגברת הביקורת על ניצול האסון לקבצנות ולאיסוף תרומות, המתואר כמסחר בעצמות המתים: לשם הצגתם לראווה בירידי מסחר כביכול.
הבית השנים עשר הבית המסיים ובו הדובר קורא לנמען שם יוכל לפרוק את יגונו להתרחק מהעם. ייתכן שהאמירה מרמזת גם על עלייה לארץ ישראל ולמעשה מהווה סגירה למשפט הפתיחה "לך לך" המרמז על אותו הפתרון.
פרשנות
מטרת הפואמה היא לעודד עשייה, אולם היא מסתיימת בהיעדר סיכוי לעשייה. מצבו של האל משתקף ממצבו של העם; חלש, חסר אונים ומאכזב.
הדובר המייצג את האלוהות, הוא דרכו של ביאליק להביע את הגינוי והזעם, מעם שאינו מסוגל לעשות זאת עבור עצמו. ולכן אלוהיו - מייצגיו עושים זאת במקומו, ולא רק בתחושות של חמלה, חולשה וכאב. אל מולו הנמען - שליח האל (המשורר הנביא) הנשלח לראות את האסון בעיר ההריגה, אך זעקותיו מצוות לידום על ידי האל. האלוהות מטילה את אחריות העם לגורלו. לעצבו במדבר, הרחק מהקרקע בה טובחים בו. ניתנות לעם ולניצולים שתי אפשרויות, להיוותר בבושתו כקבצן, או לעזוב אל המדבר וליצוק תוכן לחייו.
המוטיבים החוזרים במהלך העלילה, בהם הסיפורים המקראיים, השגרה המרמזת כי לא נלמד אף לקח ממעשי הפרעות. וכי הקהילה היהודית לא השכילה להפנים את המעשים ולחפש פתרונות קונקרטיים. תיאורי האכזריות הרבים של איברים מרוסקים המנוגדים להתקוממות החלושה אל נוכח הזוועה. כל אלה מהווים פואמה נוקבת שמטרתה להעביר את המסר כי על העם ללמוד להגן על עצמו.
תרגום
הפואמה זכתה במהלך השנים למספר תרגומים. בשנת 1904, בסמוך לפרסום הפואמה, היא תורגמה לרוסית על ידי זאב ז'בוטינסקי. ז'בוטינסקי אף כתב שיר משלו כהקדמה לתרגומו. בשנת 1920 תרגם אברהם שבדרון את "בעיר ההרגה" לגרמנית שנדפס תחילה ב"ירובעל" והוצא לאחר מכן בחוברת מיוחדת. התרגום הראשון לשירי ביאליק ביידיש נעשה כנראה על ידי י. ל. פרץ שהדפיס בשנת 1903 ב"דער וועג" את תרגומו ל"בעיר ההרגה" - אולם התרגום לא היה לטעמו של ביאליק, עד שתרגם בעצמו את שירו בשם "אין שחיטה שטאדט" (בעיר השחיטה).
בשנת 1988 תורגמה הפואמה לספרדית בשם "La ciudad del exterminio", ובשנת 1990 תורגמה לגרמנית ויידיש על ידי המתרגם והעיתונאי הגרמני, ריכרד חיים שניידר (Richard Chaim Schneider).
תיאטרון
בשנת 2011 עלתה הצגת יחיד של זהר וקסלר בעקבות הפואמה והסיפור המשפחתי האישי שלו. ההצגה העמידה במרכזה את הזהות האישית כחלק ממהלך ההיסטוריה שמקורה בפוגרום קישינב ובפואמה. במהלכה עוברים מארכיוני בית ביאליק לרחובות קישינב.
קן בלוק
קנת' (קן) בלוק (באנגלית: Kenneth "Ken" Block; 21 בנובמבר 1967 – 2 בינואר 2023) היה נהג מרוצי ראלי אמריקאי שהתחרה באליפות הגלובל ראלי-קרוס ובאליפות העולם בראלי-קרוס. בעבר השתתף גם באליפות העולם בראלי ובאליפות אמריקה בראלי. בנוסף, השתתף באירועי ספורט שונים ביניהם סקייטבורדינג, גלישת שלג ומוטוקרוס. בלוק היה אחד מהמייסדים של מותג האופנה DC Shoes ושימש כבעלים-שותף במותג הוניגן, הנותן חסות לקבוצת המרוצים עבורה הוא נהג.
ראלי
בעונת 2008 המשיך להתחרות באליפות אמריקה בראלי, אך במקביל השתתף במגוון רחב של אירועים. באפריל השתתף בראלי ניו יורק, אותו ניצח. במהלך העונה הוחלף דגם הסובארו בו נהג לדגם חדש לחלוטין. על מנת לבחון את הרכב החדש החליט בלוק להתחרות במהלך חודש יוני בתחרות במסגרת אליפות קנדה בראלי. הוא ניצח בתחרות, אך לא זכה בנקודות דירוג, מכיוון שלא היה ברשותו רישיון קנדי לנהיגה תחרותית. בחודש יולי השתתף באירועי ה-X Games' VUT, הוא עלה לתחרות הגמר אך תקלה ברדיאטור מנעה ממנו לסיים את התחרות. דייב מירה, מתחרה נוסף בסבב לא הצליח לסיים גם הוא את התחרות וכך זכו השניים במדליית הארד בתחרות. בחודש אוגוסט השתתף בראלי ניו זילנד, כחלק מסבב אליפות העולם בראלי בו סיים במקום ה-30.
הדגם החדש של הסובארו סבל מבעיות מכניות רבות, דבר שגרם לבלוק לפרוש מחמישה מתוך תשעת המרוצים בעונת 2009. לקראת עונת 2010 עזב את קבוצת סובארו וחתם בקבוצת מונסטר (Monster), שהכריזה עליו כנהג המוביל של הקבוצה באליפות העולם בראלי. בסבב העולמי התחרה כשהוא נוהג בפורד פוקוס RS WRC, הוא השתתף בשבעה מרוצים והצליח להשיג נקודות דירוג ראשונות, כאשר סיים במקום התשיעי בראלי ספרד. באליפות אמריקה נהג בפורד פיאסטה ולא הצליח לסיים חמישה מתוך שישה מרוצים בהם השתתף. את המרוץ היחיד שהצליח לסיים, סיים כמנצח. בעונת 2011 לא השתתף באליפות אמריקה והתמקד בסבב העולמי בו התחרה בשמונה מרוצים, בהם הצליח לצבור רק 6 נקודות. בנוסף, השתתף בשני האירועים הסוגרים את עונת הבכורה של אליפות הגלובל ראלי-קרוס. ב-2012 התמקד בעיקר באליפות הראלי קורס והתחרה רק בשלושה מרוצי ראלי בסבב העולמי ושני מרוצים בסבב האמריקאי. ב-2013 התרחב סבב מרוצי הגלובל ראלי-קרוס ונוספו לו שלושה מרוצים, בלוק לקח חלק בכל האירועים ואף רשם ניצחון ראשון בתחרות סיון העונה, שהתקיימה בלאס ווגאס. לאחר מספר שנים של צמצום היקף הפעילות בראלי האמריקאי, השתתף בשבעה מרוצים, בהם ניצח בשלשה והגיע לפודיום במרוץ נוסף. את העונה סיים במקום השני הכללי ובמהלכה לקח חלק בראלי מקסיקו, כחלק מסבב האליפות העולמית. ב-2014 שוב צמצם את היקף הפעילות בסבב הראלי, כאשר התחרה רק בתחרות אחת בכל מסגרת והשתתף בכל עשרת המרוצים בסבב הגלובל ראלי-קרוס ואף רשם שני ניצחונות. במקביל, השתתף בשתי תחרויות במסגרת אליפות העולם בראלי-קרוס, בהן צבר 32 נקודות (מקום שלישי ורביעי). ב-2015 לא התחרה כלל במרוצי ראלי והתמקד בראלי-קרוס. הסבב הורחב ל-12 מרוצים, בהם השיג בלוק שלושה ניצחונות ועוד שני פודיומים, אך סיים את העונה רק במקום השביעי בדירוג הכולל.
ג'ימקאנה
בנובמבר 2008 העלה בלוק לערוץ היוטיוב שלו סרטון בשם "Gymkhana Practice". הסרטון צולם בנמל תעופה נטוש ובו נראה בלוק מבצע פעלולי נהיגה בסגנון ג'ימקאנה - נהיגה בשטח סגור ומעבר בין מכשולים המצריך הפגנת יכולות שליטה ודריפטינג גבוהות. הסרטון זכה לפופולריות רבה ותוך זמן קצר חצה את רף 5 מיליון הצפיות. הצלחת הסרטון הובילה ליצירת סדרת סרטוני המשך - ההכנות לצילומי הסרטון נמשכו למעלה מארבעים ימים והם תועדו בסרטון שפורסם במאי 2009. הסרטון צולם בנמל לוס אנג'לס, עלה לאוויר ב-1 ביוני וזכה ללמעלה מ-47 מיליון צפיות. בעקבות המעבר מסובארו לפורד החליף בלוק את הרכב בו הוא משתמש לצילום הסרטונים ועבר לנהוג בפורד פיאסטה בעלת הספק של 600 כוח סוס. הסרטון השלישי בסדרה צולם במסלול מרוצים ישן בצרפת והסרטון הרביעי צולם בהוליווד. ב-2012 הוציא את הסרטון החמישי בסדרה שצולם ברחבי סן פרנסיסקו, הסרטון נצפה למעלה מ-82 מיליון פעמים, מספר הצפיות הרב ביותר לסרטון בסדרה. הצלחת הסרטונים לוותה בביקורת מצד חובבי רכב, שטענו שההתמקדות באפקטים ונופים, כפי שנעשה בסרטונים האחרונים באה על חשבון איכויות הנהיגה. בסרטון השישי בסדרה חזר בלוק להתמקד בביצוע תרגילי ג'ימקאנה. בסרטון השביעי חזר בלוק לצלם ברחובות, כאשר הפעם צולם הסרטון ברחובות לוס אנג'לס ובו נראה בלוק נוהג בפורד מוסטנג מודל 1965 בעלת הספק של 845 כוח סוס. הסרטון השמיני צולם בדובאי וזכה ליותר ממיליון צפיות ביום הראשון לאחר שהופץ.
טלוויזיה
בשנת 2006 ערך בלוק את הופעתו הראשונה בטלוויזיה, כשהשתתף בפרק של התוכנית "Stunt Junkies" בערוץ דיסקברי. הפרק עוקב אחר הכנותיו של בלוק בניסיון לקבוע שיא חדש ולקפוץ עם רכב המרוצים שלו למרחק של 52 מטרים. בעקבות הצלחת סרטוני הג'ימקאנה הוזמן בשנת 2009 להופיע בפרק של התוכנית טופ גיר בערוץ ה-BBC, בו ביצע פעלולי ג'ימקאנה כאשר לצידו יושב מגיש התוכנית, ג'יימס מיי. בשנת 2010 הופיע בפרק נוסף של התוכנית, כשהוא נוהג במסלול המרוצים ברכב מסוג רליאנט רובין, רכב בעל שלושה גלגלים. לקראת מונדיאל 2014 השתתף בסרטון ביחד עם הכדורגלן ניימאר המשלב ביצועי דריפט יחד עם כדורגל.
רייסקינדר
אסף עדן, או בשם הבמה שלו רייסקינדר (נולד ב־20 בנובמבר 1983) הוא מלחין, כותב ומפיק מוזיקלי הפעיל בעיקר באירופה, ובסצנה האלטרנטיבית בישראל ושנחשב לאחד המשפיעים והמעצבים הגדולים שלה.
באמתחתו שבעה אלבומים, מיני אלבום אחד, סינגלים והפקות שיתופיות עם אמנים כגון רם אוריון, הילה רוח, זאב טנא, המסך הלבן, גלעד כהנא, אבישג כהן רודריגז ועמיר לב.
רייסקינדר יוצר מוזיקה אלקטרונית פאנקיסטית, הכוללת ביטים של היפ הופ ורוק פסיכדלי, באמצעות עבודת סאמפלר, שירה מרווחת ותיפוף אקספרסיבי המערב ז'אנרים שונים.
ביוגרפיה
רייסקינדר הגיע למוזיקה בגיל מאוחר יחסית. בנעוריו הוא לא ניגן וגם לא התעניין במוזיקה אלא בעיקר בספרים.
בנוסף לעבודתו כמוזיקאי, עדן עבד במקומות שונים שהשפיעו גם על סגנונו הייחודי כגון הוסטל לנפגעי נפש וגן ילדים, שבו העביר לילדים שיעורי מוזיקה. לדבריו לפי ראיון שניתן לגל כץ: "הם משפיעים על השירה שלי, אני מקבל המון השראה מהילדים שאני עובד איתם. בגלל שהם כאילו לא ממש יודעים לדבר לגמרי, אז הם משתמשים בשפה בצורה גאונית בעיני".
בגיל 20 הוא נחשף לעולם המוזיקה הממוחשבת לאחר שחבר הראה לו תוכנה לעשיית מוזיקה במחשב והחל להקליט שירים משלו. לאחר שירותו הצבאי החל את דרכו המוזיקלית כסולן וכותב השירים של להקת הפאנק הירושלמית אשכרה מתים. הלהקה הוציאה שני אלבומים.
למרות הצלחה רבה בסצנת האינדי האלטרנטיבית, עדן המשיך את דרכו בקריירת סולו, בנגינה על גבי סמפלר רולנד SP 555 (מכשיר לדגימת סאונד), תחת השם רייסקינדר. סיבת שינוי השם, בין השאר, הוא שמירת ריחוק בין חייו הפרטיים למוזיקליים, ואחד ממקורותיו הוא שם המשפחה רייסקין של סבו לפני שעוברת.
בשנת 2012 התארח בהופעה של רם אוריון בפסטיבל הפסנתר עם מכונת סימפולים ויצר ווריאציות הנוגעות בפרשנות אחרת לכמה קטעי שירה ומוזיקה ידועים.
בשנת 2013 הוציא את האלבום "קוסמי" שאורכו כ-30 דקות, אותו הקליט במשך 3 שנים בחדר השינה שלו.
בשנת 2014 הוציא את האלבום "משהו אחר קרה" אשר הוקלט באולפן הקלטות ביתי של רם אוריון, שגם הפיק את האלבום. האלבום מאופיין בשילוב מיקסר לצד עבודת גיטרות של רם אוריון ואבישג כהן רודריגס, אורגן של אודי בונן ומקצבים של יובל "גוטה" גוטמן. הקבוצה הוגדרה תחת הטייטל "תקופה חשוכה". האלבום הוא תקליט ויניל הראשון שרייסקינדר הוציא, בשיתוף פעולה עם נענע דיסק. בעקבות הוצאת האלבום הוא ניגן כמופע חימום של המוזיקאים Psychis Ills, מק דמרקו ו-Dirty Beaches ויצא לסיבוב הופעות באירופה.
בשנת 2018 הוציא את תקליט הויניל השני שלו, והשישי במספר, "זועם ומהופנט" בליווי המוזיקאים יובל גוטמן ואבישג כהן רודריגז. האלבום הוקלט במשך קרוב לשנתיים וחלקו הארי הוקלט באולפן של יזהר אשדות, על-ידי גל כהן, אחד הבעלים של הלייבל Chompi Records. שאר השירים באלבום הם תוצר של הקלטות שטח והוקלטו במקומות רבים אחרים. האלבום כולל 11 רצועות שירים שנכתבו והולחנו בידי אסף, למעט רצועה אחת, "קומפלט עם השמש" אותה יצר רייסקינדר יחד עם יוני כדן, מהאבות המייסדים של הלייבל העצמאי "פית/קית". השיר "צ'ק בדואר" הוא תוצר של הרבה גיטרות רבות שרייסקינדר דגם, שחלקם נוגנו על ידיו, על ידי אבישג כהן רודריגז, וגילברט ברויד (המסך הלבן).
בשנת 2019 הוציא את אלבום האוסף הראשון שלו, "רק להיטים" על גבי קסטה, תחת הלייבל הגרמני Baby Satan Records. האלבום, כמו שברור משמו, הוא אוסף להיטים נבחרים משלל האלבומים, ואף הקסטה עצמה היא בעיצובו של רייסקינדר וכך נותנת לאלבום חוויה משלימה.
בשנת 2021 הוציא יחד עם זאב טנא אלבום חדש wolfkinder, שבתחילה רייסקינדר היה אמור רק להפיק אך לבסוף נוצר שיתוף פעולה מלא בין המוזיקאים. האלבום מלווה בטקסטים שנונים של טנא, הומור עצמי ומסרים פוליטיים, אותם רייסקינדר מדגיש ומוסיף רגשות ואינטרפטציות מוזיקליות.
בשנת 2023 הוציא את אלבומו השביעי, "אומץ הומלס", אותו יצר באחת התקופות המאתגרות ביותר של חייו, כשהיה "תקוע" בברלין מוכת הקורונה, ללא יכולת לחזור לישראל, ללא בית ואחרי מערכת יחסים בת 7 שנים שהתפרקה. בהפקת האלבום לקחו חלק רם אוריון - שהפיק את השירים "מה יהיה?", "אומץ הומלס" ו"ריקוד הניצחון שלי" - והמוזיקאית היפנית מיהו שימומורה, שמלווה את רייסקינדר בהופועותיו בשנים האחרונות ומנגנת על תופים, פסנתר וכינור.
פורד פרפקט (מכונית)
פורד פרפקט (באנגלית: Ford Prefect) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב פורד בבריטניה בין השנים 1938–1961.
במקביל ליצור הפורד פרפקט, ייצרה חברת פורד בין השנים 1940–1967 את פורד אנגליה, שהייתה בעלת תכונות דומות בסגנון, במרכב ובמנוע.
בתרבות
אחד הגיבורים הראשיים בספרו של דאגלס אדמס, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, נקרא פורד פְרִפֶקְט.
דוינק הליצן
דוינק הליצן (באנגלית: Doink the Clown) הוא דמות של מתאבק מקצועי אשר הייתה הפופולרית ביותר, כשגולמה במקור על ידי מאט אוסבורן. דוינק היווה את אחד הכוכבים הגדולים של ה-WWF (כיום ה-WWE) בשנות התשעים, והוא אחד מהסמלים של עידן הזהב (ה-Golden Era) של ה-WWF (1982–1993) כשהארגון הוכוון יותר לילדים.
לגרימס נגרס
לגרימס נגרס (דמעות שחורות - Lágrimas Negras) הוא אלבום משנת 2003 של המלחין והמעבד הקובני בבו ואלדס וזמר הפלמנקו הספרדי-צועני דייגו אל סיגאלה, שהפך לרב מכר בינלאומי.
דוינק הליצן
הדמות היא של ליצן (או ליצן רשע) המאופר באיפור ליצן מסורתי (או עוטה מסכה המדמה איפור זה) ולובש בגדים צבעוניים.
לגרימס נגרס
האלבום כולל שילוב של מקצבים וקולות פלמנקו קובניים. הוא הופק על ידי המלחין, המפיק והגיטריסט הספרדי חאבייר לימון והמפיק פרננדו טרובה, והופץ על ידי Calle 54 Records ו-BMG Music Spain.
האלבום זכה בפרס גראמי הלטיני בשנת 2004 בקטגוריית "האלבום הטרופי המסורתי הטוב ביותר". הבמאי הספרדי זוכה האוסקר פרננדו טראובה ליווה את האלבום בסרט.
ליבת האלבום הוקלטה בתוך כמה ימים בלבד.
דוינק הליצן
ביוני 2013 מת אוסבורן. בשנת 2015 הגישה משפחתו תביעה נגד ה-WWE בטענה שהארגון גרמם למותו ברשלנותם.
יחסי אורוגוואי–מרוקו
יחסי אורוגוואי–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין ממלכת מרוקו.
סקירה כללית
בדצמבר 2005 הכירה אורוגוואי בעצמאותה של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, מה שגרם לתגובה חריפה מאוד מצד מרוקו, הטוענת לחזקתה על סהרה המערבית. בפברואר 2018 יו"ר בית היועצים המרוקאי חכים בנכמאך נפגש ברבאט עם משלחת פרלמנטרית מאורוגוואי בנושא אמצעים לחיזוק שיתוף הפעולה בתחום הדיפלומטי, המסחרי והתרבותי. במהלך הפגישה סוכם להרחיב את שיתופי הפעולה בין המדינות בתחום הדיפלומטי, המסחרי והתרבותי. במרץ 2020 הכריז נשיא אורוגוואי, לואיס לאקאז'ה פו, על כוונתו לפתח את שיתוף הפעולה עם ממלכת מרוקו.
בזיליקת אורסולה הקדושה
בזיליקת אורסולה הקדושה היא בזיליקה בעלת היסטוריה צליינית חשובה השוכנת בלב המרכז ההיסטורי של קלן. היא מוקדשת לאורסולה הקדושה שהייתה לקדושה שמצאה את מותה במקום עם עוד 11,000 בתולות על פי המסורת.
על פי המסורת
המסורת מספרת על אורסולה הקדושה, נסיכה ממוצא בריטי-רומי היוצאת למסע צליינות בספינה שנקלעת לסערה בעת מפתיע. הסערה סחפה את הספינה ביום אחד אל חופי העיר רומא ושם האפיפיור בכבודו ובעצמו עם עוד כמה אנשי דת אחרים מצטרפים אליהם למסע. בכל מקרה בעת מסעם הם הגיעו לקלן, שם על ידי קבוצה ממוצא הוני נכרתים ראשי 11,000 הבתולות במכוון, אחד אחרי השני ובהם גם נופלת למשכב אורסולה הקדושה (מפני שהנשים ואורסולה ניסו להמיר את דתם לנצרות). מטרתה מראש של רואסולה הייתה להינשא ולכן גם במותה ובמות 11,000 הבתולות מת גם בעלה.
היסטוריה
המבנה הראשון באתר מקורו הוא במאה ה-4 לספירה כאשר נבנתה באתר אנדרטה לזכר הנופלים בשל דתם. בעת ימי הביניים נמצא במקרה במקום קבר המוני (בית קברות רומאי למעשה ייתכן וכי בדיעבד) והוא קושר לאורסולה הקדושה עקב כך (שנת 1155). הקבר נמצא על יד כנסייה במקום שהייתה גם היא מוקדשת לאורסולה הקדושה. גורם זה היה המניע העיקרי לבנייתו של החדר מצופה הזהב שהפך לסמלה של הבזיליקה כיום בתקופת הבארוק המאוחרת יותר. בכל מקרה על פי המשוער כיום מקור הסיפור עשוי להיות בהחלט אמיתי ביסודו-אורסולה אכן נהרגה במקום על ידי הוצאה להורג אך סביר להניח כי עם עוד 11 בתולות (מספר הרבה יותר מתון מאשר אלפי בתולות על פי המסורה) או שהיא עברה במקום עם בתולה אחת בשם אנדקסימיליה (Undecimilla)-שם שיכול אולי היה להוביל לבלבול למספר 11,000 עקב היותו זהה בהגייתו למספר זה. אפשרות אחרת שנתונה בספק היא כי הכנסייה הקתולית בקלן אותם הימים נפחה במכוון את המספר כדי להעצים את כמות הצליינים שיבואו לבקר באתר.
החדר המוזהב נתרם על ידי יוהאן פון קראנה (Johann von Crane) שהיה לקונסול אימפריאלי באימפריה הרומית הקדושה (נתרם בשנת 1643).
הוברט זאטלר
הוברט זאטלר (בגרמנית: Hubert Sattler : 21 בינואר 1817 – 3 באפריל 1904) היה צייר נוף אוסטרי שעבד תחת השמות בדויים לואיס ריטשארד, א. גרוסן וגוטפריד סטאהלי - ריכן.
ביוגרפיה
הוברט זאטלר נולד בזלצבורג; אביו, יוהאן מיכאל זאטלר, היה גם צייר נוף ויצר את פנורמה זאטלר של זלצבורג בשנים 1825–1829. הוברט תרם אותו ויותר מ-300 מיצירותיו של אביו לעיר ב-1870. הפנורמה מוצגת באופן קבוע במוזיאון הפנורמה שבתוך מוזיאון זלצבורג, יחד עם תערוכה מתחלפת שנלקחה מכ-150 הציורים שלו שבידי המוזיאון.
זאטלר סייר עם אביו ולמד ממנו תחילה רישום וציור, לאחר מכן למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בגיל 12, ואביו עבד איתו על רבות מיצירותיו המוקדמות.
עבודתו מאופיינת ברמת פירוט גבוהה, שבה הן הוצגו מתחת לתאורה בחדר חשוך ללקוחות המביטים דרך צמצם ולעיתים קרובות עדשה מגדילה. הוא צייר נופים במדינות רבות באירופה וגם במזרח הקרוב ובאמריקה הלטינית, כולל ציורי נופים טבעיים וערים. רישומיו היו מדויקים ועדכניים בצורה יוצאת דופן. הוא יצא למסעות ציור ולאחר מכן עבד בבית ממחקריו המפורטים ומתוך צילומים, בעוד שציורים קודמים התבססו על תחריטים ישנים.
במסעו ב-1842 למזרח הקרוב פגשה אותו אידה פייפר מווינה ונסעה עמו לזמן מה. ביומנה שפורסם, היא תיעדה כיצד נסקל על ידי אנשים מקומיים בעת שרטוט בדמשק. הוא הציג את הציורים שלו במדינות רבות, כולל בצפון אמריקה.
בשלב מאוחר בחייו בילה שנים רבות בווינה.
הוא מת בווינה ונקבר בזלצבורג יחד עם אביו.
יחסי דרום אפריקה–קיריבטי
יחסי דרום אפריקה–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין הרפובליקה של קיריבטי.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין הרפובליקה של קיריבטי כוננו ב-30 באוגוסט 1999. על פי משרד החוץ הדרום אפריקאי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות מבוססים בעיקר על אינטרסים משותפים בארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, אונסק"ו, וחבר העמים הבריטי בו שתיהן מדינות חברות.
קארל (פירושונים)
{{פירושונים|
אחר
}}
ג'וליוס צ'אן
חייו
צ'אן נולד באיי טאנגה. אביו, צ'ין פאק, היה סוחר ממוצא סיני וצ'אן עצמו סיים לימודי קולג' באוסטרליה.
בשנת 1970 נבחר למנהיג מפלגת הקידמה העממית ובשנת 1972 נבחר כנציג מחוז נאמאטאני שבניו אירלנד לאספה הלאומית של פפואה גינאה החדשה טרם קבלת עצמאותה. כהונתו נמשכה עד 1997 וחודשה בעקבות הבחירות שנערכו בשנת 2007. הוא כיהן פעמיים כשר הכלכלה (1972 - 1977 ובין 1992 - 1994) ובמספר הזדמנויות כסגן ראש הממשלה (1976, 1985, 1986 ובין 1992 - 1994). בשנת 1976 כיהן גם כשר התעשייה ובשנת 1994 שימש שר ליחסי ומסחר חוץ.
צ'אן קיבל תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1981 ומונה לחבר המועצה המלכותית בשנת 1982.
צ'אן נשוי ואב לארבעה. בנו ביירון הוא חבר האספה הלאומית משנת 2002.
סרחיו ליווינגסטון
סרחיו רוברטו ליווינגסטון פולהאמר (בספרדית: Sergio Livingstone; 26 במרץ 1920 – 12 בספטמבר 2012), לאחר מכן נודע כסרחיו ליווינגסטון, היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת השוער. הוא זכה לכינוי "אל סאפו" (הצפרדע).
ביוגרפיה
משפחתו של סרג'יו (לימים סרחיו) ליווינגסטון הגיעה מסקוטלנד. אביו ג'ון, היה כדורגלן המשחק כחלוץ בקבוצה סנטיאגו נסיונל. ליווינגסטון הזניח את הכדורגל על מנת ללמוד משפטים באוניברסיטת קאתוליקה דה צ'ילה בעיר הבירה סנטיאגו. עד מהרה הכיר את קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה, ומשנת 1938 הפך לשוערה של אוניברסידד קאתוליקה.
ליווינגסטון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה בניצחון 0–5 על אקוודור במסגרת קופה אמריקה 1941. בסופו נבחרתו סיימה במקום השלישי והוא נבחר לשחקן המצטיין בטורניר. ליווינגסטון בסך הכל ערך 52 הופעות עבורה, מה שהפך אותו לשיאן ההופעות במדיה בכל הזמנים, עד שנת 1962 אז שיאו נשבר בידי לאונל סאנצ'ס. הוא השתתף בשבעה טורנירי קופה אמריקה שונים עם 34 הופעות בהם בסך הכל, שיא הופעות לשחקן בהיסטוריה (בצוותא לליונל מסי הארגנטינאי). גם במונדיאל 1950 שיחק והודח בסיבוב הראשון.
ברמת המועדונים שיחק לזמן קצר בין השנים 1943–1944 בראסינג קלוב מארגנטינה, ובעקבות נסיבות סנטימנטליות חזר למולדתו עד פרישתו. ליווינגסטון שב ב-1944 לקדנציה שנייה באוניברסידד קאתוליקה וזכה עימה בליגה הצ'יליאנית בשנים 1949 ו-1954. לאחר הזכייה השנייה המועדון התקשה וירד לליגת המשנה, אך חזר לראשונה מיד בעונה שלאחר מכן. ליווינגסטון עבר תקופת השאלה קצרה בקולו-קולו וחזר לאוניברסידד קאתוליקה, שם פרש מכדורגל בשנת 1959. בעקבות קריירת הכדורגל שלו, הוא הפך לעיתונאי ספורט ידוע ואיש טלוויזיה בצ'ילה, שם נשאר בתפקיד יותר מ-60 שנה עד למותו ב-12 בספטמבר 2012.
בשנת 2009 נקרא רחוב במחוז אינדפנדנסיה, סנטיאגו, על שם ליווינגסטון. במסת הפרידה ממנו נשיא התאחדות הכדורגל הצ'יליאנית, סרחיו ג'אדו, הודיע כי משנת 2012 יוענק "פרס סרחיו ליווינגסטון' לכדורגלן הטוב ביותר מדי שנה בצ'ילה.
לטימריה אינדונזית
לטימריה אינדונזית (שם מדעי: Latimeria menadoensis) הוא מין דג מהסוג לטימריה השייך למחלקת בעלי סנפירים בשרניים. דג זה נחשב לנכחד אך התגלה בשנת 1997 וכיום מסווג מצבו כ"פגיע". כפי שמעיד שמו, מצוי דג זה בארכיפלג אינדונזיה. הפרט הראשון נמצא בשוק על האי סולאווסי. בעבר הלטימריה האינדונזית נחשבה לחלק מהמין לטימריה אפריקנית (Latimeria chalumnae) אך סווגה ב-2005 כמין עצמאי.
מאפיינים
אורכו של הלטימריה הגדולה ביותר שנמצאה הגיע ל-1.4 מטרים ומשקלה ל-29 ק"ג. ללטימריה סנפירים מגושמים וגדולים המזכירים רגליים, ראש גדול עם זימים בולטים ולסתות ענקיות. צבעה העיקרי הוא חום מנומר בכתום או שחור. היא נפוצה סביב שוניות באינדונזיה ויוצאת לחפש טרף בלילות. כמעט ולא נראו פרטים חיים שלה.
סימבאקובוואה
סימבאקובוואה (בסוואהילי: Simbakubwa, "האריה הגדול") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת ההאיניילוריים, לשעבר ההאינודונים, אשר חי ביבשת אפריקה בתקופת המיוקן המוקדמת, 23 מיליון שנים לפני זמננו. משקלו הוא כ-1,500 ק"ג והוא גדול יותר מדוב קוטב. זהו אחד היונקים אוכלי הבשר הגדולים ביותר שנודע למדע.
סוג זה הכיל מין אחד - Simbakubwa kutokaafrika, שפירושו: "מאפריקה".
גילוי
מאובניו נתגלו לראשונה בחפירות שנעשו במערב קניה בין 1978 ל-1980 ואוחסנו כחלק מאוסף ה"צבועיים" של המוזיאון הלאומי של קניה. ב-2019 גילה החוקר ד"ר מתיו בורתס את האוסף, אשר כלל את מרבית הלסת של החיה, פיסות מהגולגולת שלה וחלק מהשלד, ופנה לד"ר ננסי סטיבנס, פלאונטולוגית שחקרה מאובנים מהאתר שבו נמצאו העצמות. באותה שנה פרסמו השניים את ממצאי המחקר בכתב העת המדעי "Journal of Vertebrate Paleontology".
אריה זאב גורביץ
הרב אריה זאב גורביץ (מוכר בשם: רֶבּ לֵייבּ; ה'תרס"ו, 1906 - ד' בחשוון ה'תשמ"ג, 20 באוקטובר 1982) היה רב וראש ישיבה אנגלי-אורתודוקסי יליד ליטא. חתנו של רבי אליהו לופיאן.
ביוגרפיה
נולד בשם אריה זאב קושלבסקי בעיר מאלאט, אז באימפריה הרוסית וכיום בליטא. אביו, הרב משה אהרן קושלבסקי היה רב העיר, ואמו רייכל הייתה ממשפחת הגאון מווילנה. אחיו היה הרב אליהו קושלבסקי שלימים כיהן כרב וראש ישיבה בארצות הברית וכאב בית הדין הרבני בבאר שבע.
בגיל 13 עזב את בית הוריו, גנב את הגבול ונסע ללמוד בישיבת וילקומיר. אחרי שנה וחצי בווילקומיר נסע לווילנה בתקווה לפגוש שם את משפחתו שהגיעה להתגורר בעיר במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך בהגיעו לעיר נודע לו שאביו נקרא למאלאט זמן קצר קודם בואו, ועזב את העיר. בווילנה פגש את בני ישיבת מיר שעשתה אז בווילנה בשל תנאי המלחמה, והחליט להצטרף לשורות תלמידי הישיבה. לאחר שנים בישיבה גברה המתיחות בין ליטא ופולין ונשקף חשש שיגורש מליטא בשל אזרחותו הפולנית, נסע לברנוביץ' והתאים לעצמו בעזרת בחור שהתמחה בכך דרכון ליטאי מזויף ובשל כך בחר בשם הנעורים של אמו גורביץ כשם המשפחה שילווה אותו מכאן ועד סוף חייו. כתשלום לבחור שזייף עבורו את הדרכון, ניאות להישאר בישיבת ברנוביץ שבה למד אותו בחור, כדי ללמוד עמו את ספר "קצות החושן" במשך שנה.
לאחר שמונה שנים בישיבת מיר נסע ללמוד אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, "הרב מבריסק".
ב-1932 הגיע לפולין הרב אליהו לופיאן מראשי תנועת המוסר בדורו ששימש אז ראש ישיבת עץ חיים בלונדון, הוא נסע לביקור זה עם בתו הבכורה ליבה, בתקווה למצוא לה שידוך מתאים במרכזי התורה בפולין-ליטא. לפי המלצת ידידו, המשגיח בישיבת מיר, רבי ירוחם ליבוביץ, נסע לבריסק כדי להתרשם מ"לייב'ל מאלאטר", כפי שכונה גורביץ על שם עיר הולדתו. האב ובתו התרשמו עמוקות ובתנאי האירוסין נאמר כי ליבה תעזוב את לונדון ותבוא לפולין כדי לאפשר לבעלה הצעיר את המשך לימודיו. ואולם במהלך תקופת האירוסין, נפטרה אמה של ליבה, הרבנית שרה לאה לופיאן באנגליה. היא הייתה במותה בת 49 והותירה את בעלה עם 13 יתומים. ליבה, הבת הבכורה, כתבה לארוסה כי אינה יכולה לעזוב את אביה במצב כזה וכי תבין לרוחו אם יבחר לוותר על השידוך. נבוך, נסע החתן לראדין אל החפץ חיים שהיה אז מבוגר מאוד ובעל בריאות לקויה, החפץ חיים בחר שלא לענות ישירות וחזר על שורות מתפילת השחרית, בכללן "ברוך פודה ומציל". החתן הצעיר פירש זאת כהוראה להינשא לארוסתו ולעקור לשם כך לאנגליה למרות שייאלץ להפסיק את לימודיו בישיבות פולין לשם כך.
עם בואו ללונדון, החל להעביר שיעור קבוע בישיבת "עץ חיים" שחותנו עמד בראשה. אחד מתלמידיו בישיבה זו היה הרב עמנואל יעקובוביץ, ברון יעקובוביץ שקיבל ממנו סמיכה. לצד תפקידו בישיבה כיהן כרב בית הכנסת ברחוב גרדן באיסט אנד של לונדון.
ב-1948 כתב אליו גיסו, הרב אריה ליב לופיאן שלמד אז בכולל האברכים בגייטסהד בראשות הרב אליהו אליעזר דסלר, הוא הציע לו להצטרף לצוות הישיבה של גייטסהד שהתרחבה אז בעקבות כמה מחזורים גדולים מבני גל הפליטים שבא לאנגליה לאחר מלחמת העולם השנייה. מספר הבחורים עלה ל-120 וחלקם היו בוגרי ישיבות מזרח אירופה ונצרכו למרצים בעלי כושר למדני גבוה משנצרך עד כה עבור התלמידים ילידי אנגליה. הרב גורביץ נענה להזמנה, הצטרף לצוות והחל ללמד את בני השיעור (הכיתה) הגבוה. בתקופתו גדלה הישיבה ומספר תלמידיה הוכפל ושולש. ישיבת גייטסהד התעצבה כאחד מהמרכזים התורניים הגדולים באירופה כולה.
לאחר חג הסוכות ה'תשל"ח (1977) שאותו עשו בני הזוג גורביץ בישראל, עברה ליבה התקף לב חמור בנמל התעופה לונדון הית'רו ונפטרה במקום. היא הועלתה לקבורה בישראל ונקברה ליד קברו של אביה, הרב אליהו לופיאן, בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. שנתיים אחר כך נישא הרב גורביץ בשנית למלכה (מולי) איזבי (1917–2001), אלמנה מדטרויט, הם היו נשואים כארבע שנים עד פטירתו משבץ מוחי ביום רביעי ד' בחשוון ה'תשמ"ג, 20 באוקטובר 1982.
הלווייתו התקיימה ברחובות גייטסהד, משם נלקח ארונו לנמל התעופה ניוקאסל והוטס ללונדון להספדים נוספים בבית המדרש בסטמפורד היל. בתום ההספדים הוטס הארון מנמל התעופה לונדון סטנסטד לישראל. בתום בהלוויה המונית שהתקיימה ביום שישי בקריית מטרסדורף בירושלים, נקבר סמוך לכניסת השבת בבית הקברות בירושלים.
לרב גורביץ היו שלושה בנים ובת. בנו השני הרב אברהם גורביץ מכהן אחריו כראש ישיבת גייטסהד, ובנו השלישי הרב חיים עוזר מכהן בה כר"מ. בתו שרה לאה (נפטרה ב-2015) נישאה לבן אחיו הרב צבי קושלבסקי.
בריאות בכף ורדה
היסטוריה
מאז קבלת עצמאותה ב-1975 השיגה המדינה התקדמות רבה בשיפור שירותי הרפואה ותוחלת החיים של האוכלוסייה. באותו מועד היו במדינה רק 13 רופאים, תוחלת החיים הממוצעת הייתה 56 שנה ותמותת התינוקות עמדה על 108 ל-1,000 לידות. מאז הוגדלה תשתית הבריאות והושם דגש על נגישות שוויונית של האוכלוסייה לשירותי בריאות. בשנת 2001 הייתה ההוצאה הממשלתית לבריאות לנפש 65 דולר בלבד, וב-2013 – 165 דולר.
החל משנת 2012 הונהגו במדינה כולה שירותי טלרפואה בעזרת סיוע כספי בינלאומי. שירותים אלו הגבירו את הנגישות לרפואת מומחים והקטינו את היקף הצורף בפינוי של חולים מהאיים הקטנים יותר לבתי חולים באיים הגדולים, וכן הגדילו את היכולת של עובדי הרפואה במדינה ללמוד מרחוק.
בשנת 2019 חיו 80% מהתושבים במרחק של חצי שעה ממתקן רפואי. באותה שנה היו בעשרת האיים המיושבים של המדינה שישה בתי חולים. נכון ל-2019 היו כל התושבים זכאים לסל בריאות בסיסי, הכולל רפואת היריון, רפואת חירום, טיפול מניעתי וקליני לאיידס, מלריה ושחפת. שירותים נוספים ניתנו תמורת תשלום נמוך. שירותי בריאות נוספים ניתנו לכ-40% מהאוכלוסייה על בסיס ביטוח לאומי לו זכאים מועסקים.
ממשלת כף ורדה מספקת לאזרחים אפשרות לקבל בחו"ל טיפולים רפואיים מסוימים שאינם זמינים במדינה, כמו טיפול שלישוני לסוגים מסוימים של סרטן. היא מממנת להם טיסה לפורטוגל ואת דמי הטיפול הרפואי שם. מדי שנה (נכון ל-2019) מקבלים 600 עד 700 איש שירותים אלו.
שיעור ידיעת קרוא וכתוב הגבוה יחסית בכף ורדה מסייע לממשלה בהפצה מהירה של מידע רפואי ובריאותי בציבור.
מאז פרוץ מגפת הקורונה ועד אפריל 2023 נמנו במדינה 63,260 מקרי הדבקה ו-413 נפטרים.
נתוני בריאות בסיסיים
הנתונים בסוגריים מציינים את שנת הנתון ודירוג בין מדינות העולם:
מצודת תפן
מצודת תפן (בערבית: "קלעת א-תפאניה") היא אתר ארכאולוגי מהתקופה ההלניסטית ובו שרידי מבצר גדול. המצודה ממוקמת מצפון ובסמוך ליישוב כישור בגליל העליון, על רכס שנקרא בעבר ג'בל א-ראוס, (הר הראשים) ומשקיף על נחל בית העמק. מקור השם אינו ידוע. ייתכן והשם "טופאניה" קשור למילה "טופאן" בערבית (מבול), או שזהו שימור שם קדום של האזור מסביב לה ("תפן"). המצודה היא חלק ממערך הביצורים שהגן על העיר ההלניסטית פטולמאיס (עכו).
טופוגרפיה
המצודה נמצאת בראש הר ברום של 508 מטר מעל פני הים, מעל נחל בית העמק. מכל צידיה למעט הצד המערבי, היא מוקפת מצוקים טבעיים תלולים. צידה המערבי הוא מדרון מתון המגיע עד הכפר ירכא. זהו אזור של מסלע גירני חשוף שעבר המסה קרסטית. הוא אינו שופע במעיינות, אין בו אדמה חקלאית רבה ולכן קשה להתיישבות.
הסיבה לבחירת מיקומה של המצודה הוא פועל יוצא של הטופוגרפיה שלה - תפקידה להגן על העיר פטולמאיס (הנמצאת ממערב אליה) מפני תוקפים שעלולים להגיע ממזרח. המדרון המתון לכיוון מערב מאפשר לתגבורת ואספקה להגיע בצורה נוחה ומהירה, בעוד שתוקפים מעבריה האחרים ייתקלו במדרונות תלולים וקשים לטיפוס. המצודה שולטת על הדרך הראשית המובילה ממישור החוף הצפוני אל תוך הגליל, והיא משקיפה על בקעת בית הכרם, מקום בו עברה הדרך הראשית ממישור החוף לסוריה. מיקומה, לפיכך, הוא בעל חשיבות אסטרטגית גבוהה מאוד - חשיבות הגוברת על מחסור בקרקע ראויה לחקלאות ומקור מים טבעי.
ארכאולוגיה
בשנת 1873 הגיעו לאתר חברי משלחת הקרן לחקר ארץ ישראל. הם מצאו במקום "מגדל רבוע הרוס, עשוי אבנים מסותתות בגסות", בריכה קטנה חצובה בסלע ושני סרקופגים. באותה תקופה ביקר במקום החוקר ויקטור גרן שמצא בו "שרידי מבצר קטן שנבנה מאבנים מלבניות גדולות ... ואת מימיו סיפקו כמה בורות". האתר לא נחפר מעולם והמידע הקיים עליו הוא מסקר ארכאולוגי שנערך במקום בחורף 1983 על ידי הסוקרים שלמה גרוטקרק, דני שיאון (פרידמן), רוני הופמן, נמרוד גצוב ורפאל פרנקל.
האתר הוא חד שכבתי, לא היה לפניו ואחריו שום יישוב במקום. תחילתו בתקופה ההלניסטית, עם עליית חשיבותה של העיר פטולמאיס, וסופו במצור על העיר שהטיל המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי בשנת 103 לפנה"ס, אז נכבשו ונהרסו המצודות המגינות עליה. הבניה של מגדלי המצודה נעשתה באבני גוויל גדולות מאוד ולא מסותתות. החומה בנויה אבנים קטנות יותר. שער המצודה ופתחי המגדלים עשויים אבן גזית (אבן מסותתת).
בסקר הארכאולוגי שנעשה בה, נמצאה ידית "רודית" עם חותם (מאמפורה שמקורה באי רודוס) וקרמיקה גלילית טיפוסית. 10 מטבעות נמצאו במצודה, כולם של אלכסנדר ינאי, מעידים על כיבושה מידי מגיני העיר עכו. נמצאו גם חרסים מהתקופה הרומית, הביזנטית והממלוכית, אף על פי שאין ראייה ליישוב ומגורים במקום לאחר כיבוש המצודה על ידי אלכסנדר ינאי.
במצודה נמצאו מכלולים של בית בד המעידים על כך ששומרי המצודה עסקו בגידול זיתים כאשר לא היו עסוקים בשמירה והגנה.
בחפירה אחרת, כחלק מ"פרויקט הגליל ההלניסטי", נחשפו לראשונה רצפות המגדלים שהקיפו את המצודה ואת יסודותיהם. במהלך החפירה נמצאו כלי חרס, זכוכית, כלי עצם, מתכות ומטבעות שתוארכו לתקופת החשמונאים. בעקבות החפירה, הוצע שהמצודה נבנתה על ידי החשמונאים עצמם, כמצודת גבול אל מול העיר עכו.
המצודה ותפקידה
מצודת תפן היא מסוג "מצודות מגדלים". אורכה 146 מטר ורוחבה 32 מטר. היא מאורכת מכיוון שכך מכתיבה הטופוגרפיה של הכיפה עליה היא ממוקמת. למצודה 7–8 מגדלים לפי הסדר הבא: 1 במערב, 1 במזרח, 3-4 בדרום, 2 בצפון.
המצודה היא חלק ממערך ביצורים רחב שהגן על העורף החקלאי של העיר ההלניסטית פטולמאיס מפני מרכז הגליל שהיה יהודי ועוין כנראה לעיר ההלניסטית. מיקום המגדלים מחזק טענה זו. חלק מהמטבעות שנמצאו במצודה הם מתקופתו המאוחרת של ינאי, מה שמעלה את הסברה שהמצודה נשארה בשליטת החשמונאים גם לאחר סיום המצור על העיר עכו. מצודות נוספות במערך הביצורים של העיר: הר סנה, ראס כלבאן, תל עמק, חורבת אל ווזיע, חורבת תיון ובהר עצמון. יחד הן יוצרות מערך הגנה בצורת פרסה המקיף את עמק עכו.
תצפית
כיום משקיף האתר על אזור התעשייה תפן והיישובים לפידות, גיתה ויאנוח-ג'ת מצפון ועל כישור ודיר אל אסד מדרום. צפונית לאתר עובר נחל בית העמק (ואדי אל-מג'נונה).
מרחב קרילוב
באלגברה ליניארית, לכל מטריצה A בגודל n \times n ווקטור b בגודל n, מוגדר מרחב קרילוב מסדר r כמרחב הנפרס על ידי b וr-1 הפעלות של A עליו. במילים אחרות:
הרעיון פורסם לראשונה על ידי אלכסיי קרילוב בשנת 1931. כיום משתמשים בו בעיקר בשיטות איטרטיביות למציאת ערכים עצמיים של מטריצות.
תגובה קורטיקלית
תגובה קורטיקלית זוהי תגובה המתרחשת בזמן הפריה כאשר תא זרע מתאחד עם קרום התא של תא ביצה, ויוצר שינוי של מעטפת ה-zona pellucida, מעטפת המקיפה את תא הביצה ומונע כניסת זרעים נוספים לתא.
התגובה הקורטיקלית היא למעשה האקסוציטוזה של השלפוחיות הקורטיקליות (cortical granules). כאשר תא מופרה משתחרר סידן מאתרי אחסון סידן בתא הביצה, הגורם לעלייה בריכוזי הסידן בתא. הסידן משמש כאות להתחלת תהליך הפרשת תכולת השלפוחיות לחלל החוץ תאי. האיחוי של השלפוחיות עם מעטפת התא מתחיל ליד האזור דרכו נכנס תא הזרע, ובהמשך כשהסידן מגיע לכל התא, משתחרר זרם של שלפוחיות קורטיקליות, הגורם לכך שתאים נוספים לא יוכלו להיכנס אל תוך התא. התכולה של השלפוחיות הקורטיקליות עצמן שונה ממין למין.
בית הכנסת מלבי"ם
בית כנסת מלבי"ם בבוקרשט או בשמו המלא "בית המדרש הרב הגאון מלבי"ם ז"ל" (ברומנית: Sinagoga Malbim) הוא בית כנסת שהיה קיים בבוקרשט, בירת רומניה, עד לשנת 1986. באתר בית הכנסת לשעבר ניצבת היום הספרייה הלאומית של רומניה.
היסטוריה
בית כנסת זה נבנה במקור בתחילת המאה ה-19 על ידי יהודים אשכנזים אורתודוקסים. הוא ניצב ברחוב בראווילור מס. 4 (Strada Bravilor 4), ליד כיכר קאוזאש (Piaţa Căuzaşi) לשעבר, בסמוך לצומת של שני רחובות ראשיים של השכונות וקרשט ודודשט. בניין בית הכנסת נבנה שנית בשנת 1848 ושוקם בשנת 1864, אז נקרא על שם הרב מלבי"ם, הרב מאיר ליבוש יחיאל מיכל וייזר, רבה הראשי של בוקרשט בשנים 1858–1864. הרב גורש מן העיר על ידי השלטונות אחרי סכסוך קשה, מלווה בהלשנות והשמצות נגדו, עם קהילת המשכילים בעיר.
בית הכנסת נבנה שוב בשנת 1904 לפי תוכנית האדריכל ריכרד קראפט (1872 - 1949). טקס חנוכת אבן הפינה התקיימה ב-6 ביוני 1904 בנוכחות סגן ראש העיר בוקרשט. הבניין עבר שיפוץ בשנת 1928, ושיפוץ נוסף לתיקון נזקים שנגרמו בעת רעידת האדמה בבוקרשט, במרץ 1977.
בשנת 1986 נהרס בית הכנסת המלבי"ם. המבנה נהרס במסגרת תוכנית ענק של נשיא רומניה, ניקולאה צ'אושסקו, לחידוש פני "המרכז האזרחי" של בוקרשט. התוכנית כללה הרס אלפי בניינים, בהם כ-60 בתי כנסת. במקום בו ניצב בעבר בית הכנסת הוקם בניין ענק של הספרייה הלאומית של רומניה בבוקרשט.
קהילת בית הכנסת מלבי"ם
בית הכנסת מלבי"ם הפך למרכז הענף האורתודוקסי השמרני-מסורתי של יהדות בוקרשט. בימי המשטר הפאשיסטי-צבאי בשנים 1940 - 1944 הרב הראשי של רומניה, ד"ר אלכסנדר שפרן נבחר על ידי קהילת המתפללים בו לרב בית הכנסת הזה, כמעין "ממשיך דרכו" של המלבי"ם. האירוע הונצח בתעודה מיוחדת שהוענקה לרב שפרן. במקביל לפעילותו בבית הכנסת הקורל, שהיה המוסד הדתי העיקרי של יהדות רומניה, נשא הרב שפרן בבית כנסת זה דרשות ולימד שיעורים, שבהם נכחו לפעמים גם דמויות נשואות פנים של רבנים אשר היו פליטים באותם ימים בבוקרשט כמו הרב משולם ראטה מצ'רנוביץ והרב חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ שנמלט מצפורני הנאצים מגטו אוראדיה.
בימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, ב-21–23 בינואר 1941, הוכו ועונו בתוך בית הכנסת 300 יהודים על ידי הפורעים. אחרי נפילת משטרו של אנטונסקו כיהן לפרק זמן קצר בבית הכנסת מלבי"ם הרב דוד משה רוזן. במהלך השנים של השלטון הקומוניסטי הידלדלו שורות המתפללים בבית הכנסת עקב גלי העלייה לישראל.
טריוויה
בבוקרשט פעל גם בית ספר יהודי על שם המלבי"ם, ברחוב טריניטצי. שם בית הספר שונה בשלב כלשהו לבית הספר "דלאווראנצ'ה". הבניין הוחזר בשנת 1999 לקהילה היהודית וניצב היום ברחוב מקסימיליאן פופר 8–10. למוסד זה לא היה קשר לבית הכנסת.
מרשל אוויר
מרשל אוויר (באנגלית: Air Marshal; בקיצור: Air Mshl או AM; סימול נאט"ו: OF-8) היא דרגת הקצונה השלישית הגבוהה ביותר בחיל האוויר המלכותי (RAF). מרשל אוויר היא דרגת שלושה כוכבים והיא מקבילה לדרגת תת-אדמירל בצי המלכותי הבריטי (RN) או לדרגת לוטננט גנרל בצבא הבריטי או בחיל הנחתים המלכותי (RM). דרגה זו נמצאת בשימוש גם בחילות אוויר נוספים אשר קשורים היסטורית לחבר העמים הבריטי.
פאת ערווה
היסטוריה ואטימולוגיה
"Oxford Companion to the Body" מתארך את מקורה של פאת הערווה לשנות ה-50 של המאה ה-15. לפי הפרסום, נשים היו מגלחות את שיער הערווה שלהן לצורך היגיינה אישית וכדי להילחם בכיני ערווה, ואז שמו מרקין. כמו כן, עובדות מין היו לובשות מרקין כדי לכסות סימני מחלה, כגון עגבת.
שימוש עכשווי
ניתן להשתמש במרקין גם כאשר לשחקנית יש פחות שיער ערווה מהנדרש כמו לניצבים שביצעו ריקוד בעירום בסרט "הג'וב הבריטי". איימי לנדקר לבשה מרקין בסרט "יהודי טוב" (2009) לסצנת שיזוף בעירום; שעווה בביקיני לא הייתה נפוצה ואופנתית ב-1967, מועד ההתרחשות של עלילת הסרט.
סרטון וידאו
סרטון וידאו הוא קטע וידאו קצר. המונח, כהגדרה כללית, משמש לתאר כל סרטון שקצר יותר מאורכה של תוכנית טלוויזיה ממוצעת. לעיתים מדובר על קטע וידאו שנלקח מהקלטה ארוכה יותר.
באינטרנט
בעקבות ההתפתחות המהירה של תפוצת הסרטונים באינטרנט, התרחבה גם תעשיית סרטוני החובבים. לצד זאת, חברות וכלי תקשורת שונים החלו גם להפיק סרטוני וידאו ולהעלותם לאתרי האינטרנט שלהם. גם ההתפתחות בתעשיית המכשירים הניידים, שמסוגלים להקליט סרטוני וידאו ברזולוציות גבוהות, והזמינות של תוכנות וידאו מתקדמות בחינם, תרמו לעלייה ניכרת בהיקף סרטוני הווידאו הזמינים באינטרנט. לפי הערכה שפורסמה, נכון לשנת 2015, בכל דקה הועלו לאינטרנט 400 שעות של תוכני וידאו, כאשר 70 אחוזים מהתוכן שהועלה נוצר במקור במכשירים ניידים.
תרבות סרטוני הווידאו
הפופולריות של סרטוני הווידאו והשימוש הנרחב בהם הובילו להיווצרות של "תרבות וידאו". אתרים רבים מציעים ממשקים להעלאה ושיתוף של סרטוני וידאו לא-מסחריים.
היקף הצפייה הנרחב של סרטוני הווידאו הוביל לתופעות כמו הצלחתה של סוזן בויל, אשר סרטון הווידאו של האודישן שלה בתוכנית הריאליטי הבריטית "Britain's Got Talent" הפך ויראלי ברחבי העולם. בעקבות כך זכתה להכרה עולמית, על אף שלא זכתה במקום הראשון באותה העונה של התוכנית.
פלטפורמת הווידאו האינטרנטית משמשת גם כר פורה לביקורות על מוצרים וחברות. כדוגמה ניתן להביא מקרה משנת 2004 של לקוח של חברת מנעולי האופניים "קריפטונייט" שבעקבות סרטון וידאו שבו הראה שיטה לפרוץ דגם מנעול של החברה באמצעות עט פשוט, הסב לחברה נזק כלכלי ותדמיתי רב (לפי הערכת כתב העת Fortune הנזק הכלכלי עמד על 10 מיליון דולר), בעקבות 6.7 מיליון צפיות שצבר הסרטון תוך עשרה ימים.
פיל מרפי
פיליפ דנטון "פיל" מרפי (באנגלית: Philip Dunton "Phil" Murphy; נולד ב-16 באוגוסט 1957) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית המכהן כמושל ניו ג'רזי מאז ינואר 2018. כיהן כשגריר ארצות הברית בגרמניה בשנים 2009–2013. לפני כן היה בכיר בחברת גולדמן זקס ושירת בה מ-1983 ועד 2006. היה מועמד המפלגה הדמוקרטית למושל מדינת ניו ג'רזי לקראת הבחירות בנובמבר 2017, והביס את המועמדת הרפובליקנית עם כ-56% מהקולות וירש את המושל הרפובליקני כריס כריסטי.
מרפי נולד במסצ'וסטס. הוא נשוי לתמי סניידר ואב לארבעה. הונו מוערך בעשרות מיליוני דולרים.
אייזק מנסור
אייזק מנצור (באנגלית: Isaac Mansoor; 30 במאי 1929 - יולי 2006), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-הודי, סגן אלוף המכביה השלישית (1950) במשחה ל-100 מטר חופשי. ייצג את הודו בשתי אולימפיאדות כשחיין וכשחקן כדורמים (לונדון 1948 והלסינקי 1952).
ביוגרפיה
מנצור נולד וגדל במומבאי.
1948
באולימפיאדת לונדון (1948) סיים במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.4 דקות. נוסף לכך, בטורניר הכדורמים הוא סיים עם נבחרתו במקום תשיעי. הוא שיחק ב-3 משחקים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה להולנד (12-1) במשחק השני נבחרתו ניצחה את צ'ילה (4-7) ובמשחק השלישי נבחרתו הפסידה לספרד (11-1).
1950
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה מנצור בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.5 דקות, אחרי סולומון יאק מדרום אפריקה (1:04.4 דקות) ולפני פרידנטל מאוסטריה (1:04.8 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:24.9 דקות, אחרי ישראל (10:07.6 דקות) ואוסטריה (10:42.0 דקות).
1951
במשחקי אסיה הראשונים שנערכו בניו דלהי במרץ 1951 זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:28.8 דקות, אחרי סינגפור (4:19.8 דקות) ווהפיליפינים (4:23.2 דקות).
1952
באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא סיים במקום 61 והאחרון, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.8 דקות. נוסף לכך, בטורניר הכדורמים הוא סיים עם נבחרתו במקום 17. הוא שיחק בשני משחקים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לאיטליה (16-1) במשחק השני נבחרתו ניצחה את צ'ילה (12-0)
נפטר ב-2006 בחיפה.
הלל ביטון רוזן
הלל ביטון רוזן (נולד ב-21 באוגוסט 1991) הוא עיתונאי, כתב לענייני צבא וביטחון ומגיש ב"עכשיו 14".
קורות חיים
נולד וגדל בירושלים. שירת בצה"ל בחטיבת גבעתי בגדוד צבר ובמהלך השירות ביצע תפקידי פיקוד. סיים תואר ראשון בפוליטיקה ותקשורת במכללה האקדמית הדסה ירושלים.
ב-2015 נבחר ליו"ר אגודת הסטודנטים במכללה, למשך שנתיים, ושימש כחבר נשיאות התאחדות הסטודנטים ונציג מטעם הארגון בוועד המנהל של עמותת "איסתא ליינס".
את תחילת דרכו הטלוויזיונית החל כאורח קבוע בתוכנית "האולפן הפתוח" בערוץ 20 עד כניסתו לעבודה סדירה בערוץ ככתב, בדצמבר 2019. כחמישה חודשים לאחר מכן הוביל את משדר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בערוץ 20, ובמסגרת השידור ראיין את רה״מ בזמנו בנימין נתניהו. לאחר מכן התמנה לתפקיד הכתב הפוליטי-מדיני ובמהלך תקופת הקורונה קיבל בנוסף את תפקיד כתב הבריאות.
בעקבות כתבה שלו שייחסה ליקויים תברואתיים קשים למשחטת "עוף הגליל" בקריית שמונה הגיש המפעל תביעת לשון הרע נגד ערוץ 20. התביעה הסתיימה בגישור שבו חויב ערוץ 20 לפצות את המפעל ב-18 אלף ש"ח, למחוק את הכתבה, להכחיש את תוכנה ולהתנצל על הפרסום.
מאוגוסט 2020 ביטון רוזן מגיש את מהדורת מוצאי שבת "שבוע טוב ישראל".
החל מספטמבר 2021 עבר לתפקיד כתב לענייני צבא וביטחון של ערוץ 14, במקום תפקידו ככתב מדיני ופוליטי.