cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כתב חסות
בראשית העת החדשה
מדינות רבות גייסו מהגרים כמתיישבים במושבותיהם הקולוניאליסטיות. בתמורה הבטיחו זכויות או פריבילגיות מסוימות, כמו מונופול סחר על סחורות מסוימות, פטור ממס, חופש פולחן, פטור משירות צבאי ועוד. בהקשר זה כלל צו פוטסדאם את היהודים שגורשו מאוסטריה ואת ההוגנוטים בפרוסיה. התיישבויות גרמניות במזרח אירופה, התפתחות המסדר הטבטוני ויישוב הביצות של צפון גרמניה התאפשרו באמצעות כתבי חסות כאלה. הקבוצה האתנית של הרוסים-גרמנים (Russlanddeutsche) נוצרה באמצעות מניפסט ההזמנה משנת 1763 של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, שבו הובטחו למתיישבים זכויות יתר מקיפות.
מהמאה ה-17 עד המאה ה-19 התפשטו המעצמות הקולוניאליסטיות של אירופה לעבר שטחים שמעבר לים. יחידים או ארגונים שהוקמו במיוחד למטרה זו תבעו תביעות טריטוריאליות או זכויות הכרייה כלפי גורמים אינטרסנטים אחרים או שליטים מקומיים בצורה של "כתבי חסות". דוגמאות לכך הן חברת הודו המזרחית הבריטית, חברת דרום אפריקה הבריטית וחברת גינאה החדשה הגרמנית. משם נגזר המונח "אזור הגנה" (Schutzgebiet) למושבות גרמניות. המעצמות הקולוניאליות הסדירו את יחסיהן עם הילידים במה שנקרא "חוזי הגנה" (Schutzverträgen).
בתקופת השואה
בנובמבר 1944 רוכזו יהודי בודפשט בגטו בודפשט. זאת לאחר שהיהודים בערי השדה נשלחו רובם לאושוויץ. בנוסף לדיפלומט השוודי ראול ולנברג, שעסק בהצלת יהודים, פעל במקביל קונסול שווייץ קרל לוץ בשיתוף פעולה עם תנועות המחתרת היהודיות הציוניות באמצעות ייצור תעודות זהות מזויפות שהקנו הגנה לנושאיהן, בסדנה שמוקמה לשם כך במפעל נטוש, שלימים נקרא "בית הזכוכית" (בהונגרית - Üvegház). במקביל יצרו דיפלומטים - לא תמיד באישור המדינות השולחות - כתבי חסות שסיפקו הגנה לבתים שלמים בבודפשט, בהם התגוררו יהודים תחת דגלי שגרירויות זרות. מסמכים אלו נשאו את סמלי המדינה המעניקה (שוודיה, שווייץ, ספרד, הוותיקן ועוד) וחותמות רשמיות. הם נועדו להיתלות בכניסות לאותם בתים ולמנוע כניסת גורמים מקומיים, במקרה זה אנשי צלב החץ ההונגרים שנהגו לחטוף יהודים ולרצחם, במקביל לגירושם למחנות ההשמדה והעבודה. הבתים שכתבי החסות נתלו בחזיתם, נקראו בשל כך "בתים מוגנים" (בהונגרית - védett házak). ברוב המקרים העניקו כתבי החסות הגנה מסוימת למתגוררים באותם הבתים, אך היו מקרים בהם אנשי צלב החץ לא התחשבו בכתבי החסות ופרצו לאותם "בתים מוגנים".
הראשון בין המעטים
הראשון בין המעטים (בבריטניה: The First of the Few, בארצות הברית: Spitfire) הוא סרט ביוגרפי בריטי בשחור-לבן משנת 1942 בהפקתו ובבימויו של לסלי הווארד המשחק בסרט בתפקיד ראשי של ר.ג'י. מיצ'ל, מפתח מטוס הקרב סופרמרין ספיטפייר.
שם הסרט הוא הרמז מדבריו הנודעים של וינסטון צ'רצ'יל בעת הקרב על בריטניה: "מעולם בסכסוך אנושי, לא חבו רבים כל כך, הרבה כל כך, למעטים כל כך."
זה היה סרטו האחרון של לסלי הווארד, ב-1 ביוני 1943 הוא נהרג עת טס במטוס DC-3 דקוטה בטיסה 777 של BOAC מליסבון ללונדון. המטוס הופל על ידי מטוס קרב גרמני מעל מפרץ ביסקיה.
המוזיקה לסרט חוברה על ידי המלחין הבריטי ויליאם וולטון. ב-1943 ריכז וולטון את המוזיקה לסרט ביצירה תזמרתית בשם "ספיטפייר פרלוד ופוגה".
הסרט הופק בימי מלחמת העולם השנייה ונחשב כסרט תעמולה. המפיק ההוליוודי סמואל גולדווין הסכים לשחרר את השחקן דייוויד ניבן תמורת זכויות ההפצה בארצות הברית. הוא גם שינה את שם הסרט לשם יותר קצר ושיווקי "ספיטפייר".
תקציר העלילה
הסרט מתחיל ביומני קולנוע על התקדמות הגרמנים באירופה עם ציטוטים מדבריהם של היטלר, גבלס וגרינג על סופה של בריטניה ולבסוף קולו של וינסטון צ'רצ'יל המבטיח שהעם הבריטי יילחם עד לניצחון.
ב-15 בספטמבר 1940, אחד הימים המכריעים בקרב על בריטניה. טייסי להק מטוסי ספיטפייר מתכוננים לפקודת המראה. הם מחליפים דעות בקשר לעליונותו של הספיטפייר. מפקדם הוא ג'פרי קריפס (דייוויד ניבן) מתחיל לספר להם על מתכנן המטוס והסרט ממשיך בפלשבק.
שנת 1922 רג'נלד מיצ'ל (לסלי הווארד) הוא מהנדס אווירנאוטיקה בחברת סופרמרין המייצרת מטוסים ימיים. הוא מתבונן עם אשתו דיאנה (רוזמונד ג'ון) בשחפים ומשתף אותה בתוכניתיותיו לבנות מטוס ממקשה אחת כמו השחפים, שיהיה מהיר יותר ממטוסים המקומיים ויזכה במקום ראשון בגביע שניידר למטוסים ימיים.
ג'פרי קריספ (דייוויד ניבן) הוא חבר ותיק של מיצ'ל שהיה טייס במלחמת העולם הראשונה וכעת מובטל. הוא מגיע למיצ'ל בבקשת עבודה ומתקבל כטייס ניסוי. מיצ'ל משכנע את מנהלי החברה לייצר מטוס לפי תוכניתו וקריספ מטיס אותם וזוכה במקום ראשון בבלטימור ארצות הברית ב-1923, וב-1927 בוונציה.
העלילה חוזרת להווה, הטייסים ומפקדם מוזנקים ונלחמים בהצלחה במטוסי הגרמנים. קריספ מסתכל למעלה ואומר "מיץ', הם אינם יכולים על הספיטפייר".
אי דיוקים היסטוריים
מסרט יש מספר אי דיוקים שנעשו כדי להעניק לו עומק דרמטי.
לוץ' (סדרת לוויינים)
לוץ' (ברוסית:Луч, קרן אור) היא סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות ודור שני שלה פותח ברוסיה. השיגורים של הדור הראשון בוצעו בשנים 1985–1995, שיגורים של הדור השני החלו בשנת 2011. החלליות נוצלו בעיקר לצרכים צבאיים אך גם לצרכים אזרחיים.
תכנון הלוויינים בוצע ב"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב" בהתאם להחלטת הממשלה מ-17 בפברואר 1976 על הקמת דור שני של מערכת תקשורת לצרכים צבאיים (חלק נוסף של מערכת זו התבסס על לווייני סדרת "פוטוק"). המערכת הייתה צריכה לאפשר קשר אמין עם חלליות מאוישות ואוניות הצי. מערכת אישפרה בין היתר להגדיל פי 2 משך הקשר עם תחנת החלל מיר. משיבי החללית היו יכולים להעביר היקף גדול של מידע דיגיטלי. חללית היה מצויד במנוע והייתה לו יכולת לשינוי מסלול. מערכות הלוויין נשלטו על ידי מחשב מרכזי שהותקן בחללית. במהלך בדיקות התברר שניתן להקצות ערוצי תקשורת לצרכים אזרחיים כולל העברת שידורי טלוויזיה. משקל החללית היה כ-2400 ק"ג. פאנל סולארי בשטח 40 מ"ר סיפק כ-1750 ואט. אורך חיים המתוכנן של הלוויין היה 3–5 שנים.
הסדרה הראשונה כללה 5 לוויינים.
לאחר שבשנת 1998 לווייני הסדרה הפסיקו את פעילותם הוחלט לפתח סדרה נוספת "לוץ' 2". מסדרה זו שוגרו 3 חלליות וחללית נוספת נמצא בייצור. נכון לשנת 2023 כולם פעילים. מתוכנן שיגור נוסף, מועד טרם נקבע.
רשימת שיגורים
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון
קפוטה
קָפּוֹטָה (מצרפתית: Capote) היא מעיל ארוך מבד משי בצבע שחור (ולאחרונה מיוצר מבדים סינתטיים דמויי סאטן), שאותו נוהגים ללבוש יהודים חסידים בשבתות וחגים (להבדיל מחליפה ארוכה, המיועדת לימות החול ועשויה מבדי צמר וטרילין).
שיכור העיירה
שיכור העיירה היא דמות סטריאוטיפית, כמעט תמיד גברית, של אדם שהוא שיכור לעיתים קרובות הרבה יותר מאשר שהוא מפוכח.
בדרך כלל, שיכור העיירה שוכן בעיר קטנה מספיק, על מנת שהוא ייחשב כאלכוהוליסט הבולט היחיד, שכן בערים גדולות עשויים להיות יותר מ"שיכור עיירה" אחד. ככל הנראה, מקורו של מונח זה הוא מסביבות המאה ה-17, ועל פי הסטריאוטיפ, כאשר העיר גדלה והופכת לגדולה מספיק כדי להכיל מסה קריטית של שיכורים, האזור שבו הם מתכנסים נודע כ-Skid Row (שכונת מצוקה).
שימושים בדיוניים
בספרות בדיונית, הדמות השיכורה העיירה משרתת מספר פונקציות.
עונת 2023/2024 ביורוקאפ
מתכונת התחרות
בטורניר משתתפות 20 קבוצות. הקבוצות יחולקו לשני בתים של 10 קבוצות בכל בית, כשכל קבוצה תשחק פעמיים (בית חוץ) מול שאר קבוצות הבית. 2 הראשונות מכל בית יעפילו אוטומטית לרבע הגמר, 4 הנוספות מכל בית יתחרו על המקום ברבע הגמר במשחק נוקאאוט בהצלבה מול קבוצה מהבית השני (מקום 3 נגד 6, מקום 4 נגד 5). ה-4 שיעפילו יצטרפו ל-4 שכבר העפילו אוטומטית, ויתחרו ברבע גמר גם הוא בשיטת משחק אחד. חצי הגמר והגמר ישוחקו בשיטת סדרות הטובה מ-3 משחקים.
פאולה הקדושה
פאולה הקדושה (בלטינית: Sancta Paula; 347–404) הייתה גבירה עשירה מראש המעמד הסנטורי הרומי בתחילת ימי האימפריה הביזנטית. לאחר שהתאלמנה החלה ללמוד את כתבי הקודש של הנצרות והלכה אחר הירונימוס לארץ הקודש (בשלהי 385), מסע שבסופו התיישבה במנזר שהקימה בבית לחם עד יום מותה.
מסעה של פאולה
מסעה של פאולה מתואר באיגרת 108 של הירונימוס, המופנית לאוסטוכיום, בִתה של פאולה, לאחר מות אימהּ, מעין הספד של הירונימוס על ידידתו המנוחה, בו מתוארת אישה שוויתרה על עושרה וכבודה למען האל. על פי המתואר באיגרת, למסעה היה ערך דידקטי וביקוריה במקומות הקדושים העלו בה חוויות מיסטיות עד כדי השתתפות במאורעות המתוארים באוונגליונים.
ג'ואל אדגרטון
ג'ואל אדג'רטון (אנגלית: Joel Edgerton; נולד ב-23 ביוני 1974) הוא שחקן וקולנוען אוסטרלי, מועמד פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "לאבינג" (2017).
ביוגרפיה
אדג'רטון נולד בבלאקטאון, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. אחיו נאש אדג'רטון הוא במאי ופעלולן. למד בבית ספר לדרמה באוניברסיטת סידני המערבית וושיחק ב"חברת התיאטרון סידני".
קריירת משחק
אדג'רטון התגלה לראשונה לצידו של יו ג'קמן בתפקיד הפריצה שלו באוסטרליה בסרט "מלכי ארסקינוויל". פרץ לתודעה בסרט הפשע "כוחה של מילה", בתפקיד משנה עליו זכה לראשונה להערכת המבקרים המקומיים. בשנת 2002 התפרסם לראשונה אל מחוץ לגבולות אוסטרליה בשובר הקופות "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים" בתפקיד אוון לארס אחיו החורג של דארת' ויידר. הופיע בתפקיד הקצר גם בסרט ההמשך "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'".
ב-2003 שיחק במערבון "כנופיית נד קלי" בתור הפושע ארון שריט המקושר לפושע נד קלי (הית' לדג'ר). ב-2004 הופיע בתפקיד האביר גאווין אחיינו של המלך ארתור (קלייב אואן) בדרמת הפעולה ההיסטורית "המלך ארתור".
ב-2005 שיחק בקומדיה "קינקי בוטס" בתור צ'ארלי פרייס המנסה להציל את עסק הנעליים של משפחתו. ב-2007 השתתף בסרט הפשע "לחסל את האס" בתפקיד שומר הראש הוגו קרופ. ב-2008 כתב הפיק ושיחק בסרט "הרובע" בבימויו של אחיו נאש אדג'רטון.
ב-2010 זכה אדג'רטון להערכה מקומית ועולמית רבה על תפקידו בדרמת הפשע האוסטרלית "ממלכת החיות" בתור בארי בראון, חבר משפחת הפשע קודי. בנוסף דיבב בסרט האנימציה "אגדה עם כנפיים". ב-2011 הופיע בדרמת הלחימה "לוחם" בתור ברנדן קונלון הנלחם באחיו טומי ריורדן (טום הארדי) בתחרות MMA. כמו כן הופיע בפריקוול למותחן האימה "הדבר" בתור טייס ההליקופטר סם קרטר.
בשנת 2015 יצא סרטו הראשון של אדג'רטון כבמאי, לו הוא גם כתב את התסריט ושיחק בתפקיד ראשי - המותחן "המתנה".
יוליוס קיסר (מחזה)
יוליוס קיסר הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר אשר נכתב, כפי הנראה, בשנת 1599, ובשנה זו מתועדת לראשונה הצגתו על הבמה. המחזה מתאר את מזימת הקשר שנרקמה לרציחתו של הדיקטטור של האימפריה הרומית, יוליוס קיסר, בידי ידידו הקרוב ברוטוס, ואת האירועים שלאחריה. "יוליוס קיסר" הוא אחד ממספר מחזות של שייקספיר, שעוסקים בנושאים היסטוריים, בהשראת רומא ויוון בעת העתיקה. המחזה פורסם לראשונה במהדורת הפוליו הראשונה של כתבי שייקספיר בשנת 1623.
מאפיינים בולטים של המחזה
שלא כמו מחזות אחרים של שייקספיר, הנקראים על שם אחד הגיבורים (המלט, מקבת', טימון איש אתונה), יוליוס קיסר איננו הדמות המרכזית בעלילת המחזה, והוא מופיע רק בשלוש המערכות הראשונות, כאשר מותו מתרחש כבר בתחילת המערכה השלישית. הגיבור המרכזי של המחזה הוא מרקוס יוניוס ברוטוס, והקונפליקט המרכזי מתרחש בתוככי נפשו - המאבק שבין הכבוד, הידידות ואהבת המולדת.
המחזה נחשב לאחת הטרגדיות הגדולות של שייקספיר, לצד מקבת', המלט, אותלו והמלך ליר.
הבנתו של שייקספיר את הפוליטיקה והתהליכים הקשורים בה, חורגת מעבר לגבולות הצרים של פרשנות למצב הפוליטי בתקופה האליזבתנית. המחזה הוא שיעור מאלף בפוליטיקה מעשית, כמו גם מבט רב עוצמה אל נפשם של הגיבורים. יוליוס קיסר מתואר כאדם, לטוב ולרע, על חולשותיו ויצריו כבן אנוש. המחזה אינו מהלל באופן חד צדדי את הקושרים נגדו, ואינו מתפתה להפוך למעין שיר הלל לחירות נגד רודנות. המחזה מתאר תמונה מורכבת, ומעמיד מול דמותו רבת ההיסוסים של ברוטוס את מרקוס אנטוניוס, קל הדעת וההולל, שמתגלה ברגע האמת כאדם בעל ההבנה העמוקה ביותר של התהליך הפוליטי, ושל המפנה ההיסטורי שעומד להתרחש. הגיבור האמיתי אינו קיסר, ברוטוס או אנטוניוס, כי אם ההמונים של האימפריה הרומית. אותו ציבור המונים הפכפך, שיש בכוחו להעלות או להשפיל, ואשר מי שיצליח לקנות את לבו - הוא שיזכה בשלטון. כבר בתחילת המחזה מגלה קסיוס לקסקה, כי יוליוס קיסר הוא רודן רק מפני שההמון מאפשר זאת. קיסר הוא זאב רק מפני שההמון הרומאי בוחר להיות כבש. הוא כאריה רק משום שציבור האזרחים הוא כאיילות.
אל המון זה נואם אנטוניוס את נאומו הידוע, ההספד שבו הוא מצליח להטות את לב ההמון מהקושרים, ולהביא לנפילתם בכוח מילותיו המושחזות, עת הוא חוזר על המשפט הציני, "וברוטוס איש כבוד הוא" (מערכה שלישית, תמונה שנייה):
שייקספיר גילה ידיעה יסודית בתולדות קיסרות רומי העתיקה ובמנהגיה. בכך נסתייע, קרוב לוודאי, בכתבי ההיסטוריון פלוטרכוס - "חיי ברוטוס" ו"חיי קיסר" - אשר בתקופתו תורגמו לאנגלית על ידי תומאס נורת'. על אף ששייקספיר חי אלף וחמש מאות שנה לאחר קיסר, הרי שדמותו של יוליוס קיסר היום, כפי שמדמיינים אותה רבים, כמו גם דמותם של ברוטוס, אנטוניוס, ויתר גיבורי המחזה, היא במידה רבה כפי שראה אותם שייקספיר בדמיונו.
עלילה
ברוטוס הוא ידידו הטוב של יוליוס קיסר (הטקסט אף רומז כאילו הוא בנו הבלתי חוקי), שאבותיו זכו לתהילה בשל גירוש המלך הרודן לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, שהביא לסוף עידן שלטון המלכים ברומא. ברוטוס נסחף להצטרפות אל קבוצת סנטורים שקושרים להתנקש בחייו של קיסר. זאת בשל חשדותיו הגוברים, שאותם מלבה ידידו הקרוב, גאיוס קסיוס לונגינוס, לפיהם קיסר מתכוון להשיב את המלוכה לרפובליקה הרומית, ולהביא להכתרתו כמלך וכשליט יחיד. פרשנות מסורתית למחזה מתארת את קסיוס ושאר הקושרים, כמוּנעים מקנאה ומאמביציה אישית, בעוד שברוטוס מוּנע מרגשי כבוד ואהבת המולדת. בהווה נראה, כי עיקר כוחו של המחזה, בכך שאין בו קביעה חד משמעית באשר למניעי גיבוריו, והוא אינו מאפיין אותם בצורה חד משמעית כגיבורים טובים או כנבלים מרושעים.
הסצינות המוקדמות במחזה, מתארות את השיחה שבין ברוטוס לקסיוס ואת מאבקו הפנימי של ברוטוס במצפונו. לאחר מכן, מתואר רצח קיסר, אשר במהלכו אומר קיסר הגוסס לברוטוס את האמרה הידועה (שהיא המצאתו של שייקספיר, ולא נאמרה כלשונה על ידי קיסר): "הגם אתה, ברוטוס?". לאחר מות קיסר, מגיע גיבור נוסף אל הבמה - מרקוס אנטוניוס, אשר בנאומו המרטיט, מעל הגופה, מצליח להסית את דעת הקהל הרומית נגד הקושרים, ולהביא לכך שיגרשו אותם מרומא.
המערכה הרביעית נפתחת בסצנת הריב, שבה תוקף ברוטוס את קסיוס, בשל כך שחילל את מעשה ההתנקשות האציל, בעת שקיבל שוחד. השניים משלימים ביניהם ומתכוננים למלחמה נגד אנטוניוס ואוקטביאנוס, אחיינו של קיסר. בלילה שלפני הקרב מופיעה רוחו של קיסר בפני ברוטוס, ומזהירה אותו מתבוסה: "ניפגש בפיליפי". הקושרים מפסידים בקרב, והשניים, קסיוס וברוטוס, מעדיפים את ההתאבדות על פני הנפילה בשבי. המחזה מסתיים במחווה לברוטוס, אשר נשאר "הרומאי האציל מכל", ורומז על העימות שמתקרב בין אנטוניוס לאוקטביאנוס, שמתואר במחזה הבא של שייקספיר - "אנטוניוס וקלאופטרה".
המחזה על הבמה
המחזה הוצג לראשונה על הבמה באנגליה בשנת 1599, ותועד על ידי נוסע שווייצרי, שהזדמן ללונדון וכתב על כך בזיכרונותיו. מאז, הועלה המחזה על במות תיאטרון ברחבי העולם פעמים רבות. ההצגה המפוארת ביותר שזכורה, הועלתה בהוליווד בשנת 1926 על ידי "קרן השחקנים של אמריקה". קיסר הגיע אל חג הלופרקליה במרכבה הרתומה לארבעה סוסים, כאשר הבמה הייתה בגודל של בית מגורים גדול, ובמרכזה מגדל שגובהו 24 מטרים. ההפקה התבצעה במיוחד כדי לספק תעסוקה לשחקנים מובטלים: שלוש מאות גלדיאטורים הופיעו בסצנת קרב, שלא נכתבה במחזהו המקורי של שייקספיר, בעוד שמספר דומה של רקדניות רקדו על הבמה כשבויותיו של קיסר. שלושת אלפים ניצבים ושחקנים לקחו חלק בהפקה זו.
בשנת 1937 הועלתה אחת הגרסאות המעניינות ביותר שידועות למחזה זה. אורסון ולס ו"תיאטרון מרקיורי" העלו גרסה, שהיוותה התרסה מול הפאשיזם והנאציזם, שהיו אז בשיא כוחם באירופה. ולס הלביש את גיבורי המחזה במדים המזכירים את מדי הנאצים והפשיסטים בגרמניה ובאיטליה, ויצר אנלוגיה בין קיסר ובין בניטו מוסוליני. ולס שינה את הטקסט השייקספירי, כך שיתאים לצרכיו. יש שראו בכך גרסה נועזת והתאמת המחזה האליזבתני למציאות המודרנית, ויש שראו בכך השחתת מחזהו העמוק של שייקספיר והתאמתו לצרכים פוליטיים רגעיים. הפקות רבות לאחר מכן הלכו בדרך שבה הלך ולס, והתאימו את המחזה למציאות הפוליטית של המקום והתקופה שבהם הועלה.
המחזה על הבמה העברית
במהלך השנים תורגם המחזה על ידי גדולי המשוררים בשפה העברית. חיים נחמן ביאליק הותיר תרגום של המערכה הראשונה. גם נתן אלתרמן, דן מירון, אברהם עוז ומאיר ויזלטיר תרגמו את המחזה. המחזה הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1961, בבימויו של פיטר קו, ושוב בשנת 1999 בבימויו של עודד קוטלר, ועל ידי התיאטרון הקאמרי בשנת 1977, בבימויו של פיטר ג'יימס.
המחזה מעל מסך הקולנוע והטלוויזיה
המחזה זכה לעיבודים קולנועיים רבים. בשנת 1950 הועלתה גרסה הוליוודית בבימויו של דייוויד בראדלי, שבה שיחק צ'רלטון הסטון בתפקיד אנטוניוס. גרסה משנת 1953 בבימוי ג'וזף מנקייביץ', שבה שיחק מרלון ברנדו את אנטוניוס, ג'ון גילגוד את קסיוס, וג'יימס מייסון את ברוטוס, נחשבת לעיבוד הקולנועי הקלאסי המוערך ביותר של המחזה למסך הגדול. משחקו של מרלון ברנדו הצעיר בתפקיד אנטוניוס, הצליח להעביר לצופה את האנרגיה הרבה שאפיינה שחקן זה בתחילת דרכו ההוליוודית. גרסה נוספת, משנת 1970, בהשתתפות כוכבי קולנוע כגילגוד והסטון, נחשבת לכישלון חרוץ. כמו כן, המחזה זכה גם לעיבודים שונים לגרסאות טלוויזיוניות.
אורה ראובן
אורה ראובן (נולדה ב-1948 ביפו) היא אמנית רב-תחומית ישראלית.
ביוגרפיה ולימודים
ראובן בוגרת לימודי בלשנות וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים (1988) ובוגרת המדרשה לאמנות בבית ברל (2002–2006). היא החלה לעסוק באמנות בשלב מאוחר יחסית, כאשר הייתה כבת 50. בעבודתה עוסקת אורה ראובן בסוגיות אשר על פי רוב נדחקות לשולי הדיון הציבורי כמו עירום גברי, מיניות ודימוי הגוף של אשה מזדקנת. היא מגדירה את עבודתה כשאיפה לחשוף את המסתתר ביחסים המורכבים בין הגוף העירום לנפש העירומה, בין העצמי לעצמי של החברה, בין העירום לעריה, בין הבושה מעשה ידי אדם לבין הגוף מעשה הבריאה. ראובן עובדת במדיות שונות, אך חוקרת במיוחד את יכולת הכלים הדיגיטליים, יוצרת אמנות במציאות מדומה ואמנות במציאות רבודה, תוך ביצוע סוגי אמנות חדשים לצד ישנים.
בשנת 2008 הקימה את הגלריה השיתופית P8. בשנת 2015 חברה אורה ראובן להקמה וניהול של העמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל.
ראובן היא בת לניצולי שואה, נשואה, אם לשלושה, חיה ועובדת בתל אביב.
עירום גברי
זווית רחבה יותר על ציורי הגברים העירומים מביאה ד"ר טל דקל: הגבר כמושא לפיתוי נשים – זהו היפוך היוצרות ... הגבר הוא מושא לתשוקת האישה, כלומר – במקום להתייחס לכוחנות שבמערכת היחסים גבר/אישה, יש כאן קביעת סדר יום חדש, שבו האישה מתייחסת אל מושאה מתוך תשוקה מעורבת ברכות, יופי ורומנטיקה. האמנית אינה מייצגת אישה המנסה לתפוס את מקומו הכוחני של הגבר, ולהציג את כוחה לעומתו, אלא האישה מבטאת את נשיותה ביחס לגבר. עם זאת אין להתעלם מכוחה הן כאישה והן כאמנית, המגולם בנכונותם של גברים שדוגמנות אינה מקצועם – להתפשט בפניה לצורך הציור והצילום. ציורי הגברים של אורה ראובן מייצגים נשיות שאינה מובנית על ידי התרבות הגברית השלטת. זוהי נשיות משוחררת, שבנתה את עצמה לבדה, בעודה נשענת על החופש שיצרו למענה האמהות הפמיניסטיות הראשונות, חופש שעדיין רחוק מלהיות מוגשם במלואו..
עם זאת מתריסה ראובן כנגד הגבריות הישראלית המאצ´ואיסטית בציורה נמרוד ואת: זהו דיוקן עצמי עירום של גוף הציירת כאישה, שגופה המלא והרפוי-משהו מעומת עם גופו הדק, החסון והשרירי של נמרוד. הפסל נראה ניצב בצדודיתו כנגד צדודית גופה החשוף של האמנית וצדודית פנים ועל רקע נוף אפלולי ובלתי מוגדר. הציור מתריס פמיניזם כלפי הדימוי הזכרי, ובה בעת, מבטא הודאה באמת הזמן והגוף כנגד הכזב האשלייתי של המיתוס ה"נמרודי" המאצ'ואיסטי. בעבודות נוספות, הנעזרות בעיבוד מחשב, ראובן נוטלת אל העולם את המפגש בינה לבין "נמרוד" כטענה חזותית המופיעה גם על גדר אבן שכונתית או על רקע טקסטים שונים מהמדרש, מהאסלם, מ"הקומדיה האלוהית" לדנטה ועוד.
כובע מלא גשם
כובע מלא גשם (באנגלית: A Hatful of Rain) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1957 בשחור-לבן, בבימויו של פרד זינמן, עם דון מארי, אווה מארי סיינט, אנתוני פרנציוזה ולויד נולן בתפקידים הראשיים.
אורה ראובן
בית ביפו – מסגדים בתל אביב
בשתי תערוכות יחיד שהוצגו בו זמנית, מסגדים בתל אביב ואורה ראובן לכי הביתה, הציגה ראובן עבודות שנגעו בילדותה ביפו ובמבט הבוגר והעכשווי על יפו והשינויים שחלו בה. בטקסט שליווה תערוכות אלה אומר אסד עזי: בשלושה רובדי מניפולציה נעזרת אורה – במדיום הצילום, הטיפול הדיגיטלי בו, והרישום – ויוצרת עולם שאין לו קיום אלא בנבכי תודעתה ובין ריבועי הפיקסלים. כך היא יוצרת בדיות שבחלקן מסתמכות על המציאות, אם זה ביתה ביפו, ואם אלה חצרות התרבות החילונית בתל אביב. מספרת ראובן: ״הלכתי מהסטודיו עם מצלמה לבית ילדותי. איך לא? היו כמה תמונות שהכו אותי בתדהמה...המסגדים ביפו היו נוף ילדותי, אבל לא שירת המואזין. המואזין שתק באותן שנים ראשונות לאחר כיבוש יפו. היום אני שומעת אותו השכם והערב כשאני בסטודיו ביפו. המחשבה הטורדנית ששואלת על אפשרויות קיומיות שונות, התגבשה בסדרת דימויים שקראתי לה מסגדים בתל אביב.״
כובע מלא גשם
התסריט נכתב על ידי מייקל גאצו ואלפרד הייז והוא מבוסס על המחזה "כובע מלא גשם" של מייקל גאצו שהועלה בברודוויי ב-1955. המחזה הועלה מספר פעמים בישראל בתיאטרון בית צבי.
אורה ראובן
בית ביפו – מסגדים בתל אביב
בשנת 2020 הציגה ראובן את הבית ביפו בתערוכת יחיד בבית הבאר ביפו, במסגרת תוכנית רזידנסי של עיריית תל אביב. בתערוכה זו הציגה בין השאר שתי עבודות וידאו שהביאו לביטוי את ההתמקדות של ראובן באמנות דיגיטלית: האנימציה הבית של - שהוקרן גם ב-Peer To Space, והווידאו מסגדים בתל אביב
כובע מלא גשם
זה היה אחד הסרטים הראשונים שטיפל בבעיית הסמים והראה את ההשפעה הקשה שלהם על המשתמש. זאת דרמה משפחתית נוקבת ומרגשת שבמרכזה שקרים, סמים וכסף.
אורה ראובן
עירום נשי – דיוקנאות עצמיים
בתערוכת יחיד בשנת 2012 הציגה ראובן סדרה של צילומי דיוקנאות עצמיים בעירום שבה היא עוסקת באומץ בשאלות הקשורות למושגים שלנו על יופי נשי, הזדקנות ועל מיניות ודימוי הגוף. אין שום דבר נוסף בעבודות הללו מלבד עוצמתו של הגוף הבוגר, בעל הנוכחות, הסובייקט המביט חזרה אל הצופה. דמות נשית נטולת הגנות אך לא מתנצלת. בתוך השחור־לבן מלא הקדרות, התערוכה מעלה שאלות קיומיות בנושא נשיות, הזדקנות והייצוג האמנותי.
כובע מלא גשם
אנתוני פרנציוזה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
אורה ראובן
עירום נשי – דיוקנאות עצמיים
כפי שציינה מבקרת האמנות מיטל רז, עבודת צילום זו, הדיוקן העצמי בעירום של אורה ראובן בגיל 65, מאזכרת את ציור דיוקן העירום של אליס ניל מ־1980, ארבע שנים לפני פטירתה בגיל 84. ראובן, כמו ניל, מאתגרת מוסכמות של יופי וגיל בכך שהיא מציעה מודל עירום נשי אלטרנטיבי, נינוח ושלם עם עצמו.
כובע מלא גשם
אווה מארי סיינט הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
אורה ראובן
הילדים
הילדים, הלוא הם הנכדים, שנוספו לחיים, אלצו את ראובן להתבונן אל העתיד. בתערוכה דיאדמה מוצגים צילומי ילדים בעיבודי מחשב המכליאים ציורים. "שפת גופם של הילדים מבטאת יצרים ראשוניים: תחרותיות, אלימות, משחקיות, ומעמדיות – אלה הדברים שמייצרים לדעתי גם את כל מה שהתרבות של המבוגרים מכילה – אולימפיאדות ותחרויות מאז ועד היום, המתבססים על יצרים אלה". גם בתערוכה ראובן שמעון ובנימין הוצגו דימויי הילדים: "רציתי ללכוד משפע הדימויים את מחוות הגוף שהזדקרו לעיני, מחוות של דחפים ויצרים ראשוניים, המניעים אותנו בכל גיל, במחול או אלימות, בתוקפנות ובסקרנות. דימיתי את הילדים בנופי הארץ הקשה המחכה להם, שאני מצלמת בהיותי בדרכים, תחת מכבש המורשת"
כובע מלא גשם
פרד זינמן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר.
אורה ראובן
גילנות
מעיסוק בגופה שלה, עברה ראובן למבט מקיף על הזקנה, ואצרה ביחד עם שגיא רפאל תערוכה בת שני חלקים, שהציגו בה אמנים ישראלים ומהעולם: רוך וקושי, הגיל השלישי המגדר הרביעי, זקנה באמנות עכשווית. בקטלוג התערוכה, כתבה האמנית על גישתה לזיקנה: "תנו לי לכאוב את אובדן היופי. תאמרו לי שצריך להיכנע לזמן המנצח. תאמרו לי לחפש עניין בעשייה, בבילוי, בשימוש חכם בזמן ההווה הנותר. אובדן היופי הוא הביטוי החיצוני לאובדן הרבה יותר גדול. הוא מסמן את חולשת הגוף, המוח, והנפש. בשל היותו חיצוני ייתכן שהוא נתפס כשורש הבעיה, כגורם הראשון לאפליה. זוהי מלחמת הקיום". ראובן, שהגיעה לנושא לאחר שעבדה על סדרת דיוקן עצמי בעירום, הרחיקה לכת וטבעה את המושג המגדר הרביעי, המתייחס, לצד שלושת המגדרים הידועים – אשה, גבר, אנדרוגינוס – לזקנים, להיותם של הזקנות והזקנים מגודרים כאחרים לא רק מבחינת הגיל אלא גם מבחינה תרבותית, ולכך שהם נחשבים זן אנושי אחר שהפעילות המינית שלו אינה לגיטימית. "בזקנה הגבר מאבד אט-אט את תכונותיו הגבריות והאישה מאבדת את תכונותיה הנשיות. הם חדלים להיות יצורים מיניים, נחשקים, מחזרים ומחוזרים, כי כך מצפים מהם". נושא זה עולה בשנים האחרונות לסדר היום וזוכה ליותר לגיטימיות בתרבות המערבית בכלל ובאמנות בפרט.
כובע מלא גשם
תקציר העלילה
ג'וני פופ (דון מארי) גר עם אשתו סיליה (אווה מארי סיינט) ואחיו פולו (אנתוני פרנציוזה) בדירה של דיור ציבורי בניו יורק ליד גשר ברוקלין. ג'וני נלחם במלחמת קוריאה שם נפצע קשה וניצל כשהוא מתחבא במערה. הוא אושפז ובתקופה זו החל לקבל מורפין נגד כאבים ונהפך לנרקומן. הוא מסתיר זאת מאשתו ורק אחיו פולו יודע מזה ועוזר לו לרכוש את מנות הסם.
אורה ראובן
אמנות יחסים
הפרויקט הבא של ראובן, אדום פומפיי, עסק בשני רבדים, במשחק של מבוגרים ובנראות התערוכה בגלריה. בהשפעת האמנות השיתופית, פנתה ראובן לדרך חדשה לגמרי, כשהיא משתפת את קהל המבקרים ומצלמת את התהליך. היא הזמינה את הצופה להפוך ממבקר פסיבי שמתבונן ביצירות אמנות למשתתף, והציעה לו לשחק בגופים הגאומטריים הצבעוניים שהכינה: קוביות, מלבנים, גלילים ועוד, בגדלים שונים, ולבנות מהם מבנים ומיצבים כרצונו. מהלך זה יצר נראות דינמית לתערוכת המיצבים שהתחלפו ללא הפסקה. במשחק אחר תלתה בתאי צפייה ייעודיים ברקודים שעל הצופה לסרוק, כדי לגלות על מסך הטלפון הנייד שלו יצירות מתולדות האמנות.
כובע מלא גשם
תקציר העלילה
האב (לויד נולן) מגיע מפלורידה. הוא נפגש עם פולו שעובד כמאבטח בבר ומבקש ממנו את 2500 הדולרים שהבטיח לתת לו כדי לפתוח בר בפאלם ביץ'. פולו אומר שהכסף לא נמצא אצלו. האב מתרגז ומטיח בפני פולו האשמות שהוא בטלן ולא יוצלח ואילו אחיו ג'וני מסודר יותר, נשוי ואשתו בהריון מתקדם. פולו לא מגלה לו שהכסף בוזבז לקניית מורפין לג'וני.
אורה ראובן
אמנות יחסים
"כשאני מציירת זה סוג של משחק, אני רוצה לגרום לאחרים גם לשחק", הסבירה ראובן בראיון, "המשחק נתפס בתרבות שלנו כמשהו שנוגד רצינות. אנחנו צריכים ללמוד, לפרנס, להשיג הישגים. בעולם ההייטק יש כאלה שכבר הפנימו את העובדה שהעובדים שלהם צריכים לנוח וליהנות קצת, והכניסו את המשחקים לתוך סדר היום שלהם, אבל רובנו עדיין תופסים אותו כבזבוז זמן ששייך לעולם הילדים. את התערוכה הגדירה ראובן Human Specific, כלומר תערוכה ששמה את הצופה במרכז, כתגובה לתערוכות Site Specific, כלומר תערוכות מותאמות חלל. היא מתייחסת אל חלל התערוכה כמקום של אירוח, שבו המבקר מוזמן להיות שותף פעיל.
כובע מלא גשם
תקציר העלילה
שלושה סוחרי סמים מאיימים על ג'וני שחייב להם 500 דולר - "אמא" (הנרי סילבה), צ'וצ' (ג'רלד אולולין) ואפלס (ויליאם היקי). "אמא" נותן לג'וני אקדח כדי שישדוד בעזרתו כסף מאנשים. ג'וני הולך כל הלילה אך לא מסוגל לעשות זאת. סיליה נמצאת על סף שבירה ומתכננת להיפרד מג'וני. פולו מנסה להתקרב אליה אבל ברגע האחרון הם נרתעים.
אורה ראובן
מר-מוות
בסדרת עבודות משנת 2021 העוסקות במוות, הציגה ראובן גישה אופטימית המציעה לחגוג את סוף החיים בהענקת תשומת לב לזמן ההווה, לחיות את ההווה. ראובן יצרה עבודת וידאו, די-ג'יי מר-מוות ואני, המציגה מסיבת ריקודים סוערת של דמויות זקנות מצוירות רוקדות עם השלד המייצג את המוות. הוידאו נוצר מציורי דמויות בתוכנת ציור בתלת מימד במציאות מדומה והעמדת הדמויות והרקדתן בסלון הביתי במציאות רבודה. במגזין האמנות so-art מתאר האוצר עוז זלוף את העבודה: האמנית מציגה בתערוכה זו דיאלוג ישיר וחסר פחד עם הוודאות של הסוף, עם הגיל ועם הגוף. היא חוגגת את התשוקה שבחיים ואת היותה סופית".
כובע מלא גשם
תקציר העלילה
פולו מוכר את מכוניתו כדי לשלם לסוחרי הסמים ולהציל את אחיו. האב מגיע וכולם יושבים לאכול והוא מספר סיפור מילדותו של ג'וני שנאמר לו שאם יעבוד את האדמה כיסיו יתמלאו בכסף. הוא עובד בגשם אבל כסף לא נכנס לכיסים. האב קורא לו וג'וני חובש כובע מלא מי גשם. זה מה שהוא הרוויח בעבודתו (מכאן שם המחזה).
אורה ראובן
מר-מוות
עוד יצרה ראובן סדרת עבודות המדמות בגדי מסיבה יוקרתיים העשויות שק, המשמש במקרא כלבוש אבל. כך הפכה את סממן האבל לסממן של שמחה. באלבום תמונות משפחתי הציגה את עצמה כבת זוג של המוות, בדמות השלד.
כובע מלא גשם
תקציר העלילה
ג'וני נמצא ב"קריז" ואז הוא מגלה לאביו ולאשתו כי הוא מכור לסמים. האב נדהם ומאשים את פולו שלא הודיע לו ושעזר לג'וני לצרוך סמים.
סיליה משנה את דעתה. כעת היא מבינה את המצב ומחליטה לתמוך בבעלה ולעזור לו. היא מתקשרת למשטרה שייקחו את ג'וני למוסד לגמילה מסמים.
פילוגנטיקה
פִילוֹגֶנֶטִיקָה (מיוונית, "פילו" – שבט או גזע, "גנסיס" – לידה או גנטיקה) היא תחום בביולוגיה העוסק בחקר הקרבה האבולוציונית בין קבוצות אורגניזמים שונות. ניתוח פילוגנטי משמש בכיווני מחקר שונים, בהם אקולוגיה, בה טקסונומיה וסיסטמטיקה פילוגנטית מאפשרות מיון היררכי של הקבוצות השונות לדרגות, וכן ביואינפורמטיקה, אפידמיולוגיה וחקר חלבונים.
המשטרה החשאית הפרוסית
היסטוריה
בשנת 1851 הוקם האיחוד המשטרתי של מדינות גרמניה על ידי כוחות המשטרה של אוסטריה, פרוסיה, בוואריה, סקסוניה, הנובר, באדן ו-וירטמברג. הגוף אורגן ספציפית לדיכוי התנגדות פוליטית בעקבות מהפכות 1848 שהתפשטו ברחבי גרמניה. במשך חמש עשרה השנים הבאות קיים האיחוד ישיבות שנתיות כדי להחליף מידע מודיעיני.
פילוגנטיקה
רקע
הנחת היסוד העומדת בבסיס הפילוגנטיקה היא שלכל החיים בכדור הארץ מקור משותף (המכונה "האב הקדמון הכולל"). הנחה זו מהווה את אחד מעמודי התווך של הביולוגיה האבולוציונית מאז דרווין. על פי הגדרת ההיררכיה הטקסונומית, למינים קרובים יש הורים משותפים בעבר הקרוב, ואילו למינים רחוקים יש הורה משותף בעבר הרחוק. המינים של ימינו מורכבים מאילני יוחסין הממשיכים למעשה להסתעף, מאחר שמדובר בתהליך מתמשך ולא בנקודת קצה יציבה.
המשטרה החשאית הפרוסית
היסטוריה
קרל לודוויג פרידריך פון הינקלדיי, מפכ"ל המשטרה של ברלין, מונה על ידי הקייזר פרידריך וילהלם הרביעי ב-16 בנובמבר 1848. הוא היה לדמות מפתח בהתפתחות המשטרה החשאית בפרוסיה כמו גם באיחוד כולו.
פילוגנטיקה
רקע
פילוגנטיקה היא למעשה חקר הגנאלוגיות האבולוציוניות הללו. אף שהעיקרון הוא עתיק, תחום הפילוגנטיקה התפתח מאוד בעשור האחרון בזכות הקידמה הטכנולוגית בתחום המחשבים ופענוח הקוד הגנטי, כמו גם פיתוחם של כלים ושיטות לשחזור פילוגנטי. הניתוח הפילוגנטי מניב עץ מסועף שמייצג את ההיסטוריה האבולוציונית של אילני היוחסין הנחקרים.
חסידות ויז'ניץ
חסידות ויז'ניץ (בכתיב יידי: וויזשניץ) היא חצר חסידית שנוסדה בעיירה ויז'ניציה בבוקובינה שבאימפריה האוסטרית (כיום באוקראינה) באמצע המאה ה-19, וראשיה הם האדמו"רים ממשפחת הגר.
החסידות המרכזית המכונה כיום בישראל בשם ויז'ניץ היא החצר בשיכון ויז'ניץ בבני ברק בראשות רבי ישראל הגר. חצר זו מנתה ב-2016 כ-5,000 בתי-אב בישראל ומחוצה לה, והיא אחת החסידויות הגדולות בישראל. חצר נוספת בשם מרכז חסידי ויז'ניץ היא חצרו של אחיו הצעיר של רבי ישראל, רבי מנחם מנדל הגר, שמרכזה ברחוב עזרא בבני ברק ומנתה 660 בתי-אב ב-2016.
חצרות נוספות הקשורות לגזע ויז'ניץ הן חסידות ויז'ניץ במונסי המונה כ-3,500 בתי-אב, חסידות סרט ויז'ניץ בחיפה המונה כ-1,300 בתי-אב, חסידות דז'יקוב-ויז'ניץ בבית שמש וחסידות קוסוב בבורו פארק. בנוסף ישנן עוד חצרות קטנות של צאצאי אדמו"רי ויז'ניץ: שאץ ויז'ניץ, אוטיניא, ווישווא וסטרוז'ניץ.
היסטוריה
חסידות ויז'ניץ היא ענף של חסידות קוסוב, שמייסדה היה רבי מנחם מנדל מקוסוב, בעל ה"אהבת שלום". רבי מנחם מנדל היה בנו של רבי יעקב קופיל חסיד (תלמיד הבעש"ט) ותלמידם של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, רבי צבי הירש מנדבורנה, רבי משולם פייבוש הלר מזבריז' ועוד. רבי זאב וולף הבטיח לו באחת מאיגרותיו: . אחרי פטירתו בתקפ"ו (1825) כיהן כאדמו"ר בנו, רבי חיים הגר, בעל ה"תורת חיים". לאחר פטירתו, בשנת תרי"ד (1854), כיהן בנו רבי מנחם מנדל מוויז'ניץ בעל ה"צמח צדיק", חתנו של רבי ישראל מרוז'ין, כאדמו"ר עד שנת תרמ"ה (1884).
אחריו התמנה לאדמו"ר בנו, רבי ברוך מוויז'ניץ, בעל ה"אמרי ברוך". לרבי ברוך היו תשעה בנים, שרובם כיהנו באדמו"רות בערים הסמוכות לוויז'ניץ בבוקובינה ובגליציה. לאחר פטירתו בשנת תרנ"ג (1893) ירש את תפקיד האדמו"ר מוויזניץ בנו רבי ישראל הגר, בעל "אהבת ישראל". במלחמת העולם הראשונה נדד עם חסידיו מוויז'ניץ לאורדאה (גרוסוורדיין). נפטר בשנת תרצ"ו (1936).
בחסידות נהוג שבהלווית האדמו"ר לא נישאים הספדים, ולאחר מותו כל הבנים הופכים לאדמור"ים.
חסידות נוספת שהושפעה מחסידות ויז'ניץ היא חסידות תולדות אברהם יצחק שאדמו"רה רבי שמואל יעקב קאהן היה תלמיד ישיבת ויז'ניץ וחסידו של רבי חיים מאיר.
פילוגנטיקה
רקע
בנית עץ פילוגנטי נעשתה בעבר על פי תכונות חיצוניות של אורגניזמים שונים, אך כיום היא נעשית על פי הבדלים ברצף ה-DNA (סמנים גנטיים) ובדמיון בין גנים באורגניזמים שונים. גישה זו הביאה עמה שינויים גדולים בתפישתנו את היחסים בין הצמחים השונים למשל, אפילו ברמה של משפחה בודדת. כך למשל, סוגים רבים במשפחת השושניים הופרדו למשפחות אחרות, ולעיתים אף הועברו לסדרות אחרות.
חסידות ויז'ניץ
חסידות ויז'ניץ בארץ ישראל
רבי אליעזר הגר, בעל ה"דמשק אליעזר" הגיע לארץ ישראל בשנת 1944. הקים את ישיבת ויז'ניץ בתל אביב. נפטר בשנת תש"ו כתוצאה ממחלה. חסידיו עברו לאחיו, רבי חיים מאיר הגר, בעל ה"אמרי חיים", שהגיע לארץ ישראל כמה חודשים לאחר מכן. רבי חיים מאיר הגר הקים את שיכון ויז'ניץ בבני ברק ופעל להחייאת החסידות לאחר השואה. האח השלישי, רבי ברוך הגר, בעל ה"מקור ברוך", התיישב בחיפה והקים בה את חסידות סרט-ויז'ניץ (ראו להלן).
לאחר פטירתו של רבי חיים מאיר הגר בשנת תשל"ב (1972), התפצלה החסידות בפלג זה לשניים כשבנו הבכור של רבי חיים מאיר, רבי משה יהושע הגר, מילא את מקום אביו בשיכון ויז'ניץ בבני ברק ובנו השני רבי מרדכי הגר התמנה לאדמו"ר בקהילת ויז'ניץ במונסי שבמדינת ניו יורק בארצות הברית.
פילוגנטיקה
ביומטריה קלאסית ומולקולרית
הביומטריה מנסה ללמוד על ההיסטוריה של התפתחות החיים על כדור הארץ מסמנים שהשאירו אורגניזמים עתיקים בקרקע ומהתכונות של המינים ששרדו. פלאונטולוגיה, תורת המאובנים, היא המדע העוסק בחקירת סימנים שהשאירו אורגניזמים עתיקים בשכבות קרקע שונות. הביומטריה ה"קלאסית" נשענת על הפלאונטולוגיה ועל האנטומיה המשווה (השוואה צורנית בין מינים חיים) ומנסה לסווג ולמיין את עולם החי לפי מאפיינים חיצוניים – מאפייני העצמות והאיברים, סוגי הסימטריה וכדומה. הנחת היסוד של האבולוציה היא שתכונותיו הנוכחיות של כל יצור הן תוצאה של ברירה טבעית שאירעה במשך דורות רבים. רוב התכונות משתנות לאט במשך דורות רבים. לכן דמיון או חוסר-דמיון בתכונה שהברירה הטבעית עליה חלשה יכול להוות עדות לקרבה אבולוציונית של שני אורגניזמים שונים.
Skywriter
Skywriter הוא אלבום האולפן השמיני של "חמישיית הג'קסונים" שיצא לאור במרץ 1973. באלבום זה קולו של מייקל כבר השתנה לטנור בוגר ואילו לקולו של ג'רמיין נוסף טון עמוק. בשלב זה מייקל היה מתוסכל מהכיוון אילו פנתה הלהקה והתלונן בפני צוות המפיקים והכותבים של מוטאון על הסגנון המוזיקלי. כל חמשת האחים החברים בלהקה עסקו בכתיבת חומרים עצמאיים, אך מוטואן מנעה מהם להקליט את השירים.
פילוגנטיקה
ביומטריה קלאסית ומולקולרית
מינים קדומים נמצאו כשרידי מאובנים על ידי פליאנטולוגים. על ידי בחינה והשוואה מורפולוגית של מאובנים לצד מינים קיימים, הפלאונטולוגים מסיקים מידע לגבי מוצאם. שיטה זו מצליחה בעיקר בעבודה עם חלקי גוף גדולים וקשיחים שמשתמרים היטב. מאובנים המעניינים במיוחד את החוקרים הם חוליות ביניים – מאובני פרטים ממינים שנכחדו המהווים הסבר לקשר בין מינים הקיימים כיום. לדוגמה: האב המשותף לזאב ולדוב. אולם מדידות ואיסוף נתונים סטטיסטיים על מאובנים אחרים ועל מורפולוגיה של מינים החיים כיום מקדמים מאוד את המחקר. עדויות מהאנטומיה המשווה, התורה שמשווה בין מבנה הגוף והאיברים של מינים שונים, עוסקות בעיקר מדידות והשוואות של איברים הומולוגיים. איברים הומולוגיים הם איברים שווי מוצא אבולוציוני שאינם בהכרח שווי תפקוד במינים השונים. לדוגמה, הגפיים העליונות של האדם הומולוגיות לכנפי הציפורים, אולם כנפי העטלף וסנפירי הדולפין הומולוגיות רק לכף היד של האדם ולא לכלל הגפה העליונה שלו. הזרוע התנוונה ונעלמה אצל העטלף והדולפין. ישנם גם איברים הומולוגיים חסרי שימוש – המעי העיוור של הפרה מסייע בעיכול ואצל האדם הוא חסר שימוש.
Skywriter
מכירות האלבום עמדו על 2.8 מיליון עותקים ברחבי האלבום ורק סינגל אחד הצליח להגיע ל-20 הגדולים במצעדי הפזמונים. בשל סיבבו ההופעות של הלהקה זכה האלבום למעט קידום ויחסי ציבור ועל כן היה לאלבום הכי פחות מצליח של הלהקה עד אותה התקופה.
חסידות ויז'ניץ
חסידות ויז'ניץ בארץ ישראל
בנו הגדול של רבי חיים מאיר, רבי משה יהושע הגר (י"ג בסיוון תרע"ו - כ' באדר תשע"ב), התמנה לאדמו"ר בבני ברק, כיהן כנשיא מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. בסוף ימיו התפלגה החסידות בין שני בניו של האדמו"ר. הבן הגדול, רבי ישראל הגר, שנודה במשך שנים מן החצר אך חזר למעמדו המרכזי בסוף ימי אביו, ניהל בפועל את החסידות בשל מחלת אביו. הבן הצעיר, רבי מנחם מנדל הגר הקים חצר נפרדת בבית כנסת חדש בשם "מרכז חסידי ויז'ניץ", סמוך לקריית ויז'ניץ. לאחר פטירת רבי משה יהושע הוכתרו שניהם לאדמו"רי ויז'ניץ - רבי ישראל הגר מכהן כיורשו של אביו באדמו"רות של החצר המרכזית של החסידות ורבי מנחם מנדל הגר מכהן כאדמו"ר של החצר שהקים. אחיינו של רבי משה יהושע, רבי ישראל אליעזר אדלר שכיהן כרב הקהילה ברחובות, הוכתר חודשיים לאחר פטירת דודו כאדמו"ר מדז'יקוב, וחלק מהחסידים פנו אליו.
פילוגנטיקה
ביומטריה קלאסית ומולקולרית
הביומטריה המולקולרית נשענת על תורת התורשה. ההבנה של התורשה התפתחה באופן משמעותי עם גילוי ה-DNA ופענוח מבנהו ומנגנון פעולתו בשנות ה-50 של המאה העשרים, ותורת הביומטריה המולקולרית מההשוואה של רצפי חלבונים ו-DNA. הנחת היסוד של תורת האבולוציה המולקולרית היא, שבכל תהליך של שכפול חומר גנטי חלות טעויות אקראיות (מוטציות), שרבות מהן נייטרליות (לנושא אותן אין יתרון או נחיתות משמעותית לעומת אורגניזם הנושא את הרצף המקורי) ומונצחות ב-DNA. במהלך הדורות, מצטברות מוטציות בגנום. אם משווים רצף DNA מסוים באוכלוסייה של יצורים, רואים ברוב המקרים שונות בין הרצפים. השונות תלויה במידת הקרבה המשפחתית בקרב חבריה, המושפעת מגיל האוכלוסייה (הזמן שעבר מאז שהאבות המייסדים שלה התרחקו מהאוכלוסייה ממנה באו) ומידת בידודה (אפשרות הערבוב עם אוכלוסיות אחרות). חלק מהרצפים מקודדים לתכונות בסיסיות ועתיקות מאוד ולכן אפשר למצוא רצפים זהים או דומים מאוד בקרב אורגניזמים רחוקים (רצפים שמורים) כמו בני אדם ומדוזות (למשל אזורים מסוימים במערכת החיסונית). קיימים אלגוריתמים שונים ושיטות סטטיסטיות שונות למדידת קרבה. כל אלגוריתם מבוסס על הנחות יסוד שונות לגבי תהליך ההחלפה של נוקלאוטיד אחד באחר או של חומצת אמינו אחת באחרת.
Skywriter
הוצאה מחודשת
חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Skywriter" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "G.I.T.: Get It Together". בגרסה המחודשת נוספות שלושה שירים: "Pride and Joy", "Love's Gone Bad" ו-"Love Is the Thing You Need".
חסידות ויז'ניץ
חסידות ויז'ניץ בארץ ישראל
במרכז החסידות בקריית ויז'ניץ בבני ברק מתגוררות כ-2,300 משפחות. לחסידות ריכוזים נוספים בישראל (ראו להלן). מחוץ לישראל ישנם ריכוזים בארצות הברית - בורו פארק, ויליאמסבורג, מונסי, מונטריאול ולייקווד, ובאירופה - בבלגיה, בלונדון ובמנצ'סטר.
פילוגנטיקה
ביומטריה קלאסית ומולקולרית
מאובנים חיים הם פרטים החיים כיום ושייכים למינים, סוגים וסדרות שנמצאות כבר מיליוני או אפילו מאות מיליוני שנים על סף הכחדה. הם נקראים מאובנים חיים משום שקל יותר למצוא מאובן שלהם מאשר אותם. לדוגמה, שלושת המינים הקיימים כיום של דגי ריאות. מאובנים חיים מאפשרים לבדוק את הקשר בין הביומטריה הקלאסית לביומטריה המולקולרית.
חסידות ויז'ניץ
חסידות ויז'ניץ בארץ ישראל
לחסידות ארגון בשם "צעירי ויז'ניץ" שהוקם על ידי רבי משה יהושע במטרה לקרב בחורים מישיבות ליטאיות ותיכוניות ששורשם מחסידי ויז'ניץ במזרח אירופה. בזכות הארגון החסידות התרחבה באופן משמעותי. כיום הארגון משמש גם כאיחוד הבחורים שאינם לומדים במוסדות החסידות.
מוסדות החסידות בישראל מאוגדים בשם 'איגוד מוסדות ויז'ניץ בארה"ק'. הרשת כוללת כ-70 מוסדות: תלמודי תורה, ישיבות, כוללים, בתי ספר וסמינרים. המוסד ה-70 של האיגוד (תלמוד תורה בעיר ביתר) נוסד בשנת תש"ע, בעת שחגגו בחסידות 70 שנה מאז הקים האדמו"ר את ישיבת ויז'ניץ בגרוסוורדין. לפי פרסומי החסידות בשנת 2012, במוסדות החסידות יש כ-15,000 תלמידים.
פילוגנטיקה
ביומטריה קלאסית ומולקולרית
הביומטריה מאפשרת לשרטט עצים אבולוציוניים שאורכי "הענפים" שלהם מייצגים את מידת השוני בין המינים, ציר ה-Y של המשטח עליו משורטט העץ האבולוציוני הוא ציר הזמן וציר ה-X מייצג מידה כל שהיא של תכונה שלפיה מחושבת הקרבה בין המינים (למשל יעילות תעופה או יעילות נשימה). עצים אבולוציוניים מורכבים גם בעזרת קלדיסטיקה – שיטה למיון ונתינת שמות לקבוצות של מינים על פי ההיסטוריה האבולוציונית שלהם. על פי שיטה זו, שמה של כל קבוצת מינים נקבע על ידי שם האב קדמון המשותף שלה.
חסידות ויז'ניץ
חסידות ויז'ניץ בארץ ישראל
לחסידות ביטאון בשם "קשר איתן" היוצא מדי חודש, המכיל חדשות ומאמרים ומופץ חינם לחסידי ואוהדי בית ויז'ניץ בישראל ובעולם. לחסידות קו מידע טלפוני בשם "מערכת ויזניץ" עם עדכונים יומיים על הנעשה בחסידות ושידור אירועים. לחסידות ארגון סיוע רפואי בשם "רפואה וחיים".
בחג הסוכות תשע"א פרצה שרפה בבית המדרש המרכזי של החסידות בבני ברק ו-11 ספרי תורה עלו באש. לאחר החג נערכה לספרים הלוויה שבה השתתפו אלפי בני אדם.
פילוגנטיקה
שימושים אפידמיולוגים
פילוגנטיקה משמשת לזיהוי מחלות ומעקב אחר הדבקה בזיהום נגיפי. בניסיון לגלות את מקור הנגיף שבו נדבק חולה כלשהו, נניח שניתן לזהות ארבעה מקורות אפשריים - בני אדם ממקומות שונים בעולם בהם ביקר החולה, הנושאים את הנגיף, או מיני יונקים שונים החיים בסביבתו של החולה ומודבקים בנגיף זה. הבעיה בגילוי המקור היא שאף אחד מהנגיפים שיזוהו בארבעת המקורות האפשריים לא יהיה בהכרח זהה ברצפו הגנטי לזה של החולה. הניתוח הפילוגנטי עוקף בעיה זו בכך שהוא מתחקה אחר הקרבה האבולוציונית בין נגיפים שהגיעו מכמה מקורות אפשריים. הניתוח לא רק מראה אילו מהנגיפים הוא הדומה ביותר לנגיף אותו נושא החולה, אלא מראה גם את מידת הקרבה בין הנגיפים.
חסידות ויז'ניץ
בית דין ויז'ניץ ורבני הקהילה
רב הקהילה בבני ברק היה רבי משה יהושע הגר, עד להכתרתו כאדמו"ר. לאחר הכתרתו, מונה באופן רשמי בנו רבי ישראל ואחריו אחיו רבי מענדל, ובפועל כיהן כרב הקריה הרב משולם זושא לוריא. לאחר שהרב לוריא נפטר כיהן בתפקיד הרב יעקב מאיר שטרן, ובאדר תשפ"א מונה במקומו בנו של האדמו"ר רבי ישראל, חיים מאיר הגר.
לחסידות בית דין שמרכזו בשיכון ויז'ניץ. בית הדין הוקם מלכתחילה לטפל בענייני הקהילה והשיכון, אך בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, החל לתפקד כבית דין רגיל לענייני ממונות. ראש בית הדין הוא הרב משה שאול קליין, דיין בבית דינו של הרב וואזנר ורב שכונת אור החיים. הדיינים הם הרב יעקב מאיר שטרן, הרב שרגא פייבל וינברגר מאלעד, הרב ישראל מילר והרב אריה טוביאס.
פילוגנטיקה
שימושים אפידמיולוגים
הניתוח הפילוגנטי הוא כיום חלק מהמחקר האפידמיולוגי של מחלות. דוגמאות בולטות ליישומו:
חסידות ויז'ניץ
קהילות ויז'ניץ בישראל
קהילות ויז'ניץ קיימות בארץ ישראל כבר מסוף המאה ה-19, בצפת ובירושלים. בתחילת המאה ה-20 הוקמו קהילות גם בתל אביב ובחיפה. אחרי מלחמת העולם השנייה השתקעו ה"אמרי חיים", רבי חיים מאיר הגר, ואחיו ה"מקור ברוך", רבי ברוך הגר, בארץ ישראל. רבי חיים מאיר הקים בבני ברק את קריית ויז'ניץ ורבי ברוך הקים בחיפה את רמת ויז'ניץ.
המשטרה החשאית הפרוסית
היסטוריה
בשנת 1854, בזכות קשריו ההדוקים עם המלך, מונה למנהל הכללי של המשטרה (Generalpolizeidirektor). למעשה הוא היה שר משטרה שאינו תלוי בשר הפנים. פון הינקלדי הקים את המשטרה הפוליטית בברלין ופיתח קטלוג מידע פרוסי על מתנגדים פוליטיים, תוך התמקדות במהפכנים שהיו מעורבים בהתקוממות 1848. אך כשראה את פריז ולונדון כמרכזי התככים הפוליטיים, הוא היה מוכן לארגן את השיטור של מתנגדים פוליטיים גם מחוץ לגבולות השיפוט הלאומיים.
המשטרה החשאית הפרוסית החזיקה היסטוריה של מוניטין רע, מכיוון שהיא הייתה המודל עליו הוקם מאוחר יותר הגסטאפו. עם זאת, המשטרה החשאית הפרוסית לא עסקה באופן שגרתי ברדיפות או בהתעללות או בשימוש לרעה בסמכויות המשטרה ולא התנהגה בדרך בה עלולים כוחות משטרה חשאיים אחרים לפעול. המשטרה החשאית הפרוסית אורגנה בשנת 1933 לגסטפו. פרוסיה עצמה פורקה כישות מנהלית בעקבות מלחמת העולם השנייה.
בקשצ'בה
בֵּקֵשצ'בַּה (בהונגרית: Békéscsaba, ברומנית: Bichișciaba) היא עיר בחלקה הדרום-מזרחי של הונגריה, ובירת מחוז בקש.
מקור השם
השם בֵּקֵשצ'בַּה מורכב משתי מילים: בֵּקֵש – שמשמעותו שָׁלֵו ו-צ'בה – שם פרטי הונגרי נפוץ ממקור טורקי.
היסטוריה
היישוב צַ'בַּה מוזכר לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-14. בנוסף לצ'בה, היו בתחום שעליו יושבת העיר המודרנית, עוד 8 יישובים. כאשר הטורקים כבשו את חלקיה הדרומיים והמרכזיים של הונגריה, והפכו אותם לחלק מהאימפריה העות'מאנית, היישוב נשאר על תילו, אך הוא נכחד לחלוטין בקרבות נגד הטורקים במאה ה-17.
בשנת 1715 צ'בה מוזכר כמקום בלתי מיושב. שנה לאחר מכן צ'בה כבר מופיעה ברשימת הערים משלמי המיסים. את אכלוסו מחדש של היישוב והפיכתו ליישוב פורח ניתן לזקוף לזכותו של יאנוש ג'ורג' הארוקרן, שקבל חלקים ניכרים ממחוז בקש כגמול על הצטיינותו בקרבות נגד הכובש הטורקי. רובם של המתיישבים החדשים היו איכרים סלובקים לותרנים, ועד היום מהווה בקשצ'אה אחד ממרכזי התרבות הסלובקית בהונגריה. בין השנים 1773 ל-1847 אוכלוסיית היישוב שילשה את עצמה והגיעה ליותר מ-22,000 נפש. למרות גודלה, היישוב נותר בעל אופי כפרי עם רחובות בוציים ובתים מפוזרים. בשל כך כונתה גם כ-"הכפר הגדול ביותר באירופה". ב-1840 קיבלה תואר של עיר שדה. ב-1858 הגיעה לעיר מסילת הברזל ובעקבות כך החלה תנופת פיתוח – נבנו בתי חרושת ומבנים חדשים.
בתקופת השלטון הקומוניסטי העיר התפתחה והפכה לאחד ממרכזי תעשיית המזון הראשיים של הונגריה. החלפת המשטר ב-1990 גרמה למשבר כלכלי בעיר ורבים מתושביו הפכו למובטלים. בראשית המאה ה-21 החלה העיר לצאת מתקופת המשבר ושוב ניכרים סימני פריחה כלכלית.
קהילה יהודית
התיישבות היהודים בעיר החלה בתחילת המאה ה-19. המצבה העתיקה ביותר בבית הקברות היהודי הוא מיולי 1821. ב-1825 ישבו בעיר חמישה יהודים, שעסקו בעיקר בשיווק מוצרי טקסטיל שיוצרו במקום. החל משנות ה-40 של המאה – לאחר שהוסרו המגבלות על תנועת היהודים – החל גידול מהיר של אוכלוסיית היהודים, וב-1851 הגיע מספרם ל-110. לקראת תחילת המאה ה-20, היהודים השתלבו בכלכלה המקומית ואחד מארבעת מפעלי הטקסטיל במקום הייתה בבעלות יהודית. כמו כן, בית הדפוס המקומי – שעסק גם בהוצאה לאור של ספרים ועיתונים – הפך לענף מוביל בעיר ואף זכה להכרה כלל ארצית, לאחר שעבר לבעלותה וניהולה של משפחת טֶוואן היהודית.
לאחר השואה
עם סיום המלחמה רק מאות בודדות של יהודים ששרדו שבו לעיר. בסוף שנות ה-40 היגרו כ-150 יהודים לארצות המערב וישראל, עקב המגבלות שהטיל המשטר הקומוניסטי על ניהול חיי קהילה יהודיים. המרד ההונגרי ב-1956 הביא לגל הגירה נוסף של יהודים והיום נותרו רק עשרות בודדות של יהודים בעיר.
חסידות ויז'ניץ
קהילות ויז'ניץ בישראל
בירושלים יש לחסידות כשמונה קהילות.
בקשצ'בה
לאחר השואה
ב-1960 מכרה הקהילה היהודית את המבנים הנטושים של 2 בתי הכנסת (הנאולוגי והאורתודוקסי) לעירייה ותמורת הכסף שהתקבל בתוספת סיוע מברית הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ), נבנה בית כנסת חדש עבור בני הקהילה בשנת 2004. בית הכנסת נחנך בטקס רשמי עם הכנסת ספר תורה בשנת 2008.
חסידות ויז'ניץ
קהילות ויז'ניץ בישראל
קהילה של החסידות ברחובות הוקמה בתחילת שנות ה-80. בראשות הקהילה הועמד הרב ישראל אליעזר אדלר, אחיינו של האדמו"ר, שלימים מונה לאדמו"ר מדז'יקוב-ויז'ניץ. לאחר מכן הוקמו קהילות באשדוד, ברובע ז' וברובע ח'.
בביתר עילית קיימות 3 קהילות בשכונה a, בשכונה b ובשכונת התמר. בבית שמש 3 קהילות ובאלעד ארבע: המרכזית בקריית ויז'ניץ, קהילת "ישועות משה" בשכונת אור ישראל, "אמרי ברוך" ו"אהבת שלום". במודיעין עילית שתי קהילות. ישנן קהילות גם בחיפה ובעפולה. בצפת הייתה קיימת קהילה בעבר, שהתדלדלה עם הקמת מדינת ישראל. בית המדרש משמש כיום יוצאי תוניס. לחסידות סרט ויז'ניץ קהילה בעיר.
בקשצ'בה
לאחר השואה
היה זה בית הכנסת הראשון שנבנה בכל מרכז אירופה מאז מלחמת העולם השנייה.
חסידות ויז'ניץ
ישיבות וסמינרים
לחסידות שלוש ישיבות גדולות:
ישיבה נוספת הייתה ישיבת ישועות משה. הישיבה הוקמה באשדוד תחת ניהולו של הרב ישראל ברכר, הועברה לאלעד בשנת תשע"ג בהנהלה חדשה ונסגרה במהלך שנת תשע"ד.ישיבות לצעירים קיימות בבני ברק (2), בירושלים, באשדוד, באלעד, במודיעין עילית, בבית שמש, בבורו פארק, באנטוורפן ובלונדון.
פילוגנטיקה
שימושים בחקר חלבונים
רצפי ה-mRNA המקודדים לחלבון משתנים בתהליך האבולוציה. לפיכך ההבדלים בין אורגניזמים שונים באים לידי ביטוי בשוני בין חלבונים אורתולוגים (לדוגמה המוגלובין מאדם, מעכבר ומדג). חלקים שונים של החלבון נוטים לעבור שינויים אבולוציוניים בתדירויות שונות, האתר הפעיל בחלבון למשל, נחשב לאזור השמור ביותר בין בעלי חיים שונים. בדרך זו, ניתוח פילוגנטי של חלבונים אורתולוגים מאפשר זיהוי אזורים חשובים בחלבון ורומז על תפקידו.
לאונידס קבקוס
לאונידס קבקוס (ביוונית: Λεωνίδας Καβάκος; נולד ב-30 באוקטובר 1967) הוא כנר ומנצח יווני.
ביוגרפיה
נולד באתונה למשפחה מוזיקלית. קבקוס החל ללמוד לנגן בכינור בגיל חמש ולאחר מכן נרשם לקונסרבטוריון ההלני שם למד עם סטליוס קפנטריס (Stelios Kafantaris).
מלגות מקרן אונסיס אפשרו לו לקחת כיתות אמן אצל ג'וזף גינגולד באוניברסיטת אינדיאנה בבלומיגטון  (אשר שוכנת בבלומינגטון, אינדיאנה ושייכת לאוניברסיטת אינדיאנה).
ערך את הקונצרט הפומבי הראשון שלו בשנת 1984 בפסטיבל אתונה וכשנה לאחר מכן זכה בתחרות סיבליוס.
בשנת 1986 זכה בתחרות אינדיאנפוליס לכינור, ובפרסים ראשונים בתחרויות נאומברג שבניו יורק ובתחרות פגניני (שתיהן ב-1988).
קבקוס זכה בפרס המוזיקה החשוב ביותר בדנמרק - פרס לאוני סונינג למוזיקה לשנת 2017.
הופעות
מאז הבכורה הצפון-אמריקאית שלו בשנת 1986, קבקוס מופיע בארצות הברית וקנדה עם תזמורות בכירות, כגון התזמורת הסימפונית של שיקגו והתזמורת הסימפונית של מונטריאול.
גם באירופה קבקוס מופיע עם התזמורות הבכירות ביותר, כדוגמת הפילהרמונית של ברלין, תזמורת הקונצרטחבאו והפילהרמונית של וינה.
הוא גם לוקח חלק במספר פסטיבלים נחשבים: פסטיבל וורבייה בשווייץ, פסטיבל זלצבורג ופסטיבל לוצרן.
הופיע בבריטניה עם תזמורות שונות, ובשנת 1992 הופיע במסגרת הפרומס עם הקונצ'רטו לכינור של סטרווינסקי.
הקלטות
ב-1991, ולאחר הזכייה בתחרות סיבליוס,, הקליט קבקוס עם המנצח הפיני אוסמו ונסקה את הקונצ'רטו לכינור של סיבליוס ברה מינור, בגרסה הראשונית שלו שמעולם לא בוצעה.
ההקלטה יצאה בחברה שמחזיקה בזכויות על המוזיקה של סיבליוס, BIS record label. הקליט בחברות Delos ו-Finlandia יצירות של דביסי, פגניני, שוברט, צ'ייקובסקי, הנריק וייניאבסקי ואז'ן איזאיי.
כמנצח
בנוסף להיותו כנר, קבקוס הוא גם מנצח. כיהן כמנצח אורח של תזמורת קאמרטה אקדמיקה זלצבורג. בשנת 2007 מונה למנהל מוזיקלי של התזמורת, לאחר פרישתו של סר רוג'ר נורינגטון. ב-2009 הוא התפטר עקב אי-יציבות מנהלית של התזמורת.
כלי נגינה
נכון לשנת 2017, קבקוס מנגן על כינור סטרדיווריוס הידוע בכינויו "Willemotte" משנת 1734, שאותו רכש מסוחר הכלים פלוריאן לאונהארד (Florian Leonhar).
פטרוכימיה
פטרוכימיה היא ענף תעשייתי העוסק בהפקה וייצור מוצרים כימיים שמקורם בעיקר בדלקים מאובנים, כגון נפט, גז טבעי או פחם, ולעיתים אף מביומסה, כגון תירס או קנה סוכר.
לאונידס קבקוס
כלי נגינה
לפני כן קבקוס ניגן על כינור סטרדיווריוס אחר, "Abergavenny" משנת 1724. בנוסף, הוא מכר את הסטרדיווריוס "Falmouth" משנת 1692 וכינור של ג'ובאני בטיסטה גואדניני משנת 1782.
חסידות ויז'ניץ
ישיבות וסמינרים
לחסידות סמינרים בירושלים, בני ברק, אשדוד, אלעד ומודיעין עילית. בסמינר בבני ברק לומדות בנות רבות שאינן משתייכות לחסידות, בעיקר מהחסידויות השמרניות. בבתי הספר והסמינרים למדו בעברית, מה שעורר התנגדות כלפיהם מצד חוגי העדה החרדית ועוד. האדמו"ר הנוכחי החל להחזיר את שפת היידיש למוסדות החינוך לבנות.
פטרוכימיה
מוצרים פטרוכימיים מסווגים לשלוש קבוצות בהתאם למבנה הכימי שלהן:
חסידות ויז'ניץ
החסידות בפוליטיקה
באופן מסורתי איש החסידות מייצג את "הסיעה המאוחדת" במפלגת אגודת ישראל-יהדות התורה ובדרך כלל מכהן בכנסת. את החסידות ייצגו לאורך השנים חברי הכנסת שלמה יעקב גרוס, שמואל הלפרט, מנחם אליעזר מוזס וכיום יעקב טסלר. לחסידות נציגים גם בכמה יישובים שבהם קהילות חסידי ויז'ניץ: בבני ברק (כיום מכהן איש החסידות יהושע מנדל כסגן ראש העיר), בירושלים, באשדוד, באלעד (בערל אשר), בביתר עילית, במודיעין עילית, בבית שמש ובעמנואל.
אל השמש
אל השמש בתרבויות ודתות קדומות ומודרניות רבות הוא ישות האחראית על השמש או על נושאים מסוימים הקשורים אליה. במהלך ההיסטוריה, תרבויות רבות העריצו את השמש. נטייה זו הגיונית ביותר, שכן השמש הייתה (ועודנה) גורם חשוב והיוותה מסתורין גדול, ככדור התלוי באוויר שמפיק אור וחום. לכן התפתחו אגדות רבות בקשר לשמש.
גרסאות אל השמש בתרבויות העולם
השמש יכולה להיות מיוחסת גם לאלוהות נקבית, וחוקרי מיתולוגיות מסוימים טוענים שהאלהת השמש בדמות נקבית אף נפוצה יותר, רק לא בתרבות האירופית.
באמונות מסוימות אל השמש הוא אל שאחראי על השמש בתור עצם, ואילו בתרבויות אחרות אותו אל הוא השמש עצמה. דוגמה לכך היא הליוס היווני, שלפי האמונה רוכב במרכבת אש בשמים, ובלילה יורד למחילה תת-קרקעית.