cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התנועה לאיחוד רומניה ומולדובה
תחילתה של התנועה, 1990-1992
נשיא מולדובה, אשר נשא נאום בפרלמנט הרומני בחודש פברואר 1991, דיבר על זהות משותפת למולדובנים ולרומנים, והתייחס ל"רומנים משני עברי נהר פרוט" ול"אדמות הרומניות המקודשות שנכבשו בידי הסובייטים". בחודש יוני 1991 אמר נשיא מולדובה כי מדינתו נעה לכיוון איחוד עם רומניה, והוסיף שברית המועצות איננה מתאמצת לעצור את המהלך. לאחר הכרזת עצמאות מולדובה, ב-27 באוגוסט 1991, נבחר דגל הטריקולור הרומני, עם סמל מולדובה במרכזו, כדגל הלאומי של המדינה. המנון רומניה הפך אף להמנון הלאומי של מולדובה.
אולם זמן קצר אחר כך, התגלעו חילוקי דעות בנושא האיחוד, בתוך תנועת החזית העממית של מולדובה, אשר הובילו לפילוג במפלגתו של נשיא המדינה בחודש אוקטובר 1991. בעוד שסופרים ואינטלקטואלים מולדובנים הביעו רצון ב"איחוד עם מולדתנו הרומנית", רגשות אלה לא זכו לתמיכה עממית רבה, ובהתאם לסקרי דעת קהל משנת 1992, כ-70% מן המולדובנים התנגדו לרעיון. למרות זאת, טרנסניסטריה עשתה שימוש בקיומה של תנועת האיחוד עם רומניה כאמתלה להכרזה על עצמאותה.
משאל העם המולדובני משנת 1994
ב-6 במרץ 1994 נערך במולדובה משאל עם על השאלה האם על המדינה לשמור על זהותה העצמאית ועל גבולותיה הטריטוריאליים. לאזרחי מולדובה הוצגה שאלה אחת בלבד, אשר עליה היה עליהם להשיב בחיוב או בשלילה:
94.5% מאזרחי מולדובה שהשתתפו במשאל השיבו בחיוב לשאלה. שיעור ההשתתפות הכללי במשאל היה כ-75% מכלל בעלי זכות ההצבעה. אף שהשאלה במשאל העם לא הזכירה ולא התייחסה כלל לרומניה, אישים רבים בציבור המולדובני הציגו את התוצאות כמכה לתנועה לאיחוד רומניה ומולדובה.
סוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21
לאחר ששככה ההתלהבות הראשונית מאפשרות האיחוד עם רומניה, החלה מולדובה מסגלת לעצמה זהות עצמאית המתרחקת מזו של רומניה. החוקה המולדובנית שאומצה בשנת 1994 מתייחסת לשפה המולדובנית, ולא לרומנית, כמו כן שונה ההמנון הלאומי. ניסיון של נשיא מולדובה לשנות את השפה הרשמית במדינה לרומנית נדחה על ידי הפרלמנט בנימוק שצעד כזה מקדם שאיפות התפשטות רומניות.
"רעיון המדיניות הלאומית" אשר אומץ במולדובה בשנת 2003, מצהיר כי המולדובנים (דוברי השפה המולדובנית) הם עם נפרד מן העם הרומני, המתוארים כמיעוט אתני במולדובה. ככל שחלפו השנים מעת הכרזתה של מולדובה כמדינה עצמאית נראה היה שהסיכויים שיתקבל רעיון האיחוד הולכים ופוחתים. ברומניה, אף על פי שרוב המפלגות תומכות במידה פושרת ברעיון האיחוד, לפחות מן הבחינה התאורטית, מן הבחינה המעשית רבים מכירים בעובדה שאיחוד, אם יתרחש בעת הזו יטיל נטל כלכלי נכבד על הכלכלה הרומנית, היות שבעשור הראשון למאה ה-21 כלכלת מולדובה היא בין העניות באירופה. בשנת 2007 הצטרפה רומניה לאיחוד האירופי, עובדה המקשה עוד יותר על ישומו של רעיון האיחוד.
מנקודת מבטה של ממשלת טרנסניסטריה, איחוד של מולדובה עם רומניה יכול לכלול אך ורק את שטחה של מולדובה עד נהר דניסטר, ואילו כל האזור ממזרח לנהר אינו יכול להיות חלק מן האיחוד. רק בתנאים אלה מוכנים ראשי השלטון הטרנסניסטרי לתמוך באיחוד.
בינואר 2006 הצהיר נשיא רומניה טראיאן בססקו כי הוא תומך באופן גורף בבקשתה של מולדובה להצטרף לאיחוד האירופי וכי "מדיניות המינימום של רומניה היא איחוד האומה הרומנית תחת האיחוד האירופי." הביטוי "מדיניות המינימום" הוביל חלק מן הפרשנים לטעון כי קיימת בממשל הרומני אף "מדיניות מקסימום" שהיא איחוד רשמי בין שתי המדינות. ביולי 2006 טען נשיא רומניה בססקו כי הציע הצעת איחוד לנשיא מולדובה ולדימיר וורונין, אשר יאפשר את צירופן של רומניה ומולדובה לאיחוד האירופי כמקשה אחת. אולם, לדברי נשיא רומניה, הצעתו נדחתה וכי למרות זאת תמשיך רומניה לתמוך במאמצי מולדובה להצטרף לאיחוד.
אזרחות כפולה
בסתיו 2006, עם התקרבות הצטרפותה של רומניה לאיחוד האירופי, הלך וגבר השיח הציבורי בשתי המדינות בנושא האיחוד, זאת על רקע אלפי מולדובנים אשר הגישו בקשות לקבלת אזרחות רומנית. בין השנים 1991–2006 קיבלו כ-95,000 מולדובנים אזרחות רומנית. על פי דברי נשיא רומניה בססקו, עד לסוף שנת 2006 הוגשו כ-530,000 בקשות אזרחות רומנית מאזרחי מולדובה. לדברי נשיא רומניה מספרם המדויק של מולדובנים מבקשי אזרחות רומנית הוא גבוה יותר מכיוון שבקשות רבות מוגשות בשם משפחות שלמות, ולא על ידי אדם בודד, לפיכך ההערכה היא שכ-800,000 מולדובנים הגישו בקשה לאזרחות רומנית. יחד עם זאת חשוב לציין כי עצם הגשת הבקשה לאזרחות רומנית אינה מעידה בהכרח על היות המבקשים תומכים ברעיון האיחוד. העיתונות הרומנית ציינה כי רבים מן המולדובנים תומכים בעצמאות מדינתם ורואים באזרחות רומנית רק אמצעי יעיל לכניסה ועבודה באיחוד האירופי.
נבחרת יוגוסלביה בכדורסל
נבחרת יוגוסלביה בכדורסל (בסרבו-קרואטית: Кошаркашка репрезентација Југославије, בסלובנית: Jugoslovanska košarkarska reprezentanca, במקדונית: Кошаркарска репрезентација на Југославија) הייתה נבחרת כדורסל שייצגה את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מ-1943 עד 1992 ונשלטה על ידי פדרציית הכדורסל היוגוסלבית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הנבחרת שיפרה בהתמדה את דירוגיה והייתה לאחד הכוחות הדומיננטיים בכדורסל העולמי בשנות ה-70 וה-80, יחד עם ו, וזכתה בחמש מדליות אולימפיות ושמונה גביעי עולם, שלושה עשר תארים בסך הכול, יחד עם עוד שלוש עשרה זכיות במדליות יבשתיות באליפות אירופה בכדורסל.
אחד-עשר חברי היכל התהילה של פיב"א יצאו מנבחרת יוגוסלביה: קרשימיר צ'וסיץ', דראז'ן דליפאגיץ', איבו דנאו, מירזה דליבאשיץ', ולאדה דיבאץ, דראגן קיצ'אנוביץ', רדיבוי קוראץ', טוני קוקוץ', דראז'ן פטרוביץ', זוראן סלאבניץ' ויורה זדובץ.
1947–1957
יוגוסלביה ערכה את הופעת הבכורה שלה באליפות אירופה ביורובאסקט 1947, המהדורה החמישית של הטורניר. הנבחרת הגיעה למקום ה-13 מתוך 14 נבחרות בתחרות, כשהפסידה ל ו בסיבוב המקדים, ניצחה את אך הפסידה ל בחצי הגמר (מקום שלישי בשוויון המשולש בין הנבחרות), וכן ניצחה את  במשחק הדירוג 13/14. ההופעה השנייה של יוגוסלביה הייתה ביורובאסקט 1953 במוסקבה. הם ניצחו במשחקם הראשון 27–25 מול אך סיימו במאזן 3–1 בבית המוקדם. בשובר השוויון המשולש עם בולגריה ו, יוגוסלביה סיימה במקום השני ועלתה לסיבוב האחרון, שם ניצחה 3 משחקים אך הפסידה 4 וסיימה במקום ה-6 הכללי בטורניר בן 17 הקבוצות. יוגוסלביה שוב עלתה לסיבוב האחרון ביורובאסקט 1955 בבודפשט, הפעם במקום השני הבלעדי עם מאזן 3–1 בסיבובים המוקדמים. הביצועים שלהם בסיבוב האחרון היו 6 הפסדים ב-7 משחקים, אבל כן נקודת שיא של ניצחון 52–49 על מדליסטית הכסף,, בדרך למקום ה-8 מבין 18 הנבחרות המשתתפות. יוגוסלביה הגיעה למקום ה-6 ביורובאסקט 1957 בסופיה, שם היא הצליחה להשיג שני ניצחונות בסבב האחרון, נגד ו, וסיימה במאזן 2–5 שהספיק לה למקום ה-6 בטורניר.
1963–1970
יוגוסלביה זכתה במדליה האירופית הראשונה שלה, ארד באליפות אירופה 1963, שם הפסידה 72–83 ל בחצי הגמר, אך ניצחה במשחק על המקום השלישי 89–61 מול. לפני כן הם זכו במדליית כסף ביורובאסקט 1961, שם הפסידו 53–60 לברית המועצות בגמר. אחרי הישג זה הגיעה מדליית כסף נוספת באליפות העולם ב-1963, בה זכתה. ביורובאסקט 1965 הם שוב הפסידו את המקום הראשון לברית המועצות בגמר. יוגוסלביה השתתפה באליפות העולם 1967, בה זכתה ברית המועצות, והגיעה למקום השני. יוגוסלביה ניצחה את כל היריבות מלבד בבית א' באולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968, בה הייתה בבית גם עם איטליה,, , ,  ו. הם עלו לשלב הנוקאאוט, שם הצליחו לגבור על ברית המועצות 62–63. הם שיחקו שוב נגד ארצות הברית בגמר, ושוב נוצחו 65–50. עם 16 נקודות, איבו דנאו, שהוליך את רשימת הקלעים נגד פנמה, איטליה וארצות הברית בסיבוב המקדים, היה מלך הסלים של יוגוסלביה גם בגמר.
ביורובאסקט 1969 הפסידה יוגוסלביה 81–72 בגמר, שוב לברית המועצות. באותה אליפות נבחרו איבו דנאו וקרשימיר צ'וסיץ' לחמישיית הטורניר. יוגוסלביה זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בטורניר גדול באליפות העולם 1970, לאחר שניצחה את ברזיל (55–80), ארצות הברית (70–63) וברית המועצות (72–87). קרשימיר צ'וסיץ', שהוביל את יוגוסלביה לאחת מהריצות הגדולות בהיסטוריה של הכדורסל הבינלאומי, נכלל בחמישיית הטורניר.
עד 1974 היה איבו דנאו היה השחקן היוגוסלבי היחיד שנבחר ל-MVP של גביע העולם בכדורסל, ועד היום הוא ודראגן קיצ'נוביץ' נותרו השחקנים היוגוסלביים היחידים שנכללו בו ובהיכל התהילה של פיב"א. דראז'ן דליפאגיץ', דראז'ן פטרוביץ' וטוני קוקוץ', לעומת זאת, הם היחידים שזכו ב-MVP של גביע העולם ונבחרו גם להיכל התהילה של פיב"א וגם להיכל התהילה של הכדורסל נכון לשנת 2021.
1971–1978
יוגוסלביה זכתה במדליית הכסף ביורובאסקט 1971, כשהפסידה 69–64 לברית המועצות. צ'וסיץ' נבחר ל-MVP של אליפות אירופה בפעם הראשונה. ב-1973 הם זכו ביורובאסקט, כשניצחו בגמר את ספרד. באותה שנה רק צ'וסיץ' נכלל בחמישיית הטורניר. הצלחה זו שוחזרה על ידי זכייה ביורובאסקט 1975, אותו אירחה יוגוסלביה. בטורניר זה שוב הוענק לצ'וסיץ' פרס ה-MVP, ועד היום הוא ופאו גאסול בשוויון במקום הראשון ברשימת פרסי ה-MVP של אליפות אירופה, עם שניים. יוגוסלביה הייתה סגנית האלופה באליפות העולם 1974, בה זכתה. דראגן קיצ'נוביץ' נבחר ל-MVP של הטורניר. ב-1977 ניצחה יוגוסלביה את ברית המועצות 74–61 בגמר היורובאסקט, ובכך זכתה ביורובאסקט השלישי שלה. שני שחקנים (דליפאגיץ' וסלאבניץ') נבחרו לחמישיית הטורניר.
יוגוסלביה זכתה באליפות העולם 1978. היא ניצחה את, ו בסיבוב המקדים; את ברית המועצות, , , , קנדה,  ו בבית חצי הגמר ואת ברית המועצות 82–81 בגמר.
דראז'ן דליפאגיץ' נבחר ל-MVP של הטורניר, והוא, צ'וסיץ' וקיצ'נוביץ' נכללו בחמישיית הטורניר.
1979–1987
יוגוסלביה זכתה במדליית ארד ביורובאסקט 1979 אחרי ו, שם צ'וסיץ' וקיצ'נוביץ' נכללו בחמישיית הטורניר. בשנת 1980, יוגוסלביה זכתה בזהב האולימפי הראשון והיחיד שלה באולימפיאדת 1980, בו לא השתתפו חלק ממדינות המערב בעקבות החרם על האולימפיאדה, כמו, , , ו. יוגוסלביה בלתי מנוצחת הן מהסיבוב המקדים (ניצחה את, ו) והן מבית הגמר (ניצחה את , ברית המועצות, ספרד,  ו), וגברה במשחק האליפות על איטליה 86–77. הם סיימו במקום השני ביורובאסקט 1981, כשהפסידו 84–67 לברית המועצות בגמר, וזכו במדליית ארד באליפות העולם 1982, כשבמשחק על המקום השלישי ניצחו 119–117 את ספרד. דראגן קיצ'נוביץ' נכלל בחמישיית הטורניר. הם הגיעו למקום השלישי גם בטורניר האולימפי בלוס אנג'לס 1984, בו הפסידו לספרד 61–74 בחצי הגמר וניצחו את קנדה 88–82 במשחק על מדליית הארד. יוגוסלביה זכתה במדליית ארד גם באליפות העולם 1986, שם הובסה על ידי ברית המועצות בחצי הגמר אך הצליחה לגבור ברזיל. פטרוביץ' היה ה-MVP של הטורניר. הם הגיעו שוב למקום השלישי ביורובאסקט 1987, כשניצחו את ספרד 87–98 במשחק על מדליית הארד לאחר שהפסידו 81–77 ל בחצי הגמר.
אולימפיאדת סיאול 1988
יוגוסלביה הגיעה למקום השני בטורניר האולימפי בסיאול 1988, שהיה האחרון שלה כיוגוסלביה. הם הגיעו למקום הראשון בשלב הבתים, והפסידו רק משחק אחד לפוארטו ריקו. הם עלו לשלב הנוקאאוט, וניצחו את קנדה 95–73 ברבע הגמר ואת אוסטרליה 91–70 בחצי הגמר. הם הפסידו לברית המועצות רק במשחק הגמר 63–76.
יורובאסקט 1989
יוגוסלביה זכתה באליפות אירופה ה-26, כשגברה על יוון בגמר. בסיבוב המקדים הם היו בבית עם סגנית האלופה יוון, ו. הם הביסו את יוון 103–68, בולגריה 78–98 וצרפת 89–106, ובכך עלו לשלב הנוקאאוט כבלתי מנוצחים. הם ניצחו את 97–80 בחצי הגמר ואת יוון 98–77 בגמר. במשחק זה דראז'ן פטרוביץ' היה מוליך האסיסטים עם 12, ולאדה דיבאץ הוביל בריבאונדים עם 10, ויורה זדובץ רשם שיא של 8 חטיפות ללא איבודים.
אליפות העולם 1990
אליפות העולם 1990, שהתקיימה בארגנטינה, הייתה אליפות העולם האחרונה בה השתתפה המדינה לפני פירוקה. בסיבוב המקדים הגיעה יוגוסלביה למקום השני בבית א' אחרי. הם היו בבית גם עם ו. הם ניצחו את ונצואלה 92–84 במשחק הראשון, את אנגולה 92–79 במשחק השני, והפסידו 75–82 לפוארטו ריקו במשחק האחרון של הסיבוב המקדים.
יורובאסקט 1991
יורובאסקט 1991 באיטליה היה הטורניר האחרון בו השתתפה יוגוסלביה, כאשר המדינה התפרקה כמה חודשים אחריו. המצב הביטחוני במדינת הולדתם גרם להפרעה בנבחרת. כבר ב-1990 היו בעיות בין פטרוביץ' הקרואטי לדיבאץ הסרבי. יום לפני חצי הגמר נאלץ יורה זדובץ לעזוב את הנבחרת, מפני ששדה התעופה של עיר הולדתו הופצץ וסלובניה הכריזה על עצמאות.
יוגוסלביה שובצה בבית א' בסיבוב המקדים עם, ו. הם גברו על ספרד 76–67, הביסו את פולין 103–61 וניצחו את בולגריה 68–89, ובכך זכו בראשות הבית. זדובץ נאלץ לעזוב את הנבחרת רגע לפני חצי הגמר, אך יוגוסלביה בכל זאת ניצחה את 76–97. בגמר הם ניצחו את המארחת 88–73. טוני קוקוץ' נבחר ל-MVP של הטורניר.
השנים הדומיננטיות בתחרויות פיב"א
נבחרת יוגוסלביה של סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 הציגה את מה שהיה אולי הדור הגדול ביותר בתולדות הכדורסל היוגוסלבי. עם שחקנים כמו דראז'ן פטרוביץ', ולאדה דיבאץ, טוני קוקוץ', דינו ראדג'ה, פרדראג דנילוביץ', ז'ארקו פספאלי ויורה זדובץ, המדינה הייתה אחראית לגל של שחקני NBA בינלאומיים בשנות ה-90. רבים מהשחקנים היוגוסלביים לשעבר בעידן זה היו חלק מהנבחרת הלאומית עד גיל 21 שזכתה באליפות העולם לנוער ב-1987, כשניצחה את הן בשלב הבתים והן בגמר.
נבחרות חדשות
לאחר התפרקות יוגוסלביה בשנת 1991, נוצרו חמש מדינות חדשות: בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (בשנת 2003 שמה שונה לסרביה ומונטנגרו) וסלובניה. ב-2006 הפכה גם מונטנגרו למדינה עצמאית וסרביה הפכה ליורשת של סרביה ומונטנגרו. ב-2008 הכריזה קוסובו על עצמאות מסרביה והפכה לחברה בפיב"א ב-2015. להלן רשימה של נבחרות גברים באזור של יוגוסלביה לשעבר, בסוגריים שנת הצטרפותן לפיב"א:
אף אחת מהנבחרות הללו אינה יורשת של התוצאות שהשיגה נבחרת יוגוסלביה.
לאחר התפרקות יוגוסלביה ב-1991 המשיכו המועדונים, הליגות והנבחרות הלאומיות של איגודי הכדורסל היורשים את המסורת המכונה "בית הספר היוגוסלבי לכדורסל", כאשר חלקן המשיכו להניב תוצאות נאות והציגו ביצועים חזקים בתחרויות בינלאומיות, הן בתחרויות עולמיות והן ביבשתיות. הנבחרת המוצלחת ביותר מאז התפרקות המדינה המשותפת הייתה וכעת. גם זכתה להצלחה לא מבוטלת מיד לאחר הפירוק, וגם  זכתה בטורניר הבינלאומי הראשון אי פעם לאחר שניצחה את סרביה בגמר יורובאסקט 2017. גם נבחרות לאומיות אחרות המשיכו להפגין ביצועים יפים לאורך השנים על הבמה הבינלאומית בתחרויות שונות, כשבוסניה, מונטנגרו ומקדוניה, כולן העפילו באופן קבוע ליורובאסקט ולטורנירים גדולים אחרים.
28 (מספר)
28 (במילים בלשון זכר: עשרים ושמונָה; בלשון נקבה: עשרים ושמונֶה) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 27 והבא לפני 29.
ג'ובאנה טינטי
ג'ובאנה טינטי (באיטלקית: Giovanna Tinetti; 4 באפריל 1972, טורינו איטליה) היא אסטרוביולוגית איטלקייה. פרופסורית לאסטרונומיה ביוניברסיטי קולג' לונדון. טינטי ידועה בהיותה הראשונה שזיהתה אדי מים באטמוספירה של כוכב לכת חוץ-שמשי.
השכלה ומסלול מקצועי
לטינטי תואר ראשון באסטרופיזיקה -1997, ותואר שני בהידרודינמיקה -1998, ודוקטורט בפיזיקה תאורטית - 2003, שלושתם מאוניברסיטת טורינו. בהמשך עשתה פוסט-דוקטורט במכון החדש לאסטרוביולוגיה במעבדה להנעה סילונית (JPL) של נאס"א בפסדינה, קליפורניה. ב־2005 עברה למכון לאסטרופיזיקה של פריז (Institut d'astrophysique de Paris). ב-2007 עברה ליוניברסיטי קולג' לונדון, שם היא פועלת עד היום.
ב-2013 מונתה למתאמת תוכנית EChO -הצעה לסוכנות החלל האירופית של טלסקופ חלל. כיום היא החוקרת הראשית של תוכנית ARIEL, טלסקופ חלל מיועד לשיגור ב-2028.
פעילותה המדעית
בתחילת דרכה עסקה בפיזיקה תאורטית והדוקטורט שלה היה בפיזיקת חלקיקים. אולם לקראת הפוסט-דוקטורט עברה לתחום של כוכבי הלכת החוץ שמשיים.
טינטי היא מחלוצי השימוש ב-infrared, transit spectroscopy לגילוי המבנה המולקולרי של אטמוספירת כוכבי הלכת החוץ-שמשיים. ב-2007 זיהתה אדי מים באטמוספירה של כוכב הלכת החוץ שמשי HD 189733b. ב-2008 הייתה שותפה לצוות בינלאומי שגילה עקבות של מתאן באותו כוכב לכת.
מדע פופולרי
טינטי פעילה בהנגשה לציבור הרחב של מדעי החלל ובמיוחד את כוכבי הלכת החוץ-שמשיים. היא מופיעה בקביעות בתוכניות האסטרונומיה של ה-BBC, וכותבת פודקאסטים. ב-2013 הוציאה באיטלקית ספר מדע פופולרי על כוכבי הלכת החוץ-שמשיים.
שרה, דוכסית יורק
שרה, דוכסית יורק, הידועה בכינוי פֶרְגִי (באנגלית: Sarah, Duchess of York או Fergie; נולדה כשרה מרגרט פרגוסון ב-15 באוקטובר 1959) היא סופרת ומפיקת סרטי קולנוע וטלוויזיה בריטית. הדוכסית היא אשתו-לשעבר של הנסיך אנדרו, דוכס יורק, בנה השלישי של המלכה אליזבת השנייה. לאחר גירושיה, נשללו ממנה התואר "הוד רוממותה המלכותית" והיא איננה חברה בבית המלוכה. לזוג שתי בנות, הנסיכה ביאטריס והנסיכה יוג'יני, התופסות את המקום התשיעי והאחד עשר בסדר הירושה לכתר הבריטי.
רקע משפחתי
שרה פרגוסון היא בת למשפחת בעלי-אחוזות ותיקה, הוריה היו קצין המשמר רונלד פרגוסון וסוזן באראנטס. ניתן לשייך את עץ המשפחה שלה הן לבית סטוארט והן לשושלת טיודור. אביה הוא צאצא של המלך צ'ארלס השני (אף כי מדובר בצאצא של שניים מילדיו הבלתי חוקיים של המלך - צ'ארלס לנוקס, דוכס ריצ'מונד וג'יימס סקוט, דוכס מונמות').
שרה עצמה היא נינתו של ויליאם מונטגיו דגלאס סקוט, דוכס בוכלוך ונינתו של מרווין וינגפילד, ויסקונט פוורסקורט. כמו כן שרה היא נכדתה של מריאן לואיזה מונטאגו דגלס סקוט - בת דודה של הנסיכה אליס, דוכסית גלוסטר - דודתה של המלכה אליזבת השנייה.
נישואיה לנסיך אנדרו
בשנת 1985 הפגישה דיאנה, נסיכת ויילס בין שרה פרגוסון לבין הנסיך אנדרו. שרה ואנדרו התארסו בראשית 1986 ונישאו במנזר וסטמינסטר ב-23 ביולי 1986. לאחר נישואיהם העניקה המלכה אליזבת לנסיך אנדרו את התואר דוכס יורק, ושרה, כרעייתו, קיבלה את התואר דוכסית יורק.
בשנת 1987 קיבלה שרה פרגוסון רישיון טיס, והייתה האישה הראשונה החברה בבית המלוכה הבריטי המחזיקה ברישיון כזה.
לשרה פרגוסון ולנסיך אנדרו נולדו שתי בנות: הנסיכה ביאטריס (בשנת 1988) והנסיכה יוג'יני (בשנת 1990).
הגירושין
בינואר 1992 התערערו חיי הנישואים, ובני הזוג נפרדו. בעקבות תצלום שפורסם באוגוסט 1992 בו צולם איש העסקים האמריקאי ג'ון בריין, כשהוא מנשק את אצבעות רגלה של שרה פרגוסון, בעודה משתזפת בעירום חלקי, התרחקה פרגוסון מבית המלוכה הבריטי. לאחר ארבע שנים שבהן חיו בני הזוג בנפרד, הם החליטו להתגרש בשנת 1996, אולם המשיכו לגדל יחד את בנותיהם על אף הגירושין.
לאחר הגירושין
בעקבות הגירושין ספגה פרגוסון ביקורת שלילית ביותר בעיתונות הבריטית - בעיקר בעיתונות הצהובה אשר העניקה לה את הכינוי "דוכסית החזיר" ('the Duchess of Pork' - "דוכסית הפורק" משחק מילים על התואר הרשמי "דוכסית יורק").
פרגוסון החליטה לעסוק בתחום התקשורת בארצות הברית, מתוך הנחה שיקל עליה לנהל עסקים מחוץ לממלכה המאוחדת, ואכן בשנת 1998 שילמה את כל חובותיה אשר שנתיים קודם לכן, ב-1996, הסתכמו בכ-4.2 מיליון ליש"ט.
לאחר שירדה במשקל, פרגוסון כיהנה כדוברת ארגון שומרי משקל הבינלאומי, ובמקביל פעלה להגברת המודעות נגד השמנת יתר אצל ילדים. פרגוסון השתתפה בפרסומות לחברת כלי החרס ודג'ווד ולחברת הקוסמטיקה אייבון.
כמו כן, לאחר גירושיה, פרסמה פרגוסון 26 ספרים.
עד שנת 2004 התגוררה פרגוסון יחד עם בעלה הגרוש, הנסיך אנדרו, בביתם בסנינגהיל פארק, בסמוך ללונדון, וזאת על מנת לגדל יחד את בנותיהם. באותה שנה עבר הדוכס לבקתה המלכותית הסמוכה בה התגוררה אליזבת בווס ליון, סבתו, אשר נפטרה בשנת 2002.
בשנת 2007 שכרה פרגוסון את בית דולפין הסמוך לבית בעלה הגרוש, אולם בשנת 2008 עקב שרפה שפרצה בביתה, שבה פרגוסון לגור עם הנסיך אנדרו.
במהלך השנים השתפרו היחסים הרעועים בין המלכה אליזבת לבין פרגוסון, ובאוגוסט 2008 הוזמנה לחופשה של משפחת המלוכה בטירת בלמורל.
סרטי קולנוע
במאי 2004 השתתפה פרגוסון בסרט אנימציה קצר בן 11 דקות בשם "המורשת של פן" בהפקת אולפני יוניברסל. באוקטובר באותה שנה דיבבה פרגוסון את קולה של המלכה בסרט של אולפני וולט דיסני "החתול שהתבונן במלך".
בשנת 2009 הפיקה פרגוסון את הסרט "ויקטוריה הצעירה" המתאר את חייה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת בצעירותה.
טלוויזיה ורדיו
פרגוסון השתתפה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות ובתוכניות רדיו רבות של ה-BBC. בין היתר פעלה ככתבת עבור "תוכניות היום" של רשת NBC, החליפה את לארי קינג בתוכניתו "לארי קינג לייב" של רשת CNN, והשתתפה בסדרת הטלוויזיה "חברים" בתפקיד עצמה.
בנובמבר 2008 הצטלמה לסרט הדוקמנטרי "הדוכסית ובנותיה: המשימה הסודית" בו נסעה לרומניה ולטורקיה על מנת לבדוק את התנאים במוסדות המטפלים בילדים בארצות האלה.
הערות שוליים
ב 9 בפברואר נולד לה נכד
כריסטוף-אדואר מוס
כריסטוף-אדוארד מוֹס (בצרפתית: Christophe-Édouard Mauss; 18 במרץ 1829, רואן, נורמנדי שבצרפת – 1914) היה אדריכל צרפתי.
ביוגרפיה
מוס היה תלמידו של סימון-קלוד קונסטן-דופה (Constant-Dufeux), והתבלט בסלון של 1859 כאשר תכנן בית מחסה לעניים. בהמשך דרכו היה אחראי לכמה פרויקטים במזרח התיכון: באיזמיר, סלוניקי ואלכסנדריה.
בשנת 1864 השתתף כנציג ממשלת צרפת במשלחת של דה סוסי, שחקרה את אזור ים המלח וארץ העמונים. באותה שנה הוא תכנן ונטל חלק במשלחת של הדוכס אונורה דה לוינס (De Luynes) ארכאולוג ומומחה למטבעות עתיקות (1802–1867) לכרך הבירה של מואב ושובאק, מצודה צלבנית צפונית לפטרה, ופרסם את הממצאים בספר על מונומנטים צלבנים של ג. ריי (G. Rey).
בשנת 1873 הוא גילה את ברכת בית חסדא הנמצאת במתחם מנזר סנטה אנה ובשנת 1888 הוא פרסם מאמר גדול מלווה בתוכניות ושרטוטים הנמצאים באגף היהודי של הלובר.
ב-1892 הוא פרסם מחקר על שרידי כנסית ירמיהו הצלבנית באבו גוש שניתנה לממשלת צרפת על ידי הסולטאן הטורקי בשנת 1873 ובנייתה מחדש הסתיימה בשנת 1909.
הוא פרסם מחקרים אודות "משקלות צרפתיים ואנגליים", "יחידות מידה עתיקות" ונושאים ארכאולוגיים מחוץ לתחומי א"י. על חייו הפרטיים לא ידוע דבר מלבד העובדה שאת חופשותיו בילה אצל אחותו גב' גופיל (Goupil) בעיר בונסקור שבסן-מריטים.
ג'ובאני פאולו צ'ימה
ג'ובאני פאולו צ'ימה (באיטלקית: Giovanni Paolo Cima; סביבות 1570–1622) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בראשית תקופת הבארוק. צ'ימה היה בן זמנם של קלאודיו מונטוורדי ושל ג'ירולאמו פרסקובלדי.
חייו
צ'ימה היה בן למשפחת מוזיקאים ומן הבולטים בעולם המוזיקה של מילאנו. הוא כיהן כממונה על המוזיקה ונגן עוגב בקאפלה סנטה מריה בסאן צ'לסו במילאנו ב-1610. המוזיקה הכנסייתית של צ'ימה הייתה שמרנית בדרך כלל, אבל יצירות האינסטרומנטליות היו חדשניות יותר. הוא היה המלחין הראשון שהוציא לאור טריו סונאטות, שבהן עשה שימוש בשני כלי סופרן ובאסו קונטינואו.
צ'ימה מת במילאנו בסביבות גיל 52.
שיער שטני
שיער שָׁטֶנִי (בצרפתית: Châtain) הוא שיער שצבע מרקמו הבסיסי הוא חום שנוטה לגוון זהוב או בלונד כהה עמום יחסית. בשיער השטני עשוי להופיע גוון ג'ינג'י עדין או חום בהיר בגוון חיטה ויש המכנים אותו "שיער שמש" בשל היותו מוזהב.
השיער השטני מאופיין ברמה גבוהה של הפיגמנט אומלנין, המעניק גוון חום, וברמה נמוכה של הפיגמנט פאומלנין, המעניק גוון אדמוני. השיער השטני נפוץ בעיקר באירופה ונדיר יחסית בשאר העולם. בעלי שיער שטני הם לרוב בהירי עור, ולעיתים גם מנומשים.
מקור השם
מקור השם בעברית הוא מהמילה בצרפתית לאגוזי ערמונים "Châtaignes" (הגייה: שָׁטֶיין), אגוזים בצבע חום עם מעט חום-בהיר.
אנדריי קירילנקו (מדינאי)
אנדריי פבלוביץ' קירילנקו (8 בספטמבר 1906 - 12 במאי 1990), מדינאי סובייטי, חבר המפלגה הקומוניסטית.
קירילנקו נולד במשפחת פועלים. בשנת 1931 הצטרף לשורות המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1936 סיים את לימודי הנדסה במכון לתעשיית תעופה בעיר ריבינסק. הוא שימש בתפקיד המזכיר הראשון של סניף המפלגה הקומוניסטית בדנייפרופטרובסק, ולאחר מכן ביקטרינבורג (לשעבר סוורדלובסק). בתקופת חרושצ'וב הצטרף לוועד המרכזי ובתקופת ברז'נייב גם לפוליטבירו ולמזכירות. בהיותו חבר הוועד המרכזי על המפלגה היה אחראי על התעשייה.
בשנות השישים היה סגן יו"ר הלשכה של הוועד המרכזי של הרפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית הסובייטית הרוסית. לאחר התפטרותו הכפויה של ניקיטה חרושצ'וב, הוא הפך לסגן הראשי של ליאוניד ברז'נייב בתוך הוועד המרכזי. מטרתו העיקרית הייתה להבטיח את בסיס הכוח של ברז'נייב, ואם אפשר, לחזק את עמדתו של ברז'נייב במפלגה. אנדריי קירילנקו היה המזכיר הארגוני הראשון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מההדחה של חרושצ'וב עד למותו של ליאוניד ברז'נייב. קירילנקו היה חלק מהמשמרת הוותיקה. זמן מה סומן כיורש פוטנציאלי של ברז'נייב, אולם לאחר שברז'נייב מת, בן חסותו צ'רניינקו, צבר מספיק חשיבות. בשנת 1982 חלה בשיטיון ועקב ניסיונו של בנו לערוק לבריטניה הוא אולץ לפרוש.
על פעילותו הוענק לו עיטור לנין (6 פעמים) ועיטור גיבור העמל הסוציאליסטי פעמיים.
אוניברסיטת מוחמד בן זאיד לבינה מלאכותית
אוניברסיטת מוחמד בן זאייד לבינה מלאכותית או MBZUAI (בערבית: جامعة محمد بن زايد للذكاء الاصطناعي) היא מוסד אקדמאי-מחקרי לתארים מתקדמים באבו דאבי. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2019, ומציעה תוכניות בתחום הבינה מלאכותית לתלמידים מקומיים ובינלאומיים. הקמת MBZUAI מהווה חלק "מאסטרטגיית איחוד האמירויות הערביות לבינה מלאכותית 2031", אשר אף הולידה הגדרת תפקיד חדש של שר ממשלתי (הראשון בעולם) לבינה מלאכותית.
האוניברסיטה מציעה מסלולי תואר שני ודוקטורט בתחומים: ראייה ממוחשבת, למידת מכונה, ועיבוד שפה טבעית.
גלי הסירה של קלווין
גלי הסירה של קלווין (Kelvin ship waves) הם גלים על פני המים שיוצרת סירה, או למשל, עוף מים, הנעים במים שקטים. גלים אלו מופיעים אחרי הגוף הנע כזוג "קרניים" שהמפתח הזוויתי ביניהם הוא בדיוק כלומר כ-\ 39^0, וזאת ללא תלות במהירות הסירה. גלי הסירה של קלווין נובעים מיחס הנפיצה של גלי מים עמוקים בגבול של אורכי גל גדולים,, והם תוצאה של התאבכות גלים היוצרת קוסטיקה (בלעז caustics). קוסטיקות קשורות במגוון של תופעות נוספות, שהמוכרות בהן הן הקשת בענן וריצודי האור על קרקעית של בריכת מים. הגלים נקראים על שמו של הפיזיקאי בן המאה התשע עשרה, הלורד קלווין.
הסבר מתמטי
עופות מים וסירות שנעים על פני המים יוצרים תבנית גלים אופיינית דמוית - נוצה, שהתיאור המתמטי שלה הוסבר לראשונה על ידי לורד קלווין, במסגרת מחקריו המעמיקים על ההידרודינמיקה של ספינות.
חוסה מריה ויטייר
חוסה מריה ויטייר (בספרדית: José María Vitier; נולד ב-7 בינואר 1954, הוואנה) הוא מלחין ופסנתרן קובני.
גלי הסירה של קלווין
הסבר מתמטי
קלווין התייחס לתנועה יחסית ישרה ובמהירות קבועה של מקור לחץ נקודתי על פני המים. כשמקור הלחץ נע, הוא מחולל גלי מים בתחום רחב של אורכי גל, אולם כל הגלים יימצאו בין זוג קרניים שנפגשות במקור הגלים ויוצרות זווית של \ 38.94^0. מאפייני תבנית זו הם בלתי תלויים במהירות ובגודל של מקור הגלים על פני תחום רחב של ערכים שלהם. הזוויות של התבנית אינן תכונות אופייניות של מים בלבד: כל זורם איזנטרופי ובלתי דחיס עם צמיגות נמוכה יפגין אותה ההתנהגות. יותר מכך, לתופעה זו אין שום קשר לטורבולנציה. כל הפיתוח של צורת התבנית מתבסס אך ורק על התאוריה הליניארית של זורם אידיאלי, כלומר על תאוריית הגלים של איירי. בנוסף, המים לא חייבים להיות נייחים; גם במקרה של עצם נייח המונח כאשר מים זורמים על פניו, כמו במקרה של נהר זורם (כל עוד המים עמוקים ויש מהירות יחסית בין העצם למים), תיווצר תבנית זהה.
חוסה מריה ויטייר
סגנונו המוזיקלי מאופיין בשילוב מוטיבים מהפולקלור הקובני והשפעות ג'אז עם ז'אנרים של מוזיקה קלאסית.
גלי הסירה של קלווין
הסבר מתמטי
אי-התלות של מאפייני התבנית נובעת ישירות מיחס הנפיצה של גלים על פני מים עמוקים (בגלי מים עמוקים אורך הגל קטן בהרבה מעומק המים). כשמקור הלחץ נע, הוא מייצר גלים שמתקדמים במהירויות מופע שונות, כאשר הגלים הארוכים יותר נעים מהר יותר. הגלים הארוכים ביותר, שנעים במהירות מופע שגדולה ממהירות מקור הגלים v, ייטמעו במים הסובבים כך שלא ניתן יהיה להבחין בהם בקלות. גלים אחרים בעלי מהירות מופע מתחת ל-v, לעומת זאת, יוגברו דרך התאבכות בונה וייצרו גלי הלם מובחנים, המופיעים במיקום קבוע ביחס למיקום הסירה.
חוסה מריה ויטייר
ויטייר כתב מוזיקה לקולנוע, לטלוויזיה לתיאטרון ולבלט, לצד יצירות לתזמורות סימפוניות וקאמריות, למקהלה, לפסנתר סולו, ולהרכבי ג'אז. מהידועות ביצירותיו הן "המיסה הקובנית" (Misa Cubana) והנעימה לסרט הקובני "תותים ושוקולד" (Fresa y Chocolate).
גלי הסירה של קלווין
הסבר מתמטי
כדי למצוא את הזווית המדויקת של תבנית הגלים, ניתן להיעזר בבנייה גאומטרית הבאה: נתייחס לנקודה T באיור; זו נקודת האמצע של הניצב SQ. נקודה זו מייצגת לאן הגיעו חבילת הגלים שהתקדמה במהירות החבורה. הזווית של חזית ההלם מתקבלת כזווית המרבית שיוצר התיכון PT (עם כיוון התנועה PQ) כאשר ערכי \theta רצים בין 0 ל-90 מעלות. בעיה זאת שקולה למציאת נקודת קיצון לפונקציה הבאה:
. גזירה נותנת:, הפתרון הוא: a = 0.71, ערך שמתאים לזווית ולזווית. ניתן להראות גם שזווית זו שווה במדויק ל-arcsin(1/3), תוצאה שניתן לפרש אותה גם כאילו לכל העצמים שנעים ומחוללים גלי שטח על פני תווך דיספרסיבי (מים עמוקים) יש "מספר מאך אפקטיבי" 3.
האבחנה שתוצאה זו חלה רק במים עמוקים מובילה ישירות גם למגבלות הפיתוח של צורת התבנית: במהירויות גבוהות מדי של מקור הגלים, גלי המים הנוצרים הופכים ארוכים מאוד, ואורך הגל שלהם הופך בר-השוואה לעומק המים - כך שיחס הנפיצה במים עמוקים אינו תקף יותר (מצב כזה לא קורה באוקיינוס הפתוח, אלא בנהרות מהירים או אגמים רדודים). בדומה לכך, במהירויות נמוכות מדי, אורכי הגל הקצרים שנוצרים הם אופייניים לגלים קפילריים, להם יחס נפיצה שונה מזה של גלי מים עמוקים, כך שהפיתוח לא תקף יותר.
שפות מיווק
משפחת שפות מִיוּוֹק (Miwok או Miwuk, במיווק: Miw·yk []), המכונה גם מוֹקװֵּלוּמְנָן (Moquelumnan) היא קבוצת שפות בסכנת הכחדה המדוברות בפי עמֵי במרכז קליפורניה שבארצות הברית, מאזור מפרץ סן פרנסיסקו במערב ועד סיירה נבדה במזרח. קיימות שבע שפות מיווק, ארבע מהן בעלות ניבים אזוריים מובהקים. ישנם כמה עשרות דוברים של שלוש שפות מיווק–סיירה, ונכון ל-1994 היו שני דוברים של אגם מיווק. השפה המוכרת ביותר היא מיווק של סיירה הדרומית, שבה מקור השם יוסמיטי. השם "מיווק" מגיע מהמילה "miw·yk" בשפת מיווק–סיירה הצפונית, שפירושה "אנשים" או "אינדיאנים".
מיון שפות מיווק
משפחת השפות כפי שהוצעה על ידי מיתוּן (Mithun1999):
פרוטו-מיווק
שחזורים של שמות צמחים ובעלי חיים בפרוטו-מיווק בוצעו על ידי קתרין קלהאן ב-2014:
תאגיד סיירה נבאדה
תאגיד סיירה נבאדה או SNC (ראשי תיבות באנגלית של: Sierra Nevada Corporation) הוא תאגיד אמריקאי בבעלות בלעדית של זוג המיליארדרים פַתִיח (מנכ"ל) ואֶרֶן (נשיאה) אוֹזְמַן, אמריקאים שהיגרו מטורקיה. התאגיד עוסק המערכות אלקטרוניות, ואינטגרציה, עם התמחות בלוויינים זעירים, טלרפואה, מערכות שו"ב, הגנת סייבר ועוד. התאגיד מקיים חוזים קבועים ומתחדשים עם גורמים ביטחוניים כגון הכוחות המזוינים של ארצות הברית, נאס"א, התעשייה האווירית, וכן חברות חלל פרטיות. משרדיה הראשיים בספארקס, נבאדה.
ל-SNC חברות בת וחברות מסונפות, עם כ-3,000 עובדים ב-34 מקומות, ב-19 ממדינות ארצות הברית, וכן באנגליה, גרמניה וטורקיה.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1963 על ידי ג'ון צ'יסהולם. בתחילה כעסק קטן עם מספר עובדים, שפעלו בהאנגר מטוסים בסטיד, נבאדה. בשנת 1994 נרכשה החברה על ידי הזוג אוזמן. פתיח אוזמן היה אחד העובדים הוותיקים (13 שנה) אז בחברה. על אף ההצלחה שלה זכו, תאגיד סיירה נבאדה מאז בבעלות פרטית בלעדית של הזוג אוזמן והונם האישי הוערך בשל כך (יולי 2018) בכ-1.3 מיליארד דולר (לכל אחד).
אליפות העולם בשחייה 2014 (בריכת 25 מטר)
אליפות העולם השתים עשרה בשחייה (בריכת 25 מטר), נערכה בדוחה, קטר, ב-3 - 7 בדצמבר 2014. האליפות כללה תחרויות שחייה, בבריכת 25 מטר, בהשתתפות 1300 שחיינים מ-174 מדינות ב-46 משחים שונים (17 משחים אישיים לנשים ולגברים, 5 משחי שליחים לנשים ולגברים ו-2 משחי שליחים משולבים שכללו כל אחד מהם, שתי שחייניות ושני שחיינים).
פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA) הודיעה ב-14 בדצמבר 2010 שקטניה, איטליה תארח את אליפות העולם ה-12 בשחייה (בריכת 25 מטר). ב-4 באפריל 2012 הוחלט להעביר את האליפות לדוחה קטר.
לראשונה באליפות זו נוספו 6 משחי שליחים (4x50 מטר חופשי ו-4x50 מטר מעורב), 2 לנשים, 2 לגברים ו-2 מעורבים בשתי שחייניות ובשני שחיינים.
ארצות הברית שזכתה ב-3 האליפויות הקודמות במקום הראשון, דורגה רק במקום ה-9, עם שתי מדליות זהב בלבד, שתיהן במשחי שליחים, 9 מדליות כסף (יותר מכל מדינה אחרת) ו-5 מדליות ארד ובסך הכל 16 מדליות (יותר מכל מדינה אחרת).
שיאי עולם
23 שיאי עולם חדשים נקבעו באליפות זו, מהם 15 לנשים, 7 לגברים ו-1 במשחה שליחים משולב (נשים וגברים).
קטינקה הוסו קבעה 4 שיאי עולם חדשים אישיים.
יוסף שם-טוב (וטרינר)
ד"ר יוסף (סינטו) שם-טוב (א' שבועות תרל"ט, 28 במאי 1879, סֶרֶס, יוון – כ"ה בתמוז תשכ"ז, 2 באוגוסט 1967, תל אביב). הרופא הווטרינר העברי הראשון שהשתקע בארץ ישראל, ממונה על הלשכה הווטרינרית במחוז ירושלים בתקופה העות'מאנית ורופא וטרינר ממשלתי בירושלים בתקופת המנדט הבריטי עד פרישתו לגמלאות ב-1935.
קורות חייו
נולד למשפחת יוסף בעיר סֶרֶס שבצפון יוון. בן זקונים, אח לאחד-עשר אחים ואחיות. ב-1896, לאחר סיום הלימודים, תחילה בבית-הספר היסודי בעיר הולדתו ואחרי כן בגימנסיה כי"ח בעיר המחוז סלוניקי, נתקבל שם-טוב–סינטו ללימודים בבית-הספר הממלכתי הגבוה לווטרינריה באיסטנבול. מוסד מדעי זה נוסד אך שנים ספורות קודם לכן, ושפת הלימוד המרכזית בו הייתה צרפתית. שם-טוב ואחד-עשר חבריו למחזור השמיני נבחרו מקרב מועמדים מכל רחבי האימפריה העות'מאנית. הממשלה מימנה את שכר הלימוד והמחיה שלהם במשך ארבע השנים, בתנאי פנימייה, תמורת התחייבותם לשירות ממשלתי בהמשך דרכם. עם סיום לימודיו בשנת 1900 הוצב לעבודה בערי השדה ועבד בעיקר בביעור מחלות מידבקות בבעלי-חיים. תחילה, למחצית השנה באדריאנופול, ואחר כך, למשך כשלוש שנים, במאניסה שבנפת סמירנה, שם פעל לעצירת מגֵפת דֶבֶר הבקר, מחלה נגיפית קטלנית שהשתוללה באנטוליה. לריפוי בהמות שנדבקו בה הזריק שם-טוב נסיוב אשר הופק במעבדות המכון הבקטריולוגי האימפריאלי באיסטנבול. כאשר נתקל במקרי מחלה שלא הגיבו לטיפול המקובל, ניסה מינונים שונים של הנסיוב עד להצלחת הריפוי. את ממצאיו החדשניים סיכם ופרסם בצרפתית – אחת משש השפות שבהן שלט. בשנת 1904 נשלח שם-טוב לארץ ישראל לטפל באותה מחלה מגפתית אשר פגעה בעדרי הסולטאן. אלה הוחזקו בשלוש חוות בארץ בסביבות חברון ועזה, ולפיכך קבע את מקום מגוריו בחברון וממנה יצא על סוסו למסעותיו לעדרים ולכפרים הנגועים. שם-טוב גילה שמקור המחלה בבקר שהובא ארצה מאדריאנופול ולא, כפי שסברו, ממצרים ומסודאן. הבקר הנגוע הגיע מחוף יפו לשוק הבהמות בלוד, ומשם – לרחבי הארץ. שם-טוב הצליח לעצור את התפשטות המחלה באמצעות הטלת הסגרים ובידוד בהמות חולות, על פי כללי תורת האפידמיולוגיה. בבהמות יקרות-ערך טיפל באמצעות הנסיוב. בגיליון יום שישי, 3 ביוני 1904 של "השקפה" – עיתונו של אליעזר בן-יהודה – פורסמה מודעה כלהלן: "תודה. אני חושב לחובה לי להגות את תודתי והכרת טובה להאדונים ד"ר שם-טוב יוסף וד"ר עלי ראסיס, רופאי בהמות, שטרחו והשתדלו לרפא את בהמותיי שנחלו ממחלת הדבר של הבהמות ויצילו אחת עשרה בהמות. ברגשי כבוד, אלטר ברנבלום". בתוך כשלוש שנים הושלמה הדברת המחלה באזורנו. שלמה דורי, ממנהיגי ענף הרפת בארץ, מציין כי בארץ ישראל "קם אי בריא בים של חולי" כתוצאה ממעשיו של שם-טוב.
בעקבות הצלחתו התמנה ד"ר שם-טוב על ידי הממשלה לתפקיד הרופא הווטרינר המחוזי. בין לבין נשא שם-טוב לאישה את ססיליה (זיסל), בתם של בעלי הבית שבו התגורר בחברון – אלתר ריבלין, יליד רוסיה, מנכבדי העדה האשכנזית, נציג היהודים במועצת העיר חברון, ואשתו חסיה ריבלין, ילידת חברון. הזוג הצעיר עקר לירושלים והתגורר ברחוב החבשים, שם נולדו ילדיהם. עם נישואיו שינה במעט את שמו משם-טוב (סינטו) יוסף ליוסף שם-טוב.
במשרתו הממשלתית החדשה עסק שם-טוב, בין היתר, בפיקוח על השחיטה מבחינת ההיגיינה של הבשר ובמניעת מחלת הכלבת, שהגיעה בשנים מסוימות (בעיקר ב-1912) לממדים מגפתיים. ב-1909 היה אחד ממייסדי חברת צער בעלי-חיים בירושלים ועבד בה "שלא על מנת לקבל פרס". העיתון "אלקֻדס" כותב בגיליונו מיום 14 במרץ 1913 דברי שבח על חברת צער בעלי-חיים בירושלים: "רופא-הבהמות של האגודה, ד"ר פינטו [צ"ל סינטו] מתמסר לעבודתו במסירות רבה. הוא וחברי אגודת צער בעלי-חיים עושים מאמצים רבים כדי להקל על סבלן וטרחתן של הבהמות... יגמול האל כפועלם". ד"ר שם-טוב היה שותף פעיל בהקמת בית חולים לבעלי-חיים (בשטח בריכת הסולטאן שלרגלי הר ציון). בית החולים הזה נסגר בעת מלחמת העולם הראשונה, אבל חזר לפעול אחרי כן בפיקוחו של ד"ר שם-טוב.
ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויס שם-טוב בן ה-36 לצבא הטורקי. הוא שירת בארבע שנות המלחמה כרופא-וטרינר צבאי בחזיתות ארץ ישראל (בעזה, יריחו, יסוד המעלה ובגולן) כרופא וטרינר ראשי בבית החולים לגמלים, ושנה אחת שירת בחזית גליפולי. עם תום המלחמה חזר לירושלים, והתחדש מינויו תחת השלטון החדש, הבריטי, כרופא וטרינר ממשלתי. בזיכרונותיו מספר מוסא עלמי בחיבה על מפגשו עם רופא-וטרינר יהודי-ספרדי, דובר ערבית-פלסטינית, שטיפל בו כששבר את צלעותיו בעת ההפלגה מאיסטנבול לארץ ישראל ב-1919.
ביולי 1922 השתתף ד"ר שם-טוב באספת היסוד של הסתדרות הרופאים הווטרינרים העבריים, שנערכה בבית ד"ר יצחק סמסונוב בשדרות בת גלים שבחיפה. מספר המשתתפים באותה אספה – ארבעה.
עוד בימים שקדמו למלחמת-העולם רכש ד"ר שם-טוב חלקת קרקע ממזרח לירושלים, במקום שבו החלה להיבנות ב-1921 שכונת תלפיות. מעשה יוצא-דופן זה מתואר בסיפורו של עגנון "הסימן": "לדור כאן אי אפשר היה, שרחוק הוא המקום מן היישוב ולא היה בו סימן של יישוב ולא שום נפש חיה, חוץ מעוף השמים ומיני שרצים... לגלגו עליו כל הפקחים שבירושלים ואמרו, קבר אותו אדם את מעותיו במדבר". שם-טוב נטע בחלקתו שקדים, הקים עליה סוכת קיץ ולעיתים הביא עמו לשם את אשתו הצעירה ואת ילדיו הרכים. בשובו מן המלחמה שיקם את מטע השקדים שנהרס, ועל הקרקע שרכש נבנו לימים כמה מבתי שכונת תלפיות. משפחת שם-טוב התגוררה שם ברחוב ביתר (שנודע קודם לכן בשם דרך אפרתה, וכיום נקרא רחוב בית הערבה). במלחמת העצמאות נאלצה משפחת שם-טוב לעזוב את ביתה זה, ובהפגזות נפגע המקום והרבה מחפציו ומסמכיו של שם-טוב כלו באש.
ד"ר יוסף שם-טוב פרש לגמלאות מן השרות הממשלתי ב-1935. עד סוף ימיו החזיק ברישיון הממשלתי מס' 1 לעיסוק ברפואה וטרינרית. הוא "האריך ימים וחזה בשיבת ציון ובבניין הארץ, בשגשוג המשק החקלאי ובהגדלה במספר הקולגים הנותנים שרות וטרינרי ענֵף לבעלי חיים". נפטר בשנת 1967, שש שנים אחרי מות אשתו, והוא בן 87 שנים. הניח אחריו את ילדיו, רבקה (1911), מרגלית (1914) ומשה (1916), נכדים ונינים.
פתחיה בר-שביט
פתחיה בר-שביט (16 בינואר 1940- 16 בינואר 2012) היה כלכלן ישראלי, שימש ככלכלן הראשי של בנק הפועלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בן יחיד ליעקב ושרה בר-שביט. כילד עבר עם משפחתו לרחובות, שם בילה את מרבית חייו ושם גר בבית ילדותו, עד מותו. התחנך בבית חינוך רחובות והיה מרכז אזורי של "התנועה המאוחדת". לאחר סיום לימודיו התגייס לשירות צבאי בגרעין נח"ל עבדת, איתו הגיע מאוחר יותר לקיבוץ האון שלחופי הכנרת, שם עבד במטעי הבננות וכיהן כמזכיר הקיבוץ. בקיבוץ האון הכיר את שלומית, לה נישא בשנת 1963. לזוג שני ילדים.
For the Night
"For the Night" (בעברית: להלילה) הוא שיר של הראפר האמריקאי פופ סמוק, בו משתתפים הראפרים האמריקאים ליל בייבי ודה-בייבי. הוא יצא לאור כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של פופ סמוק, "Shoot for the Stars, Aim for the Moon". במקור, השיר אמור היה אמור להיות מבוצע עם YoungBoy Never Broke Again, אולם פופ סמוק הרגיש כי "העיתוי לא היה נכון". זהו השיר המצליח ביותר של פופ סמוק במצעדים השונים, והופיע לראשונה במקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100.
פתחיה בר-שביט
ביוגרפיה
בשנת 1966 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1972 סיים בהצטיינות יתרה את לימודיו לתואר שני בכלכלה, גם כן באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיו, עבד כמורה לפיזיקה ומתמטיקה באורט רחובות ובישיבת פורת יוסף. לאחר שסיים את לימודיו המשיך באקדמיה כמרצה לכלכלה במכללת תל חי ובאוניברסיטת תל אביב, שם הועסק גם כמתרגל.
בשנת 1973 החל לעבוד במחלקה הכלכלית של בנק הפועלים, אשר באותה תקופה הייתה מחלקה קטנה בניהולו של יוסי ריגר. כאשר פרש ריגר מתפקידו בשנת 1977 קודם בר-שביט לתפקיד מנהל המחלקה, המשמש ככלכלן הראשי של הבנק, תפקיד בו החזיק עד פרישתו מבנק הפועלים בשנת 2003. תחת ניהולו עסקה המחלקה בעיקר בעריכת תחזיות אינפלציוניות של ישראל. נושאים נוספים בהם הייתה מעורבת המחלקה הם דירוג סניפי הבנק על פי רווחיותם, תכנון פיננסי של הבנק, וסקירות מקרו-כלכליות של הכלכלה העולמית.
בתחילת 2003, לאחר פרישתו מבנק הפועלים, נכנס בר-שביט לתפקיד הכלכלן הראשי של חברת "חיסונים פיננסים", חברה העוסקת במתן ייעוץ פיננסי וייעוץ בניהול סיכונים. בתפקיד זה עסק בר-שביט בניתוח וחיזוי המגמות המאקרו כלכליות, תוך דגש על הערכות בתחומים המוניטריים והפיננסיים. במקביל המשיך להיות פעיל בזירת הכלכלה הישראלית ולפרסם מאמרים בעיתונות הישראלית.
תפקידים נוספים בהם כיהן בר-שביט הם חבר בוועדות ההשקעה של "פעילים" (ניהול תיקים) ו"פקן" (קרן נאמנות), חבר בדירקטוריון בית ברל, "תגמולים" ו"יתר" (קופות גמל) ושל חברת "ברינקס" ויו"ר עמותת ידידי בית חולים קפלן. בר-שביט אף פיתח משחקי הגיון וחשיבה, שהמוכרים שבהם הם "טקטיקס" ו"מטיקס" – משחקי לוח טקטיים המשווקים על ידי חברת "אורדע".
רצועת הניוד
ב-1990 הציע בר שביט את מודל רצועת הניוד המוכרת גם בשמה "רצועת האלכסון". המודל אומץ והוכנס לשימוש בשנת 1991 על ידי נגיד בנק ישראל דאז יעקב פרנקל במטרה לווסת את שערי מטבע החוץ ולהטיב את השליטה בקצב האינפלציה.
ראול מרטין
ראול מרטין (בספרדית: Raúl Martín) הוא צייר ומאייר ספרדי המתמחה באמנות פלאונטולוגית, ענף של אמנות ומדע העוסק בשחזור אמנותי של בעלי חיים ובתי גידול פרה-היסטוריים הנחקרים במסגרת מדע הפלאונטולוגיה. הוא ידוע בעיקר בזכות איורי הדינוזאורים והתנינאים שלו, שמצוירים בסגנון היפר-ריאליסטי ומופיעים במוזיאונים רבים בכל העולם כולל במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, מרכז המדע של מרילנד וחברת פורט פק לפלאונטולוגיה. בנוסף, הוא פרסם בכתבי עת ומגזינים רבים בהם סיינטיפיק אמריקן ונשיונל גאוגרפיק. הוא עובד עם המחלקה לפלאונטולוגיה של האוניברסיטה האוטונומית של מדריד בספרד, בה הוא גר. מרטין מצייר בסגנון היפר-ריאליסטי ולמד ציור בכוחות עצמו (אוטודידקט). הוא שואב השראה מציירים היפר-ריאליסטים בהם ריצ'רד אסטס, צ'אק קלוז ואנטוניו לופס גרסיה. מבחינת טכניקה, הוא מצייר בצבעי אקריליק אך גם בצבעי שמן, פסטל ועפרונות. מאז שנות ה-2000 הוא מצייר גם באמצעות מחשב. יצירתו הידועה ביותר היא כנראה הציור של התנינאי הענק דיינוסוכוס המזנק על אלברטוזאורוס, שהתפרסה בנשיונל גאוגרפיק ב-2009. יצירות נודעות נוספות הם של סרקוסוכוס, טירנוזאורוס רקס וזאורופודים ענקיים דוגמת ארגנטינוזאורוס, סופרזאורוס ודיפלודוקוס.
מבצע ליטני
מבצע ליטני (כינויו הצבאי של המבצע היה "אבי החכמה") הוא מבצע צבאי שנערך בחודש מרץ 1978 ובו חדר צה"ל לאזור הדרומי של לבנון עד נהר הליטני, והחזיק בשטח זה במשך כשלושה חודשים, עד נסיגתו חזרה לגבול הבין-לאומי. מטרת המבצע הייתה לפגוע בתשתיות ארגוני הטרור הפלסטינים בדרום לבנון, ובכך להפחית את פעילותם כנגד מדינת ישראל ואזרחיה.
ארגוני הטרור הפלסטיניים בדרום לבנון
בסוף שנות ה-60 החלו ארגוני הטרור הפלסטיניים ובמיוחד אש"ף, לקיים פעילות מאורגנת במחנות אימונים שהקימו בדרום לבנון, והשתמשו במחנות אלו כבסיס לפעולות טרור נגד ישראל. תהליך זה הואץ בעקבות דחיקתם של הארגונים הפלסטינים מירדן בעקבות אירועי ספטמבר 1970. במהלך שנות השבעים בוצעו פעולות טרור רבות נגד מטרות ישראליות, פעולות שמבצעיהן יצאו מלבנון. פיגוע כביש החוף (שכונה גם "אוטובוס הדמים"), שהיה ב-11 במרץ 1978 ובו נרצחו 35 ישראלים בלב ישראל, הביא את ממשלת ישראל להחלטה לבצע פעולה צבאית שתביא לתוצאות ממשיות במלחמה נגד ארגוני הטרור הפלסטינים בדרום לבנון.
ההתקרבות בין ישראל ובין הנוצרים בלבנון
במקביל להתחזקות הארגונים הפלסטינים בלבנון, חלה התקרבות בין ישראל ובין הנוצרים בלבנון. בזמן מלחמת האזרחים בלבנון שהתרחשה בשנים 1975–1976, הפעילה ישראל את מדיניות הגדר הטובה והחלה לספק נשק ולאמן כוחות של נוצרים לבנונים, אם כי במידה מוגבלת. כניסת סוריה ללבנון בסיום מלחמת האזרחים לוותה בהסכמה סורית-ישראלית שהכוחות הסוריים לא יעברו את נהר הליטני.
ממשלת ישראל השמונה עשרה בראשות הליכוד, שעלה לשלטון במאי 1977, הידקה את שיתוף הפעולה עם הנוצרים שבדרום לבנון והפכה אותו לגלוי, במטרה לבלום התקרבות הארגונים הפלסטינים לגדר הגבול עם ישראל. ב-2 במרץ 1978 פשט כוח של אש"ף על הכפר מרון א-ראס הסמוך לגבול עם ישראל, והצליח להשתלט על כלי נשק וכלי רכב שסופקו לנוצרים על ידי צה"ל. ישראל הייתה מעוניינת להוכיח לבני בריתה הנוצרים כי היא מחויבת להגנתם ולא תשלים עם פעולות מסוג זה.
מהלך הלחימה
בליל 14 במרץ 1978, שלושה ימים לאחר פיגוע כביש החוף, נכנסו כוחות חי"ר ושריון של צה"ל לדרום לבנון בארבע גזרות עיקריות, לאחר ריכוך ארטילרי ואווירי של חילות התותחנים, האוויר והים. שר הביטחון, עזר ויצמן, המליץ על כניסה לעיר צור ולמחנה הפליטים הסמוך אליה – אל רשידיה, אולם הרמטכ"ל, מרדכי גור התנגד למהלך מחשש לריבוי נפגעים בכוח התוקף, וכך נמנעו הכוחות הישראלים מכניסה לשטח העירוני ונוצרה מובלעת צור. לימים, רפאל איתן, שהיה ראש אג"מ בעת המבצע, מתח ביקורת בזיכרונותיו על ההחלטה שלא להיכנס לצור, בטענה שייצוב השליטה בכל הקו מדרום לליטני היה מחליש משמעותית את אש"ף ומונע חיכוכים עתידיים עם כוחות UNIFIL.
בין היתר פעלה במבצע אוגדת הקחצ"ר, בפיקוד קצין חי"ר וצנחנים ראשי, תא"ל אורי שמחוני. כוחות האוגדה היו מפוצלים לשני צוותי קרב, כאשר על האחד פיקד ראש מדור תורת לחימה במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, יורם יאיר, ועל האחר פיקד מפקד חטיבת בית ספר למ"כים, אל"ם יצחק מרדכי. הצוות הקרבי המשולב בפיקוד יאיר כלל כוחות שריון ואת גדוד 906 (שועלי הנגב), גדוד קורס המ"כים של הנח"ל בפיקודו של סא"ל גבי פארן, ואת גדוד 17 (אריות הגולן), גדוד קורס המ"כים של גולני, בפיקודו של סא"ל שלמה פרידמן עם סגנו רס"ן שלמה בשן. הכוח בפיקוד של סמג"ד 17, רס"ן שלמה בשן, כבש את תל שעלבון שממערב לבינת ג'בייל, אשר התגלה לכוח צה"ל שתקף אותו, כיעד מבוצר רווי בבונקרים מבוטנים עם מכסי ראש מבטון ותעלות קשר עמוקות. הכוח הציב כוחות חיפוי כבדים, ולמרות אש שנורתה עליו מן התל, חדר ליעד דרך תעלת קשר צפונית שחיברה את התל לאזור המגורים של המחבלים, ובקרב מטווחים קצרים ביותר חיסל את המחבלים והבריח את הנותרים. בתנועה אל היעד, נפתחה על כוח הסמג"ד אש מאזור הטרסות, והכוח נאלץ לחסל מספר חוליות מחבלים שארבו להם במהלך ההתקרבות אל התל המבוצר. בקרבות היתקלות אלו חיסל כוח הסמג"ד 9 מחבלים מטווחים קרובים תוך שחיילי צה"ל מזוהים על ידי המחבלים, ונפתחת לעברם אש מטווחים של מטרים בודדים. על פלוגה מן הגדוד עליה פיקד גיורא ענבר, הוטל לכבוש את נ.ג. 850 שהיה מוצב קדמי של המחבלים ואשר היה מאויש בעת שכוחות פלוגה א' תקפו אותו. כוחות הגדוד הרגו כחמישים וחמישה מחבלים. גדוד 906 בפיקודו של גבי פארן, שהמתין להבקעת הציר על ידי גדוד 17, נשלח עם שחר, מיד לאחר כיבוש תל שעלבון ונ.ג. 850 לעומק המערך וכבש את בית יהון בפעולה רכובה משוריינת.
הכוח בפיקוד מרדכי, אשר כלל את גדוד 450 (האריה המעופף), גדוד קורס המ"כים של הצנחנים וכן כוחות מילואים של חטיבת ביסלמ"ח, כבש את הכפר מארון א-ראס ואת העיירה בינת ג'בייל והרג כחמישים מחבלים. כוח שריון ועמו לוחמי יחידה מובחרת עליו פיקד עוזי דיין, פעל בבינת-ג'בל והיה אחראי להריגת כעשרה מחבלים. בשלב השני שלאחר ליל הקרבות הראשון פעלו כוחות יצחק מרדכי ויורם יאיר בפעולה מהירה בעומק השטח, כשהם מתגברים על מערכי מחבלים באזור כפר קאנא וכפרה. במהלך הקרבות נהרגו ארבעה לוחמים מגדוד 17: שלושה מהם עלו על מטען צד בהיותם מובילים את שדרת הנגמשים על הציר שבין נ.ג. 850 לתל שעלבון, ולוחם נהרג בעת הלחימה בתעלות בתל שעלבון. כמו כן פעל במבצע כוח מבית הספר לקצינים עליו פיקד מפקד בה"ד 1, אל"ם דורון רובין. הכוח כבש את טייבה ואת ע'נדוריה והיה אחראי להריגת כתשעה עשר מחבלים.
חטיבת גולני, בפיקוד אמיר ראובני, פעלה במבצע כחלק מעוצבת געש עליה פיקד תא"ל אורי אור. כשלרשות החטיבה היו שני גדודים אשר להם סדר כוחות מוקטן, וכן סיירת גולני. כוחות החטיבה ובהם גדוד 13 (גדעון) בפיקוד רס"ן שמואל צוקר, כבשו את העיירה אל חיאם, שם הרגו כחמישה מחבלים. גדוד 12 (ברק) של החטיבה כבש את תל דהור ותל עכוש. המג"ד, סא"ל עמנואל הרט, פיקד על כיבוש תל דהור, והסמג"ד, רס"ן אשכנזי, הוביל את הפשיטה על תל עכוש, נפצע במהלך הקרב על היעד, אך המשיך לפקד על הכוח עד גמר הלחימה. בהמשך המבצע לחמו כוחות מחטיבת גולני כדי לטהר את הציר מע'נדוריה מערבה והרגו כשנים עשר מחבלים.
חטיבת הצנחנים בפיקודו של אל"ם אמנון ליפקין-שחק, לחמה בגזרה המערבית של דרום לבנון. את החטיבה הוביל הפלנ"ט בפיקוד אבנר טלמון עד לכפר ג'בין שאותו כבש גדוד 202, בפיקוד סא"ל שבתאי פולג, באמצעות איגוף שאפשר את תקיפתו מן העורף. גדוד הנח"ל המוצנח, עליו פיקד סא"ל יאיר רפאלי, כבש את הכפר שמע בסיוע גדוד שריון וכן את הכפר מג'דל-זון. בסריקות שערכו הצנחנים בכפרים הלבנוניים נתפסו אמצעי לחימה רבים ובהם מרגמות כבדות. עם השלמת כיבוש היעדים שהוקצו לחטיבה, מיקמו הצנחנים מחסומים והמתינו לפקודות נוספות. ג'יפ ומשאית-קשר של החטיבה חצו בשל טעות בזיהוי את אחד המחסומים ונקלעו לקרב עם מחבלים דרומית לראשידייה שבפאתי העיר צור שפתחו עליהם באש מן המארב. כתוצאה מן הירי נפגעו ארבעה אנשי קשר. כוח בפיקוד רס"ן ראובן הקר, סגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח, מיהר למקום. אליו הצטרף מפקד סיירת צנחנים, רס"ן יעלון שהוביל כוח לוחמים מן הנח"ל המוצנח לאיגוף והרג את המחבלים.
לקראת סיום המבצע ביצע כוח מיחידת שלדג, שהייתה באותם ימים כפופה למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי והייתה מסונפת לצנחנים, סיור לאיסוף מודיעין בקרבת העיירה חאצביא מעבר לקווים בהם שלט צה"ל. הכוח נקלע למארב מחבלים ומטען חומר נפץ הופעל כלפי המשאית בה נסע הכוח. אחד ממפקדי הצוותים שלמה נמרודי, נפצע קשה ואיבד את רגלו. מפקד הפלוגה, אריק שור, פעל בקור רוח והצליח לחלץ את הכוח מהשטח בבטחה.
חלק גדול מהאזרחים בדרום לבנון ומאנשי אש"ף נסוגו לצפון עוד בטרם החלה הלחימה. למעשה, ברוב החזיתות לא הייתה התנגדות ממשית לצה"ל וקרבות שבהם היו לצה"ל אבדות בנפש התרחשו בנקודות בודדות. כוחות צה"ל כבשו בתחילה רצועה ברוחב של כ-10 ק"מ ולאחר מכן הגיעו לנהר הליטני ועסקו בהשתלטות על הכפרים שבדרום לבנון. בתגובה למבצע הפגיז אש"ף את יישובי צפון ישראל בקטיושות ומן הירי נהרגו שני תושבי קיבוץ מנרה. לאחר שישה ימים, ב-21 במרץ, הורה שר הביטחון עזר ויצמן לכוחות צה"ל להתחיל בנסיגה לקו הגבול הבינלאומי. בפועל נמשכה נסיגה זו כשלושה חודשים והסתיימה בחודש יוני.
חיל האוויר במבצע
על פי מפקד חיל האוויר, האלוף דוד עברי, לחיל האוויר היו שתי מטרות עיקריות במבצע: תקיפת מטרות שאליהן כוחות היבשה אינם יכולים להגיע, והשתלבות בלוחמת היבשה והגשת סיוע.
פעולותיו של חיל האוויר הישראלי במהלך המבצע כמעט ולא נתקלו בהתנגדות, שכן הסורים נמנעו מהתערבות בלחימה, ומערכות הנ"מ פעלו בצורה מוגבלת, שלא כמו במלחמת יום הכיפורים, והטייסים הישראלים היו חופשיים מחשש להפעלת סוללות טילים. בשל כך, יכול היה חיל האוויר הישראלי להגיש סיוע רב לכוחות היבשה. במהלך המבצע, פעל חיל האוויר כ"עמוד אש" שהתקדם לפני כוחות היבשה, וכך חסך אבדות רבות. במקביל, פעלו כוחות האוויר כנגד המחבלים שפתחו בהפגזות על יישובי הגליל. במהלך המבצע, פגע חיל האוויר במחסני תחמושת, ובארבעה נמלים ובסיסים ימיים. כמו כן, מטוסי ה-F-15 איגל של חיל האוויר פעלו במבצע ליטני לראשונה, כאשר מטרתם הייתה למנוע התערבות של חיל האוויר הסורי, ולבצע פטרול וכוננות בלבד.
במהלך המבצע, הוטלו מן האוויר מאות טונות של פצצות, וחיל האוויר ביצע 323 גיחות לתקיפה, ומאות גיחות קרב.
אירועים בתקופת הנסיגה
עם סיום המבצע, ב-5 באפריל, שישה חיילים ואזרח יצאו עם רכב לטיול, עברו את המחסומים שהציבו חיילי צה"ל באופן מכוון ונכנסו לשטחים שלא בשליטת צה"ל. בהתקלות עם מחבלים נהרגו 4 מהחיילים, חייל ואזרח הצליחו להמלט, אך חייל המילואים אברהם עמרם נשבה, ושוחרר מאוחר יותר בעסקת שבויים עם ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית. בעקבות כך מפקד גדוד 202 סא"ל שבתאי פולג הודח, ותא"ל אורי שמחוני הצליח לשכנע את הרמטכ"ל לחזור בו מכוונתו להדיח גם את מח"ט הצנחנים אמנון ליפקין-שחק.
תוצאות המבצע
כתוצאה מהמבצע נוצרה מציאות חדשה בדרום לבנון. אש"ף נדחק אל מעבר לנהר ליטני ונוצרו שני בלמים שנועדו למנוע ממנו את החזרה אל הגבול עם ישראל. הבלם הראשון היה כניסת כוח ההתערבות הבינלאומי מטעם האו"ם, יוניפי"ל (UNIFIL - UN Interim Force in Lebanon, כוח האו"ם הזמני בלבנון). הכוח הוקם בעקבות החלטה 425 של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-19 במרץ ושקראה לנסיגה מלאה של ישראל מלבנון, והתייצב על קו הגבול שנודע מאז בשם "הקו הכחול". הבלם השני היה המובלעת שנוצרה בדרום לבנון ושנשלטה על ידי המיליציות הנוצריות בראשותו של סעד חדאד. מיליציות אלו קיבלו חיזוק משמעותי לאחר מבצע ליטני, הן בציוד והן בהיקף האימונים, דבר שהפך אותם לצבא חצי סדיר שכונה בשם צבא לבנון החופשית ובהמשך שינה את שמו לצד"ל – צבא דרום לבנון.
ישראל ספגה פרסום עולמי שלילי בשל פגיעה באזרחים בזמן הלחימה, ויוחסה לה גם האחריות ליצירת זרם של 200 אלף פליטים, רובם שיעים, שנסו צפונה לכיוון ביירות.