cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זודיאק (סרט)
עלילה
בשנת 1971, הבלשים טוסקי וארמסטרונג מתחקרים את ארתור ליי אלן, חשוד ברצח דרלין פרין. אלן מתנהג באופן מחשיד בזמן התחקור, והבלשים שמים לב שהוא עונד שעון עם סמלים מגלגל הזודיאק, עם אותו הסמל של הרוצח. לעומת זאת, מומחה בניתוח כתב יד מתעקש שאלן לא כתב את מכתבי הזודיאק. אייברי מקבל מכתב שמאיים על חייו; הוא הופך לפרנואידי, ומתחיל להשתמש בסמים ולשתות אלכוהול.
בשנת 1983, גרייסמית' עוקב אחרי אלן לחנות, בה הוא עובד כפקיד. השניים נתקלים לקצרה עד שגרייסמית' עוזב. שמונה שנים לאחר מכן, הקורבן מייק מיג'ו נפגש עם הרשויות ומזהה את אלן דרך תמונה. בעוד הרשויות עוברות אחר חנות ספרים, עותקים של ספר של גרייסמית', "זודיאק", מופיעים.
הסרט מסתיים בכיתוב בו מתואר שלאחר מותו של אלן, בדיקה מצאה שאין קשר בין ה-DNA של אלן ובין דגימה שנאספה מאחד מהבולים ממכתבי הזודיאק.
אתר ההנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה
אתר ההנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה (בעבר אתר ההנצחה לחללי חיל התחזוקה) הוא אתר הנצחה ואנדרטה לחללי חיל הלוגיסטיקה השוכן ביערות מודיעין סמוך לתל חדיד ולמחלף בן שמן.
מבנה האתר
האנדרטה היא מבנה פיסולי מורכב ומופשט הבנוי מקורות בטון צבועות לבן ומקורות פלדה צבועות שחור היוצרות יחד מבנה המתנשא עד לגובה 12 מטרים. ניגודי הצבעים באתר מסמלים את השכול והכאב אל מול הצמיחה ואת היגון אל מול רצון החיים. מבנה האנדרטה מייצג את תפקיד החיל בארגונים לוגיסטיים ותחזוקתיים ואת מורכבות תפקידו.
מאחורי האלמנט המרכזי באנדרטה ניצב קיר מעוגל עליו חקוקים שמותיהם של כ-600 חללי החיל ובהמשך הקיר סמל החיל והפסוק. כמו כן ניצבים במקום שלושה תרנים לדגלים וכן להדלקת משואה.
אל מול האנדרטה בנויים רחבת מסדרים ותיאטרון. בשל מיקומה המרכזי יחסית וגודל התיאטרון שבה, נערכים בה גם טקסים של חיילות נוספים כמו למשל טקסי סיום טירונות של משמר הגבול.
האנדרטה הוקמה ביוזמת עמותת אזרחים להנצחת מורשת חיל התחזוקה ותוכננה ונבנתה על ידי מרכז בינוי 5600 בצה"ל.
האמריקאי השקט
האמריקאי השקט (באנגלית: The Quiet American) הוא סרט משנת 2002 בכיכובו של מייקל קיין.
הסרט מבוסס על הספר "האמריקאי השקט" מאת גרהם גרין והוא מהווה עיבוד מחודש לסרט בעל שם זהה משנת 1958. הסרט מתרחש בתקופת הקולוניאליזם הצרפתי ומתמקד באמריקאי בשם פייל המואשם בקידום פעולות טרור כנגד הממשלה הקולוניאלית הצרפתית.
חברת ההפקה המרכזית מירמקס השקיעה 5.5 מיליון דולר כדי לרכוש את זכויות ההפצה באמריקה הצפונית, מה שהתברר מאוחר יותר כהפסד משום שהחברה החליטה לגנוז אותו עם פיגועי 11 בספטמבר מאותה שנה, בעקבות היותו של הסרט "לא פטריוטי". עם זאת, בהמשך השנה זכה הסרט לשבחים והצליח בקופות.
בסוף שנת 2002 כבר הכניס 12.9 מיליון דולר ברוטו, וכלל אף גרסת תיאטרון מוגבלת שהופיע במספר אתרים בארצות הברית. הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים והכוכב הראשי מייקל קיין הועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו.
אלטרואיזם אפקטיבי
אלטרואיזם אפקטיבי היא אידאולוגיה ותנועה חברתית, אשר משתמשת בראיות אמפיריות ובחשיבה רציונלית כדי למצוא את השיטות היעילות ביותר לעזור לאחרים. אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים לשקול את כל דרכי הפעולה האפשריות, ולבחור בדרך הפעולה שתביא לתוצאה החיובית המרבית. חשיבה רחבה זו המבוססת על ראיות מבדילה את האלטרואיזם האפקטיבי מפילנתרופיה או אלטרואיזם מסורתיים.
בעוד שחלק ניכר מהאלטרואיסטים האפקטיביים התמקדו במגזר השלישי, הפילוסופיה של אלטרואיזם אפקטיבי חלה באופן רחב יותר גם על תעדוף פרויקטים מדעיים, חברות, ומדיניות שניתן להעריך שמצילים חיים, עוזרים לאנשים, או באופן כללי בעלי ההשפעה החיובית הגדולה ביותר. בין האנשים הבולטים הפעילים בתנועה נמצאים הפילוסוף פיטר סינגר, דסטין מוסקוביץ ממייסדי פייסבוק, קארי טונה, הפילוסופים מאוקספורד ויליאם מקאסקיל וטובי אורד, שחקנית הפוקר המקצוענית ליב בורי והסופר ג'ייסי ריס.
אידאולוגיה
אלטרואיזם אפקטיבי נבדל מפילנתרופיה רגילה בדגש שהוא שם על השוואה כמותית בין מטרות שונות ותוכניות התערבות שונות במטרה למקסם ערכים אנושיים כלשהם. במובן הזה, הוא שואב השראה מהתוצאתנות בכלל ומהפילוסופיה התועלתנית בפרט, שחלק ממובילי התנועה תומכים בה באופן מוצהר. תפיסותיו של הפילוסוף פיטר סינגר במיוחד עמדו בבסיסה של תנועת האלטרואיזם האפקטיבי. בספרו The Life You Can Save סינגר תמך בפילוסופיה הבסיסית של נתינה אפקטיבית, בטענה שלאנשים יש חובה מוסרית לתרום יותר בגלל קיומו של עוני קיצוני בעולם. בספר, סינגר טוען שעל אנשים להשתמש בארגונים המעריכים אפקטיביות של ארגוני צדקה כדי להפוך את התרומות שלהם לאפקטיביות ביותר. סינגר עצמו תורם שליש מהכנסתו לצדקה.
בין הנושאים הנידונים בתנועת אלטרואיזם אפקטיבי: סיכוני אסון עולמיים, עוני קיצוני, מחלות טרופיות מוזנחות, רווחת בעלי חיים, סבל של חיות בר, לונגתרמיזם.
אוניברסליות
בנוסף, אלטרואיסטים אפקטיביים רבים חושבים שלדורות עתידיים של אנשים יש ערך מוסרי שווה לערך המוסרי של אנשים החיים בהווה. לכן, הם מתמקדים בהקטנת הסיכונים הקיומיים לאנושות (סיכוני אסון עולמיים). אחרים מאמינים שצריך לתת משקל מוסרי שווה לרצונות של בני אדם ולרצונות דומים של בעלי-חיים לא אנושיים, ומנסים למנוע סבל של בעלי חיים, כמו אלה הגדלות בחקלאות תעשייתית.
תיעדוף של תחומי פעולה
בעוד שיש עליה בדגש על אפקטיביות וראיות אמפיריות בקרב עמותות, זה נעשה בדרך כלל בתוך תחום פעולה בודד, כמו חינוך או שינוי אקלים. לעומת זאת, אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים להשוות תחומי פעולה שונים.
אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים להשוות בין תחומי פעולה שונים ולבחור מתוכם את התחום החשוב ביותר, תוך הסתמכות על ערכים אלטרואיסטיים רחבים כגון ניסיון למנוע סבל. לאחר בחירת תחום הפעולה, אלטרואיסטים אפקטיביים ישתמשו בזמנם ובכספם לצורך השגת המטרות בתחום הפעולה הנבחר. ישנם מספר ארגונים המבצעים מחקר לתיעדוף תחומי פעולה. תחומי הפעולה שאלטרואיסטים אפקטיביים נוטים להתמקד בהם כיום הם: עוני במדינות מתפתחות, סבלן של חיות משק, והבטחת קיום עתיד האנושות.
עלות-תועלת
אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים לזהות עמותות צדקה ופילנתרופיה בעלי אפקטיביות מרבית. כלומר, אלו שיביאו לטוב הגדול ביותר לעולם בהינתן תרומה נוספת לעמותה. לדוגמה בחירה של התערבות בתחום הבריאות תעשה בהתייחסות לעלות-תועלת, או האפקטיביות שלהן, אשר ניתנת למדידה באמצעות שנות חיים מתוקננות לאיכות (Quality Adjusted Life Years - QALYs).
נתינה אפקטיבית היא מרכיב חשוב של אלטרואיזם אפקטיבי משום שישנן עמותות אשר, מבחינת עלות-תועלת, פעולותיהן אפקטיביות יותר במספר סדרי גודל מאשר פעולותיהן של עמותות אחרות. במקרים קיצוניים, עמותות נכשלות לחלוטין בהשגת המטרות שלהן.
תרומה שולית
באופן כללי, בבחינת תרומה לעמותה, אלטרואיסטים אפקטיביים בודקים האם יש צורך למימון נוסף עבור העמותה, ומנסים להעריך את האפקטיביות השולית של תרומה נוספת לעומתה, ולא להסתמך בלעדית על האפקטיביות שהעמותה הציגה בעבר.
בחירת קריירה
אנשים רבים מאמינים שהדרך הטובה ביותר לעזור לאנשים היא באמצעות דרכים ישירות, כמו עבודה בעמותת צדקה או ספקי שירותים חברתיים. אבל כיוון שארגונים כאלה מצליחים לעיתים קרובות למצוא אנשים להעסיק, אלטרואיסטים אפקטיביים רבים טוענים שיש להשוות את התרומה לעולם של אדם העוסק ב"מקצוע אלטרואיסטי" לתרומה שהמועמד הבא הכי טוב היה מבצע אילו הוא היה מועסק. לפי דרך חשיבה זו, ההשפעה של אדם הבוחר בקריירה במקצוע אלטרואיסטי קונבנציונלי היא קטנה ממה שנראה.
האפשרות של להרוויח כסף כדי לתרום מוצעת כאסטרטגיה לקריירה אפשרית לאלטרואיסטים אפקטיביים. באסטרטגיה זו, בוחרים בקריירה אשר צפויה להניב רווחים גובהים במיוחד מתוך מטרה מפורשת של תרומת סכומי כסף גדולים לעמותות אפקטיביות.
ביקורת
דייוויד ברוקס הביע ספק שילדים במדינות רחוקות הם שווי-ערך מוסרי לילדים הנמצאים קרוב. הוא טוען שמוסר צריך להיות "מאציל פנימית". בירחון Stanford Social Innovation Review, קן ברגר ורוברט פנה מ-Charity Navigator ביקרו את המנהג של אלטרואיזם אפקטיבי "להשוות בין תחומי פעולה ובין מוטבים", מכנים זאת "מוסרני, במובן הגרוע ביותר של המילה".
פסקל-עמנואל גוברי מזהיר מפני "בעיית המדידה", בטענה שבתחומים מסוימים, כמו מחקר רפואי או שיפור הממשל במדינות מתפתחות "צעד איטי אחר צעד", קשה למדוד את התועלת שנוצרת בעזרת ניסויים מבוקרים וחישובי עלות-תועלת. יש אפשרות שתחומים אלה לא יוערכו כראוי על ידי מי שמונע מהאלטרואיזם האפקטיבי. ג'ניפר רובינשטיין מעלה גם היא את ההשערה שאלטרואיזם אפקטיבי עשוי להיות מוטה כנגד מטרות שאינן קלות למדידה.
מבקרים נוספים התנגדו לאלטרואיזם אפקטיבי על בסיס העובדה שתומכיו נוטים לא לתמוך במטרות פוליטיות כגון אנטי-קפיטליזם המשנות את "הסדר הממסדי העולמי הקיים", אלא רק פועלים במסגרתו.
פיומיה
פיומיה (שם מדעי: Phiomia) הוא סוג של פילאי נכחד, אשר חי בתקופת האאוקן והאוליגוקן לפני 30–37 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בצפון אפריקה וכללו מין אחד - Phiomia serridens, אשר תואר ב-1902 בידי החוקר הבריטי צ'ארלס ויליאם אנדרוס. המין שתואר היה שונה משאר הפילאים והוא שויך למשפחה משלו - פיומיים (Phiomiidae), זאת לאחר שמוין בתחילה כמין של טורף נכחד והועבר למשפחת ההאינודונים. המשמעות של שמו היא: "החיה עם שיני המסור של פיום", שבמצרים, שם התגלה.
פילאי זה דמה דמיון שטחי לפיל מודרני, אך היה קטן בהרבה והגיע לאורך 5 מטר, לגובה 2.5 מטר ולמשקל של 2 עד 3 טון. בניגוד לפילים הקיימים הוא היה בעל עצם אף קצרה וחלשה יותר, שלא תמכה בחדק שרירי אלא בחדק כמו של טפיר. הייתה לו לסת תחתונה מוארכת ביותר בעלות קצה שטוח, בדומה ללסתות של הפלטיבלודון, האמבלודון ועוד כמה גומפותריומיים, אשר התפתחו מאוחר יותר. מטרתם נועדה לחפור באדמה בחיפוש מזון או לביקוע של ענפים. הלסת העליונה גלשה מטה ובקציה בלטו 2 חטים אשר שימשו כנראה להגנה. שיניים נוספות בקצה האחורי של הלסת עזרו ללעוס מזון קשה.
אקין אזטורק
אקין אזטורק (נולד ב-21 בפברואר 1952) היה קצין בדרגת גנרל בחיל האוויר הטורקי. שימש כמפקדו ה-30 של חיל האוויר הטורקי, ופרש מתפקידו ב-4 באוגוסט 2015. לאחר פרישתו המשיך לכהן כחבר במועצה הצבאית העליונה. ב-15 ביולי 2016 עמד בראש ניסיון כושל לבצע הפיכה צבאית בטורקיה, ולהדיח את הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן.
נכון ליולי 2016, נמצא במעצר, דרגותיו ועיטוריו נלקחו ממנו, והוגשו נגדו האשמות בגין עבירות נגד הסדר הציבורי, טרור, קשירת קשר ובגידה במולדת.
קריירה צבאית
אזטורק נולד ב-21 בפברואר 1952 בעיר גימיסאנה שבטורקיה. בשנת 1973 סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר הטורקי, ולאחר מכן שרת כטייס קרב, למד במכללה צבאית והתקדם בסולם הדרגות. בין השנים 1989–1991, אזטורק שימש כקצין המבצעים של טייסת מס' 141 של חיל האוויר הטורקי. החל ממאי 1991 עד שנת 1993 הוא שימש כמפקד הטייסת. בין השנים 1993–1996 הוא שימש כקצין פרויקטים ומפקד מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר. בין 1996–1998 הוא שימש כנספח הצבאי הטורקי בישראל. עד שנת 2000 היה מפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-6 בבנדירמה.
בשנת 2000 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, וכיהן כראש מחלקת הדרכת טייסים. בשנת 2004 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה כמפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-9. בשנת 2006 הוא מונה כמפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-2. בשנת 2008 הוא התמנה לראש המודיעין של חיל האוויר. בשנת 2009 הוא הועלה לדרגת לוטננט-גנרל, ובשנת 2011 הפך למפקד פיקוד ההדרכה האווירית. ב-22 באוגוסט 2013 הוא הועלה לדרגת גנרל, וב-30 באוגוסט מונה למפקד ה-30 של חיל האוויר הטורקי.
במהלך שירותו ביצע גנרל אזטורק 5800 שעות טיסה ב -30 סוגי מטוסים שונים במהלך קריירת טיסה בת 43 שנים. ב-4 באוגוסט 2015 הודיע על פרישתו מתפקיד מפקד חיל האוויר, אולם גם לאחר פרישתו המשיך לכהן כחבר במועצה הצבאית העליונה.
ניסיון ההפיכה
לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה ב-15 ביולי 2016, היה אזטורק בין 2,839 אנשי הצבא שנעצרו ב-16 ביולי בידי ממשלת ארדואן. הוא אף נחשד כמי שהוביל את הקשר, ועל פי כלי תקשורת התומכים בארדואן הוא אף הורה למורדים: "תפסו את ארדואן חי או מת". עם זאת, השתתפותו במרד אינה וודאית. עוד לפני כן הוא נחשד שתכנן הפיכה במדינה, והואשם בכך שהוא שומר על קשר עם פטהוללה גולן השוהה בגלות בארצות הברית. על פי סוכנות הידיעות הטורקית "אנדאלו", אזטורק הודה בתכנון ההפיכה, בעוד דיווחים אחרים טענו שהוא הכחיש כל קשר אליה וטען כי: "איני האדם שתכנן או עומד מאחורי ניסיון ההפיכה שהתרחשה בסוף השבוע, ואיני יודע מי עשה זאת". על פי ערוצי הטלוויזיה הפרטיים "האברטורק" ו-NTV, אזטורק טען שכאשר פרץ המרד הוא שהה באחד מבסיסי חיל האוויר עקב ביקור אצל אחד מנכדיו, וכשנודע לו על פרוץ המרד הצליח להניא חלק מהקושרים מלקחת בו חלק ואף להציל שני קצינים בכירים הנאמנים למשטר שהוחזקו שם.
ואלריו ורה
ואלריו ורה (באיטלקית: Valerio Verre; נולד ב-11 בינואר 1994) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בסמפדוריה.
רומא, גנואה וסיינה
ורה הוא תוצר מחלקת הנוער של רומא, שבשורותיה חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה הבוגרת במאי 2012. ב-30 ביולי, הוא היה מעורב בהעברה של החלוץ מאטיה דסטרו מגנואה, בעוד שהוא ושחקן נוסף ביצעו את מעברם לגנואה. בעונתו היחידה בקבוצה הוא לא שותף באף משחק, משום שבאותה העונה הוא הושאל לסיינה. הוא ערך את משחק הבכורה שלו במסגרת הגביע האיטלקי עבור הקבוצה ב-19 באוגוסט 2012, ובו הוא כבש את שער הניצחון מול ויצ'נצה.
ביוני 2013, רומא רכשה בחזרה את ורה.
אודינזה
לאחר שחזר לרומא ביוני 2013, ורה נמכר לאודינזה ביחד עם ניקולאס לופז (ששוויו הוערך בכמיליון אירו) כחלק מעסקה שכללה את הבלם אל-מהדי בן עטיה, שביצע את מעברו לזאבים עבור 13 וחצי מיליון אירו.
השאלות לפלרמו ופרוג'ה
לאחר שהתאמן במדי אודינזה, ב-2 בספטמבר 2013 הוא הושאל לקבוצת הסרייה ב', פלרמו.
ב-13 ביולי 2014, אודינזה רכשה את כרטיס השחקן של ורה מידי רומא עבור 900 אלף אירו. ב-12 ביולי 2014, הוא הושאל לפרוג'ה, שם הפך במהרה לשחקן הרכב. הוא עזר לקבוצה להגיע לשלבי פלייאוף העלייה של הסרייה ב', כשאת אותה העונה הוא סיים עם חמישה שערים וארבעה בישולים.
החזרה לפרוג'ה
לאחר תקופת השאלה נוספת בפסקארה ורכישתו על ידי סמפדוריה, הוא הושאל פעם נוספת לפרוג'ה ב-17 באוגוסט 2018 בעסקה אשר כללה אפשרות רכישה.
השאלה לוורונה
לאחר עונה אחת כמושאל במדי פרוג'ה, הוא הושאל להלאס ורונה בעסקה אשר כללה אפשרות רכישה.
השאלה לאמפולי
ב-29 בינואר 2022 הושאל לאמפולי.
קריירה בינלאומית
לאחר שהיה חלק מנבחרות איטליה עד גיל 16 ועד גיל 17, הוא החל לשחק בנבחרת עד גיל 18 תחת הדרכתו של אלבריגו אבאני, שהעניק לו את סרט הקפטן, אף על פי שהיה מתחת לגיל המקובל.
ב-12 באוגוסט 2015, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטלקית עד גיל 21 במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת הונגריה עד גיל 21.
So Far So Good
So Far So Good (בעברית: בינתיים הכל טוב) הוא אלבום האולפן הרביעי של הצמד הדיג'יים האמריקאים הצ'יינסמוקרס. האלבום יצא לאור ב-13 במאי 2022, על ידי חברות התקליטים דיסרופטור רקורדס וקולומביה רקורדס. בניגוד לפרויקטים הקודמים של הצמד, האלבום הזה לא כולל אף אמנים, אבל כולל קרדיטים להפקה של איאן קירקפטריק ואיתן סנורק, וקרדיטים כתיבת כריס מרטין, אמילי וורן, טי-פיין אייקון. האלבום עלה לראשונה במקום הראשון 1 במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני המובילים של בילבורד.
לאלבום הזה קדמו סינגלים, "High" ו-"IPad" וכן הסינגל השיווקי "Rptide". הראשון הגיע למקום ה-57 במצעד בילבורד הוט 100, בעוד השניים האחרונים הגיעו למקום השישי ובמקום התשיעי במצעד ה-בילבורד מצעד שירי הדאנס/אלקטרוני, בהתאמה.
אלבום דלוקס
ב-8 ביוני 2022, The Chainsmokers באמצעות טוויטר הכריזו על שיר חדש, The Fall כשיתוף פעולה עם Ship Wrek, ויצא ב-10 ביוני, בתור So Far So Good (+ The Fall), ב-Apple Music, 2 שירים חבויים יכולים גם להיראות כרצועה 1 ורצועה 2, שעשויות להצביע על גרסת דלוקס של אלבום זה.
סכר כבידה
סכר כבידה או סכר גרביטציה הוא סכר הבנוי בטון או אבן ומחזיק את הלחץ האופקי של המים בכוח משקלו בלבד. סכר גרביטציה בנוי כך שכל מקטע של הסכר יציב כשלעצמו ואינו תלוי במקטעים האחרים. לסכרי גרביטציה נדרש בדרך כלל ביסוס על גבי סלע עם יכולת נשיאה גבוהה, אם כי באופנים נדירים מבוצעים סכרים כאלו על קרקע שאינה סלע רציף.
תמירון מצוי
תְּמִירוֹן מָצוּי (לעיתים מכונה גם: אֶרֶךְ רָגְלַיִם, שם מדעי: Himantopus himantopus) הוא מין של עוף ממשפחת הסייפניים. לתמירון רגליים ארוכות ומכאן שמו. הוא נפוץ ממערב אפריקה ועד אירופה ליד מקווי מים רדודים (בריכות דגים, אגמים ונחלים).
מראה
רגליו גבוהות ודקות ומקורו ארוך ודק. משקל התמירון מגיע עד 160 גרם, ואורך גופו מגיע עד 36 ס"מ. גב התמירון, כנפיו ומקורו שחורים, רגליו ורוד כהה ושאר גופו לבן.
מזון
התמירון ניזון לרוב מחרקים, סרטנים קטנים, רכיכות, דגים וראשנים.
נדידה
התמירון חי בלהקות קטנות, חלקן נודדות. בישראל ישנן מושבות קבע של תמירונים ובנוסף ישנם תמירונים שחורפים בישראל (הם מגיעים בסתיו ועוזבים עם בוא האביב).
חיזור וקינון
הזכר בונה קן בקרבת אזור מים, או לחלופין בונה מעין גבעה בתוך מים רדודים. הזכר מזמין את הנקבה להצטרף אליו לבניית הקן באמצעות קולות וזריקת עשב אשר משמש לבניית הקן אל עבר הנקבה. כאשר הנקבה מצטרפת אל הזכר הם בונים את הקן יחדיו בעזרת עשבים וגבעולים שונים. את הקן נוהג התמירון לחזק בעזרת אבנים.
דגירה
שני בני הזוג דוגרים על הביצים כאשר הם מתחלפים כל כמה שעות. כאשר ההורה המחליף חוזר לקן הוא נוהג להביא עימו חומרי קינון לחיזוק הקן והגדלתו מפני הסכנות של המים המקיפים את הקן. הדגירה נמשכת בין שלושה לארבעה שבועות לאחריהם בוקעים אפרוחים בצבע צהוב-שחור.
התנהגות
בדומה לכמה עופות מים אחרים, כשטורף מתקרב לקן ובו גוזל, האם מתנהגת כפצועה כדי למשוך אליה את הטורף. כשהטורף מתקרב אליה יתר על המידה, היא מתרחקת ממנו (לכיוון הרחוק מהקן) ומתחזה שוב לפצועה וחוזר חלילה.
הולוסי אקאר
ביוגרפיה
אקאר נולד ב-21 בינואר 1952 בעיר קייסרי שבטורקיה. בשנת 1972 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הטורקית, ובשנת 1973 למד בבית הספר למקצועות חי"ר. בשנת 1975 למד דיפלומטיה בינלאומית באוניברסיטת המלכה של בלפסט בבריטניה.
החל מ-18 באוגוסט 2015 הוא מחזיק בדרגת גנרל ומשמש כראש המטות המשולבים של טורקיה, המקנה לו פיקוד עליון על צבא טורקיה, חיל האוויר הטורקי והצי הטורקי. ב-30 בנובמבר של אותה שנה, בעקבות הפלת מטוס ה-SU-24 הרוסי על ידי טורקיה, התגלע סכסוך בינו לבין נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, משום שארדואן האשים את הצבא בפרשה. אקאר הצהיר בתגובה: "אילו הפוליטיקאים היו שותקים, זה היה נפתר במהירות".
במהלך ניסיון ההפיכה בטורקיה (2016), פנו לאקאר הקושרים, שהיו ברובם מקרב הצבא, ושידלו אותו להצטרף אליהם. אקאר בחר להישאר נאמן לארדואן, והקושרים נאלצו לשים אותו במעצר. מאוחר יותר סיפר ש"נאמר לי לחתום על הצהרה של משטר צבאי. כשסירבתי, הם הידקו חגורה סביב צווארי, אבל לא ויתרתי." הוא הוחזק במשך שעות בבסיס חיל האוויר באנקרה, וחולץ למחרת הקשר. הוא הופיע בפרלמנט המופצץ כשהוא זוכה למחיאות כפיים סוערות מצד המחוקקים והנוכחים בדיון המיוחד שהתכנס. בזמן בו הוחזק בשבי שימש כממלא מקומו מפקד הארמייה הראשונה, גנרל אהמט דונדאר.
קורס חובלים א'
קורס חובלים א'  הוא קורס חובלים הראשון של חיל הים הישראלי. הקורס נערך בזמן הקרבות וההפוגות מלחמת העצמאות. החל ביולי 1948 והסתיים ב 20 בפברואר 1949. הקורס הכשיר קציני-ים לאיוש אוניות חיל הים. מסיימי קורס חובלים א' קיבלו דרגת משיט פס כסף אחד על הכותפה. דרגה זו בוטלה לאחר זמן קצר. והוחלפה בסגן חובל סגן משנה של היום.
רקע
הצורך בהכשרת קצין ימי מקצועי היה ברקע המחלוקת על צורת הפיקוד של כלי השייט שהייתה בימים הראשונים של חיל הים וביטול הפיקוד הכפול שהיה נהוג; פיקוד ימי ופיקוד מבצעי. מפקדי כלי שיט בימים הראשונים של חיל הים היו בעלי רקע פיקוד ימי מהמח"ל יוצאי ה-פלי"ם (בוגרי קורסי החובלים של ה-פל"ים)ומי שהיו רבי חובלים אזרחיים. לרוב חניכי קורס חובלים א' של חיל הים היה רקע ימי כלשהו; חברות באגודות הימיות, אגודת יורדי ים זבולון, צופי ים, הפועל ימיה, בפלי"ם, הפלגות בתפקידים שונים באוניות סוחר, אוניות נוסעים וספינות דיג, וגם ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי ומתנדבי היישוב לצי המסחרי המגויס שהפליגו במלחמת העולם השנייה.
שלבים תכנים ומיקום
הקורס התחלק לארבעה לפי תכנים ומיקום העברתם:
מפקדים מדריכים ומורים
מפקד הקורס: שלמה ליסבונה. מדריך בכיר: שמואל טנקוס. מדריך ראשי (מד"ר): אלן ברק מתנדב מח"ל מהצי המלכותי הבריטי. קצין המנהלה: יהודה איגרא ורס"ר משמעת.
מדריכים  חיל הים העמיד לניהול והדרכת הקורס את מיטב הכישרונות:
מורים אזרחים שלימדו מתמטיקה, פיזיקה, אנגלית, היסטוריה ומקצועות כללים.
חניכים
חניכי הקורס היו מי שנחשבו מתאימים מבחינת הרקע הימי, בני 18–26. חלק מהחניכים היו עם ניסיון קרבי, בוגרי קורס פיקוד קרבי של צה"ל ובוגרי פלמ"ח ופל"ים. מבוגרים ובעלי ניסיון היו אריה מוריס ואברהם לוכסמבורג ששרתו במלחמת העולם השנייה בצי הבריטי ומאיר לובוכינסקי שהיה קברניט בספינות דיג מכמורת גדולות (Trawller). חניכים אחדים הצטרפו לאחר השלב הראשון של הקורס, לאחר שעברו הכשרה ימית בקיסריה. במהלך הקורס הודח ופרש מי שלא התאים.
50 בוגרי קורס חובלים א' קיבלו דרגת "משיט", שולבו בתפקידי פיקוד ימי באוניות החייל והחליפו בהדרגה מפקדי כלי שיט וקצינים בתפקידים שונים שקיבלו מינוי בימים הראשונים של חיל הים. היו מבוגרי קורס חובלים א' שנשלחו להמשך הכשרה לקורסים מתקדמים בציים זרים.
You Are in Love
You Are in Love (בעברית: אתה מאוהב או את מאוהבת) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה החמישי, 1989. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2015, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל השיווקי הרביעי מתוך האלבום.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-83 במצעד הבילבורד הוט 100.
הצלחה מסחרית
אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה במצעדי הבילבורד. הוא הגיע למקום ה-83 במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהגיע למקום ה-24 במצעד השירים הדיגיטליים. גם במצעדים הקנדיים זכה להצלחה, כאשר הגיע למקום ה-99 בקנדה הוט 100 ולמקום ה-29 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-32 מיליון השמעות.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות ומעורבות כאחד, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-86 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
לבונה (עיר)
לֶבוֹנֶה (באיטלקית: Levone) היא קומונה במטרופולין טורינו במחוז פיימונטה, הממוקמת כ-30 קילומטר מצפון לטורינו, המונה כ-450 תושבים.
התיעוד הכתוב הראשון לקיום העיר לבונה הוא משנת 1197.
העיר לבונה גובלת בקומונות פורנו קונווזה, ריבארה , רוקה קנווזה וברבניה.
תרנגול הודו קליפורני
תרנגול הודו קליפורני (שם מדעי: Meleagris californica) הוא מין נכחד של תרנגול הודו שחי באמריקה הצפונית ומאובניו התגלו בעיקר בקליפורניה, ממנה קיבל את שמו. המאובנים התגלו לאורך קליפורניה ממחוז סנטה ברברה בצפון עד למחוזות אורנג' ולוס אנג'לס בדרום. הוא תואר לראשונה ב-1909. במקור הוא שויך בידי המתאר גריט סמית מילר, לסוג טווס (Pavo) אך בהמשך עבר לסוג תרנגול הודו (Meleagris).
תרנגול זה דמה לקרובו החי - תרנגול הודו מצוי, אך כנראה היה נמוך ומוצק ממנו ומותאם יותר לחיים על הקרקע. הוא בעל קירבה רחוקה מעט יותר לתרנגול הודו עינוני, החי בעיקר ביערות גשם באמריקה המרכזית. מין זה הסתובב ביערות פתוחים, ערבות עשב וסביבות דומות בקליפורניה. ממצאים רבים של תרנגולי הודו התגלו בבורות הזפת בלה בריאה שבלוס אנג'לס, לצידם של בעלי חיים רבים אחרים מהפליסטוקן, בהם ממותה קולומביאנית, סמילודון, זאב בלהות, עצלני קרקע ועוד. ככל הנראה קבוצת תרנגולים נתקעה בבורות הזפת ולא יכלה לעוף עוד, וגם משכה אחריה טורפים שנתקעו גם הם בבורות.
ככל הנראה תרנגול ההודו נכחד כתוצאה מציד יתר אנושי, מאחר שנמצאו עדויות לציד תרנגולי הודו לאורך אמריקה הצפונית. מאובניו האחרונים התגלו לפני 10,000 שנה, בעת ההולוקן.
קייג'ון
קייג'ון או אקדים (מצרפתית: les Acadiens, באנגלית: Cajuns) היא קבוצה אתנית ותרבותית דוברת צרפתית המתגוררת בעיקרה בלואיזיאנה שבארצות הברית ובפרובינציות הקנדיות הימיות. מקורה בצאצאיהם של מתיישבים צרפתים נוצרים-קתולים שהיגרו למקום מחבל אקדיה שבקנדה לאחר שגורשו משם בשנים שבין 1755 ועד 1763 על ידי הבריטים. הקבוצה ותרבותה הייחודית ניכרת במיוחד בעיר ניו אורלינס ומשפיעה על מוסדות בעיר כגון "הרובע הצרפתי", חגיגות המארדי גרא, מטבח ניו אורלינס ועוד.
הקייג'ון דומים אך נבדלים מהאוכלוסייה בעלת השורשים הצרפתיים הלא-אקדים, צאצאי המתיישבים המקוריים בלואיזיאנה הצרפתית, הנקראים קריאולים.
היסטוריה
אקדיה, מקורם של כל בני הקייג'ון, כללה שטחים הכלולים כיום בשטחי הפרובינציות הקנדיות נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק, אי הנסיך אדוארד, וכן חלקים מניו אינגלנד (כיום בארצות הברית). השם "אקדיה" הופיע במפות החל מ-1548 כ"ארקדיה". סמואל דה שמפלן, אביה-מייסדה של קנדה הצרפתית, השמיט את האות ר', וכך הפך השם לאקדיה. ההתיישבות הראשונה באקדיה נעשתה ב-1604, עת הקימו הצרפתים יישוב באי סן קרואה (כיום במדינת מיין, ארצות הברית). השליטה הצרפתית בחבל לא נמשכה זמן רב. במלחמת המלך ויליאם (1689–1697) הצליחו המתיישבים האנגלים לכבוש שטחים נרחבים. לאחר מספר שנים, במסגרת מלחמת המלכה אן (1702–1713), תקפו הבריטים שנית, וקיבלו לידיהם את החזקה על חלק מהחבל, מתוקף הסכם אוטרכט שנחתם ב-1713, למעט שטחים מסוימים בו, ובהם האי איל-רויאל (כיום האי קייפ ברטון) והאי איל סן-ז'אן (כיום אי הנסיך אדוארד) וכן שטחים ביבשת שנותרו בשלטון צרפתי תחת השם אקדיה (כיום חלק מניו ברנזוויק). החבל זכה לשם חדש - נובה סקוטיה והבריטים דאגו להביא מתיישבים בריטים לאזור שבשליטתם. עם קבלת השליטה תבעו הבריטים מתושבי החבל להצהיר על נאמנות לבריטניה או לעזוב, אך בפועל לא נקטו אמצעים נגד הסרבנים. ב-1719 הקימו הצרפתים באי איל-רויאל את מצודת לואיסבורג.
עם פרוץ מלחמת הצרפתים והאינדיאנים ב-1755 תקפו הבריטים מטרות צרפתיות בגבול שבינם לבין אקדיה שבשליטת הצרפתים, ולאחר שגילו כי חלק מהאקדים שתחת שלטונם סייעו לצרפתים בקרב, החלו הבריטים בגירוש האוכלוסייה האקדית מנובה סקוטיה, גירוש שכונה "הגירוש הגדול". תוך שלוש שנים הוגלו כ-6,000 נפש, וב-1763 עם תום המלחמה הוגלו עוד כ-12,000 למושבות הבריטיות, לצרפת ולמקומות אחרים. מבצר לואיסבורג נכבש ב-1758. לאחר מכן השתלטה בריטניה על יתר שטחי החבל. לאחר המלחמה התיישבו רבים מהגולים בלואיזיאנה הצרפתית שעברה לשלטון ספרד.
שטחי ההתיישבות של הקייג'ון היו בדרום לואיזיאנה, דרום-מזרח טקסס וסביבות העיר מוביל. מרכז האזור, הנקרא אקדיאנה (Acadiana) היא העיר לפאייט.
לאחר רכישת לואיזיאנה על ידי ארצות הברית נעשה ניסיון לשלב את הקייג'ון באוכלוסייה דוברת האנגלית. בראשית המאה ה-20 נאסר שימוש בשפה ונאסר ללמדה בבתי הספר. עם זאת, התנדבותם של הקייג'ון לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ושירותם כמתורגמנים בצרפת, תרמו להכרה בהם. ב-1968 נוסדה המועצה לפיתוח הצרפתית בלואיזיאנה (Council for the Development of French in Louisiana) שפתחה מוסדות חינוך להנחלת המורשת.
תרבות
השפעתה העיקרית של אוכלוסיית הקייג'ון היא בתחום התרבות וביצירת המרקם התרבותי הייחודי של ניו אורלינס בפרט. בניגוד לתרבות האמריקאית הפרוטסטנטית המעריכה במיוחד הסתפקות במעט, חריצות, צניעות ועבודה קשה, בולטת תרבות הקייג'ון המעריכה במיוחד את ה-joie de vivre ("שמחת חיים", בצרפתית).
מרדי גרא
המארדי גרא (בצרפתית: Mardi Gras, "יום שלישי השמן") הוא היום האחרון לפני התענית - ההתנזרות הנוצרית מבשר במשך 40 יום לפני חג הפסחא. ביום זה נערכות באופן מסורתי חגיגות ברחבי העיר ניו אורלינס וריכוזים אחרים. למרות שהחגיגות החלו על רקע דתי, אין בהן כיום סממנים דתיים. במהלך החג מתמלאים רחובותיה של ניו אורלינס במשך כשבועיים בחגיגות חסרות מעצורים של ריקודים, צעדות ושכרון חושים, בתחפושות ובבגדים צבעוניים במיוחד, ולעיתים בלבוש חלקי של המשתתפים או המשתתפות בפסטיבל.
המטבח הקייג'וני
המטבח הייחודי מצטיין בפשטות הכנה ובמוצרים מקומיים טריים. הארוחה מורכבת מ"שלושה סירים", באחד מנה עיקרית של בשר, דגים או סרטנים, בשני, בדרך כלל אורז ובשלישי תבשיל ירקות. המרכיבים העיקריים בכל מנה כמעט הם פלפל, בצל, סלרי ופטרוזיליה, גם שרימפס בצורות שונות של הכנה הוא מרכיב נפוץ במנות רבות. חלק ניכר מהמנות חריפות כתוצאה משימוש בפלפל קאיין מיובש ורוטב טבסקו (ראו גם רוטב קייג'ון). ירקות נפוצים נוספים בבישול הם עגבניות, גזר, קישואים, במיה, תירס ובטטות. כן נעשה שימוש באגוזים בתבשילים. תערובת של ציר סרטנים מצומצם (bisque), קמח ושומן (הנקראת roux - רביכה) משמשת פעמים רבות לשם הסמכת רטבים ותבשילים (זאת בניגוד לשימוש במטבח הצרפתי במסמיכים על בסיס שמנת או חמאה).
שיטות הכנת המנות מגוונות וכוללות צלייה יבשה של בשר מתובל או דגים על גבי גריל ("השחרה"), אידוי של דגים, סרטנים וירקות במיציהם או בציר (Étouffée), טיגון עמוק של כדורי תערובות טחונות ומצופות בקמח חיטה או תירס ובישול נזידים (fricassée או גמבו).
אמונות ופולקלור
תרבות הקייג'ון כוללת אמונות עתיקות כגון האמונה במרפא (לרוב מרפאה) טיקסית (Traiteur) העושה שימוש בשיטות של וודו לשם ריפוי.
אמונה נוספת היא הרו-גא-רו (Roux-Ga-Roux), אדם זאב התוקף ילדים שלא מקיימים את מצוות הדת ובפרט את צום הלנט.
מל האטצ'ינס
מלווין ריי "מל" האטצ'ינס (באנגלית: Melvin Ray "Mel" Hutchins; 22 בנובמבר 1928 – 19 בדצמבר 2018) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1952–1958. ב-4 מתוך 7 עונותיו ב-NBA השתתף במשחק האולסטאר, וממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 11.1 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
האטצ'ינס נולד בסקרמנטו שבקליפורניה, ובין השנים 1946–1951 למד באוניברסיטת בריגהאם יאנג (עם הפסקה של שנה ב-1949). בעונת 1950/1951 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לזכייה באליפות "טורניר ההזמנה הלאומי" (NIT), אשר נחשב באותה תקופה לטורניר המכללות היוקרתי ביותר, עם ממוצעים של 15.4 נקודות ו-12.7 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק ב-NBA
האטצ'ינס נלקח בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA 1951 על ידי קבוצת טריי-סיטיז בלקהוקס, אשר עברה באותה עונה למילווקי ושינתה את שמה ל"מילווקי הוקס". בעונתו הראשונה ב-NBA זכה בתואר מלך הריבאונדים של ה-NBA לאחר שהוריד 13.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, וכן זכה באופן בלתי-רשמי בתואר "רוקי העונה". בעונה העוקבת רשם ממוצעים של 11.7 נקודות ו-11.2 ריבאונדים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בעונת עבר לפורט ויין פיסטונס, במדיה שיחק במשך 4 עונות. בעונות ו- העפיל עם הפיסטונס למעמד גמר ה-NBA, אך בשתי הפעמים הפסידה הקבוצה. בתקופתו בפורט ויין השתתף 3 פעמים נוספות במשחק האולסטאר, בו שיתף פעולה עם חבריו לקבוצה לארי פאוסט, אנדי פיליפ וג'ורג' יארדלי.
באפריל 1957 הועבר בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה להארי גלאטין ונת'ניאל קליפטון, אך לאחר 18 משחקים בניו יורק נאלץ לפרוש ממשחק בשל פציעה קשה בברכו.
ואייחו
ואייחו (באנגלית: Vallejo) היא עיר באזור מפרץ סן פרנסיסקו אשר בקליפורניה שבארצות הברית. ואייחו נקראת על שמו של גנרל מקסיקני ממוצא ספרדי שהפך לאחד הפוליטיקאים הראשונים בקליפורניה עם כניסתה לאיחוד. ואייחו אף שימשה לתקופה קצרה בשנים 1852–1853 לבירתה של קליפורניה.
גאוגרפיה
נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת כ-121,000 תושבים. זוהי העיר העשירית בגודלה באזור המפרץ. מבחינה כלכלית, המעסיקים הבולטים בעיר הם שירות היערות של ארצות הברית, קייזר פרמננטה, וכן מערכות הבריאות והחינוך המקומיות.
מבחינה אתנית, ואייחו נחשבת למגוונת במיוחד - 32.8% מתושביה לבנים, 22.1% אפרו-אמריקאים, 22.6% ממוצא היספני ו-24.9% אסייתים. בעיר ישנה גם קהילת להט"ב גדולה ומשמעותית. מבין האישים הבולטים שהתגוררו בעיר לפרק זמן כזה או אחר ניתן למנות את רוקמונד דנבר, נטלי קוגלין, ביל באקנר, גבריאלה וילסון ובייבי באש. העיר ידועה גם בשל העובדה שרוצח הזודיאק פעל בסביבתה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
קורדיליים
קורדיליים (שם מדעי: Cordylidae) היא משפחה של קשקשאים מתת-סדרת הלטאות החיים באפריקה שמדרום לסהרה.
לטאות אלה בעלות זנב ארוך וקשקשים גדולים על גופם. המינים חיים על האדמה, כשכמה מינים חופרים להם מחילות ועוד כמה חיים בין הענפים. הרבה מינים בעלי שריון קשקשי המגן עליהם מטורפים והם חיים בקבוצות גדולות ליד אתרי הלינה שלהם, אז הם יכולים להישמר מטורפים בקבוצה אחת סמוך למאורה המגוננת ושם הזנבות הקוצניים שלהם מרתיעים את הטורפים. המין לטאת הארמדילו (Ouroborus cataphractus), ייחודית בכך שהיא יכולה לתחוב את זנבה הקוצני לתוך פיה וכך ליצור חישוק של קוצים המזכיר את הדרקון המיתולוגי אורובורוס - ומכאן שמה המדעי של הלטאה.
המינים בינוניים בגודלם מאורך 5-20 ס"מ. הם ניזונים בעיקר מחרקים ולחלקם חסרים רגליים אחוריות והרגליים הקדמיות מנוונות. הם מטילים ביצים באדמה ושומרים עליה.
קונסטנטין טנאסה
פרטים ביוגרפיים
קונסטנטין טנאסה נולד בשנת 1880 בעיר וסלוי שבחבל מולדובה ברומניה. אביו, יון טנאסה, היה לבורנט בבית מרקחת. לא הצטיין בלימודים בבית הספר, אלא במוזיקה ובהתעמלות. מנעוריו התאהב באמנויות הבמה אחרי שפקד את המופעים שבגן "פרז'ואלה" בעיר הולדתו, שבו התארחו להקות תיאטרון עממי עם שחקנים כמו זכריה בוריינסקו וי. ד. יונסקו. יחד עם מספר חברים טנאסה הקים קבוצת תיאטרון חובב ששיחקה במרתף ביתו סצנות ממחזות כמו "האומן מנולה", "קפטן וולטרו מרצ'יניאנו" או "קונסטנטין ברנקוביאנו". לפעמים שיחקו באסם של המשק ואפילו בלול.
ניסיונו המקצועי הראשון כשחקן היה לו בלהקת התיאטרון ביידיש של מרדכי סגלסקו שגייסה אותו למופעיה בעיר וסלוי. בשנת 1896 סיים קונסטנטין את לימודי הגימנסיה וחרף רצונו להיות שחקן, ניסה להירשם קודם לבית הספר התיכון הצבאי בעיר יאש, אולם נדחה בבדיקה הרפואית. ניסה בהמשך את מזלו בתיכון ע"ש ניקולאיה בלצ'סקו בעיר בראילה, שם התקבל אך נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל חוסר אמצעי מימון.
בבראילה עשה היכרות עם המורה והסופר יון אדם שעמד לנסוע להשתלמות בבלגיה והציע לו להיות ממלא מקומו בבית הספר בכפר קורסשט, ראחובה. טנאסה הצליח להסתדר עם תפקידו אך נכנס מהר למריבות עם מנהל בית הספר ועם כמה מעמיתיו. בעזרת יון אדם קיבל לאחר מכן משרה חדשה ביישוב חרשובן, פויינשט, שם לימד בזמנו הסופר אלכסנדרו ולאחוצה. במקום החדש הצטיין טנאסה בסגנון ההוראה המקורי ובשימת דגש על שיעורי המוזיקה וההתעמלות, מה שמשך תלמידים חדשים לבית ספרו. אהב לשלב את ההורים בפעילויות בית הספר, במיוחד בטיולים שארגן במסגרת שיעורי הגאוגרפיה וההיסטוריה. בסופו של דבר פעילותו הפופולרית והעצמאית לא מצאה בעיני כמה מנכבדי היישוב, אשר השיגו את פיטוריו.
באוקטובר 1899 התגייס טנאסה בהתנדבות לגדוד 1 של חיל ההנסדה הקרבית בבוקרשט. אחרי השרות הצבאי הגשים את חלומו והתקבל לקונסרבטוריון לאמנויות הבמה, בו סיים את לימודיו בשנת 1905. התחיל לעבוד בתחום התיאטרון ובשנת 1917 נשא לאשה את וירג'יניה ניקולסקו.
פעילותו האמנותית
בשנת 1919 הקים להקה משלו - תיאטרון "קרבוש" שהפך לתיאטרון הקברט והרוויו המפורסם ביותר של בוקרשט. התיאטרון קיים עד ימינו כשהוא מוסד ממלכתי הנושא את השם "תיאטרון הרוויו ע"ש קונסטנטין טנאסה" ומושבו באותה כתובת בקאליה ויקטוריי (שדרות הניצחון) 33-35 במרכז העיר.
לפי מסורת של שחקני קומדיה גדולים, יצר טנאסה גבור טיפוסי, זה של האזרח הפשוט, מושפל ומסכן, תמיד בעימות עם הבירוקטיה של המנגנון הממלכתי. דמות זו שטנאסה גילם, לבוש בחליפת משבצות קלאסית, עם פרח חרצית בלולאה ומקל הליכה אופנתי, הפך לדובר של מעמד חברתי שלם ומשך עליו לא פעם את תשומת הלב של הצנזורה.
בשנים 1939 - 1944 מופעיו היו מבוססים על טקסטים שכתב עבורו יון פריביאגו. בעת רדיפות היהודים בימי המשטר שצבאי-פשיסטי ברומניה בשנים 1940–1944 סייע טנאסה לעמיתים יהודים שהופעתם נאסרה בתיאטרון שלו ובכל תיאטרון רומני. המשיך לשלם את משכורתם של מספר אמנים יהודים שעבדו איתו קודם לכן, ביניהם נ. סטרויה והאחיות הנרייטה ותאודורה גמברטו. ביקר לעיתים במופגן במופעים של התיאטרון באראשאום שנועד על ידי המשטר לשמש רק את הקהל היהודי.
מותו
טנאסה נפטר בבוקרשט בשנת 1945. לפי שמועות שנפוצו בקרב העם נרצח על ידי הסובייטים. זאת בגלל קופלטים סטיריים על חשבון מעשי שוד של חיילים סובייטים, שאחדים מהם נהגו ל"הפקיע" מהתושבים שעונים וחפצים אישיים אחרים, תוך פניה עם הדרישה "דאוואי צ'אס" (תן את השעון). לפי עדות אחד מקרובי משפחתו לקה באי ספיקת כליות חדה אחרי שימוש מופרז של טבליות אספירין.
גרוזאוריים
המינים חיים במגוון בתי גידול אפריקנים מחוליות לאתרים סלעיים וסוואנות ואחרים חיים ביערות גשם וגדות נהרות.
מחנה המשפחות (טרזיינשטט)
מחנה המשפחות (טרזיינשטט) (בצ'כית: Tábor rodinný Terezínský; בגרמנית: Theresienstädter Familienlager), הידוע גם בשם מחנה המשפחות הצ'כי, כלל קבוצה של אסירים, בעיקר יהודי צ'כיה, אוסטריה וגרמניה, מגטו טרזיינשטט שבצ'כוסלובקיה, אשר הוחזקו באגף BIIb של אושוויץ מ-8 בספטמבר 1943 עד 12 ביולי 1944. הנאצים הקימו את המחנה על מנת להטעות את העולם בנוגע לפתרון הסופי.
רקע
גטו טרזיינשטט, שהוקם בסוף 1941, תפקד בחלקו כמרכז מעבר ליהודים מצ'כוסלובקיה, גרמניה ואוסטריה בדרכם למחנות השמדה ולמרכזים אחרים להרג המוני. ההובלה הראשונה של יהודים מטרזיינשטט לאושוויץ התרחשה ב-26 באוקטובר 1942, לאחר ש-42,005 אסירים גורשו למקום אחר. מתוך 7,001 האנשים שגורשו לאושוויץ מטרזיינשטט בינואר ובפברואר 1943, 5,600 הומתו מיד בתאי הגזים, ורק 96 שרדו את המלחמה. במהלך שבעת החודשים הקרובים הופסקה ההובלה מטרזיינשטט בהוראת מנהיג האס אס היינריך הימלר. בעבר וכנראה מסיבות שונות, האס אס הקים מחנה צועני באגף BIIe בתוך אושוויץ-בירקנאו. אין מסמך ששרד, המציין את נימוקי האס אס להקמת המחנה המשפחתי, והוא נושא שנוי במחלוקת על ידי היסטוריונים. סביר להניח שאסירי המחנה המשפחתי הוחזקו בחיים על מנת שמכתביהם יוכלו להרגיע קרובי משפחה בטרזיינשטט ובמקומות אחרים דבר שיוכיח, שגירושם למזרח, אינו אומר שנרצחו. באותה תקופה, האס אס תכנן ביקור של הצלב האדום בטרזיינשטט, וייתכן שרצה לשכנע את הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (ICRC) כי יהודים שגורשו אינם נרצחים. ההיסטוריון הישראלי יהודה באואר טוען כי ייתכן שהאסירים שהוחזקו במחנה המשפחות הוכנו לשימוש כבני ערובה בעת הצורך. כמה חוקרים טוענים כי האס אס תכנן ביקור של ה-ICRC במחנה המשפחות בבירקנאו כדי להטעות את העולם החיצון בנוגע למטרתו האמיתית של אושוויץ. אחרים מאמינים שמצבם הגופני הירוד של האסירים יבהיר כי מתייחסים אליהם בצורה לא טובה, מה ששולל את טענת הראשונים.
תנאים
מנהיג האס אס שהיה אחראי על האגף היה פריץ בונטרוק, שהיה ידוע באכזריותו ונידון למוות לאחר המלחמה. הקאפו הראשי במחנה היה רוצח מורשע גרמני בשם ארנו בם (Böhm). כאשר הצטרף בם לאס אס במרץ 1944, הוא הוחלף בפושע גרמני אחר בשם וילהלם ברכמן. ברכמן היה אסיר פלילי, אך העבירה שלו הייתה גניבה קטנה, והוא ניסה לעזור לאסירים היהודים היכן שהיה יכול.
ההיסטוריון מירוסלב קרני ציין כי תנאי המחנה תוארו לטובה על ידי אסירים באושוויץ בחלקים אחדים של המחנה, אך בחומרה רבה על ידי אסירים במחנה המשפחות עצמו. הוא סבור שהתפיסה האחרונה מדויקת יותר מכיוון ששיעור התמותה הכולל ממקרי מוות "טבעיים" היה זהה במחנה המשפחתי לזה שבשאר בירקנאו. התמותה הייתה מאותן סיבות: רעב, מחלות, תברואה לקויה, היפותרמיה ותשישות. מתוך האסירים שהגיעו בספטמבר 1942, 1140 (כ-25%) מתו בחצי השנה הראשונה, ומכאן ואילך הובן לאסירים כי חצי שנה מבואם למחנה יוצאו להורג. BIIb היה רק 600 על 150 מטר (1,970 על 490 רגל), "רצועה צרה ובוצית מוקפת גדר חשמלית", כדברי יוזמת טרזין, ארגון התנדבותי לניצולי גטו טרזיינשטט ולניצולי שואה אחרים. מתוך 32 צריפים, 28 שימשו לדיור, צריף 30 ו-32 היו מרפאות, 31 היה צריף הילדים, וצריף אחד שימש למפעל אריגה בו נאלצו נשים ליצור שרשיר תחמושת. נשים היו חשופות לתקיפה מינית על ידי שומרי האס אס באופן קבוע. על האופן שבו התמודדו הילדים עם המציאות היומיומית בגטו, אפשר ללמוד מעיתוני הילדים שזכו למעט תקווה תחת פיקוחו של פרדי הירש. בגטו טרזיינשטט יצאו לאור מספר עיתוני ילדים, בהם "ודם" ו"קמרד". כתב העת קמרד יצא לאור במעון Q609 – בית ילדים משותף לבנים ולבנות דוברי צ'כית וגרמנית. את 22 הגיליונות של קמרד כתבו נערים בכתב ידם הילדותי ואייר אותם העורך איוון פולאק, ללא השתתפות המדריכים. קמרד, כמו עיתוני הילדים האחרים, נועד לבדר, לספק חומר קריאה ולהקנות השכלה.
ההטעיה וההשמדה
המבקר הבולט ביותר במחנה בפברואר 1944 היה אדולף אייכמן, והוא העיר בחיוב על הפעילות התרבותית של הילדים בבירקנאו. מפקד אושוויץ-בירקנאו יוהאן שווארצהובר ביקר במחנה ב-5 במרץ ואמר לבאי המחנה מחודש ספטמבר כי בקרוב הם יועברו ויעזרו להקים מחנה עבודה חדש. הורו לאסירים למלא גלויות מיום 25 במרץ עבור קרוביהם בטרזיינשטט. ציון התאריך היה תרגול שגרתי המאפשר את הזמן הנדרש לצנזורה. במכתבים אלה הם ביקשו מקרוביהם לשלוח להם חבילות עם אוכל. ב-6 במרץ הורה שווארצהובר לרשום את כל האסירים מחודש ספטמבר לצורך הקצאת פרטי עבודה. נפוצו שמועות סותרות, לפיהן האסירים כולם ייהרגו או שההבטחות הנאציות אמיתיות.
ב-8 במרץ הוטל עוצר קפדני ובלוק ההסגר הוקף בחצי פלוגה של אנשי אס אס וכלביהם. שעתיים לאחר מכן הגיעו שתים עשרה משאיות והגברים קיבלו הוראה לעלות עליהן. הם השאירו את חפציהם מאחור, והובטח להם כי רכושם יועבר בנפרד. על מנת לשמור על הטעיה פנו המשאיות ימינה, לכיוון תחנת הרכבת, במקום שמאלה, לעבר תאי הגזים. לאחר שהגברים הועברו לקרמטוריום השלישי, הובלו הנשים לקרמטוריום השני. תהליך זה ארך מספר שעות, כאשר יהודים מפוחדים בצריף אחד החלו לשיר בשתיים לפנות בוקר, האס-אס ירה לעברם יריות אזהרה. אפילו חדרי ההתפשטות הוסוו כך שהיהודים לא הבינו מה יעלה בגורלם עד שקיבלו פקודה להתפשט. על פי הזונדרקומנדו, האסירים שרו את ההמנון הצ'כי ואת התקווה לפני הכניסה לתאי הגזים. בסך הכל נרצחו 3,791 או 3,792 בני אדם.
המחנה המשפחתי הוזכר במאמר בג'ואיש כרוניקל ב-25 בפברואר 1944: "יש גם 7,000 יהודים צ'כוסלובקים במחנה. הם גורשו לבירקנאו בקיץ שעבר". ב-9 ביוני דיווח העיתון הרשמי של הממשלה הפולנית הגולה כי 7,000 יהודי צ'כיה נרצחו בתאי הגזים באושוויץ, וכי הם נאלצו לכתוב גלויות מיושנות למשפחותיהם. טענות אלה אוששו ימים לאחר מכן בהפצת דו"ח ורבה-וצלר, אשר סיפק פירוט רב יותר על היהודים במחנה המשפחה וגורלם.
לאחר מכן
רק 1,294 אסירים ממחנה המשפחות שרדו את המלחמה. בספטמבר ובאוקטובר 1944 שימש הגוש את האסירים הפולנים שהועברו ממחנה בפרושקוב, רובם אזרחים שנתפסו במהלך מרד ורשה.
חיסול המחנה בין התאריכים 8–9 במרץ היה הרצח ההמוני הגדול ביותר של אזרחי צ'כוסלובקיה במהלך מלחמת העולם השנייה. עם זאת, במשך שנים רבות סיפור המחנה המשפחתי כמעט ולא היה ידוע מחוץ לקהילה היהודית הצ'כית, וקיבל הרבה פחות תשומת לב מאשר פשעים נגד צ'כים לא יהודים. במלאת חמישים שנה לפשע ארגנה יוזמת טרזין כנס בינלאומי, ופרסם את מאמרי הכנס כספר. בשנת 2017 הכיר הפרלמנט הצ'כי רשמית ב-9 במרץ כהנצחת הטבח.
אלסאנה מאנה
אלסאנה מאנה (באנגלית: Alasana Manneh; נולד ב-8 באפריל 1998 בבנג'ול שבגמביה) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית ובנבחרת גמביה.
ברצלונה
מאנה הצטרף אל מחלקת הנוער של ברצלונה בשנת 2016 מאקדמיית אספייר הקטרית. בחודש יולי 2017 קודם לקבוצת המילואים של המועדון.
ההשאלה לסבאדל
ב-22 באוגוסט 2017 הושאל מאנה למשך חצי עונה לסבאדל מהליגה הספרדית השלישית. הוא ערך שתי הופעות ליגה במועדון, והבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית
ב-30 במאי 2016 ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת זמביה במשחק ידידות.
חגית עוז
חגית עוֹז (כיום חגית פלוטניק; נולדה ב-13 באפריל 1979) היא מחלוצות ספורט הקייטסרפינג (גלישת עפיפונים) בישראל. חגית הייתה אלופת ישראל ודורגה במקום שלישי בעולם לשנת 2003 בתחרות קייטסרפינג בסגנון Freestyle.
ביוגרפיה
חגית נולדה בחולון, ליפה וציון, היא למדה בתיכון בקרית שרת במגמת ספורט והתעמלות קרקע מכשירים.
חגית החלה את דרכה כגולשת רוח בשנת 1994, ב-1997 התגייסה לצה"ל והייתה מד"סית בפו"מ לקצינים הבכירים בצה"ל. לאחר שירותה הצבאי, חגית למדה במכון וינגייט - המכון הלאומי לחינוך גופני ולספורט.
בשנת 1999 חגית השתתפה במסע הראשון של מלכת המדבר שנערך בירדן.
חגית התאמנה לקראת אליפות העולם בקייטסרפינג עם אורן יהושוע שהיה אחד מחלוצי ספורט הקייטסרפינג. אורן נהרג ב-2003 בהתרסקות מצנח רחיפה בצפון.
בשנת 2001 גייסה חגית כ-100 אלף ש"ח מחברת "עוף טנא" כדי להשתתף בסבב הקייטסרפינג העולמי (Kiteboard Pro World Tour (KPWT אשר התקיים בטורקיה, צרפת, ברזיל וניו-קלדוניה.
בשנת 2002 דורגה עוז במקום שלישי בעולם בקייטסרפינג.
בשנת 2005 השתתפה חגית בתוכנית הריאליטי אקסטרים הראשונה בישראל "יש לה את זה" בהנחייתו של דני קושמרו.
בשנת 2008 עברה חגית פריצת דיסק בגב התחתון אשר השביתה את פעילותה המקצועית והעסקית. חגית הבטיחה לעצמה שהפציעה לא תמנע ממנה להמשיך בפעילות ספורטיבית והציבה לעצמה יעד של 6 חודשים כדי לחזור לגלוש. מאז היא גולשת, מדריכה ומקדמת את הספורט האתגרי בארץ ובעולם.
משנת 2009, חגית משמשת כמייסדת ומנכ"לית של B.Oz (מבוטא: בִי-עוֹז) - פורטל פעילויות אקסטרים וספורט אתגרי הראשון שקיבל את תו אמון הציבור, כמנכ"לית חגית חרתה על דגלה לקדם את הספורט האתגרי בארץ, ואת הנשים בפרט ולתת במה רחבה לספורטאי האקסטרים.
יחסי סורינאם–סין
סקירה כללית
סורינאם קלטה מספר קטן של מהגרים סינים במאה ה-19, הם הקימו מספר יישובים.
על פי משרד החוץ של הרפובליקה העממית של סין, בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקת סורינאם יחסים לבביים עם שיתופי פעולה רבים.
ביוני 2013 נפגש נשיא הרפובליקה העממית של סין שי ג'ינפינג עם נשיא סורינאם דסי בוטרסה במהלך ביקורו הדיפלומטי בטרינידד וטובגו. המפגש בין השניים כלל פגישה בילטרלית פרטית בה נפגשו ראשי המדינות ושוחחו על אפשרויות להגביר את שיתופי הפעולה בין שתי המדינות. הנשיא בוטרסה השתתף מצידו בפורום השלום העולמי השני שנערך בסין ושם נפגש עם נשיא סין שי ג'ינפינג וסגנו.
בין סין לסורינאם מתקיימים גם יחסים תרבותיים, ב-2013 נערך בסורינאם פסטיבל שלם לכבוד 160 שנים ליישוב הסיני הראשון באי. נערכו מופעי התרבות הסינית בכל רחבי סורינאם והם התקבלו בחום ובסקרנות.
קו אסיון
קו אסיון (בצרפתית: La Barrière de l'Esseillon, מילולית: מחסום אסיון או חומת אסיון) הוא סדרה של חמישה מבצרים שנבנו במהלך המאה ה-19 באזור המצוקים של הגבעות המקיפים את עמק הנהר ארק בקרבת העיירה אוסווה (Aussois) שבחבל סבויה, צרפת.
מקור השם במילה הפרובנסאלית echaillon, ומילה זו עצמה שאולה מ-scalio הלטינית, שמשמעותה מעבר סלול על גבי גבעה תלולה וקשה למעבר.
מטרת הקמתו של קו המבצרים הייתה להגן על אזור פיימונטה באיטליה מפני פלישה צרפתית. המבצרים נקראו על שמם של בני בית סבויה.
היסטוריה
קו המבצרים הוקם בלחצה של הקיסרות האוסטרית במטרה למנוע גישה לכיוון מעבר האלפים מון סני, וממנו לכיוון ממלכת סרדיניה והלאה לכיוון מרכז אירופה. בתקופה זו שימש מעבר מון סני כדרך העיקרית מכיוון האלפים המערביים.
חשיבותו האסטרטגית של המעבר, הייתה בדרך שנסללה עליו שהייתה רחבה ונוחה לתנועה לכוחות כיבוש שעלולים לנוע בכיוון ממערב למזרח, ובנוסף לכך הוא שימש כתחליף לקו הביצורים באזור עמק סוסה (Val di Susa) שנהרס במהלך העימותים באיטליה בשנת 1796 כחלק ממלחמות המהפכה הצרפתית, והותיר את העיר טורינו חשופה לסכנת כיבוש צרפתי.
מבצרי אסיון הפכו למיותרים בשנת 1857 עם חתימת הברית בין צרפת לממלכת סרדיניה וביטול האפשרות של כיבוש צרפתי באזור. הסכם טורינו פירט את התנאים לסיפוח האזור והריסת המבצרים.
למרות זאת, ולאחר האיחוד בין סאבויה לצרפת בשנת 1860 לא נהרסו המבצרים, וזאת על פי דרישת הצבא הצרפתי שטען כי הוא זקוק להם לשם הגנה ולמניעת פלישה איטלקית אפשרית לצרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש צבאי במבצרים ואחד מהם אף שימש כבית כלא.
יחסי אלבניה–מקסיקו
יחסי אלבניה–מקסיקו הם יחסי החוץ בין אלבניה ומקסיקו.
קו אסיון
המבצרים
המבצרים בקו אסיון נבנו על פי המודל של מונטאלמבר (Marc-René, marquis de Montalembert), אשר היו מבוססים על ביצורים הניצבים זה מול זה ומגדלי ירי. באופן זה יכלו להעניק הגנה הדדית באמצעות ירי של אש צולבת. ארבעה מבצרים נבנו על הגדה הימנית של הנהר והחמישי על הגדה השמאלית. בין שתי הגדות הפריד גשר למעבר מעל הערוץ התלול.
תעלה מבוצרת קישרה בין מבצר מארי-כריסטין בצפון-מערב למבצר שארל-אלבר בצפון-מזרח, במטרה להגן על הגישה מצפון לאזור הביצורים. התעלה עצמה יכלה להכיל עד 10,000 לוחמים.
יחסי אלבניה–מקסיקו
סקירה כללית
בנובמבר 1976 ביקשה מקסיקו את תמיכתה של אלבניה ביחס למועמדותו של הנשיא לשעבר לואיס אצ'ווריה אלברס לתפקיד מזכ"ל האו"ם, ואכן אלבניה הסכימה לתמוך בו. בדצמבר 1986 ביקר הנשיא לשעבר לואיס אצ'ווריה אלברס באלבניה, ובשנת 1987 הציעו הדיפלומטים המקסיקנים הסכם תרבותי עליו חתמה אלבניה. בשנת 1989 פגש סגן השר לענייני חוץ האלבני, במהלך שהותו במקסיקו, את ראש הפרלמנט, ראש הסנאט, סגן שר החוץ וכו', ובספטמבר באותה השנה נחתם הסכם התרבות בין אלבניה ומקסיקו.
בשנת 1990, נתנה מקסיקו תגובה שלילית לבקשת שר החוץ של אלבניה בשל התחייבויות ממשלתיות בזמן המבוקש. באותה שנה ביקרה אלבניה קבוצה מהפרלמנט המקסיקני. ב-1 במרץ 1993 שלח ראש הממשלה האלבני אלכסנדר מקסי, מכתב לנשיא מקסיקו, שם ביקש ממנו לשלוח משלחת דיפלומטית על מנת להעריך את הזדמנויות השיתוף בין המדינות, אך מקסיקו לא הגיבה להצעה זו.
קו אסיון
כיום
מבצרי קו אסיון עברו שיפוצים והם משמשים כיום כאתר מורשת לתיירות וזיכרון היסטורי. בנוסף לכך משמשים מבני האתר וסביבתם לאירוח אירועי תרבות גסטרונומיה וספורט.
יחסי אלבניה–מקסיקו
סקירה כללית
לרגל החגיגות הלאומיות ביקר השגריר המקסיקני מר מריו מויה פלנסיה באלבניה בנובמבר 1998. בפגישה הראשונה עם שר החוץ מילוא דיבר השגריר פלנסיה בעד קידום היחסים הבילטרליים בין אלבניה למקסיקו. כמו כן במהלך הפגישה, הוא הבטיח ביקור במקסיקו במהלך סיורו המתוכנן באמריקה הלטינית.
קו אסיון
כיום
אגודת מבצרי אסיון שנוסדה ב-1970 מארגנת במשך השנים מבצעי שחזור ושימור במבנים השונים, והפיכתם למרכזי אירוח ותרבות.
יחסי אלבניה–מקסיקו
סקירה כללית
במהלך 2003 הזמין נשיא המדינה ושר החוץ של מקסיקו את ראש הממשלה ושר החוץ של אלבניה להשתתף בפעילות שאורגנה על ידי מקסיקו בנוגע לשיתוף פעולה עם האו"ם, כמו הפורום העולמי החמישי "חדשנות ואיכות השלטון במאה ה-21" (3–7 בנובמבר 2003) והוועידה המדינית בפרופיל הגבוה נגד השחיתות (9–11 בנובמבר 2003). בשתי הפעילויות אלבניה לא נכחה.
החל מ-18 באפריל ל-23 בדצמבר 2004 השתתף יו"ר הפרלמנט האלבני, סרבט פולמבי, בעצרת האיחוד הבין-פרלמנטרי שהתקיים במקסיקו סיטי. בהזדמנות זו הוא פגש כמה נכבדים מקסיקנים. מקסיקו תמכה במועמדות של אלבניה להיות חלק ממועצת ECOSOC (המועצה הכלכלית והחברתית של האו"ם) בספטמבר 2004. בעצרת ה-24 של ארגון הימים הבינלאומי, בדצמבר 2005, אלבניה תמכה במועמדות של מקסיקו לתפקיד המועצה של ארגון זה.
חוק זכות ההצבעה (1965)
חוק זכות ההצבעה (באנגלית: Voting Rights Act) נחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-6 באוגוסט 1965. מטרת החוק הייתה לתת כלים לאכיפת התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית, שכבר עיגן חוקתית את איסור האפליה במתן זכות בחירה על רקע גזעי ב-1870. מנגנון האכיפה המרכזי שנתן החוק לשלטון הפדרלי היה הליך ה-preclearance, שחייב את המדינות שביקשו לערוך שינוי בחוקי ההצבעה (מדינות דרום ארצות הברית) לקבל אישור מפורש לכך ממחלקה ייעודית לזכויות אזרח של משרד המשפטים של ארצות הברית. החוק היה ציון דרך חשוב בחקיקה האמריקנית כנגד ההפרדה הגזעית ברחבי ארצות הברית בין אזרחים לבנים לבין אזרחים אפרו-אמריקאים.
הרקע לחקיקת החוק
למרות חקיקת התיקון ה-15 וקבלת מדינות הקונפדרציה חזרה לברית לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית על יסוד אשרורו, תיקנו מדינות בדרום ארצות הברית תקנות שמנעו למעשה קיום בחירות חופשיות ללא אפליה ומנעו בכך מאזרחיהן האפרו-אמריקאים לממש את זכות הבחירה. בין התקנות שתוקנו על ידי מדינות הדרום, היו למשל מילוי טפסים שונים (שחייבו ידיעת קרוא וכתוב), תשלום מס גולגולת על ראש המשפחה המצביע (כלומר ריבוי ילדים במשפחה הביא להגדלת המס), והוכחת בעלות על שטח או רכוש. תקנות כגון אלה גרמו להפחתת מספר המצביעים מבין העבדים המשוחררים וצאצאיהם, ובהמשך להפחתת מצביעים מבין אוכלוסיות המיעוטים.
החקיקה הפדרלית נעה תמיד על הקו הדק שבין אכיפת החוקה לשמירה על זכויות המדינות בארצות הברית, נשיאים מן המפלגה הרפובליקנית, שתמכו היסטורית במתן שוויון זכויות נרתעו מתגובה אלימה וקיצונית של הלבנים במדינות הדרום (כפי שקרה בתקופת השיקום). נשיאים חברי המפלגה הדמוקרטית הסתמכו על רוב מצביעים דרומיים בקונגרס וידיהם, גם אם רצו ליזום חקיקה בכיוון זה, היו כבולות פוליטית בקרב מפלגתם-שלהם.
תהליך החקיקה
את החקיקה הוביל תחילה נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי, לאחר תקופה של גאות בדרישות התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית והתחזקות כוחה בציבור, ששיאה במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות. לאחר רצח קנדי המשיך במשימה יורשו, לינדון ג'ונסון.
החוק הוצג על ידי הנשיא ג'ונסון בנאומו ב-17 במרץ 1965, עבר בסנאט ב-26 במאי, למחרת סיומה של צעדת מחאה בת ארבעה ימים בהנהגת מרטין לותר קינג ו-25,000 צועדים מסלמה (Selma) למונטגומרי, ואושר על ידי בית הנבחרים ב-2 באוגוסט.
בשנת 2013, בפסיקת מחוז שלבי נגד הולדר, ביטל בית המשפט העליון בארצות הברית את סעיף 4 בחוק, שהיה אחד הסעיפים החשובים בו, מאחר שהגדיר אילו מדינות זקוקות לאישור פדרלי כדי לערוך שינוי בחוקי ההצבעה שלהן. ומאז נערכו באותן מדינות שורה של שינויים בחוק, שהיו עשויים לפגוע בעיקר ביכולתם של מיעוטים להגיע לקלפי ולהצביע. בית המשפט לא ביטל את סעיף 5, אך הוא הפך לסעיף שאינו בר אכיפה.