cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מורטל קומבט (סרט)
מורטל קומבט הוא סרט פעולה-פנטזיה-אמנויות לחימה שבוים על ידי פול וו.ס. אנדרסון. הסרט מבוסס על זיכיון משחק הווידאו "מורטל קומבט", סדרה של משחקי לחימה שהופצה על ידי Midway Games. הסרט צולם בלוס אנג'לס ובתאילנד.
הסרט קיבל ביקורות נמוכה עד ממוצעות מהמבקרים והרוויח כ-70 מיליון דולר בארצות הברית ו-122 מיליון דולר בעולם כולו. הסרט נחשב לסרט המצליח הראשון שמבוסס על משחק מחשב. הסרט יצא שנה אחרי הסרט "סטריט פייטר" וכשנתיים אחרי "האחים סופר מריו".
לאחר ההצלחה של הסרט הראשון, ב-1997 יצא סרט ההמשך, "מורטל קומבט 2".
תקציר העלילה
בכל דור מתקיימת תחרות שנקראת מורטל קומבט, שעוצבה על ידי האלים הבכירים כדי לשמור על כדור הארץ מפני כוחות הרשע של העולם החיצון. אם העולם החיצון ינצח בתחרות עשר פעמים ברציפות, יוכל הקיסר שאו קאהן לפלוש לכדור הארץ. העולם החיצון ניצח כבר תשע פעמים ברציפות, ועם תחילת הסרט התחרות העשירית מתחילה. נזיר השאולין לו קאנג, כוכב הקולנוע ג'וני קייג' וסוכנת הכוחות המיוחדים סוניה בלייד יוצאים לקרב כדי להגן על כדור הארץ.
שלושת הלוחמים נשלחים להונג קונג, ובדרכם לאי שעליו מתקיימת התחרות הם פוגשים שני נינג'ות, משרתיו של שאנג טסונג, סקורפיון וסאב זירו, שנשלחו להתגרות בהם. שאנג טסונג בעצמו אומר, כי שני הנינג'ות הם אויבים קטלניים אחד לשני, אך שניהם עבדים תחת כוחו.
שלושת הלוחמים נלחמים בקרבות של התחרות, כאשר סוניה זוכה להביס את קיינו, ג'וני קייג' הורג את סקורפיון, ולו קאנג מביס את סאב זירו. בחוקרם את מערות האי הם מגלים כי הנסיכה קיטאנה, בתו המאומצת של הקיסר, מנסה לעזור להם, וכי דמות מסתורית (רפטייל) עוקבת אחריהם. בשלב מתקדם של התחרות מתגלה גורו, יצור אימתני בעל ארבע זרועות מגזע השוקאן, שהורג את חברם ארט.
לאחר שג'וני קייג' מזמין את גורו לקרב ומביס אותו (בהפלה ל"תהום", זירת קרב מהמשחק הראשון), שאנג טסונג חוטף את סוניה ודורש ממנה להילחם נגדו בקרב הסופי של התחרות, שיתרחש בעולם החיצון.
לו קאנג וג'וני קייג' מגיעים בעקבותיו לעולם החיצון, שם לו קאנג מגלה את הנינג'ה החמקמקה רפטייל, ונלחם בו. לאחר מכן הוא מוצא את הנסיכה קיטאנה, שעוזרת להם למצוא את דרכם לטירה, שם הוא נלחם בקרב הסופי נגד שאנג טסונג ומביס אותו.
לאחר התחרות מתקיימת חגיגה לכבוד ניצחון כדור הארץ, החגיגה נקטעת על ידי הקיסר שאו קאהן שפולש לכדור הארץ. ריידן ושלושת לוחמיו נכנסים למצב לחימה, ובכך מסתיים הסרט.
הקבלות בין הסרט למשחקים
למרות שהסרט מבוסס ברובו של המשחק הראשון בסדרה, ישנם מספר אלמנטים שהוצגו מהמשחק השני.
קולה של אמא
קולה של אמא היא תוכנית רדיו של תחנת הרדיו גלי צה"ל.
במסגרת התוכנית עולות לשידור אמהות של חיילים ומספרות על בניהן או בנותיהן, על המסלול הצבאי של ילדיהן, על תחביביהם ועל המשפחה, על הקושי האישי שלהן ועל הפחדים שלהן.
מבנה התוכנית אינו מקורי לישראל ויובא מגרמניה, שם הייתה תוכנית רדיו בה קישרו אמהות עם בניהן השוטרים, הכבאים וגם החיילים דרך הרדיו. כש"יובאה" התוכנית לישראל היא עברה שינויים נדרשים בפורמט והייתה להצלחה עוד בתקופת אלכס אנסקי ואהוד גרף. בתחילה, דיברו בכל שבוע עם 4 אמהות ולא יצרו קשר עם החיילים בשטח, אך באמצע שנות התשעים הועלה הרעיון לשלוח בכל שבוע ניידת שידור אל החיילים בשטח אשר מהווים קהל בתוכנית, ומאז מבוצע הרעיון בהצלחה. מגישי התוכנית מגיעים באמצעות ניידת השידור של התוכנית לכל חלקי ישראל על מנת להביא את קולות החיילים, גם מהנקודה הרחוקה ביותר בה הם נמצאים. המגישים מאפשרים לחיילים הקרביים לספר קצת על ההווי הצבאי, ומחלקים פרסים לחיילים אותם הם מבקרים.
בתקופות של אירועים מיוחדים הפוקדים את המדינה גם מערכת התוכנית מתגייסת למען החיילים והתושבים. בתקופת מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 קיבלה התוכנית משמעות רבה ובלטה בקרב תוכניות הרדיו. החל מדצמבר 2010 משודרת התוכנית גם בערוץ 2, במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2005 זכתה התוכנית בפרס מפקד גלי צה"ל לרגל משדר 25 שנה לתוכנית, ובשנת 2008 זכתה בפרס שנית בקטגוריית צבא וביטחון.
וולוו פיליפ
וולוו פיליפ (בשוודית: Volvo Philip) הייתה מכונית קונספט בתצורת מכונית סלון אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו בשנת 1952.
יוצר אב טיפוס בודד.
מפריד נתיבים
מפרידי נתיבים - (מוכר כשטח הפרדה בנוי) הם התקנים על גבי המיסעה ומיועד להפרדה בין נתיבי נסיעה בדרכים דו-סטריות ודרכים חד-סטריות.
לרוב, מפריד נתיבים מורכב מ 2 חלקים, גוף המפריד המותקן על גבי המיסעה + אביזר מוגבה מגוף המפריד המיועד להבליט את נראותו של מפריד הנתיבים מעל גוף המפריד. גוף המפריד לרוב יהיה עשוי מחומר פלסטי קשיח כך שיוכל לעמוד בפגיעות צידיות של צמיגי רכבים.
האביזר המוגבה המחובר לגוף המפריד לרוב יהיה עשוי מחומר פלסטי גמיש, כך שבמקרה של פגיעת רכב, הגוף המוגבה, יתקפל, מבלי שיגרום נזק לרכב או לגוף עצמו.
השימוש במפרידי נתיבים נפוץ בעיקר, בדרכים דו סטיריות צרות, בחניונים, ברמפות מעגליות צרות בעיקר במעבר קומות בין חניונים וגם בכבישים בעיקר בפיצולי נתיבים בדרך חד- כמו עליה למחלף או ירידה מדרך מהירה לנתיב יציאה.
רב-סוכר
רב־סוכר (Polysaccharides, glycans) הוא ביופולימר המורכב ממונומרים של חד סוכרים, בתחום התזונה נקראים רב סוכרים גם פחמימות מורכבות. מולקולות רב סוכר בנויות משרשראות ארוכות של חד סוכרים המחוברים זה לזה, השרשראות יכולות להיות מסועפות או ישרות. מבנם הגדול הלא-קוטבי הופך את הרב סוכרים לבלתי מסיסים במים. רב סוכרים הם חסרי טעם מתוק בניגוד לאוליגו-סוכרים ולדו-סוכרים
מולקולות בעלות סוכרים מצומדים (glycoconjugates)
מלבד מבנים הבנויים מסוכרים בלבד, בטבע ישנם גם מבנים הבנויים מסוכרים המצומדים למולקולות אורגניות נוספות כמו ליפידים וחלבונים. למבנים אלה תפקידים חשובים בביולוגיה.
שימושים בעולם החי
רב סוכרים נמצאים בשימוש נרחב בעולם החי, והם חלק מתהליכי החיים הבסיסיים ביותר. עמילנים וגליקוגנים, שתי משפחות של הומופוליסכרידים נפוצים משמשים כמאגרי גלוקוז בתא בזכות נטייתם ליצור צורה במרחב מאוד קומפקטית כתוצאה מקשרים זוויתיים. הגלוקוז משמש חומר מוצר להליך הגליקוליזה, החלק הראשון בנשימה התאית ועמילן וגליקוגן תאית הומופולסכריד נפוץ בצמחים, מרכיבה את דופן התא בצמחים והיא המרכיב העיקרי בעץ ובכותנה. התאית בנויה משרשראות ליניאריות ארוכות של חד-סוכרים המייוצבות ביניהם ובתוכן בקשרי מימן, דבר היוצר סיבים עמידים. כיטין בדומה לתאית גם הוא פולימר ליניארי המיוצב על ידי קשרי מימן, עם זאת המונומרים שלו מכילים מתמיר חנקני. שרשרת המונומרים עם המתמיר החנקני וקשרי המימן יוצרת מבנה קשיח מאוד. מבנה זה משמש כחומר הבסיס של השלד החיצון של חסרי חוליות רבים - חרקים, לובסטרים, עקרבים וכדומה. דופן תא החיידקים מכילה פולימר ליניארי של סוכרים שונים, פולימרים אלו מחוברים זה לזה באמצעות שרשראות חלבוניות קצרות. אנטיביוטיקות רבות משבשות את הקישור הזה באמצעות מניעת הקישור של הסוכרים לשרשראות החלבוניות ובכך מחלישה משמעותית את מנגנוני ההגנה של החיידק.
לקריאה נוספת
Lehninger, A. L., Nelson, D. L., Cox, M. M., & Cox, M. M. (2005). Lehninger principles of biochemistry. Macmillan.
רקפת יוונית
רקפת יוונית (שם מדעי: Cyclamen coum) היא גאופיט ממשפחת הרקפתיים, שממדיו קטנים יותר מאלה של הרקפת המצויה.
מאפיינים
תפוצתו מזרח ים-תיכונית ומערב אירנו-טורנית, ולמרות שמו העברי, המין אינו גדל ביוון עצמה. גדל בישראל בין סלעים וסביב עצים. שכיח בחרמון ברום 1,300–1,900 מטר, וביער אודם שבצפון הגולן. במרום הגליל קיימות מספר אוכלוסיות קטנות, על פסגות ההרים. אוכלוסיות אלה הן ככל הנראה שריד (רליקט) מתקופה קדומה, בה שרר באזור אקלים קר יותר. אוכלוסיות אלה הן גם גבול התפוצה הדרומי של המין, ולכן חשיבותן לשימור גדולה במיוחד.
מבחינה מורפולוגית, המין נבדל מהרקפת המצויה במספר מאפיינים:
הצמח פורח בעיצומו של החורף, בחודשים ינואר-מרץ. מגדלים בעציצים טיפוסים שתורבתו כנראה ממין זה.
רקפת יוונית היא פרח מוגן בישראל.
אלף אפס (רבעון)
אָלֶף אֶפֶס היה רבעון, שעסק בחידות, שעשועים ופרדוקסים מתמטיים, וכן בהיסטוריה של המתמטיקה, עם דגש על חלקם של יהודים בהיסטוריה זו. הרבעון יצא לאור החל מסוף 1995 על ידי החוג למתמטיקה ב"מכללה ירושלים" ועורכיו היו ד"ר זיוה דויטש ועקיבא קדרי. הגיליון האחרון, גיליון 23, יצא לאור בשנת 2006.
הרבעון נקרא על שם הסימון המתמטי אלף אפס ().
הרבעון הודפס בצבע באיכות גבוהה, והוא היה עשיר באיורים ובתרשימים. בגיליון הראשון תוארה אוכלוסיית היעד שלו: "אוכלוסיית היעד לה מיועד העיתון היא רחבה וכוללת את תלמידי חטיבות הביניים, החטיבה העליונה וסטודנטים מתעניינים הלומדים במכללות להכשרת מורים".
פרס בריק
פרס בריק (באנגלית: Berwick Prize) ופרס בריק הבכיר (באנגלית: Senior Berwick Prize) הם שני פרסים שמחולקים על ידי החברה המתמטית של לונדון לזכרו של ויליאם אדוארד הודג'סון בריק  סגן הנשיא לשעבר של החברה הלונדונית למתמטיקה.
בריק העביר כסף לחברה כדי לייסד שני פרסים. הפרסים ניתנים על הכרה במחקר מתמטי שפורסם על ידי החברה בשמונה השנים שקדמו להענקת הפרס. הפרסים מחולקים לסירוגין מאז 1946. המועמדים לפרס בריק הם מתמטיקאים שבתחילת השנה בה מוענק הפרס עדיין לא חלפו 15 שנה מאז קיבלו את תואר הדוקטור. המועמדים לפרס הבכיר הם חברי החברה הלונדונית למתמטיקה.
ג'ורג' לוקאס
ג'ורג' וולטון לוקאס הבן (באנגלית: .George Walton Lucas, Jr; נולד ב-14 במאי 1944) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי, המוכר בעיקר כיוצר סדרות סרטי הקולנוע מלחמת הכוכבים ואינדיאנה ג'ונס.
חייו ופועלו
ג'ורג' לוקאס נולד בעיר מודסטו בקליפורניה שבארצות הברית, למשפחה בת שש נפשות ממוצא גרמני, שווייצרי, אנגלי וסקוטי. אביו ג'ורג' וולטון לוקאס האב בעל חנות למכשירי כתיבה, ואמו דורותי אלינור לוקאס לבית בומברגר היא בת למשפחה ידועה, ואחת מקרובותיה הייתה שרת החקלאות. בצעירותו היה לוקאס תלמיד בינוני למדי, ועיקר ענינו היה במרוצי מכוניות. הוא חלם להיות נהג מרוצים מקצועי ביום מן הימים, אך תאונת דרכים שעבר, אחרי שסיים את התיכון, קטעה את חלומו. לאחר פציעתו החליט להירשם לקולג', ולאחר מכן המשיך לאוניברסיטה.
לוקאס נרשם למגמת הקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה, זכה בפרס על סרט קצר שצילם. וב-1967 קיבל מלגה מחברת האחים וורנר להסרטת "הקשת של פיניאן" (1968), בבימויו של פרנסיס פורד קופולה. קופולה ולוקאס חברו יחדיו והקימו חברת הפקה בשנת 1969. סרטה הראשון של החברה היה גרסה באורך מלא של סרט אחר של לוקאס, THX 1138, סרט שזיכה אותו בפרס שנתיים קודם לכן. הסרט מספר על עולם עתידני שבו אסור לבני אדם להראות רגשות או הבעות חיבה ואהבה. THX1138 הוא שמו של גיבור הסרט (שגולם על ידי רוברט דובאל) אשר מתאהב ומנסה לברוח מהעולם העתידי והטרגי.
לוקאס הקים חברה משלו - לוקאס פילם. בשנת 1973 כתב לוקאס וביים סרט מעין אוטוביוגרפי בשם "אמריקן גרפיטי". הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב ובחמש מועמדויות לפרס האוסקר.
מלחמת הכוכבים
הסרט "מלחמת הכוכבים" היה לשובר קופות; בובות צעצוע וסחורות מכול סוג ומין יוצרו במקביל לסרט, החל בסבון, עבור בצעצועים וכלה אפילו בסדינים. לוקאס, שהיה המחזיק הבלעדי של הזיכיון, הפך בין לילה למולטי-מיליונר. הוא המשיך את הפקת סרטי הסדרה כמעט במימון עצמי, וללא צורך במימון מהאולפנים.
המשך סדרת מלחמת הכוכבים
בשנת 1997 הוציא לוקאס מחדש את הטרילוגיה (פרקים 4–6) של מלחמת הכוכבים בגרסה משוחזרת דיגיטלית, עם תוספות של אפקטים קוליים וכן מספר סצינות שנוצרו במחשב. באותה שנה החל להפיק את טרילוגיית המבוא של מלחמת הכוכבים (פרקים 1–3) הנותנים את הרקע לעלילה של הטרילוגיה הישנה.
בסרטים החדשים נעשה שימוש רב בצילום דיגיטלי ובאפקטים של מחשב. למרות הצלחתם הרבה בקופות, מעריצים רבים התאכזבו מהסרטים. נטען שהעלילה לא הייתה טובה דיה, שמשחקם של השחקנים גרוע, ושבסרטים הופיעו דמויות מעצבנות וילדותיות (כמו ג'אר ג'אר בינקס). עם זאת, הסרט החותם את הטרילוגיה "נקמת הסית'" (פרק 3) זכה לביקורות טובות יחסית לשני קודמיו.
ב-2012 רכשה חברת וולט דיסני את הזיכיון והחלה ביצירת סרטי המשך בהפקתה.
סרטים ופרויקטים נוספים
בשנת 1981 כתב והפיק לוקאס את סרטי אינדיאנה ג'ונס, יחד עם סטיבן ספילברג. בכך ביסס את מעמדו כאחד מיוצרי הקולנוע הפוריים והמוצלחים של הוליווד לדורותיה.
לוקאס ניהל, בין השאר, חברה מצליחה של משחקי מחשב ווידאו (LucasArts) שהוציאה מגוון רב של משחקי מחשב מצליחים, חלקם מבוססים על מלחמת הכוכבים וחלקם משחקי הרפתקאה עם עלילה מקורית. בין המשחקים הבולטים נמנים: האורגים, אי הקופים, X-WING, Jedi Knight ועוד.
לוקאס פילם
בשנת 1971, הקים לוקאס את חברת ההפקה "לוקאס פילם". החברה נחשבת כאבן דרך בעולם האפקטים הקולנועיים, ואחת חברות ההפקה המצליחות בעולם. החברה הפיקה סרטים מצליחים כמו: "אינדיאנה ג'ונס" ו-"מלחמת הכוכבים". בשנת 2012, רכשה חברת וולט דיסני את החברה בשווי 4.06 מיליארד דולר.
חיים אישיים
ביוני 2013 התחתן עם אשת העסקים והמפיקה מלודי הובסון.
חסימה דלקתית של הסימפונונות
חסימה דלקתית של הסימפונונות (באנגלית: Bronchiolitis obliterans) היא מחלה ריאתית כרונית, הנגרמת כתוצאה מהרס של דרכי הנשימה הקטנות ביותר בריאות (ברונכיוליטיס), לרוב ההרס נגרם בעקבות זיהום בדרכי הנשימה. מחלה זו אינה הפיכה, ולכן עם התקדמות המחלה הטיפולים בה מחריפים, ואף יכולים להגיע עד לצורך בהשתלת ריאה. ברוב המקרים התוצאות של המחלה אינן חיוביות, והסובלים ממנה מגיעים למצב של גסיסה או מוות תוך חודשים ספורים, או במקרה הטוב תוך מספר שנים מרגע הופעתה. מחלה זו היא נדירה יחסית באוכלוסייה. היא מצויה בשכיחות די גבוהה בקרב אוכלוסיית האנשים שעברו השתלת ריאה- כ-75% לוקים בה בתקופת העשור של ההשתלה. כמו כן, היא מצויה בשכיחות של 10% בקרב אנשים שעברו השתלת מח עצם. האבחנה הראשונית של המחלה החלה לצוץ שנת 1956, אך היא הוגדרה ואובחנה באופן מובהק רק בשנת 1981.
קליף האנגר
קליף האנגר (מאנגלית: Cliffhanger וגם Cliff-Hanger, מילולית: "תלוי/ה מצוּק") הוא סיום מותח ובלתי פתור של פרק ביצירת סיפורת בהמשכים, כגון סדרת ספרים, סדרת סרטי קולנוע או סדרת טלוויזיה.
חסימה דלקתית של הסימפונונות
גורמי הסיכון
ישנם גורמים שונים שיכולים להביא לחסימה הדלקתית בסימפונונות ביניהם:
קליף האנגר
סיום מסוג זה נועד ליצור מתח שיביא להתעניינות בפרק הבא של היצירה, לכשיופץ. הדימוי מרמז על סיום שבו דמות נותרת תלויה מקצהו של צוּק, ורק מי שיצפה או ירכוש את הפרקים הבאים של הסדרה ידע מה עלה בגורלה. המונח נפוץ במיוחד בסדרת דרמה המשכית ובסרטי קולנוע עם תכנון להמשכון. ישנן סדרות טלוויזיה המסיימות עונה אחת ב"קליף האנגר" בפרק האחרון כדי למשוך את הקהל לצפות בעונה הבאה של הסדרה.
אטימולוגיה
כמקור למונח נחשב הרומן "A Pair Of Blue Eyes" של תומאס הארדי שפורסם בהמשכים בין ספטמבר 1872 ליולי 1873, בכתב העת "Tinsleys' Magazine" שבו הארדי משאיר בסוף אחד הפרקים את הנרי נייט, אחת מהדמויות הראשיות, סוקר את ההיסטוריה של העולם כשהוא תלוי מעל צוק, ומביט למטה.
חסימה דלקתית של הסימפונונות
גורמי הסיכון
כמו כן המחלה עלולה להופיע באופן אידיופטי, כלומר ללא סיבה ידועה.
קליף האנגר
אטימולוגיה
עם זאת, כתב העת "קולייר'ז" פרסם בשנת 1946 שהמונח הופיע לראשונה בדפוס תשע שנים קודם לכן, ב-1937. לפי הפרסום, מקור המונח מיוחס לסרט בהמשכים "The Perils of Pauline" (מילולית" "הסכנות של פולין") משנת 1914. פרקי הסרט (20 פרקים בני כ-20 דקות כל אחד) הסתיימו ברובם כאשר הגיבורה, פולין, נתלית על חבל שחוק מצוק, בעוד הנבל מנסה לחתוך את החבל בסכין קהה.
חסימה דלקתית של הסימפונונות
די-אצטיל
גורם נוסף ונפוץ הגורם למחלה הדלקתית בסימפונונות הוא שאיפה של התרכובת הכימית די-אצטיל. הדי אצטיל הוא כימיקל ידוע ושכיח בייצור של מרגרינה ומוצרי מזון נוספים כמו ממתקים שונים, פופקורן להכנה במיקרוגל וכן לוקח חלק בתהליך של ייצור יינות. חשיפת הכימיקל כגורם סיכון עלתה לאוויר לראשונה כאשר שמונה עובדים שעבדו במפעל לייצור פופקורן במיזורי שבארצות הברית לקו במחלה. בשנת 2000 משרד הבריאות של מיזורי זימן את המכון הלאומי לבטיחות ולבריאות תעסוקתית במטרה לברר את הסיבה לתחלואה ולספק המלצות על אמצעי בטיחות נחוצים. לאחר שהמפעל נסרק וההיסטוריה הבריאותית של עובדי המפעל נבחנה, המכון המליץ לכל העובדים במפעל להשתמש באמצעי הגנה נשימתיים בעת עבודתם. בעקבות התקרית הזו קיבלה המחלה הדלקתית בסימפונונות כינויים שונים בתקשורת ביניהם "ריאת הפופקורן", "ריאות עובדי הפופקורן" ועוד נוספים. לאחר האירוע במפעל הפופקורן הוציא המנהל לבטיחות ולבריאות התעסוקתית המלצה מפורשת לכלל המפעלים המתעסקים עם די-אצטיל להתחיל לעקוב באופן סדיר אחרי דגימות האוויר בסביבת העבודה, לספק מטהרי אוויר ולערוך מעקב רפואי אחרי עובדים המצויים בסיכון לשאוף את החומר ולחלות במחלה. בשנת 2011 פרסם המנהל המלצה לזמן החשיפה לטווח הקצר ל-25 מ"ג/ליטר של די-אצטיל ובנוסף פרסם הגבלה חוקית לזמן החשיפה של העובדים לכ-5 מ"ג/ליטר מהחומר. בשנת 2007, אובחן בדנוור אדם שהיה צרכן כבד של פופקורן המוכן במיקרוגל, כלוקה בחסימה הדלקתית בסימפונונות. זו הייתה הפעם הראשונה בה נרשם קשר בין צריכת הפופקורן למחלה. לאחר כשנה יצא הצרכן כנגד יצרני הפופקורן ותבע אותם בטענה ששאיפת האדים שיצאו בעת חימום הפופקורן במיקרוגל הייתה הגורם למחלתו וגרמה לנזק בלתי הפיך לריאה שלו. בשנת 2012 אכן הוא קיבל פיצויים בסך 7.3 מיליון דולר כפיצוי על הנזק שנגרם לו. באותה שנה ד"ר ססיל רוז, מומחית לפולמונולוגיה (תורת הריאות) במרכז הרפואי היהודי לבריאות בדנוור, הוציאה אזהרה שלא רק העובדים המתעסקים עם התרכובת הכימית המסוכנת, מצויים בסיכון לחלות בחסימה הדלקתית, אלא גם הצרכנים של מוצרים המכילים די-אצטיל חשופים לשאיפת האדים ולסיכון לחלות במחלה. לאחר שנחשף הדי-אצטיל כגורם רעיל ומזיק, חברות פופקורן שונות יצאו בהבטחות כי הן יחליפו את תחליף החמאה המכיל בתוכו את הכימיקל הרעיל בתחליפים שונים ופחות מסוכנים. אמנם הדי-אצטיל מאושר על ידי מנהל המזון והתרופות כמרכיב טעם וריח שאין בו סכנה, אך עדיין ישנן הוכחות מובהקות כי שאיפה של כמות מוגזמת של החומר מובילה לנזקים בלתי הפיכים.
קליף האנגר
קולנוע
דוגמה ידועה לשימוש באמצעי זה היא סרט הקולנוע מסוגת המדע הבדיוני, "בחזרה לעתיד 2", הסרט השני בטרילוגיה. בסיום הסרט, מרטי מקפליי משלים את המשימה בשנת 1955 ומתקן בכך נזק חמור שקרה ב-1985. המדען אמט בראון מנסה לאסוף אותו עם הדלוריאן, אבל במהלך סופת ברקים חזקה, הדלוריאן נפגעת מברק ושולחת את בראון בחזרה בזמן 70 שנה, ומרטי נתקע בשנות ה-50, כמעט ללא תקווה לחזור להווה.
טלוויזיה
לעיתים, סדרת טלוויזיה מתבטלת לאחר עונה שפרקה האחרון הסתיים באמצעי זה, ולכן נשארות שאלות פתוחות אצל הקהל. לעיתים רחוקות יוצא לאור פרק, סרט טלוויזיה או סרט קצר הסוגר את העלילה, ובדרך כלל מופץ ישירות ל-DVD או לאתר סטרימינג.
חסימה דלקתית של הסימפונונות
בורות השרפה
גורם סיכון נוסף החשוד לגרימת החסימה הדלקתית בסימפונונות עלה לאוויר לאחר שהמחלה החלה להופיע בשכיחות די גבוהה בקרב יוצאי צבא מעיראק ומאפגניסטן. בעיה זו יוחסה לכך שיוצאי הצבא באזורים אלו היו חשופים באופן תדיר לבורות שרפה בהם שרפו פסולת אשר הכילה לרוב פלסטיק וחומרים נוספים הפולטים אדים רעילים ומזהמים בעת שריפתם. יוצאי צבא רבים גילו סימפטומים של קוצר נשימה ואסתמה ולאחר שערכו להם ביופסיית ריאה התברר כי הם לוקים בחסימה הדלקתית של הסיפונונות. על אף שהממשלה באזורים אלו הכחישה כל קשר סיבתי בין קיום בורות השרפה לבין הבעיות הבריאותיות של הלוחמים, היא החליטה ליזום מעקב רציף אחר בריאותם של יוצאי הצבא שנכחו בקרבת בורות השרפה במטרה לוודא האם באמת קיים קשר בין החסימה הדלקתית בסימפונונות לקרבת הלוחמים לבורות השרפה.
אבחנה
ברוב המקרים קשה מאוד להגיע לאבחנה מדויקת של המחלה, זאת באופן דומה למחלות נוספות הקשורות בדרכי הנשימה כמו אסתמה, ברונכיטיס כרוני ודלקת ריאות. על מנת להשיג אבחון מיטבי של החסימה הדלקתית בסימפונונות, המטופל נדרש לעבור סדרה של בדיקות מרובות כגון צילומי רנטגן של החזה ובדיקת טומוגרפיה ממוחשבת ברזולוציה גבוהה באמצעותה ניתן לאבחן אוויר שנותר לכוד בריאות גם לאחר נשיפת מלוא האוויר החוצה, ובכך להעיד על חסימה אפשרית בדרכי הנשימה. כמו כן יידרש המטופל לעבור מגוון בדיקות לצורך אומדן של תפקוד הריאה, ביניהן:
באופן כללי, על מנת להגיע לאבחנה של חסימת הסימפונונות יש לנקוט בבחינה מרובה של דגימות ובדיקות.
טיפול
חסימת הסימפונונות הדלקתית היא מחלה כרונית ואינה הפיכה, לכן ברוב המקרים הטיפול הניתן הוא טיפול תומך בלבד. אולם, מחקרים הראו כי קיימים טיפולים אחדים כגון שימוש בסטרואידים שונים או בתרופות שמטרתן למנוע או לעכב את פעילותה של המערכת החיסונית, יכולים להשיג מצב של ייצוב המחלה ומניעת החרפתה העתידית. עם זאת, נתונים אלו נבדקו רק בקרב אוכלוסיית האנשים שעברו השתלת מח עצם. במקרים מסוימים ניקוז תנוחתי באמצעות פיזיותרפיה נשימתית ופעילות גופנית סדירה יקלו על הסימפטומים.
הטיפול המצוי בעדיפות האחרונה וניתן כברירת מחדל הוא השתלת ריאה, אמנם גם המטופלים שעברו השתלה מצויים בסיכון גבוה לפתח את המחלה מחדש וזאת משום שהמחלה היא סיבוך הנפוץ לאחר דחייה כרונית של הריאה המושתלת.
תחבורה באיי פארו
תחילת המאה ה-20
מתחילת המאה ה-20, התפתחו קווי מעבורת בין האיים. בין שתי מלחמות העולם החלה להתפתח באיים התחבורה הציבורית - בעיקר מוניות ואוטובוסים. היו גם מעט מכוניות פרטיות.
אחרי מלחמת העולם השנייה
אחרי מלחמת העולם השנייה, החל השימוש במעבורות מודרניות, המסוגלות לשאת מכוניות מאי לאי. מעבורות אלה אפשרו לראשונה נסיעה במכונית מעיר לעיר בין האיים.
שנות ה-60 ואילך - עידן המנהרות והגשרים
בתקופה זו החלו לבנות מנהרות המקשרות את האיים השונים. בניית המנהרות אלה החלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, והגיע לשיאה בשנות ה-70. בשנת 1973 נבנתה מנהרה בין העיר נוראסקאלה שבאי אייסטורוי, לבין העיר נסוויק שבאי סטריימוי. בשנת 1976 נבנתה מנהרה נוספת בין איים אלה, וכן גשר המקשר בין שני האיים, שכונו מעתה "היבשת" ("Meginlandið"). בשנת 1975 נבנה גשר בין ויד'וי ובורד'וי, וב-1986 נבנה גשר בין בורד'וי וקונוי, שקישר את הבירה לאיים הדרומיים.
בשנת 2002 נבנתה מנהרה בין סטריימוי וואוגר (שבו נמצא שדה התעופה של האיים). מנהרה המקשרת בין אסטורוי לבורד'וי נפתחה בשנת 2006. עם השלמתה, 85% מתושבי האיים מקושרים בגשרים או מנהרות.
נמלים, מסילות ברזל ודרכים
באיים אין מסילות ברזל. באיים 458 ק"מ של כבישים, מתוכם 450 ק"מ של דרכים סלולות.
צי סוחר
לאיים צי סוחר הכולל שש ספינות, המסוגלות לשאת 22,853 טונות מטען (נכון לשנת 1999). ספינות אלה כוללות שתי מכליות, מכלית נפט אחת, ספינת קירור אחת, מעבורת, וספינת נוסעים למרחקים קצרים.
לימפופו
לימפופו הוא נהר הזורם במרכז דרום אפריקה. הנהר זורם בכיוון כללי מזרח ונשפך לאוקיינוס ההודי. אורכו של הנהר כ-1,750 קילומטר והוא הנהר השני באורכו באפריקה מבין הנהרות הנשפכים לאוקיינוס ההודי (הארוך ביותר הוא נהר הזמבזי). שטח אגן הניקוז של הלימפופו כ- 415,000 קמ"ר והספיקה הממוצעת כ-174 מ"ק לשנייה.
פול גאשה
פול-פרדינאן גאשה (בצרפתית: Paul-Ferdinand Gachet; 30 ביולי 1828 – 9 בינואר 1909) היה רופא וצייר חובב צרפתי, רופאם, חברם ופטרונם של ציירים, שהמפורסם שבהם היה וינסנט ואן גוך, אשר התגורר סמוך לביתו של גאשה בעשרת השבועות האחרונים לחייו.
צ'סקי קרומלוב
צ'סקי קרומלוב (צ'כית: Český Krumlov) היא עיר קטנה במחוז דרום בוהמיה שבצ'כיה, הידועה באדריכלות ובעיצוב האמנותי של חלקה העתיק ובטירה השוכנת בשטחה. העיר העתיקה של צ'סקי קרומלוב הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1992. אוכלוסיית העיר מונה (נכון ל-2022) כ-12,461 תושבים והיא מהווה את אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של צ'כיה כדוגמה לעיירה ימי ביניימית ששמרה על אופייה.
שם העיר
העיר מכונה צ'סקי קרומלוב (קרומלוב הבוהמית) על מנת להבדיל בינה לבין מורבסקי קרומלוב (קרומלוב המוראבית), שהיא עיירה קטנה בת כ-6,000 תושבים השוכנת אף היא במחוז דרום בוהמיה. ב-30 באפריל 1920 הורה משרד הפנים של צ'כיה כי העיר תיקרא באופן רשמי צ'סקי קרומלוב, אף ששם זה היה בשימוש כבר מאז 1439.
היסטוריה
צ'סקי קרומלוב מוזכרת לראשונה במכתב שכתב אוטוקאר השני, מלך בוהמיה, בשנת 1253. הקמת העיר התבצעה בשני שלבים. בשלב הראשון הוקמו בתים למרגלות טירת קרומלוב ובהם התגוררו תושבים שלהם היו קשרים עסקיים עם הטירה, ובשלב השני הוקמו בתים נוספים באזור נהר ולטאבה הזורם דרך העיר. במרכז העיר הוקמה כיכר עירונית מרובעת, ומכל פינה שלה נבנתה רשת רחובות שהתפרשה עד חומות העיר. האזכור הראשון לחלק השני של העיר מתוארך לשנת 1274. מרבית התושבים בשנותיה הראשונות של העיר היו צ'כים וגרמנים.
בשנת 1302 מת היורש האחרון למשפחת ויטקובצי ששלטה בעיר. על פי חוק ההחרמה המקומי באותה עת העיר הייתה אמורה לעבור לחזקתו של הכתר. עם זאת, אחד מצאצאיה הבלתי ישירים של המשפחה, יינד'זיך פון רוזנברג, ביקש מהמלך ונצל השני להעניק את אחוזות העיר למשפחתו. המלך נעתר לבקשתו של רוזנברג, והמשפחה הפכה את העיר למקום מגוריה העיקרי. העיר והטירה שגשגו בתקופת שלטונם של הרוזנברגים, לרבות פריחת המסחר והתפתחותו, בניית בתי מגורים גדולים, וקבלת זכויות יתר מטעם המלוכה כגון ייצור בירה ועריכת ימי שוק.
במחצית הראשונה של המאה ה-14 התפתחה העיר תחת שלטונו של הנסיך השישי לבית רוזנברג - פטר הראשון. בתקופת שלטונו של פטר הורחבו האחוזות של משפחתו. הוא היה אחד מהפוליטיקאים הבכירים ביותר באותה עת, ונחשב לאחד האנשים העשירים ביותר. הוא הורה על בנייתן של כנסיות ושל בית חולים בעיר, ואת קפלת סנט ג'ורג' בטירה. ב-1334 הוא אף הזמין יהודים להתגורר בצ'סקי קרומלוב, העניק להם רחוב מיוחד שבו הם התגוררו והפקיד בידיהם את ניהול ענייניה הכספיים של משפחתו. לימים נישא לאלמנתו של המלך וצלב השלישי. בשנת 1376 נמנו בעיר 96 בתים.
אולדז'יך השני, ששלט בעיר במחצית הראשונה של המאה ה-15, נקט במספר החלטות במהלך המלחמות ההוסיטיות שסייעו לו בהגדלת שטחה של העיר. בתחילת הקרבות הוא תמך בתנועתו של יאן הוס, וזכה לתמורה בדמות אדמות שהיו שייכות למנזר הציסטרסיאני במילבסקו. עם שוך הקרבות החזיר את תמיכתו לכנסייה הקתולית, והפך את קרומלוב למקום מקלט עבור קתולים שגורשו מפראג. ב-1420 נקבע כי העיר תנוהל על ידי מועצה בת 12 חברים, שכל אחד מחבריה מכהן כראש עיר למשך חודש אחד על פי סבב שנקבע מראש. במקביל למועצת העיר פעל המגיסטרט המקומי, שהחזיק בפיקוד על המשטרה ובתי המשפט המקומיים. לטירת קרומלוב היו נציגים משלה במועצת העיר. רק האנשים העשירים ביותר זכו להתמנות למועצת העיר, והמינוי היה טעון את אישורה של משפחת רוזנברג.
פטר ווק רוזנברג, אחרון שליטי העיר מבית רוזנברג, אולץ ב-1601 על ידי הקיסר ההבסבורגי רודולף השני למכור לו את העיר בשל חובותיו. העיר הייתה נתונה למספר מתקפות וכיבושים צבאיים במרוצת המאה: ב-1611 היא הותקפה על ידי צבאה של העיר פסאו, במלחמת שלושים השנים היא נכבשה על ידי הצבא הקיסרי, וב-1648 על ידי צבא שוודיה. ב-1622, בעקבות מלחמת שלושים השנים, הורה קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרדיננד השני למשפחת אגנברג כהוקרה על התמיכה שזו העניקה לו במלחמה. יוהאן כריסטיאן הראשון פון אגנברג, השליט השלישי בעיר מטעם המשפחה, היה היחיד שיזם עבודות בנייה משמעותיות וטירה והיה בעל השפעה על אירועי התרבות והחברה בעיר.
שושלת אגנברג נכחדה בתחילת המאה ה-18, והיורשת שלה החל מ-1719 הייתה משפחת שוורצנברג. בתקופת שלטונו של יוזף אדאם שוורצנברג התרחבה העיר מעבר לגבולותיה בפעם השלישית, והשתוותה מבחינת חשיבותה התרבותית, האדריכלית והחברתית לערים הבולטות ביותר במרכז אירופה ותנאי המחיה בה הותאמו לאלו של החצר הקיסרית בווינה. החל מהמאה ה-19 חדלה העיר מלשמש כמקום מגורים לאריסטוקרטים, ובשל כך הצליחה לשמור על מראה הרנסאנס-בארוק של המבנים השונים בה. באמצע המאה מנתה אוכלוסיית העיר כ-5,000 תושבים, היא אירחה גדוד חיילי רגלים, ונבנו בה בית ספר למוזיקה ובית ספר מקצועי ליתומים. במהלך המאה פעלו בה מפעלים שונים ומגוונים כגון שתי מבשלות שיכר ומפעל בגדים. חומות העיר נהרסו וכל שערי העיר למעט שער בודיוביצקה. בשלהי המאה נפתחו מכרות גרפיט בגן הטירה.
העיר הייתה נתונה לכיבוש נאצי במלחמת העולם השנייה, אך לא ספגה נזקים כלשהם. צבא ארצות הברית שחרר את העיר מהשלטון הנאצי ב-1945, ולאחר מכן גורשה האוכלוסייה הגרמנית המקומית.
יהודי צ'סקי קרומלוב
בעיר התקיימה מאמצע המאה ה-19 עד מלחמת העולם השנייה קהילה יהודית קטנה, שאף הקימה בראשית המאה ה-20 בית כנסת. לאחר שנים שהיה מוזנח, הוא שופץ בשנים האחרונות, הותקן בו מוזיאון קטן המספר את סיפור הקהילה, ומתקיימים בו קונצרטים לציבור הרחב.
פול גאשה
תולדות חייו
גאשה נולד בעיר ליל בצרפת. בנעוריו עבר עם משפחתו למכלן. הוא למד רפואה באוניברסיטת פריז והתמחה בפסיכיאטריה ורפואה פנימית בבית החולים פיטייה סלפטרייר. במהלך לימודיו החל לאסוף יצירות מאת אדואר מאנה וגוסטב קורבה.
צ'סקי קרומלוב
הטירה
טירת צ'סקי קרומלוב גדולה ביחס לעיר בגודל של קרומלוב; בצ'כיה היא שנייה בגודלה רק למצודת פראג. באדמות הטירה שוכן גן רוקוקו גדול המשתרע על פני 70 דונם, גשר רחב מעל שקע עמוק בסלע שעליו בנויה הטירה, ו-40 מבנים שהוקמו בתקופות שונות ומקובצים מסביב לחמש חצרות. מתחם הטירה ניצב על סלע שנחצב מצדו הדרומי על ידי נהר ולטאבה ועל ידי נחל פולצ'ניצה מצדו הצפוני.
פול גאשה
תולדות חייו
ב-1872 עבר מפריז לעיירה אובר-סור-אוּאז, השוכנת 27 ק"מ מצפון לפריז, שהייתה אתר אהוב על ציירים. הוא החל לצייר בעצמו. על ציוריו חתם בשם Paul van Ryssel (פול מרייסל [שמה ההולנדי של העיר ליל]). ידידו ומטופלו, הצייר פול סזאן סייע לו להקים סטודיו בעליית הגג של ביתו. בין ידידיו ומטופליו נמנו גם קאמי פיסארו, פייר-אוגוסט רנואר, גוסטב קורבה, אדואר מאנה, אמיל ברנאר, ז'אן-בטיסט קאמי קורו, אונורה דומייה, ויקטור הוגו ואמנים אחרים.
לימפופו
מסלול הנהר מתווה קשת גדולה - בתחילתו מתפתל הנהר בכיוון צפון מזרח, בהמשך פונה מזרחה ולבסוף זורם לדרום מזרח. לאורך הנהר קיימים מספר אשדות. לאורך כ-640 ק"מ מהווה הלימפופו את הגבול המדיני בין דרום אפריקה ובוצואנה, ובהמשך בין דרום אפריקה לזימבאבווה. הנהר נשפך לאוקיינוס ההודי בתחומי מוזמביק, וחוצה את חלקה הדרומי של המדינה. בסמוך לשפכו נמצאת עיר הנמל שי-שי.
פול גאשה
תולדות חייו
גאשה היה חובב חידושים וניסויים וכך גילה התעניינות בהומאופתיה והיה בין הראשונים לאמץ את המצאתו של הנרי נסטלה להכניס לתפריטם של יילודים את תחליף החלב שפיתח האחרון.
ג'ורג' סטרייט
ג'ורג' הארווי סטרייט סר., הידוע בשם ג'ורג' סטריט (נולד ב-18 במאי 1952 הוא זמר קאנטרי, כותב שירים, שחקן, ומפיק אמריקאי. זכה לכינוי "מלך הקאנטרי" והוא נחשב לאמן מאמני הקאנטרי המצליחים והמשפיעים של כל הזמנים. הוא ידוע בשל הקאנטרי הלא מסורתי שלו ומלבוש בסגנון קאובוי. הוא ידוע בתור אחד האמנים הבודדים שעשו מוזיקה קאנטרי שורשית ולא הלכו אחרי הקאנטרי פופ כפי שהיה מקובל החל משנות ה-80.
סמל איי פארו
סמל איי פארו הופיע לראשונה על כיסא המצוי בצִ'ירְצ'וּבֶּבוּר במאה ה-15. בסמל מתואר אָיִל. מאוחר יותר השתמשו בסמל זה בחותם ה"לגרטומן" (løgrættumenn)- חברי בתי המשפט הפארואזי העתיק - ה"לוגטינג".
פול גאשה
גאשה וואן-גוך
במאי 1890, לאחר ששוחרר משנת שהיה בבית החולים הפסיכיאטרי בסן רמי דה פרובנס, הייתה בריאותו הפיזית והנפשית של ואן גוך שברירית. אחיו, תיאו ואן גוך, חיפש בעבורו מקום שיהיה לא רחוק מפריז, בה התגורר, בה יוכל לשהות תחת פיקוח רפואי צמוד ותומך. לפי המלצתו של פיסארו עבר ואן גוך להתגורר בסמוך לביתו של ד"ר גאשה, אשר ביקר אותו יום-יום וואן גוך שילם לו בציורים. לא ברור האם בכלים שעמדו לרשותו באותם ימים היה גאשה מסוגל לטפל בהפרעה הדו-קוטבית או הדיכאון הקליני מהם סבל ואן-גוך. הוא המליץ לו להתנזר מעישון ואלכוהול, אך ואן-גוך לא מילא אחר הוראותיו. השניים התיידדו אך ואן-גוך העריך שד"ר גאשה המלנכולי לוקה אף הוא בנפשו. במכתב לתאו (10 ביולי 1890) כתב "דומני שאיננו יכולים לסמוך על ד"ר גאשה. ראשית, הוא חולה יותר ממני... וכאשר עיוור אחד מוביל עיוור השני, הלא שניהם יפלו לבור?"
לימפופו
היובל העיקרי של הלימפופו הוא נהר אוליפנטס. יובלים נוספים כוללים את נהר שָשֵה, מֵזִינגוָאנֶה ומוֵונזִי.
ג'ורג' סטרייט
קריירה
בשנת 2009 הוא שבר את השיא של האמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים אי פעם למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי. בנוסף הוא גם שבר שיא לאמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם. בנוסף סטרייסט ידוע גם בזכות סיבובי הופעות מצליחים כמו למשל סיבוב ההופעות ובעובדה כי נוהג להופיע באופן שמזכיר פסטיבלים ועל במות עגולות. ביוני 2014 הוא הופיע מול קהל של כ-105 אלף איש באצטדיון AT&T ובכך שבר שיא לאמן שהופיע מול הקהל הגדול ביותר אי פעם בהופעה בודדת בצפון אמריקה.
סמל איי פארו
השימוש בסמל הופסק עם ביטולו של הלוגטינג בשנת 1816. והסמל לא שב לשימוש לאחר הקמתו מחדש בשנת 1852, ואף לא לאחר קבלת העצמאות של האיים עם תום מלחמת העולם השנייה.
פול גאשה
משפחתו
ב-1868 נשא לאשה את בלאנש ונולדו להם שני ילדים פול-לואי ומרגריט. פול-לואי היה אף הוא אספן וסוחר אמנות וצייר חובב, אשר חתם בשם לואי ואן רייסל (Louis van Ryssel).
סמל איי פארו
לאחר קבלת האוטונומיה של האיים בשנת 1948, חודש השימוש בסמל האיים.
ג'ורג' סטרייט
פרסים ותוארי כבוד
סטרייט מחזיק בשיא של אמן הקאנטרי עם הכי הרבה שירים ואלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם. בנוסף הוא גם מחזיק בשיא של האמן עם הכי הרבה אלבומי זהב ופלטינה בארצות הברית מבין כל אמני הקאנטרי. הוא האמן ה-11 בהיסטוריה שהצליח להשיג הכי הרבה מקומות ראשונים במצעדי האלבומים בכל העולם. בשנת 2010 הוכרז כי הוא האמן ה-12 שהצליח לכמור למעלה מ-70 מיליון אלבומים ושירים בהיסטוריית ארצות הברית.
סמל איי פארו
ב-1 באפריל 2004 הודיע ראש ממשלת האיים כי סמל האיים ישונה לסמל חדש, המבוסס על הסמל המסורתי של האיים כפי שהופיע על הכיסאות מצ'ירצ'ובבור. הצבעים הושפעו מדגל מרקיו להם נוסף צבע הזהב.
ג'ורג' סטרייט
פרסים ותוארי כבוד
בנוסף הוא גם מחזיק בשיא של האמן שהצליח להשיג הכי הרבה שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם ולחמישייה הפותחת ובנוסף הוא גם האמן היחיד בהיסטוריה שהצליח להכניס בכל שנה שיר למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם במשך 30 שנה רצוף. בנוסף הוא גם האמן השני שמחזיק במרבית השירים שהגיעו לעשירייה העליונה במצעד כלשהו בעולם. סטרייט זכה עד היום ב-17 פרסי אגודת מוזיקת הקאנטרי ובכך הפך לאמן השני בהיסטוריה שזכה במרבית הפרסים בטקס זה. בנוסף הוא גם מחזיק בשיא של האמן שהיה מועמד להכי הרבה פרסים בטקס זה ובמרבית השנים ברצף ולאמן שזכה הכי הרבה פעמים בפרס "בדרך השנה" בטקס. בפעם האחרונה בה זכה בפרס זה היה ב-2013 ובכך שבר שיא של האמן המבוגר ביותר שזכה בפרס זה. בנוסף הוא גם האמן הגברי שזכה הכי הרבה פעמים בפרס "ווקאליסט השנה" בטקס.
סמל איי פארו
הסמל החדש מתאר איל המוכן להתגונן, על רקע מגן כחול.
ג'ורג' סטרייט
פרסים ותוארי כבוד
בנוסף הוא גם שבר את השיא של הכי הרבה זכיות ומועמדויות בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי. בשנת 2006 נבחר להיכנס להיכל התהילה של הקאנטרי ובכך הפך לאמן השני בהיסטוריה שנכנס להיכל בעודו פעיל מוזיקלית.
צ'סקי קרומלוב
שערי וביצורי העיר
מרכז העיר ההיסטורי הוא אחד האזורים העירוניים שהשתמרו בצורה הטובה ביותר בבוהמיה, אך מראהו המקורי מימי הביניים השתנה במידה רבה במאה השנים האחרונות בעקבות פירוקם של שערי העיר וביצוריה במאה ה-19. שערי העיר היו מגדלים שהיו חלק ממערכת הביצורים, והגנו על הכניסות אל העיר. השערים הוקמו כסוג של מגדל שמירה בתוך סוללות הביצורים או בין בתי מגורים. השערים היו נסגרים באמצעות סבכת מתכת או גשר נגרר. הגשר הנגרר שימש בשערים שהיו בסמוך לחפיר. בעקבות הפירוק ניתן להגיע אל המרכז ההיסטורי דרך רחובות שבעבר הסתיימו בשערים. חומות ושערי העיר אף מופיעים על החותם המקומי. מערכת הביצורים כללה מצודות, שערים וסוללות. לפני הפירוק היו בחומות העיר תשעה שערים, ורק שער בודיוביצקה קיים עד היום. בקרבת אחת מהמבשלות נמצאים שרידי מבצר, וברחוב קאיובסקה עדיין ניתן להבחין בחלקים מהביצורים המקוריים.
ג'ורג' סטרייט
פרסים ותוארי כבוד
ב-1 ביוני 2013 הופיע מול 70 אלף איש בסן אנטוניו טקסס במסגרת החלק הראשון של סיבוב ההופעות האחרון שלו. בעקבות כך הכריזה ממשלת טקסס כי ב-18 במאי, יום הולדתו של סטרייט יוכרז בטקסס "יום ג'ורג' סטרייט".
צ'סקי קרומלוב
שערי וביצורי העיר
פירוק השערים והחומות נבע בעיקר מהגידול בנפח התחבורה המקומית, התפתחות התעשייה והיעדר הצורך בהגנות מהסוג שהם סיפקו. המעברים דרך השערים היו בצורת קמרון, דבר שמנע מכלי רכב גבוהים לעבור דרכם ואילץ אותם לפרוק חלק ממטענם לפני השער ולהעמיסו לאחר חציית השער. חלק מהשערים היו במצב מוזנח ולא היה טעם מעשי כלשהו בשימורם. המגדלים שבהם שכנו מרבית שערי הכניסה הפריעו לזרימה תקינה של אוויר אל רחובות העיר. בכל אחד מהמגדלים הייתה דירת מגורים קטנה, ובמגדלים הגדולים יותר נבנו גם מטבח ושירותים. השער הצעיר ביותר והיחיד ששרד הוא שער בודיוביקה שהוקם בין 1598 ל-1602. המעבר דרך השער היה באמצעות גשר נמשך.
אוסף המורכב בעיקר מתמונות המתעדות את ביצורי העיר שוכן במוזיאון המחוזי להיסטוריה של הטבע של העיר.
כלכלה ותרבות
צ'סקי קרומלוב הוקמה על נתיב הסחר שחיבר בין לינץ שבאוסטריה לבין בוהמיה. המסחר היה המגזר החשוב ביותר בכלכלת העיר, שניצלה את מיקומה הגאוגרפי. בימי הביניים החלו להתפתח גילדות של יצרנים לפי אופי התמחותם. במשך מאות שנים הוקמו עשרות גילדות כגון גילדת האופים, הקצבים, חרשי האבן, יצרני הכובעים וכדומה. במקביל להתפתחות הגילדות בעיר החלה להתפתח תעשיית כריית הכסף, שהייתה בעלת תפוקה נמוכה יותר בהשוואה למכרות כסף אחרים בבוהמיה. בין שלהי המאה ה-15 לאמצע המאה ה-16 הגיעה תעשיית המכרות המקומית לשיא רווחיותה, אך בעקבות מיצוי עפרות המתכת המקומיות דעכה פעילות הכרייה, ושבה ועלתה רק כאשר במאה ה-19 התגלו באזור מרבצי גרפיט. הענף הרווחי ביותר במשך שנים רבות היה בישול שיכר, ובעיר פעלו מבשלה מלכותית ומבשלה עירונית.
אחת לשבוע נערכו ימי שוק רגילים או שוקי בשר, וארבע פעמים בכל שנה נערכו ירידים שנמשכו שמונה ימים. בירידים השנתיים השתתפו כ-300 סוחרים, ובשווקים השבועיים נמכרו בעיקר מוצרים חקלאיים כגון תירס, ביצים, ירקות וכדומה. בתחילת המאה ה-17 התיר הקיסר רודולף השני את עריכתם של שוקי בקר וסוסים באופן קבוע בימי חמישי שבין 25 בינואר ל-25 ביולי. מפעלי התעשייה הראשונים הוקמו בצ'סקי קרומלוב במאה ה-19, והיו אלה מפעל בגדים, מפעל נייר, ומפעל לעיבוד פשתן. לאחר בניית מסילת הרכבת המקומית ב-1891 החלו להתפתח יוזמות עסקיות נוספות. ב-1906 חוברה העיר לראשונה לרשת החשמל הארצית.
בעיר ישנו מוזיאון קטן המוקדש ליצירתו של הצייר אגון שילה, שהתגורר בצ'סקי קרומלוב.
אברהם מרגליות
אברהם מרגליות (1920, חמניץ, גרמניה – 14 במאי 1987, ירושלים) היה היסטוריון של יהדות גרמניה ושל השואה.
ביוגרפיה
אברהם מרגליות נולד בשנת 1920 בחמניץ שבגרמניה. בשנת 1938 היה בין היהודים שגורשו לפולין, ומשם עלה לארץ ישראל בשנת 1939. היה מורה בבית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן. בשנת תשל"א קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על דיסרטציה בנושא "התגובה הפוליטית של המוסדות והארגונים היהודיים בגרמניה לנוכח המדיניות האנטי-יהודית של הנאציונלסוציאליסטים בשנים 1932–1935 (עד לפרסום חוקי נירנברג)", בהנחייתו של שאול אֵש. היה מרצה להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נפטר בשנת 1987.
הערות שוליים
‫
הגל השני של הפמיניזם
הגל השני של הפמיניזם מתייחס לתקופה של פעילות פמיניסיטית שנמשכה לאורך שנות ה-60 עד לסוף שנות ה-80 ברחבי העולם.
בעוד הגל הראשון של הפמיניזם, שהתרחש במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התמקד בהיבט החוקי של זכויות האישה (זכות הצבעה לנשים, זכות הקניין), בגל השני הורחב העיסוק למגוון תחומי חיים, כגון מיניות, משפחה, עבודה, ואי-שוויון בחוק ודה-פקטו.
הגל השני של הפמיניזם הביא לשינויים משמעותיים בתרבות המערבית, כגון חקיקה נגד אונס בנישואים, הקמת מקלטים לנשים, שינויים בחוקי משמורת ילדים וחוקי גירושין, שאיפה לשוויון, ואינטגרציה משמעותית יותר של נשים במקומות העבודה ובפעילויות ספורט.
רקע
בתרבות המערבית, שנות ה-50 התאפיינו בניגודים בולטים בחיי המשפחה: מצד אחד, תופעת ה"בייבי בום" והנישואים המוקדמים (ב-1958 נישאו יותר בנות בגילאים 15-19 מאשר בכל קבוצת גיל אחרת) אילצו נשים רבות להישאר בבית כדי לגדל את ילדיהן. מצד שני, אורח החיים הצרכני שהתפתח גרם להגדלה משמעותית בהוצאות הכספיות, דבר שעודד לנשים רבות לצאת לעבודה כדי להרוויח הכנסה שנייה. תוך עשרים שנים (מ-1940 ועד 1960) הוכפל מספר הנשים הנשואות העובדות מחוץ לבית. עם זאת, נתונים אלו לא הוזכרו באמצעי התקשורת; העיתונים והפרסומות המשיכו להציג את דמות האישה כעקרת בית שכל חייה סובבים סביב בעלה וילדיה. גם אחוזי הגירושים ועבריינות הנוער שעלו באופן משמעותי במהלך שנות ה-50 לא השפיעו על כלי התקשורת ומערכות החינוך.
מצב זה החל להשתנות בין השאר בעקבות פעילותה של הסופרת והפילוסופית הצרפתייה סימון דה-בובואר; ספרה "המין השני" התפרסם ב-1949 בצרפת (וב-1952 בארצות הברית) וגרם להד חברתי ותקשורתי ברחבי העולם. בספרה טוענת דה-בובואר ש"אישה אינה נולדת אישה, אלא נהיית אישה" - אישה לא נולדת עם תכונות "נשיות" (כגון צניעות, כניעות ועדינות), אלא הופכת לכזאת בשל החינוך והתרבות של העולם הגברי. עוד טענה דה-בובואר שהשלטון הפטריארכלי אינו "טבעי", אלא תוצאה של כוחות חברתיים ושל כפייה מגדרית, וכי כיום בחברה האישה מוגדרת לעומת הגבר ולא כישות נפרדת ועצמאית.
ספרה של דה-בובואר נחל הצלחה ונחשב עד היום כאחד מספרי היסוד בנושא מעמד האישה. דה-בובואר עצמה, שמעולם לא התחתנה ולא ילדה ילדים, הפכה לסמל של אישה עצמאית הקובעת לעצמה את גורלה.
התנועה הליברלית
בשנת 1963 יצא "המסתורין הנשי", ספרה של בטי פרידן, עיתונאית ואם לשלושה ילדים. הספר העלה בגלוי את הטענה כי יש תחושת החמצה וייאוש שחשות נשים רבות ברחבי העולם. פרידן טענה שתחושה זו לא נובעת מכישלון אישי, כי אם מתופעה חברתית הנובעת ממודל "רצוי" של אישה כפי שמוצג בתקשורת ובמערכת החינוך. היא כתבה בספרה:
אחד מההישגים החשובים של הארגונים הפמיניסטים היה הקמתה של הוועדה לשוויון זכויות בתעסוקה (EEOC) בארצות הברית. הוועדה שימשה ככתובת לתלונות של נשים על אפליה על רקע מיני במקומות העבודה. עם זאת, הוועדה לא הוסמכה להעניש או לתבוע את המפלים לרעה, ולכן, למרות שהוגשו אלפי תביעות כבר בשנים הראשונות לקיומה, לא עשתה הוועדה דבר מלבד לשמש אוזן קשבת. רק בשנת 1972, אחרי לחץ מצד הנשים, החלה הוועדה לפעול ורשמה הישגים רבים.
אחרי תסיסה רבה במשך מספר שנים, פרצה המהפכה ב-1966. בשנה זו הקימה בטי פרידן את "הארגון הלאומי לנשים" (NOW). מטרתו של הארגון, שהחל עם 300 חברות והגיע ל-1,200 תוך שנה אחת בלבד, הייתה "להביא את הנשים להשתתפות מלאה בחברה האמריקנית תוך מימוש כל הזכויות והחובות הנובעות מהיותן שותפות שוות לגברים". הארגון אף כתב סעיף על "זכותה של האישה לבחור ולשלוט בהריונות שלה" - כלומר נגישות לאמצעי מניעה והפלות, נושא שנוי במחלוקת בחברה האמריקאית. הארגון קיים משמרות מחאה והפגנות בעד אכיפת החוק האוסר על אפליה מינית בעבודה, ודאג לחינוך והטפה לזכויות האישה.
"הארגון הלאומי לנשים" ייצג את הזרם הליברלי של הפמיניזם. הזרם הליברלי דגל בשוויון זכויות בין נשים לגברים, ושם דגש על תיקון האפליה החברתית כלפי נשים וביעור העמדות הסקסיסטיות והדעות הקדומות שרווחו בשנים אלו.
התנועה הרדיקלית
הזרם השני הבולט ב"גל השני של הפמיניזם" היה הפמיניזם הרדיקלי. זרם זה מיקד את עיקר מאבקו בשליטה הגברית, ובייחוד בתא המשפחתי - נשות הזרם הרדיקלי האמינו שהתא המשפחתי הוא מיקרוקוסמוס של החברה כולה, ולכן רצו לשנות את התפקידים המקובעים של בני המשפחה, בתקווה שכך ישתנו יחסי הכוחות בין המינים בחברה כולה.
הבדל נוסף בין הפמיניזם הליברלי לרדיקלי היה בהגדרות ובמילים: בעוד הפמיניזם הליברלי דיבר על "אפליה" לעומת "שוויון", התבטאו הפמיניסטיות הרדיקליות במילים קיצוניות יותר ודיברו על "דיכוי" ו"שחרור". מילים אלו מייצגות עמדה שרואה בתעמולה וההסתה נגד הנשים כדיכוי מכוון של הגברים, שרצונם להמשיך ולשלוט בעולם.
רוב נשות הזרם הרדיקלי, כמו גם חלק נרחב מבנות הזרם הליברלי, היו פעילות עד אמצע שנות ה-60 בתנועות לזכויות האזרח ובארגוני שלום; אלא שגם שם נתקלו הנשים באפליה על רקע מינן, כאשר נשלחו לבצע תפקידים "נשיים" (כתיבת הודעות, הדפסת מנשרים והכנת קפה), ולא נתנו להן לשאת דברים בוועידות של התנועות. כאשר ניסו הנשים בארגון "סטודנטים למען חברה דמוקרטית", למשל, לדבר על מעמדן של הנשים בתוך התנועה, הן נתקלו בצעקות משפילות, קללות ואף ביטויים גסים. שולמית פיירסטון הקנדית ממוצא יהודי, הייתה חברה בארגון שמאל המטיף לשלום, ולאחר שתי ועידות בהן ספגה דחייה כשניסתה לדבר, הקימה תנועה פמיניסטית לנשות ארגוני השמאל. כמו כן הוציאה פיירסטון ספר פמיניסטי ידוע, "הדיאלקטיקה של המין: הטענה בעד מהפכה פמיניסטית" ב-1970. קבוצות של נשים פמיניסטיות רדיקליות נהגו בתקופה זו להתאסף, לדבר על מצבן ולתכנן את צעדיהן העתידיים. שיחות אלו הפכו לפופולריות מאוד, ונשים רבות נחשפו לדעותיהן של התנועות הרדיקליות דרכן. משיחות אלו הבינו הנשים כי הבעיות האישיות שלהן הן בעיות משותפות, ולכן, טענו הרדיקליות, על הנשים לשתף זו את זו בצרותיהן, כדי להשתחרר מרגשות התסכול והאשמה שמכרסמות בהן. הן טענו כי הגברים לא יוותרו על עמדות המפתח בהן הם מחזיקים, ולכן אין לראותם כבני ברית אפשריים, אלא כחלק מהבעיה, ואף כאויבים. מתוך תנועה זו נולדו זרמים של פמיניזם בדלני, וכן לסביות פוליטית. זאת בניגוד לזרם הליברלי, שראה בגברים כבני ברית ושמח לצרפם לארגון; פרידן חששה שהאידאולוגיה של שנאת גברים ולוחמה מינית תמנע מנשים רבות להצטרף לארגונה, ולכן שיוותה לארגונה מראה שמרני יותר, ואף גרמה להדרה של נשים להט"ביות מתוכה.
בשנת 1968 התקיימה הפגנה של כ-200 פמיניסטיות רדיקליות, רבות מהן מהקבוצה "נשים רדיקליות בניו יורק" (New York Radical Women) נגד תחרות "מיס אמריקה", בה הן טענו כי "נשים הן בני-אדם, לא חיות", ו"האם מייק-אפ יכול להסתיר את פצעי הדיכוי?". המפגינות הציבו פח אשפה שזכה לתואר "פח האשפה של החירות", וזרקו אליו כל דבר הנחשב לסממן נשי - נעלי עקב, גיליונות של הירחון הפורנוגרפי "פלייבוי", מטליות כלים, מחוכים וחזיות. ההפגנה יצרה הד תקשורתי, סוקרה בהרחבה בעיתונות, ואף זכתה לכותרת "הנשים המשוחררות שורפות חזיות".
באותה שנה קם גם הארגון W.I.T.C.H, שבשל ראשי התיבות נודעה בשם "מכשפה". חברות המכשפה ארגנו טקסים והפגנות שנויים במחלוקת, כגון מסע הלוויה לקבירת "הנשיות המסורתית", וקבלת פנים לנשים שהגיעו ליריד הכלות בניו יורק בשירת "הנה באה השפחה" (במקום "הנה באה הכלה" המסורתי).
המהפכה ברחבי העולם
המהפכה הפמיניסטית התרחשה גם מחוץ לארצות הברית בתקופה זו. בבריטניה התרחשו ב-1968 עשרות שביתות במפעלים תחת הסיסמה "שכר שווה תמורת עבודה שווה". שנה אחר כך, ב-1969, מילאו אלפי נשים את כיכר טרפלגר בלונדון וקיימו את אחת ההפגנות הגדולות בתולדות המהפכה הפמיניסטית. בצרפת הוקמה ב-1968 קבוצת הנשים "נשי-גברי-עתיד" הרדיקלית, שעסקה ביחסים בין המינים.
הגל השני של המהפכה הפמיניסטית שהחלה בשנות ה-60 נמשך כ-20 שנה, ובו נאבקו הנשים לשינוי מעמד האישה בתוך המשפחה והתעמולה נגד הנשים. הגל השני הגביר את המודעות בעולם לגבי דיכוין של נשים, ותרם למגמת השינוי בחלוקת התפקידים בתוך התא המשפחתי, כאשר נשים החלו לתפקד גם כמפרנסות במסגרת המשפחה.
הסתכנות מרצון
הסתכנות מרצון היא טענת הגנה בדיני נזיקין המיועדת למצבים בהם התובע חשף את עצמו מרצונו לסיכון שהתממש. הסתכנות מרצון נובעת מתוך עקרון מקובל בדיני הנזיקין, האומר "אין הרוצה נפגע" (Volenti non fit injuria): מי שהסכים לפגיעה בגופו, ברכושו או בשמו הטוב אינו זכאי לתרופות בנזיקין כלפי הפוגע, והפוגע פטור מחיוב נזיקי כלפי הנפגע. משמע, לנפגע לא מגיעים פיצויים בעבור הנזק שנגרם לו. ביסודה של ההסתכנות מרצון מונחת ההסכמה של האדם שניזוק לשחרר את האדם שהזיק לו מאחריות, אם בפועל יקרה המאורע שאת סיכונו נטל הניזוק על עצמו.
מאפיינים
הגנת ההסתכנות מרצון מגשימה את מטרתם המרכזית של דיני הנזיקין, שהיא הטלת חובה על מי שהזיק לפצות את מי שניזוק. סיבה מרכזית לכך היא שהמזיק חשף את הניזוק לסיכון שהתממש באופן שאינו הדדי, כלומר, הניזוק לא הסכים לנזק ולא בחר בו. לעומת חיוב המזיק, דיני הנזיקין אינם מטילים חובה על הניזוק לעמוד על זכותו לפיצויים. הדבר נובע מתוך ההנחה כי אדם הוא אוטונומי וחופשי לנהל את ענייניו כרצונו. דיני הנזיקין מעניקים לאדם זכויות, למשל, לשלמות הגוף, לשמירה על רכושו ולכבודו האישי. האדם יכול להחליט כי הוא מסכים להסתכן ולחשוף את עצמו לנזקים לפני המעשה המזיק, ולהביע את רצונו לקבל עליו את כל סיכוני העוולה הנזיקית כשם שאדם שנפגע יכול, לאחר המעשה, למחול על זכותו ולוותר למזיק.
אם האדם הסכים לחשוף את עצמו לסיכון ולנזק, לא ראוי להטיל את האחריות לנזק על הצד המזיק ויש להטיל את האחריות על מי שבחר להסתכן. כך, אם אדם אינו עומד על זכותו לשמור על שלמות גופו או על רכושו או לקבל פיצויים על הפגיעה בהם, המשפט לא יגן על הזכות במקומו. לכן, הסתכנות מרצון מגשימה את מטרת דיני הנזיקין, האומרת שמי שהזיק הוא מי שיישא בפיצוי, ומשמשת את הנתבע כטענת הגנה מפני טענות התובע: אם התובע הסתכן מרצונו, הוא לא יכול לבוא בטענות זכאי לפיצויים מהנתבע בעבור הנזק שנגרם לו. נטל ההוכחה כי התקיימה התובע הסתכן מרצונו, ולכן קיימת הגנה מפני תביעתו לפיצויים, מוטלת על הנתבע.
העיקרון "אין הרוצה נפגע" נובע מהמשפט הרומי. עיקרון זה הפך לדוקטרינת ההסתכנות מרצון, המופיעה לראשונה בתעודות המשפט המקובל בשנת 1305, תחילת המאה ה-14. למרות שורשיה העתיקים של הדוקטרינה, היא לא פותחה במלואה עד למהפכה התעשייתית בבריטניה, ששיאה בתחילת המאה ה-19. המהפכה התעשייתית הובילה לשינויים חברתיים וכלכליים יסודיים, ובראשם עיור: זרימת אוכלוסייה מהכפר לעיר שינתה את פני החברה, מחברה חקלאית הנסמכת על קהילה עובדת, לחברה עירונית המבוססת על כוח עבודה פרטני. דוקטרינת ההסתכנות מרצון התאימה להשקפה האינדוודואליסטית שרווחה אז במדינות המשפט המקובל, לפיה חירויות הפרט הן בסיס לשיטת הממשל הליברלית. כל אדם הוא אדון לעצמו וחופשי להסדיר את ענייניו ולכלכל עצמו כרצונו, ותפקיד המשפט הוא לתמוך בהחלטות אינדוודואליות ולא להכביד עליהן או לבטלן. גם אם נראה שהאדם מסתכן, למשל, בעת עבודתו במקום מסוים, הוא מסתכן מרצונו החופשי ואין זה מקום המשפט לכפות עליו התנהגות אחרת.
במאה העשרים, בעידן מדינת הרווחה והסעד, חל שינוי יסודי בגישה זו, והחברה רואה את אחד מתפקידיה להגן על האדם, גם מפני עצמו. בשל הכרה בזכויות אדם באשר הוא אדם, קדושת החיים עולה על קדושת ההסכם. שינוי זה הביא בעקבותיו גם לשינוי בעמדת המשפט המקובל לעקרון ההסתכנות מרצון. כיום, במשפט הישראלי כמו במדינות שיטת המשפט המקובל, לא כל הסכמה להיחשף לסיכון היא הסתכנות מרצון, והמגמה שם היא לצמצם את עקרון ההסתכנות מרצון ולהעמידו על מינימום הכרחי בלבד. כדי לשמור על מינימום הכרחי זה, בפקודת הנזיקין הישראלית נקבעו להגנה שלושה תנאים, ורק אם כולם מתקיימים יחדיו תצלח הטענה. הראשון, שהתובע ידע על מצב הדברים שגרם לנזק. השני, שהתובע חשף עצמו למצב זה. השלישי, שהחשיפה למצב שגרם לנזק נעשתה מרצון חופשי. לפיכך, טענת הסתכנות מרצון תוכל להצליח לעיתים נדירות ביותר. רק בנסיבות מיוחדות ויוצאות דופן אדם, גם אם הוא מסכים להסתכן, מסכים לוותר מרצונו על זכותו לתבוע פיצויים בשל עוולה שתזיק לו. משום שלרוב אין ויתור על הזכות המשפטית נדחתה הטענה להסתכנות מרצון ברוב המשפטים בהן נטענה. עם זאת, ההגנה עדיין מופיעה בפקודת הנזיקין והיא חלה בישראל על כל העוולות שבפקודת הנזיקין, בין אם מדובר בתקיפה, מטרד או רשלנות, למעט שני הסייגים הקבועים בסעיף ומשום כך לא ניתן להתעלם מתחולתה. כמו כן, מבחינת ההיבט הנורמטיבי, התפתחותה ההיסטורית של ההגנה מלמדת כי ההגנה שימשה ועודנה משמשת כלי לפיתוח המשפט ולהתאמתו לצורכי החברה המשתנים תדיר, ומכאן שישנה חשיבות עקרונית לקיומה.
סקירת הדין הישראלי
הגנת ההסתכנות מרצון מופיעה בסעיף 5 לפקודת הנזיקין [נוסח חדש]. כדי שתעמוד למזיק הגנת ההסתכנות מרצון צריכים להתקיים שלושה תנאים מצטברים המופיעים בסעיף 5(א), כלומר, רק אם מתקיימים כולם יחד תחול ההגנה.
5.	(א)	בתובענה שהוגשה על עוולה תהא הגנה שהתובע ידע והעריך, או יש להניח שידע והעריך, את מצב הדברים שגרמו לנזק וכי חשף עצמו או רכושו למצב זה מרצונו."
התנאי הראשון המופיע בהגנה הוא ידיעה. ידיעת הסיכון היא תנאי הכרחי לקיום ההגנה של הסתכנות מרצון, מתוך העיקרון "אין רוצה אלא מי שיודע". נדרש שהנפגע ידע על הסכנה לפני שהתרחשה וגם שהעריך אותה נכונה. אם האדם שהסתכן לא ידע כלל כי הוא משים עצמו בסיכון, לא ניתן לומר כי הוא רצה בו או הסכים לו. אפילו אם קיימת ידיעה אודות הסיכון, נדרש כי האדם שניזוק יעריך את מצב הדברים שיגרמו לנזק, קרי, הערכת המצב המסוכן. פסיקת בית-המשפט המחוזי הקשתה על כך, והוסיפה גם את הדרישה לידיעה על טיבו והיקפו של הסיכון. כשהמסתכן נחשף לסכנה אך לא מודע לטיבה לא ניתן להעלות את טענת ההסתכנות מרצון. כשמדובר על ידיעה אודות הסיכון, הכוונה היא ידיעה אישית-סובייקטיבית, שתלמד מראיות נסיבתיות. בהיעדר אותה ידיעה אודות עצם ההסתכנות לא קיים רצון חופשי ולא תיתכן טענת ההסתכנות מרצון. כלומר, נדרשת ידיעה מפורטת של העובדות אשר מגדילות את הסכנה במקרה הספציפי והן של היקף הסיכונים הכרוכים בסכנה זו והנשקפים לתובע.
תנאי סעיף 5 קובעים כי הידיעה שתבחן לצורך הסתכנות מרצון היא ידיעה אישית-סובייקטיבית של האדם שניזוק, והשאלה היא האם הוא, ולא אחר, ידע והעריך את הסיכון. קושי מסוים בפרשנות זו נובע מכך שבסעיף 5 מדובר לא רק על מודעות בפועל: "ידע והעריך", אלא גם על מודעות בכוח: "יש להניח כי ידע והעריך", ממנה ניתן להניח כי מדובר על ידיעה אובייקטיבית, של האדם הסביר. קושי זה יבוא על פתרונו בשתי דרכים. ראשית, לשון הסעיף מתייחסת לניזוק הספציפי ולא לאדם הסביר. אם הניזוק לא נהג כאדם סביר ולא היה מודע לנסיבות המזיקות יהיה קשה לומר כי הוא חשף עצמו באופן רצוני לסיכון המשפטי והסכים ליטול על עצמו את מלוא האחריות לכל נזק אפשרי שייגרם לו בשל רשלנות המזיק. שנית, כאשר פקודת הנזיקין מתכוונת לידיעה אובייקטיבית היא משתמשת בלשון "אדם סביר ונבון", למשל, בסעיף 35 המגדיר את עוולת הרשלנות. לפיכך, יפורש כי התובע עצמו "ידע והעריך" על ידי ראיות ישירות, למשל, הוא עצמו אומר כי הוא ידע והעריך את הנזק. לחלופין, "יש להניח כי ידע והעריך" יפורש כי ניתן להניח, ללמוד, על הידיעה של התובע את הסיכונים גם מראיות נסיבתיות. כך, למשל, ישנם סיכונים שכל אדם יודע ומכיר, כמו סיכונים העולים מהשתתפות בענפי ספורט אתגרי. אדם המשתתף בספורט כזה מודע להיחשפותו לסיכונים מסוימים במהלך הפעילות ואף יכול להעריך את הנזק שייגרם לו, במיוחד אם עסק בענף הספורט במשך זמן רב.