cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1898 בארצות הברית
1898 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 122 שנה מיום היווסדה.
אולי ווטקינס
אולי ווטקינס (באנגלית: Ollie Watkins; נולד ב-30 בדצמבר 1995) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת החלוץ באסטון וילה ובנבחרת אנגליה.
קריירה
ווטקינס שיחק באקדמיית הנוער של מועדון הכדורגל אקסטר סיטי. ב-2014 הושאל לקבוצת הבוגרים של ווסטון סופר מר נשיונל ליג דרום. בדצמבר 2015 רשם את הבכורה שלו באקסטר סיטי בפוטבול ליג השנייה. את העונה סיים עם עשרה כיבושים ב-22 הופעות. בעונה הבאה כבש שש פעמים ורשם 13 בישולים ב-52 הופעות. הוא נבחר לשחקן הצעיר של העונה במסגרת פרסי ליגות המשנה האנגליות.
ביולי 2017 חתם לחוזה בן ארבע עונות במועדון ברנטפורד מפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא כבש עשרה שערים בכל אחת משתי עונותיו הראשון בקבוצה. בעונת 2019/2020 כבש 26 שערים בליגה ב-49 הופעות (כולל פלייאוף) ונבחר לשחקן העונה. לקראת עונת 2020/2021 בפרמייר ליג עבר לאסטון וילה תמורת סכום של 28 מיליון פאונד. במחזור השלישי של העונה גברה אסטון וילה על האלופה ליברפול 2–7, כשווטקינס כובש שלושער. בסך הכל כבש 14 שערים באותה העונה בפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2021 ערך ווטקינס הופעת בכורה בנבחרת אנגליה מול סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 וכבש את השער החמישי בניצחון 0–5.
נועם רבינוביץ
נועם רבינוביץ (נולד ב-19 ביולי 1950) הוא אמן ישראלי רב-תחומי.
ביוגרפיה
נועם נולד ב-1950 בקיבוץ דפנה לשרה ובן עמי רבינוביץ (ממייסדי הקיבוץ). ב-1973 הצטרף כחבר לקיבוץ בית השיטה שם הקים את הסטודיו שלו. למד אמנות במכללת תל חי (1980-1978) שם התמקד בתחריט, ציור ופיסול באבן. הוא מלמד אמנות במשכן לאמנות עין חרוד, במכללת כנרת וב"דורות בגלבוע" (העמותה לותיקי הגלבוע).
נועם הוא אחיה של האמנית רחל רבינוביץ, נשוי לרוחי (לבית גולדמן) ואב לארבעה בנים.
סגנון אמנותי
נועם החל את דרכו האמנותית כפסל ברזל ואבן אך לאחר תקופה התבלט כאמן רב תחומי הפועל בהשראת הטבע ובהשפעת חוקרים, מדענים ואנשי מסעות. בעבודותיו משלב נועם בין עבודת שדה חקלאית אותה הוא עושה בשדות הקיבוץ ובין עבודתו האמנותית אליה הוא מביא את חוויותיו מעבודת השדה. הטכניקות האמנותיות שלו משלבות את הטבע עם העולם הדיגיטלי.
רטרוספקטיבה
יצירותיו של נועם מוצגות במספר מוזיאונים בארץ (מוזיאון ישראל, מוזיאון הנגב לאמנות (באר שבע), משכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון חיפה לאמנות ועוד). כמו כן הציג נועם את יצירותיו במספר תערוכות זמניות. פסליו מוצבים במספר מקומות בארץ.
טירופיטה
טירופיטה (יוונית: τυρóπιτα; מיוונית τυρó גבינה + πίτα מאפה) הוא מאפה גבינה פופולרי מהמטבח היווני. מכינים את הטירופיטה מבצק פילו, במילוי של גבינות כדוגמת פטה וקפלוטירי.
כאשר מכינים את המאפה עם גבינת קשר, מקובל לכנותו קסרופיטה (κασερόπιτα).
הטירופיטה דומה מאוד לספנקופיטה, מאפה פילו במילוי תרד.
היסטוריה
על-פי מספר חוקרים, עוגת הפלסנטה שהייתה קיימת במטבח היווני העתיק, וכן צאצאיה מהמטבח הביזנטי, פלקונטס טטירומנוס ואן טיריטאס פלקונטס, הם אבותיו של מאפה הטירופיטה. השם פלסנטה עדיין משמש בשפה הרומנית ובשפה הארומנית למאפה דק במילוי גבינה.
סויוז TM-28
סויוז TM-28(ברוסית: Союз TM-28) הייתה משימה מאוישת שהביאה לתחנת החלל מיר משלחת קבועה מס' 26. המשימה שוגרה ב-13 באוגוסט 1998 מקוסמודרום בייקונור, קזחסטן שמנוהל על ידי רוסיח. בנוסף לתוכנית ניסויים והחלפת צוות קוסמונאוטים המשיכו בפעילות תיקון של מודול "ספקטר" הפגוע ועבודות תחזוקה של תחנת החלל.
תיאור המשימה
ב-13 באוגוסט 1998 החללית שוגרה לחלל וב-15 באוגוסט תחברה לתחנת החלל מיר. שלב אחרון של העגינה בוצע ידנית. באותה עת לתחנת החלל כבר הייתה מחוברת חללית סויוז TM-27 ושהה בה צוות של משלחת קבועה מס' 25 שכלל טלגט מוסאבייב - מפקד וניקולאי בודארין. הצוותים שכללו יחד 5 אנשים החלו בהכנות לביצוע ניסויים והעברת תחנת החלל לצוות קבוע מס' 26.
ב-25 באוגוסט חללית סויוז TM-27 התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה טלגט מוסאבייב - מפקד, ניקולאי בודארין ויורי בטורין. לאחר עזיבתו, חללית פרוגרס M-39 התחברה מחדש לתחנת החלל. הצוות התחיל בביצוע ניסויים בתחום גאופיזיקה, אסטרופיזיקה ותורת החומרים.
ב-15 בספטמבר פדאלקה ואבדייב לבשו חליפות חלל ונכנסו למודול "ספקטר" הפגום. תוך 30 דקות הם חיברו מחדש מספר כבלים לפאנל סולארי מס' 3.
ב-10 באוקטובר צוות בקרה קרקעי חשד לאיכות האוויר בתחנת החלל. סרגיי אבדייב בדק את המסננים ומצבם היה תקין. אמנם איכות האוויר המשיכה לרדת וצוות ביצע כיול מחדש של המערכת.
ב-25 באוקטובר לתחנת החלל התחברה חללית פרוגרס M-40 עם אספקה חדשה וציוד לביצוע ניסויים על ידי חוקרים מצרפת וסלובקיה שהיו אמורים להגיע מאוחר יותר.
ב-1 בנובמבר צוות ביצע פעילות חוץ רכבית. במהלך פעילות זו קוסמונאוטים שחררו למסלול מיני-לוויין "ספוטניק 41" והתקינו חיישן מטאורים בדופן החיצוני של תחנת החלל.
צוות המשיך בביצוע ניסויים ועבודות תחזוקה של תחנת החלל. ב-8 בפברואר 1999 חללית התנתקה מתחנת החלל ועגנה במקום אחר במטרה לשחרר מקום עגינה לחללית חדשה. סויוז TM-29 התחברה לתחנת החלל ב-22 בפברואר איתה הגיעו לתחנת החלל ויקטור אפנסייב מרוסיה, איוואן בלה מסלובקיה וז'אן פייר אניירה מצרפת.
סויוז TM-28 התנתקה מתחנת החלל ונחתה ב-28 בפברואר 1999 כשבתוכה גנאדי פדאלקה ואיוואן בלה. בתחנת החלל מיר נותרו סרגיי אבדייב לצד ויקטור אפנסייב וז'אן פייר אניירה שהגיעה עם "סויוז TM-29".
חימוש משוטט
חימוש משוטט (באנגלית: Loitering munition; מכונה גם: כטב"ם מתאבד) הוא קטגוריה מתפתחת של מערכות נשק, שבמסגרתה מערכת נשק "משוטטת", כלומר נעה סביב אזור מוגדר מראש בחיפוש אחר מטרה על בסיס מאפיינים מוגדרים מראש, רוכשת את המטרה, ותוקפת אותה באמצעות התרסקות ופיצוץ החימוש על המטרה, תוך כילוי החימוש.
חימוש משוטט הוא קטגוריית ביניים בין טילי שיוט לבין כלי טיס בלתי מאוישים תוקפים.
חימוש משוטט יעיל מאוד נגד מטרות מוסתרות הנגלות לפרקי זמן קצרים, ותנועתו הממושכת מאפשרת לו יכולת לברירת מטרות.
מאפיינים
המשימה העיקרית של חימוש משוטט היא רכישת מטרה בזמן שוטטות, ואז תקיפה של המטרה באמצעות התרסקות ופיצוץ החימוש על המטרה. התקיפה מכלה את החימוש, ולכן מכונה לעיתים "תקיפה מתאבדת".
בעוד שחלק מטילי השיוט, כגון טיל הטומהוק, הם בעלי יכולת שיטוט ויכולת חישה ושליטה מרחוק, משימתם העיקרית היא תקיפה ולא רכישת המטרה. כמו כן, יכולת השהייה של טילי שיוט במהירות נמוכה למשך זמן ארוך מוגבלת יחסית למערכות המוגדרות כמשוטטות.
לעומת זאת, בעוד כטב"ם (כולל רחפן) יכול להתרסק בכוונה על ידי מפעילו על מטרה בתקיפת "קמיקזה", ועל רובם ניתן לזווד חומר נפץ, אין אלו עונים להגדרת חימוש משוטט, שכן מטרתם העיקרית היא נשיאת אמצעי חישה ו/או תחמושת (אשר תשוגר אל המטרה) תוך חזרת הכטב"ם בסוף המשימה לבסיסו. כך לפי הגדרת צבא ארצות הברית  נדרש הכטב"ם להיות מערכת רב-פעמית, בניגוד לחימוש המשוטט המתכלה. בנוסף, הכטב"ם לרוב אינו מותאם לתקיפת התאבדות, הצלילה שלו אינה שקטה, לעיתים קרובות הוא חסר מצלמות הפונות לכיוון הטיסה (שכן בשימוש קלאסי כטב"מ מצלם את מה שמתחתיו), הוא חסר ראש קרב המותאם למשימה, ועלותו הכספית תהיה לרוב גבוהה מהמתאים לשימוש חד-פעמי.
חימושים שנבנו למטרה זו מראש הם בעלי יכולות טיסה, שליטה ובקרה, התקני תקיפה, ואמצעי חישה מתקדמים יותר. יש חימושים משוטטים המשתמשים במפעיל אנושי כדי לאתר מטרות ואילו אחרים, כגון הארופ, יכולים לתפקד באופן עצמאי ולחפש וליזום תקיפות ללא מעורבות מפעיל לאחר השיגור.
קיימים אמצעי תחמושת משוטטת היכולים לחזור מהמשימה אם לא בוצעה תקיפה, ולנחות חזרה אצל המפעיל, כדוגמת: שרקרק – בעל מצנח לנחיתה, והארופ ורתם – שהם בעלי יכולת לנחות. במערכות אחרות, כגון הארפי, אין אפשרות לחזרה, והחימוש מושמד במקרה שאין רוכשים מטרה בזמן השוטטות.
היסטוריה
כחלק מההתמודדות נגד סוללות טיל קרקע-אוויר מהדור הראשון כגון SA-2 ו-SA-3 פותחו טילים נגד קרינה כגון AGM-45 שרייק לתקיפת סוללות נייחות. התגובה הסובייטית הייתה פיתוח סוללות טק"א ניידות כגון הSA-6 ותורת לחימה להפעלת המכ"מים של הסוללות לפרקי זמן קצרים ובלתי-תדירים, וגם זאת בעיקר כאשר היו אינדיקציות אחרות לקיום פוטנציאלי של מטרות אוויריות בטווח הסוללה. תורת הלחימה בסוללות ניידות גרמה לכך שהסוללה, שמיקומה מראש לא היה ידוע, הייתה ניתנת לגילוי אלקטרומגנטי לפרקי זמן קצרים בלבד, שבמהלכם הסוללה הייתה איום כלפי מטוסי ויילד ויזל בעלי ערך גבוה.
במבצע ערצב 19 חיל האוויר הישראלי השתמש במזל"טים ובמערכת "שמשון" (דאונים משוגרים ממטוס קרב שדימו מטרת מכ"ם גדולה יותר), לאיתור ואתגור סוללות להפעלת המכ"מים שלהם והעמסת מספר רב של מטרות על הסוללות. סוללות אלו הותקפו אז מהאוויר ומהיבשה (כחלילית) באמצעים שונים, ובהם גם טילים נגד קרינה.
במהלך מלחמת נגורנו קרבאך השנייה עשתה אזרבייג'ן שימוש נרחב בחימוש משוטט, הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בנשק זה במערכה צבאית משמעותית. מומחים צבאיים ברחבי העולם טוענים כי נשק זה הוא שהכריע את המערכה לטובת אזרבייג'ן.
דילמות מוסר, אתיקה וחוק בינלאומי
חימוש משוטט המסוגל לתקוף באופן אוטונומי מטרות, מעורר שאלות בתחום המוסר, האתיקה, והחוק הבינלאומי. במתווה שימוש זה אין אדם שמקבל את ההחלטה לפגוע במטרה הספציפית בעלת פוטנציאל להרוג אנשים. בהקשר זה פיתוח מערכות הארפי והארופ עורר פולמוס אקדמי שכן הן היוו תקדים (אם כי לאו דווקא ביחס למוקש ימי).
משתמשים ויצרנים
נכון ל-2017, חימוש משוטט נמצא בשימוש מדינות כגון: ארצות הברית, גרמניה, אזרבייג'ן, סין, הודו, קזחסטן, דרום קוריאה, טורקיה, פולין, איראן וישראל.
יצרנים המייצרים חימושים משוטטים: התעשייה האווירית, יוויז'ן אייר,  אלביט מערכות, אירונאוטיקס, טקסטרון מערכות, L3 Technologies, MBDA, Aeronautics Defense, Korea Aerospace Industries, ריית'און, לוקהיד מרטין, Innovative Automation, CASC, Rheinmetall Defence Electronics, Karal Defense Technologies, AeroVironment, ו-WB Electronics.
אבראהים
אבראהים (ابراهيم; נכתב בעברית לעיתים גם כאיברהים או איבראהים) הוא שמו הערבי של הדמות המקראית אברהם. {{פירושונים|
אישים ששם משפחתם הוא אבראהים:
ראו גם
}}
הדיוויזיה השנייה (ארצות הברית)
הדיוויזיה השנייה (באנגלית: 2nd Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט לואיס, קוריאה הדרומית, והיא כפופה לארמייה השמינית.
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה הראשונה הוקמה ב-21 בספטמבר 1917, וב-26 באוקטובר 1917 היא כבר נפרסה בצרפת. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-3 שהורכבה מהרגימנטים ה-9 וה-23, ומבריגדת הצי ה-4 שהורכבה מרגימנטים של הנחתים ה-5 וה-6. הדיוויזיה לחמה בקרב השני על המארן, בקרב השלישי על האן, בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, ולאחר סיום המלחמה נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בגרמניה עד לאפריל 1919, וביולי אותה שנה היא חזרה לארצות הברית. במהלך הלחימה, ספגה הדיוויזיה 4,478 הרוגים, ו-17,752 פצועים.
בין המלחמות
לאחר המלחמה הוצבה הדיוויזיה בטקסס, והייתה אחראית על כל הניסויים השונים במבנה הדיוויזיות והצבא, ובכלל זה הייתה הדיוויזיה הראשונה שעברה למבנה המשולש החדש בשנת 1940.
מלחמת קוריאה
בשנת 1950 פרצה מלחמת קוריאה, ועד מהרה נשלחה הדיוויזיה לסייע לדיוויזיה ה-24 שהייתה מוצבת בדרום קוריאה. הדיוויזיה השתתפה בקרבות השונים במהלך המלחמה, ובכלל זה בקרב על מתחם פוסאן והקרב על הנהר צ'ונגצ'ון, ואף נכללו בה כמה אלפי חיילים דרום קוריאנים.
לאחר המלחמה
בשנת 1956 הועברה הדיוויזיה לאלסקה, ובשנת 1958 עברה הדיוויזיה ארגון מחדש. בשנת 1965 התדרדר המצב בקוריאה, ובעקבות כך נשלחה לשם הדיוויזיה ה-2, לתמוך בצבא הדרום קוריאני. בשנת 1976 חטפו שומרי גבול של צפון קוריאה שני חיילים אמריקנים בסבך, כשהם חותכים עץ לאורך קו ההפרדה כחלק מפעולה שגרתית, ובעקבות כך חצו כוחות הדיוויזיה את הגבול ותקפו כוחות צפון קוריאנים. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום היא מוצבת בבסיסה בפורט לואיס, קוריאה הדרומית, כחלק מהארמייה השמינית.
ג'ואן בנט
ג'ואן בנט (באנגלית: Joan Geraldine Bennett; 27 באפריל 1910 – 7 בדצמבר 1990) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
קורות חיים
ג'ואן בנט נולדה בניו ג'רזי לשחקנים ריצ'רד בנט ואדריאן מוריסון, אחות קטנה לקונסטנס וברברה שגם הן היו שחקניות. היא החלה להופיע כילדה בסרטים אילמים כבר ב-1916. ב-1933 שיחקה בסרט "נשים קטנות" לצידה של קתרין הפבורן. היא שיחקה ביותר מ-70 סרטים וגם בטלוויזיה. שיא הקריירה שלה היה בשנות ה-40 בסרטים האפלים של פריץ לאנג בהן גילמה אישה פאם פאטאל:
ב-1950 שיחקה בסרט "אבי הכלה" לצידם של ספנסר טרייסי ואליזבת טיילור ובסרט ההמשך "הרווח הקטן של אבא" (1951). ב-1955 שיחקה בקומדיה "אנחנו לא מלאכים" לצידם של המפרי בוגרט ופיטר יוסטינוב.
בנט הייתה נשואה ארבע פעמים. בעלה השלישי היה המפיק ולטר ונגר שהפיק חלק מסרטיה. ב-1951 הוא נידון למאסר לאחר שירה ופצע את המפיק ינינגס לאנג שבו חשד שהוא מנהל יחסים עם בנט.
לבנט יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד לא רחוק מהכוכב של אחותה קונסטנס.
יוסי רונן
יוסי רונן (נולד ב-27 במרץ 1947) הוא במאי טלוויזיה, עורך, מפיק ואיש רדיו ישראלי זוכה פרס כינור דוד ומרצה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון.
ביוגרפיה
יוסי רונן נולד ב-27 במרץ 1947 בישראל להורים ניצולי השואה.
את שירותו הצבאי עשה בלהקות צבאיות, והשתתף בהצגה על אנה פרנק, שהעלה תיאטרון צה"ל. בגיל 20 הגיע לגלי צה"ל, שם שירת ככתב צבאי. שובץ תחילה לצוות היומן, שניהל אז דודו דיין, ושידר את הפריצה לעיר העתיקה ב-1967.
השתחרר מצה"ל בנובמבר 1968 והצטרף לטלוויזיה החינוכית. בין היתר, בשנת 1973 ביים את הסדרה "עברית בסימן טוב" שכתבה רות בונדי, בשנת 1977 ביים את התוכנית "מצב משפחתי" וביולי 1978 היה הבמאי המייסד של התוכנית "זהו זה!", בשנת 1978 זכה בפרס כינור דוד ליוצרים בתרבות הישראלית.
כמנהל מחלקת האקטואליה של הטלוויזיה החינוכית היה רונן אחראי לתוכניות "תיק תקשורת", "מוסף המוספים" ו"חדש בעיניים".
בשנת 1991 הפיק וביים את השידור החי הראשון של "מצעד החיים" מפולין.
בשנים 1993–1994 היה סמנכ"ל בחברת החדשות של ערוץ 2.
בשנת 1996 היה בין המייסדים של רדיו אקו 99FM וכיהן בו כמנכ"ל.
בין השנים 1999 ל-2000 ערך את התוכנית "הכול פוליטי" ו"דן בעניינים", שתיהן בהנחיית דן מרגלית ב"קשת 12".
שימש כבמאי בעימותים בין ראשי המפלגות הגדולות, בחמש מערכות בחירות.
שיחק בתפקיד עצמו בתוכניות "במדינת היהודים" בשנת 2004 וב"זה הסוד שלי" בשנת 2016.
רונן הוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
רונן הוא מרצה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון, נשוי למיקה רונן ולהם 3 ילדים אפרת,גיא ומירב ושישה נכדים: נועם, מעין ,יהלי, עמרי, עמית, אלי ומילה.
רנדורי
רנדורי (ביפנית: 乱取り, תרגום מילולי: תוהו ובוהו מול יריב) הוא מונח באמנויות לחימה יפניות, שמתאר קרב-אימון חופשי, כלומר קרב שבו כל צד יכול להשתמש בכל אחת מהטכניקות שלמד. באמצעות הרנדורי ניתן ללמוד באילו מצבים להשתמש בכל טכניקה, ולהתרגל 'לשלוף' במהירות את הטכניקה הנכונה בסיטואציה בלתי צפויה.
המשמעות המדויקת של מילה 'רנדורי' משתנה בהתאם לאמנות הלחימה. בג'ודו, ג'ו ג'יטסו ואייקידו שודוקאן (בין היתר), המשמעות היא בדרך כלל קרב אחד על אחד, שבו כל צד מנסה לעמוד בהתקפות היריב ולהגיב להן, בעזרת הטכניקות שלמד. בסוגים אחרים של אייקידו, משמעות המונח רנדורי היא קרב שבו מספר מתאמנים תוקפים מתאמן, אחד אחרי השני, כשהמותקף אינו יודע איך יתקפו ובאיזה סדר.
הסכמי מדריד
הסכמי מדריד (בספרדית: Acuerdo de Madrid או Acuerdo tripartito de Madrid) הוא הכינוי של הכרזת עקרונות מוסכמת בין ספרד, מרוקו ומאוריטניה, שניתנה במדריד, ב-14 בנובמבר 1975, בנושא סיום השלטון הספרדי בסהרה המערבית ועתידה.
קדמו להכרזה זו החלטת בית הדין הבינלאומי בהאג והמצעד הירוק, שני אירועים ששכנעו את הספרדים לעזוב את החבל.
B-47 סטרטוג'ט
בואינג B-47 סטרטוג'ט (באנגלית: Boeing B-47 Stratojet) היה מפציץ אמריקאי אסטרטגי כבד, ארוך טווח, המונע באמצעות שישה מנועים וטס במהירות תת קולית. תכנונו החל לקראת סוף מלחמת העולם השנייה וייעודו העיקרי היה הטלת פצצות גרעיניות בשטח ברית המועצות, תוך טיסה בגובה רב, אשר תאפשר למפציץ לחמוק ממטוסי יירוט ומערכות הגנה אווירית.
הוא נכנס לשירות בשנת 1951, בחיל האוויר האמריקאי ובפיקוד האוויר האסטרטגי, והיה עמוד השדרה של פיקוד האוויר האסטרטגי עד שנות ה-60 המוקדמות, ויצא משירות כמפציץ בשנת 1965. הוא המשיך לשרת עד שנת 1969 כמטוס צילום, ועד לשנת 1977 שימש לבדיקת אקלים ומזג אוויר.
פיתוח
בסוף מלחמת העולם השנייה פתח חיל האוויר האמרקאי במכרז לפיתוח מפציץ סילוני ראשון. טכנולוגיית הסילון הייתה בראשיתה ומנועי הסילון היו בוסריים, וגם המתקדמים שבהם היו חלשים מאוד וזוללי-דלק. החברות קונבייר, נורת' אמריקן, בואינג ומרטין נגשו למכרז. בעוד המתחרות הלכו על עיצוב פשטני: גוף דק יחסית, כנפיים ישרות ועליהן כמה וכמה מנועים בתוך תאים מרובעים גדולים. בואינג לקחה מספר חידושים מתעשיות התעופה הגרמניות כמו כנפיים משוכות לאחור.
המטוס היה חידוש גדול ופריצת דרך טכנולוגית עבור חיל האוויר האמריקאי לעומת מפציצי הבוכנה ששירתו בחילות האוויר המערביים במלחמת העולם השנייה, וכל ההיסטוריונים מסכימים שהעיצוב הזה היה אחד החשובים ביותר בהיסטוריה של התעופה: כשהכנף דקה ומשוכה לאחור, צריך מנוע פחות חזק כדי לדחוף את הכלי באוויר, וכשבית המנוע מופרד במתלה עם חתך זרמי (פיילון), תוספת התנגדות האוויר מינימלית. ברבות הימים, אומצה התצורה הזאת במטוס הנוסעים הסילוני הראשון של בואינג, ולאחר מכן - כמעט בכל מטוס סילון גדול שהוא.
שירות מבצעי
ב-1951 נכנס המטוס לשירות פיקוד ההפצצה האסטרטגי של חיל האוויר האמריקאי. ארצות הברית רצתה לאיים על ברית המועצות, ולהציב את המפציצים קרוב למדינות הגוש הסובייטי.
עם זאת, באמצע שנות ה-50 התוכנית נזנחה. בואינג ייצרה יותר מאלף מטוסים, לברית המועצות כבר היו באותו שלב טילי נ"מ ראשונים שמסוגלים להגיע אליו, ומטוסי המיג 17 החדישים היוו גם הם איום.
לאור זאת, קיבל ה-B-47 פרופיל משימה חדש: כעת היה עליו לטוס בגובה נמוך, כך שרכסי הרים יסתירו את המטוסים מהמכ"מ הסובייטי. לאחר החדירה לשטח אויב, הוא יתקרב לאזור המטרה ואז ינסק בבת אחת וישחרר את הפצצות; המפציץ יבצע תמרון לולאה ויברח, בעוד פצצות האטום מחסלות את היעד. אלא שהמטוס כלל לא תוכנן לאווירובטיקה או לטיסה נמוכה ממושכת. תוך כמה חודשים התרחש מספר רב של תאונות: במטוס אחד התפרקו שתי הכנפיים; מטוס אחר היה בדרך למפגש עם מטוס תדלוק, והתפרק באוויר רגע לפני שהתחבר לצינור הדלק; עוד ועוד מפציצים נשברו באוויר. לפעמים נפלו המנועים מן הכנפיים, לפעמים קרס הזנב, לפעמים התפורר המטוס כולו כמעט בבת אחת. בין 1956 ל-1958 אבדו כך חמישים ושמונה מטוסים על צוותיהם. הסיבה הייתה עייפות החומר, שכן המטוסים נחשפו לעומסי מבנה עצומים.
בעקבות כל אלה, הוחלף ה-B47 לבסוף ב-B-52 סטרטופורטרס.
אבדות
עם השנים אספו חוקרים פיסות מידע שהותרו לפרסום ולחברו אותן חומרים מודלפים על מנת ללמוד את היקפי האבידות האמיתיים: נראה כי עד שהוצא המטוס משירות ב-1969, אבדו בתאונות 203 כלים מתוך 2,032 שנבנו, ונהרגו 464 אנשי צוות (באוויר ועל הקרקע), וזאת מבלי שהמפציץ השתתף במלחמה כלשהי. גרסת סיור שלו, RB47, ביצעה גיחות צילום רבות (במהלכן הופלו כמה וכמה מטוסים).
אלכס איי אהרונס
אלכסנדר אלפרד אהרונס או אלכס איי אהרונס (באנגלית: Alexander A. Aarons או Alex A. Aarons, 15 במאי 1890 פילדלפיה, פנסילבניה -12 במרץ או 14 במאי 1943 לוס אנג'לס) היה מפיק תיאטרון ומחזות זמר יהודי-אמריקאי. נודע בשיתוף הפעולה שלו עם המפיק וינטון פרידלי, שהוליד את הקמת התיאטרון אלווין שבבעלותם ועם ג'ורג' גרשווין ואחיו איירה גרשווין שיצרו בהפקתו תשעה מחזות זמר בשנות ה-1920 ושנות ה-1930 המוקדמות, וכן עם פרד אסטר ואחותו, אדל אסטר.
ראשית חייו
אלכסנדר איי אהרונס נולד בשנת 1890 בפילדלפיה כאחד משלושת ילדיהם של מפיק התיאטרון והמלחין ממוצא יהודי אלפרד א. אהרונס ושל אשתו, השחקנית ג'וזפין (ג'וזי) הול (Hall) (1920-1865). הוא גדל במילייה התיאטרוני שעיצב את אישיותו וחידד את חושיו ואת כשרונותיו. למד בכמה בתי ספר בניו יורק. בהתחלת הקריירה ניהל עסק לאופנת גברים במנהטן.
שנותיו הראשונות כמפיק בברודוויי
עיסוקו בהפקות תיאטרון התחיל בשנת 1919 בתקופה שאביו תכנן הפקת המחזמר La La Lucille ("לה, לה, לוסיל") שעמד להתבסס על לחנים של ויקטור הרברט. אולם אלכסנדר, שהיה אז בן 29 התלהב כל כך משירי המלחין הצעיר ג'ורג' גרשווין ששכנע את אביו להעסיק את גרשווין במקומו של הרברט ולקח על עצמו את האחראיות על ההפקה. המופעים זכו להצלחה אבל הופסקו מהר בגלל שביתה שהכריז באותם הימים האיגוד המקצועי של השחקנים - Actors' Equity Association. אהרונס הבן הוביל בהמשך סיור של המחזמר מחוץ לברודוויי. גם אחרי ההפקה של "The hole in the Wall" בשנת 1920 המשיך אלכס אהרונס לנהל גם את עסק האופנה שלו. בהשראת סדרות המופעים של גאי בולטון, ג'רום קרן ופ. ג'. וודהאוס בתיאטרון המוזיקלי פרינסס בניו יורק, אימץ גם אהרונס את נוסחת הקומדיות המוזיקליות שהתמקדו בגבורים רגילים של חיי היום יום, שנקלעים למצבים מצחיקים, דיאלוגים שנונים בשפה פשוטה עכשווית, ללא "מספרים" כבדים מדי של הכוכבים ושירים הקשורים לעלילה ולגבורים, כמו כן שימוש במקהלות גדולות ובכוכבים צעירים. ברוח זו הפיק אהרונס תחילה בתיאטרון קטן בפילדלפיה מחזמר בשם "Oui Madame" של ויקטור הרברט בעזרת וינסנט יומנס כפסנתרן חזרות. עבור ההפקה הבאה - For Goodness' Sake גייס אהרונס את האחים פרדי ואדל אסטר. אסטר סיפר שאחרי כישלון של המופע "Love Letter" ביקר בחנות כדי לקנות עניבה והמוכר (שהסתבר שהיה אלכס אהרונס עצמו) שאל אותו על תוכניותיו. אהרונס הציע לפרד אסטר ולאחותו לעבוד יחד עם האחים גרשווין. הצגת הבכורה של For Goodness' Sake התקיימה ב-22 בפברואר 1922 ב Lyric Theatre בניו יורק במקור כלל המחזמר רק שלושה לחנים של ג'ורג' גרשווין וששה פזמונים מאת איירה גרשווין בגלל התחייבויות אחרות של השניים. בסופו של דבר הפיק אהרונס את אותו המחזמר גם בלונדון בשם "Stop flirting" הפעם עם 4 לחנים נוספים של ג'ורג' גרשווין. בסך הכל הועלה מופע זה 455 פעמים, יותר מכל מופע תיאטרון אחר של פרד אסטר.
העבודה עם וינטון פרידלי
אהרונס נהג לארח מסיבות קוקטייל במשרדו. עם חוג חבריו ואורחיו נמנו נואל קאוורד, פול וייטמן, פלורנץ זיגפלד, פאני ברייס, צ'ארלי צ'פלין, ואחרים. כדברי המלחין רוג'רס היה אהרונס "גבר קרח, ממושקף, חובב בדיחות ובעל אהבה אדירה למוזיקה". החל משנת 1923 התחיל שיתוף פעולה פורה בין אלכס אהרונס למפיק וינטון פרידלי (1969-1891). הוא השתתף קודם כשחקן במחזמר For Godness' sake. השניים הכירו מקרוב ומצאו שפה משותפת כצוות. לאהרונס היה חוש מיוחד למוזיקה ופרידלי דאג לפן העסקי.. עבודתם המשותפת הראשונה הייתה המופע "The new Poor " שהוצג בינואר - פברואר 1924 בתיאטרון פלייהאוס להפקה הבאה שלהם - המחזמר ! Oh, Lady Be Good גייסו את האחים גרשווין ואת האחים אסטר. זה הפך להצלחה כלכלית אדירה. אפילו הטייקון אוטו קאהן ראה את השקעתו בתיאטרון בחזרה,. האחים גרשווין הפכו למלחין ובהתאמה, פזמונאי הבית של אהרונס ופרידלי עד שנת 1927. הפקותיהם הבאות של צמד המפיקים כללו את: Tell me more,, Tip-Toes, !Oh, Kay ו- Funny Face. גם !Oh Kay הייתה הצלחת ענק, שבה הופיעה לראשונה באמריקה הכוכבת האנגלייה גרטרוד לורנס. החל משנת 1927 ניהלו אהרונס ופרידלי כבעלים את תיאטרון אלווין ששמו נוצר מהלחם שמותיהם הפרטיים: אלכס ווינטון, ושהכיל 1428 מושבים. ב - "Funny Face " שיחקו בתפקידים הראשיים פרד ואדל אסטר. המחזמר הראשון שהפיקו אהרונס ופרידלי ללא השתתפותם של האחים גרשווין היה ב-1928 Here's Howe על מוזיקה של רוג'ר וולף כאהן וג'וזף מאייר (1987-1894) על טקסט מאת ארווינג סיזר. השיר " Crazy Rhythm " מתוך מופע זה הפך ללהיט ג'אז ידוע. ב-1928 הוצגו גם ! Hold Everything ו Treasure Girl מאת ג'ורג' ואיירה גרשווין, כשהמופע האחרון היה כישלונם הראשון בעבודתם עם אהרונס ופרידלי. ב-1929 הופקו "Spring is here" ו !Heads up על לחנים של ריצ'רד רוג'רס ופזמונים של לורנץ הארט. השפל הכלכלי שפרץ ב-1929 הביא לצמצום ההפקות למשך שנה. ב-14 באוקטובר 1930 הייתה " Girl crazy ההצלחה המשותפת האחרונה של האחים גרשווין עם אהרונס ופרידלי. עקב הפסדים כספיים בימי המשבר הכלכלי נאלצו אהרונס ופרידלי למסור את התיאטרון אלווין לנושיהם. המשיכו לעבוד יחד באותו תיאטרון ובתיאטראות אחרים. ההפקותיהם המוזיקליות האחרונות יחד עם האחים גרשווין - Singin' the Blues (1931) ו Pardon my English ב-1933 היו גם הפקותיהם המשותפות האחרונות של אהרונס ופרידלי עצמם. הם מכרו את התיאטרון אלווין שהקימו בתקווה גדולה בשנת 1927. אהרונס לא הצליח להתאושש מההפסדים הכספיים האחרונים וסגר את עסקיו בתחום התיאטרון. הוא נמלט להוליווד, היה מעורב בכמה תוכניות להפקות תיאטרון שלא יצאו לפועל ועבד בתפקידים שונים בתעשיית הסרטים.
בהוליווד
בהמשך חיפש אהרונס את מזלו בהוליווד ללא הצלחה יתרה. ב-1935 פעל כעוזר מפיק ב-Broadway-Melodie 1936. ייעץ בהכנות לסרט המוזיקלי הביוגרפי על חיי ג'ורג' גרשווין "הרפסודיה בכחול".
אלכס אהרונס היה נשוי לאלה מאליגן. לזוג לא נולדו ילדים.
אהרונס נפטר בשנת 1943 בגיל 53 בבוורלי הילס, לוס אנג'לס, מהתקף לב. הלווייתו התקיימה במשרפת המחוז לוס אנג'לס בבויל הייטס.
מבחר הפקות
בלט בו הלהיט Nobody but you (מילים מאת ארתור ג'יי ג'קסון ובאדי דה סילבה) ההצגות הופסקו בגלל שביתת שחקנים. מספרים שאת את הלהיט Fascinating Rythm הרחיב גרשווין בעידודו של אהרונס שהתלהב מגרסתו הקצרה. Maybe, Clap Yo'Hands, Do, Do, Do ו- Someone to watch over me. להיטים:S'Wonderful ,My one and only, Funny Face השחקנים הראשיים היו וילי הווארד, ג'ינג'ר רוג'רס ואתל מרמן שהופיעו לראשונה בברודוויי.
תיאטרון אלווין
אחרי ההצלחה של המחזמר !Oh, Kay החליטו אלכס אהרונס ווינטון פרידלי להקים תיאטרון משלהם. המופע הראשון שאיתו נחנך התיאטרון התקיים ב-2 בנובמבר 1927 המחזמר Funny Face. הבניין תוכנן על ידי האדריכל הרברט קראפ והכיל 1400–1500 מושבים. שמו נוצר על ידי הלחם שמותיהם של אלכס ווינטון. אחרי שנמכר ב-1932 המשיך לפעול ובשנת 1983 שינה את שמו ל תיאטרון ניל סיימון.
מורשתו
אהרונס מילא תפקיד חשוב בקידום הקריירה המוקדמת של ג'ורג' גרשווין, וינסנט יומנס, ריצ'רד רוג'רס, ולורנץ הארט. יחד עם וינטון פרידלי הקים את תיאטרון אלווין וחיבר חיבור פורה בין פרד ואדל אסטר לאחים גרשווין. הפיק בשנות ה-1920 קומדיות מוזיקליות מסוגננות ובלתי נשכחות. ביותר.
הפסד הובר
בסטטיסטיקה, הפסד הובר (Huber loss) היא פונקציית הפסד המהווה שילוב של שגיאה מוחלטת ממוצעת (MAE) ושגיאה ריבועית ממוצעת (MSE). היא רגישה לחריגים פחות מאשר MSE אך יותר מאשר MAE. היא הוגדרה על ידי הסטטיסטיקאי השווייצרי פיטר ג'וסט הובר כך:
הפונקציה תלויה בפרמטר דלתא, ככל שהוא גדול יותר כך הפונקציה תהיה ריבועית ביותר נקודות (ליתר דיוק עבור כל הנקודות בסביבת דלתא של 0), ובנקודות שמחוץ לטווח הפונקציה תהיה בצורה ליניארית. הדרך בה משתמשים בפונקציה זאת בתור מטריקת הערכה היא כאשר a מסמל את ההפרש בין הערך האמיתי לערך המנובא מן המודל, כלומר ואז מקבלים את הנוסחא:
מוטסמודו
בעיר הזו קיים הנמל היחידי של מים עמוקים בקומורו ואליו מגיעות האוניות באירופה וסין. מזג האוויר בעיר הוא טרופי ימי, כך שהטמפרטורה הממוצעת נעה בין 27–32°C במשך כל השנה.
תומאש ולדוך
תומאש וויצ'ך ולדוך (בפולנית: Tomasz Wojciech Wałdoch), נולד ב-10 במאי 1971 בגדנסק שבפולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת המגן בעיקר בגורניק זאבז'ה, בוכום, שאלקה 04 ונבחרת פולין, בה שיחק באולימפיאדת ברצלונה (1992) בה זכה במדליית כסף, ובמונדיאל 2002, כאשר באחרון שימש קפטן.
קריירת מועדונים
לקראת עונת 1999/00 חתם ולדוך בשאלקה 04, והשתלב מהר בקבוצה. בעונת 2000/01 היה ולדוך חלק מעונת שיא של שאלקה 04, שהסתיימה במקום שני בבונדסליגה, לאחר אובדן אליפות בדקות הסיום של מחזור ההכרעה לבאיירן מינכן, ובזכייה בגביע הגרמני, כאשר ולדוך לא שיחק בגמר בו ניצחה שאלקה 0–2 את אוניון ברלין. בעונה זו, ולדוך הבקיע חמישה שערי ליגה. בעונת 2001/02 הודחו ולדוך ושאלקה מליגת האלופות כבר בשלב הבתים. בתום עונה זו, הוסיף ולדוך גביע גרמני נוסף לארונו, לאחר ניצחון 2–4 בגמר על באייר לברקוזן. ולדוך שיחק 90 דקות בגמר זה. בעונת 2002/03 הודחו ולדוך ושאלקה מגביע אופ"א לאחר תבוסה 1–4 ללגיה ורשה בשלב 32 הגדולות. ולדוך השתלב היטב בשאלקה, והיה שחקן הרכב קבוע עד לעונת 2004/05, אז איבד את מקומו בהרכב, ובעונת 2005/06, שהייתה העונה האחרונה של ולדוך בשאלקה, כמעט שלא שיחק. בתום עונה זו עזב ולדוך את שאלקה לאחר שצבר 142 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים, וחתם ביאגילוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית, שם שיחק עונה אחת, ובתומה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ולדוך החל לשחק בנבחרת פולין בשנת 1991. בשנת 1992 השתתף ולדוך עם נבחרת פולין באולימפיאדת ברצלונה (1992), עמה זכה במדליית כסף, לאחר הפסד 2–3 לנבחרת ספרד. ולדוך ופולין נכשלו על אף הפוטנציאל הרב להעפיל לטורנירים גדולים אחרים במהלך שנות ה-90, אך כן הצליחו להעפיל למונדיאל 2002 לאחר קמפיין מוקדמות מרשים. במונדיאל זה ולדוך שימש קפטן הנבחרת, והציפיות ממנה היו גבוהות, אך המונדיאל הסתיים במפח נפש ובהדחה בשלב הבתים, כאשר ולדוך פתח בשני המשחקים הראשונים בהם הפסידה פולין לנבחרות קוריאה הדרומית ופורטוגל, ונכנס כמחליף בדקה ה-89 במשחק חסר משמעות בו פולין ניצחה את נבחרת ארצות הברית. לאחר מונדיאל זה, ולדוך פרש מהנבחרת.
קריירת אימון
ולדוך עסק בתפקידי אימון שונים בעיקר בקבוצות נוער בשאלקה 04 ובגורניק זאבז'ה. החל משנת 2014 ולדוך הוא עוזר המאמן בקבוצת המילואים של שאלקה 04.
חיים אישיים
ולדוך נשוי ואב לשני בנים ושתי בנות. בנו, קמיל, משחק במועדון הגרמני פ.צ. קראי מהעיר אסן.
תארים
עם בוכום:
עם שאלקה 04:
עם נבחרת פולין:
לאוניד דרבניוב
לאוניד פטרוביץ' דרבניוב (ברוסית: Леонид Петрович Дербенёв; 12 באפריל 1931, מוסקבה - 22 ביוני 1995, מוסקבה) הוא משורר סובייטי רוסי.
חייו
לאוניד דרבניוב נולד במוסקבה. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו לכפר במחוז ולדימיר ולאחר המלחמה חזרה למוסקבה. בשנת 1954 דרבניוב סיים לימודי משפטים ועבד כמשפטן בארגונים שונים.
שירים שכתב דרבניוב שולבו בכ-120 סרטים סובייטים. ביחד עם אלכסנדר זצפין הוא היה מחבר שירים בסרטים של לאוניד גאידאי. מלחין נוסף שדרבניוב כתב איתו מספר רב של שירים היה ויאצ'סלב דוברינין, שהחל משנות ה-80 החל גם לשיר אותם בעצמו.
שירי דרבניוב זכו מספר פעמים בתחרות "שיר השנה". מכיוון שדרבניוב לא פרסם ספרים עם שיריו הוא לא יכל להתקבל לאיגוד הסופרים. במקום זה מכיוון שרבים משיריו בוצעו בסרטים הוא התקבל לאיגוד עובדי הקולנוע.
דרדניוב נפטר במוסקבה בשנת 1995 מסרטן הקיבה.
בשנת 2004 נערכה תחרות שירה לזכרו. בשנת 2011 לכבוד יובל 80 נערכה הופעה חגיגית של שיריו שצולמה לטלוויזיה.
קומנדו מספר 10 (בין בעלות הברית)
קומנדו מספר 10 (באנגלית: No. 10 (Inter-Allied) Commando) הייתה יחידת קומנדו של הצבא הבריטי, במלחמת העולם השנייה, שייחודה היה גיוס לוחמים לא בריטים מאירופה הכבושה, ומכאן גם התוספת Inter-Allied לשמה. היחידה שימשה לסיוע בתיאום התקפות עם כוחות הברית. לוחמיה שימשו כמתורגמנים, חוקרים ואנשי מבצעים מיוחדים של הכוחות הבריטים.
יחידות מטעם קומנדו מספר 10 שירתו בצפון מערב אירופה, בים התיכון, בסקנדינביה ובבורמה, ככוחות קטנים שפעלו עם יחידות צבאיות אחרות. בסוף המלחמה קומנדו מספר 10 היה יחידת הקומנדו הגדולה ביותר בצבא הבריטי.
רקע כללי
יחידות " קומנדו" בריטיות הוקמו לראשונה ב־1940, בהוראת ראש ממשלת בריטניה ווינסטון צ'רצ'יל שביקש להקים יחידות קטנות בעלות כשירות גבוהה "שייצרו שלטון אימה לאורך חוף האויב". בהתחלה היו היחידות כוח מתנדבים מצומצם שביצע פשיטות קטנות על יעדים שנכבשו על ידי האויב. בשנת 1943 תפקידם השתנה לכוח תקיפה מיומן ומאובזר המתמחה בהובלת נחיתות אמפיביות ומשלב יכולת ימיות ויבשתיות.
מפקד הקומנדו היה האדמירל סר רוג'ר קיז, ותיק הנחיתה בגליפולי והפשיטה על זבריחה במלחמת העולם הראשונה.
במרץ 1941 היו 11 יחידות קומנדו בסד"כ . כל יחידה הייתה מורכבת מכ־390 לוחמים. ההרכב הפנימי היה: מטה ושישה "פלגות", כאשר בכל פלגה שלושה קצינים ו62 לוחמים.
הרעיון של יחידת קומנדו מכוחות זרים הגיע מקצין חיל הים הצרפתי הזוטר, פיליפ קיפר, ששמע על הפשיטה המוצלחת בלופוטן. הרעיון הגיע למפקד המבצעים המשולבים, האדמירל לורד לואי מאונטבאטן, שהבין את ערכה של יחידת קומנדו כזו והתעקש לכלול מתנדבים מכל השטחים הכבושים. פיקוד חטיבת השירות המיוחד הראשון קיבל את הפיקוד על קומנדו מספר 10.
מבנה
קומנדו מס 10 בפיקודו של סגן אלוף דודלי ליסטר הוקם ב־2 ביולי 1942. אנשי הקומנדו החדש היו כולם זרים למעט מטה בריטי. המטה הורכב ממפקד בריטי, סגן מפקד, שליש, קצין מודיעין ומש"ק, קצין רפואה וחובש, קצין קשר וחוליית קשר, קצין הדרכה, אפסנאי, קצין מנהלה ונהגים.
אימונים
כמו שאר יחידות הקומנדו אנשי קומנדו 10 עברו קורס קומנדו אינטנסיבי בן שישה שבועות באכנקארי. הקורס בהרי סקוטלנד התרכז בכושר קרבי, מסעות מהירים, אימוני נשק, ניווט, טיפוס הרים, שימוש בסירות קטנות וחבלה ביום ובלילה. במאי 1943 עבר הקומנדו לאיסטבורן על חוף סאסקס שם ביצעו הכשרות מתקדמות ועברו אימוני צניחה (על אף שהיחידה לא נחשבה כמוצנחת). האימונים התקיימו בבית הספר לצניחה מס 1 של הRAF, ברינגוויי ליד מנצ'סטר (למעלה מ־80% מהקבוצה הפולנית היו צנחנים מוסמכים) והם התאמנו גם בטיפוס הרים ולוחמה ארקטית במקביל למעבר לאיסטבורן קיבל הקומנדו מפקד חדש – סגן אלוף פיטר לייקוק קיבל את הפיקוד על הפיקוד ב־15 במאי.
פלגה מס 1 (הצרפתית)
הוקמה באפריל 1942 על ידי פיליפ קיפר, מקבוצה של 40 צרפתים, שנקראו בתחילה 1re Compagnie de Fusiliers Marins (הפלוגה הראשונה של רובאי חיל הים). עם הזמן היחידה גדלה לשתי פלגות וחצי. היחידה שמרה על קשר עם כוחות צרפת החופשית הלוחמים ענדו סמל וכומתה של צי צרפת החופשית ה FNFL. פלגה 1, פלגה 8 ו־K-Gun צורפו לקומנדו מספר 4 במבצע אוברלורד ובלחימה בהולנד.
פלגה מס 2 (ההולנדית)
הלוחמים שימשו כקציני קישור, מדריכים ומתורגמנים במהלך מבצעים וביניהם. מבצע מרקט גארדן.
לאחר המלחמה הקימו אנשי הפלגה ההולנדית את הכוחות המיוחדים ההולנדיים Korps Speciale troepen (KST).
פלגה מס 3 X Troop
פלגה מס' 3 בקומנדו מס' 10 הייתה ידועה בשם "פלגה X" הייתה היחידה המשונה ביותר בצבא הבריטי. היחידה כללה בעיקר חיילים שטכנית היו אזרחי אויב – יהודי גרמניה ואוסטריה. ביולי 1942 לוחמיה הראשונים היו שמונה גברים מצ'כוסלובקיה שהגיעו ביולי 1942. הכוח היה ידוע גם בשם "הכוח האנגלי", "הכוח היהודי" או "הפלגה הבריטית", ושמו הרשמי ב 1944 היה "הפלגה השונה". רוב חברי הכוח היו יהודים ממוצא גרמני, אוסטרי או מזרח אירופי. לוחמים אחרים היו פליטים פוליטיים גרמנים או בני מיעוטים דתיים אחרים שנרדפו על ידי הנאצים בגרמניה. הלוחם פרדריק ספנסר נכלא במחנות הריכוז דכאו ובוכנוואלד. כל חברי הפלגה אימצו שמות בריטיים והיסטוריה אישית כוזבת למקרה שיתפסו.
בפלגה היו 130 לוחמים, מעולם לא פעלה כיחידה עצמאית אלא סיפקו שירות ליחידות אחרות כמתורגמנים וחוקרים.
כוח X איבדה 21 לוחמים ו־22 מהלוחמים נפצעו.
מפקד הפלגה היה קפטן בריאן הילטון ג'ונס, ולשי, בנו של רופא מקארנרוון, בוגר אוניברסיטת קיימברידג' שהתמחה בלימודי שפה (מאוחר יותר הועלה לדרגת מייג'ור ובהמשך נהרג בתאונת דרכים בשנת 1970).
פלגה מס 4 (הבלגית)
הוקמה ב־7 באוגוסט 1942 על ידי שבעה קצינים ומאה איש מהבריגדה הבלגית העצמאית הראשונה בפיקודו של סרן ז'ורז' דנלוי. בשנת 1940 נכנעה בלגיה, והכוחות הבלגים ששירתו עם בעלות הברית הסתכנו עם האשמות בגידה בשובם; האישומים בוטלו רק בשנת 1948.
לאחר המלחמה, הכוחות הבלגים היוו את ליבתו של גדוד הקומנדו השני.
פלגה מס 5 (הנורווגית)
הוקמה באוגוסט 1942 בפיקודו של קפטן רולב האוג. הפלגה הורכבה מפליטים שהוחזרו לבריטניה לאחר פשיטות קומנדו ומלחים שנקלעו מחוץ לנורווגיה לאחר פלישת גרמניה לנורווגיה.
פלגה מס 6 (הפולנית)
הוקמה לראשונה באוגוסט 1942 כפלגת הקומנדו העצמאית הראשונה. הוא שולבה בקומנדו מספר 10 באוקטובר 1942 בפיקודו של קפטן סמרוקובסקי. היו בה שבעה קצינים ו־84 לוחמים.
פלגה מס 8 (הצרפתית)
הוקמה בשנת 1943 מ־45 אנשי גדוד חיל הרגלים הימי שהוצב בלבנון וגברים שנכלאו ושוחררו בספרד. שני הכוחות הצרפתים שולבו בפיקודו של קיפר וכונו "באטרילון דה פוסילייר 1 מרינס קומנדו " ("גדוד הקומנדו הראשון של הרובים הימיים"). מפקד הכוחות, קפטן צ'ארלס טרפל, נהרג בפעולה עם חמישה מאנשיו בסיור על חופי הולנד ב־28 בפברואר 1944.
פעולות
לוחמי היחידה פעלו בדרך כלל, כמתורגמנים וחוקרים ביחידות שצורפו אליהן.
הפעולה הראשונה בה השתתפו אנשי הקומנדו הייתה הפשיטה על דייפ (מבצע היובל) ב־19 באוגוסט 1942. לוחמי פלגה 3 אספו מסמכים גרמניים מבניין העירייה והעבירו פרנקים צרפתיים להתנגדות הצרפתית המקומית. פלגה 1 (צרפתית) צורפה למס 3 ולקומנדו מספר 4, כמתורגמנים, פעלו באיסוף מידע ושיכנוע צרפתים לחזור איתם ולהתגייס לכוחות הצרפתיים החופשיים. הלוחמים שצורפו לקומנדו מספר 4 סייעו בתפיסת סוללת התותחים של הס.
רוב הלוחמים מקומנדו מספר 3 נתפסו במהלך הנחיתות. הלוחמים מפלגה 3 נהרגו ושניים נתפסו ולא נודע עליהם מאז. בין הצרפתים מפלגה 7 שנתפסו היו רב־סמל מונטאייזר ורב"ט סזאר. מונטאילאור הוצא להורג תחת צו הקומנדו שהוציא אדולף היטלר, אך סזאר הצליח לשכנע את הגרמנים שהוא קנדי צרפתי ובסופו של דבר ברח וחזר לאנגליה.
1943
בתחילת 1943 פעלה הפלגה הנורווגית מס 5 עם קומנדו מס 12 ומס 14 בפשיטות בחוף נורווגיה מבסיסם בלרוויק באיי שטלנד. פלגה 3 השתתפה בנחיתות בסיציליה (מבצע האסקי) תחת קומנדו 40 (הנחתים המלכותיים) ותחת קומנדו 41 ובהמשך בנחיתות באיטליה.
החל מיולי נערכה סדרת פשיטות, על ידי לוחמים משתי הפלגות הצרפתיות ופלגה 3 - X troop, על חופי צרפת וארצות השפלה. שנקראו מבצע פורפר, מבצע צנים ומבצע טרבראש מטרת המבצעים היו ביצוע סיור מודיעני הנדסי מקדימים בחוף, לצורך הבאת תמונות ודוגמאות של מוקשים ומכשולים. באחת הפשיטות הללו נלכד סגן ג'ורג' ליין יליד הונגריה ונלקח לתחקור אצל מרשל רומל, ליין האמין שהוא לא הוצא להורג תחת פקודת הקומנדו בגלל פגישתו עם רומל. בסך הכל דווחו 12 לוחמים כנעדרים במהלך הפשיטות ורק חמישה אותרו. הקומנדו ביצע פעולות מוצנחות בקנה מידה קטן יחד עם פלגה 4 (PARA) מקומנדו מס 12 בספטמבר.
בנובמבר הפלגה הבלגית מספר 4 והפלגה הפולנית מספר 6 הצטרפו לברגידת המבצעים המיוחדים ה2 באיטיליה. הפולנים כבשו בעצמם כפר בשליטה גרמנית כשה־2/6th Battalion Queen's Regiment איחרו לשטח הכינוס.
מאוחר יותר באותה שנה הפלגה ההולנדית מס' 2 נשלחה למזרח הרחוק עם קומנדו מס 5 של חיל הנחתים ופעלה מאחורי קווי האויב היפני בארקן שבבורמה
1944
בינואר 1944 נשלחה הפלגה הבלגית מספר 4 והפלגה היוגוסלבית מספר 7 שעבדו תחת חטיבת השירות המיוחד השני, לים האדריאטי לסייע לפרטיזנים היוגוסלבים. הבדלים פוליטיים בפלגה היוגוסלבית ועוינות מצד הפרטיזנים הובילו לפירוקה. פלגה 4 עבדה אם עם שייטת הסירות החומשות של האי ויס ופשטה על סירות אויב. באפריל 1944 פלגה 6 הפולנית עזבה את הקומנדו את והועברה לצבא אנדרס ובהמשך השתתפה בתקיפה הפולנית על מונטה קאסינו.
עד לנחיתות הפלישה לנורמנדי העביר הקומנדו את הפלגות היוגוסלבית, הפולנית ושתי הפלגות הצרפתיות לקומנדו מספר 4 בחטיבת השירות המיוחד הראשון ונחתו בחוף החרב. פלגה מס 3 חולקה בין שמונה יחידות הקומנדו האחרות המעורבות בנחיתות. הכוחות הצרפתיים מנו 185 איש, נחתו באגף השמאלי של חוף החרב במהלך הגל השני, מתוכם רק 144 הצליחו להגיע לנקודת הכינוס כחצי קילומטר בתוך החוף. מטרתם הייתה קזינו ריבה בלה באויסטרהאם. כשהגיעו לקזינו הקומנדו הצרפתי החמוש קל לא הצליחו לפרוץ לבניין מבוצר וטנק שרמן סייע לכח. בגזרה אחרת של הנחיתות, רב"ט פיטר מאסטר מפלגה מספר 3, שפעל עם קומנדו מס 6, הצטווה ללכת ברחוב הראשי של מה שנראה כפר נטוש. הכוונה הייתה למשוך אש ולזהות היכן מסתתרים הגרמנים.
כאשר בעלות הברית הגיעו לנהר הסן הצטמצמה הפלגה הצרפתית המקורית ל־40. המספרים בשורות הפלגה הצרפתית התמלאו במהירות על ידי לוחמים שהחלו להתאמן כפלגה צרפתית מספר 7 תוך שימוש במספר שנותר ריק כשפורקה הפלגה היוגוסלבית.
באמצע שנת 1944 חזרה הפלגה ההולנדית מספר 2 לאירופה משימתם הראשונה ביבשת אירופה הייתה מבצע גן השוק 17 בספטמבר 1944. הפלגה חולקה בין שלוש חטיבות צניחה, 12 גברים הוקצו לדיוויזיה המוטסת הראשונה הבריטית, 11 הוקצו לדיוויזיה המוטסת ה־82, חמישה הוקצו לדיוויזיה המוטסת ה־101 ושלושה הוקצו למטה החיל המוטס הראשון. חמישה נוספים הוקצו לדיוויזיה ה־52 (שפלה), שהייתה אמורה להיות מוטסת לאזור כשנמל התעופה של דילן יכבש, בסופו של דבר הם הגיעו למטה צוות חיל האוויר הבריטי הראשון.
הפלגה הבלגית מספר 4 חזרה לאנגליה ביוני ונבחרו לכבוש את האי הצרפתי איל דה יו והבינו במהלך סיור שהגרמנים כבר עזבו. הם עברו ליבשת אירופה והצטרפולחטיבת הקומנדו הרביעית בתקיפה האמפיבית באי וולשרן (מבצע התאהב).
בתקיפה על וולשרן היה הריכוז הגדול ביותר של אנשי קומנדו מספר 10 מאז מסדר ההקמה. כח בפיקוד סגן אלוף לייקוק; מטה וכח מפלגה מס '3 והפלגה ההולנדית מס' 2 עם מטה חטיבת הקומנדו הרביעית. הפלגה הצרפתית מספר 2 ומספר 8 עם קטע מהפלגה ההולנדית מספר 2 עם קומנדו מספר 4. בקומנדו מספר 41 (רויאל מארין) היו פלגה מס 4 הבלגית ומס 5 הנורווגית. בחודש דצמבר הצטרפה הפלגה הצרפתית מספר 7 שהשלימה את הכשרתה לשני הכוחות הצרפתיים האחרים ששירתו בקומנדו מספר 4.
1945
מינואר עד מרץ שלוש הפלגות הצרפתיות ביצעו פשיטות על האי Schouwen-Duiveland כדי למנוע מהגרמנים להשתמש באי לביצוע פעולות נגד אנטוורפן.
בפברואר ביקש הפיקוד הנורווגי את פלגה מספר 5 הנורווגית שתשתתף בשחרור נורווגיה. הכוחות הועברו לצבא הנורווגי בסוף אפריל. הוטסו לשוודיה לבושים כאזרחים כדי להצטרף לחטיבה הנורווגית החופשית שהייתה מוכנה לחצות את הגבול אם הגרמנים בנרווגיה יסרבו להיכנע.
הפעולה הגדולה הבאה בה השתתפו אנשי קומנדו מס 10 הייתה חציית נהר הריין (מבצע שוד) ואז חציית נהר ווזר. הכוח העיקרי היה חטיבת הקומנדו הראשונה עם לוחמי פלגה מספר 3 Troop x ב־1945 הוכשרו שתי פלגות בלגיות חדשות בבית הספר לקומנדו והוקמו פלגות 9 ו10. יחד עם פלגה מס 4 הוכנסו תחת פיקוד חטיבת נ"מ 80 .הפלגה הבלגית מספר 10 שחררה למחנה הריכוז נוינגמה.
מורשת
במקביל לפירוק קומנדו מס 10 פורקו שאר יחידות הקומנדו של הצבא הבריטי ותפקיד הקומנדו העובר לנחתים המלכותיים.
מבין המדינות המערביות ששירתו בקומנדו מספר 10 רק נורווגיה לא פיתחה כוח קומנדו מתוך היחידה. הכוחות הצרפתיים הם הבסיס ל־Naval commandos. הפלגה ההולנדית היא הבסיס של Korps Commandotroepen והכוחות הבלגיים הם קודמיהם של ה־Para-Commando Brigade.
אותות מערכה
אותות הקרב הבאים הוענקו ליחידה במהלך מלחמת העולם השנייה.
האדמו"ר מבעלז
{{פירושונים| ראש חסידות בעלז
ראו גם
}}
SQLink
עם לקוחותיה נמנים חברות תוכנה והיי-טק, תאגידים עסקיים, משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, גופים ביטחוניים, בנקים ומוסדות פיננסיים, מוסדות אקדמיים, חברות תקשורת, רשתות מזון, חברות נדל"ן, גופים תעשייתיים ועוד.
הקבוצה דורגה ברשימות כמו FAST 50 של Deloitte & Touche בישראל ו-FAST 500 של חברת דלויט העולמית. בשנת 2021 דורגה במקום ה-26 ברשימת "150 המעסיקים הטובים בישראל" של גלובס ובמקום השני בקטגוריית "מחשוב ותוכנה".
מאז 1994 החברה התרחבה וכוללת עתה מספר חברות:
שבאם
שְׁבַּאם (בערבית: شبام) היא עיירה במחוז עמראן שבתימן, כ-20 ק"מ ממזרח לצנעא.
העיירה
העיירה שבאם היא עיירה עתיקה במחוז עמראן שבתימן. העיירה ממוקמת כ-35 ק"מ צפונית מערבית מצנעא, למרגלות הר שעליו שוכנת העיירה כוכבאן.
העיירה נמצאת על הדרך הראשית בה נסעו הסוחרים מחודיידה לצנעא.
כיום העיירה אוחדה עם העיירה כוכבאן הסמוכה, ויחד הן נקראות שבאם-כוכבאן.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית בשבאם נזכרת לראשונה במסוודה, בשנת ה'תקכ"ה (1765).
היהודים התגוררו בשכונה נפרדת מהתושבים הערבים, שנקראה "עד'ר". השד"ר ר' יעקב ספיר שביקר בעיירה בשנת ה'תרי"ט (1859), כתב שיש בה כ-80 משפחות יהודיות. היהודים בעיירה התפרנסו ממסחר וכבעלי מלאכה, ומצבם הכלכלי היה טוב.
תקופה מסוימת במאה ה-19 התגוררה בעיירה קהילה יהודית מיהודי צנעא שהיגרו לשבאם. קהילה זו נבדלה מהקהילה המקומית, והיה לה בית כנסת נפרד.
בשנים ה'תרס"ג-ה'תרס"ה (1903-1905), בעקבות המצור והרעב חוזת אלנפר, ברחו רבים מתושבי צנעא, ויהודים רבים הגיעו לשבאם. בתקופה זו, נפתח בעיירה בית מדרש בבית הכנסת של משפחת מגארי, על ידי מארי יחיא גיאת, פליט מצנעא.
בתחילת המאה ה-20 מנתה הקהילה כ-150 משפחות.
בשנת ה'תש"ז (1947) נשדדה השכונה היהודית על ידי הערבים.
לקראת העלייה לארץ מנתה הקהילה כ-100 משפחות, כ-300 נפשות. בני הקהילה עלו ארצה במבצע על כנפי נשרים בשנת ה'תש"ט (1949).
מרטן ברודר
מַרְטֵן פִּייֵר בְּרוֹדֶר (בצרפתית: Martin Pierre Brodeur; נולד ב-6 במאי 1972 במונטראול) הוא שוער הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר, הנחשב לאחד מגדולי השוערים בכל הזמנים.
ברודר מחזיק במספר שיאים מרכזיים של ליגת ה-NHL, בה שיחק 22 עונות - מתוכן 21 עונות במועדון איתו הוא מזוהה יותר מכל, ניו ג'רזי דווילס. במדי הדווילס זכה שלוש פעמים בגביע סטנלי. הוא השוער שניצח הכי הרבה משחקי עונה רגילה בתולדות ה-NHL, ומחזיק במספר שיאי NHL נוספים.
בזירה הבינלאומית זכה ברודר עם נבחרת קנדה פעמיים במדליית זהב אלימפית ופעם אחת בגביע העולם בהוקי קרח.
בין יכולותיו נודע ברודר ביכולת ייחודית של שליטה במקל ההוקי ובדיסקית ברמה גבוהה מאוד יחסית לשוער, יכולת שסייעה לו להשתתף במשחק ההתקפה של קבוצתו. יכולתו גרמה ל-NHL לקבוע חוק מיוחד שמגביל את יכולתם של שוערים לשחק בדיסקית מחוץ לשערם.
בינואר 2015 הודיעה הקבוצה האחרונה בה שיחק, סנט לואיס בלוז, כי ברודר יפרוש ממשחק פעיל ויצטרף לקבוצה בתפקיד ניהולי.
ב-2018 התקבל כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח וחזר למועדון איתו הוא מזוהה, ניו ג'רזי דווילס, בו הוא משמש כיום כסגן נשיא לפיתוח עסקי.
תחילת דרכו
אביו של ברודר, דני, היה אף הוא שוער הוקי קרח, וזכה במדליית ארד אולימפית עם נבחרת קנדה באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956). אחרי קריירת המשחק שלו, הפך דני ברודר לצלם הבית של קבוצת ה-NHL מונטריאול קנדיאנס. מרטן התלווה כילד לאביו רבות בעבודתו והפך לאוהד מסור של הקבוצה, ובעיקר של שוערה, פטריק רואה.
כילד העושה את צעדיו הראשונים על משטח הקרח שיחק ברודר דווקא כחלוץ, אך כשהיה בן 7, לקראת פתיחת עונה חדשה, שאל אותו מאמנו אם ברצונו להפוך לשוער הקבוצה. ברודר תיאר מאוחר יותר את ההחלטה כגדולה ביותר שעשה בחייו, וכל זאת כילד בן 7.
כבר בגילאים המוקדמים התגלה ברודר כשוער מצוין, וכשהיה בן 18 הגיע ל-QMJHL, אחת מליגות הצעירים הראשיות של קנדה - מסגרת ההוקי קרח הבכירה בעולם לשחקנים צעירים. בשנתו הראשונה בליגה נבחר לנבחרת הרוקיז של העונה. מיד אחריה נבחר בדראפט ה-NHL על ידי ניו ג'רזי דווילס במקום ה-20 הכללי.
1991 - 1995
לאחר הבחירה בדראפט נשאר ברודר לשתי עונות נוספות בליגות הצעירים של קנדה, אך במהלך עונת 1991/92 נקרא בבהילות אל הדווילס עקב פציעת שני השוערים שלהם. הוא שיחק בדווילס 4 משחקים באותה עונה, ובנוסף שיחק במשחק פלייאוף אחד.
את העונה הבאה העביר ברודר בקבוצת יוטיקה דווילס, קבוצה-בת של ניו ג'רזי דווילס בליגה המשנית AHL, אך בעונת 1993/94 שב לסגל הקבוצה ופרץ את דרכו אל עמדת השוער הראשון שלה תוך גילוי יכולת משובחת. יכולתו זיכתה אותו בגביע קאלדר - גביע רוקי העונה ב-NHL. בפלייאוף הגיעו ברודר והדווילס עד לגמר החטיבה המזרחית, שם נוצחו על ידי ניו יורק ריינג'רס בשבעה משחקים.
1995 - 1999
בעונת 1995/96 החמיצו הדווילס את הפלייאוף ולא יכלו להגן על תוארם, אולם הצטיינותו האישית של ברודר הובילה אותו לראשונה למשחק ה"אול-סטאר" של ה-NHL.
בשלוש העונות שלאחר מכן הוביל ברודר את הדווילס שלוש פעמים למקום הראשון בליגה בתום העונה הרגילה, אולם בפלייאוף נכשלו ברודר והדווילס פעם אחר פעם. עם זאת, ברודר זכה ב-1997 וב-1998 בגביע ג'נינגס - הגביע לשוער עם ממוצע ספיגת השערים הנמוך ביותר בליגה, ושיחק במשחקי ה"אול-סטאר" בכל שלוש העונות. בפלייאוף של עונת 1996/97 אף כבש ברודר שער לזכות הדווילס, כאשר לקראת סיום משחק מול מונטריאול קנדיאנס הכה את הדיסקית לכל אורך זירת הקרח אל תוך שער הקנדיאנס, כאשר הקנדיאנס הוציאו את שוערם בניסיון נואש לחזור מפיגור. הדווילס ניצחו במשחק 2:5. זה היה השער השני בהיסטוריה שהובקע על ידי שוער בפלייאוף, והשער החמישי בהיסטוריה של ה-NHL בכלל.
1999 - 2004
בעונת 1999/2000 שוב נרשמה לזכות ברודר הבקעת שער לזכות הדווילס, כאשר שחקן של פילדלפיה פליירס הכה את הדיסקית בטעות לשערו-הוא. כיוון שברודר היה השחקן האחרון של הדווילס ששיחק בדיסקית, נרשם השער לזכותו. העונה המוצלחת נמשכה בעוד הופעת פלייאוף משכנעת, בסיומה הוביל ברודר את הדווילס בפעם השנייה לזכייה בגביע סטנלי. סדרת הגמר מול דאלאס סטארס נמשכה שישה משחקים, כאשר בחמשת האחרונים ספג ברודר שישה שערים בלבד.
לאחר עונה רגילה ממוצעת ב-2000/01, שוב העלה ברודר את רמתו בפלייאוף והוביל את הדווילס עד הגמר, בו נוצחו הדווילס על ידי קולורדו אוולאנש שבשערה עמד פטריק רואה, השוער אותו העריץ ברודר בצעירותו. ברודר שיחק בפעם השישית ברציפות במשחק האול-סטאר.
לאחר עונה נוספת בה היה אחד השוערים המובילים בליגה מבחנת ממוצע ספיגת שערים, הגיע ברודר לעונת השיא שלו עד אז, עונת 2002/03. באותה עונה זכה ברודר - בנוסף לזכייה נוספת בגביע ג'נינגס - בפעם הראשונה בפרס היוקרתי ביותר לשוער ב-NHL, גביע וזינה - גביע שוער העונה. הוא אף היה אחד המועמדים הסופיים לזכייה בגביע הארט, גביע ה-MVP של הליגה.
ההופעה המצוינת של ברודר נמשכה גם בפלייאוף כשהוביל את הדווילס בפעם השלישית לזכייה בגביע סטנלי, תוך שהוא קובע שיא NHL חדש של 7 משחקים אותם סיים עם רשת נקייה בפלייאוף - שיפור לשיא שהיה שייך לדומיניק האשק.
ברודר זכה שוב בגביע וזינה ובגביע ג'נינגס בעונת 2003/04, אך לא הצליח להוביל את הדווילס מעבר לסיבוב הראשון של הפלייאוף.
"חוק ברודר"
מאז ומתמיד נודע ברודר ביכולתו לשלוט בדיסקית ולהתחיל מהלכי התקפה עבור קבוצתו, בעיקר כשיצא משערו אל האזור שמאחוריו. לפני עונת 2004/05 קיבלה ה-NHL החלטה על חוק חדש, שמגביל את השוערים מלשחק בדיסקית מאחורי קו השער, למעט באזור בצורת טרפז ממש מאחורי השער עצמו.
הנהלת הליגה נימקה את החוק בכך ששוערים היו יוצאים משערם כדי להכות בדיסקית את מחוץ לאזור ההגנה שלהם באופן לא מבוקר, דבר הפוגם בצורת המשחק ובמשיכת הקהל שלו; אך למעשה נתפש החוק כמיועד ספציפית כדי להגביל את ברודר, ואף זכה לכינוי "חוק ברודר".
ברודר לא חסך במילים נגד החוק מאז קבלתו ועד היום. ב-2009 עלתה הצעה בהנהלת הליגה לבטל את החוק, אולם ההצעה נפלה. סימון הטרפז ו"חוק ברודר" שרירים וקיימים עד היום ב-NHL. ב-2021, כדי ליצור אחידות בענף, התקבל החוק גם בהוקי קרח הבינלאומי.
2005 - 2009
לאחר שעונת 2004/05 בוטלה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL לארגון השחקנים שלה, חזרה הליגה לפעול בעונת 2005/06. ברודר התקשה בחלק הראשון של העונה, ואיתו התקשתה הקבוצה כולה. שיפור ניכר ביכולתו של ברודר ככל שהעונה התקדמה הוביל לשיפור משמעותי ביכולתה של הקבוצה כולה, ובמשחק האחרון של העונה הרגילה זכתה הקבוצה באליפות הבית האטלנטי לפני הפלייאוף. הצטיינותו של ברודר בחלק האחרון של העונה הפכה אותו למועמד סופי לזכייה בפעם השלישית ברציפות בגביע וזינה, אך הפעם לא זכה ברודר בגביע. ברודר המשיך להצטיין בסדרת הסיבוב הראשון בו הביסו הדווילס את יריביהם המושבעים, ניו יורק ריינג'רס, בטרם הודחו בסיבוב השני.
ברודר המשיך בהישגיו בעונת 2007/08, במהלכה הפך לשוער השני בתולדות ה-NHL שמשיג 500 ניצחונות בקריירה, אחרי אליל הילדות שלו פטריק רואה. עונה לאחר מכן סבל ברודר בפעם הראשונה בקריירה מפציעה ממושכת, קרע בגיד בזרועו, שגרם לו להחמיץ כמחצית מהעונה. כשחזר לשחק שב גם להצטיין, ועם שני משחקים עם רשת נקייה הגיע ל-100 משחקי רשת נקייה בקריירה. הוא נבחר שוב לשוער העונה ב-NHL וזכה בגביע וזינה בפעם הרביעית בתוך חמש עונות.
2009 - 2015: שבירת שיאים ופרישה
עונה לאחר מכן גילו ברודר והדווילס יכולת חלשה והחמיצו את הפלייאוף.
ברודר שבר שיא נוסף בפלייאוף של עונת 2011/12 כאשר הפך לשוער היחיד שרשם לעצמו 100 ניצחונות בפלייאוף אחרי ניצחון על פלורידה פנתרס בסיבוב הראשון. הדווילס המשיכו עד סדרת הגמר, בה נוצחו על ידי לוס אנג'לס קינגס.
עונת 2012/13, שקוצרה בשל סכסוך עבודה נוסף בליגה, הייתה פחות מוצלחת לברודר ולקבוצה, אך גם בה רשם ציון דרך, כאשר רשם לזכותו שער לרשתה של קרוליינה הוריקנס. בכך הפך לשוער היחיד בתולדות ה-NHL ששלושה שערים נרשמו לזכותו.