cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' קוקרופט
חייו
לאחר פרסום ספרו איש הקובייה הפך לסופר במשרה מלאה ומנהיג תרבות הקובייה, כפי שהיה גיבור ספרו ה"ביוגרפי". ב-1971 אף הקים בניו יורק "מרכז קובייה".
קוקרופט בילה מספר שנים בהפלגות מסביב לעולם.
נפטר ב-6 בנובמבר 2020. התגורר בקאנאן, ניו יורק.
ספריו
(כל הספרים יצאו לאור תחת שם העט לוק ריינהרט)
גרבולין
גרבולין (בפולנית: Garwolin; ביידיש: גארוואלין) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית מזוביה שבפולין, על גדות נהר וילגה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
גרבולין נזכרת לראשונה בשנת 1423, ובשנת 1526 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיים בה שווקים וירידים. בשל מיקומה על נהר וילגה, המתחבר לויסלה, הפכה העיר למרכז מסחרי לסביבתה.
במהלך המאות ה-17 וה-18 נפגעה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית, וכתוצאה מדליקות, הצפות ומגיפות שפקדו אותה. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי גרבולין
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מהמאה ה-17, ומתחילת המאה ה-18 התקיימה בעיר קהילה עצמאית. חרף הגבלות מגורים שהוטלו על יהודי העיר בין השנים 1827 ו-1862, גדלה במהלך המאה ה-19 האוכלוסייה היהודית בעיר, ובשנת 1860 נבנה בה בית כנסת מפואר. בתום מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אלימות מצד חיילי הצבא הכחול, ולאחר מכן מפרעות מצד הפולנים המקומיים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,424 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שלובו בידי הכומר המקומי.
בשואה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר בידי מטוסים גרמניים, באופן שגרם להריסתה כמעט עד היסוד, תוך הרג רבים מתושביה, והימלטות היתר. עם כניסת הגרמנים לעיר ב-18 בספטמבר 1939, מצאו בה אלו רק כ-200 יהודים. על יהודים אלו הטילו הגרמנים חובת ביצוע עבודות כפייה, שהוסדרה באמצעות יודנרט. בהמשך רוכזו יהודי העיר בשטח ההרוס בה. במאי 1940 גורשו אחרוני יהודי העיר לפריסוב, ולאחר גירוש קבוצת עובדי כפייה יהודים שעוד הושארה בעיר בנובמבר 1941, הוכרזה גרבולין כ"נקייה מיהודים".
אחוזת נפתלי
אחוזת נפתלי היה יישוב קטן של פאג"י שהתקיים בקרבת קיבוץ לביא בעשור הראשון של מדינת ישראל.
היישוב הוקם בל"ג בעומר תש"ט (מאי 1949) על קרקעות שנרכשו על ידי יוסף לוי חגיז, ותוכנן להכיל 200 נחלות. היישוב הכיל תושבים מעטים, אשר התפצלו לשני תת-יישובים: ארץ נפתלי ותדח"ץ (תורה, דת, חסד, צדקה) שבהמשך שונה שמה ל"חילה" או "חילא". בתדח"ץ התגוררו ארבע משפחות והם הוצרכו להביא אנשים מבחוץ על מנת להשלים מניין.
בשנת 1952 נקנס חגיז על מכירת 500 דונם מהקרקעות ליהודים מארצות הברית, ללא היתר משר האוצר. בנובמבר 1953 נחנכו במקום שני בתי אבן בני שתי קומות, בטקס בהשתתפות רבני טבריה, הרב אשר זאב ורנר והרב רפאל קוק. באותה שונה שונה שם המקום מ"ארץ נפתלי" ל"אחוזת נפתלי", מכיוון שדוד בן-גוריון לא רצה שישתמע שהיישוב הוא מדינה בתוך מדינה.
לקראת סוף שנות ה-50 עזבו את היישוב רוב תושביו. המשפחה הבודדת שנותרה במקום עברה בהמשך גם היא. במשך מספר שנים התקיים במקום מוסד חינוכי, שגם הוא ננטש. קרקעות היישוב נמסרו לעיבוד לקיבוץ לביא ולבית רימון. בתחילת שנות ה-80, נהרסו הבתים במקום כדי למנוע היאחזות בדואים.
אוקיאלי
רִיוֹ אוּקָיָאלִי (Rio Ucayali) הוא אחד משני המקורות העיקריים של נהר האמזונאס. הוא נוצר במזרח פרו, במפגש בין נהר אורובמבה לבין נהר טמבו שהוא המשכו של אפורימק, בקואורדינטות -10.69917°N, -73.75611°W, בעיר אטאלאיה בגובה 287 מטר. אורכו 1,960 ק"מ ומתוכם 1,235 ק"מ יפים לשיט ספינות קטנות. בעיר פוקלפה שהוקמה על גדתו יש נמל שאפשר להפליג ממנו עד האוקיינוס האטלנטי.
יוסף פליישמן
יוסף פליישמן (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה במשפט השוואתי ובהיסטוריה של משפט עולם המקרא.
ביוגרפיה
נולד בבודפשט בירת הונגריה. בגיל 4 עלה לישראל בעלייה ההמונית עם הוריו ואחיו. בשנת 1961 החל ללמוד בישיבה התיכונית "בני עקיבא רעננה". בשנת 1965 החל ללמוד בישיבת מרכז הרב. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1973 קיבל תואר ראשון במקרא ובהיסטוריה כללית, בשנת 1978 קיבל תואר שני במקרא במסלול האשורולוגי ובשנת 1985 קיבל תואר דוקטור במקרא במסלול האשורולוגי. בין השנים 1982–1980 למד באוניברסיטת לונדון. בשנים 1987–1986 המשיך בלימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. כיום מתגורר פליישמן בפתח תקווה.
פעילות אקדמית
משנת 1975 מרצה פליישמן באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1982 התמנה לראש מחלקת מו"פ – ראש צוות חדשנות פדגוגית במכללת לוינסקי לחינוך. ב-2002 התמנה לראש מחלקה ויו"ר המועצה האקדמית העליונה במכללת גבעת וושינגטון. שם גם ניהל את תוכנית M.Ed. בתנ"ך. בשנת 2010 התמנה לפרופסור מן המניין במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. הוא בעל הקתדרה על שם הרב ד"ר אשר וייזר. בשנת 2012 התמנה חבר סנט האוניברסיטה והמועצה האקדמית העליונה של האוניברסיטה, ומכהן גם כיו"ר בוועדות הסנט.
חבר מערכת בכתבי העת: "Zeitschrift fuer Altorientalische und Biblische Rechtsgeschichte" ו"Jewish Law Association Studies".
ספרים ומאמרים
פרופסור פליישמן פרסם שני ספרים מדעיים בתחום ההיסטוריה של משפט המשפחה במזרח הקדום ובמקרא: הורה וילד במזרח הקדום והמקרא, הוצאת מאגנס, אוניברסיטת עברית, ירושלים, 1999 (340 עמודים) (עברית) יחסי אב-בת בחוק המקראי: CDL לחץ, הוצאת אוניברסיטת מרילנד, Bethesda, מרילנד, 2011. ערך ארבעה ספרים מדעיים בתחום חקר התנ"ך והמשפט העברי: בנוסף פרסם 60 מאמרים מדעיים שפיטים בתחום חקר משפטי המזרח הקדום, המשפט המקראי והמשפט העברי.
משפחתו
הוריו הם פרי (יעקב) ואדית (טובה) פליישמן. נשוי לתחיה (לבית ליברמן) ואב לארבעה. נעמה, ביתו השנייה בעלת דוקטורט במשפטים.
סינאן פאשא
סינאן פאשא, הידוע כקוג'ה סינאן פאשא, כלומר סינאן פאשא "הזקן" (טורקית: Koca Sinan Paşa, באלבנית Sinan Pashë Topojani, 1506 - 3 באפריל 1596) היה מצביא ומדינאי עות'מאני שנולד באלבניה.
ביוגרפיה
סינאן נולד באלבניה, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, ביישוב טופויאן, על ידי קוקה, במשפחה עניה וגויס בצעירותו לחיל היניצ'רים. ייתכן כי הלך בעקבות אחיו איאז, שהגיע לתפקיד של ביילרביי. בשנת 1569 מונה למושל מצרים ועד שנת 1571 ניהל קרבות לכיבוש תימן. בשנת 1574 הוביל חיל משלוח גדול נגד תוניס והצליח לכבוש אותה מידי חיל המצב שהיה מורכב מאיטלקים וספרדים.
בשנת 1580 עמד סינאן בראש המלחמה נגד ממלכת פרס ועוד באותה שנה מונה לתפקיד "הווזיר הגדול" (מקביל לראש ממשלה). כישלון של סגנו, מוחמד פאשא, בהבאת אספקה לחיל המצב בטביליסי גרם לפיטורי סינאן מתפקידו. סינאן מונה למושל דמשק ובשנת 1589, לאחר "מרד היניצ'רים הגדול", מונה בפעם שנייה לתפקיד הווזיר הגדול. בשנת 1591, לאחר עוד מרד יניצ'רים, פוטר מתפקידו, אך בשנת 1593 נקרא בפעם שלישית לתפקיד הווזיר הגדול וניהל את המערכה נגד הונגריה. למרות הצלחתו במערכה נגד הונגריה הודח מתפקידו בשנת 1595 והוגלה, זמן קצר לאחר עלייתו לכס השלטון של מהמט השלישי. באוגוסט של אותה שנה נקרא לנהל את המערכה במונטניה, נגד מיכאי האמיץ. תבוסתו בידי הרומנים בקרב קלוגרן הביאה להדחה נוספת, אך מותו של יורשו בתפקיד, שלושה ימים לאחר המינוי, פורש כאות משמים וסינאן מונה בפעם החמישית לתפקיד הווזיר הגדול. למעשה להערכתו של הכרוניקון סלאניקי הסיבה האמיתית למינויו החוזר היה "בורסתו הגדולה וקשריו הרבים".
הוא סיים את חייו בפתאומיות בהשאירו אחריו הון עצום ללא יורשים.
לבנין הכרוב
לבנין הכרוב (שם מדעי: Pieris brassicae) הוא פרפר ממשפחת הלבניניים. לבנין הכרוב הוא פרפר בינוני שאפשר לראותו רוב השנה (למעט בימים החמים והקרים במיוחד) והוא אחד הפרפרים הנפוצים המעופפים בגינות הנוי.
תפוצה
לבנין הכרוב נפוץ בכל האזור הפליארקטי (אירופה, צפון אפריקה ואסיה הממוזגת). בישראל הוא נפוץ בכל הארץ למעט המדבר הקיצוני בכל ימות השנה ואפשר לראותו גם בימי חורף חמימים.
מחזור חיים
הנקבה מטילה את הביצים (כ-230 ביצים לנקבה אחת) בקבוצות גדולות על עלי כרוב, כרובית או מיני מצליבים נוספים, וכן על צמחי הצלף וכובע הנזיר (הרוצה לגדלו בגינות הנוי יכול לשתול את כובע הנזיר). הסיבה להטלה על צמחים אלו היא משום שהזחלים ניזונים מעליהם.
צבע הביצה צהוב. טמפרטורה שבין 15 ל-17 מעלות צלזיוס היא האופטימלית להטלת הביצים.
בקיעת הזחלים מתרחשת בין 3 ל-13 ימים, בהתאם לטמפרטורה. אם הטמפרטורה יורדת אל מתחת ל-10 מעלות או שהיא עולה מעל 26 מעלות - כל הביצים מתות.
הזחלים הבוקעים מהביצים צבעם צהוב-ירקרק וראשם כהה. לאחר בקיעתם מהביצה הזחלים אוכלים את קליפות הביצים הריקות ואחר כך מתחילים לכרסם בעלים. בימיהם הראשונים הם חיים יחד, ועם גדילתם הם מתפזרים על פני הצמח שעליו הם חיים. במקום שבו מצויים זחלים אפשר לראות עלים שלמים מכורסמים, עד שלא נותרו אלא העורקים בלבד. צבע הזחלים הגדולים הוא אפור-ירוק ועל צדיהם נקודות שחורות וקווים צהובים. צבע הראש שחור. זחלים רבים מותקפים על ידי הצרעה הטפילית ברקונאי הלבנין.
תקופת התפתחותם של הזחלים היא מ-12 ל-50 ימים, בהתאם לטמפרטורה, והם מתנשלים עד 5 פעמים. בהגיע הזחלים לגודל של כ-40 מ"מ הם מתגלמים על השיח או בקרבתו. הגולם צבעו צהוב-חום, ואורכו עד 24 מ"מ ורוחבו עד 6 מ"מ. תקופת ההתגלמות תלויה מאוד במזג האוויר (מעשרה ימים בקיץ ועד חודשיים-שלושה בחורף). בתום תקופת ההתגלמות יוצא מהגולם פרפר צעיר.
מאנוס חג'ידאקיס
מאנוֹס חג'ידאקיס (ביוונית: Μάνος Χατζιδάκις [נהגה "חאדְזיד'אקיס"]; 23 באוקטובר 1925 – 15 ביוני 1994) היה אחד מגדולי מלחיני המוזיקה היוונית. חג'ידאקיס נולד בקסנתי, יוון. בשנת 1960 זכה בפרס אוסקר בקטגוריה של השיר הטוב ביותר, על שירו "רק בימי חול", מתוך סרט באותו שם, בכיכובה של מלינה מרקורי. המוזיקה שלו פופולרית מאוד בקרב היוונים ואפשר לזקוף לזכותו את הכנסתה של מוזיקת בוזוקי למרכז התרבות.
חייו
יצירתו הראשונה הייתה המנגינה לשיר "ירח של נייר" (Χάρτινο το Φεγγαράκι), מתוך "חשמלית ושמה תשוקה" של טנסי ויליאמס, שעלה על בימת תיאטרון האמנות של קרולוס קאון באתונה, שיתוף פעולה שנמשך 15 שנים. יצירתו הראשונה לפסנתר, "לקונכייה קטנה ולבנה" (Για μια Μικρή Λευκή Αχιβάδα) יצאה לאור ב-1947 וב-1948 חולל זעזוע בממסד המוזיקלי כשנשא את הרצאתו האגדית על רמבטיקו, שירי העם העירוניים ששגשגו בערי יוון, בעיקר בפיראוס, בעקבות זרם הפליטים שהגיע מאסיה הקטנה בשנת 1922. עד אז נשא הרמבטיקו קשר ברור לעולם התחתון ולצריכת חשיש, וכתוצאה מכך נחשב לנחות בעיני הממסד המוזיקלי. חג'ידאקיס התמקד בחסכוניות הביטוי, בשורשים המסורתיים העמוקים וברגש האמיתי שמציג הרמבטיקו והילל מלחינים כמו מרקוס ומוואקאריס וואסיליס ציצאניס (Vassilis Tsitsanis). בצעד מהלכה למעשה שילב רמבטיקו קלאסי ביצירת הפסנתר שלו מ-1961, "שישה ציורי פולקלור", שהוצגה בשלב מאוחר יותר כבלט עממי. בנקודה זו החל לפתח את הקריירה שלו בשני מסלולים נפרדים - כתיבת שירים פופולריים ביותר ומוזיקה לסרטים מכאן, והלחנת יצירות רציניות יותר, כדוגמת "מחזור C.N.S." משנת 1954, מחזור שירים לקול ופסנתר, המזכיר את הליד הגרמני בצורתו, אם לא בסגנונו. ב-1955 כתב את המוזיקה לסרטו של מיכאל קאקויאניס, "סטלה"; השחקנית מלינה מרקורי, ידידה קרובה שלו, שרה את השיר, שהיה לסימן ההיכר של הסרט, "אהבה שהייתה לחרב פיפיות". חג'ידאקיס טען תמיד, שאת יצירותיו הרציניות כתב להנאתו ואת הפחות רציניות, לשם פרנסה. אלא שכישרונו המלודי היה רב כל כך, שההבדל ברמה ובאיכות בין השניים איננו מורגש כמעט.
בשנת 1959 פגש חג'ידאקיס את ננה מושקורי, "הפרשנית האידיאלית" הראשונה שלו, זמרת ביישנית אך מוכשרת להפליא, שעיצבה את צלילי המוזיקה שלו בקולה, המצטיין ביופיו הייחודי. שנת 1960 הביאה לו הצלחה בינלאומית, כשהמוזיקה לסרטו של ז'ול דאסן "רק בימי חול" זיכתה אותו בפרס האוסקר ו"הבחורים מפיראוס" היה ללהיט מבוקש בעולם כולו.
ב-1961 הלחין את השירים למופע הערב אימפרוביזציה מאת לואיג'י פיראנדלו, בו ככיבה זואי פיטוסי ששרה את השירים "Ο Ταχυδρόμος πέθανε" (שתורגם לעברית על ידי נעמי שמר ונקרא איילת אהבים) ו-"το μαντολινο" ("המנדולינה").
ב-1962 הפיק את המחזה המוזיקלי "רחוב החלומות" והשלים את המוזיקה למחזה "הציפורים" של אריסטופאנס, עוד הפקה של "תיאטרון האמנות", שחוללה שערורייה בגלל הבימוי המהפכני של קרולוס קאון. המוזיקה למחזה שימשה אחר כך גם את בלט המאה ה-20 של מוריס בז'אר. חג'ידאקיס כתב גם את המוזיקה לשיר, שארתור אלטמן הוסיף לו מילים באנגלית ונתן אותו לברנדה לי. השיר היה "לגמרי לבדי" (All Alone Am I). ב-1964 חיבר את המוזיקה לסרט טופקאפי בו השתתפה מלינה מרקורי.
בשנת 1965 יצא תקליטו "חיוך ג'וקונדה" בחברת מינוס-EMI. ב-2004 הייתה הפקה חוזרת דיגיטלית שלו בתקליט אספנים אריך נגן ובתקליטור באוסף הקלאסיקה של TMI.
חג'ידאקיס חזר ליוון ב-1972 והקליט את "מגנוס ארוטיקוס" עם פלרי דנטונאקי, זמרת אלט אופראית שקולה עמוק ואפלולי ואשר התגלתה כפרשנית המושלמת למוזיקה שלו, ועם הזמר דימיטרי פסאריאנוס. עם הפלת שלטון החונטה, נעשה פעיל בחיים הציבוריים והתמנה למספר משרות בתזמורת הממלכתית של אתונה, באופרה הלאומית של יוון וברדיו הלאומי. בשנת 1985 הקים חברת הקלטות משלו בשם "סיריוס". בשנת 1989 ייסד את "תזמורת הצבעים" Orhistra ton Chromaton) תזמורת סימפונית קטנה, שהופיעה בניצוחו.
מאנוס חג'ידאקיס במוזיקה העברית הקלה
לחניו של חג'ידאקיס היו פופולריים בישראל של סוף שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. זמרים ישראלים רבים הקליטו לחנים של חג'ידאקיס שהותאמו להם מילים בעברית. התקליט "Reflections" של אנסמבל הרוק'נרול של ניו יורק נמכר היטב ולכמה מהשירים המופיעים בו נוצרו גרסאות בעברית ("שיר סיום", "מרקו פולו" ו"בת אצילים").
בשנת 2016 עלה "הדרך לאי שם" ערב משירי חג'ידאקיס שביים השחקן יוני אילת בגודמן - בית ספר למשחק בנגב.
רשימה חלקית של ביצועים לשירים של חג'ידאקיס:
ישנם שירים בעלי מספר גרסאות, בהן קיים שוני במלל או במבצע או בשניהם גם יחד:
ב 1974 הועלה מופע שאורגן על ידי קול ישראל ובו הוצמדו לחנים של חג'ידקיס לפסוקים מקראיים: תהילים כ"ג, מ"ב ,ע"ב פסוקים מספר יואל ועוד'.במופע השתתפו בין היתר הזמרת אילנית, צמד הפרברים וחבורת רננים. שמעון כהן עיבד וניצח על התזמורת.'' ביצוע ביוונית ובעברית לשיר קסימירוני בוצע על ידי מקהלת צדיקוב בניצוח לסלו רוט ובתרגום גלעד בן שך.
יחסי ברזיל–עיראק
יחסי ברזיל–עיראק הם יחסי החוץ בין ברזיל לעיראק. שתי המדינות חברות מלאות ב-G77. ברזיל הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שפתחה מחדש את שגרירותה בעיראק לאחר מלחמת המפרץ ב-1991.
היסטוריה
ברזיל ביססה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם עיראק בשנת 1967, ובסוף 1973 פתחה ברזיל שגרירות בעיראק וחתמה על הסכמי שיתוף פעולה עם עיראק. בשנת 1975, בגלל משבר הנפט המעמיק ובחיפוש אחר השקעות פטרודולריות, ברזיל העדיפה את מדיניות החוץ שלה כלפי העניין הערבי בשלוש הצבעות מכריעות באו"ם. הממשלה הצבאית של ברזיל שדרגה את ייצוגה בעיראק על ידי מינוי רצף של גנרלים ארבעה כוכבים כשגרירים בבגדאד.
ברזיל ועיראק היו שותפות סחר מרכזיות מאז סוף שנות ה-70. ברזיל הייתה זקוקה לנפט כדי להפעיל את המכונה התעשייתית שלה. עיראק הייתה זקוקה למזון, תמיכה טכנית, מכשירי חשמל, מכוניות ואולי החשוב ביותר - כלי הנשק "ההגנתיים" שיצרה ברזיל. היחסים של ברזיל עם עיראק נותקו במהלך מלחמת המפרץ, כאשר ברזיל תמכה בסנקציות של מועצת הביטחון של האו"ם שהוטלו נגד עיראק. עם זאת, מאז שנת 2001 שתי המדינות חידשו את היחסים שבהן ממשלת ברזיל רצתה לקדם קשרים מסחריים הדוקים יותר עם בגדאד והודיעה על הפעלה מחדש של שגרירותה בבגדאד.
בשנות ה-80 ברזיל הייתה ספקית חשובה של מוצרים מתועשים לעיראק, והיא ייבאה כמויות נפט משמעותיות מעיראק. באותה תקופה הסחר בין שתי המדינות הגיע עד 4 מיליארד דולר בשנה. עם פרוץ מלחמת איראן–עיראק בשנת 1980, כמעט 35 אחוזים מיבוא הנפט של ברזיל הגיע מעיראק. בשנת 1981 דווח כי ברזיל מכרה עפרת אורניום בדרגה נמוכה לעיראק.
העיתון הברזילאי "Jornal da Tarde" דיווח כי כ-40 מדענים ברזילאים שהו בתחנת הכוח באוסיראק במהלך ההפצצה הישראלית בשנת 1981.
הסכסוך בין עיראק לכווית
מלחמת המפרץ, שהביאה למבצע סערת המדבר בתחילת 1991, הציבה את ברזיל במצב עדין מאוד. ועדות המשנה לקונגרס של ארצות הברית האשימו את ברזיל בייצוא טכנולוגיה ומומחיות לעיראק לפיתוח טיל המבוסס על טיל פיראנה (MAA-1). בריגדיר חיל האוויר בדימוס הוגו אוליביירה פיבה לקח קבוצה פרטית של טכנאים ברזילאים לבגדאד כדי להשלים את הפרויקט הזה; תחת לחץ הורתה ממשלת קולור להחזיר את הקבוצה לברזיל.
במהלך מבצע "סערת המדבר" החזיקה חברת בנייה ברזילאית, מנדס ג'וניור, כמה מאות עובדים וטכנאים, כמו גם ציוד בשווי של כמה מיליוני דולרים, בדרום עיראק שעבדו בפרויקטים של רכבת והשקיה. לפיכך, ברזיל, בניגוד לארגנטינה, לא השתתפה במבצע בעלות הברית. ממשלת ברזיל נאלצה להעביר את המשא ומתן המרכזי שלה, השגריר פאולו דה טרסו פלחה דה לימה, מתפקידו בלונדון כדי לנהל משא ומתן על שחרור אנשי מנדס ג'וניור מעיראק ועל סילוק הציוד. לברזיל הוענקו מחיר וביצועים של 5 מיליארד דולר באספקת טנק אוסוריו לערב הסעודית בשנת 1990, אך הסכסוך בכווית שינה את ההחלטה לטובת טנק M1 אברמס בארצות הברית.
מלחמת עיראק 2003
שגריר ברזיל ברנרדו דה אזבדו בריטו בעיראק אמר כי למרות שברזיל לא תומכת בפלישה הצבאית בראשות ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, שהדיחה את נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין, אין פירוש הדבר שהיא אינה מעוניינת להשתתף בשיקום עיראק.
יחסי איטליה–ארמניה
יחסי איטליה–ארמניה-איטליה הם היחסים הבילטרליים בין איטליה לארמניה.
היסטוריה
ארמניה ואיטליה מנהלות מערכת יחסים ארוכת שנים מאז ימי קדם, כאשר התרבות האטרוסקית סחרה עם הארמנים בממלכת אוררטו. מאוחר יותר היחסים התרחבו כאשר האימפריה הרומית התרחבה והצליחה לכבוש את ארמניה והפכה אותה למחוז. בעוד הארמנים ביקשו להילחם ולהשתחרר מהשליטה הרומית, חילופי התרבות בין שתי המדינות גברו והעשירו בסופו של דבר את הקשר העשיר בין רומא לארמניה.
גם ארמניה וגם איטליה המשיכו להיות מדינות נוצריות, ונשאו הבחנה משמעותית שהפכו את היחסים ביניהן לייחודיים. ארמניה הייתה האומה הנוצרית הראשונה עלי אדמות, ואילו איטליה היא משכנה של הכס הקדוש, המקום הקדוש ביותר לנצרות אחרי ירושלים.
רצח העם הארמני
ממלכת איטליה הצטרפה למלחמת העולם הראשונה בשנת 1915 והייתה אחת האומות הראשונות שגינו את רצח העם הארמני בידי האימפריה העות'מאנית. הקונסול האיטלקי ג'אקומו גוריני גינה בגלוי את מעשי הזוועה של העות'מאנים. בשל מאמציו למנוע את רצח העם ותמיכתו המאוחרת במאבק הארמני, הוא זכה לכבוד בארמניה.
קשר גנטי
בשנת 2014, מחקר שנערך, הצביע על כך שארמנים חולקים רבע מהקשר הגנטי עם האיטלקים.
היחסים כיום
מיד לאחר קריסת ברית המועצות, איטליה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות ארמניה. כשפרצה מלחמת נגורנו קרבאך, איטליה פעלה למען הסדר השלום של הסכסוך בנגורנו-קרבאך. הנשיא קרלו אזליו צ'אמפי, בשנת 2005, הזכיר כי ניסיונות קבוצת מינסק של ארגון ה-OSCE טרם הניבו תוצאות והצהיר כי יעשה כמיטב יכולתו לחזק את פעילות קבוצת מינסק.
איטליה, בשנת 2000, הכירה ברצח העם הארמני והענישה בגלוי את מי שמכחיש זוועות כאלה. זה התחזק עוד יותר בשנת 2019, כאשר בית הנבחרים של איטליה אימצה יוזמה שקראה לממשלת איטליה להכיר ברצח העם הארמני ולהעניק לנושא מימד בינלאומי.
יחסי סחר
מחזור המסחר של ארמניה עם איטליה נמצא בעלייה מתמדת. בשנת 2018 היווה 232.48 מיליון דולר, אשר עלה ב-15.5% בהשוואה לשנת 2017 (201.3 מיליון דולר); הייצוא מארמניה לאיטליה עמד על 49.88 מיליון דולר, הגידול היה 15.2% לעומת שנת 2017 (43.28 מיליון דולר), הייבוא מאיטליה לארמניה, לפי ארץ מוצא, היה 182.6 מיליון דולר, הגידול היה 15.6% לעומת 2017 (158 מיליון דולר).
הכרה בנגורנו קרבאך
ב-16 באוקטובר 2020, העיר מילאנו הפכה למקום הראשון באיטליה שהכיר ברפובליקה של נגורנו קרבאך, מדינה בדלנית ארמנית השוכנת בשטח אזרבייג'אני. העיר צ'רקיארה די קלבריה בקלבריה הכירה אחר כך ב-28 באוקטובר.
הבחירות הכלליות בבריטניה 2005
הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-5 במאי 2005.
במערכת הבחירות התמודדו על ראשות הממשלה טוני בלייר, ראש הממשלה המכהן ומנהיג הלייבור, ומנהיג המפלגה השמרנית מייקל הווארד.
קמפיין הלייבור הדגיש את מצבה הטוב של הכלכלה, בניסיון להתמודד עם הפופולריות הפוחתת של בלייר, בין השאר בעקבות תמיכתו במלחמת עיראק ב-2003. השמרנים, בהנהגת מייקל הווארד, הציעו שינוי במדיניות בנושאים כמו הגירה, רפואה ופשע. המפלגה הליברל דמוקרטית התנגדה למלחמת עיראק, והתחזקה בזכות הצבעתם של רבים מנוטשי הלייבור.
בלייר הוביל את מפלגתו לניצחון שלישי ברציפות, ושמר על רוב גדול - אם כי מופחת משמעותית - בפרלמנט. 35.2% מהקולות שלהן זכתה מפלגת הלייבור הוא אחוז הקולות הקטן ביותר שקיבלה ממשלת רוב בממלכה המאוחדת אי פעם. במניין הקולות הכללי ניצחה המפלגה ברוב דחוק את השמרנים, אך שיטת הבחירות היטיבה עמה ואפשרה לה לשמור על רוב גדול במושבים. המפלגה השמרנית נכשלה בניסיונה להפיל את ממשלת בלייר, אך זכתה לעלייה של 33 מושבים ושיפרה עמדות לקראת מערכת הבחירות הבאה.
קולטנים קטליטיים
קולטנים קטליטיים (באנגלית: Catalytic receptors), או קולטנים הקשורים לקינז החלבון (באנגלית: Protein kinase-associated receptors), אלו קולטנים טראנסממברנליים (הממוקמים בעובי קרום התא, באופן מפולש) המעבירים אות כימי מהסביבה החיצונית אל תוך התא על ידי זרחון של שליח שניוני הנמצא בציטוזול. בזה נבדל הקולטן הקטליטי מהקולטן המצומד לחלבון G, המעביר את האות לשליח השניוני ב"תיווכו" חלבון G.
הקולטנים הקטליטיים נחלקים לקבוצות על-פי תפקידם הפיזיולוגי, כגון: קולטנים לגורם הגדילה האפידרמי (EGF) וקולטנים דמויי Toll.
הקולטנים הקטליטיים נחלקים לקבוצות גם לפי תפקודם הביוכימי, בעיקר לפי סוג הקינז. לדוגמה: קינזים לסרין/תראונין או קינזים לטירוזין.
קהילת יהודי חלב
קהילת יהודי חַלַבּ (حلب) היא קהילה יהודית שהתקיימה בעיר חלב החל התקופה הרומית ועד לאחר הקמת מדינת ישראל. במקורות היהודיים נקראת "ארם צובא". בתקופה הרומית החלו יהודים להתיישב בעיר ונוצרה שם קהילה גדולה.
היסטוריה
יהודים ישבו בחלב כבר בסוף תקופת בית ראשון. לפי המסורת המקומית, תחילתה של הקהילה היהודית בעיר בכיבוש ארם בידי יואב בן צרויה שר צבאו של המלך דוד. הנוסע בנימין מטודלה ביקר בעיר ב-1173 ורשם אודותיה:
המשורר יהודה אלחריזי שהה בעיר בשנותיו האחרונות ונפטר בה ב-1225.
במהלך המאה ה-13 פעלו בעיר רבי יהודה אלמדארי ורבי שמואל מסנות.
מצבם של היהודים לאורך הדורות השתנה בהתאם לשלטון בעיר. בתקופות מסוימות כמו במאה ה-10 ומאוחר יותר, בעת השלטון העות'מאני, זכו היהודים למעמד טוב. בתקופות אחרות כמו בעת השלטון הממלוכי, הוטלו עליהם גזרות. כך, בתחילת המאה ה-14, חוקקו הממלוכים חוקים האוסרים על היהודים והנוצרים לשמש בתפקידים ציבוריים, ובשנת 1327 הפכו את בית הכנסת הראשי למסגד. טימור לנג, שכבש את העיר בשנת 1400, ערך טבח ביהודי חלב שהסתתרו בבתי הכנסת. הקהילה הצליחה להשתקם רק במחצית השנייה של המאה ה-15, ובתחילת המאה ה-16 הגיעו לעיר יהודים מגירוש ספרד. רבהּ של חלב כונה "ראש על אר"ץ רבה" (מליצה על, כשאר"ץ הוא קיצור לשם העיר ארם צובא).
במאה ה-18 הקהילה גדלה ולבית הכנסת הגדול נוסף בשנת 1734 אגף תפילה נפרד ליהודים ספרדים דוברי לאדינו. במאות ה-17 וה-18 היגרו לחלב יהודים עשירים מארצות שונות במערב אירופה, בעיקר צאצאי אנוסים מחצי האי האיברי ויהודים איטלקים, ואלה כונו בפי חברי הקהילה המקוריים (ה"מוסתערבים") בכינוי "פראנקוס". בין המוסתערבים ל"פארנקוס" שהיו סוחרים אמידים, שררה מתיחות, והם התנהלו כשתי קהילות נפרדות הדוברות שפות שונות — אלה ערבית, ואלה ספרדית ואיטלקית. במחצית השנייה של המאה ה-18 גווע השימוש בלדינו, ולקראת המאה ה-19 נעלמה ההפרדה בין שתי הקהילות כתוצאה מנישואין. הקהילה נחלקה למעמדות גם על רקע כלכלי, ועיסוקו של אדם קבע את שיוכו החברתי. התנהגותן של הבנות והנשים הצעירות הייתה נתונה בפיקוח הדוק. הנישואין התקיימו בשים לב למעמדם של בני הזוג, לא מעט בין דודנים, ותמיד בדרך של שידוך.
בשנת 1848 התגוררו בעיר כ-700 משפחות יהודיות. רעידת אדמה קשה בשנת 1822 שהרסה את העיר, ופתיחת תעלת סואץ ב-1869 גרמה לירידה בהיקף המסחר בעיר, ויהודים רבים היגרו ממנה והקימו קהילות במנצ'סטר, בואנוס איירס, מקסיקו סיטי, סאו פאולו ובארצות הברית, במיוחד בברוקלין, ניו יורק. אחרים עשו את דרכם לביירות ולקהיר. לאחר הפיכת הטורקים הצעירים ב-1908, והנהגת הגיוס הצבאי גם על יהודים, התעצמה ההגירה מהעיר. עם זאת, ב-1943 התגוררו בעיר כ-17,000 יהודים.
עם החלטת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל, פתחו הערבים בחלב במהומות נגד יהודים. המהומות נמשכו יום בודד, ועוצמתן בעיר לא הייתה קשה כבמקומות אחרים, ככל הנראה בשל הפסיפס האתני של אוכלוסיית העיר. בתי הכנסת בחלב הועלו באש, אך לא נגרמה פגיעה בנפש בשל כך שהיהודים הסתגרו בבתיהם במשך שלושה ימים. יהודי העיר החלו לעוזבה. כ-3,000 מתוך כ-25,000 בני הקהילה עלו לארץ ישראל, והיתר היגרו לקהילות יוצאי חלב ברחבי העולם. אולם מגבלות שהטילו השלטונות הסוריים על העזיבה, לא אפשרו לכל יהודי העיר לעזוב. ב-1976 הוערך מספר היהודים בעיר בכ-2,000. בשנות ה-90 התיר נשיא סוריה חאפז אל-אסד, לכ-4,000 מיהודי סוריה, ובהם גם יהודים מחלב, להגר מהמדינה, ובלבד שלא יעלו לישראל. בשנת 2002 הוערך מספרם של כל יהודי סוריה בכמאה בלבד. עם התמשכות מלחמת האזרחים במדינה בכלל ובעיר בפרט, החלה האוכלוסייה היהודית בעיר להצטמצם בהדרגה. בשנת 2015, בסיועו של איש העסקים הישראלי-אמריקאי מוטי כהנא, חולצה המשפחה היהודית האחרונה מהעיר. המשפחה חולצה על ידי כהנא והועברה לטורקיה, משם עברה לישראל.
בית הכנסת המרכזי
המבנה כלל חצר פתוחה ששימשה לתפילה בימי הקיץ, ומשני צדדיה שני אגפים - האגף המערבי המוקדם ששימש את המוסתערבים והאגף המזרחי מהמאה ה-16 ששימש לתפילת היהודים הספרדים וכבית מדרש. בקירות האולם המערבי היו שלוש קשתות שכונו "היכלות" ושלושה היכלות נוספים נקבעו בקיר הדרומי של החצר.
היכל שביעי נבנה בקיר הדרומי של האגף המזרחי וסימן את הכיוון לירושלים. היכל זה כונה "היכל אליהו" או "מערת אליהו", ובו נשמרו כתבי הקודש וכתר ארם צובא. בצמוד למערת אליהו בכוך בכותל נמצאת מערת הצדיקים חלב. מערה זו המכונה גם "מלכבי" שמשה כמערת קבורה בה נקברו חכמי חלב ורבניה הראשיים לדורותיהם. עם הבודדים שנקברו במקום נמנים הרבנים הראשיים במאות ה-18 וה-19 - חיים מרדכי לבטון, יעקב שאול דוויק הכהן, אברהם ענתבי, שלמה לניאדו, ואליהו שמאע הלוי.
כתר ארם צובא
כתר ארם צובא הוא כתב יד של התנ"ך שנכתב לפי ההשערה בסביבות שנת 920. חוקרי המקרא רואים בכתר את הנוסח המדויק ביותר של התנ"ך, בגלל ההתאמה הפנימית המדויקת בין הנוסח עצמו לבין הערות המסורה הנמצאות בו, ונוסח זה קבע את נוסח התנ"ך מאז כתיבתו. הספר נדד בין קהילות יהודיות שונות, ושכן בתחילה בירושלים ובקהיר ולאחר מכן, לקראת סוף המאה ה-14, הופקד בידי יהודי בחלב. משך 600 שנה שכן הכתר בבית הכנסת הגדול בעיר, עד שנעלם במהלך פרעות חלב ב-1947. כעבור כעשר שנים הגיע הכתר כשהוא קרוע וחסר לידי נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי, והוא מוצג בהיכל הספר במוזיאון ישראל בירושלים.
על הקהילה
בתקופת שלטון הממלוכים, הקהילה היהודית בחלב הייתה בשיא פריחתה. יהודים החלו לעבוד כסוחרים, כפקידים, בעלי מלאכה וכאנשי רוח שמילאו את הקהילה בתכנים רוחניים. בתחילת המאה ה-16 החלו הגיע לחלב יהודים מגורשי ספרד, אלו הקימו קהילה משלהם. בנוסף באותה תקופה נחרב בית הכנסת המרכזי והעתיק שהיה בעיר. בהמשך השנים נכבשה העיר חלב בידי העות'מאנים, באותה תקופה שגשג הסחר הבינלאומי ובני הקהילה נטלו חלק גדול בכך. במאה ה-18 השתקעו "הפראנקוס" בחלב, סוחרים יהודים שהגיעו מצרפת ומאיטליה. אך לאחר פתיחת תעלת סואץ ב-1869, ירדה חלב ממפת הסחר ורוב אנשי הפראנקוס עזבו את העיר. דבר זה גרם לירידה במעמד הקהילה מבחינה כלכלית ותרבותית, אך עדיין הייתה אליטה יהודית בחלב.
חיי הקהילה
קהילת חלב הייתה מסורתית ושמרנית. לאחר בואם של מגורשי ספרד החלו להתפתח בעיר ישיבות רבות, ובמאה ה-18 החלו מגורשי ספרד להיטמע בקהילה היהודית, כתוצאה מכך כל הקדשי הציבור, בתי כנסת בתי קברות ועוד, אוחדו לשתי הקהילות. הסולטאן העות'מאני היה אחראי למנות חכם באשי שהיה הרב הראשי של הקהילה. בנוסף תלמידי החכמים בעיר היוו שכבה חברתית וייחודית. בראשם עמדו ראשי הרבנים וחברי בית הדין ואחריהם מורים. במשך המאות 18–19 היוותה הקהילה כגורם חזק לנדבות וחסדים והצטיינה בהרבה ארגונים וחברות צדקה, למשל גמ"ח, חברות קדישא, תלמודי תורה ובתי חולים. וזאת בעקבות אנשי הפראנקוס המוזכרים לעיל שסייעו בקרנות ובצדקה לשם כך. אך לקראת שנות ה-80 הידלדלו הארגונים בעקבות משבר כלכלי שחוותה הקהילה.
חינוך
במאה ה-18 יסדו הפראנקוס שני בתי ספר ועם השנים פותחו בחלב 15 בתי ספר יסודיים. בשנת 1869 נפתח בית הספר אליאנס לבנים ובשנת 1894 הוקם בית הספר לבנות. ובשנת 1925 פעל תלמוד תורה בחלב והיו בו חמש כיתות, ועם השנים הוקמו עוד תלמודי תורה. לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 נותר תלמוד תורה אחד בלבד בניהול אגודת "אוצר התורה". לקראת המאה ה-20 הישיבות החלו להתמעט.
Familia
Familia (בעברית: משפחה) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה סופי אליס-בקסטור. האלבום יצא לאור ב-2 בספטמבר 2016 על ידי חברת התקליטים EBGB's. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים העצמאיים של חברת המצעדים הרשמית.
יהושע בן עמי
יהושע בן עמי (23 בפברואר 1924 - 17 באוגוסט 2011) היה פסיכולוג חינוכי וחוקר השואה שעסק בעיקר בחקר שואת יהודי הונגריה והביא לפרסומו בישראל של הספר "ברחתי מאושוויץ" מאת רודולף ורבה.
חייו
יהושע בן עמי נולד בהונגריה בראשית שנת 1924. במלחמת העולם השנייה נשלח למחנה עבודה. משפחתו נשלחה בשנת 1944 לאושוויץ ושם הושמדה. לאחר המלחמה נסע אל קרובי משפחתו בארצות הברית, ובשנת 1948 עלה לישראל והתגייס לצה"ל. בתקופת המלחמה נקטעו לימודיו העיוניים. הוא למד את מקצוע המסגרות ובמשך תקופה מסוימת עבד בהוראה בבתי ספר מקצועיים. בשנות ה-60 למד פסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר קבלת התואר החל לעבוד כיועץ חינוכי.
חקר השואה
גירוש יהדות הונגריה לאושוויץ נועד ליוני 1944. ורבה ווצלר קיוו שעדותם תגיע אל מנהיגי הקהילה ותמנע את גירוש אנשיה, אך העדות נבלמה ולא הגיעה לידיעת הקהילה. כ-400 אלף מיהודי הונגריה נשלחו לאושוויץ בחודשים מאי עד יוני 1944. בן עמי מצא את שני הספרים בסלובקיה והחליט לתרגם את ספרו של ורבה, שנכתב באנגלית, ולהביאו לידיעתם של תושבי ישראל, שרובם לא שמעו מעולם לא על ורבה ולא על בריחת ורבה ווצלר מאושוויץ.
נוסף לספר "ברחתי מאושוויץ", בחר ותרגם את הספר "השתיקה: מדוע לא פורסם המידע על אושוויץ במועדו", 1994, בעריכת יעל זיידמן, ואת ספרו של ורבה, "ההכנות לשואה בהונגריה: דיווח על ידי עד ראייה", 1994 בן עמי היה חובב מוזיקה ושר במשך עשרות שנים במקהלות חובבים ובמקהלות מקצועיות. מאז ראשית שנות ה-60 גר בהרצליה, שם נפטר באוגוסט 2011. הותיר אחריו אישה, בן ושלושה נכדים.
זרעי חמניות
זרעי חמניות (באנגלית: Sunflower Seeds) היא יצירה פיסולית מעשה ידי הפסל הסיני איי וייוויי המוצגת באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.
תיאור היצירה
היצירה הוקמה באולם הטורבינה של המוזיאון, והיא ה-11 מבין היצירות שהוצגו באולם במסגרת סדרת יוניליבר.
רצפת אולם הטורבינה רחב הידיים כוסתה ב-100,000,000 פסלים של זרעי חמניות, בעלי משקל כולל של 150 טון. כל זרע וזרע הוא פסל ייחודי ריאליסטי העשוי חרסינה. אף שהזרעים נראים דומים, הזרעים, שנוצרו בעבודת יד בגודל טבעי, שונים זה מזה. כל אחד מהזרעים פוסל בנפרד על ידי 1,600 פסלים בסדנאות פיסול קטנות בעיר ג'ינגדז'ן.
החרסינה הוא מוצר המסמל את סין הן בעיני עצמה והן בתרבות המערב, ונחשב עד לאמצע המאה ה-20 כאחד ממוצרי היצוא העיקריים שלה. היקף היצירה מסמל את התפשטות יצוא מוצרי הצריכה השונים מסין למערב, ומעמדה של סין כייצואנית לעולם המערבי.
האמן התכוון כי המבקרים ידרכו על הזרעים ויוכלו לשחק בהם בידיהם, אולם החל מה-16 באוקטובר 2010 נאסר על המבקרים לדרוך על היצירה, והם מורשים לצפות בה מהגשר החוצה את אולם הטורבינה בלבד, וזאת מאחר שהדריכה על הזרעים שחררה אבק, ומנהלי המוזיאון חששו מנזקים בריאותיים למבקרים שאבק זה יכול לגרום.
קרב מאיפו
קרב מַאִיפּוּ (בספרדית: Batalla de Maipú) נערך סמוך לסנטיאגו שבצ'ילה ב-5 באפריל 1818 בין מורדים דרום-אמריקאיים, בפיקודו של חוסה דה סן מרטין, לנאמני הכתר הספרדי (רויאליסטים מלוכנים), בפיקודו של מאריאנו אוסוריו, במסגרת מלחמת העצמאות הצ'יליאנית. היה זה הקרב המכריע שסיים את מלחמת העצמאות הצ'יליאנית, בו השתתפו כ-5,000 חיילים מכל צד, ובסיומו ניצחו כוחות המורדים את הכוחות הנאמנים לכתר ספרד, שחררו סופית את האזור משלטון ספרדי והבטיחו את עצמאות צ'ילה.
רקע
בשנת 1814 בא הקץ על "המולדת הישנה" הצ'יליאנית, והאזור שב להיות תחת שלטונם של תומכי הכתר הספרדי. ב-1817 הוביל הגנרל הארגנטינאי חוסה דה סן מרטין את צבאו דרך הרי האנדים, הביס את הצבא הספרדי בקרבות צ'קבוקו וצ'לצ'ואפה וכבש את סנטיאגו. בתגובה, שלחה מלכות המשנה של פרו צבא לסנטיאגו, בפיקודו של גנרל מאריאנו אוסוריו, אשר הביס את סן מרטין בקאנצ'ה רייאדה ב-16 במרץ 1818. אף על פי כן, לא נעלמה השאיפה לעצמאות, וסן מרטין יצא למתקפה סופית במטרה להכריע את גורל המלחמה.
על אף התבוסה בקרב, הצליח צבא המורדים להתאושש במהירות ותוך פחות מיומיים כבר עמדו לרשותו של סן מרטין כ-4,000 חיילים. כאשר עזב את שטח הכינוס שלו ב-2 באפריל לעבר אזור הגבעות הנמוכות של מאיפו, היה צבא המורדים מורכב משלוש דיוויזיות חיל רגלים שכללו 396 קצינים וכ-5,000 מפקדים וחיילים.
כדי להיערך מחדש, הוביל גנרל ברנרדו או'היגינס מספר פעולות חשובות, אשר סייעו בסופו של דבר בהבסת הצבא הספרדי, כמו איסוף כלי נשק אותם חילק מנואל רודריגס לתושבי סנטיאגו לאחר קאנצ'ה רייאדה; זירוז האספקה מצבא האנדים; רכישת או החרמת כלי נשק בהם החזיקו אנשים פרטיים וסוחרים על מנת לחמש מחדש את החיילים; גיוס לוחמים מקרב האוכלוסייה אשר הגיעה מהדרום והעברתם למחנה אימונים.
בינתיים, לאחר שעבר דרך סן פרננדו בסוף מרץ, הבין אוסוריו שלא הביס לחלוטין את המורדים בקאנצ'ה רייאדה, ושהאחרונים מאורגנים מחדש וכשירים ללחימה. בשל כך, הפך העימות הבא בין הכוחות היריבים לבלתי-נמנע.
ההכנות לקרב
מפקדותיהם של שני הצבאות הוקמו בסמוך זה לזה, דרומית לסנטיאגו, שם הכינו סן מרטין ואוסוריו את כוחותיהם לקרב.
אוסוריו ערך את כוחותיו על גבי רכס דמוי משולש צפונית ללו אספחו. הדיוויזיה בפיקודו של פרימו ריברה התמקמה באגף השמאלי, רגימנט "הדרגונים של הגבול" (Dragones de la Frontera) נפרש על הדרך המובילה לוולפראיסו והדיוויזיה של מורלה התמקמה בחלקו המערבי של ה"משולש" המישורי, כאשר באגף הימני נפרשה הדיוויזיה של אורדוניאס.
מהלך הקרב
הקרב החל בהרעשה ארטילרית, כאשר סוללות התותחים של המורדים פתחו באש בסביבות השעה 11:30 ונענו באש ארטילרית נגדית, אם כי לא נגרמו שום אבדות לאף צד. לאחר מחצית השעה של הפגזה לא יעילה פקד סן מרטין על הדיוויזיות של לאס הראס ואלבראדו לנוע קדימה. הרגלים נעו בטורים ונמנעו מלהשיב אש, עד שערך לאס הראס את אנשיו להסתערות כנגד כוחותיו של פרימו דה ריברה בחיפוי אש הסוללה של בלנקו אנקלאדה, בעוד שאלבראדו פעל בצורה דומה, בחיפוי הסוללה של בורגוניו. הגרנדירים, בפיקודו של סאפיולה, היו תחת מתקפה של פרשי הצבא הרויאליסטי, אך הצליחו להגיב בהתקפת נגד ולצאת למרדף אחר הפרשים אל מדרון קטן, שם כמעט וחוסלו כתוצאה מאש מרוכזת של רובים וארטילריה. לאחר שנאלץ לסגת, סאפיולה קיבל תגבורת וחידש את התקפתו, כאשר הפעם הניס בהצלחה את הפרשים ואבטח את האגף הימני של צבא המורדים. במהלך הלחימה, הגיחה לפתע הדיוויזיה של קינטאנה מאחורי הדיוויזיות של אלבראדו ולאס הראס ותקפה את כוחותיהם של מורלה ואורדוניאס. מייד לאחר מכן תקפו האסקרדונים של הקסאדורס בפיקודו של רמון פריירה והניסו את הפרשים הספרדים מאגף שמאל.
במרכז, תקפו דיוויזיות הרגלים אלה את אלה בעוצמה רבה. הדיוויזיה של אורדוניאס, שתוגברה בשני רגימנטים, הסתערה על הקו בו החזיקו יחידות המורדים ואילצה אותם לסגת מעט לאחור, אך סן מרטין העביר במהירות שלושה גדודים לגזרה זו ואנשי הרגימנטים נהדפו לאחור או חוסלו. שאר יחידות הצבא הרויאליסטי נסוגו לאחור לעבר לו אספחו. בשלב זה נטש אוסוריו את שדה הקרב, והעביר את הפיקוד לידי אורדוניאס.
אורדוניאס כינס שש פלוגות מהדיוויזיה של דה ריברה ואת מה שנותר מהצבא הרויאליסטי לעמידה אחרונה בחווה, שם הצליחו לפגוע קשות ברגימנט אחד שביצע הסתערות חזיתית נמהרת. לאחר מכן, הורה סן מרטין לסוללות התותחים להפגיז את העמדה. לנוכח התקדמות חיילי הרגלים של סן מרטין נאלצו חייליו של אורדוניאס, שהתבצרו בבתי לו אספחו, להיכנע, בזמן שכוחות מיליציה שארגן או'היגינס לקחו בשבי חיילים נוספים שהתפזרו בשטח לאחר הקרב.
תוצאות הקרב
הצבא הספרדי איבד כ-2,000 חיילים הרוגים וכ-2,000 שבויים; צבא המורדים איבד כ-1,000 חיילים. משמעות הניצחון בקרב הייתה סיום הפעולות הספרדיות הגדולות באזור צ'ילה, ואפשר לצבא הארגנטינאי-צ'יליאני לפתוח במערכה כנגד עמדות ספרדיות לאורך חופי האוקיינוס השקט, אשר הגיעה לשיאה בשחרור חלקים גדולים של פרו משלטון ספרדי.
הניצחון בקרב הבטיח את עצמאות הרפובליקה הצ'יליאנית הצעירה, על אף שכוחות גרילה קטנים שמרו על נאמנותם למלך ומובלעת מלוכנית נותרה בצ'ילה עד ל-1826. הניצחון היווה גם מכה מוראלית קשה לתומכי המלוכה הספרדית בכל אמריקה הדרומית.
מורשת
בכל שנה מתקיים ב-5 באפריל מצעד משותף, צבאי-אזרחי, במאיפו. שחזור של הקרב נערך ביום ראשון האחרון של אפריל ומסיים חודש של חגיגות לציון הניצחון בקרב.
עיצוב ספרים
עיצוב ספרים הוא פעילות עיצוב המתמקדת בספרים. עיצוב הספר מתייחס לצורה שבה יוצג הספר לציבור, והוא כולל רכיבים רבים, אשר לכל אחד מהם מגוון רחב של אפשרויות. המספר הגדול של ספרים היוצא לאור מדי שנה, וייחודו של כל ספר, הופכים פעילות זו לנרחבת למדי.
חשיבות ומאפיינים
להגדה של פסח טקסט אחיד (פחות או יותר) שלו הוענקו מאות עיצובים שונים. זו דוגמה קיצונית לכך שאף כשהמרכיב העיקרי של הספר הוא הטקסט, יש חשיבות רבה גם לצורה שבה מוגש תוכן זה. דוגמה זו מבליטה את מרחב התמרון אליו ניתן להגיע. לעיצוב מוצלח של הספר השפעה רבה על יכולת הקורא לקרוא את הספר ולהבינו. עיצוב הספר הוא בעיקר באחריותו של המו"ל, אשר מנחה את הגורמים השונים העוסקים בעיצוב. היצירה השלמה המוגשת לקורא מורכבת מהטקסט ומעיצובו.
עיצוב הספר משפיע על עלות הפקתו, ולכן יושפע העיצוב מהתפוצה הצפויה לספר ומקהל היעד שלו. הפקת ספרי לימוד שנועדו לסטודנטים, פירושה, פעמים רבות, תקציב נמוך, ובמקרים רבים גם תפוצה נמוכה, ולכן ההשקעה בעיצוב ספרים אלה היא מינימלית. "ספרי מתנות", מאידך, מעוצבים ברמה גבוהה במיוחד. לספרות מקצועית, הנרכשת מתקציבו של הארגון, ניתן לקבוע מחיר גבוה מבלי שמחיר זה ירתיע את הקונה הפוטנציאלי, אך בתמורה חייב הספר להיות מעוצב באיכות גבוהה, שתפתה הן לקנות את הספר והן לקוראו.
הופעת ספר במסגרת של סדרה מותירה מעט מקום לעיצוב ייחודי. גם כאשר לא קיימת מסגרת זו עיצוב הספר מושפע מהאופנה הקיימת בתחום זה ומשתנה עם הזמן. עיצוב אופנתי תורם להצלחת שיווקו של הספר, ולכן חריגה מהאופנה נעשית רק כאשר יש סיבה טובה לכך. דוגמה מובהקת לנושא זה הוא ספרה של רות סירקיס, "מהמטבח באהבה", שיצר נורמה חדשה בעיצובם של ספרי בישול בישראל.
השפעה מרחיקת לכת הייתה לעיצוב העמוד במהדורת התלמוד הבבלי שהוציא לאור דניאל בומברג בשנים 1520 - 1523. עיצוב זה, שבו נוסח התלמוד במרכז העמוד, פירוש רש"י בצד הפנימי ופירוש התוספות בצד החיצוני, הוא המקובל עד היום בכל מהדורות התלמוד.
עיצוב הדף
פעולת הסידור מעבירה את המקור של הספר (החל בכתב יד וכלה בקובץ של מעבד תמלילים) לצורה הראויה לדפוס. קודם הסידור יש להחליט על עיצובו של דף בספר: סוגי האותיות (צורתן וגודלן), מבנה הפסקאות (רווח בין פסקה לפסקה, תחילת פסקה), רוחב שורה, ועוד. עיצוב הדפים מתבסס על עקרונות אחידים הנשמרים בעקביות לכל אורך הספר, כך שכבר מראה הדף ידבר אל הקורא ויסייע לו בהבנת הכתוב.
הגופן
תכונה בסיסית של גופן להדפסת ספר היא קריאות גבוהה ומראה נעים לעין, הן לאות הבודדת והן לדף השלם. הגופן הנפוץ ביותר בהדפסה עברית הוא "פרנק-ריהל" שעוצב בשנת 1910, ומקובלות גם אותיות "נרקיס", "נרקיסים", "דוד" שעוצבו בחצי השני של המאה העשרים.
דוגמה בולטת לחשיבות הגופן בעיצובו של ספר ניתנת בתנ"ך קורן, אשר אות "קורן" שעוצבה במיוחד לשם הדפסתו הפכה לאות המועדפת להדפסת פסוקים מן התנ"ך. מפורסם וותיק יותר הוא כתב רש"י המשמש להדפסת פירוש רש"י לתנ"ך ולתלמוד, וכן בספרי קודש אחרים.
בדרך כלל מודפס הספר בגופן יחיד, אך לעיתים נעשה שימוש בסוגי גופנים אחדים, לשם הבחנה בין סוגים שונים של טקסט. בספר "דיני עבודה" (מאת מנחם גולדברג, הוצאת סדן) נעשה שילוב של ארבעה גופנים שונים, להבחנה בין טקסטים מסוגים שונים הנכללים בו: חוק - נרקיסים שמן, תקנות - נרקיסים מוצר, דברי הסבר - פרנק-ריהל, סימוכין - פרנק-ריהל מוצר.
גודל האותיות
גובה האותיות נמדד ביחידת מידה הקרויה נקודה (point). נקודה היא 1/72 של האינץ'. 12 נקודות הן פיקה (pica), כלומר באינץ' שש פיקות. בצמוד להחלטה על גודל האות יש להחליט על המרחק בין שורה לשורה (leading). שני גדלים אלה נרשמים יחדיו בצורה 10/12 למשל, שפרושה אות בגודל 10 נקודות, ומרחק של 12 נקודות בין שורה לשורה. החלטה כפולה זו משפיעה במידה מכרעת על כמות הטקסט שתכנס בדף, אך כמות זו מושפעת גם מסוג האותיות. באותיות שעוצבו צרות יחסית, ניתן להכניס יותר טקסט בדף מאשר באותיות רחבות יחסית. גובה מקובל לאותיות רגילות, בהן מודפס עיקר הטקסט, הוא 8 עד 12 נקודות (זהו גובהה של אות רגילה, שאינה חורגת אל מעל לשורה או מתחתיה - x-height).
גודל אותיות חריג יושם בספר The Compact Edition of the Oxford English Dictionary. בגרסה קומפקטית זו צולם כל דף בהקטנה קווית של 50%, כך שנתאפשרה הדפסת ארבעה עמודים של המילון המקורי בעמוד אחד של הגרסה הקומפקטית. באמצעות טכניקה זו, ותוך שימוש בנייר דק, נדחסו 13 הכרכים של המילון המקורי לשני כרכים בלבד. עקב מידותיהן הזעירות של האותיות צורפה למילון גם זכוכית מגדלת.
גודל הדף
גדלים מקובלים:
כמות הטקסט הנכנסת בדף היא פונקציה של שני משתנים: גודל הגופן וגודל הדף המודפס. לפיכך הגדלת הפורמט של הספר אינה גורמת בהכרח להגדלת תוכנו, משום שהיא מלווה לעיתים בהגדלת הגופן או בהגדלת השוליים.
כאשר הדף בספר רחב במיוחד, כפי שקורה בספר המודפס בפורמט גדול (האנציקלופדיה העברית, למשל) או בפורמט landscape, מקובל לסדרו בשני טורים, משום שקריאת שורות רחבות מדי אינה נוחה. מילון או לקסיקון מודפסים פעמים רבות בשני טורים, אף כאשר לדף פורמט רגיל. הפסקה בספרים אלה קצרה, ומופרדת בשורה ריקה מהפסקה הקודמת, ולכן הדפסה רגילה תגרום לפסקאות בנות שורה ארוכה אחת או שתיים. הדפסה בשני טורים מאזנת את היחס בין רוחב הפסקה לבין גובהה, ומעניקה לספר מראה אסתטי ונוח לקריאה.
לעיתים ספר יוצא לאור בשני גדלים, זהים מבחינת תוכנם. הגורמים לכך:
עיצוב העטיפה
עטיפה של ספר היא חלקו הגלוי לעין כאשר הוא סגור. בספר בכריכה קלה מתלכדת העטיפה עם הכריכה, וכך גם בכריכת עוקדן ובכריכה ספירלית. בספר בכריכה קשה קיימות שתי אפשרויות: עטיפת נייר נפרדת, או עטיפה המהווה חלק בלתי נפרד מהכריכה.
העטיפה יוצרת את הקשר הראשון בין הקורא הפוטנציאלי ובין הספר, והיא המפתה את הקורא המשוטט בחנות הספרים ליטול את הספר לידיו, ולכן לעיצובה חשיבות רבה מבחינה שיווקית. המעצב דן רייזינגר הגדיר את משמעות העטיפה: "עיצוב העטיפה - צופן ויזואלי של תוכן הספר". בעת הוצאה לאור של ספר שאזל מהשוק, פעמים רבות מודפס הספר ללא שינוי, ורק עטיפתו עוברת רענון, לשם התאמתה לרוח הזמן. גם ספרים היוצאים לאור ברציפות משך שנים רבות, משנים מפעם לפעם את עטיפתם.
עיצוב הכריכה
מטרתה העיקרית של הכריכה היא הגנה על דפי הספר ומניעת התבלותם. לכריכת הספר אפשרויות אחדות, אותן יש להתאים לאופי הספר ולקהל היעד שלו:
איורים
בספרים רבים כלל לא מופיעים איורים - הספר מכיל טקסט בלבד. על כך העירה כבר אליס, קודם רדתה לארץ הפלאות: What is the use of a book without pictures or conversations?
בספרי ילדים
איור הוא מרכיב מקובל מאוד בספרי ילדים, ולעיתים אף מרכיב דומיננטי.
האיורים לספרי ילדים אחדים נחשבים לחלק בלתי נפרד מהיצירה, ומלווים אותה בכל תרגומיה. בקטגוריה זו נכללים:
בספרי עיון
איורים בספרי עיון נעשים בטכניקות שונות: תרשימים, תצלומים, ציורים, מסמכי מקור, גרפים ועוד.
הנפשת חול
בין הסרטים שעשו שימוש בטכנולוגיה זו ניתן למנות את:
אורובמבה
ריו אורובמבה (ספרדית: Río Urubamba) הוא נהר בפרו שאורכו 725 ק"מ והוא חלק מאגן הניקוז של נהר אמזונאס. מי הנהר משמשים להשקיה ועמק האורובמבה מאוכלס.
גאוגרפיה
ראשית הנהר בביצות מדרום לקוסקו שבהרי האנדים. הוא מקיף כמעט במלואו את ההר עליו הוקמה העיר מאצ'ו פיצ'ו, וזורם צפונה אל קניון פונגו דה מניקה. באזור צר זה חולף הנהר בנקיקים עמוקים ורבי הוד, שמתוארים בפי המקומיים כ"שער הגיהנום", אף כי זהו גן עדן לחיות הבר, ובמיוחד לציפורים. למעלה מאלף מינים של עופות חיים לאורך הנהר - כשישית מכלל המינים הידועים למדע. במפגשו עם נהר טמבו, בקואורדינטות -10.69917°N, -73.75611°W, בעיר אטאלאיה בגובה 287 מטר, יוצרים השניים את נהר אוקיאלי. נהר אוקיאלי נשפך לנהר אמזונאס.
מבצע גי"ס
מבצע גי"ס או גי"ס 1 היה מבצע של צה"ל במהלך מלחמת העצמאות. המבצע, אשר נערך במהלך ההפוגה השנייה, ב-28 ביולי 1948, נקרא על שם ראשי התיבות של החטיבות שנטלו בו חלק: חטיבת גבעתי, חטיבת יפתח ו'סרגיי', כינויה של חטיבת הנגב (במקור- כינויו של מפקדה, נחום שריג). גם גדוד 82 של חטיבה 8 נטל בו חלק. מטרת המבצע, פריצת הדרך לנגב, לא עלתה יפה. מבצע גי"ס 2 נערך לצורך העברת שיירה לנגב, בלא השתלטות של קבע על שטחים והוא הוצא לפועל בליל 31 ביולי-1 באוגוסט. מבצע זה הסתיים בהצלחה.
רקע
הצבא המצרי פלש לישראל, ביום הראשון לעצמאותה, בשתי זרועות. האחת, במקביל לחוף הים התיכון, נעצרה מעט מצפון לאיסדוד. כן התחברה באל-פאלוג'ה (כיום קריית גת) עם הזרוע השנייה, ובה בעיקר כוחות קלים של מתנדבים, אשר עשתה דרכה צפונה מזרחה להר חברון. אגב כך, כל היישובים היהודיים בנגב שמדרום לחיבור זה, נותקו. פריצת הדרך לנגב הפכה, עקב ניתוק זה, לאחת הבעיות האסטרטגיות העיקריות של ישראל בהמשך המלחמה. בתחילת 'קרבות עשרת הימים' המצרים הקדימו ותקפו יישובים יהודיים, כמו נגבה, גלאון ובארות יצחק, ומשלטים שבידי צה"ל, כפי שאירע במהלך הקרבות על משלט עיבדיס, משלט 105, ג'וליס ועוד. לקראת ההפוגה השנייה הממשמשת ובאה, החליט צה"ל ליטול לידיו את היוזמה ופתח במבצע מוות לפולש. ואכן, עם סיום קרבות עשרת הימים הצליח צה"ל לנתק את כביש מג'דל-פאלוג'ה (בימינו כביש 35), ובכך איים לנתק את שתי זרועות הצבא המצרי זו מזו. בנוסף, נפתחה בכך אפשרות לפרוץ דרך אל הנגב המנותק. עם זאת, לאחר כניסת ההפוגה השנייה לתוקף, חיל המשלוח המצרי השתלט על שרשרת משלטים מדרום לכרתיה וחסם בכך את הדרך לנגב. בנוסף, הוא מצא בכך דרך עוקפת לכביש מג'דל-פאלוגה ('דרך בורמה המצרית'). עם זאת, המערך המצרי, אשר חסם את הדרך לנגב, נעדר עומק, ודבר זה עורר את התקווה, כי ניתן יהיה לפרוץ דרכו. האו"ם הכיר בזכותה של ישראל לשלוח שיירות אספקה לנגב, והדבר נתן לצה"ל עילה לתקוף, אם וכאשר יעלה הצורך.
סדר הכוחות ותוכנית המבצע
צה"ל הקצה לצורך המבצע כוחות מארבע חטיבות: גדוד 51 של חטיבת 'גבעתי', הגדוד הראשון של חטיבת 'יפתח' וחטיבת 'הנגב', וכן גדוד 82 מחטיבה 8. כן הועמדו בכוננות, על פי התפתחות המבצע, כ-40 לוחמים מיישובי הנגב הסמוכים. שמעון אבידן, מח"ט 'גבעתי', היה מפקד המבצע.
תחילה תוכנן לנסות להעביר שיירה לנגב ב-27 ביולי בלילה, ואם המצרים יפתחו עליה באש, הדבר ייתן עילה לצה"ל לתקוף. בפועל, התוכנית יצאה אמנם לפועל, אך בערבו של היום הבא. על גדוד 51 של חטיבת 'גבעתי' הוטל לכבוש את עיראק אל-מנשייה, ועל הגדוד הראשון של חטיבת 'יפתח' היה לכבוש את פאלוג'ה. על חטיבת הנגב הוטלו תפקידי אבטחה: לתפוס משלטים על כביש פאלוג'ה-באר שבע באזור ביר אבו ג'אבר. בכפר ג'וסיר שמצפון לצומת פלוגות (של ימינו) התמקם כוח שריון של חטיבה 8 שאמור היה להיכנס לכפר פאלוג'ה כמענה להתקפות נגד, וכן להרחיב את המסדרון שיפתח.
שרשרת המשלטים המצרית הוחזקה על ידי כוח בגודל גדוד, לערך. גדוד זה נתמך על ידי סיוע ארטילרי, במקרה הצורך. כלל הכוח המצרי בגזרה, כולל פאלוג'ה ועיראק אל-מנשייה, נאמד בחטיבה.
אינוקנטיוס השלושה עשר
אינוקנטיוס השלושה עשר (בלטינית: Innocentius XIII; 13 במאי 1655 – 7 במרץ 1724, נולד בשם מיכלאנג'לו דה קונטי) היה אפיפיור מ-8 במאי 1721 ועד מותו. שם לו למטרה לחולל רפורמות בהנהגת הכנסייה הקתולית, ובפרט נלחם בנפוטיזם שהיה נוהג שהשחית את מנהל מדינת האפיפיור וכלל חלוקת כיבודים, תארים ונחלות לקרובי משפחתו של האפיפיור המכהן. האפיפיור האחרון שנקרא בשם "אינוקנטיוס".
מבצע גי"ס
סדר הכוחות ותוכנית המבצע
חיל האוויר המצרי נהנה עדיין באותו שלב של המלחמה מעליונות אווירית בדרום הארץ. זו הייתה אחת הסיבות בגינן צה"ל העדיף לתקוף בלילה.
אנקת גבהים (סרט, 1992)
אנקת גבהים של אמילי ברונטה (באנגלית: Emily Brontë's Wuthering Heights) הוא סרט קולנוע משנת 1992, עיבוד לרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה. הסרט בבימויו של פיטר קוסמינסקי.
אינוקנטיוס השלושה עשר
לפני היותו לאפיפיור
נולד בפולי שבלאציו למשפחת אצולת בעלי האדמות דה קונטי (dei Conti). אביו היה קרלו השני, דוכס פולי. משפחה זו העמידה שמונה אפיפיורים נוספים ובהם אינוקנטיוס השלישי, גרגוריוס התשיעי ואלכסנדר הרביעי.
מבצע גי"ס
מהלך המבצע
המבצע נערך ב-28 ביולי 1948, לאחר חצות ועד בוקרו של אותו יום.
אנקת גבהים (סרט, 1992)
הסרט יצא לאקרנים ב-1992, והוא מבוסס על הרומן של אמילי ברונטה שיצא לאור ב-1847. גרסה זו של הרומן בולטת בכך שהיא כוללת את סיפורם של בני הדור השני, ילדיהם של קאתי, הינדלי והיתקליף, שלרוב מושמטים בגרסאות הקולנועיות.
מבצע גי"ס
מהלך המבצע
התקפת 'גבעתי' בוצעה על ידי פלוגה מגדוד 53. זו תקפה מכיוון בלתי צפוי, דרום מערב, לאחר איגוף ארוך. אולם בהגיע הכוח ליעד, בעודו חותך את הגדרות, החלה הפגזת 'יפתח' על פאלוג'ה (ר' להלן), יתרון ההפתעה אבד, וההתקפה על עיראק אל-מנשייה נכשלה כבר בתחילתה. הכוח נתגלה ונפתחה עליו אש חזקה שאילצה אותו לסגת באבדות: שלושה הרוגים וכ-20 פצועים.
אינוקנטיוס השלושה עשר
אפיפיורות
לאחר מותו של קלמנס האחד עשר התכנסה קונקלווה, שנקרעה בין תומכי בית בורבון (נציגיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ופליפה החמישי, מלך ספרד) לבין תומכי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הקונקלווה, שנפתחה ב-31 במרץ הייתה סוערת ולא הצליחה להגיע להכרעה במשך למעלה מחודש ימים. לבסוף זכה דה קונטי, שהוצע על ידי סיעת בית בורבון, ל-54 מתוך 55 קולות ונבחר לאפיפיור ב-8 במאי בעיקר בזכות ההכרה בתכונותיו כלמדן מעמיק של החוק הכנסייתי, אדיקותו הדתית ואופיו המפשר. הוא נטל לעצמו את השם אינוקנטיוס השלושה עשר לזכר בן משפחתו, אינוקנטיוס השלישי.
אנקת גבהים (סרט, 1992)
תקציר העלילה
הסרט סובב סביב חייהם של בני משפחת ארנשו ומשפחת לינטון. הוא מתאר סיפור של סבל, נקמה ואהבה שאינה הדדית.
מבצע גי"ס
מהלך המבצע
פלוגה ד' של הגדוד הראשון 'יפתח' ביצעה חסימה מדרום לעיירה פלוג'ה. הפלוגה המסייעת הפעילה אש מרגמות ואש מקלעים בינוניים מצפון מזרח לתוואי מסילת הברזל העות'מאנית (בין צומת פלוגות של ימינו לקיבוץ גת). פלוגה ב' נותרה בעתודה ממזרח לעיירה בערוץ הוואדי. פלוגה א' של הגדוד הראשון מחטיבת יפתח הצליחה להשתלט על פאלוג'ה ללא אבדות. מפקד הגדוד, אתיאל עמיחי, התמקם בערוץ נחל מצפון לצומת פלוגות הנוכחי. המג"ד שנודע לו על כישלון 'גבעתי', שהקשר שלו אל יחידותיו שובש, ולנוכח השחר הקרב, הוציא פקודת נסיגה. סגן מפקד החטיבה, דן לנר, ניסה לשכנע את עמיחי לבטל את פקודת הנסיגה, לשווא, לפיכך, הוציא לנר פקודת ביטול לנסיגה, אולם בינתיים החלה המחלקה הפורצת בנסיגה, המצרים התעשתו וכל הכוח נסוג. פלוגה א' נאלצה לנהל קרב על מנת לנתק מגע עם הצרים וסבלה אבדות: ארבעה הרוגים ומספר פצועים, עד שהצליחה לסגת. כיוון שכוח 'יפתח' נסוג, גדוד 82 הסתפק ב'הפגנת כוח' במנחת סמוך לפאלוג'ה. בקרבות אלה נהרגו שמונה לוחמי צה"ל ועשרות נפצעו.
אינוקנטיוס השלושה עשר
אפיפיורות
בתקופתו המשיכה המחלוקת על הטקסים הסיניים, שהחלה בימי קודמו והוא אסר על פעילות המיסיונרים הישועים בסין. בתקופתו התכנסו שתי קונסיסטוריות והוא מינה שלושה קרדינלים חדשים בלבד. שלושה אישים הועלו על ידי לדרגת מבורך, יאן מנפומוק, דלמציו מונר ואנדראה דה קונטי ואיזידורוס מסביליה הוכרז על ידו לדוקטור של הכנסייה.
אנקת גבהים (סרט, 1992)
הפקה
כוכבי הסרט רייף פיינס, בדמות היתקליף המיוסר, וז'ולייט בינוש, בדמות הנפש החופשייה קתרין ארנשו, שיתפו פעולה מאוחר יותר בסרט הקולנוע המצליח "הפצוע האנגלי".
מבצע גי"ס
גי"ס 2
מבצע גי"ס נכשל והדרך לנגב נשארה חסומה. מטה המבצע לא פורק, והוחלט להעביר שיירה לנגב גם בלא השתלטות פיזית קבועה על רצועת שטח רצופה.
אנקת גבהים (סרט, 1992)
הפקה
הבמאי האמריקאי סטיבן ספילברג ליהק את רייף פיינס לגלם את דמותו של אמון גת בסרט "רשימת שינדלר" בעקבות הופעתו בתפקיד היתקליף.
ביקורת
הסרט קיבל לרוב ביקורות שליליות מהמבקרים. בסקר של אתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 25% המבוסס על 8 סקירות, וממוצע של 4.5 מתוך 10.