cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסנתרן
פסנתרן הוא אדם המנגן בפסנתר כמקצוע או כתחביב. פסנתרן מקצועי משמש במגוון רחב של תפקידים ובמסגרות מוזיקליות שונות – נגינה כסולן, ליווי זמרים והשתתפות בהרכבים מוזיקליים.
לימודי פסנתר
מקובל להניח כי כדי להיות פסנתרן מקצועי יש להתחיל ללמוד ולתרגל לימודי פסנתר כבר בגילי הילדות. הלימודים מתקיימים במסגרות ממוסדות כמו קונסרבטוריון או בתי ספר למוזיקה. במסגרות כאלו נלמדים אספקטים נוספים מלבד הפסנתר, כמו תאוריות, היסטוריה של המוזיקה, הרמוניה, הרכבים עם כלים אחרים ועוד. לא פחות נפוצים, ואולי אף יותר, הם הלימודים במסגרות מצומצמות של שיעורים פרטיים ותרגולים בבית.
הפסנתרן במוזיקה הקלאסית
הפסנתרים הם מרכיב בולט בתחום המוזיקה הקלאסית, ויש להם מקום נכבד ברוב ההרכבים המוזיקליים. מלחינים מפורסמים רבים נודעו כפסנתרנים וירטואוזיים, בהם וולפגנג אמדאוס מוצרט, לודוויג ואן בטהובן, פרנץ שוברט, פרדריק שופן, פרנץ ליסט, וסרגיי רחמנינוב. ביצירות רבות שכתבו מלחינים אלה הפסנתר משמש כלי נגינה מרכזי.
תפקידי הפסנתרן בימינו מנותבים בשני מסלולים עיקריים:
ברחבי העולם מתקיימות תחרויות לפסנתרנים סולנים, וכמה מהפסנתרנים הגדולים של ימינו קנו את פרסומם בתחרויות אלו, למשל ולדימיר אשכנזי, איוו פוגורליץ', מרתה ארחריץ', בנימין רביץ ומאריי פרחיה.
הפסנתרן במוזיקה של המאה ה-20
במוזיקה שהתפתחה במאה ה-20, כמו הרוק והפופ, תפקידו של הפסנתרן הוא בעיקר ליווי – כמלווה יחיד או כחלק מתזמורת. יוצאים מהכלל, למשל ריצ'רד קליידרמן, עוסקים בהשמעת מוזיקה קלה בנגינות סולו. פסנתרנים אחרים נודעו בעיקר בעיסוקם המוזיקלי האחר, בהם סטיבי וונדר, אייזק הייז, אלישה קיז, בילי פרסטון, נורית הירש, נעמי שמר, שמעון כהן ויוני רכטר.
גם בג'אז הפסנתרן מלווה, אך לעיתים הוא מאלתר ואף מוביל את ההרכב. בין הפסנתרנים הידועים בתחום הג'אז: דיוק אלינגטון, אוסקר פיטרסון, ת'לוניוס מונק וביל אוונס.
עם התפתחות כלי המקלדת החשמליים הדומים לפסנתר באופן השימוש בהם, כמו האורגן, צמחו מוזיקאים המתמחים בנגינה על כלים אלה. נגן על אורגן או על מקלדת אלקטרונית מכונה קלידן.
הפסנתרן בתרבות
כמה סרטי קולנוע מפורסמים עוסקים בפסנתרנים, בהם:
שייח' בראק
שֵייח' בֻּראֵק (ידוע גם בשם שֵייח' בּוּרֵיִק) היה כפר ארמני, סמוך לעתלית, שננטש בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20.
תולדות המקום
רצח העם הארמני שהתרחש במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוביל לגל פליטים ארמנים מהאימפריה העות'מאנית. קבוצת משפחות איכרים, מכפר קטן שליד העיר אדנה שבארמניה הקטנה, הגיעה לארץ ב-1920 וביקשה להמשיך באורח חייה הקודם. כאן חכרה הקבוצה כ-800 דונם, במישור החוף, מבעל אדמות ערבי נוצרי, אנטון חמודה, והקימה כפר בשם שייח בראק בו קיימה את המסורות הארמניות.
היישוב לא הוכר מעולם על ידי הרשויות (המנדטוריות ולאחר מכן הישראליות) ולכן לא חובר לתשתיות (חשמל, מים וביוב) ובמשך תקופה ארוכה היו תלויים בעזרה ובחיבור לתשתיות של הקיבוצים נווה ים ועין כרמל.
ב-1948 ברח בעל האדמות ללבנון, ואדמותיו הופקעו וחולקו לקיבוצי הסביבה. תושבי הכפר המשיכו לעבד את האדמות כאריסים של אותם יישובים וכן עבדו במפעל השימורים של נווה ים ובניקיון בתים בעתלית. במהלך השנים שלאחר מלחמת העצמאות עזבו הצעירים את הכפר. ב-1981 נטשו אחרוני התושבים את המקום, עם פיצויים שקיבלו ממינהל מקרקעי ישראל. לאחר עזיבתם נהרסו בתי הכפר על מנת שתושביו לא יוכלו לחזור. גם לאחר עזיבתם המשיכו אנשי הכפר לקבור בו את מתיהם עד שהונחו על ידי רשויות המדינה להפסיק מנהג זה.
טריו סונאטה
טריו סונאטה (trio sonata) היא צורה מוזיקלית שהייתה פופולרית ביותר בסוף המאה ה-17 ובמאה ה-18.
לנגינת שני הקווים העליונים היה מקובל להשתמש בשני כינורות, אך יצירות רבות בז'אנר נכתבו להרכבים הכוללים כלי סופרן אחרים כמו חליל, חלילית ואבוב, בקומבינציות שונות.
הטריו סונאטות של יוהאן סבסטיאן באך לעוגב (525-530 ברשימת יצירותיו) מאגדות את כל שלושת התפקידים בכלי אחד. מצב טיפוסי הוא, שיד ימין, יד שמאל והדוושות מבצעות כל אחת תפקיד שונה, ובכך יוצרות אותו מרקם כמו בשלישיית כלים. מסיבות מובנות, שש השלישיות האלה מעובדות בימינו לארבעה נגנים. עוד חידוש של באך היה יצירת טריו סונאטות על פי כל הכללים, תוך שימוש בצ'מבלו קונצ'רטנטה (אובליגטו, כלומר מחייב) וכלי אחד לנגינת המלודיה, כלומר, שני נגנים בסך הכל. דוגמאות ידועות להרכב זה הן שש הסונאטות לצ'מבלו וכינור סולו (1014-1019 ברשימת יצירות באך (רי"ב), שלוש סונאטות לצ'מבלו וויולה דה גמבה (1027-1029 רי"ב) ושלוש הסונאטות לצ'מבלו וחליל צד (1030-1032 רי"ב).
רטטוי (סרט)
רטטוי (באנגלית: Ratatouille) הוא סרט קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר משנת 2007. הסרט עוסק בעכברוש קטן בשם רמי החולם להיות שף, ועוזר לעובד מסעדה כושל להיות שף מוצלח. הסרט נכתב ובוים על ידי בראד בירד. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
בהשראת הסרט הופק סרט קצר בשם "חברך העכברוש", אשר הופץ כבונוס למהדורות הביתיות שלו.
עלילת הסרט
הסרט מלווה את סיפורו של רמי, עכברוש בעל רגישות גבוהה לריחות וטעמים ותאווה גדולה להכנת מזון גורמה. רמי מתגורר בעליית גג באזור כפרי עם משפחתו המורחבת, המונהגת על ידי אביו. את כישרונו של רמי מנצלים העכברושים לאיתור רעלים במזון האשפתות שלהם. במהלך אחד מניסיונות הבישול שלו, נכנס רמי למטבח שמתחת לעליית הגג. בעלת הבית מגלה אותו וחושפת את מושבת העכברושים בעליית הגג. העכברושים נמלטים מהבית, ובמהלך המהומה רמי מאבד את עקבותיהם.
רמי מדמיין לצידו את השף גוסטו, בעל מסעדה מפורסמת, שנפטר משברון לב לאחר שהוסר ממנה כוכב איכות מסעדות, וזה מלווה אותו בעודו תועה במערכת הביבים. במהלך שיטוטיו מגלה רמי שהוא הגיע לפריז, היישר למטבח מסעדתו של גוסטו. רמי מועד ונופל לתוך המטבח, אך נמנע מלהימלט ממנו לפני שהוא מתקן מרק שקולקל בטעות על ידי לינגוויני, נער האשפות החדש של המסעדה. רמי נלכד ומשימת חיסולו מוטלת על לינגוויני, שעליו מוטל גם להכין מחדש את אותו מרק שזכה לשבחים.
רמי חושף בפני לינגוויני את יכולתם של העכברושים לתקשורת ברמה גבוהה ומודה שהוא זה שידע להכין את המרק. השניים מחליטים לשתף פעולה, כדי שלינגוויני ישמור על מקום עבודתו וכדי שרמי יוכל לעסוק בהכנת אוכל. יחד הם מגלים שרמי יכול להפעיל את איברי גופו של לינגוויני כמפעיל בובות בעזרת משיכה של קווצות שיער ראשו של לינגוויני. רמי מסתתר בכובע הטבחים של לינגוויני ומפעיל אותו בהצלחה כדי להכין את המרק.
השף בפועל של המסעדה, סקינר, זומם לנצל את שמו הטוב של גוסטו עד תום ולמכור מיני מזונות נחותים להכנה מהירה. תוכניותיו עומדות בפני סכנה משמתגלה לו שלינגוויני הוא בנו הלא ידוע של גוסטו והיורש החוקי שלו. רמי מגלה את האמת ומצליח להימלט מסקינר עם מסמך המוכיח את זכותו של לינגוויני. לינגוויני וקולט, שפית במסעדה המפתחת עמו קשר רומנטי, מפטרים את סקינר.
רמי מגלה מחדש את משפחתו בסמטאות פריז, אך מעדיף עליה את הגשמתו העצמית כטבח. חברי המושבה שלו לשעבר מתחילים להגיע אל המסעדה ורמי נאלץ לאפשר להם לגנוב מזון ממזווי המסעדה. המסעדה זוכה להצלחה גדולה בזכות בישוליו של רמי, בעוד לינגוויני, המבשל לכאורה, זוכה בכל התהילה. מבקר המסעדות הנחשב, אנטון אגו, שביקר בחריפות את שף גוסטו והביא לנפילתו, מחליט לבדוק מחדש את המסעדה, לאחר שנשמע ממנו שמסעדת גוסטו הפכה לפופולרית ברחבי פריז. המתח הגובר בין לינגוויני המודאג מהביקורת הקרבה ובין רמי המאוכזב מחוסר ההתייחסות לתרומתו ולאומנתו, מגיע לשיאו כשלינגוויני מוצא את העכברושים גונבים מהמזווה ומגרש אותם ואת רמי.
סקינר, שמאז פיטוריו עוקב אחרי לינגוויני וההצלחה התמוהה שלו, מצליח ללכוד את רמי וכולא אותו. בני משפחתו של רמי נחלצים לעזרתו ומשחררים אותו ורמי חוזר למסעדה, שם הוא מתפייס עם לינגוויני. לינגוויני מגלה לצוות המטבח את האמת על כישרון הבישול שלו ועל רמי, ואלו בתגובה נוטשים אותו ואת המטבח בו במקום. אביו של רמי, מתרשם מהתמדתו של בנו ומחליט לגייס את שבט העכברושים כולו כדי לסייע לרמי. העכברושים, בניצוח של רמי ובסיועה של קולט ששבה למטבח, מנהלים את המטבח ומכינים מנות לבאי המסעדה. לאנטון אגו, המבקש שיוכן לו מאכל מפתיע, מתקין רמי את גרסתו למאכל ירקות עממי בשם רטטוי. אגו נדהם מהשפעתה המופלאה של המנה עליו ודורש לראות את השף. דרישה שנענים לה רק לאחר שאחרון האורחים במסעדה עוזב אותה. אגו מנציח ומאשר בטור הביקורת שלו את אמירתו של גוסטו "כל אחד יכול לבשל" ומכריז על רמי כטבח הטוב ביותר בצרפת.
באפילוג מתגלה שהמסעדה נסגרה עקב ביקורת בריאות שגילתה בה עכברושים. אגו שפורש מעבודתו כמבקר, מממן פתיחת מסעדה המנוהלת על ידי קולט ולינגוויני. טבח המסעדה, רמי, ממשיך להכין מנות רטטוי לאגו הפוקד אותה. המסעדה עצמה משרתת אנשים ובחלק נוסף עכברושים המגיעים לסעוד ולהנות ממזון גורמה.
פרסים
הסרט זכה להצלחה רבה וזכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הנפשה לשנת 2007.
ב-2008 זכה בפרס אנני.
יתר על כן, במסגרת פרס אנני, רטטוי היה מועמד ל-13 פרסים, כולל פעמיים באפקטים המונפשים הטובים ביותר, ושלוש פעמים במשחק הקול הטוב ביותר בהפקת הנפשה עבור ג'נין גרופלו, איאן הולם ופאטון אוסוולט, ובו איאן הולם זכה בפרס. הסרט זכה בפרס הסרט המונפש הטוב מאגודות המרובות כולל מבקרי הקולנוע של שיקגו.
המפלגה הלאומית הבריטית
המפלגה הלאומית הבריטית (באנגלית: British National Party או BNP) היא מפלגת ימין לאומי בריטית.
פעילות
המפלגה הוקמה על ידי ג'ון טינדל (John Tyndall) ב-1982 תוך מיזוג מספר מפלגות פוליטיות והונהגה על ידי ניק גריפין מ-1999 ועד 2014.
BNP היא בעלת מדיניות בולטת נגד מהגרים לבריטניה וקוראת לפינוי עם פיצוי למהגרים אשר יחזרו לארץ מולדתם. לפי המפלגה, חסימת הגירה תוביל לחיסכון של בניית דירות באזורים ירוקים. המפלגה מתנגדת לנישואים חד מיניים וללהט"ב ולטענתה בריטניה צריכה לחזור למסגרת המשפחה המסורתית. המפלגה תומכת בעונש מוות, אירוסקפטיות, ביטוח בריאות בחינם לכל אזרחי בריטניה, אנטי-גלובליזציה ולאומיות לבנה. המפלגה מתנגדת לבניית מסגדים חדשים במדינה ולכל סוג של תעודת זהות ביומטרית. פרשנים פוליטיים טוענים כי המפלגה היא פשיסטית (או נאו-פשיסטית) ואנטישמית - אך המפלגה מכחישה זאת. אפילו גורמים שמרניים כמו למשל ראש הממשלה דייוויד קמרון ביקרו את המפלגה. כיום המפלגה מתנערת מן הדימוי האנטישמי שדבק בה ובין מועמדיה יש אשה יהודייה - פטרישה ריצ'רדסון.
ביולי 2014 פרש גריפין מתפקידו והוחלף על ידי אדם ווקר (Adam Walker), מורה לשעבר אשר נאסר עליו ללמד שוב בבריטניה לצמיתות לאחר שהורשע באשמת שימוש במחשבי בית ספר לשם צריכת חומר גזעני.
נכון לינואר 2015, במפלגה חברים כ-500 חברים (לעומת 4,220 חברים בדצמבר 2013). למעשה, אין למפלגה כוח - למפלגה אין נציגים כלל בפרלמנט האירופי, אספת לונדון או בבית הנבחרים הבריטי. למפלגה 2 מושבים בלבד ברשויות המוניציפליות (מתוך 21,871 נציגים בכל בריטניה). לטענת אנשי המפלגה, נמנע ממנה להתמודד באופן דמוקרטי בשל רדיפות השלטונות.
הצבא הרומי בתקופת הקיסרות המוקדמת
הצבא הרומי בתקופת הקיסרות היווה את בסיס כוחם הפוליטי של קיסרי רומא. מקורו בארגון מחדש של הצבא הרומי שנעשה לאחר ניצחונו של אוגוסטוס בקרב אקטיום. בניגוד לצבא הרומי בתקופת הרפובליקה הצבא בתקופת הקיסרות היה צבא מקצועי שישב דרך קבע בפרובינקיות.
עם תום מלחמת האזרחים וניצחונו של אוגוסטוס על מרקוס אנטוניוס, אוגוסטוס פנה לארגון מחדש של הצבא. מתוך 60 הלגיונות ששירתו, רק 28 נשארו לשרת כצבא הסדיר, בעוד שהשאר שוחררו. הצבא נשבע שבועת אמונים לפרינקפס, ושדרות הפיקוד הופקדו תמיד בידי בני משפחתו של אוגוסטוס. בכך הפך אוגוסטוס את הצבא לאלמנט שמרני התומך במשטר, ומנע אפשרות שמצביאים פופולריים ינצלו את כוחם הצבאי, לשם ניסיון הפיכה כנגד השלטון, כפי שקרה מספר פעמים בימי הרפובליקה.
מלבד העובדה שהצבא היה כפוף למרות הקיסר, ושהחיילים בדרגות הזוטרות היו מתנדבים שראו בשירותם קריירה, הצבא הרומי בקיסרות היה ממשיכו של הצבא הרפובליקני, בתקופה שאחרי הרפורמות של גאיוס מריוס. אולם ההבדל הגדול הוא שעידן הכיבושים של שטחים חדשים הסתיים במידה רבה, בשלהי תקופת שלטונו של אוגוסטוס. לאחר מותו כמעט שלא נכבשו פרובינקיות חדשות. הצבא החל להתרכז בעיקר בשמירה על הקיים, בין אם בדיכוי מרידות של העמים הכבושים, ובין אם בקיום מסעות עונשין, כנגד הברברים שהעזו לחדור לשטחה של האימפריה.
לעובדה שהצבא בפרובינקיות הוצב ליד ערים, הייתה השפעה חשובה על תהליך הרומניזציה של האוכלוסייה המקומית. רבים מהלגיונרים בחרו להישאר בפרובינקיה עם שחרורם, ולהתחתן עם בנות המקום, ורבים מן המקומיים הועסקו בחיילות העזר ובכך ספגו את תרבותה של רומא. אולם לא תמיד הדבר היה כך, ויש מקומות שמחנות הלגיונות עוררו התמרמרות בקרב האוכלוסייה המקומית, והביאה אותה למרוד כנגד כוחה של רומא.
ההיסטוריון דיו קסיוס מצטט נאום של הקיסר מרקוס אורליוס בפני חייליו בשנת 175, בו הוא מתייחס לחייליו של המורד אבידיוס קסיוס - "קיליקיים, סורים, יהודים ומצרים". ייתכן ואזכור זה מלמד על כך שבתקופה זו יהודים עדיין שרתו לעיתים בצבאות הרומיים.
הערות שוליים
Esercito romano (evoluzione strutturale)
יחסי דנמרק–קמבודיה
יחסי דנמרק–קמבודיה הם היחסים הדו-צדדיים של קמבודיה ודנמרק. קמבודיה מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה. דנמרק מיוצגת בקמבודיה, דרך שגרירותה בבנגקוק, תאילנד.
היסטוריה
בשנת 1997 חתמו דנמרק וקמבודיה על הסכם על שיתוף פעולה בפיתוח בתחומי הסביבה ומשאבי הטבע. בשנת 2001 נערכו בפנום פן ההתייעצויות הטכניות הדו-צדדיות הראשונות בנושא שיתוף הפעולה ונחתם הסכם ליישום תוכנית לתמיכה סביבתית בת חמש שנים עם תקציב רשמי לסיוע בפיתוח (ODA) הכולל למעלה מ-240 מיליון כתר דני. ב-3 בספטמבר 2002 הקימה דנמרק נציגות דיפלומטית בפנום פן.
בשנת 2011 החליטה ממשלת דנמרק להחליף את ה-ODA שלה לאסיה במשך תקופה של שנתיים. כתוצאה מכך, הנציגות בפנום פן נסגרה ביוני 2013.
סיוע לקמבודיה
סיוע דני בפיתוח לקמבודיה כולל מספר מאמצים שביצעו כמה ארגונים דנים.
DanChurchAid (DCA) פעיל בקמבודיה עם פרויקטים שמבקשים לחזק את זכויות הנשים, גישה לציבור למידע, ביטחון תזונתי ומניעת רעב, זכויות קרקע והתאמות לשינויים באקלים.
בסך הכל 90 מיליון כתר דני ניתנו לקמבודיה, בין 1992 ל-2009.
זריחה
זריחה היא הרגע שבו ניצוץ אור ראשון של השמש עולה מעל האופק במזרח. אין לטעות בין זריחה לבין דמדומי השחר שהם (לפי הגדרות משתנות) נקודת הזמן שבה השמים מתחילים להאיר, זמן מה לפני שהשמש עצמה מופיעה. מכיוון שפיזור האור גורם לשמש להיראות גם לאחר שהיא שוקעת באופק וגם לפני זריחתה, הן השקיעה והן הזריחה הן למעשה אשליות אופטיות.
מהלך השמש מערבה נובע מסיבוב כדור הארץ סביב צירו מזרחה. אשליה זו היא כל כך משכנעת שמרבית התרבויות פיתחו מיתולוגיות ודתות סביב המודל הגאוצנטרי. אפקט זה מורגש גם על ידי לוויינים החגים סביב כדור הארץ בעת שהם חוצים בקרבת הקטבים.
מכיוון שהזריחה והשקיעה מחושבים מהרגע שהקצה העליון של השמש מפציע מהאופק בזריחה ועד הרגע שבו הקצה השני נעלם לחלוטין בעת השקיעה, ולא לפי המועד שבו עולה באופק (או יורד) מרכז השמש, הדבר מגדיל במעט את אורכו של היום על חשבון הלילה. בחצי הכדור הצפוני, זריחת השמש המאוחרת ביותר איננה ביום ההיפוך החורפי (היום הקצר בשנה) החל ב-21 בדצמבר, אלא בתחילת ינואר. באופן דומה, זריחת השמש המוקדמת ביותר איננה ב-21 ביוני (יום ההיפוך הקיצי) אלא בתחילת יוני. במשך שבוע או שבועיים המקיפים את שני ההיפוכים, הן הזריחה והן השקיעה מתאחרים מדי יום.
גם בקו המשווה מוזזים הזריחה והשקיעה בכמה דקות קדימה ואחורה במהלך השנה, ביחד עם "הצהריים השמשיים". אפקט זה משורטט על ידי אָנָלֶמה (תרשים בצורת הספרה שמונה המצביע על מיקומה של השמש ברקיע בשעה קבועה בכל יום של השנה).
צבע השמים בעת הזריחה והשקיעה מוסבר באמצעות תופעה המכונה פיזור ריילי.
באמנות ובספרות מסמלת הזריחה תקווה חדשה והתחלה חדשה.
לוחות השנה של מצרים העתיקה, הנוצרים בימי הביניים, וכנראה גם לוח השנה במגילות קומראן, התחילו את היממה בזריחה.
לזריחה כמו גם לשקיעה חשיבות רבה בניווט אסטרונומי. ניתן לחשב את שגיאת המצפן בעזרת חישוב הכיוון האמיתי של הזריחה (אמפליטוד) והשוואתו לכיוון שמראה המצפן, ההבדל שמתקבל הוא שגיאת המצפן. לצורך החישובים דרושים רק דקלינציית השמש באותו רגע, קו הרוחב וטבלה הנקראת טבלת אמפליטודה של השמש.
צבעי הזריחה
צבע השמים, אם בזמן זריחת השמש ואם בצהרי היום, הוא תוצאה של פיזור קרני השמש מחלקיקי החומר המרכיבים את האטמוספירה. פיזור זה נקרא פיזור ריילי, והוא נעשה משמעותי ככל שאורך הגל של הקרינה המתפזרת קצר יותר, כלומר קרניים הנוטות לצבע הכחול יבלטו יותר כאשר מתרחש פיזור ריילי. זוהי הסיבה לצבע הכחול של השמים במשך היום. לעומת זאת, הפיזור של קרני האור הנוטות לאדום (בעלות אורך גל גדול ומשרעת גבוהה), חלש יותר. בזמן זריחת השמש, הדרך שקרני האור צריכות לעבור בתוך אטמוספירה, כדי להגיע לצופה, מתארכת ככל שהזריחה מתקדמת. הקרניים בעלות הסיכוי הגדול ביותר להגיע לצופה ללא פיזור הן הקרניים בעלות אורך גל גדול ולכן צבע הזריחה נוטים לאדום. אורך גל גדול מאפשר לגל האור לעקוף את החלקיקים הרבים הנמצאים בחתך האטמוספירה הגדול הקיים בזמן שקיעה, וכן לעקוף את הגזים והאבק המצטבר על פני כדור הארץ. ככל שיש יותר גזים ואבק על פני כדור הארץ, כך צבעי הזריחה יהיו בגוונים יותר חזקים של אדום, זו גם הסיבה שמעל פני הים צבעי הזריחה בגוונים חזקים יותר של אדום. צבעה האמיתי של השמש לבן, אך בעקבות פיזור ריילי בצפייה מתוך כדור הארץ מתקבל הצבע צהוב. בזמן הזריחה יש פיזור יותר גדול, ולכן השמש נוטה טיפה אל גוני הכתום והאדום.
גם למשרעת יש השפעה על התופעה. ככל שמשרעת גל האור גדולה יותר, כך גוני הצבע יהיו חזקים יותר. למשל, גל אור אדום עם משרעת גדולה יראה כגוון אדום חזק, לעומת גל אור אדום עם משרעת קטנה שיראה גוון אור אדום חלש.
זריחת הארץ
המונח "זריחה" משמש גם לתאר את זריחת כדור הארץ כפי שהיא נראית על פני הירח.
משבר החוב האירופי
רקע
החל מסוף שנת 2009 התפתחו חששות ממשבר חוב ממשלתי בקרב משקיעים שמרניים מבחינה פיסקאלית. חברות גוש האירו לגביהן התבססו החששות היו יוון, אירלנד, איטליה, ספרד ופורטוגל (המכונות לעיתים קרובות, בהקשר זה, בראשי התיבות PIIGS). איסלנד, המדינה שספגה את ההשפעה הקשה ביותר מהמשבר הכלכלי העולמי ב-2008 כאשר כלל מערכת הבנקאות הבינלאומית שלה קרסה, הושפעה פחות ממשבר החוב האירופי, משום שבשונה מהמדינות האחרות, ממשלתה לא יכלה להתערב מלכתחילה במצב הבנקים כדי לחלצם.
המשבר
המצב נהיה מתוח במיוחד בתחילת שנת 2010. באיחוד האירופי, במיוחד במדינות בהן החוב הממשלתי גדל באופן חד על רקע הניסיונות לחלץ את הבנקים בהן, החל משבר אמון עם התרחבות מרווחי האשראי על האיגרות חוב, ועם התייקרות ביטוח הסיכון על החלפי חדלות פירעון (CDS) בין אותן המדינות לבין מדינות אחרות מהאיחוד, ובמיוחד גרמניה. החששות בשל גירעונות ממשלתיים ורמות חוב עולות ברחבי העולם, יחד עם גל הורדות דירוג לחובות הממשלתיים של מדינות האיחוד האירופי, יצרו בהלה בשווקים הפיננסיים. משבר החוב התרכז ב-2010 בעיקר באירועים שאירעו ביוון, שעלויות מימון החוב הממשלתי שלה גדלו.
זהו המשבר הראשון באיחוד האירופי מאז הקמתו בשנת 1999. העליות בחוב הממשלתי התבטאו אמנם בעיקר רק במדינות ספורות מהאיחוד האירופי, אך הן הפכו לבעיה של גוש האירו כולו, מה שיצר חששות להיווצרות משבר אמון בעולם הפיננסי כולו. ההיסטוריון הכלכלי ניל פרגוסון כתב ב-2010 כי "משבר החוב הממשלתי שמתחולל... הוא משבר פיסקאלי של העולם המערבי".
צעדי מנע
ב-2 במאי 2010 הסכימו מדינות האיחוד האירופי וקרן המטבע הבינלאומית להעניק הלוואה בסך 110 מיליארד אירו ליוון, בתמורה לכך שתנהיג תוכנית צנע מחמירה. ב-9 במאי 2010 גיבשו שרי האוצר של אירופה "חבילת הצלה" מקיפה בסך 750 מיליארד אירו (בעת ההסכמה קרוב לטריליון אירו) במטרה להבטיח יציבות פיננסית ברחבי אירופה באמצעות יצירת קרן החילוץ האירופית (EFSF). כמו כן סופקה "חבילת הצלה" שכללה סך 85 מיליארד אירו לאירלנד בנובמבר 2010, הוענק סיוע בפירעון חובותיה של פורטוגל בסך 78 מיליארד אירו במאי 2011, ובוצעו פעולות להתמודדות עם המשבר המתמשך ביוון, בספרד ובמדינות נוספות.
במאי 2011 עלה המשבר מחדש לפני השטח, בעיקר בהקשר של מדינות ה-PIIGS ובמיוחד מימון החוב הציבורי של יוון. העם היווני דחה ברובו את גזירות הצנע שהוטלו עליו, והביע את חוסר הרצון שלו באמצעות הפגנות רחוב אלימות. בשלהי יוני 2011 קיבלה ממשלת יוון תוכנית צנע חדשה, ומנהיגי האיחוד האירופי התחייבו לספק משאבים לתמיכה במדינה.
בחודש אוקטובר 2011 הגיעו מנהיגי גוש האירו להסכם בבריסל, שבמסגרתו הוחלט על חבילת צעדי מנע, ובכללם הצעה למחוק 50% מהחוב היווני, הגדלת קרן החילוץ האירופית לטריליון יורו, היוון מחדש של הבנקים באירופה, הרחבת תחומי התפקיד של קרן המטבע הבינלאומית, והתחייבות מצד איטליה להגביר את מאמציה לצמצום החוב.
התוכנית למימון מחודש ארוך טווח (LTRO)
בסוף 2011 ובתחילת 2012, במסגרת תוכנית למימון מחודש ארוך טווח (LTRO), הזרים הבנק המרכזי האירופי למעלה מטריליון אירו לבנקים ברחבי אירופה בריבית נמוכה של 1% כהלוואה לשלוש שנים. הבנקים מצידם ניצלו את הכסף כדי לקנות איגרות חוב ממשלתיות, והפעולה הורידה את התשואות על אג"ח של ספרד ואיטליה, שנסקו קודם לכן לגבהים, וסיכנו את יכולתן של ממשלות מדינות אלו ללוות כספים נוספים. למשך כמה חודשים הפעולה תרמה להתאוששות בשוק, אך באמצע 2012 שב המשבר לשיאו, בעקבות החרפת משבר החוב היווני, אחרי בחירות ללא הכרעה שהתקיימו במדינה, וכן אחרי שספרד נזקקה לחבילת חילוץ בסך מאה מיליארד אירו שהופנו לשמירת יציבות הבנקים שלה.
היחלצות אירלנד מהמשבר
בשנת 2008 הייתה אירלנד, כמו חברותיה בקבוצת PIGS, נתונה בחובות חיצוניים גבוהים ובקשיים קשיים להחזרתן. כחלק מהמשבר זינקה האבטלה באירלנד ל-14.8%, התמ״ג צנח בכ-15%, הגרעון עמד על 32%, הבורסה צנחה לשפל של 1,987 נקודות והציבור איבד לחלוטין את אמונו במערכת הבנקאות במדינה. במקביל הועלתה הצעה לסלק את אירלנד מגוש היורו " כגדיעת איבר אחד להצלת כל הגוף״.
למרות זאת אירלנד נחלצה לחלוטין מהמשבר כבר בשנת 2015, בעוד חברותיה בקבוצת PIGS נותרו בו. אותה שנה זינק שיעור הצמיחה באירלנד ב-7.8% ונותר במגמת עליה. בשנת 2016 ירד שיעור הגרעון באירלנד ל-0.9% (לעומת 32% בשיאו של המשבר).
בין ההסברים להיחלצות אירלנד מהמשבר בניגוד לחברותיה בקבוצת PIGS מנומק במאפיינים הייחודיים של הכלכלה האירית; רגולציה מקלה (אירלנד מדורגת במקום הראשון באיחוד האירופי על פי מדד החופש הכלכלי של מכון 'הֶרייטֶג'), מיסוי נמוך (בייחוד לחברות התורמות לצמיחה הכלכלית), מדיניות מיסים פשוטה (לפי הבנק העולמי דורגה אירלנד במקום 5 בקלות תשלום המיסים), שיעור הוצאה ממשלתית נמוך (על פי ה-OECD אירלנד מוקמה במקום ה-3 באיחוד האירופי בשיעור הוצאה ממשלתית נמוך), חוקי עבודה מקלים וסיוע ממשלתי לחברות היי-טק וחברות הזנק (קרן המטבע הבין-לאומית דרגה את אירלנד במקום הראשון כמדינה הידידותית לחברות הזנק), העדר שחיתות שלטונית, שמירה על קניין רוחני ומערכת משפט יעילה ( אירלנד מדורגת במקום ה-3 בעולם בשמירה על זכויות הקניין וביישוב סכסוכים בתחום העסקי).
מינסוטה טווינס
מינסוטה טווינס (באנגלית: Minnesota Twins) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר מיניאפוליס, שבמינסוטה. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של האמריקן ליג.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה ב-1901 בוושינגטון והייתה אחת משמונה הקבוצות שייסדו את האמריקן ליג. בזמן שהותה בוושינגטון כונתה הקבוצה וושינגטון סנטורס, ולמרות מספר שנים טובות כולל זכייה בוורלד סיריס ב-1924, היו השגי הקבוצה דלים יחסית, והיא הייתה מושא ללעג על רקע כישלונותיה. עד שעברה למינסוטה סיימה הקבוצה במאזן חיובי רק 16 פעמים מתוך 60 עונות.
ב-1960 הגיעו בעלי הקבוצה לסיכום על מעבר למינסוטה, לאחר משא ומתן מול הליגה אושר ההסכם, ונקבע שהקבוצה תוכל לעבור ולזקוף לזכותה את השגי העבר, ובמקביל תוקם קבוצה חדשה בוושינגטון שתישא את השם וושינגטון סנטורס. ב-1961 יצא לפועל המעבר למינסוטה. שם הקבוצה נבחר להיות מינסוטה טווינס, ובכך היא הייתה הקבוצה הראשונה בתולדות הליגה שנשאה שם של מדינה ולא שם של עיר ספציפית, זאת מתוך תקווה שבכך תגדיל את מאגר האוהדים שלה. גם הכינוי "טווינס" (תאומים) נבחר על רקע הרצון לגרום להזדהות אוהדים מכלל מטרופולין "ערי התאומים" הכולל את מיניאפוליס וסיינט פול.
אצטדיון
בין 1982 ל-2010 שיחקה הקבוצה ביוברט האמפרי מטרודום (או בקיצור המטרודום), אצטדיון מקורה בו משחקת גם קבוצת הפוטבול מינסוטה ויקינגס, האצטדיון נתן לקבוצה יתרון ביתי מובהק, הן בשל רעש הקהל המועצם בחלל הסגור, והן בשל ייחודיות המגרש. אף על פי כן, האצטדיון אינו ידידותי לקהל מבחינת תנאי צפייה שכן נבנה כאצטדיון פוטבול רב שימושי שניתן להתאימו גם למשחק בייסבול. לאור תזרים ההכנסות הנמוך, הצליחו בעלי הקבוצה לשכנע את מחוקקי מדינת מינסוטה לאשר לקבוצה בניית אצטדיון חדש, הטארגט פילד, בן כ-40,000 מקומות, אשר נפתח רשמית ב-12 באפריל 2010. על אף מזג האוויר הבעייתי באזור צפוני בו הוא שוכן, האצטדיון. אינו מצויד בגג הניתן לסגירה. עלותו של הקמת האצטדיון החדש הגיעה ל-555 מיליון דולרים ובו 38,544 מקומות (נכון ל-2019).
כנסיית גבירתנו של הניצחון
כנסיית גבירתנו של הניצחון (באנגלית: Church of Our Lady of Victory) היא הכנסייה העתיקה ביותר בוולטה בירת מלטה. היא שוכנת בקצהו הדרום-מערבי של רחוב הסוחרים (Triq il-Merkanti), סמוך לחומת היבשה של העיר.
אבן הפינה לכנסייה, שהחלה את דרכה כקפלה, הונחה ב-28 במרץ 1566, כחצי שנה לאחר שהאבירים ההוספיטלרים הצליחו להדוף את המצור הגדול על מלטה, ששמו העות'מאנים על האי בשנת 1565. שמה של הכנסייה נבחר לרגל הניצחון. הקפלה שימשה את אבירי המסדר עד שבניית קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בעיר הושלמה ב-1577. הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט נקבר בכנסייה זו ב-1568, ושרידיו הועברו אל הקתדרלה כשזו הושלמה. הכנסייה עוצבה מחדש לקראת סוף המאה ה-17 ושוב באמצע המאה ה-18.
הפסטה (Festa) של גבירתנו של הניצחון נחגגת בכל שנה ב-8 בספטמבר, יום הולדתה של הבתולה.
לאבד עניין בזמן
לאבד עניין בזמן הוא אלבומו השני של הזמר-יוצר הישראלי עידן חביב, שיצא ב-אוגוסט 2013. סינגל הבכורה "עכשיו או לעולם" הושמע רבות בכל תחנות הרדיו בישראל ואף הגיע אל המקום ה-19 במצעד השנתי של גלגלצ. האלבום עצמו, פחות משנתיים לאחר צאתו, זכה במעמד "אלבום זהב".
טלעד
טלעד אולפני ירושלים בע"מ היא חברת הפקות ישראלית. החברה מוכרת לציבור בעיקר מתקופתה כאחת משלוש הזכייניות של ערוץ 2, יחד עם "קשת" ו"רשת", כשטלעד שידרה ביום השידורים הראשון של הערוץ. כיום החברה מפעילה את הערוצים yes ישראלי בשיתוף עם yes,, הופ! ילדות ישראלית, ערוץ ההיסטוריה, ערוץ 24 וערוץ מוזיקה il בשיתוף עם אקו"ם.
בעלת 100% המניות בטלעד היא חברת NMC United הנמצאת בשליטתה המלאה של חברת יונייטד קינג אחזקות מבעלי הסינמה סיטי מפיקי ומפיצי סרטים ישראלים וזרים.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנות השישים כחברת הפקה קטנה בירושלים בשם "עידן" וסיפקה שירותים לערוץ הראשון ולתחנות טלוויזיה ברחבי העולם. בשנת 1973 הפכה "עידן" לשותפות עם חברת ההשקעות של בנק דיסקונט, והחברה החדשה נקראה טלעד (טלוויזיה - עידן - דיסקונט).
זכיינית בערוץ 2
בסוף שנות ה-70 התעניינה טלעד בהקמת ערוץ טלוויזיה מסחרי בישראל. בתחילת שנות ה-90, עם יציאת המכרז להפעלת ערוץ 2, זכתה "טלעד" בחלקו, ואף הייתה הזכיינית הראשונה לשדר ביום פתיחת שידורי הערוץ ב-4 בנובמבר 1993. כזכיינית ערוץ 2, הפיקה טלעד מספר סדרות טלוויזיה ישראליות בולטות, בהן: "החמישייה הקאמרית", "הקומדי סטור", "החרצופים", "פלורנטין", "החיים זה לא הכל" ו"עובדה" עם אילנה דיין. הקריסה של טלעד החלה ב-2000 שנבעו מתוצאה של שני ימי שידור בשבוע בלבד וירידה במדרוג. לשיא השפל הגיעה טלעד במה שנודע כמסך המפוצל.
מאוחר יותר במהלך שנות התשעים המאוחרות רכשה טלעד את זכויות השידור הבלעדיות של ערוצי טלוויזיה המשודרים בלוויין ובכבלים, בהם: ערוץ ההיסטוריה,, ערוץ ביוגרפיה וערוץ MGM.
בראש החברה עמד עד שנת 2004 עוזי פלד. החליפה אותו בתפקיד המנכ"ל דורית ענבר, אחריה רונדה אתר, אחריה דן תדמור וכיום עומדת בראש החברה פנינה אדרי.
בשנת 2005 הפסידה טלעד במכרזהשידור של ערוץ 2, שצומצם לשתי זכייניות, ובליל 29 באוקטובר 2005 הפסיקה לשדר בערוץ 2.
לאחר תקופת הזכיינות
טלעד היא בעלת מערכת הפקות רחבה והפיקה מספר רב של תוכניות, חלקן איכותיות וזוכות פרסים: מעל 10,000 שעות שידור (בכל הז'אנרים) והתמחות בהפקת אלפי פרסומות ומאות תוכניות ספיישל בקנה מידה גדול (קונצרטים, טקסי הענקת פרסים, אירועים, מבצעי התרמה). טלעד גם סיפקה שירותים לאירועים גדולים לרשתות טלוויזיה מובילות בעולם.
בשנת 2000 התרחבה טלעד ונכנסה לפעילות של שידור רב-ערוצי בכבלים ובלוויין ומאז, היא מפיקה החברה 8 ערוצים:, ערוץ ביוגרפיה (bio), ערוץ MGM, MGM HD, ערוץ ההיסטוריה, ערוץ ההיסטוריה HD ושלושה ערוצי MGM בינלאומיים, המופצים ללמעלה מ-100 מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2008 טלעד השיקה את ערוץ SHE הפונה לנשים. טלעד הייתה גם בעליו של אתר הספורט ONE.
ב-30 באוקטובר 2011 הודיעה NMC United על כך שהיא רוכשת את טלעד.
בינואר 2019 החברה רכשה את ערוץ 24. כמו כן רישיון הערוץ שונה להגדרה של ערוץ מסחרי זעיר, דבר האומר כי הערוץ לא מחויב עוד לשדר רק מוזיקה, ובין היתר משדר הערוץ סדרות וסרטים.
ב-3 באוגוסט 2020 טלעד, בשיתוף עם אקו"ם, השיקה ערוץ מוזיקה חדש בכל הפלטפורמות, "מוזיקה il", שמשדר תוכני מוזיקה ישראליים. הערוץ הוקם כחלק ממאמץ ששותפים לו גורמים רבים במציאת פתרונות לסייע לאומנים בתקופת משבר הקורונה, שכוללים שידור תכנים ישראליים במטרה להגביר את התמלוגים עבור היוצרים.
ולגה
{{פירושונים|
כלי רכב
}}
רגארד
דרדן אליו (באלבנית: Dardan Aliu; נולד ב-23 ביולי 1993), הידוע בשם הבמה רגארד (באנגלית: Regard), ובשם הבמה הקודם די ג'יי רגארד (באנגלית: DJ Regard), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי קוסובואי-אלבני. הסינגל שלו מ-2019, "Ride It", הוא רמיקס לשיר של ג'יי שון מ-2008, שנהיה סנסציה ויראלית באמצעות TikTok, ומאז זכה להצלחה בין-לאומית.
חייו וקריירה
רגארד נולד ב-23 ביולי 1993 למשפחה אלבנית בעיר פריז'י, סרביה ומונטנגרו (כיום, חלק מקוסובו). רגארד הוציא גרסת כיסוי בסגנון האוס, לשיר "Ride It" של ג'יי שון. גרסת הכיסוי קיבל למעלה מ-4.1 מיליון צפיות בטיקטוק. די ג'יי רגארד הוחתם בחברת התקליטים מיניסטרי אוף סאונד, וגרסת הכיסוי יצא רשמית ביולי 2019. הסינגל עמד בראש טבלת הוויראלים של ספוטיפיי בארצות הברית, ובסופו של דבר הושמע מעל מיליון פעם בספוטיפיי. בסוף אוגוסט 2019, השיר הושמעו יותר מ-2.4 מיליון פעמים בארצות הברית ונכנס למצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד במקום ה-21. הסינגל זכה להשמעה רבות גם בבריטניה, ביניהם ב-BBC Radio 1, ב-BBC Asian Network, ב-Kiss וב-Hits Radio. בסופו של דבר, גרסת הכיסוי הגיעה למקום הראשון באירלנד, למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום השלישי באוסטרליה. ראש השותפויות המוזיקליות ב-TikTok Europe הדגיש את ההצלחה של רגארד כ-"דוגמה מצוינת לאיך TikTok יכול לתמוך באמנים על ידי מתן פלטפורמה לקידום שיריהם לקהל עולמי." רגארד אף ניגן בתוכניות מיוחדת לכבוד הסילבסטר עם ג'יי שון, של Top of the Pops, ב-30 בדצמבר 2019.
בריאיון למגזין Headliner, רגארד אמר כי גרסת הכיסוי של 'Ride It' הגיע אליו כשהיה שיכור: "הייתי שיכור מאוד וחזרתי לדירה שלי מההופעה שלי, והאזנתי לשיר של ג'יי שון. החריקות בראשי ממערכת הקול בהופעה שלי הפכה את השילוב המושלם להכנת הגרסה! ברגע שהגעתי הביתה התחלתי לגבש את הרעיון הבסיסי עבור הרמיקס של 'Ride It'."
בהמשך, שיתף פעולה עם הזמרת הבריטית, ריי, והוציא את הסינגל "Secrets" ב-23 באפריל 2020. הסינגל, בשיאו הגיע לשיא בתוך למקום ה-6 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי, וזכה באלבום זהב בבריטניה ובאוסטרליה. מאוחר ביותר באותה שנה, הוציא גרסת כיסוי, בשיתוף פעולה עם דימיטרי וגאס ולייק מייק, לשיר "Say My Name".
ב-16 באפריל 2021, הוציא, בשיתוף פעולה עם טייט מקריי וטרוי סיון, את השיר "You". השיר, בשיאו, הגיע למקום ה-3 בניו זילנד ולמקום ה-4 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
Sybase
חברת Sybase היא חברת תוכנה, הממוקדת בניהול וניוד מידע.
התחום העיקרי בו עוסקת חברת Sybase הוא מסדי הנתונים. החברה מתמקדת במחסני נתונים לנפחים שונים, טכנולוגיות סנכרון מידע וטכנולוגיות לשינוע ואבטחה בעולם הנייד. מסד הנתונים שיצרה החברה נקרא Sybase SQL Server ומאוחר יותר שונה שמו ל (Adaptive Server Enterprise(ASE והוא שנחשב למוצר הדגל החברה. בנוסף לו, לחברה מוצרי תוכנה בתחומים נוספים: כלי פיתוח ותווכה.
החברה מיוצגת בישראל על ידי נס טכנולוגיות ("נס א.ט.").
היסטוריה
Sybase הוקמה תחת השם Systemware בשנת 1984 על ידי מארק הופמן (Mark Hoffman) ובוב אפשטיין (Bob Epstein) בביתו של אפשטיין בעיר ברקלי שבקליפורניה. בשנת 1988 חשפה ענקית התוכנה מיקרוסופט הסכם שנחתם בינה לבין Sybase שנחתם בשנת 1986 ומעניק למיקרוסופט זכויות לתוכנת מסד הנתונים של Sybase למערכת ההפעלה OS/2, הסכם זה הוביל לשחרור הגרסה הראשונה של Microsoft SQL Server. ב-1993 הופסק שיתוף הפעולה בין שתי החברות וקוד המקור של הגרסאות המיועדות למערכת ההפעלה Microsoft Windows נקנה מ-Sybase על ידי מיקרוסופט.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה החברה אחת מארבע החברות המובילות בתחום של מסדי נתונים יחסיים תחת מערכת ההפעלה UNIX. שימוש רב במיוחד במסד הנתונים שלה נעשה בחברות בסקטור הפיננסי. בסוף שנות ה-90 ובתחילת המאה ה-21 מתוך ארבע החברות שהובילו את שוק מסדי הנתונים, שמרה רק חברת Oracle על מעמדה כמובילה. חברת Informix נרכשה על ידי י.ב.מ, מסד הנתונים אינגרס נרכש על ידי חברת CA ובהיעדר מספיק הכנסות הפך למסד נתונים של קוד פתוח, ול-Sybase אין כמעט התקנות חדשות בשוק הארגוני.
במחצית השנייה של שנות ה-90 רכשה חברת Sybase את חברת PowerBuilder, שעוד קודם לכן הייתה שותפה עסקית שלה. המוצר המרכזי של חברת PowerBuilder הוא כלי פיתוח לשרת-לקוח, שהיה כלי מוביל באמצע שנות ה-90, בהן שלטה התפיסה של לקוח עשיר.
לאחר איבוד מעמדה כמובילה בשוק מסדי הנתונים הארגוני, רכשה החברה את חברת Watcom, שהמוצר המרכזי שלה היה מסד נתונים איכותי לשוק המערכות האישיות והקטנות. מסד נתונים זה הצורך משאבים מועטים, הווה בסיס ל Sybase I Anywhere שהושק בשנת 2000 ולהפיכת החברה ליצרן מוביל בשוק מסדי הנתונים הניידים.
בשנת 2010 רכשה חברת SAP את חברת Sybase.
שרה בריי
מיק ורסנט (נולדה ב-9 בספטמבר 1966), ידועה בשם הבמה שלה שרה בריי, היא זמרת לוקסמבורגית.
קריירה
בשנת 1974, החלה לנגן בחצוצרה במסעדה. בגיל 19, כשעבדה בבנק המרכזי של לוקסמבורג, פגשה את פטריק היפרט. השניים הקימו צמד מוזיקלי בשם "SKARA BRAY", וב-1990, הוציאו את אלבומם הראשון, New Blue.
בשנת 1991, רשות השידור הלוקסמבורגית, הכריזה כי בריי נבחרה לייצג את המדינה באירוויזיון 1991, עם השיר "Un baiser volé". ב-4 במאי, היא ביצעה את השיר על בימת התחרות. בריי שובצה שביעית בסדר ההופעות, לפני שוודיה ואחרי אוסטריה. בתום ההצבעה, בריי הגיעה למקום ה-14 עם 29 נקודות.
Word of Mouf
Word of Mouf הוא אלבום הסטודיו השני של הראפר האמריקני לודאקריס. חברת התקליטים דף ג'אם החליטה להוציא את האלבום מוקדם מהצפוי, מאחר שעותקים פיראטיים מרצועות האלבום הודלפו לרשת ולאתרים פופולריים, כמו LimeWire. האלבום מכר למעלה מ־280,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, והגיע למקום ה-3 במצעד הבילבורד 200. האלבום הגיע למעמד פלטינה ×3 והוא האלבום הנמכר ביותר של לודאקריס, עם מכירות של למעלה מ־3,600,000 עותקים ברחבי ארצות הברית. מהאלבום יצאו 4 סינגלים, שכולם זכו להצלחה במצעד הבילבורד הוט 100. הוא היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר" בטקס גראמי ה-45, אך הפסיד ל-The Eminem Show של אמינם.
IGO
iGo היא תוכנת ניווט שפותחה על ידי החברת ההונגרית NNG LLC (לשעבר, "Nav N Go").
היסטוריה
חברת Nav N Go נוסדה בשנת 2004 על ידי דודי ורניק וקובי הלפרין, הבעלים של חברת "Gps&More", שהוקמה בשנת 2004. החברה מוכרת גם בשם iGO בזכות תוכנת הניווט שפיתחה, אשר משתמשת בטכנולוגיית תלת-ממד ומדמה דרכים, נתיבים ומבנים.
בעקבות רכישת NNG את חברת Topmap בשנת 2009, חברת מיפוי אירופאית, התאפשר לחברה לבצע התאמה של תוכנת הניווט iGO עבור משתמשים בארצות שונות, תוך שימוש ב-54 שפות שונות ומגוון גדול של מפות בכיסוי עולמי. נכון לשנת 2013, לחברת Gps&More סניפים באירופה, ארצות הברית, דרום אמריקה, סין, אוסטרליה, ישראל והונגריה.
iGoZIP
השירות נועד לענות על הצורך במיפוי "שטחים מתים" דוגמת יישובים שאינם מסומנים, שטחי טיולים, מדבריות וכולי. Gps & More Ltd מיפתה את שטח מדינת ישראל עד לכדי קנה מידה של מטר רבוע. פריסת המיקוד המעניקה לכל בית ולכל ריבוע מספר ייחודי ובכך היא מגשרת על פערי הניווט בין שטחים ממופים לשטחים מתים.
שותפויות
קונסולת קומודו (של סלקום) - הפקת גרסת iGo הכוללת שירות דיווחי תנועה ושילוביות מלאה בין תוכנת הניווט ויישומוני הקונסולה. בטר פלייס (מכונית חשמלית) - הפקת גרסת iGo המותאמת למערכת המולטימדיה של הרכבים החשמליים תוך יצירת שילוביות בין מחשב הרכב לתוכנת הניווט.
יחסי דנמרק–וייטנאם
יחסי דנמרק–וייטנאם הם יחסי החוץ בין דנמרק לווייטנאם. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בנובמבר 1971. ב-1 באפריל 1994 הקימה דנמרק שגרירות בהאנוי, ומאז 12 באוגוסט 2000 מחזיקה וייטנאם שגרירות בקופנהגן.
הגירה וייטנאמית
בדנמרק חיים כ-8,500 וייטנאמים. הם הושפעו מאוד ממלחמת וייטנאם.
אום חשיבה (בסיס)
בסיס אוּם חשיבָּה (שבו ישבה י"ב 545 (יחידת בקרת ל"א אווירית), ושחלקים שלו נודעו בשמות הקוד דבלה, בָּבֶל, נשר, ושנער) היה מכלול בסיסים (בהם מוצב פיקוד ושליטה, מתקן מעקב והתרעה אלקטרוני, ולוחמה אלקטרונית של צה"ל), שנבנה על הר אום חשיבה שבצפון־מערב חצי האי סיני. מכלול הבסיסים פעל בין השנים 1969–1979.
היסטוריה
הר אום חשיבה ניצב מצפון למבוא המערבי של מעבר הגידי. גובהו 723 מטר מעל פני הים. בשל שליטתו על מעבר הגידי וגובהו, שאיפשר תצפית אלקטרונית לכיוונה של מצרים, נודעה לו חשיבות אסטרטגית עבור ישראל.
ישראל החלה בבניית המתקן האלקטרוני ב-1969 והשקיעה בו עשרות מיליוני דולרים. המתקן כלל חיישנים שונים לאיתור תנועות של גייסות ואמצעי לחימה - חיישני חום ומצלמות אינפרה-אדום, חיישנים אקוסטיים, חיישנים סייסמיים וחיישנים מגנטיים. בצד כל אלו הותקנה במתקן מערכת פיקוד ושליטה שאיפשרה לשדר את המידע שקלטו החיישנים לבסיסים אחרים. בנוסף לכך כללו מערכות המתקן ציוד ללוחמה אלקטרונית.
בנוסף למתקן האלקטרוני בנתה ישראל על ההר מוצב פיקוד תת-קרקעי. מוצב זה שימש כחדר המלחמה של פיקוד הדרום במהלך מלחמת יום הכיפורים, ובו התנהלו רבים מדיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל אודות מהלכי המלחמה בחזית זו. שם הקוד שלו היה "דבלה".
במהלך המלחמה ניסה הצבא המצרי לפגוע במתקני צה"ל על ההר באמצעות הפצצות מן האוויר וירי רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג וטילי אוויר-קרקע מדגם קלט. כמו כן הונחתו חיילי קומנדו מצריים בקרבתו. אחת ההפצצות, באמצעות מטוסי מיג 17, התרחשה מספר ימים לאחר ביקורו של שר הביטחון משה דיין במקום. שניים מהמטוסים התוקפים הופלו באמצעות תותחי נ"מ 20 מ"מ על ידי גדוד נ"מ שהיה מוצב במקום.
ביומה הראשון של מלחמת יום כיפור, 6. באוקטובר 1973, הותקף בסיס המודיעין הישראלי באום-חשיבה על ידי קבוצת מטוסי סוחוי-7 מצריים. אחד מהם שהוטס על ידי עאטף אלסאדאת, בן אחיו של אנואר סאדאת, נשיא מצרים והמפקד העליון של צבא מצרים, הופל על ידי סוללת תותחי אורליקון 20 מ"מ, של גדוד 881.
במסגרת משא ומתן על הסכם הביניים בין ישראל למצרים שנחתם ב-1975 דרשו המצרים שישראל תפנה את הבסיס באום חשיבה, ולאחר שהיא סירבה לכך דרשו שטכנאים אמריקניים יפעילו את המתקנים שבו.
בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, שהביא ליציאת ישראל מכל שטח סיני, פינתה ישראל את בסיס אום חשיבה, ומתקניו פוצצו על ידי גדוד 601 של חיל ההנדסה.
אורלנדו לאסוס
אורלנדו לאסוס, הידוע גם בשם אורלנדו די לאסו (Orlande de Lassus (also Orlandus Lassus, Orlando di Lasso, Roland de Lassus, or Roland Delattre) (1532 (ייתכן 1530) - 14 ביוני 1594) היה מלחין פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס המאוחר. כיום הוא נחשב, לצד ג'ובאני פלסטרינה למייצג העיקרי של הסגנון הפוליפוני הבשל של האסכולה הפרנקו-פלמית, והיה המוזיקאי המפורסם ורב ההשפעה ביותר באירופה בסוף המאה ה-16.
חייו
לאסוס נולד במונס, במה שכיום היא בלגיה. לא הרבה ידוע על ראשית חייו, אם כי אי-אילו סיפורים שאין להם אימות שרדו, המפורסם שבהם הוא, שכילד נחטף שלוש פעמים על שום היופי היחיד במינו של קול זמרתו. בגיל 12 עזב את ארצות השפלה עם פראנט גונזאגה ויצא למנטואה, סיציליה ומשם, לאחר זמן, למילאנו (מ-1547 עד 1549. בתקופת שהותו במילאנו התוודע אל מחבר המדריגלים הוסטה דה רג'ו, השפעה שעיצבה את סגנונו המוזיקלי המוקדם.
לאחר מכן, בראשית שנות ה-50 של המאה ה-16, עבד כזמר ומלחין אצל קונסטנטינו קסטריוטו בנאפולי. משערים, שיצירותיו הראשונות נכתבו בשנים אלה. משם עבר לרומא ועבד אצל הארכידוכס של פירנצה, שהחזיק שם בית; בשנת 1553 היה למאסטרו די קאפלה (מנצח מקהלה) של הבאזיליקה די סן ג'ובאני אין לאטראנו ברומא, משרה יוקרתית להפליא לצעיר בן 21 בסך הכל, אך הוא נשאר שם רק שנה אחת; (ג'ובאני פלסטרינה קיבל משרה זו כעבור שנה, ב-1555).
קראטה באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
טורנירי הקראטה באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בפארק הספורט של רוקה בין התאריכים 17 באוקטובר עד ה-18 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו משלושה טורנירים לנערים ושלושה טורנירים לנערות, שבכל אחת מהן השתתפו שמונה לוחמי קראטה, ובסך הכל 48 לוחמי קראטה.
אורלנדו לאסוס
חייו
אין בנמצא ראיות מוצקות למעשיו בשנת 1554, אבל שמועות מאותם ימים אומרות, שסייר בצרפת ובאנגליה. בשנת 1555 חזר אל ארצות השפלה ויצירותיו המוקדמות יצאו לאור באנטוורפן (1555-6) בשנת 1556 הצטרף לחצר הדוכס אלברכט החמישי מבוואריה, שהשתדל ליצור מרכז מוזיקלי, שישתווה ברמתו למרכזים העיקריים באיטליה; לאסוס היה אחד מכמה בני ארצות השפלה שעבדו שם, ועלה על כולם בפרסומו הרב. במינכן היה מאושר והחליט להשתקע שם. בשנת 1558 נשא לאישה את רגינה וקינגר, שאמה הייתה בת לוויה לדוכסית; לזוג נולדו שני בנים, שהיו בבגרותם למלחינים. בשנת 1563 התמנה לאסוס למאסטרו די קאפלה, כמחליפו של לודוויג דאסר. לאסוס עתיד היה להישאר בשירות אלברכט החמישי ויורשו, וילהלם החמישי, עד סוף ימיו.
בשנות ה-60 כבר היה לאסוס מפורסם, ומלחינים החלו לנסוע למינכן ללמוד אצלו. אנדראה גבריאלי הגיע לשם בשנת 1552 וייתכן שנשאר בקאפלה למשך שנה; ג'ובאני גבריאלי כנראה למד אצלו גם הוא, בשנות ה-70. שמו נודע ברבים, מעבר לחוגי המוזיקה הסגורים, שכן בשנה 1570 העניק לו הקיסר מקסימיליאן השני תואר אצולה, אירוע נדיר לגבי מלחין; האפיפיור גרגוריוס ה-13 העניק לו תואר אבירות; ומלך צרפת, שארל התשיעי, הזמין אותו לביקור בשנת 1571 ולביקור חוזר בשנת 1573. אחדים מן המלכים והאצילים האלה השתדלו לפתות אותו לעזוב את מינכן, אבל לאסוס היה, כמסתבר, אדיש להצעותיהם האטרקטיביות. אותו עניינו יותר יציבות משרתו ובהזדמנויות המוזיקליות המזהירות שהעמידה לרשותו חצר אלברכט מאשר ברווח כספי. "אינני רוצה לעזוב את ביתי, את גני ואת שאר הדברים הטובים שבמינכן," כתב אל דוכס סקסוניה בשנת 1580, בתשובה להצעת משרה בדרזדן.
בסוף שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-16 יצא לאסוס לכמה ביקורים באיטליה, שם פגש את הסגנונות והמגמות החדשניים ביותר. בפרארה, מרכז פעילות אוונגרדית, שמע ללא ספק את המדריגלים שחוברו למען חצר ד'אסטה; עם זאת, סגנונו הוא נשאר שמרני וככל שהוסיף שנים, נעשה סגנונו פשוט ומזוקק יותר. בשנות ה-90' החלה בריאותו להתערער והוא פנה אל רופא בשם תומאס מרמאן לקבל טיפול למה שנקרא אז "מלנכוליה היפוכונדיאקה"; אף על פי כן, עדיין יכול היה להלחין ואף לצאת מדי פעם למסעות. יצירתו האחרונה הייתה הקובץ המלבב של 21 מדריגלים רוחניים, "לאגרימה די סן פייטרו" (דמעות פטרוס הקדוש), שאותו הקדיש לאפיפיור קלמנט השמיני. הם התפרסמו לאחר מותו, בשנת 1595. לאסוס מת במינכן, ב-14 ביוני 1594, ממש ביום שבו החליט מעסיקו לפטר אותו מסיבות כלכליות; הוא לא הספיק לראות את המכתב.
מוזיקה והשפעה
לאסוס, אחד הפוריים, הרבגוניים והאוניברסליים במלחיני הרנסאנס המאוחר, כתב מעל 2000 יצירות בכל הז'אנרים הווקאליים בלטינית, בצרפתית, באיטלקית ובגרמנית של תקופתו. בין יצירות אלה 530 מוטטים, 175 מדריגלים ווילאנלות איטלקיים, 150 שאנסונים צרפתיים ו-90 לידר גרמניים. לא ידוע על שום יצירה שכולה אינסטרומנטלית בלבד של לאסוס. או שלא שרדו, או שמלכתחילה לא נכתבו כלל, השמטה מעניינת מצד מלחין, הנודע בפוריותו ובהיקף הרחב של כתיבתו המוזיקלית, בתקופה שהביטוי האינסטרומנטלי התבלט בה יותר ויותר בכל רחבי אירופה. חשוב לציין, כי כמה מיצירותיו עובדו, אם להרכבים כליים ואם לעוגב, צ'מבלו או לאוטה, על ידי מלחינים אחרים.
מיסות
קרוב ל-60 מיסות השתמרו במלואן, רובן מיסות פארודיות, המבוססות על יצירות חילוניות, אם משלו ואם משל אחרים. עם היותן מרשימות מבחינה טכנית, הן השמרניות ביותר בתפוקתו. בדרך כלל התאים את סגנון המיסה לסגנון חומר המקור, החל במזמור גרגוריאני וכלה במדריגלים בני זמנו, אבל שמר תמיד על אופי עתיר הבעה. אחדות מן המיסות שלו מבוססות על שאנסונים צרפתיים בולטים בחילוניותם, מהם שירי זימה בפירוש. מעסיקו, כמסתבר מהתכתבות ביניהם ששרדה בחלקה הגדול, הסכים לנוהגו זה ואף עודד אותו.
נוסף למיסות הפארודיות שלו, כתב גם מספר ניכר של מיסות ברוויס, מיסות קצרות שנועדו לטקסי תפילה מקוצרים, כאשר הדוכס תכנן, למשל, יציאה ליום צייד ולא רצה להתעכב לשמיעת מוזיקה פוליפונית מתמשכת. מיסה אחת כזאת ידועה אפילו בשם "מיסת הצייד" - Jäger Mass (Missa venatorum)
בכמה מן המיסות של לאסוס ניכרת השפעת האסכולה הוונציאנית, בייחוד בשימוש שלהם בטכניקות פוליכוראליות (למשל במיסה "אוסקולטור מה" לשמונה קולות, המבוססת על מוטט שחיבר בעצמו). שלוש מן המיסות שלו כתובות למקהלה כפולה וייתכן שהשפיעו על הוונציאנים עצמם; אחרי הכל, אנדראה גבריאלי ביקר אצל לאסוס במינכן בשנת 1562 ורבות מיצירותיו של לאסוס יצאו לאור בוונציה. לאסוס השתמש אומנם בסגנון המצטלצל שהיה מקובל אותם ימים בוונציה, אך השפה ההרמונית שלו נשארה שמרנית ביצירות אלה: הוא ניצל את המרקם הוונציאני למטרות האמנות שלו עצמו.
מוטטים ומוזיקת קודש אחרת
לאסוס הוא אחד המלחינים של סגנון, המוכר בשם מוזיקה רזרבאטה - מונח ששרד בהרבה אזכורים תקופתיים, רבים מהם סותרים זה את זה, לכאורה. הפירוש המדויק של המונח הוא נושא לחילוקי דעות נמרצים, אם כי קיימת תמימות דעים מסוימת בקרב מוזיקולוגים, כי מדובר בעוצמת ביטוי רגשי במוזיקה הנכתבת לטקסט, בכרומטיות וכן, אולי, במוזיקה הנכתבת במיוחד ובמפורש למבינים ואניני טעם. דוגמה מפורסמת ליצירה משל לאסוס, המייצגת סגנון זה, היא סדרת 12 המוטטים שלו, בשם Prophetiae Sibyllarum, הכתובים בסגנון כרומטי פרוע, שמזכיר את קרלו ג'זואלדו; כמה ממהלכי האקורדים שלו ביצירה זו לא נשמעו שוב עד המאה ה-20.
לאסוס כתב ארבע פאסיונים, אחד לכל אחד מן השליחים, מתאוס, מרקוס, לוקאס ויוהנס. כולם כתובים לקולות א-קפלה. דברי ישו ובשורת השליח מובאים כנעימה לקול יחיד, ואילו קטעי המעברים כתובים פוליפונית לקבוצות זמרים.
כמלחין מוטטים התבלט לאסוס בייחודו, בשונותו ובכישרונו העצום בין כל מלחיני הרנסאנס. תפוקתו נעה מן הנשגב אל המגוחך, והוא גילה חוש הומור, שלא מקובל לקשר עם מוזיקת קודש: לדוגמה, אחד המוטטים שלו, super flumina Babylonis, שם לצחוק זמרים כושלים. יש בו גמגום, הפסקות ורתיעות, בלבול כללי; הוא מזכיר, בתפיסה, אם לא בסגנון, את ה"הלצה המוזיקלית" של מוצרט. רבים מן המוטטים שלו חוברו לאירועים טקסיים, כפי שאפשר לצפות ממלחין חצר, שנדרש לספק מוזיקה לביקורים של רמי מעלה, חתונות, חתימת בריתות ושאר אירועים מדיניים. אבל את תהילתו הנרחבת ומאריכת הימים ביותר השיג לאסוס כמלחין מוטטים דתיים.
המוזיקה של לאסוס ל"שבעה מזמורים לדוד" (Psalmi Davidis poenitentiales) מהווה את אחד הקבצים המפורסמים ביותר של מזמורי תהילים בכל תקופת הרנסאנס. הקונטרפונקט חופשי, עוקף את החיקוי הנפוץ של מלחיני ארצות השפלה כמו גומברט, ומדי פעם משתמש בכלי ביטוי, שהיו זרים לג'ובאני פלסטרינה. כמו בכל מקרה אחר, לאסוס חותר לרושם רגשי עז ומגוון את מרקמיו, תוך הקפדה על התאמת המוזיקה לטקסט, להשגת מטרה זו. הקטע האחרון בקובץ, המוזיקה שלו ל"ממעמקים" (תהילים ק"ל), מציב, לדעת מלומדים רבים, את אחת מאמות המידה הגבוהות ביותר בפוליפוניה של הרנסאנס, לצד שני מזמורים לאותו טקסט משל ז'וסקן דה פרה.
בין שאר יצירותיו הליטורגיות מזמורי תפילה, המנונים (ובכללם מעל מאה מגניפיקטים), פסוקי מענה לקהל המתפללים לשבוע הקדוש (הקודם לחג הפסחא), פסיונים, קינות וכמה יצירות עצמאיות לחגים חשובים.
מוזיקה חילונית
לאסוס כתב בכל הצורות החילונית הבולטות של התקופה, מדריגל איטלקי, שאנסון צרפתי וליד גרמני: הוא אחד ממלחיני הרנסאנס הבודדים שכתבו בשפע בארבע שפות (לטינית, איטלקית, צרפתית וגרמנית), ובכל אחת מהן כתב בשטף וברהיטות. רבים משיריו זכו לפופולריות עצומה בכל רחבי אירופה. לאסוס היה מן הסתם המלחין היחיד של הרנסאנס המאוחר, שנהנה ממתת זו של שפות מוזיקליות. במגוון זה של שירים חילוניים הוא מתאים עצמו למקובל בארץ המקור, ובה בשעה אינו מוותר על המקוריות, השנינה והמודעות לאמירה, המאפיינות אותו.
מדריגלים
במדריגלים שלו, שרבים מהם כתב בתקופת שהותו ברומא, סגנונו בהיר ותמציתי והלחנים קליטים ונוחים לזכירה; הוא גם "חתם" על יצירותיו בהוסיפו לעיתים קרובות את המילה "לאסו", במקרים רבים תוך שימוש בצלילים לה-סול. בבחירת השירה נקט גיוון רב, מפטררקה ליצירות הרציניות יותר ועד לפזמונים הקלילים ביותר לכמה מן הקנצונטות המבדרות שלו.
לאסוס העדיף במקרים רבים מדריגלים מחזוריים, כלומר, מספר שירים המאוגדים בקובץ שלם של קטעים מוזיקליים בעלי שייכות. לדוגמה, ספר המדריגלים הרביעי שלו לחמישה קולות נפתח בססטינה שלמה של פטררקה, נמשך בסונאטות בשני חלקים ומסתיים בעוד ססטינה: מכאן שאפשר לשמוע את כל הספר כיצירה אחת, שכל מדריגל בה מהווה חלק משני.
שאנסונים
עוד צורה שטיפח לאסוס היה השאנסון הצרפתי, שממנו כתב בסביבות 150. רובם נכתבו בשנות ה-50 של המאה ה-16, אך הוא המשיך לכתוב אותם גם אחרי שעקר לגרמניה: יצירותיו המאוחרות ביותר בז'אנר זה חוברו בשנות ה-80. לשאנסונים שלו נודעה פופולריות עצומה באירופה, ומבין כל יצירותיו, זכו למספר הרב ביותר של עיבודים לכלים כמו לאוטה וקלאוויקורד. רובם נאספו בשנות ה-70 וה-80 בשלוש הוצאות: אחת בהוצאת פייר פאלז בשנת 1571 ושתיים בהוצאת רוי באלארד ב-1576 ו-1584. מבחינת הסגנון, מקיפים השאנסונים את כל הטווח, מיצירות כבודות ורציניות ועד לפזמונים מבדרים, שיירי זימה ועגבים, כמו גם שירי שתייה, היאים לבתי מרזח. לאסוס היה נאמן לסגנון הלירי המהוקצע של סרמיזי ולא לסגנון התוכניתי של קלמנט ז'אנקן בכתיבתו.
לידר גרמניים
סוג שלישי של יצירה חילונית שהלחין לאסוס היה הליד הגרמני. את רוב הלידר ייעד כנראה לקהל שונה, הואיל והם שונים במידה ניכרת, בצליל ובסגנון, הן מן השאנסונים והן מן המדריגלים; נוסף לכך, הוא כתב אותם במועד מאוחר בחייו, ואף לא אחד מהם הופיע עד שנת 1567, כאשר תקע כבר יתד לבטח במינכן. רבים מהם עוסקים בנושאים דתיים, אף כי יש בהם גם בתי שיר קלים וקומיים. הוא כתב גם שירי שתייה בגרמנית, ובניגוד ליצירה המקבילה בז'אנר השאנסון, כתב גם שירים על ההיבטים האומללים של התמכרות יתר.
הנצחה
רכס הרי לאסוס באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אורלנדו לאסוס.
קראטה באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
העפלה
ההעפלה לטורנירים היא אישית והמכסה ניתנת ללוחמים עצמם ולא לוועד האולימפי המקומי. הלוחמים המשתתפים בתחרויות נדרשים לציית להוראות האמנה האולימפית במלואם, כולל חוק 41 המחייב את הלוחמים להיות בעלי אזרחות של המדינה אותה הם מייצגים. בנוסף, הלוחמים נדרשים להיות בני 16 עד 18, בזמן המשחקים (תאריך הלידה בין ה-1 בינואר 2001 ל-29 ביוני 2002).
הוועד האולימפי הבינלאומי והפדרציה העולמית לקראטה סיכמו כי מספר הלוחמים בכל קטגוריית משקל יהיה שמונה. כל מדינה תוכל לשלוח עד שישה נציגים להתחרות בענף, שלושה נציגים מכל מגדר ונציג אחד לקטגוריית משקל. 2 המכסות הראשונות לכל קטגוריית משקל ייקבעו בהתאם לדירוג העולמי כפי שפורסם ב-1 ביוני 2018. אם לצורך הטורניר האולימפי אוחדו שתי קטגוריות משקל, המכסה תוקצה למדורג הגבוה ביותר. אחרת היא תוקצה לשני המקומות הראשונים. 2 מכסות נוספות עבור כל קטגוריית משקל נקבעו בטורניר העפלה שהתקיים ב-29 ביוני 2018 באומאג, קרואטיה. 2 מכסות נוספות עבור כל קטגוריית משקל ייקבעו למחרת בשלב השני של טורניר העפלה.
יתר המכסות יחולקו קודם כל לטובת יצירת ייצוג יבשתי בטורנירים לאחר חלוקת ההקצאות שפורטה בפסקה הקודמת. מכסה אחת תחולק למדורג הגבוה ביותר בדירוג העולמי כפי שפורסם ב-1 ביוני 2018 מבין כל קטגוריות המשקל ליבשת שטרם זכתה במכסת ייצוג בהתאם לדר העדיפות הבא: אוקיאניה, אפריקה, אמריקה, אסיה ואירופה. ההקצאות המוקצות למדינה המארחת ולהקצאה העולמית אינן באות לידי ביטוי בבדיקה האם כלל היבשות זוכות לייצוג בטורניר. אם לא יהיה צורך להקצאות את המכסות לטובת ייצוג יבשתי הולם, ההקצאות יחולקו למדורגים הגובהים ביותר בדירוג העולמי כפי שפורסם ב-1 ביוני 2018 עד שיישארו 2 מכסות שלא הוקצו בכל קטוגריית משקל. שתי המכסות האחרונות מוקצות להקצאה עולמית.
המדינה המארחת, ארגנטינה, זכאית לשתי מכסות לכל מגדר. אם המדינה המארחת תעפיל לטורניר באמצעות אחד ממסלולי העפלה שתוארו בסעיפים הקודמים, מכסת המדינה המארחת שלה תקוצץ למול אותה הקצאה. באופן הזה, אם יוקצו לארגנטינה מכסה אחת היא תהיה זכאית למכסת אחד השמורה למדינה המאחרת, ואם יוקצו לה שתי מכסות היא לא תהיה זכאית למכסות עבור המדינה המארחת.
אליפות העולם בשחמט 1969
רקע
בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה התקיימה בסוסה תחרות בין-אזורית בהשתתפות 23 שחמטאים. לאחר הסיבוב ה-10 הוביל בובי פישר את התחרות עם שבעה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו, אך הוא נטש אותה לאחר ויכוח עם המארגנים, וכל המשחקים בהשתתפותו בוטלו. השישה הראשונים העפילו לשלב השלישי שנערך בשיטת פלייאוף. לשחמטאים אלו הצטרפו בוריס ספסקי, שהפסיד בדו-קרב של אליפות העולם בשחמט 1966 ומיכאל טל.