cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המינה ליזה
פלורה
פלורה בנבנישתי היא קרובת משפחה של עובד. עברה לגור אתו ועם מינה לאחר שאמו, שאצלה התגוררה, נהרגה בתאונת דרכים. פלורה נולדה בשנת 1792 בכרתים, בגיל שלוש עברה ליוון ובשנת 1934 עלתה לארץ ישראל. היא אוכלת יצירות כתובות למחייתה. בעבר ניהלה קשר רומנטי עם מפקד משטרת השנים ובעקבותיו היא יוצאת למסע עם מינה. פלורה מרדימה את ילדיה של מינה על מנת שתצא איתה למסע ותספק לה תסריטים במהלכו. בשעה שפלורה עומדת בפני סגן מפקד משטרת השנים בעת מינויו, היא מנחה את מינה מה לעשות, אך מינה מגלה שמטרותיה אינן טהורות. היא לא רוצה לנקום בסגן על שהרג את אהובה, אלא רוצה שיקוי תסריטים שיכול להעניק לה חיי נצח. מינה מחבלת ברעיונה והן חוזרות לממד המציאות, שם פלורה נפטרת בגיל 203, חודש ושבע שעות.
התסריטאיות
נקראות גם תחריטאיות. התסריטאיות הן הנשים בעולם הפנטסטי, שנכפה עליהן לכתוב תסריטים שיספקו מזון לאנשי משטרת השנים. כל הנשים נדרשות לכתוב תסריטים או ללכת ללמוד כיצד לכתוב תסריטים. שגרת חייהן כוללת כתיבת תסריטים במערה חשוכה ולינה בסירות קטנות הנמצאות בנהר סמוך למערה. קיימות מחלוקות ביניהן כיצד לנצח את מי שמשעבד אותן לכתיבה: האם באמצעות תסריטים מרובי פרטים או כאלה בעלי קו עלילה חד וברור. חורטות על עצים את סלוגן מחאתן: 'ישוחררו התסריטאיות'. התסריטאיות לא זוכות לראות את הסרטים שמופקים מכתיבתן. הן נעזרות במינה על מנת לפרוץ את המעגל שבו הן נמצאות. בזכותה הן ניצלות ממותן הצפוי בעת מינויו של סגן מפקד משטרת השנים.
מפקד משטרת השנים
מושא אהבתה של פלורה, שאיתו היא מתקשרת באמצעות תדר מיוחד להם. החשש לחייו מוביל ליציאתן של פלורה ומינה למסע אליו. הוא בן למעלה מאלף שנים ואהוד בקרב אנשי ממד הזמן בו הוא נמצא. הסגן שלו רוצח אותו ועם מותו הוא צפוי להחליף אותו. בטקס ההחלפה הקוראים מגלים שהסגן מכור לתמצית תסריטים ובעת מינויו הוא צפוי לקבל את פלורה, אהובת מפקדו, ולעשות בה כרצונו ולאחר מכן להרוג את התסריטאיות.
מוטיב הכתיבה
מינה עוסקת בכתיבה כתחביב ואופן כתיבתה את הסיפור מביע ביקורת על חשיבות היצירה הכתובה. מינה כתבה תסריטים למגירה, והם סיפקו מזון לפלורה שחייבה את מינה לחדש את תחביבה ולעסוק בו בניגוד לרצונה. דמותן של התסריטאיות מבטאת גם היא ביקורת כלפי תסריטים, שכל ייעודם הוא להשביע את האנשים הבכירים. בסיפור מתייחסים לכתיבה ולמילים כ'שטות' בשני מקרים: בראשון פלורה מבקשת ממינה בתחילת הסיפור ובסופו לומר 'איזו שטות' שדרכה הן יעברו בין הממדים, ובשני פלורה מבקשת ממינה שתכתוב 'סתם' תסריטים, דיאלוגים על מנת שישביעו אותה, ללא כל חשיבות או משמעות לתוכן שלהם.
צורת כתיבתה של אורלי קסטל-בלום מציגה את עולמה הפנימי, את מחשבותיה ודעותיה של מינה כרצף מחשבות.
בספר משולבות פה ושם מילים באנגלית או בצרפתית, מה שמקנה תחושה טבעית של שיחה שגרתית השוזרת בתוכה ביטויים בשפות אלה. שפת כתיבתה של קסטל-בלום ביצירה זו נקראת שפה רזה, המעבר בין הפניה של הדוברת לקורא, לבין מחשבותיה ותהיותיה כלפי עצמה הוא מעבר מהיר ולא חד.
מוטיב הפנטזיה
הסיפור מתקיים בשני ממדים: ממד 'המציאות', בית משפחתם של מינה ועובד בהרצליה, וממד 'הזמן' שהוא העולם הפנטסטי. הממדים מתערבבים. פלורה המבוגרת ואוכלת התסריטים חיה בממד המציאות, חיה בעולם האמיתי, אם כי היא עצמה פנטזיה מוחלטת. העולם הפנטסטי בא לידי ביטוי בתיאורים כגון אגם שעשוי מ'שטויות במיץ עגבניות', אוטובוס שנוסע ללא נהג, ושניות העלולות לפגוע בדמויות. במהלך המעבר בין הממדים הדמויות הן אותן דמויות, מינה ופלורה מובילות את הסיפור כאשר הוא מתרחש בהרצליה וכאשר הוא מתרחש בממד הזמן.
מוטיב האוכל
האוכל בסיפור הוא בעל חשיבות רבה בממד המציאותי ובממד הפנטסטי. הסממן הפנטסטי הראשון הוא אכילת התסריטים על ידי פלורה. מינה רואה את עצמה אחראית לספק אוכל לכל סובביה. כאשר היא אוספת את ילדיה וחבריהם היא טרודה מהאוכל שתיתן להם, כאשר היא מגלה שפלורה לא אוכלת מהאוכל שלה היא טרודה גם כן, ועם שיבתה הביתה מהמסע הדבר הראשון שהיא עושה הוא להכין אוכל לילדיה, כל אחד לפי רצונו. בהיעדרה, אחת הדאגות המרכזיות שלה היא בכל הנוגע למזון של עובד ושלושת ילדיה.
התסריטאיות כותבות תסריטים שמשמשים מזון לאנשים בממד הפנטסטי. בנוסף, הפעולה החברתית העיקרית בה מינה לוקחת חלק, וגם מציגה צדדים חיובים ומעצמים בדמותה, היא בארוחה המפוארת בממד הפנטסטי. האוכל מוצג כגורם מאחד, מעודד, מנחם וכמניע המרכזי של הסיפור.
הרומן כסיפור מסע
"המינה ליזה" הוא סיפור מסע - הוא מתאר את מסעה של מינה אל העולם של משטרת השנים. בהתאם לכך, הוא בנוי במבנה הקלאסי של סיפור מסע: חלק ראשון, "אקספוזיציה", שבו מוצגות הדמויות; חלק מרכזי, "המסע", שבו מתואר מסען של מינה ופלורה אל העולם של משטרת השנים; וחלק שלישי, קצר ביותר (בן שני פרקים בלבד, לעומת 14 פרקים בחלק הראשון ו-11 פרקים בחלק השני), "השיבה הביתה".
דינה חרובי וטלילה קוש זהר מציינות שאין זה סיפור מסע שגרתי:
ביקורת חברתית
מינה עקרת בית בורגנית שמתגוררת בהרצליה ונוסעת ברכבה הגדול, יוצרת שגרה סביב הקרובים אליה. חוקר הספרות אורי ש. כהן מתאר את אורלי קסטל-בלום כ'צפונית מזרחית', בתיאור זה הוא כולל את דמותה הבורגנית, אך גם את מה שהוא מתאר כחוצפה מזרחית שמאופיינת בבוטות ובאומץ שהוא רואה בדמותה של מינה. קסטל-בלום משירה את זהותה העדתית של מינה עמומה. עם זאת היא משתמשת בשפה נמוכה שמנסה ליצור דמות עממית. השמות של הדמויות המרכזיות נחשבים שמות מזרחיים: מינה, עובד ופלורה. העמימות העדתית בשילוב עם מגורים במרכז הארץ, מתאר ביקורת רחבה: על הבורגנות, על המעמדות ועל הפערים החברתיים.
מינה נמצאת במערכת יחסים אלימה, מסוכנת לה. מתואר שהיא עושה בשביל עובד כל מה שהוא מבקש, כולל שיתוף פעולה עם פלורה, קרובת משפחתו, שלוקחת את מינה למסע משונה וקשה המסכן אותה. מינה לא מתפתחת במהלך הסיפור. היא לא מתקדמת בחייה. היא עסקה בריצוי סביבתה והיא חוזרת לאחר המסע להמשיך לרצות את סביבתה.
ביקורת מגדרית
מינה מציגה את עצמה לפי הסטריאוטיפ של עקרת הבית: "אני האישה בבית הזה, ובתור האישה בבית הזה ניחנתי בכישרון לסדר הכול, לנקות, וגם להעניק מדי פעם, כשאת התמורה להכול אני משיגה בדרכים שלי." היא מציינת שהיא "אדם שהוא אישה, או אדם שהוא נשי דיו כדי להיות אישה", ובהמשך היא שואלת האם תוכל "להיות מסוגלת ללכת כמו שאישה צריכה ללכת, עם גב זקוף ונוכחות שפופה". עדה צמח העירה שבנוסף מינה "היא גם אישה כותבת, אישה תסריטאית. יתר על כן, תסריטאית שבה קודמת למהות עקרת בית, שסיגלה לעצמה."
בסיפור מוצגות שתי נשים: מינה ופלורה. שתי הדמויות הנשיות שונות זו מזו ומעצבות זו את דמותה של זו. מינה מצייתת לבעלה עובד, בעוד שפלורה היא המצווה עליו כיצד ומתי לפעול. מינה דואגת כל הזמן לסביבתה, בעוד שפלורה לא דואגת לאף אחד מלבד לעצמה.
דינה חרובי וטלילה קוש זהר מציינות:
לצורת כתיבתה של קסטל-בלום יש משמעות רבה, הן בהצגת הדמויות והן בביקורת שהיא מעבירה דרכן. התסריטים אותם מינה כותבת היו במגירה בתחילת הסיפור, ונראה כי ישובו אליה בסופו. אין בסיפור שינוי משמעותי עבור חייה של מינה. פלורה אמנם מתה, אך עובד עדיין נשוי לאישה שהוא שולט בה ומינה עצמה חוזרת לחייה, לילדיה ולשגרה הפשוטה שלה. ובניגוד לכל דמות אישה כנועה שבסיפורי האגדות פורשת כנפיים ומגשימה את עצמה, נראה שאין מתאים יותר מאשר לתאר אותה כמי שבסוף כל הדרמה בחייה, חיה 'באושר ועושר עד עצם היום הזה'. אך גם 'אושר ועושר' זה נועד להשתיקה. נועד על מנת להנמיך את קולה ולהחזיר את השגרה למי המנוחות אליהם היא שייכת.
ביקורת כתיבה
מינה עוסקת בתסריטאות כתחביב. היא אינה רואה בעיסוק בכתיבה מקצוע לגיטימי. לאורך כל הסיפור הקוראים לא חשופים ליצירותיה של מינה. כתיבתה של מינה אינה העיקר, אלא הדיבור על הכתיבה הוא שמלווה את כל הסיפור. גם כאשר היא כותבת על מנת לשנות את גורל הסיפור אין התייחסות לתוכן. נראה שקסטל-בלום בוחרת לתאר דווקא את הפעולות הרגילות של האישה. היא אינה מקדשת את כתביה למעמד ספרותי מסוים. היא כותבת על שגרה, על חיים, על הדברים הפחות יפים והפחות מסופרים, כי הם הטבעיים ובאמצעותם היא מבקרת את המבקרים הספרותיים שאומדים יצירה בהתאם להתאמתה לקורפוס ספרותי מסוים.
מקורות השראה
חוקרת הספרות אירית אהרוני מציגה מקורות השראה אחדים לרומן "המינה ליזה". מקור השראה ראשון הוא מיתוס הגיבור, הקובע את מבנה הספר:
מקור השראה שלישי הוא הסיפור "אליס בארץ הפלאות": "מינה היא מין־עליסה או מיני־עליסה בארץ הפלאות, הנאלצת לנטוש את מסעותיה הקטנים והיומיומיים עם הילדים לטובת מסע גדול שאינה מעוניינת בו. היא יוצאת למסע "בחור בזמן" (שם, עמי 78) ועוברת הרפתקאות שונות ומשונות המזכירות את מסעה של עליסה המקורית." ניצה דורי מרחיבה בנושא זה ומציגה שלל זיקות בין שני הסיפורים.
המינה ליזה במכלול יצירותיה של אורלי קסטל-בלום
ביצירותיה של אורלי קסטל-בלום נשמעים קולות מחאה בנושאים חברתיים שונים. בספרה 'היכן אני נמצאת' (1990) מתוארת אישה גרושה שמתגוררת בצפון תל אביב וחיה חיי בורגנות. מרחבה הכלכלי מתערער בעקבות הגירושים וכך גם הביקורת כלפיו וכלפי האזור בו היא גרה נוכחת בכתוב. 'דולי סיטי' (1992) יוצא מהמרחב הבורגני המוכר למרחב דיסטופי ומציג התמודדות מורכבת עם גידול ילדים. נושאים אלו קיימים ב'מינה ליזה', אך בהיפוכם, המרחב הבטוח והפשוט הוא המרחב הביתי והילדים הם ההתעסקות, אך גם הנחת והשלווה. בספרה 'סיפורים בלתי רצוניים' (1993) מתפתחים ניצנים של מחאות אותן היא מרחיבה בספריה המאוחרים יותר. הביקורת החברתית שלה שמוצגת ב'מינה ליזה' בנוגע לעדתיות של הגיבורה הראשית מינה, מופיעה מוקדם יותר בסיפורה הקצר 'אומי פי שורל' בו מוצאה של הדוברת הוא מקהיר, ודמותה של אישה מבוגרת שאינה קשורה אליה, מתעקשת שהיא אמא שלה ודורשת שתטפל בה, דבר הדומה באופן מובהק לדמותה של פלורה, שאינה קרובתה אך דורשת את טיפולה של מינה.
בסיפור קצר נוסף 'אלף שקל לסיפור', מובעת ביקורת כלפי ערך הכתיבה ומשמעותו. הדוברת, ששמה אורלי, כשמה של הסופרת, מציעה לכתוב סיפור בשבוע עבור אלף שקלים, אך עורכי העיתונים אינם מקבלים אותה. האחד משיב "אני לא צריך זווית ספרותית על מציאות ברורה", מה שמאפיין את דמותה של מינה המספרת לנו רק את האירועים הכוללים שמירה על סדר וניקיון בבית ובחיים של הקרובים לה. עורך נוסף טוען בפניה שהכתיבה היא פורקן עבורה ולא הצורך שלו, ולכן הוא מסרב לשכור את שירותיה. בסיפור זה פלורה צריכה את כתיבתה של מינה. הכתיבה שהייתה פורקן הופכת לעול. באגד הסיפורים הקצרים של קסטל-בלום מופיע גם הסיפור 'הסופרת כזונת צמרת' שמשתייך לתופעת הארספואטיקה ומתאר אישה שכותבת באמצעות הפרשות גופה. התיאורים הגרפיים ומעוררי הסלידה נכללים בכתיבה הייחודית של קסטל-בלום ומביעים בדרכם החריגה דעה נחרצת על הכתיבה - היא לא אחרת מאשר הפרשה של אדם שאינו מצליח להתבטא באופן אחר. בספרים נוספים שלה משולבת השפה העברית והאנגלית יחד וכתיבתה בכולם היא כלשון הדיבור, בשפה רזה ובמשלב לשוני נמוך.
יצירותיה של קסטל-בלום עוסקות בדמות האישה. קסטל-בלום מציגה את דמות האישה בנקודות משמעותיות בחייה: בהקמת ביתה ופירוקו ובמתח שבין הגשמה עצמית לריצוי הסביבה. בספריה שקדמו ל'מינה ליזה' נכח העיסוק בנישואים, בגירושים ובגידול ילדים. ב'מינה ליזה' העיסוק בכתיבה הוא המרכז, הרצון והצורך של מינה לכתוב הוא במרכז ודמותה אכן נאמנה לדמות הנשית המתפתחת בספריה של קסטל-בלום והיא נאמנה לבעלה ולילדיה, אך תחביבה משמש כמניע עלילה, גם אם הקוראים לא זוכים לחזות בפירותיו. מסיפורים במרחב המסגרת התרבותית המוכרת לקוראים, מסגרת של הקמת בית והגשמת רצונות משותפים, נראה שגם הדמויות בספריה של אורלי קסטל-בלום מתרחבות ממסגרות אלו והופכות לצורכות תרבות עבור עצמן.
פיטר מסיללה
פיטר טספו מסיללה (באנגלית: Peter Tsepo Masilela; נולד ב-5 במאי 1985) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת המגן השמאלי. קבצתו האחרונה הייתה אמזולו.
קריירה
מסיללה היה חלק מנבחרת דרום אפריקה שהשתתפה בגביעי אפריקה לאומות בשנים 2006 ו-2008. ב-31 באוגוסט 2007 הגיע לישראל וחתם על חוזה לארבע שנים במכבי חיפה, אליה עבר מהקבוצה הדרום אפריקאית בנוני פריימיר. מסיללה הובא כמחליף לאדורם קייסי ושיחק ברוב משחקי הליגה. במהלך העונה הוא נודע בעיקר בזכות הריצות שלו באגף ותמיכה בהתקפה. יכולת הכדרור שלו הקנתה לו את הכינוי "מסי-ללה", על שמו של ליונל מסי. בעונת 2009/2010 הצטיין מסיללה בעמדת המגן השמאלי של מכבי חיפה, וסיים כמלך הבישולים של הקבוצה באותה עונה, עם 13 בישולים ואף כבש שער אחד.
במונדיאל 2010 פתח מסיללה בהרכב נבחרת דרום אפריקה במשחק מול נבחרת צרפת ואף בישל את השער השני בניצחון 1-2.
בקיץ 2012 חזר מסיללה לדרום אפריקה, וחתם בקבוצת קייזר צ'יפס.
מזמור
מזמור (בלועזית: קַנטוּס; באנגלית: Chant, שמקורו בצרפתית עתיקה: chanter) הוא הפקה קצבית של מילים או צלילים, בדיבור או בשירה, אשר מבוססת במקרים רבים על גובהי צליל, אחד או שניים, הקרויים טונים דקלומיים/. מזמורים שונים נבדלים בהיקפם, ממלודיה פשוטה המכילה מערכת תווים מוגבלת עד למבנים מוזיקליים מורכבים ביותר, הכוללים לא פעם מספר רב של חזרה על פסוקיות-משנה מוזיקליות, בדומה לרספונסוריות והאופרטוריות הגדולות של המזמור הגרגוריאני. מזמור יכול להיחשב לדיבור, מוזיקה, או לצורה מועצמת ומסוגננת של נאום. בשלהי ימי הביניים התפתח סוג מסוים של מזמור דתי לכדי שיר (ויצר בכך את אחד משורשי המוזיקה המערבית המאוחרת) .
מזמור כנוהל רוחני
זמרור (של מנטרה, טקסט מקודש, שם של אל/רוח וכדומה) הוא נוהל רוחני מקובל בשימוש. בדומה לתפילה, מזמור עשוי להוות רכיב הנוהל אישי או קבוצתי. מסורות רוחניות שונות רואות במזמור דרך להתפתחות רוחנית.
דוגמאות לנהלים כאלה אפשר למצוא בתרבויות אפריקאיות ואינדיאניות, מזמור גרגוריאני, מזמורי הוודות, חזנות, קריאת הקוראן, מזמורים בהאים, מזמורים בודהיסטיים שונים, מנטרות שונות ושירת מזמורי תהילים ותפילות, בייחוד בכנסיות הקתולית, האורתודוקסית, הלותרנית ואנגליקנית.
נוהלי מזמורים שונים ונבדלים זה מזה. המזמור הבודהיסטי הטיבט מתבטא בשירה גרונית, שבה כל אחד מהמזמרים מפיק גובהי צליל רבים. למושג של זמרור מנטרות נודעת חשיבות מיוחדת במסורות הינדו רבות ובדתות דהרמיות המקורבות אליהן. לדוגמה, תנועת הרא קרישנה מבוססת במיוחד של זמרור שמות האל בסנסקריט. השיגין (詩吟) היפני, או "מזמורי פיוט", משקף את עקרונות הזן בודהיזם ומושר מן ה-Dan tien (או הבטן התחתונה) – משכן הכוח במסורות המזרח.
מזמור ביהדות
1. שִׁיר, זֶמֶר, פִּזְמוֹן. "מִזְמוֹר לְדָוִד, בְּבָרְחוֹ מִפְּנֵי אַבְשָׁלוֹם בְּנוֹ" 2. כִּנּוּי לְפֶרֶק מִפִּרְקֵי תְּהִלִּים [על שום שרבים מהם פתיחתם: למנצח מזמורמזמור ל- ועוד]. "מֵאָה וְאַרְבָּעִים וְשִׁבְעָה מִזְמוֹרוֹת שֶׁכָּתוּב בִּתְהִלִּים – כְּנֶגֶד שְׁנוֹתָיו שֶׁל אָבִינוּ יַעֲקֹב" משוב
ביו (כדורגלן)
ויליאמס סילביו מודסטו וריסימו (בפורטוגזית: Williams Silvio Modesto Verísimo, 8 במרץ 1953 באררקוורה, ברזיל–23 בפברואר 2008 בגווארליוס, ברזיל) היה כדורגלן ברזילאי שנודע בכינוי ביו. ביו היה חלוץ ששיחק בשנות ה-70 וה-80, ונודע בשל תקופתו בספרד, ספציפית בברצלונה ואספניול.
קריירה
ביו החל את הקריירה המקצועית שלו בעיר הולדת, כששיחק בקבוצה פרוביאריה. תוך זמן קצר עבר לפלמיירס שמסאו פאולו. תוך זמן קצר ניסה את מזלו באירופה, תחילה בסטנדרד לייז' הבלגית, אך הוא נותר בקבוצה רק 5 חודשים, מכיוון שהנשיאה החדשה של המועדון החליטה שהיא מעדיפה לסמוך על שחקנים מקומיים. משם עבר לפורטוגל והוא שיחק במדי ויטוריה סטובאל. ב-1975 החליט לעבור לספרד, והקבוצה אליה הצטרף הייתה טראסה הקטלאנית שעלתה באותו קיץ מהליגה השלישית לשנייה. בטראסה השתלב היטב מבחינה מקצועית. בעונתו הראשונה הבקיע 8 שערי ליגה, בשנייה 9 ובשלישית 14. אולם, כבר בתקופתו שם עלו בעיות משמעת, ומאמן הקבוצה ז'וזפ סגר העיד על כך שהוא נטה לאחר לאימונים.
ביו התאזרח כספרדי במהלך תקופתו בטראסה. עוד לפני שתמה עונת 1977/1978 קיימה טראסה משחק ידידות עם ברצלונה, מהמועדונים הגדולים בספרד, ובמשחק ביו הרשים את אנשי הנהלת ברצלונה, שמיהרו להחתימו. אזרחותו הספרדית הקלה עליהם להחתימו כשחקן מקומי ולא כשחקן זר, ואת הבכורה בקבוצתו החדשה ערך בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-5 באפריל 1978, אז ברצלונה הפסידה ליריבתה 4 - 0 בסנטיאגו ברנבאו. ב-23 באפריל נכנס כמחליף במשחק נגד אלצ'ה, הבקיע צמד ועזר לקבוצתו לנצח 5 - 1. במחזור האחרון של הליגה נגד ולנסיה כבש ביו את השער היחיד במשחק והעניק לקבוצתו ניצחון 1 - 0, וכך ברצלונה סיימה את העונה במקום השני. בסך הכול, 3 שערים ב-5 הופעות עבור החלוץ הברזילאי בקבוצתו החדשה, אותה אימן רינוס מיכלס ההולנדי. בנוסף, ברצלונה זכתה בגביע המלך הודות לניצחון על לאס פאלמס במשחק הגמר, שבו ביו לא שותף.
בעונה הבאה הוחלף מיכלס על ידי לוסיאן מולר, שהעדיף להעניק את ההזדמנויות בהרכב הפותח לחלוץ האוסטרי הנס קרנקל. בשמינית גמר גביע המחזיקות נגד אנדרלכט הפסידה ברצלונה במשחק הראשון 3 - 0. במשחק הגומלין בקאמפ נואו נכנס ביו כמחליף במחצית השנייה ועזר לקבוצתו לנצח 3 - 0, מה שהביא את המשחק לדו-קרב בעיטות עונשין, שבו ביו הבקיע את בעיטתו בהצלחה וכך סייע לקבוצה להעפיל לרבע הגמר. בסוף העונה זכתה ברצלונה בתואר, לראשונה בתולדותיה, מבלי שביו שיחק אף דקה נוספת. מלבד המשחק בגביע המחזיקות, נכנס ביו כמחליף ב-3 משחקי ליגה ופתח באחד נוסף בלבד, מבלי להבקיע אף שער.
בקיץ 1979 הועבר ביו לאספניול, יריבתה העירונית של ברצלונה, כחלק מעסקת חליפין שעזרה להוריד את מחירו של קאניטו. ההתחלה באספניול נראתה מבטיחה, כאשר במחזור הליגה השלישי הבקיע שער בניצחון על ריאל סרגוסה, ובפעם הבאה ששיחק, נכנס כמחליף בוויסנטה קלדרון של אתלטיקו מדריד והבקיע שער שוויון זמן קצר לאחר כניסתו. אולם, המשך הדרך הייתה פחות מאירת פנים עבורו, ומעמדו בקבוצה דעך בעיני מאמני הקבוצה חוסה אירולגי ומחליפו ויסנטה מיירה. בסך הכול בעונתו הראשונה באספניול ערך 14 הופעות בהן הבקיע פעמיים. בעונה הבאה הובהר לביו שמקומו לא בקבוצה, והוא הושאל למאלגה שמהליגה השנייה, שם הבקיע 6 שערים ב-30 משחקי ליגה בהם לקח חלק. בעונה שלאחר מכן הושאל לסבדל, גם היא מהליגה השנייה, וב-19 משחקי ליגה כבש 3 שערים.
כשתמה השאלתו בסבדל עזב ביו את אספניול, ומשם הוא שיחק לפרקי זמן קצרים ברשימה ארוכה של קבוצות קטנות, רובן בקטלוניה, חלקן קבוצות של כדורגל אולמות. בין היתר חזר לעונה לטראסה ושיחק גם בקלוב פולידפורטיבו אלמריה. בשל אהבתו למשחק המשיך לשחק גם בגיל מתקדם יחסית, ורק ב-1993, בגיל 40, פרש ממשחק. ביו שב לארץ מולדתו, ברזיל, שם חי בעוני מחפיר, וב-2008 נפטר משחפת שלא טופלה כהלכה.
ורונסקיאן
הגדרה פורמלית
בהינתן קבוצה של \ n פונקציות,, הוורונסקיאן שלהן מוגדר בתור הדטרמיננטה הבאה:
כלומר, זוהי הדטרמיננטה שמתקבלת מכך שמציבים את הפונקציות בשורה הראשונה, את הנגזרת הראשונה שלהן בשורה השנייה וכן הלאה, עד הנגזרת ה-\ n-1. נשים לב שהוורונסקיאן הוא פונקציה: עבור כל \ x הוא מחזיר את הדטרמיננטה כאשר הפונקציות ונגזרותיהן מחושבות בנקודה \ x.
הוורונסקיאן משמש לבדיקת תלות ליניארית של פונקציות: אם הוורונסקיאן של קבוצת פונקציות שונה מאפס בקטע כלשהו, אז הפונקציות בלתי תלויות ליניארית בקטע זה. ההפך אינו בהכרח נכון – ייתכן שהוורונסקיאן יתאפס מבלי שהפונקציות יהיו תלויות ליניארית. המתמטיקאי מקסים בוחר הבחין בכך שאם הפונקציות הן אנליטיות, אז התאפסות הוורונסקיאן מורה על כך שהפונקציות תלויות ליניארית. עם זאת, כאשר כל הפונקציות הן פתרונות של משוואה דיפרנציאלית ליניארית כלשהי, התאפסות הוורונסקיאן גוררת את תלות הפונקציות. לכן ניתן להשתמש בוורונסקיאן כדי לבדוק תלות ליניארית בין פתרונות של אותה משוואה דיפרנציאלית.
עבור מערכת של משוואות דיפרנציאליות ליניאריות מסדר ראשון נהוג להגדיר את הוורונסקיאן בצורה מעט שונה. כל פתרון של המערכת הוא פונקציה וקטורית, ולכן כל עמודה של הוורונסקיאן מכילה את הרכיבים של פונקציה אחת, במקום את הנגזרות שלה. הגדרה זו שקולה להגדרה המקורית במובן זה שאם מתרגמים משוואה ליניארית ממעלה \ n למערכת של \ n משוואות ליניאריות ממעלה ראשונה, הוורונסקיאן של הפתרונות יהיה זהה.
סלומון שווייגר
קורות חייו ופועלו
נולד בנסיכות הוהנצולרן-הייגרלוך. אביו, היינריך שווייגר (1526–1579), היה נוטריון ציבורי שכיהן כמפקח על בתי יתומים ונודע כקרטוגרף. סלומון שווייגר למד בבתי חינוך כנסייתים לותרנים בדוכסות וירטמברג, ומ-1572 למד תאולוגיה ופילולוגיה של השפות הקלאסיות באוניברסיטת טיבינגן.
ורונסקיאן
הגדרה פורמלית
עבור ורונסקיאן של מערכת משוואות כאשר  היא מטריצה מסדר \ n\times n מתקיימת זהות אבל: אם \ W(x) הוא הוורונסקיאן של קבוצת פתרונות של המערכת בנקודה \ x אז מתקיים  מזהות זו ברור כי הוורונסקיאן מתאפס בכל נקודה או שאינו מתאפס כלל (שכן האקספוננט אינו יכול להתאפס, ולכן אם \ W(x)=0 אז בהכרח גם \ W(x_0)=0).
סלומון שווייגר
קורות חייו ופועלו
ב-1576, אחרי שהוסמך לכמורה בגראץ, צורף למשלחת דיפלומטית ששיגר הקיסר ההבסבורגי רודולף השני לסולטאן העות'מאני מוראט השלישי. המשלחת נועדה בין היתר לקיים הידברות עם ראשי הכנסיות הנוצריות המזרחיות. ב-1578 החליף שווייגר את התאולוג סטפן גרלאך בתפקיד כומר השגרירות ההבסבורגית בקונסטנטינופול, ומילא תפקיד זה עד 1581. אחד הנושאים שהעסיקו אותו היה הטיפול בנוצרים שנשבו לעבדות באימפריה העות'מאנית.
ב-1581 עזב את קונסטנטינופול וערך מסע במצרים, בארץ ישראל ובסוריה. הוא שהה מעט בירושלים ובדמשק וחזר לארצו בהפלגה דרך כרתים ובדרך היבשה מוונציה.
אחרי שובו שירת ככומר בקהילות אחדות בגרמניה, ומ-1605 ועד מותו ב-1622 פעל בנירנברג.
כתביו
במהלך שהותו במזרח ניהל סלומון שווייגר יומן מפורט שבו תיאר את מסעותיו ואת חוויותיו ומתוכו יצר את ספרו רב התפוצה – "תיאור מסעות חדש מגרמניה לקונסטנטינופול ולירושלים" (Ein Newe Reyßbeschreibung auß Teutschland nach Constantinopel und Jerusalem). הספר ראה אור לראשונה ב-1608 וחזר ונדפס פעמים אחדות במרוצת המאה ה-17. הספר גדוש איורים, רובם ככולם הדפסי עץ, שנוצרו לשם עיטור וללא קשר ישיר ואמין לדמויות ולמראות המוצגים בהם. טיטוס טובלר מציין בביבליוגרפיה של הספרות הגאוגרפית על ארץ ישראל ש"[האיורים בספרו של שווייגר] אינם ראויים במיוחד לשבח". הספר לא תורגם לשפות אחרות. פרקי מסעו של שווייגר במצרים, ארץ ישראל, ערב וסוריה נערכו בידי ההיסטוריון והפילולוג מרטין קרוסיוס (1526–1607). פרקים אלה, שנכתבו בלטינית וביוונית, ראו אור עוד ב-1682, כשנה אחרי שובו של שווייגר מהמזרח. שווייגר הזכיר בהם את היהודים בערים רמלה, שכם, ירושלים וצפת.
סלומון שווייגר נודע כמי שחיבר את התרגום הראשון של הקוראן לגרמנית והוציאו לאור ב-1616 תחת הכותרת "הקוראן הטורקי: דת ואמונות טפלות". התרגום, שעליו טרח עוד בשבתו במזרח, לא נעשה ישירות משפת המקור, אלא התבסס על גרסת תרגום לאיטלקית משנת 1547. התרגום של שווייגר נדפס במהדורות נוספות במהלך המאה ה-17.
קניון איילון
קניון איילון הוא מרכז קניות הממוקם בעיר רמת גן, סמוך לאצטדיון רמת גן. הקניון, מקבוצת עזריאלי (שבבעלות איש העסקים דוד עזריאלי), נחנך ב-2 ביולי 1985 ונחשב לקניון הראשון בישראל.
פעילות
המילה "קַניון" נכנסה לשפה העברית עם הקמתו של קניון איילון. את השם "קניון" המציא היזם, דוד עזריאלי עצמו, והוא שילוב של המילים "קניה" ו"חניון". השם נקלט בעברית ומשמש כיום לתיאור מרכזי קניות דומים. הבניין תוכנן על ידי קבוצת עזריאלי ואת תוכניות העבודה ביצע האדריכל נחום זולוטוב. בקניון איילון נפתח הסניף הראשון של רשת מקדונלד'ס בישראל ב-14 באוקטובר 1993.
הקניון מקורה וממוזג. החלק המקורי של הקניון, ובו כ-125 חנויות ועסקים, נמצא בקומת הקרקע ושטחו 25,000 מ"ר. לצד הקניון שוכן חניון גדול שבו כ-2,350 מקומות חניה לא מקורים.
קרבתו של הקניון לתל אביב ולבני ברק מושכת אליו מבקרים רבים מאזורים אלה, אך הקניונים הרבים שקמו בשנים האחרונות באזור גוש דן נגסו מפלח לקוחותיו של הקניון.
האגף החדש של הקניון
ביולי 2006 נוספו לקניון שתי קומות חדשות ובהן קומפלקס בתי קולנוע גדול בשם יס פלאנט, בחסות חברת הלוויין הישראלית יס. באזור החדש 15 אולמות קולנוע ומסעדות מזון מהיר. מרכז בתי קולנוע החדש החליף את קולנוע "רב חן" (שנקרא קודם "רב-גן"), בו היו ארבעה אולמות בלבד והיה חלק מהקניון במשך למעלה מעשר שנים. המקום בו היו ממוקמים בתי הקולנוע הישנים הוסב לשדרת חנויות חדשה ובה כ-10 חנויות.
בשנת 2009 אושרה להפקדה תוכנית להרחבת הקומה השנייה בקניון. ב-2014 הוחל בבניית הקומה השנייה בהשקעה של 200 מיליון שקלים, וזו נפתחה בטקס חגיגי ב־10 במרץ 2015. בקומה החדשה 25 חנויות חדשות של מגוון מותגי אופנה המיובאים לישראל.
תחבורה ציבורית
בסמוך לקניון ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יוצאים קווי אוטובס עירוניים ובינעירוניים רבים לאזור גוש דן והדרום.
בית הנבחרים של אריזונה
בית הנבחרים של אריזונה (באנגלית: Arizona House of Representatives) הוא הבית התחתון של בית המחוקקים במדינת אריזונה. בית הנבחרים מתכנס ב"מליאת החקיקה" בקפיטול מדינת אריזונה שבעיר הבירה פיניקס. חבריו נבחרים לתקופת כהונה בת שנתיים, עם הגבלת כהונה לארבע קדנציות רצופות (שמונה שנים סך הכל). כל אחד מ-30 מחוזות הבחירה של המדינה בוחר שני נציגים לבית הנבחרים ונציג אחד לסנאט, כאשר בכל מחוז אוכלוסייה בת לפחות 203 אלף איש.
יושב ראש בית הנבחרים של אריזונה נבחר על ידי חברי סיעת הרוב לצד מנהיג הסיעה, עוזר מנהיג הרוב והמצליף הראשי. בית הנבחרים מתכנס לאחר מכן בכללותו ומעביר החלטה המאשרת את יושב הראש הנבחר ואת מזכיר בית הנבחרים. בנוסף להיותו המנהל היומיומי של בית הנבחרים, יושב הראש הוא גם בעל תפקיד ההנהגה הבכיר, ושולט על החקיקה ותפקידי הוועדות. מחוץ לסמכותו בחוק, ניתנת ליושב ראש הסמכות להעסיק, לסיים ולשנות את התגמול של כל האזרחים העובדים בבית הנבחרים.
נבחרת אסטוניה בכדורגל
נבחרת אסטוניה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל של אסטוניה. משחקה הראשון של הנבחרת היה ב-1920. ב-1940 אסטוניה סופחה לברית המועצות; היא לא זכתה לעצמאות מחדש עד 1991. בתקופה זו אף כדורגלן אסטוני לא נכלל בנבחרת ברית המועצות בכדורגל.
כאומה עצמאית חדשה, הנבחרת שיחקה את משחקה הבינלאומי הראשון נגד סלובניה ב-3 ביוני 1992.
במוקדמות יורו 2008, הוגרלה נבחרת אסטוניה לאותו בית עם ישראל. במפגש בין שתי הנבחרות שהתקיים במסגרת בית זה באסטוניה, ניצחה ישראל בתוצאה 1-0. ב-28 במרץ ניצחה ישראל את נבחרת אסטוניה בתוצאה 4-0.
בריכת דורה
בריכת דורה או שלולית החורף היא בריכת חורף בדרום העיר נתניה אשר סביבה התפתח פארק ציבורי המהווה את אחד מהפארקים הראשיים בעיר (ובדרום העיר בפרט) ובצידו המערבי אף עובר שביל ישראל.
הבריכה והפארק נמצאים צפונית מזרחית לשמורת האירוסים (כביש ראשי מפריד ביניהן) בין שכונות האירוסים, נוף גלים (גלי ים), נאות שקד (אזורים), רמת יגאל ידין (לשעבר שיכון דורה) ואגמים. השטח סביב השלולית (300 דונם) הוכרז כשמורת טבע. אך תהליכי העיור שחלו סביבה גרמו לפגיעה במגוון הביולוגי העשיר אשר שכן בה, ובנוסף השפיעו על היקוות המים לבריכה.
הבריכה (כמו עוד בריכות חורף רבות וחשובות, כבריכת יער בחדרה), מהווה שריד לבריכות החורף ובתי הגידול הלחים הרבים שכיסו את אזור השרון שיובשו עד תחילת המאה ה-20.
במפת "הקרן לחקר ארץ ישראל" (PEF) משנת 1880 נקראת הביצה "Bass el Hindi" (בתרגום חופשי מערבית: "הביצה של ההודי" בהקשר לקולניאליזם הבריטי בהודו).
בסיס חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות, המוכר גם כ"בסיס אלכסנדרוני" וקודם להקמת המדינה היה בסיס צבאי בריטי, הקיף את השלולית, ונודע בשם "מחנה דורה" על שם דורה אבן, אשת דן אבן, מפקד החטיבה (בדומה לשיכון דורה).
החיים בשלולית
בשלולית החורף בנתניה חורפים מחודש אוקטובר ועד סוף מרץ מיני עופות מים רבים, כגון: ברכייה, יאורית מצרית, מרית צפונית, אגמייה מצויה, שרשיר מצוי, ברווז חד זנב, לבנית גדולה (אנפה), סופית מצויה, טבלן גמדי, אנפית בקר ורלית המים.
בין העופות המצויים בשלולית במשך כל השנה הם: שלדג לבן-חזה, פרפור עקוד, שלדג גמדי, בז מצוי וירגזי מצוי.
בתחילת חודש מרץ ניתן לראות גם צבים בהטלת ביצים על שפת השלולית.
באביב, מגיעים לשלולית מיני חסידאים חולפים, כגון: אנפית סוף, אנפת לילה מצויה, לבנית קטנה, אנפה ארגמנית, אנפית גמדית, מגלן חום ולעיתים אף חסידות שונות. באביב ניתן גם לראות את השרקרק המצוי שמגיע לשלולית בעונה זו.
כמו כן, נמצאים בשלולית במהלך החורף בנתניה בעלי חיים רבים, כגון: קרפדה ירוקה, טריטון הפסים (בסכנת הכחדה), סלמנדרה מצויה (בסכנת הכחדה בישראל), צפרדע נחלים, אילנית מצויה, סרטן דפניה וחפרית מצויה.
הפארק
הפארק הוכשר בשנת 2003, על ידי תורמים מאנגליה, בעקבות הפיגועים הקשים אשר פקדו את העיר במהלך האינתיפאדה השנייה. הוקמו בו גני שעשועים, שביל הליכה מסביב לפארק ומקומות המתאימים לעשיית פיקניקים.
בפארק הוקמה במה המשרתת את הציבור הדרומי במהלך חגיגות שנתיות במקום בעיקר ביום העצמאות וכן בפורים, וכמו כן סקייטפארק וגשר גדול שמחבר בין השמורה הגדולה ("גשר השמורות") שנחנכו ב-2016.
קיים אזור לא מפותח בשוליים הדרומיים של הפארק, מהווה שדה בור קטן עם מיני צמחים רבים, הגוברת כלפי מערב, לעבר שולי הפארק הקרובים ביותר לשמורת האירוסים. בשטח זה צומחים מיני צמחים רבים, ביניהם: אירוס הארגמן, בן-חצב יקינתוני, שום תל אביב, שומרר בואסייה, רותם המדבר, אטד החוף, מתנן שעיר, חצב מצוי ועוד.
הקיסר שון
שׁוּן (בסינית: 舜, בפיניין: Shùn) היה מנהיג סיני בסביבות המאה ה-22 או ה-23 לפנה"ס, והוא נחשב לאחד מחמשת הקיסרים. תקופת שלטונו, כחמישים שנה, הייתה מהארוכות בהיסטוריה הסינית.
מהלך חייו
שׁוּן נולד בשם יָאו צ'ונְגְחְווָה (姚重華), ונודע גם בכינויים אדון בעל-יוּ' (有虞氏), שׁוּן האדיר (大舜) ויוּ' שׁוּן (虞舜). יוּ' (虞) הייתה נחלתו של שׁוּן, אותה קיבל מן הקיסר יָאו, ומכאן ההתייחסויות ליוּ' בכינויים השונים.
שׁוּן קיבל את המלוכה מיָאו כאשר היה בן 53, ונפטר בגיל 100, לאחר שמסר את השלטון ליוּ' (禹) אשר ייסד את שושלת שְׂיָה האגדית. בירתו של שׁוּן הייתה בעיר פּוּבָּאן (蒲阪), בתחומי מחוז שָׁאנְשִׂי של היום.
במהלך שלטונו של יָאו, מונה שׁוּן לשר ההדרכה, מסדיר כללי, ואחראי ארבע הפסגות, והצליח להסדיר את כל הדורש ארגון בתוך שלוש שנים. יָאו התרשם ממנו כל כך שהוא מינה את שׁוּן ליורשו. שׁוּן דחה בתחילה את המשרה, על מנת לפנות מקום לראויים ממנו, אך לבסוף קיבל על עצמו את התפקיד.
לאחר שעלה לשלטון, העלה שׁוּן קורבנות לשָׁאנְגְדִי, כמו גם לגבעות ולנהרות ולקהל הרוחות. אז יצא לסייר בכל רחבי הארץ, ובכל אחד מארבעת הכיוונים העלה עולה על פסגה מקודשת אחת (על הר טָאי, על הר חְוָאנְג, על הר חְווָה ועל הר חֶנְג), הקריב לגבעות ולנהרות, הסדיר את עונות השנה, את החודשים ואת הימים, קבע את מידות האורך והקיבול ואכף חוקים טקסיים.
על פי הקלאסיקה של המסמכים, עלה שׁוּן לשלטון בגיל 30, שלט ביחד עם יָאו במשך 30 שנים, והמשיך לשלוט 50 שנים נוספות לאחר מותו של יָאו..
בתקופות מאוחרות יותר היללו הוגים קונפוציאניים את יָאו ושׁוּן כשליטים למופת. שׁוּן נודע בעיקר בצניעותו ובהיותו עילוי בתחום של כיבוד אב ואם.
שם אמו של שׁוּן היה ווֹדֶנְג (握登), ומקום לידתו נקרא יָאושׂ'וּ (姚墟, מילולית: התל הנאה).
אגדות
על פי האגדות אמו של שׁוּן נפטרה כאשר היה מאוד צעיר. ואביו שהיה עיוור נישא בשנית לאחר מות אמו. אמו החורגת של שׁוּן ילדה את שְׂיָאנְג (象), אחיו החורג, ואחות חורגת נוספת. יחסם של האם החורגת והאח החורג אל שׁוּן היה מחפיר, והם הרבו לחייב אותו בביצוע מטלות הבית הקשות תוך שהם מספקים לו מזון וביגוד עלובים. אביו של שׁוּן שהיה זקן ועיוור לא השית לבו למעשיו הטובים ותמיד הטיח בו האשמות. ולמרות כל זאת, שׁוּן מעולם לא התלונן ותמיד התייחס לאביו, לאמו החורגת ולאחיו החורג בכבוד ובחיבה.
כאשר רק הגיע לבגרות, אמו גירשה אותו מן הבית, ושׁוּן נאלץ לקיים את עצמו. ואולם בשל טבעו הרחום והמנהיגות הטבועה באופיו, בכל מקום אליו הלך התאגדו סביבו האנשים והוא הצליח לטעת בהם ערבות הדדית ויכולת להתאמץ. כאשר ביקר שׁוּן לראשונה בכפר בו ייצרו כלי חרס, תוך פחות משנה נעשו הכדים יפים מאי פעם. פעם הלך לכפר דייגים, בו היו האנשים נלחמים זה בזה על שטחי דיג בכזה להט שכבר היו פצועים והרוגים. שׁוּן לימד אותם לחלוק ולהקצות משאבי דיג, ובמהרה שגשג הכפר והיריבויות שקעו.
בסוף ימיו של קיסר יָאו, הביע זה תרעומת על כך שתשעת בניו היו לא-יוצלחים, וכילו את ימיהם בתענוגות, הוללות ושתייה. יָאו ביקש מיועציו להציע יורש הולם, ואלו סיפרו לו על שׁוּן. יָאו, בחכמתו, לא קיבל את הסיפורים על שׁוּן כפשוטם, והוא החליט לבחון אותו. הוא העניק לשׁוּן אזור למשול בו, והשיא לו את שתי בנותיו, עם נדוניה צנועה של בית חדש ומעט כסף.
על אף שקיבל משרה וכסף, המשיך שׁוּן לחיות חיים צנועים. הוא עבד בשדה כל יום כפי שנהג תמיד, ואף הצליח להביא את שתי נשותיו, נסיכות שהתרגלו לחיי נוחות, לחיות בצניעות ולעבוד עם בני העם. אך אמו ואחיו החורגים של שׁוּן נמלאו קנאה וזממו להרוג אותו. פעם הצית האח, שְׂיָאנְג, אש באחד האסמים ושכנע את שׁוּן לעלות על גג כדי לכבות את האש, אך משעלה לקח שְׂיָאנְג את הסולם, כך ששׁוּן נלכד באסם הבוער. ואולם שׁוּן קשר את בגדיו וכובעו לכדי מצנח וקפץ מן האסם בבטחה. בפעם אחרת זממו שְׂיָאנְג והאם להשקות את שׁוּן לשוכרה, ואז להשליך אותו לבאר יבשה ולקבור אותו בחול ואבנים. ואולם אחותו החורגת של שׁוּן, שמעולם לא תמכה בתככיהם של אחיה ואמה, סיפרה לנשותיו של שׁוּן על המזימה, וכך יכל שׁוּן להתכונן אליה מראש. הוא העמיד פני שיכור, וכאשר נזרק לבאר כבר חיכתה לו שם מנהרה שחפר מראש כדי לברוח חזרה לפני האדמה. כך שרד שׁוּן ניסיונות רבים לפגיעה בו. ועדיין, מעולם לא הטיח האשמות באמו ואחיו, ותמיד סלח להם.
לבסוף הביעו האם והאח חרטה על מעשיהם הנפשעים, ושׁוּן סלח לשניהם בשמחה, ואף עזר לשְׂיָאנְג לקבל משרה. שׁוּן אף הצליח להשפיע על תשעת בניו הלא-יוצלחים של יָאו כך שיהפכו לפרטים מועילים בחברה.
הקיסר יָאו התרשם מאוד מהישגיו הרבים של שׁוּן, ולפיכך בחר בו ליורש. בירתו של יאו הייתה גִ'י (冀), שנמצאת בשטח שאנשי של היום.
שׁוּן ידוע גם בתור היוצר של המוזיקה שנקראת דָאשָׁאו (大韶, מילולית: "הרמוניה רבתי"), שמשלבת את תשעת כלי הנגינה הסיניים.
בשנה האחרונה לשלטונו של שׁוּן הוא החליט לתור את הארץ, במהלך אותו מסע חלה, ונפטר בפתאומיות ליד נהר שְׂיָאנְג (湘江). שתי נשותיו מיהרו אליו מביתו, התייפחו ליד הנהר במשך ימים רבים, ודמעותיהן הפכו לדם והכתימו את צמחי הבמבוק שצמחו לצד הנהר. מאותו יום נעשו צמחי הבמבוק שליד הנהר מוכתמים באדום, וזהו המקור לצמח הבמבוק המוכתם. בצערן השליכו עצמן הנשים אל הנהר, וטבעו.
שׁוּן החשיב את בנו, שָׁאנְגְג'וּ'ן (商均), בלתי ראוי, ובחר ביוּ', מסדיר השיטפונות, ליורש.
ביוגרפיה חלופית
רשומות הבמבוק הישנות והאן פיי משרטטים את דמותו של שׁוּן בצורה מאוד שונה. מסופר אצלם כי הוא הדיח את יָאו בהפיכה, וכלא אותו עד למותו. דָאנְג'וּ, בנו של יָאו ויורש העצר החוקי, גורש ולאחר מכן הובס בקרב. לאחר מכן מרד יוּ' והביס את שׁוּן. התיאור הזה גם זכה להתייחסות באחד משיריו של לִי בָּאי.
הסיפור הללו מציגים את שׁוּן כטוען לכתר בכוח הזרוע, ונצר למשפחת פושעים ששייכה עצמה לגְ'ווָאנשׂ'וּ, ובכך לזרע המלוכה.
רשומות הבמבוק החדשות מציגות בין השאר רשימת אירועים שאירעו במהלך שנות שלטונו של שׁוּן.
גרורה
גרורות באיברים שניוניים מרוחקים הן תוצרים של התהליך הגרורתי הרב שלבי, בו תאים סרטניים ניתקים מן הגידול הראשוני, חודרים לכלי דם או כלי לימפה, נודדים בהם ולבסוף יוצאים מהם ומתיישבים באיברים בגוף המרוחקים מן האיבר בו התפתח הגידול הראשוני. האיברים הנוטים יותר לפתח גרורות הם הריאות, הכבד, המוח והעצמות.
תהליך יצירת גרורות
גרורות נוצרות בתהליך רב שלבי מורכב. התהליך הגרורתי כולל הינתקות התאים הסרטניים מן הגידול הראשוני, חדירה לכלי דם וכלי לימפה, נדידה ולבסוף יציאה מאותם כלי דם וכלי לימפה והשתרשות באיברים המרוחקים מן האיבר בו התפתח הגידול הראשוני. השתרשות ושגשוג התאים הסרטניים באיבר השניוני יובילו ליצירת גרורות, שהן למעשה גידולים שניוניים.
על מנת שתא סרטני יצליח ליצור גרורות, עליו להשלים את התהליך הגרורתי. התהליך כולל את השלבים הבאים:
היכולת של תא סרטני להשלים את תהליך יצירת הגרורות תלויה במכלול התכונות שלו. רק תא לו יהיו את כל התכונות הדרושות להשלמת התהליך יצליח להגיע לאיבר מרוחק. גם לאחר ההגעה לאיבר המרוחק, אין כל הבטחה כי התא שצלח את תהליך יצירת הגרורות, יצליח להשתרש באיבר ולשגשג בו. גרורות יכולות להישאר רדומות במשך שנים עד שהן מתחילות לגדול שוב, אם בכלל.
מיקום התפתחות גרורות
תהליך יצירת הגרורות איננו אקראי - לסרטנים שונים ישנה נטייה לנדוד לאיברים שונים. אבחנה זו נטבעה לראשונה בשנת 1889 על ידי המנתח האנגלי סטיבן פאגט (באנגלית Stephen Paget), אשר טבע את היפותזת ה Seed and Soil, שאומרת כי גרורות יתפתחו רק כאשר תהיה התאמה בין התא הסרטני (Seed) לבין הסביבה באיבר השניוני אליו הגיע (Soil). כך למשל, סרטן בלוטת הערמונית יצור לרוב גרורות בעצמות, ואילו סרטן המעי הגס ינדוד לרוב לכבד. אם כן לסביבה באיבר השניוני ישנה השפעה על התפתחות גרורות באיבר זה.
תסמינים
לרוב, התאים סרטניים נודדים בשלב ראשוני לעבר קשרי לימפה. הריאות, העצמות, גם הכבד והמוח הם איברים נפוצים להתפתחות גרורות. התסמינים השכיחים באיברים הללו הם:
לחלק מהחולים, עם זאת, אין תסמינים כלל.
אבחנה
גרורות יכולות להימצא בעת האבחנה של הגידול הראשוני או שנים אחריה. כאשר גידולים נוספים מאובחנים בחולה שטופל כנגד סרטן בעבר, לרוב מדובר בגרורות ולא בגידול ראשוני נוסף. אין בדיקה אחת המאבחנת גרורות, בדיקות שונות נחוצות על מנת לאבחן הימצאות או היעדר גרורות. הבדיקות שנעשות נבחרות על פי סוג הגידול הראשוני ועל פי התסמינים אותם מתאר החולה.
בדיקות דם
בדיקות דם שגרתיות יכולות להצביע על מדדים חריגים המרמזים על הימצאות גרורות. כך למשל תפקודי כבד חריגים יכולים להצביע על גרורות בכבד. עם זאת, למדדים חריגים אלה יכולים להיות גורמים רבים שאינם סרטן. לרוב, בדיקות הדם תקינות, גם אצל אנשים בעלי מחלה מפושטת ומתקדמת. בסרטנים מסוימים, ישנם סמנים (מרקרים) ספציפיים אשר ניתן למדוד את רמתם בדם, כגון הסמן PSA בסרטן בלוטת הערמונית ו-CA-125 בסרטן השחלות. עלייה ברמת הביטוי של מדדים אלה בדם לעומת רמת הביטוי שלהם בעת האבחנה יכולה להצביע על התקדמות והתפשטות הסרטן ולרמז על פיזור גרורתי.
בדיקות דימות
ישנן בדיקות רבות שמטרתן "לצלם תמונות" של איברים שונים בתוך הגוף. בדיקות הדימות (Medical Imaging) שיבוצעו ייבחרו על פי סוג הגידול הראשוני, האיברים המועדפים ליצירת גרורות על ידי הגידול הראשוני ועל פי התסמינים שיתוארו על ידי החולה.
אנדוסקופיה
אנדוסקופיה מאפשרת התבוננות באיברים פנימיים באמצעות צינור גמיש אשר בקצהו ישנה מצלמה. לעיתים יוחדר צינור זה בפתחים שקיימים בגוף, כגון פי הטבעת, ולעיתים יצטרך המנתח לעשות חתך קטן דרכו יוחדר הצינור, על מנת לבחון למשל את חלל הבטן. במהלך בדיקה זו ניתן גם לקחת דגימות מרקמות.
ביופסיה
לעיתים קרובות, גם לאחר ביצוע בדיקות רבות, הרופאים לא יהיו בטוחים מהו הממצא החשוד, ויהיה צורך לקחת דגימת תאים מהאזור החשוד ולשלוח אותם לבדיקה פתולוגית. תהליך לקיחת דגימה קטנה זו קרוי ביופסיה ומטרתו הוא לאבחן האם הממצא החשוד הוא שפיר או סרטני באמצעות בדיקות של חתכי רקמה (היסטולוגיה).
טיפול
הטיפול נקבע ברובו על פי סוג הגידול הראשוני, גודלו, מיקומו, מספר הגרורות ומיקומן, גיל החולה, מצב בריאותו הכללי וסוג טיפולים שקיבל החולה בעבר, אם בכלל. בעת הימצאות גרורות, ישנם מספר טיפולים שיכולים להינתן:
טיפול מערכתי
בטיפול מערכתי ניתנים חומרים הנודדים בזרם הדם ובכך משפיעים על כל התאים בגוף. לשיטת טיפול זו שייכים הטיפולים ההורמונליים, כימותרפיה, טיפולים ביולוגיים ורוב הטיפולים הניסיוניים. לרוב כאשר מתגלות גרורות, הטיפול המערכתי הוא הטיפול הנבחר, כיוון שאם התגלו גרורות באיבר מסוים, סביר כי ישנן גרורות באיברים נוספים גם אם לא אובחנו בשיטות הדימות בשל גודלן הקטן.
טיפול מקומי
בטיפול מקומי מתמקדים על אזור הגרורה בלבד. לשיטת טיפול זו שייכים הניתוח המקומי להסרת גרורות וטיפול קרינתי, או שילוב של השניים. לרוב, טיפול מקומי זה ייבחר כאשר יהיה צורך בטיפול חזק, ממוקד ומהיר, וכאשר אין זמן להמתין עד שהטיפול המערכתי יגיע לאזורים בהן ישנן גרורות.
טיפול מניעתי
לעיתים, כאשר מדובר בסרטנים להם יש נטייה לשלוח גרורות, לאחר הסרת הגידול הראשוני תהיה המלצה לבצע טיפול מניעתי כדי למנוע התפתחות גרורות באיברים מרוחקים. כלומר, הטיפול ימנע מתאים סרטניים בודדים שייתכן והגיעו לאיברים מרוחקים להתפתח לגרורות. הטיפולים המניעתיים יכולים להיות טיפולים מערכתיים או טיפולים מקומיים. לדוגמה טיפול קרינתי למוח בסרטן הריאות או כימותרפיה לחולות בסרטן השד.
טיפול להקלה בכאב
טיפול להקלה בכאב קרוי גם טיפול פליאטיבי והוא ניתן לעיתים בשילוב עם טיפול מערכתי או טיפול מקומי, ובמקרים אחרים כאשר לא ניתן לטפל כלל הוא ניתן על מנת להקל בתסמינים של החולה אשר לא ניתן לעשות דבר על מנת להצילו.
שיטות הטיפול הקיימות ברובן אינן מצליחות לרפא סרטן גרורתי, על אף שישנם כמה סוגי סרטן, כגון סרטן בלוטת הערמונית וסרטן בלוטת התריס שניתנים לטיפול גם לאחר שליחת גרורות. מדענים רבים בוחנים דרכים חדשות למנוע התפשטות גידולים ראשוניים על מנת לבלום היווצרות גרורות. לפני שטיפול יהפוך לזמין לחולים ברחבי העולם, הוא צריך להיבחן במחקרים קליניים ולהימצא יעיל ובטוח. ישנם מחקרים קליניים רבים המתקיימים בבתי חולים, אוניברסיטאות, מכוני מחקר ועוד. תוצאות של מחקרים קליניים קודמים הובילו להתקדמות בטיפול בסרטן והן לזיהוי, אבחנה ומניעה של המחלה.
סיכויי הישרדות
גרורות הן הגורם העיקרי למוות בחולי סרטן. ברוב המקרים, חולים עם מחלה מקומית שאיננה גרורתית ומפושטת הם בעלי סיכויי הישרדות גבוהים יותר משל אלה עם מחלה גרורתית. ראיות שהצטברו במהלך העשורים האחרונים מצביעות על כך ש-60 עד 70 אחוז מהחולים הם בעלי מחלה גרורתית כבר בעת האבחנה. בנוסף, חולים שאינם מציגים מחלה מפושטת בעת האבחנה, עלולים לפתח מחלה גרורתית שתצריך טיפול מתאים. קיומן או העדרן של גרורות, המצביע על התפשטות המחלה, משפיע על דירוג הגידול הסרטני ועל סוג הטיפול שיינתן. על אף שישנם סוגי סרטן גרורתיים שיוכלו להירפא על ידי טיפולים מסוימים, רוב סוגי הסרטן הגרורתיים הם חשוכי מרפא. עם זאת, ישנם טיפולים זמינים לכל החולים עם סרטנים גרורתיים. המטרה העיקרית של הטיפולים הללו היא לשלוט בהתקדמות והתפתחות הגידול ולהקל בתסמינים הנגרמים לחולה בעקבות התהליך הסרטני. במקרים מסוימים, טיפולים נגד סרטנים גרורתיים יאריכו חיים. רוב החולים שמתים מסרטן, מתים מסרטן גרורתי.
נבחרת צרפת בכדורסל
נבחרת צרפת בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של צרפת. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הצרפתית.
נבחרת צרפת נחשבת לאחת נבחרות הכדורסל הטובות באירופה ובעולם. נבחרת צרפת הגיעה שלוש פעמים לגמר אליפות אירופה בכדורסל בשנת 1949 בשנת 2011 ובשנת 2022. הנבחרת זכתה במדליית כסף באולימפיאדת לונדון (1948), באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת טוקיו 2020.
בגביע העולם בכדורסל שנערך בספרד בשנת 2014 זכתה נבחרת צרפת לראשונה בתולדותיה במדליית ארד, לאחר ניצחון על נבחרת ליטא 93-95.בגביע העולם בכדורסל שנערך בסין בשנת 2019 זכתה נבחרת צרפת בפעם השנייה בתולדותיה במדליית הארד, לאחר שגברה 67:59 על נבחרת אוסטרליה.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת בטורניר אליפות אירופה בכדורסל 2022 (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
מוריס רוז
מוריס רוז (באנגלית: Maurice Rose; 26 בנובמבר 1899 – 30 במרץ 1945) היה גנרל יהודי בצבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה. היה הקצין היהודי הבכיר ביותר בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
רוז נולד במידלטאון, קונטיקט, ארצות הברית, כ-30 ק"מ מדרום להרטפורד, בירת המדינה. הוא היה בנם השני של שמואל וקטי בראון רוז, יהודים שהיגרו מפולין בשנות ה-80 של המאה ה-19. אביו וסבו שימשו כרבנים. ב-1902 עברה המשפחה לדנוור, קולורדו. בהיותו כבן 15 התנדב רוז לשרת כטוראי במשמר הלאומי של קולורדו, כדי להצטרף למסעו של הגנרל ג'ון פרשינג למקסיקו, בשנת 1915, אולם הוא שוחרר מן השירות משהתברר ששיקר לגבי גילו.
בשנת 1917, לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התנדב רוז לקורס קציני חיל רגלים. הוא שירת בדיוויזיה ה-89 בצרפת, והשתתף בקרב סן-מייל שם נפצע, ובמתקפת מז-ארגון. הוא השתחרר מן הצבא בשנת 1920 בדרגת קפטן, ועסק למשך זמן קצר בעבודות אזרחיות שונות, ואולם בתוך פחות משנה חזר לצבא הקבע בדרגת לוטננט משנה.
ב-1941 היה רוז מייג'ור, ובשנת 1942 קודם לדרגת לוטננט קולונל. הוא השתתף בפלישת בעלות הברית לצפון אפריקה, מבצע לפיד, כראש מטה דיוויזיית השריון השנייה. במהלך המערכה בתוניסיה מונה רוז כמפקד צוות קרב חטיבתי של הדיוויזיה ה-1, והיה הקצין הראשון שקיבל את כניעתה של יחידת אויב שלמה. ביולי 1943 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, והוחזר לדיוויזיית השריון השנייה; הוא פיקד על יחידה דיוויזיונית בעת פלישת בעלות הברית לסיציליה, והיה המפקד הראשון שנכנס לפלרמו.
ב-7 ביוני 1944 נחת רוז בראש יחידתו בחוף אומהה, 24 שעות לאחר הגל הראשון של נחיתת כוחות בעלות הברית עם תחילת הפלישה לנורמנדי, והשתתף בלחימה אל תוך צרפת. ב-8 באוגוסט 1944 התמנה רוז כמפקד דיוויזיית השריון השלישית, בדרגת מייג'ור גנרל. הוא נודע במנהיגותו האגרסיבית ובמעורבותו הישירה כמעט בקרבות, כאשר המטה שלו נמצא סמוך מאוד לקו הלחימה, ולפעמים אף בלחימה עצמה. הדיוויזיה שעליה פיקד זכתה לכינוי כ"ראש החנית" (Spearhead) ונודעה בקצב התקדמותה המהיר; השיא היה בהתקדמות של כ-150 קילומטרים ביום אחד. דיוויזיית השריון השלישית הייתה היחידה הראשונה שפרצה את קו זיגפריד.
ב-30 במרץ 1945, כאשר נסע רוז בג'יפ הפיקוד שלו באזור מיוער מדרום לעיירה פאדרבורן (כ-90 קילומטרים מדרום מערב להנובר) נתקל לפתע במספר טנקים גרמניים, שהקיפו אותו. רוז שלף את אקדחו, ונורה על ידי אחד ממפקדי הטנקים הגרמניים. על פי טענות שהועלו זמן רב לאחר מכן, רצחו חיילים אמריקניים בתגובה 110 גרמנים שלא היו קשורים לאירוע.
רוז היה המפקד האמריקני היהודי הבכיר ביותר שנהרג בקרב, והמפקד השני הכי בכיר שנהרג במלחמת העולם השנייה כולה. הוא נקבר בגרמניה, ולאחר זמן הועברה גופתו לבית הקברות הצבאי האמריקני בהולנד.
היסטוריונים רואים ברוז את אחד המפקדים האמריקניים המבריקים ביותר במלחמת העולם השנייה, שנשכח בשל נפילתו בקרב ובשל התעקשותו להימנע מפרסום. רושמי קורות חייו מכנים אותו "המפקד הנשכח הגדול ביותר של מלחמת העולם השנייה". רוז כונה גם "רומל היהודי".
רוז היה נשוי פעמיים, והיו לו שני בנים. הוא מתואר כ"אדם גבוה, זקוף, כהה שיער, ופנים מחוטבות. הוא היה נחוש ומהיר החלטה, ולא הניח לאדם, לאירועים או לתנאים חיצוניים כלשהו להפריע לו במלחמתו עם האויב".
אגדת תקיעת הסכין בגב
אגדת תקיעת הסכין בגב (בגרמנית: Die Dolchstosslegende; ) הייתה תאוריית קשר לפיה צבא גרמניה לא הובס בשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה אלא הפסיד בגלל הבגידה ו"תקיעת סכין בגב האומה" של גורמי החברה האזרחית, במיוחד היהודים המרקסיסטים, הבונים החופשיים וגורמים נוספים שפעלו בגרמניה. באמצעות תעמולה מצד גורמי ימין, רעיון זה הפך לאמונה רווחת ברפובליקת ויימאר ובגרמניה הנאצית.
מקור האגדה
מקור האמונה הזו הוא במפקדי הצבא הגרמני בזמן המלחמה, פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. לצבא הגרמני היה קושי להודות בתבוסה ולכן חיפשו להטיל את האשמה על גורמים אזרחיים וכך בעת מתן עדות בפני ועדת חקירה של הרייכסטאג, הם אמרו כי כניעת גרמניה הייתה בגלל "תקיעת סכין בגב" שביצעו גורמי שמאל (ובמשתמע אף יהודים) ושהצבא הגרמני מעולם לא הובס בקרב. הייתה זאת דרך להסביר את התבוסה במלחמה, אולם במציאות הצבא הגרמני הוא אשר המליץ על כניעה והעדיף שהחרפה תיפול על ראש הסוציאל-דמוקרטים שבלית ברירה הקימו ממשלה חדשה בשנת 1918.
שתי עובדות שעזרו לצבא ליצור את המיתוס הן: הממשל החדש תרם גם הוא לטיפוח המיתוס. כאשר פרידריך אברט קיבל מצעד של תשעה גדודי משמר בשער ברנדנבורג בברלין אמר "בשמחה מקבלים אנו את פניכם בשובכם למולדת; שום אויב לא ניצח אתכם!" (10 בדצמבר 1918).
קבלתה בקרב העם
רוב העם הגרמני קיבל מיתוס זה כעובדה, והאשמת היהודים והמרקסיסטים בתבוסה הפכה לנוהג רווח. בנוסף, אמונה זו היוותה בסיס נוח ושירתה היבטים פסיכולוגיים בחברה הגרמנית, שכן כוחות רבי עוצמה בגרמניה מתקופת הקיסרות הגרמנית נשארו, כמו למשל הרצון להתפשטות טריטוריאלית והשאיפות הצבאיות והמיליטריסטיות.
מפלגות הימין הקיצוני הפולקי עשו שימוש נרחב בביטוי זה.
ברית חיילי החזית היהודים הייתה ארגון יהודי גרמני של חיילים משוחררים שלחמו למען גרמניה במלחמת העולם הראשונה, שהוקמה בראשיתה של רפובליקת ויימאר. הברית נוסדה בפברואר 1919, ופעלה לקידום שתי מטרות: להילחם בגל האנטישמיות שהרים את ראשו בגרמניה, ובמיוחד בטענה של אגדת תקיעת הסכין בגב, ולהוות ארגון אשר ייאגד את ותיקי הקרבות היהודיים, בדומה לארגונים אחרים של ותיקי המלחמה שקמו בגרמניה לאחר סיומה. בשיאהּ מנתה הברית בין 30–40 אלף חברים ב-360 סניפים, והוציאה עיתון בשם "המגן" (Der Schild) היא הפיצה בין היתר כרוזים שהזכירו כי 12,000 יהודים מתו כלוחמים למען גרמניה בקרבות מלחמת העולם הראשונה. אולם פעילות זו לא הצליחה להדוף את האנטישמיות או לְהָזֵם את תאוריית הקשר.
בשנת 1933, לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון זכתה אגדת "הסכין בגב" לאישור ממשלתי רשמי כשהפכה לחלק מההיסטוריה המקובלת שנלמדה בבתי הספר הגרמניים.
אלדד בן-חורין
אלדד בן-חורין (נולד ב-4 באפריל 1960) הוא מאסטר לאמנויות לחימה ומורה ישראלי לקראטה, המכהן כיושב ראש התאחדות הסומו בישראל, וכיושב ראש ארגון מצילי הבריכה בישראל.
ביוגרפיה
אלדד בן-חורין נולד בתל אביב, להורים ניצולי שואה. בילדותו התנסה בן-חורין בענפי ספורט רבים ובאמנויות לחימה רבות, כגון: קראטה, סומו, ג'ודו, טאקוונדו, קרב מגע ואייקידו. בטרם שירותו הצבאי הוסמך לחגורה שחורה בקראטה על ידי מורים בכירים מיפן. במהלך שירותו הצבאי, השתתף במלחמת לבנון הראשונה ולאחר מכן שירת 10 שנים כמדריך קרב מגע. בן-חורין הוא בוגר המכללה לחינוך גופני במכון וינגייט, והוא בעל תואר אקדמאי בחינוך, מורה בכיר לאמנויות לחימה ומנחה בכיר ל-שיטת NLP.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, השתלם בן-חורין שנה וחצי ביפן והתמקצע באמנויות הלחימה קראטה וסומו. במהלך שהותו ביפן התמחה בשוריקן - כוכבי נינג'ה, בטמאשיוורה - שבירות ובבאליסונג - סכיני פרפר. לאחר חזרתו לישראל, הקים שמונה מועדוני אמנויות לחימה ברחבי הארץ.
בשנת 1998 ייסד את התאחדות הסומו הישראלית לחובבים, מהלך שנעשה בעידוד ובתמיכת ארגון הסומו העולמי, הממוקם בטוקיו. במהלך כהונתו כיו"ר ההתאחדות הסומו, התקבלה ההתאחדות כחברה מן המניין להתאחדות הסומו האירופאית, מהלך שסלל את הדרך להשתתפויות של משלחות ישראליות בתחרויות בחו"ל. בשיאה, בשנת 2006, דורגה נבחרת ישראל תחת הדרכתו של בן-חורין במקום ה-7 בעולם לנוער, ובמקום ה-7 בעולם לבוגרים. בשנה זו אף זכתה מדינת ישראל לביקור היסטורי של מועדון הסומו המקצועני מטוקיו, סאדוגאטאקה. בכירי המועדון ערכו קרבות ראווה בחוף תל אביב ובאמפי בקיסריה עם מתאבקי סומו צעירים תחת הדרכתו של בן-חורין, ואף נפגשו עם שר התיירות, יצחק הרצוג.
בן-חורין השתתף בשנת 2009 בעשיית סרט הסומו הישראלי המצליח "סיפור גדול", בכיכובם של איציק כהן, דביר בנדק, אלון דהן, שמוליק כהן ועירית קפלן, ובבימוים של שרון מימון וארז תדמור. כוכבי הסרט למדו סומו אצל בן-חורין, אשר שימש כיועץ מקצועי לעשיית הסרט וככוריאוגרף קרבות הסומו שבו. הסרט סייע לפריצת היאבקות הסומו לתודעה המקומית, וצפו בו מעל ל-300,000 צופים.
בשנת 2009 ייסד את ארגון מצילי הבריכה בישראל, בצוותא עם מנכ"ל הארגון, ד"ר בני כנען. הארגון פועל להביא להתאגדות מצילי הבריכה בישראל, להעלאת שכרם ולשיפור תנאי העסקתם.
כיום, מפעיל בן-חורין בית ספר לאמנויות לחימה, שמרכזו במודיעין, מנחה קורסים להסמכת מטפלים בשיטת NLP ומפעיל קליניקה ל-NLP ואימון אישי בשיטת אדלר. בן-חורין מחזיק בחגורה שחורה דאן 7 בקראטה בשיטת קוניבה-קאי ובחגורה שחורה דאן 5 בשיטת שיטו-קאי.
דמוקרטיה ישירה
דמוקרטיה ישירה היא שיטת ממשל שבה כל האזרחים באופן אישי (הם עצמם, בלי מתווכים או נציגים) מקבלים את ההחלטה ומנהלים את ענייני המדינה (למשל מצביעים בעד או נגד). בעידן המודרני, המונח דמוקרטיה ישירה מתייחס בעיקר לשימוש במנגנונים באמצעותם האזרחים יכולים להשתתף, במסגרת הדמוקרטיה הייצוגית, בהצבעה על החלטות ציבוריות באופן ישיר, למשל באמצעות משאלי עם.
דמוקרטיה ישירה מבוססת על שוויון מהותי בין האזרחים ועל עקרון הרוב בתהליך קבלת ההחלטות. שיטת ממשל זו מניחה כי חוכמת ההמונים תוביל לבחירת דרכי הפעולה הנכונות והיעילות ביותר, אשר נאמנות במידה המרבית לאינטרס הציבורי.
דמוקרטיה ישירה בעבר
הדמוקרטיה הישירה המפורסמת ביותר היא הדמוקרטיה האתונאית. בדמוקרטיה האתונאית האזרחים היו הריבון המלא של הפוליס. היא התקיימה כדמוקרטיה ישירה עצמאית משנת 450 לפנה"ס לערך ועד הכיבוש המוקדוני ב-332 לפנה"ס. בניגוד לנהוג בימינו, נשים לא נחשבו אז כאזרחיות הזכאיות להצביע. אזרח אתונאי היה מי שמלאו לו 21 שנים, והוא בן להורים שהם אזרחי אתונה. האזרחים שימשו גם ברשות המבצעת ("המועצה", Boule), גם ברשות המחוקקת ("אספת העם", Ecclesia) וגם ברשות השופטת (בתי המשפט).
כמעט מדי שבוע התאספו אזרחי אתונה בפניקס, וקיבלו החלטות בנושאי חוקים והצעות זמניות. הקוורום הנדרש לצורך קבלת החלטות היה 6,000 אזרחים. כדי להגיע למכסת המינימום, המפגשים נערכו ליד השוק, והקהל נאסף מהשוק באמצעות חבל אדום הצבוע בצבע טרי. בפועל ישבו בישיבות בין 6,000 ל-12 אלף אזרחים (מתוך 30 אלף אזרחים, לערך). כל אזרח קיבל בין אובול אחד לשלושה אובולים (שווה ערך לשישית עד חצי משכר יומו של פועל) עבור ההשתתפות באספת העם.
את החוקים וההצעות שעלו לפני האספה ערכו חברי המועצה, שהם עצמם היו אזרחים בני 30 שנים ומעלה. בכל שנה נבחרו למועצה 500 אזרחים בהגרלה, והם תפקדו כחברי מועצה במשך שנה אחת. אזרח לא יכול היה להיבחר ליותר משתי קדנציות ולא יכול היה להיבחר לשתי קדנציות רצופות. חברי המועצה שימשו כממשלה. הם התחלקו לוועדות שמנו עשרה חברים כל אחת, כאשר בכל יום התחלף ראש הוועדה. חברי המועצה קיבלו הצעות חוק מאזרחים והצעות מערי-מדינה אחרות והגישו אותן לאספת העם.
מערכת המשפט האתונאית הייתה מבוססת על מספר גדול של אזרחים שהוגרלו לתפקיד שופטים. בכל שנה הוגרלו 6,000 איש לתפקיד שופטים ובכל משפט השתתפו מ-201 שופטים ועד 1,501 שופטים, בהתאם לחשיבות ואופי הדיון. כל האזרחים היו שווים בפני החוק (איזונומיה).