cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנטרליה
השריפה התת-קרקעית
בשנת 1962, ביום הזיכרון הלאומי, לאחר ששריפה יזומה של זבל לא כבתה לאחר ימים רבים, התברר שמצבור ענק של פחם טבעי הוצת. הפחם לא חדל מלבעור ולחמם את האדמה. לאחר תלונות התושבים על כאבי ראש והתעלפויות, התברר שבעירת הפחם מתחת לאדמה משחררת כמויות גדולות של פחמן חד-חמצני, שהוא גז רעיל, שקוף וחסר ריח. הגז הצטבר במיוחד במקומות סגורים ולא מאווררים, ומקור הכמות הגדולה שלו הוא בבעירה עם כמות דלה מדי של חמצן, מאחר שהפחם נמצא מתחת לאדמה.
מאמצים גדולים שהושקעו בכיבוי הבעירה, כולל חפירת תעלות עמוקות, לא צלחו, והפחם המשיך לבעור במשך עשרות שנים. האדמה החלה להתבקע, כולל כבישים, ולפלוט עשן. בשנת 1981 ילד כבן 12 ניצל בקושי מנפילה לתוך בולען לוהט, שהוא אחד התוצרים של שריפת פחם תת-קרקעית (הפחם הופך לאפר ואינו יכול לתמוך בסלע שמעליו). לאחר מקרה זה, השריפה עלתה לכותרות וקומץ מהתושבים החל לתמוך במכירת השטח ובמעבר. בהצבעה שנערכה בעירייה בשנת 1983, 200 תושבים הביעו את רצונם להישאר בעוד ש-345 תושבים ביקשו למכור את השטח וכך נפל הפור על מכירת הקרקע ומעבר כולל של התושבים.
במשך אחת עשרה השנים שלאחר מכן ניסו הרשויות המקומיות לפנות את העיירה ולפצות את המפונים. בשנת 1992 מדינת פנסילבניה הודיעה שהיא מחרימה את העיירה, הורסת את הבתים וחוסמת את הגישה למקום. מתוך 3000 התושבים שהתגוררו בעיירה, רק כ-11 תושבים עקשים נותרו במקום, וכיום (נכון לשנת 2021) אף אחד לא חי שם.
מצב העיירה הוא שהאדמה חרוכה ומתבקעת, עם חורים המעלים עשן, הכבישים סדוקים, העצים מתים או גוססים. בעומק כ-3 מטרים טמפרטורת הקרקע שנמדדה עולה על 85 מעלות צלזיוס.
אין הערכה מתי הפחם יפסיק לבעור. ידוע על מרבצי פחם דומים הבוערים מאות ואף אלפי שנים. להערכת המומחים נדרשים לפחות כחצי מיליארד דולר בחפירות תעלות בנות מאות קילומטרים ובעומק עשרות מטרים כדי להתמודד עם הבעירה.
מיומנות 18 (סרט)
מיומנות 18 (ברוסית: Владение 18) הוא סרט אימה רוסי משנת 2014 המבוים על ידי סביאטוסלב פודגאייבסקי, שזהו סרט הבכורה שלו כבמאי. בסרט מככבים דמיטרי ינדאלצב ומריה פומינה.
הסרט יצא לאקרנים ב-13 במרץ 2014.
תקציר עלילת הסרט
גבעות הלילך, מיומנות 18 — זוהי כתובתו של בית מגורים מודרני ומוזנח בפרברי העיר הגדולה. בקרוב ייבנה כאן קומפלקס מגורים רחב ידיים ובינתיים, עד שהבולדוזרים יעלו על הקרקע, הדירות מושכרות במחירים נמוכים מאוד ונמכרות רק למשקיעים פוטנציאליים.
הם אומנם שומעים שיש דיירים בבניין, אך הם לא רואים אותם. בלילות הם נתקפים בסיוטים ומתקשים להמשיך בסדר יומם.
לבסוף מתגלה להם האמת. מזה 3 שנים שבעלי הבניין מנסה לאכלס את הדירות אך ללא הצלחה. הדיירים שמגיעים לדירות נעלמים לפתע פתאום.
ובינתיים דיירי העבר ממשיכים לבקר אותם ולספר להם איזה מוות נורא הם עצמם חוו.
הפקה
צילומי הסרט נערכו בשנת 2012 אך עבודת הפוסט-פרודקשן התעכבה עד אביב 2013 והסרט יצא לבסוף לאקרנים כעבור שנה, במרץ 2014. בתחילה הסרט הופץ ב-250 עותקים לבתי הקולנוע והפצתו לא הייתה נרחבת.
אפולוניוס מרודוס
אַפּוֹלוֹנְיוּס מרוֹדוֹס (ביוונית: ; בלטינית: Apollonius Rhodius) היה משורר יווני בן המאה ה-3 לפנה"ס ומנהל הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. יצירתו המפורסמת ביותר היא הפּוֹאֵמָה הַאֵפִּית ארגונאוטיקה, המספרת את קורותיהם של הגיבורים המיתולוגיים יאסוֹן והארגונאוטים וחיפושיהם אחר גיזת הזהב. יצירה זו נחשבת לאחת החשובות בתולדות השירה האפית. מוצאו של אפולוניוס אינו מרודוס כי אם ממצרים ההלניסטית. הוא חי ברודוס תקופת מה, ושם אימץ את הכינוי "הרודי" או "איש רודוס".
תולדות חייו
הידיעות המועטות על חיי אפולוניוס שאובות מארבעה מקורות עיקריים: שני טקסטים שכותרתם "חיי אפולוניוס" ומצויים בסְכוֹליָה (ביאורים) על אפולוניוס; הערך "אפולוניוס מרודוס" בלקסיקון האנציקלופדי סוּדָה מן המאה ה-10, ופפירוס מן המאה ה-2 לפנה"ס שנתגלה באוֹקְסִירִינְכוֹס שבמצרים ומזכיר שמות כמה מראשי הספרייה האלכסנדרית. פפירוס אוקסירינכוס (P.Oxy. 1241) הוא המקור החשוב ביותר, מפני שזמן כתיבתו הוא הקרוב ביותר לימיו של אפולוניוס. טקסטים שונים אחרים מספקים מידע נוסף אודותיו.
על פי לקסיקון סוּדָה ושני הטקסטים על "חיי אפולוניוס" היה שם אביו סִילֵאוּס או אִילֵאוּס. "חיי אפולוניוס" השני מציין כי אמו נקראה "רוֹדֵה" (Rhodē), אך הדבר אינו סביר; פירוש השם רוֹדֵה ביוונית הוא "רוֹדִית" או "בת רודוס", וזהו ללא ספק ניסיון להסביר את הכינוי "הרודי" שנלווה לשמו. סוּדָה, שני "חיי אפולוניוס" והגאוגרף היווני סטראבון מציינים כי מוצאו מאלכסנדריה. אַתֶנאיוֹס וקלאודיוס אַילִיאָנוּס כותבים כי הגיע מנאוקרטיס שעל גדת הנילוס, כ-70 ק"מ דרומית לאלכסנדריה. שנת הולדתו אינה ידועה.
על פי לקסיקון סודה ושני "חיי אפולוניוס" היה אפולוניוס תלמידו של המשורר קאלימאכוס. "חיי אפולוניוס" השני מוסיף כי "לדעת אחדים" נקבר אפולוניוס יחד עם קאלימאכוס.
אפולוניוס עמד בראש הספרייה הגדולה באלכסנדריה, כפי שמציינים שלושת המקורות האחרונים. פפירוס אוקסירינכוס 1241 מוסיף ומספר כי אחריו מילא את התפקיד ארטוסתנס; חילופי הגברי אירעו קרוב לוודאי אחרי שנת 247/246 לפנה"ס, השנה בה עלה לכס המלוכה במצרים תלמי השלישי אאורגטס, מי שמינה קרוב לוודאי את ארטוסתנס לתפקיד. לקסיקון סודה מציין כי אפולוניוס הוא שהחליף את ארטוסתנס, אך הדבר אינו אפשרי: אפולוניוס למד אצל קאלימאכוס, אשר מת בסביבות 240 לפנה"ס; "חיי אפולוניוס" הראשון מציין כי אפולוניוס חי בימיו של תלמי השלישי; וארטוסתנס עמד בראש הספרייה עד שנת 204 לפנה"ס לכל הפחות.
על המעבר מאלכסנדריה לרודוס מעידים הן שני "חיי אפולוניוס" הן לקסיקון סודה, וחיזוק לכך הוא הכינוי "רוֹדְיוֹס" שנלווה לשמו. ברם, איננו יודעים אם אפולוניוס מת ברודוס או שב לאלכסנדריה כדי למלא את תפקיד ראש הספרייה. על מותו מספרים רק שני "חיי אפולוניוס", אך דעותיהם חלוקות. הראשון כותב כי אפולוניוס מת ברודוס; השני סבור כי מת לאחר שובו אל אלכסנדריה.
הארגונאוטיקה
הארגונאוטיקה שונה במעט משירה אפית מסורתית או מזו של הומרוס, למרות שזה שימש כדוגמה עבור אפולוניוס. הארגונאוטיקה קצרה משירתו של הומרוס, עם ארבעה ספרים המונים יחדיו 5835 טורי הקסמטר (בעוד האיליאדה מונה 15,693 טורים). הארגונאוטיקה גם תמציתית בהשראתו של קאלימאכוס.
שירתו האפית של אפולוניוס שונה גם בתיאורו החלש והאנושי של גיבורה, יאסון, ובמעברים מהירים למנהגים המקומיים, לאטיולוגיה ונושאים אחרים שבשירה ההלניסטית. אפולוניוס גם בוחר בגרסאות מדודות יותר של מיתוסים מסוימים. כך למשל, מדיאה מתבוננת בלבד ברצח אסביריטוס ואינה רוצחת אותו. האלים מרוחקים ואינם פעילים במשך כל היצירה.
עלה גביע
עלי גביע הם העלים החיצוניים של הפרח, מהווים חלק מהעטיף ובדרך כלל צבעם ירוק. בפרח טיפוסי, עלי הגביע (sepal) נמצאים מתחת לעלי הכותרת (petal) אך ישנם פרחים שבהם עלי כותרת ועלי גביע משותפים. תפקידם העיקרי של עלי הגביע הוא להגן על חלקי הפרח האחרים.
עלי גביע מתפקדים בדרך כלל כהגנה על הפרח בניצן, ולעיתים קרובות כתמיכה לעלי הכותרת כאשר הם פורחים.
פוסט מאלון
אוסטין ריצ'רד פוסט (באנגלית: Austin Richard Post, נולד ב-4 ביולי 1995), הידוע בשם הבמה פוסט מאלון (Post Malone), הוא זמר היפ-הופ, ראפר, פזמונאי, שחקן ומפיק מוזיקלי אמריקאי. זכה לשבחים על השילוב של ז'אנרים מוזיקליים שונים כמו פופ, טראפ ורוק.
ראשית חייו
מאלון נולד ב-4 ביולי 1995 בסירקיוז, ניו יורק. הוא גודל על ידי אביו, ריץ' פוסט, ואמו החורגת ג'ודי. אביו היה תקליטן בצעירותו והציג למאלון ז'אנרים רבים ושונים של מוזיקה, בהם היפ הופ, קאנטרי ורוק. בגיל תשע, הוא ומשפחתו עברו לגרייפווין, טקסס, לאחר שאביו הפך למנהל הזיכיונות של דאלאס קאובויס. בשנת 2010, מאלון החל לנגן בגיטרה ונבחן עבור הלהקה האמריקאית Crown the Empire, אך נדחה לאחר שמיתרי הגיטרה שלו נקרעו במהלך האודישן. הוא ייחס את התעניינותו הראשונית בלימוד גיטרה למשחק הווידאו הפופולרי גיטאר הירו.
מאלון אהב מוזיקת אימו, וביוני 2017, הופיע עבור סט די ג'יי באירוע Emo Nite בלוס אנג'לס, תוך שניגן שירים של להקת האימו האמריקאית My Chemical Romance. לדברי מאלון, הגיחה הראשונה שלו למוזיקה מקצועית החלה כשהיה בלהקת הבי מטאל. זמן קצר לאחר מכן, הוא אמר כי עבר לרוק רך יותר ולמוזיקת היפ הופ, לפני שהתחיל להתנסות ב-FL Studio.
קריירה
בשנת 2015 פרסם מאלון בסאונדקלאוד את סינגל הבכורה שלו, "White Iverson". הסינגל זכה להצלחה ואף נכנס למצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהגיע בשיאו למקום ה-14. באוגוסט של אותה השנה, בעקבות הצלחת השיר, חתם מאלון בחברת התקליטים ריפבליק רקורדס. לאחר חתימתו בחברה, עבד עם מספר ראפרים בולטים כגון 50 סנט, יאנג ת'אג וקניה וסט, בין היתר. בשנת 2016, השתתף באלבומו של וסט, The Life of Pablo, בשיר "Fade".
ב-12 במאי 2016 הוציא מאלון את הפרויקט הראשון שלו באורך מלא, מיקסטייפ בשם August 26th. ביוני, ביצע מאלון את השיר "Go Flex" בהופעת בכורה בטלוויזיה, בתוכנית ג'ימי קימל לייב. בדצמבר, הוציא מאלון את אלבום הבכורה שלו, Stoney, שזכה להצלחה רבה והגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200. האלבום כולל, בין היתר, את סינגל הבכורה של מאלון, לצד סינגלים נוספים כגון "Deja Vu" בהשתתפות הזמר הקנדי ג'סטין ביבר ו-"Congratulations" בהשתתפות הראפר קוואבו, שהגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100.
בספטמבר 2017 הוציא מאלון את הסינגל הראשון מתוך אלבומו השני, "Rockstar", בהשתתפות 21 סבאג', שהגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשיר הראשון של מאלון שהגיע להישג זה. לאחר זמן מה, הפך השיר לאחד מהשירים המושמעים ביותר בספוטיפיי, והשני שהצליח לצבור 2 מיליארד השמעות בפלטפורמה. בפברואר 2018, הוציא את הסינגל השני, "Psycho", יחד עם טיי דולה סיין, שהגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-27 באפריל 2018 הוציא מאלון את אלבומו השני, Beerbongs & Bentleys, שהיה לאלבומו הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. האלבום אף שבר את שיא האלבום המושמע ביותר בספוטיפיי ביום הראשון לצאתו, כשצבר 78.7 מיליון השמעות סך הכל. בהמשך האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה. באותה שנה הוציא את השיר "Sunflower", בשיתוף פעולה עם סוואה לי, שיצא במסגרת פסקול הסרט "ספיידרמן: ממד העכביש" והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בנוסף, הוציא את השיר "Wow" שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2019 הוציא את הסינגל "Goodbyes", בהשתתפות יאנג ת'אג, מתוך אלבומו השלישי. בהמשך השנה, הוציא את השיר "Circles" מתוך האלבום, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ושהה בעשירייה הפותחת של המצעד כ-34 שבועות, שיא של כל הזמנים במצעד. ב-26 באוגוסט, הוציא את אלבומו השלישי, Hollywood's Bleeding, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. בהמשך, זכה בפרס "אלבום הראפ המוביל" בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד 2020. בטקס זה, זכה מאלון בכ-8 פרסים נוספים, והיה לאמן שזכה במספר הפרסים הרב ביותר בטקס.
ב-18 ביולי 2023 הוא הוציא את הסינגל "Dial Drunk" עם נואה קאהן. ב-28 ביולי יצא אלבומו החמישי, Austin. בחודש אוגוסט 2023 יצא סרט גיבורי על המונפש "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים", בו מאלון דיבב את דמותו של ריי פילה.
משרד הבריאות של רוסיה
משרד הבריאות הרוסי (ברוסית: Министерство здравоохранения Российской Федерации, בקיצור Минздрав России) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה האחראי להענקת שירותי בריאות ורפואה עבור אזרחי הפדרציה הרוסית.
היסטורית, המשרד היה אחראי גם לענייני רווחה, בדומה למשרד הרווחה הישראלי. ב-2012, ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב פיצל את הטיפול בענייני הרווחה והקים משרד נפרד העוסק בתחום זה.
עד 2020, אחת מיחידות הסמך החשובות במשרד הייתה הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית הנחשבת למרכז למניעת מחלות של רוסיה ומשתף פעולה באופן הדוק עם השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן. בינואר 2020 הועברה לאחריות ישירה של ממשלת רוסיה.
המשרד אחראי גם לפיקוח על הקרן הפדרלית לביטוח בריאות חובה.
היסטוריה
בשנת 1916 הוקם לראשונה גוף מדיני לניהול תחום הבריאות ברוסיה, "המינהל הראשי לבריאות המדינה" (Главное управление государственного здравоохранения, ברוסית) אך משרד ממשלתי לענייני בריאות נוצר לראשונה בשנת 1918 בשם הקומיסריון העממי לענייני בריאות, שהפך למשרד הבריאות ב-1946.
בשנת 1963 במסגרת המשרד הוקם מכון המחקר המדעי המרכזי לאפידמיולוגיה. בשנת 1992 הוקם משרד הבריאות ותעשיית התרופות שהתקיים עד 1996 ופורק.
בשנת 2004 הוקם מחדש כמשרד הבריאות והרווחה. ב-2012 שינה שמו למשרד הבריאות.
מטאלופרוטאז
מטאלפרוטאז (או: מטאלופרוטאינאז) הוא שם כללי בביוכימיה לאנזים המזרז את ריאקציית ההידרוליזה של פפטידים באמצעות שימוש ביון מתכת. השם מטאלופרוטאזות מגדיר את המשפחה הגדולה של אנזימים אלה, שהיא תת-משפחה של משפחת הפרוטאזות.
מנגנון קטליטי
האתר הפעיל של אנזימים המשתייכים למשפחת המטאלופרוטאזות מכיל יון מתכת כקופקטור ההכרחי לצורך הפעילות האנזימטית. ברוב המקרים יון זה הוא יון אבץ (Zn+2), הגורם לשפעול של מולקולת מים כנוקלאופיל אשר יתקוף את הקבוצה הקרבונילית בפפטיד. בנוסף, יון המתכת מייצב מטען שלילי ויכול לשמש כאלקטרופיל.
היסטוריה של פינלנד
המתיישבים הראשונים החלו ליישב את אזור פינלנד המודרנית מיד לאחר עידן הקרח, החל מהאלף התשיעי לפני הספירה (ישנן ראיות כי נאנדרתלים ישבו באזור כבר לפני 130,000 שנה, אך הן לא חד משמעיות). פינלנד הייתה חלק מממלכת שוודיה מהמאה ה-13 לספירה ועד לשנת 1809 ("אסטרלנד"), אז היא הועברה לשליטת האימפריה הרוסית כיישות האוטונומית הדוכסות הגדולה של פינלנד. בשנת 1917 פינלנד הכריזה על עצמאותה והחלה מלחמת אזרחים בין "האדומים" הסוציאליסטים ו"הלבנים" השמרניים, שניצחו לבסוף.
במהלך המלחמה הקרה הפוליטיקה הפינית הושפעה רבות על ידי ברית המועצות (ר' פינלנדיזציה), אך לעולם לא הפכה למדינה גרורה. פינלנד הצטרפה לאיחוד האירופי בשנת 1995.
פרהיסטוריה
פינלנד ככל הנראה לא הייתה מיושבת במהלך הפליסטוקן, עקב תנאי האקלים הקשים בעידן הקרח. קיימת טענה להתיישבות פלאוליתית בפינלנד באתר סוסילואולה (מערת הזאב), אולם הראיות לנוכחות אנושית כה קדומה במערה קלושות וטענה זו אינה מקובלת במחקר.
התקופה המזוליתית
הראיות המוקדמות ביותר להתיישבות חברות ציידים-לקטים בפינלנד מתוארכות לאלף התשיעי לפני הספירה, מיד לאחר עידן הקרח. חברות אלו נקראות כיום תרבות סואומוסירבי ותרבות קונדה. אחת המציאות הארכאולוגיות החשובות ביותר מהתקופה המזוליתית שנמצאו בפינלנד היא רשת אנטראה, אחת מרשתות הדיג הקדומות ביותר שנמצאו אי פעם (לפי תיארוך פחמן-14 מסביבות 8300 לפני הספירה).
התקופה הנאוליתית
תחילת התקופה הנאוליתית בפינלנד מסומנת על ידי הימצאותן של תרבויות שהשתמשו לראשונה בקדרות, בערך בשנת 5300 לפני הספירה. באלף החמישי לפני הספירה היו קיימות רשתות מסחר ענפות ברחבי פינלנד וצפון מזרח אירופה. לדוגמה, צור מסקנדינביה ומהאזור הבלטי וצפחה מאזור ימת אונגה מצאו את דרכם לפינלנד, בעוד שאזבסט וסטיאטיט מדרום מזרח פינלנד נמצאו מחוצה לה.
ככל הנראה בתקופה זו תושבי האזור דיברו בשפות אוראליות, שמאוחר יותר הפכו לשפות הבסיס מהן התפתחו שפת הסאמי והשפה הפינית.
תקופת הברונזה
אזורי החוף של פינלנד היו חלק מתרבות הברונזה הנורדית, בעוד שבפנים הארץ ההשפעה הייתה מתרבויות צפון ומזרח רוסיה.
תקופת הברזל
הראיות המוקדמות ביותר לעבודת ברזל בפינלנד הן מסביבות 500 לפני הספירה. החל משנת 50 בערך החלו התושבים באזורי החוף לסחור באופן רצוף ורציני עם אזורים אחרים. התושבים החליפו את מוצריהם, ככל הנראה בעיקר פרוות, בנשק ותכשיטים מהאזור הבלטי, מסקנדינביה ואפילו מדרכי המסחר במזרח.
שלוש הקבוצות של דוברי הפינית, פינים, טבסטים וקרלים, ככל הנראה התגבשו במהלך תקופת הברזל. לתרבות הארכאולוגית באיי אולנד הייתה שפה שהייתה קרובה יותר לשוודית, מה שמרמז על התיישבות סקנדינבית באזור.
האזכור הכתוב הראשון של הפינים מופיע בספר גרמאניה, בו טקיטוס כותב על שבט ה"פני" (fenni), אולם לא בטוח אם שבט זה באמת קשור לפינים המודרניים. הטקסט הסקנדינבי הראשון המזכיר את "ארץ הפינים" נמצא חרוט על שתי אבנים מהמאה ה-11 בשוודיה, על אחת רשום finlont ועל השנייה finlandi.
ימי הביניים
הקשר בין שוודיה לפינלנד של היום היה חשוב אפילו לפני הגעת הנצרות. הויקינגים היו ידועים לפינים גם כשותפים למסחר וגם כאויבים. אולם אין שום ראיה להתיישבות סקנדינבית בפינלנד במהלך התקופה הוויקינגית (חוץ מבאיי אולנד, שתרבותם נראית קרובה יותר לתרבות הסקנדינבית).
לפי ראיות ארכאולוגיות הנצרות התפשטה בפינלנד במהלך המאה ה-11. לפי הטקסטים המעטים ששרדו הכנסייה בפינלנד הייתה עדיין מאוד בסיסית במאה ה-12. בתחילת המאה ה-13 הצליח המיסיונר בישוף תומאס להביא סדר ויציבות לאזור. באותה התקופה היו באזור גם כוחות חילוניים ששאפו לשלוט על פינלנד, כמו שוודיה, דנמרק, רפובליקת נובגורוד שבצפון מערב רוסיה וככל הנראה גם מסדרים צלבניים מגרמניה. לפינים היו מנהיגים משלהם אך לא הייתה להם רשות סמכותית מרכזית. למרות זאת טקסטים רוסיים מהתקופה מציינים את יכולתם של הפינים לגייס צבאות גדולים מספיק כדי לעמוד בפני נובגורוד.
במהלך המאה ה-13 פינלנד השתלבה בשאר התרבות האירופאית של ימי הביניים. המסדר הדומיניקני הגיע לפינלנד בסביבות שנת 1249 וצבר כוח רב, בחסות מסע הצלב השוודי השני שהונהג על ידי העוצר השוודי בירגר יארל. בתחילת המאה ה-14 הופיעו התלמידים הפינים הראשונים באוניברסיטת הסורבון.
בדרום מערב המדינה התפתח יישוב אורבני בטורקו, שהייתה אחת הערים הגדולות ביותר בממלכת שוודיה. אך חוץ מטורקו פינלנד בימי הביניים הייתה בעיקר כפרית. בדרום פינלנד וכן לאורך המפרץ הבוטני היו התיישבויות חקלאיות דלילות, ובשאר חלקי המדינה חיו אוכלוסיות מצומצמות של לאפים, בעיקר ציידים, דייגים ומעט חקלאים, שנוצלו לעיתים קרובות על ידי גובי המס הפינים. במהלך המאות ה-12 וה-13 הגיעו גם מהגרים רבים משוודיה לאזורי החוף הדרומיים והצפון מערביים של פינלנד, אזורים בהם עד היום השפה השוודית היא שכיחה. באותה התקופה השוודית נחשבה לשפת המעמד העליון בחלקים רבים של פינלנד.
השם "פינלנד" באותה התקופה התייחס רק לקצה הדרום מערבי של השטח הידוע לנו כיום כמדינת פינלנד. הרעיון של מדינה פינית במובן המודרני התפתח בהדרגה החל מהמאה ה-15, בעיקר כתוצאה מהאפקט המאחד של הכנסייה הקתולית באזור שראתה באזורים המאוכלסים של פינלנד כאזור בישופי אחד.
במהלך המאה ה-13 הוקמה הבישופות של טורקו, הנחשבת למקבילה הימי-ביניימית של פינלנד המודרנית, משום שהייתה זו הבישופות היחידה בפינלנד. קתדרלת טורקו הייתה המרכז התרבותי של הבישופות, והבישוף נחשב לאדם החזק ביותר בה. הבישופים היו בדרך כלל ממוצא פיני, בעוד שמפקדי הטירות היו בדרך כלל ממוצא סקנדינבי או גרמני. בשנת 1362 נציגים פינים נקראו להשתתף בבחירת מלך שוודיה, אירוע הנחשב למייצג את הכללתה של פינלנד בתוך ממלכת שוודיה. בדומה לשאר חלקי הממלכה, האצולה הפינית כללה את התושבים האמידים יותר שיכלו להרשות לעצמם חימוש לאדם אחד וסוס אחד. תושבים אלו בדרך כלל התרכזו באזור הדרומי של פינלנד.
היה זה העוצר השוודי בירגר יארל שהצליח לראשונה לייצב את השלטון השוודי בפינלנד לאחר מסע הצלב השוודי השני ב-1249. רפובליקת נובגורוד כבשה את חבל קרליה שבמזרח פינלנד, שעד היום אוכלוסייתו קרובה לפינים מבחינה בלשנית ואתנית. כך הגבול בין הנצרות הקתולית לאורתודוקסית היה הגבול המזרחי של פינלנד.
שוודיה ונובגורוד חתמו על הסכם שלום בשנת 1323, אך הסכם זה לא החזיק מעמד זמן רב. בשנת 1348 המלך השוודי מגנוס הרביעי יצא למסע צלב כושל נגד האורתודוקסים שגרם לו לאבד את כס המלוכה. בסיס המחלוקת בין שוודיה לנובגורוד היה החוף הצפוני של המפרץ הבוטני וכן אזור סאבו במזרח פינלנד.
בסוף המאה ה-14 פרצה מלחמת אזרחים בשוודיה הסקנדינבית, שהשפיעה גם על פינלנד. בסוף המלחמה המלכה הדנית מרגרט הראשונה יצאה מנצחת והוכרזה כמלכת שוודיה, דנמרק ונורווגיה בשנת 1389 (איחוד קאלמאר). במהלך 130 השנים הבאות ניסו פלגים שוודים שונים לשבור את האיחוד הנורדי. לעיתים פינלנד הייתה מעורבת במאבקים אלו, אך באופן כללי המאה ה-15 הייתה תקופת שגשוג באזור, שאופיינה על ידי גידול באוכלוסייה וצמיחה כלכלית. אולם לקראת סוף המאה המצב בגבול המזרחי נעשה מתוח יותר ויותר. נסיכות מוסקבה כבשה את רפובליקת נובגורוד והגבירה את המתיחות עם שוודיה. בשנת 1495 פרצה מלחמת רוסיה-שוודיה הראשונה, שהסתיימה לאחר שנתיים ללא תוצאות חשובות.
המאה ה-16
בשנת 1521 איחוד קאלמאר קרס וגוסטב ואסה הפך למלך שוודיה. במהלך שלטונו הכנסייה והממשל השוודי עברו רפורמציה שגרמה לעליית המיסים. בשנת 1551, כתוצאה מהרפורמציה הדתית, בישוף טורקו פרסם את התרגום הראשון של הברית החדשה לפינית. בשנת 1550 יוסדה העיר הלסינקי על ידי המלך גוסטב תחת השם "הלסינגפורס" (Helsingfors), אך נשארה כפר דייג קטן במשך יותר ממאתיים שנה.
המלך גוסטב מת בשנת 1560 ובנו, אריק הארבעה עשר, החל בתקופת התפשטות שגרמה למלחמות כמעט רצופות במשך 160 שנה. הפינים סבלו במהלך תקופה זו בשל גיוסים, מיסים גבוהים ויחס גרוע של הצבאות שעברו באזור. מצב זה גרם לפרוץ מלחמת האלות בשנת 1596, שהייתה למעשה מרד איכרים מיואשים שדוכאו בצורה ברוטאלית. הסכם שלום בין שוודיה לרוסיה בשנת 1595 גרם לגבול הפיני-רוסי לעבור צפון מזרחה, בערך היכן שהוא נמצא כיום.
חלק חשוב מההיסטוריה של פינלנד במאה ה-16 היה הגידול באוכלוסייה החקלאית. המלוכה השוודית עודדה את החקלאים ממחוז סאבו המזרחי להתיישב במרכז פינלנד, שהיה באופן מסורתי אזור ציד ודיג. בשל הגירה זו נאלצו הלאפים המקומיים להגר צפונה.
המאה ה-17
בתחילת המאה ה-17 גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה שידרג את הצבא השוודי (שכלל לוחמים פינים רבים) ממיליציה של איכרים למכונת לחימה יעילה, שנחשבה לטובה באירופה. בשנת 1630 הצבא השוודי צעד לתוך מרכז אירופה בשל החלטתו של המלך להשתתף במלחמת שלושים השנים לצד הכוחות הפרוטסטנטים. חיל הפרשים הפיני, שנקרא האקאפליטה, זרע פחד בקרב הכוחות הקתולים בגרמניה. במהלך המלחמה בוצעו רפורמות רבות בפינלנד: הוקמו עיירות חדשות רבות, יוסדה אוניברסיטה חדשה (הראשונה בפינלנד), אוניברסיטת הלסינקי, והתנ"ך תורגם במלואו לפינית בפעם הראשונה.
לאחר שלום וסטפאליה בשנת 1648 שוודיה הייתה אחד הכוחות החזקים באירופה. אולם המיסים הגבוהים, המלחמות הבלתי פוסקות והאקלים הקר (עידן הקרח הקטן) גרמו לעידן האימפריאלי של שוודיה להיות קודר בעיני האיכרים הפינים. באמצע המאה ה-17 החלה סדרת מלחמות חדשה (המלחמות הצפוניות) שבגללן חיילים פינים נשלחו לשדות הקרב בליבוניה, בפולין ובדנמרק.
האימפריה השוודית הקימה בין השנים 1638 ל-1655 קולוניה באמריקה, באזור דלאוור-פנסילבניה של היום, בה יותר ממחצית מהמתיישבים היו פינים. באותה התקופה יוצרו במרכז ומזרח פינלנד כמויות אדירות של זפת שיוצאו למדינות אירופאיות רבות שהיו זקוקות לו בשביל תחזוקת ספינותיהם.
המאה ה-17 הייתה תקופה של אדיקות לותרנית חזקה במיוחד בפינלנד. כל תושב היה חייב להשתייך לדת הלותרנית והנוכחות בכנסייה הייתה חובה. אולם החובה הלותרנית ללימוד התנ"ך על ידי כל האזרחים גרמה לכך שאחוז מאוד גבוה מהאוכלוסייה ידע לקרוא, לפחות במידה מועטה. בשנים 1697–1699 האקלים הקשה גרם לרעב שהרג יותר משלושים אחוז מהאוכלוסייה הפינית.
המאה ה-18
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה פינלנד נכבשה על ידי הרוסים, ולאחר החתימה על חוזה נישטאד כל דרום מזרח פינלנד, כולל עיר המסחר החשובה ויבורג, סופחו לרוסיה. מעמדה של שוודיה כאחת ממעצמות אירופה נעלם, ורוסיה הייתה כעת הכוח השולט בצפון. המונרכיה השוודית איבדה מכוחה והפרלמנט היה זה ששלט למעשה במדינה.
במאה ה-18 פינלנד הייתה מיושבת בדלילות יחסית. באמצע המאה האוכלוסייה מנתה פחות מ-470,000 תושבים, אולם היא גדלה במהירות והוכפלה עד סוף המאה. החברה הפינית חולקה לארבעה מעמדות: איכרים (שהיוו תשעים אחוזים מהאוכלוסייה), כמורה, אצולה ובורגנים.
בשנת 1741 פינלנד שוב נכבשה על ידי הרוסים לאחר שהשוודים ניסו ללא הצלחה לכבוש מחדש את השטחים הפינים שאיבדו במלחמה הגדולה. ב-1742 נחתם הסכם לפיו רוסיה יצאה מפינלנד אך הגבול המזרחי עבר מערבה, השטח הנותר נקרא "פינלנד הישנה". באותה התקופה הרוסים ניסו להקים ממלכה עצמאית בפינלנד, שתשמש כחוצץ בין רוסיה לשוודיה, אך ניסיונותיהם כשלו לבסוף.
Still Breathing
Still Breathing (בעברית: עדיין נושמת) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי אמינטה וסמנטה טינה, ובוצע על ידי סמנטה טינה. ב-8 בפברואר 2020 השיר זכה בתוכנית "Supernova 2020" שמהווה את קדם האירוויזיון הלטבי, ונבחר לייצג את המדינה באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
היסטוריה של פינלנד
המאה ה-18
גם האימפריה הרוסית העולה וגם צרפת של טרום המהפכה שאפו להפוך את שוודיה למדינה גרורה. חברי פרלמנט ופוליטיקאים שוודים נהגו לקבל שוחד ודרדרו את שמה של המערכת הפוליטית הקיימת. לכן בשנת 1771 המלך הצעיר והכריזמטי גוסטב השלישי ביצע הפיכה, ביטל את הדמוקרטיה הפרלמנטרית והחזיר את כוחה של המלוכה בשוודיה. בשנת 1788 הוא החל במלחמה חדשה נגד רוסיה. אך המלחמה, שהפריעה לצמיחת הכלכלה בפינלנד, הייתה חסרת הישגים משמעותיים. בשל המלחמה הפופולריות של גוסטב הדרדרה. מספר קצינים פינים ניסו להקים מדינה פינית עצמאית בתמיכתה של רוסיה, אך המלך חיסל את הקונספירציה הזו. בשנת 1789 החוקה החדשה של שוודיה חיזקה את כוחה של המלוכה עוד יותר ואף שיפרה את מצב האיכרים בממלכה. אולם בשנת 1790 המלחמה הסתיימה ללא כיבושים לצד השוודי, ושוודים רבים ראו כעת בגוסטב שליט עריץ.
חוץ מהמלחמה של 1788, העשורים האחרונים למאה ה-18 היוו תקופת פיתוח בפינלנד. התפתחויות חדשות, כמו תחילת גידול תפוחי האדמה באמצע המאה, שינו את חיי היום יום של התושבים לטובה. הכדור הפורח הראשון בפינלנד (וכן בממלכה השוודית כולה) יוצר בעיר אולו בשנת 1784, רק שנה לאחר המצאתו בצרפת. בנוסף לכך המסחר גדל והמעמד האיכרים הפך ליותר אמיד ומעורה. האווירה של עידן האורות הרחיבה את הדיון החברתי בנושאי פוליטיקה, דת ומוסריות. אולם הפינים החלו לשים לב שלמרות שהרוב המוחלט של תושבי פינלנד דיברו בפינית, הזרם החדש של עיתונים, ספרות יפה ועלונים היה כתוב כמעט אקסקלוסיבית בשוודית, ואף בצרפתית.
המלך גוסטב השלישי נרצח בשנת 1792, ובנו, גוסטב הרביעי אדולף ירש את המלוכה (אולם החל למלוך באופן רשמי רק בשנת 1796 בשל גילו הצעיר). המלך החדש לא היה מנהיג מנוסה או מוצלח במיוחד, ולא היה חזק מספיק כדי להעביר את מדינתו דרך התקופה המסוכנת של המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות.
באותו הזמן בשטחים הפינים שהועברו לשליטת רוסיה ב-1721 ו-1743, שנקראו "פינלנד הישנה" ושהונהגו בהם עדיין חוקים שוודים, החלו הרוסים להעניק אדמות נרחבות ללא-פינים ולהתעלם מחוקי האדמה הישנים. המצב גרם לדעיכת הכלכלה בפינלנד הישנה, שהתגברה בשנת 1797 אז התושבים הוכרחו לשלוח חיילים לצבא הקיסרי.
דוכסות גדולה בתוך רוסיה
במהלך המלחמה הפינית בין שוודיה לרוסיה, שפרצה בשנת 1808, פינלנד שוב נכבשה על צבאותיו של הצאר אלכסנדר הראשון. נציגי ארבעת המעמדות הפינים התכנסו ב-29 במרץ 1809 כדי להשבע אמונים לצאר הרוסי, ולאחר תבוסתה הסופית של שוודיה בספטמבר של אותה השנה, פינלנד הוגדרה כדוכסות גדולה עצמאית בתוך האימפריה הרוסית עד לשנת 1917. שטחי קרליה (פינלנד הישנה) הפכו גם הם לחלק מדוכסות הגדולה החדשה בשנת 1812. במהלך השנים הללו של השלטון הרוסי מידת העצמאות של פינלנד השתנתה. היו תקופות של צנזורה ורדיפות פוליטיות, בעיקר בעשרים השנים האחרונות לשליטה הרוסית, אולם בניגוד לאיכרים הרוסים, האיכרים הפינים נשארו חופשיים לפי החוקים השוודים הישנים. במהלך המאה ה-19 החלה פינלנד להתפתח תעשייתית, במיוחד בענפי כריתת העצים והכרייה, שהיוו את הבסיס לשגשוג הפיני העכשווי (חלק גדול מאוכלוסיית פינלנד עדיין נשאר חקלאי עד לאחר מלחמת העולם השנייה).
לאומיות
במשך מאות שנים שוודית הייתה השפה הדומיננטית במנהל ובחינוך הפיני. פינים רבים אף אימצו לעצמם שמות לטינים, או כאלו שנשמעו ממוצא לטיני, מטעמי נוחות ואופנה. הפינית החלה לצבור חשיבות במדינה עם העלייה בלאומיות הפינית במהלך המאה ה-19, וכן כתוצאה מנסיונותיהם של הרוסים להפריד את הפינים משוודיה ולהבטיח את נאמנותם.
בשנת 1835 פורסם לראשונה האפוס הלאומי הפיני, הקלוולה, אוסף של אגדות ומיתוסים שעברו בעל פה במשך מאות שנים והיוו את הבסיס לפולקלור של העם הקרלי במזרח פינלנד. פרסום זה עורר את רגשות הלאומיות הפינית שהובילו מאוחר יותר לעצמאותה של פינלנד מרוסיה. ההתעוררות הלאומית של הפינים במאה ה-19 היה בעיקר תוצאה של חברי המעמד העליון דובר השוודית שהחליטו לעודד את התרבות והשפה הפינית כדי ליצור תחושת אחדות בין כל תושבי פינלנד, ובעיקר בין האליטה השלטת לאיכרים.
בשנת 1892 הפינית הפכה לבסוף לשפה הרשמית בפינלנד, ובכך הפכה לשוות ערך לשוודית. בתוך דור אחד הפינית הפכה לשפה הדומיננטית במדינה.
רוסיפיקציה
במהלך השנים 1899–1905 ו-1908–1917 (הנקראות בפינית "שנות הדיכוי") האימפריה הרוסית פעלה במדיניות של רוסיפיקציה שנועדה לסיים את האוטונומיה הפינית. מדיניות זו הייתה שכיחה באותה התקופה והייתה חלק מניסיון לבטל את האוטונומיה המנהלית והתרבותית של המיעוטים ברחבי האימפריה. מדיניות זו כללה שלושה צווים חשובים:
מסע הרוסיפיקציה גרם להתנגדות פינית שהחלה בעצומות, בשביתות ואף התקדמה להתנגדות אלימה, שכללה את ההתנקשות בחייו של ניקולאי בובריקוב, המושל הכללי של פינלנד, בשנת 1904. במהלך מלחמת יפן-רוסיה המורדים הפינים, שקיבלו תמיכה מיפן, תכננו להבריח אלפי רובים במטרה ללחום למען מדינה עצמאית, אך הספינה שהביאה עמה את המשלוח נטרפה על החוף והתוכנית נכשלה. הממשלה הקיסרית ניסתה לדכא את ההתנגדות על ידי סילוק גורמי האופוזיציה מהממשל הפיני, צנזורה חזקה יותר והענקת סמכויות דיקטטוריות למושל הכללי הרוסי. אולם להתנגדות היו מספר הצלחות, בעיקר ביטול צו הגיוס.
במהלך השנים 1905–1907 הושעתה תוכנית הרוסיפיקציה בשל מהפכת 1905 ובשל התבוסה הרוסית במלחמת רוסיה-יפן. אולם התוכנית החלה שוב בשנת 1908 ועוררה התנגדות בקרב הפינים. במהלך מלחמת העולם הראשונה שוב הושעתה התוכנית.
שינוי דמוקרטי
בשנת 1906, לאחר מהפכת 1905, הוקם בפינלנד פרלמנט חדש, שנקרא אדוסקונטה. הנשים הפיניות היו הראשונות באירופה שקיבלו זכות הצבעה וכן זכות זו לא כללה כבר חובת בעלות על אדמה או החזקת תואר. עם זאת, בשונה מהמקובל כיום, בבחירות המקומיות במדינה העשירים קיבלו מספר רב יותר של הצבעות, בעוד שהעניים לא יכלו להצביע כלל. מצב זה הוחלף בזכות בחירה כללית בשנת 1917.
תקופת המהפכה הבולשביקית
לאחר מהפכת פברואר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד קיבלה שליטה בסנאט הפיני (שהיה שילוב בין ממשלה לבית משפט עליון), ואוסקארי טוקוי הפך לראש הממשלה החדש. הסנאט החדש היה מוכן לשתף פעולה עם ממשלת המעבר הרוסית אך לא הגיע עימה לשום הסכמה. נקודת המבט הפינית הייתה שהאיחוד הפרסונלי עם רוסיה הסתיים עם נפילתו של הצאר, והם ציפו שסמכותו של הצאר תעבור לפרלמנט הפיני. ממשלת המעבר סירבה לכך והציעה במקום זאת שהבעיה תיפתר באספה המכוננת הרוסית.
הסוציאל-דמוקרטים, שהאמינו כי הבורגנות הרוסית עומדת בדרכה של פינלנד להשגת עצמאות, העמידו להצבעה בפרלמנט חוק (שנקרא "חוק הסמכות") שנועד להגביל את השפעת רוסיה על ענייני הפנים של פינלנד אך לא התייחס לכוחה בענייני הגנה וענייני חוץ. החוק לא עבר והפרלמנט פוזר על ידי ממשלת המעבר.
הכרזת העצמאות
מהפכת אוקטובר זעזעה את הפוליטיקה הפינית. כעת אפילו הרוב האנטי-סוציאליסטי בפרלמנט הרגיש צורך בעצמאות מלאה בעוד שהסוציאליסטים ראו ברוסיה כדוגמה לפיה צריך לנהוג. ב-15 בנובמבר 1917 הבולשביקים הכריזו על זכות כללית להגדרה עצמית שכללה את הזכות לפרישה מרוסיה עבור כל עמי רוסיה. באותו היום הפרלמנט הפיני הכריז כי הוא לוקח בידיו באופן זמני את הריבונות בפינלנד. הפרלמנט הצביע לטובת הכרזת עצמאות כללית ב-6 בדצמבר 1917, וב-18 בדצמבר הממשלה הסובייטית הכירה רשמית בעצמאות פינלנד. ב-22 בדצמבר פינלנד העצמאית הוכרה על ידי הסובייט העליון וכן על ידי גרמניה והמדינות הסקנדינביות.
מלחמת האזרחים
במשך חמשת החודשים הראשונים של 1918 התחוללה בפינלנד מלחמת אזרחים קצרה אך קשה, שהשפיעה על הפוליטיקה הפנימים וכן על היחסים הבינלאומיים של פינלנד במשך שנים רבות. מצד אחד עמד "המשמר הלבן", שנלחם בשם האנטי-סוציאליסטים, ומצד שני לחם "המשמר האדום", שכלל בעיקר פועלים ואיכרים. בעזרת תמיכתה של גרמניה המשמר האדום הובס, ורק תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה מנע מפינלנד להפוך למדינה גרורה גרמנית.
במהלך מלחמת האזרחים נחתם חוזה ברסט-ליטובסק בין מעצמות המרכז לרוסיה, שקבע בין היתר כי פינלנד ואיי אולנד יפונו מיידית מחיילים רוסים, הנמלים הפינים יפונו מיידית מכוחות ימיים רוסים, וכי רוסיה תפסיק את התעמולה כנגד הממשלה הפינית.
בין שתי מלחמות עולם
בהכרזת העצמאות פינלנד הוגדרה כרפובליקה, אך למרות זאת, לאחר מלחמת האזרחים, וללא סוציאל-דמוקרטים, הצביעו בפרלמנט לטובת ייסוד ממלכת פינלנד. פרידריך קרל, נסיך הסן, שהיה גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נבחר להיות המלך החדש. אולם עם תבוסתה של גרמניה במלחמה הרעיון נזנח, ופינלנד הפכה לרפובליקה, עם קארלו יוהו סטאלברג כנשיאה הראשון.
מהכרזת העצמאות ב-1918 החלו מיליציות חמושות של מתנדבים פינים לנסות ולהרחיב את שטחה של פינלנד במזרח קרליה. בחוזה טרטו שנחתם ב-14 באוקטובר 1920 הכירה ברית המועצות בעצמאותה של פינלנד ובאותה שנה התקבלה פינלנד לחבר הלאומים. הרפובליקה החדשה עמדה בפני סכסוך לגבי איי אולנד, שתושביהם היו דוברי-שוודית ושאפו להשתייך לשוודיה. פינלנד לא הסכימה לוותר על האיים והציעה לתושבים במקום זאת שלטון אוטונומי. התושבים לא הסכימו להצעה זו והסכסוך הועבר לחבר הלאומים, שהחליט כי פינלנד תשמור על שליטתה באיים, אך כי אלו יקבלו מעמד אוטונומי. פינלנד הייתה חייבת להבטיח לתושבי אולנד כי יוכלו לשמור על שפתם ותרבותם השוודית. הסכם בינלאומי נוסף קבע כי אולנד יהיו שטח נייטרלי עליו אסור להציב כוחות צבאיים.
הרגשות הלאומיים שנשארו לאחר מלחמת האזרחים התפתחו לכדי הקמת מפלגת לאפואה הפשיסטית, שצברה כוח ופופולריות בתחילת שנות השלושים בקרב פינים אנטי-קומוניסטים, אך ניסיון הפיכה כושל בשנת 1932 גרם להוצאת המפלגה מחוץ לחוק ולמאסר מנהיגיה.
בשנת השלושים החלה ברית המועצות להגביר את המדיניות האנטי-פינית שלה. בשנת 1937 היא מנעה לגמרי מספינות פיניות לשוט בין מפרץ פינלנד לימת לדוגה.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה פינלנד לחמה פעמיים בברית המועצות: היא הגנה על עצמה כנגד הסובייטים במלחמת החורף (1939-1940), שהסתיימה בכך שהפינים הפסידו את אזור קרליה, ושוב הגנה על עצמה במלחמת ההמשך (1941-1944), בה קיבלה תמיכה רבה מגרמניה הנאצית אך הפסידה לבסוף את עיר הנמל החשובה פטסאמו. מיד לאחר מלחמת ההמשך הפינים נכנסו למלחמה עם גרמניה, מלחמת לפלנד, שנועדה לסלק את הגרמנים מצפון פינלנד בחזרה לנורווגיה (שהייתה אז תחת כיבוש נאצי).
בניגוד לרוב שאר המדינות השכנות של ברית המועצות, פינלנד הצליחה לשמור על עצמאותה ועל הדמוקרטיה שלה במהלך המלחמה, ואף ספגה אבדות מועטות יותר ממדינות אחרות. עם זאת, היא נענשה בחומרה רבה יותר ממדינות אחרות שלחמו לצד הגרמנים ונאלצה לשלם פיצויים גבוהים. בנוסף לכך, הממשל הפיני היה צריך ליישב מחדש שמינית מאוכלוסיית המדינה לאחר איבוד שמינית משטחה, כולל העיר החשובה ויבורג.
בתקופת המלחמות כ-80,000 ילדים פינים פונו לחו"ל. 5 אחוזים מהם פונו לנורווגיה, 10 אחוזים לדנמרק, והשאר לשוודיה. רובם הוחזרו לפינלנד עד 1948, אך כ-15–20 אחוזים מהם נשארו עם המשפחות האומנות בחו"ל.
לאחר המלחמה
פינלנד שמרה על החוקה הדמוקרטית ועל הכלכלה החופשית שלה גם בתקופת המלחמה הקרה. הסכמים שנחתמו עם ברית המועצות ב-1947 ו-1948 כללו הגבלות שהוטלו על פינלנד וכן ויתורים טריטוריאליים. למרות שהקרבה למעצמה הסובייטית גרם לממשל הפיני להיות זהיר במיוחד בנושאי מדיניות החוץ (ר' פינלנדיזציה), פינלנד פיתחה שיתוף פעולה קרוב יותר עם המדינות הנורדיות האחרות והכריזה על עצמה נייטרלית בענייני הפוליטיקה של מעצמות העל.
בשנת 1952 פינלנד והמדינות חברות המועצה הנורדית חתמו על הסכם דרכונים, שאפשר לאזרחיהן לעבור ביניהן בלי צורך בדרכון, וכן לעבוד במדינות הללו ולקבל בהן זכויות ביטוח לאומי. פינים רבים בשנות החמישים והשישים ניצלו את ההזדמנות כדי לעבוד בשוודיה, בה היה שכר גבוה יותר, ובכך שלטו בשוק העבודה הזר בשוודיה. למרות שהשכר הפיני וכן רמת המחיה בפינלנד לא יכלו להשתוות לאלו בשוודיה עד לשנות השמונים, כלכלתה של פינלנד שגשגה בצורה יפה לאחר המלחמה והפכה למדינת רווחה, כמו שאר המדינות הנורדיות.
למרות הסכם הדרכונים פינלנד לא יכלה להצטרף למועצה הנורדית עד שנת 1955 בשל חששות הרוסים שהיא תתקרב מדי למערב. באותה התקופה ברית המועצות ראתה במועצה הנורדית חלק מנאט"ו. באותה שנה פינלנד הצטרפה גם לאו"ם. בשנת 1961 היא הצטרפה לאיגוד הסחר החופשי האירופי.
התקופה שלאחר המלחמה בפינלנד הייתה תקופה של צמיחה כלכלית ויציבות חברתית ופוליטית בפינלנד. בחמישים השנה שלאחר מלחמת העולם השנייה פינלנד הפכה מחברה חקלאית שבעת מלחמות לאחת המדינות המפותחות-טכנולוגית ביותר בעולם, בעלת כלכלת שוק מתוחכמת ורמת מחיה גבוהה.
בשנים האחרונות
בתחילת שנות התשעים הכלכלה הפינית סבלה ממיתון עמוק שנגרם בעיקר על ידי התפרקות ברית המועצות. התוצאה הקשה ביותר של המיתון הייתה אבטלה גבוהה ביותר (17%). בחצי השני של שנות התשעים הכלכלה התאוששה בצורה חזקה, התאוששות שהגיעה לשיאה עם הצלחתה המדהימה של חברת נוקיה. למרות זאת, האבטלה במדינה נשארה גבוהה יחסית עד היום (כיום עומדת האבטלה הפינית על 7%).
בשנת 1992 פינלנד הגישה את מועמדותה לאיחוד האירופי ובשנת 1995 הוכנסה לאיחוד יחד עם שוודיה ואוסטריה, לאחר שמשאל עם הראה כי 56.9 אחוזים מהעם הפיני תמך בהצטרפות.
מוטאנט (קומיקס)
מוטאנט בקומיקס מדע בדיוני הוא מונח המתאר יצור שעבר מוטציה כלשהי. המוטאנט עשוי להיות אדם או בעל חיים, דמות טובה או רעה, גיבור-על או נבל-על.
ברוב המקרים המוטאנט הוא אדם אשר קיבל יכולת כלשהי או מאפיין פיזי בעקבות המוטציה, כמו כח על-טבעי או מראה חריג, ועקב כך הוא הופך ל"אדם עליון". במקרים אחרים המוטאנט הוא בעצם חיה. הדוגמה הבולטת ביותר למוטאנטים בקומיקס הוא הדמויות הרבות המופיעות באקס-מן, "בני אדם עליונים" שנחשבים כשלב הבא בהתפתחות האבולוציונית, ואינם מתקבלים בזרועות פתוחות בידי בני האדם הרגילים. דוגמה בולטת עבור קומיקס המשלב חיות שעברו מוטציה הוא צבי הנינג'ה.
במקרים רבים ישנו מכנה משותף למוטאנטים: הדחייה מהחברה. במקרים רבים דמויות המוטאנטים נדחות על ידי בני האדם ה"רגילים" בעולם הבדיוני עקב שונותן. מוטיב זה משמש להעברת לקחים חברתיים, כגון קבלת השונה.
פלטיאל דייקן
פלטיאל דייקן (נולד: פייטל דיקשטיין; כ"ז באייר תרמ"ה, 12 במאי 1885 - כ"ד בשבט תשכ"ט, 12 בפברואר 1969), חוקר משפט עברי וחתן פרס ישראל למדעי המשפט.
ביוגרפיה
דייקן נולד בווילייקה שבליטא, צאצא לנצי"ב מוולוז'ין, מצד אביו, יהודה. בהיותו בן שש עברה משפחתו להתגורר בפאודוסיה שבחצי האי קרים, בה הוא סיים בהצטיינות את הגימנסיה ממשלתית ולאחריהם התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת אודסה. בשנת 1910 סיים דייקן את לימודיו האקדמיים בהצטיינות על עבודתו המדעית בחקר משפט רומי. עד שנת 1917 הוא הועסק כעוזר משפטי לעורך דין פרטי בפטרבורג וביסס עצמו כעורך דין עצמאי המתמחה במשפט עברי.
בשנת 1913 ייסד דייקן, במשותף עם הנרי סליוזברג, את החוג לחקר תולדות המשפט העברי במסגרת החברה להיסטוריה ואתנוגרפיה יהודית שהונהג על ידי שמעון דובנוב. לאורך שנות עבודתו באימפריה הרוסית התמחה דייקן בפנים שונים של המשפט העברי ובין מאמריו נכללו מחקרים הדנים בנושאים החל בדיני ממונות ועגינות ועד למשפט מוות, מהם כ-60 פורסמו באנצקלופדיה הרוסית-יהודית. כמו כן הוא היה חבר באגודת "מפיצי השכלה" ובאגודת חובבי שפת עבר ובשנות מלחמת העולם הראשונה פעל בחברת "יקופו" לעזרת פליטים ומגורשים יהודים.
חברת "המשפט העברי" שפעלה במוסקבה הזמינה את דייקן לפעול במסגרתה בשנת 1918. כעבור כשנה נאלצה החברה לעזוב את העיר ודייקן ייסד את מקום מושבה החדש בקייב. לאחר מכן הוא נאלץ, עקב אי יציבות פוליטית באזור, להעביר את מקום מושבו ואת פעילות החברה אל אודסה ולבסוף שב לתאודוסיה שבקרים. עם חזרתו לתאודוסיה הוא החל לפעול במסגרת ההסתדרות הציונית המקומית והקים את רשת הקואופרטיב "אחווה".
פעילותו המשפטית הובילה לעיסוקים ציבוריים רחבי היקף, בהיותו סגן יו"ר בית משפט השלום העברי העליון, חבר בית הדין לערעורים שליד הסתדרות עורכי הדין היהודים, היועץ המשפטי לאגודת הסופרים, חבר בית הדין של אגודת הסופרים, חבר המועצה המשפטית שליד הוועד הלאומי (לקראת קום המדינה הוא נבחר לעמוד בראש וועדת המשנה למונחים משפטיים עבריים) ותפקידים נוספים.
דייקן לקח בשנת 1935 חלק פעיל בהקמת בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה שהיווה את הבסיס לייסוד אוניברסיטת תל אביב. משנת 1948 הוא כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים ובשנת 1957 נבחר דייקן ליו"ר הנשיאות האקדמאית של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1958 הוא מונה לרקטור האוניברסיטה ובשנת 1959 קודם לדרג פרופסור מן המניין. משנת 1950 ועד פרישתו לגמלאות הרצה דייקן גם בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
עבור עבודתו זכה דייקן בפרסים ובאותות כבוד וביניהם פרס צייטלין על מחקרו בנושא העגינות ותואר עמית כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים על קיום ההשכלה המשפטית בישראל. בשנת 1957 זכה בפרס ישראל למדעי המשפט בגין "עבודתו החלוצית, המדעית והארגונית, למען הפעלת המשפט העברי כגורם חי ומכריע במערכת החברה והמשפט, על עבודתו הספרותית והמחקרית הענפה, בה תרם תרומה נכבדה ביותר לקידום ההשכלה המשפטית בארץ ולעיצוב המחשבה והמציאות המשפטית במדינת ישראל".
פרוטיטאנופס
פרוטיטאנופס (שם מדעי: Protitanops; מילולית: "קרוב לפני טיטאן") הוא סוג יונק גדול נכחד ממשפחת הברונתותריומים, אשר התקיים במשך האאוקן שלפני 38 עד 36 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית. הסוג תואר ב-1936 בידי החוקר צ'סטר סטוק והוא מכיל מין יחיד - Protitanops curryi.
יונק זה היה צמחוני כבד דומה לקרנף שהשתמש בקרניו הרחבות כדי להתחרות על יריבים ואולי להתגונן מטורפים.
הקרנבל הברזילאי
הקרנבל הברזילאי (בפורטוגזית: Carnaval do Brasil) הוא חג בן ארבעה ימים בברזיל, המתחיל כל שנה חמישים יום לפני חג הפסחא. הגרסה הברזילאית לחג הקרנבל, הנחגג בעולם הנוצרי כולו, ובפרט בברזיל, מסתיים ב"יום שלישי השמן" (המוכר בצרפתית כמרדי גרא, "Mardi Gras"; בפורטוגזית: "Terça-Feira Gorda"), יום לפני "יום רביעי של האפר" (בפורטוגזית: "Quarta-Feira de Cinzas"), אשר מסמן את תחילת התענית. ספציפית בברזיל, הקרנבל מתחיל רשמית ביום שבת שלפני יום שלישי השמן. הקרנבל הברזילאי התפתח במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 כחגיגה עממית לאומית, וקיבל במהלך הזמן אופי ייחודי שהתרחק במידה מסוימת מהחג המקורי, ולמעשה החג מרכז חלק מהתרבות הברזילאית ומאחד אותה במסגרת זמן הקרנבל. הקרנבל הברזילאי נחגג בהקשרים שונים, לעיתים תרבותיים- מוזיקה, מחול, שירה, פולקלור, אגדות עממיות, הומור, מחוות תרבותיות רבות ושונות, מורשת לאומית ועוד, ולעיתים דתיים. בחלק מהמקרים מהנצרות הקתולית ולעיתים בהקשר של דתות אפרו ברזילאיות הרבות. במהלך הזמן, הקרנבל קיבל מסורות שונות בכל אזור ובמקביל להתפתחות הקרנבל כמסורת עממית, התפתחה הסמבה, ונוצרו סביב כל הקרנבלים בברזיל, תרבות ושפה שמתארת את אירועי הקרנבל, את התהלכות, המופעים, וסגנונות המוזיקה. כל מפגן פומבי בקרנבל מתאר באופן מדוקדק אלמנטים תרבותיים שונים ומושקע בהם פירוט רב, וישנה השקעה דקדקנית ומחמירה עד מאוד בפרטים, בתלבושות, בריקוד, בחזות ואסתטיקה שהיא בעלת ערך חשוב בתרבות הברזילאית.
במהלך ארבעת ימי הקרנבל (ובמקומות רבים בברזיל גם במהלך השבוע שלפני תחילתו הרשמית ועד ליום ראשון שאחרי סיומו הרשמי) מתרחשים ברחבי ברזיל תהלוכות רחוב עממיות שנקראות בולוקס, בה יש משאית המובילה מוזיקה וסביבה רוקדים, ישנם בולוקוס בנות מספר אנשים, ולעיתים מוזיקה עם רמקולים שמושכת סביבה כמות גדולה מאוד של אנשים. במקביל אליהם נערכות ברחבי ברזיל תחרויות של בתי הספר השונים לסמבה שמתחרים בנפרד בכל עיר באצטדיון בשם סמבדורום. המצעד הוא אירוע תרבותי חשוב והוא מוקדש כולו כדי לחגוג את התרבות והמורשת הברזילאית. הקרנבל המפורסם ביותר הוא הקרנבל בריו. סגנון נוסף הם בלוקוס המסורתיים שנקראים בשמות רבים, כשהמוכר ביותר זה המארקטו (סוג מסוים, המנוח מארקטו מקבל עוד שימושים אחרים) אלה בולוקוסים שחוגגים מסורת מקומית, מצגים סיפור פולקלור או משמשים לפולחן דתי. בולקוס כאלה קיימים בצפון מזרח ברזיל בעיקר, בבאייה ופרנמבוקו חלק גדול מהקרנבל מוקדש לתהלוכות כאלה.
רוב האירועים מתלווים בתזמורת כלי הקשה וכלי נשיפה או כלים חשמליים וכן שירה. סגנונות המוזיקה בקרנבל באזורים השונים כוללים סמבה, סמבה אנרדו, מרקטו, אשה, סמבה-רגאיי, פוהו, פרבו מארש ועוד. ברוב האירועים הציבור רוקד או שר לצלילי התזמורת.
הקרנבל הברזילאי מושך מאות אלפי תיירים כל שנה מרחבי העולם. היעדים המבוקשים ביותר הם ריו דה ז'ניירו, סלבדור ורסיפה. פעילות התיירות, לצד מסחור התהלוכות ומכרת תחפושות, שתייה (בעיקר בירה), מוזיקה וסעיפי מסחר אחרים, הופכים את הקרנבל הברזילאי לתעשייה המגלגלת מיליארדי ריאלים לשנה.
לקרנבל הברזילאי מוניטין של חגיגת "שכרון חושים", בו מתמסרים לתענוגות שתייה ומין. דימוי זה נפוץ כלפי חוץ, והוא מבטא את התדמית של הקרנבל הברזילאי בעולם. עבור הברזילאים מהווה הקרנבל חגיגה תרבותית ומסורתית, וגם חג שמוקדש לשמחה הנאה וחושניות, אך אלה אינם נתפסים כבעלי אופי חילוני או חוטא, והקרנבל בבאיה משלב גם ריקודים אקסטזים בעלי אופי אפרו-דתי.
שורשים
באירופה נהגו הנוצרים הקתולים להתנזר מבשר (בלטינית: Carnis) ומכל הנאה גופנית אחרת במשך 40 יום או שישה שבועות לפני חג הפסחא, כהזדהות עם סבלו של ישו. לפני צום הבשר התקיימו חגיגות זלילה וחטאים, שבצרפת, פורטוגל וספרד התלוו למסיבות רחוב של ריקודים, תלבושות ומסכות. הקרנבל הגיע לשיאו בימי הביניים, אז היה נחגג במקומות רבים באירופה.
התפתחות בברזיל
בתקופה הקולוניאליסטית הגיעו מנהגים אלו לדרום-אמריקה, ובברזיל השתלבו עם סגנון המוזיקה והריקוד של העבדים האפריקניים.
הקרנבלים הברזילאיים המוסדרים הראשונים החלו בשנות ה-40 של המאה ה-19 בריו דה ז'ניירו, כיוזמה של בני המעמד הבורגני לחיקוי התהלוכות ונשפי המסכות האירופאיים. תהלוכות אלו נקראו "אנטרודו", נשאו אופי מהוגן ואריסטוקרטי וככאלה היו מחוץ לתחום עבור פשוטי העם השחורים. כאלטרנטיבה, קיימו אלה תהלוכות ומסיבות רחוב בעלות אופי עממי יותר ופרוע, אשר עם ביטול העבדות הפכו פופולריות יותר ויותר.
ראשית בתי הספר לסמבה
לקראת סוף המאה ה-19 לבש הקרנבל בריו דה ז'ניירו אופי ממוסד ומאורגן יותר עם התארגנות קבוצות צועדים בשם "קורדואיש" (בפורטוגזית: Cordões) שהכינו את עצמן במיוחד לקראת הקרנבל.
ב-1899 החלה מסורת כתיבת שירים במיוחד לקראת הקרנבל. שירים אלו היו בעלי אופי קצבי וקליט, הכילו מילים פשוטות, ושילבו מוטיבים קצביים מקומיים עם קצב המארש והשפעות רגטיים וסווינג. סגנון זה התגבש במהרה לסגנון הסמבה המוכר כיום.
עם השנים הפכה ההתארגנות הקבוצתית לקראת הקרנבל למורכבת יותר, ובשנות ה-20 התמסדו ה"קורדואיש" למעין מועדוני סמבה בשם "בלוקוס" (בפורטוגזית: Blocos). בשנות ה-30 החלו ה"בלוקוס" לראשונה להגדיר עצמם כ"בתי ספר לסמבה" במתכונת המוכרת היום. בתי ספר אלה ("אסקולאס ג'י סמבה") פזורים ברחבי ברזיל כולה.
התהלוכות בקרנבל
בבתי הספר לסמבה מנגנים סגנון מיוחד של סמבה בשם סמבה אנרדו (Samba enredo) שפירושו "נושא". במהלך השנה בתי הספר מתחרים זה בזה שכל בית ספר מייצג שכונה. בתי הספר צועדים פעם בשנה באצטדיון מיוחד שנקרא סמבדורום, שבו התהלוכה שלהם תבחן עלי ידי הקהל וצוות השופטים. ברגע שהקרנבל נגמר, בתי הספר מקיימים חשיבה על נושא שנתי, עד הקרנבל הבא. הנושא השנתי הוא ריטואל קבוע שיסוב סביב נושא מסוים כל אותה שנה. הנושאים יכולים להיות שונים: נושא חברתי, סיפור פולקלור או מיתולוגיות שונות, מחווה לאמן, איש רוח, או כל דמות חשובה בברזיל ולעיתים מחוצה לה, מחווה לנושא מסוים (כמו למשל מחווה להגירה היפנית בחגיגות 100 שנה מאז הגיעו לברזיל, מחווה לתיאטרון הברזילאי, מחווה לסגנון המוזיקה פרבו במלאת 100 להמצאתו וכיוצא בזה). לעיתים בתי הספר יעלו בעיה מסוימת או אמירה מסוימת ולעיתים לא.
במהלך השנה בתי הספר מלחינים שיר נושא שיצעד במהלך הקרנבל עצמו, והוא מושמע כדי לתת לאנשים לקלוט אותו, מוזיקת סמבה אנרדו קליטה מאוד ומורכבת מלחן קליט וסמבה מאוד גולמית וטהורה, בתי הספר מכשירים במשך השנה מאות אנשים מכל הגילאים לתהלוכה: בקרנבל המצעד של בית הספר יעסוק בנושא בו בחר כנושא שנתי. כדי לעשות תהלוכה, עליהם להכין אלגוריות (סוג של בולוקוס- משאיות ניידות סביבן רוקדים). תהלוכה של בית ספר מורכבת ממספר משיאות כאלה, שעל כל משיאת ישנו חזון עיצובי, ישנם בובות שמציגות את הנושא, והם יעוצבו כמו סצנה מתוך סיפור מסוים (למשל בסיפור פולקלור, הבובות יציגו סצנות מהסיפור) במחוות שונות, האלגוריות יפארו את התרומה של האדם או את הנושא, ויצגו את הדברים אשר תרם. סביב האלגוריות ירקדו הרקדנים בתחפושות ויישאו חפצים על פי נושא וסצנה, הם חייבים להעביר את הנושא דרך ריקוד ותנועה, והוא צריך להיות מוקפד עד מאוד.
ליגות בתי הספר - בתי הספר לסמבה מדורגים על פי טיבם וגדולתם בליגות שונות, כשבערים הגדולות יש ליגות רבות יותר. בדומה לכדורגל, ישנה ליגת על, ליגה רגילה, ליגה א וכו'. במהלך הקרנבל נערכות תחרויות, ואז נקבע איזה בית ספר זכה באיזה מקום לאותה שנה, מצעד רע של בית ספר בשנה מסוימת, עלול לגרום לו לסיים בתחתית הטבלה ולרדת לליגה נמוכה יותר, ואז גם יוקרת בית הספר ומשאביו עלולים להיפגע.
סדר היציאה של בתי הספר- בהתחלה האצטדיון ריק, ונותנים מספר דקות של הפסקה בין בית ספר לבית ספר, כשהקהל מריע משני צדיו. הכרוז של בית הספר אומר משפט פתיחה קבוע הייחודי לבית ספר הזה בלבד, ישנה חשיבות גם לאיכות הכרוז ועד כמה הצליח להלהיב את הקהל. אחר כך נכנס "נושא הדגל" שמניף את הדגל שמסל את בית הספר, לכל בית ספר בברזיל יש דגל במיוחד משלו, עם שני צבעים מאפיינים (לדוגמה במנגיירה הצבעים הם ירוק וורוד) הוא המוביל, והנפנוף בדגל והריקוד, אמורים להלהיב את הצופים ולהביא גאווה לדגל. אחריו נכנסות האלגוריות על פי סדר שבה בתי ספר רצה לספר את סיפרו. בריו, אם הקהל אהב את המצעד הוא נוהג לצעוק "E' campeõ" כלומר "הם האלופים".
בחינת האלגוריות- את המצעד מבקרים צוות שופטים מקצועי, וגם להתלהבות הקהל יש משקל רב. שיטת הניקוד היא מסובכת ומלאה בקטגוריות רבות מאוד ושונות. ישנה חשיבות לכל פרט ופרט בתהלוכה. איכות הריקוד, התיאום, העברת הנושא, הלהבת הקהל, איכות רקדניות הסמבה (מלכת בית הספר), איכות הצעידה, תיאום הנושא, חשיבות הנושא, התוכן שהועבר ועוד. טעויות בתפעול התהלוכה עלולות לחרב מצעד שנתי, ואם אלגוריה על רקדניה לא ינועו בקצב מספיק מהיר, היא "תתנגש" במשיאת שמאחוריה, טעות כזאת עלולה להוריד ניקוד באופן דרסטי, ולגרום לבית הספר לאבד את מעמדו. בריו שם יש כסף רב להשקיע, יש חשיבות עליונה גם לעיצוב ולתפאורה, והיא נחשבת למושקעות והאיכותית ביותר בברזיל, ולכן הרף גבוהה ביותר (יחד עם סאו פאולו).
במהלך השנה, בית הספר מארגן אירועי תרבות וקהילה רבים מספור. כמסגרת ההכנות לקרנבל, החזרות המרובות וההשקעה בתפאורה יוצרת מעין תרבות פנאי בשכונות העניות, והן למעשה מרכז תרבות קהילתי של אירועים ושיעורים בריקוד, שירה, נגינה, עיצוב, תפירה, ועוד ולמעשה יוצרים פרויקט שנתי שמעסיק את הנוער הילדים והמבוגרים ומספק להם פנאי, העשרה ושיתוף קהילתי, ודרך לשמר את המורשת והזהות התרבותית לצד הנאה ובילוי, ובחלק מהמקרים הזדמנות לשכר נוסף שמפרנס משפחות רבות. הפעלת בתי הספר והעיסוק הרב סביבו לנוער וילדים מסייע בהורדה מסוימת של אלימות פשיעה ושימוש בסמים. מלבד כל אלה בתי הספר עוסקים גם בשימור תרבות ומסורת שהיא ייחודית לכל שכונה ושכונה בעיר. בתי הספר גם משמשים כמרכזי רווחה וטיפול ולעיתים פונים לעזרת התושבים, אך צעדם בנושאים אלה יחסית צרים, כי רוב האחריות בנושא מוטלת על הממשלה.
סימבול מלך הקרנבל ומלכת הקרנבל
נקראת ראי ג'י מומו. דמות שמוכרזת כל קרנבל, ונחשב למלך הקרנבל, המלך יחבוש כתר וסרט ויחזיק ואת מפתח העיר, והוא הווה תרומה כלשהי לקרנבל באותה שנה. דמותו על פי המוסרת צריכה להיות שמנה שמחה וצבעונית על פי דמותו של מומוס מהמיתולוגיה היוונית. מומו מהווה את ליצן הקרנבל, והוא למעשה מעין דמות ליצן/פנטוממאי קומי, על פי המוסרת היותו אל הביקורת והלעג גם מוסיף טון הומוריסטי ובקרותי כלפי הקרנבל.
קישורים חיצוניים
carnaval ouro preto
אלי לוונטל
אלי (אלימלך) לוונטל (נולד ב-18 במרץ 1953) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל, וכיום משמש כפרשן.
קריירה
לוונטל גדל בשכונת קריית אליעזר והחל את דרכו בקבוצת הנערים של הפועל חיפה. בגיל 17 בלבד, הצטרף לשורותיה של קבוצת הבוגרים שבה כיכבו כבר שנים: יוחנן וולך, יצחק אנגלנדר ואבא גינדין. באותן שנים, רק שני שחקני נוער הצליחו לפלס דרכם מהנוער ל'הרכב המשוריין', לוונטל ויוסי ליפשיץ. לוונטל הפך מהרה לשחקן אהוד על אוהדי הקבוצה אשר שיחקה באצטדיון קריית חיים לעיני למעלה מ-15,000 אוהדים בכל משחקיה הגדולים. לוונטל היה שותף מלא לזכייה בגביע המדינה תחת שרביטו של המאמן יעקב גרונדמן בשנת 1974.
בשנת 1978, שער שהבקיע לוונטל נגד מכבי תל אביב גרם להישארותה של הפועל חיפה בליגה. לאחר עזיבתם של מספר שחקנים בולטים בקבוצה נחלשה הפועל חיפה, ולא עלה בידו של לוונטל להשאיר את הקבוצה בליגה הראשונה. לוונטל הספיק לשחק בבית"ר ירושלים, מכבי שפרעם ובית"ר חיפה לפני שפרש ממשחק פעיל.
לזכותו של לוונטל 25 הופעות בנבחרת ישראל, ובמדיה כבש שער אחד, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית שנערך באצטדיון וסרמיל בשנת 1975. הוא אף זכה לשחק באולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית בסיאול, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.