cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוסיין שהיד סוהרוורדי
לאחר שתמך בהצבעת אי-אמון באספה הלאומית של פקיסטן שהפילה את ממשלתו של בוגרה, מונה סוהרוורדי כראש הממשלה בתמיכתן של שלוש מפלגות הקואליציה: הליגה המוסלמית, ליגת אוואמי והמפלגה הרפובליקנית, תוך הבטחה להתייחס לפערים הכלכליים בין מערב פקיסטן לבין מזרחה, פתרון משבר האנרגיה וביצוע רפורמות בצבא. מדיניות החוץ שלו עמדה בסימן של הרחבת התלות בסיוע של ארצות הברית וייסוד השותפות האסטרטגית איתה כנגד ברית המועצות והכרה בסין באמצעות תמיכה ב"מדיניות סין האחת". במדיניות הפנים הוא התמודד עם לחץ מהקהילה העסקית על המדיניות הכלכלית שלו לחלק את ההכנסות ממסים בין מזרח המדינה לבין מערבה. לאחר שכשל בהעברת הצבעת אי-אמון נגד נשיא פקיסטן, איסכנדר מירזא, התפטר סוהרוורדי במפתיע מתפקידו.
ראשית חייו
חוסיין שהיד סוהרוורדי נולד במידנפור שבהודו הבריטית (כיום בתחומי מדינת מערב בנגל שבהודו) למשפחה בנגלית מוסלמית רמת מעמד שנודעה בשל עושרה והשכלתה ושטענה לייחוס משפחתי ישיר לחליפים של הראשידון. אביו, סר זהיד סוהרוורדי, היה שופט בבית המשפט העליון של כלכותה ואמו, באנו, בתו של איש החינוך עוביידוללה סוהרוורדי, הייתה כותבת פורייה בשפת האורדו והאישה ההודית הראשונה שעברה את "מבחני קייברידג' הגבוהים" (Senior Cambridge examinations). אחיו הבכור, חסן, היה בלשן בהשכלתו וניהל קריירה מוצלחת במשרד החוץ של פקיסטן. דודו, חסן סוהרוורדי שירת בצבא הודו הבריטית כרופא צבאי ודוד אחר שלו, סר עבדוללה סוהרוורדי, היה עורך דין. אחייניתו, שאיסטה סוהרוורדי איקרמוללה, היית האישה המוסלמית הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון ושימשה בתפקידים דיפלומטיים בשירות החוץ של פקיסטן.
לאחר סיום לימודיו בהצטיינות במדרסה של כלכותה, הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת כלכותה, שם סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה ב-1911. ב-1913 סיים סוהרוורדי את לימודי התואר השני שלו בערבית וזכה במלגת לימודים באוניברסיטת אוקספורד. מעמדה הרם של משפחתו אפשר לו להתגורר באנגליה בנוחות בתקופת לימודיו בקולג' סנט קתרין באוקספורד, שם הוא סיים ב-1920 לימודי תואר שני במדע המדינה ותואר בוגר במשפט אזרחי. לאחר סיום לימודיו באוקספורד המשיך סוהרוורדי את הכשרתו כעורך דין בשנים 1922–1923 באכסניית המשפט גרייז אין שבלונדון.
חבר המועצה המחוקקת של בנגל וסגן ראש עיריית כלכותה
לאחר שובו מאנגליה החל סוהרוורדי את עבודתו בבית המשפט העליון של כלכותה ובנה לעצמו שם של עורך דין מוכשר. באותה תקופה הוא הצטרף לשורות הליגה המוסלמית ונבחר למועצה המחוקקת של בנגל. הוא התבלט בקריירה שלו כמחוקק בתקופת פעילותה של תנועת החליפות, תנועה אסלאמית שמרנית שפעלה בהודו, הוא נותר מזוהה עם פעילותה במשך כמה שנים.
בשנים 1924–1925 הוא מונה לתפקיד סגן ראש עיריית כלכותה והוא הצטרף למפלגת סווארג' בהנהגתו של צ'יטרנג'אן דאס. ב-1926 הוא פרש ממפגלת סווארג' לאחר המהומות הדתיות בכלכותה וייצג את הנאשמים בעקבות המהומות בבית המשפט והחל לעודד שביתות מסחר כדי להמשיך להפעיל את הלחץ על הקונגרס הלאומי ההודי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא חיזק את התוכנית הפוליטית של הליגה המוסלמית ותמך ברעיון של הקמת פקיסטן כמדינה נפרדת. ב-1936 הוא מונה לתפקיד המזכיר הכללי של הסניף הבנגלי של הליגה המוסלמית והגן בהצלחה על מושבו באספה המחוקקת של בנגל בבחירות שנערכו בשנים 1934 ו-1937.
תמיכתו הנלהבת בתנועת פקיסטן חיזקה בהמשך את מעמדה של הליגה המוסלמית ואת התוכנית הפוליטית שלה ובין השנים 1937–1943 הוא כיהן כשר המסחר והעבודה בממשלת בנגל בראשותו של עבול קאסים פזול חאק.
ב-1943 מינה אותו ראש ממשלת בנגל, חוואג'ה נזימודין, לתפקיד שר האספקה האזרחית ובתקופת כהונתו בתפקיד זה התחולל בבנגל רעב המוני. אף על פי שלדעתו של מושל בנגל, ריצ'רד קייסי הוחזק נזימודין כבלתי ראוי לתפקידו והועלו האשמות שגרם לרעב באופן מכוון ועשה מעט מאוד כדי למנוע אותו. סוהרוורדי, מאידך, טען שהייתה זו אשמתם של הממשלה המרכזית בניו דלהי ושל אנשי השוק השחור שהשתלטו על סחר האורז והחיטה לבנגל.
פרשנות מנוגדת הועלתה על ידי הסופר ההודי, מדהושרי מוקרג'י, והוא הטיל את האחריות לרעב על ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל שהפנה את אספקת המזון לטובת מאמצי המלחמה ומנע סיוע אמריקאי לבנגל. בהמשך הואשם סוהרוורדי ביישום מדיניות אדמה חרוכה כנגד התקדמותו של הצבא היפני הקיסרי ממזרח והורה על שריפתן של אלפי סירות דיג כדי לבולמו. צעדים אלו החמירו את הרעב ותושבי בנגל זכו להקלה רק כאשר הורה מושל הודו, ארצ'יבלד וייוול לצבא הודו הבריטית לארגן פעילות סיוע. בכל אופן, באותה עת הבשילו יבולי החורף ומצב הרעב הוקל כבר, וזאת לאחר שמיליונים נספו. העיתונות ההודית, בעיקר ההינדית, מתחו ביקורת קשה על תפקידו ותושבי בנגל ההינדים ראו בסוהרוורדי כאחראי הישיר לרעב.
ראש ממשלת בנגל
בבחירות הכלליות שנערכו בהודו ב-1945 התמודד סוהרוורדי מול נזימודין על תפקיד ראש ממשלת בנגל והוא הבטיח לעצמו תמיכה פוליטית מספקת מהליגה המוסלמית שאפשרה לו להרכיב ממשלה במחוז, כך הוא היה לראש הממשלה היחיד בכל מחוזות הודו מטעם הליגה. מפלגת הקונגרס מתחה ביקורת קשה על ממשלתו של סוהרוורדי.
בשנים 1946–1947 עלתה באופן משמעותי התמיכה בתנועת פקיסטן בקרב המוסלמים בהודו והקמתה של מדינה מוסלמית נפרדת במסגרת חלוקת הודו הייתה בלתי נמנעת. הרעיון של חלוקת השטחים על בסיס האמונה הדתית של תושביהם מנע את הכללתם של המחוזות בעלי הרוב ההינדי בפנג'אב ובבנגל בשטחיה של פקיסטן, שכן מפלגת הקונגרס ובעלת בריתה מפלגת מהסבהה, שאפו לחלק את המחוזות הללו על בסיס אתני.
כדי למנוע מעשי אלימות, מהומות וסכסוכי גבולות ארוכי טווח, שיתף סוהרוורדי פעולה עם הדרישות למנוע את חלוקתה של בנגל על ידי קידום הרעיון של בנגל עצמאית מאוחדת, יחד עם אישים בנגלים נוספים.
סוהרוורדי הצליח להגיע לפשרה עם סראט צ'נדרה בוס כאשר הוא פעל למען יצירת ממשלה קואליציונית עם הסניף הבנגלי של מפגלת הקונגרס יחד עם מקבילו בליגה המוסלמית. תומכי התוכנית דחקו בציבור ההודי בבנגל לדחות את רעיון החלוקה על בסיס דתי ולקדם את חזון בנגל העצמאית והמאוחדת. במסיבת עיתונאים שנערכה בניו דלהי ב-27 באפריל 1947 הציג סוהרוורדי את תוכניתו לבנגל העצמאית ועבול האשים הוציא הצהרה דומה יומיים לאחר מכן בכלכותה.
רעיון בנגל המאוחדת נתמך על ידי מוחמד עלי ג'ינה שראה את היתרונות שהיו בה לטובת המוסלמים של בנגל. ג'ינה ראה את התוכנית הזאת מנקודת מבט גיאו-אסטרטגית לטווח רחוק בהאמינו שבנגל עצמאית בהנהגתו של ראש ממשלה מוסלמי תקיים יחסים קרובים יותר עם פקיסטן מאשר עם הודו.
על אף הגיבוי שזכה הרעיון מצדו של ג'ינה, התוכנית נתקלה בהתנגדות חזקה מצדם של חוואג'ה נזימודין, אחיו חוואג'ה שהבודין, נורול אמין ומוחמד אכרם, שתמכו באיחוד של בנגל עם פקיסטן. בקרב ההינדים בבנגל לא זכתה התוכנית לתמיכה, ולפיכך הם תמכו ביצירתה של מדינת מערב בנגל ובחלוקה. באותה עת הוביל סוהרוורדי עצרות המוניות מדי יום שישי לטובת קבלת עצמאות בנפרד מהודו.
יום הפעולה הישירה
על פי המדווח, נשאו סוהרוורדי ומנהיגים נוספים של הליגה המסלמית נאומים פרובוקטביים שהזכירו למוסלמים של בנגל את הניצחון ההיסטורי של האסלאם ודחקו בהם לפעול באותו אופן ב-16 באוגוסט. ההיסטוריון הפופולרי, דוונדרה פאניגרהי, בספרו המפורסם "חלוקת הודו: סיפור הנסיגה של האימפריאליזם", ציטט מהעיתון הרשמי של הליגה המוסלמית The Star of India: "המוסלמים חייבים לזכור שהיה זה בזמן הרמדאן שנתנה הרשות לקיים ג'יהאד על ידי אללה. היה זה בעת הרמאדן כשהתנהל קרב בדר, העימות הגלוי הראשון בין האסלאם לבין עובדי האלילים ובו נלחמו ונצחו 313 מוסלמים ושוב היה זה בעת הרמאדן כאשר 10,000 מוסלמים בהנהגת הנביא הקדוש כבשו את מכה והקימו את ממלכת השמיים ואת אומת האסלאם בחצי האי ערב. שפר מזלה של הליגה המוסלמית שהיא מתחילה את פעולותיה בחודש הקדוש הזה". על פי ההיסטוריון ג'ותיקה רוי, העניק ג'ינה יד חופשית לסוהרוורדי להטיל אימה על ההינדים ולפרוע בהם פרעות. ב-16 באוגוסט 1946 פרצו מהומות דמים קשות בכלכותה בהן נהרגו עשרות הינדים על ידי ההמון. סוהרוורדי ניסה לשלוט במצב על ידי קריאה בלתי מוצלחת לשלום ועל ידי שליחת צבא הודו הבריטית לעיר ללא הצלחה. המהומות שככו רק לאחר שאלפים נהרגו והעיתונות ההודית האשימה את סוהרוורדי בהכשלת עבודת המשטרה, זאת על פי תיעוד של כמה היסטוריונים ועל פי עדויות עדי ראייה. על פי הרשויות, המהומות התלקחו בעקבות פעולתם של חברי הליגה המוסלמית ושל כוחות המתנדבים הקשורים אליה לאחר שהאזינו לנאומים של נזימודין ושל סוהרוורדי שבהם הוכרז על ידי הליגה המוסלמית שעל המוסלמים להשבית את כל העסקים כדי לתמוך בדרישה לפקיסטן עצמאית. אף על פי כן, תומכי הליגה המוסלמית האמינו שמפלגת הקונגרס עמדה מאחורי המהומות כדי להחליש את ממשלת בנגל. ההיסטוריון ג'ויה צ'טרג'י הטיל את רוב האחריות למהומות על סוהרוורדי בשל העובדה שהוא יזם את העימות וכשל בבלימת המהומות, אך ציין שהאשמה רבצה גם לפתחם של המנהיגים ההינדים.
דוח מודיעיני שהוגש לאחר המהומות לקצין בריטי בכיר בפורט ויליאם שבכלכותה, חשף את טבעו המרושע של סוהרוורדי. בדוח נכתב: "בקושי ניתן למצוא בכלכותה אדם שיוכל לומר מילה טובה על סוהרוורדי, כולל הנכבדים המוסלמים. במשך שנים הוא היה ידוע כ'מלך הפושעים', ודעתי האישית היא שהוא בהחלט ידע מה עומד לקרות, אפשר למצב להתגלגל מעצמו וככל הנראה ארגן את המהומות עם כנופיות הפושעים שלו". על פי טאטגאטה רוי, פוליטיקאי הודי מראשית המאה ה-21, תכנן סוהרוורדי את המהומות זמן רב קודם לכן, וזאת על סמך שינויים דמוגרפיים שנעשו במשטרת כלכותה. אף ההיסטוריון הבנגלדשי הארון-אור-ראשיד, הוקיע בספרו "מבשרי בנגלדש: הליגה המוסלמית של בנגל והפוליטיקה המוסלמית 1947-1906" את תפקידו המרושע של סוהרוורדי בארגון המהומות כנגד ההינדים באופן מתוכנן מראש ובהגנה על הבריונים המוסלמים מפני המשטרה.
בסופו של דבר, תוכנית בנגל המאוחדת כשלה עקב התנגדות חריפה מצד כל הצדדים והמפלגות. ההינדים בבנגל הצביעו בעד תוכנית החלוקה ומערב בנגל סופחה להודו ולמזרח בנגל לא נותרה ברירה אלה להצטרף ב-14 באוגוסט 1947 לפקיסטן.
שר בממשלה
ב-14 באוגוסט 1947 איבד סוהרוורדי את השליטה על הפלג הבנגלי של הליגה המוסלמית והפסיד בבחירות לחוואג'ה נזימודין שנבחר לתפקיד השר הראשי של בנגל. לאחר חלוקת הודו נשאר סוהרוורדי בכלכותה וקרא קריאות לשלום תוך שהוא מבקש עזרה ממהאטמה גנדי. ב-5 במרץ 1949 הוא שב לפקיסטן.
לאחר מותו של ג'ינה ב-1948 ומינויו של נזימודין במקומו לתפקיד המושל הכללי של פקיסטן, אולץ סוהרוורדי לפרוש מהליגה המוסלמית וב-1949 הוא הקים את ליגת אוואמי יחד עם איש הדת השמרני, מאולנה בהאסני ואחרים. הוא הפנה את גבו לגישת האחדות המוסלמית ואימץ את גישת הלאומיות הבנגלית והיה למבקר חריף של ממשלת מזרח פקיסטן. ב-1950 הוא החל להביע את התנגדותו למדיניותה של ממשלת נזימודין וכרת ברית עם המפלגה הקומוניסטית ומפלגות אחרות מהאגף השמאלי של המפה הפוליטית, מה שנודע כקואליציה המפלגות "החזית המאוחדת".
לאחר פיטוריו של ראש הממשלה חוואג'ה נזימודין ב-1953 הצטרף סוהרוורדי לממשלה בראשותו של מוחמד עלי בוגרה כשר המשפטים, ולקח על עצמו את מלאכת ניסוח חוקת פקיסטן. הוא גם דאג ליישום ההחלטה על איחוד פקיסטן המערבית כמשקל נגד לזו המזרחית לטובת ממשל יעיל יותר.
במערכת הבחירות של 1954 הנהיג סוהרוורדי את החזית המאוחדת מול הליגה המוסלמית בהנהגתו של נורול אמין ונחל ניצחון סוחף. ליגת אוואמי כרתה ברית משולשת עם הליגה המוסלמית ועם המפלגה הרפובליקנית והקימה ממשלה קואליציונית. בממשלה זו, בראשותו של צ'אודהרי מוחמד עלי, הוא מונה כשר הבריאות.
במקביל הוא כיהן כראש האופוזיציה לצדו של אבראהים אסמאעיל צ'ונדריגר מהליגה המוסלמית. לאחר שראש הממשלה צ'אודהרי מוחמד עלי סירב לתמוך בקריאה לחקירה להאשמות מצדה של הליגה המוסלמית כלפי המפלגה הרפובליקנית בהנהגת פירוז ח'אן נון, הצטרף סוהרוורדי לתומכים בהצעת אי-האמון של הליגה המוסלמית כנגד ראש הממשלה מטעמה. לאחר שהצעת אי-האמון עברה באספה הלאומית קיימה ליגת אוואמי משא ומתן עם הליגה המוסלמית ועם המפלגה הרפובליקנית על מינוי סוהרוורדי כראש הממשלה החדש.
מדיניות פנים ורפורמות חוקתיות
ב-12 בספטמבר 1956 הושבע סוהרוורדי כראש הממשלה על ידי נשיא בית המשפט העליון, מוחמד מוניר בבית המושל בקראצ'י, אז בירת פקיסטן.
בתחילה הוא הבטיח ללאומנים באספה הלאומית שהוא יבחן מחדש את שיטת "היחידה האחת" (איחוד כל מחוזות פקיסטן המערבית ליחידה מנהלית אחת), אך בסופו של דבר הוא נסוג מהבטחה זו מתוך כוונה לבטל את השיטה. בנוסף, הוא התמודד באספה הלאומית עם סוגיית הגוף הבוחר של נשיא פקיסטן. הדיון בסוגיית "היחידה האחת" התחדש על ידי הלאומנים שקראו להחזרת החלוקה הקודמת של מערב פקיסטן לארבעה מחוזות והחלו לקיים משמרות מחאה על כך בכל רחבי המערב. סוהרוורדי בכל אופן לא הטיל באופן משמעותי את כובד משקלו על סוגיה זו, שכן המשך קיומה של שיטת "היחידה האחת" היה אינטרס של המזרח ובזכות זאת הוא נבחר כראש הממשלה. כך, בעוד שאנשי המזרח לא התנגדו ליישום השיטה, הגיוון האתני של המערב גרם באופן משמעותי להעלאת הסוגיה לסדר היום הציבורי. אף על פי כן, לא ננקטו צעדים מעשיים כדי לבטל את שיטת "היחידה האחת" ושינוי זה התרחש בסופו של דבר רק ב-1970.
ב-1956 אישר סוהרוורדי את הארכת כהונתו של לוטננט גנרל איוב ח'אן כמפקד הצבא וכן אישר את מינויו של מפקד הצי הראשון ממוצא פקיסטני, תת-אדמירל חאג'י מוחמד סידיק צ'ודרי. שני הקצינים שימשו בתפקידיהם עד 1959.
כדי לפתור את בעיות האנרגיה במערב פקיסטן, הקים סוהר וורדי את הוועדה לאנרגיה אטומית של פקיסטן והזמין את הפיזיקאי, דר' נזיר אחמד לעמוד בראשה. כוונתה של התוכנית הייתה לעשות שימוש באנרגיה הגרעינית למטרות שלום. כאשר הציג יועצו המדעי של סוהרוורדי, סלימוזמן סידקי, את התוכנית לרכוש כור גרעיני מסוג NRX מקנדה, הוא הטיל על כך וטו ולא שחרר תקציבים לרכישת הכור האמריקאי המבוסס על בריכת מים.
הסיוע האמריקאי והמדיניות הכלכלית
ב-1956 הפסיק סוהרוורדי את פעילות הוועדה הפיננסית הלאומית כדי להשוות בין ההכנסות ממסים בין מערב פקיסטן לבין מערבה. הוא הסתמך מאוד על הסיוע שהעניקה ארצות הברית לפקיסטן כדי לענות על המחסור במזון וביקש מנשיא ארצות הברית משלוחים של קמח ואורז שיועברו על בסיס קבוע. במזרח פקיסטן היו דיווחים על רעב המוני נוסף ומשלוחים של חיטה, תפוחי אדמה ואורז נשלחו מחברת US Foods ומקרן פאוג'י (Fauji Foundation) שבמערב פקיסטן אל מזרחה על בסיס קבוע.
הממשלה המרכזית בהנהגתו של סוהרוורדי התמקדה ביישום תוכניות החומש הכלכליות. יחסי הממשלה עם הבורסה לנירות ערך ועם הקהילה העסקית התדרדרו כאשר סוהרוודי הכריז על חלוקת סיוע בשווי של 10 מיליון דולר של מינהל שיתוף הפעולה הבינלאומי (ICA) של ממשלת ארצות הברית בין המערב לבין המזרח והקים את תאגיד הספנות על חשבון משלמי המיסים במערב פקיסטן. שביתות רחבות היקף פרצו בערים ראשיות במערב כמחאה נגד המדיניות הכללית ובסופו של דבר נפגשו ראשי הבורסה עם הנשיא איסכנדר מירזא כדי להביע את דאגתם.
מדיניות החוץ
מדיניות החוץ של סוהרוורדי התבססה על יישור קו עם ארצות הברית במדיניותה כנגד ברית המועצות והוא הוביל את הגישה הפרו-אמריקאית במדינה. הוא החזיק בדעות אנטי-סובייטיות והטיף בחוגי הציבור למדיניות פרו-מערבית, וזאת בסתירה למדיניות מפלגתו, ליגת אוואמי.
סוהרוורדי נחשב לאחד מחלוצי מדיניות החוץ של פקיסטן, שהייתה כאמור פרו-מערבית והמשיכה להיות מיושמת על ידי הממשלות שכיהנו בפקיסטן בשנים הבאות. ב-10 ביולי 1957 קיים סוהרוורדי ביקור ממלכתי בארצות הברית ונפגש עם הנשיא דווייט אייזנהאואר ונעתר לבקשתו להחכיר לארצות הברית בסיס לשימושו של חיל האוויר של ארצות הברית שבו נעשה שימוש לפעילות מודיעין אותות נגד ברית המועצות. משבר מטוס הריגול U-2 ב-1960 גרם לפגיעה חמורה בביטחונה של פקיסטן כאשר בסופו של דבר גילתה ברית המועצות את קיומו של הבסיס במסגרת חקירתו של טייס המטוס פרנסיס גארי פאוורס. בתמורה העניקה ארצות הברית לפקיסטן סיוע צבאי בשווי של 2.142 מיליארד דולר בדמותם של מטוסי F-104 סטארפייטר וטנקי M48 פטון ושיגרה משלחת יועצים לצבא פקיסטן.
ב-1956 היה סוהרוורדי לראש ממשלת פקיסטן הראשון שקיים ביקור ממלכתי בסין, שם הוא נפגש עם ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי בבייג'ינג יחד עם כל המשלחת הדיפלומטי של פקיסטן בסין, כולל שגריר פקיסטן בסין, דר' אחמד עלי, שהקים את השגרירות בבייג'ינג, כונן את יחסי סין-פקיסטן וחיזק אותם. ב-1957 אירח סוהרוורדי את עמיתו הסיני בקראצ'י לביקור גומלין.
בשנות כהונתו כראש הממשלה האשים סוהרוורדי את הודו בתמיכה במעשי מרידה במקומות שונים בפקיסטן והאשים את מקבילו ההודי, ג'ווהרלל נהרו בנקיטת צעדים לביטולה של חלוקת הודו.
ירידת כוחו והתפטרותו
מדיניותו הכלכלית של סוהרוורדי והחלוקה שביצע בין ההכנסות ממסים בין מזרח למערב פקיסטן הובילו לשביתות רחבות היקף וכן להתנגדות מצד הקהילה העסקית והמגזר הפרטי. יותר מכך, מדיניותוהפרו-אמריקאית גרמה לכעס ולהתנגדות בחוגי מפלגתו שהעדיפה את גישתו של המנהיג הדתי מאולנה בהאסני שחשד במניעי האמריקאים. סוהרוורדי קידם בהתלהבות את חברותה של פקיסטן ב-SEATO שמטרת הקמתה הייתה הצבת משקל נגד לגוש הקומוניסטי. על רקע זה היה עימות ישיר בין סוהרוורדי לבין בהאסני.
לתדהמת חברי מפלגתו, החל סוהרוורדי להיות מקורב לנשיא פקיסטן איסכנדר מירזא בסוגיות רבות. מחאות רחבות פרצו נגדו במזרח המדינה בהובלת ליגת אוואמי כאשר שיגרה ארצות הברית את משלחת היועצים הצבאיים לצבא פקיסטן. בסופו של דבר התמודדו בהאסני ויאר מוחמד נגד סוהרוורדי על מנהיגות המפלגה, שכן השניים הצליחו לגבש סביבם בסיס תמיכה רחב במפלגה, אך הם לא הצליחו לסחוף אחריהם את המוני חברי המפלגה.
מתוך כוונה להחליש את שליטתו של הנשיא מירזא בפרלמנט, ביקש ממנו סוהרוורדי לכנס את הפרלמנט כדי שיביע אמון בו, זאת מתוך ידיעה שלתומכיו יש רוב בפרלמנט. כאשר דחה הנשיא מירזא את בקשתו, ניסה סוהרוורדי ללא הצלחה להעביר החלטה בפרלמנט שתקרא להתפטרותו של הנשיא.
נאמנותו לארצות הברית על חשבונה של ברית המועצות גרמה לו בסופו של דבר לאבד את השליטה על הנהגת המפלגה לטובתם של מנהיגים צעירים כמו עבדור ראשיד טרקבגיש. מתוך פחד מנקמתו של הנשיא מירזא לאחר כישלונו להעביר את ההחלטה בפרלמנט וכשנוכח שהיא איבד את הרוב בבית המחוקקים, ניצב סוהרוורדי מול מצב דומה לזה שהתמודד מולו קודמו בתפקיד וב-17 באוקטובר 1957 הוא הגיש במפתיע את התפטרותו. החדשות על ההתפטרות הובילו למחאות בקראצ'י, אך סוהרוורדי דחה את דרישות המפגינים לחזור בו. ב-1960 הוא פרש מהחיים הפוליטיים ויצא לגלות בלבנון.
חייו האישיים ומותו
ב-1920 נשא סוהרוורדי לאישה את פאטימה, בתו של השופט סר עבדור רחים. מנישואין אלו נולדו שני ילדים, אחמד שהאב וג'האן. אחמד מת מדלקת ריאות כאשר למד בלונדון וג'האן נישאה לשאה אחמד סולימאן, בנו של השופט סר שאה סולימאן.
ב-1940 נשא סוהרוורדי לאישה את ורה אלכסנדרובה טיצ'נקו, שחקנית תיאטרון ורקדנית רוסיה שאליה הוא התוודע דרך אחיו הבכור שעבד ברוסיה. ורה המירה את דתה לאסלאם, שינתה את שמה לבגום נור ג'האן וב-1947 קיבלה על עצמה להיות אזרחית פקיסטן. השניים התגרשו ב-1951. לאחר גירושיה עברה ורה לארצות הברית יחד עם בנם היחיד, ראשיד סוהרוורדי (כיום רוברט אשבי) שהוא שחקן בריטי החי בלונדון וגילם את דמותו של ג'ווהרלל נהרו בסרט שהופק על חייו של מוחמד עלי ג'ינה.
חוסיין שהיד סוהרוורדי סבל באופן כרוני ממחלת לב וב-1963 הוא מת בלבנון. באופן רשמי מותו נגרם מבעיות בליבו, אך היו חשדות שהוא הורעל או מת מוות אלים, אם כי אין הוכחות לכך. לאחר מותו המשיכה משפחתו להיות פעילה בפוליטיקה הארצית בפקיסטן ונכדתו, שאהידה ג'מיל הייתה פוליטיקאית פעילה במפלגת הליגה המוסלמית ובין השנים 1999–2007 כיהנה כשרת המשפטים של פקיסטן.
אורן עילם
אורן עילם (נולד ב-10 ביוני 1971) הוא משורר, עורך ומוציא לאור ישראלי.
שירות צבאי, לימודים, הוראה, ומחקר
בתשנ"ד-תשנ"ו למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ולימודים כלליים (עם דגש על פילוסופיה), באוניברסיטת חיפה. לאחר מכן, בתשנ"ז-תשנ"ח למד לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת חיפה, משם עבר למסלול ישיר לדוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב וקיבל את תואר הדוקטור בפסיכולוגיה חברתית-קוגניטיבית בשנת 2007.
במחקר הדוקטורט שלו חקר השפעות דינאמיות של מטרות שיפוט מנוגדות על השיפוט. עסק גם במחקר בתחום האמון, ובנושא "הפרעה קוגניטיבית קלה".
עיסוקו בשירה
החל לכתוב שירים באופן ספונטני ב-1995. בתשנ"ח השתתף בקורס כתיבה יוצרת של א.ב. יהושע באוניברסיטת חיפה.
שיריו פורסמו בכתבי העת ביטאון שירה, מעין, מקף, ננופואטיקה, נתיבים, עיתון 77, שבו, שבילים, באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, בעיתון הארץ, ובמקומות נוספים. שירים אותם תרגם מאנגלית לעברית פורסמו בכתבי העת שבו, וכרמל. השתתף במיזם משוררי ישראל קוראים משיריהם של כאן ב'.
פרסם רשימות ביקורת על שירה וניתוחי שירה.
באוגוסט 2013 יצא לאור ספרו הראשון, "שירים, איש". בספטמבר 2016 נדפסה מהדורה שנייה של הספר בהוצאת ביטאון שירה. ספרו השני, "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם", יצא לאור באוקטובר 2016 בהוצאת ביטאון שירה. ספרו השלישי, "ליאוניד", יצא לאור במאי 2017 בהוצאת ביטאון שירה.
בדצמבר 2013 ייסד את כתב העת ביטאון שירה. בספטמבר 2016 ייסד את "ביטאון שירה - הוצאה לאור".
עיסוקים נוספים
פרסם שני אלבומי מוזיקה אלקטרונית, בז'אנר ג'אז-אוונגרד. האלבום הראשון, "Mind's Passions", פורסם ביולי 2013, ומכיל קטעי אימפרוביזציה. האלבום השני, "Summer Mantra", פורסם בדצמבר 2014. רוב הקטעים בו חוברו בתקופת מבצע צוק איתן והמוזיקה בו מושפעת מאווירת המלחמה.
בשנת תשנ"ז למד ציור בסדנה של ציבי גבע באוניברסיטת חיפה. לאחר הפסקה ארוכה שב לצייר בסתיו 2015. חלק מציוריו פורסמו בגיליונות כתב העת ביטאון שירה אותו הוא עורך. ציורים מוקדמים שלו הופיעו על דפי השער של ספריו "שירים, איש", "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם", ו"ליאוניד", ובשער ספרו של מואיז בן הראש "השקט יכה".
ב-1987, בגיל 16, החל להתחרות בתחרויות שחמט. ב-1992 סיים במקום השלישי באליפות צה"ל בשחמט. ב-1993 השתתף בתחרות השחמט של המכביה הארבע-עשרה. עם תחילת לימודיו באוניברסיטה פרש משחמט תחרותי, אך ב-2012 חזר לעסוק כתחביב בפתרון מצבים טקטיים בשחמט, ובמהלך 2016 הגיע להיות המדורג ראשון מבין הישראלים בתחום זה, באתר השחמט הפופולרי chess.com.
מספר מאמרי ביקורת חברתית שלו פורסמו באתר ויינט, בהם מאמר על השרפה בכרמל (2010).
מתגורר ברמת גן.
יוסף ארזין
רבי יוסף ארזין היה ממקובלי צפת, ומחשובי תלמידי האר"י שימש כשד"ר צפת בשאלוניקי.
ביוגרפיה
בשנת שכ"ח נסע בשליחות מוסד התלמוד תורה בצפת לשאלוניקי, עיר הולדתו, ורבי משה אלמושנינו נשא דרשה לפני קהילתו ודיבר בשבחו. בשנת ה'של"ה היה בין החתומים הראשונים על שטר ההתקשרות של חבורת תלמידי האר"י שהכירו ברבי חיים ויטאל כיורשו הרוחני, זאת על אף שהיה רבי יוסף מבוגר ממנו. את שורש נשמתו של רבי יוסף ארזין זיהה האר"י משורש "זיהרא עילאה" של אדם הראשון. בשנת ה'של"ו חתם רבי יוסף ארזין יחד עם גדולי חכמי צפת מתלמידי רבי יוסף קארו לאסור את הקריאה בספר "מאור עיניים" מאת רבי עזריה מן האדומים.
נפטר בצפת לאחר שנת שע"ח ונטמן בבית הקברות העתיק בעיר.
כתביו
רבי יוסף העלה את הדברים ששמע מפי האר"י על הכתב בקונטרסים. פירושים, תיקונים, וייחודים שקיבל רבי יוסף מהאר"י נכללו בשמו על ידי רבי חיים ויטאל בספרו עץ חיים המסכם את קבלת האר"י. מלבד זאת חיבר רבי יוסף פירוש עצמאי על האדרא רבא שפורסם מכתב יד.
מוחמד חוסיין הייכל
מוחמד חוסיין הייכל (בערבית: محمد حسين هيكل; 20 באוגוסט 1888 – 8 בדצמבר 1956) היה אחד מגדולי האינטלקטואלים של מצרים בעת החדשה ושל העולם הערבי בכלל.
קורות חייו
מוחמד חוסיין הייכל נולד בכפר אל-ע'נאם שליד מנצורה בדלתא של הנילוס כבן למשפחת בעלי קרקעות. רכש השכלה דתית מסורתית, ובין השנים 1905 עד 1909 למד משפטים בבית-הספר הצרפתי בקהיר, שם התיידד עם אחמד לוטפי א-סייד והחל לפרסם מאמרים ראשונים לעיתון "אל-גרידה" של "מפלגת האומה" ("חזב אל-אמה"), שייסד לוטפי א-סייד. באותה תקופה, בעידודו של לוטפי א-סייד, החל הייכל ללמוד ספרות ערבית וספרות אירופאית. עם קבלת רישיון עריכת-הדין נסע הייכל לפריז על-מנת להמשיך בלימודיו לדוקטורט. בצרפת התוודע לתרבות ולמחשבה הצרפתית אשר תעצב בעתיד את הגותו. בשנת 1912 חזר למצרים והחל לעבוד כעורך-דין במנצורה. כאשר נסגר העיתון "אל-גרידה" עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נמנה עם מייסדי העיתון "אל-סופור" (הסרת הרעלה), שבו ניכרת השפעתו הרבה של קאסם אמין על הגותו של הייכל. הייכל גם כתב מאמרים ומסות עבור עיתון זה, לצד שיעורים שהעביר באוניברסיטה המצרית בקהיר במהלך תקופה זו.
עבודתו הספרותית
בשנת 1913 פרסם הייכל את יצירתו החשובה ביותר, "זינב", אשר נחשבת בעיני רבים לרומן המצרי-ערבי הראשון. הספר פורסם תחת שם העט "פלאח מצרי". ברומן משתקפת תפישת הלאומיות של הייכל, וניכרת בו רומנטיזציה של דמות הפלאח המצרי הקשור לאדמתו. הייכל הוסיף לפתח את הלאומיות הטריטוריאלית מבית מדרשו של לוטפי א-סייד בכך ששם דגש על העבר הפרעוני כמודל בניית זהות לאומית ודגש על הדם הפרעוני הזורם בפלאח המצרי. כמו כן, בהשפעתו של קאסם אמין, ביקר הייכל בספרו את מעמדה הנחות של האישה המצרית. לקראת שנות השלושים החלה התקרבות בהגותו של הייכל לגוונים אסלאמיים-לאומיים. גישה זו ניכרת במיוחד בחיבורו הביוגרפי על חיי הנביא מוחמד, "חיאת מחמד" משנת 1935, בספריו על אודות ההח'ליפים הראשונים, ובספרו שכתב לאחר שביצע את מצוות החג' "משכן ההתגלות" ("פי מנזל אל-וחי") משנת 1937.
נמל התעופה הבין-לאומי של צ'יאנג ראי
בשנת 2013 שירת הנמל יותר ממיליון נוסעים ו-10,000 טיסות. לנמל מתקנים גם לטיסות בינלאומיות אך מתקיימות בו טיסות בינלאומיות רק לקונמינג.
בשנת 2014 הודיעה חברת נמלי התעופה של תאילנד, כי בכוונתה להרחיב את נמל התעופה צ'יאנג ראי. התוכניות כוללות בניית מסלול הסעה נוסף וחנויות דיוטי פרי נוספות, ואולי גם הרחבת המסלול. פרויקט זה צפוי להסתיים בשנת 2030.
מחיר הגז הטבעי
מחיר הגז הטבעי נקבע בהתאם להיצע וביקוש לגז טבעי. מחיר הגז הטבעי מושפע גם ממחיר הנפט, במיוחד באירופה.
גז לשימוש ביתי ותעשייתי מורכב מתערובת של מתאן (כ-85%), פרופאן (כ-10%) ורכיבים נוספים. מחיר הגז הטבעי מושפע מהערך האנרגטי שלו, ומחירו עולה ככל שריכוז המתאן והפרופאן בו גבוה יותר.
מחיר הגז לצרכן
מחיר הגז לצרכן נקבע בשוק גז טבעי פיזי, המשמש כנקודת חלוקה. מחיר זה נקבע בהתאם להיצע וביקוש, בשילוב מרכיבים הנקבעים בשוק חוזים עתידיים על גז. בכל מדינה קיימים מנגנוני סחר דומים בגז טבעי.
שוק גז טבעי פיזי
בשוק גז טבעי פיזי נקבע המחיר הסיטונאי של הגז לצרכנים. שוק זה ממוקם בסמוך למאגרי נפט וגז המשמשים כנקודות חלוקה, וכוללים יחידות עיבוד להמרת נוזלי גז טבעי לגז תעשייתי, המוזרם באמצעות צינורות לצרכנים.
בארצות הברית יש כ-40 שוקי גז טבעי פיזיים. השוק הפיזי הגדול ביותר בארצות הברית נקרא "Henry Hub" ונמצא בלואיזיאנה, והסחר בו משמש לחישוב מחירי בסיס של חוזים עתידיים על גז.
מחיר הגז נקבע בתחילת כל חודש קלנדרי בהתאם לערך כספי שנקבע מראש עבור תקופת מסוימת, בתוספת "ערך בסיס" שנקבע בבורסת מרקנטיל בניו יורק ומיועד לצמצם את פערי המחירים בין השווקים הפיזיים השונים. עם תום תקופת החוזה העתידי, מחיר הגז בשוק הפיזי נקבע מחדש בהתאם להיצע וביקוש מקומי, המושפעים במיוחד מתחזית מזג האוויר. ממוצע המחירים החודשי בכל שוק פיזי משמש כ"מדד" למחיר הגז באותו חודש.
לאחר קביעת מחיר הגז הטבעי, סוחרים ייעודיים המכונים "מתזמנים" מנפיקים פקודות להזרמת גז לצינורות ("זריקה") או להוצאת גז מצינורות ("משיכה"). באחריות המתזמנים לוודא שהכמות המוזרמת זהה לכמות הנמשכת.
שוק חוזים עתידיים על גז
בארצות הברית נסחרים חוזים עתידיים על גז טבעי בבורסת מרקנטיל בניו יורק. הסחר בחוזים עתידיים על גז טבעי דומה לסחר בחוזים עתידיים על ניירות ערך.
בסחר גז טבעי בבורסה משתתפים סוחרים רבים בשוק ההון, בהם גם ספקולנטים, וכן הסוחרים בשווקים הפיזיים לאספקת גז טבעי, הנעזרים בבורסה להקטנת סיכונים פיננסיים.
היצע וביקוש בגז טבעי
רוב הגז הטבעי משמש לייצור חשמל ולצרכים תעשייתיים ומסחריים, ורק כחמישית ממנו מגיעה לצרכנים ביתיים.
מידת ההיצע של גז טבעי נקבעת על ידי הגורמים הבאים: קיבולת צינורות הגז, יכולת אחסון, קצב קידוחי הגז, יכולת ייבוא ומחירי ההובלה. תופעות טבע ובעיות טכניות עלולות להקטין אף הן את ההיצע.
הביקוש לגז עולה בשיא החורף, כאשר הוא משמש לחימום, ובשיא הקיץ, כאשר נעשה שימוש בגז במזגנים ובמערכות קירור. שינויים דמוגרפיים, כמו עלייה או ירידה בכמות התושבים באזור מסוים, משפיעים על הביקוש לגז טבעי.
צמיחה כלכלית מלווה בדרך כלל בגידול תעשייתי ובשימוש מוגבר בגז לצורכי ייצור. במהלך המיתון הכלכלי של שנת 2001 ירדה צריכת הגז הטבעי במגזר התעשייתי בארצות הברית ב-6 אחוזים.
מגמות עולמיות במחירי הגז הטבעי
מחיר הגז הטבעי בארצות הברית היה צמוד למדד המחירים לצרכן עד שנת 1970, ומאז חווה עליות וירידות כתוצאה מגורמים שונים, בהם סחר בגז טבעי בין מדינות שונות בתוך ארצות הברית, משבר הנפט העולמי והסרת רגולציה ממשלתית ממחיר הגז.
באירופה רוב הגז הטבעי מגיע מרוסיה דרך צינורות גז הנמצאים באוקראינה. נתיב זה מצוי בקשיים משנת 2014 בגלל מחלוקות בין חברת גזפרום הרוסית ונפטוגז האוקראינית.
בוליביה היא הספקית העיקרית של גז טבעי למדינות אמריקה הדרומית.
החל משנת 2000 נעשה שימוש בטכנולוגיות חדשות, בהן שאיבת גז מפצלי גז (בדומה לפצלי שמן) וקידוח אלכסוני. טכנולוגיות אלה מוזילות את עלויות ייצור הגז.
מגפת הקורונה העולמית גרמה למשבר כלכלי שהביא לירידה תלולה במחירי הגז בשנת 2020, אך בשנת 2021 לעליה תלולה בשעור גדול יותר עם יציאת כלכלות העולם מהמשבר. בשנת 2022 החריפה העלייה בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
מחיר הגז הטבעי בישראל
בשנת 2015 הוגדר בישראל מתווה הגז ובמהלכו נוהל משא ומתן חשאי עם קבוצת דלק שבבעלות יצחק תשובה וחברות גז נוספות. במשא ומתן זה נקבע מחיר קבוע לגז, שאינו תלוי במחירי השוק בעולם. מתווה הגז מאפשר לתת פטורים להסדרים כובלים מטעמים של מדיניות חוץ וביטחון המדינה. הסדרים אלו קובעים את מחיר הגז בישראל בגובה של פי 2 ויותר מהממוצע בעולם.
בשנת 2016 חלה ירידה חדה במחירי הנפט בעולם, לצד גידול מתמשך בהיצע הגז, שגרם לירידת מחירים תלולה. למשל, במדדי חוזי הגז הנוזלי בקוריאה ויפן חלה ירידה של 40% בתוך שנה. הגידול בהיצע של הגז הטבעי היה ידוע מראש, לאור גידול משמעותי שחל במשך שנים בעתודות הגז, בעיקר בארצות הברית, קטר ואוסטרליה, ולאור הוזלת עלויות ההפקה כתוצאה משיפורים טכנולוגיים. בניגוד לשאר העולם, בישראל לא ירד מחיר הגז באותה עת מכיוון שהוא היה נתון לרגולציה עקב מתווה הגז.
בשנת 2018 מחיר הגז בישראל היה 6.15 דולר ליחידת אנרגיה. באותה שנה החלה ירידה נוספת, מתמשכת, במחיר הגז בעולם, עקב הצטברות עודפי גז משמעותיים שנגרמו, בין היתר, בשל ההפקה הגוברת של אנרגיה מפצלי שמן בארצות הברית, לצד התקדמויות טכנולוגיות נוספות. העודפים הגבירו את התחרות בין קטר, ארצות הברית ורוסיה, שהן בין מפיקות הגז הגדולות בעולם, וגרמו לירידת מחיר הגז.
בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה העולמית, צנח שוק הגז בעולם למחירים אפסיים. באפריל 2020, מחיר הגז באירופה היה $1.9, בארצות הברית $1.8, ביפן בין $2.5 ל-$3.4, ובישראל $6.3, פי 3 מהממוצע באירופה ובארצות הברית.
בשנים 2021 ו-2022 התהפכה המגמה ומחיר הגז בעולם עלה בחדות. באירופה הגיע המחיר עד פי 10 מישראל, ובארצות הברית - פי 2, שכן בניגוד לעולם המחיר בישראל הורד ונותר יציב בשל מתווה הגז: סביב 4.8$ ליחידת חום.
על פי גיא רולניק, מתווה הגז קיבע חוזה יקר וארוך טווח עם חברת החשמל, ואלמלא אותו מתווה היה אפשרי להוריד את מחיר הגז לצרכנים לחצי או שליש ממחירו. לדעה זו שותפים מומחים רבים בנושא גז טבעי, בהם ד"ר ג'ינה כהן מהטכניון: "המדינה לא צריכה להחליט מה יהיה מחיר הגז ולא לקבוע מנגנון הצמדה שאינו מקובל בעולם. המדינה צריכה לקבוע את הצמדת מחיר האנרגיה בישראל למחירי האנרגיה בעולם - מחיר נפט או מחיר גז בבורסות של מבחר מדינות או כל מדד בינלאומי שאינו נתון למניפולציה".
הארמייה השלישית (ברית המועצות)
הארמייה השלישית (ברוסית: армия я-3) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-15 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור ויטבסק. היא השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין.
לאחר פלישת הורמאכט לברית המועצות, היא החלה בקרבות מגננה באזור הורדנה. בסוף יוני, בעקבות קרב ביאליסטוק-מינסק היא למעשה הפסיקה להתקיים. אומנם מפקדה וסילי קוזנצוב עם חלק מהיחידות הצליח לצאת מהכיתור.
ב-1 באוגוסט 1941 הארמייה השלישית הוקמה מחדש. היא השתתפה בקרב סמולנסק ונחלה תבוסה. באוקטובר-נובמבר 1941 היא השתתפה בקרב מוסקבה. לאחר מכך יחידות הארמייה השלישית עסקו בעיקר במגננה על העמדות. ביולי-אוגוסט 1943 היא השתתפה בקרב קורסק והתקדמה עד לגבול בלארוס הסובייטית. בשנת 1944 יחידות הארמייה השתתפו במבצע בגרטיון והגיעו לגבול פולין. בשנת 1945 היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. בתחילת אפריל 1945 היחידות עברו לגרמניה וסיימו את המלחמה באזור מגדבורג.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הארמייה פורקה והמטה שלה היה בסיס להקמה מחדש של המחוז הצבאי מינסק.
גליפטותק
הגליפטותק הוא מוזיאון לפיסול עתיק במינכן, גרמניה, המכיל בעיקר פסלים יוונים ורומאים, שפוסלו בין 700 לפנה"ס ועד 550 לספירה, וכן רצפות פסיפס ותבליטים.
בניית המוזיאון מומנה על ידי לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ותוכננה על ידי הארכיטקט לאו פון קלנצה בסגנון הניאו קלאסי. בנייתו של המוזיאון נמשכה בין השנים 1816- 1834. הגילפטותק ממוקם ב"מתחם האמנות" (Kunstareal), חלק במרכז מינכן המכיל מוזיאונים רבים, ביניהם הפינקוטק הישן, הפינקוטק החדש, והפינקוטק המודרני.
המוזיאון תוכנן במקור לאחסן את האוסף הפרטי של לודוויג הראשון, והא נחשב למוזיאון הפיסול הציבורי הראשון מסוגו. בין פסלי המוזיאון ניתן למנות פורטומות של קיסרים רומים כגון אוגוסטוס, אנטונינוס פיוס וספטימיוס סוורוס, פסלי אלים יוונים ורומאים, ועבודה המיוחסת למירון, פסל של אישה זקנה שיכורה מחזיקה בקבוק יין.
גוסטב שמידט
גנרל גוסטב שמידט (בגרמנית Gustav Schmidt; 24 באפריל 1894 – 7 באוגוסט 1943) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, והתאבד במהלך קרב קורסק.
קריירה מוקדמת
שמידט נולד ב-24 באפריל 1894 בקארדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-20 (הברנדנבורגי ה-3 - הרוזן טוינצין פון ויטנבורג), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שמידט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1936 הועלה שמידט לדרגת אוברסט לויטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-59. ב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט התחלופה ה-216.
שיעור לחיצה
שיעור לחיצה (CTR, click-through rate) הוא מדד מקובל להצלחה של קמפיין פרסום מקוון. הוא מבטא את היחס בין מספר החשיפות שמקבלת פרסומת לבין מספר הלחיצות עליה. לפי מדד זה, הפרסום נחשב לאפקטיבי יותר ככל ששיעור הלחיצה על פרסומת גדול יותר. על פי רוב ניתן ערך ה-CTR באחוזים. לדוגמה, אם על כל מאה חשיפות לפרסומת היא מקבלת לחיצה אחת, ה-CTR שלה הוא 1%.
מדידת ה-CTR היא תוצאה של הצורך של המפרסמים להבין את תגובת המשתמשים למסרים המוצגים להם. בהיעדר יכולת להעריך במדויק את התגובה הרגשית ואת ההשפעה של המסר על המשתמש, שיעור הלחיצה מפורש כביטוי כמותי מדיד של הצלחתה של פרסומת לעורר במשתמש עניין. מטרתם של מפרסמים (שמטרותיהם מסחריות או אחרות) היא כמעט תמיד לגרום למשתמש לעשות פעולה כלשהי: לקנות מוצר או שירות, להירשם או למסור מידע, להשתמש בשירות כלשהו, להוריד תוכנה, להיחשף לתוכן כלשהו, וכדומה. לחיצה על פרסומת המביאה אותם ליעד המבוקש או לעשיית הפעולה הרצויה פירושה שהחשיפה לפרסום הצליחה לסקרן או לעניין את המשתמש.
במהלך השנים ירד שיעור הלחיצה על פרסומות באינטרנט. המשתמשים למדו להתעלם מפרסומות שהם רואים (תופעה הנקראת "עוורון באנרים"). כיום שיעור לחיצה של למעלה מאחוז אחד על באנר נחשב לגבוה. אך שיעור הלחיצה הרצוי (ובהתאם לכך התגמול שמוכנים המפרסמים תמורת הלחיצות) תלוי בגורמים שונים. לדוגמה, שיעור לחיצה גבוה אשר אינו מוביל בסופו של דבר למכירה הוא מצב פחות רצוי למפרסמים משיעור לחיצה נמוך יותר אך עם שיעור גבוה יותר של מכירות בעקבות הלחיצות שהפרסום מצליח להשיג.
שיעור לחיצה גבוה יותר מושג כאשר הפרסום נעשה באתר המושך קהל יעד מוגדר המתעניין בנושא הפרסום. לדוגמה, פרסום של מוצר לרכב צפוי להשיג שיעור לחיצה גבוה יותר באתר העוסק ברכב מאשר באתר כללי או העוסק בנושא אחר לגמרי. פרסום במנועי חיפוש מניב שיעור לחיצה גבוה ככל שהוא רלוונטי למונחי החיפוש ולכוונות החיפוש של המשתמש, וככל שהפרסומת נראית אינפורמטיבית יותר. לדוגמה, כאשר בעקבות חיפוש מקבל המשתמש פרסום המציע בדיוק את המוצר שאותו חיפש, או פרטים שימושיים על אודות עסק המוכר אותו, שיעור הלחיצה נוטה להיות גבוה.
השימוש ב-CTR אינו מוגבל רק לאתרי אינטרנט. הוא נכון ללחיצות באפליקציות למכשירים ניידים ובמיוחד למדידת הצלחה של דיוור אלקטרוני שיווקי. גם במקרים אלה מושפע שיעור הלחיצה מגורמים שונים, ביניהם השעה והיום בשבוע, מאפייני קהל הנמענים ומידת ההומוגניות שלהם, ניסוח וצורת ההבלטה של הקישור, ורבים אחרים.
יוריק בן דוד
יוֹריק בן דוד (נולד ב-10 בפברואר 1953) הוא זמר ומלחין ישראלי. כיהן כיו"ר אקו"ם מאז סוף שנות התשעים ומנכ"ל הארגון משנת 2000 ועד 2021.
ביוגרפיה
בן דוד נולד בתל אביב. בנערותו גדל בירושלים. למד בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1971). ב-1972 היה חבר להקת פיקוד הדרום והשתתף בתוכניתה "מדרום תיפתח הטובה".
לאחר השחרור מצה"ל למד קומפוזיציה וניצוח באוניברסיטת תל אביב ועם סיום לימודיו הצטרף לחברת התקליטים סי בי אס ישראל כמפיק ומעבד מוזיקלי לשירים רבים, בהם שירי ילדים ומשירי ארץ ישראל. ב–1978 השתתף כזמר בתוכנית "ארץ טרופית יפה" במסגרת תוכנית הרדיו "דו רה ומי עוד" יחד עם מתי כספי, יהודית רביץ, קורין אלאל, צילה דגן וצמד הפרברים ושר סולו את השיר "איזה כדורגל".
בשנות השבעים הנחה את תוכנית הזמר "קול ראשון" ששודרה בטלוויזיה הלימודית (הטלוויזיה החינוכית הישראלית).
ב-1979 הלחין והקליט לפסקול הסרט "דיזנגוף 99" את השיר "לילה לי" שאת מילותיו כתבה תלמה אליגון, והוא היה ללהיטו הגדול ביותר. ב-1981 חיבר עם רוני בראון את השיר "תני לי את הלב", שהוקלט על ידי שימי תבורי לאלבומו "צעד חמישי".
ב-1984 הפיק עם דודו אלהרר את המופע והאלבום מתתיהו ואלכסנדר של המוזיקאים מתי כספי וסשה ארגוב. ב-1986 הפיק ועיבד מוזיקלית את האלבום "למרוסיה באהבה", שכלל שירים רוסיים בתרגום עברי שהושרו בתנועות הנוער היהודיות הציוניות. בן דוד אף שר בתקליט לצד רוחמה רז, רותי בן אברהם, אופירה יוספי ודוד ד'אור.
ב-2008 נכשל ניסיון שהובילו מספר חברי דירקטוריון אקו"ם בראשות יעקב רוטבליט להדיח את בן דוד בגין טענות על החלטות שגויות בעניין חלוקת הכספים לחברי האגודה, החלטות שקיבל בלי להתייעץ עימם.
ב-2014 בטקס אקו"ם אמר הזמר אריאל זילבר שבן דוד מנע ממנו לקבל פרס על מפעל חיים, וטען שבן דוד מוכן לפסול אנשים על רקע דעתם הפוליטית.
בחודש מרץ 2021 פרש מתפקידו באקו"ם והוחלף על ידי סמנכ"ל הארגון אסף נחום. בן דוד הצהיר עם עזיבתו את התפקיד: "עולם זכויות היוצרים והקניין הרוחני עובר מהפכה וטלטלה עם ההתפתחות המואצת של האונליין והדיגיטל. עובדה זו מעמידה אתגרים מרתקים בפני הדור החדש של מנהלים, מחוקקים ויזמים בתחומים אלה...".
בנו של בן דוד הוא המוסיקאי עמוס בן דוד.
מצודת עמאן
מצודת עמאן (בערבית: جبل القلعة) היא אתר ארכאולוגי שנמצא במרכז העיר עמאן, בירת ירדן. הגבעה, שעליה נמצאת המצודה, היא אחת משבע הגבעות המקוריות שהרכיבו את העיר עמאן.
רוב המבנים שעדיין קיימים באתר הם מהתקופות הרומית, הביזנטית והאומאית. המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן נבנה על הגבעה ב-1951. למרות שחומות המצודה תוחמות את לב האתר, תקופות הכיבוש הקדומות כיסו שטחים נרחבים יותר מהחומות. לכן קיים פוטנציאל ארכאולוגי גדול באזור המצודה, כמו גם באדמות שמסביב, וברחבי עמאן. ארכאולוגים עבדו באתר מאז שנות ה-20, כולל צוותים איטלקיים, בריטיים, צרפתיים, ספרדיים וירדניים. למרות משלחות החפירה הרבות, חלק גדול מהמצודה עדיין לא נחפר ונחקר.
היסטוריה
בחפירות במצודה נמצאו סימני התיישבות אנושית, קבר ובתוכו חותמות חרס וחרפושיות, מתקופת הברונזה התיכונה (1650–1550 לפנה"ס). בתקופת הברזל שימש התל של המצודה כבירת בני עמון, אשר נודעה כ"רבה" או "רבת עמון". הכתובת של מצודת רבת עמון נכתבה בתקופה זו, ונחשבת לכתובת העתיקה ביותר בעמונית, הכתובה באלפבית הפיניקי.
בתקופה ההלניסטית לא חלו כמעט שינויים במבנים בגבעה, אבל כלי חרס מספקים עדות לכך שהתל היה בשימוש באותה תקופה. האתר הפך לרומי בסביבות שנת 30 לפנה"ס, ועבר לשלטון מוסלמי בשנת 661 לספירה.
מקדש הרקולס
מקדש הרקולס נבנה בסביבות המאה ה-2 לספירה. חוקרי האתר מעריכים שבנייתו מעולם לא הסתיימה.
ארמון ומסגד אומיה
ארמון אומיה שימש כנראה כבניין מנהלי או כמעון של פקיד בח'ליפות אומיה. כיום הארמון חרב למעט אולם הכניסה ששוחזר.
המסגד במצודת עמאן הוא דוגמה למסגדים עתיקים שחיקו את אולם ה-אפאדנה שבפרס, המאופיין ב"יער עמודים". מסגדים כאלה נמצאים בדרך כלל באיראן ובמסופוטמיה (עיראק).
תיירות
בשנים 96–1995, משרד התיירות והעתיקות של ירדן והסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי, החלו בפרויקט לשימור ושיקום אתר המצודה לטובת תיירים והקהילה המקומית.
במצודת עמאן נמצא גם המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן, בו נמצא אוסף של חפצים מהמצודה ומאתרים היסטוריים ירדניים אחרים.
מכתש ג'זרו
ג'זרו (Jezero) הוא מכתש במאדים בקוטר של כ-49 קילומטר. מניחים שבעבר היה בו אגם שהיה קיים בעת שנוצרו על כוכב הלכת רשתות העמקים והערוצים המזכירות אגני ניקוז של נהרות על כדור הארץ. יש בו תצורה של דלתא עשירה בחרסית ותוואים של נהרות עתיקים עם אזורי משקעים בפיתוליהם. מחקר שנערך על הדלתא והנהרות הגיע למסקנה שהאגם נוצר בתקופה שבה היה נגר עילי ארוך שנים. ב-2020 נמצאו עדויות למפלי מים במורדות הדלתא, וכן על קירות האגם ועל קירות מכתש קטן בקוטר 2 ק"מ שנמצא על קרקעית ג'זרו.
האגם העתיק התגלה בשנת 2007, ואז ניתן למכתש השם 'ג'זרו'. פירוש שמו הוא 'אגם' במספר שפות סלאביות, כולל צ'כית, בוסנית, קרואטית, סלובקית, סרבית, מונטנגרית וסלובנית, שבהן הוא נהגה 'יזרו'.
בנובמבר 2018 הוכרז שג'זרו נבחר לאתר הנחיתה של הרובר פרסווירנס במשימת מאדים 2020 של נאס"א  . לקראת שיגור המשימה והנחיתה על מאדים, הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית של האו"ם (ICAO) ניפק קוד טיסה (IGY, על שם Ingenuity, שמו של הרחפן של פרסווירנס) וקוד מיקום (JZRO) לטיסת הרחפן ונחיתתו במכתש. זוהי הפעם הראשונה שמונפק קוד טיסה וקוד מיקום לאתר מחוץ לכדור הארץ.
המכתש
שני ערוצי נהרות מגיעים אל המכתש, אחד מצד צפון והשני ממערב. לכל אחד מהערוצים יש דלתא שבה שקעו משקעים שהובלו על ידי המים. חוקרים העלו השערה שהאגם התמלא מים בשתי פעמים נפרדות. למכתשים בקוטר נתון צפוי להיות עומק מסוים, ועומק קטן מהצפוי פירושו שמשקעים מילאו חלקית את המכתש. חישובים מצביעים על כך שהמכתש עשוי להכיל כקילומטר אחד של משקעים. אורביטר הסקירה של מאדים זיהה מינרלי חרסית במכתש ובסביבתו. מינרלים אלה נוצרים בנוכחות מים וזהו רמז נוסף לכך שהיו מים באזור. במקומות שונים השטח סדוק בצורות מצולעות שנוצרות כשטיט מתייבש.
חוקרים סבורים שהאגם עתיק מאוד ולכן ייתכן שהתפתחו בו חיים. הדלתא שבה ינחת הפרסווירנס נוצרה במשך מיליון עד 10 מיליונים שנים.
תערוכה העולמית הראשונה
התערוכה הגדולה
C'est pour toi
C'est pour toi (באנגלית: It's For You, ובעברית: זה בשבילך) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-27 באוגוסט 1985, על ידי חברת התקליטים TBS. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "C'est pour toi" ו-"C'est pour vivre".
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי פול באילרגיון, אדי מרנאיי ורודי פסקל. בקנדה יצא האלבום ב-27 באוגוסט 1985, על גבי תקליט וקלטת שמע. האלבום עצמו הצליח לכבוש את פסגת מצעד האלבומים של קוויבק, ושיר הנושא שלו הצליח להגיע אל המקום השלישי במצעד השירים של קוויבק.
השיר "Elle", נכלל באלבום ההופעה השני של דיון À l'Olympia, אשר יצא לאור בשנת 1994.
צלב הגבורה
צלב הגבורה (בפולנית: Krzyż Walecznych) הוא עיטור צבאי פולני המוענק עבור "מעשי גבורה ואומץ לב בשדה הקרב". הוא מוענק בדרך כלל לקצינים, למש"קים או לחיילים פשוטים, ובמקרים נדירים לאזרחים המשתתפים בלחימה. הוא הוצג לראשונה על ידי מועצת ההגנה הלאומית ב-11 באוגוסט 1920. ניתן להעניק את העיטור לאותו אדם עד ארבע פעמים. העיטור ניתן רק בזמן מלחמה ועד חמש שנים לאחר סיומה.
המלחמה הפולנית-סובייטית
העיטור נוסד בשנת 1920 בעיצומה של המלחמה הפולנית-סובייטית, זמן קצר לפני שיאה בקרב על ורשה. בתחילה העיטור הוענק באופן אישי על ידי המפקד העליון של הצבא הפולני. בהמשך נוספה האפשרות להאציל את הענקת המדליה למפקדי חזית ואוגדות. עד 29 במאי 1923, הוענק צלב הגבורה עבור המלחמה הפולנית-סובייטית, לכ-60,000 חיילים.
מלבד אלה שהשתתפו במלחמה הפולנית-סובייטית, העיטור הוענק רטרואקטיבית גם לחלק מהחיילים של הלגיון הפולני, של יחידות צבאיות במלחמת העולם הראשונה, למורדים בשלזיה עילית שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, לחיילים במרד בפולין גדול ב-1918–1919 , ולחברי הארגון הצבאי הפולני , שהוקם בזמן מלחמת העולם הראשונה על ידי יוזף פילסודסקי. העיטור הוענק גם לוותיקי מרד ינואר 1863 ולעיר פּלוצק.
מלחמת העולם השנייה
בינואר 1941 הוציא המפקד העליון הפולני, ולדיסלב סיקורסקי צו המחזיר את צלב הגבורה. בהכרזת נשיא פולין מ-20 בספטמבר צוין כי ניתן להעניק את העיטור ארבע פעמים ללא קשר למספר הפעמים שאותו אדם קיבל את העיטור בשנים 1918–1921. על כן היו אנשים שקיבלו את העיטור שמונה פעמים, ביניהם סטפן רובצקי והגנרל ולדיסלב אנדרס. אף על פי שרשמית הדבר לא היה אפשרי, הוענק העיטור חמש פעמים ללוחמת וסוכנת SOE אלזבייטה זבצקה על פעולותיה בזמן מלחמת העולם השנייה, ויאן מזורקייביץ'  שהיה קצין במרד ורשה קיבל אותו 11 פעמים.
בשנים 1943–1989
בשנת 1943, לאחר קרב לנינו, העניק הגנרל זיגמונט ברלינג, מפקד הדיוויזיה הפולנית הראשונה, שנתמכה על ידי ברית המועצות, את צלב הגבורה למספר חיילים. המדליה עצמה אושרה כעיטור צבאי בהוראת מועצת ההגנה הלאומית ב-22 בדצמבר 1944.
בארי מנילו
בארי מנילו (באנגלית: Barry Manilow, נולד ב-17 ביוני 1943) הוא זמר, מלחין ומפיק יהודי-אמריקאי.
שנותיו המוקדמות
נולד בשם בארי אלן פינקוס (Barry Alan Pincus) בניו יורק שבארצות הברית. אימו עדנה מנילו הייתה יהודייה משני הוריה, בעוד שאביו הרולד פינקוס היה יהודי רק מצד האב וקתולי-אירי מצד האם. הוא אימץ את שם משפחתה של אמו "מנילו" בתקופת בר המצווה שלו. מנילו גדל בשכונת ויליאמסבורג שבברוקלין וסיים את לימודיו בתיכון המקומי ב-1961. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד והחל לעבוד ב-CBS כדי לכסות את הוצאותיו.
ב-1964, במהלך עבודתו ב-CBS, פגש מנילו את ברו הרולד, במאי, שהורה למנילו לערוך את המוזיקה למחזמר חדש אך מנילו כתב את כל המוזיקה בעצמו לבסוף. המופע הפך להצלחה והופיע במשך 8 שנים בניו יורק. לאחר מכן החל מנילו לעבוד ככותב זמרירים לפרסומות לחברות מפורסמות וביניהם: KFC, פפסי וד"ר פפר. בשנת 1976 זכה מנילו בשני פרסי קליאו על עבודתו בתחום.
שנות ה-70
בשנת 1971 פגש מנילו את בט מידלר ועבד איתה עד שנת 1975. ביולי 1973 יצא אלבום הבכורה של מנילו, שנשא את שמו, "Barry Manilow". אחד מהשירים שיצאו מהאלבום היה "Could It Be Magic" שבוצעו לו קאברים מאוחר יותר על ידי הזמרת דונה סאמר ולהקת טייק ד'את. ב-1 באוקטובר 1974 יצא אלבומו השני של מנילו, "Barry Manilow II". מהאלבום יצא השיר "Mandy" שהגיע למקום הראשון בארצות הברית. בשנת 1975 התיידד מנילו עם שדרן הרדיו דיק קלארק. באוקטובר של אותה שנה יצא אלבומו השלישי שהיה "Tryin' to Get the Feeling". מהאלבום יצא הסינגל "I Write the Songs" שהגיע למקום הראשון. אלבום הסטודיו הרביעי של מנילו היה "This One's for You" שיצא באוגוסט 1976. במאי 1977 יצא אלבום ההופעה חיה הראשון של מנילו בשם "Barry Manilow Live". בפברואר 1978 יצא אלבום הסטודיו החמישי של מנילו שהיה "Even Now" והביא לו את פריצתו הגדולה בממלכה המאוחדת. לאחר מכן הוציא מנילו את אלבום הלהיטים הראשון שלו, "Greatest Hits". אלבומו השישי של מנילו שנקרא "One Voice" יצא ב-25 בספטמבר 1979.
שנות ה-80
אלבומו השביעי של מנילו היה "Barry" שיצא ב-19 בנובמבר 1980 והגיע למעמד של אלבום פלטינה. בספטמבר 1981 יצא אלבומו השמיני שנקרא "If I Should Love Again". שנה לאחר מכן הוציא מנילו אלבום הופעה חיה בשם "Barry Live in Britain". בנובמבר 1982 הוציא מנילו את אלבומו התשיעי שנקרא "Here Comes the Night" והגיע למעמד פלטינה. ב-1983 הוציא מנילו אלבום להיטים בשם "Greatest Hits Vol. II". אלבומו העשירי של מנילו היה "2:00 AM Paradise Cafe" שיצא ב-15 בנובמבר 1984 שהגיע לאלבום פלטינה ולמקום ה-28 במצעד הבילבורד. ב-1985 יצא אלבום הפסקול של מנילו שנקרא "Copacabana: The Original Motion Picture Soundtrack Album". לאחר מכן יצא "Manilow" שהיה האלבום ה-11 של מנילו. ב-1987 יצא אלבומו "Swing Street". אלבומו ה-13 של מנילו יצא ב-2 במאי 1989 ונקרא "Barry Manilow".
שנות ה-2000
ב-13 בנובמבר 2001 יצא האלבום "Here at the Mayflower". ב-5 בפברואר 2002 הוציא מנילו אלבום אוסף שנקרא "Ultimate Manilow", האלבום הגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת. אלבום הסטודיו ה-20 של מנילו היה "A Christmas Gift of Love" שיצא ב-12 בנובמבר 2002. ב-6 באפריל 2004 הוציא מנילו אלבום הופעה חיה בשם "2 Nights Live!". ב-28 בספטמבר של אותה שנה יצא האלבום "Scores". האלבום הכיל את השיר "This Can’t Be Real" שהיה דואט עם הזמרת אוליביה ניוטון-ג'ון. ב-26 באפריל 2005 יצא אלבום להיטים של מנילו שנקרא "The Essential Barry Manilow". אלבום הסטודיו ה-22 של מנילו היה "The Greatest Songs of the Fifties" שיצא ב-31 בינואר 2006 ומכר למעלה מ-150 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. ב-31 באוקטובר הוציא מנילו אלבום המשך לאלבומו הקודם שנקרא "The Greatest Songs of the Sixties", האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד. ב-18 בספטמבר יצא אלבום המשך בשם "The Greatest Songs of the Seventies" שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד עם מכירות של 113 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. באוקטובר 2007 הוציא מנילו את אלבום הסטודיו ה-25 שלו שנקרא "In the Swing of Christmas". ב-15 בינואר 2008 הוציא מנילו אלבום אוסף של בלדות ושירי אהבה שנקרא "Beautiful Ballads & Love Songs". ב-24 בנובמבר הוציא מנילו את האלבום "The Greatest Songs of the Eighties".
שנות ה-2010
ב-26 בינואר 2010 הוציא מנילו את האלבום "The Greatest Love Songs of All Time" שהגיע למקום החמישי שמצעד הבילבורד בשבוע הראשון אך נפל למקום ה-40 בשבוע השני. אלבום הסטודיו ה-28 של מנילו נקרא "15 Minutes" ויצא ב-14 ביוני 2011. ב-24 באפריל 2012 יצא אלבום הופעה חיה של מנילו בשם "Live in London". בסוף 2012 יצא אלבום חיה נוסף שנקרא "Live at Paris Las Vegas".
חיים אישיים
החל משנת 1978 מקיים מנילו מערכת יחסים עם גארי קיף, מפיק טלוויזיה, שבהמשך הפך למנהלו האישי. לאחר שנישואים חד-מיניים אושרו בחוק בקליפורניה, שני בני הזוג נישאו בשנת 2014. יחסיהם נשמרו בסוד עד לידיעה בתקשורת על החתונה בשנת 2015. בריאיון למגזין פיפל מנילו יצא מהארון כהומו בשנת 2017. לדבריו, הוא יצא מהארון לאחר כל כך הרבה שנים מכיוון שחשש לאבד את מעריצותיו, אך לאחר שהן שמעו על נישואיו הן תמכו בו.
תשלום לפי לחיצה
תשלום לפי לחיצה (PPC, pay per click) או עלות ללחיצה (CPC, cost per click) הוא מודל פרסום באינטרנט שבו מפעילי אתר אינטרנט מציגים פרסומות ומקבלים תשלום מן המפרסם לפי מספר הלחיצות על הפרסומת. כמספר, PPC או CPC הם כינוי להוצאה של המפרסם על לחיצה על הפרסומת שלו.
המחיר שמשלם המפרסם ללחיצה יכול להיות קבוע או משתנה. מחיר קבוע על לחיצה על פרסומת הוא הסדר שכיח באתרי תוכן. מחיר משתנה נגבה על ידי מנועי חיפוש ואתרים המשתמשים בפלטפורמות פרסום, והוא נקבע על פי רוב בתהליך של בידינג — מכרז בין מפרסמים שונים המוכנים לשלם מחירים שונים בהתאם לפרמטרים מוגדרים, כגון מילות מפתח בחיפוש. הצורה האופיינית שבה מופיע פרסום בשיטת PPC במנועי חיפוש היא של תוצאות חיפוש או מודעות הנבחרות לפי מילות חיפוש נבחרות ומסומנות כ"קישור ממומן" או כ"מודעה ממומנת".
השימוש בתשלום לפי לחיצה יכול להיות במסגרת מודל של שיווק שותפים (affiliate marketing), שבו המפרסמים (בעצמם או באמצעות פלטפורמות פרסום) מציעים לאתרים שונים תמריץ להפוך לשותפיהם ולהציג פרסומות מטעמם בדרך שתעודד לקוחות להגיע אליהם תמורת שיעור מסוים מן הרווחים. במקרים כאלה המפרסם משלם לשותף לאו דווקא תמורת כל לחיצה, אלא תמורת לחיצות המובילות למכירות. כאשר לחיצה מובילה למכירה, השותף זכאי לתשלום קבוע או לחלק יחסי מן הרווח.