cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אייזיאה ריידר
קריירת מכללות
ריידר נולד בעיר אוקלנד שבקליפורניה, ובין השנים 1989–1991 למד ב"מכללה הקהילתית אלן קאונטי" אשר במזרח קנזס וב"מכללת אנטלופ ואלי" אשר בלנקסטר, קליפורניה. בשנת 1991 עבר ללמוד באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס ("UNLV"), אותה עזבו באותה שנה כוכבי קבוצת הכדורסל לארי ג'ונסון, סטייסי אוגמון וגרג אנתוני. בהיעדרם הוביל ריידר את קלעי הקבוצה עם ממוצע של 20.7 נקודות למשחק, אך UNLV לא הורשתה להשתתף בטורניר אליפות המכללות בשל הפרת תקנות ליגת המכללות בשנים קודמות. את עונת 1992/1993 סיים ריידר כקלעי השני בכל ה-NCAA עם 29.1 נקודות למשחק, זכה בפרס השחקן המצטיין של מחוז ה-Big West ונבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות ("Second-Team All-American").
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1993 נלקח ריידר בבחירה החמישית, על ידי מינסוטה טימברוולבס. במהלך עונת הרוקי שלו זכה בתחרות ההטבעות, לאחר שגבר בסיבוב הגמר על שון קמפ ורוברט פאק. לאורך העונה קלע 16.6 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בשתי העונות הבאות היה הקלעי המוביל של הטימברוולבס, עם ממוצע של 20.0 נקודות למשחק, אך הקבוצה ניצחה ב-21 וב-26 משחקים בלבד, בהתאמה.
לקראת עונת נשלח יחד עם ג'ים ג'קסון בטרייד לאטלנטה הוקס, בתמורה לסטיב סמית' ואד גריי. בעונתו היחידה באטלנטה הוביל את קלעיה עם 19.3 נקודות למשחק, אך ההוקס לא העפילו לפלייאוף לראשונה מזה 8 עונות. הייתה זו העונה השביעית ברציפות אותה מסיים ריידר כאחד משני הקלעים המובילים של קבוצתו.
בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס, במדיה קלע 7.6 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של קובי בראיינט.
בתחילת עונת חתם על חוזה בדנוור נאגטס, אך כבר לאחר 10 משחקים שוחרר מהקבוצה ולמעשה פרש ממשחק.
מקדש פאטמה מעצומה
מקדש פאטמה מעצומה (פרסית: حرم فاطمه معصومه) הוא מסגד הנמצא בעיר קום באיראן. במקדש נמצא קברה של פאטמה מעצומה, שהייתה אחותו של האימאם השמיני עלי א-רידא. בזכות המקדש נחשבת קום עבור מוסלמים שיעים לעיר השנייה בקדושתה באיראן, לאחר העיר משהד, בה קבור האימאם השמיני עצמו.
תולדות המתחם
פאטמה מעצומה נפטרה בשנת 816 בעיר קום, ומקום קברה הפך במהרה למקום עלייה לרגל. כחמישים שנה לאחר מותה הוקם מבנה עם כיפה מעל לקבר. במשך מאות שנים הורחב המבנה ונבנה נדבך על גבי נדבך. כיום משתרע המתחם על פני שטח ענק וכולל שלוש כיפות מפוארות, שישה מינארטים ושלושה אולמות תפילה.
עולי רגל שיעים המגיעים למקדש מרחבי איראן וממדינות אחרות מחפשים מרפא למחלות, פתרונות לשאלות המעסיקות אותם, וסליחה על חטאים. אלפים נוכחים בתפילות שנערכות במתחם המקדש.
עסק משפחתי (סדרת טלוויזיה)
עסק משפחתי היא סדרת טלוויזיה קומית של נטפליקס. כתב וביים את הסדרה איגור גוטסמן, ולה שלוש עונות, כל אחת בת שישה פרקים. הסדרה עוסקת במשפחת חזן, משפחה יהודית צרפתית, שעוברת מעסקי בשר כשר לגידול קנאביס.
תמצית העלילה
ז'ראר חזן הוא קצב אלמן המפעיל אטליז כשר בפריז. הוא מעוניין שבנו ז'וזף ייכנס לעסק במקומו, אך ז'וזף שקוע במיזמים כושלים שונים. הבת הצעירה אור היא מנהלת החשבונות של האטליז, והיא צופה לו כישלון כלכלי עקב ניהול גרוע של ז'ראר. הסבתא לודמילה רוזנברג, חמותו של ז'ראר, היא חלק מהמשפחה. אוליביה פאריינטה הוא סוחר בגדים שעקב היותו יתום גדל במשפחת חזן והפך לחלק מהמשפחה. ז'וזף הוא בן זוגה של עאידה המוסלמית, אחותו של ידידו עלי, והוא אינו מוצא אומץ לספר על זוגיות זו למשפחתו ולאח נוסף של עאידה, יוסף, שהוא אסיר משוחרר.
קלמנטין, בתו של שר הבריאות הצרפתי וידידה של ז'וזף, מגלה לז'וזף בסוד שאביה עומד לפעול ללגליזציה של קנאביס. ז'וזף מחליט להסב את האטליז לעסק לגידול קנאביס, כדי לכבוש את השוק כשהלגליזציה תיכנס לתוקף. כדי לשכנע את אביו לצעד זה הוא מגייס את הזמר אנריקו מסיאס, המופיע בסדרה בתפקיד עצמו. ז'ראר הוא מעריץ של מסיאס, ולכן השכנוע מצליח.
כל החבורה נרתמת למיזם הקנאביס, שתחילתו ברכישת ייחורים באמסטרדם מידיד ותיק של לודמילה, שמתגלה כמומחית לגידול קנאביס משובח. את הקנאביס הם מגדלים באסם של המשפחה, שלידו פועלת תחנת משטרה, מה שמצריך זהירות יתרה בהסתרת הפעילות, במיוחד משום שאחת השוטרות, אלודי, היא אהובתה של אור.
את הקנאביס מוכרת המשפחה לז'ורס, מנהיגה של ארגון פשע. ז'ראר מתחיל לעשן מהקנאביס שגידל, ופונה לטיפול גמילה, שם הוא פוגש את קתרין, שמתאהבת בו.
בעונה השנייה של הסדרה ז'ראר, ז'וזף ואליביה נכלאים עקב עסקי הסמים שלהם, אך בסוף העונה הם וכל יתר בני המשפחה נחטפים על ידי קתרין, שמתגלה כראש ארגון פשע קולומביאני.
שידור
עונה ראשונה של הסדרה עלתה לנטפליקס ב-27 ביוני 2019. עונה שנייה עלתה לנטפליקס ב-11 בספטמבר 2020, ועונה שלישית עלתה לנטפליקס ב-8 באוקטובר 2021.
מישור הזמן
גרף במישור הזמן מראה כיצד אות משתנה עם הזמן, ואילו גרף במישור התדר מראה כמה מהאות נמצא בתוך כל תדר בטווח תדרים נתון.
מקור המונח
השימוש במונחים הנגדיים, מישור הזמן ומישור התדר התפתח בתחום הנדסת תקשורת בארצות הברית בשנות ה-1940 המאוחרות, כשהם מופיעים יחד ללא הגדרה עד 1950. כאשר ניתוח משתמש בשנייה או כפולה שלה כיחידת מדידה, אז הוא במישור הזמן. כאשר ניתוח משתמש ביחידות מקבילות כגון הרץ, אז הוא במישור התדר.
ביקור ניקסון בסין
ביקור ניקסון בסין בשנת 1972 היה הצעד הראשון ביחסים הרשמיים בין ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא ארצות הברית ביקר ברפובליקה העממית הסינית, שהחשיבה את ארצות הברית כאחת מאויבותיה הגדולות ביותר. הביקור נערך מ-21 בפברואר ועד 28 בפברואר 1972 ובמסגרתו ביקר נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בבייג'ינג, בהאנגג'ואו ובשאנגחאי ונפגש עם ראשי הממשל.
ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין
לאחר תום מלחמת האזרחים הסינית ב-1949 והכרזת הקמתה של הרפובליקה העממית של סין המשיכה ממשלת ארצות הברית לראות בשלטון של צ'יאנג קאי שק וברפובליקה הסינית (ששלטה בפועל אך על האי טאיוואן) את מייצגה של סין והיא קיימה יחסים דיפלומטיים רק עם טייוואן ולא עם הרפובליקה העממית של סין ששלטה בכל סין היבשתית. נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר אף ערך ביקור בטאיוואן ב-1960.
לאחר בחירתו של ניקסון לנשיאות הוא שאף לשפר את יחסי ארצות הברית עם סין העממית ממספר סיבות ובהן הטיית המאזן במלחמה הקרה עם ברית המועצות וכדי ללחוץ על צפון וייטנאם להיכנס למשא ומתן אודות סיום מלחמת וייטנאם. סין מצידה הייתה מעוניינת בפתיחת השוק האמריקאי ליצוא מסין וכן גם היא רצתה לאזן את יחסיה עם ברית המועצות, עמה היה לה סכסוך גבולות. סין הייתה בעיצומה של מהפכת התרבות, אם כי בתקופת הביקור החלק הפעיל של המהפכה כבר הסתיים.
הגישושים לקראת הביקור
הביטוי הפומבי הראשון להתקרבות בין ארצות הברית לסין העממית היה בהזמנה של נבחרת טניס השולחן האמריקאית לסיור בסין לאחר אליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בנגויה שביפן באפריל 1971 (מה שנודע לימים כ"דיפלומטיית הפינג פונג").
ביולי 1971 ראש המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, הנרי קיסינג'ר, ביקר בחשאי בבייג'ינג במהלך ביקורו בפקיסטן. ביקורו של קיסינג'ר בבייג'ינג היה הבסיס לביקורו של ריצ'רד ניקסון בסין. לאחר הביקור הכריזו האמריקאים על ביקורו המתוכנן של ניקסון בשנה שלאחר מכן.
הביקור
זמן קצר לאחר נחיתתו בסין פגש ניקסון את שליט סין, מאו דזה-דונג. בריאותו של מאו הייתה רופפת והוא כמעט נפטר תשעה ימים לפני הביקור, דבר שלא היה ידוע לנשיא ארצות הברית, אולם הוא היה חזק מספיק כדי לפגוש את ניקסון. מזכיר המדינה האמריקאי, ויליאם פירס רוג'רס, לא נכח בפגישות עם השליט הסיני, והאמריקאים היחידים לצדו של ניקסון היו קיסינג'ר וחבר המועצה לביטחון לאומי וינסטון לורד ( שלימים היה לשגריר ארצות הברית בסין). כדי למנוע את מבוכתו של רוג'רס, הוחלט להוציא את לורד מכל התמונות הרשמיות של הביקור ההיסטורי.
ניקסון ערך מספר פגישות עם ראש הממשלה הסיני ג'ואו אנלאי, שכללו ביקורים בחומה הסינית הגדולה ובערים האנגג'ואו ושאנגחאי. בסיום ביקורו של ניקסון, החליטו ארצות הברית וסין להוציא הודעה רשמית לעיתונות, ובה הוצג מסמך רשמי שהוכיח את תחילת היחסים הטובים בין שתי המדינות. בהודעה, התחייבו שתי המדינות לעבוד במרץ לעבר יחסים דיפלומטיים משותפים זו עם זו.
תוצאות הביקור
יחסי ארצות הברית-סין השתפרו בעקבות הביקור והתעמולה האנטי אמריקאית בסין פסקה. בעקבות הביקור הוקמו משרדי אינטרסים של המדינות זו בזו, אך ארצות הברית עדיין הכירה בממשל בטאיוואן בתור הממשלה החוקית של כל סין ולכן לא הוכרו אלה כשגרירויות. תוצר אחר של הביקור היה מתנת זוג פנדות לגן החיות הלאומי בוושינגטון, שהיוו אטרקציה שסימנה את שיפור היחסים.
Let It Snow: Three Holiday Romances
כשהשלג יורד (Let It Snow) הוא אוסף של שלושה רומנים שעלילותיהם מושפעות ומשתלבות זו בזו. הקובץ יצא לאור ב-2 באוקטובר 2008 דרך ההוצאה לאור Speak על ידי קבוצת Penguin Group. הסיפורים הם אקספרס ג'ובילי (Jubilee Express) מאת מאורין ג'ונסון, נס מעודד בחג המולד (A cheertastic Christmas miracle) מאת ג'ון גרין ו-הקדוש מגונן החזירים (The Patron Saint of pigs) מאת לאורן מירקל. הסיפורים מסופרים בגוף ראשון על ידי נער או נערה בעת סופת שלג אימתנית בעיירה קטנה בשם גרייסטאון בצפון קרולינה, ומתרחשים בתקופה שבין יום לפני חג המולד עד היום שאחרי חג המולד. הספר היה רב מכר של הניו יורק טיימס.
אקספרס ג'ובילי
הסיפור מסופר בגוף ראשון מאת נערה בשם ג'ובילי דאוגל, שהוריה נעצרו בגין השתתפות במהומת קניות וג'ובילי נאלצת לנסוע לחג המולד לבית סביה בפלורידה, הרחק מנוח, ההחבר שלה.
לג'ובילי היו תוכניות מוקדמות לבלות את החג עם נוח, נער נאה ומקובל מבית ספרה. משפחתו של נוח עורכת ארוחה חגיגית ומרובת משתתפים מדי שנה, וג'ובילי ונוח החלו לצאת שנה קודם לכן, בארוחת חג המולד הקודם, ועל כן חגיגת חג המולד בביתה בריצ'מונד, חשובה לה מאוד. ברכבת היא פוגשת קבוצה של מעודדות בדרכן לתחרות, ומנסה להתרחק מהן מכיוון שהן מעצבנות אותה.
הרכבת נתקעת במערום שלג גדול שקבר את המסילה. ג'ובילי, שנמצאת בקרון עם המעודדות, מגלה שהחימום בקרונות הופחת כדי לחסוך באנרגיה. היא מנסה להתקשר לנוח, אך הוא לא עונה ולא מתקשר חזרה. ג'ובילי מבחינה בסניף של רשת בתי מאפה בשם "בית האפיפית" מעבר לכביש שסמוך למסילה, ומחליטה לקחת את גורלה בידיה וללכת לבית המאפה. בבית האפיפית היא מתקבלת בסבר פנים יפות על ידי המוכר, ופוגשת בנער בן גילה, סטיוארט, שמזמין אותה לבית הוריו למשך החג. היא מסרבת, אך המעודדות באות גם הן לבית האפיפית והיא משנה את דעתה, והשניים יוצאים בסופה. בדרך המקפיאה הם בוחרים בקיצור דרך ונופלים לנחל קר ככפור. רטובים ורועדים מגיעים לביתו של סטיוארט ומסתבר שמדובר בבית יהודי. ג'ובילי מנסה להתקשר שוב לנוח אך הוא מנתק בטענה שמאוחר מידי ומבטיח להתקשר בבוקר. ג'ובילי נשארת לישון בסלון ובבוקר מעירה אותה אחותו הקטנה של סטיוארט שמזמינה אותה לשחק עימה.
אמו של סטיוארט מספרת לג'ובילי שמאז שנפרד מחברתו בשל בגידה בו הוא לא היה שמח כמו עתה, וג'ובילי מסבירה לה שיש לה כעת בן זוג. לאחר מספר שעות בהן נוח לא מתקשר כפי שהבטיח ג'ובילי מתקשרת אליו, ותרוציו של נוח מדוע לא התעניין ודאג לה לאחר שהוריה נאסרו והיא נתקעה בעיר זרה בסערה אינם מספקים אותה, והיא נפרדת ממנו. סטיוארט בא לנחם את ג'ובלי והיא מנשקת אותו אך מלאה ברגשות אשמה, ג'ובילי מתגנבת מהבית לתחנת הרכבת, אך סטיוארט יוצא אחריה ומשיג אותה. כשהטלפון מצלצל עם שיחה מנוח ג'ובילי משליכה את הטלפון לשלג, מנשקת את סטיוארט וחוזרת איתו לביתו.
A Cheertastic Christmas Miracle (נס חג מולד מעודד)
הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי נערבשם טובין. טובין מבלה את ערב חג המולד עם שני חבריו, ג'יי פי, חבר קוראני בן כיתתו, ודיוק (הדוכס) נערה גברית וגותית בת כיתתו ששמה האמיתי הוא אנג'י, בצפייה בסרטי ג'יימס בונד. הערב נקטע על ידי שיחה מאת קואן חברם הטוב שמתקשר מבית האפיפית המקומי, ומוסר להם שחבורת מעודדות נכנסה כרגע והם תקועות בבית הוופל, והם מתאמנות שם על תרגילי אקרובטיקה, ורוצות לשחק איתם טוויסטר (משחק חברה שמשלב אקרובטיקה עם צפיפות ואינטימיות). אבל עליהם למהר כי יש עוד שתי קבוצות של חברים שצריכות להגיע לבית האפיפית ורק אלו שיגיעו ראשונים יורשו להיכנס. ג'יי פי וטובין ממהרים להתארגן ולצאת לבית האפיפית שנמצא בעיר סמוכה, אך דיוק מסרבת בטענה שהיא מעדיפה לראות ג'יימס בונד, לאחר שטובין משכנע אותה להגיע לבית האפיפית, לא בשביל המעודדות אלא בשביל לביבות תפוחי האדמה שמוצעות שם.
The Patron Saint of Pings (הפטרון המגן של החזירים)
הסיפור השלישי מסופר בגוף ראשון על ידי נערה בשם אדי. אדי סובלת מדיכדוך בעקבות פרידה שלה מבן זוגה, ג'ב, נער חצי צ'ירוקי וחצי אמריקאי. אדי פגשה את ג'ב שהוא החל ללמוד בבית ספרם בערך שנה וחצי לפני זמן הסיפור, לאחר כמה חודשים שאדי ניסתה להתקרב לג'ב אותו היא מצאה מושך, אך ביישנותו של ג'ב הקשתה עליה. בחג המולד שנה לפני הסיפור ג'ב ואדי התנשקו בפעם הראשונה בסניף סטארבקס. אדי וג'ב אהבו אחד את השני אך ג'ב היה ביישן וממעיט במחוות חיצוניות, בניגוד לאדי שרצתה את מחוות כמו החזקת ידיים בפומבי, או שיתקשר אליה כל לילה. השוני הזה ביניהם הוביל למספר מריבות, הגדולה מביניהם הייתה שבוע לפני הסיפור, לאחר המריבה אדי וג'ב הלכו למסיבה, במסיבה אדי פגשה את צ'רלי, נער שלומד איתה בבית הספר, צ'רלי ניחם את אדי, וחיזר אחריה, ובסופו של דבר אדי וצ'רלי התנשקו. יום אחר כך אחוזת רגשות אשמה, אדי נפרדה מג'ב שהיה מוכן לסלוח לה, אך היא התעקשה לסיים את הקשר. ג'ב החליט להיות בגפו ולקח רכבת לשמורת האינדיאנים שבה אביו גר. אדי נכנסה למשבר ולדיכאון בגלל געגועיה, הסתפרה וצבעה את שיערה בוורוד. אדי נכנסה לחדרה והחלה לבכות. היא התקשרה לחברותיה טיגן ודורי והזמינה אותם אליה. חברותיה מנסות לנחמה וחושפות אותה לכך שהיא מרוכזת יותר מידי בעצמה. ולא מודעת לסובבים אותה. במהלך השיחה היא מספרת לחברותיה שהיא שלחה לג'ב הודעת דואר אלקטרוני, בה היא כתבה שהיא מתנצלת ושהיא רוצה שהם יחזרו ביחד. ג'ב ענה "נראה". אדי מרגישה מנוחמת מהשיחה בסופו של דבר. טיגן, ידידתה של אדי האוהבת חזירים בצורה כפייתית, מודיע שהחזיר הננסי שאמצה מחווה יגיע היום בלילה לחנות החיות העירונית. אדי מודיע שהיא יכולה לאסוף את החזיר מחנות החיות בזמן שהיא תהיה בהפסקה ממשמרת, בסטארבקס שם היא עובדת למחרת בבוקר, בשביל לא לשכוח היא כותבת לעצמה פתק. למחרת בבוקר אדי מגיעה לעבודתה לפנות בוקר וקצת אחרי הפתיחה בחמש לפנות בוקר נכנסים לחנות טובין ודיוק להזמין קפה. אדי ממשיכה לעבוד וקצת לפני תשע, השעה שבה הייתה אמורה לאסוף את גבריאל, החזיר מן חנות החיות. מגיע גל של אנשים קשישים לבית הקפה. בין היתר מגיע אישה בשם מייזי שטוענת שהיא מלאך של חג המולד, ואומרת לה שאנשים שוכחים לעשות דברים לאחרים כשהם עסוקים רק בעצמם. ההערה הזאת גורמת לאדי לשכוח לאסוף את גבריאל. בשעה עשר וחצי אדי לוקחת הפסקה ואז מתקשרת לדורי, שנוזפת בה על כך שעדין לא אספה את החזיר. אדי ממהרת לחנות החיות כשמתברר לה שחצי שעה קודם לכן החזיר אומץ על ידי גברת כלשהי. אדי מבינה שהיא חייבת נואשות לאתר את אותה אישה. כשחוזרת לבית הקפה מתברר לה גם שאביה לקח לה את הרכב לעשות שליחויות אישיות, מה שמוביל אותה לחפש הסעה בשביל להגיע לאותה אישה, בנואשות היא מתקשרת לצ'רלי שמסכים להסיע אותה. בסופו של דבר מתברר שאותה אישה גרה במרחק הליכה מבית הקפה. אדי ממהרת לבית האישה שמבררת כמייזי, מלאך חג המולד, מייזי מספרת שהיא אמצה את החזיר בשביל ללמד את אדי לקח, על כך שצריכה להיות עסוקה לא רק בעצמה. אדי לוקחת את גבריאל ועוזבת בשמחה את מלאך חג המולד שלה. בחזרה לבית הקפה היא פוגשת בסטיוארט וג'ובלי. שסטיוארט רואה את תג השם שלה הוא אומר שיש לו הודעה להעביר לה מג'ב. שאדי שומעת את ההודעה היא מתרגשת. ושעה קלה אחר כך נכנסים לבית הקפה טיגן ודורי בליווי ג'ב. טיגן מתרגשת לראות את החזיר ג'ב ואדי נפגשים וג'ב מספר את קורותיו ברכבת ובבית האפיפית. דיוק וטובין נכנסים לשיחה ושמחזרים שראו אותם במסעדה. וג'ב בלי מבינה איך החיים של כולם השתלבו זה בזה ואיך הכל השתנה לטובה. הסיפור מסתיים בנשיקה של אדי וג'ב.
רעידת האדמה במרלבורו (1848)
רעידת האדמה במרלבורו (1848) הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-16 באוקטובר 1848 בעוצמה של 7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט והמוקד שלה היה במחוז מרלבורו  באי הדרומי של ניו זילנד.
נזק
בוולינגטון ניזוקו כמעט כל בנייני הלבנים, כולל בתים, כנסיות, בית הכלא ובית החולים הקולוניאלי. רוב מבני העץ לא נפגעו.
סמל הצריף ג'יימס האריס לאבל מהגדוד ה-65 ושניים מילדיו הצעירים, אמיליה בת 4 וויליאם בן 6, מתו לאחר שנמחצו מנפילת לבנים מחומה ברחוב פאריש בוולינגטון. הם קבורים בבית הקברות ברחוב בולטון.
באזור מרלבורו עצמו נפגעו קשות מספר בתי מגורים. מספר מבנים שניזוקו ברעידה העיקרית נהרסו במהלך רעידות משנה עזות במהלך הימים הבאים. ההרוגים היחידים ברעידת האדמה היו כאשר בניין פגוע קרס במהלך אחד מזעזועי המשנה למחרת
מרי אליזבת מסטרנטוניו
מרי אליזבת מסטרנטוניו, (באנגלית: Mary Elizabeth Mastrantonio; נולדה ב-17 בנובמבר 1958) היא שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית. שיחקה בתפקידים ראשיים בסרטים "פני צלקת", "מצולות" ו"רובין הוד: נסיך הגנבים". הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1986 על הופעתה בסרט "צבע הכסף".
ביוגרפיה
מסטרנטוניו נולדה בפרבר לומבארד שבשיקגו, אילינוי. מסטרנטוניו היא ממוצא איטלקי, בתם של מרי ופרנק מסטרנטוניו. גדלה בפרבר אוהק פארק שבמערב אילינוי ולמדה ב"אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין".
הופיעה לראשונה, בפולחן הפשע האלים של בריאן דה פלמה "פני צלקת" בתור ג'ינה מונטנה אחותו הצעירה של הפושע הקובני המסוכן טוני מונטנה (אל פצ'ינו), במהלך הסרט מנסה טוני לגונן יתר על המידה על אחותו. הופעתה בסרט הפשע צדה את עיניו של מרטין סקורסזה אשר החליט ללהק אותה לתפקידה של כרמן חברתו של המהמר הצעיר וינסנט לאוריה (טום קרוז) בדרמת ההימורים "צבע הכסף", הייתה מועמדת על הופעתה זו לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1986.
לוהקה על ידי ג'יימס קמרון לסרטו השלישי "מצולות" לתפקידה הראשי של לינדזי בירגמן מהנדסת הספינה. ב-1991 גילמה את העלמה מריאן אהבתו של האביר רובין מלוקסלי (קווין קוסטנר) בסרט ההרפתקאות התקופתי "רובין הוד: נסיך הגנבים". בשנת 2000 שיחקה בתפקידה הקולנועי הגדול האחרון עד כה בדרמת האסונות הביוגרפית "הסערה המושלמת" אודות אחת הסערות הגדולות בהיסטוריה המודרנית. בסרט הופיעה בתור לינדה גרינלו קפטנית האונייה "האנה בודן" ויריבתו הידידותית של קפטן אוניית "אנדריאה גייל" בילי טיין (ג'ורג' קלוני).
מסטרנטוניו הצטרפה לעונה הרביעית והחמישית של סדרת הפשע "ללא עקבות", הופיעה במשך תשעה פרקים בדמותה של אן קסידי. הייתה ב-2003 מועמדת לפרס הטוני על הופעתה במחזמר "Man of La Mancha". החליפה ב-2010 את השחקן אריק בוגוסיאן שגילם את קפטן דניאל רוס בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית", בסדרה מגלמת את המפקדת החדשה של תחנת המשטרה זואי קאלאס.
בשנת 2013 לוהקה לסדרת הדרמה של CBS - "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרת הישראלית באותו שם ששודרה בערוץ עשר.
חיים אישיים
מסטרנטוניו גרה בלונדון לצד בעלה, הבמאי האירי פאט או'קונור ושני בניה.
קרחון הוסיזן
קרחון הוסיזון (באנגלית: Hoseason Glacier) הוא קרחון ארוך, בארץ קמפ, במזרח אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 22 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון, ונשפך אל האוקיינוס הדרומי, בין איסט סטאק ל-ווסט סטאק.
הקרחון ממוקם 22 קילומטרים ממזרח למפרץ אדוארד השמיני.
גילוי ומיפוי הקרחון
הראשונים שהגיעו אל הקרחון, היו אנשי משלחת חקר מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, שהגיעו אל הקרחון במזחלות בשנת 1954.
מקור השם
הקרטוגרפים הנורווגים אשר מיפו את האי, קראו לו "סקוטוויקטאנגן" (בנורווגית: Skotviktangen - לשון מפרץ סטאק).
שמו הנוכחי של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הקרחון נקרא על שמו של ריצ'רד הוסיזן (Richard Hoseason), שהיה חבר במשלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, ואשר נספה במהלך חקר האי הרד בשנת 1952.
לקריאה נוספת
• Peter J. Morgan, A Photogrammetric Survey of Hoseason Glacier, Kemp Coast, Antarctica, Journal of Glaciology, Volume 12, Issue 641973, pp. 113-120, DOI: https://doi.org/10.3189/S0022143000022759 Published online by Cambridge University Press: 30 January 2017
אחיעם שושני
קורות חיים
שושני נולד בשנת 1916 בסמוך למושבה יבנאל.
לפני מותו ציווה חלק מיצירותיו, למעלה מתשעים פסלי אבן, ברונזה ועץ, לקק"ל, על מנת שזו תקים מוזיאון לזכרו. בשנת 2003 נפתח מוזיאון אחיעם לפיסול בפארק שוני בבנימינה, ובו מוצגים פסליו. לפי בקשתו של האמן, ובהתאם למשנתו, מותר לגעת בכל הפסלים במוזיאון. זאת כיוון שהאמין שלא ניתן לחוות פסל דרך חוש הראיה, אלא רק "דרך הידיים".
שושני, על אף שחי ויצר את יצירותיו בצרפת, הגדיר עצמו כפסל ישראלי, שמקורו בישראל, והִרבה לפסל דמויות מספר התנ"ך. למרות שיש דמיון בין סגנונו של שושני לבין הסגנון שאפיין את התנועה הכנענית, מעולם לא השתייך לתנועה זו. חלק מיצירותיו מוצגות גם במוזיאון הפתוח תפן.
הליקון (חברה)
הליקון או הליקון מיוזיק (באנגלית: Helicon Music) היא חברת תקליטים ישראלית אשר נוסדה בשנת 1985. מייסדיהּ, איציק אלשיך ורוני בראון, בחרו לקרוא לה על שם ההר "הליקון" שביוון, "אשר על פי המיתולוגיה היוונית שכנו בו תשע המוזות – אלות היצירה, האמנויות והמדעים, שעיקר תפקידן היה להעניק השראה ליוצרים ובעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים".
הליקון מייצגת ומפיצה אמנים רבים כגון אביב גפן, שירי מיימון, יהודית רביץ ועברי לידר. כמו כן, הליקון היא היבואן והמפיץ הבלעדי של שתיים מחברות התקליטים הגדולות בעולם - EMI ו-Universal Records שמייצגות אמנים כגון ליידי גאגא, קניה וסט וג'סטין ביבר. בנוסף מפיצה הליקון בישראל את האלבומים של חברת Snapper Records האנגלית שמייצגת אמנים כגון פורקיופיין טרי, קריידל אוף פילת' ועוד.
כמו כן, מנהלת הליקון תת-מותג בשם Helicon Classics, שתחתיו מופצים כותרים קלאסיים, בעיקר הקלטות של הפילהרמונית הישראלית, ומופץ ברחבי העולם על ידי הלייבל הקלאסי הבינלאומי Harmonia Mundi.
תתי-לייבל ישראלים נוספים שמופצים בישראל ומחוצה לה על ידי הליקון הם נענע דיסק, היי פידליטי, עננה, התקליט חיפה, ויזארט ותקליטי יהלום.
החברה הוקמה על ידי איציק אלשיך, שעבד לפני כן בחברת התקליטים והקלטות “ישראפון” ורוני בראון, ששימש לפני כן כסמנכ”ל “סי בי אס”.
האמנים הראשונים אותם החתימה החברה היו ריטה ורמי קלינשטיין (שעזבו את החברה בשנת 2008 בעקבות סכסוך משפטי).
החל מ-2021 החברה הפכה להיות חלק מהליקון ארומה מיוזיק גרופ, לאחר שהתמזגה עם חברת התקליטים ארומה מיוזיק.
רשימת אומנים
אומנים בהווה
חואן גבריאל ואסקס
חואן גבריאל ואסקס (בספרדית: Juan Gabriel Vásquez; נולד בבוגוטה ב-1 בינואר 1973) הוא סופר, עיתונאי ומתרגם קולומביאני. הנחשב לאחד הסופרים החשובים ביותר באמריקה הלטינית הפועלים כיום. הוא מחברם של שבעה רומנים, שני כרכים של סיפורים ושני ספרי מאמרים ספרותיים, כמו גם מאות עמודי פרשנות פוליטית. הרומן שלו "קול הדברים הנופלים", שפורסם בספרדית בשנת 2011, זכה בין היתר בפרס אלפגוארה (Alfaguara) ובפרס הספרות הבינלאומי של דבלין לשנת 2014. בשנת 2012, לאחר שש עשרה שנה בפריז ובברצלונה, חזר לבוגוטה. ספריו פורסמו ב-28 שפות.
ילדותו ולימודיו בבוגוטה
ואסקס נולד לאלפרדו ופאני ואסקס, שניהם עורכי דין. הוא החל לכתוב כבר בגיל צעיר, ופרסם את סיפוריו הראשונים במגזין בית ספר בגיל שמונה. בשנות ההתבגרות שלו החל לקרוא בין סופרים לטינו-אמריקאים של דור הבום הלטינו-אמריקאי: גבריאל גרסיה מרקס, מריו ורגס יוסה וקרלוס פואנטס, בין היתר.
בשנת 1990 החל ואסקס ללמוד משפטים באוניברסיטת דל רוסאריו. האוניברסיטה ממוקמת במרכז העיר בוגוטה, מוקפת ברחובות ובאתרים היסטוריים בהם מתרחשים הרומנים של ואסקס. במהלך לימודי התואר במשפטים הוא קרא בזריזות את חורחה לואיס בורחס וחוליו קורטאסר, יצירות של מחברים אחרים באמריקה הלטינית, ולמד את יצירותיהם של ג'יימס ג'ויס ווירג'יניה וולף. הוא סיים את לימודיו בשנת 1996 בתזה שכותרתה "נקמה כאב-טיפוס משפטי באיליאדה", שפורסם מאוחר יותר על ידי האוניברסיטה. עד שקיבל את התואר כבר החליט להמשיך בקריירה כסופר
בפריז (1996-1998)
בפריז סיים ואסקס את הרומן הראשון שלו, פרסונה (1997). זהו רומן קצר המתרחש בפירנצה; ניכרת בו ההשפעה של המודרניזם, ובמיוחד וירג'יניה וולף, אליה תמיד הרגיש וואסקס קרוב מאוד. הוא נטש את כתיבת התזה ב-1999 כדי להתרכז בכתיבה. וסיים את הרומן השני שלו, אלינה סופליקנטה.
בין ינואר לספטמבר 1999 התגורר בעיירה קטנה באזור הארדנים בבלגיה. שם, בביתם של זוג מבוגר, בילה תשעה חודשים בכתיבה.
בברצלונה (1999-2012)
בספטמבר 1999 התחתן ואסקס עם מריאנה מונטויה. הם התיישבו בברצלונה.
בשנת 2000 החל ואסקס לעבוד כעורך במגזין "לטראל" (Lateral), כתב עת עצמאי בברצלונה שהתפרסם בין השנים 1994-2006. בהנחייתו של יוצא הונגריה, מיהלי דס, הפגיש המגזין דור של סופרים חדשים, כמו הסופר הצרפתי מתיאס אנארד. ומבקר התרבות הקטאלוני ג'ורדי קאריון. הסופר הצ'יליאני רוברטו בולניו היה קשור גם הוא למגזין.
בזמן שעבד ב-"לטראל" כתב ואסקס סדרת סיפורים קצרים על פי קורותיו במהלך השנים שבילה בצרפת ובבלגיה. אוהבים ביום כל הקדושים פורסמו בקולומביה באפריל 2001; אף על פי שהוא התקבל היטב, ועורר השוואות לריימונד קארבר וחורחה לואיס בורחס, המבקרים הופתעו מהעובדה שסופר קולומביאני צריך לכתוב ספר עם דמויות בלגיות או צרפתיות. הביקורות המעטות שהופיעו בספרד שיבחו את "הדקויות של מספר מרכז אירופי" ודנו בהשפעה בו זמנית של בורחס והמינגווי. ואסקס מחשיב את המאהבים ביום כל הקדושים כספרו הבוגר הראשון.
החזרה לבוגוטה (2012)
בשנת 2012, לאחר שש-עשרה שנה באירופה, חזר ואסקס עם משפחתו לקולומביה. בשנה שלאחר מכן היה עבד באוניברסיטת סטנפורד, בקליפורניה, ארצות הברית. שם סיים את הרומן הקצר "מוניטין, סיפורו של קריקטוריסט פוליטי". הספר פורסם באפריל 2013 וזכה בפרס האקדמיה המלכותית הספרדית ובפרמיו קאזה דה אמריקה לטינה דה ליסבואה, בין היתר. לאחר פרסום בארצות הברית, The New York Review of Books כינה אותה "העבודה הנבונה והמשכנעת ביותר" של ואסקס.
ונקובר (וושינגטון)
גאוגרפיה
העיר ממוקמת במרחק של 491 קילומטרים בלבד מהעיר ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה. שתי הערים קרויות על שמו של ג'ורג' ונקובר, ימאי ומגלה ארצות בריטי שבין השנים 1791-1795 חקר את החוף המערבי הצפוני של אמריקה. עם זאת, ונקובר שבוושינגטון נוסדה 29 שנים לפני זו הקנדית, והכינוי לתחנת המסחר שהעיר האמריקאית הוקמה בסמיכות לה כ"פורט ונקובר" קדום אף עוד יותר.
במשך השנים הועלו מספר הצעות כדי להפחית את הבלבול הנובע מזהות השם של שתי הערים. בין השאר הוצע להחליף את שם העיר ל"אולד ונקובר" ("ונקובר הישנה") או ל"פורט ונקובר". כיום התושבים המקומיים נוהגים להוסיף לשם העיר הקנדית BC ("בריטיש קולומביה"), ולזו האמריקאית USA, או "וושינגטון".
ערים תאומות
לעיר שתי ערים תאומות:
מכון V-Dem
מכון V-Dem (זנים של דמוקרטיה Varieties of Democracy) הוא מכון מחקר עצמאי שהוקם על ידי הפרופסור השוודי למדעי המדינה Staffan I. Lindberg בשנת 2014, החוקר את איכויות השלטון. המכון ממומן על ידי מספר ארגונים ממשלתיים, הבנק העולמי ומספר מוסדות מחקר. המטה של הפרויקט נמצא במחלקה למדעי המדינה, אוניברסיטת גטבורג, שוודיה.
לפי נתוני המכון, נכון לשנת 2022 צוות המכון כלל 20 אנשי צוות. המכון כולל גם צוות עולמי המורכב מ-5 חוקרים ראשיים, 22 מנהלי פרויקטים, 33 מנהלים אזוריים, 134 מתאמי-מדינות ועוזרי מחקר ו-3,500 מומחים במדינות שונות. לטענת המכון זהו אחד הפרויקטים הגדולים ביותר לאיסוף נתוני מחקר בתחום מדעי החברה.
מדדי דמוקרטיה
מדד "זני דמוקרטיה" של המכון, מודד את מצב הדמוקרטיה בעולם באמצעות מיקוד ב-7 סוגי דמוקרטיות. שנת 2020 כללה "יותר מ-470 אינדיקטורים, 82 מדדים ברמה אמצעית, ו-5 מדדים ברמה גבוהה המכסים 202 ישויות פוליטיות במהלך התקופה של 1789–2019." מדען המדינה Daniel Hegedus מתאר את V-Dem כ"ספק החשוב ביותר של נתוני דמוקרטיה כמותיים למחקר אקדמי".
מכון V-Dem מפרסם גם 59 מדדים נוספים, ועוד כמה מדדים אשר נוצרים, בחלקם, בסיוע מדדי V-Dem. "פרויקט החברה הדיגיטלית" הוא קבוצת משנה של אינדיקטורים בסקר של V-Dem, ששואל שאלות לגבי המעמד הפוליטי של המדיה החברתית והאינטרנט.
דו"ח דמוקרטיה
מכון V-Dem מפרסם את דו"ח הדמוקרטיה המתאר את מצב הדמוקרטיה בעולם, תוך התמקדות בדמוקרטיזציה ואוטוקרטיזציה. דו"ח הדמוקרטיה מתפרסם מדי שנה בחודש מרץ. דו"ח הדמוקרטיה, מערך הנתונים, מאמרים מדעיים וניירות עבודה ניתנים להורדה בחינם באתר האינטרנט של המכון, הכולל גם כלים גרפיים אינטראקטיביים.
לדוגמה דו"ח הדמוקרטיה 2018 פרסם השתמש במעל 400 אינדיקטורים הנוגעים לדמוקרטיה, זכויות אדם, זכויות אזרח והסדרי חופש המבוססים על דרוגים של יותר מ-3,200 מומחים מ-180 מדינות. כ-50 מדדים מתארים רכיבים של דמוקרטיה כמו העצמת נשים, חופש ביטוי, בחירות הוגנות וחופשיות ועוד. הדבר כולל גם חמישה אינדיקטורים ראשיים של דמוקרטיה (דמוקרטיה אלקטורלית, ליברלית, משתפת, דיונית ושוויונית).
מערך נתונים של V-Party
המכון מפרסם את "מערך הנתונים V-Party" המציג את עמדות המפלגות עבור כל המפלגות הפוליטיות מעל נתח הצבעה של 5% ב-169 מדינות. מערך הנתונים של V-Party כולל מדדים של אנטי-פלורליזם, פופוליזם, ממד תרבותי ושמאל-ימין כלכלי. מדד האנטי-פלורליזם מוגדר כחוסר מחויבות לתהליך דמוקרטי, חוסר כבוד לזכויות מיעוט בסיסיות, דמוניזציה של יריבים וקבלת אלימות פוליטית. מערך הנתונים מדגים אוטוקרטיזציה גבוהה יותר עבור אנטי-פלורליזם ופופוליזם גבוהים.
עלילת הדם בגאלאץ (1859)
עלילת הדם בגאלאץ ב-1859 החלה בסמוך לחג הפסח ה'תרי"ט (אפריל 1859), בתלונה שקרית על ניסיון של יהודים בגאלאץ לקחת דם מילד נוצרי עבור הכנת מצות לפסח. התפשטות העלילה בין תושבי גאלאץ הביאה לפרוץ פרעות נגד יהודי העיר. במהלך הפרעות המון מוסת גרם נזקים לבתי כנסת, חנויות של יהודים ובתי יהודים, עשרות רבות של יהודים הוכו קשות ובודדים נהרגו. 15 יהודים נכלאו ושוחררו בהדרגה לאחר חודשי מעצר ממושכים.
עלילת הדם
לפי התלונה, ביום 12 באפריל בסביבות השעה 17.00, ילד בן 11, בשם אנטוניו, בנה של אלמנה יווניה, שחזר מבית הספר, נעצר על ידי יהודי בקרבת בית הכנסת הגדול ובאמתלה של החלפת מטבע, הוחזק בניגוד לרצונו במקווה או מחסן, שם עשו לו חתכים בצוואר וביד. נער יווני כבן 15, ספירו רזנגלו, טען שהוא יחד עם משרת של הבויאר אפיניאדס, הצילו את הילד מידי היהודים. יווני אחר, ניקולו קאנולאטו, טען שהוזעק בסביבות 20.00 בערב לבית הילד, כדי להגיש לו עזרה רפואית. כשהגיע לשם קאנולאטו כבר היו במקום קומיסר המשטרה בובולי ושני ז'נדרמים. לאחר שהילד אמר שיוכל לזהות את היהודים, נלקח על ידי בובולי לבית הכנסת הגדול, שם נעצרו 15 יהודים. לפי דיווח של היהודי יעקב ישראל כל הלילה ערכו בובולי ואנשיו חיפושים בבתי היהודים.
הפרעות
למחרת התפשטה הידיעה על קורות הילד והיהודים והתחילו מהומות. בבוקר, בעקבות שיחה בבית קפה, הותקפו מוכרי הפירות היהודים בשוק מאנולי וסחורתם פוזרה ברחוב.
הילד היווני הובא למחסן של יווני במרכז העיר ושם תושאל על ידי זאמאני, מזכירו של הקונסול היווני, בנוכחות ראש המשטרה ומזכיר הפרקלאב, באלאבאן. בהמשך הגיע גם הקונסול היווני וכשההתרגשות גברה הועבר הילד לתחומו של הקונסול היווני.
סגן הקונסול הבריטי, קנינגהם, סיפר שהמון צעירים רומנים ויוונים הרסו את בית הכנסת ואת בתי היהודים בקרבת בית הכנסת, כ-60 יהודים הוכו קשה ו-2 עד 4 נרצחו. התנהגותו של הפרקלאב של גאלאץ, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו, ספגה ביקורת קשה מהקונסולים הזרים. הפרקלאב הסתובב ברחובות גאלאץ ונתן תוקף לטענה שנעשו חתכים בידו ובצווארו של הילד. לדברי קנינגהם הקונסולים בחנו את מצב הילד ולא מצאו חתכים בגופו, אלא רק סריטה על ידו, סריטה כזאת שיכולה להיגרם מנפילה.
בתגובה לטענות שלא ניסה להגן על היהודים, אמר הפרקלאב שעמדו לרשותו רק פלוגת חיילים ועוד כ-40 דורובנצים, אך התלונות השפיעו והוא דאג להביא לעיר, בעזרת ספינה אוסטרית, 200 חיילים מונטנים ובהמשך הגיעו עוד 200 חיילים ממולדובה. ביום חמישי, כשהתחדשו המהומות - הפורעים ניסו להמשיך בהריסת בית הכנסת ובשדידת חנויות היהודים - החיילים התערבו ועצרו 50 עד 60 פורעים. סוחר רומני טען שהנזקים מגיעים לסכום של עשרת אלפים לירות שטרלינג ושגם סוחרים נוצרים, ספקים של היהודים, נפגעו מהאירוע.
כשהקונסולים תחקרו את הילד על הדרך שלו למקווה, הילד טען שהורד במדרגות מאבן, בתוך המבנה, אך הדרך למקווה היא במדרגות עץ, מחוץ למבנה.
לאחר הפרעות
לאחר התערבותם של בכירים זרים בנושא, שוחררו כעבור כמה חודשים כל היהודים.
רנדי פוי
קריירת מכללות
פוי, ביחד עם אלן ריי וקורטיס סמפטר הוכרזו כשחקנים שאמורים להוביל את קבוצתם, וילאנובה וילד קאטס לאליפות המכללות. בטורניר ה-NCAA ב-2005 השיג פוי ממוצע של 20 נקודות בשלושת המשחקים הראשונים, אך הפסיד לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית שבסופו של דבר זכתה בטורניר. במשחק נגד קרוליינה הצפונית קלע פוי 28 נקודות, שיא הקריירה שלו דאז.
בשנה ההבאה בטורניר המכללות הגיעה קבוצתו של פוי לרבע הגמר, ופוי עצמו נבחר לתואר שחקן השנה בביג איסט (Big East Player of the Year), כשהוא מקדים בתחרות את חבריו לקבוצה אלן ריי, רודי גיי וקווינסי דובי. בעונת הסניור שלו בווילאנובה קלע פוי 20.5 נקודות בממוצע.
קריירת NBA
פוי נבחר בבחירה השביעית בדראפט 2007 על ידי בוסטון סלטיקס והועבר מיד לפורטלנד טרייל בלייזרס. מאוחר יותר הועבר שוב פוי למינסוטה טימברוולבס. במינסוטה היו כבר שישה גארדים, כשהרכישה האחרונה של מינסוטה, מייק ג'יימס, שהיה אמור לפתוח בחמישייה שיחק בעמדתו הטבעית של פוי (רכז) מה שהקשה עליו לקבל דקות בעונת הרוקי שלו.
בחודש נובמבר, הראשון של פוי בליגה, מאמנו מיעט בלהעניק לו דקות, 14.6 בממוצע. עם זאת, פוי ניצל את הדקות שלו, כשבארבעת המשחקים שקיבל יותר מ-20 דקות הוא קלע בספרות כפולות. בחודש הבא ממוצע הדקות של פוי עלה, ובחצי מהמשחקים ששיחק קלע בדאבל פיגרס. אחרי פיטוריו של מאמן הטימברוולבס, קיבל יותר ויותר דקות מחודש לחודש. את העונה הוא סיים עם ממוצע של 10.1 נקודות ב-22.9 דקות ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
בעונתו השנייה בוולבס שיפר פוי את ממוצעי הנקודות והאסיסטים שלו, ואף השיג את ממוצע הריבאונדים והקליעה מטווח השלוש הגבוהים בקריירה שלו. במהלך העונה הוא השיג את שיא הקריירה שלו בריבאונדים במשחק אחד, כשהשיג 15 בהפסד לסן אנטוניו ספרס. במשחק זה הוא גם קלע 26 נקודות. בעונתו השלישית במינסוטה פוי השתפר בצורה ניכרת, והשיג שיאי קריירה בנקודות (16.3), דקות (35.6), אסיסטים (4.3), חטיפות וחסימות. בעונה זו הפך פוי לשחקן מפתח בוולבס.
ב-23 ביוני 2009 עבר פוי בטרייד לוושינגטון ויזארדס ביחד עם מייק מילר תמורה לאולכסיי פצ'רוב, איתן תומאס, דריוס סונגליה ובחירת דראפט בסיבוב הראשון. בעונתו הראשונה בוושינגטון ממוצע הנקודות שלו ירד מאוד, והשתווה לממוצע שלו מעונת הרוקי. ב-9 בינואר 2010 נקנס פוי ב-10,000$ כשהשתתף בתעלולים שביצע גילברט ארינאס במשחק מול פילדלפיה 76'. ארינאס נחקר על תקרית האקדחים שלו בחדר ההלבשה של הוויזארדס, אך עשה צחוק מהעניין כשכיוון את אצבעו אליהם כאילו הוא יורה בהם.
ב-8 ביולי 2010 חתם פוי בלוס אנג'לס קליפרס על חוזה לשנתיים. בסיום חוזהו בקבוצה, ב-2012, חתם ביוטה ג'אז. ביולי 2013, לאחר עונה אחת ביוטה, הועבר לדנוור נאגטס כחלק מטרייד משולש ששלח את אנדרה איגודלה לגולדן סטייט ווריורס.
ב-19 בפברואר 2016 נשלח בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בתמורה לדי.ג'יי. אוגוסטין, סטיב נובאק ושתי בחירות דראפט עתידיות.
1872 בצרפת
שנת 1872 בצרפת הייתה השנה שבה ציינה צרפת 885 שנות לאום.
ג'נט אסימוב
ג'נט אופל אסימוב החלה לכתוב מדע בדיוני לילדים בשנות ה-70. היא הייתה נשואה לאייזק אסימוב מ-1973 ועד מותו ב-1992, והם שיתפו פעולה במספר ספרי מדע בדיוני שנועדו לקוראים צעירים, כולל סדרת נורבי.
כתיבה
הסיפור הראשון שפרסמה ג'נט אסימוב היה סיפור מסתורין קצר שנמכר להנס סטפן סנטססון במגזין סנט מיסטרי, שהופיע בגיליון מאי 1966. הרומן הראשון שלה היה הניסוי השני בשנת 1974; במהלך הקריירה הספרותית שלה, אסימוב כתבה בעיקר ספרי מדע בדיוני לילדים. כיוון שהייתה פסיכיאטרית, שילבה אסימוב היבטים של פסיכואנליזה, זהות אנושית ורעיונות נוספים הקשורים לפסיכיאטריה בכתיבתה. לפי אייזק אסימוב, הספרים שג'נט אסימוב כתבה איתו היו 90% של ג'אנט, והמוציא לאור ביקש את שמו שלו על עטיפות הספרים לצורך "שיפור המכירות". אחרי מותו של אייזק, היא קיבלה על עצמה להמשיך את כתיבת הטור הפופולרי שלו במדור המדעי של הלוס אנג'לס טיימס.
אייזק אסימוב
ג'נט ג'פסון החלה לצאת עם אייזק אסימוב ב-1970 מיד לאחר שנפרד מגרטרוד בלוגרמן. הם נישאו ב-30 בנובמבר 1973, שבועיים לאחר גירושיו של אסימוב מבלוגרמן. אף על פי שג'פסון גדלה תחת השפעה מורמונית, את נישואיהם חגגו בעזרת מנהיג מזרם התרבות האתית, שג'נט הצטרפה אליה מאוחר יותר. נישואיהם נמשכו עד מותו של אייזק ב-1992 מסיבוכים הקשורים ל-HIV; הוא נדבק בנגיף בעקבות עירוי דם שקיבל ב-1983 במהלך ניתוח מעקפים. ג'נט נועצה בטקסטים רפואיים לאחר שאייזק החל להציג תסמינים, והיא ביקשה לבצע בדיקת HIV. הרופאים שלו התעקשו שהיא טועה וביצעו את הבדיקה לגילוי הנגיף רק לאחר שכבר חלה קשות. היא רצתה שהמידע יפורסם, אבל הרופאים התעקשו שלא לחשוף אותו, אפילו אחרי מותו של אייזק. לאחר מותם של אותם הרופאים שתבעו שתיקה, ג'נט אסימוב פרסמה את העניין בציבור.
בייבי (סדרת טלוויזיה)
בדצמבר 2018 הודיעה נטפליקס על עונה שנייה של הסדרה, שהוקרנה בבכורה ב-18 באוקטובר 2019. הסדרה התחדשה לעונה שלישית ואחרונה, שעלתה לשידור ב-16 בספטמבר 2020
עלילה
העלילה שמתרחשת בתיכון-עילית בשכונת פריולי ברומא, עוקבת אחר קיארה (בנדטה פורקרולי), נערה צעירה ובת למשפחה עשירה שמיואשת מחייה הרגילים והמשעממים למדי. כל זה משתנה כאשר קיארה פוגשת את לודוביקה (אליצ'ה פגאני), נערה בעייתית ואימפולסיבית שמרבה לעשות צרות, ולומדת עמה בשכבה, וזקוקה בסתר לכסף. גם בגלל הייאוש שלה וחלק בשל שעמום, לודוביקה מושכת את קיארה לעולם הזנות של קטינים, וזהו רעיון רע עבורה בדיוק כפי שזה נשמע. לודוביקה מסתבכת עם פיורה, בחור צעיר שהוא חלק מעסקי הזנות שדואג לה מאוד, עד כדי כך שהוא אובססיבי כלפיה. קיארה מנהלת מערכת יחסים עם דמיאנו, התלמיד החדש בבית הספר והבן של סנטור מכובד, תוך הסתרת חייה הסודיים מהוריה ומחבריה.
רחוב בן-יהודה (תל אביב)
רחוב בן יהודה הוא רחוב ראשי בעיר תל אביב הקרוי על שם אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית.
הרחוב הוא רחוב ראשי המקביל לים ונמצא בין הרחובות דיזנגוף ממזרח והירקון ממערב. הרחוב מתחיל בכיכר מוגרבי, בו שכן בעבר קולנוע מוגרבי ומסיים בהתמזגות עם רחוב דיזנגוף בחלקו הצפוני.
היסטוריה
יחד עם רחוב אלנבי וכהמשכו, הפך רחוב בן יהודה עם סלילתו לאחד הרחובות המרכזיים של העיר, הן כציר תחבורה והן כרחוב מסחרי הומה. מצעדי צה"ל שהתקיימו בתל אביב בראשית שנותיה של מדינת ישראל התחילו ברחוב אלנבי והמשיכו דרך בן יהודה עד לאצטדיון המכביה.
הרחוב נסלל בשלבים מסוף שנות ה-20 כחלק מתוכנית גדס לפיתוח צפון תל אביב. אדמות הרצועה הקרובה לחוף היו זולות יחסית, נרכשו מבעליהם הערביים ויושבו במהרה על ידי עולים יהודים. הקלות של יישוב שטחים אלו האיצה את התפתחות הרחוב, יחד עם מקבילו רחוב דיזנגוף, ולאורכו נבנו בתי מגורים רבים יחד עם מוסדות ציבור וחנויות לכל אורך הרחוב.
הרחוב התפתח במיוחד בשנות ה-30 וה-40 וזכה לשגשוג רב בזכות עולים יהודים רבים מגרמניה שהתיישבו סביבו. עולים אלה הקימו לעצמם ברחוב בית כנסת, גלריה לאמנות ואפילו גימנסיה מיוחדת עד כדי כך שהרחוב זכה באותם ימים לכינוי "בן יהודה שטראסה" ("שטראסה" - Straße - פירושו רחוב בגרמנית).
עיריית תל אביב הציבה שלוש לוחיות זיכרון ברחוב בן יהודה:
בשנת 1930 נבנתה ברחוב בן יהודה 79-77 וילה פניאל שבה התגורר הפילנתרופ יעקב גזונדהייט, ונחשבה למפוארת ביותר בתל אביב. הווילה נהרסה באמצע שנות החמישים, ובשנת 1958 נבנה תחתיה בניין רב-הקומות הראשון בתל אביב. הבניין תוכנן על ידי נחום זולוטוב. בחזית הבניין הוקם הסופרמרקט הראשון בישראל. סופרמרקט זה הוא הסניף הראשון של רשת שופרסל.
כיום היטשטש אופיו המקורי של הרחוב כרחוב מגורים, בין השאר משום שהוא מהווה עורק תחבורה מרכזי בעיר והתנועה הכבדה פוגעת באיכות החיים בו. קרבתו של האזור לחוף הים ולבתי המלון הגדולים שעל הטיילת, מביאה לריכוז גדול של בתי עסק המשרתים את תנועת התיירים בעיר, בעיקר בחלקו הדרומי - בין השאר יש בו אכסניות זולות, משרדי נסיעות ומשרדים של חברות תעופה, וכן מסעדות וחנויות מזכרות הפונות לקהל התיירים. ברחוב פעלו במשך שנים רבות גם בתי קולנוע רבים שאינם פעילים עוד כיום.
לאורך הרחוב מספר גדול במיוחד של בניינים בסגנון הבינלאומי אשר זכו בשנים האחרונות לשיפוץ והתחדשות.
ברחוב בן יהודה פעלו ופועלים כמה בתי כנסת, בהם: "איחוד שיבת ציון" (בן יהודה 86), בית הכנסת המרכזי לצפון תל אביב (126), בית הכנסת "רמה" ובית הכנסת "אוהל ישראל" (159).
באפריל 2021 החלו העבודות על הקו הסגול של הרכבת הקלה ברחוב. אשר אמור לעבור במקטע הרחוב שבין אלנבי לארלוזורוב. הדבר הביא לחסימת הרחוב לכלי רכב, כאשר מאז הוא היה פתוח רק להולכי רגל ורוכבי אופניים. במקביל נחנך בקטע הצפוני של הרחוב מארלוזורוב לרחוב דיזנגוף שביל אופניים אשר הפך את הרחוב לבעל נתיב אחד לכל כיוון. נקבע כי ב-14 באוגוסט 2023 הרחוב יפתח מחדש לתנועת כלי רכב לכיוון צפון.
בניין כיכר קודרין
בניין כיכר קודרין (ברוסית: Дом на Кудринской площади) הוא בניין רב קומות, שהוקם במוסקבה בשנים 1948–1954, אחד משבעת גורדי השחקים של סטלין שנבנו. פרויקט הבניין בוצע על ידי אדריכלי בית המלאכה הראשי מספר 9 של מכון "מוספירויקט", מיכאיל פוסוקין ואשוט מדויאנץ ומ. וולחונסקי. בספרות ההיסטורית משתמשים לעיתים קרובות במונח "גורד שחקים שעל המרד". השם קשור לשם הקודם של כיכר קודרין (ככר המרד). גורד השחקים נבדל על ידי פתרונות ייחודיים לבנייה למגורים סובייטים: נוכחות של חניון תת-קרקעי, תא לעגלות תינוקות בקומת הקרקע ומכשירי מטבח מודרניים.
פרד וגנר
פרד וגנר, (באנגלית: Fred Wagner; 20 בדצמבר 1860 - 14 בינואר 1940) היה אחד הציירים המוקדמים מבין האימפרסיוניסטים בפנסילבניה. בילה את רוב חייו בפילדלפיה בציור הנמלים, הגשרים, הפארקים, תחנות הרכבת והנמלים שלה.
קריירה
וגנר למד אצל תומאס אייקינס באקדמיה לאמנויות פנסילבניה החל משנת 1878. לפני שסיים את לימודיו, נבחר וגנר ללמד לצד אייקינס בקורס האנטומיה החל משנת 1882.
עבודותיו של וגנר היו בתערוכות השנתיות של האקדמיה בפנסילבניה לראשונה בשנת 1882 ובאופן עקבי מדי שנה בין השנים 1906–1940, ובתערוכות הדו-שנתיות של גלריית קורקורן לאמנות, וושינגטון הבירה, בין 1907 ל -1935. הוא זכה בפרס מלגת האקדמיה בפנסילבניה בשנת 1914, ובשנת 1922 זכה למקום מכובד בתערוכה הבינלאומית של מכון קרנגי בפיטסבורג.
וגנר עזב את ההוראה באקדמיה בפנסילבניה בשנת 1886 כדי לערוך סיור בעיירות המערב ולצייר דיוקנאות. עם שובו לפילדלפיה הוא עבד כמאייר בעיתונות עד 1902. אחר כך התבקש ללמד בבית הספר בצ'סטר ספרינגס, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. אחר כך התחיל ללמד בבית ספר באדינגהאם בשנת 1912. כמה מתלמידיו הבולטים של וגנר היו: אליזבת וושינגטון (1871–1953) וג'ון וייגנד (1869–1951). בית ספר הזה התקיים יותר מעשרים וחמש שנים, ובסופו של דבר נערכו שיעורים בבניין פולר בפילדלפיה.
וגנר הפך לחבר במועדון הסקיצה של פילדלפיה בשנת 1897 ונשאר שם חבר לכל החיים. ואגנר היה חבר בברית האמנות בפילדלפיה במשך שנים רבות והיו תערוכות שהוקדשו לעבודותיו שם לפני ואחרי מותו.
משפחה
וגנר נפטר ב-20 בינואר 1940
מורשת
פרד וגנר צייר כל חייו, אף על פי שהתפרנס בצניעות כאמן, יצירותיו הוכנסו והתקבלו לכמה מתערוכות האמנות היוקרתיות ביותר באותה תקופה.
הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו וציוריו היו (או נמצאים) במוזיאונים רבים כולל מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון רדינג, מוזיאון האמנות של ג'יימס א. מיכנר, מוזיאון האמנות של סנט לואיס, מוזיאון לאמנות אמריקאית, מוזיאון האמנות של פרנסוורת' ומוזיאון אוניברסיטת פן סטייט.
תאודורו פרננדס
תאודורו פרננדס (בספרדית: Teodoro Fernández; 20 במאי 1913 – 17 בספטמבר 1997) כונה בשם "לולו", היה כדורגלן פרואני, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא זכה עם נבחרת פרו בטורניר הקופה אמריקה ב-1939, ונחשב לאליל במועדון אוניברסיטריו דה דפורטס ובליגת העל הפרואנית.
קריירה
תאודורו "לולו" פרננדס נולד בשנת 1913 והיה הילד השביעי מבין שמונת אחיו להוריו תומאס פרננדס וריימונדה מייזן. הוא למד לשחק כדורגל בבית הספר היסודי ועד מהרה נאסף על ידי המועדון המקומי, הוראקן דה הואלקרה, שם התבלט מיד. בגיל 16 הוריו שלחו אותו לבירת המדינה לימה להמשך לימודיו. לולו נשאר עם אחיו ארתורו פרננדס שהיה אז השוער של סיקליסטה לימה. כשעבר אחיו ארתורו לשחק בליגה הפרואנית הבכירה עם אוניברסיטריו דה דפורטס הוא הביא איתו את לולו, שם השתתף מעט באימונים והוצג על ידו בפני נשיא המועדון, פלסידו גאלינדו שייצג את נבחרת פרו במונדיאל 1930. גאלינדו החליט ב-1931 להתחים את לולו שם נשאר במשך 22 שנותיו ככדורגלן מקצועי.
את הופעת הבכורה המקצועית שלו באוניברסיטריו דה דפורטס עשה ב-29 בנובמבר 1931 במשחק ידידות נגד דפורטיבו מגאלאנס הצ'יליאנית. לולו כבש את שער הניצחון במשחק שנגמר בתוצאה 0–1. בעונתו הראשונה עמה הקבוצה סיימה כסגנית אלופה והוא היה מלך שערי הליגה, הישג ששחזר גם בעונה שלאחר מכן.
בעונת 1934 זכה עמה בליגה הפרואנית בפעם השנייה בלבד של המועדון, ובסיום הקריירה שלו סיים עם שש תוארי אליפות. בנוסף לכך, לולו זכה בתואר מלך שערי הליגה שבע פעמים. מספר פעמים במהלך הקריירה דחה הצעות מקבוצות מצ'ילה, ארגנטינה ואירופה. השמועה אומרת כי בצ'ילה הציעו לו "צ'ק ריק", כדי שהוא יהיה זה שיקבע את סכום השכר שאותו יקבל אם יעבור.
משחקו האחרון בקריירה היה ב-30 באוגוסט 1953 כשהוא בן 40 בו סיים עם שלושער בקלאסיקו הפרואני מול היריבה אליאנסה לימה שנגמר בתוצאה 2–4. לולו הוא מלך השערים של אוניברסיטריו דה דפורטס בכל הזמנים עם 156 שערים ב-180 הופעות.
נבחרת פרו
לולו הופיע במדי נבחרת פרו בין השנים 1935–1947, וכבש 24 שערים ב-32 משחקים. הוא ממוקם במקום הרביעי במלכות השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
בשנת 1936 ייצג אותה לולו במשחקים האולימפיים שבברלין. פרו הגיעה עד רבע הגמר לאחר שניצחו את פינלנד (3–7) ואוסטריה (2–4) בשלבים המוקדמים. בסך שני אותם המשחקים לולו כבש 6 שערים.
לולו זכה עימה בקופה אמריקה 1939, שהיה לתואר הגדול הראשון שלה באותו הזמן. במשחק הראשון נגד אקוודור כבש שלושער ובשני המשחקים הבאים כבש פעמיים נגד הנבחרות צ'ילה ופרגוואי. בסך הכל כבש שבעה שערים שזיכו אותו בתואר הכובש המצטיין, ובכלל נבחר לשחקן המצטיין בטורניר.
הוקרה
במהלך חייו לולו הוכר וזכה לכבוד. עם חניכת האצטדיון החדש נסיונל דל פרו ב-27 באוקטובר 1952 הוא קיבל מהממשלה את הכבוד הגבוה ביותר שהוענק לספורטאי. הנשיא, מנואל אודריה, העניק לו פרס הצטיינות על התרומה היוצאת דופן שלו לכדורגל הפרואני. המועדון אוניברסיטריו דה דפורטס בו שיחק לכל אורך הקריירה החליט לקרוא לאצטדיון שלהם על שמו. אצטדיון זה נפתח רשמית ב-20 ביולי אותה שנה עם משחק ידידות נגד אוניברסידד דה צ'ילה. גם האצטדיון העירוני של העיר סן ויסנטה דה קנטה, על החוף המרכזי של פרו, נקרא על שמו יחד עם קטע ממרפאת מייסון דה קנטה בה בילה את החודשים האחרונים לחייו.
המלחין הפרואני, לורנצו הומברטו סוטומאיור, הקדיש יצירה עבורו בשם "לולו פרננדס". יצירה נוספת שנקראה על שמו הייתה הריקוד אל טייטה עם מוזיקה מאת אלקידס קרניו ומילים מאת פרננדו סוריה. בספטמבר 1996, שבוע לאחר פטירתו, הוצגה קרזה עם הביטוי "לולו לנצח, הברית בהווה" במהלך משחק בין היריבות סיסליסטה לימה ואליאנסה לימה. ב-17 בספטמבר 1997 במשחק של אוניברסיטריו דה דפורטס נגד ספורטינג קריסטל שחקני קבוצתו לשעבר לבשו גופיות עם דמותו של לולו המודפסת על החזה. בשנת 2013, במהלך חגיגת מאה שנים להולדתו, הציגה גליירת דיו צ'רמני תערוכת ציורים שנעשו על ידי תשעה אמנים לכבוד לולו.
אליפות וימבלדון 2012
אליפות וימבלדון 2012 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-25 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £16,060,000.
תחרות הגברים
במשחק הגמר רוג'ר פדרר משווייץ נפגש עם אנדי מארי מבריטניה וניצח ב-4 מערכות. זה היה הניצחון השביעי של פדרר בתחרות הגברים בווימבלדון.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
במשחק הגמר סרינה ויליאמס מארצות הברית נפגשה עם אגניישקה רדוונסקה מפולין וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה סרינה ויליאמס ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
במשחק הגמר ג'ונתן מארי מבריטניה ופרדריק נילסן מדנמרק שלא היו מדורגים נפגשו עם רוברט לינדסטדט משוודיה והוריה טקאו מרומניה וניצחו אותם ב-5 מערכות. לזוג המפסיד זה היה ההפסד השלישי ברציפות במשחק הגמר בתחרות זו.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס מארצות הברית שלא היו מדורגות נפגשו עם אנדראה חלבצ'קובה ולוסי חרדצקה מצ'כיה וניצחו אותן ב-2 מערכות. לאחיות ויליאמס זה היה הניצחון ב-5 בתחרויות זוגות נשים בווימבלדון. באותה שנה הן ניצחו גם באולימפיאדה (בפעם השלישית).
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר מייק בריאן וליזה ריימונד מארצות הברית שיחקו נגד לאנדר פאיס מהודו וילנה וסנינה מרוסיה וניצחו אותם ב-3 מערכות. בשנת 1999 ליזה ריימונד ניצחה בתחרות זו כאשר לאנדר פאיס היה הפרטנר שלה. לילנה וסנינה זה היה הפסד שני ברציפות במשחק גמר תחרות זוגות מעורבים בווימבלדון.
ישראל בווימבלדון
כמו בשנה הקודמת טניסאים ישראלים השתתפו בכל התחרויות.
בתחרות הנשים השתתפה שחר פאר. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם יוליה גורגס מגרמניה שדורגה במקום ה-22 והפסידה בשתי מערכות.
בתחרות זוגות גברים השתתפו 3 ישראלים:
בתחרות זוגות מעורבים השתתפו 3 טניסאים ישראלים:
פר אלבין הנסון
פר אלבין הנסון (Per Albin Hansson; 28 באוקטובר 1885 - 6 באוקטובר 1946) היה ראש ממשלת שוודיה בין השנים 1932–1946 (עם הפסקה קצרה בשנת 1936). הנסון, שעמד בראש מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה היה מזוהה עם בניית מדינת הרווחה השוודית. הנסון עמד בראש ממשלת שוודיה בתקופת מלחמת העולם השנייה, בה הכריזה שוודיה על נייטרליות, אם כי המידה בה שמרה על נייטרליות זו שנויה במחלוקת.
ביוגרפיה
פר אלבין הנסון נולד במאלמו שבשוודיה ב-1885 למשפחה ממעמד הפועלים. עוד בצעירותו החל להיות פעיל במסגרת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1932 עמד בראש המפלגה, כאשר עמדה לבחירות. בשיתוף פעולה עם הכלכלן ארנסט ויגפורס דיבר הנסון על המפלגה הסוציאל-דמוקרטית כ"Folkhemmet" - ביתו של העם, מפלגה החוצה גבולות מעמדיים. ויגפורס עמד מאחורי המצע הכלכלי של המפלגה, ששאפה לרפורמות סוציאליות וליצירת מדינת רווחה. הישגיו בבחירות של הנסון איפשרו לו להקים ממשלת מיעוט בשנת 1932, אך לא היה בכך כדי לאפשר את יישומן של הרפורמות להן התחייב. ב-1933, במהלך המכונה בפוליטיקה השוודית "סחר הפרות" כרת ברית עם מפלגת האיכרים, שהביאה להקמת ממשלה בה היה רוב לסוציאל-דמוקרטים. היה זה מהפך בפוליטיקה השוודית, שהיטלטלה בין קטבים שונים במהלך כל שנות ה-20 לאחר מתן זכות הבחירה החופשית לכל. המהלך הביא לשבירת הקיפאון הפוליטי, ולהגמוניה של הסוציאל-דמוקרטים שנמשכה עשרות שנים. הנסון עצמו שימש כראש ממשלה כמעט ברציפות (הוא התפטר בשנת 1936 ולמספר חודשים נשלטה המדינה על ידי ממשלה שמרנית) עד לשנת 1946. הנסון מת בסטוקהולם באוקטובר 1946 מהתקף לב אותו קיבל כאשר כמנהגו מדי יום נסע לביתו בחשמלית כנוסע רגיל.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנסון כראש ממשלה בראשות ממשלת אחדות לאומית שכללה את כל הפלגים הפוליטיים פרט לקומוניסטים. בתקופה זו הכריזה שוודיה על נייטרליות, וסחרה עם שני הצדדים. נטען כי הסחר עם גרמניה במיוחד סחר הברזל, סייע מאוד למאמץ המלחמתי הגרמני. יתרה מכך, עם הפלישה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941 הסכימה שוודיה להעניק ויתורים מסוימים להיטלר, בתחום הלוגיסטי, כגון מעבר חיילים גרמנים בסקנדינביה, בין פינלנד, נורווגיה ודנמרק. עם זאת היה זה הנסון שאישר לדיפלומט הגרמני, חסיד אומות העולם גאורג פרדיננד דוקוויץ כי אם יימלטו יהודי דנמרק לשוודיה, ייקלטו שם במעמד של פליטים ולא יוסגרו לידי הנאצים. הבטחה זו איפשרה את הצלתם של מרבית יהודי דנמרק, כ-7,200 יהודים.
טרנט
ראשיתו של הטרנט בסטפורדשייר כ-11 קילומטר צפונית לסטוק-און-טרנט, ממנה הוא זורם דרום מזרחה לעוד 68 קילומטר עד הגיעו לאזור וויצ'נור. משם הוא זורם צפון מזרחה דרך בורטון על הטרנט ונוטינגהאם ולאחר עוד כמה עשרות קילומטרים פונה צפונה עד לנקודת מפגש עם נהר האוז, בה שני הנהרות מתחברים ליצירת ההאמבר. מי הנהר מגיעים לבסוף לים הצפוני דרך מפרץ האמבר.
הנהר ידוע בשל הצפות ענק שפוקדות אותו בשל סופות והמסת שלגים באביב. בימים עברו הצפות אלו גרמו לעיתים לערוץ הנחל לשנות את מסלולו.