cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לנינגראדץ (כדורגל)
היסטוריה
בתום עונת 2020/2021 סיימה במקום השלישי בבית ב. בעונת 2021/2022 התמקמה בצמרת הטבלה של הבית שלה בליגה השנייה, בעונה שכללה התמודדויות מול יריבות עירוניות כמו דינמו סנקט פטרבורג, זבזדה סנקט פטרבורג וזניט-2. בתום עונת 2022/2023 זכתה באליפות הבית בליגה השנייה והבטיחה העפלה לליגה הראשונה, שתי מחזורים לסיום העונה.
היריבות העירונית
מאז 2019 התפתחה יריבות עירונית בין לנינגראדץ לקבוצות נוספות מהעיר סנקט פטרבורג כמו זבזדה סנקט פטרבורג וזניט-2 סנקט פטרבורג. בעונת 2022 נוספה לכך יריבות עם המועדון הוותיק ביותר בעיר: דינמו סנקט פטרבורג שמשחקי הדרבי ביניהן קיבלו אופי תחרותי יותר לעומת שתי האחרות.
קבוצות בת
המועדון משתף פעולה עם מועדון הכדורגל גטצ'ינה, שבשנת 2019 הפך לבית ספר לספורט בשם לנינגראדץ גטצ'ינה וסופח למועדון לנינגראדץ כקבוצת מילואים, שהעפיל לגמר גביע מחוז לנינגרד בכדורגל בעונת 2018 והתמודד באליפות צפון-מערב של הליגה השלישית.
אצטדיון ומתקני אימונים
מאז הקמתה הקבוצה מארחת את מרבית משחקי הבית שלה בנובה ארנה (Nova Arena), שבעיר סנקט פטרבורג. אצטדיון משני נוסף הוא האצטדיון העירוני בעיר טיחווין שבמחוז לנינגרד, המכיל 6,000 מושבים.
מתחם האימונים של הקבוצה נמצא בעיירה רושצ'ינו, שבמחוז לנינגרד ונקרא רושצ'ינו ארנה, ששופץ לקראת מונדיאל 2018 ומהווה מתקן אימונים ובו 2 מגרשי דשא, אצטדיון של 500 מושבים, מרכז שיקום רפואי ובית הארחה. שטח המתחם מגיע ל-29,000 קמ"ר. עלות בנייתו עמדה על 302 מיליון רובלים ובמהלך מונדיאל 2018 שימש כמתחם אימונים עבור נבחרת קרואטיה בכדורגל. הקבוצה אירחה בו מספר משחקים בליגה המקצוענית.
בעלות והנהלה
החברה נמצאת בבעלות מספר משקיעים, שהעיקרים שבהם הם חברת LSR Group. החברה זוכה לתמיכת ממשלת מחוז לנינגרד ומשרדי הקבוצה ממוקמים בכפר פרודי, במחוז המשנה ויבורג שבצפון-מערב מחוז לנינגרד, סמוך לגבול עם פינלנד.
סגל
נכון ל-24 ביוני 2021:
ברהמה
בְּרַהְמָה (סנסקריט: ब्रह्मा; "הבורא") הוא האל היוצר של היקום לפי האמונה ההינדית.
ברהמה הוא אחד משלושת האלים הראשיים בפנתיאון האלים ההינדי, הטרימורטי. שני האחרים הם וישנו המשמר-מגונן ושיווה המחריב.
ביצירות אמנות ברהמה מוצג יושב על פרח לוטוס, בעל ארבעה ראשים המופנים לארבע רוחות השמים וארבע ידיים - כסמל לארבע הודות (כתבי הקודש ההינדים), בת זוגו היא סראסווטי - אלת ההשכלה, היצירה, האמנות והמוזיקה. בציורים רבים בראהמה יושב במרכבה הנישאת על ידי שבעה ברבורים המיצגים את שבע היבשות, ולעיתים רוכב על ברבור אחד – האנזא.
על פי האמונה ההינדית, היקום נוצר מצליל האום של הברהמן והעולם נוצר אחרי התייחדות של בראהמה עם אשתו סרסווטי.
הקבלה ליהדות
על פי הטענה הרווחת, ישנו קשר היסטורי-רעיוני בין המיתולוגיה ההינדית לבין מאורעות ההיסטוריה היהודית. על פי אמונה זו, קיים דמיון רעיוני (ואף מצלולי) בין הדמויות ברהמה וסראסווטי לבין הדמויות של אברהם אבינו ואשתו שרה אימנו (אברהם-ברהמה, שרה - סאראסווטי).
ע"פ התורה - עם ישראל השפיע עמוקות גם על עמי המזרח, המכונים בקרב תלמידי חכמים "בני קדם". בני קטורה, צאצאיהם של קטורה ואברהם אבינו, נדדו מזרחה - והם המקור להשפעה על עמים אלו בימי האבות. המקור הוא מהפסוק: "וְלִבְנֵ֤י הַפִּֽילַגְשִׁים֙ אֲשֶׁ֣ר לְאַבְרָהָ֔ם נָתַ֥ן אַבְרָהָ֖ם מַתָּנֹ֑ת וַֽיְשַׁלְּחֵ֞ם מֵעַ֨ל יִצְחָ֤ק בְּנוֹ֙ בְּעוֹדֶ֣נּוּ חַ֔י קֵ֖דְמָה אֶל־אֶ֥רֶץ קֶֽדֶם׃" (בראשית כה' ו'). צינור השפעה אחר, בתקופה מאוחרת יותר, היה דרך שלמה המלך עליו הכתוב אומר: "וַתֵּ֙רֶב֙ חׇכְמַ֣ת שְׁלֹמֹ֔ה מֵחׇכְמַ֖ת כׇּל־בְּנֵי־קֶ֑דֶם וּמִכֹּ֖ל חׇכְמַ֥ת מִצְרָֽיִם׃" (מלכים א' ה' י').
פשפשוק
פִּשְׁפֵּשׁוּק היא רשת קבוצות פייסבוק הגדולה ביותר בישראל. בקבוצה נמכרים מוצרי יד שנייה וגולשים יכולים לסחור ביניהם, ולמכור מוצרים שונים. הקבוצה המקורית מונה כ-520 אלף חברים, וכל הקבוצות יחד מונות למעלה משניים וחצי מיליון חברים.
הקבוצה נפתחה בשנת 2012 על ידי אהוד פורת, לאחר שניסה למכור חפצים עקב מעבר דירה, והתאכזב מהממשק של אתר יד2.
מוהיני מוהון צ'אטרג'י
מוהיני מוהון צ'אטרג'י או מוהיני צ'אטרג'י (באנגלית: Mohini Mohun Chatterji; 1858–1936), היה עורך דין, מורה, מחבר ומיסטיקן ממערב בנגל שבהודו. הוא השתייך למשפחה בולטת מאזור זה אשר ניסתה למזג ולגשר בין המסורות הדתיות המקומיות של ההינדואיזם לבין הנצרות האוריטנית. צ'אטרג'י הצטרף לאגודה התאוסופית ב-1882, ומונה לעוזר מזכיר הסניף המקומי שבמערב בנגל. מאוחר יותר באותה שנה, הוא מונה לצ'לה (Chela), חניך רוחני בטרמינולוגיה התאוסופית, של המהטמה קוט הומי, אשר תפקידו היה להכין את צ'אטרג'י, במשך שבע שנים, לשעת הכושר המתאימה להיות תאוסופיסט בכיר בפני עצמו. ידוע שצ'אטרג'י חזה בחזיונות של מהטמות, בחמישה או בשישה מקרים. בסופו של דבר, נכשל צ'אטרג'י בתפקידו כצ'לה והחליט לפרוש ב-1887, מהאגודה התאוסופית, אחרי חמש שנים בלבד של חברות בתנועה.
המעורבות באגודה התאוסופית
מוהיני היה חבר פעיל הן בתנועת הברהמו סאמאג', הן בסניף הבנגלי של האגודה התאוסופית, החל מ-6 באפריל 1882, באותו היום בו הסניף עצמו נוסד. באותו החודש בו נוסד הסניף הבנגלי של האגודה התאוסופית, הוא קיים את פגישתו הראשונה עם הלנה בלבצקי, אשר הגיעה לבקר את אנשי הסניף הבנגלי. לפי הספר, "מדריך לקוראים למכתבי המהטמה לאיי. פי. סינט" (Readers Guide to The Mahatma Letters to A. P. Sinnett), "כשהנרי סטיל אולקוט פתח את הסניף החלוצי של בית הספר התיאוסופי ללימודי יום ראשון, קולקטה, ב-10 במרץ 1883, עם 17 תלמידים, כאשר רובם ככולם היו בנים, מינה אותו אולקוט למחנכם.
כחניכו הרוחני של המאסטר קוט הומי, הוא העניק ראיות לאגודה למחקר פארא פסיכולוגי, הנוגעות לתופעות פארא פסיכולוגיות שהתרחשו בשכונת אדיאר שבעיר צ'נאי, הודו, מרכזה של האגודה התיאוסופית. תחקיר זה התפרסם מאוחר יותר בדו"ח הידוע דו"ח הודג'סון.
מוהיני שימש בתור מזכירו האישי של הנרי סטיל אולקוט וליווה אותו ואת ראש האגודה התיאוסופית, מאדאם הלנה בלבצקי במסעם לאירופה ב-1884:
ממכתב ששלחה מאדאם בלבצקי למר סינט עולה הרושם שלמר מוהיני יועד התפקיד לשמש בתור אב רוחני, באופן דומה לזה של באבאג'ים (Babaji), תואר כבוד המוענק בהערכה רבה בחברה ההודית ואשר פירושו המילולי הוא "אבא":
מוהיני שהה ב-1884 בלונדון, כאשר האמן הגרמני הצעיר הרמן שמיכן צייר את "דיוקנאות המאסטרים". לאורה סי. הולוויי תיארה את דיוקנו של מוהיני כקרוב ביותר לזה של המאסטר, מבין האנשים הנוכחים בחדר, בלי יוצא מן הכלל, כולל זה של מאדאם בלבצקי.
ב-1885, צ'אטרג'י נסע לאירלנד כדי להעניק שם הרצאה, ועזר שם בהקמת סניף דבלין של האגודה התיאוסופית. כמו כן, בדבלין, צ'אטרג'י פגש במשוררים האיריים ויליאם בטלר ייטס ו-ג'ורג' ויליאם ראסל אשר עליהם הוא הותיר רושם עמוק תוך שנאמר עליו במסגרת המחקר הספרותי שהוא השפיע במאוד על הכיוון הפואטי אותו אימצו תוך שהם משלבים אלמנטים מזרחיים ביצירתם. ייטס אף כתב פואמה שכותרתה הייתה זהה לשמו: "מוהיני צ'אטרג'י".
יחס החנופה אותו קיבל מכמה חברים בסניף התאוסופי שבאירופה מילאו אותו בגאווה, דבר שהתבטא אצלו באופן שלילי בכושר שיפוט לקוי במקרים מסוימים. בשלהי 1885, מוהיני היה מעורב בשערורייה עם כמה נשים, חברות האגודה התאוסופית. המקרה הובא לתשומת לב ציבורית, כאשר אחת מהנשים, בתגובה ליחס הביקורתי של בלבצקי כלפיה, התכוונה לפרסם את מכתביו של מוהיני צ'טרג'י שנשלחו אליה.ב-1886, מאדאם בלבצקי כתבה בזו הלשון למר סינט:
כתביו
מוהיני כתב שירה וסיפורת הן באנגלית והן בשפת אמו, בנגלית.
הוא חיבר, בשיתוף עם לאורה הולוויי, את ספרם: "אדם: פיסות העבר שנשכח" (Man: Fragments of Forgotten History), אשר יצא לאור ב-1887, תוך שהם מסווים את שמותיהם תחת שם העט "שתי הצ'לות" (Two Chelâs).
מוהיני אף תרגם לאנגלית את הספר "ציצת אבן החן של החוכמה" (אנגלית: The Crest-Jewel of Wisdom; סנסקריט: Viveka-Cūḍāmaṇi), אשר כתיבתו מיוחסת לאדי שנקרה. ב-1896, הוא עבד בשיתוף פעולה עם ג'ורג' רוברט סטואו מיד, על תרגום האופנישדות לאנגלית, תחת שם העט ג'יי. סי. צ'אטופאדיהיה (J. C. Chattopadhyaya).
שנים אחרונות
ייטס וראסל האמינו לקראת תחילת המאה ה-20 שמוהיני עבד כעורך דין במומבאי. לפי חוקר הספרות הארבנס ראי באצ'אן, העדות האחרונה לגביו, הייתה שהוא כבר היה אדם זקן ועיוור אשר חי בלווית בתו בלונדון, בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. מוהיני נפטר בפברואר, 1936.
סקציה
סקציה, משמעותה, קבוצה או מחלקה. במוזיקה, משמש מונח זה לציון קבוצות הכלים בתזמורת. למשל -סקצית כלי מיתר וסקצית כלי נשיפה. תתי-הקבוצות של סקציית כלי הנשיפה הן סקציית כלי עץ וסקציית כלי מתכת.
כמו כן, ישנן גם תת-סקציות המחלקות את הסקציות הראשיות לסקציות קטנות יותר לצורך נוחות. למשל, בביג בנד - סקציית הסקסופונים וסקציית החצוצרות.
כל סקציה או תת-סקציה מחולקת בדרך כלל לתפקידים. התפקיד הראשון הוא התפקיד שמנגן בדרך כלל את קטעי הסולו, אם ישנו.
GalliumOS
גליום או אס (באנגלית: Gallium OS) היא הפצת גנו/לינוקס, מבוססת זובונטו ומיועדת לשימוש במחשבים אישיים ומכשירים ניידים מבוססי Chrome.
היא פותחה על ידי קהילת המפתחים של פרויקט GalliumOS ושוחררה בתאריך 10 בנובמבר 2015 (גרסה Beta1).
ההפצה ניתנת להורדה בחינם דרך האתר הרשמי ולה 2 גרסאות: גרסה מחשב אישי זעיר (Chromebox) וגרסה למחשבים ניידים (Chromebook).
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: דפדפן האינטרנט (Chrome), חבילת יישומים משרדיים (Libre Office), תוכנת מסרים מיידיים (Pidgin) ועוד.
רשימת גרסאות
צוות הפיתוח שחרר 4 גרסאות אל השוק:
גד פרומקין
גד פְרוּמְקִין (2 באוגוסט 1887 – 10 במרץ 1960) היה משפטן יהודי ישראלי ושופט בבית המשפט העליון בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
חייו
גד פרומקין גדל בעיר העתיקה בירושלים. בצעירותו לא למד בבית ספר, אלא התחנך על ידי מורים פרטיים, ועבד בעיתון "החבצלת" שניהל אביו, ישראל דב פרומקין.
כעורך דין
פרומקין נשא לאישה את חנה איזנברג, בתו של סוחר הקרקעות אהרן אייזנברג. בעידודו של איזנברג, ולמורת רוחו של אביו, נסע ב-1908 לקושטא והחל ללמוד משפטים. הוא תלה תקוות במהפכת הטורקים הצעירים, ושאף להיבחר לפרלמנט הטורקי כנציג ארץ ישראל לאחר סיום לימודיו. במהלך שהייתו בעיר ייצג את חברת "נטעים" שהקים חותנו. ב-1910 הצליח לרשום אותה כאגודה עות'מאנית, והיא הייתה לחברת ההתיישבות היהודית הראשונה שזכתה למעמד זה. כן הקים, יחד עם דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי, משה שרת, דוד רמז, ישראל שוחט ומניה שוחט, שאף הם שהו בעיר, ארגון סטודנטים יהודיים בשם אגודת המתלמדים העברים העות'מאנים בקושטא. פרומקין עמד בראש הארגון, ובן-גוריון שימש כמזכיר. ב-1914 החל פרומקין לעבוד כיועץ באדמיניסטריון הימי של האימפריה העות'מאנית, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לארץ ישראל.
בעת שחזר לארץ ישראל, היו בה רק שני עורכי דין יהודיים, אליהו פרג'י ויום טוב המון. בניגוד לשניים אלה, שעסקו בעיקר בשדלנות ובסחר בקרקעות, עסק פרומקין בתחומי משפט מגוונים. במהרה צבר מוניטין רב, והוא החל לייצג גופים כוועד נציגי המושבות היהודיות בארץ ישראל, דויטשה פלשתינה בנק ובנק אפ"ק. כן ייצג נאשמים שהואשמו בציונות ובבגידה, בהם ארתור רופין. גם השלטון העות'מאני הסתייע בשירותיו כעורך דין, ומינה אותו כ"עורך דין האוצר בממשלת מחוז ירושלים", לשם ייצוג השלטונות בבתי המשפט. על מעמדו של פרומקין מעידים דבריו של נורמן בנטוויץ', היועץ המשפטי של המנדט הבריטי, עם הגיעו לארץ ישראל: "The only qualified Jewish advocate in the city".
כשופט
עם הגעת הבריטים לארץ ישראל ב-1918, דרש ועד הצירים לשלב יהודים במערכת המשפט, והשלטונות נענו לדרישה זו. אהרן איזנברג הציע לידידו, חיים ויצמן, שעמד בראש ועד הצירים, למנות את פרומקין. פרומקין עצמו סירב בתחילה להצעה, בשל הירידה הצפויה בשכרו, אך התרצה לאחר שוויצמן הבטיח כי התנועה הציונית תממן את הפרשי השכר. הסדר זה היה מקובל גם לגבי שוטרים ופקידי ממשל אחרים. ב-24 ביוני אותה שנה מונה לשופט בבית משפט השלום בירושלים, ובספטמבר 1920 הצטרף למלכיאל מני כשופט היהודי השני בבית המשפט העליון בתקופת המנדט הבריטי תחילה בדרגה ב' וב-1927 הועלה לדרגה א'. כחלק מהתמורה למימון הפרשי השכר, המשיך פרומקין לייעץ לוועד הצירים בעניינים שונים גם כשהיה שופט, אך לאחר מינויו לשופט בבית המשפט העליון הופסק גם הסדר השכר המיוחד, לפי דרישתו של הרברט סמואל.
כשופט דן פרומקין בערעורים בפרשות שונות של ימי המנדט הבריטי, ובין השאר היה בהרכב שאישר את הרשעתו של ראובן שיינצויט בפרשת הרצח בחולות תל נוף ואת גזר דינם של אנשי הלח"י שבצעו את השוד ברחוב הרצל.
פרומקין המשיך בפעילות ציבורית גם בעת שכיהן כשופט. הוא תרגם לעברית את המג'לה ב-1928 (מהדורות נוספות יצאו גם ב-1942 וב-1952) ולימד משפט אזרחי בבית הספר המנדטורי למשפטים שארגנה ממשלת המנדט. הוא החזיק במשרות ציבוריות שונות ובהן הנשיא הגדול של בני ברית, יו"ר החברה קדישא "קהילת ירושלים" (חלק מהוועד הלאומי) ויו"ר הוועד האולימפי הארץ ישראלי.
לאחר הקמת האוניברסיטה העברית, כיהן פרומקין כיו"ר אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית וכחבר בחבר הנאמנים ובוועד הפועל שלה. ב-1935 התמנה שלמה זלמן שוקן לראש הוועד הפועל. שוקן התנגד להצעתו של פרומקין להקים פקולטה למשפטים, ובין השניים נוצרה יריבות על רקע זה. היריבות התחדדה עוד יותר ב-1939, כאשר פרומקין מתח ביקורת פומבית על כך ששוקן נסע לארצות הברית, וניהל את ענייני האוניברסיטה באמצעות עורכי דינו, שלום הורביץ ומשה זמורה, שאותם מינה לוועד הפועל.
גם הבריטים הכירו כבוד לפרומקין, וב-1941 העניק לו המלך ג'ורג' השישי תואר מפקד כבוד (Honorary Commander) במסדר האימפריה הבריטית (OBE). ב-1946 אישר שר המושבות הבריטי את המלצתו של הנציב העליון אלן גורדון קנינגהם למנות את פרומקין לשופט בבית המשפט העליון, Puisne Judge.
דמותו שימשה כבסיס לבניית דמותו הספרותית של השופט דן גוטקין בסדרת ספרי ה"לוריאן" ("היכל הכלים השבורים") של הסופר דוד שחר.
פרשת אי מינויו לשופט לאחר הקמת מדינת ישראל
עם הקמת מדינת ישראל ב-1948, היה פרומקין ותיק השופטים בארץ ישראל והיחיד שכיהן בבית המשפט העליון, ונראה מועמד טבעי להמשיך לכהן בבית משפט זה. עם זאת, באופן מפתיע, לא מונה לתפקיד.
לאחר החלטת האו"ם על הקמת מדינת ישראל ב-29 בנובמבר 1947, הקימו מוסדות היישוב את ועדת המצב, שתפקידה היה לארגן את מוסדותיה של המדינה החדשה. במסגרת הוועדה פעלה המועצה המשפטית בראשותם של מרדכי עליאש וברנרד ג'וזף, שתפקידה היה להכין את מערכת המשפט. ב-16 במרץ 1948 נמסר למועצה מסמך סודי שבו נכתבו חוות דעת על השופטים היהודיים שכיהנו בבתי המשפט המנדטוריים. על פרומקין נכתב במסמך זה "בעל ותק גדול. מרננים אחריו מבחינת היושר והשפעות אחרות. לא רצוי להעבירו לשירות המדינה היהודית". למסמך לא צורפו עדויות או ראיות להאשמות אלה, אך די היה בהן כדי לחרוץ את גורלו.
בסופו של דבר, הטילה מועצת המדינה הזמנית על שר המשפטים הראשון, פנחס רוזן, להמליץ בפניה על מועמדים לכהונה בבית המשפט העליון, וזה החליט כי מועמדו לתפקיד נשיא בית המשפט העליון הוא שותפו, משה זמורה. זמורה, שהיה עדיין מסוכסך עם פרומקין, הודיע לרוזן כי לא יסכים לכך שגם פרומקין יכהן כשופט בבית המשפט העליון. רוזן טען בפני הממשלה כי החליט שלא למנות את פרומקין בשל האמור באותו מסמך סודי. לפי מקורות שונים, רוזן אף טען כי הוא עצמו ייצג לקוח שניסה לשחד את פרומקין, ושפרומקין החזיר לו את הכסף לאחר שלא הצליח להטות את המשפט לטובתו, ואולם יש מחלוקת בין היסטוריונים באשר לאמיתותם של דברים אלה.
פרומקין עצמו סבר מלכתחילה כי לא ימונה לשופט במדינה החדשה, אך מטעמים שונים בתכלית. בתקופת המנדט עמד גיל הפרישה לשופטים על 62, ופרומקין, שהיה כבר כבן 61, הניח כי לא ימונה לשנה בודדת. רק לאחר הקמת המדינה נודע לו על הכוונה להעלות את גיל הפרישה ל-70 (למעשה, שלושה מהשופטים שעתידים היו להתמנות, משה זמורה, שמחה אסף ומנחם דונקלבלום היו כבני גילו). לאחר שנוכח בכך, ולאחר שהתברר לו מה העילה הרשמית לאי מינויו, החל לפעול אצל בן-גוריון בניסיון לשנות את ההחלטה ולהביא לטיהור שמו. גם אישים מכובדים כבן-צבי, שרת ודוד רמז ניסו לערב את בן-גוריון, אך לא הצליחו להביא לשינוי בהחלטה, ופרומקין נותר מחוץ להרכב בית המשפט.
בינואר 1949 החליט בן-גוריון למנות "ועדת בירור של כבוד", בה היו חברים הרב מאיר בר-אילן, יצחק בן-צבי ופרופ' בן-ציון דינבורג, שתפקידה לדון "בטענות שבין שר המשפטים פנחס רוזנבליט לבין מר גד פרומקין". בן-גוריון ציין בכתב המינוי כי בידי הוועדה הרשות להזמין כל איש שתראה צורך בכך לשם בירור העניין, ונראה שראה בה מעין מוסד בוררות בעל מאפיינים שיפוטיים, אף שאיש מחבריה לא היה משפטן. ועדת הבירור התכנסה בביתו של בר-אילן, וזימנה את פרומקין כדי לשמוע את טיעוניו. ימים ספורים אחר כך זימנה את רוזן, כדי לשמוע את תגובתו לטענות שהעלה פרומקין. בסיכום פגישתם עם רוזן, ביקשו ממנו חברי הוועדה למנות את פרומקין "למשרה ממשלתית מתאימה, שיהיה בה משום הסרת כתם ומשום רישוי ציבורי", אך זה סירב גם לכך. זמן קצר לאחר שהחלה הוועדה לדון הלך הרב בר-אילן לעולמו, ובן-צבי ודינבורג קיבלו את ההחלטה לבדם. מסקנתם של השניים הייתה כי רוזן האמין באמת ובתמים כי קיימים "רינונים" אודות פרומקין, ולכן אין פגם בהחלטתו שלא להמליץ לממשלה על מינויו לבית המשפט העליון. עם זאת, קבעה הוועדה כי לא נמצאו ראיות לדופי בהתנהלותו של פרומקין, וכי נגרם לו נזק מוסרי וחברתי בלתי מוצדק. מאחר שהנזק נגרם על ידי שר המשפטים, מתוקף תפקידו כחבר הממשלה, על הממשלה מוטל לתקן את הנזק. הוועדה המליצה כי פיצוי זה יהיה בדרך של מינוי ל"משרת כבוד מתאימה". באוגוסט 1949 הביא בן-גוריון לממשלה הצעת החלטה המאמצת את מסקנות הוועדה, חרף התנגדותו של רוזן, שדרש למנות ועדה חדשה.
בשנת 2013 פורסם כי ה"רינונים" עליהם דיבר רוזן היו טענות בדבר הלוואה שפרומקין נטל לעצמו שלא כדין מתוך עיזבון, בלי לדווח על כך למנהל העיזבון.
בשנות ה-50
כחצי שנה לאחר שהממשלה אימצה את מסקנות ועדת הבירור של כבוד, מונה פרומקין בינואר 1950 לעמוד בראש ועדת חקירה בענייני החינוך במחנות העולים (ועדת פרומקין). הוועדה הוקמה נוכח טענות על העברה על דת וכפייה אנטי-דתית במחנות העולים, והיו חברים בה גם חברי הכנסת אברהם אלמליח, יצחק בן-צבי, קלמן כהנא ואברהם-חיים שאג. הוועדה מצאה כי יש ממש בטענות שנשמעו, ולאחר שמסרה את מסקנותיה, במאי 1950, התעוררה סערה, שהובילה להתפטרותו של שר החינוך זלמן שזר, ולהקדמת הבחירות לכנסת השנייה.
לאחר הגשת מסקנותיה של הוועדה לא עסק עוד פרומקין בפעילות ציבורית. ב-1955 הוציא לאור את הספר האוטוביוגרפי "דרך שופט בירושלים". ב-10 במרץ 1960 נפטר ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
משפחתו וביתו
בתו סעדה הייתה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ונישאה לקולין גילון, לימים פרקליט המדינה. בנו ידין שימש כמפקד מחנה הקריה (מחנה יהושע) הראשון. נכדיו הם אלון גילון, לימים רשם בית המשפט העליון וסגן מנהל מערכת בתי המשפט, וכרמי גילון, לימים ראש השב"כ. ביתו של פרומקין בפינת הרחובות אבן עזרא ורמב"ן בשכונת רחביה ירושלים, המכונה "בית חבצלת", נחשב לפאר האדריכלות הארצישראלית ולאחד מבתיה היפים של ירושלים.
אסקס
אסקס (באנגלית: Essex) הוא מחוז במזרח אנגליה. עיר המחוז של אסקס היא צ'למספורד (Chelmsford). שם המחוז נוצר מצירוף של המילים East Seaxe, כלומר סקסונים מזרחיים, על שם ממלכת אסקס שהוקמה בשנת 527.
בגלל הקרבה ללונדון, רבות מהערים באסקס משמשות כערי שינה. אוכלוסיית המחוז מגיעה ל-1,729,200 איש, וצפיפותה כ-471 איש לקמ"ר.
היסטוריה
מקורו של שם המחוז נמצא בתקופה האנגלו-סקסונית בימי הביניים המוקדמים. האנגלוסקסיים פלשו לאנגליה בשנת 527 והתיישבו באזור דרום-מזרח אנגליה. בשטח המחוז נמצאת העיר קולצ'סטר, אשר נחשבת לאחת הערים העתיקות בבריטניה. לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה אסקס הפך למחוז.
במהלך ימי הביניים שטח המחוז יועד ליעור, אך תוכניות אלו צומצמו במהלך השנים.
כלכלה
התעשייה המקומית נמצאת בעיקר בדרום המחוז סמוך לשפך נהר התמזה ולנמל טילברי, כשרוב המחוז הוא חקלאי. באסקס נמצא המטה הארצי של חברת ייצור הרכבים פורד. ישנן גם כמספר חברות ביטוח הפועלות במחוז. מזרח אסקס נחשב לאחד מהאזורים העניים ביותר בדרום מזרח המדינה. באזור זה אחוז האבטלה עומד על כ-44%. בניגוד לכך, צפון ומערב אסקס נחשבים לעשירים ומבוססים, עם מעמד ביניים רחב. במחוז ישנן שתיים מתוך 20 הערים האמידות בבריטניה.
פוליטיקה
אסקס נחשב למחוז שמרני מאוד. בבחירות הכלליות בשנת 2017 59% מתושבי המחוז הצביעו למפלגה השמרנית, ומפלגה זו קיבלה את כל 18 המושבים המחוזיים לבית הנבחרים. בבחירות שנערכו בשנת 2015 20.2% מהתושבים הצביעו למפלגת הימין הבדלני UKIP (יותר ממפלגת הלייבור). במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי רוב מוחלט של אזרחי המחוז הצביעו בעד יציאה מהאיחוד.
מועצת המחוז מורכבת מכ-75 נציגים הנבחרים מ-70 מחוזות הבחירה. המועצה במתכונתה הנוכחית הוקמה בשנת 1889. הרכב המועצה בשנת 2017 היה: המועצות המקומיות השונות משתנות בגודלן- מכפרים קטנים בני 200 תושבים ועד עיריות של כ-30,000 תושבים ומעלה. כיום יש למעלה מ-300 מועצות מקומיות ועיריות בתוך אסקס.
שיתופי פעולה בינלאומיים
מחוז אסקס מקיים כמספר קשרים עם מחוזות מחוץ לבריטניה, הדמויים לקשרי ערים תאומות. המחוזות המקיימים שיתוף פעולה עם אסקס הם:
חישתיל
חישתיל היא חברת שתלנות בינלאומית המייצרת מזרעים שתילי ירקות לחקלאות, שתילי ירקות, צמחי נוי וגינון, צמחי תבלין ופרחי קטיף. אלה משווקים בישראל וחלקם אף מופנה לייצוא. חישתיל משווקת חומר ריבוי צמחי לחקלאים ולמרכזי גינון בישראל.
באמצעות מחלקת מחקר ופיתוח עצמית, הכוללת מומחים באגרוטכנולוגיה, החברה מפתחת שיטות יצור חדשניות ליצור שתילים בטכנולוגיות שתלנות חדישות המתאימות לחקלאות מתועשת כגון: השורש הישר, מגשי גידול, פרוטוקולי גידול, אקלום צמחים, תכונות שורשים ועוד. טכנולוגיית ייצור השתילים של חישתיל פותחה במיוחד לאזורי גדול שונים עם מגוון תנאים סביבתיים, תוך הקפדה על תקני איכות מחמירים. כך מייצרת חישתיל שתילים מורכבים ואיכותיים, שתילים בריאים ועמידים וכן שתילים אורגניים.
מרכזי הייצור של חישתיל בישראל
המשתלה הראשונה של "חישתיל" הוקמה במושב נחלים בשנת 1974. כיום נמנים עם מרכזי הייצור חמש משתלות ביישובים הבאים: נחלים, אשקלון, כפר ידידיה עפולה וגדרות.
פעילות מחוץ לישראל
הפעילות הבינלאומית של "חישתיל" כוללת ייצוא של חומר ריבוי צמחי לאירופה ולארצות הברית, הקמה והפעלה (ביוזמה משותפת) של משתלות בטורקיה, איטליה, יוון, בוסניה, ספרד, צרפת, ארצות הברית, דרום אפריקה ומקסיקו, הקמה וייעוץ מלווה של משתלות בהונדורס גואטמלה, רוסיה והאיים הקנריים, השתתפות במחקרים יישומיים בפרויקט רב-לאומי של הקהילה האירופית, לקיחת חלק בכנסים חקלאיים בינלאומיים ועוד.
פלטיהו בן בניהו
פלטיהו בן בניהו היה משרי העם היהודי בירושלים ונזכר בתנ"ך בתקופה שלאחר גלות יהויכין.
התיאור בתנ"ך
יחזקאל נישא ברוח אלהים מהגולה בארץ כשדים, אל בית המקדש בירושלים, מה שמתאר ״במראה, ברוח אלהים״, ושם ראה בחטאי העם היהודי, כשעובד עבודה זרה באופנים שונים. באחת מהמראות שנגלו לעיניו, הוא ראה 25 אנשים המפנים את אחוריהם לכיוון פתח ההיכל, נופחים ומטילים צואה לכיוונו, תוך כדי השתחוויה לשמש. בהמשך התיאור מופיע פירוט של שניים מהאנשים; יאזניה בן עזור ופלטיהו בן בניהו.
בשלב זה יחזקאל מתנבא, ובנבואה מוטחת ביקורת על שני האישים; הם מוצגים כמסיתי העם שלא לקבל את דברי נביאיו, וכמרגיעי העם באומרם כי נבואות הזעם של נביאיו לא יתממשו בעתיד הקרוב. בנבואה מובטח שאותם המבטיחים הבטחות שווא לשלווה, חלקם לא יסיימו את חייהם בירושלים באופן שגרתי, וחלקם יגלו וימותו מחוץ לגבולות ארץ ישראל.
תוך כדי הנבואה פלטיהו נופל ומת מול יחזקאל, וזה צועק בצער לה', כי מכלה הוא את עם ישראל. בתלמוד מופיעה מחלוקת בין רב לשמואל, האם צעקתו של יחזקאל נבעה מצער על מות פלטיה, משום שהציל יהודים מעבדות לאחר שתדלנות אצל נבוכדנצר, או שהסכים עם מותו בשל חטאיו, רק שכאב את צרות כל העם.
לאחר צעקת יחזקאל, ה' עונה לו תשובה על טענתו בנבואה, כי הצרות קורות בשל חטאי העם, והנבואה מסתיימת בתיאור עתידי של חזרה בתשובה, וקיבוץ גלויות.
חזרזיר: הסרט
חזרזיר: הסרט (באנגלית: Piglet's Big Movie; בתרגום חופשי: הסרט הגדול של חזרזיר) הוא סרט המבוסס על חלק מסיפוריו של אלן אלכסנדר מילן בספרים "פו הדב" ו"הבית בקרן פו", ומציג בו את חזרזיר כגיבור הראשי של הסרט ומספר את הסיפורים בהם הוא היה הגיבור הראשי. הסרט יצא לאקרנים במהלך שנת 2003 ויצא ישירות לווידאו ו-DVD בנובמבר באותה שנה.
עלילת הסרט
חזרזיר הוא גור-חזירים ורדרד וקטן אשר חי ביער ת"ק הפרסאות לצד חבריו פו הדב, ארנב, טיגר, איה, רו וקנגה. יום איסוף הדבש הגיע ליער, וכל החברים מארגנים תוכנית גדולה כדי למצוא מעט דבש, אך חזרזיר לא מעורב בתוכנית בשל גודלו וגילו. הוא מרגיש בלתי מוערך ויוצא לבדו ליער, שם נוכח לדעת כי הוא בכל זאת יכול לעזור לכל יצור. בינתיים, תוכניתם של חבריו מצליחה אך הדבורים בורחות מהכוורת וכולם בורחים מהן לבית של חזרזיר, ורק שם הם שמים לב כי הוא נעדר. וכך יוצאים כולם לחפש את חזרזיר, כשהם נעזרים ומנחים על ידי ספר הזיכרונות שלו. במהלך החיפושים הם מעלים זיכרונות מהספר ומבינים כיצד חזרזיר הוא הגיבור של כל סיפור, וכיצד תרומתו הייתה כה גדולה אפילו בלי שהבחינו בכך אז.
אך הזמן עובר, וחזרזיר לא נמצא. סערה מתחילה להשתולל, הספר מתעופף לנהר והמצב הולך ונעשה גרוע מרגע לרגע. החברים נכנסים למחסה, שם הם מציירים ציורים רבים של חזרזיר, בהם הוא גיבור וגדול. לאחר שרוחם מתעודדת מעט הם יוצאים לחפש שוב את היצור הוורדרד הקטן, אף על פי שהסערה עדיין לא שכחה. בדרך הם מוצאים דפים מספר הזיכרונות של חזרזיר ומתחילים לאסוף אותם, עד שהם מגיעים לגזע עץ ממוטט אשר נתלה מקצה הצוק ממש לצד מפל גדול. בקצהו של הגזע תקוע ספר הזיכרונות של חזרזיר. בצעד נואש מנסה פו להגיע אליו, אך נכנס לצרה גדולה ביותר. חבריו לא מצליחים לחלץ אותו, אך ברגע האמת בא חזרזיר ומציל את פו, וכולם שמחים מאוד על כך שהדב ניצל וחזרזיר נמצא.
קומפקטיפיקציה
בטופולוגיה, קומפקטיפיקציה של מרחב טופולוגי היא שיכון שלו בתוך מרחב קומפקטי באופן שהמרחב הראשון צפוף בשני. צעד זה מאפשר ליהנות מהתכונות החזקות של המרחב הקומפקטי.
דוגמה: הקטע הסגור [0,1] מהווה קומפקטיפיקציה של הקטע הפתוח (0,1), וגם של הישר הממשי כולו: בשני המקרים הקומפקטיפיקציה כוללת "המצאה" יש-מאין של נקודה חדשה, והדבקתה לשני הקצוות של המרחב הטופולוגי (קצוות "אמיתיים" במקרה הראשון, ו"מדומים" במקרה השני).
המתמטיקאי הרוסי פבל אלכסנדרוב הראה שלכל מרחב טופולוגי (לא קומפקטי) יש קומפקטיפיקציה על ידי הוספה של נקודה אחת, שמסומנת לרוב "\infty" (נעיר שלעיתים קומפקטיפיקציה זו מכונה "קומפקטיפיקציית אלכסנדרוב" או "קומפקטיפיקציה חד-נקודתית"). הרעיון הוא להעתיק אל המרחב החדש את הטופולוגיה של המרחב הישן, ולהוסיף לאוסף הקבוצות הפתוחות את כל הקבוצות מהצורה כאשר G קבוצה פתוחה של X ו- קומפקטית. כדוגמה נוספת, יש שתי דרכים טבעיות לשכן את המישור המרוכב במרחב קומפקטי. האחת, להוסיף לו את "הנקודה באינסוף", ולקבוע שכל סדרה שהערך המוחלט של איבריה שואף לאינסוף, מתכנסת אל הנקודה החדשה. זהו מקרה פרטי של הקומפקטיפיקציה של אלכסנדרוב, והמרחב המתקבל הוא הספירה של רימן. אפשרות שנייה היא להוסיף את "המעגל באינסוף", כלומר להוסיף למישור מעגל "מבחוץ", כשנקודות המעגל עומדות בהתאמה חד-חד-ערכית לזוויות של ישרים. בדוגמה זו, סדרה מתכנסת לנקודה המתאימה לזווית \theta אם הערך המוחלט של איבריה שואף לאינסוף, והיא אסימפטוטית לישר שהזווית שלו \theta. המרחב המתקבל הומיאומורפי לעיגול היחידה הסגור.
תהליך דומה לקומפקטיפיקציה הוא השלמה של מרחבים מטריים. ההשלמה של מרחב מטרי חסום מהווה קומפקטיפיקציה שלו.
אודי דוידי
אודי (אהוד) דוידי (נולד בי"ד באייר ה'תשל"ה, 25 באפריל 1975) הוא זמר ישראלי המשתייך לסוגת המוזיקה היהודית המקורית.
דוידי הוציא את אלבום הבכורה שלו, "דבר אליו" בשנת 2004. בשנת 2006 הוציא את אלבומו השני, "חוזר אליך", והפך בעקבותיו לאחד הזמרים הפופולריים בסוגת המוזיקה היהודית המקורית. בשנת 2008 יצא אלבומו השלישי, "לכל זמן", שהמשיך בסגנון דומה לשל קודמיו.
אלבומו הרביעי, "רוחות טובות", יצא בשנת 2009 ופרץ את דרכו של דוידי לציבור הכללי: השיר "מביטה בחלון" הושמע באופן תדיר ברשת ג' ובגלגלצ והיה מועמד בשניהם לתגלית השנה. בשנת 2011 יצא אלבומו החמישי של דוידי, "בן אהוב", ונכלל בו דואט עם שלומי שבת. אלבומו השישי 'מחכה לשקט' יצא בשנת 2014. את האלבום הפיק דוידי עם גלעד שמואלי, מפיקו של עידן רייכל. האלבום זכה בתואר 'אלבום השנה' במצעד nrg, מקור ראשון, גלי ישראל ודברי שיר. האלבום דובר רבות בעיקר בשל החלפת ההפקה שליוותה את דוידי שנים רבות, ושינוי מסוים של הסגנון למוזיקה שקטה יותר, עם עיבודים אתניים.
בשנת 2015 הוציא את אלבומו השביעי אורות גבוהים עם הסינגלים שקדמו לו: "עוד מעט אתה בא" שיצא בזמן חטיפתם של שלשת הנערים בתקווה לשובם, "ראו באורי" ו"ישמח חתני".
לקראת יום השנה לפטירתו של הרב מרדכי אליהו, השתתף דוידי בסרט שהפיקו ערוץ "אורות - טלוויזיה יהודית", הסרט נקרא: "אודי דוידי צועד בשבילי הרב אליהו". בסרט ראיין דוידי אנשים שהיו קרובים לרב, אשתו, דוד חטואל, הרב מנחם בורשטיין, השר יעקב נאמן ועוד. שיר הנושא של הסרט היה "לפיד בוער", מתוך אלבומו "בן אהוב". את השיר הקדיש דוידי לרב אליהו.
בשנת 2012 החל לכתוב טור שבועי קבוע במגזין מוצש, ופרש לאחר כשנתיים.
ביוגרפיה
אודי דוידי נולד ב-25 באפריל 1975 בתל אביב וגדל בקדומים. כבר בגיל צעיר נמשך למוזיקה וגילה כישרון בתיפוף. הוא למד בישיבת נחלים, וכשהיה בן 15 הכיר את לילך, אשתו לעתיד, בסניף בני עקיבא קריית ארבע. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד במכינה קדם צבאית "עטרת כהנים" ולאחר שנה התגייס לסיירת מטכ"ל.
"דבר אליו" - אלבום ראשון
הדיסק הראשון שהוציא בשנת 2004 נקרא "דבר אליו" ובו 11 שירי רוק קצביים מקוריים. שיריו עוסקים ביחסים שבין בני האדם לאלוהים. בין שיריו ניתן למצוא פסוקים מהתנ"ך או קטעי תפילה, כגון בשיר "מה נאמר לפניך" שהוא חלק מהווידוי בתפילת יום הכיפורים.
בביקורת על האלבום באתר nrg, מאת דודו כהן, נכתב כי ""דבר אליו", האלבום, נפתח מעולה עם שיר הנושא, שכולו הלל לשיחות האינדיבידואל עם בוראו. ללא ספק, זהו הקטע המצטיין מכל האלבום כולו". למרות המחמאות, כהן הוסיף גם ביקורת על האלבום באומרו כי "ל"דבר אליו" יש בעיה שצצה פה ושם: הבנאליה. דוידי אמנם הולך עם האמת שלו ולא מנסה להתחנף לטעם הקהל, אבל לטעמי יש כאן הגזמה קלה. חסרים כאן קטעים נוספים דוגמת "דבר אליו", כאלה שיכולים להתחבב מהאזנה ראשונה, מהסוג הסוחף ובעל האנרגיה רבת המשקל." בסיכום ביקורתו כתב כהן כי "מדובר באלבום איכותי, מוקפד ועשוי היטב, על פי כל הסטנדרטים. באלבומו הבא יהיה טוב אם הוא ינסה ללכת קצת יותר אל הקהל שאינו בהכרח חובש כיפה (כמו כותב שורות אלה), יגוון את הטקסטים גם בשירי חול, וכמובן - הכי חשוב - יחדד מעט את השפיץ". האלבום נמכר בלמעלה מ 20,000 עותקים, והפך לאלבום זהב.
"חוזר אליך" - אלבום שני
אלבומו השני, "חוזר אליך", הופק על ידי חברת "הינדיק הפקות" ויצא בסוף שנת 2006. באלבום 12 רצועות, העוסקות בנושאים שונים הקשורים לאמונה. בביקורת באתר ynet, זכה דוידי לתשבחות על כך ששיריו, בשונה משיריהם של רוב האמנים הדתיים, לא מתעסקים רק בנושאים דתיים אלא גם עם המציאות. כך לדוגמה, באלבום יש שיר בשם "התנערי" שנכתב לאחר ההתנתקות ובהשראתה. בנוסף, באלבום יש שיר זיכרון לאביחי לוי, נער מבית חגי שנרצח על ידי מחבל פלסטיני בשנת 2004, בטרמפיאדה מתחת ליישוב בית חג"י. דוידי הנציח את זכרו בשיר קצבי מקורי, לפי בקשת אביו. השיר "איזה טוב ה'" מהאלבום הפך ללהיט בציבור הדתי לאומי זמן קצר לאחר יציאתו והפך את לכוכב בסצנת המוזיקה היהודית המקורית. גם אלבום זה נמכר בלמעלה מ 20,000 עותקים והפך לאלבום זהב.
בביקורת על האלבום באתר ynet, מאת יואב פרידמן, נכתב כי "כמו הדיסק הקודם, גם הפעם הפתיחה מרשימה. השיר הראשון, "לך אלִי", הוא הקטע החזק ביותר בדיסק, המבוסס על טקסט מהמקורות. אמנם לא מדובר באיזושהי יצירה פורצת דרך מבחינה מוזיקלית, אבל השיר בהחלט טוב, עם התאמה מושלמת בין לחן לטקסט". עם זאת, בעקבות הרף הגבוה שהציב השיר הראשון, פרידמן התאכזב מהמשכו של האלבום ואמר כי "אם שאר הדיסק היה עומד ברף שמציב שיר הפתיחה, היה לנו ביד דיסק מצוין. אבל הגרף של המשך הדיסק נראה כמו צג של בדיקת א.ק.ג של חולה לב בשיבא. חוסר האחידות ברמת השירים כמעט מרגיז, אחרי שיר טוב פתאום מגיע אחד שנופל ממנו לבירא עמיקתא, ואחר כך שוב מטפסים". בנוסף, פרידמן התאכזב מסדר השירים באלבום: "גם סדר השירים מקשה על ההאזנה, והקפיצות בין הסגנונות הן לא פחות מצורמות. האזנה לדיסק נשמעת כאילו מישהו לחץ על "שאפל" (נגינה אקראית של הרצועות). אין ספק שידו של מפיק מוזיקלי מוצלח הייתה יכולה לתת לאלבום קצת יותר חדות, שהייתה מקפיצה אותו למעלה". פרידמן סיכם את הביקורת באומרו "בסך הכל, מדובר באחת ההפקות היותר מקצועיות במוזיקה היהודית המקורית, כפי שהיא משום מה נקראת, והניחוש הסביר הוא שהדיסק הבא של דוידי יהיה עוד טוב יותר".
"לכל זמן" - אלבום שלישי
בתחילת שנת 2008, כשנה לאחר צאת אלבומו הקודם, הוציא דוידי את אלבומו השלישי "לכל זמן". באלבום 11 שירים, חלקם קצביים וחלקם שקטים. השיר השלישי באלבום הוא 'תחשוב טוב, יהיה טוב', שהפך ללהיט עוד בטרם יצא האלבום. גם באלבום זה נכתב שיר זיכרון, לזכרו של עוז ישראל בן מאיר, שנרצח בפיגוע בצומת גוש עציון בשנת 2005. בנוסף, גם באלבום זה בחר דוידי לשלב טקסטים מהמקורות היהודיים ואמרות של רבי נחמן מברסלב. דוידי נימק את הבחירה באומרו "אין ספק שהשמחה שרבי נחמן נתן לנו משפיעה על המוזיקה, ומכניסה מוטיב משמעותי". הוא הוסיף כי "אולי גם ממנו הצלחתי ללמוד ששמחה צריכה לבוא כמו שהיא, גם אם זה יהיה בגיטרות חשמליות ולא בקלרינטים (כך במקור)".
כתב האתר nrg רועי שרון, ציין כי "בדיסק השלישי משוטט דוידי בין סגנונות שונים. שירי חתונה מקפיצים, שירים שקטים ואפילו שיר אחד מז'אנר הרגאיי. חלק מהטקסטים מתוך המקורות, חלק על פי תורתו של רבי נחמן מברסלב וחלק מקוריים".
מספר חודשים לאחר צאת האלבום, הוא נמכר בלמעלה מ 20,000 עותקים, והיה, גם הוא כמו קודמיו, לאלבום זהב.
"רוחות טובות" - אלבום רביעי
באותה שנה, בל"ג בעומר, הוציא את הדיסק הרביעי שלו "רוחות טובות", שחודש לאחר יציאתו זכה בתואר אלבום זהב. האלבום, לראשונה בקריירה של דוידי, הגיע בצורה משמעותית גם לציבור החילוני. השיר "מנעי קולך" נכנס לפלייליסט בגלגלצ, הגיע לראש המצעדים ברשת ג' ובגלגלצ והיה מועמד לתגלית השנה של רשת ג וגלגלצ. לשיר גם הופק וידאו קליפ בבימויה של שמחה לב. האלבום מכר 12,000 עותקים תוך ארבעה ימים מאז יצא, ותוך חודש מכר 20,000 עותקים והוא זכה לתואר אלבום זהב.
"בן אהוב" - אלבום חמישי
בערב יום ירושלים ה'תשע"א (2011) יצא אלבומו החמישי "בן אהוב".
"בן אהוב", הסינגל הראשון מהאלבום, יצא ב-21 בפברואר 2011 ותוך זמן קצר הפך לשיר המושמע ביותר בכלל תחנות הרדיו בישראל.
הסינגל השלישי מהאלבום, "כיוון אחר", יצא ב-23 מאי 2011 וכלל דואט עם שלומי שבת. בריאיון לאתר ynet סיפר דוידי איך נוצר הסינגל: "באחת מההופעות בהן הופעתי על אותה במה עם שלומי, אמרתי לו שיש לי שיר שאני חייב להשמיע לו. שלומי לא התבלבל יותר מידי, והגיע אלי הביתה, למעון. ישבנו באווירה הכפרית, כשהכבשים פועות מסביב. השמעתי לו את השיר, ומיד הבנו שיש בינינו חיבור גדול". דוידי הסביר את בחירתו בשבת שישיר איתו בכך ש"לשיר הזה הרגשתי שאני חייב אדם עם נשמה, כי אי אפשר ליצור חיבור אמיתי בין שני אנשים שונים, כשלא מפעילים קודם את הנשמה, וזה שלומי". הכתבת, לירון נגלר-כהן, ציינה כי "בשירו החדש ממשיך דוידי את הקו המיינסטרימי היהודי - סימן ההיכר שלו - המדבר לכלל המגזרים, בשפה אמונית. "כיוון אחר", שאותו כתב (כמו מרבית שיריו) עם רעייתו לילך, מדבר אודות השסע החברתי וזווית הראייה המבחינה בין שנאת חינם לאהבת חינם".
שיר הנושא של האלבום, "בן אהוב" תואר בעטיפת הסינגל כ""בן אהוב", הסינגל הראשון מדבר על קשר בין אב ובן. האבא הוא תמיד דמות רוחנית לבן. בין אם זה אלוקים ובין עם זה קשר דם. עליות וירידות מציפות את הקשר הזה, אבל המיוחד בקשר הזה הוא, שהבן תמיד נשאר בן אהוב..." (ההדגשה במקור).
במאי 2012 הוציא דוידי סינגל בשם "עכשיו שתיקה: זמן לומר תודה", לכבוד מכירת 100,000 עותקים מאלבומיו.
בשנת 2012 החל לכתוב טור שבועי קבוע במגזין מוצש, ובמהלך שנת 2013, כאשר החל לעבוד על ההפקה של אלבומו השישי, פרש.
חמשת אלבומיו זכו למעמד של "אלבום זהב", לאחר שכל אחד מהם נמכר ביותר מ-20,000 עותקים, ובסך הכל, נכון למאי 2012, מכר כ-100,000 עותקים מאלבומיו.
"מחכה לשקט" - אלבום שישי
בפורים תשע"ד (2014) יצא אלבומו השישי "מחכה לשקט".
ב-15 בינואר 2014, יצא הסינגל הראשון מהאלבום, הזמן עכשיו, אשר סוקר רבות בתקשורת. השיר דובר רבות כיוון שסגנונו המוזיקלי הרגיל של דוידי השתנה מעט, והשיר הוא עם גוון אתני יותר. השיר הושמע רבות בתחנות הרדיו האזוריות, רשת ב', ג' ועוד.
כחודש לאחר הוצאת הסינגל הראשון, ב-16 בפברואר 2014, שחרר דוידי את הסינגל השני, "מחכה לשקט", לקראת אלבומו. השיר הוקדש לבנו הבכור של אודי, נתן חיים, המכונה 'ילד מיוחד'. בקיץ 2014, כשפרצה מלחמה בדרום, הפך השיר 'מחכה לשקט' להמנון המלחמה והושמע פעמים רבות בכל תחנות הרדיו הכלליות.
זהו אלבום אישי המכיל עשרה שירים המדברים על בית, משפחה, ואמונה, שנכתבו על ידי אודי דוידי ואשתו לילך. באלבום משתתף בנו של דוידי, הראל, בן 17, ששר את הדואט 'לצעוד לבד' יחד עם אביו. השיר מדבר על יחסים בין אב לבנו המתבגר. שיר נוסף באלבום הוא השיר 'חמש שניות' שמוקדש לעמנואל מורנו שנהרג במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006. השיר מדבר על דו-שיח אחרון בין מורנו לחברו, על חמש שניות אחרונות של החיים ומשמעותן. לאחר השיחה הזו יצא מורנו לפעולה שממנה לא שב.
האלבום זכה לאהדה רבה מצד מבקרים מקצועיים, אשר עודדו את השינוי אשר עשה אודי בסגנון המוזיקלי שלו.
בחודש תשרי תשע"ה זכה האלבום 'מחכה לשקט' בתואר 'אלבום השנה' במצעד של רדיו גלי ישראל, nrg יהדות ודברי שיר.
מתוך הביקורת של דודו כהן בעיתון בשבע: "אמן מצליח נתקל לא פעם בשאלה האם להמשיך באותו כיוון, לתת לקהל את מה שהוא התרגל אליו ולצמצם את הסיכונים למינימום האפשרי, או שמא דווקא להעז, לפרוש כנפיים, לגעת בנושאים חדשים, ובקיצור – לטרוף את הקלפים מחדש. אודי דוידי בחר, כמו שבוודאי הבנתם, באפשרות השנייה. ואין לכם מושג עד כמה זה משמח. כעיתונאי ומבקר שעקב אחריו מיומו הראשון בתעשייה, חיכיתי מאוד לשינוי הזה. הפאזה הרוקיסטית-המנונית עשתה את שלה במשך לא מעט שנים, ועשתה את זה מצוין. אבל עכשיו הגיע הזמן לפאזה שקטה יותר, מהורהרת, משפחתית וכובשת. את השירים מהאלבום החדש בני נוער משולהבים אולי לא יצעקו בהופעות, אבל הם בהחלט ייגעו בלבבות באופן לא פחות מדויק. מדובר בסיכון לקריירה, אבל אין ספק שהתוצאה שווה את זה."
אלבום שמיני
בשנת 2018 הוציא דוידי את השיר "אהבת עולם".
סגנון מוזיקלי
דוידי מעולם לא רכש השכלה מוזיקלית מסודרת. בריאיון לאתר nrg, טען דוידי ש"זה בא מהלב" והוסיף כי הוא גם לא מעוניין לרכוש השכלה כזו: "גם בוב דילן לא למד ב'רימון.' ואגב 'רימון,' שמעתי כמה מהזמרים שלמדו שם וכל המילים הם על אהבה ועל געגועים, וזה לא מדבר אליי רגשית. לימודים עלולים להביא לקיבעונות, שזה מחלה של הדור שלנו". בתגובה לשאלתו של הכתב "אז אתם [אמני מוזיקה יהודית] "לד זפלין" של היהודים?", ציין דוידי כי "מעולם לא שמעתי שיר שלהם, אני גם לא מבין את השפה, וגם זה לא מדבר אליי. בקושי אני מכיר את השמות שלהם. אני מעדיף את מאיר בנאי החדש ואת פוליקר. המוזיקה שלנו דומה יותר לשילוב של מוזיקה ישראלית עם חסידית. במוזיקה ישראלית אני מרגיש את המוזיקה, ובחסידית אני מרגיש את הנשמה".
השפעות
אודי דוידי גדל בבית תימני ובילדותו שמע מוזיקה תימנית. כשגדל והחל לבחור את דרכו המוזיקלית נחשף למוזיקה ישראלית (שלמה ארצי, גידי גוב, אתניקס, יהודה פוליקר ועוד) ובצידה מוזיקה חסידית (אברהם פריד, מרדכי בן-דוד ועוד). באלבומיו ניכרת השפעה מלהקת קולדפליי.
חיים אישיים
בגיל 15 הכיר את לילך, אשתו לעתיד, בסניף בני עקיבא קריית ארבע. במהלך שירותו הצבאי התחתן עם לילך.
בנם הראשון, נתן חיים, סבל מבעיות חמורות מאוד כולל שיתוק מוחין ועוורון, ונאלץ לעבור מספר ניתוחים בישראל ומחוצה לה. בעקבות מצבו הקשה של בנו שוחרר דוידי מצה"ל לאחר שתי שנות שירות.
בריאיון לעולם קטן סיפר דוידי כיצד קיבל את העובדה שבנו יהיה נכה לתמיד.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים ביחד עם אשתו משק חקלאי לייצור מוצרי חלב וגבינות עיזים בחוות בודדים ליד קריית ארבע. בזמן מגוריו בקריית ארבע, דוידי התנדב בכיתת הכוננות שם. במהלך התנדבותו התרחש ניסיון פיגוע בחברון ואודי הסתער על המחבל וחיסל אותו. ב-2003 החליט אודי, יחד עם אשתו, לצמצם את פעילותם במשק החקלאי ולפתוח בקריירה מוזיקלית משותפת. בני הזוג סגרו את המחלבה והחלו להקליט שירים שכתבו יחד במשך כעשר שנים. דוידי מנגן על מפוחית ותופים ולילך מנגנת על גיטרה ופסנתר.
אודי מתגורר עם אשתו לילך ושבעת ילדיהם בחווה חקלאית, במושב מעון שבדרום הר חברון.
Uncharted 2: Among Thieves
המשחק קיבל ביקורות חיוביות וזכה בפרס משחק השנה ב-IGN, Giant Bomb, AIAS, X-Play, Reviews on the Run, Game Developers Choice Awards, Spike Video Game Awards לשנת 2009. גרסה בכיכוב מריו ולואיג'י יצאה ל-PS4 ב-2015
משחקיות
המשחק הוא מגוף שלישי בסגנון הפעולה הרפתקאות, ומתמקד בהרפתקאותיו של נייתן דרייק צייד אוצרות.
לאורך המשחק יצטרך נייתן לטפס למקומות גבוהים, לפתור חידות, וחלק נרחב מהמשחק הוא קרב ביריות.
נייתן הוא גם מומחה לקרב מגע מה שיאפשר לו להרוג אויבים באמצעות מכות או התגנבות מאחורה.
במהלך המשחק יוכל נייתן לאסוף כ 100 אוצרות שיזכו אותו ביכולת להחליף דמויות ולהזמין נשקים
עלילה
המשחק מתחיל כשנייתן דרייק, גיבור המשחק ניצל בשנייה האחרונה מרכבת שתלויה מצוק מושלג. נייתן מפלס את דרכו בשלג כשהוא פצוע ומוצא פגיון בשלג.
המשחק חוזר ל 4 חודשים לפני כשנייתן נפגש עם מכר, הארי פלין ושותפתו קלואי פרייזר, שמציעים לו עבודה: לגנוב ממוזיאון טורקי מנורת שמן שהייתה שייכת למרקו פולו ובתוכה החביא את הדרך אל 13 ספינות מלאות באוצר שלקח מסין. השלושה מתכננים לבגוד בלקוח של פלין שהזמין את העבודה
נייתן והארי חודרים למוזיאון, מגיעים למנורה ומגלים שהספינות נסחפו לבורנאו על ידי צונאמי. נייתן מגלה שהאוצר נלקח משאמבלה, ממלכה עתיקה. פלין בוגד בנייתן ומפעיל את הזעקה ונייתן נתפס.
נייתן וקלאוי מגיעים לטיבט ומבינים שלזארביץ' ידע על המקדש, והפציץ את כל העיר על מנת לחשוף אותו. נייתן מבין שהמקדש הנכון יהיה אותו אחד שהוטבע בחזיתו הסמל שהוטבע על הפגיון.
לאחר פילוס דרך בשלג הוא מתעלף מול אדם שלוקח אותו לכפר טיבטי שמה הוא פוגש באלנה ובקארל שייפר, גרמני שחיפש את האבן בעבר וכמעט מת בניסיון. הוא שולח את נייתן ואת האדם שהציל את נייתן, טנזין להרים שמה הוא ימצא את המשלחת שבאה איתו. נייתן וטנזין מגיעים להרים ומוצאים חדר ובו גופות שנורו. נייתן מגלה שהם היו נאצים ומסיק ששיפר הרג אותם כשלפתע השניים מותקפים על ידי מפלצות דמויות תיישים שלא מתות בנקל.
נייתן וטנזין בורחים וקולטים את הכפר מעלה עשן, כשמגיעים הם מגלים שלזארביץ' וחייליו הגיעו וחטפו את שייפר מפני המידע שהוא יודע על שאמבלה. הוא ואלנה יוצאים למרדף רכבי שבו הם ניצלים בנס מנפילה מצוק. הם חודרים למנזר ישן ומגלים את שייפר על ערש דווי שמבקש שיעצרו את לזארביץ'. נייתו מתגנב לעליית גג ומגלה את לזארביץ' כעוס על פלין ועל חוסר ההתקדמות שלו. כששניהם הולכים לחדר צדדי, נייתן לוקח מקלואי את הפגיון בכוח, פותר בעזרת היומן של מרקו פולו את סוד החדר והוא ואלנה מגיעים לצד נסתר של המנזר. הם עוברים את המפלצות ומגיעים לחדר תת-קרקעי שבו נמצאת הכניסה לשאמבלה. לפתע, לזארביץ' וחייליו מגיעים והוא מכרחת נייתן לפתוח את הכניסה. נייתן ופלין בודקים את השטח כשהמפלצות מתקיפות אותם, הפעם 3. לזארביץ' מגיע ומציל אותם.
החבורה נכנסת לשמבלה סוף סוף כשלפתע יצורים כחולים וחסונים כמו המפלצות מתקיפות אותם והשלישייה מצליחה להימלט ותוך כדי לחימה ממושכת בחיילים וביצורים הם מגיעים לאבן, נייתן מבין שמה שלזרביץ' רוצה זה הנוזל מ "עץ החיים" שיחזק אותו לרמה של המפלצות. לפתע פלין מגיע ומתאבד עם רימון,ופוצע אנושות את אלנה. נייתן מגיע לעץ החיים לשם הוא הולך לבד ורואה את לזארביץ' שותה מהמיץ וכל צלקותיו מתרפאות והוא נהיה חסין מכדורים. נייתן מצליח להתיש אותו ומשאיר אותו לחסדי המפלצות כי הוא מסרב להורגו.
הקטור רובינשטיין
הקטור רובינשטיין (1933, ארגנטינה - 2009, סטוקהולם) היה פיזיקאי ופרופסור באוניברסיטת אופסולה בשוודיה. מחקרו עסק בחלקיקים יסודיים ובקוסמולוגיה של היקום הצעיר. במעבדתו במכון ויצמן למדע ייסד גבריאל ונציאנו, תלמידו, את הבסיס לתורת המיתרים.
אודות
רובינשטיין נולד בבואנוס איירס ובשנות ה-50 היגר לארצות הברית, שם סיים דוקטורט באוניברסיטת קולומביה. הוא עשה לימודי פוסט-דוקטורט בפריז ואחר כך לימד במכון ויצמן בישראל. במכון היה המדריך של פלוריאן שק, של מיגול וירסורו ושל גבריאל ונציאנו. במהלך הניסויים במעבדתו של הקטור הוכיחו קשרים באינטראקציות חזקות, שהובילו את ונציאנו לפתח מודל שלאחר מכן יהווה הבסיס לתורת המיתרים.
בעקבות אשתו שהייתה שוודית החל לקיים קשרים אקדמיים עם שוודיה בתחילת שנות ה-שנות ה--70 ובשנת 1984 עבר לשוודיה שם נהיה לפרופסור באוניברסיטת אופסולה.
בשנת 1997 היה ממייסדי כתב העת "Journal of High Energy Physics". מלבד פיזיקת חלקיקים, חקר רובינשטיין גם בנושאי קוסמולוגיה, במיוחד את התפקיד של שדות מגנטיים בתחילת היקום. בשנת 2000 יצא לפנסיה מהאוניברסיטה. היה עמית ליידי דייוויס באוניברסיטה העברית. נפטר בשנת 2009. באוגוסט 2010 נערך לזכרו סימפוזיון בנושאי מחקרו במרכז המחקר אלבה-נובה בסטוקהולם.
היה נשוי להלן ואב לשלושה ילדים.
קינת אומן
קינת אומן היא קינה שכתב רבי דוד חזן מאומן, תלמיד הבעש"ט, לאחר טבח אומן בשנת ה'תקכ"ח (1768).
טבח אומן
ב-1768 פרץ בעיר אומן מרד היידמקים בפיקודו של מקסים ז'לזניאק. אלפי יהודים ופולנים מהערים הסמוכות מצאו באומן מקלט. מפקד המבצר מלדנוביץ שלח את איוואן גונטה נגד ז'לזניאק, אך זה עבר לצדו של האחרון. צבאם המשותף של ז'לזניאק וגונטה פנו כעת לכיבוש המבצר. המפקד פתח את שערי המבצר בתקווה כי איוון גונטה יחוס על תושבי העיר, אך הוא העדיף ללכת יד ביד עם ז'לזניק עד הסוף וטבח את כל היושבים במבצר, כולל מלדנוביץ עצמו. מספר ההרוגים בטבח הגיע לכ-30,000 יהודים.
הקינה
רבי דוד היה מהבודדים ששרדו לאחר הטבח שערכו אנשי גונטה ביהודי העיר, ולאחר שקבר - יחד עם השורדים האחרים - את ההרוגים, חיבר לזכר הטבח את הקינה, המסודרת על פי אותיות האלף-בית, מספר על הפרעות ומבכה את גורל קהילות היהודיות שחרבו ואת ההרוגים. בנוסף הוכרזה תענית בימים ה', ו', ו-ז' בתמוז.
מפה טופוגרפית
מפה טופוגרפית היא מפה המתארת את תבליט השטח. במפה טופוגרפית ביחד עם פרטי התבליט יופיעו פרטים נוספים כמו פרטי התכסית. במפות צבאיות הקרויות מפות שליטה, יופיעו מתחמים וצירים בעלי שמות קוד.
המפה הטופוגרפית חייבת להיות ערוכה בקנה מידה. משורטטים בה פרטים לגבי צורתו החיצונית של שטח מסוים, כמו נתוני תבליט, תכסית, גבהים ונקודות גובה אקראיות, תוך הקפדה על פרופורציה בין העצמים ותיאור גודל יחסי שלהם עד רמת פירוט של בניינים, תעלות מים, מערות, הרים ומעיינות וכדומה.
כיום, המפה הטופוגרפית משמשת לשימושים אזרחיים וצבאיים שונים, כמו התמצאות בשטח וניווט בו, וככלי עזר בהכנה של הנחת תשתיות. שימושים אזרחיים ובהם תיור, איכון, התמצאות, וככלי עזר לפעילות צבאית ולהנדסה אזרחית.
תבליט
התבליט מתייחס לצורתו הגאולוגית של כדור הארץ.
תכסית
תכסית מוגדרת כעצמים המכסים את פני השטח. השינוי בעצמים אלו מהיר וקל יותר מאשר בתבליט. תכסיתי שטח נפוצים הם: נחל, שדה, חורשה, בית, עמוד חשמל, שביל עיזים, כביש, פסי רכבת. לעיתים תכסיתי שטח מפריעים בתנועה כמו נחלים, בתים או יערות עבותים.
בניווט מקובל להבחין בין תבליט לבין תכסית, ולהעדיף להסתמך על התבליט בבניית ציר ניווט. זאת משום שמפה בלתי מעודכנת עשויה שלא לתאום את פני השטח מבחינת התכסית בהסתברות גבוהה יותר מאשר מבחינת התבליט.
קנה מידה
קנה המידה של המפה ביחס לשטח, הוא גודל השרטוט במפה ביחס לגודלו האמיתי בשטח. ככל שקנה המידה יותר גדול יחסית לשטח, המידע במפה יכול להיות מפורט יותר, דבר המקל על תיאור דקדקני יותר של השטח והעצמים שבו, וכן על ההתמצאות והניווט למשתמש במפה. ישנם כמה גדלים מקובלים לקנה מידה של מפות טופוגרפיות. בדרך כלל בניווט טופוגרפי רגיל מקובל להשתמש במפות של 50,000, שבהן ס"מ אחד במפה שווה ל־50,000 ס"מ בשטח (דהיינו 500 מטר). אך ישנן מפות בקנה מידה של 1:25,000 ואף 1:10,000. לציבור הרחב מופצות מפות טופוגרפיות, בקנה מידה שונה (עד 1:25,000), וברמת פירוט שונה.
במדינות דיקטטוריות ובאזורים רגישים מבחינה ביטחונית יש הגבלות על קנה מידה (וכתוצאה מכך רמת הפירוט) ועל סימון של מתקנים ביטחוניים, במפות המופצות בציבור, וזאת על מנת להקשות על אנשים לא מורשים לבצע פעולות בשטח.
רשתות ישראל
בישראל נעשה כיום שימוש במפות טופוגרפיות בשלוש רשתות של מערכות יחוס:
מבחינה היסטורית רשת ישראל הישנה שהוקמה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, חושבה על פי אליפסואיד CLARK ובהיטל קסיני סולדנר והגיעה רק עד מצפה רמון. מחלקת המדידות הממשלתית (כיום מפ"י) הרחיבה את הרשת עד לאילת, אבל נמצאו ברשת זו פגמים רבים ולכן הוחלט לעבור לרשת חדשה שתהיה מדויקת יותר ואפשרויות הבלבול בה נמוכות. רשת ישראל החדשה מבוססת על היטל מרקטור רוחבי המבוסס על מרידיאן העובר דרומית לירושלים. לערכי ה־X וה־Y ניתנו ערכים חדשים, באופן שלא יהיה ניתן להחליף בין הצירים (Y מתחיל בין 1 ל־2 ו־X מ־3 עד 8) ולא יהיה ניתן להחליף בין ערכים של שתי הרשתות. הבעיה העיקרית במעבר לרשת זו היא מאות אלפי נקודות טרינגואלציה שקיימות בשטח ומתאימות לרשת הישנה. כיוון שלא ניתן ליצור מודל מתמטי פשוט להמרה בין שתי הרשתות בדיוק גבוה (מתחת ל-10 מ'), ההמרה המדויקת בין הרשתות אפשרית רק על ידי חישובי הפרשים. תוכנה להמרה מדויקת כזו נכתבה על ידי המרכז למיפוי ישראל וניתנת לרכישה.
מקרא
בכל מפה טופוגרפית יש מקרא של סימנים מוסכמים המסמלים עצמים במפה. בדרך כלל רוב הסימולים דומים בכל המפות. צבעים מוקצים לטיפוסי עצמים אופייניים, וסימנים מיוחדים מוקצים לעצמים שונים:
קווי גובה
קו גובה במפה הוא קו שנקודת הגובה בו במפה היא שווה, קו גובה נסגר תמיד, בדרך כלל בצורה מעגלית לא סימטרית. קווי הגובה יכולים להשיק זה לזה (לדוגמה במצוק) אך הם לא יכולים לחצות זה את זה. הרווח בין קווי הגובה נקרא רווח אנכי שמיוצג ביחידות מטריות שלמות 1, 2, 5, 10 25, 50, בשטח מישורי משתמשים ברווח אנכי קטן ובשטח הררי משתמשים ברווח אנכי גדול, הרווח האנכי במפה הוא שיפוע ליניארי על אף שבשטח עצמו זה לא כך.
קווי גובה במפה משקפים את צורת התבליט וגובה העצמים כפי שהם בשטח, ונותנים מידע על תלילותו של השטח. קווי הגובה נותנים אפשרות להדמיה תלת־ממדית של השטח, במהלך הפוך ליצירתם. במפה של 1:50,000 כל קו גובה מציין רווח אנכי של 10 מטר, ואילו במפה של 1:100,000 כל קו גובה מציין רווח אנכי של 20 מטר. בכל מאה מטרים הקו מודגש יותר, וגובהו נרשם עליו. מדרון שתלילותו נמוכה מ30° נקרא מדרון מתון, ותנאי התנועה בו נוחים, ואילו מדרון שתלילותו גבוהה מ־30° נקרא מדרון משופע, ותנאי התנועה בו לא נוחים.
מספרי הגובה, של קווי הגובה במפה, כתובים ישר לכיוון העלייה והפוך לכיוון הירידה, וכך אפשר להבדיל בין כיפה למכתש ובין שלוחה לואדי.
שרטוט מפה טופוגרפית
שרטוט מפה טופוגרפית יכול להעשות בכמה דרכים שונות: הבסיס למפות הטופוגרפיות של ישראל הוכן באמצעים אנלוגיים, אך כיום עדכונן נעשה באמצעות מיפוי ממוחשב.
מחוז חוף (משטרה)
מחוז חוף הוא אחד ממחוזות הפיקוד במשטרת ישראל.
המחוז הוקם ביולי 2011 בעקבות יישום תוכנית המשטרה לחלוקת המחוז הצפוני לשני מחוזות נפרדים. למפקד המחוז הראשון מונה ניצב חגי דותן. מאז פיטוריו של דותן ב-2015, מילא את מקום מפקד המחוז ניצב זהר דביר, מפקד מחוז צפון. מפברואר 2021 מכהן יורם סופר כמפקד המחוז.
מטה המחוז שוכן ביחד עם תחנת חיפה ברח' נתן אלבז 1 חיפה.
מבנה המחוז
ב-2017 הוחלט על חלוקת המחוז לשני מרחבים גאוגרפים שנחנכו בפברואר 2018. באוגוסט 2021 בוצע רא - ארגון במחוז חוף נפתח מרחב חדש בשם מרחב כרמל, שטח פרדס חנה והישובים הסמוכים לה, עברו לתחום תחנת זכרון יעקב והופרדו מתחנת חדרה ונחנכה תחנה חדשה "ג'אסר א-זרקא" שהייתה נקודה בתחום תחנת זכרון יעקב.
בנוסף, בתחום המחוז פועלות שתי יחידות אכיפה של משטרת התנועה הארצית בכפיפות למתנ"א אזורית צפון:
אמיל אדולף פון ברינג
אמיל אדולף פון ברינג (גרמנית: Emil Adolf von Behring; 15 במרץ 1854 – 31 במרץ 1917), היה רופא בקטריולוג גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1901 על פיתוח טיפול אנטי-רעלן נגד דיפתריה וחיסון נגד טטנוס.
תולדות חייו
ברינג היה בן מנישואיו השניים של אביו, גאורג אוגוסט ברינג, שהיה מורה בית ספר, לאוגוסטין צך. לאביו היו ארבעה ילדים מנישואיו הראשונים, ואמיל היה הראשון מתשעת הילדים שנולדו לו בנישואין השניים. כיוון שהוריו לא היו יכולים לממן את לימודיו, ברינג למד רפואה בין השנים 1874 – 1878 במכללה הרפואית הצבאית בברלין והתחייב לשירות צבאי תמורת לימודים אלה. הוא שירת כרופא צבאי. בשנת 1888 החל לעבוד במכון להיגיינה בברלין, תחת הנהלתו של רוברט קוך. בשנת 1894 התמנה לפרופסור להיגיינה באוניברסיטת האלה (Halle). בשנת 1895 עבר ללמד כפרופסור להיגיינה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מרבורג, שם עבד במשך שארית חייו. לאחר שנת 1901 הידרדר מצב בריאותו של ברינג והוא התמקד במחקר בשחפת והפסיק להרצות.