cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סימולאקרה
התעצמות הסימולאקרה בעידן הטכנולוגי
"במציאות האלקטרונית הזו של חיי היומיום, שבה הכול תלוי על חודה של קרן אור שנושאת את הדברים, הבהלה היא מפני הרגע שבו האורות ייכבו", ויביאו קץ לתהליך הטכנולוגי. לפיכך מואץ התהליך כדי שהריק המאפיין אותו, לא ייחשף. "...הלולאה הזאת כל כך הדוקה עד שכמעט אי-אפשר להפריד את הקול מההד, את האירוע מהתגובה עליו במדיה".
הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה, טען כי "הטלוויזיה משנה לא רק את האופן שבו אנו רואים את העולם, אלא גם את העולם עצמו". בספרו 'על הטלוויזיה' הצביע על התחבולות שבאמצעותן מייצרת הטלוויזיה שיח ודימוי הנובעים מתרבות הרייטינג וכתוצאה מכך היא הופכת לאמצעי תקשורת המראה ומסתיר בו-זמנית.
תוכניות המציאות בטלוויזיה המסחרית, כגון "האח הגדול", הן כלי מרכזי להנחלת ערכים אידאולוגיים כוזבים בקרב הצופים. מפיקי התוכניות נוקטים שיטות מניפולטיביות המסוות את העדרה של תחרות חופשית והוגנת בין המתמודדים, כיוון שהניצחון וההפסד נקבעים לרוב על פי שיקולי ההפקה. תוכניות אלה מתפקדות "כארגונים שעברו הפרטה מוחלטת וכל ניסיון להתארגנות הוא מחוץ לתחום".
הטשטוש בין המרחב הווירטואלי של הטלוויזיה לבין המרחב הממשי, כתוצאה מזליגתם זה אל זה, תורם אף הוא לאימוץ המציאות הבדיונית כאמיתית. שמעון גלבץ מציג דוגמאות רבות לכך במאמרו 'החיים על מפה מדומיינת'. הוא מזכיר את השחקן ריימונד בר שגילם את דמותו של עורך הדין פרי מייסון בשנות החמישים של המאה העשרים, כמי שקיבל אלפי מכתבים שבהם נכתבו בקשות לקבלת סיוע משפטי, וכשגילם עשר שנים מאוחר יותר את הבלש איירונסייד, זרמו אליו פניות לסיוע בחקירות פרטיות. עוד טוען גלבץ, כי שחקנים רבים שגילמו תפקידי נבלים, נאלצו לשכור שומרי ראש שיגנו עליהם מפני צופים זועמים וכן הלאה.
הסרט מטריקס, שיצא לאקרנים בשנת 1999, מגלם במידה רבה את היחס שבין הממשי לווירטואלי. כריכת ספרו של בודריאר "סימולקרות וסימולציה" המופיעה בסצנת הפתיחה של הסרט, ממחישה יותר מכל את השיח העכשווי של תופעת הסימולאקרה בעידן הפוסט מודרני, בו המציאות הווירטואלית מצמצמת את הסובייקט לכדי פאסיביות אינסטרומנטלית.
באחרית דבר לספר "סימולקרות וסימולציה", כתבה אריאלה אזולאי:
יחסי גרמניה–צ'אד
יחסי גרמניה–צ'אד הם היחסים בין גרמניה לבין צ'אד.
סקירה כללית
גרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'אד ב-11 באוגוסט 1960, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מצרפת. ההתקשרות של הממשלה הפדרלית היא חלק מגישה כוללת וכוללת שילוב של מדיניות חוץ, פיתוח וביטחון. האינטרס העיקרי של גרמניה בצ'אד הוא להמשיך ולפעול לבניית מדינה יציבה עם מוסדות תקינים, ממשל טוב וכבוד לזכויות אדם.
צ'אד דורשת סיוע הומניטרי פעם אחר פעם בשל כלכלה שברירית במדבר ובאזורי הסאהל במדינה, המושפעים מאוד מתנודות האקלים ומזג האוויר. גרמניה מסייעת להקל על סבלם של הנזקקים באמצעות ארגוני סיוע כגון תוכנית המזון העולמית של האו"ם, UNHCR והוועד הבינלאומי של הצלב האדום. פרויקטי ייצוב אזוריים שמים דגש מיוחד על אזור אגם צ'אד. תפיסת הייצוב הגרמנית מתמקדת בחיזוק התיאום והשיתוף האזרחי-צבאי וכן פעילות מתואמת של הקהילה הבינלאומית בהתייעצות עם מדינות שכנות. המטרה היא לבנות מחדש נוכחות מדינה חיובית באזורי עימות ובכך לספק גם אבטחה ושירותים לאוכלוסייה המקומית. צורות מסורתיות של שיתוף פעולה לפיתוח דו-צדדי הופסקו. מוקד שיתוף הפעולה בפיתוח הוא בחיזוק החוסן וביטחון המזון, כמו גם בשיפור פרנסת האוכלוסייה והפליטים המקומיים. בתחומי התרבות והמדע.
Dragon Ball FighterZ
Dragon Ball FighterZ (בתרגום חופשי לעברית: דרגון בול לוחמים) הוא משחק מחשב מסוג לחימה שמבוסס על זיכיון דרגון בול. המשחק יצא לפלייסטיישן 4, Xbox One, מיקרוסופט ווינדוס ו-Nintendo Switch בשנת 2018.
דרגון בול משתמש במנוע הגרפי Unreal Engine 4, ומוצג בסגנון 2.5D.
דמויות
במשחק יש 23 דמויות בהם ניתן לשחק (ועוד 17 דמויות המצריכות תשלום נוסף, עם עוד 2 שיבואו בעתיד):
הדיוויזיה ה-34 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-34 (בגרמנית: 34. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1890, וחייליה גויסו בעיקר מאזור מץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-16 בפיקוד ברונו פון מודרה, אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב ורדן, ובשנת 1917 היא לחמה ב ובקרב קמברה. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה לחמה ב וב, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מסע אברהם לארץ כנען
הבחירה באברהם
סיפור מסע אברהם לארץ כנען נעדר המידע כהולדת אברהם והשאלה מדוע בחר ה' דווקא באברהם בניסיון המסע. רמב"ן בפירושו על בראשית י"א מציע כי "התורה לא תרצה להאריך בדעות עובדי עבודה זרה"." כלומר, המקרא לא יאריך בתיאור סיפורים המדברים אודות עבודת אלילים.
המשנה מספקת סיבה לבחירת אברהם: "עֲשָׂרָה נִסְיוֹנוֹת נִתְנַסָּה אַבְרָהָם אָבִינוּ עָלָיו הַשָּׁלוֹם וְעָמַד בְּכֻלָּם, לְהוֹדִיעַ כַּמָּה חִבָּתוֹ שֶׁל אַבְרָהָם אָבִינוּ עָלָיו הַשָּׁלוֹם" על אברהם לא שרתה רוח הנבואה כמשה. בחירתו יש לה מטרה אחת והיא מימושה של ההבטחה ושמירת מצוות ה' ככתוב ב: "כִּי יְדַעְתִּיו, לְמַעַן אֲשֶׁר יְצַוֶּה אֶת-בָּנָיו וְאֶת-בֵּיתוֹ אַחֲרָיו, וְשָׁמְרוּ דֶּרֶךְ ה', לַעֲשׂוֹת צְדָקָה וּמִשְׁפָּט--לְמַעַן, הָבִיא ה' עַל-אַבְרָהָם, אֵת אֲשֶׁר-דִּבֶּר, עָלָיו." ספר יהושע אף הוא מסביר את סיבת יציאת אברהם לארץ כנען וזאת בגלל מלחמתו עם עובדי עבודה זרה: "ב וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ אֶל-כָּל-הָעָם, כֹּה-אָמַר ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, בְּעֵבֶר הַנָּהָר יָשְׁבוּ אֲבוֹתֵיכֶם מֵעוֹלָם, תֶּרַח אֲבִי אַבְרָהָם וַאֲבִי נָחוֹר; וַיַּעַבְדוּ, אֱלֹהִים אֲחֵרִים. ג וָאֶקַּח אֶת-אֲבִיכֶם אֶת-אַבְרָהָם, מֵעֵבֶר הַנָּהָר, וָאוֹלֵךְ אֹתוֹ, בְּכָל-אֶרֶץ כְּנָעַן; וארב (וָאַרְבֶּה), אֶת-זַרְעוֹ, וָאֶתֶּן-לוֹ, אֶת-יִצְחָק."
היציאה לארץ כנען
הסיפור המקראי מספר אודות מסעו של אברהם לכנען ומציגו כצו ה': "א וַיֹּאמֶר ה' אֶל-אַבְרָם לֶךְ-לְךָ מֵאַרְצְךָ וּמִמּוֹלַדְתְּךָ וּמִבֵּית אָבִיךָ אֶל-הָאָרֶץ אֲשֶׁר אַרְאֶךָּ.". בפסוק א' שמה של הארץ ממנה יוצא אברהם אינו נזכר. בציווי ה' לאברהם אינה נזכרת הארץ שאליה הוא נדרש ללכת. זהו הניסיון הראשון בו עומד אברהם, וחז"ל מונים עשרה ניסיונות שבהם עמד. מדרש חז"ל העוסק ביציאת אברהם לכנען מופיע במדרש לקח טוב כ"ח, ע"ב ומבהיר אף הוא את הסיבה ליציאת אברהם למסעו עוד בהיותם באור כשדים: " בעוד תרח באור כשדים היה הדיבור אל אברהם 'לך לך' ואף על פי כן תרח יצא עמו ומת בחרן אחר זמן".
הציווי לאברהם על ידי ה' נעשה בהדרגתיות. בתחילה מצווה אברהם לצאת מארצו. לאחר מכן מזכיר הכתוב כי הוא נדרש לצאת "מִמּוֹלַדְתְּךָ", מה שמדגיש את השורשיות של אברהם ואת קרבתו למקום. הפרידה הקשה ביותר המופיעה בכתוב היא "מִבֵּית אָבִיךָ" כלומר ממשפחתו. הכפילות הבאה לידי ביטוי במילים הנרדפות: "אַרְצְךָ" ו"מִמּוֹלַדְתְּךָ", מדגישה את הניתוק אותו נדרש אברהם לבצע בעקבות צו ה', וזאת בשני הקשרים: משפחתו וארצו.
ברכות ה' לאברהם
הברכות הניתנות לאברם ניתנות על תנאי. אם אברם יתנתק מארצו, מולדתו ומבית אביו הוא יזכה בברכות ה'. ה' מבטיח לאברהם: "וְאֶעֶשְׂךָ לְגוֹי גָּדוֹל". הבטחה זאת באה לצד הצו לצאת מבית אביו. ניתוקו מעברו מטרתה אחת, והיא בניית העתיד של אברהם וביתו. השורש המנחה בפסוקים הראשונים של בראשית י"ב הוא ב-ר-כ. בתחילת הפרק אברהם מבורך על ידי ה' בעצמו. ואילו לאחר מכן בזכות אברהם יתברכו שאר משפחות האדמה. שלושת הפסוקים הראשונים שהם ההתגלות הראשונה לאברם מתארים את יציאתו מהמקום המוכר לו ומסיימים בברכה אוניברסלית המתוארת ב: "וְנִבְרְכוּ בְךָ כֹּל מִשְׁפְּחֹת הָאֲדָמָה." ברכה שנאמרה במילים שונות גם ליצחק וליעקב
התגלות ה' לאברהם
אברהם מגיע "למְקוֹם שְׁכֶם עַד אֵלוֹן מוֹרֶה" ושם נגלה ה' אליו ויאמר "לזרעך אתן את הארץ הזאת". זאת ההתגלות הראשונה במקרא. בשכם בונה אברהם מזבח לכבוד ה'. התגלות ה' בשכם הפכה את העיר למקום קדוש וחשוב. ממשיך אברם במסעו ומתמקם בבית אל מממערב והעי נמצאת ממזרח, וגם שם הוא בונה מזבח. לפי ספר היובלים פרק י"ג, בניית המזבח התרחשה באחד בחודש השביעי, שהוא יום הזיכרון בלוח השנה במגילות קומראן. ביום זה גם החלו להעלות עולות בימי שיבת ציון.
משם ממשיך אברם הלוך ונסוע הנגבה. ויהי רעב בארץ וירידת אברם מצרימה. יש הטוענים כי בניית המזבחות בערים במסעו הראשון של אברהם, יש בה מן הרמז שאברהם יזכה בברכת התיישבות בארץ כנען על רקע הקשר עם ה' שבא לידי ביטוי בבניית מזבחות.
תשובה ועליה של אברם
אחרי הפרד לוט מעמו, על פי המקרא, ה' אמר אל אברם, "שָׂ֣א נָ֤א עֵינֶ֙יךָ֙ וּרְאֵ֔ה מִן־הַמָּק֖וֹם אֲשֶׁר־אַתָּ֣ה שָׁ֑ם צָפֹ֥נָה וָנֶ֖גְבָּה וָקֵ֥דְמָה וָיָֽמָּה: כִּ֧י אֶת־כׇּל־הָאָ֛רֶץ אֲשֶׁר־אַתָּ֥ה רֹאֶ֖ה לְךָ֣ אֶתְּנֶ֑נָּה וּֽלְזַרְעֲךָ֖ עַד־עוֹלָֽם׃: וְשַׂמְתִּ֥י אֶֽת־זַרְעֲךָ֖ כַּעֲפַ֣ר הָאָ֑רֶץ אֲשֶׁ֣ר ׀ אִם־יוּכַ֣ל אִ֗ישׁ לִמְנוֹת֙ אֶת־עֲפַ֣ר הָאָ֔רֶץ גַּֽם־זַרְעֲךָ֖ יִמָּנֶֽה: ק֚וּם הִתְהַלֵּ֣ךְ בָּאָ֔רֶץ לְאׇרְכָּ֖הּ וּלְרׇחְבָּ֑הּ כִּ֥י לְךָ֖ אֶתְּנֶֽנָּה: וַיֶּאֱהַ֣ל אַבְרָ֗ם וַיָּבֹ֛א וַיֵּ֛שֶׁב בְּאֵלֹנֵ֥י מַמְרֵ֖א אֲשֶׁ֣ר בְּחֶבְר֑וֹן וַיִּֽבֶן־שָׁ֥ם מִזְבֵּ֖חַ לַֽה':"
מסעו של תרח לארץ כנען
סיפור יציאתו של אברהם לארץ כנען החל למעשה עם יציאתו של תרח אביו. לפי המתואר ב יצא תרח לכנען בליווית אברם ואשתו ולוט נכדו. המסע לארץ כנען הופסק עם הגעתם לחרן, שם מת תרח. סיבת יציאתו של תרח למסע אינה נמסרת בתנ"ך, אך ייתכן והיא נעוצה בעימות אברם ונמרוד מלכם של הכשדים, ולכן נאלצו בני המשפחה לעזוב את ארצם. ייתכן כי עקרותה של שרה היא הסיבה ליציאתם למסע וסיבתם כלכלית גרידא. הקושי העולה מהכתוב בא לידי ביטוי בשילובו של סיפור יציאת תרח לכנען. מדוע שולב בסיפור? כמו כן אברם יוצא עם אביו לכיוון כנען ואת דרכו לארץ הוא מתחיל שוב מחרן. מדוע אם כן נכתב " לֶךְ-לְךָ מֵאַרְצְךָ וּמִמּוֹלַדְתְּךָ"?. הרב מרדכי ברויאר מסביר את הכפילות בכך שיציאת תרח לכנען היא תיאור של מסע משפחתי ואילו הליכתו של אברם היא הליכה דתית בעקבות ציווי ה'.
עקדת יצחק
סיפור מסעו של אברהם לארץ כנען בבראשית י"ב: "לֶךְ-לְךָ מֵאַרְצְךָ וּמִמּוֹלַדְתְּךָ וּמִבֵּית אָבִיךָ אֶל-הָאָרֶץ אֲשֶׁר אַרְאֶךָּ", משמש כסיפור בבואה לסיפור עקידת יצחק המופיע ב: קַח-נָא אֶת-בִּנְךָ אֶת-יְחִידְךָ אֲשֶׁר-אָהַבְתָּ אֶת-יִצְחָק וְלֶךְ-לְךָ אֶל-אֶרֶץ הַמֹּרִיָּה. בסיפור ההגירה לארץ כנען מתבקש אברהם לוותר על עברו - מולדתו ובית אביו, ובסיפור העקידה נדרש אברהם לוותר על עתידו -בנו, יצחק. בשני הצווים המקום אליו הולך אברהם אינו ידוע ואלו מנוסחים בהדרגתיות. בשם המקום "ארץ המוריה" בסיפור העקידה, טמון השורש ר-א-ה המקביל למילה אַרְאֶךָּ בסיפור מסעו של אברהם לארץ כנען. בשני הסיפורים קיים בדמיון בניסוחם של ברכות ה' לאברהם. למרות הדמיון בין שני הסיפורים קיים גם שוני: בצו הראשון נדרש אברהם לעזוב את מולדתו וביתו ואין איום על זרעו ואילו בסיפור העקידה ציווי ה' מאיים על זרעו של אברהם. בסיפור ההגירה לארץ כנען מופיעה ברכה רק לפני שהמסע מסתיים כמצוות ה' ואילו בסיפור העקידה ה' מברך את אברם רק לאחר שהוא מציית לצו.
מגילת רות
הסיפור במגילת רות משמש סיפור בבואה לסיפור מסעו של אברהם לארץ כנען. בדבריו של בועז לרות במגילת רות מהדהדים דברי ה' לאברם כאשר הוא נדרש לצאת לארץ כנען. בועז אומר לרות: "יא וַיַּעַן בֹּעַז וַיֹּאמֶר לָהּ הֻגֵּד הֻגַּד לִי כֹּל אֲשֶׁר-עָשִׂית אֶת-חֲמוֹתֵךְ אַחֲרֵי מוֹת אִישֵׁךְ וַתַּעַזְבִי אָבִיךְ וְאִמֵּךְ וְאֶרֶץ מוֹלַדְתֵּךְ וַתֵּלְכִי אֶל-עַם אֲשֶׁר לֹא-יָדַעַתְּ תְּמוֹל שִׁלְשׁוֹם". אברם יוצא למסעו בצו ה' ומתבקש לעזוב ואילו רות מלווה את חמותה נעמי על אף שהתבקשה לחזור לבית אמה. בצידו של הצו המורה לאברם לצאת לכנען קיימת הבטחה לזרע: "וְאֶעֶשְׂךָ לְגוֹי גָּדוֹל" ואילו נעמי מבקשת מרות וערפה לחזור לבית אמן כי לא תוכל להבטיח להן צאצאים. אברהם יוצא למסע בעקבות הבטחה לראות את הארץ אליה נדרש לצאת, ואילו רות בדברי בועז, יצאה אל "עַם אֲשֶׁר לֹא-יָדַעַתְּ".
מריה דילון
מריה (מינה) דילון (ברוסית: Мари́я (Ми́на) Льво́вна Диллон; 27 באוקטובר 1858, פוניבז' – 14 ביוני 1932, לנינגרד) הייתה פסלת יהודיה רוסית. נחשבת לפסלת מקצועית הראשונה ברוסיה.
קורות חיים
מריה (מינה) דילון נולדה בפוניבז' למשפחה יהודית. בצעירותה היא הגיעה לסנקט פטרבורג והחלה להתעניין באמנות.
בשנת 1879 היא החלה ללמוד באקדמיה לציור וסיימה אותה בשנת 1888 בעקבות הפסקה במהלכה היא ביקרה בצרפת ואיטליה. במהלך הלימודים היא הכירה את פיודור בוכהולץ והם התחתנו. בסיום הלימודים היא קיבלה מדליית זהב קטנה.
בשנת 1893 עבודה של דילון הוצגה בתערוכה העולמית של שיקגו. בשנת 1896 דילון סיימה עבודה על פסלון "טטיאנה" שהוצג בתערוכות לרבות התערוכה הבינלאומית בברלין. בהמשך היא עברה לפירנצה בה עשתה מספר פסלונים. עבודותיה מאותה תקופה מוצגות בגלריית טרטיאקוב במוסקבה. פסלון שלה "ליליה" נרכש על ידי משפחת הקיסר והוצג בארמון אלכסנדר. בהמשך דילון פיסלה פסל ניקולאי לובצ'בסקי שמוצב בקאזאן ופסל של אלכסנדר השני שהיה מוצב בצ'רניהיב. בתחילת המאה ה-20 דילון קיבלה מספר פרסים על עבודותיה. מריה דילון עשתה מספר פסלים של אנשי אמנות רוסים שהוצבו בבתי העלמין.
מריה דילון נפטרה שנת 1932 ונטמנה בלנינגרד.
סבדקיגיוש
כמו יישובים רבים באירופה גם בסבדקיגיוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 3,017 תושבים ובשנת 2021 רק 2,378 תושבים.
האזור כולו מיושב מסביבות המאה ה-14 והיה נטוש כמעט לגמרי בזמן שליטת הטורקים בהונגריה. שמו של הכפר הוזכר כבר בשנת 1378 אבל הכפר עצמו קם ככפר עצמאי בשנת 1950 לאחר שהופרד מהעיר אויקיגיוש הסמוכה.
בכפר נבנתה טירת וונקהיים בין השנים 1875 ל-1879 ומהווה את אחד מהמבנים המרשימים והעתיקים במחוז בקש.
תולדות התשבץ העברי
שמאל|ממוזער|150px|[[קדיש סילמן]]
תולדות התשבץ העברי החלו בשנת 1924 עם פרסומו של התשבץ העברי הראשון.
בביוגרפיות שונות של אליעזר בן-יהודה מצוין שבין חידושי המילים שלו נמנית גם המילה "תשבץ". עם זאת, לא סביר שחידוש המילה תשבץ של בן-יהודה כוון לחידה הלשונית אליה אנחנו מתכוונים היום במילה תשבץ, שכן בן-יהודה הלך לעולמו בדצמבר 1922, כשנתיים לפני פרסום התשבץ העברי הראשון.
חידוד מוח
הסופר, הפילוסוף והעיתונאי היהודי יליד הונגריה, ארתור קסטלר, מספר בזכרונותיו, בספר "חץ בשמי התכלת", שהוא היה חלוץ מפרסמי התשבצים העבריים. קסטלר, שהיה מזכירו של זאב ז'בוטינסקי וכתב בעיתון "דואר היום", בעת שז'בוטינסקי היה עורכו, הכניס לעיתון, בשנת 1928, מדור בשם "חידוד מוח" ובו התשבץ העברי הראשון. לדברי קסטלר הוא מצא בלשן, שהכין לו שישה תשבצים, אך התלבט בנושא השם כי תרגום השם האנגלי, crossword puzzle, פאזל מילים מוצלבות או מצולבות, עלול היה לעורר את חמת הקוראים הדתיים בגלל הקישור לצלב. הוא התייעץ עם ז'בוטינסקי, שגם הוא חשש משערורייה, לכן החליטו לבסוף על השם "חידוד מוח". איתמר בן-אב"י היה העורך הראשי של "דואר היום", לכן יש המייחסים לו, בטעות, את פרסום התשבץ הראשון, אולם בתקופת פרסום התשבץ הראשון העורך היה זאב ז'בוטינסקי, שמונה לתפקידו על ידי איתמר בן-אב"י והוא זה שקיבל את ההחלטה.
עם זאת, עיון מודרני הראה כי דבריו של קסטלר אינם מאומתים בעיתונות התקופה, והמדור "חידוד מוח" היה מדור חידות כללי, בו לא פורסמו תשבצים; עם זאת, האדם הראשון שפרסם מדור חידות בעיתונות הארץ ישראלית עדיין היה קסטלר; התשבץ העברי הראשון ב-"דואר היום" הופיע ב-13 במרץ 1931, מספר שנים לאחר הפסקת עבודתו של קסטלר, ובתקופה בה איתמר בן אב"י היה עורך העיתון, והיה חתום על שם "שמשון", שהוא ככל הנראה אחד משמות העת של קדיש סילמן.
חידת שתי וערב
קסטלר היה יוזם התשבץ העברי הראשון בארץ ישראל, אך אדם אחר, הסופר העברי דניאל פרסקי, היה מחבר התשבץ העברי הראשון, תשבץ שפורסם בשם "חידת שתי וערב", בנובמבר 1924, בגיליון מס' 8 של שבועון לילדים "עדן", בניו יורק, ארצות הברית. תשבץ זה היה בעל צורה של מגן דוד.
השם המפורש "תשבץ" הוענק על ידי הסופר קדיש סילמן, שפרסם בירושלים שבועון ספרותי בשם "אספקלריה" ובמסגרתו השתמש לראשונה, בעבור חידה לשונית זו, בצירוף המילים: "חידת תשבץ".
אסתר גולדנברג, חוקרת הלשון העברית וחברת האקדמיה ללשון העברית, כתבה על כך ב"רגע של עברית – לתולדות התשבץ":
כתיב עברי בתשבצים
לתשבצים הכתובים בעברית יש מספר אפיונים מיוחדים הנובעים מהשפה. ראשית, היא נכתבת מימין לשמאל ולא כמקובל בשפות המשתמשות במיני האלפבית שמקורם באלפבית הלטיני או היווני, הנכתבים משמאל לימין. בעברית הכתובה אין אותיות המייצגות את התנועות, לכן המילים קצרות יותר ומספר המשבצות, המוקדשות לנקודות שחורות, גבוה יותר.
בעברית הפונמה ב יכולה להתבצע כב' רפה, כאשר היא מופיעה בין תנועות ומקרים נוספים, או כבּ' דגושה בשאר המקרים, כלומר בתחילה מילה, או לאחר שווא נח. בשפות אחרות (לדוגמה, צרפתית) שני ביצועים אלו (b ו-v) הם פונמות נפרדות. מכאן שמחברי תשבצים עבריים יכולים להשתמש באות ב' רפה במאוזן ובצורתה הדגושה במאונך באותה משבצת והפותרים צריכים להיות מוכנים לכך. הדבר נכון גם לגבי אותיות נוספות, ו', כ', פ' וש'.
בתשבצים בשפה העברית לא תמיד ברור מהו הכיתוב הנכון לצורך שיבוץ המילים בתשבץ. יש מחברים המשתמשים בכתיב חסר, יש המשתמשים בכתיב מלא, ויש המשתמשים בדרך ביניים. בעבר היה מקובל בקרב מחברי תשבצים, שהפיתרונות המבוקשים צריכים להופיע בכתיב חסר, תוך ציון כל הגדרה החורגת מכלל זה, אך בהמשך השתנתה המגמה, ורוב התשבצים מבוססים על כתיב ביניים, הדומה לכתיב המקובל בבתי ספר ובעיתונות. יש בין מחברי התשבצים מי שמפרסם את דרך הכתיבה הנהוגה בתשבצים שלו, יש שאינם מפרסמים, וגרוע מכך – יש מחברים שאינם עקביים, המשתמשים לעיתים בכתיב חסר ולעיתים בכתיב מלא.
מוסכמה נוספת בכתיבת המילים בתשבצים היא שהגרסה המבוקשת היא הגרסה המילונאית, ללא הטיות. במקרים חורגים מקובל לציין זאת בהבלטה.
בית כהן
בית כהן הוא פנסיון שנוסד ונוהל בידי גרטה כהן ובעלה ריכרד, ונקרא על שמם. בית כהן היה הפנסיון השני בעיר נהריה. בית כהן היה לשם דבר בתחום בתי ההארחה בנהריה והתארחו בו אחמ"ים רבים.
היסטוריה
הפנסיון בית כהן נוסד באביב 1937 בידי גרטה (גרטל) וריכרד כהן. המיקום שנבחר להקמת הפנסיון היה מוצלח - מדובר במיקום מרכזי - פינת שדרות הגעתון-סולם צור (כיום רחוב ז'בוטינסקי), שהמולת הגעתון לא קרובה אליו והמרחק ממנו אל הים לא רב. בפנסיון התארחו פוליטיקאים ונבחרי ציבור רבים, אשר ביניהם ניתן למצוא את חיים ויצמן נשיא המדינה הראשון, דוד בן-גוריון (בטרם נבחר לתפקיד ראש הממשלה), ראש הממשלה משה שרת, שר הכלכלה דב יוסף וכן רלף בונטשר שהיה מתווך מטעם האו"ם. בשנת 1964 התארחו בפנסיון השחקנים סופיה לורן ופיטר פינץ' לצורך צילום הסרט סרט. על פי דיווחה של התושבת קולי וידנפלד, בפנסיון התארח אחיינו של ארתור ג'יימס בלפור. בית כהן היה גם מקום הפגישה השבועית של חברי רוטרי הנהריינים. ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל התארחה בפנסיון בלילה שבין ה-18 ל-19 במרץ 1946. ריצ'רד קרוסמן, חבר הוועדה, כתב על כך בספרו: כיום שוכנת במקום מסעדת בורדו.
סידי בו-סעיד
סידי בו סעיד (בערבית: سيدي بو سعيد) הוא כפר אמנים בתוניסיה, במטרופולין תוניס. הוא מונה 5911 תושבים על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2014. הכפר, שידוע ביופי של רחובותיו, החופים שלו והנוף הנשקף ממנו אל קרתגו, הוא אחד מאתרי התיירות הפופולריים בתוניסיה והוכרז על ידי אונסק"ו כאתר תיירות עולמי . הוא נודע בנוסף בשל הצבע הלבן של הבתים בו וחלונותיהם הכחולים.
בעת העתיקה
למיקום של סידי בו סעיד הייתה חשיבות עוד בקרב בני הקרתגו, שניצלו את יתרונותיו של הצוק עליו מוצב הכפר כצופה אל הים ובעל גובה רב. המקום המשיך להיות בעל משמעות גם בעת השלטון הרומי בתוניסיה. לוח פסיפס בגודל של שישה על חמישה מטרים אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות בכפר מעיד על מבצר רומי עתיק ששכן בתחומי הכפר.
במאה ה-11 נבחר הכפר על ידי שושלת מוראביטון, ששלטה באזור, כמיקום העיקרי לריכוז ההגנה על תוניסיה, זאת משום גובהו והיכולת לצפות ממנו אל עצמים הקרבים אל החוף. המוראביטוניים בנו על הגבעה צריחים ששימשו לירי חצי אש, ומכאן נגזר שמה באותה העת: ג'בל אל מנאר ("הר האש").
הח'ליף המוסלמי אבו סעיד ח'אלף אבן יחיא אל-תמימי אל-בג'י, הידוע יותר בכינויו 'סידי בו סעיד', חי כל חייו בעיר תוניס, אך לקראת סוף חייו עבר להתגורר על הגבעה כדי לעמוד על המשמר למקרה של פלישות וכן כדי ללמד את תורת הסופיות. על כן, זכה הכפר להיקרא על שמו "סידי בו סעיד". הוא נפטר בשנת 1231 ונקבר סמוך לביתו בכפר. הזאווייה הידועה שנמצאת במקום, שהיא כיום מוזיאון, הייתה למבנה הראשון מתוך מספר מבנים שייקראו על שמו.
המאה ה-17 עד ה-19
במאה ה-17 כבר אופיין הכפר בסגנון אדריכלי שונה מזה של תוניס או קרתגו, וקסמו שבה את ליבן של משפחות בורגניות תוניסאיות, כמו גם את המשפחה החוסינית אשר בנתה שם בתי מגורים מפוארים בסגנון ערבי-מוסלמי, בהם הדאר תאמר והדאר אל-אסרם, שניהם מבנים לשימור הנמצאים בכפר עד היום.
בשנת 1893 הפך המקום באופן רשמי לכפר העומד בפני עצמו, וקיבל את השם "סידי בו סעיד", על שם הח'ליף. ב-28 באוגוסט 1915 החליט הצייר הצרפתי רודולף ד'אלנג'ר, בהסכמה של השלטון הצרפתי הקולוניאלי, לצבוע את כל בתי העיירה בלבן פרט לחלונות והגדרות, אותם ייצבע בכחול. מאז שמר הכפר על מראהו הייחודי שלא קיים בשום מקום אחר בעולם.
הכפר כיום
סידי בו סעיד נחשב כחלק מקרתגו, ועל כן כשזו הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית גם סידי בו סעיד הוכרז על רחובותיו כאתר מורשת עולמי ובפרט אתר תיירות עולמי. עם זאת, בהכרזה של אונסק"ו הוזכר הכפר לרעה במובן אחד: תהליך העיור המתפתח שלו, הכולל בניית קווי טלפון, חשמל ותשתיות, מפריע לנוף האותנטי של המקום ופוגם בטבעיות שלו.
ב-12 בינואר 2013 נשרף כמעט לחלוטין המאוזוליאום הגדול של הכפר, כאשר החשד העיקרי נפל על קבוצת טרור סלפית. עם זאת, הוא חזר לשימוש גם כמוזיאון לאחר פעולות שיקום ושיפוץ נרחב.
תיירות
הכפר נודע בעולם בזכות קסמו וסמטאותיו המפותלות שלצידיהן בתים בסגנון ערבי-אנדלוסי הצבועים בכחול בהיר ולבן. על כן, סידי בו סעיד מכונה לעיתים "גן העדן הקטן בלבן וכחול". מאז 1915 מהווה סידי בו סעיד את אחד מאתרי התיירות החשובים ביותר בתוניסיה. דאר אל-אנאבי, ביתו של המופתי אל-אנאבי, נבנה במהלך המאה השמונה עשרה ומורכב מכ-50 חדרים. משום גודלו ועיצובו יוצא הדופן והמפואר זכה המבנה לשם "ארמון אלף לילה ולילה". כיום משמש הארמון כמוזיאון לחפצים ערביים-מוסלמיים, כולל שמלת כלה במשקל 22 קילו.
בכפר נמצא גם המרכז למוזיקה ערבית וים תיכונית, ששוכן בביתו לשעבר של רודולף ד'אלנג'ר. המבנה, שקרוי "ארמון ד'אלנג'ר", מתאפיין בסגנון אדריכלי ייחודי בעל סממנים מזרחיים המשולבים באירופאיים, והוא מרכז תיירות מרכזי. כיום המבנה שייך לעיריית סידי בו-סעיד, והוא פתוח לקהל הרחב.
בתי מגורים עצומים אחרים בסגנון ערבי-מוסלמי נבנו במהלך המאה ה-19 והפכו בהדרגה לבתי מלון או מבני תרבות פופולריים במאה ה-20. בנוסף, סידי בו-סעיד מפורסם גם בבתי הקפה המרהיבים שלו, שמושכים תיירים מכל רחבי העולם וגם תיירי פנים מתוניסיה. בתי קפה רבים מוצבים על גדות הצוק שעליו יושב הכפר וצופים אל מפרץ תוניס; עם זאת, שלושה מהם בולטים במיוחד בפופולריות שלהם:
ידוענים מן הכפר
מאז ראשית המאה ה-19 משך הכפר מספר רב אמנים מפורסמים, בהם ציירים, פסלים ומוזיקאים (רובם צרפתים), שעם השנים התוו לו את ההגדרה "כפר אמנים". בין האמנים שהתגוררו בכפר היו נמנים פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, גוסטב פלובר, פאול קלה, אוגוסט מאקה, אלפונס דה למרטין, אנדרה ז'יד, סידוני גבריאל קולט וסימון דה בובואר. הפילוסוף הנודע מישל פוקו, שלימד תקופה מסוימת באוניברסיטת תוניס, אף קיבל השראה לספרו "הארכאולוגיה של הידע" בעת שהתגורר בכפר, וכתב אותו שם.
נשיא תוניסיה לשעבר, אל-באג'י א-סבסי, הוא יליד סידי בו סעיד.
טלקגרנדאש
טלקגרנדאש (בהונגרית: Telekgerendás) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטלקגרנדאש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,584 תושבים ובשנת 2021 רק 1,301 תושבים.
הכפר הוקם ככפר עצמאי רק בשנת 1952 לאחר שהופרד מבקשצ'בה. עד להקמתו הרשמית כיהן בה יושב ראש של הקהילה (יאנוס גיבנאר) שמילא תפקידים אלה במשך 29 שנים (1973–2002), במהלך שנות כהונתו נבנתה רשת השירותים הציבוריים של היישוב, ונבחר סמל לטלקגרנדאש ובשנת 1991 נבנתה במרכזו כנסייה.
נאשוויל (כדורגל)
מועדון הכדורגל נאשוויל (באנגלית: Nashville Soccer Club או Nashville SC) הוא מועדון כדורגל מהעיר נאשוויל, בירת מדינת טנסי, המשתתף בליגת ה-MLS האמריקנית, במסגרת המחוז המערבי של הליגה. המועדון נוסד בשנת 2017 כהרחבה לליגת ה-MLS, והחל משנת 2020 משחקת הקבוצה בליגה האמריקנית הבכירה.
היסטוריה
מאז שלהי שנות ה-80, היו בנאשוויל שתי קבוצות כדורגל, אשר שיחקו בליגה החצי-מקצוענית NPSL. הראשונה, נאשוויל מטרוס, התקיימה מאז 1989 ועד 2012 וירש אותה מועדון הכדורגל נאשוויל, מ-2013 ועד 2016. קבוצות אלה, היו קבוצות אוהדים, דוגמת הפועל קטמון או מכבי קביליו יפו.
לאור ההצלחה של קבוצות האוהדים, החליטו מספר אנשי עסקים מקומיים לנסות ולהקים קבוצה מקצוענית, כחלק מה-MLS, במסגרת הרחבת הליגה. באוגוסט 2016, הוגשה ההצעה למנהלת הליגה, ובה גם התחייבות לבניית אצטדיון חדש וייעודי לכדורגל (באנגלית: soccer specific stadium). באוקטובר 2017 נחשפו התוכניות של בניין אצטדיון חדש וחדיש, בעלות של $275 מיליון דולר, תוכנית אשר אושרה על ידי עיריית נאשוויל כחודש לאחר מכן. ב-20 בדצמבר 2017 הכריזה מנהלת ה-MLS באופן רשמי, כי נאשוויל תצטרף לליגה, החל מעונת 2020.
במהלך השנתיים הראשונות של הקבוצה בליגת ה-MLS, היא שיחקה במסגרת המחוז המזרחי של הליגה, אך הצטרפותה של שארלוט לליגה בעונת 2022, כקבוצת ההרחבה ה-18 שלה, הובילה להעברתה של נאשוויל מהמחוז המזרחי של הליגה למערבי.
הישגים ספורטיביים
עונת 2020 הייתה קשה לנאשוויל עקב מגפת הקורונה, והפסקת המשחקים בליגה לאחר שני מחזורים בלבד. למרות זאת, לאחר שהעונה שבה לסדרה (על אף שלא במלואה), הקבוצה הצליחה להעפיל לפלייאוף, דבר שאינו שכיח בעונה ראשונה של קבוצה חדשה. בעונת 2021, הקבוצה השתפרה משמעותית, ובעוד בעונת 2020 היא הבטיחה את עלייתה רק במחזור המשחקים האחרון, בעונת 2021 הצליחה הקבוצה להבטיח מקום בפלייאוף, כמה שבועות לפני תום העונה הסדירה.
קונסטנטין ברנקוביאנו
קונסטנטין ברנקוביאנו (ברומנית: Constantin Brâncoveanu; 1654, ברנקובן, כיום במחוז אולט – 15 באוגוסט 1714, איסטנבול). מכונה בפי היסטוריונים אחדים קונסטנטין השני ברנקוביאנו. שלט בוולאכיה ("הארץ הרומנית", או מונטניה) בין 29 באוקטובר 1688–24 במרץ 1714, היה אחיינו של השליט הקודם, שרבאן קנטקוזינו. מאחר שבני שושלת קנטקוזינו לא הרשו לו להשתמש בשם המשפחה, קרא לעצמו קונסטנטין בסאראב ברנקוביאנו, לציון זיקתו לבית בסאראב. בימי מלכותו הארוכה בבוקרשט, שנמשכה 36 שנה, ניהל תמרונים פוליטיים ודיפלומטיים רבים מתוך ניסיון לבלום את מגמות ההתפשטות של האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרוסית במרחב הנסיכויות דוברות הרומנית, והתערב גם בענייני הנסיכויות השכנות – מולדובה וטרנסילבניה. עקב דרישותיהם חסרות השובע של השלטונות הטורקים לגביית מיסים ואספקת מוצרים, ברנקוביאנו הטיל מס כבד על האיכרים והסוחרים. למרות זה בתקופתו שגשגו תחומי התרבות והחינוך בארצו: הוקם בית ספר גבוה בבוקרשט, הודפסו ספרים רבים, ואף נוצר סגנון אדריכלי מקומי שנקרא, לימים, על שמו: הסגנון הברנקביאני (stil brâncovenesc). בעת המלחמה הרוסו-טורקית (1710–1711) היסס בין סיוע למחנם של הצאר פטר הגדול ושליט נסיכות מולדובה שכנתו דימיטריה קנטמיר, לשמירת נייטרליות כלפי העות'מאנים. מכל מקום, עם ניצחון הטורקים, הואשם בכל זאת על ידיהם בבגידה והוצא להורג באכזריות יחד עם ארבעת בניו בקושטא ב-1714.
ב-1992 הוכרז קונסטנטין ברנקוביאנו קדוש מעונה של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ויום אזכרתו נקבע ל-16 באוגוסט.
רקע משפחתי ועלייתו לשלטון
ברנקוביאנו היה צאצא למשפחת הבויארים קראיובשט, ובעל קרבת דם לשליט מאתיי באסאראב; הוא נולד באחוזת ברנקובן (Brâncoveni) כבן לפאפא ברנקוביאנו קראיובסקו ואשתו, סטאנקה קנטקוזינו. הוא התייתם מאביו בילדותו, גדל בבית אחד מדודיו מצד אמו, הסטולניק קונסטנטין קנטקוזינו, מהדמויות הבולטות בפוליטיקה ובתרבות הוולאכית בתקופתו. ברנקוביאנו עלה במהרה בהיירארכיית האצולה הרומנית, היה לאגא וללוגופט גדול, וכיהן פרק זמן מסוים גם כשגריר ולאכיה בווינה.
ברנקוביאנו נגרר לסכסוך בין שני דודיו: קונסטנטין, והשליט שרבאן קנטקוזינו; הוא עלה לכס השלטון בנסיכות ב-1688, לאחר מותו בנסיבות מסתוריות של הנסיך המושל שרבאן. הוא נבחר לכס הנסיכות על ידי מועצת הבויארים בלא התערבות ישירה של השלטון הטורקי. בחירתו אושררה על ידי העות'מאנים ב-1703, כשברקוביאנו הוזמן לחלות את פני הסולטאן מוסטפא באדריאנופול. תחילה זכה בתמיכת דודו, הסטולניק קונסטנטין, אך במהרה השניים נכנסו ליריבות קשה. ברנקוביאנו הגלה את הסטולניק כשהלה תכנן להעלות לכס הנסיכות את בנו, שטפאן קנטאקוזינו. מכאן ואילך ברנקוביאנו ויריביו החלו להתחרות על חסדי הסולטאן העות'מאני, שהיה הסמכות הקובעת במינוי השליטים בנסיכויות הרומניות.
בתווך בין האימפריה העות'מאנית ובין אוסטריה
בן חסותו של הסולטאן העות'מאני, קונסטנטין ברנקוביאנו השתתף בהיותו בן 29, ביחד עם יחידה צבאית וולאכית שסופחה לצבא העות'מאני, במצור השני על וינה (ב-1683); ברנקוביאנו ניסה, בדומה לקודמו שרבאן קנטקוזינו, לשמור על עצמאות מסוימת של ולאכיה תוך כדי חיפוש בריתות עם מעצמות נוספות - אוסטריה (אז חלק מהאימפרה הרומית-גרמנית הקדושה), ורוסיה. ואולם, מדיניותו ההפכפכה עוררה חוסר אמינות כלפיו. בתחילת 1689 צבא אוסטרי בראשות דונאט הייסלר פלש לוולאכיה והגיע עד לבוקרשט, מלווה באציל-טוען-לכתר ולאכיה בשם קונסטנטין בלצ'אנו. ברנקוביאנו התיעץ עם יועציו והחליט, בתמיכת הסטולניק קונסטנטין קנטקוזינו, לא להרשות נוכחות אוסטרית בשטח ארצו, מחשש שהאוסטרים לא יוכלו למנוע חורבן של ולאכיה מידי הטורקים והטטרים. הוא נמלט עם החצר ליישוב רוּש Ruşi באזור פרחובה, וביקש עזרה מהטורקים. אלו כעסו על הימנעותו מעימות צבאי עם האוסטרים ושיגרו יחידות טטריות בראשות צ'רקז אחמט פאשה וגזי גיראי, בן של החאן, לחלצו מהמצב. הכוח האוסטרי הובס והגנרל האוסטרי יחד עם הבויאר המורד בלצ'אנו נפלו בשבי. בלצ'אנו הוצא להורג והשבויים האוסטרים שוחררו ועזבו את המדינה. עוד ב-1690 תמך ברנקוביאנו באציל הפרוטסטנטי הטרנסילבני אימרה טקיי (Thököly Imre) וסייע בידיו, בידיעת הטורקים, לנצח את האוסטרים ולעלות לזמן קצר על כס נסיכות טרנסילבניה; לאחר מכן נאלץ לארח את אנשי טקיי הפליטים, כשסולק מנהיגם, על אדמת ולאכיה, וקיבל מהטורקים יד חופשית לגרשם. בהמשך, ברנקוביאנו השלים עם האוסטרים, הצליח לזכות בתואר נסיך האימפריה מידי הקיסר לאופולד הראשון (ב-30 ביוני 1695), ואף בעיטור אנדריי הקדוש מידי הצאר פטר הגדול (ב-21 באוגוסט 1700). ואולם, לא מעט ממאמציו השקיע בתככים נגד שליט מולדובה, קונסטנטין קנטמיר ובניו, אנטיוך ודימיטריֶה. רצונו הנסתר היה להשליט על כס מולדובה את חתנו ובן חסותו, קונסטנטין דוקא.
תמרוניו בין הרוסים ובין הטורקים
עד 1709 התמקד בפעילותו הדיפלומטית בכיוון אוסטריה ואיסטנבול. ב-1709 מלך שוודיה, קרל השנים עשר הובס על ידי פטר הגדול בקרב פולטבה. משוחרר מהאיום הגרמני-שוודי, צבא הצאר פלש למולדובה על מנת להתעמת עם העות'מאנים. ברנקוביאנו התכתב עם הצאר והבטיח לו לסייע באספקה הדרושה לצבא הרוסי. בתמורה קיבל מהצאר תודות רבות ושלוש מאות שקיות עם זהב. הסולטאן שלח כשליט חדש במולדובה את דימיטריה קנטמיר, שהיה יריב מושבע של ברנקוביאנו, וביקש ממנו לדווח לשער הנשגב כל תנועה חשודה של השליט הוולאכי. אך קנטמיר הפתיע את הטורקים וכרת ברית עם הצאר.
בעת המסע על נהר פרוט של פטר הגדול ריכז ברנקוביאנו חיילים על יד אורלאץ באזור הפרחובה על גבול מולדובה, ועקב משם אחרי השתלשלות הדברים. אם שהרוסים היו פולשים לוולאכיה, התכוון להיות בן בריתם; אך אם יד הטורקים הייתה על העליונה תכנן להישאר נאמן להם. לתדהמתו, כמה מהבויארים שלו ובראשם בן דודו, הספטאר תומא קנטקוזינו, ברחו למחנה הרוסי. אז החליט ברנקוביאנו להחזיר לצאר הרוסי את מתנותיו ולספק האספקה הדרושה להתקפת נגד של הטורקים נגד הרוסים. מסע הצאר במולדובה נכשל ובין רוסיה והסולטאן נחתם הסכם שלום. בסופו של דבר בגידותיו המרובות של ברנקוביאנו באוסטרים, ברוסים וגם בעות'מאנים – הסתיימו בצורה עגומה.
מורשתו התרבותית
פרט למדיניות פיסקלית קשוחה, בתחום הפנים התאפיין שלטונו של ברנקוביאנו בתנופת בנייה, ועידוד מפעלי תרבות ואמנות מקומית. ב-1694 השליט ייסד בבניינים השייכים למנזר סאבא הקדוש ("ספנטול סבא", עם ב רפויה), את ה"אקדמיה בבוקרשט", בית ספר גבוה בשפת הוראה יוונית. תחת שלטונו הבישוף (מיטרופוליט) ממוצא גאורגי אנטים האיברי הקים בבוקרשט בית דפוס שהדפיס ספרים רבים ברומנית, יוונית, סלבונית כנסייתית, אף בערבית, טורקית וגאורגית. בנוסף היו קיימים בנסיכות עוד שלושה בתי דפוס. ברנקוביאנו בנה מנזרים וכנסיות, בהם, בתחילת מלכותו, בין 1690 ל-1692, את המנזר חוּרֶזו. כמו כן סלל בבוקרשט את עורק התחבורה הראשי המדופן בעץ, שנקרא "פודול מוגושואיֶי" (Podul Mogoşoaiei, "גשר מוגושואיה"), שהפך לימים ל"קאליה ויקטוריאֶי" (Calea Victoriei, "שדרת הניצחון"). חלק מהבניינים שנבנו בתקופתו התאפיינו בסגנון אדריכלי "ילידי" מיוחד ששילב בתוכו יסודות של רנסאנס ושל האדריכלות הביזנטית. דוגמאות לסגנון זה, שכונה על שמו "ברנקוביאני", הם למשל מנזר חורזו (Horezu) (1690–1692), ארמון מוגושואיה בצפון בוקרשט, ותוספות בנייה למנזר קוזיה באולטניה.
מטבעותיו
השליט הטביע לרגל חגיגת 25 שנים לשלטונו ב-1703 מטבעות זיכרון: מדליות זהב עם דיוקנו, בעלות ערך של 2–10 דוקאטים, ככל הנראה במטבעה באלבה יוליה בטרנסילבניה. נשמרו עותקים של 5 ו-6 דוקאטים. גם לאחר מותו הוטבעו מטבעות כסף של חצי טלר עם דיוקנו לפי דוגמאות הולנדיות או טרנסילבניות, כשעל צד אחד מופיעה הכתובת: "קונסטנטינוס. באסראבה. ברנקובאן" (CONSTANTINUS.BASSARABA.BRANKOWAN) ובצד השני: "בחסד אלהים וויבוד ונסיך של ולאכיה מעבר לאלפים" (ד.ג. וויוודה. ולאכיה. טרנסאלפינה – D.G.VAIVODA.VALACHIAE.TRANSALPINAE).
היהודים בתקופתו
התעודות מזמנו של ברנקוביאנו מעידות על קיום "גילדה של היהודים" ("בריאסלה ז'ידובילור", breasla jidovilor) בבוקרשט, בדומה לזו של הארמנים. הקהילה שלמה לאוצר הנסיכות מס מיוחד קבוע. בספריות באותה תקופה, כגון זו של המנזר חורזו נמצאו גם ספרים בעברית.
סוף מלוכתו
בתום המלחמה הרוסו-טורקית מ-1710–1711 החריף הסכסוך של ברנקוביאנו עם קרוביו – בני משפחת קנטקוזינו, שטענו לכתר ולאכיה בעיקר עבור שטפאן קנטקוזינו. ב-1713 ברנקוביאנו תכנן את חתונת בנו, ראדו, עם בת של אנטיוך קנטמיר, הגולה באיסטנבול, פעם שליט יריב במולדובה. לשם כך שלח לאיסטמבול משלחת ובראשה בתו בלאשה, ואיתה פמליה עם מתנות לווזיר הגדול בקושטא. לקראת מסע מחודש נגד האוסטרים, הסולטאן ויועציו ביקשו באותה תקופה לסלק את ברנקוביאנו מהשלטון ולהענישו על מה שראו כבוגדנות כלפיהם. אך הטורקים הסתירו את כוונותיהם אלה והעמידו פנים שהם תומכים בתוכנית החתונה, ושהחיים נמשכים כרגיל. רק כעבור שנה, ב-24 במרץ 1714, הודח ברנקוביאנו במפתיע על ידי הסולטאן אהמט השלישי, לטובת יריבו ובן דודו שטפאן קנטקוזינו, ונשלח יחד עם משפחתו לגלות איסטנבול. שם הם נכלאו במבצר ידיקולה המפורסם. מסופר שעבר שם עינויים במטרה להוציא ממנו פרטים על מקום מחבוא אוצרותיו. הוצאתו להורג נערכה ב-15 באוגוסט 1714 בחג הנוצרי של מריה הקדושה, במקום הנקרא לאלי קסק (קיוסק מרים), בנוכחות הסולטאן ואורחיו - כולל שגרירי המעצמות הנוצריות. הראשון שהוצא להורג בעריפת ראשו היה שר האוצר הנאמן יֶנאקה (יואן) וֶקֶרֶסקו Enache Văcărescu, אחריו באו ארבעת בניו של ברנקוביאנו – קונסטנטין, שטפניצה, ראדו ומאתיי שראשיהם נערפו לעיניו, ולבסוף הוצא להורג ברנקוביאנו עצמו. לפי סיפורים אחדים, הטורקים הציעו להם להשאירם בחיים בתנאי שיתאסלמו או שלפחות ילדו הקטן, מאתיי, שהיה בן 11, ימיר את דתו, אך ברנקוביאנו דחה זאת בשאט נפש וגם הוא שילם בחייו. לפי עדות מזכירו האיטלקי, אנטוניו מריה דל קיארו, הראשים הערופים הוצגו בפרהסיה בתהלוכה ברחובות העיר והגופות הושלכו למימי הבוספורוס. גם הראשים שהוחזקו במשך שלשה ימים על כידונים באחד משערי העיר נזרקו אחרי כן למים. אומרים שדייגים נוצרים משו את הגופות מהמים והביאוהן לקבורה במנזר עליית מרים שבחאלקי על יד איסטנבול. ב-1720 הועברו עצמותיהם בסתר על ידי האלמנה ל"כנסייה החדשה ע"ש גיאורגה הקדוש" Sfântul Gheorghe Nou בבוקרשט. ב-1914 נמצאה כתובת שבעזרתה זוהה קברם.
נישואיו וצאצאיו
קונסטנטין ברנקוביאנו היה נשוי למריקה, נכדתו של אנטוניה וודה מפופשט שהיה שליט ולאכיה בין השנים 1669–1672. לבני הזוג נולדו 11 ילדים: 4 הבנים שסיימו חייהם יחד עם אביהם ב-1714, ו-7 בנות: יש אומרים כי בידי האלמנה הגבירה מריקה נותר אוצר גדול שחלקו הופקד בבנקים במערב אירופה, בווינה, ונציה ואולי אמסטרדם.
ראו גם
(ז'אן מישל קנטקוזן – "אלף שנים בבלקן", הוצאת כריסטיאן, פריז 1992)
קישורים חיצוניים
- Anton Maria Del Chiaro ''Istoria delle moderne rivoluzioni della Valachia con la descrizione del paese, natura, costumi, riti e religione degli abitanti'' Venezia MDCCXVIII, ("תולדות המהפיכות המודרניות של ולאכיה עם תיאור הארץ, הטבע, התלבושות, המנהגים והדת של התושבים" ונציה 1718 – בעריכת ניקולאיה יורגה 1914, בוקרשט
שלמה ידידיה זעפראני
הרב שלמה ידידיה זעפראני (נולד בי' בתמוז תשי"ד, 11 ביולי 1954) הוא פוסק הלכה חרדי-ספרדי, אב בית הדין 'כתר תורה', וראש הישיבה לצעירים 'שפתי חיים', ומחבר ספרי הלכה. החל משנת ה'תשע"ו מכהן כנשיא איגוד עמלי התורה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים למזל ולחכם יצחק זעפראני ראש כולל "כתר תורה". נקרא שלמה על שמו של סביו חכם סלים (שלמה) זעפראני, ראש ישיבת 'דגל תורה' חאלב וממצילי כתר ארם צובא.
בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש, ולאחר מכן בשנת התשל"ג החל ללמוד בישיבת איתרי אצל רבי מרדכי אליפנט והרב רפאל הלוי וכסלבוים. בשנת תשל"ד נישא לרעייתו רחל בת הרב עזרא הררי רפול - מנהל רוחני ב"שדה חמד", ועבר לגור בבית וגן.
לאחר נישואיו הצטרף לכולל "תפארת שרגא" בראשות הרב משה שמעון מירניק, בו למד במשך שלושים שנה. במקביל, למד גם בכולל שעל ידי ישיבת קול יעקב במשך 15 שנה, ונחשב מקורב לרב יצחק דזימיטרובסקי ולרב יהודה עדס, אשר אותו הוא מכנה מורי ורבי.
פעילות ציבורית
החל משנת ה'תשס"ד שימש כדיין בהרכב בית דין בארץ ישראל ובצרפת, לצד הרב מרדכי גרוס.
בשנת ה'תשמ"ד התמנה לרב קהילת אהל משה בהר נוף. החל משנת ה'תשנ"ג מכהן גם כאב בית הדין כתר תורה בהר נוף, וכראש כולל "כתר תורה" שהוקם על ידי אביו.
בשנת ה'תשע"ח ייסד את ישיבת "שפתי חיים" לצעירים בשכונת הר נוף, והוא מכהן בה כראש הישיבה. בשנת ה'תשע"ט עברה הישיבה למשכנה החדש.
החל משנת ה'תשע"ו מכהן כנשיא איגוד עמלי התורה המונה תחתיו עשרים ושש קהילות אברכים מבני ספרד בירושלים, וכל הנעשה בקהילות הללו נעשה על פיו . כמו כן מכהן כנשיא וכרב קהילות בבית שמש, פוריה, חריש ועוד. בשנת ה'תשע"ח ערך איגוד עמלי התורה כינוס באולמי תמיר ונכחו בו כ-700 אברכים. כיום בקהילות שבנשיאות הרב זעפראני חברים לפי הערכות כשלושת אלפים אברכים, מבני קהילות ספרד.
משמש גם כאב"ד בבית הדין שע"י ישיבת "חברת אהבת שלום" בראשות הרב יעקב משה הלל.
בשנת ה'תשפ"א הוקם בית ההוראה "חקת משפט צפון" בעיר רכסים, בנשיאותו.
גישתו ההלכתית
הרב זעפראני מרבה לעסוק בנושאים אקטואליים, בדיני ממונות בשאלות העולות בבית הדין, או בשאלות אקטואליות הנשלחות אליו מציבור האברכים בקהילות שבנשיאותו. על פי רוב, הוא עוסק בספריו בדברי הגמרא והפוסקים הראשונים ובחקר והעמקה בהם, ופחות בהבאת ציונים רבים ומראי מקומות.
פסק שמותר על פי ההלכה לרוב השכנים לכוף את דעתם על מיעוט השכנים כדי לאשר חוק פינוי בינוי על דירתם, כאשר מוסכם על רב או דיין בצד ג' שהעסקה כדאית.
במהלך שנת 2020 פרסם פסקי הלכה רבים בשאלות הנובעות מהתפרצות נגיף הקורונה.
עמדה פוליטית
הרב זעפראני אינו משתייך באופן מובהק לצד פוליטי כלשהו בציבור החרדי. הוא החזיק בקשר קרוב ומתמשך עם הרב שמואל אויערבאך וקבל ממנו הסכמה לספריו. הרב אויערבאך מכנהו "ידידי וחביבי יקר היקרים". מאידך, קשור לרבים מחברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה, ובפתיחת ישיבת שפתי חיים עלה למעונם של הרב חיים קניבסקי והרב גרשון אדלשטיין.
ביחס לעמדתו הפוליטית בציבור החרדי-ספרדי, מחד הוא נחשב למקורב לרב יהודה עדס ולאחד ממקימי מרביצי תורה בשעתו, בכנס השלישי של מרביצי תורה אף נשא דברים. עם זאת נחשב במשך השנים למקורב לרב עובדיה יוסף ולבניו הרב יצחק יוסף והרב דוד יוסף. בשנת ה'תש"פ השתתף בסיום הש"ס העולמי של ש"ס, ואף כובד לשאת דברים. היה בקשר קרוב עם הרב בן ציון אבא שאול שהתבטא עליו "ידידי ורב חביבי הרב המובהק המופלג בתוי"ש איש האשכולות בקי וחריף טובא".
יחסי גרמניה–מאוריציוס
יחסי גרמניה–מאוריציוס הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין רפובליקת מאוריציוס.
יחסים דיפלומטיים
היחסים בין המדינות הם ידידותיים. קיים שיתוף פעולה מהימן בין גרמניה למאוריציוס בגופים בינלאומיים. גרמניה נהנית מתדמית חיובית מאוד במאוריציוס, כאשר כל מיני מוצרים גרמניים (במיוחד מכוניות לטווח בינוני ומעלה) זוכים להערכה רבה. התקשורת במדינה מדווחת על אירועים מרכזיים בגרמניה, כולל ספורט.
יחסים כלכליים
קיים פוטנציאל לשיפור ביחסי הסחר בין גרמניה למאוריציוס. בשנת 2018, גרמניה ייצאה סחורות בשווי 131.23 מיליון אירו למאוריציוס, לעומת 122.50 מיליון אירו בשנת 2017. באותה תקופה ייבאה גרמניה סחורות בשווי של כ-54 מיליון אירו ממאוריציוס, לעומת 64.74 מיליון אירו בשנת 2017. היבוא העיקרי של גרמניה ממאוריציוס הם בגדים, מוצרי מזון ומזון לבעלי חיים. הייצוא העיקרי של גרמניה למאוריציוס הוא כלי רכב וחלקי רכב, מכונות, מוצרים כימיים, משקאות וציוד לעיבוד נתונים. בשנת 2018 דורגה מאוריציוס במקום ה-121 בקרב ספקי היבוא הגרמני ובמקום ה-114 בקרב מקבלי היצוא הגרמני מתוך 239 שותפות סחר בסך הכל.
הסכם התחבורה האווירית עם מאוריציוס נדון מחדש בינואר 2016 כתגובה לביקוש התיירותי ההולך וגובר. בשנת 2016, מספר התיירים מגרמניה עלה ב-37.9 אחוזים בהשוואה לשנה הקודמת לסביבות 103,000. מאז מספר התיירים הגרמנים עלה ללא הרף (2017: 118,900, 2018: 132,800).
הסכם קידום השקעות היה בתוקף מאז 1973. הגרסה המתוקנת של הסכם המיסוי הכפול מ-1981 נחתמה באוקטובר 2011 ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2013.
תרבות, חינוך ומדע
העניין בשפה הגרמנית הולך וגדל, לא מעט בגלל מעורבות עסקית גרמנית, במיוחד בתחומי השקעה ישירה ותיירות. גרמנית נלמדת כיום בבית ספר לתיירות וארבעה בתי ספר לדקדוק במאוריציוס, אך היא עדיין אינה חלק בלתי נפרד מתוכניות הלימודים.
שירות החליפין האקדמי הגרמני מעניק מענקים לחילופי סטודנטים ומחקר בשני הכיוונים. בשנת 2017 קיבלו 14 מאוריטים ו-6 גרמנים מימון. לפי אונסק"ו, 7,165 מאוריטים למדו בחו"ל בשנת 2017, רובם בבריטניה, צרפת ואוסטרליה.
שיתוף פעולה בפיתוח
שיתוף הפעולה לפיתוח הופסק בגלל רמת הפיתוח הגבוהה במאוריציוס.
בועת הפילטר
בועת הפילטר הוא מונח שטבע אקטיביסט האינטרנט, אלי פאריסר, בספרו הנושא כותרת זהה, כדי לתאר תופעה שבה אתרי אינטרנט משתמשים באלגוריתמים כדי לנחש את אופי המידע שמחפשים הגולשים.
האלגוריתמים מסננים את המידע המוצג בהתאם למידע שנאסף בעבר על הגולש (מקומו הגאוגרפי, התנהגותו בעבר ברשת האינטרנט והיסטוריית חיפושים). באופן זה אתר האינטרנט מציג לגולש רק מידע שמתאים להעדפות הגולש בעבר.
לדעת פאריסר, תופעת בועת הפילטר מבודדת את הגולש במעין "בועה" ללא המידע העומד בניגוד להעדפות הגולש. דוגמאות בולטות לבועת הפילטר הן מנוע החיפוש של גוגל המותאם באופן אישי לגולש, וידיעות מותאמות אישית בפייסבוק. לדעת פאריסר, בועת הפילטר גורמת לגולשים להיחשף פחות להשקפות נוגדות והם הופכים מבודדים אינטלקטואלית בתוך מעגל המידע שאליו הם נחשפים, בידוד שעלול לגרום צרות אופקים. אחת הדוגמאות של פאריסר לתופעה זו היא בחיפוש שביצע משתמש בגוגל למונח "BP", אשר תוצאותיו היו חדשות באשר להשקעות בחברת בתאגיד הענק BP, בעוד חיפוש זהה שנעשה על ידי משתמש אחר הניב חדשות על דליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010) באסדת קידוח של התאגיד.
הרעיון של בועת הפילטר, הפך לנפוץ במאי 2011, לאחר הרצאת Ted של פאריסר על הנושא, בה נתן דוגמאות כיצד עובדת בועת הפילטר. פאריסר ערך בדיקה כדי להדגים את ההשפעה של בועת הפילטר, הוא ביקש ממספר חברים לבצע חיפוש של המילה ״מצרים״ בגוגל ולשלוח אליו את התוצאות. בהשוואה של דפי תוצאות החיפוש של שני החברים, התגלה שיש חפיפה ביניהם בנושאים כמו חדשות ותיירות, אולם, תוצאות החיפוש של אחד מהם כללו באופן בולט קישורים למידע על המהפכה במצרים של 2011 שהתרחשה באותו זמן, בעוד שהחבר השני לא קיבל בתוצאות החיפוש קישורים כאלו.
בעוד שרבים מאיתנו רואים את האלגוריתמים לסינון המידע כעזרים חשובים להתמודדות עם בעיית עומס המידע באינטרנט בכלל וברשתות חברתיות בפרט, לדעת פאריסר, לבועת הפילטר השפעה שלילית על השיח הציבורי. הוגים אחרים חולקים על דעה זו וטוענים כי השפעת הבועה היא מזערית וניתן לתקנה בקלות.
פגיעה בפן הדמוקרטי של השימוש ברשת
אלי פאריסר טוען שנכון להיום, אשליית הנגישות למידע החופשי באינטרנט היא אוטופית ולא ממשית. הוא גורס כי הסיבה לכך היא שהאלגוריתמים, כשומרי הסף ה"בלתי נראים" (כיוון שפעילותם אינה חשופה למשתמש), מונעים מאיתנו נגישות לזרימה חופשית של מידע ברשת, מידע אשר נמצא מעבר ל"בועת החלל" האישית של ההתעניינויות שלנו. הבעייתיות נובעת מצורת ה"עבודה" של האלגוריתמים – שאוספים עבורינו מידע נקודתי, שמוגבל לחיפושים האישיים שלנו מבלי שנוכל להגדיר זאת אחרת. למעשה, נמנע מאיתנו לבחור בדרך דמוקרטית לאיזה סוגי מידע להחשף. כתוצאה מכך מוגבלת הנגישות שלנו למידע חדש ומגוון, שיכול להרחיב את האופקים האישיים שלנו ולפתח אותנו בתור בני אדם.
פתרונות אפשריים
פאריסר מציע מספר דרכים למנוע ממקורות אחרים להכתיב או לשלוט בחיפוש המידע שלנו. אחד הדברים הראשונים שהוא מציע לעשות זה שינוי בשיטת ה"עבודה" של האלגוריתמים, הוא מפנה הצעה זו לתשומת לבם של מפעילי אלגוריתמים - חברות ומנועי החיפוש הגדולים כגון: "Google", "פייסבוק", "!Yahoo" וכדומה - כדי שיתנו למשתמש להחליט באופן עצמאי - איזה מידע האלגוריתמים יחפשו עבורו. במקרה כזה דרך ה"עבודה" של האלגוריתמים צריכה להיות מאוזנת, וחיפוש מקורות המידע יהיה לא רק עבור תוצאות רלוונטיות, אלא גם עבור תוצאות בעלות חשיבות, מאתגרות ואף כאלה שיוצרות אי-נוחות, על-פי דבריו של פאריסר. באופן כללי תוצאות החיפוש צריכות לחשוף נקודות מבט מגוונות, כדי שהן יהפכו למועילות ומעשירות יותר עבור המשתמש. באתר האינטרנט, אשר עוסק בספר שכתב, מציע אלי פאריסר 10 דרכים "לפוצץ" את "בועת הפילטר". פתרונות אלו מאפשרים למשתמש להשיב לעצמו את חופש הבחירה, ומערבים אותו בצורה אקטיבית בצעדים ראשונים שיעזרו לו להחזיר את השליטה שקשורה לחיפוש המידע ברשת. על אף שצעדים אלו לא מונעים בצורה מוחלטת את התערבותם של האלגוריתמים, אותם מפעילים חלק גדול מחברות אתרי האינטרנט ומנועי החיפוש - הם מהווים פתרונות ראשוניים להפיכת הרשת לדמוקרטית יותר עבור ציבור המשתמשים.
כמו כן, ישנם אתרים כמו "torproject" , ומנועי חיפוש כגון "startpage" - אשר שומרים על אנונימיות המשתמש ומבטיחים חוויית גלישה וחיפוש מגוונים יותר.
רעיונות דומים
תיבת תהודה בתחום התקשורת או מרחב הדהוד תקשורתי הן קהילות סגורות, שבהן אנשים מתקשרים עם אנשים שדומים להם ודעותיהם משקפות את שלהם. מצב זה עלול להגביר קיטוב פוליטי וחברתי ונטייה לקיצוניות. המונח הוא מטאפורה המבוססת על תיבת התהודה הקולית, בה מתחם חלול משמש לייצור הדהוד. תיבת תהודה עשויה לחזק אמונות של אנשים ללא בסיס עובדתי, מאחר שהם מוקפים באלו שמחזיקים באותן דעות.
בנאום הפרידה של ברק אובמה הוא זיהה רעיון דומה לבועת הפילטר כ״איום על הדמוקרטיה (האמריקאית)״, במילים אחרות, ה״נסיגה לתוך הבועות שלנו,.. במיוחד עדכוני הרשתות החברתיות, אנחנו מוקפים באנשים שנראים כמונו וחולקים את אותה נקודת מבט פוליטית ואף פעם לא מאתגרים את ההשערות שלנו.. ואנחנו הופכים יותר ויותר בטוחים בבועות שלנו עד שאנחנו מתחילים לקבל רק מידע, אמיתי או לא, שמתאים לדעותינו, במקום לבסס את הדעות שלנו על הראיות הקיימות בחוץ״.
תגובות ומחקרים
אף שאלגוריתמים מגבילים את המגוון הפוליטי אליו נחשפים משתמשי הרשת, חלק מבועת הפילטר הוא תוצר של בחירות המשתמשים. במחקר שבוצע לאחר הבחירות בארצות הברית בשנת 2004, גילו החוקרות נטלי גלאנס ולאדה אדאמיק שבלוגרים המגיעים מקטבים פוליטיים שונים נטו ליצור משמעותית פחות קישורים אל הקוטב הנגדי לדעותיהם. תוך מעקב קצר טווח אחר 1000 בלוגים, ומעקב ארוך טווח אחר 40 בלוגים מובילים, הם מצאו שהתייחסויות החוצות את הקוטב הפוליטי דלילות משמעותית מהתייחסויות פנים קוטביות.
המשמעות הנובעת ממיעוט קישורים זה הוא שהקוראים בלוגים יכלו דרך התייחסויות של היוצרים להיחשף סטטיסטית הרבה פחות לדעות הנוגדות את דעת הכותב. קורא המשויך לקוטב אחד יחשף דרך קריאת בלוג מהקוטב התואם את דעותיו לדעות התואמות את דעותיו, והרבה פחות לדעותיהם של כותבים שדעותיהם מנוגדות. בכך, אף ללא אלגוריתם, קוראי הבלוגים נמצאו שבויים בבועה של דעות המקושרות אליהם, כך כל עוד לא יחפשו מידע נוגד באופן אקטיבי אלא יסתמכו על קישורים והתייחסויות מובנות.
רות אורן
רות אורן (נולדה ב-16 בינואר 1973) היא סופרת ומשוררת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
אורן נולדה וגדלה במושב בית יצחק בעמק חפר, אימה הייתה גננת ואביה חקלאי. בהשראת ילדותה במושב כתבה שירים רבים על בעלי החיים והטבע. אורן כתבה שירים וסיפורים מגיל צעיר מאוד, ובגיל 11 החלה לפרסם שירים וסיפורים פרי עטה בעיתון הילדים "הארץ שלנו".
במהלך שירותה הצבאי השתתפה בקורס כתיבה לילדים בהנחיית נורית זרחי בבית אריאלה. לאחר מכן היא למדה באוניברסיטת חיפה וקיבלה תואר ראשון בספרות עברית ואמנות יצירה. אורן למדה הוראה במכללת אורנים משם קיבלה תעודת הוראה, ובנוסף למדה ספרנות ומידענות במכללת גורדון.
אורן כותבת שירה ופרוזה לילדים. בשנת 2002 זכה סיפור קצר שכתבה: "סבתא עוברת דירה ולוקחת איתה את הים", במקום הראשון בעמק חפר בתחרות של מפעל הפיס. הסיפור אף עובד והוצג על ידי השחקן אלי גורנשטיין.
ספרה הראשון, "מי יושב על הגבעה?", ספר שירים לילדים, יצא לאור בשנת 2002. מאז, כתבה עוד עשרה ספרי ילדים.
בשנת 2014 זכה ספרה "מר סביון וגברת רקפת" בעיטור הפנקס לספר שירה מצטיין. בשנת הלימודים תשע"ח הוא נבחר לספריית פיג'מה וחולק לגני הילדים.
ספרה "מעשה באביגיל שאבדה לה שנת הליל" נבחר על ידי משרד החינוך למצעד הספרים תשע"ו והומלץ לגילאי 4-5.
שירתה לילדים זכתה לשבחי הביקורות והושוותה לשירתה של פניה ברגשטיין. מאירה ברנע-גולדברג על ספרה של אורן, "הפרה של סבא יפת": "ספר שהורים יאהבו להקריא. קשור ומושפע מן השירים הקצרים של פניה ברגשטיין האהובה".
נשואה לארכאולוג אלירן אורן ואם לשתי בנות.
הדיוויזיה ה-35 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-35 (בגרמנית: 35. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1890, ובתחילה חייליה גויסו מאזור גראודנץ, אולם משנת 1912 הם גויסו בעיקר מאזור תורן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-17 בפיקוד אוגוסט פון מקנזן, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובאוקטובר 1915 הועברה לחזית המערבית והוצבה באזור הסום, שם לחמה בשנת 1916 במהלך הקרב על הסום. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב אראס ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-13 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הטיסה (סדרת טלוויזיה)
הטיסה (ברוסית: Полёт) היא סדרת טלוויזיה רוסית מז'אנר מותחן פסיכולוגי, שנכתבה ובוימה על ידי פיוטר טודורובסקי הבן. הפרויקט הופק על ידי 1-2-3 Productions. פרק הבכורה שודר ב-27 בספטמבר 2020 בפסטיבל Serial Killer בברנו, שם קיבלה את הפרס הראשי כסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר. על מסכי הטלוויזיה "הטיסה" הופצה ב-25 בינואר 2021 ברשת THT ועל גבי שרתי הסטרימינג Premier.
תקציר עלילת הסדרה
שישה עובדי המחלקה המשפטית של חברת הבנייה המוסקבאית "BIG" היו אמורים לצאת לנסיעת עסקים לעיר פרם, אך הם התבלבלו במציאת שער היציאה בנמל התעופה. לאחר זמן מה נודע להם שהמטוס שעליו היו אמורים לעלות התרסק וכל נוסעיו נהרגו. לאחר ששרדו בצורה מופלאה, כל אחד מהגיבורים מתחיל להשתנות. שינויים מתריעים על קרובי משפחה ומכרים, מכריחים אותם לחשוב מה האנשים האלה באמת מסתירים.
הפקה והפצה
לראשונה, מפיק הפרויקט ולרי פיודורוביץ' דיבר על הסדרה של פיוטר טודורובסקי הבן בנובמבר 2018. באותה שנה צולם פרק הפיילוט ותהליך הצילומים לסדרה נמשך מאפריל ועד דצמבר 2019. פרק הבכורה של הסדרה ברוסיה שודר ב-25 בינואר 2021 ברשת TNT (גרסה עד גילאי 16+) ובשירות הווידאו Premier (בגרסה למבוגרים). הסדרה שווקה בפסטיבלים בינלאומיים בשם "שישה מושבים ריקים (Six Empty Seats).