cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שממית עצים
שממית עצים (שם מדעי: Mediodactylus orientalis) היא שממית בינונית, אורכה עד 11 ס"מ (הזכר קטן במעט מהנקבה).
מאפיינים
צבעה של שממית העצים אפור-שחרחר ועל גבה פסים שחורים הנמשכים אחורנית (בצורת V), אשר נותנים לה יכולת הסוואה טובה ומשווים אותה לחלק מקליפת העץ. טפריה החזקים מאפשרים לה אחיזה חזקה על העצים. זנבה משונן, וכחלק ממשפחת השממיתיים גם היא יכולה לנתק את זנבה בשעת מצוקה.
מוצאה של שממית זו מאירופה, וכאן היא מגיעה לגבול התפשטותה הדרומי (נפוצה מאוד בחורש הישראלי). שוכנת בסביבות עצים, על עצים ומתחת לקליפות העץ. מטילה כשתי ביצים באדמה, או מחדירה אותן בסדקי קליפות עצים, פעמיים או שלוש פעמים בשנה. פעילה בשעות הערב, ובמשך היום היא יוצאת ממחבואה להתחמם בשמש (וגם אז קשה לגלותה עקב הסוואתה הטובה). ניזונה בעיקר מחרקים, עכבישים ופרוקי-רגליים קטנים אחרים המצויים על קליפת העץ ותחתיה.
רבייה
בחודשים מאי-אוגוסט הנקבה מטילה 1-2 ביצים מתחת לקליפת עץ, מתחת לאבנים וגם בקרקע. הנקבה מטילה פעם אחת או פעמיים בעונה. הצעירים בוקעים כעבור חודשיים.
עיטורים וציונים לשבח במלחמת יום הכיפורים
בעקבות מלחמת יום הכיפורים עוטרו בעיטורים ובציונים לשבח 557 חיילי צה"ל. הוענקו 296 עיטורים ו-261 ציונים לשבח. בנוסף ניתנה תעודת הערכה לשישה חיילים. 192 חיילים קיבלו אותם לאחר מותם.
עיטורים וציונים לשבח
העיטורים לחיילים הוענקו בהתאם לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל. הציונים לשבח ניתנו בהתאם להוראות הפיקוד העליון של צה"ל.
בעקבות המלחמה הוקמה ועדת עיטורים צבאית, שבראשה עמד האלוף מנחם מרון. הוועדה דנה במאות המלצות שהוגשו לה והעיטורים והצל"שים הוענקו בהתאם להחלטותיה. מרבית העיטורים והצל"שים הוענקו בשנים 1975 ו-1976 ומיעוטם מאוחר יותר.
העיטורים והציונים לשבח ניתנו ל-331 קצינים (מהם שלוש נשים), ל-230 חוגרים ולשני אזרחים.
חיילים קיבלו עיטורים וצל"שים על פעולתם בחזיתות שונות:
הענקה לאחר המוות
117 חיילים עוטרו בעיטור לאחר מותם ו-75 קיבלו לאחר מותם ציון לשבח.
119 קצינים ו-73 חוגרים בעלי עיטור וציון לשבח נפלו בקרב.
168 מהנופלים היו חיילי חיל השריון וחיל הרגלים ושבעה היו חיילי חיל האוויר.
סוגי עיטורים וציונים לשבח
סוגי העיטורים והציונים לשבח שניתנו ללוחמים במלחמה:
חלוקה לפי משרתים בחילות
השיוך החילי של 42 חיילים נוספים איננו ידוע.
איוואן דווידוביץ' לאזרב
הגנרל  איוואן דווידוביץ' לאזרב  (ברוסית:  Лазарев, Иван Давидович́ ; 1820, שושה, נגורנו קרבאך, חאנות קרבאך – 14 באוגוסט 1879, טביליסי, האימפריה הרוסית) היה גנרל רוסי אשר התבלט כמפקד אוגדה, בגזרת הקווקז, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
לאזרב נולד למשפחה ממוצא ארמני, התחנך בעירו, בשנת 1839 הצטרף לצבא מלכות המשנה של הקווקז ושלוש שנים מאוחר יותר, הוסמך לקצונה. הוא השתתף בדיכוי מרד האימאם שאמיל באזור דאגסטן וברבות הימים רכש את ידיעת השפה הטטרית, שהייתה מדוברת בקרב האוכלוסייה המקומית והקנתה לו את היכולת לנהל משא ומתן עם הנהגת האוכלוסייה המוסלמית המקומית ולדון בתנאי הפסקת האש בחבל. בשל יכולותיו הצבאיות והדיפלומטיות גם יחד, קודם לדרגת גנרל.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הוצב לאזרב בגזרת הקווקז והשתתף בקרבות הכבדים בגזרת אג'ריה שהובילו להדיפת המתקפה העות'מאנית בגזרה ובהמשך פיקד על כיבוש מצודת קארס, כאשר הוא מוביל אישית את חוד אוגדתו.
לאזרב הלך לעולמו ב-14 באוגוסט 1879 בעת שהוצב עם כוחותיו בגזרת מזרח הים הכספי ונקבר בעיר טביליסי.
סיפורים מופלאים (סדרת טלוויזיה, 2020)
סיפורים מופלאים (באנגלית: Amazing Stories) היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית, המבוססת על סדרה בעלת אותו שם ששודרה בסוף שנות ה-80. הסדרה משודרת בשירות הסטרימינג אפל TV פלוס, ועלתה לראשונה לאוויר ב-6 במרץ 2020.
מקור שמה של הסדרה לקוח ממגזין Amazing Stories, מגזין המדע בדיוני הראשון שיצא לראשונה לאור בשנת 1926.
ביקורות
הסדרה זכתה לביקורות צוננות מהמבקרים, כשבישראל היום נכתב "הסיפור פשוט והמהפך צפוי" וכן שהיא מיושנת. באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה ציון ממוצע של 5.07 מתוך 10, ובאתר IMDb ציון ממוצע של 6.3.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס סאטורן בקטגוריית המיני-סדרה הטובה ביותר.
ארבעת פרשי האפוקליפסה
ארבעת פרשי יום הדין או ארבעת פרשי האפוקליפסה הם דמויות המופיעות בספר חזון יוחנן של הברית החדשה, המתאר את מאורעות אחרית הימים.
פרק ו' של הספר מתייחס לארבעה פרשים על פי צבע סוסם, ומפרש אותם כ: "מלחמה", "רעב", "מגפה" (או כיבוש) ו"מוות", כאשר ניתן שם מפורש רק לאחרון מביניהם - מוות.
המקור התנ"כי
המוטיב של ראיית ארבעה רוכבי סוסים המהווים שליחי האל, מבוסס ככל הנראה על נבואותיו של זכריה:
חזון יוחנן
פסוקים 1–8 בפרק ו' של ספר חזון יוחנן מתארים את אחרית הימים:
הסוס הלבן
ישנן מספר פרשנויות למהות פרש זה. פרשנות אחת גורסת כי הפרש מסמל כיבוש ארצות: צבעו הלבן של הסוס מסמל ניצחון, והכתר מסמל את השלטון - הפרס הניתן למנצח במלחמה ולכובש הארצות. פרשנות אחרת היא שהקשת היא סמל לאויב התרבות היוונית (הספר נכתב במקורו ביוונית) - האימפריה הפרתית, אשר צבאה התפרסם בכוחות הקָּשתים שלו. בנוסף לכך, יש המפרשים כי פרש זה מסמל את האנטיכרייסט. לעיתים מפורש הפרש כפרש המביא מגפה. פרשנות זו ניתן למצוא בעיקר בתרבות פופולרית.
הסוס האדום
הפרש השני, הרכוב על סוס אדום מסמל את המלחמה. הצבע האדום סימל בעולם העתיק את המלחמה, וכך גם החרב שבידו.
הסוס השחור
הפרש השלישי, הרכוב על סוס שחור, הוא הרעב. הצבע השחור מסמל רעב ומוות. הפרש נושא מאזניים המסמלים מחסור במזון ומחירי מזון גבוהים.
הסוס החיוור
הפרש הרביעי רוכב על סוס חיוור או על סוס חולה. הוא היחיד המתואר בשמו ונקרא מוות. צבעו של הסוס מסמל דעיכה, רקבון ומוות.
רם נהרי
רם נהרי (נולד ב-12 במאי 1970) הוא במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
נהרי נולד ברמת גן לאם פסיכולוגית ולאב כימאי. הכשהיה בן שלוש עברה משפחתו לארצות הברית למשך שנתיים, בעקבות הקריירה האקדמית של הוריו. עם שובה ארצה התגוררה המשפחה ברמת השרון.
בוגר תיכון אלון במגמת קולנוע.
בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
נהרי כתב וביים את סרט הטלוויזיה "כוכב זורח מעל הלב" יחד עם תמר מרום בשנת 2001. הסרט, בכיכובם של אילנה ברקוביץ', דאנה איבגי ואסי כהן העוקב אחר ימיהם האחרונים של חבורת צעירים לפני גיוסם לצה"ל, זכה להצלחה רבה.
לאורך השנים שימש נהרי בערוץ 24 כמנהל אמנותי ובזכיינית ערוץ 2, קשת. בשנת 2003 יצר את סדרת האנימציה "היפשושיות" בערוץ 24, בה מככבות דמויותיהן ההומוריסטיות של שושנה דמארי ויפה ירקוני בדיבובה של חנה לסלאו.
בשנת 2004 ביים את סדרת הטלוויזיה "אהבה זה כואב", יחד עם הכותבים דנה מודן ושבי גביזון. בסדרה, הופיעה מודן עצמה, לצד אסי כהן, עמי סמולרצ'יק ודורית בר-אור. הסדרה נחלה הצלחה, וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה 2004. שנה לאחר מכן, ביים יחד עם התסריטאית תמר מרום את "אמא'לה" בכיכובה של אורנה בנאי. הסדרה זכתה לשבחים ונהרי בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
סרטו "אל תשכחי אותי" זכה בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים בטורינו, נובמבר 2017: פרס הסרט הטוב ביותר, פרס השחקנית המצטיינת (מון שביט), ופרס השחקן המצטיין (ניתאי גבירץ). הסרט יצא לאקרנים בישראל בקיץ 2019.
בשנת 2018 ביים את סדרת הטלוויזיה "ככה זה", בה כיכבו אסי כהן ודנה מודן. הסדרה המשיכה לעונה שנייה.
נהרי אב לשני בנים בהורות משותפת עם מיכל ויניק. מתגורר בתל אביב.
תוכי אדום-כתר
תוכי אדום-כתר (שם מדעי: Pionopsitta pileata) הוא מין של תוכי קטן יחידי בסוגו מתת-משפחת Arinae שבמשפחת תוכיים, החי ביערות אמריקה הדרומית. בעבר נחשב למין בסוג Pyrilia, בעלי החזה החום, אך הועבר למין יחיד.
זהו תוכי ירוק עם "כתר" אדום לראשו הנמשך כמעט עד לעיניו, מצח אפור ואוזניים חומות, מקור אפור גדול וכנפיים כחולות בהירות. הוא מגיע לאורך 22 ס"מ.
התוכי חי ביער האטלנטי שבדרום מזרח ברזיל, צפון ארגנטינה ובמזרח פרגוואי. הוא מצוי ביערות גשם שונים עד גובה 1,500 מטר. הוא מצוי בלהקות קטנות בין עצי היער ומחפש לו מזון כמו פירות, גרגירים ופרחים. תפוצתו מוגבלת.
אולבני
אולבני (באנגלית: Albany) היא בירת מדינת ניו יורק בארצות הברית. היא שוכנת 233 ק"מ צפונית לעיר ניו יורק, מדרום למפגש הנהרות מוהוק והדסון. אולבני היא גם עיר המחוז של מחוז אולבני.
היסטוריה
אולבני ידועה כיישוב האירופי השני שנוסד במה שעתיד להיות 13 המושבות הראשונות של ארצות הברית, אחרי ג'יימסטאון בווירג'יניה. ב-1614 נבנה במקום מבצר על ידי ההולנדים שקראו למקום "ניו אורנז'" על שם בית המלוכה ההולנדי, בית אורנז'.
ב־1664 נכבש האזור על ידי הבריטים, והעיר נקראה מחדש אולבני על שם הדוכס של יורק ושל אולבני - שהפך יותר מאוחר למלך ג'יימס השני (בית מלוכה אחד מלך באנגליה ובסקוטלנד; התואר "דוכס אולבני" הוא התואר המסורתי של בנו הצעיר של מלך סקוטלנד). והייתה לחלק ממושבת ניו יורק.
בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הפכה העיר למרכז תחבורתי. בתקופה זו הייתה העיר גם העיר העשירית (ולעיתים גם התשיעית) בגודלה במדינה, דבר שלא חזר שוב. בנוסף על היותה מרכז תחבורתי עצום, הייתה אולבני גם מרכז סחר ותעשייה. במהלך המאה ה-19 הייצוא העיקרי של העיר כלל פרוות, חיטה, בשר ועץ. בנוסף על אלו, הוקמו בעיר בנקים וחברות פיננסיות רבות, כאשר הידועה שבהן היא אמריקן אקספרס שהוקמה בעיר בשנת 1850.
אולבני היא העיר הראשונה בארצות הברית ואחת מהערים הראשונות בעולם שפתחה נמל תעופה, בשנת 1908. נמל התעופה הועבר ממקומו בשנת 1928. למרות תוכניות פיתוח רחבות, מרבית מהאוכלוסייה עזבה בשנות ה-50 וה-60 כתוצאה מתהליכי פרוור.
מוסדות חינוך
באולבני נמצאות אוניברסיטת אולבני ואוניברסיטת מדינת ניו יורק. כמו כן נמצאות בעיר מספר מכללות.
דמוגרפיה ואוכלוסייה
נכון לשנת 2015, האוכלוסייה מוערכת בכ-98 אלף נפש. לאורך כל שנות קיומה אוכלוסיית אולבני הייתה מגוונת מאוד. כיום 52.3% מהאוכלוסייה היא לבנה, 27% אפרו-אמריקאים, 7.4% אסייתים, והשאר ממיעוטים אחרים.
הזרם הדתי הדומיננטי בעיר הוא הנצרות הקתולית, המונה כ-47% מאוכלוסיית העיר. כ-12% מהאוכלוסייה משתייכים לזרמים נוצריים אחרים.
בעיר יש קהילה יהודית חזקה מאז שנת 1658. בעיר יש בתי כנסת רבים מכל הזרמים, ואף אחד מבתי הכנסת הקראיים היחידים שמחוץ לישראל. כיום, חיים בעיר כ-12,000-13,000 יהודים, שמהווים כ-4.2% מאוכלוסיית העיר.
פוליטיקה וממשל
מועצת העיר מורכבת מראש העיר ומחמישה עשר נציגים הנבחרים אחת לארבע שנים מחמישה עשר מחוזות בחירה.
מבחינה ארצית, המפלגה הדמוקרטית דומיננטית בעיר מאז שנות ה-20 של המאה ה-20.
ערים תאומות
לאולבני חמש ערים תאומות:
דנה לוי אלגרוד
ביוגרפיה
בשנת 2002 שימשה דוברת מפלגת מולדת בראשות הרב בנימין אלון. בשנים 2003–2004 שימשה דוברת סיעת האיחוד הלאומי בכנסת.
משנת 2008 ועד שנת 2018 שימשה כמרצה ליחסי ציבור ודוברות בבית הספר לתקשורת ובבית הספר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2006, הקימה את חברת די אנ די פלוס, המתמחה במתן שירותי ייעוץ תקשורת, יחסי ציבור ודוברות לגופים פרטיים וציבוריים.
בשנת 2020 כתבה טור אישי באתר ynet. מתנדבת בעמותת מאבק לחיים משנת 2002.
לוי אלגרוד נשואה ואם לשניים. מתגוררת במבשרת ציון.
ספריה
בשנת 2014 הוציאה לאור את ספר הביכורים שלה, "התשוקה לשרוד". מאז, נכון לשנת 2022, הוציאה לאור עוד 21 ספרים בזאנרים של רומנטיקה, פנטזיה והיסטוריה. הרומן ההיסטורי "פלר דה ליס" תורגם לצרפתית בשנת 2022, ובחודש אפריל 2022 הגיע למקום הראשון באמזון בקטגוריה של סיפורת צרפתית.
הרומן ההיסטורי שלה "דואט - ההבטחה" מוצג בספרייה של מוזיאון יד ושם, לצד ספרה "פלר דה ליס".
לוי אלגרוד מוציאה לאור את ספריה ב"הוצאת דנה לוי אלגרוד". רבים מספריה דורגו בין הספרים הנמכרים ביותר בסטימצקי, ע-ברית, אינדיבוק והליקון. כמו כן, ספריה נמצאים לעיתים קרובות מאוד ברשימות רבי המכר.
ברנהרד באטרסאק
ברנהרד באטרסאק (בגרמנית: Bernhard Buttersack; 16 במרץ 1858 – 6 במאי 1925) היה צייר נוף גרמני של בית הספר במינכן.
ביוגרפיה ועבודה
הוא הפגין כישרון אומנותי כבר בגיל צעיר, עודד על ידי הוריו והחל את לימודיו בבית הספר המלכותי לאמנות בשטוטגרט בהנהלת ג'ייקוב גרונוואלד ואלברט קאפיס. עם סיום הקורס שם, הפך לתלמיד של הרמן באיש וגוסטב שנלבר בקרלסרוהה. הוא עבד במינכן בין השנים 1884 - 1889 ובמהרה מונה לפרופסור מלכותי על ידי הנסיך יורש העצר לויטפולד. בשנת 1891 הוענק לו מדליית זהב ב"גלספאלסט ", ובשנה שלאחר מכן היה ממייסדי הזצסיון במינכן.
לקראת סוף 1889 עבר למחוז דכאו בהשראת הנופים הדרמטיים שם. ארבע שנים לאחר מכן, לאחר מספר מהלכים, התיישב בהיימהאוזן, שם בנה בית מרווח עם סטודיו גדול לאמנות וגן מטופח. עד מהרה הוא פתח בית ספר פרטי לאמנות והחל את מה שהפך למושבה לאמנות היימהאוזן.
בשנותיו המאוחרות יותר, הוא סבל מ"מחלה עצבית" שקשה היה להגדיר אותה. השמחה שחש בסביבה המקומית פחתה בהדרגה והוא התלונן על הרוחות המזרחיות התכופות אשר הרסו, לדבריו, את האווירה הציורית. בשנת 1914, הוא הפך למתבודד ועבר לכפר אחר באזור.
חינוך למוות
הסרט "החינוך למוות: יצירת הנאציזם" (באנגלית:Education for Death: The Making of the Nazi) הוא סרט תעמולה אנטי-נאצי מונפש קצר.
הסרט נוצר על ידי וולט דיסני בשנת 1943, כשהוא מבוסס על ספר בעל אותו השם שנכתב בידי. הסרט מתאר את סיפור חייו של הנס, ילד שנולד בגרמניה הנאצית ומתחנך על פי עקרונותיה. הסרט עוקב אחר הנס מיום היוולדו ועד גיוסו לצבא הנאצי וצעידתו אל המלחמה.
עלילה
בתחילת הסרט זוג גרמני מוכיחים לשופט עליון נאצי כי הם אכן אריים טהורים וכי הם מסכימים לתת את בנם לשירותו של אדולף היטלר ושל המפלגה הנאצית. הילד נקרא באישור השופט הנס, כשעל הלוח שממולם יש רשימה של שמות אסורים, רובם שמות יהודיים כמו דוד (David), עמוס (Amos), רות (Ruth) או שרה (Sara), כמה שמות סלאביים כמו איוון (Ivan) וסוניה (Sonia), וכן השמות פרנקלין (Franklin) וווינסטון (Winston). מיד לאחר מכן הם מקבלים עותק של מיין קאמפף על ידי השופט כפרס על שירותם להיטלר; הדרכון שלהם מכיל מקום עבור 12 ילדים נוספים וזהו רמז לכך שעל הזוג לייצר משפחה גדולה עבור המולדת הגרמנית ולמען גידול האוכלוסייה הארית הטהורה.
לאחר מכן מופיע הקטע הקומי היחיד של הסרט, שהאווירה שלו היא קלה יותר בהשוואה לשאר הסרט. לקהל נאמר כי כאשר הנס גדל, הוא שומע גרסה מעוותת של טבעת הניבלונג המתארת את היטלר באופי דומה לזה של זיגפריד שהציל את ברונהילדה, ואלקירי שמנה המייצגת את גרמניה, ממכשפה מרושעת המייצגת את הדמוקרטיה. (הדובר מספר בעוקצנות כי "המוסר של הסיפור הזה הוא שהיטלר הרים את גרמניה על רגליה, טיפס על האוכף ולקח אותה לסיבוב"). הודות לסוג זה של סיפור ילדים מעוות, הנס הופך מוקסם להיטלר כאשר והוא ושאר בני הנוער הצעירים של הנוער ההיטלראי מצדיעים להיטלר לדיוקן של היטלר לבוש כאביר.
בקטע הבא, הקהל רואה את הנס חולה ומרותק למיטתו. אמו מתפללת בשבילו בידיעה שזה רק עניין של זמן עד שהשלטונות יבואו לקחת אותו לשרת את היטלר. ואז מגיע קצין נאצי שנוקש בדלת כדי לקחת את הנס, אבל אמו אומרת שהוא חולה וצריך טיפול. הקצין פוקד עליה לרפא את בנה במהירות ולהכין אותו לעזוב, תוך כדי כך הוא רומז שאם הנס לא יבריא, הוא יומת. הוא מורה לה לא לעשות לו שום דבר נוסף שיגרום לו להיות רכרוכי וחלש, וכן להסביר לו כי לחייל אסור להראות אף טיפה של רחמים או כל רגש אחר.
לאחר מכן, הנס נוטל חלק ב"מסע הצלב של הספר", שבו שורפים ספרים עם רעיונות המנוגדים לרעיונות היטלר והנאצים (אלברט איינשטיין, ברוך שפינוזה, וולטר, זיגמונד פרויד). הם מחליפים את התנ"ך במיין קמפף, ואת הצלב עם חרב נאצית, וכן, שורפים כנסייה קתולית. ואז הנס עוסק בשנים הבאות ב"לצעוד ולהריע, להריע ולצעוד!" הכוונה לצעדת זיג הייל. הוא מתבגר ונהיה נער (לובש מדים דומים לזה של האס אה). עדיין "מריע וצועד" עד שהוא הופך למבוגר, או ל"נאצי טוב" (במדי הוורמאכט), הרוחש שנאה כלפי כל אדם שמתנגד להיטלר. כאשר אין שום שורש של צחוק, תקווה, סובלנות, או רחמים נטוע בו, הוא "לא רואה יותר ממה שהמפלגה רוצה שיראה, אומר רק מה שהמפלגה רוצה שיאמר, ועושה רק מה שהמפלגה רוצה שהוא יעשה".
בסוף הסרטון, הנס ושאר החיילים הגרמנים יוצאים למלחמה 'רק' כדי להיעלם לתוך שורות של קברים זהים, בלי שום דבר מלבד צלב קרס וקסדה מונחת על העליונה. כך למעשה החינוך של הנס הושלם – "החינוך שלו ... למוות."
הפקה
"חינוך למוות: יצירת הנאציזם" יצא לאקרנים כאשר חברת וולט דיסני הייתה תחת חוזה ממשלתי לייצור 32 סרטי אנימציה קצרים בשנים 1941–1945. בשנת 1940, וולט דיסני הוציא על הסרט "פנטסיה" (1940) פי ארבעה מהתקציב שלו, אשר סבל מהכנסה נמוכה. כשהתקרב לפשיטת רגל וכשמחצית מעובדיו שבתו, נאלץ וולט דיסני לחפש פתרון שיביא כסף לאולפן. הסמיכות של הסטודיו ליצרנית המטוסים הצבאיים, לוקהיד, סייעה לטפח חוזה ממשלתי אמריקני ל-32 סרטי תעמולה קצרים במחיר של 4,500 דולר לאחד. זה הציל את החברה מפשיטת רגל ואיפשר להם לשלם לעובדים שלהם.
הדיאלוג של הדמויות הוא בגרמנית, והוא אינו מתורגם ואינו מדובב על ידי המדובב שמדבר באנגלית, ארט סמית'. כמו גם, הקלטה של אדולף היטלר בנאום דמגוגי מושמעת בסצנת עצרת הלפידים. לאחר מכן מופיע רצף תרחישים שבהם נראה כי הנס הופך לחייל גרמני יחד עם שאר בני הנוער ההיטלראי.
קשר לספרו של צימר
גרגור צימר, סופר ומחנך אמריקאי שחי בגרמניה בשנים 1928–1939, כתב את הספר "חינוך למוות" לאחר שברח מגרמניה ערב מלחמת העולם השנייה. הספר מדגיש את המתרחש בחינוך הנאצי של הנוער הגרמני.
הסיפור הנרטיבי מתמקד בקבוצת בני נוער, בהדרכתו של שוטר סער נאצי העונה לשם פראנץ. החבורה מטיילת אל היער ועם רדת הלילה, פראנץ מרצה על חובתם לשמור על טוהר המין האנושי ועל טוהר הגזע הארי, ומציע לסמל את המשימה הזאת בטקס חגיגי כדי "להראות לכולם כי אש והרס יהיו הסוף של אלה שאינם חושבים כמותנו". פראנץ אוחז בשישה ספרים:התנ"ך, התלמוד, הקוראן, עבודות שייקספיר, חוזה ורסאי וביוגרפיה של יוסיף סטלין. הספרים עוברים מיד ליד בין אנשי המעגל וכל ילד יורק על הספרים. האחרון מושיט אותם בחזרה לפראנץ שמספיג אותם בנפט ומדליק אותם. לאחר מכן פראנץ שר את המנון גרמניה, Deutschlandlied, ואת שיר הורסט וסל סביב המדורה.
הספר העניק השראה לשני עיבודים שונים; חינוך למוות ולילדי היטלר. הראשון התייחס למסקנותיו של צימר ברצינות רבה, שכן הוא הראה את הפיכתו של הנס מנער חף מפשע לחייל נאצי מסורבל. איך בבית הספר שוטפים את מוחותיהם של התלמידים, באשר בכיתה המורה מלמד את התלמידים על חוקי הטבע, על כך שלשועל החזק יש הזכות להרוג את הארנב החלש. כאשר הנס אינו מסכים עם המורה, הוא נענש עד שהוא מיישר את קו המחשבה שלו עם זה של המורה ושאר הכיתה. הסצנה של שריפת הספרים היא חלק מהסיום של "החינוך" וההרס הנאציים. הוא מציג קהל נושא לפידים שהצית את ערימת הספרים של ג'ון מילטון, של ברוך שפינוזה, של אלברט איינשטיין, שלוולטר ושל תומאס מאן. לאחר מכן הוא מראה את שריפת צעדת החתונה של פליקס מנדלסון. זה רמז לחוקי הגזע הנאציים, ולבסוף גם שרפה של יצירות אומנות יהודיות.
Lemon Tree (שיר של פולס גארדן)
Lemon Tree (בעברית: עץ לימון) הוא שיר שבוצע על ידי להקת פולס גארדן הגרמנית, ויצא לאור כסינגל ב-1995. השיר היה ללהיט בינלאומי בשנת 1996. הוא הגיע למקום ה-26 במצעד בבריטניה וצעד מספר שבועות בראש בגרמניה. פטר פרוידנטהלר סולן הלהקה אמר שכתב את השיר ביום ראשון בערב כאשר חיכה לחברתו.
בשנת 2009 הוציאה הלהקה גרסה מחודשת לשיר כחלק מאלבום אוסף שהוציאה. השיר קיבל את תואר הפלטינה בשווייץ.
גרסאות כיסוי ופארודיות
כוכב תוכניות הילדים מאירלנד דסטין תרנגול ההודו הקליט גרסה פארודית לשיר שנקראה "Christmas Tree" (עץ חג המולד). הזמרת הטאיוואנית טרסי סו הוציאה גרסה לשיר במנדרינית בשנת 1996. בשנת 2015 השיר סומפל לשיר lemon tree על ידי הזמר דריק הו מסינגפור.
טונה (סוג)
טונה (שם מדעי: Thunnus) הוא סוג של דגים טורפים ממשפחת הקולייסיים הנפוצים ברחבי כל האוקיינוסים. אלו המינים המוכרים ביותר בשבט הטונות.
מאפיינים
הטונות הם דגים גדולים ומהירים והם בעלי דם חם בניגוד לרוב הדגים, מה שמאפשר להם לשהות באוקיינוסים ממוזגים וקרים או לצלול לתהומות האוקיינוס. יש להם סנפירים גדולים וזנב רחב העוזר לשעוט קדימה במהירות. הראש בעל צורה עגולה והעיניים יכולות לנוע לאחור בעת הצורך. הם יכולים לזנק המים ולקפץ מעלה. צבעם כסוף עד כחלחל וכמה מינים אפורים או צהובים.
הטונה הגדולה ביותר היא טונה כחולת סנפיר אטלנטית (Thunnus thynnus) שאורכה המרבי מגיע ל-3.7 מטר ומשקלה המרבי הוא 670 ק"ג.
לבד בבית
לבד בבית היא קומדיית מצבים ישראלית, המשודרת בכאן חינוכית החל מ־31 בינואר 2021. את הסדרה יצרו וכתבו יניב זוהר ונדב פרישמן.
טונה (סוג)
מאפיינים
הם חיים בלהקות בכל האוקיינוסים וצדים דגים קטנים יותר, בייחוד דגים מתקהלים כמו סרדינים ואנשובי.
הטונות הם דגי מאכל מבוקשים ברחבי העולם ובכל שנה ניצודים מאות טונות מכל המינים למאכל. עקב כך מינים רבים נעשו נדירים ובסכנת הכחדה ממשית. כיום רוב המינים נחשבים למוגנים.
לבד בבית
ב־31 בינואר 2021 עלתה העונה הראשונה של הסדרה בערוץ כאן חינוכית. ב-8 באוגוסט 2022 עלתה העונה השנייה, וב-2 ביולי 2023 עלתה העונה השלישית, עם שחקנים חדשים וסט צילומים חדש.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות רבות ויש לה יותר מ-4 מיליון צופים.
עונה 1
נתי ודודי צור (עדי אשכנזי ויוסי מרשק), זוג הורים, יוצאים לנופש לכמה ימים באי הבדיוני פאקוס (פרפרזה לפאקוס בקפריסין היוונית) שביוון, ומשאירים בבית את ארבעת ילדיהם – מיקה (נטע רוט), רוני (שון עיסא), איה (אופק בן מאיר) ונבו (ירין אורון). נגיף מסתורי שמתגלה באי מוביל לסגר מיידי עליו ומונע מנתי ודודי לחזור הביתה. עד שהם יחזרו, נשלח לעזרה דוד "זעתר" (שחר חסון), דודם "המבוגר האחראי" ואחיו של דודי וכעת הם צריכים להתמודד עם השכן "פלוטניק" (אבי דנגור).
עונה 2
לאחר ביקורם המפתיע של פקחי משרד התברואה התגלה שבדרכם לארץ, נתי ודודי נשאו איתם נגיף חדש בשם "המוטציה הפאקוסאית" ועליהם להיכנס לסגר מיידי במלונית באור עקיבא. ארבעת האחים כולל זעתר, נשארים שוב לבד בבית.
עונה 3
נתי מקבלת הצעת עבודה מצ'ילה, ונוסעת לשם ביחד עם דודי, וארבעת האחים נשארים ביחד עם זעתר שוב, לבד בבית.
הפקה
במאי 2020 הוכרזו הליהוקים לסדרה. ליאור כלפון נועד במקור לגלם את דודי צור, אך עקב הדבקותו בנגיף הקורונה הוחלף ביוסי מרשק. ביולי של אותה שנה צולמה ועלתה לשידור ב-31 בינואר 2021. באוגוסט 2021 הוכרזו מספר ליהוקים לעונה השנייה. באוקטובר של אותה שנה צולמה ועלתה לשידור ב-8 באוגוסט 2022.
בינואר 2023 הוכרזו שהיו לסדרה שתי עונות נוספות, בעוד שהעונה השלישית כבר עלתה לשידור.
אלכסה ניקולס
אלכסה הלן ניקולס (באנגלית: Alexa Helen Nikolas; נולדה ב-4 באפריל 1992) היא שחקנית אמריקאית. תפקידה הנודע ביותר הוא בתור ניקול בריסטו בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "זואי 101", בה הופיעה בשנים 2005–2006.
קריירה
בשנת 2004, בגיל 12 לוהקה ניקולס לגלם את דמותה של ניקול בריסטו בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "זואי 101". ב-2006, לקראת סוף העונה השנייה של הסדרה, החליטה ניקולס לעזבה בשל "סביבת עבודה לא נעימה". לטענתה, תחושה זו נבעה מתקריות ומעימותים רבים שהיו לה עם ג'יימי לין ספירס.
היא הופיעה בסדרה "Hidden Hills" ובמיני-סדרה "Revelations". בנוסף, היא ביצעה הופעות אורח בסדרות כמו "החיים היפים של זאק וקודי", "המשפט של איימי", "ER", "ללא עקבות","פשע מן העבר", "מחשבות פליליות" ו"גיבורים".
היא הופיעה בקליפ של ונסה הדג'נס לשיר "Come Back to Me" משנת 2006, ובסרטים "מוטוקרוס לילדים" ו-"משפחה קטנה שלי". ב-2009 שיחקה בסרט הטלוויזיה "ילדי התירס" בתפקיד מושא אהובתו של אחד מהאנטגוניסטים. באותה שנה הופיעה באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה של FOX "שקר לי".
בשנת 2012 גילמה את היילי בשלושה פרקים מתוך עונתה השלישית של הסדרה "המתים המהלכים" של רשת AMC. בשנת 2013 התארחה בסדרה "מד מן"; מה שהפך להופעת המשחק האחרונה של ניקולס.
חיים אישיים
ניקולס נישאה למוזיקאי הקנדי מילוש בשנת 2012. בני הזוג התגרש לאחר ארבע שנים ב-2016.
במאי 2020, ניקולס הודיעה דרך חשבון האינסטגרם שלה שהיא בהריון עם הילד הראשון שלה מבן הזוג שלה; מייקל גריי. היא אישרה את לידת בנה בנובמבר 2020. ב-26 ביולי 2021 ניקולס וגריי נישאו ביער הלאומי אנג'לס בדרום קליפורניה.
האשמות
בשנת 2022, ניקולס האשימה את המפיק דן שניידר (יוצר הסדרה "זואי 101") בהתנהגות מינית לא נאותה וסיפרה שהוא היה מציע לשחקנים (שהיו קטינים) תשלום בתמורה לצילום כפות הרגליים שלהם. כמו כן, סיפרה השחקנית שבתקופת צילומי הסדרה "זואי 101", ג'יימי לין ספירס, השחקנית הראשית בסדרה התנהגה אליה בצורה בריונית.
בשנת 2023, ניקולס האשימה את השחקן ג'ונה היל בהטרדה וסיפרה שהוא כפה את עצמו עליה כאשר הייתה בת 16 (היל היה אז בן 24), בזמן שהשניים נכחו במסיבה שהתרחשה בביתו של השחקן ג'סטין לונג.
הגדה של פסח
הַגָּדָה שֶׁל פֶּסַח (נקראת גם, בפי יהודי תימן, אגדתא דפסחא) היא קובץ מדרשים, מזמורי תהילים, דברי חז"ל, ברכות, תפילות ופיוטים, שנוצר כדי לאומרו בליל הסדר - הלילה הראשון של חג הפסח מסביב לסעודת החג, ולקיים את מצוות "והגדת לבנך" וסיפור יציאת מצרים. הקובץ נקרא "הגדה" על פי לשון הפסוק "והגדת לבנך".
ההגדה כוללת את מצוות ליל הסדר - כגון קידוש ושתיית ארבע כוסות יין, אכילת מצה, מרור, כרפס, חרוסת ואפיקומן כזכר לקרבן פסח. נוהל עריכת הסדר מופיע במשנה, במסכת פסחים, בפרק העשירי.
קריאת ההגדה במשולב עם הסעודה ברבים בערב חג הפסח הוא טקס מרכזי ביהדות לכל המשפחה, למבוגרים ולילדים.
במשך הדורות ההגדה התפתחה בשני ממדים: הלמדני-פרשני, והאמנותי חזותי. תלמידי חכמים ומלומדים חיברו עליה ביאורים ונתנו לה הסברים; אמנים יצרו להגדה עיטורים, הוסיפו לעותקיה ציורים ואף כתבו אותה על קלף.
ההגדה של פסח נאמרת בקהילות רבות בשירה עם מנגינות מסורתיות וחדשות.
מבנה ההגדה
סיפור יציאת מצרים - יציאה מעבדות לחירות, מסופר בארבעה היגדים להם הקדמה:
הא לחמא עניא
כהקדמה לחלק המגיד, מזמינים בארמית את כל המעוניין להשתתף בסדר. מצביעים על המצות ואומרים: "הא לחמא" נאמר בארמית, כיוון שזו השפה אותה דיבר רוב עם ישראל מאז תקופת החשמונאים. . יש מחלוקת בין החוקרים מתי נכתבה הפסקה הא לחמא עניא, האם בתקופת בית שני, או אחרי החורבן.
ההיגד הראשון: ארבע קושיות ומעשה שהיה בבני ברק
חלקו הראשון של תיאור סיפור יציאת מצרים, נפתח על ידי הצעיר/ה מבאי הסדר, בשיר, בדקלום או בהקראה של הפסקה המתחילה במילים מה נשתנה. הפסקה כוללת ארבע שאלות על הייחודיות של ליל ערב פסח, מכל הלילות האחרים בשנה. סיפור יציאת מצרים, הבא לאחר פיסקה זו, הוא התשובה לשאלות אלה. לדעת חלק מהפרשנים, מטרת שאלת הקושיות, היא לעניין את הילדים ולגרום להם להבין, שליל הסדר הוא אירוע מיוחד, ולא עוד ארוחה חגיגית. יש הנוהגים, שכל אחד ואחת מהילדים והילדות קורא/ת בתורו/ה את כל השאלות, או אחת מהן, ויש הנוהגים, שכל הילדים שואלים אותן במשותף.
מתייחס לארבעה מאפיינים:
וולוו LV4
וולוו LV4 (בשוודית: Volvo LV4) הוא כלי רכב מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1928–1930 בתצורות: משאית קלה ואוטובוס.
הגדה של פסח
ההיגד הראשון: ארבע קושיות ומעשה שהיה בבני ברק
מנהג שאלת הקושיות בליל הסדר, נהוג עוד מזמן בית המקדש, אולם אז הקושיה השלישית הייתה שונה, ונוסחה היה: "שבכל הלילות אנו אוכלין בשר צלי שלוק ומבושל - הלילה הזה כולו צלי". ואילו הקושיה הרביעית הייתה כקושיה השלישית בנוסח ההגדה שלנו ועל ההסבה לא שאלו בזמן בית המקדש.
לאחר "מה נשתנה", נהוג, בקרב יהודי תימן, לקרוא את הקטע מא כ'בר, שתוכנו קיצור ההגדה בערבית תימנית.
וולוו LV4
בשנת 1929 ייצרו 834 יחידות.
הגדה של פסח
ההיגד השני: ארבעה בנים
חלק זה של ההגדה מתחיל בסיפור ארבעת הבנים. הוא מבוסס על ארבעה סוגי בנים: חכם, רשע, תם ושאינו יודע לשאול. על פי המדרש, כנגדם הכפילה התורה את המצווה לספר את סיפור יציאת מצרים וחזרה עליה 4 פעמים בצורות שונות, כדי לתת להם תשובות המתאימות להבנתם.
כל אחד מהבנים שואל שאלה על החג, בהקבלה ל-ארבע הקושיות, והמסובים עונים לו:
ההיגד השלישי: ארמי אובד אבי ודיינו
בשלב זה של ההגדה, מספרים את סיפור יציאת מצרים, שהוא לבו של ליל הסדר.
חז"ל ביארו, שהסיפור צריך להתחיל בגנות ולהסתיים בשבח. לכן, קוראים את הדרשות מהספרי של ארבעת הפסוקים בהתחלת פרשת כי תבוא מספר דברים. ששם מביא הביכורים מספר על שעבוד בית יעקב בבית לבן הירידה למצרים, היציאה ממצרים והכניסה לארץ ישראל בכך גם כן מתחיל מביא הביכורים בהגדה שבה מתחיל בגנות ומסיים בשבח.
המדרש שמובא בהגדה עובר על הפסוקים ודורש אותם מילה במילה.
רבי יהודה היה מכנה אותם בקיצור בראשי-תיבות (נתן בהם סימנים): "דְצַ"ךְ, עַדַ"שׁ, בְּאַחַ"ב"ראשי תיבות: דםצפרדעך(כ)ינים | ערובדברשחין | ברדארבהחושךבבכורות"
מנהג ידוע, שבאמירת כל אחת ואחת מהמכות וכל אחד מהסימנים, כל אחד שופך מעט מהיין בכוסו לתוך כלי חרס שבור.
לאחר מכן, נוהגים לשיר את הפיוט דיינו - שיר, בו מודים על כל אחד מהניסים, שעשה האל בעת יציאת מצרים.
ההיגד הרביעי: פסח מצה ומרור
בהיגד זה, מסבירים את הסיבות שהביאו למצוות המרכזיות בליל הסדר, שהם "קרבן פסח" "מצה" ו"מרור". על פי רבן גמליאל, יש חובה להזכיר אותם, ולהסביר על שום מה נתקנו, לדבריו היגד זה הוא מעיקר מצות סיפור יציאת מצריים.
בנוסף, ההגדה דורשת, שכל אחד מהנוכחים בסדר, יראה את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים: "בְּכָל דּוֹר וָדוֹר חַיָּב אָדָם לִרְאוֹת אֶת עַצְמוֹ כְּאִלּוּ הוּא יָצָא מִמִּצְרַיִם".
קריאת ההגדה
יש נוהגים, שעורך הסדר קורא את כל הטקסטים, ויש נוהגים שכל משתתף בסדר קורא קטע בתורו, וחלק מהקטעים אף מושרים על ידי המסובים במנגינה מסורתית.
על פי ההלכה, בזמן אכילת המצה ושתיית ארבע כוסות של יין, יש להסב על צד שמאל כמנהג בני החורין בתקופה הרומית, אך אין להסב בזמן קריאת ההגדה עצמה. גם שתיית ארבע כוסות נתקנה משום 'דרך חירות', ומספרן מרמז גם לארבע לשונות של גאולה - "והוצאתי", "והצלתי", "וגאלתי" "ולקחתי", שמות ו': " ו ... וְהוֹצֵאתִי אֶתְכֶם מִתַּחַת סִבְלֹת מִצְרַיִם, וְהִצַּלְתִּי אֶתְכֶם מֵעֲבֹדָתָם; וְגָאַלְתִּי אֶתְכֶם בִּזְרוֹעַ נְטוּיָה, וּבִשְׁפָטִים גְּדֹלִים. ז וְלָקַחְתִּי אֶתְכֶם לִי לְעָם...
ההגדה מיועדת לכל הגילאים, מהמבוגר, שמצווה במצווה "והגדת לבנך", ועד הקטן שבמסובין לשולחן החג. דגש מיוחד יש בחינוך הילדים למצווה זו, ורבים ממנהגי ליל הסדר נועדו לעורר אצלם עניין ועירנות, כדי שישאלו ויבינו, במה שונה הלילה הזה משאר הלילות. כגון: אכילת כרפס בתחילת הסדר וסילוק המאכלים מהשולחן בטרם האכילה, קריאת נוסח ה"מה נשתנה" בפי צעיר המשתתפים, שבו ארבע שאלות על השוני, שבין ליל הסדר ללילות רגילים, גניבת האפיקומן להשארת הילדים ערים, המנהג להשאיר כיסא לאליהו הנביא, כמו המנהג לפתוח לו את הדלת, וחלוקת אגוזים למשחק, על-מנת לגרום להם להישאר ערים עד סוף הסדר.
התפתחות ההגדה
על פי החוקר דניאל גולדשמידט ההגדה של פסח "לא בידי מחבר אחד נתחברה ולא בידי חבורת מחברים, ובכלל לא נתחברה לצורך ליל הסדר, אלא גופה לקט דברים מן המקרא, מן המשנה ומן המדרש, טופסי ברכות, תפילות ופיוטים". הנוסח הקדום ביותר של "הגדה של פסח" מופיע בחיבורו של רב עמרם גאון, סדר רב עמרם גאון, מהמאה התשיעית, ועליו מבוססים מרבית הנוסחים של קהילות ישראל בימינו. רב סעדיה גאון, שהיה ראש ישיבת סורא שישים שנה לאחר רב עמרם גאון במאה העשירית, מביא בסידורו, סידור רב סעדיה גאון, נוסח אחר של ההגדה, שבו שינויים והשמטות מהנוסח המקובל כיום. הגדה על קלף, אחת מההגדות העתיקות, שהתגלו עד כה בגניזה הקהירית, ככל הנראה מהמאה ה-10 או המאה ה-11 לספירה, פתחה צוהר למנהגי הפסח של היהודים בימי הביניים. הנחיות ההגדה נכתבו בערבית-יהודית (ערבית באותיות עבריות), וההגדה מביאה מסורת ארץ-ישראלית, שנעלמה מהעולם סביב המאה ה-12.
הפיוטים והפזמונים צורפו בימי הביניים. ההגדה זכתה למהדורות רבות מספור, ונכתבו אודותיה פירושים רבים החל בתקופת הראשונים ועד לזמננו. הנוסחים העיקריים הם: מנהג איטליה ומחזור רומא, מנהג בלקן ומחזור רומניה, מנהג אשכנז - צפון-צרפת - אנגליה, מנהג דרום צרפת, מנהג ספרד ומנהג תימן.
בביבליוגרפיה של אברהם יערי, המונה הגדות מראשית הדפוס ועד 1960, נכללות 2,717 הגדות. בביבליוגרפיה מאוחרת יותר, שיצאה על ידי מפעל הביבליוגרפיה, בעריכת יצחק יודלוב, נמנו 4,730 הגדות שנדפסו עד שנת 1960.
בקרב יהודי תימן נהוג להוסיף את הקטע "מא כ'בר", שנאמר על ידי ילד ותוכנו הוא קיצור ההגדה בשפה התימנית-יהודית, על מנת שמשתתפי הסדר שאינם דוברי עברית יוכלו להבין ולקיים את מצוות ההגדה.
ישראל יובל סבר שבהגדה מופיעות עקבותיהם של הפילוג היהודי-נוצרי והפולמוס היהודי-נוצרי, ושכמו רכיבים אחרים במסורת הרבנית היא התפתחה מתוך דיאלוג ועימות סמוי עם הנצרות. "דיינו" הוא לדעתו תגובה למזמורי ה הנוצריים, בהם הואשמו היהודים שגמלו על כל הטובות שעשה להם אלוהים בצליבתו; מחברי ההגדה נמנעו מלדרוש פסוקים ששימשו את הנוצרים, גם כשהמסר היה דומה; הדגש על בלעדיות האלוהים, המתבטא בקטעים "אני ולא מלאך" או העלמת משה, נועד לסתור את מעמדו של ישו. בכך הטקסט משקף את המאבק על המורשת של בית שני, שהתבטא בצד הנוצרי ב (נגד אלו שביקשו להמשיך לחגוג את הפסחא במועד הישן ולא בהכרח ביום ראשון) או בקיומם של חיבורים דמויי-הגדה בנצרות הקדומה.
פירושים על ההגדה
פירושים רבים על ההגדה נכתבו לאורך הדורות. הראשונים כבר כתבו פירושים ביניהם ידוע לנו על: רש"י, רשב"ם, ראב"ן, רבי יהודה בר יקר, רבי ישעיה די טראני, שבלי הלקט לרבי צדקיה ב"ר אברהם הרופא וממנו בתניא רבתי, ריטב"א, ארחות חיים לרבי אהרון הכהן מלוניל וממנו בכלבו, אבודרהם, רשב"ץ, רבנו דוד הנגיד, רבנו יצחק ב"ר ישראל, רבנו אברהם חדידה, רבנו נתן ב"ר יוסף מקלמרון, רבנו יצחק ב"ר שלמה אלאחדב, רבנו שם טוב אבן שם טוב (הראשון), רבי יצחק אברבנאל ועוד.
גם אחרונים רבים כתבו לה פירושים, והבולטים שביניהם: מהר"ל בתוך ספרו "גבורות ה'", "חוקת הפסח" לרבי משה ב"ר חיים פיזאנטי ורבי שלמה ב"ר ברוך, הגר"א, "בנין אריאל" לרבי שאול לוונשטאם מאמסטרדם, כמה פירושים של רבי חיים יוסף דוד אזולאי, "מעשי ה'" לרבי אליעזר אשכנזי, "מעשה ניסים" לרבי יעקב מליסא, חתם סופר, רבי יעקב עמדין, "פרי עץ חיים" לרב יחיא צאלח, "חיים לראש" לרבי חיים פלאג'י, "לקוטי טעמים ומנהגים" לרבי מליובאוויטש, "מאיר עין" למאיר איש שלום, "מגדל עדר" - ליקוט ממאות מפרשים, הגדה שלמה בהוצאת הרב מנחם מנדל כשר, הסדר הערוך, "קובץ חכמים" של הרב עבדאללה סומך.
ביאור על ההגדה בשם 'אוצר פירושים וציורים להגדה של פסח', שערך רבי יהודה דוד איזנשטיין, יצא לאור בשנת תרע"ז (1917) ובתשל"ו (1975) בתל אביב.
בשנת תשס"ח יצאה בירושלים, על ידי מכון ירושלים, הגדה בשם אוצר מפרשי ההגדה - ליקוט מכל ספרות חז"ל והמפרשים אודות ההגדה.
בשנת תשע"ג יצאה הגדה מבוארת "מתיבתא" על ידי מכון עוז והדר, ובה אוצר נרחב של כל פירושי הראשונים והאחרונים, פסקי הלכות ושינויי נוסחאות מהגדות הגאונים והראשונים, כולל מבוא נרחב על סדר ליל פסח.
ההגדה בראי הקבלה
תחושת ההעדר הקודמת להויה, קרי לגילוי העולם הנסתר, מתבטאת בשיר הפותח את ליל הסדר מה נשתנה. ארבע הקושיות מייצגות את הקשיים והשאלות, אותם מעלה האדם בדרכו הרוחנית, ובלעדיהם אינו יכול להשתחרר מכבלי האגו ולהגיע לחירות אמיתית.
התהליך הרוחני בקבלה מורכב מארבעה שלבים, הנקראים: עשייה, יצירה, בריאה ואצילות. המספר ארבע הוא מוטיב מרכזי בהגדה, למשל שתיית ארבע כוסות יין, המקבילות לארבע לשונות גאולה, ועל כך אומר האר"י: "ולזה צריך לכוין בד' כוסות, כי כל כוס גי' אלהים, של ד' עולמות. כוס א' של קידוש נגד אצילות...כוס ב' סיפור הגדה, שאנו אומרים מתחלה היו עובדי ע"ז, לכן אמר רשע נגד עשיה,.. כוס ג' בברכת המזון בבריאה... כוס ד' ביצירה שיש שם קליפות... ולכן בכוס זה אומרים שפוך חמתך אל הגוים אשר לא ידעוך, כמו פרעה שאמר לא ידעתי את ה'".
פירושים רבים נכתבו בידי המקובלים על ההגדה, וזאת מאחר שראו ביציאת מצרים יסוד ועיקר בעבודה הרוחנית, כדברי הרב אברהם יצחק הכהן קוק:.
הגדות חילוניות והגדות קיבוציות
הנוסחים המסורתיים של ההגדה היוו השראה להתפתחות במאה ה-20 נוסחים שונים של הגדות בסגנון חופשי, שנוצרו כלקט של יצירות ספרותיות לקריאה בליל פסח סביב שולחן הסעודה, כגון הגדות הקיבוצים שחבריהם הכינו הגדות משלהם, "הגדה קיבוצית לפסח", שסטו מעט או הרבה מהנוסח המסורתי, ושיקפו את האידאולוגיה של הקיבוץ. גורמים בתנועה הרפורמית הציעו אף הם הגדות בנוסח מותאם לאידאות העדכניות של היהדות לפי תפיסת התנועה.
בקרב אנשי היישוב החדש בארץ ישראל, בעיקר מתקופת העלייה השנייה ואילך, היו רבים שהגיעו באו מבתים משכילים וציונים, ואחרים שהיו בעלי אוריינטציה חלוצית. אצל חלק גדול מהם גברה הזהות כיהודים וכציונים לאומיים על זיקתם לדת היהודית, ורובם לא שמרו מצוות ונהגו כחילונים. עם זאת, היוו ליל הסדר וההגדה של פסח, מרכיב בעל משמעות אף בזהות הציונית החילונית.
יצירת "ההגדה הקיבוצית לפסח" החל בתנועה הקיבוצית, והמשיך לחוגים נוספים. נכתבו מספר "הגדות קיבוציות", בעלות הבדלים פנימיים. לכולן הייתה אוריינטציה ציונית וחקלאית, ובמקביל הייתה חילונית. הגדות אלו אמנם מבוססות בחלקן על ההגדה המסורתית, אך מופיעים בהם גם טקסטים ואיורים חדשים, ובראשם אזכורים לאירועים מן האקטואליה של היהדות והציונות במאה העשרים, ראיית היציאה "מעבדות לחירות" באור הציונות המתחדשת, וכן הדגשת חג הפסח כחג חקלאי המסמל את האביב.
הגדות
פרשנויות ומאמרים
אלכסנדר קיש
אֲלֶכְּסַנְדֶּר קִישׁ (בגרמנית: Alexander Kisch; 5 באוקטובר 1848 בפראג – 8 בדצמבר 1917 בפראג) היה רב בוהמי ודרשן חשוב.
ביוגרפיה
קיש היה בנו של מנהל בית הספר הפרטי יוסף חנוך קיש מפראג (1804–1874). אחיו היה הבלנאולוג חנוך קיש.
אלכסנדר קיש החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו בשנת 1863 כשהוא עדיין לא היה בן 15, נתמך על ידי מלגה מהקהילה הדתית היהודית בפראג, כתלמיד הקבוע הצעיר ביותר באותה תקופה. הוא למד באוניברסיטת ברסלאו ובאוניברסיטת טיבינגן, שם קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D.), ובפריז, שם היה גם מורה בביתו של הברון הוראצי גינצבורג. בשנת 1874 קיבל את תפקידו הראשון כרב בעיר בבוהמיה. ב-1877 התמנה לרב השני של, לאחר מוריץ לוין (Moritz Levin) ופרסם את ה- Neue Israelitische Zeitung ("עיתון יהודי חדש") בשנים 1878–1880. בשנים 1881–1886 היה רב ביונגבונצלאו בבוהמיה ופרסם את ה-Israelticaltische Lehrerbote (שליח מורה יהודי) בשנים 1882–1884.
בשנת 1874, קיש מונה לרב הצבאי הראשון במילואים של, וארגן את המבנה בזמן שלום של רבנות צבאית יהודית באוסטריה.
ב-1 באפריל 1886 מונה לרב של בית הכנסת מייזל בעיר הולדתו פראג. הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו.
כרב הצבאי הראשון, הוא הפך למורה לדת ממלכתי בגימנסיה שטפאנס (Stefans-Gymnasium) הגרמנית בפראג ב-1900, ב-1909 הפך למפקח על החינוך הדתי. הוא היה דרשן חשוב.
פגישתו עם הקיסר פרנץ יוזף
דחיית האנטישמיות הזו על ידי הקייזר, שהקייזר התיר במפורש לפרסם אותה לבקשת קיש, עוררה סערה אדירה בעיתונות של המלוכה האוסטרו-הונגרית והייתה שם נושא שנדון בהרחבה במשך שבועות. אירוע זה מצא הד עז גם בעיתונות העולמית.
משפחתו
עם אשתו שרלוט, לבית פולאטשק (Polatschek), הוא גידל ארבעה ילדים: הבנים קורט קיש, מוציא לאור שהיגר לארצות הברית ושינה את שמו לגידו ברונו, גידו קיש, פרופסור למשפטים, ברונו קיש, פרופסור לרפואה, והבת מארי רות (תרזה) [מיצי] קיש-קירשנברגר, עורכת דין.
קטלן עב-צבתות
מאפיינים
גודלו מגיע לכדי 10 סנטימטרים, וצבעו נע בין גוני השחור, דרך החום הכהה. ההבדל בינו לבין הקטלן הדו גוני הוא בעיקר אורך ועובי הצבתות - לקטלן עב הזנב צבתות עבות וקצרות יותר, בעוד שאצל הקטלן הדו גוני הן ארוכות ודקות יותר. צבתות הקטלן עב-הזנב רחבות במקצת מרוחב היד. הקטלן עב הזנב מתגורר בעיקר מתחת לסלעים כבדים ואבנים גדולות - בסביבת אדמה תחוחה. כמו כן הוא נמצא לעיתים במחילותיהם של מכרסמים (המתעלמים לגמרי מנוכחותו), במערות, בחורבות וכו'. לעיתים ניתן למוצאו משוטט בחולות שפת הים.
אטימולוגיה
בעבר נקרא קטלן עב-זנב אך שם זה שונה לפי החלטה של הוועדה הזואולוגית באקדמיה ללשון העברית לקטלן עב-צבתות, מאחר שזה סימן היכר טוב יותר לזיהוי מבין מיני הקטלנים בארץ. לקטלן זה צבת עבה יותר מרוחב פרק "היד" אליו היא מחוברת.
שמש בוגדנית
שמש בוגדנית (ברוסית: Утомлённые солнцем) הוא קופרודוקציה רוסית-צרפתית, סרט קולנוע דובר רוסית עטור שבחים בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס הפדרציה הרוסית. בנוסף גרף הסרט את פרס דקל הזהב של פסטיבל קאן 1994.
לסרט יצאו 2 סרטי המשך בשנים 2010–2011: "שמש בוגדנית 2: הציפייה" ו"שמש בוגדנית 2: המצודה".
זו דרמה היסטורית חזקה שמתמקמת בלבה של משפחת גנרל רוסי בתקופת הטיהורים הגדולים של סטלין בשנות ה-30. לאידיליה הצ'כובית הזו, על שדות החיטה שלה, הסמובר המסורתי ושירי הבללייקה, חודר מאהבה לשעבר של האישה, המשמש סוכן במשטרה החשאית, התליינית הרשמית של המשטר הרצחני.
תקציר עלילת הסרט
ברית המועצות, קיץ 1936. בני משפחה וחוג ידידיה, מרביתם אמנים מוזיקאים וסופרים, מעבירים את ימי הקיץ בדאצ‘ה כפרית שלווה במבואות מוסקבה. את האידיליה מפר איש המשטרה החשאית של סטלין, דמיטרי החוזר לבקר את מַרוסיה, אהובתו לשעבר לאחר שלא התראו עשר שנים. היא בינתיים נישאה למפקד בכיר ונערץ בצבא האדום סרגיי קוטוב ונולדה להם בת, נדיה. מסתבר שבינתיים הצטרף דמיטרי אל שורות המשטרה החשאית של סטלין ועוסק בחיסול המתנגדים למשטר. עד מהרה מתגלה האמת על ביקורו: שילוב של נקמה אישית עם עבודה.
סרגיי קוטוב — הוא קצין צבאי מוערך, קומוניסט בלב ונפש, עטור באותות וגיבור מלחמת האזרחים. הוא חי בדאצ'ה עם רעייתו מַרוסיה, ילדתם הקטנה נדיה וקרוביה של מרוסיה, משפחת אינטלקטואלים, בעלי עבר מפואר עוד מתקופת הצאר.
עידן הציר
עידן הציר הוא מושג שנטבע על ידי הפילוסוף הגרמני קרל יאספרס כדי לתאר את התקופה בין השנים 800 ל-200 לפנה"ס, במהלכה, על פי יאספרס, מחשבות מהפכניות דומות עלו במרחבים שונים: בפרס, הודו, סין ובמערב. יאספרס מונה מספר הוגי דעות מתקופת עידן הציר אשר השפיעו רבות על פילוסופים ודתות בעתיד, הוא זיהה מאפיינים משותפים לכל תקופה אליה הוגים אלו השתייכו. יאספרס זיהה בהתפתחויות הללו בדת ובפילוסופיה הקבלה ניכרת. על אף שקשר ישיר בין האזורים לא היה קיים. לא אותרו שום ממצאים המעידים על תקשורת ענפה בין יוון העתיקה, המזרח התיכון, הודו וסין. יאספרס ראה את העידן הזה כייחודי, אשר ניתן להשוות אליו את שארית ההיסטוריה של המחשבה האנושית. גישתו של יאספרס לתרבות של אמצע המילניום הראשון לפנה"ס אומצה על ידי האקדמיה, והפכה לנושא דיון מהותי בהיסטוריה של הדתות.
עידן רב-חשיבות
יאספרס טען שבזמן עידן הציר "היסודות הרוחניים של האנושות הוצבו בו-זמנית ובאופן עצמאי בסין, הודו, פרס, יהודה ויוון. ואלו הם היסודות אשר עד עצם היום הזה האנושות מתקיימת עליהם." היסודות הללו הובעו על ידי הוגי דעות שונים תחת מסגרת של סביבה חברתית משתנה.
הוגים ותנועות
תזוזות הציר של יאספרס כללו את עלייתו של האידיאליזם האפלטוני, אשר יהפוך מאוחר יותר להשפעה מהותית על העולם המערבי גם דרך הנצרות וגם דרך ההגות החילונית לאורך ימי הביניים והרנסאנס. פרסווה (המאה התשיעית לפנה"ס) ומהווירה (המאה השישית לפנה"ס) הידועים בתור חלוצי דת הג'ייניזם חיו בתקופת עידן הציר. הם השפיעו על פילוסופיה הודית על ידי העלאת העקרונות של אהימסה (אי-אלימות), קארמה (יחסי סיבה ותוצאה), סמסרה (גלגול נשמות) וסיגוף (אסקטיציזם). גם הבודהיזם הייתה אחת מהפילוסופיות המשפיעות ביותר בעולם, נוסד על ידי סידהארתה גאוטמה, או בודהה, שחי בזמן העידן הזה. להפצתו סייע גם אשוקה, אשר חיי מאוחר בעידן. בסין בתקופה הזו עלה הקונפוציאניזם, היכן שעד עצם היום הזה הוא נותר משפיע עיקרי על חיי החברה והדת. דת הזרתוסטרא, עוד דוגמה שמביא יאספרס, הייתה חיונית בהתפתחות המונותאיזם. יאספרס כלל בין היתר גם את לאו דזה, הומרוס, פרמנידס, הרקליטוס, תוקידידס, ארכימדס, אליהו, ישעיהו, ירמיהו ואת הסופרים של האופנישדות כדמויות ציריות. את סוקרטס, קונפוציוס והבודהה יאספרס העריך באופן במיוחד, הוא תיאר אותם כאנשי מופת ובעלי "אישיות פרדיגמתית". בנוסף ליאספרס, הפילוסוף אריק פייוגלין התייחס לעידן הזה כ'זינוק אדיר בקיום', הכולל התעוררות רוחנית חדשה ושינוי בתפיסה מערכים חברתיים לערכים אישיים. הוגים ומורים כמו בודהה, פיתגורס, הרקליטוס, פרמנידס ואנכסגורס תרמו להתעוררות הזו אשר אפלטון מאוחר יותר קרא לה אנמנסיס, כלומר הזכרות בדברים נשכחים.
מאפייני עידן הציר
יאספרס מתאר את עידן הציר כ-"תקופת מעבר בין שני עידנים של אימפריה גדולה, הפוגה למען חירות, נשימה עמוקה המביאה את המודעות הצלולה ביותר". דהיינו, עידן הציר מייצג תקופת ביניים, תקופה בה אמיתות ישנות איבדו את תוקפן, וחדשות טרם היו מוכנות, כך שעידן הציר יכול להיחשב לתקופה לימינלית מבחינה היסטורית. יאספרס התעניין במיוחד בקווי הדמיון בין דמויות עידן הציר, הן מבחינת המחשבה והן מבחינת הנסיבות. קווי הדמיון הללו כללו התעסקות בחיפוש אחר משמעות הקיום האנושי, ועלייתו של מעמד חדש של מנהיגים והוגים דתיים בסין, הודו ובמערב. שלושת האזורים הללו הולידו, ואז מיסדו, מסורת של מלומדים נודדים אשר עברו מעיר לעיר והמירו רעיונות. המלומדים הללו היו לרוב שייכים למסורות דת בר קיימא: בסין קונפוציוניזם וטאואיזם, בהודו הינדואיזם, בודהיזם וג'ייניזם, בפרס דת הזרתוסטרא, בכנען היהדות וביוון סופיזם ופילוסופיות קלאסיות אחרות. יאספרס טוען שהמאפיינים הללו הופיעו תחת נסיבות פוליטיות דומות: סין הודו והמערב כל אחד מהן כללה מספר מדינות קטנות עסוקות במאבקים פנימיים וחיצוניים.
אמזונה קמחית
אמזונה קמחית (שם מדעי: Amazona farinosa) הוא מין של תוכי ממשפחת התוכיים החי באמריקה הדרומית והמרכזית והוא המין הגדול ביותר בסוג אמזונה.
מאפיינים
אורכה של האמזונה 38–41 ס"מ ומשקלה 540–700 גרם והיא תוכי הגדול ביותר ביבשת אמריקה לאחר קבוצת הארות. האמזונות ירוקות בהירות כמעט כל גופן עם עורף לבן, המזכיר מעט קמח ומכאן השם. מקור האמזונה גדול ואפור ועיניה שחורות וגדולות. קצוות הכנפיים שחורות, קצה הבטן צהוב והזנב קצר וירוק בהיר.
ניתן לבלבל בין האמזונה הקמחית לבין אמזונה צהובת כתר (Amazona ochrocephala), אך הראשונה גדולה יותר, חסרת כתר צהוב ובעלת עורף לבן, החסר אצל צהובות הכתר. עם זאת בהרבה מקרים שני המינים נצפים יחדיו.
האמזונה חיה ביערות הגשם של דרום ומרכז אמריקה ממקסיקו עד ברזיל. היא נפוצה בלהקות גדולות בצמרות היערות. להקות אלה גם יורדות יחד אל גדת הנהר כדי לשתות. למזונה קוטפת האמזונה פירות גדולים מהעצים וכן מלקטת זרעים, גרגירים ועלים שונים.
מארק בנייה
מארק בנייה (בצרפתית: Marc Boegner; 1881 – 1970) היה כומר פרוטסטנטי, תאולוג, איש המחתרת הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
בנייה התחנך באורליאן ולאחר מכן בפריז. הוא למד משפטים אך הטה את עניינו לדת ובשנת 1905 הוסמך לכמורה. הוא היה ראש הקהילה הכפרית של דרום שבדרום צרפת. בשנת 1911 מונה למשרת פרופסור לתאולוגיה במוסד דתי בפריז ובשנת 1918 התמנה בתור כומר של קהילה, משרה בה החזיק עד 1952. בשנת 1928 ניהל את טקסי תקופת התענית ברדיו, והתפרסם בציבור הצרפתי. בשנת 1929 היה הנשיא הראשון של הפדרציה הפרוטסטנטית הצרפתית, תפקיד אותו מילא עד 1961.
פעילותו בתקופת השואה
בקיץ 1941 החל בנייה במגע אישי עם נשיא משטר וישי, המרשל פטן, ראש הממשלה פייר לאוואל והממונה על העניינים היהודיים, קסאבייה ולה. הוא גינה את המדיניות האנטישמית שלהם ופעל לביטול צווים אנטי-יהודיים. בקיץ 1942 מחה בפני לאוואל על גירוש היהודים מפריז ועל גירוש ילדים למזרח בתנאים בלתי אנושיים. בספטמבר 1942 הטיף בנייה לעשרות כמרים להציל יהודים. עקב גישתו האמיצה היה חשוף להתקפות של עיתונים צרפתיים אנטישמיים.
בשנת 1942 היו בנייה ופייר-מרי גרליה נשיאי כבוד של ארגון ההצלה "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne). בנייה עודד כמרים וראשי קהילות פרוטסטנטיות לפעול להצלת יהודים. בהשפעתו ניתן מחסה לאלפי יהודים, בעיקר בליון, בלה שמבון-סור-ליניון ובאזורים נרחבים אחרים. יהודים רבים אחרים הוברחו לשווייץ, בעזרת כמרים פרוטסטנטים שפעלו באזורי הגבול, בברכתו ובהשראתו של בנייה.
בנייה הציל כמאה ילדים יהודיים שברחו מגרמניה ונכלאו במחנה גירס בדרום צרפת. הוא הצליח להוציא את היהודים מהמחנה ולהסתירם כאשר המשטרה הצרפתית עמדה לגרשם לאושוויץ. עוד ארגן בנייה מקומות מסתור למשפחה יהודית במספר ערים בצרפת הכבושה, וזו שרדה במסתורים שונים עד השחרור באוגוסט 1944.
לאחר השואה
בנייה היה פעיל פרוטסטנטי בכיר ומשקיף בוועידת הוותיקן השנייה, במהלכה ניהל דיון תאולוגי עם הקרדינל אוגוסטין באה. הוא פרסם כעשרים ספרים בצרפתית בנושאי אמונה ותאולוגיה.
בשנת 1987 הוכר בנייה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
הרמינה בראונשטיינר
הרמינה בראונשטיינר-ראיין (באנגלית: Hermine Braunsteiner Ryan; 16 ביולי 1919 – 19 באפריל 1999) הייתה שומרת במחנה הריכוז מיידנק בתקופת השואה, אשר נודעה באכזריותה הרבה כלפי נשים וילדים; היא נהגה להרוג את קורבנותיה בבעיטות - דבר שהעניק לה את הכינוי "הסוסה". הודות לפעילותו של צייד הנאצים שמעון ויזנטל, נחשפה בארצות הברית, הוסגרה לגרמניה והואשמה בפשעים נגד האנושות.
מקרה זה שינה את מדיניות רשויות ההגירה של ארצות הברית, והביא לתפיסתם של פושעי מלחמה נוספים שהיגרו אליה.
תחילת הדרך
הרמינה בראונשטיינר נולדה בווינה למשפחה קתולית. היא חסרה את האמצעים לממש את שאיפתה להיות אחות, ועבדה כעוזרת בית. במשך שנתיים עבדה באנגליה עבור משק הבית של מהנדס אמריקאי. סיפוח אוסטריה (האנשלוס) ב-1938 עשה אותה אזרחית גרמניה, והיא חזרה לווינה. מאוחר יותר עבדה בברלין בחברת היינקל לייצור מטוסים.
במחנות מיידנק וראוונסבריק
בראונשטיינר הייתה מעורבת באופן אישי בבחירת הנשים והילדים שיישלחו לתאי הגזים והצליפה לעיתים עד מוות בנשים ובילדים. היא נהגה לבעוט בנשים על ידי רקיעה עליהם, מה שהעניק לה את הכינוי "הסוסה" ("קובילה" בפולנית). אחת מניצולות מיידנק העידה על מעשיה בפני שמעון ויזנטל:
ב-1943 קיבלה בראונשטיינר את אות צלב הברזל דרגה שנייה עבור עבודתה. בינואר 1944, כשהחל פינוי מיידנק, הוחזרה לראוונסבריק. שם היא קודמה למפקחת על סוהרים במחנה המשנה, בעיר גנטהין שליד ברלין. עדי ראייה טענו כי היא התעללה ברבים מהאסירים עם שוט מיוחד שנשאה.
לאחר המלחמה
במאי 1945 נמלטו בראונשטיינר ושאר שומרי המחנה מפני הצבא האדום, ולאחר מכן חזרה לווינה. ב-1946 עצרה אותה המשטרה האוסטרית ומסרה אותה לידי שלטונות הכיבוש הבריטים. ב-1948 הרשיע אותה בית משפט בעיר גראץ בהתעללות ועינויים באסירים בראוונסבריק, ובאפריל 1950 היא שוחררה שחרור מוקדם. בית משפט אזרחי אוסטרי חנן אותה לאחר מכן מפני העמדה לדין פעם נוספת. היא עבדה במלונות ומסעדות עד שפגשה בחור אמריקאי בשם ראסל ראיין ונישאה לו. בשנת 1958 היגרו בני הזוג לקנדה ולאחר שנה התיישבו בארצות הברית. ב-1963 הפכה לאזרחית אמריקאית, התגוררה בקווינס ושכנותיה תיארו אותה כעקרת בית שלווה וידידותית ביותר. בעלה העיד עליה שהיא "לא מסוגלת לפגוע אפילו בזבוב".
תפיסתה ומשפטיה
ב-1968, לאחר ארבע שנים של עיכובים משפטיים, ביקשו רשויות ארצות הברית לשלול את אזרחותה. התביעה בדיסלדורף שבגרמניה החלה לחקור את התנהגותה בזמן המלחמה, ובשנת 1973 ממשלת גרמניה ביקשה את הסגרתה לידיה. באוגוסט 1973 הפכה בראונשטיינר לאדם הראשון שהוסגר מארצות הברית לגרמניה על פשעי הנאצים.
מחלת הסוכרת, כולל קטיעת רגל, הביאה לשחרורה מהכלא בשנת 1996. היא מתה ב-1999, בגיל 79.
השפעת הפרשה
לאחר הפרסום סביב הסגרתה של בראונשטיינר, ממשלת ארצות הברית הקימה ב-1979 מחלקה לחקירות מיוחדות בתוך משרד המשפטים, שתפקידה לחפש פושעי מלחמה, לשלול את אזרחותם או לגרשם. המחלקה הביאה לתפיסתם של נאצים ופושעי מלחמה נוספים שהיגרו לארצות הברית.
What's Love Got to Do with It
What's Love Got to Do with It (בעברית: מה אהבה קשורה לזה) הוא פסקול ואלבום האולפן השמיני של הזמרת האמריקאית טינה טרנר, אשר יצא על ידי חברת התקליטים פרלופון ב-1993. האלבום שימש כפסקול עבור הסרט האוטוביוגרפי על טרנר בעל אותו השם אשר הועלה לאקרנים באותה השנה.
סקירה
רוב שירי האלבום מכילים גרסאות מחודשות לשירים של הצמד אייק וטינה טרנר, הצמד בו הייתה חברה ביחד עם בעלה לשעבר. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "I Don't Wanna Fight", שיר חדש אשר הפך ללהיט כאשר הגיע למקום ה-9 בארצות הברית, למקום ה-1 בקנדה, למקום ה-7 בניו זילנד ולמקום ה-11 במצעד האירופאי, "Disco Inferno", גרסת כיסוי לשירם של להקת דה טרמפס, "Why Must We Wait Until Tonight", שיר חדש נוסף ו-קרידנס קלירווטר רבייבל גרסת כיסוי לשירם של להקת קרידנס קלירווטר רבייבל שחודשה על ידי אייק וטינה טרנר וחודשה שוב לכבוד הוצאת אלבום זה. ההוצאה המחודשת של השיר הביאה אותו למקום ה-4 בארצות הברית.
הצלחה
האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית עם מכירות של מיליון עותקים במדינה. גם בבריטניה, שווייץ וניו זילנד האלבום הגיע למעמד זהב בעוד באוסטריה, קנדה, צרפת, ספרד וגרמניה הוא הגיע למעמד זהב. בנוסף לגרסה הרגילה של האלבום יצאה לאלבום גם גרסה אמריקאית ובה נכללו 12 שירים במקום 14.