cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלי לרטר
המשך קריירת המשחק
בשנת 2016 שיחקה בסרט "האויב שבפנים: פרק הסיום", השישי בסדרת הסרטים "האויב שבפנים", בכיכובה של מילה יובוביץ'. הסרט הוא המצליח ביותר מכל הסדרה, הן מבחינת הביקורות והן מבחינת הכנסות.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "תרגיע" של לארי דייוויד ב-HBO, ובשנת 2018 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "ביחד ולחוד" ב-ABC, בכיכובה של ג'נה פישר.
בשנים 2019-2020 שיחקה לרטר בסדרת הדרמה המשטרתית של רשת ABC; "הטירון" בתפקיד ד"ר גרייס סוייר.
חיים אישיים
בגיל 18, בעת שדגמנה עברה לרטר להתגורר בלוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה. לאחר שמונה שנים, ב-2002 היא עברה לניו יורק לתקופה של שלוש שנים. בינואר 2005 חזרה להתגורר בלוס אנג'לס אחרי שקיבלה את התפקיד ב"גיבורים".
בדצמבר 2007 התארסה לשחקן הייז מקארתור אחרי זוגיות של שנתיים. ב-1 באוגוסט 2009 נישאו לרטר ומקארתור בטקס שנערך באחוזה של הוריו של מקארתור, במיין; בין המוזמנים הייתה חברתה הקרובה של לרטר, השחקנית איימי סמארט. מאוחר יותר רכשו בני הזוג בית בן שלוש קומות בשכונת הוליווד הילס בלוס אנג'לס תמורת 2.9 מיליון דולר. ב-20 בדצמבר 2010 נולד בנם הראשון, תיאודור הייז. ב-15 בינואר 2015 נולדה בתם, ויויאן מרגרט.
תא (פירושונים)
{{פירושונים|* תא (מדור) - חדר קטן או חלל קטן סגור אחר:
ראו גם
}}
מנחם מילסון
מנחם מילסון (נולד ב-1933) הוא פרופסור (אמריטוס) לספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. תא"ל (במיל'), לשעבר ראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון. סופר ומזרחן, חוקר תרבות האסלאם והשפה הערבית, ומילונאי. מראשי ממרי.
קורות חיים
מילסון נולד בשכונת בת גלים, חיפה, בתקופת ארץ ישראל המנדטורית, ילדם השני של יוסף צבי מילסון (1896–1961) וחנה (לבית אדלר). אביו היה מאנשי הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, ממייסדי שכונת בת גלים, פעיל בהגנה, יו"ר ארגון הקבלנים והבונים בחיפה וחבר מועצת עיריית חיפה. רחוב מילסון, בשכונת בת גלים בחיפה, קרוי על שם האב.
מילסון החל את לימודי השפה הערבית בבית הספר הריאלי. שירת בצה"ל כקצין בצנחנים ובמלחמת סיני היה סמ"פ בגדוד 890 שצנח במעבר המיתלה (המ"פ שלו היה מרסל טוביאס והמג"ד - רפול). סיים תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית ואת הדוקטורט קיבל מאוניברסיטת הרווארד ב-1964. כיהן כמרצה באוניברסיטה העברית החל מאוקטובר 1963, ומרצה בכיר מ-1970. מונה לפרופסור לספרות ערבית באוניברסיטה העברית ב-1976 והחל מ-2002 הוא פרופסור אמריטוס. כיהן כראש החוג לשפה וספרות ערבית, וראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה. בשנים 1991–1997 היה דקאן הפקולטה למדעי הרוח ובשנים 1999 - 2002 ראש בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג.
ביוני 1976, במקביל למינויו לפרופסור באוניברסיטה העברית מונה מילסון גם יועץ לענייני ערבים במפקדת אזור יהודה ושומרון ותאום הפעולות בשטחים. הוא כיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 1978. בתקופת כהונתו זו, בנובמבר 1977 התקיים ביקורו ההיסטורי של אנואר סאדאת נשיא מצרים, בישראל וממשלת מנחם בגין מינתה את מילסון לשלישו של סאדאת לתקופת הביקור. מנובמבר 1981 עד ספטמבר 1982 כיהן כראש המנהל האזרחי של אזור יהודה ושומרון, בדרגת תא"ל. בספטמבר 1982 הגיש מילסון את התפטרותו מהתפקיד בנימוק שאינו יכול עוד לייצג את מדינת ישראל כלפי הציבור הפלסטיני לאור טבח סברה ושתילה ואי-נכונות הממשלה להקים ועדה לחקירת הטבח.
סגנו של מילסון, הן בתפקידו הראשון כיועץ לענייני ערבים והן בתפקיד השני כראש המנהל האזרחי היה יגאל כרמון, אז עדיין קצין מודיעין. השניים פעלו בתקופת כהונתם וכרמון המשיך לאחר מכן גם כששימש ראש המנהל האזרחי בפועל, לחיזוקן של "אגודות הכפרים" בראשות מוסטפא דודין, כחלופה פלסטינית שואפת שלום, לאש"ף בראשות יאסר ערפאת. עם כניסתו של שלמה איליה לתפקיד ראש המנהל האזרחי השתנתה המדיניות הישראלית, נאסר על אגודות הכפרים לעסוק בפעילות מדינית והן דעכו ונעלמו.
פרופ' מנחם מילסון מכהן כיום כיועץ האקדמי של המכון לחקר תקשורת המזרח התיכון (ממרי) ועורך החל מ-2004 מילון ערבי - עברי מקוון, שבסיסו הראשוני היה מילון איילון-שנער, המילון הוותיק (1947) של דוד איילון ופסח שנער. מכהן החל מ-2009 כיו"ר הוועדה של משרד החינוך, האחראית על תוכנית לימודי השפה הערבית בחטיבות הביניים ובבתי הספר התיכוניים בישראל.
סגירת תיק פלילי
בישראל, סגירת תיק פלילי היא הליך מנהלי, הננקט במסגרת חקירה משטרתית בעניין חשד לעבירה פלילית. סגירת התיק הפלילי פירושה הפסקת החקירה בחשד זה, מבלי להעמיד את החשוד לדין פלילי.
כללי היסוד
סגירת תיק פלילי מוסדרת בסעיף 62 לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], תשמ"ב-1982 (להלן "החוק"):
דהיינו, לפי הסעיף הסגירה אפשרית משני טעמים:
הודעה על סגירת התיק תמסר הן לחשוד והן למתלונן, ולחשוד תנתן אף הודעה על עילת הסגירה. החשוד רשאי לפנות בבקשה לשינוי עילת הסגירה והמתלונן רשאי לערור על עצם הסגירה. החל מ-1 בינואר 2019 עילת הסגירה תינתן רק לחשוד בעבירת מין או אלימות. חשוד בעבירה אחרת רשאי לברר את עילת סגירת התיק באמצעות פנייה למשטרה.
נסיבות שאינן מתאימות להעמדה לדין (בעבר: היעדר עניין לציבור)
ההחלטה שלא לחקור תלונה כלל ועיקר, כאשר טרם נאספו ראיות בעניינה ולמעשה מדובר באי חקירה משום ש"נסיבות העניין בכללותן אינן מתאימות לפתיחה בחקירה", מסורה, לפי סעיף 59 לחוק, בידיו של קצין משטרה בדרגת פקד, ובלבד שאין המדובר בעבירה מסוג פשע:
ההחלטה לסגור תיק מסיבה זו בהמשך התהליך מסורה בידי קצין משטרה המכהן כראש יחידת תביעות או קצין משטרה המשמש כתובע והוסמך לכך בעבירות מסוג עוון, ובידיו של פרקליט מחוז (או פרקליט בכיר שהוא הסמיכו לכך) בעבירות מסוג פשע.
OneNote
OneNote היא תוכנת מחשב המשמשת בעיקר כמחברת דיגיטלית ללימודים, עיצוב ועריכת טקסטים. ב-OneNote ניתן לפתור בעיות מתמטיות לצרף קטעי קול, תמונות, סיפורים, ועוד, לצד עריכת מסמכים עם משתמשים אחרים. OneNote יוצרה ושווקה על ידי חברת מיקרוסופט, והיא חלק ממיקרוסופט אופיס.
סגירת תיק פלילי
היעדר אשמה לעומת חוסר בראיות
עם השנים נוצרה סיבה שלישית שזכתה לכינוי היעדר אשמה, דהיינו שאין שמץ של ראיות כנגד החשוד, ולמעשה החקירה מלמדת שאין כל בסיס לחשד שהועלה נגדו. בנסיבות אלה, ראוי שהתיק ייסגר ולא יותיר כתם ברישומיו של החשוד, כדברי סעיף 62(ב) סיפא:
OneNote
היסטוריה
מיקרוסופט החלה לשווק את תוכנת ה-OneNote בשנת 2003, כמעין "מחברת וירטואלית" לניהול רשימות, אז היא נמכרה בנפרד מחבילת אופיס, ובמחיר גבוה מאוד, כמעט כמו מחירה של החבילה כולה. משנת 2007 OneNote היא כבר חלק אינטגרלי מחבילת התוכנות של אופיס. ה-OneNote בווינדוס 10 נחשבת לגרסה הטובה והיעילה ביותר עד כה של OneNote. יש לה מספר תכונות שאינן נמצאות ב-OneNote 2016 וכנראה גם לא יהיו ב-OneNote 2019. מיקרוסופט ממליצה להשתמש ב OneNote של ווינדוס 10 ולא ב-OneNote שמגיע עם אופיס 2016.בשנת 2011 הגיעה ה-OneNote גם לתחום הסלולרי, ויצאה גרסה המותאמת למכשירי האייפון.
סגירת תיק פלילי
היעדר אשמה לעומת חוסר בראיות
וכך מנחה פרקליט המדינה את ציבור התובעים בהידרשם לעילת הסגירה - "חוסר ראיות" מול "היעדר אשמה":
שאלת העילה המתאימה נדונה בבג"ץ בעתירה של אדם שנחשד באונס וביקש להחליף את עילת סגירת התיק מ"חוסר ראיות מספיקות" ל"העדר אשמה". העתירה נדחתה, בנימוק ש"חומר החקירה בעניינו של העותר כולל ראיות מחשידות, אשר, על-פי כל אמת מידה, מותירות ספק בדבר חפותו".
שלמה זבדי
שלמה זבדי (1917 – 15 בינואר 2005) היה קריקטוריסט ומעצב גרפי ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה
שלמה (הלמוט) זבדי נולד בגרמניה בשנת 1917. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. בשנת 1939 סיים את לימודיו ב"בצלאל החדש" בירושלים (גרפיקה שימושית ותעמולתית). יצירותיו הופיעו בעיתונות היומית, בעיתונים "על המשמר", "דבר", "אֹמר", "הצפה", "פנים אל פנים", "עקרב", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הבוקר" "חרות", "תפריט, הירחון לכל". בשנת 1967 נהרג בנו הבכור בקרב תל פאחר. בין השנים 1955–1988 עבד כמאייר בענף הדרכה של צה"ל. בין השאר היה עורך שותף של העיתון "תפריט", שיצא בשנות ה-50 בהוצאת שק"ם. אחר כך עבד כמעצב גרפי במוזיאון ארץ ישראל.
זבדי התאלמן מאשתו מרים, ונפטר כעבור כשבע שנים, ב-2005. הותיר בן ובת ונכדים.
OneNote
יתרונותיה של ה-OneNote על מחברת רגילה
למשתמשים מתחילים OneNote ,נראה כתחליף לוורד, כמעבד תמלילים, אך ישנו הבדל בולט בין תוכנה זו לוורד והוא שכל המסמכים העיקריים מאוגדים במחברת אחת שאותה אפשר לחלק לכמה חוצצים. היא נראית כמחברת רגילה, אפשר לבחור תצוגה של מחברת חלקה, שורות, משבצות, ועוד דוגמאות נוספות. לא חלות עליה המגבלות החלות על מחברת רגילה, העמודים אינם מוגבלים באורכם וברוחבם, אפשר לשמור בהם טבלאות, סרטים או קטעי אודיו, אפשר להדביק תמונות, ציורים, צילומי מסך או קבצים בין העמודים כמו כן, מספר העמודים אינו מוגבל.
שימושים אפשריים
OneNote מתאימה במיוחד לתלמידים/סטודנטים, מורים/מרצים שצריכים לנהל רשימות באופן יום יומי. היא מאפשרת למשתמשים לאגד ולארגן מידע מסוגים שונים: טקסטים, תמונות, כתבי יד דיגיטליים, הקלטות שמע, ועוד במקום אחד תחת חלון אחד. מדובר בסידור שונה של תיקיות וקבצים, במקום ליצור תיקייה לקורס או מקצוע מסוים, יוצרים מחברת אחת וכל שיעור או נושא, מהווה מקטע. המקטעים הם דומים לאותם חוצצים בקלסר המוכר והידוע, שתלמידים/סטודנטים משתמשים בו כיום, שצריך לאחסן ותופס לנו המון מקום על המדפים בבית. כמו כן התוכנה מאפשרת לשנות את צבע המקטעים ובתוך אותם המקטעים, אפשר ליצור עמודים. לדוגמה: משתמש יצר מחברת מתמטיקה, במחברת מתמטיקה, הוא יוצר מספר מקטעים לפי הנושאים הנלמדים, למשל: כפל וחילוק, שברים עשרוניים, חזקות ועוד, כאשר בתוך כל מקטע, ניתן לפתוח עמודים, באופן דומה לעמודים במחברת רגילה.
שימושים ומגבלות של תוכנה OneNote
מנגנון החיפוש ב- OneNote הוא הרבה יותר קל ונוח לשימוש מעבודה עם תיקיות וקבצים משום שהוא מקל באופן משמעותי על מציאה ושליפה של מידע בה. בכל זמן נתון ניתן לשנות את סדר החוצצים, ולהעביר עמוד מחוצץ אחד למשנהו. בנוסף אפשרויות החיפוש מהירות באופן שמקל על מציאת פריטים בתיקיות בעלות נפח רב.
מורים למתמטיקה יוכלו להנות מהאופציה הקיימת, לכתיבת משוואות. קיימת גם אפשרות לכתיבת פונקציות אוטומטית, וגם אופציה לכתיבה בכתב יד, והפיכתו לכתב דפוס. כאמצעי אבטחה והגנת פרטיות ניתן ליצור סיסמה שתגן על המחברת וניתן לשתף אותה עם משתמשים אחרים. אפשר לשלוח את המחברת בתור קובץ למשתמשים אחרים, או למורה לשם בדיקת שיעורים. המחברת מספקת אפשרות נוספת להשלמת שיעור בבית ספר או באוניברסיטה שהוחמץ.
קיימת אפשרות להפוך את המחברת למסמך וורד או לייצא עמוד כמסמך PDF, וכך גם מי שאינו משתמש ב-OneNote יכול לקרוא ולעיין בקובץ. יתרון בולט נוסף שלה, בעיקר למחשבים ניידים הכוללים בתוכם מצלמה ומיקרופון מובנים היא אפשרות הקלטה מתוך התוכנה עצמה. ההקלטה תופיע במחברת כסמל של קובץ מדיה רגיל. כך למשל, אם מורה או מרצה אמר משפט חשוב אפשר לסמן הערה, ולאותו קובץ מוקלט תתווסף סימניה במקום בה הקלדנו את ההערה. אפשר גם להצמיד תגית לכל ההערות ולמיין אחר כך לפי כל התגיות.
אך ל-OneNote יש גם חסרונות. למשתמשים חדשים יהיה קושי בהבנת האפליקציה והפעלתה. הפונקציות שונות בין משתמשי MAC ו- Windows. בעייתיות נוספת שצוינה בפורומים מקוונים שונים היא חוסר היכולת של OneNote להוסיף מסמכים המיוצרים על ידי יישומים אחרים (כולל יישומי Microsoft אחרים) ב MAC. כמו כן, למשתמשי MAC אין אפשרות להשתמש בתכונה זיהוי תווים אופטי.
סרקופגו
סרקופאגו (Sarcófago) היא להקת מטאל קיצוני ברזילאית אשר הוקמה בשנת 1985 על ידי וונגר למונייר אחרי פרישתו מהרכב המטאל ספולטורה, הלהקה התפרקה בשנת 2000 מסיבות אישיות של חברי הלהקה.
השנים הראשונות
סרקופגו הוקמה על ידי וונגר "אנטיקרייסט" למונייר ב-1985 לאחר פרישתו מספולטורה. המוזיקה הייתה פרימיטיבית מאוד לאותה תקופה ובלתי מתפשרת, והלהקה הייתה ידועה בזכות איפור הקורפס פיינט, שהשפיע על הרכבי בלאק מטאל שונים מהגל השני של הסגנון. לאחר מספר דמואים הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה I.N.R.I שהשפיע רבות על להקות הבלאק מטאל מהגל השני, המוזיקה באלבום אגרסיבית, עם סאונד מאוד "מלוכלך" ואנגלית בלתי תקינה. שנתיים אחרי הוציאה הלהקה את אלבומה השני בשם Rotting (נרקב).
שנות ה-90
אחרי הפסקה של שנה הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי במספרו בשם The Laws of Scourge. כיוון הלהקה השתנה, הנגינה נהייתה יותר טכנית, האיכות יותר קלה למאזין והליריקה אף היא השתנתה. באותה שנה הלהקה התארחה בתוכנית המטאל הבריטית "The Headbangers ball". שלוש שנים אחרי, הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי במספר "Hate", באלבום ניכרו השפעות של הדת' מטאל הסקנדינבי, ונעשה שימוש במכונת תופים להמחשה. האלבום היה שנוי במחלוקת וסימן ירידה משמעותית בקרירת הלהקה. אחרי שלוש שנים של חוסר פעילות הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי והאחרון "The Worst". שנתיים אחרי, הלהקה הוציאה את האיפי Crust ובו נמצא השיר F.O.M.B.M. Fuck off the Melodic Black Metal, שיר מחאה נגד הבלאק מטאל המלודי שקיבל תאוצה בשנות ה-90, השיר חולל כעסים ופרובוקציות כלפי הלהקה שבאותה שנה הודיעה על פירוק רשמי.
הניסיון לאיחוד
בשנת 2006 קיבל ווגנר הצעה להופעת איחוד של סרקופגו בפסטיבל המטאל ואקן, אך סירב לה בטענה שאינו יודע היכן חברי ההרכב המקורי.
השפעות ומחוות
תרבות איפור הקורפספיינט שהייתה ידועה בקרב מאזיני הבלאק מטאל בשנות ה-90 הודות לסרקופגו שהתחילו כאיפור בדימוי גופה. השפעותיה של סרקופגו ידועות בקרב הלהקות Darkthrone ,Watain, בלאספמי, טוקסיק הולוקוסט, ארקוגוט, מרדוק, ביסטיאל וורלאסט, Destroyer 666 ומייהם. הלהקה השפיעה על סאונד הבלאק מטאל ועל רוח ה"טרו מטאל". מתופף להקת דארקט'רון אף הוא הושפע מההרכב בכתיבת השירים והסאונד ואף הוציא את אלבום האוסף Fenriz Presents... The Best of Old-School Black Metal, בו הוא שם את השפעותיו כמוזיקאי בלאק מטאל ובו השיר הנודע של סרקופגו Satanic Lust.
שמואל ביקלס
שמואל ("מילק") ביקלס (Bickels; ז' בטבת תר"ע, 19 בדצמבר 1909 – י"ט בניסן תשל"ה, 21 במרץ 1975) היה אדריכל ישראלי. תכנן עשרות יישובים בישראל, ומבני תרבות בקיבוצים. בין בנייניו החשובים ניתן למנות את המשכן לאמנות עין חרוד ומוזיאון השואה בית לוחמי הגטאות. ביקלס נודע בפתרונותיו המקוריים להחדרת אור טבעי לחללי המוזיאון, והוא נחשב לפורץ דרך בתחום זה.
קורות חיים
ביקלס שנודע גם בכינוי "מילק", נולד בלבוב, פולין ב-1909. הוא למד אדריכלות והנדסה בפוליטכניקום של לבוב. בתום לימודיו יצא למסע בפריז. עלה לארץ ב-1933 ועבד במשרדי אדריכלים בתל אביב ובחיפה. בשנת 1937 הצטרף למשרד התכנון של קיבוץ עין חרוד שנקרא "הלשכה הטכנית". ב-1938 עבר עם משפחתו לגור בקיבוץ תל יוסף. בשנים 1947–1951 היה שותף בחברת "המהנדס" בחיפה. משנת 1951 ועד מותו היה ביקלס מתכנן ראשי בוועדת התכנון של הקיבוץ המאוחד, ובשנות החמישים והשישים היה מבכירי מנסחי התכנון הקיבוצי. בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד עבר ביקלס עם משפחתו לקיבוץ בית השיטה ושם חי עד פטירתו בשנת 1975.
תכנון יישובים
שמואל ביקלס היה מעורב בתכנון הפיזי של עשרות יישובים ברחבי הארץ. הוא היה מגויס לרעיון הקיבוצי והאמין בו. ביקלס הלך בעקבות מייסדי הקיבוץ הגדול עין חרוד, שלמה לביא ויצחק טבנקין, וטען כי הקיבוץ אינו כפר אגררי קטן ונידח אלא אלטרנטיבה מודרנית לעיר המסורתית והמנוונת. תכנון הקיבוץ לפי ביקלס היה מבוסס על יחידה בסיסית של 250 משפחות, המיועדת לצמוח ליישוב של אלפים. בלב היישוב הקיבוצי הציב ביקלס את מוסדות התרבות, ותכנן עשרות מהם בקיבוצים שונים. מושג התרבות עבורו כלל את כל מרכיבי התרבות הגבוהה שאפיינו ערים מרכזיות באירופה: אולם מופעים, ספרייה, גלריה או מוזיאון, חדרי מוזיקה, חדרי לימוד ועוד. בכל מבנה כזה נכללו גם חדרי הנצחה לנופלים ולנספים בשואה.
מבנים שתכנן
מבני תרבות:
בתי הארחה בקיבוצים: בית אורן, הגושרים, כפר גלעדי
מועדון לחבר בקיבוצים: בית השיטה, משאבי שדה, משמר הנגב, שדה נחום, בית אורן
חמישיית העונה ב-NBA
חמישיית העונה ב-NBA או נבחרת ה-NBA (באנגלית: All-NBA Team) הוא פרס מטעם ליגת ה-NBA, אותו מקבלים שחקנים שנבחרים כשחקנים המצטיינים של העונה הסדירה בליגה (לא בשלבי הפלייאוף). הבחירה מבוצעת על ידי פאנל של כתבי ספורט ושדרנים מארצות הברית וקנדה. החמישייה נבחרת לקראת כל סיום עונה ב-NBA, מאז עונתה הראשונה של הליגה ב-. הנבחרת מורכבת משלוש קבוצות שחקנים - החמישייה הראשונה, החמישייה השנייה והחמישייה השלישית; בסך הכל 15 שחקנים. הנבחרת כללה במקור שתי קבוצות, אך הורחבה לשלוש בעונת.
השחקנים מקבלים חמש נקודות על כל קול לחמישייה הראשונה, שלוש נקודות על כל קול לחמישייה השנייה ונקודה אחת על כל קול לחמישייה השלישית. חמשת השחקנים עם מספר הנקודות הכולל הגבוה ביותר נבחרים לחמישייה הראשונה, חמשת הבאים אחריהם נבחרים לחמישייה השנייה והחמישה שאחריהם לחמישייה השלישית. במקרה של תיקו על המקום החמישי, מספר השחקנים מורחב - החמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים, והחמישייה השנייה נשארת עם חמישה שחקנים ואפשרות להרחבה במקרה של שוויונים נוספים. תיקו כזה התרחש רק ב-, בין בוב דייוויז לדולף שייז. מ- עד החמישיות נבחרו ללא קשר לעמדה, אך החל מ- כל חמישייה כוללת שני רכזים, שני פורוורדים וסנטר אחד. המשמעות של שחקן שנבחר לחמישייה הראשונה היא, שהוא נבחר לשחקן הטוב ביותר בעונה זו בעמדתו, או לשני או לשלישי בטיבו בעמדתו בהתאם לחמישייה בה נבחר.
לברון ג'יימס מחזיק בשיא הבחירות, עם 19 בסך הכול, ואת המקום השני חולקים כרים עבדול-ג'באר, קובי בראיינט וטים דאנקן עם 15 בחירות כל אחד. קארל מלון ושאקיל אוניל מדורגים אחריהם עם 14 בחירות כל אחד. דולף שייז, בוב קוזי, ג'רי וסט, האקים אולאג'ואן ודירק נוביצקי חולקים את המקום הרביעי עם 12 בחירות לכל אחד. לברון ג'יימס נבחר לחמישייה הראשונה יותר מכל שחקן אחר עם 13 בחירות, בעוד קארל מלון וקובי בראיינט נבחרו לחמישייה הראשונה 11 פעמים. את המקום השלישי בדירוג חולקים בוב קוזי, בוב פטיט, אלג'ין ביילור, ג'רי וסט, כרים עבדול-ג'באר, מייקל ג'ורדן וטים דאנקן שנבחרו עשר פעמים.
בין עונת 1946/1947 לעונת 1954/1955
בין עונת לעונת, חמישיית העונה הורכבה משתי קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר). השחקנים נבחרו ללא קשר לעמדתם.
בין עונת 1955/1956 לעונת 1987/1988
בין עונת לעונת, חמישיית העונה הורכבה משתי קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים. השחקנים נבחרו לפי עמדתם; הרשימה מסודרת לפי העמדות בסדר הבא: שני גארדים, שני פורוורדים וסנטר.
מאז עונת 1988/1989
מאז עונת, חמישיית העונה מורכבת משלוש קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר). השחקנים נבחרים לפי עמדתם; הרשימה מסודרת לפי העמדות בסדר הבא: שני גארדים, שני פורוורדים וסנטר.
דיסאסמבלר
דִּיסְאָסֶמְבְּלֶר (מאנגלית: Disassembler) היא תוכנית מחשב אשר מתרגמת תוכנית בשפת מכונה לתוכנית בשפת סף (Assembly), ולמעשה, מבצעת את הפעולה ההפוכה לפעולת האסמבלר.
שולהוף
שולהוף (Schulhof או Schulhoff) הוא שם משפחה יהודי גרמני ויידי שפירושו חצר בית הכנסת (ביידיש) או חצר בית הספר (בגרמנית).
דיסאסמבלר
ברוב המקרים, לא ניתן ליצור דיסאסמבלר מושלם, ונאלצים להסתפק בדיסאסמבלר היוריסטי.
שולהוף
{{ פירושונים|
דיסאסמבלר
מבנה תוכנית שפת מכונה
תוכנית בשפת מכונה מכילה:
שולהוף
שמות קשורים
}}
דיסאסמבלר
פעולת הדיסאסמבלר
הפלט של הדיסאסמבלר הוא ייצוג של התוכנית בשפת סף.
פלט זה ניתן, תאורטית, להדר, בעזרת אסמבלר, חזרה לשפת מכונה.
זיהוי פקודות
לא תמיד ניתן להבדיל בין פקודות (code) לבין מידע (data).
במקרים מסוימים, לא ניתן לפענח פקודות כהלכה, אפילו כאשר ידוע שהן פקודות. בארכיטקטורת ARM, לדוגמה, ישנן שתי קבוצות של פקודות שפת מכונה, אחת בגודל של שני בתים, ואחת בגודל של ארבעה בתים. לפעמים, כדי להבחין ביניהם, נדרש מידע אשר קיים רק בזמן ריצת התוכנית.
דרך התמודדות עם הבעיות לעיל, בדיסאסמבלרים מודרניים, היא ניסיון לעקוב אחרי בקרת הזרימה (control flow) של התוכנית, החל מהפקודה הראשונה לביצוע של התוכנית. פתרון זה אינו מושלם, מכיוון שלא תמיד ניתן לעקוב אחרי זרימת התוכנית, לדוגמה, כאשר נעשה שימוש בפולימורפיזם.
ישנם מקרים, במיוחד במערכות משובצות מחשב (embedded systems), בהם לא ניתן לדעת מהי הפקודה הראשונה לביצוע. במקרה זה, בעיית זיהוי הפקודות גדולה עוד יותר.
זיהוי גודלם של משתנים
גודל המשתנים לרוב אינו מוגדר ישירות בתוך תוכנית שפת המכונה. הדיסאסמבלר מנסה להסיק את גודל המשתנים מפקודות הגישה אליהן.
למשל, במעבדי x86 של אינטל, ניתן אולי להסיק מהפקודה שקיים משתנה בגודל של שני בתים בכתובת 90, מכיוון שהאוגר AX, הוא אוגר בגודל של שני בתים.
לעיתים קרובות, הגישה למשתנה היא באופן עקיף על ידי מצביע, במקרים אלה, הדיסאסמבלר מתקשה לזהות את משתנה היעד, ומידע לגבי גודלו הולך לאיבוד.
כמו כן, לפעמים גודלו של המשתנה אינו קבוע, והוא משתנה לפי ההקשר, למשל, בשפת C משתנה כזה מוגדר על ידי מילת המפתח Union. גם מקרה זה מקשה על הדיסאסמבלר לזהות נכונה את טיפוס המשתנה.
זיהוי מבני תוכנה
מכיוון שאחת ממטרות הדיסאסמבלר היא להקל על הבנת התוכנית, רוב הדיסאסמבלרים מנסים לזהות מבני תוכנה, למשל, זיהוי מבנה של טבלת קפיצה (branch table). למבני תוכנה, אין יצוג אחיד בשפת מכונה, ומכאן הבעיה לזהותם.
הבעיה גדלה כאשר נעשה שימוש ביכולות האופטימזיציה של המהדר, מכיוון שנוצר יצוג אחר, יעיל יותר, לאותו מבנה תוכנה.
גם זיהוי זה נעשה על ידי הדיסאסמבלר באופן היוריסטי.
תוכנה המשנה את עצמה
תוכנה יכולה להתייחס לעצמה, בכך שתכיל פקודות אשר משנות את תאי הזיכרון אשר מכילים את פקודות התוכנה עצמה.
דוגמה רווחת לתוכנה המשנה את עצמה היא כאשר, חלקים מהתוכנה מוצפנים, וחלק אחר של התוכנה, שאינו מוצפן, יסיר את ההצפנה, ויריץ את חלקי התוכנה אשר היו מוצפנים.
במקרה כזה, הדיסאסמבלר יוכל לפענח את החלקים אשר מסירים את ההצפנה, אך לא את החלקים המוצפנים.
הסתרה מכוונת
מתפתחות שיטות להסתרת תוכנה. בחלקן, השיטות מבוססות על החרפת הבעיות שהוזכרו לעיל, והכנסתן באופן מכוון לתוכנה במקומות רבים.
הדיסאסמבלר, בהיותו כלי חשוב בביצוע הנדסה הפוכה, הוא "יעד התקפה" עבור מסתירי התוכנה, ומטרתם היא לנסות לגרום לו לשגות בניתוח ההיוריסטי של התוכנה.
שימושים נפוצים
הדיסאסמבלר משמש ככלי לביצוע הנדסה הפוכה לתוכנה.
כלים
הכלי הנפוץ ביותר לצורך דיסאסמבלי הוא IDA Pro.
רוב כלי ניפוי השגיאות (Debuggers) מכילים גם דיסאסמבלר בתוכם.
לארי פייג'
לורנס "לארי" פייג' (באנגלית: Lawrence "Larry" Page; נולד ב-26 במרץ 1973) הוא מדען מחשב ויזם יהודי-אמריקאי. פייג' ייסד יחד עם סרגיי ברין את חברת גוגל ושימש כמנכ"ל חברת ההחזקות שלה, אלפאבית, עד שהוחלף בידי סונדאר פיצ'אי ב-4 בדצמבר 2019.
על פי פורבס, הונו של פייג' מוערך בכ-109 מיליארד דולר נכון לאוגוסט 2023.
קורות חיים
אביו, קרל ויקטור פייג', היה פרופסור למדעי המחשב ואינטליגנציה מלאכותית באוניברסיטת מישיגן. אמו, גלוריה, היא מרצה לתכנות מחשבים באוניברסיטת מישיגן. אמו יהודייה, וסבו מצד אמו עלה לישראל.
פייג' הוא בוגר "תיכון מזרח לאנסינג". סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בהנדסת מחשבים באוניברסיטת מישיגן. עבר לאוניברסיטת סטנפורד וסיים לימודי תואר שני.
ברין ופייג’ הכירו במרץ 1995, במפגש הכוונה למועמדי דוקטורט במחשבים. פייג', שכבר היה שנתיים בתוכנית, נבחר להציג לסטודנטים, ביניהם ברין, את הקמפוס, ומשם השניים התיידדו.
באותו זמן פייג' הגה את רעיון ה-BackRub, זחלן אשר יעבור בין מיליוני מסמכים ברשת המקושרים ביניהם. מורכבותו וממדיו של הרעיון משכו את ברין לעבוד עם פייג'; לדבריו, "דיברתי עם הרבה קבוצות מחקר בקמפוס, וזה היה הפרויקט המעניין ביותר, גם מפני שהוא מנסה להתמודד עם גודלה של הרשת, שמסמלת את ידע האנושות, וגם מפני שחיבבתי את לארי".
ב-1998, ברין ופייג' הקימו את חברת גוגל. פייג' שימש בתור נשיא-משנה של גוגל, ביחד עם ברין, עד 2001, אז הם שכרו את אריק שמידט בתור יושב ראש ומנכ"ל גוגל. השלושה ניהלו את גוגל כטריומווירט, עד ל-4 באפריל 2011, בו החליף פייג' את שמידט בתפקיד המנכ"ל, ושמידט מונה ליו"ר בפועל.
חייו הפרטיים
פייג' נישא ללוסינדה סאוות'וורת' ב-2007, בטקס שנערך באי הקריבי של ריצ'רד ברנסון, נקר איילנד. סאוות'וורת' היא מדענית חוקרת ואחות לדוגמנית קארי סאוות'וורת'. לזוג שני ילדים.
אלן ג'יי לרנר
אלן ג'יי לרנר (באנגלית: Alan Jay Lerner; 31 באוגוסט 1918- 14 ביוני 1986) היה מחבר שירים, לבריתן ותסריטאי אמריקאי. יצר יחד עם פרדריק לאו את אחד ממחזות הזמר הפופולריים ביותר בעולם, הן על הבמה והן בקולנוע, "גברתי הנאווה". הוא זכה בשלושה פרסי טוני ובשלושה פרסי האקדמיה, בין שאר פרסים ואותות כבוד.
חייו
לרנר נולד בניו יורק כבנם של אדית לרנר לבית אדלסון ושל ג'וזף ג'יי לרנר. אחי אביו, סמואל אלכסנדר לרנר היה הבעלים והמייסד של Lerner Stores, רשת של חנויות בגדים. אחד מבני הדודים של לרנר היה איש הרדיו, המנחה והשחקן הנרי מורגן. לרנר התחנך בבית הספר בידיילס (Bedales) באנגליה, אחר כך בבית הספר קואוט (Choate, כיום Choate Rosemary Hall), השייך בימינו ליישוב וולינגפורד, קונטיקט (שבו כתב את שיר הלכת של בית הספר) ובהמשך באוניברסיטת הרווארד. בבית ספר קואוט וגם בהרווארד היה חבר לכיתה של ג'ון פיצג'רלד קנדי, כששניהים נמנו עם צוות עורכי השנתון של בית ספר קואוט. בדומה לקול פורטר באוניברסיטת יל ולריצ'רד רוג'רס באוניברסיטת קולומביה, שהחלו את הקריירה שלהם במחזות-זמר שהיו תרומות למוסד שבו למדו, כתב לרנר את מחזות הזמר השנתיים במסגרת אגודת "פודינג" של תלמידי הרווארד. בעונות הקיץ 7–1936 למד לרנר בג'וליארד. בתקופת לימודיו בהרווארד איבד את הראייה בעינו השמאלית כתוצאה מתאונה בזירת האיגרוף. ב-1957 שיתף פעולה עם חברו ללימודים, ליאונרד ברנשטיין, בכתיבת "הגברים הבודדים מהרווארד", הצדעה היתולית ושנונה לאלמה מאטר שלהם.
עקב פגיעתו, לא שירת לרנר בצבא במלחמת העולם השנייה ובמהלכה כתב תוכניות רדיו, בהן "מצעד הפזמונים", עד שהתוודע ב-1942 למלחין האוסטרי פרדריק לאו, ובהמשך ללורנץ הארט והיה לבן-חסותו של הארט.
שיתוף הפעולה הראשון של לרנר ולאו היה בעיבוד מוזיקלי לפארסה "פאטסי" של בארי קונרס, למחזמר בשם "מסמר המסיבה" בשביל חברת מניות בדטרויט. את רוב הפזמונים כתב ארל קרוקר, אך הוא פרש מן המיזם והניח אחריו כר נרחב לשינויים ושיפורים. הצגות המחזמר נמשכו תשעה שבועות ועודד את הצמד להצטרף אל ארתור פירסון ביצירת "מה קורה?", שעלה על הבמה בברודוויי ב-1943. ההפקה הופיעה על הבמה ל-63 הצגות וכעבור שנתיים בא בעקבותיה "היום שלפני האביב". אחת השותפויות המוצלחות ביותר של ברודוויי קמה והייתה לעובדה.
הלהיט הראשון של השניים היה "בריגדון" (1947), פנטזיה רומנטית שמקום התרחשותה הוא כפר סקוטי מסתורי. הבמאי היה רוברט לואיס, עובד לסרט קולנוע ב-1954 בבימויו של וינסנט מינלי לאחר "בריגדון",בשנת 1951, בא "צבע את הקרון שלך", שנושאו הבהלה לזהב והצלחתו נפלה מזו של קודמו.
לרנר עבד עם קורט וייל על המחזמר הבימתי "חיי אהבה" (1948) ועם ברטון ליין על הסרט המוזיקלי "חתונה מלכותית" (1951). בה בשנה כתב לרנר גם את התסריט המקורי, זוכה פרס אוסקר לאמריקאי בפריז, בהפקת ארתור פריד ובבימוי וינסנט מינלי. אותו צוות שיעבוד בהמשך עם לרנר ולאו ביצירת ז'יז'י.
ב-1956 הסירו לרנר ולאו את הלוט מעל גבירתי הנאוה. השלמת "גבירתי הנאווה" נמשכה זמן רב ולרנר היה להוט לחזור לכתיבה. ברטון ליין ולרנר עבדו על מחזמר שנושאו הוא "אבנר הקטן" ( Li'l Abner). הזכויות לפיגמליון היו בידי גבריאל פסקל, ומלחינים אחרים כבר ניסו את מזלם בהפיכתו למחזמר ונכשלו. הראשונים לנסות היו ארתור שוורץ והווארד דיטץ, ובעקבותיהם ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין, אך הם אמרו נואש והמרשטיין אמר ללרנר "לפיגמליון אין עלילה משנית". העיבוד של לרנר ולאו ל"פיגמליון" של ג'ורג' ברנרד שו שימר את הפרשנות החברתית של שו והוסיף שירים מתאימים לדמויות של הנרי היגינס ולייזה דוליטל, בגילומם, במקור, של רקס הריסון וג'ולי אנדרוז. המחזמר שבר את שיאי המכירות בניו יורק ובלונדון. גרסת הקולנוע, בשנת 1964, גרפה שמונה פרסי אוסקר, בהם "הסרט הטוב ביותר" וה"שחקן הטוב ביותר" לרקס הריסון.
רצף ההצלחות של לרנר ולאו נמשך במיזם הבא שלהם, עיבוד לקולנוע ל"ז'יז'י" של קולט, שזכה בפרס האקדמיה בכיכובם של לסלי קארון, לואי ז'ורדאן ומוריס שבלייה. הסרט זכה בכל תשע המועמדויות שלו לאוסקר, הישג שהיה שיא בשעתו, ואוסקר מיוחד לאוסקר שבלייה ככוכב נלווה.
השותפות בין לרנר ללאו התפרקה עקב הלחץ שהיה כרוך בהפקת המחזמר "קמלוט", מסיפורי המלך ארתור, בשנת 1960. לאו התנגד לרצונו של לרנר לעסוק גם בבימוי נוסף לכתיבה, כשהבמאי המקורי מוס הארט לקה בהתקף לב בחודשי החזרות האחרונים. הוא מת זמן קצר לאחר הצגת הבכורה. לרנר אושפז מחמת דימום מכיב קיבה ואילו לאו סבל מבעיות בלבו. על אף כל אלה התקבל "קמלוט" כלהיט, והייתה לו גם קודה נוקבת: מיד לאחר רצח קנדי אמרה אלמנתו למגזין לייף, שהממשל של ג'ון פיצג'רלד קנדי מזכיר לה את "רגע הזוהר היחיד, הקצרצר" של "קמלוט" מאת לרנר ולאו. עד עצם היום הזה משתמשים ב"קמלוט" לתיאור האידיאליזם, הרומנס והטרגדיה של תקופת קנדי.
ב-1973 שידל לרנר את פריץ לאו לחזור מפרישתו כדי להרחיב את הפרטיטורה של "ז'יז'י" לעיבוד למחזמר. כעבור שנה עבדו בצוותא על גרסת סרט מוזיקלי של הנסיך הקטן, על פי סיפור הילדים הקלאסי של אנטואן דה סנט-אכזופרי. הסרט נכשל הן בביקורות והן בקופות, אבל הוא זוכה לקהל חסידים עכשווי.
באוטוביוגרפיה של לרנר, "הרחוב שבו אני גר", (1978), היא סיפור הצלחתן של שלוש מן היצירות שעליהן עבד עם לאו, "גברתי הנאווה", "ז'יז'י" ו"קמלוט", בלוויית מידע אישי. בשנת חייו האחרונה פרסם את "התיאטרון המוזיקלי: חגיגה", ספר מצליח על תולדות התיאטרון, מלא וגדוש באנקדוטות אישיות ובשנינות המיוחדת ללרנר. ספר מילות השירים של לרנר בשם "A Hymn To Him", בעריכת הסופר הבריטי בני גרין, יצא לאור בשנת 1987. לרנר היה נשוי 8 פעמים, חמש מנשותיו היו שחקניות והוא היה אב לארבעה ילדים.
בזמן שהלך לעולמו, עמד לרנר בתחילת כתיבת השירים לפנטום האופרה. צ'ארלס הארט החליף אותו. אותם ימים עבד גם עם ג'ורג' קני בלונדון על גרסה מוזיקלית של הסרט הקלאסי, "האיש שלי גודפרי". אנדרו לויד ובר פנה אליו בבקשה דחופה לכתוב את מילות השירים ל"פנטום האופרה", ולרנר הודיע לו, כי הוא רוצה לפרוש מן המיזם משום שהוא מאבד את זכרונו (עקב גידול במוח שלא אובחן). הוא אף דחה הזמנה לכתוב את השירים באנגלית לגרסה המוזיקלית של עלובי החיים.
אחרי מותו של לרנר יצר פול בלייק רוויו מוזיקלי, מבוסס על שירי לרנר וחייו. "כמעט כמו להיות מאוהב" הכיל מוזיקה מאת פרדריק לאו, ברטון ליין, אנדרה פרווין, צ'ארלס סטרוס וקורט וייל. ההצגה החזיקה מעמד רק עשרה ימים בתיאטרון הרבסט בסן פרנסיסקו.
ראובן סרוסי
ראובן סרוסי (נולד ב-1 בינואר 1959) הוא מלחין וגיטריסט ישראלי. ראש המחלקה לקומפוזיציה של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים
סרוסי נולד ב-1959 במונטווידאו, אורוגוואי. הוא החל את חינוכו המוזיקלי בנגינה ותאוריה. עלה לישראל ב-1974. בוגר האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב בהדרכתו של לאון שידלובסקי. עם מוריו נמנו מרדכי סתר, אבל ארליך, יצחק סדאי וסרג'יו נטרא. ב-1994 החל ללמד באקדמיה ע"ש רובין (קומפוזיציה, מקצועות תאורטיים וגיטרה קלאסית). מאז 2004 ועם הפיכתה לבית הספר ע"ש בוכמן-מהטה הוא מרכז את לימודי הקומפוזיציה במוסד.
קריירה
יצירותיו של סרוסי הושמעו בקונצרטים, הוצאו לאור משלב מוקדם מאוד (פרטיטה ל-2 גיטרות, 1975) וזיכוהו בפרסים: פרסי האקדמיה למוסיקה ב-1982, 1984 ו-1985, 2 פרסי אקו"ם ב-1992, ייצוג ישראל ב-ISCM באותה שנה (דיפרנסיאס II לגיטרה ואנסמבל עם אנסמבל מודרן), פרס שלישי עבור נוקטורן בתחרות התזמורת הפילהרמונית, 1993 ופרס ראש הממשלה, 1994. יצירותיו בוצעו בפסטיבלים ברחבי העולם (שיקגו 1984, קלן 1990, ברלין 1992, דרזדן 1995, סלוניקי 1997, ניו יורק 1998, ברן 2001 ועוד רבים) ובקונצרטים בלונדון, בודפשט, הלסינקי, שטוטגרט, המבורג, מונטריאול, מוסקבה ועוד.
בין מבצעיו נמנים אנסמבל אוריול, מודרן, ניו ג'וליארד, קונטיניום, קוארטטו לטינואמריקנו, האולפן למוזיקה בת זמננו במוסקבה, אנסמבל מוזאיק, סינפונייטה טוקיו ועוד. בארץ יצירותיו בוצעו על ידי אנסמבל המאה ה-21, אנסמבל מוזיקה נובה, אנסמבל ניקל, אנסמבל מיתר, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים ותזמורות נוספות. כמו כן סולנים והרכבים קאמריים רבים מנגנים את יצירותיו בישראל ומחוצה לה.
הוזמן להציג את יצירותיו בלונדון (האקדמיה המלכותית למוזיקה), בבתי הספר הגבוהים למוזיקה של ברלין, המבורג, ברן, וינה, לייז', בואנוס איירס, מונטווידאו, פורטו אלגרה, ברצלונה, סרגוסה, אוניברסיטאות נורתווסטרן, הארוורד וסטוני ברוק ועוד.
סרוסי פועל גם כנגן סולן בארץ ובעולם: יצירות רבות של מלחינים ישראלים וזרים הוקדשו לו והוא משלבן ברסיטלים עם מיטב הרפרטואר המסורתי לגיטרה. הקלטותיו הופקו בחברות אירופאיות ('נואובה ארה','מרידיאן רקורדס').
בשנת 2017 יצא לאור תקליטור עם יצירות קאמריות מפרי עטו (ג'אז בעקבות מטיס, מבעד הקלידים, סוד הקסם..., נגד הוא בעד וגעגועי ברווז) בנגינת 'אנסמבל מיתר', בנו של ראובן, דניאל סרוסי בפסנתר וראובן סרוסי עצמו בגיטרה. הדיסק יצא בחברה הגרמנית NEOS.
רפיח ים
רפיח ים הייתה ההתיישבות הדרומית ביותר בגוש קטיף, במרחק של כמה מאות מטרים מגבול מצרים מדרום וממערב, ומחנה הפליטים רפיח ממזרח ליישוב. עד פינויה התגוררו בה כ-25 משפחות. רפיח ים היה בעל אופי חילוני. נודע בזכות חוף הים הסמוך לו. ביישוב פעל גן ילדים וילדי בית הספר הוסעו באופן מאורגן לבתי ספר בחבל אשכול.
היסטוריה
הקמת היישוב החלה בסוף שנת 1984, זמן קצר לאחר החלטת ועדת השרים להתיישבות על הקמתו, שהתקבלה ב-22 ביולי 1984. היישוב הוקם כיישוב קהילתי על ידי גרעין של זוגות צעירים מרחבי הארץ שהתיישבו באתר זמני. הכוונה הייתה שהתושבים יתפרנסו מתיירות, אולם בעקבות הרעת המצב הביטחוני פנו ברובם לחקלאות במסגרת תכנון ממשלתי וקיימו חקלאות חממות בהן גידלו עגבניות שרי אורגניות. תושבים אחרים ניהלו מתפרות פרטיות שייצרו עבור רשתות האופנה בישראל. פיתוח היישוב התעכב עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בסוף שנת 1987, היישוב סבל מאירועים של יידוי אבנים מרפיח ופגיעה בתשתית החקלאית שלו. רק בסוף שנת 1991 עבר הגרעין לבתי קבע ביישוב.
בקביל להקמת רפיח ים, החלה בשנת 1986 הקמתה של שכונת "תל א-סולטאן", בצפון רפיח, במרחק של עשרות מטרים בודדים מהיישוב. השכונה הוקמה על פי הסכם השלום בין ישראל למצרים, שבעקבותיו נחצתה העיר רפיח, וחלקה שמדרום מערב לקו הגבול הבינלאומי עבר לשליטת מצרים. על פי ההסכם, מצרים הייתה אמורה לממן את יישובם מחדש של תושבי שכונת קנדה בסיני בתל א-סולטאן, שנודע כשכונת קנדה החדשה. תהליך היישוב מחדש נמשך מ-1989 עד שנת 2000 במימון של קנדה וכווית.
במהלך האינתיפאדה השנייה, אירעו ביישוב מספר פיגועים. ב-6 באפריל 2002 נהרג חייל מילואים ועוד חמישה חיילים נפצעו קל, בהיתקלות עם חוליה פלסטינית שחדרה לישוב. ב-11 במאי של אותה שנה נורה ניסן דולינגר, בן 43 מההתנחלות פאת שדה, סמוך למחסום צה"ל ברפיח ים, לשם בא כדי לאסוף פועלים. הוא נורה מטווח קצר בידי אחד הפועלים. בנובמבר 2002 אירע פיגוע ירי ביישוב, כאשר פועל פלסטיני, שעבד במתפרה ביישוב פתח באש על העובדים ממנה נהרגו תושב המקום, עמוס סעדה, ותושב בדולח, אסף צפירה. באוגוסט 2003, נפצע קשה תושב המקום מירי של צלף, ובנובמבר 2004 נפצעו שני חיילים מירי. בגלל קרבתו של רפיח ים לרפיח גם נורו עליו פצצות מרגמה רבות במהלך האינתיפאדה השנייה, רבות מהמשפחות עזבו אותו, ופחות מ-20 נותרו להתגורר בו ב-2003.
לאחר תוכנית ההתנתקות
עוד לפני יישום תוכנית ההתנתקות נעשה ניסיון מקרב התושבים לעבור כגוש אחד לקיבוץ נווה ים, אולם המגעים נכשלו.
רפיח ים פונה באוגוסט 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות, רוב התושבים כבר עזבו עוד קודם לתאריך הפינוי הרשמי. בתי היישוב נהרסו ב-22 באוגוסט 2005. אחרי ההתנתקות פוזרו המשפחות באתרי הקרווילות בניצן, מבקיעים ועמוקה. התושבים שעסקו בחקלאות עברו למבקיעים ולניצנים בהתאם ל"הסכם מבקיעים" ו"הסכם ניצנים", על פיהם ניתנו להם זכויות של בעלי נחלה, על אף שמבחינה טכנית לא הוגדר רפיח ים כמושב.
צ'בוקסרי
צ'בוקסרי (ברוסית: Чебоксары, בצ'ובשית: Шупашкар) היא עיר ברוסיה, בירת רפובליקת צ'ובשיה, השוכנת לגדתו המזרחית של נהר הוולגה, בין ניז'ני נובגורוד וקאזאן. אוכלוסייתה מונה 497,618 תושבים (נכון לשנת 2020).
היסטוריה
צ'בוקסרי נזכרת לראשונה בשנת 1469, כתחנה בדרך שעשו החיילים הרוסים ממוסקבה לקאזאן. על פי ממצאים ארכאולוגיים התקיים במקום ישוב לפני תאריך זה אשר השתייך לחאנות קאזאן. בעיר התגוררו צ'ובשים וטטרים, והשם המקובל ברוסית לעיר בא משמה בטטרית מאותה תקופה.
ב-1551 הפכה צ'ובשיה לחלק מרוסיה. ב-1555 בנו הרוסים במקום מבצר והושיבו בו אוכלוסייה ממוצא רוסי. במאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 נבנו בעיר קתדרלת ודנסקי וכנסיות חשובות נוספות. בסוף המאה ה-17 נחשבה העיר כמרכז מסחר חשוב על הוולגה. ב-1781 קיבלה מעמד של עיר בגוברניה של קאזאן.
בתחילת המאה ה-20 היו בעיר 5,100 תושבים. ב-24 ביוני 1920 הפכה לבירת המחוז הצ'ובשי האוטונומי, וב-21 באפריל 1925 הוכרזה כבירת הרפובליקה הצ'ובשית האוטונומית. מ-1929 עד 1936 הייתה חלק ממחוז ניז'גורודסקי. ב-1990 הפכה לבירת רפובליקת צ'ובשיה, כחלק מרוסיה העצמאית, ובעיר התקבלה החוקה החדשה של הרפובליקה.
יש בך הכל
יש בך הכל הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי עקיבא תורג'מן. השיר נכתב בידי עקיבא וצורית תורג'מן, והולחן בידי עקיבא. הוא הופק ועובד בידי סתיו בגר ויצא לאור בתור סינגל ב-23 בפברואר 2022.
רקע
השיר נכתב בידי הזמר-יוצר הישראלי עקיבא תורג'מן ואשתו צורית תורג'מן. הוא הולחן בידי עקיבא, והופק ועובד בידי סתיו בגר. הוא יצא לאור כסינגל ב-23 בפברואר 2022 ועם יציאתו פרסם עקיבא הסבר על השיר:
קבלה ביקורתית
רחלי פלנט רוזן מאתר סרוגים כתבה כי "נראה שמדובר בשיר שייכנס גם ללב וגם לקונצנזוס הישראלי". באותו האתר, הקליפ תואר כ"מלווה בעדינות ובתבונה את הקושי שהוא מתמודד איתו, כאדם כבד משקל. הוא עובר תהליך של הבנה, שהוא שלם בדיוק כפי שהוא".
וידאו קליפ
עם יציאתו הועלה הוידאו-קליפ של השיר לערוץ היוטיוב של עקיבא ולעמוד האינסטגרם שלו. הקליפ בוים על ידי יעקב אסרף ומשחק בו השחקן הישראל אמיר זרד אותו הזכיר עקיבא בתיאור המצורף לקליפ:
ב-1 במרץ, כשבוע לאחר יציאת השיר והקליפ, פרסם עקיבא באינסטגרם פוסט בו הוא מסביר את התהליך בו לוהק אמיר זרד לתפקיד ואת הסיבות לכך:
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה והשמעות רבות ברדיו עם 1286 השמעות ברדיו בשנת 2022. בחול המועד פסח תשפ"א השיק עקיבא את סבב ההופעות שלו בשם "יש בך הכל -הסיבוב החדש!"
השיר זכה בתואר "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת", של תחנת הרדיו "קול פליי" ושל תחנת הרדיו "קול ברמה" לסיכום שנת ה'תשפ"ב במוזיקה היהודית, ובמקום 11 ברשימת 30 השירים שעשו את השנה על ידי בחדרי חרדים.
מיקומי שיא
{{שני טורים|
מצעדים שנתיים
}}
ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס
ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס (באנגלית: Halloween: The Curse of Michael Myers) הוא סרט סלאשר גוטי אמריקאי משנת 1995, אשר בוים על ידי ג'ו צ'אפל ונכתב על ידי דניאל פאראנדס. בסרט מככבים דונלד פלזנס בהופעה האחרונה שלו לפניי מותו, פול ראד ומריאן הייגן. זהו הסרט ה-6 בסדרת סרטי ליל המסכות שיצא כ-6 שנים לאחר הסרט הקודם בסדרה. בסרט מייקל ממשיך לערוב אחר לורי ובני משפחתה על מנת להרוג את בני משפחתה האחרונים של לורי שנשארו בעוד ד"ר לומיס רודף אחריו פעם נוספת. בנוסף הסרט חושף בפעם הראשונה את הסיבה שמייקל נשאר בחיים כל פעם ואת הסיבה שהוא רוצה להרוג את משפחתו.
הסרט צולם בלייק סיטי בחורף 95–1994 ואף חלק מהסצנות צולמו פעמיים לאחר שצוות הסרט לא היה מרוצה מאותן סצנות. הסרט הופץ לראשונה גם בתלת מימד מה שהביא לכך שגם הסרטים הבאים בסדרה יצאו בפורמט תלת מימד. הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 1995 וגרף 15.1 מיליון דולר כנגד תקציב של 5 מיליון דולר ואף ספג ביקורות שליליות מהמבקרים. הסרט הוקדש לזכרו של דונלד פלזנס שנפטר לפניי שהסרט עלה לאקרנים.
נוסף על כך, הסרט יצא גם בווידאו לצפייה ביתית אשר כלל קטעים שלא נכנסו לגרסה הסופית וסיום אחר. גרסה זו זכתה לאהדה רבה של המעריצים ובעקבות כך נמכרו באיביי ובחנויות אינטרנטיות אחרות גרסאות DVD לא רשמיות של הגרסה לצפייה ביתית מה שגרם למעריצים להפעיל לחץ על הוצאת גרסת DVD רשמית לפורמט הצפייה הביתית. בסופו של דבר בשנת 2014 גרסה זו יצאה באופן רשמי כ-Blu-ray. למרות הביקורות השליליות לסרט יצא סרט נוסף בסדרה בשנת 1998, גרסה מחודשת לכבוד 20 שנה מאז יציאת הסרט הראשון. גרסה זו הוותה המשך ישיר לסרט השני והתייחסה גם לחלקים של הסרטים הקודמים.
עלילה
לאחר שבסרט הקודם ג'יימי מוצאת את תא המעצר של מייקל ריק היא נחטפת מהתחנה ביחד עם מייקל עצמו על ידי האיש שביצע את הירי של השוטרים. שש שנים מאוחר יותר, ג'יימי שעדיין מוחזקת על ידי האיש נכנסת להיריון ויולדת את התינוק שנלקח על ידי האיש שמתגלה כראש של כת. מאוחר יותר, המיילדת של ג'ימיי עוזרת לה לברוח ביחד עם התינוק שלה, מייקל שמצליח לברוח גם, הורג את המיילדת ומתחיל לרדוף אחר ג'יימי. ג'יימי והתינוק שלה בורחים במשאית גנובה בזמן שמייקל בעקבותיהם. בינתיים, ד"ר סם לומיס פרש מתפקידו ועבר לבקתה בפאתי הדונפילד, שם הוא גר כנזיר. באותו זמן מבקר אותו חברו ד"ר טרנס ווין, המנהל הראשי של המוסד בו מייקל נכלא כנער והוא מבקש מלומיס לחזור בחזרה לעבוד במוסד. בינתיים ג'יימי מבקשת להזעיק עזרה דרך שידור של תחנת רדיו אך מנהל התחנה מסרב לעזור לה ובעקבות כך ג'יימי מתקשרת ללומיס. בינתיים מייקל מצליח לתפוס את ג'יימי והיא מתנגשת במשאית ברפת ישנה. הוא הורג את ג'יימי, אך מגלה שהתינוק שלה לא נמצא במשאית.
בהדונפילד, טומי דויל, שהופיע בסרט הראשון, אדם מתבודד שנכנס לאובססיה למצוא את האמת שמאחורי המניעים של מייקל, מוצא את תינוקה של ג'יימי בתחנת אוטובוס, לוקח אותו לטיפול ומעניק לו את השם סטיבן. טומי נתקל בלומיס ומספר לו על משפחתה של לורי שגרה בבית מאיירס לשעבר. בינתיים, מייקל חוזר להדונפילד, שם הוא עוקב אחרי קרובי משפחה של לורי שגרים בבית בו משפחתו הייתה גרה פעם. הוא הורג את אחת מבנות המשפחה ועוקב אחר בת משפחה אחרת.
מאוחר יותר, טומי, קארה ודני, קרובי משפחה נוספים של לורי החיים בבית הישן של משפתחו של מייקל הולכים לפנסיון, שם חושף טומי שהוא מאמין שהוטלה על מייקל קללת ת'ורן, קללה דרואית עתיקה. לפני זמן רב, ילד אחד מכל שבט, שנבחר לשאת את קללת ת'ורן, היה חייב להקריב את קרוביו בליל סמהיין, או ליל כל הקדושים. טומי מאמין שסטיבן יהיה הקורבן האחרון של מייקל. מאוחר יותר באותו לילה, בזמן שטומי יוצא לחפש את לומיס, גברת בלנקנשיפ, מנהלת הפנסיון מגלה לקארה שעשתה בייביסיטר למייקל בלילה שבו הוא הרג את אחותו, וכי דני שומע קול שאומר לו להרוג בדיוק כמו שמייקל עשה, מה שמעיד שגם דני קולל בקללה. בינתיים מייקל הורג את ג'ון וטים, דמויות נוספות מהמשפחה המתגוררת בבית מאיירס, חברתו של טים בת' ואת בארי סימס, מנהל תחת הרדיו שסירב לעזור לג'יימי. לאחר מכן הוא רודף אחר דני וקארה אך הם מצליחים להימלט חזרה לפנסיון בו ממתינים טומי ולומיס.
הכת מגיעה לפנסיון, שם מתגלה כי גברת בלנקנשיפ היא חברה בכת והאיש בשחור הוא ד"ר ווין. הם מסממים את לומיס וטומי בתרופות ולוקחים את קארה, דני וסטיבן לסמית' גרוב, המוסד של מייקל. בינתיים הם נועלים את המקום על ידי מערכת אבטחה ומחזיקים את טומי ולומיס בחדר ניתוח. לומיס מתעמת עם ווין, שמגלה כי הצוות של סמית' גרוב עבד עם הכת כדי לחקור את כוחה של קללת ת'ורן וללמוד כיצד לשלוט בה. סטיבן הוא למעשה תוצר של ניסוי שערכו חבריי הכת בניסיון לשכפל את הרוע של מייקל, והכת מתכננת להשתמש בדני ובקארה אימו כדי ליצור אדם נוסף שיישא את הרוע של מייקל. ווין רוצה שלומיס יצטרף למזימתו, מכיוון שהוא היה הראשון שראה את הרוע שבתוך מייקל. לומיס מסרב ומודח על ידי חברי הכת.
בינתיים טומי מצליח לברוח ומשחרר את קארה כשמייקל רודף אחריהם. הם מוצאים את ווין וצוותו שעומדים לבצע הליך רפואי בדני וסטיבן. מייקל מופיע פתאום והורג את ווין והרופאים. טומי וקארה מצילים את הילדים ומייקל רודף אחריהם למעבדה, שם קארה מבחינה בעוברים מהניסויים הכושלים של ווין. טומי מזריק למייקל חומרים מאלחשים ומכה אותו עד לאובדן הכרה בצינור עופרת. טומי, קארה והילדים עוזבים את חורשת סמית' גרוב בזמן שלומיס נשאר מאחור. בפנים המסכה של מייקל מונחת לבדה על רצפת המעבדה, ולומיס צורח ברקע ובכך נגמר הסרט.
אימה אמריקאית: 1984
אימה אמריקאית: 1984 (באנגלית: American Horror Story: 1984) היא עונתה התשיעית של סדרת האימה האמריקאית "אימה אמריקאית", שנוצרה והופקה על ידי ראיין מרפי ובראד פלצ'וק, שהוכרזה רשמית על ידי רשת "FX" ב-12 בינואר 2017 ועלתה לשידור ב-18 בספטמבר 2019. העונה הנוכחית שואבת השראה רבה מסרטי סלאשר קלאסיים שהיו בשיאם במהלך שנות ה-80, דוגמת "ליל המסכות" ו"יום שישי ה-13".
לעונה הנוכחית חוזרים אמה רוברטס, בילי לורד, קודי פרן, לסלי גרוסמן, לילי רייב, דילן מקדרמוט, ג'ון קרול לינץ', פין ויטרוק ולזלי ג'ורדן מהעונות הקודמות ואליהם מצטרפים גאס קנוורת'י, אנג'ליקה רוס, מת'יו מוריסון, דה רון הורטון וזאק וילה. 1984 היא העונה הראשונה של הסדרה מאז תחילתה בה השחקנים הקבועים אוון פיטרס ושרה פולסון לא מופיעים.
פיתוח
ב-12 בינואר 2017, הסדרה "אימה אמריקאית" חודשה לעונות תשיעית, כחלק מחידוש דו-עונתי לסדרה, במקביל לאישור עונה השמינית, "אפוקליפסה", ואושר שהעונה תשודר בשנת 2019. ב-10 באפריל 2019, יוצר הסדרה, ראיין מרפי הודיע שהעונה תיקרא 1984, ואישר שהעונה תשאב השפעה והשראה רבה מסרטי האימה הקלאסיים של שנות ה-80, כמו "ליל המסכות" ו"יום שישי ה-13".
ב-24 ביוני 2019, רשת "FX" הכריזה שהעונה תעלה לשידור ב-18 בספטמבר 2019.
ליהוק
ב-6 בפברואר 2019, מרפי חשף כי אמה רוברטס וגאס קנוורת'י יככבו בתפקיד ראשי בעונה הנוכחית. ביולי 2019, השחקנית אנג'ליקה רוס, שהופיעה בסדרה אחרת של מרפי, "פוזה" הודיעה שהיא תשתתף בעונה הנוכחית בתפקיד ראשי. ב-11 ביולי 2019 אושרו כי חברי צוות השחקנים מהעונות הקודמות; בילי לורד, קודי פרן, לסלי גרוסמן וג'ון קרול לינץ' ישובו לעונה הנוכחית, עם חברי הצוות החדשים; מת'יו מוריסון, דה רון הורטון וזאק וילה. באוקטובר 2019, אושר שהשחקן דילן מקדרמוט ישוב להופיע בעונה הנוכחית דרך תמונות שהודלפו מהצילומים, ובמקביל השחקנית לילי רייב אישרה דרך חשבון האינסטגרם שלה שהיא תשוב לעונה הנוכחית. בנובמבר 2019, אושר שהשחקן פין ויטרוק ישוב בתפקיד אורח עבור פרק הסיום של העונה.
ב-2 באפריל 2019, השחקן הקבוע של הסדרה, אוון פיטרס, שכיכב בכל שמונה עונותיה הקודמות, הודיע שהוא לא ייקח חלק בעונה זו. ב-23 במאי 2019, בילי אייכנר, שהופיע בשתי עונותיה הקודמות של הסדרה, הצהיר כי הוא לא יחזור לעונה הנוכחית. ב-8 ביולי 2019, הוכרז שהשחקנית הקבועה של הסדרה, שרה פולסון, תופיע בתפקיד קטן יותר בעונה הנוכחית בשל התחייבויותיה לסדרת מקור של "נטפליקס" בהפקתו של מרפי, "רטשד".; עם זאת, באוקטובר 2019, השחקנית עצמה אישרה שהיא לא תופיע בעונה הנוכחית כמתוכנן במקור.
צילומים
ב-11 ביולי 2019, מרפי אישר שצילומי העונה החלו.
תוכנית מעבורות החלל
תוכנית מעבורות החלל (באנגלית: Space Shuttle program, רשמית: Space Transportation System או STS - מערכת תעבורת חלל) של נאס"א הייתה תוכנית חלל מאוישת של ארצות הברית בין 1981 ל־2011. מעבורת החלל הייתה משוגרת אנכית כשבתוכה בדרך כלל בין 4 ל־7 אסטרונאוטים ועד לכ־23,000 ק"ג של מטען למסלול לווייני נמוך. כשהמשימה הושלמה, הייתה המעבורת מבצעת מספר תמרונים על מנת לחדור לאטמוספירה. לאחר החדירה לאטמוספירה הייתה המעבורת דואה כמו דאון ונוחתת אופקית על גלגליה כמטוס רגיל.
מעבורת החלל היא רכב החלל היחיד בעל הכנפיים עד כה שהגיע למסלול ונחת חזרה בכדור הארץ, והחללית רב־הפעמית היחידה ששוגרה מספר פעמים. משימות מעבורות החלל כללו נשיאת מטענים שונים למסלולים שונים (יחידות שונות של תחנת החלל הבינלאומית, לדוגמה), החלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית ושירותים שונים. המעבורת שימשה גם להחזרת לוויינים ומטענים (מתחנת החלל הבינלאומית) ממסלול LEO אל כדור הארץ. כל מעבורת תוכננה לעמוד ב־100 טיסות או 10 שנות שירות.
התוכנית החלה בסוף שנות ה־60 ותכנונה היה מרכז הפעילות של נאס"א בתחום הטיסות המאוישות לחלל מאמצע שנות ה־70. לפי החזון לחקר החלל, תפקיד מעבורות החלל היה צריך להתמקד בהשלמת בניית תחנת החלל הבינלאומית עד ל־2011 ולאחר מכן לפרוש. נאס"א תכננה להחליף את מעבורות החלל בחללית אוריון שאחר כך הוחלפה ל־Multi-Purpose Crew Vehicle. התוכנית החלה מעשית ב־12 באפריל 1981 עם שיגור מעבורת החלל קולומביה למשימת STS-1, משימת המעבורת הראשונה בהיסטוריה. התוכנית הסתיימה עם נחיתת מעבורת החלל אטלנטיס שסיימה את משימה STS-135 ב־21 ביולי 2011. התוכנית הסתיימה רשמית ב־31 באוגוסט 2011.
תכנון ופיתוח
עוד לפני נחיתת אפולו 11 על הירח ב־1969, החלה נאס"א בתכנונים מוקדמים של מעבורת החלל. ב־1969, נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון הקים את "קבוצת משימות החלל" (Space Task Group) שנוהלה על ידי סגן נשיא ארצות הברית ספירו אגניו. הקבוצה העריכה את כל ממצאי המחקר של נאס"א, והמליצה על אסטרטגיית חלל חדשה שתכלול בניית מעבורת חלל. המטרה, כפי שהוצגה על ידי נאס"א בקונגרס, הייתה לספק אמצעי זול בהרבה להגעה לחלל, שישמש את נאס"א, מחלקת ההגנה ומשתמשים מסחריים ומדעיים אחרים.
במהלך התכנונים המוקדמים של המעבורת, היו דיונים רבים בקשר לעיצוב האופטימלי למעבורת, שייקח בחשבון את יכולות, עלויות הפיתוח ועלויות התפעול. בסופו של דבר נבחר העיצוב הנוכחי, המשתמש במעבורת מכונפת בעלת יכולת שימוש חוזר, רקטות האצה לשימוש חוזר ומכל דלק מתכלה.
תוכנית מעבורות החלל החלה רשמית ב־5 בינואר 1972, כשהנשיא ניקסון הודיע כי נאס"א תמשיך עם פיתוח מערכת שיגור לחלל בעלת יכולת שימוש חוזר. התכנון היה לשגר 50 משימות בשנה, בתקווה להוריד את העלויות לכל משימה.
העיצוב הסופי שנבחר למעבורת היה זול יותר לבנייה ופחות שאפתני מבחינה טכנית מאשר עיצובים אחרים של המעבורת. התכנון המקורי של המעבורת כלל מכל דלק חיצוני גדול יותר, שהיה נכנס למסלול יחד עם המעבורת, שם היה יכול לשמש כמחלקה של תחנת חלל, אבל רעיון זה "חוסל" משיקולים כלכליים ופוליטיים.
הקבלנית הראשית של התוכנית הייתה חברת נורת' אמריקן אוויאיישן (מאוחר יותר רוקוול אינטרנשיונל וכיום בואינג), אותה חברה שהייתה אחראית על בניית תאי הפיקוד/שירות של החללית אפולו. הקבלן הראשי לייצור רקטות ההאצה של המעבורת הייתה חברת ט'יאוקול (כיום חלק מאליאנט טקסיסטמס). לייצור מכל הדלק הנתיק חברת מרטין מריאטה (כיום חלק מלוקהיד מרטין), ולייצור מנועיה הראשיים של מעבורת החלל חברת רוקטדיין (כיום חלק מחברת פראט אנד ויטני).
המעבורת הראשונה שנבנתה תוכננה להיקרא בשם "קונסטיטושן" (Constitution - חוקה), אבל מסע תעמולה של מעריצי סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים" שכנע את הבית הלבן לשנות את שמה לאנטרפרייז. בקולות רבים, מעבורת החלל אנטרפרייז (OV-101) הוצגה לראשונה ב־17 בספטמבר 1976, ומאוחר יותר ביצעה סדרת משימות ניסוי שכללו דאיות ונחיתות מוצלחות.
כני השיגור במרכז החלל קנדי, שנבנו במקור על מנת לשמש את טילי הסטורן 5 של תוכנית אפולו, עברו הסבה כך שיתאימו לשיגורי מעבורות החלל. אתר שיגור נוסף נבחר, בסיס חיל האוויר ונדנברג בקליפורניה, ומתחם שלם בבסיס עבר שיפוץ. ונדנברג יועד לשמש כבסיס השיגור מהחוף המערבי של ארצות הברית אך לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר הוחלט לצמצם את היקף הטיסות של המעבורות והתוכנית לשגר מעבורות מונדנברג בוטלה. רוב משימות מעבורות החלל (78) נחתו במרכז החלל קנדי, שאר המשימות למעט משימה אחת (STS-3) נחתו בבסיס חיל האוויר אדוארדס שבקליפורניה ומשימת STS-3 נחתה בנמל החלל וייט סנדס שבניו מקסיקו. בסיס חיל האוויר ונדנברג היה אמור לשמש גם כן כאתר נחיתה אך לאחר אסון צ'לנג'ר וביטול השיגורים המתוכננים מונדנברג בוטלו גם הנחיתות באתר. שדות תעופה שונים ברחבי העולם יועדו לשמש כאתרי נחיתה עבור המעבורות במקרה חרום.
פעילות
המעבורת המבצעית הראשונה הייתה מעבורת החלל קולומביה (OV-102), שנבנתה בפאלמדייל, קליפורניה. קולומביה הועברה למרכז החלל קנדי (KSC) ב־25 במרץ 1979, ושוגרה לראשונה ב־12 באפריל 1981 - יום השנה ה־20 לשיגורו של יורי גאגארין לטיסת החלל המאוישת הראשונה בהיסטוריה. במשימה זו שוגרו רק שני אסטרונאוטים. מעבורת החלל צ'לנג'ר (OV-099) הועברה ל־KSC ביולי 1982 וביצעה את טיסתה הראשונה (STS-6) ב־4 באפריל 1983 בה בוצעה הליכת החלל הראשונה בתוכנית. צ'לנג'ר נשאה במשימת STS-7 ב־18 ביוני 1983 את סאלי רייד, האסטרונאוטית האמריקאית הראשונה. צ'לנג'ר נבנתה במקור כמעבורת לניסויים מבניים (STA-099) אבל לבסוף שופצה והפכה למעבורת לכל דבר כאשר התברר שהמרת המעבורת אנטרפרייז (שנבנתה כמעבורת לבחינת הדאייה והנחיתה) יקרה יותר. מעבורת החלל דיסקברי (OV-103) הועברה ל־KSC בנובמבר 1983 ושוגרה למשימתה הראשונה (STS-41-D) ב־30 באוגוסט 1984. מעבורת החלל אטלנטיס (OV-104) הועברה ל־KSC באפריל 1985 וביצעה את טיסתה הראשונה (STS-51-J) ב־3 באוקטובר 1985.
ב־28 בינואר 1986, 73 שניות לאחר שיגור מעבורת החלל צ'לנג'ר למשימת STS-51-L, התפוצצה המעבורת בגלל כשל ברקטת ההאצה הימנית. שבעת האסטרונאוטים במעבורת נספו והתוכנית קורקעה. רק כעבור כמעט 3 שנים ב־29 בספטמבר 1988 שוגרה המעבורת דיסקברי למשימת STS-26. בעקבות אסון המעבורת צ'לנג'ר הוקמה ועדת חקירה שחוץ מחקירת האירוע הציגה מסקנות שבעקבותם הוחלט לצמצם את מספר הטיסות מטיסה אחת כל שבועיים לטיסה אחת כל חודשיים והוחלט שלא יתוכננו עוד מעבורות מלבד אלו שכבר החלו בשירטוטם. מעבורת החלל אנדוור נבנתה בעיקר מחלקי חילוף שיועדו למעבורות האחרות החליפה את המעבורת צ'לנג'ר והועברה ל־KSC במאי 1991. אנדוור ביצעה את טיסתה הראשונה (STS-49) ב־7 במאי 1992.
ב־1995 המעבורת דיסקברי עגנה בהצלחה בתחנת החלל מיר הרוסית כחלק מתוכנית מיר ומעבורות החלל במהלכה בוצעו 11 טיסות בשיתוף פעולה עם סוכנות החלל הרוסית. ב־4 בדצמבר 1998 נשאה המעבורת אנדור STS-88 את היחידה השנייה של תחנת החלל הבינלאומית והראשונה שנישאה על ידי מעבורת. עוד עשר משימות מעבורת נשאו יחידות נוספות ועוד משימות רבות שימשו לאספקת מטען והחלפת צוותים בתחנה.