cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המרכז לאמנויות באר שבע
המרכז נמצא במבנה ערבי טיפוסי עם חצר פנימית ציורית ופסטורלית המשרה אווירה נעימה ההולמת את העשייה האמנותית במקום. המבנה מעוטר בחלונות מסורגים שנשמרו היטב מהתקופה העות'מאנית ובעל רצפה צבעונית בדגם שטיח מזרחי שהונחה בשנות ה-20. מבנה המרכז הוא אחד היחידים מסוגו שניתן לבקר בהם; שאר המבנים נמצאים ברובם בבעלות פרטית.
היסטוריה של המבנה
מבנהו המיוחד של מרכז האמנויות נבנה בשנות ה-20. המבנה הוקף בחומה, דבר האופייני לבנייה הטורקית (החומה נבנתה גם למען חיזוק השליטה על המבנה). מספר החדרים במבנה גדל עם התרחבות המשפחה, עד שבסוף נעשתה החצר כולה מוקפת חדרים. משערים שבמלחמת העולם הראשונה שימש המבנה כקסרקטין לצבא העות'מאני. לאחר המלחמה נמכר המבנה למשפחה ערבית. חלק מהמבנה פורק בשנות ה-20, וחלק אחר הוכשר לחדרי מגורים. באמצע שנות ה-20 נהרסו החדרים הקדמיים (שרדו רק החלונות בקיר החיצוני),  ומשלושת צִדי החצר נבנו חדרים, שלאחד מהם הייתה גם כניסה נפרדת (מרח' החלוץ). גם הרצפה הצבעונית הנאה, בדגם שטיח מזרחי, הונחה בתקופה ההיא.
ב-20 באוקטובר 1948, לאחר כיבוש העיר באר שבע, שימש המבנה הנטוש את חטיבת הנגב.
באביב 1949, לאחר שנמסר הבית לרשות האזרחית, נפתח בו בית תרבות של משרד החינוך והתרבות. נערכו בו תוכניות אמנותיות והוקמה בו הספרייה העירונית. תפקידו העיקרי של הבית בתקופה זו היה סיוע בקליטת עולים חדשים. במקום הוקם אולפן, שבו למדו כ-400 תלמידים בשתי קבוצות. באותה תקופה כונה הבית "מרכז רוחני בזעיר אנפין לעולי באר שבע".
המבנה שימש כאולפן עד 1953, אז נפתח בו בית הספר התיכון הראשון בעיר – תיכון א', שכעבור שנים אחדות עבר למקומו הקבוע בעיר החדשה.
ב-1970 החל לפעול במקום מרכז אמנויות לנוער. שמו הוסב ל"מרכז לאמנויות" לאור קשת רחבה של גילאי תלמידיו: ילדים, נוער ומבוגרים.
פעילויות המרכז לאמנויות באר שבע
המרכז פועל להתפתחותם וחינוכם האמנותי של ילדי באר שבע מזה כארבעים שנה. במקום מגוון של תחומי פעילות אשר אוכלוסיות רבות נהנות משרותיו, ילדים, נוער ומבוגרים. במרכז מתאימים את התכנים והמסגרות לרוח הזמן ולשינויים המתרחשים בתחומי האומנות השונים. כפועל יוצא מתפיסה זו נוקט המרכז לאמנויות יוזמות לפרויקטים מיוחדים.
החוגים במרכז לאמנויות מקיפים תחומי אמנות שונים: ציור בטכניקות שונות וביניהן אקוורל, שמן ואקריליק, רישום, פיסול, עיצוב, קרמיקה, קדרות באבניים, פיוזינג בזכוכית, ויטראז', תכשיטנות, אמנות בין תחומית, אמנות בתיאטרון ועוד; ומתרכזים בנושאים מגוונים כגון "בעקבות זרמים ואמנים", "מסע בתרבויות", "צעדים ראשונים באמנות", "אשנב לאמנות מודרנית", "סדנת אמן", "טכניקות באמנות" ועוד. העבודה בסדנאות ובחוגים מאפשרת לתלמיד לרכוש כלים ומיומנויות בטכניקות שונות תוך כדי שימוש באביזרי עזר כספרים, רפרודוקציות, שקופיות, חומר ממוחשב ועוד.
אנדרואיד ג'לי בין
אנדרואיד "ג'לי בין" (באנגלית: Jelly Bean) הוא שם הקוד לגרסה העשירית של מערכת ההפעלה אנדרואיד שפותחה על ידי חברת גוגל. הגרסה נחשפה בכנס Google I/O ביוני 2012, והתמקדה בשיפורי ביצועים שנועדו להעניק למערכת תחושה חלקה יותר, שיפורים במערכת ההודעות שאפשרו להציג התראות "הניתנות להרחבה עם לחצני פעולה". שתי גרסות נוספות נחשפו בהמשך והכילו שינויים קטנים יותר. גרסה 4.2 הכילה אופטימיזציה של המערכת, תמיכה מרובת משתמשים במחשבי לוח, וידג'טים למסך הנעילה, הגדרות מהירות ושומרי מסך; ואילו גרסה 4.3 הכילה שיפורים נוספים ועדכונים לפלטפורמה הבסיסית.
גרסות אלה של אנדרואיד אינן נתמכות עוד על ידי גוגל. נכון למאי 2019, על פי נתונים של גוגל, 3.2% מהמכשירים הניגשים ל-Google Play משתמשים באנדרואיד ג'לי בין.
פיתוח
אנדרואיד ג'לי בין 4.1 נחשפה לראשונה בכנס המפתחים של גוגל ב-27 ביוני 2012, תוך התמקדות בשיפורים בממשק המשתמש, יחד עם שיפורים בחוויית החיפוש בגוגל על גבי הפלטפורמה, אינטגרציה והסייען הדיגיטלי החדש Google Now.
בגרסה זו הייתה גם כן אופטימיזציה של הביצועים החזותיים והתגובתיות במערכת ההפעלה באמצעות סדרה של שינויים המכונים "פרויקט חמאה".
חוויית משתמש
מבחינה ויזואלית, הממשק של ג'לי בין משקף עידון של מראה ה-Holo שהוצג באנדרואיד 4.0. מסך הבית המוגדר כברירת מחדל קיבל תכונות חדשות, כמו היכולת של קיצורי דרך ווידג'טים אחרים לסדר עצמם מחדש כך שיתאימו לפריט או ישנו את גודלם. מערכת ההודעות שופרה בתוספת התראות "הניתנות להרחבה" ו"ניתנות להפעלה"; התראות בודדות היו יכולות לאחר העדכון להציג כפתורי תוכן או פעולה נוספים (כמו "התקשרות חזרה", "הודעה" ואחרים) על ידי פתיחת ההודעה.
אנדרואיד 4.2 הוסיפה תכונות לממשק המשתמש; ניתן להחליק את מסך הנעילה כדי לראות דפי וידג'טים ולהחליק לכיוון ההפוך לפתיחת המצלמה. חלונית הגדרות מהירות נוספה גם היא לאזור ההודעות, על ידי החלקה מטה. בגרסה 4.2 הוחלפה אפליקציית הדפדפן בגוגל כרום, וכמו כן נוספו מחוות במקלדת, אפליקציית שעון מחודשת ומערכת שומר מסך חדשה המכונה "חלומות בהקיץ". במחשבי לוח, החלה המערכת לתמוך במספר משתמשים.
פלטפורמה
עבור המפתחים, הוסיפה 4.1 ממשקי API חדשים לנגישות, תמיכה מורחבת בשפה עם תמיכה בטקסט דו-כיווני, תמיכה בניהול התקני קלט חיצוניים, תמיכה ב-USB, ממשק API חדש לניתוב מדיה. אנדרואיד 4.2 הוסיפה כתיבה מחדש של הבלוטות' ועוד. אנדרואיד 4.3 כללה שינויים נוספים ופחותים, וכמו כן תכונת פרטיות המכונה "App Ops" שאפשרה למשתמשים לשלול באופן פרטני הרשאות לאפליקציות. עם זאת, התכונה הוסרה בהמשך באנדרואיד 4.4.2; דובר גוגל טען כי התכונה הייתה ניסיונית ועלולה הייתה לגרום לפגיעה באופן פעולתן של אפליקציות אם משתמשים בהן בדרכים מסוימות. הרעיון עבר ביקורת מחדש כבסיס למערכת התראות מחודשת באנדרואיד מרשמלו.
נחליאל
נחליאל היא התנחלות בעלת אופי חרדי לאומי במתכונת של יישוב קהילתי בהרי גופנה שבמערב בנימין, השייך למועצה אזורית מטה בנימין. נחליאל הוא חלק מגוש טלמונים-דולב, ממוקם על כביש 450 בין היישובים נווה צוף וטלמון ובסמוך לכפר הפלסטיני ביתילו. ביישוב כ-100 משפחות.
שם היישוב
בתחילה נקרא היישוב "נאווה" או "אילנית". לאחר מכן הוסב שמו ל"נחליאל" על שם ספרו של ד"ר יצחק ברויאר מהוגי הדעות של פועלי אגודת ישראל. שם הספר נלקח מהפסוק בספר במדבר: "וממתנה נחליאל".
היסטוריה
הקמת היישוב אושרה על ידי ועדת השרים להתיישבות ב-22 ביולי 1984, יום לפני הבחירות לכנסת האחת עשרה יחד עם שישה יישובים נוספים. עם קבלת האישור, ההתנחלות הועלתה במהירות על הקרקע עוד בטרם הוכנו תשתיות כדי לקבוע עובדות בשטח למקרה של חילופי שלטון. לאחר הקמת ממשלת האחדות נמנתה נחליאל בין ההתנחלויות שהוכרו על ידי הממשלה.
במשך שנים היישוב היה קטן מאוד. היישוב השתייך לתנועת "פועלי אגודת ישראל" דבר שהקשה על גיוס משפחות נוספות. בשנת 1985 נמנו ביישוב 10 משפחות. במאי 1990 התגוררו בנחליאל בין 15 ל-30 משפחות. עם השנים השתנתה האוכלוסייה וכיום נושא היישוב אופי תורני-קהילתי עם דגש גדול על צמיחה ופיתוח האווירה הקהילתית. היישוב בנוי בפסגת הר בגובה 600 מ' וכמו כן ניתן לראות את שפלת החוף ממנו.
אופי היישוב
בנחליאל- בתי כנסת, ישיבה, מקוואות למהדרין (גברים ונשים), מכולת, פעילויות לנוער בנים ונוער בנות, חוגים לילדים ולנשים, משחקיה, ערבי נשים, התוועדויות של חב"ד, שיעורי תורה, הלכה וחסידות בימות החול וגם בשבתות וימים טובים. ביישוב בתי קבע שנבנו במהלך כל שנות קיומו, בשנים האחרונות ניבנו ביישוב קרוואנים חדשים לאכלוס זמני. כמו כן במקום יחידות דיור פרטיות להשכרה.
אלג'יר (להקה)
אלג'יר הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה החל מראשית שנות התשעים ועד לשנת 2005.
היסטוריה
אלג'יר הוקמה בתחילת שנות התשעים על ידי אביב גדג', יחד עם חבריו למושב תלמי אליהו - גבריאל בלחסן ודביר לביא. חיים שמש, מפיק מחברת הד ארצי, ראה את הלהקה מופיעה בתל אביב והחתים את הלהקה על חוזה בחברה. בדצמבר 1995 יצא האלבום הראשון של הלהקה שנקרא "נאמנות ותשוקה" והופק על ידי אסף שריג, חבר להקת "איפה הילד?". להקלטות הצטרף אחיו של אביב גדג', שלום גד, בגיטרה בס. סגנון האלבום היה רוק שהושפע ממוזיקה אתנית ומחזנות והוא לא הצליח מסחרית.
ב-2005 הודיע גדג' על פירוק הלהקה.
שיין הארט
שיין הארט (באנגלית: Shane Harte; נולד ב-28 בנובמבר 1996) הוא שחקן וזמר קנדי. ידוע בשל תפקידו כלוק בסדרה "אולפני אבדות ומציאות". בנוסף, הופיע בתפקיד לוק בסדרת הנעורים הקנדית "נולדו לרקוד". ב-2015, הוא הוציא שני סינגלים בשם "Let You Know" ו-"Left Standing". בנוסף, הוא היה אחראי על יצירת הפסקול של "אולפני אבדות ומציאות".
רמות
{{פירושונים| מקומות
אישים:
ראו גם
}}
אלודפוסוכוס
אלודפוסוכוס (שם מדעי: Allodaposuchus) הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בשלהי הקרטיקון בדרום אירופה באזור שבין רומניה לצרפת וספרד. מאובניו נתגלו לראשונה ב-1928, ובמהלך השנים התגלו ארבעה מינים בסוג, כאשר מרביתם נמצאו משרידי גולגולת חלקיים לאחר שנות ה-2000.
לאלודפוסוכוס הייתה גולגולת מעוגלת וקצרה יחסית ובעל רגליים חזקות. הוא הגיע לאורך של עד שלושה מטרים, די קטן ביחס לקרוביו. התכונה הבולטת שלו הייתה פתחי עיניים גדולים ואזור מצח גבוה ביחס ללסתות, אשר העניק להם מראה שרירי. הוא היה אוכל בשר שהשתמש בשיניו כדי לקרוע את הטרף. בניגוד לתנינאים החיים בימינו היה האלודפוסוכוס מסוגל לעמוד על רגליו האחוריות, והוא בילה את מרבית זמנו בין הביצות והבריכות בהם חי, דבר הנראה ממאובני נאוניתיות שנמצאו בסמוך. מאובנים נוספים מראים שלעיתים התרחק ממקווי המים.
במראהו הזכיר האלודפוסוכוס במעט את האליגטור ובעבר סברו שהיה קרוב משפחה של האליגטוריים. ההערכות בימינו הן שלא היה תנין אמיתי אך היה קרוב מאוד אליהם. האלודפוסוכוס נכחד עם הכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 66 מיליון שנה.
בתרבות
האלודפוסוכוס מופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראית להקה שהורגת רבדודון.
Break Free
Break Free (בעברית: להשתחרר) הוא שיר של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה בהפקת הדי ג'יי הרוסי-גרמני זד. השיר יצא לאור ב-3 ביולי 2014 כסינגל השני מאלבומה השני של גרנדה, My Everything.
השיר הצליח לשחזר את הצלחת הסינגל הקודם "Problem" לאחר שהגיע לעשירייה הפותחת ביותר מ-15 מצעדים בעולם בהם גם הבילבורד הוט 100 שבו הוא הגיע למקום רביעי בשיאו.
רקע והוצאה
בראיון שנערך עם זד במאי 2014 הוא אמר שהוא רוצה לשתף פעולה עם גרנדה לאחר ששמע את קולה והוסיף: "זה היה מאחורי הקלעים ששמעתי אותה שרה ולא ידעתי מי זאת ואמרתי לעצמי אני רוצה לעשות שיר עם מי ששרה עכשיו ולמזלי עכשיו יש שיר!"
בראיון שערכה לקידום השיר במגזין בילבורד, אמרה גרנדה שהשיר ניסיוני מאוד עבורה מכיוון שלא הקליטה שיר בסגנון הזה לפני כן ושהיא מאוד מרוצה מהתוצאה.
השיר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות עם שחרורו, כשביקורות אומרות על השיר שהוא "מדהים ומושלם לקיץ", "גורם לרצון לרקוד" ומבקרים אך השוו את השיר ללהיטים של ריהאנה בגלל המבנה והסגנון הדומים.
גרנדה הופיעה לראשונה עם השיר בטקס פרסי ה-VMA של MTV ב-25 באוגוסט 2014.
השיר זכה גם להצלחה מסחרית לאחר שמכר יותר משלושה מיליון עותקים בארצות הברית והקליפ לשיר צבר למעלה ממיליארד צפיות בYouTube.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים, ונכנס ל"Top 10" ביותר מ-15 מצעדים ברחבי העולם, ביניהם גם הבילבורד הוט 100 שם הגיע למקום הרביעי, זהו הסינגל השני ברצף של גרנדה שנכנס לחמישייה הפותחת במצעד, בישראל הקליפ לשיר הגיע למקום ראשון במצעד הקליפים של מדיה פורסט.
TV6 (אסטוניה)
TV6 אסטוניה הוא ערוץ טלוויזיה העוסק בבידור המשדר באסטוניה ומשדר סדרות, מוזיקה, אופנה וספורט.
התוכניות של הערוץ מיועדות בעיקר לגברים, וכוללות מבחר של קריקטורות, סדרות טלוויזיה וסרטים כמו קומדיות, דוקומנטריה, הרפתקאות, פעולה, מדע בדיוני, פנטזיה ואימה.
התוכניות המקומיות בערוץ כוללות לרוב אופרות סבון, אירועי ספורט מקומיים חיים וסדרות טלוויזיה.
תוכניות הטלוויזיה המשודרות בערוץ הן תוכניות אמריקאיות שנרכשו, וכוללות בין היתר את משפחת סימפסון, איש משפחה, לרענן את הסירה, המפץ הגדול והאדם האחרון על כדור הארץ.
היסטוריה וזמינות
הערוץ הושק ב-24 במרץ 2008, שכן כל הערוצים ששידרו (שלושת המשמעותיים - TV3, Kanal 2 ו-ETV) היו מחויבים לקבל ערוצים תאומים דיגיטליים.
הערוץ זמין בכבלים וב-IPTV.
אסטוניה הפסיקה לשדר בשידורים אנלוגיים ב-1 ביולי 2010.
ממוגרפיה
מָמוֹגרפיה היא בדיקה המבוססת על קרני רנטגן, ומיועדת לזיהוי ואבחון מוקדם של רקמות חשודות באזור החזה.
דור החלוצים
ב-1913 הדפיס אלברט סלומון (Salomon), מנתח יהודי-גרמני, את המונוגרפיה שלו שהתמקדה בתועלות המופקות ממחקרים רדיולוגיים שבוצעו על דגימות מסטקטומיות. סלומון ערך את מחקרו על 3,000 מסטקטומיות, והצליח לראשונה לערוך השוואה בין רקמות שד בריאות לרקמות שד נגועות באמצעות קרני רנטגן ובכך הוכיח שניתן לבצע אבחנה רדיולוגית בין קרצינומות ממאירות ושפירות. בנוסף, סלומון הצליח להציג את התפשטותו של גידול סרטני אל תוך בלוטות הלימפה האקסילריות, סיפק מידע רב ערך באשר להתפשטות ולתיחום של גידולים והיה הראשון שגילה שקיימים מספר סוגים של סרטן שד.
עבודות נוספות בנוגע לרדיוגרפיה של השד לא הופיעו עד לשנת 1927, עד אשר אוטו קליינשמידט (Kleinschmidt), מנתח גרמני, הכניס אזכור של הנושא לתוך ספרו בפרק שהוקדש לשד. ב-1930 דיווח רדיולוג אמריקאי בשם סטפורד וורן (Warren) על טכניקה סטראוסקופית לממוגרפיה שבוצעה על מטופלות, שלאחר מכן נכנסו לניתוח. וורן השתמש בין היתר בסרט צילום של חברת קודאק לצורך כך. הוא דיווח לאחר מכן שלעומת הדיאגנוזה הקלינית הפרה-כירורגית שלא הייתה מספיק ברורה ומוחלטת, הממוגרם היה ברוב המקרים מדויק (ב-54 מתוך 58 מטופלים).
ב-1931 הכין וולטר פוגל (Vogel) הגרמני סיווג רדיוגרפי של נגעים שפירים בשד והסביר כיצד ניתן להבדיל בין גידולים שפירים לקרצינומות. באותה השנה דיווח גם פול סיבולד (Seabold) האמריקאי על מחקריו בנוגע לדיאגנוזה רדיוגרפית של מחלות שד. ב-1938 פרסמו ג'קוב גרשון-כהן (Gerson-Cohen) ואלברט שטניקבר (Stnickber) מאמר שתיאר את טווח המופעים הרדיוגרפיים התקינים של השד כפונקציה של גיל ומצב ווסתי. הם העירו במאמרם שעוד נדרשת התקדמות משמעותית בצד הטכני בשימוש בקרני רנטגן בטרם יהיה ניתן להשתמש בממוגרפיה ככלי דיאגנוסטי לשלבים פתולוגיים מוקדמים. בהמשך כתב עליו רוברט איגן (Egan) ש"על אף חוסר ההכרה המוחלט על ידי עמיתיו בעירו [פילדלפיה], גרשון-כהן התעקש על השימוש בבדיקת רנטגן של השד, המשיך כתלמיד מסור של הממוגרפיה וכתב ללא לאות על הנושא בניסיון לשכנע את עמיתיו. הגישה שלו הייתה ניסיון לבסס את הממוגרפיה על בסיס אנטומי באמצעות קורלציה בין תצלומי רנטגן של נגעים בשד לבין דגימות מיקרוסקופיות". את עיקר מחקרו זה ערך גרשון-כהן בשנות ה-50 יחד עם הפתולוגית הנודעת הלן אינגלבי (Ingleby), שעשה שימוש בחיתוכים היסטולוגיים של השד. גרשון-כהן הדגיש את החשיבות של תמונות בעלות ניגודיות גבוהה עבור דיאגנוזה טובה, ולצורך כך השתמש ב-2 סרטי צילום שביניהם חוצצת שכבת אלומיניום בעובי של 0.5 מילימטר. סרט הצילום העליון חשף ניגודיות טובה של החלק האחורי והעבה של השד, ואילו סרט הצילום התחתון חשף ניגודיות טובה של החלק הקדמי של השד.
ב-1949 החיה ראול לבורן (Leborgne) האורוגוואי את העניין בממוגרפיה במספר מאמרים שפרסם, והיה הראשון לדווח על יכולת זיהוי רדיולוגית של מיקרו-הסתיידויות בשד בקרב 30% מהגידולים ועל הקשר ביניהן לקרצינומה בשד. הוא גם זיהה את החשיבות של דחיסה של השד בעת הממוגרפיה ככלי לשיפור איכות התצלומים. לבורן היה חלוץ בשיפור איכות הדימות, ושם דגש מיוחד על האבחנה המבדלת בין הסתיידויות שפירות וממאירות.
ב-1960 פריצת דרך הושגה על ידי רוברט איגן, שתיאר טכניקה ממוגרפית חדשה העושה שימוש במילי-אמפר גבוה ובקילו-וולט נמוך. איגן דיווח על תוצאות מצוינות בדימות שד אצל 1,000 מטופלות ראשונות, וניתן בהחלט לומר שהשימוש הנרחב בממוגרפיה הוא בראש ובראשונה הודות לעבודתו החשובה של איגן. מאמרו של איגן הכה גלים והביא לעניין רב בממוגרפיה. במאי 1963, מרכז הבקרה למחלות שד בארצות הברית (Cancer Control Program) מימן ועידה שתדון ותדווח על יעילות הממוגרפיה. בוועידה הוצגו תוצאות של מחקר ממוגרפי רחב שנערך בשיתוף של 24 מוסדות; שיעור התוצאות החיוביות אמיתיות (true positives) היה 79%, ושיעור התוצאות השליליות שגויות (false negatives) היה 21%. מסקנות הועידה היו שממוגרפיה אכן יכולה לאפשר אבחנה בין נגעים שפירים לממאירים, ושניתן להשתמש בה כדי לאבחן סרטן אצל נשים א-סימפטומטיות, ושהטכניקה שפותחה על ידי איגן קלה לשכפול ותוכל להילמד על ידי רדיולוגים אחרים.
באותו הזמן הוכיחו ג'ון מרטין (Martin) ועמיתים נוספים את הפוטנציאל הגדול של הממוגרפיה לאבחון קרצינומה גם במרפאות פרטיות. בסמוך לכך, הקולג' האמריקאי לרדיולוגיה (ACR) פיתח, בסיועו של איגן, שיטות למידה חדשות וייסד ועדות ומרכזים להכשרה ברמה הארצית.
התקדמות טכנית - קסרוממוגרפיה וסנוגרף
בשנת 1952 ערכו ג'ון רואצ' (Roach) והרמן הילבו (Hilleboe) מחקר שבחן את הפוטנציאל הרפואי של שיטה רדיולוגית חדשה שתתבסס על עקרונות אלו - הקסרורדיוגרפיה (Xeroradiography), ובה תצלומי רנטגן של הגוף מופקים על גבי נייר ולא על גבי סרט צילום. ב-1960 דיווחו הווארד גואולד (Gould) ועמיתים נוספים על שיפור משמעותי באיכות תצלומי רנטגן קסרוממוגרפיים של השד בהשוואה לתצלומי רנטגן שבוצעו בממוגרם הקודם. בוועידת הממוגרפיה החמישית שהתקיימה באוניברסיטת אמורי שבאטלנטה בשנת 1966 הציג ג'ון וולף (Wolfe) את התנסותו הרבה עם הטכניקה החדשה ותובנות לגבי שיפורים אפשריים של המכשיר. בשלב זה הקסרוממוגרם היה מסורבל וגדול, והורכב למעשה מ-5 חלקים שונים. העניין הרב שגרמה הועידה הביאה לכך שה-ACR ביקש מחברת זירוקס להקים תוכנית מחקר ופיתוח לקסרוממוגרפיה, ואכן כתוצאה מכך התבצעו מספר ניסויים קליניים נרחבים וולף, ג'ון מרטין (Martin) ובהמשך גם גלוריה פרנקל (Frankl) מילאו תפקיד חשוב. בסופו של דבר, 5 הרכיבים המגושמים של הקסרוממוגרם "נדחסו" לתוך 2 רכיבים בלבד, וב-1971 ניתן היה לרכוש את הקסרוממוגרם התעשייתי הראשון. ב-1987 חלה התקדמות נוספת ו-2 הרכיבים אוחדו לרכיב אחד בלבד, ובנוסף גם החל השימוש בטונרים נוזליים במקום באבקה וכתוצאה מכך איכות התצלומים השתפרה וכמות הקרינה הנדרשת הצטמצמה. וולף תרם תרומה חשובה נוספת בכך שיצר סיווג של הסימנים העדינים של סרטן השד והקשר שלהם לצפיפות הפרנכימה של השד. וולף, מרטין ופרנקל פעלו רבות, במאמרים שכתבו ובתוכניות לימוד שפיתחו, על מנת שהשימוש בקסרוממוגרפיה יהיה רחב ככל האפשר.
ב-1965 פיתח שארל גרוס (Gros) משטראסבורג, צרפת, יחד עם חברת CGR, את אב הטיפוס של הסנוגרף (Senographe). הסנוגרף היה למעשה היחידה הראשונה שהוקדשה לממוגרפיה בלבד. בסנוגרף שפופרת הרנטגן הייתה עשויה ממוליבדן במקום הטונגסטן שהיה נהוג עד כה, והייתה בעלת נקודת מיקוד (focal spot) בקוטר של 0.7 מ"מ, וכתוצאה מכך סיפקה ניגודיות גבוהה ויכולת אבחנה טובה יותר משמעותית בין פרנכימה, שומן והסתיידויות זעירות בשד; בנוסף, למכשיר זה הוסיפו מערכת דחיסה שצימצמה את הקרינה המפוזרת ושסייעה בהפרדה בין מבנים שונים בשד. פיתוח הסנוגרף היווה אבן דרך חשובה בשיפור איכות התצלומים הממוגרפיים. גרוס עבד במסירות וקרא בקביעות להרחבת השימוש בממוגרפיה ולהבנת הפוטנציאל הגדול לזיהוי גידולים סמויים.
הבדיקה
הבדיקה משמשת ככלי זיהוי ואבחון לרקמות דמויות גושים באזור החזה ובית השחי ומומלצת לגילוי מוקדם של סרטן השד. הבדיקה אינה אינדיקטור מוחלט לזיהוי ואבחון של רקמות סרטניות. קיימות מספר בדיקות משלימות לבדיקת הממוגרפיה כגון ביופסיה, דימות תהודה מגנטית (MRI), אולטרסאונד, ממוגרפיה פולטת פוזיטרונים ודקטוגרפיה.
במהלך הבדיקה מוצמד השד בין שני משטחים מקבילים (כמודגם בתמונה). נלקחות דגימות תמונה מזווית אנכית ואלכסונית. בממוגרפיה דיגיטלית, תמונות הרנטגן נשמרות בדיסק ואינן מודפסות. השיטה הדיגיטלית היא המקובלת כיום.
אם עולה חשש לרקמה חשודה שעלולה להיות סרטנית, החולה מופנית לבדיקות בירור נוספות שיאבחנו את סוג הרקמה. הבדיקה הנחשבת טובה ביותר לזיהוי סוג הרקמה היא ביופסיה.
ממוגרפיה כבדיקת סקר
מטא-אנליזה בנושא בדיקות סקר של סרטן השד מצאה כי ביצוע סקר באמצעות ממוגרפיה בנשים גילאי 50–70 מפחיתה ב-20%–35% את התמותה מסרטן שד.
במשך שנים, הונהגה המלצה לביצוע ממוגרפיה שנתית או דו שנתית, לנשים מעל גיל 40. במדינות מערביות רבות הבדיקה מומלצת כבדיקה קבועה בתדירות של אחת לשנה בקרב נשים בין הגילאים 50 עד 75. בשנים האחרונות הוטל ספק ביעילות יישום המלצות אלו, מספר מחקרים שנערכו בנושא העלו כי שכיחות התמותה מסרטן השד בקרב נשים שנבדקו באמצעות ממוגרפיה זהה לנבדקות באופן ידני. השערת החוקרים באשר לתוצאות הסקרים הם:
המלצות משרד הבריאות לגבי גילוי מוקדם לסרטן השד כוללות בדיקת ממוגרפיה פעם בשנתיים לכל אישה בגיל 50–74. לפי נתוני התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל, שיעור הביצוע של בדיקת ממוגרפיה לפי המלצות אלו עמד בשנת 2017 על 70.5%.
נשים עם קרובות משפחה מדרגה ראשונה שחלו בסרטן השד, נשים שנתגלתה בהן מחלת שד שפירה ובביופסיה הופיעה אטיפיה או נשים בקבוצת סיכון גבוהה יותר ביחס לאוכלוסייה הכללית מונחות לבצע בדיקת ממוגרפיה פעם בשנה החל מגיל 40.
דיאגנוזה
ממוגרם שגרתי מורכב משני מנחים בסיסיים: זווית קראניו-קאודלית (craniocaudal - CC) וזווית מדיו-לטרלית אלכסונית (mediolateral - MLO). מנחים אלו מאפשרים ויזואליזציה מקסימלית והבנה תלת-ממדית של רקמות השד. קיימת חשיבות עליונה בהבנה תלת-ממדית של השד, הן מתוך מטרה לצמצם את ההפרעות ממבנים אנטומיים אחרים שיחפפו והן מתוך מטרה להגדיל את כמות רקמות השד שיצולמו וכך להביא לזיהוי טוב יותר של גידולים. קיימים מנחים נוספים שייתכן ויהיו נדרשים להערכה של נשים בעלות שתלי שד.
קסרוממוגרפיה
קסרוממוגרפיה ("xero" משמעותו יבש ביוונית) היא סוג של דימות באמצעות קרני רנטגן, כאשר התצלומים מופקים על גבי נייר ולא על גבי סרט צילום. הטכניקה מתבססת על תכונה הנקראת פוטו-מוליכות - תכונה של חומרים מסוימים לשנות את תכונותיהם החשמליות על ידי חשיפה לקרינה כמו אור או קרני רנטגן למשל. בטכניקה זו לוחית של אלומיניום המצופה שכבה דקה של סלניום נטענת בצורה אחידה כאשר מועברת מול מכשיר הנקרא סקורוטרון (Scorotron); הסקרוטרון הוא מכשיר שגורם להתפרקות עטרה (corona discharge) - התפרקות מטען חשמלי הנגרמת כתוצאה מיינון של נוזל או אוויר המקיפים מוליך טעון חשמלית.
לפני החשיפה לקרני הרנטגן, פני השטח של הסלניום טעונים במטען אחיד; כאשר פוטון מקרני הרנטגן מתנגש בציפוי האמורפי של הסלניום, הסלניום הפוטו-מוליך מאבד את המטענים החשמליים שלו בכמות הפרופורציונלית לאנרגיה של קרני הרנטגן. המטען האחיד מתפרק באופן חלקי, ותבנית המטען הנותר יוצרת תמונה אלקטרוסטטית חבויה (לטנטית). את התמונה האלקטרוסטטית החבויה מפתחים (הופכים לגלויה) על ידי חשיפה של פני השטח של הלוחית לאבקה של חלקיקים טעונים שלילית הנקראת טונר, כאשר חלקיקים טעונים אלו נמשכים לפני השטח של הלוחית (הטעונים חיובית) בהתאם לעוצמה של המטען שנותר לאחר החשיפה לקרני הרנטגן. בשלב הסופי, התמונה שנוצרת על ידי הטונר מועברת לגיליון בתהליך אלקטרוסטטי, ומקובעת אליו.
נוטוסוכוס
נוטוסוכוס (שם מדעי: Notosuchus; משמעות השם: "תנין דרומי") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בשלהי הקרטיקון לפני 85 מיליון שנה. מאובניו נמצאו באמריקה הדרומית ב-1896 ותוארו בידי הפלאונטולוג האנגלי ארתור סמית' וודווארד ממאובנים שנמצאו בפטגוניה, ארגנטינה. נמצאו ממנו 2 מינים.
תנין קדום זה היה יצור יבשתי בעל רגליים חזקות באורך 1.5 מטר ומשקל של 36 ק"ג בממוצע, קטן מאוד ביחס לקבוצתו. הוא היה בעל חוטם רחב שהזכיר חוטם חזיר או פקארי, מה שאולי עזר לתנין לרחרח באדמה בחיפוש מזון. כמו כן היה בעל שרירים דמויי-הלחיים שאולי סייעו ללעוס את המזון, דבר הקשה לתנינים המודרניים.
לא ברור ממה ניזון וייתכן שהיה אוכל-כול בדומה לחזירים.
בתרבות
הנוטוסוכוס הופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראים מספר פרטים שטורפים סלטזאורוסים צעירים.
תוכנה כשירות
תוכנה כשירות (באנגלית: Software as a Service או בקיצור SaaS) היא תוכנה המסופקת למשתמש כשירותים הזמינים באתר הספק (כגון לוח פעילויות / Dashboard המכיל שירותים שונים). כלומר, מדובר בתוכנה אליה המשתמש ניגש באופן מקוון, לרוב באמצעות הדפדפן, מבלי להוריד אותה למחשב (למשל: Gmail).
תוכנה כשירות היא חלופה למודל המסורתי יותר של רכישת מוצר תוכנה והתקנתו במחשב או בשרת הארגון הרוכש. ייתכנו מספר סיבות להעדיף חלופה זו.
הפעלת שירותי התוכנה מאתר הספק היא דרך רשת תקשורת - בדרך כלל האינטרנט. זהו הסוג הנפוץ ביותר של מחשוב ענן.
חלק מיצרני התוכנה משתמשים במונח "On Demand" כחלופה ל-SaaS. ניתן לראות ב-SaaS כסוג מסוים של מיקור חוץ של אפליקציות ותשתיות.
ארכיטקטורת המימוש
ארכיטקטורת המימוש של ארגון המממש תוכנה כשירות עשוי לכלול את המרכיבים הבאים:
תכנון התוכנות
השירותים המופעלים באתר הספק עשויים להיות שירותים על פי הגדרתם ב ארכיטקטורה מוכוונת שירותים; הם מותאמים ללקוח ולצוות העובדים בהתאם על ידי מפתחי התוכנה.
היסטוריה
בשנות ה-70 וה-80 של המאה הקודמת היו נפוצות לשכות שירות, בהן בוצעו עבודות מחשוב של ארגונים במקום רכישת מחשבים ותוכנה. מודל זה הפך בהדרגה לפחות נפוץ. היחידה הבסיסית של עבודה לא הייתה שירות אלא יחידות עבודה ייעודיות וקניניות לכל צרכן. בשנות ה-90 הייתה חזרה מסוימת למודל זה על ידי "Application Service Provider" או בראשי תיבות ASP. גם כאן היחידה הבסיסית הייתה אפליקציה ולא שירות.
בשנת 1995 הגיעה חברת התקשורת בריטיש טלקום למסקנה שנדרש מחקר מעמיק על מנת לבחון מודל חדש של פיתוח ומימוש תוכנה. במימונה של החברה התקבצו מספר חוקרים מאוניברסיטאות בריטיות שב-1999 פרסמו מאמר המציג תפיסה הדומה למודל התוכנה כשירות.
המושג "SaaS" הופיע לראשונה בשנת 2001 במסמך אסטרטגי של Software and Information Industry Association, שנקרא "SIIA Trends Report 2000". חלוצת ה SaaS היא חברת Salesforce.com אשר יצרה מוצר CRM והתחרתה מול חברות גדולות וחזקות: Oracle ,SAP ,Siebel ואחרות, במודל חדשני. בעקבות הצלחתה של Salesforce, תחום ה-CRM הפך לתחום בו נפוץ במיוחד השימוש ב SaaS וחברות נוספות כגון NetSuite אימצו את המודל.
גם פרויקט הקוד הפתוח Sugar פיתח פתרון CRM מבוסס SaaS. גם חברות גדולות כמו Siebel (נרכשה על ידי Oracle) ומיקרוסופט פיתחו פיתרונות CRM מבוססי SaaS. האחרונה שהתאימה את עצמה למודל זה הייתה חברת SAP. ברבעון השני של שנת 2008 הוציאה לשוק חברת Netsuite חבילת ERP המבוססת על SaaS. המהדורה האחרונה של Siebel On Demand משלבת את פתרון ה-SaaS עם Web 2.0 ותומכת ברשת חברתית מקוונת.
אוניברסיטת אוקלנד
אוניברסיטת אוקלנד (במאורית: Te Whare Wānanga o Tāmaki Makaurau, באנגלית: The University of Auckland) היא האוניברסיטה הגדולה ביותר בניו זילנד, נמצאת בעיר אוקלנד, הגדולה בערי בניו זילנד.
אוניברסיטת אוקלנד נוסדה בשנת 1883 תחת השם "אוניברסיטת ניו זילנד", ואת שמה הנוכחי, הכולל את השם המקביל בשפה המאורית, קיבלה בשנת 1984. האוניברסיטה דורגה לשנת 2020, במקום 83 בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. אוכלוסיית הסטודנטים באוניברסיטה כוללת 8,020 (נכון לשנת 2018) סטודנטים בינלאומיים המייצגים מעל 120 מדינות. אוניברסיטת אוקלנד מקבלת דירוג אוניברסיטאי של חמישה כוכבים QS פלוס עבור מצוינות בקטגוריות: מחקר, תעסוקה, הוראה, מתקנים, בינלאומיות וחדשנות. באוניברסיטת אוקלנד חמישה קמפוסים עיקריים, שהגדול שבהם, האוניברסיטה שוכנת בתוכו. לאוניברסיטה הסכמים לשיתופי פעולה אקדמיים עם מאות מוסדות מעשרות מדינות ברחבי העולם וחברה בבריתות וארגונים גלובליים; האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, חברה ברשת אוניברסיטאות עולמית, חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי וחברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט. בין בוגרי אוניברסיטת אוקלנד המפורסמים נמצאת שאן אליאס, נשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד לשעבר.
פקולטות, בתי ספר ומכוני מחקר
האוניברסיטה מורכבת משמונה פקולטות הפזורות על פני שישה קמפוסים; חמישה קמפוסים באוקלנד ואחד בוונגאריי.
אוורס S1
"אוורס S1" (באנגלית: Everus S1) היא מכונית משפחתית, המוגדרת מכונית קומפקטית, מתוצרת חטיבת הרכב Everus בבעלות Guangqi Honda, במיזם משותף של שותפות "joint venture" בין יצרנית הרכב הרכב היפנית הונדה ויצרנית הרכב הסינית GAC Group , אשר יוצרה בסין בין השנים 2011–2014 בסין.
רשארד לואיס
רשארד קיובון לואיס (באנגלית: Rashard Quovon Lewis; נולד ב-8 באוגוסט 1979 בפינוויל, לואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפורוורד. לואיס שיחק פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA, בשנים 2005 ו-2009 וזכה עם אורלנדו מג'יק באליפות המזרח בעונת 2008–2009.
קריירה מקצועית
לואיס התחיל את קריירת הכדורסל שלו בתיכון אליאף אלסיק, שביוסטון, טקסס. אחרי שסיים את התיכון קבוצות המכללות של אוניברסיטת המדינה של פלורידה, אוניברסיטת קנזס ואוניברסיטת יוסטון התעניינו בשירותו. למרות זאת, הוא החליט לוותר על שלב המכללות ולעבור היישר מהתיכון לדראפט ה-NBA. ביום הדראפט ניבאו שלואיס ייבחר באחת מ-15 הבחירות הראשונות, אך הוא נבחר במקום ה-32 בלבד על ידי סיאטל סופרסוניקס. הקבוצה של עיר הבית שלו, יוסטון רוקטס, החליטה שלא לבחור בו באחת משלוש הבחירות שהיו לה בסיבוב הדראפט הראשון. היא בחרה במייקל דיקרסון, מירסאד טורצ'אן וברייס דרו, שלא השאירו חותם ב-NBA. בחירותיה של יוסטון גרמו ללואיס להתייפח בחדר ההמתנה, ולאוהדי הרוקטס אכזבה.
בעונת הבכורה שלו הוא קלע רק 2.4 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה שיפר לואיס את יכולת הקליעה, והעלה את ממוצע הנקודות שלו ל-8.2. בעונתו השלישית בסיאטל הפך לואיס לפותח קבוע בחמישייה, והעלה את ממוצע הנקודות שלו ל-14.8. בשנת 2001 נבחר לואיס לייצג את נבחרת ארצות הברית בטורניר "משחקי הרצון הטוב". בסופו של הטורניר נבחרתו זכתה במדליית הזהב. בשש העונות הבאות של לואיס בסופרסוניקס הוא שמר על מקומו בחמישייה, וממוצע הנקודות שלו נע בין 16 ל-22. בעונתו התשיעית בסופרסוניקס קלע לואיס את ממוצע הנקודות הגבוה ביותר בקריירה שלו, 22.4 נקודות למשחק. לואיס נמצא במקום הראשון מבין קלעי השלשות של סיאטל בכל הזמנים, כשקלע את השלשה ה-918 במדי הסוניקס ב-13 במרץ 2007, ועקף את גארי פייטון.
אחרי תשע עונות בסיאטל סופרסוניקס ב-11 ביולי 2007 חתם לואיס באורלנדו מג'יק על חוזה של שש עונות שבו הוא יקבל 118 מיליון דולר. במג'יק לואיס עשה הסבה מעמדת הסמול פורוורד ששיחק בסיאטל, לעמדת הפאוור פורוורד. בפלייאוף 2009 קלע לואיס סל ניצחון בשנייה האחרונה במשחק נגד קליבלנד קאבלירס בסדרת הגמר של המזרח. על הזריקה הזו הוא אמר שהיא הייתה הזריקה הכי חשובה בקריירה שלו. אורלנדו נצחו את קליבלנד קאבלירס ועלו לסדרת הגמר של ה-NBA ושם הפסידו 4-1 ללוס אנג'לס לייקרס. בשלוש שנותיו במג'יק, כשהוא משחק ליד אולסטארים כמו וינס קרטר, דווייט הווארד וג'מיר נלסון התדרדרו ממוצעיו משנה לשנה. בעונת הוא הגיע לממוצע השפל שלו בנקודות מאז שנתו השלישית ב-NBA.
בתחילת עונת נכשל לואיס בבדיקות הסמים הרגילות שעוברים כל השחקנים. הוא השתמש בחומר שמגביר את רמת הטסטוסטרון בדם, והושעה מעשרת המשחקים הראשונים של העונה. לואיס אמר: "אני מקווה שהטעות הבלתי מכוונת הזו לא תשפיע לרעה על הקבוצה שלנו ועל האופי הנהדר שלה. אני מקווה שכל ספורטאי יוכל ללמוד מהטעות שלי ולהבין שאסור לצרוך אף תוסף מזון, לא משנה עד כמה תמים הוא נראה, ללא התייעצות עם מומחה".
בסיום אותה עונה פרסם מגזין "פורבס" את רשימת עשרת השחקנים שהפער בין משכורתם לבין התועלת שהם מביאים לקבוצה הוא הגדול ביותר. ברשימה זו לואיס היה ממוקם ראשון. המגזין התבסס על הנוסחה שפיתח הכלכלן דייוויד בארי. לואיס, שקיבל העונה זו 19 מיליון דולר בקירוב קלע בממוצע 14 נקודות למשחק, וחילק רק 1.5 אסיסטים. לפי הנוסחה "תפוקת הניצחונות" שלו הייתה 0.1, מה שאומר שהוא היה שווה עשירית ניצחון למג'יק במשך כל העונה. לפי בארי המשכורת שלו הייתה אמורה להיות 248,000 דולר בלבד.
ב-18 בדצמבר 2010 העבירה אורלנדו את לואיס בטרייד לוושינגטון ויזארדס ובתמורה הם קבלו את גילברט ארינאס. בעונה זו הספיק לואיס לשחק באורלנדו עד הטרייד ב-25 משחקים.
לאחר שתי עונות עם וושינגטון ויזארדס, חתם לואיס לשנתיים במיאמי היט.
יאלטה
יאלטה (באוקראינית ורוסית: Ялта, בטטרית של קרים: Yalta) היא עיר בחצי האי קרים בדרום רוסיה (דה פקטו), על החוף הצפוני של הים השחור. העיר נוסדה על חורבות יישוב דייגים יווני עתיק שנקרא "חוף מבטחים" (γιαλος - יאלוס ביוונית).
העיר בנויה על לשון יבשה הפונה דרומה עמוק אל תוך הים השחור, ומוקפת בהרים מיוערים. האקלים באזור הוא ים תיכוני ממוזג, וסביב העיר יש מטעי זיתים וכרמים. המונח 'יאלטה רבתי' משמש לתיאור אזור החוף הדרומי של חצי האי קרים, מגדת הנהר פורוס, ועד העיר גורזוף.
אקלים
מכיוון שיאלטה שוכנת מדרום להרי האי קרים, והיא סגורה בתוך חצי גורן של גבעות, האקלים בה ממוזג. בפברואר הטמפרטורה הממוצעת מגיעה ל-4°C. נדיר לראות שלג במקום, ושכבות השלג הדקות, אם ישנן, נמסות במהירות. ביולי, מגיעה הטמפרטורה הממוצעת ל-24°C. בגלל הקרבה לים השחור, ובזכות רוחות הבריזה הקלות המנשבות באזור, העיר כמעט אינה מתחממת, אלא לעיתים נדירות ביותר. השמש מאירה בממוצע 2,250 שעות, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13°C.
עד למאה ה-20
קיום היישוב ביאלטה נרשם לראשונה בידי גאוגרפים ערבים מן המאה ה-12 אשר תיארו את המקום כישוב דייגים ביזנטי עם נמל. במאה ה-14 המקום שימש כתחנת מסחר של ספני ג'נובה, לאורך חופי קרים ונודע בשם אטליטה או גאליטה. ב-1475 המקום נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית, וסופח למחוז שנקרא אייאלת קיף (או 'פאודיסיה'), בעוד האזור שמצפון ליאלטה נותר עצמאי בחלקו במשך שנים רבות ונקרא חאנות קרים. ב-1778 תושביה היוונים של יאלטה גורשו למריופול, אך חלקם נותרו בכפר סמוך אשר הם יסדו, שנקרא אף הוא יאלטה. האימפריה הרוסית סיפחה את יאלטה אליה בשנת 1783, יחד עם שאר חצי האי קרים, דבר שהוביל למלחמת רוסיה טורקיה בשנים 1787-1792.
במאה ה-19 המקום שימש כעיירת נופש וקיט לבני האצולה הרוסית. הסופר הנודע לב טולסטוי בילה שם מספר חופשות קיץ, ואנטון צ'כוב קנה שם ב-1898 את האחוזה הלבנה ("בלאיה דאצ'ה") בה התגורר עד 1902. העיר יאלטה היא המקום המתואר בסיפורו הקצר של צ'כוב, 'האשה והכלב' ובמחזה המפורסם שלו 'האחיות. שם העיר נקשר גם עם בית המלוכה הרוסי, כאשר ב-1889 הצאר אלכסנדר השלישי בנה את ארמון מסאנדרה מעט צפונה לעיר, וב-1911 הצאר ניקולאי השני בנה מערבית לעיר את ארמון ליבאדיה.
במאה ה-20
במאה ה-20 שימשה יאלטה כעיר הקיט והנופש העיקרית לאזרחי ברית המועצות. בשנת 1920 לנין הכריז על חשיבותה הרפואית של המנוחה למעמד העובדים (פרולטריון), ועל אזור יאלטה כמתחם שנועד לצורך זה במיוחד. תנועת אזרחים בברית המועצות לא הייתה פשוטה ומעטים בלבד, בעיקר מיוחסי השלטון, הורשו להגיע ולנפוש לחוף הים השחור. סטלין השתמש בארמון מסאנדרה כארמון הנופש הפרטי שלו.
ב-4 בנובמבר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, כל האסירים הפוליטיים בבית הכלא שביאלטה נורו למוות על ידי הנ.ק.ו.ד. יום לפני כיבוש העיר על ידי הגרמנים. העיר שוחררה בשנת 1944 על ידי כוחות הפרטיזנים בפיקוד של לאוניד ויכמן. בסוף מלחמת העולם השנייה הגיעה העיר לכותרות בהיותה מקום הכינוס של מנהיגי בנות הברית בוועידת יאלטה.
מאז התפרקות ברית המועצות
בשנת 2014 סופח חצי האי קרים לפדרציה הרוסית, וכך גם העיר. רבים מהמפעלי והעסקים בעיר הולאמו (כך גם יקב הווינטג' הנודע "מסנדרה"). הענף הרווחי ביותר של העיר הוא תיירות וזה נמצא בירידה מתמדת מאז הסיפוח, לנוכח האיסורים שהטיל האיחוד האירופי על מכירת חבילות טיולים לאזור ועצירת ספינות תענוגות השטות עם דגל האיחוד בנמלי ילטה.
במהלך התפרצות מגפת הקורונה ברוסיה, נודע כי ראש עיריית יאלטה, איוואן אימגרונט, חלה בנגיף COVID-19 וב-18 באוקטובר 2020 הלך לעולמו לאחר שמצבו החמיר.
היהודים
בגלל מיקום ארמון המלוכה של הצאר, הוגבלה נוכחות היהודים, ובין 1860 ועד 1893 נאסרה ישיבתם בעיר כלל. החל מ-1893 הותר אך ורק ליהודים הרשומים כתושבי רוסיה, ואשר להם אישור לנוע ברחבי המדינה להתיישב שם. האחרים - כולל זקנים וחולים שהגיעו למקום לצורך רפואי, גורשו. ב-1897 היו 1,025 יהודים כ-8% מן האוכלוסייה. ב-1926 היו 2,353 יהודים בעיר שהם כ-6% מתושביה (גידול במספר, אך ירידה ביחס לאוכלוסייה הכללית). עם הכיבוש הגרמני בסוף 1941, היהודים רוכזו בגטאות. ב-16 וב-17 בדצמבר 1941, נרצחו כ-1500 יהודים בגטאות אלו.
בסוף מלחמת העולם השנייה הגרמנים שידרו הודעה על "הועידה היהודית ביאלטה" כשכוונתה לבנות הברית.
בשנת 2004 תלמידי ישיבה במקום ערכו טקס הכנסת ספר תורה לראשונה בעיר מזה 80 שנה. ב-2005 היה במקום מרכז קהילתי יהודי וארגון "חסד נפתול" לסיוע וכן בית חב"ד.
אסיר ציון לשעבר, דוד שרייר פטרוב, כתב רומן אוטוביוגרפי בחלקו, על נעוריו ביאלטה בזמן מלחמת העולם השנייה.
לסקז'ב
לסקז'ב (בפולנית: Łaskarzew; ידועה גם כלאסקרוב) היא עיירה במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר פרומניק (Promnik), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1418, עת הוענקו לו זכויות עיר. מתחילת המאה ה-16 פותח היישוב, ונקבעו בו ימי שוק. בעקבות מרד ינואר ניטל מעמדו העירוני של היישוב, וזה הושב לו בשנת 1969.
יהודי לסקז'ב
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,300 יהודים, למעלה משליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד.
ב-17 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו תוך זמן קצר כמה עשרות יהודים. בהמשך, מונה ביישוב יודנרט בראשות יעקב פרימר, אשר סיפק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.
בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב, לצד פליטים יהודים שהגיעו אליו, בגטו שהוקם בו, אשר שעריו ננעלו באוקטובר 1941.
ב-30 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שביישוב אנשי ס"ס, וכ-400 מיושביו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהגטו מאות יהודים, ולאחר מצוד ממושך שערכו אחריהם הגרמנים ביערות הסביבה, מצאו ורצחו כ-800 מהם.
פרוטאובקטריה
פרוטאובקטריה (שם מדעי: Proteobacteria) היא המערכה הגדולה ביותר בממלכת החיידקים.
מערכה זו כוללת מגוון רחב של חיידקים, ביניהם מספר ניכר של חיידקים המבצעים פוטוסינתזה המכילים צבען אדמדם - ומכאן שמה העברי הישן של המערכה (חיידקים ארגמניים), וכן כאלה שיכולים להוות פתוגנים בבעלי חיים ובבני אדם, דוגמת E. coli, Salmonella,  Vibrio cholerae, Helicobacter pylori ועוד. חיידקים אחרים בקבוצה מקבעים חנקן. שמה הלטיני של המערכה נגזר משמו של האל היווני פרוטאוס אשר יכול היה לשנות את צורתו, וזהו גם שמו של אחד המינים שבמערכה (Proteus), וזאת בשל המגוון האדיר של הצורות המצוי במערכה זו.
כל החיידקים במערכה הם גראם-שליליים, ולהם קרום חיצוני נוסף (בנוסף לקרום התא) המכיל ליפופוליסכרידים, דוגמת LPS, שמהווים אנדוטוקסינים. החלל שנוצר בין שתי הממברנות נקרא חלל פריפלזמי. חיידקים רבים במערכה נעים באמצעות שוטונים, אך חלקם נייחים או מסתמכים על החלקה. קיים מגוון רחב גם בצורות המטבוליזם הנהוגות במערכה.
המערכה מחולקת לחמש קבוצות המצוינות על פי האותיות היווניות: אלפא, בטא, גמא, דלתא ואפסילון. גם חלוקה זו התבצעה על פי רצפי ה-RNA הריבוזומלי.
אלי עשת
אלי עשת (קרוסט) (נולד ב-1935) הוא קצין בכיר בדימוס בצה"ל ובמשטרת ישראל, מנכ"ל עיריית תל אביב לשעבר.
עשת התגייס לצה"ל ב-1953, שירת כקצין ומילא תפקידי פיקוד בחיל התותחנים. במבצע שומרון שימש קצין תצפית קדמי בגדוד 890, במבצע סיני שימש מפקד סוללה בגדוד 402 שלחם תחת פיקוד חטיבה 9. ובשנים 1963-1964 פיקד על גדוד 332, גדוד סיוע ארטילרי של חטיבת הצנחנים. שימש סמג"ד בגדוד 334 שהיה גדוד תותחנים אורגני של חטיבת גולני, וב-1966 מונה למפקד הגדוד. הוא פיקד על הגדוד במלחמת ששת הימים ושימש מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבת גולני. בשנים 1970 עד 1973 פיקד על אגד ארטילרי 213. לאחר מכן היה מפקד תותחנים פיקודי בפיקוד המרכז ושימש סגן קצין תותחנים ראשי. בתפקידו האחרון היה ראש מינהל הסגל באגף כח אדם ומדריך במכללה לביטחון לאומי. עם שחרורו התגייס למשטרת ישראל ועמד בראש אגף כוח אדם והדרכה. בתפקיד זה שימש בתקופת כהונתו של המפכ"ל הרצל שפיר ובמרץ 1981 הוחלף על ידי בנימין ברלאי.
בשנת 1983 מונה על ידי שלמה להט למנכ"ל עיריית תל אביב וכיהן בתפקיד עד 1993. לאחר שנחשף כי אישר שימוש בכספי העירייה לשכירת שירותי מעקב אחר שניים מחברי המועצה עמד לדין והורשע בעבירות של מירמה והפרת אמונים ורישום כוזב במסמכי תאגיד. בשנת 1997 הוטלו עליו עבודות שירות וקנס כספי.
קרח (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מגדלור אדיסטון
מגדלור אדיסטון (אנגלית: Eddystone Lighthouse) הוא מגדלור הניצב על גבי צוקי אדיסטון שבתעלה האנגלית, כ-21 קילומטרים מדרום-מערב לעיר הנמל פלימות' שבחופה הדרומי של בריטניה הגדולה. זהו המפורסם מבין המגדלורים שלאורך חופי בריטניה.
המגדלור הנוכחי הוא הרביעי שנבנה באותו אתר, החל בשנת 1698. שני המגדלורים הראשונים נהרסו. המגדלור השלישי, מגדלור סמיטון, התפרסם בזכות השפעתו על תכנונם של מגדלורים ועל טכניקות הבנייה שלהם. חלקו העליון של המגדלור השלישי פורק והוקם מחדש כאנדרטה בחופה של פלימות'.
מגדלור וינסטנלי (1698 - 1703)
המגדלור הוקם בשנים 1696–1698 על ידי המהנדס הנרי וינסטנלי (Henry Winstanley). היה זה מבנה מתומן העשוי עץ, שלאחר החורף הראשון לפעולתו נזקק לשיפוץ והוסב למבנה שחלקו התחתון מצופה אבן ובן שתים עשרה צלעות.
בניית המגדלור התרחשה במהלך מלחמת תשע השנים ובשל כך הציבה האדמירליות ספינת מלחמה לשמור על אתר הבנייה. למרות זאת שבה ספן צרפתי את וינסטנלי ב-1697, אך משהוא הובא לצרפת ציווה המלך לואי ה-14 לשחררו באומרו כי "צרפת נתונה במלחמה עם אנגליה, לא עם האנושות" (France is at war with England, not with humanity).
רק לא ביבי
"רק לא ביבי" (לעיתים בראשי תיבות: רל"ב) הוא ביטוי פוליטי, לרוב ביקורתי, המתייחס למחנה הפוליטי במדינת ישראל שקרא להחליף את בנימין נתניהו ("ביבי") בתפקיד ראש ממשלת ישראל.
מגדלור אדיסטון
מגדלור וינסטנלי (1698 - 1703)
המגדלור פעל עד לסערה הגדולה של 1703 – הסופה החמורה ביותר שפגעה מאז ומעולם בדרומו של האי הבריטי. ב-27 בנובמבר באותה שנה הרסה הסופה את המגדלור עד היסוד. וינסטנלי, שנמצא בו בעת הסופה, נספה בה וגופתו לא נמצאה.
רק לא ביבי
היסטוריה
המונח "רק לא ביבי" נמצא בשימוש בשיח בישראל עוד מתחילת המאה ה-21. ב-2007, נעשה שימוש ראשון במונח באמצעי התקשורת במיינסטרים, אז הפובליציסט יואל מרקוס פרסם בעיתון "הארץ" מאמר בכותרת זו. לכתביו הגיב יצחק גאגולה, לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס, במאמר "למה כן ביבי". כתבות בנושא פורסמו בכלי תקשורת שונים לאורך העשור השני של המאה ה-21.
מגדלור אדיסטון
מגדלור רודיארד (1709 - 1755)
לאחר חורבנו של המגדלור הראשון חכר את הסלעים אדם בשם לובט (Lovett), אשר הורשה בחוק של הפרלמנט לגבות מס מעבר מספינות שעברו לידו. הוא שכר את שירותי הסוחר והיזם ג'ון רודיארד (John Rudyard) על מנת שיבנה את המגדלור מחדש. זה נבנה בתבנית של חרוט והיה בנוי ממעטה עץ על גבי ליבה של לבנים ומלט. הוא הוקם בין השנים 1708–1709 והתקיים קרוב לחמישים שנה. אז – בליל 2 בדצמבר 1755 – עלה המגדלור באש, כנראה עקב תקלה בטיפול בנרות ששימשו לתאורה בראשו, ובער במשך חמישה ימים.
רק לא ביבי
היסטוריה
התקבעות המונח בשיח הציבורי הייתה בעיקרה במהלך המשבר הפוליטי שהחל ב-2019, אז מחנה הימין מול מחנה המרכז והשמאל נחלקו סביב המשך כהונתו של נתניהו כראש הממשלה. בעוד תומכי מפלגת "הליכוד" וגוש הימין הביעו תמיכה בנתניהו, המרכז והשמאל התנגדו לו באופן אישי. עם הזמן התרחבה ההתנגדות לחלקים מגוש הימין.
עיקר ההתנגדות לנתניהו לא נגעה בפועלו כראש ממשלה, אלא בחקירותיו הפליליות (תיקי "1000", "2000" ו-"4000") שהבשילו לכדי הגשת כתב אישום. למרות שעיקר ההתנגדות הייתה עקב חקירותיו הפליליות של נתניהו, ביקורת רבה הופנתה כלפיו גם בגלל מדיניותו ופועלו כראש ממשלה. מהות טיעון המתנגדים היא שאדם המואשם בשחיתות בשוחד ובמרמה והפרת אמונים אינו יכול לכהן כראש ממשלה. טענה זו נסמכה, בין היתר, על דברים שאמר נתניהו בעצמו ב-2008 על ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט. לפיהם, "ראש ממשלה השקוע עד צוואר בחקירות" עלול להכריע "על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות שלו, ולא לפי האינטרס הלאומי". לאור הלכת דרעי-פנחסי, נתניהו אולץ להתפטר מכל תפקידיו הנלווים כשר, אם כי החוק התיר לו להמשיך ולכהן כראש ממשלה כל עוד לא הורשע. לאור זאת, הוצע לשנות את החוק כך שיאלץ אותו להתפטר.
מגדלור אדיסטון
מגדלור סמיטון (1759 - 1882)
המגדלור היה פעיל עד שנת 1877, ואז הוחלף משום שיציבותו התערערה – לא עקב פגם בו, אלא בשל שחיקת הסלעים שעליהם ניצב על ידי מי הים. הוא פורק למעט חלקו התחתון, אשר נותר במקום עומדו על הסלעים. יתרת מבנה המגדלור הורכבה מחדש והוצבה כאנדרטה בפלימות' הו (Plymouth Hoe), טיילת פתוחה בחופה הדרומי של פלימות', שם הוא ניצב עד היום.
רק לא ביבי
היסטוריה
פוליטיקאים שונים, משמאל ומימין, התייחסו למונח "רק לא ביבי" כביקורת על אג'נדה פוליטית, או תוך כדי הכחשה שמדובר על אג'נדה פוליטית. עם אלו נמנים, בין היתר, איילת שקד, בני גנץ, תמר זנדברג ונתניהו עצמו. תשדיר בחירות בנושא זה התפרסם מטעם "הליכוד" במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש.
מגדלור אדיסטון
מגדלור דאגלס (1882 ואילך)
המגדלור הרביעי והנוכחי שנבנה באתר תוכנן על ידי המהנדס ג'יימס דאגלס (James Dougkass) תוך שימוש בטכניקות של סמיטון, אשר שוכללו על ידי המהנדס רוברט סטיבנסון (Robert Stevenson). הוא נבנה על גבי סלע סמוך לסלע שעליו הוקמו קודמיו, שעליו נותר בסיסו של המגדלור השלישי. המגדלור הופעל לראשונה בשנת 1882. הוא נתון לאחריותו של בית טריניטי (Trinity House), רשות המגדלורים של אנגליה. אבן המגדלור האחרונה הונחה על ידי הדוכס מאדינבורו.
רק לא ביבי
שימוש
השימוש במונח רווח מצד אנשי תקשורת ופוליטיקאים מהימין כלפי אנשי תקשורת הנתפסים בעיניהם כ"שמאלנים". לרוב, הביקורת היא על כך שבמקום להתייחס לסוגיות מהותיות ההתקפות הן פרסונליות נגד נתניהו. זאת, כביכול, בניגוד לכללי האתיקה העיתונאית, היות שמתנגדיו זוכים לשבחים. הביקורת מתייחסת לכך שגישה זו אינה רציונלית לדעתם, והיא מכונית "אובססיה", "פסיכוזה" ו"כת". ביקורת על גישת "רק לא ביבי" כוונה גם כלפי מפלגות המרכז והשמאל בישראל, מפני שאלו, לדעת המבקרים, לא הציעו חלופה משמעותית וניהלו קמפיין פרסונלי. טענה אחרת הייתה שמפלגות אלו מוכנות להתפשר על סוגיות פוליטיות על מנת להחליפו. ביקורת גם נמתחה על רשימת "כחול לבן", ונטען שהאידאולוגיה המאחדת את חבריה היא "רק לא ביבי", דבר שהוכחש על ידי ראש הרשימה, בני גנץ.
מגדלור אדיסטון
מגדלור דאגלס (1882 ואילך)
ב-1982 הוסב ציוד המגדלור לציוד אוטומטי, וכדי להקל על העבודה הותקן אז מנחת מסוקים על ראש המגדלור. גובה המגדלור הוא 49 מטר ומנורת האור הלבן בו, המבזיקה פעמיים מדי 10 שניות, נראית למרחק של 41 קילומטר ממנו. בנוסף מותקן בו צופר ערפל, הצופר שלוש פעמים מדי 60 שניות.
רק לא ביבי
שימוש
לעומת זאת, איש התקשורת בן כספית, ממבקריו הידועים של נתניהו, קרא ל"רק לא ביבי" אג'נדה הגיונית ומנומקת. לטענת פרופסור דרור פייטלסון המונח משקף סלידה מגישה לא עניינית שהופכת את הכל לפוליטי. לגישתו, כשהכל פוליטי, לא נשאר מקום לנתונים ושיקולים ענייניים של בחירת חלופות. כשהכל פוליטי לא מתחשבים בהשלכות של התנהלות הממשלה על המדינה והאזרחים החלשים בה, ובטח לא בהשלכות לטווח ארוך. התוצאה היא בהכרח החלטות לא מיטביות.
מגדלור אדיסטון
המגדלור בספרות ובתרבות
מגדלור אדיסטון זכה לאזכורים שונים בספרות, ובהם בספרו של הרמן מלוויל "מובי דיק" ובאחד מספריו של ס.ס. פורסטר אודות גיבורו הבדיוני הוריישיו הורנבלואר. על שמו נקראו גם להקת פופ בריטית וארבעת בתיה של פנימייה בפלימות' (כל בית על שם אחד מארבעת המגדלורים).
תולדות המגדלור נסקרו באחד מפרקיה של סדרת טלוויזיה של ה-BBC אודות חופיה של בריטניה (חופים (Coast)).
וסלי קראשר
וסלי קראשר (באנגלית: Wesley Crusher), בגילומו של השחקן האמריקאי ויל ויטון, הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בקביעות בעונות 1–4 של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". לאחר מכן הופיע וסלי בהופעות אורח, בשני פרקים בעונה 5 ובשני פרקים בעונה 7.
ביוגרפיה של הדמות
בפרק העונה הראשונה "Where No One Has Gone Before", חייזר, הידוע רק בכינוי "הנוסע", מביע בפני פיקארד את התרשמותו כי לוסלי יש אינטליגנציה ייחודית ופוטנציאל גדול, אם יזכה לעידוד ולהזדמנות, תוך שהוא משווה אותו לילד פלא כמו מוצרט. עקב כך, פיקארד מעניק לוסלי מינוי של סג"ם בפועל.
בפרקים המוקדמים של הסדרה, פיקארד לא מאפשר לוסלי להיכנס אל גשר הפיקוד של ספינת החלל. וסלי, בסופו של דבר, נבחן בבחינת הכניסה לאקדמיה של צי הכוכבים. ציון המבחן שלו מדורג במקום נמוך מזה הנדרש, והוא לא מתקבל לאקדמיה בניסיון הראשון שלו. מאוחר יותר, הוא מחמיץ את ההזדמנות השנייה שלו להיבחן בבחינת הכניסה לאקדמיה, על מנת לסייע לצוות האנטרפרייז D בהצלת ויליאם רייקר, דיאנה טרוי, ולואקסנה טרוי מפרנגי עוינים. לאחר מכן, פיקארד מעניק לוסלי קידום, לדרגת-שדה של סג"ם.
לוסלי ניתנה האפשרות להגיש בקשה נוספת בשנה שלאחר מכן, הוא ניגש אל הבחינה, והתקבל לאקדמיה של צי הכוכבים, שם הצטרף אל קבוצה עילית של צוערים, המכונה "טייסת נובה". מעורבותו בקבוצה זו הובילה אותו להשעיה מהלימודים לשנה, כאשר חברו לטייסת נהרג נהרג במהלך אימון - בו ניסו לבצע תמרון טיסה מסוכן ואסור. לאחר שהיה נתון ללחץ כבד מצד ראש הצוות ניק לוקרנו (השחקן רוברט דאנקן מקניל), וסלי מסייע לחבריו לצוות להסתיר את האמת, אולם בסופו של דבר חוזר בו. כתוצאה מכך, הוא לא מסולק מהלימודים, אך נדרש לחזור על לימודי השנה האחרונה, וייאלץ לסיים שנה לאחר שאר חברי כיתתו. וסלי נשאר באקדמיה לאחר מכן, עד אשר "הנוסע" מחדש איתו את הקשר. וסלי מתפטר מתפקידו, ועוזב עם הנוסע לחקור מישורים אחרים של מציאות.
בסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס", וסלי נראה יושב ליד אימו בוורלי, ברקע סצנת החתונה של ויליאם רייקר ודיאנה טרוי. בסצנה שנמחקה מן הסרט, קפטן פיקארד שואל את וסלי האם הוא מתרגש לשרת על ספינת החלל "טיטאן" ("Titan"), ספינתו של קפטן רייקר. וסלי משיב כי הוא יהיה הקצין הממונה על משמרת הלילה של מחלקת ההנדסה. הדבר מרמז (אם כי הסצנה נמחקה), כי וסלי חזר אל צי הכוכבים בנקודת זמן מסוימת קודם לכן. בפרק העשירי של העונה השנייה של מסע בין כוכבים: פיקארד וסלי מופיע מפני קורה וחושף בפניה שהוא חלק מארגון הנקרא The Travelers. לכן גם אם חזר זמנית לצי הכוכבים בסופו של דבר החליט להצטרף לארגון הנוסעים.
תגובות
אוהדים רבים, כולל ויל ויטון עצמו, סברו כי הדמות היא סטריאוטיפ של "מרי-סו" תחליף לג'ין רודנברי, ששמו האמצעי הוא "וסלי." באתר האינטרנט TV Tropes, הדימוי הטלוויזיוני "חיית-המחמד של היוצר", תיאור הומוריסטי של דמות, האהובה על ידי יוצרי הסדרה, אבל איננה אהובה בקרב הקהל, נקרא בעבר "הווסלים" על שמו.
יחסי גרמניה–ניו זילנד
יחסי גרמניה–ניו זילנד הם היחסים בילטרליים והדיפלומטיים שבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין ניו זילנד. שתי המדינות מקיימים יחסים דיפלומטיים החל מהמאה ה-20. בין שתי המדינות ניכר שיתוף הפעולה בתחומי הכלכלה, המוזיקה, האמנות והספורט.
היסטוריה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התייצבה ניו זילנד לצד בריטניה, כחלק ממדינות ההסכמה, וכוחותיה לחמו כחלק מכוח אנזא"ק נגד הקיסרות הגרמנית ובעלות בריתה, ובכלל זה השתתפו בקרבות המערכה בגליפולי, המערכה על סיני וארץ ישראל והחזית המערבית. במהלך מלחמת העולם השנייה שוב התייצבה ניו זילנד לצד בריטניה, כחלק מבעלות הברית נגד גרמניה הנאצית, והדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 תחת פיקודו של ברנרד פרייברג, ברון פרייברג הראשון נלחמה בקרב על כרתים, במערכה בצפון אפריקה ובזירה האיטלקית, בעוד הדיוויזיה הניו זילנדית ה-3 לחמה בקרבות הזירה הפסיפית.
ב-10 בנובמבר 1953 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, ובשנת 1966 הם החליפו שגרירים ביניהן. שיתוף הפעולה בין המדינות התגבר בשנים האחרונות, ברמה הפוליטית, הכלכלית, התרבותית והמדעית. זרם מבקרים רציף זורם לשני הכיוונים, אמנים וכותבים רבים עובדים בשתי המדינות ואלפי סטודנטים, סטודנטים ומדענים לומדים ועורכים מחקרים בגרמניה ובניו זילנד.
נקודות השיא של היחסים כוללות את ביקורו של ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, בגרמניה, שם נפגש גם עם הקנצלרית אנגלה מרקל, ואת התערוכה המוצלחת והמצליחה של ניו זילנד כאורח כבוד ביריד הספרים הבינלאומי בפרנקפורט באוקטובר 2012.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון וקונסוליות באוקלנד ובכרייסטצ'רץ'. מאידך, ניו זילנד מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בהמבורג.
שלמה קליש
שלמה קליש (נולד ב-18 בפברואר 1952) הוא מנכ"ל ומייסד קבוצת "ג'רוזלם גלובל ונצ'רס", מבכירי תעשיית ההיי-טק בישראל.
ביוגרפיה
קליש נולד בחיפה להורים ניצולי השואה. אביו היה פועל בניין ואחר כך פתח מכולת בשכונת קריית אליהו. בשנת 1970 התגייס לצה"ל והצטרף לקורס טיס, ובשנת 1972 הוא הוסמך כטייס סקייהוק. בעת מלחמת יום הכיפורים שירת בבסיס תל נוף. בעת גיחת הפצצה ברמת הגולן נפגע מטוסו מטיל כתף, אך הוא השלים את ההפצצה וחזר לנחיתת חירום בבסיס רמת דוד. בשנת 1975 השתחרר מצה"ל.
קליש למד מתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. אחר כך המשיך ללימודי מוסמך בניהול ודוקטורט בחקר ביצועים ב-MIT. בשנת 1981 החל ללמד באוניברסיטת רוצ'סטר ונתמנה לפרופסור. בקיץ 1984 שב לישראל, לפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב. במקביל עסק בייעוץ לחברות היי-טק. בשלב זה של חייו החל בתהליך של חזרה בתשובה, שלו סייע מפגש עם ידיד נעורים, מוטי קרפל, ובשנת 1989 החל לחבוש כיפה. מאוחר יותר נהפך לחסיד חב"ד.
בשנת 1994 הקים חברת השקעות בשם "ג'רוזלם גלובל", ובשנת 1999 הקים קרן הון סיכון בשם "ג'רוזלם גלובל ונצ'רס". ההשקעה הראשונה של הקרן, שזכתה להצלחה רבה, הייתה בחברת גלילאו, בראשות אביגדור וילנץ, חברת אלקטרוניקה שמרכזה בגליל. חברות נוספות שבהן השקיע באמצעות ג'רוזלם גלובל ונצ'רס הן "קריאו", QXL שנמכרה ב-1.9 מיליארד דולר, מלאנוקס, סייפן סמיקונדקטור ואחרות. לתקופה מסוימת סגנו היה מייקל אייזנברג. בשנת 1999 הקים את "יזם.קום", חברת השקעות לתחום האינטרנט, אולם עם התפוצצות בועת האינטרנט נמכרה החברה לחממת השקעות אמריקאית יו אס טכנולוג'יס. הוא חבר בדירקטוריונים של רבות מהחברות שבהן שותפה ג'רוזלם גלובל ונצ'רס.
בשנת 2007 דורג קליש במקום ה-39 ברשימת בעלי "מגע הזהב של מידאס" של "פורבס". כאשר בין הישראלים הוא מופיע שם במקום הראשון.