cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משחק על זמן
עלילה
בינתיים, פוס מצליח לברוח ולהתערבב עם הבלאגן שפורץ על ידי אחד מאנשיו של פוס שנופל מהגג על לוח התוצאות ופוצץ אותו. לפוס נשארה פצצה אחת, שמציפה חלק מן האולם. פוס לוקח מחדש את אמילי כשהיא מזהה אותו. הם עולים לכיוון החלק העליון של האולם, שם מחכה לפוס מסוק להרים אותו. דארן מתערב ומציל את ביתו. פוס בורח, דארן יורה ופוצע את הטייס דרך הרצפה, ופוס נהרג כשהמסוק נופל לתוך האולם ומתפוצץ בהתנגשות על משטח הקרח.
דארן נלקח לאמבולנס, בזמן שבנו וביתו מספרים לפרמדיקים על כמה שאביהם גיבור. דארן מרוצה ומוכנס לתוך האמבולנס וכך הסרט מסתיים.
ג'ורג' אוסבורן
ג'ורג' גדעון אוליבר אוסבורן (באנגלית: George Gideon Oliver Osborne; נולד ב-23 במאי 1971) הוא פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית, שכיהן כשר האוצר של בריטניה ממאי 2010 ועד יולי 2016.
אוסבורן היה חבר בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז טאטון בשנים 2001–2017. בשנת 2005, ניהל את הקמפיין לבחירתו של דייוויד קמרון לראש המפלגה השמרנית, ולאחר מכן היה לשר האוצר בממשלת הצללים של קמרון, תפקיד בו החזיק עד בחירתו של קמרון לראשות הממשלה בבחירות הכלליות בבריטניה, כאשר מונה לשר האוצר בממשלתו.
קורות חיים
לאחר שלקח חלק בקמפיין של ראש הממשלה ג'ון מייג'ור בבחירות הכלליות של 1997, שבהן הובסו השמרנים לנוכח מהפך שהביא לקיצן של 18 שנות שלטון השמרנים על ידי מפלגת הלייבור כשטוני בלייר בראשה, כיהן אוסבורן כמזכיר וככותב נאומים עבור היושב ראש החדש של המפלגה השמרנית, ויליאם הייג.
בבחירות הכלליות שנערכו בממלכה המאוחדת ב-2001 התמודד אוסבורן לפרלמנט במחוז טאטון שבצ'שייר, כדי לרשת את חבר בית הנבחרים העצמאי הפורש, מרטין בל. הוא נבחר ונהיה לחבר בית הנבחרים השמרן הצעיר ביותר. הוא מונה לראש מזכיר האוצר בממשלת הצללים של מנהיג המפלגה מייקל הווארד, בשנים 2004 ו-2005, לאחר שנבחר שוב בבחירות באותה שנה. לאחר בחירתו המחודשת הריץ את הקמפיין המוצלח של דייוויד קמרון לראשות המפלגה השמרנית. לאחר מכן קמרון מינה את אוסבורן לשמש כשר האוצר בממשלת הצללים שלו.
לאחר הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת ב-2010, בהן השמרנים בראשותו של קמרון ניצחו והרכיבו ממשלת קואליציה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית, מונה לכהן כשר האוצר בממשלתו של ראש הממשלה קמרון.
כשר אוצר, אוסבורן הפחית את ההוצאות הציבוריות וכן הפחית את הגירעון של בריטניה. לאחר בחירתו המחודשת בבחירות ב-2015, בהן המפלגה השמרנית בראשותו של קמרון ניצחה ניצחון מוחץ והרכיבה ממשלה לבדה, מונה בשנית לשר האוצר.
ג'ורג' אוסבורן נשא נאום בשנת 2010 בכנס לרגל 250 שנה לוועד שליחי הקהילות, שבו הביע תמיכה נלהבת בזכותה של ישראל להגן על עצמה. הוא סיפר על ביקורו בישראל בשנת 2004, שבמהלכו אירע פיגוע התאבדות בשוק הכרמל וקרא לפלסטינים לחדול מפעולות טרור. בעת מבצע צוק איתן גינה אוסבורן את התקפות הטילים של חמאס. במפגן תמיכה בישראל באוקטובר 2014 גינה במנצ'סטר התקפות על יהודים וכן את האנטישמיות בבריטניה. בדצמבר 2014 ביקר בישראל ונפגש בירושלים עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו. במהלך השנים 2014–2015 גברה מעורבותו של אוסבורן בנושאי מדיניות החוץ של בריטניה.
ביולי 2016, בעקבות הקמת הממשלה החדשה של ראש הממשלה הנכנסת תרזה מיי, עזב את תפקידו לטובת פיליפ המונד. עם היציאה לבחירות, הודיע אוסבורן כי לא יתמודד שוב על מקומו בבית הנבחרים וכי הוא פורש, אך ציין כי ייתכן ויחזור לחיים הפוליטיים בעתיד.
אוסבורן נשוי ואב לשני ילדים.
גינאה במשחקים האולימפיים
לאורך השנים היו הישגיהם של הספורטאים הגינאים נמוכים, ועד כה, איש מהם לא זכה במדליה אולימפית.
חצבים פורחים
חצבים פורחים הוא פזמון שכתב יאיר ניצני, הלחין יזהר אשדות וביצעה להקת תיסלם. השיר יצא לאור בשנת 1983.
רקע
בשנת 1983 התפרקה להקת תיסלם. לאחר התפרקותה יצא אלבומה השלישי "לאספנים בלבד", בו נכלל השיר "חצבים פורחים".
השיר נכתב כחלק מקמפיין שערך בנק לאומי לעידוד בני נוער לפתוח אצלו חשבון ב"מועדון חצב", שיועד לחיסכון לבני נוער. "תיסלם" נבחרה להוביל את מסע הפרסום, והוטל עליה ליצור שיר שמתקשר למילה חצב. לחוסכים חולק פלקסי דיסק – תקליטון דק וגמיש שיש להניח על תקליט אחר כדי לנגנו – ועליו השירים "חצבים פורחים ו"כוכבים".
השיר נכתב לאחר שלהקת תיסלם הוטסה לביירות, לבנון להופעה בפני חיילי צה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה. במבט ראשון הוא נראה כשיר טבע; עם זאת הוא שימש כמחאה נגד נוכחות צה"ל בלבנון בעקבות מלחמת לבנון הראשונה. "חצבים" הוא כינוי לחללי צה"ל, שמספרם עלה וגבר כמו פריחת החצבים. המילים "מול הכפר הירוק בין עצים וגדרות על אדמות הטרשים מחפשים שורשים" מרמזת לבית העלמין הצבאי קריית שאול. לימים סיפר יזהר אשדות: "והבנק הזה אמר לנו: תכתבו שיר לתוכנית חיסכון לצעירים שקוראים לה 'חצב'. ואנחנו יושבים, יאיר ואני, כועסים על עצמנו שהסכמנו לדבר הזה – ואז החלטנו לכתוב שיר שהוא מורכב, שיר על הארץ, על פרחים ועל נופים אבל גם על הכאב, האבל והשכול".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ג (1983) דורג השיר במקום ה־30.
קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות
קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (באיטלקית: Carlo Tancredi di Borbone-Due Sicilie; 10 בנובמבר 1870 - 11 בנובמבר 1949) היה אחיינו של פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות וסבו של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
ביוגרפיה
קרלוס נולד ב-10 בנובמבר 1870 בבולצנו, לנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה ולמריה אנטונייטה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו, רוזן טראפאני ומריה איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה.
במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד שירת קרלוס בצבא הספרדי, ואף הגיע בו לבסוף לדרגת מפקח כללי.
ב-14 בפברואר 1901 התחתן קרלוס עם מרסדס, נסיכת אסטוריאס, אחותו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, וקיבל את התואר אינפנטה של ספרד. לבני הזוג נולדו 3 ילדים, אולם מרסדס מתה בשנת 1904 בעת לידת בתה.
ב-16 בנובמבר 1907 התחתן קרלוס באבשאם, ווסטרשייר, אנגליה עם לואיז, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן. בני הזוג התגוררו במדריד, ונולדו להם 4 ילדים.
בשנת 1921 עברה המשפחה לסביליה, שם מונה קרלוס למושל המחוז. לאחר הדחת אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד בשנת 1931 והקמת הרפובליקה הספרדית השנייה, הוגלו בני המשפחה מספרד, ועברו להתגורר בקאן בצרפת. לאחר מכן התגוררה המשפחה באיטליה ובשווייץ, ולאחר ניצחונו של פרנקו חזרה המשפחה לספרד והתיישבה בסביליה.
ב-11 בנובמבר 1949 מת קרלוס בסביליה, והוא בן 79 שנים.
מחלוקת הירושה בשתי הסיציליות
ב-14 בדצמבר 1900 קודם חתונתו עם מרסדס, נסיכת אסטוריאס, ויתר קרלוס על טענתו לכתר ממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1960 מת אחיו הגדול של קרלוס - הנסיך פרננדו פיו, דוכס קלבריה ללא בנים, ובנו של קרלוס - אלפונסו, דוכס קלבריה טען לזכותו על התארים. מנגד אחיו הצעיר של קרלוס - הנסיך רניירי, דוכס קסטרו טען שקרלוס ויתר על התארים, ומשום כך הוא יורש אותם. המחלוקת עדיין לא נפתרה, ובעוד רוב בתי המלוכה באירופה מכירים בצאצאי רניירי כטוענים לכתר, בית המלוכה הספרדי מכיר ביורשיו של אלפונסו כטוענים לכתר.
משפחתו
ב-14 בפברואר 1901 התחתן קרלוס עם מרסדס, נסיכת אסטוריאס, בתם של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד ומריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ב-16 בנובמבר 1907 התחתן קרלוס עם לואיז, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
גנון לבן-גרון
קוף זה מגיע לאורך של 45 ס"מ כשאורך הזנב עד 60 ס"מ. למשקל של 3.5 עד 4.5 ק"ג בזכרים, בעוד הנקבות שוקלות 2 עד 4 ק"ג. הוא בעל פרוות חזה-בטן חומה-אדומה אצל הזכרים ואפורה אצל הנקבות עם ראש שחור וציצות "זקן" ולחי לבנות וכן גרון לבן. שאר הגוף בצבע חום-זית כמו גנונים אחרים.
הקוף חי ביערות הלחים וכן בשיחיות טרופיות ושטחים חקלאיים נטושים, בקבוצות קטנות של 4 או 5 פרטים, אם כי לעיתים התגלו גם בקבוצות של 30 פרטים וחלק מהזכרים חיים לבדם. מזונו העיקרי הוא פירות אך יגוון גם בחרקים, עלים ויבולים חקלאיים.
אוכלוסייתו קטנה מאוד בטבע ובעבר סברו שהוא נכחד, לאחר ציד אובססיבי אחרי בשרו ופרוותו. עם זאת נמצאו אוכלוסייתו ליד נהר ניז'ר ב-1988. האוכלוסייה שלו עדיין קטנה וחיה בשטחים מצומצים עם אוכלוסייה קטנה, המתרבה באיטיות ולמרות שהוא חי בשמורות טבע מוגנות, קשה לאכוף בהם איסורי ציד וכריתת עצים מהיערות.
תת-מינים
ישנם 2 תת-מינים של הגנון:
ארנו דמאר
ארנו דמאר (בצרפתית: Arnaud Démare; נולד ב-26 באוגוסט 1991) הוא רוכב אופני כביש צרפתי בקבוצת Groupama–FDJ. דמאר ניצח את המונומנט מילאנו - סן רמו ב-2016 והוא אלוף צרפת בשנת 2014, 2017 ו-2020. ניצח שני קטעים בטור דה פראנס ב-2017 ו-2018.
כחובבן
דמאר התחרה בתחרויות רבות לפני שהיה מקצוען. ב-2010 סיים במקום החמישי באליפות העולם באופני כביש במרוץ הכביש לרוכבים עד גיל 23 וב-2011 ניצח במרוץ זה והפך לאלוף העולם עד 23, באליפות שנערכה בקופנהגן, לאחר שקיבל הובלה בספרינט הסיום מחבר נבחרתו, אדריין פטי שסיים במקום השני.
קבוצת FDJ
במשך שלוש שנותיו הראשונות ב-FDJ התקיימה יריבות פנימית בקבוצה בין שני הספרינטרים המובילים שלה: ארנו דמאר ונאסר בוהאני, יריבות שכנראה החלה עוד בתקופת רכיבתם כחובבים. תקופה זו הסתיימה בסוף עונת 2014, כשמנהלה הספורטיבי של הקבוצה, מרק מדיו, אמר: "הם שני תרנגולים בלול אחד", והחליט להותיר את דמאר בקבוצה ובוהאני עבר לקבוצת קופידיס.
2013
בתחילת 2013 ניצח דמאר תחילה את מרוץ גרנד פרי היינו. בטור ארבעת הימים של דנקרק דמאר ניצח שלושה קטעים ברציפות, ואת קטגוריית המאיצים והצעירים במרוץ וניצח את המרוץ כולו לאחר שהקדים את פלוריאן ואשון ורמון סינקלדם. בהמשך העונה ניצח את הקטע הרביעי בטור דה סוויס ואת מרוץ קלאסיקת לונדון - סארי. דמאר המשיך ביכולת הטובה כשניצח את הקטע השני ב-בינקבנק טור ואת גרנד פרי ד'איסברג.
2015
דמאר ניצח את הקטע השני והשלישי בטור של בלגיה, הוא לא הצליח להגן על תוארו כאלוף צרפת לאחר שסיים במקום ה-50. הוא התחרה בטור דה פראנס, והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה בקטע ה-21, בו הגיע במקום החמישי. בסופו של דבר, דמאר סיים במקום ה-138 הכללי.
2016
דמאר ניצח את הקטע השני ב-לה מדיטראנין. הוא ניצח את הקטע הראשון ב-פריז - ניס, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע הרביעי. ב-19 במרץ, קבע דמאר את אחד מהישגיו הגדולים בקריירה לאחר שניצח את המוניומנט מילאנו - סן רמו, לאחר שהקדים את בן סוויפט ואת יורגן רולנדס. הוא סיים חמישי ב-גנט - וולגם, והתחרה שנית ב-ג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שני בקטע השני והחמישי, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-14. הוא ניצח את הקטע החמישי ואת קטגוריית המאיצים ברוט דו סוד. הוא סיים שני בקלאסיקת בריסל, ניצח את מרוץ בנש - שימאי - בנש, וסיים שני בפריז–טור.
2017
דמאר פתח את העונה עם ניצחון בקטע הראשון והרביעי באטואל דה בסז', ואת הקטע הראשון בפריז - ניס, לאחר שניצח ז'וליאן אלאפיליפ בספרינט. הוא סיים שישי ב-פריז - רובה, וניצח את גרנד פרי פורט דו היינו, ואת הקטע השני במרוץ שישת הימים של דנקרק. דמאר ניצח את הקטע השני בדופינה ליברה, ואת קטגוריית המאיצים במרוץ. הוא ניצח את האלה - אינגויגם, ואת אליפות צרפת, לאחר שהקדים את נאסר בוהאני. הוא ניצח לראשונה קטע ב-טור דה פראנס, לאחר שהקדים את אלכסנדר קריסטוף ואת אנדרה גרייפל. הוא פרש מהמרוץ לאחר קטע 9, עקב כך שלא עמד במגבלת הזמן. הוא ניצח את קלאסיקת בריסל, לאחר שהקדים את מרקו קומפ ואת אנדרה גרייפל.
2018
דמאר ניצח את הקטע הראשון ב-פריז - ניס, הוא סיים שלישי במילאנו - סן רמו, ושלישי בגנט - וולגם. הוא ניצח את הקטע השמיני בטור דה סוויס, וניצח את הקטע ה-18 בטור דה פראנס. בטור של פויטו שארן, דמאר הציג תצוגת תכלית. לאחר שניצח את כל חמשת הקטעים במרוץ, וניצח את הדירוג הכללי ואת דירוג המאיצים.
2019
דמאר ניצח את הקטע העשירי בג'ירו ד'איטליה, הוא עבר להוביל בקטגוריית המאיצים החל מקטע 12, ושמר על ההובלה עד קטע 18, שם איבד אותה לפסקל אקרמן הגרמני. בסופו של דבר, דמאר סיים שני בקטגוריה עם 213 נקודות, מרחק של 13 נקודות מאקרמן המנצח. הוא ניצח את הקטע השני והרביעי בלה רוט דיד'אוקסיטאני, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור דה וואלני. דמאר ניצח את הקטע השלישי בטור של סלובקיה, סיים במקום השני הכללי ובנוסף לכך גם ניצח בקטגוריית המאיצים במרוץ.
2020
בתחילת העונה הודיעה קבוצתו שדמאר ייעדר מהטור דה פראנס באותה השנה, בגלל רצונה להתמקד בטיבו פינו. דמאר עצמו חזר מסיום פגרת הקורונה למרוץ מילאנו–טורינו שהתאים בשנה הזו למאיצים, וניצח את המרוץ לאחר ספרינט רב משתתפים שבסופו הקדים את קיילב יואן ו-ווט ואן ארט. בהמשך השתתף בטור דה ואלוני והקדים שוב את יואן לאחר ספרינט רב משתתפים בקטע השני, בקטע השלישי נכנע לסם בנט, בעוד קטע שהסתיים בספרינט המוני וסיים שני. בקטע הרביעי והאחרון שהיה גבעי יותר בסגנון לייז'–בסטון–לייז', ניצח שוב לאחר שהקדים את פיליפ ז'ילבר וגרג ואן אוורמאט בספרינט מצומצם ובכך ניצח גם את הדירוג הכללי במרוץ. לאחר מכן ניצח את אליפות צרפת בפעם השלישית, מקדים את בריאן קוקאר ואת ז'וליאן אלאפיליפ בספרינט הסיום, לאחר מכן התחרה באליפות אירופה שנערכה גם היא בצרפת, פלואה וזכה במדליית כסף לאחר ספרינט רב משתתפים, בו גבר עליו ג'אקומו ניצולו בעוד פסקל אקרמן זכה בארד. בטור דו פואטו-שראנט, ניצח את הטור בפעם השנייה מאז 2018 וגם בשלושה קטעים, גם בטור של לוקסמבורג ניצח בקטע אחד ולאחר מכן סיים חמישי במרוץ החד יומי, "Paris-Chauny". דמאר המשיך בעונה המוצלחת שלו בג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח לא פחות מארבעה קטעים (4,6,7,11), כולם במאוצים המוניים וניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ עם 233 נקודות, לעומת 184 של פטר סאגאן במקום השני. דמאר גם היה הרוכב שניצח הכי הרבה קטעים בג'ירו ביחד עם פיליפו גאנה. עונתו הטובה של דמאר הייתה מהטובות בקריירה וביססה את מעמדו כאחד מהספרינטרים הטובים ביותר של 2020, עם 14 ניצחונות.
חנק קלברי
חנק קלברי (שם מדעי: Calabaria reinhardtii) הוא מין נחש ממשפחת החנקיים המהווה מין יחיד בסוגו ובתת-משפחתו. הוא חי בטבע ביערות הגשם של אפריקה. כשאר בני משפחתו הוא אינו ארסי אלא חונק את טרפו בלחיצה חזקה.
מאפיינים
אורכו של החנק הקלברי יכול להגיע למטר אחד ולו קשקשים שחורים-אדמדמים ומבנה גופו גלילי. הוא בעל ראש קטן ובעל גולגולת המותאמת לחפירה ובעלת עצמות קדמיות. העיניים קטנות וחסרות גומות חישה וצבעם חום.
הנחש מצוי ביערות הגשם של אגן הקונגו ובאזורים לחים והוא פעיל במיוחד בלילה. הוא חופר באדמה ביעילות וכך מסתתר מאויבים. אם הוא מותקף הוא ירים את זנבו ויטעה את הטורף שמכוון לראשו ובינתיים יחפש מקום מבטחים. הוא יתקוף בתגובה רק כמוצא אחרון.
הנחש ניזון ממכרסמים או מחדפים החיים במחילות והוא פולש אליהם כדי לטרוף אותם. הוא חונק אותם כנגד גופו או מוחץ את הטרף לקיר המערה עד למותו.
מרתון פיונגיאנג
מרתון פיונגיאנג, או בשמו הרשמי "Mangyongdae Prize Marathon" הוא תחרות ריצת מרתון שנתית המתרחשת בבירת קוריאה הצפונית פיונגיאנג ומהווה את אחד מאירועים הפומביים היחידים הפתוחים במדינה בפני זרים. התחרות נערכת מדי שנה בראשית חודש אפריל, בסמוך ליום הולדתו של קים איל-סונג, מייסד המדינה, ונקראת על שם עיר הולדתו.
התחרות החלה להתקיים בשנת 1981 עבור גברים ובשנת 1984 נוסף בה מקצה לנשים. בשנת 2000 התחרות נפתחה בפני זרים, וחזרה מספר שנים מאוחר יותר להשתתפות מקומית בלבד. ב-2010 התחרות נפתחה שנית עבור רצים זרים, ומאז היא מושכת עניין תקשורתי ותרבותי סביב היותה תחרות ספורט פתוחה במדינה הדיקטטורית המסתגרת. עד שנת 2014 נכללה התחרות בסבב הברונזה של מרוצי הכביש מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, אולם מאז בחרו המארגנים להפכה לתחרות "חובבנית" בלבד.
כניסה לצפון קוריאה כרוכה בקבלת ויזה. ויזה ניתנות רק כחלק מהשתתפות בטיול מאורגן, ועל כן בכל שנה לוקחת על עצמה חברת תיירות לארגן חבילות קבוצתיות למשתתפי המרתון.
התחרות
מסלול המרתון מתחיל באצטדיון קים איל סונג ששוכן במרכז העיר (בשנת 2010 החלה התחרות באצטדיון האחד במאי), ומסתיים בשער הניצחון כנגד הכיבוש היפני, כאשר המשתתפים רצים לגדות נהר טאדונג ואף חוצים אותו על גשר. אורכו של המסלול כ-10 ק"מ, כאשר הרצים במקצה 10 ק"מ רצים אותו פעם אחת, הרצים במקצה חצי המרתון רצים אותו פעמיים ורצי המרתון רצים אותו 4 פעמים (בתוספת סיבוב פתיחה סביב האצטדיון).
אייד'י
אייד'י (בפארואזית: Eiði; תעתיק IPA: ; בתעתיק לעברית: אָיְיִי) הוא כפר הממוקם בקצה הצפון מערבי של האי אסטורוי באיי פארו. הכפר הוא מקום הבירה של עיריית אייד'י. הכפר ממוקם 4 ק"מ צפונית לליוסאו ו-6 ק"מ מערבית לפונינקור.
היסטוריה
אייד'י הוזכר לראשונה בכתבים מתחילת המאה ה-14, זאת אף על פי שתיארוך פחמני מצביע על כך שהכפר יושב על ידי ויקינגים עוד במאה ה-9. במרכז הכפר נמצאת כנסיית הכפר. הכנסייה תוכננה בשנת 1879 על ידי האדריכל הדני הנס כריסטיאן אמברג. הכנסייה נוסדה ב-18 בספטמבר 1881.
על יד הכפר נמצאת תחנת תשדורת והנחיית צוללות שהייתה פעילה במהלך המלחמה הקרה. אולם הציוד התיישן והתחנה פעלה בפעם האחרונה ב-1 בינואר 2016 ונסגרה סופית שלוש שנים לאחר מכן. בשיאה בשנות ה-60 עמד מספר העובדים בתחנה על 32.
ספורט
קבוצת הכדורגל של הכפר היא EB/Streymur. הקבוצה נוסדה בשנת 1933 מאיחוד בין הקבוצות Eiðis Bóltfelag ו-Ítróttarfelagið Streymur.
מצר צוגרו
מצר צוגרו (ביפנית: 津軽海峡) הוא מצר ים בין האי הוקאידו לאי הונשו ביפן, המחבר בין ים יפן לאוקיינוס השקט הצפוני. המצר קרוי על שם חלקו המערבי של מחוז אאומורי שבאי הונשו. במצר ישנם שני מקומות צרים באותו אורך (כ-20 קילומטרים), כאשר עומקו המרבי של המזרחי בהם הוא 200 מטרים, ושל המערבי 140 מטרים. מתחת למצר עוברת מנהרת סייקן המחברת בין האיים וחוצה את המצר בחלק הצר ביותר בו לאורך 19.5 ק״מ.
בעבר, הדרך הנפוצה ביותר עבור נוסעים ומטען לחצות את המצר הייתה באמצעות מעבורת, בשיט שארך כ־4 שעות. מנהרת סייקן מאפשרת חצייה של המצר בכחצי הזמן, אם כי זוהי חלופה יקרה יותר בהשוואה לשיט במעבורת. מנהרת סייקן מתוכננת להיות מורחבת גם למסילת הרכבת של שינקנסן, דבר שיקצר את זמן חציית המצר לכ־50 דקות.
מצר צוגרו מהווה גבול זואוגאוגרפי, שכן כפי שגילה החוקר האנגלי תומאס בלקיסטון (Thomas Wright Blakiston), בעלי החיים בהוקאידו דומים למינים שבצפון אסיה, ואילו בעלי החיים בהונשו קרובים לאלו שבדרום אסיה. קו גבול זה נקרא קו בלקיסטון על שמו של החוקר.
ב־26 בספטמבר 1954 טבעה במצר המעבורת טויה מארו ולפחות 1,159 נוסעים קיפחו את חייהם.
ריק ג'ונס
ריק ג'ונס (באנגלית: Rick Jones) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Incredible Hulk #1 ממאי 1962 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
ריצ'רד מילהאוס "ריק" ג'ונס הוא נער אשר התייתם מהוריו בגיל צעיר, ולאחר שגורש מכמה וכמה בתי יתומים בילדותו בשל בעיות התנהגות ומשמעת, נשלח לבית אומנה ממשלתי ובו סבל מתנאים ירודים ומהתעללות פיזית מצד מנהלי המקום. בגיל 16, ריק התעמת עם מנהל המתקן בדבר כספי הממשלה אותם הוא לוקח לעצמו ולא משתמש בהם למטרתם, ובתגובה המנהל שבר על ראשו של ריק גיטרה אותה קיבל מאביו בגיל צעיר, שהייתה המזכרת היחידה של ריק ממנו. ריק הצליח לברוח מהמקום, ובחודשים שלאחר מכן נדד מעיר לעיר ברחבי החוף המערבי, ועבד בעבודות מזדמנות כדי להתפרנס. כאשר הגיע ריק לניו מקסיקו, הוא נתקל בנערים בני גילו, אשר דיברו על ניסוי צבאי העתיד להתרחש ועוסק בפצצות. במטרה להוכיח כי הוא אמיץ, הוא נסע למקום הניסוי בכוונה לצפות בניסוי מתרחש. ד"ר ברוס באנר, האחראי על הניסוי העוסק ב"פצצת גמא" - מעין נשק גרעיני, המכיל בתוכו מינון גבוה של קרינת גמא - מגלה כי ריק פרץ את מחסום האבטחה ויוצא להוציאו מהאזור, במחשבה כי עוזרו עיכב את הספירה לאחור לקראת הפיצוץ. אמנם, עוזרו היה סוכן סובייטי שלא דחה את הפיצוץ בתקווה שבאנר יהרג, דבר שיגרום להקפאת הניסוי. כאשר באנר דחף את ריק לתוך משוכת מגן, הוא נפגע בידי קרני הגמא, ועבר שינוי צורה ליצור ענקי ואפרפר. בשינוי הצורה השני של באנר לענק, עורו נעשה ירוק, וכך נשאר כל פעם שעבר שינוי צורה. בכך, למעשה, ריק ג'ונס הוא האחראי ליצירתו של הענק הירוק.
בעקבות השתנותו של באנר, ריק הרגיש אשמה בדבר מעורבותו בדבר והחליט להפוך לשותפו של הענק, בכך שיסתיר את זהותו הסודית ויגן עליו. במשך הזמן, ריק פיתח שליטה בענק, העובדת כאשר הוא ער. כאשר הענק דחה את שליטתו של ריק מעליו, ריק ייסד עם חבריו את "בריגדת הצעירים", שתפקידה לסייע לענק בדרכים שונות וליידע גיבורים בדבר פעילויותיהם של נבלי-על. בעקיפין, וריק והבריגדה הם האחראים להקמת קבוצת "האוונג'רס" - כאשר נבל-העל לוקי השתלט על הענק, ריק וחבריו שלחו מסר מצוקה לקבוצת ארבעת המופלאים, ולוקי יירט את המסר כדי שהוא יגיע לאחיו, תור, במטרה ששני הגיבורים יהרגו זה את זה. אות המצוקה הגיע גם לגיבורים איירון מן, איש הנמלה והצרעה, וחמשת הגיבורים מייסדים יחדיו את קבוצת "האוונג'רס" ומביסים את לוקי. הוא החל לסייע לאוונג'רס בפעילויותיהם, וכאשר הקבוצה הפשירה את קפטן אמריקה, הקפטן טעה לחשוב כי ריק הוא שותפו מימי מלחמת העולם השנייה, באקי בארנס. ברבות השנים, ריק נעשה לשותפו של קפטן אמריקה באמצעות תחפושתו של באקי, ובהמשך נפרד מקפטן אמריקה ונעשה לשותפו של קפטן מאר-וול. בהמשך ריק חזר לסייע לענק והתחתן עם השחיינית מרלו צ'נדלר.
שנים לאחר מכן, כאשר הענק חזר מגלותו בכוכב הלכת סאקאר, ריק ניסה להרגיעו ולספר לו על מותו של קפטן אמריקה. כאשר ריק פנה לעזרה מדוקטור סטריינג', הוא הותקף ונפצע בידי בני בריתו של הענק. הוא נלקח מהמקום בידי הענק האדום לאתר הפיצוץ שיצר את הענק הירוק, שם הוא עבר ניסויים בידי חברי קבוצת "אינטליג'נסיה" המנהיג ומודוק, ועבר טרנספורמציה ליצור הדומה במראהו לאבומיניישן בשם איי בומב (A-Bomb, "פצצה אטומית"). הוא והענק הירוק חברו לגיבורים נאמור, הדבר, הלפיד האנושי, הענקית הירוקה, מון נייט ולקבוצת האוונג'רס העוצמתיים נגד הענק האדום, ובסיום הקרב חוזר לצורתו האנושית ונחטף בידי דוק סמסון. הוא ברח, וסייע לענקים המופלאים במקרים שונים. בשנת 2014, כאשר הענק פיתח את אישיות "דוק גרין", הוא הזריק לאיי בומב תרופה למצבו והחזיר אותו למצבו האנושי לצמיתות.
לאחר הירפאו, מוחו של ריק סבל משינויים צדדיים והוא זכה ליכולת למידה משופרת אשר בעקבותיה החליט להפוך להאקטיביסט המכונה "הלוחש". כאשר הדליף לרשת האינטרנט מידע על פרויקט סודי של סוכנות הביון S.H.I.E.L.D., הוא מצא מחסה מידיהם של בבסיסו של קפטן אמריקה החדש ונעשה לשותפו. לאחר שנלכד בידי סוכנת ג'מה סימונס, הצליח לברוח בסיועם של קבוצת מכניקת רעיונות האוונג'רס עד שנלכד נלכד באי האוונג'רס בידי קפטן אמריקה. ג'ונס זייף אמנזיה כדי שלא ייכלא, ונעשה לטכנאי בסוכנות.
נשיא סיירה לאון
נשיא סיירה לאון הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת בסיירה לאון.
תולדות הנשיאות
סיירה לאון קיבלה את עצמאותה ב-1961. עד 1971 הייתה המדינה מונרכיה קונסטיטוציונית, שבראשה עמדה מלכת בריטניה אליזבת השנייה. בתקופה זו היה למדינה מושל כללי. תפקיד הנשיא בא לעולם ב-1971, כאשר סיירה לאון הפכה לרפובליקה. לנשיא היה בתחילה תפקיד סמלי, אך ב-1972 הוא הפך לראש הרשות המבצעת.
עקב התקופות שבהן שרר שלטון צבאי במדינה בעקבות הפיכות (1992-1996, 1997-1998) היו לסיירה לאון עד כה ארבעה נשיאים אזרחיים בלבד:
בחירת הנשיא, סמכויותיו וכהונתו
לפי חוקת 1971 נבחר הנשיא על ידי הפרלמנט לתקופה של ארבע שנים. חוקת 1978 קבעה כי במדינה תתקיים מפלגה אחת בלבד, וכי הנשיא ייבחר לכל היותר לשתי תקופות כהונה בנות שבע שנים. חוקת 1991 ביטלה את כלל המפלגה האחת, ועל פיה נבחר הנשיא לכל היותר לשתי תקופות כהונה בנות חמש שנים, ומונה לו סגן נשיא.
מועמד לנשיאות חייב להיות אזרח סיירה לאון מלידה, בן 40 לפחות, חבר במפלגה ומסוגל לקרוא ולכתוב אנגלית. כיום נבחר הנשיא בהצבעה של הציבור הרחב. אם לא השיג 55 אחוזים מהקולות, ייערך סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הגדול ביותר.
הנשיא משמש כראש המדינה, כראש הרשות המבצעת וכמפקד העליון של הצבא. הוא ממנה את שרי הקבינט ועומד בראשם, וממנה גם את סגן הנשיא. מינוי כל אלו טעון אישור של הפרלמנט.
משרדו של הנשיא ממוקם בבית הממשלה בעיר הבירה פריטאון. לנשיא יש שני מעונות רשמיים, ששניהם נמצאים בפריטאון. בדרך כלל נמצא רק אחד מהם בשימוש.
הנשיא מוגן על ידי המשמר הנשיאותי, המורכב מאנשי צבא ומשטרה.
בית בנימיני
"בית בנימיני – המרכז לקרמיקה עכשווית" הוא מרכז לאמנות קרמית וגלריה.
המרכז נפתח ב-16 ביוני 2011 בבניין שנרכש בקריית המלאכה תל אביב-יפו, שופץ והותאם בעזרת קרן מעזבון יהודית ויששכר בנימיני, שהיו אמני קרמיקה.
בשנת 2012 החל המרכז להעניק את "פרס קרן אליכס דה רוטשילד" ו"פרס מוד פרידלנד לאמנות קרמית" על שם מוד פרידלנד. המרכז מציג תערוכות תערוכות קבוצתיות לצד תערוכות יחיד בשלושת גלריות התצוגה, ומקיים ימי עיון, שיחי גלריה וסיורים. בבניין פועל בית ספר המציע סדנאות וקורסים לקרמיקה המיועדים ליוצרים חובבים ולאמנים. למרכז גם ספרייה עיונית הפתוחה לציבור המבקרים, ונמצאים בו משרדי אגודת אמני הקרמיקה בישראל.
פהד קוואסמה
פהד קוואסמה (בערבית: فهد القواسمة; 13 באפריל 1939 – 31 בדצמבר 1984) היה מנהיג ופוליטיקאי פלסטיני, ראש עיריית חברון במשך ארבע שנים, גורש על ידי מדינת ישראל ללבנון ב-1980 ונורה למוות בעמאן ב-1984,על ידי מחבלים פלסטינים יריבים.
ביוגרפיה
קוואסמה נולד לחברון בן למשפחת סוחרים עשירה. בין 1942 ל-1948 עברה המשפחה לירושלים שם היו לה נכסים רבים. אביו המשיך ובנה עוד מספר בניינים במערב ירושלים. במהלך מלחמת השחרור ברחה המשפחה לחברון, ולאחר המלחמה הפקיעה מדינת ישראל את כל רכושם בירושלים. אביו של קוואסמה היה פעיל במחנה תומכי מצרים בחברון, ויריב של ראש העירייה מוחמד עלי אל-ג'עברי. ביולי 1948 דן המלך עבדאללה הראשון את אביו למוות, אך פסק הדין לא בוצע והמשפחה עברה לקהיר שם גדל. בשנת 1962 סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת קהיר וחזר לחברון. בין הנכסים שהחזיקה משפחתו היה מלון "פארק" בחברון, שב-11 באפריל 1968 שכרה אותו קבוצת יהודים, בצעד שסימן את תחילת ההתנחלות באזור. בשנת 1970 החל לעבוד במחלקת החקלאות של הממשל הצבאי באזור חברון.
בשנת 1976 החליט להתמודד בבחירות לרשויות המקומיות בגדה המערבית שנערכו ב-12 באפריל 1976 וזכה בבחירות.
בסוף שנת 1978, הצטרף לוועדה להכוונה לאומית, ועדה של מנהיגים פלסטינים שהוקמה בסוף שנת 1978 במטרה להאבק באמצעים פוליטיים נגד תוכנית האוטונומיה של הסכמי קמפ דייוויד.
בסוף שנת 1979 ותחילת שנת 1980, גבר המתח בעיר חברון לאחר שהמתנחלים לחצו על הממשלה לאפשר להם לחדש את היישוב היהודי בחברון. קוואסמה אמר שהוא מוכן לאפשר ליהודים לחזור לחברון אם יאפשרו לפליטים פלסטינים לחזור ללוד או יפו. לעיתונאי ממייסדי הארגון הסוציאליסטי הישראלי "מצפן" ומעורכי ביטאונו חיים הנגבי, שסבו היה חיים בג'איו, הרב האחרון והמנהיג האחרון של הקהילה היהודית-ספרדית בחברון, אמר כי הוא מוכן שיקבל חזרה את בית משפחתו בחברון אם ישראל תחזיר למשפחתו את הבתים שנטשו בשכונת קטמון בירושלים. ב-24 במרץ 1980 אישרה ממשלת ישראל רשמית את חידוש היישוב היהודי בחברון, בתגובה ארגן קוואסמה כנס מחאה שהביא לנזיפה ממפקד אזור יהודה ושומרון בן אליעזר.
ב–2 במאי 1980 נרצחה קבוצת תלמידי ישיבה מקרית ארבע שהיו בדרכם לבית הדסה בחברון. ממשלת ישראל הגיבה לפיגוע בגירושם לירדן של שלושה מנהיגים פלסטינים מהוועדה להכוונה לאומית, יום למחרת. במגורשים היו קוואסמה, הקאדי של חברון ביוד אל–תמימי וראש עיריית חלחול מוחמד מילחם. כוחות צה"ל פרצו לביתם ב-1 בלילה והודיעו להם שהם צרכים להגיע לפגישה עם המושל הצבאי, אך במקום זאת נלקחו למסוק שהטיס אותם למטולה, כוח צה"ל העביר אותם לתוך לבנון למונית שהסיע אותם לבירות. השלושה הגישו עתירה לבג"ץ נגד גירושם שנידונה לאחר שכבר גורשו. לאחר הגירוש נסעו השלושה לאירופה וארצות הברית למסע הסברה. תחילה נסעו לז'נבה, שם נפגשו עם סגן נשיא ארגון הצלב האדום, אחר כך לפריז בה נערכו מספר עצרות תמיכה עבורם. ביוני 1980 שהו בארצות הברית. בית הכנסת ״טמפל סיני״ בוושינגטון הבירה, המשתייך לזרם הרפורמי, ערך עבורם כנס תמיכה שבמקביל הפגינו ארגוני ימין נגדם מחוץ לבית הכנסת, ואחר כך שהו במטה האומות המאוחדות בניו יורק, שם שבתו שביתת רעב.
באוקטובר 1980 החליטה ממשלת ישראל לתת לקוואסמה ומילחם אפשרות להגיש ערעור על גירושם בפני ועדת ערר צבאית מיוחדת. השניים הגיעו לגשר אלנבי והועברו מיד למבנה סמוך בו נערך הדיון בערעור. קוואסמה טען בעדותו שמעולם לא הסית נגד ישראל ותמיד דגל בדו-קיום. ועדת הערר דחתה את ערעורם, ובתחילת דצמבר אישרה ממשלת ישראל את הגירוש. השניים מלקחו במונית לתוך שטח המובלעת שבשליטת סעד חדאד בדרום לבנון.
מועצת הביטחון של האומות המאוחדות גינתה פה אחד את הגירוש.
פסגת בלסנה
פסגת בלסנה (באנגלית: Blesna Peak;בבולגרית: връх Блесна) היא פסגה מכוסה קרח בצידם הצפון - מזרחי של הרי סטריבוג באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובה הפסגה 1,300 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון פארה שממערב ומצפון לה, ומעל קרחון לאנק שמדרום - מזרח לה.
הפסגה נמצאת 7.4 קילומטרים ממזרח להר רוקיטאנסקי, 7.15 קילומטרים מדרום לגבעת וירכו, 6.12 קילומטרים דרומית-מערבית מהר קאבזה, ו-6.95 קילומטרים צפונית-מערבית לפסגת אופיזו.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה על ידי סקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנת 2008.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם המצודה מימי הביניים בלסנה בדרום בולגריה.
הדס מורין
הדס מורין (נולדה ב-30 ביוני 1999) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כקשרית במכללת צ'ארלסטון בדרום קרוליינה.
ביוגרפיה
מורין נולדה וגדלה בירושלים. למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בעיר.
משפחת קרסו
משה קרסו
אבי המשפחה, משה קרסו, נולד בסלוניקי בי"א באייר תרמ"ה (26 באפריל 1885) למשפחה שמוצאה מסביבות אגם קומו (שם המשפחה קרסו משמר את שם עיירת מוצאם carasso, כ-50 ק"מ מצפון לעיר קומו, כיום בתחומי שווייץ). אביו היה סוחר סיטונאי ובעל מכולת וממנהיגי קהילת סלוניקי. משה קיבל בילדותו חינוך מסורתי והיה פעיל באגודה הציונית "קדימה". בגיל 14 התייתם משה מאביו וקיבל לידיו את ניהול המכולת המשפחתית ועשה חיל בעסקיו עד שהפך לאחד מסוחרי המזון המובילים בסלוניקי. ב-1914 נשא לאשה את ציפורה (פלומבה), לזוג נולדו שני בנים: חיים (1914) ואריה (1915). ב-1917 עברה המשפחה לפיראוס ושם התרחבו עסקי המסחר הענפים של משה קרסו והוא הפך לאחד מעשירי העיר. בפיראוס נולדו גם מרים, בלה (אמו של איש העסקים יוסף דוד חכמי). בנימין ושלמה נולדו בארץ.
הדס מורין
ביוגרפיה
כילדה נהגה לשחק במתנ"ס השכונתי בירושלים, וכשהייתה בכיתה ו' עברה לשחק בקבוצת הילדות של אס"א תל אביב. מורין המשיכה לשחק במועדון גם בקבוצת הנערות ובעונת 2014/2015, בגיל 15, עלתה לקבוצת הבוגרות. בסך הכל שיחקה מורין עשר עונות במדי אס"א תל אביב (למעט השאלה לחצי עונה להפועל רעננה בעונת 2018/2019). זכתה עם הקבוצה באליפות המדינה בעונת 2014/2015 ובגביע המדינה בעונת 2016/2017. כמו כן לקחה חלק בשני קמפיינים של אס"א תל אביב במוקדמות ליגת האלופות בשנים 2015 ו-2019.
משפחת קרסו
משה קרסו
ב-1924, עקב מלחמת יוון–טורקיה, עלתה משפחת קרסו לארץ ישראל והשתקעה ביפו. ילדי המשפחה, שידעו עברית עוד מבית הוריהם, נשלחו ללמוד בגימנסיה הרצליה. משה קרסו ערך שותפות עם משה (מוסא) מטלון ועם יהודה ונח מוזס לרכישה ושיווק של קרקעות. בין היתר רכש ושיווק במסגרת השותפויות ובנפרד, את מגרשי שכונת פלורנטין, מרכז מסחרי (תל אביב), גבעת משה (רחובות ראב"ד ודה-מודינה בגבול תל אביב-יפו) ועוד. בית המשפחה, בן עשרה חדרים מרווחים וסלון רחב ידיים, הוקם ברחוב נחלת בנימין. מאיר דיזנגוף ביקש ממנו להקים את ראינוע "אופיר" ברחוב גרוזנברג (המבנה שימש בשנות ה-80 כמועדון ה"ליקוויד"), שהיה הראינוע השני בעיר (לאחר ראינוע עדן), צעד שגרם למשפחת קרסו הפסדים גדולים בשל חוסר ידע וניסיון בתחום זה. ההפסדים כוסו על ידי מכירת אחזקות ביוון. כמו כן ייסד את חברת הטקסטיל "שרון" ואת חברת הספנות "אל-ים".
הדס מורין
ביוגרפיה
בינואר 2020, לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, עברה ללמוד לשחק במכללת צ'ארלסטון בדרום קרוליינה, ארצות הברית. היא צפויה לשחק שם עד תום לימודיה בשנת 2024.
משפחת קרסו
משה קרסו
אל עסקי הרכב הגיע קרסו בשנת 1933, אז עלה לארץ מאלכסנדריה שבמצרים יצחק ארדיטי, שקיבל את זיכיון הייבוא והשיווק של חברת ג'נרל מוטורס בארץ ישראל. הוא פתח בשדרות ירושלים (רחוב קינג ג'ורג' דאז) ביפו סוכנות שיווק מכוניות פרטיות בשותפות עם משה קרסו שנקראה "מואיז קרסו, מחלקת מכוניות".
הדס מורין
ביוגרפיה
מורין השתייכה לנבחרות הצעירות של ישראל עד גיל 15, עד גיל 17 ועד גיל 19. בעונת 2017/2018 הייתה שותפה לעלייתה של נבחרת ישראל עד גיל 17 לשלב העילית של מוקדמות אליפות אירופה. בסך הכל צברה 17 הופעות בנבחרות השונות.
משפחת קרסו
משה קרסו
משה קרסו עסק גם בפעילות ציבורית, הוא העלה חלק מיהודי סלוניקי, שהיו פועלי הספנות הראשונים בנמל תל אביב, כיהן כשופט בבית המשפט העברי לשלום, התאגדות פנים-יהודית ליישוב סכסוכים בתל אביב-יפו וכנשיא התאחדות עולי יוון.
ב-1935 עלה לארץ ידידו של משה קרסו מסלוניקי, ליאון רקנאטי והתעניין בהשקעה. מפיו של קרסו שמע ש"יש כאן בנק אנגלו-פלשתינה, זה של האשכנזים, יש גם בנק של יקים, אבל אין בנק ספרדי... בשביל לעזור לבחורים שבאים מיוון ולא יודעים שום שפה". כך קם בנק דיסקונט. משה קרסו השקיע בייסוד הבנק ובשיווקו ללקוחות ממכריו, אך הותיר את השליטה בבנק לרקנאטי.
חיים קרסו נשלח ב-1931, בהיותו בן 17 ללמוד באוניברסיטת לונדון בעוד אריה נשלח ללמוד בביירות. ב-1933 חזרו שניהם לארץ ונכנסו לעסקי המכוניות. חיים פתח סוכנות למכירת משאיות בפתח תקווה ויחד עם אחיו ואביו ייבא חלקי חילוף בכמויות עצומות. כך קרה שבמלחמת העולם השנייה היה בידי המשפחה מלאי גדול, יחיד בארץ, של חלקי חילוף, בעקבותיו גרפה המשפחה עושר רב.
הדור השני
בשנת 1945 הוקמה חברת "משה קרסו ובניו בע"מ". חיים, שנישא ב-1940 לבת דודו אסתר, נשלח לניו יורק לחברת ג'נרל מוטורס ולחברות אחרות במטרה לשכנען למכור את מכוניותיהן בארץ ישראל באמצעות סוכנותו. במקביל נרכשו בקהיר חלקי חילוף, משאיות, אוטובוסים וכדומה, מעודפי הצבא הבריטי והובאו לארץ.
ב-1947 נסע אריה קרסו ללונדון ושכנע את יצרן הרכב הבריטי "הילמן" לייבא לישראל מכוניות מתוצרתו. ב-1948 קיבלה "משה קרסו ובניו" את הזיכיון למכירת מכוניות רנו במדינת ישראל הצעירה, במקום היבואן הערבי של רנו שנמלט מן הארץ.
חיים קרסו רכש 150 דונם בכפר שמריהו, את רובם מכר לאחר פרצלציה ועל שני דונם בנה את ביתו. במהלך השנים עסק בענפי מסחר רבים בהם: הלוואות ליהלומנים, ייבוא ואריזת תה, ייבוא עץ מפינלנד ושטיחים מאיראן (שהובאו על ידי עולים חדשים), טלוויזיות מאיטליה, מכונות צילום ועוד.
בשנת 1962 נפטר משה קרסו. הוא חילק את השליטה בעסקיו לארבעת בניו בחלקים שווים, כאשר חיים הבכור פעל כמנהל תפעולי ואריה דאג לייצוג ענייני החברה כלפי חוץ למשל מול יצרני הרכב ומול פקידים במשרד התחבורה. אריה כיהן בין השאר כיו"ר איגוד היבואנים וכנשיא איגוד לשכות המסחר. חיים שלט בחברה ללא עוררין במשך למעלה מ-40 שנה, בנוסף להיותו דירקטור בבנק דיסקונט.
ב-1992 קיבלה החברה את הזיכיון לייבוא רכבי ניסאן היפנית.
הדור השלישי
בדירקטוריון החברה יושבים בני הדור השלישי במשפחה ומספר דח"צים, כאשר את תפקיד יו"ר הדירקטוריון ממלא יואל קרסו. בשנת 2000, לאחר מותו של אריה, התקוממו בניו של אריה, מכבי (שנולד באפריל 1948 כאשר נודע על מותו של איש הפלמ"ח מכבי מוצרי-מני ונקרא על שמו) ויואל כנגד שלטונו של חיים ודרשו למנות מנכ"ל שכיר חיצוני. לטענתם ניהולו הרודני של ה"פטריארך" אינו מתאים לעולם העסקים של המאה ה-21. חיים, מאידך, טען שבני הדור השלישי למשפחה אינם מוכשרים, שאין להם מוסר עבודה ושאין להכניס גורמים זרים לנחלה המשפחתית. לאחר שנים של מחלוקות, הושגה הסכמה בתיווכם של עו"ד רם כספי ועו"ד שמעון מזרחי (שהיה נשוי לציפורה, בתו של חיים), כאשר בשנת 2007 מונה מנכ"ל חיצוני, איציק וויץ, אשר פעל לייעול, שיפור השירות ולהכנסת נציגים חיצוניים לדירקטוריון. הוא אף שאף לשנות את שם החברה, דבר שלא עלה בידו.
מכבי קרסו ניהל את תחום השירות לרכב ואת עסקי הנדל"ן עד שפרש והחל לפעול כיזם בתחום טכנולוגיית טיהור ומיחזור מים, כמו כן הוא פעיל בתחום החינוך ומרכז נסיעות מורשת של בני נוער ממשפחות יוצאי יוון לערי ועיירות אבותיהם.
החזקות
הנכסים המרכזיים של המשפחה מוחזקים על ידי מספר חברות. "קרסו מוטורס", חברה ציבורית הנסחרת בבורסה בתל אביב, היא בעלת סוכנות יבוא רכב מתוצרת רנו, ניסאן, אינפיניטי ודאצ'יה. כמו כן, מפעילה החברה את רשת מוסכי היבואן המרכזיים של מותגים אלה. החברה מספקת שירותי טרייד אין, ליסינג, פתרונות מימון וביטוח (על ידי "קרסו סוכנות לביטוח בע"מ"). בסיכום שנת 2018, החזיקה קרסו מוטורס כ- 12% משוק המכוניות החדשות בישראל ודורגה במקום הרביעי בין היבואנים.
זרוע הנדל"ן של הקבוצה, "קרסו נדל"ן" היא חברה ציבורית, הפועלת כחברה יזמית בכל תחומי הנדל"ן המרכזיים בישראל (מגורים, התחדשות עירונית, משרדים ומסחר) בצד החזקה וניהול של נכסים מניבים ברחבי הארץ . לחברה קרקעות בפריסה ארצית, בין היתר, נכסים היסטוריים של הקבוצה הכוללים ריכוז בניינים ברחובות ריב"ל ויד חרוצים בתל אביב , קרקע בקריית אריה בפ"ת, שם בונה החברה בשיתוף עם חברת ויתניה את פארק ויקה לעסקים ומתחם תחבורתי משולב בתל אביב חולון- צומת חולון עליו הוקם סניף יוחננוף.
מג"ב איו"ש
משמר הגבול מרחב איו"ש (אזור יהודה ושומרון) הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה), האחראית על פעילות מג"ב בשטחי יהודה ושומרון. כוחות מג"ב איו"ש כפופים לפיקוד מרכז (לצה"ל) ולא למשטרת ישראל. מפקד המרחב כיום הוא תת-ניצב ברק מרדכי.
היסטוריה ומבנה
מיד לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת 1967, נכנסו כמעט כל כוחות מג"ב לתוך שטחי יהודה ושומרון שנכבשו כדי להשליט שם סדר. מאוחר יותר באותה השנה הוקם גדוד 4 של מג"ב שקיבל את האחריות על שטח זה. לצורך הקמת הגדוד הוקמו פלוגות רבות ורוב פלוגות מג"ב חזרו לגזרותיהן המקוריות. גדוד 2 של מג"ב שגזרתו לפני המלחמה הייתה גבול ישראל ירדן שהתקצר משמעותית בעקבות המלחמה פעל עדיין באזור הר חברון.
לאחר מלחמת יום כיפור הוטלה האחריות לביטחון הפנים של מדינת ישראל על המשטרה וכוחות מג"ב נדרשו לאבטח מתקנים בתוך שטחי מדינת ישראל. במסגרת זו הפך גדוד 4 ל'מרחב תיכון' ופעל גם באזור המרכז, אך שנתיים מאוחר יותר הוטלה האחריות על אזור זה על מג"ב דרום ומרחב תיכון היה למג"ב איו"ש ופעל רק בתחומי יהודה ושומרון. מג"ב איו"ש היווה באינתיפאדות כוח מרכזי בהתמודדות עם הפרות הסדר ביהודה ושומרון. במהלך האינתיפאדה השנייה, בשנת 2003, פוצל מג"ב איו"ש לשני מרחבים: שומרון ויהודה, כדי להתמודד ביתר יעילות עם הפרות הסדר, אך פיצול זה לא הוכיח את עצמו ועד מהרה אוחד מג"ב איו"ש מחדש.
שטח האחריות של מרחב זה הוא כמעט כל שטחי יהודה ושומרון, למעט שטחי מזרח ירושלים ועוטף ירושלים, בדומה לגזרת מחוז ש"י מפקדת המרחב יושבת בבסיס בית אל. מפקד המרחב הוא קצין בדרגת תת-ניצב.
איה גזגז
איה גזגז (12 במרץ 2005 – 10 באפריל 2022) הייתה שייטת תוניסאית שהתחרתה במפרשיות מדגם 49er FX.
קריירה
איה גזגז התחרתה במפרשית זוגית מדגם 49er FX באולימפיאדת טוקיו 2020, לצד אחותה שרה. הן סיימו במקום ה-21 והאחרון במקצה המוקדמות, ולא השתתפו בשלושת שיוטי הגמר של התחרות.
מותה
ב-10 באפריל 2022 טבעה גזגז למוות במהלך אימון עם אחותה, כאשר הסירה שלהן שקעה במי הים התיכון ליד תוניס בשל רוחות חזקות.
חנק שפוע חוטם
חנק שפוע חוטם (שם מדעי: Candoia) הוא סוג של נחש ממשפחת החנקיים והוא הסוג היחיד בתת-משפחת חנקים שפועי חוטם. המינים בסוג מצויים בגינאה החדשה, איי מאלוקו ובמלנזיה עד לסמואה ולטוקלאו.
מאפיינים
למינים אלה גוף גדול ומגושם אך לא כמו של נחשי הבריח. אורכם מגיע לאורך 60 ס"מ עד 1.8 מטר. צבעם מוסווה ודומה לצבע העצים והענפים עליהם הם חיים, בדרך כלל חום, צהוב או ירוק.
הם חיים ביערות גשם ומטפסים על העצים. הם יוצאים לציד לילי ומחפשים בעיקר צפרדעים, קרפדות ולטאות קטנות עד בינוניות. הם הורגים את טרפם על ידי מחיצה בתוך גופם השרירי.
ג'רג' קזדי
ג'רג' קזדי (במקור קראוס, (בהונגרית: Kézdy György; בודפשט, 14 בפברואר 1936 – בודפשט, 8 בפברואר 2013) היה שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס מארי יאסאי ופרס האמן המצטיין. מילא תפקידי דמות משמעותיים בטרגדיות קלאסיות וביצירות מודרניות והשתמש במשחקו גם בכלי הגרוטסקה.
ביוגרפיה
ג'רג' קזדי נולד בבודפשט במשפחה יהודית. אביו, שהיה בעל חנות למכונות תפירה, גרמופונים ותקליטים בדרך ראקוצי 80, לא שרד את השואה ולא חזר ממחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) במלחמת העולם השנייה. אמו הייתה מפעילת מכונות בקואופרטיב מתכת אחרי המלחמה. היא גידלה אותו ואת אחותו לבדה.
לאחר סיום בחינות הבגרות למד תחילה כריכת ספרים ולאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1962, כסטודנט של זולטאן וארקוני. תחילה חתם חוזה בתיאטרון צ'וקונאי בדברצן, ולאחר מכן בשנת 1967 בתיאטרון הלאומי בעיר פץ'. בשנים 1977–1978 שיחק בתיאטרון יוז'ף קטונה בקצ'קמט. בשנים 1978 עד 1987 היה חבר בתיאטרון הלאומי של בודפשט ושיחק גם כשחקן אורח ב"במת המשחק" (Játékszín). בשנים 1987 עד 1993 היה חבר בתיאטרון סיגליגט (Szigliget) בסולנוק. בשנת 1993 עבר לתיאטרון פטפי בווספרם. בסוף הקריירה עבד כשחקן עצמאי.
בשנת 2005 אובחן כחולה בסרטן הריאות, מה שגרם לו להתקפי שיעול ולכאבים עזים. הוא הפסיק לעשן בתקווה להחלמה, אך התקפי השיעול החזקים המשיכו להקשות על חייו. הוא הסתיר את מחלתו ממכריו ומחבריו. בתחילת 2013 אושפז בבית החולים עקב דלקת בקיבה, שם קפץ מחלון הקומה השלישית למותו, שבוע לפני יום הולדתו ה-77.
קזדי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
סרטי קולנוע
כמו כן שיחק בעשרות סרטי טלוויזיה.
תפקידי דיבוב
קזדי שימש בעשרות סרטי אנימציה ובסדרות מצוירות בתפקידי דיבוב (להונגרית) שונים.
הנצחה
ב-14 בפברואר 2016 ביום השנה ה-80 להולדתו, נחשף לוח לזכרו על קיר הבית בכיכר קלוזאל מספר 2, שם התגורר האמן במשך עשרות שנים.
משיכה מינית גנטית
משיכה מינית גנטית (GSA) היא משיכה מינית בין קרובי משפחה כמו אחים, אחים למחצה, הורים וצאצאים, וכן בני דודים שנפגשים לראשונה כבוגרים.
גורמים
גורמים שונים עשויים לתרום להתפתחות GSA. מחקרים טוענים כי אנשים רואים בפנים הדומות לשלהם כפנים אטרקטיביות ואמינות יותר מהממוצע, ותורשה יוצרת דמיון פיזי מהותי בין בני משפחה קרובים, אף כי התורשתיות של התכונות הללו היא נושא לוויכוח בקהילה המדעית.
משיכה מינית גנטית נוטה להתרחש במקרים בהם קרובי משפחה נפגשים לראשונה כבוגרים, דבר הקורה בדרך כלל כתוצאה מאימוץ. בכמחצית ממקרים אלו מתפתחים רגשות עזים ופעמים קרובות גם יחסי מין. מקרה של קיום יחסי מין כאלו, הוא למעשה גילוי עריות.
אצטדיון האתלטיקה ע"ש קרלי קריגר
אצטדיון האתלטיקה ע"ש קרלי קריגר הוא אצטדיון הממוקם בשכונת נווה שאנן שבחיפה. האצטדיון נחנך בשנת 1996 בשטחו של מגרש כדורגל ישן. באצטדיון שמונה מסלולי ריצה מרקורטן המשמשים בעיקר לאימונים של ספורטאים מקצועיים, חובבנים ובני נוער מאזור חיפה והצפון ומפעם לפעם גם באירוח תחרויות אתלטיקה. משטח הדשא באצטדיון משמש לאימון ומשחקי כדורגל בליגות החובבים והנשים. האצטדיון הופעל על ידי חברת אתו"ס שהפעילה את מתקני הספורט השונים בחיפה, ומינואר 2021 ניהולו צפוי לעבור לרשות הספורט העירונית של חיפה.
היסטוריה
האצטדיון קרוי באופן רשמי על שם קרלי קריגר שהלך לעולמו ב-2002 ותרם לשדרוג האצטדיון ובניית היציע שלו. לבקשת התורם הוקם באצטדיון גם קיר זיכרון ואנדרטה לזכר 11 הנספים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. האנדרטה נחנכה ב-2001 בטקס הנחת אבן הפינה ליציע הקבוע באצטדיון בהשתתפות התורם ובני משפחות החללים. ב-2001 החלו בשדרוג האצטדיון על ידי בניית יציע קבוע שיכיל 2,700 מקומות ישיבה מקורים. בעבודות הוקם יציע בטון עם עמודי תמיכה לגגון שעליו הונחו רק 900 מושבים. בשל פטירת התורם נעצרו העבודות. כיום כולל האצטדיון מגוון רחב של מתקני אתלטיקה נוסף למסלולי הריצה וביניהם: מתקני קפיצה לרוחק ולגובה, זריקת דסקוס, הדיפת כדור ברזל ועוד.
בקיץ 2013 הציגה העירייה תוכנית משופרת להשלמת היציע ושדרוג האצטדיון בעלות של 30 מיליון ש"ח. שדרוג האצטדיון יהפוך אותו לכשיר לאירוח תחרויות ואליפויות מקומיות, ארציות ובינלאומיות וגם למופעים. השדרוג ייעשה תוך כדי פעילותו השוטפת של האצטדיון. התכנון כולל את הפיכת היציע שלא הושלם לכזה שיוכל להכיל 2,700 איש ברמה גבוהה וכן תאי כבוד. מלבד השלמת היציע ייבנו תחתיו חדרים שונים ובהם מרכז לרפואת ספורט, חדרי אימונים וכושר, כיתות הדרכה, מחסנים לציוד, חדרי בקרה ומערכת פוטו פיניש לתחרויות אתלטיקה. באזור האצטדיון יופעל גם מרכז לרכיבה על אופניים עם מסלולים ברמה אולימפית.
ב-2019 בוצעו עבודות סלילה מחדש למסלולי הריצה באצטדיון שלאחר עיכובים הושלמו רק בדצמבר 2020. העבודות כללו תוספת של מסלולי חימום לצד המסלולים הראשיים.
Sacred Fire: Live in South America
Sacred Fire: Live in South America הוא אלבום הופעה מאת להקת סנטנה. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית, ודורג במקום ה-181 במצעד הבילבורד 200, המקום הנמוך ביותר אליו הגיע אלבום של הלהקה מעולם.
Despacio
Despacio (באנגלית: Slowly, ובעברית: לאט) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה, הזמר הלטיני ניקי ג'אם והזמרים מנואל טוריזו ומייק טאוורס. השיר יצא לאור ב-17 בפברואר 2020, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל שלא מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד שירי הפופ הלטיניים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי די ג'יי לואיאן, לוני, חאווייר סמפר, וויזי קינגז, מייק טאוורס, ניקי ג'אם, מנואל טוריזו, רפאל פינה ונאטי נטשה והופק על ידי מייק טאוורס, די ג'יי לואיאן וממבו קינגס גם כן. מגזין הבילבורד פרסם כתבה מקיפה על השיר, בו הוא סוקר אותו ואת הקליפ שלו. הוא זכה להצלחה בעיקר במצעדים הלטיניים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-50 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של נאטי נטשה ב-17 בפברואר 2020, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-65 מיליון צפיות.
מיינדזיז'ץ' (מחוז)
מחוז מיינדזיז'ץ' (בפולנית: Powiat międzyrzecki) הוא מחוז בפרובינציית לובוש במערב פולין. המחוז הוקם בתחילת ינואר 1999 בעקבות הרפורמות בשלטון המקומי בפולין שהתקבלו בשנת 1998. המרכז המינהלי של המחוז והעיר הגדולה ביותר היא מיינדזיז'ץ'. שטח המחוז עומד על 1,387.61 קמ"ר, ואוכלוסיית המחוז עמדה נכון ל-30 ביוני 2019 על 57,851 תושבים.
גאוגרפיה
המחוז ממוקם בחלק הצפוני מזרחי של פרובינציית לובוש, ומהווה 9.92% מכלל שטח הפרובינציה. 53% משטח המחוז מכוסה ביערות, 37% משמש לחקלאות.
היסטוריה
האזכור הראשון של המחוז הוא מ-29 בינואר 1230.
חלוקה מנהלית
המחוז מחולק לשש גמינות (שלוש עירוניות-כפריות ושלוש כפריות). אלה מופיעות בטבלה הבאה, בסדר יורד של אוכלוסייה.
טקס פרסי אוסקר ה-70
סרט הדרמה "טיטניק" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן השווה את שיאי טקס האוסקר במספר מועמדויות (14, כמו הסרט "הכל אודות חוה") ומספר הזכיות (11, כמו הסרט "בן חור") בטקס בודד.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לבמאי ולמפיק סטנלי דונן.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
נטע ליבר שפר
נטע ליבר שפר (נולדה ב-1972) היא ציירת ישראלית, זוכת פרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות ופרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית. עבודותיה עוסקות בזכרונות ושכחה אישיים וקולקטיבים. היא הציגה במגוון תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות ועבודותיה נכללות בין היתר באוסף מוזיאון ישראל, מוזיאון פתח תקווה, אוסף קרן מנדל, אוסף בצלאל ובאוספים פרטיים. חלק מסגל ההוראה במחלקה לאמנות במכללת סמינר הקיבוצים.
ביוגרפיה
ליבר שפר נולדה בישראל. סיימה תואר ראשון ותואר שני באמנות.
ב-2018 הציגה את תערוכת היחיד "שדים מרוסנים למחצה" בגלריה דנה בקיבוץ יד מרדכי. התערוכה, אותה אצרה רווית הררי, כללה רישומי ענק שמתארים וכאילו מנסים לשחזר את הקליניקה של זיגמונד פרויד בווינה, לפני שעקר ללונדון ב־1938.
ב-2019 הציגה במוזיאון על התפר בירושלים תערוכת יחיד - "המאויים", המתבססת על מאמר בשם זה של פרויד. המאמר מתאר את נפשו של האדם המודרני ואת אי יכולתו להיחלץ מתחושת הזרות בתוך האינטימיות המאיימת עליו. התערוכה כללה 9 איורי שמן של מסכות מוות ורישומי פחם גדולים, בהם היא לכדה את שארית הזיכרון מהמת באמצעות דמותו במסכה. ב-2023 זכתה בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית. הפרס כולל מענק כספי בסך 10,000 דולר, ותערוכת יחיד מלווה בקטלוג במוזיאון תל אביב לאמנות שתתקיים ביוני 2024. מנימוקי השופטים לזכייתה: "עבודתה של נטע ליבר שפר בולטת בממדיה העצומים, עושר הפרטים ובאמביציה של "סיפור המסגרת" שמאגד אותם. ליבר שפר נעה בווירטואוזיות בין עבודות המכסות את קירות הגלריה ומטעות את העין לראות ברישום את המשכה של אדריכלות החלל... הרישום בידיה הופך לכלי אפקטיבי ביצירת חוויית צפייה מושכת עין ולב, אך גם כאמצעי חוקר ומתעד המתחקה אחר שרידים תרבותיים, היסטוריות ידועות יותר ופחות, וכזה היכול להשיב חיים במה שנידון לכליה ושכחה".
בראיון שנערך עימה אמרה ליבר שפר על עבודתה: "אני מרבה לעסוק בנושא הזמן על פניו השונים, בשאלות שנסובות סביב זיכרון, שיכחה והתכלות. הרבה מהעבודות שלי עוסקות בסוגיות או בדימויים שהתרחשו בעבר ושאני מוצאת אותם רלוונטיים לחיינו כאן ועכשיו."
איבט הרל
איבט הרל (באנגלית: Yvette Herrell; נולדה ב-16 במרץ 1964) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו מקסיקו. היא נבחרה לתפקיד בבחירות 2020. היא כיהנה בעבר כחברת בית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו מטעם מחוז הבחירה ה-51.
ביוגרפיה
הרל נולדה ברוידוסו (Ruidoso) שבניו מקסיקו, והיא חברה באומת הצ'רוקיים. לאחר שלמד בבית הספר התיכון קלאודקרופט, הרל קיבל תעודת מזכירה משפטית מבית הספר לעסקים במכון הטכנולוגי ITT ששכן בבויסי, בירת איידהו. כסיימה את לימודיה הגבוהים החלה לעבוד כמתווכת נדל"ן באלאמוגורדו (Alamogordo). בשנת 2010 התמודדה הרל לבית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו מול נציגת מחוז הבחירה ה-51 המכהנת גלוריה ווהן, וב-1 ביוני ניצחה בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית עם 54.2% מהקולות. גם בבחירות הכלליות ניצחה עם 62.9% מקולות הבוחרים ונבחרה אל בית הנבחרים המדינתי. בשנת 2012 התמודדה מחדש לבית הנבחרים המדינתי בניו מקסיקו ללא התנגדות, הן בבחירות המקדימות הרפובליקניות והן בבחירות הכלליות.
במהלך בחירות 2018 התמודדה הרל במערכת בחירות צמודה לבית הנבחרים של ארצות הברית, אם כי בבחירות הכלליות הפסידה לסוצ'יל טורס סמול, מועמדת המפלגה הדמוקרטית. בליל הבחירות התוצאות היו צמודות מכדי להכריע את המירוץ, כאשר הרל הובילה בסוף הלילה וכלי תקשורת מקומי בניו מקסיקו פרסם תחזית לפיה הרל היא המנצחת המשוערת. למחרת נספרו פתקי הצבעה נוספים אשר צמצמו את יתרון ההובלה של הרל, וכלי תקשורת אחדים ביטלו את תחזיותיהם הראשונות. ספירת קולות ההצבעות מרחוק ביססו בסופו של דבר את ניצחונה של טורס סמול בבחירות הכלליות. מבלי להציג ראיות ממשיות, טענה הרל להונאת בחירות אך בסופו של דבר הודתה בניצחונה של טורס סמול.
סקירה של סוכנות הידיעות "Associated Press" ב-2018 את רישומות גילויי הכספים של הרל במטה הבחירות שלה, העלתה כי הרל לא גילתה כי חברת הנדל"ן שלה הרוויחה כ-440,000 דולר אמריקני בחוזים עם שתי סוכנויות ממשלתיות בניו מקסיקו במשך תקופה של חמש שנים. הרל נימקה כי הגישה את כל הניירת הנדרשת וכי הטענות נגדה מבטאות "התקפה על אופייה המוסרי" שתוזמר על ידי אחד מיריבה בבחירות המקדימות הרפובליקניות.
גם בבחירות 2020 התמודדה למחוז הקונגרס השני של ניו מקסיקו בבית הנבחרים האמריקאי. בבחירות המקדימות הרפובליקניות התמודדה הרל מול אשת העסקים קלייר צ'ייס ואיש העסקים כריס מת'יס. הרל זכתה בפריימריז עם 45.6% מהקולות והתקדמה לבחירות הכלליות מול טורס סמול, בשנית כמו ב-2018. היא זכתה לתמיכות מצד מספר אישים בהם דונלד טראמפ, טד קרוז, מארק לוין, ג'ים דמינט, מארק מדוז ומייק האקבי. ביום הבחירות הכלליות בנובמבר, הרל גברה על טורס סמול עם 53.7% מקולות הבוחרים. היא עתידה נשבעה לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. הרל ערכה מסע בחירות נמרץ בדרום המדינה הגובל במקסיקו, תמכה בעסקים קטנים ובינוניים והבטיחה להילחם בתקנות ממשלתיות הדוקות מדי.
בבחירות 2022 התמודדה לתקופת כהונה שנייה מול גייב ואסקז, והפסידה לו בפער של 1,338 קולות בלבד (הפרש בן 0.6%) משגרפה 49.7% מקולות הבוחרים. כהונתה הסתיימה עם התפזרות הקונגרס ה-117 בראשית ינואר 2023.
בית השבעה
בית השבעה הוא בניין בשכונה הערבית בית חנינא בצפון ירושלים, בו מתגוררות משפחות יהודיות.
ישוב המתחם
ב-1968 התיישבו במתחם שבע משפחות יהודיות. ההתיישבות נחשבת לאחת הנחשוניות במזרח ירושלים לאחר איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים. בתקופה זאת כבר התגוררו מספר משפחות יהודיות בבתים שכורים בתחומי שועפאט ובית חנינא, אולם בית השבעה היה הגדול והמאוכלס מביניהם. בערב חג השבועות תשכ"ח איתרו את המבנה חמש משפחות שהיו מיוצאי הארגונים ברית החשמונאים ולח"י. הבניין, שהיה לפני סיום בנייתו עם פרוץ מלחמת ששת הימים, היה בבעלות אחד מבני משפחת אל-כורד שהתגורר בכווית ועל כן הבניין הוכרז כ"רכוש נטוש". בנייתו הסתיימה במימון האפוטרופוס לנכסי נפקדים והוא הושכר לשבע משפחות המתיישבים היהודים (ברמץ, אייכנבאום, בן דב, גרינברג, צור, יכין וניניו). המבנה נמצא בסמוך למקומה של המושבה נווה יעקב ("כפר עברי"), שתושביה נסוגו ממנה באישון לילה במלחמת העצמאות. כעבור כעשר שנים, לאחר עליית הליכוד לשלטון, הדירות נמכרו למשפחות שהתגוררו בבניין באותה העת.
עד להקמת שכונת נווה יעקב, בית השבעה היה הבית הצפוני בירושלים שבו התיישבו יהודים לאחר מלחמת ששת הימים.
דיירי הבית כמעט ולא סבלו מהתנכלויות שכניהם הערבים בשכונה, וחלקם אף זכו לכבוד מיוחד מצד השכנים, בהם שמעון ברמץ, שכּוּנה בפיהם "מוכתר הכפר".
בשנת 1988 הצטרפו לדיירי בית השבעה ורד ואלי גורודצר במקום בני הזוג אייכנבאום - ענבר, שהיו הרוח החיה בין מקימי גבעון החדשה ועברו להתגורר שם עד לפטירתם.
הבית הוזכר בסרט התיעודי "מקום משלהן" של נעם דמסקי, כאופציה להתיישבות של סטודנטיות במזרח ירושלים. בסרט נפגשת אחת מהמארגנות עם יעל בן דב.