cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למידה מבוססת פרויקטים
ביקורות על שיטת הערכה
נוסף על כך, ישנם חוקרים שגורסים שקיומה של "מטלת ביצוע" במסגרת הרפורמה "ישראל עולה כיתה" במשרד החינוך, ללא הנחיה מקצועית, יכולה "לגזול" זמן יקר מזמן ההוראה של המורים, אשר יבוא על חשבון הכנת מערכי שיעורים, ועלולה לגרום להם לשחיקה מקצועית. כמו כן, מחקרים מצביעים על הישגים נמוכים יותר בהבניית ידע בסיסי אצל סטודנטים שלמדו בגישה של למידה מבוססת בעיות לעומת סטודנטים שלמדו בגישות מסורתיות.
מחוז אדמס
אדמס (באנגלית: Adams) הוא שמם של 12 מחוזות בארצות הברית:
ויליס ג'יפ סטיישן
כל דגמי ה- "ויליס ג'יפ סטיישן" שהורכבו בישראל, היו בגרסת הנעה כפולה 4x4.
בברזיל יוצרו דגמי "ויליס ג'יפ סטיישן" במספר תצורות. משנות ה-50 של המאה העשרים ועד שנת 1961 יוצרו דגמי "ויליס ג'יפ סטיישן" שהתבססו על דגמי שנת 1946 שיוצרו בארצות הברית. "פורד ברזיל" השתלט על מפעלי ויליס בשנת 1967 וייצר את ה-"ויליס ג'יפ סטיישן" תחת השם "Ford Rural" עד שנת 1977 ואת הטנדר "F-75 " עד שנת 1981.
ויליס ג'יפ סטיישן
הדגם היה להצלחה הגדולה של חברת "ויליס-אוברלנד" לאחר מלחמת העולם השנייה.
שעון הבקרה (מד מהירות ומד מרחק), כמו גם כפתורי האורות, לא היו ממוקמים כמו ברוב כלי הרכב, מול ההגה, אבל היו ממוקמים במרכז לוח המחוונים (הדשבורד). משנת 1958, לדגמי ה- "ויליס ג'יפ סטיישן" שיוצרו בארצות הברית, הורכב "רדיו AM" כציוד סטנדרט.
מלבד הייצור בארצות הברית דגמי "ויליס ג'יפ סטיישן" יוצרו בברזיל (1981-1950), בארגנטינה (1970-1957), בישראל יוצרו על ידי קייזר-אילין תעשיות (1965-1955).
בארצות הברית יוצרו כ- 300,000 יחידות.
משנת 1949 יוצר דגם ה- "ויליס ג'ים סטיישן", בנוסף לגרסת הנעה 4x2, בגרסת הנעה 4x4 (הנעה כפולה).
יבוא והרכבה "ויליס ג'יפ סטיישן" בישראל
היבוא הסדיר של "ויליס ג'יפ סטיישן" התחיל באפריל, שנת 1949. היבואן היה “שותפות להפצת תוצרת ויליס ומכונות” מתל אביב.
חברת קייזר-אילין תעשיות, בראשות אפרים אילין, התחילה להרכיב בשנת 1952 את דגמי ויליס. הגיעו למפעל בחיפה 58 ערכות סטיישן ו- 67 ערכות טנדר. המחיר היה 729 ל"י ליחידת סטיישן, ו-618 ל"י ליחידת טנדר.
החל משנת 1955 הורכבו במדינת ישראל מבחר גדול של דגמי וויליס: ג'יפ קלאסי מדגם "CJ-3B" המצויד במנוע חזק יחסית לתקופה, המפיק 75 כוחות סוס, וויליס מסחרי וטנדר, וויליס בעל הנעה אחורית, ודגם CJ-5 אזרחי, המבוסס על הג'יפ שהוצג על ידי צבא ארצות הברית ב- מלחמת קוריאה.
הדגמים הורכבו ב- חיפה על ידי קייזר-אילין תעשיות, בהנעה 4X4. עד שנת 1961 נעו על כבישי הארץ כ- 600 רכבים של "ויליס ג'יפ סטיישן
סיום הייצור היה ב- 1965.
דגמי "ויליס" בכל הגרסאות שהורכבו בארץ היה 11,500 יחידות
דגמי ה-"ויליס ג'יפ סטיישן" שירתו את משטרת ישראל, מכבי אש, חברת החשמל, ועוד. תחילה שווקו במבנה קופסתי 2 דלתות, ומאוחר יותר ב-4 דלתות. הדגם כונה: "אוכל הרים ושותה דלק"
"ויליס ג'יפ סטיישן" במשטרת ישראל
דגמי ויליס סטיישן שירתו במערך הסיור והתנועה משנת 1958 ועד 1969. בשנת 1962 הוכנסו לשירות, 132 ניידות מסוג "ויליס ג'יפ סטיישן".
"וויליסים" בנפח מנועים 2,199 סמ"ק (ארבעה צילינדרים) ו-3,770 סמ"ק (שישה צילינדרים) נרכשו על ידי המשטרה בהתאם למפרטים מיוחדים. עד שנת 1964 נעו בכבישים ניידות הוויליס כשהן צבועות בצבע ירוק וגגון בצבע לבן.
נבחרת יוון בכדורסל
נבחרת יוון בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של יוון. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל היוונית.
נבחרת יוון היא אחת מנבחרות הכדורסל הטובות באירופה ובעולם. היא זכתה פעמיים באליפות אירופה בכדורסל (בשנים 1987, 2005) והופיעה בגמר אחד של אליפות העולם בכדורסל (בשנת 2006).
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
All Your Fault Tour
רקע
ב-24 בינואר 2017, הודיעה רקסה ברשתות החברתיות כי תצא לסיבוב הופעות ראשון, ובמערכה הראשונה שלו יתארח דניאל סקיי. היא אף כתבה כמה שורות שבהן היא פנתה אל קהל מעריציה, ואמרה כי היא תבוא למדינות שונות.
רשימת השירים
בשיר "F.F.F", השתתף ג'י-איזי בעצמו, ואת השיר "The Monster", שרה הזמרת בהופעות שנעשו באמריקה הצפונית בלבד.
בובספוג מכנסמרובע (עונה 4)
העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקאית בובספוג מכנסמרובע, שנוצרה על ידי הביולוג הימי והאנימטור סטיבן הילנבורג, שודרה בערוץ ניקלודיאון מה-6 במאי 2005 ועד ה-24 ביולי 2007, ומורכבת 20 פרקים (38 חלקים). העונה החלה עם החלק הראשון של הפרק ה-61, "אימת קציצת הסרטן", והסתיימה בחלק השני של הפרק ה-80, "מתנת המסטיק". הסדרה מתעדת את עלילותיו והרפתקאותיו של בובספוג מכנסמרובע וחבריו השונים בעיר הבדיונית ביקיני בוטום. העונה הופקה על ידי יוצר הסדרה הילנבורג, ואילו התסריטאי פול טיביט שימש גם כמפיק וכשואו-ראנר. בישראל, דובבה לעברית באולפני נ.ל.ס.
שידורי הפרקים החדשים בטלוויזיה הוקפאו לשנתיים, כאשר הילנבורג עצר את ההפקה בשנת 2002 על מנת לעבוד על העיבוד הקולנועי של הסדרה, "בובספוג: הסרט". לאחר סיום העבודה על הסרט והשלמת שידורי העונה הקודמת בטלוויזיה, הילנבורג תכנן לסיים את התוכנית, אך ההצלחה שלה מנעה ממנה להסתיים. טיביט החליף את הילנבורג בתפקידו כשואו-ראנר, והחל לעבוד על התחלת שידורי העונה הרביעית, בשנת 2005. הילנבורג נשאר בצוות התוכנית, אך בתפקיד ייעוץ קטן יותר, בו סקר כל פרק והציע רעיונות לצוות ההפקה של התוכנית.
גם עונה זו זכתה לשבחים ופופולריות רבה. בעת תקופת שידוריה, זכתה הסדרה בשלושה פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון לתוכנית המצוירת האהובה (בין השנים 2005–2007). בנוסף, פרק 61, ("גבר ללא שריון" ו-"אימת קציצת הסרטן") היו מועמדים לפרסי אמי לבידור בפריים טיים בטקס ה-57 עבור הקטגוריה תוכנית אנימציה מצטיינת שאורכה פחות משעה. הפרקים "חופשה מבאסת" (Bummer Vacation) ו-"פאה באופנה" (Wigstruck) הועמדו בטקס פרסי האמי ה-59 לאותה הקטגוריה.
בהמשך פורסמו מספר ערכות DVD שהכילו את פרקי העונה. "SpongeBob SquarePants: Season 4, Volume 1" ו-"SpongeBob SquarePants: Season 4, Volume 2" פורסמו באזור 1 (ארצות הברית, קנדה, קובה, ברמודה, וגינאה הצרפתית) ב-12 בספטמבר 2006 ו-9 בינואר 2007, בהתאמה. הסט המלא פורסם באזור 2 (אירופה, המזרח התיכון, אזור דרום אפריקה, ויפן) ב-3 בנובמבר 2008 ובאזור 4 (אמריקה הלטינית, הקאריביים ואוקיאניה) ב-13 בנובמבר 2012.
הפקה
העונה שודרה בערוץ ניקלודיאון, שבבעלות ויאקום, והופקה על ידי פלנקטון הפקות וניקלודיאון. מנהל ההפקה של העונה היה יוצר הסדרה סטיבן הילנבורג. בשנת 2002, לאחר השלמת הפקת העונה השלישית, החליטו הילנבורג וחברי הצוות של התוכנית להפסיק לייצר פרקים לסדרה והחלו לעבוד על העיבוד הקולנועי שלה, בובספוג: הסרט, שיצא בשנת 2004. כתוצאה מכך, 'הוקפאה' התוכנית למשך שנתיים. במהלך ההפסקה, הרחיבה ניקלודיאון את שידורי העונה השלישית, על מנת לחפות על העיכוב. ניקלודיאון הודיעה כי תשעה פרקים "שעדיין לא שודרו", ישודרו לראשונה במהלך ההפסקה.
לאחר סיום העבודה על הסרט, תכנן הילנבורג לסיים את הסדרה, "כדי שהתוכנית לא תקפוץ את הכריש", אך ניקלודיאון רצתה להמשיך אותה. הילנבורג הסביר, "ובכן, חששנו כשעשינו את הסרט [בשנת 2004] כי התוכנית הגיעה לשיאה. היו חששות בקרב המנהלים בניקלודיאון". הילנבורג התפטר מתפקיד השואו-ראנר של הסדרה, ומינה את פול טיביט, ששימש בעבר כמפיק, סופר, במאי ותסריטאי של התוכנית, עבור התפקיד. הילנבורג החשיב את טיביט לאחד החברים האהובים עליו ביותר בצוות התוכנית, ו-"האמין בו לחלוטין". הילנבורג כבר לא השתתף בכתיבת התוכנית ביום יום, אלא סקר כל פרק והעביר הצעות.
פרקי העונה הרביעית הונפשו מעבר לים, באולפני Rough Draft, שבדרום קוריאה. מבמאי האנימציה שזכו לקרדיט בפרקי בעונה הרביעית נמנו לארי לייכליטר, אנדרו אוברטום, אלן סמארט וטום יאסומי. הפרקים נכתבו על ידי צוות כותבים, בו נמנו קייסי אלכסנדר, סטיבן בנקס, מייק בל, לוק ברוקשיר, נייט קאש, זאוס קרבס, ק.ה. גרינבלאט, טום קינג, טים היל, קייל מקולוך, דני מיכאלי, כריס מיטשל, מייק מיטשל, אהרון ספרינגר, פול טיביט, וינססנט וולר, טאק טאקר ואריק וייס. בעונה זו נעשה שימוש בסטוריבורד, על ידי אלכסנדר, בל, ברוקשיר, קאש, זקרבס, גרינבלאט, קינג, כריס מיטשל, ספרינגר, טאקר, בראד וונדרגריפט, ו-וייס.
ליהוק
בעונה זו דיבב טום קני את קולו של בובספוג מכנסמרובע, וכן את חלזון המחמד שלו, גארי. חברו הטוב ביותר של בובספוג, כוכב ים בשם פטריק סטאר, דובב על ידי ביל פייגרברייק, את סקווידוויד, תמנון כעסן וחסר מזג ושכנו של בובספוג, דיבב רוג'ר בומפאס. עם שאר קאסט המדבבים של הדמויות הראשיות בעונה, נמנו קלנסי בראון בדיבוב מר קראב, סרטן רודף בצע והבוס בובספוג במסעדת הסרטן הפריך; דאג לורנס כפלנקטון, יריבו העסקי של מר קראב; ג'יל טלי בתפקיד קרן, אשתו הממוחשבת של פלנקטון; קרולין לורנס בתפקיד סנדי צ'יקס, סנאית שמוצאה מטקסס; מרי ג'ו קטלט בתפקיד גברת פאף, המורה לשייט של בובספוג; ולורי אלן בתפקיד פרל קראב, לווייתנית מתבגרת, ובתה של מר קראב.
בנוסף לחברי הקאסט הקבועים, בפרקים משתתפים מדבבים אורחים ממגוון מקצועות, בהם שחקנים, מוזיקאים ואמנים. בפרק "מי ראה את החילזון?" (?Have You Seen This Snail) דיבבה הקומיקאית והשחקנית האמריקאית איימי פוהלר את קולה של סבתא, אישה זקנה שאימצה את גארי לאחר שברח מבובספוג. המוזיקאי סטיו השתתף גם הוא ככוכב אורח, וביצע את השיר "גארי, חזור" (Gary, Come Home) באותו הפרק. חבר צוות הכותבים ק.ה. גרינבלט השתתף בפרק "השתלטות" (Selling Out) בתפקיד קרל, מנהל הסרטן הפריך החדש. ארנסט בורגנין וטים קונוויי חזרו לדבב את הגיבורים המקומיים, איש הים ונער הפלא, בהתאמה, בפרק "איש הים ונער הפלא: הסרט" (Mermaid Man and Barnacle Boy VI: The Motion Picture). בריאן דויל-מאריי חזר לדבב את ההולנדי המעופף בפרק "הרוח באה להתארח" (Ghost Host). ב"גברת פאף מפוטרת" (Mrs. Puff, You're Fired), דיבב השחקן האנגלי רובין זקס את הסמל סאם רודריק, מורה הנהיגה של בובספוג שהחליף את גברת פאף. כריסטופר ראיין, נייג'ל פלנר וריק מייאל דיבבו בפרק "הקופים חוזרים" (Chimps Ahoy) את הבוסים של סנדי - פרופסור פרסי, ד"ר מרמלדה ולורד רג'ינלד, בהתאמה. בפרק "אי הקראטה", פאט מוריטה, ששיחק בימים מאושרים וקראטה קיד, דיבב את קולו של מאסטר אודון, הנוכל שחוטף את בובספוג כדי לגרום לו לקנות נדל"ן. מוריטה נפטר ב-24 בנובמבר 2005 והפרק, ששודר במאי 2006, הוקדש לזכרו.
ביקורות
העונה זכתה לשבחים רבים וביקורות חיוביות על ידי המבקרים והמעריצים בתקשורת. פול מאוויס מ-DVD Talk העניק לשני כרכי העונה 4.5 כוכבים מתוך 5. הפרקים "אימת קציצת הסרטן" (Fear of a Krabby Patty) ו-"גבר ללא שריון" (Shell of a Man) היו מועמדים בטקס פרסי האמי ה-57 בקטגוריית תוכנית אנימציה מצטיינת (שאורכה פחות משעה), אם כי הפסידו ל-"rBest Friends Foreve" של סאות' פארק. הפרקים "חופשה מבאסת" (Bummer Vacation) ו-"פאה באופנה" (Wigstruck) הועמדו בטקס פרסי האמי ה-59 לאותה הקטגוריה. בטקס פרסי אנני ה-33, ק.ה. גרינבלאט, פול טיביט, מייק בל וטים היל זכו בקטגוריית הכתיבה הטובה ביותר בהפקת טלוויזיה מונפשת לפרק "אימת קציצת הסרטן".
אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא
אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא (בעברית: הסקת השמועה לפי ההלכה) או בקיצור אליבא דהלכתא, היא אחת מדרכי הלימוד של התורה שבעל פה. בשיטה זו, נלמדת הסוגיה מתוך תפיסה שמטרת הלימוד היא להגיע לפסיקת הלכה למעשה, ולא להסתפק בלימוד תאורטי בלבד. מקור הביטוי הוא במספר מקומות בתלמוד, אך על פי פירוש רש"י לתלמוד המשמעות המקורית של הביטוי היא אמירה של דין אשר מתקבל הלכה למעשה על ידי פוסקים אחרים.
מהות המושג
עיקרה של דרך הלימוד הוא לימוד הסוגיה (ה"שמעתתא" כלומר ה"שמועה") בצורה מוכוונת לשם פסיקת ההלכה. המושגים והדיונים אינם נבחנים בצורה מנותקת מהעולם ההלכתי כפי שנהוג בשיטת הפלפול. עם זאת, קיימות מספר גישות שונות בהסבר דרך הלימוד: גישות הנוגעות למחלוקות בביאור המושג "שמעתא" ואלו שמועות יש ללמוד בעיקר, וכן מחלוקת בנושא ה"הלכתא" (הלכה), כאשר השאלה היא במה הכוונה במילה "הלכה" – האם המדובר בהלכה מעשית, או גם בהלכה תאורטית.
מיקוד ה"שמעתא"
בתוך גישת לימוד זו ישנם הבדלים בין שיטות הלימוד השונות, אשר נובעים מהדגשים בשאלה אלו מקורות יש ללמוד באופן מרכזי. בלימוד ההלכה ישנם כמה מקורות אפשריים: התלמוד, הגאונים והראשונים, ה"בית יוסף" והאחרונים, והדגש השונה על חלק מהם מביא לחלוקה בין השיטות השונות.
יש שאימצו את השיטה המדגישה את מרכז הלימוד בתלמוד, כאשר הראשונים מקבלים תפקיד משני, והאחרונים תפקיד קטן ביותר. גישה זו מקנה עצמאות גדולה יותר מבחינה הלכתית. גישה זו נהוגה בעיקר על ידי בתי מדרש קונסרבטיביים. כפי שציין הרב דוד גולינקין, שניסה להציע כמה פרמטרים לפסיקה הקונסרבטיבית, לעיתים קרובות ההכרעה נשאבת היישר מהספרות ההלכתית הישנה. לזרם הקונסרביטיבי נכונות רבה יחסית להסתמך על תשובות מבודדות ודעות מיעוט או יחיד בדברי הראשונים ומוקדם מהם עד התלמוד, והתחשבות פחותה בהיררכיה שהתקבלה בין פוסקים הנחשבים לבכירים לעומת זוטרים, וברצפי תקדימים ובמנהגים. הקונסרבטיבים מבקרים קשות את האורתודוקסים על נכונות מעטה יחסית לשוב אחורה מעבר לקובצי ההלכה הגדולים, מן הרמב"ם והלאה ולהכריע נגדם, במיוחד השולחן ערוך, אף שאלו משמשים כפוסקים ראשיים גם בתנועה הקונסרבטיבית. לעיתים קבעו שהשו"ע פסק ללא תקדים מבוסס או הסתמך על הקבלה. קיימת בזרם זה גם נטייה לפסוק לאור שיקולים אתיים וחברתיים, ולהסתמך על ניתוחים היסטוריים, פילולוגיים ומחקריים שונים בפסיקה.
לעומתם, יש ששמים את הדגש בלימוד הראשונים ובכללי פסיקה, כשהם מייחסים פחות חשיבות לכתבי היד השונים של התלמוד ולניתוח ספרותי ועצמאי שלו. גישה זו עדיין מעניקה עצמאות הלכתית, אך במידה פחותה מקודמתה. גישה זו נהוגה, לדוגמה, בישיבת תורת החיים.
גישה אחרת מעבירה את הדגש ללימוד הבית יוסף והשו"ע, ואף האחרונים. בגישה זו קיימים ניואנסים שונים בין המקומות, כאשר ככל שמוקד הדיון בלימוד מוקדם יותר בזמן, העצמאות ההלכתית שהוא מקנה גדולה יותר. כך לדוגמה, גישה זו נהוגה בסגנון הלימוד ה"ג'רבאי", וקיימת בישיבת פורת יוסף. בציונות הדתית ניתן למצוא גישה זו בישיבת הר ברכה.
הלכה מעשית או מופשטת
הבדל מסוים קיים בפרשנות למושג "אליבא דהלכתא". יש שנטו לפרש שהכוונה דווקא הלכה מעשית אפשרית, ולכן דיונים תאורטיים ומופשטים ביותר, חסרי אפשרות לביטוי הלכתי למעשה, אינם רלוונטיים; גישה זו ראתה במושג "הלכתא" ביטוי לפסק הלכה, כשהיא רואה בדרך לימוד זו קישור משמעותי לרצון לפסוק הלכה (זאת בהקבלה לדרך הלימוד הלכה ברורה ובירור הלכה). לעומתם, יש שפרשו שהכוונה בהלכה, לכל דיון הקשור בעולמה של ההלכה; לדעתם, כפי שדיני בן סורר ומורה ועניין עיר הנידחת נחשבים הלכות על אף שהם דיונים תאורטיים (לרוב הדעות), כך הם הדברים ביחס לסגנון לימוד זה, המחייב עיסוק בענייני הלכה, גם אם אלו תאורטיים; לדוגמה: המהר"ל, המסביר במספר מקומות בספריו שהלכה זו דרך האמת, גם אם אין לה ביטוי מעשי או פיזי.
התנגשות בין שיטות לימוד
יש שביקרו את שיטת הלימוד אליבא דהלכתא; כגון התומכים בשיטת הלימוד ב"תורת ארץ ישראל", השואפת לחיבור ההלכה והאגדה. אמנם הם מודים בחשיבות הלימוד ההלכתי, אבל לדעתם המטרה העיקרית בלימוד היא הבנת התוכן האגדי הרעיוני שמתגלה בהלכות, בעוד בשיטת הלימוד אליבא דהלכתא, המטרה העיקרית היא פסיקת ההלכה. הרב אלעזר אהרנסון, ראש ישיבת חולון - המצדדת בגישת תורת ארץ ישראל - אף מגדיר כי לימוד אליבא דהלכתא איננו תורה לשמה, כיוון שלימוד התורה הופך לאמצעי לפסיקת הלכה, במקום להיות מטרה בפני עצמה, לראות בתורה את הופעת דבר ה' בעולם. אומנם, התנגדות זו מתייחסת לשיטה "המעשית", ולא לשיטה "המופשטת" שגם על פיה מטרת הלימוד הוא להופיע את דבר ה' בעולם בצורתו ההלכתית מוגמרת.
מלבד זאת, קיים יחס מעניין בין צורת הלימוד של אליבא דהלכתא לדרך הלימוד בשיטת הפלפול.
לפי חלק מהדעות אין הבדל מהותי בין צורת לימוד זו לשיטת הפלפול; כאשר לדעתם גם בשיטת הפלפול קיים עיסוק בשמועות על בסיס ההלכה. לדעתם ההלכות יכולות להיות תאורטיות, כשלחלק מהדעות ככל שהעיסוק הוא בדברים תאורטיים יותר, כך הלימוד הוא יותר "לשמה".
בימינו
רוב מוסדות לימוד התורה אינם לומדים תלמוד "אליבא דהלכתא", אלא בצורה הקרובה יותר לשיטת הפלפול הליטאית. עם זאת, קיימות כמה ישיבות אשר חרתו על דגלן נושא זה, לדוגמה, ישיבת הר ברכה שמדגישה את סגנון "אליבא דהלכתא".
גם בישיבות שאינן מצדדות בלימוד "אליבא דהלכתא", ישנם כוללי הלכה שעוסקים מעצם הגדרתם בלימוד הלכה, בדרך כלל לקראת מבחני הסמכה לרבנות. יוצאות מן הכלל, הן ישיבות המתנגדות ללימוד "אליבא דהלכתא" - אם מתוך תמיכה בשיטת הפלפול המסורתית, ואם מתוך החדשנות של תורת ארץ ישראל.
בין לומדי הדף היומי התפתחה מגמה של לימוד אליבא דהילכתא. כך במסגרת מאורות הדף היומי לומדים אחרי שיעור הגמרא שתי הלכות יומיות הקשורות במידה כלשהי לנושאים הנלמדים בדף היומי. ומכוני הוצאה לאור של גמרות ללמודי הדף היומי, כמו מתיבתא או ש"ס לובלין, מדפיסות בסוף הגמרא מדורי הלכה הכוללים את ההלכות העולות מתוך הסוגיות, יחד עם ענייני הלכה אקטואליים מספרי השו"ת.
גרגשי
גִּרְגָּשִׁי הוא שמו המקראי של עם המוזכר כאחד משבעת עמי כנען אשר שכנו בארץ ישראל טרם כיבושהּ, ואשר במקרא מובטח לעם ישראל שאלוהים יגרשם מהארץ לשם כיבושהּ על ידי ישראל. עם זאת, גם נצטוו בני ישראל להכרית כל צאצא הגרגשי, בהתאם למצוות מחיית שבעה עממין.
גנאלוגיה
ספר בראשית מתאר את הגנאלוגיה של הגרגשי, וקובע כי הם צאצאיו של כנען: הגרגשי מוזכר 5 פעמים נוספות במקרא.
קביעת מיקומם בארץ כנען שנויה במחלוקת. לפי האונומסטיקון המתבסס על תרגום השבעים "גרגשי" הוא ה"גשורי" שישב בעבר הירדן המזרחי, אולם בכל המקורות האחרים שבמקרא הוא נמנה עם תושבי כנען. בתלמוד הירושלמי (שביעית ו', א) מוזכר כי הגרגשים ישבו בסוסיתא אשר בגולן (עבר הירדן המזרחי) ולכן יש המניחים שהם עקרו ל"ארץ הגשורי" לאחר כיבוש כנען על ידי יהושע בן נון. מאידך בירושלמי (שביעית ו', א) נאמר כי "הגרגשי פנה והלך לו (מפני יהושע) לאפריקי". יש המזהים את אפריקי עם פריגיה שבחוף הצפון־מערבי של אסיה הקטנה.
השערות אודות היותם הגרגשים מגויי הים
במקורות המצריים אודות קרב קדש מוזכר עם בשם קרקשא או גרקשא שבמאות ה־12 וה־13 לפנה"ס ישב בחופה המערבי של אסיה הקטנה והשתתף בקרב נגד רעמסס השני מלך מצרים לצד החיתים. ייתכן כי בשנים אלה פלשו הגרגשים מסוריה או דרך הים גם לארץ ישראל כחלק מהגירה או פלישה נרחבת יותר מאזור הים האגאי וכרתים של גויי הים. הבעיה בזיהוים של הגרגשים עם גויי הים היא שהם אינם מוזכרים בכתובות המצריות המתארות פלישה זאת. עם זאת במצבת מרנפתח אחד מגויי הים המוזכרים הוא הת'כר. הרודוטוס מציין כי תושבי העיר גרגיס אשר באסיה הקטנה הם מבני העם התוכרי (ת'כר) הממוקמת בחוף המערבי של אסיה הקטנה בין טרויה מדרום למילטוס בצפון באזור פריגיה, וכן אתנאיוס וקסנופון מזהים את מיקומם של הגרגיתים באזור זה.
הת'כר מתוארים במגילת ון אמון המצרית כעם שישב בעיר דור שעל חופי כנען. אזכור נוסף של הת'כר מופיע באונומסטיקון של אמנופה. מסורות יווניות רבות מספרות על נדודיו של גיבור בשם תוכר ושל עם התוכרים מכרתים לכריה שבאסיה הקטנה על התנחלותם באזור מילטוס ועל המשך נדודיהם לקפריסין ולחופי צידון. כמו כן ישנה אגדה על ייסודה של העיר דור בידי דורוס בנו של האל היוני פוסיידון (עיר בשם זהה הייתה קיימת גם בכריה).
לדברי המקורות המצריים היו הת'כר אחד מגויי הים שבאו מאסיה הקטנה דרך קפריסין לכנען ולגבול מצרים דבר המאשר את זיהויים עם התוכרים היוניים.
האזכור המאוחר בספר נחמיה של הגרגשי מחזק את הסברה שמדובר בתוכרים שישבו בעיר דור שחשיבותה הגאופוליטית הייתה רבה בימיו עד שראה את הצורך להזכיר את העם היושב בה בשמו המקורי כפי שהיה מוכר בארץ עוד מתקופת ההתנחלות המקראית – על אף שבתקופתו הייתה העיר תחת שלטון צידוני־פיניקי.
מקור השם
הבלשן אלכסנדר הרכבי מוסר שבשפות הצפון – שמיות, ובערבית בכללן, גרגשתא בהוראת – רגב, חימר. מגיע מהשורש השמי ר־ר־א; ופירושו שדות מוצפים או בצה שחורה, נגזרת מהשורש מופיעה בפרסית והוראתה – גפן, כרם, ורד ; בערבית – אורז ; בטורקית עות'מאנית – גפן, אורז. גרגשתי פירושו אדם המתגורר באדמת חימר (חמרה), או אדמת בצה.
MVP של העונה הסדירה ב-NBA
MVP של העונה הסדירה ב-NBA (באנגלית: NBA Most Valuable Player Award) הוא פרס הניתן לשחקן הכדורסל המצטיין של העונה הסדירה (לא פלייאוף) של ליגת ה-NBA. תואר זה חולק לראשונה בעונת. השחקן הזוכה מקבל את גביע מייקל ג'ורדן, שזכה בפרס חמש פעמים.
השחקן נבחר על ידי הצבעה שנערכת מיד בתום העונה הסדירה. עד עונת מי שהצביע עבור השחקן שיזכה בתואר היו שחקני ה-NBA עצמם, אך החל מעונת  הוחלט שההצבעה תיעשה על ידי 125 כתבים, פרשנים ושדרני ספורט מקנדה ומארצות הברית. מאז עונת כל שחקן שזכה בתואר ניצח לפחות ב-50 (מתוך 82) משחקים בעונה הסדירה (מלבד קארל מלון בעונת  שהייתה מקוצרת עקב שביתת שחקני הליגה, לברון ג'יימס בעונת  שהייתה מקוצרת עקב שביתת שחקני הליגה, ראסל וסטברוק שקבוצתו ניצחה 47 משחקים בלבד בעונת  אך היה לשחקן השני בהיסטוריה לסיים עונה עם ממוצע של טריפל דאבל כרים עבדול ג׳באר עונת 1975/1976 וניקולה יוקיץ בעונת 2020/2021 שקבוצתו ניצחה 47 משחקים בלבד אך גמרה את העונה במקום השלישי במערב).
ליל הגשרים
ליל הגשרים (נקרא גם "מבצע מרכולת") הוא כינויה של פעולה מתואמת של הפלמ"ח, במסגרת תנועת המרי העברי, בליל י"ח בסיוון תש"ו (הלילה שבין 16 ל-17 ביוני 1946), שבמהלכה הותקפו בו בזמן 11 גשרים בכל גבולות ארץ ישראל. תשעה מהגשרים פוצצו, אחד מהגשרים ניזוק קשות ואחד הגשרים לא פוצץ. הצלחת הפעולה גרמה לניתוק זמני של נתיבי האספקה שהיו בשימוש הבריטים. פעולת פיצוץ גשר א-זיב הסמוך לאכזיב השתבשה ו-14 מאנשי הכוח התוקף נהרגו. בשאר הפעולות לא היו נפגעים לכוחות הפלמ"ח.
גרגשי
מקור השם
בכתבי יוספוס ביוונית הם נקראים גרגסיוס → γεργεσιοζ, אסוביוס מסר שעם זה התגורר מעבר לירדן. השם 'גרגש' נמצא בכתבי אוגרית. אך עד כה לא נמצאו באוגריתית שמות תאופוריים דוגמת אלה הנוהגים בפיניקית כגון גרעשתרת, גרמלקרת. בכתובות קרתחדשת נמצאים השמות 'גרגש' ו 'גרגשם'. הארכאולוג וחוקר היהדות בנימין מזר סבר שהשם גרגש בשמות הפיניקיים הנ"ל פירושו גר־האל 'גש' שמופעו קושר עם האל כושר וחסיס. יש שזיהו את מושל הארמים כבן לעם הגרגשי המופיע בכתובת זכור בצורה: a-ra-me DUMU gu ši בהמשך הכתובת וסמוך למאורעות קרב קרקר מאוזכרים תשלומי המס של בית אגושי Bīt-Agūsi עבור שלמנאסר השלישי, ובאוגריתית מופיע כשם פרטי – 'בִּינגֻשִׁי'.
MVP של העונה הסדירה ב-NBA
דירק נוביצקי, יאניס אדטוקמבו (, 2019/2020) וניקולה יוקיץ' (2020/2021, 2021/2022) הם האירופאים היחידים שזכו בתואר. דריק רוז זכה בפרס בעונת ובך הפך לשחקן הצעיר ביותר שזכה בפרס, בגיל 22. סטפן קרי הוא היחיד שזכה בתואר פה אחד, בעת בחירתו ל-MVP בעונת. כרים עבדול ג׳באר הוא השחקן היחיד שזכה בפרס שקבוצתו לא העפילה לפלייאוף (בעונת 1975/1976).
גרגשי
ביהדות
ר' אברהם אבן דאוד כותב על יהודי גאורגיה הנמצאים ב"ארץ הגרגשי ונקרא גרגאן"(ד"ר גילי חסקין). ורבי בנימין מטודלה מונה את יהודי גאורגיה ("ארץ גורון הנקראים גרגנין, היושבים על נהר גיחון, והם הגרגשי מתעסקים בדת הנוצרית").
ליל הגשרים
תכנון הפעולה
את הרעיון לפגוע בגשרים המחברים את ארץ ישראל עם שכנותיה הגה מפקד הפלמ"ח, יגאל אלון ותכנון הפעולה הוטל על קצין המבצעים, דב צסיס. נבחרו מטרות אשר היו אמורות לפגוע בבריטים על ידי ניתוק חלק גדול מצירי האספקה העיקריים בין ארץ ישראל והמדינות השכנות, באמצעות פיצוץ אחד עשר גשרים מרכזיים. המשימה הוטלה על הזרוע המגויסת של 'ההגנה' - הפלמ"ח. במקביל, הוטל על לח"י לפגוע בבתי המלאכה של הרכבת בחיפה.
תכנון הפעולה החל כבר בינואר 1946. התכנון המקורי היה להוציאה אל הפועל במרץ 1946. אולם סיבות מדיניות (ביקורה של הוועדה האנגלו-אמריקאית באותה עת בארץ ישראל וההמתנה לתגובת בריטניה למסקנות הוועדה) גרמו לדחייתה. ארבעה גשרים ומעברים הוצאו מראש מהרשימה המתוכננת על ידי ההנהגה המדינית של ההגנה. הגשר שבין מנהרות ראש הנקרה, ושלושת הגשרים שעל הירדן ועל הירמוך אשר הובילו אל מפעל החשמל בנהריים, אחרי שלעובדים בנהריים הובטח בתקופה קודמת כי ההגנה לא תגרום לניתוקם הפיזי.
עיתוי הפעולה המדויק נקבע לאחר הכרזתו של שר החוץ הבריטי, ארנסט בווין, ב-12 ביוני כי הממשלה הבריטית חוזרת בה למעשה מהתחייבותה לקבל את מסקנות ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל לאפשר עליית 100,000 יהודים לארץ ישראל. בווין טען שפתיחת שערי הארץ לפני 100,000 יהודים תצריך משלוח של דיוויזיה בריטית נוספת והוצאה של 200 מיליון ליש"ט מאוצר המדינה. לפיכך קבלה על עצמה תנועת המרי העברי להוכיח כי סגירת שערי הארץ בפני יהודים עלולה אף היא להטיל עול צבאי כבד על הבריטים. בנוסף לכך, לאחר הצהרת שר החוץ הבריטי, נוצר בקרב הנהגת ההגנה צורך ורצון לעודד את הציבור היהודי בארץ המאוכזב מדחיית מסקנות הוועדה, ולהוכיח שהמאבק נמשך ואף מתגבר.
הפעולה תוכננה להתבצע בלילה ללא ירח, במטרה להקשות על גילוי מוקדם של הכוחות הפושטים. אולם, הכתבה של הדרג המדיני בהגנה הביאה לביצוע הפעולה בלילה של ירח מלא דבר אשר גרם דאגה רבה בקרב מפקדי הכוחות. הסיבה לדחיפות ביצוע הפעולה נעוצה ככל הנראה ברצון לתת תשובה מידית לנאומו של בווין, ומתוך חשש שדחייה נוספת תגרור כבר לאי ביצוע הפעולה. לאחר הפעולה נודע כי למרות החשאיות שאפפה את ההכנות למבצע, קיבלו הבריטים - סמוך לתחילת המבצע - מידע מוקדם על הכוונה לבצע פעולה רחבת היקף, אך לא היה במידע די כדי לרמוז על כיוון הפעולה.
הגשרים שהותקפו
אחד עשר הגשרים שהותקפו הם:
תוצאות הפעולה
מיד לאחר הפעולה, החלו הבריטים לחפש את מבצעיה. הם ערכו חיפושים בחניתה ובמצובה, על רקע חשדם כי הקיבוצים שימשו בסיס יציאה לכוח אשר תקף את גשרי א-זיב, ועצרו במצובה 27 חברים. חיפוש דומה נערך בבית הערבה על רקע החשד כי הקיבוץ שימש כבסיס יציאה לכוח אשר פוצץ את גשר אלנבי. במקום התפתח מאבק אשר בסופו נפצעו 12 חברים (מהם שניים פציעה קשה) ונעצרו 70. בקיבוץ כפר גלעדי, אשר נחשד על ידי הבריטים כבסיס יציאה לכוח אשר פוצץ את גשרי מטולה, התפתח עימות חריף יותר. כאשר אנשי יישובי הסביבה ניסו להתקרב אל היישוב, על מנת לסייע לאנשי כפר גלעדי, נפתחה עליהם אש ממנה נהרגו שלושה ונפצעו שישה. חיפושים נערכו גם בבארות יצחק בכנרת ובמעגן.
בסך הכל, בפעולות הבריטים בימים שלאחר פיצוץ הגשרים, נהרגו ארבעה יהודים, נפצעו 18 ומעל ל-100 נעצרו. במקביל, החלו הבריטים בתכנון פעולה נרחבת אשר הייתה מיועדת לפגוע פגיעה חמורה בתנועות המרי העבריות ובמנהיגיהן. המבצע הבריטי, שנקרא "מבצע אגאתה", נערך בשבת, 29 ביוני, וזכה ביישוב העברי לכינוי "השבת השחורה".
הערכה
יזהר סמילנסקי (בן דודו של יחיעם ויץ) כתב על "ליל הגשרים":
עשרים שנה לאחר מכן כתב שלמה גינוסר כי בעקבות המבצע, ממשלת בריטניה "הבינה סוף סוף כי המאבק בארץ ישראל אינו פעולה של קומץ אנשי מחתרת, כי אם מדיניות ברורה של מוסדות היישוב הנבחרים".
הפעולה המוצלחת גרמה נזק כספי רב לבריטים וזכתה להדים תקשורתיים בעולם כולו. הנזק הכספי מהרס הגשרים ומהשיתוק הזמני של המסחר שעבר עליהם מוערך בכ-250,000 לירות ארצישראליות. הוכחה בה יכולתם המבצעית של ההגנה והפלמ"ח לבצע משימות מורכבות ולפגוע במטרות אסטרטגיות.
מתכות מעבר עמידות
מתכות מעבר עמידות (Poor metal או Post-transition metals) הן יסודות מתכתיים. בטבלה המחזורית, הם נמצאים בעמודות 13-15 או 12-15 בין מתכות המעבר למתכות למחצה. יש להן אלקטרושליליות נמוכה יותר מלמתכות מעבר, אך פחות מלמתכות אלקליות ולמתכות אלקליות עפרוריות. מתכות מעבר העמידות כוללות את היסודות: אינדיום, אלומיניום, בדיל, ביסמוט, גליום, עופרת ותליום. למתכות המעבר העמידות יש עוד ארבעה יסודות חדשים שהוכנו במעבדה: ניהוניום, פלרוביום, מוסקוביום וליברמוריום. שיוך מתכות לקבוצה זו תלוי בהגדרת קבוצת מתכות המעבר: עד שנות ה-50 רוב ספרי הכימיה לא שייכו את מתכות העמודה ה-11 (מתכות המטבע) נחושת, כסף וזהב כמתכות מעבר וכיום ברוב הספרים הן נחשבות מתכות מעבר ולא מתכות מעבר עמידות. לגבי מתכות העמודה ה12: אבץ, קדמיום וכספית ניתן למצוא הגדרות סותרות בספרים שונים כשבערך מחצית הספרים מגדירים את הקבוצה כמתכות מעבר והמחצית האחרת (הכוללת את הספר Advenced Inorganic Chemistry של F. A. Cotton ו G. Wilkinson הנחשב לטקסט הסטנדרטי באוניברסיטאות אמריקניות ואחרות) כמתכות מעבר עמידות בשל העובדה שקליפה d שלהם מלאה והקישור הכימי הוא על ידי אלקטרוני s. אי אחידות בהגדרת קבוצה 12 נמצאת אפילו בין פרקים שונים באותם ספרים. הסיבה להכללת יסודות העמודה ה12 כמתכות מעבר (וכפועל יוצא - החסרתן מרשימת מתכות המעבר העמידות) בכמה ספרים היא פישוט הטבלה המחזורית המוצגת לסטודנטים כך שהעמודה מוצגת כחלק מגוש d.
מסננת
מִסְנֶנֶת (נקראת גם כְּבָרָה או נָפָה) היא כלי מטבח קעור ומחורר המשמש לסינון מוצרי מזון.
מסננות עשויות בדרך כלל מתכת דקה (אלומיניום או פלדת אל חלד) או פלסטיק. ישנן מסננות בצורת קערה עם ידית ארוכה, לפעמים עם "אוזניים" לאיזונן על דפנות כיור, סיר או קערה, כך שיטפטפו מטה. אחרות הן מעין קערה עם שתי ידיות אחיזה עגולות משני צידיהן ובסיס המאפשר הצבת המסננת, למשל בתוך כיור, כדי לאפשר לנוזלים לזרום ממנה. ישנן מסננות בגדלים שונים, וגם גודל החרירים משתנה.
שימוש נפוץ במסננת גדולה הוא לאחר בישול פסטה, כדי לרוקן את מי הבישול מהפסטה. לעיתים מטרת הסינון אינה להיפטר מהנוזלים אלא להפריד בינם לבין המוצקים, כך למשל סינון מרק, כאשר הנוזל ניגר מהמסננת כדי להפרידו מהמוצקים (שעשויים לשמש גם הם למאכל, ביחד או בנפרד מהמרק). טכניקה כזו משמשת גם להכנת רגל קרושה וגספצ'ו.
קוסקוס מבשלים באמצעות כלי רב קומות, שחלקו העליון הוא כעין מסננת לאידוי הסולת באדי הירקות והבשר המתבשלים מתחתיה.
מסננת מיוחדת משמשת לטיגון עמוק כדי להקל על הוצאת המזון מהשמן. היא בעלת חרירים רחבים וידיות, מונחת בתוך סיר בו מורתח שמן ומכניסים לתוכה את המזון הדורש טיגון, למשל רצועות או פרוסות תפוחי אדמה להכנת טוגנים. בגמר הטיגון הרשת נשלפת להוצאת המזון.
ניתן להשתמש במסננת להכנת גבינות ביתיות, על ידי סינון מוצרי חלב כגון חלב, שמנת ויוגורט דרך בד דקיק בתוך מסננת.
לניפוי קמח משתמשים לעיתים בנפה - מסננת עשויה רשת צפופה מאוד, לעיתים צורתה מרובעת.
ילדים משתמשים במסננות משחק מפלסטיק, בשלל צבעים וצורות, למשחק בארגז החול או על שפת הים.
משה זיידל
ד"ר משה זיידל (ז' באדר א' תרמ"ו, פברואר 1886 – כ"ה בכסלו תשל"א, דצמבר 1970) היה בלשן וחוקר מקרא, מנהל סמינר מזרחי למורות ומתלמידיו הקרובים של הרב קוק.
קורות חיים
נולד בקירקלס שבליטא, סמוך לקורלנד. למד בישיבת טלז, וכן בעיר בויסק בבית מדרשו של רבו הרב קוק. באותה תקופה לימד תנ"ך את הרצי"ה, בנו של הראי"ה. תקופות שונות למד בחברותא עם הרב קוק, הרב אלחנן וסרמן והרב אברהם אליהו קפלן. ב-1905 התחיל ללמוד בסמינר לרבנים בגרמניה, אך כמו חברו רבי בנימין מנשה לוין התאכזב מרמת הלימודים וכעבור שנה וחצי עבר בעקבותיו לאוניברסיטת ברן בשווייץ, שם סיים את לימודיו בתואר דוקטור.
ב-1913 נסע לארצות הברית ולימד תנ"ך ועברית בישיבה יוניברסיטי, עמד בראש בית המדרש למורים שם, והיה אחראי על הפיקוח בבתי הספר היהודיים בבולטימור. עם הקמת תנועת דגל ירושלים של רבו הראי"ה, היה מראשיה בצפון אמריקה. בשנת 1931 עלה לארץ ישראל, וסמוך לכך החל לנהל את סמינר המזרחי למורות וגננות בירושלים (לימים מכללת אפרתה).
זיידל ניהל את המוסד תחת חסותה של תנועת המזרחי כעשרים ושתיים שנה (תרצ"א-תשי"ב), תוך התמודדות עם היעדר משאבים כספיים, תנאים פיזיים ארעיים וצפופים, ובעיקר קיצוצים ותקציב לא סדור. במקביל לעבודתו החינוכית היה מעורה בהוויה הירושלמית, מסר הרצאות בנושאים שונים בבתי מדרש ובתי כנסת, השתתף בקביעות ב"חוג הראי"ה" ועוד.
החל משנת 1910 פרסם זיידל מאמרים רבים בחקר מקרא ולשון באכסניות שונות, עבריות ולועזיות (חלק ממאמריו כונסו לאחר פטירתו בספר "חקרי לשון"). באותה שנה הוציאו לאור זיידל וידידו בנימין מנשה לוין בשווייץ מאסף תורני-אקדמי בשם "תחכמוני", בראשון התפרסם מאמרו של רבם הרב קוק "טללי אורות" ובשני "קרבת אלוהים". היה שותף בהקמת המפעל הפרשני "דעת מקרא", במסגרתו כתב את הביאור על ספר מיכה.
זיידל היה מקורב מאוד לרב קוק והרבה להפנות אליו שאלות בסוגיות פילוסופיות ואידאולוגיות שהתעוררו אצלו במהלך לימודיו האקדמיים. באגרות התשובה של הרב קוק ניתן להבחין ביחסי הקרבה והחיבה המיוחדים ששררו ביניהם. כמה מהאיגרות החשובות ביותר של הרב קוק נכתבו כתשובה לשאלותיו. ראשית היכרותם הייתה בבויסק בעת שהרב קוק שימש שם כרב. הרב קוק עצמו עודד את זיידל ללמוד באוניברסיטה פילוסופיה, שפות שמיות ומאקרו-כלכלה ומקצועות נוספים "למען התועלת הרוחנית של כלל עמנו, הראויה להצטרף לכל מטרה פרטית". היה לו קשר קרוב גם לבנו של הרב קוק, הרב צבי יהודה קוק ולרב הנזיר שנועץ בו בענייני לשון כשערך את ספרו של הרב קוק, אורות הקודש.
ד"ר זיידל נפטר בירושלים כ"ה בכסלו, נר ראשון של חנוכה בשנת תשל"א (1970) ונקבר בבית העלמין בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "פ"נ איש תפארת, כליל המידות, צדיק, חכם ועניו... משכיל בתורת אל עליון ובלשון הקודש, למד תורה ולימד למלמדיה, וגמל חסדים באין רואה".
קרחון באלאקירב
קרחון באלאקירב (באנגלית: Balakirev Glacier) הוא קרחון בדרום האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון בהרי וולטון; הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח, ונשפך אל מפרצון שוברט.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1987, על ידי האקדמיה הרוסית למדעים, על שמו של המלחין הרוסי מילי באלאקירב; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
קמתי באשמורת
קַמְתִּי בְאַשְׁמוֹרֶת הוא פיוט שנכתב על ידי משה אבן עזרא בספרד במאה ה-11, אשר נאמר בקהילות רבות כחלק מאמירת הסליחות, בדרך כלל, בנעימת תחנון ושברון לב. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בסליחות בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה. נאמר לפני מזמור אשרי יושבי ביתך.
תוכן ומבנה הפיוט
הפיוט מתאר את הדובר שקם מוקדם בבוקר לסליחות, להתוודות על עוונותיו, והוא מבקש את רחמי האל, בתוך החסדים שיביא לכל עם ישראל.
האותיות הראשונות בכל תיבה בבית השני של הפיוט יוצרות אקרוסטיכון "משה", כשם המחבר.
בכל משפט יש תקבולת משלימה. ברוב התיבות 3 מילים. הפיוט מחורז בחריזות המקשטות את השיר.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא הפסוק "אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ עוֹד יְהַלְלוּךָ סֶּלָה", מ.
נחל רבה
נַחַל רַבָּה הוא היובל הקטן מבין ארבעת יובליו העיקריים של נחל הירקון (שלושת הנחלים האחרים הם נחל איילון, נחל קנה, נחל שילה). שטח אגן הניקוז שלו הוא כ-40 קמ"ר ויובלו העיקרי הוא נחל סוסי.
תרבות ואדי רבה התקיימה בו בתקופה הכלקוליתית ויער ראש העין הנטוע לאורכו משובץ אתרי פריחה.
חי וצומח
בחלקו העליון של הנחל הוא עובר בנוף של בתה הררית שמרובים בה הגאופיטים והעשבוניים. לאחר מפגש הנחל עם נחל סוסי נטוע לאורכו של הנחל יער ראש העין שהוא יער אורנים ובו מצויים אתרי פריחה רבים בחודשי החורף והאביב. בחלקו התחתון של הנחל מראש העין ועד לשפכו לירקון נטועה שדרת אקליפטוסים ומרובים שיחי הקנה. במפגש הנחל עם נחל סוסי מצויה באפיק בריכת חורף.
חשיבות אקולוגית
נחל רבה מקשר בין המערכות האקולוגית של השומרון ובין המערכת האקולוגית של מישור החוף, בנוסף מהווה הנחל חלק מציר הגבעות שהוא חלק ממסדרון אקולוגי העובר את מדינת ישראל לאורכה. בחלק העובר בראש העין משמש הנחל כריאה ירוקה מרכזית לעיר.
ארכאולוגיה ושרידי אדם
שפע החי והצומח בנחל וסביבותיו, הקרבה למעיינות הירקון ומי התהום הגבוהים והאדמה הפורייה משכו לאזור התיישבות אנושית במאות אלפי השנים האחרונות.
במפגש נחל רבה ונחל סוסי שתי מערות ששימשו את האדם הקדמון, מערת קסם ומערת שקיף א שיח. בנחל התגלתה לראשונה התרבות מהתקופה הכלקוליתית תרבות ואדי רבה בשטח ראש העין. מעל הנחל בתחומי ראש העין נמצאים שרידי הכפר עזבת צרטה מתקופת הברזל (סוף תקופת השופטים) בסביבות הנחל אתרים רבים מהתקופה הביזנטית ובניהם חורבת דייר.
אזור התעשייה שער שומרון
החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21 מקדמות המועצה האזורית שומרון, המועצה המקומית אלקנה והמועצה המקומית אורנית תוכנית לאזור תעשייה לאורך נחל רבה, בשטח של 2,700 דונם, בין מחצבת נחל רבה שמדרום לכביש 5 ועד לאזור הגבעות שמצפון לכביש, סמוך לאזור בו הוקם מחלף שער שומרון. את אזור התעשייה תנהל החברה לפיתוח השומרון. באפריל 2020 אישרה מועצת התכנון העליונה במנהל האזרחי להפקיד את התוכנית להקמת אזור התעשייה.
נחל רבה וראש העין
עיריית ראש העין מתעתדת להפוך את חלקו של הנחל הזורם ביער ראש העין וחוצה את העיר לרוחבה לאתר תיירותי שיכלול חורשות, מתקני נופש פעיל, שבילים לרוכבי אופניים, משטח גלגיליות ובית קפה. האתר יקרא "טיילת צלילי המוזיקה", וימתח לכל אורכה של העיר. התכנון כרוך בהטיית הנחל והעמקתו, ויתפרש על פני שטח של 115 דונם.
מסלולי טיול בנחל
ניתן לטייל כמעט לכל אורכו של הנחל.
לאורך הנחל משפכו לירקון ועד לראש העין עובר שביל למטיילים ורוכבי אופניים המתחבר לטיילת ראש העין, הטיילת ממשיכה עד לכניסה ליער ראש העין ושם עובר בנחל שביל המסומן בסימון שבילים כחול הממשיך לאורך הנחל עד למפגשו עם נחל סוסי וממשיך עם אחד מיובליו של נחל רבה עד לאלקנה. בתחומי יער ראש העין מתפצל מהשביל הכחול שביל המסומן אדום המוביל לאתרי פריחה ולחורבת דייר.
בסוף הנחל הקימה העירייה אגם אקולוגי, מצפור, ובמת מופעים, שהכניסה אליהם היא מרחוב דרך הציונות.
הרחצה בנחל אסורה ומסוכנת על פי הודעת העירייה.
פרייטאל
פרייטאל (בגרמנית: Freital) היא עיר במחוז זאקזישה שווייץ-אוסטרזגבירגה שבמדינת סקסוניה שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות נהר הוויסריץ (Weißeritz), במרחק 8 ק"מ מדרום-מערב לדרזדן.
פרייטאל הוקמה ב-1 באוקטובר 1921 כאיחוד של הכפרים דאובן (Deuben), דוהלן (Döhlen) ופוטשאפל (Potschappel).
גאוגרפיה
פרייטאל ממוקמת מדרום-מערב לדרזדן, בתוך אגן דוהלן (Döhlener Becken), שדרכו זורם הוויסריץ מדרום-מערב לצפון-מזרח. גבעת וינדברג (Windberg), היא נקודת ציון ידועה של העיר המתנשאת לגובה של 100 מטרים מעל העמק. הנקודה הנמוכה ביותר בעיר היא במקום בו הוויסריץ נכנס לשטח שיפוטה של דרזדן, בגובה של כ-195 מטרים מעל פני הים.
שני יובליו של הוויסריץ, הוייסריץ האדום (Rote Weißeritz) והוויסריץ הפראי (Wilde Weißeritz), מתמזגים בהייסברג (Hainsberg) פרבר של פרייטאל. בנוסף, מתנקזים לוויסריץ יובלים נוספים. באזור לא קיימים אגמים טבעיים, אלא אגמים מלאכותיים שנחפרו במאה ה-20.
מבחינה גאולוגית, אגן דוהלן הוא שקע שנוצר בסוף תור הקרבון. הוא ממוקם בין עמק האלבה לבין הרי הארצגבירגה (Erzgebirge).
לפני איחוד העיר
ההיסטוריה המתועדת של העיירות מתחילה במסמך הקרוי "מסמך דרזדן" (Dresdner Urkunde), משנת 1206 שבו מפורטים שמותיהם של אנשי אצולה הקרויים פוטשאפל, דהולן ווורגוויץ (Wurgwitz). העובדה שכל אלה מוזכרים היא צרוף מקרים, שכן פוטשאפל ווורגוויץ התקיימו כבר הרבה קודם לכן, מן הסתם מהמאה ה-9. אזכור נוסף לאדון של פוטשאפל לא קיים עד לשנת 1309, אך אדוני דוהלן מוזכרים ב-1228. שושלת האצולה של פוטשאפל התגלגלה בהמשך ככל הנראה לשושלת סירסן (Sürßen), וחלק מהם עברו ללוזיטיה העילית. קיימת סבירות שהיו אלה אדוני הטירה (Burggraf) של דוהנה (Dohna), שהיו מעורבים באופן בולט התיישבות ובהרחבה של אחוזותיהם לאזורים של ראבנאו (Rabenau) ודיפולדיסוואלדה (Dippoldiswalde). האדונים של וורגוויץ, שאחרי תולדותיהם ניתן לעקוב בקלות, יישבו אדמות במצוותו של הבישוף של מייסן. על פי מסמך דרזדן, אצילים אחרים בשם וורגוויץ, מוזכרים עד למאה ה-15. רוב הפרברים של פרייטאל מוזכרים לראשונה במאה ה-14 או במאה ה-15.
הנס ביינר מוריץ (Hans Biener Moritz) קיבל זיכיון כריית פחם מהדוכס של סקסוניה. הפחם התגלה כבר קודם לכן, אך רק כמה איכרים מעטים היו מסוגלים לכרות אותו מתחת לפני האדמה כדי לספק את צורכיהם. ב-1571 נכרה פחם לראשונה בבורגק (Burgk) ושלוש שנים מאוחר יותר בפוטשאפל.
ב-1743, הועבר זיכיון הכרייה לבעלי הקרקעות וניתנה להם הזכות לכרות באדמות שבבעלותם. באמצע המאה ה-18, הוקמו כ-30 עסקים לכרייה, אך עקב גודלם הקטן וניסיונם הדל, הם לא הצליחו לעמוד בתחרות.
המצב השתנה עם תחילת תהליך התיעוש. ממלכת סקסוניה רצתה לקחת את חלקה ברווחים. בתחילת המאה ה-19 הולאמו כל המכרות וב-1822 כבר היו כל המכרות ממערב לנהר הוויסריץ רכושה של "חברת המכרות המלכותית של סקסוניה (Königlich–Sächsische Steinkohlenwerk Zauckerode).
מעברו האחר של הנהר, מוזגו כמה מכרות תחת בעלותו של קארל פרידריך אוגוסט קרבס (Carl Friedrich August Krebß). הוא ירש חמישה מכרות ורכש את המכרות הסמוכים להם. לאחר מכן הוא ייסד את "חברת הפחם והברזל של הברון מבורגק" (Freiherrlich von Burgker Steinkohlen- und Eisenhüttenwerke).
תוך כדי ריכוז בעלויות זה, חלה התפתחות מהירה בטכנולוגיה של תעשיית הכרייה. השיפור היה כה משמעותי מבחינה כלכלית, כך שהמכרות באזור היו הטובים ביותר מבחינה ארגונית וטכנולוגית בגרמניה במשך כמה עשורים, בערך עד לשנות השבעים של המאה ה-19. חידושים טכנולוגיים רבים הוכנסו, כמו הכברה הרטובה ב-1810 ומנועי הקיטור הראשונים ב-1820.
ב-1823 הוחל בזיקוק קוק מהפחם בבורגק וב-1828 הופק לראשונה גז. כתוצאה מכך, היה בורגק לכפר הראשון בעולם שהואר בתאורת גז. ב-1842 הוכנס לפעולה כבשן ההתכה הראשון בסקסוניה. הכבשן הוקם במפעל הברזל של בורגק.
ב-2 באוגוסט 1869 התחולל פיצוץ גז מכרות במכרה הפחם של בורגק ו-276 כורים נהרגו.
לאחר ייסוד פרייטאל
ב-1 באוקטובר 1921 אוחדו הכפרים דאובן, דהולן ופוטשאפל והוקמה העיר פרייטאל. הדיונים על איחוד זה התקיימו כבר בסוף המאה ה-19. מאחר שלא התקבלה החלטה על שמה של העיר החדשה, הוכרז על תחרות לבחירת השם. ההצעות כללו את השם דאופודו-שטאט (Deupodö-Stadt, צירוף שמותיהם של שלושת הכפרים), או דרישטאט (Dreistadt, "שלוש ערים"). בסופו של דבר התקבלה ההצעה לקרוא לעיר החדשה בשם פרייטאל ("עמק חופשי").
פרייטאל התפתחה כערש הסוציאל-דמוקרטיה. בתקופת רפובליקת ויימאר, פרייטאל הייתה העיר היחידה בסקסוניה שראש העיר שלה נבחר מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, וזאת בשל העובדה שהמפלגה הקומוניסטית לא הייתה חזקה בעיר כמו בשאר הערים של סקסוניה.
ראש העיר הראשון של פרייטאל היה דר' קארל וודרקופף (Wedderkopf). הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1921-1927. לאחר מכן כיהן תחתיו גוסטאב קלימפל (Klimpel), שגם הוא היה סוציאל-דמוקרט, והוא החזיק במשרה עד לשנת 1933. בתקופת השלטון הנאצי התקיימו כיסי התנגדות רבים בפרייטאל ובסביבתה.
משפחת קים
משפחת קים (הידועה גם בשם שושלת קים) היא שושלת של שלושה דורות של המנהיגים העליונים של קוריאה הצפונית. השושלת מתחילה במנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג אשר מונה להיות ראש ממשלת קוריאה הצפונית בספטמבר 1948, זאת כ-3 שנים לאחר תום השלטון היפני באזור. קים פתח במלחמת קוריאה פחות משנתיים לאחר מכן במטרה לאחד מחדש את חצי האי הקוריאני ולהפוך אותו ל"גן עדן סוציאליסטי". עוד לפני, אבל בעיקר החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלה ממשל קוריאה הצפונית לפתח פולחן אישיות סביב קים ומשפחתו. לאחר מותו של קים ב-1994, תפקיד המנהיג העליון הועבר לבנו של קים איל-סונג, קים ג'ונג-איל ועם מותו של האחרון ב-2011, החליף אותו בנו (ונכדו של קים איל-סונג), קים ג'ונג-און.
סקירה היסטורית
קים איל-סונג מרד בשלטונם היפני בקוריאה בשנות ה-30, מה שהוביל לגלותו לברית המועצות. קוריאה חולקה לאחר כניעת האימפריה היפנית בתום מלחמת העולם השנייה ב-1945, קים בא להוביל את הוועדה העממית הזמנית של קוריאה הצפונית (ממשלה זמנית שנתמכת על ידי סובייטים ופעלה בשטחי המנהל האזרחי הסובייטי) ועם הקמת המדינה לראש הממשלה הראשון של "הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה". בתקווה לאחד מחדש את חצי האי הקוריאני, ב-1950 פתח קים במלחמת קוריאה (אשר הסתיימה בהפסקת אש שלוש שנים לאחר מכן).
קים פיתח פולחן אישיות סביב משפחתו המורחבת, החל מאמו, קאנג פן-סוק שתוארה כ"האמא של קוריאה". גם אחיו של קים, קים יונג-ג'ו תואר כ"לוחם מפכני". בני משפחה נוספים של קים זכו אף הם לחלק בפולחן האישיות שמתנהל סביב המשפחה.
חלק חשוב בפולחן האישיות ובפוליטיקה של קוריאה הצפונית הוא אידאולוגיית ג'וצ'ה אשר ההנחה שעומדת ביסודה היא ש"אדם אדון לגורלו" ושבאמצעות היכולת להסתמך על משאביה שלה ועל חוזקה, יכולה אומה להשיג סוציאליזם אמיתי.
ב-1998, כ-4 שנים לאחר מותו של קים איל-סונג תוקנה חוקת קוריאה הצפונית והוספה בה סעיף בנוגע ל"הנשיא הנצחי של הרפובליקה". בסעיף, אשר שהתקבל ב-5 בספטמבר 1998 נכתב: "תחת הנהגתה של מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית, הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה והעם הקוריאני יראו, בהערכה גדולה, במנהיג הדגול החבר קים איל-סונג את הנשיא הנצחי של הרפובליקה...". משמעות הדבר היא שקים איל-סונג הוא האדם היחיד הרשאי להחזיק בתואר "נשיא המדינה". מבחינת כינויים רשמיים שניתנו לבני משפחת קים, קים איל-סונג קיבל שלל כינויים, אשר המרכזי בהם היה "המנהיג הגדול", בנו ויורשו, קים ג'ונג-איל היה ידוע כ"מנהיג היקר".
לקים ג'ונג-איל הייתה אחות, קים קיונג הוי שהייתה נשואה לצ'אנג סונג-טק, שהיה מבכירי המשטר עד הוצאתו להורג ב-2013 בטענה כי הוא אשם ב"מעשי שחיתות, שימוש בסמים, יחסים מגונים עם נשים, הימורים ועוד".
קים איל-סונג
קים איל-סונג נולד ב-15 באפריל 1912 בכפר מנגיונדה שבקוריאה היפנית להורים נוצרים מתודיסטים. אביו, קים היונג-ג'יק היה בן 15 כשהתחתן עם קאנג פן-סוק, שהייתה מבוגרת ממנו בשנתיים. קים היונג-ג'יק למד בבית ספר שהופעל על ידי מיסיונרים פרוטסטנטים. הוא הפך לאב בגיל 17 ונאלץ לעזוב את הלימודים כדי לכלכל את משפחתו, הוא עבד כמורה בבית ספר סמוך ולאחר מכן החל לעסוק בכרופא שמטפל באמצעות צמחי מרפא סיניים במהרה, הפך קים לפעיל נגד השלטון היפני ונעצר מספר פעמים על פעילותו נגד האימפריה היפנית. הוא היה חבר מייסד של האגודה הלאומית הקוריאנית ונאלץ מקוריאה למנצ'וריה עם אשתו ובנו הצעיר, קים איל-סונג ב-1920.
קים איל-סונג התחתן פעמיים ונולדו לו שישה ילדים. הוא הכיר את אשתו הראשונה, קים ג'ונג-סוק (שנולדה ב-24 בדצמבר 1917) ב-1936 והתחתן איתה ארבע שנים לאחר מכן. יחד עם הביאו ארבעה ילדים: קים ג'ונג-איל (נולד ב-16 בפברואר 1941), קים מאן-איל (נולד ב-1944) והבת קים קיונג-הווי (נולדה ב-1946). מלבדם, הייתה בת נוספת, שנולדה בלידה שקטה ב-1949 שבה גם נפטרה קים ג'ונג-סוק. לאחר מכן (וזאת מספר שנים לאחר שלא הוכרה כאשתו), נישא בשנית לקים סונג-אה, איתה הביא שלושה ילדים: קים קיונג-הוי (נולדה ב-1951), קים פיונג-איל (שנולד ב-1953) וקים יונג-איל (שנולד ב-1955). קים סונג-אה טיפלה גם בילדיו של קים-איל סונג מאשתו הקודמת וניהלה בפועל את חיי הבית במשפחת קים.
קים קיונג-הוי הייתה האישה הראשונה שהייתה גנרלית ארבעה כוכבים בקוריאה הצפונית. בעלה של קים קיונג-הוי, צ'אנג סונג-טק היה מבכירי המשטר עד הוצאתו להורג ב-2013 לאחר שהודח מתפקידו והוצא להורג בטענה כי הוא אשם ב"מעשי שחיתות, שימוש בסמים, יחסים מגונים עם נשים, הימורים ועוד". בתם בת ה-29 מתה לאחר שנטלה מנת יתר של כדורי שינה והתאבדה ב-2006 במהלך שהותה בפריז.
קים איל-סונג מת ב-8 ביולי 1994, יורשו היה בנו, קים ג'ונג-איל.
קים ג'ונג-איל
קים ג'ונג-איל היה נשוי לקים יונג סאק, אף שהם חיו בנפרד מספר שנים. לזוג יש בת, קים סול סונג, שנולדה ב-1974. בנו המבוגר ביותר של קים, קים ג'ונג-נאם, נולד ב-1971 לפילגשו קים היי רים. בת זוגו האחרונה (לעיתים מתוארת כפילגשו ולעיתים כאשתו) היא קו יונג הי, שילדה את בנו קים ז'ונג צ'ול ב-1981, ואת קים ג'ונג-און בשנת 1984. פילגשו השנייה האהובה ביותר הייתה קיונג וו צ'אנג אוק שילדה לו שלושה ילדים וערקה לקוריאה הדרומית ב-2002. באוגוסט 2004 דווח שפילגשו של קים, קו יונג הי, מתה בגיל 51 ממחלת הסרטן.
שני אחיו הגדולים של קים ג'ונג-און היו נחשבים ל"כבשים השחורות" של המשפחה. קים ג'ונג-נאם היה בעל מוניטין של "עושה צרות". ב-14 בפברואר 2017, קים ג'ונג-נאם נרצח בנמל התעופה הבין-לאומי קואלה לומפור על ידי שתי נשים, דואן ת'י הונג מווייטנאם וסיטי אישאה מאינדונזיה, שלצורך ההתנקשות עשו שימוש בגז העצבים VX. כיוון שקים ג'ונג-נאם נסע תחת השם הבדוי קים-שול, הוא לא זוהה בתחילה כקים ג'ונג-נאם. ייתכן כי דף פייסבוק וכתובת דואר אלקטרוני שהיו לקים ג'ונג-נאם תחת אותו שם, סייעו לממשל הצפון קוריאני להתחקות אחר פעולותיו. גם בנו, קים האן-סול, מתח ביקורת על המשטר ובראיון לתקשורת הפינית ב-2012, הוא אמר כי הוא חולם שיום אחד יחזור למולדתו כדי "לשפר את מצבה" אך מאז מות אביו, מקום הימצאו לא ידוע. שנתיים לאחר הירצחו, נחשף שג'ונג נאם היה מודיע של הסוכנות הביון האמריקאית, ה-CIA. מלבדם, היה גם את בנו האמצעי של קים ג'ונג-איל, קים ג'ונג-צ'ול שבעיני אביו לא היה ראוי להנהגה בשל "מאפייניו הלא-גבריים".
קים ג'ונג-איל מת ב-17 בדצמבר 2011, יורשו היה בנו, קים ג'ונג-און.
קים ג'ונג-און
קים ג'ונג און התחתן עם רי סול ג'ו ב-2009 או ב-2010. על פי דיווחים בתקשורת הדרום-קוריאנית והתקשורת המערבית. הם הכירו כתוצאה משידוך של אביו, ככל הנראה יש לזוג 3 ילדים שאחד מהם נולד ב-2012, שנת ה-100 להולדתו של קים איל-סונג, כך על פי דיווחיו של שחקן הכדורסל דניס רודמן, שביקר את קים באותה שנה. בנובמבר 2022 נראתה לראשונה בציבור אחת מבנותיו של קים ג'ונג-און יחד איתו, הבת נראתה במהלך אירוע שיגור של טיל בליסטי מתקדם שפיתחה קוריאה הצפונית.
קים יו-ג'ונג
קים יו-ג'ונג היא אחותו הצעירה של המנהיג העליון, קים ג'ונג-און. היא נחשבת ל"כוכב עולה" בפוליטיקה של קוריאה הצפונית. קים ייצגה את קוריאה הצפונית באולימפיאדת פיונגצ'אנג שנערכה בקוריאה הדרומית ב-2018. בביקורה, הפכה קים לבת המשפחה הראשונה שביקר בקוריאה הדרומית מאז תום מלחמת קוריאה. בהמשך, היא אף פגשה את נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, עוד באותה השנה.
היא נחשבת ליורשת אפשרית למקרה בו אחיה ימות בטרם עת, עם זאת חיסרון בולט שמקשה על אפשרות זו היא היותה אישה. לצד זאת, יתרון בולט שיש לקים הוא ניסיונה הפוליטי הגדול.
רציפות (פילוסופיה)
המושג "רציפות" מתאר באופן אינטואיטיבי דבר מה שאין בו הפסקות וניתן לחלוקה אינסופית. מושג זה יכול לחול על המציאות הפיזיקלית (הנתפסת בחושים) ועל מושגים מופשטים.
מושג הרציפות מעלה בעיות תפיסה קשות, משום שהוא דורש למעשה תפיסה של אינסוף. סוגיית הרציפות מעסיקה אנשי מדע מאז העת העתיקה ועד ימינו.
העת העתיקה
רעיון הרציפות הופיע כבר בתחילת הפילוסופיה היוונית, אצל הפילוסוף אנכסגורס, אולם ההתמודדות העיקרית איתו נערכה על ידי מתמטיקאים. עם זאת, בעת העתיקה לא הייתה הבחנה ברורה בין מדע ופילוסופיה. האסכולה הפיתגוראית פיתחה תורה שלמה סביב מספרים במאה החמישית לפני הספירה. הפיתגוראים האמינו כי המתמטיקה שלהם מתארת את העולם או שהיא זהה עם העולם. באותה עת, עסקו הפיתגוראים רק במספרים הנקראים כיום מספרים טבעיים (...1,2,3), ובשברים (מנה של שני מספרים טבעיים). הם נקלעו למבוכה כאשר ניסו לחשב את אורך היתר של משולש ישר-זווית שאורך כל אחד מניצביו הוא 1. אורך היתר במשולש זה הוא 2√. מספר זה אינו טבעי ואף אינו רציונלי (אינו ניתן להצגה כשבר). הפיתגוראים החליטו להתעלם ממספרים אלו, הנקראים כיום מספרים אירציונליים. כיום אנו יודעים שהישר הממשי (המכיל מספרים טבעיים, רציונליים ואירציונליים), הוא התגלמותה של הרציפות.
הפילוסוף זנון הציג התמודדות מעמיקה יותר עם הרציפות. מטרתו הייתה להוכיח את הטענה של רבו, פרמנידס, כי לא קיימת כלל חלוקה בעולם. לצורך כך ניסה זנון להראות באמצעות פרדוקסים כי גם חלוקה אטומית (בדידה) וגם חלוקה אינסופית (רציפות) מביאות לסתירות לוגיות. מנקודת מבט מודרנית, ניתן לסייג ולומר כי זנון הראה כי שתי צורות החלוקה הללו גורמות לקשיים אינטואיטיביים (בניגוד לסתירות לוגיות).
למרות הקושי האינטואיטיבי, כבר בתקופה זו פיתח ארכימדס חישוב המשתמש בחלוקה אינסופית, על מנת לחשב את שטח העיגול. ארכימדס הניח כי העיגול מכיל אינסוף משולשים צרים לאינסוף, ולכן אפשר לחשב את שטחו על בסיס הנוסחה לחישוב שטחו של משולש. ארכימדס הניח, אם כך, שניתן לעבוד עם המושג "קטן עד אינסוף", אולם טרם היו בידיו הכלים המתמטיים להגדיר זאת.
העת החדשה
הפתרון העיקרי שניתן להגדרת המספרים האי-רציונליים, היה פיתוחה של תורת הקבוצות. קנטור פיתח מושגים ושיטות שבהן אין "תהליך אינסופי" (אינסוף פוטנציאלי) אלא קבוצות אינסופיות (אינסוף אקטואלי). בצורה זו ניתן להגדיר בכלים סופיים מהו מספר אי-רציונלי.
פתרונות אלו מאפשרים למתמטיקה המודרנית לעבוד עם גדלים אינסופיים. עם זאת, יש הטוענים שנותרו קשיים לוגיים עד היום במתמטיקה, בעיקר בגלל העבודה עם גדלים אינסופיים (בנושא זה, ראו ספרו של ארנון אברון, "משפטי גדל ובעיית יסודות המתמטיקה").
כמו כן, פתרונות אלו עקפו את השאלות העמוקות בדבר אפשרות חלוקתו האינסופית של הרצף, וטיבם של גדלים קטנים לאינסוף. שאלות אלה הופרדו מן המתמטיקה והוכרזו כעניין לפסיכולוגיה, או לפילוסופיה, שאין לו נגיעה בעבודת המתמטיקאי. אך למעשה, רעיונות אלה נותרו חבויים באקסיומות שעליהן נשענים מושגי המספר והגבול. מאחר שהמתמטיקה נפרדה מן הפילוסופיה, המתמטיקאים אינם עוסקים בשאלות כגון: "כיצד ניתן לתפוס שאוסף נקודות חסרות גודל יוצרות קו בעל גודל?" או "כיצד ניתן לתפוס תהליך אינסופי?"
רציפות בפיזיקה
עד העת החדשה הייתה שאלת הרציפות בפיזיקה שאלה תאורטית בלבד. חלק מן המדענים והפילוסופים (כמו דמוקריטוס) סברו כי הטבע מורכב מיחידות סופיות ובדידות בשם "אטומים", וחלק סברו אחרת. שאלות אלו הפכו לנחלתה של הפיזיקה הנסיונית, עם פיתוחן של תאוריות חדשות במאה ה-19 ומכשירים חדשים במאה ה-20.