cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דקדוק
בלשנות מודרנית
אחת המחלוקות העמוקות שהתפתחו בבלשנות המודרנית ובפסיכולוגיה היא שאלת מקומו של הדקדוק בידע האנושי הטבעי. הפסיכולוג פרדריק סקינר שהוא המייצג הבולט של הגישה הביהביוריסטית בפסיכולוגיה, גרס שהדקדוק אינו חלק מהידע הטבעי, כלומר הוא אינו מולד, ואין לו קיום שכלי אלא לאחר לימוד פורמלי. לדעת סקינר, השפה נלמדת כאוסף של מבעים באמצעות התניה אופרנטית. לעומתו טוען הבלשן נועם חומסקי כי כל אדם נולד עם תבניות מסוימות שהופכות לכללי דקדוק באמצעות חשיפה לשפה המסוימת המדוברת בסביבתו. לדעת חומסקי, אי אפשר להסביר את המהירות שבה נרכשת השפה אצל ילדים, ואת היצירתיות שבני אדם מגלים תוך שימוש בשפה, אלא באמצעות ההנחה שחלק מהדקדוק הוא מולד.
הדקדוק האוניברסלי
בבלשנות הגנרטיבית שפיתח חומסקי בשנות החמישים של המאה העשרים מקובל להניח שרכיבים מסוימים של הדקדוק משותפים לכל השפות הטבעיות (האנושיות), ואלו הם הרכיבים המולדים בדקדוק. חלק ניכר מעבודתם של הבלשנים הגנרטיבים הוא איתור כללי הדקדוק האוניברסליים לכאורה. זרמים אחרים בבלשנות מתנגדים לגישה הזאת.
דקדוק של שפות מלאכותיות
כיום ישנו דקדוק המשמש גם בתחומים אחרים כמדעי המחשב, שם הוא משמש להגדרת שפות פורמליות ומחקר בחישוביות.
לשפות תכנות, כדוגמה לשפות פורמליות, ישנו תחביר השונה במידה ניכרת מזה של שפות טבעיות. הדבר נובע מכך שלשפות תִכנות מטרה שונה לחלוטין מזו של שפות טבעיות.
כיום ישנן שפות רבות שהן מתוכננות ולא טבעיות. אספרנטו היא שפה מתוכננת שפותחה על מנת ליצור שפה בינלאומית פשוטה, אולם אספרנטו היא מקרה של שפה מתוכננת, שבמרוצת השנים הפכה לטבעית (שכן אחד המאפיינים לשפה טבעית הוא היותה מדוברת בפי דוברים ילידיים, וכיום מוערך כי מתוך מיליון דוברי אספרנטו, כאלף דוברים אותה מלידה).
אותלו
אותלו: המורי מוונציה (אנגלית: Othello: The Moor of Venice) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר שנכתב בערך ב-1603. "אותלו" הוא טרגדיה, כמו יצירות רבות אחרות של שייקספיר: "המלט", "רומיאו ויוליה", "מקבת'" ו"המלך ליר". שייקספיר כתב, כנראה, את "אותלו" לאחר "המלט" אך לפני שני האחרים. ההצגה הראשונה הידועה של "אותלו" הועלתה ב-1 בנובמבר 1604, בארמון וייטהול בלונדון.
אשבאנירארו
אשבאנירארו (בהונגרית: Ásványráró) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון סמוך לגבול הונגריה-סלובקיה.
קונטרול דאטה
קונטרול דאטה (באנגלית: Control Data Corporation, בראשי תיבות: CDC) הייתה חברת מחשבים אמריקאית, יצרנית של מחשבים מרכזיים ומחשבי־על, שנוסדה בשנת 1957 על ידי סימור קריי וויליאם נוריס. במשך רוב שנות ה־60 קריי עבד בחברה ופיתח את המחשבים המהירים ביותר של אותה עת. בשנות ה־60 של המאה ה־20 נמנתה החברה עם שמונה חברות המחשבים המובילות בארצות הברית, לצד IBM, בורוז, RCA, ג'נרל אלקטריק, האניוול, NCR ויוניוואק (קבוצה שבתחילת שנות ה-70 הצטמצמה לחמש חברות, בהן CDC, שהתחרו ב-IBM וכונתה BUNCH).
אותלו
עלילת המחזה נסובה סביב אותלו, מצביא בצבא הוונציאני, המתואר כמורי שחור עור. היא נוגעת במוטיבים של אהבה, קנאה, גזענות ובגידה. יאגו, שלישו המרושע של אותלו, מוכר כארכיטיפ של תככנות ובוגדנות.
לואי אנרי, דוכס בורבון
ביוגרפיה
לואי אנרי נולד ב-18 באוגוסט 1692 בארמון ורסאי, והיה ילדם השני ובנם הבכור של לואי השלישי, נסיך קונדה, ולואיז פרנסואז דה בורבון, בתם הבכורה של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופילגשו מאדאם דה מונטספאן. לאחר מות אביו ב-1710, הוא הפך לראש ענף בורבון-קונדה של בית בורבון. ככזה, הוא היה זכאי לתואר נסיך קונדה, אך הוא השתמש בתואר דוכס בורבון במקום והיה ידוע בחצר כמסייה לה דוק. לאחר שסבו מצד אמו מת ב-1715, לואי אנרי הפך לחבר במועצת העוצר בראשות פיליפ השני, דוכס אורליאן, העוצר של המלך הקטין החדש לואי ה-15.
בשנת 1723, לואי אנרי ירש את הדוכס מאורליאן כשר ראשי של לואי ה-15. הוא ניהל משא ומתן על נישואי המלך עם הנסיכה הפולנית מריה לשצ'ינסקה. בשנת 1726, לואי ה-15 פיטר את לואי אנרי מתפקיד השר הראשי והחליף אותו בקרדינל דה פלרי. לואי אנרי מת באחוזה שלו, שאטו דה שנטילי, ב-27 בינואר 1740. את התארים שלו ירש בנו בן ה-4, לואי ז'וזף.
משפחתו
ב-9 ביולי 1713 התחתן לואי אנרי בוורסאי עם מארי אן דה בורבון, בתם הבכורה של פרנסואה לואי, נסיך קונטי ומארי תרז דה בורבון. אחותו הצעירה לואיז אליזבת דה בורבון, נישאה לאחיה של מארי אן, לואי ארמנד השני דה בורבון, הנסיך דה קונטי.
לא היו להם ילדים. במותה, מארי אן נתנה את כל רכושה לאחותה מדמואזל דה לה רוש-סור-יון.
ב-23 ביולי 1728, הוא התחתן עם קרולינה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתו של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג, ממנה נולד לו בן אחד,
קרולינה הייתה קודם לכן ברשימה של נשים אפשריות עבור לואי החמישה עשר, מלך צרפת. בעלה קיבל חנינה על ידי לואי ה-15 ב-1730; זה היה בנוגע לגלותו לטירת שנטילי ב-1725. בני הזוג התגוררו בפאלה בורבון אשר נבנה על ידי חמותה לואיז פרנסואז דה בורבון.
בנוסף, ללואי אנרי נולדה בת לא חוקית מארמנד פליס דה לה פורט מזרין (1691–1729), אשתו של לואי דה מיילי, המרקיז דה נסל (1689–1767), שאותה הכיר רשמית,
קונטרול דאטה
לאחר שנים אחדות של הפסדים בשנות ה־80, החברה החלה לצאת מתעשיית ייצור המחשבים על ידי מכירת חלקים מפעילותה, תהליך שהושלם בשנת 1992 עם הקמת חברת קונטרול דאטה סיסטמס. יתרת הפעילות של קונטרול דאטה נמצאת בחברת סרידיאן.
היסטוריה
בתקופת מלחמת העולם השנייה עסקה קבוצה של מהנדסים בפיתוח ציוד לפענוח צפנים במסגרת צי ארצות הברית. בתום המלחמה, הדרג הבכיר בצי דאג מהאפשרות שחברי הצוות יתפזרו בחברות שונות בשוק הפרטי, ונמצא פתרון בדמות הקמת חברה דרך יצרן ציוד תעופה ומטוסים בשם צ'ייס איירקראפט. החברה נקראה Engineering Research Associates - ERA. החברה החדשה המשיכה לבצע פרויקטים עבור הצי ופעלה ישירות מול הצי בלי שקיפות כלפי חברת האם שלה, צ'ייס איירקראפט, משום שבכירי ומנהלי צ'ייס חסרו את הסיווג הביטחוני שהיה נחוץ לשם כך.
בעקבות דיון ומחלוקת בבית הנבחרים האמריקאי, בשאלה האם ראוי שהצי יחזיק למעשה בבעלותו חברה פרטית, נמכרה ERA בשנת 1952 לחברת רמינגטון ראנד שהייתה אז אחת מחברות המחשבים המובילות. בהמשך התמזגה רמינגטון ראנד עם חברת ספרי, והצוות המשיך לעבוד במסגרת ספרי, והיה אחראי לתכנון מספר מחשבים.
טייסת 140
טייסת 140 המכונה גם "טייסת נשר הזהב" ו"טייסת החמקן הראשונה", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי, המפעילה כיום את מטוסי החמקן מדגם F-35I אדיר.
קונטרול דאטה
היסטוריה
בתחילת דרכה עסקה החברה בייצור תת-מערכות למחשבים, בעיקר, שאותן מכרה לחברות אחרות. כאשר קריי הגיע לחברה, הוא פיתח מיד מחשב של 6-ביט מבוסס טרנזיסטורים, לשם בחינת רעיונותיו למחשב גדול יותר. המחשב, שכונה "CDC Little Character", זכה להצלחה רבה.
טייסת 140
היסטוריה
הטייסת נפתחה מחדש בשנת 1973 כטייסת סקייהוק (עיט) בבסיס עציון שבסיני בפיקוד דן פסח, והחלה לשמש כטייסת קרב וכטייסת קורס האימון המבצעי של טייסי חיל האוויר הצעירים. במלחמת יום הכיפורים עדיין לא הייתה הטייסת מבצעית, ומטוסיה וטייסיה פוזרו בין טייסות הסקייהוק האחרות. בשנת 1982, בעקבות פינוי חצי האי סיני על ידי ישראל, עברה הטייסת לבסיס רמון. מפקדה במהלך מלחמת לבנון הראשונה היה נפתלי מימון.
קונטרול דאטה
היסטוריה
בשנת 1959 הציגה החברה מחשב של 48-ביט מבוסס טרנזיסטורים,, ומחשב ראשון מדגם זה סופק לצי ארצות הברית בשנת 1960. גרסה קטנה יותר, של 12-ביט, יוצרה ב-1960 ונקראה. מחשב זה הוא מראשוני המיני-מחשבים. גרסה משודרגת של CDC 1604 נקראה ונמכרה עד אמצע שנות ה-60.
טייסת 140
היסטוריה
בשנת 1985 הודממה הטייסת שנית למשך שנה, והוקמה מחדש בשנת 1986 כטייסת מטוסי F-16 "נץ", אותם קיבלה מטייסות שעברו הסבה למטוסי F-16 "ברק". בשנת 2003 עברה הטייסת לבסיס נבטים, משם הפעילה מטוסי F-16A ("נץ" חד־מושבי) ו-F-16B ("נץ" דו־מושבי).
קונטרול דאטה
היסטוריה
קריי החל במיזם שמטרתו לייצר את המחשב המהיר בעולם, מהיר פי 50 מ-CDC 1604. מיזם זה חייב שינוי יסודי במבנה המחשב, ונמשך שנים אחדות. התמשכות המיזם הייתה למורת רוחה של הנהלת החברה. בתגובה דרש קריי ב-1962 לקבל מעבדה נפרדת אחרת יתפטר, והמעבדה הוקמה ב שבוויסקונסין.
טייסת 140
היסטוריה
ב-13 בספטמבר 2009 התרסק מטוס F-16A וטייסו סרן נהרג.
קונטרול דאטה
היסטוריה
כדי להגיע למסה קריטית שתאפשר תחרות בחברת IBM הוביל נוריס התרחבות באמצעות רכישה של חברות ויצירת שיתופי פעולה עם חברות, לשם הרחבת פעילות קונטרול דאטה בתחום הציוד ההיקפי. כצעד נוסף לגיוון מקורות ההכנסה של החברה יזם נוריס פתיחה של לשכות שירות למחשוב, פעילות שלא הייתה רווחית במיוחד.
טייסת 140
היסטוריה
עד לחודש אוגוסט 2013 שימשה הטייסת לטיסות מבצעיות שונות, ולקורס אימון מבצעי (קא"מ), אליו מגיעים מסיימי קורס הטיס במגמת קרב עם סיום הקורס.
קונטרול דאטה
היסטוריה
בשנת 1964 הסתיים פיתוחו של המחשב שעליו עמלו קריי וצוותו. המחשב, CDC 6600, היה מהיר פי עשרה ממתחריו, ונחשב למחשב-על. מחירו הגיע לשמונה מיליון דולר. גרסאות זולות יותר שלו היו CDC 6400 ו-CDC 6500. באוניברסיטת מינסוטה פותח מהדר פורטרן למחשב זה. כמענה להצלחתו של CDC 6600 החלה חברת IBM במיזם לפיתוחו של מחשב מהיר יותר. המיזם הניב חידושים בארכיטקטורה ובטכנולוגיה, אך לא תאם את ספינת הדגל של החברה, IBM System/360, ובשנת 1969 בוטל קודם שעבר לייצור. במקום זאת, IBM הכריזה על כוונתה לייצר במסגרת System/360 את מודל 92, שיהיה מהיר כמו CDC 6600. אף שהמחשב ש-IBM הכריזה עליו לא היה קיים, ההכרזה עליו פגעה קשות במכירות של CDC 6600, משום שלקוחות פוטנציאליים העדיפו להמתין למחשב המובטח של IBM. נוריס לא השלים עם צעד זה של IBM, ותביעת הגבלים עסקיים שיזם הובילה להסדר, בתחילת 1973, שהעביר 80 מיליון דולר מ-IBM ל-CDC. במסגרת ההסדר קיבלה CDC לבעלותה את SBC, חברה בת של IBM שכללה את לשכות השירות של IBM, שפעילותה השתלבה בפעילות לשכות השירות של CDC.
טייסת 140
היסטוריה
כחלק מצעדי הקיצוצים שנעשו במערכת הביטחון בסוף שנת 2013, נפרד חיל האוויר מטייסות מבצעיות ובהן טייסת 140, שנסגרה באוגוסט 2013 ואוחדה עם טייסת 116 השכנה.
בחודש יולי 2015 נפתחה מחדש הטייסת, כטייסת ה-F-35I ("אדיר") הראשונה, את שני המטוסים הראשונים קלטה הטייסת בדצמבר 2016.
דקדוק
דקדוק של שפות מלאכותיות
תעשיית הקולנוע האמריקאית וסופרים כגון ג'.ר.ר. טולקין יצרו שפות נוספות. למשל, השפה קלינגונית מ"מסע בין כוכבים", ואליריאנית ודות'ראקית מ"שיר של אש ושל קרח", ושפות רבות שמופיעות בלגנדריום של טולקין כגון קווניה, סינדארין והלשון השחורה.
קונטרול דאטה
היסטוריה
במהלך פיתוחו של CDC 6600 החלה החברה במיזם SPIN לפיתוחו של דיסק קשיח. באותה עת לא היה ברור האם הדיסק הקשיח יהווה תחליף נאות לתוף המגנטי, והאם הפתרון המועדף יהיה דיסק קשיח קבוע או דיסק קשיח נייד. המיזם הוביל לפיתוח דיסק קשיח קבוע בקוטר 28 אינץ' ודיסק קשיח נייד בקוטר 14 אינץ'. במשך הזמן הפכו הדיסקי הקשיחים למוצר מרכזי של החברה.
טייסת 140
היסטוריה
שני מטוסי F-35I ("אדיר") הראשונים של חיל האוויר הישראלי נחתו ב-12 בדצמבר 2016 בבסיס נבטים, כשהם מוטסים בידי טייסים אמריקנים. למחרת, ב-13 לדצמבר 2016, עלה מפקד חיל האוויר דאז, האלוף עמיקם נורקין לטיסה באחד המטוסים החדשים. ב-6 בדצמבר 2017 הטייסת הוכרזה כמבצעית.
בתחילת חודש מרץ 2018 השתתף המטוס לראשונה בפעילות מבצעית. במהלך סכסוך ישראל–איראן–חזבאללה בסוריה ב-2018 ביצעה הטייסת את תקיפת הבכורה העולמית של ה-F-35.
ב-15 במרץ 2021 רשמה הטייסת הפלת בכורה עולמית ל-F-35 כאשר הפילה כטב"ם איראני.
הסבר על הסמל
הסמל החדש כולל את הנשר הצהוב מהסמל הישן של הטייסת שחומק מהפסים הירוקים המדמים רשת נ"מ ועף אל הלא נודע, על רקע שחור המסמל את היותה טייסת מטוסי חמקן כמקובל בטייסות החמקן של חיל האוויר הישראלי (כדוגמת טייסת 116).
גלריה
{| align="center" style="text-align: center;"
מפקדי הטייסת
בין מפקדי הטייסת נמנים:
דקדוק
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
גרעיני הבסיס אחראיים ללמידה ויישום של תמורות מורכבות בתגובות לגירויים, מהסוג הדרוש לשימוש בכללי הדקדוק של שפה.
בתרבות
בשיר: ׳אהבה ברמזים׳ הבחור מזכיר מילים בנושא: ׳דקדוק׳:
״קמץ, פתח, חולם חסר, שורוק, סגול, צירה, קמץ קטן, קובוץ, שוא נע, פתח, מפיק ב-הא, דגש חזק, חטף פתח, קמץ, צירה, סגול, קובוץ, שורוק, שוא נע, שוא נח וזה עוד לא הכל! דקדוק נלמד פשוט וקל: פועל, הפעל, פיעל, ויחד כאן, על הספסל, נשב ב; ׳התפעל׳!״.
קונטרול דאטה
היסטוריה
בשנת 1968 הכריזה החברה על מחשב, שהיה מהיר פי ארבעה מ-CDC 6600. המחשב נזקק למערכת הפעלה חדשה וסבל מבעיות אמינות שפגעו במוניטין של החברה. עם כל זאת, עד לשנת 1976 היה זה המחשב המהיר ביותר בעולם בעל מעבד יחיד, ועשרות ממנו נמכרו למרכזים של מחשבי-על בעולם.
קריי החל לעסוק בתכנונו של, שיועד להיות מהיר פי עשרה מ-CDC 7600, ולמעשה הורכב מארבעה מחשבי CDC 7600 במארז קומפקטי. המיזם נתקל בקשיים טכניים רבים, שהובילו לפרישתו של קריי מהחברה בשנת 1972, ולביטול המיזם בשנת 1974.
במקביל לפיתוח עסקה החברה בפיתוח דגם אחר,, בהובלתו של ג'יימס תורנטון , שמהירתו הגבוהה התבססה על. בניגוד ל-CDC 7600, שהיה מחשב לשימוש כללי, CDC STAR-100 התאים במיוחד לעיבודים מדעיים, אבל זה היה סוג העיבודים שלקוחות CDC התעניינו בהם. בשנת 1974 החלה מסירתו של המחשב ללקוחות, בשם Cyber 203, והתברר שביצועיו נמוכים משמעותית מהמתוכנן. הדבר הוביל לפרישתו של תורנטון מהחברה. בשנת 1975 הקימה החברה לשכת שירות שבה מחשב STAR-100, שהייתה הראשונה שמכרה שירותי מחשב-על. גרסה מתקדמת של המחשב, בשם Cyber 205, הציגה ביצועים משופרים במידה ניכרת.
אשבאנירארו
יהודי אשבאנירארו
לא ידוע הרבה על יהודי הכפר אך במכתב שנשלח מהקהילה במפקד קהילות הונגריה נכתב שהשוחט של הקהילה נמצא במחנה עבודה ובקהילה חיים 26 יהודים. בכפר קיים בית קברות יהודי.
קונטרול דאטה
היסטוריה
מיזם פיתוח נוסף של החברה נקרא Cyber 80, ונועד להגיע לייצור בשנת 1980, כשוא מציע הגירה קלה ממחשבי CDC 6600. המיזם חרג מלוח הזמנים שנקבע לו, ובסופו של דבר המחשבים נמכרו בשמות אחרים.
בשנת 1975 הקימה CDC, בשותפות עם האניוול את חברת (MPI), שעסקה בייצור דיסקים קשיחים. בשנת 1983 הצטרפה חברת לשותפות. MPI ייצרה דיסקים רק עבור חברות האם שלה, שמכרו דיסקים אלה הלאה עם מיתוג שלהן. החברה הייתה שחקן מרכזי בשוק הדיסקים. בשנת 1989 נמכרה פעילות זו לחברת סיגייט טכנולוגיות.
בשנת 1983 הקימה החברה חברה בת,, לשם פיתוח מחשב-על מהיר פי 40 מאשר Cray-1. מטרה יומרנית זו לא הושגה, אך מהמחשב שפותח נמכרו במשך שנים אחדות שבע יחידות עם קירור חנקן נוזלי ו-27 יחידות קטנות יותר עם קירור אוויר. המחשב התבסס על שבבי CMOS, שפלטו פחות חום. בשנת 1989 פוטרו מרבית עובדי החברה, והנותרים נקלטו ב-CDC.
מיזם בולט בתחום התוכנה היה מיזם להוראה ממוחשבת, על גבי מחשבי Cyber. המיזם כלל שלל חידושים, בהם מסך מגע.
בשנת 1968 עמדה חברת המימון Commercial Credit בפני השתלטות עוינת. כדי למנוע זאת היא שכנעה את CDC לרכוש את החברה במימון ש-Commercial Credit תספק לה. בשנת 1986 מכרה CDC את החברה.
בשנת 1969 רכשה CDC 51% מהבעלות בחברת, שעסקה במכירה ממוחשבת של כרטיסים למופעים. החברה סיפקה גם מסופים ותשתיות למפעלי הימורים. באמצע שנות ה־80 הייתה טיקטרון הפעילות הרווחית ביותר של CDC, עם הכנסות של 120 מיליון דולר לשנה. בשנת 1990 מכרה CDC את רוב הפעילות של טיקטרון.
לאחר שנים אחדות של הפסדים כבדים באמצע שנות ה־80, החברה החלה לצאת מתעשיית ייצור המחשבים על ידי מכירת חלקים מפעילותה, תהליך שהושלם בשנת 1992 עם הקמת חברת קונטרול דאטה סיסטמס. יתרת הפעילות של קונטרול דאטה, שהיא הפעלת לשכות השירות, נמצאת בחברת סרידיאן, העוסקת בעיקר במחשוב משאבי אנוש ושכר. בשנת 1997 רכשה חברת ג'נרל דיינמיקס מסרידיאן את חטיבת האלקטרוניקה שלה, שהייתה במקורה חטיבת מערכות הממשל של קונטרול דאטה.
בישראל
בשנת 1965 פתחה החברה סניף בישראל בשם "קונטרול דאטה (ישראל) בע"מ", ובין השאר הותקנו מחשבים מתוצרתה באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמכון ויצמן למדע. בנוסף הקימה בישראל (יחד עם תה"ל) את בית התוכנה "קונתהל", שלימים היה לאחד ממרכיביה של חברת "נס טכנולוגיות". בשנת 1970 רכשה קונטרול דאטה את חלקו של משרד הביטחון בחברת האלקטרוניקה "אלביט".
הופמן (מכונית)
הופמן (בגרמנית: Hoffmann) היא מכונית מיקרו בתצורת תלת אופן מתוצרת Hoffmann מהעיר מינכן, גרמניה, אשר יוצרה בשנת 1951.
הדגם בולט עקב שפע של אלמנטים עיצוביים לא קונבנציונליים.
אותלו
עלילת המחזה
אותלו, שזה עתה נשא בסתר וללא רשות את אשתו דסדמונה כאשר ההצגה נפתחת, נשלח על ידי הדוג'ה של ונציה כדי לפקד על הצבא בקפריסין, בציפייה לפלישה עות'מאנית. כאשר דסדמונה וקאסיו סגנו מצטרפים לאותלו בקפריסין, השליש הבוגדני יגו משכנע את אותלו שדסדמונה בגדה בו עם קאסיו. אותלו, בכעסו, הורג את דסדמונה. אשת יגו, אמיליה, מגלה לאותלו כי יגו בדה עלילת שווא כנגד דסדמונה. יגו הורג את אמיליה ואותלו מתאבד. קאסיו ממונה למפקד הצבא בקפריסין, ועונשו של יגו נותר בידיו.
חיים רבינוביץ (פרופסור)
חיים דוד רבינוביץ (נולד ב-1940) הוא גנטיקאי צמחים, פרופסור אמריטוס בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים ורקטור האוניברסיטה לשעבר, זוכה פרס רוטשילד.
אותלו
כתיבה ומוטיבים
העלילה של אותלו עובדה על ידי שייקספיר מן הסיפור Un Capitano Moro ("מצביא המורי"), מתוך קובץ הסיפורים "הקאטומיתי" מאת ג'ירלדי צ'ינתיו, והיא נאמנה ליצירה זו במידה רבה. הדמות היחידה בעלת שם בסיפורו של צ'ינתיו היא "דיסדמונה" ("חסרת מזל" ביוונית); הדמויות האחרות מוצגות כ"סגן" (יגו), "הסרן" (קאסיו), ו"המורי" (אותלו). במקור, הסגן חושק בדסדמונה, והוא נוקם בה כאשר היא דוחה אותו. שייקספיר המציא דמות נוספת, רודריגו, שמתאווה לאשתו של המורי ונהרג כשהוא מנסה להרוג את קאסיו. המורי בסיפורו של צ'ינתיו לא מתחרט על כך שהרג את אשתו, וגם הוא וגם הסגן נהרגים הרבה יותר מאוחר. צ'ינתיו גם מציג במפורש לקח, אותו הוא שם בפי הגבירה: נשים אירופאיות אינן צריכות להתחתן עם גברים חמי מזג מעמים אחרים.
חיים רבינוביץ (פרופסור)
ביוגרפיה
למד בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1967 קיבל תואר שני בחקלאות, על עבודת גמר שכותרתה "הפריה מועדפת בעגבניות", ובשנת 1973 קיבל תואר דוקטור לחקלאות, על עבודה שכותרתה "השפעות תנאי סביבה על היווצרות נזקי חום בפרי העגבנייה". בפרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס למילואים, ושירת במשך חצי שנה. באוקטובר 1976 הצטרף לסגל האקדמי של הפקולטה. תחומי מחקרו הם פיזיולוגיה של הצמח, ייצור זרעים, במיוחד של תפוחי אדמה, שומים ועגבניות, שיפור יבולים במדינות מתפתחות. בסוף שנות ה-80 הצטרף לצוות טיפוח עגבניות שבראשות פרופ קידר בפקולטה לחקלאות.
אותלו
כתיבה ומוטיבים
אותלו, הדמות הראשית במחזה, הוא מורי (צפון אפריקאי) אציל, שמפקד על צבא בקפריסין. הוא מוצג מתוך אמפתיה למרות גזעו. דבר זה היה יוצא דופן בספרות האנגלית בזמנו של שייקספיר, שבדרך כלל הציגה מורים ואנשים כהי עור אחרים כנבלים. יש ויכוח בין החוקרים האם אותלו היה אמור להיות מוצג כשחור או כערבי או שניהם, אך הקונצנזוס בין הקוראים והקהל הממוצע היום נוטה לאפשרות הראשונה.
חיים רבינוביץ (פרופסור)
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-80 פנה נתן גולדנברג (שבספרו הגדיר את עצמו כציוני שהתעניין בהתפתחות תעשיית המזון בישראל) לפרופ' קידר ופרופ' רבינוביץ עם הרעיון לפתח זן משופר של עגבניות שרי. עוד לפני הפנייה עבדו השניים על פיתוח זנים שיתאימו לגידול באקלים הישראלי החם, בהם זן עגבניות רגילות בעלות חיי מדף ארוכים, זאת בעידוד ממשלת ישראל שקידמה את הנושא. לדברי רבינוביץ', הרצון בפיתוח זן עגבניות שרי היה הדדי; גולדנברג סיפק מימון ואת כל הזרעים שהיו זמינים באותה תקופה לגידול ביתי. הזן שפיתח הצוות של קידר היה עתיר טעם, בעל חיי מדף ארוכים, ונוח לאריזה מסחרית (שני טורים מסודרים סביב הגבעול) רישיונות לשיווק הזרעים נמכרו למספר חברות ישראליות.
אותלו
תרגומים לעברית
התרגום הראשון של המחזה לעברית נעשה בידי יצחק סלקינסון בשנת 1874 ונקרא "איתיאל הכושי". סלקינסון נהג לעברת שמות של מחזות ודמויות, ואת שם המחזה "רומיאו ויוליה" הוא תרגם ל"רם ויעל". הספר "איתיאל הכושי" זכה להוצאה מחודשת בשנת 2015 כחלק מסדרת "צדק פואטי" של הוצאת רעב ביוזמת המשורר והעורך ערן צלגוב. המהדורה המחודשת כוללת את הטקסט המקורי, אחרית דבר נרחבת של המתרגם והחוקר עמינדב דיקמן וקטעי עיתונות מסוף המאה ה-19 המתארים את התקבלות התרגום והשפעתו.
חיים רבינוביץ (פרופסור)
ביוגרפיה
כיהן כדיקאן הפקולטה לחקלאות וכרקטור האוניברסיטה העברית.
אותלו
תרגומים לעברית
המשורר נתן אלתרמן תרגם את המחזה, בשם "אותלו", עבור תיאטרון הבימה, והקדיש את התרגום "לשחקן העברי הגדול אהרן מסקין". תרגומו של אלתרמן שימש גם את התיאטרון הקאמרי בהפקתו של היי קילוס בשנת 1980, כשאברהם עוז עיבד ועידכן את התרגום. הבימה העלתה גרסה נוספת של המחזה השקספירי בתרגום בפרוזה מעשה ידיו של נסים אלוני, ששימש אחר כך גם את הפקתו של מיכאל גורביץ בתיאטרון החאן. תיאטרון גשר העלה גרסה משלו מבוססת על תרגומו של דורי פרנס. תרגום חדש של נסים אלוני זכה לביצוע בתיאטרון הבימה, בתיאטרון הקאמרי, בתיאטרון חיפה ובתיאטרון החאן. אלי ביז'אווי תרגם את המחזה להעלאה מחודשת של המחזה בתיאטרון הקאמרי ב-2018.
חיים רבינוביץ (פרופסור)
ביוגרפיה
בשנות ה-20 של המאה ה-21 עוסק, יחד עם פרופ' ליעוז אתגר מהמכון לכימיה של אוניברסיטה העברית, בפיתוח של פאנל סולארי להנחה מעל שטחים חקלאיים, כך שייצור החשמל בו לא יפגע בגידולים החקלאיים שמתחתיו.
אותלו
עיבודים
על פי המחזה עובדו שתי אופרות, האחת מאת ג'וזפה ורדי והשנייה מאת ג'ואקינו רוסיני. סרט הוליוודי בשם "או" מתבסס בחופשיות על עלילת אותלו.
צור הדסים
צור הדסים הוא סרט קולנוע ישראלי, מסוגת קומדיית פשע, בבימויו של גדעון קולירין על פי תסריט מאת ערן קולירין, שהופק בשנת 1999.
עלילה
הסרט מספר את סיפורם של שני זוגות המתגוררים ביישוב נידח:
אתי מגלה להפתעתה שהיא בהריון, לאחר הפעם היחידה שבה קיימה יחסי מין עם חברה שאול, וחרף הבטחתו כי הם עושים זאת בדרך שאינה גורמת להריון. היא מנסה לספר זאת לשאול, אך מתקשה בכך, משום ששאול שקוע כולו בהתלהבות מהמכונית שרכש - מכונית אמריקאית ישנה בעלת חזות מרשימה. כאשר הוא שומע בסופו של דבר על ההריון, תחילה הוא מתקשה להאמין, וכאשר הוא משתכנע, אינו שמח בכך, אף שאתי כבר רוקמת חלומות על השם שיינתן לתינוק.
שאול נועץ ב"ארמני", בעל סטקייה המעורב בעולם הפשע, וזה מציע לו שייקח את אתי לתל אביב לשם ביצוע הפלה, ובאותה הזדמנות יעביר למענו תרמיל ובו משלוח סמים ליד הלקוח, "היווני". שאול שומע בעצתו, לוקח את אתי לתל אביב, בתואנה שעליה לעבור בדיקה רפואית, ושם היא עוברת הפלה בלי שתדע. שאול מספר לה שהרופא נאלץ לבטל את ההריון עקב בעיה רפואית שהתגלתה. לאחר מכן הוא יוצא עם אתי למשימת בלדרות הסמים, שנועדה להתבצע בחדרי השירותים של מגדל האופרה בתל אביב. את אתי, שאינה מבינה מה קורה, הוא משאיר בקרן הרחוב, סמוך למגדל האופרה. למשטרה נודע דבר העסקה, והיא שולחת את בלשיה למקום התרחשותה.
במקביל אילנה, המנוצלת מינית על ידי שמשון (איציק הבל), מנהל מפעל הטקסטיל שבו היא עובדת, זוממת עם בעלה לחטוף את תינוקו של שמשון, כדי להשתמש בכספי הכופר לשם פתיחת חיים חדשים. השניים אכן חוטפים את התינוק, וקובעים פגישה עם שמשון בחדרי השירותים של מגדל האופרה, לשם החלפת התינוק בכופר.
בשלב זה מצטלבים שני הסיפורים. בעת ששאול שוהה בחדר השירותים וממתין ל"יווני", כשסביבו בלשים סמויים אחדים, מגיע שמשון עם מזוודה ובה הכופר. בראותו את האנשים הרבים שבחדר, הוא נכנס לאחד התאים, ומחכה שם, תוך שהוא מציץ דרך חור המנעול. בזמן זה מגיע אדי, ובידיו התינוק החטוף, אך השומר שבכניסה לשירותים מעכב אותו בדרישה לשלם שקל תמורת הכניסה. אדי מתווכח עם השומר, ובהתרגשותו הרבה יורה בו באקדח. אדי המבוהל מסתלק עם התינוק, והבלשים יוצאים בריצה כדי למצוא את היורה. אדי מגיע אל אילנה, שהמתינה בחוץ במכוניתם, ומספר לה על הסתבכות העניינים. אילנה מורה לו להיפטר מהתינוק, ואדי יוצא לרגע מהמכונית, וזורק את התינוק לידיה של אתי, שעמדה ברחוב, ממתינה לשאול. אילנה, המיואשת מבעלה הלא יוצלח, אינה ממתינה לו, והיא בורחת עם המכונית.
אדי, הסובל מבעיות עיכול, מנסה לעשות צרכיו בחצר, אך שוטר, המחפש את היורה ואינו יודע שזהו אדי, שולח אותו לשירותים של מגדל האופרה. שם מוצא אדי את מזוודת הכופר, שאותה שכח שמשון בתא השירותים.
שאול מגיע במכוניתו לקחת את אתי, ומוצא אותה שמחה מאוד בתינוק שנפל לידיה. לאחר ששאול מבהיר לה שייתכן שזהו תינוק חטוף, היא מציעה להביאו למשטרה, אך שאול, שתרמיל הסמים עדיין אצלו, מסרב לכך. הוא עוצר בתחנת דלק כדי לדווח ל"ארמני" על הסתבכות העסקה, ובזמן זה מסתלקת אתי עם המכונית, התינוק ותרמיל הסמים, שהיא אינה מודעת לתכולתו.
אילנה, שנתקעה בדרך בלי דלק, ניגשת רגלית לתחנת דלק וקונה ג'ריקן דלק. היא עוצרת במסעדה שבתחנה ומטביעה את יגונה בשתיית משקאות חריפים. אחד הסועדים, המציג עצמו כ"מנשה", מציע לה סיוע, ובסופו של דבר מפתה אותה להגיע איתו לצור הדסים, שם הוא עוסק בעסקי נדל"ן. אילנה מוצאת עצמה בבוקר עירומה במיטתו של "מנשה", בקרוון שלו בצור הדסים, שהוא המבנה היחיד במקום, ומשמש את "מנשה" למכירת קרקעות באזור. היא מטלפנת אל אדי שיבוא לחלץ אותה, והוא יוצא לבוש בהידור למשימה, ולוקח איתו את מזוודת הכופר, כדי להתגאות בפני אילנה במציאה הנפלאה.
אתי קובעת פגישה עם חברתה הקרובה טלי (דנה מודן) בתחנת הדלק, כדי שתסייע לה בטיפול בתינוק. לאחר שהשתיים נמות במכונית עם התינוק, לוקחת אתי בטעות את התרמיל של שאול במקום את תרמילהּ, ונכנסת למסעדה. שאול מגיע למסעדה ומנסה לקחת את תרמילו, אך טלי מציגה אותו כמי שמטריד אותה מינית, ושוטרים שהיו במסעדה גורמים להסתלקותו של שאול. שקיות סמים שנופלות מהתרמיל גורמות למעצרה של טלי וללקיחת התרמיל על ידי השוטרים. שאול הנואש רואה בטלוויזיה שידור על התינוק החטוף, מבין שזה התינוק שבידי אתי, ומחליט שזו ההזדמנות שלו למכה הגדולה. הוא קובע עם שמשון פגישה בתחנה המרכזית (שאינה קיימת) של צור הדסים, לשם עסקת כופר. הוא משכנע את אתי לבוא איתו לצור הדסים, בלי לספר לה על מטרת הנסיעה.
אדי מגיע אל אילנה בצור הדסים, ומראה לה את מזוודת הכופר. באותו זמן שאול לוקח את התינוק מאתי, וכשזו מתנגדת הוא דוחף אותה, והיא נופלת ומתעלפת. שאול עורך את עסקת הכופר עם שמשון, ומיד עם סיומה שוטרים שהסתתרו במקום יורים בשאול ולוכדים אותו. אדי נבהל מהיריות, וזורק את מזוודת הכופר דרך החלון. אתי מתעוררת מעלפונה, ומוצאת לידה את מזוודת הכופר. היא נוטלת את המזוודה, ומתחילה לעשות דרכה אל מחוץ לצור הדסים.
טסלה אנרג'י
טסלה אנרג'י היא חברת בת של טסלה בתחום האנרגיה הנקייה. החברה מפתחת, בונה, מתקינה ומוכרת מערכות לייצור אנרגיה סולארית פוטו-וולטאית, מוצרים לאחסון אנרגיה של סוללות, וכן מוצרים ושירותים נלווים אחרים למגורים, מסחר ולקוחות תעשייתיים.
החברה הוקמה ב-2016 לאחר שטסלה רכשה את חברת SolarCity ומיזגה אותה עם חברת Zep Solar. סולאר-סיטי שנוסדה ב-4 ביולי 2006, על ידי פיטר ולינדון ריב, בני דודיו של מנכ"ל טסלה, אילון מאסק, נרכשה בעלות של כ-2.6 מיליארד דולר ומוזגה עם פעילות מוצרי אחסון הסוללות ליצירת טסלה אנרגיה.
מוצרי החברה כללו, נכון ל-2021, פאנלים סולאריים, מערכת רעפים סולאריים בשם Tesla Solar Roof, ממיר בשם "Tesla Solar Inverter", מכשיר לאחסון אנרגיה ביתי בשם פאוורוול, ומערכות אחסון אנרגיה בקנה מידה גדול המכונות פאוור-פק ומגה-פק.
בשנת 2020 פרסה החברה מערכות אנרגיה סולארית המסוגלות לייצר 205 מגה וואט (היא דורגה שלישית במתקני שמש למגורים בארצות הברית) ופרסה 3 GWh של מוצרי אחסון אנרגיה של סוללות.
מטה החברה ממוקם בעיר פרימונט, באיסט ביי במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
שכונת נחל בקע
שכונת נחל בקע היא שכונה בעלת אופי פרברי בבאר שבע שהוקמה בשנת 1991. זוהי שכונת וילות, קוטג'ים, ובתי קרקע הממוקמת באזור הדרומי של העיר באר שבע. בהקמת השכונה הוקמו בתים בסגנון בנייה אמריקאי כמתן פתרון דיור איכותי בקליטת העלייה הגדולה מברית המועצות בשנת 1991.
מאז הקמת השכונה הייתה בה בנייה ענפה, הן של בעלי הבתים האמריקאים שביצעו שדרוג של הבניה הקיימת והן של משקיעים ומשפחות מבוססות שמצאו את השכונה כמקום אטרקטיבי לבצע פרויקטי ״בנה ביתך״.
השכונה שוכנת דרומית לשכונת "נווה נוי", מזרחית לשכונת "נאות אילן" ומערבית לאזור התעשייה קריית יהודית ועמק שרה. שם השכונה ניתן לה על שם אחד מיובלי נחל באר שבע - נחל בקע העובר בין השכונה לבין שכונת נווה נוי. בשכונה יש בית חב"ד פעיל, מתנ"ס על שם ד"ר יורי שטרן, גן ילדים "דרור", בית כנסת "אוהל שרה", טיפת חלב ומועדון הנוער "המכבי-הצעיר".
השכונה נמצאת בגובה 260 מטר מעל פני הים ומשתרעת על פני 440 דונם, ובה מתגוררים כ-2,450 תושבים בכ-850 בתים צמודי קרקע.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-90 היה מחסור רב בדירות בשל העלייה ההמונית לארץ מברית המועצות לשעבר. אריאל שרון, שר השיכון שכיהן באותה תקופה, נתן את האישור להקים בארץ שכונות בשיטת ה-"בנייה הקלה". קמו מספר שכונות בארץ בשיטה זו, אולם נחל בקע הייתה שכונת המגורים הגדולה מביניהם.
תחילה העולים שוכנו בקרוואנים באתר שנמצא בין שכונת נווה נוי לבין בסיס מחנה נתן. לצורך כך הובאו 2320 מגורונים (קראוונים). גודלו של כל מגורון היה 23 מ"ר. בזמן שגרו התושבים במגורונים, הקימו את שכונת נחל בקע והחלו לבנות בתים אמריקאים בשיטת הבנייה הקלה. בשנת 1995 פונה אתר המגורונים, והתושבים עברו לגור בבתים החדשים שנבנו בשכונה וחלקם עברו לשאר השכונות שבעיר.
הבתים שנבנו בשכונה הם קוטג'ים. החומרים העיקריים ששימשו את בניית הבתים הם גבס ועץ, שהובאו מאירופה ומאמריקה הצפונית. הגבס שימש לקירות והעץ שימש לעמודים ולחיפויים חיצוניים. החברות שבנו את הבתים בשכונה הן: אשטרום, דלתא, אילן גת, ד.ל.ט וחברת מליבו. החברה ששיווקה את הבתים הייתה חברת "שיכון ופיתוח" .עם הזמן החלו להופיע ליקויים רבים בבתים בשל שיטת הבנייה שאינה מתאימה לאקלים בארץ, והבתים עברו שיפוצים על ידי חברת "שיכון ופיתוח" ועל ידי בעלי הבתים עצמם.
באמצע שנות ה-90 עברו לגור בשכונה עולים מבוססים יותר, עולים ותיקים ותושבים וותיקים, דבר שהציב את השכונה על מפת העיר וגרם לעלייה בהתעניינות בה. כיום האוכלוסייה המתגוררת בשכונה היא מגוונת מאוד.
משנת 2010 ואילך השכונה מושכת יותר ויותר תשומת לב של משקיעים ומשפחות מבוססות שמחפשות אווירה פרברית לא סואנת וכן גם כבישים ורחובות רחבים ומרווחים.
משנת 2011 נבנו עשרות פרויקטי ״בנה ביתך״ בשכונה. חלק מתושבי העיר רואים את שכונת נחל בקע כשכונה אטרקטיבית לבניית בית בשל הרחובות הרחבים והאווירה הכפרית בשכונה.
מסתמן שהשכונה עוברת לאופי יוקרתי יותר ויותר בגלל השיפור המתמיד בה. השינויים הבולטים : שיפור תשתיות להולכי רגל, הוספת פסי האטה בכבישים, חידוש פארקים והקמת פארקים חדשים, הקמת פארק ייעודי לכלבים, בניית מתנ״ס חדשני.
בשנת 2016 נחנך קומפלקס ה-״יס פלאנט״ במרחק נסיעה קצר מהשכונה.
עיריית באר שבע סימנה את אזורה של השכונה כאחד האזורים שימשיכו את התפתחותה של העיר באר שבע. בשנת 2017 כחלק מהסכמי הגג ותכנון ופיתוח השכונות החדשות יצאה עיריית באר שבע בהצהרה שקיימת תוכנית של 3,500 דירות ( בנייה רוויה ובנייה צמודת קרקע) המתוכננת להיבנות סביב שכונת נחל בקע. כחלק מהפרויקט, השכונות נווה נוי ונחל בקע יקראו יחדיו רובע נוי.
מקלטים
ברוב הבתים שבשכונה יש אזור מוגן, קיר מבלוקים או ממ"ד, לכן לתושבים יש הגנה חלקית בעת מלחמה.
במהלך מבצע "צוק-איתן" טיל פגע פגיעה ישירה באחד הבתים שבשכונה והרס אותו כליל. בעקבות מקרה זה הוצבו 23 מיגוניות אשר נתרמו על ידי "תורמי קרן היסוד" (בנוסף ל-14 המקלטים אשר קיימים בשכונה) ברחובותיה של השכונה.
בניה קלה
כיום רוב הבתים בשכונת נחל-בקע הם קוטג'ים המאופיינים בבנייה קלה (בנייה מתקדמת או מעורבת בלוקים ובניה קלה) אשר מבוססת על קירות גבס ועמודי עץ שהובאו מאירופה ומאמריקה ונבנו כאן (רוב הבתים נבנו ללא יציקת בטון בבסיסם).
חלק גדול מהקוטג'ים הללו נמכרו לתושבים שגרו באזור המגורונים וחלק קטן מהבתים נמסרו לדיור הציבורי (חברת עמידר ועמיגור).
ניסיונות שיפוץ חוזרים ונשנים של משרד "שיכון ופיתוח" לא הועילו ולעיתים אף הזיקו למבנים.
רחובות
שמותם של הרחובות בנחל-בקע נקראים על שמותיהם של ניצולי שואה, לוחמים אשר נלחמו במלחמת העולם השנייה ועל שמם של ותיקי הרדיו הישראלי.
VNV Nation
ביוגרפיה
ב-1990, עבר רונן האריס מארץ מולדתו דבלין שבאירלנד ללונדון, שם הוא הוציא 2 תקליטי ויניל ראשונים - Body Pulse ו-Strength of Youth. ב-1994, חזר האריס לאירופה, כדי להשלים חומרים עליהם עבד בעבר. שנה מאוחר יותר, חתמו VNV Nation על חוזה עם חברת תקליטים גרמנית בשם "Discordia", והוציאו = את האלבום המלא הראשון שלהם "Advance and Follow" שהוא שילוב של מלודיות סינטיסייזר ומקצבים אלקטרונים חזקים. באותה תקופה, הצטרף המתופף מארק ג'קסון ללהקה. בשנת 1998, חתמו VNV על חוזה עם חברת תקליטים בשם "Off-Beat", וביולי של אותה שנה, הוציאו את האלבום "Praise the Fallen". חודשיים מאוחר יותר, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום "Solitary", ויצאו לסיבוב הופעות ראשון בגרמניה.
מסור נימה
היסטוריה
בעבר היה מסור נימה מופעל על ידי הרגליים בדומה להפעלת גלגל השחזה עתיק או מכונת תפירה. הרגליות היו מחוברות למנגנון המסורית באמצעות חגורה, ובפעולה הזהה לנסיעה באופניים היה נוצר סיבוב מהיר של המנגנון על ידי החגורה. מראהו של מסור נימה וצורת עבודתו דומה מאוד למכונת תפירה, כאשר את המחט מחליפה מסורית עדינה. כך גם אופן הפעולה, כוח שמעלה ומוריד את המסורית למעלה ולמטה במהירות משתנה (במסורים החשמליים) או במהירות אותה קובעות רגליי המפעיל.
VNV Nation
ביוגרפיה
בשנת 1999, עזבה הלהקה את "Off-Beat", וחתמה על חוזה עם חברת התקליטים "Dependent Records". לקראת סוף השנה, הם הוציאו את האלבום "Empires" הנחשב למצליח ביותר שלהם, וזכה להישאר במקום הראשון ב-DAC (המצעד האלטרנטיבי הגרמני) במשך 7 שבועות. עם האלבום, זכתה הלהקה גם ב"אלבום השנה" באותו המצעד. ב-2001, הוציאה הלהקה הוצאה מחודשת של האלבום "Advance and Follow V2". ב-2002, יצא אלבומם "Futureperfect", שסוגתו המוזיקלית דומה יותר לסינת'פופ ונעשה בו שימוש נרחב באלמנטים של מוזיקת הטראנס. בשנת 2003, הקימה הלהקה חברת תקליטים בשם "Anachron Sounds" והוציאה דרכה סינגל מחודש שנקרא Honour 2003.
מסור נימה
המסורית
למסורי נימה מגוון מסוריות עדינות מאוד ועדינות פחות. ישנן מסוריות בעובי 0.4 מילימטר לחיתוכים מורכבים ועדינים במיוחד. ישנה גם מסורית סיבובית "ספירלה", אשר נועדה לחיתוך צורות מעגליות, בין היתר. ישנן מסוריות בעלות פינים, המותקנים בקצוות המסורית והם נועדו להרכבת המסורית בצורת תליה. ישנן מסוריות ללא פין, והן ניתנות להרכבה במסורים באמצעות תפסן, הלוחץ את המסורית ומחזיק אותה במקום. למסוריות ללא פין שני יתרונות: א. ניתן להשחיל את המסורית לתוך החלק הנחתך כך שדרוש רק פתח ברוחב המסורית כדי להשחיל את המסורית לתוך האובייקט, לעומת מסורית עם פין שמצריך פתח גדול יותר כדי להשחיל אותה. ב. מסוריות ספירלה הן מסוריות ללא פין כך שבמסור עם אפשרות תליה בלבד, אין אפשרות להרכיב מסורית ספירלה.
סוגים
מסור נימה חשמלי- מופעל באופן חשמלי על ידי רטט במסורים הפשוטים, ועל ידי מנוע במסורים היותר מקצועיים.
VNV Nation
ביוגרפיה
ב-2005, יצא האלבום החמישי של הלהקה שנקרא "Matter & Form" מתוכו יצא הסינגל Chrome. האלבום התאפיין בהרחבת הסגנונות המוזיקליים של הלהקה, תוספת של מוזיקה כבדה יותר עם הרגשה של רוק ושימוש בצלילים מכנים ושימוש פחות באפקטים על השירה. בשנת 2007, יצא האלבום Judgement. באותה תקופה, הכחיש סולן הלהקה את השמועות שזהו אלבום האחרון של הלהקה. ב-26 באוגוסט אותה שנה, בפסטיבל אלטרנטיבי בברדפורד, רונאן הקדיש את השיר "Illusion" לסופי לנקסטר שנרצחה ושלח תנחומים למשפחה.
ב-2009 יצא ה-DVD Reformation 1 והאלבום Of Faith, Power and Glory.
מסור נימה
סוגים
מסור מקצועי- במסור המקצועי הרכבת המסורית היא על ידי תפסן. פעולת המנוע שקטה לגמרי מרטיטות לוואי מה שמאפשר דיוק מקסימלי בחיתוך, בנוסף הוא מצויד במנוע בעל כח רב המספק סיבוב מהיר מאוד ובכך מניע את המסורית מעלה מטה במחזור מהיר מאוד המאפשר חיתוכים קשים במיוחד ומורכבים במיוחד. מסור נימה מקצועי ביותר מופעל על ידי מנוע תעשייתי. הוא בנוי ממתכות אל חלד איכותיות, החלפת מסורית מהירה, צינור אוויר יעיל לסילוק הנסורת, פעולת מנוע שקטה ומהירה. בנוסף מסור מקצועי מיוצר על ידי חברה מוכרת ורצינית, נמכר עם אחריות וניתן להשיג חלקי חילוף לאחר שנים רבות.
מסור פשוט- מסור הבנוי ממתכות בינוניות הנוטות להחליד. מצויד ברטט ולא מנוע, הרטט לרוב חלש ומוגבל באפשרויות החיתוך. אופן הרכבת המסורית היא באמצעות תליה כאשר הפין המחובר לקצוות המסורית משמש כמעצור להחזקת המסורית במקום. פעולת המסור מלווה ברעידות בכל המסור, דבר המקשה על החיתוך. מחזור העלייה והירידה של המסורית איטי לעומת המסור המקצועי. ניתן להגיע לתוצאות טובות מאוד גם במסור פשוט, דרושה מיומנות ורגש בידיים ולכן בסופו של דבר מיומנותו של המנסר היא שקובעת. מסור פשוט מוגבל באפשרות לתוצאות מורכבות ומיוחדות בין היתר בשל הרעידות המלוות את פעולת הרטט. לרוב מסור פשוט מיוצר על ידי חברות לא מוכרות בדרך כלל במזרח הרחוק.
VNV Nation
ביוגרפיה
ב- 16 בנובמבר 2017, מארק ג'קסון, שהיה מתופף בלייב בקונצרטים מאז אמצע שנות התשעים, עזב את ההרכב.
מסור נימה
יצרניות
יצרניות מסורי נימה מוכרות: פרוקסון (PROXXON) גרמניה, ריובי (RYOBI) יפן, די וולט (DEWALT) ארה'ב, היטאצ'י (HITACHI) יפן, מקיטה (MAKITA) יפן, דרמל (DREMEL) (נרכשה על ידי קונצרן בוש (BOSCH) גרמניה, הגנר (HEGNER) שווייץ. שמסוריה מצוידים במנועים תעשייתיים איכותיים וחזקים ביותר של חברת איי אי גי (AEG) הגרמנית, דלתא (DELTA) ארה'ב, בלאק אנד דקר (BLACK&DECKER) ארה'ב, שוורצזבאך (SCHWARZBACH) גרמניה, רדיה (GMC-REDEYE) אוסטרליה, רקסון (REXON) ארה'ב ועוד.
כיום ניתן לבצע עבודות עדינות ומדויקות במגוון חומרים.
לשימוש במסור נימה מספר חלופות, בית היתר: חיתוך באמצעות לייזר או חיתוך באמצעות מחרטת CNC. החיסרונות בשתי החלופות הללו - מחיר העבודה גבוה יותר, וקיים צורך למסור את העבודה לבתי מלאכה חיצוניים המפעילים אמצעי חיתוך אלה. היתרון - מהירות החיתוך והדיוק משום שמדובר במערכת ממוחשבת.
פיליפ גוסט
פיליפ גוסט (באנגלית: Philip Gossett; 27 בספטמבר 1941, ניו יורק – 12 ביוני 2017) היה מוזיקולוג והיסטוריון אמריקאי, פרופסור אמריטוס למוזיקה, בעל אות השירות המצוין בקתדרת רוברט ו. רנקר באוניברסיטת שיקגו. אהבתו ארוכת-הימים לאופרה האיטלקית של המאה ה-19, שראשיתה בהאזנה לשידורי הרדיו מן המטרופוליטן אופרה בנעוריו, הובילה להוצאת ספר חשוב בנושא זה, "דיוות וחוקרים: ביצוע אופרה איטלקית", שזכה בפרס אוטו קינקלדי מטעם האגודה האמריקאית למוזיקולוגיה, כספר המוזיקה הטוב ביותר לשנת 2006.
את תרומותיו של פיליפ גוסט לחקר האופרה וההשפעה שעשויה להיות להן על ביצוע אופראי אפשר לסכם בצורה הטובה ביותר בדברים שנאמרו ב-Newsday: "אי-אילו דוברי-שבח והלל אומרים, שהסופרן מריה קאלאס תרמה לאופרה האיטלקית לא פחות מארטורו טוסקניני או ורדי. כנגד זה אפשר לטעון, המוזיקולוג פיליפ גוסט עשה למען האופרה האיטלקית לא פחות מכל אחד מן הגאונים הללו."
קריירה
בזמן שגוסט החל בלימודי התואר השני למוזיקה באמצע שנות ה-60', המלחינים האיטלקים כמו ג'ואקינו רוסיני, וינצ'נצו בליני, גאטנו דוניצטי וג'וזפה ורדי זכו למעט מאוד מחקר אקדמי רציני. במילים של גוסט: "אם רצית להיות מוזיקולוג רציני, היית צריך לעסוק בחקר בטהובן או באך או מזמור גרגוריאני, אבל רוסיני - זה היה רעיון מוזר למדי". ואולם, גוסט עמד על שלו ומספר, כי "הלכתי לאוניברסיטת פרינסטון לעבודת המאסטר במוזיקולוגיה, התאהבתי עוד יותר במוזיקה וכתבתי את הדוקטורט שלי על המוזיקה של רוסיני, בליני, דוניצטי וורדי. אז נסעתי לפריז במלגת פולברייט וחקרתי את האופרות של רוסיני."
במהלך הקריירה שלו, מרבה גוסט לנסוע לצורך עבודת המחקר שלו לאיטליה, שם הוא מייעץ בנושא הצגת ההפקות בפסטיבל האופרה של רוסיני בעיר הולדתו של המלחין, פזארו, והוא עובד ישירות עם המכון ללימודי ורדי (Istituto Nazionale di Studi Verdiani) בפארמה, שנוסד בשנת 1960. לקראת שנת המאה למות ורדי, 2001, עבד גוסט עם תאטרו רג'ו די פרמה על תוכנית השנה שלו.
ההוצאות המדעיות של אופרות מאת ורדי ורוסיני
בראיון, הסביר גוסט למה כוונתו במונח "הוצאה מדעית" (critical edition):
בהזדמנות אחרת, הסביר גוסט את המטרה הכוללת של הפקת הוצאות מדעיות של האופרות תוך שימוש בדוגמה מתוך Il viaggio a Reims של רוסיני:
כפי שגוסט מסביר, הוא איננו גורס שזמרים צריכים לבסס את פרשנויותיהם אך ורק על כל מה שמצוי בהוצאה מדעית. מטרתו היא, "שמבצעים יבססו את עבודתם על ההוצאות המעולות ביותר שבנמצא, וזה מה שאנו מנסים להפיק."
בשנת 2004 נאמר, כי "צוותו של גוסט השלים 12 מתוך 33 הכרכים היזומים של יצירות ורדי ויותר מ-30 כרכים של ה-70 המצופים לרוסיני. ,לעולם לא אסיים את רוסיני,' אמר גוסט. ,אבל ורדי - אני מקווה.'" מכל מקום, לפי הדף "הוצאה מדעית של ורדי - כותרים זמינים" של אוניברסיטת שיקגו מיולי 2013 היו 17 אופרות של ורדי ו-9 של רוסיני נגישות לקהל או מתוכננות להוצאה בבית ההוצאה ברנרייטר. זאת, יש לציין, בנוסף ל-26 האופרות של רוסיני שלהן הוכנו כבר הוצאות מדעיות על ידי קרן רוסיני בהנחייתו הכללית של גוסט.
עם זאת, תועדה הכחשתו של גוסט, כי הוצאת קלאודיו שימונה ל"מאומטו השני" היא הוצאה מדעית במובן האמיתי והנכון של המילה, אלא פרטיטורה לביצוע עם הערות של שימונה כמנצח.
"טנקרדי", ארמיונה" ו"סמיראמידה" של רוסיני הן שלוש מן ההוצאות המדעיות שגוסט ערך באופן אישי, ועבודתו האחרונה לעת עתה היא כוחו של גורל מאת ורדי, שאם כי לא יצאה עדיין באופן רשמי, בוצעה כבר באופרה של סן פרנסיסקו בנמובמבר 2005 בגרסת 1869 /שלה. הגרסה של 1862 הוצגה בתיאטרון העירוני של ברן באפריל 2006.
עבודה עם להקות אופרה אמריקאיות
בארצות הברית התייעץ גוסט עם הגראנד אופרה של יוסטון (ב-1979 לקראת הפרסום הראשון של ההוצאה המדעית של "טנקרדי", עם סיומה הטראגי, שהתגלה אז לראשונה, בכיכובה של מרילין הורן; עם המטרופוליטן אופרה לקראת הפקת "סמיראמידה" שלה בנובמבר 1990; עם האופרה של סנטה פה לקראת "ארמיונה" של רוסיני; ועם האופרה הלירית של שיקגו לקראת ההצגה הראשונה של Il viaggio a Reims של רוסיני, שהייתה אבודה במשך שנים רבות, בשנת 2003. גוסט פעל שוב כיועץ לאופרה של סנטה פה במהלך החזרות בעונת 2012 להפקת ההוצאה המדעית של "מאומטו השני" מאת רוסיני, במקור משנת 1820, וחזר לסנטה פה באותו תפקיד במהלך החזרות של הלהקה להפקה חדשה של "גבירת האגם" מאת רוסיני בעונת 2013.
לקראת הצגת "אטילה" מאת ורדי במטרופוליטן, עבד גוסט עם המנצח ריקרדו מוטי על שינויים בפרטיטורה, בהסתמך על מחקר חדש. פרטיטורה זו הייתה להוצאה מדעית חדשה של האופרה.
(מוטי הודה לגוסט על חלקו בהבהרת מקרים של כפל-משמעות (במקרה זה בריגולטו), שהתגנבו אל תוך טקסטים רבים.)
פרסים ואותות כבוד
גוסט קיבל את "פרס ההישג המצוין" של קרן אנדרו ו. מלון בשנת 2004, שהקנה לו מימון בסך 1.5 מיליון דולר למחקרו. כמו כן, ב-1998 נתנה לו ממשלת איטליה את אות "אביר הצלב הגדול" ("Cavaliere di Gran Croce"), הכבוד הרם ביותר שאפשר להעניק לאזרח. בעולם האקדמיה, גוסט מכהן כנשיא האגודה האמריקאית למוזיקולוגיה וכנשיא החברה למענק מחקר טקסטואלי, כמו גם כדקן המחלקה למדעי הרוח באוניברסיטת שיקגו. ב-2008 התמנה גוסט לחבר זר של האקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה.
לקריאה נוספת
Musicologist Roger Parker, General Editor of The Critical Edition of the Operas of Gaetano Donizetti (Casa Ricordi, Milan)
מוריס סוואדש
מוריס סוואדש (באנגלית: Morris Swadesh; 22 בינואר 1909 - 20 ביולי 1967) היה בלשן יהודי אמריקאי משפיע ושנוי במחלוקת.
קורות חיים
סוואדש התפרסם בעקבות עבודתו הנועזת והשנויה במחלוקת בתחום הבלשנות ההיסטורית, בה ניסה למצוא קישורים גנטיים רחוקים בין שפות באמצעות דמיון בין מילים בסיסיות בשפה, לשם כך יצר סוואדש רשימה בעלת מספר מועט של מילים לא תלויות תרבות, שיוכלו לשמש לו להשוואות אלה, מה שמכונה רשימת סוואדש. הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום הלקסיקוסטטיסטיקה והגלוטוכרונולוגיה.
בעבודתו, ניסה סוואדש להחיל מושגים בסיסיים בבלשנות היסטורית על שפות הילידים באמריקה. בשנת 1930 עבד סוואדש עם ממשלת מקסיקו בניסיון לשמר חלק משפות הילידים במקסיקו, אך עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה חזר סוואדש לארצות הברית ועבד עבור צבא ארצות הברית והמשרד לשירותים אסטרטגיים.
בשנת 1937 התחיל לעבוד סוואדש כמרצה לבלשנות ואנתרופולוגיה באוניברסיטת ויסקונסין למשך שנתיים. ב-1949 פוטר מעבודתו בסיטי קולג' של ניו יורק בשל האשמות בקומוניזם.
בשנת 1956 היגר למקסיקו סיטי, תחילה עבד במכון הלאומי לחקר ילידים (Instituto Nacional Indigenista), לאחר מכן התקבל לעבודה כחוקר במשרה מלאה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM). בנוסף לימד סוואדש גם בבית הספר הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה (Escuela Nacional de Antropología e Historia) וחי במקסיקו סיטי את שארית חייו.
קרולינה קורקובה
קרולינה קורקובה (Karolína Kurková; נולדה ב-28 בפברואר 1984) היא דוגמנית ושחקנית צ'כית.
ביוגרפיה
קורקובה נולדה בעיירה דשין שבצ'כיה ליוזף קורקה, שחקן כדורסל צ'כי, ולאם סלובקית.
היא החלה לדגמן - הן על המסלול והן בעיתונות - בגיל 15. לאחר מכן עברה למילאנו והוחתמה על ידי פראדה.
בשנת 2001 צולמה לשער המגזין ווג והייתה אחת הדוגמניות הצעירות ביותר שהופיעו על שער המגזין. בעקבות הופעתה בווג הוזמנה קורקובה להשתתף בתצוגת האופנה הטלוויזיונית של ויקטוריאז סיקרט לשנת 2001, דיגמנה עבור בתי אופנה מובילים כאיב סן לורן, והצטלמה לקמפיינים פרסומיים של טומי הילפיגר, ולנטינו, לואי ויטון, שאנל, הוגו בוס, כריסטיאן דיור, ורסאצ'י, מנגו, רולקס ועוד.
בתצוגה המצולמת של ויקטוריאז סיקרט לשנת 2002 דיגמנה קורקובה חזייה בשווי של כ-10 מיליון דולר, משובצת באבני אודם וברקת. בהמשך אותה שנה זכתה בתואר דוגמנית השנה בטקס פרסי האופנה של VH1/ווג והוחתמה על חוזי דוגמנות עם בתי אופנה מובילים נוספים כגון ראלף לורן, אוסקר דה לה רנטה ואחרים.
בתצוגה המצולמת של ויקטוריה'ס סיקרט לשנת 2006 דיגמנה קורקובה חזייה בשווי 6.5 מיליון דולר, משובצת ב-2000 יהלומים במשקל כולל של 800 קרט. קורקובה והיידי קלום הן הדוגמניות היחידות שדגמנו את חזיית מולטימיליון הדולרים פעמיים.
בשנת 2007 השתתפה בסרט הקולנועי "השנה הכי סקסית שלי", לצדם של פרנקי מוניז ואמבר ולטה.
בנובמבר 2008 נבחרה על ידי צופי ערוץ הטלוויזיה E! לאישה הסקסית ביותר בעולם.
יחסי הודו–מוזמביק
יחסי הודו–מוזמביק הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הודו למוזמביק. הודו מחזיקה במוזמביק נציבות עליונה במפוטו. מוזמביק מחזיקה בהודו נציבות עליונה בניו דלהי.
היסטוריה
הגאוגרף הערבי אל-אידריסי (המאה ה-12) ציין יישובים הודים בסופלה ומתאר שההתנחלויות שילבו כמה עיירות, כולל Sayuna, שהייתה:
כלכלה
Videocon Industries ממומבאי היא חלק מקונסורציום של חברות המחפשות פחמימנים מול חופי מחוז קאבו דלגאדו שבצפון מוזמביק. Videocon מתכוונת לייבא ולמכור גז טבעי ממוזמביק בהודו. חברות הפחם של הודו מעורבות באופן הדוק גם בייצור פחם במוזמביק.
נסיכות מוסקבה
נסיכות מוסקבה (ברוסית: Княжество московское), אשר נודעה גם בשם הנסיכות הגדולה של מוסקבה (ברוסית: Великое княжество Московское), רוסיה המוסקבאית, או רוס המוסקבאית הייתה ישות מדינית, נסיכות בתקופת ימי הביניים המאוחרים שבמרכזה מוסקבה.
יחסי הודו–מוזמביק
כלכלה
מזכר הבנות בנוגע לשיתוף פעולה בתחום האנרגיה המתחדשת נחתם במהלך ביקורו של נשיא מוזמביק פיליפה ניוסי בהודו ב-5 באוגוסט 2015.
שיתוף פעולה צבאי
בספטמבר 1986 התבקשה הודו לספק סיוע טכני וכוחות ביטחון כדי להגן על מסדרון ביירה. נשיא זימבבואה רוברט מוגאבה ביקש לפרוס טייסת של מטוסי מיג-21 של חיל האוויר ההודי עם טייסים הודים כדי לספק כיסוי אווירי למסדרון: מחצית מהמטוסים היו אמורים להתבסס בהארארה וחציים בצ'ימויו שבמוזמביק. אבל רג'יב גנדי החליט שפריסת חיל האוויר ההודי למוזמביק היא היפוך גדול מדי של עמדתה הציבורית של הודו נגד פריסת כוחות הודיים מעבר לים או נושאת סיכון גדול מדי עבור הודו. ייתכן שבמקום זאת החליטה ניו דלהי לספק סיוע בחשאי למוזמביק באמצעות מה שכונה "נוכחות ימית קטנה" במימי מוזמביק.
נסיכות מוסקבה
תחילתה של המדינה הוא בשלטונו של אלכסנדר נבסקי משושלת רוריק, כאשר בשנת 1283 מונה בנו דניל הראשון לשלטון בנסיכות הגדולה החדשה של מוסקבה, שהייתה מדינה ווסאלית ל (תחת "העול המונגולו-טטרי"), אשר בהמשך סיפחה לעצמה את נסיכות ולדימיר-סוזדל עד 1320. מאוחר יותר היא סיפחה את רפובליקת נובגורוד בשנת 1478 וכבשה את דוכסות טבר הגדולה בשנת 1485 ובסופו של דבר נותרה תחת שלטון המונגולים במשך כל שנות קיומה עד שנת 1480.
יחסי הודו–מוזמביק
שיתוף פעולה צבאי
שתי המדינות גם עובדות בשיתוף פעולה הדוק בנושאי ביטחון, במיוחד בטיחות ימית באוקיינוס ההודי; ביוני 2011 נפגשו שרי הממשלה והסכימו לעבוד יחד בנושא. בשנת 2010 חיל הים ההודי חילץ כלי שיט של מוזמביק מידי שודדי ים. בשנת 2012, הצי ההודי הסכים להתחיל בסיורים נגד פיראטיות בתעלת מוזמביק, ככל הנראה ללא התייעצות מוקדמת עם דרום אפריקה.
לחיל הים ההודי יש זכויות עגינה במוזמביק. כאשר ציקלון אידאי פגע במוזמביק, הודו הסיטה שלוש ספינות של הצי ההודי כדי לספק סיוע. הספינות INS Sujata, ICGS Sarathi ו-INS Shardul חילצו 192 אנשים והעניקו סיוע רפואי ל-1,381 אנשים. הספינה הרביעית INS Magar הצטרפה והביאה חומרי סיוע. מסוקים מהספינה ביצעו גיחות שערכו סקר אווירי שסייע למאמצי ניהול האסון והטילו מזון, מים ואספקה רפואית באזורים שנפגעו בציקלון.
נסיכות מוסקבה
המוסקובאים, אנשי סוזדל ותושבים אחרים הצליחו לשמור על המסורת הסלאבית, הפגאנית והאורתודוקסית תחת העול הטטרי. איוואן השלישי איחד את המדינה עוד יותר במהלך שלטונו בן 43 השנים וערך נגד יריבתו הגדולה, דוכסות ליטא, מספר מערכות צבאיות ובשנת 1503 שילש את שטח ממלכתו, אימץ את תואר הצאר וטען לתואר "שליט רוס כולה". בנישואיו לאחייניתו של הקיסר הביזנטי האחרון, הוא טען שנסיכות מוסקבה היא מדינה יורשת של האימפריה הרומית, "רומא השלישית". הגירת העם הביזנטי השפיעה וחיזקה את זהות מוסקבה כיורשת המסורות הפרבוסלביות. יורשו של איוואן, וסילי השלישי, זכה גם הוא להצלחה צבאית וכבש את סמולנסק מידי ליטא בשנת 1512 ודחף את גבולות מוסקבה אל נהר דנייפר. בנו של וסילי, איוואן הרביעי (שלימים נקרא איוון האיום) היה תינוק במות אביו בשנת 1533. הוא הוכתר בשנת 1547 לצאר החדש והכריז על הקמת רוסיה הצארית (ברוסית: Царство Русcкое).
שם
כמו במדינות רבות מימי הביניים, למדינה לא היה שם "רשמי" מסוים, אלא תארים רשמיים של השליט. "הנסיך (קניאז) של מוסקבה" (Московский князь) או "ריבון מוסקבה" (Московский государь) היו תארים קצרים נפוצים. לאחר האיחוד עם נסיכות ולדימיר באמצע המאה ה-14, נסיכי מוסקבה קראו לעצמם גם "נסיך ולדימיר ומוסקבה", שכן ולדימיר הייתה ישות מדינית ותיקה יותר. אף על פי שהמגורים העיקריים של הנסיכים היו תמיד במוסקבה. ביריבות עם נסיכויות אחרות (במיוחד נסיכות טבר) נסיכי מוסקבה גם הגדירו את עצמם בתור "הנסיכים הגדולים", בטענה שהם ממוקמים בדרג גבוה יותר. במהלך הצמיחה הטריטוריאלית וכיבושים מאוחרים יותר, התואר המלא התארך. במסמכים שגרתיים ועל חותמות רשמיות, הוחלו שמות קצרים שונים: "הדוכס (הגדול) של מוסקבה", "ריבון מוסקבה" (Московский государь), "הדוכס הגדול של רוס כולה" (Великий князь всея Руси), "ריבון רוס כולה" (Государь всея Руси), או פשוט "הנסיך הגדול" (Великий князь) או" הריבון הגדול" (Великий государь).
למרות הפיאודליזם, השם הכללי לארץ הסלאבית במזרח, רוס, לא נשכח, אם כי אז היה למונח תרבותי וגאוגרפי ולא למונח הפוליטי, מכיוון שלא הייתה ישות פוליטית אחת בשטח. מאז המאה ה-14 הוסיפו נסיכי מוסקבה שונים לייחס לעצמם תואר נסיכי "רוס כולה" (всея Руси) לתאריהם, על שם המטרופולינים הרוסים, "המטרופולין של רוס כולה". דמיטרי שמיאקה (שמת בשנת 1453) היה הנסיך הראשון במוסקבה שטבע מטבעות עם התואר "ריבון רוס כולה".
טענות כאלה עוררו התנגדות ועוינות רבה מצד יריבתה העיקרית, הדוכסות הגדולה של ליטא, ששלטה על חלק גדול (מערב) מארץ רוס העתיקה ומכאן שללה כל טענה ואף את שמו העצמי של השכן ממזרח. תחת ההשפעה הפולנית-ליטאית החלה המדינה להיקרא מוסקבה (בלטינית: מוסקוביה, מוסקובי, צרפתית: מוסקוביה) במערב אירופה. ההופעות הראשונות של המונח היו במסמך איטלקי משנת 1500. בתחילה הייתה מוסקוביה השם הלטיני של העיר מוסקבה עצמה, לא של המדינה; מאוחר יותר היא קיבלה את משמעותה הרחבה יותר והיא שימשה לצד השם הישן, רוסיה. המונח מוסקובי היה בשימוש במערב עד תחילת המאה ה-18 והוא עדיין משמש בהקשרים היסטוריים.
מוצא
כאשר המונגולים פלשו לארצות רוס של קייב ב, מוסקבה הייתה מאחז סחר חסר משמעות בנסיכות ולדימיר-סוזדל. אף על פי שהמונגולים שרפו את מוסקבה בחורף 1238 ובזזו אותה בשנת 1293, מיקומה באזור מיוער סיפק אבטחה מסוימת מפני התקפות וכיבוש המונגולים, בעוד שמספר נהרות סיפקו גישה ל והשחור ולאזור הקווקז.
אולם חשוב יותר להתפתחות מדינת מוסקבה היה שלטונה על ידי סדרת נסיכים שהרחיבו את גבולותיה והפכוה מנסיכות קטנה באגן נהר מוסקבה למדינה הגדולה ביותר באירופה של המאה ה-16. השליט הראשון של נסיכות מוסקבה, דניל הראשון (מת ב-1303), היה בנו הצעיר של אלכסנדר נבסקי מוולדימיר-סוזדל. הוא החל להרחיב את נסיכותו בכך שכבש את קולומנה והבטיח את פרסלבל-ז'לסקי כעיזבון למשפחתו. בנו של דניל, יורי (שלט בשנים 1303–1325) מלך על כל אגן נהר מוסקבה ונסיכותו התרחבה מערבה על ידי כיבוש מוז'איסק. לאחר מכן הוא בנה ברית עם אוזבק חאן מאורדת הזהב והתחתן עם אחותו של החאן. החאן איפשר ליורי לתבוע את תואר הדוכס הגדול של ולדימיר-סוזדל, משרה שאפשרה לו להתערב בענייני רפובליקת נובגורוד בצפון-מערב.
בשנת 1325 העביר המטרופוליטן הפרבוסלבי פיוטר (שמת בשנת 1326) את מקום מגוריו מקייב לולדימיר ולאחר מכן למוסקבה, מה שהגביר את יוקרתה של הנסיכות החדשה.