cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ובקינז
KinzCash
המשתמש הרגיל מקבל כסף וירטואלי (הנקרא KinzCash) על ידי אימוץ חיות מחמד חדשות, משחק באחד מן המשחקים של עולם הוובקינז, השבה על שאלות ידע כללי ועוד. בנוסף, ניתן לזכות ב-KinzCash בביצועו של המשתמש את אחת מהפעילויות היומיומיות- סיבוב גלגל ה-וואו, לחיצה על הכפתור המניע את בבאר המשאלות, השגת כמה שיותר נקודות במשחק "שדות המיקסתותים", או השלמת עבודות במרכז העבודות, הזמינות אחת ל-8 שעות. כל יום יש משחק שונה, שכאשר משחקים בו, ניתן להשיג יותר KinzCash מבדרך כלל. משתתפים שהם מנויים באתר יכולים לעשות את כל מה שהמשתמש הרגיל יכול, ובנוסף לסובב גם את גלגל ה-וואו של המנויים, ללחוץ על מכונת הפרסים של המנויים ולקבל כסף/אוכל שעתי. ישנם בונוסים נוספים הזמינים בסופי-שבוע או בשעות אחר הצהריים של ימי החול.
Estore-Points
משתמשים מנויים מקבלים Estore-Points בכל חודש ביחד עם חבילת המנויים. עם ה-Estore-Points אי אפשר לקנות מה שקונים עם KinzCash. עם ה-Estore-Points משתמשים יכולים לקנות חיות, בגדים נדירים, רהיטים נדירים, חברי חיות ועוד.
משתמשים יכולים להוציא את ה-KinzCash ואת ה-Estore-Points בחנות הווירטואלית של המשחק (W Shop). בתוך ה-W Shop ניתן לקנות אוכל לחיית המחמד, חפצים ורהיטים לחדר של חיית המחמד. משתמשים יכולים לקשט את חדרה של חיית המחמד שלהם ולסדר את חפציה השוהים בתוך החדר. עם כסף ה-Estore-Points לא ניתן לקנות אוכל. העולם המקוון מכיל גם חפצים נדירים או בלעדיים. חלק מחפצים ניתן לקנות תמורת כסף אמיתי ולהביא אותם בעזרת קוד נוסף לעולם הוובקינז. לכל חיית מחמד יש אוכל מיוחד משלה, שזמין רק לה. כמו כן, בכל חודש מוכרזת חיית חודש אחרת. בעלי חיית החודש מקבלים חפצים בלעדיים.
האתר מאפשר שליחת מתנות ומכתבים לחברים ברשת, להזמין חברים לביתה של חיית המחמד, שם ניתן לשוחח בצ'אט, לשחק במשחקי קופסה, ואף להשתתף באירועים.
לעיתים בעולם הוובקינז יש פעילויות מיוחדות וקבלת פרסים.
את ה-Estore-Points לא ניתן לקבל ממשחקים, אלא רק לקנות או לקבל בחבילת המנויים, ולכן הפריטים שאותם ניתן לקנות מיוחדים יותר (חיות, חברי חיות), לא ניתן להמיר כסף רגיל ל-Estore-Points, או הפוך.
בגרסה החדשה ניתן לקבל חיות מאספת מדליות המעופפות על מסך המשתמש, לכל חיה מספר מדליות שצריך לאסוף בשבילה, לא ניתן לבחור את החיה במדליות.
סוגי וובקינז
עם קנייה/ הכנסת קוד למשחק של כל וובקינז מקבלים פרסים המייחדים את החיה.
בנוסף, קיימים פרפרים בשם "זאמז" שעוקבים אחרי חיות הוובקינז, בעדכונים החדשים של עולם הוובקינז קיימים גם חברי חיה (Pet Buddies) כגון דרקון, רוח, פיות ועוד.
ספריית הנשים
ספריית הנשים באוניברסיטת LSE היא ספרייה מרכזית מסוגה, ומהווה מרכז ומוזיאון לתולדות תנועות הנשים (פמיניזם בבריטניה) במאות ה-19 וה-20. לספריה היסטוריה רציפה מאמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 ואוסף "הליבה" שלה הגיע לספריה הנוכחית מספריית הנשים שהוקמה על ידי רות קוונדיש בנטינק בשנת 1909.
סקירת האוספים
האוספים המודפסים בספריה מכילים למעלה מ־60,000 ספרים, עלונים וחוברות, מעל 3,500 כותרים של פרסומים (סדרות של מגזינים, וכתבי-עת), ויותר מ-500 זינים (עלונים שיוצאו לאור בהפקה ומימון עצמאי Zines). בנוסף לחומרי מחקר על היסטורית הנשים. יש בספריה ביוגרפיות, יצירות פופולריות, פרסומים ממשלתיים ויצירות ספרותיות. קיימים גם אוספים מיוחדים של גזרי עיתונים כמו אוסף ביקורות מעיתוני התקופה על ספרה של ג'ודית האבאק "נשים שלמדו באוניברסיטה".
בפברואר 2007 צוינו לשבח האוספים של הספרייה על ידי מועצת המוזיאונים, הספריות והארכיונים בשל "חשיבותם הלאומית והבינלאומית המיוחדת". בשנת 2011, הוספו פריטים מארכיון הסופרג'יזם בספריה לרשימות אונסק"ו כ"מורשת המתועדת של התנועה הסופרז'יסטית בבריטניה, 1865 - 1928".
האגודה הלונדונית של הסופרז'יסטיות / אגודת פוסאט
תחילתה של הספרייה באגודה הלונדונית לנשים סופרז'יסטיות, קבוצה שהוקמה בשנת 1867 במטרה לנהל קמפיין לקידום זכות בחירה לנשים. אוסף "הליבה" היה ספריית קוונדיש-בנטינק שהוקמה בשנת 1909 על ידי רות קבנדיש בנטינק. האוסף אורגן על ידי הספרנית הצעירה וורה דואי, שמונתה לתפקיד ב-1 בינואר 1926. בתקופה זאת, ובמשך שנים רבות לאחר מכן, נקראה הספרייה "ספריית השירות לנשים", בהתאמה לאגודה האחראית לשירות הנשים במלחמת העולם הראשונה. דואי ניהלה את הספרייה 41 שנה, והפכה אותה מספריה קטנה של אגודה למרכז משמעותי בעל מוניטין בינלאומי.
במהלך מלחמת העולם השנייה ספג הבניין נזק מהפצצה, וכתוצאה מכך עד לשנת 1957 לא היה לספריה בית קבע. באותה שנה הועברה הספרייה לרחוב וילפרד, ליד תחנת ויקטוריה.
בשלב זה, שינו החברה והספרייה את שמם לאגודת פוסאט ולספריית פוסאט, לזכרה של הסופרז'יסטית המתונה המיליסנט גארט פוסאט, ובתה פיליפה פוסאטש, שהייתה אשת חינוך מוערכת ותמכה כספית האגודה.
המוסד הפוליטכני של לונדון / אוניברסיטת גילדהול בלונדון / אוניברסיטת מטרופוליטן בלונדון
בשנות ה-70 נקלעה אגודת פוסאט לקשיים בתחזוקת הספרייה. בשנת 1977 נרכשה הספרייה על ידי האוניברסיטה הפוליטכנית בלונדון, ששינתה את שמה בשנת 1992 לאוניברסיטת גילדוול בלונדון. לאחר מכן מוקמה הספרייה כמעט 25 שנה במרתף צפוף ומועד להצפות, ובו בזמן האוסף שלה והביקוש לשירותיה הלכו וגדלו, והקשרים בתוך המדינה ומחוצה לה התרחבו והסתעפו.
בשנת 1998 העניקה קרן הפיס לאוניברסיטה מענק בסך 4.2 מיליון לירות אנגליות לבניית בניין ספרייה חדש. האתר שנבחר, ברחוב אולד קאסל באלדגייט באיסט אנד לונדון, היה בעבר מכבסה. האדריכלים שימרו את החזית, אך שינו את שמו מ"ספריית פוסאט" ל"ספריית הנשים", המוסד החדש נפתח לקהל בפברואר 2002. הבניין תוכנן ונבנה על ידי משרד האדריכלים רייט ורייט. הוא כלל חדר קריאה עם מדפים פתוחים, אולם תצוגה לתערוכות, מספר חללים המיועדים לפעילויות חינוכיות, ואזור אחסון לאוספים המיוחדים. הבניין זכה בפרס המכון המלכותי לאדריכלים בריטים. באוגוסט אותה שנה התאחדה אוניברסיטת גילדהול בלונדון עם אוניברסיטת צפון לונדון וביחד הפכו לאוניברסיטת מטרופוליטן לונדון.
בחסות אוניברסיטת מטרופוליטן לונדון קיימה הספרייה תצוגות מתחלפות במוזיאון שלה. הנושאים שהוצגו היו זכות בחירה של נשים, מלכות יופי, עבודות משרד, פוליטיקה של שנות השמונים, שחרור נשים, עבודת נשים ומלאכות יד של נשים. התוכנית החינוכית והמוזיאלית של הספרייה בנושא הזנות הייתה מועמדת לפרס גולבנקיאן בשנת 2007. בספרייה התקיימו דיונים פומביים, הקרנת סרטים, קבוצות קריאה וקורסים קצרים, סיורים מודרכים ושיתופי פעולה עם בתי ספר וקבוצות קהילתיות.
שלושה אנשים קיבלו הוקרה פומבית על עבודתם בספריה על ידי מערכת ההוקרה הבריטית: וורה דואי OBE; דייוויד דיואן MBE (תרומה ותמיכה בתחום לימודי נשים); וז'אן פלורנס הולדר MBE (על ההתנדבות בספריית הנשים).
בית הספר לכלכלה בלונדון (LSE)
באביב 2012 הודיעה אוניברסיטת מטרופוליטן בלונדון, כי אינה יכולה עוד לשמש מעון לספרייה, מכיוון שרוב מבקרי הספרייה אינם שייכים לאוניברסיטה. היא אף איימה להגביל את השימוש בספרייה ליום בשבוע אם לא יימצא ספונסר חדש לספרייה. האוניברסיטה תכננה גם להפוך את בניין הספרייה למרכז תיאטרון והרצאות ששייך לאוניברסיטה. קמפיין מיוחד ל"הצלת ספריית הנשים" שאורגן על ידי הסניף הלונדוני של יוניסון פעל להבטיח את שימור אוספי הספרייה בכללותו, שימור הצוות המומחה שלה והשארתה בבניין הייעודי שנבנה במיוחד בשביל הספרייה. יותר מ-12000 חתימות נאספו לעתירה המתנגדת לצמצום או סגירת ספריית הנשים שהיא "אחת מספריות המומחים המפוארות בעולם" ו"נכס לאומי".
האוניברסיטה הזמינה הצעות ממוסדות שהתעניינו לקבל חסות על ספרית הנשים, וההצעה של בית הספר לכלכלה בלונדון (LSE) התקבלה. בהצעה זאת הבטיחה האוניברסיטה לשמר, לתחזק ולפתח את האוספים כחלק נפרד ועצמאי בתוך הספרייה למדע המדינה וכלכלה, עם חדר קריאה ייעודי ומרחב ארכיוני. ה-LSE הסכימה להמשיך להעסיק את העובדים הקבועים בצוות שרצו להמשיך לעבוד בספרייה. ההעברה נכנסה לתוקף ב־2 בינואר 2013. הבניין הקיים ברחוב אולד קסטל נשאר כחלק מאוניברסיטת מטרופוליטן בלונדון.
הארכיונים הפרטיים בספריית הנשים
בספרייה נמצאים, בין השאר, המסמכים של לסלי עבדלה, אדלייד אנדרסון אליזבת גארט אנדרסון, לואיזה גארט אנדרסון, מרגרט קורבט אשבי, לידיה בקר, הלן בנטוויץ', רוזה מאי בילינגהרסט, צ'ילי בושייה, טלזי באורמן, ג'וזפין באטלר, ברברה קרטלנד, ג'יל קרייגי, אמילי וילדינג דיוויסון, שארלוט דספרד, ג'ודית האבאק, אמילי פייטפול, מיליסנט גארט פוסאט, וידה גולדשטיין, תרזה בילינגטון-גרייג, אלסבת האו, מרי לונדס, איליין שוולטר.
ארכיוני האגודות והארגונים
בספרייה נמצאים, בין השאר, האוספים של אגודת פוסאט, ליגת האמניות הסופרז'יסטיות, האגודה הלונדונית של הסופרז'יסטיות, האיחוד הלאומי של הסופרז'יסטיות, מרשם האוכלוסין של הנשים, משפחות חד הוריות, קמפיינים לביטול חוקי מחלות מידבקות, והאגודה להיגיינה מוסרית וחברתית, מועצת הנשים הבינלאומית, מועצת "הדלת הפתוחה", בתי החולים הסקוטים לנשים לשירות החוץ, קבוצת שש הנקודות, הליגה לחירות נשים, נשים בשחור בריטניה, הפדרציה הלאומית של ארגוני הנשים, הליגה הלאומית נגד הסופרז'יסטיות, והליגה להתנגדות נשים למיסים.
ידידי ספריית הנשים
ידידי ספריית הנשים מילאו גם תפקיד חיוני בקידום והבטחת המשך הצמיחה וההכרה של ספריית הנשים. ידידי ספריית הנשים תמכו בספריה במשך למעלה משלושים שנה, ובנסיבות רבות ומשתנות. החברים מגייסים כספים נדרשים להעצמת האוספים, ורכשו פריטים נדירים במכירה פומבית, מימנו דיגיטציה של ראיונות מוקלטים והעניקו חסות לתערוכות. הם גם מארגנים ביקורים במקומות ואוספים בעלי עניין מיוחד בתולדות הנשים הבריטיות.
דיסקית פיוניר
דיסקית פיוניר (באנגלית: Pioneer plaque) היא לוח אלומיניום שצורף לחלליות פיוניר 10 (ששוגרה במרץ 1972) ופיוניר 11 (אשר שוגרה באפריל 1973). הדיסקית נועדה להעביר מסר מהאנושות לחוצנים תבוניים שאליהם עשויות להגיע החלליות. על הלוח מצוירות דמויות עירומות של גבר ואישה, וכן מספר סמלים שנועדו לתאר את מיקומו של כדור הארץ.
הדיסקית צורפה לחלליות משום שהן היו הראשונות שהתעתדו לצאת ממערכת השמש, ולכן בזמן בנייתן עלה הרעיון לשלוח עליהן מסר. הדיסקית הוצמדה לתומכות האנטנה, על מנת להגן עליה מפני שחיקה בידי חלקיקי אבק. לחלליות הבאות שנועדו לצאת ממערכת השמש, וויאג'ר 1 וויאג'ר 2, צורף מסר מסובך יותר ומפורט יותר על גבי תקליט זהב.
הדיסקית מאוזכרת בסדרות מדע בדיוני רבות, כמו "פיוצ'רמה" ו"מסע בין כוכבים", בעיקר באופן סאטירי כאמצעי שלא יעזור כהוא זה ליצירת קשר עם תרבויות זרות.
רקע
הרעיון המקורי, שפיוניר תישא מסר מהאנושות, הועלה על ידי אריק בורגס בעת ביקורו במעבדה להנעה סילונית בפסדינה שבקליפורניה, במהלך הפעלת מארינר 9. יחד עם ריצ'רד הוגלנד הוא פנה לד"ר קרל סייגן שהרצה על חיים מחוץ לכדור הארץ ועל תקשורת עם חוצנים בכנס שהתקיים בחצי האי קרים. ד"ר סייגן ראה את הרעיון באור חיובי מאוד, וכך גם נאס"א שנתנה לו שלושה שבועות לתכנן את המסר. יחד עם ד"ר פרנק דרייק הוא עיצב את הדיסקית, שהוכנה הלכה למעשה על ידי מי שהייתה אז אשתו, האמנית לינדה סאלזמן סייגן.
הדיסקית הראשונה שוגרה על גבי פיוניר 10 ב-2 במרץ 1972, והשנייה שוגרה על גבי פיוניר 11 ב-5 באפריל 1973. שתי החלליות נמצאות כיום בשוליים החיצוניים של מערכת השמש, והקשר עמן נותק, כצפוי. האות האחרון מפיוניר 11 התקבל בשנת 1995, והאות האחרון מפיוניר 10 ב-2003.
פליטת קרינה מאטום מימן
האנרגיה של המצב המקביל היא מעט גבוהה יותר (hyperfine splitting), ואטום יכול לעבור ממצב מקביל לאנטי-מקביל תוך פליטת פוטון. עבור אטום בודד, מעבר כזה מתרחש בממוצע כל 10 מיליון שנה, אך באזור צפוף באטומי מימן סביר לראות פליטה קבועה של פוטונים באורך גל המתאים. כאשר מכוונים רדיו טלסקופ לאזור עשיר באטומי מימן רואים את קו הפליטה הזה בבירור, וההנחה הייתה שגם תרבויות מתקדמות מחוץ לכדור הארץ מכירות את התופעה.
דמויות גבר ואישה
בצדה הימני של הדיסקית משורטטות דמויות עירומות של גבר ואישה ומאחוריהן מצוירת החללית על מנת לתת קנה מידה שיאפשר לחוצנים לדעת את הגודל האופייני של בני האדם. בין הקווים שמציינים את גובה האישה כתוב המספר הבינארי 8, הוא גובה האישה ביחידות שנקבעו למעלה (8×21ס"מ=168ס"מ). ידו הימנית של הגבר מורמת, וזאת על מנת לסמל שפניו לשלום, אם כי הסיכוי שהמחווה תובן הוא אפסי. בכל מקרה, הרמת היד מראה שהגפיים יכולות לזוז. במקור, הדמויות החזיקו ידיים, אך הציור שונה כשהובן שהמוצא עלול לחשוב בטעות שמדובר בייצור אחד ולא בשניים.
ניתן לראות שאיברי המין של האישה לא מופיעים בציור ורק כף הערווה שלה מצוירת. נטען שהיות שהזמן שניתן לסייגן להכין את הדיסקית היה קצר מאוד, הוא פחד שנאס"א תפסול את השרטוט אם הוא יכיל ציור מורכב מדי של איברי המין. אולם, לפי הסיפור המפורט יותר של מארק וולוורטון, הציור המקורי כלל קו קצר שמסמן את הפות. הקו הוסר עקב התנגדותו של ג'ון נוגל שהיה בזמנו המדען הראשי של נאס"א.
מיקום מערכת השמש יחסית לארבעה עשר פולסרים ולמרכז הגלקסיה
בשרטוט המעגלי בצדה השמאלי של הדיסקית נראים 15 קווים היוצאים מאותו מקור. על 14 מהקווים מצוינים מספרים בינאריים שמסמלים את זמני המחזור של הפולסרים אותם הם מייצגים, ביחידות התדירות הבסיסיות שנקבעו בציור של אטום המימן. מאחר שזמני המחזור הללו משתנים עם הזמן, ניתן לחשב דרכם את תקופת הייחוס בה שוגרה החללית. אורך הקווים מציין את המרחק היחסי של השמש לכל אחד מהפולסרים ולמרכז הגלקסיה. סימון עבה בסוף כל קו מציין את המרחק של כל פולסר ממישור הגלקסיה.
אם תימצא הדיסקית, ייתכן שלא כל הפולסרים ייראו ממקום המציאה. לכן, ציינו המתכננים 14 פולסרים, ולא הסתפקו במספר קטן יותר, כך שגם אם חלק מהפולסרים לא ייראו, ניתן יהיה עדיין לאתר את מיקום מערכת השמש בעזרת טריאנגולציה.
רישום זמן המחזור של הפולסר המסומן על ידי הקו הארוך הנמשך כלפי מטה וימינה עלול לבלבל; כאשר שוגרה החללית פיוניר 10, נמדד זמן המחזור שלו כ-0.388 שניות. כאשר נרשם זמן המחזור בכפולות של יחידת תדר הבסיס (1,420 מגה-הרץ) התקבל המספר הבינארי 100000110110010110001001111000. ברישום הבינארי של זמן המחזור, 20 הספרות האחרונות נמצאות בתחום השגיאה, לעומת ספרה אחת בלבד ברישום בבסיס עשרוני. נטען שעדיף היה לרשום 100000110100000000000000000000, ובכך לרמוז שאין ודאות לגבי 20 הספרות הימניות.
הקו הארוך יחסית, הנמשך ימינה אל מאחורי הדמויות האנושיות ואין עליו מספרים בינאריים בא לסמן את המרחק מהשמש למרכז שביל החלב.
מערכת השמש
בתחתית הדיסקית ישנה דיאגרמה סכמטית של מערכת השמש בה מצויר מסלול החללית פיוניר 10 על ידי חץ (דבר שזכה לביקורת רבה). שתי הדיסקיות על פיוניר 10 ו-11 זהות, אך פיוניר 11 שוגרה למסלול שונה, כך שתבקר גם בשבתאי, עובדה שעושה את הדיסקית על פיוניר 11 מעט לא מעודכנת. טבעות שבתאי יכולות להוות סימן היכר נוסף למערכת השמש. טבעות צדק, נפטון ואורנוס לא מופיעות כי הן לא היו ידועות בזמן השיגור. פלוטו מצוין בדיאגרמה ככוכב לכת למרות היותו כוכב לכת ננסי לפי החלטה של ה-IAU, זאת מאחר שהחללית שוגרה לפני העברת ההחלטה בשנת 2006.
המספרים הבינאריים שליד כוכבי הלכת מראים את המרחק הממוצע של כוכב הלכת מהשמש, כאשר יחידות המידה הן עשירית המרחק בין כוכב חמה והשמש.
ביקורת
הביקורת המרכזית על הדיסקית טוענת שנקודת מבטה אנתרופוצנטרית מדי, כלומר, זהו מסר שנכתב כאילו הוא מיועד לבני אדם, תרבות אחרת תתקשה להבינו. תכנון המסר, ששאף לקודד כמה שיותר מידע במינימום מקום, גרם לכך שאף מדענים אנושיים שניסו לפענח אותו לא יכלו לכולו.
באופן אירוני, נראה שדווקא החלק שמובן לאדם באופן האינטואיטיבי ביותר, שרטוט מסלול החללית, יהיה מסובך ביותר לתרבות שתמצא את המסר. מאמר בכתב העת סיינטיפיק אמריקן טוען ששימוש בחץ לציון מסלול הוא מלאכותי-אנושי ותרבות אחרת יכולה שלא למצוא שום משמעות בסימן הזה. אף על פי כן, ניתן להתייחס לדיסקיות כמעין קפסולת זמן, משום שנמצא בהן מידע על התפישה המדעית נכון למחצית המאה ה-20 וייתכן שבעתיד בני אדם שינועו בחלל החיצון יוכלו "לצוד" אותן ולפענח את המסר.
הדיסקית ספגה ביקורת רבה גם בגלל הדמויות העירומות המוצגות בה. העיתון שיקגו סאן-טיימס ריטש את אברי המין בתמונה, והלוס אנג'לס טיימס קיבל הרבה "תגובות נזעמות" מצד קוראים שהאשימו את נאס"א בהוצאת כספי מיסים אמריקאיים על שילוח "דברי זימה" לחלל.
ביקורת נוספת הועלתה לגבי מסירת נקודות ציון למיקום מערכת השמש בדסקית. היות שאין מידע רב אודות חוצנים, אשר עשויים להיות עוינים ואף תוקפניים, נטען כי לא היה זה מן החכמה לשלוח את המידע לחלל.
אה אה אה אהבה
אה אה אה אהבה הוא מיני-אלבום, של הזמרת הישראלית אפרת גוש. האלבום יצא ביולי 2010 בהפקתו של תמיר מוסקט (ממקימי וחברי להקת הבלקן ביט בוקס). המיני-אלבום כולל בתוכו 6 שירים, שמתוכם כתבה והלחינה גוש חמישה. יוצא הדופן הוא "מגדלור", גרסה מחודשת לשירם של דן אלמגור ומשה וילנסקי, ששרה במקור שושנה דמארי. סינגלים נוספים שיצאו מתוך המיני-אלבום הם: "בום טראח", "ממחר דף חדש" ו"מצעד הגאווה".
סורת הוד
סורת הוד (בערבית: سورة هود) היא סורה מספר 11 בקוראן, והיא מכילה 123 פסוקים, המורכבים מ-1948 מילים, המכילות 7820 אותיות.
המוסלמים מאמינים שאללה הכתיב למוחמד את הסורה הזאת בתקופה שקדמה להג'רה.
שם הסורה נגזר משמו של הוד.
תוכן
סורת הוד עוסקת בתולדות הנביאים, ובפרט בסיפורו של הנביא נח. לצד זה, הסורה עוסקת גם בסוגיות כלכליות. הסורה מתמקדת בהיסטוריה של הנביאים, ומציגה את המסר שלהם כתהליך היסטורי מתמשך, ולא כמקרים שאינם קשורים זה בזה.
שמו של הוד מוזכר חמש פעמים בסורה הזאת.
נביאים
סורת הוד מזכירה את סיפורים של כמה מהנביאים בהם מאמינים המוסלמים, וביניהם נח, לוט, הוד, צאלח, עוד.
שאר הסורה מדברת על נושאים כללים יותר הקשורים בדת ורוחניות.
בהלכה
על פי מומחים בתחום הפיקה, לפסוק 114 בסורת הוד יש חשיבות גדולה מבחינת ההלכה האסלאמית, מפני שבו מוזכרים הזמנים של שלוש מתוך חמש התפילות היומיות שהמוסלמים מצווים לקיים.
סגולות
על פי המסורת האסלאמית, השכר של האדם שקורא ולומד את סורת הוד יהיה גדול פי עשרה ממספר האנשים שהאמינו בנביאים נוח, הוד, צאלח, יתרו, לוט, אברהם ומשה. מסורת אחרת גורסת כי האדם שקורא את הסורה הזאת בכל יום שישי, יהיה ביום תחיית המתים בחברת הנביאים, וחטאיו יוסתרו לחלוטין ולא יוצגו לפניו. על פי מסורת נוספת, קריאת הסורה הזאת חזקת את גופו של הקורא, ומקלה עליו את השגת צרכיו ורצונותיו.
החלטה 465 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 465 היא ההחלטה שנתקבלה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-1 במרץ 1980, והיא עוסקת בבנייה הישראלית בשטחים שנכבשו על ידה במהלך מלחמת ששת הימים; הגדה המערבית, רצועת עזה, מזרח ירושלים ורמת הגולן ועל מניעת יציאתו של ראש עיריית חברון להגיע אל מוסדות האו"ם בארצות הברית. ההחלטה התקבלה פה אחד על ידי כל חמש עשרה המדינות החברות במועצת הביטחון של האו"ם.
ההחלטה מגנה את חוסר שיתוף הפעולה של ממשלת ישראל עם המשלחת שהוקמה לאחר החלטה 446 של מועצת הביטחון של האו"ם. ההחלטה מגנה גם את החלטת ממשלת ישראל לתמוך במפעל ההתנחלויות בשטחים שנכבשו במהלך מלחמת ששת הימים כולל מזרח ירושלים וההשלכות על האוכלוסייה הערבית בשטחים הללו כתוצאה מהבנייה. ההחלטה שמה דגש רב על ההשלכות העתידיות החמורות של מדיניות ההתנחלויות על כל ניסיון להגיע לשלום ישים, הוגן וארוך טווח במזרח התיכון.
תמיכת ארצות הברית בהצבעה
שגריר ארצות הברית באו"ם דונלד מקהנרי הצהיר במועצת הביטחון מיד לאחר ההצבעה כי ארצות הברית מחשיבה את הרזולוציה כהמלצה בלבד ולא כמחייבת. ב-3 במרץ 1980 הבהיר הנשיא קרטר את עמדת ארצות הברית שהיא שפירוק התנחלויות ישראליות הוא "לא ראוי ולא מעשי", וכי ש"ירושלים צריכה להיות בלתי מחולקת" ושמעמדה יקבע במשא ומתן לשלום. הוא הוסיף והבהיר שארצות הברית אישרה את ההצבעה מתוך הבנה כי כל אזכור של ירושלים יושמט. בהצהרה לוועדת הסנאט של ארצות הברית ליחסי חוץ ביום 20 במרץ 1980 קיבל מזכיר המדינה סיירוס ואנס "אחריות מלאה על אי ההבנה".
אנה מיול
אנה מיול (באיסלנדית: Anna Mjöll; נולדה ב-7 בינואר 1970) היא זמרת איסלנדית.
ביוגרפיה
מיול נולדה ברייקיאוויק, אמה זמרת ומנחת טלוויזיה ואביה מוזיקאי, בגיל שש החלה לנגן בגיטרה ולאחר מכן החלה לנגן גם בפסנתר ובצ'לו, בגיל שמונה עשרה החלה לעבוד כזמרת במסעדה. היא למדה בסורבון שבצרפת ולאחר מכן עברה תקופה ללוס אנג'לס.
היא ייצגה את איסלנד באירוויזיון 1996 עם השיר "Sjúbídú" והייתה במקום ה-13.
ב-2006 לקחה חלק בכתיבה ובביצוע של מספר שירים עבור הסרט "For Your Consideration". ב-2009 הוציאה את האלבום הראשון שלה "The Shadow Of Your Smile", ב-2010 יצא אלבומה השני "Christmas Jazzmaz".
ב-2018 נישאה למוזיקאי ולמפיק פטריק לאונרד.
דהריה תחתא
דהריה תחתא (בערבית: الظاهرية التحتا, תעתיק מדויק: אלט'אהריה אלתחתא) היה כפר ערבי קטן דרומית-מערבית לצפת באזור בו נמצאת היום הכניסה המערבית לצפת, ליד שכונות מאור חיים וגני הדר ואזור התעשייה המערבי.
מסורת יהודית מימי האר"י מייחסת את קבר עדינו העצני לכפר. בדהריה תחתא התגוררו במחצית השנייה של המאה ה-19 כ-100-140 נפשות, כולם מוסלמים, שהתפרנסו ממטעי זיתים ומגידולים אחרים שהושקו משני מעיינות בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך מנהלית לנפת צפת. במפקד של 1922 נמנו 212 תושבים בכפר, כולם מוסלמים. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 53 בתים מיושבים ב-256 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר ב-350, והוא השתרע על 6,773 דונם.
בעקבות הקרב על צפת במלחמת העצמאות ברחו ממנו כל תושביו והוא נותר נטוש. במשך מספר שנים הוחכרו אדמות הכפר לחוכר פרטי ולאחר מכן הועברו לידי חברת מטעי האומה. בשנות ה-60 הוקמו במקום שכונות חדשות של צפת ואזור התעשייה המערבי של העיר.
אשכול שוקרון
אשכול שוקרון הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד עוצבת הגולן.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל שובץ שוקרון בחטיבת גולני. בגולני עבר שוקרון מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה, וכמפקד פלוגה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 450 (האריה המעופף) בביסלמ"ח, בהמשך שימש כסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה במהלך האינתיפאדה השנייה, סגן מפקד עוצבת חירם, ולאחר מכן שימש סגן מפקד המרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י. בשנת 2009 מונה למפקד עוצבת הגולן, בשנת 2011 פיקד על החטיבה בעת שמאות סורים (ממוצא פלסטיני) הפגינו ברמת הגולן ואף ניסו לפרוץ את גדר הגבול שבין ישראל לסוריה. כוחות בפיקוד שוקרון החטיבה הגיבו באמצעים לפיזור הפגנות, והוא אף נפצע במהלכן אולם הוסיף ופיקד על כוחות עד גמר האירוע. במהומות נהרגו ארבעה מפגינים ונפצעו למעלה ממאה. לאחר שחרורו בשנת 2012, מונה למנכ"ל עיריית קריית שמונה.
שוקרון מתגורר עם משפחתו ביישוב קלע אלון. ב-2018 לקראת הבחירות המקומיות הודיע על התמודדותו לראשות המועצה האזורית גולן וסיים במקום השלישי עם 11.01% מהקולות.
שלדג גמדי
שלדג גמדי (שם מדעי: Alcedo atthis) הוא עוף הנמנה עם משפחת השלדגיים שבסדרת הכחלאים. שמו בערבית צייד א(ל)סמכ, כלומר דייג.
אורכו של השלדג הגמדי 14-17 ס"מ, משקלו 20-37 גרם ומוטת כנפיו כ-25 ס"מ. אורך מקורו, הגדול יחסית לגופו, כ-4 ס"מ.
נפוץ באירואסיה, ברזיל, צרפת, רוסיה, מקדוניה, בולגריה, נורווגיה, ספרד, טורקיה וצפון אפריקה.
בישראל הוא חולף מצוי למדי וחורף מצוי. איננו מקנן בארץ. נפוץ בעיקר בצפון הארץ ומרכזה.
השלדג הגמדי נודד באזורים בעולם בהם הנהרות והנחלים קופאים בחורף. הוא דוגר ליד נחלים ואגמים עשירים בדגה. הביצים הלבנות והחלקות מוטלות בגומחת הקן הנמצא בקצה מחילה, שאורכה 60-90 ס"מ, בגדות נהרות ונחלים. הוא ניזון בעיקר מדגים קטנים, הניצודים בצלילה אנכית.
גרגוריו אלגרי
גרגוריו אלגרי (באיטלקית: Gregorio Allegri; 1582 - 7 בפברואר 1652) היה מלחין איטלקי. מלחין בארוקי שנודע בעיקר בזכות תפילת ה"מיזררה" המפורסמת שכתב. גרגוריו אלגרי היה אחיו הבכור של דומניקו אלגרי. שניהם השתייכו לאסכולה הרומאית של ראשית תקופת הבארוק.
שלדג גמדי
מיון
המין תואר לראשונה על ידי קארולוס ליניאוס בספרו שיטת הטבע (או "מערכת הטבע"; Systema naturae) ב-1758 כ-Gracula atthis. שם דו-איברי זה שאוב מלטינית – alcedo, דייג, ו-Atthis, אישה צעירה ויפהפייה, מהאי לסבוס, שהייתה מושא לאהבתה והוזכרה בשיריה של המשוררת היווניה הראשונה הידועה בתקופת יוון העתיקה, ספפו. הסוג Alcedo כולל בתוכו מספר שלדגים קטנים הניזונים אך ורק מדגים.
גרגוריו אלגרי
יצירתו
המיזררה שכתב אלגרי ("חנני אלוהים", תהילים נ"א) בנויה למעשה כמנגינה פשוטה על אקורד אחד שנועדה לשתי מקהלות - מקהלה של חמישה קולות, ומקהלה של ארבעה קולות. המקהלה הראשונה שרה את המנגינה ואילו המקהלה השנייה מוסיפה יסודות אחרים, כגון עלייה לדו הגבוה של הסופרן. יסוד זה מראה את השמיימיות והאלוהיות של היצירה. המיזררה היא אחת היצירות הדתיות החשובות ביותר בעולם הנוצרי: מצד אחד, המיזררה תפסה מקום קבוע וחשוב בטקס של השבוע הקדוש. מצד שני, היו קיימים רק שלושה עותקים של היצירה, וההעתקה נאסרה. וולפגנג אמדאוס מוצרט שמע את היצירה כשביקר ברומא עם אביו, ליאופולד מוצרט, והעתיק את הפרטיטורה המלאה של היצירה מהזיכרון. הוא היה אז בן ארבע עשרה.
שלדג גמדי
תיאור
גופו של השלדג הגמדי קטן. אורכו נע בין 17 ל-19.5 סנטימטרים. ראשו גדול, ומקורו הארוך מגיע לאורך של ארבעה סנטימטרים. צבע הכיפה והכנפיים ירקרק-כחול וגוון הבטן כתום-חום. הנקבה זהה במראה לזכר, מלבד החלק התחתון של מקורה, השחור. זנבו קצר מאוד. זהו קטן השלדגים בארץ, וגודלו כגודל דרור: משקלו 21–37 גרם.
גרגוריו אלגרי
יצירתו
אלגרי פרסם גם מיסות רבות, שגם להן יש מקום משלהן במוזיקה הדתית, וכן סימפוניה בסול מז'ור.
שלדג גמדי
תיאור
מעופו של השלדג הגמדי מהיר, מדויק ובדרך כלל נמוך מעל המים. כנפיו הקצרות והמעוגלות נעות במהירות, ובמעופו נראה כאילו הבזק כחול-בהיר מבזיק מגבו. בצפון אפריקה, באירופה, באסיה ובצפון ההימלאיה זהו השלדג הכחול הקטן היחידי. בדרום ובדרום-מזרח אסיה עשויים להתבלבל בינו ובין שישה שלדגים כחולים ואדמוניים אחרים, אולם הטלאי האדמוני באוזניו מבדיל אותו מן השאר. השלדג הגמדי אינו שר. קריאת המעוף כוללת שריקה קצרה וחדה, החוזרת על עצמה פעמיים או שלוש. במצב של התרגשות וחרדה הוא משמיע קריאה קצרה.
תפוצה ובתי גידול
תפוצתו של השלדג הגמדי משתרעת על פני אירופה, אסיה וצפון אפריקה. זהו מין מקנן שתפוצתו נרחבת באזור אירואסיה, אולם בצפון אפריקה הוא מבקר בעיקר בחורף, אף על פי שהוא מקנן נדיר בחופי מרוקו ותוניסיה. באזורים ממוזגים שלדג זה מאכלס נחלים ונהרות צלולים, רדודים ובעלי זרימה איטית, וגדות אגמים בעלי צמחייה עבותה. הוא מבקר לעיתים תכופות בסבכי שיחים ובצמחיה נמוכה בעלי ענפים המזדקרים מעל המים, מהם הוא צד. בחורף הוא נמצא קרוב יותר לחופים. לרוב הוא ניזון בשפכי נהרות או בנמלים או לאורך חופים סלעיים. האוכלוסייה הטרופית נמצאת בסביבת נהרות בעלי זרימה איטית, בנחלי המנגרוב ובביצות. השלדג הגמדי הוא מין חשוב במערכת האקולוגית, והוא מדד חשוב למצבה של אוכלוסיית בעלי חיים של המים המתוקים. הצפיפות הגבוהה של עופות מתרבים נמצאו בסביבה של מים צלולים המאפשרים ראות אופטימלית של הטרף, ועצים או שיחים על הגדות. אזורי מחיה אלו הם גם בעלי איכות הגבוהה ביותר של מים, כך שנוכחות שלדגים אלו מאשרים את איכות המים. אמצעים המשפרים את זרימת המים עשויים לשבש את אזור מחיה זה, במיוחד החלפתן של גדות טבעיות בגבולות מלאכותיים. אלו מפחיתים משמעותית את אוכלוסיית הדגה, דו-חיים וזוחלים מימיים, ועופות החיים בגדות וחופים אלה.
מין זה הוא תושב באזורים שאקלימם מתון לאורך כל השנה, אולם חייב לנדוד לאחר הריבוי מאזורים בעלי חורפים קפואים וארוכים. רוב השלדגים הגמדיים חורפים בתוך החלקים הדרומיים של אזורם, אולם מספרים קטנים חוצים את הים התיכון לאפריקה או נודדים מעל הרי מלזיה אל דרום אסיה. הם נודדים בעיקר בלילה, וכמה מתרבים סיביריים חייבים לנדוד לפחות 3,000 ק"מ מאתרי הקינון לאזורים שבהם הם חורפים.
רבייה וגידול צאצאים
בדומה לשאר השלדגים, השלדג הגמדי טריטוריאלי למדי. הוא חייב לאכול כ-60% ממשקל גופו בכל יום, לכן השליטה ברצועת נהר או נחל חיונית בשבילו. השלדגים מתבודדים רוב השנה. הם ישנים לבדם תחת מסתור כבד. אם שלדג יכנס לטריטוריה של אחר, שני העופות יציגו עצמם מהענפים, ועשוי להתפתח ביניהם קרב, שבו כל אחד מנסה לתפוס את המקור של האחר ולהחזיקו מתחת למים. הזוגות נוצרים בסתיו, אך כל שלדג ישמור על טרטוריה נפרדת, בדרך כלל לפחות באורך של 1 ק"מ, ולא יותר מ-3.4 ק"מ. הטריטוריות לא יתמזגו עד האביב.
ביצה אחת או שתיים מההטלה ברוב הקנים בדרך כלל אינה בוקעת מאחר שההורים לא מסוגלים לכסות אותן. שני הזוויגים דוגרים במשך היום, אך רק הנקבה דוגרת במשך הלילה. השלדג דוגר במעין טראנס, כשהוא פונה לעבר פתח המחילה. נוהג לפלוט צנפה, ולפורר אותה במקורו. הביצים יבקעו לאחר 19–20 יום, והגוזל שבקע יישאר בקן לרוב במשך יותר מ-25 ימים. ברגע שגדלו מספיק, הגוזלים יתקרבו לפתח המחילה לשם קבלת מזון. שני גוזלים ולעיתים שלושה יגודלו בכל עונה. ימיהם הראשונים של הפרחונים הם המסוכנים ביותר. בזמן הצלילה לתוך המים, בערך 4 ימים לאחר עזיבת הקן, הפרחון עשוי להיות מוצף מים ולטבוע. פרחונים רבים לא ילמדו לדוג עד שיגיע זמנם לעזוב את הטריטוריה של הוריהם ורק 50% מהם ישרדו את השבוע הראשון. רוב השלדגים מתים מקור או ממחסור במזון, וחורף קשה עשוי להרוג אחוז גבוה שלהם.
גורמים נוספים למוות הם חתולים, חולדות, התנגשות בכלי תחבורה וחלונות, והפרעה של בני אדם באתרי הקינון, לרבות עבודות בגדות נחלים ונהרות באמצעות כלים כבדים. מאחר ששלדגים נמצאים גבוה בשרשרת המזון, הם רגישים להצטברות כימיקלים, וזיהומי נהרות ונחלים על ידי מפעלי תעשייה וחקלאות שגירשו אותם מרצועות נהרות ונחלים רבים, שלולא כך היו מתאימים מאוד כאזורי מחיה.
המין ניצוד בהתקופה הוויקטוריאנית לריפוד ותצוגת תיבות זכוכית ולקישוט כובעים. חוקר הטבע הבריטי ויליאם יארל גם דיווח על הנוהג הכפרי שעל פיו היו צדים שלדגים, תולים אותם מפתיל באמונה כי הוא יסתובב ויפנה לכיוון שהרוח תנשוב בעתיד. דייגים היו צדים אותם ומצרפים את נוצותיהם לפיתיונות חרקים שהיו נפוצים באותה תקופה, אבל כעת נוהג זה ברובו שייך לעבר.
תזונה
השלדג הגמדי צד מענף 1–2 מטר מעל המים, מהגדה או מעמדה אחרת, המקור מצביע לכיוון שהוא תר אחר טרפו. הוא מניד את ראשו מטה ומעלה כשהוא מזהה מזון כדי להעריך את המרחק, והוא צולל בתלילות מטה כדי להעריך את גודל הטרף, בדרך כלל לא יותר מעומק 25 ס"מ מתחת לפני המים. הכנפיים פתוחות מתחת למים ועיניו הפקוחות מוגנות באמצעות עפעף שלישי שקוף שמגן על הקרנית בעת ציד מתחת למים הנקרא "קרום מצמוץ" (Nictitating membrane).
הוא מתרומם חזרה מעל המים, מקורו תחילה, ועף חזרה לענף התצפית שלו. על הענף השלדג משפר אחיזה בדג עד שמצליח לאחוז בו בבסיס הזנב ואז חובט בדג על הענף כמה פעמים. ברגע שמת, הוא אוחז בדג לאורכו ובולע אותו מכיוון ראשו. פעמים ספורות בכל יום השלדג יפלוט כדור צנפה של עצמות דג ושאריות אחרות בלתי מעוכלות.
המזון הוא דגים בגודל של 12.5 ס"מ אורך, אך האורך הממוצע הוא 2.3 ס"מ. כ-60% מתזונתם הוא דגים אך שלדג זה צד גם חרקים מימיים כגון זחלים של שפיריות וחיפושיות מים, ובחורף, סרטנים כולל חסילוני מים מתוקים.
האתגר לכל שלדג צולל הוא שינוי השתברות האור בין האוויר למים. בעיניהם של עופות רבים יש שתי גומות רשתית (אזור שבו הצפיפות הרבה ביותר של קולטני אור) והשלדג מסוגל להחליף בין הראשית למשנית כשהוא מתחת למים, קו רשתית שבו צפיפות הקולטנים של שתי הרשתיות מחוברת ומאפשרת לבבואה לנוע באופן זמני כשהוא יורד על הטרף.
מצב שימור
למין יש טווח רחב, כשהתפוצה העולמית מוערכת בכ 10 מיליון קמ"ר. יש לו אוכלוסיות גדולות, הכוללות אוכלוסייה מוערכת בכ-160,000 עד 320,000 פרטים באירופה בלבד. מגמת האוכלוסייה העולמית לא סווגה עדיין, אך נראה כי האוכלוסייה יציבה.
בתרבות
במיתולוגיה היוונית הופיע השלדג כשליח שביקש מן האלים להרגיע את הים וכך הפך לסמל למזל טוב, בעיקר בקרב יורדי ים.
מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי
מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי (ברוסית: Агинский Бурятский автономный округ) היה סובייקט פדרלי רוסי (מאז 1993) בסיביר, שהוקף על ידי מחוז צ'יטה. כ-55 אחוז מהאכלוסייה הם בוריאטים. המחוז נוסד ב-26 בספטמבר 1937 ובוטל ב-1 במרץ 2008 תוך שילובו במסגרת יחידה מנהלית חדשה – חבל זבאיקלסקי.
המחוז היה מחולק ל-3 נפות: אגינסקי, דולדורגינסקי ומוגויטויסקי, ובתוכן נכללו 4 עיירות ו-35 כפרים.
התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט
התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט בעיר ניו יורק אירעה ב-28 ביולי 1945. מפציץ מדגם B-25 מיטשל תעה בדרכו בגלל ערפל מעל ניו יורק והתנגש בצידו הצפוני של הבניין. בתאונה נספו 14 אנשים ונגרם נזק רב, אך יציבות המגדל לא התערערה.
התאונה
בבוקר ב-28 ביולי 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, המריא משדה תעופה צבאי במסצ'וסטס מפציץ מדגם B-25 מיצ'ל בדרכו לנמל התעופה ניוארק שבניו ג'רזי. קברניטו, סגן-אלוף ויליאם פרנקלין סמית', היה בוגר האקדמיה הצבאית וסט פוינט ובעל ניסיון של 30 גיחות הפצצה בחזית אירופה.
סמית תעה בדרכו בגלל הערפל, או שאולי טעה וחשב שהנהר איסט שממזרח למנהטן הוא הנהר הדסון שממערב לו, והחל מוקדם מדי להנמיך לקראת נחיתה בניוארק. כשהגיע לגובה של 500 רגל ובמהירות טיסה של 360 קילומטר לשעה עמד בפני התנגשות בבניין RCA (כיום בניין ג'י אי) שגובהו 259 מטרים. ברגע האחרון ביצע הקברניט פנייה והמטוס החטיא את הבניין, אך כעבור מספר שניות, בשעה 9:40, פגע המטוס שמשקלו 15 טון במגדל האמפייר סטייט - המבנה הגבוה ביותר בניו יורק אז, בן 103 קומות. למשמע רעש הפגיעה חששו חלק מהעוברים ושבים סביב המגדל שטייס מתאבד יפני (קמיקזה) פגע בעיר.
המטוס פגע בבניין בחזיתו הצפונית, הפונה לרחוב 34. הוא פגע בקומה ה-79, בגובה של 278 מטרים, שם שכנו משרדי המועצה הקתולית הלאומית לסעד. הפגיעה פערה בקיר הבניין חור בגודל של 5.5 X 6.1 מטרים. אחד משני מנועי המטוס חלף דרך הבניין, יצא מחזיתו הדרומית ונפל משם כ-270 מטרים עד שפגע בגג של בניין מעבר לרחוב וחולל בו דלקה. המנוע השני וחלק מכן הנסע צנחו דרך פיר מעלית בבניין עד לתחתיתו. שברים אחרים של המטוס נפלו לרחוב שמתחת.
בתאונה נספו 14 איש - שני הטייסים ומכונאי שהצטרף לטיסה ו-11 איש שהיו בבניין. 26 נפצעו. אחת הפצועות הוכנסה על ידי החובשים למעלית מבלי שידעו שכבלי המעלית התערערו בעקבות התאונה. המעלית צנחה 75 קומות למטה, אך היא שרדה - אירוע שזכה להכרה כשיא גינס.
לאחר התאונה
למרות התוצאות הקשות של האירוע שבו עסקים בקומות רבות של הבניין לפעילות כבר למחרת. עד היום מסמן מקומה של אבן חסרה בציפוי המבנה את פגיעת המטוס בו.
כעבור שנה החטיא מטוס אחר במעט את הבניין.
התאונה הביאה לחקיקת חוק (Federal Tort Claims Act), אשר איפשר לראשונה לאזרחים להגיש תביעות נזיקין נגד הממשל הפדרלי. הוא הכיל הוראות תחולה בדיעבד שאיפשרו לנפגעי התאונה לתבוע פיצויים עבור נזקיהם בה.
אדהזיה
אַדְהֶזְיָה או הִדַּבְּקוּת (על פי האקדמיה ללשון העברית: תַּאֲחִיזָה) היא המשיכה בין המולקולות בשטח הפנים של שני גופים מחומרים שונים (קוהזיה מתייחסת למשיכה כזו בין חומרים דומים). כוחות האדהזיה מתקיימים בין מוצק לנוזל או בין מוצק למוצק בלבד.
דוגמה נפוצה לאדהזיה היא התעקמות פני המים לדפנות המבחנה. בין המולקולות בשולי דופן המבחנה ובין מולקולות הזכוכית (שמרכיבה העיקרי הוא SiO2 - כלומר חול) בדופן נוצרים כוחות אדהזיה בשל הקשר בין המימן במולקולות המים ובין אטומי החמצן בזכוכית. בין מולקולות המים הצמודות לשוליים ובין שאר מולקולות המים קיימים קשרי קוהזיה.
כאשר השפעת האדהזיה גוברת על השפעת הקוהזיה, מתקבלת תופעת העלייה הנימית.
לאדהזיה יש השפעה משמעותית על רמת חיכוך המשטחים שנמצאים במגע - ככל שהיא יורדת החיכוך הולך וקטן.
קישורים חיצוניים
דוגמה לשימוש באדהזיה בתהליך צביעה אלקטרוסטטית של אלומיניום
האויב שבפנים: פרק הסיום
האויב שבפנים: פרק הסיום (באנגלית: Resident Evil: The Final Chapter) הוא סרט מדע בדיוני-פעולה אמריקאי משנת 2017 בבימויו ובכתיבתו של פול וו.ס. אנדרסון. הסרט הוא סרט המשך ישיר ל"האויב שבפנים: הגמול" והשישי והאחרון בסדרת האויב שבפנים, המבוססת על משחקי הישרדות האימה Resident Evil של חברת קאפקום. בסרט מככבים מילה יובוביץ', אלי לרטר, רובי רוז, ויליאם לוי, איאן גלן ואיאון מאקין.
הסרט צולם בשיטת סטריאוסקופיה ויצא לאקרנים ב-23 בדצמבר 2016 בתלת-ממד ו-IMAX. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ועם תקציב של כ-40 מיליון דולרים הוא זכה להכנסות הגבוהות ביותר בסדרת הסרטים עד כה עם 312 מיליון דולרים ברחבי העולם.
עלילת הסרט
בתחילת הסרט מוסבר כי לד"ר ג'יימס מרקוס, מייסד תאגיד אמברלה, הייתה בת בשם אלישיה שגססה ממחלת פרוגריה. בייאושו לרפא אותה, הוא פיתח את נגיף הטי. כשעוד ילד שטופל עם הנגיף מת והוחזר לחיים כזומבי, מרקוס ניסה להשבית את הפרויקט. שותפו ד"ר אלכסנדר אייזקס גרם לרציחתו בידי אלברט וסקר, ולאחר מכן אימץ את אלישיה ונטל את השליטה על התאגיד.
לאחר התקרית בוושינגטון די.סי, אליס נבגדת פעם נוספת בידי וסקר. המלכה האדומה מופיעה ואומרת לה שיש לה 48 שעות להסתנן לתוך הכוורת, הנמצאת כ-640 ק"מ מערבה על הכביש בין-מדינתי 64 בראקון סיטי. לדבריה, תאגיד אמברלה פיתח נוגדן נישא באוויר שמסוגל להרוג כל אורגניזם שנגוע בנגיף הטי, אך התאגיד ממתין שהאנושות שנותרה תימחק מהקיום. בדרך לראקון סיטי, אליס נלכדת בידי אייזקס ומגלה שאותו אייזקס שהרגה קודם לכן היה כפיל שלו. היא נמלטת מהשיירה שלו ומגיעה לראקון סיטי, שם נארבת בידי קבוצת ניצולים, ביניהם דוק, אביגייל, כריסטיאן, קובלט, רייזור וקלייר רדפילד, ששרדה את המתקפה על ארקדיה. השיירה של אייזקס מתקרבת ובעקבותיה עדר זומבים. אליס והקבוצה מביסים את השיירה, מצילים את האסירים שבה ושורפים את העדר, אם כי קובלט נהרגת. אליס והקבוצה נכנסים לכוורת בתחתית המכתש שנוצר מהפצצת העיר בנשק גרעיני. וסקר שולט בכוורת ומשחרר עליהם כלבי שמירה שעברו מוטציה. כריסטיאן הרג ויחד איתו אסיר משיירתו של אייזקס.
המלכה האדומה מופיעה בפני אליס ואומרת שהמערכת שלה מצויה בדילמה - היא אינה יכולה לפגוע בעובדי התאגיד אך עליה לשמר חיי אדם. היא מציגה בפניו סרטון וידאו שבו אייזקס מסביר לחבר המנהלים של אמברלה תוכנית לשחרור נגיף הטי וטיהור האנושות מהעולם; שרבים מהעשירים ובעלי הכוח - ביניהם חבר המנהלים - יישמרו בתאי הקפאה קריוגנית, מתוך כוונה לבנות מחדש את העולם כתוצאה מהאפוקליפסה. המלכה האדומה מזהירה את אליס שאחד מחברי קבוצתה עוזר לתאגיד אמברלה.
הקבוצה נתקלת בכמה מלכודות, ואביגייל ורייזור נהרגים. אליס ודוק שותלים פצצות לאורך הכוורת משאריות הציוד שנותר מאחור בידי הצוות המקורי שחקר את הכוורת. אליס מתעמתת מול אייזקס האמיתי והמשודרג טכנולוגית. דוק מתגלה בתור מרגל מטעם אמברלה, וקלייר נלכדת בידי וסקר. לפתע, תא הקפאה נפתח ומתוכו מגיחה אלישיה מרקוס, בתו של ד"ר מרקוס והשותפה בפועל בניהול התאגיד. אייזקס מגלה לאליס שהיא למעשה כפילה של אלישיה ושהוא מתכנן לחסל את השתיים ולקחת שליטה על תאגיד אמברלה. אלישיה מפטרת את וסקר ובכך מאפשרת למלכה האדומה לרסק את רגליו עם דלתות האבטחה. דוק מנסה לירות באליס, אך האקדח שלו ריק מאחר שאליס הבינה את דבר בוגדנותו, וקלייר מוציאה אותו להורג. אחרי שהן נותנות לוסקר מתג של איש מת לפצצות, אליס וקלייר רודפות אחר אייזקס בזמן שאלישיה שומרת העתק של זכרונות ילדותה.
אייזקס, אליס וקלייר נלחמים זה בזה. אייזקס מתגבר על קלייר, תוקף את אליס במסדרון הלייזר ומביס אותה, אך היא מנצלת את הזמן הזה כדי להפעיל רימון שנמצא בכיסו. היא נמלטת לפני השטח עם הנוגדן, אך אייזקס מאתחל את עצמו מחדש ותופס אותה לפני שהיא יכולה לשחררו. לפני שהוא הורג אותה, אייזקס הכפיל מגיע והורג אותו, בהאמינו שהוא האייזקס האמיתי. אולם, לאחר מכן הוא נאכל בידי עדר הזומבים. אליס משחררת את הנוגדן והורגת את כל האלמתים מסביבה לפני שמתעלפת. בו זמנית, וסקר משחרר את מתג האיש המת ומשמיד אותו, את אלישיה, את הכוורת ואת חבר המנהלים הישן בתאי ההקפאה.
קלייר מעירה את אליס, ששרדה משום שהנוגדן חיסל רק את הנגיף שבגופה ולא את תאיה הבריאים. המלכה האדומה מעלה למוחה של אליס את זכרונות הילדות של אלישיה, ובכך מעניקה לה את הילדות שכל כך רצתה. בסופו של דבר, אליס עורכת מסע לכיוון מנהטן באומרה שייקח לנוגדן הנישא ברוח שנים בטרם יכסה את כל העולם, ועד שזה יקרה משימתה לא הושלמה, כשברקע רודפות אחריה מפלצות מוטציות מעופפות.
הקלר וקוך VP70
הקלר וקוך VP70 הוא אקדח גרמני חצי אוטומטי מתוצרת הקלר וקוך.
עיצוב
האקדח הזה היה האקדח הממוסגר פולימר הראשון והקדים את הגלוק 17 ב-12 שנים, הנשק קל יותר מרוב האקדחים הממוסגרים מתכת. למרות שזה היה האקדח הממוסגר פולימר הראשון, הרובה רמינגטון ניילון 66 שהוצג בשנת 1959 היה הנשק המקורי הממוסגר פולימר הראשון בייצור.
גרסאות
לאקדח יש גרסה אזרחית ששמה VP70Z, האות Z באה מהמילה Zivil, שזה בגרמנית אזרחי, אך הם רק במצב חצי אוטומטי ולא בעלי ירי צרור בכל לחיצה על ההדק.
לאקדח יש גרסה בשם VP70M, האות M באה מהמילה Military, הגרסה נמצאת בשימוש בעיקר אצל יחידות משטרתיות.
אריה אזן
אריה אָזֶן (איזמן) (נולד ב-1934) הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה
אריה אזן נולד בהומבורג שבגרמניה בשנת 1934, ובאותה שנה עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא גדל בתל אביב. בשנים 1950–1978 התגורר בקיבוץ צובה. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הוזמן להציג כאורח בשתי תערוכות של קבוצת "אופקים חדשים. בשנים 1966–1967 השתתף בתערוכות של קבוצת +10. החל משנת 1978 חי ויוצר בירושלים.
יצירתו המוקדמת של אזן, משנות ה-50 וה-ה-60 של המאה ה-20, היא ברובה מופשטת. ציוריו אופיינו במשיכות מכחול דינאמיות, בחריטות ובצבעוניות מונוכרומטית. במהלך שנות ה-70 התנסה אזן ביצירת אסמבלאז'ים, בעבודה בפיברגלס ובחומרים אחרים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל ליצור גם ציור פיגורטיבי.
חיים אישיים
היה בן זוגה של השדרנית והעיתונאית טטיאנה הופמן.
פשטרה
פֶּשְטֶרָה (בבולגרית: Пещера) היא עיר בדרום מערב בולגריה, השלישית בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז פאזארדז'יק ושוכנת 125 ק"מ מהבירה סופיה, 18 קילומטרים מבירת המחוז פאזארדז'יק ו-43 קילומטרים מפלובדיב. משמעות המילה פשטרה בבולגרית היא מערה ושמה של העיר נגזר משפע המערות המצויות באזור.
היסטוריה
ראשית ההתיישבות האנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת מתועדת במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. היישוב המודרני מתועד לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1479 שתיעדו כפר קטן שהיה תחת חסותו של ואלי עות'מאני בשם מוסטאפה. במחצית הראשונה של המאה ה-19 בתקופת התחייה הלאומית הבולגרית חלה תנופת פיתוח בעיירה ונבנו כנסיות, בתי ספר ומבני ציבור. ב-6 בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שוחררה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית. בהמשך בהתאם לסיכומי קונגרס ברלין הפכה חלק מהמחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 אוחד עם נסיכות בולגריה.
כלכלה ודמוגרפיה
כלכלת העיר נסמכת על מספר מפעלי תעשייה הממוקמים בעיר ובפאתיה וביניהם: מפעל לתרופות גנריות, מפעל לנעליים ויקב. חלק נכבד מהתוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. סמוך לעיר מצויה מערת נטיפים בשטח של 3,310 מטר מרובע ונכללת ברשימת 100 אתרי התיירות הלאומיים בבולגריה וכן שמורת טבע. בתוך העיר קיים מוזיאון לתולדות ההיסטוריה של האזור המכיל למעלה מ-8,000 פריטים וכן כנסיית דמטריוס הקדוש שבנייתה הסתיימה ב-1831.
אקלים
בפשטרה שורר אקלים ממוזג מתון, כאשר הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.6oc וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 675 מילימטרים.
ויקטור פרנק
ויקטור הנרי "ויק" פרנק ג'וניור (באנגלית: .Victor Henry "Vic" Frank, Jr; 4 באפריל 1927 – 6 באפריל 2010), היה אתלט יהודי-אמריקאי. פעמיים סגן אלוף ארצות הברית (1949 ו-1951) ואלוף המכללות (1949) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
פרנק נולד וגדל בפילדלפיה, למשפחה יהודית. הוא שרת בחיל הים האמריקאי במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן הוא למד משפטים באוניברסיטת ייל.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) סיים פרנק במקום שני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.56 מטר ונכלל במשלחת האמריקאית לאולימפיאדה. התוצאה שקבע הייתה יכולה להעניק לו את המקום הרביעי במשחקים, אלה שבמשחקים עצמם הוא קבע תוצאה חלשה של 42.00 מטר וסיים רק במקום 20. בהמשך אותה שנה, באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 49.32 מטר.
סגן אלוף ארצות הברית
בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-14 במאי 1949 קבע פרנק בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 54.23 מטר (שיא העולם באותה העת היה שייך לאדולפו קונסוליני מאיטליה, 55.33 מטר). באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 50.70 מטר, אחרי פורצ'ן גורדיין (53.17 מטר).
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-29 באפריל 1950 קבע פרק בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 16.09 מטר. המנצח בתחרות היה היהודי האמריקאי ג'ים פוקס שקבע שיא עולם חדש של 17.82 מטר. בהמשך אותה שנה, באליפות ארצות הברית הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 49.82 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1951 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 52.54 מטר, אחרי ריצ'רד דויל (53.50 מטר).
ראזי, מלך עיראק
ראזי הראשון (בערבית: غازي, תעתיק מדויק: ע'אזי; 21 במרץ 1912 – 4 באפריל 1939) היה מלך עיראק משנת 1933 ועד שנת 1939. הוא נולד במכה (כיום בערב הסעודית) והיה בנם של פייסל הראשון, המלך הראשון של עיראק, ושל חזימה בנת א-שריף נאצר, מלכת עיראק.
היות שהיה הבן הראשון של פייסל, אחרי שלוש בנות, הוא נשאר תחת טיפולו של סבו חוסיין בן עלי, אשר שימש כשריף ואמיר של מכה בזמן שאביו היה עסוק במערכות ובמסעות. ועל כן גדל ראזי, בניגוד לאביו, כבחור ביישן וחסר ניסיון.
ראזי עזב את חג'אז ופנה לעבר ירדן יחד עם כל השושלת ההאשמית בשנת 1924 לאחר שהמשפחה הובסה על ידי כוחותיו של אבן סעוד, ראש בית סעוד. באותה השנה הגיע ראזי לבגדאד והוכתר כנסיך כתר. ראזי הוכתר למלך עיראק לאחר מותו של אביו בדצמבר 1933. בסמוך לאחר מכן נישא לבת דודו, עאליה בנת עלי.
לאומנים פאן-ערבים התנגדו להשפעה הבריטית בעיראק, ולכן שלטונו של ראזי התאפיין במתחים בין האזרחים לצבא, אשר רצה לשלוט בממשלה. הוא תמך בגנרל בכר סדקי במהלך ההפיכה שלו, אשר החליפה את הממשלה האזרחית בממשלה צבאית. זו הייתה הפיכת החצר הראשונה בעולם הערבי.
אוסבלדו לפורט
רובנס אוסבלדו חסוס אודקיולה לפורט (בספרדית: Rubens Osvaldo Jesús Udaquiola Laport; נולד ב-12 באוגוסט 1956) הוא שחקן טלנובלות וקולנוע אורוגוואי, אשר משחק בעיקר בארגנטינה.
ביוגרפיה
בשנת 1976 כאשר היה בן 20,עבר לאוסבלדו ל"ארגנטינה", כדי להגשים את חלומו להיות שחקן טלנובלות מפורסם. באותה שנה הוא התחיל ללמוד משחק בבית הספר של לואיס טסקה. כדי לממן את לימודיו הוא נאלץ לעבוד כעבודות מזדמנות בתור ליצן, עובד מחסן, בנאי.
בשנת 1979 הוא פגש את ויויאנה סיאס, במסדרונות בית הספר. הם התחתנו שנה לאחר מכן. בשנת 1980 קיבל אוסבלדו תפקיד בהצגה "להתראות נעורים" (בספרדית: Adiós Juventud) ובאותה ההצגה הוא שבה את עיניו של הבמאי סנטיאגו דוריה, אשר הציע לו להשתתף בהצגה חדשה בשם "The Importance Of Being Earnest".
בשנת 2016 השתתף בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-11, והיה למודח העשירי.
בשנת 2018 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "100 ימים להתאהב" בתפקיד של ג'ינו סלינס.
כיום, כבר יותר מ25 שנה שאוסבלדו מנהל מערכת יחסים עם השחקנית ויויאנה סיאס, יש להם בת משותפת ששמה יסמין. אוסבלדו פעיל בעמותת: ACNUR התומכת בפליטים בדרום אמריקה. הוא מקפיד להיפגש עם פליטים ממדינות כמו צ'ילה, קולומביה וארגנטינה ולתת להם תמיכה הן כלכלית\פיזית, והן חברתית.
בית איג'זא
בית איג'זא (ערבית: بيت إجزا); הוא כפר בנפת אל-קודס, כ-6 ק"מ צפונית לירושלים. משתרע על שטח של 2,526 דונם והאוכלוסייה שלו מנתה 816 נפש בשנת 2016. בית איג'זא, גובלת באל-ג'יב ממזרח, קרקעות אל-ג'יב מצפון, בית דוקו ממערב, ובידו מדרום. ב-1980 הוקמה, בצמוד לכפר ממערב, ההתנחלות גבעון החדשה.
היסטוריה
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בבית איג'זא הייתה אוכלוסייה של 59 מוסלמים. מספר זה ירד מעט במפקד 1931 ל 54 מוסלמים, אשר שכנו ב-14 בתים. ב-1945 הייתה בבית איגז'ה אוכלוסייה של 70 מוסלמים, שלהם היו 2,550 דונם אדמה. מתוך אדמות אלו, 122 דונם היו של מטעים ואדמות השקיה, 922 של גידולי דגנים, ואילו 8 דונם היה שטח בנוי.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עברה בית-איג'זא לשליטה ירדנית. בשנת 1961 הייתה אוכלוסיית בית איג'זא 129 נפש.
לאחר 1967
במהלך מלחמת ששת הימים ב-1967, בית איג'זה עברה לשליטה ישראלית. קרקעות הופקעו על ידי ישראל לצורך בניית יישובים, ובהם גבעת זאב וגבעון החדשה.
בשנת 1977 התיישב במחנה הצבאי הנטוש הסמוך לכפר (ששימש כבית ספר לקצינים של הצבא הירדני עד 1967), גרעין של מתיישבים יוצאי ברית המועצות. הדבר התאפשר על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים". באוקטובר 1979 התקבלה החלטת ממשלה, במסגרת המגמה לעבות את ירושלים, על הקמת "מצפה גבעון" (גבעת "חדשה") כיישוב קבע. זאת על סמך הטענה שהקרקע במקום הייתה בבעלות חברת "נחלת ישראל - רמה" ההיסטורית משנת 1921. בינואר 1980, עלו 35 מאנשי הגרעין להתנחל על שטח בן 70 דונם. תושב בית איג'זא, צברי מחמוד אע'רייב, ממנו הופקעו קרקעות לשם הקמת בריכת מים ליישוב, עתר לבג"ץ נגד ההפקעה. במהלך הדיון המשפטי בבית המשפט העליון התברר שבטאבו לא רשומה קרקע על שם חברת "נחלת ישראל - רמה", כי אם כ"רכוש ממשלתי" ירדני, כיוון שהקרקע הופקעה על ידי ירדן בשנות ה-60 לצורכי המחנה הצבאי הסמוך, אך הותר לתושבים במקום להמשיך ולעבד את האדמות. בראשית השליטה הישראלית נתפסה הקרקע הירדנית על בסיס "צו מס' 59", צו צבאי שהוצא לפיו כל הקרקעות והנכסים שהיו בבעלות השלטון הירדני יעברו לידי השלטון הצבאי הישראלי. אע'רייב נאלץ לוותר על קרקע בשטח של 45 דונם, עם זאת הכיר הממשל הצבאי בבעלותו על 24 דונם ו-200 מ"ר ובתי ההתנחלות הוקמו מסביב לבית משפחת אע'רייב.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך 60% מהקרקעות החקלאיות של הכפר סווגו כשטח C.
גדר ההפרדה
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. צברי מחמוד אע'רייב, עתר לבג"ץ נגד תוואי הגדר שמנתק אותו מהכפר. מצד שני עתרו תושבי גבעון החדשה נגד הצבת שער בגדר הביטחון, במקטע שבין יישובם לבין בית איג'זא. ב-31 ביולי 2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון, לאחר שקבע כי היות שבני המשפחה דחו את הצעת מערכת הביטחון לקבל פיצויים ולעזוב את ביתם, התוואי הנוכחי מידתי וראוי. בית משפחת אגרייב הוקף ונכלא בגדר גבוהה, והם יכולים להגיע לכפר רק דרך שרוול צר, המוקף בגדר נוספת שמתחברת לתוואי גדר ההפרדה.
עקב גדר ההפרדה, כש-980 דונמים (או 38.1% מכלל שטח הכפר) נותרו מעברו השני של הגדר והגישה של התושבים אליהם הוגבלה (בעיקר שטחים חקלאיים ומעיין "עין א-שמייה", ששימש את תושבי הכפר במשך מאות שנים).
ב-26 בפברואר 2004, שני תושבים נהרגו וכ-70 נפצעו בעימות עם צה"ל והמשטרה, בעת הפגנות נגד הקמת גדר ההפרדה באזור.
סטיב סוול
סטיבן אדואר סוול (באנגלית: Steven Edward Sewell; נולד ב-2 באפריל 1963 בסן פרנסיסקו, קליפורניה) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל סוול כרץ אחורי באוניברסיטת אוקלהומה. לאחר שסיים את לימודיו נבחר על ידי דנוור ברונקוס בדראפט של שנת 1985. למרות היותו רץ אחורי, שימוש סוול גם כתופס וקוורטרבק, במהלכים מיוחדים. יחד עם הברונקוס העפיל סוול לשלושה סופרבולים. ב-1991 פרש מקריירת הפוטבול לאחר שבע עונות בברונקוס.
מנור
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
המיספירה
בגאוגרפיה, המיספירה (ביוונית עתיקה ἡμισφαίριον, הֶמִיסְפָאִירִיוֹן, מילולית "מחצית מעטפת כדור") היא מחצית כלשהי של כדור הארץ. ניתן לחלק את כדור הארץ לשתי המיספירות בכל דרך, אך החלוקות המקובלות הן ארבע:
חצי הכדור הצפוני
חצי הכדור הצפוני הוא מחצית פניו של כוכב לכת הנמצא מצפון לקו המשווה שלו. משלים אותו חצי הכדור הדרומי.
בכדור הארץ, חצי הכדור הצפוני כולל את מרבית היבשה ומרבית האוכלוסייה שעל פני הכדור. שתי יבשות, אירופה ואמריקה הצפונית, נמצאות בשלמותן בחצי הכדור הצפוני, וכך גם יבשת אסיה ללא האיים המשתייכים אליה. מרבית שטחה של אפריקה וחלק קטן משטחה של אמריקה הדרומית נמצאים אף הם בחצי הכדור הצפוני. בחצי הכדור הצפוני, יחס השטח בין האוקיינוסים והיבשה עומד על 50%-50%.
החורף מתקיים בחודשים דצמבר עד פברואר, והקיץ בחודשים יוני עד אוגוסט.
חצי הכדור הדרומי
חצי הכדור הדרומי הוא מחצית פניו של כוכב לכת הנמצא מדרום לקו המשווה שלו. משלים אותו חצי הכדור הצפוני.
בכדור הארץ, חצי הכדור הדרומי כולל את מרבית המים שעל פני הכדור, משום שרוב שטחם של האוקיינוסים נמצא בו, ורק חלק קטן מהאוכלוסייה. שתי יבשות, אוסטרליה ואנטארקטיקה, נמצאות בשלמותן בחצי הכדור הדרומי, וכך גם מרבית שטחה של אמריקה הדרומית, מקצת שטחה של יבשת אפריקה וחלק מאיי דרום-מזרח אסיה. בחצי הכדור הדרומי, יחס השטח בין האוקיינוסים ליבשה הוא 10%-90% לטובת האוקיינוסים.
בחצי הכדור הדרומי חיים כ־800 מיליון בני אדם, שהם מעט יותר מעשירית מכלל תושבי כדור הארץ. כמחציתם בברזיל ובאינדונזיה.
החורף מתקיים בחודשים יוני עד אוגוסט, והקיץ בחודשים דצמבר עד פברואר.