cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחיאל מיכל פיצ'ניק
רבי יחיאל מיכל הלוי פיצ'ניק (נפטר בט"ו בכסלו תר"ט, 1849) היה אדמו"ר חסידי, מייסד חסידות ברזנה ודור שני בחסידות סטפין כשאחיו ר' ישראל דוב בער מכהן כרבי השני מסטפין. מצד אביו צאצא לרבנים המפורסמים הב"ח והט"ז. וכן צאצא של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב שהיה חותנו של אביו, רבי דוד מסטפין תלמיד הבעל שם טוב והמגיד ממעזריטש. כיהן בחבל ווהלין כרב בית מדרש בסטולין ובהמשך כאדמו"ר בברזנה, בהזמנת הפריץ המקומי.
לפני האדמו"רות
נולד לר' דוד הלוי מסטפין, ממנהיגי החסידות בדורו וצאצא לשושלת הט"ז, כשאביו היה נין ר' דוד הלוי בעל "טורי זהב" ואב"ד אוסטרהא, בנו של ר' שמואל הלוי מלודמיר. ר' שמואל מלודמיר היה מגאוני ופרנסי הדור.
לר' יחיאל מיכל נולד בן יחיד וקראו שמו יצחק, על שם סבם רבי יצחק מדרוהוביץ', והוא מסר עצמו לחנוכו של בנם, שעוד מילדותו סימנים של ילד פלא בעבודת השם. רבי יחיאל-מיכל בעצמו למד עם בנו והדריכו בדרך היהדות ומשנה לשנה עלה הצעיר בתורה ועבודת השם.
לאב ובנו יצאו מוניטין בעולם הגדול, עד כדי כך שמחצרו המפורסמת של רבי מרדכי מטשרנוביל באו שליחים מיוחדים לתהות על קנקנו של הבחור צדיק רבי אהרן מטשרנוביל, בנו בכורו של ר' מרדכי, שהיו לו שתי בנות והבכירה פיגה'לי נשאה את בנו של הצדיק ר' ישראל מרוז'ין, רבי דוד משה מצ'ורטקוב, ועתה הגיעה לפרקה הבת הצעירה פריל'ה והשליחים מצאו את הצעיר ר' יצחק מתאים לחתן של שושלת טשרנוביל.
החצר החסידית בטשרנוביל הייתה אז בשיא השפעתה בעולם החסידות. קודם-כל מפני גדולתו של מיסד השושלת רבי נחום "המגיד הגדול" כמו שקראו לו, או "הבעש"ט הקטן", שכינוהו מחמת רוב צדקתו ומעשיו הדולים למען עניים ומרודים פדיון שבויים. ובעיקר בשל רבי מרדכי, שהיה נחשב אז בעיני רבבות חסידים כראש צדיקי הדור, ורוב רובם של אדמו"רי דורו נסעו אליו, כשחלקם היו לחסידיו הנלהבים.
האדמו"רות
השידוך בין ר' יצחק בנו של ר' יחיאל מיכל ובת הרב ר' אהרן מטשרנוביל נגמר בשעה טובה וה"חצר" בטשרנוביל התחילה להתכונן לחתונה הגדולה, אולם רבי יחיאל-מיכל ובנו רבי יצחק חזרו לתלמודם ולא דאגו הרבה להכנה לוגיסטית. כשהגיע הזמן המיועד התאספו בטשרנוביל מאות חסידים מכל הסביבה וגם המשפחה הגדולה וכולם יצאו מחוץ לעיר לקבל את פני החתן ומשפחתו, אולם כולם חיכו כמה שעות על הדרך והמחותנים לא הגיעו.
למחרת, ביום החופה, יצאו שוב מחוץ לעיר וחיכו כמה שעות עד סמוך לשעת החופה ושבו בפחי נפש. בשחזרו לעיר נודע להם שבינתיים הגיעה עגלה רצוצה ומרופטת, רתומה לסוס קטן וחלש, ובה החתן ואביו ואמו... היו מהחסידים ואנשי המשפחה שהביעו ספקות אם השידוך הזה עם עניים מרודים, מתאים לחצר הגדולה של טשרנוביל,, אך הצדיק ר' מרדכי הרגיע אותם ואמר: השתדכנו עם אנשים ולא עם סוסים.
לזוג הצעיר פסקו מזונות בטשרנוביל למשך שלוש שנים. אחרי עבור שלוש שנים חזר הזוג לסטולין ור' יצחק חזר לשבת על התורה והעבודה בבית מדרשו של אביו.
על הימים האלה הייתה הרבנית פרל'ה אשת ר' יצחק מספרת אחר-כך לבניה ונכדיה:
"בעלי ואביו ישבו בבית המדרש ועסקו בתורה יומם ולילה. ומאחר והחנות של ר' יחיאל מיכל שהייתה אמורה לפרנס את שתי המשפחות לא הספיקה למחייתם, נפל העול על כתיפי לדאוג לפרנסה ולצורכי הבית. ובכל זאת הייתי שמחה בחלקי".
ר' יחיאל מיכל ובנו ר' יצחק ישבו גם שם על התורה ועל העבודה, אלא שבברזנה יצא ר' יחיאל-מיכל מבדידותו והוכרח להורות לרבים, שדפקו על דלתותיו, את דרך החסידות לעבודת השם. בכל זאת המשיך גם שם בדרכו להתבודד בכל עת מצוא ולהתעמק בחכמת היהדות. מספרים מקרה הקשור בשם המשפחה - פיצ'ניק. בימיו הוציא צו קיסר רוסיה שכל אחד מוכרח לאמץ לעצמו שם משפחה ופקידים מהמחוז באו גם לברזנה לרשום שמות לכל אחד.
ר' יחיאל-מיכל נפטר בט"ו כסלו שנת תר"ט.
מרדכי בוקסבוים
מרדכי בוקסבוים (כ"ח בתשרי תרנ"ח; 24 באוקטובר 1897 – כ"ד באייר תשי"ט 1 ביוני 1959) היה משפטן יהודי-הונגרי ואיש ציבור חרדי. היה מעוזריו של בלה קון בהונגריה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל שימש יועץ משפטי של אגודת ישראל וסגן ראש עיריית ירושלים.
בחוץ לארץ
מרדכי בוקסבוים נולד בעיר פאפה שבהונגריה לר' אריה לייב, מייסד ומנהל בתי ספר יהודיים ברחבי הונגריה ואסתר לבית רוזנברג. למד בתלמוד תורה וישיבה בפאפה, וכן אצל דודו, אחי אביו, הרב יהושע בוקסבוים, בישיבת גלנטה. לאחר מכן פנה ללימודים כלליים ובהם לימודי משפטים, אותם סיים בהצטיינות.
במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי ונשלח לחזית הרוסית. הוא התקדם בסולם הדרגות ובסיום המלחמה היה בעל מעמד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר המלחמה שב להונגריה ומצא עצמו בעיצומה של המהפכה הקומוניסטית שהשפיעה על השלטון. באותם ימים שימש כמפקד מחוז והתמנה לארגן את הצבא הלאומי בטרנסדנוביה.
המפנה האידאולוגי בחייו של בוקסבוים התחולל לאחר שעבר דרך גאלנטא שבסלובקיה, ונפגש עם ראש הישיבה, דודו הרב יהושע בוקסבוים. הוא התעכב אצל דודו בגאלנטא למשך מספר חודשים, גידל את זקנו ועסק באינטנסיביות בלימוד תורה.
בארץ ישראל
בשנת 1925 עלה בוקסבוים לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא התגורר תחילה בבית ויטנברג שברובע המוסלמי שבעיר העתיקה, ולמרות גילו ומעמדו נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים הסמוכה כתלמיד מן המניין. כעבור כמה חודשי לימוד פנה לעסוק בתחום המשפטי וקיבל אישור רשמי לעסוק בעריכת דין. הוא פתח משרד לעריכת דין במרכז ירושלים, ובתוך זמן קצר נעשה לבעל השפעה בחוגים המשפטיים בארץ ישראל ובחוגי השלטון. במשך שנים היה בוקסבוים היועץ המשפטי והפרקליט הבכיר של היהדות החרדית בארץ ישראל וייצג אותה מול השלטונות. לאחר מאורעות תרפ"ט ייצג בוקסבוים את הנהלת ישיבת חברון בטיפול בהשבת נכסיה ורכושה. הוא היה מקורב לגדולי הרבנים ואישי הציבור בירושלים ובהם הרב יוסף חיים זוננפלד, הרב יוסף צבי דושינסקי, ד"ר משה וולך ואחרים, וכן לנכבדי העיר הלא יהודיים. בוקסבוים גם הגן על חרדים שהואשמו באלימות על רקע דתי. כן שותף בוקסבוים במשלחות של אגודת ישראל שנפגשו עם גורמי ממשל בכירים.
לימים ביקר במערת המכפלה האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור בלוויית קבוצת חסידיו. כמה מהם עברו את גבול "שבע המדרגות" המותרות, ובעקבות זאת התחוללה מהומה. הרבי הוברח לירושלים, אולם כמה מחסידיו נעצרו. בעקבות הוראת הרבי מגור טיפל בוקסבוים בשחרור העצורים, ולאחר שהוחלט להעמידם למשפט שימש כפרקליטם. במהלך המשפט טען הקאדי כי מאז החל בתפקידו לא היה יהודי שהעז לעבור את שבע המדרגות. אולם אז שלף בוקסבוים את האישור המיוחד שהוציא לו הקאדי לאחר חתונתו, ובכך דחה את טענתו.
פרשת מעצרו בווינה
בד בבד עם פעילותו המשפטית והציבורית, החל בוקסבוים בפעילות פוליטית במסגרת אגודת ישראל. הוא שימש חבר הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל וחבר הנהלתה בארץ ישראל.
בכנסייה הגדולה שהתקיימה במרינבאד, בשנת 1937, נבחר בוקסבוים לציר וליושב-ראש הוועדה הפוליטית של הקונגרס. זמן קצר לפני שובו לארץ ישראל, בעת שהותו במלון, נעצר בידי משטרת וינה. סיבת מעצרו: צו מעצר שהוצא נגדו בהונגריה בשנת 1919, לאחר כישלון המהפכה הקומוניסטית בראשות בלה קון, שבוקסבוים נמנה עם עוזריו הקרובים. התביעה הכללית בהונגריה חידשה מאז את צו המעצר נגדו, ועתה פנתה לשלטונות אוסטריה בדרישה לעוצרו. בין אוסטריה להונגריה היה הסכם הסגרה ובוקסבוים עמד להיות מוסגר להונגריה.
לאחר קום המדינה
בתחילת מאי 1948 שולב במועצת העירייה העברית של ירושלים, שהוקמה בעקבות התפוררות ההשפעה של עיריית ירושלים.
בוקסבוים היה מראשי אגודת ישראל בירושלים ועמד לרשותם של רבני ירושלים במאבקם מול רשויות השלטון. עם קום המדינה שימש כחבר "ועדת המצב" של "ועד הקהילה", כנציג אגודת ישראל. חלק ניכר מעיסוקו היה ניסוח תזכירים בינלאומיים הקשורים ליהדות החרדית.
בשנות החמישים מונה לתפקיד סגן ראש עיריית ירושלים מטעם אגודת ישראל. לאחר קדנציה אחת פרש מן העירייה, אולם המשיך בפעילות משפטית וציבורית נרחבת. בין השאר ייצג את עצורי הפגנות החרדים השונות, בעיקר הפגנות על רקע חילולי שבת.
בוקסבוים שהיה מקורב לחסידי ברסלב בירושלים מימן את הקמת בית הכנסת "ברסלב – אוהל אסתר" (שנקרא ע"ש אמו של בוקסבוים) בשכונת שערי חסד.
נפטר ב-1959 ונטמן בהר המנוחות.
בשנת 1989 קראה עיריית ירושלים רחוב על שמו.
משפחתו וחייו האישיים
בשנת 1927 התחתן עם רבקה אמדורסקי. לרבקה ומרדכי בוקסבוים שלוש בנות ובן. בתו רות הייתה נשואה לשופט מנחם אלון עד למותו ב-2013 ולהם חמישה ילדים. בנו הוא הרב יוסף בוקסבוים, חוקר ועורך, מייסד וראש מכון ירושלים וכן הבנות מלכה, אתי וציפורה, הנשואה למרדכי אנסבכר, המנהל הראשון של מוזיאון יד ושם.
בוקסבוים בנה בגבול שכונת רחביה-שערי חסד בירושלים בית רב-מידות שתוכנן על ידי האדריכל והצייר ליאופולד קרקאור, ובו התגורר. בסוף שנות הארבעים, כאשר הגיע לישראל הרב דב בריש ווידנפלד, שיכנו בוקסבוים באחד מאגפי הבית. במשך השנים התגוררו בבניין גם משפחות שלושת ילדיו ובהן משפחתו של בנו יוסף ומשפחת אלון.
Rakkaudesta lajiin
Rakkaudesta lajiin (בעברית: אוהבת בשביל הספורט) הוא סינגל הבכורה של הזמרת הפינית אוולינה, בשיתוף הראפר הפיני אוויל סטו. הסינגל יצא לאור ב-22 במאי 2015, תחת חסותן של חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ ואם-אייזי מיוזיק, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, 24K.
הסינגל יצא לאור באותו תאריך ביחד עם סינגל נוסף, "Vuoristorataa". את שני הסינגלים איגדה אוולינה לסינגל אחד תחת שני השמות של שניהם, ושניהם יצאו כסינגל הבכורה שלה.
שני הסינגלים לא הצליחו להיכנס למצעד הפיני הרשמי, והפכו ליחידים של אוולינה שלא הצליחו לעשות זאת.
וידאו קליפ
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לאוקטובר 2017, עולה על למעלה ממיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לחמישי הנצפה ביותר של אוולינה.
אלי בן-מנחם
חייו
בן מנחם נולד בעיר בומביי (מומבאי) שבהודו ועלה לישראל ב-1949. למד בפנימיה הצבאית, ושירת בצה"ל כקצין מילואים. במקצועו הוא טכנאי מטוסים, מבקר וראש צוות בכיר.
בן מנחם כיהן כמנהל אגף לשכונות וערי פיתוח במרכז מפלגת העבודה, יו”ר ועד עובדי אל על, הקים את פורום 13 הוועדים הגדולים במשק ויו"ר פורום השכונות בתל אביב.
ב-1988 נבחר לראשונה לכנסת. ב-1992 מונה לסגן שר במשרד ראש הממשלה ואחראי מטעם הממשלה לטיפול במאבק בנגע הסמים. ב-1993 נבחר לשמש כסגנו של שר הבינוי והשיכון, בנימין בן אליעזר. בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על מקום המשוריין למחוז תל אביב והגיע ראשון לאחר קרב צמוד ביותר מול רון חולדאי ומול מיכאל בר-זוהר וגדעון שגיא עם 3,289 קולות ובן-מנחם שובץ במקום ה-18 ונבחר לכנסת הארבע עשרה, שבה כיהן גם כיו"ר הוועדה למאבק בנגע הסמים בכנסת.
ב-2001 נבחר לשמש כסגן שרת התעשייה והמסחר ובשנים 2003–2005 שימש כסגן יו"ר הכנסת וחבר השדולה המוניציפלית. ב-2005 שימש שוב כסגן שר הבינוי והשיכון.
עם הקמת מפלגת קדימה ב-2005 הצטרף לשורותיה, ושימש יו"ר סיעת קדימה בהסתדרות.
חיים אישיים
גר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
מארס גלובל סרוויור
המארס גלובל סרוויור (באנגלית: Mars Global Surveyor או בקיצור MGS) היא חללית רובוטית אמריקנית שפותחה עבור נאס"א על ידי המעבדה להנעה סילונית ושוגרה בנובמבר 1996. החללית בישרה את חזרתה של ארצות הברית לחקר מאדים אחרי 10 שנים שבהן לא שיגרה אף משימה אל מאדים. החללית השלימה את משימתה הראשית בינואר 2001 והייתה במהלך הרחבת המשימה השלישית שלה, כאשר ב-2 בנובמבר 2006 הפסיקה להגיב לפקודות שקיבלה מכדור הארץ. מאות שהתקבל שלושה ימים לאחר מכן התברר כי החללית הכניסה את עצמה ל"safe mode". כל הניסיונות ליצור קשר מחדש עם החללית ולפתור את התקלה לא צלחו ובינואר 2007 הודיעה נאס"א על סיומה הרשמי של המשימה.
מבנה החללית
על המארס גלובל סרוויור ישנם חמישה כלים מדעיים: מצלמת ה-MOC שלחה לכדור הארץ יותר מ-240,000 תמונות מספטמבר 1997 עד לנובמבר 2006.
מהלך המשימה
ה-MGS שוגרה מנמל החלל קייפ קנוורל ב-7 בנובמבר 1996 על גבי משגר דלתא 2. החללית עברה מרחק של קרוב ל-750 מיליון ק"מ במשך 300 ימים ונכנסה למסלול סביב מאדים ב-12 בספטמבר 1997. כשהגיעה אל מאדים הופעלו מנועי החללית למשך 22 דקות שהאטו אותה, ואפשרו לכוח המשיכה של מאדים להכניסה למסלול סביבו. החללית נכנסה למסלול אליפטי גבוה סביב מאדים עם פריאפסיד של 262 ק"מ, אפואפסיד של 54,026 ק"מ ו-45 שעות להקפה.
לאחר הכניסה למסלול ביצעה החללית מספר תמרונים שהכניסו אותה למסלול נמוך יותר בעל פריאפסיד של 110 ק"מ. ככל שהתקרבה החללית אל מאדים היא הואטה מעט בגלל החיכוך עם האטמוספירה (אירוברייק). צפיפות האטמוספירה של מאדים בגבהים אלו היא נמוכה מאוד ולא מהווה סיכון לחללית.
ב-11 באוקטובר ביצע צוות הטיסה של החללית על כדור הארץ תמרון נוסף שהוציא את הפריאפסיד אל מחוץ לאטמוספירת מאדים מפני שלחץ האוויר במאדים גרם לפגיעה קלה בפאנלים הסולאריים של החללית שכבר נפגעו מעט בשיגור. תמרון נוסף בוצע ב-7 בנובמבר.
גור ואוח
גור ואוח היא סדרת טלוויזיה קומית, שיועדה לילדים. הסדרה שודרה בערוץ "פוקס קידס", ששמו הוסב לאחר מכן ל"ג'טיקס". כשהערוץ הפך לערוץ דיסני בשנת 2009, הסדרה ירדה משידור לצמיתות.
מארס גלובל סרוויור
מהלך המשימה
בין מאי לנובמבר 1998 התמרונים הופסקו כי היו עלולים להכניס את החללית למצב שבו היא לא תקבל יותר מספיק אור השמש, שהיה דרוש לה לשם הפקת אנרגיה חשמלית. במקום זאת התקופה נוצלה לקבלת מידע רב ככל האפשר מהחללית. מידע התקבל מהחללית בין 2 ל-4 פעמים כל יום. התמרונים חודשו בנובמבר 1998 ונמשכו עד למרץ.
גור ואוח
"גור ואוח" מבוססת על מופע הסטנד-אפ של הצמד אודי ואביעד, והיא עוסקת בקורותיהם של שני ילדים בגיל בית הספר היסודי הגרים במקלט (אותו הם מכנים "קרבונקל") ומתמודדים בהומור ובשמחת חיים עם המתרחש מסביב: בכיתה, במשפחה, בין החברים. בסדרה יש שפה והומור פנימיים. תוכנית זו הפכה עם שידורה לסדרת קאלט, ועד היום נשמעים ביטויים מהסדרה כמו "לצ'קלף" ו"נשב נדבר – אנחנו כבר יושבים ומדברים" בסלנג של צעירים.
מארס גלובל סרוויור
תוצאות המשימה המרכזית
אחרי ניתוח מאות תמונות באיכות גבוהה שנשלחו מה-MGS, קבוצת החוקרים שחקרה את התצלומים גילו כי מזג האוויר והרוחות על מאדים יוצרים שינויים בתוואי השטח ובמיוחד דיונות חול דומות מאוד למספר מדבריות בכדור הארץ.
תוצאות מהמשימה המרכזית (1996–2001) פורסמו במחקר גאופיזי על ידי מ. מלין וק. אדג'ט. חלק מהגילויים מהמשימה הם:
גור ואוח
עלילה
גור ואוח הם צמד ילדים חנונים הגרים במקלט של אבא של גור אותו הם מכנים ה"קרבונקל" (אשר שוכן ברחוב "שפכי הברום" 7). הם לומדים בכיתתה של המורה לימונה. בבית הספר הנקרא אזובים. בכתה יחד אתם לומדות מספר דמויות כמו "דני מלך הכיתה", "טלי הוד" בה מאוהב אוח (וגם גור בעונה הראשונה) ו"ימית הפנמית" בה מאוהב גור בעונה השנייה (עד שבתוכנית בלאגן התאהב בנועה). השניים שונאים ילדה בשם "מוהר זלימוביץ'" יש להם שכן ושמו מליחי (יוני להב) הסובל מאמו השתלטנית שבעצם היא ציור בתמונה מדברת. בעונה הראשונה של השידורים הופיעו רק גור ואוח. החל מהעונה השנייה החלו חלק מהדמויות כמליחי, ימית, גודיק ולימונה להופיע בסדרה כשהם מגולמים על ידי שחקנים. אחרים כמו טלי הוד, דני מלך הכיתה ואבא של גור הם נושא לשיחות או לשירים, לעיתים קולם יישמע בטלפון, אך דמותם אינה נראית על המסך.
מארס גלובל סרוויור
איבוד הקשר
ב-2 בנובמבר 2006 נאס"א איבדה קשר עם החללית אחרי מתן פקודה לחללית לשנות את מצב הפאנלים הסולאריים. מספר ימים חלפו ואז התקבלה הודעה מהחללית שדיווחה כי היא נכנסה לSafe Mode והיא מחכה להוראות נוספות.
ב-20 בנובמבר 2006 החללית MRO ניסתה לצלם את ה-MGS כדי לראות אם הוא עדיין פעיל אך הניסיון כשל. ב-21–22 בנובמבר 2006 ה-MGS כשל להעביר תשדורת אל הרובר אופרטוניטי (מארס רובר). נאס"א הודיעה ב-13 באפריל 2007 כי החללית אבדה בעקבות פגם במידע שהועבר לחללית.
גור ואוח
עלילה
גור ואוח הם חנונים, והדבר ניכר בלבושם ובאביזרים שלהם (כגון המשקפיים הגדולים והלא אפנתיים שלובש גור, או כובע המצחיה של אוח). הם סובלים מבידוד חברתי ונאלצים לשחק במחסן, המלא בתמונת של להקת אוף שימחעס אותה הם מעריצים שהופיעו אצלם בקרבונקל בפרק הסיום של העונה הראשונה. במהלך כל הסדרה הם מנסים לרכוש את לבה של טלי הוד, ולהתיידד עם דני מלך הכיתה וחבורתו (חבורת "הצ'אוולילים"), אך נסיונותיהם אלו נכשלים לרוב. הבעיות בהם הם נתקלים הם לרוב בעיות יום יומיות בהם נתקל ילד בבית הספר היסודי, וגישתם מאופיינת בהומור עצמי, המסייע בהתמודדות עם מצבים הנראים כקשים.
מארס גלובל סרוויור
איבוד הקשר
החללית תוכננה כך שתקיף את מאדים במשך שנת מאדים אחת (כשני שנות ארץ) אבל המשימה נמשכה פי שלושה מהמתוכנן.
גור ואוח
שפה והומור
הסדרה משתמשת בביטויים חוזרים ונשנים, המהווים בדיחות חוזרות במשך כל ימי שידור הסדרה, ויוצרים שפה פנימית עשירה. כך, למשל, הביטוי "לצ'קלף" שפירושו לשקר, הביטוי "עגמומיישן" המבטא עגמומיות והביטוי "זוועות עליך שמשון" (המבוסס על הפסוק: "פלשתים עליך שמשון" מהתנ"ך) המבטא החמרה במצב. כמו כן ישנן בדיחות חוזרות הקשורות בדמויות. בכל פעם שאומר אחד מהגיבורים את שמה של טלי הוד, השם מהדהד, והגיבור השני אומר באינטונציה של קריין משפט על טלי הוד כדוגמת "טלי הוד – הילדה הראשונה בכיתה הלובשת חזיה". בכל פעם שנאמר שמה של מוהר זלימוביץ, לעומת זאת, נאלצים הגיבורים לשיר מיד את השיר "זלימוביץ' המכוערת / מי ייקח אותך לסרט / גם בלילה גם ביום / את נראית כמו גיהנום." לשיר זה ישנה גרסה זכורה נוספת, אשר שודרה בפרק בו חזרו כוכבי הסדרה לגן הילדים- "זלימוביץ' המכוערת / את הנדנדה שוברת / אם תבואי מחר לגן / נזרוק עליך דובדבן, בעע".
התוכנית גם עושה שימוש קומי בשבירת הקיר הרביעי, כאשר היא שוברת את ההמשכיות (הופעת/הסרת דברים רנדומלים בין קאטים) באופן מובהק לצופה, ואף חושפת את סט הצילומים "בטעות". באחד הפרקים גור ואוח אף מציינים את העובדה שהיותם שחקנים מבוגרים אשר משחקים ילדים, וחושפים את השמות האמיתיים של שחקנים נוספים בסדרה.
לצד ההומור הפנימי והשפה הילדותית והמשוחררת שמאפיינת טקסטים רבים בסדרה, גור ואוח מרבים להשתמש בביטויים במשלב לשוני גבוה ובאזכורים השאולים מעולמות תוכן שאינם מוכרים לרוב לילדים. כך למשל מוזכרים בסדרה הטרוריסט מרוואן ברגותי, המשפטנית פנינה דבורין והסדרה חיים שכאלה. סביר להניח שרבים מהצופים הצעירים נתקלים במושגים שונים שאינם מוכרים להם, ונראה כי יוצרי הסדרה בחרו לשלב בה בדיחות רבות אשר כלל אינן יכולות להיות מובנות על ידי ילדים צעירים בעלי היקף ידע ממוצע.
אלמנט קומי נוסף בסדרה הוא בדידותם של גור ואוח שבעקבותיו הם (עונה ראשונה) לא יוצאים מהקרבונקל (ולכן כל הסצינות בעונה מצולמות שם), מתדרדרים להמצאת חברים דמיוניים, ואינם פוגשים את שאר הדמויות פנים אל פנים (עונה ראשונה) אלא רק מקיימים איתם דיאלוגים (כגון שיחות טלפון, שיחה מעבר לדלת וכדומה).
עונות הסדרה
בתחילת שנות ה-2000 צולמו שתי עונות. שתי העונות הראשונות היו בפורמט של פרקים בני 25 דקות, העונה הראשונה כללה 12 פרקים, בהם ארבעה מערכונים לפרק ואילו העונה השנייה כללה 16 פרקים, בהם שלושה מערכונים לפרק, בתפאורה קבועה של ה"קרבונקל", הוא המחסן בו נמצאים הילדים. בעונה השנייה הצטרפו דמויות נוספות ותפאורות נוספות, אם כי עיקר העלילה התרחש עדיין בקרבונקל. בין היתר נוספו דמויות בשם "ימית הפנמית", "גודיק" ו"משה מליחי" (שהוזכר בשני פרקים בעונה הראשונה) שלעיתים צולמה בתפאורה האמורה להיות ביתו של מליחי או בקיוסק שלו ואו בביתה של לימונה. צילומי העונה הראשונה היו מרושלים במתכוון. בעיות של המשכיות (גור או אוח נראים לובשים פריט ביגוד מסוים, ולאחר מכן פריט אחר), עובדי במה ופריטי במה העוברים אל מול המצלמה וכיוצא בזה היו חלק מאווירת המערכון השכונתי שליוותה את הסדרה. אלמנט זה נעשה מאחר שבשידור הראשון של הסדרה על הצופים היה לגלות מהן חמש הטעויות המסתתרות בכל פרק (כשבמקור כל פרק של 5 דקות שודר בנפרד) ולזכות בחולצה. העונה השנייה הייתה פרועה פחות, הביאה שחקנים חדשים ודמויות חדשות, וצילומיה נראו מלוטשים יותר.
מאוחר יותר דמותה המשנית של המורה לימונה הצטרפה לעונתה הראשונה של הסדרה בלאגן אשר שודרה בערוץ פוקס קידס (לימים ג'טיקס) בתור הדמות הראשית ומאוחר עוד יותר בעונתה החמישית של הסדרה גם שתי הדמויות הראשיות (גור ואוח) הצטרפו ביחד עם דמותה של אמא של אוח אשר בתוכנית זו ניתן לה השם "אש"א" ("אמא של אוח") בתור דמויות משניות.
בשנת 2006, לאחר שידור שתי העונות הראשונות של הסדרה, יצא למכירה DVD של פרקים נבחרים משתי העונות. ה-DVD נמכר בחנויות המדיה השונות, וכן לקח חלק בקמפיין המשותף של ערוץ ג'טיקס ודואר ישראל. ה-DVD כלל כ-10 פרקים לכל עונה. ב-DVD הופיע גם התפריט המציג "עונה 3", עם שישה פרקים נוספים (כגון: "עבודת בית", "שלגיה ושבעת הגמדים") אשר מעולם לא נודע על הפקתם ומעולם לא שודרו בערוץ ג'טיקס במהלך שידור הסדרה. ארבעה מתוך ששת הפרקים, היו פרקי ספיישל מיוחדים לסוכות, בהם המורה לימונה מגיע ל-"סוכת הקרבונקל" של גור ואוח ומספרת להם סיפור אגדה, שהיה מוצג עם שחקני הסדרה ובהתאם לסיפורה (לדוגמה: "כיפה אהבלה"). מלבד הפצת ששת פרקים אלו בדיסק ה-DVD, לא ידועים פרטים לגבי הפקת העונה והם לא שודרו בטלוויזיה. יכול להיות שמדובר בפרקי ספיישל שהופקו אך לבסוף לא שודרו, או עונה שלא הופקה עד סופה ולכן בוטלה במהלך הפקתה.
אחרי מספר שנים של שידורים חוזרים, שודרה בערוץ ג'טיקס ספין אוף של הסדרה. הסדרה החדשה הייתה שונה מהמקורית בכך שהיא לא התרחשה ב"קרבונקל" אלא תיארה את הנעשה בכיתת המעוכבים, בה מלמדת המורה לימונה את גור, אוח וחבריהם, ובהתאם לכך נקראה "גור ואוח - הכיתה המחורפפת" (כפרודיה על תוכנית הילדים הקלאסית בערוץ הילדים, "הכיתה המעופפת"). כמו כן בסדרה זו לא חולקו הפרקים לשלושה מערכונים, אלא היוו מערכון אחד ארוך. בעונה זו הופיעו דמויות חדשות ושחקנים חדשים כמנהל בית הספר אותו משחק דודו ניב. העונה קודמה בפרסומות הערוץ כעונה שלישית לסדרה. העונה שודרה לראשונה ברצף בשלושת ימי חופשת הפורים בשנת 2009, אם כי שודרו רק שלושה פרקים מהעונה. ביום העצמאות של אותה שנה שודר עוד פרק שלא שודר, ובתחילת החופש הגדול שודרו שלושת הפרקים האחרונים. העונה כללה 10 פרקים בלבד. עונה זו כשלה מכיוון שהסדרה לא כללה את השיגעון ואת הבדיחות הפרטיות או אפילו את ההומור של העונות הראשונות וקהל היעד שהיא כיוונה אליו היה צעיר מדי.
צבי יהודה קוק
הרב צבי יהודה הכהן קוק (מכונה גם הרצי"ה; ט"ו בניסן ה'תרנ"א, 22 באפריל 1891 – י"ד באדר ה'תשמ"ב, 9 במרץ 1982) היה ראש ישיבת מרכז הרב ומנהיג רוחני בולט של הציונות הדתית. מהאידאולוגים הבולטים של רעיון ארץ ישראל השלמה. בנו ותלמידו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
שנותיו המוקדמות
נולד בעיירה ז'יימליס (זיימל) בפלך קובנא באימפריה הרוסית (כיום במחוז שיאוליאי בליטא), שם כיהן אביו ברבנות, לרב אברהם יצחק הכהן קוק ולרבנית רייזא-רבקה, בתו של הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים, שעל שמו הוא קרוי. אמו הייתה רעייתו השנייה של אביו, והוא היה בנה הראשון. בשנת ה'תרנ"ו (1896), עברה המשפחה לבויסק שליד ריגה, שם נתמנה אביו לרב העיירה. בבויסק למד גמרא אצל הרב ראובן גוטפריד ידידיה, חתנו של הרב יואל משה סלומון, ואצל הרב בנימין מנשה לוין. אמנם, את עיקר תלמודו קיבל לאחר מכן מאביו. בנוסף למד מקרא אצל הרב משה זיידל, ורוסית אצל מורה פרטי. בהיותו שם עמד בראש אגודת הנוער "פרחי ציון".
כאשר התמנה הראי"ה קוק לשמש כרבן של יפו והמושבות, עלתה המשפחה לארץ ישראל. הם הגיעו לנמל יפו בכ"ח באייר ה'תרס"ד (13 במאי 1904). בשנת ה'תרס"ו (1905) עבר לירושלים כדי ללמוד בישיבת "תורת חיים" בעיר העתיקה. בישיבה, בהיותו כבן 15, התקרב ולמד באופן קבוע עם הרב זרח אפרים אפשטיין, גיסו של ראש הישיבה, שלימים כיהן כראש הישיבה. לאחר תקופה בירושלים, שב הרב צבי יהודה ליפו וחזר ללמוד אצל אביו. באותן שנים התיידד עם הרב יעקב משה חרל"פ, וסייע לו בעריכת הספר "צבי לצדיק".
בשנת ה'תרס"ט (1909), היה מיוזמי ומסייעי הקמת הישיבה בראשותם של אביו והרב שלמה זלמן שך ששכנה בבניין של תלמוד תורה "שערי תורה" ולמד בה. מלבד לימודי קודש, למד שם גם שפות זרות ומדעים. בשנים אלו החל גם בעריכת כתבי אביו ובהוצאתם לאור. הראשון שבהם היה הספר שבת הארץ (1910), העוסק במצוות השמיטה, ובו אף השתתף בכתיבה. בשנת ה'תרע"ג (1913), פרסם את הקובץ "התרבות הישראלית" עם ישראל חבס.
בין אירופה לארץ ישראל
הרב צבי יהודה עמד לימינו של אביו בעיסוקיו הציבוריים. כאשר הבחין כי הדבר פוגע בלימודיו, שקל את האפשרות לנסוע לישיבת טלז, ישיבת סלובודקה או לישיבה בהונגריה. בצעירותו ובמשך שנות לימודיו בישיבה, על אף סיועו בעניינים שונים בפעילותו של אביו, הקפיד להתמקד בעיקר בלימוד תורה ולא בהתערבות בענייני ציבור.
סמוך למלחמת העולם הראשונה נסע להלברשטאדט שבגרמניה, בעצתם של הרב בנימין מנשה לוין והרב משה אוירבך, שם לימד נערים תנ"ך וגפ"ת (גמרא, פירוש רש"י ותוספות), ובעצמו העמיק בלימוד מסכתות עירובין וחולין עם חלק יורה דעה שבשולחן ערוך. במקביל, למד מדעי הרוח באוניברסיטת הלברשטאדט.
בקיץ של אותה שנה נסעו הוריו לגרמניה, לשם הוזמן הראי"ה לדבר בוועידה העולמית של אגודת ישראל. הוא קיבל את פניהם בברלין והצטרף אל אביו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באותו שבוע, נאסרו הוא ואביו כנתינים של רוסיה, שהייתה מעצמת אויב של גרמניה. הראי"ה שוחרר מיד עקב מעמדו ונסע לשווייץ, ואילו הרצי"ה שוחרר שבוע מאוחר יותר ונאסר עליו לצאת מהמדינה. לאחר כשלושה חודשים הותר לו לצאת מהמדינה, והוא הצטרף אל אביו בשווייץ, שם למד עימו באינטנסיביות. בתקופה בה שהה הראי"ה בלונדון כרב קהילת מחזיקי הדת נותר הרצי"ה בנשאטל, בחסותו של הרב ד"ר יחיאל מיכל הלוי אשר.
בכ"ו בשבט ה'תרפ"ב (24 בפברואר 1922), בגיל 31, נישא בוורשה לחוה לאה, בתו של הרב יהודה לייב הוטנר - שהיה דיין בוורשה ובנו של הרב יוסף זונדל הוטנר מאיישישוק. היא הייתה אשה בעלת השכלה תורנית וכללית ופעילה בשדה החינוך היהודי בוורשה. לאחר 22 שנות נישואים ללא ילדים, נפטרה הרבנית חוה לאה ממחלה בז' בשבט התש"ד (1 בפברואר 1944). מאז, לאורך קרוב לארבעים שנה, חי הרב צבי יהודה בגפו.
בישיבת מרכז הרב
בשנת ה'תרפ"ג (1923), הקים הראי"ה קוק את ישיבת מרכז הרב. הרב צבי יהודה מונה לשמש כ"מנהל רוחני" בישיבה, והעביר שיעורים בתנ"ך ובאמונה. במשך תקופה מסוימת שימש כאחראי גם על הניהול האדמיניסטרטיבי של הישיבה.
בין השנים 1933-1929, שנות התבססות המשטר הסובייטי בברית המועצות, פעל למען העלאתם לארץ של בחורים מרוסיה וליטא אל ספסל הלימודים בישיבת מרכז הרב.
בשנת ה'תרפ"ו קיבל כתב סמיכה לרבנות מהרב חרל"פ.
שנים רבות הקדיש לחקר, עריכה וסידור כתביו של אביו. בין השאר, ערך והוציא לאור את הספרים "אורות" ו"אורות התשובה". לאחר פטירת אביו (ג' באלול ה'תרצ"ה, 1 בספטמבר 1935) התמסר לעבודה זו ביתר שאת בצד עבודתו החינוכית בישיבה, כאשר ראשית עמלו היה הוצאת ספרי השו"ת כמשפט כהן ודעת כהן.
הרב צבי יהודה השתתף גם בפעילות ציבורית ובמאבק היישוב להקמת המדינה. הוא עודד את תלמידיו שהצטרפו למחתרות, ובעצמו התנדב למשמר העם בירושלים ולחיזוק הביצורים במלחמת העצמאות. בבחירות לכנסת השנייה, ב-1951, הוא הוצב במקום ה-119, הסמלי, ברשימת "הפועל המזרחי".
בשנת ה'תשי"ב (1952), לאחר פטירת הרב יעקב משה חרל"פ, מחליפו של אביו בראשות הישיבה, קיבל לידיו הרב צבי יהודה את ראשות הישיבה, תפקיד בו כיהן כשלושים שנה, עד לפטירתו. באותה תקופה הישיבה הייתה קטנה ומורכבת ברובה מאברכים מבוגרים מתלמידי הראי"ה. הרב צבי יהודה חולל בה שינוי כשפעל להגעתם של בני היישוב החדש בוגרי תנועת בני עקיבא לישיבה. גיסו, הרב שלום נתן רענן, שימש כר"מ וכמנהל הישיבה. בהנהגתו הפכה הישיבה למרכז משמעותי שמשך אליו צעירים רבים. מלבד תלמידי הישיבה פקדו את ביתו ברחוב עובדיה בירושלים, אנשים רבים מישראל ומחוץ לה שראו אותו כרבם.
בשונה מרוב ראשי הישיבות, לא נהג להעביר שיעור בגמרא (למעט תקופה קצרה בה העביר שיעורים במסכת חולין ), ונימק זאת בכך שתפקידו האישי הוא ביסוס האמונה ולימודה. את השיעור הכללי בגמרא העבירו ראשי הישיבה שכיהנו תחתיו, הרב אברהם שפירא והרב שאול ישראלי.
נפטר לאחר מחלה ארוכה בחג הפורים, י"ד באדר ה'תשמ"ב (1982) ונטמן לצד אביו בבית הקברות בהר הזיתים.
מדינת ישראל וגאולה
לאחר שקמה מדינת ישראל נוצר צורך בהתייחסות רחבת היקף כלפיה וכלפי סוגיות נוספות שעלו על הפרק. הרצי"ה התווה משנה רוחנית ומעשית בתחומים אלה, המבוססת על משנת אביו.
המדינה - התגשמות חזון הנביאים
ביום העצמאות הרביעי, בשנת ה'תשי"א 1951, נשא דברים בישיבת מרכז הרב, שנתפרסמו לאחר מכן בספרו תחת הכותרת: "לתוקף קדושתו של יום עצמאותנו". בדבריו זיהה את הציונות עם תחילת הקץ המגולה, וטען שהחלת הריבונות המדינית על הארץ מהווה קיום עיקרה של מצוות יישוב ארץ ישראל. כן אמר שהאומץ להכריז על העצמאות היה נס ממרומים.
לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, ביום העצמאות ה-19 של מדינת ישראל, הוא נשא נאום שלימים כונה מזמור י"ט של מדינת ישראל, ובו פירט את הגותו המדינית ויחסו למדינת ישראל. בין היתר טען כי מדינת ישראל היא המדינה שחזו הנביאים. הוא אף דימה בין תפילין לבין טנקים, בכך שהטנקים משמשים כ"מכשיר מצווה", שעל ידם מקיימים בפועל את מצות כיבוש הארץ, שהיא מצווה מדאוריתא לפי הרמב"ן. כן קבע שישראל צריכה לשאוף להרחיב את נחלתה ברחבי ארץ ישראל.
הרב צבי יהודה ראה במדינה שלב בגאולת האומה. הוא השתדל מחד לחזק את מושג המדינה על כל מערכותיה ככל יכולתו, ומאידך פעל לתת למדינה צביון יהודי שורשי. הוא גרס כי עם ישראל מצוי בעיצומו של תהליך הגאולה, וראה בעליית יהודים, בהתרחבות הלאום על שטחי יש"ע וביישובם, ציון דרך חשוב בתהליך זה. על פי תפיסה זו, הוא התנגד בחריפות לכל ויתור ונסיגה.
ב-1957 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות, כנציג היישוב הישן.
יחסו לממשלה
ראייתו את מדינת ישראל כשלב מרכזי בגאולה וכתופעה של קידוש השם כלל עולמי, גרמה לו לנקוט בקו ממלכתי, והביאה אותו להפגין כבוד רב כלפי הממשלה וראשיה גם כאשר דעתו הייתה חלוקה עליהם. עם זאת, הדבר לא מנע ממנו מלבקר את מעשיהם באופן תקיף ביותר כאשר הם פעלו לדעתו בניגוד לציוויי התורה.
כחלק מיחסו אל המדינה והמשקל שנתן לממשלה, התנגד בתקיפות לממשלת מיעוט הנסמכת על קולות של מפלגות ערביות. בממשלה כזו ראה בעיה הקודמת לשאלת שלמות הארץ ו"מיהו יהודי", היות שהיא נוטלת את שליטת העם היהודי במדינתו, ומהווה חילול ה' מובהק. כאשר הוקמה כזו סירב לראות בה ממשלה לגיטימית, וכינה בפומבי את חברי המפד"ל שכיהנו בה כשרים - "המכונים שרים". עם זאת הזהיר מהפיכת ההסתייגות לכעס ושנאה.
יום העצמאות
הרב צבי יהודה ראה ביום העצמאות קדושה. אמר שיש להרבות בשמחה ביום זה, וראה בקיום סעודה בו כבימי מועד סעודת מצווה של הודיה על הקמת המדינה, הוא ייחס חשיבות רבה לסעודה זו המבטאת את משמעות חגיגת היום כמצווה.
בנימין זאב הרצל
הרב צבי יהודה העריך את הרצל על פועלו בעניין שיבת ציון, ואף תלה תמונתו על הקיר. כאשר היא נעלמה והוא חשש שהדבר נעשה במתכוון החליט להפסיק להעביר שיעורים עד שהיא תוחזר. לאחר מספר ימים התברר שהיא נפלה מאחורי הכוננית, ורק אז חזר להעביר את שיעוריו.
השואה
הרב צבי יהודה ראה בשואה ניתוח הכרחי שעם ישראל נאלץ לעבור ערב גאולתו, אך הוא היה בוכה בכל פעם שדיבר על כך. לטענתו בעם ישראל נדבקה טומאת הגלות - "זפת הגלות", והשואה הייתה טיפול אלוהי, בדרך של ניתוח נורא וריפוי הכרחי.
לימוד אמונה
הרב צבי יהודה ראה את לימודי האמונה כחלק עיקרי בלימוד התורה. הוא חזר על כך שאמונה נבנית על ידי לימוד קבוע ומעמיק בספרי האמונה של חכמי ישראל, וראה בכך את הייחודיות של ישיבת מרכז הרב. הוא הדריך על פי דברי הגר"א להרבות בלימוד ספר הכוזרי,, וכן בספרי מהר"ל מפראג, אותם ראה כהכנה ללימוד פנימיות התורה.
מוסדות חינוך ואופיים
בעת מחלוקת על קבלת תלמידים חילונים לבית ספר תיכון דתי, השיב הרצי"ה במכתב:.
עם ריבוי המשפחות במרכז הרב שחיפשו מוסדות לימוד בעלי רמה תורנית גבוהה יחד עם תודעה לאומית, אמר הרצי"ה שיש להקים תלמוד תורה מתאים. בעקבות כך הוקם בית הספר נועם בידי תלמידיו, שבהמשך צמחה ממנו רשת נועם. בהמשך עלה רצון בהקמת מוסד תורני עוד יותר, בו כבר מהגיל הרך יהיו לימודי הקודש בסיס מרכזי וכמעט יחידי, ובברכתו הוקם תלמוד תורה מורשה.
כמו כן, כמענה לצורך בישיבה מתאימה לגילאי תיכון, יזם הרב אברהם אלקנה שפירא את הקמת ישיבת ירושלים לצעירים, ברוחה של מרכז הרב. ובהדרכת הרצי"ה שבירך על הרעיון הוקמה והתנהלה הישיבה.
היחס ללימודים כלליים
הרב צבי יהודה התנגד להצגת התורה והמדע כתחומים נבדלים מהותית:. כן אמר שלימוד שפות זרות הוא לכתחילה, כאשר הכל לשם שמים. עם זאת, הסתייג מלימודיהן במסגרת ישיבה, בשונה מעמדתו לגבי מוסדות אחרים - כפי שהורה לבית הספר נועם, שהיות ואינו חלק מישיבה ניתן ללמוד בו אנגלית.
כאשר ביקשו בישיבת ירושלים לצעירים שהוכוונה על ידו להכניס לימודי מתמטיקה, אישר זאת בנמקו שזהו לימוד חשבון באופן מורחב וגם בישיבת עץ חיים למדו חשבון, וכן שגם הגר"א עסק בו ואף חיבר את הספר 'איל משולש' העוסק בגאומטריה. לעומת זאת, ללימודי אנגלית בישיבה לצעירים התנגד נחרצות. הוא הסביר שעניינה של הישיבה הוא קודש, שלימוד שפה זרה הוא גם התבטלות לתרבות הגויים, ושבירושלים קיים "חרם" על לימוד שפה זרה. למרות שבכך נפגעה הכרת משרד החינוך בישל"צ, עמד הרצי"ה על דעתו והדגיש שאין לישיבה תלות בו ומחויבות לתכתיביו. כאשר הורים נמנעו משליחת בניהם לישיבה בשל כך, הוסכם לבסוף על לימודי אנגלית בערב במקום נפרד מהישיבה, למעוניינים.
גינאה המשוונית במשחקים האולימפיים
גינאה המשוונית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). הישגיהם של הספורטאים מגינאה המשוונית היו נמוכים למדי, ועד כה, איש מהם לא זכה במדליה אולימפית. למעשה, הספורטאי המזוהה ביותר עם המשלחת של גינאה המשוונית, השחיין אריק מוסמבאני, מוכר דווקא בשל הישגיו הנמוכים. מוסמבאני התחרה במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת סידני (2000), ומשך את תשומת הלב העולמית לאחר שסיים בתוצאה 1:52.72 דקות, זמן איטי כמעט פי שניים וחצי משיא העולם.
צבי יהודה קוק
היחס לחילונים
הרב צבי יהודה, התנגד לכפייה דתית, ונתן ביטוי דרמטי לכך כשהצהיר על הצטרפותו ל"ליגה למניעת כפייה דתית". ואולם, לאחר זמן פרש מן התנועה, מכיוון שטען שבפועל תומכת הליגה בכפייה אנטי-דתית (מכיוון שחבריה לא הסכימו לשנות את שמם ל"הליגה למניעת כפייה מצפונית").
בתגובה לטענות שנשמעו כנגדו שמאמר הדור, שכתב אביו, הראי"ה קוק, ובו הוא מדבר על החיוב שביהודים חילוניים, התאים לדור של אביו אך לא לדור הנוכחי, היה עונה לתלמידיו "אתם הייתם באותו דור, או אני?". עוד אמר כי "אדרבה, דורנו הוא עוד יותר נפלא".
לימוד תורה לנשים
הרצי"ה תמך בדעה שנשים תלמדנה חלקים בתורה, בעיקר לימודי תנ"ך, אמונה והלכה למעשה. בביתו התקיימו שיעורים קבועים לנשים, וחלק מהשיעורים לגברים הושמעו ברמקול לנשים בדירה סמוכה. הוא נפגש עם נשים שבאו לדבר עמו בלי להביט בהן, חלקן נשים ידועות, כגון אביטל שרנסקי, שולמית אלוני וגאולה כהן.
צבא ושירות לאומי
בהקשר של שירות נשים בצה"ל, סבר על פי דברי המשנה והרמב"ם כי באופן עקרוני גם נשים חייבות במלחמת מצווה. עם זאת, הוסיף כי "בשירות צבאי לבנות קיימת סכנה של נפילה מוסרית, וקשה לבת להישאר בתמימות צניעותה". לכן לדבריו על הרבנות הראשית להכריע בסוגיה זו (בהתאם למצווה לשמוע "אל השופט אשר יהיה בימים ההם"). בפועל, תמך בשירות לאומי לבנות, בהסתמכו על דברי הרדב"ז על השתתפות נשים במלחמת מצווה, אשר מתבטאת למשל באספקת מים ומזון ללוחמים.
צניעות
הרב צבי יהודה ראה בצניעות תכונה טבעית של עם ישראל:.
לדבריו כל ההלכות באות סביב למידה זו. כדוגמה הביא את כיסוי הראש לגברים שנהוג בעם ישראל, אף שהחיוב בו אינו ברור בפוסקים. בהקשר זה, אמר שיש להצטער על כך שרבי ישראל מאיר הכהן, מחבר הספר משנה ברורה, התיר לנשים, כחידושם של כמה אחרונים, לא לכסות את חלק הרגל שמתחת לברך.
הרב צבי יהודה דרש הקפדה על דיני הצניעות והפרדה בין בנים לבנות ועמל להטמיע אותם. הוא הורה להתחיל לחנך לצניעות מגיל שלוש, אך לפי הדרגה החינוכית. התיר שירת שירי קודש על ידי בנים ובנות יחדיו בחוג המשפחה, גם במשפחה המורחבת.
תנועת נוער
לרצי"ה היו קשרים חמים עם תנועת הנוער בני עקיבא, והוא כתב מאמרים בביטאון התנועה. על אף התנגדותו לפעילות מעורבת, אישר למדריכים להעביר בה פעולות. הרב ישי באב"ד סיפר שבהיותו בן שבע עשרה התלבט האם להצטרף לטיול מעורב בתנועה, והרצי"ה התיר לו. על אף שלא רצה שבני עקיבא תיפגע, בירך על הקמת תנועת הנוער הנפרדת אריאל.
הר הבית
הרב צבי יהודה התנגד לעלייה להר הבית. הוא סבר שמכיוון שלאחר מלחמת ששת הימים, הר הבית תחת שליטה ישראלית בפועל, האיסור ההלכתי להיכנס למקום נשאר בתוקפו ואין צורך לדון בשינוי שלו. לטענת אחיינו הרב שלמה רענן ותלמידו הרב יצחק שילת, בשלב מאוחר יותר התיר את העלייה בעקבות שינוי המצב והתפתחות המחקר.
היתר המכירה
כהמשך לדרכו של אביו במבוא לספר שבת הארץ גם הרב צבי יהודה הורה שיש לסמוך על היתר המכירה בשנת השמיטה. על הקונים בשמיטה יבול נוכרי אמר: "לתת תמיכה לאויבינו זה נקרא מידת חסידות?!". עוד העביר ביקורת על דעתו של הרב יעקב אריאל שכתב ש"הדעות המקילות בשמיטה אינן אלא דעת יחיד" וקבע כי
מעמדו והשפעתו
לאחר מלחמת ששת הימים ועם גדילתה המשמעותית של הישיבה ופרסום דבריו בידי תלמידיו, נפתח בחיי הרצי"ה פרק חדש כ"מנהיג לאומי". צד ההנהגה שבו הלך אז והתעצם, והתבטא בתחומים רבים כמו עצם היחס למדינה, המאבק נגד המסיון, הובלת ההתיישבות ביהודה ושומרון וכרוזיו בעניין, ועוד.
השפעתו של הרב צבי יהודה גרמה לשינוי ניכר בציבור הדתי לאומי, בשני נושאים מרכזיים: ראשית - מבחינת עמדות פוליטיות ויצירת מפעל ההתיישבות, בעוד שעד לשנות השישים הייתה המפד"ל ממוקמת במרכז, לצדה של תנועת העבודה. לא מעט בהשפעתו עברה המפלגה לצדה הימני של המפה הפוליטית, תוך עקיפת הליכוד מימין. זאת תוך שגוש אמונים, שהוקם על פי קריאותיו ורבים מפעיליו היו תלמידי הרב צבי יהודה ופעלו מכוחו, הקים יישובים רבים מעבר לקו הירוק.
שנית, כשבמקביל, החליפו בהדרגה תלמידיו ותלמידי תלמידיו של הרב צבי יהודה את הר"מים החרדים בחלק מהישיבות התיכוניות, ואף הקימו בעצמם ישיבות נוספות - הן תיכוניות והן גבוהות והסדר. בכך נוצר בהשפעתו הישירה עולם תורה דתי לאומי ענף.
מהלכים אלה תרמו לביטחון העצמי של הציבור הדתי לאומי. בעבר הייתה בציבור זה התחושה של נחיתות כלפי החלוציות החילונית בממד הלאומי, וכלפי החרדיות בממד הדתי. עתה החל ציבור זה להוביל שינוי במפה הפוליטית והמדינית מחד, ובעולם תורני מאידך.
הרב צבי יהודה דרבן את תלמידיו למעורבות בחיי המעשה במדינת ישראל. תלמידיו הקימו חלק ניכר מן הישיבות הגבוהות הציוניות, ישיבות ההסדר והמכינות הקדם צבאיות הדתיות.
יישוב הארץ ו"גוש אמונים"
בהתאם לדרכו, דחף את תלמידיו להקמת יישובים ביהודה ושומרון, ואף השתתף בעלייה של אחד מהם כשהוחלט לפנות את גרעין "אלון מורה" שהתיישב בחווארה (ליד שכם), השתתף הרב צבי יהודה בניסיון למנוע את הפינוי. הרב צבי יהודה פתח את מעילו אל מול החיילים וקרא לעברם "קחו מכונת ירייה ותהרגו אותי", "כמו שלא תוכלו להכריח אותי לאכול חזיר כך לא תפנו אותי מכאן". לאחר שפונו כל שאר האנשים ניגש אלוף הפיקוד יונה אפרת, אחז בידו של הרב צבי יהודה והוא הלך עמו אל האוטובוס.
עם זאת, ביטוי לגישתו הריאלית ניתן לראות כאשר תלמידו הרב חנן פורת הציע לאחר מלחמת ששת הימים ושחרור הר הבית להתחיל ללמוד את הלכות בית המקדש. הרצי"ה השיב כי עוד נצטרך ללמוד שנים רבות את ההלכות העוסקות במלחמות ובסדרי המדינה שבטרם הגאולה השלמה.
מאבק במסירת שטחים ופינוי יישובים
את עמדתו התקיפה כנגד כל מהלך של נסיגה הביע גם בכרוזיו, לדוגמה:. הוא אף עודד את מאבקי המתיישבים, לדוגמה בכרוז תמיכה לבאים ולמתיישבים בסיני במסגרת התנועה לעצירת הנסיגה:.
בתשל"ז, לאחר שקיבל מכתב הקובל על כך שגוש אמונים הוא נגד הממשלה, כינס את ראשי גוש אמונים לשיחה ואמר:.
מעמדה וכבודה של הרבנות הראשית
הרב צבי יהודה נלחם רבות על מעמדה של הרבנות הראשית לישראל, וראה בה את ה"מרא דאתרא" במדינת ישראל. במסגרת זו פעל הן כנגד הפגנת זלזול מצד חלק מהציבור החרדי כלפי הרבנות הראשית לישראל והרב הראשי לישראל (בעיקר הרב שלמה גורן); והן כנגד התערבות של בג"ץ בפסקי הדין של בתי הדין הרבניים של הרבנות.
המאבק לעליית יהודי ברית המועצות
הוא עודד את פעילות תנועת שלח את עמי למען עלייה של יהדות רוסיה ותלמידיו היו פעיליה המרכזיים.
השפעתו הציבורית
משנתו ודמותו של הרב צבי יהודה קוק הייתה ידועה במעגלים רחבים בחברה הישראלית והוא ניהל קשרים עם אנשי רוח רבים, כמו חיים נחמן ביאליק ואז"ר. הוא נחשב למנהיג הרוחני הבולט בציבור הדתי לאומי. והיה אף בעל השפעה על אנשים מחוץ למחנה הדתי - דוגמת משה דיין.
הוא נטל חלק במגעים עם הממשלה בשאלת גיוסם של בני הישיבות והשתתף בפגישות בנושא עם דוד בן-גוריון ועם משה דיין. הפגישה עם דיין הייתה כעשור אחרי זו שעם בן-גוריון, ובזמנה כבר בלט הרצי"ה במנהיגותו והיה דומיננטי בה מאוד. הוא היה נחרץ למנוע כל גיוס שלהם בכפייה ושלא בהסכמת הרבנים.
הרב צבי יהודה היה מיודד עם חלק מהמנהיגים החרדים הבולטים, בהם הרב יחזקאל סרנא והרב שלמה זלמן אוירבך. עם זאת היו בציבור החרדי שהתנגדו לו, בשל תמיכתו בציונות ובמדינת ישראל.
מתלמידיו הבולטים
לפי סדר הא"ב:
איסור על עבדות במשפט הישראלי
העבדות הנה תופעה נפוצה במדינות שונות בעולם, ומוגדרת על ידי שליטה ובעלות של אדם אחד על אדם אחר. בישראל קיימת עבדות המתאפיינת בעיקר בניצול בני אדם בתעשיית המין ובניצול עובדים זרים, לרוב בעבודות כפיים. בשנת 2006 הוגדרה העבדות כלא חוקית בישראל.
חקיקה והגדרת עבדות
חוק העונשין מגדיר עבדות כמצב בו מופעלות כלפי אדם סמכויות המופעלות ככלל כלפי קניינו, כאשר המאפיין העיקרי של היחסים הנו שליטה. מאפיין השליטה יכול להתבסס על פוטנציאל או איום ממשי לשימוש באלימות כלפי העבד, בהספקת תגמול לצורכי קיום בסיסיים בלבד, ניכוס ואי תשלום ערך עבודתו של עבד. תחילת החקיקה הפלילית בנושא סחר בבני אדם בישראל הייתה בשנת 2000, בשנה זו נקבע לראשונה איסור מפורש בחוק לסחור בבני אדם למטרה ספציפית של עיסוק בזנות. הסעיף האמור נועד לתת מענה לתופעה של סחר בבני אדם לשם העסקתם בזנות, אשר החלה להתפשט בתקופה זו.
לאחר מכן, בשנת 2006 התקבל תיקון חוק המרחיב את איסור הסחר בבני אדם. החוק החדש הגדיר סחר בבני אדם כ "מכירה או קניה של אדם או עשיית עסקה אחרת באדם, בין בתמורה ובין שלא בתמורה". החוק כולל תיקונים לחוק העונשין הקובעים עבירות חדשות של החזקה בתנאי עבדות, עבירות של כפייה, חטיפה לשם סחר, הוצאת אדם מעבר לגבולות המדינה בה שהה, ועיכוב דרכון. תיקון החוק יצר מדרג עבירות פליליות כדי לתת מענה לתופעות שונות של ניצול.
בנוסף, מדינת ישראל חוקקה חוקים שנועדו לסייע למאבק בסחר בבני אדם, למשל חוק הסיוע המשפטי הקובע כי אדם הנפגע מעבירה של סחר בבני אדם או מעבירות נלוות לכך, יהא זכאי לייצוג משפטי עצמאי מטעם לשכות הסיוע המשפטי.
מדינת ישראל אמנם חתומה על אמנות שונות בדבר איסור על עבדות וסחר בבני אדם. למרות זאת, תופעת הסחר בבני אדם צמחה במדינה בראשית שנות ה-90 והלכה והתעצמה עד שהגיעה לשיא ממדיה בראשית שנות האלפיים. בתקופה המדוברת משטרת ישראל העריכה כי במדינה נמצאות בין 1,000 ל־3,000 נשים המועסקות בתעשיית המין.
פסיקה
בית המשפט, בפסק דין אלי בן עמי נ' פלונית, סקר את היקף התופעה ופסק כי מדובר בתופעה בינלאומית חמורה בהיקפה ובממדיה ו"שלא כעבירות האחרות היא העבירה של סחר בבני אדם לעיסוק בזנות; עבירה זו, עבירה חמורה היא במיוחד..."
השפעת החקיקה האמריקנית על החקיקה הישראלית בנושא סחר בבני אדם
נקודת המפנה ביחסה של המדינה לסחר בבני אדם ועבדות חלה לאחר חקיקת חוק ההגנה על קורבנות סחר (Trafficking Victims protection acts of 2000) בארצות הברית, בשנת 2000. החוק קבע מדרג לסיווג מאבק מדינות העולם בתופעת הסחר בבני אדם.
כאשר המדרג מחולק לשלוש קבוצות והדירוג הנו על פי רמת הטיפול בתופעה והחקיקה לצמצום תופעת הסחר.
בהמשך הוקמה ועדת חקירה פרלמנטרית בראשות ח"כ זהבה גלאון אשר פרסמה דו"ח ביניים במרץ 2005. בדו"ח הומלץ על קביעת עונשי מינימום לעברייני סחר, על חקיקה שתאפשר שפיטת תושב ישראל אשר ביצע עבירה הקשורה לסחר בבני אדם במדינה אחרת, גם אם אין באותה מדינה חוק האוסר על סחר בבני אדם, על חקיקה בעניין גביית עדות מוקדמת מקורבנות סחר ועל מתן סיוע משפטי לקורבנות סחר בעת מעצרן המנהלי. המלצות ועדת החקירה הפרלמנטרית והוועדה הבין-משרדית טרם באו ליישמן המלא, אך חלקים מהם יושמו בחקיקה כדוגמת חוק איסור סחר בבני אדם.
חוק איסור סחר בבני אדם הנו למעשה דבר החקיקה המשמעותי ביותר שנחקק בנושא הסחר בבני אדם. במסגרת החוק אף הוקמה קרן ייעודית לרכוש חלוט (מעוקל) של עבריינים שהורשעו בסחר אשר כספיו ישמשו למיגור תופעת הסחר, שיקום קורבנות טיפול והגנה עליהם ואכיפת הוראות החוק. כהמשך למאמצי מיגור תופעת הסחר בבני אדם ולקידום הטיפול בעבירות הסחר, התקבל בשנת 2008 תיקון מס' 48 לחוק בתי המשפט, המאפשר לדון בעבירות סחר בבני אדם לשם עיסוק בזנות בפני שופט יחיד במקום התדיינות בפני שלושה שופטים. תיקון זה מאפשר זירוז הליכים משפטיים נגד עבריינים בתחום תעשיית המין.
סוגיית העובדים הזרים בישראל
החל משנות התשעים החלו להגיע למדינת ישראל מאות אלפי עובדים זרים בעיקר לענפי הבניין, החקלאות והסיעוד. אי לכך, סוגיות העוסקות בתנאי עבודתם והעסקתם של עובדים אלו הפכו לנפוצות בשנים האחרונות.
ממשלת ישראל קובעת מכסות לענפים מסוימים שבהם עובדים זרים רשאים לעבוד ומייבאת עובדים אלו לפי הצורך בכל ענף. קיימת מסגרת נוספת בה ניתן לייבא עובדים זרים, זאת על בסיס היתר העסקה אישי הניתן למעבידים באמצעות חברות כוח אדם פרטיות. החברות אחראיות לשיבוץ העובד במקום העסקתו וכן להעברתם של העובדים ממעסיק אחד למשנהו. שיטה זו יוצרת תלות מבחינת העובד ועלולה לגרום לניצול של עובדים זרים והבאתם לארץ שלא לצורך.
במדינת ישראל אין חקיקה כוללת המסדירה את מעמדם של העובדים הזרים, מכאן שאין דין הקובע את זכויותיהם ואת חובותיהם. חוק עובדים זרים, התשנ"א-1991, עוסק בעיקרו בחובות החלות על המעסיק ולאו דווקא בסוגיות הקשורות לזכויות אדם של העובדים הזרים עצמם.
היות שלישראל אין מדיניות הגירה, חלק לא מבוטל מייבוא העובדים נעשה על ידי חברות פרטיות. התנהלות זו משאירה פתח צר לפיקוח המדינה, דבר העלול לגרום לתופעות שליליות. עם זאת, בישראל אכן קיים מנגנון אשר מטרתו למצות את הדין עם עבריינים בתחום סחר בבני אדם, ומשנת 2004 יושם נוהל לפיו זרים שנעברו עליהם עבירות סחר והם שוהים במקלט לקורבנות סחר בבני-אדם ולעיסוק בזנות יוכלו לקבל אשרת שהייה ועבודה עד לסיום מתן העדות.
שלום שמחון
שלום שמחון (נולד ב-7 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי. בעבר כיהן כחבר הכנסת, ושר בממשלות ישראל מטעם מפלגת העבודה ומפלגת העצמאות.
קריירה מוקדמת וחיים אישיים
שמחון נולד למסעוד וסוזאן שמחון ובנעוריו למד בכפר הנוער בן שמן. שירת בצה"ל בחיל השריון, כמפקד טנק, והשתחרר בדרגת רס"ל.
לאחר שחרורו עבר להתגורר בנהריה ועבד כמדריך ורכז נוער במועצה האזורית מעלה יוסף עד 1982. לאחר מכן שימש משך שלוש שנים מנחה מטעם משרד החינוך בגלבוע ובבקעת הירדן. בשנים 1985–1991 כיהן שמחון, כמרכז חטיבת בני המושבים בנוער העובד והלומד וכחבר מזכירות התנועה, כיו"ר עמותת "יד אליעזר", כחבר בוועד הפועל וכמזכיר המשמרת הצעירה במושבים.
ב-1993 שב לאבן מנחם, שם הוא מתגורר עד היום. בשנה זו נבחר למזכ"ל תנועת המושבים והמרכז החקלאי. כמו כן כיהן כיו"ר הוועדה הבין-מושבית, כיו"ר הנהלת "תנובה", כחבר במועצת המשביר המרכזי וכיו"ר הנהלת "תגמולים".
בכנסת ובממשלות ישראל
טרם הבחירות לכנסת ה-14, שמחון זקף לזכותו הישג פוליטי ראשון: בשלהי כהונת הממשלה ה-26 בראשות שמעון פרס מקורבו, התקבלה החלטה להעניק סיוע נרחב ליישובי קו העימות בעקבות מבצע ענבי זעם.
בשנת 1996, שמחון נבחר לכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה.
ב-1999 נבחר בשנית לכנסת ה-15. בכנסת זו, כיהן כיושב ראש ועדת הכספים. ב-2001, לאחר נפילת ממשלת ברק והבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בהן נבחר אריאל שרון, מונה שמחון לראשונה לשר בממשלה ה-29. הוא כיהן כשר החקלאות עד לפרישת מפלגת העבודה מהקואליציה בשלהי שנת 2002.
בכנסת ה-16 כיהן כיושב ראש ועדת הכלכלה ועסק בעיקר בקידום תחום הצרכנות בישראל. גולת הכותרת של פעילות זו- גיבוש עסקת חבילה שתוזיל את עמלות הבנקים לטובת הלקוחות. שמחון נבחר כאיש השנה של ynet בתחום הצרכנות. ועדת הכלכלה בראשות שמחון זכתה בפרס ראש הממשלה למצוינות על תרומתה לעידוד הצמיחה במשק. ב-10 בינואר 2005, עם הצטרפות מפלגתו לממשלה, מונה לשר לאיכות הסביבה. במסגרת תפקידו יזם את פרויקט "הולכים על נקי זו הארץ שלנו" שמטרתו שיפור הניקיון ברשות הרבים, קידם את חוק הקרינה הבלתי מייננת, שמטרתו הסדרת כל נושא הקרינה, והביא לאישור תוכנית פארק איילון בממשלה. שמחון פעל נחרצות, כחבר ועדת השרים להתנתקות נגד כוונת הממשלה להקים יישובים למפוני גוש קטיף בשמורת החולות. מאבקם של שמחון והארגונים הירוקים סיכל את כוונת הממשלה. שמחון התפטר מתפקידו עם פרישת סיעתו מן הקואליציה ב-23 בנובמבר 2005.
ב-4 במאי 2006, עם כינון ממשלת אולמרט שב שלום שמחון לכהן בתפקיד שר החקלאות. במהלך כהונתו התמקד שמחון בהובלת שינויים מבניים במועצות הייצור החקלאיות ובהסדרת ענפי חקלאות מרכזיים והתאמתם לפעילות בשנים הבאות. בנוסף, פעל לחיזוק ופיתוח המגזר הכפרי ולביסוס תעסוקות חלופיות לחקלאות. שמחון קידם מדיניות של חקלאות ירוקה (חקלאות בשירות הסביבה), שעיקרה עידוד השימוש בשיטות עיבוד ידידותיות לסביבה, הפחתת שימוש בחומרי הדברה, שמירת שטחים ירוקים וריאות ירוקות, שימוש במי קולחין ובפסולת עירונית לצרכים חקלאיים. בנוסף, הציב שמחון את תחום רווחת בעלי חיים ושמירת היערות במקום גבוה מאוד בסדר העדיפויות של משרד החקלאות. לצד הדאגה לחקלאים ולסביבה פעל שמחון למען הצרכן הישראלי, בהסדרת תקני איכות לפירות וירקות, בהשלמת התקנות לחקלאות אורגנית ובשמירה על רמת מחירים סבירה לצרכן.
ב-17 ביוני 2010 נבחר כמועמד המוביל לתפקיד יו"ר קק"ל, מטעם הסיעה המשותפת של העבודה-מרץ-זו ארצנו בקונגרס הציוני הל"ו, אך בעקבות צו מניעה שנתן בית המשפט המחוזי מחוז מרכז, לבקשת היו"ר הנוכחי אפי שטנצלר עוכב מינויו.
ב-17 בינואר 2011 פרש ממפלגת העבודה יחד עם ארבעה חברי כנסת נוספים בראשותו של שר הביטחון, אהוד ברק, והקים אתם את מפלגת העצמאות. בעקבות המהלך מונה שמחון לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה וכאחראי על ענייני המיעוטים.
חיים אישיים והשכלה
את השכלתו רכש שמחון בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית, הוא חקלאי ועובד סוציאלי במקצועו. הוא נשוי לד"ר אורנה שמחון, מנהלת מחוז צפון במשרד החינוך ומנכ"לית זמנית ב"חינוכית", ואב לשניים. לשמחון יקב בוטיק בשם "יקב שמחון", בשיתוף פעולה עם היינן והכורם ברוך לגזיאל.
משה דאשקולה גירונדי
חייו
לא ידועים פרטים על חייו של רבי משה, ככל שידוע הוא שהיה אחיינו של רמב"ן (אביו שלמה היה אחיה של אשת הרמב"ן) ותלמידו.
הרמב"ן באגרתו מירושלים (1267) מספר לבנו נחמן על ירושלים החרבה, בסיום המכתב הוא כותב:
אליעזר לנדסהוטה שיער שהתפילה על חורבות ירושלים המיוחסת לרמב"ן היא התפילה שחיבר רבי משה, ח"ד שעוועל סייג את דבריו שרק חלק מהתפילה של רבי משה בן שלמה.
פיוט נוסף של רבי משה גירונדי הוא פיוט לפורים בשם "שיר אהבה חדש שירו לאל נאמן" הפיוט נקלט במנהגי אשכנז, ארגיל רומניה ופרובנס, בכותרת פיוט זה נכתב השם "משה בר שלמה בר מאיר סשקולה" גרוס משער שזו הכוונה לעיר אסקולה שבצרפת.
צונץ טען ששמו גירונדי על סמך כתב יד בו נכתב "דון משה סשקולא ז"ל גירונדי", צונץ ייחס לו גם את הפיוט "המן נלחץ ומרדכי נושע", טובה רוזן וישראל רוזן הוכיחו ממספר קולפונים שייחוס פיוט זה לרבי משה גירונדי הוא שגוי ומחברו האמיתי הוא רבי משה אבן עזרא.
פיוט נוסף הוא "מחדשי שיר כעת חדשו שיר חדש".
רבי משה גירונדי חיבר גם רשות לנשמת בשם "מחשב תבונתי", במשך שנים יוחסה הרשות לרבי משה אבן עזרא, זאת בעקבות חיים שירמן, טובה רוזן טענה ששירמן ייחס רשות זו לרבי משה אבן עזרא בעקבות סמיכות בכתב יד לפיוט אחר שלו אך לזיהוי זה אין שחר, בכתב יד אחר יוחסה הרשות למחבר הפיוט "שיר אהבה חדש" שמחברו הוא רבי משה גירונדי, בכתב יד זה נמצאו עוד שני פיוטים, "אמרו מליצי לצבי" ו"כל עץ יער" שלושת הפיוטים נדפסו על ידי רוזן.
יחסי פינלנד–קרואטיה
יחסי פינלנד–קרואטיה הם יחסי החוץ בין פינלנד לקרואטיה.
היסטוריה
פינלנד הכירה בקרואטיה ב-2 ביולי 1941, אולם ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עימה ב-20 בספטמבר 1944. פינלנד הכירה מחדש בקרואטיה ב-17 בינואר 1992, ושתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-19 בפברואר 1992. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי. פינלנד הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1995, וקרואטיה הצטרפה לאיחוד האירופי ב-2013. ביולי 2022, קרואטיה אישרה במלואה את בקשת החברות של פינלנד לנאט"ו.
ספיטמנס
ספיטמנס היה אציל סוגדי שפעל במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס. הוביל את המרד באלכסנדר מוקדון, בעת כיבושיו באסיה התיכונה. נחשב לגיבור לאומי בטג'יקיסטן.