cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יל ביידן
הגברת השנייה של ארצות הברית
ב-2009 הטיל אובמה על ג'יל ביידן להוביל יוזמה להגברת המודעות לחשיבותן של מכללות קהילתיות – נושא הקרוב ללבה. היא הופיעה באירועים פומביים שונים, המשיכה בפעילותה למען משפחות אנשי צבא, ותמכה בקמפיין של ארגון USAID להגברת המודעות לתנאי הרעב, הבצורת והמלחמה שבהם נתונים מיליוני תושבים באיזור קרן אפריקה. ב-2012 פרסמה ספר ילדים שנכתב בהשפעת חוויותיו של בו ביידן, אחד מבניה החורגים, שגויס כקצין במשמר הלאומי לשירות בעיראק.
מעורבותה בקמפיין הבחירות לסגנות הנשיאות (2013)
במהלך הקדנציה השנייה של בעלה (2013), המשיכה ביידן בתמיכתה באנשי צבא, כולל ביקורים מרובים במתקן השיקום Intrepid עבור קטועי גפיים. במהלך בחירות אמצע הקונגרס בארצות הברית ב-2014, היא פעלה למען מספר דמוקרטים, כמו מארק אודל בקולורדו ומישל נון בג'ורג'יה.
ב-21 באוקטובר 2015, נכחה לצד בעלה כשהודיע ​​כי לא יתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות 2016. מאוחר יותר סיפרה כי התאכזבה מהחלטתו, מתוך מחשבה שהוא כשיר מאוד לתפקיד.
הגברת הראשונה של ארצות הברית
ב-2017, עם סיום כהונתו של בעלה כסגן הנשיא, סיימה ביידן לשמש כגברת השנייה של ארצות הברית. ב-20 בינואר 2021, עם השבעתו של בעלה ג'ו ביידן כנשיא ארצות הברית ה-46, החלה ביידן לשמש כגברת הראשונה של ארצות הברית.
היא הגברת הראשונה מאז ברברה בוש שמכהנת בתפקידי הגברת השנייה והגברת הראשונה, והיא הגברת ראשונה מאז פט ניקסון שמכהנת בהם ללא רצף.
מיצובישי Freeca
מיצובישי Freeca (ביפנית: 三菱・フリーカ, באנגלית: Mitsubishi Freeca) הוא מיניוואן, 5 דלתות, מתוצרת ההתאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר מיוצר משנת 1997 ועד היום.
הדגם יוצר בעיקר לשוקי אסיה, למדינות סין, טיוואן והפיליפינים והופיע בסרטים וסרטי טלוויזיה.
ג'ף לין
לין הפיק תקליטים לאמנים כגון הביטלס וטום פטי. הוא חיבר שירים יחד עם פטי, כמו גם עם ג'ורג' האריסון, שאלבומו Cloud Nine מ-1987 הופק במשותף על ידי לין והאריסון. יצירותיו כוללות את השירים Evil Woman, Telephone Line, Livin' Thing, Mr Blue Sky, Don't Bring Me Down ו-Sweet Talkin' Woman.
תחילת הקריירה
לין, יליד שארד אנד, בירמינגהאם, הקים ב-1963, יחד עם רוברט רידר ודייוויד וולש להקה בשם The Andicaps. הם התאמנו במרכז הקהילתי של שארד אנד, והופיעו מדי שבוע. ב-1964 עזבו רידר ווולש את הלהקה, ולין הביא במקומם מחליפים. בסוף 1964 לין החליט לעזוב על מנת להחליף את מיק אדקינס בלהקה המקומית The Chads.
ב-1966 לין הצטרף כגיטריסט ללהקה בשם The Nightriders. הלהקה שינתה במהרה את שמה ל-The Idle Race. אף על פי שהקליטו שני אלבומים שזכו להערכת המבקרים, ההצלחה חמקה מהם. ב-1970, נענה לין להצעתו של חבר בשם רוי ווד להצטרף להרכב מצליח יותר בשם The Move.
Electric Light Orchestra (1970 - 1986)
לין תרם שירים לשני האלבומים האחרונים של The Move, בזמן שהוא, רוי ווד ובב ביוון תכננו ביניהם להקה שתחבר רוק ומוזיקה אירופאית קלאסית, פרויקט שלימים יהפוך ללהקה המצליחה מאוד Electric Light Orchestra (ELO). סכסוכים פנימיים הובילו לכך שב-1972, לאחר אלבומם הראשון והמצליח כ-ELO, עזב ווד את הלהקה. עזיבתו הותירה את לין ככוח היצירתי המוביל של ELO. לאחר מכן חל רצף של שינויים בהרכב, אך האלבומים הבאים שהוציאה הלהקה: ELO II, On The Third Day, Eldorado ו-Face the Music הלכו וצברו פופולריות.
עם התקליט A New World Record, לין כבר זנח לחלוטין את שורשיה של הלהקה לטובת סגנון פופ-רוק ייחודי. שליטתו הכמעט מוחלטת של לין כמפיק, כותב שירים, סולן מוביל וגיטריסט יכלה לגרום ל-ELO להראות כמעט כפרויקט סולו. עם זאת, אין ספק כי הצליל של ELO וההתמקדות בכתיבתו של לין עוצבו גם על ידי שותפותו של לואיס קלארק בארגון, תיפופו של בב ביוון, והשילוב של טכנולוגיית הקלידים, שהייתה חדשה בזמנו, לו אחראי ריצ'רד טנדי.
ב-1977 יצא האלבום הכפול Out of the Blue, שרבים סבורים כי הוא מהווה את שיא ההצלחה והפופולריות של ELO. אחריו יצא האלבום Discovery, שמזוהה בעיקר עם שני להיטי הדיסקו שבו (Last Train to London ו-Shine A Little Love). בראיון שנערך עמו באפריל 2008, נזכר לין בחיבה בהסתערותו על מוזיקת הדיסקו: ב-1980 תרם לין חמישה שירים לפסקול הסרט זנאדו. הפסקול זכה להצלחה רבה, ושיר הנושא מתוכו העפיל לראש מצעד הפזמונים בממלכה המאוחדת. עם זאת, הסרט זכה לכישלון, ולין התנער מתרומתו המצומצמת לפרויקט.
ב-1981 לקח לין את הלהקה לכיוון שונה, עם האלבום Time, שנושאו היה מדע בדיוני. ב-1983 הוציאה הלהקה את האלבום Secret Messages, וב-1986 את Balance of Power.
בעוד שבלהקה נותר הכוח להחדיר להיטים הישר אל ראש המצעד, נראה כי לין התעייף מההגבלות האמנותיות שכפה הקונספט של ELO. הוא החל להקדיש את מלוא המרץ בהפקה.
במהלך תקופתו ב-ELO, הצליח ג'ף לין להוציא מספר הקלטות תחת שמו שלו. ב-1976 הוא כיסה את להיטיהם של הביטלס With A Little Help From My Friends ו-Nowhere Man עבור הסרט התיעודי All This and World War II. ב-1977 הוא הוציא סינגל סולו ראשון בשםDoin' That Crazy Thing/Goin' Down To Rio. חרף הפופולריות הגבוהה של ELO באותה תקופה, זכה הסינגל להשמעות מועטות בלבד, ונכשל במצעד הפזמונים. ב-1984 תרמו לין וריצ'רד טנדי, הקלידן של ELO, שני שירים לפסקול הסרט Electric Dreams, הלא הם Video! ו-Let It Run. לין כתב גם את השיר The Story of Me, שהוקלט על ידי האחים אברלי.
שנות השמונים
עוד לפני סופה הרשמי של ELO, החל לין להתרכז בעיקר בהפקה מוזיקלית. לין הפיק וכתב את הלהיט Slipping Away של דייב אדמונדס, ויחד עם ריצ'רד טנדי, הוא ניגן עבור אלבומו של אדמונדס, Information. כמו כן, הפיק לין שישה שירים עבור אלבומו הבא של אדמונדס מ-1984, Riff Raff.
השפעתם של הביטלס על ג'ף לין ניכרה בעבודתו בתקופת ELO, והקשר לביטלס התחזק כאשר לין הפיק את אלבומו של ג'ורג' האריסון Cloud Nine. האלבום, שיצא בשנת 1987, היווה אלבום קאמבק מצליח עבור החיפושית-לשעבר, וכלל סינגלים מצליחים כגון Got My Mind Set on You, When We Was Fab (שבקליפ שלו ניתן לראות את לין מנגן בכינור) ו-This Is Love. לין השתתף בכתיבת שני האחרונים, כמו גם בכתיבת השיר That's What It Takes.
ב-1988 הוביל החיבור להאריסון להקמת ה-Traveling Wilburys, סופרגרופ שכללה, מלבד לין עצמו, את ג'ורג' האריסון, טום פטי, בוב דילן ורוי אורביסון. הלהקה הוציאה שני אלבומים, ולין השתתף בהפקת שניהם. ב-1988 לין עבד גם על האלבום Mystery Girl של רוי אורביסון. הוא הפיק והשתתף בכתיבה של להיטו הגדול האחרון של אורביסון, You Got It, בנוסף לשני שירים נוספים באלבום. לין השתתף בכתיבת השיר Walk Away מאלבומו האחרון של דל שאנון, Rock On, ולאחר מותו של שאנון, לין עזר לסיים כמה מהשירים הנותרים.
ב-1989 לין השתתף בהפקת האלבום Full Moon Fever של טום פטי, שכלל את הלהיטים Free Fallin', I Won't Back Down ו-Runnin' Down a Dream, שכולם נכתבו בשיתוף עם לין. אלבום זה, כמו גם Traveling Wilburys Vol. 1 היו מועמדים לפרס גראמי בקטגוריית האלבום הטוב ביותר בשנת 1989. שירו של לין One Way Love יצא כסינגל של אנייטה פלטסקוג, והופיע באלבומה השני אחרי אבבא, Eyes of a Woman. לין השתתף בכתיבה והפיק את השיר Let It Shine עבור אלבום הסולו הראשון של מייסד הביץ' בויז, בריאן ווילסון, ב-1988. כמו כן, לין תרם שירים לאלבומים של דוויין אדי ורנדי ניומן.
שנות התשעים
ב-1990, השתתף לין באלבום השני של ה-Traveling Wilburys, שנקרא Traveling Wilburys Vol. 3. זמן קצר לאחר מכן הוא הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Armchair Theatre. באלבום, שכלל את הסינגלים Every Little Thing ו-Lift Me Up, השתתפו חבריו הוותיקים, ג'ורג' האריסון וריצ'רד טנדי. האלבום זכה אמנם באהדת המבקרים, אך לא בהצלחה מסחרית. נוסף על כך, לין תרם את השיר Wild Times לפסקול הסרט רובין הוד: נסיך הגנבים מ-1991.
ב-1994 הגשים לין חלום ילדות כשעבד עם שלושת חברי הביטלס הנותרים על סדרת האלבומים The Beatles Anthology. לין הובא, לבקשתו של ג'ורג' האריסון, על מנת לסייע להעריך מחדש את עבודתו המקורית של ג'ון לנון. לין הפיק גם תקליטים עבור רינגו סטאר, ועבד על האלבום Flaming Pie של פול מקרטני.
עבודתו של לין בשנות התשעים כללה גם הפקה ותרומות לכתיבת שירים באלבומים של רוג'ר מקווין, ג'וליאנה ריי, ג'ו קוקר, אירוסמית', טום ג'ונס, בוני טיילר, האנק מרווין, Et Moi והסרט Still Crazy.
ב-1996 זכה לין להכרה רשמית מעמיתיו, כשהוענק לו פרס האיבור נובלו עבור "תרומות יוצאות דופן למוזיקה הבריטית" בפעם השנייה.
שנות האלפיים
בשנת 2001 הוציא לין אלבום נוסף, Zoom, בשם ELO. אף על פי שהאלבום כלל הופעות אורח של ג'ורג' האריסון, רינגו סטאר והקלידן המקורי של ELO, ריצ'רד טנדי, היה זה למעשה אלבום סולו נוסף של לין. האלבום קיבל ביקורות חיוביות, אך לא הצמיח אף להיט. על אף דמיון קל לצליל של ELO בשנות השבעים המאוחרות, התקליט שווק כ"חזרה לצליל הקלאסי של ELO", בניסיון למשוך קהל מעריצים נאמן ולהתניע תוכנית של סיבוב הופעות (עם לין וטנדי בתור שני חברי הלהקה המקוריים היחידים). בעוד שהופעה חיה צולמה (ואף יצאה על גבי אלבום DVD), סיבוב ההופעות בוטל.
ב-2006, לין שב והתאחד עם טום פטי לשם הפקת אלבום הסולו השלישי של פטי, Highway Companion.
בארבעה ביולי, 2008, בחר בו ה-Washington Times לאחד מארבעת מפיקי המוזיקה הגדולים בהיסטוריה.
באפריל 2009 הוענק ללין פרס ה-Golden Note על ידי האגודה האמריקנית למלחינים, כותבים ומוציאים לאור (ASCAP). פרס זה מוענק למשוררים, מלחינים ויוצרים אשר הגיעו להישגים יוצאי דופן במהלך הקריירה שלהם, פרס שהוענק בעבר לאמנים כגון טום פטי, סטיבי וונדר ושון "דידי" קומבס.
כמו כן, הוא הפיק ארבע רצועות באלבומה החמישי של רג'ינה ספקטור, Far, שיצא ביוני 2009.
באוקטובר 2012 הוציא ג'ף לין שני אלבומים, אשר בתוך יממה בלבד נכנסו לרשימת עשרת האלבומים הנבחרים באמזון, בריטניה:
האלבום הראשון - Long Wave שמו - כולל גרסאות כיסוי לשירים אשר ג'ף לין אוהב, ואשר בחר לתת להם נגיעות משלו.
האלבום השני- Mr. Blue Sky: The Very Best Of Electric Light Orchestra - הנקרא על שמו של שירה המוביל של ELO, הוא הפקה מחודשת לשירים אלה, ויש האומרים כי בכך רצה לין לקבע ולקשר את המוזיקה שאותה כתב ללהקה, לעצמו.
בעקבות ההצלחה המחודשת, ערך לין בשנת 2016 סיבוב הופעות באנגליה ובארצות הברית בשם Jeff Lynne's ELO. שם סיבוב ההופעות כשם האלבום האחרון - "Alone In The Universe".
בחודש פברואר 2017 זכה ג'ף לין לכבוד שלדעת רבים וטובים הגיע מאוד מאוחר כשנכנס עם להקת ELO להיכל התהילה של הרוקנרול.
גם בשנת 2017 יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות, שכלל 12 הופעות Sold Out ששיאן בהופעה בלתי נשכחת באצטדיון ומבלי בלונדון ב-24/6/17. המופע שנערך לעיני מעל 60,000 צופים אף צולם ל-DVD. אלבום נושא המתעד את ההופעה יצא למכירה בחודש נובמבר בשם Wembley Or Bust.
בעקבות העדנה המחודשת לה זוכה ג'ף לין ולהקת ELO יוצאת הלהקה שוב לסיבוב הופעות עולמי ענק בשנת 2018 עם 31 הופעות באצטדיונים באירופה ובצפון אמריקה. חלק מההופעות נמכרו כבר בימים הראשונים, והלהקה הוסיפה תאריכים נוספים.
כורש הראשון
כורש הראשון (בפרסית עתיקה: Kuruš; בפרסית: کوروش; ביוונית: Κῦρος) היה מלך אנשאן בין השנים 600-580 לפני הספירה (חלק מהחוקרים טוענים כי מלך בין 652-600 לפני הספירה). נכדו המפורסם היה כורש הגדול, הידוע גם ככורש השני.
כורש היה בן השושלת האחמנית. ככל הנראה היה נכדו של האחמניש ובנו של צ'ישפיש. לפי אחת הסברות, בניו של צ'ישפיש חילקו את הממלכה ביניהם לאחר מותו. כורש מלך על אנשאן, ואחיו ארירמנס מלך על פרס.
תיארוך תקופת המלוכה אינו ודאי. יש חוקרים המציעים לזהותו עם מלך בשם "Kuras of Parsumas", המוזכר לראשונה בסביבות שנת 652 לפני הספירה. באותה שנה שמש-שום-אוכין, מלך בבל (668-648 לפנה"ס) התמרד נגד אחיו הגדול אשורבניפל, מלך אשור (668-627 לפנה"ס). Kuras מוזכר כשותף לברית צבאית עם הבבלי. המלחמה בין שני האחים הסתיימה ב-648 לפנה"ס בתבוסה והתאבדות של שמש-שום-אוכין.
Kuras מוזכר שוב בשנת 639. באותה שנה אשורבניפל הצליח להביס את עילם והפך לאדונם של בעלי בריתו לשעבר. Kuras היה כנראה ביניהם. בנו הבכור ארוקו (Arukku) נשלח לאשור כדי לחלוק כבוד למלכו. Kuras נעלם מהתיעוד היסטורי, אך הצעת הזיהוי שלו עם כורש מסיית לחבר את השושלת האחמנית לאירועים החשובים של המאה ה-7 לפנה"ס.
אשורבניפל מת ב-627 לפנה"ס. כורש כנראה המשיך לחלוק כבוד לבניו ויורשיו אשור-אתיל-אילני (מלך בין 627-623 לפנה"ס) וסין-שר-אישכון (מלך בין 623 ל-612 לפנה"ס). שניהם התנגדו לברית בראשות Cyaxares מלך מדי (633-584 לפנה"ס) ונבופלאסר מלך בבל (626-605 לפנה"ס). בשנת 612 לפני הספירה, הצליחו בעלי הברית ללכוד את הבירה האשורית נינוה, ולמעשה סימנו את סוף האימפריה האשורית. שרידי הצבא האשורי תחת אשור-אובליט השני (מלך בין 612-609 לפנה"ס) המשיכו להתנגד מחרן.
לפיכך, תיארוך חייו ושלטונו ממקמים את כורש הראשון יותר ממאה שנה לפני נכדו. ייתכן שהוליד את כנבוזי בגיל מבוגר ושמת בגיל מתקדם. יש הטוענים שכורש ו-Kuras היו דמויות נפרדות ושאין קשר ברור ביניהם. נראה שכורש שלט בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס ושלטונו היה חסר אירועים. בשל מחסור בתיעוד מספק לתקופה היסטורית זו, אין לדעת איזו תאוריה נכונה יותר.
גדעון שני
גדעון שני (נולד ב-13 בנובמבר 1938) הוא צייר ופסל ישראלי. זוכה באות יקיר באר שבע לשנת 2006.
ביוגרפיה
שני נולד וגדל בכפר סבא. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במדעי החברה והמתמטיקה מאוניברסיטת חיפה, בוגר בית הספר לפיקוד ומטה, מוסמך המכללה לביטחון לאומי ובוגר המרכז לאומנות חזותית במכללה האקדמית לחינוך קיי.
ציור ופיסול
שני החל לצייר לראשונה עם יציאתו לגמלאות בשנת 2005. את הכשרתו בציור רכש, במרכז לאומנות חזותית, במכללה האקדמית לחינוך קיי בבאר שבע וסיים את לימודיו כמדריך מוסמך בכיר לאמנות. הוא מצייר בסגנון ריאליסטי, משתמש בצבעי מים, בצבעי אקריליק ובעיקר בצבעי שמן. תחום ציוריו רחב ומגוון ואפשר למצוא ביניהם ציורי נוף, דומם ודיוקנאות, כאשר הוא מתרכז בעיקר בנופי הנגב על צבעיהם המיוחדים. במהלך השנים מאז 2005 הציג מציוריו ב-17 תערוכות יחיד והשתתף ב-50 תערוכות קבוצתיות שהתקיימו בישראל ומחוצה לה (בפינלנד - 2010, לונדון - אוגוסט 2010, וופרטל - יוני 2011, וברומא - ספטמבר 2015). בשנת 2007 התקבל לאגודת הציירים והפסלים בישראל. בשנת 2012 נבחר ליו"ר אגודת הפסלים והציירים של באר שבע והנגב.
בין השנים 2012–2016 יוצר שיתופי פעולה בין אגודת הפסלים והציירים של באר שבע והנגב לאגודות אמנים ברחבי הארץ. במקביל מלמד אמנות בהתנדבות במרכז לבריאות הנפש באר שבע. עבודתו שואבת את חומריה מיופיים הקסום של נופי הדרום אליהם התוודע לראשונה בעת שירותו בצה"ל. מאז במשך למעלה מ-50 שנה, הפכו לסביבת חייו הפיזית, המנטלית והרגשית.
בשנת 2015 החל לפסל. את השכלתו רכש בסטודיו של הפסלת ציפי בירן. פסליו עוסקים בדיוקנאות אקספרסיביים ומושפעים רבות מסיפורי התנ"ך, מהם הם שואבים תמות של גבורה והקרבה. יצירתו מעוגנת במסורת הפיסול הריאליסטי: הוא מפסל בחימר ומשלים את יציקת הפסלים בברונזה ופוליאסטר.
הפסלים "שמשון מכה בלחי חמור טריה" ו"מבחן המים של השופט גדעון" שיצר שני נמצאים דרך קבע בגלריית "משרד" בתל אביב.
תערכות קבוצתיות
ציוריו הוצגו בתערוכות קבוצתיות שנערכו בין היתר במשכן לאמנויות הבמה באר שבע (אוקטובר 2012), גלריית עמיעד בתל אביב (פברואר 2013), תיאטרון הבימה בתל אביב (דצמבר 2014), גלריית עמק חפר (פברואר 2017), בית שאגאל בחיפה (פברואר 2018), תיאטרון גבעתיים (מאי 2018), בנק הפועלים בתל אביב (מאי 2018) בית האומנים בכפר סבא (דצמבר 2018).
הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה
הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה הוא משחק וידאו על גבי דפדפן שנועד לקידום המותג "במבה" אשר יצא לאור במרץ 2009 והיה פעיל עד 2017. ב-2020 חזר לפעול על ידי מיזם, בשיתוף פעולה עם מפתחי המשחק. המשחק נסגר על ידי אסם באוקטובר 2022
מאפיינים
המשחק מבוסס על טכנולוגיית פלאש, ועלה באתר האינטרנט של החטיף "במבה". המשחק זכה בתחרות של תעשיית המשחקים הישראלית בכנס GameIS בקטגוריית "משחק הווב של השנה" (לשנת 2009). המשחק הופק על ידי הסטודיו Playful Shark ואידאולוג'יק.
המוזיקה והפסקול נוצרו על ידי ניב גולן.
עלילה
המשחק מספר על עלילותיו של במבה הקוסם (התינוק של במבה). כאשר המשחק מתחיל, מופיע סרטון ובו מוצג הסיפור הראשוני. במבה אומר שלום לצופים, ומתחיל לבצע קסמים בעזרת הידיים שלו, ספק נכשל ספק מצליח. מישהו דופק בדלת, במבה פותח והאיש הזר מביא לו מגילה.
במבה שמח ומצליח לעשות קסמים. לפתע כדור הבדולח מתריע כי יש אויבים בממלכה ובמבה מבין שהוא צריך להילחם. אז המשחק מתחיל בפועל. על השחקן לבחור מה יהיה כוח הקסם שלו: המשחק מכיל 20 מפלצות שונות, 10 מבוכים, עשרות קסמים שונים ומאות פריטי לבוש. המשחק הוא משחק תפקידים ממוחשב.
בסיפור הרקע של המשחק מופיע התינוק של במבה כקוסם מתחיל, שעושה את צעדיו הראשונים בעולם הקסמים. הוא נתקל במפלצות שחדרו לאזור ומאיימות להטיל כאוס ברחבי הממלכה. השחקן מגלם את התינוק של במבה בעודו מתמודד מול המפלצות, מוצא אוצרות ומשפר את רמת הקסימה שלו עד לדרגת קוסם מקצועי. במשחק זה יש רמות, וכדי להגיע לשלבים יותר מתקדמים צריך להתקדם במבוך, לבצע משימות ולאסוף חטיפי במבה.
לאחר הסגירה
לאחר סגירת המשחק ב-2017, מספר עצומות נפתחו באינטרנט, שמטרתן להחזיר את המשחק, אך ללא הצלחה.
בשנת 2020, כ-3 שנים לאחר שהורד מהרשת, מיזם בשם "Make Bamba Great Again" החל להתפרסם באינסטגרם, ומטרתו לפתח את המשחק מחדש. לאחר אישור מאסם ומהמפתחים המקוריים של המשחק, הוא הופץ ב-30 באוגוסט של אותה שנה.
נקודה קוונטית
נְקֻדָּה קְוַנְטית (באנגלית: Quantum dot או Qdot) היא חלקיק בסדר גודל ננומטרי, העשוי מוליך למחצה, אשר בו ישנו תיחום קוונטי (quantum confinement) בכל הממדים, כלומר פונקציית הגל של נושאי המטען בחומר (אלקטרון או חור) מתוחמת במרחב כמו בבור פוטנציאל. הנקודות הקוונטיות התגלו בתחילת שנות ה-80, ומאז נחקרו שימושים שלהם בדימות רפואי, חישוב קוונטי, דיודות פולטות אור, תאים סולריים ועוד.
תיאור
נקודות קוונטיות יכולות להיות בגדלים שונים, החל מננומטרים בודדים ועד לעשרות ננומטרים. בהתאמה הנקודות הקוונטיות מכילות בין עשרות לעשרות-אלפי אטומים.
התכונות הפיזיקליות של הנקודה הקוונטית, כמו בכל ננו-חלקיק, נקבעות ע"פ חומר הגלם ממנו מייצרים את החלקיק, גודלו וצורתו, בניגוד לחומר כפי שאנו מכירים מהעולם הרחב בו הגודל והצורה אינם משפיעים על התכונות הפיזיקליות. דבר זה נובע מהתיחום הקוונטי החזק המשפיע על מבנה פסי האנרגיה של החומר. נקודות קוונטיות נקראות גם "אטומים מלאכותיים", כיוון שיש לאטומים וננו-חלקיקים תכונות דומות. רמות האנרגיה שלהם מוגדרות באופן בדיד ושניהם מאגדים מספר קטן של אלקטרונים. בניגוד לאטומים, פוטנציאל התיחום בנקודות קוונטיות אינו חייב להיות בעל אפיונים סימטריים כדוריים, והוא תלוי במבנה הגאומטרי של הנקודה הקוונטית. בנקודות קוונטיות עם סימטריה כדורית, או נקודות קוונטיות שטוחות בעלות סימטריה עגולה, מעטפת פונקציית הגל זהה לזו המתוארת בכללי האטום של הונד. כיוון שניתן להנדס את הנקודות הקוונטיות, מבחינת החומרים המרכיבים והמבנה הגאומטרי, ניתן לתכנן אותן כך שיתאימו לאפליקציות ספציפיות - אופטיות, אלקטרוניות וכדומה.
במוליכים למחצה ננומטרים ניתן ליצור אקסיטונים (מהמילה באנגלית עירור - excite להראות מצב מעורר של החומר), כמו במוליכים למחצה רגילים. אם יוצרים בנקודה קוונטית אקסיטון, האלקטרון והחור יהיו קשורים ומוגבלים לנוע בתוך הנקודה הקוונטית. על כן, לנקודה קוונטית יש ספקטרום אנרגיה בדיד, כמו בבור פוטנציאל קוונטי, והיא מכילה מספר פסי הולכה קטן וסופי (בסדר של 1–100).
צורות ומבנים
ניתן לייצר נקודות קוונטיות בצורות ובמבנים שונים. הצורות הנפוצות הן:
יישומים
כיוון שניתן לשלוט על הגודל, הצורה וסוג החומר בנקודות הקוונטיות, ניתן לשלוט במידה טובה במיקום הרמות האנרגטיות השונות. עקב כך, המחקר העכשווי צופה שהנקודות הקוונטיות יוכלו להיות יעילות ביותר במגוון יישומים. דוגמאות לנושאים יישומיים הנחקרים כיום בהקשר זה הם לייזרי דיודה, מגברים אופטיים, תאים פוטו-וולטאים (במקום השימוש בסיליקון), חיישנים ביולוגיים לטובת רפואה, דימות ביולוגי (bioimaging), ועוד.
שימוש נוסף לנקודות קוונטיות הוא ליצירת צבע בתמיסות. קודם לכן השתמשו בצבען אורגני אך בכל שנה שעוברת גודל הצורך לגמישות גבוהה יותר והצבעים המסורתיים פשוט אינם עומדים בסטנדרטים החדשים. למטרה זו נמצאו הנקודות הקוונטיות מתאימות מאוד שכן כמות הצבעים, התלויה בגודל החלקיקים, גדולה עד כדי אינסופית. בתחילה נקלעו לבעיה עקב הבהוב אקראי בפלואורסצנציה (הארה) של הנקודות הקוונטיות, אך מחקרים עכשוויים מספקים שיטות שונות להתגבר על כך, דוגמת מבנה הליבה-מעטפת שהוזכר קודם לכן.
לרוב, המרווחים בין רמות האנרגיה בנקודה קוונטית אינם קבועים (זאת משום שהפוטנציאל שרואה אלקטרון הכלוא בנקודה הקוונטית אינו הרמוני). לכן, ניתן לעורר אופטית רק אחד מהמעברים הללו (ולא כמה בו זמנית) על ידי בחירה מתאימה של צבע של האור המעורר. במקרה כזה, בנקודה קוונטית אחת יוכל להתעורר רק אלקטרון אחד. כאשר אלקטרון זה דועך לבסוף, תיפלט מנת אור אחת בלבד - פוטון בודד. לפיכך, נקודות קוונטיות בודדות משמשות כמקורות מוצקים לפוטונים בודדים. למקורות כאלו חשיבות רבה בתקשורת קוונטית, במדידה קוונטית, ובחישוב קוונטי.
הלדר קמארה
הלדר קמארה (בפורטוגזית: Dom Hélder Pessoa Câmara) (7 בפברואר 1909 - 27 באוגוסט 1999) היה הארכיבישוף הקתולי של הערים אולינדה ורסיפה בצפון מזרח ברזיל. הוא נחשב לאחת הדמויות הקתוליות הגדולות של המאה העשרים.
דום הלדר קמארה (נולד כהלדר פסואה לנטנה), יליד פורטלזה, בירת מדינת סיארה בצפון מזרח ברזיל, שעד לאמצע המאה העשרים, נשלטה הכלכלה, החברה והפוליטיקה בעיקר על ידי ברוני בקר ובעלי המטעים. הוא היה הילד האחד עשר מתוך 13 הילדים של ז'ואאו אדוארדו טורס קמארה, שהיה רואה חשבון. אמו הייתה מורה בבית ספר יסודי קתולי אדוק. חמישה מאחיו מתו בילדותם במהלך מגפת שפעת. בנעוריו הוא סבל משחפת שממנה הוא לא התאושש באופן מלא.
קמארה נחשב לאחד ממבשריה של תאולוגית השחרור של אמריקה הלטינית. למרות שהתאולוגיה שלו הייתה פשוטה מכדי לזהותה עם תאולוגיות שחרור של הוגים מאוחרים יותר (כמו גוסטאבו רמיירז, למשל), הוא השפיע על התנועה בזכות מחויבותו הבלתי מתפשרת לעניים. הוא פרש ממשרתו כארכיבישוף ב-1985 והספיק לראות את ביטולן של רבות מהרפורמות שלו על ידי ממשיכיו השמרנים.
קמארה התפרסם בזכות האמירה "כשאני נותן לעניים אוכל, הם קוראים לי קדוש. כשאני שואל למה לעניים אין אוכל, הם קוראים לי קומוניסט". החיבור הקצר של קמארה "ספירלה של אלימות" (1971) (Spiral of Violence באנגלית), נכתב בזמן מלחמת וייטנאם. חיבור זה ייחודי לא רק בזכות האופן שבו הוא מקשר חוסר צדק מובנה (אלימות ברמה 1) עם מרד מחריף (אלימות ברמה 2) ותגובה מדכאת (אלימות ברמה 3), אלא גם בזכות הדרך שבה קורא קמארה לנוער של העולם לנקוט בצעדים שישברו את הספירלה אליה מכורים, על פי רוב, המבוגרים.
בשנת 1973 היה קמארה מועמד לפרס נובל לשלום.
יחסי ג'יבוטי–סין
פיתוח כלכלי
מאז הכינוס הראשון של הפורום לשיתוף פעולה סין–אפריקה בשנת 2000, בייג'ינג סיפקה 16.6 מיליון דולר במימון הפיתוח לג'יבוטי. פרויקטים מרכזיים של סיוע סיני בג'יבוטי כוללים:
בסיס צבאי
בשנת 2016 החלה בניית בסיס חיל הים הסיני בג'יבוטי ששייך לחיל הים של צבא השחרור העממי. האתר היה אמור להיות המתקן הצבאי הראשון בחו"ל של סין, בעלות מוערכת של 600 מיליון דולר. על פי שר החוץ של ג'יבוטי מחמוד עלי יוסוף הבסיס שגודלו 90 דונם יאכלס ככל הנראה רק 300 חיילים סיניים ובעדו ממשלת סין תשלם לממשלת ג'יבוטי 20 מיליון דולר בשנה למשך עשר שנים עם אפשרות לתקופה נוספת של עשר שנים.
פרויקט מי שתייה באתיופיה-ג'יבוטי
בשנת 2017 הודיעה סין על השקת פרויקט מי שתייה חוצה גבולות בין אתיופיה לג'יבוטי. הפרויקט יכלול התקנת צינור באורך 102 קילומטרים לשאיבת מי תהום מהעיירה האתיופית הדגאללה שיסופק לעיירות עלי סביח, דיח'יל, ערתה וג'יבוטי.
זכויות אדם
ביולי 2019 חתמו שגרירי האו"ם מחמישים מדינות, כולל ג'יבוטי, על מכתב משותף למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם המגנה את הטיפול של סין באויגורים ובקבוצות מיעוט מוסלמיות אחרות באזור שינג'יאנג.
סקטקס (עיר)
סקטקס (בספרדית: Zacatecas) היא בירת מדינת סקטקס במרכז מקסיקו.
העיר הוכרה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1993.
היסטוריה
האזור בו סקטקס נמצאת כיום היה מיושב על ידי ילידים זמן רב לפני בואם של הספרדים. הם עסקו בכריית כסף ומתכות אחרות.
האזור נכבש על ידי הספרדים בשנות ה-40 של המאה ה-16. לאחר שהם גילו את מצבורי הכסף באזור הם התחילו להקים במקום מכרות. בעקבות המכרות יוסדו מחנות לכורים שהתפתחו לכדי יישובים. סקטקס, שהוקמה ב-8 בספטמבר 1546 על ידי חואן דה טולוסה, הייתה אחד היישובים האלו. המכרות משכו אנשים רבים והאוכלוסייה גדלה, עד שב-1585 פליפה השני, מלך ספרד, העניק ליישוב מעמד של עיר.
במאות שלאחר מכן חשיבות העיר גדלה והיא המשיכה לשגשג. היא נהפכה לאחת הערים החשובות ביותר במלכות המשנה של ספרד החדשה.
רובעי מונקו
מבחינה מנהלית מונקו מחולקת ל-10 רבעים.
סקטקס (עיר)
היסטוריה
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, מקסיקו חולקה למדינות, אשר אחת מהן הייתה סקטקס, שנקראה על שמה של העיר. סקטקס נבחרה להיות בירת המדינה החדשה.
רובעי מונקו
מונקו מחולקת ל-10 רבעים, ומכילה 2 "אזורים מוגנים" (Secteur réservé): מונקו ויל, וסן דבוטה.
סקטקס (עיר)
היסטוריה
ב-23 ביוני 1914, במהלך המהפכה המקסיקנית, התרחש בעיר אחד הקרבות העקובים מדם במהלך במהפכה, בין כוחותיו של פנצ'ו וייה לכוחות הממשל. בקרב, בו ניצחו כוחותיו של פנצ'ו וייה, נהרגו אלפי אנשים ונגרם נזק למספר מבנים בעיר עצמה.
כלכלה
גם כיום כרייה מהווה חלק חשוב בכלכלת העיר, אם כי במידה פחותה מבעבר. בנוסף הכלכלה מסתמכת על מסחר, גידול מקנה, חקלאות, הכוללת גידול שעועית, צ'ילי ותירס, תיירות ותעשייה, הכוללת בין היתר עיבוד מזון ומתכות וייצור טקסטיל, מוצרי עץ, מוצרי נייר וציוד כרייה.
רובעי מונקו
נכון ל-2016, אזור חדש נבנה על פני הים בשם "לה פורטייה". גודלו המתוכן של האזור הוא 6 הקטארים.
רבעים מקוריים
ארבעת הרבעים המקוריים של מונקו הם: בהתאם לחוקה משנת 1911 המדינה חולקה ל-3 רבעים: מונקו ויל, מונטה קרלו וקונדמין. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוקם על השטח המיובש הרובע הרביעי – פונויל.
סקטקס (עיר)
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל לאוברדו ס. רואיס, המציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית.
העיר מקושרת בקווי רכבת למספר ערים חשובות במקסיקו, כמו הבירה מקסיקו סיטי וסיודד חוארס
נובה סול
גאוגרפיה
נובה סול ממוקמת כ-20 ק"מ מבירת הפרובינציה ז'לונה גורה, כ-113 ק"מ מבירת הפרובינציה גוז'וב ויילקופולסקי וכ-372 ק"מ מבירת המדינה ורשה. בנוסף, נובה סול נמצאת על גדות נהר אודר.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (20 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (6- מעלות צלזיוס).
תנועה ותחבורה
נובה סול ממוקמת ליד הכבישים 53, 292, 297 ו-321.
פולמוס השבת ביפן
פולמוס השבת ויום כיפור ביפן הוא פולמוס תורני, הלכתי, שהתנהל בין גדולי הרבנים, על זמן שמירת השבת ויום הכיפורים ביפן, ושיאו בתקופת מלחמת העולם השנייה. שורש הפולמוס הוא בשאלה היכן עובר קו התאריך על פי ההלכה. כלומר, קו האורך שהתאריך משני צדדיו הוא שונה.
רקע
בדומה לקביעת קו התאריך הבינלאומי הסכימו מרבית הפוסקים שגם בהלכה חייב להיות מקום בעולם שיהיה מרכז העולם ומשם יטה קו התאריך על פי ההלכה, וכפי שכותב רבי יהודה הלוי, בספר "הכוזרי":. הפוסקים נחלקו בשאלה היכן מיקומו של קו דמיוני זה. דעות שונות הועלו בעניין, אולם עד סוף המאה ה-19 הדיון היה תאורטי שכן יהודים לא ישבו באזורים שנמצאו באזור שבין קווי התאריך האפשריים על פי הדעות השונות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בחודש אוגוסט 1940 העניק חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, הקונסול היפני בקובנה שבליטא, ליהודים רבים אשרות כניסה ליפן. כ-5,000 יהודים, חלקם אזרחי פולין שנמלטו לליטא, וחלקם תושבי ליטא - ובהם בחורי ישיבה רבים, בעיקר תלמידי ישיבת מיר, ישיבת חכמי לובלין וישיבת תומכי תמימים - יצאו בזכות פעילות זו מליטא, ועמם ראש ישיבת מיר הרב חיים שמואלביץ, המשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין, והאדמו"ר מאמשינוב רבי שמעון שלום קאליש. הם נמלטו לקוֹבה שביפן דרך סיביר ברכבת הטרנס-סיבירית, שם שהו כתשעה חודשים.
בתקופת שהותם בקובה נתעוררה השאלה על ידי תלמידי הישיבות, שידעו שיש מחלוקת בין הראשונים על זמן שמירת השבת במקומות שונים ביפן. הקהילה היהודית המקומית שמרה את השבת בשבת, אך היו שהתנגדו לנהוג כמנהג המקום השנוי במחלוקת הלכתית. השאלה נשלחה אל גדולי הרבנים באותה התקופה.
עוד לפני יציאת התלמידים מווילנה, שאלו את הגרי"ז מבריסק ששהה בעיר מה לעשות עם שמירת השבת. הגרי"ז ענה שמאחר שרבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה לא הכריע בסוגיה בנימוק שאינו יכול להכריע בין שני ראשונים, לא יוכל גם הוא לתת תשובה החלטית, והפנה אותם אל הרב שמחה זליג ריגר. הרב ריגר, שהיה אב"ד בריסק, כתב שתי תשובות בעניין ונטה לדעת בעל המאור כי השבת שם הוא ביום שמקובל כיום ראשון, אך מכיוון שהתקבל במקום לנהוג שבת ביום שמקובל כשבת, קבע כי יש לסמוך על זה לדינים דרבנן, אך להימנע מעשיית איסורים דאורייתא גם ביום ראשון. כמו כן יש לברך ביום ראשון "גוט שבת" (שבת שלום), ובכך לצאת ידי חובת קידוש השבת, לפי דעת רבי עקיבא איגר.
האדמו"ר מאמשינוב, שהיה ממנהיגי הציבור הדתי אז ביפן, פעל רבות על מנת להשפיע על ציבור שומרי המצוות ביפן לנהוג בדעה אחת מחמת איסור לא תתגודדו (איסור יצירת סיעות ומחלוקות בתוך עם ישראל).
בתחילה נהגו רוב היהודים ביפן על פי פסקו של הרב ריגר. האדמו"ר מאמשינוב אמר שאינו מרגיש את קדושת השבת ביום ראשון, והרב יחזקאל לוינשטיין, משגיח ישיבת מיר, אמר על המצב הקיים את מאמר הגמרא "אלמלא משמרין ישראל שתי שבתות כהלכתן מיד נגאלים". הרב מנחם מנדל זקס, חתנו של החפץ חיים, פסק אף הוא לשמור את השבת כרגיל ולהימנע ממלאכה ביום ראשון.
יום כיפור
השאלה התעוררה ביתר שאת בקיץ ה'תש"א, כאשר נתעורר הספק באיזה יום צריך לצום את צום יום כיפור. מכתבים נשלחו לרבנים שונים ברחבי העולם, ובהם האמרי אמת מגור, ששלח את בנו, רבי ישראל אלתר הבית ישראל מחסידות גור, אל הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי שיפסוק בנושא. הוא פסק שיש לשמור את השבת בשבת כמנהג המקום. מעורבות מפתיעה הייתה של רבי שלמה גולדמן אדמו"ר חסידות זוועהיל, שבהיותו בירושלים פסק שיש לשמור את השבת בשבת, שכן בהלכות אלו אנו סוברים כדעת הרמב"ם, ופעל רבות שכך יתקבל. האדמו"ר אף שלח בשליחות מיוחדת את הרב מאיר צבי ברגמן - מקורבו ובן ביתו של החזון איש - כדי לשכנעו בנושא. גם הרב דוד שפירא, מרבני ירושלים, מחבר הספר בני ציון, שהיה בקיא בנושאים אלו, פסק שיש לשמור את השבת בשבת ואת יום כיפור כמנהג המקום.
דעת החזון איש
כשהתעוררה השאלה בתחילתה, כתב החזון איש אל הרב איסר זלמן מלצר שאינו רוצה להתערב בנושא זה. תלמידי ישיבת מיר פנו אל רבם, ראש הישיבה אליעזר יהודה פינקל, שלא גלה עימם ליפן אלא התיישב בארץ ישראל לפני המלחמה, והלה פנה אל הגרי"ז, ששהה כבר בירושלים אך לא רצה שוב לפסוק בנושא. הרב פינקל פנה אל החזון איש, שפסק שיש לשמור שבת ביום ראשון המקומי. החזון איש היה תקיף מאוד בדעתו זו ולא רצה לזוז ממנה גם לאחר שרוב רבני ירושלים לא פסקו כמוהו, אף על פי שגם ידידו הרב מלצר ניסה להניאו מדעתו. הוא אף חיבר את קונטרס י"ח שעות כתשובה לחיבורו של הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי היומם בכדור הארץ. כשקיבלו ביפן את תשובתו של החזון איש, מיד שבתו תלמידי ישיבת מיר ביום ראשון, ומסופר שלאחר קבלת התשובה, נכנס בליל שבת המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין לישיבה, דפק על הבימה ופתח בתפילת "והוא רחום" (תפילת יום חול).
בדעה זו החזיק גם רבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר.
בעקבות פסיקה זו התעוררה מחלוקת בין הפליטים השוהים ביפן, וכן בקרב היהודים המקומיים ששמרו שבת בשבת.
דעת רבני ירושלים
במברק מיום כ' באלול ה'תש"א, שהתקבל בביתו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי (רבה של העיירה קריניק שבפולין, אז בירושלים), נכתב :
בעקבות המכתב כינס הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג הרב הראשי לישראל, אספה, וקרא לכל רבני ירושלים להשתתף בה, האספה נקראה ליום ד' בתשרי ה'תש"ב. באספה נכחו הרבנים: הרב הרצוג, הרב עוזיאל הרב הראשי הספרדי, הרב איסר זלמן מלצר ראש ישיבת עץ חיים, הרב צבי פסח פרנק הרב הראשי של ירושלים, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, הרב שלמה יוסף זוין, הרב דוד שפירא, הרב יונה מרצבך ראש ישיבת קול תורה, הרב הילמן, הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי, הרב יעקב קלמס, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שלמה גורן, וכן נציג החזון איש הרב חיים זאב פינקל. כל הרבנים פסקו בתום האספה, כדעת הרב טוקוצינסקי, שעליהם לצום יום כיפור כמנהג המקום שם, רק על מנת לצאת מספק דאורייתא, עליהם לאכול למחרת פחות משיעור אכילה. במברק ששלח הרב הרצוג ליפן ביום ז' בתשרי כתב:
החזון אי"ש לא הסכים לפשרה זו, באומרו שיש מצווה לאכול בערב יום כיפור, והם לא יצאו ידי חובת שני הימים. במברק ששלח לתלמידי הישיבה ביפן כתב:
רבי יצחק זאב סולובייצ'יק צידד בפסיקתו של החזון אי"ש, על פי קבלה מאביו רבי חיים סולובייצ'יק, עם זאת הוא לא הסכים לחתום על פסיקה זו שכן חשש שיהיו מי שיחמירו עם עצמם ויצומו יומיים, וכך יגיעו לחשש של איסור פיקוח נפש, דבר שהחמירו בו מאוד בבית בריסק.
אחרית המחלוקת
בפועל נהגו רוב התלמידים כהחלטת הרבנים על פי דברי הרב הרצוג. אך היו יחידים שצמו יומיים, והיו אף שצמו חמישים שעות ברצף.
חלק גדול מן התלמידים יצאו מן הספק בעקבות העברתם, על ידי הממשלה היפנית, לגטו שאנגחאי, שם לא היו חילוקי הדעות בעניין שמירת השבת. כמו כן הייתה קבוצת תלמידים שהפליגו לפני ראש השנה ליבשת אמריקה והתיישבו בעיר מונטריאול, שבקנדה, מהם תלמידי ישיבת תומכי תמימים, ותלמידי ישיבת חכמי לובלין, מהם היה הרב פינחס הירשפרונג שהיה לרב העיר.
ראס (ראפר)
ראסל ויטאלי (באנגלית: Russell Vitale; נולד ב-26 בספטמבר 1992), הידוע בשם הבמה שלו ראס (Russ), הוא אמן היפ הופ אמריקני, זמר-יוצר ומפיק הקלטות. הוא ידוע בשל הסינגלים "What They Want" ו "Losin Control" אשר בשיאם הגיעו למקומות 83 ו-62 בהתאמה ברשימת 100 הסינגלים החמים של ארצות הברית ("Billboard Hot 100"). הוא חלק מקבוצת הראפ Diemon Crew. אלבום האולפן הראשון שלו "There's Really A Wolf" ("יש באמת זאב" - בתרגום חופשי) שוחרר ב-5 במאי 2017.
חיים מוקדמים
ראס נולד ב 26 בספטמבר 1992 בניו ג'רזי. הוא ממוצא סיציליאני. הוא גר גם בצפון קרוליינה וקנטאקי, עקב הקריירה של אביו אשר דרשה ממנו להתמקם מחדש בקביעות, עד שמצאו בית קבוע בג'ורג'יה. הוא התחיל לכתוב ראפ במחברתו כבר בגיל 7 והתחיל לעשות ביטים כשהיה בן 14. הוא הקליט את שירו הראשון כאשר היה בן 18.
קריירה
ב 2016, ראס היה שותף עם "Columbia Records" (חברת תקליטים). לאחר מכן הוציא לאור את הסינגל "What They Want", אשר בשיאו הגיע למקום ה 83 ברשימת 100 הסינגלים החמים של ארצות הברית. לאחר מכן הוא הוציא לאור סינגל נוסף בשם "Losin Control" אשר בשיאו הגיע למקום 62 באותה רשימה וכיום נחשב לסינגל אשר ממוקם במקום הכי גבוה שהיה לו.
ב 5 במאי 2017, ראס הוציא את אלבומו הראשון "There's Really A Wolf".
סגנון מוזיקלי
השראותיו המוקדמות היו מהראפרים ג'י יוניט, 50 סנט ואמינם. ראס היה מפיק 6 שנים לפני שניסה להקליט את עצמו שר. ראס ידוע בכך שהשירים שלו מופקים, מעובדים, נכתבים ומבוצעים על ידו. רוב שיריו מכילים יסודות היפ הופ ו "R&B", כאשר הם משולבים בשירה.
דיסקוגרפיה
There's Really A Wolf שוחרר: 5 במאי 2017. פורמט: דיסק, הורדה דיגיטלית. חברת תקליטים: Diemon, Columbia. מקומות שיא בטבלאות: US - 7. US R&B/HH - 4. US RAP - 4. AUS - 54. CAN - 9. מעמד: האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב.
פרסים ומועמדויות
האלבום הועמד לפרס "Woodi Awards" מטעם MTVU בשנת 2017 אך לא זכה.
The Simpsons Sing the Blues
"הסימפסונים שרים בלוז" הוא אלבום מ-1990 של שירים המבוצעים על ידי דמויות מתוך סדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקאית, משפחת סימפסון.
השיר Do the Bartman של בארט סימפסון מוביל את האלבום והוא הסינגל הראשון ששוחרר ממנו. השיר היה להצלחה בינלאומית ובבריטניה, הגיע למקום הראשון ברשימת הסינגלים, שם נשאר במשך שבועיים.
מסינה (כדורגל)
מסינה (באיטלקית: Football Club Messina Peloro) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר מסינה. הקבוצה משחקת בדרך כלל בחולצה בצבעים אדום וצהוב. הקבוצה הוקמה בשנת 1900. נכון לעונת 2020/2021 הקבוצה משחקת בליגה האיטלקית הרביעית.
ישיבת חזון עובדיה
ישיבת חזון עובדיה רוממה היא ישיבה גדולה חרדית–ספרדית השוכנת בשכונת רוממה בירושלים.
הקמת הישיבה
בשנים הראשונות שכנה הישיבה בירושלים בדירה ברחוב חנה, באדר ה'תשמ"ב (1982) נערך טקס חנוכת הבית לישיבה בשכונת קטמון בירושלים הטקס התקיים במעמד גדולי תורה רבים ובהם הרב אלישיב, הרב אליעזר ולדנברג הרב בצלאל ז'ולטי ועוד. בבניין זה הייתה הישיבה למעלה מעשור, ובו שכנה גם לשכתו של הרב עובדיה יוסף במשך כהונתו כרב הראשי לישראל ולאחר מכן כשעברה למתכונת של ישיבה, עברה לשכונת גבעת שאול, נכון לשנת 2018 הישיבה נמצאת בשכונת רוממה שברחוב הרקמה (מספר שנים, בעשור השני של המאה ה-21, כונתה "ישיבת רוממה").
בשנת 1992, בעקבות חילוקי הדעות שנתגלעו בין ש"ס והנהגת הציבור הליטאי, על רקע כניסת ש"ס לקואליציה, הקים הרב יצחק יוסף את ישיבת חזון עובדיה עבור בחורים ספרדים. נכון ל-2018, מונה הישיבה כמאה תלמידים.
מבין תומכי הישיבה בלטו הגביר משה סבא ואיל ההון אדמונד ספרא.
באלול ה'תשע"ג לאחר מינויו של הרב יצחק יוסף לראשון לציון, מונה בנו הרב רחמים יוסף לעמוד בראשות הישיבה. המשגיחים בישיבה, הרב אריה נגר והרב אייל עזרן. בין הר"מים הרב שלמה לוי, הרב יהודה פרץ והרב שמואל חיות.
שיטת הלימוד
שיטת הלימוד בישיבה היא בסגנון ישיבתי, לימוד גמרא עם ראשונים ואחרונים. אולם בשונה משאר הישיבות, בליל שבת ישנו סדר מיוחד המוקדש ללימוד הלכה, תוך שימת דגש על לימוד בספרים יביע אומר וילקוט יוסף (אשר חלק מכרכיו חוברו בין כותלי הישיבה). פסיקת ההלכה והמנהגים בישיבה הם על פי פסיקותיו של הרב עובדיה יוסף.
מיכאל וינטר
מיכאל וִינְטֶר (Winter; 1934 – 1 בספטמבר 2020) היה פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה שבאוניברסיטת תל אביב.
חייו ופועלו
מיכאל וינטר נולד ב-1934 בצ'כוסלובקיה, ועלה לארץ ישראל יחד עם הוריו בהיותו בן חמש. הוא גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי, שם למד ערבית אצל המזרחן מאיר יעקב קיסטר.
למד לתואר ראשון בערבית והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית, וסיים את חוק לימודיו בשנת 1957. הוא הושפע מפרופסור דוד צבי בנעט. לאחר מכן שימש במשך שנים מספר כמפקח מטעם משרד החינוך במגזר הערבי. בעת לימודיו לתואר השני הושפע בעיקר מהפרופסורים אוריאל הד, דוד איילון וגבריאל בר. הללו משכו אותו להתעניין בממלוכים, באימפריה העות'מאנית, ובהיסטוריה החברתית של המזרח התיכון בעת החדשה. עבודת התזה שלו הייתה בנושא: "הדת העממית במצרים, 1800-1950", בהנחייתו של גבריאל בר. המקורות בהם השתמש היו העיתונות המצרית, וכתביהם של עלי באשה מבארכ, עבד א-רחמן אל-ג'ברתי ורבים נוספים. העבודה עסקה בהיבטים החברתיים של הצופיות ושל הדת העממית.
בשנת 1969 החל את לימודיו לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא בחר באוניברסיטה זו מכיוון שרצה ללמוד אצל פרופסור גוסטב פון גרונבאום, שהיה מחשובי חוקרי האסלאם. הדוקטורט שלו עסק בנושא חייו והגותו של עבד אל-והאב אל-שעראני, המחבר הצופי החשוב ביותר במצרים העות'מאנית שחי בימיו של סולימאן אל-קאנוני "המפואר". עבודתו הייתה המשך ישיר של עבודתו לתואר השני. באוניברסיטת קליפורניה למד גם אצל אנדראס טיצה, שהיה מהבולטים שבחוקרי טורקיה. וינטר שב לישראל בשנת 1972 והצטרף למחלקה למזרח התיכון ואפריקה שבאוניברסיטת תל אביב, שם הוא לימד וחקר מאז.
מחקרו
עיסוקו של מיכאל וינטר בהוגה הדעות שעראני, שעליו נסובה עבודת הדוקטור שלו מיקד אותו לעסוק בהיבטים החברתיים של הצופיות, ובקשר שבין הדת לחברה ושלטון בארצות האסלאם. מכאן עבר להתעניין בתקופה שבה חי שעראני, עת עברה מצרים מידי הממלוכים לשלטון העות'מאני. הדבר הוביל אותו לעבודה בארכיונים עות'מאניים, המהווים מקור בלתי נדלה של מסמכים הכתובים בטורקית עות'מאנית והנוגעים לענייני מצרים וסוריה.
וינטר עסק גם במחשבה הפוליטית באסלאם מראשיתו ועד ימינו, עם דגש מיוחד על הגות פוליטית מן המאה האחת עשרה ואילך.
וינטר שילב בקיאות בערבית ובטורקית עות'מאנית והשליך ממומחיות אחת על אחרת, והוא היה מחוקרי הממלוכים הבודדים שהפגינו בקיאות בתקופה שלאחר 1516/17. חוט השני של הקריירה שלו הייתה התוותו את הממלוכים ואת מצרים העות'מאנית כבעלי קשרי גומלין זה עם זה.
הוא היה המנחה של גאלב ענאבסה בעבודת הדוקטורט.
America, I Hear You Singing
America, I Hear You Singing הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-39 של סינטרה וה-12 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1964.
הפקה
האלבום הוא אלבום של שירים פטריוטיים שיצא כמחווה לנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי שנרצח ב 22 בנובמבר 1963 בעיר דאלאס, טקסס. בעקבות הרצח עבר על ארצות הברית גל של פטריוטיות שהשתקף בהוצאה חסרת תקדים של אלבומים המכילים שירים פטריוטיים. כך עשו גם שניים מגדולי הזמרים של אותה התקופה ונחשבו לאייקונים תרבותיים, פרנק סינטרה ובינג קרוסבי.
האלבום מכיל 12 שירים, אך שירים אלא כבר הוקלטו והושמעו פעמים רבות כל כך עד שהציבור האמריקאי מאס בהם, דבר שהתבטא במכירות דלות יחסית לכוח המכירה של שני האומנים המוכרים. האלבום היה אחד הכשלונות הנדירים של סינטרה מבחינת מכירות והגיע רק למקום ה-116, היה זה המיקום הנמוך ביותר אליו הגיע אלבום של סינטרה במצעד מכירות האלבומים בארצות הברית.
הפיגוע בישיבת מרכז הרב
הפיגוע בישיבת מרכז הרב היה פיגוע ירי שבוצע ב-6 במרץ 2008 (אור לל' באדר א' ה'תשס"ח). במהלך הפיגוע רצח המחבל, שהיה נהג הסעות של בית הספר מימון הצמוד לישיבה, שמונה תלמידי ישיבה בישיבת מרכז הרב בשכונת קריית משה בירושלים (שלושה מתלמידי הישיבה הגבוהה מרכז הרב וחמישה מתלמידי ישיבת ירושלים לצעירים) ופצע תשעה תלמידים. פיגוע הירי נפסק כאשר אברך בישיבה וקצין צה"ל ירו במחבל והרגוהו.
הפיגוע
המחבל, עלא הישאם חוסיין אבו דהיים, בן 26, היה בן אחת החמולות הגדולות, העשירות והנודעות בשכונת ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים. באוקטובר 2007 נעצר ונחקר על ידי שירות הביטחון הכללי, אך שוחרר. הוא הועסק כנהג רכב הסעות בירושלים, והיה בעל עבר פלילי בגנבת רכב ונשק, ובמהלך השנתיים הקודמות לפיגוע היה בתהליך של חזרה בתשובה לאסלאם.
בשעה 20:36, הגיע המחבל לישיבת מרכז הרב. הוא נשא בידיו קופסת קרטון של טלוויזיה שבה החביא רובה סער מסוג קלצ'ניקוב ומחסניות נוספות. הוא נכנס לחצר הישיבה בכניסה הראשית, הניח את קופסת הקרטון, הוציא ממנה את הרובה, ופתח באש על קבוצת תלמידים מישיבת ירושלים לצעירים וישיבת מרכז הרב שעמדו בכניסה לפנימיית הישיבה, הנמצאת מול מדרגות הכניסה. מירי זה נהרגו שלושה תלמידים: יונדב חיים הירשפלד, רועי אהרון רוט ויונתן יצחק אלדר.
לאחר הירי הראשוני פנה המחבל לספריית הישיבה והחל לירות בשוהים במקום. מירי זה נהרגו חמישה תלמידים נוספים: שגב פניאל אביחיל, נריה כהן, יוחאי ליפשיץ, דורון מהרטה ואברהם דוד מוזס. יחד נהרגו שמונה תלמידים, ונפצעו תשעה נוספים, שלושה מהם קשה. שבעה־עשר תלמידים אחרים ניצלו כשהסתגרו בכיתת לימוד הצמודה לספרייה וחסמו את הדלת בעזרת שולחן כבד.
על פי תחקיר המשטרה, שני שוטרי סיור, שוטר ושוטרת, הגיעו למקום. בניגוד להנחיות המשטרה נמנעו שניהם מלחתור למגע עם המחבל. השוטרת עצרה אוטובוס בסמוך והשוטר נכנס עם רובה לחצר הישיבה אולם לא ירה כלל. מייד לאחר מכן הגיעו למקום אחד מאברכי הישיבה, הרב יצחק דדון, שהיה חמוש באקדח, וסרן דוד שפירא, בוגר הישיבה המתגורר בסמוך, קצין צה"ל מגדוד 890 של חטיבת הצנחנים, שהיה חמוש ברובה סער. שפירא התעלם מאזהרות השוטר שלא להיכנס. שניהם ירו במחבל והרגו אותו בפתח הספרייה, כ־15 דקות לאחר תחילת האירוע.
שפירא קיבל ציון לשבח מאלוף פיקוד המרכז, גדי שמני ודדון קיבל תעודת הוקרה מהמשטרה.
בהלוויית הנרצחים השתתפו אלפי אנשים. נשאו דברי הספד: הרב יעקב שפירא ראש ישיבת מרכז הרב, הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר, הרב ירחמיאל וייס ראש הישיבה לצעירים וראש עיריית ירושלים אורי לופוליאנסקי.
תגובות בישראל
שרת החינוך, יולי תמיר, הגיעה לביקור ניחומים בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן במרכז הרב. בצאתה, לאחר ששוחחה עם תלמידים וצוות המחנכים במקום, קראו מפגינים קריאות גנאי כלפי השרה ותקפו את המשלחת באלימות מילולית ופיזית. ראש הממשלה אהוד אולמרט התבקש לא לבוא לביקור תנחומים בישיבה, עקב התנגדותם הפוליטית של ראשי הישיבה אליו. שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל גבי אשכנזי ומשלחת ח"כים בראשות יו"ר הכנסת דליה איציק התקבלו ללא אירועים חריגים.
הציבור החרדי הגיב בזעזוע לפיגוע בישיבה הציונית-דתית, והאדמו"ר מבלז, הרב ישכר דב רוקח, אף השתתף בהלווייה וביקר את הפצועים. גם הרב אהרן טייטלבוים, מאדמו"רי סאטמר האנטי-ציונית התבטא בכאב ואנשי נטורי קרתא שלחו מכתב תנחומים להורי הנרצחים. עם זאת, הרב דן סגל האשים את הציונות הדתית בפיגוע, בשל השקפתה הנוגדת את שלוש השבועות. חבר הכנסת טלב א-סאנע גינה את הפיגוע ושלח את תנחומיו למשפחות ההרוגים. שורת רבנים התבטאו נגד העסקת ערבים מחשש פיקוח נפש.
הח"כים זבולון אורלב, אריה אלדד וגלעד ארדן דרשו לגרש את משפחת המחבל מישראל ולפרק את סוכת האבלים.
עשרה ימים לאחר הפיגוע הפגינו מאות פעילי ימין בטיילת ארמון הנציב, הסמוכה לכפר ג'בל מוכאבר, שבו התגורר המחבל, וקראו להרוס את ביתו. כמאה מפגינים הצליחו לעבור את מחסומי המשטרה ולהיכנס לכפר, ובו השליכו אבנים וקראו לנקמה ולהריסת הבית. נדיה מטר הבהירה כי אין בכוונת המפגינים לפגוע באיש, אלא להרוס את הבית בלבד. 22 מהמפגינים הובאו למעצר ושני שוטרים נפצעו ב-19 בינואר 2009 אטם צה"ל את ביתו של המחבל.
זיכרון והנצחה
תלמידי הישיבה לצעירים הוציאו ספר זיכרון לנרצחי הפיגוע, בשם "שמונה נסיכי אדם" (על פי הפסוק: ). בכ"ט באדר ה'תשס"ט הוכנסו שמונה ספרי תורה בתהלוכה שיצאה מישיבת מרכז הרב - ספר תורה אחד כנגד כל אחד מהנרצחים. הספרים הוכנסו לבתי כנסת שבחרו המשפחות.
לאחר השבעה, הגיעו לקדמת ציון השוכנת מול מקום מגורי המחבל, סגן ראש הממשלה ושר התמ"ת אלי ישי, בלווית יו"ר האיחוד הלאומי אורי אריאל, והבטיח ש"במקום יבנו שמונה מאות יחידות דיור חדשות – מאה כנגד כל אחד מהנערים שנרצחו בפיגוע". ב-23 במרץ 2008 תרם איל העסקים הלונדוני סיריל שטיין ספר תורה ל"קדמת ציון" לעילוי נשמת נרצחי הטבח.
מאז הפיגוע מתקיים מידי ליל שישי שיעור בספריית הישיבה, לזכר הנרצחים. ומדי שנה מקיימות ישיבת מרכז הרב והישיבה לצעירים אזכרה סמוך לתאריך הפיגוע.
כמו כן מאז הפיגוע הישיבה מוציאה לאור פעמיים בשנה כתב עת פנימי הנקרא "מבית מדרשנו" ובו חידושים בגמרא, בהלכה ובאמונה מפרי עטם של רבני הישיבה ותלמידיה על המסכת הנלמדת.
כעשור לאחר הפיגוע יצא אלבום לזכרם של הנפגעים בשם "כנפי רוח" בביצוע מקהלת הישיבה לצעירים ואמנים מפורסמים.
הרב חיים סלומון הוציא קובץ על מסכת שבת לעילוי נשמת יונתן אלדר.
תגובות ברשות הפלסטינית
לאחר הפיגוע הוקמה בבית המחבל סוכת אבלים ובמקום הונפו דגלי חמאס וחזבאללה. בירדן, שבה חיים קרובי משפחתו של המחבל. השלטונות הירדנים אסרו להקים את סוכת האבלים בשנית.
על הפיגוע לקחו אחריות גדודי אל-אקצא של הפת"ח וכן ארגון לא ידוע בשם "פלוגות עימאד מורנייה" של חופשיי הגליל. גם החמאס לקח אחריות, אך חזר בו מהודעה זו. ב-25 בדצמבר 2010 לקח החמאס על עצמו בשנית אחריות לפיגוע.
אבו מאזן גינה את הפיגוע אך גורמים בפת"ח ובחמאס קראו לחגוג את האירוע, וטענו שהוא מהווה תגובה ל"אלימות הקשה השבוע ברצועת עזה, והרג של יותר מ-120 פלסטינים בידי צה"ל" במסגרת מבצע חורף חם שהסתיים שלושה ימים לפניו. סקר שנערך אחרי הפיגוע, העלה ש84% מהפלסטינים הביעו תמיכה בפיגוע.
ברחבי העולם
ברחבי העולם פורסמו גינויים רבים לפיגוע בין השאר גינו את הפיגוע ארצות הברית, ארגנטינה, סין, אירלנד, ומזכ"ל האו"ם באן קי-מון.
ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל גינה את הפיגוע והוסיף להודעת הגינוי קריאה שלא לפגוע באזרחים פלסטינים בתגובה.
קרב אמבבו
קרב אמבבו הוא קרב שהתחולל באתיופיה ב-6 ביוני 1882, בין הצבא השוואני תחת המלך סהלה מריאם והצבא הגוג'מי תחת המלך תקלה היימנות. הכוחות נלחמו על השליטה בשטחי האורומו שמדרום לנהר גיב. הכוחות הגוג'מים הובסו. קרב זה הוא אחד משלושת הקרבות (יחד עם צ'לנקו ועדווה) אשר על פי דונלד דונהאם הובילו לעליונות השוואנית באתיופיה.
ג'מיני 8
ג'מיני 8 (או ג'מיני VIII) הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966, חלק מתוכנית ג'מיני.
ג'מיני 8 הייתה המשימה השישית המאוישת בתוכנית, המשימה ה־12 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה־22 בתולדות הטיסות המאוישות לחלל. זו הייתה גם המשימה הראשונה בה שתי חלליות נפרדות התחברו זו לזו בחלל.
בעודה מחוברת אל חללית המטרה "אג'ינה" (Agena Target Vehicle) אירעה תקלה באחד ממנועי ההיגוי של החללית ג'מיני, והשתיים החלו להסתחרר. האסטרונאוטים, שסברו שמקור הסחרור עשוי להיות מנועי האג'ינה, ניתקו את החללית ג'מיני ממנה. פעולה זו גרמה לחללית ג'מיני להסתחרר בקצב הולך וגובר, עד כדי סכנה של אובדן הכרה של אנשי הצוות, ובעקבותיו מוות באין מי שינהג בחללית. כדי להפסיק את הסחרור נאלץ ארמסטרונג לכבות את מערכת מנועי ההיגוי הבעייתית ולהשתמש במערכת מנועי היגוי אחרת, זו שנועדה לתמרן את החללית לקראת הכניסה לאטמוספירה. צריכת הדלק ממערכת זו הכתיבה הפסקה מוקדמת של המשימה ונחיתת חירום.
נחש שורה
נחש שורה (שם מדעי: Mehelya) הוא סוג של נחשים ממשפחת הלמפרופידיים החי באפריקה. הם חיים באפריקה שמדרום לסהרה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עד לדרום אפריקה באזור כף התקווה הטובה.
הנחשים מגיעים לאורך 90–120 ס"מ ובעלי גוף כהה עד שחור. גבם של הנחשים בעל קשקשים לבנים בוהקים המופרדים משאר הקשקשים על ידי רצועות בולטות, מה שמזכיר צורת שורות ומכאן שמם. הם אינם ארסיים אך בעלי לסתות גדולות וחזקות.
נחשים אלה חיים באזורים לחים אך גם במדבריות בדרום אפריקה. מזונם העיקרי הוא נחשים אחרים וכן לטאות, אותם הם בולעים בשלמותם, לעיתים אחרי מאבק ארוך.
רוק באופוזיציה
רוק באופוזיציה (Rock in Opposition, או בראשי תיבות RIO) הייתה תנועה מוזיקלית של להקות רוק מתקדם אוונגרדיות בסוף שנות ה-70 אשר התאחדו כולן תחת חתרנותן והתנגדותן לתעשיית המוזיקה שסירבה להכיר במוזיקה שלהן. הרוק באופוזיציה אינו סגנון מוזיקלי - מבחינה מוזיקלית הלהקות בו היו מגוונות למדי, עיקר הקשר ביניהן היה רעיוני. התנועה המקורית לא האריכה ימים, אך גם כיום ישנן להקות שממשיכות את הקו שלה.
היסטוריה
התנועה החלה את דרכה בשנת 1978 בלונדון, כשלהקת Henry Cow הזמינה מספר להקות אירופיות נוספות להופיע איתה בפסטיבל שנקרא "Rock in Opposition". הלהקות שהשתתפו בפסטיבל היו:
בדצמבר 1978 ערכו הלהקות פסטיבל נוסף בשווייץ כדי למסד את ארגון הרוק באופוזיציה. במסגרת זו צורפו שלוש להקות נוספות לקבוצה: Art Bears, Art Zoyd ו-Aksak Maboul. פסטיבלים נוספים נערכו בשנת 1979 בצרפת, איטליה ושוודיה.
בשנת 1978 ייסד כריס קאטלר מלהקת Henry Cow את חברת התקליטים Recommended Records כמודל של מוסד ללא כוונת רווח.
ה-RIO כתנועה לא שרדה זמן רב, אך המסורת שלה נמשכת. למרות שבמובנו המקורי המונח RIO לא התייחס לסגנון מוזיקלי מסוים, רבים משתמשים בו כדי לתאר להקות רוק מתקדם קיצוניות.
להקות שמשויכות כיום לסגנון הן: Thinking Plague (ארצות הברית), Present (בלגיה), Miriodor (קנדה), NeBeLNeST (צרפת), 5uu's (ארצות הברית), Guapo (אנגליה), Koenji Hyakkei (יפן). גם הלהקות הישראליות אבק וקרוזנשטרן ופארוחוד משויכות לסגנון זה.
סיסמת השבוע
סיסמת השבוע (בגרמנית: Parole der Woche) היה עיתון קיר שהוציאה לאור מחלקת התעמולה של המפלגה הנאצית מ-1937 עד 1943. ההיסטוריון ג'פרי הרף מתאר את "סיסמת השבוע" בתור "ההיבט הנפוץ והפולשני ביותר במתקפה החזותית של הנאציזם... שום צורה של תעמולה חזותית נאצית לא תרמה תרומה כה מכרעת להצגת אירועי השעה על ידי המשטר".
הקמה
ב-23 בספטמבר 1939, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הדגיש שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס את חשיבות הכרזות למאמצי התעמולה הנאצית: "מעל הכל - סיסמת השבוע".
נושאים והשפעה
"סיסמת השבוע" שילב סגנונות מרובים, כולל מאמרי מערכת, עלונים, פוסטרים ועיתונות צהובה. האנטישמיות הייתה שולית ב"סיסמת השבוע" אך מ-1940 הפכה לנושא מרכזי. שליש מהפוסטרים מ-1941 עד 1943 ביטאו אנטישמיות. <ref< שישה גיליונות עסקו בנושא "גרמניה חייבת להיכחד!" כשהכוונה הייתה לכוונה-לכאורה של היהודים ובעלות הברית להשמיד את האוכלוסייה הגרמנית. הכרזות האשימו שוב ושוב את היהודים בפתיחת המלחמה ובכוונתם להשמיד גרמנים. ביום שלפני הכרזת המלחמה של גרמניה הנאצית נגד ארצות הברית, פרסם "סיסמת השבוע" גיליון עם תרשים המראה את הקונספירציה היהודית הבינלאומית לכאורה שחיברה את רוזוולט, צ'רצ'יל וסטלין. הרף טוען כי לגרמנים שלא היו להם מקורות מידע אחרים, "התמונה והטקסט של עיתון הקיר הציעו הסבר משכנע לכאורה כיצד היהודים, שהיו כה מועטים, הצליחו כל כך בתכנון זממם נגד גרמניה". בכרזה זו ואחרות שולבה אנטישמיות עם אנטי-אמריקניות, אנגלופוביה ותאוריית הקשר של הבולשביזם היהודי.