cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוריי ווטסון
ביוגרפיה
ווטסון הופיע בסדרות טלוויזיה כגון "The Darling Buds of May" בתפקיד בריגדיר ארתור מייפורד (אבל היה מוכר כ-"הגנרל"), בסדרה "רמפול" (1978–1992) גילם את ג'ורג' פורבישר. בתפקיד אורח השתתף ווטסון בסדרה "דוקטור הו" בפרק "Black Orchid" כסר רוברט מיור. היה לו תפקיד קטן בסדרה "כן, אדוני השר". ב-1977 גילם את דמותו של ברינגטון ארל בסדרת הדרמה "משפחת פאליסר" עיבוד לרומנים של אנתוני טרולופ. בסדרת "אלברט קמפיון" שיחק כשוטר בפרק "The Death of a Late Pig". עוד שיחק בתפקיד שוטר בסדרה "Murder Most English". ב-1980 שיחק בתפקיד מר בנט בעיבוד של ה-BBC לרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
דרור פויר
דרור פוֹיֶר (נולד ב-31 באוגוסט 1970) הוא עיתונאי, עורך, בלוגר, בעל טור ופובליציסט ישראלי. בין השנים 2004-2021 כתב עבור עיתון גלובס. בין היתר הגיש תוכנית טלוויזיה בערוץ כאן 11 ונמנה עם מייסדי ארגון העיתונאים בישראל. היה גם הסולן להקת הרוק נאג' חמאדי, המורכבת מעיתונאים ואנשי תקשורת ישראלים.
ביוגרפיה
ספרו הראשון, "צדוק בנפתולי התשוקה", יצא לאור בשנת 2002 בהוצאת בבל. לפי המבקר דן לחמן, הספר הוא: "כמעט ספר הגות פילוסופי אך עם זאת משעשע וידידותי למשתמש".
במרץ 2013 פרסם פויר טור דעה ב"גלובס" שעורר הדים רבים. בטור שכותרתו הייתה "שמאלנים נמאסתם", תקף פויר את השמאל בישראל וכינה אותו "חבורה נרפית של רואי שחורות צקצקנים". באותו טור, ובטור תגובה שבא אחריו, הוא הודה לראשונה כי חש לעיתים הזדהות עם חלק מהמסרים של הימין הפוליטי בישראל. "בזמן האחרון אני בהחלט מזדהה יותר עם כמה מטענות הימין (בעיקר עם הנרטיב הבסיסי, אבל גם עם לא מעט מההחלטות ומהצעדים) מאשר הזדהיתי בעבר" כתב פויר.
בפברואר 2015 פרסם פויר סטטוס ב"טוויטר" שבו טען כי במהלך כנס באוניברסיטת תל אביב, השר נפתלי בנט קרא לכל הערבים גנבי רכב. בעקבות כך הגיש בנט תביעת דיבה על סך מיליון שקלים נגד פויר מאחר שלטענתו מדובר בשקר. התביעה הסתיימה כעבור כחצי שנה בהסכם גישור שפרטיו נותרו חסויים.
בנוסף לעיסוקו בכתיבה, פויר שימש גם כסולן להקת הרוק "נאג' חמאדי", המורכבת מעיתונאים ואנשי תקשורת משני צדי המפה הפוליטית בישראל, ובהם אראל סג"ל, דרור גלוברמן, אור הלר וטל לזר. באוקטובר 2014 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון "אל תלכי לישון" מתוך אלבום בכורה, שיצא באוקטובר 2015 תחת השם "להיטי הזהב ששינו את העולם (חלק א')", הכולל 10 שירים בהקלטה אולפנית ושלושה נוספים שהוקלטו בהופעה חיה. ב-2023 עזב את הלהקה עקב חילוקי דעות עם סג"ל.
במאי 2017, הגיש את תוכנית הטלוויזיה "חמש מקורי" בערוץ כאן 11, לצדה של ענת קורול-גורדון. ביוני 2021 עזב את "גלובס" לאחר 17 שנה. בשנת 2022 החל לכתוב עבור עיתון ידיעות אחרונות בנושאי מדע, טכנולוגיה וחלל.
חיים אישיים
פויר מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לתאומים. פויר הוא אתאיסט.
ב-27 ביולי 2019, האשימה העיתונאית הדר קנה מהעיתון TheMarker את פויר בהטרדה מינית ומעשה מגונה. בתגובה להאשמות אמר פויר כי הוא "נבוך ומבויש מההתנהגות שלי".
פויר אוהד את קבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
מרי, נסיכת בריטניה הגדולה
מרי, נסיכת בריטניה (, 5 במרץ 1723 - 14 בינואר 1772), הייתה בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ורעייתו של פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל.
ילדותה
הנסיכה מרי נולדה כבתו הרביעית של ג'ורג', נסיך ויילס, ורעייתו קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. כשהייתה בת ארבע נפטר סבה, ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה, ואביה עלה לשלטון כמלך ג'ורג' השני.
משפחתה
ב-8 במאי 1740 התחתנה מרי על ידי שליח עם פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל, וב-28 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בקאסל. לפרידריך ומרי נולדו 4 ילדים:
בשנת 1747 נטש פרידריך את משפחתו וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואיהם באופן רשמי. לאחר פרידתם, עברה מרי וילדיה לדנמרק, שם התגוררה אחותה לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
מותה
ב-14 בינואר 1772 מתה מרי בהנאו שהשתייכה לרוזנות הסן-קאסל.
יחסי ליטא–קטר
סקירה כללית
קטר הכירה בליטא כמדינה ב-25 בנובמבר בשנת 1992. היחסים בין שתי המדינות כוננו באותו היום. השגריר הראשון של ליטא בקטר היה דאיניוס יונביצ'וס שהיה שגריר לא תושב שהתגורר במצרים. השגריר הראשון של קטר בליטא היה בדר עומר אאל דאפא שהתגורר ברוסיה.
ליטא מאוד מעוניינת בהשקעות מצד קטר עקב עושרה הבלתי רגיל והתמ"ג לנפש הגבוה בה.
ב-30 בנובמבר 2016 נפגש סגן שר החוץ הליטאי עם השגריר הקטרי המיועד, במסגרת הפגישה, הדגיש סגן השר את החשיבות של חיזוק היחסים הפוליטיים והכלכליים בין שתי המדינות ואמר כי הוא שואף להתחיל שיתוף פעולה בתחומי האנרגיה וטכנולוגיות המידע. השגריר המיועד הקטרי הגיש את כתב האמנתו לנשיאה דליה גריבאוסקאיטה שאישרה אותו ושגרירות קטר בליטא הוכרה רשמית. לפני פתיחת השגרירות הייתה שגרירות קטר בגרמניה מואמנת על ליטא.
קמנג'ה
קמנג'ה או כינור מרוקאי הוא כלי קשת מן המזרח המנוגן עם קשת, בעל שלושה או ארבעה מיתרים ולעיתים חמישה. בחלק התחתון, במספר כלים, יש יתד אותה משעין הנגן על ברכו בזמן נגינתו בישיבה.
במרוקו לא היה כינור מערבי, אלא כלי הדומה לכינור, רבאב בעל שני מיתרים וקשת שניגנו בו על הברך. כשהכינור האירופי הגיע למרוקו, הדמיון לרבאב גרם לכך, שינגנו בכינור על הברך. צליל הכינור היה לנגנים הכלי החסר בתזמורת. הכינור השלים את התזמורת והפכה למושלמת וקראו לו לכמל-ג'ה שפירושו המשלים הגיע.
כיוון המיתרים בקמנג'ה שונה מכיוון המיתרים של הכינור המערבי, אבל על ידי כיוון מחדש של הכינור אפשר גם לנגן עליו מוזיקה מערבית. הקמנג'ה הוא כלי קדום שממנו התפתחו הרבה כלי נגינה מערביים.
השימוש בקמנג'ה נמצא יותר במוזיקה האנדלוסית הקלאסית ובמוזיקה המרוקאית.
בתזמורת האנדלוסית הישראלית, בתזמורת ירושלים מזרח ומערב ובתזמורת ירושלים החדשה נעשה שימוש פופולרי ורב בקמנג'ה.
בישראל היו יוסי שריקי וישועה אזולאי נגני קמנג'ה ידועים. על שם האחרון מתקיימת תחרות הכינור והקמנג'ה.
כתב יד (כתב)
כתב יד הוא האופן שבו אדם כותב טקסט בידו, באמצעות עיפרון, עט, גיר וכדומה.
כתב יד מול דפוס
האבחנה בין טקסט מודפס לבין טקסט שנכתב בכתב יד חשובה בעיקר בתרבויות בהן קיים גם דפוס, למרות שגם בתרבויות לפני הגעת הדפוס היה הבדל בין כתיבה פורמלית ולא פורמלית.
לפני שהדפוס היה נגיש לכלל האוכלוסייה המונח כתב יד התייחס גם לעותק ידני של יצירה מקורית.
לעומת זאת, בעידן הדפוס נוספה משמעות הפוכה למונח כתב יד כאל מקור של יצירה כלשהי. במובן זה כתב יד יכול להיות גם מודפס.
אופיר קריאף
אופיר קריאף (נולד ב-17 במרץ 1991) הוא כדורגלן ישראלי, קפטן קבוצת בית"ר ירושלים, בה הוא משחק בעמדת הקשר והבלם.
כתב יד (כתב)
סוגי כתב יד
כתב מחובר הוא כתב יד שבו האותיות מחוברות אחת לשנייה: הדבר נפוץ מאוד בשפות הנכתבות בכתב לטיני (למשל בגרמנית או אנגלית) או קירילי (למשל רוסית), ובערבית קיים חיבור בין האותיות גם בגרסאות מודפסות.
אופיר קריאף
קריירת מועדונים
קריאף נולד בירושלים. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, ובקיץ עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-17 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–0 נגד הפועל חיפה. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן הרכב פותח בקבוצה, וב-26 משחקים הבקיע שער אחד, שער הניצחון (3–2) נגד הפועל עכו. ב-13 בפברואר 2013 הושעה קריאף על ידי הנהלת המועדון, בעקבות תמיכתו בארגון האוהדים "לה פמיליה" שביקר את החלטת ההנהלה להחתים שחקנים מוסלמים.
כתב יד (כתב)
סוגי כתב יד
כתב עברי רהוט משמש כחלופה לכתב הארמי בכתיבה בכתב יד. ישנם המחברים אותיות מסוימות, אך הדבר אינו שגור ככלל.
אופיר קריאף
קריירת מועדונים
לקראת עונת מונה קריאף לקפטן בית"ר ירושלים, בעקבות עזיבתו של אריאל הרוש, ובתום העונה סיים את חוזהו במועדון והפך לשחקן חופשי.
כתב יד (כתב)
הבדלים בין אישיים
לכתב ידם של אנשים שונים יש לעיתים קרובות צורה שונה, ויש הרואים קשר בין כתב היד ואישיותו של אדם. אמונה זו משמשת יסוד לתאוריות שונות, שהבולטת בהן היא זו העומדת ביסוד הגרפולוגיה.
אופיר קריאף
קריירת מועדונים
ב-19 באוגוסט 2015 חתם קריאף לארבע שנים במכבי חיפה. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד בני סכנין. ב-23 בנובמבר 2015 נפצע במשחק מול הפועל תל אביב והושבת לארבעה חודשים. בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במדי מכבי חיפה, ובתום עונת 2015/2016 שוחרר מהמועדון.
כתב יד (כתב)
הבדלים בין אישיים
כתבי היד של לאונרדו דה וינצ'י מונים 13,000 דפים של רישומים וטקסט בכתב ראי.
אופיר קריאף
קריירת מועדונים
ב-19 ביוני 2016 חתם קריאף בעירוני קריית שמונה, ובעונת 2016/2017 כבש שני שערי ליגה ב-26 הופעות. בתחילת עונת 2017/2018 שותף רק במשחק ליגה אחד, ובינואר 2018 חזר לבית"ר ירושלים וחתם לשנתיים וחצי במועדון. את הופעת הבכורה המחודשת שלו במועדון ערך קריאף במשחק מול בני סכנין כאשר עלה כמחליף בדקה ה-30 כשקבוצתו בפיגור 2-0. 7 דקות אחר כך כבש שער בבעיטה מחוץ לרחבה ובהמשך בישל שער נוסף בניצחון 4-2. עד תום העונה כבש שלושה שערים ב-16 הופעות ליגה, והגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה. ב-1 ביוני 2020 חתם קריאף על חוזה חדש בבית"ר ל-3 עונות נוספות.ב 23 במאי 2023 זכה עם קבוצתו בגמר גביע המדינה כקפטן הקבוצה.
כתב יד (כתב)
הבדלים בין אישיים
כתב ידו של אדם משתנה לעיתים במהלך השנים. גרשם שלום תיאר את התרשמותו מכתב ידו של ש"י עגנון:
בעיות וקשיים בכתב יד
כתב היד מחייב רכישה של מיומנות מוטורית לשם יצירתו.
מסיבה זו לאנשים בעלי בעיה גרפומוטורית או קושי בתיאום עין-יד יש בדרך כלל גם בעיה בכתב היד.
דיסגרפיה היא לקות למידה המאופיינת בפגיעה בכתב היד.
אופיר קריאף
נבחרת ישראל
קריאף היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה של ישראל במסגרת אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 שנערך בישראל ב-2013, ואף כבש את שער הניצחון 1–0 מול אנגליה בשלב הבתים. בסך הכל לזכותו 8 הופעות ושער אחד במדי הנבחרת הצעירה.
חואן דוליו
חואן דוליו  היא עיירה קטנה ואתר תיירות, על שפת הים, במחוז סן פדרו דה מקוריס, על חופה הדרומי של הרפובליקה הדומיניקנית, שבאי היספניולה. בחואן דוליו חיים 2,488 תושבים (2010) והיא שייכת לרשות המקומית Guayacanes.
מיקום גאוגרפי
כפר הדייגים לשעבר חואן דוליו ממוקם על הים הקריבי והוא משתרע כ-7 ק"מ לאורך החוף משני צידי הכביש הראשי מס' 3.
המרחק מעיר הבירה של המדינה סנטו דומינגו, מערבית לחואן דוליו הוא כ-50 ק"מ ומבירת המחוז סאן פדרו דה מקוריס הוא כ-12 ק"מ. לכיוון מזרח. בעוד שצפון מזרחו של הכפר מורכב בעיקר מכרי מרעה, אדמה חרושה ושדות קנה סוכר, הרי שהחלק המערבי של חואן דוליו גולש בצורה חלקה לתוך היישוב Guayacanes. מערבית לשם נמצאת עיר התיירות בוקה צ'יקה (23 ק"מ) ושדה התעופה הבינלאומי Las Américas.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית, חואן דוליו הייתה מקום מושבם של הילידים האינדיאנים משבטי הטאינו ובית הקברות שלהם שוכן ליד הקצה המערבי של המפרץ. המפרץ הטבעי של "חוף חואן דוליו" מוגן על ידי שונית האלמוגים ששימשה נמל עבור סירות הקאנו שלהם. מדי פעם עדיין נחשפים ממצאים ופריטים ארכאולוגיים במרכז חואן דוליו.
מאז המאה התשע עשרה, חואן דוליו הייתה חלק מהרשות המקומית של סן חוסה דה לוס יאנוס (San José de los Llanos). ב-8 במאי 1884, בהוראת צו מס' 2223, חואן דוליו והישוב Guayacanes הופרדו וסופחו אל אזור החוף של מחוז סן פדרו דה מקוריס.
הפיכתה של חואן דוליו ליעד תיירותי החלה בעקבות חקיקתה של הוראה מס' 3133 ב-23 בינואר 1973, אשר קבעה את הגבולות של האזור המאוכלס על ידי דייגים וחקלאים. במהלך שנות ה-1980 המאוחרות הפכה חואן דוליו להיות אחד מראשוני אתרי התיירות ברפובליקה הדומיניקנית, יעד עיקרי עבור תיירים מאירופה. מאוחר יותר, הקונספט העסקי של נופש הכל כלול הביא לבנייה של מלונות חדשים בחלק המערבי של חואן דוליו. בשנת 1995 מלונות האזור עמדו על ממוצע של 5,500 תיירים מדי יום. אחרי ההרס שהותיר אחריו הוריקן ג'ורג' בשנת 1998, רשתות בתי מלון רבות עברו מזרחה אל היעד התיירותי החדש בווארו-פונטה קאנה. מאז התקשו הבעלים של מבני הנופש ההרוסים למשוך שותפים עסקיים חדשים אל המקום ומלונות החוף נותרו סגורים. חלק מהמלונות הישנים יותר נהרסו והפכו לפרויקטי מגורים.
מאז 2006 חואן דוליו היא חלק מ-Guayacanes, הנפה החדשה ביותר במחוז סן פדרו דה מקוריס שהוכרזה על ידי חוק מס' 06–203 בתאריך 3 במאי 2006. בדצמבר 2007 הקומה באופן רשמי מועצת העיר Guayacanes והיום היא גם אחראית על חואן דוליו.
תשתית
מרכזו של הכפר המוארך נמצא ליד מפרץ חוף חואן דוליו, חוף פופולרי בקרב מקומיים ותיירים כאחד. המפרץ הוא גם בשימוש על ידי מעט הדייגים המקומיים שנותרו כאן ועוגנים במקום את הסירות שלהם.
לאורך הכפר נמצא הרחוב הראשי, Calle Principal, במקביל לחוף. בסופי שבוע רחוב זה מוגבל לתנועה והיא מתאפשרת בו אך ורק ממערב למזרח. לאורך הרחוב הראשי ממוקמות חנויות קטנות, מסעדות, ברים, בתי הארחה, בעיקר קטנים, בנייני מגורים ומעט בניינים רבי קומות.
חופים
החוף המרכזי, Playa Juan Dolio, נגיש לציבור ובו יש מקומות חנייה. הנוף מהכביש הראשי אל חופה של וילאס דל מאר, Playa Real, חסום על ידי בנייני מגורים גבוהים. הגישה אל חוף פלאייה ריל לפעמים מוגבלת על ידי מאבטחים שונים של בעלי הדירות במגדלים לאורך החוף. כל רצועת החוף הזו חודשה והורחבה במסגרת פרויקט ממשלתי בחורף 2006/07 והיא מושכת במיוחד בסופי שבוע, מספר הולך וגדל של מבקרים. החוף הציבורי של חואן דוליו הוא לא מפורסם כמו החוף של עיר התיירות בוקה צ'יקה למשל אבל הוא נראה טבעי ובתולי הרבה יותר. דקלי קוקוס גדלים על החול, הים בצבע טורקיז, ואין מבנים של מלונות ענק באופק.
נוריאל (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
שולץ (פירושונים)
שולץ (בגרמנית: Schulz, Schultz, Schulze) הוא שם משפחה ממקור גרמני שמקורו בתפקיד "שולטהייס" (Schultheiß), ראש עיר או ראש כפר בימי הביניים.
תומרקין
תוּמרקין (או טומרקין) הוא מטרונים יהודי אשכנזי שפירושו "בנה של תמר".
ועקב החלפת הקמץ הקטן בחולםהפך התמר לתומר, כמתואר במאמר
קמץ קטן כחולם
וילהלם, נסיך פרוסיה (1783–1851)
וילהלם, נסיך פרוסיה (3 ביולי 1783 ברלין – 28 בספטמבר 1851 ברלין) היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה
וילהלם נולד ב-3 ביולי 1783 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1799 הצטרף וילהלם לצבא הפרוסי, ושירת ברגימנט המשמר, ובשנת 1806 פיקד על חטיבת פרשים בקרב ינה-אאורשטדט. בדצמבר 1807 נסע וילהלם לפריז, כדי לנסות לקבל תנאים נוחים יותר לפרוסיה מנפוליאון, אך הצליח להשיג רק הפחתה צנועה. בשנת 1808 ייצג וילהלם את פרוסיה בקונגרס ארפורט, ובסוף 1808 ליווה את אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לסנט פטרסבורג. בהמשך נטל וילהלם חלק מרכזי ביישום הרפורמות בפרוסיה ובצבא הפרוסי.
במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בשנת 1813, הוצב וילהלם במטה של גבהרד לברכט פון בליכר. בקרב ליצן פיקד על עתודת הפרשים באגף השמאלי של הצבא, ובמהלך קרב לייפציג היה חלק מצבא הצפון של בליכר. בהמשך פיקד וילהלם על חטיבה 8 בקורפוס של לודוויג יורק פון וארטנבורג על הריין, ולחם עימה בהצטיינות בקרבות סביב פריז.
לאחר הסכם פריז הראשון, ליווה וילהלם את אחיו המלך ללונדון, ולאחר מכן השתתף עמו במשא ומתן בקונגרס וינה. במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על עתודת הפרשים של הקורפוס ה-4 בפיקודו של פרידריך וילהלם פון בילוב. לאחר הסכם פריז השני, חי וילהלם בעיקר בפריז, ולפעמים גם בטירת פישבך שהייתה בבעלותו.
בין השנים 1824–1829 היה וילהלם מושל המבצר הפדרלי מיינץ, ובין השנים 1830–1831 היה המושל הכללי של פרובינציית הריין ופרובינציית וסטפליה. במסגרת תפקידו, חנך ב-20 בספטמבר 1831 את קו הרכבת הראשון על אדמת גרמניה. בשנת 1834 מונה וילהלם שוב למושל המבצר הפדרלי מיינץ.
לאחר מות אשתו בשנת 1846 פרש וילהלם מתפקידיו הציבוריים, וב-28 בספטמבר 1851 מת בביתו שבברלין.
משפחתו
בשנת 1804 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
דיאגרמת פאזות
תרשים פאזות (או דיאגרמת פאזות) הוא תרשים המשמש להצגת פאזות שונות של חומר המתקיימות בשיווי משקל כתלות בפרמטרים תרמודינמיים. כל פאזה בדיאגרמה היא מצב מיקרוסקופי שונה של החומר, ללא שינוי של הרכיבים, המתבטא בתכונות מאקרוסקופיות תרמודינמיות אחידות של החומר. דיאגרמת פאזות נגזרת מהשינוי באנרגיה החופשית המאפיינת כל מצב כתלות בפרמטר התרמודינמי המתאים.
התרשימים המגדירים דיאגרמת פאזות הם הפרמטרים התרמודינמיים שמשתנים במעבר בין הפאזות השונות כגון: טמפרטורה, לחץ, נפח, ריכוז. דיאגרמת פאזות יכולה לתאר פאזות של חומר אחיד או של תערובת של חומרים כתלות בריכוז של כל אחד מהמרכיבים.
מאפיינים של דיאגרמת פאזות
דיאגרמת פאזות באופן כללי מוצגת כתלות בפרמטרים תרמודינמיים המהווים את הצירי הדיאגרמה. בנוסף, ישנם מספר מאפיינים המוצגים ומסומנים בדיאגרמה. דיאגרמת פאזות יכולה לכלול קווי דו קיום של שתי פאזות, נקודות מפגש של מספר פאזות (כמו נקודה משולשת למשל בדיאגרמת פאזות של מים, איור (1)), נקודות קריטיות, טמפרטורות התכה ועוד סימונים ייחודיים בהתאם לחומר המתואר.
קווי דו-קיום
קווי דו-קיום הם קווים המייצגים תנאים תרמודינמיים מסוימים אשר לאורכם מתקיימות שתי פאזות במקביל בשיווי משקל, מיקום הקווים כתלות בפרמטרים התרמודינמיים נגזר מאי רציפות בנגזרת של האנרגיה החופשית, כלומר הערכים התרמודינמיים שבהם מתרחש המעבר בין שתי הפאזות שמצידי קו הדו-קיום.
נקודה משולשת
ניתן לחשב מראש עבור דיאגרמה של חומר מסוים את מספר הפאזות שניתן לקבל בנקודה מסוימת או לאורך קו בשיווי משקל בהתאם לחוק הפאזות של גיבס.
נקודה קריטית
נקודה קריטית היא נקודה המציינת את הערכים של הפרמטרים התרמודינמיים אשר מן העבר האחד שלהם קיימת הפרדה לפאזות שונות בשיווי משקל ומן העבר השני אין הפרדה בין פאזות. בנקודה זו הערכים התרמודינמיים הם כאלו שבהם מתרחש המעבר מאנרגיה חופשית בעלת שתי נקודות מינימום כתלות בפרמטר התרמודינמי המתאר את המערכת, לאנרגיה חופשית עם נקודת מינימום אחת. המערכת שואפת להימצא במינימום של האנרגיה החופשית תיפרד לשתי פאזות במקרה שבו יש לה שתי נקודות מינימום ותהיה בעלת פאזה אחת בלבד בשיווי משקל במקרה של מינימום יחיד, הנקודה הקריטית מתארת את המעבר הזה (דוגמה לגזירת דיאגרמת פאזות מתוך האנרגיה החופשית נמצאת בהמשך הערך). למשל בדיאגרמת פאזות של מים – הנקודה הקריטית מציינת את הלחץ והטמפרטורה אשר מהם והלאה לא מתקיימות שתי פאזות נפרדות של נוזל וגז אלא פאזה אחת המכונה "זורם".
תכונות תרמודינמיות נוספות
מלבד טמפרטורה ולחץ, ישנם פרמטרים תרמודינמיים נוספים שיכולים להופיע בדיאגרמת פאזות כגון נפח סגולי, אנתלפיה סגולית או אנטרופיה סגולית כמוצג באיור (2). לדוגמה: דיאגרמת פאזות של חומר אחד בה מופיעה הטמפרטורה כפונקציה של האנטרופיה הסגולית עבור מים/אדים או נוזל קירור, משמשים להדגמת מעגלים תרמודינמיים כמו מעגל קרנו, מעגל רנקין.
קווים שווי ערך
בגרף דו־ממדי, שני פרמטרים תרמודינמיים יכולים להוות את שני הצירים – האופקי והאנכי. בנוסף ניתן לצייר גדלים תרמודינמיים אחרים בצורה של סדרת קווים עוקבים כך שכל קו מסמן ערך אחד קבוע של אותו גודל תרמודינמי. הקווים יכולים להיות ישרים או עקומים כתלות בתנאים התרמודינמיים של החומר. למשל בדיאגרמה שבה הצירים הם לחץ ונפח ניתן לצייר קווים שווי טמפרטורה המכונים איזותרמות כמו בדיאגרמה של גז ואן דר ואלס או קווים שווי-לחץ בדיאגרמה של טמפרטורה מול אנטרופיה כמוצג באיורים (2) (3).
דיאגרמת פאזות תלת־ממדית
דיאגרמת פאזות תלת־ממדית
אפשר להציג דיאגרמת פאזות כתלות בשלושה פרמטרים תרמודינמיים. לדוגמה עבור חומר אחד, ניתן להציג במערכת קרטזית של 3 צירים: טמפרטורה T, לחץ p ונפח סגולי v, לעיתים גרף זה נקרא דיאגרמת p-v-T, תיאור סכימתי מוצג באיורים (4,5). תנאי שיווי משקל מוצגים כעקומות על גבי משטח עקום בתלת מימד, עם אזורים עבור מוצק, נוזל וגז, ואזורי דו קיום של שתי פאזות: נוזל וגז, נוזל ומוצק, מוצק וגז. בדיאגרמה זו ישנו קו "משולש" שבו מתקיימות שלוש הפאזות בו זמנית בשיווי משקל. הנקודה הקריטית בדיאגרמה התלת־ממדית נשארת נקודה אחת, כלומר ערך אחד של כל פרמטר אשר במשולב מהווים את הנקודה הקריטית.
ההיטלים של דיאגרמה תלת־ממדית p-v-T, יוצרים תרשימים דו־ממדיים אשר מציגים את קווי הדו קיום של כל שתי פאזות שהם ההיטל של מישורי דו קיום מהדיאגרמה התלת־ממדית.
דיאגרמת פאזות של חומר המורכב מרכיב אחד
דיאגרמת פאזות דו-ממדית טיפוסית של רכיב אחד (חומר המורכב מסוג אחד של מולקולה, כמו למשל מים) מוצגת באיור (6). ניתן לראות שהדיאגרמה מקיימת את חוק הפאזות של גיבס כך שקיימים אזורים של פאזה אחת עם שתי דרגות חופש (לחץ וטמפרטורה), קווי דו-קיום שמאפשרים דרגת חופש אחת, לדוגמה בהינתן ערך מסוים של הלחץ, עקום הדו-קיום יקבע את הטמפרטורה. כמו כן קיימת נקודה משולשת אחת שבה מתקיימות שלוש פאזות בשיווי משקל. לפי חוק הפאזות של גיבס מתקבל כי אין מפגש של יותר משלוש פאזות בשיווי משקל עבור דיאגרמה של חומר מרכיב אחד.
מרחב p-T מחולק לשלושה אזורים, כאשר בכל אחד החומר יציב כמו בחומר עם מצב צבירה אחד. העקומות המפרידות בין האזורים מתארות דו קיום של שתי פאזות ומקיימות את משוואת קלאוזיוס-קלפרון. כל עקומה משלוש העקומות באיור (6) מתארת את האזור במרחב הלחץ-טמפרטורה שבו שתי פאזות נמצאות בשיווי משקל ומתקיים שוויון של האנרגיה החופשית של שתי הפאזות. בנקודת החיתוך של שלוש העקומות מתקיים ששלוש האנרגיות החופשיות של שלוש הפאזות שוות זו לזו. יש ערך אחד של לחץ וערך אחד של טמפרטורה – הנקודה המשולשת שמאפשר קיום שלוש הפאזות בשיווי משקל בו זמנית.
קו הדו קיום בין נוזל למוצק ברוב החומרים הוא בעל שיפוע חיובי, כלומר ככל שעולה הלחץ, כך המולקולות של החומר מתקרבות זו לזו וכתוצאה מכך מתחזקים הכוחות הבינמולקולריים בחומר. לכן נדרשת טמפרטורה גבוהה יותר על מנת לאפשר למולקולות לצאת מהמצב הקשור במוצק ולעבור למצב נוזלי בחומר. מצב דומה מתרחש במעבר מנוזל לגז. למים תכונות אנומליות ולכן הדיאגרמה עבור מים מתנהגת שונה מבחינת הנקודות הקריטיות והשיפוע של קו דו הקיום בין הנוזל למוצק כפי שניתן לראות באיור (6) בקו הירוק המקוטע לעומת חומרים אחרים המצייתים לקו הירוק הרציף.
עבור מערכת של חומר אחד יכול להתקיים:
חלק ניכר מהמוצקים הנמצאים תחת לחץ אטמוספירי, מותכים לנוזל בחימום, כלומר, הנקודה המשולשת שבה מוצק, נוזל וגז מתקיימים בשיווי משקל בו זמנית מתרחשת בלחץ נמוך מ-1 bar. אולם לחומרים מסוימים יש נקודה משולשת בלחץ גבוה מ-1 bar (לדוגמה ) ולכן ממריאים (עוברים ללא התכה ישירות ממוצק לגז) כאשר מחממים אותם תחת לחץ אטמוספירי. תחת לחץ גבוה גבוה משל הנקודה המשולשת הם יכולים כמובן לעבור התכה למצב נוזל בחימום.
דיאגרמת פאזות בינארית - שני רכיבים
דיאגרמת פאזות של חומרים בינאריים, כלומר חומרים המורכבים משני חומרי בסיס כמו סגסוגות. הדיאגרמה מיוצגת לרוב על ידי ציר של החלק היחסי של שני הרכיבים בתערובת למול ציר הטמפרטורה עליו מסומנות טמפרטורות מעבר הפאזה של שני החומרים. תערובת כזו יכולה להיות בין היתר תערובת מוצקה, תערובת אוטקטית או פריטקטית. כל סוג של תערובת בינארית ייצור דיאגרמה שונה.
עבור מערכת בינארית, חוק הפאזות מקיים f=4-P, כאשר f מספר דרגות החופש ו-P מספר הפאזות, ומאפשר קיומן של עד 4 פאזות בשיווי משקל. ניתן להציג ביותר משני ממדים דיאגרמה של פאזות החומר כתלות ב-3 פרמטרים תרמודינמיים שונים. מלבד לחץ, טמפרטורה וריכוז, ניתן להשתמש בפרמטרים אחרים כמו למשל הכוח של הפעלת שדה חשמלי או מגנטי על החומר, כמו כן ניתן להציג יותר מ-3 פאזות שונות של אותו חומר.
דיאגרמת פאזות של שני רכיבים בעלי מסיסות מלאה
"דיאגרמת סיגר" דיאגרמה המציגה את הפאזות של שני חומרים המקיימים מסיסות מוחלטת אחד בשני. כמוצג באיור (7), הדיאגרמה הדו־ממדית מוצגת לפי ציר הריכוז היחסי של כל אחד מהחומרים המרכיבים את התערובת, כפונקציה של הטמפרטורה. האזור הוורוד הוא אזור שבו מתקיימת פאזה אחת A (למשל נוזלית) של שני החומרים ביחד, האזור הכחול הוא אזור שבו מתקיימת פאזה B (למשל מוצקה) של שני החומרים ביחד, האזור הירוק תחום על ידי שני עקומים הנחתכים בשתי נקודות מעבר הפאזה של שני הרכיבים, בו כל נקודה בו מתפצלת לשתי נקודות על העקומים העליון והתחתון ולפי הערך המתאים על העקום נקבע איזו כמות מהחומר תהיה במצב צבירה A או B ומה הריכוז היחסי של כל אחד מהרכיבים בכל אחת מהפאזות. למשל עבור האיזותרמה המסומנת באדום נקבל לפי החיתוך עם העקומים את ההפרדה בין שתי הפאזות ואת הריכוז של החומר (כמה מרכיב 1 וכמה מרכיב 2) בכל אחת מהפאזות A ו-B. ניתן לחשב את החלק היחסי של החומר בכל אחת מהפאזות לפי המשוואה הבאה:
כאשר החלק היחסי של החומר הכולל בפאזה A, ו- \ \phi_0 הריכוז ההתחלתי של רכיב 1 בחומר, הריכוז של רכיב 1 בפאזה A, ו- הריכוז של רכיב 1 בפאזה B. החלק היחסי של החומר הכולל בפאזה B יהיה פשוט החלק המשלים, כלומר:
.
התנאים לקיום מסיסות מוחלטת שתאפשר תיאור באמצעות דיאגרמת פאזות של מסיסות מוחלטת בין שני חומרים: המבנה הסריגי של שני החומרים צריך להיות זהה, גודל המולקולות של שני החומרים צריך להיות דומה, טמפרטורות ההתכה של שני החומרים צריכות להיות קרובות. באיור (7) מוצגת דוגמה היפותטית לדיאגרמת פאזות של תערובת שני חומרים 1 ו-2 שאינם אזיאוטרופים כפונקציה של הריכוז היחסי שלהם בתערובת. האיור יכול לתאר מעבר ממוצק (פאזה B) לנוזל (פאזה A), במקרה זה העקום העליון התוחם את האזור הירוק יהיה "ליקווידוס" והעקום התחתון יהיה "סולידוס". כמו כן האיור יכול לתאר מעבר מנוזל לגז, דוגמה לדיאגרמת מסיסות מלאה של תערובת בינארית היא דיאגרמת נקודת הרתיחה עבור תרכובת כימית של שני חומרים.
דיאגרמת פאזות אוטקטית
דיאגרמת פאזות אוטקטית מאפיינת לרוב סגסוגות (למשל Bi-Cd, Sn-Zn, Ag-Cu, Al-Si) ומכונה על שם הטמפרטורה הקריטית הקבועה או איזותרמה שמגדירה את הדיאגרמה. דיאגרמה אוטקטית מתקיימת עבור שני חומרים שאין ביניהם מסיסות מוחלטת, כאשר ההבדל בטמפרטורת ההתכה של שני החומרים לא גדול אבל הסימטריה של המוצקים שונה. בדיאגרמה הבינארית האוטקטית שני עקומי המסיסות נחתכים בנקודה האוטקטית (מיוונית – קל מסיסות) המסומנת באדום באיור (8) (הדיאגרמה מציגה מצב של לחץ קבוע). הטמפרטורה האוטקטית נמוכה מטמפרטורות ההתכה של שני החומרים הטהורים המרכיבים את התערובת ומתקבלת כאשר האנרגיה החופשית של פאזת הנוזל ופאזות המוצקים שוות.
מעל לטמפרטורה האוטקטית מתקיימת פאזת נוזל משותפת. מתחת לטמפרטורה זו, כל הרכב של שני החומרים יהיה לא יציב כנוזל ותתרחש הפרדת פאזות של שני המוצקים. הדיאגרמה (איור 8), מוצגת לפי הריכוז היחסי של כל אחד מהחומרים בציר האופקי והטמפרטורה בציר האנכי.
נקודות המצוינות על גבי הגרף: נקודות ההתכה של שני החומרים: עבור הציר השמאלי שבו ריכוז חומר B הוא 100% תצוין נקודת ההתכה של חומר B ובהתאם, בציר הימני שבו מתקיים ריכוז חומר A הוא 100%, תצוין נקודת ההתכה של חומר A. ההפרדה לשתי פאזות של תערובת מוצקה מתוארת על ידי המשוואה: .
אם המטרה היא לקבל חומר מעורב, יש תחרות בין קצב הקירור לקצב הפרדת הפאזות ותהליך קבלת התערובת נקרא "Quanching". התהליך מתחיל כאשר החומר במצב ובטמפרטורה של התערובת הנוזלית ואז מתבצע קירור בבת אחת של כל הדגם כך שהחומר לא יספיק להסתדר מחדש ולהיפרד לפאזות שונות כך שנקבע את התערובת שנוצרה כנוזל ונקבל תערובת מוצקה.
סולידוס
היא הטמפרטורה שממנה ולמטה החומר יציב במצב מוצק, מנקודה זו יוצא עקום המתאר את הערך המתאים של ריכוז כל אחד מהרכיבים בטמפרטורה נתונה הנמצאת באזור האזור שבו לא מתקיים חומר.
ליקווידוס
היא הטמפרטורה שממנה ומעלה החומר יציב במצב נוזל.
יכול להיות מצב של פער בין שתי הטמפרטורות הנ"ל, בתחום ביניים זה תיווצר תערובת של גביש ונוזל.
דיאגרמת פאזות פריטקטית
מתקיימת כאשר יש הבדל גדול בין טמפרטורות ההתכה של שני החומרים בתערובת. התגובה הפריטקטית על גבי הדיאגרמה מאופיינת באיזותרמה חשובה (אפס דרגות חופש) ונראית כמו דיאגרמה אוטקטית נוטה למטה. ניתן לתאר את התהליך על ידי המשוואה:
נקודה פריטקטית בדיאגרמת פאזות היא נקודה שמעליה פאזה B נמסה ונוצרת הפרדת פאזות. הדיאגרמה מתקבלת מהתחרות באנרגיה החופשית בין הפאזה הנוזלית לפאזה המוצקה. ישנם חומרים שמקיימים דיאגרמה פריטקטית בלבד לאורך כל טווח הטמפרטורות כמו למשל הסגסוגת Pt-Re. בניגוד לדיאגרמה האוטקטית, בדיאגרמה הפריטקטית קיים מצב נוזלי גם מתחת לנקודת החיתוך של שני עקומי המסיסות.
שילוב של מערכות אוטקטיות
עבור חומרים בעלי קישור חזק מתקיימת דיאגרמת פאזות מהצורה המוצגת באיור (10). דיאגרמה זו נוצרת משילוב של שתי מערכות אוטקטיות זו לצד זו כמו למשל עבור GaAs בעל החשיבות במוליכים למחצה שילוב של המערכת האוטקטית As-GaAs עם המערכת האוטקטית Ga-GaAs. בדיאגרמה מסוג זה מתקבל קו אחד של פאזה שבה מתקיים רק GaAs (מסומן בקו צהוב באיור 10).
גזירת דיאגרמת פאזות מתוך ערכי האנרגיה החופשית
איור 11 מציג את האנרגיה החופשית כתלות בריכוז היחסי של שני רכיבים המרכיבים חומר מסוים. כל אחד מהאיורים מציג את ההתנהגות של האנרגיה החופשית בטמפרטורה מסוימת כאשר T1>T2>T3>T4. המצב המועדף מבחינה תרמודינמית יהיה זה שנותן מינימום של האנרגיה החופשית בשיווי משקל ולכן עבור הגרף העליון שבו העקום של הנוזל נמצא כולו מתחת לעקום של המוצק, החומר יהיה במצב נוזל. עם הורדת הטמפרטורה העקומים של המוצק והנוזל יתחילו לחתוך זה את זה כך שבאותה טמפרטורה, בריכוזים מסוימים המערכת בשיווי משקל תהיה מוצק ובריכוזים אחרים נוזל. עבור סט של דיאגרמות של האנרגיה החופשית כפונקציה של הריכוז ניתן ליצור דיאגרמת פאזות שתתאר את ההפרדה של החומר לפאזות השונות כתלות בריכוז ובטמפרטורה.
סימולציה של דיאגרמת פאזות
ניתן לבצע סימולציות של מעברי פאזה על ידי קוד מחשב ושימוש במשוואות דיפרנציאליות חלקיות. ניתן לבנות את הקוד לדוגמה לפי שיטת מונטה קרלו או לפי שיטת דינמיקה מולקולרית.
מחלבות רמת הגולן
מחלבות רמת הגולן היא חברה מסחרית המייצרת מוצרי חלב, באזור התעשייה קצרין ברמת הגולן.
היסטוריה
המחלבות הוקמו בשנת 1984 ביוזמה משותפת של החברות טרה, שטראוס ומושב נוב. מושב נוב נקלע כעבור זמן קצר לקשיים כלכליים חריפים ונאלץ למכור את חלקו לתנובה.
המחלבות התמקדו ביצור חלב טרי וחלב עמיד ושימשו למשך זמן רב הן כמשווקות עצמאיות, תחת המותג שלהן, והן תחת מותגי המחלבות הגדולות האחרות. המחלבות קולטות חלב מרפתות מקומיות ברמת הגולן.
עד 2011 היו מחלבות רמת הגולן בבעלות שלושת המחלבות הגדולות בישראל: תנובה, טרה ושטראוס (כל אחת 33%). בעקבות המחאה החברתית של שנת 2011 הורתה לתנובה הממונה על ההגבלים העסקיים, רונית קן, למכור את אחזקותיה, עקב ניגוד עניינים כיצרנית חלב עמיד שיוצר גם על ידי מחלבות רמת הגולן. בתגובה, החליטו גם השותפות האחרות למכור את חלקן.
בשנת 2015 החלו מחלבות רמת הגולן לשווק לראשונה חלב מתחת למחיר המפוקח עבור מספר רשתות (כדוגמת שופרסל, אשר שיווקה את החלב תחת המותג העצמאי שלה, ומגה וסופר קופיקס ששמרו על מותג מחלבות רמת הגולן). נכון ל-2015, קלטו מחלבות רמת הגולן 13 מיליון ליטרי חלב בשנה, ולטענתה היקפיה יכלו לצמוח עד ל-22 מיליון ליטרים בשנה.
בתחילת נובמבר 2020 התמזגו מחלבות רמת הגולן ומחלבת השומרון.
ב-21 בנובמבר 2022 ביקשו המחלבות מבית המשפט צו להקפאת הליכים, לאחר שצברו חוב של 42 מיליון ש"ח שהן מתקשות בהחזרו. במרץ 2023 נמכרו המחלבות לחברת זנלכל, תמורת 33 מיליון ש"ח, ונקבע שהעסקה תושלם עד 30 באפריל 2023.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
ז'אן-ברטארן אריסטיד (בצרפתית: Jean-Bertrand Aristide, בקריאולית האיטית: Jan Bètran Aristid, נולד ב-15 ביולי 1953 פור סאלי) הוא מדינאי ופוליטיקאי מהאיטי, כומר קתולי בהכשרתו, שכיהן שלוש פעמים כנשיא רפובליקת האיטי: ב-1991,ובשנים 1996-1994 ו-2004-2001. והיה הנשיא הראשון של האיטי שנבחר בבחירות חופשיות.
ביוגרפיה
אריסטיד נולד במחוז הדרום, בעיירה פור סאלי. כשהיה בן 3 חדשים נפטר אביו ואז עבר עם אמו לבירה, פורט-או-פרנס. למד אצל כמרים מן המסדר הסלזיאני של דון בוסקו ובשנת 1974 סיים בהצטיינות את לימודיו במכללת נוטר דאם. בהמשך למד למשך זמן מה תאולוגיה בלה וגה, ברפובליקה הדומיניקנית. בשובו להאיטי למד פילוסופיה במדרשה הגדולה נוטר דאם ולימודי פסיכולוגיה ב☃☃. אחרי השלמת לימודים פוסט-אוניברסיטאיים, נסע והשתלם בלימודי תנ"ך והברית החדשה באיטליה, בירושלים ובמנזר כרמיזן של המסדר הסלזיאני על יד בית ג'אלה ובקנדה. בשנת 1982 חזר למולדתו והוסמך לכומר סלזיאני. ונשלח לנהל פרוכיה קטנה באחת משכונות הבירה, פורט או פרנס.
בשם תאולוגיית השחרור
בצעירותו, המדינה נמצאה תחת רודנות משפחת דובליה, האב - פרנסואה דובליה המכונה "פאפא דוק", ואחר כך הבן, ז'אן קלוד, שכונה "בבה-דוק", שהסתייעו בטרור המיליציות "טונטון מקוט". הכומר הצעיר אריסטיד התקומם נגד מצב העניינים בארצו, שהייתה אחת הנחשלות בעולם, והפך למבקר גלוי של המשטר. כדובר של "תאלוגיית השחרור", גינה אריסטיד את הדיקטטורה של דובלייה כבר בדרשותיו הראשונות. הוא לא חסך שבט ביקורתו אף מהנהגת הכנסייה בהאיטי, שהייתה שבוייה בידי השליט. לפי הסכם קונקורדט עם הוותיקן משנת 1966, ניתנה לדובלייה הסמכות למנות בישופים. פעילותו החתרנית לא חמקה מתשומת לב השלטונות. בלחצם, השליח המחוזי של המסדר הסלזיאני שלח את אריסטיד לשלוש שנות גלות במונטריאול.
ב-1985, כשעלתה בהאיטי הבקורת נגד משטר דובלייה, שב אריסטיד להאיטי. בדרשה שנשא בקתדרלה בפורט או פרנס וששודרה בכל רחבי המדינה, הצהיר: "הדרך שבה הולכים אותם בני האיטי המתנגדים למשטר היא דרך הצדק והאהבה".
אריסטיד הפך לדמות מובילה של "תנועת הכנסייה" העממית (Muvman Tilegliz) האופוזיציונית. בספטמבר 1985 התמנה לכומר בכנסיית סן ז'אן בוסקו בשכונת מצוקה של פורט-או-פרנס. מתוקף תפקיד זה, התחיל לפעול בקרב הנוער, שהדיר עד אז את רגליו מהכנסייה. בשנת 1986 הקים בית יתומים לנוער רחוב, תחת השם "משפחה היא חיים" (Lafami Selavi). המוסד נוהל לפי עקרונות הדמוקרטיה המשתתפת לילדים.
כשעלתה קרנו בקרב השכבות הנחשלות ביותר, היה בלתי נמנע שיהפוך יעד לתגובה אלימה מצד המשטר. הוא שרד ארבעה ניסיונות רצח. הניסיון המפורסם ביותר היה הטבח של ז'אן בוסקו הקדוש ב-11 בספטמבר 1988, כשמאה אנשים חמושים של מיליציית "טונטון מאקוט", לבושים באדום, חדרו לכנסייה בזמן שאריסטיד החל לשרת את המיסה של יום ראשון. בעוד חיילים ושוטרים עמדו מן הצד, הבריונים ירו בקהל המתפללים ותקפו אותם במצ'טות. 13 אנשים נרצחו ו-77 נפצעו. אריסטיד ניצל והסתתר.
יחסי ישראל–מרוקו
בין ישראל למרוקו קיימים יחסים דיפלומטיים. בעקבות הסכם ישראל–מרוקו נפתחה בינואר 2021 הנציגות הדיפלומטית הנוכחית של ישראל במרוקו, וכשבועיים לאחר מכן נפתחה הנציגות הדיפלומטית של מרוקו בישראל.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
בשם תאולוגיית השחרור
פעם נוספת הורתה הנהגת מסדר הסלזיאנים לאריסטיד לעזוב את המדינה, אבל עשרות אלפי אזרחים האיטיים מחו וחסמו את הגישה לנמל התעופה. בדצמבר 1988 סולק אריסטיד משורות המסדר הסלזיאני. קולות מרומא גינו גם הם את פעילותו הפוליטית כ"הסתה לשנאה ולאלימות" וכבלתי הולמת את תפקידו כאיש כמורה. אריסטיד ערער על טענה זו באומרו: "החטא שבו מאשימים אותי הוא זה שהטפתי למען אוכל לכל גבר ולכל אשה". בראיון בינואר 1988 הוא אמר: "הפתרון הוא מהפכה, מעל לכל ברוח הברית החדשה; ישו לא הסכים שבני אדם יהיו רעבים. זהו סכסוך בין מעמדות, עשירים ועניים. תפקידי הוא להטיף ולארגן". מאוחר יותר, בשנת 1994 עזב אריסטיד את הכמורה ושם קץ לשנים של מתח בין הכנסייה ובין ביקורתו כלפי מנהיגיה בשם "תאולוגיית השחרור". ב-1995 הוא התחתן עם מילדרד טרויו, שילדה לו בהמשך שתי בנות.
נשיאותו הראשונה 1991-1990
אחרי הבחירות הנשיאותיות משנת 1987 שלהן התלוותה אלימות רבה, הבחירות משנת 1990 עוררו תשומת לב רבה. אריסטיד הציג את מועמדותו לנשיאות מטעם "החזית הלאומית לשינוי ודמוקרטיה" ואחרי מערכת בחירות בת שישה שבועות, נבחר לנשיא עם 67% מן הקולות. כך הוא הפך לנשיא הראשון של האיטי שנבחר בבחירות דמוקרטיות וחופשיות. אולם שמונה חדשים אחרי בחירתו הודח על ידי הפיכה צבאית.
יחסי ישראל–מרוקו
בעבר, על אף שמרוקו שלחה כוחות צבא שנלחמו כנגד ישראל במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, לאורך השנים התבלטה מרוקו כמדינה ערבית מתונה ביחסה לישראל. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי, ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. לאחר הסכם אוסלו בשנת 1995 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות. בשנת 2000, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה, ניתקה מרוקו את יחסיה עם ישראל. ב-2020 נחתם הסכם ישראל–מרוקו, כחלק מהסכמי אברהם, ובמסגרתו חודשו היחסים. בנובמבר 2022 חתמו מקורות ורשות החשמל והמים במרוקו על הסכם לפיתוח משק המים במדינה.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
נשיאותו הראשונה 1991-1990
כבר לפני השבעתו של אריסטיד כנשיא, ב-6 בינואר 1991 התרחש ניסיון הפיכה, כשרוז'ה לאפונטאן, מנהיג לשעבר של טונטון מאקוט, חטף את הנשיאה הזמנית ארת'ה פסקל-טרוליו, והכריז על עצמו נשיא. אחרי הפגנות גדולות של תומכי אריסטיד וניסיון של לאפונטאן להכריז על מצב חירום, הצבא דיכא את הקשר.
בעת הקדנציה הקצרה של אריסטיד בראש המדינה, הוא ניסה לבצע רפורמות מהותיות שעוררו התנגדות נסערת של אליטת העסקים והצבא במדינה. ניסה להביא את הצבא תחת שליטה אזרחית, הוציא לגמלאות את מפקד הצבא, אראר אברהם, התחיל חקירות של הפרות זכויות אדם והביא מספר אנשים מצמרת ה"טונטון מאקוט" שלא הצליחו להימלט, בפני בתי משפט. כמו כן עצר את הגירתם של אנשים ידועים רבים, לפני שייבדקו היטב חשבונות הבנק שלהם. יחסיו עם האספה הלאומית הידרדרו במהרה והוא ניסה לעקוף אותה על ידי מינויים של שופטים, חברי ממשלה ושגרירים.
יחסי ישראל–מרוקו
היסטוריה
בשנת 1948 בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל, הסולטאן, ולימים המלך, מוחמד החמישי נשא נאום אנטי-ציוני חריף, ומיצב את מרוקו כחלק מהצד הערבי בסכסוך הישראלי-ערבי. משלחות של מתנדבים מוסלמים ממרוקו הצטרפו לצבאות ערב שנלחמו בישראל במהלך מלחמת העצמאות. עם זאת, עד שנת 1956 מרוקו הייתה עדיין מדינת חסות של צרפת, ולא ניהלה מדיניות חוץ עצמאית.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
נשיאותו הראשונה 1991-1990
מינוי ידידו הקרוב ובן בריתו הפוליטי, רנה פרבאל, כראש ממשלה, עורר ביקורת חריפה מצד דמויות פוליטיות אחרות של תנועת ההתנגדות שהרגישו מקופחים. כשהאסיפה הלאומית התכוננה באוגוסט 1991 להצבעת אי-אמון בראש הממשלה החדש, כ-2,000 אנשים הצטופפו ליד הארמון הלאומי תוך איומים באלימות. הימנעותו של הנשיא לגנות את אלימות ההמונים היווה בסיס לטענת הכת הצבאית שהדיחה אותו כי הפר את זכויות האדם.
ההפיכה ב-1991
ב-29 בספטמבר 1991 הצבא בפיקודו של הגנרל ראול סדראס, שמונה על ידי אריסטיד למפקד-על של הצבא, הדיח את הנשיא. אריסטיד נעצר וכעבור ימים אחדים נשלח לגלות. חייו ניצלו הודות להתערבות דיפלומטים מארצות הברית, צרפת וונצואלה. בהתאם לסעיף 149 של החוקה, השופט העליון ז'וזף נרט התמנה לנשיא זמני עד לבחירות שהיו עשויות להתקיים 90 יום אחרי התפטרותו של אריסטיד. אך הכוח במדינה רוכז בידי הגנרל סדראס. הבחירות שתוכננו, בוטלו תחת לחצים של הממשל האמריקאי.
יחסי ישראל–מרוקו
עליית יהודי מרוקו לישראל
ב-1948 היו במרוקו 265,000 יהודים. העלייה ממרוקו הייתה הגדולה בעליות שהתרחשו ממדינות ערב, והיא מנתה בסך הכל 210,000 איש. עיקר העלייה נעשתה בשלושה גלים, הראשון מקום מדינת ישראל ועד מתן העצמאות למרוקו ב-1956, תקופה בה העלייה הייתה חוקית, השני מעצמאות מרוקו ועד מות המלך מוחמד החמישי, במהלכה הייתה העלייה בלתי חוקית, והשלישי החל מירושת הכתר בידי חסן השני, מלך מרוקו, ועד 1964, תקופה שעמדה בסימן חשאיות דרך הסכם מוסדר של ישראל עם מרוקו שנעשה מתחת לפני השטח.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
ההפיכה ב-1991
אריסטיד ומקורות אחרים טוענים שגם ההפיכה וגם ביטול הבחירות היו תוצאה של לחצים של ממשלת ארצות הברית. נטען על ידי אחדים שבהפיכה היו מעורבים חברים בעלי מעמד בשרות הלאומי למודיעין של האיטי, שהוקם ומומן על ידי הסוכנות למודיעין המרכזית של ארצות הברית - הCIA- כחלק מן המלחמה בסמים. לפי טענה זאת, הם עדיין בזמן ההפיכה, זכו לקבל מימון ואימונים. העיתון "ניו יורק טיימס" שלל בהמשך את הטענות הנ"ל.
יחסי ישראל–מרוקו
עליית יהודי מרוקו לישראל
קום המדינה עורר התרגשות רבה בקרב היהודים במרוקו, ולצד זאת בשנים אלה החמיר מצבם של היהודים בשל התגברות הטרור במדינה כחלק מהמאבק הלאומי המרוקאי. העיתונות הלאומית המרוקאית הייתה שופר מרכזי להסתה כנגד יהודים. המאורעות הקשים ביותר בתקופה זאת היו פרעות אוג'דה וג'ראדה שהתרחשו ביומיים 7–8 ביוני 1948. כדי להגן על יהודי צפון אפריקה בכלל, ומרוקו בפרט, מהפרעות, הוכשרה יחידה של עשרים מפקדים שליחי צה"ל והמוסד בראשות שלמה חביליו. היחידה נקראה "המסגרת", הכפופה לאגף "ביצור" במוסד, והוקמה לאחר סיור של חביליו במרוקו, תוניסיה ואלג'יריה במהלכה ביצע הערכת מצב. הפרעות הגבירו את קצב העלייה ואת חששם של היהודים לגבי עתידם במרוקו, ובין השנים 1948 ל-1956, כשמרוקו עדיין הייתה בשלטון צרפתי, עלו לישראל בין 85,000 ל-92,000 יהודים. הנציב העליון הצרפתי התנגד להגירה של היהודים ממרוקו והטיל הגבלות על אף תחינות מצד גורמים ישראלים שימנע מכך.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
ההפיכה ב-1991
אריסטיד שהה קודם בוונצואלה ואחר כך בארצות הברית ועשה מאמצים לגייס תמיכה בינלאומית. האומות המאוחדות קראו להחרמת הכת הצבאית. אולם בגלל המצוקה הכלכלית של האיטי הנשיאים בוש וקלינטון נאלצו להעניק פטורים מהחרם להרבה חברות אמריקאיות שעשו עסקים עם ארץ זו.
השיבה בשנת 1994
תחת לחציהן של ארצות הברית ושל האו"ם (החלטת מועצת הביטחון של האו"ם מס' 940) ב-31 ביולי 1994 המשטר הצבאי הסכים לסגת מהשלטון. הנשיא קלינטון שיגר כוחות צבאיים להאיטי מסגרת המבצע "תמיכת הדמוקרטיה" (Uphold Democracy). ב-15 באוקטובר 1994 ממשל קלינטון אישר לאריסטיד לחזור להאיטי על מנת להשלים את הקדנציה שלו כנשיא, זאת בתנאי שיאמץ תוכנית כלכלית שהוצעה על ידי היריב שלו המובס בבחירות בשנת 1990. הבנק העולמי הודיע ששיקום המדינה "צריך להתמקד באנרגיה והיוזמה של החברה האזרחית, במיוחד המגזר הפרטי, הלאומי והזר".
יחסי ישראל–מרוקו
עליית יהודי מרוקו לישראל
במקביל החלה פעילות של הקונגרס היהודי העולמי בנושא עלייתם של יהודי מרוקו. ב-1954 התמנה ג'ו גולן (גולדין) לאחראי מטעם הסוכנות על המגעים עם מרוקו להעלאת היהודים, כאשר הוא עצמו היה מכר, מתקופת לימודיו בפריז, של מנהיגים מרוקאים בכירים, בהם ראש הממשלה הראשון, מבארכ אל-בכאי, ושרים בכירים. בנוסף על אלו הוא גם יצר קשר עם יורש העצר, מולאי חסן, לימים המלך חסן השני. לקראת תן העצמאות, בתוך המוסד רווחה ההערכה כ ניתן יהיה להמשיך בתשתית העלייה החשאית גם עם מרוקו תקבל עצמאות. הערכות אלו התבדו כאשר בשנת 1956 קיבלה מרוקו את עצמאותה מצרפת, ואחת מפעולותיה הראשונות של הממשלה החדשה היה להגביל את העלייה של יהדות מרוקו לישראל. בפקודת הממשלה נסגרה יחידה של הסוכנות היהודית שפעלה בקזבלנקה, ו-13 שליחי הסוכנות גורשו ממרוקו. בשנת 1957 לאחר מכן מרוקו אסרה גם על כל פעילות ציונית בשטחה. עקב ההגבלות על העלייה פעלה המחתרת היהודית במרוקו בהנחיית המוסד הישראלי וניהלה מבצעי עלייה חשאית ממרוקו.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
השיבה בשנת 1994
אריסטיד פיזר את הצבא והקים כוח משטרתי אזרחי. הקדנציה שלו הרשמית עמדה להסתיים בפברואר 1996 ללא אפשרות להיבחר מחדש בהמשך. לא התאפשר לו לקבל פיצוי על ידי הארכת קדנציה בגלל שנות הגלות האבודות. רנה פרבאל, בן ברית שלו וראש ממשלה תחת שלטונו ב-1991, הציג את מועמדותו בבחירות הנשיאותיות החדשות ב-1995 וזכה ל-88% מהקולות, כשבערך 25% מבעלי זכויות ההצבעה השתתפו בבחירות.
באופוזיציה
בסוף שנת 1996 פרש אריסטיד ממפלגת OPL בנימוק שהיא "התרחקה מהעם" והקים מפלגה חדשה- Fanmi Lavalas ("פאנמי לאוולאס" -כלומר "משפחה - מפולת שלגים"). מפלגת השלטון OPL בעלת הרוב בסנאט ובבית הנבחרים, שינתה את שמה ל"ארגון העם במאבק" (Organisation du Peuple en Lutte), תוך שמירה על ראשי התיבות OPL.
יחסי ישראל–מרוקו
עליית יהודי מרוקו לישראל
במקביל לעמדה הרשמית האנטי-ישראלית שנקטו המנהיגים הלאומיים המרוקאים בתקופת המנדט הצרפתי ובהמשך לאחר שלקחו את השלטון ברבאט, מגעיו של גולן הניבו שלוש פגישות מוצלחות עם הסולטאן מוחמד החמישי, בתקופה שקדמה להכרזת העצמאות המרוקאית, ובמסגרתן קבע הסולטאן כי: "מעולם לא התנגדנו להקמת מדינה יהודים וגם לא לקיומה. אנחנו סבורים שצריך לעשות הכל כדי שלא לבודד את ישראל. במצב הנוכחי דעתנו היא שהמדינה הזאת יכולה להיות חלק ממכלול המדינות באזור." בהקשר לבעיה הפלסטינית אמר "אין לי שום נוסחה להציע [בנושא]", ובהקשר ליהודי מרוקו אמר: "יהודי מרוקו, בני הארץ הזאת ז אלפי שנים, ייהנו מאותן זכויות שיוענקו לאחיהם בני מרוקו, ומרוקו העצמאית תכבד את הצהרת זכויות האדם האוניברסלית. " לחץ הליגה הערבית והאוכלוסייה המקומית הקשו על המלך מוחמד החמישי לממש את הבטחותיו, אך בלחץ ארצות הברית וצרפת קבע ב-1957 כי כל יהודי החפץ לעזוב את מרוקו רשאי לפנות ולקבל דרכון. ההצהרה שינתה מעט מאוד בשטח, ועיקר העלייה המשיכה להיעשות באופן חשאי. ב-1958 לחץ עממי על הממשלה והמלך ברבאט הובילו להצטרפותה של מרוקו לשורות הליגה הערבית. לשם תיאום פעילות חשאית, ביקר ראש המוסד איסר הראל במרוקו פעמים אחדות בסוף שנות החמישים.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
באופוזיציה
בבחירות לפרלמנט במאי 2000 ניצחה מפלגתו של אריסטיד, "פאנמי לאוולאס". הועלו טענות רבות על אי סדירויות, כמו אי קיום סיבובים שניים בשביל מספר מושבים בסנאט. באותה שנה ניצח גם אריסטיד עצמו בבחירות לנשיאות, בחירות שהוחרמו על ידי רוב סיעות האופוזיציה שהתארגנו ב"קונוורז'אנס דמוקרטיק" (Convergence Démocratique). הנתונים לגבי אחוזי השתתפותם של בעלי ההצבעה היו שנויים במחלוקת.
הנשיאות השנייה 2004-2001
כנשיא, דרש אריסטיד מצרפת, המעצמה הקולוניאלית לשעבר, להחזיר לארצו 21 מיליארד דולר, כספים שהאיטי נדרשה בזמנו לשלם (90 מיליון פרנקים של זהב) בין השנים 1825–1947 לצרפת עבור הנכסים הצרפתיים שהופקעו על ידי המורדים האנטי-צרפתים בעבר.
ערעור היציבות במדינה וההפיכה ב-2004
אחרי עלייתו החוזרת של אריסטיד לשלטון, ארצות הברית קיצצה מאות מיליונים דולר בסיוע הבינלאומי להאיטי. העיתון וושינגטון פוסט הציג ב-15 בנובמבר 2003 את המצב בהאיטי כדלקמן: "אריסטיד דחף תוך הצלחה מעורבת אג'נדה פופוליסטית של שכר מינימום גבוה, בניית בתי ספר, תוכניות לאוריינות, מיסים גבוהים על הכנסות העשירים, ואמצעים אחרים שעוררו תנועת התנגדות בהנהגת האליטה המולטית שבאופן מסורתי שלטה בכלכלה של המדינה". ממשלו של אריסטיד קבל בפני ארצות הברית על ההתחזקותן במחצית מהמדינה של כנופיה מרדניות של סוחרי סמים ומנהיגים לשעבר של המיליציות הרצחניות של פעם וביקש שליחת כוח בינלאומי לשמירת השלום. המארינס שנמצאו בהאיטי לא עשו מאמץ כלשהו להחרים את הנשק מהכנופיות המורדות. מתוך ארצות הברית חוגים רפובליקנים עוינים למדיניותו של אריסטיד ושתמכו במעמדות ששלטו בעבר, הקימו את המכון הרפובליקני הבינלאומי שעזר למתנגדיו של הנשיא להתלכד ולהתחזק.
יחסי ישראל–מרוקו
מבצע יכין
בעקבות הסרת המגבלות על עזיבת מרוקו, רוב רובם של בני הקהילה היהודית במדינה עלו לישראל או היגרו לאירופה לאורך השנים הבאות. ערב מלחמת ששת הימים בשנת 1967 עוד נותרה במרוקו קהילה יהודית גדולה יחסית, בת 60,000 איש. בעקבות מלחמת ששת הימים והאיומים שהתגברו על הקהילה היהודית במרוקו, החל הגל האחרון של עלייה ממרוקו, כאשר חלק מהם עלו לישראל ישירות וחלק אחר לאחר שהיית פרק זמן מסוים בארצות אירופה. מספר העולים ממרוקו מתחילת שנות ה-70 עד תחילת שנות האלפיים עומד על כ-15 אלף. גל עלייה אחרון זה של יהודים ילידי מרוקו התאפיין ברמת השכלה ורקע סוציו-אקונומי גבוה של העולים, וכך למשל החל משנת 1972 שיעור האקדמאים בקרב עולים ילידי מרוקו עלה על שיעור האקדמאים בקרב יהודים ילידי ישראל. בין השנים 1961 ל-1971 עלו עוד 130,507 מיהודי מרוקו ארצה.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
ערעור היציבות במדינה וההפיכה ב-2004
בפברואר 2004 רציחתו של אמיו מטאייה, מנהיג כנופיה, גרמה להתפרצות של מרד אלים שהביא להדחתו של אריסטיד בפעם השנייה משלטון. אחיו של אמיו, ביטר מטאייה, האשים את הנשיא ברצח אחיו וקרא להקמת "חזית לאומית מהפכנית לשחרור האיטי". המורדים השתלטו במהירות על צפון המדינה ובסופו של דבר הטילו מצור על עיר הבירה ופלשו אליה. בנסיבות אלה אריסטיד נמלט לארצות הברית.
לדברי אריסטיד, שלטונות ארצות הברית וצרפת החליטו ל"חוטפו" ולשלוח אותו לגלות דרום אפריקה דרך הרפובליקה המרכז-אפריקאית. ראש ממשלת ג'מייקה, פ. ג'. פטרסון שכיהן כיו"ר הקהילה הקריבית באותה עת, סבר שהדחתו של אריסטיד הייתה תקדים מסוכן והוביל החלטה שלא להכיר במשטר החדש.
יחסי ישראל–מרוקו
מיסוד קשרים חשאיים
ב-1958, ביוזמת אלינור רוזוולט, ג'ו גולן וראש עיריית פירנצה, נערכה בעיר, באיטליה, ועידה בין ישראלים לערבים, שכללה אינטלקטואלים, פוליטיקאים ועיתונאים משני הצדדים, ונועדה להביא לקירוב לבבות ולהרגעת הסכסוך הישראלי-ערבי. בין נציגי המשלחת הישראלית היו ראובן שילוח, מוריס פישר, רוסתם בסתוני ומרטין בובר. במסגרת המשלחת המרוקאית נכללו בין היתר יורש העצר חסן השני, מנהיגי מפלגת אל-איסתקלאל בן-ברכה ועלאל אל-פאסי ודוקטור מוחמד דדון. באפריל 1960 ביקר בישראל סלאם גסוס, שהיה שותף לוועידה, וקרא לממשלת ישראל לשתף פעולה עם המלך ולחזק את משטרו, מפאת האפשרות שאם יתמוטט עלולה לעלות ממשלה סוציאליסטית שתרכין ראש למצרים של נאצר. לאחר הפגישה עם גסוס, התרחבו המגעים בין האחראים על נושא העלייה בסוכנות היהודית ליורש העצר חסן השני. שהעריך מחד כי פתיחת שערי העלייה עלולה לפגועה בתשתית הכלכלית של מרוקו, ובמקביל היה מודע כי מהלך כזה יפתח עבור ארצו אפשרויות כלכליות בארצות הברית ובאירופה. חסן גם היה מודע לכך ששיתוף פעולה עם ישראל יביא להדרה של מרוקו מהליגה הערבית. הוא עצמו אמר "אם הדבר היה נוגע רק למרוקו הייתי מציע לצרף את ישראל לליגה הערבית. אך אחיותינו חשות עצמן מאוימות והן חיות בתחושות עוינות שאין אנו יכולים להתעלם מהן. " בפברואר 1961, בלחץ אמריקאי וצרפתי, הסכים המלך מוחמד החמישי להיפגש עם משלחת ישראלית, והחל מפנה במדיניותו, אך לפני שזה תפס תאוצה הוא נפטר וירש אותו בנו, חסן השני.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
הגלות 2011-2004
באמצע 2004 הגיע אריסטיד עם משפחתו ושומרי ראשו לדרום אפריקה וזכה לקבלת פנים בהשתתפות כמה משרי המדינה המארחת, 20 דיפלומטים בכירים ומשמר כבוד. בשנות שהותו שם סופקו לו שכר ופרסונל על ידי ממשלת דרום אפריקה. הוא חי בווילה ממלכתית בפרטוריה. בעת שנות הגלות שם, עסק אריסטיד במחקר באוניברסיטה, למד את שפת הזולו וב-25 באפריל 2007 קיבל דוקטורט בשפות אפריקאית.
ב-21 בדצמבר 2007 בנאום ששודר באמצעי תקשורת, מתח אריסטיד ביקורת על הבחירות לנשיאות שהתקיימו בשנת 2006 בהם נבחר רנה פרבאל ותיאר אותם כ"סכין בגב העם ההאיטי".
יחסי ישראל–מרוקו
מיסוד קשרים חשאיים
ב-1963 נרקמו יחסים בין אנשי שירותי הביטחון של שתי המדינות, אותם הובילו דוד שומרון ויעקב כרוז מהצד הישראלי ומוחמד אופקיר ראש שירות הביטחון המרוקאי. הקשרים הובילו לפגישה בין כרוז יחד עם ראש המוסד וראש אמ"ן מאיר עמית למלך חסן השני ולאחר מכן לפגישה נוספת של כרוז עם המלך, בה גובשה עסקת מכירת נשק למרוקו וכן לסיוע חקלאי שניתן על ידי היועצים לובה אליאב ואפרים שילה.
כתב יד (מקור)
כתב יד (בלועזית: הולוגרף או אוטוגרף) של יצירה טקסטואלית (מאמר, ספר, שיר וכדומה) הוא העותק המקורי של היצירה בכתב ידו של המחבר, קודם פרסומה בדפוס.
בעבר, כתב יד אכן נוצר אך ורק בכתב יד. עם התפתחותה של טכנולוגיית הכתיבה התרחבה משמעותו של מושג זה, ונכלל בה עותק מקורי של היצירה בכל צורה שבה נוצר: בכתב יד, במכונת כתיבה או במעבד תמלילים. גם העותק המקורי של התווים של יצירה מוזיקלית הוא בגדר כתב יד.
יחסי ישראל–מרוקו
פרשת בן ברכה
ישראל ומרוקו המשיכו לנהל יחסים חשאיים מאותה תקופה, ואלה באו לידי ביטוי גם בפרשת בן ברכה. ב-29 באוקטובר 1965 נחטף ונרצח אל-מהדי בן ברכה, פעיל פוליטי אופוזיציוני מרוקאי ומתנגד לבית המלוכה. על פי גילויים שהתפרסמו לאחר מכן, פגעו ביחסי ישראל–צרפת ועוררו סערה פוליטית בישראל, המוסד הישראלי היה זה שסיפק לשירותי הביטחון המרוקאיים את המידע על מקום הימצאו של בן-ברכה. היחסים הביטחוניים ההדוקים בין שתי המדינות נמשכו גם בתקופתו של המלך מוחמד השישי.
ז'אן-ברטראן אריסטיד
הגלות 2011-2004
בהמשך כמה מהפעילים החשובים של תנועתו של אריסטיד בהאיטי סבלו מרדיפות, לפעמים נחטפו או נעלמו (ד"ר מריז נרסיס שוחררה אחרי ששולם כופר, פייר-אנטואן לובינסקי נעלם ללא עקבות).
החזרה להאיטי - 2011
הדלפות של ויקיליקס גילו שהשלטונות של ארצות הברית נרתעו מאוד ממדיניות המנוגדת לכלכלת השוק שניהל אריסטיד והתנגדו לתנועתו. מצד שני פופולריותו של אריסטיד בקרב העם הייתה גדולה. לפי בקשת ארצות הברית, המזכיר הכללי של האו"ם ביקש מנשיא דרום אפריקה להבטיח השארתו של אריסטיד בגלות. אחרי בחירת פרבאל לנשיא, הוא הצהיר שיעשה ככל שביכולתו כדי להביא להחזרת אריסטיד להאיטי. ב-16 בדצמבר 2009 צעדו מפגינים בפורט או פרנס תוך דרישה להחזרת אריסטיד ומחאה נגד סילוק מפלגתו "פאנמי לאוואלאס" מהשתתפות בבחירות הבאות. ב-12 בינואר 2010, אחרי רעידת האדמה הקטלנית שהכתה את מולדתו, שלח מיד אריסטיד תנחומים לקרבנות והביע רצונו לחזור על מנת לסייע בשיקום האומה. בנובמבר 2010 הוא התלונן שהבחירות שהתקיימו לא היו הוגנות מפני שלא אפשרו את השתתפות מפלגתו. בינואר 2011 התאפשרה חזרתו של הדיקטטור לשעבר ז'אן קלוד דובלייה להאיטי. למרות בקשות לעיכוב יציאתו מדרום אפריקה מצד הממשל אובמה, ב-18 במרץ 2011 חזר אריסטיד גם הוא להאיטי והתקבל על ידי אלפי אוהדים בנמל התעופה. בתקשורת הועלו שמועות רבות סביב חקירות שנפתחו על ידי שלטונות ארצות הברית נגד אריסטיד בחשד לעבירות לקיחת שוחד מאנשי עסקים במיאמי ובמקומות אחרים. הוא יצא מן החיים הפוליטיים. ב-18 בספטמבר 2014 הועמד במעצר בית בגלל חדשות לשחיתות בתקופת נשיאותו.