cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלייתה של הבתולה השמיימה (טיציאן)
תיאור היצירה
ביצירה מתוארות שלוש סצנות: בתחתית היצירה מתוארים השליחים שידיהם מורמות אל השמים (למעט פטרוס שידיו שלובות). השליחים מביטים לעבר מרים הבתולה העומדת על ענן ועפה במרכז התמונה לעבר האל. מסביבה של מרים מצוירים כרובים רוקדים. בסמוך לאל, וממתין למרים, ניצב כרוב נוסף ובידו כתר עבור מרים.
Maxwell's Silver Hammer
Maxwell's Silver Hammer (באנגלית: הפטיש הכסוף של מקסוול) הוא שיר של להקת הביטלס שנכתב על ידי פול מקרטני באוקטובר 1968 ונכלל באלבום Abbey Road. השיר מתאר את סיפורו של ילד בשם מקסוול (Maxwell) ממגמת רפואה ואת מעלליו כרוצח סדרתי מטורף. השיר ומנגינתו שמחים ונוגדים כביכול את מילותיו, אך פול מקרטני ציין שהלחן נכתב בכוונה בצורה כזו כדי להעביר את המסר שלא משנה מה יקרה וכמה טוב יהיה לך, תמיד יכול לבוא פתאום "פטיש הכסף של מקסוול" ולהרוס לך את התוכניות.
פול אמר כי לא הייתה סיבה מיוחדת לבחירת הצבע של הפטיש של מקסוול להיות כסוף - אלא זה פשוט התגלגל על הלשון טוב יותר מסתם "הפטיש של מקסוול".
השיר תורגם לעברית ובוצע על ידי הזמר ישראל גוריון.
משמעויות אפשריות
אפשרות מעניינת אחרת היא שאולי זו ביקורת על הנאצים שהחליטו לחסל את החברים היהודים שלהם, המורים היהודים שלהם והשופטים היהודים שלהם - כלומר, ביום בהיר אחד החליטו לחסל את בני עמם היהודים.
נחל עובדיה
נַחַל עובדיה (בערבית: ואדי עבדאללה) הוא נחל אכזב היורד במדרונו המערבי של הר הכרמל. אורכו של הנחל הוא כ-3.2 ק"מ.
תיאור כללי
נחל עובדיה נחל עובדיה הוא הארוך בגיאיות המערביים היורדים מרכס הכרמל לים בתחום חיפה, הוא מתחיל ממול לבית בירם בכניסה לשכונת רמת גולדה, ובהמשך מתפתל בין השכונות דניה ורמת בגין ויוצא לעיר טירת הכרמל ומשם נשפך לים.
שמו של נחל עובדיה הוא תרגום השם הערבי (ואדי עבדאללה), אך ניתן למצוא קשר גם ל"עובדיהו אשר על הבית", בכיר בממשל אחאב מלך ישראל המוזכר בתחילת פרשיית אליהו ונביאי הבעל – שהתרחשה בכרמל (מלכים א' פרק י"ח). בסוף המסלול נמצאות גם "מערות עובדיה" מעל טירת הכרמל מהן ניתן לראות את הים ואת העיר וגם את חוף הכרמל ומערב חיפה, במערות אלו התגלו שרידים פרה-היסטוריים לפיהם ניתן לראות כי חי בהם האדם הקדמון.
עד 2013 היה הנחל מוזנח ובעל אשפה רבה, באותה שנה התנדבו תלמידי בית הספר הריאלי העברי בחיפה ואנשי העירייה לטפל בו והוא שוקם בהדרגה, בשנת 2015 הנחל נכנס למיזם שביל ואדיות חיפה שתכננה עיריית חיפה.
צמחיית הנחל
בנחל צומחים פטל, חרוב מצוי, כליל החורש, לבנה רפואי ועוד. בסוף הנחל הוא נפגש עם נחל עמירם ונחל נדר מהשכונות השכנות בחיפה.
הספנות העברית בתקופת המנדט
צי עברי היה צי כלי השיט ביישוב (1920–1948). הצי כלל מערך כלי שיט ביישוב היהודי בארץ ישראל בימי טרום המדינה, בראשית ימי המנדט הבריטי, והתפתח עד הפלי"ם וחברת הספנות צים בשלהי ימי המנדט. הצי העברי כלל כלי שיט למטרות אזרחיות וביטחוניות, ולאחר הקמת מדינת ישראל היה לצי הישראלי.
הצי שהחל מתהווה משנת 1920 (עם אניית החלוץ) כלל אסדות משא, ספינות מפרש משולבות מנוע דיזל, ואניות מנועי קיטור או דיזל. כלי השיט שימשו את היישוב לאורך חופי הארץ בים התיכון בשפכי הנחלים אל הים, כמו נחל קישון, נחל אלכסנדר, נחל הירקון, ונחל לכיש ועוד. פעילויות השיט כללו דיג, ציד ימי, והובלת נוסעים ומטען למטרות סחר בינלאומי מארץ ישראל ואליה בחיי השיגרה. כמו כן, תמכו ספינות ואניות הצי בפעולות ימיות, לשם פריצת המצור היבשתי בעת המאורעות ובפריקת סחורות בים מאניות עם שוקע נמוך, שלא התקרבו לחופים רדודים שלא היה בהם נמל ימי. מאוחר יותר, עזרו כלי השיט לעלייה ולהעפלה.
הפעילים בראשית ימי הצי, היו ימאים וספנים כולל קצינים, שלמדו בבתי ספר בארצות מוצאם, בעיקר מרוסיה ויוון אך גם מארצות אחרות. גם דייגים בקבוצות דיג מקוריות, וכאלה שגובשו בארץ, והביאו או רכשו בהתגבשותן כלי שיט לשיטות דיג שונות. מאוחר יותר, בשנות ה-30 הגיעו ימאים הונגרים, גרמנים ואחרים.
בתקופת טרום המדינה, עדיין לא היה לצי העברי דגל ימי לאומי אחיד משלו להניפו בים. כלי השיט שהיו רשומים בארץ ישראל המנדטורית (פלשתינה-א"י) הניפו על-פי רוב דגל ימי מנדטורי, אלא אם היו רשומים בנמלי בית במדינות אחרות. תקנה מספר 917 אמנם פורסמה ביום 16 בדצמבר 1927 וחייבה כלי שיט הרשומים בנמלי פלשתינה-א"י (עכו ויפו), להניף את הנס האדום, אך אכיפתה החלה רק בחודש מאי 1935, בעת רישום האנייה העברית הר-כרמל בנמל חיפה, שנפתח רשמית ביום 31 באוקטובר 1933 כאשר ברקע, מהומות יפו שהחלו ארבעה ימים קודם, וגרמו לחללים יהודים וערבים רבים.
הרלדו ריברה
הרלדו ריברה (באנגלית: Geraldo Rivera; נולד ב-4 ביולי 1943) הוא איש תקשורת יהודי-אמריקאי, ומגיש תוכנית אירוח לשעבר. הוא ידוע בעיקר בהבאת סיפורים דרמטיים ובעלי צבע לתוכניותיו. ריברה הגיש בעבר את התוכנית "הרלדו בגדול" ברשת "פוקס ניוז", ומוקדם יותר היה ידוע בתוכנית האירוח שלו "הרלדו".
הספנות העברית בתקופת המנדט
חזון והתארגנות
ימי הצי הראשונים החלו אצל חולמים כבר בתחילת העשור השני של המאה העשרים. "חוזה הימאות העברית" היה איתמר בן-אב"י שכתב בשנת 1913, סדרת מאמרים המתארת את חזון הקמת הצי העברי בארץ ישראל. שיא פעילותו היה ב-1940 שנה לאחר שעזב את הארץ, כאשר מונה להיות נציג של "אגודת יורדי ים זבולון ארץ ישראל" בארצות הברית. את תפקידו זה נשא בכבוד עד למותו בשנת 1943.
"מחייה הימאות העברית", היה ד"ר מאיר גורביץ, מורה למתמטיקה מהגימנסיה העברית הרצליה ומהנדס תעופה, איש תל אביב הקטנה ומראשוני התעופה בארץ ישראל. מיד בסיום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, בעקבות פרוקם על ידי הבריטים, עזב גם גורביץ את הגדוד העברי, וחזר ללמד. במקביל לפרנסתו המשיך בפעילות ציבורית ביישוב. הוא הקים "ימיה" בשם ועדת המים למימוש חזון הקמת "צי עברי" ולטיפול בתחום הימי. גורביץ אסף לצידו אישים ידועי שם ביישוב, כמו המהנדס ברוך קטינקא והחבר ש' סלושץ, ומינה אותם לחברי הוועדה. הימיה פעלה עצמאית כסניף הימים של "תנועת העבודה המאוגדת" (מאוחדת), תחת פיקוח הקפא"י ובתאום מלא עם מנחם אוסישקין, נציג ועד הצירים.
הרלדו ריברה
הוא החל את דרכו בשנות ה-70 בתחנת WABC-TV, תחנת טלוויזיה מקומית לאזור ניו יורק, ובתוך מספר שנים בודדות רכש מוניטין ארצי כעיתונאי חוקר ועל היותו עם מראה נערי ו"בעניינים" וכשהשפם הזיפי שלו הפך לסמל המסחרי של הרלדו. במהלך שנות ה-80, ריברה עבד ככתב עבור רשת החדשות ABC, כולל בתוכניות בעלות אחוזי הצפייה הגבוהים, כגון, "20/20", בכתבות כגון, ההתמכרות לסמים של אלביס פרסלי, אל קפונה וכדומה. בשנת 1987 הוא החל להגיש את תוכנית האירוח הסנסציונית "הרלדו", אשר רצה במשך 11 שנים רצופות ונודעה בשל הנושאים והאורחים הסנסציונים שלה. ב-1988, הרלדו עשה בעצמו כותרות, כאשר שבר את אפו בקטטה שפרצה במהלך צילומי התוכנית על נושא עליונות הגזע הלבן. באוגוסט 1992, ריברה התקוטט שוב עם חברי הקו קלוקס קלאן בעצרת בג'יינסוויל, ויסקונסין; ריברה נשרט בפניו וננשך באגודלו השמאלי. ב-1993 התראיין לראשונה לטלוויזיה הישראלית בתוכנית הראשונה של "תיק תקשורת" בערוץ 2 החדש, בהפקת הטלוויזיה החינוכית. ב-1994, ריברה החל להגיש את התוכנית "ריברה בשידור חי" ברשת CNBC, תוכנית אשר עסקה בנושאים משפטיים למיניהם וזכתה לקפיצה של פופולריות בעקבות משפט הרצח המתוקשר של או.ג'יי סימפסון. ב-1997, ריברה חתם על הסכם העסקה לשש שנים בסך 30 מיליון דולר עם רשת NBC, אך עזב בשנת 2001, כדי להצטרף לרשת "פוקס ניוז", ככתב מלחמה באפגניסטן. אף על פי שלעיתים לעגו לו וביקרו אותו על הסגנון הצהוב של העיתונאות שלו, במקביל הפך ריברה נערץ וזכה במספר פרסים, כולל כמה פרסי אמי.
הספנות העברית בתקופת המנדט
1920 - ניסיון ראשון
בחודש יולי 1920 הגיע מרוסיה לארץ ישראל יהודי בשם קפיטן ז' פרנקפורט, שהיה קצין ימי מנוסה. עובדה זו גרמה לוועדת המים לחפש מיד דרך ליצור צי מסחרי. כבר באותו החודש הוקמה חברה עברית ראשונה כחברת מניות "החברה לאסדות וספנות חופית בע"מ", ולמנהלה מונה עיתונאי סופר בשם אברהם ריבוצקי. את מחצית המניות רכשו חיילי הגדודים העבריים באישור קולונל אליעזר מרגולין, ויתרת המניות הועברה למכירה בניו יורק. בתל אביב הקטנה נחכרה אסדת משא נגררת מאיש עסקים בשם ליפשיץ ושותפיו. לאחר שנגררה לחוף חיפה הוסף לה מנוע שהובא מדמשק וכך הפכה לאניית מטען. האונייה נקראה 'החלוץ', על שם 'תנועת החלוץ' ולזכרו של יוסף טרומפלדור שהיה שותף פעיל בדיונים להקמת החברה. החלוץ הושטה מחוף חיפה לנמל יפו, שם נחגגה הולדת "האונייה הראשונה". למרות מגרעותיה, החלה "החלוץ" בשירות בין חופי הארץ ומילאה תפקיד חשוב במאורעות תר"פ (1920) ופרעות תרפ"א (1921) כשפרצה דרך ימית לקשר חוץ ואיפשרה להעביר מארץ ישראל לביירות ומשם לתפוצות, גם מנשרים עם דיווחים על המצוקה בארץ.
הרלדו ריברה
בשנת 2009 גילם את עצמו בקומדיה "הכל אודות סטיב" בכיכובה של סנדרה בולוק.
הספנות העברית בתקופת המנדט
1920 - ניסיון ראשון
עת נרכשה היה רב החובל שלה ערבי מצרי. בדרך חזרה מביירות ליפו חיבל במדחף האונייה על ידי סיבוכו בשרשרת העוגן ונעלם. לאחר כשנה הוחזרה החלוץ לבעליה הקודמים וברשותם עלתה על שרטון ונטרפה בנמל יפו. טרם נרכשה וגם לאחר שהופעלה בשמה "החלוץ", עבדו על סיפונה גם שלושה ימאים עבריים וביניהם מכונאי ראשון בשם ה' קפלן והספנים יוספיהו חקלאי וירמיהו הלפרן איש "בית"ר הימית" ולימים ממייסדי בית הספר הימי בצ'יוויטווקיה שבאיטליה (בנו של מיכאל הלפרן השומר).
הרלדו ריברה
הרלדו הוא בן לאם יהודייה ואב ממוצא היספני, ואף גילה בעבר רצון לעלות לישראל, וכן הצהיר כי הוא ציוני.
הספנות העברית בתקופת המנדט
התבססות הדיג העברי
שנות ה-20 של המאה ה-20 התאפיינו בהתבססותו של צי עברי בתחום הדיג בארץ ישראל באמצעות דייגים סובוטניקים בנמלים העתיקים. מאז פרשת האונייה הראשונה 'החלוץ', לא חזרו מוסדות היישוב על ניסיון הקמת צי סוחר והתמקדו בקבוצות דיג, כך עד מחצית שנות השלושים.
הימאים הערבים ביפו, בנחל הירקון ובנחל קישון חיבלו בכל ניסיון ביסוס כלכלי של קבוצות דיג עבריות בדיג ובהובלת מטענים אל ומנמל יפו. המקרים הבולטים היו בשנת 1920, כאשר דייג יהודי יווני בשם שלום אשכנזי הגיע מסלוניקי עם משפחתו, קיים משא ומתן ארוך עם הפועל הצעיר ועם ועדת המים במטרה להתיישב בחוף יפו בקרבה לנמל. העדר נמל אחר בארץ ישראל והתנכלויות ערביי יפו, גרמו לו ולמשפחתו לעזוב את הארץ. אירוע בולט נוסף התרחש בשנת 1922 כשיהודי ממצרים בשם ה' אשכנזי ניסה לפתח דיג עברי מנמל יפו. שאיפתו להשתמש בעבודה זולה לא מצאה חן בעיני הדייגים הערבים, ולאחר סדרת חבלות מכוונת ברשתותיו התייאש ושב למצרים.
דחיקת הקבוצות, הביאה להחלטה של ועדת המים ליישב כפרי דיג לאורך חופי הארץ בנמליה העתיקים כמו בעתלית, טנטורה, קיסריה ועוד נמלי ים עתיקים לחוף הים התיכון. מאחר שיורדי ים עבריים טרם נוצרו וחושלו עד אז, יזם גורביץ כיושב ראש ועדת המים, את יישובם של דייגים סובוטניקים מיומנים מהקווקז, מהעיר אסטרחן. היישוב הראשון היה על שטח של 200 דונם בטנטורה וכלל מבנים בזיכיון מלא שנתן ג'יימס דה רוטשילד לגורביץ לצורך זה ובתרומה של 20 לירות שהוסיף הנדבן היהודי יצחק גולדברג.
ב-1922 ביוזמת ההנהלה הציונית, הגיעה קבוצת דיג בשם "דייגי פינסק" שהתמחתה ב"דיג אגמים" ולא הצליחה בים התיכון. באותה שנה, הגיעה קבוצת דיג ממלטה שאנשיה נקראו "המלטאים". הם דגו עם ספינות של מאה טון ומעלה בשיטת ה"טראל". בניגוד ל"דיג חופים" הנעשה בטווח של 1-3 מיל ימי מהחוף על ידי "איסוף רשתות במעגלים", הם עבדו בטווחים של 10-12 מיל מהחוף. כל קבוצה עבדה במקביל אל החוף, ויחד באותה עת. כך הצליחו מאוד ושיטתם החלה נלמדת בארץ.
שנת 1928, המפנה
בשנת 1928 חל מפנה משמעותי בתחום הימאות העברית. ד"ר מאיר גורביץ החל ביוזמתו הפרטית ללמד את תלמידיו מהגימנסיה הרצליה, בצד המתמטיקה, גם ימאות. הוא קיבל סיוע מהתעשיין התל אביבי חיים לייבוביץ, ומאוחר יותר הצטרף ליוזמה מהנדס המכונות מהטכניון עמנואל טובים. השניים חילקו ביניהם את ניהול הלימוד תחת השם התנועה הימית זבולון. גורביץ לשליחות מטעם היישוב למשך שנתיים בארצות הברית. משימתו הייתה לייבא ידע לניצול כלכלי של פוטנציאל הים. בחודש ספטמבר 1930, כאשר ניסיונות להקים בית ספר ימי יומי "נורמלי" (במקור) נתקלו בקשיי מימון, פורסמו מודעות על פתיחת בית ספר ערב לימאות בשם 'זבולון', בו לימדו, בעיקר עמנואל טובים.
בשנות ה-20 חל מפנה נוסף במצב הימאות בארץ. בעקבות מחסור עולמי בספינות (שהחל כבר ב-1920) התייקרו דמי ההובלה באופן שפגע בכדאיות ייצוא ההדרים מהארץ - מצב שסיכן פרנסתם של אלפי עובדים. ועדת המים יזמה דיונים בנושא הכדאיות שברכישת אניית משא, אך הרעיון נדחה.
בשנת 1928 הוצא מכרז לבחירת חברה להקמת נמל ימי מרכזי בחיפה.
שנות ה-30
אריה גרבנוב, אחד מתלמידי וחניכו של גורביץ, חזר מחו"ל בראשית שנת 1931 כרב חובל ספינות חופים. הוא חזר לאגודת זבולון והצטרף לקבוצת המורים שכללה את מאיר גורביץ, חיים לייבוביץ ועמנואל טובים. מסגרת זו הפכה למסודרת יותר ונקראה בית הספר הימי זבולון. במהלך השנים 1932-1933 התקיימו במקביל שני בתי ספר שנשאו את השם זבולון: "בית ספר ערב" ו"בית ספר נורמלי" (יומי), ולאחר חיכוכים ומריבות, נותר רק בית ספר הערב, בו לימד טובים.
ארטיום מילבסקי
ארטיום וולודימירוביץ' מילבסקי (באוקראינית: Артем Володимирович Мілевський) (נולד ב-12 בינואר 1985 במינסק, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא בלארוסי ששיחק בעמדת החלוץ
הספנות העברית בתקופת המנדט
שנות ה-30
גורביץ רכש ספינת מפרש מנוע בשם "קינגפישר", אותה הפעיל עם קבוצת דיג בראשות רב החובל אריה באייבסקי. כחלק מתנאי ההפעלה, לימד באייבסקי את תלמידי זבולון ימאות, במטרה להתגבר על קשיי המימון של "בית הספר הימי, היומי" שנסגר. בפורים 1933, עת עגנה ה"קינגפישר" בנמל יפו, נקרעו בלילה חבליה, והיא נהדפה בחוזקה לחוף ונטרפה. חרף הקשיים, המשיך גורביץ ללמד ימאות. המורים המתנדבים לא מצאו טעם בהמשך פעילות תוך סכסוך מתמיד עם באי המועדון, והחלו פורשים. גרבנוב, לוין ורוזין פרשו במטרה להתפרנס כצוללנים בנמל יפו, ולנסות להקים צי עברי בעצמם.
ארטיום מילבסקי
קריירה
מילבסקי התאמן באקדמיית הכדורגל של ניקולאי וולקוב במינסק. בשנת 2000 שיחק כמה משחקים בנבחרת הצעירה של בלארוס. בסוף אותה שנה עבר עם משפחתו לאוקראינה, שם התאמן תקופה קצרה באקדמיית הכדורגל של פבל יאקובנקו, עד שחתם בקבוצת הכדורגל בוריספן קייב. בשנת 2002 עבר לקבוצת דינמו קייב מקבוצת בוריספן וכבש את שערו הראשון כבר במשחקו הראשון במועדון. מאז הוא שחקנה של הקבוצה ומכונה "אנדריי שבצ'נקו" החדש. באותה שנה קיבל את האזרחות האוקראינית.
הספנות העברית בתקופת המנדט
שנות ה-30
בקיץ שנת 1932 פרץ סכסוך קשה בין ספני יפו הערביים לבין עצמם, ונוצרו בהם שתי קבוצות יריבות: קבוצה אמידה של בעלי הון וציוד, ומולה 40 ספנים קשי-יום, שבחרו ועד. הוועד פנה ל-4 קבוצות יהודיות, שבאחת מהן היה גורביץ. כך קם "ארגון עובדי הים", וגורביץ פתח משרד משותף בשם "שותפויות 4 קבוצות יהודים, עם קבוצות ערביות מיפו". אלה עסקו בעבודות היהודים בשותפות, תמורת 50% בעבודה וברכוש. האינטרס הכלכלי לקבל את עבודות היהודים, יצר שקט תעשייתי. בשלב השותפויות, הוכנסו ושותפו עובדי סבלות עבריים לנמל יפו, נדבך נוסף בבניית צי עברי ונמליו.
ארטיום מילבסקי
קריירה
החל מ-2006 משחק מילבסקי בנבחרת אוקראינה. הוא שותף במונדיאל 2006 בגרמניה והיה אחד משלושת השחקנים שכבשו את הפנדלים בניצחון 0:3 על בדו-קרב בעיטות העונשין בשמינית הגמר. נבחרתו הגיעה לשלב רבע הגמר שם הפסידה ל, אלופת העולם המיועדת.
הספנות העברית בתקופת המנדט
שנות ה-30
באותה שנה יצא דוד בן-גוריון בקריאה לכיבוש הים, באומרו: "כדרך להרחבת שטח ארצנו, לביצור בסיסנו הכלכלי, לחיזוק בריאותינו הלאומית, לתגבורת עמדתנו הפוליטית, ליציאה למרחב, להשתררות על איתני הטבע". בן-גוריון היה שותף לחזון הימי של ספנות עברית עם צי דיג ומסחר ימי, לחיזוק כלכלי ולקשר עם העולם הרחב, מאז שיחותיו עם גורביץ בגדוד העברי. בסוף שנת 1932 נרכשה הספינה "כרמל" ונרשמה ביפו בחברת "שירות ימי ארץ ישראלי". זו הייתה ספינת משא ונוסעים (12), שנרכשה בעיראק על ידי קצין הים אליעזר חודורוב ואחרים. הניסיון להפעלתה כשל, בעיקר בגלל ארגון לקוי.
במהלך שנת 1933 נוסדו שתי תנועות ימיות, בנוסף לזבולון שנתנה בית לסקציית מכבי הימית: הסקציה הימית של "הפועל" שהוקמה על ידי היישוב, וסקציית "צופי ים", שהוקמה על ידי יהודי מלטביה בשם סלע. באפריל אותה שנה ייסד גרבנוב איגוד ימאים בשם "התאחדות הימאים בארץ ישראל", אסף 12 בעלי מקצוע ימי וכעבור חודשים אחדים, באוגוסט 1933 הקים את "חופיה בע"מ" כחברת ספנות עברית, אותה רשם בנמל יפו והעסיק עליה שישה מחברי ההתאחדות החדשה.
בסתיו 1933 קלט הצי העברי המתהווה שתי אוניות משא גרמניות - דורה וקרולה, שהגיעו לארץ ישראל תחת דגל גרמניה הנאצית בפיקוד רבי חובלים גרמניים ועם צוות ימאים יהודיים. רבי החובלים הגרמנים הורדו מן האוניות, שהוכנסו מיד לשירות היישוב ושימשו להובלת מטענים בין נמלי האזור.
נמל ימי חדש בחיפה
בסמוך לקליטתן של הדורה והקרולה, בספטמבר 1933 רכשה חברת חופיה של גרבנוב את האונייה עמנואל בנמל אולבורג, דנמרק. לאחר תיקונים דחופים שביצע הצוות יצאה לנמל אורהוס להעמיס מטען סויה לאנטורפן. העיתונות הדנית כתבה עליה כעל אוניית הצי העברי הראשונה ועל הדגל היהודי החדש הרקום עם חותם שלמה (מגן דוד) מפלשתינה. ביום 29 בספטמבר 1933 החלה עמנואל בהפלגת המטען הראשונה שלה תחת דגלה ובשמה העברים. במשך ארבעה חודשים בשנים 1933-1934 הפליגה תחת הדגל העברי אותו עיצב גרבנוב עצמו. עת עגנה בנמל סאות'המפטון, פנה גרבנוב למשרד הימיה הבריטית והציע להוות "צי עברי נספח לצי הסוחר הבריטי" אך מעולם לא קיבל תשובה להצעתו, שכן יצא לדרום אנגליה להעמיס מטען ליוון. האונייה "עמנואל" על צוותה נעלמו בים לאחר שהפליגו בשעת בוקר מנמל פול ביום 30 בינואר 1934 ומאז לא נודע גורלם.
בשנת 1934 הוקמה חברת עתיד על ידי המנכ"ל המשותף של אגודת יורדי ים זבולון המהנדס עמנואל טובים ושותפים. החברה הציבה יעדים ברוח בניית צי ימי. העסקת עובדים עבריים והכשרתם למקצועות הימיים ולימוד עברית כשפה רשמית על אוניות החברה. ואמנם בכל אונייה שרת מורה לעברית. החברה הפעילה אוניות בכוונה לפתח קווי שיט קבועים והצליחה למרות תחרות קשה.
באותה תקופה הושקעו רוב המאמצים, למעט פעילות בית"ר, בבניין הספנות המסחרית וספנות הדיג, ללא התחום הצבאי. בעקבות החלטה של הקונגרס הציוני ה-19, הקימה הסוכנות היהודית בשנת 1935 "מחלקה ימית" שמטרתה "טיפול בענף הדיג והספנות" של היישוב וייצוגו מול שלטונות המנדט. בר-כוכבא מאירוביץ בתמיכת בן-גוריון, החל לעשות להקמת חברת לאומית לספנות.
בשנת 1937 החליט הממסד האזרחי ביישוב להקים את מסגרת "החבל הימי לישראל" (החי"ל) ולפתוח 'בית ספר ימי ליד הטכניון'. במקביל הקימה ההסתדרות חברת ספנות בשם "נחשון חברת לספנות ליד ההסתדרות הכללית". כיתר החברות בתקופה, נחשון הוקמה ל"מטרת קידום הימאות בארץ ישראל".
בית ספר ימי חדש בחיפה
ביום 18 באוקטובר 1938 נוסד בחיפה "בית הספר הימי על יד הטכניון העברי בחיפה" (בסמ"ת), כחלק מהתעוררות היישוב ל"כיבוש הים והעבודה" העברית. בהקמתו נטלו חלק שלושה גופים: "המחלקה הימית" של הסוכנות היהודית, הטכניון והחבל הימי לישראל. הוגיו ומייסדיו ביקשו להקים "בית אולפנא לחינוך קציני-ים עבריים, בעלי רמה מקצועית והשכלה כללית מקיפה, חדורי רצון ולהט חלוצי להקדיש את עמלם ומרצם למען תחיית הימאות העברית, קידומה וביסוסה". בהמשך דרכו נותק בית הספר מהשתייכותו לטכניון ועבר לעיר עכו ובשנת 1954 הפך שמו להקרא בית הספר לקציני ים עכו.
שנות ה-40
במהלך מלחמת העולם השנייה נוצרו תנאים מתאימים, שאיפשרו הקמה בגלוי של כח עברי לוחם. סכנת התקרבות חזיתות מלחמה מצפון ומדרום לארץ ישראל הגבירו את החשש מפני פלישה אפשרית וסכנת התקוממות ערבית אנטי-בריטית ואנטי-ציונית. הסכנה החריפה את הצורך בכוח עצמאי שיגן על היישוב. האינטרס המשותף להילחם בגרמניה הנאצית ובנות בריתה יצר יחסי שיתוף פעולה עם הבריטים, ואלו העניקו לכוח העברי מסגרת ארגונית ומשאבים לקיום. באביב 1941 הוקמו שש פלוגות הפלמ"ח, שכונו באותיות א' עד ו', ואליהן גויסו חברי הגנה, בעיקר בעלי ניסיון קרבי מבני ההתיישבות העובדת. בשנת 1943 הקים הפלמ"ח את 'המחלקה הימית' שהתבססה על 30 מתנדבים, ויועדה למלא מחסור בימאים לוחמים, מחסור שנוצר עם העלמות כ"ג יורדי הסירה ביוני 1941. תוך 4 שנים הצטרפו מתנדבים מקרב בוגרי בתי הספר הימיים ואגודות הספורט הימי. באפריל 1945 שודרגה המחלקה לפלוגה העשירית של הפלמ"ח ונקראה פלי"ם (פלוגה י' של הפלמ"ח כפלוגה 'ימית'). באותה עת החלה פעילות ההעפלה, ובקיץ 1945 הגיעו ראשוני מלווי האוניות לאירופה והצליחו להוביל לארץ ישראל 8 ספינות מעפילים. מאוגוסט 1945 עד מאי 1948 הגיעו 65 אוניות וספינות, ועליהם 70,000 מעפילים (כ-50,000 מהם נחתו בקפריסין עקב הסגר הימי הבריטי). 13 ספינות הצליחו לפרוץ את הסגר והגיעו אל החוף, בפעילות שהצטיינה במיעוט תקלות ונפגעים. הועסקו 70 מלווים מבין ימאי הפלי"ם והגדעונים. מראשית 1946 ועד קיץ 1948 נתפשו רוב האוניות והמעפילים נעצרו, תחילה בעתלית ולאחר מכן בקפריסין (מלבד אחת, אקסודוס 47, שמעפיליה הוגלו לגרמניה). במרץ 1948 הופעל כוח שכלל 200 לוחמי פלי"ם מגדוד הפורצים בהסרת המצור על ירושלים עם כח נחשון. כמחצית הימאים הלוחמים נהרגו בקרבות.
ב-7 ביוני 1945 הוקמה במרשם החברות המנדטורי חברת שיט מסחרית ארצישראלית בשם צים. בעליה היו מקימת החברה הסוכנות היהודית שהחזיקה 44% מהון המניות, ההסתדרות 45%, והחבל הימי לישראל 11%. צים החלה ברכש אוניות והפכה לצי סוחר עברי עם אוניות משולבות מטען ונוסעים. כשני שלישים מאוניות ציי הסוחר בעולם טבעו במלחמת העולם השנייה, וחיפוש אוניות עבור צים הצריך מאמץ וזמן רב. אוניית צים הראשונה הייתה אונייה עם היסטוריה רבת שנים שנקראה 'קדמה'. בקיץ שנת 1947 היא נרכשה בשותפות עם חברת "האריס אנד דיקסון" (לונדון) ונכנסה לנמל חיפה. אחרי ששופצה עוברת שמה ל"קֶדְמַהּ".
ב-17 במרץ 1948 הוכרז על הקמת "השירות הימי". בן-גוריון מינה את גרשון זק, שהיה מנהל "בית החינוך לילדי עובדים" בצפון תל אביב, לעמוד בראש השירות. 120 ימאים ומטה הפלי"ם הצטרפו לשירות הימי כגרעין, שסביבו הלך והתגבש חיל הים הישראלי. רוב כלי השיט היו ספינות מעפילים מצי הצללים שהיה עצור בנמל חיפה. ספינות אלה הוכנסו בחופזה לשירות במהלך מלחמת העצמאות, כאשר חובלי וקציני ים עבריים מציי סוחר שונים הגיעו ויחד עם אנשי הפלי"ם היוו שלד פיקודי על כלי השיט. הצי המתגבש הצליח בסילוק הצי המצרי מחופי המדינה. באפריל 1948, בעקבות טבח שערכו פועלים בחבריהם לעבודה בבתי הזיקוק, הוקמה פלוגת הנמל להגן על החיים והאינטרסים היהודיים בנמל חיפה. חבריה השתתפו בקרבות העיר התחתית של חיפה, שהובילו לשחרורה באפריל 1948. הצי הימי הלוחם כלל ספינות ואוניות מעפילים עם חימוש דל, סירות טורפדו ומנוע, ו-368 אנשי הפלי"ם.
מצי עברי לישראלי
מראשית 1948 ובמהלך שנת הלחימה, המשיכו 50 ממלווי האוניות ללוות ספינות מעפילים, עולים ואוניות רכש. מאפריל 1948 החלו "אוניות הרכש" מגיעות לארץ. שלוש הגיעו למעגן תל אביב לפני 15 במאי 1948, ולדבריו של בן-גוריון: "בלי הנשק הזה לא היינו נשארים בחיים". מיוני 1948 הוסבו ספינות מעפילים לאוניות עולים, שהביאו את עולי גח"ל כתגבורת לצה"ל שזה אך הוקם.
NRK P2
NRK P2 היא תחנת רדיו נורווגית המופעלת על ידי השידור הציבורי של נורווגיה, NRK. התחנה מתמקדת בענייני השעה, תרבות, מדע וחברה- כתוצאה משינוי שבוצע בשנת 1993 בתחנה על ידי NRK. קודם לכן שידרה התחנה תוכניות בנושאים קלים יותר.
כיום משודרת התחנה אך ורק באמצעות תקן +DAB, בעקבות הפסקת שידורי ה-FM בנורווגיה ב-13 בדצמבר 2017. כמו כן זמינה התחנה באמצעות שידורי הטלוויזיה הלוויינית ובאינטרנט.
אפליקציית NRK P2
כיום אפשר להתקין את אפליקציית הרדיו המקוונת בטלפון החכם שלך והאזין ל- NRK P2 באופן מקוון כמו גם לתחנות רדיו רבות אחרות בכל מקום שאתה נמצא! עכשיו, תחנת הרדיו המועדפת עליך נמצאת בכיס שלך בזכות האפליקציה השימושית שלנו.
טטיאנה מסלני
טטיאנה גבריאל מסלני (באנגלית: Tatiana Gabrielle Maslany; נולדה ב-22 בספטמבר 1985) היא שחקנית קנדית, נודעת בשל תפקידה בסדרת המדע הבדיוני "אורפן בלאק", בה היא מגלמת חמש דמויות ראשיות שונות. על משחקה בסדרה היא זכתה בפרס אמי לשנת 2016 מתוך שלוש מועמדויות וגם מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשנת 2014.
ביוגרפיה
נולדה ברג'יינה, ססקצ'ואן שבקנדה, בתם של דן, חוטב עצים ורנטה, מתרגמת. יש לה שני אחים צעירים, ביניהם השחקן דניאל מסלני. מסלני למדה גרמנית לפני שלמדה לדבר אנגלית. בנוסף, סבה וסבתה דיברו גרמנית סביבה בילדותה. היא גם דוברת ספרדית.
מסלני רקדה מגיל ארבע, ומגיל תשע החלה לשחק בהפקות תיאטרון ובמחזות זמר מקומיים. בגיל 20 עברה להתגורר בטורונטו, אונטריו.
קריירה
בשנת 2007 שיחקה בדרמה הטלוויזיונית "הכלה השודדת" ששודר בCBS, ומבוסס על הספר באותו שם פרי עטה של מרגרט אטווד שיצא ב-1993. באותה שנה שיחקה בסרט האימה של הבמאי ג'ורג' רומרו "יומן המתים".
מסלני כיכבה במספר סדרות נוספות במהלך שנות ה-2000, בהן "The Nativity", "להיות אריקה" ו-"הארטלנד". ב-2013 זכתה בפרס "ACTRA" הקנדי על משחקה בסרט הקנדי "Picture Day", ובפרס "פיליפ בורסוס" על הופעתה בסרט העצמאי "Cas & Dylan" שביים ג'ייסון פריסטלי. סרטים נוספים בהם כיכבה הם "ג'ינג'ר סנאפס 2: ללא רסן" (2004), "יומן המתים" (2007), "השומר" (2009) בכיכובו של וודי הרלסון, "סימנים של כבוד" (2007), ו"הברקה" (2008) בכיכובו של גרג קיניר.
משנת 2013 עד שנת 2017 במשך חמש עונות, גילמה את דמותה של שרה מאנינג וכל דמויות ה"שיבוטים" שלה בסדרת המדע הבדיוני המצליחה "אורפן בלאק". היא גם הפיקה את עונות 5-3 בסדרה זו. על משחקה בסדרה היא זכתה בפרס אמי לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה ב-2016, פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה ב-2013 ו-2014, פרס אגודת מבקרי הטלוויזיה ב-2013 ובפרס המסך הקנדי ב-2014, ובנוסף הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ב-2014, לעוד שני פרסי אמי לבידור בפריים טיים פעמיים ברציפות, ולפרס גילדת שחקני המסך ב-2015.
בשנת 2015 השתתפה בסרט הדרמה "האישה בזהב", בפלאשבקים על מלחמת העולם השנייה בדמותה הצעירה של מריה אלטמן, אותה גילמה הלן מירן. היא דוברת בעיקר גרמנית בסרט.
בשנת 2016 כיכבה מסלני בסרט העצמאי "החצי השני" שנכתב על ידי ג'ואי קליין ובו היא משחקת לצד בן זוגה דאז טום קאלן. הופעת הבכורה העולמית שלו הייתה בפסטיבל South by Southwest ב-12 במרץ 2016. מסלני שיחקה את התפקיד הראשי של לוסי בסרט הדרמה העצמאי "שני נאהבים ודוב" משנת 2016, לצדו של דיין דיהן בתפקיד רומן. 0 דרמת האינדי שני אוהבים ודוב משנת 2016, בכיכובו של דיין דהן בתפקיד רומן. הסרט עוקב אחר שתי הדמויות כשהן נפגשות באיפקס, איקאלואיט כדי למצוא שקט בחייהם. [36]
בשנת 2017 מסלני כיכבה בסרט "חזק יותר", בתפקיד ארין הארלי, מושא אהבתו של ג'ף באומן, קורבן הפיגוע במרתון בוסטון; את באומן גילם ג'ייק ג'ילנהול.
בשנת 2018 לוהקה לסדרת הדרמה של ראיין מרפי "פוזה" אך מאוחר יותר הוחלפה על ידי צארליין וודרד. היא שיחקה לצדה של ניקול קידמן בסרט הדרמה "הרסנית". בהמשך היא כיכבה לצד בריאן קראנסטון וטוני גולדווין בהפקה ברודוויי לסרט "רשת שידור" בה היא גילמה את דיאנה כריסטנסן, אותה דמות שגולמה בעבר על ידי מישל דוקרי במחזה שהוצג בלונדון. בשנת 2019 שיחקה בסרט העצמאי "Pink Wall" שביים וכתב טום קאלן.
בשנת 2020 גילמה את דמותה של האחות אליס במיני-סדרת הטלוויזיה של רשת HBO "פרי מייסון" לצדו של מת'יו ריס. בחודש ספטמבר אותה השנה טטיאנה לוהקה לתפקיד של גיבורת-העל הענקית הירוקה בסדרת טלוויזיה "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" של היקום הקולנועי של מארוול כחלק משירות הסטרימינג של דיסני+. עם זאת, מסלני הכחישה זאת בחודש שלאחר מכן, ואמרה כי מדובר ב"הודעה לעיתונות שיצאה משליטה". אולפני מארוול לבסוף אישרו את ליהוקה מסלני בדצמבר 2020.
אליפות האמריקות בכדורסל 2011
אליפות האמריקות בכדורסל 2011 היא תחרות כדורסל שהתקיימה במאר דל פלאטה, ארגנטינה בחסות פיב"א. הייתה זו התחרות ה-15 של טורנירי אליפות האמריקות בכדורסל. בטורניר זכתה נבחרת ארגנטינה המארחת לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 75-80 על.
מבנה הטורניר
עשר הנבחרות שהעפילו לטורניר חולקו בשלב הראשון לשני בנים בני חמש נבחרות כל אחד. ארבע הנבחרות הטובות ביותר בכל בית העפילו לסיבוב השני בו שיחקה כל נבחרת מול ארבע הנבחרות שהעפילו מהבית המקביל. הניקוד מהסיבוב הראשון נצבר גם לסיבוב השני, מלבד תוצאות המשחק מול הקבוצה שהודחה בסיבוב הראשון. ארבע הנבחרות שדורגו ראשונות בסיבוב השני העפילו לחצי גמר הטורניר.
שתי הקבוצות ששיחקו במשחק הגמר העפילו אוטומטית למשחקי אולימפיאדת לונדון (2012), ואילו שלוש הקבוצות שדורגו אחריהם בטורניר, שיחקו בטורניר המוקדמות של המשחקים האולימפיים, בו משתתפות 12 נבחרות מרחבי העולם, כששלוש מהן מעפילות אף הן אל המשחקים האולימפיים.
אוריאל רינגולד
אוריאל רַינגולד (ריינגולד) (1 באוקטובר 1935 – 10 ביולי 2008) היה סופר עברי, עורך ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
רינגולד נולד בראשון לציון למשפחה של פועלים, בעלי זיקה הדוקה לארגון ההגנה, הוא הוכנס על ידי הוריו לקיבוץ גבת, שם למד והתחנך, וסיים את לימודיו, ואף היה חבר בקיבוץ כמה שנים.
אוריאל התחתן עם נגה לבית קלעי ולשניים נולדו שתי בנות, כליל ואילת, ובן אחד, רודד. השניים התגרשו בהמשך.
הוא פרסם ב"הארץ שלנו" מאות סיפורים, רשימות עורך וכתבות. רינגולד היה גם בין יוזמי הפרס לסיפור הילדים הקצר על שמו של יעקב אשמן. בשנת 1956, בעת "מבצע קדש", היה בין לוחמי חטיבה תשע ולימים, בשנת 1966, הוציא את ספרו "המסע אל שארם-א-שייך", המספר בהומור ובלבביות את סיפור מסעה הקשה של החטיבה מאילת לקצה חצי האי סיני.
במהלך שנות ה-90 הכיר את רותי וסרמן, לה נישא בשנת 2008, כשבועיים לפני פטירתו ממחלת הסרטן, בה לקה שנתיים קודם לכן.
וסילי סולוביוב-סדוי
וסילי סולוביוב-סדוי (ברוסית: Василий Соловьёв-Седой; 25 באפריל 1907 – 2 בדצמבר 1979) היה מלחין ופסנתרן סובייטי. הוא כתב מוזיקה לכ-400 שירים כולל "לילות מוסקבה".
סולוביוב-סדוי היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1967), חתן פרס סטלין (1943,1947), פרס לנין (1959) בעל עיטור לנין (1975,1971, 1951), ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1975).
ביוגרפיה
בשנת 1929 וסילי סולוביוב התחיל ללמוד מוזיקה בבית ספר מיוחד ובשנת 1931 עבר לקונסרבטוריון של לנינגרד אותו סיים בשנת 1936.
בשנות ה-30 וסילי סולוביוב התקבל לאיגוד המלחינים ומכיוון שבלנינגרד כבר היה מלחין בשם "סולוביוב" הוא החליט להיקרא "סולוביוב-סדוי". זמן קצר לאחר סיום הלימודים הוא התחיל להלחין שירים שבוצעו על ידי זמרים ידועים כמו לאוניד אוטיוסוב וקלבדיה שולז'נקו. בשנת 1940 סולוביוב-סדוי כתב בלט ובהמשך מוזיקה למספר אופרטות.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא ארגן להקה שעימה היה מופיע בפני החיילים. בתקופה זו המלחין כתב מספר שירים ליריים שזכו לפופולריות רבה. אנשי הממסד דרשו ממנו שירים שמפארים את המפלגה וסטלין אך המלחין ענה שגם לשירי אהבה יש דרישה מקרב החיילים. עבור השירים שהוא הלחין בתקופה זו הוא קיבל את פרס סטלין הראשון.
לאחר סיום המלחמה סולוביוב-סדוי המשיך לעסוק בעיקר בהלחנת שירים ובשנת 1956 הלחין את השיר המפורסם "לילות מוסקבה". שירים שלו זכו לפופולריות רבה ובוצעו על ידי זמרים ידועים לרבות אדוארד חיל, מקהלת הצבא האדום ומארק ברנס. על עבודתו הוא קיבל פרס סטלין בשנת 1947 ופרס לנין ב-1959.
בנוסף להלחנת שירים סולוביוב-סדוי כתב מוזיקה למספר סרטים.
בשנים 1948–1964 סולוביוב-סדוי היה יושב ראש סניף לנינגרד של איגוד המלחינים הסובייטי. הוא גם כיהן בתפקידי ניהול באיגוד המלחינים ברמה הארצית.
בשנת 1975 סולוביוב-סדוי חלה במחלה קשה. למרות מחלתו הוא כתב מוזיקה עד מותו בשנת 1979. המלחין נטמן בלנינגרד, עיר בה התגורר כול חייו.
אורדור-סור-גלאן
אורדור-סור-גלאן (בצרפתית: Oradour-sur-glane) הוא כפר בצרפת, בקרבת העיר לימוז', אשר תושביו נטבחו על ידי פלוגת ואפן אס אס נאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
בתגובה לפעילות המחתרת הצרפתית באזור נכנסו בליל 10 ביוני 1944 כוחות הרגימנט הרביעי, שכינויו "דר פיהרר" (Der Führer), של דיוויזיית האס אס "דאס רייך" (Das Reich) אל הכפר. אנשי הכפר לא ביצעו כל מעשה התגרות נגד הגרמנים ולא היו מעורבים בפעילות כלשהי נגדם בימים שקדמו לטבח. ייתכן שהסיבה למתקפה הייתה מארב שערכו אנשי הרזיסטאנס לשיירה גרמנית יומיים קודם לכן. בעקבות המארב נהרג חייל גרמני אחד, ונתפסו מספר ארגזים של זהב ודברי ערך אחרים ששדדו קציני הגדוד ובראשם שטורמבאנפיהרר אדולף דיקמן (Diekmann). חיילי האס אס, בפיקודו של דיקמן, לא פעלו בחמת זעם, אלא בצורה קרה ומחושבת ביותר. הם רצחו 642 גברים, נשים וטף, מהם 205 ילדים, למעשה כל אנשי הכפר, מלבד בודדים שחמקו. לאחר מכן הרסו באופן מתוכנן ושיטתי 328 בתים.
מהלך הטבח
הגרמנים, בפיקודו של דיקמן, ביקשו מכל תושבי הכפר להתאסף בכיכר העיר, כביכול לשם בדיקה שגרתית. בנוסף לתושבי הכפר, אספו הגרמנים גם שישה אנשים אשר לא גרו בכפר אך רכבו על אופניהם באזור באותו היום.
לאחר מכן שרפו החיילים את הכנסייה. הנשים והילדים שניסו לברוח דרך החלונות והדלתות נורו במכונות ירייה. 247 נשים ו-205 ילדים נהרגו, רק אישה אחת ניצלה. עוד כ-20 מתושבי הכפר ברחו כאשר ראו את החיילים הגרמנים מתקרבים. באותו הלילה החריבו הגרמנים את הכפר על 328 הבתים שבו.
רק לאחר ימים אחדים הורשו הניצולים לקבור את המתים.
לאחר הטבח
ב-12 בינואר 1953 הוגשו כתבי אישום כנגד 65 מתוך כ-200 מהחיילים שהשתתפו בטבח. רק 21 מתוכם נכחו בפועל במשפט (השאר הוכרזו כנעדרים בשלבי הסיום של המלחמה, או שלא ניתן היה לאתרם). המשפט התקיים בעיר בורדו לפני בית דין צבאי. 7 מהנאשמים היו גרמנים, ו-14 היו אלזסים (חבל ארץ בצרפת שסופח לגרמניה במהלך המלחמה). כולם טענו שגויסו לוואפן אס אס בניגוד לרצונם. ב-11 בפברואר נמצאו כל החיילים אשמים. בעקבות גלי מחאה באלזס, חוקק הפרלמנט הצרפתי חוק שהעניק חנינה לכל החיילים שגויסו בכוח, ובכך שוחררו כל החיילים האלזסים שהשתתפו בטבח זמן קצר לאחר מכן. עד 1958 שוחררו גם החיילים הגרמנים.
המשפט האחרון התנהל בברלין נגד היינץ בארט (Heinz Barth), שהיה מפקד מחלקה ב"דר פיהרר". בארט נידון למאסר עולם על ידי בית המשפט בברלין ב-1983. הוא שוחרר בשנת 1997 ומת בשנת 2000.
שישה חיילים גרמנים נחקרו בדצמבר 2011 על חלקם בטבח.
כיום
העיירה אורדור-סור-גלאן הוקמה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה, הרחק מהריסות הכפר המקורי, וכיום מתגוררים בה כאלפיים תושבים.
לאחר המלחמה קבע שארל דה גול שהכפר לעולם לא ייבנה מחדש ויהווה עדות לאכזריותם של הנאצים. כיום הוא עומד על תלו כאתר הנצחה לזכר קורבנות הטבח. במקום נמצאים שרידים של המבנים והמכוניות, וכן מספר חפצים אישיים של הקורבנות, כגון שעונים, משקפיים ומטבעות כסף.
ביום הטבח אירע גם טבח בכפר היווני דיסטומו, ובדיוק שנתיים לפני כן אירע הטבח בכפר הצ'כי לידיצה, כך שב-10 ביוני נערכות אזכרות בשלושת המקומות האלה.
הר ברנהאם (ארץ מרי בירד)
הר ברנהאם (באנגלית: Mount Burnham) הוא הר בהרי קלארק, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 3 קילומטרים צפונית להר ואן וולקנברג.
גובהו של ההר 1,170 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,706 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה בשנת 1940 בטיסות תצפית שיצאו מבסיס וסט (West Base) של השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של גאי ברנהאם (Guy Burnham), קרטוגרף בבית הספר לגאוגרפיה באוניברסיטת קלארק בווסטר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
חגי
חַגַּי הוא נביא תנ"כי מימי שיבת ציון. ספרו בן שני הפרקים הוא העשירי בתרי עשר, וממוקם בין ספר צפניה לבין ספר זכריה. עיקרו עידוד שבי הגולה לבנות את בית המקדש השני.
רקע
שמונה עשרה שנים לאחר הכרזת כורש, מצא עם ישראל את עצמו במצב קשה: בית המקדש היה חרב, העמים השכנים התנכלו בדרכים שונות והביאו לעצירת בניין המקדש והמצב הכלכלי היה בכי רע. התלהבותו של העם בראשית ימי שיבת ציון, הניכרת היטב בתחילת ספר עזרא, פגה ופינתה את מקומה לדאגות:. חגי נשלח לחדש את ההתלהבות, ולשכנע את העם וראשיו (זרובבל בן שאלתיאל פחת יהודה ויהושע בן יהוצדק הכהן הגדול) שבניין בית המקדש אפשרי; ויתרה מזאת, כי פתרון כל בעיותיהם תלוי בבניינו.
בנוסף, ניסה חגי לשכנע את העם שאין צורך בבית מקדש מפואר; כעת מוטלת הבנייה על העם, על אף שהוא חסר משאבים, ואל להם לצפות לבית מקדש מפואר כמקדש שלמה. הכסף שייך לאלוהים, אשר רוצה את ליבם ומחשבותם- ולא את כספם, ועל כן מובטח כי.
חגי הצליח במשימתו, ובית המקדש נבנה בעקבות דבריו, ונחנך בשנת שש לדריווש.
חגי האיש
לא ידועים פרטים רבים על חגי כאדם פרטי, כיוון שהוא נזכר רק בספרו ובספר עזרא. מהעובדה שהעם וראשיו נשמעו לו ומילאו אחר דבריו אפשר להסיק שהיה אדם בעל מעמד ציבורי גבוה. ניתן לשער, אם כי לא בוודאות, מתוך דבריו: "מִי בָכֶם הַנִּשְׁאָר, אֲשֶׁר רָאָה אֶת-הַבַּיִת הַזֶּה בִּכְבוֹדוֹ הָרִאשׁוֹן; וּמָה אַתֶּם רֹאִים אֹתוֹ עַתָּה - הֲלוֹא כָמֹהוּ כְּאַיִן בְּעֵינֵיכֶם" שראה את הבית הראשון, ולפיכך גילו באותה עת היה גבוה למדי (למעלה מ-67 שנים).
ככל הנראה שהה חגי בירושלים או בסביבותיה בזמן מאורעות הספר.
חגי על פי מסורת חז"ל
חגי, כאחד מאחרוני הנביאים, זכה להיות, על פי מסורת חז"ל, חלק חשוב משלשלת החכמים המעבירים את התורה מדור לדור:
"...ועזרא ובית דינו קבלו מברוך בן נריה ובית דינו, בית דינו של עזרא הן הנקראין אנשי הכנסת הגדולה והם: חגי זכריה ומלאכי ... והרבה חכמים" (רמב"ם, הקדמה למשנה תורה).
בין השאר, מסופר בתלמוד על כך שתיקן חגי מספר תקנות הלכתיות (כל ההפניות בהמשך הן לתלמוד הבבלי):
בנוסף, מיוחס לחגי תרגום של הנביאים לארמית:
על פי תרגום השבעים כתבו חגי וזכריה כמה מאחרוני מזמורי התהילים (קמ"ו-קמ"ח).
לאחר מותם של חגי זכריה ומלאכי נפסקה הנבואה:
חגי כמעט שאינו מופיע לבדו; במרבית הציטוטים מופיעים חגי זכריה ומלאכי יחדיו, כאחרוני הנביאים ובעלי הסמכות הנבואית הבכירה.
השם חגי
השם חגי (בגרסאות שונות במקצת) חוזר לאורך התנ"ך מספר פעמים: אחד מבניו של גד נשא את השם חַגִּי . אחת מנשיו של דוד המלך ואמו של אדוניה נקראה חַגִּית.
השם חַגִּיָּה הוא שמו של אחד מצאצאי מררי בן לוי. השם נפוץ במכתבי יב ונמצא גם בחותמות עבריות וטביעות על גבי כדים שנמצאו בחפירות בארץ. במשנה לא מופיע השם חגי, אולם בתלמוד הבבלי והתלמוד ירושלמי מצוי שם זה.
משמעות השם: השם מרמז על חג שאירע בשעת לידתו של נושא השם, או על השמחה הרבה שחשו הוריו על לידתו.
ספר חגי
הרעיון העיקרי בספר הוא חידוש ימי בית ראשון על ידי בניית בית המקדש השני וחזרת המלוכה ביהודה, ומרבית הפסוקים עוסקים בתיאור מאמצי השכנוע והעידוד של חגי לבניית בית המקדש. עם זאת, ישנה פסקה בספר, בה מנהל חגי שיחה עם הכהנים, שמטרתה אינה ברורה. על פי פרשני ימי הביניים, המסתמכים על הגמרא (מסכת פסחים יז ע"ב), מדובר בתוכחה או בבדיקה האם יודעים הכהנים את דיני טומאה וטהרה, ובכך מוכנים לעבודה בבית המקדש. בגמרא חלוקים האמוראים האם ידעו הכהנים להשיב היטב או לא. לפי פרשנות חדשה יותר, נאם חגי נגד שיתופם של עמי הסביבה בבניין בית המקדש.
בתחילת הספר מתאר חגי את המצב הכלכלי הגרוע, ומתאר את הדרך הפשוטה והישירה לשפר אותו- בניין המקדש: "פָּנֹה אֶל הַרְבֵּה וְהִנֵּה לִמְעָט, וַהֲבֵאתֶם הַבַּיִת וְנָפַחְתִּי בוֹ; יַעַן מֶה, נְאֻם ה' צְבָאוֹת?! יַעַן בֵּיתִי אֲשֶׁר הוּא חָרֵב, וְאַתֶּם רָצִים אִישׁ לְבֵיתוֹ! עַל כֵּן עֲלֵיכֶם כָּלְאוּ שָׁמַיִם מִטָּל, וְהָאָרֶץ כָּלְאָה יְבוּלָהּ".
הספר מספר לנו גם על תוצאות נבואותיו של חגי: "וַיִּשְׁמַע זְרֻבָּבֶל בֶּן שַׁלְתִּיאֵל וִיהוֹשֻׁעַ בֶּן יְהוֹצָדָק הַכֹּהֵן הַגָּדוֹל וְכֹל שְׁאֵרִית הָעָם בְּקוֹל ה', וְעַל דִּבְרֵי חַגַּי הַנָּבִיא, כַּאֲשֶׁר שְׁלָחוֹ ה' אֱלֹקֵיהֶם... וַיִּירְאוּ הָעָם מִפְּנֵי ה'... וַיָּבֹאוּ וַיַּעֲשׂוּ מְלָאכָה בְּבֵית ה'". גם בספר עזרא (פרק ה פסוק א) מוזכר חגי כאחד מן הנביאים שזירזו את העם לבנות את בית המקדש, ודבריו נפלו על אוזניים קשובות.
לאחר מכן משיב הנביא לטענות העם, הנשמעות בספר עזרא: "וְרָאשֵׁי הָאָבוֹת הַזְּקֵנִים, אֲשֶׁר רָאוּ אֶת הַבַּיִת הָרִאשׁוֹן בְּיָסְדוֹ, זֶה הַבַּיִת בְּעֵינֵיהֶם, בֹּכִים בְּקוֹל גָּדוֹל". לפיו, המגמה המרכזית בבניין בית המקדש אינה ליצור בניין מפואר, אלא מקום בו הושקע - באופן יחסי - מכספם ומאמציהם של ישראל. העם יעשה את שביכולתו, ומן השמיים יסייעו: "גָּדוֹל יִהְיֶה כְּבוֹד הַבַּיִת הַזֶּה הָאַחֲרוֹן מִן הָרִאשׁוֹן, אָמַר ה'". נבואה זו נתגשמה לאחר מכן, כפי שמעידה הגמרא: "מי שלא ראה בית המקדש בבנינו לא ראה בנין מפואר מעולם. מאי היא? אמר אביי...: זה בנין הורדוס" (מסכת סוכה נא ע"ב).
נקודת המפנה בספר מתרחשת ביום כ"ד בכסלו. ביום זה החלו העם בפועל להקים את המקדש והניחו את יסודותיו. חגי אומר שהחל מיום זה - יום יסוד היכל ה', יחל שינוי משמעותי במצב החקלאי והכלכלי בארץ, וזאת בזכות הקמת המקדש.
בסופו של הספר מבטיח חגי: "וְהָפַכְתִּי כִּסֵּא מַמְלָכוֹת, וְהִשְׁמַדְתִּי חֹזֶק מַמְלְכוֹת הַגּוֹיִם; וְהָפַכְתִּי מֶרְכָּבָה וְרֹכְבֶיהָ, וְיָרְדוּ סוּסִים וְרֹכְבֵיהֶם, אִישׁ בְּחֶרֶב אָחִיו". כנראה מתייחס חגי למאורעות פוליטיים צבאיים וניסיונות מרד נגד דריווש הראשון שאירעו בתקופתו. הוא מרגיע את זרובבל: "בַּיּוֹם הַהוּא... אֶקָּחֲךָ זְרֻבָּבֶל בֶּן שְׁאַלְתִּיאֵל עַבְדִּי... וְשַׂמְתִּיךָ כַּחוֹתָם כִּי בְךָ בָחַרְתִּי", ורומז בכך לחידוש ימי המלוכה (על פי חלק מן הדעות, היה זרובבל בן שאלתיאל נצר לבית דוד).
Gboard
Gboard (בתרגום חופשי: מקלדת G) היא מקלדת וירטואלית שפותחה על ידי חברת גוגל. בעבר, האפליקציה נקראה "Google keyboard" והייתה זמינה למשתמשי אנדרואיד בלבד. בשנת 2016 הושקה גם למערכות iOS ועברה עדכון משמעותי עבור משתמשי אנדרואיד.
המקלדת משלבת את שירותי חיפוש גוגל ומאפשרת שיתוף קובצי GIF ואימוג'ים. היא כוללת בנוסף מנוע הקלדה המציע את המילה הבאה במשפט בהתאם להקשר. כיום האפליקציה זמינה לכמאה שפות, כולל עברית בה קיימת גם אופציה לנקד את האותיות.
היסטוריה
Gboard הושקה לראשונה למשתמשי iOS בחודש מאי 2016. לאחר חצי שנה, בדצמבר 2016, הושקה למשתמשי Android כעדכון עבור אפליקציית Google Keyboard שכבר הייתה קיימת.
בחודש אוגוסט 2016, נוספו השפות צרפתית, גרמנית, איטלקית, פורטוגזית וספרדית אל מנוע החיפוש. באותו החודש, התאפשרה שליחת קובצי GIF. בחודש יולי באותה שנה, נוספה אפשרות של הוספת תמונה כרקע של המקלדת. בחודש פברואר 2017 נוספו השפות קרואטית, צ'כית, דנית, הולנדית, פינית, יוונית, פולנית, רומנית, שוודית, קטלאנית, הונגרית, רוסית וטורקית ובנוסף, המקלדת החלה לתמוך בהקלטות קוליות. באפריל 2017, חברת גוגל הוסיפה כ-11 שפות חדשות.
בחודש יוני 2017, נוספה אופציה לאפליקציה המאפשרת חיזוי ביטויים שלמים במקום מילים בודדות עבור משתמשי אנדרואיד. עבור משתמשי iOS הפונקציה צפויה להגיע במועד מאוחר יותר.
ברנט גלפי
ברנט גלפי (באנגלית: Brent Ghelfi) הוא סופר אמריקאי של ספרות למבוגרים, מסתורין, מותחן, ספרות פשע, מתח וריגול. הוא כתב סדרת ספרי המסתורין על אלכסיי וולקובוי, גנגסטר וסוכן חשאי של צבא רוסיה. ברנט הוא עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה
ברנט הוא בוגר המכללה למשפט על שם ג’יימס רוג’רס מאוניברסיטת אריזונה (1987) והוא גם בעל תואר במינהל עסקים (1984). לאחר סיום הלימודים הוא החל בקריירה בתחום המשפטים ועסקים.
בשנים 2007–2011 כתב מספר ספרי מותחן, בהם הדמות הראשית היא של גנגסטר רוסי בשם אלכסיי ״וולק״ וולקובוי, כשהספר הראשון בסדרה ״המשחק של וולק״ תורגם לעברית על ידי אסתר קלשטיין בהוצאת כנרת וזמורה ביתן. הסדרה כוללת ארבעה רומנים, כולם ספרי מתח המתרחשים ברוסיה של ימינו. הם תורגמו לשמונה שפות ואף התקיימו דיונים על מנת להפיק עיבוד קולנועי. ״המשחק של וולק״ היה מועמד על ידי כותבי המתח הבינלאומיים לרומן הביכורים הטוב ביותר לשנת 2007 ועל ידי מגזיני Mystery News ו-Deadly Pleasures לפרס בארי לספר המתח הטוב ביותר. הרומנים נכתבו בהשראת טיולים שעשה לרוסיה במהלך שנות ה־90.
לאחר כתיבת ספרי הסדרה, גלפי חזר לעסקים.
קמר
המונח הקרוב אנטיפורם משמש לתיאור מבנה קמור שיחסי הגיל בין שכבותיו אינם ידועים, ולכן לא ידוע אם חלו בהן מעוות וקימוט. מונח נוסף – קִמרוֹן (anticlinorium) – משמש לתיאור קמר נרחב המורכב מקמרים משניים וביניהם קערים, דוגמת אלה המרכיבים את הרי יהודה.
היווצרות
קמרים הם קמטים, ואלה נוצרים במגוון של תנאים ותהליכים הפועלים על מסלע שהיה במקורו מישורי. לקימוט אחראים כמה גורמים:
שני תהליכי הקימוט הפעיל האחראים להיווצרות קמרים נבדלים זה מזה בכיוון פעולתם: עיקום – הפועל במקביל למבנה השכבות, וכיפוף – הפועל בניצב או באלכסון למבנה השכבות. תהליכים אלה עשויים להתרחש בקנה מידה גדול היוצר רכסי הרים או בקנה מידה קטן יותר היוצר קמרים הנראים בשטח.
מאפיינים
קמרים נוטים להיווצר בקבוצות בהן מצוי קער בין קמר לקמר, ולהרכיב שרשרת קמרים דוגמת הקשת הסורית או רכסי הרים דוגמת האלפים.
לעיתים עשויה תבנית הנוף להצביע על קיומו של קמר, אולם המבנה הטופוגרפי לא תמיד תואם את המבנה הגאולוגי. קיימים מצבים של היפוך תבליט, בהם המבנה הטופוגרפי הפוך למבנה הגאולוגי. דוגמה להיפוך תבליט כזה נראה בשומרון: הר עיבל והר גריזים המצויים בקער שכם עולים בגובהם על הר כביר ורכס טמון המצויים בקמר תרצה (פריעה).
במקרים רבים ניתן לזהות קמרים במפה גאולוגית באמצעות רצף של שכבות סלע: במרכז מצויות העתיקות, וסביבן – הצעירות יותר. חשיפה זו של השכבות העתיקות נובעת מתהליכי בליה וסחיפה, הפועלים בעוצמה רבה יותר על השכבות המצויות בפסגת הקמר מאשר בצלעותיו. דוגמה להשפעה הנרחבת של סחיפה ניתן לראות במבנה רישאת במאוריטניה – קמר שקוטרו כ-50 ק"מ וגובהו מעל פני סביבתו עשרות מטרים בלבד.
מבנה של קמרים
המבנה הכללי של קמרים מורכב מכמה יחידות:
נטיית הצלעות בקמר מצוינת בשני אופנים:
גאומטריה של קמרים
קמר הוא קמט קמור שאזור הציר בו גבוה מבסיס השכבות העליונות: כל קו המחבר בין שתי נקודות על חלקה החיצוני של השכבה העליונה יעבור בתוך מבנה הקמר.
קמרים עשויים להיות סימטריים או אסימטריים בצורתם, חריפים וניכרים או עדינים – תלוי בטבעם ובחוזקם של הכוחות שפעלו על המסלע ובנטייתו של המסלע להתעוות. בקמר סימטרי נטיית הצלעות משני עברי מישור ציר הקימוט דומה, ואילו בקמר אסימטרי נטיית הצלעות משני עברי מישור ציר הקימוט אינה דומה. קמרים סימטריים נוצרים ממאמץ לחיצה לא סיבובי, ואילו קמרים אסימטריים נוצרים ממאמץ לחיצה סיבובי.
משמעות כלכלית
לגאולוגים העוסקים בחיפושי נפט או גז טבעי יש עניין במציאת מבנים של קמרים במעמקי האדמה אם ביבשה ואם בקרקעית הים. כאשר עורכים קידוחי ניסיון בשטח שבו נקבע מראש כי יש סיכוי להצלחה, עשויה הימצאות קמרים בו להצביע על "מלכודת קמר" בה יימצאו מרכיבי הנפט הגולמי.
צפיפות החומר של נפט נמוכה לעומת צפיפותו של המסלע בתוכו הוא מצוי. עובדה זו גורמת לעלייה של הנפט לחלקה העליון של שכבת הסלע וללכידתו מתחת לתקרתה. בחלץ נמצא הנפט בעומק של 1,500 מטרים בשכבה של אבן חול, שמעלה ומתחתיה מצויות שכבות שלא איפשרו לנפט להיספג בהן או לחדור בעדן – עד שנערך קידוח שחדר אל תוך המלכודת ואפשר את הוצאת הנפט הגולמי.
הקמרים בישראל
בישראל קיימים קמרים רבים לכל אורכה – החל ברכס מול הלבנון בצפון ועד לדרום הנגב. נטייתם של הקמרים המוארכים משתנה בהתאם לתנועתם של לוחות טקטוניים והיווצרות העתקים.
קמרי הקשת הסורית
הקשת הסורית היא מערכת של קמטים, הבאה לידי ביטוי בקמרים רבים המצויים לאורכה של ישראל, מן הנגב דרך הרי יהודה, השומרון, הכרמל ומזרח הגליל ועד לרמת הגולן.
הקשת החלה להיווצר בסוף הטורון ובתחילת הסנון, כאשר החלו לפעול תהליכי קימוט בקרקעיתו של ים טתיס בשלבי סגירתו שנבעו מהתנגשות הלוח האפריקאי בלוח האירו-אסיאתי. לחץ ההתנגשות גרם להיפוך טקטוני בסלעי התשתית ולקימוט סלעי המשקע שהורבדו מעליהם. בפלאוקן התעצם הקימוט. כמה מראשי הקמרים החדשים בלטו כאיים מעל פני הים ובקערים ביניהם הורבדו משקעים רבים. קימוט נוסף הדגיש את התוואים והפך את הקמרים להרים ואת הקערים לעמקים.
קמרי הקשת נוצרו בכיוון צפון-מזרח–דרום-מערב, אולם נטייתם המקורית השתנתה עם היווצרות השבר הסורי-אפריקאי, אז חלה היפרדות של הלוח הערבי מהלוח האפריקאי והתפתח בקע ים המלח המפריד בין הלוח הערבי ללוח הלבנטיני. תנועת הלוח הערבי צפונה ביחס ללוח הלבנטיני גרמה למתיחת והתארכות הקמרים לצפון-מזרח, ובמקביל חל בקמטים היפוך תבליט: הקמרים נפערו וסחיפה יצרה בהם שקעים עמוקים. היפוכי תבליט אלה ניתן לראות במכתשים בנגב ובשומרון. תהליכי הקימוט נמשכו לתוך האאוקן וניכרים אף בנאוגן.
הכרמל והשומרון
אזור זה בנוי משני קערים ושני קמרים: קמר הכרמל, קער רמת מנשה, קמר הרי אום אל פחם וקער הר שכם וגלבוע.
יהודה
שדרת הרי יהודה בנויה מקמר גדול המתחיל מחברון לכיוון ירושלים ועד רמאללה. קמר ענק זה חצוי באזור ירושלים ולכן החלק הדרומי מכונה קמר חברון ואילו החלק הצפוני מכונה קמר רמאללה. האזור מחולק לשלושה אזורי משנה:
חירור גולגולת
חירור גולגולת או טְרֶפַּנַצְיָה (Trepanation) הוא ניתוח שבמהלכו נקדח או נחתך חור בגולגולת, דרכו נחשף הקרום הקשה (dura mater) של המוח כדי לטפל במחלות תוך-גולגולתיות. בימינו משמש ניתוח זה בעיקר לטיפול בדימומים תוך-גולגולתיים ובבדיקות נוירוכירורגיות כגון מדידת לחץ תוך-גולגולתי.
ניתוחי חירור גולגולת בוצעו לאורך ההיסטוריה לצרכים רפואיים ומיסטיים כאחד. שרידים רבים המצביעים על ביצוע ניתוחי חירור גולגולת בבני אדם נמצאו בגולגולות פרהיסטוריות, החל מן התקופה הנאוליתית. במקרים רבים יש עדויות לכך שעצמות הגולגולות החלו להתאחות, כלומר שהמטופל שרד את הניתוח. בארץ ישראל קיימות עדויות רבות לחירור גולגולת, בעיקר מהתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה.
הסרת שיער בלייזר
הסרת שיער בלייזר הוא הליך קוסמטי, בו רופא או מטפל בהשגחת רופא מפעיל מכשיר לייזר ייעודי להסרת שיער מהמטופל. שיטה זו מסוגלת להוריד כמויות גדולות של שיער משטחים גדולים בגוף (כגון גב או חזה).
מאחר שקרן האור נספגת באופן בררני בפיגמנט החום, השיטה מתאימה לשיער כהה ולא לבעלי שיער ג'ינג'י, בלונדיני או לשיער שיבה וכמו כן אינה מתאימה לבעלי עור כהה, העלול לספוג את הקרניים ולסבול מכוויות. ככל שהשערה כהה יותר, והעור בהיר יותר, כך השיטה יעילה יותר ובטוחה יותר.
היסטוריה
מכשיר הלייזר הראשון שנועד להרוס את זקיקי השיער הומצא על ידי תיאודור הרולד "טד" מיימן, פיזיקאי יהודי אמריקאי ב־7 ביולי 1960. לייזר זה מסוג אודם (RUBY) היה איטי ולא יעיל; הוא הצליח למזער את צמיחת השיער אך גם הביא לנזק קשה וכוויות בעור. לייזר זה היה יכול להרוס רק כמה זקיקי שיער בכל פעם, מה שהפך את הסרת השיער לתהליך מייגע מאוד.
לייזר מסוג אלכסנדרייט Alexandrite פותח לראשונה בשנות השבעים. אף על פי שהלייזרים הללו היו הרבה יותר בטוחים מקודמיהם, הם לא הצליחו לספק חום מספיק כדי להרוס את זקיק השיער. כתוצאה מכך נדרשו שנים על מנת להגיע לתוצאות קבועות.
לייזר מסוג יאג YAG היה הלייזר הראשון שאושר על ידי ה-FDA להסרת שיער בשנת 1964. לייזר זה הצליח להפחית את צמיחת השיער אך לא הצליח להסיר שיער באופן קבוע.
בשנת 1975, דרמטולוג הרווארד ד"ר תומאס ב פיצפטריק, דרמטולוג הארוורד יצר את סולם סוגי העור של פיצפטריק שמציע סיווגים לצבע עור האדם. משתמשים בו כיום כדי לקבוע מועמדים מתאימים לטיפול בלייזר והתאמת סוג הלייזר המתאים לטיפול.
בשנת 1983 המדענים הצליחו לפתח לייזר המצליח לאתר את זקיק השיער. כתוצאה מכך, היה ניתן להרוס את זקיק השערה מבלי ליצור נזק לעור.
מכשירי הסרת שיער בלייזר נהפכו לנגישים מסחרית בשנים 1995 ו-1996.
אופן פעולת המכשיר והטיפול
העיקרון העומד מאחורי המכשיר הוא "פוטותרמוליזיס סלקטיבי" (הפירוש של "פוטותרמוליזיס" הוא פירוק על ידי אור). הלייזר עובר דרך העור הבהיר, נספג באזור המצמיח שיער כהה, הופך לאנרגיית חום ומשמידו. המטרה הכהה היא בדרך כלל מלנין אשר נמצא בריכוז גבוה בבסיס השיער. טכניקה זו יעילה ברוב המכשירים עבור אנשים בהירים בעלי שיער כהה – הם אשר מראים בידול מובהק בין עורם לשיערם. פיתוחים נוספים במכשיר הלייזר, אפשרו גם לכהי עור ובעלי שיער בהיר לעבור את הטיפול.
אופן הטיפול
הסרת שיער בלייזר מתבצעת על ידי רופא או על ידי מטפל בהשגחת רופא. בדרך כלל ב-5–12 טיפולים שונים, זאת מכיוון שלא כל השיער חשוף בזמן הטיפול הבודד ולעיתים חלק מהשיער מתגבר על הטראומה וגדל שוב. מספר הטיפולים תלוי במגוון גורמים שהחשובים בהם הם תכונות השיער ושינויים הורמונליים בגוף. בכל מקרה, היעילות המקסימלית של טיפולי הלייזר היא הסרה של 90% מהשיער ואת השיער הנותר יש להוריד בשיטת האפילציה.
מודל האטום וקרינה אלקטרומגנטית
בשנת 1913 הציע החוקר נילס בוהר שהאלקטרונים באטום של כל חומר שהוא, מסודרים במסלולים מסוימים-רמות אנרגיה שונות. הוא קבע כי אטומים יכולים לעבור בין המסלולים האלה. עלייה ברמת אנרגיה של אלקטרון היא תוצאה של ספיגת אנרגיה, וירידה ברמת אנרגיה-תוצאתה פליטת אנרגיה. האנרגיה הנפלטת, במקרה זה, היא אור בצבע מסוים (קרינה אלקטרומגנטית באורך גל מסוים). מעבר בין שתי רמות אנרגיה, לפי מודל האטום של בוהר, יביא לפליטת אנרגיה באורך גל ייחודי. אף על פי שמודל האטום התפתח מאז תיאור האטום על ידי בוהר-תפיסתו עומדת בבסיס עקרון הלייזר.
לייזר ופליטה מאולצת
במכשירי לייזר, לא מתרחשת פליטה ספונטנית בין רמות האנרגיה-כלומר, לא מעררים את החומרים ומאפשרים לו לפלוט אנרגיה בצורה ספונטנית. שימוש בתהליך של פליטה מאולצת, כפי שיוסבר בהמשך, מאפשר ניצול מקסימלי של החומר הפולט והפקת אור בעצמה גבוהה. פליטה מאולצת עושה שימוש באפקט הנ"ל – אם אלקטרון נמצא במצב מעורר ועובר דרכו פוטון, חלקיק אור, בעל אנרגיה זהה לזו המופקת במעבר בין רמות האנרכיה-הפוטון יגרום לאלקטרון ליפול לרמת אנרגיה נמוכה יותר ולפלוט פוטון נוסף באותו אורך גל. שימוש באפקט זה מאפשר להכפיל פוטונים בעלי אותו אורך גל שוב ושוב.
פוטותרמוליזיס סלקטיבי
אור באורכי גל שונים יכול להבלע על ידי אובייקטים והאנרגיה שלו תהפוך לאנרגיית חום. עובדה זו מנוצלת בהסרת שיער בלייזר לטובת תהליך של "פוטותרמולזיס סלקטיבי" שמשמעותו-פירוק על ידי אור.