cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
די ג'יי פרש
קריירה
ב-13 בפברואר 2012, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ריטה אורה, את הסינגל "Hot Right Now". השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי, למקום הראשון במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי. כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג פלטינה מ-BPI.
אורג תאו אדום-מקור
רבייה
עונת הרבייה מתרחשת בין ספטמבר ליוני, כאשר עיקרה בין דצמבר למרץ. הנקבה מטילה בין 2 ל-4 ביצים לבנות מנוקדות בחום, אפור, ירוק-זית. אותן היא מדגירה למשך כשבועיים. לרוב הנקבה לבדה מאכילה את הגוזלים, אולם נצפו מושבות שיתופיות בהן גם הזכרים האכילו את הגוזלים. הגוזלים עוזבים את הקן לאחר כ-21 עד 23 יום.
די ג'יי פרש
קריירה
ב-3 ביולי 2012, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם דיזי רסקל, את הסינגל "The Power". השיר הגיע, בשיאו, למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי.
אורג תאו אדום-מקור
טורפים
מין זה נטרף על ידי מינים של נציים כדוגמת איה זרונית אפריקנית, נחשים, ולעיתים בבונים.
די ג'יי פרש
קריירה
ב-23 בספטמבר 2012, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם RaVaughn, את הסינגל "The Feeling". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-13 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום השלישי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום השני במצעד האינדי הבריטי.
ב-18 באוגוסט 2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם דיפלו ודומיניקה יאנג יוניק, את הסינגל "Earthquake". השיר הגיע, בשיאו, למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום השלישי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי. כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג כסף מ-BPI.
ב-2 בפברואר 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'יי פיי ומיס דיינמייט, את הסינגל "Dibby Dibby Sound". השיר הגיע, בשיאו, למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי.
ב-29 ביוני 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם TC וניקי אמברס, את הסינגל "Make U Bounce". השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי במצעד הסינגלים הסקוטי, למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השלישי במצעד הדאנס הבריטי.
ב-28 בספטמבר 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אלי גולדינג, את הסינגל "Flashlight". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-47 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי.
ב-8 בפברואר 2015, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אלה אייר, את הסינגל "Gravity". השיר הגיע, בשיאו, למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי. כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג פלטינה מ-BPI.
ב-7 ביוני 2015, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אדם אפ., את הסינגל "Believer". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-58 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-5 בפברואר 2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם High Contrast ודיזי רסקל, את הסינגל "How Love Begins". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-53 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-18 במרץ 2016, התארח, יחד עם אימאני ויליאמס, בסינגל "Say You Do" של סיגלה. השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי, למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי. כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג פלטינה מ-BPI ובאישור הקלטה מסוג זהב מ-GLF.
ב-9 בדצמבר 2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם דיפלו, אר. סיטי, סלע שו וקרייג דייוויד, את הסינגל "Bang Bang". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-35 בפלנדריה. כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג זהב מ-BEA.
ב-18 בפברואר 2022, הוא הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, Dancing in the Dark.
ב-14 באפריל 2022, הוא הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלו, Gold Dust (10th Anniversary Remixes).
שובו של ג'אפר
שובו של ג'אפר (באנגלית: The Return of Jafar) הוא סרט ההמשך לסרט ההנפשה המצליח "אלאדין" של חברת וולט דיסני משנת 1992. זהו סרט ההמשך הראשון בהפקת החברה שלא הופץ בבתי הקולנוע אלא ישירות לווידאו ול-DVD. הסרט הופץ במאי 1994. בסרט ההמשך משתחרר המכשף ג'אפר ממנורת הקסמים וחוזר לנקום באלאדין שסיכל את תוכניותיו בסרט הראשון. יאגו, התוכי שהיה עוזרו של ג'אפר, חובר לאלאדין ולחבריו והופך לאחד הגיבורים הראשיים בסרט.
עלילת הסרט
הסרט מתחיל כאשר אלאדין ואבו (קוף המחמד של אלאדין) מתגנבים למערת מסתור של כנופיית גנבים מקצועית וגונבים מהם שלל של כסף ואוצרות גנובים. אלאדין מחלק את כל השלל לעניי אגרבה, חוץ מהפרח המשובץ יהלומים, אותו הוא נותן במתנה לאהובתו, יסמין. יסמין מודיעה לאלאדין שאביה הסולטאן, מזמין אותו לארוחת ערב חגיגית בו הוא עומד להודיע לו הודעה מפתיעה. בינתיים באמצע שום מקום במדבר, יאגו התוכי מצליח להשתחרר ממנורת הקסמים. ג'אפר מבקש ממנו לשחרר אותו כדי שיוכל לנקום באלאדין, אבל יאגו זורק את המנורה לבאר וחוזר לאגרבה לבדו.
יאגו מבין שהוא לא יכול להראות את פניו בארמון סתם ככה, ולכן הוא מנסה למשוך את תשומת לבו של אלאדין על ידי העמדת פני גוסס, אך ללא הצלחה. כשאלאדין יוצא לשוק ורואה את יאגו, הוא רודף אחריו עד שכנופיית הגנבים מהמערה שמים לב אליו ומנסים לחסל אותו. יאגו מציל את חייו של אלאדין לא בכוונה וכששומרי הארמון מגיעים כנופיית הגנבים מסתלקת משם. אלאדין מחליט לקבל את יאגו בסבר פנים יפות לאחר שהציל את חייו, אך בגלל שהסולטאן ויסמין עדיין לא יודעים שום דבר מזה הוא נועל אותו בכלוב ומבטיח לו שישחרר אותו לאחר שיספר להם בארוחת הערב שהוא חזר.
כמה דקות לפני הארוחה, אלאדין ויסמין זוכים להפתעה כשג'יני חוזר לאחר טיול ברחבי העולם. בינתיים במדבר, אביס מאל, מנהיג כנופיית הגנבים מוצא את מנורת הקסמים של ג'אפר כשהוא שואב מים מהבאר. חברי הכנופיה מנסים לחסל אותו בתור נקמה על היחס המזלזל שהם מקבלים ממנו, אבל כמה שניות לפני כן אביס מאל משפשף את המנורה כדי לבדוק את האיכות שלה, ג'אפר משתחרר מהמנורה והכנופיה בורחת.
כיוון שג'אפר הוא ג'יני הוא כלוא בכוחות המנורה ולא יכול להרוג, ולכן הדרך היחידה בה יוכל לנקום באלאדין היא באמצעות אביס מאל, שכעת הוא אדונו. אביס מאל אומר לג'אפר שהוא מוכן לקחת אותו לאגרבה אחרי שימלא את משאלותיו, אך בגלל שהוא לא חכם במיוחד ג'אפר הערמומי מצליח לסדר אותו. במשאלה הראשונה אביס מאל מבקש אוצר אגדי שנמצא בספינה טבועה, ג'אפר מגשים את משאלתו בכך שהוא מעביר אותו לקרקעית הים, שם נמצאת הספינה. אביס מאל מבקש מג'אפר להחזיר אותו למדבר, ובכך מבזבז שתי משאלות. ג'אפר מבטיח לאביס מאל שאם יעזור לו לנקום באלאדין הוא יתגמל אותו בנדיבות, וכשאביס מאל שומע את השם אלאדין הוא נזכר בכל מה שעולל לו ומסכים להצעה של ג'אפר. ארוחת הערב בארמון מתחילה. הסולטאן מבשר לאלאדין שכיוון שהוא מאורס לבתו יסמין, הוא החליט להפוך אותו לואזיר המלכותי, שזה התפקיד החשוב ביותר באגרבה אחרי הסולטאן. בינתיים, יאגו מצליח להשתחרר מהכלוב, אבל ראג'ה הטיגריס של יסמין רודף אחריו עד לפתח חדר האוכל. אלאדין מנסה להסתיר את יאגו מהסולטאן אך יאגו מתגלה. הסולטאן קורא לשומרים אבל אלאדין מגן על יאגו ואומר לו שכל מה שקרה היה רק באשמת ג'אפר, ושמעכשיו הוא ייקח עליו אחריות. הסולטאן עדיין כועס, אך מסכים לבקשה של אלאדין, ויסמין נפגעת מכך שאלאדין שוב הסתיר ממנה מידע. ג'יני משכנע את יאגו להחזיר לאלאדין טובה על כך שהגן עליו מפני הסולטאן בכך שישכנע את יסמין לסלוח לאלאדין, והוא מצליח לקרב ביניהם שוב.
אביס מאל מתגנב לארמון. יאגו מאושר מכך שחזר להיות בן בית בארמון, עד שהוא מגלה שגם ג'אפר נמצא שם. ג'אפר אומר ליאגו שהוא יסלח לו על כך שבגד בו אם הוא יעזור לו בתוכנית הנקמה באלאדין. יאגו נאלץ לשתף פעולה עם ג'אפר, הוא אומר לאלאדין שהוא רוצה ליישר את ההדורים עם הסולטאן ולשם כך הוא רוצה לקחת אותו למקום שקט. יאגו לוקח את אלאדין והסולטאן על המרבד למקום שמתאים לתוכנית, מקום שקט שנמצא מעל מפל מים. כשיסמין וג'יני נותרים לבד בארמון, ג'אפר מגיע לשם וכולא אותם בצינוק. לאחר שהוא מסיים אתם הוא מגיע למפל המים וחוטף את הסולטאן, אבו והמרבד. אלאדין נותר לבד וחוזר לארמון, אבל כשהוא מגיע השומרים מפתיעים אותו וכולאים אותו בצינוק באשמת רצח הסולטאן. ג'אפר לובש את צורתה של יסמין, קורע את הכובע של הסולטאן ומראה אותו לראזול השומר, היא (ג'אפר) אומרת לראזול שהיא רוצה שאלאדין ימות עם עלות השחר על רצח אביה.
יאגו משחרר את ג'יני מכדור הכוח שג'אפר כלא אותו בתוכו, והוא מציל את אלאדין ברגע האחרון ומשחרר את כולם מהצינוק. עכשיו נותר דבר אחד לעשות, להשמיד את ג'אפר הרשע. ג'יני אומר להם שהדרך היחידה לעשות זאת היא להרוס את המנורה שלו. ג'אפר שחושב שאלאדין מת, אומר לאביס מאל לבקש במשאלה האחרונה לשחרר אותו מהמנורה. אביס מאל אומר לו שהוא עדיין לא קיבל שום משאלה שרצה באמת. ג'אפר נותן לו את כל האוצרות שרצה ואומר לו לבקש לשחרר אותו, הוא כמעט מבקש את המשאלה אבל ברגע האחרון הוא מתחיל לחשוד שאולי אחרי שהוא יבקש את המשאלה כל האוצרות יעלמו.
כשהם מתווכחים ולא שמים לב, אלאדין מנסה לגנוב את המנורה של ג'אפר, אבל ג'אפר מבחין בו ועוצר אותו. הוא פותח את האדמה ומרחיק את כולם מהמנורה. כשהכל נראה אבוד, מופיע יאגו וזורק את המנורה ללבה, המנורה נשרפת, ג'אפר מת והכל חוזר למוטב. בסוף הסרט אלאדין מסרב להצעה של הסולטאן להיות הואזיר המלכותי, הוא מחליט לצאת לטייל ברחבי העולם ולוקח איתו את יסמין.
מדבבים
את מוכר הביצים ואחד השודדים מדבב יהויכין פרידלנדר. גיל זמק ויעקב בוך מדבבים שודדים נוספים, ואת חכים ופאזאל (שומרים ששמם מוזכר רק בסדרה).
הפארק הלאומי תאודור רוזוולט
הפארק הלאומי תאודור רוזוולט (באנגלית: Theodore Roosevelt National Park) הוא פארק לאומי הכולל שלושה אזורים נפרדים של בתרונות ופרריה במערב מדינת דקוטה הצפונית בארצות הברית. הפארק קרוי על שם נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, ומשתרע על שטח בן 285 קילומטרים רבועים בשלושה אזורים, היחידה הצפונית, היחידה הדרומית ויחידת חוות אלקהורן.
גאוגרפיה
הפארק הלאומי תאודור רוזוולט משתרע על שטח בן 285 קילומטרים רבועים במערב מדינת דקוטה הצפונית בתחומי המחוזות בילינגס (Billings County), ומקנזי (McKenzie County). הפארק משתרע על שלושה אזורים נפרדים: היחידה הצפונית (North Unit), היחידה הדרומית (South Unit) ויחידת חוות אלקהורן (Elkhorn Ranch Unit).
הנוף האופייני בפארק הוא של בתרונות המכונות באנגלית Badlands, גבעות של סלעי משקע שעברו סחיפה במשך מיליוני שנים, וכן של פרריה, ערבות העשב שבהם רועים פרסתנים גדולים כדוגמת ביזון אמריקאי, אייל קנדי וכבש גדול-קרניים. כל הפארק מוקף בגדר בגובה 2 מטרים במטרה למנוע מהביזונים ומסוסי הפרא בתוך הפארק מלעבור לשטחים אחרים או מכניסה של מקנה של חוואים סמוכים. בעלי חיים אחרים מסוגלים לעבור מעל, מתחת או דרך הגדר במקומות מסוימים שתוכננו לכך.
אקלים
האקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט אופייני למערב דקוטה הצפונית. הקיצים חמימים, כשהטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בין 22°C ל-28°C מעלות. החורפים קרים מאוד כשהטמפרטורה הנמוכה הממוצעת יורדת מתחת לנקודת הקיפאון בין אוקטובר לאפריל. רוחות מנשבות באזור כל השנה ותנאי מזג האוויר יכולים להשתנות במהירות.
גאולוגיה
הבתרונות של הפארק הלאומי תאודור רוזוולט החלו להיווצר לפני למעלה מ-65 מיליון שנים בתקופת הפלאוקן. החלק המערבי של אמריקה הצפונית עבר תהליכים של קימוט בתהליך בניית הרים, הקרוי האורוגנזה הלרמידית. משקעים רבים נוצרו כתוצאה מסחיפה של ההרים בשל פעולת מים, רוחות וקפיאה. משקעים אלו, בצורת חול, טין ובוץ, נישאו במימי נהרות קדומים שזרמו מזרחה והושקעו בשכבות. במקביל התפרצו הרי געש בדקוטה הדרומית, מונטנה ואיידהו ופלטו כמויות גדולות של אפר געשי. חלק מאפר זה נישא ברוחות ובמימי הנהרות לדקוטה הצפונית והצטבר במים עומדים. עם הזמן הפכו משקעי החול, הטין והבוץ לשכבות של אבן חול, אבן טין ואבן בוץ, בעוד ששכבות האפר הפכו לחרסית בנטוניט.
הנוף המשיך להשתנות בתקופות שבאו אחר-כך. המשקעים מההרים במערב המשיכו להגיע במהלך מרבית תקופות האאוקן, האוליגוקן והמיוקן. ואז, כשהחלה תקופת הפליוקן הפכה סחיפה לתהליך הגאולוגי הדומיננטי, והשכבות החלו להיסחף. נהרות התפתלו בעמקים הרדודים והנרחבים של מישורי מזרח מונטנה ומערב הדקוטות. אף שהנהרות שינו את מסלולם פעמים רבות במהלך השנים, לאחד הנהרות, שזרם בסוף תקופת הפליוקן לפני כשני מיליון שנים, היה מסלול כמעט זהה לנהר ליטל מיזורי של ימינו. נהר זה זרם צפונה והתמזג עם הנהר ילוסטון הקדום שנשפך לנהר המיזורי שזרם אז צפונה דרך ססקצ'ואן ומניטובה בקנדה של ימינו עד למפרץ הדסון.
בתקופת הפליסטוקן, תקופה של עידני קרח רבים שהחלה לפני שני מיליון שנים התפשטו משטחי קרח יבשתיים גדולים דרומה מקנדה של ימינו והגיעו עד לגבול העליון של היחידה הצפונית של הפארק של ימינו. הקרח חסם את דרכם של הנהרות שזרמו צפונה, ואילץ אותם ליצור נתיבים חדשים מזרחה ודרומה, וגרם להם להישפך לנהר המיסיסיפי במקום למפרץ הדסון. הקרחונים הסיעו סלעים ממרחק רב והשקיעו אותה בקצה גבול ההתפשטות שלהם ביחידה הצפונית של הפארק. סלעים אלו מכונים סלעים תועים. סלעים אלו בולטים במיוחד משום שהם עשויים גרניט, סלע יסוד שאינו מצוי בשום מקום אחר בשכבות סלעי המשקע של הפארק. כאשר הקרח נסוג לבסוף היו הליטל מיזורי והמיזורי מקובעים בערוצים החדשים שלהם. המסלול החדש של הליטל מיזורי היה תלול יותר ולכן הנהר זרם מהר יותר והתחתר לעומק בקרקע, כשהוא חוצב את דרכו בקלות בסלעי המשקע הרכים. הנהר ויובליו חצבו את הטופוגרפיה הייחודית של הבתרונות של ימינו.
מאובנים
סקר פלאונטולוגי גילה יותר מ-200 אתרים של מאובנים בתצורות הסלעים המכונים "סנטינל ביוט" (Sentinel Butte) ו"בוליון קריק" (Bullion Creek) בסלעי המשקע בבתרונות של צפון דקוטה. האתרים מכילים שפע של מאובנים של צדפות של מים מתוקים, שבלולים, קרוקודילים, אליגטורים, וצבים.
בין התגליות הבולטות היה מין נכחד של זוחל המכונה צ'מפסוזאורוס (Champsosaurus) מהסדרה הקדומה כוריסטודרה. היה זה זוחל שחי לפני כ-55 מיליון שנים, שאורכו מעל לשלושה מטרים, בעל חרטום צר ורגלים אחוריות חזקות שאפשרו לצ'מפסוזאורוס לזנק אל הטרף שכלל ככל הנראה דגים, צבים ורכיכות. עדות לכך משמש מאובן של שריון צב עם סימני נשיכה.
סוג המאובן הנפוץ ביותר שנתגלה היה עצים מאובנים, כולל גזעי עצים שקוטרם נע בין שניים לשניים וחצי מטרים. מרבית העצים היו מחטניים כדוגמת עצי סקוויה וטקסודיון דו-טורי (Taxodium distichum). מאובנים אלו מעידים שהפארק היה פעם בקצה המזרחי של אזור שטוח וביצתי עתיר בנהרות שהתפרשו בצורה מניפה לתוך דלתה. באזור ביצתי זה גדלו יערות של עצי סקוויה, טקסודיון דו-טורי, מגנוליה ומינים נוספים אוהבי מים שגדלו בסמוך למים הרדודים או בתוכם.
ענפים ועלים מהעצים שנשרו למים מצטברים לשכבת כבול. עם הזמן, לחץ מהשכבות שמצטברות מעל גורמים לשינויים כימיים בכבול והוא הופך לסוג הפחם הקרוי ליגניט. כשתאודור רוזוולט התגורר בבתרונות בשנות ה-80 של המאה ה-19 הוא ועובדיו נהגו לכרות ליגניט ממורדות הגבעות לשימוש בתנורים.
עיצוב הנוף של ימינו
תהליכים גאולוגיים ממשיכים לעצב את הבתרונות. כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור היא סביב 380 מילימטרים. זו אומנם כמות קטנה, אבל הגשמים, שאינם יורדים לעיתים תכופות, מגיעים במטחים כבדים. חלק מהמים נספג באדמה ובסלעים וחלק זורם בערוצים. קטעי מדרונות הספוגים במים ניתקים לעיתים וזורמים במורד הגבעות.
ברקים ושריפות של עשבים בערבה עלולים להצית את שטחי הליגניט שנחשפו, והפחם יכול לבעור במשך שנים. בבערה "נאפים" שכבות הסלע מעל לשכבות הליגניט הבוערות תוך יצירת סלע קשה המכונה בפי הגאולוגים קלינקר (clinker), והמקומיים מכנים אותו סקוריה. הסלע מקבל גוון אדמדם כתוצאת מהתחמצנות הברזל המשתחרר מהפחם הבוער. שריפות הפחם מוסיפות גוון לבתרונות ומסייעות בעיצובן. הסלע האפוי עמיד יותר לסחיפה מסלעי המשקע וברבות הימים יוצרת הסחיפה ערבוביה של תילים, רכסים והרי כפתור שפסגתם היא שכבת סקוריה אדומה עמידה.
"תצבירי כדורי תותח" (Cannonball Concretion) היא תופעה גאולוגית מעניינת הקיימת ביחידה הצפונית. תצביר (concretion) הוא סוג סלע הנוצר בתוך סלעי משקע כדוגמת פצלים או אבן חול. התצבירים נוצרים כשמינרלים שוקעים סביב ליבה. כאשר הסלע המקיף אותם נסחף "כדורי התותח" נחשפים על פני השטח.
אקולוגיה
השכבות החשופות של הבתרונות הן תוצאה של תהליכים גאולוגיים שנמשכו מיליוני שנים ונמשכים גם בימינו. הרוחות הנושבות דרך קבע וסופות גשם הזלעפות הבלתי סדירות ממשיכים לשנות את הבתרונות. הקרקע שזזה עקב סחיפה גורמת לאתגר קבוע בתחזוקת הכבישים והמבנים. שריפות עשב מציתות את רצועות הפחם התת-קרקעיות והבערה משנה את המבנה של הסלעים מעל פני השטח. אבל הבעיה העיקרית בפניה נצבים שומרי הפארק הם התושבים. מערב דקוטה הצפונית חווה שגשוג כלכלי בשל גילוי נפט ולכן יש גידול בכמות התושבים ופיתוח סביבתי מואץ. אחת ההשפעות של גידול זה הוא זיהום אור הלוך וגובר ועקב כך נפגעת הצפייה בכוכבים, שהיא אחת הפעילויות המוצעות בפארק.
צמחייה
הצמחייה בפארק הלאומי תאודור רוזוולט היא פסיפס מגוון של סוגי צמחים טבעיים במקביל לבתי הגידול השונים: המורדות הדרומיים שטופי השמש והצחיחים יותר כנגד המורדות הצפוניים המיוערים, מישורי ההצפה וערבות העשב. בפארק זוהו 400 מיני צמחים.
שטחי היערות בפארק קטנים, אבל הם בית גידול חשוב. יש שני סוגי יערות בפארק: חורשות ערער ויערות עצים רחבי עלים. חורשות הערער נפוצות על המדרון הצפוני של הגבעות שם הם מוגנים מהשמש ושומרות על הקרקע מסחף. משום כך המדרון הצפוני תלול פחות מהמדרון הדרומי הצחיח. עצים רחבי עלים גדלים על קרקעית נחלים או במישורי ההצפה של הנהר ליטל מיזורי, היכן שיש שפע יחסי של מים וכוללים אולמוס אמריקאי (Ulmus americana), אדר מילני (Acer negundo) וצפצפה.
ערבות העשב הם מקור מזון עיקרי לפרסתנים הגדולים ולנובחניות. בין סוגי העשב הגדלים בערבות: Distichlis spicata (באנגלית Saltgrass), Pascopyrum smithii (באנגלית Western wheatgrass), Stipa comata (באנגלית Needle-and-thread grass) ו-Schizachyrium scoparium (באנגלית Little Bluestem). שפע מיני הצמחים בערבות העשב תורם לפריחה מרהיבה בשלהי האביב וחודשי הקיץ. בין פרחי הבר Pulsatilla סוג של כלנית הקרוי באנגלית pasque flower, חמנית ואסתר.
בעלי חיים
מיני החולייתנים החיים בפארק כוללים:
פרהיסטוריה
הידע על העבר הפרהיסטורי של אזור הפארק מוגבל משום שנתגלו בו מעט מאוד חפצים פרהיסטוריים, ועם זאת חפצים אלו מעידים כי אזור הבתרונות היה מיושב במשך אלפי שנים. במקומות אחרים בדקוטה הצפונית מצאו ארכאולוגים חפצים בני 11,000 שנים, אבל בפארק עצמו לא נתגלו חפצים בני גיל זה. ייתכן שהאזור לא היה מיושב אז, או שתהליכי הסחיפה הפעילים מאוד מחקו זכר להם. בפארק נתגלו חפצים מהתקופה הארכאית באמריקה הצפונית (משנת 5,500 לפנה"ס ועד שנת 500 לספירה), כולל חוד חנית שנוצר מצור מאזור הנהר נייף (Knife River), וכמה ראשי חץ. ראשי חץ ושברי חרס מעידים על נוכחות תושבים מהתקופה המכונה מסורת פליינס וודלנד (Plains Woodland Tradition) המתוארכת לאלף הראשון לספירה. לתקופה מאוחרת יותר שייכים ראשי חץ, שברי חרס מדגמים שונים, ושרידים של מחנה שבו עיבדו ביזונים שניצודו, והם מתוארכים לתקופה המכונה "מסורת פרהיסטורית מאוחרת / כפרי המישורים (Late Prehistoric / Plains Village Tradition). ההנחה היא שכל התגליות הארכאולוגיות מצביעות על אנשים שבאו לצוד, ואולי גם ללקט חומרים אחרים, אבל אין שום עדות על יישובי קבע באזור.
שבטי אינדיאנים
כמה אתרים מהתקופה ההיסטורית (1742–1880), התואמים למסורות שבעל פה, נתגלו בפארק כולל מעגלי אבן, גלעד מאבנים ובקתות חרוטיות מגזעי עצים. שתיים מבקתות אלו, ששימשו כנראה למגורים בעת הנחת המלכודות העונתית לעיטים, עדיין עומדות על תילן. מבנים אלו מעידים שהשימוש באזור הבתרונות לציד, לליקוט ולמסעות רוחניים לא השתנה במשך אלפי שנים.
מגוון רחב של שבטים השתמש באזור הבתרונות. הקבוצות המשמעותיות ביותר היו המנדאן (Mandan) וההידאצה (Hidatsa), ששטחי ציד הביזונים המסורתיים שלהם כלל את אגן הניקוז של הליטל מיזורי. שבטים נוספים שפקדו מדי פעם את האזור כללו את הקרואו, הבלאקפוט, הגרוס ונטרה (Gros Ventre), האוג'יבווה, הקרי והסו. בני שבטים אלו הגיעו לאזור על מנת לצוד ולסחור בתחנת המסחר פורט יוניון.
לכידת עיטים הייתה רכיב חשוב בתרבות שבטי המנדאן וההידאצה. לכידת עיטים הייתה מותרת רק לאנשים מסוימים ורק בתקופות מסוימות בשנה (שחפפו לנדידת העיטים). לפני לכידת העיט היה הצייד חייב לצום ולהתפלל ואז חפר בור במקום אותו בחר נכנס לתוכו וכיסה אותו במארג של ענפים ועשבים. על המארג הוא הניח כפיתיון ארנבת שעורה נפשט. כשעיט היה נוחת על הפיתיון היה האיש מזנק ותופס את העיט ברגליו. הוא היה נוטל מהעיט נוצות נבחרות ואז משחרר אותו. אם העיטים היו מרובים היה הצייד הורג את העיט על מנת לקחת כנף שלמה או זנב.
הביזון היה חיה חשובה נוספת במסורת של הילידים. השטחים התלולים של הבתרונות הקלו על הציד שאפילו לא חייב שימוש בכלי נשק. כל מה שנדרש מהציידים היה לגרום לעדר הביזונים לפתוח בדהרת מנוסה ואז להוביל אותם לתהום. בכמה אתרים בפארק יש עדויות למקומות שבהם עיבדו את גוויות הביזונים. לילידים של המישורים הגדולים היה שימוש לכל חלק בגוף הביזון. החלקים החשובים ביותר היו הבשר למזון והעור לביגוד, שמיכות וכיסוי של הטיפי. חלקים אחרים שימשו בפולחנים ולהכנת כלים, תרופות וקישוטים.
הילידים הגיעו לבתרונות בשל מגוון של סיבות רוחניות. במיתולוגיה של חלק מהשבטים שימשו הגבעות כבית של רוחות של חיות, ותכלית מסע לגבעה מסוימת הייתה השתתפות בפולחן ספציפי לרוח החיה של הגבעה שבו יצרו תרופות. הבתרונות היו גם מקום מבודד ששימשו למסעי חזון שבהם היו המשתתפים מתבודדים, מתפללים ונמנעים ממים ומזון עד שחוו חזון מעולם הרוחות.
תאודור רוזוולט
תאודור רוזוולט הגיע לבתרונות של דקוטה הצפונית בפעם הראשונה בספטמבר 1883 במטרה לצוד ביזונים והתאהב באורח החיים הפרוע וב"חופש המושלם" של המערב. הוא השקיע 14,000 דולרים בחוות "צלב מלטה" (Maltese Cross Ranch), שכבר נוהלה בידי סילוון פריס (Sylvane Ferris) וביל מריפילד (Bill Merrifield), כ-11 קילומטרים דרומית למדורה. באותו חורף בנו פריס ומריפילד את בקתת צלב מלטה (ראו תמונה בפסקת התיירות). לאחר שאשתו ואמו נפטרו באותו יום, 14 בפברואר 1884, ולאחר שהפסיד בניסיונו למנוע את בחירת המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית, חזר תאודור רוזוולט לחווה בדקוטה הצפונית כשהוא מעדיף להתבודד וזקוק לזמן על מנת לרפא את כאבו. באותו קיץ הוא הקים חווה שנייה, חוות אלקהורן (Elkhorn Ranch), כ-55 קילומטרים צפונית למדורה, שעבור הפעלתה הוא שכר שני חוטבי עצים ממדינת מיין: ביל סיוול (Bill Sewall) ווילמוט דואו (Wilmot Dow). תאודור רוזוולט גילה עניין רב בחוותיו ובציד במערב ותיאר את חוויותיו במאמרים שהודפסו בעיתונים במזרח ארצות הברית ובכתבי עת. הוא כתב שלושה ספרים על חייו במערב: "מסעות הציד של חוואי" (Hunting Trips of a Ranchman), "חיים בחווה ומשעול הציד" (Ranch Life and the Hunting Trail) ו"צייד אזור הבראשית" (The Wilderness Hunter).
רוזוולט כבר היה פולטיקאי משופשף והוא הביא מניסיונו לפעול לטובת האינטרסים המשותפים של אזרחי המערב. הוא הוביל בהצלחה ניסיונות לארגן חוואים לדון בבעיות של רעיית יתר ובבעיות משותפות אחרות. פעילותו הובילה להקמת אגודת החוואים של ליטל מיזורי (Little Missouri Stockmen's Association). הוא גם תיאם מאמצים לשימור והקים את מועדון בון וקרוקט (Boone and Crockett Club), שמטרתו העיקרית הייתה שימור חיות הציד הגדולות ובתי הגידול שלהם. אחרי החורף הקשה של 1886–1887, שגרם למות כל עדר הבקר שלו ושל מתחריו, ולאובדן חצי מההשקעה שלו בת 80,000 דולרים, חזר רוזוולט למזרח ארצות הברית. עם זאת, חוויותיו מהחיים כחוואי וכצייד עיצבו את דעותיו והשפיעו על מדיניות השימור האגרסיבית בה נקט כנשיא ארצות הברית (1901–1909).
הקמת הפארק הלאומי
זמן קצר לאחר מותו של תאודור רוזוולט ב-1919 נערך סקר באדמות הבתרונות של הנהר ליטל מיזורי ביוזמת סילוון פריס, שהיה שותף של רוזוולט בחוות צלב מלטה, על מנת לקבוע אתרים אפשריים בפארק. ב-1921 עברה החלטה בבית הנבחרים של דקוטה הצפונית לסייע בהקצאת אדמה עבור פארק. ב-1924 וב-1925 נערכו סיורים על ידי אנשי ממשל פדרליים, מדינתיים מקומיים ועיתונאים. מסיורים אלו קמה "אגודת הפארק הלאומי להנצחת רוזוולט" (Roosevelt Memorial National Park Association) ועלתה תוכנית להקמת פארק לאומי בשטח של מעל ל-2,500 קילומטרים רבועים שעוררה התנגדות עזה של חוואים מקומיים. ב-1928 בדק מנהל הפארק הלאומי הרי הרוקי את האזור וכתב למנהל שירות הפארקים שהאתר אינו מצדיק פארק לאומי אלא לכל היותר מונומנט לאומי.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 היו אירועי בצורת, שגרמו לתופעות של רעיית יתר ושל אובדן יבולים. חוואים רבים נאלצו למכור את אדמתם לממשל הפדרלי במחירי רצפה. הממשלה רכשה את האדמה במערב דקוטה הדרומית בעיקר לשם שיקום ובמטרה לאפשר רעיית בקר בתשלום. חלק מקרקע זו יועדה לפארק. ב-1934 נחתם הסכם להקמת מיזם פארק אזורי על שם רוזוולט (Roosevelt Regional Park Project) בין מנהל היישוב מחדש (Resettlement Administration), חיל השימור האזרחי, שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ומדינת דקוטה הצפונית.
מחנות של חיל השימור האזרחי הוקמו בשתי היחידות של הפארק העתידי ופעלו החל מ-1934. העובדים פיתחו דרכים ובנו מבנים, שחלקם בשימוש גם כיום. האזור הוגדר "אזור נופש לדוגמה על שם רוזוולט" (Roosevelt Recreation Demonstration Area) ב-1935. כל העבודות הופסקו ב-1941.
ויליאם למקה (William Lemke; 1878–1950), נציג דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית פעל בשנות ה-40 למען הקמת פארק לאומי באתר, אך נתקל בהתנגדות של אנשי שירות הפארקים. ב-1946 הועבר האזור לאחריות שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית כ"מפלט חיות הבר הלאומי על שם תאודור רוזוולט" (Theodore Roosevelt National Wildlife Refuge), לאחר שהוטל וטו על הניסיון להעביר הצעת חוק להקמת פארק לאומי במקום בטענה שאין למקום תכונות המזכות אותו בתואר פארק לאומי. איש הקונגרס למקה לא נרתע והמשיך להפעיל לחצים בנושא. ולבסוף, ב-25 באפריל 1947, חתם הנשיא הארי טרומן על הצעת החוק מספר PL-38 להקמת "פארק ההנצחה הלאומי על שם תאודור רוזוולט" (Theodore Roosevelt National Memorial Park), פארק ההנצחה הלאומי היחיד שהוקם בארצות הברית. הפארק כלל בקווים גסים את השטח של היחידה הדרומית ואת חוות אלקהורן של הפארק הנוכחי. היחידה צפונית צורפה לפארק ההנצחה ב-12 ביוני 1948. בשנים הבאות בוצעו כמה שינויים בגבולות של הפארק.
בסופו של דבר התגבשה הכרה בעובדה שפרט לקשר לנשיא הנערץ יש לאתר מאפיינים תרבותיים ואוצרות טבע בפני עצמם. ב-10 בנובמבר 1978 חתם הנשיא ג'ימי קרטר על חוק מספר 95–625 ששינה את פארק ההנצחה לפארק הלאומי תאודור רוזוולט. החוק גם הגדיר 121 קילומטרים רבועים משטח הפארק כאזור טבע בראשיתי, שבו חלים חוקי השימור המחמירים ביותר.
תיירות
בפארק מבקרים בממוצע מעל ל-600,000 מיליון תיירים מדי שנה. בשתי היחידות בפארק יש כבישים נופיים, כ-150 קילומטרים של שבילי הליכה, שבילים לאופניים ושבילי סוסים, צפייה בחיות הבר ואפשרויות לסיורים ולינה באוהלים באזור הפתוח.
הכניסה לפארק היא בתשלום. ליחידה הדרומית אפשר להגיע מהיישוב מדורה שהגישה אליו מכביש בין-מדינתי 94. מדורה שוכנת 214 קילומטרים מערבית לעיר ביסמרק בדקוטה הצפונית והיא שוכנת 43 קילומטרים מזרחית לגבול בין דקוטה הצפונית למונטנה. הכניסה ליחידה הצפונית היא מכביש 85 של ארצות הברית, כ-20 קילומטרים דרומית לעיירה ווטפורד. הגישה לחוות אלקהורן היא בדרך חצץ כ-55 קילומטרים צפונית למדורה.
מרכז המבקרים הראשי (South Unit Visitor Center) שוכן צמוד לכניסה ליחידה הדרומית הצמודה למדורה ופועל כל השנה. במרכז פועלים חנות ספרים ומוזיאון על תאודור רוזוולט ועל הגאוגרפיה והגאולוגיה של הפארק, מוקרן סרטון על הפארק ושומרי הפארק מספקים מידע על אפשרויות הסיור בפארק. דרומית לשם נמצא מרכז המבקרים של הקניון הצבוע (Painted Canyon Visitor Center) הפועל רק בקיץ. במרכז פועלים חנות ספרים ומוזיאון על תאודור רוזוולט ועל הגאוגרפיה והגאולוגיה של הפארק, מוקרן סרטון על הפארק ושומרי הפארק מספקים מידע על אפשרויות הסיור בפארק. כמו כן משמש המרכז מקור ליציאה לסיורים, לצפייה בבעלי חיים וצפייה בנוף. נכון למרץ 2018 אין ביחידה הצפונית מרכז מבקרים קבוע, לאחר שהמרכז הקיים נסגר בגלל כשלים מבניים. שומרי הפארק פועלים מתוך מרכז זמני על מנת לספק מידע למטיילים.
אין בפארק עצמו מסעדות, בתי מלון או אכסניות. אלו מצויים ביישובים הקרובים דוגמת מדורה עבור היחידה הדרומית ווטפורד עבור היחידה הצפונית. בפארק פועלים שלושה אתרי מחנאות מוסדרים: אחד ביחידה הצפונית: אתר ג'וניפר (Juniper Campground),, ושניים ביחידה הדרומית: אתר קוטונווד (Cottonwood Campground) ואתר ראונדאפ גרופ הורס (Roundup Group Horse Campground).
פעילויות ואתרים
אחת האטרקציות הפופולריות ביותר היא צפייה בבעלי חיים. הפארק הוא משכן למגוון רחב של חיות בר של המישורים הגדולים, כולל ביזון אמריקאי, אייל קנדי, אייל פרדי שחור-זנב, אייל פרדי לבן-זנב, כבש גדול-קרניים, זאב ערבות, פומה צפון-אמריקאית ונובחניות, ולפחות 186 מינים של עופות, כולל עיט זהוב, תרנגול הודו מצוי ושכווי חד-זנב. ביזונים עשויים להיות מסוכנים, ולמבקרים מומלץ לצפות בהם ממרחק. הביזון, האיילים, והכבש גדול-הקרניים הושבו בהצלחה לפארק לאחר שנכחדו מהאזור במאה ה-19.
הנוף משתנה כל הזמן יחסית לעונות השנה. העשב החום, הרדום, שולט בנוף מסוף הקיץ ובמהלך החורף, אבל בתחילת הקיץ מתפרץ הצבע ירוק כשמאות מינים של צמחים בעלי פרחים מתעוררים לחיים. הנוף בחורף יכול להיות תמונה יפה, כאשר השלג מכסה את השטח המשופע בגבעות של הבתרונות, ומעביר את הפארק לתוך מה שתאודור רוזוולט כינה בשם "משכן של שממת ברזל" (an abode of iron desolation).
הבתרונות היו חלק חשוב בחייו של רוזוולט, והפארק מנציח את תרומותיו לשימור המשאבים הטבעיים של אמריקה. מוזיאון במרכז המבקרים של היחידה הדרומית מספק רקע על רוזוולט וימיו כחוואי. בקתת צלב מלטה של רוזוולט פתוחה לביקורים של הקהל הרחב במרכז המבקרים של היחידה הדרומית.
חוות אלקהורן של רוזוולט שוכנת באזור מרוחק של הפארק, כ-55 קילומטרים צפונית למדורה, כשהגישה אליה בדרכי עפר ודורשת שימוש ברכבי 4X4. נשמרו יסודות בית החווה, ומבני עזר אחרים, אם כי החלקים האחרים של המבנה פורקו לשימוש אחר לאחר שרוזוולט פינה את החווה. על אתר החווה מאיימים קידוחי נפט בשדות הסמוכים, בעיקר בשל הפגיעה בנוף והרעש ממתקני הנפט והתחבורה אליהם.
הפארק פופולרי לסיורים ברגל או ברכיבה על סוסים באזור הפתוח. ניתן לקבל אישור ללינה בשטח ממרכזי המבקרים. הפארק מציע שפע של אפשרויות סיורים במעל ל-150 קילומטרים של שבילים. האזור חשוך מאוד בלילה ומאפשר תנאים מעולים לצפייה בכוכבים ובזוהר הקוטב.
היישוב מדורה בכניסה ליחידה הדרומית של הפארק מספק חוויית תיירות של המערב הישן של אמריקה בדמות מדרכות מקורות עץ, חנויות גלידה בסגנון ישן, וסיורים בכרכרות. יש ביישוב כמה מוזיאונים ואמפיתיאטרון בשם "הגבעות הבוערות" (Burning Hills Amphitheather) שבו מוצג מדי ערב בקיץ המחזמר מדורה (Medora Musical).
קצה הנצח
קצה הנצח (באנגלית: Edge of Eternity) הוא הספר השלישי בטרילוגיה של קן פולט על המאה עשרים אחרי הספרים "נפילת ענקים" ו"שקיעת העולם". בטרילוגיה סוקר פולט את ההיסטוריה של העולם דרך עיניהם של מספר משפחות בארצות הברית, באנגליה, בגרמניה וברוסיה. הרקע ההיסטורי של הכרך הראשון הוא מלחמת העולם הראשונה, של השני מלחמת העולם השנייה ושל השלישי – נשוא ערך זה – תקופת המלחמה הקרה.
הכרך הנוכחי עוסק במחצית השנייה של המאה העשרים, החל ממשבר הטילים בקובה ועד לנפילת חומת ברלין. בין היתר עוסק הספר בממשל קנדי בעת משבר הטילים בקובה, בברית המועצות של חרושצ'וב, ובמזרח גרמניה תחת שלטון האימה של השטאזי ועד לנפילת חומת ברלין, מאבק השחורים בארצות הברית לשוויון, קנדי, מרטין לותר קינג וכדומה. בספר מובאים מאורעות חשובים רבים בתקופת המלחמה הקרה ובסוף יש פרק מיוחד על בחירתו של ברק אובמה לנשיא ארצות הברית.
הספר עוסק בחייהן של הדמויות, שמקושרות ביניהן בשל אירועי המלחמה הקרה. מלבד אירועים פוליטיים וציבוריים כולל הספר גם את סיפוריהן האישיים של הגיבורים, לדוגמה, כמה מגיבוריו מקימים להקת רוק מצליחה, ומופיעים ברחבי העולם במהלך הספר; אחרים מסיירים בעולם בתור עיתונאים או בתור עוזרים לאישים פוליטיים בכירים.
עלילה
באמריקה ג'ורג', בנו של גרג פשקוב, אפרו אמריקאי, נכד של משפחת פשקוב הלבנה, יוצא למסע כנגד אפליית השחורים באמריקה. במסע הוא פוגש את מריה, גם היא פעילה נגד האפליה. שניהם נפצעים על ידי בריונים לבנים. אחרי תקופה שניהם מגיעים לוושינגטון - ג'ורג' משמש כעוזרו של התובע הכללי בוב קנדי (אחיו של הנשיא גון פון קנדי) שיוצא במסעי הבחירות שלו נגד האפליה הגזעית. ג'ורג' משמש גם כמתווך סודי בין בוב למרטין לותר ומדווח לו בשם בוב על חקירות שה-FBI מנהל נגדו, ומשתתף פעיל בהפגנות באלבמה, שם נפצע. מריה החלה לעבוד במחלקת העיתונות של הבית הלבן. הנשיא קנדי פוגש אותה ומתחיל לשכב עימה מדי שבוע בסודיות. אחרי שנעלמה לכמה ימים ג'ורג' מגיע לביתה ומגלה שעברה הפלה ומבין שהיא כבר מאוהבת במישהו ולא תחזור אליו. אחרי רציחתו של הנשיא הוא מגיע לביתה ומגלה חדר הנצחה לנשיא ומבין שהיא הייתה מאוהבת בנשיא ואף התעברה ממנו.
שניהם פועלים כדי שרוברט קנדי יבחר לאחר רציחתו של אחיו אבל ריצ'רד ניקסון נבחר כנשיא ומריה, כעובדת בבית הלבן, מדליפה את כל השערוריות שניקסון עושה עד להתפטרותו. אחת הפרשות שהדליפה כונתה פרשת ווטרגייט. אחרי התפטרותו הם מרגישים שהגשימו יחדיו חלום ומחליטים להתחתן. ב-2008, כשאובמה נבחר לנשיא, הם יושבים שניהם מול הטלוויזיה ונזכרים בכל אלה שלמענם נלחמו.
במזרח גרמניה רבקה הופמן, מורה בגרמניה המזרחית, מוזמנת למשטרה החשאית ומגלה את בעלה הנס שעובד שם ומבינה שהוא התחתן איתה רק כדי לרגל אחריה. היא זורקת אותו מהבית והוא מבטיח לה שיתנקם בה ובמשפחתה. הוא דואג לפטרה מעבודתה והיא לא מצליחה למצוא עבודה אחרת. ואלי אחיה מנגן בגיטרה ושר בעיקר שירים אמריקאיים הנחשבים כחתרנים. כשהופיע במועדון הצטרפה אליו קורלין, גם היא צעירה ממזרח גרמניה. כשהם שבים מהמועדון פוגש אותם הנס ושובר לואלי את הגיטרה היחידה שהייתה לו. רבקה מחליטה לעזוב את מזרח גרמניה ובדיוק באותו הזמן נבנתה חומת ברלין כך שנמנעה ממנה היציאה. היא החלה להכיר את ברנד, מנהל בית הספר שבו עבדה, והחליטו לברוח. בעת הבריחה הם השתלשלו בחבל מבנין בצד המזרחי של החומה וכשברנד ירד ירה שוטר על החבל והוא נפל ושבר את אגן הירכיים ונשאר רתוק לכיסא גלגלים. ואלי מכניס להריון את קורלין ומחליט גם הוא לערוק למערב. קורלין לא מסכימה להצטרף אליו והוא נוסע במכונית במהירות לעבר שומרי הגבול ופוגע והורג אחד מהם וכך מצליח לברוח למערב. קורלין לא שומרת לו אמונים והיא מתחתנת עם כומר.
ואלי מצטרף ללהקת פופ ביחד עם בן דודו דייב ויליאם. הלהקה מתפרסמת מאוד ושיריה נהפכים ללהיטים. ואלי בטוח כל הזמן שקורלין עדיין אשתו עד שהוא מקבל ממנה מכתב המודיע לו שעזבה אותו. הוא נשבר ומתחיל לעשן סמים. דייב מתאהב בפיף, נערה שמצטרפת אליהם, ולבסוף היא בוגדת בדייב ויוצאת עם ואלי. דייב נוסע לגרמניה להשתתף בהלווייתה של אתל, אחות סבו הרוזן פיץ. כשהוא מגיע לשם הנס השוטר נטפל אליו ולוקח ממנו תמונות משפחתיות שהעביר למערב. בגלל ביף הלהקה מתפרקת. בעת ועידת הפסגה לשלום מסתנן ואלי לגרמניה שם הוא פוגש את בתו אליס שהלחין עליה שיר ואת אמו. ואלי מופיע ליד חומת ברלין מהצד המערבי של החומה ומצדה השני אמו ובתו שומעת את השירים. לאחר נפילת החומה הוא מתאחד עם בני משפחתו.
ברוסיה דימקה דבורקין עוזרו של הנשיא חרושוצוב מוציא את אחותו העיתונאית טניה מן הכלא לאחר שנעצרה משום שהייתה ביחד עם ואסילי שהוציא עיתון מחתרתי, כשלמעשה טניה היא זו שהייתה עורכת העיתון. ואסילי נשלח לסיביר וטניה נשלחה לסקר בקובה את הקומוניזם, שם היא נמצאת בדיוק בעת הגעת הטילים הגרעיניים, ומסקרת את הדרמה מקרוב. כשהיא חוזרת לרוסיה היא נפגשת עם ואסילי שמוסר לה כתבי יד שכתב כספר נגד הקומוניזם. היא מעבירה את כתבי היד למערב, שם הם מודפסים באלפי עותקים.
בעת ועידת הפסגה בווינה הוא פוגש את נינה ומתאהב בה מיד. לאחר שנכנסה להריון החליט להתחתן איתה. דימקה מונה על העברת הטילים לקובה. הוא מנהל את המבצע בכוחנות וכל מי שנחשד בחתרנות נשלח מיד לסיביר. בקרמלין הוא פוגש את נטליה שעובדת כעוזרת, ולמעשה יודעת את כל מה שמתרחש מתחת לפני השטח, והם מתאהבים אבל היא לא יכולה להתחתן איתו משום שהיא פוחדת מבעלה. דימקה דואג שיחסלו את עסקיו של בעלה עד שהוא הסכים לגרש אותה. חרושוצוב מגלה לדימקה שנינה היא פילגש של אחד הגנרלים בצבא, כתוצאה מכך הוא עוזב אותה ומתחתן עם נטליה.
טניה מקשרת בסוף המלחמה הקרה בין קצינים פולניים לקם דויאר עוזרו של ניקסון שמצליח להבריחם מגרמניה.
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן שיאן מכירות השירים
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן שיאן מכירות השירים הוענק לראשונה בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2016. דה ויקנד היה הזוכה הראשון בפרס. דרייק הוא האמן בעל מספר הזכיות הגבוה ביותר בקטגוריה זו וזכה פעמיים, בשנים 2017 ו-2019. דרייק הוא גם האמן בעל מספר המועמדויות הגבוה ביותר, יחד עם פוסט מאלון ודה ויקנד, שלושת האמנים היו מועמדים שלוש פעמים כל אחד. BTS היא הלהקה הראשונה והאמן הקוריאני הראשון בהיסטוריה של טקס הפרסים שזכתה בפרס, ועשתה זאת בשנת 2021.
זכיות
2 זכיות
מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
גל אמיר
גל אמיר (נולד ב-6 בפברואר 1968) הוא סופר, עורך דין וחוקר משפט ישראלי.
ביוגרפיה
גל אמיר נולד בעפולה, בן לרבקה ואברהם אמיר. משפחתו מתגוררת בארץ ישראל זה שמונה דורות. מצד אמו הוא נינו של רבי יוסף שמואל ברנדויין-מוריה, האדמו"ר מסטרטין. הוא בוגר תיכון "אורט עפולה" ואת שירותו בצה"ל עשה בחיל התותחנים. למד משפטים באוניברסיטה העברית; בשנת 1994 קיבל רישיון עריכת דין ובשנת 2006 רישיון נוטריון. בין השנים 1990–1992 היה עוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת יאיר צבן. משנת 1994 עוסק בעריכת דין בעפולה.
ספרו הראשון, "עפולה, רחוב האופרה 3", הוא רומן משפטי שיצא לאור בשנת 1998. את שמו של ספרו השלישי, "לילה אדום", בחרו גולשי אתר ynet; הגולשים קיבלו פרק מן הספר לקריאה והתבקשו להציע שם. ספר זה היה מועמד בשנת 2003 לפרס גפן בקטגוריית "ספר המדע הבדיוני או הפנטזיה העברי המקורי הטוב ביותר". כתיבתו של אמיר מתרכזת בספרי מתח ואימה, אך אחד מספריו, "חיילי הבדיל צועדים לאיטם", הוא רומן על רקע שירותו הצבאי.
בביקורת על ספרו "השלישית בשורה השנייה" בעיתון "הארץ" הציג אותו הסופר אמנון ז'קונט כאחד המחברים העומדים בשורה הראשונה של סופרי המתח בישראל.
בשנת 2012 קיבל תואר שני בלימודי דמוקרטיה מהאוניברסיטה הפתוחה. המשיך לדוקטורט במשפטים באוניברסיטת חיפה, ובשנת 2017 קיבל תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "תפיסת הריבונות בדיני מדינת ישראל לאור קיומו של מוסד 'העדה הדתית' במשפט הישראלי", בהנחיית פרופ' פניה עוז-זלצברגר. ממשיך בפעילות במסגרת אוניברסיטת חיפה כחוקר וכמרצה.
בשנת 2014 השתתף יחד עם אביו, אחותו ואחיינו בחידון הציונות הראשון. משפחת אמיר זכתה במקום השני.
לקראת פסח 2023 השתתף אמיר בכתיבת "הגדת ההתנגדות", קובץ דברי שירה והגות המבטאים את המחאה נגד הרפורמה המשפטית, על בסיס טקסטים ששלחו גם אבי עופר, אורי קציר חנה סקרה וניצן בר-אבני ואחרים. את ההגדה ערך המשורר אילן שיינפלד וליוו צילומי הצלמת חן לאופולד.
חיים אישיים
אמיר נשוי לשילה ענבר, עורכת דין, ואב לבת ובן. הוא מתגורר ביישוב הקהילתי אשחר שבגליל.
קישורים חיצוניים
על ספריו:
מכּתביו:
פיטר לדיסלאו האמר
פיטר לדיסלאו האמר (ברומנית ואנגלית: Peter Ladislau Hammer או Peter Ladislaw Hammer, נודע לתקופת מה בשם Petru Ivănescu, 23 בדצמבר 1936 – 27 בדצמבר 2006) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, יליד רומניה, שפעל גם ברומניה, ישראל וקנדה. האמר תרם לתחום חקר הביצועים ושל המתמטיקה הבדידה היישומית על ידי חקר הפונקציות הפסאודו-בוליאניות וקשריהן אל תורת הגרפים ושל כריית המידע.
האמר נמנה עם מייסדיהם ועורכיהם של כמה כתבי עת מדעיים: Discrete Mathematics”, „Discrete Applied Mathematics”,[3], „Annals of Discrete Mathematics”, „Discrete Optimization”, „Annals of Operations Research”, „SIAM Monographs on Discrete Mathematics and Applications. כמו כן היה המייסד והמנהל של מכון RUTCOR, מכון אוניברסיטת רוטג'רס לחקר הביצועים.
קורות חיים
בשנת 1961 התחתן עם אנה איוונסקו והשתמש בהמשך בשם המשפחה שלה - פטרה איוונסקו, עד לשנת 1967, כשהזוג נמלט לישראל. אחרי עלייתו לישראל, למשך שנתיים לימד האמר בטכניון בחיפה. בשנת 1969 היגר לקנדה, שם התקבל לעבודה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול (1972-1969) ובאוניברסיטת וטרלו (1983-1972). כשהוא בעל אזרחות קנדית, בשנת 1983 עבר לגור בארצות הברית, בה התמנה פרופסור באוניברסיטת ראטגרס במדינת ניו ג'רזי. בהמשך קיבל גם אזרחות אמריקאית.
האמר המציא, בין השאר, שיטה חדשנית ויעילה לפענוח נתונים, הקרויה LAD - Logical Analysis of Data (ניתוח לוגי של הנתונים), שיושמה בתחומים מרובים.
פיטר ל. האמר נפטר ב-27 בדצמבר 2006, בגיל 70, כשנפצע אנושות בתאונת דרכים על יד פרינסטון, ניו ג'רזי. השאיר אשה, שני ילדים - אלכסנדר ומקסים, וארבעה נכדים.
מבחר ספרים ומאמרים
האמר פרסם 19 ספרים ומעל 240 מאמרים:
קישורים חיצוניים
E Boros, Yves Crama, Bruno Simeone Optima 73 Mathematical Programming Society Newsletter january 2007 p.9-10,.
אלר קולטריין
אלר קולטריין קיני סלמון (באנגלית: Ellar Coltrane Kinney Salmon; נולד ב-27 באוגוסט 1994) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה
קולטריין נולד באוסטין, טקסס לג'נבייב (לבית קיני), מטפלת בעזרת סוסים לאנשים אוטיסטים, ולברוס סלמון, מוזיקאי. הוריו התגרשו כשהיה בן תשע, ואמו נישאה שוב לאחר מכן. אחותו למחצה של קולטריין, אוולין, נולדה כשהוא היה בן אחת עשרה.
קריירה
ב-2001, בגיל שש, לוהק קולטריין על ידי הבמאי ריצ'רד לינקלייטר לתפקיד בסרט הקולנוע "התבגרות" סרט התבגרות אמריקאי שכתב וביים לינקלייטר. הסרט יצא לאקרנים ב-2014 ועלילתו עוקבת אחר סיפור התבגרותו של ילד בטקסס מגיל 6 ועד כניסתו למכללה. בסרט מככבים לצד קולטריין פטרישה ארקט, אית'ן הוק ולורליי לינקלייטר. הסרט צולם על פני 12 שנים במהלכן השחקנים הראשיים מתבגרים בדומה לדמויות אותן הם מגלמים. קולטריין זכה בשנת 2014 בפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי בקטגוריית השחקן הצעיר הטוב ביותר. הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב: לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר (ארקט), היה מועמד לשישה פרסי אוסקר וזכה בפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר. במהלך ילדותו של קולטריין, הוא הופיע גם בסרטים נוספים, בהם תפקיד קטן בסרטו של לינקלייטר משנת 2006, "פאסט פוד".
בשנת 2016, כיכב קולטריין בסרט הדרמה "בארי" אודות ברק אובמה, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בשנה שלאחר מכן, הוא שיחק עם אמה ווטסון בעיבוד הקולנועי של הבמאי דייב אגרס לרומן "המעגל", אשר הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
קולטריין הוא גם דוגמן המיוצג על ידי סוכנות דוגמנות. בין היתר הופיע במגזיני אופנה בהם מגזין ווג לגברים.
דן תיכון
דן תיכון (נולד ב-5 בינואר 1937) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בשנים 1981–1999, וכיושב ראש הכנסת בכנסת ה-14 בשנים 1996–1999.
ביוגרפיה
דן תיכון (סרדני) נולד בקריית חיים לצילה ולאליעזר תיכון (סרדני), איש העלייה השלישית, שהיה חבר בגדוד העבודה. למד בבית הספר היסודי "אחדות" בקריית מוצקין ואת לימודיו התיכוניים השלים בשנת 1955. כנער, היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד. את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת גולני.
תיכון הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטה העברית בירושלים. בתום לימודיו נתמנה למנהל בחברת "דן פרסלין" החברה בהבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1965 נבחר לתפקיד מזכ"ל "התאחדות הסוחרים בירושלים" והצטרף כחבר למפלגה הליברלית במסגרת גח"ל (גוש חרות ליברלים).
בשנת 1969, בעת כינונה של ממשלת הליכוד הלאומי, מונה תיכון ליועץ שר המסחר והתעשייה יוסף ספיר (גח"ל) וכממונה על תיעוש אזורי פיתוח, המסחר והמלאכה ואחראי על תיעוש המגזר הלא יהודי. בשנת 1970, עם נפילת ממשלת הליכוד הלאומי - עזיבת גח"ל את הממשלה, המשיך לכהן בתפקידו ושימש כיועץ לשרים פנחס ספיר וחיים בר-לב (המערך). בנוסף לתפקידיו באותן השנים, יזם וסייע בהקמת פארקים לתעשיות עתירות מדע במת"מ בחיפה, בהר חוצבים בירושלים, במכון ויצמן ברחובות וברמת החייל בתל אביב.
בשנת 1974 פרש ממשרד המסחר והתעשייה והצטרף כשותף ל"הלוי תיכון - משרד לייעוץ כלכלי". שלוש שנים אחר כך, מונה למנכ"ל חברת הבנייה הגדולה בישראל, "שיכון ופיתוח" ולאחר מכן נבחר לכהן כיו"ר מועצת המנהלים שלה.
קריירה פוליטית
בשנת 1981 נבחר תיכון לכנסת העשירית מטעם "הליכוד" ומאז ועד למועד פרישתו בשנת 1999, נבחר ברציפות כחבר הכנסת מטעם סיעת "הליכוד". במרוצת כהונתו כח"כ היה פעיל בוועדות הכנסת: ועדת הכספים (מרכז האופוזיציה והקואליציה) הוועדה לענייני ביקורת המדינה (יו"ר הוועדה) ועדת הכנסת וועדת הפנים. תיכון עמד בראשות מספר ועדות משנה. בשנים 1983–1992 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת וכממלא מקומו בכנסות ה-10, ה-11 וה-12.
במהלך כהונתו כחבר כנסת היה שותף לחקיקתם של חוקים רבים. ביניהם:
ביוזמתו (באמצעות בקשה להכנת דו"ח מיוחד) פרסם מבקר המדינה יצחק טוניק דו"ח מיוחד בנושא ויסות מניות הבנקים, בעקבות פרסום הדו"ח המיוחד ב-1985, יזם במשותף עם ח"כ דוד ליבאי הקמת ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט בייסקי לבדיקת משבר ויסות המניות הבנקאיות.
בשנת 1989 יזם במשותף עם ח"כ שמחה דיניץ הכרזה (במסגרת חוק גנים לאומיים ושמורות טבע) על הקמת אתר הנצחה ממלכתי בגבעת התחמושת.
בשנת 1996, בתחילת כהונתה של הכנסת ה-14, נבחר תיכון לכהונת יושב ראש הכנסת ומעת לעת, בהיעדרו של נשיא המדינה, מילא את מקומו. בהיותו יו"ר הכנסת קידם את החקיקה שהגבילה את כהונות הנשיא ומבקר המדינה לתקופה אחת בת שבע שנים.
יזם את הקמת ועדת המדע (ועדה ראשית) והקים ועדה מיוחדת לבדיקת החשבונות הסמויים (חסומים) בבנקים השווייצרים.
תיכון עמד בראש האגודה הבין-פרלמנטרית ישראל-גרמניה ועשה רבות לטיפוח היחסים בין שתי המדינות. כביטוי והערכה על תרומתו להידוק היחסים ההדדיים בין שתי המדינות, העניק לו נשיא גרמניה, רומן הרצוג, בטקס ממלכתי בבון, את צלב הכבוד הגדול ממסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מטעם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (Das Großes Verdienstkreuz). בהמשך, וכהערכה על פעילותו לשיקום היחסים בין גרמניה לישראל, הוענק לתיכון אות הערכה מטעם קרן קונראד אדנאואר.
כיו"ר הכנסת, תיכון דאג להכנסת שקיפות בדיוני הבית במליאה ובוועדות הכנסת, ואיפשר לציבור הרחב, בזמן אמת, לעקוב מקרוב ולעיין בפרוטוקולים של הדיונים בכנסת. תיכון יזם והקים את ערוץ הטלוויזיה של הכנסת (ערוץ 33 שהפך במרוצת השנים לערוץ 99). הערוץ החל את שידוריו בשידורים חיים ב-1990 ובהמשך הפך לתחנת טלוויזיה שסיקרה את דיוני הכנסת וועדותיה (החלטת תיכון כיו"ר הכנסת משנת 1997). ב-1998 יזם, כיו"ר הכנסת, את הליך מחשוב הכנסת ואת הקמת אתר האינטרנט של הכנסת. בהמשך פעל והחליט על הקמת האגף החדש של משכן הכנסת ובו זמנית, דאג להפיכת משכן הכנסת הישן ("בית פרומין") למוזיאון שיתעד את תולדות הפרלמטריזם בישראל.
ביום 4 בפברואר 1999, בשלהי הדיון על אישור תקציב המדינה לשנת 1999, מסר תיכון הודעה אישית, לפיה בתום הקדנציה (1 ביולי 1999) יסיים את כהונתו כח"כ וכיו"ר.
לאחר הכהונה בכנסת
בשנת 1999, זמן קצר לאחר פרישתו של תיכון מהחיים הפוליטיים, פורסם תחקיר עיתונאי על ידי רביב דרוקר בגלי צה"ל, שבו נטען כי תיכון יזם פטור ממס על רכישת מוצרים בני קיימא על ידי חברי כנסת, מתקציב "קשר עם הבוחר", ואף נהנה בעצמו מן הפטור. תיכון תבע את דרוקר ועמיתיו לשידור, גולן יוכפז וזאב דרורי (מפקד התחנה), בגין הוצאת דיבה ולשון הרע. בית המשפט המחוזי קיבל את טענותיו של תיכון ופסק פיצוי כספי בסך 450,000 ש"ח. דרוקר ערער על ההחלטה בפני בית המשפט העליון, שדחה את הערר, אולם הקטין את סכום הפיצוי ל-300,000 ש"ח.
בשנת 2001 מונה לדירקטור בחברת "מקורות" ושנתיים לאחר מכן, נבחר לכהן כיו"ר רשות הנמלים. בשנת 2005, בעקבות הרפורמה בנמלים, מונה תיכון ליו"ר חברת נמלי ישראל (חנ"י). ב-4 בינואר 2006 התפטר מתפקיד יו"ר חברת נמלי ישראל, בגלל התנגדותו לרפורמה שהוצעה על ידי הממשלה ואושרה בחקיקה על ידי הכנסת (הפרטת הנמלים), שלטענתו לא הייתה ישימה. את התפטרותו גם נימק באי סדרים שאפיינו את עבודת הנמלים ואוזלת ידה של ממשלת שרון במלחמתה בנגע השחיתות בנמל אשדוד.
במרוצת השנים כיהן תיכון כדירקטור בחברות הבאות:
בשנת 2009 נבחר תיכון כיו"ר ה-ITF International Task Force for International Cooperation on Holocaust Rememberance and Research, ארגון בינלאומי שחברות בו כ-35 מדינות. ה-ITF שם לו למטרה לחנך נגד אנטישמיות, גזענות, הוקעת רצח עם והנחלת לקחי השואה. משרדי הארגון מצויים בברלין.
בשנים 2013–2018 כיהן כחבר מועצת העירייה בעיר מגוריו, נשר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים בספטמבר 2019 הודיע תיכון כי לא יצביע לליכוד.
חיים אישיים
תיכון נשוי ללודמילה, אב לבת ולבן, וסב לחמישה נכדים. נכדו, רועי שוורץ תיכון, הוא מייסד פרויקט התחבורה בשבת, "נוע תנוע".
מתגורר בנשר.
לפני החוק
לפני החוק (או "לפני שער החוק", בגרמנית: Vor dem Gesetz) הוא סיפור קצר מאת פרנץ קפקא, המופיע ברומן "המשפט" לקראת סופו, כסיפור שמספר הכומר ליוזף ק'. הסיפור הופיע כסיפור עצמאי במהדורת השנה חדשה 1915 של השבועון היהודי "Selbstwehr", ולאחר מכן ב-1919 הופיע באוסף הסיפורים רופא כפרי, ופורסם כחלק מהרומן "המשפט" רק כאשר פורסם הרומן, ב-1925.
"לפני החוק" הוא משל שעוסק בשאלה קיומית שאיתה צריך להתמודד האדם בחייו.
נושא הסיפור הוא השאיפה לקבל רשות להיכנס לתוך החוק, שאיפה שאינה מתממשת עד מותו של בן הכפר. הוא מציג בן כפר שיושב לפני החוק ומחכה שהשומר בשער יתן לו רשות להיכנס. בן הכפר יושב וממתין לקבלת רשותו של השומר מתוך אמונה בכך שסיכוייו לעבור בשער בלא רשות כזו קלושים, לנוכח יתרונו הפיזי של השומר והעובדה שעל פי דברי השומר מצויים בהמשך הדרך שומרים נוספים חזקים עוד יותר. בן הכפר מנסה לשדל את השומר לאפשר לו להיכנס, אך אינו מנסה לעבור בשער בדרכים אחרות. בהיעדר רשות הוא יושב ורוטן במשך שנים. בערוב ימיו הוא מגייס את כל כוחותיו האינטלקטואליים ושואל את השומר הכיצד ייתכן שאף על פי שכל בני האדם רוצים להיכנס אל החוק אף אחד זולתו לא בא בשער במשך כל השנים. השומר משיב כי השער היה מיועד אך ורק לבן הכפר וכי עתה יש לסוגרו.
נילסון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
באסתני
צורות הגשה
יש הנוהגים להגיש גלידה זו ביחד עם: פלודה (פלודה שיראזי) ויש הנוהגים להגיש גלידה זו גם עם מיץ גזר בתוספת: קינמון, אגוז מוסקט, ציפורן, הל, או תבלינים אחרים. צורת הגשה זו נקראת אב-האביג' באסתני.
היסטוריה
עדויות ראשונות על אכילת קינוחים קרים באזור פרס מדווחים משנת 500 לפני הספירה בתקופת הממלכה האחמנית. בתקופה זו היה נהוג לערבב שלג נקי שהובא מצמרות ההרים עם סורבה (גרידת קליפת פירות) ומעליה לפזר זעפרן, מיץ ענבים ופירות. בשנת 400 לפני הספירה הומצא הקינוח המכונה פלודה, הפלודה הקפוא עורבב עם גלידה פרסית בכדי להאט את איבוד נוזלי הגלידה הנמסה.
בעת המודרנית
בסוף המאה ה-19 הומצאה גרסתה העדכנית של "הגלידה הפרסית" שהייתה בעלת מרקם קשה בדומה לגלידות המסטיק שהוכנו בטורקיה וסוריה. גרסה זו הוכנה על בסיס שמנת בעלת אחוזי שומן גבוהים מאוד ולעיתים גם עם ביצים במקום אבקת מסטיקא כתושה עם אבקת סחלב בתוספת תבלינים. הוגשה למלך הפרסי, לצד פאלודה.
Hoax
Hoax (בעברית: מְתִיחָה, תַעֲלוּל או מַעֲשֵׂה קוּנדֵס) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Folklore. השיר יצא לאור ב-24 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר גם כן. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
עם יציאתו, "Hoax" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, תוך שנאמר עליו כי הוא "מסיים את האלבום בצורה כהה ועצובה". כמו כן, פורסם כי השיר האחרון שסוויפט כתבה עם דסנר עבור האלבום. השיר הופיע במקום ה-23 במצעד שירי הספוטיפיי העולמי וצבר למעלה מ-3.061 מיליון השמעות ביממה אחת, תוך שהפך לאחד מהשירים עם הפתיחות הגדולה ביותר בשנת 2020. בשבוע אחד, צבר 12.5 מיליון השמעות.
הרכב ומילים
"Hoax" הוא השיר הסוגר את האלבום Folklore. דסנר אמר ל-Vulture כי "Hoax" היה השיר האחרון שנכתב עבור האלבום והוא נכתב בלילה בו כתבו גם את השיר הפותח באלבום, "The 1". הוא הוסיף ואמר כי: "חשבנו שסיימנו לכתוב את כל שירי האלבום, אך סוויפט פנתה אליי וביקשה לכתוב גם את השיר הזה".
את השיר הקליטה סוויפט במהלך שנת 2020, בדומה לשאר שירי האלבום Folklore.
הצלחה מסחרית
עם הפצתו של Folklore, השיר נכנס למקום ה-16 במצעד הספוטיפיי האמריקאי, עם 1.748 מיליון השמעות והפך לאחד מהשירים עם הבכורה הגדולה ביותר של אמנית בארצות הברית בתולדות הפלטפורמה. בשבוע אחד, צבר שם למעלה מ-6.5 מיליון השמעות. במצעד הסינגלים האוסטרלי הגיע למקום ה-43, תוך שברולינג סטון טופ 100 הגיע למקום ה-30.
במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע למקום ה-71 מבלי שיצא כסינגל, תוך שבמצעד השירים האלטרנטיביים הגיע למקום ה-14.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-81 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
קרדיטים וצוות
הקרדיטים לקוחים מאתר טיידל.