cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקלאסיקה של המסמכים
הסידור המסורתי של הפרקים
החלק על שושלת שאנג מכיל חמישה פרקים. השניים הראשונים מביניהם: "נאומו של המלך טָאנְג" ופָּאן גֶנְג מתארים את כיבוש שיה בידי שאנג ואת ההגירה של ההנהגה שלהם לבירה חדשה (שכיום מזוהה באָן-יָאנְג).
חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים
החוק מסמיך את רמטכ"ל צה"ל להוציא צו כליאה נגד אדם שמוחזק בידי רשויות המדינה, ויש לו יסוד סביר להניח כי הוא לוחם בלתי חוקי. בתוך 14 ימים ממתן צו הכליאה יש להביאו בפני שופט בית המשפט המחוזי, לשם ביקורת שיפוטית על הצו. ביקורות נוספות נערכות אחת לחצי שנה. בנוסף, הסדיר החוק את זכותו של הכלוא לפגישה עם עורך דין במועד המוקדם ביותר האפשרי מבלי לפגוע בביטחון המדינה, אך לא יאוחר משבעה ימים מהוצאת צו הכליאה.
הקלאסיקה של המסמכים
הסידור המסורתי של הפרקים
מרבית החלק על שושלת ג'ואו עוסק בשלטונו של המלך צֶ'נְג מג'ואו (שלט 1040-1006 לפנה"ס) ובדודיו, הדוכס מג'ואו והדוכס משָׁאו. ארבעת הפרקים האחרונים בגרסת הטקסט החדש מתייחסים לתקופות מאוחרות יותר בג'ואו המערבית ובראשית תקופת האביבים והסתוים.
תיארוך הפרקים בטקסט החדש
כפי הנראה לא כל פרקי הטקסט החדש נכתבו באותה תקופה בה אירעו האירועים שהם מתעדים. הפרקים עוסקים בתקופות שמן הקיסרים יאו ושון ועד תחילת תקופת האביבים והסתוים, כאשר שישה מן הפרקים עוסקים בדמויות שקדמו לעדויות הראשונות שיש בידינו על כתב בסין, הלא הן עצמות הניחוש של שלהי תקופת שאנג. ומעבר לכך, הפרקים העוסקים בתקופות הקדומות ביותר, הם הקרובים יותר בשפתם ליצירות קלאסיות מימי המדינות הלוחמות.
חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים
אחד הסעיפים המרכזיים בחוק, סעיף 7, קובע חזקה לפיה אדם שנמנה עם כוח המבצע פעולות איבה נגד מדינת ישראל או שנטל חלק בפעולות איבה של כוח כאמור, יראו אותו כמי ששחרורו יפגע בביטחון המדינה כל עוד לא תמו פעולות האיבה של אותו כוח נגד מדינת ישראל, וזאת כל עוד לא הוכח אחרת.
לאחר חקיקתו של החוק נמתחה עליו ביקורת, בטענה שהוא אינו עולה בקנה אחד עם המשפט הבינלאומי ועם העקרונות החוקתיים של מדינת ישראל. הטענה הייתה, כי בפני ישראל עומדות שתי דרכים להתמודד עם לוחם כאמור שנפל בידיה: להחזיק אותו עד תום הלחימה כשבוי מלחמה, או להחזיקו במסגרת מעצר מינהלי כמו כל אזרח שנשקפת ממנו סכנה אינדיבידואלית. בנוסף, כאמור, ניתן להחזיקו במאסר פלילי עד תום ריצוי המאסר.
הקלאסיקה של המסמכים
תיארוך הפרקים בטקסט החדש
חמש ההכרזות של ג'ואו מציגות את השפה המיושנת ביותר, ודומות מאוד גם בדקדוק וגם באוצר המילים לכתובות שנמצאו על כלי ברונזה מתקופת שושלת ג'ואו. ביחד עם פרקים קשורים כגון "אדון שְׁה" ו"הציוויים של הצוואה", מחשיבים רוב החוקרים את הצוואות לתיעוד נאומים של המלך צֶ'נְג מג'וֹאוּ, כמו גם אלו של הדוכס מג'ואו והדוכס משָׁאו, דודיו של המלך צֶ'נְג, שהיו שניהם דמויות מפתח בתקופת שלטונו במאה ה11 לפנה"ס. פרקים אלו מספקים הצצה אל הפוליטיקה והאידאולוגיות של התקופה, כולל תאוריית מנדט השמים המסבירה כיצד שתי השושלות הקודמות, שְׂיָה ושָׁאנְג החלו כמופתיות אך הוחלפו בשושלת אחרת משהפכו לבלתי ראויות, ומקנה לגיטימציה שלטונית לשושלת ג'ואו. הפרקים "בולי עץ הקטאלפה", "פקידים רבים", "נגד נוחות מפוארת" ו"מקומות רבים" נחשבים כמאוחרים יותר, ומתוארכים לשלהי תקופת ג'ואו המערבית. מיעוט מקרב החוקרים טוען כי כל הפרקים הללו הם תוצרים של מסורת מנציחה בשלהי תקופת ג'ואו המערבית או בתחילת תקופת האביבים והסתוים, על בסיס ההבדלים הלשוניים בין ההכרזות לבין כלי הברונזה.
הפרקים העוסקים בסוף תקופת שאנג ובמעבר משאנג לג'ואו משתמשים בשפה פחות מיושנת. ונראה כי כותביהם בתקופת האביבים והסתוים, תקופה של עניין מחודש בפוליטיקה ובנפילת שושלות, בנו אותם בתבנית הנאומים של תקופת שושלת ג'ואו. גם הפרקים המאוחרים יותר של תקופת שושלת ג'ואו מיוחסים לתקופה זו. לשונו של הפרק "פָּאן גֶנְג" (שחולק מאוחר יותר לשלושה חלקים) היא כפי הנראה בחצי הדרך בין השפה העתיקה של מסמכי ג'ואו המערבית לשפה של האביבים והסתוים. פרק זה הוא הנאום הארוך ביותר בקלאסיקה של המסמכים, והוא יוצא דופן בשימוש הנרחב שהוא עושה באנלוגיות.
חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים
חוקתיותו של החוק עמדה לראשונה לביקורת בית המשפט העליון ביוני 2008, בעת שנדון ערעורם של תושבי רצועת עזה שנכלאו מכוח החוק בשל השתייכותם לחזבאללה. נשיאת בית המשפט, דורית ביניש, קבעה בפסק דינה כי החוק עומד בתנאי פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וכי אין עילה להתערבות בית המשפט. עם זאת, בית המשפט לא בחן את חוקתיותה של חזקת המסוכנות, לאחר שהמדינה הצהירה כי עד כה לא עשתה בה שימוש, ובכל אחד מהמקרים שעמדו על הפרק הוכיחה את מסוכנותו של הכלוא הספציפי. באותה פסיקה נקבע כי החוק נועד לחול רק על תושבי חוץ, ואילו כלפי אזרחים ותושבים ישראלים יש להשתמש בכלים המשפטיים האחרים העומדים לרשותם של גורמי אכיפת החוק. עם זאת, בג"ץ סבר שניתן להכשיר את חזקת המסוכנות ה"קבוצתית" במקרים מסוימים, ויש לבחנה ממקרה למקרה.
הקלאסיקה של המסמכים
תיארוך הפרקים בטקסט החדש
לשונם של הפרקים העוסקים בקיסרים האגדיים, בשושלת שְׂיָה ובמעבר משְׂיָה לשָׁאנְג דומה מאוד לזו של קלאסיקות כגון המנציוס, מן המאה הרביעית לפנה"ס. הפרקים הללו מציגים דמויות שליטים לאחר אידיאליזציה, והעיסוק בפוליטיקה שמאפיין פרקים קדומים יותר הופך משני לעיסוק בתאוריות מוסריות וקוסמולוגיות, ונראה מדובר בתומכים של האסכולות הפילוסופיות של סוף תקופת המדינות הלוחמות. ייתכן שכמה מן הפרקים, ובעיקר "התשורות של יו'", נוצרו אף יותר מאוחר, בתקופת שושלת צ'ין.
השפעה במערב
כאשר הספר, ביחד עם קלאסיקות אחרות, תורגם לראשונה ללטינית בידי מתרגמים ישועים, הם קראו לקלאסיקה של המסמכים "ספר מלכים", כהתייחסות לספר מלכים בתנ"ך. הם ראו בשָׁאנְג דִי, "האל העליון" של שושלת שאנג, מקביל של האל בנצרות, והשתמשו בפסקאות מן הקלאסיקה של המסמכים בפרשנויות שלהם ליצירות אחרות.
תומאס ג'פרסון, הנשיא השלישי של ארצות הברית, ואמריקאים בני זמנו כגון בנג'מין פרנקלין הכירו את הקלאסיקות הסיניות ורחשו להן הערכה, בעיקר על בסיס קשריהם עם הפיזיוקרטים הצרפתים בתקופת מגוריהם בצרפת. הייתה אף מלומדת אמריקאית שטענה כי המבנה של "ההכרזה הגדולה" דומה לזה של הכרזת העצמאות של ארצות הברית, וציינה שלא מן הנמנע כי ג'פרסון קרא את תרגומו של גאוביל לקלאסיקה והושפע ממנו, אף אין כל הוכחה להשפעה כזו, או אף יכולת להוכיח אותה.
חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים
בתיקון מס' 3 לחוק הפך סעיף 10א של הוראת השעה, העוסק בלחימה בהיקף נרחב שבה יילכד מספר רב של לוחמים בלתי חוקיים, לסעיף קבוע בחוק.
עמדת בית המשפט לגבי המונח "לוחם בלתי חוקי"
בפסיקותיו השונות בעניין, לא קיבל בית המשפט העליון את הגישה לפיה קיימת קטגוריה של לוחמים בלתי חוקיים. בבג"ץ הסיכולים הממוקדים ציין השופט ברק כי "קשה לנו לראות כיצד ניתן להכיר בקטגוריה שלישית במסגרת פירושן של אמנות האג וז'נבה. לא נראה לנו כי הוצגו בפנינו נתונים מספיקים המאפשרים לנו לומר כי קטגוריה שלישית זו הוכרה, לעת הזו, במשפט הבינלאומי המנהגי. עם זאת, מציאות חדשה מחייבת לעיתים פרשנות חדשה. כללים שפותחו על רקע מציאות שהשתנתה יצטרכו לקבל פירוש דינמי אשר יתאים אותם, במסגרת כללי הפרשנות המקובלים, למציאות החדשה".
אף בפסיקה שעסקה בחוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים, שבה וחזרה השופטת ביניש על עמדה זו, בקובעה שהחוק אינו קובע קטגוריה חדשה, אלא קובע הוראות לעניין מעצרם של אזרחים שהם לוחמים בלתי חוקיים.
שלפוחית ביישנית
שלפוחית ביישנית היא סוג של פוביה בה האדם מתקשה או אינו מסוגל להשתין בנוכחות (האמיתית או המשוערת) של אחרים, למשל בשירותים ציבוריים. אנשים רבים חווים מדי פעם קושי בהשתנה ליד אחרים, אולם שלפוחית ביישנית היא דפוס עקבי וחריף המקשה על חיי האדם. ההפרעה מתחילה לרוב בגיל העשרה, ונפוצה יותר בקרב גברים מבקרב נשים. שלפוחית ביישנית מוגדרת ב-DSM כחלק מחרדה חברתית, אולם יש מחלוקת בין אנשי מקצוע אם הדבר נכון.
השפעת שלפוחית ביישנית על חיי היומיום
אנשים עם שלפוחית ביישנית מארגנים פעמים רבות את חייהם בצורה שנועדה לאפשר להם להימנע משימוש בשירותים בסביבה של אנשים אחרים. הימנעות משתייה זמן רב לפני שהות במקום בו האדם צופה קושי להשתין, החזקת שתן, מיפוי שירותים ציבוריים והליכה למקומות בהם יש שירותים מבודדים יחסית בלבד – כל אלו הן דוגמאות לארגון החיים סביב שלפוחית ביישנית. הימנעות מהשתנה במקומות רבים והחזקת השתן במשך שעות בשל כך עלולה לגרום לזיהומים תכופים במערכת השתן וכשההפרעה נמשכת שנים, עלול מבנה שלפוחית השתן להשתנות באופן שיוביל לקושי בהתרוקנות.
במקרים מתונים עד חמורים, שלפוחית ביישנית יכולה להוביל להגבלה חמורה על החיים. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית נמנעים מנסיעות ארוכות, טיסות, טיולים. במקרים חמורים עלולים חיי החברה, הזוגיות והתעסוקה להיפגע כתוצאה מההפרעה. לדוגמה, האדם יפסול מקומות עבודה שהשירותים שלהם אינם מספקים די פרטיות לדעתו או יגביל עצמו למקומות עבודה הסמוכים לביתו או יעבוד בבית. בתחום החברתי, הסובל משלפוחית ביישנית עלול להימנע מפעילויות חברתיות שונות, ביקור בבתי אחרים והימנעות משינה עם בת זוג פוטנציאלית מחשש שלא יצליח להשתין כשהם נמצאים באותו בית. במקרים חריפים במיוחד הסובל מההפרעה לא יכול להשתין מחוץ לביתו, או אף בביתו כשיש אנשים אחרים בבית. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית ברמה זו נאלצים להשתמש בקתטר כדי שיוכלו להשתין.
טיפול בשלפוחית ביישנית
הטיפול האפקטיבי ביותר בשלפוחית ביישנית הוא טיפול קוגניטיבי התנהגותי. טיפול זה מקנה ידע על ההפרעה, כיצד היא נוצרת, איך צורות החשיבה וההתנהגות מחזקות אותה ונעשית עבודה על מנת לשנות גורמים אלו. החלק ההתנהגותי של הטיפול כולל שני חלקים:
ולדיסלב דורונין
ולדיסלב יורייביץ' דורונין (ברוסית: Владислав Юрьевич Доронин; נולד ב-7 בנובמבר 1962) הוא איש עסקים רוסי, בעלים משותף של קפיטל גרופ, בעלים של Aman Resorts ומייסד OKO Group.
ביוגרפיה
ולדיסלב דורונין נולד ב-7 בנובמבר 1962 בלנינגרד. בוגר אוניברסיטת מוסקבה, קיבל תואר MBA בשווייץ.
ב-1989 החל את הקריירה המקצועית שלו בחברת הסחר הבינלאומית Mark Rich & Co.
ב-1991 הקים דורונין את חברת "קפיטל גרופ", שכללה ב-1993 את אדוארד ברמן ופבל טה. קפיטל גרופ הפכה לאחת החברות הפרטיות הראשונות שהשתתפו בפרויקט מוסקבה סיטי.
עם הזמן, חברת "Capital Group" התרחבה באופן משמעותי, ותפסה את אחד המקומות המובילים בקרב מפתחי נדל"ן במוסקבה.
דורונין הקימה את קפיטל גרופ בשנת 1991 כחברת סחר בסחורות. בשנת 1993, קפיטל גרופ נכנסה לשוק הנדל"ן המסחרי במוסקבה עם משרדים ופרויקטים קמעונאיים מסוג A, ולאחר מכן התרחבה עם פיתוחי מגורים פרימיום אחרים. השותפים השווים של דורונין בקפיטל גרופ מתחילת שנות ה-90 היו פאבל טיו ואדוארד ברמן. קפיטל גרופ בנתה את הפורטפוליו שלה כך שיכלול 71 פרויקטים יוקרתיים למגורים ומסחר עם שטח כולל של 7 מיליון מ"ר.
בשנת 2009 בנתה קבוצת קפיטל של דורונין את מתחם עיר הבירה המעורב (משרדים ומגורים) בעיר מוסקבה, שהורכב משני מגדלים רבי קומות ועד 2011 היה הבניין הגבוה ביותר ברוסיה. המתחם תוכנן על ידי אריק ואן אגראט.
בשנת 2011 קפיטל גרופ בנתה את מתחם המגורים, המשרדים והקמעונות עטור הפרסים 'אגדת צווטנוי' במוסקבה. המתחם תוכנן על ידי NBBJ.
בראיון שלו לפברואר 2016 למגזין פורבס הסביר דורונין כי קפיטל גרופ מנוהלת במשותף על ידי שלושת השותפים שמקבלים החלטות אסטרטגיות יחד. האחריות התפעולית מחולקת כאשר דורונין אחראית על מכירת ורכישות נכסים, גיוס משקיעים, פיתוח תפיסות אדריכליות ושיווק, טיאו אחראית על הקשרים עם מתחם הבנייה במוסקבה, פרויקטים חדשים ועבודות משפטיות וברמן מתמקדת בעבודות התאמה ובנייה. בפרויקטים של קבוצת Capital.
במרץ 2022 רכש דורונין כמעט דונם אחד של קרקע בצד המערבי הלא מפותח של אספן מאונטיין תמורת 76 מיליון דולר מ-Norwegian Island LLC, ישות עסקית הכוללת את ג'ים דהפרנסיה, בריאן פיטרסון וג'ף גורסוץ', רוכב סקי לשעבר של קבוצת הסקי האמריקאית, בעלים. של רשת קטנה של חנויות סקי קמעונאיות יוקרתיות, ובן דודו של השופט עמית בית המשפט העליון, ניל גורסוץ'. העסקה יצרה מחלוקות רבות באספן מכיוון שמונה חודשים קודם לכן, גורסוץ' ושותפיו קנו את המגרש מחברת הסקי אספן תמורת 10 מיליון דולר. לדברי דורונין, יש לו תוכנית ארוכת טווח, הכוללת בניית נכס יוקרתי של מלון במקום.
סוגיות משפטיות
באוקטובר 2021 דחה בית המשפט הגבוה לצדק של האיים הבלאריים את הערעור של דורונין על פסק הדין משנת 2019, שהורה לו להרוס את העבודות שבוצעו באופן בלתי חוקי בשנת 2014 באחוזתו באזור מיוער על קרקע כפרית מוגנת באיביזה. הבנייה הבלתי חוקית אותרה ב- Platges de Comte על ידי שירות הגנת הטבע של המשמר האזרחי של ספרד בשנת 2014, אך המקרה נמשך מספר שנים. פסיקת בג"ץ חייבה את דורונין לשלם קנס של מיליון יורו למועצת העיר סנט ג'וזף ועוררה תיק משפטי נוסף להערכת חומרת ההפרה העירונית שביצע דורונין. הוחלט כי יצירות בלתי חוקיות יהרסו על ידי דורונין ואם לא יעשה זאת על ידי בית העירייה של סנט ג'וזף.
במרץ 2022 תבע דורונין את קורנגי הוצאה לאור, המוציאה לאור של מגזין " העסקה האמיתית ", על 20 מיליון. דולרים, בטענה כי מאמר שפורסם ב-27 בפברואר 2022 באתר, הצהיר באופן כוזב כי Doronin and Aman Resorts תומכים במשטר פוטין ובפלישה לאוקראינה וכי דורונין הוא אזרח רוסי וכי הצהרות מסוג זה, חזרו על עצמם במאמרים ב-1 במרץ. 2, 2022, הפגין 'קמפיין הטרדה ממוקד' נגד דורונין. הוצאת קורנגי הגיבה על ידי ביטול רטרואקטיבי של תוכן המאמרים המקוונים שלה על דורונין וביולי 2022, דורונין הפסיק את תביעתו.
באפריל 2022 הגישה דורונין תביעת לשון הרע סוויפט תקשורת, חברת אחזקות, המחזיקה ב"אספן טיימס " לאחר שהעיתון פרסם מאמרי דעה ומכתב לעורך, מהם השתמע כי דורונין משתמש בהשקעתו באספן להלבנת כספים נגועים מרוסיה. . דורונין ביקש להטיל פיצויים עונשיים על סוויפט תקשורת, בטענה ש'אספן טיימס' '...בחר לעשות... לעשות נרטיב שקרי שמכוון למר דורונין פשוט בגלל שהוא נולד במה שהיא היום רוסיה...'. לפי כתבי בית המשפט של דורונין, הוא הרוויח את עושרו באופן לגיטימי ולא יכול להיחשב אוליגרך רוסי, משום ש'...אוליגרכים אינם רק אנשים אמידים ממוצא רוסי; הם אנשים שצברו את עושרם באמצעות ניצול משאבי הטבע הרוסיים, כיוון מושחת של מפעלים בבעלות ממשלתית רוסית, וזיקה פוליטית הדוק עם ולדימיר פוטין". תיאור זה, נטען בתביעה, אינו מתאים לדורונין. בתקופת התביעה הושעה סיקור דורונין על ידי ההוצאה לאור. המתח בעניין הביא לפיטוריו של העורך, אנדרו טראוורס. התביעה המשפטית הוסדרה בהסכם סודי ונדחתה ב-27 במאי 2022.
אוסף אמנות
דורונין הוא אספן אמנות רציני. האוסף שלו נרחב מאוד וכולל יצירות של אמנים כמו ג'ף קונס, פרנק סטלה, אנדי וורהול, ג'וליאן שנאבל, אניש קאפור, סלבדור דאלי ופבלו פיקאסו. דורונין גם עושה מאמצים גדולים לתמוך באמנים מתעוררים.
לדורונין יש בית במיאמי, פלורידה,  ובבעלותו דירה בוואן הייד פארק.
נולד בברית המועצות, ויתר על אזרחותו הסובייטית ב-1986. מאז הוא הפך לאזרח שוודי. הוא גם תושב שווייץ.
בראיון לפורבס ב-2016, סיפר דורונין כי הוא נוסע לעיתים קרובות למוסקבה, שם יש לו עסק ולבקר חברים. בשנת 2018 סיים דורונין לבנות את קפיטל היל רזידנס, ביתו הפרטי בברוויחה, שכונה יוקרתית מחוץ למוסקבה. הנכס, שתוכנן על ידי זאהה חדיד, כולל 3,300 מ"ר. של שטח וכולל בריכת שחייה, ספא וספרייה והוערך בשווי שוק של 140 מיליון דולר. המגרש והנכס עצמו רשומים על שם אמו של דורונין, זיניידה.
אחד מחבריו הקרובים ביותר של דורונין הוא השחקן לאונרדו דיקפריו. השניים מבלים זמן רב ביחד ומבלים חופשות באופן קבוע בוילה של דורונין באיביזה וביאכטות של דורונין. בשנת 2010 דורונין ושותפתו דאז נעמי קמפבל היו בין המארגנים של אירוע הצדקה Help the Tiger, שהתקיים בתיאטרון מיכאילובסקי בסנט פטרסבורג והשתתפו בו דיקפריו ולדימיר פוטין.
פרסים והכרה
על תרומתו לכנסייה הרוסית האורתודוקסית עיטר דורונין על ידי הפטריארך אלכסי השני, הפטריארך של מוסקבה וכל רוסיה, הפרימאט של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית.
בשנת 2010 זכה דורונין בפרס "איש העסקים של השנה" ברוסיה. טקס הענקת הפרס התקיים ב-25 בפברואר 2010 בקרמלין במוסקבה.
בשנת 2015, ה"ניו יורק פוסט" זיהה את דורונין ברשימת "20 שחקני הכוח הגדולים בנדל"ן בניו יורק. ביוני 2022, הוא הוכר כאחד ממאה האנשים החזקים ביותר בתחום האירוח העולמי על ידי ה-Global 100 של מכון האירוח הבינלאומי.
חיים אישיים
דורונין היה במערכת יחסים עם דוגמנית העל האנגלית נעמי קמפבל משנת 2008 עד 2013. הוא בזוגיות עם קריסטינה רומנובה מאז 2015.
ברוך ישר
הרב ברוך ישר (שליכטר; ז' באדר תרנ"ו, 21 בפברואר 1896 - ג' בשבט תשמ"ט, 9 בינואר 1989) היה רבה הראשון של עכו לאחר הקמת המדינה.
חייו
נולד בעיירה קומרנא שבגליציה המזרחית לדוד והנה שליכטר. בעל השכלה תורנית. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. לאחר קום המדינה התמנה לרבה האשכנזי של עכו.
פרסם ספרים תורניים רבים במגוון נושאים, בנוסף למאמריו שפורסמו בכתבי עת ובקבצים תורניים שונים. כן פרסם ספר המתעד את העיירה קומרנא ואת אנשיה שנספו בשואה, וספר הסוקר את ההיסטוריה היהודית של העיר עכו. ערך והוציא לאור את ספרי "בינה לעיתים" מאת רבי עזריה פיגו, על התורה, על ספר תהילים וחמש מגילות.
בהגיעו לגמלאות פרש מן הרבנות, ועבר להתגורר בשכונת בית וגן בירושלים.
בשנת 2009 קראה עיריית עכו על שמו רחוב במרכז העיר.
פליקס יוד
פליקס יוד (בגרמנית: Felix Jud; 7 במרץ 1899 – 27 באוגוסט 1985) היה פעיל פוליטי בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן ובעל חנות ספרים גרמני.
ביוגרפיה
יוד נולד בווילהלמסטאל.
הוא עבד בחנות הספרים "פרומאנשה", בעיר ינה אך פוטר בשל חוסר דייקנות. בסופו של דבר הוא מצא עבודה נוספת בחנות ספרים בהמבורג, לשם עבר ועבד משנת 1919.
בשנת 1923 פתח (עם עמיתה ארנה קראכט, שנשארה שם עד 1932) חנות ספרים, "Hamburger Bücherstube" (חנות הספרים של המבורג), בקולונדה 104 בקרבת בניין העירייה.
בשנת 1938 נישא לאליזבת טודה. נולדו להם שלושה ילדים, שתי בנות – קארן (ילידת 1939), ברברה (ילידת 1941) ובן מייקל (יליד 1943).
פעילות אנטי נאצית
חנות הספרים של יוד ביססה את עצמה כפיסת היסטוריה חשובה בעיר. קהל לקוחות החנות היה מגוון. במהלך מלחמת העולם השנייה, פליקס יוד, על אף שלא היה יהודי, קיבל הוראה לשנות את שם משפחתו מכיוון שגרם לרבים לחשוב שהוא יהודי. יוד הצטייד במסמכים הרלוונטיים שהוכיחו את מוצאו הארי. בחלון הראווה של החנות תלה שלט ובו נכתב: "פטרוזיליה נשארת פטרוזיליה" ותחתיה הדביק קטע מתוך ביטאון המפלגה הנאצית הדר שטירמר: "יוד נשאר יוד" על משקל "יהודי נשאר יהודי". מכריו הזהירו אותו כי הרשויות עלולות לפגוע בו אך הוא סירב להיכנע.
בעקבות החלת חוק עירוני שחייב בעלי עסקים להציב את תמונתו של אדולף היטלר בחלון הראווה, הציב יוד לצד תמונת הפיהרר את ספרו של ריכרד כץ "יצים בהירים עם אנשים אפורים". ספרו של כץ שנמלט לחו"ל עם עליית הנאצים לשלטון, לא היה בין הספרים האסורים.
יוד גם סייע לפעיל קומוניסטי יהודי בשם היילבוט להגר. הוא השיג להיילבוט ויזה. לא ידוע כיצד השיג יוד להיילבוט שהיה אסיר פוליטי משוחרר את הוויזה.
יוד מכר ספרות אסורה בחנות שלו והיה פעיל בתנועת הוורד הלבן. חנותו הפכה למקום מפגש של פעילי הארגון.
ב-18 בדצמבר 1943, נעצר יוד ונכלא בכלא ששכן ברובע פולסביטל בהמבורג. מאוחר יותר, ב-1 ביוני 1944, הועבר למחנה הריכוז נוינגמה. בנוינגמה נשלח יוד לעבודות חפירה. עבודות אלה היו בבחינת גזר דין מוות. מכרים שעבדו במשרדי המחנה דאגו להעבירו למשרד, שם הייתה העבודה קלה יותר. אחד מפעילי הוורד הלבן שהגיע מאוחר יותר למחנה, שובץ לעבודה במשתלת המחנה, הודות להתערבותו של יוד. ב-13 ביולי הוחזר יוד לכלא בפולסביטל יחד עם פעילים נוספים, קרל לודוויג שניידר וגרד שפיצברד שהיה בנוסף להיותו אחד מפעילי תנועת ההתנגדות הוורד הלבן, אחד מקבוצת נערי הסווינג. ייתכן כי הם הוחזרו לכלא על מנת להמשיך בהליכים המשפטיים נגדם. ההליכים נגדו ונגד שאר האסירים הפוליטיים שנכלאו עימו, היו קצרים. ב-18 באפריל 1944, הובא למשפט עם פעיל נוסף בתנועת הוורד הלבן, טורסטן מילר שהיה אחד מנערי הסווינג ולימים עיתונאי. על יוד נגזרו ארבע שנות מאסר.
לאחר המלחמה
לאחר שהובסה גרמניה, פתח יוד מחדש את חנות הספרים שלו, תחילה ברחוב נוייר וול 39 משם הוא עבר מכיוון שבעל הבית רצה להשתמש בחלל החנות באופן אחר. לאחר מכן בביתו עזר, בהוצאה מחדש של כתב העת "Hamburger Abendblatt" בעזרת חברו, לימים המו"ל אקסל שפרינגר. לבסוף, הוא פתח מחדש את חנותו בנוייר וול 13, שם נמצאת החנות כיום.
ב-25 באוגוסט 1985 מת יוד בגיל 86. ברובע המבורג-נויאלרמוהה יש רחוב, "פליקס יוד רינג" הקרוי על שמו.
מילן
ראו גם
}}
אריה אלחנני
אריה אל-חנני (לעיתים אלחנני; 1898 – 2 בדצמבר 1985) היה אדריכל, מעצב תפאורות וגרפיקאי ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת תשל"ג.
ביוגרפיה
אל-חנני נולד בשם לייב ספוז'ניקוב, בן לאלחנן וחווה, בשנת 1898 בפולטאבה שברוסיה (כיום באוקראינה). למד אדריכלות וציור באקדמיה בקייב.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל ועיברת את שמו לאריה אל-חנני.
אל-חנני היה פעיל רבות בתחום התכנון והעיצוב בארץ ישראל, לפני הקמת המדינה ואחריה. אחד מהעיצובים הבולטים שלו הוא סמל הפלמ"ח. בשנות חייו האחרונות היה שותף במשרד אדריכלים יחד עם האדריכלים ניסן כנען ובנו יגאל אלחנני. בשנת 1973 זכה בפרס ישראל לאדריכלות לשנת תשל"ג.
על הפרויקטים הבולטים שתכנן נמנים יריד המזרח בנמל תל אביב וגני התערוכה בשדרות רוקח בתל אביב. על שמו קרויה "רחבת אריה אל-חנני" ביריד המזרח.
נפטר בסוף שנת 1985, בגיל 87. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
שנגרי-לה של העולם
שנגרי-לה של העולם (באנגלית: Shangri-la of the World) היא רכבת מהירה בסין, בעלת מסילה באורך של 3,368 ק"מ, שהיא המסילה הארוכה ביותר בעולם לרכבות מהירות. הושקה ב-5 בינואר 2017.
קו הרכבת מורכב משני חלקים: הקו מקשר חלק גדול ממחוזות סין, וזמן הנסיעה לכל אורכו - כ-13 שעות.
השם לקוח מתוך מקום דמיוני בשם "שנגרי-לה", שהופיע בספר "האופק הנעלם" של ג'יימס הילטון.
עצמה, המרכז לאגודות ספורט עצמאיות
מרכז עצמה (מבוטא: עוצמה) הוא עמותה המשמשת כבית לספורטאים ולמועדוני ספורט כאחד, הפועלת למען קידום הספורט ומימוש היכולות תוך הדגשה ערכית של שמירה על כללי ההגינות, ההתמדה, הישגיות וטיפוח רוח ההתנדבות בספורט הישראלי. מרכז עצמה הוקם בשנת 1987. הקמתו כגוף א-פוליטי נועדה לאגד ולארגן מועדוני ספורט עצמאיים בענפי הספורט השונים.
בראש המרכז עומדת הנהלה המורכבת משבעה חברים מתנדבים, ולצדם מנגנון עובדים מצומצם. למרכז "עצמה" כ-15,000 ספורטאים (70% מתוכם ילדים ובני נוער) בכ-200 מועדוני ספורט בכל רחבי הארץ בלמעלה מ-40 ענפי הספורט האולימפיים ולא אולימפיים.
מרכז "עצמה" יצר בעשור הקודם מהפיכה באופן התקצוב גופי הספורט במדינה והביא לכך שעשרות ענפים, מועדונים וקבוצות זוכים לתקצוב מהמוסדות השונים למען קידום הפעילות הספורטיבית, בענפים האולימפיים והלא-אולימפיים. מהפכת התקצוב התקיימה במקביל להנחלת עקרונות ספורט הוגן, ניהול שקוף ועשייה ללא לאות למען הספורט, החתירה להגינות בספורט, מניעת אלימות, קידום ספורטאים צעירים, סיוע למועדונים ולספורטאים מצטיינים ועידוד התרומה לקהילה – הם חלק ממטרותיה של מרכז "עצמה" אשר יושגו תוך שיתוף פעולה הדוק עם משרד התרבות והספורט, מרכזי ספורט אחרים, ארגונים בינלאומיים ובעיקר עם הנהלות המועדונים.
הגינות בספורט
מרכז עצמה רואה את נושא ההגינות בספורט ושמירת כללי המשחק ההוגן כאחת ממטרות היסוד שלו ופועל כל העת למען עידוד ההגינות ומניעת האלימות בספורט. המרכז מעודד יצירת מסגרות ספורטיביות בכל שכבות הגילאים ובעיקר לילדים ונוער, תוך מתן דגש על שילוב בין הפעילות הספורטיבית והחינוכית שלהם לבין הטמעת ההגינות והסובלנות וההקפדה על קיום הכללים, החוקים והתקנות של הספורט. יו"ר המרכז, רו"ח איתן ברק, הוא חבר בארגון ה-European fair play movement (E.F.P.M) ובמועצה למניעת אלימות אשר הוקמה על פי חוק איסור אלימות בספורט תשס"ח 2008.
פעילות המרכז
מרכז "עצמה" רואה חשיבות בפיתוח וטיפוח מועדונים, קבוצות, ספורטאים ומאמנים ברחבי הארץ זאת תוך מתן דגש על הצד הניהולי והחינוכי. המרכז משמש כגוף מטה ומסייע בשירותים מרכזיים למען קידום הספורט בין מועדוניו.
בין יתר פעולותיו של המרכז - החל משנת 2008 מעניקה "עצמה" מלגות ומענקי הישג לספורטאיה בטקס שנתי. הקריטריונים לקבלת מענקי הישג הם על בסיס הישגיות המפורסמים מדי שנה על ידי ועדת המלגות של המרכז. בד בבד מוענקים מלגות גם לספורטאים הפעילים למען הקהילה ומקדמים ערכים של הוגנות והגינות בספורט. בשנת 2012 ייצגו את ישראל שלושה ספורטאים ממועדונים המשתייכים למרכז "עצמה" במשחקים האולימפיים – "עצמה" העניקה מלגות חודשיות לספורטאים אלו אשר משתייכים לסגל האולימפי – אליס שלזינגר, טומי ארשנסקי וגולן פולק. בשנת 2013 תמך מרכז "עצמה" בספורטאי המרכז הלא אולימפיים שיצאו להתחרות במשחקים העולמיים, שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בין התאריכים 25 ביולי ל-4 באוגוסט 2013. המרכז מקדם פעילות למען אורח חיים בריא ופעיל ומעודד שילוב של רפואה ותזונה תחת השם "נפש בריאה בגוף בריא". לאורך השנים תומך המרכז במפעלי ספורט שונים כגון אולימפיאדת הילדים, מרוצים עירוניים ועוד.
ענפי ספורט
למרכז "עצמה" מסונפים מועדונים מענפי הספורט הבאים: איגרוף, אופניים, אתלטיקה, בייסבול, ג'ודו, דאיה, הוקי גלגליות, הוקי קרח, החלקה על גלגליות, החלקה על הקרח, היאבקות, התעמלות, חתירה, טאקוונדו, טיסנאות, טניס, טניס שולחן, טריאתלון, כדורגל, כדוריד, כדורסל, כדורעף, כדורת, כדורת דשא, משיכת חבל, ניווט, סופטבול, סקווש, סקי מים, פטנק, קיק בוקס, קליעה, קראטה, קריקט, קרלינג, רוגבי, ריקודים סלוניים, רכיבה על סוסים, שחיה, שחמט, שיט, ברידג' וטיפוס ספורטיבי.
אפרים דקל
אפרים דקל (קרסנר) (15 בנובמבר 1903 - 22 באוגוסט 1982) היה ממפקדי ארגון ההגנה. מפקד הש"י במחוז תל אביב וממארגני הבריחה וההעפלה.
תולדות חייו
אפרים דקל (במקור: קרסנר) נולד בשנת 1903 בעיירה ליטין באוקראינה. במאי 1921, בגיל 18, עלה לארץ ישראל. לראשונה הגיע עם חבריו העולים לנמל יפו, אך עקב המצב ששרר ביפו בעת מאורעות תרפ"א לא ניתן להם לעלות לחוף והם נאלצו לרדת לחוף באיסטנבול וזכו לעלות לארץ ישראל רק בחודש אוגוסט של אותה שנה. בשנת 1923 התגייס למשטרת תל אביב. בשנת 1925 הצטרף דקל לשורות הכבאים והיה ליו"ר מרכז מכבי האש הכל ארצי מ - 1928 עד קום המדינה. פעילות מכבי האש שימשה לעיתים תכופות כהסוואה לפעילותו בהגנה. פעל רבות בענייני הביטחון של היישוב, בהעפלה וברכש. במאורעות תרפ"ט העביר עם אחרים משלוח של נשק לירושלים. דקל היה מייסדו ומפקדו של הש"י בתל אביב ומחוז הדרום ובין השאר היה ממונה על קצין המשטרה שטיינברג. לקראת סוף המרד הערבי הגדול נשלח על ידי ההגנה ליצור קשרים עם אורד וינגייט. בשנת 1940 נאסר בידי הבריטים וישב בכלא עכו מספר חודשים.
בשבת השחורה ביוני 1946 היה דקל ברשימת המבוקשים של המשטרה הבריטית, אך הצליח לחמוק מידה והגיע לאירופה והיה לאחד ממנהיגי תנועת הבריחה ביחד עם אשר בן נתן ואחרים. החל מסתיו 1946 נתמנה דקל למפקד הבריחה באירופה.
בימי מלחמת העצמאות היה דקל לראש אגף חיל הים במשרד הביטחון. במסגרת תפקידו זה ערך דקל סקירה השוואתית מקפת בין הצי המצרי לחיל הים הישראלי, אשר שימשה יסוד להתארגנות ולתכנון פעילותו של חיל הים בתקופה שלאחר סיום מלחמת השחרור.
באפריל 1960 מונה למפקח על שירות הכבאות במשרד הפנים.
תפקידו האחרון של דקל היה מנהל נמל יפו עד לסגירתו והפיכתו מנמל ספנות לנמל דיג בשנת 1965.
אפרים דקל נפטר בשנת 1982.
ספריו
בשנת 1953 יצא לאור ספרו של אפרים דקל "עלילות ש"י" בו העלה על הכתב את זכרונותיו מימי היותו מפקד הש"י בתל אביב. הספר ניתן כפרס למנויי העיתון דבר וככזה זכה לתפוצה רבה. בהקדשה לספר כתב דקל: "מוקדש לפקיד ולאיש המשטרה העברי בתקופת המנדט שעמדו בנאמנותם להגנה וליישוב". במבוא לספר מסביר דקל את הקדשתו זאת:
בספר גילויים אודות פעולות שהיו חסויות בתקופת המנדט. לראשונה ניתן בספר אישור רשמי לכך שארגון ההגנה חיסל את מנהיג הטמפלרים בארץ ישראל גוטהילף וגנר בשנת 1946.
לגילוי אחר, המהווה פרק מרכזי בספר, ניתן על ידי דקל השם "הבולשת מפסידה עמל שלושים שנה". גיבור הסיפור (האמיתי) הוא איש שלטון אנגלי, שגם בעת פרסום הספר, שבע שנים לאחר האירוע, אין דקל מוסר את שמו אלא מכנה אותו "ג'ון סמית". לש"י נודע כי סמית מגלה אהדה לציונות וליישוב. נוצר עמו קשר והוא נתבקש להמציא מידע מן המקורות החסויים שהיו פתוחים בפניו. תוך כדי מסירת המידע גילה האיש דבר קיומה של מערכת תיקים, השמורה במתקן מאובטח ובה רשימות של אלפי חברי ארגוני המחתרת, ההגנה, הפלמ"ח, האצ"ל והלח"י. 16 אנשי ש"י חדרו בעת ערב, בעזרת מדים בריטיים ותעודות מזויפות, למתקן המוגן, הוציאו את התיקים והביאו אותם לקיבוץ סמוך, בו צולמו הרשימות במשך כל הלילה במצלמות, דף לאחר דף וגליונות הצילום נתלו לייבוש על חבלי הכביסה של הקיבוץ. בין התיקים נתגלתה מעטפה סגורה הנושאת את חתימותיהם של הנציב העליון ושל המזכיר הראשי של ממשלת המנדט. המעטפה נפתחה בעדינות ונתגלתה בה פקודת מבצע בשם Broadside למאסרם של מפקדי ההגנה, שכתובותיהם צוינו בפקודה ולתפיסת נשקה של ההגנה במחסני נשק שמיקומם פורט בה. מיד החלה פעולה מהירה להעברת מפקדי ההגנה מבתיהם למקומות מסתור ולהעתקת מחסני הנשק ממקומותיהם. בתום ליל הצילומים הוחזרו התיקים והמעטפה שהודבקה מחדש, למתקן המאובטח.
מטה ההגנה החליט להביא את דבר הפקודה לידיעת אנשי היישוב. ב-15 ביוני 1946 שידרה תחנת השידור החשאית של ההגנה קול ישראל את ההודעה:
בהמשך סקרה ההודעה את התוכנית הבריטית לפרטיה ונסתיימה בהכרזה:
לדברי דקל יצאה הבולשת הבריטית מכליה, נבצר היה ממנה להבין כיצד נפלו הרשימות בידי ההגנה. מלאכת איסוף של כשלושים שנה ירדה לטמיון. הבולשת הטילה את האשמה במשטרה וזו מצדה חזרה והטילה את האשמה על הבולשת. קצין בריטי בכיר אמר: "זוהי אחת המכות הקשות ביותר שהוכה המשטר הבריטי מאז שלטונו בארץ זו, וספק אם יתאושש אחריה".
גילוי רב משמעות אחר בספר הוא העובדה כי דבר מבצע המאסרים של "השבת השחורה" נתגלה לש"י זמן קצר לפני תחילת ביצועו. דקל מספר כי ליד אחד היישובים החקלאיים נמצא, בשעת לילה מאוחרת של ה-29 ביוני 1946, משוטט קצין בריטי. האיש (שדקל מכנה אותו חסיד אומות העולם), שהציג עצמו בשם "גורדון", ביקש מהנוטר במקום להביאו בפני מפקד ההגנה. כשהובא בפניו הציג עצמו כידיד והודיע כי הוא מבקש להזהיר מפני אסון העומד להתרחש בשעות הקרובות. האיש פירט את שמות מפקדי ההגנה שנועדו למאסר. באמבולנס שהוביל כביכול ילד חולה (נער בן שמונה שנחבש והושכב על אלונקה), לצורך מעבר במחסומי הצבא, הגיעו אנשי ההגנה מן היישוב לתל אביב ומסרו את הודעת הקצין הבריטי לדקל. ההודעה הועברה מיד למפקדה הארצית של ההגנה וזו דאגה לכך שהידיעה תגיע אל מפקדי ההגנה ששמם היה ידוע לבולשת וניתנה להם הוראה להיעלם מיד. המפקדים העלימו עקבותיהם ומסמכים חשובים נטמנו בסליקים. במבצע המאסרים שהחל בשעה ארבע לפנות בוקר נאסרו כאלף איש, אך מפקדי ההגנה הבכירים לא נמצאו. גם חיפושי הנשק העלו שלל מועט בלבד, רוב מחסני הנשק ומתקני התעש נשארו עלומים. כישלון המבצע פגע בתדמיתו של השלטון הבריטי וחישל את תנועת המרי העברי. "שמי לא גורדון ואינני יהודי, שמי... (וכאן מסר האיש את שמו שדקל לא חשף אותו בספרו) הצדק ינצח, שלום" (המילה האחרונה נאמרה בעברית), אלו היו מילות הפרידה של הקצין ומאז נעלם ואנשי ההגנה לא הוסיפו לראותו עוד.
בנוסף ל"עלילות ש"י" פרסם אפרים דקל שני ספרים תיעודיים נוספים מן החוויות שהתנסה בהן, ספר על ארגון הבריחה, שראה אור ב-1959 וספר על חילוץ ילדים יהודיים ניצולי שואה, שראה אור ב-1963.
הגלעד
הַגִּלְעָד הוא כינויו העברי של חבל ארץ בעבר הירדן, המשתרע מקו הכנרת בצפון ואזור ים המלח בדרום. בתקופת בית ראשון היה הגלעד חלק מממלכת ישראל, וחלק מהממלכות היהודיות של תקופת בית שני. כיום נמצא הגלעד בגבולותיה של ממלכת ירדן.
גאוגרפיה
לפי הגדרת המקרא מצפון לגלעד מצוי אזור הבשן, ומדרום לו המישור (או הרי מואב). הגלעד נחלק לאזור צפוני ודרומי: מצפון לנחל יבוק, הרי עג'לון, ומדרום ליבוק הרי סלט ועמון.
בגלעד כמות משקעים של 500–600 מ"מ בשנה. בחלקו הצפוני מצויה רמת אירביד שבין הרי עג'לון לירמוך, והיא מהווה מקום מתאים לחקלאות. הרי הגלעד תלולים ומצויים בהם מקווי מים רבים. באזור נמצאים פוספטים המהווים מחצב חשוב לירדן. שם המקום נקשר למילה הערבית ג'לעד שמשמעותו גס, קשה, ייתכן על שום אופיו ההררי.
רמת אירביד היא החלק המיושב ביותר באזור ובה יושבת העיר השנייה בגודלה בירדן, אירביד. בהרי גלעד הדרומיים מצויה העיר ג'רש.
העת העתיקה
ההתיישבות באזור החלה בסביבות המאה ה־23 לפנה"ס בייחוד באזורי מצבורי הברזל בסביבת היבוק אך הופסקה בין המאה ה־20 ל־13 לפנה"ס. בסוף אותו זמן קמו הממלכות מואב ואדום.
בימי החשמונאים נתחדשה ההתיישבות באזור, זאת לאחר שבזמן המרד ערך יהודה מסע קרבות לשיפור מצבם הביטחוני של התושבים בגלעד.
בתקופה הרומאית חולקה הארץ לחמש פרובינציות, והגלעד נכלל בחלקו הצפוני בפלשתינה סקונדה וחלקו בפרובינציה ערביה. היישוב היהודי בעבר הירדן פסק מלהתקיים בימי הביניים.
העת החדשה
בביקורו של לורנס אוליפנט בארץ ישראל ב־1879, הוא העלה את הרעיון כי היהודים אשר יעלו ארצה יתיישבו באזור הגלעד, רעיון אשר גם הביא בספרו "ארץ הגלעד". על אף שלזמן מה הייתה התוכנית קרובה לאישור, היא נדחתה לבסוף על ידי הטורקים. דוד בן-גוריון האמין בעתיד ההתיישבות היהודית בעבר הירדן ובגלעד בפרט, בכותבו:
עבר הירדן המזרחי ובכללו הגלעד נכללו בכתב המנדט על ארץ ישראל כחלק מהמדינה היהודית העתידית. לאחר זמן קצר הוצא האזור מהתוכנית על ידי בריטניה. למרות זאת, קיימה הסוכנות היהודית בשנות ה־30 משא ומתן על רכישת אדמות בגלעד.
שתי התנועות הנגדיות בציונות, התנועה הרוויזיוניסטית ותנועת העבודה האמינו בחזון ההתיישבות היהודית גם בעבר הירדן. במהלך השנים שתי התנועות הללו וויתרו על רעיון זה, חלקים מתנועת העבודה בתחילה ולאחר מכן שאר המחנה הציוני סוציאליסטי, דבר דומה קרה גם בתנועה הרוויזיוניסטית. מנחם בגין, בנאומו ביום הקמת המדינה הזכיר חזון זה:
אולם כאמור הגלעד נתון לשליטת ירדן וכיום ניתן לתייר בו ולהנות מנופי הריו המרהיבים מן בקעת הירדן ומדרום רמת הגולן.
הגלעד במקרא
על פי המסופר במקרא, היה הגלעד חלק מהאזור שבו התיישבו הרפאים הענקים שכונו בשמות שונים –, חלק מעריהם מוזכרות בשמן, ובהן עשתרות (כיום ח'רבת עשתרה, בסמוך לירמוך) והָם (כיום ח'רבת האם, ממערב לאירביד).
לפי המקרא התיישבות שבטי ישראל החלה לאחר השמדת וגירוש ממלכת סיחון מלך האמורי ועוג מלך הבשן. במקום החליטו להתיישב השבטים גד וראובן וחצי משבט המנשה בשל המקנה הרב שלהם ואזורי המרעה המצויים במקום. עם התיישבות השבטים שם נבנו באזור ערי מבצר. בניגוד לחבל הבשן אשר היה כפי הנראה מיושב בצפיפות, היה הגלעד דליל מבחינת אוכלוסייה וישובים. לכן היה הגלעד על שטחיו ההרריים טובים למקנה. מצוין גם כי האזור היה משופע ביערות. היערות נזכרים גם ב בהקשר למלחמתו של אבשלום: שרידי יערות גדולים אלה מצויים באזור עד היום.
הגלעד יושב ברובו בידי חצי שבט המנשה וחלקו הדרומי על ידי שבטי גד וראובן, לפי הכתוב ב: בתקופת השופטים פקדו את אזור עבר הירדן קרבות ומלחמות אשר גרמו בין היתר להעברת החוות של יאיר בן מנשה מן הבשן דרומה אל הגלעד. כחלק מאותם קרבות הנהיג יפתח הגלעדי את בני הגלעד למלחמה על עמון, אשר הוליד סכסוך קשה ביניהם לבין אנשי אפרים. מאוחר יותר שימש הגלעד ארץ מסתור לאנשים נמלטים, דוגמת דוד והעיר יבש גלעד ודוגמת איש בשת, ובזמנים מאוחרים יותר שימשו מחנים ופנואל באזור היבוק כערי מפלט.
לאחר התפלגות הממלכות נותר הגלעד תחת שליטת ממלכת ישראל אך צפונו נכבש בידי ארם, וחלקים ממנו נפלו לידי בני עמון. הנביא אליהו, שמנבא לאחאב מלך ישראל, נמנה מתושבי גלעד . בסוף חייו, מלך אחאב נהרג ברמת גלעד במלחמה עם מלך ארם כאשר ניסה לקחת את ארץ הגלעד חזרה למלכות ישראל. בימי ירבעם השני ניתן להסיק על השתלטות של שבט יהודה על שטחים לכיוון מזרח על חשבון בני גד וראובן. ישנה דעה לפיה באותה תקופה החלה התיישבות גדולה בדרום הגלעד, כשאחת מהמושבות הגדולות הייתה "ארץ טבאל". ב־814 לפנה"ס נכבש הגלעד כמעט כולו בידי חזאל מלך ארם, אך מספר שנים אחר כך נחלשה אחיזתו שם והאזור חזר לידי ישראל. אנשי השבטים התגוררו באזור עד ימי גלות שומרון, אז נחרב רוב היישוב היהודי שם בידי מלך אשור תגלת פלאסר השלישי בשנת 733 לפנה"ס. אך כמו ממערב לנהר, גם בעבר הירדן נותרו משפחות, אחת מהן היא משפחת טוביה מאזור רבת בני עמון, שנודעה מימי שיבת ציון ועד תקופת החשמונאים.
אתל ווקר
עבודותיה של ווקר הוצגו רבות במהלך חייה, באקדמיה המלכותית, בחברה המלכותית לאמנויות ובגלריה לפבר. היא ייצגה את בריטניה בביאנלה בוונציה ארבע פעמים, ב-1922, 1924, 1928 ו-1930. אמנם ווקר הכריזה ש'אין דבר כזה אמנית אישה. יש רק שני סוגים של אמנים - גרועים וטובים', היא נבחרה לנשיאת כבוד של מועדון האמנות הבינלאומי לנשים ב-1932. זמן קצר לאחר מותה, היא הייתה מושא לרטרוספקטיבה גדולה בגלריית טייט ב-1951 לצד גוון ג'ון ופרנסיס הודג'קינס.
ביוגרפיה
ווקר נולדה ב-9 ביוני 1861 באדינבורו, ילדתם הצעירה של ארתור אבי ווקר (איש יורקשייר) ואשתו השנייה, איזבלה (לבית רוברטסון), סקוטית. השכלתה התיכונית הייתה בברונדסברי בלונדון, שם לימד אותה ציור הקטור קפירטי.
קריירת אמנות
ווקר הפיקה אוסף גדול של יצירות מז'אנרים שונים, הכוללים פרחים, נופי ים, נופים ונושאים מיתיים. השפעותיה כללו אמנות יוונית ורנסאנס, כמו גם ציור סיני ופילוסופיה טאואיסטית. היא התעניינה גם בדמות האישה. ווקר ידועה בעיקר בזכות דיוקנאותיה של הדמות הנשית, תוך שימת לב מיוחדת לפרטי ההבעה והמזג האישי של הדוגמנית. משיכות המכחול הברורות והטקטיות שלה מסתירות פרטים מיותרים, ובכך מאפשרות לה להדגיש את ההיבטים של מצב הרוח של הרגע. ווקר הייתה תומכת של הדמות הנשית הטבעית, ולעיתים קרובות נזפה בפומבי בנשים אחרות על לבושן, האיפור והבגדים הכבדים שהסתירו את צורתן. הדוגמניות שלה מעולם לא הורשו לשים איפור, שפתון או לק במהלך הדיגמון. היא ציירה סדרה של יצירות ששיקפו נושאים מיתולוגיים, וכמה יצירות המתארות דוגמניות עירומות.
ביצירה אחת, שכותרתה "ההשבעה", השתמשה ווקר ב-25 דוגמניות, כולן בלבוש דל או עירום, כורעות סביב שלוש דוגמניות שלובשות בד שקוף. ציפורים מתעופפות מעל הראשים בציור. היצירה נחשבת למפורטת ביותר שלה.
כרמי ברינג'ר
כרמי ברינג'ר (באנגלית: Beringer Vineyards), הוא יקב גדול השוכן בסנט הלנה, קליפורניה.
אתל ווקר
קריירת אמנות
נראה היה שהעבודות של ווקר לאורך הקריירה שלה לכדו את הרוח האנושית תוך כדי הדגשת יופיו של הגוף הנשי. לאמנות שהפיקה ווקר, הייתה השפעה חיובית ומעוררת מחשבה על האמנות כולה. האמנות שלה מוצגת באופן קבוע בתערוכות בגלריות רבות, ובראשן גלריית גייטהאוס בגלאזגו, סקוטלנד. היא נבחרה לשותפה של האקדמיה המלכותית ב-1940. כאמנית דיוקנאות, הנושאים של ווקר היו שונים ממכרים מזדמנים ועד חברים קרובים ומקורבים. ווקר ציירה את האמנים האחרים לוסיאן פיסארו, ניקולט מקנמארה ואורובידה קמי פיסארו, כמו גם אנשי חברה כולל הפוליטיקאית האמריקאית-בריטית ננסי אסטור, הרוזנת מסטראת'קונה ועורכת המגזין והספרים ג'ואן ורנר לורי. ידידותה של ווקר עם אסטור נפגעה לאחר שווקר סירבה לשנות את הציור המוגמר והכריזה על אסטור כ"סנובית". בסתיו 1933 פגשה ווקר את השחקנית פלורה רובסון ואת השחקן סי הארלס לאוטון וציירה לפחות שני דיוקנאות של רובסון. בתקופה זו הוא הזמין את ווקר לצייר את אשתו אלזה לנצ'סטר בתור פרו ב"אהבה לאהבה" של ויליאם קונגרב, בו כיכבו כל שלושת השחקנים ב-Sadler's Wells במרץ 1934. ווקר ציירה את ברברה הפוורת' הצעירה בזמן ששהתה במפרץ רובין הוד, שם היה לווקר קוטג' המשקיף על הים. ווקר ציירה את דמותו של כריסטופר רובין, מילן הצעיר, שהיה תלוי בחדר העבודה של א.א. מילן, מחבר הספר פו הדוב.
כרמי ברינג'ר
כרמי ברינג'ר נוסד ב-1875 והוא "היקב הפעיל הוותיק ביותר בעמק הנאפה". זהו היקב הראשון שהציע סיורים לציבור ב-1934, בעקבות ביטולה של תקופת היובש. ב-1939, הזמינו ברינג'ר את הבאים לתערוכה הבינלאומית של שער הזהב לבקר ביקב והשתמשו במפות מודפסות לקידום מכירות שעליהן הודפס המשפט "כל הדרכים מובילות לברינג'ר". היקב גם הזמין לביקור כוכבים הוליוודיים בכללם קלארק גייבל, צ'ארלס לוטון וקרול לומברד. מבצעי קידום מכירות ראשוניים אלה נחשבים ללידתה של תיירות היין שעליה מתבססת כיום חלק ניכר מכלכלתה של עמק הנאפה.
אתל ווקר
חיים אישיים
ווקר נחשבה לאמנית חברתית במיוחד, שחיה במשך שנים רבות בסטודיו שלה בצ'יין ווק, צ'לסי, ולקחה חלק פעיל בחיי האמנות של האזור. הסופר, הסופר והמבקר האירי רב ההשפעה ג'ורג' מור (סופר) זיהה את כישרונה של ווקר, והכיר לה את האימפרסיוניזם הצרפתי כאשר פגשה אותו בפריז כשחזרה ללונדון מביקור בספרד.
כרמי ברינג'ר
השם ברינג'ר והיקב עצמו נמכרו בידי משפחת ברינג'ר לחברת נסטלה ב-1971, והם מכרו את היקב ב-1996. הוא היה בבעלות קבוצת פוסטרס' בשנים 2000–2011. נכון ל-2011, היקב הוא בבעלות Treasury Wine Estates.
אתל ווקר
חיים אישיים
מאוחר יותר אפשר מור לווקר שימוש בדירתו ברחוב ויקטוריה, לונדון, שם ציירה את אנג'לה, מה שראה אותה התקבלה לבית הספר לאמנות האנגלי החדש. בין חבריה של ווקר היה הסופר וויליאם רוטנשטיין, שבמארס 1935 כיבד את ווקר בארוחת ערב במלון בלגרייב בהשתתפות כשבעים אורחים, בהם חברי קבוצת בלומסברי וירג'יניה וולף, דאנקן גרנט וונסה בל, לצד האמנים עמיתיהם וילסון סטר והנרי טונקס. . וולף כתבה ביומנה שהיא 'נהנתה מאוד במסיבה של אתל אמש'. ווקר גם הציעה לצייר את וולף בעירום, כפי שתיאר וולף במכתב: 'אני הולך להיות צבוע, עירום מוחלט, על ידי אישה בשם אתל ווקר שאומרת שאני דמותה של לילית'.
בשנות השמונים לחייה התיידדה ווקר עם האמן הפולני מריאן קרטוצ'וויל, שברח מאירופה הכבושה והגיע ללא פרוטה ללונדון ב-1947. ווקר הייתה מבוגרת מכדי לתמוך בקריירה של קרטוצ'וויל כפי שאולי קיוותה, וקרטוצ'וויל צייר את האומנית שוכבת על ערש דווי. עם מותה של ווקר, נודע לקרטוצ'וויל כי היא הפכה אותו למוטב בירושתה, שכללה את שאר את כל הציורים בסטודיו שלה. יחד עם אשתו קתלין בראון, העניקו בני הזוג קראטצ'וויל מאוחר יותר רבות מיצירות אלו לגלריות, כולל שבע יצירות שהוצגו למכון קורטולד לאמנות ב-1973.
ווקר מוכרת כאמנית לסבית, עובדה שמבקרים ציינו שהיא ניכרת באומץ בהעדפתה לנשים ולעירום. הוצע כי ווקר הייתה אחת האמניות הלסביות המוקדמות ביותר שחקרו את המיניות שלה בגלוי בעבודותיה. בעוד שווקר נחשבה לאחת האמניות הבריטיות הבולטות, השפעתה פחתה לאחר מותה, אולי בין השאר בשל חגיגת המיניות הנשית שלה.
אנאיזוטרופיות
אָנְאִיזוטרופיות (מיוונית: ανισοτροπία; אנ = תחילית שלילה, איזו = שווה, טרופוס = כיוון) היא תכונה של תלות בכיוון. לאנאיזוטרופיות יש משמעות במספר תחומים כגון מתמטיקה, פיזיקה, אופטיקה, פיזיולוגיה ותכונות חומרים.
התכונה ההפוכה היא איזוטרופיות.
הסבר מעגלי
הסבר מעגלי או הצדקה מעגלית היא קבוצת כשלים לוגיים בה ההנחה עליה נשענת המסקנה זקוקה להוכחה בדיוק כמו המסקנה עצמה. ההסבר המעגלי אינו כשל לוגי פורמלי, אלא פגם פרגמטי בוויכוח. המרכיבים שלו יכולים להיות תקפים מבחינה לוגית, כיוון שבהתאם לטענת אם-אז, אם ההנחה נכונה אז המסקנה חייבת להיות נכונה. אולם כל עוד ניתן תוקף לרישא, לא ניתן להסיק את הסיפא. לכן הסבר מעגלי לרוב נופל בגדר הנחה טעונת הוכחה.
ההסבר המעגלי מתקיימת לרוב בצורה של: "א' נכון כי ב' נכון וב' נכון כי א' נכון". הסבר מעגלי עלול להיות קשה לזיהוי אם מדובר בשרשרת ארוכה של טענות. לדוגמה: "א' נכון כי ב' נכון ; ב' נכון כי ג' נכון ; ג' נכון כי ד' נכון ; ד' נכון כי א' נכון".
דוגמאות
ד"ר דאגלס וולטון השתמש בדוגמה הבאה של הסבר מעגלי מוטעה: "ולינגטון נמצאת בניו זילנד. לכן, ולינגטון נמצאת בניו זילנד." הוא מציין שאף על פי שהטיעון תקף מבחינה לוגית, אין הוא יכול להוכיח כי ולינגטון נמצאת בניו זילנד משום שאין בהנחה ראיות שונות מן המסקנה, ולכן זהו כשל.
חוקרים נוספים מציגים דוגמאות דומות שעלולות יותר להטעות:
אמנם המשפט "כל מה שהוא פחות צפוף מהמים יצוף, כי כל מה שהוא פחות צפוף מהמים יצוף" נשמע מטופש, אבל "כל מה שהוא פחות צפוף מהמים יצוף, כי חפצים כאלה לא שוקעים" עלול להישמע כמו טיעון של ממש.דוגמאות נוספות:
סטיבן מילר
סטיבן מילר (באנגלית: Stephen Miller; נולד ב-23 באוגוסט 1985) הוא פעיל פוליטי יהודי-אמריקאי ששימש כיועץ בכיר לנשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ בנושא מדיניות לצד חתנו של טראמפ, ג'ארד קושנר.
ביוגרפיה
מילר גדל בבית יהודי בסנטה מוניקה, קליפורניה. על אף שהוריו הזדהו כ דמוקרטים, הפך מילר לשמרן, בין היתר בהשפעת הספר "רובים, פשע וחירות" של ויין ליפייר מנכ"ל איגוד הרובאים הלאומי. לאחר פיגועי 11 בספטמבר שאירעו בהיותו תלמיד בתיכון סנטה-מוניקה, והתגובות של מורי ומנהלי בית ספרו נגד מלחמת עיראק ונשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, החליט מילר להיות מעורב פוליטית. בין היתר, הוא הזמין את דייוויד הורוביץ, עורך המגזין השמרני FrontPage, להופיע בפני התלמידים, והתארח בתכוניותיו של מגיש הרדיו השמרן לארי אלדר, שם תקף את ההטיה הליברלית במוסד הלימודים. בשנת 2002, בגיל 16, כתב מילר מכתב למערכת של The Santa Monica Lookout, ובו הוא כתב כי "בן לאדן היה מרגיש מאוד רצוי בתיכון סנטה מוניקה."
ב-2007 קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת דיוק, עם התמחות במדעי המדינה. היה פעיל ב-YAF. מילר כתב טורים שמרניים עבור עיתון בית הספר. הוא צבר תשומת לב לאומית כאשר יצא להגנתם של שלושה משחקני נבחרת דיוק בלקרוס, כאשר שלושה שחקנים לבנים מהקבוצה הואשמו באונס סטודנטית שחורה. בהמשך נקבע כי מדובר בהאשמות שווא ובוטלו כל האישומים. בזמן לימודיו באוניברסיטת דיוק, מילר האשים את המשוררת מאיה אנג'לו ב"פרנויה גזענית", ותיאר את ארגון הסטודנטים MEChA כ"כארגון לאומי היספני קיצוני המאמין בעליונות הגזע".
קריירה
לאחר שסיים את לימודיו, עבד מילר כמזכיר העיתונות עבור חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מישל בקמן מהמפלגה הרפובליקנית. בשנת 2009 החל לעבוד עבור סנאטור מדינת אלבמה, ג'ף סשנס, והתקדם לתפקיד מנהל התקשורת.
בקונגרס ה-113 של ארצות הברית, שיחק תפקיד מרכזי במניעת הצעות חוק בנוגע לרפורמת הגירה. מילר וסשנס פיתחו כתגובה לגלובליזציה והגירה את מה שמילר מתאר כ"פופוליזם לאום-מדינה", אשר השפיע במידה רבה על קמפיין טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. מילר עבד גם על הקמפיין המוצלח של דייב בראט ב-2014, אשר הדיח את מנהיג הרוב הרפובליקני אריק קנטור.
בינואר 2016, מילר הצטרף לקמפיין הנשיאות של דונלד טראמפ ל-2016 וכיהן כיועץ בכיר למדיניות. החל מחודש מרץ 2016, דיבר מילר לעיתים קרובות בשם טראמפ, ונשא נאומים מקדימים לפני נאומי טראמפ. מילר כתב את הנאום של טראמפ לוועידה הרפובליקנית הלאומית. באוגוסט 2016 מונה לראש קבוצת המדיניות הכלכלית של טראמפ.
מילר כתב את רוב נאומיו של טראמפ בקמפיין הבחירות, ונבחר על ידי טראמפ לכתוב את נאומו בטקס השבעתו לנשיא ב-20 בינואר 2017.
בתחקיר של הניו יורק טיימס שהתפרסם ביוני 2018 נטען שמילר הוא שדוחף את הנשיא טראמפ ליישם מדיניות של הפרדת ילדים מהגרים מהוריהם בגבול והחזקתם בנפרד.
בנובמבר 2019, הודלפו לתקשורת אימיילים של מילר. המרכז המשפטי לדרום העני הגדיר אותם כבעלי תוכן שמעודד קונספרציות גזעניות ועליונות לבנה.
בפברואר 2020 התחתן עם קייטי רוז וולדמן, עוזרת מיוחדת לנשיא ומזכירת העיתונות של סגן הנשיא פנס. את חתונתם חגגו במלון 'טראמפ' בוושינגטון.
איימי טיפטון
איימי טיפטון (באנגלית: Amy Tipton; נולדה ב-8 באוקטובר 1980) היא שחקנית, מדבבת אנימות וארט דיירקטורית אמריקאית, שידועה בזכות השתתפותה בשלל סרטים ותוכניות טלוויזיה כמו "לזמן את הרוע", "NCIS" ו-"מגרש ביתי". בין היתר, השתתפה גם בתוכנית הטלוויזיה "מהפכה".
שחקנית
היא דיבבה מספר דמויות אנימציה והיא הקול באנגלית של פאי צ'אן בתוכנית האנימה "Virtua Fighter".
ולדימיר גומלסקי
ולדימיר אלכסנדרוביץ' גומלסקי (ברוסית: Владимир Александрович Гомельский; נולד ב-20 באוקטובר 1953, לנינגרד) הוא כדורסלן עבר, פרשן, עיתונאי וסופר רוסי.
קריירת כדורסל
לאחר שסיים את קריירת המשחק, עבד כמאמן כדורסל ונבחר כמאמן כבוד של רוסיה הסובייטית בשנת 1986.
חיים אישיים
גומלסקי הוא בנו של מאמן הכדורסל הבולט אלכסנדר גומלסקי ואחיינו של יבגני גומלסקי. מאז 1989 הוא משמש כפרשן ספורט.
הגביע הסובייטי
הגביע הסובייטי בכדורגל, או גביע הכדורגל של ברית המועצות (ברוסית:Кубок СССР), היה טורניר הגביע הבכיר בענף הכדורגל בתקופת ברית המועצות.
ארטמיסיה השנייה
ארטמיסיה השנייה (ביוונית: Ἀρτεμισία, נפטרה בשנת 350 לפנה"ס), הייתה אחותו ורעייתו של מאוזולוס מלך קאריה. לאחר פטירתו של מאוזולוס בשנת 353 לפנה"ס עלתה ארטמיסיה לשלטון כאחדשרפנית קאריה, ושלטה בה עד פטירתה.
קורות חיים
ארטמיסיה הייתה בתו של הקטומנוס אחשדרפן קאריה. היא נישאה לאחיה, ולאחר מותו שלטה לצידו במשך כשנתיים. בתקופת שלטונה המשיכה בפעולות הכיבוש שהחל בעלה, וכבשה את האי רודוס.
עוד סופר עליה כי בצערה שתתה כל יום מעט מאפרו של בעלה ביין ששתתה, וזאת על מנת להרעיל את עצמה באיטיות ולהצטרף אליו עם סיום הקמת המאוזוליאום.
תאודוריק, מלך ברניקיה
תאודוריק (באנגלית: Theodric; נפטר בשנת 579 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה משנת 572 ועד פטירתו.
תאודוריק היה בנו של המלך אידה (אשר יש הטוענים כי היה מייסד הממלכה). תאודוריק עלה לשלטון לאחר מותו אחיו, גלאדה, אדה ואתלריק אשר מלכו לפניו.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו. ידוע כי אוריאן מלך רגד תקף את ממלכת ברניקיה, וכי תאודוריק ושלושת בניו היו נתונים למצור בן שלושה ימים על האי לידיספארן. אירועים אלה מתוארים בשירה הולשית ובהם בשירה "קרב ארגואד לוויפיין" (Gweith Argoed Llwyfain) מתוך ספר טאלייסין.
אימאן מרסאל
אימאן מֶרסאל (ערבית: إيمان مرسال; נולדה ב-30 בנובמבר 1966) היא משוררת מצרייה המתגוררת בקנדה.
חייה
מרסאל נולדה בכפר הקטן מית עדלאן (ميت عدلان) שבצפון דלתת הנילוס. כבר כתלמידת תיכון פרסמה שירים בעלוני שירה מקומיים. במהלך לימודיה לתואר בספרות ערבית מאוניברסיטת אל מנצורה, השתתפה בעריכת העיתון הפמיניסטי העצמאי "בת הארץ" (بنت الارض), ופרסמה שירה במגזינים רשמיים (במימון שלטוני) כמו "יצירה" (إبداع) ו"קהיר" (القاهرة).
בשנת 1990 פרסמה את ספרה הראשון "אפיונים" (اتصافات), בשנת 1995 את ספרה השני "פרוזדור אפל המתאים ללימודי ריקוד" (ممر معتم يصلح لتعلم الرقص), ובשנת 1997 את ספרה השלישי "הליכה ככל שהזמן מאפשר" (المشى أطول وقت ممكن).
בשנת 1998 עברה לגור בארצות הברית, ובשנת 1999 עברה לקנדה. בשנת 2006 יצא ספרה הרביעי "גאוגרפיה חלופית" (جغرافية بديلة) אשר תורגם לעברית על ידי ששון סומך ויצא לאור בישראל בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2009. פרסום התרגום, שנעשה בהסכמתה של המשוררת, עורר ויכוח במצרים בנוגע לשאלת הנורמליזציה התרבותית עם ישראל.
מרסאל כותבת בסגנון השירה החופשית, שבניגוד לסגנון הקלאסי של השירה הערבית איננו כבול למשקל ולחריזה. כמו כן, תוכני השירה פחות נוגעים באופן ישיר בנושאים אידאולוגיים ופוליטיים, אלא עוסקים יותר בחוויות אישיות שבאמצעותן מעבירה המשוררת את מסריה. שירתה תורגמה לשפות רבות, בהן אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית והולנדית.
יחסי אנגולה–צרפת
יחסי אנגולה–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לאנגולה. היחסים בין שתי המדינות לא תמיד היו לבביים עקב מדיניותה של ממשלת צרפת בעבר לתמוך בבדלנים מיליטנטים במחוז קבינדה באנגולה והשערורייה האנגולגטית הבינלאומית הביכה את שתי הממשלות על ידי חשיפת שחיתויות ועסקאות נשק אסורות. לאחר ביקורו של נשיא צרפת ניקולה סרקוזי בשנת 2008, היחסים השתפרו.
ביקורים רשמיים
הנשיא ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש נסע לצרפת, איטליה וספרד, ונפגש עם פוליטיקאים ומנהיגים עסקיים בספטמבר 1984.
בשנת 1998 ביקר הנשיא ז'אק שיראק באנגולה. נשיא צרפת סרקוזי ביקר באנגולה במאי 2008. במהלך ביקור זה אמר סרקוזי כי מטרתו לפגוש את מקבילו האנגולי, הנשיא דוס סנטוס, הייתה "להפוך את הדף מאי הבנות העבר ולבנות עתיד המבוסס על אמון וכבוד הדדי".
במהלך ביקור זה, סרקוזי הודיע על הגדלת תמיכת צרפת באנגולה.
הסכמים
במהלך ביקורו של סרקוזי בשנת 2008 נחתמו ארבעה הסכמי שיתוף פעולה ופיתוח בתחומי הבריאות, התברואה, ההשכלה הגבוהה והוראת השפה הצרפתית.
סחר והשקעה
בשנת 2008, חברת ההגנה והביטחון הצרפתית תאלס זכתה בחוזה בהיקף של כ־140 מיליון אירו לאספקת רשת טלקומוניקציה מאובטחת לממשלת אנגולה. באותה שנה, הבנק הצרפתי Société Générale פתח 300 מיליון דולר של קווי אשראי למימון סחר בין שתי המדינות.
בשנת 2007, צרפת ייבאה סחורות בשווי 541 מיליון אירו לאנגולה, ובשל כך צרפת הייתה היבואנית השישית בגובהה של אנגולה.
בשנת 2016, המסחר בין צרפת לאנגולה הסתכם בשווי 1.31 מיליארד דולר. היצוא הצרפתי לאנגולה הסתכם ב־284.2 מיליון דולר והיצוא האנגולי לצרפת הסתכם ב־1.03 מיליארד דולר.
חינוך
Lycée Français de Luanda הוא בית ספר בינלאומי צרפתי בלואנדה.
הארמייה ה-21 (ורמאכט)
הארמייה ה-21 (בגרמנית: 21. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
רונלד פישר
סר רונלד איילמר פישר (באנגלית: Ronald Aylmer Fisher) (17 בפברואר 1890 - 29 ביולי 1962) היה סטטיסטיקאי, ביולוג אבולוציוני וגנטיקאי אנגלי, חבר בחברה המלכותית. ריצ'רד דוקינס תיאר אותו כ"גדול מבין ממשיכיו של דרווין", ואנדרה האלד, היסטוריון של הסטטיסטיקה, אמר "היסודות של מדע הסטטיסטיקה המודרני שייכים כמעט באופן בלעדי לגאוניותו של פישר".