cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונת 1959/1960 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
משחק הגמר נערך בהאמפדן פארק, גלאזגו. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד בפעם החמישית ברציפות. במשחק הגמר ריאל כבשה את השער שבע פעמים, שיא שלא נשבר עד היום.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 27 קבוצות. ריאל מדריד כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. 26 קבוצות הנותרות חולקו ל-2 בתים: צפון אירופה ודרום אירופה. ההגרלה התקיימה בקומו ב-6 ביולי 1959. בהתאם לתוצאות ההגרלה, שתי קבוצותמכל בית העפילו ישירות לשמינית הגמר ו-12 קבוצות הנותרות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.
קופס הפינית ביטלה את השתתפותה לקראת מועד המשחק הראשון. היוונים שביטלה את השתתפותה בעונה הקודמת מסיבות פוליטיות, הפעם השתתפה בתחרות.
ג'ודית מסקו
ג'ודית מסקו (הגייה מדויקת: ז'ודית, בקטלאנית: Judit Mascó; נולדה ב-12 באוקטובר 1969) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ספרדייה.
ביוגרפיה
מסקו נולדה בברצלונה כבתו של מנהל בית ספר. היא החלה את הקריירה שלה בעולם האופנה בגיל 15 כשהחלה להופיע בפרסומות לטלוויזיה. למדה בבית הספר לדוגמנות הבינלאומי בעירה ודגמנה תקופה באיטליה. ב-1990 היא הופיעה על שער גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ובכך נהייתה הדוגמנית הספרדייה הראשונה שעשתה זאת, הופיעה במגזין בשנים 1991–1995.
היא הופיעה בין היתר בקמפיינים פרסומיים של החברות מקס מארה ומנגו ושימשה כפנים של מספר חברות קוסמטיקה.
היא הופיעה על שערי המגזינים ווג האמריקאי ומארי קלייר. כדוגמנית מסלול היא הופיעה בתצוגות של דולצ'ה וגבאנה וקרולינה הררה. ב-2003 נבחרה לאשת השנה של מגזין אל.
היא שיחקה תפקיד קטן בשני סרטים ספרדיים והוצע לה להיות נערת בונד אך היא סירבה. ב-2006 החלה להנחות את תוכנית המציאות "Supermodelo", הטופ מודל הבאה של ספרד. חיברה שני ספרים.
מסקו נשואה לעורך דין ולה שלוש בנות.
ריינג'ר 9
ריינג'ר 9 (באנגלית: Ranger 9) הייתה משימת חלל אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב-21 במרץ 1965 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות ברזולוציה גבוהה של פני הירח במהלך התרסקותה על פניו. ריינג'ר 9 התרסקה על הירח בהצלחה ב-24 במרץ ותוך כדי התרסקותה שידרה תמונות של הירח. משימה זו הייתה המשימה המוצלחת השלישית והאחרונה בתוכנית ריינג'ר.
מבנה החללית
ריינג'ר 9 הייתה חללית ריינג'ר מבלוק 3. החללית כללה בסיס משושה מאלומיניום ברוחב 1.5 מטרים, עליו הורכבו מערכות ההנעה והכוח, מעליהם הורכב חרוט קטום ראש שהכיל את מצלמות הטלוויזיה. שני לוחות סולאריים באורך 1.537 מטרים וברוחב 0.739 מטרים נפרשו ככנפיים משני צדדים נגדיים של הבסיס, כך שאורך החללית מקצה לקצה היה 4.6 מטרים. אנטנת צלחת לטווח רחוק הורכבה על אחד מקודקודי הבסיס, ואנטנה היכולה לשדר ולקלוט אותות מכל הכיוונים הורכבה בראש החרוט הקטום. גובהה הכולל של החללית היה 3.6 מטרים.
ההנעה שנדרשה לתיקון המסלול סופקה על ידי מנוע הידרזין שהפיק דחף של 224 ניוטון. זווית הגישה נשלטה באמצעות 12 נחירי פליטה (שפלטו גז חנקן), שהיו כפופים להוראותיהם של 3 גירוסקופים, 4 חיישני שמש ראשיים ושניים משניים, וחיישן ארץ אחד. כוח חשמלי הופק על ידי הלוחות הסולאריים, ששטחם הכולל היה 2.3 מ"ר, שהפיקו 200 ואט. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1.2 קילו-ואט-שעה (kW·h) שיכלו לספק חשמל במשך 9 שעות, סיפקו כוח חשמלי לכל אחד משני הסטים הנפרדים של מערכות הצילום והתקשורת. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1 קילו-ואט-שעה (kW·h) שמרו אנרגיה לתפעול השוטף של החללית.
חלליות הריינג'ר מבלוק 3 נשאו מערכת שכללה 6 מצלמות טלוויזיה, ועברו טיהור לפני שיגורם כדי למנוע זיהום של קרקע הירח. מערכת מצלמות הטלוויזיה שנשאו חלליות הבלוק 3 שקלה 173 ק"ג, והחליפה את קפסולת הסייסמוגרף שנשאו הריינג'רים מבלוק 2. מבין 6 המצלמות, 2 היו בעלות יכולת סריקה מלאה ו-4 בעלות יכולת סריקה חלקית.
המשימה
ריינג'ר 9 שוגרה ב-21 במרץ 1965, 21:37 UTC, על גבי משגר אטלס-אג'ינה B מנמל החלל קייפ קנוורל, למסלול חנייה סביב כדור הארץ בגובה 185 ק"מ. בעירה שנייה של שלב האג'ינה למשך 90 שניות הכניסה את החללית למסלול מעבר אל הירח. אחרי שנפרדה משלב האג'ינה, כ-70 דקות לאחר השיגור, נפרשו הלוחות הסולאריים של החללית, הופעלו מערכות הניווט, והתקשורת עברה לידי האנטנה לטווח הרחוק. בעקבות הדיוק בכניסה למסלול המעבר הירחי, נדחה תמרון תיקון המסלול מ-22 במרץ ל-23 במרץ, והוא הושלם בהצלחה כמתוכנן בשעה 13:30 UTC.
ב-24 במרץ 1965 הגיעה ריינג'ר 8 אל הירח. בשעה 13:31 UTC בוצע תמרון סופי שכיוון את מצלמות הטלוויזיה של החללית כך שישיגו תמונות ברזולוציה גבוהה יותר. בשעה 13:49:41 UTC, כ-19 דקות לפני ההתרסקות, בגובה 2,363 ק"מ מפני הירח, צולמה התמונה הראשונה של הירח. במהלך 19 הדקות שעד להתרסקות שודרו בהצלחה 5,814 תמונות ברזולוציה הולכת וגדלה, כאשר התמונה האחרונה הייתה ברזולוציה של 30 ס"מ. החללית התרסקה על הירח בתנועה ישרה על פני מסלול היפרבולי עם זווית אסימפטוטית נכנסת של 5.6°- מקו המשווה של הירח. נטיית מסלול ההתרסקות הייתה 15.6°. בשעה 14:08:19.994 UTC, כ-64.5 שעות לאחר שיגורה, התרסקה ריינג'ר 9 ב--12.83°N, -2.37°W, במהירות של כ-2.67 ק"מ לשנייה (9,648 קמ"ש).
קרב איוואנקיב
קרב איוואנקיב היה קרב צבאי בין הכוחות המזוינים של אוקראינה לבין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית שהתחיל ב-25 בפברואר 2022 והסתיים ב-10 במרץ 2022, בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה. בשעות הבוקר המוקדמות, טור של כוחות היבשה הרוסיים התקרב לעיירה איוואנקיב במחוז קייב מכיוון צפון-מערב לאחר שהכוחות פרצו בעקבות קרב צ'רנוביל.
הקרב
בבוקר 25 בפברואר, כוחות אוקראינים הרסו את הגשר באיוואנקיב שחוצה את נהר טטריב, אשר הפסיקה את התקדמות דיוויזיית שריון רוסית שהתקדמה לכיוון קייב. כוחות מוטסים אוקראינים תקפו חיילים רוסים באיוואנקיב וליד העיירה דיימר.
חלק מהכוחות הרוסים הצליחו לפרוץ דרך איוואנקיב וכבשו את נמל התעופה אנטונוב לאחר התנגשות. נמל התעופה נמצא רק 20 קילומטר צפון-מערבה מקייב.
הלחימה באיוואנקיב המשיכה לאחר הצהריים ובערב 25 בפברואר, כאשר כוחות רוסים הפגיזו את העירייה בארטילריה, שגרמה לכמה אבדות לאזרחים. איוואנקיב היא גם המקום לצינור גז מרכזי, שאם יהרס יכול להפסיק את העברת הגז האוקראיני ברוב אירופה.
ב-26 בפברואר הלחימה באיוואנקיב המשיכה.
בבוקר 27 בפברואר, שיירה של כלי רכב רוסים נראו בתמונות לוויין מתקדמים לעבר איוונקיב.
לאחר הקרב
העיירה שימשה את הצבא הרוסי כבסיס קרקעי לתגבור המתקפה על קייב. BBC ציטטה תושבים מקומיים שאמרו כי הכוחות הרוסיים לא אפשרו פינוי ופתחו באש לעבר כל מי שניסה לעזוב את העיירה. ב-1 באפריל 2022, כוחות אוקראינים השיבו את השליטה על איוואנקיב.
בישול בחמה
בישול בחמה הוא מושג בהלכות בישול. בשבת מותר לבשל באמצעות חום השמש, בניגוד לבישול באמצעות אש, שאסור. בישול שלא באמצעות חום ישיר של השמש אלא על ידי בגדים שהתחממו בשמש שנוי במחלוקת בין רבי יוסי ורבן שמעון בן גמליאל כנגד חכמים במשנה ובין אמוראי ארץ ישראל ואמוראי בבל בתלמוד.
מקור הדין
וביארו בתלמוד הבבלי:
הגמרא אומרת שהבישול בחמה ובמה שהתחמם על ידה (תולדות חמה) מותר מן התורה לדברי הכל, ואילו הבישול באש או במה שהתחמם מהאש ("תולדות האש") אסור לדברי הכל. המחלוקת במשנה היא האם גוזרים שאסור (מדרבנן) לבשל בתולדות חמה עקב הדמיון שלהם לתולדות האש, שהרי מי שרואה את המבשלים בכלים לא יכול לדעת אם התחממו בחמה או באש ויבוא לבשל גם בתולדות האש. לדעת רבי יוסי לא גוזרים, ולכן מותר לבשל את הביצה על הבגד שהתחמם בשמש, ולדעת חכמים גוזרים, ועל כן אסור לבשל בתולדות חמה. ההלכה נפסקה כחכמים, ולכן בישול בחמה עצמה מותר לגמרי, אך בישול בתולדות חמה אסור מדרבנן.ברם, המהרש״ל פסק כי מותר לבשל בחמה בגג שהתחמם בחום השמש כי שם ברור שלא מבעירים אש. אמנם המגן אברהם כתב שאין דבריו מוכרחין.
בתלמוד הירושלמי מובא כי חכמי ארץ ישראל אמרו חמה בין היא ובין תולדותיה מותר לבשל בהם בשבת וכי חכמי בבל אמרו אמנם חמה מותרת אך תולדתה אסורה.
טעם ההיתר
בביאור ההיתר לבשל בשבת בחום השמש נאמרו כמה טעמים. רש"י כתב שההיתר הוא משום שאין דרך בישול בכך.. האגלי טל ביאר בדבריו שאין כוונתו להיתר השכיח של מלאכה שלא כדרכה המבוסס על "מלאכת מחשבת", אלא שאיכות המלאכה אינה מספקת, שכן טעמו של המתבשל בחמה שונה וגרוע ממה שהתבשל באש, ועל כן בישול זה אינו נחשב בישול כלל, לא רק בדיני שבת. לפי דברים אלו, יובן מדוע לא נחשב בישול בחמה לבישול גם לגבי קרבן פסח, וכן בהלכות בשר בחלב. הסבר נוסף הוא שכיון שמלאכות שבת נלמדות ממלאכת המשכן, רק בישול באש, שכמוהו היה במשכן (בו בישלו סממני צבע) נאסר, אבל לא בישול בשמש. לפי שיטת רש"י, פוסק הרב משה פיינשטיין שכל בישול בדרך המקובלת אסור משום בישול אף אם לא היה כדוגמתו במשכן. ההבדל בין שיטות אלו להלכה יהיה, לדוגמה, כאשר יש דרך בישול נפוצה שאינה על ידי אש, כדוגמת הבישול באמצעות מכשיר מיקרוגל: אם החסרון של בישול בחמה הוא שאינו דרך בישול טובה או אינו דרך בישול רגילה, בישול בחמה שנפוץ יהיה אסור, אך אם בישול בחמה מותר משום שלא עשו כך במשכן, גם אם הוא נפוץ, הוא מותר.
בתלמוד הירושלמי מבואר כי טעם ההיתר הוא משום דבר שאינו מתכוון שהואיל ואין איסור מצד בישול בתולדת חמה ולא עושה פעולה אסורה, מתירים רבי יוסי ורבן שמעון משום שסוברים שדבר שאינו מתכוון מותר ככתוב ״ שנייא היא שהוא עושה חריץ. אילו אמר בקמח יאות.״, אבל במקום שלא עושה חריץ במתכוון ואינו עושה שום פעולה אסורה מותר.
יישומים בימינו
השימוש בדוד שמש בשבת מבוסס על חימום בחמה, ועל כן יש שסברו שהשימוש בו מותר בשבת על בסיס הלכת בישול בחמה. אף על פי כן, פוסקים רבים כתבו שאין להשתמש במים שהתחממו בו בשבת, מכמה טעמים:
בהלכות בשר בחלב
בשו"ת רב פעלים כתב שלכאורה הוא קל וחומר, ואם בשבת שהוא איסור סקילה התירו לבשל בחמה, בוודאי יהיה מותר (מדאורייתא, ולא מדרבנן) לבשל בחמה בשר בחלב שהוא איסור לאו, והביא שכן כתב הפרי חדש שאם בישל בחמי טבריה אינו אסור מן התורה. והגר"א כתב "כל שע"י האור הוא דרך בישול", כלומר, שדרך בישול בשר בחלב הוא רק על ידי האש, אבל בחמה זה לא בישול.
המייג'ור (סרט)
המייג'ור (ברוסית: Майор, בתעתיק: מאיור) הוא סרט דרמת פשע רוסי משנת 2013 שכתב וביים יורי ביקוב, שגם מככב בסרט. הוא הוקרן לראשונה במסגרת שבוע המבקרים הבינלאומי בפסטיבל קאן 2013 והוקרן בקטע של הקולנוע העולמי העכשווי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2013 וזכה לפרסים ושבחים רבים.
הסרט מספר על צוות המשטרה הרוסית שנקלע למצבי חיים קשים ומשתמשים בתפקידם ובנהלים רשמיים כדי לצאת מהם.
עלילה
אשת מייג'ור המשטרה סרגיי סובולב עומדת ללדת. האב לעתיד ממהר לבית החולים, אך מכוניתו פוגעת, במלוא המהירות, בילד שחוצה את הכביש במעבר חצייה והורג אותו. העדה היחידה היא אמו של הילד, אירינה גוטורובה.
המייג'ור מחליט להימנע מאחריות לפשע ומזעיק את עמיתיו לזירת האירוע. עמיתו פאבל קורשונוב מבטל במהירות את הראיות המוכיחות את אשמתו של סובולב. למרות העובדה כי אמו של הילד המנוח בן ה-7 יודעת מי האשם האמיתי בתאונה, מפקד משטרת המחוז מאלץ אותה למסור עדות כוזבת לטובת מייג'ור סובולב.
בהמשך, סובולוב מחליט להתוודות על הכל ולהיענש, אך השוטרים האחרים לא אוהבים את הרעיון מכיוון שבניסיונם לחפות עליו הם חושפים עקבות לניצול לא חוקי של כוח המשטרה, שאך זה עבר רפורמה ועדיין נותר מושחת.
סופיה סמית'
סופיה אוליביה סמית' (באנגלית: Sophia Olivia Smith; נולדה ב-10 באוגוסט 2000), היא כדורגלנית אמריקאית, שמשחקת כחלוצה בקבוצת פורטלנד ת'ורנס בליגת הכדורגל הלאומית לנשים של ארצות הברית ובנבחרת הלאומית שלה. היא שיחקה בליגת המכללות עבור סטנפורד קרדינלס, וזכתה איתם באליפות הלאומית בשנת 2019. בשנת 2022 סמית' נבחרה לשחקנית השנה בכדורגל נשים בארצות הברית, לאחר שזכתה עם קבוצת פורטלנד תורנס בתואר האליפות באותה שנה, ונבחרה לנבחרת העונה. היא נמנית עם סגל הנבחרת הלאומית לטורניר גביע העולם בכדורגל נשים 2023 שמתקיים באוסטרליה וניו זילנד, וכבר במשחק הראשון של הנבחרת כבשה שני שערים.
קריירה בוגרת
בשנים 2016 ו-2017, שיחקה בנבחרות הלאומיות הצעירות של ארצות הברית עד גילאי 17, 18, 20 ו-23.
בשנת 2018, עם תחילת לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, שיחקה סמית' בנבחרת הקארדינלס וסיימה איתן פעמיים כאלופת Pac-12 ואלופת NCAA לאחר 2 עונות בלבד, ונבחרה לשחקנית ההתקפה מצטיינת לשנת 2019 בגביע המכללות, בו זכתה עם קבוצת הקארדינלס.
ב-27 בנובמבר 2020, היא החלה את הקריירה שלה בנבחרת הבוגרת של ארצות הברית, במשחק מול הולנד, והפכה לשחקנית הראשונה שנולדה בשנות ה-2000 שמתחרה בנבחרת הבוגרת.
ניקיטה קולדונוב
ניקיטה אולגוביץ' קולדונוב (ברוסית: Никита Олегович Колдунов; נולד ב-19 באפריל 2000, סנקט פטרבורג) הוא כדורגלן רוסי, קשר מועדון זניט-2 סנקט פטרבורג, קבוצת המילואים של זניט סנקט פטרבורג.
בוגרים
בתחילת ספטמבר 2019 עבר למועדון ליגת העל הרוסית סוצ'י. בחלק הסתיו של האליפות הוא שיחק 8 משחקים באליפות הנוער במדי קבוצת הנוער של סוצ'י, כבש שלושה שערים. את הופעת הבכורה שלו באליפות המדינה הוא ערך ב-8 בדצמבר, במשחק הבייתי מול רובין קאזאן (1:1) כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 וקיבל כרטיס צהוב כעבור דקה.
בפברואר 2021 הושאל למועדון זניט-2 סנקט פטרבורג.
ארצגבירגה אווה
פוסבאל קלוב ארצגבירגה אווה (בגרמנית: Fußball Club Erzgebirge Aue e.V) הוא מועדון כדורגל גרמני הממוקם בעיר אווה שבמדינת סקסוניה שבגרמניה, ומשחק בליגה השלישית. תקופת הזוהר של המועדון הייתה בשנות ה-50 של המאה ה-20, אז זכה בארבע אליפויות של ליגת העל המזרח גרמנית ובגביע אחד.
לארצבירגה אווה יריבות היסטורית עם המועדונים פ.צ. קמניצר המגיע מהעיר קמניץ הסמוכה לאווה, וצוויקאו מהעיר צוויקאו, ומאידך, יש לקבוצה בסיס אוהדים רחב בשתי ערים אלו.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1945 בשם SG אווה, ושינה את שמו עוד מספר פעמים עד שהתקבע בשמו הנוכחי. בתחילת שנות ה-50, המועדון החל לשחק בליגת העל המזרח גרמנית. בשנת 1954 החליטו השלטונות בגרמניה המזרחית שתושבי העיר קארל מרקס שטאט, שנקראה לפני הקמת גרמניה המזרחית וגם כיום בשם קמניץ, ראויים לקבוצת כדורגל חזקה, ולכן שונה שמה של הקבוצה בעיר אווה לוויסמוט קארל מרקס שטאט, על אף שהקבוצה לא העתיקה את מקומה מהעיר אווה. במחצית השנייה של שנות ה-50 זכתה הקבוצה בארבע אליפויות של ליגת העל המזרח גרמנית. וייצגה את גרמניה המזרחית שלוש פעמים בגביע אירופה לאלופות.
בשנת 1963 הוקמה בקארל מרקס שטאט קבוצה אחרת, פ.צ. קארל מרקס שטאט, ולכן ויסמוט קארל מרקס שטאט הפכה לוויסמוט אווה. המועדון לא זכה באליפויות נוספות, אך נשאר בצמרת ליגת העל המזרח גרמנית. המועדון המשיך לשחק בליגה זו כמעט עד לאיחוד גרמניה תחת השם ויסמוט אווה, ובשנים 1985 ו-1987 הופיע בגביע אופ"א והודח בשלבים המוקדמים. בשנת 1989 ירד המועדון לליגת המשנה המזרח גרמנית, ולאחר איחוד גרמניה שובץ בליגה הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה המאוחדת. בשנת 1993 שינה המועדון את שמו לשם הנוכחי, ארצגבירגה אווה. ארצבירגה זהו השם הגרמני להרי אורה, שנמצאים בגבול של גרמניה עם צ'כיה, בהם שוכנת העיר אווה. בשנת 1994 העפיל המועדון לליגה השלישית, ובשנת 2003 העפיל אל הבונדסליגה השנייה. בשנת 2008 נשר המועדון שוב לליגה השלישית, והיה ממקימיה של הליגה הגרמנית השלישית באותה שנה. בעונת 2015/2016 העפיל המועדון אל הבונדסליגה השנייה. בעונת 2017/18 סיים המועדון במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה, שהוביל למשחקי מבחן מול קרלסרוהה שסיימה שלישית בליגה הגרמנית השלישית. אווה ניצחו 1–3 בסיכום שני המשחקים ונשארו בבונדסליגה השנייה.
ארצגבירגה אווה השתתפה בגביע הגרמני החל משנת 1992, אך ללא הישגים משמעותיים, למעט שתי העפלות לסיבוב המשחקים השני.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מבאיירן מינכן II)
פרינסס צ'לסי
צ'לסי ניקל (באנגלית: Chelsea Nikkel; נולדה ב-4 בספטמבר 1985) המוכרת בשם הבמה פרינסס צ'לסי (באנגלית: Princess Chelsea) היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית ניו זילנדית, הידועה בעיקר בזכות להיטה "The Cigarette Duet" שיצא לאור ביוני 2011 וזכה להצלחה בינלאומית כמה שנים לאחר מכן.
אלבום הבכורה שלה, Lil' Golden Book, יצא לאור בשנת 2011 וזכה להצלחה גם כן. ב-2015 יצא אלבומה השני, The Great Cybernetic Depression. באלבום נכלל השיר "Too Many People", שזכה להצלחה נאה, בו משתתף ג'ונתן ברי. בשנת 2016 וב-2018 יצאו האלבומים Aftertouch ו-The Loneliest Girl.
ביוגרפיה
פרינסס צ'לסי נולדה באוקלנד, ניו זילנד, והייתה חברה בעבר בלהקת האינדי פופ הברונטיות ולהקת טין-וולף. צ'לסי חתמה על חוזה הקלטות עם ליל צ'יף רקורדס ונחשבת לחלק מלהקת הקוסביס הידועה בעיקר בזכות הקלטותיה המחודשות לשיריו של פול מקרטני. בהמשך חייה, הצטרפת ללהקת האנג לוז כנגנית בס. צ'לסי עובדת באוקלנד כמלחינה.
בניו זילנד הראלד כינו את סגנונה כ"שירה מלאכית ושנונה". צ'לסי השתתפה בסרט "להקת היום החדשה" של הגרדיאן.
קריירה
סינגל הבכורה של צ'לסי, "Your Woman", יצא לאור בשנת 2009, אך לא נכלל באף אלבום שלה. בהמשך, הוציאה את "Monkey Eats Bananas" שזכה להצלחה נאה. ב-2010 הוציאה את "And I Love Her" בלבד. בשנת 2011 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Lil' Golden Book, בו נכלל הלהיט "The Cigarette Duet" שזכה להצלחה בינלאומית כאשר צבר למעלה מ-65 מיליון צפיות ביוטיוב, ו-35 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. שלושת הסינגלים "Too Fast to Live", "Ice Reign", ו-"Overseas", נכללו בו גם כן. בשנת 2013 הוציאה את השיר "We're so Lost" כסינגל המוביל מתוך אלבומה השני, The Great Cybernetic Depression. לשיר "Too Many People" שנכלל באלבום, צולם וידאו קליפ שהופץ במהלך 2015. הוא זכה להצלחה נאה כאשר צבר למעלה ממיליון צפיות וזאת, בנוסף לכך שהוא בוים על ידי סיימון וורד.
בשנת 2014 יצא לאור "No Church on Sunday" כסינגל המוביל מתוך האלבום, No Church on Sunday. ב-2020 יצא השיר "Kiss My Lips". השיר "World Turns Grey" של צ'לסי הוקלט מחדש בשיתוף עם מפיק המוזיקה האלקטרונית הגרמני רובין שולץ. בשנת 2016 הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Aftertouch. שנתיים לאחר מכן, הוציאה את אלבומה הרביעי, The Loneliest Girl.
טומאזו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו
טומאזו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו (באיטלקית: Tommaso Francesco di Savoia; 21 בדצמבר 1596 – 22 בינואר 1656) היה מצביא איטלקי ומייסד בית סבויה-קריניאנו, והוא אביהם הקדמון של מלכי איטליה.
ראשית חייו
טומאזו פרנצ'סקו נולד ב-21 בדצמבר 1596 בטורינו, לקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה ולקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה השני, מלך ספרד ואשתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת. בשנת 1620 העניק לו אביו את נסיכות קריניאנו, אולם בשל סמיכותה לטורינו, לא הייתה זו נחלה עם שלטון של ממש והכנסה מכובדת, אלא תואר כבוד בלבד.
שירותו בצבא ספרד
כבר בשנת 1630 לחם טומאזו פרנצ'סקו כמפקד צבא פיימונטה במלחמת הירושה של מנטובה, ולאחר מותו של אביו פנו טומאזו פרנצ'סקו ואחיו מאוריציו, נסיך סבויה לכרות ברית עם ספרד, ובעקבות כך הוחרמו נכסיהם על ידי אחיו ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה. הספרדים גם הם לא בטחו בו, מפני קשריו המשפחתיים עם צרפת, וטומאזו פרנצ'סקו נאלץ לשלוח את אשתו ובניו כבני ערובה למדריד.
לאחר ניצחונה של ממלכת ספרד בקרב נורדלינגן, הייתה ידם של הקתולים על העליונה במלחמת שלושים השנים, והספרדים תכננו להשתלט על הנסיכויות הגרמניות הפרוטסטנטיות, ובעקבות כך נכנסה ממלכת צרפת ללחימה ופתחה במלחמה עם ספרד. טומאזו פרנצ'סקו מונה למפקד הצבא הספרדי בארצות השפלה הספרדיות, אולם ב-20 במאי 1635 הובס צבאו בקרב לה אבין דרומית לאואי בתחומי בישופות לייז', וכ-5,000 חיילים נהרגו או נפצעו, 1,500 נשבו, והשאר התפזרו לכל רוח.
בשנת 1637 תיווך טומאזו פרנצ'סקו בין פליפה הרביעי, מלך ספרד לגיסו לואי, רוזן סואסון, אולם הברית החזיקה מעמד חודש בלבד. בשנת 1638 צעד טומאזו פרנצ'סקו עם צבאו, והצליח להביס את כוחותיו של ז'אק-נומפר דה קומון, דוכס דה לה פורס ולהסיר את המצור מעל סן-אומר.
בשנת 1637 מת אחיו ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה, ובנו פרנצ'סקו ג'אצינטו, דוכס סבויה עלה במקומו לשלטון, ולאחר מותו בשנת 1638 עלה אחיו קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה לשלטון, אולם מכיוון שהיו קטינים שלטה אמם כריסטין מארי מצרפת אשר תמכה בצרפתים. בשנת 1639 פנה טומאזו פרנצ'סקו לספרדים, וביקש מהם תמיכה נגד גיסתו, ובשנת 1640 כבש את טורינו, אולם הצרפתים המשיכו לשלוט במצודה, ובעקבות כך החל מצור על העיר. בשנת 1642 כרת טומאזו פרנצ'סקו הסכם שלום עם הצרפתים, ובעקבות כך עבר להילחם לצידם.
שירותו בצבא צרפת
בשנים 1642–1643 פיקד טומאזו פרנצ'סקו על כוחות פיימונטה שנלחמו לצד הצרפתים נגד הספרדים, תחת פיקודו של אנרי השני ד'אורליאן, דוכס דה לונגוויל, בעיקר לאורך הגבול בין פיימונטה למילאנו. כאשר חזר דה לונגוויל לביתו, מונה טומאזו פרנצ'סקו למפקד הצבאות הצרפתיים-איטלקיים, עם רוזן טורן לצידו. בסוף הקיץ, גם טומאזו פרנצ'סקו וגם רוזן טורן חלו באורח קשה, וסזאר, דוכס שואזל מונה למפקד זמני. בשנת 1644 טומאזו פרנצ'סקו הוביל את הצבאות המשותפים שוב, וכבש את סנטיה ואסטי. טומאזו פרנצ'סקו ניסה גם לכבוש את פינאלה ליגורה, אך ויתר על הניסיון, משום שחשש כי בסופו של דבר תהיה העיר תחת שליטה צרפתית ולא של פיימונטה. בשנת 1645 טומאזו פרנצ'סקו כבש את ויגבאנו, והדף ניסיון ספרדי לחסום את נסיגתו בנהר מורה. בשנת 1646 מונה טומאזו פרנצ'סקו למפקד המשלחת הצרפתית שנשלחה דרומה כדי לקחת את המבצרים הטוסקניים, ולאחר מכן הוא היה אמור להתקדם דרומה יותר לנאפולי, אולם הצי הצרפתי הובס בקרב אורטבלו, ובעקבות כך ביטל הקרדינל מאזארן את מינויו למפקד המשלחת הצרפתית לנאפולי. בשנת 1647 נשלח טומאזו פרנצ'סקו לסייע לפרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה לפתוח בחזית שנייה נגד הכוחות הספרדים במילאנו, אולם באביב 1648 הוא חזר לפיימונטה כדי להילחם משם נגד מילאנו. בקיץ מונה טומאזו פרנצ'סקו שוב למפקד משלחת לנאפולי, אולם הכוח נכשל במשימתו.
המלחמה עם ספרד נמשכה בצפון איטליה, ובשלהי שנת 1654 מונה טומאזו פרנצ'סקו למפקד הכוחות בצפון איטליה, אף שאשתו הוחזקה בצרפת כבת ערובה להתנהגותו הטובה. ב-16 בדצמבר אותה שנה הגיע טומאזו פרנצ'סקו לטורינו, להתקבל בקבלת פנים חגיגית על ידי הכוחות הצרפתיים וקרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה. ב-4 באפריל 1655 ציווה טומאזו פרנצ'סקו על הוולדנסים להשתתף במיסה או להסתלק לעמקים העליונים, ונתן להם עשרים יום למכירת אדמותיהם. דוכס סבויה שלח צבא, וב-24 באפריל, בשעה ארבע לפנות בוקר, ניתן האות לטבח כללי בהם, שהיה כה ברוטלי, שהוא עורר זעם בכל אירופה. ביולי אותה שנה תקף טומאזו פרנצ'סקו שוב את הכוחות הספרדים במילאנו, אולם נחל תבוסה עזה בקרב פאביה.
מותו
במהלך המערכה במילאנו חלה טומאזו פרנצ'סקו במלריה, וב-22 בינואר 1656 הוא מת, ובנו אמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו ירש את תאריו.
משפחתו
ב-14 באפריל 1625 התחתן טומאזו פרנצ'סקו עם מארי דה בורבון, רוזנת סואסון, בתם של שארל דה בורבון, רוזן סואסון ואן דה מונטפייה, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
אליהו ישראל (שיריזלי)
הרב אליהו ישראל (שיריזלי) (? – י' באב תרכ"ו, 1866) היה רב ומנהיג הקהילה היהודית בקהיר שבמצרים.
קורות חייו
נולד ליצחק ישראל שיריזלי, שעלה מהעיר שיריז שביוון לארץ ישראל בשנת תקס"ז (1807) והתיישב בירושלים. יחד עמו עלו בניו חיים משה ורבי אליהו.
בירושלים היה מעורה בחיי הקהילה הספרדית, וכאשר נקלעה הקהילה לחובות נשלח על ידה למרוקו ופעל בעיר מקנס אצל ראשי הקהילה שיקציבו לירושלים חלק מהכנסות הקופות של רבי מאיר בעל הנס ורבי שמעון בר יוחאי שנועדו מתחילה לערים צפת וטבריה בלבד.
בשנת תר"ז (1847), לאחר פטירתו של רבה של קהיר הרב יוסף משה אלגאזי הוזמן לשמש תחתיו, תפקיד בו החזיק 19 שנה, עד למותו. השד"ר ר' יעקב ספיר, שביקר בקהיר בשנת תר"י (1850) הזכירו ותיאר את פעילותו:
לקריאה נוספת
גיורא פוזיילוב, חכמי יהודי מצרים, ספריית המורה הדתי (ירושלים תשנ"ח) עמ' 172–173.
לואיג'י ורדרמה
ביוגרפיה
לואיג'י נולד בעיירה קטנה שליד לייז' שבבלגיה, להורים ממוצא סיציליאני. יש לו כשלושה אחים ושלוש אחיות בוגרות. הוא החל לשיר בגיל צעיר, והשתתף בלהקה יחד עם אחיו ואחיותיו הבוגרים.
בדצמבר 1968 הגיע לואיג'י לראשונה לישראל וזכה להצלחה גדולה בהופעותיו. הוא שב לישראל עוד מספר פעמים, ואף הקליט תקליט בעברית בשם "לואיג'י בישראל", על אף שבאותה עת לא דיבר את השפה. כעבור מספר שנים למד את השפה העברית. הוא הקליט שיר בשם "12 שעות", אותו כתבו אהוד מנור ונורית הירש, אשר הפך ללהיט בתקופתו. כמו כן הוא התפרסם בביצוע השיר "מפרשי זהב" של לאה גולדברג, (בלחן של עקיבא נוף) בפסטיבל שירי הילדים השלישי ב-1972. שיר נוסף שהיה להיט שלו הוא השיר "המנהיג" (ידוע גם כ"נלך בעקבותיו") ב-1971 שגם נכתב על ידי אהוד מנור, אך הולחן על ידי צביקה פיק.
לואיג'י סירב להחרים את ישראל, ולכן הוחרם על ידי מדינות ערב.
בשנת 2005 יצא ללואיג'י אוסף כפול בהוצאת הד ארצי בעריכת אילן בן-שחר.
שמורת פארק הלס
שמורת פארק הלֵס היא שמורת טבע בנגב המערבי, המשתרעת של שטח של 40,600 דונם, בין חצרים, צאלים ואופקים. השמורה כוללת את מישורי הלס שאפיינו בעבר שטחים גדולים מאוד בנגב וכיום כמעט נעלמו לחלוטין מנוף המדבר בישראל. הפארק מקיף את בסיס חצרים ומכיל מספר אתרים מרכזיים: בורות מים, מחצבה רומית וכפר חרב בשם חרבת חשיף.
אקולוגיה
התנאים שמתקיימים במישורי הלס מאפשרים את קיומם של מערכת אקולוגית מפותחת בשטחי שמורת פארק הלס ומגוון ביולוגי עשיר.
צמחייה
הצמחייה בשטח השמורה מועטה משום שבשכבת הקרקע העליונה מתפתחים קרומי קרקע המונעים חלחול של מים לתוך השכבות התחתונות של הקרקע. קרומי הקרקע מתפתחים כתוצאה של יחסי גומלין בין גרגירי הלס לבין ציאנו-בקטריות. יחד עם זאת, עצים המותאמים מבנית, פיזיולוגית והתנהגותית לתנאים המתקיימים במישורי הלס, כמו שיטה סלילנית ושיזף מצוי, מצליחים להתקיים בשטחי השמורה.
אריה בראון (מזכיר צבאי)
אריה בראון (4 ביוני 1935 – 6 ביוני 1997) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף שכיהן כמזכירו הצבאי של שר הביטחון.
ביוגרפיה
אריה בראון נולד בחיפה ב-4 ביוני 1935 להדסה ובן ציון, אח לשתי אחיות ואח. אביו בן ציון בראון היה מראשוני העיר תל אביב, מחלוצי גדוד העבודה בעמק וממייסדי מרחביה. הוא למד בבית הספר אליאנס בחיפה ובבית הספר המקצועי על שם מקס פיין. את לימודיו התיכוניים לא סיים ואת תעודת הבגרות השלים רק כאשר היה כבר קצין בצה"ל. בשנת 1953 התגייס לצה"ל ושירת בחיל החימוש. במסלול שירותו עבר לחיל ההנדסה, ולחיל השריון ושירת בשלושת הפיקודים ובגזרת תעלת סואץ. במלחמת ששת הימים שירת כסגן מפקד גדוד הנדסה ואחר כך סגן מפקד מתקן אימונים של חיל ההנדסה. לאחר המלחמה שירת כקצין שלישות במפקדת הממשל הצבאי ברצועת עזה. במלחמת ההתשה שימש קצין שלישות בחטיבה 14 בפיקודו של קלמן מגן באזור תעלת סואץ.
במאי 1969 הומלץ ומונה לשלישו הצבאי של שר הביטחון משה דיין בדרגת רב-סרן וזמן קצר מאוחר יותר הועלה לדרגת סגן אלוף. עם פרישתו של יהושע רביב בסוף שנת 1973 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למזכירו הצבאי של שר הביטחון דיין, תפקיד אותו מילא במהלך מלחמת יום הכיפורים. על שר הביטחון דיין ועל נקודת מבטו כמזכיר ושליש צבאי פרסם בשנת 1993 את הספר "משה דיין במלחמת יום הכיפורים" בהוצאת עידנים. לאחר התפטרותו של דיין ממשרד הביטחון ביקש בראון לעבור מתפקידו כמזכיר הצבאי, אך נתבקש על ידי שר הביטחון הנכנס שמעון פרס להמשיך בתפקידו. בדצמבר 1975 הועלה לדרגת תת-אלוף.
התקדמותו המהירה של בראון בסולם הדרגות הצה"לי עוררה גלים בשורות הצבא. עת מינויו לתת-אלוף פורסמה ידיעת שער בעיתון "העולם הזה" שתהתה על קנקנו של מינוי זה. בראון שעד למאי 1969 התבלט בעיקר כקצין שלישות, הומלץ לתפקיד השליש הצבאי לשר הביטחון בדרגת רב-סרן ותוך תקופת זמן קצרה של 6 שנים התקדם עד לדרגת תת-האלוף. עם מינויו לשליש, הפך בראון במהרה לאיש סודו של דיין, שקידם אותו בהמשך לדרגת אלוף-משנה. הרמטכ"ל דוד אלעזר חזה פני עתיד ומנע את העלאתו של בראון לדרגת תת-אלוף מתוקף תפקיד המזכיר הצבאי והתפקיד הורד באופן מיוחד בטרם נכנס בראון לתפקידו, לתפקיד בדרגת אלוף-משנה. לאחר מלחמת יום הכיפורים והתפטרותו של דיין מתפקידו כשר הביטחון, הוריש לבא אחריו, שמעון פרס את מזכירו הצבאי. גם במקרה זה הפך לאחד האנשים הקרובים לשר פרס, קרוב כל כך עד שהמליץ השר להעלותו לדרגת תת-אלוף. בתקופה שבין ההמלצה לבין אישורה והעלאתו של בראון בדרגה, עיכב פרס כל מינוי בשורות הפיקוד של צה"ל וחרף פניית קצינים בכירים אליו לא נעתר לאשרם. בכך לכאורה לא הותיר כל ברירה לצמרת צה"ל שבכירים בה לא חשקו במינויו של בראון. לאחר אישור מינויו של בראון, הוסרה במהירות ההתנגדות של פרס למינויים בצה"ל. בעקבות הפרשה איימו כמה קצינים בכירים לפרוש, זאת על אף שבעיתונות הרשמית פורסם כי לא הובעה התנגדות למינויו של בראון.
ביולי 1977 סיים את תפקידו, השתחרר מצה"ל ויצא לחופשת לימודים ובמקומו מונה סגן אלוף אילן תהילה לתפקיד. הוא היה לבוגר החוג להיסטוריה כללית של אוניברסיטת תל אביב ובוגר המכללה המלכותית למחקרי ביטחון בלונדון.
בראון נפטר ב-6 ביוני 1997 והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
מליחה אפנאן
מליחה אפנאן (בערבית: مليحة افنان; 24 במרץ 1935–6 בינואר 2016) הייתה אמנית ממוצא פרסי שהשתייכה לדת הבהאית, ילידת ארץ ישראל המנדטורית.
רקע
אפנאן נולדה בחיפה להורים ממוצא פרסי שהשתייכו לדת הבהאית. סבא-רבא שלה היה בהאא אללה, הנביא-המייסד של הדת הבהאית. למרות זאת, אפנאן עצמה לא הייתה בהאית.
בשנת 1949, עברה מליחה אפנאן להתגורר בביירות עם משפחתה. היא קיבלה תואר ראשון מן האוניברסיטה האמריקאית של ביירות ותואר שני באמנויות מבית הספר לאמנות ועיצוב "קורקוראן" בוושינגטון. אפנאן חיה בכווית מ-1963 עד 1966, בביירות משנת 1966 עד 1974 ובפריז משנת 1974 עד שנת 1997, אז עברה לגור בלונדון.
יצירותיה של אפנאן הוצגו בעיקר בצרפת ובלונדון. תערוכת היחיד הראשונה שלה, בגלריית אמנות בבזל  ב-1971, אורגנה על ידי האמן האמריקאי מארק טובי. יצירותיה כלולות באוספים של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, במוזיאון הבריטי בלונדון, באוסף האמנות הכתובה בגרמניה ובמכון העולם הערבי בפריז. אפנאן מתה בלונדון בגיל 80.
קריירה אמנותית
בילדותה, אפנאן הוקסמה מן השפה הכתובה ומאמנות הקליגרפיה. אף על פי שבביתה נכחו שלוש שפות - ערבית, אנגלית, עברית - היא לא ידעה קרוא וכתוב, והייתה משרבטת בכתב מומצא. מגמה זו גם בתוך יצירותיה, שם כתב ומספרים  דמיוניים נוכחים לרוב, אפילו בציורי הנוף שלה. "אני אוהבת להסתכל על כתב יד," היא אמרה, "הם מרגשים אותי ויזואלית ומרגשים אותי עוד יותר כאשר אני לא יכולה לקרוא אותם, כי אז זה הרבה יותר מסתורי, הם יכולים להיות כל כך הרבה דברים אחרים, ולא סתם אמירה בנאלית." מאוחר יותר בחייה, היא קיבלה השראה נוספת ממארק טובי, שעבד עם כתב מופשט. הוא הדריך אותה בזמן ביקורה בשווייץ.
העבודה שלה נעשתה בעיקר על נייר, עם לוחות צבע המכילים חומים, שחורים ואדומים. יצירותיה הושוו למגילות עתיקות ולטבלטורה. מקורות השראתה הגיעו ממגוון מקומות, ככל הנראה בזכות הרקע המזרח תיכוני שלה ובזכות החינוך והמשך חייה במערב.
פרפרים (פירושונים)
{{פירושונים|
מליחה אפנאן
קריירה אמנותית
היצירה שהעמידה אותה באור הזרקורים של עולם האמנות הייתה הסדרה "רעולה" (Veiled). אחרי פיגועי 11 בספטמבר, הסדרה נשענה על הסטריאוטיפים של דמות האישה הפרסית בשל הרעלות והכיסויים שהן לובשות. אפנאן לקחה את הרעלה והפכה אותה לסוג שונה של רעלה. הסדרה "רעולה" מתמקדת ברעלות הבלתי מוחשיות שכל בני האדם עוטים בתוך עצמם: "רגשות רעולים, איומים מרומזים, תחושות מצועפות." החומר בו השתמשה אפנאן עבור הרעלות שמעל עבודותיה היה גזה רפואית מבית המרקחת. היא לקחה את הגזה וצבעה אותה בצבעים שחורים וחומים, הניחה אותה על כתב, לפעמים אפילו יצרה באמצעותה צורות חדשות.
אפנאן דברה על העבודה שלה כבעלת שכבות, ואהבה את הרעיון של "שכבות" חיים המגלות את עצמן ביצירתה. היא הדגימה שיש שכבות של תרבויות עתיקות ביצירתה, ואמרה כי שכבות הצבע דומות לשכבות השמש על גבי הנייר.
פרפרים (פירושונים)
ראו גם
}}
מליחה אפנאן
קריירה אמנותית
תחום אחר ופחות מפורסם בעבודתה הוא תבליטי גבס. היא הייתה יוצרת תבנית וממלאה אותה בגבס; כשיבש הגבס הייתה מוציאה אותו מן התבנית. על הגבס ציירה ב"צבעי כדור הארץ, צבעים שרופים, חלודה."
היא גם יצרה מעין דיוקנאות, אך קראה להם "פרסונות". בעוד שדיוקנאות רגילים מבוססים לרוב על דמויות פרטניות, ה"פרסונות" שלה אינן של אדם מסוים. היא כינתה אותם מיזוגים של אנשים שהיא הכירה, אנשים שראתה, ואנשים שדמיינה.
אפנאן דחתה תוויות כמו "אמנית מזרח תיכונית" או "אמנית אישה" (Female Artist), כיוון שלדעתה אלו הם רק דברים שבמקרה נכונים. היא האמינה כי במקום להתמקד במה שהופך אנשים לשונים עדיף להתמקד ב"מכנה המשותף" של האנושות, וזה יהפוך את העולם למקום טוב יותר. היא גם הביעה את אהבתה למקריות. אפנאן אמרה שהיא מעולם לא תכננה את העבודה שלה מראש, ואמרה כי "לעיתים קרובות המקרי הוא הרבה יותר עמוק ממה שמתכננים לעשות וממה שעושים."
תערוכות
יצירותיה של מליחה אפנאן הוצגו בתערוכות רבות, ביניהן:
יעקב וקסלר (כומר)
יעקב וקסלר (Jakub Weksler; בשמו הנוצרי רומואלד ושקינל, Romuald Waszkinel; נולד ב-28 בפברואר 1943 בשווינציאן) הוא כומר קתולי פולני ממוצא יהודי.
חייו
וקסלר נולד בגטו שווינציאן, בנם השני של יעקב ובתיה וקסלר. מספר ימים לפני גירוש יהודי הגטו להשמדה באפריל 1943, מסרה אותו אמו לזוג פולני קתולי, פיוטר ואמיליה ושקינל. לאחר מספר ימים נרצחה בתיה עם הבן השני, שמואל. האב נרצח ככל הנראה בחורף 1944–1945, בצעדת מוות משטוטהוף.
יעקב הוטבל לנצרות והוענק לו השם רומואלד. ב-1945 עברה המשפחה לפאסלק  שבצפון פולין. שם חווה התעללויות והשפלה בבית הספר עקב מראהו ה"לא ארי", אך הוריו המאמצים התעקשו שהוא בנם הביולוגי. הוא גודל באוריינטציה דתית. הוא החל ללמוד לימודי כמורה בסמינר קתולי לכמרים באולשטין. בשנת 1966 הוסמך לכמורה ובשנת 1968 החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של לובלין. באוניברסיטה זו הרצה במכון לפילוסופיה תאורטית. הוא עסק בעיקר בפילוסופיה אנתרופולוגית (הנקראת לפעמים אנתרופולוגיה פילוסופית), במטפיזיקה ובפילוסופיה צרפתית. הוא חבר באגודה הפולנית לפילוסופיה.
ב-1978 סיפרה לו אמו על מוצאו האמיתי. עקב כך צירף לשמו את שם אביו שנרצח בשואה. בשנת 1995 הוכרו פיוטר ואמיליה ושקינל כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם. בשנת 2007 היה מייסד שותף של האגודה הפולנית של בני ברית.
בשנת 2008 פרש מעבודתו בפרישה מוקדמת ולאחר שנה עבר לישראל, התיישב ב והחל ללמוד עברית. החלטתו לעבור לגור בישראל העמידה במבחן את חוק השבות. בשנת 2014 קיבל אזרחות ישראלית.
מחוז קרי
קרי (באנגלית: County Kerry; באירית: Contae Chiarraí) הוא אחד ממחוזות אירלנד. המחוז ממוקם בדרום מערב אירלנד, בפרובינציית מנסטר.
שטחו של מחוז קרי הוא 4,746 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-139,000 נפש. המחוז גובל במחוז לימריק במזרח ובמחוז קורק בדרום-מזרח. במערבו שוכן מחוז קרי לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובצפונו שפך הנהר שאנון. בקרי שניים משלושת ההרים הגבוהים ביותר באירלנד, ובהם - הגבוה ביותר - קרנטול (1038 מטרים מעל פני הים).
עיר המחוז היא טרלי (Tralee), שאוכלוסייתה מונה כ-20,000 תושבים, ועיירה בולטת אחרת היא קילרני (Killarney), שלידה שוכן הפארק הלאומי קילרני.
קילרני מפורסמת באגמיה ונופיה המושכים תיירים רבים, וכן היא משמשת כנקודת מוצא לטיולים בטבעת קרי, מסלול מעגלי בן כ-180 ק"מ לאורך חצי האי איוורה, בו נוסעים לצד חופים מפורצים, כפרי דייגים, טירות ואיים. יעד תיירותי מבוקש נוסף הוא המסלול בחצי האי דינגל, במערב חצי האי שוכנת Dunmore Head, הנקודה המערבית ביותר באירלנד (למעט איים).
כלכלת קרי מבוססת בעיקר על חקלאות ותיירות. האדמה משמשת למרעה לבקר ולכבשים, ודיג הוא ענף כלכלי מפותח. למרות התקדמות רבה בשנים האחרונות, קרי עדיין נחשב לאחד האזורים העניים באי.
הוטארו בים
הוֹטארוּ בים (ביפנית: ホタルビーム) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, בדרך כלל בעלת קווים מקווקווים, כאשר על חלק מההצטלבויות שעל הטבלה ישנם עיגולים עם מספר בתוכם. בנוסף, לכל עיגול יש נקודה על אחד מקווי הטבלה המובילים לעיגול.
המטרה היא לצייר קווים מודגשים לאורך קווי הטבלה על מנת לחבר את העיגולים ברשת אחת הגובלת בכולם. הרשת לא יכולה לחצות או להצטלב עם עצמה חוץ מבעיגול. המספר בעיגול מציין כמה פניות על הרשת "לקחת", במעבר בכיוון המצוין לפי הנקודה, עד החיבור לעיגול הבא. לדוגמה, למעגל עם המספר 4 ועם נקודה בצד ימין, יהיה קו המגיע מצד ימין אשר יפנה 4 פעמים לפני שיתחבר לעיגול אחר.
שיטות פתרון
עיגול עם אפס הוא נתון; יהיה לו לפחות קו אחד ישר (ללא פניות) בכיוון הנקודה, המגיע עד לעיגול אחר. מכל עיגול יצא קו בכיוון של הנקודה שלו. מאחר שפניה בפינת הטבלה נחשבת לפניה, עיגול עם המספר 1 שנמצא ליד הפינה יהיה חייב להמשיך לאורך קצה הטבלה.
מי חטאת
בהלכה מי חטאת הם מי מעיין שנשאבו בכלי וניתן עליהם אפר מהפרה האדומה, מטרתם היא לטהר אדם או כלים הטמאים בטומאת מת, הטומאה החמורה ביותר, בעזרת הזאה (התזה) באזוב. מי חטאת שנגע בהם אדם שלא לצורך טיהור מטמאים מהתורה, טומאה זו נקראת טומאת מי חטאת. החטאת היא הדרגה הכי גבוה במדרג הטהרות (מעל התרומה והקודש) ומעלות רבות קבעו חכמים בטהרתה, כיוון שעשייתה כשרה בטבול יום החמירו בה כדי שלא יבואו לזלזל בה.
מקור המצווה
בספר במדבר כתוב:
הכנת מי החטאת
מי החטאת מצריכים שאיבה של מים חיים - מים ממעיין, בעזרת כלי, כפי הכתוב בפסוק:. לאחר מילוי המים נותנים עליהם אפר. פעולה זאת של נתינת האפר נקראת 'קידוש מי חטאת' או בקיצור 'קידוש', לאחר הקידוש המים נקראים מי חטאת, מים מקודשים או מי נידה.
מילוי המים נעשה בכל כלי שהוא מכל חומר ועל ידי כל אדם טהור לקדושת חטאת, ולאו דווקא כהן. כאשר מעיין כולל גם את הנחלים הזורמים ממעיינות וגם אגמים של מים מתוקים כמו הכנרת, שכולם נחשבים מים חיים הכשרים למילוי מי חטאת
בין הזמן של מילוי המים ועד לזמן הקידוש אסור לעשות שום מלאכה שלא קשורה למים, ואם נעשתה מלאכה המים נפסלו לקידוש וממילא להזאה.אמנם ניתן להעביר את המים למישהו אחר על מנת שהוא ישמור אותם ולא יעשה מלאכה כאשר ניתן לשים את המים במקום שמור אפילו למשך כמה שנים, כפי שכותב הרמב"ם על פי הפסוק.
דין נוסף הוא שאסור ליטול שכר על הקידוש ועל ההזאה, אלא אם כן זה שכר מינימום על הזמן שהוא השקיע כדי ללכת וכדומה. אבל על מילוי המים מותר ליטול שכר
קידוש מי החטאת
אחרי שמילאו את המים, נותנים אפר משריפת הפרה אדומה על המים בכמות שנראית על המים ואז מערבים את האפר במים, וזוהי פעולת הקידוש. כדי לקדש את המים אדם חייב לשים את האפר ולא שיפול במקרה למים וכן צריך להתכוון לטהר את הטמאים.
אפר שנגע במים וקידשם אינו יכול לקדש כבר מים נוספים. וכן אם התערבו מים נוספים עם המים המקודשים כל המים נפסלים (גם טל יכול לפסול את המים).
ההזאה
כל מה שנגע בו מי החטאת שניתזו מהאזוב בין אדם ובין כלים נטהר ובשביל להיטהר מספיקה טיפה אחת.
המזה צריך להתכוון להזות על הטמא על מנת לטהר אותו, אבל המוזה לא חייב כוונה כדי להיטהר.
פעולת ההזאה יכולה להתבצע גם על ידי קטן, כל עוד הוא מבין מה הוא עושה (שיש בו דעת). אשה אינה יכולה להזות.
מעלות טהרת החטאת
ישנן מספר מעלות שעשו חכמים באדם שרוצה להיות טהור לחטאת כדי שיוכל להזות, למלא מים לחטאת או אף לגעת במי החטאת או באפר הפרה. למרות כל המעלות האלו כל אדם נאמן על טהרת החטאת, כמו למשל להגיד שכלי זה הוא טהור לעניין חטאת, כיוון שכולם נזהרים בה ויודעים את מעלתה וחומרתה. כמו שכותב הרמב"ם:.
המפעל (סרט)
המפעל (ברוסית: Завод) הוא סרט מותחן פשע רוסי משנת 2018 שבויים ונכתב על ידי יורי ביקוב, בכיכובם של דניס שבדוב ואנדריי סמוליאקוב. הסרט נבחר להקרנה בקטע של הקולנוע העולמי העכשווי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2018 וזכה לשבחים רבים.
מי חטאת
מקום טהור
כלי שיש בו מי חטאת, אפילו כלי של חרס שאינו מטמא בצדדיו החיצונים אלא רק מתוכו, אם הונח על טומאה (כגון על גבי שרץ) ואפילו הונח על טומאה מדרבנן, המים נטמאו, שצריך להניחם במקום טהור כפי הכתוב בפסוק:. וכן אם הכלי נמצא באוהל שיש שם מת אפילו אם הכלי מוקף צמיד פתיל נטמאו מי החטאת, כיוון שאין זה מקום טהור, אבל הכלי טהור.
המפעל (סרט)
עלילה
בעל המפעל המקומי קלוגין מודיע לעובדים שהוא חייב לסגור את המפעל ברגע שזה לא יהיה רווחי. הבוס, אוליגרך מקומי בשם קלוגין נחטף ממכוניתו על ידי רעולי פנים וחמושים שדורשים עבורו כופר גדול. הכסף נלקח לעובדים על ידי ראש צוות הביטחון האישי של האוליגרך. שכירי חרבם החמושים בכבדות מגיעים בלילה למפעל בו מוחזק הבוס כבן ערובה.
מי שהתבצר באתר המפעל הם עובדים מקומיים בראשות חיל הכוחות המיוחדים לשעבר, המכונה סדוי. שישה חודשים ללא משכורת ופשיטת הרגל הממשמשת ובאה של המפעל דחפו אותם לביצוע הצעד הנואש של חטיפת הבוס שלהם.
מי חטאת
טומאת מי חטאת
לאחר ההזאה, אין המים מטמאים.
המפעל (סרט)
עלילה
כדי לשלוף את הבוס שלהם, שום דבר לא יעצור את שכירי החרב. אך בשונה משכירי החרב, לעובדים קשיי-היום כבר אין עוד מה להפסיד.
הפקה
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2017.
תאודוסיוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית
תאודוסיוס השלישי (ביוונית עתיקה: Θεοδόσιος Γ) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין מאי 715 למרץ 717.
תאודוסיוס נולד בסוף המאה ה-7, בטרם עלייתו לשלטון הוא היה אוסף מיסים עבור הכתר הביזנטי וישב בעיר אדרמיטיום (אדרמיט בטורקיה Edremit). כוון חייו השתנה בשנת 715 כאשר כוחות הצי הביזנטי וחיל המצב של הפרובינציה התמרדו כנגד אנסטסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ומינו את תאודוסיוס לעמוד בראש המורדים כקיסר. הוא עמד בראש צבאות המורדים כוחות המורדים שעלו על קונסטנטינופול. בנובמבר 715, לאחר שישה חודשים של מצור על קונסטנטינופול, נכנסו המורדים לעיר כמנצחים ולאחר מספר חודשים נוספים אנסטסיוס הסכים לצאת לגלות למנזר בתסליה בתמורה להבטחת ביטחונו וחייו.
עם זאת למרות ניצחונם של המורדים וכניעתו של אנסטסיוס, תאודוסיוס לא הצליח להטיל את מרותו על חלקים גדולים מהאימפריה ומפקדים צבאיים של אנטוליה, לאון האיסורי וארמניה ארטבסדוס יצאו בגלוי כנגדו, שהיה אחראי על גזרת ארמניה, להפיל את תאודוסיוס. לארטבסדוס הובטחו, בתמורה, אירוסין עם בתו של לאון השלישי, אנה. על מנת להבטיח את הצלחתו קשר לאון עם השליטים המוסלמיים של בית אומאייה, בעוד תאודוסיוס חיזק את שורות חייליו והבטיח את עורפו על ידי ברית עם הבולגרים שבתמורה קיבלו אחיזה בתרקיה וזגוריה והבטחה לתשלום מס שנתי. ב-25 במרץ 717 החל ליאון את המהלך כנגד תאודוסיוס וצבא המורדים התקדם אל קונסטנטינופול, בדרך הם הטילו מצור כבשו את ניקומדיה ותפסו השבי בנו של תאודוסיוס. על פי העצה של הפטריארך והסנאט הביזנטי החל תאודוסיוס במשא ומתן עם המורדים ובסיכומו של דבר תחת איום על חיי בנו הוא החליט לוותר על כסאוולהכיר בליאון כקיסר האימפריה. ליאון נכנס לקונסטנטינופול כמנצח ביום 25 במרץ 717. תאודוסיוס ובנו הורשו לצאת לגלות למנזר, תאודוסיוס התמנה לבישוף של אפסוס. תאודוסיוס נפטר אולי ב-754.
עכנאי מגובב
עַכְנַאי מְגֻבָּב (שם מדעי: .Echium glomeratum Poir) הוא צמח עשבוני רב-שנתי או דו-שנתי, מזרח ים-תיכוני מסוג עכנאי ממשפחת הזיפניים. אחד מ-68 מינים בסוג עכנאי ואחד מבין 6 הגדלים בישראל וסביבתה. הוא בעל שושנת עלים וגבעול תפרחת זקוף, עבה, זיפני מלבין, גובהו 60 עד 200 ס"מ. עכנאי מגובב נראה כעמוד גבוה ואפור שנושא לאורך רובו של הגבעול תפרחות צפופות היוצאות מחיק העלים שעל עמוד התפרחת העיקרי. קבוצת הפרחים קצרות בראשונה ומתארכות עד 7 ס"מ בעת הבשלת הפירות. בראשית החורף מתפתחת שושנת עלים רדיאלית סימטרית, שעליה ארוכים וצרים ומכוסים בצפיפות בשערות קצרות וזיפים לבנים בעלי בסיס מעובה. באביב עולה גבעול תפרחת שעליו הולכים קטנים לקראת חלקו העליון. בהגיע הגבעול לשיא גובהו, יוצאים מחיק החפים עוקצים קטנים נושאי פרחים קטנים וצנועים הערוכים בתפרחות עקרביות. לאחר הפצת הזרעים עמוד התפרחת היבש נותר במקומו עד אמצע החורף הבא.
מורפולוגיה
הגבעולים גליליים, זקופים, עבים, בודדים, ומסתעפים רק מהבסיס, מחלקם התחתון. הגבעולים מכוסים שערות צפופות קצרות וזיפים דלילים וארוכים.
העלים, דמויי אזמל מוארך (10 עד 40 ס"מ), תמימים, בעלי עירוק מרושת, מחוסרי לוואים . השערות המכסות את העלה כוללת שערות רכות בלבד.
התפרחות מסוימות, מסוג חד-בדית עקרבית.
הפרחים על פי רוב דו-מיניים, בעלי עוקץ פרח, שחלה עילית ועטיף כפול והם לא נכונים (בעלי סימטריה דו-צדדית). הפרחים אינם בולטים לעין בצבעם ובגודלם. הם יושבים בחיק החפים שעל ציר התפרחת. אורך החפה כאורך הגביע או גדולה ממנו. הפרחים מגובבים על עוקצים קצרים בחלקו העליון של גבעול הפריחה.
הפרחים דמויי שופר או צינור וצבעם צבעו ורוד צהבהב חיוור.
הגביע בעל 5 אונות, לעיתים רחוקות 4, מחולק כמעט עד לבסיסו, משתייר, עוטף, אך לא מעורה בפרי ומתפרה מעט (כרגיל הוא גדל ומתרחב עם הבשלת הפרי). אונות הגביע דמויות אזמל, שני האונות התחתונות קצרות יותר. הגביע קצר בהרבה מהכותרת.
הכותרת בלתי נכונה, דמוית שופר או משפך, בעלת 5 אונות בלתי שוות ואוגן אלכסוני, כמעט דו-שפתנית, אורך הכותרת 10 עד 13 מ"מ ולפעמים 20 מ"מ. רוחב לוע הכותרת אינו עולה על 5 מ"מ. הכותרת שעירה בכל שטחה החיצוני ובעלת שערות ארוכות יותר לאורך העורקים (בשונה מעכנאי נאה שכותרתו קירחת פרט לשערות ארוכות לאורך עורקיהן) . לוע הכותרת ללא קשקשים.
הזירים צבעוניים וקירחים והם בלתי שווים באורכם. אורך הזירים ארוכים פעמים אחדות מאורך המאבקים.
המאבקים קטנים נפתחים בסדקי אורך ולא בנקבים.
השחלה עילית, מוקפת בטבעת צופן ובעלת 2 עלי שחלה מאוחים ו-2 מגורות שנחצות על יד מחיצות מדומות ל-4 מגורות עם התפתחותה של השחלה. השיליה זוויתית. ביצית אחת בכל מגורה.
עמוד השחלה ארוך, נימי, כרגיל שעיר ובעל 2 צלקות, והוא יוצא משקע שבין 4 אונות השחלה, מבסיס השחלה.
הפרי עשוי 4 פרודות חד-זרעיות (אגוזיות) שהן דמויות ביצה ובעלות 3 מקצועות אפורות, מבריקות, מקומטות, מגובששות ויושבות בתוך הגביע.
בית גידול ותפוצה
התפוצה של עכנאי מגובב מצומצמת מדרום טורקיה ועד ישראל. בישראל עכנאי מגובב גדל ברוב החבל הים-תיכוני, במיוחד בצפון. הוא נפוץ בגולן; מצוי בבקעת חולה בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בעמק יזרעאל, בעמק עכו, בשומרון, בשרון ובגלעד; נדיר מאוד בחרמון, בבקעת בית שאן, בחוף הכרמל, דרום משור החוף ובהרי יהודה. הוא גדל בשדות, במקומות לחים כמו גדות נחלים ובין טרשי בזלת, בקרקעות כבדות מוצפות בחורף, וברנדזינה כהה על קירטון קשה.
הפיצוץ בבסיס הימי אוונגלוס פלורקיס
כתוצאה מהפיצוץ נספו 13 בני אדם, 12 מהם מיד. עם ההרוגים נמנו קפטן אנדריאס יואנידיס, מפקד הצי של קפריסין, ומפקד הבסיס, למברוס למברו. כמו כן בין ההרוגים היו 4 מאנשי הבסיס ו-6 מכבי אש. 62 בני אדם נפצעו. במקום הפיצוץ נוצר מכתש בקוטר של 600 מטר. הפיצוץ הרס כמעט כליל את הבסיס הימי, פגע קשות במאות הבניינים שבסביבה, כולל כל בנייני תחנת הכוח "וסיליקוס" בזיגי, הגדולה במדינה, האחראית למחצית מאספקת החשמל של קפריסין. כתוצאה מכך, מיד לאחר התאונה חלק גדול מקפריסין נותר ללא חשמל והוחל בהפסקות חשמל יזומות לסירוגין על מנת לשמר את האספקה. עקב הפסקות בזרם החשמל נוצרו גם הפסקות באספקת מים מפני שחלק גדול ממי השתייה של המדינה מסופק ממתקני התפלת מים. כמו כן נפגע חלקית מתקן התפלה שהיה בעת ההקמה על ידי חברת הנדסת התפלה הישראלית.
ברשימת הפיצוצים הלא גרעיניים הגדולים, פיצוץ זה בקפריסין היה הרביעי בעוצמתו בין אלה שנגרמו על ידי תאונות והשביעי מכלל הפיצוצים.
עקב התאונה הקשה, התפטרו שר הביטחון קסוטאס פפקוסטס ומפקד העל של המשמר הלאומי הקפריסאי, פטרוס צליקידיס. בשבוע שלאחר הפיצוץ התארגנו ברחובות ניקוסיה וערים אחרות בקפריסין הפגנות של אלפי אזרחים נזעמים שמחו על כך שהממשלה לא השכילה להיפטר מחומר הנפץ בעוד מועד. באיחוד האירופי הוערך כי מחיר נזקי הפיצוץ הסתכם בכ-10% מכלל כלכלת האי.
רקע
הבסיס הימי אוונגלוס פורקיס הוא בסיס של הצי הצבאי של קפריסין, הנמצא בסמוך לזיגי, בין לימסול ובין לרנקה.
בהתחלת שנת 2009 גרמה האנייה הרוסית לשעבר "MV מונצ'גורסק", שכנראה נמכרה ועברה שיפוצים בסין, ושנרשמה בצי המסחרי של קפריסין, לתקרית בינלאומית. בצאתה מאיראן היא נתפסה בכניסה לים סוף על ידי הצי של ארצות הברית (ביתר דיוק, Task Force 151) עם מטען חשוד כציוד צבאי. ב-29 בינואר 2009 היא לוותה לנמל הקפריסאי לימסול. ארצות הברית וישראל טענו כי האנייה הפרה את החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1747 בנוגע לסנקציות נגד יצוא נשק על ידי איראן. מסתבר כי יעד המשלוח היה ארגון חזבאללה מלבנון, הנתמך על ידי סוריה ואיראן. לפי מידע מוויקיליקס שפורסם בשנת 2011, דרשה הממשלה האמריקאית מקפריסין באמצעות מזכירת המדינה הילרי קלינטון להפקיע את האנייה. שלטונות קפריסין ערכו חקירה מוגבלת של המכולות שעל סיפון האניה ושלחו את הממצאים למועצת הביטחון של האו"ם להבהרות. אחרי שהסתבר כי אכן הייתה הפרה של החלטת האו"ם, המכולות הופקעו, נפרקו באי ואוחסנו כעבור חודש תחת לכיפת השמים בבסיס אוונגליס פלורקיס. לא פורסמו בתקשורת פרטים על תוכנם של 98 המכולות. המכולות נותרו בצורה זו למשך כשנתיים. ממשלת קפריסין סירבה להצעות מגרמניה, מבריטניה ומארצות הברית ולסלק או להעביר את חומר הנפץ מתוך חשש מתגובה של השלטון הסורי. לעומת זאת, לפי דבריה, היא ניסתה לשווא לפתור את הבעיה בערוצי האו"ם.
הפיצוץ
הפיצוץ אירע בשעה 5:50 אחרי ששעה ו-20 דקות קודם לכן פרצה אש שנגרמה על ידי פיצוצם של כמה מכלים. הנזק שנגרם פגע בשטח רב מאוד מסביב. תחנת הכוח וסיליקוס, שהייתה הגדולה בקפריסין, וסיפקה מחצית מהחשמל של המדינה, ניזוקה קשות, תוך גרימת הפסקות חשמל נרחבות שפגעו מאוד בעיר הבירה ניקוסיה, הנמצאת 65 ק"מ מרחק מהבסיס אוונגלוס פלורקיס.
12 בני אדם נהרגו מיד, ונפצעו עוד 62, מהם שניים אנושות, שאחד מהם נפטר מאוחר יותר. עם ההרוגים נמנה מפקד חיל הים הקפריסאי, קפטן אנדראס יואנידיס, ומפקד הבסיס, למברוס למברו. כמו כן נהרגו עוד 4 אנשי הבסיס ושישה אזרחים מכבי אש שנקראו לטפל בבערה הקטנה יחסית שקדמה הפיצוץ הגדול. נהרסו מספר בתי מגורים וכ-250 בתים ניזוקו במידה פחותה יותר. כ-150 תושבים הצטרכו לעבור מגורים.
אחרי התאונה
הופסקה אספקת החשמל כמעט למחצית מן האי. רשות החשמל של קפריסין יזמה הפסקות חשמל במדינה על מנת לחסוך והודיעה כי ייבאה גנרטורים מיוון ומישראל בתקופת תיקון הנזקים, שעלותם הוערכה ל-2 מיליארד אירו. הפסקות החשמל נמשכו כשעתיים-שלוש שעות בכל אזור ויועדו בעיקר לאזורי המגורים. רשות החשמל הכריזה כי החשמל יסופק בצורה שוטפת לשדות התעופה, לבתי החולים ולאזורי התיירות. תחנת הכוח וסיליקוס שהוחרבה שוויה 700 מיליון אירו. היא סיפקה 47% מצריכת החשמל של המדינה והייתה אמורה עם פתיחת יחידה חדשה מס. 5 לספק 55% ממנה.
ב-16 ביולי 2011 נחתמה עסקה בנוגע לאספקת 80 MW חשמל מצפון קפריסין עד לסוף חודש אוגוסט.
ב-13 ביולי התקיימו לוויות מרבית ההרוגים, כולל זו של הקפטן יואנידיס.
התבדו השמועות לגבי אפשרות של הרעלה עקב הפיצוץ, אך התושבים בסביבה נתבקשו להישאר במעקב רפואי כאמצעי זהירות.
השלכות פוליטיות
מברקים של השגרירים האמריקאים, כולל השגריר פרנק אורבנצ'יץ', שהודלפו על ידי האתר ויקיליקס דיווחו כי הנשיא כריסטופיאס עיכב את סילוק או הפיצוץ המבוקר של חומר הנפץ שנמצא בבסיס הימי, מתוך חשש לתגובה של הנשיא הסורי בשאר אל-אסד, שאצלו עמד לבקר. מסמכים נוספים הצביעו על כך ששלטונות קפריסין דחו הצעות לסילוק חומר הנפץ שבאו מארצות הברית, וארצות אחרות.
שר הביטחון קוסטס פפקוסטס ומפקד המשמר הלאומי פטרוס צליקידיס הגישו את התפטרותם. השלטונות הודיעו על פתיחת חקירה עצמאית של נסיבות התאונה והמשטרה הודיעה כי תחקור בכיוון הפלילי.
ב-12 ביולי 2011 אורגנה בניקוסיה הפגה של כמה אלפי אנשים נגד הממשלה, בגלל כישלונה בטיפול בסוגיית סילוק חומר הנפץ. כחמישים מפגינים ניסו לפרוץ לארמון הנשיאות בדרישה להתפטרות הנשיא דימיטריס כריסטופיאס. הם נעצרו מיד על ידי המשטרה שנעזרה בגז מדמיע כדי לפזר את המפגינים. גל המחאות המשיך גם ב-13 ביולי כשנעצרו 20 מפגינים. ב-19 ביולי התפטר גם שר החוץ של קפריסין, מרקוס קיפריאנו. ב-3 באוקטובר, החוקר העצמאי שתמנה על ידי הממשלה, פוליס פוליביו, הציג את ממצאיו והטיל אשמה על הנשיא כריסטופיאס בנוגע לאירועים שהביאו לתאונה. בהתאם לתוצאות החקירה הנשיא נשא באחריות אישית לאסון. הנשיא דחה את המסקנות והאשים את פוליביו כי חרג מסמכויותיו.
השלכות כלכליות
לפי הערכות של האיחוד האירופי שווי הנזקים לכלכלת האי הגיעו ל-2.83 מיליארד דולר, כשרק שווי תחנת הכוח וסיליקוס מגיע לידי 992 מיליון דולר. וכל זה שבועות אחדים לפני שהבנק של קפריסין ומנהיגים כלכליים אחרים הביעו את דעתם כי המדינה זקוקה בדחיפות לקיצוצים עמוקים בהוצאות.
ארקטופס
ארקטופס (שם מדעי: Arctops; מילולית: "פני דוב") הוא סוג של זוחל מקבוצת התראפסידה, שחי בסוף תקופת הפרם בדרום אפריקה. לתראפסיד זה הייתה גולגולת מוארכת באורך 30 סנטימטרים שהזכירה גולגולת יונק, והייתה בעלת ניבים ארוכים בקדמתם, דומות לניבי סמילודון. אורך הגוף הגיע ל-2 מטרים בממוצע.
הסוג התגלה לראשונה בדרום אפריקה, תואר ב-1914 בידי החוקר דייוויד מרדית' סירס ווטסון והוא כלל בתוכו 3 מינים: A. willistoni, A. watsoni ו-A. kitchingi. בסוג זה קיים רק המין A. willistoni נחשב לתקף בעוד השאר בטלים ונחשבים לנרדפים למין הראשון או משויכים לסוג Smilesaurus.
התראפסיד ידוע רק ממספר גולגולות, והוא נקרא בשמו עקב המבנה החזק שלהם שהזכיר גולגולת דוב. הוא היה טורף מטיל אימה דומה לגורגונופס שארב כנראה לטרף איטי כמו תראפסידים אחרים, זוחלים שונים ואולי גם דו-חיים. לצידו חיו מינים דומים ממשפחת הגורגונופסיים.