cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירוויין
כלכלה
בין המעסיקים הדומיננטיים ביותר בעיר, ניתן למנות את אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, מערכת החינוך המקומית, Blizzard Entertainment, ברודקום, ו-וסטרן דיגיטל.
פוליטיקה וממשל
מועצת העיר מורכבת מראש העיר ומארבעה חברים נוספים. ראש העיר נבחר אחת לשנתיים והמועצה נבחרת אחת לארבע שנים, ועליהם יש מגבלה של שתי קדנציות אפשריות.
מתוך כלל המצביעים הרשומים בעיר, ישנו רוב קטן לטובת המפלגה הדמוקרטית.
סם קית'
סם קית' (באנגלית: Sam Kieth; נולד ב-11 בינואר 1963) הוא קומיקסאי אמריקאי, המוכר בעיקר כיוצר של The Maxx וכמאייר של סנדמן.
קומיקס
בשנת 1993, עזב קית' את מארוול כדי ליצור את הסדרה המקורית "The Maxx" בהוצאת אימג' קומיקס. "The Maxx" רץ לאורך 35 גיליונות, שכולם הותוו ואוירו על ידי קית'. ויליאם מסנר-לובס כתב את התסריטים עבור גיליונות מס' 1–15 ואלן מור כתב את מספר 21. בשנת 1995, "The Maxx" עובד לסדרת אנימציה בערוץ MTV כחלק מפרויקט MTV Oddities קצרת המועד במסגרת Liquid Television, שכללה גם את The Head של אריק פוגל ו-"Æon Flux" של פיטר צ'אנג.
בהמשך כתב ואייר קית' מספר סדרות עבור די סי: בטמן: סודות בהשתתפות הג'וקר, ובאטמן / לובו, מיני סדרה בת 2 גליונות החל באוגוסט 2007. הוא אייר את "Lobo: Highway to Hell" משנת 2009, שנכתב על ידי סקוט איאן מלהקת אנתרקס, והסיפור המצויר "Ghosts", שהופיע ב-"Batman Confidential" # 40-43. בשנת 2010 כתב ואייר את הרומן הגרפי המקורי בכריכה קשה "Arkham Asylum: Madness", שבילה שבועיים ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, והגיע למקום החמישי בקטגוריית "ספרים גרפיים בכריכה קשה".
בבריטניה הוא תרם לשופט דרד בהוצאת 2000AD וסיפק מספר כריכות עבור ההוצאה המחודשת של Nemesis The Warlock. בשנת 2011 החל קית' לצייר את סדרת "30 ימי הלילה" בהוצאת המוציא לאור IDW Publishing. לאחר מכן IDW הוציאה לאור את מספר ספרי אמנות של קית'.
ב-2017, יצר את Eleanor & The Egret עם הכותב ג'ון ליימן. הסדרה פורסמה בהוצאת Aftershock Comics.
מדיה אחרת
בנוסף לשיתוף בהפקת סדרת האנימציה "The Maxx" עבור MTV, קית' השתתף בכתיבה של "אסור לעשן", הפיילוט של פרה ותרנגול (שיצר בן דודו, דייוויד פייס) וביים את הסרט "קח אותה עד הקצה" (2000) עבור קונקורד אופקים חדשים של רוג'ר קורמן.
חיים אישיים
קית' החל לחיות עם אשתו לעתיד כשהיה בן 15 והיא הייתה מבוגרת ממנו ב-20 שנה.
פרסים
בשנת 2013 סם קית' זכה בפרס אינקפוט בקומיק-קון בסן דייגו.
שילה פריד
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב חיים משה, ר"מ במכינת נטע שורק, ולכנרת פריד. למד בבית הספר אורות עציון באפרת, בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבה הגבוהה מעלה אליהו בתל אביב.
עוד בנערותו החל בכתיבה במקומונים בגוש עציון, וכבר בגיל 17 החל לשדר ברשת א' של קול ישראל.
שירת כ־3 שנים בגלי צה"ל, כמפיק במחלקת האקטואליה, ככתב תחקירים ומגזין יחד עם אבנר הופשטיין, וכקריין ועורך חדשות.
ערך באופן קבוע את "יומן שישי" בהגשת קובי אריאלי ו"מחשבות בע"מ" עם משה שלונסקי, יעקב ברדוגו ואיתן ליפשיץ. לעיתים שימש כעורך התוכנית של יעל דן.
מבין הפרסומים הבולטים שהביא לשידור בגלי צה"ל:
פריד שימש במשך תקופה ממושכת ככתב בכיר בעיתון "שביעי". החל מכתבות אקטואליה שבועיות, וכלה בהיותו עורך וכותב המדורים "פרויקט השו"ת", "בשטיבלך" ו"פתיתים – סיכום אירועי השבוע". בנוסף, פריד היה כתב אקטואליה ומגזין בעיתון "בשבע", ואחת לשבועיים כתב את מדור "עניין אישי" בעיתון.
כיום, פריד משמש כתב משטרה והתיישבות ב"מקור ראשון". בנוסף, פריד משמש כעורך וקריין ברדיו ynet. המהדורות שמשדר פריד מושמעות מדי יום ברדיו תל אביב, באקו 99FM, ברדיו ירושלים, ברדיו חיפה, ברדיו דרום וברדיו נתניה.
עובד בהנחיית אירועים ובקריינות לתשדירים וסרטוני תדמית. מעביר סדנאות על עולם התקשורת ומאחורי הקלעים של עריכת תוכן וחדשות.
פריד מרבה בכתיבת דעות והעלת נושאים אקטואליים לאלפי עוקביו ברשתות החברתיות פייסבוק וטוויטר.
חיים אישים
נשוי לאילה, אב לשלושה, ומתגורר בלוד.
מפרץ לה גונאב
מפרץ לה גונאב (בצרפתית: Golfe de la Gonâve; בקריאולית האיטית: Gòf Lagonav) הוא מפרץ בים הקריבי לאורך החוף המערבי של האיטי. עיר הבירה של האיטי, פורט-או-פרנס, ממוקמת על חוף המפרץ. ערים נוספות על חוף המפרץ כוללות את גונאיב וז'רמי.
מח"ל
מח"ל (ראשי תיבות: מתנדבי חוץ לארץ) הוא הכינוי הרשמי שניתן ליותר מ-3,000 מתנדבים, מארצות המערב ברובם, כמעט כולם יהודים, שהגיעו לארץ ישראל במלחמת העצמאות על מנת לעזור לצה"ל המתגבש, במאבק להקמת מדינת ישראל.
רקע
החל מאמצע 1947, הלך והסתמן פינוי בריטי בעתיד הנראה לעין. המערכת הביטחונית של היישוב, אשר הייתה ברובה מחתרתית, החלה להיערך להקמת צבא סדיר, אשר יוכל להתמודד עם הצבאות הסדירים של מדינות ערב, שאיימו לפלוש לארץ עם תום שלטון המנדט.
בבואו לערוך מעבר זה, חסר היישוב כוח אדם מיומן בתחומים מבצעיים וטכנולוגיים מסוימים שחייבו מסורת רבת שנים של מערכת ביטחונית בסדר גודל לאומי, כגון טייסי קרב ותובלה, צוותי טנקים ומטוסים, בעלי מקצועות ימיים ואף מפקדי גייסות בעלי ניסיון בהפעלת כוחות גדולים. בכוחות הביטחון של היישוב, כגון ההגנה, היו מפקדים מעטים שפיקדו אי פעם על כוח גדול בשדה הקרב. בניגוד למצב זה עמדה יכולתם של יהודי ארצות המערב לרכוש כישורים צבאיים ללא פיקוחו המעיק של שלטון המנדט הבריטי. החלת גיוס החובה, בעת מלחמת העולם השנייה, על מאות אלפים מיהודי התפוצות, וניסיון צבאי וקרבי שרכשו במהלכה, הביאו למצב שבו הם היו כתובת טבעית להשלמת החסר. שליחי היישוב בחו"ל, יחד עם פעילים מקומיים, התחילו בגיוס מיד לאחר פרוץ הקרבות, ועבודתם הסתייעה בהתלהבות שאחזה בקהילות היהודיות עקב אותה החלטה.
היישוב רכש עוד קודם לכן ניסיון מה בהיעזרות במתנדבים מחו"ל. בעשר ספינות מעפילים אשר נרכשו בארצות הברית ובקנדה (הידועות שבהן 'אקסודוס 1947' ו״הפאנים״) צוותו יותר מ-200 מתנדבים מאותן מדינות. מתנדבים אלה זכו לכינוי "מח"ל בהעפלה" (או מח"ל בעלייה ב').
הרכב
אנשי המח"ל, יותר מ־3,000 במספר, היו ברובם הגדול יהודים מארצות המערב. כשליש מהם היו יוצאי ארצות הברית, כמה מאות הגיעו מקנדה, צרפת, האיים הבריטיים ואמריקה הלטינית (כ"א). יותר ממאה היו יוצאי סקנדינביה ועוד עשרות מארצות אחרות כמו בלגיה, הולנד, איטליה (כ"א) ועוד. תרומה נכבדה למח"ל נתנה דרום אפריקה, ששלחה כ־650–700 מתנדבים (מספרי המתנדבים שגויסו בכל אחת מארצות המוצא גדולים יותר, לעיתים בשיעור ניכר, אלא שלא כולם היו מתנדבי מח"ל על פי ההגדרה שבהמשך, לא כולם הגיעו לארץ, ולא כולם שירתו בצבא). הם באו בחלקם מקרב יוצאי צבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, שהצטמצמו לאחר הניצחון ושיחררו רבים. בצד אלו התנדבו גם רבים חסרי ניסיון צבאי. חלקם היו חברי תנועות ציוניות, וחלקם יהודים מן השורה שלבם נטה לעבר מאבקו של היישוב היהודי בארץ ישראל. מספרם של הלא יהודים מוערך בכ־150–200, כמעט כולם בעלי מקצוע בחיל האוויר.
השתתפות בכוחות היישוב
כמעט כל המתנדבים הגיעו לארץ בקיץ 1948, והשתתפו במלחמה בשלביה האחרונים.
חיל האוויר
הנוכחות הבולטת ביותר של אנשי מח"ל ניכרה בחיל האוויר, עד כדי כך שאנגלית האפילה על העברית כשפה הרשמית בחיל. עם קום המדינה, היה רק קומץ טייסים ישראליים שהוכשר בקורסי טייס אזרחיים, ורק לבודדים היה ניסיון במטוסי קרב (משירותם בחיל האוויר הבריטי, לרוב) או במטוסים כבדים ובינוניים. כוחות האוויר של היישוב מנו רק מטוסים אזרחיים, רובם קלים. במלחמת העצמאות התעצם הכוח, נרכשו לראשונה מטוסי קרב, וטייסי מח"ל סייעו בבניית טייסת הקרב הראשונה, ואיישו כמעט את כל מטוסיה. הוא הדין בטייסות התובלה וההפצצה. טייסי התובלה של המח"ל ביצעו טיסות הובלה של נשק שנרכש בחו"ל, פעלו ב"מבצע אבק" להטסת אלפי טונות אספקה לנגב הנצור, קיימו את הקשר עם סדום המנותקת, ובסופו של דבר השתתפו בהנחת היסודות לחברת אל על. כך היוו אנשי מח"ל את רוב צוותי האוויר בחיל האוויר. כן הייתה נציגות נכבדה למח"ל במערך הטכני של החיל. השפעת המח"ל הייתה בולטת גם בדרגי הפיקוד, וכן חלקם היה רב בתפקידי המטה ובתפקידים מקצועיים כמו מכ"ם, צילום אווירי, מטאורולוגיה ועוד.
השרות הימי וחיל הרפואה
נוכחות בולטת אחרת הייתה למח"ל בשירות הימי (לימים חיל הים). החיל חסר ידע וניסיון ימיים – קרביים: יוצאי הצי הבריטי בקרב היישוב שרתו בדרך-כלל בדרגים הנמוכים והעורפיים ואנשי הפלי"ם לא התנסו בהפעלת ספינות מלחמה. וכך, החיל היה צריך להישען על מומחים מבחוץ. מפקד חיל הים בפועל (בתפקיד ראש המטה מסתיו 1948) היה מתנדב מח"ל פול שולמן, שהחל את פעילותו בסיוע לעליה ב' ב-1947, כאחראי להבאת שתי אוניות 'הפאנים' הגדולות מארצות הברית. אנשי מח"ל אחרים שרתו כמפקדי ספינות, או שהופקדו על תחומים מקצועיים חשובים של החיל: תותחנות, מכ"ם, הנדסה, המספנה, הדרכה, קשר ועוד.
תרומה חשובה הייתה למח"ל בחיל הרפואה, כאשר עשרות רבות של רופאים הגיעו לארץ, ולצדם בעלי מקצועות רפואיים אחרים. חלק מאלה הגיעו לתפקידים בכירים במערך הרפואה, כמו ד"ר ליונל מלצר ופרופ' הרי צבי בנק.
מורי גרינפילד, מתנדב על אוניית מעפילים "התקווה", כתב ספר בשם "הצי הסודי של היהודים" בו הוא מתאר את תרומתם של יהודי ארצות הברית למבצעי ההעפלה.
חילות השדה
בחילות השדה בלט חלקו של המח"ל בחטיבה 7, שמפקדה היה מתנדב מח"ל מקנדה בן דונקלמן, בעיקר בגדוד 72 ובמידה פחותה, בגדוד 79, אשר מפקדו לזמן קצר היה ג'ו וויינר (Weiner), מתנדב מח"ל קנדי. מקיץ 1948 הופנו לחטיבה 7 במכוון מתנדבים, בעיקר דוברי אנגלית. החטיבה, ובה כ־300 אנשי מח"ל, השתתפה בקרבות בצפון הארץ, שגולת הכותרת שלהם הייתה מבצע חירם. זמן מה השתייך לחטיבה גדוד 75 שבו רוכזו מאות דוברי צרפתית (לא יהודים ויהודים יוצאי צפון אפריקה, בלגיה וצרפת), חלקם אנשי מח"ל. בסופו של דבר סופחה פלוגה מהגדוד לחטיבת הנגב, שם כונתה "הקומנדו הצרפתי" (Le Commando Français), שהשתתפה בקרבות בנגב בסוף 1948. ריכוזי מח"ל קטנים היו בחטיבה 8, חטיבה 9 (מאמריקה הלטינית), בגדוד 9 בחטיבת הנגב, בחיל התותחנים, בחטיבת אלכסנדרוני וכן בגדודים 51 ו־52 של גבעתי.
קשיים ומתחים
שילוב אנשי המח"ל בצה"ל לא התנהל תמיד על מי מנוחות. לעיתים נתגלעו מתחים מחמת התנאים העדיפים שנדרשו וניתנו לזרים על פני הישראלים, וגם ממחויבותם הפחותה של חלק מן ההרפתקנים שבין המתנדבים למפעל הציוני ולמסגרת צבאית סדירה וממושמעת. המקרה הבולט בהקשר זה אירע בסוף 1948: פירוק להק התובלה האווירית בחיל האוויר עקב איום בשביתה של חלק מאנשיו, והקמה טייסת 106 במקומו.
סיום הפעילות ומורשת
לאחר סיום המלחמה עזבו רוב אנשי מח"ל את הארץ. מיעוטם נשארו וקשרו את גורלם במדינה.
היישוב כפר דניאל (ליד לוד), נוסד בידי מתנדבי מח"ל מארצות אנגלו-סכסיות.
בשנת 1952 הוקמה שכונת נווה מח"ל, שיכון שכלל 25 בתים ובהם 100 דירות, ממזרח לשכונת הדר יוסף בתל אביב, שאוכלסה במשפחות אנשי מח"ל יוצאי אנגליה, ארצות הברית ודרום אפריקה.
רב חננאל
רב חננאל היה אמורא בבלי מן הדור השני לאמוראים, תלמידו המובהק של רב, אך למד גם אצל רבה בר בר חנה.
שנים רבות ישב בבית מדרשו של רב בבבל, ושם למד הרבה תורה. אודות תקופה זו מסופר, כי הוא ישב יחד עם חבירו לבית המדרש רב ברונא ואכלו סעודת מצווה, ורב ייבא סבא שימשם. כאשר סיימו לאכול החליטו כי הגיעה הזמן לברך ברכת המזון ובכך לסיים את הסעודה, ולאחר מכן ביקשו מרב ייבא ששימשם להביא לפניהם משקה לשתייה ולקינוח הסעודה. רב ייבא הזכיר להם את מאמרו של רב, שאמר שכאשר אדם מחליט לברך ברכת המזון נחשב הדבר כהחלטה לסיים את הסעודה וכהסחת הדעת מאכילת ושתיית המשקים והמאכלים, ושוב אם ברצונם לחזור ולהמשיך את הסעודה עליהם לברך על כל משקה או מאכל בסעודה ברכה ראשונה, שכן מעתה והלאה אין הם נחשבים כמאכלים שאוכלים אותם כחלק מהסעודה ואין צורך לברך לפניהם (כי הם נפטרים בברכת "המוציא").
כתיבת סת"ם
רב חננאל שימש כסופר סת"ם. אודות כך מסופר, כי רב חסדא מצא את רב חננאל שהיה כותב ספרים (תורה) שלא מן הכתב (בעל פה). אמר לו: ראויה כל התורה כולה להיכתב על פיך, אלא (אבל) כך אמרו חכמים: אסור לכתוב [אפילו] אות אחת שלא מן הכתב. גם אחת מאמרותיו של רב חננאל אותה מסר בשם רב היא אודות הלכה בכתיבת סת"ם, הוא פוסק כי כאשר קרתה טעות ויש צורך למחוק מילה בקלף לספר התורה, מותר למחוק את המילה למרות שאז יהיה צורך לכתוב את השם המפורש מחוץ לשורה.
עשרות מפסקיו של רב בהלכות סת"ם, נמסרו על ידי רב חננאל.
פסקיו
רב חננאל פוסק בשם רבו - רב, כי למרות שאנו נוהגים שני ימים טובים של גלויות מחמת הספק איזה יום הוא הנכון (שכן בעבר נקבע היה התאריך לפי הכרזת בית דין שלא תמיד הגיעה לשמע הארצות שהיו רחוקות מארץ ישראל), הרי שכיום שהתאריך הידוע ואנו נוהגים ביום טוב שני של גלויות רק מחמת המנהג, עלינו להחיל להזכיר תפילת גשם ביום שמיני עצרת, 21 יום אחרי ראש השנה, ואין להחמיר מספק להפסיק באמירת גשם בתפילת מוסף או ערבית שאחריה ולהתחיל שוב בשמחת תורה.
רב חננאל היה נחשב לאחד מגדולי דורו, ואף חידש פסק מיוחד וחדשני, ששימש כיסוד ראשוני לדין המרעיש אפקעינהו רבנן לקידושי מיניה. הסיפור המובא בתלמוד במסכת יבמות שהתרחש בעיר נרש שבבבל. אדם קידש אישה בעודה ילדה קטנה, באופן כזה שהקידושין תקפים רק מדרבנן ולא מדאורייתא. כשגדלה הילדה, ערך הבעל טקס נישואין מחודש כדי לאשרר את נישואיהם, אך בלי פעולת קידושין פורמלית. תוך כדי הטקס בעודה יושבת באפריון, בא אדם אחר בחטף וקידש אותה לעצמו לאישה. האמוראים רב ברונא ורב חננאל פסקו שהקידושין של השני אינם תקפים, והאישה ממשיכה להיות נשואה לבעלה הראשון. אמוראים מאוחרים יותר שדנו במקרה הזה התקשו להבין את פסקם של רב ברונא ורב חננאל, שעל פניו היה מצופה שהיא תחשב מקודשת לשני. לפיכך הסביר רב אשי שבאופן עקרוני אכן קידושי השני תקפים, אך חכמים הפקיעו את קידושיו מכיוון שהוא התנהג בצורה לא הוגנת בכך שחטף אותה מהראשון: "הוא עשה שלא כהוגן, לפיכך עשו בו שלא כהוגן, ואפקעינהו רבנן לקידושי מיניה".
רב חננאל מסר משמו של רב שהעיר "חלזון" בבל דינה כפומבדיתא שבבבל לעניין יוחסין, וניתן להתחתן עם בני המקום ללא בירור נוסף. פסק זה סותר את פסקו של רבי אבא בר כהנא שפוסק שבני העיר פסולין ליוחסין.
אגדותיו
בתלמוד "אמר רב חננאל אמר רב: שלש כתות של מלאכי השרת אומרות שירה בכל יום: אחת אומרת קדוש, ואחת אומרת קדוש, ואחת אומרת קדוש ה' צב-אות... ואין מלאכי השרת אומרים שירה למעלה עד שיאמרו ישראל למטה, שנאמר (איוב לח): 'ברן יחד כוכבי בקר' והדר - 'ויריעו כל בני אלהים'".
בני משפחתו
בתלמוד מוזכר אמורא בשם זעירא בן רב חננאל, אמורא זה מסר מתורתו של רב, וייתכן שמדובר בבנו.
ציונו
רב חננאל קבור בטבריה, ועל קברו וקבריהם של שני חבריו רב ברונא ורב יוחנן הוקמה מצבה משותפת. אודות מקום קבורתו מופיע בספר הגלגולים: "חוץ לטבריה, כנגד כותל הצפוני של החומה - וקרוב אליו, יש שם כמו שנים או שלשה כוכין, ואומרים כי הם קברי צדיקים, ואיני זוכר מה שאומרים העולם. ונלע"ד שאומרים שרבי יצחק נפחא אחד מהם, והודה לי מורי שהם קברי צדיקים. ונלע"ד שאמר לי, שהוא כמו שאומרים בני אדם: תלך עוד משם בשדה לצד מערב החומה, נוטה באלכסון קצת לצד דרום, ושם חצר אחד מוקף כתלים ובתוכו ציונים וארונות רבים, ובכוך הסמוך לפתח החצר שם קבור רבן יוחנן בן זכאי: תלך עוד משם לצד מערב החצר, ושם ציון אחד ושם קבור הרמב"ם ואביו ז"ל כמו שאומרים העולם. ורחוק ממנו מעט לצד מערב, יש כמו חצר קטנה מאוד, ואומרים כי שם קבורים רב יוחנן האמורא, והאחר שכחתיו. ומורי ז"ל אמ"ל, כי האחד הוא רב חננאל תלמידו של רב. והשני הוא צדיק אמר ושכחתיו, ונ"ל ששמעתי ממנו שהוא רב כהנא".
ביאטה קלרספלד
ביאטה קלרספלד (בגרמנית: Beate Klarsfeld; נולדה ב-13 בפברואר 1939) היא עיתונאית גרמנייה-צרפתייה שנודעה במאבקה לחשיפתם והענשתם של פושעי מלחמה נאצים.
ביחד עם בעלה סרז' קלרספלד הצליחה ביאטה קלרספלד לגלות בעזרת תיעוד מפורט פשעי מלחמה רבים שביצעו הנאצים ולעלות על עקבותיהם של אלו שהצליחו להתחמק מעונש עם תום מלחמת העולם השנייה, ביניהם קורט לישקה, אלויס ברונר, קלאוס ברבי, ארנסט אלרס, קורט אשה ואחרים.
בפברואר 2012 הוצגה כמועמדת מטעם מפלגת די לינקה לנשיאות גרמניה.
ביוגרפיה
קלרספלד נולדה בברלין בשם ביאטה אוגוסטה קינצל (Künzel) למשפחה גרמנית לא יהודית. היא למדה בגימנסיה, אולם בשנת הלימודים האחרונה עברה לבית ספר מקצועי ובסיומו החלה לעבוד כמזכירה. בשנת 1960 יצאה קלרספלד כמטפלת ("או-פר") לפריז. לאחר שהחליפה מקומות עבודה מספר פעמים, הועסקה כמזכירה בתנועת נוער גרמנית-צרפתית. בתפקידה זה פגשה את בעלה, סרז' קלרספלד, יהודי שאביו נרצח על ידי הנאצים במחנה ההשמדה אושוויץ, לו נישאה ב-1963. בשנת 1965 נולד להם בן.
לאחר שקורט גאורג קיזינגר, שהיה חבר במפלגה הנאצית, נבחר לקנצלר גרמניה, החלה קלרספלד לפעול לעורר את דעת הקהל בעולם נגדו. היא כתבה נגדו מאמרים בעיתון הצרפתי קומבה ובעקבות זאת פוטרה מעבודתה. באפריל 1968 קראה לקורט גאורג קיזינגר מן היציע בבונדסטאג בבון, "נאצי, התפטר!" והורחקה מן האולם. ב-7 בנובמבר 1968, בוועידת מפלגת האיחוד הנוצרי דמוקרטי (CDU) בברלין, עלתה קלרספלד על הבמה, סטרה לקיזינגר תוך שהיא קוראת "נאצי, נאצי!". היא הועמדה לדין בהליך מזורז, ונדונה לשנת מאסר, אך באוגוסט 1969 הומתק עונשה לארבעה חודשי מאסר על תנאי. בספטמבר 1969 התמודדה בבחירות לבונדסטאג במחוז הבחירה של קיזינגר, אולם זכתה ל-5 קולות בלבד.
בשנת 1971 ניסתה קלרספלד, ביחד עם בעלה, לחטוף בכוח את הפושע הנאצי קורט לישקה, שהיה אחראי לגירושם של כ-76,000 איש מצרפת בתקופת השואה, כדי להביאו מגרמניה לצרפת ולהסגירו למערכת המשפט הצרפתית. ביאטה קלרספלד נדונה בשל כך לחודשיים מאסר, אלא שבעקבות לחץ בינלאומי ומחאה ציבורית הומתק העונש למאסר על תנאי. פושע המלחמה לישקה נותר חופשי, ורק בשנת 1979 הועמד לדין.
במהלך שנות השבעים שבה קלרספלד והצביעה על מעורבותו של ארנסט אכנבך, פוליטיקאי מן המפלגה החופשית-דמוקרטית הגרמנית, בגירושם של יהודים מצרפת בתקופת הרייך השלישי. בשנת 1976 הצליחה קלרספלד להפסיק את פעילותו הפוליטית, בין השאר כלוביסט למען פושעים נאציים לשעבר, זמן קצר לפני שהתמנה לנציג גרמניה בקהילה האירופית בבריסל.
בשנים 1984–1985 נסעה תוך סיכון עצמי לא מבוטל, לצ'ילה ולפרגוואי, שהיו אז דיקטטורות צבאיות, כדי לעורר שם תשומת לב לפושעי המלחמה הנאציים ולטר ראוף ויוזף מנגלה, שלפי הידוע הסתתרו במדינות אלה.
סטריליזציה (כלכלה)
במקרו-כלכלה, סְטֵרִילִיזַצְיָה (מכונה גם עיקור) מתייחסת לפעולת הבנק המרכזי בשוק פתוח שמטרתה לנטרל השפעות של שוק הכסף על שוק המטבע העולמי.
ביאטה קלרספלד
ביוגרפיה
ביחד עם בעלה סרז' ועם אחרים, התחילה בשנת 1986 במערכה לחשיפת מעורבותו של קורט ולדהיים ברייך השלישי ולבידודו הבינלאומי כנשיא אוסטריה. באותה שנה שהתה קלרספלד במשך חודש במערב ביירות והציעה להחליף עצמה כנגד בני ערובה ישראלים.
סטריליזציה (כלכלה)
ברוב המקרים מבצע הבנק המרכזי פעולה זו על מנת לנטרל השפעות פוגעות של תנועות הון נכנסות כמו ייסוף שער החליפין, אובדן תחרות בייצוא ואינפלציה. באופן כללי, הסטריליזציה מתייחסת לכל מדיניות מוניטרית שמבקשת להותיר את כמות הכסף במשק ללא שינוי במהלך זעזועים כלכליים או שינויים אחרים, כולל תנועות הון יוצאות.
ביאטה קלרספלד
ביוגרפיה
ב-4 ביולי 1987 הועמד לדין קלאוס ברבי, שנלכד ביוזמתה. קלרספלד מחשיבה הישג זה לגדול הישגיה, לאחר שכבר בשנת 1972 גילתה את מקום מחבואו בבוליביה.
בשנת 1991 פעלה להסגרתו של ממלא מקומו של אדולף אייכמן, אלויס ברונר, שחי בסוריה.
סטריליזציה (כלכלה)
לשם דוגמה, נניח כי ערך המטבע של מדינה מסוימת ירד (במדינה משטר שער חליפין נייד). על מנת למנוע זאת, הבנק המרכזי של אותה מדינה מחליט להעלות את ערך המטבע על ידי יצירת ביקוש מלאכותי למטבע המקומי בשוק מטבע החוץ. הדבר נעשה באמצעות שימוש ביתרות המט"ח של הבנק המרכזי לקניית מטבע מקומי. הביקוש המתואר אכן גורם לעצירת ירידת ערך המטבע המקומי, אך יוצר גרעון במאזן התשלומים עקב ירידת שער החליפין. שער החליפין הנמוך יותר במונחי מטבע מקומי מגדיל את הייבוא, אך מקטין את הייצוא. הגרעון במאזן התשלומים גורם לירידה בכמות הכסף במשק. לכן, במטרה לקזז את ההשפעה השלילית הזו של ירידה בכמות הכסף הנזיל, הבנק המרכזי יבצע פעולות בשוק הפתוח שיגרמו להגדלת כמות הכסף במשק. פעולות אלו של קניית איגרות חוב מקומיות באמצעות מטבע מקומי "ינטרלו" את ההשפעות השליליות של הפעולות בשוק המט"ח.
ביאטה קלרספלד
ביוגרפיה
ביאטה וסרז' קלרספלד פרסמו ספר שהכיל את שמותיהם של 80,000 קורבנות יהודיים-צרפתיים של הנאצים. הם הצליחו להשיג את תמונותיהם של 11,400 ילדים יהודים, במטרה לתת לקורבנות זהות ופנים. חברת הרכבות הצרפתית SNCF בירכה על המיזם והציגה תערוכה נודדת בשם "ילדים יהודיים שגורשו מצרפת" במשך שלוש שנים ב-18 תחנות רכבת. חברת הרכבות הגרמנית דויטשה באן, יורשתה החוקית של הרייכסבאן מתקופת הרייך השלישי - שעל מסילות הברזל שלה הובלו הילדים אל המחנות - דחתה את התערוכה בנימוקי "ביטחון" והפנתה אותה למוזיאון התחבורה בנירנברג. יושב ראש דויטשה באן טען שהנושא "רציני מדי מכדי להגות בו תוך לעיסת לחמנייה על הרציף". שר התחבורה הגרמני וולפגנג טיפנזה, מאידך, התבטא לטובת עמדתם של בני הזוג קלרספלד.
בפברואר 2012 מונתה כמועמדת מטעם מפלגת די לינקה לבחירת נשיא גרמניה. זאת, בעקבות התפטרותו של כריסטיאן וולף וכמועמדת נגדית למועמד המוביל, יואכים גאוק.
בפברואר 2016 קיבלה אזרחות ישראלית.
אותות הערכה
לקלרספלד הוענק בישראל בשנת 1974 "עיטור האומץ של לוחמי הגטאות". נשיא צרפת פרנסואה מיטראן מינה אותה בשנת 1984 ל"אבירה בלגיון הכבוד". בגרמניה, ב-15 בפברואר 2016 העניק השר אריה דרעי לקלרספלד אזרחות ישראלית בתמורה למפעל חייה בלכידת פושעי מלחמה נאצים.
בשנת 2022 הוענק להם פרס בראשית על פועלם.
הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020)
הסכם הפסקת האש של נגורנו-קרבאך (2020) הוא הסכם שביתת נשק שנחתם על מנת לסיים את מלחמת נגורנו קרבאך (2020). הוא נחתם ב-9 בנובמבר 2020 על ידי נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב, ראש ממשלת ארמניה ניקול פשיניאן ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין. הוא הוביל לסוף פעולות האיבה בחבל נגורנו קרבאך החל מהשעה 00:00, 10 בנובמבר 2020 שעון מוסקבה. גם נשיא רפובליקת ארצאך שבחבל, אריק הרוטיוניאן, הסכים לסיום המלחמה.
מאז סיום המלחמה כחלק מההסכם, ארמניה פינתה בכמה פעימות שטחים שהיו תחת שליטתה מאז מלחמת קרבאך הראשונה, שהסתיימה ב־12 במאי 1994. הפינוי האחרון התרחש ב-26 באוגוסט 2022.
רקע
מלחמת נגורנו קרבאך השנייה בין אזרבייג'ן לרפובליקת ארצאך וארמניה החלה ב-27 בספטמבר 2020. אזרבייג'ן השיגה כמה הישגים טריטוריאליים במהלך ששת השבועות שלאחר מכן, שהסתיימו בכיבוש העיר שושה, מה שגרם לשני הצדדים להסכים להסכם הפסקת האש ב-9 בנובמבר 2020.
סקירה כללית
על פי ההסכם שני הצדדים יחליפו שבויי מלחמה וחללים. יתר על כן, הכוחות הארמניים ייסוגו מהשטחים שבשליטת ארמניה סביב נגורנו-קרבאך עד 1 בדצמבר. כוח שמירת שלום רוסי בן 2,000 איש מכוחות היבשה הרוסיים יוצב באזור למשך חמש שנים לפחות על מנת להגן על פרוזדור לצ'ין, שנמצא בין ארמניה לאזור נגורנו קרבאך. על פי אזרבייג'ן, הכוחות הטורקיים ישתתפו גם בתהליך שמירת השלום. בנוסף, אזרבייג'ן תקבל מעבר למובלעת נחצ'יבאן שבשליטתה, המנותקת מאזרבייג'ן, דרך רצועת אדמה במחוז סיוניק בארמניה הסמוך לגבול עם איראן. הכוחות הרוסים יפקחו על הביטחון בכבישים המחברים את אזרבייג'ן לנחצ'יבאן.
תנאי ההסכם
הסכם שביתת הנשק הרב-צדדי קובע את הדברים הבאים:
ארמניה
לאחר חתימת ההסכם אמר ראש ממשלת ארמניה ניקול פשיניאן, "זה לא ניצחון אבל זו גם לא תבוסה – אתה לא מובס עד שאתה מחשיב את עצמך ככזה. לעולם לא נחשיב את עצמנו כמובסים. זהו תחילתו של עידן האחדות הלאומית והלידה מחדש שלנו" הפגנות אלימות פרצו בירוואן בעקבות ההודעה על הסכם הפסקת האש. יו"ר הפרלמנט של ארמניה, אררט מירזויאן, הוכה על ידי אספסוף זועם שהסתער על הפרלמנט לאחר הכרזת ההסכם. פשיניאן ציין, עם זאת, כי חייו של מירזויאן "אינם בסכנה" והוא עבר ניתוח. שירותי הביטחון במדינה אמרו כי עצרו כמה בכירים לשעבר, בהם מי שעמד בראשם, בחשד שתכננו לרצוח את פשיניאן וליזום הפיכה. כעבור חודשים, בצבא הארמני קראו לראש הממשלה ניקול פשיניאן להתפטר.
פוקוקסנטין
פוקוקסנטין (Fucoxanthin) הוא קסנתופיל השייך למשפחת הקרוטנואידים.
שרפת שומנים
מחקרים בעכברים שנערכו ביפן הראו שפוקוקסנטין מאיץ את שרפת השומנים בתוך תאי השומן הלבנים והופך אותם לתאי שומן חומים, ההופכים לאנרגיה במקום למצבורי שומן. לפי מחקרים אלה, הפוקוקסנטין מגביר את פעילותו של חלבון השורף מצבורי רקמות שומן לבן סביב איברי הגוף.
במחקרים עלה כי פוקוקסנטין מאיץ את תהליך החמצון של חומצות שומניות ובכך משנה את המטבוליזם בגוף.
עד שנת 2010 לא נערכו מחקרים בבני אדם על פוקוקסנטין, למעט מחקר אחד שהראה יעילות ספיגה נמוכה של פוקוקסנטין בגוף האדם.
בשנת 2010 פורסם מחקר אחד שמצא שנשים עם מחלות כבד שצרכו פוקוקסנטין ושמן זרעי רימונים השילו 4.9 ק"ג בממוצע ממשקלן בתוך כ-4 חודשים. על מנת להראות שהפוקוקסנטין יעיל בהורדת משקל בבני אדם נדרשים מחקרים נוספים.
השפעה על מחלות ממאירות
במחקרים אחרים נבחן, בין השאר, השימוש בפוקוקסנטין ושמן זרעי רימונים והשפעתם על לחץ דם גבוה, סוכרת, הוצאת אנרגיה בזמן מנוחה, ועל אחוזי השומן בגופם של בעלי משקל עודף.
כמו כן נבחנו ההשפעות האנטי-דלקתיות של החומר, הפעילות שלו נגד מחלת הסרטן והאפקטיביות שלו בהפחתת כאב. במחקרים עלה שפוקוקסנטין מאט את התחלקות תאי הסרטן, עוצר את התהליכים המחזוריים בתאי הסרטן, עוזר לאפופטוזה של תאי הסרטן ולדיכוי אנגיוגנזה. נמצא גם קשר בין צריכת פוקוקסנטין לעצירת התפשטות תאי מלנומה.
בנוסף נבחנת תרומת הפוקוקסנטין בהפחתת הרעילות של תרופות שונות.
לבנסבורן
לֶבֵּנְסְבּוֹרן (בגרמנית: Der Lebensborn – "מעיין החיים") הייתה תוכנית של המפלגה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, ל"השבחת" הגזע הארי. התוכנית פעלה במסגרת המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס.
הגדרה ומאפיינים
התוכנית הוגדרה כתוכנית רווחה, שבמסגרתה מוקמו ילדים ממוצא ארי ובעלי נתונים גופניים מתאימים, במשפחות אומנה טהורות, או במוסדות טהורים, שנועדו לחנכם ולהכשירם כבני הגזע העליון.
חלק מהתינוקות נולדו לאימהות טהורות גזע גרמניות או סקנדינביות, שזווגו עם אנשי אס אס גרמניים בעלי נתונים אריים. חלק אחר מהתינוקות, שענו על הקריטריונים הגזעיים, נחטפו כפי הנראה מאמותיהם.
על התוכנית מטעם השלטון הנאצי היה אחראי היינריך הימלר. הימלר פעל בדרכים רבות להגברת טהרת הגזע הארי. בנוסף לפרויקט לבנסבורן דרש הימלר גם דרישות שלא יצאו אל הפועל, כמו מתן אפשרות בחוק לאנשי אס אס לשאת אישה שנייה, ולהורות לכל אישה עד גיל 35 בגרמניה ללדת ארבעה ילדים טהורי גזע לאנשי אס אס, ואחת היא אם אביהם נשוי או רווק. חלק מרעיונות אלו גובשו להצהרת כוונות פורמלית מטעם הרייך השלישי, בפקודה שניתנה ב-28 באוקטובר 1939, הקובעת כי משימתן העליונה של טהורות הגזע היא ללדת את ילדי הלוחמים היוצאים אל המלחמה.
רקע: הקמה ומימון
מתחילת מלחמת העולם הראשונה הייתה הילודה בגרמניה בירידה. בשנת 1920 היה מספר הלידות בגרמניה 894,978, ואילו בשנת 1932 היה מספר הלידות 516,793, ומהנמוכים, באחוזים, בעולם המתועש. מספר ההפלות היה כ-600,000 בשנה, דבר שהוסיף להקטנת הילודה.
שנתיים לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בדצמבר 1935, הוקם בברלין מה שהוגדר כפרויקט רווחה ה"לבנסבורן" לעידוד טהרת הגזע הארי. המימון לתוכנית תוכנן להגיע מתרומות שאזרחי המדינה הגרמנים התבקשו, אך לא חויבו בחוק, לתרום, פרט לאזרחים שהיו רשומים כחברים באס אס. אלה חויבו לפי חוק לתרום עבור תוכנית הרווחה, לפי מספר הילדים במשפחה, במה שכונה "המחויבות הלאומית להגברת הילודה". את הסכום הגבוה ביותר שילמו משפחות ללא ילדים. משפחות שהיו להן יותר מארבעה ילדים היו פטורות מתשלום עבור התוכנית. עצם שיטת התשלום הייתה אמורה להוות תמריץ לילודה.
יישום
בתחילה תוכנן הפרויקט כ"תוכנית רווחה" לנשות קציני האס אס, באספקת מקומות שבהם הן היו יכולות ללדת בתנאי אירוח נוחים, ודאגה להן למנוחה בתקופת ההיריון והלידה. בהמשך החלה התוכנית לקבל גם נשים לא נשואות שהרו, אם היו טהורות גזע וזהותו הארית של האב הייתה ברורה.
לאחר פתיחת הפרויקט סופקו גם מגורים לאותן נשים, והתוכנית שימשה גם כסוכנות אימוץ לילדים "טהורי גזע" שהיו ללא הורים. במקרים שבהם לא היו הוריהם של התינוקות מוכרים כחברי אס אס, עברו התינוקות וההורים בדיקה רפואית מדוקדקת על ידי רופאי אס אס לפני כניסתם למעונות אלה.
באוגוסט 1936 נפתח "בית הלבנסבורן" הראשון של התוכנית, בכפר שטיינהרינג (Steinhöring), הסמוך למינכן. הבית תוכנן עבור אמהות ו-55 ילדים. תוך ארבע שנים הוכפל מספר המיטות במעון.
עם ניצחונותיה של גרמניה במלחמה וכיבוש מדינות אירופה, הורחבה התוכנית הן לגרמניה והן לארצות צפון אירופה, בעיקר לנורווגיה. בתי לבנסבורן הוקמו גם במרכז אירופה ובמזרחה, למשל בפולין, לרווחת משפחות האס אס ששירתו שם. עיקר התוכנית התקיימה בנורווגיה, שם נעשה מאמץ "להציל" תינוקות שנולדו לנשים נורווגיות מקשר עם חיילים גרמניים, על ידי העברתם למיקום מחדש, בדרך כלל למשפחות אס אס בגרמניה, שהתנדבו לגדל את הילדים.
מרכזי לבנסבורן הוקמו במקומות הבאים:
חטיפת ילדים באירופה לצורך שילובם בתוכנית
משנת 1939 החל שלב נוסף בתוכנית לבנסבורן, שכלל חטיפת ילדים בגיל רך, שענו באופן מוחלט על הקריטריונים הגופניים של שיוך ל"גזע העליון", הבאתם באופן זמני לבתי לבנסבורן לצורך אוריינטציה עם הגזע הארי, ולאחר התאמתם – מסירתם לאימוץ במשפחות גרמניות חשוכות ילדים. אותם ילדים נחטפו בדרך כלל ברחוב, על ידי חיילים ביחידה ייחודית שהייתה כפופה לפרויקט הלבנסבורן. עיקר החטיפות בוצעו במזרח אירופה הכבושה, בעיקר בפולין. בנוסף ליחידה הייחודית הזו, היו צוותי אס-אס פושטים על כפרים וחוות בכל רחבי אירופה הכבושה – בין השאר בנורווגיה, צרפת, פולין, אוקראינה ורוסיה. הם היו חוטפים ילדים מהוריהם ומגני שעשועים, וכן באמצעות אקציות. לעיתים היה מגיע צוות אס-אס למרכזו של כפר באמצע הלילה, מרכז את כל התושבים ולאחר סלקציה מפריד ילדים מאמהותיהם ומעביר אותם לגרמניה. אלפי ילדים שענו לקריטריונים של טוהר הגזע הועברו כך לגרמניה וגודלו כגרמנים. לעיתים מסר אותם האס-אס להורים גרמניים מאמצים, חלקם חשוכי ילדים. ילדים שכבר היו גדולים מכדי שישכחו את שפת אמם ואת אמם, סירבו לעיתים לעבור אינדוקטרינציה, חלקם התעקשו להמשיך לדבר בשפת אמם, סירבו להצדיע במועל יד וכתוצאה מכך נשלחו למחנות ריכוז או נרצחו במקום חינוכם.
מספר התינוקות והפעוטות שנחטפו בשל מראם החיצוני, במדינות אירופה השונות, ושנמסרו באופן ישיר לאימוץ למשפחות אס אס, במסגרת תוכנית הלבנסבורן, אינו ידוע. רק עשרה אחוז מכלל ילדי לבנסבורן החטופים הוחזרו לאחר המלחמה לבתי הוריהם במזרח אירופה וביתר מדינות אירופה מהן נחטפו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הואשמו מרכזי הלבנסבורן באירופה בחטיפת הילדים מבתיהם, ובחיוב האמהות היולדות להשאירם שם. בשטחים ששוחררו על ידי כוחות הברית ושהיו בחזקת ארצות הברית, הועמדו לדין המנהלים והעובדים בבתי הלבנסבורן, ונערכו להם משפטים באשמת חטיפה. אולם מתוך כ-10,000 מקרים של ילדים זרים (לא גרמניים) שהיו קורבנות פרויקט לבנסבורן, ניתן היה להוכיח אשמה בבית המשפט רק ב-340 מקרים, שבהם היו ראיות מעל לכל ספק שהחזקת התינוקות הייתה ללא הסכמת ההורים. רוב המנהלים והעובדים במרכזי הלבנסבורן זוכו בבתי המשפט מאשמת חטיפה.
בנורווגיה היו רשומים כ-250 ילדים שנלקחו לאימוץ על ידי תוכנית הלבסנבורן, שבהם התברר כי האמהות חתמו מדעת על ההסכמה לאימוץ, אף אם לא נאמר להן כי הילדים יועברו לגרמניה במסגרת התוכנית להשבחת הגזע. לאחר המלחמה החזירה ממשלת נורווגיה את רוב הילדים שנמסרו לאימוץ, פרט ל-80 מהם שנשארו בגרמניה.
בשנת 2005 הסכימה נורווגיה לפצות ילדים שנולדו בזמן מלחמת העולם השנייה לנשים נורווגיות שקיימו יחסי מין עם חיילים נאצים. זאת, לאחר עשורים רבים בהם סבלו ילדים אלה מאפליה. ועדה פרלמנטרית הציעה סכום של עד 3,000 דולרים לכ-12 אלף מהילדים, שנולדו בין השנים 1940 ו-1945.
דיון
פרויקט לבנסבורן היה חלק מתוכניותיו של הימלר בתחום טיהור הגזע. בהערכה מדעית – טכנית, ניתן לומר כי הפרויקט לא הצליח. הניסיון להרחבת "גזע העל" על ידי ריבוי מלאכותי של בעלי מאפיינים ביולוגיים נורדיים, לא הביא לשוני ולא השפיע בהמשך על הרכב האוכלוסייה הגרמנית באופן משמעותי.
ההשפעה על התינוקות שהיו קורבנות הלבנסבורן, לעומת זאת, הייתה משמעותית. רבים מילדי לבנסבורן בנורווגיה נזקקו במהלך השנים לטיפולים פסיכיאטריים וחלקם חוו קשיים שונים.
נקודת פוין
נקודת פויין (באנגלית: Foyn Point) היא לשון יבשה בחוף אוסקר השני, בצד המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הקצה הדרום-מזרחי של חצי האי בלאגובגראד, ואת הקצה הצפוני של הכניסה למפרצון אקזאספריישן.
שיא גובהה של לשון היבשה בפסגה שגובהה 525 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי המפרצון
אזור לשון היבשה צולם מהאוויר על ידי סר יוברט וילקינס, בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928.
וילקינס מיפה את האזור בהתבסס על תצלומי אוויר אלה, אולם חשב שמדובר באי.
האזור צולם מהאוויר ומופה בשנית בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. במיפוי זה התברר כי מדובר בלשון יבשה או חצי אי.
מקור השם
וילקינס, אשר סבר כי מדובר באי, קרא למקום "האי פוין" ("Foyn Island"); על שמו של סוונד פוין - ציד לווייתנים נורווגי.
לאחר המיפוי של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, שונה השם של לשון היבשה בהתאם - לשמה הנוכחי.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 276
• Grace A. Nield, Valentina R. Barletta, Andrea Bordoni, Matt A. King, Pippa L. Whitehouse, Peter J. Clarke, Eugene Domack, Ted A. Scambos, Etienne Berthier, Rapid bedrock uplift in the Antarctic Peninsula explained by viscoelastic response to recent ice unloading
• M. R. Cape, Maria Vernet, Pedro Skvarca, Sebastián Marinsek, Ted Scambos, Eugene Domack, Foehn winds link climate‐driven warming to ice shelf evolution in Antarctica, https://doi.org/10.1002/2015JD023465
לוקהיד קונסטליישן
לוקהיד קונסטליישן (באנגלית: Lockheed Constellation) הוא מטוס נוסעים צר-גוף מתוצרת לוקהיד. המטוס יוצר בין השנים 1943–1958 במפעלי החברה בברבנק, והיה אחד מכלי הטיס המהפכניים בשירות התעופה האזרחית. בסה"כ יוצרו 856 מטוסים. המטוס היה מעורב במספר גבוה של תאונות ותקריות אוויריות.
המטוס שימש גם בחיל האוויר של ארצות הברית, בעיקר כמטוס תובלה להספקת מצרכים בשנות ההסגר על ברלין. הקונסטליישן היה גם מטוסו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
פיתוח
מטוס הקונסטליישן פותח על ידי חברת לוקהיד לפי מפרט של חברות התעופה TWA ופאן אמריקן.
תצורת הכנף של הקונסטליישן התבססה על זו של מטוס הקרב P-38 לייטנינג, שפותח אף הוא על ידי לוקהיד. הזנב המשולש נבנה כדי להשיג היגוי מספק תוך הגבלת גובה ההגאים לגובהם של האנגרים באותה תקופה.
פיתוח המטוס החל בשנת 1939. אב הטיפוס טס לראשונה ב-9 בינואר 1943, ולו טווח של 3,500 מייל (5,630 ק"מ), מהירות של 550 קמ"ש, מהירות שיוט 480 קמ"ש וסייג רום של 7,300 מטר. המטוס הראשון נמסר לחברת TWA באוקטובר 1945. הטיסה המסחרית הראשונה של המטוס הייתה ב-3 בדצמבר 1945.
המטוס בחיל האוויר הישראלי
בתחילת מלחמת העצמאות רכשה ההגנה שלושה מטוסים מעודפי צבא ארצות הברית, והם הוברחו לארץ דרך פנמה ואירופה. במלחמה נטלו המטוסים חלק במבצע בלק. לאחר המלחמה נמכרו המטוסים לאל על.
תאונות ותקריות
למעלה מאלף בני אדם נהרגו בתאונות ואסונות בהן היה מעורב המטוס.
פסטיבל העוד
פסטיבל העוד הבינלאומי ירושלים נוסד בשנת 2000 בירושלים, ביוזמת המפיק והמנהל האמנותי אלי גרינפלד בשיתוף מרכז התרבות בית הקונפדרציה. המנהל האמנותי של הפסטיבל הוא אפי בניה.
היסטוריה
פסטיבל העוד נוסד על מנת לשמש במה למורשת המוזיקלית הערבית העשירה והמגוונת, חוצת הגבולות והתרבויות ולקשרי הגומלין בינה ובין המוזיקה היהודית. במשך השנים הרחיב הפסטיבל את היצע המוזיקלי שלו לכלול מוזיקת עולם מאזור הים התיכון הבלקן, צפון אפריקה, מאירן ומטורקיה, לצד מוזיקה ישראלית המתבססת על מסורות אלה. הפסטיבל נערך באתרים שונים ברחבי ירושלים, בהם בית הקונפדרציה, בית שמואל - מרכז שמשון ותיאטרון ירושלים.
בשנת 2001 יזם גרינפלד שלוחה תל אביבית לפסטיבל העוּד, בהפקת צוותא. "פסטיבל העוד של תל אביב" שעלה במקביל.
בשנת 2003 החל לפעול "פסטיבל העוד של תל אביב" בניהולו של גרינפלד בנפרד מהפסטיבל בירושלים. את הפסטיבל בירושלים ניהל והפיק מאז אפי בניה. הפסטיבל בתל אביב התקיים מדי חודש אוגוסט במשך כ-12 שנים, עד 2014.
בשנת 2008 הוקלטו ושודרו חלק ממופעי הפסטיבל על ידי ה-BBC, במסגרת שידורי מוזיקת העולם שלה.
בשנת 2009, בשנתו העשירית, הוחלט לקיים את הפסטיבל במקביל בירושלים ונצרת. אולם לאחר מספר שנים נפסקו המופעים בנצרת.
ממשתתפי הפסטיבל
בפסטיבל השתתפו במשך השנים נגני עוד מהמובלים העולם, בהם: תייסיר אליאס, יאיר דלאל, ניזאר רדואן, דרוויש דרוויש (פרס ראשון בתחרות העוד של קהיר), וואסים עודה, (פרס שני בתחרות העוד של קהיר), אמיר שהאסר, יואל בן שמחון, זיאד חביב, יניב טייכמן, אלון אמאנו קמפינו, סעיד עג'מי. בין הזמרים והאמנים שהשתתפו בפסטיבל העוּד של תל אביב בתוכניות מיוחדות לפסטיבל: זהבה בן, לובנה סלאמה, גלית גיאת, שלמה בר, טינה מסהרה סיטי, לאה שבת, חיים אנקרי, גיל רון שמע.
פסטיבל 2006 נפתח במופע מחווה למלחין סייד דרוויש, כמו נערך מופע של שירי עם פלסטינים בהגשת אמל מורקוס, עלה מופע משותף של ברי סחרוף ומאיר בנאי ולהקת אורפנד לנד העלתה מופע שמשלב רוק כבד, מזיקה ערבית מזמורי תהילים ופיוטים.
פסטיבל 2007 התפרש על פני עשרה ימים. מופע הפתיחה הוקדש לעבד אל-חלים חאפז במלאת 25 שנה למותו. בערב, בניהולו המוזיקלי של תייסיר אליאס, השתתפו מוזיקאים יהודים וערבים והזמר והפייטן הירושלמי משה חבושה. הפסטיבל כלל גם מחוות לעבד חאלים חאפז, לאום כולתום, למשורר הטורקי נזים חיכמאת, לפיוט של יהודי עיראק ולשירת יהדות מרוקו. מופע הנעילה, שקיבל את השם "רוק`נעוד", שיתוף פעולה בין ברי סחרוף, יאיר דלאל וזוהר פרסקו שכלל עיבודים אקוסטיים בגוון מזרחי לשירי רוק של ברי סחרוף לצד עיבודים חדשניים ליצירות של יאיר דלאל וליווי של זוהר פרסקו.
פסטיבל 2008 נפתח במופע של אתי אנקרי, בו ביצע ממיטב שיריו של יהודה הלוי בלחנים חדשים פרי עטה. בנוסף נערך מפגש פסגה של שלושה וירטואוזים בעלי שם עולמי בז'אנר מוזיקת העולם: נגן העוד הטורקי יורדאל טוקג'אן, נגן הלירה האירי רוס דאלי ונגן כלי ההקשה הישראלי זוהר פרסקו. דלאל אבו אמנה העלתה מופע מיצירות אום כולת'ום, עבד אל וואהב, פיירוז ואחרים.
פסטיבל 2009 נפתח במופע מחווה של להקת נקמת הטרקטור לשיריו של משה אבן עזרא, בו התארחונגן העוד אליהו דגמי ואמנית הווידאו ארט שירה מיאסניק. ערן צור העלה את המופע "כך הוא התכוון במקור", בו ביצע עיבודים וחידושים לפיוטים של ישראל נג'ארה בליווי אלעד גבאי בקאנון ושירה ויאיר הראל בכלי הקשה ושירה. יאיר דלאל ודודו טסה חברו למופע מיוחד בו בצעו בין השאר משיריו של דאוד אלכווייתי, מהמלחינים הבולטים בקהילה היהודית בעיראק וסבו של טסה. בין האמנים שהגיעו מחוץ לישראל היו האנסמבל של עומר פארוק טקבילק, שהעלה את המופע "צלילים של קסם ורוחניות" בהשתתפות נגנים מטורקיה, יוון ומארצות-הברית. כמו כן נערך מפגש בין שלושה נגני העוד תייסיר אליאס מישראל, ארא דינקיג'אן מארמניה ויורדאל טוקג'אן מטורקיה, ועוד.
בפסטיבל 2010 נערך מופע איחוד של להקת "נייט ארק", ההרכב הארמני-אמריקני שאחראי לפתיח של "החמישייה הקאמרית" וללחן של השיר "זה הזמן לסלוח".
פסטיבל 2013 נערך בדגש על אמניות יוצרות ומבצעות של התרבות המוזיקלית ברחבי המזרח התיכון, אגן הים התיכון וישראל, ביניהן: קטרינה פפדופולו מיוון, סבחאת אקיראז חברת פרלמנט מטורקיה, חיה סמיר, רחלה ומרים טוקאן מישראל. בנוסף ערך יאיר דלאל מופע בו השתתפו אפרים שמיר, מיקי שביב, איתי פרל ואלי בנאקוט.
פסטיבל 2014 נפתח במופע של קורין אלאל שכלל לחנים שלה לטקסטים מספר קהלת; המוזיקאי האזרי גוצ'אג אסקרוב הופיע לראשונה בישראל; הזמרת היווניה סאבינה ינאטו הופיעה עם אנסמבל "אביב בסלוניקי"; המלחין והיוצר שם טוב לוי, יחד עם הפייטן דוד מנחם, העלו מופע מחווה ליצירתו של הרמח"ל.
בפסטיבל 2015 נערך מופע של הזמר והיוצר היווני פנטליס ת'אלאסינוס, בהופעת בכורה בישראל; זהר פרסקו השיק את אלבומו החדש; יאיר דלאל ארח את שלמה בר ונערך מחווה לזמר פריד אל-אטרש במלאת 40 שנה למותו, בהובלת נגן העוד תייסיר אליאס.
פסטיבל 2018 הוקדש בחלקו הארי למוזיקה הערבית הקלאסית. מופע הפתיחה היה של היוצר והמלחין היווני סטאברוס קסרחקוס ולהקתו, שבצעו את כל שירי הסרט "רמבטיקו" שאותם הלחין. אורחים נוספים היו זמרת הפלמנקו מונטסה קורטז, הזמרת ההודית ארונה סאירם, מופע של להקת תאקים והזמרת ונגנית הסנטור ארטי קטימה מיוון.
פסטיבל 2021 נערך בסימן שירת נשים והופיעו בו אֹמניות, שחוקרות מסורות מוזיקליות מבית אמא-אבא-סבתא, מאתרות קשישי עדה, שיכולים עדיין לשיר את שירת המקור, חושפות טקסטים נושנים, לומדות טכניקות הפקה קולית, לומדות את שפת המקור לעיתים בלהג נשכח. על בסיס מקצבים מסורתיים, מלודיות והרמוניות מרחבי המזרח התיכון, הן יוצרות מוזיקה עכשווית. בין המשתתפות היו: נטע אלקיים, מורין נהדר, מור קרבסי ולונא אבו נסאר, שיוצרות מוזיקה עכשווית המבוססת על מקצבים מסורתיים, מלודיות מרחבי המזרח התיכון - והגוון הייחודי לו.
What Have They Done to My Song Ma
"What Have They Done to My Song Ma" (בעברית: מה הם עשו לשירי אמא) הוא שיר מאת הזמרת מלאני. השיר יצא בשנת 1970 על תקליטון כבי-סייד של הסינגל "רובי טיוזדיי" ונכלל באלבום "Candles in the Rain". השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי (1970–1979) ושהה שם שלושה שבועות.
גרסאות כיסוי
השחקנית הישראלית דליה לביא הקליטה גרסה בגרמנית של השיר ב-1971.
ב-1972 הקליט ריי צ'ארלס גרסת כיסוי של השיר (בשם "Look What They've Done to My Song, Ma"). עוד ביצעו גרסאות כיסוי של השיר אמנים רבים בהם נינה סימון, המשחרים החדשים, דלידה, בילי ג'ו ספירס, זמרת מצ'כוסלובקיה הלנה וונדרקובה הקליטה ב-1971 שיר בשם "Kam zmizel ten starý song" עם מילים בצ'כית, הזמרת ז'אנט הקליטה ב-1973 גרסה באנגלית ובצרפתית. להקת הרוק היוגוסלבית Bajaga i Instruktori ביצעה גרסת כיסוי עם מילים בסרבית בשם "Vidi šta sam ti uradio od pesme, mama" שיצאה בשנת 1985.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה השיר בסיס לפרסומת של סבון Lifebuoy, ובשנות השמונים של המאה העשרים שימש השיר כפרסומת לרמדה אין ("Look what they've done to Ramada"), ולדגנים Oatmeal Crisp. באוקטובר 2012 הוציאה מיילי סיירוס וידאו עם גרסה אקוסטית לשיר בסדרת ההופעות שלה Backyard Sessions. ב-2015 הצטרפה אליה מלאני לדואט של השיר בנוסף לשיר.
דומיניק היינץ
דומיניק היינץ (בגרמנית: Dominique Heintz, נולד ב-15 באוגוסט 1993 בנוישטאט אן דר ויינשטראסה שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני, המשחק כבלמה של קבוצת אוניון ברלין מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים
היינץ גדל במחלקות הנוער של קייזרסלאוטרן, עד שהחל לשחק בקבוצה הבכירה של המועדון בעונת 2011/12. את הבכורה ערך במחזור האחרון של אותה עונה במשחק בו נכנס כמחליף, כאשר קייזרסלאוטרן הפסידה להנובר 96 וירדה אל הבונדסליגה השנייה. היינץ תפס מקום קבוע בקבוצה בעונות הבאות, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה בחזרה אל הבונדסליגה.
בעונת 2015–2016, עבר לשחק בפ.צ. קלן מהבונדסליגה, בה חתם עד יוני 2019. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בנגיחה בספטמבר 2015 בהפסד 2–6 לאיינטרכט פרנקפורט. בעונת 2017/18 ירד היינץ עם קלן לבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2018 חתם היינץ בפרייבורג מהבונדסליגה.
בינואר 2022 עבר לשורותיה של אוניון ברלין.
קריירה בינלאומית
היינץ שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, אך נכון לינואר 2016, טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת, ומשחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.
רוברט קראנל מינור
רוברט קראנל מינור (באנגלית: Robert Crannell Minor; 1839–1904) היה אמן אמריקאי מאסכולת ברביזון.
חיים ועבודה
נולד בעיר ניו יורק ב־30 באפריל 1839. אביו, ישראל מינור, היה סוחר שעשה הון רב בעסקי תרופות. כצעיר עבד רוברט מינור כמנהל חשבונות בניו יורק, אך החליט ללמוד אמנות בתחילת שנות השלושים לחייו. לאחר שלמד בניו יורק אצל הצייר אלפרד קורנליוס האולנד, נסע מינור לאירופה בשנת 1871 כדי להמשיך בחינוך האמנותי. הוא ביקר בגלריות שונות באנגליה לפני שנסע לברביזון, צרפת, שם למד אצל נרקסיס דיאז. בהמשך למד באנטוורפן אצל ג'וזף ואן לופן והיפוליט בולנגר. בשנת 1874 היה סגן נשיא ארגון האמנים והסופרים באנטוורפן.
בשובו לארצות הברית בשנת 1874, הוא פתח סטודיו בניו יורק. ההוא צייר במשך שנים רבות מתוך הסטודיו שלו בבניין הישן של אוניברסיטת ניו יורק. הוא צייר בהרי אדירונדאק ואחר כך בווטרפורד, קונטיקט.
מינור נודע במהרה בנופיו הדומים לסגנון אסכולת ברביזון. בהשפעת ג'ורג' איננס ואלכסנדר הלוויג וויאנט, הוא החל לצייר גם בסגנון טונליזם.
משנות ה -90 של המאה ה-19 ועד מותו הציג מינור תכופות עם הטונליסטים בניו יורק. בשנת 1897 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק. בשנת 1900 השיג מינור את שיא הצלחתו במכירה של ויליאם אוונס, שם הציור שלו "סגירת היום" (אוסף פרטי) השיג 3,050 דולר, המחיר הגבוה ביותר עבור נוף של צייר אמריקני חי במכרז.
במהלך חייו היה מינור חבר באגודת האמנים האמריקאים ובמועדון סלמגונדי. הוא הציג בניו יורק, ברוקלין, שיקגו ובמקומות אחרים בארצות הברית, כמו גם באקדמיה המלכותית של לונדון ובסלונים של פריז ואנטוורפן.
מינור היה במצב בריאותי גרוע בעשור האחרון לחייו. הוא נפטר בביתו בווטרפורד, קונטיקט, ב -4 באוגוסט 1904.
ציוריו בבעלות המוזיאון האמריקאי לאמנות סמית'סוניאן, הגלריה לאמנות באוניברסיטת ייל, מוזיאון לאמנות מיד, ועוד.
פיצול (פיתוח תוכנה)
פיצול (כשם עצם ולא כשם פעולה, מאנגלית: fork, בהתייחסות ל"מזלג דרכים") הוא ענף פיתוח של תוכנה אשר מפותח בנפרד מהתוכנה המקורית. במקרים רבים הפיצול הוא תוצאה של חוסר הסכמה בין חלק מהמפתחים על כיוון הפיתוח. לפעמים גם תוצאה של סכסוך. לדוגמה: מערכת ניהול התוכן ג'ומלה החלה את דרכה כפיצול מתוכנה בשם ממבו, אשר חברה מסחרית שלטה על פיתוחו ולא אפשרה לאחרים להשתלב בו ביעילות.
פיצולים מוכרים בעיקר בסביבה של תוכנה חופשית בגלל שתנאי מקדים להם הוא זמינות של קוד המקור. אם קוד המקור זמין בתנאים מגבילים, יכולים להיווצר פיצולים, כמו גרסאות יוניקס הרבות שנוצרו בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים על בסיס קוד המקור שסיפקה חברת AT&T.
לפעמים ענף נפרד של התוכנה שמתוחזק לאורך זמן נקרא גם הוא פיצול. המונח הזה מציין, לדוגמה, ענפי פיתוח צדדיים של ליבת לינוקס אשר מתעדכנים (חלקית, או שלא) מענף הפיתוח הראשי.
קרין נהון
קרין נָהוֹן (לשעבר קרין ברזילי-נהון; נולדה ב-6 בדצמבר 1972) היא חוקרת ישראלית, ומרצה בכירה בתחום הפוליטיקה של המידע ובנושאי חברה וטכנולוגיה.
פיטר טרוורס
פיטר טרוורס (באנגלית: Peter Travers) הוא מבקר קולנוע, עיתונאי ומגיש טלוויזיה אמריקאי, שכתב עבור "פיפל" ועבור "רולינג סטון". טרוורס מארח את תוכנית הראיונות הקולנועית "Popcorn with Peter Travers" בחדשות ABC.
קרין נהון
נהון מכהנת כפרופסור חבר בבית הספר למידע באוניברסיטת וושינגטון, וכפרופסור חבר בבית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרגיה במרכז הבינתחומי הרצליה. עמדה בעבר בראש "המרכז למידע ולחברה" באוניברסיטת וושינגטון והייתה נשיאת איגוד האינטרנט הישראלי בשנים 2017–2021.
פיטר טרוורס
ביוגרפיה
לטרוורס תואר שני באמנויות באנגלית מאוניברסיטת ניו יורק.
קרין נהון
ביוגרפיה
נהון נולדה וגדלה בחולון, בת זקונים לאודט ומרסל נהון, שעלו מלבנון בשנת 1970, לפני פרוץ מלחמת האזרחים הלבנונית.
פיטר טרוורס
ביוגרפיה
הוא הצטרף ל"רולינג סטון" בשנת 1989, לאחר תקופה של ארבע שנים שבה כתב עבור "פיפל". על פי eFilmCritic.com, טרוורס הוא מבקר הקולנוע שביקורות שלו מופיעות בפרסומות בתדירות הגבוהה ביותר. הוא הפגין זלזול רב בבמאים מסוימים, ובמיוחד במייקל ביי וסרטיו.
קרין נהון
ביוגרפיה
היא בעלת תארים במדע המדינה, במדעי המחשב, ובניהול מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004 השלימה עבודת דוקטורט בניהול מערכות מידע באוניברסיטת תל אביב.
פיטר טרוורס
ביוגרפיה
טרוורס מגיש האירועים של מבקרי הקולנוע של ניו יורק, אירועי הקרנה ודיונים בשידור חי. הוא גם מארח את התוכנית "Popcorn with Peter Travers", שבה הוא מראיין שחקנים ובמאים על הפרויקטים האחרונים שלהם ועל חייהם.
קרין נהון
ביוגרפיה
שימשה בתפקידי מחקר בכירים בתעשיית ההיי-טק. הרצתה בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית תל אביב יפו. משנת 2004 היא חברת סגל קבועה בבית הספר למידע, וחברת סגל נלווית בחוג לתקשורת באוניברסיטת וושינגטון. משנת 2006 היא מנהלת את מושב הקהילות הווירטואליות בכנס HICSS, ומשנת 2013 נבחרה לנהל את כל מסלול מדיה חברתיים ודיגיטליים בכנס זה.
בצד מחקריה ופרסומיה היא פעילה ציבורית וחברתית בכל הקשור לעיצוב מדיניות מידע וטכנולוגיה בישראל. ב-2007 הייתה מהקולות המובילים במאבק נגד הצעת החוק להגבלת גישה לאתרי אינטרנט למבוגרים, ופרסמה כמה גילויי דעת המזהירים מהסדרה של סינון תכנים באינטרנט או צנזורה של מידע על ידי המדינה. משנת 2004 משמשת כיועצת לתת-ועדת האינטרנט ולוועדת המדע בכנסת. היא כותבת באתר האינטרנט ynet ומשמשת כמומחית ויועצת למקבלי החלטות בנושא חברת המידע. בשנת 2005 עמדה אקדמית בראש המשלחת הממלכתית של מדינת ישראל, שנשלחה לוועידת חברת המידע העולמית שנערכה בתוניס (WSIS). ייצגה את ישראל כשהשתתפה לראשונה בוועדת המדע והטכנולוגיה לפיתוח באו"ם במאי 2009.
בפברואר 2012 הגישה עתירה לבג"ץ בסוגיית המאגר הביומטרי והשלכותיו על הזכות לפרטיות.
ב-2017 דורגה במקום ה-24 ברשימת הנשים המשפיעות ביותר של מגזין פורבס ישראל.
בינואר 2021 הודיעה על הצטרפותה למפלגת "הישראלים" בראשות רון חולדאי. בסופו של דבר המפלגה התפרקה ולא התמודדה בבחירות.
נהון היא פעילה מובילה במחאה נגד הרפורמה המשפטית, מובילה קבוצות עדכונים בנושא המחאה ומרבה להתראיין בתקשורת בנושא זה.
חברויות בגופים ציבוריים
עד שנת 2015, כיהנה כחברת הוועד מנהל של "הסדנא לידע ציבורי".
לאחר ששימשה חברת הוועד המנהל של איגוד האינטרנט הישראלי, נבחרה לשמש נשיאת האיגוד מינואר 2017, ומילאה את התפקיד במשך 5 שנים, עד סוף 2021 - מלוא תקופת הכהונה המוגדרת בתקנון האיגוד.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
ריי מנזרק
נעוריו ושנותיו המוקדמות
ריי מנזרק נולד בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית להלנה וריימונד מנזרק, ממוצא פולני. כילד ונער, מנזרק לקח שיעורי פסנתר ושיחק כדורסל בקבוצה, אך בגיל 16 הוא החליט לפרוש ממנה משום שמאמנו רצה שהוא ישחק בעמדה שמנזרק לא היה מעוניין בה. בעת שלמד בבית הספר ובתיכון, מנזרק ניגן בהופעות רבות בבית הספר. לאחר סיום לימודיו, מנזרק למד כלכלה באוניברסיטה הפרטית "דה-פול".
בשנים 1962-1965 מנזרק למד בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). ב-UCLA הוא פגש את ג'ים מוריסון, שלימים ייסד עם מנזרק את להקת הדלתות ויהיה סולנה. כמו כן, במהלך לימודיו הוא הכיר את אשתו דורותי פוג'יקאווה. באותה התקופה, מנזרק היה חבר בלהקה ריק והרייבנס, יחד עם שני אחיו ריק וג'ים מנזרק.
הדלתות
ארבעים ימים לאחר סיום לימודיהם, מנזרק ומוריסון נתקלו זה בזה בחוף וניס שבקליפורניה. מוריסון סיפר למנזרק שהוא כתב מספר שירים, ומנזרק הביע התעניינות בהם ועודד את מוריסון להשמיע לו אותם. בתגובה, מוריסון השמיע למנזרק את השיר "Moonlight Drive". מנזרק התלהב מאוד מהחומרים שמוריסון כתב ושר והשניים החליטו לייסד את הדלתות. הדלתות באותו הזמן הייתה למעשה ריק והרייבנס עם שינויי הרכב קטנים שכללו גם את מוריסון. ההרכב הוציא דמו שכלל חמישה שירים בספטמבר 1965. באותה שנה, עזבו שני אחיו של מנזרק את ההרכב ולהרכב צורפו הגיטריסט רובי קריגר והמתופף ג'ון דנסמור, הרכב זה למעשה היה ההרכב המוכר והמצליח של הדלתות.
לאחר מספר חודשים בשנת 1966 בהם הדלתות הופיעו בבארים ומקומות שונים, הם הוחתמו ב-Columbia Records, אולם ביקשו להפסיק את החוזה משום ששום דבר בעניין הקלטת אלבומם הראשון לא התקדם. בהמשך השנה הם הוחתמו ב-Elektra Records ונכנסו להקליט את אלבום הבכורה שלהם באוגוסט 1966. הקלטת האלבום נמשכה חמישה ימים בלבד, מ-26 באוגוסט ועד 31 באוגוסט. האלבום הושק ב-4 בינואר 1967 והביא לפריצת הלהקה. תרומתו של מנזרק ללהקה הייתה רבה והקלידים שלו היוו מרכיב חשוב ביצירות הלהקה, דבר שלווה פעמים רבות בקטעי סולו של מנזרק. ללהקה היה מחסור בנגן בס ולכן מנזרק ביצע את תפקידי הבס לצד תפקידי הקלידים שלו, כאשר בעזרת ידו השמאלית הוא ניגן על קלידי קומבו של פנדר רודס בס, בעוד שעם ידו הימנית הוא ניגן את תפקידי הקלידים. תקופת פעילותה של הדלתות נגדעה עם מותו של סולנה, ג'ים מוריסון, ב-3 ביולי 1971.
במהלך הקריירה שלה, הקליטה הלהקה תשעה אלבומי סטודיו ומכרה מעל ל-100 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר שהפך אותה לאחת מלהקות הרוק המצליחות ביותר בהיסטוריה. בשנת 1993, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
חייו האישיים ומותו
מנזרק נישא לדורות'י איקו פוג'יקאווה ב-21 בדצמבר 1967, איתה חי עד מותו. לזוג נולד בן.
מנזרק נפטר ב-20 במאי 2013 בבית חולים ברוזנהיים, גרמניה, לאחר שחלה במחלת הסרטן. בן 74 היה במותו.
הדלתות
ראו ערך הדלתות תחת הקטגוריה דיסקוגרפיה.
סוככאים
סוככאים (שם מדעי: Apiales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים, הכוללת את המינים ג'ינסנג, גזר, סלרי ורבים אחרים. בעבר, תחת מערכת המיון קרונקוויסט (1981) הכילה סדרת הסוככאים אך ורק את משפחת הסוככיים, אך מיון גנטי של קבוצת APG מ-2003 הוסיף לה משפחות רבות אחרות, ומיקם אותה בקבוצה Asterid (המכילה סדרות ומשפחות), יחד עם סדרות כגון האסטראים.
בישראל
בארץ מיוצגת הסדרה על ידי שתי משפחות בלבד: הסוככיים הכוללת סוגים כגון הכרפס, הגזר, הסלרי ורבים אחרים; והקיסוסיים המיוצגת על ידי הקיסוס, ומתוכו מין יחיד, קיסוס החורש.