cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמאל ישראלי חדש
שמאל ישראלי חדש (שי"ח) היא תנועת מחאה שנוסדה ב-1968 ופעלה עד שנת 1973. ראובן קמינר תיאר את הקבוצה "ככוח הסטודנטיאלי המרכזי של השמאל בין השנים 1968 ל-1973". שי"ח היוותה שילוב של שתי קבוצות בתל אביב וירושלים שהוקמו כל אחת באופן עצמאי. הקבוצה בתל אביב הוקמה על ידי סטודנטים מאוניברסיטת תל אביב, רובם יוצאי השומר הצעיר, וקבוצת סטודנטים מהאוניברסיטה העברית - חלקם יוצאי תנועת ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי וחלקם עולים חדשים מרחבי העולם אשר הגיעו לישראל להתנדב ללחימה במסגרת מלחמת ששת הימים. התנועה התפרקה בשנת 1973.
הרקע
הרקע להקמתה של קבוצת שי"ח היה מרד הסטודנטים ששטף את אירופה, תוך דרישה ליותר חופש וזכויות - וכן את ארצות הברית בהתנגדות למלחמת וייטנאם ובמלחמה על חופש הדיבור. סערה זו שלחה משב רוח גם לישראל שלאחר מלחמת ששת הימים.
לאחר כיבוש יהודה ושומרון, רצועת עזה, סיני והגולן - ועם שוך האופוריה הראשונה - צעירים רבים, בעלי השקפה שמאלית, ראו בכיבוש מתמשך סכנות מוסריות רבות, בעיקר עבור העם הכובש. רבים מהם הושפעו מנאומיו והרצאותיו החריפים של פרופסור ישעיהו ליבוביץ נגד השליטה של ישראל בשטחים, בהם ציין את אי המוסריות שבו והדגשת סכנותיו עבור החברה הישראלית.
אידאולוגיה
שתי הקבוצות המייסדות של שי"ח היו שונות ברקען ובהשקפותיהן הפוליטיות הבסיסיות. הקבוצה התל אביבית הייתה מורכבת מיוצאי קיבוצים שהיו מנוסים בפוליטיקה, ולעומתם איגדה הקבוצה הירושלמית סטודנטים ללא שייכות פוליטית ישירה. עם זאת ההתנגדות לכיבוש, רעיונות של חופש ודמוקרטיה ישירה - כפי שהיה מקובל באותם הימים בתנועות הסטודנטים באירופה, וכן תפיסות של שמאל חברתי וכלכלי, היוו דבק מספיק חזק, על מנת להמשיך בפעילות משותפת של שתי הקבוצות במשך כ-5 שנים. שי"ח לא הגדירה את עצמה כתנועה ציונית, אנטי-ציונית או א-ציוניות, אך קו המרכזי בתנועה היה רעיון הדמסטיפיקציה של הרעיון הציוני כפי שהוצג על ידי קבוצות פוליטיות בחברה הישראלית.
התפרקות התנועה
התנועה התפרקה סביב אמצע 1973. נושא המחלוקת היה, האם להשתתף בבחירות לכנסת שהתקיימו באותה שנה, או להמשיך לפעול כתנועה חוץ-פרלמנטרית בלבד. רוב הקבוצה התל אביבית תמכה בהליכה לבחירות תוך הקמת רשימה עם קבוצות שמאל קטנות נוספות וכן עם גורמים שפרשו מהמפלגה הקומוניסטית הישראלית, בה בשעה רוב חברי הקבוצה הירושלמית דגלו בהמשך אופיו החוץ-פרלמנטרי, מחאתי של התנועה. בסופו של דבר "שי"ח תל אביב", וקבוצת סטודנטים ומרצים מן האוניברסיטה שהקימו מסגרת משותפת תחת השם "תכלת-אדום", רצו לבחירות לכנסת השמינית ברשימה משותפת עם מק"י, תחת השם "מוקד" והכניסה נציג אחד לכנסת - מאיר פעיל. קבוצת "שי"ח ירושלים" שמרה תחילה על אופייה החוץ-פרלמנטרי כאשר הקימה תנועה בשם "שמאל סוציאליסטי ישראלי" (שס"י), אך במערכת הבחירות הבאה גם קבוצה זו הצטרפה לגוף פרלמנטרי, כאשר בבחירות לכנסת התשיעית הייתה שותפה לחוגים נוספים שהקימו יחדיו את חד"ש.
איז'ו בארנה
ביוגרפיה
איזידור בראונר נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד בראונר ושל בבט פלאצר. הוא השלים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם למד אצל רוברט פולקמן ושאנדור ניקוליץ'. הוא התחיל את הקריירה שלו כזמר במקהלה, שכרו היה 25 פורינט לחודש. לאחר מכן הוא למנצח בכמה תיאטראות ערי שדה וספר גדולים כמו בארד, גיור, סגד ואחר כך מונה למנצח בחוג התיאטרון של הפארק העירוני של בודפשט. לאחר מכן ניצח בתיאטרון העם בבודפשט. הוא הלחין כמה וכמה יצירות מוזיקליות, וביניהן המוצלחת ביותר הייתה האופרטה שלו "קזנובה" שהוצגה גם בתיאטרון העם. הוא גם עיבד מחזמר ספרדי בשם "המלך המשועמם". ב-1 במאי 1896 נפתח תיאטרון הקומדיה של בודפשט באוברטורה (פתיחה) החגיגית מפרי עטו. הוא כתב אופרטות, מחזות עם, פארסות מוזיקליות, שירים ולהיטים. הוא היה מוזיקאי משכיל עם מוזיקה משובחת, שחיי התיאטרון של בודפשט חבים לו הרבה. אשתו הייתה פלורה טיש (1869–1938), אותה נשא במאי 1889 בארד.
דיני מיסים
דיני מיסים או דיני מס הם מערכת החוקים שמכוחם מוטלים מסים על הפעילות הכלכלית על ידי השלטונות.
חוק המטיל מס קובע את האוכלוסייה והפעילות שעליהם מוטל המס ואת כללי חישוב המס. כללים אלה בדרך כלל מורכבים למדי, וסכסוכים בין גובי המס לבין משלמי המס מובאים לעיתים קרובות לדיון בבית המשפט. משלמי המיסים עוסקים לעיתים בפעולות של תכנון מס, שהן אמצעים חוקיים להפחתת חבות המס, ואף בפעולות של השתמטות ממס, שהן צעדים בלתי חוקיים שמטרתם הקטנת גובה המס.
על מורכבותו של חוק מס הכנסה, האופיינית גם לחוקי מיסים אחרים, כתב ד"ר אלפרד ויתקון:
פיורה
פיורה (בספרדית: Piura) היא בירת מחוז פיורה בפרו. העיר שוכנת על גדות נהר פיורה בצפון-מערב פרו, כ-1,000 קילומטרים צפון-מערבית ללימה, בירת פרו.
היסטוריה
האזור בו נמצאת העיר היה מיושב במשך מאות שנים על ידי שבטי ילידים שונים, כשהמרכזי בהם הוא הטאיאן (Tallán).
ב-15 באוגוסט 1532 הקונקיסטאדור הספרדי פרנסיסקו פיסארו ייסד את העיר תחת השם סן מיגל דה פיורה, והיא העיר העתיקה ביותר בפרו שנוסדה על ידי הספרדים. מסיבות שונות ההתיישבות זזה בין מקומות שונים בשנים שלאחר מכן עד שהתקבעה במקומה הנוכחי לקראת סוף המאה ה-16. במהלך התקופה הקולוניאלית העיר הייתה נקודה חשובה ותחנת מסחר על הדרך שבין הבירה לימה ובין הנמל של פאיטה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 העיר החלה לעבור תהליכי תיעוש והיא קלטה מהגרים רבים. הכלכלה המקומית התבססה על עיבוד כותנה שגודלה באזור והעיר החלה לשגשג.
העיר נפגעה מרעידת אדמה ב-1912 וכמה סופות אל ניניו במהלך המאה ה-20, אך הצליחה להשתקם מחדש כל פעם.
כלכלה
כלכלת העיר מסתמכת על מסחר, חקלאות וכרייה.
חינוך
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת פיורה והאוניברסיטה הלאומית של פיורה.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קפטן חיל האוויר הפרואני גיירמו קונצ'ה איבריקו, הנמצא במרחק של 2 קילומטרים ממרכז פיורה.
פתיחה אנגלית
פתיחה אנגלית היא פתיחה בשחמט. בפתיחה זו הלבן נמנע מלכבוש את המרכז (למשל על ידי 1. ד2-ד4) והוא מעדיף לנהל מאבק עקיף על השליטה בו על ידי הפתיחה האגפית: 1. ג4 ..., ובד בבד גם מנסה למנוע את כיבושו על ידי השחור.
הפתיחה האנגלית מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין A10-A39.
להלן אחת מהאפשרויות המאפיינות את הפתיחה האנגלית בנוסח הנקרא "נוסח ארבעת הפרשים".
1. ג4 ה5 (אחרי 1...ה6 ד4 ד5 מגיעים לגמביט מלכה נדחה)
2. פג3 ...
2. ... פו6 3. פו3 פג6 4. ז3 רב4 המשך אפשרי:
5. רז2 0-0 6. 0-0 ה4 7. פז5 ר:ג3 8. ב:ג3 צה8
מועצה אזורית לב השרון
מוֹעָצָה אֲזוֹרִית לֵב הַשָּׁרוֹן נמצאת באזור השרון, ישראל. המועצה נוצרה ממיזוג, בראשון ליוני 1984, של המועצה האזורית הדר השרון והמועצה האזורית השרון הצפוני. המועצה כוללת 18 יישובים כפריים, משרדיה נמצאים ליד מחלף דרור, ובראשה עומד עמיר ריטוב ממושב חרות.
היסטוריה
בשנת 1967 עלתה ההצעה לאחד את מועצה אזורית הדר השרון עם מועצה אזורית השרון הצפוני במטרה להגיע לכך שכל מועצה אזורית תכיל כ-10,000 תושבים, אך הדבר לא יצא אז אל הפועל. המועצה הוקמה ביוני 1984 בשטחי מרכז השרון כתוצאה מאיחוד של מועצה אזורית הדר השרון ומועצה אזורית השרון הצפוני. בשנת 2003 הוצא היישוב צורן מהמועצה וצורף לקדימה ליצירת קדימה-צורן.
במועצה 18 יישובים ושטח השיפוט שלה הוא 57,000 דונם. המועצה גובלת בצפון במועצה אזורית עמק חפר, בכפר יונה ובפרדסיה, בדרום במועצה אזורית דרום השרון, במערב בנתניה, בקדימה ובאבן יהודה ובמזרח בטירה, בקלנסווה ובמועצה אזורית שומרון. בתחום המועצה נמצאת מובלעת ובה היישוב צורן. היישוב הגדול במועצה הוא מושב צור משה, שנחשב למושב הגדול בארץ.
במועצה 6 בתי ספר יסודיים ובית ספר על-יסודי אחד. בתי הספר היסודיים הם: הדר השרון (חרות), בין ההדרים (חרות), לב הפרדס (גאולים), בכר רוסו (צור משה), שכטרמן (כפר יעבץ) ואור השרון (תנובות). בית הספר העל-יסודי שבמועצה הוא קריית החינוך דרור שבבני דרור, שהוא בית הספר העל-יסודי הגדול ביותר בארץ (נכון לשנת תשע"ב) ומכיל 2294 תלמידים מכל יישובי המועצה ומפרדסיה. בבית הספר מתקיימות פעילויות רבות של המועצה, ושם גם מופיעות הצגות רבות בהיכל הפיס של בית הספר. אולם בית הספר משמש גם כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המייצגת את לב השרון "הפועל לב השרון".
ערים תאומות
לב השרון היא תאומה של הערים:
תל חדיד
תֵּל-חָדִיד הוא תל הנמצא מצָפון ליער בן שמן ולכביש 443 ודרומית לנחל נטוף. התל ממוקם בקו הגבעות הראשון מעל מישור החוף באזור בן שמן וממנו תצפית על כל גוש דן. שביל ישראל, קטע מס' 20, עובר בתל חדיד.
התל
התל מתנשא לגובה 147 מטרים, מדרום לנחל נטוף, אחד מיובליו של נחל איילון. תל חדיד הוא חלק מיער בן שמן, אף על פי שהוא מופרד מחלקו העיקרי של היער על ידי כביש 443. בשנת 2000 נסללה מנהרה באורך 430 מטר מתחת לתל כדי לאפשר מעבר של כביש חוצה ישראל. במורד המערבי של התל, לכיוון כביש 444, שוכן אתר ההנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה. מערבית לתל שוכן המושב חדיד. תל חדיד הוא אחד ממקומות הרכיבה הפופולריים בקרב רוכבי אופנועי שטח.
בסלע הקירטון, המכוסה בקרום נארי, נוצר מספר רב של מערות וחללים תת-קרקעיים טבעיים ומעשה ידי אדם, ואלה פזורים ברחבי האתר. התל מכוסה במטעי זיתים, אשר ניטעו וטופלו על ידי תושבי הכפר חדיתה, ועל ידי עצי אורן שניטעו על ידי קרן קיימת לישראל. שרידים של מבנים, מתקנים חקלאיים, וכן בית הקברות של חדיתה עדיין נראים בבירור בחלקים מן התל.
החפירות והמחקר בתל
החפירות העיקריות בתל נערכו במסגרת חפירות הצלה בעת סלילת כביש 6 וחפירת "מנהרת חדיד". לפי התוכנית המקורית היה אמור כביש 6 להיסלל באזור התל על פני השטח בחציבה עמוקה, ובכך להרוס חלק ניכר מהממצאים הארכאולוגיים במקום. לאחר מאבק של פעילי איכות הסביבה הוסכם שהכביש יעבור בצמד מנהרות מתחת לתל. עם זאת סלילת הכביש פגעה בשולי התל באזור הכניסה למנהרות (פורטלים). חציבת "מנהרות חדיד" החלה באוקטובר 2000, והושלמה ביוני 2001, כשבמקביל בוצעו במקום חפירות ההצלה.
בינואר 2008 נערכה חפירה בשוליים הדרומיים של התל, לאורך קו המיועד להנחת תשתית. החפירה נערכה מטעם רשות העתיקות ובמימון חברת פרטנר תקשורת.
בשנת 2018 הושק פרויקט מחקר חדש בתל חדיד, מטעם אוניברסיטת תל אביב והסמינר הבפטיסטי של ניו אורלינס.
זיהוי
בתל חדיד היה יישוב עתיק, המזוהה עם היישוב העתיק "חדיד", ששמו נשמר בגרסה הארמית בשם הכפר חדיתה שהתקיים עד מלחמת העצמאות. במחקר הקדום, בהובלת אבות הכנסייה ובראשם אוסביוס (המאה ה-3 עד ה-4 לספירה), זוהתה חדיתה (ביוונית: Άδιθά או Aδιθα) עם עדיתים הנזכרת בספר יהושע (פרק ט״ו פסוק 36) כחלק מנחלת שבט יהודה. בהתבסס על כך, היוצרים של מפת מדבא מיקמו בסמוך לירושלים כפר ועליו הכותרת "עדיתיים היא עדיתה". אבל, עדיתים נמצאת למעשה בשפלת יהודה, ככל הנראה באזור עמק האלה, וככל הנראה הדמיון במצלול שמות המקומות הוא שהוביל לזיהוי מוטעה זה. אכן, זיהוי אחר לחדיתה, שהוצע מאות שנים לאחר מכן, אומץ על ידי המחקר הנוכחי. רבי אשתורי הפרחי ציין בשנת 1322 בספרו כפתור ופרח כי חדיתא, הנמצאת כשעתיים מהעיר לוד על הר עגול, היא מקומה של חדיד המקראית.
היסטוריה
בתנ"ך מוזכר היישוב חדיד כאחד המקומות שבהם התיישבו שבי ציון: . בספר חשמונאים מסופר שחדיד בוצרה על ידי שמעון התרסי בשנת 143 לפנה"ס. בספר מכבים א' (יב 38 ויג 13) מסופר כי שמעון התרסי ביצר את חדיד (ביוונית: Αδιδα) במהלך המלחמה נגד דיודוטוס טריפון (ΔιόδοτοςΤρύφων). חשיבותו האסטרטגית של תל חדיד נשמרה לאורך הדורות. פלביוס יוספוס מספר בספרו מלחמות היהודים כי הגנרל הרומי אספסיאנוס שעמד בראש המאמץ הרומי לדיכוי מרד היהודים בחר לחסום את הדרך לירושלים ולבצר את חדיד (ביוונית:Άδδιδά). בתקופת המשנה ישבו במקום חכמים, ובהם התנא רבי יקים איש חדיד. כמו כן, העיר נזכרת במשנה כאחת הערים המוקפות חומה מימי יהושע בן נון.
כפר ערבי בשם חדיתה התקיים במקום בשנים שלאחר מכן. בשנת 1944 מנה הכפר כ־750 תושבים. בתחילת מלחמת העצמאות השתתפו ערבים מהכפר בהתקפות על תושבי בן שמן עד שביולי 1948, במבצע דני, נכבש הכפר ונהרס.
קיבוץ בשם "חדיד" הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר והתפרק לאחר זמן קצר. המושב חדיד, הנמצא סמוך לתל, הוקם בשנת 1950 בידי עולים מתימן, וכעבור זמן הצטרפו אליו עולים מרומניה ומפולין.
התעודות מתל חדיד
במהלך החפירות הארכאולוגיות בשולי תל חדיד, בהנהלתם של פרופ' יצחק בית אריה ואסתר ברנד מטעם אוניברסיטת תל אביב, נחשפו שתי תעודות כתובות בכתב יתדות, במצב השתמרות מצוין. שתי התעודות הן מסמכים משפטיים הכתובים באשורית. תעודות אלה מצטרפות לשתי תעודות בכתב אשורי, מן השנים 651 ו-649 לפנה"ס, שהתגלו בתל גזר, כ-10 ק"מ מדרום לתל חדיד.
ניסוחם של התעודות זהה לניסוח המסמכים המשפטיים שהיה נהוג בארץ אשור בתקופת האימפריה האשורית. במסמכי תל גזר ותל חדיד רשומים שמותיהם של 36 אנשים. כולם, פרט לאחד, נתניהו מגזר, הם שמות לא עבריים, כמחציתם אכדיים וכמחציתם ארמיים.
המסמך הקדום מתוארך ל-698 לפנה"ס. לפי המקרא יושבו גולים זרים בארץ על ידי מלך אשור: החוקרים מניחים כי מלך אשור הנזכר בפסוק אינו סרגון השני (722–705 לפנה"ס), מחריבה של ממלכת ישראל. גם לא סנחריב (705–681 לפנה"ס), בנו של סרגון, אלא מוקדם יותר, שכן, לא נראה שפרק זמן בן שלוש עד ארבע שנים הספיק לגולים מבבל להסתגל ולהתבסס, לקבל קרקעות ולהגיע לסטטוס של מוכרי אדמה וקוניה. הצעת החוקרים היא כי בתעודה מתל חדיד נזכרים גולים מבבל, שיושבו בימי סרגון בתחומה הדרומי של ממלכת ישראל, זמן לא רב לפני כיבושה.
האמור בספר נחמיה מעלה נקודה נוספת: הנוכרים שהתיישבו בתל חדיד סולקו על ידי יאשיהו מלך יהודה, שכן נבלט (בית נבאלא) וחדיד נזכרים כיישובים יהודיים ובכותרת שבראש רשימת שבי ציון נאמר: יוצא מכאן, כי התושבים יצאו לגלות בבל ממקום מושבם והנוכרים כבר לא גרו במקום.
אם נוסיף לכך כי באותה תקופה נחלשה ממלכת אשור וגברה השליטה המצרית בארץ ישראל, ייתכן כי בסוף תקופת המלוכה ביהודה לא היו באזור תושבים מבבל, חדיד שבה להיות עיר יהודית, ותושביה הוגלו לבבל בידי הכשדים בעת חורבן בית ראשון, ושבו מהגלות לבתיהם בימי עזרא ונחמיה.
יער בן שמן
היסטוריה
אליהו ספיר ויהושע חנקין תיירו באזור בשנת 1904 על מנת לאתר אדמות לרכישה. ב-1905 נקנתה הקרקע והוקם על 100 דונם ממנה בית חרושת לשמן. המפעל שגשג והעסיק למעלה מ-50 עובדים אך ב-1915 נשרף כליל. אדמות נוספות נרכשו על ידי קק"ל בשנת 1907. בתחילה ניטעו במקום עצי זית, אך הגידול לא הצליח והמומחים המליצו על נטיעת עצי סרק בשטחים שאינם ראויים לעיבוד, כדוגמת שטחים סלעיים או תלולים. קק"ל החלה לתמוך בניסיונות התיישבות באזור, מיד לאחר רכישת הקרקע. היא ניסתה להקים מוסד לתלמידי 'בית הספר לעבודת האדמה', אך הוא נסגר כעבור זמן קצר. בשנת 1908 הוקמה במקום חווה חקלאית ובשנת 1911 הקים במקום פרופ' בצלאל שץ כפר צורפים. קק"ל העניקה שני דונם אדמה לכל אחת מהמשפחות שהגיעו מירושלים, תוך כוונה לשלב חקלאות ותעשייה זעירה. גם ניסיון התיישבות זה נכשל.
במלחמת העצמאות השטח נכבש על ידי צה"ל במבצע דני. בשנות ה-50 של המאה ה-20 התחיל יעור מוגבר של האזור שסיפק תעסוקה לעולים חדשים, ובשנות ה-60 הוקם היישוב מבוא מודיעים. בשנות ה-70 וה-80 הוקמו נאות קדומים, כפר רות ומושב שילת בפאתי היער.
בל"ג בעומר, 23 במאי 2019, פרצה ביער שרפה שכילתה כ-30% ממנו וגם גרמה נזק לבתים ביישובים השוכנים ביער.
מקור השם
מקור שם היער בבית החרושת לשמן שהוקם לראשונה במקום, והפסוק מספר ישעיהו "כֶּרֶם הָיָה לִידִידִי בְּקֶרֶן בֶּן שָׁמֶן".
אתרים ביער
היער כולל שטחים רבים הגובלים בתל חדיד בצפון מערב, נאות קדומים בצפון, היישוב מבוא מודיעים ואזור התעשייה של העיר מודיעין בדרום מזרח, "פארק הקופים", גמזו וכפר דניאל מדרום מערב ומושב בן שמן במערב. מדרום ליער המוכרז נמצא אזור בית ענבתה שכולל גם הוא שטחי יערות ועתיקות. במרחב שבין יער בית שמן ליערות בית ענבתה מתבצעות נטיעות שמשלימות רצף יערות גדול במרכז ישראל המהווה "ריאה ירוקה" לאזור גוש דן.
אתרים נוספים ביער:
מסלולי רכיבת אופניים ביער בן שמן
ביער בן שמן הכשירה קרן קיימת לישראל שלושה מסלולי אופניים שהתבססו ברובם על מסלולים שפרצו אופנועי שטח:
תרבות האינטרנט
המונח תרבות האינטרנט או תרבות הסייבר (באנגלית: Cyberculture) מתייחס אל מכלול היבטי התרבות שהתפתחה עם הופעת האינטרנט. המצאה זו שינתה במידה מהפכנית את צורת התקשורת בין בני אדם, ויצרה השפעה תרבותית ניכרת על אוכלוסיית העולם.
מאפייני התרבות החדשה
תרבות האינטרנט היא תרבות דינמית המשתנה ללא הפסק, עקב התפתחות הטכנולוגיה והעלייה במספר הגולשים באינטרנט. עם זאת, ניתן לזהות בה מספר מאפיינים עיקריים:
הגדלת האינטראקציה האנושית ובניית קהילות
החידוש העיקרי מתבטא בהופעת אפשרויות חדשות ליצירת קשרים חברתיים עם מספר רב של בני אדם. קשרים אלו יכולים להתקיים תקופה ממושכת רק באינטרנט, ולעיתים להתפתח למפגש ממשי, חלקם באמצעות אתרי היכרויות ייעודיים. צורות ההתקשרות החדשות כוללות:
חלק מהאפשרויות הנזכרות, הביא גם לחשיפה עצמית באינטרנט, שהיא תופעה של אנשים החושפים את עצמם באינטרנט, כשהם מוותרים בכך על הזכות לפרטיות ועל האנונימיות המלאה או החלקית שלהם.
עם הגידול בדרכי האינטראקציה החברתית שמאפשר האינטרנט, בפרט בין אנשים הרחוקים זה מזה, הוא מצמצם את הצורך במפגשים פנים אל פנים. מגמה זו, בשלב ראשוני שלה, נרמזת בספרו של דויד גרוסמן, "יש ילדים זיגזג":
שיתופי פעולה מקומיים וגלובליים
כן התאפשר ביצוע פרויקטים על ידי מספר גדול של פעילים ללא תלות במקום מגוריהם:
שינוי יחסי הגומלין בין ספקי התוכן והצופים
בנוסף חלוקת התפקידים לסוחר וצרכן התערערה וגולשים (להבדיל מגופים מסחריים) החלו ביצירת תוכן עבור גולשים אחרים, במה שהיום מכונה וב 2.0. דוגמאות לאתרים כאלו:
עבריינות מקוונת
לצד תרבות האינטרנט נוצרה תת-תרבות הנעה על הסקלה שבין הטרדה ופשע חמור. זו מתבטאת ב:
בישראל
המדור קפטן אינטרנט, שהופיע בעיתון "הארץ", יכול להחשב כאחד המייצגים הראשונים של תרבות האינטרנט. כמוהו אתרי תוכן כמו: IOL, מוניטור וקורקינט.
אגן קיין
אגן קיין (באנגלית: Kane Basin) הוא אגן אוקייני השוכן בין גרינלנד לבין האי אלסמיר שבטריטוריית נונאווט - האי הצפוני ביותר בקנדה. האגן מקשר בין מצר סמית' לבין תעלת קנדי ומהווה חלק ממצרי נארס.
מאפיית רחוב אלווראדו
מאפיית רחוב אלווראדו (באנגלית: Alvarado Street Bakery) היא מאפייה בבעלות העובדים הממוקמת ב- פטלומה, קליפורניה שמייצרת לחם אורגני מחיטה מלאה ובייגלים. אלווארדו תוארה בסרט התיעודי של מייקל מור, משנת 2009, קפיטליזם: סיפור אהבה.
המאפייה מאורגנת כקואופרטיב בבעלות העובדים וכל עובד מקבל חלק אחד בקואופרטיב. המניות מעניקות לכל עובד זכות הצבעה שווה בעניינים עסקיים, לרבות הטבות לעובדים, משכורות והשקעה חוזרת של רווחים. נכון לשנת 2009, למעלה ממחצית העובדים היו עם החברה למעלה מ -15 שנים והשכר הממוצע הוא בין 65,000 ל -70,000 דולר בשנה.
היסטוריה
המאפייה החלה בשנת 1977 כמאפייה קואופרטיבית שעובדיה הם בעליה ומעורבים בניהול וקבלת ההחלטות בה.
מייקל מור עקב בסרטו משנת 2009,קפיטליזם-סיפור אהבה, אחרי המאפייה וקואופרטיב נוסף על מנת לחזק את טיעונו, שיש אלטרנטיבה לשיטה הקפיטליסטית ושעסקים שמנוהלים באופן "סוציאליסטי"(כלומר בעלות ציבורית-קואופרטיבים או חברות בבעלות המדינה) יכולים להצליח ולהיות עדיפים על פירמות קפיטליסטיות.
מאפיית רחוב אלווארדו מייצרת כ-40,000 כיכרות לחם ביום. אחד ממוצרי הבולטים הוא לחמניות חיטה מופחתות קמח.
כביש 4314
כביש 4314 הוא כביש אורך מקומי שמקשר את המושבים כפר דניאל וגמזו לכביש 443, בסמוך למחלף בן שמן.
בנות מקלאוד
בנות מקלאוד (באנגלית: McLeod's Daughters) היא סדרת דרמה אוסטרלית שנוצרה על ידי פוזי גרים-אוונס וקרוליין סטנטון מחברת Millennium Television ולאחר מכן אנדמול אוסטרליה עבור רשת תשע. הסדרה עלתה לראשונה לשידור בערוץ 9 באוסטרליה ב-8 באוגוסט 2001 והפכה לאחת הסדרות המצליחות ביותר בטלוויזיה האוסטרלית וזכתה לשבחי הביקורת.
הסדרה מתרחשת בחוות דרוברס ראן, חוות בקר המרוחקת כ־180 ק"מ מהעיירה הקרובה ו-400 ק"מ מעיר מרכזית, בדרום אוסטרליה. החווה, שנמצאת בבעלות משפחת מקלאוד במשך דורות, עברה מאב לבן. ג'ק מקלאוד ניהל את החווה כאשר אשתו הראשונה מתה לאחר לידת בתו, קלייר. ג'ק מתחתן שנית עם רות, נערה עירונית ומלאת חיים, היולדת לו את בתו השנייה, טס. שתי הילדות הקטנות היו קשורות אחת לשנייה, אך רות נאבקת עם בדידות הקיום של החיים בערבה האוסטרלית. במלאת חמש שנים להולדת טס, רות נוטשת את דרוברס ראן ולוקחת את טס איתה לעיר הגדולה ועוזבת את ג'ק וקלייר לנפשם. הסדרה מתחילה כשטס מקבלת מכתב מעורך דין המודיע לה שירשה מחצית מהרכוש שג'ק הוריש במותו. לאחר כמעט 20 שנים של חיים בעיר גדולה, טס חוזרת לדרוברס ראן כשהיא נחושה למכור את חלקה, אך מגלה שקלייר, שמעולם לא עזבה את הקרקע, אינה יכולה לקנות ממנה את חלקה. לפתע נוחת על קלייר כל העולם החיצון, יחד עם דרך חיים שונה וחדשה לגמרי. טס מזכירה לה שהיא אישה ושהחיים אינם רק עבודה. מכאן חייה של קלייר ישתנו לגמרי בזכות אחותה הנמרצת.
בתחילה, כיכבו בסדרה ליסה צ'אפל ובריידי קרטר כשתי הגיבורות הראשיות, עם סוניה טוד, ג'סיקה נפייר, רייצ 'ל קרפני, אהרון ג'פרי ומיילס פולארד לצדם. בעקבות אירועי העונה השלישית מרבית השחקנים החלו לעזוב ולוהקו שחקנים חדשים לדמויות חדשות. אחרי שמונה עונות ו-224 פרקים, הסדרה בוטלה והפרק האחרון שודר ב-31 בינואר 2009.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ הולמרק החל מה-20 באפריל 2002.
הסדרה הייתה להצלחה מיידית באוסטרליה, עם ממוצע של 1.51 מיליון צופים בעונה הראשונה והמשיכה להגיע לשיאים גבוהים גם בעונתה הרביעית עם ממוצע של 1.52 מיליון צופים. שיא שנשמר עד לעונה השביעית כשבמהלך העונה השביעית הוכרז כי הסדרה תבוטל לאחר העונה השמינית. הסדרה נמכרה לשידור בינלאומי למדינות רבות ברחבי העולם וזכתה להצלחה עצומה בארצות הברית (שבה אף נבנה בסיס אוהדים נרחב), קנדה, אירלנד ועוד כמה מדינות אירופאיות. בבריטניה הסדרה זכתה להצלחה בינונית. הסדרה הייתה מועמדת ל-41 פרסי האקדמיה האוסטרלית לטלוויזיה (פרסי הלוגי, Logie) כשהיא זוכה בפרסי סדרת הדרמה הפופולרית ביותר, השחקנית הטובה ביותר (לליסה צ'אפל) והשחקן הטוב ביותר (אהרון ג'פרי). הסדרה זכתה גם בפרס APRA על הפסקול והליווי המוזיקלי.
המוזיקה לסדרה הולחנה על ידי כריס האריוט ואליסטייר פורד. הפסקול נכתב על ידי גרים-אוונס והאריוט, עם שירים שבוצעו על ידי היוצרת והזמרת האוסטרלית, רבקה לאוול.
ב-6 ביולי 2017, ערוץ תשע אישר כי הוא נמצא במגעים עם גרים-אוונס על אתחול אפשרי לסדרה. ב-6 בספטמבר 2017, גרים-אוונס הכריזה כי היא עובדת על סיפור. ב-23 באוקטובר 2017, גרים-אוונס הודיעה שהיא סיימה את המגעים עם ערוץ תשע בנושא בשל חילוקי דעות על הסדרה החדשה, אף שאמרה שאינה שוללת אפשרות לגייס מימון המונים לצורך הפקת סדרת אתחול.
ארבע המודרניזציות
ארבע המודרניזציות (בסינית: 四個現代化) הן ארבע מטרות שהיוו את תמציתה של הרפורמה שהונהגה בסין על ידי דנג שיאופינג והוצגו לראשונה על ידי ג'ואו אנלאי בשנת 1963.
ארבע המודרניזציות היו:
הרפורמה היוותה למעשה היפוך למדיניות שהונהגה עד אז בסין על ידי מאו דזה-דונג, מדיניות שנסמכה על תלות אפסית במדינות זרות. במהלך הרפורמה החליטה סין להאיץ את תהליך המודרניזציה על ידי הגברת סחר החוץ במדינה, בדגש על קניית מכונות מיפן ומהמערב.
את ההשקעות, הטכנולוגיות והניסיון הניהולי הזר, החליטה סין להשקיע בארבע המודרניזציות ובכך להאיץ את הפיתוח בכלכלתה.
Java 3D
Java 3D הוא ממשק תכנות יישומים לגרפיקת תלת-ממד בשפת התכנות Java. הממשק פותח על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס.
אוב (נהר בצרפת)
אוב (בצרפתית: Aube) הוא נהר בצרפת, יובלו של נהר הסן. אורכו של האוב הוא 248 ק"מ, ועל שמו נקרא מחוז אוב שבחבל גראנד אסט. מוצאו של הנהר בצוק לאנגר שבמחוז מארן-עילי, ליד העיר אובריב.
הנהר זורם ממארן-עילי, דרך המחוזות קוט-ד'אור, אוב ומארן, ונשפך אל נהר הסן.
Java 3D
בניגוד לפתרונות דומים, Java 3D אינו רק מעטפת לממשקי תכנות יישומים אחרים אלא ממשק מונחה-עצמים טהור ורב-פלטפורמי. בעזרת Java 3D ניתן להציג נתונים מדעיים, תמונות רפואיות, אנמיציות, משחקים ועוד. ניתן גם לייבא מודלים תלת־ממדיים בפורמטים שונים (כגון 3DS,OBJ, OpenFlight, VRML  ועוד) לתוכנית Java3D.
Java 3D נשען על OpenGL או על DirectX כאשר ברירת המחדל היא (בינתיים) OpenGL, לכן הוא נחשב כשפה עילית עבור הטלות ובניית אובייקטים תלת־ממדיים.
ל-Java 3D יש מנוע ממוטב המחשב את ההטלות ואת סדר ההטלות של האובייקטים למסך המחשב (תהליך הנקרא rendering) אך אפשר גם לשלוט בסדר הרינדור אך זה פחות מומלץ.
כל האובייקטים הגאומטריים חיים בעולם ווירטואלי. ל- Java 3D יש מחלקה הנקראת VirutalUniverse שבעזרתו היא קושרת את כל האובייקטים, והעולם הווירטואלי מוטל על גבי צג המחשב.
Java 3D מבוסס על מבני נתונים הנקרא גרף התרחשות (scene graph). זהו מבנה נתונים מכוון אשר פתוח, זאת אומרת אין אפשרות לחזור לצומת. כל צומת בגרף היא עצם. הגרף, בצורה כללית מתחלק לשני חלקים עיקריים:
כיום Java3D אינה חלק מ-JAVA 6 וצריך להתקינה בנפרד.
מלחמת אגודלים
מלחמת אגודלים הוא משחק ילדים לשניים. המשחק מתאים למקומות בהם הילדים חייבים לשבת במקומם, למשל במכונית או במסעדה.
כהכנה למשחק, כל משתתף כורך את ארבע אצבעותיו (פרט לאגודל) באופן ספירלי יחד עם אצבעותיו של המשתתף השני, שניהם בכף היד של אותו צד. לאות תחילת המשחק, סופרים השחקנים יחד עד שלוש, כאשר אגודלם משנה מקום בכל ספרה: פעם על אצבעם ופעם על אצבעו של היריב. לאחר שנגעו את הנגיעה השלישית הם מנסים למנוע את חופש התנועה מאגודלו של היריב למשך פרק הזמן הדרוש לספירה עד שלוש.
המשחק משמש לעיתים להכרעת גורלות כחלופה למשחקי מזל כדוגמת אבן נייר ומספריים, אן דן דינו. לעיתים הוא משמש גם כסיבוב אחרון במשחק קווה קווה דה לה אומה, בין שני האחרונים. המשחק אינו הגרלה הוגנת:
נעשו ניסיונות שונים למסחר את המשחק. עוצבו דמויות משחק וזירות היאבקות מקרטון, אך אלה לא שיפרו את משחק הילדים הפשוט.
רוק ניסיוני
רוק ניסיוני (או אַוַונרוק, avant-rock) הוא תת-ז'אנר ניסיוני במוזיקת רוק המותח את גבולות הקומפוזיציה ואת טכניקת ההופעות הנפוצות וגם מתנסה עם אלמנטים בסיסיים של רוק. אמני הז'אנר שואפים להתחדש ולהשתחרר ממוזיקת הרוק הקיימת. חלק מהמאפיינים של הז'אנר הם ביצוע של אלתורים, אינסטרומנטציה משונה, השפעות מהאוונגרד, מילים או קטעים כליים משונים, מבנים וקצבים משונים תוך דחייה של שאיפות להצלחה מסחרית.
מתחילתה הייתה מוזיקת רוק ניסיונית, אך רק בשנות השישים המאוחרות החלו ליצור קומפוזיציות ארוכות ומורכבות. ב-1967 הז'אנר היה זמין מסחרית בתור מוזיקת פופ, אך בשנת 1970 המבצעים גרמו נזק לעצמם עד לחוסר הצלחה. בגרמניה, הקראוטרוק שילב אלמנטים של אלתורים ורוק פסיכדלי עם אוונגרד ויצירות קלאסיות עכשוויות. בשנות השבעים היותר מאוחרות, הכלאה מוזיקלית התרחשה ביחד עם הפיתוח של פאנק (Punk), גל חדש, ניסויים מסוג עשה זאת בעצמך, ומוזיקה אלקטרונית. קצבים מפאנק (Funk) ופיוז'ן החלו להיות משולבים בתוך הרוק הניסיוני.
לגל הראשון של קבוצות רוק ניסיוני בשנות השמונים היו מעט מוסכמות למוזיקה. מאוחר יותר בעשור, רוק ניסיוני קיבל אלמנטים ממוזיקה פסיכדלית שהייתה שונה מהמודעות העצמית והערנות של הפוסט-פאנק המוקדם יותר. בשנות התשעים, תנועה קטנה בשם פוסט-רוק הייתה הצורה הדומיננטית של רוק ניסיוני. בשנות ה-2010, המושג "רוק ניסיוני" הידרדר לשימוש רנדומלי וחסר משמעות. חלק גדול מלהקות הרוק מסווגות בעזרת תחיליות כגון "פוסט-" ו-"קראוט-".
הר רוקר
רכס רוקר (78°12′S 162°50′E) משתפל מההר מזרחה, ומבדיל בין קרחון גלסייר וקרחון וולקוט. שמו של הרכס נקבע על ידי אנשי המשלחת האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון, ניו זילנד בשנים 1060–1961.
מעבר סולפיד (Sulphide, גָּפְרִי, מן המילה גופרית; 78°12′S 162°45′E) הוא אוכף הנמצא על רכס רוקר. שמו בא מרצועה של פצלי פיריט, היוצרים ריח גופריתי כאשר מקישים עליהם בחפץ קשה, כמו פטיש.
שחפית כהה
שְחָפִית כֵּהָה (שם מדעי: Onychoprion fuscata) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיתיים.
תיאור
שחפית בגודל בינוני בצבעי שחור ולבן אופייניים. לשחפית הכהה כנפיים וזנב ארוכים. אורך גופה 35–45 סנטימטרים, אורך הכנף 29 סנטימטרים, מוטת כנפיים 80–95 סנטימטרים ומשקלה 170–190 גרם.
דומה לשחפית רסן (Sterna anaethetus), אך גדולה ממנה וכהה יותר בגבה, כמו כן אין לשחפית הכהה גבות לבנות ודפוס תחתית הכנף האופייניים לשחפית הרסן.
תפוצה
השחפית הכהה היא עוף נודד. תפוצת השחפית הכהה משתרעת באזורים טרופיים בכל האוקיינוסים, עם חדירת מה לאזורים סובטרופיים. השחפית הכהה מזדמנת לעיתים נדירות לראש מפרץ אילת בחודשים יולי-אוגוסט, לעיתים בלהקות קטנות. השחפית היא אורחת נדירה במערב אירופה. מחוץ לעונת הקינון היא נודדת ברחבי הרצועה הטרופית של האוקיינוסים, בעיקר במים עשירים בפלנקטון המהווה את המזון לטרף העיקרי של השחפית דגים ודיונונים. זוהי השחפית הפלגית ביותר (כלומר שבית גידולה העיקרי הוא מרחבי הים הפתוח) ולעיתים היא עוקבת אחר ספינות בלילה.
מזון
עיקר מזונה של השחפית הכהה הם דגים ודיונונים, כמו כן סרטנים, לעיתים חרקים ואשפה המושלכת מאוניות. שיטת הצייד העיקרית של השחפית היא לעוף סמוך לפני המים כשראשה ומקורה נוטה כלפי מטה, ומשהיא מבחינה בטרף היא מרחפת-מרפרפת, וברגע המתאים צונחת-צוללת אנכית, תופסת את הטרף ובולעת אותו תוך מעוף. דגים מעופפים נלכדים באוויר. השחפית אינה מסוגלת לשחות ולעיתים רחוקות נצפתה כשהיא נחה על פני המים, שכן נוצותיה אינן חסינות ממים. ניזונה בלילה מדגי מים עמוקים המתקרבים לפני המים רק בחשכה.
קינון
השחפית הכהה מקננת כל השנה במקומות מסוימים, או בעונה מסוימת במקומות אחרים. בדרך כלל במושבות גדולות ואף גדולות מאוד, כשלעיתים זוגות בודדים מיישבים אזורים חדשים. השחפית נוהגת לקנן באיי אלמוגים, או באיים סלעיים באזור הטרופי. רוב אתרי הקינון הם על אדמה חולית שטוחה או עם מעט צמחייה. השחפית מעדיפה מקום מסתור מתחת לצמחייה במקומות בה היא קיימת. הקן הוא גומה חפורה בקרקע בה היא מטילה ביצה אחת בלבד שצבעה לבן מנומר. זמן הדגירה 28–30 יום. שני ההורים משתתפים בדגירה.
פלומת האפרוח חומה עם כתמים מפוזרים בגוון חום כהה. האפרוחים הופכים עצמאים אחרי 55–60 יום. השחפית מתחילה לקנן בגילאים 6–8 שנה. אורך חייה עד 35 שנה.
השחפית הכהה והאדם
השחפית הכהה אינה במצב סכנה. זהו אחד מעופות המים הנפוצים ביותר, האוכלוסייה העולמית נאמדת ביותר מ-20 מיליון זוגות. רוב אתרי הקינון הם מחוץ להישג ידו של האדם, אך קיימים מקרים שבהם האדם נהג לאסוף את ביצי העוף.
איקס עיגול
איקס עיגול (או בשמותיו באנגלית: noughts and crosses = בריטית, או tic-tac-toe = אמריקאית), הנקרא גם איקס מיקס דריקס הוא משחק לשני שחקנים המשוחק על לוח של 3x3 משבצות. כל שחקן בתורו מסמן סימן באחת המשבצות (לרוב X|איקס או עיגול, ומכאן שם המשחק) השחקן המנצח הוא זה שהצליח למלא שורה, טור או אלכסון בסימנים שלו. אם אף שחקן לא הצליח לעשות זאת עד שכל המשבצות מלאות, המשחק נגמר בתיקו.
בדרך כלל נהוג להתחיל במשבצת קיצונית וזאת כדי ליצור בהמשך שורה וטור (או שורה ואלכסון, וכדומה) שבכל אחד מהם שני סימונים, כאשר אם יבחר השחקן השני למנוע אחד מהם, ינצח השחקן המתחיל בעזרת שני הסימונים האחרים (לדוגמה: השחקן ראשון שם ב-A1, A3, ו-C3). בשל טכניקות אלו בדרך כלל מגיע השחקן שהתחיל שני למצב של הפסד או תיקו.
במונחי תורת המשחקים, המשחק הוא משחק פתור: לשני השחקנים במשחק יש תכסיס תיקו. כלומר, כל שחקן יכול במקרה הגרוע להבטיח לעצמו תיקו אם ישחק משחק מושלם. לפיכך, אם שני השחקנים משחקים בצורה הטובה ביותר, הם יגיעו לתיקו.
משחק זה הוא פשוט יחסית, אך וריאציות שלו (למשל: לוח בלתי מוגבל בגודלו וארבעה או חמישה סימנים ברצף במקום שלושה, לוח תלת-ממדי או ארבע-ממדי ועוד) יכולות להיות מאתגרות ביותר.
תוכנית למשחק
במשחק הזה האדום מנצח כי בשורה התחתונה יש 3 אדומים.
האלגוריתם מראה כיצד כמעט אין סיכוי שעיגול ינצח
בכל שלב ישנה בדיקה. אם תוצאת הבדיקה היא חיובית, יש לבצע את ההוראות בשלב. אם תוצאת הבדיקה היא שלילית, יש לעבור לשלב הבא.
אם התשובה שלילית בשלב האחרון, המשחק הסתיים.
אם שני השחקנים יפעלו על פי התוכנית, המשחק יסתיים בתיקו.
מוסטפא א-נחאס פאשה
מוסטפא א-נחאס פאשה (בערבית: مصطفى النحاس باشا, 15 ביוני 1879 - 23 באוגוסט 1965). היה משפטן ומדינאי מצרי, מנהיגה השני של מפלגת הוופד, וראש ממשלת מצרים המלוכנית במשך חמש קדנציות לא רצופות.
ביוגרפיה
א-נחאס נולד בשנת 1879 בעיירה סמאנוד שבמחוז אל-ע'רביה (الغربية) במצרים לאב סוחר עצים. בשנת 1900 סיים את לימודי המשפטים בקהיר והחל לעבוד כעורך דין במשרדו של מוחמד פאריד, אחת מדמויות המפתח הידועות במצרים, ולאחר מכן פתח משרד פרטי באל-מנצורה. ב-1904 מונה לשופט בבית המשפט האזרחי בעיר טנטא, משרה בה נשא במשך חמש עשרה שנים.
עם הצטרפותו של א-נחאס במהלך מהומות 1919 למפלגה הלאומית הוופד, כנציג התנועה הלאומית המצרית חזב אל-ווטני של מוסטפא כאמל, פוטר ממשרתו. בשנת 1921 הוגלה א-נחאס על ידי השלטון הקולוניאלי הבריטי לאי סיישל, יחד עם מנהיג הוופד סעד זע'לול.
לאחר הכרזת מצרים המלוכנית העצמאית
בעקבות המהומות העניק השלטון הקולוניאלי הבריטי ב-28 בפברואר 1922 הצהרה על עצמאותה של מצרים. ההצהרה כללה את סיום מעמדה כשטח כיבוש והכרזתה כמדינה מלוכנית ריבונית. לשם כך מינו הבריטים את הסולטאן פואד הראשון כמלך מצרים העצמאית, אולם היא נותרה מדינת חסות בריטית.
בבחירות שהתקיימו בשנת 1926, נבחר שוב א-נחאס מטעם מפלגת הוופד, כנציג מחוז אל-ע'רביה. אולם, נציגי שלטון הפרוטקטורט הבריטי, הטילו וטו על מינויו כשר בממשלה. עם זאת, מונה א-נחאס כסגן נשיא בית הנבחרים ובשנת 1927 התמנה לנשיאו.
ראש ממשלת מצרים
לאחר מותו של מנהיג הוופד סעד זע'לול באוגוסט 1927, התמודד א-נחאס מול אחיינו של זע'לול על ראשות ה"וופד" וזכה ברוב קולות הבוחרים. ב-1928 התמנה לראש ממשלה, אולם ממשלתו נפלה כעבור מספר חודשים עקב נסיונותיו לצמצם את סמכויותיו של המלך. למרות זאת, ב-1930 הוא התמנה שוב לראשות הממשלה, לקדנציה בת שנתיים.
במהלך התקוממויות ערביי ארץ ישראל במרד הערבי הגדול, בין השנים 1936–1939, נמנה א-נחאס בין יוזמי ומקימי הועדה הערבית העליונה.
בשל החשש מהיות המלך פארוק פרו-גרמני (ופרו-איטלקי), הציבו הבריטים ב-4 בפברואר 1942 אולטימטום למלך פארוק וכפו עליו את מינוי א-נחאס, שמפלגתו נחשבה כפרו-בריטית באופן יחסי, לראש הממשלה. כפיית האולטימטום, שהתבצעה כשמיילס לאמפסון, הנציב הבריטי במצרים, הגיע לארמון המלוכה בראש טור טנקים, עוררה אצל לאומניים מצריים רבים תחושות כעס ונחשבה כפגיעה בכבוד הלאומי.
ביולי 1942, כאשר נראה היה שמצרים נופלת בידי כוחות ה"ציר", קיבל הרב הראשי של הקהילה, הרב נחום אפנדי, הבטחה מנחאס, שאם הגרמנים יכבשו את מצרים, לא יחוקקו חוקים ולא ינקטו בצעדים אנטי-יהודיים.
במשך תקופת כהונתו זו, יזם א-נחאס את "ועידת הפדרציה"; ועידה כלל ערבית לקראת כינון קונפדרציה של כל מדינות ערב, ללא איחוד משטרים ומשקים. הוועידה כונסה באלכסנדריה בספטמבר 1944 והובילה להקמתה של הליגה הערבית. בסוף אותה שנה, תמה כהונתו של א-נחאס בראשות הממשלה.
הפשרה שהובילה לכהונתו הרביעית, התקבלה הרחק מעין הזרקורים ולא פורסמה בציבור, שלא היה מודע לתככים הפנימיים שהובילו למינויו המחודש של א-נחאס. עובדה זו התגלתה רק עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, והצטרפה לשערורייה נוספת שעוררו א-נחאס ואשתו, זֵינַבּ אֶל-וַכִּיל (زينب الوكيل), שהייתה צעירה ממנו בשלושים שנה. שערוריות אלו ערערו עוד יותר את מעמדו של א-נחאס בדעת הקהל המצרית והחלישו את כוחה של הוופד כמפלגת שלטון.
בשנת 1950 שוב זכתה הוופד בבחירות הכלליות, וא-נחאס התיישב בחמישית על כס ראש הממשלה. ב-25 בינואר 1952 התחולל קרב בין חיילים בריטים לשוטרים מצרים באסמאעיליה. כ-50 שוטרים מצריים נהרגו באירוע וכ-100 מהם נפצעו. האירוע עורר זעם רב במצרים, והוביל לפריצת מהומות אלימות בעיר הבירה, קהיר. הפורעים התקיפו בתי עסק ואתרים השייכים לגורמים בריטיים, בין השאר בתי מלון, מקומות בילוי, חנויות, ומשרדים. בניסיון לשפר את מצבה הרעוע של המדינה, פיטר המלך פארוק את ממשלתו של א-נחאס, ומינה במקומו את עלי מאהר.
אחרית ימיו
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים בשלהי יולי של אותה שנה, בה הוגלה המלך פארוק ופורקה הממשלה המלוכנית, הוקמה "מועצת הפיקוד המהפכנית" ומנהיג המהפכה מוחמד נגיב מונה להיות מפקד הצבא. למרות נסיונותיו של א-נחאס לשאת חן בעיני נגיב ואנשיו, הוטלה מלאכת הרכבת הממשלה האזרחית על עלי מאהר.
ב-16 בינואר 1953, אסרה מועצת הפיקוד המהפכני על קיום מפלגות פוליטיות במצרים, ומפלגת הוופד חדלה מלהתקיים. א-נחאס ורעייתו הושמו במאסר למשך כשנה, אך לאחר הצהרתו מן הכלא כי הוא נוטש את החיים הפוליטיים, שוחררו בני הזוג א-נחאס ממאסרם ב-1954. ב-1960 הוחזרו לו הזכויות האזרחיות, אך הוא לא שב לפוליטיקה.
בני אלדר
בנימין (בני) דוד אלדר (נולד ב-28 באפריל 1980) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
בין השנים 1999–2002 למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים, לצד ריימונד אמסלם ולנה אטינגר.
בתיאטרון
ב-2002, במסגרת הפקה של תלמידי שנה ג' בסטודיו למשחק ניסן נתיב, גילם משרת רב תושייה ב"קומדיית החמורים" מאת פלאוטוס שעיבד יצחק גורמזאנו וביים משה קליף. הצגה זו הופיעה גם בפסטיבל עכו.
ב-2003 שיחק בהצגה "מעשה נורא" שכתב דני הורוביץ וביים טובי דיקמן ועלתה בפסטיבל "small במה" באוניברסיטת תל אביב; ושיחק בהצגה "מעשה רב פנים" (המבוסס על הסיפור "מעשה במלך עניו" המופיע בסיפורי מעשיות משנים קדמוניות מאת רבי נחמן מברסלב) שכתב וביים ברוך ברנר במסגרת תיאטרון המעבדה.
בפסטיבל עכו: ב-2003 שיחק בהצגה "כלום" מאת רוני אלמוג שביים צביקה פישזון והועלתה בפסטיבל עכו ובצוותא. ב-2004 שיחק בהצגה "קידמה" שכתב וביים טובי דיקמן.
בתיאטרון הבימה: ב-2004 גילם את מיכאל בהצגה "חתול רחוב" מאת גורן אגמון שביימה רביד דברה. ב-2005 גילם את יוחאי בהצגה "זמן אמת" מאת יהושע סובול שביימה נולה צ'לטון.
ב-2005 שיחק בהצגה "הדוכסית של אמלפי" מאת ג'ון וובסטר שביים גדי רול בתיאטרון חיפה. ב-2006, במסגרת תיאטרון הזירה הבין-תחומית שיחק בהצגה שעלתה בתיאטרון הקאמרי "דולי סיטי" מאת אורלי קסטל-בלום שעיבד וביים טובי דיקמן. באותה שנה שיחק בהצגה "פרחים לשבת" מאת אביב לוז שביים אלי דור חיים בתיאטרון המדיטק.
ב-2008 שיחק בהצגה "גיימרים" מאת אסף צפור בפסטיבל תיאטרון קצר ה-11 ב"צוותא".
בתיאטרון גשר: ב-2008 שיחק בהצגה "לה פונטיין - היער הקסום" שהייתה פנטזיה פסטורלית לילדים על פי משלי ז'אן דה לה פונטן שביימה מינה יכין.
ב-2013 גילם את רוס בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי.
בתיאטרון תמונע
ב-2006 שיחק בהצגה "התיבה" שכתבו וביימו מרינה בלטוב ונתלי שילמן. ב-2009 שיחק בהצגה "המיטב שבאדם" שכתב וביים טובי דיקמן במעבדתרבות דימונה. ב-2011 שיחק בהצגה "אדם גייטס" מאת דיאה לוהר שביימה לילך דקל-אבנרי, ושיחק בהצגה "כלבים" מאת עידו בורשטיין שביים שלמה פלסנר. ב-2012 גילם את מורטימר ודייויסון בהצגה "מרי סטיוארט" מאת פרידריך שילר שעיבד וביים עירא אבנרי. ב-2013 שיחק בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שעיבד וביים עירא אבנרי.
מחול
ב-2011 השתתף במופע שעלה במרכז סוזן דלל "עם כתוביות" של להקת המחול רונית זיו.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2003 גילם את ישראל (שרולי) רוטנברג בטלנובלה החסידית "החצר" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ התכלת (ובשידורים חוזרים בערוץ 10). באותה שנה גילם סטודנט לתסריטאות בסרט הקולנוע שכתב וביים איתן גרין "חלומו של הנרי". ב-2004 שיחק בסרט "הייתה לי ילדות מאושרת" שכתב וביים אורי סיון במסגרת הפרויקט "סרטים מכאן" של הוט. ב-2005 גילם את דניאל בסרט "ילדים טובים" שכתב וביים יאיר הוכנר. בין השנים 2007 שיחק תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "המקום" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ 10, וגילם את יריבי בסדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע" שביים רני בלייר ושודרה בהוט 3. ב-2010 גילם את אפס-אפס בסרט "התגנבות יחידים" שביים דובר קוסאשווילי ע"פ ספרו של יהושע קנז. ב-2011 גילם את נתן פילר בסדרת הטלוויזיה הבריטית "The Promise" שכתב וביים פטר קוסמינסקי ושודרה באנגליה. ב-2012 שיחק בסרט "הבן האחר" ("Le fils de l'autre") של הבמאית הצרפתייה לוריין לוי. ב-2015 השתתף בסדרה "אטלנטיקה" בדמותו של גיטריסט הלהקה.
חיים פרטיים
מתגורר בתל אביב. בין השנים 2002–2007 היה בזוגיות עם לוסי דובינצ'יק.
רכס ג'ונס הופקינס
רכס ג'ונס הופקינס (באנגלית: Johns Hopkins Ridge) הוא רכס הרים הבולט צפונה מרכס החברה המלכותית שבאנטארקטיקה. הרכס ממוקם צפונית להר רוקר, ואורכו 11 קילומטרים. מצודת בורג הוא בין הנקודות הגבוהות ברכס.
היסטוריה
הרכס מופה לראשונה במסגרת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית על ידי סוקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצע על ידי צי ארצות הברית.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 1963, והוא נקרא על שם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, מרילנד, אשר שלחה חוקרים רבים לאנטארקטיקה (לצד קרחון קרלטון שנקרא על שם מכללת קרלטון, וקרחון ראטגרס שנקרא על שם אוניברסיטת ראטגרס).
ג'ושוע ג'קסון
ג'ושוע קרטר ג'קסון (באנגלית: Joshua Carter Jackson; נולד ב-11 ביוני 1978) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון קנדי, אשר מוכר מתפקידו בתור פייסי וויטר בסדרת הטלוויזיה "דוסון קריק" (2003-1998) ברשת The WB, בשל תפקידו בתור פיטר בישופ בסדרת המדע-בדיוני "פרינג'" (2013-2008) ברשת Fox, ובזכות הופעתו בתור קול לוקהארט בסדרה זוכת פרס גלובוס הזהב; "הרומן" (2018-2014) ברשת שואוטיים.
ביוגרפיה
ג'קסון גדל בקליפורניה, ארצות הברית עד גיל 8. אז חזר עם אמו ואחותו לקנדה. הוא למד בתיכון קיצילאנו עם השחקן ראיין ריינולדס. בראיון ל"ניו יורק טיימס", אמר ג'קסון שהוא סולק מהתיכון בגלל תוכנית האירוח של ג'ון סטיוארט: "התכנית שודרה, לפחות איפה שגדלתי, ב-1:30 לפנות בוקר, אז אני הייתי נשאר ער בלילה כדי לצפות בתוכנית, אז פשוט גילדתי על שני השיעורים הראשונים."
קריירה
ג'קסון נבחן לתפקיד של צ'ארלי קונוואיי בסרט "אלופים על הקרח", נבחר לתפקיד והשתתף מאוחר בסרטי ההמשך לסרט.
תפקידו המוכר ביותר של ג'קסון היה בסדרה "דוסון קריק", שבה גילם את דמותו של פייסי ויטר, חברו הטוב ביותר של דוסון. ג'קסון שיחק בכל 6 עונות הסדרה אשר שודרה מ-1998 ועד 2003. במקביל לסדרה השתתף ג'קסון במספר סרטים, ביניהם: "משחקי פיתוי", "מועדון הגולגולות", "הדברים הבטוחים", "פרויקט לארמי". באותה התקופה, השתתף בתפקיד אורח בסרט "אושן 11" שבו גילם את עצמו במשחק פוקר משותף עם בראד פיט וג'ורג' קלוני, וכן דיבב את ג'סי גראס בסדרה "משפחת סימפסון".
זמן קצר לאחר תום שידור "דוסון קריק" כיכב ג'קסון במספר סרטים, בהם: "אמריקנו", "רקדן הצללים" ו"הזוהר הצפוני".
ב-2005 עבר ג'קסון ללונדון, שם החל בקריירת משחק תיאטרון. בין השאר, שיחק בהצגה "החיים בתיאטרון" מאת דייוויד מאמט. ההצגה זכתה להצלחה והוצגה מפברואר ועד אפריל באותה שנה.
הסרט המשמעותי הבא שבו כיכב ג'קסון היה "בובי" (2006) בבימויו של אמיליו אסטבז, אשר שיחק לצד ג'קסון בסרט "אלופים על הקרח".
ב-2008 החל לשחק בסדרת המדע בדיוני האמריקאית "פרינג'" ברשת Fox שנוצרה על ידי ג'יי ג'יי אברהמס, אלכס קורצמן ורוברטו אורקי; הסדרה שודרה במשך 5 עונות עד שנת 2013.
מאז שנת 2014 ועד 2018, במשך ארבע עונות, שיחק בתפקיד קול לוקהארט בסדרת הטלוויזיה המוערכת "הרומן", אשר יצר חגי לוי.
ב-2019 הופיע במיני סדרה "כשהם רואים אותנו" בתפקיד עורך דין.
ב-2020 כיכב במיני-סדרה "שריפות קטנות בכל מקום" יחד עם ריס וית'רספון וקרי וושינגטון.
החל מ-2022 משתתף בסדרה של פראמאונט+ "חיזור גורלי" המבוססת על סרט משנות ה-80 באותו השם.
חיים אישיים
בשנים 1998–1999 ג'קסון היה במערכת יחסים עם השחקנית קייטי הולמס, שכיכבה לצדו אז בסדרה "דוסון קריק". הולמס אמרה כי ג'קסון היה אהבתה הראשונה.
בשנת 2006 החל לצאת עם השחקנית הגרמנייה דיאן קרוגר; ג'קסון וקרוגר סיימו את מערכת היחסים שלהם בשנת 2016 לאחר עשר שנות זוגיות.
בשנת 2018 ג'קסון החל מערכת יחסים עם השחקנית האנגלייה ג'ודי טרנר-סמית'. הם נישאו בדצמבר 2019 ויש להם בת יחד, שנולדה באפריל 2020.
הסתבכות עם החוק
ג'קסון נעצר ב-9 בנובמבר 2002, במשחק הוקי של קרוליינה הוריקנס בראלי, קרוליינה הצפונית, לאחר ריב עם מאבטח. הוא הואשם בתקיפה, הפרת סדר, ושכרות ציבורית, עם אחוז אלכוהול בדם של 0.14. בתביעה הוסכם לבטל את האישום על התקיפה, וג'קסון הסכים להשתתף בתוכנית חינוך לאלכוהול ולבצע 24 שעות של שירות לקהילה כדי לבטל את יתר האישומים נגדו.
כוח 14
כוח 14 הוא היחידה האווירית של ארגון הפת"ח. הארגון הוקם בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, במטרה לשמש חיל אוויר של המדינה הפלסטינית, לכשתקום. מקור שמו, בדומה למקור שמו של כוח 17, הוא במספר השלוחה הטלפונית של הארגון במטה הפת"ח בביירות בשנות ה-70.
היסטוריה
את הכוח ייסדו קולונל טאריק וקולונל חסן עוידה, מוותיקי הפת"ח. עיסוקיו העיקריים של הכוח היו גיוס טייסים ממוצא פלסטיני מתוך צבאות ערב לשורותיו, שליחת פלסטינים לקורס טיס, וביצוע משימות תובלה אוויריות עבור הנהגת הפת"ח. חיילי הכוח עברו את הכשרתם במסגרת חילות האוויר של צבאות ערב ופקיסטן, וכן במסגרות אזרחיות במדינות המערב.
ארוטיאנוס
ארוטיאנוס (Erotianus, ביוונית: Ἐρωτιανός וגם הרודיאנוס, Ἡρωδιανός; המאה ה-1 לספירה) היה מחברו של חיבור ביוונית ששמו "אוסף מילים היפוקרטיות" (Τῶν παρ' Ἱπποκράτει Λέξεων Συναγωγή).
לא בטוח אם הוא היה בעצמו רופא או רק פילולוג, אולם נראה כי הוא כתב (או לפחות התכוון לכתוב) מספר חיבורים אחרים על היפוקרטס, מלבד זה שנשאר בידינו. הוא ככל הנראה חי (כנראה ברומא) בזמן שלטונו של נירון קיסר (54–68 לספירה), מאחר שחיבורו מוקדש לארכיאטר (רופא החצר) של נירון, אנדרומכוס . החיבור בולט בכך שהוא מכיל את הרשימה המוקדמת ביותר הקיימת של כתבי היפוקרטס, וכוללת את שמותיהם של כמה חיבורים שכבר אבדו, אולם היא חסרה כמה שכיום הם חלק מהקורפוס ההיפוקרטי . שאר החיבור כולל מילון מונחים, שבו המילים מסודרות כיום בסדר אלפביתי חלקי, אם כי נראה כי מצב סידור זה אינו הסידור שאומץ על ידי המחבר עצמו.
ארוטיאנוס מזכיר בחיבורו את סלידת היהודים מאכילת חזיר, כאשר הוא מציין שיש המסבירים את מקור "המחלה הקדושה" באמונה טפלה, ו"שהם אומרים שיש לבדוק לאיזה סוג החולה שייך, לצורך כך שאם הוא יהודי עלינו להימנע מלתת לו בשר חזיר".
טינה תומפסון
טינה מריה תומפסון (באנגלית: Tina Marie Thompson; נולדה ב-10 בפברואר 1975 בלוס אנג'לס, קליפורניה) היא כדורסלנית אמריקאית המשחקת בליגת ה-WNBA. תומפסון הייתה במשך זמן רב מלכת הסלים של ה-WNBA בכל הזמנים ונחשבת לאחת הכדורסלניות הגדולות בכל הזמנים. בשנת 2018 הוצגה הן בהיכל התהילה של הכדורסל, והן בהיכל התהילה של כדורסל הנשים.
תומפסון סיימה את לימודיה באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 1997 ונבחרה במקום הראשון בדראפט ה-WNBA על ידי יוסטון קומטס. בארבע השנים הראשונות שלה ביוסטון היא זכתה בארבע אליפויות רצופות, כשהיא משמשת כאחד מעמודי התווך של הקבוצה (ביחד עם שריל סוופס וסינתיה קופר).
תומפסון השתתפה בארבעה משחקי ALL-STAR, ובשנת 2000, אף נבחרה לשחקנית הטובה ביותר במשחק. תומפסון נבחרה שלוש פעמים לחמישיית העונה בעונת ה-WNBA (1997, 1998, 2004) וארבע פעמים לחמישיית העונה השנייה (1999, 2000, 2001, 2002).
בנוסף לקריירה שלה ב-WNBA, שיחקה תומפסון גם בליגות אחרות. בפגרת ה-WNBA של 2001, היא שיחקה בקבוצה האיטלקית רוברטו באקסטבול ובפגרת 2003 היא שיחקה בקומהו פלקונס מהליגה הקוריאנית.
משטח רישום דיגיטלי
לוח גרפי או משטח רישום דיגיטלי הוא התקן חומרה מסוג אמצעי הצבעה המאפשר קלט באמצעות עט אלקטרוני או התקן דמוי עכבר (puck), על גבי משטח, המשמש כלוח רישום. מיקום העט על גבי הלוח מומר למיקום הסמן על מסך המחשב, לחיצה עם חוד העט על המשטח שוות ערך ללחיצת עכבר, ובכך נוצרת דרך טבעית ליצירת איור ממוחשב. לוחות אלה יכולים לשמש תחליף לעכבר כאמצעי הקלט העיקרי במחשב.
הלוחות מבוססים על טכנולוגית השראה אלקטרומגנטית המאפשרת ללוח לקרוא את הקואורדינטות בהן נמצא העט, גם ללא מגע ישיר שלו בלוח, ולתרגם אותן למיקום מדויק על הצג. האותות האלקטרומגנטיים מטעינים את העט בזמן השימוש בו ולכן הוא אינו זקוק לסוללות. עטים מודרניים מחברות שונות מאפשרים דרגות רגישות ללחיצה דבר המאפשר לתוכנות ציור (דוגמת פיינטר ופוטושופ) לשנות את מראה הקו המצויר בזמן אמת: לחיצה חזקה יותר יוצרת קו עבה או כהה יותר, ולהפך. כמו כן, ישנם עטים התומכים באפשרויות נוספות כמו רגישות לזווית הטיית וסיבוב העט, "מחק" בקצהו השני של העט, כפתורים נוספים בצידו ועוד. לוחות גרפיים יקרים יותר בנוים עם מסך מובנה, שעליו ניתן לאייר ישירות.
הלוחות מגיעים במגוון גדלים, החל מ-A6 ועד A3, ובפורמט רחב המתאים למסכים רחבים. ישנם דגמים שיוצרו באמצעות טכנולוגיות אחרות שבהם העט מחובר באמצעות כבל למשטח.
חברת Wacom, יצרנית לוחות גרפיים, היא בין הגדולות והפופולריות בתחום זה ונחשבת כסטנדרט תעשייתי. בבעלותה פטנטים הנוגעים לעטים אלחוטיים ללא סוללה.
יש להבדיל בין לוחות אלה, הנותנים בעיקר פתרון ייעודי לשימושי גרפיקה, לבין מסכי מגע המספקים קלט פחות מדויק. עם זאת יוצרו מספר מוצרי כלאיים המשלבים טכנולוגיות משני העולמות ומאפשרים קלט הן באמצעות מגע אצבע והן באמצעות עט רגיש ללחץ.
שילוב העט הדיגיטלי בהוראה
עט ונייר הם כלים מרכזים כיום בבתי הספר, וכאשר נדרשים התלמידים להקליד במחשב הם נתקלים בקשיים. על כן הם יעדיפו את העט ואת הדף. אולם משימות מתוקשבות דורשות שימוש במחשב ומצריכות מהתלמידים ומהמורים להתמודד עם קשיי הטכנולוגיה. עט דיגיטלי הוא אמצעי טכנולוגי המאפשר רישום קל ונוח, ולכן הוא יכול לשמש חלופה טובה לעט ולדף. מבדיקות שנעשו נמצא כי עט דיגיטלי וטאבלטים הראו תוצאות שוות בהקשר של מהירות, קלות, דיוק ושביעות רצון המשתמשים.
בתי ספר הנותנים משימות הדורשות שימוש במחשב חשופים למגוון גדול של אמצעים טכנולוגיים. התאמת המשימה לאמצעי הטכנולוגי חשובה להצלחת המשימה ולהעצמת תחושת המסוגלות של התלמיד והמורה בזמן השימוש באמצעי הטכנולוגי. עט דיגיטלי מאפשר רישום חופשי של הערות ומאפשר לערוך בצורה קלה את החומר בעזרת כלי עריכה היוצרים סדר וארגון. אלו מקלים על המשתמש ותומכים בעבודת הרישום. השימוש בעט דיגיטלי מאפשר לתלמידים ולמורים להשתמש במערכת ממוחשבת אשר קולטת את הנתונים שלהם, מעבירה מידע לחברי הקבוצה ומאפשרת למורה לעקוב ולהנחות את התלמיד או התלמידים. בנוסף לעבודת הרישום והמעקב, העט הדיגיטלי מאפשר לתלמיד לצפות בפתרון בעיות מבלי להפריע לתהליך ההוראה של המורה, לקיים שיח ודיון עם חברי קבוצתו ולצפות בעבודתם של תלמידים אחרים מקבוצות אחרות. אלו תורמים להבנה טובה יותר של החומר הנלמד וחושפים את הלומד למגוון דרכי חשיבה.
עוגת למינגטון
עוגת למינגטון (באנגלית: Lamington cake) היא עוגת ספוג פופולרית במטבח האוסטרלי. עוגת הספוג עטופה בקרם שוקולד, שנספג בחלקה החיצוני ועל הקרם דבוקים שבבי קוקוס מיובש. יש המוסיפים קרם או ריבה למרכז העוגה.
היסטוריה
לרוב הדעות, העוגה נאפתה לראשונה במטבחו של לורד צ'ארלס למינגטון (1860–1940) מאוסטרליה על ידי טבחו ארמאן גלאנד יליד צרפת. על פי הסיפור נקרא ארמאן בהתרעה קצרה להכין אוכל לאורחים בלתי צפויים. מאחר שברשותו היו מרכיבים בודדים זמינים, גלאנד חתך כמה עוגות וניל צרפתיות שנאפו ביום הקודם, טבל את הפרוסות בשוקולד וגלגל אותן בקוקוס. נאמר שאורחיו של למינגטון ביקשו לאחר הסעודה את המתכון לעוגה. גרסה זו של אירועים נכתבה גם בספר זיכרונותיה של ליידי למינגטון.
כיום הלמינגטון הוא חטיף פופולרי ברחבי אוסטרליה וניו זילנד. כך, יום שישי, 21 יולי 2006, התקיים "יום הלמינגטון" באוסטרליה, שם נמכרת העוגה לעיתים קרובות עבור בתי ספר או קבוצות צדקה. יש המכנים באוסטרליה את העוגה כ"למו" (Lammo) לעוגה יחידה, או "למוס" (Lammos) למספר עוגות.
עידן שרעבי
עידן שרעבי (באנגלית: Idan Sharabi, נולד ב-13 במאי 1984, י״א אייר, תשמ״ד) הוא כוריאוגרף, יוצר, רקדן, מפיק, מנהל להקת מחול וזוכה פרס משרד החינוך והתרבות לשנת 2014.
ביוגרפיה
שרעבי נולד בראשון לציון, לדניאל וורד שרעבי. אח לשרון ואוהד.
הוא התחיל לרקוד בגיל 10 בחוג לריקוד במזכרת בתיה שם התגורר. שרעבי הוא בוגר תיכון תלמה ילין ובית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 2006 עבד בג'וליארד עם הכוריאוגרף, הרקדן והבמאי ויליאם פורסיית'. מיד לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף ללהקת NDT ההולנדית, בין השנים 2003 - 2006 שימש כמורה צעיר בלהקה.
שרעבי יצר עבודות מחול יחד עם כוריאוגרפים בינלאומיים נודעים, ביניהם, סול ליאון, סטיין סליס , גורקה מארקז  ואחרים.
בשבת 2010 חזר לארץ והתקבל ללהקת מחול בת שבע
בשנת 2012 הקים את להקת "עידן שרעבי ורקדנים", שהופיעה בארץ וברחבי העולם. הלהקה השתתפה בפסטיבלים בארץ כמו הרמת מסך, תל אביב דאנס, חשיפה בינלאומית וסדרן מוזיאון ישראל. יצירותיו ללהקתו עטורות פרסים וביניהם פרס שרת התרבות. בין השנים 2003 - 2006 שרעבי שימש כמורה וכמרצה בג'וליארד, באלווין איילי סקול, האקדמיה של גוטנבורג (שוודיה) ויוטה (ארה״ב), הפיק בתיאטרון המלכותי הדני ובבתי-אופרה.
בשנת 2017 שימש כמנטור ושופט בתוכנית הטלוויזיה "רק רוצים לרקוד" של טדי הפקות ב"קשת" ולאחר מכן יזם סדנאות מחול בשם "תהליך". שרעבי חבר בעמותת הכוראוגרפים, ארגון הגג של יוצרי המחול העכשווי בישראל.
אוניברסיטת מוסקבה
אוניברסיטת מוסקבה, או בשמה הרשמי "אוניברסיטת מוסקבה הממלכתית על שם מיכאיל לומונוסוב" (ברוסית: Московский государственный университет имени М. В. Ломоносова) היא האוניברסיטה הגדולה, המתקדמת והעתיקה ביותר ברוסיה. נקראת גם МГУ, או באנגלית: MGU. האוניברסיטה חברה באיחוד האוניברסיטאות הקלאסיות ברוסיה, והיא אחד ממרכזי המדע והתרבות הלאומיים. האוניברסיטה החלה להיקרא על שם מיכאיל לומונוסוב בשנת 1940.