cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב קווג'לין
ההכנות היפניות
אטול קווג'לין, עם זאת, נותר חשוף ובלתי מוכן להגנה מפני פלישה המתוכננת. בסך הכול, מנו הכוחות היפנים באטול כ-8,00 חיילים, פחות ממחציתם חיילים קרביים. על האי קווג'לין עצמו שכנו בעיקר פועלים קוריאנים. על האי רוי-נאמור הגנו בעיקר צוותי האוויר של חיל האוויר של הצי היפני, שלא היו מאומנים ללחימת קרקע, וגם כך סבלו ממחסור בציוד הולם ללחימה שכזו.
מערכת ההגנה על האטול הייתה בעיקר הגנת קו, כלומר ללא עומק או אפשרות נסיגה כמעט. בנוסף, הביצורים על האיים השונים לא היו מורכבים וחמושים כמו בטאראווה, וחלקם פנו רק לכיוון האוקיינוס ונותרו חשופים מכיוון הלגונה. כמו כן, לא הוצבה הגנה במעברים בין האיים ולא נעשה שימוש במוקשים ימיים, כך שהתנועה לתוך הלגונה נותרה חופשית. אקיאמה הסתמך בעיקר על הכוח האווירי שלו שיסייע בזמן הקרב. ברבים מאיי מרשל הוקמו בסיסי אוויר ובהם מטוסי קרב מדגם A6M זירו ודגמים נוספים.
במהלך חודש נובמבר השמידו מטוסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית ומטוסי הצי האמריקאי שהמריאו מנושאות מטוסים 71 מטוסי קרב ומפציצים יפניים. התגבורת שנשלחה מיפן ומטרוק אמנם חידשה את מצבת המטוסים, אך מעבר לתגבורת זו לא היו צפויות להגיע תגבורות נוספות, שכן באותה עת החלה התעשייה המלחמתית היפנית לפגר אחר צורכי הצבא והצי, ואף הכוח האווירי של צי נושאות המטוסים של יפן נאלץ לסגת ממרכז האוקיינוס השקט. למעשה, 32 המטוסים שהגיעו לקווג'לין מטרוק היו המטוסים האחרונים שהשתייכו לכוח האווירי של נושאות המטוסים, שנשארו בטרוק לאחר נסיגת האוניות. על כן, לא קיווה אקיאמה לנצח את האמריקאים, אלא אך לעכב את התקדמות בעלות הברית תוך השתת מספר האבידות הרב ביותר שביכולתו.
ההכנות האמריקאיות
מכיוון שהיפנים ציפו שהאמריקאים יתקפו ראשית את החיצוניים שבאיי מרשל, התבצרו רוב המגינים באטולים וֹטְגֶ'ה, מילֶה, מָלוֹאֶלאפּ וגָ'לוּאיט במזרח ובדרום. אכן, התוכנית המקורית של האמריקאים הייתה להתקדם בזהירות לאורך האיים, החל בחיצוניים ביותר במזרח. מיקומם של המגינים היפנים הובא לידיעת הפיקוד האמריקאי לאחר פיענוח אולטרה של הצפנים היפניים, ולפיכך החליט אדמירל צ'סטר נימיץ לעקוף אטולים אלה ולתקוף את אטול קווג'לין ישירות, ובכך לנעוץ סכין הישר בליבם של איי מרשל. למבצע ניתן השם "מבצע פלינטלוק" (Flintlock).
לשם הצלחת המבצע, היה צורך בהשגת עליונות אווירית וימית טרם עליית כוחות הקרקע על האיים. ב-29 בינואר 1944, החלו מטוסים מנושאות מטוסים לתקוף את בסיס האוויר ברוי-נאמור, והשמידו 92 מתוך 110 המטוסים היפנים שהוצבו באיי מרשל.
לפני כן, היו המטרות העיקריות של מפציצי B-24 ליברייטור שהמריאו מהאי בייקר מילה, האטול הקרוב ביותר לאיי גילברט, ומלואלאפ, הבסיס היפני הגדול ביותר באיי מרשל. במהלך חודש נובמבר 1943 תקפו המטוסים האמריקאים את מילה והסבו נזק רב למטוסים ולמבנים שבו, אולם המגינים היפנים הצליחו לשמור על תפקודם של המתקנים החיוניים וזכו לתגבורת בדמות מטוסים נוספים. לאחר כיבוש טאראווה ועד 19 בדצמבר הטילו 106 מטוסי B-24 ליברייטר 122 טון של פצצות על הבסיס האווירי במילה.
בנוסף, קראה התוכנית האמריקאית לכיבוש האטול מג'ורו, השוכן כ-350 ק"מ דרומית-מזרחית לקווג'לין, שכן מיקומו איפשר הקמת בסיס ימי ואווירי והגנה על קווי האספקה לקווג'לין. חיל המצב במג'ורו היה קטן יחסית, ופלוגת הסיור של הגיס האמפיבי החמישי של חיל הנחתים וגדוד מדיוויזיית הרגלים השביעית של הצבא הספיקו לכיבושו. האי נכבש ב-31 בינואר 1944, ללא הרוגים בצד האמריקאי.
הקרב
היחידות אשר הרכיבו את כוח הפלישה האמריקאי היו: הכוח האמפיבי החמישי, בפיקודו של אדמירל-משנה ריצ'מונד טרנר, והגיס האמפיבי החמישי של חיל הנחתים, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל הולנד סמית'. הגיס עצמו הכיל את דיוויזיית הנחתים הרביעית, את דיוויזיית הרגלים השביעית ואת הרגימנטים ה-22 של הנחתים, וה-106 וה-111 של הצבא. על הדיוויזיות הרביעית והשביעית הוטלה משימת כיבוש קווג'לין, בעוד ששאר הרגימנטים נותרו כרזרבות בעודם ממתינים לפלישה לאניווטוק, שעתידה להתרחש שלושה חודשים מאוחר יותר.
בצפון האטול פעלה הדיוויזיה הרביעית באותה מתכונת כאשר כבשה את האיים הקטנים "איבן," "ג'ייקוב," "אלברט," "אלן" ו"אברהם" ב-31 בינואר, וחייליה נחתו על האי רוי-נאמור ב-1 בפברואר. הנחתים האמריקאים כבשו את שדה התעופה ברוי (החלק המזרחי של האי) במהירות ואת נאמור (החלק המערבי) ביום שלאחריו. התקרית המשמעותית ביותר התרחשה כאשר נחתים השליכו מטען חבלה לתוך בונקר יפני שהתברר כמחסן טורפדו. הפיצוץ העז שנגרם עקב כך הביא למותם של 20 נחתים ופצועים רבים נוספים. מתוך 3,500 המגינים על רוי-נאמור רק 51 נלקחו בשבי.
תוצאות הקרב
בקרב זה למדו היפנים כי הגנה בקו החוף פגיעה להפצצות מהים ומהאוויר. במערכה על איי מריאנה ופלאו הציבו היפנים את קווי ההגנה שלהם בפנים האיים גואם ופלליו, דבר אשר הקשה באופן ניכר על הכוחות האמריקאים להכניעם.
לבנה מושון
לבנה מושון (נולדה בתל אביב בט' בחשוון תשי"ג, 28 באוקטובר 1952) היא סופרת, עיתונאית ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה
מושון כותבת ספרי ילדים ונוער, במקביל לעיסוקה כמורה. היא כלת פרס אקו"ם לשנת 2004 בתחום ספרות הילדים והנוער על ספרה "לאבא שלי קוראים ארווין", שיצא לאור בהוצאת כתר תחת השם "מכתבים מגבעת הזבל". בנובמבר 2008 זכתה בשנית בפרס אקו"ם לשנת תשס"ח. ספרה ״שתיקת הצמחים״ נכלל ברשימה הארוכה לפרס ספיר 2015. ב-2019 יצא לאור רומאן שלה בשם "כריתה". בינואר 2022 זכתה בפרס היצירה לסופרים על שם ראש הממשלה לוי אשכול ז"ל.
אייס (אתר אינטרנט)
ice (בעבר: "אייס") הוא אתר חדשות ישראלי, המציג בעיקר כתבות בנושאי כלכלה, תקשורת, פרסום ושיווק. מנובמבר 2019 האתר הוא בבעלות חברת יו קלע בע"מ.
היסטוריה
באוקטובר 1999 נוסד אייס על ידי מו"ל מגזין "התקשורת" יובל סיגלר כגרסה המקוונת של עיתון הפקס "נמר של נייר" שאותו הוציא לאור והיה לאתר הראשון בישראל שעוסק בתחום השיווק והפרסום. שם האתר היה ראשי התיבות של תחומי סיקורו "Information, Communication, Entertainment". עם הקמתו האתר הציע את תכניו וגישה למספר שירותים בו, בתשלום למנויים בלבד. זאת, למעט האפשרות לפרסום מודעות בלוחות הדרושים ומחפשי העבודה, ובאינדקס החברות שהיו חינמיים לכל. בינואר 2001 מכרה חברת אייס לחברת "קו מנחה" מחצית ממניות חברת דינטרנט, שעסקה בהפצת העיתון המשפטי "פקסדין", והפעילה אתר בעל אותו שם.
במרץ 2002 האתר החליף את מראהו בעיצוב חדש ושינה את מודל ההכנסות שלו בכך שנפתח לציבור הרחב והחל להציע את תכניו שהופיעו ב"חדר החדשות המרכזי" בשם "אייס ניוז" באופן חינמי. במקביל, הושקו קטגוריית "מינויים" המכילה מאגר בנושא מינויי מנהלים בחברות הגדולות בישראל ופינת "אייס פלוס" שאליה מוזגו אינדקס החברות (שנותר חינמי), לוח דרושים (שהפרסום בו נעשה כרוך בתשלום), מנוע חיפוש לאיתור קמפיינים שעלו לאוויר לאורך השנים וכן פירוט בנושא אירועים מהתחום.
עד לנובמבר 2009 פעל אתר אייס כגרסה המקוונת של עיתון הפקס היומי "נמר של נייר" שיצא לאור בשנת 1991 על ידי יובל סיגלר ועסק באותם הנושאים.
בנובמבר 2009 מכר סיגלר את האתר לקבוצת "קו מנחה". לאחר הרכישה אייס התמזג עם אתר שיווק והפרסום של ביזפורטל שהושק באוגוסט 2006 בשיתוף יפעת בקרת פרסום. לאחר המיזוג הועלתה לראשונה מערכת טוקבקים באתר.
בסוף מאי 2010 אייס החלו לארח את הבלוג "Velvet Underground" מאת דבורית שרגל.
ביוני 2010 אייס חשפה כי היא עמדה מאחורי הקמפיין השיווקי "שונאים פרסומות? צפרו!" שעלה לרגל השקת אתר אייס המחודש.
ביולי 2013 מוזג בלוג הטכנולוגיה "140" באתר אייס והחל לפעול בו כערוץ הדיגיטל.
באפריל 2015 האתר הושק בעיצוב חדש שבמסגרתו הושק גם ערוץ התוכן החדש "אייס ספיישל" המכיל בתוכו ארבעה מדורים: "אייסופ"ש", "under 40", "סטטוס בזוגיות" ו"על חשבון אייס". בנוסף, הושקה גם תוכנית הווידאו השבועית "מצעד הפרסומות" בהנחייתו של ליאור נאור. ביולי 2016 תוכנית זו עברה לאתר המתחרה וואלה ברנז'ה ומשודרת בשיתופה של חברת יפעת בקרת פרסום כאשר ליאור ממשיך לשמש כמנחה שלה.
במרץ 2018 הושק האתר בעיצוב חדש. במסגרת העיצוב מחדש שונה לראשונה מאז הקמתו לוגו האתר, האתר החדש מחולק לשלושה חלקים: כותרת ראשית, רצועת ימנית ובה חדשות, טורי דעה וכתבות וידאו ורצועה שמאלית ובה נתוני רייטינג וכלים נוספים. במסגרת העיצוב מחדש, הושק אתר חדש למובייל.
בנובמבר 2019 מכרה קו מנחה את האתר לחברת "יו קלע", בבעלותו של לאון עג'מי, כשבתחילה הוכרז שהצפי הוא להמשיך להפעיל את האתר במתכונת דומה. עם זאת, מבנה האתר, העיצוב והנושאים המובאים בו השתנו במהלך שנת 2020, מתוך כוונה למקדו בתחומי הכלכלה והעסקים. בעקבות השינויים, במהלך שנת 2020 חלק מאנשי הצוות הוותיקים של האתר פרשו ממנו, בהם אלכסנדר כץ, לאחר ששימש במשך עשור כעורך הראשי שלו. לעומת זאת, בין הכותבים באתר נמנים מאז ירון זליכה, מתן חודורוב ויאיר נתניהו. שם האתר לא שונה, אך ראשי התיבות שמאחוריו הותאמו לשינוי, והם מוצגים כ-"Information, Communication, Economic".
בראשית 2021, מונה העיתונאי ניר קיפניס לעורך הראשי. פחות מחודש לאחר המינוי, פרש במפתיע מתפקידו ויהודה לוינגר מונה להחליפו.
לאייס שיתופי פעולה עם "יפעת מחקרי מדיה", "יפעת בקרת פרסום" ו-"vigo", מקבוצת יפעת, בעלת השליטה בחברת "קו מנחה", שבבעלותה היה האתר בעבר.
140
אתר 140 היה בלוג אשר עסק בסיקור תחומי האינטרנט, מדיה וטכנולוגיה. הבלוג הוקם באוגוסט 2009 על ידי העיתונאית מעיין כהן, בשותפות שווה עם אתר האינטרנט "נענע10", וקיבל את שמו בהשראת מגבלת התווים של אתר המיקרו-בלוגינג "טוויטר".
בינואר 2010 רכשה "קו מנחה" את חלקה של "נענע10" באתר תמורת כ-145 אלף שקל והחלה לאחסן את האתר בשרתיה. באוגוסט 2010 קו מנחה רכשה את חלקה של מעיין כהן באתר והגיעה לבעלות מלאה. לאחר השלמת עסקה זו, כהן פרשה מניהול הבלוג.
בספטמבר 2012 האתר והלוגו שינו את הצבע החום איתו הם מזוהים, לטורקיז. ביולי 2013 הבלוג נסגר ושולב במדור הדיגיטל של אתר "אייס".
הרמאפרודיט
הרמאפרודיט או אנדרוגינוס (באנגלית: Hermaphrodite) הוא יצור חי (למשל, בעל חיים או צמח) המייצר גם תאי מין נקביים וגם תאי מין זכריים, ומתרבה ברבייה מינית.
הרמאפרודיט סימולטני הוא אורגניזם בוגר בעל מערכת רבייה זכרית ונקבית הפועלות בו-זמנית, כאשר על פי רוב מתקיימים מנגנונים (התנהגותיים / פיזיולוגיים) המונעים הפריה עצמית. נפוץ באלמוגים המייצרים בעונה מסוימת תאי זוויג שונים, ומשחררים אותם למים לצורכי רבייה, בתזמון מדויק. לעומת זאת, אצל הרמאפרודיט שאינו סימולטני, מערכות רבייה זכריות ונקביות פעילות בשלבי חיים שונים.
דוגמאות:
בעבר שימש מונח זה גם לציין פתולוגיה של פרט (למשל אדם ספציפי) שבניגוד לשאר בני מינו הטקסונומי יש לו סממני מין של שני הזוויגים. כיום נהוג לכנות פרט כזה בשם "אינטרסקס".
מקור המונח
מקור המונח "הרמאפרודיט" בסיפור המיתולוגי על הרמאפרודיטוס (בנם של הרמס ואפרודיטה – ומכאן שמו). המונח "אנדרוגינוס" הוא הלחם של "אנדרו" (זכר) ו"גין" (נקבה).
יהושע שטיינברג
יהושע שטיינברג (בכתיב יידי: שטיינבערג; ברוסית: Осий (Иошуа) Штейнберг; 1839, וילנה, האימפריה הרוסית – מרץ 1908) היה בלשן עברי, מילונאי ומדקדק נודע, משורר, סופר ומתרגם, מחנך, מפקח בסמינר למורים יהודיים בווילנה ופעיל בהקמת בתי ספר ממשלתיים יהודיים, רב מטעם הממשלה בביאליסטוק ובווילנה, וצנזור עברי מטעם שלטונות רוסיה. מחבר המילון הרוסי-עברי הראשון.
קורות חיים
עסק, בין היתר בחקר הלשון העברית ובמיוחד בחקר לשון המקרא. חיבורו החשוב בתחום זה היה המילון המקראי: "משפט האורים".
בנוסף, חיבר מילון עברי-רוסי-גרמני גדול, וכן מילון כיס שזכה למהדורות רבות. למד באוניברסיטת וילנה בלשנות וספרות סלאבית. מאמריו ומחקריו על הספרות הסלאבית העתיקה ועל הפולקלור הרוסי נדפסו בירחונים הרוסים כמו רוסקויא בוגאטסטוו, ויאסטניק יאברופי ועוד. מילונו העברי-ארמי-רוסי זכה לפרס מטעם הסינוד הקדוש כפי שהוא מספר בהקדמתו למשפט האורים.
ספרו על דקדוק הלשון העברית, "מערכי לשון עבר" (1884), עשה רושם ניכר בקרב היהודים, בשל סגנונו הבהיר ודרכי הסברתו הפשוטים וההגיוניים. בספרו סתר שטיינברג בין היתר את הדעה המקובלת מימות יהודה חיוג' על השורש התלת־עיצורי; כמו כן, טען כי המבטא האשכנזי, ולא המבטא הספרדי, הוא הנכון.
שטיינברג שלח ידו בתרגום, והוציא לאור תרגומים לרוסית של חמשת חומשי התורה, ספר יהושע, ספר שופטים, ספר שמואל ספר ישעיהו. בנוסף, הוציא לאור ספר משלים ממקורות היהדות בשם "משלי יהושע".
בשנת 1863 נתמנה על ידי ממשלת האימפריה הרוסית לצנזור על כל הפרסומים היהודיים – משרה שבה החזיק עד קרוב למותו.
שטיינברג נפטר בווילנה בחודש מרץ 1908, כ"ב באדר ב' תרס"ח. הותיר אישה (בתו של המשורר אד"ם הכהן ואחות המשורר מיכ"ל) ושלושה בנים.
הערכת פועלו
לשיטה השטיינברגית בלשון היו מעריצים רבים, וספרי דקדוק רבים יצאו לאור בעקבותיו. כתב עליו אברהם בר גוטלובר: "אמנם ראה ראיתי את חתנו החכם הנכבד הר”ר יהושע שטיינברג נ“י איש אשר הראה כוחו וגבורתו בשפת עבר בספרו היקר ‘אור לישרים’ (ווילנה תרכ"ו), וידיעתו הגדולה והרחבה ביסודי הלשון ההיא הראה לדעת בספר ‘דקדוק’ שחיבר בלשון רוסיה, אשר לפניו לא היה כמוהו בלשון מדינתנו ואחריו כל מושך בשבט סופרים ימשוך והוא יהיה לעיניים לכל הבא אחריו לדבר דבר בעניין זה". וכתב יוסף קלוזנר: "אם היו בתוכנו אנשים "בעלי מלאכה אחת" בשנות המאה שעברה, היה האחד והמיוחד שביניהם יהושע שטיינברג. כל עניין שכתב עליו ידע עד תכליתו, כל דבר שעסק בו היה רק מן הדברים שהיה מומחה להם. ובספרותנו שהכל אוהבים לדבר בה דווקא על מה שאינם מבינים, קשה להעריך את על ערכה הגדול של מידה טובה זו, שהייתה מצויה בשטיינברג."
מכתביו
שלשת הספרים נדפסו בהמשך במספר רב של מהדורות.
שפת מורשת
שפת מורשת היא השפה אשר ללומדים או דוברים אותה יש קשר תרבותי אליה באמצעות המשפחה או הקהילה ממנה באו. התפתחותה של שפת מורשת היא תוצאה נפוצה של סביבה דו-לשונית (bilingualism) בה אחת השפות נחלשת ביחס לשפה השנייה. דוברי שפות מורשת הם לרוב דוברי דור שני של מהגרים החיים בסביבה דו-לשונית מגיל צעיר. בדרך כלל אותו דור שני של מהגרים שולטים בשפה הרשמית של הארץ הקולטת, לעומת דור המהגרים הראשון אשר שולט ומשמר את שפת האם איתה הגיע למדינה החדשה. שפת מורשת עשויה להיות זהה לשפת הבית או שפת האם, אך יכולה להיות גם שונה מהן.
הגדרות
המונח "שפה מורשת" משמש לזיהוי שפות אחרות מהשפה הרשמית השלטת (או שפות) בתוך הקשר חברתי נתון. מונחים נוספים המשתמשים בהם לשפת מורשת הם: שפת קהילה ושפת בית. בחברות של מהגרים, המונח שפת מורשת מתייחס לשפה המדוברת בבית, או למיומנות מסוימת בשפה שאינה השפה הרשמית במדינה.
בתחומים שונים כגון חינוך לשוני ובלשנות, ההגדרות של שפת מורשת הופכות ספציפיות ומסועפות. בחינוך לשפה זרה, שפת מורשת מוגדרת ביחס לחינוכו של התלמיד בביתו והמיומנות הפונקציונלית שלו בשפה: תלמיד שגדל בבית בו השפה המדוברת אינה שפת הרוב הוא דובר שפת מורשת של אותה שפה אם הוא בעל מספר מיומנות בשפה.תחת הגדרה זו, אנשים שיש להם קשר תרבותי כלשהו לשפה אך לא מדברים אותה אינם נחשבים תלמידי שפת מורשת. הגדרה מוגבלת זו הפכה פופולרית באמצע שנות התשעים עם פרסום הסטנדרטים עבור למידת שפה זרה על ידי המועצה האמריקנית להוראת שפות זרות. בקרב בלשנים, שפת מורשת היא שפה המוגדרת על סמך הסדר הזמני של רכישתה ולעיתים קרובות, על סמך הדומיננטיות השפה אצל הדובר. דובר שפת מורשת רוכש את שפת המורשת כשפה הראשונה שלו באמצעות קלט טבעי בסביבת הבית ורוכש את שפת הרוב כשפה שנייה, בדרך כלל כאשר הוא הולך לבית ספר ומדבר על נושאים שונים עם אנשים בבית הספר, או על ידי חשיפה לתקשורת (טקסטים כתובים, אינטרנט, תרבות הפופולרית וכו').כאשר החשיפה לשפת המורשת פוחתת והחשיפה לשפת הרוב עולה, שפת הרוב הופכת לשפה הדומיננטית אצל הפרט ורכישת שפת המורשת משתנה. את התוצאות של שינויים אלה ניתן לראות בהסתעפויות שפת המורשת החל מהנורמות חד-לשוניות בתחומי הפונולוגיה, ידע לקסיקלי (ידע של אוצר מילים או מילים), מורפולוגיה, תחביר, סמנטיקה וקוד-סוויצ'ינג (code-switching), אף על פי ששליטה בשפת המורשת יכולה להשתנות בין מיומנויות קלט גרידא בשפה מדוברת בלתי פורמלית לדיבור שוטף כדובר יליד.
מיומנות בשפת מורשת
שפת מורשת נרכשת ברמה כלשהי בבית, לרוב לפני רכישת השפה הרשמית או המדוברת באזור בו הלומד גר. רכישת שפת המורשת מואטת בדרך כלל עם למידת השפה הרשמית של הקהילה הרחבה אליה שייך הלומד, ורמת השליטה בשפת המורשת משתנה. חלק מדוברי שפת המורשת עלולים לאבד את השליטה בשפת המורשת לאחר שהחלו את לימודי השפה הדומיננטית. אחרים משתמשים בשפת המורשת שלהם בבית ועם בני המשפחה אך לא למדו או למדו מעט את שפת המורשת בצורה פורמלית ולכן מתקשים עם יכולות אוריינות השפה מחוץ למתחם הביתי.רמת המיומנות בשפת המורשת נעה בין שליטה מועטה בשפה ועד שליטה ברמת שפת אם. לומד בעל ידע מועט בשפה יחשב כלומד שפת מורשת ולו מפני שיש לו רקע תרבותי בשפה, למשל ישראלית ממוצא אשכנזי שלומדים יידיש ללא ידע מוקדם בשפה.
גורם הגיל הוכח כמשפיע על הידרדרות השליטה בשפת המורשת. מחקרים הראו כי לילדים דו לשוניים צעירים סיכוי גבוהה יותר לאובדן שליטה בשפת המורשת מאשר ילדים דו לשוניים מבוגרים יותר. ככל שהילד מבוגר יותר בעת המפגש עם השפה הדומיננטית קטן הסיכוי שאותו ילד יאבד את יכולת השליטה בשפת המורשת שלו. הסיבה לכך היא שככל שהילד גדול יותר, כך גדלה חשיפתו והשימוש בשפת המורשת, ולכן גדל הסיכוי ששפה זו תישאר שפתו הראשית. חוקרים גילו כי תופעה זו מוסברת על ידי רשת הזיכרון של האדם. לאחר שרשת הזיכרון מאורגנת, המוח מתקשה לארגן מחדש מידע הנוגד את המידע הראשוני שעיבד, מכיוון שהמידע הקודם היה מעובד ראשון. בהתאם, אצל מבוגרים המנסים ללמוד שפה שנייה, תופעה זו הופכת למאבק- ברגע שאדם שולט בשפה, כללי הדקדוק והגייה של השפה הראשונה המבוססים ברשת הזיכרון מתנגשים עם הכללים החדשים הנילווים ללימוד של השפה החדשה.
מטרות עיקריות
ללימוד שפת המורשת שתי מטרות עיקריות:
למידה מכל סוג משתמשת בשפה ככלי עיקרי, ומחקרים מראים כי לימוד בשפת אם מעודד למידה. לומדים צעירים הלומדים קריאה וכתיבה בשפה אותה הם יודעים מקבלים בסיס קוגניטיבי טוב שמסייע להם לרכוש שפות אחרות במיומנות גבוהה בשלב מאוחר יותר. בטווח הרחוק, לומדים שהתחילו את לימודיהם בשפת שמוכרת להם יהפכו לאנשים בעלי יכולות גלובליות. לומדים השייכים לקהילות מיעוט, נאלצים ללמוד קריאה וכתיבה בגיל הרך בשפה הרשמית הנהוגה במדינתם. הקושי אליו נחשפים הלומדים בגיל צעיר בשפה שאינה שפתם, מעיב על ההישגים הלימודיים וידוע כאחד הגורמים לנשירה ממערכת החינוך, במקרים קיצוניים. מסיבה זו, מדינות רבות יוזמות תוכניות לימודים לגיל בית ספר יסודי בשפת המורשת מתוך מחשבה שרכישת מיומנויות קריאה וכתיבה בשפת האם יביאו בעתיד למיומנויות גבוהות יותר בשפה הרשמית שתירכש בהדרגה במהלך לימודיהם.
שפות מורשת בישראל
ישראל שינתה את פניה עקב גלי עלייה גדולה שהגיעו אליה במהלך שנות קיומה. בשנות התשעים גדלה אוכלוסיית ישראל כמעט ב-20% עם העליות מברית המועצות ומאתיופיה. במדינת ישראל נקבעו שתי שפות רשמיות: עברית וערבית וכמה שפות מיעוט המדוברות בקרב קהילות מהגרים שונות, אשר יכולות להיחשב כשפות מורשת עבור דוברי אותה שפה. העיקריות ביניהן הן רוסית, ואמהרית, אשר מהוות את שפת המורשת עבור אותן אוכלוסיות המגרים הגדולות אשר עלו לישראל. בישראל יש גם שפות מורשת נוספות המתקיימות בקהילות מהגרים קטנות יותר כמו יידיש ולאדינו המהוות שפת מורשת של מהגרים שעלו מאירופה לישראל.
בארץ כמו בעולם, חלק מקבוצות העולים מתאפיינות ברצון לשמר את שפת האם במגוון רחב של מצבים, בבית ומחוצה לו. קהילת דוברי הרוסית בישראל של 2008 היא המיעוט הלשוני הגדול ביותר (כמעט 20% מן האוכלוסייה). מקובל להבחין בין שני גלי הגירה עיקריים של עולים מארצות ברית המועצות העלייה של שנות השבעים והעלייה של שנות התשעים. העלייה של שנות השבעים התאפיינה ברצון להיטמע בחברה מה שטשטש את מוצאם המקורי ולימוד עברית נתפס כחלק מהאידאולוגיה הציונית. העלייה של שנות התשעים נחשבת כאינסטרומנטלית בעיקרה ומשמעה שיפור בתנאי החיים. העולים שמרו על קשרים עם עולים מארצות המוצא שלהם. עולים אלה לא היו בהכרח בעלי תודעה ציונית ולימוד עברית נתפס כצורך להשתלבות, לעבודה ולהישרדות אך לא יותר מזה". "בערך באותן תקופות הגיעו שני גלי הגירה מאתיופיה (מבצע שלמה ומבצע משה שהיה בשנות השמונים). שני הגלים היו בארגון ומימון ממשלתי. כיום חיים בארץ מעל 80,000 עולים מאתיופיה. עולים אלו עמדו בפניי אתגרים רבים בהסתגלות לתרבות ולשפה".
סטבנס וגולדצויג בדקו במחקרם על שני גלי הגירה אלו את הערכת החיוניות והמעמד של השפה והקהילה. "שתי קבוצות העולים דירגו את שפת האם שלהם רק במקום השלישי והרביעי. האתיופים מדרגים את שפת האם שלהם במעמד נמוך יותר משל הערבית. החוקרים מסבירים כי ייתכן שעניין זה קשור לגישת הרוב כלפי השפה והתרבות האתיופית שאינן זוכות להערכה גבוהה".
בישראל עד שנות השבעים הייתה נפוצה גישת כור ההיתוך לפיה המעיטו בערכן של תרבויות המוצא ושפות המוצא. המטרה הייתה להנחיל את העברית ואת התרבות הישראלית לכלל האוכלוסייה ללא קשר למוצאה. משנות השבעים נוצרה פתיחות תרבותית (גישה פלורליסטית) בעולם בכלל ובארץ בפרט, שהדגישה את זכויותיו של הפרט, ואת רשותו לשמור על האפיונים התרבותיים והשפתיים הייחודיים לו. שינוי זה השפיע על מוסדות החינוך ועל קובעי המדיניות בארץ. למשל, פורסמו חוזרי מנכ"ל משרד החינוך (1999), הממליצים לשמר את השמות המקוריים של ילדים עולים ומהגרים. כיום, קיימת פתיחות בגנים ובבתי-ספר ביחס למאכלים, בגדים, מוזיקה וכן הפעלת תוכניות העשרה לילדים בבתי- ספר בשעות אחר-הצהריים ושפת הלימוד בהן היא רוסית (זילברג, 2002).
שפות מורשת בארצות הברית
בארצות הברית אנגלית היא השפה הדומיננטית אם כי לא הרשמית, אך העיקרית בה משתמשים בממשלה, בציבור ובחינוך. לכן כל שפה אחרת חוץ מאנגלית יכולה להחשב כשפת מורשת עבור דוברי אותה שפה. בארצות הברית, שפות שאינן אנגלית לעיתים נחשבות כשפה זרה. עם זאת, הרבה מן האנשים הגרים בארצות הברית יודעים שפות נוספות מלבד אנגלית ולעיתים יש להם קשר תרבותי לאותן שפות. שפות אלו אינן שפות זרות לאותם אינדיבידואליים או קהילות. חלק מהאנשים יודעים מבינים ומדברים בשפה וחלקם אף יודעים גם לקרוא ולכתוב. חלק מהאנשים לא מדברים את השפה אך הם חלק ממשפחה או קהילה בה דוברים את אותה שפה.
ישנן קהילות רבות שמלמדות את שפת המורשת, ניתן למנות ביניהן את קהילת הנאוואחו בארצות הברית, קהילות של ילידי אמריקה שמוצאם בשבטים אינדיאנים ואת קהילת ילידי הוואי בארצות הברית. עבור קהילות אלו שפת השבט היא שפת המורשת, גם כאשר לבני הקהילה אין ידע בשפה עצמה.
על פי פישמן (2001) שפת מורשת בארצות הברית מחולקת לשלושה סוגים:
בית ספורצה
בית ספורצה (באיטלקית: Sforza, מילולית: כוח) הוא בית אצולה איטלקי. בין 1450 ל-1535 שלטו בני המשפחה בדוכסות מילאנו ובלומברדיה. אחת המשפחות החשובות של הרנסאנס; לודוביקו ספורצה, למשל, היה פטרונו של לאונרדו דה וינצ'י בעת שהותו של האחרון במילאנו.
תולדות המשפחה
אבי המשפחה היה מוציו אטנדולו (Muzio Attendolo ;1369–1424), מצביא רומאניה ששירת את מלכי ממלכת נאפולי מבית ולואה-אנז'ו, והיה הראשון שנטל לעצמו את הכינוי "ספורצה".
בנו (הבלתי חוקי) פרנצ'סקו ספורצה היה לאחד המצביאים המקצועיים הנודעים של תקופתו והוביל לסירוגין את צבאותיהן של הרפובליקה של ונציה, מדינת האפיפיור ודוכסות מילאנו. ב-1450 הוזמן לשמש כדוכס מילאנו על ידי הסנאט של הרפובליקה האמברוזית שהתארגנה במילאנו לאחר מות דוכס העיר, פיליפו מריה ויסקונטי ללא יורשים. זכותו של ספורצה לדוכסות נבעה מכך שנשא לאשה את בתו של ויסקונטי, ביאנקה מריה. פרנצ'סקו היה לאחד הפוליטיקאים החשובים של זמנו והראשון שביקש לאחד את ממלכות חצי האי האיטלקי. הוא הוכר כדיפלומט ומדינאי מהמדרגה הראשונה גם על ידי הפילוסוף המדיני ניקולו מקיאוולי, שמזכיר את שיקול דעתו לטובה מספר פעמים בחיבורו, "הנסיך". חצרו הייתה מרכז לתרבות ומדע. במקביל, בפירנצה, שלט קוזימו דה מדיצ'י והשניים היו לידידים. המורשת הרנסאנסית של אימוץ אנשי מדע ואמנות המשיכה לאפיין את בית ספורצה במילאנו כמו את בני בית מדיצ'י בפירנצה. בין צאצאיו של פרנצ'סקו על כס דוכסות מילאנו בלטו לודוביקו ספורצה ובנו, פרנצ'סקו ספורצה השני.
בן אחר של מוציו אטנדולו, אלסנדרו, ייסד שושלת של בית ספורצה ששלטה בפזארו, פלג זה של המשפחה שלט בעיר בין השנים 1445-1512. אחד מצאצאי שושלת זו, ג'ובאני ספורצה, נישא ללוקרציה בורג'ה ב-1492.
שלט האצולה
שלט האצולה של בית ספורצה, הזהה לדגל דוכסות מילאנו, מורכב מסמל בית ויסקונטי, ה-biscione, נחש בולע נער ו-capo dell'impero: נשר אימפריאלי גרמני שחור על רקע מוזהב המסמל זיקה לאימפריה הרומית הקדושה ולמפלגה הגיבלינית.
הטייס
הטייס (באנגלית: The Aviator) הוא סרט דרמה ביוגרפי של הבמאי מרטין סקורסזה על הווארד יוז, חלוץ תעופה אמריקני שנודע בעושרו ובהתנהגותיו המוזרות. הסרט מבוסס ברובו על ספרו של צ'ארלס הייהם, "הווארד יוז: החיים הסודיים", ועוסק בעיקר בשנות היצירה שלו, בשנות ה-20 עד שנות ה-40, בהן יוז ביים והפיק סרטי קולנוע ובמקביל ערך טיסות ניסוי למטוסיו החדשניים. הסרט ממחיש גם את שקיעתו של יוז בהפרעה טורדנית-כפייתית ממנה סבל. הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר וזכה בחמישה, שלושה פרסי גלובוס הזהב, וארבעה פרסי באפט"א.
עלילה
ב-1927, הווארד יוז, פלייבוי צעיר ומיותם מטקסס מפיק את "מלאכי הגיהנום" (בכיכובה של הכוכבת ג'ין הארלו בגילומה של גוון סטפאני). הסרט נוחל הצלחה גדולה לאחר הפקה שארכה ארבע שנים ועלתה כ-4 מיליון דולר – בין היתר על מנת להתאים פסקול לסרט, לאחר הצלחת הסרט המדבר הראשון זמר הג'אז. במקביל, יוז מתכנן ומטיס את היוז H-1 רייסר ששבר שיאי מהירות ויוצא עם כוכבת הקולנוע קתרין הפבורן. יוז לא מסתפק בתעשיית הקולנוע ותכנון מטוסים, ורוכש את TWA, טראנס וורלד איירליינס.
במקביל להצלחתו של יוז וכניסתו לשוק התעופה, חואן טריפ (בגילומו של אלק בולדווין), מנכ"ל פאן אמריקן, מתחיל לחשוש מעלייתו של יוז. יחד עם אואן ברוסטר, סנאטור מטעם מיין, השניים מתכננים כיצד להפיל אותו. בהמשך, יוז חווה משבר: הפבורן עוזבת אותו לאחר שהזניח את יחסיהם, מטוס התובלה המהפכני שלו, היוז H-4 הרקולס, נתקע בשלבי התכנון ויוז מתרסק עת הטיס את מטוס הריגול בתכנונו, היוז XF-11. במקביל, צי המטוסים של TWA מקורקע עקב תאונת אחד ממטוסיהם, ולאור סיום מלחמת העולם השנייה, חילות האוויר של צבא ארצות הברית מבטלים את החוזה שלהם עם יוז על ההרקולס.
ברוסטר מזמן חקירה נגד יוז בחשד על בזבוז תקציבים בתכנון ההרקולס, אולם הוא מציע ליוז לבטל את החקירה בתנאי שימכור את TWA לטריפ. יוז נתקף בהפרעה טורדנית-כפייתית, ומסתגר בבית הקולנוע הפרטי שלו. לאחר כמה שבועות שהסתגר, יוז יוצא מביתו לשימוע בקונגרס. בחקירה נחל הצלחה גדולה, ואף הצליח להביא לביטול המונופול על טיסות החוץ. במהלך הדיונים קיבל יוז על עצמו שאם לא יצליח להטיס את ההרקולס הוא יעזוב את ארצות הברית ולא ישוב אליה. יוז עמד בכך ומטיס את ההרקולס, אולם סובל מהתקף OCD נוסף.
קישורים חיצוניים
ביקורות
לאונרדו פאבולטי
לאונרדו פַּאבוֹלֵטִי (באיטלקית: Leonardo Pavoletti; נולד ב-26 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקליארי.
ביוגרפיה
פאבולטי נולד ב-26 בנובמבר 1988 בליבורנו שבאיטליה לפאולו, מאמן טניס. גם פאבולטי עצמו שיחק טניס עד גיל 10, אז החל לשחק כדורגל.
ב-25 באוגוסט 2019, במחזור הראשון של עונת 2019/2020, קרע את הרצועה הצולבת.
טלאל חמיה
חמיה, שמוצאו מאזור בעלבכ, היה אחראי על ביצוע פיגועי טרור מחוץ ללבנון, וכן סייע למיליציות שיעיות שלחמו נגד כוחות ארצות הברית בעיראק בעשור הראשון של המאה ה-21. לפי דו"ח מודיעין אמריקני היה חמיה קשור להתארגנות של חזבאללה בערב הסעודית, שלה מיוחס פיגוע נגד חיילים אמריקניים ב-1996 (בו נהרגו 19 חיילים). בעקבות הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994, הוקלט חמיה בשיחה עם מוע'ניה כשהוא מביע שמחה על הצלחת "הפרויקט שלנו בארגנטינה", ולועג למערכת הביטחון הישראלית על כך שלא הצליחה למנוע את הפיגוע.
ערוץ 10 דיווח ב-2004, לאחר שחרורו של אלחנן טננבוים משבי חזבאללה, כי טננבוים עמד בקשר עם חמיה, שלפי אותו דיווח שימש באותה תקופה כמפקד המודיעין של הארגון.
טלאל חמיה הוא האחראי לפיגוע באוטובוס בבורגס ב-18 ביולי 2012.
ארגוני ביון רבים במערב, מעריכים שחמיה צבר ניסיון מבצעי אדיר במסגרת הלחימה של הארגון בסוריה, כמו גם שהוא האיש שמוציא לפועל את הפקת הלקחים שבעקבות מלחמת לבנון השנייה. הוא נחשב למפקד יצירתי, אולם כזה שעדיין לא הגיע לאיכות של עימאד מורנייה. באוקטובר 2017 נחשף שארצות הברית מציעה פרס של 12 מיליון דולר על מידע שיוביל ללכידתו של חמיה.
תפילת הדרך (בצלאל)
"תפילת הדרך" היא תמונת אריחי קרמיקה, שנוצרה בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, בשנת 1925 בקירוב. העבודה נמצאת כיום באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
תיאור
העבודה "תפילת הדרך" נוצרה בבית המלאכה של יעקב איזנברג במחצית שנות ה-20 של המאה ה-20. היא מבוססת על מתווה של מאיר גור אריה, המתאר צללית של יהודי תימני רכוב על חמור ובידו ספר פתוח. מאחורי הדמות מתואר עץ עיטורי. איזנברג חילק את המתווה ל-25 אריחים קרמיים, המרכיבים את הדימוי, והוסיף לו רקע של נוף צבעוני ומסגרת עיטורית.
העבודה נמצאת כיום באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. היא הוצגה במסגרת התערוכה "מסעות" (2014), שהתקיימה במוזיאון ישראל, ירושלים.
רווקים מפורסמים
רווקים מפורסמים (באנגלית: "Famously Single") היא סדרת ריאליטי אמריקנית שהושקה ב-14 ביוני 2016 ב. בכל עונה הסדרה עוקבת אחר שמונה סלבריטאים רווקים, כשבמהלך התוכנית משתתפים אלו מנסים לפתור יחד את הבעיות הרומנטיות שלהם, תוך ניסיון לחיפוש אחר זוגיות.
הפקה
הקרנת הבכורה של הסדרה הייתה ב-14 ביוני 2016. הוחלט להקרין את הסדרה בעונה שנייה ב-25 ביוני 2017.
משתתפי עונה 1: ברנדי גלנוויל, פאולי ד, אוברי אודי, ג'וש מאריי, ג'סיקה ווייט, סומאיה רייס, קאלום בסט, דרסי סטרלינג, לורל האוס, רוברט מק.
משתתפי עונה 2: טיפאני פולארד, דורותי וואנג, מליקה חק, קרינה סמירנוף, רוני אורטיז-מאגרו, צ'אד ג'ונסון, דייוויד מקינטוש, קאלום בסט, ד"ר דרסי סטרלינג, רוברט מק.
הכל לטובה
"הכל לטובה" היא אמונה ביהדות, שמשמעותה שהאל מכוון את הנסיבות כך שגם אם דברים קשים וגורמים סבל מטרתם היא לטובה. מקור האימרה בנחום איש גמזו שהיה נוהג לומר על כל דבר מצער שקרה לו "גם זו לטובה".
שורש 68
שורש 68, או דוֹאוּ בּוּ (בסינית: 斗部, פיניין: Dòu bù) הוא השורש השישים-ושמונה של הכתב הסיני. פירושו "מצקת" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 32 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
קריאף
קריאף הוא שם משפחה יהודי הנפוץ ביהדות צפון-אפריקה. יש המציעים כי פירושו בערבית הוא "הטלה" ("אלקריף").
תיאטרון תאיר
תיאטרון תאיר הוא תיאטרון ישראלי, העוסק בנושאים הקשורים בתרבות יהודית. התיאטרון נסגר בשנת 2012
שחף הקלפ
שחף הקלפ או שחף דומיניקני (שם מדעי: Larus dominicanus) הוא מין של שחף החי בחופי ים בחצי הכדור הדרומי.
תיאטרון תאיר
היסטוריה
התיאטרון הוקם ב-1999 על ידי קבוצה ממרכז תאיר, יוצאי צבא וישיבות הסדר. מרכז תאיר שואף ליצור דיאלוג בין האוכלוסייה החילונית לדתית בישראל על בסיס המסורת והתרבות היהודית. לדברי גלעד אלפסי, מייסד התיאטרון ומנהלו עד 2011, "הכיוון היה לתת פן יהודי לכל תרבות הפנאי והבילוי, והקמת התיאטרון הייתה מהלך טבעי".
שחף הקלפ
מאפיינים
לשחף זה נוצות שחורות בכנפיו וברגליו וכן בזנבו והוא מגיע לאורך 54-65 ס"מ, מוטת כנף של 128-142 ס"מ ומשקל של 540-1,390 גרם. כמו לשאר קרוביו הוא בעל מקור גדול וחזק בצבע צהוב והקצה מעוקל ואדום.
תיאטרון תאיר
היסטוריה
נכון ל-2008 היו כ-70% מהקהל דתיים, אולם שאיפת מנהלי התיאטרון היא לפנות גם לציבור שאינו דתי. כחלק מהשינויים שנעשו בהקשר זה מוּנה ב-2008 הבמאי אייל סלע לתפקיד המנהל האמנותי. סלע הצהיר כי מטרתו "להפוך את תאיר לתיאטרון מקצועי יהודי רפרטוארי - מקצועי ברמת המשחק וההפקות, עם זהות מיוחדת בבחירות האמנותיות; לעסוק בזהות היהודית והישראלית; ולהגיע למצב של תיאטרון ממוסד שמייצר הצגות חדשות כל שנה ומנסה להגיע לקהל רחב ואפילו להקים תוכנית מנויים".
שחף הקלפ
מאפיינים
שחף זה חי בחופי חצי הכדור הדרומי באיי פוקלנד, ג'ורג'יה הדרומית, אוסטרליה, ניו זילנד, מדגסקר, דרום אפריקה וחלק מהשחפים מגיעים אפילו לאנטארקטיקה. הם יכולים לבלות בלב הים כמה שבועות בחיפוש מזון. בחורף הם נודדים צפונה.
תיאטרון תאיר
היסטוריה
תיאטרון תאיר הפיק כ-6 הצגות חדשות מדי שנה, ועד היום הפיק למעלה מ-20 הפקות, הכוללות הצגות לילדים, לנוער ולמבוגרים. התיאטרון מונה כ-15 שחקני בית (גברים) והוא העלה מדי שנה למעלה מ-350 הצגות. בנוסף הפיק התיאטרון מדי שנה את "פסטיבל אור בהיכל" בימי חג החנוכה שהיה נערך בכמה ערים והשתתפו בו כ-6000 איש מדי שנה.
שחף הקלפ
מאפיינים
השחפים חיים בלהקות גדולות בחופי הים וגם במזבלות, שם הם מחפשים שיירים אורגניים, פגרים ויצורים קטנים כמו עכברים וחרקים גדולים.
תיאטרון תאיר
היסטוריה
בין ההצגות שהועלו על ידי תיאטרון תאיר: "היתקלות", "הילד מעבר לים", "סקינהד" - מחזה קנדי מאת דייוויד גאו, החוקר את נושא הזהות היהודית, "יודפת" - העוסק בחייו של יוספוס פלביוס, "עבד לעם קדוש" - על חייו ופועלו של הרב קוק, "שרשרת הזהב" - מחזה מאת י.ל. פרץ, "מחכים לכבודו", "טופלה טוטוריטו", "שר האוצר והעולה המאושר" ו"ריש לקיש" מחזמר לילדים העוסק בחייו של האמורא המפורסם שהיה שודד בצעירותו.
שחף הקלפ
מאפיינים
הם ניזונים גם מאצות ים כמו אצות הקלפ, מהן קבלו את שמם. בנוסף לפגרים ולקלפ הם גם נצפו בלב ים מנקים לווייתנים ממין אובלנה דרומית, אך הניקוי מותיר פצעים גדולים בבשרם. הם אוכלים חלזונות ושוברים אותם על הסלעים וכן ניזונים מעופות ים קטנים, אפרוחים, צבי ים, חיות ימיות שהם שולים מהמים כמו דגים ודיונונים. בנוסף הם חוטפים מזון מבעלי חיים, בעיקר עופות ים אחרים.
רוברט בלטרן
רוברט בלטרן (שמו המלא באנגלית: Robert Adame Beltran; נולד ב-19 בנובמבר 1953) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו כראול, בסרט הפולחן של פול ברטל, "Eating Raoul", וכצ'קוטי, בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
תיאטרון תאיר
היסטוריה
תיאטרון תאיר זכה בפרס אגרסט של משרד החינוך.
רוברט בלטרן
שנותיו הראשונות
בלטרן נולד בבייקרספילד, קליפורניה, בנם של אאורליה אולגין (לבית אדמי) ולואיס פרז בלטרן, דור ראשון של מקסיקניים אמריקאים. הוא מתייחס אל לעצמו בתור "Latindio" (הלחם של לטיני ואינדיו). בלטרן למד בתיכון מזרח בייקרספילד ובמכללת בייקרספילד. יש לו שתי אחיות ושבעה אחים, לרבות מוזיקאי הג'אז לטיני הידוע לואי קרוז בלטרן.
קריירה
בלטרן סיים לימודיו באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו עם תואר באמנויות התיאטרון, ולאחר מכן עבר ללוס אנג'לס כדי להתחיל את קריירת המשחק שלו. הוא עבד בהתמדה מאז 1979 בתיאטרון ובקולנוע. תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "Zoot Suit" משנת 1981, אך הפריצה שלו הגיעה בשנת 1982, כשישחק ראול בסרט הפולחן הקלאסי "Eating Raoul". בלטרן השתתף בתפקיד משנה כשותפו של צ'אק נוריס, סגן קאיו, בסרט "Lone Wolf McQuade" משנת 1983 (הסרט הזה היה גם הבסיס לסדרת הטלוויזיה "ווקר", בכיכובו של צ'אק נוריס). הוא השתתף בסרט הטלוויזיה משנת 1984 "The Mystic Warrior", כאינדיאני בשם אהבלזה, וכן גילם את דמותו של הקטור בסרט הפולחן הקלאסי "Night of the Comet".
לפחות מאז 2003, בלטרן שיתף פעולה עם שחקני חובבים בתנועת נוער LaRouche Youth Movement בביצוע מחזות וסצנות של מחזותיהם של פרידריך שילר ושייקספיר. בלטרן הפיק וכיכב בהפקה של "The Big Knife" מאת קליפורד אודטס, מחזה הבוחן את סביבת הוליווד בתקופה ההיסטורית של תחת הממשל של הנשיא הארי טרומן.
בלטרן הופיע בתפקיד משנה חוזר בדמותו של ג'פרי פלוט בעונות 3-4 של "Big Love" ברשת HBO.
חיים אישיים
אחד מאחיו של בלטרן נולד עם תסמונת דאון, ובמשך ארבע שנים, בין 1998 ל-2001, בלטרן הנחה את ה-Galaxy Ball, אירוע גיוס כספים למען אגודת תסמונת דאון לוס אנג'לס (DSALA). ה-Galaxy Ball הפגיש שחקנים מסדרות "מסע בין כוכבים" שונות לכינוס קטן שבמהלכו היה קברט, ארוחת ערב וריקודים. בשנת 2001, ה-USA Today דיווח כי ה-Galaxy Ball גייס יותר מ-50,000 דולר עבור DSALA, כמו גם מוסדות צדקה אחרים.
בנוסף לקריירת המשחק שלו בקולנוע ובתיאטרון, בלטרן גם מלחין מוזיקה. הוא נשוי ויש לו בת אחת, מרלנה בלטרן.
השריר פושט האצבעות
השריר פושט האצבעות (TA: Musculus extensor digitorum) הוא אחד השרירים השטחיים במדור האחורי של האמה. הוא פועל לפשיטת (יישור) ארבע אצבעות כף היד (ללא האגודל) ומסייע בפשיטת שורש כף היד.
עצבוב
השריר פושט האצבעות מעוצב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8), דרך העצב הבין גרמי האחורי, ענף של עצב החישור.
הקדירה השחורה
תקציר העלילה
הסרט מספר על ילד קטן בשם טאראן שיוצא למצוא את הקדירה השחורה, לפני שהמלך בעל הקרניים הרשע יעשה שימוש בכוחה האפל כדי להשתלט על העולם. בתחילת המסע שלו הוא מנסה להציל את החזירה שלו 'הן וון', מפני שרק היא יכולה להראות למלך בעל הקרניים איפה נמצאת הקדירה השחורה, אך הוא מאבד אותה הרבה פעמים. במהלך המסע שלו הוא פוגש את הנסיכה אילונווי, גלודור גוזם וגורגי שעוזרים לו למצוא את הקדרה ולהשמיד אותה.
יציאת הסרט וכישלונו
הסרט היה הסרט המונפש הראשון של דיסני שבו נעשה שימוש בטכנולוגיית מחשב.
לקח כ-15 שנה להוציא את הסרט לפועל. הסרט לא זכה להצלחה שדיסני ציפו לה והיה לכישלון קופתי. הכנסותיו היו 21,000,000 דולר לעומת תקציב של 44,000,000 דולר. הכישלון הביא את מחלקת האנימציה של החברה למשבר, אך כיום הסרט זוכה להתעניינות מחודשת וגוברת עקב כך שסגנונו שונה מאוד מסגנון הסרטים הקלאסי של חברת וולט דיסני.
מהדורה עברית
עד לשנת 2014 הסרט יחד עם הסרט "הרפתקאותיו של סופר בלש" (1986) היו מבין סרטי האנימציה המעטים של חברת וולט דיסני שלא דובבו מעולם לעברית ולמעשה גם היה הסרט היחיד מביניהם שהופץ על קלטת בארץ שכללה תרגום עברי. הסרט דובב בידי שפרירה זכאי בשנת 2014. הסרט תורגם על ידי מולי שולמן והוקלט באולפני אלרום.
פרסיאן השני (שליט בולגריה)
פרסיאן השני (בבולגרית: Пресиян II; 996, אוחריד, בירת האימפריה הבולגרית הראשונה - 1061, ממלכת הונגריה) היה שליטה האחרון של האימפריה הבולגרית הראשונה. ב-1018, לאחר מות אביו איוואן ולדיסלב כיהן פרסיאן לזמן קצר כשליט האחרון של האימפריה, עד שהודח בידי צבא האימפריה הביזנטית.
חייו
פרסיאן היה בנו בכורו של איוואן ולדיסלב אשר נהרג בקרב מול הכוחות הביזנטיים בפיקודו של הקיסר בסיליוס השני בעת המצור על העיר דורס, (בשטחי אלבניה המודרנית). לאחר קרב זה הפכה מרבית האצולה הבולגרית ווסאלית של הקיסר הביזנטי וזה מיהר לנוע עם כוחותיו אל תוך האימפריה הבולגרית ולהשתלט על מרבית שטחיה.
פרסיאן ואחיו הובלו לקונסטנטינופול, נטמעו באצולה הביזנטית, זכו בתוארי אצולה והיו מעורבים במשחקי הכוח הפוליטיים של חצר המלוכה. ב-1029, היה פרסיאן מעורב בקשר לרציחתו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השמיני. המזימה נחשפה וכעונש, עוור פרסיאן ובהמשך, ב-1030 הפך לנזיר.
גורלו נחשב לא ידוע, עד שב-1978 במהלך חפירות ארכאולוגיות ליד העיר מיכאלובצה, אז בצ'כוסלובקיה ובימינו בסלובקיה, נחשף קברו של אציל בן התקופה. על הקבר היה כיתוב המציין כי הנקבר הוא: "הנסיך פרסיאן אשר נולד בשנת 996/997 ומת בשנת 1060/1061". חלק מהחוקרים טוענים כי אם פועלים בשיטת האינדוקציה, הרי שלא מוכר בכתבים או במסורות איש אצולה בלקני בשם זה ובתקופה זו, מלבד פרסיאן השני ומאחר והשטח היה בשליטת ממלכת הונגריה, מניחים שפרסיאן היגר לממלכה ומת בשטחה. הנחה זו נתונה במחלוקת.
167 שנות הכיבוש הביזנטי באו אל קיצן כאשר ב-1185, הרימו האחים פטר ואיוואן אסן את נס המרד ויסדו את האימפריה הבולגרית השנייה.
שיווק רשתי
שיווק רשתי או שיווק רב-שכבתי (בראשי תיבות: שר"ש), ולעיתים גם שיווק פירמידלי (באנגלית: MLM – Multi Level Marketing) או מכירה ישירה, הוא שיטת מכירה שבה סוכן מכירות מתוגמל גם בגין מכירותיו האישיות, בגין מכירות של הסוכנים שגייס והסוכנים שגייסו אלו שהוא גייס, במבנה של פירמידה, כך שהכנסתו גדלה ככל שגדלים עומק ורוחב הארגון שמתחתיו.
חברות המשתמשות במודלי שיווק רשתי לתגמול הם מושא תכוף לביקורת ותביעות משפטיות. רבים טוענים שהביטוי הוא מכבסת מילים לתרמית הפירמידה ושהמודל אינו שונה מתרמית בהיבטים מהותיים כמו תיאום מחירים של מוצרים, עלויות הצטרפות גבוהות (בדמות רכישת ערכת שיווק ומוצרי הדגמה), דגש על גיוסם של אחרים תחת מכירות בפועל של המוצרים, עידוד אם לא דרישה מחברים לרכישה ולשימוש במוצרים של החברה, כמו גם יעדי מכירות וגיוס מורכבים ולעיתים תוכניות תגמול הנשענות על צירוף חברים נוספים ולא שכר קבוע. במדינות רבות מודלי שיווק רב שכבתי אינן חוקיות ונחשבות תרמיות פירמידה לכל דבר ועניין.
על פי מחקר שפורסם באתר ועדת הסחר הפדרלית של ארצות הברית, אשר בחן את המודל העסקי של 350 חברות שיווק רשתי, לכל הפחות 99% מהאנשים שמצטרפים לחברות השיווק הרשתי מפסידים כסף. למרות זאת, חברות השיווק הרשתי ממשיכות לתפקד על ידי חיזוק האמונה של מצטרפים חדשים, לתשואות גבוהות בעתיד ובו בזמן התעלמות מאי הסבירות לכך.
אופן הפעולה
כל סוכן מכירות משרת את הארגון שלמענו הוא פועל בשתי דרכים: החוזה שבין חברות השיווק הרב-שכבתי לבין הסוכנים אינו קושר את הצדדים ביחסי עובד-מעביד, אלא מייחס לסוכן מעמד של עובד עצמאי, הפועל לעיתים בשיטה של זכיינות. בדרך כלל נדרשים הסוכנים לקנות מגוון של מוצרי החברה על מנת להפוך למשווקים, עובדה המעודדת אותם להשקיע במכירות על מנת לכסות על ההשקעה הראשונית. הסוכנים מהווים רשת אקטיבית של מוכרים, ופעמים רבות עושים אלה את צעדיהם הראשונים במכירה לחברים, בסגנון "חבר מביא חבר". הסוכנים נדרשים לעמוד בכללי המכירות, בהתאם לזיכיון שניתן להם, אולם לא ניתנת לסוכנים כל בלעדיות אזורית או אחרת. שיטת המכירה מבוססת על התנסות ישירה בדגימות ממוצרי החברה, והסתמכות על המלצות. באופן אידיאלי, מבחינת החברות, הסוכן אמור להיות קונה מרוצה, הממליץ לחבריו לקנות גם הם, תמורת עמלה.
על מנת לגייס את הסוכנים מציגים בפניהם את האפשרות להרוויח סכומים גבוהים באופן פסיבי, ללא מאמץ ניכר. אחד הספרים ממנו נוהגים המגייסים לצטט הוא "אבא עשיר אבא עני". אולם, כשמספר הסוכנים עולה, השוק נעשה רווי, והסוכנים החדשים מתקשים יותר ויותר למכור את המלאי שרכשו.
על אף שכל נושא השיווק הרב-שכבתי נתון במחלוקת, גם מי שמצדד בו טוען כי הוא עסק לכל דבר, וצריך להשקיע בו זמן לא מבוטל.
חברות שיווק רב-שכבתי רבות פועלות באופן חוקי בישראל וביותר מ-100 מדינות בעולם. חלק מהחברות בעולם מאוגדות בארגונים ארציים של חברות מכירה ישירה בשם "Direct Selling Association". כל DSA מפעיל ועדת אתיקה ומחייב את החברות החברות בו לפעול על פי קוד אתי מוסכם, הדורש ניהול הוגן וישר של ההזדמנויות העסקיות למכירה ישירה, מול הלקוחות, המוכרים, המפיצים והחברות האחרות.
בישראל פועל ארגון ארצי בשם "DSA Israel", בו מאוגדות חלק מהחברות לשיווק רב-שכבתי הפועלות בישראל. חברות אלו אימצו את הקוד האתי של הארגון והן פועלות על פיו. ה-DSA הישראלי חבר בלשכת המסחר, מקדם חקיקה שעניינה מסחר הגון בין המפיצים ושותף בוועדות הכנסת ובפורומים כלכליים בכל הנוגע למכירה ומסחר בישראל.
הפולמוס סביב שיווק רב-שכבתי
בשיווק רב-שכבתי, רווחיו של הסוכן נובעים מעמלה שהוא מקבל על מכירותיו האישית (הגדולה ביותר), מכירותיהם של סוכנים נוספים שגייס, ועל מכירותיהם של סוכנים שמתחתם, במבנה של פירמידה, כך שרווחיו של הסוכן גדלים ככל שגדלים עומק ורוחב הפירמידה שמתחתיו, (כלומר בנה רשת הפצה). מכיוון שכמות הסוכנים הנדרשים כדי למכור מוצר כלשהו אינה גדולה והשוק מגיע במהירות לרוויה, שיטות שיווק השמות דגש על גיוס סוכנים נוספים מעלות את החשד שהן מבוססות על הטעיית הסוכנים המגויסים. במדינות שונות נקבעו כללים שונים לגבי הגבול בין שיטת שיווק רב שכבתי, המוכר כלגיטימי, לבין שיטות שיווק בלתי לגיטימיות המבוססות על הטעיית הסוכנים ומכונות תרמית פירמידה. בשנות ה-70 ערכה הסוכנות הפדרלית למסחר בארצות הברית (FTC) סדרה של בדיקות על תרמיות פירמידה ושיטת השיווק הרב-שכבתי. בשנת 1979 היא הוציאה החלטה לגבי חברת שיווק רב-שכבתי בשם Amway, שמכרה חומרי ניקוי, וקבעה שהיא אינה מנהלת תרמית פירמידה, משום שאכן נמכרו מוצרים אמיתיים ולא נעשה ניסיון מכוון למכור כמויות גדולות של סחורה שאין בהן צורך, אך הרשיעה אותה בתיאום מחירים ובטענות מוגזמות לגבי ההכנסות של המשווק הממוצע.
הסוכנות הפדרלית למסחר קבעה שני תנאי סף ללגיטימיות של שיטת שיווק רב-שכבתי:
הערכה
בגלל חברות ללא מוצר אמיתי, לחברות השיווק הרב-שכבתי בעיות תדמית ולכן חלק מחברות השיווק הרב-שכבתי משתמשות בשיטות שיווק אגרסיביות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הונפקו מספר חברות שיווק רשתי בבורסה של ניו-יורק, וב-2000 היו רשומות למסחר כ-20 חברות כאלה.
המוצרים
רוב המוצרים הנמכרים בשיטות שיווק רב-שכבתיות הם מוצרים ממותגים, ורובם נמכרים במחירים גבוהים מהמקבילות הלא ממותגות בשוק. לעיתים קרובות, המוצרים מוגנים על ידי פטנט. בין המוצרים הנמכרים בשיטות אלו אפשר למצוא תוספי תזונה, מוצרים המוצגים כ"מוצרי בריאות" או "מוצרי הרזיה", משחות שיניים, שירותי טלפון וביטוחים. כאשר המוצר הנמכר אינו בעל ערך ממשי או אינו קיים כלל, לא מדובר בשיווק רשתי לגיטימי, אלא בתרמית פירמידה במסווה של שיווק רשתי.
דמוגרפיה של רפובליקה סרפסקה
רפובליקה סרפסקה משתרעת על פני 49% משטחה של בוסניה והרצגובינה, ומתגוררים בה כשליש מאוכלוסייתה. לאחר מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2013, הוערכה האוכלוסייה ב-1,218,107 תושבים, מתוכם 82.95% סרבים (נוצרים אורתודוקסים), 12.69% בוסניאקים (מוסלמים סונים), 2.27% קרואטים (נוצרים קתולים) ו-1.25% אחרים. ברפובליקה סרפסקה שתי קהילות יהודיות זעירות, באניה לוקה ודובוי.
לפי החוק מ-1994 והתאמות מ-1996, מחולקת הרפובליקה סרפסקה ל-63 רשויות מקומיות (општинe) ועיריות (градови).
הערים המרכזיות בסרפסקה הן:
רודולף גרוסמן
ביוגרפיה
הוא נולד בסביבה אמנותית. סבו, וילהלם דורר, היה צייר החצר בבאדן ואמו מארי (1852–1889) הייתה ציירת פורטרטים. אביו, ויקטור, היה רופא, ולכן רודולף למד בתחילה רפואה ופילוסופיה במינכן, בין השנים 1902 ל-1904, ואז שהה חמש שנים בפריז, שם היה תלמידו של לוסיאן סימון. בעודו שם, הוא התמסר בעיקר לציור נוף, בהשפעתו של פול סזאן.
עם חברו, ז'ול פסקין, נסע לבלגיה והולנד. מאוחר יותר נסעו לצפון ודרום צרפת, ולווינה, בודפשט וסטוקהולם. בשנת 1910 שהה זמן קצר בברלין ואז המשיך בנסיעותיו. הפעם למינכן, ואיטליה, שם התגורר עם חברו, הנס פורמן.
כשחזר לגרמניה, הוא גר בברלין; אייר ספרים וצייר דיוקנאות של ידוענים, שרבים מהם הוצגו במגזין הסאטירי Simplicissimus. בשנת 1928 הוא מונה לפרופסור בבית הספר המלכותי לאמנות. הוא היה גם חבר בזצסיון הברלינאי ובאגודת האמנים הגרמנים ( Deutscher Künstlerbund).
תחת הממשלה הנאצית, הוכרזו יצירותיו כ"אמנות מנוונת" ו-206 מהן הוחרמו.
שלושה הוצגו בתערוכת האמנות המנוונת התעמולתית ב-1937.
מדען
מדען הוא מומחה באחד מתחומי המדע, המשתמש בשיטות מדעיות כדי לבצע מחקר. את המונח בשפה האנגלית, Scientist, טבע ויליאם יואל לבקשתו של המשורר סמואל טיילור קולרידג'. לפני כן, נקראו המדענים "פילוסופים של הטבע" או "אנשי מדע".
מאפייני פעולת המדען
מדענים מונעים, לעיתים אף מגיל הילדות, על ידי רצון להבין את העולם, ולחקור את מאפייניו, בעבר, בהווה ובעתיד. מדענים רבים מציינים כי יוקרה, מוניטין והכרה על ידי עמיתיהם חשובים להם הרבה יותר מהון כספי אישי. הכרה בולטת בתרומתו של המדען מתבטאת בהענקתו של פרס, כגון פרס נובל, מדליית פילדס ופרס טיורינג. הכרה נמדדת בציטוט מאמריו של המדען על ידי מדענים עמיתים.
בין המדענים יש העוסקים במדע טהור, כזה שמטרתו היא הרחבת הידע האנושי, שלא יהיה לכך ערך כלכלי מידי, ויש העוסקים במדע שימושי, שבו, בצד הרחבת הידע האנושי, גלומה גם תועלת כלכלית. כמדע שימושי נחשבים, למשל, אחדים מענפי הביולוגיה, בייחוד הביולוגיה המולקולרית ופרויקט הגנום האנושי. תחומים אחרים של מחקר שימושי כוללים את חקירת החומר ברמת החלקיקים האטומיים (בפרט פיזיקה גרעינית), כפי שהוא מוסבר על ידי פיזיקת החלקיקים, וננוטכנולוגיה, שמדענים מקווים שתעזור לפתח אלקטרוניקה של מחשבים מיקרוסקופיים, ואולי גם בינה מלאכותית.
בחלוקה גסה ניתן להבחין בין תאורטיקנים, אשר עיקר עיסוקים בפיתוח מודלים חדשים שמטרתם להסביר ידע קיים, ובין עורכי ניסויים (נקראים בקיצור "ניסיונאים") אשר עיקר עיסוקים בבחינת מודלים תאורטיים וזאת על ידי ביצוע מדידות. פיזיקה, למשל, היא מדע תאורטי וניסויי כאחת, עם הבחנה לא מבוטלת בין תאורטיקנים לניסיונאים. ישנו רצף ללא גבולות ברורים מהמדענים התאורטיקנים ביותר עד לאלו העורכים ניסויים. יש המפרידים בין מדעים ניסויים לבין מדעים "תצפיתיים" טהורים כגון אסטרונומיה, מטאורולוגיה, אוקיינוגרפיה וסייסמולוגיה. ועם זאת, אסטרונומים ביצעו מחקר בסיסי באופטיקה, פיתחו חיישנים אלקטרו-אופטיים, ובעשורים האחרונים שיגרו לווייני מחקר כדי לחקור כוכבים אחרים בנוסף לשימוש בטלסקופ החלל האבל על מנת לחקור את מקורו של היקום מלפני כ-14 מיליארד שנים. מודלים חישוביים ושיטות מתמטיות הן טכניקות הדרושות לעוסקים בכל תחום של מדע כמותי.
חלק מהמדענים הראשונים היו כמרים או נזירים, וזאת מפני שבחלקים נרחבים של ימי הביניים הם היו היחידים שידעו קרוא וכתוב. בין המדענים שהיו כמרים או נזירים ניתן למנות את האסטרונום קופרניקוס ואת גרגור מנדל, שתגליותיו סללו את הדרך לפיתוחה של הגנטיקה המודרנית. בימינו עיקר פעולתם של מדענים נעשית באוניברסיטאות ובמכוני מחקר. כן פועלים מדענים בענפי תעשייה שונים, בדרך כלל במחקר שימושי בענפי היי-טק, אך לעיתים גם במחקר בסיסי, שאינו מיועד להפקת רווחים בטווח הקצר.
חלק מרכזי בעבודת המדען הוא פרסום תוצאות מחקרו, באמצעות מאמר מדעי העובר ביקורת עמיתים או באמצעות ספר. לא תמיד היה הדבר כך. לעיתים נמנעו מדענים מפרסום שיטות מחקר ותגליות, מתוך כוונה לשמור על יתרונם ולמנוע מעמיתיהם שימוש בכלים אלה. פעמים אחרות נמנע הפרסום עקב מגבלות חמורות, עד כדי סכנת חיים, שהטיל הממסד על פרסום מחקר מדעי המנוגד לדוֹגמה השלטת. גם כיום, מדען העוסק במחקר במסגרת גוף חשאי, כגון ה-NSA, אינו מפרסם את מחקרו.
מאפיין מובהק של פעולת המדען הוא ההתמחות וההתמקדות הגוברים והולכים במהלך השנים, תופעה בלתי נמנעת עם ריבוי הידע. בעת העתיקה עסק מדען בקשת רחבה של תחומים, כגון כל התחומים הנכללים במדעי הטבע, ואף קשת רחבה יותר, שכללה גם פילוסופיה. דוגמה לאיש אשכולות שעסק בתחומי מדע רבים ואף באמנות הוא לאונרדו דה וינצ'י שעסק במכניקה, הנדסה, אופטיקה, גאומטריה, ביולוגיה, אנטומיה ועוד. גם בתחילת העת החדשה עוד ניכרת פעולתם של מדענים רב-תחומיים. רנה דקארט לא רק המציא את תחום הגאומטריה האנליטית אלא גם ניסח תאוריה על מכניקה ורעיונות מתקדמים על אופן תנועתם של בעלי חיים. ניוטון תרם תרומה משמעותית למתמטיקה ביצירת החשבון האינפיניטסימלי, וסיפק חוקים מקיפים לתחום המכניקה הקלאסית וחקר את האור והאופטיקה. מתמטיקאים רבים עסקו במתמטיקה ופיזיקה זה לצד זה. המתמטיקאי אנרי פואנקרה, שפעל בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, תואר כ"אוניברסליסט", המסוגל להבין ולתרום לכל חלקי המתמטיקה, ובנוסף היה פילוסוף. את הבאים בעקבותיו כבר לא ניתן לתאר כאוניברסליסטים.
מדענים ומהנדסים
אין הבדל חד בין מדע לבין הנדסה, אם כי למהנדסים יש מטרות מעשיות בעוד שהמדענים חוקרים תופעות עקרוניות. שניהם ממשיכים מבעיות לעבר פתרונות. מדענים לרוב מבצעים מטלות הנדסיות בתכנון ציוד מחקר ובבניית אבות טיפוס, וחלק מהמהנדסים מבצעים מחקרים מדעיים. מהנדסי אלקטרוניקה, כימיה, מכונות וחלל לרוב נמצאים בחזית המחקר של תופעות וחומרים חדשים. כך למשל פטר דייב קיבל תואר בהנדסת אלקטרוניקה ודוקטורט בפיזיקה לפני שהוא זכה לבסוף בפרס נובל לכימיה. באופן דומה, פול דיראק, אחד מהמייסדים של מכניקת הקוונטים, החל את הקריירה האקדמית שלו בתור מהנדס לפני שהמשיך לעבר תחום המתמטיקה ולאחר מכן לפיזיקה. קלוד שאנון, מהנדס תאורטי, יסד את תורת האינפורמציה.
קונסטנטין ראוש
קונסטנטין ויקטורוביץ' ראוש (ברוסית: Константин Викторович Рауш, בגרמנית: Konstantin Rausch; נולד ב-15 במרץ 1990) הוא כדורגלן רוסי ממוצא גרמני שמשחק כמגן שמאלי בנבחרת רוסיה. יש לו גם יכולת לשחק כקשר שמאלי בליגת העל הרוסית .35 > דינמו מוסקבה נבחרת רוסיה. הוא פעל גם כקשר שמאלי.
ראשית חייו
ראוש נולד בכפר קוז'בניקובו, שמחוז טומסק, שבסיביר, במזרח רוסיה להורים גרמנים. המשפחה היגרה לגרמניה מרוסיה, ב-1996. חברו הראשון בגרמניה לא יכול היה לבטא את שמו "קונסטנטין", במקום זאת הוא קרא לו "קוקה", כינוי שעדיין בשימוש על ידי חבריו לקבוצה והמאמנים. ראוש מחזיק באזרחות כפולה של רוסיה וגרמניה.
האנובר 96
כאשר הבחירה הראשונה של הנובר לאחר שהמגן השמאלי מייקל טרנט ומחליפו, כריסטיאן שולץ נפצעו, ראוש הופיע לראשונה במשחק נגד שטוטגרט ב-30 במרץ 2008. הוא היה בן 18, מה שהפל אותו לשחקן הצעיר ביותר אי פעם, שהופיע בהרכב הפותח של הנובר. לראוש היה משחק טוב, אבל היה צריך להיות מוחלף כבר במחצית הזמן לאחר שמתח שריר. יומיים מאוחר יותר, הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון, עד 2010. בעוד האנובר העדיפה חוזה ארוך טווח, ראוש לא רצה לקשור את עצמו למשך זמן רב מדי.
דרמשטדט 98 וקלן
ב-6 ביולי 2015 חתם על חוזה של שנה אחת עם דרמשטדט 98. ב-2016 שיחק במדי קלן במשך שנתיים.
דינמו מוסקבה
ב-21 בינואר 2018, הוא חתם חוזה עם המועדון הרוסי דינמו מוסקבה. בדצמבר 2020 הסתיים חוזהו בדינמו והוא עזב את הקבוצה.
נבחרות הנוער
ראוש שיחק בנבחרות הנוער השונות של גרמניה תוך שהוא צובר יותר מ-30 הופעות. ההצלחה הגדולה ביותר הייתה המקום השלישי באליפות העולם 2007 עד גיל 17, היכן שפתח בכל משחק חוץ אחד, שפספס בעקבות כרטיס אדום. לאחר הטורניר, הוענקה לו מדליית פריץ וולטר מכסף בתור הכדורגלן הגרמני השני המבטיח ביותר לגילו.
הנבחרת הבוגרת
בחודש מרץ 2011, התקשורת הרוסית צוטטה את דבריו של ראוש כמי שאמר שהוא מעוניין לשחק עבור נבחרת רוסיה, אך התאחדות הכדורגל הרוסית לא הגישה לו הצעה שכזו. ב-16 באוגוסט 2017, נקרא לנבחרת רוסיה למשחק הידידות נגד מועדון דינמו מוסקבה, אשר לא נחשב כמשחק בינלאומי מלא. את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו ערך ב-7 באוקטובר 2017 במשחק הידידות נגד דרום קוריאה.
ישעיה בנט
הרב ישעיה בנט (תקנ"ב, 1792–י"ט בכסלו תרכ"ה, 18 בדצמבר 1864) היה ראב"ד של קהילת קאליב ומחוז סבולץ'.
קורות חייו
נולד לרבי מרדכי בנט, ונישא לביתו של הרב אלעזר לעוו אבד"ק סאנטוב ומיקאלוש.