cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנחם אלון
שילוב המשפט העברי במשפט הישראלי
אלון, אשר מפעל חייו האקדמי עסק במשפט העברי, שילב בפסקי הדין שנתן עקרונות וסימוכים מהמשפט העברי תוך שהוא מתבסס על חוק יסודות המשפט, תש"ם-1980, הקובע כי במקרה בו יש לאקונה משפטית: "יכריע בה לאור עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של מורשת ישראל". אלון חלק על השופט אהרן ברק בפרשנותו לחוק: בעוד ברק דייק את המילים "מורשת ישראל" ככלליות וכלא פונות בהכרח למשפט העברי, ראה אלון את החוק כביטוי לתפיסה רחבה, תרבותית-לאומית המבקשת לקשור את משפט המדינה היהודית עם המורשת המשפטית של העם היהודי, בנושא שילוב המשפט העברי במשפט הישראלי טען אלון כי:
פעולתו של אלון בנושא וזכתה להערכה רבה כמו גם לביקורת לא מבוטלת. השופט יעקב טירקל אמר כי. המשפטן משה נגבי ציין כי. מנגד ספג ביקורת על שילוב המשפט העברי בפסיקותיו מצד משפטנים ואנשי ציבור חילונים שראו בשילוב כרסום באופיה החילוני של מערכת המשפט. ח"כ שולמית אלוני אמרה בנושא כי את עיקר הוויכוח בעולם התורני ניהל אלון מול השופט הדתי יצחק אנגלרד, שחלק על משמעותו של המושג "משפט עברי" ודחה את הטענה שניתן להבחין בין חלקי ההלכה השונים. בנוסף, אלון ספג ביקורת מהצד הדתי על התנגדותו לתפיסה הדתית הרואה בבתי המשפט הישראלים ערכאות של גויים.
התנגדותו לאקטיביזם שיפוטי
אלון נודע בהתנגדותו הנחרצת לאקטיביזם השיפוטי והיה הקול הבכיר כנגד המגמה לאחר פרישתו של הנשיא משה לנדוי בשנת 1982. מפורסמת אמירתו בייחס לביטול החלטתה של ועדת הבחירות המרכזית לבחירות לכנסת האחת עשרה:
אלון היה "בר פלוגתא" מרכזי לאהרן ברק. בין השניים נרקמו יחסי חברות ועבודה משותפת עוד מימי האוניברסיטה העברית, והם נהגו לכנות אחד את השני בתואר רֶבּ מנחם ורֶבּ אהרון, אך עם זאת חלקו בסוגיות מהותיות הנוגעות לשפיטות ולמשפט חוקתי. אלון חשש מפוליטיזציה של המשפט והזהיר מפניה. הוא טען כי יש צורך בצעדי זהירות, ריסון וענווה בהחלת התערבות בית המשפט, וביקר את התפיסה של ברק אודות "היקום המשפטי" החובק-כל:
על פי פרופ' נילי כהן, בנוסף אלון ביקר את ההזדקקות של ברק למונח "חוסר סבירות", כעילה להתערבות של בית המשפט בשיקול הדעת המנהלי (דוגמת קיום יחסים דיפלומטיים עם מדינות זרות, ארגונו של הצבא וכו'). על פי תפיסתו, נושאים אלה אינם בתחום הכרעתו של בית המשפט. ביחס לשימוש השיטתי של ברק במושג הציבור הנאור כתב אלון:
עמדתו בנושאי חירות הפרט וזכויות האדם
פסיקותיו של אלון בתחומי המשפט האזרחי והמשפט הפלילי מתאפיינות בתפיסה ליברלית והומנית, אותה הקפיד לעגן, בין היתר, במקורות היהודיים. אלון ביקר בחריפות מעצרים משטרתיים שמלווים בהפשטת אדם באמצע הרחוב, והדגיש שאפילו היה העצור מסכים לכך, אין לעשות כן בנסיבות רגילות שאינן מחייבות חיפוש במקום, בשל הפגיעה בכבוד האדם על פי אלון:.
אלון היה מתנגד מובהק של שיטת המעצר עד תום ההליכים. הוא טען שהשימוש במעצר חייב להיות חריג, ושעקרון חירות הפרט צריך לגבור על שיקולים אחרים. הוא אף סירב להיענות לבקשות בדבר מעצרים של נאשמים בשל חשש שימלטו מהארץ, ללא הוכחת חשש ממשי להימלטות. על אף שנחשב לשופט "ביטחוניסט", המקבל באמון רב את דרישות מערכת הביטחון הישראלית בכל הנוגע לזכויות הפרט, פסק לא פעם להעדפת תושבי השטחים על פני גורמי הביטחון. כמו כן קבע כי גם במקרים של מעצרים ביטחוניים, על כוחות הביטחון ליידע את משפחותיהם של עצורים אודות המעצר והמקום בו מוחזק העצור. עוד טען, כי העומס המוטל על בתי המשפט אינו יכול להצדיק עינוי דין ופגיעה בזכויות באמצעות מעצרים ארוכים. בנושא זה כתב אלון:
בסוגיית העד השותק היה אלון בדעת המיעוט, שסברה שאין לקבל עדות כזו. ועמדתו באשר להרשעה של אדם על פי הודאתו במשטרה, אף אם נלקחה במידה של כוח הייתה נחשבת להודאה משום שסבר: "אם עשה - יבכה ויודה, אם לא עשה - יבכה ולא יודה", ואם הודה נראה שעשה.
התמודדות לכהונת נשיא מדינת ישראל
אלון היה מועמד לכהונת נשיא מדינת ישראל בשנת 1983, מעשה ללא תקדים לשופט מכהן. הוא נעתר לבקשתו של ראש הממשלה מנחם בגין להיות מועמדה של הקואליציה לתפקיד, אל מול חבר הכנסת חיים הרצוג, איש מפלגת העבודה וידיד נעוריו מישיבת חברון. ב-22 במרץ 1983 ניצח הרצוג, שקיבל 61 קולות, לעומת 57 קולות לאלון. היו אלו הבחירות הצמודות ביותר עד אז בתולדות הנשיאות.
לאחר פרישתו מכס השיפוט
לאחר פרישתו המשיך אלון להיות פעיל בחקר המשפט העברי, ובפרט בהוראה בקתדראות למשפט עברי שייסד באוניברסיטאות בצפון אמריקה. בנוסף, הוא שימש ראש וחבר במוסדות ובארגונים שונים, ביניהם: נשיא האיגוד העולמי למדעי היהדות (1993 - 2005) ונשיא הקונגרס העולמי ה-12, ה-13 וה-14 למדעי היהדות, דקאן המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט מאז הקמתה במשך שמונה שנים (1996 - 2002), נשיא המועצה הלאומית לשלום הילד, יושב ראש הוועדה למונחי המשפט באקדמיה ללשון העברית, חבר נשיאות הוועד ליהדות אתיופיה, סגן נשיא Memorial Foundation For Jewish Culture, יושב-ראש הנהלת מכון שלזינגר לחקר הרפואה על-פי התורה שליד המרכז הרפואי שערי צדק, נשיא ארגון "למען נזקקי ירושלים", יושב-ראש מועצת הנאמנים של קרן ההנצחה ע"ש יוסף וקרולין גרוס לקידום חיילים משוחררים, ונשיא אגודת נוער שוחר משפט עברי. בנוסף שימש אלון יו"ר של ועדות ציבוריות שונות, ביניהן: הוועדה הציבורית למימון מפלגות והוועדה לבדיקת נושא הרפואה המשלימה בישראל.
מותו, הלווייתו והנצחתו
מנחם אלון נפטר בירושלים ב-6 בפברואר 2013 והוא בן 89, באופן סימבולי בסוף השבוע בו קוראים בתורה את פרשת משפטים. ראש הממשלה בנימין נתניהו כתב במכתב התנחומים כי אלון נקבר בלוויה מרובת משתתפים בהר המנוחות בירושלים. על קברו ספד אהרן ברק:
לזכרו מוענק הפרס השנתי אות יקיר המשפט העברי ע״ש כבוד השופט מנחם אלון מטעם לשכת עורכי הדין בישראל. שני החתנים הראשונים לשנת ה'תשע"ד (2014) היו מבקר המדינה יוסף שפירא, ופרופ' נחום רקובר, בשנת ה'תשע"ה (2015) הוענק הפרס לשופט (בדימוס) צבי טל ולפרופ' אליאב שוחטמן ובשנת ה'תשע"ו (2016) הוענק הפרס לשופט (בדימוס) יעקב טירקל ופרופ' אהרון קירשנבאום.
משפחתו וחייו האישיים
מנחם אלון נישא בשנת 1949 לרות בוקסבוים, מוזיקולוגית, מורה ומנהלת אולפן עברית במקצועה. רות היא בתו של המשפטן ואיש הציבור החרדי ד"ר מרדכי בוקסבוים, ונכדתם של איש ציבור והמלונאי ירחמיאל אמדורסקי וטובה גיטל לבית אפשטיין (מראשי חסידי חב"ד בעיר חברון). אחיה הוא הרב יוסף בוקסבוים (מייסד מכון ירושלים).
למנחם ורות אלון חמישה ילדים: השר והח"כ לשעבר הרב בני אלון (נשוי לסופרת אמונה אלון), נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע השופט ספי אלון, הסופר והמחנך ארי אלון, הרב מרדכי אלון (ראש ישיבת הכותל לשעבר) ועורכת הדין טלי (אביטל) אלון-בן אשר (הייתה נשואה למהנדס האווירונאוטיקה פרופ' יוסף בן אשר). בין נכדיו נמנים הרב צבי אלון (רבה של קיסריה), הפיזיקאי ד"ר יהונתן אלון (מכון ויצמן למדע), הסופר והתסריטאי אורי אלון (יוצר הסדרה שטיסל), המשפטנית פרופ' נועה בן אשר (אוניברסיטת הרווארד) והעיתונאית והמגישה שרהלה בן אשר (גלגלצ), רוני אלון (מנכ"לית המשרד לשיתוף פעולה אזורי). התפרסותם של בני המשפחה בתחומים ציבוריים שונים גרמו לכך שהיא מוצגת לעיתים כ"שושלת האצולה של הציונות הדתית".
מתלמידיו ומתמחיו
עם מתמחיו של אלון בבית המשפט העליון ותלמידיו המובהקים באוניברסיטה נמנו רבים מטובי המשפטנים בישראל, שלימים תפסו עמדות בכירות בעולם המשפט הישראלי וביניהם שופט בית המשפט העליון פרופ' אלכס שטיין; שר המשפטים ושר האוצר לשעבר פרופ' יעקב נאמן; נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה רון שפירא; שופטי בית המשפט המחוזי משה דרורי, יסכה רוטנברג, נאוה בן אור, תמר בר אשר-צבן, עידית ברקוביץ אברהם רובין וחיה זדנברג; פרופ' דוד גליקסברג (האוניברסיטה העברית); פרופ' שמואל שילה (האוניברסיטה העברית); פרופ' מיכאל קורינאלדי (מכללת נתניה); פרופ' אליאב שוחטמן (האוניברסיטה העברית); פרופ' נחום רקובר (אוניברסיטת בר-אילן); פרופ' אביעד הכהן (דקאן המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט); פרופ' גבריאלה שלו (שגרירת ישראל באו"ם לשעבר) פרופ' אריה אדרעי (אוניברסיטת תל אביב); ועורכי הדין איל רוזובסקי, ד"ר הרב יעקב חבה (סגן דקאן אוניברסיטת בר-אילן) מירון הכהן (רשם האגודות השיתופיות), תומר מוסקוביץ (מנכ"ל רשות האכיפה והגביה), מנחם פדר, מנשה קוגוט, אסף פוזנר, כרמית פנטון, מיכאל ראבילו ואלי וילצ'ק.
המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה
המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה (אנגלית: National World War II Museum) של ארצות הברית שוכן בעיר ניו אורלינס ומתמקד בהצגת תרומתה של ארצות הברית לניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בפרט במערכה בנורמנדי.
תולדות המוזיאון
המוזיאון נפתח ב-6 ביוני 2000 תחת שמו הקודם, המוזיאון הלאומי ליום הע', אשר הוקדש לפלישה לנורמנדי. הוא הוקם בניו אורלינס משום שבעיר זו שכנו מפעלי תעשיות היגינס, החברה אשר פיתחה וייצרה את הנחתות הקלות (סירות היגינס) אשר היוו את כלי הנחיתה המרכזי בנורמנדי. כמו כן באוניברסיטת ניו אורלינס כיהן כמרצה ההיסטוריון הצבאי סטיבן אמברוז, אשר הנהיג את המהלך להקמת המוזיאון.
בשנת 2003 בחר הקונגרס של ארצות הברית במוזיאון לשמש כמוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה. מאז מסונף המוזיאון למוסד הסמית'סוניאן. הוא הוקם ומורחב בסיוע כספים שהועברו על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית ועל ידי תורמים שונים, לרבות תרומה גדולה מחברת בואינג.
בשנת 2005 גרמה סופת ההוריקן קתרינה נזק למוזיאון, ולאחריה הוא נסגר למשך שלושה חדשים.
בשנת 2010 ביקרו במוזיאון 406 אלף מבקרים.
מבנה המוזיאון ואוספיו
המוזיאון כולל שני ביתני תצוגה רב-קומתיים, שאולם מבואה גדול מחבר ביניהם. לאחרונה נוסף לו ביתן תצוגה נוסף, והשלמתו של ביתן תצוגה רביעי מתוכננת לשנת 2015.
אוספי המוזיאון כוללים מגוון של אמצעי לחימה של בעלות הברית ושל גרמניה במלחמת העולם השנייה, ובכללם רבים מדגמי המטוסים ששימשו את ארצות הברית, אשר תלויים מתקרות ביתני התצוגה. הם כוללים בין השאר מפציץ B-17 ומטוס תובלה מדגם דקוטה.
במוזיאון מספר תערוכות קבועות, ובכללן על חזית העורף במלחמה, תכנון הפלישה לנורמנדי, הפלישה עצמה והנחיתות שנערכו בזירת האוקיינוס השקט. נעשה בו שימוש רב בחומרי מולטימדיה, לרבות סרטים וראיונות מוקלטים עם עשרות מוותיקי המלחמה.
ויליס אמריקאר
ויליס אמריקאר (באנגלית Willys Americar) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב ה-אמריקאית "ויליס" (Willys-Overland Motors) בין השנים 1937–1942.בנוסף לדגם המשפחתי, דגם ה-"ויליס אמריקאר" יוצר במספר גרסאות נוספות: סטיישן, טנדר ו-2 דלתות הרדטופ.
בשנת 1941 נמכרו 22,000 יחידות מהדגם.
בשנת 1942 נמכרו 7,000 יחידות. מחיר היחידה היה 630 דולר.
בין מפתחי הדגם היה ג'וזף וו. פרייזר.
לקריאה נוספת
By Chris Ritter )
פולק רוק
הפולק רוק (באנגלית: Folk rock) הוא סגנון מוזיקלי המשלב בין מוזיקת רוק למוזיקת פולק.
סגנון זה התפתח לראשונה בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20.
פולק רוק אמריקאי
אחד ממאפייניו הייחודיים של הפולק רוק האמריקני הוא פעמוני הצלילים ההרמוניים של הגיטרות, אשר חוברים להרמוניות קוליות צלולות. חלוציו היו להקת הבירדס (The Byrds) שהתפרסמה בביצועים לשיריו של בוב דילן, מעובדים בהשפעת הפלישה הבריטית למוזיקה האמריקנית. הבירדס שרטטו את המסגרת אליה נכנסו להקות רבות, כולל דילן עצמו.
בסוף שנות השישים החלו יותר ויותר להקות פולק רוק להדגיש את המוצא האקוסטי של הפולק והותירו מאחור את הארפג'ו המחושמל של הבירדס. חלק מהיוצרים שילבו בין הפולק לרוק הפסיכדלי שהחל להיווצר באותה תקופה.
אמנים בולטים שיצרו פולק רוק אמריקאי:
פולק רוק בריטי
נהוג היה שאת עיקר השירה תבצע זמרת, מהמפורסמות שביניהן הייתה סנדי דני. בהמשך השפיע סגנון זה על אמני רוק מתקדם בריטיים רבים.
בשלושת העשורים שלאחר מכן הפכו הן הפולק רוק האקוסטי והן החשמלי לחלק אינטגרלי מהרוק'נ'רול, אם כי הסגנון כשלעצמו ירד למחתרת.
אמנים בולטים שיצרו פולק רוק בריטי:
באירוויזיון 2010 שלחו סלובניה את השיר "Narodnozabavni rock" שפירושו "רוק עממי", או "פולק רוק". שיר המהלל את מוזיקת הפולק ואת מוזיקת הרוק, ואת מוזיקת הפולק רוק.
פולק רוק ישראלי
אמנים בולטים שיצרו פולק רוק ישראלי:
אוריאל עקביא
אוריאל עקביא (יעקבוביץ) (נכתב גם עקביה; 19 בדצמבר 1911 – 22 בינואר 1997) היה מחנך, פסיכולוג וסופר ישראלי. בנו של אברהם אריה עקביא.
ביוגרפיה
עקביא נולד בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בנו של הסופר, המתרגם וחוקר הלוח העברי אברהם אריה עקביא, ובתיה פייגה, בתו של שחקן התיאטרון היידי יעקב ציפיס.
התחנך בגן ילדים עברי באודסה ובגימנסיה עברית "אסכולה" בוורשה, וסיים את לימודיו בשנת 1928.
ב-1929 עלה לארץ ישראל, ובשנת 1933 סיים לימודי מוסמך במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1937 הוסמך להוראה והשתלם בפדגוגיה רפואית ובפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק, לצורך טיפול פרטני בילדים עם קשיי לימוד וחינוך.
בתקופת המרד הערבי הגדול כתב בעיתוני "הארץ" ו"דבר" וייסד "בית ספר עירוני לנוער" עבור נערים עובדים מטעם עיריית תל אביב.
בשנת 1940 נישא למרגלית, בתו של דב ספיר. בני הזוג היו הורים לשלושה ילדים: רוני, נעמן ועדן.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת במשך שלוש שנים, מהן מסוף שנת 1943 כקצין. במלחמת העצמאות עבד במכון הפסיכוטכני הצבאי ובהוראה למתנדבים שהגיעו מחו"ל. בסיום המלחמה יסד וניהל בית ספר עממי בלוד, ולאחר מכן נתמנה למורה וסגן מנהל בבית ספר בשכונת יד אליהו בתל אביב.
היה חבר הוועד הפועל של ארגון המורים הכלליים, מנהל שירותי הנוער בעיריית תל אביב וחבר בהנהלת בית המדרש למורים בתל אביב.
עקביא הרבה לכתוב מאמרים בעיתונות פדגוגית בנושאי חינוך, הוראה וטיפול אינדיבידואלי לתלמידים המתקשים בלמידה. בעבודתו התייחס לשימוש בציור כאמצעי טיפולי, בייחוד בעבודה עם ילדים, עבורם הוא מהווה קשר ראשוני שאינו מאיים ואינו מצריך הבעה מילולית של תחושותיהם. בנוסף, לדבריו, הציור מאפשר לגלות דברים שהמטופל אינו בהכרח מודע אליהם או אל חשיבותם.
הרצה בנושאי חינוך ופסיכולוגיה במוסדות בישראל ומחוצה לה. כתב ספרי שירה, סיפורת ותרגום משפות אירופיות ומיפנית. פרסם ספרי לימוד ומדריכים להורים במקצועות הפסיכולוגיה, החינוך וההוראה, ומקראות להוראת השפה העברית, גאוגרפיה והיסטוריה. בין ספריו, כתב מילון שימושי למונחים בפסיכולוגיה, "פרקים בפסיכולוגיה שימושית" (1953), וערך את כרך ד' באנציקלופדיה מעיין (1951).
כתחביב אסף קמעות ופסלונים, שהציג בדירתו שבצפון תל אביב.
עקביא נפטר ב-1997, בגיל 87. אלמנתו מרגלית נפטרה ב-2001 ונקברה לצדו בבית העלמין ירקון.
מיד לאחר שחרורו מהצבא הבריטי בשנת 1945 שימש כמחנך כיתה בבית-ספר לדוגמה בצפון תל אביב. תלמידיו אהבו את יכולתו לתקשר אתם כאחד מהם, אך שמרו על כבודו כמחנך מסור שראוי להישמע וללמוד ממנו. אחד מתלמידיו באותן שנים היה הסופר והאמן עמוס אריכא שעמד איתו בקשר חברי גם בבגרותו והעריך את סגולותיו כסופר מובהק לבני הנעורים.
כיכר מנז'
כיכר מנז' (ברוסית: Манежная площадь) אחת הכיכרות הגדולות ביותר במרכז מוסקבה. ממוקמת ליד הקרמלין וגן אלכסנדר. לצד הכיכר נמצא בניין התערכות "מנז'". הכיכר מעוטרת בערוגות פרחים, מזרקות עם פסלים המתארים דמויות של סיפורי עם רוסיים. בסמוך נמצא גן אלכסנדר, הקרמלין וספריית המדינה הרוסית. כיכר מנז' היא המקום המועדף על צעירים מוסקבאים. הוא מופרד מהכיכר האדומה על ידי השער האיברי של קיטאי-גורוד.
הכיכר מהווה חלק חיוני של מרכז העיר מוסקבה, המחבר את הכיכר האדומה (המשתרעת מאחורי שער התחייה מיד מדרום) עם רחוב טברסקאיה המהווה עורק התנועה הראשי. הכיכר נבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנות ה-90 המאה ה-20 ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב, יזם שיפוץ מסיבי של הכיכר ומתחתיה נבנה מרכז מסחרי ובמרכזה הוצבה מזרקה. מול בניין המוזיאון ההיסטורי הוצבה בשנת 1995 האנדרטה לגיאורגי ז'וקוב. על הגבול בין שתי הכיכרות יש אנדרטה מקורית למדי – "קילומטר אפס מרוסיה", הכוכב בשטח הריצוף המסמל את ראשית כל הכבישים המהירים של המדינה.
ולדימיר רמק
ולדימיר רמק (בצ'כית: Vladimír Remek; ) הוא קוסמונאוט צ'כי שטס לחלל במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס. הוא היה האדם הראשון ששהה בחלל, ולא היה אזרח ברית המועצות או ארצות הברית.
ביוגרפיה
ולדימיר רמק נולד בצ'סקה בודייוביצה, אביו היה גנרל בחיל האוויר הצ'כוסלובקי. ולדימיר רמק סיים בית הספר, ולאחר קורס טייס התקבל לחיל האוויר.
בשנת 1976 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאטים הסובייטית והחל הכנות לטיסה. הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 28 לצד אלכסיי גוברב.
לאחר סיום הטיסה, הוא חזר לצ'כוסלובקיה ושירת במספר תפקידים בצבא. בשנת 1990 הוא חזר לרוסיה ועבד במפעלים בבעלות משותפת רוסית-צ'כית. בשנים 2002 -2004 עבד בשגרירות הצ'כית במוסקבה.
בשנים 2004–2013 היה חבר בפרלמנט האירופי כנציג של המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה. בשנת 2013 הוא מונה לשגריר צ'כיה ברוסיה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2018.
קומפאס
קומפאס בע"מ (באנגלית: Compass, Inc) היא חברת טכנולוגיית נדל"ן אמריקאית, שמספקת מידע המאפשר למשתמשים לאתר את הנכס המתאים להם. בשנת 2021 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק לפי שווי של כ-7 מיליארד דולר.
היסטוריה
בשנת 2012 הקימו הישראלי ד"ר אורי אלון ורוברט רפקין האמריקאי את חברת קומפאס (Compass), פלטפורמה אינטרנטית שמספקת מידע המאפשר למשתמשים לאתר את הנכס המתאים להם. ביולי 2014 גייסה החברה 40 מיליון דולר לפי שווי של 360 מיליון דולר. בשנת 2015 הודיע אלון על גיוס נוסף לקומפאס, בגודל 50 מיליון דולר, המשקף לחברה שווי של 800 מיליון דולר מהמשקיעים הבולטים בעמק הסיליקון, ובהם מנכ"ל Salesforce, מארק בניוף, וקרן פאונדרס של פיטר ת'יל (מייסד פייפאל) ושון פארקר. ובאוגוסט 2016 גייסה קומפאס 75 מיליון דולר לפי שווי של יותר ממילארד דולר.
בשנת 2017 הודיע אלון שערך החברה הוכפל ל-1.8 מיליארד דולר, כאשר השלים גיוס נוסף של 100 מיליון דולר. בדצמבר 2017 גייסה Compass סכום של 450 מיליון דולר מחברת Softbank היפנית, המשקף לחברה שווי של 2.2 מיליארד דולר.
בספטמבר 2018 הכפילה Compass שוב את שוויה וגייסה עוד 400 מיליון דולר לפי שווי של 4.4 מיליארד דולר. פחות משנה לאחר מכן, ביולי 2019, אלון הודיע על גיוס נוסף לפי שווי חברה של 6.4 מיליארד דולר.
ב-20 ביוני 2023 הודיעה עזריאלי כי היא מוכרת את כל מניותיה בחברה (32.5%), לקרן ברוקפילד וקרן המורים של אונטריו, קנדה, לפי שווי של 5.7 מיליארד דולר. לקומפאס יש חוב ולכן השווי בפועל עומד על 2.7 מיליארד דולר.
לחברה משרדים ראשיים בניו יורק, ועוד כ-20 ברחבי העולם.
מדרשת בן-גוריון
מִדּרֶשֶׁת בֶּן-גּוּרִיּוֹן היא יישוב קהילתי בקרבת קיבוץ שדה בוקר שברמת הנגב, בין באר שבע למצפה רמון, ובו מוסדות חינוך ומחקר. מרבית פעילות היישוב מופעלת על ידי תאגיד מדרשת שדה בוקר, ולכן היישוב נקרא גם על שמו.
מדרשת בן-גוריון
המדרשה שימשה מאז הקמתה כמרכז לימוד ומחקר, בעיקר של הנגב אך גם בנושאים אחרים. המדרשה הוקמה כתאגיד ממשלתי "מדרשת שדה בוקר" מתוקף 'חוק בן-גוריון', התאגיד היה הבעלים של היישוב וטיפל בכל הנושאים המוניציפליים. משנת 2003 הוכרז המקום כישוב (בדומה לכול יישוב אחר בארץ) במסגרת המועצה האזורית רמת נגב. סמוך למדרשת בן-גוריון נמצאת אחוזת הקבר של דוד ופולה בן-גוריון. כשנפטרה אשתו פולה, רכש דוד בן-גוריון עבורה חלקת קבר על צוק המשקיף אל עבר בקעת צין ומצוק הצינים. דוד בן-גוריון עצמו נקבר על הצוק לצד אשתו על פי בקשתו, בניגוד לנורמה המקובלת - קבורה בהר הרצל שבירושלים. את הקבר עצמו בנה בנימין לוי, חברו הטוב של בן-גוריון.
במדרשת בן-גוריון פועלים המכון לחקר המדבר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ע"ש יעקב בלאושטיין, המכון למורשת בן-גוריון שהוקם בעקבות "חוק בן-גוריון", המרכז הבינתחומי, המכון לחקר אנרגיה סולרית, מרכז גל למנהיגות המפעיל תוכניות מנהיגות שונות (ביניהן מכינת הנגב - מכינה קדם צבאית ציונית למנהיגות חברתית), בית ספר תיכון ופנימיה לחינוך סביבתי, בית ספר שדה - "שדה בוקר", מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, בית ספר יסודי "צין" ובסיס גדנ"ע.
כמו כן, נמצאת ביישוב גם יחידת ההסברה הגאוגרפית של צה"ל- יחידת הסברה נגב. היחידה עמלה על חינוך חיילים לציונות תוך חשיפה לנגב, למרחביו ולנופיו האנושיים והפיזיים.
במדרשת בן-גוריון מתגוררים פרט לתושבים, גם סטודנטים, חוקרים, תלמידי הפנימיה, חניכי המכינה הקדם צבאית. זהו היישוב הגדול ביותר בתחומי המועצה אזורית רמת נגב.
המדרשה מאוגדת בחברה ממשלתית באחריות שר החינוך.
התיכון לחינוך סביבתי
בשנת 1965 הוקם במדרשה בית ספר תיכון שנקרא "תיכון הר הנגב", אשר לימים נהפך ל"בית הספר התיכון לחינוך סביבתי". בבית הספר, נכון ל-2018, כמאה תלמידים בכל שכבה, מכיתה ט' עד יב. בבית הספר לומדים תלמידים מכל רחבי הארץ מדרום עד צפון אשר מתגוררים בפנימיה שבמקום (פנימיסטים), בנוסף לילדיהם של עובדי ותושבי המדרשה אשר מתגוררים בבתיהם (מדרשניקים). בבית הספר מושם דגש על חינוך לשמירת טבע ועל הסביבה, על ידי חמש יחידות לימוד חובה במדעי הסביבה וטיולים אישיים אשר תלמידי התיכון יכולים לצאת אליהם ללא השגחת מבוגר. בעגת המקום טיולים אלה נקראים "שילוחים". התיכון הביא לכך שיותר ממאה בוגריו לאחר סיום לימודיהם עברו לנגב על מנת לפתחו.
מוסד ותיק אשר הקנה פרסום הן למדרשה והן לבית הספר התיכון הוא ה"עדלאידע הסביבתית", אשר רובו הגדול של רכיביה עשוי מחומרים משומשים או ממוחזרים. העדלאידע מופקת ומוצגת על ידי תלמידי בית הספר.
מרכז גל למנהיגות
מרכז גל למנהיגות צעירה בנגב המרכז הוקם בשנת 2007 במטרה לפתח מנהיגות צעירה בנגב ולטפחה. חזון המרכז לקדם קיומה של חברת מופת ולפיכך חרת על דגלו את ערכי הליבה חתירה למצוינות, ערבות הדדית, קיימות, רדיפת שלום וצדק, שוויון, צניעות, טוהר המידות וכבוד למסורת. המרכז מחנך את חניכיו למעורבות חברתית ולהגשמה בנגב ובכל שדרות החברה הישראלית. המרכז להנצחת שמו ופועלו של ד"ר מיכאל גל, איש חינוך, רוח ומעשה.
במרכז גל למנהיגות (מג"ל) פועלות שלוש מסגרות המבקשות להגשים את מטרותיו: מכינת הנגב, על שם אלחנן ישי: מכינה קדם צבאית ציונית למעורבות חברתית. המכינה מיסודם ובתמיכתם של מדרשת שדה בוקר, המועצה האזורית רמת הנגב, המכון למורשת בן-גוריון וקרן אביחי. קו הזינוק, תוכנית מנהיגות לצעירי הפריפריה בנגב. תוכנית משותפת מבית מדרשן של עמותת "קו הזינוק" ומדרשת שדה בוקר. "בין השיטים", מרכז לסדנאות ולפעילויות אתגר בנגב.
הקורס הבינלאומי לכיתות אמן בפסנתר "תל-חי"
בין המורים המלמדים שם, ניתן לכלול את עמנואל קרסובסקי, ויקטור דרביאנקו, אסף זהר, תומר לב, דואו קנאזאווה-אדמוני, יונתן זק ועוד מספר מורים מהארץ ומהעולם.
תור יהלום
תור יהלום (שם מדעי: Geopelia cuneata) היא מין של יונה המצויה באוסטרליה. זוהי אחת מהיונים האוסטרליות הקטנות ביותר.
מאפיינים
אורכו של התור 19-21 ס"מ ומשקלו 40-50 גרם. הוא בעל גוף אפור עם עיניים שחורות המוקפות בטבעת אדומה. המקור אפור והכנפיים אפורות כהות מנוקדות בלבן. ביונים אלה אין הבדלים בולטים בין הזכרים והנקבות.
היונים חיים ברחבי הערבות והסוואנות של אוסטרליה. להקות יונים נודדות בערבה בחיפושם אחר מזון וזרעים ורק כשהתנאים טובים הם יתרבו. הם מקננים על העצים והנקבות מטילות 2 ביצים לבנות.
מצב שימורם של היונים נחשב ליציב למרות שבעבר היו בקרבה לסיכון. הם נפוצות בגני חיות ופינות חי רבים בעולם.
תל אל-הווא
תל אל־הווא (בערבית: تل الهوى) היא שכונה הנמצאת בדרום־מערב העיר עזה. בגבולה הצפוני של השכונה נמצא מתחם האוניברסיטה האיסלאמית בעזה. כמו כן, נמצאים בשכונה בניין משרד הפנים הפלסטיני ובניין שהיה מפקדת שירות הביטחון המסכל של הרשות הפלסטינית, עד השתלטות חמאס על עזה בשנת 2007. בעקבות ההשתלטות שונה ייעוד המבנה לתחנת משטרה. צמוד למתחם האוניברסיטה האיסלאמית, ממזרח לו, מצוי מתחם גדול של ארגון הסיוע אונר"א, ולידו בית החולים אל־קודס. מאז שנות ה־90 של המאה העשרים התפתחה השכונה ונבנו בה מבני ציבור ובתי מגורים מודרניים. הרחובות בשכונה רחבים, בדרך כלל, בהשוואה לרחובות ברוב שכונות עזה.
העיתונאי הבריטי אלן ג'ונסטון הוחזק בשכונה זו כבן ערובה על ידי משפחת דוע'מוש עד לשחרורו.
היסטוריה
בלילה שבין 28 ו-29 בדצמבר 2008, במסגרת מבצע עופרת יצוקה, הפציץ חיל האוויר הישראלי את מבני האוניברסיטה האיסלאמית וגרם להם נזק רב בטענה כי במקום פותחו ונאגרו אמצעי לחימה. בהמשך המבצע, ב-15 בינואר 2009, בעת שכוחות צה"ל כיתרו את העיר, נפגע מתחם אונר"א משלושה פגזי ארטילריה שגרמו לדליקה במחסני המזון של הסוכנות. צה"ל הודיע כי האש נורתה בעקבות ירי מהמקום על כוח של חטיבת גבעתי שפעל באזור. בסיום המבצע, נמסר על ידי אמצעי תקשורת, כי לשכונה נגרם נזק כבד.
ב-9 במרץ 2012 נהרג זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית ברצועת עזה, בתקיפה שביצע כלי טיס של צה"ל, בעת שנסע במכוניתו בשכונת תל אל-הווא. יחד איתו נהרג מוחמד אחמד אל-חנני, ששוחרר בעסקת שליט. לדברי צה"ל פעולת סיכול ממוקד זו נעשתה בעת שאל-קייסי עסק בתכנון פיגוע נגד ישראל.
ב-24 במרץ 2017 נורה למוות בראשו, ליד ביתו בשכונה, פעיל החמאס, מאזן פוקהא, ממשוחררי עסקת שליט. חמאס ייחס את ההתנקשות לישראל.
Gretsch
Gretsch היא יצרנית כלי נגינה אמריקאית שמתמחה בייצור גיטרות, ותופים. היא נוסדה ב-1883 על ידי פרידריך גרטץ'.
היסטוריה
גרטץ' נוסדה בארצות-הברית בשנת 1883 על ידי פרידריך גרטץ', שהיגר לארצות הברית מגרמניה. החברה החלה בייצור בנג'ו, טמבורין ותופים. לאחר מותו, בשנת 1895, עברה החברה לידי בנו, פרד. בשנת 1916 הועתקה החברה לבניין בן עשר קומות בברוקלין, ניו יורק, והפכה לאחת מיצרניות כלי הנגינה האמריקאיות הבולטות ביותר בתחום. היא זכתה להצלחה רבה בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים, בניהולו של בנו של פרד, פרד ג'וניור גרטץ'. לאחר מכן, עקב תחרות קשה מול חברות כגון גיבסון ופנדר, החברה פשטה את הרגל.
פרד גרטץ' השלישי, צאצא של מייסד החברה, הקים אותה מחדש ב-1989, והעביר את רוב ייצור הגיטרות למדינות המזרח הרחוק, כשחלק קטן מהן עדיין מיוצר בארצות-הברית.
שנות החמישים ושנות השישים
בתקופה זו הצטרף לחברה גיטריסט הקאנטרי הידוע צ'ט אטקינס, כמתכנן ועוזר בחברה. החברה מכרה אלפי גיטרות עם חתימתו של אטקינס על הפיקגארד (מגן מפרטים), בעיקר גיטרת Gretsch 6120; אחת מהן נרכשה ב-1957 על ידי הגיטריסט דווין אדי, שהפופולריות שלו בעולם הביאה לחשיפה של גיטרות של החברה לקהל יעד חדש - חובבי הרוק'נרול. מספר שנים אחר-כך, רכש גם ג'ורג' האריסון את ה-Gretsch 6120. במהלך השנים חשף אטקינס דגמים חדשים של גיטרות של החברה, בהן Country Gentleman (נקראה על שם כינויו של אטקינס) וגרסה זולה יותר שלה, Tennesean.
נגני רוקבילי רבים הלכו בעקבותיו של אדי קוקרן, שניגן ב-Gretsch 6120 (והחליף לה את פיקאפ הצוואר לגיבסון P-90), והגיטריסט של ג'ין וינסנט, קליף גאלופ, שניגן ב-Gretsch Duo Jet. אלביס פרסלי רכש Gretsch Country Gentleman, וניגן בה לתקופה קצרה באולפן ובהופעות. במהרה הפכה Gretsch למתחרה ראויה לגיבסון, פנדר, וריקנבאקר. Gretsch צברה כוח נוסף במהלך שנות השישים המוקדמות כאשר ג'ורג' האריסון הופיע בתוכניתו של אד סאליבן עם Gretsch Country Gentleman. יש הטוענים שהאריסון החזיק בשתי גיטרות מדגם Country Gentleman, כשאחת מהן נפלה מתוך תא המטען ונהרסה. מאוחר יותר רכש האריסון את ה-Gretsch Tennesean, אולם גיטרת ה-Gretsch האהובה על ג'ורג' האריסון הייתה ה-Gretsch Duo Jet, אותה קנה בשנת 1961 וסיפר שהיא הגיטרה החשמלית הטובה שהייתה לו. זו הגיטרה בה ניגן האריסון בהקלטות הביטלס הראשונות עד שנת 1963 ובהופעות במועדון המערה (The Cavern). הוא חזר להשתמש בגיטרה הזאת באלבום האולפן שלו שיצא בשנת 1987, Cloud Nine. בעצם, זאת הגיטרה שמופיעה על כריכת האלבום. השימוש האחרון שלו בפומבי עם ה-Country Gentleman היה בקליפ לשיר You're Gonna Lose That Girl, מהסרט Help!. הגיטרה שאיתה הופיע בתוכנית של אד סאליבן ניתנה לרינגו סטאר על ידי אלמנתו של האריסון, אוליביה.
הפלישה הבריטית הגבירה את הפופולריות של חברות כמו Gretsch וריקנבאקר.
מסגד סיכסיכ
מסגד סיכסיכ (בערבית: مسجد السكسك, תעתיק: מסג'ד א-סכסכ) הוא מסגד ברחוב בית אשל ביפו.
היסטוריה
מסגד סיכסיכ הוקם בשנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי משפחת סיכסיכ הבולטת ביפו. ההיסטוריון הערבי מחמוד יזבק אומר שחאג' עבד אלקדיר אל-סיכסיכ הוא המייסד העיקרי של המסגד. מסגד סיכסיכ נבנה על שטח אדמת הפרדס של משפחת סיכסיכ באזור הדרך ההיסטורית יפו–ירושלים. זהו המסגד השני שנבנה מחוץ לחומות יפו.
המסגד הפסיק לפעול כמקום תפילה בשנת 1919. בתקופת מלחמת העצמאות, המסגד ננטש ולאחר מכן פעלו בו מפעל ומועדון חברתי ליוצאי בולגריה וכן מחסן של חברת כתר פלסטיק. בקיץ 2011 התנועה האסלאמית בישראל לקחה בעלות על המסגד והחזירה אותו לפעילות מלאה. תושבי האזור פנו על כך בתלונה לעיריה, אך בבדיקה התברר כי המקום הוא רכוש הווקף ולבסוף חודשה פעילות המסגד.
הסביל
במסגד ממוקם סביל. הוא בנוי באותו סגנון כמו הסביל של מסגד מחמודיה. אזור הסביל מעוטר בקשת מחודדת. בחלקו התחתון של הסביל יש שלוש קשתות שמתחתן יש ברז, שממנו זורמים המים. בקיר האמצעי יש את הטורה של הסולטן עבדול חמיד השני.
פרוקווסט
פרוקווסט (באנגלית: ProQuest LLC) היא חברת תוכנה וספקית פתרונות תוכן רב-לאומית אשר בסיסה באן-ארבור, מישיגן שבארצות הברית.
החברה נוסדה ב־1938 כאוניברסיטת Microfilms על ידי יוג'ין פאואר.
פרוקווסט מספקת תוכנות, פתרונות ומוצרים בעיקר עבור ספריות אקדמיות.
בשנת 2015 רכשה פרוקווסט את חברת התוכנה הישראלית אקסליבריס. בדצמבר 2021 נרכשה פרוקווסט על ידי קלריווייט (Clarivate).
דגל האיים הבלאריים
דגל האיים הבאלריים הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית האיים הבלאריים. עיצובו הוא דגל צהוב עליו ארבעה פסים אדומים אופקיים, כדגלה של קטלוניה, מוטען בקנטון סגול עם חומה לבנה שלה חמישה צריחים. העיצוב נשען על סמלם ההרלדי המסורתי של מלכי אראגון, המוטות של אראגון, עיצוב לו שותפים דגלי שלוש קהילות אוטונומיות נוספות; והחומה מסמלת את ממלכת מיורקה העתיקה.
הדגל אומץ בחוק של הממשל האוטונומי משנת 1983 ואושרר מחדש בשנת 1994 וב-1999 ללא כל שינוי בדגל.
ראובן אלבז
הרב ראובן אלבז (נולד בט"ו בסיוון ה'תש"ד, 6 ביוני 1944) הוא חבר מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס, ראש ישיבת אור החיים המיועדת לחוזרים בתשובה ורב שכונת בית ישראל.
ביוגרפיה
נולד בפאס שבמרוקו להורים שמוצאם מהעיר בוז'עד. עד גיל 11 למד בתלמוד תורה חצי יום לימודי קודש וחצי יום לימודים כלליים.
בשנת ה'תשט"ז (1956), עלה לישראל דרך עליית הנוער ללא הוריו, שהצטרפו לאחר זמן. במשך שנתיים למד בבית ספר של תנועת פא"י עד גיל בר מצווה.
הרב אלבז סיפר כי בגיל מבוגר יותר נולד אצלו הרצון לעסוק בהחזרה בתשובה: "אני זוכר שעשו לכולנו בר מצווה משותפת, והזמינו אותי לדבר. אני לא יכול לשכוח את הנאום הזה. אמרתי לכולם שעם ישראל צריך לחזור בתשובה, ושאנחנו הנחשונים שלפני המחנה, ואנחנו נעשה מהפכות בעם ישראל. והחל מאז הפך אצלי הרצון להפיץ את אור ה' בעולם".
למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה בראשות הרב דב מאיר רובמן שאירח אותו לסעוד על שולחנו בערבי שבתות וחגים. למד גם אצל הרב רפאל שפירא, חתן הרב רובמן, והיה אצלו כבן בית. כעבור שלוש שנים, לאחר התייעצות עם הרב יעקב ישראל קניבסקי ("הסטייפלר"), עבר ללמוד בישיבת מגדיאל אצל רבי נחום לסמן. לאחר מכן עבר לישיבת נובהרדוק-בית יוסף בירושלים אצל הרב בן ציון ברוק וחתנו הרב אברהם נח גרבוז. לאחר נישואיו המשיך ב"מתיבתא הראשון לציון" אצל הרב עובדיה יוסף, שם קיבל סמיכה לרבנות ולדיינות.
פעילותו הציבורית
בגיל 25 מונה לרבה של שכונת בית ישראל בירושלים. למד פסיקה הלכתית גם אצל הרב בן ציון אבא שאול, כאשר השניים למדו בחברותא. משנת ה'תשכ"ט (1969) משמש הרב אלבז כראש ישיבת אור החיים ומוסדותיה בשכונת הבוכרים בירושלים. הוא קרא לישיבה על שם ספרו של רבי חיים בן עטר.
במסגרת פעילותו להחזרה בתשובה הקים קהילות לומדים בערים בישראל. שיעורו בישיבה מועבר בימי חמישי דרך לוויין דר וסוחרת. בימי שבת הוא מוסר שיעור בפרשת השבוע. רבים משיעוריו משודרים באינטרנט ובתחנות הרדיו.
בשנת ה'תשע"ה (2015), לקראת הבחירות לכנסת ה-20, מונה לחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס.
הרשעה בפלילים
ב-21 במרץ 2006 עצרה המשטרה את הרב אלבז, בחשד שקיבל כספים מהקבלן משה סלע, ידידו של שלמה בניזרי, בתמורה לטובות הנאה שהעניק בניזרי לסלע. הוא הואשם בקשירת קשר לביצוע פשע, קבלת שוחד ותיווך לשוחד. ב-1 באפריל 2008 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את הרב אלבז בתיווך לשוחד ובקשירת קשר לביצוע פשע. השופט יעקב צבאן קבע בגזר הדין, כי "אדם הנמצא במעמדו וכוחו... ראוי ברגיל למאסר בפועל משמעותי... אולם...יש לתת מלוא המשקל לעברו הטוב, המיטיב והמיוחד." בשל כך נגזרו על הרב אלבז 8 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 120,000 ש"ח. ערעורו לבית המשפט העליון נדחה.
שירות המודיעין והביטחון של פורטוגל
שירות הביון והביטחון (בפורטוגזית : Serviço de Informações de Segurança) הוא סוכנות ממשלתית פורטוגזית למודיעין וגוף שירות חשאי שאחראי למודיעין וביטחון פנים מאז הוקם ב-1984.
אפרים שמיר
אפרים שמיר (נולד בשם יפים "פימה" שמוּקלר בסיביר ב-9 בדצמבר 1951) הוא זמר, גיטריסט ומלחין ישראלי. בתחילת הקריירה שלו התפרסם כזמר בלהקת הנח"ל ובלהקת כוורת ובהמשך בצמד "אַסְתָּר ואפרים שמיר" וגם כסולן עצמאי.
נעוריו ותקופת שירותו הצבאי
שמיר נולד באומסק, סיביר שבברית המועצות בשם יפים "פימה" שמוּקלר. בן לרפאל, רואה חשבון ואסתר, עקרת בית. בגיל שמונה עבר עם משפחתו לפולין וכאשר היה בן 17 עלה לישראל ועִברת את שמו לאפרים שמיר.
בצבא שירת בלהקת הנח"ל. התוכנית הראשונה שבה השתתף הייתה "בהיאחזות הנח"ל בסיני", שעלתה ב-1970. לצדו בלהקה היו מירי אלוני, ירדנה ארזי, לאה לופטין, עמוס טל שיר, רותי הולצמן ותמי עזריה. חבריו הנוספים למחזור זה היו דני סנדרסון, גידי גוב, אלון אולארצ'יק ומאיר פניגשטיין, שיחד עם שמיר היוו את הבסיס ללהקת כוורת, שלוש שנים אחר כך. בשנת 1971 הוא השתתף בתוכניתה של להקת הנח"ל "הפלנ"חניק" לצד ירדנה ארזי, גידי גוב, יובל דורי, חיה פיק, שמעון ויצמן, יהודה עדר, ראובן גבירץ, ענת גוב, דורית פן (פרנדריך שדה) (לימים אופנאית מפורסמת), איציק בן מלך ועוד. בתוכנית זו היה שמיר למעשה הסולן הראשי ובין היתר בלט בשירים "מי היה החולם", "נאום תשובה לרב חובל איטלקי" ו"בלדה ליצחק שדה".
עוד בטרם השתחררו מהלהקה הצבאית, הקימו שמיר ואולארצ'יק את הצמד "נו אז מה?" והקליטו שני שירים שיצאו בתקליטון. באותה תקופה שר שמיר מספר שירי סולו מחוץ ללהקה הצבאית, בהם "מיקה" שכתב והלחין יאיר רוזנבלום ו"לעוף איתך" של אהוד מנור ונורית הירש, שהופיע בסרט "כץ וקרסו". בשנת 1971 הלחין את שירו הראשון בעברית, "במדינת התפוז" למילותיו של עלי מוהר, שהופיע באלבומה של רבקה זהר "סבתא רבקה".
משחרורו עד סוף שנות השבעים
במקביל לחברותו בלהקה, היה שותף במספר פרויקטים נוספים: בשנת 1973 השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון, שם שר את השיר "ליל חניה" שכתב נתן אלתרמן והלחין יאיר רוזנבלום, יחד עם ירדנה ארזי וחנן יובל בליווי שלישיית אף אוזן גרון. בשנת 1975 שר בתוכנית הרדיו "פגישות מוזיקליות" את השיר "ימים לבנים" (לאה גולדברג/שלמה יידוב), ובאותה שנה שר במופע גלי צה"ל "הכל זורם" עם להקת ארבע-עשרה אוקטבות. בשנת 1975 התחתן שמיר עם הזמרת אַסְתָּר שמיר (לבית הירשברג) והפיק את שיריה הראשונים, "עברתי רק כדי לראות" (שהלחין בעצמו) ו"בוא ונשחק במחבואים".
לאחר פירוק כוורת הצטרפו הזוג שמיר למופע של אריק איינשטיין "אנשים אוהבים לשיר". שם הם שרו חלק משיריהם, בהם "ערב של יום בהיר", "נכון את יפה", "העולם שמח" ו"שיעור מולדת". בשנת 1977 השתתפו השניים בהקלטות מספר אלבומים נוספים, כ"לימונדה" של דורי בן זאב ו"יחס חם" של דני ליטני.
באותה שנה, ב-10 בדצמבר 1977, יצא בחברת CBS אלבום הבכורה המשותף של שניהם, שנקרא "אפרים ואסתר שמיר". אפרים הלחין ועיבד את כל שירי האלבום, פרט ל"בוא ונשחק במחבואים" שהלחינה אסתר. בין להיטי האלבום היו "נכון את יפה" (שנכתב על אהבתו לחברתו ללהקת הנח"ל ירדנה ארזי ועל אי הסכמתה לחברות משותפת - מה שגרם לארזי לכעוס על כך, ולאחר מכן הסתיים בפיוס בין שמיר לארזי), "להיות כוכב" ו"ערב של יום בהיר". לאחר יציאת האלבום יצאו השניים לסיבוב הופעות לבדם, ללא להקה מלווה.
בסוף שנת 1978 הקליטה אסתר שני שירים שעיבד לה אפרים, "מסיבות יום שישי" ו"התשמע ערפל", שהלחין סשה ארגוב. האחרון בהם בוצע כשיר רוק, על אף שארגוב הלחין אותו בסגנון קלאסי. באותה תקופה גם הקליטו ביחד חידוש לשירה של להקת הנח"ל "מחבואים" ("חפש אותי") שכתבה נעמי שמר. זמן קצר לאחר מכן הסתיימו נישואיהם, אך הם המשיכו לשתף פעולה מבחינה מוזיקלית. ב-1979 הופיע שמיר בתפקיד קטן בסרט "שלאגר" של אסי דיין.
שנות השמונים
שמיר חזר לישראל בשנת 1981. בסוף השנה השתתף בפסטיגל הראשון בארץ עם השיר "ילקוט כבד" אותו הלחין וביצע יחד עם אסתר שמיר וקובי רכט. בסוף 1982 בתוכנית הרדיו "ארץ שמש" הלחין שמיר את השיר "הידעת את הדרך" למילותיו של עלי מוהר, ושר אותו עם שם טוב לוי. באותה תוכנית שר גם את "כל יומי" עם מזי כהן, את "הנך יפה רעייתי" עם שם טוב לוי, ואת "נמה יפו" עם כל משתתפי התוכנית.
ביוני 1983 הוציא שמיר את אלבומו הראשון כסולן, "רוקד לקול הבנות". שיר הנושא, שכתב עלי מוהר היה אחד מלהיטיו הגדולים של שמיר, במקור נקרא שיר הנושא "רוקד לכל הבנות", אך גרסה זו נפסלה לשידור מפני ששמיר הגה אותה בכ"ף דגושה במקום בכ"ף רפויה. לאחר שמפיצי השיר שינו את השם ל"רוקד לקול הבנות", הוא הותר לשידור. כמו כן, בלטו באלבום 2 שירים שכתב שמיר עצמו: "חבר בחברת עצמי" ו"היא של אף אחד". את שירי האלבום עיבד שמיר ביחד עם הקלידן משה לוי, ובהקלטות האלבום השתתפו גם אלון הילל בתופים, ואוהד אינגר בגיטרה בס. בהופעות שליוו את האלבום ניגנו לוי בקלידים, יהודה עדר בגיטרות, איתן גדרון בגיטרה בס, ודובי קיזלשטיין בתופים. בעקבות כישלון ההופעות נכנס שמיר למשבר עמוק, וכמעט לא חזר לפעילות מוזיקלית עד סוף העשור.
בשנת 1984 התאחדה להקת כוורת, כששמיר היה בין יוזמי האיחוד. באותה תקופה הוא השתתף בנגינה ובקולות באלבומים "אולארצ'יק" של אלון אולארצ'יק, בגובה העיניים של יוני רכטר ועלי מוהר, ובאלבומים "חכם על קטנים" ו"חף מפשע" של דני סנדרסון. כמו כן הפיק שמיר מוזיקלית את אלבומה של אסתר שמיר "קלף חזק", שעבורו גם הלחין מספר שירים. בנוסף הלחין לגלי עטרי את השיר "בעקבותיו" שיצא באלבומה "ממריאה ברוח".
בתחילת 1987 הוציא על גבי תקליט שדרים את "יעל ואני" שכתב הלחין ועיבד. השיר שזכה להצלחה יחסית, ודורג במקום ה-43 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ז של רשת ג', (16 שנה מאוחר יותר הוקלט מחדש באלבום "ים הבטון").
בשנת 1989 הקים שמיר יחד עם הזמר דני צוקרמן, אורי מיילס וגדי סרי את להקת "גוליבר", שהופיעה בפאב "מאחורי הים" בתל אביב ושרה בעיקר משיריו של שמיר. ב-1990 הצטרף שמיר למופע איחוד נוסף של להקת כוורת. באותה שנה שר קולות רקע באלבומו של סנדרסון "קופץ לשנייה" ובאלבומו של דורי בן זאב "חניה פרטית".
שנות התשעים
בסוף 1992 יצא אלבומו השני של שמיר, "סוף סוף גשם". את חלק משירי האלבום עיבד מוזיקלית גידי גוב, ולצד לחנים של שמיר היו בו לחנים של ארקדי דוכין, אלון אולארצ'יק, עובד אפרת ולאה שבת. שמיר ניגן באלבום בשני שירים בלבד, ובשאר השירים ניגנו בגיטרה נאור דיין וזיו הרפז בבס. האלבום נכשל מסחרית, על אף שהצליחו בו השירים: "סוף סוף גשם", "תלמד לסלוח" ובמיוחד "עלינו ועל אוהלינו" (מילים: אהוד מנור).
בשנת 1994 השתתף שמיר בקולות באלבומה של גלי עטרי "סימנים". באותה שנה הפיק את השירה באלבום החיים שלך בלאפה של להקת טיפקס. באותה שנה שר בקלטת הילדים "והילד הזה הוא אני".
בשנת 1997 הפיק ועיבד את אלבומה של להקת נימרוד והבודדים, "רשימת שיקלר".
ב-1998 הצטרף להופעת האיחוד של כוורת, שתועדה על גבי האלבום המשולש "כוורת בפארק". באותה שנה השתתף בנגינה ובקולות באלבומה של גלי עטרי "גלידה", שעבורו כתב והלחין את השיר "שיר הנישואין".
ב-1999 הפיק מוזיקלית את השיר "שוב הדיסקו כאן" של להקת הדורבנים שיצא קודם באלבום אוסף בחברת הד ארצי, אך לאחר מכן השיר יצא באלבומם קובי בשנת 2003.
המאה ה-21
בשנים 2001–2000 שר בסדרת הילדים "הנימנומים".
בשנת 2002 הועלה המופע "דני, גידי וחברים". חוץ משמיר, השתתפו בו חברי כוורת - סנדרסון, גוב, אולארצ'יק, ומזי כהן מלהקת גזוז. המופע זכה להצלחה, והועלה עוד שנים רבות לאחר מכן. באותה שנה שמיר השתתף בגרסה המחודשת של לילה גוב, כמנהיג להקת התוכנית, וביצע קלאסיקות רוק ובלוז במהלך המעברים לפרסומות.
בשנת 2004 העלו שמיר, אלון אולארצ'יק ויצחק קלפטר את המופע "נפגשנו". במופע זה שילבו השלושה שירים מתוך קריירות הסולו שלהם, לצד שירים מתקופת "כוורת". המופע תועד על גבי אלבום שראה אור ב-2009.
בשנת 2006 שיחק בסרט הקולנוע "מישהו לרוץ איתו", בתור מוכר גיטרות.
בספטמבר 2011 יצא אלבום הסולו החמישי של שמיר כסולן, "אפרים שמיר וגנבי הזמן", הכולל עיבודים חדשים בהפקה אלקטרונית לשיריו המוכרים. מהאלבום הצליח החידוש לשיר אותו שר בכוורת "היא כל כך יפה". אלי אברמוב וזיו גולנד הפיקו מוזיקלית את שירי האלבום.
בשנת 2013 הצטרף שמיר לסיבוב הופעות האיחוד של להקת כוורת. סיבוב ההופעות נערך בקיץ אותה שנה והלהקה הופיעה בחמש הופעות, שלוש מהן בבריכת הסולטאן בירושלים ושתיים בפארק הירקון בתל אביב, בפני כ-120,000 איש.
בשנת 2014, בחודש דצמבר, התקיימה במועדון האזור בתל אביב הופעת האיחוד של ההרכב חמסין. על הבמה הופיעו אפרים שמיר ואלון הלל מההרכב המקורי, ואיתם, יוסי פיין על הבס (שהחליף את אוהד אינגר מההרכב המקורי), עידו זלזניק וגיל ארז.
חיים אישיים
שמיר נשוי בשנית ואב לשני בנים.
דעותיו הפוליטיות
שמיר מזוהה כאיש שמאל, ונוהג להתבטא בעניין ברשתות החברתיות, בין השאר בביטויים חריפים.
ביוני 2020 כתב שמיר פוסט בפייסבוק: "לחסל את הפסיכופת, את אשתו הזונה המופרעת, ואת הבן זונה הפרזיט הדוחה, אני תוהה אם זאת התחלה טובה לשיר מחאה חדש". הפוסט נתפס כמתייחס לבנימין נתניהו, אך שמיר טען שהתכוון למשפחת צ'אושסקו.
דיסקוגרפיה
הרשימה לא כוללת סינגלים ולא כוללת אלבומים, שבהם שמיר הוקלט כנגן, כזמר אורח לקטע קצר או כמלווה קולי.
אב
אָב (מאכדית: abu), הוא חודש בלוח הבבלי ובלוח העברי, החמישי במספר לפי המסורת המקראית והאחד-עשר לפי המסורת החז"לית. חודש זה חל בשיא הקיץ בארץ ישראל.
חודש אב הוא תמיד חודש מלא בן 30 ימים. ראש חודש אב חל בימים שני, רביעי, שישי או שבת.
שמות וסמלי החודש
שמו של החודש הובא, כשמות שאר החודשים, מגלות בבל. מקורו במילה האכדית אַבּוּ (קנים). על פי החוקרים, בחודש זה נהגו לקצור את הקנים לצרכים שונים. גם בבית המקדש היה חודש אב מסמן את סוף הזמן בו כרתו עצים לצורך המערכה שעל המזבח. בבבלית פירוש השם הוא אש, וזוהי משמעות נוספת לשם החודש, לפיה הוא נקרא על שום החום הכבד השורר בתקופה זו של השנה.
חודש אב מכונה גם "מְנַחֵם אָב", משום הבקשה לנחמה על כך שחודש זה נחשב כחודש הפורענות והאבלות בלוח העברי, ששיאן חורבן בית המקדש בתשעה באב. כינוי זה מקורו במאה ה-16 כ-"מנחם" בלבד, כשמו של המשיח לפי חלק מהדעות. איחוד שני השמות מופיע החל מהמאה ה-18.
במשנה נאמר עליו: "משנכנס אב, ממעטין בשמחה".
במסורת היהודית, מזלו של החודש הוא מזל אריה. מזל זה נקשר במסורת בעם ישראל, שעליו נאמר בברכת בלעם: "הן עם כלביא יקום וכארי יתנשא". קישור זה בא לרמז שלמרות הגזרות והצרות יקום העם מן החורבן ויצעד לגאולה. לפי ברייתא דמזלות, לדעת חכמי הגוים בחודש אב נברא העולם. בלוח השנה במגילות קומראן מזל אב הוא מזל בתולה.
סופרבול I
לפני המשחק הייתה עוינות ניכרת בין ה-AFL ל-NFL, ולכן הקבוצות שייצגו את שתי הליגות היריבות (קנזס סיטי וגרין ביי, בהתאמה) הרגישו לחץ נוסף לנצח. הצ'יפס רשמו מאזן במהלך העונה הסדירה, והביסו את באפלו בילס 31–7 במשחק גמר ה-AFL. הפאקרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 12–2 וניצחו את דאלאס קאובויס 34–27 בגמר ה-NFL. כתבי ספורט ואוהדים רבים האמינו שכל קבוצה ב-NFL הוותיקה יותר עדיפה בהרבה על כל מועדון ב-AFL, ולכן ציפו שגרין ביי תביס את קנזס סיטי.
המחצית הראשונה של הסופרבול I הייתה תחרותית, כשהצ'יפס גברו על הפאקרס ביארדים אך גרין ביי הובילה  במחצית. בתחילת הרבע השלישי, הסייפטי של גרין ביי, וילי ווד, חטף מסירה והחזיר אותה 50 יארד לקו ה-5 יארד. המהפך גרם לפאקרס להשיג 21 נקודות ללא מענה במחצית השנייה. הקוורטרבק של גרין ביי, בארט סטאר, שהשלים 16 מ-23 מסירות ל-250 יארד ושני טאצ'דאונים, עם אינטרספשן אחד, נבחר ל-MVP של משחק הסופרבול הראשון.
מקור
כשה-NFL החלה את עונתה ה-41 ב-1960, הייתה לה יריבה חדשה ולא רצויה: ליגת הפוטבול האמריקאית, ה-AFL. ה-NFL הצליחה לנצח כמה ליגות יריבות אחרות בעבר, ולכן הליגה הוותיקה התעלמה בתחילה מהארגון החדש בן שמונה הקבוצות, מתוך מחשבה שהוא יהיה מורכב רק מקבוצות שנדחו על ידי NFL, ושלא סביר שהאוהדים יעדיפו אותה. אבל בניגוד ליריבים הקודמים של ה-NFL, ה-AFL שרדה ושגשגה, בין השאר על ידי החתמתם של שחקנים "דחויי NFL" שהתבררו כשחקנים מוכשרים מאוד שהליגה הבכירה העריכה בצורה לא נכונה. עד מהרה מצאו את עצמם ה-NFL וה-AFL במלחמת הצעות מכריעה עבור השחקנים החופשיים המובילים שיוצאים מהמכללות. במקור, היה הסכם שבשתיקה בין שתי הליגות לא להחתים שחקנים שכבר מחזיקים בחוזה עם קבוצה מליגה יריבה. מדיניות זו החזיקה מעמד עד תחילת 1966, כאשר ניו יורק ג'איינטס מה-NFL החתימה את פיט גוגולק, שהיה חתום על חוזה בבאפלו בילס מה-AFL. בעלי ה-AFL ראו בכך "הכרזת מלחמה" ומיד החתימו כמה שחקני NFL עם חוזה, כולל שמונה מהקוורטרבקים המובילים של הליגה.
בסופו של דבר, ל-NFL נמאס והם החלו במשא ומתן עם ה-AFL בניסיון לפתור את הבעיה. כתוצאה מהמשא ומתן חתמו הליגות על הסכם מיזוג ב-9 ביוני 1966. שתי הליגות החליטו להסכם לסיום מלחמת החתמות שחקני המכללות המובילים והתאחד לליגה אחת לאחר עונת 1969. בנוסף, הוקם "משחק אליפות העולם של AFL–NFL", בו אלופות ה-AFL וה-NFL ישחקו זו מול זו במשחק בסיום העונה כדי לקבוע באיזו ליגה הייתה הקבוצה הטובה ביותר. לוס אנג'לס לא קיבלה את אירוח המשחק עד ה-1 בדצמבר, פחות משבעה שבועות לפני המשחק. כמו כן, התאריך הסופי של המשחק לא נקבע עד 13 בדצמבר. מכיוון שגמר AFL היה מתוכנן במקור ליום שני, 26 בדצמבר, ומשחק גמר ה-NFL ליום ראשון, 1 בינואר, הוצע לשחק את משחק האליפות ה"חדש" ביום ראשון, 8 בינואר. שידור כפול חסר תקדים נערך ב-1 בינואר, עם משחק גמר ה-AFL ששודר מבאפלו ב-NBC וגמר ה-NFL ששודר מדאלאס ב-CBS שלוש שעות מאוחר יותר.
גם לפני המשחק עדיין התקיימה איבה ניכרת בין שתי הליגות היריבות, כששתיהן הפעילו לחץ על האלופות שלהן לנצח את הקבוצה השנייה ולהוכיח את הדומיננטיות של כל ליגה בפוטבול המקצועני. ובכל זאת, כתבי ספורט ואוהדים רבים האמינו שהמשחק היה חסר איזון, וכל קבוצה מה-NFL הוותיקה הייתה עדיפה בהרבה על הקבוצה הטובה ביותר מה-AFL המתפתחת.
מייקה ריצ'רדס
מייקה לינקולן ריצ'רדס (באנגלית: Micah Lincoln Richards; נולד ב-24 ביוני 1988 בברמינגהאם) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן הימני. משמש כיום כפרשן כדורגל.
סופרבול I
מקור
פרסי השחקנים היו 15,000 דולר לכל שחקן בקבוצה המנצחת ו-7,500 דולר לכל שחקן בקבוצה המפסידה. פרסים אלו נוספו לכספי אליפות הליגה שהרוויחו שבועיים קודם לכן: הפאקרס זכו ב-8,600 דולר לשחקן והצ'יפס זכו ב-5,308 דולר לשחקן.
קנזס סיטי צ'יפס
הצ'יפס הגיעו למשחק לאחר עונה סדירה שהסתיימה במאזן 11–2–1 וניצחון מכריע 31–7 בחוץ על אלופת ה-AFL המכהנת, באפלו בילס, במשחק גמר ה-AFL ביום ראש השנה האזרחית.
ההתקפה החזקה של קנזס סיטי הובילה את ה-AFL בנקודות (448) ובסך הכל יארדים בריצה (2,274). שלישיית הרצים האחוריים שלהם, מייק גארט (801 יארד), ברט קואן (521 יארד) וקרטיס מקלינטון (540 יארד) כולם דורגו בין עשרת הרצים המובילים ב-AFL.
מייקה ריצ'רדס
קריירה
ריצ'רדס משחק במגוון עמדות בחוליית ההגנה מערך המשחק, אך תפקידו העיקרי הוא מגן ימני. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אנגליה בנובמבר 2006, ובכך הפך למגן הצעיר ביותר המזומן לסגל הנבחרת.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל לפיורנטינה האיטלקית לעונה אחת.
סופרבול I
גרין ביי פאקרס
הקוורטרבק הוותיק של פאקרס בארט סטאר היה הקוורטרבק המדורג ב-NFL לשנת 1966, וזכה בפרס ה-MVP של ה-NFL, והשלים 156 מסירות מתוך 251 (62.2%) ל-2,257 יארד (9.0 לניסיון), 14 טאצ'דאונים ורק שלוש חטיפות.
מייקה ריצ'רדס
קריירה
ב-17 ביוני 2015 עזב את סיטי לאחר עשור וחתם באסטון וילה לארבע שנים.
סופרבול I
גרין ביי פאקרס
לגרין ביי הייתה גם הגנה מצוינת שהראתה את הכישרון שלהם במשחק גמר ה-NFL ב-1966, ועצרה את דאלאס קאובויס בארבעה מהלכים רצופים החל מקו 2 היארדים של הפאקרס בדרייב האחרון לניצחון במשחק.
בוהריום
בּוֹהרִיּוּם או בוריום (Bohrium) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר שסמלו הכימי Bh ומספרו האטומי 107. זהו היסוד ה-4 בסדרת היסודות העל כבדים וה-15 בסדרת היסודות הטרנס אורניים. ה"בוהריום" קרוי על שם הפיזיקאי נילס בוהר.
סופרבול I
חדשות והערות לפני המשחק
לצ'יפס ולפאקרס הייתה היסטוריה רבה בליגות שלהן. בעלי הצ'יפס, למאר האנט, הקים את ה-AFL, בעוד שגרין ביי נחשבה כבר אז לאחת הקבוצות הטובות ביותר בתולדות ה-NFL (אף על פי שהצטרפו אליה ב-1921, שנה לאחר הקמת הליגה). לומברדי היה בלחץ עז מכל ה-NFL לוודא שהפקרס לא רק ניצחו את המשחק אלא רצוי שינצחו בגדול כדי להפגין את עליונות ה-NFL. הכרוז של CBS, פרנק גיפורד, שראיין את לומברדי לפני המשחק, אמר שלומברדי היה כל כך עצבני, "הוא אחז בזרוע שלי והוא רעד כמו עלה. זה היה מדהים." הצ'יפס ראו במשחק הזדמנות להראות שהם טובים מספיק כדי לשחק מול כל קבוצת NFL. שחקן אחד שציפה להתחרות במשחק הזה היה לן דוסון, שבילה שלוש שנים כשחקן גיבוי ב-NFL לפני שהצטרף לצ'יפס. עם זאת, גם הצ'יפס היו עצבניים, והמגן אג' הולוב אמר, "הצ'יפס פחדו פחד מוות. החבר'ה במנהרה הקיאו."
בוהריום
היסטוריה
בוהריום נוצר לראשונה ב-1976 על ידי קבוצת מדענים בראשות גאורגי פליורוב מהמכון המאוחד למחקר גרעיני בדובנה. קיומו של הבוהריום אושר סופית בשנת 1981 על ידי פטר ארמברוסטר וצוות המדענים שעבדו במרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים, שדרמשטאדט, גרמניה. הוא נוצר בהפצצת 209Bi ביוני 54Cr.
סופרבול I
חדשות והערות לפני המשחק
שתי הקבוצות שיחקו עם כדורי הפוטבול של הליגה שלהם: הצ'יפס השתמשו בכדור ה-AFL, ה-J5V הצר והארוך יותר של ספולדינג, והפאקרס שיחקו עם כדור ה-NFL, "הדוכס" של וילסון.
בוהריום
איזוטופים של בוהריום
לבוהריום נתגלו כ-7 איזוטופים שונים:
סופרבול I
חדשות והערות לפני המשחק
כלל ההמרה לשתי נקודות של ה-AFL לא היה בתוקף. ה-NFL הוסיפה את החוק ב-1994 ושימש לראשונה בסופרבול באותה עונה, סופרבול XXIX בינואר 1995.
אולף החמישי, מלך נורווגיה
אולף החמישי, מלך נורווגיה (נורווגית: Olav V; 2 ביולי 1903 – 17 בינואר 1991) היה מלך נורווגיה מ-1957 עד למותו ב-1991.
ראשית חייו
אולף נולד בשנת 1903 בבריטניה לנסיך קרל, בן למשפחת המלוכה של דנמרק (מלך נורווגיה העתידי) ולנסיכה מוד מוויילס (בתו של אדוארד השביעי מלך הממלכה המאוחדת). כאשר נולד הוא קיבל את השם אלכסנדר אדווארד כריסטיאן פרדריק, נסיך דנמרק. הוא קיבל את השם אולף, על שם אולף השני, מלך דנמרק, כאשר אביו הומלך כמלך נורווגיה בשנת 1905.
מייקה ריצ'רדס
קריירה
ב-2012 נבחר על ידי מאמן נבחרת בריטניה סטיוארט פירס להשתתף באולימפיאדת לונדון כאחד משלושת השחקנים מעל גיל 23 המותרים לכל נבחרת.
אולף החמישי, מלך נורווגיה
ראשית חייו
אחרי פירוק האיחוד השוודי-נורווגי בשנת 1905 הוקמה על ידי הממשלה הנורווגית ועדה, שתפקידה היה לחפש מועמד מתאים לשמש כמלך נורווגיה העצמאית הראשון בעידן המודרני. אביו של אלכסנדר, הנסיך קרל סומן כמועמד המוביל בזכות קשרי הדם שלו למלכי נורווגיה בעבר, העובדה שהיה לו בן שיוכל לשמש כיורש, וקשרי המשפחה שלו עם בית המלוכה הבריטי, שיכולים היו להיות לתועלת למדינה הצעירה.
מייקה ריצ'רדס
קריירה
ב-2019 הודיע על פרישה מכדורגל, בגיל 31 בלבד.
ב-2020 החל ריצ'רדס לשמש כפרשן בתוכניות הספורט של הערוצים Sky Sports ו-BBC Sport המשודרות בבריטניה וב-CBS Sports המשודרת בארצות הברית ומכסה את משחקי ליגת האלופות, וידוע בשל סגנונו וצחוקו הפרוע.
אולף החמישי, מלך נורווגיה
ראשית חייו
הנסיך התנה את הסכמתו לשמש כמלך נורווגיה בעריכת משאל עם שבו יאושר המשך קיומה של מונרכיה בנורווגיה העצמאית, ויידחה הרעיון להפוך את המדינה לרפובליקה. לאחר שמוסד המונרכיה זכה לתמיכה של 79% מהבוחרים, הוכתר קרל רשמית כמלך נורווגיה ב-22 ביוני 1906. הוא בחר את השם הוקון, שמם של שישה ממלכי נורווגיה העצמאית בימי הביניים. אלכסנדר בן השנתיים הפך ליורש העצר וקיבל את השם אולף.
אולף היה בן המלוכה הראשון אשר גדל בנורווגיה מאז ימי הביניים. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הנורווגית ב-1924. והמשיך את לימודי תורת המשפט וכלכלה באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה.
אולף היה ספורטאי מצטיין, הוא היה קופץ סקי ושייט. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה עם הצוות הנורווגי במדליית זהב בשיט יאכטה 6 מטר.
אולף נישא בשנת 1929 לבת דודתו, הנסיכה מרתה, בת למשפחת המלוכה של שוודיה. לזוג נולדו בן האראלד (מלך נורווגיה מאז 1991), ושתי בנות: רגנהילד ואסטריד. במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררו רעייתו מרתה והילדים כפליטים בוושינגטון הבירה, שם התיידדה מרתה עם פרנקלין דלאנו רוזוולט. מרתה מתה בשנת 1954 ולא זכתה לחזות בהמלכתו של בעלה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התייצב אולף לצד אביו בהתנגדות לכיבוש הנאצי של נורווגיה. על אף ההתנגדות הרבה לכיבוש הנאצי, בעקבות החלשות הכוחות הנורווגים נאלצו לבסוף המלך והממשלה להתפנות לבריטניה, שם הקימו ממשלה גולה בלונדון. כאשר הממשלה והמלך החליטו על המעבר לבריטניה הציע אולף להישאר בנורווגיה עם העם הנורווגי אך הצעתו לא התקבלה. בתור יורש-העצר הוא קיבל הכשרה צבאית נרחבת וזכה לכבוד רב משאר מנהיגי נורווגיה על הידע ומיומנויות ההנהגה שלו. הוא מונה כשר ההגנה הנורווגי ב-1944 והוביל את פרוק הנשק של הנאצים בתום מלחמת העולם השנייה.