cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית מעבורות החלל
פעילות
ב־1 בפברואר 2003, בעת החדירה לאטמוספירה, כ־16 דקות לפני הנחיתה המתוכננת במרכז קנדי, התפרקה מעבורת החלל קולומביה בעקבות פגיעה במגני החום של המעבורת בעת השיגור. למעבורת קולומביה שהתפוצצה בפברואר 2003 לא נבנתה מחליפה. המעבורת אנטרפרייז שימשה במהלך השנים כספקית חלקי חילוף למעבורות האחרות. בנוסף למעבורות אלו נבנה על ידי נאס"א דגם מעבורת שקיבל את השם פאת'פיינדר.
מעבורות החלל שוגרו למגוון רחב של פעילויות ביניהם:
אסונות
ב־135 משימות ששוגרו, שתי מעבורות אבדו, וצוותי המעבורות (14 סך הכל) נספו:
תהליכי פרישה
ב־14 בינואר 2004 הציג נשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש את החזון לחקר החלל. לפי החזון, מעבורות החלל היו צריכות להתמקד בהשלמת בניית תחנת החלל הבינלאומית עד ל־2011 ולאחר מכן לפרוש.
חוק ההרשאה של נאס"א לשנת 2008
ב־15 באוקטובר 2008 חתם נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש, על חוק ההרשאה של נאס"א לשנת 2008 שאושר בקונגרס והוסיף משימה נוספת לתוכנית מעבורות החלל - משימת STS-134 - שתביא אל תחנת החלל הבינלאומית את ה־Alpha Magnetic Spectrometer.
חוק ההרשאה של נאס"א לשנת 2010
ב־11 באוקטובר 2010 חתם נשיא ארצות הברית ברק אובמה, על חוק ההרשאה של נאס"א לשנת 2010 שאושר בקונגרס והוסיף עוד משימה לתוכנית מעבורות החלל - משימת STS-135 - שנועדה להשלים את בניית תחנת החלל הבינלאומית.
פרישה
ב־24 בפברואר 2011 נחתה דיסקברי ממשימת STS-133 ופרשה משירות, ב־16 במאי 2011 חזרה אנדוור ממשימת STS-134 ופרשה משירות וב־21 ביולי 2011 נחתה אטלנטיס ממשימת המעבורת האחרונה - STS-135 - ופרשה משירות.
מחליף
החללית אוריון יועדה להיות מחליפתה של המעבורת כחלק מתוכנית קונסטליישן אך התוכנית בוטלה ב־2010. למרות ביטול התוכנית, נאס"א הודיעה ב־24 במאי 2011 כי פיתוח החללית אוריון יימשך תחת השם Multi-Purpose Crew Vehicle. בספטמבר 2011 הודיעה נאס"א כי היא החלה בתכנון המשגר החדש (במקום ארס 1 וארס 5 שבוטלו עם תוכנית קונסטליישן) שישא את חלליות ה־MPCV.
בנוסף לחללית אוריון מפתחת חברת SpaceX את חללית הדרגון שתשמש לטיסות מאוישות ובלתי מאוישות גם אל תחנת החלל הבינלאומית. טיסת הבכורה של החללית בוצעה בהצלחה בדצמבר 2010. החללית נישאה ותינשא על גבי משגר הפאלקון 9 שפותח גם הוא על ידי חברת SpaceX.
עלויות
העלות הכוללת בסך הכל, מוערכת נכון ל־2011 בכ־196 מיליארד דולרים (של 2011).
תקציב נאס"א לשנת 2005 הקצה כ־30% (5 מיליארד דולר) מהתקציב של שנה זו לתוכנית מעבורות החלל וב־2006 ירד הסכום ל־4.3 מיליארד דולר. סכומים רבים בתוכנית שימשו לא רק לשיגור המעבורות. בין 2004 ל־2006 למשל, נאס"א הוציאה כ־13 מיליארד דולרים על תוכנית מעבורות החלל אף על פי שהמעבורות היו מקורקעות בעקבות אסון הקולומביה ורק שלוש משימות שוגרו במהלך שנים אלו. בשנת 2009 הקצה תקציב נאס"א 2.98 מיליארד דולר ל־5 טיסות, כולל 490 מיליון דולרים ל"תיכלול התוכנית", 1.03 מיליארד לתפעול מרכזי הבקרה ו־1.46 מיליארד לתחזוקת המעבורות.
הערות שוליים
Avaruussukkula Navette spatiale
תומאס גריפית' טיילור
תומאס גריפית' טיילור (באנגלית: Thomas Griffith "Grif" Taylor 1 בדצמבר 1880 - 5 בנובמבר 1963) היה גאוגרף, אנתרופולוג וחוקר ארצות אנגלי. הוא היה מניצולי משלחת טרה נובה של קפטן סקוט לאנטארקטיקה בשנים 1913-1910.
ילדות ונעורים
טיילור נולד בוולטהמסטואו, אנגליה. שנה לאחר הולדתו עברה המשפחה לסרביה, שם התמנה אביו, שהיה כימאי מטלורגיה, למנהל מכרה נחושת. כעבור שלוש שנים חזרו לבריטניה, כשאביו נקרא לכהן כמנהל כימיה אנליטית בחברה גדולה ליציקות פלדה. בשנת 1893 היגרה המשפחה לניו סאות' ויילס, אוסטרליה, שם התמנה האב למטלורג מטעם הממשלה. טיילור, אז בן 13, למד בסידני. בשנת 1899 נרשם ללימודי אמנות באוניברסיטת סידני ובהמשך עבר למדעים. בשנת 1904 קיבל תואר ראשון במדעים ובשנת 1905 בהנדסה (מכרות ומטלורגיה).
בשנת 1907 קיבל מלגה לקולג' עמנואל בקיימברידג' ונבחר לחבר בחברה הגאולוגית בלונדון בשנת 1909. בתקופת לימודיו בקיימברדג' קשר ידידות אמיצה עם ריימונד פריסטלי, עם צ'ארלס רייט הקנדי ועם פרנק דבנהאם האוסטרלי. כולם חלקו עמו את תשוקתו לחקר אנטארקטיקה וכולם ייצאו יחד לאנטארקטיקה כחברים במשלחת טרה נובה, 1913-1910.
המשלחת לאנטארקטיקה
מגלה הארצות רוברט פלקון סקוט קיבל את טיילור למשלחת טרה נובה לאנטארקטיקה. סקוט ביקש להרכיב צוות בעל ניסיון, ומינה את טיילור לגאולוג בכיר. הוסכם, שטיילור יפעל כנציג של השירות המטאורולוגי, לאור ההשפעות הידועות של מזג האוויר האנטארקטי על האקלים באוסטרליה.
טיילור עמד בראש הצוות הגאולוגי המצליח והיה אחראי למפות ולפרשנויות הגאולוגיות הראשונות של אזורים חשובים באנטארקטיקה. בינואר 1911 הוביל משלחת אל אזור החוף מערבית למצר מקמרדו, בחבל ארץ בין העמקים היבשים מקמרדו וקרחון קטליץ. הוא יצא בראש עוד משלחת מוצלחת בנובמבר 1911, שהתמקדה הפעם בחבל הארץ של מעגן הגרניט, אנטארקטיקה, בערך 80 ק"מ צפונית לבאטר פוינט. בינתיים יצא סקוט בראש קבוצה של חמישה אנשים אל הקוטב הדרומי, בכוונה להגיע לשם לפני המשלחת של יריבו הנורווגי רואלד אמונדסן. סקוט ואנשיו הגיעו אל הקוטב בינואר 1912, ומצאו את האוהל שהשאיר שם אמונדסן ובו הודעה מתוארכת, לפיה נודע להם שהוא הגיע אל הקוטב חמישה שבועות לפניהם. סקוט ואנשיו גוועו כולם במסעם חזרה, בקור, בתשישות וברעב, במרחק 17.6 ק"מ בלבד ממצבור מזון ודלק שהיה מציל את חייהם.
קבוצתו של טיילור הייתה אמורה להיאסף אל אוניית האספקה "טרה נובה" ב-15 בינואר 1912, אבל האונייה לא הצליחה להגיע אליהם. הם חיכו עד 5 בפברואר ואז החלו להתקדם דרומה, וב-18 בפברואר איתרו אותם אנשי ה"טרה נובה" וחילצו אותם. טיילור עזב את אנטארקטיקה במרץ 1912 על סיפון ה"טרה נובה", בלי לדעת על גורל קבוצת הקוטב של סקוט. ה"טרה נובה" אספה את הדגימות הגאולוגיות משתי המשלחות אל ההרים המערביים בינואר 1913. בהמשך אותה שנה קיבל טיילור את מדליית הקוטב מטעם המלך והתקבל כחבר בחברה הגאוגרפית המלכותית בלונדון.
המחקר הפיזיוגרפי והגאומורפולוגי שניהל טיילור באנטארקטיקה זיכה אותו בדוקטורט מאוניברסיטת סידני, בשנת 1916. הוא התמנה לפרופסור לגאוגרפיה ב-1921 והיה למייסד ולראש המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה. טיילור לא הסכים בלב שלם עם מדיניות "אוסטרליה לבנה" של הממשלה, שביקשה להגביל את ההגירה ללבנים בלבד. טיילור טען, שמשאביה החקלאיים של אוסטרליה מוגבלים, וכי עובדה זו, יחד עם גורמים סביבתיים אחרים, משמעה, שאוסטרליה לא תוכל לכלכל את יעד האוכלוסייה של 100 מיליון, שאי-אילו אופטימיסטים הציבו להם כחזון לעתיד. יתר על כן, הוא טען, שבהתחשב בתנאי האקלים, עדיף ליישב את אזוריה הפנימיים של אוסטרליה בבני הגזע המונגולי, המותאמים טוב יותר לסביבה. הוא הותקף בחריפות והוצג כלא-פטריוטי בשל השקפותיו על התפתחותה העתידית של אוסטרליה. ספר לימוד שכתב, שהכיל את הדעות הללו, הוחרם ונאסר לשימוש בבתי ספר על ידי רשות החינוך של מערב אוסטרליה. טיילור היה תומך מוצהר בתפיסה השנויה במחלוקת של דטרמיניזם סביבתי, לפיה "סביבה פיזית קובעת תרבות." בשנת 1927, היה לנשיא הראשון של החברה הגאוגרפית בניו סאות' ויילס.
יעקב מלכה
יעקב מלכה (נולד בשנת 1941 בקזבלנקה, מרוקו). הוא צייר ישראלי.
לאחר תקופה של עבודה בגרפיקה חזר מלכה לצייר ולערוך תערוכות. עבודותיו החדשות משקפות שינוי בתפיסה ובהסתכלות על הסובב אותו בתחומים שונים. ביו שאר עבודותיו, אייר מלכה את ההגדה של פסח, עבודה שנדפסה במהדורות רבות.
תערוכות
{|
עשרת בני המן
עשרת בני המן
עשרת בני המן (כמוזכר ב) הם:
במדרש
לפי המדרשים היו להמן בנים רבים נוספים, ורש"י על מגילת אסתר בשם חז"ל מפרש שאלו העשרה שנהרגו ונתלו הם אותם אלו שכתבו דברי שטנה על היהודים ועל ירושלים, כפי שכתוב בספר עזרא ד, ו.
במסורת היהודית
ישנה מסורת כי בקהילות יהודיות שונות, התקיים מנהג בו התארגנה קבוצה שהתחפשה להמן ועשרת בניו, כשלויזתא נשמר מעמד מבוזה במיוחד, כנחות מכולם.
שולבאום
שולבאום, שולבוים או שולבום (Schulbaum) הוא שם משפחה יהודי-גרמני שפירושו עץ בית הכנסת.
בולמאס
במטבח הישראלי בן-זמננו נהוג להכין בורקס תרד גם כן בצורת שבלול. ייתכן ומנהג זה קיבל השראה מצורתו המעוגלת של הבולמאס.
פג'ר
פג'ר (בערבית ובפרסית: فجر) היא מילה שפירושה "שחר".
בולמאס
בקרב יהודי יוון המאפה ידוע בשם רודנ'צס (rodanches), בשל צורתו המזכירה את פרח הורד. בקהילות מסוימות הגישו באופן מסורתי בראש השנה ובסוכות גרסה מיוחדת של המאפה עם מלית דלעת.
הכנה
את הבולמאס המסורתיים מכינים מבצק שמרים, אותו לשים לכדורים קטנים. מניחים לכדורים לתפוח כשהם מושרים בשמן, מה שמסייע ליצירתו של בצק פריך המזכיר בצק פילו. לאחר מכן מגלגלים ומותחים כל כדור בצק עד שנוצר עיגול דק מאוד. מפזרים את המלית על קצה הבצק ומגלגלים עד שנוצר מעין גליל ארוך. לבסוף, כורכים את הגליל לצורת שבלול, ואופים עד שמתקבל גוון זהוב.
בריטני
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הנדסה אזרחית
הנדסה אזרחית הוא תחום רחב של ההנדסה העוסק בתכנון, בתכן ובביצוע של מבנים ומערכות לצורכי התעשייה, הציבור והפרט. המשימות האופייניות שהמהנדסים האזרחיים עוסקים בהן בעבודתם ההנדסית, כוללות מבנים ובניינים רבי קומות, מבני דיור ותעשייה, דרכים, שדות תעופה, נמלים, מתקני אנרגיה, גשרים, סכרים, ניצול משאבי מים, הידרולוגיה ומבנים הידרולוגיים, כבישים ומחלפים, אספקת מים וביוב והיבטים של ניהול הבנייה.
תחומי משנה בהנדסה אזרחית
להלן רשימה חלקית של תחומי משנה בהנדסה אזרחית:
לימודי הנדסה אזרחית בישראל
תחומי ההנדסה השונים נלמדים במוסדות אקדמאים לרוב במשך ארבע שנים.
בישראל ניתן ללמוד תואר B.Sc בהנדסה אזרחית באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטת אריאל שבשומרון, במכללה להנדסה ע"ש סמי שמעון, במכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה ובפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון (זוהי הפקולטה הוותיקה ביותר במוסד, הפועלת משנת 1924).
המרכז הפיננסי העולמי בשאנגחאי
המרכז הפיננסי העולמי בשאנגחאי (בכתב סיני מפושט: 上海环球金融中心) הוא גורד שחקים הנמצא ברובע פודונג בשאנגחאי שברפובליקה העממית של סין. גובהו של הבניין הוא כ-492 מטרים, ויש בו 101 קומות. הוא מאוכלס במשרדים ומלון של רשת הייאט. כשנחנך בשנת 2008 היה השני בגובהו בעולם והמגדל הגבוה בסין. ב-2014 הוא הפך לבניין השני בגבהו בסין אחרי מגדל שאנגחאי.
עבודות בניית המגדל החלו ב-1997 מתוך כוונה להכתירו כגבוה בעולם, בגובה של 460 מטרים, אך הן הופסקו כעבור מספר חודשים עקב המשבר הפיננסי באסיה שפרץ באותה שנה. עבודות הבנייה חודשו בשנת 2003 תוך עדכון גובה המבנה ל-492 מטרים כדי לגבור על טאיפיי 101, אך רק לפי מדידת גובה הגג של המבנה, כיוון שהעיטור בראשו של טאיפיי 101 קבע את גובהו ל-509 מטרים. לפי המדידה הפחות מקובלת, המתחשבת בגובה הגג בלבד ולא בעיטורים ארכיטקטוניים, הפך בשנת 2008 המרכז הפיננסי העולמי בשאנגחאי לבניין הגבוה בעולם. בינואר 2010 איבד הבניין תואר זה כאשר נחנך בורג' ח'ליפה.
בבניין שוכן מלון פארק הייאט שאנגחאי שהפך למלון בעל הקומות הגבוהות ביותר בעולם במקומו של גראנד הייאט שאנגחאי ששוכן בבניין ג'ין מאו הסמוך.
ווקמן
ווקמן (באנגלית: Walkman; מסוגנן: WALKMAN) הוא מותג וסימן מסחרי רשום של חברת "סוני", לנגן קטן נייד וקומפקטי שווק לראשונה בשנת 1979. "סוני" השתמשה בשם זה למכשירים ניידים שונים: נגנים לקלטות שמע, מקלטי רדיו וטלוויזיה זעירים, נגני תקליטורים, מינידיסק ועוד. המילה הפכה לשם גנרי לנגנים של קלטות ותקליטורי שמע.
היסטוריה
בשלהי שנות ה-70, ניסתה קבוצת מהנדסים מטעם חברת "סוני" לייצר נגן קלטות שמע סטריאופוני, נייד וקומפקטי, אשר יכלול מערכת הקלטה ושמע. כצעד ראשון, הם החליטו לייצר נגן קטן וקליל ללא מערכת הקלטה, בלא יודעין, שבאותה העת קבוצת מהנדסים מאותה חברה החלה לעבוד על שיפור האוזניות, כלומר על מערכת השמע. ב-1979, חוברו שתי ההמצאות ליצירת המכשיר החדש.
טרם הפצתו המסחרית של המכשיר הנייד החדש, הוא הספיק לקבל מספר כינויים שונים: סוכנים אנגלים כינו אותו "הנוסע הסמוי", בעוד שהאמריקאים בחרו להגדירו "צליל סובב", ואילו האוסטרלים אפיינו אותו כ-"סגנון חופשי". בשנת 1986 התקבלה הצעתו של אקיו מוריטה, יו"ר חברת "סוני", לשם מכשיר שנקרא "ווקמן", ואף נכנסה כערך למילון אוקספורד.
בשנות ה-90 תפס השימוש בווקמן תאוצה, במיוחד בקרב הנוער, אשר האזינו לו בזמנם הפנוי, בנסיעות ואפילו בזמן פעילות ספורטיבית.
בשנות ה-2000 החלה ירידה בשימוש במכשיר ובשימוש בשם הגנרי זאת בעקבות הפסקת השימוש בקלטות, מעבר להאזנה לנגני-תקליטורים שונים ואחר כך המצאת נגנים ניידים וקומפקטיים המשתמשים בכרטיסי זיכרון כמו נגן MP3 או iPod.
לווקמן שונה הלוגו לאחר מכן ל w מסוגננת. הווקמן הוא גם מותג סלולרי של חברת סוני אריקסון ומאפיין את הטלפונים הסלולריים שלהם, שבהם השמעת המוזיקה היא התכונה הכי משופרת. הw800 הוא הטלפון הסלולרי הראשון שסומן בלוגו של ווקמן.
דורון שמואלי
דורון שמואלי (נולד ב-5 באוקטובר 1954) הוא איש ציבור ומשפטן ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת הארבע עשרה.
ביוגרפיה
שמואלי בעל משק חקלאי במושב עין ורד, נולד בישראל והתחנך בבית הספר החקלאי בנהלל על שם חנה מייזל ובבית ספר מאיר שפיה. הוא בן דודה של ציפי לבני.
פעילותו הציבורית החלה כשהקים יחד עם חבריו בגרעין הנח"ל את מושב "אלי-עד" ברמת הגולן והיה הגזבר ומזכיר החוץ הצעיר ביותר בהתיישבות העובדת. שמואלי היה חבר בוועד ישובי הגולן. בשנת 1992 בהיותו חבר מפלגת צומת, מינה אותו רפאל איתן למנכ"ל המפלגה. בעת כהונתו של רפאל איתן כשר החקלאות, מונה שמואלי כיועץ בכיר לשר החקלאות וליו"ר המועצה לשיווק פרי הדר. באותה עת שמואלי גם היה פעיל במאבק למען הסדר חובות המושבים.
בבחירות לכנסת ה-14 התמודד שמואלי מטעם המפלגה ושובץ ברשימה המאוחדת ליכוד-גשר-צומת, אך לא נבחר מטעמה. בשנת 1998 הוא מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו כמנכ"ל העמותה לחגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. בדצמבר אותה שנה הוא הושבע כחבר הכנסת, במקומו של פיני בדש שהתפטר, וכיהן בחודשי כהונתה האחרונים של הכנסת כחבר ועדת הכנסת, ועדת הכלכלה והוועדה לענייני ביקורת המדינה.
בשנת 2001 מונה שמואלי ליועץ לענייני חקלאות לראש הממשלה אריאל שרון.
אחרי תקופת כהונתו בכנסת, הקים במאי 2000 יחד עם בני גאון את חברה "גאון רשויות". חברה שעסקה בהפרטת שירותים ברשויות מקומיות, בתחומי המים, ביוב, אנרגיה, תעבורה ומחשוב, זאת לאור יישום המודל הכלכלי הנאו-ליברלי בישראל באותה עת, הכולל הפרטה והסחרה של השירותים הציבוריים. החברה עסקה לבסוף בעיקר בהפעלת חניונים. יחד עם גאון השקיע שמואלי בחברת "שעשועים וספורט", שהקימה מפעל העוסק בייצור מתקני משחק לגנים ציבוריים. בשנת 2004 רכש את חלקו של בני גאון בשותפות, ומאז ועד שנת 2011 שימש שמואלי כיו"ר פעיל של החברה. החל משנת 2011 משמש שמואלי כמנכ"ל החברה וכמנכ"ל חברת האחות "בית תשתיות ערים" לתחזוקת מתקני משחקים בגני ילדים ובגנים ציבוריים, וכן בחברת אלעד גינון בע"מ.
ביוני 2004 נחקר שמואלי תחת אזהרה ב, בקשר לפרשת שוחד החניונים בתל אביב, בה הרשעו מספר אנשים בשוחד למנהל חברת אחוזות החוף בתמורה לקבלת זיכיונות להפעלת חניונים.
בנוסף לניהול שלוש החברות שבקבוצת "בית רשויות" שבבעלותו, עוסק שמואלי, בוגר תואר במשפטים, גם בעריכת דין.
שמואלי משמש חבר דירקטוריון מכון התקנים הישראלי, יו"ר עמותת ידידי "כפר איזון" וחבר עמותת "בית צבי".
בנובמבר 2019 הכריז שמואלי שהוא יוזם הקמת מפלגת ימין חדשה, מאחר שלדבריו "אין אלטרנטיבה שתציל את המדינה מהקטסטרופה שהליכוד הוביל אליה".
ב-31/3/22 מונה שמואלי על ידי ממשלת ישראל לחבר הנהלת מועצת רשות המים של מדינת ישראל.
קיילי קוסמטיקה
קיילי קוסמטיקה (באנגלית: kylie cosmetics) היא חברת קוסמטיקה אמריקאית בייסודה ובבעלותה של קיילי ג'נר. המותג התחיל בשם "Kylie Lip Kits" ובפברואר 2016, שם החברה שונה ל-Kylie Cosmetics, לאחר ההשקה הבינלאומית והמוצלחת של ערכת השפתיים של קיילי (The Kylie Lip Kit) בנובמבר 2015. החברה מוכרת שלל של מוצרי איפור כגון; אודמים, תוחמים, צלליות, מברשות איפור ומוצרי הצללה.
בשנת 2018 המגזין פורבס (Forbes) העריך את שווי החברה בלמעלה מ-800 מיליון דולר.
רקע
בשנת 2014, חתמה קיילי ג'נר עם "Seed Beauty", חברה בבעלותם של האחים נלסון, אשר עזרה לג'נר לבנות את המותג שלה עוד בראשית דרכו. בריאיון למגזין פורבס (Forbes), סיפרה ג'נר כי ההשראה עבור מוצרי הבכורה של המותג הגיעה מתוך חוסר הביטחון הממושך שלה מאז ילדותה לגבי גודל השפתיים שלה. את 15,000 ערכות השפתיים הראשונות, מימנה ג'נר בסך של 250,000 דולר מתוך רווחי הדוגמנות שלה. המוצר, ערכות השפתיים של קיילי (The Kylie Lip Kit), הופיע לראשונה בשנת 2015. אתר האינטרנט בו נמכר המוצר קרס והמלאי אזל תוך פחות מדקה.
בשנת 2015, אמה של ג'נר, קריס ג'נר, הכניסה את פלטפורמת המסחר אלקטרוני הקנדית שופיפיי (Shopify), כדי לייעל את הפעילות האסטרטגית של החברה. לאור ההצלחה הרבה לה המותג זכה, הייצור הוגדל לכ-500,000 ערכות שפתיים. בשנה וחצי הראשונות מאז הקמתה, החברה הניבה הכנסות של 420 מיליון דולר.
קיילי קוסמטיקה מתנגדת לניצול בעלי חיים וגילויי אכזריות כלפיהם בתעשיית היופי ולכן מוצרי החברה לא נבדקים על בעלי חיים ולא כוללים בתוכם מוצרים מהחי.
שיתופי פעולה
במהלך פעילות החברה, נעשו שיתופי פעולה רבים הכוללים גם את אחיותיה: קורטני קרדשיאן, קלואי קרדשיאן, קים קרדשיאן-ווסט ואף אמה - קריס ג'נר.
שיווק
קיילי קוסמטיקה משתמשת ברשתות החברתיות כמו אינסטגרם וסנאפצ'אט כדי לשווק את מוצריה. לחשבונות המדיה החברתית של קיילי עוקבים רבים, ובהם נעשים טיזרים למוצרים עתידיים וקידומי מכירות ויזואליים למוצרים קיימים שאליהם העוקבים נחשפים.
ביקורת
השקת קולקציית הסומקים במרץ 2017, עוררה זעם בקרב המדיה החברתית. רבים - ביניהם הורים רבים של מעריצים צעירים, טענו כי השמות אשר ניתנו למוצרים הם פרובוקטיביים מידיי, בהתחשב בכך שחלק מהצרכנים הם ילדים.
חנא מוויס
חנא מוויס (בערבית: حنا موياس; 1913 – 13 בפברואר 1981) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת התשיעית מטעם חד"ש.
ביוגרפיה
מוויס נולד בשנת 1913 בכפר ראמה. למד בבית ספר תיכון בעכו ובבית הספר הסקוטי שבנצרת.
שרת במשטרת המנדט כמדריך בבית־הספר לשוטרים וכקצין משטרה.
בשנת 1956 נבחר למועצת הכפר וכעבור שלוש שנים לראש המועצה, תפקיד מטעמו נבחר גם לכהן כיו"ר הוועדה הארצית של הרשויות המקומיות הערביות.
במערכת הבחירות לכנסת התשיעית נבחר מטעם חד"ש לחבר הכנסת. פעילותו כחבר ועדת הכלכלה וועדת הפנים ואיכות הסביבה נמשכה עד לפטירתו.
חיים רגב
חיים רגב (נולד ב-25 ביולי 1967) הוא דיפלומט ישראלי, המכהן כשגריר ישראל לאיחוד האירופי ולנאט"ו בבריסל. כיהן בעבר כסמנכ"ל מזרח תיכון ותהליך השלום במשרד החוץ, וכראש המטה של שר החוץ גבי אשכנזי.
ביוגרפיה
רגב נולד בקריית מלאכי בשנת 1967 ולמד בבית הספר "בויאר" בירושלים. שירת בצה"ל כמ"פ חי"ר והשתחרר בדרגת סרן. בעל תואר ראשון במדע המדינה ולימודי המזרח התיכון, ותואר שני (MBA) במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
חיים רגב הצטרף למשרד החוץ ב-1994 ועם סיום קורס הצוערים של משרד החוץ, בקיץ 1996, הוצב בנציגות ישראל במסקט, שבעומאן, הנציגות הרשמית הראשונה של ישראל שנפתחה במפרץ הפרסי. בשנת 1998 עבר לשרת בארצות הברית בעקבות מינויו כסגן הקונסול הכללי של ישראל למיאמי ופוארטו ריקו. בין השנים 2008–2004 שימש כיועץ לענייני קונגרס בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-2008 הושאל למנהלת חומה שבמשרד הביטחון לתפקיד ראש ענף, בדרגת סא"ל, האחראי על הקשרים עם ארצות הברית.
בשנת 2013 מונה למנהל מחלקת התיאום במשרד החוץ. באוגוסט 2016 קודם לתפקיד סגן המנהל הכללי, ראש אגף המזרח התיכון ותהליך השלום במשרד החוץ.
במאי 2020 מונה במקביל לתפקיד ראש המטה של שר החוץ גבי אשכנזי.
באוגוסט 2021 החל תפקידו כשגריר ישראל לאיחוד האירופי ולנאט"ו בבריסל.
חיים אישיים
חיים רגב נשוי ואב לשני בנים ולבת.
צ'יטה (שימפנזה)
צ'יטה, המכונה גם ג'יגס, (1932 ליבריה שבאפריקה – 24 בדצמבר 2011) היה שימפנזה מצוי ממין זכר שהופיע בסרטי קולנוע רבים ובסדרות טלוויזיה רבות.
הידועים בסרטים בהם השתתף הם סרטי טרזן, משנות ה-30 וה-40 בהם הופיע לצידו של ג'וני וייסמילר אשר גילם את דמותו של טרזן. הסרט הראשון בו הופיע צ'יטה הוא טרזן ובת זוגו משנת 1934, בו הופיע כגור שימפנזה צעיר נטול שם, אשר רכב על גבה של שימפנזית ששיחקה את צ'יטה המקורית. בסרטים הבאים גילם את דמותו של צ'יטה, ולימים הפך הכינוי לשמו. השימפנזה כיכב ב-12 סרטי טרזן לצידם של ג'וני וייסמילר ולקס ברקר.
ב-31 במרץ 1995 זכה צ'יטה בכוכב על שמו ב"שדרת הכוכבים" בפאלם ספרינגס. מאז 2004 נעשה (ללא הצלחה בינתיים) מאמץ להעניק לו מקום של כבוד בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בסוף חייו התגורר צ'יטה בבית מחסה לקופי אדם הקרוי על שמו בפאלם ספרינגס שבמדינת קליפורניה. צ'יטה העביר את זמנו בצפייה בטלוויזיה, עילעל בספרים ו"ניגן" על פסנתר. כמו כן הוא צייר ציורים אבסטרקטיים, שההכנסות ממכירתם מוקדשות לעמותות הפועלות לרווחת קופי האדם.
ב-1996 בגיל 64, הפך צ'יטה לשימפנזה המבוגר ביותר בעולם ונכון לשנת 2008 הוא מופיע בספר השיאים של גינס כפרימט המבוגר ביותר שאינו אדם. תוחלת החיים של שימפנזים בטבע היא 40-45 שנה ובשבי היא כ-60 שנה.
ב-24 בדצמבר 2011 מת צ'יטה בגיל 79.
אנטוניו קלדרה
אנטוניו קלדרה (איטלקית: Antonio Caldara; 1670? - 26 בדצמבר 1736), מלחין איטלקי.
חייו
קלדרה נולד בוונציה ונמשך למוזיקה בהשפעת אביו שהיה כנר. בגיל צעיר הצטרף למקהלת כנסיית סן מרקו בוונציה ולמד לנגן במספר כלי נגינה בהדרכתו של ג'ובאני לגרנצי. ב-1690 ביקר ברומא ונפגש עם מלחינים כמו ארכאנג'לו קורלי ואלסנדרו סקרלטי.
הוא נודע כצ'לן והחל לחבר מוזיקה. ב-1693 חיבר סדרה של סונאטות כנסייתיות (sonatas da chiesa) וב-1699 סדרה של סונאטות קאמריות (sonatas da camera).
בשנת 1699 עבר למנטובה ונתמנה למנצח המקהלה (Maestro di Capella) בשירותו של הדוכס ממנטובה.
טורוס
טורוס (מלטינית: torus, וברבים - tori) הוא משטח המתקבל מסיבוב מעגל במרחב התלת-ממדי סביב ישר הנמצא במישור המעגל, ועובר מחוץ למעגל. עצמים מוכרים אשר להם צורת טורוס הם כעך ופנימית של גלגל.
זוהי צורה גאומטרית בסיסית הנחקרת במספר תחומים שונים במתמטיקה, כמו גאומטריה, טופולוגיה, טופולוגיה גאומטרית, חבורות לי. זהו אובייקט מרכזי במספר משפטי מיון, כמו מיון היריעות הקומפקטית (וללא שפה) האוריינטביליות מגנוס 1, מיון משטח רימן ועוד.
טופולוגית
בטופולוגיה, מתארים את הטורוס הדו-ממדי כמרחב מנה של ריבוע, על ידי הדבקת זוגות הצלעות המקבילות באותו כיוון. במשחקי מחשב רבים (למשל פק-מן) מתואר המרחב שבו משחקים על ידי מפה מלבנית, שבה אפשר לעבור מן הקצה העליון לתחתון ולהפך, וכן מן הקצה הימני לשמאלי, ולהפך. מבחינה טופולוגית, עולם כזה הוא טורוס. מכיוון שהריבוע הוא מכפלה של קטע אחד בקטע אחר, מרחב המנה המתקבל מזיהוי הצלעות המקבילות, גם הוא מרחב מכפלה - כאשר \ S^1 הוא המעגל.
הצגה פרמטרית
טורוס ניתן לתיאור פרמטרי בצורה הבאה: כאשר u ו-v הם בקטע [0, 2π), R הוא המרחק בין מרכז המעגל המסתובב למרכז הטורוס, ו-r הוא הרדיוס של המעגל המסתובב.
במערכת צירים קרטזית ניתן להגדיר את הטורוס באמצעות כל הנקודות שמקיימות את המשוואה הבאה:
טורוס n-ממדי
הטורוס ה-n ממדי מוגדר כמרחב הטופולוגי (n פעמים). הוא מהווה הכללה של הטורוס הרגיל.
החבורה היסודית
החבורה היסודית של הספירה היא החבורה הציקלית האינסופית. לכן, החבורה היסודית של מכפלת ספירות היא מכפלה של החבורה הזו, כלומר.
מרחבי כיסוי
מרחב הכיסוי האוניברסלי של S^1 הוא הישר הממשי, על ידי ההעתקה. בנוסף, מרחב כיסוי של מכפלת מרחבים המתקבל באופן טבעי הוא מכפלת כיסויים נתונים שלהם - ולכן מרחב כיסוי של הטורוס ה-n ממדי הוא. בפרט, לטורוס יש מרחב כיסוי אוניברסלי כוויץ, ולכן זהו מרחב אספרי - מרחב לו רק חבורת הומוטופיה לא טריוויאלית מסדר ראשון.
חבורות ההומולוגיה
חבורת ההומולוגיה ה-k של הטורוס ה-n ממדי היא חבורה אבלית חופשית ב- יוצרים, כלומר. בפרט, מאפיין אוילר הוא אפס.
כמשטח
הטורוס ה-n ממדי הוא משטח קומפקטי סגור.
בכל חבורת לי קומפקטית וקשירה ניתן למצוא טורוס מממד מקסימלי.
חבורת מחלקות ההעתקות
המיפוי מגדיר הומומורפיזם חבורות. העתקה זו היא על (למשל במקרה ה-2 ממדי, המטריצות היוצרות מתקבלות), והגרעין שלה הוא אוסף ההעתקות שאיזוטופיות להעתקת הזהות.
ולכן, חבורת מחלקות ההעתקות של הטורוס (ה-2 ממדי) היא, ושני הומיאומורפיזמים איזוטופיים אם ורק אם הם הומוטופיים.
n-טורוס nT
דרך יותר אינטואיטיבית להכליל את הטורוס היא בעזרת ה-n-טורוס: אינטואיטיבית, אם הטורוס הוא גלגל הצלה ליחיד, הכללה זו היא מספר גלגלי הצלה מחוברים לגלגל הצלה משפחתי אחד ארוך.
המרחב nT הוא סכום קשיר של n טורוסים T=T^2. כלומר, מוסיפים טורוס לטורוס על ידי הדבקת שתי סביבות מעגליות בתוך הטורוסים, וחוזרים על התהליך מספר סופי של פעמים.
באופן זה מתקבל משטח דו־ממדי סגור (כלומר קומפקטי ובלי שפה); זהו משטח אוריינטבילי מגנוס n, וכל משטח קומפקטי קשיר ואוריינטבילי מגנוס n הומיאומורפי ל-n-טורוס.
החבורה היסודית של nT מחושבת באמצעות משפט ואן קמפן (ראו בערך לפרטים) - היא שווה ל-
את חבורות ההומולוגיה של nT מחשבים בעזרת סדרת מאייר-ויאטוריס, והן
GBU-28
GBU-28 היא פצצה מונחית לייזר המוטלת ממטוס ומכונה "מפצחת בונקרים" בשל יכולתה לחדור ולפוצץ בונקרים מחופרים בתוך האדמה.
סוטייסקה ניקשיץ'
סוטייסקה ניקשיץ' (במונטנגרית: Fudbalski klub Sutjeska Nikšić ) הוא מועדון כדורגל מונטנגרי מהעיר ניקשיץ'. המועדון הוא אחד משני הגדולים במונטנגרו, ביחד עם בודוצ'נוסט פודגוריצה.
GBU-28
הפצצה פותחה והותאמה במיוחד לצבא ארצות הברית ונעשה בה שימוש לראשונה במלחמת המפרץ ב-1991 וכן במלחמת עיראק ב-2003 כנגד מרכזי פיקוד ושליטה של צבא עיראק.
הפצצה שוקלת כ-2,273 ק"ג מתוכם כ-300 ק"ג חומר נפץ.
סוטייסקה ניקשיץ'
עם הקמת הליגה המונטנגרית בעונת 2005/06 שיחקה בה סוטייסקה, וכבר בעונה הראשונה סיימה במקום השני בטבלה, אחרי רודאר פלבלה. מאז אותה העונה סוטייסקה היא קבוצת מרכז טבלה במונטנגרו, ובסוף עונת 2007/08, לאחר שנוצחה בגמר הגביע המונטנגרי 2-1 על ידי קבוצת רודאר פלבלה, סיימה במקום ה-11 והייתה מועמדת לירידה, אך ניצלה בסופו של דבר ונשארה לעונה נוספת בליגה הבכירה, לאחר שניצחה במשחקי ההצלבה את צ'ליק ניקשיץ', יריבתה העירונית. בעונת 2008/09 הגיעה הקבוצה למקום השלישי. בעונת זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, ובעונה שלאחר מכן השלימה אליפות שנייה ברציפות.
GBU-28
בניסויים שנערכו במדבר נבאדה, הוכיחה הפצצה כושר חדירה לאדמה עד לעומק של 30 מטרים או חדירה לבטון מזוין עד לעומק של 6 מטר טרם הפיצוץ.
ב-2011 פורסם כי ממשל אובמה סיפק לישראל 55 פצצות מסוג זה.
היסטורית פיתוח
במהלך מלחמת המפרץ, התעורר צורך אצל צבאות הקואליציה בפצצות שחודרות לעומק האדמה, עם יכולת דומה לפצצות דוגמת הגרנד סלאם שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה. לאף חיל אוויר במערב לא היה פצצה עם יכולת כאלו. ארצות הברית פיתחה תוך פרק זמן קצר של כ-28 יום מפצחת בונקרים, מונחית לייזר, שנקראה GBU-28.
במהלך המלחמה הפצצות הוטלו על ידי מפציצי F-111 ארדברק ומטוסי F-117 נייטהוק חמקנים.
פוצ'יוב
פוצ'יוב (באוקראינית: Почаїв, פוצ'ייב; בפולנית: Poczajów; ביידיש: פּאטשאיעװ) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה.
עיירה זו מהווה מוקד לעלייה לרגל לצליינים כיוון שמצוי בה מנזר פוצ'ייב, המנזר הגדול ביותר במערב אוקראינה והשני בגודלו במדינה. עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
פוצ'יוב נזכרת לראשונה במאה ה-15, ובשנים אלה נודעה בשל מעיין שהיה בה, אשר התפרסם בסגולות מרפא. במאה ה-16 הוקם על גבעה בסמוך לעיירה מנזר, בעקבות מסורת על הימצאות העתק כף רגלה של מרים הקדושה במקום.
בשנת 1740 עברה פוצ'יוב לבעלות משפחת רדזיוויל, ובשנת 1778 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
כיום העיר משמשת כמרכז תיירותי וקיימים בא בתי מלון רבים וכן פארקים ומסעדות.
יהודי פוצ'יוב
ליהודים הותר להתיישב בעיירה רק בסוף המאה ה-18, ומאמצע המאה ה-19 היוו כמחצית מתושבי העיירה. בשנים 1906 ו-1907 הפיצו נזירים מקומיים עלילות דם נגד יהודי העיירה. במהלך הכיבוש האוסטרו-הונגרי בזמן מלחמת העולם הראשונה גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, ולאחריהן, גורשו מהעיירה. בשובם אליה, מצאו את בתיהם הרוסים. בסיוע הג'וינט ויוצאי העיירה בארצות הברית השתקמה במעט הקהילה בעיירה לאחר המלחמה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, כמחצית תושביה, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הצבא האדום בספטמבר 1939.
ב-20 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך זמן קצר 119 גברים יהודים, והטילו על הקהילה סכום כופר גבוה.
בינואר 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו שררו תנאי רעב. 19 יהודים שניסו להבריח מזון לגטו הוצאו להורג.
ב-7 בספטמבר 1942 נרצחו 794 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בבורות ירי. לאחר מכן, נערך מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ומי שנמצאו נרצחו יחד עם כ-20 יהודים שהושארו למיון חפצי הנרצחים.
אתי לבני
אתי אסתר ניבה לבני (נולדה ב-1 ביוני 1948) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת שינוי בכנסת ה-16.
ביוגרפיה
לבני (במקור פיירשטיין) היא ילידת תל אביב וכיום היא תושבת הרצליה. במקצועה היא עורכת דין.
בפעילותה הציבורית הרבתה לעסוק בתחום התרבות ועמדה בראש עמותות וועדות בתחום האמנות, וכעורכת דין פעלה עם שולמית אלוני לעריכת טקסי נישואין אזרחיים.
בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) הוצבה במקום ה-12 ברשימת שינוי ונבחרה לכנסת. ובין תפקידיה היו: יו"ר הוועדה למעמד האישה, סגנית יו"ר הכנסת, חברה בוועדת חוקה, חוק ומשפט וחברה בוועדת החוץ והביטחון.
לבני פעלה בכנסת למען קהילת ההומואים והלסביות, קידום זכויות האישה וייצוגה ובתחומים נוספים. כחלק מהפעילות הציבורית, יזמה לבני הפגנות תמיכה בתוכנית ההתנתקות, לקחה חלק במאבק לשימור היכל התרבות ובמאבק נגד שינוי שמו של מוזיאון תל אביב.
בפיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה (2006), עזבה לבני יחד עם מרבית חברי הכנסת של הסיעה את המפלגה ועברה למפלגת "חץ" והתמודדה מטעמה במקום השישי ברשימה. חץ לא עברה את אחוז החסימה ולבני נותרה מחוץ לכנסת השבע עשרה.
בנובמבר 2008 התמודדה לבני בבחירות המקדימות של מפלגת קדימה לכנסת ה-18 והוצבה במקום ה-51 ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצבה לבני במקום העשירי ברשימת המפלגה לכנסת.
חיים אישיים
הייתה נשואה ליו"ר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2, איש התקשורת יצחק לבני, עד למותו ב-2017. לזוג שלושה ילדים.
פאת שדה
פאת שדה הייתה התנחלות ויישוב קהילתי בגוש קטיף שברצועת עזה.
היסטוריה
בשנת 1989 (תשמ"ט) עלה היישוב פאת שדה לקרקע ברצועת עזה. בתחילה שהו התושבים במחנה הצבאי "שליו", וב-1993 עברו למקומם הקבוע על גבעה הפונה לעבר רצועת החוף. ביישוב התגוררו כ-115 תושבים, 30 משפחות חילוניות, דתיות ומסורתיות.
הכוונה הייתה שהתושבים יתפרנסו מתיירות, אולם בעקבות הרעת המצב הביטחוני פנו ברובם לחקלאות במסגרת תכנון ממשלתי. מרבית ילדי היישוב למדו בבית הספר האזורי בחבל הבשור או בבית הספר "נאות קטיף" שבנווה דקלים.
בתוכנית ההתנתקות פונה היישוב, רוב המשפחות התיישבו במושב מבקיעים ומספר משפחות פנו לניצנים. בהתאם להסכם ההעתקה שסוכם עם מנהלת סל"ע עוד לפני ביצוע הפינוי, החקלאים מהיישוב קיבלו זכויות של בעלי נחלה, למרות שמבחינה טכנית פאת שדה לא היה מוגדר כמושב. לאחר הפינוי, התושבים התגוררו מספר שנים בקרווילות עד הקמת בתיהם החדשים.
איי הבתולה של ארצות הברית במשחקים האולימפיים
איי הבתולה משתתפים במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). אף שהאיים הם שטח חסות של ארצות הברית, יש להם ועד אולימפי נפרד, והיא שולחת משלחות נפרדות למשחקים, וזאת בדומה לגואם, סמואה האמריקנית ופוארטו ריקו.
מאז החלו להשתתף במשחקים, נעדרו האיים רק מאולימפיאדת מוסקבה (1980), כאשר השתתפו בחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. כן השתתפה בכל אולימפיאדות החורף שנערכו בין 1984 ל-2002. הספורטאית היחידה שנשלחה מטעם האיים לאולימפיאדת טורינו (2006) לא התחרתה בסופו של דבר, מאחר שנפצעה במהלך אימון, והפעם הבאה בה השתתפו האיים במשחקי החורף הייתה באולימפיאדת סוצ'י (2014).
הספורטאי היחיד מאיי הבתולה שזכה במדליה אולימפית הוא השייט פיטר הולמברג, שזכה במדליית הכסף בדגם פין באולימפיאדת סיאול (1988). פרט להישג זה, רשמו יתר הספורטאים שייצגו את האיים הישגים נמוכים יחסית.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
ועדת השמות הממשלתית
ועדת השמות הממשלתית היא ועדה ציבורית הממונה על ידי ממשלת ישראל, ועוסקת בקביעת שמות ליישובים ולנקודות נוספות במפת ישראל ובהחלפת שמות ערביים שהיו קיימים עד 1948 לשמות עבריים. החלטות הוועדה מחייבות את מוסדות המדינה.
במתן שמות מתבססת הוועדה על שמות היסטוריים, על תרגום שמות ערביים ועל מתן צורה עברית לשמות ערביים.
פעולות הוועדה
ועדת השמות הממשלתית היא המשך של "ועדת שמות היישובים על יד קק"ל" שהוקמה בשנת 1925 על פי החלטה של דירקטוריון הקק"ל. לוועדת שמות היישובים על יד קק"ל לא היה כל מעמד חוקי, אולם השמות שהיא נתנה לכ-400 יישובים הוכרו על ידי הציבור.
ועדה נוספת שקבעה שמות, החל מ-18 ביולי 1949 ובמשך תקופה של כשנתיים, פעלה ליד משרד ראש הממשלה ונקראה "הוועדה הגאוגרפית" לקביעת שמות בנגב. ועדה זו העניקה שמות עבריים לכ-600 מקומות גאוגרפיים בנגב (גבעות, הרים, ערוצי נחלים, תלים, גאיות). גם ועדה זו לא פעלה מכח הוראת חוק, ורק לאחר פניות חוזרות של ראש הממשלה, השתמשו משרדי הממשלה בשמות שקבעה הוועדה. הוועדה הגאוגרפית הונחתה מפורשות על ידי ראש הממשלה "להרחיק את השמות הערבים מטעמים מדיניים: כשם שאין אנו מכירים בבעלותם הפוליטית של הערבים על הארץ, כן אין אנו מכירים בבעלותם הרוחנית ובשמותיהם". בהקשר לכך ציינה הוועדה הגאוגרפית, כי רבים מהשמות הערביים הם ממילא ארעיים ומקריים.
ב-8 במרץ 1951 מינתה הממשלה את חברי ועדת השמות הממשלתית, ובחודש אפריל 1951 התכנסה ועדת השמות הממשלתית לישיבתה הראשונה. מטרת הקמת ועדה חדשה זו הייתה כפולה: ראשית, להביא לכך שקביעת שמות עבריים ליישובים ולמקומות תיעשה על ידי ועדה אחת, ולא על ידי שתי ועדות שונות שאינן מקיימות קשר ביניהן. שנית, לקבוע מעמד רשמי לוועדה, כך שהחלטותיה בדבר קביעת שמות עבריים יפורסמו ברשומות ומשרדי הממשלה יחויבו להשתמש בשמות אלו. בוועדת השמות הממשלתית הוקמו שלוש ועדות משנה: ועדה לקביעת שמות המקומות הגאוגרפיים בכל אזורי הארץ (ועדת המשנה הגאוגרפית); ועדה לזיהוי שמות המקומות ההיסטוריים וקביעתם (ועדת המשנה ההיסטורית); ועדה לקביעת שמות ליישובים חדשים ומחודשים (ועדת משנה לשמות יישובים).
במשך חמישים שנות פעילותה הראשונות שינתה והוסיפה הוועדה קרוב ל־9,000 שמות; בין קביעותיה:
בין יתר תפקידי הוועדה עדכון שוטף של רשימת שמות היישובים בגופים הבאים:
הוועדה מפרסמת את החלטותיה בדפי מידע המופצים לכל משרדי הממשלה, ולמאות גורמים במדינה, ב"רשומות" (ילקוט הפרסומים), ולאחרונה גם בשנתון הממשלה.
בשנת 1999, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, פרסמה ועדת השמות את "אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, חמישים שנות התיישבות". בעריכת הגב' חנה ביתן, המרכזת המדעית של הוועדה. האטלס כולל את שמותיהם של תשע מאות יישובים שהוקמו בין השנים 1998-1948. באטלס מצוין מיקומם של היישובים, מקור השמות וכל הנתונים הסטטיסטים כמו צורת היישוב, ההשתייכות הארגונית, המעמד המוניציפלי ושנת ההתיישבות.
חברי הוועדה
ב"ועדת שמות היישובים על יד קק"ל" הראשונה היו נציגי הקרן הקיימת מנחם אוסישקין וי' אטינגר, נציג ההנהלה הציונית, פרופ' נחום סלושץ, נציג המתיישבים (דוד רמז עבור ארגונים המשתייכים להסתדרות, הרב ישעיהו שפירא עבור יישובי הפועל המזרחי) ופרופ' שמואל קליין בתור מומחה ונציג הוועד הלאומי. בשנת 1927 היה יוסף מיוחס נציג הוועד הלאומי ויצחק בן-צבי נציג המתיישבים חברי ההסתדרות. כן הצטרף לוועדה ישעיהו פרס, נציג החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. בשנות ה-30, מזכיר ועדת השמות היה יעקב א' אריכא.
לאחר קום המדינה, בוועדה חברים היסטוריונים, גאוגרפים, ארכאולוגים, אנשי מקרא ולשון, נציגי משרד הפנים, התחבורה (מע"צ), משרד הבינוי והשיכון (המרכז למיפוי) וקק"ל. לוועדה שלוש ועדות משנה: יישובית, גאוגרפית והיסטורית.
בשנת 1950 נתמנה לוועדה זלמן ליף (יושב ראש).
בשנת 1974 נתמנו לוועדה:
בשנת 1988 נתמנו לוועדה:
בספטמבר 1990 החליף משה ברור את דוד עמירן, בני מושקין החליף את יעקב ברמור ואסתר גולדנברג החליפה את מאיר מדן שנפטר. ב-2 במאי 1995 נוסף לוועדה ד"ר שוקרי עראף.
ב-31 בדצמבר 2001 החליף זאב ספראי את צבי אילן ועמירם גונן החליף את דוד שרון.
ב-27 בדצמבר 2009 נתמנו לוועדה יואל אליצור (במקום אסתר גולדנברג), אילת מזר (במקום משה כוכבי), ישעיהו רונן, עירית עמית כהן, צבי צמרת ואבשלום קור.
בנובמבר 2014 החליטה הממשלה על מינוי משה שרון ליו"ר הוועדה, וכן שהוועדה תהיה מורכבת מעשרים ושישה חברים, כדלקמן:
יישובים עם שמות לועזיים
עשרות יישובים ותיקים הספיקו להקרא בשמות לועזיים, לפני שוועדת השמות הממשלתית פעלה: הרצליה, כפר מסריק, כפר טרומן, כפר ביאליק, קריית מוצקין, בלפוריה, גבעת שפירא, כפר בלום, כפר גליקסון, כפר הס, כפר ויתקין, כפר ורבורג, כפר מונש, כפר סירקין, כפר נטר, כפר סאלד, כפר סילבר, כפר פינס, כפר רופין, נורדיה, שדה ורבורג, תל מונד, בית זייד ועוד.
הדוגמאות הבאות הן מהשנים שבהן פעלה ועדת השמות הממשלתית (ואף התנגדה):
הוועדה למתן שמות עבריים לנגב
לדברי יהודה זיו, חבר בוועדת השמות הממשלתית, הגיע דוד בן-גוריון למסקנה כי יש לתת שמות עבריים לאתרים בנגב. עיקר עיסוקה של הוועדה שהוקמה היה קביעת שמות עבריים ל"עצמים גאוגרפיים". אמרו אז על בן-גוריון כי החליט "בראשית - שֵמוֹת!", ויקרא במדבר דברים - כלומר מתן שמות עבריים למקומות הוא שלב בדרך ל"חזון הפרחת השממה". הוועדה קיימה במשך עשרה חודשים 29 ישיבות, שבהן נקבעו לאתרים מדרום לקאורדינטת רוחב 120 - בין אשקלון לבין שפך נחל קדרון - 561 שמות עבריים, מתוכם רק 29 היו שמות יישובים. התוצאה סוכמה ופורסמה בשנת 1950. הייתה זו המפה היחידה של מחלקת המדידות הממשלתית שבה הופיע לצד השם העברי החדש גם שמו הערבי של המקום.
המפה יצאה לאור לאחר הסכם שביתת הנשק עם ממלכת ירדן ב-3 באפריל 1949. בן-גוריון הורה להתעלם מהקו הירוק ובעידודו ובאישורו נקבעו שמות עבריים ליישובים, לחורבות ולעצמים גאוגרפיים בתוך תחומי ירדן - מעבר לקו הירוק בגזרה זו.
קתדרלת יעקב הקדוש בשיבניק
קתדרלת יעקב הקדוש (קרואטית Katedrala Sv. Jakova u Šibeniku) בשיבניק שבקרואטיה היא קתדרלה קתולית ומושבה של הדיוקסיה של שיבניק. הקתדרלה היא המבנה הידוע ביותר בעיר ומוכרזת כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
ב-1298 הפכה שיבניק למושב דיוקסיה מכוח בולה של האפיפיור בוניפקיוס השמיני. בשנת 1412 נכבשה העיר על ידי הרפובליקה של ונציה ובניית הקתדרלה החלה ב-9 באפריל 1431, ונמשכה בשלושה שלבים עד אמצע המאה ה-16.
המבנה נבנה בסגנון גותי צפון איטלקי על ידי בעלי מקצוע ונציינים ומקומיים בפיקוחו של פרנצ'סקו די ג'קומו. ב-1441 הפקידה מועצת העיר את ביצוע העבודות בידיו של האדריכל והפסל בן זאדר יוריי מטווייב דאלמטינץ (Juraj Matvejev Dalmatinac), וזה הרחיב את המבנה והוסיף לו שדרה מרכזית ואפסיס. כמו כן התאים דאלמטינץ את המבנה להוספת כיפה והוסיף לו כיור הטבלה ופסלים. בין אלה הוסיף דלאמטינץ את 72 פסלי הראשי המעטרים את צידו החיצוני של המבנה, והנחשבים למאפיין הידוע ביותר שלו. דאלמטינץ עסק בבנית הקתדרלה עד סמוך לפני מותו ב-1473.
לאחריו, מ-1475 ועד 1505, פיקח ניקולו פיורנטינו על עבודת הבניה, אשר המשיכה בסגנון הרנסאנס. פיורנטינו החליט על שימוש באבן בלבד וזו הובאה ממחצבה באי בראץ' הפועלת גם כיום. לקתדרלה נוספו כיפה, פסלים של מיכאל הקדוש, הקדוש הפטרון של העיר, יעקב הקדוש ומרקוס הקדוש, גלריות משני צדדי השדרה המרכזית, הגג וחלקה העליון של החזית. לאחר מותו של פיורנטינו ב-1505, סיימה קבוצה של בעלי מקצוע מקומיים וונצייניים את הבניה ב-1536, וב-1555 הוקדשה הקתדרלה. כיפת המבנה ניזוקה בהפצצה סרבית ב-1991, אך היא תוקנה בתוך זמן קצר. בשנת 2000 הייתה הקתדרלה לאתר מורשת עולמית.
המבנה
הקתדרלה שוכנת סמוך לחוף הים, בין ארמון הבישוף לכיכר בה ניצבים גם בית העירייה והלוג'יה. הקתדרלה נחשבת לכנסייה הגדולה בעולם הבנויה כולה מאבן ללא תמיכה של לבנים או עץ. היא בנויה מספינה ושני סטווים, כשבקצה כל אחד מהם אפסיס. מעליה כיפה וגובהו המרבי של חלל המבנה בנקודה זו הוא 32 מטר. מצידה הדרומי צמוד לה חדר מלבושים רבוע ומתחתיו מעבר המוביל אל הבפטיסטריום בצורת קואטרפויל (Quatrefoil), מבנה סימטרי שכולל ארבעה "עלים". שלושת המעברים מופרדים בשתי שורות של עמודים גותיים שכותרותיהם מעוטרות בעיטורים מעולם הצומח. העמודים תומכים בשתי ארקדות מעוטרות במוטיב של עלים ומעליהם שורת פתחים שביניהם עמודים קטנים. אלה תומכים בתורם בקיר אבן פשוט שבו קבועים חלונות, ומעל לקירות אלה מותקנת תקרת המבנה שבנויה כקמרון חבית. בקצה המזרחי של הספינה נמצא בית מקהלה השוכן על בימה מורמת, וגרם מדרגות בצורת חצי עיגול מוביל אליה. המזבח ניצב באפסיס המרכזי מאחורי בית המקהלה.
חזית המבנה הפונה לכיוון מערב מחולקת לשלושה אגפים התואמים את שלושת המעברים שבחלל הפנימי. הדלת מעוטרת בעיטורים העוסקים בנושא יום הדין, ומשני צדדיה חלונות גותיים. מעליה מקובע חלון פרח גותי שהותקן עם הקדשת המבנה ב-1555. משני צדדיה של הדלת הצפונית הפונה אל הכיכר ניצבים שני פסלי אריות הנושאים שני עמודים. על אלה ניצבים בתורם פסליהם של אדם וחוה. לאפסיס המרכזי הקבוע בחזית המזרחית, חמש צלעות בצורת חצי עיגול. 72 פסלי ראשי האדם המעטרים את האפסיס מצידו החיצוני פוסלו לפי פורטרטים של תושבי העיר הבולטים בתקופה, והם ממחישים מצבי רוח שונים. הכיפה המתומנת ניצבת על תוף שבכל אחת משמונה צלעותיו קבוע חלון ביפורי.
אילן ליבוביץ (פוליטיקאי)
אילן ליבוביץ (נולד ב-25 בינואר 1967) הוא חבר הכנסת לשעבר שכיהן בכנסת ה-16 מטעם סיעת שינוי.
ביוגרפיה
נולד ברחובות. למד יחסים בינלאומיים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית ומשפטים במכללה למנהל. עד לבחירתו לכנסת עסק בעריכת-דין, כעורך-דין עצמאי.
ליבוביץ נבחר ב-2003 לכנסת ה-16 מטעם סיעת שינוי, וכיהן כיושב ראש הסיעה בכנסת מינואר עד מרץ 2006.
לאחר התפלגות סיעת שינוי למפלגת חץ ולמפלגת שינוי לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, התמודד במקום השלישי ברשימת שינוי. שתי המפלגות לא עברו את אחוז החסימה, ועל כן סיים את כהונתו כחבר הכנסת.
ב-2006 ייסד ליבוביץ יחד עם אנשי חינוך, אישי ציבור, אנשי עסקים ואנשי אקדמיה את המכון למנהיגות העתיד.
ב-2008 התמודד ליבוביץ על ראשות עיריית רחובות, ונתמך על ידי קדימה. הוא זכה ב-13% בלבד מהקולות, ולא נבחר לתפקיד. רשימתו זכתה במנדט אחד במועצת העירייה, וליבוביץ החליט לוותר על מקומו בה, ולפנותו למועמד הבא אחריו ברשימה.
חיים אישיים
ליבוביץ גר ברחובות. נשוי ואב לשלושה ילדים.
The Andrew Lloyd Webber Collection
אלבום האוסף הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים השוודי.
רקע והוצאה
The Andrew Lloyd Webber Collection כולל שירים שנלקחו ממחזמרים שונים כדוגמת "The Phantom of the Opera" ו-"Wishing You Were Somehow Here Again", הלקוחים מתוך המחזמר, "פנטום האופרה". אלבום האוסף זכה להצלחה רבה בארצות הברית, שם הפך לאלבומה השלישי הנמכר ביותר של ברייטמן.
בנוסף לכך, נחשב The Andrew Lloyd Webber Collection לאלבום המשך של Sarah Brightman Sings the Music of Andrew Lloyd Webber (1992).
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע לראשונה למקום ה-110 במצעד הבילבורד 200 ושהה בו במשך 17 שבועות. במצעד אלבומי הקרוסאובר הקלאסיים של בילבורד, הגיע למקום השני ובמצעד האלבומים הקלאסיים הגיע למקום השני גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
ב-23 באוגוסט 2009, פרסם מגזין בילבורד כתבה רשמית בה היה כתוב שמכירות האלבום במדינה עומדות על 787,000 עותקים.
מרווח תפעולי
מרווח תפעולי (באנגלית: Operating margin) הוא היחס בין הרווח התפעולי לבין המכירות נטו. יחס זה מאפשר לאנליסטים לאמוד את יכולת העסק להרוויח על כל שקל מהמכירות (ללא הוצאות מימון ומיסים).
לדוגמה, אם נניח כי לחברת "משה ושותפיו" מרווח תפעולי של 12%, פירוש הדבר שהחברה מרוויחה 12 אגורות על כל שקל ממכירותיה. אם לחברה היו הכנסות או הוצאות שאינן קשורות לפעילותה הרגילה, כגון פסק דין לטובת החברה הקובע כי יש לשלם לה סכום קבוע מראש, אזי סכום זה ינוכה מהיקף ההכנסות על מנת למנוע את סילופו של המרווח התפעולי.
זאוול זילברטס
זאוול (זבולון) זילברטס (Zavel Zilberts; 1881 – 1949) היה מלחין ומנצח בתחום המוזיקה היהודית והחזנות.
קורות חיים
זילברטס נולד בפרבר קרלין בעיר פינסק בבלארוס. בילדותו למד נגינה בכינור ושר במקהלה שליוותה את אביו שהיה חזן בעיר. כשהיה בן 16 נפטר אביו, וזילברטס נכנס לכהן כחזן במקומו. בשנת 1899 החל ללמוד בקונסרבטוריון בוורשה, ניצוח הלחנה והוראת המוזיקה. סיים את לימודיו שם ב-1903. משנת 1904 עד 1907 כיהן כמנצח מקהלת אגודת הזמיר בלודז'. בשנת 1907 נתמנה למנהל המוזיקלי ומנצח המקהלה בבית הכנסת הגדול במוסקבה. במוסקבה באותה העת הורשו להתגורר אך ורק יהודים בעלי מקצועות מסוימים וממעמד סוציו אקונומי גבוה, כך שלזילברטס היה קהל משכיל שדרש רמה מוזיקלית גבוהה. באותן שנים פיתח זילברטס את סגנונו המיוחד המשלב אלמנטים מוזיקליים מערביים ביצירות היהודיות השורשיות, דוגמת דוד נובקובסקי, ופנחס מינקובסקי. בשנת 1914 נאלץ זילברטס לעזוב את מוסקבה בפקודת השלטונות, ומאחר ועיסוקו לא התיר לו לשהות בעיר. הוא חזר ללודז', ולניצוח על מקהלת הזמיר, ונשאר בה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 היגר זילברטס לארצות הברית, שם נתמנה למנהל ומנצח המקהלה של איגוד החזנים בניו יורק (חזנים פארבאנד). בתקופתו התרחבה המקהלה עד שמנתה מאה חזנים, והופיעה בקונצרט שנתי ענק שנערך באולמות כמו קרנגי הול, עם גדולי חזני התקופה כסולנים. בשנת 1924 הקים את האגודה הכוראלית של זילברטס (The Zilberts Choral Society), שהפכה עד מהרה לחלק בלתי נפרד מתרבות המוזיקה היהודית בניו יורק. כמו כן ליווה זילברטס חזנים רבים בבתי כנסת שונים בהופעות ובקונצרטים. המקהלה המשיכה להתקיים אף לאחר מותו, בניו יורק ב-1948, עד להתפרקותה בשנת 1960.
יצירתו של זילברטס התמקדה בעיקר בפרקי חזנות, מוזיקה עממית יהודית ושירי יידיש. זילברטס גם כתב קנטטה על נושא חלום יעקב. בין יצירותיו המפורסמות: "הבדלה" שהתפרסמה על ידי הטנורים יאן פירס, ריצ'רד טאקר ועוד, "הנרות הללו" שפורסם על ידי משה קוסביצקי, יצירתו לסליחות "אל מלך" ועוד.
עץ Splay
במדעי המחשב, עץ Splay הוא מבנה נתונים של עץ חיפוש בינארי לא בהכרח מאוזן בעל התכונה המאפשרת גישה חוזרת מהירה לאיברים אליהם בוצעה גישה לאחרונה. הוא מאפשר פעולות בסיסיות כגון הכנסה, חיפוש והסרה של איברים בסיבוכיות זמן של \ O(\log n) (בניתוח לשיעורין). עבור פעולות לא אקראיות רבות, עץ Splay מתגלה כיעיל יותר מעצי חיפוש אחרים, אפילו כאשר תבנית רצף הפעולות המסוימת אינה ידועה מראש. עץ ה-Splay הומצא על ידי דניאל סליטור ורוברט טרג'אן ב-1985.
בעץ Splay, לכל הפעולות הרגילות שניתן לבצע על עץ חיפוש בינארי מתווספת פעולה בסיסית נוספת הנקראת splaying. ביצוע splaying לעץ עבור איבר מסוים פירושו ארגון מחדש של העץ כך שהאיבר ימצא בשורשו של העץ. דרך אחת לבצע זאת היא ראשית על ידי ביצוע של חיפוש בינארי רגיל של האיבר בעץ ולאחר מכן להשתמש בפעולות סיבוב בעץ, בדומה לפעולות הסיבוב המבוצעות בעץ AVL, כדי להביא את האיבר אל שורש העץ. לחלופין, אלגוריתם top- down יכול לשלב את פעולת החיפוש ופעולת הסידור לכדי שלב ביצוע אחד.
פוארטו ריקו במשחקים האולימפיים
פוארטו ריקו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948).
אף שפוארטו ריקו היא שטח חסות של ארצות הברית, יש לה ועד אולימפי עצמאי המנהל בנפרד את ענייניו, ללא תלות בוועד האולימפי האמריקני. זאת בדומה לשטחי חסות אמריקאיים אחרים - איי הבתולה, גואם וסמואה האמריקנית. גם כאשר ארצות הברית החרימה את אולימפיאדת מוסקבה (1980) במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ורבות מבנות בריתה הצטרפו אליה לחרם זה, גילתה פוארטו ריקו עצמאות, והשתתפה בחרם רק באופן חלקי - שלושה ספורטאים ייצגו אותה במשחקים אלה, והם התחרו תחת הדגל האולימפי ולא תחת דגל פוארטו ריקו.
לאורך השנים זכו הספורטאים הפוארטו ריקנים בתשע מדליות, שש מהן באיגרוף. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה הטניסאית מוניקה פויג במדליית זהב ראשונה של פוארטו ריקו ומדליה ראשונה של ספורטאית מפוארטו ריקו. פוארטו ריקו השתתפה גם בשש אולימפיאדות חורף, בין 1984 ל-2002, אך לא הגיעה בהן להישגים משמעותיים.
היסטוריה
בהופעת הבכורה של פוארטו ריקו במשחקים, באולימפיאדת לונדון, זכה המתאגרף חואן ונגאס במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג. שני קופצים במוט, חוסה ברבוסה וחוסה ויסנטה, העפילו לשלב הגמר וחלקו במקום התשיעי. במשחקים הבאים פחתו הישגיהם של הספורטאים הפוארטו ריקנים, וחלפו 28 שנים בטרם זכה ספורטאי פוארטו ריקני נוסף לעמוד על הפודיום. בתווך, בלטו ספורטאים כמרים המשקולות פרננדו באס שסיים במקום השישי באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), צמד הטניסאים סטנלי פסארל ואלברטו קררו שהעפילו לשלב רבע הגמר בטורניר הזוגות באותם משחקים, ונבחרת הכדורסל שסיימה במקום השישי באולימפיאדת מינכן (1972).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) היה אורלנדו מונטאלבו למתאגרף הפוארטו ריקני השני שזוכה במדליית ארד אולימפית (בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג). נבחרת הכדורסל סיימה באותם משחקים במקום התשיעי. באולימפיאדת מוסקבה (1980) השתתפו רק שלושה מתאגרפים פוארטו ריקנים. שניים מהם, לואיס פיסארו וחואן אנחל מולינה, העפילו לשלב רבע הגמר.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הייתה מוצלחת מקודמותיה עבור המשלחת הפוארטו ריקנית. לואיס אורטיס זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, הישג שיא עבור הספורטאים הפוארטו ריקנים במשחקים. מתאגרף נוסף, אריסטידס גונסאלס, זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 75 ק"ג, ואילו רפאל ראמוס הגיע לשלב רבע הגמר בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג. באולימפיאדת סיאול (1988) לא שחזרו המתאגרפים את הישגיהם, ואולם נבחרת הכדורסל סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה המתאגרף אניבאל אסוודו במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 67 ק"ג. נבחרת הבייסבול סיימה במקום החמישי ונבחרת הכדורסל סיימה במקום השמיני. השחיין ריקרדו בוסקטס סיים במקום התשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה המתאגרף דניאל סנטוס במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 67 ק"ג, בעוד אנריקה פלורס העפיל לשלב רבע הגמר בקטגוריית המשקל של עד 81 ק"ג. השחיין ריקרדו בוסקטס סיים במקום השביעי במשחה ל-100 מטר חופשי, במקום השמיני במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום ה-12 במשחה ל-100 מטר פרפר.
באולימפיאדות הבאות לא זכה אף ספורטאי פוארטו ריקני במדליה אולימפית. באולימפיאדת סידני (2000) בלטו השייטים אנריקה פיגרואה ופדרו קולון, שסיימו במקום השמיני בדגם טורנדו. נבחרת הכדורסל, בשורותיה כיכבו גם קרלוס ארויו ודניאל סנטיאגו, הפתיעה במשחק הפתיחה שלה באולימפיאדת אתונה (2004), כשהביסה את נבחרת ארצות הברית בתוצאה 73-92, ובסופו של דבר סיימה במקום השישי. השייט אנריקה פיגרואה התחרה הפעם לצדו של חורחה הרנאנדס, והצמד סיים במקום השביעי. המתאבקת מאבל פונסקה סיימה במקום החמישי, אך מאוחר יותר נכשלה בבדיקת סמים, והישגה נמחק. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היו הישגיה של המשלחת הפוארטו ריקנית חלשים מבעבר. את ההישג הטוב ביותר רשם המתאגרף מקוויליאמס ארויו, שהעפיל לשלב רבע הגמר בקטגוריית המשקל של עד 51 ק"ג.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הפוארטו ריקנים במדליות ראשונות מזה 16 שנים, ולראשונה, הן לא היו באיגרוף. המתאבק חיימה אספינאל זכה במדליית כסף, והאתלט חאווייר קולסון זכה במדליית הארד בריצת 400 מטר משוכות. המתעמל טומי ראמוס סיים במקום השישי בתרגיל הטבעות ושני מתאגרפים, חאווייר צ'ינטרון ופליקס ורדחו, העפילו לשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה הטניסאית מוניקה פויג במדליית הזהב הראשונה בתולדות פוארטו ריקו, לאחר שגברה במשחק הגמר על אנגליקה קרבר. חאווייר קולסון העפיל לשלב הגמר בריצת 400 מטר משוכות עם התוצאה הרביעית בטיבה, אך נפסל בשלב הגמר עקב זינוק מוקדם. הקופץ למים רפאל קינטרו סיים במקום השביעי בקפיצה מ-10 מטר.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ: