cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נפת נבסקי (סנקט פטרבורג)
גשרים
בתחומיה 3 גשרים החוצים את הנייבה (כשבשניים מהם עובר גבול הרובע):
בגדה השמאלית של הנייבה, סמוך לגשר וולודארסקי הייתה תחנת הרכבת הנהר (Речной вокзал).
רכבת תחתית
בגדה השמאלית של הנייבה עוברים קווי הרכבת התחתית: קו האי וסילי-נבסקי ובגדתו הימנית קו הגדה הימנית.
התחנות בגבול (מצפון לדרום):
הקיצה עמי
"הָקִיצָה עַמִּי" הוא שיר עברי מאת המשורר המשכיל יהודה ליב גורדון (יל"ג), שנכתב בשנת ה'תרכ"ג והתפרסם בכתב העת "הכרמל" בג' באייר ה'תרכ"ו (18 באפריל 1866). השיר היווה מעין מניפסט אידאולוגי של תנועת ההשכלה היהודית. יל"ג פונה לעמו בשיר, ותובע ממנו לקום ולהשתלב בחבורת העמים האחרים באירופה, לאור ההתפתחויות החברתיות וההגותיות של התקופה. המשפט,, שמופיע בבית העשירי של השיר, הפך למשפט מפתח של תנועת ההשכלה.
הרקע לכתיבת השיר
בשנת 1866 פרסם יל"ג את "הקיצה עמי", שהפך להיות מעין הכרזה על פינוי מקומן של האנטישמיות, האפליה וחוסר השוויון לעבר אמנציפציה כללית. אין על היהודי אלא להתאזרח במדינת האם שלו באירופה, להשכיל, ללמוד את שפת המקום ולהשתלב בכלכלה, כדי להיות אזרח שווה זכויות וחובות. עם זאת, אל לו לשכוח את מקורותיו ואת זהותו היהודית. המשפט "היה אדם בצאתך ויהודי באהליך" שכתב יל"ג בשיר הפך להיות סיסמתה של תנועת ההשכלה היהודית במחצית השנייה של המאה ה-19, בבחינת דע איך לשלב בין אזרח העולם שבך לבין היהודי שבך.
על השיר
השיר מורכב מאחד-עשר בתים מחורזים, כאשר הבית הראשון, המתחיל במילים: "הקיצה עמי", חוזר ומופיע פעמיים נוספות במהלך השיר. בכך מדגיש המשורר את חשיבות המסר שבו: היהדות צריכה להתעורר, להביט סביבה ולהבחין בכך שתקופת החושך ששלטה עד עתה - חלפה, והגיעה זמנה של תקופה חדשה, תקופת האור. על העם להתנער ולהתאים את עצמו לזמנים החדשים ולמקומו החדש.
ההתאמה לעולם החדש, הנאור, לאירופה המודרנית, תתבצע בכמה שלבים, לדעתו של יל"ג. היהודי צריך לחדול מהתבדלותו והסתגרותו המסורתית בפני תושבי הארץ "עַד מָתַי תִּהְיֶה קִרְבָּם כָּאוֹרֵחַ, לָמָּה מִנֶּגֶּד לָהֶם תֵּלֶך אָתָּה?". האפליה והאנטישמיות ייפסקו, בהתאם לכך. "ייִמְחוּ מִלִּבָּם שִׂנְאַת שָׁוְא וָהֶבֶל, יִתְּנוּ לָךְ יָדָם, לָךְ שָׁלוֹם יָשִׂימוּ". היהודי ירים ראשו בגאווה, יראה את עצמו כשווה בין שווים וירכוש השכלה כללית ואת לשון המדינה. "וֶהְיֵה עַם מַשְׂכִּיל וּבִלְשׁוֹנָם שִׂיחָה". הוא יצא מד' אמות בית המדרש וילמד מקצועות ועיסוקים חדשים שישתתפו בייצור, בחקלאות ובתעשייה, באמנות ובתרבות. היהודי יביא תועלת למדינה בה הוא חי, יתרום את חלקו מצדו, ויקבל את זכויותיו מצדה.
ולקראת סופו של השיר אומר יל"ג את המשפט המפורסם שחזר והדהד בטקסטים רבים אחרים: "הֱיֵה אָדָם בְּצֵאתְךָ וִיהוּדִי בְּאָהֳלֶךָ". משמע, קבל על עצמך את כללי ההתנהגות וההשכלה המקומיים האוניברסליים, מחד גיסא, ואל תוותר על יהדותך, מאידך גיסא. אין להתעלם מהמסר הנוסף במשפט, שכאילו ממליץ על סוג של הצנעת הסממנים והמנהגים היהודים כשנמצאים בין אומות העולם.
במאמר שכתב גרשון בקון על השיר, הוא טען שרוב המבקרים התייחסו אל השיר כאל המנון של התקופה, ולהמנון לא חייבת להיות חשיבות אמנותית, ולכן הם התעמתו עם המסרים האידאולוגיים של השיר ופחות עם האפיונים האמנותיים שלו. עם זאת, טוען בקון, יש סיבה לכך שחוזרים ומצטטים משפטים מהשיר. מסתבר שלמילים שכתב יל"ג בשיר יש בכל זאת כוח פואטי, שנותן לשיר את פוטנציאל הציטוט ממנו, את כוחה של הסיסמה.
אחת התכונות המיוחדות של השיר, גורס בקון, הוא היכולת האינטרטקסטואלית של יל"ג להתחבר לארון הספרים היהודי. רק כאשר מבחינים בעושר האדיר שחבוי בהרמזים הרבים שהשיר מכיל, אפשר להכיר בכוחן של המילים להשפיע. לאורך כל השיר יש התחברות לטקסט קאנוני, הן כדי לחבר את הקורא לגרסה דינקותא שלו, והן כדי לשדר לו מסרים חדשים ואף הפוכים.
"הקיצה עמי" מתקשר עם הפסוק בתהילים: "עוּרָה לָמָּה תִישַׁן אֲדֹנָי, הָקִיצָה אַל-תִּזְנַח לָנֶצַח", אלא שבפסוק פונה הדובר לאלוהיו, ואילו בשיר הפנייה היא לעם.
"ובלשונם שיחה" בשיר מתחבר עם מספר פעמים בתהילים שבו מופיעה המילה "אשיחה", כמו למשל: "בְּפִקּוּדֶיךָ אָשִׂיחָה וְאַבִּיטָה אֹרְחֹתֶיךָ". ושוב, במקור הפנייה היא לאלוהים וכאן לעם.
"יִתְּנוּ לָךְ יָדָם, לָךְ שָׁלוֹם יָשִׂימוּ" בשיר מתקשר עם ברכת הכוהנים: "יִשָּׂא ה' פָּנָיו אֵלֶיךָ וְיָשֵׂם לְךָ שָׁלוֹם".
ואילו "הָקִיצָה, שָׂא עֵינְךָ אָנֶה וָאָנָה" משנה את הכיוון המקורי שהובטח לאברהם בבראשית "שָׂא נָא עֵינֶיךָ וּרְאֵה מִן-הַמָּקוֹם אֲשֶׁר-אַתָּה שָׁם צָפֹנָה וָנֶגְבָּה וָקֵדְמָה וָיָמָּה" "וְלֹא-תֵצֵא מִשָּׁם אָנֶה וָאָנָה" אומר שלמה המלך לשמעי. מארץ כנען במקרא, הופך היעד ב"הקיצה עמי" ל"ארץ עדן" אחרת, שנמצאת בקרבת היהודים המזרח אירופאיים.
באמצעות הרמזים אלו, ועוד רבים אחרים, שטמונים בטקסט של "הקיצה עמי", טוען בקון, מחבר יל"ג את הקורא עם טקסטים קאנוניים מקודשים, ומביא אותו לידי תמיכה בערכיות הפוכה ממשמעותם המקורית, כביכול, ובכך משכנע אותו לקבל את סיסמאות ההשכלה שיל"ג תמך בהן.
התקבלות השיר
על אף שהשיר נחשב למעין מניפסט אידאולוגי של ההשכלה באירופה, והמשפט "היה אדם בצאתך ויהודי באהלך" הפך לסיסמה, רבים לא אהבו את השיר ולא את הסיסמה.
כאמור לעיל, לא הרבו לעסוק בניתוח השיר מבחינה אמנותית, אלא מבחינת המסר האידאולוגי שלו. משה לייב ליליינבלום הכתיב את הקו של ניתוח השיר מעמדה לאומית, ומעמדה זו הוא פסל את תוכנו. זהו מניפסט פוליטי, הוא קבע, אין בו חידוש מבחינת ההשכלה, ואילו מהבחינה היהודית השיר מלא בשנאה והכחשה עצמית. ליליינלבום אף פרסם חוברת בשם "הקיצה עמי", ובה הוא קורא לעם קריאה בעלת מסר הפוך: "הקיצה עמי, הלא אחרית תרדמתך מות. אין עם אשר יוכל להאריך ימים בקרב עם אחר. אך על אדמתו הוא יכול לנצור את דתו, את שפתו, את תרבותו..."
אחד העם במאמרו "האדם באוהל" (תרנ"א) הפך את המשפט: "'היה אדם באהלך' – זאת היא איפוא התורה הגדולה החסרה לנו עד כה" ראשית, על האנשים להיות הגונים ולא מושחתים, מבית ומחוץ, סבר אחד העם.
יוסף חיים ברנר, שהעריץ את יל"ג, דחה את השיר ואת ה"סיסמה" באומרו באזכרה לזכרו של יל"ג: "מחרידה השיפלות הנפשית שב'הקיצה עמי!' ואי-אפשר לעבור עליה בשתיקה גם משום דרכי-אזכרה".
יל"ג מייצג ב"הקיצה עמי" את הגישה הנאיבית והאוטופית, אומר בן עמי פיינגולד. הוא מתעלם מהאנטישמיות של החברה ה"נאורה" וקורא לרוסיה גן עדן. המציאות טפחה על פניו (ראו הסופות בנגב) וגם ה"סיסמה" לעיל שטבע מתעלמת מהאפשרות הסבירה, שהיישום של המשפט "היה אדם בצאתך ויהודי באהליך" עלול להביא לידי התבוללות.
קרן רוקפלר
קרן רוקפלר (באנגלית: The Rockefeller Foundation) היא שמשרדיה בשדרה החמישית 420 בניו יורק שבארצות הברית. היא הוקמה ב-14 במאי 1913 במדינת ניו יורק על ידי משפחת רוקפלר. צ'ארטר חוקי שלה אושר רשמית על ידי בית המחוקקים של מדינת ניו יורק. היוזמה להקמת הקרן באה מצידו של ג'ון ד. רוקפלר, מייסד חברת, יחד עם בנו ג'ון ד. רוקפלר, הבן והיועץ הראשי לעסקים ולפעילויות נדבנות,. קרן רופקלר נחשבת לצד, הקרן הפילנתרופית הגדולה באמריקה. נכון לשנת 2015 הקרן מוקמה במקום 39 בין הקרנות הגדולות של ארצות הברית לפי גובה תרומותיו. בסוף שנת 2016 הכנסותיו שוערו ל-4,1 מיליארד דולר (ללא שינוי לעומת 2015) עם מענקים שנתיים בשווי 173 מיליון דולר. לפי ארגון OECD, בשנת 2019 תרמה הקרן למטרות פיתוח 103,8 מיליון דולר. לאורך עשרות השנים תרמה קרן רוקפלר לביסוס תחום הבריאות הציבורית המודרנית, לפיתוח החיסון נגד הקדחת הצהובה, למאבק נגד ה בארצות הברית ונגד המלריה באיטליה, תרמה לפעילותה של ג'יין ג'ייקובס למען השימור העירוני, וזירזה את המהפכה הירוקה.
היסטוריה
ג'ון דייויסון רוקפלר התכוון עוד בשנת 1901 להקים קרן מסוג זה אבל הרעיון קרם עור וגידים רק אחרי שבשנת 1906 יועצו פרדריק טיילור גייטס עודד את היוזמה באומרו שנכסיו של רופקלר הולכים וגדלים בקצב כל כך מהיר, שיורשיו "עלולים בעתיד לפזר את העזבון או להסתחרר מכוחם". רעיון מסוג זה העלה בסוף המאה ה-18 בנג'מין פרנקלין ובשנת 1906 קמה מיוזמת אלמנתו של איש העסקים, , קרן הקרויה " (RSF)" שהייתה מוגבלת לסיוע לנשים עובדות ולתחלואי החברה. ב-1909 רוקפלר מסר 73,000 מניות של, בשווי של 50 מיליון דולר לנאמנים, רופקלר הבן, גייטס ו לשם הקמת קרן פילנתרופית של 100 מיליון דולר. בסופו של דבר קרן רוקפלר הוקמה בשנת 1913 על ידי ג'ון דוויסון רופקלר האב (1839–1937) ועל ידי בנו, ג'ון דייויסון רופקלר הבן (1874–1960), בעלי חברת הנפט סטנדרד אויל במטרה מוצהרת "לקדם את רווחת המין האנושי בכל העולם". ב-14 במאי 1913 מושל ניו יורק, ו הוציא את של הקרן. חבריה המייסדים של הקרן היו: ג'ון ד. רופקלר האב, ג'ון ד. רופקלר הבן, פרדריק טיילור גייטס, הרי פרט ג'דסון,, סטאר ג'יי מרפי, ג'רום ד. גרין, ויקליף רוז וצ'ארלס או. היידט. מועצת המנהלים הראשונה כללו את יושב הראש ג'ון ד. רוקפלר הבן, נשיא הקרן ג'ורג' אי. וינסנט, המזכיר אדווין ר. אמברי, גזבר: ל. ג'. מאיירס, רואה חשבון: רוברט ה. קרק, עוזר גזבר: חנדון מיירון דשיאל. חברים: וואלאס בטריק, סיימון פלקסנר, הרי אמרסון פוסדיק, פרדריק טיילור גייטס, א. ברטון הפברן, צ'ארלס אוונס יוז, הרי פרט ג'דסון, סטאר ג'יי מרפי, ג'ון ד. רופקלר האב, ג'ון ד. רופקלר הבן, ויקליף רוז, ג'וליוס רוזנוולד, מרטין א. ריירסון, פרדריק שטראוס, ג'ורג' א. וינסנט.
הקרן פועלת ב-52 ארצות בשש יבשות. היא מממנת תוכניות מחקר רבות בתחומים כמו בריאות הציבור, חדשנות מדעית, חקלאות, תרבות ואמנות, חינוך, מדעי הטבע, שלום וסכסוכים, מדעי החברה, מדעי המדינה. יושב ראש הקרן הוא כיום ד"ר, ממוצא הודי-אמריקאי. הוא יושב הראש ה-13 של הקרן. בגיל 43 הוא האדם הצעיר ביותר שכיהן בתפקיד זה. הוא החליף את שכיהנה בשנים 2005–2017 והייתה האישה הראשונה שמילאה את התפקיד. בימינו מממנת את אוניברסיטת רוקפלר, בעבר המכון רוקפלר למחקר רפואי (RIMR), העוסקת בחקר סיבותיהן, מניעתן וטיפולן של המחלות. המחלקה הבינלאומית לבריאות שפעלה בשנים 1913–1954 עסקה בחיסולן של מחלות מסוימות, בעלות השלכות חברתיות בחלקי עולם שונים, כמו האנקילוסטומיאזיס, השחפת, טיפוס הבהרות והקדחת הצהובה.
ציוני דרך בתחום הרפואה והבריאות
(ASHA) חוקרת את הגורמים הביולוגיים והחברתיים המשפיעים על ההתנהגות המינית של האדם. תוך 30 שנה - זינוק המחקרים על הקדחת הצהובה. 6 חוקרים מתים תוך כדי פעילות המחקר.
מרכז בלאג'ו
הקרן מחזיקה ומפעילה גם את מרכז רוקפלר בבלאג'ו, איטליה. המרכז מורכב ממספר מבנים, הפרוסים על פני שטח של 50 אקר (200,000 מ"ר), בחצי האי שבין קומו ולקו בצפון איטליה. המרכז מכונה לעיתים בשם "וילה סרבלוני". הוילה היא רק אחד מבניינים רבים בהם שוכנים דיירים ומשתתפי כנסים. הנכס הורש לקרן בשנת 1959 תחת נשיאותו של דין ראסק (שעתיד להיות מזכיר המדינה של נשיא ארצות הברית קנדי). מרכז בלאג'ו מפעיל גם מרכז כנסים וגם "תוכנית רזידנס". תוכנית הרזידנסי היא תוכנית תחרותית ביותר אליה יכולים להגיש מועמדות חוקרים, אמנים, סופרים, מוזיקאים, מדענים, קובעי מדיניות ואנשי מקצוע בתחום הפיתוח מרחבי העולם ולעבוד על פרויקט לבחירתם לתקופה של ארבעה שבועות. מהות התכנית היא הסינרגיה המתקבלת מהאינטראקציה בין אנשים המגיעים מרקעים מגוונים ביותר. מספר רב של זוכי פרס נובל, זוכי פרס פוליצר, זוכי פרס הספר הלאומי, זוכי ועמיתי מקארתור, כמו גם מספר ממלאי מקום וראשי מדינות וממשלה לשעבר, שהו בבלאג'ו.
לקריאה נוספת
*Ron Chernow - Titan: The Life of John D. Rockefeller, Sr., Random House, New York 1998, ISBN 978-0679438083
אוצ'ה ג'ומבו
אוצ'ה ג'ומבו רודריגז (באנגלית: Uche Jombo Rodriguez; נולדה ב-28 בדצמבר 1979) היא שחקנית, תסריטאית ומפיקת קולנוע ניגרית.
ביוגרפיה
ג'ומבו נולדה באביריבה, מדינת אביה, שבניגריה. יש לה תואר במתמטיקה ובסטטיסטיקה מאוניברסיטת קלאבאר, ותואר במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפדרלית לטכנולוגיה במינה.
קריירה
ג'ומבו התחילה דרכה בתעשיית הקולנוע הניגרית ב-1999, כששיחקה בסרט Visa to hell. בתור תסריטאית, היא כתבה וכתבה בשיתוף מספר סרטים, ביניהם: ''The Celebrity, Games Men Play, Girls in the Hood & A Time to Love. ג'ומבו אז פנתה גם להפקת סרטים, כגון Nollywood Hustlers, Holding Hope וכן Damage,'' אשר מתמודד עם נושא אלימות במשפחה. ג'ומבו היא שגרירת מותג עבור Globacom.
עוז בילו
עוז בילו (נולד ב-16 בינואר 2001 בראשון לציון שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל הישראלית. בנו של כדורגלן העבר יוסי בילו.
קריירת מועדונים
בילו גדל במחלקות הנוער של מכבי תל אביב, הפועל ראשון לציון ומועדון ספורט אשדוד.
ב-2 ביוני 2020 ערך בילו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מועדון ספורט אשדוד, בניצחון 3-2 על הפועל רעננה במסגרת עונת 2019/2020 בליגת העל. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה בעונה זו. בעונת 2020/2021 הוסיף בילו 20 הופעות ליגה, והבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על בני יהודה תל אביב. ב-24 בינואר 2023 הושאל למכבי נתניה, אשר רכשה אותו ביוני 2023.
קריירה בינלאומית
בילו הוא חלק מסגל הנבחרת הצעירה של ישראל.
חסן מוסתוופי אל-ממאלכ
מִירְזָא חַסַן אשתיאני (נודע יותר בתוארו חַסַן מוּסְתוֵוִפי אל-מַמָאלֶכּ, בפרסית: مستوفی‌الممالک – "קנצלר הממלכה"; 5 באוקטובר 1871 – 28 באוגוסט 1932) היה מדינאי ופוליטיקאי איראני, אשר שירת כראש ממשלת איראן בשש קדנציות בתקופת המדינה הנשגבת של פרס והמדינה האימפריאלית של איראן. נודע בהיותו מראשי התמיכה במהפכה החוקתית נגד שלטונו של מוחמד עלי שאה קאג'אר.
תחילת הדרך
משפחת אשתיאני הייתה מקורבת זה זמן רב למלוכה הקאג'ארית, התואר המלכותי 'מוסתוופי אל-ממלאכ' ניתן להם בידי מוחמד שאה קאג'אר לקראת אמצע המאה ה-19. מירזא חסן היה יליד טהראן, בירת השושלת הקאג'ארית וכמו רוב המלומדים של התקופה, הוא קיבל את הכשרתו הדתית הגבוהה בנג'ף.
פוליטיקה
עם חלוקת איראן לאזורי השפעה של האימפריה הבריטית והאימפריה הרוסית בשנת 1907 והסדר הפרלמנט (מג'לס) לאחר הפיכה נגד מוחמד עלי שאה קאג'אר, הפוליטיקה המדינית גערה בסכסוכים פנימיים, חלוקת סמכויות לא סדירה ועוד. עם הזמן, תחת שלטונו הרעוע של אחמד שאה קאג'אר היה מוסתוופי אל-ממלאכ חמש פעמים ראש ממשלת איראן והסדיר מרכז כוח במשהד. עם ההפיכה הצבאית של רזא ח'אן ועליית שושלת פהלווי, מחשש לכוחו, מוסתוופי אל-ממלאכ נשלח זמן מה לבית סוהר אך כאשר שוחרר ניתן לו לשוב מתפקיד ראשות הממשלה פעם שישית ונוספת.
בשלטונו תמך בשמרנות ולאומיות איראנית אך מעבר לכך ידע את הצורך במודרניזציה נגד השפעות הקולוניאליזם ועל כן הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית האיראנית.
מורשתו
לאחר סיום חייו הפוליטיים בשנת 1927, מוסתוופי אל-ממלאכ פעל להעשרת הערך הספרותי, התרבותי והלימודי באיראן, בכך הוא אף הקים את אוניברסיטת א-זהרא אשר הייתה בנויה על רעיונות החינוך המערביים ובה הוא למסוף נקבר עם פטירתו עקב התקף לב ב-28 באוגוסט 1932.
האגודה למורשת לאומית הוקמה בשנת 1921 במטרה לשמר, להגן ולקדם את "האבות של איראן". החברה בנתה מוזיאון ממלכתי, ספרייה ממלכתית וכמה אתרי שימור ומורשת לאומיים, ששילבו מוטיבים מהאדריכאלות האיראנית העתיקה. החברה הוקמה על ידי פקידי ממשל מודרניסטים ואינטלקטואלים מערביים, ומוסתוופי אל-ממלאכ היה ביניהם.
מורשתו הגדולה ביותר של מוסתוופי אל-ממלאכ נגעה לספרי ההיסטוריה והתרבות אשר כתב.
שדה כוח (מדע בדיוני)
ביצירות מדע בדיוני, שדה כוח או מגן אנרגיה הוא כינוי לטכנולוגיה שמייצרת מחסום אנרגיה שמשמש כמגן לעצם מסוים. מחסום האנרגיה מופעל על ידי מקור אנרגיה ויוצר מעין מחסום בלתי-נראה סביב העצם אותו הוא מקיף. שדה הכוח מונע מהתקפות של אנרגיה (כגון יריות וקרני לייזר) וחומר (כגון תחמושת קליעית ופצצות) לחדור דרך המגן ולפגוע בעצם עליו הוא מגן. בחלק מהיצירות, כוחו של מגן שדה הכוח הוא בלתי מוגבל, ובחלק אחר עוצמת המגן נחלשת ככל שהוא סופג יותר פגיעות עד אשר הוא מתמוטט לגמרי.
יש לציין שהשימוש במונח "שדה כוח" בהקשר זה שונה מהמשמעות המקובלת בפיזיקה המודרנית למונח (למשל: השדה החשמלי הוא סוג של שדה כוח פיזיקלי).
דוגמאות
ביצירות הבאות נעשה שימוש רב בשדה כוח:
הדיוויזיה ה-32 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-32 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בדצמבר 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובנובמבר אותה שנה נשלחה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום כחלק מהקורפוס ה-10, וספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במלחמת החפירות, ובשנת 1918 לחמה בקרב אמיין ולאחר מכן במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
הרי אנסריה
הרי אנסריה (בערבית:  جبال النصيرية), הידועים גם בכינוי הרי אל-עלאווין (جبال العلويين; שני השמות מתייחסים לעלווים הנקראים גם "נֻצַירִים") או בשמם הסורי הרשמי - רכס הרי החוף (سلسلة الجبال الساحلية), הם רכס הרים בצפון-מערב סוריה (מצפון לדרום) המקביל לרצועת החוף. במקורות הקלאסיים נקראים הרי אנסריה בשם "ברגילוס" (Bargylus) ותחת שלטונם של החשישיון נקראו "ג'בל בהרה". ההיסטוריון עדיה חורון זיהה אותם עם הרי "שלח" או "שלחן" המוזכרים בשירת אוגרית.
רוחבם הממוצע של הרי אנסריה הוא 32 ק"מ וגובהם הממוצע הוא 1,200 מטר, כאשר הפיסגה הגבוהה ביותר, נבי יוניס (מזרחית ללטקיה), מגיעה לגובה של 1,562 מטרים. בצפון גובה ההרים יורד ל-900 מטרים, ובדרום ל-600 מטרים. ההרים בנויים מסלעי גיר, ולהן תופעות קרסטיות הנגרמות מהמסת הגיר. כמות המשקעים השנתית היא 500 עד 1,000 מ"מ, והדבר מאפשר מגוון עשיר של גידולים חקלאיים, בהם: פירות, ירקות, טבק, סלק, סוכר ועוד. פסגות הרי אנסריה מכוסות בשלג בעונת החורף.
כפרים רבים, ביניהם סאפיתא, קדמוס, ענזה וסריה, שוכנים במורדות המערביים המתונים של ההרים. בחלקים המזרחיים התלולים של הרכס האוכלוסייה דלילה. כפרים רבים, ביניהם ספיתה, קדמוס, ענזה וסריה, שוכנים במורדות המערביים המתונים של ההרים. בחלקים המזרחיים, התלולים, של הרכס האוכלוסייה דלילה. בהרי אנסריה ממוקמים מספר כפרי נופש כמו סלנפה, קסאב, סלמה ועוד, אליהם מגיעים תיירים רבים בעיקר בתקופת הקיץ. נהר ארנת זורם צפונה במקביל לרכס בקצהו המזרחי בעמק הע'ב, לאחר מכן זורם גם באזור הצפוני של הרכס לפני שנשפך לים התיכון.
דרומה לעיר מסיאף ישנו העתק הסטה אופקית (סדק שנוצר בסלעים של קרום כדור הארץ) ההולך מכיוון צפון-מזרח לדרום-מערב ומפריד בין הרי אנסריה לבין הרי הלבנון ומול הלבנון.
הרי אנסריה היוו חלקים מהגבול של מדינת העלווים שהוקמה בסוריה בשנות ה-20.
לינדה לינדורף
לינדה לינדורף (בשוודית: Linda Lindorff; נולדה ב-9 בפברואר 1972) היא מנחת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה
לינדורף נולדה בשנת 1972 במחוז וסטרבוטן שבשוודיה.
מ-2003 ועד 2004 הנחתה את הגרסה השוודית של תוכנית המציאות "החווה".
ב-2005 הנחתה את התוכנית "Sveriges värsta bilförare" בערוץ TV4.
בשנת 2007 הנחתה את התוכנית "Djur i fara" בה הוצגו חיות בסכנת הכחדה.
בשנת 2010 הצטרפה לצוות מגישי תוכנית האירוח "Förkväll".
בשנת 2016 לקחה חלק בתוכנית "Let's Dance" שהיא המקבילה השוודית לרוקדים עם כוכבים.
חייה האישיים
בשנת 2009 התחתנה עם הצלם ג'ייקוב לינדורף. לזוג 3 ילדים, כאשר האחרון נולד ב-10 באפריל 2013.
מריאטה סלומקה
מריאטה סלומקה (בגרמנית: Marietta Slomka; נולדה ב-20 באפריל 1969) היא עיתונאית גרמנייה.
ביוגרפיה
סלומקה נולדה בקלן בשנת 1969.
היא למדה פוליטיקה בינלאומית וכלכלה באוניברסיטת קלן ובאוניברסיטת קנת. ב-1988 השלימה את ההתמחות שלה בחברת התרופות "Roussel Uclaf" בפריז.
מ-1991 ועד 1998 עבדה במכון קלן למחקר בכלכלה (Institut der deutschen Wirtschaft), במקביל ב-1994 החלה את עבודתה העיתונאית בעיתון המקומי "Kölnische Rundschau".
ב-1998 החלה לעבוד כעיתונאית ברשת הטלוויזיה "ZDF", עד 2000 היא הייתה כתבת חדשות בערים בון וברלין, לאחר מכן החלה להגיש את מהדורת החדשות "heute nacht".
מ-2001 היא מגישה את מהדורת החדשות "Heute Journal" ביחד עם קלאוס קלבר.
ב-2009 זכתה על עבודתה ב-"Grimme-Preis", פרס טלוויזיה גרמני, באותה שנה גם הוציאה ספר שכתבה.
בנוסף היא גם הפיקה מספר סרטים תיעודיים.
סמל ריינלנד-פפאלץ
סמל ריינלנד-פפאלץ (בגרמנית: Landeswappen von Rheinland-Pfalz) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית ריינלנד-פפאלץ. הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1948 ומתבסס על סמלי הנסיכויות של האימפריה הרומית הקדושה שבשטחיהן עומדת המדינה כיום.
תיאור
הסמל מורכב ממגן מעוגל בתחתיתו שמחולק לשלושה חלקים: החלק הימני הוא צלב גאורגיוס הקדוש שהיה סמלו של ארכיבישוף והנסיך הבוחר של טריר, העיר ההיסטורית במחוז. השימוש בסמל הופיע כבר בחותם הארכיבישוף מ-1273. החלק השמאלי מראה גלגל לבן בשדה אדום שהיה סמלו של ארכיבישוף והנסיך הבוחר של מיינץ. הסמל מתועד כבר מהמאה ה-13 כשיש בו שני גלגלים כפי שמופיע בסמל העיר היום. החלק המרכזי מראה אריה זהוב בעל טפרים ולשון אדומים זקוף בשדה שחור המסמל את נסיך פפאלץ.
הציצה היא "כתר העם" המסמלת את שלטון העם שבא במקום השלטון המלוכני והוא מעוטר בעלי גפן, אחד מתוצריו החשובים של האזור.
צאלח צאלח
מארי צאלח בן יחיא צאלח (מכונה: מהר"ץ, ה'תכ"ה – כ"ד בכסלו ה'תק"ט, 1665 – 15 בדצמבר 1748) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-18, ודיין בבית הדין הגדול בצנעא.
ביוגרפיה
מארי צאלח נולד בשנת ה'תכ"ה (1665), בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן.
בשנת ה'תל"ט (1679), בהיותו בן 14, יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, וחזר והשתכן בקאע אל-יהוד.
בשנת ה'תס"ח (1708) בנה את בית הכנסת בית צאלח, שהייתה מרכז תורני חשוב ומקום מושבה של הישיבה הגדולה.
בסביבות שנת ה'תצ"ה (1735) התמנה כדיין בהרכב הרביעי של בית הדין בראשות מארי דוד חותר.
היה הסמכות העליונה בענייני שחיטה. מצבו הכלכלי היה טוב, והוא מימן העתקת ספרים. עסק רבות בקבלה, והיה בין הבודדים בתימן שהניחו תפילין של רבנו תם.
נפטר בכ"ד בכסלו ה'תק"ט (15 בדצמבר 1748).
חיבוריו
חיבוריו יצאו לאור על ידי הרב מאיר צאלח, ונוספו אליהם ליקוטים שהביא נכדו מהרי"ץ בשמו.
איתן אזולאי
איתן אזולאי (נולד ב-26 במאי 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל בכדורגל.
קריירת מועדונים
גדל במחלקות הנוער של בית"ר טוברוק, מכבי תל אביב, מכבי נתניה ומכבי פתח תקווה.
ב-12 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי פתח תקווה, בהפסד 0–2 להפועל ניר רמת השרון במסגרת עונת 2019/2020 בליגה הלאומית. בסך הכול ערך שש הופעות ליגה בעונה זו, שהסתיימה בעלייתה של מכבי פתח תקווה לליגת העל. בעונת 2020/2021 ערך אזולאי 19 הופעות ליגה.
ב-21 באוגוסט 2022 נמכר למכבי נתניה ב-2.2 מיליון שקל והפך לרכש היקר בתולדות המועדון.
נבחרות ישראל
אזולאי שיחק החל מבנבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17, בנבחרת נוער ב' עד גיל 18, ומאז 2021 משחק עם הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21.
חיים אישיים
אזולאי הוא בעל דרכון צרפתי.
כולם נפלו על הראש
העלילה מתחילה בבוטסואנה, ועוקב אחרי סיפורם של קי, מנהיג בשבט בושמני החי במדבר קלהרי (בגילומו של השחקן הנמיבי Nǃxau ǂToma), אנדרו סטיין (מריוס ווירס), ביולוג המנתח זבל דגימות עבור עבודת הדוקטורט שלו, וקייט תומפסון (סנדרה פרינסלו), מורה חדשה שהחלה לעבוד בבית הספר המקומי בכפר.
תיאור העלילה
קי ושבטו הבושמני חיים באושר במדבר קלהרי, ללא קשר עם העולם החיצון. יום אחד, בקבוק זכוכית של קוקה-קולה נזרק ברישול ממטוס חולף ונופל אל הארץ בשלמותו. אנשי השבט מניחים שהחפץ המוזר הוא "מתנה" מן האלים ומצליחים למצוא לו שימושים רבים. אבל שלא כמו כל דבר שהיה להם לפני, ישנו בקבוק אחד בלבד לכולם. הדבר מייצר מתחים בשבט ולבסוף קי מתייעץ עם זקני השבט, ומסכים לעלות בעצמו ברגל אל קצה העולם ולהיפטר מהחפץ המקולל שפילג את השבט.
לאורך הדרך, הוא פוגש מספר אנשים, כגון: הביולוג אנדרו סטיין, הלומד על החיות המקומיות; קייט תומפסון, שזה עתה נשכרה ללמד בבית הספר בכפר כמורה בבית; חבורת לוחמי גרילה בראשות סם בוחה, הנרדף על ידי כוחות הממשלה לאחר כישלון של ניסיון ההפיכה שהוביל; ואת מדריך טיולי הספארי - ג'ק הינד.
כאשר קי נהיה רעב נקרית בדרכו דיר עיזים. הוא יורה בעז חץ מרדים, אבל הוא נתפס ומושלך לכלא. בינתיים, לוחמי הגרילה פולשים לבית הספר של קייט ושובים אותה ואת תלמידיה כמגנים אנושיים עד לבריחתם למדינה שכנה.
סטין, מפודי וצ'י יגלו עד מהרה כי עבודת השטח שלהם (תצפית על חיות הבר המקומיות) עוברת לאורך מסלולם של הטרוריסטים הנמלטים. הם משתקים את לוחמי הגרילה באמצעות חצים מרגיעים הנורים עליהם בקשת זעירה ומוסתרת שמפודי וצ'י אלתרו, ומצילים את קייט ואת הילדים. עם זאת, ג'ק הינד מגיע ולקחת משם קייט, ולוקח קרדיט על ההצלה שתוכננה ובוצעה על ידי מפודי, סטיין וקי. עם תום ריצוי תקופתו של קי, סטיין משלם את שכרו ושולח אותו לדרכו.
כאשר סטיין מספר לקייט על הטבע הביישני שלו, קייט מחבבת והם מתחילים במערכת יחסים.
קי מגיע בסופו של דבר אל החלון של אלוהים, השוכן בחלקו העליון של צוק גבוה, עם שכבה מוצקה של עננים נמוכים המסתירים לעיתים את הנוף שמתחת. כאשר הוא משוכנע שהגיע לקצה העולם, הוא זורק את הבקבוק מן הצוק וחוזר לשבט שלו.
סגר (ספר)
סגר (באנגלית: Lockdown) הוא מותחן מסתורי משנת 2020 מאת סופר הפשע הסקוטי פיטר מיי, המתרחש על רקע מגפת שפעת קטלנית. מיי כתב את הרומן בשנת 2005, אך הוא נדחה על ידי המו"לים בטענה שאינו מציאותי. במהלך מגפת COVID-19 והטלות הסגרים כתוצאה מכך, בשנת 2020, הספר פורסם לבסוף.
תקציר עלילה
חמישה חודשים לתוך מגפת שפעת שהורגת שמונים אחוז מהנדבקים בה, לונדון נמצאת בסגר. העיר נמצאת תחת משטר צבאי, מוטל עוצר מחמיר ומעקב ציבורי נרחב. בין המתים מהנגיף, גם ראש הממשלה ובני משפחתו.
מפקח הבילוש ג'ק מקניל מצטווה לחקור גילוי עצמות אדם טריות שנמצאו באתר בנייה בלמבת'. טביעת אצבע על כרטיס רכבת תחתית של לונדון שנמצא בזירה לוקחת אותו לאורך שרשרת של רמזים, ובסופו של דבר מובילים לבית ריק בוונדסוורת'. בכל שלב בדרך, עוקב אחריו בחשאי רוצח סוציופתי שקורא לעצמו פינקי (על שם האנטי-גיבור של הרומן מאת גרהם גרין, "ברייטון רוק"). פינקי נשכר על ידי מר סמית' האפל כדי לעקוב אחר חקירת המשטרה ולהבטיח שהעצמות לא יובילו אותם לשום מקום. פינקי הורג שני עדים כדי למנוע מהם למסור מידע למקניל.
בינתיים, ד"ר איימי וו, מדענית משפטית שנמצאת במערכת יחסים עם מקניל, קובעת שהשרידים הם כנראה של ילדה כבת עשר, ממוצא מזרח אסייתי. היא לוקחת את העצמות בחזרה לדירתה כדי לעשות שחזור פנים מהגולגולת. בבית בוונדסוורת', שכנה מספרת למקניל שהבית היה מאוכלס לאחרונה על ידי זוג בשם סמית' שהיה להם בת מאומצת בת עשר, ילדה סינית. פינקי נכנס בחשאי לדירה של איימי בזמן שהיא מתקלחת. כשהיא חשה בנוכחות הפולש, היא מתקשרת למקניל ומשאירה הודעת דואר קולי מוכת פאניקה.
בזמן שהוא מתכונן לפרוץ לבית בוונדסוורת', מקניל נתקל בד"ר שרה קסטלי, חוקרת בסוכנות הבריטית להגנת הבריאות המאמינה שהילדה הסינית הייתה מקור המגפה. לאחר שמקניל משיג את הודעת הדואר הקולי של איימי, הוא וקסטלי ממהרים לדירתה, אך הם מוצאים אותה ריקה. חלון הצ'ט של המסרים המיידיים שפתוח במחשב של איימי מצביע על כך שהיא שוחחה על המקרה עם המנטורית שלה, ד"ר סמנתה לוקר. בדירה של לוקר, הם מגלים שהמנטור נרצח (על ידי פינקי) והצ'טים שלה עם איימי נחטפו על ידי צד שלישי, שמסתבר שהוא מר סמית'. באמצעות חלון הצ'ט, סמית' מאיים להרוג את איימי אלא אם כן מקניל ימסור את כל הראיות שיש למשטרה נגדו.
הם נפגשים בלונדון איי, שם פינקי מחזיק את איימי באיומי אקדח. סמית מתגלה כד"ר רוג'ר בלום, בכיר בחברת תרופות בינלאומית. הוא אומר למקניל שהחברה שלו יצרה את הנגיף באופן מלאכותי כדי להרוויח כסף ממכירת חיסון. הילדה הסינית נדבקה בכוונה והנגיף הותר להתפשט. היא נהרגה כדי להעלים את הראיות.
בהתקף כעס, קסטלי מנסה לירות בבלום, אך הוא נמלט על החלק החיצוני של הגלגל לעבר התא שבו פינקי מחזיק את איימי. מקניל בעקבותיו. במאבק אחרון, בלום משתלט על מקניל ועומד לזרוק אותו אל מותו כאשר ברגע של חרטה, פינקי יורה בבלום ועוזר למקניל להגיע למקום מבטחים, תוך שהוא נופל אל מותו.
רקע כללי
מיי כתבה את הספר במשך שישה שבועות בשנת 2005, אך הרומן נדחה על ידי מוציאים לאור בבריטניה שחשבו שהתיאור של לונדון תחת מצור בעקבות "מגפת שפעת" אינו מציאותי. מיי גנז את כתב היד בצד והפנה את תשומת לבו לפרויקטים אחרים. בשנת 2020, כאשר התפרצות COVID-19 אילצה מדינות ברחבי העולם להיכנס לסגר, קורא הציע למיי לכתוב רומן על רקע המגפה. מאוחר יותר אמר מיי, "חשבתי על זה דקה לפני שהבנתי שכבר עשיתי את זה. סיפרתי על כך למו"ל שלי והעורך שלי כמעט נפל מהכיסא שלו. הוא קרא את הספר כולו בן לילה ולמחרת בבוקר אמר, 'זה מבריק. אנחנו צריכים לפרסם את זה עכשיו'."
הספר פורסם כספר אלקטרוני של קינדל ב-2 באפריל 2020 על ידי Riverrun, הוצאת בת של Quercus. מהדורה בכריכה רכה הופיעה לאחר מכן ב-30 באפריל. עם הפרסום, מיי הודיע כי יתרום את הכסף מהמקדמה שלו עבור הספר לארגוני צדקה התומכים בעובדי בריאות, קורבנות ואחרים הסובלים כתוצאה ממגפת הקורונה.
ג'ייק ג'ונסון
ג'ייק מארק ג'ונסון (באנגלית: Jake Mark Johnson; נולד ב-28 במאי 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מדבב, קומיקאי, תסריטאי ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות תפקידו כניק מילר בסיטקום האמריקאי "הבחורה החדשה". הוא שיחק גם בסרטים ההוליוודים "רחוב ג'אמפ 21", "קשר לא מחייב" ו"נראה אותך שוטר".
ביוגרפיה
נולד בשם מארק ג'ייק ג'ונסון ויינברגר (Mark Jake Johnson Weinberger) באוונסטון, אילינוי שבארצות הברית. הוריו התגרשו כאשר היה בן שנתיים, והוא גדל עם אמו, יחד עם אחיו ואחותו הגדולים, דן ורייצ'ל. אביו, קן ויינברגר היה בעלים של סוכנות רכב והוא ממשפחה יהודית-אשכנזית. אמו, איב ג'ונסון היא אמנית שיוצרת חלונות מזכוכית ויטראז', וממשפחה קתולית. ג'ונסון קרוי על שם דודו מצד אימו, מארק ג'ונסון, שמת בגיל 26 בתאונת אופנוע בשנת 1977, שנה לפני שנולד.
את לימודיו התיכוניים עשה בתיכון ניו טרייר בכפר וינטקה שבמחוז קוק, אילינוי, והחל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת איווה. במהלך שהותו באיווה סיטי, הוא כתב מחזה, שבסופו של דבר עזר לו להתקבל לבית הספר היוקרתי של אוניברסיטת ניו יורק ע"ש טיש לאמנויות שם למד תסריטאות.
קריירה
לאחר שעבר ללוס אנג'לס, ג'ונסון פרנס את עצמו כמלצר ועוזר הפקה, כמו כן מצא לעצמו מספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. בשנת 2007 שיחק התארח בין היתר בסדרות "תרגיע" ברשת HBO, ובסדרה"היחידה" ברשת CBS. כמו גם קיבל תפקיד קצת יותר גדול בסדרת המערכונים "דרק וסיימון" ב-TBS, שהפיק וביים בוב אודנקירק.
בשנת 2009 ג'ונסון הופיע בסרט המוקומנטרי "לב מנייר". ב-2010 הוא לוהק לתפקיד קטן בסרט הקומדיה "תביא אותו כמו גבר" והופיע בסרט 'טקס' לצדה של אומה תורמן.
בשנת 2011 הוא הופיע בתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "קשר לא מחייב" בכיכובם של נטלי פורטמן ואשטון קוצ'ר. מאותה שנה החל ג'ונסון לככב כניק מילר לצד זואי דשנל בסדרה "הבחורה החדשה" ברשת פוקס. את תפקיד זה עשה למשך 7 עונות עד 2018.
בשנת 2012 הוא השתתף בסרט "רחוב ג'אמפ 21" בכיכובם של ג'ונה היל וצ'אנינג טאטום. באותה שנה הוא הוזמן לפסטיבל הסרטים סאנדנס יחד עם צוות השחקנים שהופיע לצדו בסרט "על אחריותכם בלבד".
בשנת 2013 כיכב בסרט הקומדיה "חברים לשתייה" לצידה של אוליביה ויילד, ובהמשך כיכב גם בסרט הדרמה הקומית "The Pretty One" לצד זואי קאזאן.
בשנת 2014 הוא כיכב בסרט "נראה אותך שוטר" לצד דיימון ואינז ג'וניור והשתתף בסדרת פרסומות לרכב דודג' דארט לצדו של קרייג רובינסון. ב-2015, שיחק בסרטו של קולין טרוורו "עולם היורה" בתור לורי קרות'רס, המפעיל הטכני של פארק היורה.
בשנת 2018 הוא כיכב בסרט "תופסת" בדמותו של רנדי סיליאנו לצדם של ג'רמי רנר, ג'ון האם ואד הלמס. בשנה זו דיבב את פיטר פרקר / ספיידרמן בסרט ההנפשה "ספיידרמן: ממד העכביש" מבית מארוול קומיקס.
בשנת 2019 לוהק לסדרת הטלוויזיה "סטאמפטאון" של ABC בתפקיד הראשי של גריי מק'ונל. הוא לקח את התפקיד מהשחקן מארק וובר, שגילם את הדמות בפרק הפיילוט.
1140-1149 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1149 - 1140 לפני הספירה
קתדרלת סנט לואיס
קתדרלת סנאט לואיס היא כנסייה גדולה של הכנסייה הקתולית, הממוקמת במרכז העיר של סנט לואיס, מיזורי, שבארצות הברית. בניית הקתדרלה הסתיימה בשנת 1914 ובעקבות ביקור של יוחנן פאולוס השני בשנת 1997 היא קיבלה מעמד של בזיליקה.
הקתדרלה נבנתה בסגנון אדריכלות נאו-ביזנטית בעלות של 3 מיליון דולר (לפי מחירי 1914). המבנה כולל שני צריחים בגובה של 69 מ'. המבנה כולל 2,500 מקומות ישיבה ויכול לאכלס 5,000 מתפללים.
היסטוריה
תכנון המבנה החל עוד בשנות ה-70 של המאה ה-19. הארגון לקידום רעיון בניית הקתדרלה הוקם בשנת 1871. אמנם תכנון מפורט של המבנה החל רק בתחילת המאה ה-20 והוא בוצע על ידי תומאס פ. ברנט וצוותו. ב-1 במאי 1907 נערך טקס תחילת הקמת המבנה. בניית המבנה הסתיימה בשנת 1914 אך פעילות דתית החלה רק בשנת 1926. בניית מוזאיקה פנימית הסתיימה בשנת 1988. מוזאיקה זו כוללת 41.5 מיליון חלקים ב-7,000 צבעים. היא מכסה שטח של 7,700 מ"ר והיא בין הגדולות בעולם. המוזאיקה מתארת את חייו של לואי התשיעי, מלך צרפת שעל שמו נקרא העיר והכנסייה ותיאור אירועים מהברית הישנה ומהברית החדשה שבוצעו על ידי יאן הנריק דה רוזן.
בשנת 1915 בקתדרלה הותקן עוגב ובשנת 1946 הוא הוחלף לעוגב חדש.
במרתף המבנה הוקם מוזיאון של הקתדרלה ושם נטמנו מספר ראשי הכנסייה של האזור.
אוכלי ביצים
אוכלי ביצים (בלטינית: ovivores) הם בעלי חיים הניזונים דרך קבע או לעיתים מביצים של בעלי חיים אחרים לרבות חרקים, מיני רכיכות, דגים, דו-חיים, זוחלים ועופות. למרות שישנם ביצים חסרות עוברים בשלים, מרבית הביצים הנאכלות מלוות במותו של הקורבן כך שמינים אלה נחשבים לטורפים או לפחות לאוכלי כל. ביצים בשלות יכולות למשוך גם מינים של אוכלי פירות כמו הטוקניים והקלאוניים. מינים אלה יאכלו לרוב גם גוזלים או אפרוחים צעירים שבקעו מהביצים.
למרות זאת ישנם מספר מינים המתמחים באכילת ביצים. נחש הביצים למשל כמו מספר מיני זעמניים המתבססים על ביצי עופות זמינות. לנחש זה לסת רחבה היכולה להיפער הרבה מעבר לגודל הראש כדי לבלוע אפילו ביצי יען ובעזרת עוקצי החוליות שלו הוא שובר את הקליפה ופולט אותה בעוד החלמון זורם לקיבתו.
ריבוי גבוה מדי של טורפי ושודדי ביצים יכול לפגוע בכשירות מינים שונים להגיע לבגרות. כך ממחקר שנעשה על ברווזי אדרית שחורת כיפה התברר שרק במחצית מהמקרים ההורים ישקיעו על רבייה שנייה באותו זמן. התברר מהמחקר שעופות המקננים על הקרקע נפגעים בהרבה מאלה המקננים על הענפים, שם מסובך להרבה מיני טורפים להגיע לקן. כך למין של חופזי בנורווגיה נטרפים מעל 78% מהקנים בידי טורפים שונים. באזורים מסוימים בעולם אוכלי ביצים מרובים כמו חולדות הכחידו לחלוטין את המינים המקומיים.
דוגמאות
מיני המייצרים מאות ביצים מבלי לשמור עליהם מגדילים את הסיכוי שטורפים ימצאו אותם. כך נוהגים מינים רבים של חרקים, תולעים, רכיכות, כוכבי ים וגם דגים הפולטים למים את ביציהם. ביצי הדגים נטרפות בידי טורפים רבים כמו שיבוטיים, מדוזות, חופמאים, שחפים, אמודאיים, יסעוריים ואף כרישי לווייתן ומנטות. גם דובי גריזלי מחפשים ביצי דגים קבורות במים. ביצים של חרקים נאכלות בידי מיני עופות שונים, צרעות ונמלים, חיפושיות, עכבישים וזוחלים כמו חומטיים ונחשיליים. מספר מיני צרעות טפיליות ורחפניים מטילים ביצים על גוף חרק אחר ואוכלים אותו מבפנים.
מינים אחרים שומרים על ביציהם בקרבתם ומגוננים עליהם ומאתגרים יותר את טורפיהם. ביצי זוחלים וכן ביצי דגרתליים קבורות בקני דגירה, מוסוות בקנים קרקעיים מוסווים או מוטלות על ענפים בקנים שמורים כמו אצל מרבית העופות. למרות זו מינים שונים כמו מיני העורביים והעקעקים, עופות דורסים רבים כמו הדיה, איה זרונית או הקרקרה וכן מיני יונקים מטפסים כמו דלק האורנים, הדביבון והחוטמן, מיני קופים, סנאיים ואף אופוסומים נוהגים לבזוז קנים דרך קבע. על הקרקע חתולים, שועלים, בואשים, גיריות, קיפודיים, ארמדילים, חולדות, לטאות כוח ונחשים שונים שחלקם ארסיים מחפשים קנים לא מושגחים. שחפים וחמסניים מתמחים בבזיזת קיני עופות ים.
אצל הנחשים התברר שתזונה המתבססת על ביצים יכולה להפחית את ארסיות הנחש, המיועדת בעיקר להריגת הטרף. כך פתן הים מהמין Aipysurus eydouxii והסוג נחש ים צבי מתבסס על תזונה של ביצי דגים, מה שמוריד את ארסיותם למרות שקרוביהם ארסיים ביותר. כמו כן הם הלסתות שלהם התקשו ושיניהם הידלדלו והתקשחו.
יד לשבעה
יד לשבעה הוא אתר הנצחה לשבעת חיילי צה"ל שנהרגו על ידי חיילים סורים ב-4 באפריל 1951 (יום רביעי, כ"ז אדר ב' תשי"א) במה שנודע כתקרית אל-חמה. האתר נמצא לצד כביש 7599, כ-200 מטר מזרחית לצומת חמת גדר.
תקרית אל-חמה
לפי הסכם שביתת הנשק עם סוריה משנת 1949 היה אזור מובלעת חמת גדר אמור להיות שטח מפורז שאסורה בו נוכחות צבאית. הסורים לא הסכימו לשום נוכחות ישראלית במקום.
ב-4 באפריל 1951 יצא כוח של 19 חיילי שריון לבושים במדי שוטרים ואתם קצין וסמל משטרה. הכוח יצא ממשטרת צמח בשני כלי רכב. בהגיעם ליד צומת אל חמה נפתחה עליהם אש ובחילופי היריות נהרגו שבעה חיילים. חיל האוויר הישראלי הגיב על תקרית זו בהפצצת האזור על ידי מטוסי ספיטפייר ומוסטנג. לאחר תקרית זו השתלטו הסורים על אזור אל-חמה והחזיקו בו עד מלחמת ששת הימים.
האנדרטה
אתר ההנצחה נחנך ב-מרץ 2015 והוא מורכב משלושה סלעים. על סלע אחד חקוק מלפנים "יד לשבעה" ומאחור - כפות ידיים. על הסלע המרכזי חקוקה מנורה בעלת שבעה קנים שבראשם שמות הנופלים: שמעון בלס, שמחה כהן, יצחק ישראלי, קלמן סולוניקוב, מרדכי כהן, ניסים לעוב ושמעון כהן. בסלע ניכרים סימני הירי שגרם למותם והם מודגשים באדום. את הסלע הזה פיסל יובל (יובי) לופן מקיבוץ גינוסר.
על הסלע השלישי חקוק סיפור התקרית.
קישורים חיצוניים
דפי יזכור לשבעת חיילי השריון שנהרגו בתקרית באתר יזכור:
רוזמרי בראון
רוזמרי איזבל בראון (Rosemary Isabel Brown; 27 ביולי 1916 – 16 בנובמבר 2001) הייתה מלחינה, פסנתרנית ומתקשרת בריטית, לכאורה ללא רקע מוזיקלי מוקדם, שהלחינה יצירות מוזיקליות רבות ומורכבות.
פרסומה, מעבר להיותה אישה מלחינה בתחילת המאה העשרים, בא גם מטענתה שמלחינים מתים הם שמכתיבים לה, באמצעות תקשור, יצירות מוזיקליות חדשות. היא יצרה סנסציה תקשורתית בשנות ה-70 על ידי הצגת יצירות שהוכתבו לה כביכול על ידי קלוד דביסי, אדוורד גריג, פרנץ ליסט, פרנץ שוברט, פרדריק שופן, איגור סטרווינסקי, יוהאן סבסטיאן באך, יוהנס ברהמס, לודוויג ואן בטהובן, רוברט שומאן וסרגיי רחמנינוב.
חייה
בראון נולדה בשם רוזמרי איזבל דיקסון בלונדון ב-1916. היא טענה שהייתה רק בת שבע כשנחשפה לראשונה לעולם המוזיקאים המתים. היא דיווחה שהתגלתה בפניה דמות של רוח רפאים עם שיער לבן וארוך, אמרה לה שהוא מלחין ושיהפוך אותה למוזיקאית מפורסמת יום אחד. היא לא ידעה מי הוא עד שכעבור כעשר שנים ראתה תמונה של פרנץ ליסט. רבים אחרים ממשפחתה של בראון היו לכאורה מדיומים, כולל הוריה וסבתה.
היא עבדה בדואר מגיל 15. בשנת 1948, כשהייתה בת 21, רכשה פסנתר יד שנייה, ולקחה שיעורי נגינה במשך שלוש שנים. ב-1952 היא נישאה לצ'ארלס בראון, מדען ממשלתי. נולדו להם בן ובת לפני שבעלה מת ב-1961.
בשנת 1964 החלה בראון לחבר יצירות מקוריות שלדבריה הוכתבו לה על ידי מוזיקאים גדולים מהעבר. בראון חיברה יצירות לכאורה של יוהנס ברהמס, יוהאן סבסטיאן באך, סרגיי רחמנינוב, פרנץ שוברט, אדוורד גריג, קלוד דביסי, פרדריק שופן, רוברט שומאן, לודוויג ואן בטהובן, וולפגנג אמדאוס מוצרט וליסט. יצירות אלה כללו סונטה בת 40 עמודים שיוחסה לשוברט, פנטזיה-אימפרומפטו בשלושה פרקים שיוחסה לשופן, שנים עשר שירים שייחסה לשוברט, ושתי סונטות ושתי סימפוניות שייחסה לבטהובן.
היותה לכאורה אדם ללא רקע מוזיקלי קודם או הכשרה מוזיקלית, שלמדה לנגן בפסנתר רק שלוש שנים, ולמרות זאת הצליחה לחבר יצירות מוזיקליות כה רבות, מהן יצירות קלאסיות מורכבות, בעלות מאפיינים דומים באופן ניכר ליצירות של אותם מלחינים מהעבר, אכן נראתה מפתיעה בתחילה למבקרים.
ספקנות מדעית לטענותיה
טענותיה של בראון בנוגע לתיקשור, כמקורם של הלחנים החדשים, התקבלו בביקורת על ידי ספקנים.
לאחר שלמדו את יצירותיה, מוזיקולוגים ופסיכולוגים הגיעו למסקנה שהם פרי יצירתו של תת-המודע של בראון עצמה. לאונרד זוסנה וכן וורן ה. ג'ונס בספרם Anomalistic Psychology: A Study of Magical Thinking (1989) ("אנומליות פסיכולוגיות: מחקר על חשיבה קסומה (1989)") אישרו כי "בראון כתבה מאות קטעי מוזיקה שהוכתבו על ידי המלחינים השונים. אלה היו יצירות סבירות, שנראו לכאורה לגמרי בסגנון המלחינים האלה, אבל למעשה היו פשוט עיבודים מחודשים של יצירות קיימות."
הפרופסור לפסיכולוגיה ג'ון סלובודה הגדיר את יצירות המוזיקה של בראון כ "המקרה המשכנע ביותר של חיבור לא מודע בקנה מידה גדול". the most convincing case of unconscious composition on a large scale
הפסיכולוג רוברט קסטנבאום, שניתח את יצירותיה המוזיקליות של בראון, הטיל ספק בכך שהן הוכתבו לבראון על ידי רוחות של מלחינים ידועים. לפי קסטנבאום:
"ביצירותיה אין נושאים בולטים, מבנים מורכבים, עומקי רגשות או חידושים הרמוניים, טונאליים או קצביים. במהלך ימיהם עלי אדמות, כל המלחינים לא רק יצרו מוזיקה מכובדת אלא גם תרמו לפיתוח יצירות חדשות למקלדת. אחד המאפיינים שהפכו כל אחד מהם לכל כך מדהים היה היותם בלתי צפויים, שחידשו ביצירותיהם. אילו היו יוצרים מחדש, היו מביאים הרכבים חדשים, טכניקה או מאפיינים שלא הופיעו קודם ביצירותיהם. למרבה הצער כולם כיום מתים. ביצירות שהעלתה בראון, לכאורה בשמם, שום דבר חדש לא הופיע כדי להעשיר את יצירותיהם שלאחר המוות, ולא היה ביצירות שיחסו להם שום דבר מפתיע, מלבד אולי היעדר הפתעות".
קסטנבאום סבר שהמלחינים שאותם ציינה היו למעשה פיצול של סוגי אישיות וזהות שונים שפיתחה בראון במסגרת הפרעת אישיות.
בראון עצמה טענה שמעולם לא עברה שום הכשרה מוזיקלית מלבד כמה שיעורי פסנתר, ולא היה לה מידע מוקדם. בתגובה לטענה זו, שלכאורה אכן מפתיעה, מסביר החוקר הארי אדוארדס:
"עיון בדיווחים בעיתונים על גב' בראון מעלה מידע סותר על חוסר השכלתה המוזיקלית לכאורה. במקור היא ציינה שלא הייתה לה כלל הכשרה מוזיקלית; מאוחר יותר דווח שיש לה רק כמה שנים של שיעורי מוזיקה, ולאחרונה הודתה שהשתייכה למשק בית מוזיקלי, ששמעה מוזיקה בבית הוריה שהיו מוזיקאים ופסנתרנים מוכשרים".
לפי הפסיכולוג אנדרו נהר (Andrew Neher): "[בראון] אהבה מוזיקה בילדותה, בביתה היה פסנתר בזמן שגדלה, אמה ניגנה בפסנתר, והיא בעצמה למדה שיעורי פסנתר. כל זה, יחד עם המיומנות המשופרת המוצגת לעיתים קרובות במצבי תודעה משתנים, נראה מספיק כדי להסביר את היכולת המוזיקלית היצירתית שלה"
אלן ריץ', מבקר המוזיקה של מגזין "ניו יורק", לאחר ששמע חלק מיצירות הפסנתר של בראון, הגיע למסקנה שהם רק עיבודים מחודשים, אמנם לא סטנדרטיים, של כמה מהיצירות המוכרות יותר של המלחינים שלהם לכאורה.
דייוויד דיוק
דייוויד ארנסט דיוק (באנגלית: David Ernest Duke; נולד ב-1 ביולי 1950) הוא סופר ופוליטיקאי אמריקאי ימני-קיצוני, מכחיש שואה, אנטישמי. מוכר לציבור בעיקר כפעיל בעבר ובהווה בתנועות בעלות מאפיינים של לאומנות לבנה, גזענות, אנטישמיות והכחשת השואה.
בעברו הרחוק הוא היה מנהיג (Grand Wizard) הקו קלוקס קלאן. דיוק שימש כנציג רפובליקני בבית הנבחרים של לואיזיאנה בשנים 1989–1992. בשנת 1990 הוא היה מועמד לסנאט אך לא נבחר. במהלך מערכת בחירות זו לראשונה היה ניצול באתר אינטרנט Stormfront.
בשנת 2006 השתתף בועידת הכחשת השואה הבינלאומית באיראן. בשנת 2013, לאחר שנה וחצי בה חי באיטליה, בית המשפט האיטלקי פסק לגרשו מן המדינה.
ביולי 2020 טוויטר חסמה את חשבונו לצמיתות בגין הפרה של מדיניות החברה בנוגע לשיח שנאה.
ביוגרפיה
בשנת 1964, דיוק החל את מעורבותו בפוליטיקה, לאחר שהשתתף בפגישה של התנועה הימנית רדיקלית "מועצות האזרחים". במהלך התבגרותו, החל דיוק לקרוא ספרים על הנאציזם והרייך השלישי, והנאומים שלו בפגישות של "מועצות האזרחים" החלו להיות פרו-נאציים באופן מפורש יותר. בזמן שלמד באקדמיה הצבאית של ריברסייד, כיתתו קיבלה עונש לאחר שהתגלה כי דיוק מחזיק בדגל נאצי. בסוף שנות ה-60 פגש דיוק את וויליאם לותר פירס, מנהיג הברית הלאומית הנאו-נאצית והלאומנית הלבנה, שהשפיע עליו לכל החיים. דיוק הצטרף לקו קלוקס קלאן ב-1967, כשהיה בן 17 בלבד.
בשנת 1974, דיוק הקים את אבירי הקו קלוקס קלאן (KKKK) בלואיזיאנה, זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת לואיזיאנה. דיוק זכה לראשונה לתשומת לב ציבורית רחבה בתקופה זו, כאשר הוא ניסה לשווק את עצמו כאיש קו קלוקס קלאן מטופח ומהוקצע. דיוק גם ביצע רפורמה בארגון, קידם אי-אלימות, ובפעם הראשונה בתולדות הקלאן, נשים התקבלו כחברות שוות וקתולים עודדו להגיש בקשה לחברות. ג'וליה ריד טענה ב"ניו יורק ריוויו אוף בוקס", באפריל 1992, כי דיוק נאלץ לעזוב את הקלאן לאחר שמכר עותק של רישומי החברים שלו למנהיג קלאן מתחרה שהיה מלשין של הבולשת הפדרלית.
בשנת 1989 נבחר כחבר בבית הנבחרים של לואיזיאנה. בשנת 1991 התמודד בבחירות לתפקיד מושל לואיזיאנה, אך הפסיד למועמד הדמוקרטי.
דעותיו
דיוק הוא לאומן לבן אמריקאי, נאו-נאצי ומכחיש שואה. בשנת 2003 הוציא לאור את ספרו Jewish Supremacism: My Awakening to the Jewish Question. בספר דיוק שוזר יחדיו עלילות אנטישמיות שונות כדי להציג את הטענה בדבר מזימה יהודית להשתלט על העולם. בשנת 2007 יצאה גרסה מחודשת לספר. הספר תורגם למספר שפות. בספרו טוען דיוק כי המצב הטבעי של הטבע הוא מלחמה מתמדת בין הגזעים השונים, כשסופם של הגזעים הלא לבנים הוא להפסיד. דיוק מציג את היהודים כגזע טורף ומדכא וזאת כדי להצדיק את האנטישמיות. הוא אף טוען כי היהודים מאמינים באופן קולקטיבי כי הם גזע עליון. דיוק טוען כי למהפכה הבולשביקית לא היה שום קשר לקומוניזם, אבל הייתה מזימה יהודית להשתלט על רוסיה. דיוק טוען כי השואה היא מזימה יהודית ליצירת אהדה; אין יהודים שנהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה. סיבת ההפרדה בין הדת למדינה בארצות הברית אינה כדי למנוע רדיפות דתיות לא צודקות, אלא כדי להפריד ולמשול על הנוצרים האמריקאים. הגלובליזציה היא כוח שנועד להיתפס בקונספירציה על ידי היהודים. ביטול החוקים נגד נישואי תערובת בארצות הברית היה מזימה יהודית שנועדה להחליש את הגזע הלבן. פיגועי 11 בספטמבר במרכז הסחר העולמי הובלו על ידי ישראל ובוצעו על ידי המוסד. אף יהודי לא נהרג במתקפות. בספרו דיוק גם מצטט טקסטים יהודיים עתיקים, שמוכיחים כביכול כי רובם המכריע של היהודים המודרניים מאמינים שעליהם לשלוט בעולם.
בפברואר 2016, הביע דיוק תמיכה במועמדותו של דונלד טראמפ לתפקיד נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, אך טען כי יהודי ארצות הברית מנסים להכשיל את בחירתו: "הגיע הזמן לנקוב בשם האויב שמנצח על חורבננו, אם לא ניפטר מהיהודים, לא תהיה שום תקווה לעמנו". הוא הוסיף כי "היהודים שולטים במדיה, בעולם האקדמי ובעולם הפוליטי" וכי צריך לפעול בעניין זה "במלוא הקיטור" הוא אף פעל לבחירתו של טראמפ לנשיא ארצות הברית. טראמפ תחילה סירב לגנות את דיוק והעליונות הלבנה כשנשאל על כך בראיון בידי ג'ייק טאפר ב-28 בפברואר 2016, אך מספר ימים מאוחר יותר גינה אותו בעת עימות של פוקס ניוז ואמר כי הוא "לא מעוניין ולא זקוק לתמיכתו".
ביולי 2016 הודיע דיוק שירוץ כרפובליקני לתפקיד סנאטור מטעם מדינת לואיזיאנה. במהלך הקמפיין אמר: "היהודים שולטים בתקשורת ובמערכת הבנקאית ומסיתים את השחורים נגד הלבנים בארצות הברית". הוא סיים את הקמפיין במקום השביעי עם 3% בלבד מהקולות (58,606 מתוך 2 מיליון אנשים שהצביעו).
פלילים
בשנים 1993–1999 קיבל מאות אלפי דולרים מתומכיו, לאחר שביקש מהם תרומות בשל מצוקה כלכלית, זאת כאשר בפועל היה דיוק במצב כלכלי יציב. הוא השתמש בכספים למטרות אישיות והימורים. ב-2002 הורשע בעבירת מס ובהונאת דואר ונגזרו עליו קנס ו-15 חודשי מאסר אותם ריצה בכלא בטקסס.
סידני מונקריף
סידני אלווין מונקריף (באנגלית: Sidney Alvin Moncrief; נולד ב-21 בספטמבר 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הקלע. בתקופתו ב-NBA נחשב מונקריף לשחקן הגנה מצוין ואף זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה בשנתיים הראשונות בהן חולק הפרס ( ו-). ממוצעי הקריירה שלו ב-NBA עומדים על 15.6 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירה מקצועית
מונקריף, שכונה "סיד דה סקוויד" (Sid the Squid, סיד הדיונון), נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA‏ 1979 על ידי קבוצת מילווקי באקס לאחר ארבע שנים באוניברסיטת ארקנסו. מונקריף שיחק 10 עונות במדי הבאקס לפני שפרש בעקבות פציעות חוזרות בברכיים, בסוף עונת 1988/1989. כשנה לאחר מכן, ב-4 באוקטובר 1990, חזר מפרישתו וחתם באטלנטה הוקס על חוזה לעונה אחת, אחריה פרש סופית ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה
מונקריף אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ארקנסו בליטל רוק במשך עונה אחת,, אותה סיים עם מאזן ניצחונות שלילי 4–24. בעונת 2000/2001 שימש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס תחת המאמן דון נלסון, שאימן את מונקריף עצמו בשמונה עונותיו הראשונות כשחקן במילווקי. בעונת אימן מונקריף את קבוצת פורט וורת' פליירס מליגת הפיתוח של ה-NBA, אותה הוביל למאזן 21–29, ובעונה העוקבת שימש כמאמן הקליעה של גולדן סטייט ווריורס, אותה אימן דון נלסון. באוגוסט 2011 חזר מונקריף למילווקי כעוזר מאמן של הבאקס.
מחמוד קנדיל
מחמוד קנדיל (או קנאדלי, בערבית: محمود قنديل, תעתיק מדויק: מחמוד כאנאדיל; נולד ב-11 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת בני סכנין.
קריירת מועדונים
קנדיל נולד בג'דיידה-מכר, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של הפועל מכר והפועל אבו סנאן, ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של בני סכנין. ב-11 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כאשר נכנס כמחליף בתחילת המחצית השנייה במשחק נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. המשחק הסתיים בהפסד 2–7, כאשר קנדיל ספג את 5 השערים האחרונים. ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–3 למכבי תל אביב.
בינואר עזב את המועדון מאיר כהן, ששימש עד אז כשוער הראשון של הקבוצה, וקנדיל הפך לשוער הראשון. לאחר שהציג יכולת טובה הוחתם קנדיל ב-19 ביוני 2011 לשלוש שנים נוספות בסכנין. בעונת 2011/2012 היה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון. ב-13 בדצמבר 2014 נפצע במהלך הניצחון 0–2 נגד הפועל באר שבע ונעדר כחודש מהמגרשים, אך גם כשהחלים לא חזר להרכב הראשון של הקבוצה ולא שיחק עד תום העונה. בעונת 2015/2016 התמודד על עמדת השוער הראשון מול רן קדוש, וערך 19 הופעות בליגת העל. בעונת 2016/2017 חזר לעמדת השוער הראשון, ושיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה. בתום עונת 2018/2019 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
קריירה בינלאומית
במרץ 2017 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, אך לא ערך הופעות במדיה.
הארי פוטר (סדרת סרטים)
הארי פוטר (באנגלית: Harry Potter) היא סדרת סרטי קולנוע בריטית-אמריקאית פופולרית, המבוססת על שבעת ספרי "הארי פוטר" מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג. הסדרה מונה שמונה סרטים, מאחר שהסרט השביעי פוצל לשני סרטים באורך מלא. הזיכיון על הסרטים נמצא בחזקתה של חברת האחים וורנר, והמפיק הראשי הוא דייוויד היימן. שלושת השחקנים הראשיים בסדרה הם דניאל רדקליף, רופרט גרינט ואמה ווטסון, המגלמים (בהתאמה) את דמויותיהם של הארי פוטר, רון ויזלי והרמיוני גריינג'ר. נכון לאוגוסט 2016, סדרת הסרטים נמצאת במקום השלישי מבחינת הכנסות בהיסטוריה של הקולנוע (אחרי היקום הקולנועי של מארוול ומלחמת הכוכבים) אם לא מתחשבים באינפלציה, ונכון ל-2021 הניבה הכנסות של כשבעה מיליארד דולרים. כל סרטי הסדרה נמצאים, נכון ל-2021, ברשימת 50 הסרטים המכניסים ביותר (אם לא מתחשבים באינפלציה), כשהבכיר מביניהם הוא החלק השני של הסרט השביעי שנמצא במקום השביעי מבחינת ההכנסות.
צילומי הסרט הראשון החלו באוקטובר 2000, והצילומים האחרונים של סצנת האפילוג הסתיימו ב-21 בדצמבר 2010, ארבע שנים בדיוק לאחר התאריך שבו חשפה רולינג באתרה האישי את שמו של הספר האחרון בסדרה - הארי פוטר ואוצרות המוות.
חמישה סרטי פריקוול של הסדרה עתידים לצאת, אשר עלילתם מתרחשת 70 שנה לפני תקופת העלילה של הארי פוטר. הראשון מביניהם, חיות הפלא והיכן למצוא אותן, יצא לאקרנים ב-18 בנובמבר 2016.
הגיית הרעיון לסרטים
בשלהי 1997 התקבל במשרדו הלונדוני של המפיק דייוויד היימן עותק של הארי פוטר ואבן החכמים, ספרה הראשון של רולינג שפורסם זה מכבר. הספר לא זכה לעדיפות רבה בהתחלה, אך כעבור זמן מה גילתה אותו אחת המזכירות במשרד, והעבירה אותו להיימן עם ביקורת חיובית. היימן, שבתחילה הסתייג מאוד משם הספר, השתכנע לקרוא את הספר בעצמו. הוא התרשם מאוד מעבודתה של רולינג, והחל את התהליך של יצירת סדרת הסרטים שתהפוך, למשך זמן מה, למכניסה ביותר בהיסטוריה של הקולנוע.
תמיכתו הנלהבת של היימן הובילה לכך שב-1999 מכרה רולינג את הזכויות להפקת סרטי קולנוע בעבור ארבעת הספרים הראשונים לחברת האחים וורנר, תמורת סכום של כמיליון לירות שטרלינג (כ-2 מיליון דולר אמריקני באותה עת). אחת מהדרישות העיקריות של רולינג הייתה שהשחקנים העיקריים בסרטים יהיו בריטים, אם כי היא התירה את השתתפותם של שחקנים אירים כגון ריצ'רד האריס בתפקיד אלבוס דמבלדור, וכן את הכללתם של שחקנים צרפתים ומזרח אירופאים בסרט הרביעי, שבו מוזכרות דמויות המגיעות ממקומות אלה. רולינג הסתייגה ממכירת הזכויות כיוון שלדבריה לא היה ברצונה להעניק לאחים וורנר את השליטה על חלקו האחרון של הסיפור באמצעות מכירת הזכויות על הדמויות, דבר שהיה מאפשר לחברת ההפקה להכין סרטי המשך שאינם מבוססים על עבודתה.