cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי מצרים–שוודיה
יחסי מצרים–שוודיה הם היחסים בין מצרים לשוודיה.
היסטוריה
בשנת 1937, שגרירות מצרים בסטוקהולם הייתה השגרירות הערבית והאפריקאית הראשונה שהוקמה בממלכת שוודיה. שתי המדינות נהנות מאז תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 מהיסטוריה ארוכה של שיתוף פעולה תרבותי וכלכלי. מצרים נחשבת לשוק השני בגודלו של שוודיה באזור MENA, שם מייצאת שוודיה בעיקר עץ, מוצרי נייר, מתכות, טלקום והקלטת סאונד. הייבוא העיקרי של מצרים לשוודיה הוא בתחום החקלאות והטקסטיל המורכב מחוטי טקסטיל, בדים, ביגוד ואביזרים. יתר על כן, בשנת 2009, המהנדס ראשיד מוחמד ראשיד, שר המסחר והתעשייה ושר המסחר השוודי, ד"ר אווה ברלינג, ערכו ביקורים זה אצל זה והסכימו על התחלת שיתוף פעולה בין מוסדות פיננסיים שוודים ובנק לפיתוח היצוא כדי להקל על אשראי לקידום שיתוף פעולה וסחר בקרב חברות בשתי המדינות.
תיירות וחינוך
מצרים אירחה מבקרים שוודים רבים לאורך כל השנים, למשל, עד שנת 2010 אירחה מצרים כ-210,000 תיירים שוודים בשנה. המבקרים מגיעים מדי שנה כדי ליהנות מחופי הים האדום, מצלילה בים האדום, ומטיילים לאורך הערים הגדולות של הנילוס. הקשר החיובי בין מצרים לשוודיה בא לידי ביטוי גם בחילופי סטודנטים. כשישה סטודנטים מצרים בשנה מקבלים מלגות מטעם המכון השוודי להשלמת תארים גבוהים יותר בחינוך בשוודיה ו-15 מנהיגים ויזמים צעירים משוודיה וממצרים נפגשים בהחלפת תוכניות מנהיגות.
יחסי אוזבקיסטן–ניו זילנד
סקירה כללית
אוזבקיסטן כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניו זילנד ב-11 במרץ 1992. ב-25 ביוני 2018, השגריר של ניו זילנד באוזבקיסטן איאן אלכסנדר קיים פגישה עם משרד החוץ של הרפובליקה של אוזבקיסטן. תשומת הלב העיקרית ניתנה לנושאים העכשוויים של סדר היום של אוזבקיסטן–ניו זילנד והסיכויים להתרחבותם. הצדדים ציינו פוטנציאל בלתי מנוצל משמעותי לפיתוח יחסים בילטרליים כמעט בכל תחומי שיתוף הפעולה. כפי שהודגש, שני הצדדים מעוניינים באותה מידה ורואים את הסיכויים האמיתיים, למרות המרחק הגאוגרפי של המדינות, בבניית קשרי מסחר, כלכלה, השקעות, תרבות והומניטריות, לרבות בתחום החקלאות, חשמל חלופי, תיירות, מדע וחינוך, הכוללים שיטות עבודה מומלצות של ניו זילנד. בפגישה נבחנו הצעות ליצירת מסגרת נורמטיבית-משפטית אמינה לשיתוף פעולה, בפרט בנושא הכנה וחתימת הסכמים בנושא שיתוף פעולה מסחרי-כלכלי ומדעי-טכני, הגנה הדדית וקידום השקעות, הימנעות מכפל מס ועוד. הצדדים החליפו דעות בנושאים בינלאומיים ואזוריים.
לטאה (קבוצת כוכבים)
לטאה היא קבוצת כוכבים קטנה שנמצאת בחלק הצפוני של השמים ומורכבת מכוכבים חלשים במיוחד. בנוסף מאפילות על הקבוצה קבוצות הכוכבים הבולטות שמסביבה - אנדרומדה, ברבור וקסיופאה. הקבוצה הוגדרה במאה ה-17 על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס על אזור ללא כוכבים בהירים שלא היה שייך לאף קבוצת כוכבים אחרת. בתנאי צפייה טובים יוצרים כוכבי הקבוצה צורת W המזכירים את קבוצת קסיופאה ולכן הקבוצה מכונה לעיתים "קסיופאה הקטנה".
כוכבי הקבוצה
α בלטאה הוא הכוכב היחיד בקבוצה עם בהירות נראית מדרגה נמוכה מ-4. זהו כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.8.
גרמי שמיים מעניינים אחרים
NGC-7243 הוא צביר פתוח המכיל כמה עשרות כוכבים לבנים-כחולים עם בהירות סביב דרגה 6.5, הניתן לצפייה במשקפת. הצביר נמצא במרחק של כ-2800 שנות אור וגילו מוערך בכמאה מיליון שנים.
אל-כות
אל-כות (בערבית: الكوت) היא בירת מחוז ואסט במזרח עיראק. העיר שוכנת על גדות נהר החידקל כ-160 ק"מ מדרום לבירה בגדאד. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 389,376 בני אדם.
במלחמת העולם הראשונה נערך עליה מצור.
רבן גמליאל (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ABC (אלבום של חמישיית הג'קסונים)
ABC הוא אלבום האולפן השני של להקת "חמישיית הג'קסונים" שיצא בחברת מוטאון בשנת 1970. שני סינגלים יצאו לאור: שיר הנושא והשיר "The Love You Save". שני השירים הופקו על ידי ברי גורדי, פרדי פרן, אלפונסו מיצל ודקה ריצ'רדס תחת השם "התאגיד" ("The Corporation"). בנוסף נכללו באלבום שירים ידועים כגון: "I'll Bet You", גרסת כיסוי לשיר של להקת "Funkadelic", "I Found That Girl", השיר היחיד באלבום אותו מבצע ג'רמיין ולא מייקל ו"The Young Folks", שהוקלט במקור על ידי להקת הסופרימס עם הסולנית דיאנה רוס.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד אלבמי הפופ של מגזין הבילבורד ולמקום הראשון במצעד אלבומי המוזיקה השחורה. אתר VH1 דירג את האלבום במקום ה-98 ברשימת האלבומים הטובים בכל הזמנים. מכירות האלבום הסתכמו בכ-5.7 מיליון עותקים.
פילבה
פילבה (Põlva) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז פילבה בדרום-מזרח אסטוניה.
היסטוריה
היישוב נזכר לראשונה בכתובים בתחילת המאה ה-13. בשנת 1240, זמן קצר לאחר שהאוכלוסייה באסטוניה הוטבלה לנצרות, הקים המסדר הציסטרציאני כנסייה במקום על שם הבתולה מריה. האגדה מספרת שבזמן הקמת הכנסייה היה השטן מגיע בכל ערב לאתר הבנייה והורס את אשר נבנה. כדי למנוע את ביקוריו נטמנה בתולה בקיר הכנסייה וכך הצליחו לסיים את הבנייה. השם (Pölwe) נזכר לראשונה בשנת 1452 והכפר השתייך לבישופות של טרטו. בשנים 1470-1460 נבנתה של כנסייה בצורתה הנוכחית.
כתוצאה ממלחמת ליבוניה עבר הכפר לידי רוסיה על שנת 1582, שבה עבר כל דרומה של אסטוניה לידי האיחוד הפולני-ליטאי. מאוחר יותר עבר השטח לידי שוודיה ובחוזה נישטאד משנת 1721 חזר השטח לידי האימפריה הרוסית. משנת 1783 השתייכו היישוב וסביבותיו למחוז וורו החדש עם הקמתו. בפארק אינציקורמו (Intsikurmu), השוכן בשולי העיר נערכו בשנים 1855-1857 פסטיבלי השירה הראשונים באסטוניה, שמשכו אליהם קהל של כ-3,500 מבקרים.
לאחר עצמאותה של אסטוניה התפתח היישוב, ב-1929 הוקם בנק וב-1936 בית מרקחת. בשנת 1931 הסתיימה הקמת מסילת הרכבת מטרטו לפטסרי (ומשם לסנקט פטרבורג) ובעיר נחנכה תחנת רכבת. בעקבות כך גדלה האוכלוסייה של פילבה והוקמו בה בעיקר מפעלי טקסטיל ומצבעות לבדים.
מיוני 1940 היישוב נמצא תחת שלטון הכיבוש הסובייטי, מאוגוסט 1941 - תחת הכיבוש הנאצי. ב-16 באוגוסט 1944 היישוב נכבש מחדש על ידי הצבא האדום. הקמת מחוז פילבה ב-1961 נתנה דחיפה נוספת לפיתוח הכלכלי בעיר ולגידול באוכלוסייתה. מ-20 באוגוסט 1991 פילבה היא חלק מהרפובליקה של אסטוניה העצמאית.
היישוב הוכרז כעיר ב-10 באוגוסט 1993.
גאוגרפיה
העיר שוכנת כ-20 קילומטרים צפונית לעיר וורו וכ-45 קילומטרים דרומית לעיר השנייה בגודלה באסטוניה, טרטו. הנהר אורה (Orajõgi) חוצה את העיר מדרום לצפון ובמרכז העיר שוכן אגם פילבה (Põlva järv).
כלכלה
הענף החשוב בכלכלת העיר הוא התעשייה.
בפילבה ממוקמים המפעלים הבאים:
חינוך
נכון ל-1 בינואר 2009 למדו בשלושת מוסדות החינוך העירוניים:
ספורט
בשנת 1994 הוקם בעיר מועדון הכדורגל "פילבה לוטוס" ("Põlva Lootos"). בשנת 2009 הקבוצה שיחקה בליגה ה-3 של אסטוניה.
המשחקים מתקיימים באצטדיון המקומי "Lootospark".
הפארק הלאומי טריגלב
הפארק הלאומי טריגלב (סלובנית Triglavski narodni park - "טריגלָאוּסקי נארודני פארק") הוא הפארק הלאומי היחיד בסלובניה. הפארק, הכולל את רוב רכס האלפים היוליאניים בתחומי סלובניה, משתרע על ארבעה אחוזים משטח המדינה והוא נמצא בצפון מערב סלובניה. לפארק נודע מעמד מיוחד במדינה, הן בשל כך שמדובר בפארק הלאומי היחיד בתחומיה, ובעיקר בשל הר טריגלב שבמרכזו, ההר הגבוה במדינה, ששלוש פסגותיו הן הסמל הלאומי של סלובניה ורקע למספר אגדות.
ההצעה להכריז על שטח הפארק כאזור מוגן הועלתה לראשונה ב-1906 או 1908 על ידי אלבין בלר (Albin Belar), אך מומשה על שטח של 16 קמ"ר בלבד רק בשנת 1924. ב-1961 הורחב שטח הפארק ל-20 קמ"ר ושמו הנוכחי אומץ, וב-1981 נקבע שטחו הנוכחי של הפארק בחוק.
הפארק הלאומי טריגלב משתרע על שטח של 838 קמ"ר בצפון מערבה של סלובניה לאורך גבולה עם אוסטריה ואיטליה. במרכזו נמצא הר טריגלב, ההר הגבוה בסלובניה שגובהו 2,864 מטר ובראשו מגדל אלייז' (Aljaž). קיימת מחלוקת באשר למקור שמו של ההר, שמשמעותו "תלת-ראש", ולא ברור אם קיבל את שמו משלוש פסגותיו בהן ניתן להבחין במבט מדרום, או מהאל המיתולוגי הסלאבי הקדום שנשא שם זה. לפי המיתולוגיה הסלאבית האל טריגלב היה בעל שלוש ישויות נפרדות, ותושבי האזור האמינו כי הוא מתגורר על פסגת ההר. בכל מקרה ההר הוא זה שנתן לפארק הלאומי את שמו, ולטיפוס אל פסגתו נודע מעמד מיוחד בסלובניה. אגדה נוספת הקשורה להר מספרת על צפיר האלפים (Chamois או Rupicapra rupicapra) זלטורוג (Zlatorog - "קרן זהב": Zlata rog) שהתגורר על פסגתו ושמר על אוצר חבוי. כיום זלטורוג הוא מותג מקומי של בירה.
בתחומי הפארק 25 יישובים, שבהם מתגוררים 2,352 תושבים העוסקים בעיקר בחקלאות, במרעה, בתיירות ובייצור מוצרי צמר ועץ.
ממנטין
ממנטין (Memantine) היא תרופה לטיפול במחלת אלצהיימר הפועלת על ידי חסימת קולטני הגלוטמט NMDA בתאי המוח.
ממנטין משווק תחת המותגים אקסורה (Axura) ואקטינול (Actinol) על ידי חברות התרופות מרץ (Merz); תחת המותג נמנדה (Namenda) על ידי חברת התרופות פורסט (Forest); תחת המותג אביקסה (Ebixa ו-Abixa) על ידי חברת התרופות לונדבק (Lundbeck); ותחת המותג ממוקס (Memox) על ידי חברת אוניפארם (Unipharm). שמה הכימי של התרופה הוא 1-amino-3'5-dimethyladamantane hydrochloride.
שימוש קליני
תווית התרופה בישראל היא למחלת אלצהיימר בדרגת חומרה בינונית וקשה. מכיוון שמחלת אלצהיימר מאופיינת בירידה קוגניטיבית הדרגתית, ירידה המתבטאת בכל מרכיבי הקוגניציה (התמצאות, זיכרון, שיפוט וכו'), ניתן לדרג את חומרת המחלה לפי חומרת הירידה הקוגניטיבית. קיימות שיטות רבות לבדיקת רמת הקוגניציה. השיטה הפשוטה והשכיחה ביותר היא בעזרת מבחן המכונה Mini Mental State Evaluation - בראשי תיבות: MMSE. הנבדק מקבל ניקוד לפי תוצאות מטלות או תשובות לשאלות שונות: 27-30 נקודות מראות על קוגניציה תקינה, 20-26 - הפרעה קלה, 14-20 - הפרעה בינונית, 10-14 - הפרעה בינונית-קשה ומתחת ל-10 - הפרעה קשה. ממנטין מותווה לחולים עם MMSE מתחת ל-20.
באופן עקרוני לא קיימת כיום תרופה למחלת אלצהיימר. לטיפול (תרופתי, פסיכולוגי, סביבתי, דיאטי, פיזיותרפי ועוד) הניתן כיום לחולים אלו יש מטרה להאט את תהליך התקדמות המחלה ולשפר את איכות החיים של חולה במחלת אלצהיימר. ממנטין נקשר עם ירידה מתונה בהידרדרות הקלינית של מחלת אלצהיימר. בדיקה שיטתית של בחינות אקראיות מבוקרות הראתה כי הממנטין הוא בעל השפעה חיובית נמוכה על קוגניציה, מצבי רוח, התנהגות, והיכולת לבצע פעולות יום-יומיות במקרים במצב בינוני עד קשה של מחלת אלצהיימר; עם זאת נמצא כי לתרופה יש השפעה בלתי ידועה במקרים מתונים עד בינוניים של המחלה.
ממנטין נבדק לשימוש גם במקרים של מחלות נוספות של מערכת העצבים ומערכות אחרות, אך בדיקות אלו נמצאות עדיין בשלבי מחקר ולא הגיעו לשימוש קליני.
בישראל התרופה נמכרת בצורת כדורים במינונים של 5 מג' ו-10 מג'. המינון המומלץ הוא להתחיל במינון של 5 מג' פעם ביום ולהעלות את המינון כל שבוע ב-5 מג' נוספים, עד למינון המרבי של 10 מג' פעמיים ביום. חולים עם אי ספיקת כליות מקבלים מינון נמוך יותר.
נטילת התרופה אינה קשורה במזון וניתן ליטול אותה גם על קיבה ריקה.
יש טענות שהתרופה יכולה לעזור ל-OCD, אך זה עדיין במחקרים.
תופעות לוואי
ממנטין נסבל היטב באופן כללי. תופעות לוואי שכיחות (ביותר מ-1% מהחולים) כוללות: בלבול, סחרחורת, עייפות, כאב ראש, נדודי שינה, חוסר מנוחה או הזיות. תופעות לוואי פחות שכיחות כוללות: הקאות, שילשול, חרדה, דלקת שלפוחית השתן וליבידו מוגבר.
הפסקת הטיפול אינה גורמת לתסמינים ייחודיים, אך אם יש צורך בכך, ההמלצה היא להפסיק את הטיפול בהדרגה ולא בבת אחת. התרופה אינה גורמת לשינויים בתוצאות בדיקות המעבדה ובתרשים ה-א.ק.ג.. אין לתרופה תסמיני התרגלות או התמכרות. אין בתרופה סיכון סרטני.
יש להיזהר בנטילת התרופה ביחד עם תרופות אחרות:
בהרעלה הנגרמת מנטילת יתר של התרופה (בטעות או בניסיון התאבדות) יכולים להופיע אי שקט קשה, מצב בלבולי, שינויים ב-א.ק.ג., ישנוניות ושקיעה במצב ההכרה עד למצב של תרדמת. הטיפול, כבכל מקרה של הרעלה, הוא הפניית החולה ליחידת רפואת חירום. במקרים קלים מספיקה שתייה מרובה וחימצון יתר של השתן המגביר את הפרשת התרופה מהגוף.
מנגנון פעולה
מחלת אלצהיימר היא אחת מקבוצת מחלות המכונות מחלות נוירודגנרטיביות (Neurodegeneative), המאופיינות בניוון ומוות הדרגתי של תאי המוח. מבחינה היסטולוגית (כלומר, במישור המיקרוסקופי), מאופיינת מחלת אלצהיימר על ידי שקיעת חומר אמילואיד בין תאי המוח המכונה "פלאקים" (Plaques), ובתוך הנוירונים (תאי המוח העיקריים) שם הוא מכונה "פקעות" (Tangles). הקשר הכימי בין תאי המוח הולך ופוחת עד שנפסק. תהליך זה גורם למותם של הנוירונים ולהצטמקות הדרגתית של המוח. הקשר בין תאי המוח מתבצע בעזרת חומרים כימיים שונים העוברים מתא אחד למשנהו דרך חיבורים כימיים בין התאים, חיבורים הנקראים סינפסה. החומר הכימי העובר בסינפסה נקרא נוירוטרנסמיטור; הוא מופרש בקצה הנוירון אל תוך הסינפסה ומשם הוא מגיע לנוירון הבא, שבצדה השני של הסינפסה. על פני קרום התא של הנוירון השני, באזור הסינפסה, קיימים מבנים מיקרוסקופיים תת-תאיים המכונים קולטנים, אליהם נקשר הנוירוטרנסמיטור המופרש מהנוירון הראשון. קשר זה מפעיל פעילות כימית ייחודית בתוך הנוירון השני (הקולט), פעילות שהיא ייחודית לכל סוג של נוירוטרנסמיטור, ומטרתה להפעיל את הנוירון הקולט לפעילותו הייחודית (למשל, לגרום לסיב שריר להתכווץ) או להפסיק את פעילותו הקודמת של אותו נוירון (למשל, לשחרר ולהרפות סיב שריר). בסביבת הקולטן נמצאים גם חומרים כימיים נוספים שתפקידם הוא לפרק את הנוירוטרנסמיטור בגמר פעילותו ולשחרר את הקולטנים. תוצרי פירוק זה מוחזרים ישירות או בעקיפין לנוירון הראשון כדי שיוכל לייצר מהם נוירוטרנסמיטור חדש. כאמור, נוירוטרנסמיטור יכול להיות מגרה לפעילות (אקסיטטורי) או חוסם פעילות (אינהיביטורי).
אחד הנוירוטרנסמיטורים השכיחים (כמותית) ביותר במוח הוא הגלוטאמט, נוירוטרנסמיטור מגרה-אקסיטטורי. כאשר תאי מוח מתחילים למות במחלת אלצהיימר, נוצר עודף היצע של גלוטמאט על פני הקטנת הביקוש (עקב מות התאים). עודף גלוטמאט זה גורם לעודף גירוי של הנוירונים, שהוא רעיל לגבי הנוירונים וגורם להגברת מותם ולהחמרת המחלה. לכן ניסו החוקרים למצוא תרופה שתגן על תאי המוח הנותרים מפני השפעתו הרעילה של הגלוטאמט.
הגלוטמאט מגיע לקולטנים מיוחדים לגלוטמאט - NMDA (N-METHYL-D-ASPARATE), הנמצאים על קרום התא של הנוירון השני בסינפסה. הפעלתם על ידי הגלוטאמט גורמת למעבר מהיר לתוך התא של יונים של סידן המפעילים מערכות תת-תאיות שונות בתוך הנוירון. פעילות יתר של גלוטאמט (כפי שמתרחשת במחלת אלצהיימר) תגרום, על כן, לכניסת יתר של יוני סידן לתא, להרעלתו ולמותו. החומר המרכיב את התרופה ממנטין מתחבר אף הוא לקולטני NMDA ועל ידי כך מקטין את אפשרות קולטנים אלו להתחבר לגלוטמאט. הדבר גורם להפחתת הפעילות שהגלוטמאט יכול לגרום בתוך תא הנוירון, וכך פעילות הגלוטמאט מתקרבת לנורמה והסכנה לתא פוחתת. חסימת קולטני ה-NMDA על ידי הממנטין היא הפיכה ולא מלאה ועל כן יש צורך בנטילה מתמדת של התרופה.
האינטראקציה של הממנטין עם קולטני ה-NMDA משמעותית בשיפור התסמינים שהתרופה יוצרת בקרב חולי אלצהיימר. מעבר לכך, אין כרגע הוכחה לכך שליכולתו של הממנטין לספק הגנה מפני הרעלה תאית גלוטמאטרגית המתווכת על ידי קולטני NMDA יש השפעה מתקנת ומשפרת על מחלת אלצהיימר, למרות שהיכולת הזו נמצאה במודלים של בעלי חיים.
השפעות נוספות של הממנטין
ממנטין מתקשר גם לקולטן ה-5-HT3 (המיועד להתקשר עם נוירוטרנסמיטור אחר, סרוטונין), בעוצמה דומה להשפעה על קולטן ה-NMDA. החשיבות הקלינית של פעילות סרוטונרגית (serotonergic) זו בטיפול בחולי אלצהיימר אינה ידועה.
ממנטין יכול גם להתקשר לקולטני אצטילכולין ניקוטיני (Cholinergic nicotinic acetylcholine nAChRs) בעוצמות דומות כנראה לקולטני NMDA ו-5-HT3, אך קשה לקבוע זאת במדויק עקב הירידה המהירה ברמת הרגישות בתגובות ה-nAChR במהלך ניסויים אלה. באופן בולט, ממנטין הוא אנטגוניסט (כלומר, מתחרה תופס מקום) לקולטני-alpha-7nAChR, דבר שיכול להסביר את ההרעה הראשונית בתפקוד הקוגניטיבי בהתחלת הטיפול בממנטין. בהמשך, Alpha-7 nAChR מווסת כלפי מעלה במהירות בתגובה לאנטגוניזם, מה שעשוי להסביר את ההשפעות מגבירות הקוגניציה של טיפול ההמשך בממנטין.
ממנטין יכול להתחבר גם לקולטן נוירוטרנסמיטור דופאמין D2.. מכיוון שיש קשר הדוק בין דופאמין וקולטן D2 לבין תסמיני דיכאון, יש הסבורים שלממנטין יש גם השפעה נוגדת דיכאון. חוקרים מסוימים אף רואים בכך את התפקיד העיקרי של הממנטין.
היסטוריה
אלי לילי (Eli Lilly and Company) סינתז ורשם את ממנטין כפטנט לראשונה ב-1968. בהמשך פותחה התרופה על ידי "מרץ" בשיתוף עם "נוירוביולוג'יקל טכנולוג'יז בע"מ" (Neurobiological Technologies Inc.). היא נמצאת ברישיון חברת "פורסט" עבור ארצות הברית וברישיון חברת "לונדבק" עבור מדינות אירופה והשווקים הבינלאומיים.
אלצהיימר ודמנציה
מחלת אלצהיימר והדמנציה המתלווה אליה הן תהליך מורכב. אובדן היכולות הבלתי נמנע הכרוך במחלה הוא רב פנים, והתמונה הקלינית האופיינית מורכבת ממספר מרכיבים - קוגניטיביים, רגשיים והתנהגותיים. מנגנון הפעולה הייחודי של ממנטין, השונה מבולמי האנזים אצטיל כולינאסטרז (התרופות השכיחות ביותר, עדיין, במחלת אלצהיימר), נבדק במספר מחקרים אשר התייחסו למרכיביה השונים של המחלה.
ההשערה כי הפעילות של התרופה, הכרוכה בהשפעה על מערכת הגלוטמאט, עשויה להשפיע על הפרעות ההתנהגות במחלת אלצהיימר - אי שקט, רגזנות, אלימות ודיכאון - בגלל השפעתה של התרופה על שיווי המשקל של הגלוטמאט באזורים במוח הקשורים לרגש והתנהגות. במאמר סקירה שהתפרסם בכתב העת היוקרתי Nature-Neurology נמצא כי ממנטין עשוי לשפר הפרעות התנהגותיות בחולי אלצהיימר, וכי שילובו בפעולות לא פרמקולוגיות כגון טיפול ארומותרפי, תרגילי הרפיה וכו' עשוי להביא לרגיעה בחולים הסובלים מאי שקט. מאמר סקירה נוסף שבדק שישה מחקרים עצמאיים שונים מצא תוצאות דומות בכל הנוגע להרגעת חולים הסובלים מהפרעות התנהגות. ממצאים אלה חשובים במיוחד לאור העובדה שטיפול במצבים אלה עם תרופות נוגדות פסיכוזה, שהיו מקובלות בשנים האחרונות, אינו בטוח וכרוך בסיכון מוגבר לאירועי שבץ מוחי.
ממצא נוסף הוא כי לממנטין עשוי להיות שימוש דווקא במחלת פרקינסון. במחלת פרקינסון קיימת פגיעה ביכולת התנועה עקב תמותה מוגברת של תאים באזור ייחודי של גזע המוח הנקראים "החומר השחור" (Substantia Nigra). במחקר הדמייתי נמצא שממנטין משפרת את זרימת הדם לאותו אזור במוח, ושיפור זה עשוי להיות בעל ערך חיובי להגנה על רקמת המוח. זהו ממצא ראשוני הדורש מחקר נוסף.
הגם שמחלת אלצהיימר אינה נעצרת ונכון להיום אין טיפול שמרפא את המחלה, אין משמעות הדבר שאין דרך לטפל במחלה כלל. הארכת משך הזמן בו התפקוד הקוגניטיבי שמור במידה מסוימת עשויה לתת לחולה ולמשפחתו זמן יקר - חודשים ולעיתים שנים. טיפול בממנטין נמצא כיעיל בהאטת ההידרדרות ולעיתים אף בשיפור ממשי של המצב הקוגניטיבי של החולים. ממצא נוסף בתרופה ממנטין הוא שהתרופה עשויה לשפר גם את תפקודים קוגניטיביים ספציפיים - שפה, זיכרון וביצוע פעולות שגורות כגון שריכת נעליים והלבשה בחולים אשר מצבם מוגדר כבינוני עד קשה. הערך המוסף של ממנטין בא לידי ביטוי באופן מובהק כאשר מוסיפים אותה לתכשיר מקבוצת בולמי כולינאסטרז. לעיכובים אלה במהלך המחלה השפעה חשובה מאוד בכל הנוגע למעמסת הטיפול והנטל הכלכלי על משפחתו של החולה, שכן הטיפול בשילוב של ממנטין ובולמי האנזים אצטיל כולינאסטרז עשוי לעכב בעוד כשנתיים את כניסתו של החולה למוסד סיעודי - שלב קשה במחלה אשר כרוך בקושי רגשי וכלכלי משמעותי על המשפחה.
מרית בן ישראל
מָרית בן ישראל (נולדה ב-1956) היא סופרת, במאית ויוצרת בינתחומית ישראלית.
ביוגרפיה
מרית בן ישראל נולדה בתל אביב ב-1956, לגדעון בן-ישראל, לימים חבר הכנסת, ולרות בן-ישראל, לימים פרופסור למשפטים וכלת פרס ישראל לחקר המשפט. מרית גדלה בבאר שבע ובירושלים. למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל", בחוג לתורת הספרות ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. השתלמה בכוריאוגרפיה בעזרת קרן התרבות אמריקה-ישראל. ביימה ועיצבה עבודות בתיאטרון ובקולנוע בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, הקרן לירושלים, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, המועצה לתרבות ואמנות ובית ברל.
ממייסדי בית הספר לתיאטרון חזותי (1986), שם פיתחה שיטה ללימוד תיאטרון חזותי – "בימוי דרך עיצוב".
בשנים האחרונות מתמקדת בכתיבה. בבלוג שלה ("עיר האושר") היא כותבת על אמנות בינתחומית ועל אגדות.
לבן ישראל ובן זוגה, אבי גולן, שני בנים.
ג'מה וורד
ג'מה לואיז וורד (באנגלית: Gemma Louise Ward; נולדה ב-3 בנובמבר 1987) היא דוגמנית ושחקנית אוסטרלית.
וורד נולדה בפרת', אוסטרליה לגרי וקלייר וורד. כמו אחותה הגדולה, סופיה וורד, פנתה לדוגמנות.
למדה ב"Presbyterian Ladies' College, Perth".
קריירה
כבר בגיל 15 דגמנה בתצוגת אופנה בשבוע האופנה האוסטרלי. מאז דגמנה בתצוגות אופנה רבות, הופיעה בפרסומות לחברות נחשבות והצטלמה לשערי מגזינים, הייתה הדוגמנית הצעירה ביותר שהופיעה על שער עיתון האופנה ווג ומאוחר יותר על שער טיים מגזין.
היא הייתה הדוגמנית הראשונה מאז קייט מוס שייצגה את הבושם "Obsession Night" של קלווין קליין.
באוקטובר 2006 וורד זכתה בתואר "דוגמנית הרגע".
השאיפה של וורד מאז ילדותה הייתה ללמוד משחק ולהופיע בדרמות, היא לוהקה לסרט האוסטרלי "הבלון השחור". בנוסף היא לוהקה למותחן "הזרים" ולשודדי הקאריביים: זרמים זרים (2011). היא הופיעה בקליפ "בנות" (Daughters) של ג'ון מאייר.
נכון ליולי 2007 הרוויחה 3 מיליון דולר בשנה. הירחון פורבס דרג אותה במקום ה-10 כדוגמנית המרוויחה ביותר בעולם.
בשנת 2018 כיכבה בסרט האימה "טרף לילי" של הבמאי הבריטי יוהנס רוברטס לצד כריסטינה הנדריקס ומרטין הנדרסון.
חיים אישיים
וורד חיה בניו יורק. היא חברה קרובה של הדוגמניות לילי דונלדסון, קרוליין וינברג, דריה ורבובי ולילי קול.
בתחילת 2008 היא נראתה עם השחקן הית' לדג'ר זמן מה לפני מותו הפתאומי ב-22 בינואר.
אהובת הטמפלר מעמק רפאים
אהובת הטמפלר מעמק רפאים הוא רומן היסטורי מאת גד שמרון המתאר סיפור אהבה בין צעירה יהודיה לבין צעיר גרמני ממושבת הטמפלרים בעמק רפאים, המתרחש בימי מלחמת העולם השנייה והתקופה שקדמה לה. הסיפור הבדיוני משולב באירועים ובדמויות אמיתיים. גרעין החלק העלילתי של הספר הוא מבצע אטלס, שבו הוצנחו בארץ ישראל בשנת 1944, למטרות חבלה, שלושה צנחנים גרמנים ושני ערבים.
המסגרת
עלילת הספר היא שילוב בין סיפור בדיוני של אהבה בלתי אפשרית על רקע תקופה היסטורית הרת גורל, לבין סיפור מתח, על רקע אירועים אמיתיים שהתרחשו באותה תקופה.
הסיפור הוא סיפור מסגרת המתחיל ומסתיים בשנת 1995 וחוזר בדילוגים, קדימה ואחורה, לשנים 1938, 1939 ו- 1942. הסיפור פותח ביונתן, צעיר ישראלי המגיע ביום סתיו בשנת 1995 להר המנוחות בירושלים להלווית סבתו תמר. בהלוויה הוא פוגש בעליזה, חברתה של סבתו בצעירותה וזו בראותה את יונתן פולטת: "מדהים איך שאלוהים עושה לפעמים העתקים". יונתן מבקש לדעת מה פשרה של הערה זאת ושואל: "העתק של מי ? של מה ?" ועליזה משיבה לו: "אתה העתק מושלם של סבא שלך". יונתן נדהם, כי הוא אינו דומה כלל לסבא שלו, אשר וייס, שהיה לו בילדותו כאב לאחר שאביו של יונתן, רונן, נהרג במלחמת ששת הימים. כאשר יונתן מגיע לדירתה הריקה של סבתו, לפנותה מחפצי המנוחה, הוא מעיף מבט על הצילומים הישנים שלה, כולם שחור לבן. מהצילומים ניבטה תמונה של אישה צעירה ונאה, שזיהה כסבתו. בחלק מן הצילומים נראו ביחד איתה צעירה נוספת שיונתן זיהה כעליזה ושני גברים צעירים וגבוהים, האחד בלונדיני והשני כהה שיער. בשתי תמונות נראתה תמר מחובקת בזרועותיו של הצעיר הבלונדיני. מאחורי התמונה נכתב: "טיול עם וולפגנג ליריחו". כאן חוזר הסיפור ארבעה עשורים לאחור.
האהבה
בקיץ 1938 הגיעה לנמל תל אביב, על סיפון הספינה האיטלקית "אדריה", הנרייטה לנדוור, צעירה יהודייה מווינה. היא יצאה מווינה הנשלטת לאחר האנשלוס על ידי הנאצים, לאחר שקיבלה סרטיפיקט בריטי בזכות היותה פעילה בתנועת נוער ציונית ודוברת עברית. על סיפון הספינה הגיע לארץ גם צעיר יהודי מברלין השם ארתור וייס. שני הצעירים התחברו זה לזו מיד עם עלותם לסיפון, אולם הקשר ביניהם נותק על ידי הנרייטה כשארתור ניסה לנשקה. בהגיעם ארצה פנה כל אחד מהם לדרכו. בארץ החליפה הנרייטה את שמה לתמר וארתור החליף את שמו לאשר.
בארץ התחילה תמר את דרכה בקיבוץ, אולם מאחר שלא הסתגלה לחיים בו, עזבה את הקיבוץ יחד עם צעירה נוספת, עליזה. שתיהן הגיעו לירושלים והצליחו להתקבל ללימודים בבית הספר לאחיות של בית החולים הדסה בהר הצופים.
בירושלים הכירה תמר צעיר גבוה ונאה בשם וולפגנג שוורטה הדובר עברית ערבית וגרמנית, שכל רואיו סבורים היו כי הוא יהודי מעולי גרמניה. גם כשהתברר לתמר כי הוא גרמני מאנשי מושבת הטמפלרים בעמק רפאים, היא המשיכה לצאת איתו. קשריהם הפכו לאהבה עזה. חברתה עליזה מתקשרת לצעיר ערבי בשם נביל ושני הזוגות מרבים לבלות ביחד.
וולפגנג הביא את תמר לפגישה עם בני משפחתו במושבה הגרמנית בעמק רפאים ובשרונה והיא התקבלה על ידם בסבר פנים יפות. בני המשפחה לא היו מתנגדים גלויים לנאצים, אך הסתייגו מהם במופגן. וולפגנג עצמו אף לא הצטרף להיטלר יוגנד. שכני המשפחה מתנכלים להם. אבי המשפחה, שהיה אדריכל, פוטר ממקום עבודתו והאם עמדה בפני פיטורין. בצר לו פנה האב לראש המפלגה הנאצית בירושלים והלה דרש ממנו כי כתנאי להחזרתו לעבודה עליו להצטרף למפלגה ביחד עם בנו וולפגנג, וכן דרש "שוולפגנג ינתק את קשריו עם היהודיה שלו". בתגובה עזב וולפגנג את הבית ועלה להר הצופים כדי לבקש מתמר להצטרף אליו ולצאת עמו מן הארץ לאוסטרליה או לארגנטינה. תמר, שגם לה התנכלו קיצונים מבני עמה בשל יחסיה עם וולפגנג, השיבה לו כי חרף אהבתה אין היא יכולה לנטוש את הארץ. בני הזוג נפרדים סופית בשברון לב. הימים היו ימי אביב 1939, ימי השלום האחרונים שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. וולפגנג עוזב את הארץ ויוצא לגרמניה, ללמוד מכונאות רכב במפעלי פורד בעיר קלן.
עליזה, חברתה, של תמר, חוותה בהמשך טרגדיה אישית כאשר בן זוגה נביל, שהשתייך למשפחת נשאשיבי, נרצח בעיר העתיקה על ידי מתנקש מבני משפחת חוסייני על רקע סכסוך הדמים שבין שתי המשפחות, סכסוך שנוצר עקב יחסם המתון של בני נשאשיבי ליישוב היהודי, לעומת הגישה הקיצונית של החוסיינים בראשות המופתי הירושלמי.
לאחר שוולפגנג עזב את הארץ נסתבר לתמר כי היא בהריון. הילד שנולד, רונן, הוא בנו של וולפגנג. תמר המשיכה בעבודתה כאחות והילד גדל בבית יתומים.
לחייה של תמר נכנס בחור נוסף, אהרון לוי, בן למשפחה ירושלמית עשירה וסטודנט מצטיין במחלקה להיסטוריה באוניברסיטה העברית. אהרון הבחין בתמר במסיבה ומיד החליט: "אני רוצה אותה ואני אשיג אותה". הקשר שהחל בחיזור הפך לסיפור אהבה. אהרון, שהיה בעל דעות לאומיות קיצוניות, היה חבר בלח"י, אך חדל מהפעילות בעקבות הניסיון של ראש הארגון אברהם שטרן לשגר שליח לביירות, שהייתה תחת שלטון צרפת של וישי, כדי להציע לנאצים שיתוף פעולה של הלח"י במלחמתם בבריטים. חודשים לאחר מכן, בעקבות רצח יאיר על ידי הבריטים, חזר ללח"י והיה לאחד ממפקדיו הבכירים.
מבצע "צבת מתהדקת"
מלחמת העולם השנייה פרצה זמן קצר לאחר שוולפגנג הגיע לגרמניה. תוכניתו ללמוד מכונאות רכב נתבטלה והוא גויס לוורמכט. בשל הרקע האישי שלו כיליד ארץ ישראל, המכיר אותה היטב ושולט בשפות המדוברות בה, הוצב וולפגנג לטייסת 200 של הלופטוואפה.
בסיסה של טייסת 200 היה באתונה - בירת יוון הכבושה על ידי הנאצים. משימתה הייתה סודית ביותר, להצניח בארץ ישראל צנחנים למבצע בשם "צבת מתהדקת", לביצוע פעולות חבלה בעורף האויב הבריטי. אל המוצנחים יתלוו בצניחה שני ערבים אנשי המופתי חאג' אמין אל-חוסייני לארגון והפעלת צבא מתנדבים מערביי הארץ שילחמו לצד גרמניה נגד הבריטים; צבא שעל קיומו כביכול סיפר המופתי לנאצים. וולפגנג היה אחד משלושת אנשי הקבוצה הגרמנים. אחד מן הערבים היה חסן סלמה מאנשי המופתי.
בליל קיץ של שנת 1942 המריאו חמשת אנשי הקבוצה במטוס דקוטה שנלקח שלל על ידי הגרמנים, צבוע בצבע חאקי בלי סימני זיהוי. המטוס חדר לתחום האווירי של טורקיה והגיע לתחום ארץ ישראל מצפון, כדי להטעות את אנשי הבקרה הבריטיים לחשוב שהוא מטוס של אחד מצבאות בני בריתם שחנו בארץ בזמן המלחמה.
גשש בדואי שעבד בעבר בשירות המשטרה גילה את עקבות אנשי החוליה ואפילו חשף את המצנחים שקברו באדמה, עצר אוטובוס שהגיע מכיוון ירושלים והורה לנהגו להיכנס למשטרת יריחו ולדווח על הצנחנים. הדיווח התקבל במשטרה בחוסר אמון. רק לאחר שזרמו דיווחים נוספים על פעילות בלתי שגרתית באזור, החל מבצע של חיפושים וסריקות. במבצע השתתפו אנשי המחלקה הגרמנית של הפלמ"ח ושוטרים בריטיים. בין אנשי המחלקה הגרמנית שהשתתפו בסריקות היה אשר וייס, המחזר של תמר מן הספינה אדריה שעל סיפונה הגיעה לארץ.
כוחות החיפוש הקיפו את המערה. התחולל קרב. אחד מן הגרמנים נהרג, גרמני אחר שהרים ידיו לאות כניעה נורה מאחור על ידי איש החוליה הערבי. רימון יד הושלך למערה על ידי המחפשים וגרם להתפוצצות חומר הנפץ בתוכה ולקריסתה על יושביה. וולפגנג ניצל משום שקודם לאירוע יצא מהמערה לעשות את צרכיו.
וולפגנג מצא עצמו שרוי במצב בלתי אפשרי; תקוע לבד בעורף האויב, אלפי קילומטרים מבסיסו, בוואדי רוחש חיילים, בלי מזון ומים וללא תוכנית פעולה. הוא שקל את המצב והחליט כי הסיכוי היחידי שלו הוא להגיע לירושלים ולמצוא מקלט בקרב אנשי המושבה הגרמנית. הוא החל במסע רגלי לירושלים.
1942
ביום קיץ לוהט של שנת 1942 נפגשו באופן טרגי גורלותיהם של תמר, של אהרון ושל וולפגנג. תמר ישבה על מרפסת בית הקפה וינה בירושלים עם חברתה עליזה, והן שוחחו שיחה קלה. כמשקיפים מן הצד ישבו בשולחן סמוך שני בלשים בריטים שעקבו אחרי תמר, במטרה להגיע דרכה אל אהובה, אהרון לוי איש הלח"י. לפתע התנתקה תמר ומבטה קפא, ברחוב הבחינה בגבר גבוה ומוצק ששערו בלונדיני פוסע ברחוב לבוש אזרחית ונעול נעליים גבוהות בסגנון צבאי. הגבר נעלם בפינת רחוב הסולל. תמר זיהתה את וולפגנג. ראשה הסתחרר והיא התעלפה.
מכאן התרחשו האירועים בקצב מסחרר; בבית הקפה קמה מהומה. עליזה התיזה מים על פניה של תמר. לפתע נכנס אהרון לבית הקפה. הוא הבחין מיד בשני הבלשים. ברגע זה ראה את תמר השוכבת מעולפת על הרצפה. אהרון כרע על ברכיו והחזיק בראשה של תמר שהחלה להתאושש. עיניו של הבלש הבריטי קלטו את רצועת נרתיק האקדח על רגלו של אהרון. בתנועה אינסטינקטיבית שלף הבלש את אקדחו. אהרון הקדים אותו, שלף את אקדחו וירה ירייה באוויר, התרומם וחבט בפניו של הבלש, קפץ ונמלט לרחוב הסולל. לבית הקפה הגיע ג'יפ ובו שני שוטרים צבאיים. שני הבלשים הצטרפו אליהם והחל מרדף. חיילים אוסטרלים שעברו ברחוב הצטרפו למרדף.
וולפגנג, שהגיע באוטובוס ערבי לירושלים לאחר הקרב בוואדי קלט, צעד ברחוב הסולל בכוונה להגיע לאטליז ברחוב הסולל שבבעלות גרמני ממכריו. לפתע שמע קול ירייה מכיוון רחוב יפו. וולפגנג נצמד לקיר כשאקדחו בידו. מעבר לפינה הגיח לפתע אהרון, שנמלט מבית הקפה. לרחוב נכנס הג'יפ ובו הבלשים והחיילים. אהרון ירה לעבר הג'יפ ופגע בכתפו של אחד הבלשים. הבלש האחר רוקן את כל מחסנית אקדחו לעבר אהרון ופגע בו בבטנו ובראשו. השוטר הצבאי בג'יפ הבחין בוולפגנג הנשען על הקיר ואקדח בידו, ירה בו בתת-המקלע סטן שבידו והרגו.
הבלש הבריטי כרע סמוך לאהרון ששכב פצוע ברחוב. "תמר, תמר" לחש אהרון לוי ונדם.
מכיסו של וולפגנג ההרוג שלפו הבלשים מטבעות זהב, מצפן ומפה של פלשתינה. הבלשים הבינו כי ההרוג הוא מאנשי החוליה שצנחה ליד ואדי קלט.
בעת ובעונה אחת איבדה תמר את שני הגברים שבחייה.
1995
יובל שנים ומעלה מאז אירועי קיץ 1942, ביום סתיו של 1995, לאחר הלווייתה של תמר סבתו, מגיע יונתן לביקור אצל עליזה חברתה של תמר בבית האבות שהיא שוכנת בו. עליזה מעלה זיכרונות על רונן, אביו של יונתן, שהיה איש המוסד ונפל בקרב במלחמת ששת הימים בהילחמו כמפקד טנק במילואים. עליזה מספרת ליונתן כי גונב לאוזניה שרונן היה איש החוליה שביצעה פעולות נגד המדענים הגרמנים במצרים שעזרו לגמאל עבד אל נאצר לפתח טילים שסיכנו את מדינת ישראל. רונן מחזק את דבריה ומסביר את התאמתו של אביו לתפקיד: "כן, ואבא נראה כמו כרזת פרסומת מהמשרד לטוהר הגזע של הרייך השלישי - בלונדיני, גבוה, עיניים כחולות, הוא גם דיבר גרמנית לא רעה, מהבית". בהמשך השיחה נפתחת עליזה ומספרת ליונתן על פרשת האהבה שהייתה לתמר עם וולפגנג, שאותה היא מכנה "אהבה מטורפת". היא ממשיכה ברצף ומספרת על הניתוק בין בני הזוג ועל עזיבתו של וולפגנג לגרמניה ומסיימת: "ואז היא גילתה שהיא בהריון". לדבריה תמר החליטה שלא להפיל וללדת את התינוק. לרגע שוכחת עליזה שהיא מדברת על הולדת רונן אביו של יונתן ומוסיפה כי "כבר כתינוק ראו שהוא קופי של וולפגנג, והדמיון המדהים הזה עבר גם אליך". יונתן אומר בלבו: "המשפט הזה על הדמיון המדהים הוא שהביא אותי הנה", אך לא מבטא זאת במילים. עליזה ממשיכה ומספרת על אשר וייס, שהיה לדבריה מלאך, ולאחר מותו של אהרון נשא את תמר לאישה, ובאהבתו אליה הסכים לגדל את רונן כבנו. יונתן נפרד מעליזה מנופף לה לשלום ונבלע במעלית.
דמויות ואירועים אמיתיים המשולבים בעלילה
את האירוע העיקרי בספר, "מבצע אטלס", מיקם המחבר בשנת 1942, בשיאה של התקופה שכונתה בשם מאתיים ימי חרדה, כאשר כוחות "קורפוס אפריקה" של רומל התקרבו לארץ ישראל והיה חשש כי יכבשו את הארץ, על כל המשתמע מכך לגורל היישוב היהודי. ככל הנראה הייתה כוונת המחבר לשוות לחדירת צנחני מבצע אטלס, שהתרחשה בסתיו של שנת 1944, מימד של איום קיומי. בתיאור המבצע בספר בחר המחבר לכלול שנים מאנשי החוליה שצנחו בארץ, חסן סלמה וקורט וילנד. למבצע קרא המחבר בספר בשם "מבצע צבת מתהדקת".
בצד גיבורי הספר הבדויים, תמר, זיוה, וולפגנג, נביל, אהרון ואשר, משתף המחבר בעלילה או מזכיר בה אנשים אמיתיים שפעלו באותה תקופה:
גם הספינה "אדריה", שעל סיפונה עלתה תמר לארץ, הייתה קיימת במציאות. ספינה זו קיימה קו קבוע מנמל טרייסט באיטליה לנמל חיפה ובה עלו לארץ ישראל עולי העלייה החמישית ממרכז אירופה, בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה.
ג'ון טורטורו
ג'ון מייקל טורטורו (באנגלית: John Michael Turturro; נולד ב-28 בפברואר 1957) הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס אמי. טורטורו ידוע בעיקר בתפקידיו בסרטי האחים כהן משנות ה-90.
ביוגרפיה
נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי. עם סיום לימודי התיכון נרשם לחוג הדרמה של אוניברסיטת ייל.
את הופעותיו הראשונות עשה בשנות ה-80 בהצגות אוף ברודוויי ובסרטים שזכו להצלחה מקומית בלבד. ב-1988 שיחק בסרט "5 פינות" לצד טים רובינס וג'ודי פוסטר. ספייק לי התרשם מהופעתו בסרט זה וליהק אותו לעשה את הדבר הנכון. ב-1990 עשה את הופעתו הראשונה אצל האחים כהן בסרט צומת מילר ושנה לאחר מכן בתור ברטון פינק בברטון פינק ובעוד שני סרטים נוספים של האחים כהן. דמותו של "חזוס" (ישו) שגילם טורטורו בסרטם של האחים כהן, ביג לובובסקי, הפכה לדמות קאלט על אף שזכתה לדקות מסך ושורות תסריט מועטות.
ב-2005 זכה בפרס אמי עבור משחקו בסדרה מונק בתור אחיו הסובל מבעיות נפשיות של אדריאן מונק.
בשנת 2014 ביים את הסרט "רק ג'יגולו" שבו הוא משחק תפקיד מרכזי, בהשתתפות וודי אלן.
בשנת 2016 שיחק בדרמת האגרוף "ידי האבן" לצידם של רוברט דה נירו, אדגר רמירס, ואשר. באותה שנה גילם את דמותו של עורך הדין הנוירוטי ג'ון סטון, שסובל מאקזמת רגליים חריפה ואלרגיות כלליות בדרמת הטלוויזיה ליל האירוע שזכתה בשבחים רבים.
בנובמבר 2019 לוהק לגלם את קרמיין פלקונה, ראש המאפיה בעיר גות'אם, בסרט באטמן שיצא לאקרנים בשנת 2022.
חייו האישיים
טורטורו נשוי לשחקנית היהודיה קתרין בורוביץ', ולזוג שני ילדים, אמנדו ודייגו. איידה טורטורו היא בת דודה שלו.
הלוטוס הכחול
הלוטוס הכחול (בצרפתית: Le Lotus bleu) הוא הספר החמישי בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" אשר נכתב ואויר על ידי הסופר והצייר הבלגי הרז'ה. רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1936 בשחור לבן. הספר לא תורגם לעברית. זהו ספר המשך לספר "הסיגרים של פרעה".
ייחודו של הסיפור הוא במפגש הראשון בין טינטין לדמות ראשית בסדרת הספרים - הילד צ'אנג צ'ונג צ'יין.
הספר דורג במקום ה-18 ברשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד.
עלילת הספר
בספר הסיגרים של פרעה, טינטין רדף אחרי קבוצה בינלאומית של מפיצי סמים במזרח התיכון ובהודו. הוא הצליח ללכוד את רוב חברי הקרטל, אבל לא את המנהיג המסתורי, שנפל במורד נקיק בהרים, במהלך ניסיון לחטוף את נסיך גאיפג'מה. גופתו לא נמצאה. טינטין נשאר כדי ליהנות מחופשה אצל המהרג'ה של גאיפג'מה. באחד הימים, פקיר שהובא על ידי המהרג'ה, אומר לטינטין שהוא רואה סכנה קרובה עבורו. זמן קצר לאחר מכן, גבר סיני מגיע לפגוש אותו, אבל הוא נפגע על ידי חץ המשוח ברעל שגורם לשגעון (ראג'יג'ה), שנורה על ידי פקיר מהקרטל שנמלט מכלא. האיש הספיק לספר לטינטין רק על כך, שמישהו בשם מיצוהיראטו רוצה לפגוש אותו בשנחאי. טינטין נוסע לשנחאי שבסין.
בשנחאי, ממתינים לטינטין מתנקשים מקרטל הסמים. עם זאת, שני ניסיונות התנקשות בחייו של טינטין סוכלו על ידי סיני צעיר, שמארגן פגישה עם טינטין באזור מבודד. כשטינטין מגיע לפגישה, הוא מגלה שהצעיר כבר נפגע על ידי הראג'יג'ה, רעל השגעון, בו משתמשים חברי קרטל הסמים כנגד אויביהם.
בינתיים בשנחאי, טינטין פוגש במיצוהיראטו, איש עסקים יפני, שקורא לו לחזור להודו ולהגן על חברו - המהרג'ה של גאיפג'מה. לדבריו, הוא שלח את שליחו אל טינטין לספר לו את זה.
לאחר ששוכנע על ידי מיצוהיראטו, טינטין נוסע חזרה להודו בספינה. בדרך, שני גברים אלמוניים חוטפים אותו, וגורמים לו ולכלבו הנאמן שלגי, לאבד את הכרתו על ידי שימוש בכלורופורם. הם לוקחים אותו אל החוף. טינטין מתעורר מחוץ לשנחאי, בביתו של וואנג צ'ן-איי, מנהיג תנועת התנגדות המכונה "בני הדרקון", שהוקדשה למאבק נגד הסמים. ואנג מתנצל על "החטיפה האלימה" ומתחנן בפני טינטין שיישאר בסין. בנו של וואנג הוא הבחור הצעיר שעזר להציל אותו משני ניסיונות החיסול, אבל עכשיו הוא בלתי שפוי מחמת הרעל. בטירופו, הוא מאיים לחתוך את ראשו של כל מי שהוא נפגש עמו באמצעות חרב (הוא אומר שזה כדי "להראות להם את הדרך"), ורק הסמכות הנוקשה של אביו יכולה להשאיר אותו תחת שליטה.
וואנג גם מגלה לטינטין שהוא שלח את השליח להודו, ומיצוהיראטו הוא היריב הראשי שלהם: סוכן חשאי יפני ומבריח סמים. טינטין מצליח לאתר את מיצוהיראטו והוא צופה בו בעודו מפוצץ את קווי הרכבת (אירוע המבוסס על תקרית מוקדן). אף אחד לא נהרג והנזק הוא מינורי, אבל הפיצוץ מתואר בהצלחה על ידי הממשלה היפנית כאירוע טרור סיני גדול שבו רבים נהרגו, ומשמש כתירוץ לפלישה היפנית למנצ'וריה. טינטין נתפס על ידי מיצוהיראטו העומד להזריק לו את רעל השגעון, אך הוא ניצל על ידי אחד החברים ב"בני הדרקון", שחדר לביתו של מיצוהיראטו קודם לכן והחליף את הרעל למים צבועים.
לאחר שהושגה מבחנה של רעל הטירוף, בעזרת החבר בבני הדרקון, טינטין חוזר לשנחאי, אשר כעת כבר נכבשה על ידי הצבא היפני. הוא מנסה ליצור קשר עם דוקטור פאנג הסי-יינג, מומחה לאי שפיות, מתוך תקווה שהוא יצליח לרפא את בנו של וואנג. אבל הרופא נחטף על ידי קרטל הסמים, ככל הנראה כדי למנוע ממנו לפתח תרופה נגד הרעל. פתק שהותיר החוטפים דורש סכום כופר שיש לשלם במקדש עתיק בעיר הוקו.
בינתיים, טינטין נעצר על ידי דוסון ומוחזר לאזור שבשליטה היפנית, בגלל שאין לו מסמכים המתירים לו להיות בשטח הבינלאומי. הוא כלוא בשנחאי על ידי הצבא היפני, ומסרב להצעה של מיצוהיראטו להצטרף אליהם. מר וואנג חופר מנהרה אל מתחת לכלא, וטינטין בורח לילה לפני היום שנקבע להוצאתו להורג. הוא נוסע ברכבת להוקו כדי לבקר במקדש בו נדרש הכופר, אבל שיטפון חוצה את הפסים, וכל הנוסעים מוכרחים לרדת מהרכבת. טינטין מציל נער צעיר, צ'אנג צ'ונג-חן, מטביעה בנהר היאנגצה. הם הופכים להיות ידידים טובים, וצ'אנג מציל את טינטין מתומסון ותומפסון, שעוצרים אותו בחוסר רצון בהוראת דוסון (שמשתף פעולה עם מיצוהיראטו כדי ללכוד את טינטין). לאחר מכן הם נוסעים לאזור שבו הכופר אמור להיות משולם. צלם מציע להם את שרותיו, ואז מתגלה כמתנקש כאשר מצלמתו יורה על טינטין. טינטין ניצל והם משתלטים על הצלם, וזה נאלץ לספר להם שדוקטור פאנג נחטף בהוראתו של מיצוהיראטו.
טינטין וצ'אנג חוזרים לשנחאי, אבל בינתיים וואנג ומשפחתו נחטפו על ידי מיצוהיראטו. כדי למצוא אותם, טינטין נוסע ללוטוס הכחול, מועדון סמים, שבו הוא שומע על משלוח סמים האמור להגיע לנמל שנחאי. הוא מסתתר באחת מהחביות שנפרקו מהאונייה, אבל מתברר שהבחינו בו, וכשהוא יוצא הוא נלכד על ידי מיצוהיראטו החמוש באקדח, ועד מהרה מוצא את עצמו אסיר לצד וואנג ומשפחתו. אז מתברר שהבוס של קרטל הסמים הוא מפיק הסרטים רסטאפופולוס (ראה הסיגרים של פרעה לסיפור רקע). טינטין מזועזע לגלות, שאדם שהוא חשב אותו לחבר הוא למעשה מנהיג הקרטל, ורסטפופולוס מראה לו את סמלו של קי-אוסק החקוק על זרועו. למרבה המזל, לפני שאנשי הקרטל מספיקים להרוג את טינטין וואנג, בני הדרקון, שהשתלטו על הבריונים של מיצוהיראטו והחביאו את עצמם בחביות האחרות (בתכנונו של טינטין עצמו), מגיחים לפתע, ומיצוהיראטו ורסטאפופולוס מוכרחים להיכנע. עם מעצרו של רסטאפופולוס, קרטל הסמים קורס סוף סוף, ומיצוהיראטו מתאבד. פאנג הסי-יינג מוצא נוגדן לרעל השגעון, ובנו של וואנג נרפא (לא מצוין בספר האם הקורבנות האחרים של הרעל נרפאו). הנשורת הפוליטית שהתפתחה בעקבות גילוייו של טינטין אודות הקרטל והריגול יפני, מובילה ליציאתה של יפן מחבר הלאומים. הסיפור מסתיים כאשר צ'אנג מאומץ על ידי המשפחה של וואנג, וטינטין בדרכו חזרה לאירופה.
שינוי השיטה
"הלוטוס הכחול" מהווה נקודת מפנה חשובה ביצירתו של הרז'ה. לראשונה, הרז'ה חקר לעומק את ההיסטוריה והתרבות של הארץ אליה שלח את טינטין. "זה היה הזמן בו חייבתי את עצמי למחקר ולהתעניינות מוקדמת באנשים ובמדינות אליהם אני שולח את טינטין, מתוך תחושה של אחריות לקוראים שלי", סיפר. מלבד הייצוג הריאליסטי, האמין והמושקע של סין בקומיקס זה, "הלוטוס הכחול" הוא גם בעל עלילה עמוקה ומורכבת יותר מהקומיקסים הקודמים בסדרה.
זולטאן רדנוטי
זולטאן רדנוטי (בהונגרית: Radnóti Zoltán; בודפשט, 18 בנובמבר 1971) הוא רב נאולוגי, רבה הראשי של ההתאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ) לשעבר נשיא מועצת הרבנים של ההתאחדות, מנהל רבני של הקהילה היהודית של בודפשט, רב הקהילה הדתית של בית הכנסת בית שלום.
הוא סיים את לימודיו ובחינות הבגרות בתיכון ברז'ני דניאל, לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט (ORZSE) ובשנת 1999 קיבל סמיכה לרבנות, ומאז הוא מלמד וראש מחלקה בבית המדרש.
ביוגרפיה
רדנוטי נולד בבודפשט ב-1971, ברחוב מארק יוז'ף (Marek József utca) ברובע 7, שם גדל במשפחה יהודית מתבוללת. הוא קיבל את תעודת הבגרות במחלקה למתמטיקה של בית הספר התיכון דניאל ברז'ני ברובע 13 של בודפשט.
לאחר חילופי המשטר, בשנת 1991, במהלך מלחמת המפרץ, התנדב לצבא הגנה לישראל, ולאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, תוך כדי לימודים מתקדמים בישיבה בבני ברק. בשנת 1992 החל את לימודיו בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1999 הוסמך לרבנות בבית הכנסת הגדול ברחוב דוהאן.
כרב ראשי הוא מרצה בקביעות על יהדות בכנסים שונים, ונשאל מספר פעמים בתקשורת המודפסת והאלקטרונית כמומחה בנושאי הדת היהודית. במשך תקופה ארוכה פרסם באופן קבוע את הבלוג היחיד של רב בהונגריה על נושאים אקטואליים הקשורים לדת היהודית, להיסטוריה היהודית, לפוליטיקה ולתרבות. עד כה, 463 מאמרים שלו פורסמו בבלוג שלו. המאמרים שלו מופיעים באופן קבוע בפלטפורמות מקוונות ובדפוס (index.hu, 24.hu, Magyar Narancs וכו'). יש לו טור קבוע במגזין "המילה החדשה" (Új Szó) הסלובקית בהונגרית, הוא גם "הרב המקוון" של האתר היהודי Jewish Meeting Point.
משנת 2005 מלמד כתבי קודש והלכה בבית המדרש לרבנים שנקרת היום בשם "האוניברסיטה היהודית", ומשנת 2019 מכהן כממלא מקום ראש החוג לכתבי קודש ותלמוד. הוא נשוי, לו ולאשתו אניקו נולדו שתי בנות: מרים (2006) וליזה (2009).
נדב לפיד
נדב לפיד (נולד ב-8 באפריל 1975) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, עיתונאי וסופר ישראלי. זוכה פרס דוב הזהב לשנת 2019, על סרטו "מילים נרדפות", וזוכה פרס חבר השופטים בפסטיבל קאן 2021, על סרטו "הברך.
ביוגרפיה
בתום שירותו הצבאי החל לכתוב על ספורט בעיתון "העיר". העורך היה ארי פולמן. אחר-כך כתב במגזין של העיתון. במקביל למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. הוא נסע לפריז, חי בה שנתיים ולמד ספרות צרפתית באוניברסיטת סן דני.
קריירת כתיבה
עם שובו לישראל ב-2001, ראה אור ספרו "תמשיך לרקוד", שפתח את "דרום", סדרת ספרות המקור של הוצאת בבל. הספר מורכב מארבע נובלות, שהמרכזית בהן נקראת: "מי מחפש את אמיר בנבג'י." ב-1999 התבקש על ידי כתב העת "פנים" לכתוב פרופיל תרבותי-פוליטי של הדור שלו. הוא קרא כתבה דומה שהתפרסמה בכתב העת "פוליטיקה" בשנת 1989 וכל הכותבים בה, רונית מטלון, יאיר לפיד, עירית לינור ואהד פישוף, היו מוכרים לו במידה זו או אחרת. רק את אמיר בנבג'י, אחד הכותבים, שכתב את אחד הקטעים המרשימים ביותר בכתב העת ההוא, הוא לא הכיר, ולא ידע לאן התגלגל מאז. במקום לצאת ולחפש את בנבג'י, לפיד כתב סיפור בדוי שבו הוא יצא לחפש את אמיר בנבג'י. באחד הקטעים הוא פוגש את בני משפחתו הדמיונית של בנבג'י. הסיפור עצמו מדומיין, אבל הוא יוצא מהטקסט האמיתי. הסיפור מנסה להתעסק בשאלה כיצד ומדוע אנחנו נהיים מה שאנחנו נהיים, והאם יש בכלל היגיון בשאלה שכזו. הספר מורכב משלוש נובלות נוספות, שאחת מהן קרויה "תמשיך לרקוד" וממנה קיבל הספר את שמו. הספר תורגם לצרפתית וראה אור בהוצאת, בה התפרסמו גם ספריהם של יעקב שבתאי, יהושע קנז ואתגר קרת.
לפיד עבד כמבקר טלוויזיה במשך שנתיים בעיתון הירושלמי "כל העיר". היה מבקר הקולנוע במשך חצי שנה של המגזין "כותרת", שבראשו עמד דן שילון. כתב לעיתים ביקורת ספרות בעיתון "הארץ".
קריירה קולנועית
למד קולנוע בבית הספר "סם שפיגל". במהלך לימודיו ביים שני סרטים קצרים וסרט ארוך יותר בן חמישים דקות. לפרנסתו עסק אותה עת בצילום חתונות וערך את התוכנית "עזה שדרות" ששודרה בערוץ 8 במלאת שנה למלחמה בעזה. לפיד גם צילם כמה סרטים תיעודיים בהם "חמישה ימים" של יואב שמיר ו"המשוטט בירושלים", אותו הפיק ערוץ "ארטה". הוא ביים שני פרקים בסדרת הדוקוריאליטי "תראה אותי במקומך", ששודרה בערוץ 2.
ב-2005 ביים סרט באורך 17 דקות בשם "כביש". הסרט מגולל את סיפורם של ארבעה פועלים פלסטינים שעורכים משפט לקבלן היהודי שלהם על פשעי הכיבוש. הסרט הופיע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2005 ובעוד עשרות פסטיבלים, בהם סידני, ניו יורק ופסטיבל לוקרנו 2006.
ב-2006 ביים סרט בן 50 דקות, שהיה פרויקט הגמר שלו בסם שפיגל, בשם "החברה של אמיל". הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2006, נרכש להפצה בבתי הקולנוע בצרפת והוקרן ברחבי צרפת. אחר-כך הוא הוקרן ברשת בתי הקולנוע MK2, יחד עם עוד מבחר סרטים באורך מלא של במאים ידועים, תחת הכותרת: "הבמאים של המאה החדשה". הוא הוקרן בערוץ הטלוויזיה הצרפתי "ארטה" וכן בסינמטקים בישראל ב-2008.
ב-2007 החל לפיד לעבוד על כתיבת התסריט לסרט "השוטר", כשקיבל את מלגת הכתיבה של פסטיבל קאן לצורך שהות של חמישה חודשים בפריז. הסרט צולם ב-2010, הוקרן לראשונה בפסטיבל לוקרנו 2011, וזכה בו בפרס ברדלס הכסף. השתתף בפסטיבלים רבים ברחבי תבל וזכה בפרסים רבים, בהם שלושה פרסים בפסטיבל הקולנוע בירושלים: התסריט, הצילום ופרס הביכורים, פרס ראשון בפסטיבל פילדלפיה, פרס בחירת הקהל בפסטיבל נאנט בצרפת, הפרס של חבר השופטים בפסטיבל קורמאייר באיטליה, והגיע למקום הרביעי במשאל מקיף שנערך בקרב 168 מבקרי קולנוע אמריקאים לבחירת הסרטים הטובים ביותר בעולם לשנת 2011, פרס הסרט ופרס הבמאי בפסטיבל בואנוס איירס 2012.
ב-2014 יצא לאקרנים סרטו העלילתי השני של לפיד, "הגננת". הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-צרפתית והוקרן במסגרת "שבוע הביקורת" בפסטיבל קאן. הסרט זכה לביקורות נלהבות בהארץ, הוליווד ריפורטר, לה מונד ועיתונים נוספים. הסרט זכה בפרס קתדרלת הכסף של האקדמיה האירופית לקולנוע. בפסטיבל הקולנוע בגואה, זכה לפיד בפרס טווס הכסף לבמאי הטוב ביותר עבור סרט זה, והשחקנית הראשית שרית לארי זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר. גם בארץ זכה הסרט לביקורות נלהבות, היה מועמד לשלושה פרסי אופיר, וזכה בפרס סרט השנה של פורום מבקרי הקולנוע בפסטיבל הקולנוע בירושלים. הרימייק האמריקאי לסרט "הגננת" (2018) זכה בפרס הבימוי בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
בשנת 2016 צילם את סרטו הקצר (באורך של 40 דקות) "מיומנו של צלם חתונות" בכיכובם של אוהד קנולר, דן שפירא, יעקב זדה-דניאל, אלין לוי ונעמה פרייס. הסרט הוקרן במסגרת "שבוע הביקורת" בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 2017 החל לצלם את סרטו העלילתי הרביעי "מילים נרדפות" (קופרודוקציה עם צרפת), בכיכובו של טום מרסייה, בנו של מישל מרסייה. ב-16 בפברואר 2019 זכה בפרס דוב הזהב בפסטיבל ברלין.
סרטו של לפיד, "הברך", התחרה ביולי 2021 על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. הסרט עוסק בבמאי קולנוע שנאבק על חופש האמנות בארצו, ובמקביל מתמודד עם מות אימו. הסרט זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל. את הפרס הוא חלק עם הבמאי התאילנדי אפיצ'טפונג ווירסתקול וסרטו "ממוריה". בנוסף, הציג בפסטיבל את סרטו הקצר "הכוכב".
סאבו (קרוואן)
סך הכול יוצרו 438 יחידות.
קלרה רוחאס
קלרה רוחאס (בספרדית: Clara Rojas; נולדה ב-20 בדצמבר 1964, בוגוטה) היא קולומביאנית, מנהלת קמפיין הבחירות של אינגריד בטנקור, מועמדת לנשיאות קולומביה. שתיהן נחטפו ב-23 בפברואר 2002 על ידי אנשי הכוחות המזוינים המהפכניים של קולומביה, והוחזקו בשבי עד שחרורה של רוחאס ב-10 בינואר 2008 ושחרורה של בטנקור על ידי צבא קולומביה ב-2 ביולי 2008.
קלרה רוחאס נראתה ביחד עם בטנקור בקלטת וידאו ששחררו החוטפים באוגוסט 2003. על פי עדותו של חואן (ג'ון) פרנק פינצ'או, שוטר קולומביאני שברח משבי ה-FARC לאחר שהיה כלוא שמונה שנים, רוחאס ילדה בשבי בן, לאחד מסוהריה. הילד, עמנואל, נלקח ממנה מיד לאחר הלידה ונמסר לידי משפחה אומנת בבוגוטה.
במהלך הזמן שהייתה בשבי ניסתה להימלט יחד עם בטנקור, אולם ניסיון ההמלטות לא צלח מפני שהן לא יכלו לנווט בג'ונגל בחשכה ולבסוף נלכדו מחדש על ידי ה-FARC. כעונש על ניסיון הבריחה הן ננעלו בצריף ביחד עם נחשיים ארסיים.
בדצמבר 2007 חלה התפתחות דרמטית בפרשה כאשר סוכנות הידיעות הקובנית הודיעה בשם ארגון ה-FARC כי הוא מתכוון לשחרר שלושה בני ערובה: את קלרה רוחאס, את בנה עמנואל וחברת הקונגרס הקולומביאנית קונסואלו גונזלס שהוחזקו עמם בשבי. על פי ההודעה רוחאס, בנה וחבר הקונגרס אמורים להמסר לידיו של נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס. ב-10 בינואר 2008 שוחררה רוחאס יחד עם גונזלס והתאחדה עם בנה.
גדי יגיל
גדי יגיל (נולד ב-18 בינואר 1945) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי, זוכה פרס התיאטרון הישראלי למפעל חיים.
ביוגרפיה
גדי יגיל נולד בשם גדי ציגלמן בחיפה להורים דוברי יידיש - רוזה ודוד ציגלמן, שעלו לישראל מגרמניה. את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד צפון בין השנים 1963–1965.
בנובמבר 2002 נפגע יגיל בתאונת דרכים, כאשר נדרס פעמיים ברציפות על ידי איש מבוגר שלא הבחין בו. כתוצאה מהתאונה סבל יגיל משברים בגפיו ובגבו, אולם ניצל משתי פגיעות ראש חמורות בזכות העובדה שחבש קסדה בעת האירוע. יגיל הצליח לבסוף להשתקם מהתאונה ולשוב למשחק.
יגיל נשוי לבלהה, בתו של השחקן משה חורגל, ואב לשלושה. אחד מבניו הוא הסופר ומבקר הספרות רן יגיל.
את דרכו על הבמות החל בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל), בהצגה "תעלולי נסר-א-דין". אחרי כן הופיע בתיאטרון הקאמרי בהצגות "עוץ לי גוץ לי" ו"האדרת" על פי גוגול. השתתף בהצגות התיאטרון המוזיקלי של גיורא גודיק ובמחזות הזמר "הלו, דולי!" ו"אירמה לה דוס מיפו". הופיע בתוכנית יחיד "חיי כלב" שהוצגה מעל 600 פעם, בין השנים 1975–1985. הופיע בשתי תוכניות יחיד נוספות "חיקיתי לך ארצי" ו"עובר ושב". בראשית שנות ה-80 השתתף בהצגה "זוג משמים" עם רבקה מיכאלי.
בשנת 1979 היה יגיל הראשון שגילם את דמותו של החתול בתוכנית הטלוויזיה לילדים "מועדון החתול שמיל".
ביידיש הופיע בראשונה ב-1970 בהצגת "שירי חומש" של איציק מאנגער בתיאטרון העממי וכן ב"מגילה" של מאנגער בתפקיד פסתרוגתא ופנפתא בטלוויזיה הישראלית. ב-1985 הנחה את הפסטיגל לאותה שנה, לצידו של אבי קושניר. בשנים 1986–1987 השתתף במופע בידור עם מוטי גלעדי שנקרא "המוסד לבידוח לאומי", התוכנית כללה מערכונים, אחד היה על זמר ואמרגן ("כל היום את שיבולת"), ומערכון נוסף היה על טרמפיסט במכונית שנתקעת. ב-1990 הופיע לראשונה עם תיאטרון "יידישפיל" ב"שירי חומש" בהפקה מיוחדת לפסטיבל ישראל, בשנת 1993 השתתף בתפקיד הכושי מידג' בהצגה "אני לא רפפורט" לצידו של יעקב אלפרין. ב-1995 השתתף בהפקה מחודשת של "שירי חומש", ב־1998 ב"מנגינה שבלב" ומאוחר יותר ב"געבירטיג". בקולנוע השתתף בסרטים "השכונה שלנו" ו"נס בעיירה" (1968), "כץ וקרסו (1971), שוד הטלפונים הגדול (1972), יהלומים (1975), בלפר (1978) ו"היו לילות" וכן בקלטות הילדים "איה פלוטו", ו"המפוזר מכפר אז"ר". ב-1989 השתתף בסדרת הטלוויזיה "שכנים" בערוץ 1. שיחק בתיאטרון באר שבע בקומדיות "כסף קל" ו"חלום ליל קיץ" בתפקידים ראשיים וכן ב"דוקטור דוליטל", "גוליבר", וב"סקפינו", "דז'יגאן ושומאכר לנצח" עם יעקב בודו. מ-2007 משחק בתפקיד פשוניאק בהצגה "הרטיטי את ליבי" מאת חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי. בשנת 2009 השתתף בסדרה "המובילים" בערוץ לוגי, שם שיחק בתפקיד הקפטן. החל מ-2014 החל לגלם את הרוזן במחזה של צ'כוב "איבנוב" בתיאטרון הקאמרי ושיחק במקביל בחמש מחזות נוספים. בשנת 2015 הוא משחק בתיאטרון הקאמרי במחזות "אח יקר" של גדי ענבר ו"אופרה בגרוש" של ברטולט ברכט. בשנת 2016 החל לשחק במחזה "האורחת" מאת סביון ליברכט בתיאטרון בית לסין.
פרס מפעל חיים הוענק לגדי יגיל בטקס פרסי התיאטרון ב-2017. מנימוקי חברי הוועדה: "במשך שנים רבות יגיל מדלג בין הבמות השונות וממלא אותן באלגנטיות, בטעם, בעדינות ובחמימות. הקהל והבמה - מחזירים לו אהבה רבה".
משנת 2017 משחק בסדרה הקומית "נבסו".
בפברואר 2018 החל להשתתף, לצד השחקן עידו רוזנברג, בהצגה של תיאטרון בית ליסין "מר גרין", בה הוא מגלם אלמן מבוגר אשר מתעמת עם הנטיות המיניות של המטפל הצעיר שלו ועם משקעי העבר.
ב-2019 החל לשחק בהצגה של תיאטרון בית ליסין (בשיתוף עם תיאטרון חיפה) "דברים שאני יודעת", בה הוא מגלם את האב, בוב פרייס.
אמנדה נוקס (סרט)
אמנדה נוקס (באנגלית: Amanda Knox) הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי של נטפליקס. הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-30 בספטמבר 2016.