cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאלוניה
היסטוריה
על פי ממצאים אלו וראיות נוספות מקובל לזהות בקאלוניה את היישוב המקראי "מֹּצָה" המוזכר בספר יהושע כנקודת גבול בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין, ואת היישוב היהודי מתקופת המשנה והתלמוד המוזכר במשנה כמקור לערבות של בית המקדש. על פי יוספוס פלביוס, לאחר חורבן בית שני הושיבו הרומאים במחוז אמעוס, סמוך לירושלים, כ-800 חיילים רומאים "הנפטרים מעבודת הצבא". שמו של היישוב היה "קולוניה אמאוס" או "קולוניה אמוסה" וגם אותו מוצע לזהות עם הכפר קאלוניה.
בתקופה הצלבנית נודע היישוב בשם "קאלוני" (Qalonie) והוקם שם מבנה, אשר על שרידיו הוקם חאן בשנת 1871. במפקד העות'מאני שנערך בשנת 1596 מנה הכפר 110 תושבים, ושילם מיסים על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, וכוורות דבורים. באזור עדיין קיימות טראסות מלאכותיות רבות, בהן גדלים עצי זית עתיקים (מהם קיבל המושב בית זית, שיושב על אדמות חקלאיות שהיו של קאלוניה, את שמו), ושדות שעורה.
עדויות כתובות מסוף המאה ה-19 תיארו אותו ככפר בגודל בינוני, בנוי אבן, הממוקם כ-300 רגל מעל העמק ובו מסעדה "מודרנית". בכפר עמד מסגד על שם הש'יח חאמד.
קאלוניה ומוצא
יהודים רכשו חלק מאדמות קאלוניה והחלו להתיישב במקום בשנת ה'תר"ך (1860). לימים נקרא שם היישוב במקום מוצא, לפי זיהוי עם היישוב הקדום.
יהושע ילין, ממייסדי מוצא, מציין כי חג' מוסטפא אבו גוש מהכפר הערבי אבו גוש, "אשר משל על כל תושבי הכפרים בסביבות ירושלים לצד צפון, העלים עינו ולא הפריע לנו ממעשינו". ב-1871 הקים ילין על החלקה חאן, בבניין שבימינו הוא בית הכנסת של מוצא. היות שמוצא הייתה לתחנה חשובה לשיירות שנעו בין יפו לבין ירושלים, הפעלת החאן נחלה הצלחה, וגם מוסטפא אבו גוש היה שותף בחלוקת הרווחים.
בפרעות תרפ"ט, ב-24 באוגוסט 1929 התנפלו 30 מבני הכפר על היהודים המעטים שחיו במוצא עשרות שנים בשכנות איתם. הם פרצו לבית משפחת מקלף שהיה הקיצוני בשכונה ורצחו כמעט את כל משפחת מקלף. מרדכי מקלף, הרמטכ"ל לעתיד שהיה אז ילד בן תשע, הצליח להימלט. שנים עשר מתושבי קולוניה הועמדו לדין על הרצח, אולם הם זוכו לאחר משפט של חודשיים ונתקבלו בחגיגה גדולה בכפר. יהודי מוצא ועמק הארזים תבעו את הכפר לשלם פיצויים קיבוציים ועל הכפר הוטל קנס קיבוצי של 1,500 לירות. במרץ 1931 התקיימה סולחה בין תושבי הכפר ליהודי מוצא.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מספר תושבי הכפר הוערך ב-910 תושבים מתוכם 350 יהודים, ושטח הכפר הוערך ב-4,844 דונם עות'מאני.
במלחמת העצמאות
לפי בני מוריס, ב-2-3 באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ננטש הכפר על ידי כל יושביו כמעט, בעקבות מתקפה על המקום. דיווח של אצ"ל קובע שהתושבים עזבו בעקבות כיבוש דיר יאסין ב-9 באפריל. עיתון The Times ציין שרוב התושבים פונו וחלקם הקטן קיבלו הוראה להתפנות לפני הריסת הכפר. . בשל מיקומו האסטרטגי של הכפר, שחלש על קטע הדרך ממוצא לקסטל בכביש מתל אביב לירושלים, תקף הגדוד הרביעי של הפלמ"ח את הכפר ב-11 באפריל 1948, במהלך מבצע נחשון הכפר נכבש בפעולה זו ובמשך כיומיים הכוח הרס מעל ל-50 בתים. לאחר מכן הוקם על שטחי הכפר היישוב מבשרת ציון.
סמדר ברבר-צדיק
סמדר ברבר-צדיק (נולדה ב-15 בספטמבר 1963) היא מנכ"לית הבנק הבינלאומי הראשון ונחשבת ליד ימינו של בעל השליטה בבנק, צדיק בינו. ב-17.5.23 הודיעה כי לאחר 16 שנים כמנכ"לית הבנק, היא תפרוש תוך מספר חודשים.
קבוצת בינו
לאחר פרישתה של ברבר צדיק מפירמת סומך-חייקין, הועסקה על ידי בינו בשורת החברות שבשליטתו. בין היתר כיהנה כמנכ"ל סהר פיתוח ואחזקות בע"מ וכיו"ר חברת האנרגיה פז.
תחת ניהולה קבוצת הבינלאומי רכשה ומיזגה מספר בנקים: בנק אוצר החייל, בנק מסד, יובנק ובנק פועלי אגודת ישראל.
מאז 2008 מכהנת כממלאת מקום נשיא איגוד הבנקים בישראל.
חיים אישיים
ברבר-צדיק נשואה לכלכלן יוסי צדיק, אם לשלושה ומתגוררת בתל אביב.
ברבר-צדיק חברה בוועד המנהל של ארגון "מתן" למעורבות עסקים בקהילה.
זכויות להט"ב באורוגוואי
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באורוגוואי מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית בהסכמה מוגדרת כחוקית עם גיל הסכמה שווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד (15 שנים) מאז 1934. חוקים נגד אפליה המגנים באופן מוחלט על אזרחי להט"ב על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית קיימים מאז 2004. איחודים אזרחיים בקרב זוגות חד-מיניים החלו להיות מוכרים מאז 2008 ונישואים חד-מיניים מאז 2013. זוגות חד-מיניים החלו להיות רשאים לאמץ באופן חורג ומשותף מאז 2009, בעוד לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של אורוגוואי.
בשנת 2016, כתב העת האמריקאי "Americas Quarterly" הכתיר את אורוגוואי כמדינה הידידותית ביותר עבור להט"ב באמריקה הלטינית, וכינה את האומה האורוגוואית "מודל להכלה חברתית באמריקה הלטינית". ביולי 2016 אורוגוואי אירחה בנוסף את הכנס הבינלאומי הראשון באזור בנוגע למעמד זכויות להט"ב עם מאות דיפלומטים, פוליטיקאים ופעילים מרחבי העולם.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה הפכה לחוקית באורוגוואי בשנת 1934. מאותה שנה, גיל ההסכמה במדינה החל לעמוד באופן שווה על 15 שנים, בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
אורוגוואי הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שהכשירה איחודים אזרחיים במסגרת החקיקה הלאומית שעל פיה, זוגות חייבים להיות ביחד לפחות 5 שנים ולחתום על רישום בכדי להיות מוכרים באיחוד אזרחי. בכך, הזוגות רשאים לקבל זכויות שונות של בריאות, ירושה, הורות ופנסיה. הצעת החוק התקבלה בעצרת הכללית ב-30 בנובמבר 2007 לאחר שהתקבלה בצורה מעט שונה בסנאט  מוקדם יותר בפברואר 2007 והתקבלה על ידי שני בתי המחוקקים באותה צורה ב-19 בדצמבר. ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיא טאבארה ואסקס ב-27 בדצמבר, ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2008.
ביוני 2012, בית משפט מקומי במדינה העניק הכרה בנישואים חד-מיניים שבוצעו והוכרו בספרד, תקדים שיצר מצב פרדוקסלי, שבו אורוגוואי הכירה בנישואים חד-מיניים במדינות זרות מחוץ לשטחה,  בעוד אורוגוואים שנישאו במדינה אחרת היו רשאים לעתור לשופט שיכיר בנישואיהם על פי החוק האורוגוואי בשטח המדינה. בית המשפט פסק בנוסף כי החוקים המקומיים כוללים הכרה בנישואים חד-מיניים, גם אם הם אינם מצהירים זאת במפורש. על פסק הדין הוגש ערעור. עם זאת, הערעור נדחה כאשר חוק הנישואים החד-מיניים של אורוגוואי נכנס לתוקף ב-2013.
ביולי 2010, מחוקקים מטעם מפלגת השלטון, החזית הרחבה, הודיעו על כוונתם להכשיר נישואים חד-מיניים. בשנת 2011 הוגשה לפרלמנט הצעת חוק להכשרתם. בדצמבר 2012, הצעת החוק עברה בלשכת הנציגים בהצבעת רוב של 81 בעד מול 6 נגד,  ועברה בסנאט ב-2 באפריל 2013 בהצבעה של 23 בעד ו-8 נגד. עקב שינויים של כמה היבטים בהצעת החוק, לשכת הנבחרים הצביעה מחדש על העברתה ב-11 באפריל 2013 ואישרה אותה בשנית בהצבעה של 71 מול 21. הצעת החוק נחתמה על ידי הנשיא חוסה מוחיקה ב-3 במאי, ונכנסה לתוקף ב-5 באוגוסט 2013.
הורות ואימוץ
מאז ספטמבר 2009, זוגות חד מיניים באיחוד אזרחי החלו להיות רשאים לאמץ באופן חורג ומשותף. החוק המאפשר זאת אושר על ידי לשכת הנציגים ב-28 באוגוסט 2009 ועל ידי הסנאט ב-9 בספטמבר 2009. בכך, אורוגוואי הפכה למדינה הראשונה באמריקה הלטינית שאפשרה לזוגות חד מיניים לאמץ ילדים. 17 מתוך 23 סנאטורים הצביעו בעד המהלך. לאחר ההצבעה הצהירה הסנאטורית מרגריטה פרקוביץ', "זו זכות לבנים ולבנות, לא זכות למבוגרים. היא מייעלת את תהליך האימוץ ואינה מפלה". דייגו סמפול, נציג ארגון זכויות הלהט"ב "Black Sheep" אמר "החוק הזה הוא צעד משמעותי לקראת הכרה בזכויותיהם של זוגות הומוסקסואלים". ניקולס קוטוניו, הארכיבישוף של מונטווידאו באותה תקופה, הצהיר שזו תהיה "טעות חמורה לקבל אימוץ ילדים על ידי זוגות הומוסקסואלים".
חוק הכשרת הנישואים החד-מיניים שאושר בשנת 2013 החל לאפשר לזוגות לסביות לגשת לתהליך הפריה חוץ-גופית. ב-3 באוקטובר 2018 קבע שופט בבתי משפט לענייני משפחה כי משרד החינוך והתרבות ביצע אפליה כאשר מנע מזוג לסביות רווקות לרשום את שני שמות המשפחה שלהן ברישומי בנותיהם התאומות. השופט קבע כי מדובר באפליה על רקע נטייה מינית שכן זוגות הטרוסקסואלים באורוגוואי אינם מחויבים להתחתן על מנת לתת לילדיהם את שמות המשפחה שלהם בניגוד לזוגות הומוסקסואלים. הזוג, קארינה ופרננדה, הכירו ב-2015, ובנותיהם התאומות, בלן וג'ולייט, נולדו באמצעות טיפולי פוריות. כלי תקשורת דיווחו כי בעקבות פסק הדין, מספר רב של זוגות לסביות לא נשואות הגישו בקשה לאפשר לילדיהן לשאת את שני שמות משפחותיהן ברישומי זהות. שרת החינוך מריה ג'וליה מוניוז הצהירה כי "לא תערער על פסיקת בית המשפט".
הגנה מפני אפליה
מאז 2003 נאסרה בחוק הסתה לשנאה על רקע נטייה מינית ו-"זהות מינית" שכיסתה אפליה על רקע זהות מגדרית דה פקטו. בנוסף, סעיף "149ter" לחוק העונשין החל לקבוע ענישה מוגברת על ביצוע פשעים שמונעים משני העילות. בשנת 2004 התקבל חוק נגד אפליה להקמת "ועדת כבוד למאבק באפליה גזעית, שנאת זרים וצורות אחרות של אפליה", כולל נטייה מינית וזהות מינית. הוועדה נועדה לחקור טענות בדבר גילויי התנהגות מפלה בלתי חוקית.
שירות צבאי
מאז מאי 2009, לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים החלו להיות רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של אורוגוואי, לאחר ששר ההגנה חתם על צו שקבע כי מדיניות הגיוס לצבא לא תפלה עוד מתגייסים על רקע נטייה מינית באופן רשמי.
זהות מגדרית
באוקטובר 2018, בהצבעה של 62–26 בלשכת הנציגים ו–17–12 בסנאט, העבירה העצרת הכללית את חוק מקיף עבור טרנסג'נדרים המאפשר לקטינים בעלי דיספוריה מגדרית לשנות מגדרם החוקי עם הסכמת הורים בלבד. החוק גם קבע מסגרת של מתן פיצויים כספיים לטרנסג'נדרים שנרדפו במהלך תקופת הדיקטטורה האורוגוואית שקבעה בנוסף כי אורוגוואים טרנסג'נדרים יקבלו אחוז אחד ממלגות החינוך הציבוריות והפרטיות. החוק קבע "התפתחות חופשית של אישיות בהתאם לזהות המגדרית שבחרה" וקרא לממשלה להבטיח שאנשים טרנסג'נדרים יטופלו בכבוד על ידי הרשויות, ייכללו בתוכניות דיור, יקבלו גישה לחינוך ושלא תמנע מהם אף גישה לשירותי בריאות. בהתאם לחוק החדש, החלה חברת המים הממשלתית (בספרדית: Obras Sanitarias del Estado) להציע משרות עבודה לטרנסג'נדרים ביולי 2019.
בין נובמבר 2018 למרץ 2019 נאספו כ-69,360 חתימות של עצומה לכפיית משאל עם לעברת החוק. העתירה עבור קיום משאל העם הוגשה על ידי חברי המפלגה הלאומית קרלוס יאפיליולה ואלוורו דאסטוג לבית המשפט לבחירות בסוף מרץ 2019. מפלגת השלטון, החזית הרחבה, הביעה חשש של "הסתערות של מידע מוטעה" בנוגע לתוכן החוק, בטענה כי מקדמי מסע הפרסום נגד העברת הצעת החוק השתמשו ב-"טיעונים שקריים" וקראה להחרים את קיום משאל העם. מפלגת האחדות העממית דחתה גם כן את הקריאה לקיום משאל העם. ועידת האפיסקופל של אורוגוואי של בישופים מטעם הכנסייה הקתולית פרסמה מכתב מאת הארכיבישוף של מונטווידאו, החשמן דניאל סטורלי, שבו קבע כי למרות שהוא "נגד מספר סעיפים בחוק" בטענה שהם "מבוססים על אידאולוגיה מגדרית" ו-"אינם תואמים את האנתרופולוגיה הנוצרית", הוא לא יחתום על העצומה לכפיית משאל העם באומרו כי "הכנסייה הקתולית חייבת להיות בצד של אלה שסובלים וסבלו". עוד נכתב במכתב מטעם הועידה כי עמדת המוסד הדתי היא "לא לאפליה, כן לכבוד". פקידים מהאו"ם הביעו חשש גם כן מדרישת קיומו של משאל העם. האיגוד הרפואי של אורוגוואי (SMU) והמוסד הלאומי לזכויות אדם (INDDH) דחו גם את הקריאה לקיומו, בעוד שהמוסד הזהיר מפני "השפעה הרסנית" שתהווה "נסיגה בהכרה בזכויות היסוד עבור אנשים טרנסג'נדרים". משאל העם התרחש ב-4 באוגוסט 2019 בעוד אם 25% בוחרים שמהווים כ-650,000 איש היו מצביעים בעד משאל העם, הייתה מתקיימת התייעצות לביטול הצעת החוק. עם זאת, רק כ-10% מהמצביעים הצביעו בעד דרישת משאל העם. לפיכך, החוק נשאר בתוקף ולא התקיים משאל עם כללי. קרלוס יאפיגליולה, מיוזמי משאל העם, הלין על כך שאפילו חברי מפלגתו - המפלגה הלאומית - לא הצביעו בעד מטרתו.
מלבד זכר ונקבה, מסמכי זהות אורוגוואים זמינים עם מתאר מין "O" עבור מי שמזדהים במגדרים שאינם תואמים לסיווג מין זכר או נקבה בלבד.
אינטרסקס
סעיף 22 לחוק מס' 19580 בנושא אלימות נגד נשים על רקע מגדר שנכנס לתוקף מאז ינואר 2018, קבע מסמך של איסור התערבויות רפואיות בין-מיניות בקרב ילדים אינטרסקסים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) עבור קביעת מינם ללא הסכמתם.
טיפול המרה
בשנת 2017 התקבל החוק מס' 19529 לבריאות הנפש שאסר על טיפולי המרה במערכת הבריאות של אורוגוואי באומרו כי "בשום מקרה לא ניתן לבצע אבחנה בתחום בריאות הנפש על בסיס בלעדי של נטייה מינית וזהות מגדרית".
תרומת דם
בעבר, הומוסקסואלים וביסקסואלים היו רשאים לתרום דם באורוגוואי, בתנאי שלא קיימו יחסים במשך 12 חודשים לפני תרומתם. מאז ה-16 בדצמבר 2020, התקנות שונו ומאז, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) רשאים לתרום דם באותם תנאים כמו זוגות הטרוסקסואלים.
תנאי מחיה
אורוגוואי נחשבת למובילה עולמית במעמד זכויות האדם וזכויות להט"ב בפרט בשטחה, עם חקיקה שמגינה על אזרחי להט"ב באופן מוחלט מפני אפליה ומאפשרת לזוגות חד מיניים להינשא ולאמץ ילדים. "מדד האושר ההומוסקסואלי" (GHI) שפורסם על סמך סקר משנת 2015 על ידי הרשת החברתית עבור להט"ב "Romeo" הכתיר את אורוגוואי במקום החמישי עם ציון של 73 נקודות, מאחורי המדינות: קנדה (4), נורווגיה (3), שוודיה (2), ודנמרק ואיסלנד (1). הקבלה החברתית כלפי להט"ב ומערכות יחסים חד מיניות באורוגוואי מוגדרת כגבוהה מאוד, בעוד סקר משנת 2017 מצא שכ-75% מתושבי אורוגוואי תמכו בהכשרות של נישואים חד-מיניים בעולם. עם זאת, טרנסג'נדרים אורוגוואים עדיין מתמודדים עם אפליה חברתית וסטיגמות. על פי מינהל שירותי הבריאות הממלכתי, תוחלת החיים של אזרחים טרנסג'נדרים מוגדרת בסביבות 45 שנים בעוד כשני שלישים מתוכם דיווחו שהם היו קורבן לאלימות פיזית במשך השנים.
מצעד הגאווה בבירה מונטווידאו מתקיים מדי שנה מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 2018, כלל מספר שיא של מפגינים עם כ-120,000 איש מאז היווסדותו. המצעד מצוין בדרך כלל ביום שישי האחרון של חודש ספטמבר, והפך במשך השנים לאחד האירועים הציבוריים הגדולים ביותר באורוגוואי. אירועי גאווה נוספים כוללים את "Punta Pride", הנערך מדי שנה בעיירה פונטה דל אסטה בפברואר. מונטווידאו מכונה לעיתים קרובות כאחת הערים הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם, בעודה מחזיקה בברים הומוסקסואלים, מסעדות ופאבים שפונים עבור קהל להט"ב מקומי ומהווים מקור עבור תיירות להט"ב מרחבי העולם.
משה שנירר
ביוגרפיה
שנירר נולד בשנת 1861 בבוקרשט. אביו היה סוחר. החל בלימודי רפואה בבוקרשט בשנת 1880 ועבר לווינה לשם לימודיו באוניברסיטת וינה. בעת לימודיו התוודע לראובן בירר ונתן בירנבוים, והקים עמם את אגודת הסטודנטים הציוניים בווינה "קדימה" (בגרמנית: A.V. Kadima Wien), ושם היה שותף בשנת 1882 לייסוד אגודת "אהבת ציון". עם פרישתם מהאגודה של החברים הדתיים בראשות ר' שלמה שפיצר, בעקבות התנגדותו של פרץ סמולנסקין למתן אופי אורתודוקסי יותר לאגודה, היה שותף לייסוד את אגודת "אדמת ישורון", שנוסדה במטרה להרחיב את הרעיון הציוני אל מחוץ לחוג הסטודנטים, ונבחר לנשיאהּ. אולם גם אגודה זו כשלעצמה לא הצליחה הרבה. בעזרת סטודנטים מערי מערב אירופה, שהיו חברים ב"קדימה", ייסד החוג אגודות ציוניות חדשות בערי אירופה, אשר אוחדו עם אלה שהקימו בגליציה אדולף שטנד, גרשון ציפר ואברהם זלץ לאיגוד חדש – "ציון": 'איחוד האגודות האוסטריות ליישוב סוריה וארץ-ישראל', ושנירר היה לנשיא האיגוד. בשנת 1896, עוד טרם פרסום "מדינת היהודים", חיבר איזידור שליט בינו לבין תאודור הרצל, ושנירר נכנס לחוג עוזריו הקרובים. בקונגרס הציוני הראשון בבזל (סתיו 1897) נבחר כחבר הוועד הפועל המצומצם וחבר הוועדה להתיישבות מעשית (עם וילי במבוס, ד"ר אהרן קמינקא, ד"ר אלכסנדר מינץ ושלמה בן ציון רובנשטיין). ב-1898 הצטרף להרצל במסעו לארץ ישראל להיפגש עם קיסר גרמניה וילהלם השני, שביקר בארץ באותה העת.
ואולם לאחר הקונגרס הציוני השני (1898), בהתקשו לראות פרי בעבודתה של האגודה הקטנה ודלת-התקציב, ובשל מיעוט הזמן שהותיר לו העיסוק במקצועו (בשנת 1888 פתח בווינה מרפאה פרטית ברובע דבלינג), פרש שנירר מהנהגת התנועה הציונית.
במישור המקצועי התעניין במיוחד בבקטריולוגיה, והיה כותב פורה, שכתב לכתבי עת רפואיים ואף הוציא שבועון רפואי בשם "Medizinische Wochenschrift". כן הוציא לאור (החל משנת 1893) את הלקסיקון הרפואי "Diagnostisches Lexikon für praktische Ärzte" ("לקסיקון לרפואה מעשית"), שאותו ערך עם אנטון בום (Bum). הלקסיקון זכה לתפוצה רחבה בקרב רופאי מרכז אירופה.
שנירר הוסיף להיות פעיל בתנועה הציונית, גם ללא תפקיד רשמי. ניסה לקבל אשרת עלייה לארץ ישראל, אך סורב.
ב-15 במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, שמו שנירר ואשתו קץ לחייהם, בווינה. הותיר אחריו את שני בניו: יוסף, יליד 1888, רופא במקצועו, היגר ללוס אנג'לס ב-1938; פרידריך, דוקטור למשפטים ושופט בווינה. היגר ב-1938 למלבורן שבאוסטרליה.
מספריו
+ (Encyklopaedie der praktischen Medizin (1906–09
+ 1925 ,Taschenbuch der Therapie
אנדרומאכה
במיתולוגיה היוונית, אנדרומאכה (ביוונית עתיקה: Ἀνδρομάχη) הייתה אשתו של הקטור, בתו של אאטיון ואחותו של פודס. היא נולדה וגדלה בעיר תבה הקיליקית, עליה שלט אביה.
פירוש שמה הוא "לוֹחֲמָת גברים" (הייתה גם אמזונה לוחמת מפורסמת בשם "אנדרומאכה", ככל הנראה במשמעות זו) או "קרב של גבר" (כלומר "אומץ" או "סגולה גברית"), מהמילים היווניות "אנדר" (ἀνδρ, גבר) ו"מאכה" (μάχη, קרב).
במהלך מלחמת טרויה, לאחר שהקטור נהרג על ידי אכילס והעיר נכבשה על ידי היוונים, הודיע לה השליח היווני טלתיביוס על התוכנית להרוג את אסטיאנקס, בנה מהקטור, באמצעות השלכתו מחומות העיר. מעשה זה בוצע על ידי נאופטולמוס שבעקבות זאת לקח את אנדרומאכה כפילגש ואת אחיו של הקטור, הלנוס, כעבד. מנאופטולמוס, היא הייתה אמו של מולוסוס, ולדברי פאוסניאס, גם אמם של פיילוס ופרגמוס. כאשר נאופטולמוס נפטר, התחתנה אנדרומאכה עם הלנוס והפכה למלכת אפירוס. פאוסניאס גם רומז שבנו של הלנוס, קסטרינוס, היה מאנדרומאכה. באפירוס המשיכה אנדרומאכה בנאמנות להעלות קורבנות במצבת הזיכרון של הקטור. אנדרומאכה בסופו של דבר עברה לגור עם בנה הצעיר, פרגמוס בפרגמון, שם היא נפטרה בשיבה טובה. אנדרומאכה נתפרסמה בזכות נאמנותה ומידותיה הטובות, ודמותה מייצגת את סבלן של הנשים של טרויה בזמן המלחמה.
משפחות
אנדרומאכה נולדה בתבה, עיר שאכילס פשט עליה מאוחר יותר והרג את אביה אאטיון ושבעה אחים. לאחר מכן נפטרה אמה ממחלה (6, 425). היא נלקחה מבית אביה על ידי הקטור, שהביא אינספור מתנות חתונה (22, 470-72). כך, ביתו של פריאמוס בלבד מספק לאנדרומאכה את התמיכה המשפחתית היחידה שלה. בניגוד למערכת היחסים הבלתי הולמת של פאריס והלנה, הקטור ואנדרומאכה התאימו לאידיאל היווני של נישואים מאושרים ופוריים, מה שמעצים את הטרגדיה של אסונם המשותף. ברגע שאכילס הורג את הקטור, אנדרומאכה נותרת לגמרי לבד.
אנדרומאכה נמצאת אפוא לבד לחלוטין כאשר טרויה נופלת ובנה נהרג. ראוי לציין כי אנדרומאכה נותרת ללא ציון שמה באיליאדה 22, ומכונה שם רק כאשתו (alokhos) של הקטור, דבר המעיד על מרכזיותם בזהותה של מעמדה כאשתו של הקטור ושל הנישואין עצמם. היוונים מחלקים את הנשים הטרויאניות כשלל מלחמה ומפרידים אותן לצמיתות מהריסות טרויה וזו מזו. הפחדים של הקטור על חייה כאשה שבויה מתממשים כאשר בני משפחתה נגזלים ממנה באלימות המלחמה, בעודה מגשימה את גורלן של נשים שנכבשו במלחמה בעת העתיקה (6, 450–465). ללא המבנה המשפחתי שלה, אנדרומאכה היא אישה עקורה שחייבת לחיות מחוץ לגבולות חברתיים מוכרים ובטוחים.
תפקיד באבל על בעלה
הגילוי ההדרגתי של אנדרומאכה על מות בעלה וקינתה המידית (22, 437–515) הם שיאן של הקינות הקצרות יותר של פריאמוס והקובה על מותו של הקטור (22, 405-36). בהתאם למנהגי האבל המסורתיים, אנדרומאכה מגיבה בהתפרצות צער (goos) מידית, הפותחת את ההספד הטקסי. היא משליכה את חלקי כיסוי הראש השונים שלה (22, 468-72) ומובילה את הנשים הטרויאניות באבל טקסי (22, 405-36). למרות שאנדרומאכה דבקה במנהג הרשמי של קינה נשית באפוס ההומרי, הרגש הגולמי של תגליתה מניב התחלה אומללה של עידן חדש בחייה ללא בעלה ובסופו של דבר ללא בית. השלב האחרון בתהליך האבל מתרחש באיליאדה 24 באבל (thrēnos) הקהילתי הרשמי עם החזרת גופתו של הקטור (24, 703–804).
חובות כרעיה
באיליאדה 22, אנדרומאכה מתוארת כרעיה המושלמת, האורגת גלימה לבעלה בחדרי הבית הפנימיים ביותר ומכינה אמבטיה בציפייה לשובו מהקרב (22, 440-6). כאן היא מבצעת פעולה שהקטור הורה לה לבצע במהלך שיחתם באיליאדה 6 (6, 490-92), וצייתנות זו היא תצוגה נוספת של מעלה נשית בעיני הומרוס. עם זאת, אנדרומאכה נראית באיליאדה 6 במקום יוצא דופן עבור עקרת הבית המסורתית, כאשר היא עומדת לפני סוללות טרויה (6, 370–373). גם תפקידי המגדר המסורתיים נפרצים, כאשר אנדרומאכה מעניקה להקטור עצות צבאיות (6, 433–439). למרות שהתנהגותה עשויה להיראות כלא מסורתית, זמנים קשים משבשים את התחומים הנפרדים של גברים ונשים, ומחייבים תגובה אזרחית משותפת להגנת העיר כולה. ההרצאה הטקטית הפתאומית של אנדרומאכה היא דרך לשמור על הקטור קרוב, על ידי שמירה על קטע מהחומה במקום להילחם במישורים שמחוץ לה. תפקידה של אנדרומאכה כאם, יסוד מהותי במעמדה בנישואין, מודגש באותה שיחה. בנם התינוק, אסטיאנקס, נוכח גם הוא בסוללה כאשר משרתת מטפלת בו. הקטור לוקח את בנו מהמשרתת, אולם מחזיר אותו לאשתו, פעולה קטנה המספקת תובנה רבה על החשיבות שהומרוס הטיל על חובותיה כאם (6, 466-483). רגע מחבר בין אם לאב מתרחש בסצנה זו, כאשר הקסדה של הקטור מפחידה את אסטיאנקס, מה שמספק רגע של הקלה קלה בסיפור. לאחר מותו של הקטור באיליאדה 22, דאגתה העיקרית של אנדרומאכה היא גורלו של אסטיאנקס כיתום אומלל (22, 477–514).
במחזה "נשות טרויה" של אוריפידס, אנדרומאכה מתייאשת בשל רצח בנה אסטיאנקס ואז ניתנת לנאופטולמוס כפילגש. במחזה "אנדרומאכה", אוריפידס עושה דרמטיזציה כאשר היא וילדה כמעט נרצחים על ידי הרמיוני, אשתו של נאופטולמוס ובתם של הלנה ומנלאוס.
באמנות המודרנית
אנדרומאכה היא גם נושאה של הטרגדיה "אנדרומאק" מאת המחזאי הקלאסי הצרפתי ז'אן רסין (1639–1699), והיא דמות מינורית במחזה "טרוילוס וקרסידה" של שייקספיר. היא גם דמות חשובה בשיר של בודלר, "Le Cygne", ב"פרחי הרע" (1857). אנדרומאכה היא הנושא של אופרה משנת 1932 מאת המלחין הגרמני הרברט וינדט וגם של סצנה לירית לסופרן ותזמורת מאת סמואל בארבר. אנדרומאכה גולמה על ידי השחקנית ונסה רדגרייב בגרסת הקולנוע משנת 1971 למחזה "נשות טרויה", ועל ידי ספרון בורוז בסרט "טרויה" משנת 2004. דמותה מופיעה גם בסדרה "טרויה" של דייוויד גמל. במיני סדרת הטלוויזיה משנת 2018 "טרויה: נפילתה של עיר", היא גולמה על ידי קלואי פירי.
אנדרומאכה הוא שמה המלא של אנדי ברומן הגרפי משמר האלמוות שעובד לסרט קולנוע באותו שם.
האזורים האסורים לטיסה בעיראק
מ-1992 ועד פלישת הקואליציה בראשות ארצות הברית לעיראק (מלחמת עיראק) היו בעיראק שני אזורים אסורים לטיסה, הראשון הוקם לאחר מלחמת המפרץ והשתרע על כל שטחי עיראק מצפון לקו רוחב 36 צפון, באוגוסט 1992 הוקם אזור נוסף, הפעם באזור שמדרום לקו רוחב 32 צפון אך כבר ב-1996 הוחלט להרחיב אותו לכל האזור שגם מדרום לקו הרוחב 33 צפון. הכורדים בצפון המדינה זכו לאוטונומיה אפקטיבית והוגנו לאחר הזעזוע שנגרם בעקבות רצח העם באל-אנפל שבמהלכו נרצחו עשרות אלפי כורדים.
בניגוד למרבית הפעולות במלחמה, פעולות האכיפה לא אושרו על ידי האו"ם . מזכ"ל האו"ם, בוטרוס בוטרוס ראלי גינה את קביעת אזורי הטיסה האסורים ובראיון שנתן לעיתונאי ג'ון פילגר הגדיר אותם כ"בלתי חוקיים".
חוקיות
ממשלת צרפת, ממשלת ארצות הברית וממשלת בריטניה השתמשו בהחלטה 688 של מועצת הביטחון של האו"ם כדי ל"אשר" את חוקיות אזורי הטיסה האסורים בעיראק, עם זאת ההחלטה עצמה לא ציינה במפורש שום סמכות ספציפית בנוגע לאזור אסור בטיסה.
היסטוריה
עם סיום מלחמת המפרץ ולאחר הדאגה לביטחונם של הכורדים שלקח חלק בסדרת המרידות שהתרחשו ב-1991 הוחלט לפתוח ב"מבצע אספקת נוחות" שלמעשה יצר אזור שאסר על מטוסים צבאיים עיראקים לטוס בצפון עיראק, בנוסף לכך במבצע סופק סיוע הומניטרי נרחב לתושבי המדינה. מטוסים אמריקאים ובריטים אוכפו ללא הרף את אזור הטיסה ואף נאלצו לסבול מירי נ"מ שבוצע על ידי הצבא העיראקי מדי יום.
בדרום עיראק נערך מבצע "מעקב דרומי" שמטרתו להגן על האוכלוסיות השיעיות הנרדפות גם שהגיע לשיאו כאשר באוגוסט 1992 הוחלט להקים את האזור השני, שכמו בצפון נועד לצמצם את העליונות האווירית העיראקית על אותן אוכלוסיות נרדפות, כבר בדצמבר של אותה שנה ערערה עיראק על הלגיטמיות של אזור זה כאשר שני מטוסי F-16 שגרו לראשונה שני טילי AIM-120 נגד מיג-25 והפילו אותו לאחר שאותו מטוס שט באזור הדרומי.
בנובמבר 2002 הוחרפה המתיחחות בין ארצות הברית לעיראק, וזאת לאחר שלדברי ארצות הברית הכוחות העיראקים הזניקו כוחות נ"מ לכיוון האזורים האסורים לטיסה.
למעשה, האזורים חדלו להתקיים עם תחילתה של מלחמת עיראק במרץ 2003 מאחר שהקואליציה השיגה במהירות את העליונות האווירית על המדינה. האזורים הושבתו רשמית מיד לאחר תפיסתו של הנשיא העיראקי, סדאם חוסין. רק שנה לאחר השבת האזורים ובתום תקופת בת 14 שנים חברת התעופה הלאומית של עיראק, עיראקי איירווייז, החלה לחזור לפעילותה.
מור לוי (אסטרונום)
מור לוי (גם מוריס לוי; בהונגרית: Lőwy Mór; 15 באפריל 1833, באזין – 15 באוקטובר 1907, פריז) היה אסטרונום, מתמטיקאי וצלם יהודי-הונגרי-צרפתי. מנהל המצפה הלאומי בפריז.
ביוגרפיה
מור לוי נולד במשפחה יהודית, למד בווינה, שם גם החל את דרכו האקדמית. זה בלט בעיקר בחישובי מסלולי שביטים. בשנת 1860, בהזמנתו של לבריאה (Le Verrier, Urbain Jean Joseph (Leverrier)), נסע לפריז, שם הפך לעובד של ה"Bureau des Longitudes" (המשרד הגאוגרפי). בשנת 1878 הוא היה סגן מנהל המצפה הלאומי (Observatoire National) ומ-1896 היה המנהל. הוא היה המכוון והמנהל המרכזי של עבודת מיפוי הצילומים הגדולה של השמיים. הוא הועסק במיוחד באסטרונומיה מעשית ובתצפית ותכנן כמה טלסקופים גדולים בצרפת. מה שנקרא "טלסקופ מרפק" (coudé-refraktor או בגרמנית: Coudé-Strahlengang).
מימון (פירושונים)
מימון או מיימון הוא שם משפחה יהודי-ספרדי בעל שורשים מספרד. פירוש השם במילה הערבית مَيْمُون (מַיְמוּן) שפירושה "בר־מזל".
{{פירושונים| מושגים:
מקומות:
אישים:
ראו גם
}}
ספר כוכבי השבת
ספר כוכבי השבת (בערבית: كتاب سور الكواكب - "כיתאב סוואר אל כאווקיב") הוא ספר אסטרונומי שנכתב על ידי עבד אל-רחמן א-סופי בשנת 964 בערבית. א-סופי בחר לכתוב את הספר בערבית על אף היותו פרסי.
מטרתו של הספר הייתה לתאר את קבוצות הכוכבים והמזלות תוך שהוא מתבסס על ספרו של האסטרונום היווני תלמי ה"אלמגסט" ומעדכן את הידע שהצטבר מאז כתיבתו, בייחוד תוך הסתמכות על תצפיות של אסטרונומים ערבים, ובשילוב מסורות ערביות.
הספר כולל תרשימים המתארים את הכוכבים, מיקומם בשמי הלילה, עוצמתם וצבעם. הספר מציג כל קבוצת כוכבים בנפרד. ספר זה הוא התיעוד הקדום ביותר המזכיר את גלקסיית אנדרומדה.
העתקים רבים של כתב היד שרדו עד ימינו, הקדום שבהם, משנת 1009, הוא העתק שנוצר על ידי בנו של א-סופי (העתק זה שמור כיום בספרייה הבודליאנית באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה).
מעוולים במשותף
מעוולים במשותף היא דוקטרינה העוסקת בסיטואציה בה שני מזיקים או יותר גורמים במעשה אחד נזק אחד לניזוק תוך הפרת חובה משותפת. הדוקטרינה נקלטה במשפט הישראלי מהמשפט המקובל האנגלי, אשר הכיר באחריותם המשותפת של מספר מזיקים לנזק.
הדוקטרינה של מעוולים במשותף נכללת תחת קטגורית ריבוי מעוולים (המכונה גם מעוולים יחד). בסיטואציה של ריבוי מעוולים נעשית הבחנה בין שני מקרים:
חשוב להבין כי ישנן סיטואציות עובדתיות נוספות בהן ישנם מספר מזיקים שאינם נכללים בקטגוריה של ריבוי מעוולים. מדובר במקרה של מעוולים הגורמים לנזקים נפרדים: שני מזיקים או יותר הגורמים על ידי עוולות נפרדות לנזק הניתן לחלוקה, כך שניתן לזהות את חלקו בנזק של כל מזיק: משמע, ה-damnum  וה- injuria  שונים. הנטל להראות כי הנזק ניתן לחלוקה הוא על הנתבע. לדוגמה: שתי מכוניות מתנגשות, ובשל רשלנות נהגיהן נגרם נזק להולך רגל, באופן שרשלנותו של נהג אחד גורמת לנזקי גוף, ורשלנותו של הנהג האחר גורמת לנזק רכושי. מעשי הנזיקין שונים, והנזק ניתן לפיצול וייחוס לכל מזיק בנפרד.
מטרה משותפת (common design)
זו הקטגוריה הקלאסית של מעוולים במשותף, והראשונה שנידונה במשפט האמריקאי והאנגלי כחלק ממוסד המעוולים במשותף. הכוונה למצב בו שני מזיקים או יותר מבצעים עוולה במסגרת פעולה משותפת ולעיתים מתואמת הנעשית למען מטרה אחת. לדוגמה: שניים תוקפים יחדיו אדם, פוצעים אותו, וגורמים לו יחדיו נזק שלא ניתן לחלוקה. על התובע להוכיח כוונה או רצון משותף של המזיקים לבצע את הפעולה, ולא די בצפיית התוצאה. כל שותף אחראי למעשי שותפו לעוולה כל עוד זו תוצאה מסתברת של קידום המטרה המשותפת. לא קיים רף מינימלי לגבי דרגת המעורבות של כל מזיק בפעולה, ולעיתים די אף בנוכחות וצפייה במעשה.
דוגמאות: פסיקה ישראלית: בפרשת הילמן עסקינן בנער שלקח את אקדחו של אביו והחל לירות בקרבת בית אמו. בשלב מסוים הצטרף אליו חברו. הנער הדריכו כיצד לירות, ולאחר מכן ירו השניים יחדיו על מטרות שונות. במהלך האירוע, נפלט כדור ברשלנות, אשר פגע בעינה של עוברת אורח. ביהמ"ש קבע שאין נפקא מינה מי אחז באקדח כשנורה הכדור הפוגע. החבר הצטרף להרפתקה, ובכך הפך עצמו לשותף למעשה ואחראי לתוצאות. השותפות במטרה הביאה לשותפות בחובה, ולכן כל אחד מהם אחראי גם למעשי רעהו מכוח ס' 11 לפקודת הנזיקין. פסיקה אנגלית: גם במשפט המקובל יש להוכיח מטרה משותפת אחת. לדוגמה: משכיר ושוכר חיפשו יחדיו דליפת גז בדירה באמצעות הדלקת גפרור, שגרם לפיצוץ. ביהמ"ש קבע ששניהם מזיקים במשותף לאור מטרתם המשותפת לאתר את הדליפה. בפרשה יוצאת דופן הראויה לאזכור, נפסק שנהג ברכב ונוסעים המתכננים טיול משותף אחראים כמעוולים במשותף בגין רשלנותו של הנהג שהיה מעורב בתאונה. פסיקה אמריקאית: פסה"ד הראשון בנושא הוא משנת 1613: שלושה אנשים שדדו בצוותא אדם. האחד תקף את הניזוק, השני כלא אותו, והשלישי ביצע את הגנבה. נוכח המטרה המשותפת נחשבו כולם מזיקים במשותף לכלל הנזק שנגרם. במקרה מעניין אחר- יצרנים אשר הסכימו ביניהם לא להזהיר את צרכניהם לגבי סיכונים בלתי סבירים הנובעים מעישון סיגריות חויבו כמעוולים במשותף, וזאת לאור מטרתם המשותפת.
אחריות המשתף והמשדל
ס' 12 לפקודת הנזיקין קובע את אחריותו של המשתתף בעוולה, המסייע, המצווה, המרשה או המאשרר לבצע עוולה. יש לשים לב כי חלופות "המשתף", "המאשרר" ו"המרשה" מטילות אחריות אישית, וזאת בשונה מחלופות השידול (להלן). הסיבה לייחוס אחריות אישית על המשתף מקורה בהשתתפות בביצוע העוולה בפועל, ואילו ייחוס אחריות כאמור למאשרר ולמרשה נובעת מהפרת חובה על-ידם כלפי הניזוק. אחריותו של המשדל נגזרת מכוח שידולו, והמשודל נתפס כ"זרועו הארוכה" למעשה. אחריות המשדל היא במהותה אחריות מעורבת: הדין מייחס למשדל את פעולת המשודל. מי שמשדל אחר לבצע מעשה שאינו עוולה, לא יהיה אחראי לנזק שגרם המשודל, אלא אם יכול היה המשדל לצפות שמעשיו יובילו לביצוע עוולה (הלכת בוסקילה). בעניין רינת קבע השופט ריבלין 3 תנאים המקימים אחריות מכוח ס'12 לפקודת הנזיקין: א. תרומתו או השתתפותו של הנתבע חייבות להיות בביצוע עוולה, ולא בביצוע לא נאות של מעשה מותר. ב. המשדל חייב להיות בעל יסוד נפשי של כוונה או מודעות לביצוע עוולה. המשדל חייב להתכוון שהמשודל יבצע עוולה או יבצע מעשה שהעוולה היא תוצאה טבעית של מעשיו. ג. חייב להיות קשר סיבתי בין פעולת השידול לבין העוולה שבוצעה, למעט במקרה של אשרור העוולה. תנאי זה יסודו בהלכת בוסקילה. עוד יוער כי כאשר מדובר בחלופת האשרור קיימת בעייתיות בדרישת הקשר הסיבתי. מטבע הדברים לאשרור שניתן בדיעבד לא יהיה קשר סיבתי לעוולה שבוצעה לפני כן, והפסיקה הכירה בכך. העדר דרישת קשר סיבתי בחלופת האשרור יוצרת קושי. גם בדיני העונשין, הסנקציה על שידול מבוססת בעיקרה על ה-Mens Rea (יסוד נפשי): משמע, המשדל לא ביצע עוולה, אך נענש בגין הבעת רצון או גילוי דעת לטובת עוולה מסוימת. במקרה בו לא נדרש קשר סיבתי לביצוע עוולה ולגרימת נזק, למעשה מוטלת אחריות אישית אך בשל יסוד נפשי ואחריות מוסרית. יתרה מזאת, הטלת אחריות משותפת הן על המאשרר והן על המבצע בפועל, מקטינה את אחריותו של מבצע העוולה, במקרים קיצוניים עד כדי כך שהעוולה תשתלם למבצעה. פרופ' טדסקי הביע דעתו שדין מצוי זה אינו ראוי. לשיטת טדסקי, לצורך הטלת אחריות בגין אשרור יש לדרוש ידיעה של המאשרר כי אשרר עוולה. לשיטת השופטת נתניהו בפרשת כרמלי די בחוסר תשומת לב ורשלנות מצד המאשרר על מנת שישא באחריות משותפת.
חובה משותפת
מצב בו שניים או יותר חבים חובה אחת כלפי הניזוק, וגורמים נזק אחד על ידי הפרת החובה, שניהם אחראים כלפי הניזוק כמזיקים במשותף. דוגמאות: שניים המחזיקים מקרקעין במשותף וגורמים נזק למוזמן או לבר-רשות הנמצא על הקרקע אחראים כלפיו כמזיקים במשותף. דוגמה נוספת: שניים או יותר הקשורים יחדיו בחוזה וחבים חובה משותפת לצד שלישי. אם יפרו את אותה חובה ויגרמו לנזק, יהיו אחראים כמזיקים במשותף. פסיקה ישראלית: נקבע שנציבות המים ועיריית דימונה חבות חובה משותפת להוליך מים למתגוררים בדימונה. במקרה אחר הכיר בימ"ש בחובה משותפת של היבואן והיצרן לצרכן, לגבי טיב המוצר.
אשם תורם
דוקטרינת האשם התורם משתייכת למשפחת ההגנות בדיני נזיקין העומדות לנתבע. אשמתו של הנתבע יכול שתתבטא בתרומה לעצם התרחשות הנזק, להיקפו או לחומרתו, כמעוגן בסעיפים 65-68 לפקודת הנזיקין. האשם מוגדר בס'64 כ"מעשה או מחדל של אדם שהם התרשלות שהזיקה לעצמו". האשם מתבטא בהפרת חובת זהירות של הניזוק כלפי עצמו (התרשלות). בפסיקה אומץ מבחן "האדם הסביר בנסיבות העניין", משמע שילוב של מבחנים אובייקטיביים-סבירים במבחנים סובייקטיביים-נסיבתיים. נטל הוכחת האשם התורם מוטל על הנתבע.
ההגנה יכולה לעמוד כנגד כל עוולה. למעשה, מרגע שקמה הגנת אשם תורם, הרי שהניזוק והמזיק הם מעוולים מרובים. יש לשים לב שהאשם התורם יסודו בהתרשלות הניזוק כלפי עצמו, ולכן לא קיימת דווקא זהות במשטר העוולות הגורמות לנזק. מצב בו שתי עוולות שונות גרמו לנזק אינו מצב של מעוולים במשותף. לכן, רק לגבי עוולת הרשלנות, במקרים בהם המעשה הנזיקי הוא אחד, ייתכן והגנת האשם התורם תיצור מצב של מעוולים במשותף. הגנת האשם התורם מממשת את זכות השיפוי של המזיק מן הניזוק (שאף הוא מזיק במשותף). לדוגמה: ניזוק שופך דלק, והמזיק משליך גפרור וגורם לשריפה ולפגיעה בניזוק. במקרה זה לשניהם אחריות משותפת לגרימת הנזק.
שיקולים רלוונטיים שעל בימ"ש לשקול:
מזל טוב
"מזל טוב" היא ברכה בעברית המקובלת אצל יהודים כדי להביע איחולים לאירוע משמח ומשמעותי.
מעוולים במשותף
אשם תורם
דוגמה: בעניין רמדה נ' אמסלם עסקינן בעוזר שף במלון רמדה שרץ במטבח, החליק כתוצאה משמן שניתז על הרצפה, ונחבל בראשו. ביהמ"ש ייחס אחריות לבית המלון (אחריות שילוחית – להלן), אולם הפחית את שיעור הפיצוי בשליש לאור התרשלות הניזוק בהתנהגותו. מדובר בעוולה אחת שנגרמה על ידי העובד, יוחסה למעביד (מכוח אחריות שילוחית), ולכן שניהם מעוולים במשותף.
מזל טוב
היסטוריה
שפת היידיש שימשה כשפתה העיקרית של יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה. השפה שילבה מילים רבות מהספרות התורנית עם מילים שמקורן בשפות גרמאניות. המילה "מזל" מופיעה בתנ"ך פעם יחידה, בספר מלכים: "וְהִשְׁבִּית אֶת הַכְּמָרִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה... וְאֶת הַמְקַטְּרִים לַבַּעַל לַשֶּׁמֶשׁ וְלַיָּרֵחַ וְלַמַּזָּלוֹת וּלְכֹל צְבָא הַשָּׁמָיִם". מזל מוזכרת במשנה, ומשמעותה "קבוצת כוכבים" או "גורל". מילה זו קיבלה ביידיש את משמעותה המודרנית, המציינת אירוע חיובי. כך נוצרה הברכה "מזל טוב", שהפכה לנפוצה בקרב יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה.
מעוולים במשותף
אשם תורם
הרציונל בדוקטרינה של האשם התורם הוא חלוקת הפיצוי בגין הנזק בין המזיק לניזוק – כאשר האחרון נגוע בהתרשלות הקשורה לנזק, וזאת משיקולי צדק ויעילות כלכלית.
מזל טוב
היסטוריה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, במדינות תחת השלטון הנאצי, אדם שהיה משתמש בביטוי זה היה נעצר ונחקר.
מעוולים במשותף
אחריות שילוחית
האחריות השילוחית מתבטאת בהטלת אחריות נזיקית על אלמוני בשל עוולתו של פלוני, וזאת בשל מערכת היחסים המיוחדת ביניהם. ייחוד האחריות השילוחית: ניתן להבחין בין סוגים שונים של אחריות נזיקית. האחריות הקלאסית היא האחריות האישית, לפיה אדם ממלא בעצמו אחר היסודות הנדרשים למילוי העוולה. המקרה השני הוא אחריות מעורבת, ולפיה מתקיימים יסודותיה של עוולה בעקבות שילוב מעשיו של פלוני עם מעשיו של אלמוני, המיוחסים לו מכוח דין (ראו שידול לעיל). ייתכן ועוולה תתגבש רק אצל פלוני, ואילו אלמוני יהא פטור. לא כך באחריות שילוחית, בה מתגבשת העוולה כולה במעשיו של אלמוני, אולם הדין מייחסה גם לפלוני. האחריות משנית (מועברת לאחר התגבשות העוולה), בלתי ישירה (אין מעורבות ישירה של פלוני), ונגזרת מהאחריות המקורית. יש לשים לב כי התנאים והמבחנים לקיום סוגי האחריות לעיל שונים.
מזל טוב
אטימולוגיה והגייה
אף על פי שהמילים "מזל" ו"טוב" הן מילים בעברית, הביטוי "מזל טוב" מקורו בשפת היידיש, והוא שולב מאוחר יותר בעברית המודרנית. המילה "מזל" נהגית ביידיש "מַזֶל" (Mazel), עם הטעמה מלעלית, בעוד שבעברית היא נהגית "מַזָּל" עם הטעמה מלרעית. הביטוי "מזל הטוב" מקובל גם בקרב דוברי אנגלית, והוא הופיע לראשונה במילונים בשפה האנגלית בשנת 1862. המילה "מזל" קיימת גם בשפה הגרמנית (massel) וההולנדית (mazzel), והמילה "טוב" (tof/toffe) משמעותה בהולנדית "נחמד, נהדר".
מעוולים במשותף
אחריות שילוחית
בישראל מוכרים שלושה סוגי אחריות שילוחית:
רופא המגפה (קומיקס)
רופא המגפה (ברוסית: Чумной доктор) הוא דמות בדיונית של נבל-על, המופיעה בחוברות הקומיקס של מייג'ור גרום ביקום באבל קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת מייג'ור גרום #1 מאוקטובר 2012 ונוצרה על ידי ארם גברליאנוב. רופא המגפה הוא האלטר אגו של סרגיי רזומובסקי (Сергей Разумóвский), מיליונר, פילנתרופ ומייסד הרשת החברתית "Vmeste", האנטגוניסט הראשי בחוברות הקומיקס "מייג'ור גרום" ואויבו המושבע של מייג'ור גרום.
מזל טוב
שימוש
השימוש בביטוי "מזל טוב" הוא ברכה על אירוע מוצלח שקרה. משמעותו היא "אני שמח שקרה לך דבר טוב!" לעומת זאת, הביטוי "בהצלחה" משמש כדי לאחל לדבר טוב בעתיד.
מעוולים במשותף
אחריות השותפות לעוולת השותף
ככלל בפסיקה משתמשים לרוב בחיוב מכוח שותפות לשם יצירת מחויבות משפטית-חוזית בין הנושא והנותן עם השותף לבין השותפות. אולם, אם שותף מהווה שלוח של החברה, הרי שכל נזק נזיקי שייגרם על ידי השותף יחייב את השותפות כמעוול במשותף.
רופא המגפה (קומיקס)
מראה חיצוני
רופא המגפה הוא איש גבוה, בעל מבנה גוף חזק ויפה תואר. יש לו עיניים כחולות, שיער אדום וגבות כהות. לפני מעצרו, עיצב את שיערו בפוני מסורק והרכיב עדשות צהובות. בבית המעצר שיערו צמח אל מתחת לכתפיו והוא החל לאסוף אותו בקוקו. יש לו צלקת צלב על החזה, אותה קיבל במהלך קרב עם איגור גרום לאחר רצח אלברט בחטייב. כרופא המגפה הוא עטה מסכה מתאימה. בחזונותיו ובסיוטיו נראה גרום כעורב שחור אנתרופומורפי.
מזל טוב
שימוש
בקרב יהדות התפוצות משתמשים בביטוי "מזל טוב" בעיקר באירועים כמו בר מצווה, הולדת בן או בת, או חתונה. בישראל משתמשים בברכה "מזל טוב" גם לאירועים קטנים יותר, כמו קבלת רישיון נהיגה, יום הולדת, או תחילת עבודה חדשה.
רופא המגפה (קומיקס)
ביוגרפיה בדיונית
סרגיי רזומובסקי הוא יתום שגדל באחד מבתי היתומים בעיר סנקט פטרבורג. בבית היתומים היה לו חבר שלימים הפך למפקד צבא שכירי החרב שלו, איגור וולקוב. מילדותו, רזומובסקי גילה עניין רב במחשבים, אהב לתכנת. פעם בשיעור במדעי המחשב, הוא שינה את שומר המסך בכל מחשבי בית הספר לתצלום של המורה הראשי עם הכיתוב "Must die" (חייב למות) ולכן קיבל את הכינוי "מתכנת".
מזל טוב
שימוש
כמו כן קיים בישראל מנהג להכריז "מזל טוב" כאשר נשברת באופן מקרי כוס או צלחת. ניתן לשער שהדבר קשור למנהג צעקת הברכה בזמן שבירת הכוס בחתונות של חילונים. התכלית של המנהג איננה ברורה.
רופא המגפה (קומיקס)
ביוגרפיה בדיונית
לאחר שצבר את המספר המרבי של נקודות עם קבלתו לפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה של אוניברסיטת מוסקבה, עבר רזומובסקי למוסקבה והתגורר במעונות. במהלך לימודיו הוא נכנס לעיתים קרובות לסכסוכים עם מורים, שלדבריו "פיגרו אחרי העולם המתקדם של טכנולוגיית המידע". כסטודנט הוא זכה בטורניר TopCoder Open, טורניר תכנות אישי מקצועי שנתי. בהמשך הוא אסף אוסף שלם של כל מיני פרסים, כשהוא מתפרסם בכינוי "RazOOm".
דון יאנג
דונלד אדווין יאנג (באנגלית: Donald Edwin Young; 9 ביוני 1933 – 18 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלסקה במשך 49 שנים, מ-1973 ועד למותו. את כל עשרים וארבע תקופות הכהונה שלו כיהן מטעם המפלגה הרפובליקנית ולרשותו עמדו מספר שיאים: הוא היה חבר הקונגרס הוותיק ביותר, חבר בית הנבחרים הוותיק ביותר בפרט מהמפלגה הרפובליקנית ומאלסקה, וחבר הקונגרס האחרון שנכנס לתפקידו בימי ממשל ריצ'רד ניקסון. נוסף על כך, הוא היה החבר המבוגר ביותר בקונגרס. מאז התפטרותו של ג'ון קוניירס בשלהי 2017 ועד לפטירתו הוא נשא בתואר "ותיק בית הנבחרים של ארצות הברית".
רופא המגפה (קומיקס)
ביוגרפיה בדיונית
מיד לאחר סיום הלימודים, השיק רזומובסקי בזמנו הפנוי גרסת מבחן לאתר "Vmeste" (ביחד) עליו עבד בלילות. תלמידי בית ספר ותלמידים העריכו את הרשת החברתית החדשה ועד מהרה זו הפכה לאתר הפופולרי ביותר במדינה, שני רק לשירותי הדואר ומנועי החיפוש. סרגיי רזומובסקי הפך למיליארדר הצעיר ביותר בעולם, אולם, כפי שהוא עצמו טען, "הכסף לא קלקל אותו לפחות" והוא "תמיד שמח לחלוק [את עושרו] עם המקופחים". רזומובסקי השתתף לעיתים קרובות במסיבות צדקה והשאיר סכומים מרשימים וכל העיר שמעה על מעשיו האקסצנטריים. פעם אחת הוא אפילו החל לשגר מטוסי נייר מקופלים של חמש מאות שטרות יורו, ממש מחלון משרדו.
דון יאנג
ביוגרפיה
יאנג נולד ביוני 1933 במרידיאן שבקליפורניה, הצעיר מבין שלושת ילדיהם של ג'יימס יאנג ורעייתו נורה לבית באסי. ב-1952 סיים לימודי תואר ראשון בחינוך במכללת יובה, ואת לימודיו לתואר שני עשה באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו. בשנים 1955–1957 שירת בצבא ארצות הברית. ב-1959, זמן לא רב אחרי שקיבלה מעמד מדינה בארצות הברית, עבר יאנג לאלסקה. לבסוף הוא התיישב בפורט יוקון, אז עיירה בת 700 נפשות השוכנת על גדות נהר יוקון, לא הרחק מהחוג הארקטי. הוא התפרנס מדיג, בנייה ואף כריית זהב. יאנג תחזק גוררת וסיפק באמצעותה מוצרים לכפרים השוכנים לאורך נהר יוקון. עד למותו החזיק ברישיון השיט שלו. במהלך החורף הוא לימד כיתה ה' בבית הספר היסודי של הלשכה לענייני אינדיאנים.
ב-1964 נבחר יאנג לראשות עיריית פורט יוקון, בתפקיד בו כיהן עד 1968. הוא התמודד לראשות העירייה אחרי שנכשל בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של אלסקה. ב-1966 נבחר לראשונה לבית הנבחרים ושוב שנתיים לאחר מכן. הוא שירת בבית הנבחרים של אלסקה במשך עשור בין השנים 1967–1977. ב-1970 התמודד לסנאט של אלסקה וכיהן שם בשנים 1971–1973. בעידוד רעייתו הכריז על התמודדותו לקונגרס של ארצות הברית, וב-1972 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, ומאז נבחר לבית הנבחרים פעם אחר פעם כל שנתיים, כאשר הבחירות האחרונות בהן התמודד נערכו במסגרת בחירות 2020 בארצות הברית.
מעוולים במשותף
אחריות השולח לעוולת השלוח
מוגדרת בס'14 לפקודת הנזיקין. קיימים מצבים לפיהם אדם ייחשב לשלוחו של אחר, ויהווה "ידו הארוכה". כדי לייחס אחריות לשולח נדרשים 3 תנאים: 1. שהשלוח לא יהיה עובדו (שכן אז מדובר ביחסי עובד-מעביד, להלן) 2. שהשלוח יבצע עוולה 3. שהעוולה בוצעה במסגרת השליחות, משמע בכל פעולה שבוצעה עבור השולח. השולח אחראי לכל מעשה השלוח בביצוע השליחות, וכן על דרך ביצועה. לגבי עוולת התקיפה, עוולת הנגישה, ועוולת כליאת השווא: בעבר לא ניתן היה לייחס לעוולות הנ"ל אחריות שילוחית, אולם כיום ניתן לייחס אחריות לשולח אם ניתנה הרשאה מפורשת מצדו. שינוי נוסף בדין נעשה לגבי יחסי מרשה-מורשה שהיוו בעבר קטגוריה נפרדת, אולם כיום נכללים תחת קורת הסעיף. באשר לשאר העוולות - ניתן להסתפק בהסכמה מכללא מצד השולח.
דון יאנג
ביוגרפיה
יאנג היה הנציג היחיד של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ועיקר חקיקתו עסקה בענייני מדינתו. ב-24 ביולי 2007 דווח בעיתון וול סטריט ג'ורנל כי יאנג נמצא תחת חקירה פדרלית בחשד לקבלת שוחד, מענקים בלתי חוקיים ומתנות שלא כדין מחברת "VECO Corporation" אשר בסיסה באנקורג'. שני המנהלים הבכירים של החברה הודו בניסיונם לשחד את חברי בית המחוקקים של אלסקה. ב-2010 נסגר התיק המשפטי נגדו. ב-5 בדצמבר 2017 התפטר חבר בית הנבחרים ג'ון קוניירס ממישיגן, ויאנג נהפך לוותיק בית הנבחרים. הוא המשיך לשאת בתואר זה גם בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
מעוולים במשותף
אחריות השולח לעוולת השלוח
לדוגמה: בפרשת טיפוגרף התרשל רופא בתחנת מד"א באבחון המערער, וכתוצאה מכך גרם לו לנזק גופני. הוסכם כי אין לראות את מד"א כנושאת אחריות למעשה הרופא, שכן משרד הבריאות היה שלוח בשירות הרפואי הלילי, והמדינה תשא באחריות שילוחית למעשיו.
דון יאנג
ביוגרפיה
במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, תמך יאנג בג'ב בוש, ולאחר מכן בג'ון קייסיק. באפריל 2016 הוא אמר כי הוא "לא תומך בדונלד טראמפ", אך בסופו של דבר הביע את נכונותו לתמוך במדיניותו המוצעת. במאי 2017 הודיע כי יתנגד לביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, אך לבסוף הצביע בעד הביטול. יאנג היה בעל עמדות שמרניות: הוא היה בעד הפלה מלאכותית רק במקרים של אונס וגילוי עריות, לא האמין בשינוי אקלים, ותמך בתיקון השני לחוקת ארצות הברית. בפברואר 2018 טען בעקיפין כי לו ליהודים היו כלי נשק בשואה, חפים מפשע לא היו נרצחים. הליגה נגד השמצה הוקיעה את הדברים וכינתה אותם "עיוות ההיסטוריה", שכן לטענתם כל צבאות צרפת החופשית, פולין ושאר ארצות השפלה לא הצליחו למגר את צבא גרמניה הנאצית.
מעוולים במשותף
אחריות המעביד לעוולת העובד
מעוגן בס'13 לפקודת הנזיקין. קיימים 3 תנאים לייחוס האחריות:
דון יאנג
ביוגרפיה
בראשית נובמבר 2021 היה יאנג לאחד הרפובליקנים הראשונים שהודו בניצחונו של ג'ו ביידן ב, והתנגד למאמצי עמיתיו לדחות את קולות חבר האלקטורים מאריזונה ופנסילבניה. יאנג נפטר ב-18 במרץ 2022 בעת שהייתו בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כאשר עשה דרכו חזרה לביתו באלסקה.
מעוולים במשותף
אחריות המעביד לעוולת העובד
לגבי עוולת התקיפה, עוולת הנגישה ועוולת כליאת השווא נדרש אישור מפורש מהמעביד. ככלל, קבלן עצמאי לא ייחשב לעובד, ולפיכך פוטר מאחריות את שוכר שירותיו, שכן האחרון לא נחשב למעבידו. בעבר קיים היה פטור גורף מאחריות המעסיק למעשי הקבלן. הכלל תקף אף בהווה, למעט חריגים שונים הבוחנים את מערכת החיובים שביניהם, ועיקרה בחינת אלמנט האשמה מצד המעסיק. גם במקרים חריגים אלו, מדובר באחריות מעורבת ולא שילוחית, ולכן העוולה מתגבשת אצל המעסיק בלבד. במקרה שכזה המעסיק והקבלן לא ייחשבו כמעוולים במשותף.
הרציונלים להטלת אחריות שילוחית רבים ומגוונים, ובהם:
עיקר חשיבות התפתחות אחריות המזיקים במשותף הייתה דרך התפתחות האחריות השילוחית בדין האנגלי. ככלל, ייחוס מעשי העובד למעביד נעשה כעניין שבמדיניות, אך עם השנים התגבש מבחן "מהלך העבודה" שהחליף את אחריותו המוחלטת של המעביד, והשפיע אף על משפטנו.
דוגמה: בעניין מדר דובר בחייל שלקח טרמפיסט במהלך משימה שביצע ברכב צבאי. בהמשך הדרך אירעה תאונת דרכים והטרמפיסט נהרג. בימ"ש קבע כי אף על פי שהחייל הפר איסור מצד המעביד, עדיין המדינה חבה כמעוולת במשותף מכוח האחריות השילוחית, שכן העוולה בוצעה במהלך העבודה.
בעניין לוטם נקבע כי מנהל עבודה אחראי לנזק שנגרם עקב התרשלותו בתפקידו, וחייבו את החברה בה עובד כמעוולת במשותף.
מזיק בודד בפעולה משותפת
מקרה בו שניים או יותר תכננו יחדיו פעולה משותפת, אולם במהלך הביצוע מבצע רק אחד מהם עוולה. ניתן לסווגם כמעוולים במשותף: המזיק יחויב מכוח פעולתו באחריות אישית, והאחר יחויב מכוח שיתוף או שידול (ראו משתף ומשדל, לעיל). אולם, מה בדבר מקרה כאמור בו אין השניים מודעים לכך שבפעולתם עתידים הם לבצע עוולה? ללא מודעות או כוונה לבצע עוולה, לא ניתן לחייב אדם כמשדל או משתתף. אם לשניים חובה משותפת שהופרה על ידי המבצע, ניתן לחייבם מכוח חובה משותפת (לעיל). אולם, אם לשני חובה עצמאית שהופרה, אזי יש לסווגם כמעוולים הגורמים לנזק אחד בלתי ניתן לחלוקה. הן על פי השיטה האנגלית והן על פי השיטה הישראלית ההעדפה היא להכיר בשני המקרים כמעוולים במשותף. (ראו עוד על טשטוש ההבחנה במגמות בפסיקה, להלן).
הפרת מספר חובות במעשה אחד
סוגיה מורכבת שעלתה בספרות המשפטית נוגעת למקרה בו מזיק פלוני מפר במעשיו חובה המוטלת על חברו אלמוני. ההבחנה בין סוגי החובות המופרות עלולה להקשות על המשפטן להבדיל בין מקרים של מעוולים במשותף לבין מזיקים שגרמו לנזק אחד. קח לדוגמה מקרה בו פלוני מבצע עוולה כלפי ניזוק, ותוך כדי ביצועה מפר חובתו של אלמוני כלפי הניזוק. לכאורה, שניהם הפרו חובתם לניזוק תוך גרימת נזק במעשה אחד, והם מעוולים במשותף. לדעת טדסקי, מסקנה זו אינה מבוססת, שכן החובה שהופרה איננה אותה חובה, וייתכן והיא אף בעלת משטר אחריות שונה (רשלנות כנגד אחריות מוחלטת או חמורה). הנזק (damnum) הוא אחד, אבל מדובר בשני מעשי נזיקין (injuria) נפרדים. לכן, למעשה אלו הם שני מזיקים המפרים חובות שונות וגורמים לנזק אחד בלתי ניתן לחלוקה.
דרך ניתוח אלטרנטיבית מובילה לקביעה כי אלמוני הפר חובתו מכוח מחדלו, ולכן יותר מפעולה אחת גרמה לנזק.
פרשת D.E.S והקושי בהחלת הדוקטרינה
הדוקטרינה של מעוולים במשותף לא יכולה לחול במקרים בהם מספר אנשים עסקו יחד בפעילות משותפת למען מטרה משותפת שבמהלכה רק אחד מהם או יותר, אך לא כולם, ביצעו עוולה ולא ברור מיהו או מיהם המזיקים. דוגמה מעניינת מהפסיקה האמריקאית עלתה בפרשות הטראגיות הקשורות לתרופת ה-D.E.S אשר נועדה למנוע הפלות טבעיות, וניתנה לנשים רבות במהלך הריונן. התרופה הייתה פגומה וגרמה לבנות של נשים שנטלו את התרופה בזמן הריונן למחלת סרטן הרחם. הנזק התגלה רק כשהבנות הגיעו לגיל הבגרות. התברר שחברות רבות לא ערכו בדיקות ראויות לפני ייצור התרופה, והתעלמו מממצאים רבים שהצביעו על סיכונים פוטנציאליים מהשימוש בתרופה, מבלי ליידע את הציבור או להזהירו. הבעיה הייתה שבמקרים רבים אי אפשר היה להוכיח מי היה היצרן הספציפי של אותה תרופה שנטלה האם. התרופה יוצרה ברשלנות על ידי עשרות יצרנים, ושווקה תחת שם גנרי. הדוקטרינה של מעוולים במשותף יכולה הייתה לספק תוצאה רצויה אם כל חברות התרופות הזיקו לנשים שנטלו את התרופות בכך שייצרו את התרופה ברשלנות, כך שכל החברות אחראיות ביחד ולחוד לכל הנזק שנגרם. לפי תוצאה זו, כל יצרן אחראי למלוא הנזק לכל נפגע. ביהמ"ש העליון בוויסקונסין הגיע לתוצאה זו תוך החלת הדוקטרינה של מעוולים במשותף אך הוסיף הסתייגות, שאם יצרן מסוים יוכל להוכיח שהמוצרים שלו לא גרמו לנזק במקרה הספציפי, הוא ישוחרר מאחריות. לפיכך, השימוש בדוקטרינה המקובלת של מעוולים במשותף היה מלאכותי ולא התאים לסיטואציה, ולכן נדחה על ידי בתי המשפט בקליפורניה ובניו יורק. ביהמ"ש פיתח דוקטרינה אלטרנטיבית להתמודדות עם הסיטואציה על ידי הטלת אחריות על כל יצרן בהתאם לנתחו בשוק (Market Share Liability).
עקרון ה"חבים ביחד ולחוד"
מקור הכלל הנ"ל הוא מהמשפט המקובל ומופיע בס' 11 לפקודת הנזיקין הקובע שמעוולים במשותף ומעוולים הגורמים לנזק אחד חייבים יחד ולחוד. משמעות העיקרון היא שכל אחד מהמעוולים אחראי לנזק בשלמותו (אחריות סולידארית), בשונה ממעוולים נפרדים לפיהם כל מעוול אחראי לנזק שגרם. התובע יכול לתבוע את הנזק במלואו מכל המעוולים בתביעה אחת (ביחד) או את הנזק כולו ממעוול אחד (לחוד). הניזוק אינו צריך להוכיח מי מבין המעוולים גרם לנזק ישירות, ומהי מידת האחריות היחסית של כל מעוול, ובכך העיקרון מיטיב ומקל על הניזוק.
להבחנה בין מעוולים במשותף למעוולים הגורמים לנזק שאינו ניתן לחלוקה אין חשיבות מעשית בדין הישראלי. הנפקות זהה עבור שתי הקטגוריות של ריבוי מעוולים, שכן לא נעשית הבחנה בפקודת נזיקין. לפיכך, נראה כי הסיווג בין מעוולים במשותף למעוולים הגורמים לנזק בלתי ניתן לחלוקה הוא תאורטי וטרמינולוגי גרידא. בעבר, במשפט האנגלי היה חל הכלל כי חיוב בדין כנגד אחד מהמעוולים במשותף, בשונה ממעוולים הגורמים לנזק בלתי ניתן לחלוקה, מונע הגשת תביעה נגד מזיקים אחרים שלא היו צד למשפט הראשון. אולם הכלל בוטל בחקיקה. ביהמ"ש העליון פירש את ס' 11 לפקודת הנזיקין כהעתק של החוק האנגלי לאחר הרפורמה. ההלכה השתרשה היטב כי מעוולים במשותף חבים כלפי הניזוק יחד (jointly liable) וניתן לתבעם יחד ולחוד. בנוסף, בעבר באנגליה שרר הרעיון  של "אחדות עילת התביעה"- עילת הניזוק כלפי המזיקים במשותף היא אחת. פסק דין המחייב או מזכה מזיק אחד מבין המזיקים, שימש כמעשה בית דין כלפי שאר המזיקים. אולם, לרעיון זה היה חסר בסיס עיוני, שכן סתר את העיקרון של "ביחד ולחוד" לפיו מס' העילות כמס' המזיקים, והביא לתוצאות לא רצויות. לכן בוטל בחקיקה. הדין הישראלי דחה את הרעיון של אחדות עילת התביעה. ס' 83(א) לפקודת הנזיקין מעגן זאת וקובע שפסק דין המחייב מזיק אחד לא משמש מעשה בית דין בתביעת הניזוק כלפי מזיק אחר. הכלל עוגן גם בפסיקה. עם זאת, ס' 83(ב) לפקודת הנזיקין קובע את הסייג שהניזוק לא יקבל פיצוי גבוה משנפסק במקור. הרציונל מאחורי הסייג הוא לתמרץ את הניזוק לבצע תביעה משותפת שתתברר בהתדיינות אחת. יש לשים לב כי ס' 83(א) לפקודת הנזיקין לא דן בפסק דין שניתן לזכותו של מזיק ואינו משיב לשאלה האם נוצר השתק לטובת מזיק אחר. אולם, הרעיון של האחריות הנפרדת (לחוד) דוחה זאת, להוציא מקרה של אחריות שילוחית. אחריות שילוחית נבדלת בכך שהיא במהותה אחריות נגזרת. אם פסק הדין הראשון משחרר את העובד מאחריות, ישמש פסק הדין כמעשה בית דין בתביעת הניזוק נגד המעביד. לא כך המצב אם התביעה הראשונה היא נגד המעביד ולא העובד. בנוסף, אם מזיק אחד שילם את מלוא הנזק, הוא משחרר את שאר המזיקים כי לא נרצה להעניק פיצוי כפול לניזוק. יחד עם זאת, למזיק ששילם את מלוא הנזק קמה זכות לתביעת השתתפות ושיפוי משאר המזיקים.
היחסים הפנימיים בין מעוולים במשותף- זכות ההשתתפות והשיפוי
בעבר באנגליה נשללה זכות המזיק להשתתפות מחמת הטענה ש"מעילה בת-עוולה לא תקום זכות תביעה" לפי הלכת Merryweather v Nixan. ההלכה ספגה ביקורת, שכן העניקה כוח לניזוק להחליט מי מהמעוולים ישא באחריות לנזק, ופגעה בעקרון השוויון וההגינות. ההלכה לא נהפכה 150 שנה, אך צומצמה בשורת פסקי דין ובוטלה בחקיקה. כיום באנגליה ובישראל חל עקרון ההשתתפות בין המזיקים (contribution) לפיו מעוול החב על נזק רשאי להיפרע ממעוול במשותף אחר. ס'84 לפקודת הנזיקין קובע כי דמי ההשתתפות יקבעו על ידי ביהמ"ש לפי צדק, יושר ומידת אחריות המזיק לנזק. ביהמ"ש למד מסעיף זה את מבחן האשמה המוסרית/ ההדדית בעוד המבחן האנגלי בוחן רק את מידת האחריות. ביהמ"ש בוחן את כלל הראיות והנסיבות ומכריע מהי חלוקת האחריות בין המזיקים בהתאם למידת אשמתם המוסרית.