cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקטור גרבר
ביוגרפיה
גרבר החל לשחק מגיל 9. ב-1967, הקים להקת פולק שיחסית הצליחה והיא הופיעה בתוכניות אירוח רבות לפני התפרקותה. תפקידו הראשון בסרט קולנוע היה בתור ישו בגרסה הקולנועית של גודספל. לאחר מכן, קיבל עבודות בסדרות טלוויזיה וסרטים שהבולטים בהם הם: "הטיטניק" (1997) ותפקיד אורח בסדרה "E.N.G." במשך 2001 עד 2003.
הוא גם הופיע במספר רב של סרטים כמו: "נדודי שינה בסיאטל", "ילד בלתי נראה", "לא רק בלונדינית", "החיים עם מייקי", "אנני" ו"משפחת טאק הנצחית" שבזכותם הוא זכה לחשיפה. בסוף שנות ה-80, היה מועמד לאמי על השתתפותו בסרט הטלוויזיה "Liberace: Behind the Music".
בשנות האלפיים, שיחק בסדרה של ג'יי ג'יי אברהמס, "זהות בדויה". על השתתפותו בסדרה היה מועמד לאמי. גם שיחק בסדרה "צדק", בסדרה "הכל יחסי" ובסדרה "איליי סטון". בנוסף, גרבר משתתף במחזות רבים בברודוויי ומחוצה לו. ב-2002 שיחק בסרט "מעיין הנצח". ב-2009 דיבב את דמותו של סינסטרו בסרט האנימציה "גרין לנטרן: טיסה ראשונה" המבוסס על דמויות הגרין לנטרן.
בשנים 2015-2011 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. בשנת 2013 שיחק בסרט הטלוויזיוני "המרדף אחר האוצר המשפחתי" לצדו של רובי אמל, ושיחק במותחן "אני אעקוב אחרייך".
החל משנת 2015 החל לשחק בסדרה "אגדות המחר", סדרה זו היא סדרת הבת של "הפלאש", ושיחק בסרט "נשיא על הכוונת" לצד סמואל ל. ג'קסון.
בשנת 2017 התארח בסדרה הקומית של רשת Hulu, "אנשים קשים", בתפקיד ג'ון פסיאס ושיחק בסרט "המורד בשדה השיפון".
בשנת 2019 השתתף במותחן הפסיכולוגי "פרשת המים", לצד מארק ראפלו, ושיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
פטר נאומוסקי
פטר נאומוסקי (במקדונית: Петар Наумоски; נולד ב-27 באוגוסט 1968) הוא כדורסלן עבר מקדוני אשר שיחק בעמדת הרכז, ונחשב בעיני רבים לאחד מגדולי הרכזים ששיחקו באירופה. נאומוסקי שיחק שנים רבות בקבוצות איטלקיות וטורקיות ומחזיק באזרחויות של שתי המדינות, בנוסף לאזרחותו המקדונית.
קריירה
נאומוסקי החל את הקריירה שלו בשנת 1989 כשהחל לשחק ביוגופלסטיקה ספליט, אשר שינתה את שמה ל"פופ 84 ספליט" וזכתה בשלוש אליפויות רצופות של גביע אירופה לאלופות. נאומוסקי הצעיר, שהיה שחקן משלים בהרכב שכלל כוכבים כטוני קוקוץ' ודינו ראדג'ה, מיעט לקבל דקות משחק, ולא היווה מרכיב משמעותי ברוטציה.
באיטליה המשיך נאומוסקי לשמור על יכולתו הטובה. הוא תרם 18 נקודות בממוצע במשחקי הליגה האיטלקית, וסיים עם הקבוצה כסגנית אלופת הליגה. נאומוסקי גם תרם 20.8 נקודות למשחק בגביע האירופי, והוליך את הקבוצה לזכייה ראשונה בתולדות המועדון בתואר אירופאי.
בתום עונה בודדת באיטליה, הציעה פילזן לנאומוסקי, אשר בלעדיו איבדה את האליפות לראשונה זה שלוש שנים, לשוב לשורותיה. הוא עזר לקבוצה לשוב ולזכות באליפות טורקיה, ובגביע הטורקי, ועם תרומה של 19 נקודות בממוצע במשחקים האירופאיים אף לזכות בגביע קוראץ', ולהפוך לקבוצה הטורקית הראשונה שזוכה בתואר אירופאי.
גם בעונה הבאה, עונת, המשיך נאומוסקי לשמור על יכולתו הגבוהה, והוליך את פילזן לאליפות שנייה ברצף ולגביע טורקי נוסף. העונה העוקבת הייתה לעונה הראשונה של נאומוסקי בליגה הטורקית בה הוא לא זכה באליפות. הוא אמנם עזר לפילזן לזכות בגביע שלישי ברציפות, אך הקבוצה הפסידה את תואר האליפות לאולקרספור בשישה משחקים.
לקראת עונת חתם נאומוסקי על חוזה בקבוצת בנטון טרוויזו, אותה הוליך לאליפות אירופה שנים ספורות קודם לכן. הוא קלע במשחק הבכורה שלו 27 נקודות, כולל 7 קליעות בעשרה ניסיונות מעבר לקשת השלוש. למרות הפתיחה הטובה, הפציעה אותה חווה פגעה ביכולותיו האתלטיות של נאומוסקי, ובשילוב המעבר לשעון התקפה של 24 שניות, הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו טרם הפציעה.
לאחר עונה בודדת בטרוויזו עבר נאומוסקי לשחק במדי מונטפסקי סיינה. בסיינה זכה נאומוסקי בגביע ספורטה בעונתו האחרונה טרם אוחד עם גביע קוראץ' והעפיל עם הקבוצה עד לגמר הגביע האיטלקי, בו הפסידה לוירטוס בולוניה בהנהגת מאנו ג'ינובילי. נאומוסקי עצמו שותף ב-20 משחקי ליגה ותרם 9.6 נקודות למשחק בלבד.
בסיום העונה, לאחר ששקל פרישה ממשחק חתם נאומוסקי בשורותיה של אולימפיה מילאנו. הוא שיחק במדיה במשך עונה וחצי, בטרם חזר לטורקיה וחתם באולקרספור. נאומוסקי עוד הספיק לזכות עם הקבוצה בגביע הטורקי ובגביע הנשיאים בטרם הודיע על פרישתו ממשחק פעיל. ב-2017 הופרש מספר 7 על ידי אנאדולו אפס.
פצצת כדור פורח
פצצת כדור פורח (ביפנית: 風船爆弾; פירוש מילולי: "פצצה הנישאת על ידי הרוח" או "פצצה הנשלחת על ידי הרוח"; נקרא גם "פצצות פו-גו") היא כדור פורח ממולא מימן, שנשא מטען 15 ק"ג חומר נפץ, ושימש את האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה לשם תקיפה של ארצות הברית היבשתית. פצצות כדור פורח פותחו ויוצרו במעבדת נובוריטו שבקווסאקי בפיקודו של גנרל סויושי קוסאבה שנעזר במדען הראשי של המכון רב-סרן טאיג'י טקאדה.
קוטרו של הכדור הפורח היה כעשרה מטרים. פצצות הכדור הפורח נשלחו לאוויר מאתרים בחופו המזרחי של האי הונשו, הוא האי המרכזי של יפן, ונישאו על כנפי זרמי הסילון לעבר ארצות הברית.
הפצצות הראשונות שולחו ב-3 בנובמבר 1944 והאחרונות באפריל 1945. היפנים שלחו כ-9,000 פצצות כאלה וקיוו שלפחות 10% מהכדורים הפורחים יגיעו ליעדם. הפצצות נחתו ב-17 מדינות כמו אלסקה, קליפורניה, אורגון, יוטה ועוד. רוב הפצצות נחתו בשטחים פתוחים או בים ללא נזק. הצנזורה בארצות הברית מנעה מהפרסום על פצצות אלה כדי לא להפיץ בהלה בעוד שהתקשורת ביפן דווחה על עשרת אלפים נפגעים אמריקאיים.
הפצצה היפנית באורגון
ב־5 במאי 1945 יצא הכומר ארצ'י מיצ'ל עם אשתו אלסי שהייתה בהיריון ועם חמישה נערים מקהילתו לפיקניק סמוך ללייקוויו, אורגון. כשהיה עסוק בהכנת האוכל נכנסו אלסי והנערים ליער סמוך וצעקו לעומתו כי מצאו כדור פורח מוזר. הוא הזהיר אותם לא לגעת אך לשווא. הפיצוץ התרחש כשהם ניסו לגרור אותו ואלסי וחמשת הנערים נהרגו במקום. הרוגים אלו היו, ככל הידוע, הקורבנות היחידים של מתקפת "פצצות הכדור הפורח", והיחידים שנהרגו על אדמת ארצות הברית היבשתית כתוצאה ישירה של התקפת אויב במלחמת העולם השנייה.
מיצ'ל נישא בשנית ועבר לשמש ככומר בהודו סין שם נחטף על ידי הוייט קונג ב-1962 וגורלו לא נודע עד היום.
בריגנית
בְּריגָנית (באנגלית: brigantine) היא כלי שיט דו תורני, שלפחות אחד מתרניו הוא בעל מעטה רוחבי (כלומר, שהמפרש עליו מותקן לרוחב הספינה ולא לאורכה).
הבריגניות הראשונות היו ספינות קטנות בעלות מפרשים ומשוטים יחדיו. הן היו חביבות על שודדי ים בים התיכון, ומכאן שמה הלועזי של הספינה שמקורו באיטלקית brigantino - "ספינת שודדים". המונח העברי "בריגנית" חודש על ידי האקדמיה ללשון העברית בשנת 1970.
בימינו הבריגנית היא בעלת מעטה אורכי למעט התורן הקדמי, שהוא בעל מעטה רוחבי, וזאת בניגוד לבריג, ששני תרניה בעלי מעטה רוחבי.
גביע המדינה בכדורסל 1997/1998
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1997/1998 היא התחרות ה-38 מאז היווסדו של המפעל.
סטפן רובצקי
סטפן פאוול רוֹבֶצקי (בפולנית: Stefan Paweł Rowecki; 25 בדצמבר 1895 – 2 באוגוסט 1944), אשר כונה "גְרוֹט" (פולנית: "ראש חץ"), היה מפקד מחתרת פולני בתקופת מלחמת העולם השנייה, מנהיג הארמייה קריובה ("צבא המולדת").
ביוגרפיה
סטפן רובצקי נולד בעיירה פיוטרקוב טריבונלסקי שבמרכז פולין. בעיירתו היה אחד ממארגניו של ארגון צופים חשאי ששימש ככר לפעילות לאומנית פולנית, כאשר מולדתו הייתה מחולקת בין רוסיה, גרמניה והאימפריה האוסטרו הונגרית. במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויס רובצקי לצבא האוסטרו-הונגרי, ולאחר מכן אל "הלגיון הפולני" של יוזף פילסודסקי אשר לחם לצדו של הצבא האוסטרו-הונגרי, אך שאף לשחרר ולאחד את פולין. רובצקי נכלא בשנת 1917 מאחר שסירב להישבע אמונים לקיסר האוסטרו-הונגרי, ובפברואר 1918 שוחרר והצטרף בתחילה לצבא "פולנישה ורמאכט" שהוקם על ידי הגרמנים, ולאחר מכן לצבא פולין.
בשנים 1919–1921 השתתף במלחמה נגד ברית המועצות, ולאחר מכן נותר בצבא והיה בין מקימי שבועון הצבא הפולני. בין 1930 ל-1935 היה מפקד גדוד חי"ר באזור לשנו. מ-1939 ארגן את הגדוד הממוכן והממונע בוורשה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה והפלישה הנאצית לפולין לחם עם גדודו, אם כי הגדוד מעולם לא הגיע לרמה של מיכון ושינוע הדרושה להכינו לקרב.
במהלך התבוסה הפולנית הצליח רובצקי להימנע מן השבי, ושב לוורשה באוקטובר 1939. בשלב זה היה לאחד המפקדים (והחל משנת 1940 למפקד הראשי) של "Zwiazek Walki Zbrojnej" (ZWZ; "האיגוד למאבק מזוין"), אחד מהארגונים שהרכיבו את המחתרת הפולנית, ארגון אשר נשמע להוראות הממשלה הפולנית הגולה. משנת 1942 כונה הארגון (לאחר שאיחד את כוחותיו עם מספר ארגוני מחתרת אחרים שפעלו על אדמת פולין) "ארמייה קריובה" ("צבא המולדת").
בשנים הראשונות לפעולתו, עד לפלישה הגרמנית לברית המועצות בשנת 1941, עסק ה-ZWZ בעיקר בפעולות ארגון, רכישת נשק, גיוס תומכים, ואיחוד עם ארגונים נוספים שקמו בשטח. בשנת 1941 חל שינוי בפעילות זו, וה-ZWZ החל עוסק בלוחמת גרילה זעירה, ייצור נשק, אספקת מודיעין לבעלות הברית המערביות וחבלה. עם זאת, ה-ZWZ, ולאחריו הארמייה קריובה לא ראו את תפקידם כמחויבות להתנגדות כוללת לשלטון הגרמני בכל מקום ובכל עת, אלא כהכנה לקראת התקוממות כללית אשר תגיע כאשר השעה תהיה כשרה לכך.
יחסו של גנרל רובצקי ליהודים היה מורכב. לפי ג'ושוע צימרמן, חוקר שהתמחה ביחס המחתרת הפולנית ליהודים, גילה רובצקי אהדה אישית ליהודים, ובמהלך התקופה שפיקד על ארמייה קראיובה עודד צירוף יהודים למחתרת, הוקיע את רצח היהודים וסייע לפעולות הצלה. מצד שני, כשהממשלה הפולנית הגולה הרבתה בהצהרות פרו-יהודיות, ואף הצהירה שליהודים יהיה שוויון זכויות בפולין לאחר המלחמה, התנגד רובצקי להצהרה, כדי לא לפגוע בתמיכה במחתרת בציבור הפולני, שחלקים גדולים ממנו החזיקו בעמדות אנטישמיות.
במהלך מרד גטו ורשה שיוועו אנשי הארגון היהודי הלוחם לאספקת נשק ותחמושת. באמצעות קשרים הצליחו להגיע אל אנשי הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, ואלו שאלו את רובצקי לדעתו. תשובתו הייתה כי "היהודים מבקשים נשק כאילו מחסני הארמייה קריובה מלאים". רובצקי התנגד לאספקת הנשק ממספר סיבות: הוא פקפק ביכולתם של היהודים להילחם, מרד גטו ורשה נגד את האסטרטגיה של המחתרת הפולנית, להמתין עד לרגע השחרור ואז לפתוח בהתקוממות כללית. סיוע למרד ידלל את מחסני הנשק של הארמייה ויפגע ביכולתה למרוד בשעה הנכונה. כן חשש רובצקי שמורדים יהודים קומוניסטים עלולים לסייע עם הנשק לסובייטים. רובצקי העדיף לסייע לאצ"י, המחתרת היהודית הימנית-רוויזיוניסטית, מאשר לארגון היהודי הלוחם שגילה אהדה לברית המועצות.
לאחר קבלת הוראה מלונדון סיפקה הארמייה קריובה לארגון היהודי הלוחם עשרה רובים, חמישים אקדחים וחמישים רימונים, שהיו כעשרה אחוזים מן הנשק שהיה בידיו. במהלך הלחימה, התרשם רובצקי מביצועיהם של הלוחמים היהודים והורה לסייע להם. כוחות ארמייה קראיובה סייעו למורדים בגטו בסדרת פעולות רתק שנעשו לאורך החומות. האפקטיביות של פעולות אלו הייתה נמוכה, מפני שלארמייה קראיובה עצמה לא היה ניסיון צבאי ממשי בפעולות מסוג זה. למעשה, הסיוע לגטו היו המבצעים הצבאיים הקרביים הראשונים שביצעה הארמייה, שיכולתה הקרבית השתפרה עד למרד הפולני ב-1944. למרד גטו ורשה סייעה גם ארמייה לודובה, המחתרת הקומוניסטית הקטנה יותר.
שם מדעי
שם מדעי או נומנקלטורה דו-שמית (בלטינית: Nomenclatura binomiale; מילולית: נומנקלטורה כפולה) הוא חלק בשיטת שיום המינים בביולוגיה.
השיטה מבוססת על שימוש בלטינית (מודרנית ומדעית), לכן הכינוי "שם לטיני" זכה לפופולריות. מאידך, המינוח: "שם מדעי" הוא המינוח המועדף על ידי אנשי המקצוע. בשיטה זו נזנח השימוש בטקסונומיה בת שבע הקטגוריות (ממלכה-מערכה-מחלקה-סדרה-משפחה-סוג-מין), לטובת שיטת שיום בת שתי מילים. המילה הראשונה בשם מייצגת את הסוג, והשנייה את השם הייחודי. לדוגמה, שם סוג האדם הוא Homo והשם הייחודי הוא sapiens, לכן נקרא מין בני האדם Homo sapiens. כמוסכמה, יתחיל השם הראשון באות רֵישִׁית, בעוד השני יתחיל תמיד באות קטנה (גם אם מקורו בשם של אדם או מקום). נהוג להשתמש בכתב נטוי לציון סוגים וסיווגים נמוכים יותר, ובכיתוב רגיל לציון משפחות ומעלה. ניתן לסווג גם תת-מינים תוך שימוש בשם בן שלוש מילים.
יתרונות השיטה
השיטה זוכה לפופולריות רבה הודות לחסכנותה וליציבותם של השמות הנוצרים בעזרתה. באופן זה נעשה שימוש באותו שם ברחבי העולם, תוך הימנעות מבעיות תרגום. הגם שיציבות השמות כלל אינה מובטחת, כאשר, עקב ידע חדש, נקבע שמין שייך לסוג אחר, ניתן לשמור על התיאור הייחודי. באופן דומה, אם התגלתה טעות בסיווג יצורים כשייכים למינים נפרדים, ניתן להשתמש בשמות המקוריים עבור תת-המינים.
קביעת השמות
ניתן לבחור את שם המין והמאפיין הייחודי מכל מקור. לרוב יהיו אלו מילים לטיניות סטנדרטיות, אך לעיתים יבחרו דווקא מילים ביוונית עתיקה, שמות של מקומות, אנשים (במקרים רבים, אנשי מדעי הטבע), שמות שמקורם בשפת המקום וכיוצא בזה. עם זאת, מבחינה תחבירית, יכתבו הביטויים תמיד כאילו היה מקורם בשפה הלטינית. משפחות נקראות לעיתים קרובות על שם מין פופולרי ששייך למשפחה. שם הסוג יהיה תמיד ייחודי בכל ממלכה, ובדרך כלל יהיה שם עצם בתחביר לטיני.
התיאור הייחודי יהיה אף הוא בלטינית, אך הוא יכול להיות כל אחת מהצורות הדקדוקיות הבאות:
לעיתים קרובות משמשים אותם תיאורים ייחודיים עבור מינים שונים.
כללי השיום
החל מאמצע המאה ה-19, עם הפיכת הצורך בתיקנון לקביעת שמות למהותי, נקבעו קודים לקביעת שמות חיות (ICZN), צמחים (ICBN) וחיידקים (ICNB). שמות וירוסים נקבעים לפי קוד טקסונומי הקובע הן את השם והן את הסיווג (ICTV). בין הקודים קיימים מספר הבדלים; למשל, לבעלי חיים ניתן לתת שם ייחודי הזהה לשם המין ואילו בקרב צמחים לא.
ביוקוד, קוד כולל שהוצא לצורך החלפת הקודים השונים, נותר בינתיים ללא שימוש. נוסף לכך, מפותח קוד לסיווג קלדים (קבוצת בעלי חיים בעלת אב משותף) בשם פילוקוד.
סיומות
טקסונים מעל רמת הסוג מקבלים לעיתים קרובות את שם הסוג הנומינאלי, עם סיומת סטנדרטית בהתאם לרמה הטקסונומית. שיטת כתיב זו עוזרת לזהות את הרמה הטקסונומית של הטקסון כבר בזמן קריאת השם.
אלפונסו מרטינס דה טולדו
אלפונסו מרטינס דה טולדו (בספרדית: Alfonso Martínez de Toledo; מכונה גם Arcipreste de Talavera, כלומר הכומר של טלברה 1398 – 1470) היה סופר ספרדי.
ביוגרפיה
אלפונסו מרטינס נולד בטולדו שבספרד. הוא התחנך בבית ספר נוצרי, ובשנים 1415–1436 שימש ככומר בקתדרלה שבטולדו. בשנת 1436 התמנה לכהונה כנסייתית גבוהה בטאלורה.
יצירתו העיקרית היא "העורב, או דחיית האהבה החולנית", אשר את חיבורה סיים בשנת 1438, אך יצאה לאור רק בשנת 1498. החיבור מצטיין בראייה ריאליסטית ובסגנון עממי, ומסגרתו הכללית היא המסגרת האסקטית המסורתית. שניים מבין ארבעת חלקיה הם מעין פרשנות סאטירית על החיים.
אלפונסו מרטינז כתב גם את "מצפה הכרוניקות", ועוד שני ספרי הגיוגרפיה על הקדושים אילדפונס ואיסידורוס.
צ'שייר
צ'שייר (באנגלית: Cheshire) הוא מחוז בצפון מערב אנגליה. ראשות המחוז ומועצת המחוז ממוקמות בצ'סטר, אף על פי שהעיר וורינגון היא הגדולה ביותר מבחינת אוכלוסייה ושטח בצ'שייר. ערים גדולות אחרות במחוז הן קונגלטון, קרו, אלסמיר פורט, וידנס, ראנקורן, מאקלספילד, נורת'וויץ' ווילמסלואו. המחוז גובל במחוזות מרזיסייד ומנצ'סטר רבתי בצפון, דרבישייר במזרח, סטפורדשייר ושרופשייר בדרום, ופלינטשייר ורקסהאם שבווילס במערב.
המחוז הרשמי צ'שייר משתרע על פני 2,344 קילומטרים רבועיים ומתגוררים בו כ-993,200 תושבים.
רובו של המחוז הוא כפרי עם מספר ערים קטנות וכפרים המתפרנסות מתעשייה חקלאית. המחוז מפורסם היסטורית בזכות ייצור גבינת צ'שייר, מלח בישול, דבק ואריגת משי.
על שם המחוז נקרא חתול צ'שייר המופיע בשני פרקים בספר הפנטזיה "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
חיל האוויר המלכותי הנורווגי
חיל האוויר המלכותי הנורווגי (נורווגית: Luftforsvaret) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של נורווגיה החל מ-10 בנובמבר 1944. בעתות שלום מונה החיל כ-1,430 אנשי קבע (קצינים, נגדים ואזרחים) וכ-600 חיילים בשירות חובה (שאורכו שנה). בעת גיוס כללי גדל החיל לכ-5,500 אנשים.
תשתיות החיל כוללות שבעה בסיסי טיסה, שני בסיסי בקרה ודיווח ושלושה בסיסי אימונים.
הצטיידות בכלי טיס בצבא היבשה ובצי
נורווגיה, כמו מדינות מערביות אחרות, החלה בהקמת כוח אווירי צבאי עם התפתחות התעופה הממונעת בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. המטוס הראשון בכוחות המזוינים של נורווגיה נקרא HNoMS Start. הוא נרכש ב-1912 בכספי ציבור שנתרמו למטרה זו, והוטס על ידי קצין בצוללת HNoMS Kobben A-1 בשם האנס דונס.
כלי הטיס החדשים שנכנסו לכוחות המזוינים של נורווגיה, צורפו לזרועות הים והיבשה הקיימות, ולכן עד שקובצו לחיל אחד בשנת 1944 פעלו כוחות האוויר של נורווגיה בשתי מסגרות נפרדות: שירות האוויר של הצי הנורווגי המלכותי (Marinens Flyvevaaben) ושירות האוויר של צבא היבשה הנורווגי (Hærens Flyvevaaben).
עד 1940 היו רוב המטוסים ששירתו בצי ובצבא היבשה מתוצרת מקומית או שנבנו במסגרת הסכמי רישיון. באותה תקופה המפציץ/סייר העיקרי של נורווגיה היה המטוס ההולנדי פוקר C.V.
בניית הכוח לקראת מלחמת העולם השנייה
בשנות השלושים המאוחרות, כאשר המלחמה נראתה קרובה, החלה נורווגיה ביבוא מטוסים מודרניים מתוצרת חוץ, שכללו גם שנים-עשר מטוסים מדגם גלוסטר גלדיאטור מבריטניה ושישה מטוסים מדגם היינקל He 115 מגרמניה. בנוסף, כמות משמעותית מאוד של כלי טיס הוזמנה מחברות אמריקאיות בחודשים שקדמו לפלישת הגרמנים לנורווגיה, ב-9 באפריל 1940.
בזמן מלחמת העולם השנייה
היתרון המשמעותי של הלופטוואפה הוביל לתבוסתם המהירה של כוחות האוויר הנורווגיים, אך בתוך כך רשם כוח של שבעה מטוסי גלוסטר גלדיאטור נורווגיים הישג, כאשר הפיל שני מטוסים כבדים מדגם מסרשמיט BF 110, שני מפציצים מדגם היינקל הא 115 ומטוס מטען אחד מדגם יונקרס Ju 52, בקרב המגן על שדה התעופה פורנבו (Fornebu). בקרב זה איבד הכוח הנורווגי שלושה מטוסים - אחד בקרב אוויר ושניים על הקרקע, כאשר נחתו לצורך התחמשות ותדלוק והותקפו על ידי מטוסים גרמניים. לאחר נסיגת כוחות בעלות הברית מנורווגיה, ויתרה הממשלה הנורווגית על לחימה והפכה לממשלה גולה שמשלה מבריטניה החל מ-10 ביוני 1940.
בד בבד עם התבוסה, מילטו הנורווגים מטוסים מן המדינה כדי שלא יפלו בידי הוורמאכט. קושי מיוחד היה במילוט מטוסים מן הבסיסים הנורווגיים שנותרו בצפון המדינה, משום שרק לחלק ממטוסי הצי היה טווח טיסה ארוך מספיק כדי להגיע לבריטניה (אליה עברה ממשלת נורווגיה). ליתר המטוסים, רובם מטוסי צבא היבשה, נותרה רק אפשרות אחת לבריחה - פינלנד. הנורווגים ידעו שהמטוסים שינחתו בפינלנד ייתפסו על ידי הפינים וילחמו בעבור מדינות הציר (אשר פינלנד נמנתה עליהן), אך לפחות לא ייפלו לידיים גרמניות. בסופו של דבר שלושה מטוסים נורווגים חצו את הגבול, הוחרמו לטובת חיל האוויר הפיני ושירתו בו.
בבריטניה הוצבו שירותי האוויר של הצבא והצי הנורווגיים תחת פיקוד בריטניה, והחל מ-1942 הוכפפו למטה המאוחד של הכוחות המזוינים של בריטניה וארצות הברית (Combined Chiefs of Staff).
ב-10 בנובמבר 1944 אוחדו שירות האוויר של הצי הנורווגי המלכותי ושירות האוויר של צבא היבשה הנורווגי לחיל האוויר המלכותי הנורווגי (Luftforsvaret), בצו מלכותי.
עד 8 במאי 1945, נהרגו 335 בני אדם בשירות חיל האוויר המלכותי הנורווגי.
לאחר מלחמת העולם השנייה
מטוסי הספיטפייר ששירתו בחיל האוויר בזמן המלחמה המשיכו לשרת בו עד שנות ה-50.
בשנת 1947 נרכשה מערכת המכ"ם הראשונה של החיל, ובסביבות אותה תקופה נרכשו גם מטוסי הסילון הראשונים שלו מדגם דה הבילנד ומפייר.
ב-1949 הייתה נורווגיה בין מייסדות נאט"ו, ומיד לאחד הקמתו קיבלה מטוסים אמריקאיים כחלק מתוכנית הסיוע הצבאית של הארגון. חיל האוויר המלכותי הנורווגי התרחב בקצב מהיר מאוד עם התקדמות המלחמה הקרה, במהלכה היווה אחד משני חילות האוויר היחידים של נאט"ו ששטח מדינתו גובל בברית המועצות (השני היה חיל האוויר הטורקי). מטוסי הקרב של החיל יירטו בין 500 ל-600 כלי טיס סובייטים בממוצע לשנה.
בשנת 1959 שולבו בחיל אמצעי נ"מ.
בשנת 1992 בחיל נקלטה מטה גרטלנד, טייסת קרבית הראשונה.
המאה ה-21
באוקטובר 2002, כוח בינלאומי בן שמונה-עשר מטוסי F-16 מנורווגיה, דנמרק והולנד ומטוס תדלוק הולנדי, הוצב בקירגיזסטן כדי לתמוך בכוחות הקרקעיים של נאט"ו במלחמת אפגניסטן.
ב-2004, ארבעה מטוסי F-16 של החיל השתתפו במבצע נאט"ו להגנת המרחב האווירי של המדינות הבלטיות.
מאז פברואר 2006 מסייעים ארבעה מטוסי F-16 של החיל, יחד עם שמונה מטוסי F-16 של חיל האוויר ההולנדי המלכותי, לכוחות הקרקע של נאט"ו בפרובינציות הדרומיות של אפגניסטן, במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי.
לימודי ניהול מערכות בריאות בישראל
במערכת הבריאות בישראל מועסקים רבבות עובדים - רופאים, אחים, טכנאים ועובדי מנהל ומשק - במסגרת קופות חולים, בתי חולים מרפאות פרטיות ועוד. מדובר בפעילות מורכבת, הדורשת תיאום וניהול קפדניים לשם ניצול נאות של משאבי המערכת, שחלקם יקרים מאוד, ולשם הבטחת יעילות מרבית בתוצרי המערכת, שחלק לא מבוטל מהם הוא הצלת חיים, ולחלק הנותר חשיבות רבה מבחינת רווחת משתמשי המערכת. למטרה זו מתקיימת דיסציפלינה מקצועית משלה, ניהול מערכות בריאות.
המסלול העיקרי בלימודי ניהול מערכות בריאות בישראל הוא לימודים לתואר מוסמך בניהול מערכות בריאות (MHA - Master of Health Administration) או לתואר מוסמך בניהול (MBA או MA), בהתמחות של ניהול מערכות בריאות. בחלק מהמוסדות מתקיימים גם לימודים לתואר דוקטור לניהול מערכות בריאות.
לימודי מוסמך בניהול מערכות בריאות מתקיימים בישראל באוניברסיטאות הבאות:
לימודים לתואר ראשון ולתואר שני בהתמחות של ניהול מערכות בריאות מתקיימים במכללות אחדות:
מאפייני הלימודים
הלימודים במסלול זה מוצעים לבעלי תואר ראשון לפחות במקצועות הבריאות (רפואה, סיעוד, רוקחות וכו'). בחלק מהמוסדות, מוצעים הלימודים גם לבעלי תואר במדעי החברה (למשל, לבוגרי לימודים בכלכלה, ניהול, מדעי ההתנהגות).
תוכנית הלימודים כוללת שני מסלולים: מסלול ללא עבודת גמר, למי שמייעד עצמו לתפקידי ניהול, ומסלול מחקרי עם עבודת גמר, למי שמייעד עצמו למחקר בתחום, ובפרט ללימודי דוקטורט.
בהתחשב בשילוב קורסים זה, באוניברסיטה העברית בירושלים נערכים הלימודים בתוכנית משותפת לבית הספר לבריאות הציבור של הפקולטה לרפואה ולבית הספר למנהל עסקים.
חיל האוויר המלכותי הנורווגי
המאה ה-21
ב-2011 השתתף חיל האוויר המלכותי הנורווגי בתקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב. ב-24 במרץ 2011 צוותו מטוסי F-16 של החיל לפיקוד אפריקה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ולמבצע שחר האודיסיאה. למחרת שיגרו 2 מטוסים של החיל 3 פצצות מונחות לייזר נגד טנקים לוביים, ובלילה הפציצו מטוסי החיל שדה תעופה. ב-26 במרץ סייעו מטוסי תובלה של החיל בפריסת ציוד למבצע מגן מאוחד. ב-26 באפריל הפציצו מטוסי F-16 של החיל את מטהו של קדאפי בטריפולי. עד חודש יולי הפילו מטוסי ה-F-16 של החיל כמעט 600 פצצות, כ-17% מסך כל הפצצות שהוטלו עד אז.
תורמן ארנולד
תורמן ארנולד (באנגלית: Thurman Arnold; 2 ביוני 1891 – 7 בנובמבר 1969) היה מנהל חטיבת ההגבלים העסקיים במשרד המשפטים האמריקאי, בתקופתו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, בשנים 1938 עד 1943. בהמשך שימש כשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה. לפני שעבר לוושינגטון ב-1938 שימש כראש עיריית לאראמי בויומינג, ואחר כך כפרופסור בבית הספר למשפט של ייל.
את לימודיו הגבוהים החל בוובאש קולג', עבר לאוניברסיטת פרינסטון ושם השלים ב-1911 את התואר הראשון. ב-1914 סיים תואר במשפטים בבית הספר הרווארד למשפטים. ב-1917 נישא לפרנסס לונגן ארנולד.
ב-1921 נבחר לחבר בבית הנבחרים של ויומינג, ובשנים 1923–1924 שימש כראש עירייה. שימש כמרצה באוניברסיטת ויומינג מ-1921 ועד 1926. בשנים 1927 עד 1930 כיהן כדיקן במכללה למשפטים של אוניברסיטת מערב וירג'יניה. היה פרופסור אורח באוניברסיטת ייל ב-1930 עד 1931, ואחר כך כפרופסור למשפטים במקום עד 1938. היה יועץ מיוחד בהקשר לחוק ההתאמה החקלאית. שימש כראש חטיבה במשרד המשפטים האמריקאי מ-1938 עד 1943.
בפברואר 1943 הציע הנשיא רוזוולט את ארנולד לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, והוא שימש כשופט שם עד התפטרותו ב-1945.
אחרי כן שימש כעורך דין במגזר הפרטי וייסד יחד עם פול פורטר ואייב פורטאס את משרד ארנולד ופורטר.
ארנולד נפטר ב-7 בנובמבר 1969.
יחסי בוסניה והרצגובינה–הממלכה המאוחדת
יחסי בוסניה והרצגובינה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות, בוסניה והרצגובינה והממלכה המאוחדת.
היסטוריה
בשנת 1995 נחתם הסכם דייטון, ובעקבותיו הכירה בריטניה בבוסניה והרצגובינה. כוחות בריטיים היו חלק מכוח שמירת השלום של נאט"ו, ולאחר מכן היו חלק מכוח האכיפה ומכוח הייצוב, אשר פעלו לשמירת השלום ברחבי בוסניה.
נציגויות דיפלומטיות
בוסניה והרצגובינה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד. מאידך, בריטניה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו וקונסוליה כללית בבאניה לוקה.
סטוונגר
סטוונגר (בנורווגית: Stavanger, ) היא עיר נמל בחוף הדרום-מערבי של נורווגיה, אזור המתאפיין בנופי פיורדים. העיר היא בירת מחוז רוגלנד.
מאפיינים
אוכלוסיית סטוונגר מונה 121,610 תושבים (נכון לשנת 2009), והיא העיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה במדינה, אחרי אוסלו, ברגן וטרונדהיים.
פירופוספט
פירופוספט (pyrophosphate) הוא יון המכיל שני אטומי זרחן הקשורים דרך אטום חמצן בקשר P-O-P. פירופוספט נמצא במלחים ואסטרים של חומצה פירופוספטית H4P2O7 שהיא  אנהידריד של חומצה זרחתית. מקור השם הוא באופן ההפקה: חימום של פוספט או חומצה זרחתית (פירו= קידומת מהמילה היוונית πυρός שמשמעה אש). קיימים כמה מלחים של יון הפירופוספט כדוגמת דיסודיום פירופוספט Na2H2P2O7 או טטרה סודיום פירופוספט Na4P2O7. תרכובות פירופוספט הן מלחים שצבעם לבן ומלחי פירופוספט של מתכות אלקליות מסיסים במים. בתמיסה יון הפירופוספט יכול לשמש כליגנד עם יוני מתכות מעבר או סידן. ניתן לחבר עוד יחידות זרחה לשרשרת של פוליפוספט שנוסחתה הכללית
בביוכימיה מסמנים פירופוספט ppi ( inorganic pyrophosphate) והוא נותר למשל בפירוק של טריפוספטים למשל ATP למונופוספטים דוגמת cAMP
סטוונגר
מאפיינים
מוסדות האיחוד האירופי החליטו להכריז על העיר כבירת התרבות של אירופה לשנת 2008, במקביל לעיר ליברפול שבבריטניה. בעיר פועלת אוניברסיטה אחת, אוניברסיטת סטוונגר, ובה לומדים כ-8,000 סטודנטים. בין אוניברסיטת סטוונגר ובין הטכניון נחתם בשנת 2014 מסמך הבנות לשיתוף פעולה הדדי וכיום ישנן מספר פעילויות משותפות בין האוניברסיטאות. בעיר ישנה סצנת מטאל פורחת ובה צמחו להקות המטאל הגותי החשובות טריסטניה וסירניה, וכן להקות נוספות.
פירופוספט
יון פירופוספט משתחרר כאשר נוקלאוטיד נכנס לשרשרת DNA או RNA.
סטוונגר
קשרים עם ישראל
בעיר פועלת קהילה נוצרית-פרוטסטנטית גדולה המתפעלת את "אגודת ידידים של מדינת ישראל" בראשותו של מר ארנה קרלסן. אגודה זו תומכת באופן גלוי בישראל, מגייסת תרומות רבות ואף מארחת באופן קבוע בעיר קבוצות של נפגעי טרור ישראלים.
בנוסף, סטוונגר היא עיר תאומה של נתניה.
דברים ששמענו וראינו
דברים ששמענו וראינו (באנגלית: Things Heard & Seen) הוא סרט מתח-אימה אמריקאי, אשר בוים על ידי שרי ספרינגר ברמן ורוברט פולצ'יני, הופק על ידי סטפני אזפיאצו, אנתוני ברגמן, ג'ולי כהן ופיטר קרון, הוסרט על ידי שרי ספרינגר ברמן ורוברט פולצ'יני ונערך על ידי לואיז פורד. בסרט מככבים אמנדה סייפריד וג'יימס נורטון.
הסרט הופץ לראשונה ב-29 באפריל 2021. הוא הופץ בנטפליקס ארצות הברית ב-29 באפריל 2021 גם כן.
עלילה
בזמן שג'ורג' נעלם, קתרין ופלויד מקיימים סיאנס. הם רואים את רוח הרפאים של אלה. פלויד אומר לקתרין שיש רוח נוספת בבית, ומודיע לה שהיא צריכה להיזהר. ג'ורג' מתחיל לשמוע קולות מהרוח השנייה והרעה, תוך שקתרין מגלה את הרומן של ג'ורג', ופוצחת בעצמה ברומן עם אדי. בהמשך, היא מבינה שהציורים שג'ורג' טען שצייר בעצמו, צוירו במקור על ידי בן דוד שנהרג בתאונת שייט. למחרת, במהלך טיול כיתתי שומעת ג'סטין שיחה בין ג'ורג' ליועץ עבודת הדוקטורט שלו, השואל כיצד התקבל למכללה ללא מכתב המלצה. כתוצאה מכך, מתעמת עימו פלויד וטוען שהוא יצטרך להעביר את הסיפור לבדיקה מעמיקה מכיוון שזיוף מכתב המלצה הוא מעשה אסור בעיניו, שאין הוא יוכל לשתוק על כך.
בהמשך הסרט, הולך פלויד לשוט בסירתו אך ג'ורג' תופס אותו ועולה עליה גם כן. השניים מדברים, כשג'ורג' מנסה לשכנע אותו לא להפיץ את מקרה הזיוף. פלויד מתנצל בפניו ואומר שאינו יוכל שלא להפיץ את הסיפור. לאחר השיט, חוזר ג'ורג' לביתו כשבגדיו ספוגים במים. ג'סטין מחכה לו במגרש החנייה ומתעמתת עימו על הרומן שלו. כשג'סטין נוסעת לביתה, ג'ורג' עוקב אחריה וגורם לה לסטות במהירות מהכביש; דבר הגורם לה להיתקע בעץ ולהיכנס לתרדמת. מאוחר יותר, קתרין מתוודעת על מותו של פלויד ועל התאונה של ג'סטין. בכיתתו, מבחין ג'ורג' בתמונה שלא צירף לאחת מהמצגות שלו. הוא גוער בתלמידיו ומנסה להבין מי צירף אותה, אך ללא הצלחה. (התמונה היא כריכת הספר של פלויד)
קתרין מתכוננת לעזוב את הבית עם פראני אך ג'ורג' מחדיר תרופת הרגעה למשקה של קתרין. ג'ורג' מגלה על ניסיון הבריחה שלה ומתפתח ביניהם ויכוח. קתרין מתחילה לסבול מסחרחורות עד שהיא הופכת לחסרת הכרה ומתעלפת על המיטה. בהמשך, לוקח ג'ורג' גרזן ורוצח אותה. ג'ורג' נוסע לעבודתו ומודיע לקול לא להפריע לקתרין בטענה שהיא חולה. ג'ורג' חוזר הביתה, שם הוא מקיים מצג שווא של מציאת גופתה של קתרין. המשטרה חושדת בג'ורג', אך אין לה הוכחות ונאלצת משחררת אותו. הוא לוקח את פראני לבית הוריו בקונטיקט.
נשמתה של קתרין משלבת כוחות עם זו של אלה. הן מעירות את ג'סטין מהתרדמת ומראות לה את כל מה שג'ורג' עשה. ג'סטין מדברת עם המשטרה וגורמת לג'ורג' להימלט על סירת בן דודו שנפטר. סערה מגיעה ומתעצמת, וחור נפתח באוקיינוס; הוא בולע את ג'ורג' ומציג תמונה שהוצגה לאורכו של הסרט.
הפקה
בספטמבר 2019 פורסם כי אמנדה סייפריד הצטרפה לצוות השחקנים, כאשר שרי ספרינגר ברמן ורוברט פולצ'יני הוכרזו כבמאים שלו. בהמשך, הוכרזה נטפליקס כחברה המפיצה שלו. באוקטובר 2019 הצטרפו לצוות השחקנים ג'יימס נורטון, נטליה דייר, ריאה סיהורן, אלכס נויסטאדר ופ. מארי אברהם, תוך ששלב הצילומים החל באותו החודש בעמק ההדסון, ניו יורק.
אירית איזקסון
אירית איזקסון (נולדה ב-22 ביולי 1951) היא אשת עסקים ומנהל ישראלית הכיהנה כיו"ר הבנק הבינלאומי, לשעבר יו"ר חברת האשראי ישראכרט.
ביוגרפיה
איזקסון נולדה בתל אביב בשם אירית פלאטו. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בחקר ביצועים אותו למדה בבית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנות ה-90 החלה לעבוד בבנק לאומי, תחילה ככלכלנית בחטיבה הפיננסית ובהמשך בחטיבה העסקית. בתפקידה האחרון שימשה כמנהלת מגזר התעשייה בחטיבה העסקית, ובין השאר הייתה אחראית לחברות הגדולות במשק בתחומי ההיי-טק, התעשיות הביטחוניות והפטרוכימיות.
ב-1999 הכירה את שרי אריסון, בטקס השקת מוזיאון העלייה בזכרון יעקב, שהוקם על ידי תד אריסון ואליהו איזקסון, חותנה של אירית איזקסון. מאז נחשבת איזקסון ידידה קרובה של שרי אריסון.
בשנת 1999 התמנתה איזקסון כחברת דירקטוריון בנק הפועלים. בהמשך התמנתה כחברה בדירקטוריונים נוספים ובהם החברה לישראל, כי"ל ואיי די בי, ברום ים המלח ותרכובות ברום. בשנת 2009 התפטרה מחברותה בדירקטוריון החברה לישראל ובשנת 2012 התפטרה מדירקטוריון איי די בי.
ב-2007 הודיעה אריסון על מועמדותה של איזקסון לסגנית יו"ר בנק הפועלים, אולם המפקח על הבנקים פסל את המינוי בנימוק שהליך המינוי היה לא תקין. ב-2008 מונתה ליו"ר חברת ישראכרט. בדצמבר 2013, בעקבות הנחיית בנק ישראל האוסרת על דירקטור בחברה-אם לשמש בו זמנית גם כדירקטור של חברה-בת, פרשה מתפקידה כיו"ר חברת ישראכרט ונשארה חברת דירקטוריון בנק הפועלים.
בשנת 2017 מונתה איזקסון כיו"ר הבנק הבינלאומי, ממנו פרשה בראשית 2020.
איזקסון חברת חבר הנאמנים של מכון ון ליר.
בשנות 2011 ו-2017 נבחרה על ידי גלובס לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל.
חיים אישיים
אחיה היה הפרופסור משה פלאטו.
איזקסון נשואה לעורך הדין ואיש העסקים אורני איזקסון, המשמש קונסול כבוד של נורווגיה בישראל. הם הורים לשלושה ילדים, ומתגוררים בתל אביב. בני הזוג איזקסון פעילים בהתנדבות בארגון אלו"ט והיו ממקימי כפר עופרים לילדים אוטיסטים.
סיקסטוס הרביעי
סיקסטוס הרביעי (בלטינית: Sixtus IV; 21 ביולי 1414 – 12 באוגוסט 1484), אפיפיור מ-1471 עד מותו.
ביוגרפיה
פרנצ'סקו דלה רוברה, נולד ב-21 ביולי 1414, בסביבת העיר סאבונה שבצפון-מערב איטליה, היה בנו של סוחר בדים. בגיל 9 נכנס למנזר של מסדר הפרנציסקנים בסאבונה ונשבע אמונים למסדר זה. למד תאולוגיה באוניברסיטת בולוניה ובזו של פאביה. אחרי שהוסמך נתמנה לפרופסור לתאולוגיה, ללוגיקה ולפילוסופיה באוניברסיטת פדובה. שימש כדרשן וכמטיף ועלה בסולם הדרגות עד שנתמנה לראש מסדר הפרנציסקנים בשנת 1464. בשנת 1467 נתמנה לקרדינל על יד האפיפיור פאולוס השני.
בשנת 1471, אחרי דיון של ארבעה ימים בקונקלווה של חבר הקרדינלים, נבחר דלה רוברה לאפיפיור בשם סיקסטוס הרביעי. צעדיו הראשונים היו מכוונים נגד הטורקים העות'מאנים. הוא הכריז נגדם על מסע צלב שעבורו הצליח לגייס כספים רבים, אך ללא הצלחה מעשית. כמו כן ניסה לשווא להביא לאיחודן של הכנסיות המזרחית והמערבית.
סיקסטוס הרביעי הקדיש את זמנו בעיקר להתעשרות. הוא נקט בנפוטיזם (מינוי בני משפחה למשרות רמות בכנסייה), מינה את אחייניו לקרדינלים, ובהם ג'וליאנו דלה רוברה, שהפך מאוחר יותר לאפיפיור יוליוס השני, ואפשר את התעשרותם המהירה של בני משפחתו מהכנסות הכנסייה. הוא הרבה למנות בני אצולה לקרדינלים, ובהם ילדים, תמורת בצע כסף.
סיקסטוס הרביעי היה קשור בקשרים משפחתיים לבני משפחת פאצי, הבנקאים מפירנצה. הוא העדיף אותם על פני בני בית מדיצ'י ששלטו בעיר. ב-1478 הותקפו לורנצו דה מדיצ'י, שניסה לפגוע באינטרסים של בני משפחת פאצי, ואחיו ג'וליאנו בקתדרלה של פירנצה. ג'וליאנו נרצח אך לורנצו הצליח להימלט. בתגובה תלו אנשי פירנצה ארכיבישוף שצידד במשפחת פאצי, מה שגרם לסיקסטוס הרביעי להכריז על נידויו של לורנצו דה מדיצ'י ולהטיל חרם על פירנצה. עקב כך נפוצו שמועות שהאפיפיור היה מעורב ברצח בקתדרלה.
באותה שנה אישר סיקסטוס הרביעי את הקמת האינקוויזיציה בספרד על ידי תומאס דה טורקמדה.
כדי להאדיר את שמו שיקם סיקסטוס הרביעי את ספריית הוותיקן, פתח מחדש את האקדמיה של רומא והקים בית תפילה בארמון האפיפיור שבקרית הוותיקן. בית תפילה זה נקרא על שמו: הקפלה הסיסטינית. הוא הביא לרומא את גדולי הציירים של תקופתו, שקישטו בציורים את קירות הקפלה, ובהם: פייטרו פרוג'ינו, דומניקו גירלנדיו וסנדרו בוטיצ'לי.
סיקסטוס הרביעי מת ב-1484 ובמקומו נבחר לאפיפיור אינוקנטיוס השמיני.
לקריאה נוספת
ברברה טוכמן, מצעד האיוולת, (תרגום: יוסף אשכול). הוצאת ספרית מעריב, 1986.
שמחה בונים מפשיסחה
רבי שמחה בּוּנֶים בונהורד מפשיסחה (תקכ"ה, 1765 / תקכ"ז 1767 – י"ב באלול ה'תקפ"ז, 1827) היה אדמו"ר, ממשיך דרכו של היהודי הקדוש מפשיסחה.
קורות חייו
נולד בוודז'יסלאב שבפולין. אביו, רבי צבי הירש היה מגיד, מחבר ספרי הדרושים "ארץ צבי" ו"עשרה למאה". אמו שרה הייתה צאצאית של רבי יואל סירקיש (הב"ח). שמחה בונים למד בישיבתו של רבי מרדכי בנעט בניקלשבורג ובישיבתו של רבי ירמיהו רוזנבוים ממטרסדורף. בצעירותו עסק במסחר כסוכן בלייפציג של תמר'ל ברגסון, למד רוקחות, שפות אירופיות ומדעים.
נישא לרבקה בת ר' משה אורברגר (אורווערגער) מבנדין. לאחר חתונתו התקרב לחסידות, נסע לרבי משה לייב מסאסוב, ואחר כך נעשה תלמידו של החוזה מלובלין. החוזה קירבו למרות מלבושיו הקצרים ועיסוקיו השונים, ואף קראו "חכם". נסע תקופה אל הצדיק ר' פישל מסטריקוב (מתלמידי המגיד ממזריטש).
למד אצל היהודי הקדוש ומילא את מקומו משנת תקע"ד. העמיק ושכלל את שיטת פשיסחה. בתקופתו התרבו התלמידים בבית מדרשה של פשיסחה, ומאידך גברה ההתנגדות לשיטה זו, עד לפיוס שנערך בעת החתונה הגדולה באוסטילא. שם העיד בנו של היהודי הקדוש רבי ירחמיאל בפני ראש וזקן האדמו"רים בפולין וגליציה, רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, ה"אוהב ישראל", שאביו אמר שרבי בונים הוא נקודת לבו. לעת זקנותו נעשה עיוור, וגם אז הוא זיהה אנשים. מסופר שכשבא אליו לראשונה רבי שלמה מרדומסק והושיט לו את ידו, אמר עליו רבי בונם "זה יש לו חכמת שלמה בקרבו".
רבי שמחה בונים נפטר בי"ב באלול ה'תקפ"ז ונקבר בעיירה פשיסחה. ליקוטי תורתו בספר "קול שמחה" ו"קול מבשר".
אחר פטירתו קיבלו עליהם רוב החסידים  ובראשם רבי יצחק מאיר אלתר את הנהגתו של רבי מנחם מנדל מקוצק, אחרים ובראשם רבי יצחק מוורקא העדיפו את בנו של רבי שמחה בונים, רבי אברהם משה (חתנו של הרב שמואל רפאל'ס חתנו של היהודי הקדוש), אולם הוא לא האריך ימים ונפטר שנתיים אחרי אביו.
אשתו רבקה (תקל"ז - י"ד בסיוון תרי"ח) הייתה נחשבת לדמות רבנית בעירה. הבחורים היו נוהגים לעלות אליה מדי שבת להיבחן על לימודיהם במשך השבוע.
קישורים חיצוניים
ספרים
גז טבעי בישראל
גז טבעי הוא אחד ממקורות האנרגיה העיקריים המשמשים את ישראל, החל מראשית המאה ה־21. עד לתחילת המאה ה־21 כמעט לא היה הגז בשימוש כמקור אנרגיה, ושימוש משמעותי בו החל בעקבות התגלית המשמעותית הראשונה של שדות גז על ידי חברות ישראליות בים התיכון, בתחום המים הכלכליים של ישראל, בשנת 1999. במקביל לגילוי הראשוני של גז טבעי בישראל נעשה שימוש בגז טבעי שיובא משדות גז במצרים, אך לאחר חבלות חוזרות ונשנות בצינורות הגז בסיני, בעקבות ההפיכה במצרים, נפסקה אספקת הגז ממקור זה. כיום מסופקים צורכי הגז של ישראל בעיקר ממאגרי הגז הישראלים, לצד שימוש מועט בגז טבעי נוזלי מיובא לגיבוי. השימוש העיקרי בגז הטבעי בישראל הוא לצורך הפעלתן של תחנות הכוח של חברת החשמל ושל יצרנים פרטיים, ובשימוש משני גם חברות עתירות אנרגיה, כגון בז"ן, צורכות את הגז כתחליף למזוט ולסולר.
החל מינואר 2017 ישראל היא יצואנית גז טבעי.
חיפוש והפקה של גז טבעי בישראל מוסדרים באמצעות חוק הנפט, התשי״ב-1952. הולכה של גז טבעי לצרכנים מוסדרת באמצעות חוק משק הגז הטבעי, התשס״ב-2002.
I Know What I Like (In Your Wardrobe)
I Know What I Like (In Your Wardrobe) הוא הסינגל הראשון של ג'נסיס שדורג במצעד סינגלים. הסינגל נלקח מהאלבום Selling England by the Pound. הסינגל יצא באוגוסט, 1973, והפך ל"להיט קטין" באפריל, 1974 שבו דורג הסינגל במקום ה-21 במצעד הסינגלים הבריטי.
מידע
מילות השיר מדברות על גנן צעיר אשר לא רוצה להתבגר ולעשות דברים גדולים. הוא שמח ומאושר בכך שעובד עם מכסחת הדשא שלו. הציור "החלום" אשר צויר על ידי בטי סוונוויק הפך לעטיפת האלבום Selling England by the Pound, אשר השפיע על הסולן פיטר גבריאל לכתיבת השיר.
גז טבעי בישראל
שימושים
שימוש עיקרי בגז טבעי בישראל הוא הנעתן של תחנות כוח של חברת החשמל. התחנה הראשונה שהוסבה לשימוש בגז טבעי היא תחנת הכוח אשכול באשדוד. הגז הטבעי מסופק לתחנה באופן ישיר מאסדה באתר "ים תטיס". האסדה שואבת את הגז מבאר אשר נקדחה בקרקעית הים, מול חופי אשקלון, ומספקת את הגז באמצעות צינור באורך 40 קילומטר היישר אל מתקני קליטת הגז שבתוך מתחם תחנות הכוח. המעבר לייצור בגז הפחית באופן משמעותי את רמת זיהום האוויר באשדוד, שסבלה מהערפיח שמקורו מתחנת הכוח מיום היווסדה.
בהדרגה בוצעה הסבה של תחנות כוח נוספות לעבודה בגז טבעי. בגז טבעי מופעלות תחנות כוח של חברת החשמל בחגית, גזר, רדינג, צפית ורמת חובב (זאת בנוסף לתחנת כוח אשכול). כמו כן מופעלות בגז טבעי תחנות כוח פרטיות באשקלון (במשולב עם מתקן התפלה), אשדוד (משולבת בפז בית זיקוק אשדוד) ורמלה (משולבת במפעל נשר) ומפעלי ים המלח באזור סדום.
I Know What I Like (In Your Wardrobe)
מידע
בהופעות היו גרסאות שונות לשיר (למשל באלבום ההופעה Seconds Out), אשר כללו קטע אינסטרומנטלי יחד עם קטעים משירים אחרים של הלהקה כמו: "Visions of Angels", "Blood on the Rooftops", "Dancing with the Moonlit Knight" ו-"Stagnation". לפעמים היו מבצעים קטעים של אמנים אחרים כמו: Don't Let Me Be Misunderstood.
גז טבעי בישראל
שימושים
בשנת 2018 קרוב ל־70% מתפוקת החשמל בישראל סופקה באמצעות גז טבעי.
I Know What I Like (In Your Wardrobe)
מידע
"I Know What I Like" היה "להיט הפופ" של הלהקה בשנים המוקדמות שלה. בזמן הזה, להקות רוק מתקדם נמנעו מלהוציא סינגלים קצרים לשווקים. השיר נוגן ב-Top of the Pops עם הריקוד של קבוצת הריקוד Pan's People.
בהופעות של הלהקה כגון ב־The Way We Walk ו־Turn It On Again: The Tour, השיר היה מבוצע בהופעות במחרוזות של שירים מהתקופה הישנה של הלהקה. בזמן הנגינה היו תמונות אשר הראו את התקופות המוקדמות של הלהקה.
גז טבעי בישראל
צריכת גז טבעי בישראל
לאור התגליות, פעלה מדינת ישראל להקמת תשתיות להולכת גז בהיקף של מאות מיליוני דולרים. צריכת הגז על ידי חברת החשמל ממאגר "מרי" החל משנת 2004 ועד 2010 נאמדה על ידי ועדת ששינסקי בכ־17 מיליארד מטר מעוקב (BCM). הצריכה הכוללת במשק נאמדה בשנת 2010 לבדה במעל 5 מיליארד מטר מעוקב (BCM), בהיקף של כשלושה מיליארד שקל. תחזיות הוועדה אמדו את היקף הצריכה בשנת 2015 ב־10 מיליארד מטר מעוקב (BCM) לשנה, ולקראת 2030 ב־17 מיליארד מטר מעוקב.
התגליות
גז טבעי מועט (כמות של כ־2 BCM) התגלה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 במדבר יהודה, בקידוחי "זוהר", "כידוד" ו־"הר קנאים" באזור דימונה–ערד. בגז זה נעשה שימוש לאורך שנים רבות למפעלי תעשייה באזור, ולשימוש בבתי מגורים ועסקים קטנים בדימונה ובערד.
I Know What I Like (In Your Wardrobe)
מידע
ב-1993, המנהיג לשעבר של מריליון, פיש, עשה גרסת כיסוי לשיר באלבומו Songs from the Mirror.
הבי-סייד של הסינגל היה Twilight Alehouse, שיר על אדם בודד שמוצא נחמה בפונדק המקומי. שיר זה היה מבוצע בהופעות הלהקה מאז 1970 אך לא הוקלט עד 1973. Twilight Alehouse שוחרר לאחר מכן כחלק ממארז הלהקה, Genesis Archive 1967-75.
נכון לאפריל 2020, סך המצטבר של ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-10 מיליון.
גז טבעי בישראל
התגליות
בראשית 2009, התגלו שלושה מאגרי ענק של גז טבעי בקידוח "תמר 1" כ־90 קילומטר מערבית לחיפה. את החיפושים יזם הגאולוג יוסי לנגוצקי. נכון לתחילת 2011 כמות הגז מוערכת ביותר מ־240 מיליארד מטר מעוקב. הבעלות על המאגר נמצאת בידי שותפויות "אבנר", "דלק קידוחים" ו־"ישראמקו" הישראליות, ו־"נובל אנרג׳י" האמריקאית.
במרץ 2009 נתגלה מאגר נוסף מול חופי חדרה, "דלית 1", במרחק 60 קילומטר מהחוף, במבחני הפקה שנערכו מאוחר יותר נאמדו המאגרים בכ־14 עד 15 מיליארד מטר מעוקב, אך נכון לתום 2010 הם נאמדים בכ־7 עד 8 מיליארד מטר מעוקב. בגלל הפוטנציאל הקטן בהרבה מזה של שדה "תמר", כדאיות פיתוח "דלית" אינה ברורה.
ביוני 2010 פרסמו "דלק קידוחים", "אבנר" ושותפות "רציו" כי קיים סיכוי של 50% להמצאות 432 מיליארד מטר מעוקב במאגר לוויתן, הנמצא תחת רישיון משותף של קבוצת דלק, חברת "רציו" וחברת "נובל אנרג'י". המידע הופק על ידי ניתוח של מיפוי תלת־ממדי של המאגר. בסוף אותה שנה הוכרז כי בשדה זה נתגלו בוודאות 453 מיליארד מטר מעוקב.
בפברואר 2012, התגלה גז במאגר "תנין 1", 120 ק״מ צפונית מערבית לחיפה, וצפון מזרחית מ־"לוויתן". המחזיקות ברישיון המאגר הן "נובל אנרג׳י" האמריקאית, "דלק קידוחים" ו־"אבנר". הקידוח בוצע לשכבת הקרקע הידועה בתור "חולות תמר", בעומק (קרקע ומים) של 5,500 מטר. מאגר זה נחשב לשלישי בגודלו בישראל, על פי דיווחי החברות יש בו כ־30 מיליארד מטר מעוקב.
הכנסות המדינה מתגליות הגז
רווחיהן של מפיקות הגז הטבעי בישראל חייבים במס חברות, כמקובל ביחס לכל החברות בישראל. בנוסף חייבות מפיקות הגז בתמלוגים למדינה בשיעור הקבוע בחוק הנפט – 12.5% משווי הנפט או הגז בפתח הבאר. בעקבות התגליות המשמעותיות של גז טבעי במים הכלכליים של ישראל בשנת 2009 מינה שר האוצר יובל שטייניץ ועדה ציבורית בראשות פרופסור איתן ששינסקי, שנודעה בשם ועדת ששינסקי, לבחינת מדיניות המיסוי של תגליות גז ונפט בישראל. על פי המלצותיה נחקק חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע, שמכוחו מוטל היטל על רווחי נפט – היטל שהוטל בהדרגה לפי ההכנסות המצטברות. ההיטל אינו מוטל כלל לפני שהמפיקות יחזירו לעצמן את השקעתן במלואה בתוספת 50% (לפני מס חברות). הכנסות המדינה מההיטל צפויות להגיע למיליארדים רבים, בהתאם למחיר שנקבע עבור הגז. כדי שהכנסות אלה לא יגרמו להשפעה שלילית על המשק, וכדי שגם הדורות הבאים ייהנו מפירותיהן, הוחלט על הקמת קרן לאזרחי ישראל, שתשקיע בחו״ל את ההכנסות מההיטל, ורק פירותיהן של הכנסות אלה יועברו לאוצר המדינה מדי שנה. בשנת 2019 תמלוגי הגז והמחצבים הסתכמו ב-860 מיליון. בשנת 2020 הסתכמו ב-1.1 מיליארד ש"ח. ובשנת 2021 הסתכמו ב-1.25 מיליארד ש"ח.
ועדת צמח
בעקבות גילויי הגז הוקמה במהלך 2012 ועדת צמח, ועדה בין־משרדית בראשות מנכ״ל משרד האנרגיה והמים, שאול צמח, לבחינת משק הגז הטבעי ולגיבוש המלצות למדיניות הממשלה באשר לפיתוחו העתידי. אחד היעדים המרכזיים של הוועדה היה להגדיר את המדיניות הרצויה לשמירת עתודות לאספקת התצרוכת המקומית, אל מול האפשרות לייצוא הגז.
הוועדה קבעה את היקף הגז שיש להבטיח למשק המקומי במטרה שיספיק ל־25 שנה, וכתוצאה מכך הגבילה את הייצוא בכך שלשימוש מקומי, מ־2013 והלאה, יושארו כ־540 BCM. הוועדה קבעה שהייצוא נחוץ לצורך עידוד היזמים לחפש מאגרי גז חדשים ולפתח את המאגרים שנמצאו. בכך תגבר התחרות על אספקת הגז לצרכנים ויגבר ביטחון האספקה עקב ריבוי המקורות.
מתווה הגז
השליטה בתגליות הגז הגדולות "תמר" ו־"לווייתן" בידי שותפות של שתי חברות: "נובל אנרג'י" ו־"דלק אנרגיה", שיצרה למעשה מונופול בתחום הפקת הגז הטבעי בישראל, חייבה התערבות של הרגולטור. לאחר פולמוס ציבורי נרחב אושר בסוף 2015 מתווה הגז – החלטה של ממשלת ישראל מ־16 באוגוסט 2015 לאסדרת הסוגיה ולקביעת מחיר הגז הטבעי.
המתווה כולל תשעה פרקים של הנחיות לגבי ניהול משק הגז הטבעי. הפרק הראשון מכיל קבוצה של חמישה פטורים לחוק ההגבלים העסקיים שניתנים לזכייני רישיון "לווייתן". סעיפים בהמשך המתווה מציעים לזכייני רישיונות "לווייתן" ו־"תמר" פטורים מחובות מסוימות שקבע המחוקק בחוקים האלה: חוק הנפט, חוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, חוק משק הגז הטבעי, וחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע. הפטורים לחוק ההגבלים העסקיים ניתנים על סמך סעיף 52 בחוק, שמאפשר לשר הכלכלה לתת פטורים להסדרים כובלים מטעמים של מדיניות חוץ וביטחון המדינה.
המתווה עורר פולמוס פוליטי ומחאה ציבורית שהתבטאו בין היתר בסדרת הפגנות ברחבי הארץ ובעתירות לבג״ץ. לפי הממשלה, המתווה נועד לקדם פיתוח מהיר של המאגרים, להזרים הכנסות ממסים למדינה, לתרום לביטחון אנרגטי ולביטחון המדינה ולשפר את יחסי החוץ שלה. המתנגדים למתווה טוענים כי האישורים בו לדחיית פיתוח מאגרים ולהרחבת היקף יצוא הגז יגרמו לנזק כספי כבד למשק ויפגעו בביטחון המדינה ובביטחון האנרגטי שלה. בעתירות לבג״ץ גם נטען שהפטורים מהחוקים השונים יגרמו לפגיעות ברווחת הציבור ולקופת המדינה, ושרוב הפטורים ניתנים ללא סמכות משפטית. בנוסף נטען שהמתווה פוגע בעצמאותו של הדרג המקצועי בממשלה ולכבילת ידי הממשלות הבאות בהתנהלותן מול חברות הגז. הממונה על ההגבלים דייוויד גילה טען שהמתווה אינו מטפל כראוי בהסדרת תחרות וגילה פרש מתפקידו בגלל עמדתו בעניין. יו״ר רשות החשמל אורית פרקש-הכהן פרסמה דוח על הנזק שייגרם לציבור מחוסר פיקוח על מחיר הגז, ולפי גורמים בתקשורת, התנגדותה למתווה הובילה להדחתה. בדיוני בג״ץ הממשלה הודתה שהקביעה במתווה לא להטיל פיקוח על מחיר הגז תגרום לעלייה ביוקר המחיה.
למרות הסכמתו למתווה, שר הכלכלה אריה דרעי התפטר ממשרד הכלכלה ב־1 נובמבר 2015 בטענה שהוא לא רצה להיות אחראי על הפעלת הסמכויות לפי סעיף 52, מהלך שהעביר את הסמכויות לידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו. לאחר קבלת סמכויות של שר הכלכלה, ראש הממשלה ביקש לקיים התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת לגבי מתן הפטורים, כנדרש בחוק. ב־17 בדצמבר 2015 ראש הממשלה אישר את הפטורים להגבלים עסקיים, בניגוד להמלצת ועדת הכלכלה.
מחלוקת בעלות עם לבנון
לאחר הגילוי ב־"תמר 1", טענה לבנון שהשדה נמצא בשטחי המים המשויכים לה וטענה לבעלות על הגז. היא המשיכה לדרוש בעלות גם על "דלית 1" ו־"לוויתן", ואף איימה שהדבר ישמש עילה לפעולות התקפיות מצידה בעתיד. הטענות נדחו על ידי חברת "נובל אנרג׳י".
תגלית גז ישראלית מול חופי עזה
חברת "בריטיש גז" (BG Group) פעלה בישראל בין השנים 1996 ל־2008, ובשנת 2000 חשפה מאגר גז פוטנציאלי, "שדה מרין", מול חופי עזה המוערך בכ־40 BCM. לאורך השנים, בעקבות מחלוקות פוליטיות שונות וחוסר יכולת להגיע להסכם מול חברת "בריטיש גז" לצורך תחילת פעולות קידוח, שדה הגז נותר בלתי מנוצל. במשא ומתן מעורבות גם חברת החשמל מחד, ומצרים מאידך. השדה אמור להיות נדבך מרכזי במערך האנרגיה ברשות הפלסטינית.
מערכת הולכה וטיפול בגז הטבעי
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החליטה מדינת ישראל לפעול לקליטת גז טבעי – כמקור אנרגיה חדש – מאחר שהוא ידידות לסביבה יותר מדלקים אחרים וּבעל יתרונות בייצור חשמל. לצורך ניהול הפרויקט, בשנת 1996 הוקמה במשרד התשתיות מנהלת הגז הטבעי, שאחראית על רכישת הגז, הולכתו, חלוקתו ושיווקו. הממשלה החליטה שהפרויקט יבצע על ידי הסקטור הפרטי, כאשר מערכת ההולכה תוקם בשיטת בנה-הפעל-העבר בה היזם בונה את התשתית, מתפעל אותה לתקופה ארוכה ולאחר מכן מחזירה למדינה. במרץ 1998 פורסם המכרז למיון מוקדם לבחירת חברת הגז הטבעי, שתקים את הפרויקט, אליו ניגשו 4 קבוצות. אספקת הגז באותה עת תוכננה להיות ממצרים או מיבוא של גז נוזלי. אך במשך השנים קידום הפרויקט התעכב. בשנת 2003, כבר חתמה חברת החשמל על הסכם לאספקת גז משותפות ים תטיס, והיה צורך להקים במהירות את מערכת ההולכה. חברת החשמל החלה להקים את התשתית בעצמה, אך לבסוף הוחלט להקים חברה ממשלתית.
נתיבי הגז הטבעי לישראל בע״מ היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 2003, למטרת הקמה והפעלה של מערכת הולכת גז טבעי בישראל. מערכת ההולכה הוקמה על פי תוכנית מתאר ארצית 37 וכוללת ארבעה קווי גז עיקריים:
רשת החלוקה
בשנת 2009 החל משרד האנרגיה לקדם תוכנית להקמת מערכת הולכה פנים־ארצית בלחץ נמוך (עד 16 בר), בעיקר לאזורי תעשייה, בתי חולים תחנות דלק (שיספקו גז לתחבורה) וצרכנים קטנים, כזאת שתמשיך מהמקום שבו נעצרת מערכת ההולכה של נתיבי הגז הטבעי לישראל. לפי התוכנית, משרד האנרגיה חילק את המדינה לשישה מחוזות, כך שבכל אזור יצא מכרז למפעיל אחר. אזורי רישיונות חלוקה והחברות הזוכות:
בשנת 2016 פרסם מבקר המדינה דו״ח על הפרויקט לחלוקת גז טבעי לצרכנים ;עיקר הממצאים היו:
בתחילת שנת 2018, הגיע מספר הצרכנים המחוברים לרשת החלוקה בלחץ נמוך ל־40 בלבד, בעיקר מפעלים באזור הנגב. תעשיינים התלוננו כי בחברות החלוקה שותפות חברות גז הממשיכות לספק למפעלים גז דחוס בהובלה במחיר כפול מהגז הטבעי. עיקר הטענות הופנו כלפי חברת "סופר אנ.ג'י." בבעלות סופרגז, בעלת הזיכיון באזור המרכז והעמקים, שלא חיברה עדין אף לקוח לרשת הגז.
במאי 2019, הודיע משרד האנרגיה שחברות חלוקת הגז שהתחייבו בחוזיהן המקוריים, שנחתמו החל ב–2009, לפרוס 1,200 ק״מ של קווי חלוקה ל–627 צרכנים, פרסו בפועל רק 361 ק״מ בלבד, כ–30% מההתחייבות, וחברו רק 73 צרכנים (פחות מ–12% מההתחייבות המקורית). משרד האנרגיה הציב יעד חדש, שהוכרז כחלק מתוכנית מענקים חדשה, של חיבור של כ–250 מפעלים בתוך שנתיים.
יצוא גז מישראל
ב־23 ביוני 2013 החליטה ממשלת ישראל כי ניתן לייצא עד 40% מהגז הטבעי, תוך אימוץ רוב המלצות ועדת צמח, עם הוספה של כ־100 BCM לכמות האסורה לייצוא. בעקבות ההחלטה הוגשו עתירות לבג"ץ בטענה ש־"החלטת הממשלה הינה החלטה בעלת השפעות אסטרטגיות, מרחיקות לכת והשלכות ארוכות טווח על אזרחי המדינה, על החברה ועל המשק בישראל ועל כן החלטה זו צריכה להתקבל רק לאחר דיון בכנסת". בדיון שנערך בבג״ץ ב־20 באוקטובר, בהרכב מורחב של 7 שופטים, נדחו העתירות.
יצוא גז החל בפועל במרץ 2017, עם חיבורן של חברות תעשייה ירדניות באזור ים המלח לצינור ייצוא שמתחבר לרשת החלוקה של נתג"ז באזור נאות הכיכר וגז שמסופק ממאגר "תמר".
בחודש יוני 2019 השלימו נובל אנרג'י ודלק קידוחים את ההערכות לייצוא גז טבעי למצרים, ממאגר תמר ובהמשך מלווייתן, באמצעות הצינור ששימש בעבר לייבוא גז מצרי לישראל.
בתחילת 2020 נכנס לשימוש צינור ייצוא שנמתח מרשת החלוקה של נתג״ז באזור עמק יזרעאל אל צפון ירדן, שם הוא מתחבר לצינור הגז הערבי ומספק את רוב תצרוכת הגז של ממלכת ירדן. מוצאו של גז זה הוא במאגר לווייתן.