cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוקסיקופרה
בקבוצה זו ישנם מעל 4,000 מינים שהחלו להתפתח מהיורה התיכון והם כוללים את הקשקשאים הגדולים ביותר כיום, כולל הלטאה הגדולה ביותר - כוח ענק ואת גדולי הנחשים - אנקונדה כהה ופיתון מרושת. בעבר היו מינים גדולים עוד יותר כמו המוזאזאורוס שהגיע לאורך 18 מטרים ומשקל של 20 טונות. הקבוצה גם כוללת את הזוחלים הימיים היחידים בסדרה זו.
קודו (קבוצת מתופפים)
קודו (KODO), או מתופפי קודו, הם קבוצת מתופפים יפנים מהאי סאדו (SADO) המנגנים על תופי טאיקו. נגינתם מושפעת מאלמנטים יפנים מסורתיים כמו גם מנגני סווינג וג'אז. מטרת הקבוצה היא לשמר את המסורת היפנית אך במקביל גם לתת לה פירוש חדש. למילה קודו ביפנית שתי משמעויות : הראשונה היא "פעימת לב" והשנייה "ילדי התוף".
נגן בקבוצה עובר הכשרה של שנתיים ועוד שנה של התלמדות בטרם הוא הופך להיות חלק מהקבוצה. החל מפסטיבל ברלין שנערך בשנת 1981 העלתה קבוצת קודו למעלה מ-3000 הופעות בחמש יבשות שונות ברחבי העולם.
טיק ניאט האן
טיק ניאט האן (בווייטנאמית:, תעתיק מקורב: טְהִיק ניאט הַאְן, IPA: ; 11 באוקטובר 1926 – 22 בינואר 2022) היה נזיר בודהיסטי וייטנאמי מזרם הזן, מורה, סופר, משורר, פעיל שלום, ומועמד לפרס נובל לשלום. טיק נחשב אב תנועת "הבודהיזם המעורב", מושג שטבע באוסף מאמריו "מבט רענן על בודהיזם" משנת 1950.
את רוב חייו בילה בגלות ממולדתו וייטנאם, בעיקר בצרפת שם הקים מרכז וקהילה המוקדשת לעקרונות הבודהיזם המעורב ואי-אלימות הנקראת כפר השזיף.
טיק הוא אחד מנזירים הבודהיסטים המפורסמים ביותר בעולם. הוא פרסם למעלה מ-100 ספרים, בהם כ-40 באנגלית. הוא טבע את מושג בודהיזם מעורב, אשר מבקש להשתמש בעקרונות האתיקה הבודהיסטית כדי לחולל שינוי חברתי. התנועה עוסקת בעקרונות מאבק לא אלים, צדק חברתי ושלום, כמו גם שוויון מגדרי, הגנה על מיעוט ים נרדפים וצמצום העוני. מעבר לכך, הוא נמנע ממוצרים מהחי כדרך ביטוי של אי-אלימות בדומה לנזירים בודהיסטים רבים.
יצירתו המשפיעה ביותר היא "14 העקרונות של הבודהיזם המעורב" בה מנה את עקרונות תורתו. לפי תפיסתו, יצירת 14 העקרונות הייתה ניסוח מחדש גרידא של הטקסטים החשובים ביותר של המהאיאנה, וספציפית מסוטרת הלוטוס, סוטרת היהלום וסוטרת אוואטַמְסַקָה (Avatamsaka Sutta), וכי תורתו היא ניסיון לחדש אלמנטים בודהיסטים שאבדו באופן שיתאם את החיים בעולם המודרני. בעקבות הבנתו זו ביקש לשנות את שמו, כנהוג בבודהיזם, לשם הדהרמה "ניאט האן", שמשמעותו המילולית מווייטנאמית היא "פעולה אחת". את שם המשפחה טיק קיבל כאות כבוד, שם זה הוא השם הווייטנאמי לשבט אליו השתייך גאוטמה הבודהה, שבט השאקיה.
ביוגרפיה
טיק נולד בעיר קואנג נגאי בווייטנאם המרכזית בשנת 1926 בשם נְוִין סוּן בּאו (Nguyễn Xuân Bảo). בגיל 16 הצטרף למנזר הקרוב להואה, בו המורה העיקרי שלו היה טאן קואי צ'אן טאט. הוא הוסמך רשמית כנזיר בשנת 1949, ובהסמכתו קיבל את שם הדהרמה (לפי המסורת, נזירים ומתרגלים בודהיסטים מקבלים שם כאשר הם חוסים תחת בשלוש אבני החן). טיק הקים בווייטנאם מספר ארגונים חברתיים וארגוני שלום, ביניהם את ההוצאה לאור לַא בּוֹי (וייטנאמית: Lá Bối Press), את אוניברסיטת וואן האן ללימודי בודהיזם (וייטנאמית: Vạn Hanh), בה גם לימד פסיכולוגיה, ואת "בית הספר לנוער עבור שירותי רווחה" (אנגלית: School of Youth for Social Service, לעיתים מקוצר ל- SYSS), ארגון שעסק בעבודות רווחה ובקידום מדיניות רווחתית בווייטנאם לפני ובזמן מלחמת וייטנאם, וקידום שלום בין צפון וייטנאם לדרום וייטנאם. ארגון זה נחשב הארגון הראשון שעסק בבודהיזם מעורב, בעיקר דרך הפעלת מרכזים בריאותיים וחקלאיים בהתנדבות בזמן מלחמת וייטנאם.
משנת 2014 בריאותו הלכה והדרדרה לאחר שלקה מפרצת מוחית קשה ועבר טיפולים בצרפת ובארצות הברית. בשנת 2018, לאחר שאיבד את יכולתו לדבר וללכת, חזר למולדתו וייטנאם, שם הוא התגורר ב"מנזר השורש", בקרבה לעיר הואה, שם החל את דרכו כנזיר. הוא נפטר בהואה ב-22 בינואר 2022.
אולדריץ' איימס
אולדריץ' הייזן "ריק" איימס (באנגלית: Aldrich Hazen "Rick" Ames; נולד ב-26 במאי 1941), בכיר בריגול הנגדי של המודיעין האמריקאי שמכר סודות והסגיר סוכנים לסובייטיים.
תולדות חייו
אולדריץ' איימס נולד במדינת ויסקונסין בשנת 1941. הוא היה תלמיד מצטיין בבית הספר התיכון, ולאחר מכן למד היסטוריה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1959, בהיותו בן 18 ובטרם השלים את לימודיו, נתקבל כטירון לשירות סוכנות הביון המרכזית ה-CIA. בשנת 1962 קיבל מעמד של סוכן והיה לאחד הסוכנים הצעירים ביותר בתולדות הסוכנות.
איימס, ששלט בשפה הרוסית, התמחה בשירותי הביון הסובייטיים ונשלח לבירת טורקיה אנקרה על מנת לגייס סוכני מודיעין סובייטים לשירות האמריקאים כסוכנים כפולים. בהמשך מילא תפקידים בניו יורק ובמקסיקו סיטי. ב-1972 חזר למפקדת ה-CIA בלאנגלי ובילה את ארבע השנים הבאות בחטיבה הסובייטית-מזרחית (SE). הביקורות על הביצועים שלו היו "בדרך כלל נלהבות", כנראה משום שהוא היה טוב יותר בניהול ניירת ותכנון שדה פעולות מאשר גיוס סוכנים. אף על פי כן, צוין בתיקו גם שתייה מופרזת, ושני תזכירים "לעיניך בלבד" הונחו בתיקו.
במרוצת השנים שבין 1985 ל-1991 מכר איימס לסובייטים מידע מודיעיני רגיש ביותר, כדוגמת פרטים על כמאה מבצעי מודיעין אמריקאים, והסגיר 12 סוכנים - שהוצאו להורג בעקבות לכידתם. תמורת המידע שמסר לסובייטים במשך תקופה זו שילמו לו הסובייטים מיליוני דולר, והוא קיבל את הסכום הגבוה ביותר ששולם למרגל מאז ומעולם. הסכום המדויק שקיבל אינו ברור. ה-BBC דיווחו שאיימס הודה שקיבל 2.5 מיליון דולר וכי נאמר לו שהפקידו עבורו בחשבון בנק עוד שני מיליון דולר. חזי כרמל נקב בסכום "קרוב לארבעה מיליון דולר" ואחרים כתבו 4.6 מיליון דולר. את מעשיו ביצע איימס בעזרת אשתו רוסריו, שהייתה במוצאה מקולומביה.
אנשי ה-CIA, שעמדו על כך שסודותיהם דולפים לסובייטים, החלו לחפש את מקור הדליפה. חשדם באיימס התעורר עקב רמת החיים הגבוהה שבני הזוג איימס סיגלו לעצמם, שהייתה מעבר ליכולתם. איימס נבדק בפוליגרף, אך הבדיקה לא אימתה את החשד נגדו ועניינו הועבר לחקירת לשכת החקירות הפדרלית, ה-FBI, שהחלה במעקב צמוד אחריו עד שהצליחה לחשוף את בגידתו.
איימס ואשתו נעצרו ב-22 בפברואר 1994 והועמדו לדין. איימס נדון למאסר עולם ללא זכות לחנינה, ואילו אשתו נידונה ל-5 שנות מאסר.
הערכה
ישנם הטוענים שאיימס לא היה אחראי להסגרת כל הסוכנים של ה-CIA שנעצרו על ידי הסובייטים בשנות ה-80 של המאה ה-20. ספר שנכתב על ידי איש CIA בכיר שפרש מהשירות טען שלפחות ארבעה מהסוכנים נתפסו לפני שאיימס החל לעבוד עבור הסובייטים.
חזי כרמל, שכתב ספר על איימס, טען שבשלב מסוים ייחסו השלטונות בארצות הברית את נפילת רשת סוכני ה-CIA לידי הקג"ב לפעילותו של יונתן פולארד, אשר העביר מידע לישראל, ולהערכתם משם דלף לקג"ב. לדברי כרמל, העונש החמור שהושת על פולארד נובע מייחוס מוטעה של תוצאות בגידתו של איימס למעשיו של יונתן פולארד, וייתכן שאיימס היה המקור לייחוס זה. פולארד עצמו הכחיש את הדברים מכל וכל בראיון שנתן לישראל היום. לדבריו, איימס הציג לשופט מסמך שמאשים אותו בנפילת רשת הסוכנים כדי להבאיש את ריחו בעיני הציבור.
קומברטיים
קומברטיים (שם מדעי: Combretaceae) היא משפחה של צמחים מסדרת ההדסאים, הכוללת 530 מינים ו18 סוגים הנפוצים בהאזור הטרופי והסוב-טרופי בעיקר באפריקה הטרופית,מדגסקר,גינאה החדשה,ארכיפלג ביסמרק,אוסטרליה,אסיה הטרופית ואמריקה הטרופית.
מאפיינים
המשפחה כוללת עצים, שיחים וצמחים מטפסים.
העלים מסורגים או נגדיים. התפרחות גדולות.
העטיף כפול.
מספר האבקנים בין 3 ל-10.
הפרי הוא אגוזית או בית גלעין.
ההאבקה נעשית על ידי חרקים ארוכי-חדק כמו פרפרים ודבוריים.
הערך הכלכלי של המשפחה שייך לצמחי נוי אך ערך הכלכלה מוגבל לרוב למקום מולדתם.
קורנטו
קוֹרְנֵטוֹ (איטלקית: cornetto, גרמנית: Zink, אנגלית cornett) הוא כלי נשיפה עתיק. מבנהו כעין צינור מכופף מעט, לרוב באורך של כ-60 סנטימטרים, בעל חורים בדומה לאלו של כלי נשיפה מעץ, אך פייה כשל כלי נשיפה ממתכת.
יחזקאל גרשוני
יחזקאל גרשוני (1940 – 1999) היה שוער כדורגל ישראלי ששיחק בעיקר בקבוצת מכבי חיפה.
קורות חייו
יחזקאל גרשוני נולד בשנת 1940. החל משנת 1955 שיחק בקבוצת הנוער של מכבי חיפה ובשנת 1958 הפך לשחקן הרכב בקבוצת הבוגרים. הוא שיחק בקבוצת מכבי חיפה עד לשנת 1970, אז עזב לקבוצת הפועל עכו. בשנת 1971 חזר לשחק במכבי חיפה לתקופה קצרה עד שנתמנה למאמן השוערים. בשנת 1973 עזב את ישראל, תחילה לגרמניה ואחר כך השתקע בארצות הברית.
גרשוני נפטר בשנת 1999, בגיל 59, מדום לב.
בריט אסומבאלונגה
בריט קורטי אסומבאלונגה (בצרפתית: Britt Curtis Assombalonga; נולד ב-6 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המשחק בעמדת החלוץ בווטפורד.
קריירת מועדונים
ב-17 במרץ 2012 אסומבאלונגה, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ווטפורד בתיקו 0-0 נגד קובנטרי סיטי. באוגוסט הושאל לחודש לסאות'אנד יונייטד לחודש. במהלך החודש, רשם 5 שערים ו-5 משחקים ולבסוף הוחלט להאריך את תקופת השאלתו עד ל-3 בינואר 2013, וזמן קצר לפי תום החוזה הוחלט להשאירו עד לסיום העונה.
ב-31 ביולי 2013, אסומבאלונגה חתם בפיטרבורו יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה. במשחק הפתיחה של העונה, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–1 נגד סווינדון טאון, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. אסומבאלונגה, כבש בניצחון 1–3 נגד צ'סטרפילד במסגרת גמר פרס הפוטבול ליג.
ב-6 באוגוסט 2014, אסומבאלונגה חתם בנוטינגהאם פורסט. 10 ימים לאחר מכן, כבש את שתי שעריו הראשונים במדי הפורסט במשחק הליגה נגד בולטון ונדררס. ב-11 בפברואר 2015, אסומבאלונגה נפצע בברכו ונעדר למעלה משנה מהמגרשים. ב-19 באפריל 2016, אסומבאלונגה חזר למגרשים כאשר נכנס מחליף בדקה ה-84, במהלך משחק הליגה נגד בלקברן רוברס. ב-7 במאי, כבש את שער הבכורה שלו מאז שחזר למגרשים. ב-2 בספטמבר, חתם על חוזה שמשאיר אותו בפורסט נגד סוף עונת.
ב-17 באוגוסט 2017, אסומבאלונגה חתם במידלסברו תמורת 15 מיליון פאונד, ובכך הפך לכדורגלן היקר בתולדות המועדון.
קריירה בינלאומית
אף על פי שאת רוב שנות חייו העביר בממלכה המאוחדת, אסומבאלונגה בחר לייצג את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מולדתו. למרות ההצהרה, נאלץ לדחות מספר זימונים לנבחרת עקב סיבות שונות.
ב-27 במרץ 2018, אסומבאלונגה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 ל. ב-30 ביוני 2019, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–4 נגד במסגרת גביע אפריקה לאומות 2019.
אליפות העולם בשחמט 2004 (קלאסי)
אליפות העולם בשחמט 2004 הייתה תחרות שנערכה בבריסאגו, שווייץ. אלוף העולם, ולדימיר קראמניק, ניצח את פטר לקו והמשיך לכהן כאלוף עולם.
רקע
בשנת 1993 גארי קספרוב היה אמור להתמודד עם מנצח תחרות המועמדים, אך לקראת ההתמודדות התברר שקיימת אי-הסכמה בין השחמטאים לבין פיד"ה. כתוצאה מכך, קספרוב ומנצח תחרות המועמדים, נייג'ל שורט, פרשו מפיד"ה וארגנו התמודדות בחסות "איגוד השחמטאים המקצוענים". במפגש זה ניצח גארי קספרוב.
איגוד השחמטאים הצליח לארגן תחרות על תואר אלוף העולם במתכונת דומה לזו של פיד"ה בשנת 1995. בשנת 1996 האיגוד איבד את הספונסר העיקרי שלו אינטל. זה קרה בעקבות ההחלטה של גארי קספרוב לשחק נגד תוכנת המחשב כחול עמוק, שנכתבה על ידי IBM.
במהלך שנת 2000, סוכם על מפגש על התואר בין קספרוב לבין ולדימיר קראמניק. בתחרות זו ניצח קראמניק, שזכה בתואר. בשנת 2004 הוא החזיק בתואר במקביל לרוסטם קסימג'אנוב, שזכה בתואר מטעם פיד"ה.
בשנת 2002 נערכה תחרות המועמדים להיפגש עם אלוף העולם ולדימיר קראמניק. תחרות זו נערכה בדורטמונד בהשתתפות 8 שחמטאים. גארי קספרוב לא השתתף כי לדעתו היה מגיע לו לשחק עם קראמניק משחק חוזר. וישוואנתן אנאנד שלפי מד כושר היה שני בעולם, לא השתתף כי האמין שהשתתפות זו תהיה בניגוד למחויבויות שלו כלפי פיד"ה.
תחרות המועמדים
התחרות נערכה בדורטמונד בין 6 ביולי ל-21 ביולי 2004. בתחילה השחמטאים התמודדו בשני בתים.
השחמטאים החזקים בכל בית העפילו לחצי הגמר והגמר. מפגשים אלו כללו עד 4 משחקים.
דו-קרב על התואר
הדו-קרב נערך בבבריסאג שבשווייץ בספטמבר-אוקטובר 2004. הוא היה במתכונת של 14 משחקים. אם הוא היה מסתיים ללא הכרעה, קראמניק היה ממשיך לכהן כאלוף עולם.
הדו-קרב הסתיים בתיקו תוך ניצחון של קראמניק במשחק אחרון. לפיכך, ולדימיר קראמניק המשיך לכהן כאלוף עולם.
גידול
גידול או שאת (בלועזית: Neoplasm - נאופלזיה, או Tumor) הוא נגע (תהליך לא תקין בגוף) הנובע מריבוי תאים מקומי מוגזם ברקמה של איבר בגוף. גידול עשוי להיות שפיר (בניגני, Benign) או ממאיר (סרטני, מליגני - malignant tumor). גידולים יכולים לנבוע ממוטציות גנטיות, מפעולה של נגיפים (למשל - יבלת), מהשפעה חיצונית כגון הורמונים ועוד. בדרך כלל, גידול מביא להתרחבות חריגה של הרקמה בה הוא נוצר (ומכאן שמו), כלומר יצירת שְׂאֵת (מאסה), או 'תהליך תופס מקום' (- מונח שימושי בתחום הדימות). אך לא כל הגידולים גורמים להתרחבות כזו.
לעיתים קרובות, לפני התפתחות הגידול, תאים עוברים מדפוס נורמלי של צמיחה לדפוס לקוי, כגון מטפלזיה או דיספלזיה. עם זאת, מטפלזיה או דיספלזיה לא תמיד תתקדם לנאופלזיה. המילה נאופלזיה מקורה ביוונית העתיקה νέος- נאו "חדש" ו-πλάσμα - פלזמה "היווצרות". נאופלזיה משמעותה שינוי (לא תקין) בתכונות הרקמה. קיימים גם גידולים בהם הרקמה המוגדלת אינה משנה את תכונותיה (והאיבר הנגוע מוגדל בדרך כלל באופן אחיד), לכן הם אינם נאופלזיה והם מוגדרים כהיפרפלזיה.
סוגים
בקביעת סוג הגידול והאבחנה ניתן להיעזר בראיון רפואי, בבדיקה גופנית, בדימות, בחקירה ניתוחית ובבדיקה פתולוגית של דגימת נוזל (יניקה), דגימת רקמה (ביופסיה) או גידול שנכרת.
הגורמים
נאופלזיה נגרמת מחלוקה בלתי מבוקרת של רקמות כתוצאה ממוטציה גנטית. נגרמת גבששת עקב ניפוץ לא נורמלי לרקמות הגוף. ובדרך כלל הסיבה היא השתנות תורשתיות. שלרוב הפעמים נהפכת הגבששת לגידול שנקבע סוגו אחרי עשיית בדיקות לרקמות. פיזיות:-קרני שמש וחומר מקרין. כימיות:-טבק, סולר, כלור, ניקל. תזונתיות:-אוכל לא בריא מכיל הרבה שומנים, בשר מעושן, וכל מיני אוכל בעל רמה גבוהה בקלוריות בנוסף לשתיית אלכוהול מוגזמת. יש גם גורמים אחרים כמו עודף משקל, חוסר פעילות גופנית, דלקת כבד.
הבדל בין גידול שפיר לבין גידול ממאיר
בעוד הסרטן הוא על ידי הגדרה ממארת, גידול ניופלאסמטי יכול להיות שפיר, טרום-סרטני, או ממאיר. המונחים "מסה" ו-"גולה" משמשים לעיתים קרובות כמילה נרדפת עם "גידול". באופן כללי, לעומת זאת, המונח "גידול" משמש באופן כללי, ללא התייחסות לגודל הפיזי של הנגע באופן ספציפי יותר, "המסה" המונח משמשת לעיתים קרובות כאשר לגידול יש קוטר מקסימלי של לפחות 20 מילימטרים (מ"מ) בכיוון הגדול ביותר, ואילו "גולה" המונח משמש בדרך כלל כאשר את גודל הנגע הוא פחות מ -20 מ"מ בממד הגדול ביותר שלה. גידול שפיר משמעותו שהמסה גדלה באזור אחד עד שמגיעה לגודל מסוים ונעצרת אחר כך, היא לא מתפשטת באיברים אחרים ובדרך כלל לא מיחסים תשומת לב רבה ואפשר לכרות את הגידול דרך ניתוח. גידול ממאיר דומה לגידול שפיר במראה ושונה בתרכיבי התאים, כך שהתאים מתפשטים וחודרים למקומות שונים ומגורמות נזק לאיברי הגוף.
חוסר יציבות הגנום
סרטן ידוע כחוסר יציבות הגנום או הפנוטיפ המוטוריDNA המקודדים החלבונים בתוך הגרעין הוא כ -1.5% מDNA הגנומי הכולל. בתוך DNA הזה מקודדים חלבונים, ממוצע סרטן השד או המעי הגס יכול להיות על 60 עד 70 מוטציות חלבון שינוי, מתוכם כ 3 או 4 יכולות להיות מוטציות "נהג", ונותרו אלה עשויים להיות מוטציות "נוסע". עם זאת, המספר הממוצע של רצף ה- DNA מוטציות בכל הגנום (כולל אזורים שאינם קידוד חלבון) בתוך דגימת רקמת סרטן השד היא על20,000. בדגימת רקמה מלנומה ממוצעת (שבו יש מלנומה תדירות מוטציה exome גבוהה יותר, המספר הכולל של מוטציות רצף ה-DNA היא כ-80,000. זאת בהשוואה לתדירות המוטציה נמוכה מאוד של כ-70 מוטציות חדשות בכל הגנום בין הדורות (הורה לילד) בבני אדם.
התדרים הגבוהים של מוטציות ברצפי נוקליאוטידים הכולל בתוך הסרטן מצביעים על כך שלעיתים קרובות שינוי בשלב מוקדם של הפגמים בשדה והוליד סרטן (למשל אזור הצהוב בתרשים בסעיף זה) הוא מחסור בתיקון DNA. פגמים בשדה הגדולים המקיפים את סרטן מעי גס (הארכה בכ-10 ס"מ מכל צד של סרטן) הוצגו על ידי Facista et al. [32] לעיתים קרובות יש פגמים אפיגנטיים ב־2 או 3 חלבוני תיקון ה-DNA (ERCC1, XPF או PMS2) בכל האזור של פגם השדה. ליקויים בגורם תיקון DNA הגדילו את שיעורי מוטציה.
מחסור בתיקון DNA, את עצמו, יכול להרשות לנזקי DNA לצבור, וסינתזת TRANSLESION מועדת לטעויות עבר חלק מנזקים אלו עלולה לגרום למוטציות. בנוסף, תיקון לקוי של נזקי DNA אלה שהצטברו עלולים להצמיח epimutations. מוטציות אלה חדשים או epimutations עשויות לספק יתרון שגשוג, יצירת פגם שדה. אף על פי שהמוטציות / epimutations בגנים תיקון DNA לא, בעצמם, מעניקים יתרון סלקטיבי, הם עשויים להתבצע לאורך כנוסעים בתאים כאשר התאים לרכוש מוטציות / epimutations נוסף שעושים לספק יתרון סגסוגת.
אלסה לילה
אלסה לילה (נולדה ב-15 ביוני 1981) היא זמרת-יוצרת אלבנית.
קורות חייה
לילה נולדה ב-15 ביוני 1981 בטירנה, בירת אלבניה. אביה היה סולן מקהלה לשעבר, ואילו אמה הייתה כנרת. בזכות הוריה, שעסקו בתחומי אמנויות, גדלה האהבה שלה למוזיקה. מאז שהייתה ילדה הפגינה את כישרונותיה בשירה ובמשחק בתוכניות הטלוויזיה הממלכתיות של אלבניה ובתחרויות שירה שונות. היא התפרסמה בזכות גילום דמותה של סאטין בגרסה האלבניצ למחזמר מולן רוז'. ב-2014 הייתה שופטת בעונה הרביעית של תחרות השירה האלבנית "The Voice of Albania". ב-16 במרץ 2022 נעצרה על ידי המשטרה האיטלקית ברומא בחשד לפעילות פלילית עם סמים.
בשנת 1996 בגיל 15 זכתה לילה בתחרות השירים הלאומית של אלבניה, וזכתה בפרס הקהל האלבני, שנקבע באמצעות הצבעות טקסט ב-SMS. בשנת 1997 זכתה פעם נוספת בתחרות ובפרס הקהל. לאחר מכן התפרסמה ברחבי אירופה כשזכתה בתחרות השירים הבין־לאומית של ורנה בבולגריה, בה השתתפו 14 מדינות נוספות. בגיל 18 בלבד הוכתרה לזמרת המאה של אלבניה באמצעות סקר נרחב של רשות השידור האלבנית. בשנת 2001 זכתה לתואר "שגרירת המוזיקה האלבנית בעולם" על ידי רג'פ מיידני, נשיא אלבניה. היא החלה להתפרסם גם ברחבי אסיה ובארצות הברית כשהופיעה על שערי מגזינים שונים בניו יורק, ושרה את הפתיח הפופולרי של תוכנית הטלוויזיה הסינית CCTV. בדצמבר 2008 הגישה את המהדורה ה-47 של פסטיבלי אי קנגס, הקדם האלבני לתחרות הזמר של האירוויזיון.
באוקטובר 2022 רשות השידור האלבנית דיווחה כי לילה נמנתה בין 26 המשתתפים במהדורה ה-61 של פסטיבלי אי קנגס עם השיר "Evita". ב-28 באוקטובר אושר באופן רשמי שיטת ההצבעה של האירוע: שלושת המקומות הראשונים יבחרו כרגיל על ידי חבר השופטים, אך הזוכה בפסטיבל לא יהפוך לנציגה הרשמי של אלבניה באירוויזיון באופן אוטומטי. הנציג הלאומי לאירוויזיון יבחר על ידי מערכת הצבעה נפרדת מזו הקודמת, בהתאם לקולות הציבור בלבד. לילה זכתה במקום הראשון בהצבעת השופטים אך לא בהצבעת הקהל, ולא נבחרה לייצג את אלבניה באירוויזיון 2023.
סוסיתא (אתר ארכאולוגי)
סוסיתא הוא אתר ארכאולוגי הנמצא על גבעה במורדות רמת הגולן, כשני קילומטרים מזרחית לכנרת. במקום שכנה העיר סוסיתא אשר הוקמה על כל שטח רמת ההר ונוסדה כעיר מדינה (פוליס) במחצית הראשונה של המאה ה-2 לפנה"ס בידי הממלכה הסלאוקית. ההר מוקף מצוקים מכל עבריו ומחובר באוכף במזרחו למורדות המערביים של רמת הגולן. רומו המרבי 144 מטר מעל פני הים. לעיר היו שני מעגנים בכנרת. הקדום והראשי מבין המעגנים נבנה בין קיבוץ עין גב וכפר הנופש עין־גב של ימינו. שרידי שוברי הגלים של המעגן נחשפים מעת לעת כאשר מפלס הכנרת נמוך במיוחד. העיר השתייכה לדקאפוליס (עשר הערים) שהיו קשורות יותר בתרבותן ליוון ולרומי מאשר לאוכלוסייה השמית בסביבתן.
יואכים (פירושונים)
יואכים הוא שם פרטי לגברים ושם משפחה. {{פירושונים|
סוסיתא (אתר ארכאולוגי)
מקור השם סוסיתא בארמית (סוסה) הוא תרגום שמה היווני של העיר – היפוס (יוונית: Ἵππος). סברה אחת היא, כי מקור שמה של העיר שאוב מצורת ההר שיש ומשווים לו חלקי צוואר וראש של סוס. שמה הערבי של העיר הוא קלעת אל־חצן (قلعة الحصن) – מצודת הסוס. סברה נוספת לגבי מקור השם היא שקבוצת חיילים ממעמד הפרשים היו מייסדיה של העיר ומכאן שמה.
יואכים (פירושונים)
ראו גם
}}
סוסיתא (אתר ארכאולוגי)
התקופה הכלקוליתית
במהלך החפירות נתגלו שרידים בכל שטח רמת ההר כמעט השייכים לתקופה הכלקוליתית התיכונה ואולי אף מעט קודם לכן. השרידים כולם נתגלו בשכבה האדמה המכסה ישירות את סלע הבזלת של ההר.
התקופה ההלניסטית
העיר נוסדה ככל הנראה במחצית הראשונה של המאה ה־2 לפני הספירה בידי הממלכה הסלאוקית. לא מן הנמנע כי במקום היה מוצב צבאי תלמי עד שנת 200 לפנה"ס ואילו לאחר קרב פניון, כאשר כל המרחב הארץ־ישראלי עבר לשליטת הממלכה הסלאוקית שבסיסה בסוריה, הוחזק על ההר מוצב סלאוקי עד להפיכתו לעיר כמחצית המאה לאחר מכן. זאת ניתן ללמוד משמה היווני הרשמי של העיר – אנטיוכיה של היפוס (ביוונית: Ἀντιόχεια τοῦ Ἵππου). השם "אנטיוכיה" מופיע על המטבעות המאוחרים של העיר, והיא ככל הנראה קיבלה אותו בימיו של אנטיוכוס אפיפנס.
בתקופת החשמונאים, בשנים 80–83 לפנה"ס, ויש הטוענים כי כבר בשנת 101 לפנה"ס, נכבשה העיר בידי אלכסנדר ינאי ועל פי ההיסטוריון יוספוס פלביוס אנשי העיר אולצו להתגייר ועברו ברית מילה.
התקופה הרומית
בשנת 63 לפנה"ס כבש הגנרל הרומי פומפיוס את אזור סוריה ויהודה ובכך סיים את שלטון בית חשמונאי. סוסיתא נודעה בתקופה זו כאחת מהדקאפוליס (עשר הערים). עשר ערים יווניות באזור סוריה, ישראל ובעיקר ירדן של היום, שתחומן התאפיין בתרבות ההלניסטית־רומית. בתקופה זו נהנתה סוסיתא מאוטונומיה יחסית והיא הטביעה מטבעות מקומיות עם הטבעה של סוס לכבוד שם העיר.
סוסיתא הועברה על ידי הרומאים להורדוס בשנת 37 לפנה"ס ולאחר מותו, בשנת 4 לפנה"ס, הועברה לפרובינקיה של סוריה. על פי יוספוס פלביוס הייתה סוסיתא עיר פגנית ונחשבה ליריבתה המושבעת של העיר היהודית טבריה שהוקמה בערך באותה תקופה (שנות ה־20 של המאה ה-1 לספירה). בעיר התגורר מיעוט יהודי ויוספוס פלביוס מספר שבתקופת המרד הגדול, רצחו תושבי העיר את תושביה היהודים וכן ידוע שיהודים מהעיר השתתפו בתקיפת העיר מגדל.
לאחר הכנעת היהודים בשנת 135 לספירה במרד בר כוכבא והפיכת יהודה לפלשתינה המשיכה פריחתה של העיר. סוסיתא מתוכננת כעיר רומית אופיינית; רחובה הראשי, הדקומנוס מקסימוס חוצה אותה מלוא אורכה ממזרח למערב ועמו מצטלבים רחובות קטנים בזווית ישרה - קרדינס. הרחוב הראשי היה רחוב עמודים בדומה למרבית ערי המזרח הרומי. עמודי בזלת הכתירו משני צדיו, כאשר הכיכר העירונית (הפורום) במרכז העיר, עוטרה בעמודי גרניט שיובאו ממצרים. העיר הוקפה בחומות ונבנה בדרומה בסטיון (מערך הגנה מעובה עבור מכונות השיגור של המגינים), אך הביצורים חדלים לתפקד כבר במאה ה-2 לספירה כחלק מן "השלום הרומאי" ולאחר דיכוי המרד בגליל. מפעל הבנייה המרכזי במאה ה-1 לספירה היה בניית שתי אמות מים מקבילות שהובילו מים לעיר בארוך כולל של כ-24 ק"מ, מאזור המפל השחור שבנחל אל על ברמת הגולן עד לעיר.
התקופה הביזנטית
עם החלוקה מחדש של הקיסר דיוקלטיאנוס בתקופה הביזנטית הפכה העיר חלק מפרובינקיה פלשתינה סקונדה שכללה את הגליל ורמת הגולן. עם הפיכת הנצרות לדת הרשמית של הקיסרות הפכה הפרובינקיה למוקד בניית כנסיות ומנזרים והחלו עולי רגל להגיע לאזור.
אין עדויות על נוצרים בעיר לפני שנת 300 לספירה ומצבה פגאני שנתגלתה ליד חומות העיר (אדם בשם הרמס) מעידה על הופעה מאוחרת של הנצרות בעיר, אם כי בשנת 359 לספירה הפכה העיר למקום מושבו של הבישוף (יש עדות על בישוף בשם 'שמעון מסוסיתא' בכתבים הנוצריים) ויש עדות לפחות ל־7 כנסיות שהתקיימו בעיר בתקופה הביזנטית. ברעידת האדמה ב־363 לספירה חרבה העיר וחלפו כעשרים שנה עד שנבנתה מחדש.
עם שקיעתה הכללית של האימפריה הביזנטית במאה ה־6 לספירה, מתחילה גם שקיעתה של סוסיתא.
אזכורים בתלמוד של סוסיתא וסביבתה
בתלמוד הירושלמי נזכרת סוסיתא כעיר הפטורה מתרומות ומעשרות בשל היותה עיר נכרית, והמשויכת לחבל ארץ המוזכר ב בשם "ארץ טוב" (המחוז אליו ברח יפתח הגלעדי מפני אחיו). בנוסף, נזכרת סוסיתא כעיר של גויים ועבודה זרה:. סוסיתא גם מוזכרת בדברים "ר' אימי מל על פי נשים דאמרן שמשא הוות על סוסיתה". הדברים הוסברו על ידיהרב שמואל אריאל בכך שבטבריה השמש כבר לא נראית זמן רב לפני השקיעה בגלל ישיבתה בצל ההר, ועל כן את הקביעה שילד נולד ביום ולא בלילה נעשתה על פי עדות של הנשים שהיו בלידה וראו את אור השמש על סוסיתא.
הן בתוספתא, הן בתלמוד הירושלמי והן בפסיפס כתובת רחוב נזכרות "העיירות האסורות" ב"תחום סוסיתה". הכוונה לעיירות, שבשל ריבוי תושביהן היהודים באותה עת, חויבו בקיום המצוות התלויות בארץ, למרות היותה של סוסיתה עיר נכרית.
בין עיירות אלה נמנות במקורות האמורים העיירות הבאות: נוב (שמה השתמר בשם "נאב", נוב של ימינו), חספייה (שמה השתמר בשם "ח'ספין", חיספין של ימינו), כפר יחרוב (שמו השתמר בשם "כפר חרב", כפר חרוב של ימינו), כפר צמח (ייתכן צמח של ימינו, שהשתמר בשם "סמח'"), עינוש (לפי הסברה שימור השם – "עין עוואניש" שלמרגלות מצפה אופיר), וכן עיון (ככל הנראה "ח'רבת עיון" שמעל חמת גדר).
התקופה הערבית הקדומה
בית אומיה פלשו לפלשתינה במאה ה־7, והשלימו את כיבושה בשנת 641. השליטים הערביים התירו לתושבי סוסיתא הנוצריים להמשיך ולדבוק בנצרות, אך העיר המשיכה להידרדר. בחודש ינואר של שנת 749, בעקבות רעידת אדמה שהרסה את העיר, היא ניטשה ולא יושבה מחדש.
התקופה הישראלית
במלחמת העצמאות פלש הצבא הסורי למדינת ישראל ובין היתר השתלט על פסגת הסוסיתא ממנו חלש בתצפית ואש על עין גב המנותקת, למעט קשר ימי, למרגלותיו ודרום מזרח הכנרת. בלילה שבין ה־17 וה־18 ביולי 1948, במהלך קרבות עשרת הימים, נכבש המקום על ידי מחלקת לוחמים, חברי קיבוץ עין גב ותושבי עמק הירדן, אשר יצאו מעין גב. במקום הוקמה עמדה קדמית של צה"ל שניצלה את המבנה הטופוגרפי השולט של סוסיתא. עמדה קידמית זו שימשה את צה"ל עד מלחמת ששת הימים. במלחמה עצמה אייש את הפסגה גדוד מרגמות כבדות 120 מ"מ 336 שב-10 ביוני סייע באש ארטילרית לחטיבה 80 המוסקת בכיבוש דרום מזרח רמת הגולן. בתחילת שנות ה־50 נסללה למקום דרך ג'יפים והוקם במקום רכבל, לצורך העברת אספקה לחיילים. עד היום עדיין ניתן לראות בחלקה הצפוני-מערבי של העיר את הרכבל שנבנה על ידי סא"ל דוד לסקוב. כמו כן יש על ההר גם שרידים רבים של תעלות קשר ועמדות ירי שהיו חלק מהמוצב של צה"ל במקום. ביום העצמאות ה־19 של מדינת ישראל, ה' אייר תשכ"ז, נהרג מפקד המוצב סגן. האנדרטה לזכרו נמצאת בקצה המערבי של ההר ולידה נטועים שני עצי זית.
בשנת 1956 סללה מע"צ כביש גישה להר עבור תיירים.
חפירות ארכאולוגיות
המחקר הארכאולוגי בסוסיתא נערך במסגרת סקריו של החוקר־מהנדס הרכבות הגרמני גוטליב שומאכר בשנת 1885. בתקופה זו ולאחריה זוהה האתר בטעות עם גמלא העתיקה. מנדל נון, חבר קיבוץ עין־גב, היה בין הראשונים לסקור את סביבת הר סוסיתא ובעיקר חקר את המעגנים הקדומים שלשפת הכנרת. החפירות הראשונות באתר נערכו במסגרת חפירות הצלה של אגף העתיקות בין השנים 1950–1954 עת הוקם על ההר מוצב קדמי של צה"ל אל מול הגבול הסורי, שחייליו חפרו לשם ביצורים ואיסוף עתיקות. החפירות נערכו בידי הארכאולוגים הישראלים: רות עמירן, מיכאל אבי־יונה, עמנואל דמתי וקלר אפשטין. עיקר הממצא מחפירות אלה כלל כנסייה ביזנטית, שכונתה הקתדרלה של סוסיתא, שכן הייתה ככל הנראה מקום מושבו של האפיסקופוס. כן נחשפו אזור שער העיר המזרחי וחלקים מהדקומנוס מקסימוס.
במהלך תריסר העונות הראשונות נחפר בעיקר המרכז העירוני של סוסיתא ונחשפו בין היתר מכלולי הבנייה הבאים: הפורום של העיר, חלקו המערבי של הדקומנוס מקסימוס החוצה העיר, המקדש לקיסרי רומי (קליבה), הטמנוס (מתחם הלניסטי מקודש), שער העיר המזרחי מהתקופה הרומית, בסטיון על המצוק הדרומי, אודיאון (תיאטרון קטן) רומי, בסיליקה מן התקופה הרומית, מערך ביצורים מן התקופה הרומית, שלוש כנסיות ביזנטיות ובית המרחץ הדרומי. במקביל לסקרים הנערכים באזור סוסיתא נערכת חפירה מצומצמת במצודת טל, הממוקמת כ־350 מטרים דרום־מערבית לאוכף סוסיתא.
בשנים האחרונות מתמקדת משלחת חפירות סוסיתא בחשיפת רחובות העיר, 'הכנסייה השרופה' במערב העיר, במתחם הפולחני באוכף הכולל שער מבוא מפואר, בית מרחץ ציבורי ותיאטרון רומי, ובבית קברות האוכף. בזה האחרון נחשפו שני מבני קבר מפוארים: מאוזוליאום האריה ומאוזוליאום הפרחים וכן סרקופגים וסדרת מסדי קבורה ייחודית לעולם הרומי.
בינואר 2017 פורסם כי באתר התגלה תיאטרון רומי מהמאה השנייה לספירה. חפירת שרידי התיאטרון היא בתחילתה.
ברין ג'ונס
ברינמור "ברין" ג'ונס (באנגלית: Brynmor "Bryn" Jones; 14 בפברואר 1912 - 18 באוקטובר 1985) היה כדורגלן ולשי.
חייו
ג'ונס נולד בפניארד שליד העיירה מרתיר טידפיל, והיה חלק ממשפחת כדורגלנים. כל ארבעת אחיו ושלושה מדודניו היו כדורגלנים ששיחקו במועדונים מקצוענים. את קריירת הנוער שלו הוא העביר בשלושה מועדונים מקומיים, וב-1933 חתם בוולבס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול מחזיקת גביע ה-FA אברטון, ובהפסד 1 - 3 לדרבי קאונטי שבועיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
יכולותיו של ג'ונס בוולבס זיכו אותו בתשומת לבו של מאמן ארסנל ג'ורג' אליסון, שהיה זקוק למחליף במקום אלכס ג'יימס שפרש ב-1937. הנהלת ארסנל שילמה 14,000 לירות שטרלינג, סכום שיא באותה תקופה, על מנת שג'ונס יגיע לאצטדיון הייבורי, ובכך שברה בכמעט 3,000 לירות שטרלינג את שיא ההעברה ששולם על ידה עבור דייוויד ג'ק עשר שנים קודם לכן. הסכום העצום במונחי אותה תקופה, בשילוב עם השפל הגדול המתמשך, גרם לתהיות ביחס לגודלו החריג ואף נדון בבית הנבחרים. אוהדי וולבס זעמו על העברתו של ג'ונס, ואף ערכו מספר הפגנות מחאה מחוץ לאצטדיון קבוצתם.
ג'ונס הבקיע את שערו הראשון בארסנל כבר בהופעת הבכורה במשחק מול פורטסמות' ב-27 באוגוסט 1938, ובשלושת המשחקים שלאחר מכן הבקיע שני שערים נוספים. בהמשך עונת 1938/1939 הוא הצליח להבקיע רק ארבעה שערים נוספים, ובסיום העונה נותרה ארסנל ללא תואר כלשהו. חלק מהאשמה בכישלון הוטל על ג'ונס שלא הצליח למלא את מקומו של אלכס ג'יימס בצורה ראויה. ברנרד ג'וי, עמיתו לקבוצה שהפך גם לכתב ספורט, כתב בספר ההיסטוריה שלו !Forward Arsenal כי:
במלחמת העולם השנייה שירת ג'ונס ביחידות של חיל התותחנים המלכותי שהוצבו באיטליה ובצפון אפריקה, ובמקביל השתתף במספר משחקי מלחמה לא רשמיים עבור ארסנל ובשמונה משחקים בינלאומיים במדי נבחרת ויילס. למרות שהיה בן 34 כשליגות הכדורגל חודשו בעונת 1946/1947, הוא הצליח להשתתף ב-26 משחקים באותה עונה. בעונה שלאחר מכן איבד את מקומו בהרכב לטובת ג'ימי לוג'י, בסיומה זכתה ארסנל באליפות, ובסך הכל השתתף בשבעה משחקי ליגה.
ג'ונס שיחק והבקיע במשחק מגן הצדקה מול מנצ'סטר יונייטד ב-1948, וגם בעונת 1948/1949 לא שיחק בהרכב באופן קבוע. הוא עזב את ארסנל ב-1949 והצטרף לנוריץ' סיטי כמאמן-שחקן, אך במאי 1950 פרש בעצת רופאיו בגלל בעיות בחזה. לאחר פרישתו הוא לא עסק באימון, וכשחזר ללונדון הוא הקים חנות עיתונים ליד אצטדיון הייבורי, וניהל אותה בין ספטמבר 1951 לאפריל 1979.
בית הבובות (ספר)
בית הבובות הוא רומן מאת '''קָ. צֶטְניק 135633''', שם העט של יחיאל די-נור, שראה אור בהוצאת דביר ב-1953. זהו ספרו השני של דינור לאחר המלחמה, אחרי "סלמנדרה" (1945). הרומן מתאר את סיפורה של "חטיבת השמחה" - יחידה שהורכבה מנשים יהודיות צעירות במחנות הריכוז הגרמניים שנכלאו במחנות על מנת לספק שירותי מין לחיילים הנאצים כחלק ממערך של בתי בושת במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית.
דינור לא היה שלם עם פרסום הספר ושקל לגנוז אותו. הוא שרף פעמיים את כתב היד עד שהוציא אותו לאור. הספר זיכה את מחברו בפרס קוגל לספרות הזוכה במענק מיוחד לשנת 1953.
טיול בית ספר
דניאלה פרלשניק, נערה זהובת־שיער מעיר החרושת "קונגרסיה" בפולין, הייתה תלמידה בת 14 שיצאה לטיול בית ספר לקרקוב, בפעם הראשונה בחייה. היה זה בסוף אוגוסט 1939, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר. היא תכננה לנצל את ההזדמנות ולהגיע ל"מטרופולי", לבקר את אחיה הגדול, הארי, שעסוק בהכנות לעלייתו לארץ ישראל. הרכבת נעצרה פתאום בתחנת העיירה יאבלובה. כל הנוסעים ירדו. הגרמנים הבהילו את כל יהודי העיירה אל רחבת השוק והתלמידות התפזרו ואבדו זו את זו. בכיכר השוק נערך טבח והתלמידות נורו למוות. לאחר שירד הלילה, קמה דניאלה מבין הירויים ורצה ליער. היא רצה עם חברתה, רישה, ורק ביער יאבלובה ראתה שחברתה מדממת. מתוך היער רצה אל בקתות האיכרים כדי לבקש עזרה: רק פולני אחד זקן ריחם עליה. הוא שלח אותה אל סדנתו של פחח, שסיכן את חייו ויצא לעזור לנערה היהודיה המתבוססת בדמה בחורשה. דניאלה צעדה על הכביש בדרך לקראקוב. היא נותרה תקועה שם בזמן המלחמה וחיה במשך שנתיים בגטו קרקוב.
בגטו
מקראקוב הוברחה דניאלה למחוז "מטרופולי", לרובע היהודים 3, שם היא עובדת בסנדלריה בגטו בפרימת בגדים וגרה ב"נקודה" בבית הלר, לשם הוביל אותה וואֶווקה הסנדלר. וואֶווקה הוא המנהל הטכני של הסנדלריה, והוא שהציל אותה ממשלוח של "מועצת היהודים". בנו, טאֶדאֶק, עזב את הגטו ונתפס. הוא אהב את דניאלה והיה ידיד נפשה. הוא שוּלח אל מחנה עבודה בנידרוואלדן. הארי, אחיה הגדול של דניאלה, נלקח למחנה עבודה מבית המלאכה לחייטים של שוואכר ברובע היהודים 1. לאחר מכן שוּלח ממחנה סאקראוּ למחנה עבודה בנידרוואלדן, שם הפך ל"רופא" (או סאניטר) המחנה. סאניה, אהובתו, עובדת בבית מלאכה. יחד עם דניאלה, מתגוררים ב"נקודה" גם חיים־אידל, אברך שנמלט עם אשתו, דבורצ'ה, ובתם התינוקת, בלה, מהאקציה בעיירתם ועתה הוא סוחר בלֶבֶד; חנה מטשאבין - נערה דתייה שברחה עם אחותה הצעירה, צביה, מהאקציה בעיירתן, והגיעה איתה למטרופולי; הנערה מאושוויאנצ'ים - כבת 14 או 15, האוחזת בנעל של גבר; ופאֶלה, בחורה יפה כבת 20 מהעיירה ראדנו, שבלילות מבלה בבניין "שירות הסדר" של "מועצת היהודים" ובבוקר חוזרת לישון ב"נקודה". בגטו מסתובב הילד שלאַמאֶק, שאביו נשלח ב"טראנספורט" למחנה ההשמדה והותיר אותו לטפל באמו החולה. כאשר הלך אביו אל דירתו לבקש מהגרמנים שירשו לו להוציא בשביל ילדו מיטה ושמיכה, צרבו לו בברזל מלובן במצחו – "JUDE", ובחזהו – "!HEIL HITLER". לאחר שהניחו לו להימלט, הוליכה אותו אשתו לחצר בו מתגוררת דניאלה. לאחר שסדרני "מועצת היהודים" השליכו מהחלון את ארון הספרים של גברת הלר לטובת פינוי מקום למשפחה נוספת, אסף שלאמאק את דפי הספרים וסידר מהם משכב לאביו, ששכב בלכלוך: על המדרגות בתוך בית התמחוי של "מועצת היהודים" ישבו פעם דניאלה והארי, לפני שנלקח למחנה העבודה. גשם שוטף ירד על כיכר בית התמחוי: "ממקום חלוקת־המרק הוליכו שלושה ילדים את אמם המתעלפת...ואולם את הסיר הריק לא הוציאה מבין אצבעותיה הקפוצות. הילדים הוליכוהּ כשהם מייללים: 'אמא!.. אמא!..'... איש לא הפנה את ראשו להביט אליהם". הילדים הובילו אותה אל קיר הבית. הארי הבחין באשה ש"גשם־הזעף סחף קווצת־שיער מראשה אל פניה" ופתאום נזכר מתי ראה אותה קודם לכן. היה זה אחרי "אקציה" גדולה בגטו:
אקציה
לילה אחד פושט הגסטפו על הגטו, בליווי אנשי "מועצת היהודים" ובראשם מוניאק מאטרוז, ואלה מבצעים "אקציה של נערות", במהלכה נלקחות ארבע מחמש הנערות הגרות ב"נקודה" - דניאלה, פאלה, חנה וצביה. הנערות נלקחות אל ה"דוּלאג" (דוּרכגאַנגס־לאַגאֵר – מחנה מעבר), ומשם מורדות הן לאחר מכן אל הככר המוקפת גסטאפו ו"שוּפּוֹ" (שוּץ-פּוֹליציי – משטרת הביטחון). הנערות מוצעדות בשורות של שש בשורה לכיוון הרכבת: הנערות מגיעות אל תחנת הרכבת:
מחנה נשים
הנערות מוּרדות מן הרכבת אל שטח שומם ומוצעדות אל מחנה. על השער כתוב בגרמנית גותית:, ובצד –. מימין נראים צריפים אפורים, אולם מעבר לכיכר רחבת הידיים נראה מחנה בעל מראה שונה לגמרי: לפתע נשמע צלצול של גונג: הנערות מוכנסות בקבוצות של 50 אל "בלוק־השירות", שם יושבות אל שולחן ארוך פקידות שעל זרועותיהן סרטים שעליהם כתוב "פלוגת־השירות", ורושמות את פרטיהן של הנערות. בעומק הבלוק יושבת רופאת המחנה הסלובקית, שצלב אדום על שרוולה. סמוך אליה "ניצבת אשה בעלת פנים גבריים", אלזה. ידיה משולבות על חזה, ואחת מהן אוחזת בשוט עבה. היא לבושה מכנסי־רוכבים ומגפיים גבוהים מצוחצחים ועל שרוולה סרט שעליו רקומות אותיות אדומות: "קאליפאקטורית ראשית". לאורך הקירות ניצבות קאליפאקטוריות אוחזות באלות: הרופאה והקאליפאקטורית הראשית חורצות את גורלן של הנערות. לאחר שתפסה את דניאלה מסתירה בידה משכיון ובו תצלומים של בני משפחתה, אלזה שולחת את דניאלה לפלוגת־העבודה: "הקאליפאקטורית הראשית הוציאה את היד האוחזת במגלב...ובתנועת קשת רחבה...הנחיתה את המגלב...על גופה העירום של דניאלה". לאחר מכן מוחזרות הנערות אל "בלוק־הכינוס הזמני", שם מופרדת דניאלה מפאלה. דניאלה נשלחת ל"אגף־העבודה" ואילו פאלה ל"אגף־החדווה". דניאלה מגיעה לבלוק 29, מקום משכנה החדש: דניאלה פוגשת בבלוק את האסירה ראֶניה זיידנר, שמכנה את "אגף־החדווה" בצדו השני של המחנה, "בית הבובות". גם האחיות מטשאבין מופרדות זו מזו: חנה לאגף העבודה ואילו צביה לאגף החדווה. שני אגפי המחנה מופרדים בשתי גדרות תיל ובאמצע משתרעת רחבת־ההריגה, בה מתבצע "הטיהור הפומבי":
האנטשל, משגיח העבודה הגרמני, משמיע פקודה להרים את מסילות הברזל, המוברגות אל אדני־עץ עבים, המשוקעים עמוק באדמה בשל משקל הקרוניות עמוסות האבנים המוסעות עליהם. אולם פסי הברזל אינם זזים:
אגף החדווה
ברחבת־המיפקד של ה"באוּ־שטאֶלאֶ" ("מקום העבודה") ניצבות הנערות ערומות לסקירתן על ידי יאַגֵה, מפקדת המחנה הבלונדית, המכונה "החיה הצהובה". יאגה היא אהובתו של מפקד מחנה־העבודה הסמוך בנידרוואלדן והיא נוסעת אליו כל כמה ימים כדי "להשׂביע את יקוד תאוותה". היא בוחנת את דניאלה ומעבירה אותה ל"אגף־החדווה". ב"מכון להיגיינה ומחקר מדעי" של "אגף החדווה" עוברת דניאלה עיקור כפוי בתוך כלוב. בשורת הכלובים בבלוק כלואות נערות שעוברות ניסויים של הזרעה מלאכותית, הפריית תאומים, הפלות טבעיות ולידות מוקדמות. בטור הכלובים שממול כלואות נערות שעוברות ניסויים כירורגיים: "מתוך גופן נעקרו איברים נשיים שונים ובמקומם ניטעו איברים מלאכותיים; בגופן נבדקו ונוּסוּ טבליות־רעל לסוגיהן, שחברות רוקחים גרמניות שלחוּן לרופא הראשי, לשם בחינתן וניסוין בבני־אדם חיים".
דניאלה שוכנת בבלוק 5. על הקיר בכל בלוק של "אגף החדווה" מוצב שלט:. מדי יום בשעה 14:00 מגיעים למחנה אנשי צבא גרמנים העומדים לצאת לחזית הרוסית, כדי "להשתעשע בנערות של 'בית הבובות'". הנערות חייבות להשׂביע את רצונם. אם הם אינם מרוצים, באפשרותם להודיע על כך בלשכת הפקידות בצאתם ולמסור את "מספר־החזה" של הנערה ששכבו איתה. נערה שמקבלת שלוש "הודעות" כאלו, מוצאת לרחבת־ההריגה לטקס "טיהור החטאים" המבוצע על ידי אלזה, המשגיחה במחנה הנשים. אלזה היא גרמניה מדיסלדורף, העונדת משולש-פושעים ירוק, המעיד על כך שנידונה למאסר עולם. עם הקמת המחנה, הוצאה מבית הסוהר כדי לשמש בתפקידה הנוכחי. בטקס ה"טיהור", קושרות הקאליפאקטוריות את ידיהן ורגליהן של הנערות הערומות אל כיסאות. כאשר אלזה מצליפה על גבה של אחת הקאליפאקטוריות, הן מתחילות להכות את הנערות באלותיהן. לאחר "טיהור" הנערות, גופותיהן מושלכות על המשאית ונלקחות למשרפה.
עם הגיעה אל "אגף החדווה", החליטה פאלה למצוא דרך לחמוק ממרותה של אלזה. בהשקיפה בעד החלון על אנשי הצבא הגרמנים הקרבים אל המחנה, היא מבחינה כי יאגה, מפקדת המחנה, הולכת שלובת-זרוע עם אחד הקצינים. בהיכנסו אל הבלוק, פאלה לוכדת את תשומת לבו ומפתה אותו אל מיטתה. בזמן "שירות השעשועים", היא מבקשת ממנו לסייע לה לעבוד כעוזרת בביתו של אחד הגרמנים במחנה. הקצין יוצא ישר לביתה של יאגה וזו מקבלת אותה כמשרתת. פאלה הופכת לאשת סודה של יאגה. מדי בוקר מגיעה פאלה לבלוק של דניאלה ומסייעת לה בסידור המיטה הקפדני. בבלוק מתוודעת דניאלה אל ציפורה שאפראן, שמזהה אותה כאחותו של הארי. היא מספרת לה כי "הגרמנים המופקדים על המחנות שבסביבה, תובעים שתישלחנה להם נערות מ'בית־הבובות', כיוון שאינם יכולים לנטוש את המחנות ללא שמירה". ציפורה מספרת לה כי אלה מחנות עבודה ליהודים ושרוב הנערות הנשלחות אליהם חוזרות מהם עם "הודעה" או שאינן חוזרות כלל. דניאלה מאמינה כי הארי נמצא באחד המחנות הללו ומחליטה לנסות לחפש אותו. יום אחד מספרת פאלה לדניאלה שיאגה אמורה לנסוע למחרת יחד עם כמה נערות שנשלחות למחנה העבודה בנידרוואלדן, וזאת למקרה שתחליט לנסוע לשם כדי לחפש את הארי. היא מבטיחה שתסתכן ותשכנע את יאגה לקרוע את ה"הודעה", במקרה שדניאלה תקבל כזו.
במחנה העבודה בנידרוואלדן
ליד הדלת של צריף־המתים חונה משאית נהוגה בידי איש אס אס, שמבחין בהארי המציץ מאחורי שער הבלוק ומצווה עליו להעמיס את הגופות על המשאית, שכבר הייתה עמוסה בגופות ממחנות אחרים:
בעוד הארי מטעין את המשאית בגופות מכריו המתים, מגיעה מכונית אל המחנה, ממנה יורדת יאגה. נהג האס אס שב אל המשאית שיכור. הארי אומר לו כי נותרה עוד גופה אחת בצריף המתים, וסופג אגרוף חזק בפניו. המשאית נוסעת אל מחוץ למחנה, אולם הארי עדיין שומע באזניו את טרטור המנוע שלה. בכוחותיו הדלים הוא גורר עצמו אל שער הבלוק האפל. הוא מדמה את הבלוק אל אותה משאית מתים נוסעת. מעבר למחיצת המטבח, עורכים הגרמנים "הילולת־שכרון פרועה". הוא חש שהפך ל"מוזלמן רוחני": הארי רואה דברים כבחלום. דרך דלת המטבח מתקרבת אליו יאגה: "הוא עמד ותהה. כל המוזלמנים עומדים ומביטים ככה. אינם בורחים...המוזלמן עומד על מקום אחד ועיניו בוהות". בפתח המטבח מופיע זיגפריד, איש האס אס. יאגה השיכורה מתחננת לפניו שייקח איתו את הארי. שניהם מושכים אותו דרך המטבח ובמעלה המדרגות אל מעונות הגרמנים: "הכל טובל באור צהוב סמיך. בקבוקים – מוּרקים...הפוכים ומושלכים – מתגלגלים על הרצפה בין גופים מתפלשים של גברים ונשים ערומים המיבבים בשכרותם... למטה – בלוק־האסירים; למעלה – חדרי־הס.ס. בלוק־האסירים הוא כמרתף־יינות מתחת למעונות־הגרמנים".
הארי מתעורר כאשר הוא מוטל על הרצפה. ליד ראשו עומד מפקד המחנה, שמצווה על זיגפריד להחזיר אותו לבלוק, שם הארי מנסה לשחזר את שאירע לו:
סוף
ב"אגף החדווה", בבלוק המחראה, נאבקת דניאלה בפאלה, המנסה למנוע ממנה לצעוד לכיוון האגם ולחשוף עצמה לעיני השומרים במגדלי השמירה. דניאלה בת ה-17 מגישה לה את מחברתה והמשכיון שלה ומבקשת ממנה להעביר אותם לאחיה בנידרוואלדן. בקשתה נשמעת לפאלה מגוחכת ומרגיזה. היא חוטפת אותם מידיה ורצה לפנים המחראה כדי להשליך אותם לאחד החורים, אולם מחליטה להשליך אותם הרחק לפינת הבלוק. כשהיא חוזרת לפתח המחראה, דניאלה כבר איננה. היא צועדת אל האגם.
מקור העלילה
מקור הסיפור של קצטניק אינו ברור. יש הטוענים כי העלילה מבוססת על יומן של נערה יהודייה מפולין שנתפסה על ידי הנאצים בגיל 14, נשלחה למחנה ריכוז ואולצה לעסוק בזנות. אולם, יומן זה לא נמצא מעולם ולא קיימת עדות או הוכחה לקיומו. אחרים טוענים, והסופר רומז לכך בספרו הבא "שיוויתי", שהספר מבוסס על עברה האמיתי של אחותו הצעירה של קצטניק (הספר עוסק באחותו של גיבורו הראשי של קצטניק, "הארי פרלשניק").
בין השנים 1942 עד 1945, אושוויץ ותשעה מחנות השמדה נוספים כללו בתוכם יחידות אונס ("יחידות עונג", בגרמנית: פרוידנאבטיילונג). תפקידם העיקרי היה לספק תגמול לאסירים ממושמעים לא-יהודים. לא רק זונות אולצו לעבוד בבתים אלו. בסרט הדוקומנטרי "זיכרון המחנות", שנעשה בשיתוף בין צבא ארצות הברית וצבא בריטניה, צוותי ההסרטה צילמו נשים שנכפתה עליהן עבדות מינית עבור שומרי המחנה ואסירים מועדפים. יוצרי הסרט הזכירו את העובדה כי לאחר שהנשים נרצחו, הן הוחלפו על ידי נשים אחרות ממחנה ראוונסבריק.
יוסי כץ
יוסי כץ (נולד ב-19 באוגוסט 1949) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה.
בית הבובות (ספר)
מקור העלילה
הספר "סטלה: סיפורה של אישה אחת על רוע, בגידה, והישרדות בגרמניה של היטלר", ספר ביוגרפי מאת סטלה גולדשלאג, מספר שאיימו עליה שתיאלץ לספק שירותי מין אלא אם כן תשתף פעולה עם הנאצים.
יוסי כץ
ביוגרפיה
כץ נולד בחיפה. לפני היבחרו לכנסת, שימש כץ, עורך דין במקצועו, כחבר מועצת קריית טבעון וכיועץ המשפטי של ההסתדרות במרחב חיפה.
בית הבובות (ספר)
ביקורת ספרותית ואקדמית
במאמרו "פרספקטיבות נרטיביות על ספרות השואה", לאון יודקין משתמש ב"בית הבובות" כאחת מדוגמאותיו לדרכים שבהן סופרים ניגשו לכתוב על השואה. הספר מתאר "יומנים (עדויות) שמזכירים נובלות" בשל הסתמכותו על חוויותיו האישיות של הסופר.
יוסי כץ
ביוגרפיה
כץ כיהן כיושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת ה-13, כיושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת ה-14 וכיושב ראש ועדת הכנסת בכנסת ה-15.
בית הבובות (ספר)
ביקורת ספרותית ואקדמית
רונית לנטין דנה ביצירה בספרה "ישראל ובנות השואה". בספר מראיינת לנטין את בנם של ניצולי שואה שמתאר את "בית הבובות" כאחת החשיפות הראשונות שלו לנושא השואה. לנטין מציינת שהסיפור "הכואב והחושפני" השאיר חותם גדול לאחר הוצאתו לאור וכן ש"ילדים רבים של ניצולי שואה שכותבים יסכימו... שבית הבובות עוסק במיניות ובאלימות באופן שנמצא על גבול הפורנוגרפיה".
יוסי כץ
ביוגרפיה
כן עמד, במהלך הכנסת ה-15, בראש ועדה מיוחדת לעניין החקיקה הנלווית לאי-חידוש ההכרזה על מצב חירום ובראש הוועדה המיוחדת שגיבשה את חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם ("חוק טל").
בית הבובות (ספר)
ביקורת ספרותית ואקדמית
הצלחת הספר מראה שהייתה דרישה לספרי ניצול נאציים, ספרים שכונו בארץ "סטאלגים". למרות זאת, הפרופ' יחיאל שיינטוך מהאוניברסיטה העברית, שנחשב לאחד החוקרים הבכירים של כתבי די-נור, דוחה את הקשר בין הסטאלגים הגסים לבין ספרו זה של יחיאל די-נור, שאותו הוא מחשיב לאמת לאמיתה.
יוסי כץ
ביוגרפיה
בשנת 2000 החליטה הממשלה למנות את כץ לשגריר בגרמניה, על אף התנגדותה של ועדת המינויים לכך. ההחלטה ספגה ביקורת קשה, ולבסוף לא מונה כץ לשגריר. בפריימריז שנערכו לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, ניסה כץ להתמודד על מקום ברשימת המפלגה דרך הרשימה הארצית, ולא דרך המקום המשוריין למחוז חיפה, כפי שעשה עד אז. כץ לא הצליח להתברג ברשימה, ולא נבחר לכנסת ה-16.
בית הבובות (ספר)
ביקורת ספרותית ואקדמית
נעמה שיק, חוקרת במוסד יד ושם לזכר השואה, מחשיבה את המסופר בספר לבדיה.
יוסי כץ
ביוגרפיה
לאחר פרישתו מהכנסת, חזר לעבוד כעורך דין והשתלב כיועץ בכיר במשרד עורכי הדין "ליפא מאיר ושות'". בתפקיד זה הִרְבָּה כץ לעסוק בדיני עבודה ופנסיה. בשנת 2009 פרש ממשרד ליפא מאיר, ופתח משרד עצמאי.
בית הבובות (ספר)
ביקורת ספרותית ואקדמית
הספר הוא חלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר התיכוניים בארץ.
יוסי כץ
ביוגרפיה
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הצטרף כץ למפלגת גיל. הוא הוצב במקום השלישי ברשימתה לכנסת, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. עקב כך, פרש מהחיים הפוליטיים.
בית הבובות (ספר)
בתרבות הפופולרית
שמה של להקת הפוסט-פאנק הבריטית "ג'וי דיוויז'ן", שפעלה בין השנים 1976–1980, לקוח מספר זה של ק. צטניק. אחד משיריהם הראשונים, "No Love Lost", מכיל קטע קצר מהרומן.
יוסי כץ
ביוגרפיה
בשנת 2014 שמו עלה כמועמד לשופט בבית הדין הארצי לעבודה, אולם הוא לא זכה בתפקיד.
בית הבובות (ספר)
בתרבות הפופולרית
עלילת הסרט "מחנה אהבה 7" (1968), שנחשב לסרט הניצול הראשון הדן בניצול על ידי נאצים, עוסקת ב"יחידות עונג" במחנה ריכוז.
מחוזות טוגו
מבחינה מנהלית טוגו מחולקת ל-5 מחוזות (régions). המחוזות מחולקים ל-30 נפות וקומונה אחת.
שלמה ישראלי (רס"ר)
שלמה ישראלי (14 ביולי 1923 – 5 בנובמבר 2000) היה חייל בצה"ל, שבין היתר שירת כרס"ר בה"ד 1 בין השנים 1954 עד שנת 1968, כמפקד המחנה וכמ"פ מפקדה של סיירת מטכ"ל מאז ועד לשחרורו משירות הקבע בשנת 1974.
קורות חייו
ישראלי נולד בפולין בשם שלמה גלברד. בגיל 16 שנים, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, לאחר שמשפחתו נשארה בוורשה, הוא נסע לבקר את משפחתו בביאליסטוק אשר בזמן שהותו שם נכבשה על ידי הצבא האדום. לאחר שסירב לקבל אזרחות סובייטית הוא הוגלה למחנות כפייה באזור ארכנגלסק הנמצאת קרוב לחוג הארקטי על גדות נהר הדווינה הצפוני, שם עבד בשדות הנפט. כאשר הוקם גיס פולני בראשותו של גנרל ולדיסלב אנדרס, שלמה שיקר בעניין גילו והתגייס אליו, כפי שעשו אלפי יהודים אחרים שחיפשו דרך להימלט מברית המועצות. זמן קצר לאחר הגיעו לארץ ישראל עם היחידות הפולניות, ב־18 בפברואר 1943, יצר קשר עם קרובי משפחת אמו ובעזרתם ערק מן הצבא הפולני ונשאר בארץ ישראל. הוא שינה את שמו לישראלי (ע"ש סבו ישראל) ובמשך זמן מה שהה בקיבוץ משמרות אשר "נידב" אותו לצבא הבריטי. במסגרת שרותו שם השתתף בקרב המערכה על נהר סניו, בקרבות במישור לומברדיה וליד העיר רוונה, שם נערכה המתקפה האחרונה והמכרעת של המלחמה באיטליה. עם סיום הקרבות היה פעיל ב באירופה וסייע בהבאת שארית הפליטה.
שרות בצה"ל
עם שובו לישראל, התגייס להגנה וכאשר הוקמה חטיבה 5, היא חטיבת גבעתי, על ידי שמעון אבידן בנובמבר 1947 נמנה עם ראשוניה. ישראלי נלחם במסגרת גדוד 52 של החטיבה במרחב תל אביב-יפו וליווה שיירות לירושלים הנצורה. מפקד המחלקה של ישראלי היה שלמה להט, אשר הפך לסגן מפקד פלוגה ב' ואחר כך למפקד הפלוגה ומינה את ישראלי לרס"פ. במסגרת הפלוגה השתתף ישראלי בקרב על משלטי חוליקאת ובהגנה על משלט עיבדיס מול מצרים. לאחר קום מדינת ישראל, נתמנה להט למג"ד וישראלי הפך לרס"ר הגדוד. בזמן שירותו בגבעתי היה עד למעשה הגבורה של נתן אלבז וישראלי היה זה שניסה להגיש עזרה ראשונה לאלבז ונמנה עם העדים בזכותם קיבל אלבז את עיטור המופת.
במחצית 1954, נתבקש על ידי ישראל טל להצטרף אליו לבה"ד 1 וישראלי החליף את רס"ר אברהם מקל כנגד משמעת של בית הספר לקצינים, אשר שכן באותה תקופה במחנה סירקין.
ישראלי שימש בתפקיד זה תחת שמונה מפקדים: ישראל טל (1954–1956), אברהם יפה (1956–1957), יוסף הרפז (1957–1960), יצחק חופי (1960–1962), אביב ברזילי (1962–1964), מאיר פעיל (1964–1966), שלמה אלטון (1966–1967) וישראל גרנית. במחצית שנת 1968, עבר בה"ד 1 למשכנו הנוכחי, ליד מצפה רמון, ועם סיום הקורס ביוני 1968 הפך מי שהיה עד אז סגנו של ישראלי, יצחק טאיטו, לרס"ר הבסיס. טאיטו אמר כי ישראלי הוא שעיצב את אישיותו כרס"ר ועל פי דרכו הוא הלך. טאיטו הגדיר את ישראלי כאיש קשוח שלצד קללה עסיסית עמד בפיו תמיד חיוך.
ישראלי הצטרף לסיירת חרוב (גדוד 484), שם שירת בתקופת המרדפים בבקעת הירדן תחת פיקודו של סא"ל צבי עופר אשר נהרג בהתקלות עם מחבלים בוואדי קלט בדצמבר 1968. בתחילת 1969 ישראלי שב למחנה סירקין, הפעם כמפקד המחנה של סיירת מטכ"ל. ניסיונו הרב וגילו המתקדם יחסית, הפכו אותו ל"אבא" של הלוחמים וישראלי היה מ"פ המפקדה ואיש הלוגיסטיקה של הסיירת תחת פיקודם של עוזי יאירי, מנחם דיגלי, אהוד ברק וגיורא זורע. הוא נטל חלק פעיל במשימות היחידה באותן שנים, בין השאר הפשיטה על האי גרין במלחמת ההתשה (1969), מבצע ההשתלטות על מטוס "סבנה" בנמל התעופה לוד, הפעולה בכפר עייתא א-שעב שבלבנון, מבצע "אביב נעורים", ומלחמת יום הכיפורים, כולל חילוצו של סגן-אלוף יוסי בן-חנן.
לישראלי הוצעה לא פעם דרגת קצונה אישית אך הוא סירב והתגאה בכך שהוא רס"ר. גם כאשר השתחרר משירות קבע בשנת 1974 ועבר לשרת במילואים. התנגד לענוד דרגות רב-נגד (רָנָ"ג) ובמקומם המשיך לענוד את שעון הרס"ר עם 5 כוכבי השירות.
אחרי השחרור
עם שחרורו, החל ישראלי לעבוד כאיש מבצעים מיוחדים באגף הטכני ברשת מלונות דן והיה אחראי בין השאר למבצעי חידוש ושיפוץ של המלונות ברשת. כמו כן, פיקד ישראלי על אוגדת המרכז של משמרות הזה"ב ואף קיבל צל"ש שר התחבורה על כך. ישראלי התגורר בתל אביב עם אשתו (הניה), בנו ובתו, בבית שהיה שייך להורי אשתו עוד מנעוריה. הוא נפטר מסיבוכי סוכרת ויתר לחץ דם בנובמבר 2000 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
גילדהול (וינדזור)
הגילדהול של וינדזור הוא מבנה הניצב בעיירה וינדזור שבבריטניה, בקרבת טירת וינדזור. הוא משמש כבית העירייה של העיירה.
קיומו של מבנה באתר הגילדהול מוזכר כבר במסמכים משנת 1369 ו-1439. מבנה באתר זה מופיע גם במפה משנת 1607 ובו עמודי תמך בדומה לאלו הקיימים במבנה הנוכחי.
הקמת המבנה הניצב כיום באתר החלה בשנת 1687 בתכנונו של סר תומאס פיץ (Thomas Fitz) והושלמה ב-1690. קימת טענה כי גם כריסטופר רן היה מעורב בתכנונו, אך ספק אם היא מבוססת דיה.
המבנה הוא תלת מפלסי לרבות מרתף וידוע באכסדרת העמודים התופסת חלק ממפלס הקרקע בו, אשר הוקמה על מנת לשמש מעת לעת כשטח לשווקים. ב-1708 הוצב פסל של אן, מלכת בריטניה בגומחה בקיר הצפוני של הבניין. בשנת 1713 הוצב פסל של בעלה הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד בגומחה בקיר הדרומי של המבנה. ב-1829 הושלמה הקמתו של אגף נוסף למבנה מצד מזרח בתכנונו של ג'יימס בדבורו (James Bedborough).
בשנת 1851 שופץ המבנה והוא שופץ שנית בשנים 1950–1951 והוכר כבניין רשום מדרגה I. הוא נפתח מחדש במהלך פסטיבל בריטניה על ידי הנסיכה אליזבת (לימים המלכה אליזבת השנייה). דיונים של בית משפט מקומי נערכו בבניין עד לשנת 1971.
מאז הוקם ב-1974 הרובע המלכותי של וינדזור ומיידנהד משתמשת מועצת הרובע במבנה לשם עריכת דיונים וטקסים. בשנת 2005 נערך במקום טקס הנישואין של הנסיך צ'ארלס וקמילה פארקר-בולס. בשלהי אותה שנה נערך בו אחד מטקסי הנישואים הראשונים שנערכו באנגליה של בני זוג מאותו המין - של הזמר אלטון ג'ון ובן זוגו דייוויד פרניש.
בעת חנוכת המבנה המחודש ב-1951 נפתח בו גם מוזיאון, העוסק בהיסטוריה של וינדזור ומיידנהד, וב-2011 חנכה המלכה אליזבת השנייה במקום את המוזיאון המחודש.
מייקל ויין
מייקל וולטר ויין (באנגלית: Michael Walter Wynne; נולד ב-4 בספטמבר 1944) הוא פוליטיקאי ומנהל עסקי אמריקאי, שכיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 2005–2008. התפטרותו הייתה על רקע תקרית בה טופלו ב-2007 ראשי קרב גרעיניים באופן בלתי ראוי ועל רקע שליחת חלקי טילי מיניטמן III בטעות לטאיוואן ב-2006, ובעקבות חקירה שנוהלה על ידי האדמירל קירקלנד דונלד והדוח החמור שהגיש בנוגע לתקרית המיניטמן III.
ראשית חייו
מייקל ויין נולד בקלירווטר, פלורידה וגדל במלבורן הסמוכה. הוא אחיו הצעיר של לוטננט פטריק אדוארד ויין, שנעדר בקרב ב-8 באוגוסט 1966 בווייטנאם, הוכרז כהרוג ב-1974 וב-1977 הוחזרה גופתו.
ויין סיים את הכשרתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1966 ושירת בחיל האוויר של ארצות הברית במשך שבע שנים. הוא סיים את שירותו כקצין בדרגת קפטן ובתפקידו האחרון היה מרצה לאסטרונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. במהלך שירותו הוא סיים לימודי מוסמך במדעים בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של חיל האוויר של אוניברסיטת חיל האוויר בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, אוהיו.