cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' ויליאם מילר
קריירה עסקית
מילר גם נכנס לפעילות פוליטית וציבורית. בשנים 1963–1965 הוא היה יושב הראש של המועצה המייעצת התעשייתית של וועדת הנשיא לשוויון הזדמנויות בתעסוקה. בשנים 1966–1967, הוא היה חבר בקרן הלאומית למדעי הרוח. מילר גם היה חבר בצוות החשיבה "מועדון רומא". ב-1968 הוא סייע למסע הבחירות לנשיאות של יוברט האמפרי כיושב ראש קבוצת התמיכה העסקית של המפלגה הדמוקרטית. הוא גם לקח חלק במערכת הבחירות לנשיאות של ג'ימי קרטר ב-1976. לאחר בחירתו של קרטר לנשיאות, הוא ישב בראש ועדה שהקים הנשיא בניסיון לחקור נושאים הקשורים לתעסוקת החיילים המשוחררים.
ב-1978, כאשר הצטרף מילר למועצת המנהלים של הפדרל ריזרב, הוא כבר היה מנהל מדרגה B של הפדרל ריזרב בבוסטון במשך שמונה שנים, והוא היה גם דירקטור בכמה תאגידים נוספים. הוא גם היה חבר במועצה העסקית ובשולחן העגול העסקי ויושב ראש הן של ועד ההתכנסות ושל הברית הלאומית של אנשי העסקים. הוא גם שירת בשתי ועידות דו-צדדיות בינלאומיות כלכליות: המועצה הכלכלית והמסחרית של ארצות הברית וברית המועצות ובמועצה הכלכלית של ארצות הברית ופולין.
מינויו
כאשר החלה נשיאותו של קרטר, כיהן בתפקיד יושב ראש הפדרל ריזרב ארתור ברנס, שמונה לתפקידו על ידי ריצ'רד ניקסון. קרטר הכיר בהבנת של ברנס את הקהילה העסקית, אך זה מתח בגלוי ביקורת על הממשל, ופעל נגד מטרות הבית הלבן, ובניגוד למטרות הממשל, נתן סדר עדיפות ללוחמה באינפלציה שהלכה וגאתה באותה תקופה על פני מאבק באבטלה. כתוצאה מכך ביקש קרטר מסגן הנשיא וולטר מונדייל להכין רשימה של מועמדים להחלפתו של ברנס כאשר הייתה תקופת כהונתו אמורה להסתיים. מונדייל הגיש רשימה של ארבעה שמות. שלושה מתוכם (מילר, רג'ינלד ג'ונס מג'נרל אלקטריק ואירווינג שפירו מדופונט) ניהלו בהצלחה תאגידים גדולים. אנשים אלו היו מקושרים לוושינגטון ולממשל קרטר ובדרכם שלהם גישרו בין העסקים לקובעי המדיניות. תוך ארבעה ימים מרגע שהוגשה לו רשימה זו, צמצם קרטר את האפשרויות למילר ולמועמד הרביעי, בורס מקלאורי, כלכלן מוכשר עם ניסיון בעבודה במחלקת האוצר תחת פול וולקר, במכון ברוקינגס ובסניפים שונים של הפדרל ריזרב. ב-1979, כאשר חיפש קרטר מחליף למילר כיושב ראש הפדרל ריזרב, היה מקלאורי שוב ברשימת המועמדים הקצרה שהוגשה לו (ג'ונס ושפירו לא נכללו בה). כפי שקרטר התלבט בין מילר לבין מקלאורי ב-1978, כל אלו שהוא נועץ בהם (כולל ג'ונס ושפירו), העדיפו פה אחד את מילר, בשל יכולתו להנהיג תוך כדי למידת הפרטים הטכניים תוך כדי עבודה. כאשר שוחח קרטר עם מילר על המינוי, הביע מילר דאגה מכך שהוא חסר את הרקע ההכרחי, אך קיבל את הצעת המינוי אם זהו רצונו של הנשיא.
מתוך רצון שכהונתו של ברנס כיושב ראש הפדרל ריזרב תסתיים כמתוכנן במרץ 1978, הכריז הנשיא קרטר בדצמבר 1977 שמילר הוא מועמדו לתפקיד. ההודעה על המינוי התקבלה ברגשות מעורבים וגרמה לירידה חלקית של שוקי ההון של ארצות הברית. בתקשורת הובע חוסר ודאות בנוגע לדעותיו הבלתי ידועות יחסית של המועמד ותגובותיהם של הכלכלנים המובילים היו מגוונות. בהקשר זה, מועמדותו של מילר הועברה בפעם הראשונה לאישור ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט. עד לאותה עת הסנאט היה מאשר את מינוייהם של חברי מועצת המנהלים ומתוכם היה בוחר הנשיא יושב ראש וסגן ללא צורך באישור הסנאט. כמה מהסנאטורים הביעו הסתייגויות בנוגע למילר וקראו תיגר על כישוריו. השאלות שלהם נגעו למגוון של נושאים, כמו דעותיו של מילר על עצמאותו של הפדרל ריזרב. מילר הביע את דעתו על עצמאותו של הפדרל ריזרב ותמך בה. טענות נגד טקסטרון ומילר כמי שעמד בראשה הובילו את הוועדה לחקור את החברה. בעקבות זאת, אחד הסנאטורים ציין שזה היה "השימוע המפורט ביותר למועמדות לתפקיד כלשהו" שהוא נכח בו. בסופו של דבר אושר מינויו של מילר פה אחד.
מדיניותו
במרץ 1978 החליף מילר את ארתור ברנס כיושב ראש הפדרל ריזרב. הוא ירש כלכלה עם אינפלציה גבוהה, שעדיין סבלה מהעלאת מחירי הנפט על ידי אופ"ק. שיעור עליית מדד המחירים לצרכן ב-1976 היה 4.9% וב-1977 6.7%. לפחות בנאום אחד שנשא, זיהה מילר את האינפלציה כאתגר הגבוה ביותר של האומה, מאחר שלדעתו היא הייתה המכשול העיקרי למניעת תעסוקה מלאה. עם זאת, הוא לא העדיף לקבוע שיעורי ריבית גבוהים שיסכנו את הצמיחה. לדוגמה, הוא תמך במדיניות המתמשכת של ועדת השוק הפתוח הפדרלית לקביעת יעד קשיח לריבית הבנק המרכזי, שעמדה בבסיס המערכת הפיננסית. העליות הצנועות של היעדים הללו במהלך כהונתו של מילר הועילו במעט לריסון האינפלציה. בניגוד לכך, יורשו של מילר בתפקיד, פול וולקר, תמך בפעולה תקיפה יותר, כלומר, סימון מטרה לצמיחה הכוללת את טווח ריבית הבנק המרכזי, שתאפשר שינויים מהירים ורחבים יותר בריבית הבנק המרכזי. למעשה, מילר טען שוב ושוב במהלך שנתו הראשונה בתפקיד שמיתון ושיעור אבטלה גבוה יאיץ את קצב האינפלציה עוד יותר. מילר גם תיאר את הכלכלה ככזאת שנמצאת במצב מצוין, על אף הרוח הנגדית שגרמו לה האינפלציה וגורמים אחרים.
במהלך כהונתו כיושב ראש הפדרל ריזרב, ירד ערך הדולר באופן משמעותי. בנובמבר 1978, 11 חודשים בלבד לאחר תחילת כהונתו, ירד שער הדולר בכמעט 34% בהשוואה למארק הגרמני וב-42% בהשוואה לין היפני, מצב שהוביל את ממשל קרטר לפתוח ב"חבילת חילוץ לדולר", כולל מכירת חירום מתוך מאגר הזהב של ארצות הברית, לקיחת הלוואות מקרן המטבע הבינלאומית, ומכירה של ביטחונות של האוצר שהיו נקובות במטבעות זרים. מהלכים אלו הועילו לטווח קצר בלבד, אם כי ייצבו את הדולר באופן זמני, ועד מהרה התחדשה צניחתו. הסטגפלציה, הלחם בסיסים של קיפאון ואינפלציה, הפך למושג שנעשה בו שימוש תכוף יותר במהלך אותה תקופה כדי לתאר את שיעור האינפלציה הגבוה, שכשל בהאצת הכלכלה. גם כאשר המצב החמיר, עמד מילר על כך שצעדי המדיניות לריסון האינפלציה כמו שערי ריבית גבוהים לא ירסנו את האינפלציה אלא ימריצו אותה תוך כדי פגיעה בצמיחה הכלכלית.
הבלגתו של מילר במאבק באינפלציה גרמה למצוקה בקרב אנשי ממשלו של קרטר. מזכיר האוצר ורנר מייקל בלומנטל, היועץ לענייני אינפלציה, אלפרד קהאן, והכלכלן הראשי של הנשיא, צ'ארלס שולצה, טענו כולם שיש להעלות את שיעור הריבית עוד לפני הישיבה השנתית של 1979 של ועדת השוק הפתוח הפדרלית, שם מילר התנגד לנקיטת צעדים כאלו. קרטר נאלץ לנזוף באנשי צוותו על ההדלפות לעיתונות על רקע מחלוקת זו.
האופן שבו ניהל מילר את הפדרל ריזרב לא גרם לעמיתיו או למשקיפים חיצוניים לחבב אותו. הוא לא נתפש כמי שזכה ליוקרה. כמי שלא בא מעולם הכלכלה או מוול סטריט, הוא נראה כאאוטסיידר, ובהשוואה ליושבי ראש אחרים של הפדרל ריזרב הוא נטה יותר לפעול על דעת עצמו. נדיר להתקל ביושב ראש בעל השפעה שלא יצליח להוביל את ההצבעות במועצת המנהלים של הפדרל ריזרב ובועדת השוק הפתוח הפדרלית, אך בישיבת מועצת המנהלים של 1979 מצא עצמו מילר במיעוט כאשר הוא התנגד להעלאת שיעור ריבית ההלוואות שהפדרל ריזרב העמיד לבנקים.
ההיסטוריונים הכלכליים ראו באופן כללי את תקופת כהונתו הקצרה של מילר כבלתי מוצלחת. שיעור האינפלציה הגבוה שמילר הבליג עליו הצריך "טיפול בהלם" רציני על ידי יורשו בתפקיד פול וולקר, כדי להכניס את האינפלציה לשליטה. פעולה זו הכניסה את ארצות הברית למיתון שהתרחש בשנים 1980–1982. סטיבן בקנר, פרשן לענייני הפדרל ריזרב, הציג הערכה מחמירה במיוחד:
מזכיר האוצר
מילר גם זכור על ניהול ההקפאה וההפשרה החלקית של כספים איראניים בסכום של 12 מיליארד דולר שהוחזקו בארצות הברית במהלך משבר בני הערובה באיראן. הוא גם דחף לחתימת הסכם עם האיגודים המקצועיים על קווי מתווה לגובה השכר שנקלעו למבוי סתום למשך חודשים.
שנותיו האחרונות
לאחר תום תקופת נשיאותו של קרטר, הקים מילר את "ג' ויליאם מילר ושות'" (G. William Miller & Co), חברה וושינגטונית פרטית להשקעות שדמתה לסוג הבנקים הדיסקרטים השווייצרים. הוא גם שימש במגוון תפקידים בארגוני צדקה ללא כוונת רווח. בין אלו ניתן למנות את תפקיד הגזבר של הצלב האדום האמריקאי, חבר חבר הנאמנים וחבר הדירקטוריון של בית האופרה הלאומי בוושינגטון, ויושב ראש מרכז ג'ון היינץ השלישי למדע, כלכלה וסביבה. הוא גם היה יושב הראש והמנהל הכללי של Federated Stores Inc, כיום Macy's, Inc., חברת האם של רשת מייסיס.
ג'ורג' ויליאם מילר נפטר בוושינגטון די. סי. ממחלת ריאות ב-17 במרץ 2006, בגיל 81.
רחוב גריזודובובוי (מוסקבה)
רחוב גריזודובובוי (У́лица Гризоду́бовой) הוא רחוב בצפון-מערב מוסקבה במחוז המשנה חורושיובסקי המשתרע ממעבר חורשת ליבנה עד לרחוב מהנדס התעופה סוחוי.
מקור השם
הרחוב נקרא בשנת 2004 לכבוד הטייס ואשת הציבור הנודעת, גיבורת ברית המועצות, גיבורת העמל הסוציאליסטי ולנטינה סטפנובנה גריזודובובה.
קודם לכן נקרא בשם "המעבר המתוכנן מספר 5485" (Проектируемый проезд № 5485).
מיקום
הרחוב ממוקם במרכז מחוז המשנה חורושבסקי, עובר המעבר המתוכנן מס' 6161 דרך שטח שדה חודינקה מדרום-מערב, אחר כך לצפון-מערב, למעבר חורש הליבנה.
להתבגר (סדרת טלוויזיה)
מאוגוסט 2016 התוכנית משודרת מההתחלה בערוץ הילדים.
עלילה
הסדרה עוסקת בחייהם של בני נוער בתיכון בתקופת גיל ההתבגרות: אורן פרץ, המורה של חוג הקולנוע בבית הספר והבמאי, מלהק ארבעה תלמידים מעניינים לתוכנית ריאלטי, בה הם מקבלים מצלמת וידאו ונדרשים לצלם "יומן וידאו" ולתעד את חייהם ואת הבעיות הסובבות אותם "24/7" (דהיינו, מסביב לשעון). כל פרק מתמקד בדמות אחרת, שחושפת את עולמה הפרטי והפנימי ביותר והקשיים עימם היא מתמודדת.
לנשום (שיר)
לנשום הוא סינגל של הזמרים אליעד נחום ושמעון בוסקילה, שיצא לאור ב-27 בנובמבר 2016, כסינגל הראשון מאלבומו השלישי של נחום, "תמיד חלמתי".
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי נחום, בשיתוף הפזמונאי יוסי גיספן, והופק על ידי נועם עקרבי, שהפיק גם את אלבומיו הקודמים של נחום, "אור" ו"סימן". על שיתוף הפעולה בין השניים, אמר בוסקילה: "החיבור המוזיקלי והאישי בינינו היה מידי", ונחום תיאר את שיתוף הפעולה כ"ללא ספק אחד מנקודות השיא שלי כמוזיקאי". השיר הוא שיר פופ, המשלב בתוכו מלודיה אתנית ועיבוד מוזיקלי אלקטרוני.
הצלחה
השיר הצליח להגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, כאשר הצליח לצבור כ-184 השמעות בתחנות הרדיו בישראל, וצעד במצעד כ-15 שבועות, מתוכם שבעה בצמרת המצעד. גם במצעד השבועי של רשת ג' ובמצעד הרשמי של גלגלצ, הצליח השיר להגיע למקום הראשון. גם במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים זכה השיר להצלחה, כאשר הגיע למקום ה-29 במצעד השנתי של רשת ג', ל-39 במצעד השנתי של גלגלצ, לרביעי במצעד ההשמעות השנתי של מדיה פורסט, ולשביעי במצעד ההשמעות השנתי של אקו"ם.
ביקורת
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת באתרו "יוסמיוסיק", בה כתב: "העיבוד האלקטרוני הכמו-אתני, המנגינה הקליטה מובילים את השיר לרשימות השידור הבטוחות. מסוג השירים שעולה איתך לכביש הראשי על ערוץ הרדיו הידידותי. לא חם מאוד, לא קר. נעים, זורם, מזדמזם על נקלה. מה שמייחד – שירת הנשמה של שמעון בוסקילה. כשהוא מסלסל, אתה תאמין גם לטקסט המורכב מרשימת מצרכים למכולת. הוא לא זקוק לאליעד נחום. זה נשמע יותר דואט קידום מכירות של השניים".
קרחון אסטאפנקו
קרחון אסטאפנקו (באנגלית: Astapenko Glacier) הוא קרחון בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 18 קילומטרים.
קרחון שוכן על חוף פנל, אזור מארץ ויקטוריה השוכן בין כף ויליאמס לבין כף אדייר.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים, והצפון-מזרחיים של פסגת סטאנוויקס.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח, ונשפך אל מפרץ אוב.
קרחון שוכן על חוף פנל, חלק מאנטארקטיקה השוכן בין כף ויליאמס לבין כף אדייר.
גובהו של הקרחון 912 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
הקרחון התגלה ומופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1960 –1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של פאבל אסטפנקו (Pavel Astapenko), מטאורולוג ומשקיף מטעם ברית המועצות במסגרת ההשנה הגאופיזית הבינלאומית - במסגרת תפקיד זה שהא, בשנת 1958 בתחנת המחקר אמריקה הקטנה V.
רחל בן-נון
רחל (חלי) בן נון (נולדה בשנת 1953) היא יזמית ומנכ"לית חברות, מובילה למעלה משלושים שנה בתחום ההיי-טק, הייתה אחת המקימות והמנכ"לית של הראל תקשורת בע"מ ושל הראל נט, ושל חברות היי-טק נוספות.
קורות חיים
בן נון נולדה בשנת 1953 בראשון לציון, למדה בגימנסיה הריאלית בראשון לציון, ובצבא הדריכה בנושאי מתמטיקה ופיזיקה בקורס טיס. כבר מילדותה אהבה מאוד הנדסה ויזמות, וכבר אז ידעה שאלה יהיו התחומים שהיא תעסוק בהם במהלך חייה. לאחר מכן, למדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וסיימה עם תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה וניהול.
בשנת 1988 הייתה אחת המקימות והמנכ"לית של "אראל תקשורת בע"מ", חברה העסקה בתחום העברת מסרים בעולם התקשורת, והונפקה בבורסת נאסדאק בשנת 1994. בשנת 1995, הייתה אחת המקימות והמנכ"לית של "אראלנט", חברה אשר עסקה בטלפוניה אינטרנטית, והונפקה בבורסת תל אביב בשנת 2000. בהמשך החיים עסקה בטכנולוגיה עילית לחקלאות בחברות "אורגניטק אינק", ו-"אורגניטק בע"מ", וכיום בן נון היא יו"ר פעילה של חברת "רדקום בע"מ", משקיעה בסטארט-אפים, מנהלת טכנולוגית בהתנדבות של חברת "Rishon Start Up".
בן נון חייה בזוגיות עם זוהר זיסאפל, ואמא לשלושה ילדים, שאחד מהם הוא המנכ"ל של חברת "Argus", שמתעסקת באבטחת סייבר למכוניות. בנוסף, בן נון מתעניינת בסוגים שונים של אומנות.
פעילות מחקרית
בן נון צברה ניסיון מעמיק בתחום העברת מסרים, טלפוניה אינטרנטית, מערכות וידאו, תכנון ופיתוח של מערכות חומרה ותוכנה, וניהול כללי, מתמחה בתקשורת בין מחשבים, וניהול חברות בשוק ההון הישראלי ובבורסת נאסדאק, ויזמה והובילה חברות רבות בתחום ההיי-טק הישראלי. בנוסף, בן נון עסקה בטכנולוגיה לחקלאות. כיום, בן נון משקיעה ותורמת לסטארט-אפים, יו"ר פעילה של חברת "רדקום בע"מ", חברה שעוסקת בטכנולוגיה חדשה שמקדמת את המהפכה של שימוש נרחב יותר בשמירה של נתונים על 'ענן'. בנוסף, בן נון עוזרת ונותנת חוות דעת וייעוץ להרבה נשים בתחילת דרכן אשר רוצות להצטרף לעולם ההנדסה והיזמות.
צמיחה פוסט-טראומטית
במושג צמיחה פוסט טראומטית אין הכוונה לחזרה לאותם החיים שנחוו טרם תקופת הסבל מהטראומה, אלא לתהליך משמעותי המוביל לשינויים פסיכולוגיים משני-חיים של חשיבה, תפיסה והתייחסות לעולם, היוצר שינוי אישי משמעותי. שינוי זה הוא תהליך הממוקד בקבלה ופרשנות חיובית, אופטימיות ועיבוד קוגניטיבי. התהליך בא לידי ביטוי בשינוי פסיכולוגי חיובי אצל הפרט, כתוצאה מהתמודדות עם פגיעה בגוף ו/או בנפש כמו מחלות סופניות, שכול, אונס ועוד. ישנה הבנה רווחת בספרות כי השינוי נאבק במצוקה (טראומה). כך נוצר לחץ אצל הפרט להגיע לרמת תפקוד גבוהה מזו שהייתה אצלו לפני האירוע הטראומטי. ההתמודדות עם המצוקה מניבה לעיתים שינוי פסיכולוגי ותפיסה חיובית יותר מהמצב שקדם לטראומה.
יש הטוענים כי צמיחה פוסט-טראומטית היא בעיקר אשליה. היא נובעת מהערכה מחודשת של המצב הקיים, לעומת המצב שלפני המשבר. אין הכוונה להמעטת הסבל או בראיית הטראומה עצמה כחוויה חיובית, אלא בגילוי כוחות תוך ההתמודדות עם הטראומה והשלכותיה. הטראומה היא חוויה סובייקטיבית, אך עדיין אפשר למנף בעזרתה פיתוח מיומנויות אישיות ובין אישיות. להלן גורמים שנמצאו מקדמים בצמיחה פוסט-טראומטית: שיתוף ברגשות שליליים, תפיסה של האירוע הטראומטי כחלק מרכזי ואינטגרלי בחיים.
ישנן נקודות עיקריות בהן משתפר התפקוד הפסיכולוגי החיובי בקרב שורדי משברים טראומטיים:
בעיצומה של מגפת הקורונה, חלה ירידה בבריאות הנפש, בשביעות רצון מהעבודה ובפנאי ביחס ל6 חודשים הקדמו למגפה. מציאת התועלת בקורונה, קשורה באופן ישיר לPTG. ההתמודדות עימה, הכרת התודה, קצב חיים איטי יותר והערכת האנשים הקרובים אלינו.
ראפיד (חברת פינטק)
אר איי פי ווי די פייננשיאל נטוורקס (2016) בע"מ, המוכרת במותג Rapyd, היא חברת פינטק ישראלית המפתחת ומפעילה פלטפורמת תשלומים בינלאומית לעסקים וצרכנים, שמאפשרת לבצע העברות בנקאיות, העברות לארנק אלקטרוני, תשלום מזומן ועוד.
היסטוריה
החברה הוקמה ב-2016, בשם CashDash, בידי אריק שטילמן (מנכ"ל החברה), ארקדי קרפמן (סמנכ"ל מחקר ופיתוח) ועומר פריאל (סמנכ"ל פיתוח עסקי). היא החלה בפיתוח שירותי תשלום באמצעות טלפון חכם, המשיכה בשירותי ארנק אלקטרוני והפכה לפלטפורמת תשלומים בינלאומית. מערכות החברה תומכות ב-65 סוגי מטבעות ביותר מ-170 מדינות. המשרד הראשי של החברה שוכן במגדלי עזריאלי בתל אביב, והיא מחזיקה משרדים בקליפורניה, בלונדון ובסינגפור.
רכישות והשקעות
באפריל 2020 רכשה החברה את חברת הסליקת כרטיסי התשלום האיסלנדית Korta. ביולי 2021 רכשה החברה את חברת התשלומים האיסלאנדית Valitor, תמורת 100 מיליון דולר. בינואר 2021 רכשה החברה את חברת הפינטק Neat מהונג קונג אשר פיתחה שירות דיגיטלי לסטארטאפים של רישום חברה ופתיחת חשבון בנק עסקי תוך דקות ללא צורך לדבר או להיפגש עם אדם.
בנוסף הקימה החברה זרוע השקעות, Rapyd Ventures, המשקיעה בחברות הזנק, בהן חברת Anchor העוסק באוטומציה של תהליך החיוב והגבייה בעסקים.
באוגוסט 2023 רכשה החברה את חברת התשלומים PayU GPO תמורת 610 מיליון דולר. הרכישה כוללת את הפעילות של PayU GPO באירופה, במזרח התיכון, באפריקה ובאמריקה הלטינית ואינה כוללת את הפעילות בהודו, בטורקיה ובדרום מזרח אסיה.
גיוסי הון
בפברואר 2019 השלימה החברה סבב גיוס הון שני לפי שווי של 300 מיליון דולר.
באוקטובר 2019 השלימה החברה סבב גיוס הון שלישי בסך 100 מיליון דולר, לפי שווי שוק של כמיליארד דולר.
בינואר 2021 השלימה החברה סבב גיוס הון רביעי בסך 300 מיליון דולר, לפי שווי שוק של כ-2.5 מיליארד דולר, שאליו נלוו עסקאות סקנדרי בסך 100 מיליון דולר.
באוגוסט 2021 השלימה החברה סבב גיוס חמישי, בגובה 300 מיליון דולר, לפי שווי מוערך של 9–10 מיליארד דולר.
במרץ 2022 דיווח העיתון "כלכליסט" שבמניות החברה נעשו עסקאות לפי שווי חברה של 15 מיליארד דולר.
קילי פורסיית'
קילי פורסיית' (באנגלית: Keeley Forsyth; נולדה ב-1979) היא שחקנית ומוזיקאית אנגלייה.
ביוגרפיה
פורסיית' נולדה בעיר אולדהאם שבמנצ'סטר רבתי. הופעתה הראשונה הייתה בתפקיד ניקי בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Biz" של ה-BBC משנת 1995, לצדו של פול ניקולס. בהמשך הופיעה בסדרות טלוויזיה אחדות בהן "Peak Practice", "מקום בו נמצא הלב", "חדר מיון", "בקצב הלב", "The Bill", "דיאל ופסקו", "הולבי סיטי", "קו היופי", "לות'ר", "צדק פלילי", "קורוניישן סטריט", "בנים ואוהבים", ו"תחבולות חדשות". עוד שיחקה עם להקת התיאטרון Real Circumstance.
ב-2001 השתתפה פורסיית' בשעשועון "Family Fortunes" שבו התחרו קאסט הסדרה "Heartbeat" נגד קאסט הסדרה "Peak Practice".
ב-2015 גילמה פורסיית' את טרי וידון במיני-סדרה "כיסא פנוי" של ה-BBC. ב-2016 הופיעה בתפקיד אנט בעונה השנייה של הסדרה "עמק האושר".
הפולחנים השטניים
הפולחנים השטניים (באנגלית: The Satanic Rituals) הוא ספר שנכתב על ידי אנטון לה-ויי, ויצא לאור בשנת 1972, כספר נלווה לספר התנ"ך השטני. הספר מציג תשעה פולחנים וטקסים, שנועדו לביצוע על ידי קבוצות.
קילי פורסיית'
ביוגרפיה
באוקטובר 2019 הוציאה פורסיית' סינגל בשם "Debris" בחברת The Leaf Label. בינואר 2020 יצא סינגל נוסף "Start Again", עם קליפ מאת אנדרו הולם. ב-17 בינואר 2020 יצא לאור אלבום הבכורה שלה באותו שם. באלבום השתתף גם הפסנתרן מתיו בורן.
האלבום זכה לשבחים מאתר הביקורות פיצ'פורק, ומגזין המוזיקה "The Quietus", ו-"Loud and Quiet".
תחרות העל בבילבאו 2016
תחרות העל התשיעית בסדרת ה"גרנד-סלאם מאסטרס" בשחמט התקיימה בבילבאו, בין התאריכים 13 ביולי ל-26 ביולי 2016. התחרות, בה השתתפו שישה שחמטאים, התנהלה בשיטת ליגה בסיבוב כפול: כל שחמטאי שיחק מול יתר השחקנים פעמיים: פעם אחת בצבע לבן ופעם נוספת בצבע שחור, כך שנערכו עשרה סיבובים. ניצחון נחשב כשלוש נקודות ותיקו כנקודה אחת.
טורימפיטרה
טורימפיטרה (באיטלקית: Torrimpietra) היא עיירה השייכת לקומונה פיומיצ'ינו עיר המטרופולין של רומא "Metropolitan City of Rome Capital" במחוז לאציו באיטליה, לחופי הים הטירני
טורימפיטרה
טורימפיטרה היה האזור הארבעים ושישה של רומא ברובע אגרו, מסומן ב-"Z. XLVI", שהוקמה על ידי החלטה עירונית מיום 13 בספטמבר 1961.
בהמשך בעקבות הקמת עיריית פיומיצ'ינו, שהתקיימה באמצעות חוק אזורי מס' 25 מיום 6 במארס 1992 "טורימפיטרה" נרשמה כ-עיירה.
טורימפיטרה ידועה בשם "מבצר טורה בפיטרה" שנבנה ב-המאה ה-13
כלכלה
עד סוף שנות התשעים של המאה העשרים, הכלכלה העירונית, לרבות גידול הבקר, הייתה קשורה בעיקר לחברה המקומית, שנקראה "טורה בפיטרה" (Torre in Pietra), שהפיקה חלב ויוגורט, שהיו שייכים פעם לבעלי הקרקעות.
הייצור של יין במרתף הטירה ההיסטורי "מבצר טורה בפיטרה" עדיין פעיל
פאן צ'ונג גרהאם
פאן צ'ונג גרהאם (Fan Chung Graham, נולדה ב-9 באוקטובר 1949), היא מתמטיקאית, פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה שבסן דייגו.
פאן צ'ונג עוסקת בתורת הגרפים ובקומבינטוריקה ומתרכזת בעיקר בתורת הגרפים הספקטרלית, תורת הגרפים האקסטרימלית וגרפים מקריים וקוואזי מקריים. היא מחזיקה בקתדרה על שם פאול ארדש בקומבינטוריקה.
משפחה
פאן צ'ונג נולדה בשנת 1949 בתשעה באוקטובר בעיר גאושיונג בטאיוואן. אמה הייתה מורה לכלכלה ואביה של פאן צ'ונג היה מהנדס- הוא היה זה שעודד אותה ללמוד מתמטיקה - הוא אמר לה:
היא התחתנה וילדה שני ילדים לפני שהתגרשה בשנת 1982. בשנת 1983 היא נישאה לרונלד (רון) גרהאם.
השכלה
כסטודנטית לתואר ראשון במתמטיקה היא נמשכה לקומבינטוריקה, בשנת 1970 היא קיבלה את התואר שלה באוניברסיטה הלאומית של גאושיונג.
כסטודנטית פאן צ'ונג הייתה מוקפת מתמטיקאיות אחרות שעודדו אותה לפתח קריירה בתחום המתמטיקה.
לאחר מכן היא המשיכה לאוניברסיטת פנסילבניה במטרה לבנות קריירה במתמטיקה, בבחינות המוקדמות היא השיגה את הציון הגבוה ביותר מבין הנבחנים בפער גדול, ותפסה את תשומת הלב של פרופסור הרברט וילף שלימים יהפוך ליועץ הדוקטורט שלה. וילף הציע לפאן צ'ונג את משפט רמזי כנושא שהיא יכולה לחקור, לאחר שבוע אחד בלבד היא מצאה הוכחות חדשות לתוצאות קיימות בתחום.
בשנת 1972 סיימה צ'ונג תואר שני ושנתיים לאחר מכן השלימה דוקטורט. בזמן בו למדה לדוקטורט, פיקח עליה הרברט וילף עליו צ'ונג מעידה כי הוא מורה מעולה עם כישרון לבחירת בעיות וגם מתמטיקאי מצוין.
לאחר שסיימה את הדוקטורט, צ'ונג החלה לעבוד במעבדות בל שם פגשה את פאול ארדש (Erdos), שעזר לה רבות במחקרה. צ'ונג וארדש פרסמו מספר מאמרים יחד, אבל היא אמרה שארדש הוא כמו ציפור, אוסף בעיות כמו זרעים ממקומות שונים, וכשהוא מגיע הוא מציין את חלקן, וכשארדש מתעניין בבעיה אז יש עוד יותר מוטיבציה לפתור אותה.
במעבדות בל פאן צ'ונג פגשה את רונלד גרהאם, שותפה למחקר ויחד איתו היא פרסמה מאמרים רבים ואת הספר, Erdős on Graphs: His Legacy of Unsolved Problems.
לאחר שנה זו פאן צ'ונג חזרה לעולם האקדמי. אך רק בשנת 1994 היא עזבה את בל באופן רשמי. בשנת 1995 צ'ונג קיבלה על עצמה פרופסורה באוניברסיטה של פנסילבניה שם הייתה פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב במשך שלוש השנים. לאחר מכן היא מונתה לפרופסור למתמטיקה ופרופסור למדעי המחשב והנדסה באוניברסיטת קליפורניה שבסן דייגו.
מחקר
כסטודנטית, צ'ונג פתרה את בעיית מספרי רמזי רבת הצבעים (multicolor Ramsey number problem) ועד היום הדרך בה היא פתרה את הבעיה נחשבת לטובה וליעילה ביותר במשולש רב צבעים. צ'ונג אומרת שבעת שפתרה את החידה לא היה לה מושג שזה מה שיקרה, היא רק שיחקה עם החידה.
במהלך חייה פרסמה צ'ונג מאות מאמרים ושלושה ספרים:
הספר הראשון של צ'ונג מבוסס על עשר הרצאות שהיא העבירה בנושא גרפים ספקטרליים, הוא ראה אור לראשונה בשנת 1992 וכן במהדורה שנייה בשנת 1997.
ספרה השני, שנכתב בשיתוף פעולה עם רון גרהאם, מספר על המתמטיקאי פאול ארדש שהיה בין השאר חבר של בני הזוג ויצא לאור לאחר מותו בשנת 1996.
ספרה השלישי והעדכני ביותר פורסם בשנת 2006 ונכתב בשיתוף עם ליניואן לו. כשמו כן הוא, ספר מדעי אודות גרפים מסובכים ורשתות בתורת הגרפים.
פרסים
בשנת 1990 הוענק לפאן צ'ונג פרס אלנדורפר על ידי הארגון האמריקאי למתמטיקה.
בשנת 2009 זכתה בפרס Noether Lecture.
בשנת 2017 זכתה צ'ונג במדליית אויילר.
יעקב כנעני
יעקב כנעני (קאופמן) (15 ביוני 1894, תרנ"ד, בסראביה, האימפריה הרוסית – 23 באוגוסט 1978, תשל"ח, ירושלים) היה מילונאי עברי, בעל המפעל המילוני המונומנטלי "אוצר הלשון העברית לתקופותיה השונות", ב-18 כרכים, שראה אור בהוצאת מסדה בשנים תש"ך–תשמ"ט.
ביוגרפיה
כנעני נולד בשם יעקב קאופמן בעיירה הקטנה חנצ'שט שבפלך בסראביה של האימפריה הרוסית (לימים ברומניה; כיום במחוז אודסה באוקראינה), בנו של משה אהרן קויפמן, במשפחה חסידית אדוקה. גדל בעיירה הסמוכה בּוֹלגראד (Болград), שם קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ואצל מורים פרטיים.
בבגרותו נסע מערבה לעיר העולם וינה ושם למד בבית המדרש למורים עבריים שבראשות צבי פרץ חיות ובאוניברסיטת וינה. למד פילוסופיה, פסיכולוגיה, פדגוגיה, היסטוריה והיסטוריה של עם ישראל, גאוגרפיה וגאוגרפיה של ארץ ישראל. הורה בחו"ל, ולאחר עלייתו בארץ.
בשנת 1925 (תרפ"ה) עלה לארץ ישראל, התיישב בירושלים, שם השלים את לימודיו באוניברסיטה העברית והוסמך במדעי הרוח. במשך כעשר שנים עבד עם מורו משה צבי סגל בהכנת כרכי מילון בן-יהודה שראו אור לאחר מותו של אליעזר בן-יהודה. שימש המזכיר המדעי של סגל בכרכים ח ו-ט, והתקין לדפוס חלק ניכר מכרך י שבעריכת של נפתלי הרץ טור-סיני.
בנוסף עבד עם חיים יהושע קוסובסקי בעריכת הקונקורדנציה למשנה ולתוספתא מטעם האוניברסיטה העברית, ועם אהרן מאיר מזי"א על "ספר המונחים לרפואה ולמדעי הטבע" שכתב בעריכת שאול טשרניחובסקי (תרצ"ד). בין משרות אלה עבד כמורה בבתי ספר בירושלים וביישובים נוספים בארץ.
בשנות ה-30 היה ממשתתפיו של כתב העת "מזרח ומערב". בשנת תרצ"א פרסם חוברת לדוגמה "מילון קונקורדנציוני ללשון הפיוטים". כן פרסם מחקרים ביו-ביבליוגרפיים על חייהם ועבודותיהם של משה שולבוים ואליעזר בן-יהודהאת מפעל חייו, המילון "אוצר הלשון העברית לתקופותיה השונות", החל כבר עם עלייתו. במשך שנים ליקט מילים שאותן ארגן בכרטיסיות, והכין מהן את המילון. המילון אינו מילון אקדמי או אטימולוגי. כל מילה ניתנת בנטיותיה השונות, ובלוויית ומובאות מכל השכבות הספרותיות שהיא מופיעה בהן. דגש מיוחד ניתן על הניבים. הוא כולל מילים הלקוחות מההיסטוריה הארוכה של השפה העברית לצד מילים שאולות ותחדישים, הן מילים ממשלב גבוה והן שפה "נמוכה" וסלנג (מה שנחשב בזמנו לפורץ דרך). לדברי כנעני בהקדמה, מטרתו בחיבור האוצר הייתה:בכרכים הראשונים שימשו כעורכים-יועצים המחנך דוד לוין והמשורר אברהם שלונסקי (שהיו גם אלה שהציעו את השם). רק בשנת 1960 (תש"ך), משהושלם המילון, ניגש כנעני להדפיס את הכרך הראשון, ובו האותיות א–ב. מלכתחילה נועד המילון להיות בן תשעה כרכים, אך בסופו של דבר הוא כלל לא פחות מ-18 כרכים, המונים 6,164 עמודים, ובכך היה למילון העברי הגדול ביותר שחובר אי-פעם. הדפסת המילון נשלמה כעבור כמעט שלושה עשורים, בשנת תשמ"ט. ארבעת הכרכים האחרונים פורסמו לאחר מותו.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ג'וי לורן
ג'וי לורן (באנגלית: Joy Lauren; נולדה ב-18 באוקטובר 1989) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל גילום תפקידה של דניאל ואן דה קמפ בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות".
ביוגרפיה
לורן נולדה בשם לורן ג'וי ג'ורגנסן באטלנטה, ג'ורג'יה. היא התגוררה באזור וייל, קולורדו מגיל שנה עד גיל 4. היא למדה בבית הספר "Galloway" שבאטלנטה, ג'ורג'יה, והופיעה במספר הפקות בתיאטרון "Alliance". בגיל 11 היא עברה עם אימה מאטלנטה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה. היא סיימה את לימודי התיכון בגיל 14. ב-2012 היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בהיסטוריה של ארצות הברית מאוניברסיטת קולומביה.
דני גנות
דן (דני) גנות הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שירת כראש להק כוח האדם בחיל האוויר.
גנות נולד בעיר סיגאט שברומניה. בגיל 6 עלה עם הוריו לישראל. אביו פאול היה רופא רנטגנולוג ואימו יהודית רופאת ילדים. סיים קורס טיס ושירת בחיל האוויר כנווט הרקולס בטייסת 103 וטייסת 131. בהמשך פיקד על טייסת המזל"טים הראשונה, שימש ראש מחלקת קצינים במטה חיל האוויר ופיקד על בסיס לוד. בשנים 2004 עד 2007 עמד בראש להק כוח האדם.
מאחוריו 36 שנות טיסה פעילה.
שימש כנספח צבאי בסינגפור.
גנות נשוי אב לשלושה בנים וסב לשניים. בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים.
הקורפוס ה-21 (ארצות הברית)
הקורפוס ה-21 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-2 בדצמבר 1943 הוקם הקורפוס ה-21, והועמד תחת פיקודו של פרנק מילבורן.
הקורפוס שנכלל במסגרת הארמייה השביעית של אלכסנדר פאץ' שהייתה חלק מקבוצת הארמיות השישית של ג'ייקוב דיוורס השתתף במבצע דרגון, אשר במסגרתו נחתו בעלות הברית בדרום צרפת, ולאחר מכן התקדם עם הארמייה עד אלזס. ב-19 בינואר 1945, הפקיע דיוורס את הקורפוס מידיו של פאץ', והעביר אותו תחת הארמייה הראשונה הצרפתית בפיקודו של ז'אן דה לאטר דה טסיני. לאטר היה, לפיכך, הגנרל הלא אמריקני היחיד שפיקד על כוחות אמריקניים גדולים במלחמת העולם השנייה, אך בד בבד הארמייה שלו הייתה כפופה לקבוצת הארמיות של הגנרל דיוורס, ובכך הייתה הכוח הצרפתי הגדול ביותר בהיסטוריה שלחם תחת פיקוד זר. בינואר 1945 השתתף הקורפוס בבלימת המתקפה הגרמנית באלזס, ובפברואר היה לקורפוס חלק מכריע בחיסולו של כיס קולמר.
ב-15 במרץ 1945 פתח הקורפוס במתקפה גדולה לעבר גרמניה, יחד עם הקורפוס ה-6 והקורפוס ה-15. ב-20 במרץ פרץ הקורפוס דרך קו זיגפריד, וכבש את זארבריקן, וב-26 במרץ חצה את נהר הריין. ב-5 באפריל כבש הקורפוס את וירצבורג, וב-12 באפריל כבש את שוויינפורט. ב-18 באפריל כבש הקורפוס את אנסבך וב-22 באפריל הקים גשר על הדנובה באזור דילינגן על הדנובה. ב-28 באפריל כבש הקורפוס את אאוגסבורג, וב-1 במאי כבש את באד טלץ ושבה את גנרל-פלדמרשל גרד פון רונדשטט. ב-3 במאי נכנס הקורפוס לאוסטריה, ולמחרת נפגשו כוחות הקורפוס עם רגימנט הרגלים ה-409 מהדיוויזיה ה-103 מצפון-מזרח לאינסברוק. ב-6 במאי נכנעו כל הכוחות הגרמניים באזור, וב-8 במאי נכנסו כוחות הדיוויזיה המוטסת ה-101 שהשתייכו לקורפוס לברכטסגאדן.
לאחר המלחמה שהה הקורפוס בגרמניה, וב-30 בספטמבר פורק הקורפוס. בספטמבר 1957 הוקם הקורפוס מחדש, וביוני 1970 פורק הקורפוס באופן סופי.
Remnants
Remnants (בעברית: שאריות) הוא אלבומה ה-16 של זמרת הקאנטרי האמריקאית ליאן ריימס, אשר יצא ב-28 באוקטובר 2016 וב-3 בפברואר 2017 בארצות הברית. זהו אלבומה הראשון של ריימס תחת חברת התקליטים RCA.
הסינגל הראשון מהאלבום היה השיר "The Story", אשר יצא לאור ב-24 ביוני 2016. על מנת לקדם את השיר ביצעה הופעות שלו בבריטניה, שם הופיעה לראשונה מאז שנת 2007. על מנת לקדם את האלבום יצאה ריימס לסיבוב ההופעות Remnants Tour אותו התחילה בפברואר 2017 בבריטניה.
הרצאת הרב
הרצאת הרב היא הרצאה שמסר הראי"ה קוק בכ' בטבת ה'תרפ"א לרגל יום פטירת הרמב"ם, בפני "חכמי מרכז הרב". בהרצאה קרא הרב ל"חיים של יצירה", וקרא ליצירתם של כמה מפעלים של ספרות תורנית: אנציקלופדיה לתורה שבעל-פה, סיכום פרשנות התלמוד, הלכה ברורה ובירור הלכה, פירוש לביאור הגר"א על השולחן ערוך ועוד.
לדבריו מפעלים אלה יתנו "הוד והדר על תופשי התורה בארץ ישראל".
במהלך השנים שחלפו מאז נמסרה ההרצאה בוצעו חלק ממפעלים ספרותיים אלה. חלקם בוצע על ידי תלמידי הרב קוק ואחרים שהושפעו מדרכו, בין היתר בהשפעת הרצאה זו.
המאמר הודפס במהדורות רבות, וכיום מצורף לחלק ממהדורות הספר אורות התורה.
הרקע להרצאה
לדברי הרב יוחאי רודיק הרקע להרצאה היה כפול: מחד, בחוגי הישוב הישן הייתה עייפות בלימוד התורה והיעדר חדוות יצירה אצל לומדים רבים. מאידך, בחוגי הישוב החדש הייתה תנועה של הקמת מערכות ומסגרות חינוך שמתנערות מנקודות הקודש מהמסורת ומהאמונה היהודית. כפתרון שמבקש דווקא למנף את הסיטואציה, קרא הראי"ה להרחבת הלימוד בעומק האגדה, וכן ליצירת ספרות תורנית בהירה ועמוקה בתחום ההלכתי ובקשר בין התלמוד להלכה. על היצירות הספרותיות להיות כוללות, כאלה שמעמידות את כלל התורה שבעל פה כתוכן שלהן, וכן עליהן להיווצר בשיתוף פעולה של הצוות הכותב.
מתכני ההרצאה
מלבד הקריאה ליצירת מפעלים ספרותיים תורניים, ההרצאה כוללת תכנים כלליים, מבין התכנים הללו:
אנציקלופדיה לתורה שבעל-פה
הראי"ה כותב שיש לחבר אנציקלופדיה לתורה שבעל פה, שתתמקד בדברי התלמוד והראשונים, בהצגת הכללים היסודות והגדרים בשפה ברורה כדי שיוכל כל קורא נבון להבין את הדברים. לדבריו, אנציקלופדיות דומות קודמות, כמו השדי חמד, עסקו בעיקר באיסוף שיטות האחרונים והצגתן, ולא בהצגת ההגדרות והיסודות, ולכן דרוש מפעל חדש שיהיה.
לדבריו על האנציקלופדיה לעסוק גם בתחום האגדה.
עשרות שנים לאחר ההרצאה, יזמו הרב שלמה יוסף זוין והרב מאיר בר-אילן את כתיבת האנציקלופדיה התלמודית, שאכן נועדה לרכז על פי נושאים את הספרות התלמודית ההלכתית ולסדר אותה באופן אנציקלופדי. הדמיון בין הרעיונות, והקשר האישי בין הרב מאיר בר-אילן לראי"ה הביאו את הרבנים יהושע בן מאיר ונריה גוטל למסקנה שהאנציקלופדיה הוקמה "לאור חזון זה". לעומתם טוען הרב אורי רדמן שאין קשר ישיר בין ההרצאה שנשא הרב קוק למיזם האנציקלופדיה התלמודית, וכסימוכין לכך הוא מציין שמייסדי האנציקלופדיה לא הזכירו כלל את ההרצאה כהשראה למפעלם. הרב מאיר בראלי, חבר במערכת האנציקלופדיה התלמודית, התייחס לדמיון בין הרעיונות, אך ציין שקיימים שני הבדלים בין המפעל שהתווה הרב קוק לאנציקלופדיה התלמודית: א. הראי"ה בקש ליצור אנציקלופדיה מתומצתת הממוקדת בשיטות הראשונים, בעוד האנציקלופדיה התלמודית מסכמת גם את דברי האחרונים, וערכיה לעיתים מקיפים את הנושא באריכות ולא מתמצתים אותו. בנקודה זו לדעתו המיקרופדיה התלמודית דומה יותר למפעל שלו קרא הראי"ה. ב. העובדה שהאנציקלופדיה התלמודית אינה כוללת דברי אגדה. לדעתו כשתסיים האנציקלופדיה התלמודית את ערכי ההלכה, יושלם המפעל גם על מרחב האגדה. גם הרב אורי רדמן ציין חלק מהבדלים אלה, ולכן סיכם שספק גדול אם המיזם כפי שנוצר, קשור למיזם שבקש הרב קוק.
הלכה ברורה ובירור הלכה
הלכה ברורה ובירור הלכה היא שיטה ללימוד גמרא שאליה קרא הרב בהרצאתו. המטרה היא חידוש הקשר בין התלמוד להלכה והבנת הדרך בה ההלכה והשתלשלותה, לשיטותיה השונות, נובעות מתוך התלמוד ומפרשיו.
לשם פיתוח השיטה, פרסומה ומילוי מטרותיה, הקים בנו של הרב, הרצי"ה קוק, בירושלים את מכון הלכה ברורה ובירור הלכה שכיום נמצא בישיבת מרכז הרב, ופעילים בו אברכי הישיבה ורבניה, בראשות רבה של ירושלים הרב אריה שטרן.
השיטה מורכבת משני חלקים:
עד כה (ה'תשפ"א) יצאו לאור על ידי המכון רוב מסכתות התלמוד הבבלי.
סיכום הפרשנות לתלמוד
מפעל נוסף שאליו קרא הראי"ה הוא סיכום שיטות מפרשי התלמוד האחרונים, בדומה למה שנעשה בשיטה מקובצת על חידושי הראשונים.
יצירה דומה לזו שקרא אליה הראי"ה היא "אוצר מפרשי התלמוד", ובמידה מסוימת דומה לו המדור "ילקוט ביאורים" שבמהדורת מתיבתא.
באר אליהו וברכת אליהו
במפעל הבאת מקורות הגר"א על הגהותיו על השולחן ערוך החל הרב קוק עצמו בספרו באר אליהו. חיבור מקיף בשם "ברכת אליהו" נעשה על ידי הרב ברוך רקובר החל משנת תשכ"ח והמשיך גם אחרי פטירתו על ידי צוות תלמידי חכמים הממשיכים את מפעלו.
אל סרבי
אלפרד ניקולס "אל" סרבי (באנגלית: Alfred Nicholas "Al" Cervi; 12 בפברואר 1917 - 9 בנובמבר 2009) היה כדורסלן ומאמן אמריקאי ששיחק בליגות ה-NBL, ה-BAA וה-NBA בין השנים 1938–1953. נודע כאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר של תקופתו, וכשחקן התקפה אגרסיבי שהצטיין במהלכי "סל ועבירה". בשנת 1985 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
נעורים ושירות צבאי
סרבי נולד וגדל בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק. בסיום שנתו השלישית בתיכון נשר מהלימודים והחל לשחק עבור קבוצת "באפלו ביזונס" מליגת ה-NBL. בשנת 1940 התגייס לחיל האוויר האמריקאי, בו שירת לאורך מלחמת העולם השנייה עד שנת 1945.
קריירה מקצועית
בסיום מלחמת העולם הצטרף לרוצ'סטר רויאלס, בעונת הבכורה שלה כקבוצה ב-NBL. כאחד השחקנים הבולטים בקבוצה, לצד רד הולצמן, הוביל את הרויאלס לאליפות ה-NBL כבר בעונתה הראשונה, כשגברה בגמר על שבויגן רד סקינס בתוצאה 3-0. בשתי העונות הבאות הצטרפו לרוצ'סטר השחקנים בוב דייוויס וארני רייזן, והקבוצה הפסידה פעמיים בגמר הליגה. בעונת 1948/1949, האחרונה לקיום ה-NBL, עבר סרבי לסירקיוז נשיונלס בה שימש כמאמן-שחקן. בכל ארבע עונותיו ב-NBL נבחר סרבי לאחת מחמישיות העונה, ובעונת 1946/1947 אף הוביל את קלעי הליגה עם 632 נקודות.
את עונת, בה התמזגה ה-NBL אל ליגת ה-NBA, סיימו הנשיונלס עם המאזן הטוב בליגה, 51-13, והפסידו בסדרת הגמר למיניאפוליס לייקרס בתוצאה 4-2. סרבי המשיך בתפקידו כמאמן-שחקן בסירקיוז עד פרישתו ממשחק בשנת 1953, ונשאר לאמן את הקבוצה עד תחילת עונת. בכל שבע עונותיו כמאמן הנשיונלס ב-NBA העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ובעונת זכתה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על פורט ויין פיסטונס בסדרת הגמר. כוכב הקבוצה באותה תקופה היה הפאוור פורוורד דולף שייס.
בעונת עבר סרבי לאמן את פילדלפיה ווריורס של פול אריזין, ועזב את התפקיד בסיום העונה.
זוננאלה
גאוגרפיה
אורך הרחוב הוא 5 ק"מ, מהרמנפלאץ בצפון-מערב, עד לבאומשולנווג (Baumschulenweg), שם הוא משנה את שמו לזיד-אוסט אלה (בגרמנית "Südostallee", "השדרה הדרום-מזרחית"). הוא נסלל ונבנה במקור בשלהי המאה התשע-עשרה, וכיום מרבית תושביו הם מהגרים דוברי ערבית וטורקית. חלקו הצפוני מתאפיין בבנייה עירונית צפופה ובעל שלטים רבים בערבית ובטורקית, ואילו חלקיו הדרומיים יותר נמנים עם האזורים הירוקים ביותר בדרום-מזרח ברלין.
לאורך ההיסטוריה שלו נודע הרחוב בשמות שונים. בתחילה נודע בשם "Straße 84", רחוב 84. בשנת 1893, חמש שנים לאחר מותו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה, נקרא הרחוב על שמו. בשנות ה-20 שונה שמו לשם הנוכחי, שמשמעותו "שדרת השמש".
בשנת 1999 נעשה סרט שנשא את שם הרחוב, Sonnenallee, המתאר באופן קומי את החיים במזרח ברלין בשנות ה-70 המאוחרות.
פול לויץ
פול לויץ (באנגלית: Paul Levitz; נולד ב-21 באוקטובר 1956) הוא קומיקסאי אמריקאי, והיה נשיא חברת DC קומיקס בין השנים 2002–2009, חברה בה עבד למעלה מ-35 שנה במגוון רחב של תפקידים. יחד עם המו"ל ג'נט קאהן והעורך הראשי דיק ג'ורדנו, היה לויץ אחראי על העסקת כותבים כמו מרב וולפמן ואלן מור, אמנים כמו ג'ורג' פרז, קית' גיפן וג'ון ברן, והעורכת קארן ברגר, שתרמו להחייאת קו גיבורי העל של החברה בשנות השמונים.
נעוריו
לויץ גדל בברוקלין, ניו יורק. במהלך נעוריו הוא החיה מחדש את פנזין חדשות הקומיקס, The Comic Reader, שלדברי לויץ, היה מגזין חדשות תעשיית הקומיקס המתפרסמות באופן קבוע הראשון. תחת עורכתו של לויץ זכה The Comic Reader בשני פרסי מעריצי הקומיקס הפאנזיניים הטובים ביותר. אחד ממוריו של לויץ, פרנק מק'קורט, התרשם מספיק מעבודתו של לויץ, שארגן את הופעתו של לויץ בתוכנית הרדיו של אחיו של מק'קורט.
קריירה
במהלך מחקרו עבור The Comic Reader לויץ נעשה מוכר למדי במשרדי DC קומיקס, שם בדצמבר 1972 העורך ג'ו אורלנדו העניק לו את עבודתו הפרילנסרית הראשונה, בתחילה כתב דפי טקסט ודפי מכתבים למערכת, ובהמשך עבד כעוזר עריכה לפני שהחל לכתוב סיפורים. לימים למד לויץ עסקים באוניברסיטת ניו יורק אך מעולם לא רכש שום השכלה רשמית בכתיבה, למעט קורס עיתונאות. הוא נשר לאחר שלוש שנים כדי להתרכז בקריירת הכתיבה שלו. לאחר ששימש כעוזר עריכה של ג'ו אורלנדו, בשנת 1976 "הגשים לויץ חלום חיים" בכך שהפך לעורך Advenure Comics ערב יום הולדתו ה-20. בשנת 1978 הוא ירש את יוליוס שוורץ כעורך קו הקומיקס של באטמן.
ככותב, לויץ נודע בעיקר בזכות עבודתו על הכותר לגיון גיבורי-העל, אותו כתב בין השנים 1977–1979 ובין השנים 1981–1989. לויץ כתב All-New Collector's Edition # C-55 (1978), ספיישל בגודל מוגדל שצויר על ידי מייק גרל, בו נישאו חברי הלגיון הוותיקים סטורן גירל ולייטנינג לאד. לויץ והאמנים ג'יימס שרמן וג'ו סטטון יצרו את "מלחמת האדמה" סיפור עלילה הנפרס על חמש גליונות סופרבוי ולגיון גיבורי העל 241–245 # (יולי – נובמבר 1978). הוא וקית' גיפן הפיקו את "סאגת האופל הגדולה", אחד מסיפורי הלגיון הידועים ביותר, בלגיון גיבורי העל כרך 2, # 290–294. היסטוריון הקומיקס לס דניאלס ציין כי "בעבודה עם האמן קית' גיפן השלים לויץ את הפיכתו של הלגיון לסאגת מדע בדיוני בעלת היקף ועומק ניכרים." באוגוסט 1984 הושקה סדרת לגיון גיבורי העל החדשה על ידי לויץ וגיפן.
לבסוף הפך לויץ לעורך, ושימש כסגן נשיא וסגן נשיא בכיר, לפני שנכנס לתפקיד הנשיא בשנת 2002. בשנת 2006 חזר לויץ לכתוב את חברת הצדק של אמריקה עם גיליון 82 של JSA, והשלים את הכרך לפני ההשקה המחודשת של הכותב ג'ף ג'ונס.
ב-9 בספטמבר 2009 הוכרז כי לויץ יסיים את תפקידו כנשיא ומוציא לאור של DC Comics כדי לשמש כעורך התורם והיועץ הכללי של DC Entertainment והיה הכותב של Adventure Comics כרך 2 ולגיון גיבורי העל כרך 6.
לויץ הזכיר בראיון באוגוסט 2010 שהוא עובד על "הספר האמיתי הראשון שלי". "75 שנות קומיקס של DC: אמנות המיתוס המודרנית" (ISBN 9783836519816 ) פורסם על ידי טאשן בנובמבר 2010.
בנוסף ללגיון גיבורי העל, כתב לויץ את הסדרה Worlds' Finest, שצוירה בתחילה על ידי ג'ורג' פרז וקווין מגווייר. לויץ וקית' גיפן שיתפו פעולה בלגיון הגיבורים העל 17 ו-18 בשנת 2013. בשנת 2015 כתב לויץ את "וויל אייזנר: אלוף הרומן הגרפי", ספר ביוגרפיה / אמנות גדול על עבודתו של אייזנר בהוצאת אברמס קומיקס ארטס. הספר יזכה את לויץ במועמדות בפרס אייזנר לשנת 2016 לספר "הטוב ביותר שקשור לקומיקס". הוא הצטרף לדירקטוריון Boom! Studios בפברואר 2014. הוא כתב סיפור חדש בן חמישה עמודים שכותרתו "המשחק", שצויר על ידי ניל אדמס, לאוסף "אקשן קומיקס: 80 שנה של סופרמן" אוגדן בכריכה קשה של סופרמן.
בשנת 2004 הצטרף לויץ לדירקטוריון "קרן ההגנה המשפטית של הקומיקס", ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1986 כדי להגן על זכויות התיקון הראשון של קהילת הקומיקס. הוא פרש מהדירקטוריון בשנת 2020. ב-31 בדצמבר 2020 הודיע לויץ על פרישתו מ- DC באמצעות פרסום בפייסבוק, באומרו כי "סוף עידן מבחינתי באופן אישי, כשאני יוצא מקו השכר של וורנר / DC אחרי כל כך הרבה עשורים: למעלה מ־47 שנים בצוות, 36 מהם בחוזי עבודה."
פרסים
לויץ זכה בפרס אינקפוט בקומיק-קון, סן דייגו בשנת 2002, הפרס ההומניטארי של בוב קלמפט בפרס קומיק-קון בסן דייגו בשנת 2008, ופרס הומניטרי על שם דיק ג'יורדנו של Hero Initiative בשנת ספטמבר 2013 בקומיק-קון בבולטימור. הוא הוכנס להיכל התהילה בפרס וויל אייזנר בשנת 2019 בקומיק-קון בסן דייגו.
חיים אישיים
ללויץ יש שלושה ילדים: ניקול, מנהלת בריאות הציבור; פיליפ, עורך דין; וגארט, שעובד בתעשיית הבידור.
הוא מונה את רוג'ר זילאזני כסופר המדע הבדיוני החביב עליו, ג'. ר. ר. טולקין כסופר הפנטזיה האהוב עליו, דייוויד מק'קולו כסופר ההיסטוריה החביב עליו ואגאתה כריסטי ככותבת המסתורין האהובה עליו.
ז'ונגצ'נג
ז'וֹנְגְצֶ'נְג (בסינית מפושטת: 荣成; בסינית מסורתית: 榮成; בפין-יין: Róngchéng) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית ווייהאי בקצה המזרחי של מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. הנפה משתרעת על פני 1,669 קמ"ר ב ומשקיפה לים הצהוב בכל הכיוונים למעט מערב. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה מנתה 714,211 תושבים.
היסטוריה
על פי רשומות היסטוריות, הקיסר הראשון של שושלת צ'ין ביקר פעמיים בז'ונגצ'נג, ובנה גשרים ומקדשים. בשנת 1735, במהלך שושלת צ'ינג, הקיסר יונג-ג'נג העניק לז'ונגצ'נג את שמו הנוכחי.
אסונות
ביוני 2011 פרץ מרד ורצח המוני על לורונגיו 2682, סוחר דייגים בז'ונגצ'נג. לאחר חודש בדרום האוקיינוס השקט, 11 מתוך 33 מהצוות חזרו. ביולי 2013 הרשיע בית המשפט הביניים בוונדנג, הסמוך לז'ונגצ'נג, את 11 הגברים ברצח.
מנהל
תחת ממשלת ז'ונגצ'נג יש 10 מחוזות משנה ו -12 עיירות.
החוליה החלשה (רוסיה)
החוליה החלשה (Слабое Звено) היא הגרסה הרוסית לתוכנית המשחק The Weakest Link. שתי עונותיה הראשונות שודרו מ-25 בספטמבר 2001 בערוץ הראשון. לאחר מכן שודרו העונות הבאות בערוץ 5 הפטרבורגי בהנחיית ניקולאי פומנקו. עונתה השביעית עלתה בפברואר 2020 בערוץ "מיר", בהנחיית מריה קיסליובה שגם הנחתה את העונות הראשונות.
עובדות מעניינות
בסוף 2002, מנחי מספר המשחקים המובילים בערוץ החליפו מקומות והנחו תוכניות אחרות, כך מנחת החוליה החלשה, מריה קיסליובה, הנחתה את מהדורת השנה החדשה של מי רוצה להיות מיליונר? ואילו ליאוניד יעקובוביץ' הנחה את החוליה החלשה. הפרק קבע שיא - הזוכה, רומן מדיאנוב, קיבל פרס של 402,000 רובל (מתוך הפרס הגדול של מיליון רובל).
אריה לובין (ראש מועצה אזורית)
אריה לובין (8 בינואר 1912 – 2 בפברואר 1975) היה חקלאי, שכיהן כראש מועצות אזוריות בשנים 1954–1959.
ביוגרפיה
אריה לובין נולד בהומל שברוסיה הלבנה, לשמואל וסוניה לובין. הוא עלה לישראל ב-1932. הוא הצטרף לקיבוץ רמת דוד (קבוצת עיינות), שבעמק יזרעאל ב-1933, וגר בו עד יום מותו. הוא נשא לאישה את אסתר ונולדה להם בת אחת – רות.
ביישוב היה חקלאי בפלחה ופעיל ארגוני-כלכלי בוועדות היישוב. הוא שימש כמרכז המשק וכשחיים ראם התפטר מראשות המועצות האזוריות, "קישון" ו"נהלל", לובין מילא את מקומו.
בין 1954 ל-1957, שימש, בו זמנית, ראש מועצה אזורית קישון וראש המועצה האזורית הסמוכה, נהלל, עד שב-1957 אוחדו שתי מועצות אלה. לאחר מכן, במשך כשנתיים שימש ראש המועצה המאוחדת שלהן.
כראש שתי מועצות סמוכות, לובין המשיך את משימת קודמיו בקידום הקמת רשות ניקוז כוללת לאזור ובאיחוד המועצות המקומיות של האזור. שני מיזמים אלו ראו פרי בעת כהונתו. לאחר תום כהונתו כראש המועצה, הוא המשיך להיות חבר מועצה ולקח בה תפקידים בכירים. למשל ב-1974 מונה לסגן ראש המועצה.
לאחר פטירתו, לובין נקבר בבית העלמין של קיבוצו, רמת דוד.
פגי ויטסון
פגי אנט ויטסון (באנגלית: Peggy Annette Whitson; נולדה ב-9 בפברואר 1960) היא ביוכימאית ואסטרונאוטית אמריקאית. אחת מהאסטרונאוטיות המנוסות ביותר עם שהות מצטברת בחלל של יותר מ-665 ימים. נכון למאי 2017, מחזיקה בשיא הליכות חלל לאחר שביצעה 10 הליכות חלל בשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות. האישה הראשונה ששימשה כמפקדת משלחת לתחנת החלל הבינלאומית בזמן משלחת 16 בשנת 2007. ויטסון שבה לתחנת החלל במשלחת 50/51, במהלכה היא פיקדה על משלחת 51 בשנת 2017, והפכה לאישה הראשונה המפקדת פעמיים על תחנת החלל. נכון לספטמבר 2017, ויטסון מחזיקה בשיא השהייה המצטברת בחלל לאסטרונאוט אמריקאי ולאישה (יותר מ-665 ימים).
ביוגרפיה
ויטסון נולדה במאונט אייר, איווה, וגדלה בחווה ליד ביקונספילד. במהלך ילדותה, החלה ללמוד לטוס כאשר את הכסף לשיעורי טיסה מימנה ממכירת תרנגולות. סיימה לימודי תיכון בשנת 1978, וקיבלה תואר ראשון במדעים בביולוגיה וכימיה מאיווה וסלייאן קולג'. למדה תואר שלישי בביוכימיה מאוניברסיטת רייס ביוסטון טקסס, אותו סיימה ב-1985. המשיכה בתור בתר-דוקטורנטית במסגרת מלגת רוברט א. וולש. עד אוקטובר 1986.
כחוקרת
במסגרת המלגה באוניברסיטת רייס, החלה לעבוד במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, כעמית מחקר של המועצה הלאומית למחקר.
מאפריל 1988 עד ספטמבר 1989, שימשה כמפקחת לקבוצת מחקר בנושא ביוכימיה אצל חברת קרוג, חברה המועסקת כקבלן משנה בנושאי מדעי החיים במרכז החלל ג'ונסון.
ב-1997, ויטסון החלה כמרצה מן החוץ במעבדת מייבי לביוכימיה והנדסה גנטית באוניברסיטת רייס ביוסטון.
מ-1992 עד 1995, שימשה מדענית ראשית כחלק מתוכנית מיר ומעבורות החלל וגם הייתה סגן מנהלת היחידה למדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
בנאס"א
בין השנים 1989–1993 עבדה ויטסון כחוקרת ביוכימאית במחלקת מחקר ותפעול ביו-רפואי במרכז החלל ג'ונסון. במהלך שנים אלו עסקה בעיקר במחקר: ב-1991–1992 הייתה מובילת המטעד למחקר בתאי עצם בניסוי Bone Cell Research Experiment (E-10), ניסוי שטס על טיסת המעבורת STS-47. כמו כן הייתה חלק מצוות עבודה משותף בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי רפואת חלל וביולוגיה. במהלך השנים 1991–1993 עסקה גם בניטור ופיקוח טכני במעבדות למחקר ביוכימיות.
בשנת 1992 מונתה כמדען הראשי בתוכנית מיר ומעבורות החלל (תוכנית הכללה את טיסות המעבורת STS-60, STS-63, STS-71, ומשלחות 18 ו-19 לתחנת החלל מיר). ויטסון שימשה בתפקיד זה עד לסיומו של שלב A1 בתוכנית בשנת 1995. ויטסון הייתה גם היו"ר במשותף של קבוצת העבודה המשותפת בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי מדע במשימות החלל (U.S.-Russian Mission Science Working Group).
לאחר תפקיד זה ובשנים 1993–1996 שימשה כסגן מנהל המחלקה במחלקת מדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
באפריל 1996 נבחרה ויטסון לאסטרונאוטית והחלה את האימונים באוגוסט 1996. לאחר שנתיים של הכשרה היא החלה לעבוד במחלקת התכנון של משרד האסטרונאוטים (היחידה האחראית על כל פעילויות טייסי החלל). היא הייתה המובילה בצוות התמיכה הקרקעי ברוסיה בין השנים 1998–1999.
ויטסון טסה לחלל במסגרת משלחת 5 לתחנת החלל הבינלאומית בשנת 2002, ושהתה בה שישה חודשים.
ביוני 2003 ויסטון הייתה מפקדת משימת NEEMO 5 במתקן המחקר התת-ימי אווקריוס. במהלך משימה זו שהו ועבדו האקוונאוטים והצוות מתחת למים במשך 14 יום.
ויטסון מונתה לצוות הגיבוי של משלחת 14 לתחנת החלל, כגיבוי למפקד המשלחת מייקל לופז אלג'ריה, והתאמנה עם צוות הגיבוי מנובמבר 2005 ועד ספטמבר 2006 (מועד שיגור משלחת 14). לאחר מכן, נבחרה להיות מפקדת משלחת 16 לתחנת החלל, ששוגרה באוקטובר 2007, ושהתה בחלל 191 יום.
לאחר חזרתה לכדור הארץ שימש כמנהלת משרד האסטרונאוטים מאוקטובר 2009 ועד יולי 2012, שבו חזרה לשירות פעיל כאסטרונאוטית. במסגרת תפקידה, הייתה אחראית לניהול ותכנון כל המשימות והפעילות על תחנת החלל, מינוי ואימון הצוותים לחלל וכן צוותי הגיבוי והתמיכה. ויטסון הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה, וגם הייתה הראשונה שמונתה לתפקיד שלא הייתה טייסת בעברה.
ויטסון חזרה לחלל בנובמבר 2016 במסגרת משלחת 50/51 לתחנת החלל ושימשה כמפקדת משלחת 51 לתחנת החלל. שהותה בחלל הוארכה להיות חלק ממשלחת 52. היא חזרה לכדור הארץ בספטמבר 2017 ובכך הפכה לאמריקאית בעלת השהות הממושכת ביותר בחלל, למעלה מ-665 יום.
ב-15 ביוני 2018, הודיעה ויטסון כי היא פורשת מנאס"א.
משלחת 5 לתחנת החלל הבינלאומית
צוות משלחת 5 לתחנת החלל הבינלאומית שוגר לחלל ב-5 ביוני 2002, במסגרת טיסת מעבורת STS-111. המעבורת עגנה עם תחנת החלל ב-7 ביוני 2002. חברי המשלחת היו ולרי קורזון (מפקד המשלחת), פגי ויטסון וסרגי טרסצ'ב.
במהלך שהותה בתחנת החלל עזרה ויטסון להתקין מודולים בתחנת החלל במסגרת הרחבתה, כמו גם בהתקנת הזרוע הרובוטית של התחנה (קנדארם2).
במסגרת המשלחת, ויטסון ביצעה הליכה חוץ רכבית של 4 שעות ו-25 דקות בחליפת החלל הרוסית אורלן שנועדה להתקין מגן מחלקיקים זעירים על מודול זבזדה הרוסי. המגן נועד להגן מחלקיקים היכולים לפגוע בתחנה. כמו כן היא הפעילה ובדקה תא המיועד לניסויים במיקרו כבידה (Microgravity Science Glovebox), המכיל מספר תאים לניסויים בתחנה.
במהלך שהותה בתחנת החלל היא מונתה להיות קצין המדע הראשון של נאס"א, והיא ביצעה 21 ניסויים במדעי החיים ובמדעי חוסר כבידה, כמו גם במספר ניסויים מסחריים.
משלחת 5 חזרה לכדור הארץ במסגרת טיסת המעבורת STS-113 ב-7 בדצמבר 2002. סה"כ ויטסון שהתה בחלל 184 ימים, 22 שעות ו-14 דקות במסגרת טיסה זו.
משלחת 16 לתחנת החלל הבינלאומית
ויטסון חזרה לחלל במסגרת משלחת 16 לתחנת החלל ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 על סויוז TMA-11. יחד איתה בטיסה היה חבר המשלחת יורי מלנצ'נקו והאסטרונאוט המלזי הראשון שייח' מוסזפר שביקר בתחנה. ויטסון הייתה האישה אסטרונאוטית הראשונה שתפקד על משלחת לתחנת החלל מספר אסטרונאוטים התחלפו כחבר המשלחת השלישי: קליטון אנדרסון, דניאל טאני, ליאופולד איהארטס וגארט רייזמן.
כמו כן במהלך המשלחת הוסיפו את מודול הרמוני האמריקאי, חיברו את מעבדת קולומבוס האירופאית, את היחידה המדוחסת קיבו היפנית ואת הרובוט דקסטר הקנדי. במהלך הליכת חלל הרביעית של משלחת 16 ב-18 בדצמבר 2007, שנועדה לבדוק את מצבם של פאנלים הסולארים של התחנה, הודיע פיקוד המשימה ביוסטון לויטסון שהיא הפכה לאסטרונאוטית עם הכי הרבה הליכות חלל מצטברות, נכון לאותה תקופה, ושהיא עקפה את סוניטה ויליאמס (ויליאמס החזיקה בתואר מחדש בין השנים 2012–2017, עד להליכת החלל השמינית של ויטסון). זו הייתה הליכת החלל החמישית של ויטסון, והיא צברה בסך הכל 32 שעות ו-36 דקות.
לאחר ביצוע הליכת חלל נוספת, היא הגיעה לשהות מצטברת של 39 שעות ו-46 דקות בהליכה חוץ רכבית.
ויטסון חזרה לכדור הארץ בטיסת סויוז TMA-11 יחד עם חברה למשלחת יורו מלנצ'נקו והאסטרונאוטית הקוריאנית אי סו-יון ב-19 באפריל 2008. כתוצאה מתקלה בסויוז, החללית נכנסה במסלול בליסטי במהלכו הצוות הרגיש תאוצה של עד ל-10g. החללית סטתה ב-420 ק"מ ממקום הנחיתה הצפוי בקזאחסטאן.
סה"כ ויטסון שהתה בחלל 191 ימים, 19 שעות ו-8 דקות בחלל במסגרת משימה הזאת.
משלחות 50/51/52
במהלך משלחת 50, בינואר 2017 ויטסון ביצעה פעילות חוץ רכבית יחד עם שיין קימבורו להחלפת סוללות של תחנת החלל הבינלאומית. הפעילות נמשכה 6 שעות ו-32 דקות. בכך הפכה ויטסון לאישה המבוגרת ביותר אשר ביצעה פעילות חוץ רכבית, וכן למחזיקת שיא מספר פעילות חוץ רכביות לאישה (7) יחד עם סוניטה ויליאמס (סוניטה ויליאמס החזיקה בשיא לנשים לשהות בפעילות חוץ רכבית באותו זמן).
ב-30 במרץ 2017, ביצעה ויטסון הליכת חלל נוספת יחד עם שיין קימבורו. זו הייתה הליכת החלל השמינית שלה, שנמשכה 7 שעות ו-4 דקות. במהלך הליכה זו בכך שברה את שיא הליכות החלל לנשים והיא מחזיקה את שיא השהות המצטברת לנשים בהליכה חוץ רכבית
עם התחלת משלחת 51 לתחנת החלל, הפכה ויטסון למפקדת המשלחת, ובכך הפכה לאישה הראשונה אשר פיקדה פעמיים על תחנת החלל הבינלאומית.