cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
How To Be Shy
יצירת האלבום
כשנובלמן שב לישראל בתחילת שנת 2000 הוא החל להופיע כשהוא מלווה עצמו עם גיטרה אקוסטית ופותח באופן קבוע את הופעותיה של להקת רוקפור. על שירי האלבום עבד עם מרבית מחברי להקה זו ובייחוד עם ברוך בן יצחק ששימש יחד עמו כמפיק המוזיקלי. אחד מהדברים המאפיינים את האלבום הוא הניגוד הבולט בין הטקסטים הפסימיים ללחנים האופטימיים. נובלמן הסביר כי זה נבע מהבדידות המסוימת בה חש בלונדון.
האלבום הושפע רבות ממוזיקת שנות השישים ובביקורות שקיבל מאוחר יותר צוינו חלק מההשראות: הביץ' בויז, פול מקרטני, סיד בארט, סקוט ווקר ולהקות פאוור פופ מהסבנטיז דוגמת: באדפינגר, הרספבריז וביג סטאר.
שני סינגלים מתוכו יצאו לרדיו: Sad Song Happy Song ו-Lonely Boy, שניהם זכו להשמעות בתחנות רדיו, נכללו לתקופה קצרה ברשימות השידור של תחנת הרדיו "גלגלצ" וקיבלו יחס בעיקר בתוכניותיהם של יואב קוטנר ותוכנית "הקצה" של אייל פרידמן.
ביקורות
How To Be Shy יצא לחנויות בחודש יוני 2001. אבי אפרתי ממקומוני ידיעות אחרונות כתב כי "נובלמן הוא הדבר הכי מאיר ומשמח שקרה בשנה האחרונה בפופ הישראלי" עדי גולד כתב ב-ידיעות אחרונות שנובלמן "הוא יוצר שירים מחונן ומהכותבים היחידים כאן שהצליח לפענח את סוד הקסם של השיר בן שלוש הדקות". מעריב לנוער בחרו בו כ"הבטחת השנה" ארי קטורזה מ-ynet )(בסיכומי השנה של אתר המוזיקה "מומה") ודנה קסלר בחרו בו כ"אלבום השנה הישראלי" והאחרונה אף הוסיפה במעריב כי הוא "תקליט פופ מושלם שמהווה הומאז' לכל אותן להקות שעשו את נובלמן למה שהוא וכי אף על פי שהאלבום נשמע משנות השישים, כמעט לגמרי אי אפשר למקם אותו בקטגוריה המגבילה של רטרו, כי אף אחד שחי בעבר אין לו כל כך הרבה חיות ואנרגיה".
בשנת 2001 נבחר האלבום על ידי המבקר של מגזין המוזיקה האמריקאי "רולינג סטון" ריצ'י אונטרבגר לאחד מעשרת האלבומים של השנה, תוך נימוק "מחייה פופ סיקסטיז פסיכדלי מישראל, מבלי להיות חקייני". "נובלמן הוא אחד מ-25 האומנים הבינלאומיים שיכולים לכבוש את אמריקה" הוסיף בראד קני במגזין האמריקאי, Alternative Press.
סטריאוכימיה
סְטֶרֵאוֹכִימְיָה (באנגלית: Stereochemistry) היא ענף בכימיה העוסק במבנה המרחבי של התרכובות השונות ברמה המולקולרית. כלומר - הענף אינו עוסק בצורה ובמראה של החומרים השונים, כגון אבקה צהובה, נוזל אדום, גז שקוף, אלא בסידור המרחבי של האטומים המרכיבים את החומר.
למרות שהענף עוסק בכל החומרים, מתייחס המושג סטריאוכימיה בעיקר לתרכובות אורגניות, זאת לאור המגוון העצום של הצורות המרחביות שבהן הן מסודרות, בהשוואה לתרכובות אי-אורגניות.
הסטריאוכימיה מנסה למיין את החומרים השונים לקבוצות שונות, לפי סידורם המרחבי. למשל, תרכובות מסוימות הן קוויות, אחרות מישוריות, והשאר תלת-ממדיות. מולקולות כיראליות, הקרויות אננטיומרים, מסיטות אור מקוטב. אם אננטיומר אחד מסיט את האור לכיוון ימין, אזי בן-זוגו יסיט את האור לכיוון שמאל.
לנתונים אלו חשיבות עליונה בהבנתם של תהליכים ותגובות כימיים. הסטריאוכימיה מנסה להסביר את התרחשותן של תגובות כימיות, וכן את מהירותן, מההיבט המרחבי. לכיוון, לזווית ולמיקום שבהם נפגשות שתי מולקולות השפעה מכרעת על הסבירות לקיומה של התגובה, וכן על התוצרים שיתקבלו, והסטריאוכימיה מנסה להתחקות אחר גורמים אלו. תגובה כימית נקראת סטריאוסלקטיבית אם נוצר במהלכה עודף משמעותי של אחד הסטריאואיזומרים.
בטבע קיימות מולקולות רבות, להן נוסחה מולקולרית זהה (כלומר, מספר אטומים זהה מכל סוג), אך בהן האטומים מסודרים באופן שונה. מולקולות כאלו נקראות איזומרים; הסטריאוכימיה עוסקת בקבוצה אחת של מולקולות אלו: האיזומרים המרחביים (סטריאואיזומרים).
הסטריאוכימיה בשירות הביולוגיה
לסטריאוכימיה חשיבות רבה בביולוגיה, במיוחד בחקר האנזימים. הענף חוקר את המבנה המרחבי של האתר הפעיל באנזים, ומנסה לעמוד על השפעת ההתאמה המרחבית שבין האנזים והסובסטרט על קצב הפעילות של האנזים, וכן על העדפתו הספציפית לסובסטרטים מסוימים בלבד. בדומה, משמשת הסטריאוכימיה לחקר ההתאמה בין הורמונים ובין הקולטנים שלהם, בין נוירוטרנסמיטרים בתאי עצב ובין הקולטנים שלהם, וכדומה.
טרגדיית התָלִידוֹמִיד, שהתרחשה בתחילת שנות ה-60, ממחישה את חשיבותה של הסטריאוכימיה. התרופה, שיוצרה בגרמניה ב-1957 ונועדה לשמש נגד בחילות שחוות נשים בהיריון, גרמה למומים מולדים בעשרות אלפי תינוקות, עד להורדתה מן המדפים ב-1961. מאוחר יותר הסתבר שמולקולת התלידומיד קיימת בשני סטריאואיזומרים - L-תלידומיד, המסיט אור מקוטב לשמאל, ו-D-תלידומיד, המסיט אור מקוטב לימין. האיזומר הראשון פועל כתרופה נגד בחילות, ואילו השני גורם למומים מולדים. שני האיזומרים מומרים האחד לשני בגוף האדם, כך שגם נטילת האיזומר הראשון בלבד גורמת למומים מולדים. בזמן ייצור התרופה היה תחום הסטריאוכימיה בחיתוליו, והתוצאות החמורות הביאו להאצה משמעותית בהתפתחות התחום.
דוגמה נוספת לחשיבות המבנה המרחבי בביולוגיה ניתן למצוא בחוש הראייה. מנגנון הראייה של יצורים חיים, על אף שהוא שונה באופן ניכר בין המינים השונים, מתבסס בכולם על האלדהיד רטינל. לתרכובת זו, המצויה באדם בקנים ובמדוכים שבעין, שני איזומרים. כשאור פוגע במולקולה, מנת האנרגיה של האור גורמת למולקולה לעבור מהתצורה של האיזומר האחד - 11-ציס-רטינל - לזו של האיזומר השני - 11-טרנס-רטינל. בתאי קנים שברשתית העין מחובר הרטינל לאנזים סקוטופסין; יחדיו הם יוצרים קומפלקס הנקרא רודופסין. השינוי במבנה המרחבי של הרטינל, הנגרם כתוצאה מהאור, גורם לאלדהיד להינתק מהאנזים, שכן כעת הוא כבר אינו מתאים בצורה מושלמת לאתר הפעיל של האנזים. הניתוק גורם לתגובת השרשרת המביאה ליצירת גירוי בתאי עצב המעובד על ידי מערכת הראייה לקבלת תפיסה חזותית של העולם.
אף מבחינה היסטורית היה זה ביולוג אשר גילה לראשונה כמה מהתגליות שהיוו את הבסיס לסטריאוכימיה. הצרפתי לואי פסטר, שנחשב לאבי המיקרוביולוגיה, גילה ב-1843 שגבישי חומצה טַרְטַרִית, הנוצרים כמשקע בחביות יין, מסיטים אור מקוטב לכיוון אחד, ואילו גבישי חומצה טרטרית שסונתזו באופן מלאכותי לא מסיטים אור מקוטב. פסטר בחן את הגבישים תחת מיקרוסקופ ומצא שהמבנה שלהם אינו סימטרי, והגבישים המלאכותיים היו משני סוגים, שהיו תמונת ראי זה של זה. הוא מיין בשקדנות, בעזרת מלקחיים זעירים, את הגבישים המלאכותיים לשתי קבוצות, וגילה שתמיסה שיצר מגבישי הקבוצה הראשונה (הזהים לגבישים הטבעיים בחביות היין) הסיטה אור מקוטב בכיוון השעון, בעוד שתמיסת גבישי הקבוצה השנייה הסיטה אותו נגד כיוון השעון. תמיסה בה תערובת שווה של שני הסוגים - שני האיזומרים - אינה מסיטה אור מקוטב כלל. תערובת כזו נקראת כיום תערובת רָצֶמִית; בלטינית רצמוס פירושו אשכול ענבים, והחומצה הטרטרית, שבה גילה פסטר את התופעה, מקורה בענבי היין.
ליבה האמיץ של אירנה סנדלר
ליבה האמיץ של אירנה סנדלר (באנגלית: The Courageous Heart of Irena Sendler) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי שבוים על ידי ג'ון קנט הריסון, שעוסק בסיפור חייה של אירנה סנדלר, חסידת אומות עולם פולנייה-קתולית (מגולמת בסרט על ידי אנה פקווין) שהצילה 2,500 יהודים במהלך השואה.
תקציר עלילה
הסרט עוקב אחר אירנה סנדלר (אירנה קריזנובסקה במקור), אחות קתולית ועובדת סוציאלית פולנית. היא חשה קרבה והזדהות ליהודים אחרי שאביה מת בזמן טיפול בילדים יהודיים. הרעיון הראשוני שלה היה להציל ילדים מגטו ורשה, אך היא נתקלת בספקות מצד עמיתיה לעבודה.
היא מזייפת את זהותה ומשתמשת במסמכים מזויפים בשביל להבריח את הילדים, בעוד שהיא משכנעת את הוריהם שהם בדרך למקום מבטחים ומבטיחה לילדים שהם יתאחדו עם הוריהם בתום המלחמה. עוזרה היה סטפן, ידיד ותיק שלה מימי האוניברסיטה שעוזר לה לתכנן את הברחת הילדים היהודיים.
בסוף הסרט (אפילוג), מגלים שסטפן ואירנה נישאו זה לזה והיא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום בשנת 2007.
מכונת הזמן (סרט, 1960)
מכונת הזמן (באנגלית: The Time Machine) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1960. עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על רומן משנת 1895 באותו השם מאת הרברט ג'ורג' ולס. בסרט מככבים רוד טיילור, איווט מימיו, ואלן יאנג.
ג'ורג' פאל, אשר יצר את העיבוד הקולנועי הראשון לאחד מיצירותיו של הרברט ג'ורג' ולס - "מלחמת העולמות" (1953), התכוון גם ליצור עיבוד קולנועי לסרט "מכונת הזמן", אך הוא נפטר לפני שהספיק ליצור את העיבוד הקולנועי לספר.
עלילת הסרט
ג'ורג' נפרד בהמשך מאורחיו ולאחר מכן הולך למרתף שם נמצאת מכונת זמן בגודל מלא. הוא לוחץ על המנוף ונע בזמן 17 שנים קדימה ל-15 בספטמבר 1917. הוא פוגש את בנו של פילבי, ג'יימס, שמספר לו על מותו של פילבי במלחמה. לאחר מכן הוא חוזר למכונת הזמן ונע בזמן ל-19 ביוני 1940 במהלך ההפצצות הכבדות של לונדון על ידי חיל האוויר של גרמניה הנאצית במהלך "מלחמה חדשה". ג'ורג' מצליח לחזור למכונת הזמן ולמשיך לנוע אל העתיד כאשר הוא שם לב שהבית שלו נפגע בהפצצה ונהרס לחלוטין. ג'ורג' עוצר את מכונת הזמן ב-19 באוגוסט 1966 ופוגש באנשים שממהרים לתוך מקלט סמוך, כאשר ברקע נשמעים אזעקות והפצצות. ג'יימס פילבי הקשיש קורא לג'ורג' לתפוס מחסה. רגעים ספורים לאחר מכן, פיצוץ גרעיני הורס את לונדון וגורם להתפרצות וולקנית. ג'ורג' מספיק לחזור בזמן למכונת הזמן ולהמשיך את המסע בזמן קדימה כאשר הוא מבחין בלבה מתקררת, מתקשה. הוא נוסע הרבה יותר רחוק אל העתיד עד שהלבה נעלמת ובמקומה מתגלה נוף שופע, ירוק ובראשיתי.
סרט בתוך סרט
Film within a film
מכונת הזמן (סרט, 1960)
עלילת הסרט
ג'ורג' עוצר ב-12 אוקטובר 802,701 לצד ספינקס עצום. בנקודת זמן זו, הוא מגלה כי המין האנושי שב לאורח חיים פרימיטיבי יותר ושישנם כעת שתי קבוצות המאכלסות את כדור הארץ - "מורולוקלים" ו"אֵלוֹי". המורלוקים דמויי הקופים הם הצאצאים האבולוציוניים של בני האדם, אשר שהו בעיקר מתחת לאדמה לאורך השנים. זאת בעוד שהאלוי התפתחו מבני האדם שנשארו על פני הקרקע. אף על פי כן, הם אינם יודעים לקרוא ולכתוב, אינם מודעים להיסטוריה האנושית, והמידע היחיד שיש ברשותם הם "טבעות" שהותירו להם אבותיהם, אשר כאשר מסובבים אותם הם מספרים להם על ההיסטוריה, אך האלוי לא מסוגלים יותר להבין את התיאורים הללו.
במהלך היום המורלוקים חיים מתחת לאדמה. אספקת האוכל של האלוי ניתנת להם על ידי המורלוקים אשר במהלך הלילות חוטפים אנשים מגזע האלוי אשר אותם הם נוהגים לאכול.
ג'ורג' מתידד עם וינה (איווט מימיו), צעירה מהאלוי, אשר הופכת למושא אהבתו. ג'ורג' מלמד את האלוי בהדרגה כיצד להילחם במורלוקים ובעקבות כך הוא הופך למנהיג של האלוי.
המורלוקים גונבים מג'ורג' את מכונת הזמן אל מתחת לפני הקרקע. ג'ורג' חודר לממלכתם התת-קרקעית של המורלוקים בעקבות מכונת הזמן, נלחם במורלוקים, נכנס למכונת הזמן ושב לשנת 1900 לזמנו שלו. ג'ורג' מספר לחבריו על הרפתקאותיו אך אף אחד לא מאמין לו. למחרת ג'ורג' מחליט לחזור לשנת 802,701 כאשר הפעם הוא לוקח עמו שלושה ספרים מהספרייה שלו.
אורח לא רצוי
אורח לא רצוי (בשוודית: Skurken i muminhuset) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1980 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות הרביעי בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית. בניגוד לשאר ספרי התמונות של המומינים אשר מכילים את איוריה של ינסון, ספר זה מכיל רק תמונות של מודל בית המומינים אשר נבנה על ידי ינסון וטוליקי פיאטילה (שותפתה לחיים של ינסון) בין השנים 1976 ל-1979. את התמונות בספר צילם אחיה של טובה ינסון, פר אולוף ינסון.
עלילת הספר מתרחשת בבית המומינים בליל סתיו בעת שמשפחת מומין מתכוננת לקראת שנת החורף שלהם. בחצות מתגנב אל תוך בית המומינים סרח אשר גורם לבלאגן רב עד אשר הוא נתפס על ידי המומינים.
ספר זה לא תורגם לאנגלית, בניגוד למרבית ספריה האחרים של ינסון בסדרת המומינים (מלבד הספר "שירים מעמק המומינים" שגם כן לא תורגם מעולם לאנגלית) אשר יצאו בגרסה אנגלית.
מינה טייכר
מינה טייכר (נולדה 1950) היא פרופסור אמריטה בחוג למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן. ביולי 2008 נבחרה לסגנית הנשיא של הנציבות העולמית לחינוך מתמטי.
קורות חיים
טייכר נולדה וגדלה בתל אביב. את שלושת תאריה הראשונים עשתה באוניברסיטת תל אביב ואת הפוסט דוקטורט עשתה באוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית. תחום המחקר המרכזי של טייכר הוא גאומטריה אלגברית ותורת הצמות, אשר באים לידי יישום בחקר המוח, ראייה ממוחשבת ופיזיקה תאורטית.
בין תפקידיה הציבוריים והאקדמיים הנוספים, בעבר ובהווה: המדענית הראשית של משרד המדע, התרבות והספורט (2008-2005), יו"ר המועצה הלאומית לקידום נשים במדע וטכנולוגיה, ראש הוועדה לחינוך למתמטיקה של האיחוד האירופי, חברה בוועדה מדעית של מכון מקס פלאנק בגרמניה, חברת מועצת קרן וולף לקידום המדע והאנושות, חברה בוועדת ההיגוי העליונה למדע וטכנולוגיה של משרד החינוך ובדירקטוריון של הקרן למנהיגות של פורום הנשים הבינלאומי, מנהלת מכון המחקר למתמטיקה ע"ש אמי נתר וחברה בוועדת המינויים בראשות נציב שירות המדינה. זכתה במספר פרסים, ביניהם: מלגת רוטשילד, פרס לנדאו למדעים ולמחקר, פרס בת-שבע דה-רוטשילד ופרס מינרווה.
לטייכר שתי בנות ובן, היא נשואה לאדריכל צ'רלי דוראל.
הטבח בפינסק
הטבח בפינסק היה טבח ב-5 באפריל 1919 (ה' בניסן תרע"ט) שבו נרצחו בעיר פינסק שבפולין 35 יהודים על ידי חיילי הצבא הפולני.
רקע היסטורי
עם חלוקת פולין השנייה ב-1793, נכללה פינסק בתחום האימפריה הרוסית. בסוף המאה ה-19 נסללו מסילות רכבת שחיברו אותה לקייב וערים מרכזיות נוספות, והביאו לשגשוג כלכלי בעיר. ערב מלחמת העולם הראשונה מנו יהודי פינסק כ-28,000 בני אדם, והיוו 72% מכלל האוכלוסייה.
בתחילת המלחמה נכבש האזור על ידי הצבא הגרמני, שהתייחס בהגינות לאוכלוסייה היהודית. עם נסיגת הגרמנים נתפס האזור על ידי הצבא הפולני. גבולותיה המזרחיים של פולין לא הוגדרו במדויק בוועידת ורסאי, והפולנים - שזה עתה הקימו מדינה - ביקשו להחזיר לעצמם שטחים שנלקחו מהם בחלוקת פולין. מנגד, הרוסים הבולשביקים טענו שהשטח שייך להם. מצב זה הוביל למלחמה הפולנית-סובייטית שפרצה בפברואר 1919. היהודים נלכדו בין הפטיש לסדן, כשכל צד מאשים אותם בשיתוף פעולה עם הצד השני. גל של פוגרומים פרץ בערים ובעיירות רבות בפולין; בראשו עמדו אנשי הצבא הפולני, שהאשימו את היהודים ב"בולשביזם". בגל זה נספו כ-300 יהודים ונפצעו מאות. בתים ובתי כנסת נשרפו ורכוש רב נבזז. במסגרת גל זה אירע הטבח בפינסק.
התגובות לטבח
הטבח גרם לתגובות נזעמות בקהילות היהודיות ברחבי העולם. אף שבאותה תקופה התרחשה סדרת הפוגרומים, הרי האירוע בפינסק היה הוצאה להורג מכוונת על ידי הצבא הפולני של שליחי ציבור יהודים שלא היה להם כל קשר לפעילות צבאית.
יצחק גרינבוים, שהיה אז נציג יהודי בסיים (הפרלמנט) הפולני, העלה את הפרשה בנאום בסיים ודרש חקירה. הצבא הפולני חקר את מפקד הצבא באזור, גנרל אנטוני ליסטובקי, ואת מפקד היחידה שביצעה את הטבח, מאיור (רב-סרן) אלכסנדר לוצ'ינסקי. הפולנים קבלו את טענתם כי היו ידיעות מוסמכות כי זאת הייתה אספה בולשביקית. הפולנים חזרו וטענו זאת בפני האמריקאים כי סברו שהאחרונים יתייחסו לכך בהבנה בגלל שפחדו מ"הסכנה האדומה".
משלחת החקירה של הנרי מורגנטאו (האב)
הטבח עורר סערה בקהילות היהודים ובעיקר בארצות הברית בעיתונות הוא כונה "הפוגרום הפולני בפינסק". הופעל לחץ על הנשיא האמריקאי וודרו וילסון, והוא דרש מהפולנים שיסכימו לקבל משלחת חקירה אמריקאית שתחקור את הפוגרומים נגד היהודים בפולין. הפולנים בראשות איגנצי יאן פדרבסקי לא יכלו לסרב לדרישה זו, שכן מדינת פולין, שאך זה הוקמה, התחייבה לכבד את זכויות המיעוטים בתחומה, וכן מאחר שהפולנים היו זקוקים לתמיכתה הכלכלית של ארצות הברית. המשלחת נשלחה מטעם ועידת השלום בפריז ובראשותה עמד הנרי מורגנטאו האב. חבריה שהו בפולין במשך חודשיים וביקרו ביישובים רבים שבהם היו מהומות נגד היהודים, כמו לבוב, לידה, קילצה, וילנה, פינסק ועוד. ב- 3 באוקטובר 1919 הגישה המשלחת את דוח מורגנטאו לוועידת השלום בפריז.
לגבי הטבח בפינסק נקבע כי אין כל הוכחות לטענתו של גנרל ליסטובסקי שיהודים התקיפו חיילים פולנים ב-5 באפריל 1919 ואין כל הוכחות לטענתו של מאיור לוצ'ינסקי שבאספה נידונו פעולות בולשביקיות נגד הפולנים וכי לא נעשה כל ניסיון לחקור את העניין. פחות משעה עברה מאז שהם נעצרו ועד שהוצאו להורג אף מבלי שעברו כל זיהוי.
בסיכומו של דבר אף אחד ממבצעי הטבח לא הועמד לדין. מאיור לוצ'ינסקי קודם עם השנים לדרגת גנרל.
הנצחה
הרשל פינסקי, אחד מהניצולים מהטבח, אסף סביבו קבוצת צעירים על מנת להתיישב בארץ ישראל. הם נקראו "הקבוצה על שם קדושי פינסק". הם עלו ארצה ב-1926, ולאחר שעבדו במספר מקומות, התיישבו בעמק יזרעאל והקימו את קיבוץ גְּבַת.
בגבת יש אתר זיכרון לאנשי פינסק שנרצחו במלחמת העולם השנייה ולידו אנדרטה מיוחדת לנרצחים מהטבח ב-1919. ארגון יוצאי פינסק מארגן מדי שנה יום זיכרון בגבת. בשנת 1928, במלאת עשר שנים לטבח, הוחל במפעל נטיעת יערות קק"ל על שמם: חורשת קדושי פינסק בגבת. בשנות ה-50 ניטעה חורשה על שמם ביער הקדושים שבהרי ירושלים.
גן אברהם
גן אברהם הוא גן ציבורי הממוקם משני צדיו של רחוב שרת (בעבר רחוב הקשת) ברמת גן. הגן השוכן על גבעת כורכר הוקם בשנת 1936 ונקרא על שמו של אברהם קריניצי. רחוב שרת חוצה את הגן במרומי הגבעה מצפון לדרום, כאשר חלקו המערבי משתפל לעבר רחוב אלימלך ואילו חלקו המזרחי יורד לרחוב יוסף הגלילי (בסמוך לרחוב קריניצי). מנהרה (כעת סגורה) עוברת מתחת לכביש ברחוב שרת, ומחברת את שני חלקי הגן.
תולדות הגן
הגן הוקם בהתאם לחזונו של ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי, שהיה מעוניין בעיר גנים מודרנית כחלופה לתל אביב שהחלה לקבל נופך עירוני יותר.
תחילה ניטעה חורשה בגבעת הכורכר שבה שוכן הגן, שהיא אחת מארבע הגבעות של רמת-גן ההיסטורית והנמצאת כ-60 מטר מעל גובה פני הים.
בשנת 1936 הוחלט על הקמת גן ציבורי על הגבעה. על הקמת הגן הופקד הגנן העירוני משה כבשני, שיצר גן מטופח מהמקובל אז בארץ. כבשני חילק את הגן, שכלל כ-30 דונם, לשני אזורי נוף שונים. הראשון, גן טבעי במסורת גנים אנגליים קלאסיים, בעל שבילים וצמחייה ארץ ישראלית ובריכת מים (שכיום אינה פעילה). החלק השני כלל שדרת עצים עם אמת מים שמתחברת אל הרחוב. בנוסף כלל הגן אמפיתיאטרון פתוח לשמיים, ומגרש טניס עם טריבונות בטון (בו התקיימו תחרויות במכביה הראשונה). רחוב הקשת (כיום רחוב שרת) חצה את הגן לרוחבו ונחצבה מתחת לרחוב מנהרה שקישרה בין חלקי הגן. הרחוב נקרא "הקשת" משום שצורתו כשל קשת אנכית - הוא מתחיל למרגלות הגבעה בחלקה הצפוני, עולה לפסגתה ויורד למרגלותיה הדרומיים.
המשורר חיים נחמן ביאליק, שהתגורר ברמת-גן משנת 1933, נהג לטייל על גבעת גן אברהם (בטרם ניטע הגן) ובשנת 1939, עם מלאות חמש שנים למותו, הוקם בגן ספסל לזכרו שעליו כתוב: "ציון למשוררנו ח. נ. ביאליק. מקום אוה לטיוליו בימי שבתו ברמת-גן, התרצ"ט".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא הגן "גן הניצחון", מתוך תקווה לניצחון בעלות הברית על הנאצים. ב-9 במאי 1945 נערכה בגן ובאמפיתיאטרון עצרת חגיגית בהשתתפות רבים מתושבי רמת גן לציון הניצחון על גרמניה הנאצית. בשנת 1946, ביום הולדתו ה-60 של אברהם קריניצי, שונה שם האתר ל"גן אברהם".
במרומי הגבעה, בשולי הגן, נמצא בית הספר בן-גוריון, ששוכן בבניין שהיה בעבר בית החלמה. במאי 1948 במלחמת העצמאות הופקע בית החלמה על ידי המדינה כדי לשמש את משרדי אגף האפסנאות (אג"א) ואגף כוח האדם (אכ"א) במחנה המטה הכללי של צה"ל, שהוצב בראש הגבעה. המקום נבחר בשל מיקומה הגבוה של הגבעה (לצורכי הקשר האלחוטי), כאשר בקרבת בניין החלמה, ברחוב ז"ר 5, הוצבה לשכתו של שר הביטחון דוד בן-גוריון בבית ששימש את משפחת סופיה ויוסף בז'רנו. מטוסי חיל האוויר המצרי הפגיזו ב-3 ביוני 1948 את מחנה המטכ"ל במקום, לרבות את לשכת שר הביטחון, כאשר בן-גוריון עבד בבניין בעיצומה של מלחמת העצמאות.
חידוש הגן
שטח הגן הצטמצם לאורך השנים וניכרו בו אותות של הזנחה, כאשר רבים מהמאפיינים המקוריים שלו נהרסו (המנהרה נחסמה, האמפיתיאטרון יצא מכלל שימוש והטרסות קרסו). בשנת 2008 הוחלט בעירייה על חידוש הגן ובראש הפרויקט מונה האדריכל פרופ' גדעון שריג.
בתוכנית - להמשיך ולשקם את הצד המזרחי ולפתוח את המנהרה מתחת לכביש. האמפיתיאטרון עדיין נעול ומוזנח ולא הוחלט על עתידו בעיקר בגלל התנגדות התושבים בשכונה השקטה לעריכת מופעים רועשים במקום.
משה שמידע
הרב משה שמידע (כ"ט בסיוון ה'תשט"ז, 8 ביוני 1956), הוא ראש ישיבת גרודנא באשדוד. חבר במועצת גדולי עולם התורה של מפלגת בני תורה.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לשמואל, שעלה מאוסטריה ערב מלחמת העולם השנייה. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ולאחר מכן למד בישיבת איתרי בירושלים, אצל הרב שמואל אוירבך. הרב אוירבך שידך אותו עם בתו של הרב דב צבי קרלנשטיין, ראש ישיבת גרודנא. לאחר נישואיו עבר לקריית ישיבת פוניבז' באשדוד. שימש כנושא ונותן בישיבת גרודנא ולימים כר"מ וראש ישיבה שם.
במסע הלוויה של חמיו הרב קרלנשטיין, הכתיר הרב אוירבך את הרב שמידע לממשיך דרכו של חמיו בראשות הישיבה, בהתאם לצוואת הרב קרלנשטיין.
כתלמיד הרב אוירבך, משתייך הרב שמידע למפלגת בני תורה. סמוך לפטירת הרב אוירבך מונה לחבר מועצת גדולי עולם התורה שלה.
יצירתו
תלמידיו הוציאו לאור חבורות וקונטרסים משיעוריו על מסכתות מסדר נשים וסדר נזיקין.
משפחתו
רעייתו גיטל היא מנהלת בית יעקב באשקלון. גיסיו הידועים הם הרב ברוך מרדכי אטינגר, ראש ישיבת כנסת יחזקאל באלעד והרב אהוד איזינטל המשמש כר"מ בישיבת גרודנא אשדוד.  בנו הרב יעקב שמידע הוא ראש כולל אחה"צ לאברכים באשדוד.
צ'ונגראד-צ'נאד
צ'ונגראד-צ'נאד (בהונגרית: Csongrád-Csanád) הוא מחוז בחלקה הדרום-מזרחי של הונגריה. מצפון הוא גובל במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, ממזרח במחוז בקש, מדרום ברומניה ובסרביה וממערב במחוז באץ'-קישקון. בירת המחוז היא סגד.
גאוגרפיה
מחוז צ'ונגראד-צ'נאד נמצא כולו במישור ההונגרי הגדול (אלפלד) ונופו מישורי לחלוטין. גובהו מעל פני הים נע בין 78 מטר (הנמוך ביותר בהונגריה) ל-125 מטר. נהר הטיסה חוצה את המחוז מצפון לדרום. בזכות אדמתו הפוריה נחשב המחוז לאזור החקלאי החשוב ביותר של הונגריה. מוצרי החקלאות המפורסמים ביותר של המחוז הם הפפריקה מאזור סגד ובצל הגינה מאזור מאקו. כמחצית ממקורות הגז הטבעי והנפט של הונגריה נמצאים במחוז. במחוז 10 ערים ובסך הכל 60 יישובים. יותר מ-70% מהאוכלוסייה חיים ביישובים עירוניים.
היסטוריה
מחוז צ'ונגראד ההיסטורי (בלטינית: Chongradiensis, בגרמנית: Tschongrad), נוסד בתקופת ממלכת הונגריה על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה. גבולותיו הנוכחיים של המחוז נקבעו ב-1950. למחוז צ'ונגראד ההיסטורי סופחו חבלים ממחוזות צ'נאד (Csanád) וטורונטאל (Torontál) ההיסטוריים. החלקים הנותרים של מחוזות צ'נאד וטורונטאל הועברו לרומניה ויוגוסלביה בעקבות הסכם טריאנון. לאחר הכיבוש העות'מאני, ב-1715, המחוז כמעט ולא היה מאוכלס וצפיפות האוכלוסין בו הגיעה לפחות מ-5 נפשות לקמ"ר. בתחילת המאה ה-18, האזור אוכלס מחדש על ידי מתיישבים הונגרים שהובאו ממחוזות מאוכלסים בצפיפות בצפון ובמערב הממלכה.
שלגי הקילימנג'רו (סרט, 2011)
עלילה
מישל (ז'אן-פייר דארוסן) חי באושר עם רעייתו זה קרוב ל-30 שנה, מארי-קלייר (אריאן אסקריד). מישל הוא ראש ועד העובדים במספנה במרסיי ופעיל נלהב בארגון העובדים CGT. כאשר מתעורר הצורך בפיטורי צמצום של 20 עובדים, רשימת המפוטרים מורכבת בהגרלה. אף שכראש הוועד מישל פטור מלהשתתף בהגרלה, הוא כולל בה גם את שמו, ועולה בגורל ומאבד את משרתו.
חבריו לעבודה, יחד עם בתו ובנו הנשואים, מארגנים מסיבה לציון 30 שנות נישואים של מישל ומארי-קלייר. במסיבה, לצלילי הלהיט של פסקל דנל "שלגי הקילימנג'רו", הם מעניקים למישל ומארי-קלייר זוג כרטיסי טיסה ומימון לטיול לקילימנג'רו. ראול (ז'רר מיילן), חבר ילדות של מישל, חברו לעבודה ואף גיסו (אשתו היא אחותה של מארי-קלייר), מעניק למישל מתנה אישית - חוברת קומיקס שאבדה למישל לפני שנים רבות, ולדברי ראול הוא מצא אותה בחנות לספרים משומשים וזיהה את שמו של מישל בחלק הפנימי של כריכתה.
למישל לא קל להתרגל לחיי הבטלה שנכפו עליו, אך הוא מבלה עם נכדיו ועם מארי-קלייר (העובדת בטיפול בקשישה, מרת איסלים), ומנצל את כישוריו כרתך להתקנת פרגולה בביתה של בתו. ערב אחד, כאשר מישל ומארי-קלייר מארחים בביתם את ראול ואשתו דניז (מרלין קנטו) למשחק קלפים, מתפרצים שני שודדים רעולי פנים לבית, לוקחים את כרטיסי הטיסה, את הכסף המזומן וגם את כרטיסי האשראי, לשם משיכת מזומנים מחשבונות הבנק של הנשדדים. תוך כדי השוד הם מטיחים את מישל לרצפה והוא נחבל בכתפו. אחד השודדים אף לוקח את חוברת הקומיקס. השודדים מסתלקים ומשאירים את הארבעה כבולים לכיסאותיהם.
מישל נוסע באוטובוס, ורואה שמולו יושבים שני ילדים הקוראים בחוברת הקומיקס שלו. הוא עוקב אחריהם, ומגלה שאחיהם הבכור, כריסטוף (גרגואר לפרינס-רינגו), הוא אחד מהפועלים שפוטרו יחד אתו. הוא פונה למשטרה, וזו עוצרת את כריסטוף. בעימות בין מישל לכריסטוף בתחנת המשטרה, מישל סוטר לכריסטוף, בניגוד להערכתה של מארי-קלייר.
מארי-קלייר ומישל מגלים בהדרגה שכריסטוף טיפל לבדו בשני אחיו הקטנים, שאבותיהם אינם ידועים ואמם זנחה אותם. עקב זאת, מישל חש חרטה על שהביא למעצרו של כריסטוף ומבקש לבטל את התלונה, אך במשטרה מבהירים לו שלביטול התלונה אין חשיבות, ושלכריסטוף צפוי מאסר ממושך.
מארי-קלייר מקדישה מזמנה לטיפול בשני הילדים שנותרו בלי דואג, תוך שהיא מסתירה את פעילותה זו ממישל. לאחר שהמשטרה החזירה למישל את כרטיסי הטיסה, הוא פודה אותם, כדי להשתמש בכסף לסיוע לשני הילדים. ברוח משנתו של גיבורו, המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס, מחליט מישל לגדל את שני הילדים בביתו, ומגלה שמארי-קלייר הקדימה אותו בהחלטה דומה. החלטתם מתקבלת בזעם רב על ידי חתנם, וגם ראול, שאשתו דניז מתקשה להתאושש מטראומת השוד, מגיב בזעם.
ראול ודניז מגיעים לביתם של מישל ומארי-קלייר למפגש פיוס, וראול מודה באוזני מישל שלא מצא את חוברת הקומיקס בחנות לספרים משומשים, אלא גנב אותה ממנו בילדותם.
השראה לתסריט
הפואמה של ויקטור הוגו, "אנשים עניים" (Les pauvres gens), המוכרת גם בשם "כמה טובים הם העניים", מספרת על בני זוג עניים, הורים לחמישה ילדים, שכאשר נודע להם ששכנתם נפטרה והותירה שני ילדים יתומים, הם מחליטים לאמץ את היתומים. במאי הסרט, רובר גדיגיאן, סיפר כיצד הפכה הפואמה לבסיס לתסריט של סרטו הבא:
במהלך צילום הסרט הוא נקרא "כמה טובים הם העניים", כשם הפואמה, אך בסופו של דבר נבחר השם "שלגי הקילימנג'רו", כשם הפזמון המושמע במהלך המסיבה ל-30 שנות נישואים.
מלחמת המעמדות
כל הדמויות בסרט הן בנות מעמד משותף, מעמד הפועלים, אך גם בתוך אוכלוסייה הומוגנית לכאורה זו מתנהלת מלחמת מעמדות. כריסטוף שודד את מישל, ובעימות ביניהם אינו חש שום נקיפות מצפון על כך, משום שהוא רואה עצמו במעמד שונה מזה של מישל: בעיניו מישל הוא אדם מבוסס, בעל רכוש ופנסיה מובטחת, ואילו הוא צעיר חסר כל. כריסטוף מביע מרירות רבה על עריכת הפיטורים בגישה שווינית כביכול, של הגרלה, וטוען שעדיפה עליה שיטה הבוחנת את מצבו הכלכלי של כל מועמד לפיטורים, ובוחרת את אלה שיוכלו לשאת ביתר קלות את הפיטורים, בזכות רכוש שצברו, בן זוג עובד וכדומה.
על השינוי שחל במעמד הפועלים אמר גדיגיאן:
בסצנה אחת מתרחשת מלחמת מעמדות בין עובד למעביד: בתה של מרת איסלים מגיעה לבית אמהּ, ומגלה שמארי-קלייר מסיימת את עבודתה לפני השעה שנקבעה לכך. היא נוזפת על כך במארי-קלייר, אך מארי-קלייר תוקפת אותה על שהיא מזניחה את אמהּ, ולעולם אינה זמינה בטלפון, כך שכאשר האם חשה בדידות, היא מטלפנת לביתם של מארי-קלייר ומישל, ומאריכה בשיחה אתם, ולכן אין מקום לבוא בטענות על הגמישות בשעות העבודה שמרשה לעצמה מארי-קלייר. המשך הסרט מוכיח את צדקת טענתה של מארי-קלייר: מרת איסלים מטלפנת אל מישל בדיוק כאשר הוא צופה במשחק כדורגל בטלוויזיה.
יחסי הורים וילדים
חלק נכבד מהסרט מוקדש ליחסי הורים וילדים. למישל ומארי-קלייר שתי בנות נשואות, והיחסים ביניהם טובים. מישל בונה פרגולה לבתו ומסייע בגידול נכדיו, וכאשר הבת חושדת שבעלה, המרבה בנסיעות, בוגד בה, היה נועצת באמהּ על דרכי ההתמודדות עם בעיה זו. רק בנקודה אחת נוצר עימות בין מישל לחתנו: בעקבות החלטתם של מישל ומארי-קלייר לגדל את אחיו הקטנים של כריסטוף, מגיב החתן בזעם רב. מישל מעמיד אותו במקומו, ודורש ממנו תשלום בעד חומרי הגלם לבניית הפרגולה. גדיגיאן אמר על כך:
אל מול יחסים כמעט אידיאליים אלה, מוצגות שתי משפחות שבהן קיים נתק כמעט מוחלט בין ההורים לילדים. אמם של כריסטוף ואחיו אינה מגלה בהם עניין, וכריסטוף נאלץ לגדל לבדו את שני אחיו. האם עובדת כדיילת באוניית נוסעים, ואת התעלמותה מילדיה היא מנמקת באוזני מארי-קלייר בכך שאבות הילדים נטשו אותה, שאת בנה הבכור ילדה עוד בשנות העשרה לחייה, ושהיא רוצה להמשיך לקיים קשר עם גברים, אבל "אף אחד לא שוכב עם אמהות".
בעימות שבין בתהּ של מרת איסלים למארי-קלייר לומדים הצופים שבין בת זו לאמהּ יש בעיה ביחסי תלות הפוכים: כעת האם הקשישה היא הזקוקה לתמיכת הבת, אך תמיכה זו אינה ניתנת במידה מספקת.
ניצחון החמלה
לאחר שמתבררת להם הבדידות שבה שרויים אחיו של כריסטוף לאחר מעצרו, חשים מארי-קלייר ומישל חמלה רבה, ויתרה מזאת - הם חשים מחויבות לסייע לילדים. מחויבות זו גוברת אצלם על תחושת הנקם בשודד. בדרכם עליהם להתגבר על התנגדות של מקורביהם, ומצליחים בכך. מבקר הקולנוע אורי קליין עסק במאפיין זה של הסרט:
פיטורים בהגרלה
תחילתו של הסרט בהגרלה שבה נקבעים שמות 20 המפוטרים בפיטורי צמצום. כריסטוף, אחד המפוטרים, התייחס במרירות רבה לשיטה זו, שבה לא ניתנה לו הזדמנות לנמק מדוע ראוי שלא לפטרו (הוא מפרנס לבדו את שני אחיו הקטנים). פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה בישראל תומך בגישתו של כריסטוף, וקובע: "ברי שפיטורי צמצום אינם יכולים להיעשות בדרך של הגרלה, של הטלת מטבע. יש לשקול כל אחד מהמועמדים לפיטורי צמצום ולבחון את נסיבותיו הוא. יש לאפשר לו לנסות לשכנע שהקריטריונים שנקבעו לבחירת המפוטרים בפיטורי צמצום אינם חלים עליו".
מריאל המינגוויי
מריאל האדלי המינגוויי (באנגלית: Mariel Hadley Hemingway; נולדה ב-22 בנובמבר 1961) היא שחקנית קולנוע וסופרת אמריקאית. מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1979 על תפקידה בסרטו של וודי אלן " מנהטן".
ביוגרפיה
המינגוויי נולדה בעמק מיל שבקליפורניה, בתם של מיירה לואיס ושל הסופר ג'ק המינגוויי. המינגוויי היא נכדתו של העיתונאי והסופר ארנסט המינגוויי שהתאבד כארבעה חודשים לפני שנולדה. אחותה הגדולה השחקנית מרגו המינגוויי התאבדה אף היא בשנת 1996. נקראה על שם עיר מריאל שבקובה, בה ביקרו אביה וסבה. גדלה בעיר קטצ'ום שבאיידהו, בניו יורק ובלוס אנג'לס.
להמינגווי שני ילדים, הדוגמנית-שחקנית דרי המינגוויי ולנגלי פוקס מגרושה הבמאי סטפאן כריסמן.
המינגוויי היא גם סופרת, פרסמה שני ספרים: " Finding My Balance: A Memoir" ו" Mariel Hemingway's Healthy Living from the Inside Out: Every Woman's Guide to Real Beauty, Renewed Energy, and a Radiant Life".
משחק
את הופעתה הראשונה בקולנוע עשתה לצידה של אחותה מרגו המינגוויי בדרמת המתח "ליפסטיק" והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לפריצת השנה.
בשנת 1979 בהיותה בת 16 הייתה המינגוויי מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס באפט"א על הופעתה בקומדיה הרומנטית של וודי אלן "מנהטן" בתפקיד הנערה טרייסי איתה יוצא הסופר הגרוש אייזק דייוויס.
הופיעה לאחר מכן בדרמה הביוגרפית "סטאר 80" בתור נערת הפלייבוי הקנדית דורות'י סטראטן, בקומדיית הפשע של בלייק אדוארדס "שקיעה" ובסדרה "אמריקה" בתור השחקנית קימברלי באלרד שמנהלת מערכת יחסים עם סוכן הקג"ב אנדריי דניסוב (סם ניל).
המינגוויי שיחקה בחלק הרביעי והפחות מצליח בסדרת סרטי סופרמן אותו הפיקו מנחם גולן ויורם גלובוס בתור לייסי המתמנה להיות עורכת מגזין ה"דיילי פלאנט" על ידי אביה דייוויד וורפילד. 18 שנה לאחר שפרצה בתפקיד ראשי בסרטו חזרה המינגוויי לשתף פעולה עם וודי אלן בסרט "לפרק את הארי". בשנת 2000 השתתפה במותחן הפוליטי "המועמדת" וב-2007 בסרט "ננקינג" המשחזר את טבח ננקינג בתפקיד המחנכת האמריקאית מיני ואטורין.
בשנת 2015 הופיעה הופעת קמע בסרט הביוגרפי "המינגווי בקובה", אשר מבוסס על סבה של מריאל, ארנסט המינגוויי.
מיה מרטיני
מיה מרטיני (באיטלקית: Mia Martini, 20 בספטמבר 1947 - 12 במאי 1995) היה שם הבמה של דומניקה ברטה (איטלקית: Domenica Berté), זמרת איטלקייה.
קריירה
מרטיני ייצגה את איטליה פעמיים בתחרות האירוויזיון: באירוויזיון 1977 שנערך בלונדון, בריטניה, הופיעה מרטיני עם השיר "Libera" (בעברית: "חופשייה") שהגיע למקום ה-13 מתוך 18. באירוויזיון 1992 שנערך במאלמה, שוודיה, שרה את השיר "Rapsodia" (בעברית: "רפסודיה") שהגיע למקום הרביעי מתוך 23.
היא השתתפה גם בפסטיבל סן רמו, תחרות הזמר הנחשבת באיטליה, ומשנת 1982 נוסף בפסטיבל "פרס המבקרים מיה מרטיני", כאשר זכתה בפרס זה בשנת 1982 עם השיר "E non finisce mica il cielo".
אחותה, לורדאנה ברטה, היא גם זמרת מפורסמת באיטליה אשר גם השתתפה בפסטיבל סן רמו.
ב-1995 נמצאה מתה בדירתה שליד מילאנו, בשל מנת יתר.
דרעי
דֶרעי הוא שם משפחה הנפוץ בקרב יהודים שחיו בעמק הדרעא שבמרוקו.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Jingo
Jingo הוא העשרים ואחד בסדרת ספרי "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט והרביעי בסדרת ספרי משמר העיר, תת-סדרה בתוך סדרת הספרים הגדולה. הספר ראה אור ב-1997. הוא נכתב בהשראת הסכסוך (האמיתי) על האי פרדיננדיה.
עלילה
הספר מספר על מתיחות שמתעוררת בין העיר אנק מורפורק לקלאטץ' אודות אי קטן בשם לשף (Leshp) שעלה על פני המים בים המעגל וששתי המדינות טוענות לבעלות עליו. כתוצאה מהטענות הללו המתיחות המדינית בין אנק מורפורק לקלאטץ' עולה ושתי המדינות עומדות על סף מלחמה, בניסיון לפתור את המשבר בדרכים דיפלומטיות קלאטץ' שולחת לאנק מורפורק את הנסיך קופורא.
קלאטץ' הוא שמה של יבשת מדברית ענקית וכן של המדינה הגדולה ביותר בה. הממלכה של קלאטץ' היא השתקפותה של האימפריה העות'מאנית והשבטים הערבים של עולמינו, בעבר חלקה הייתה בשליטת האימפריה של אנק מורפורק. על אף שאנשי אנק מורפורק חושבים אותם לפראיים פרימיטיבים ללא כל חוזק צבאי ומתייחסים אל תושביה באופן גזעני, אנשי הממלכה מתגלים כבעלי תרבות עשירה וטכנולוגיה מתקדמת ביותר.
בעת קבלת הפנים נעשה ניסיון התנקשות בנסיך, שניצל ממוות רק תודות לאנשי המשמר, שמשאיר אותו פצוע קשה. עתה המצב הדיפלומטי מחמיר, בחקירה ההתנקשות מפקד המשמר ווימס מוצא את גופת האחראי, מתנקש בן אנק מורפורק, ומוצא גם עדויות לכך שההתנקשות הוזמנה על ידי הקלאטצ'ים אולם העדויות הללו נראות לו מזויפות והוא ממשיך בחקירתו כדי לחשוף את האמת.
בינתיים אנק מורפורק נכנסת לפסיכוזה מלחמתית כהשתקפות לרגשות העממיים בעולמנו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, מכיוון שלעיר אין צבא קבע כבר זמן רב האצילים מקימים גדודי מתנדבים שבני אנק מורפורק נוהרים אליהם. האמונה הרווחת היא שהמלחמה עם קלאטץ' תגמר במהירות מכיוון שהקלאטצ'ים יינגפו בסימן הראשון לצבא האנק מורפורקי. האציל האבלוק וטינרי מודח ובמקומו עולה לשלטון לורד ראסט שמצטיין בהיותו בור בענייני צבא ופוליטיקאי כושל.
וויימס שהודח מתפקידו כמפקד המשמר מחליט להקים גדוד מתנדבים משלו, זכות שהוא זכאי לה כבעלת תואר אבירות, כל חברי המשמר מתגייסים לגדוד החדש הם יוצאים לקלאטץ' להמשך החקירה ולהציל את הסמלת אנגואה שנחטפה בשעה שרחרחה (פשוטו כמשמעו) על הספינה של הקלאטצ'ים. בעקבות יציאתו של ויימס גם ראסט מחליט לצאת עם כל הצבא (למרות אי מוכנותו) לקלאטץ'.
ויימס מצליח להגיע להסכמה עם שבטי המדבר ויחד עם אחמד 71 שעות, שוטר מקומי מטעם שליט הממלכה הנסיך קאדרם, הוא מגלה שמי שבאמת זמם את ההתנקשות בנסיך היה אחיו קאדרם מכיוון שהוא חשב שמותו יהיה קזוס בלי מוצלח יותר למלחמה מאשר השליטה באי קטן ונידח שאיש לא שמע עליו ושבאמצעות המלחמה הוא יצליח לכפות את שלטונו ולאחד את כל העמים השונות בקלאטץ' תחת שלטונו.
בעיר האציל נעצר ומובא למשפט בעוון בגידה, בשעה שהוא נשפט מתבררת תוכניתו - הוא ירד עם המכשיר לשייט באופן בטוח מתחת למים מתחת לאי לשף וגרם לו לשקוע שוב מתחת למים וכך גזל את ההישג הדיפלומטי מידיו של הנסיך וחילץ את צבא העיר בשלום מקלאטץ'. הוא משוחרר וחוזר לתפקידו כשליט העיר, מעשהו הבא הוא הענקת התואר דוכס לווימס.
דרזינדרטס
דרזינדרטס (שם מדעי: Drazinderetes) הוא סוג של צב נכחד מהמשפחה צבים רכים. צב זה התקיים במשך האאוקן בפקיסטן והיה גדול בהרבה ממרבית הצבים הרכים. משמעות שמו נקראת מהתצורות בהם הוא התגלה - תצורת דרזינדה (Drazinda Formation) עם הסיומת "eretes" ביוונית: "חותר" ומזכירה את שם הסוג הצבים הקיימים Nilssonia.
תיאור
המאובנים של הצב התגלו ב-1993 עד 1996 בידי אוניברסיטת מישיגן והמכון הגאולוגי של פקיסטן ואלה הכילו שרידים של מין בודד - Drazinderetes tethyensis, שנקרא על שם ים תטיס הקדום.
צב קדום זה היה גדול יחסית בהתחשב בלוחיות השריון המקוטע שלו, אשר הכיל מעל 8 לוחיות שבורות. השוואה של גודלם העלתה שהצב הגיע לאורך של 0.8 עד 2.18 מטרים (תלוי בהערכות השונות), מה שהופך אותו לגדול גם מהאקססטמיס (Axestemys) מאמריקה הצפונית, שהגיע לאורך 2 מטרים.
צב זה כנראה היה אוכל כל או קרניבור כמו הצבים הרכים המודרניים אך בניגוד התקיים בים הפתוח שלאורך פקיסטן הקדומה. ככל הנראה הוא חטף מקרקעית הים טרף של סרטנים ודגים. כמותם היה בעל צוואר ארוך ושריון מכופף המתאים לשחייה מהירה וכנראה שהיה בעל אורח חיים אמפיבי.
עונת 2020/2021 בליגת האלופות
עונת 2020/2021 בליגת האלופות היא העונה ה-66 בה התקיימה האליפות, והעונה ה-29 שהיא התקיימה במתכונת החדשה. האליפות נחשבת למפעל התחרויות הבכיר של אופ"א.
הזוכה בתואר, צ'לסי, תשחק נגד זוכת הליגה האירופית, ויאריאל, בסופר קאפ האירופי, תקבל כרטיס לשלב הבתים בעונת 2021/22 ותעפיל לגביע העולם למועדונים 2021.
הגמר שוחק באצטדיון הדרגאו בפורטו שבפורטוגל, זאת לאחר שהיה אמור להתקיים באצטדיון האולימפי אטאטורק באיסטנבול, טורקיה אך הוא הועבר לליסבון עקב ההגבלות שהיו בטורקיה בעקבות מגפת הקורונה.
בעונה זו השתתפה במפעל קבוצה ישראלית אחת: אלופת המדינה מכבי תל אביב ששיחקה החל משלב המוקדמות הראשון והודחה בשלב הפלייאוף על ידי רד בול זלצבורג האוסטרית ונשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
העפלה
סך הכל 79 קבוצות מ-54 מתוך 55 ההתאחדויות של אופ"א (למעט ליכטנשטיין, לה אין ליגה מקומית) לוקחות חלק בליגת האלופות 2020/2021, דירוג הקבוצות מבוסס על דירוג הליגות של אופ"א ומשמש לקביעת מספר הקבוצות מכל ליגה.
דירוג הליגות
הדירוג לעונת 2020/21 הוא דירוג הליגות לשנת 2019, שמביא בחשבון את ביצועי הקבוצות בעונות 2014/15 עד 2018/19 בליגת האלופות ובליגה האירופית.
מלבד המקומות המוקצים לליגה, ייתכן שקבוצות נוספות יקבלו מקום בליגת האלופות:
חלוקת הקבוצות לפי שלב
השינויים המפורטים לעיל, יתבצעו אם מחזיקת ליגת האלופות או הליגה האירופית זכאית לכרטיס לטורניר דרך הליגה המקומית שלה.
הקבוצות
מיקום הקבוצה בליגה המקומית של העונה הקודמת מוצג בסוגריים (TH: מנצחת ליגת האלופות).
לוח זמנים
כל ההגרלות נערכו במשרדי אופ"א בעיר ניון, שווייץ, למעט אם נכתב אחרת.
שלב המוקדמות הראשוני
שלושת המשחקים היו אמורים להיערך באצטדיון קולובריי בעיר ניון, שווייץ, ללא שיטת בית-חוץ. הגרלת שלב זה נערכה ב-17 ביולי. חצי הגמר נערך ב-8 באוגוסט. משחק הגמר לא שוחק בסוף ולינפלד זכתה בניצחון טכני.
שלב המוקדמות השני
בשלב זה השתתפו 26 קבוצות, 20 במסלול האלופות ו-6 במסלול הליגה, מסלול האלופות כולל 3 קבוצות שמתחילות בשלב זה ועוד 17 קבוצות שעלו משלב המוקדמות הראשון. במסלול הליגה כל שש הקבוצות התחילו בשלב זה. בעקבות נגיף הקורונה המשחקים התקיימו בשיטה של משחק אחד ללא קהל, הגרלת שלב זה נערכה ב-10 באוגוסט 2020, כשהמשחקים בשלב זה נערכו ב-25 וב-26 באוגוסט 2020.
שלב המוקדמות השלישי
בשלב זה השתתפו 16 קבוצות, 10 במסלול האלופות ו-6 במסלול הליגה, מסלול האלופות כלל 10 קבוצות שעלו משלב המוקדמות השני. מסלול הליגה כלל 3 קבוצות שהתחילו בשלב זה ו-3 קבוצות שעלו משלב המוקדמות השני במסלול הליגה. בעקבות נגיף הקורונה המשחקים התקיימו בשיטה של משחק אחד ללא קהל, הגרלת שלב זה נערכה ב-31 באוגוסט 2020, כשהמשחקים בשלב זה נערכו ב-15 וב-16 בספטמבר 2020.
שלב הפלייאוף
בשלב זה השתתפו 12 קבוצות, 8 במסלול האלופות ו-4 במסלול הליגה. מסלול האלופות כלל 5 קבוצות שעלו משלב המוקדמות השלישי במסלול האלופות ו-3 קבוצות שהתחילו את התחרות בשלב זה. מסלול הליגה כלל קבוצה אחת שהתחילה את התחרות בשלב זה ו-3 קבוצות שעלו משלב המוקדמות השלישי במסלול הליגה. בעקבות מגפת הקורונה, המשחקים התקיימו בשיטה של משחקי בית-חוץ, אך ללא קהל.
הגרלת שלב זה נערכה ב-1 בספטמבר 2020. המשחק הראשון נערך ב-22 וב-23 בספטמבר 2020, ומשחקי הגומלין נערכו ב-29 וב-30 בספטמבר 2020.
שלב הבתים
32 קבוצות משתתפות בשלב הבתים, 6 קבוצות שהעפילו משלב הפלייאוף ו-26 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הגרלת שלב זה נערכה ב-1 באוקטובר 2020. המחזור הראשון נערך ב-20 וב-21 באוקטובר 2020 והמחזור האחרון נערך ב-8 וב-9 בדצמבר 2020.
במסגרת ההגרלה הקבוצות מחולקות ל-8 בתים של 4 קבוצות כל אחד. כל בית כולל קבוצה אחת מכל דרג כאשר שתי קבוצות מאותה מדינה לא יכולות להיות מוגרלות לאותו הבית.
להלן הדרגים (בסוגריים הניקוד של המועדון בדירוג אופ"א למועדונים).
רבע הגמר
הגרלת המשחקים התקיימה ב-19 במרץ 2021. מחזור המשחקים הראשון התקיים ב-6 וב-7 באפריל 2021. משחקי הגומלין צפויים התקיימו ב-13 וב-14 באפריל 2021.
חצי הגמר
הגרלת המשחקים התקיימה ב-19 במרץ 2021. מחזור המשחקים הראשון התקיים ב-27 וב-28 באפריל 2021. משחקי הגומלין התקיימו ב-4 וב-5 במאי 2021.
גמר
משחק הגמר נערך ב-29 במאי 2021 באצטדיון הדרגאו, בפורטו שבפורטוגל.
סטטיסטיקות
הסטטיסטיקות אינן כוללות את שלבי המוקדמות והפלייאוף אלא רק החל משלב הבתים.
בעונה זו הובקעו 366 שערים ב-125 משחקים, ממוצע של 2.93 שערים למשחק.
הערות שוליים
<references group="הועבר"/>
ניקולאי גרנדקובסקי
ניקולאי גרנדקובסקי (ברוסית: Николай Грандковский;  23 בפברואר 1864 - 18 במאי 1907 ) היה צייר ריאליסט רוסי שהתמחה בפורטרטים ובסצנות ז'אנר.
ביוגרפיה
הוא נולד לקארל גרנדקובסקי (1833-?), מזכיר מכללה, ולאשתו יקטרינה איליינה (1835–1873).
לאחר שלקח שיעורים פרטיים ממיכאיל דוליבו-דוברובולסקי (1841–1881), וקיבל את המלצתו, קיבל גרנדקובסקי מענק ממשלתי ונרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ב-1880. במהלך לימודיו קיבלו רישומיו שתי מדליות כסף מהאקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1889, התיישב במוסקבה. בשנת 1891, הוא החל להציג עם הנודדים ובשנה שלאחר מכן הפך לחבר ב"אגודת מוסקבה לאוהבי האמנות". ב-1894 זכה בפרס על דיוקנו של ניקולאי זלטובצקי וב-1895 בפרס נוסף על ציורו "רחצה".
בהזמנתו של קונסטנטין סאוויצקי, הוא עבר לפנזה ב-1897 כדי לעזור לו להקים מכללה לאמנות בגלריה החדשה לאמנות אזורית פנזה. הוא הפך לאחד הפרופסורים הראשונים שם, יחד עם הפסל, קונסטנטין קלודט והאדריכל, ניקולאי ז'וקוב. הוא גם לימד בסמינר התאולוגי בפנזה.
הוא מת מטיפוס. זמן קצר לאחר מותו ערכה המכללה רטרוספקטיבה גדולה של יצירותיו.
אליפות העולם הבלתי רשמית בכדורגל
אליפות העולם הבלתי רשמית בכדורגל (UFWC) היא דרך לא רשמית לקבוע את נבחרת הכדורגל הלאומית הטובה ביותר בעולם, תוך שימוש בשיטת נוק-אאוט כמו זו המשמשת באיגרוף מקצועי. ה- UFWC גובשה ופורסמה על ידי העיתונאי האנגלי פול בראון בשנת 2003. התואר מוחזק כיום על ידי  שזכתה בו לאחר ניצחון על  בחצי גמר מונדיאל 2022 ב-13 בדצמבר 2022.
רקע כללי
הרעיון נבע במקור ממספר אוהדי ומקטעי תקשורת שטענו בבדיחות הדעת, כי בעקבות ניצחונה של סקוטלנד על  (שזכתה בגביע העולם של 1966) באליפות הבריטית ב-15 באפריל 1967, ההפסד הראשון של אנגליה אחרי זכייתה בגביע העולם בכדורגל, סקוטלנד הפכה ל"אלופת העולם הלא רשמית".
בשנת 2003 עיתונאי עצמאי בשם פול בראון הגדיר את הכללים של UFWC, עקב אחר קו הזכיות בתואר לא רשמי זה, וכתב מאמר בנושא במגזין כדורגלFourFourTwo. בשנת 2011 בראון כתב ספר בנושא. בראון גם יצר ומתחזק אתר אינטרנט אשר עוקב אחר התקדמות המשחקים באליפות זו.
אליפות העולם הלא רשמית בכדורגל לא מוכרת או נתמכת על ידי פיפ"א, וגם אין לה גיבוי רשמי. לזוכה בו מוענק גביע וירטואלי בשם CW Alcock, על שמו של צ'ארלס וו. אלקוק, שסייע רבות בפיתוח הכדורגל הבינלאומי בתפקידו כמזכיר התאחדות הכדורגל האנגלית.
כללים
הנבחרת הראשונה שניצחה במשחק כדורגל בינלאומי הוכרזה לאלופה הבלתי רשמית הראשונה בכדורגל. זו הייתה שניצחה את  4-2 ב-1873 במשחק הבינלאומי השני בהיסטוריה, לאחר שהמשחק הראשון בהיסטוריה ב-1872, הסתיים בתיקו 0-0 בין שתי המדינות. המשחק הבינלאומי הבא בו מעורבת מחזיקת התואר נחשב למשחק על התואר, בו המנצחת לוקחת את התואר.
במקרה שמשחק על התואר מסתיים בתיקו, מחזיקת התואר הנוכחית ממשיכה לכהן כאלופה. המשחקים מוכרעים על פי תוצאתם הסופית, כולל תוספת זמן ובעיטות הכרעה מ-11 מטרים. המשחקים נערכים על פי חוקי הטורניר שבהם הם משוחקים.
מעקב אחר האליפות
בעוד המעקב אחרי האלופה הבלתי רשמית הוא תופעה חדשה יחסית, הכללים הם כאלה הלוקחים בחשבון תוצאות שמנותחות רטרוספקטיבית כדי לקבוע את השושלת התאורטית של האליפות מן המשחקים הבינלאומיים הראשונים. רשימה מקיפה של תוצאות מאז 1872 נרשמת על ידי UFWC.
משחקים בינלאומיים ראשונים
המשחק הבינלאומי הראשון אי פעם היה תיקו 0-0 בין אנגליה וסקוטלנד, ב-30 בנובמבר 1872 בהמילטון קרסנט. אליפות העולם הלא רשמית נשארה פנויה עד ששתי הקבוצות נפגשו שוב בקנינגטון אובאל ב-8 במרץ 1873. אנגליה ניצחה 2–4, ולכן נחשבת לאלופת העולם הלא רשמית הראשונה בכדורגל.
משחקי הכדורגל הבינלאומיים המוקדמים היו מוגבלים כמעט לחלוטין ל. נכנסה ל"תחרות" ב -1876, וזכתה בתואר לראשונה ב-1907. אירלנד (הנבחרת שייצגה את איגוד הכדורגל האירי של בלפסט ושנודעה מאוחר יותר בשם ) השתתפה לראשונה בשנת 1882 וזכתה בתואר לראשונה ב-1927. התואר החליף ידיים בין ארבע הנבחרות האלה מספר פעמים בתקופה זו והנבחרת הראשונה מחוץ לאיים הבריטים שהתמודדה על התואר הייתה הונגריה בשנת 1909, שהובסה על ידי אנגליה בבודפשט.
העובדה שאף אחת מהקבוצות הבריטיות לא התחרתה בגביעי העולם של 1930, 1934 ו-1938 שמרה על התואר בגבולות אירופה, ומלחמת העולם הראשונה והשנייה הפריעו לתהליך הגלובליזציה של הכדורגל.
שנות השלושים עד שנות ה-2000
האלופה הראשונה מחוץ לגבולות האיים הבריטיים הייתה, שהביסה את סקוטלנד 0–5 בשנת 1931. האוסטרים שמרו על התואר במשך 11 משחקים נוספים עד שהפסידו אותו לאנגליה 3–4 בסטמפורד ברידג' ב-7 בדצמבר 1932.
כמעט עד סוף שנות ה-30 התואר הוחזק על ידי ארבע הנבחרות הבריטיות. בשנות ה-40 התואר הוחזק על ידי מדינות יבשת אירופה, בעיקר אלה המייצגות את כוחות הציר ואת המדינות הנייטרליות במהלך מלחמת העולם השנייה, אבל התואר נלקח מחדש על ידי אנגליה זמן קצר לפני מונדיאל 1950. לראשונה, המשחקים על התואר הבלתי רשמי נערכו במסגרת משחקי גביע העולם. במסגרת גביע העולם הפסידה אנגליה ל 0–1 באחת ההפתעות הגדולות בתולדות הכדורגל. בכך התואר עבר לראשונה ליבשת צפון אמריקה ומשם במהרה לדרום אמריקה. מדינות דרום אמריקה היו המחזיקות העיקריות בתואר במהלך 16 השנים הבאות, כאשר מדי פעם התואר עבר למדינות אירופה לגיחות קצרות ומשם חזר לדרום אמריקה.
תקופה זו כללה ארבעה ימים בהם מחזיקת התואר הייתה, אשר ניצחה את 2-1 בגביע הזהב של CONCACAF והפכה למדינה הקטנה ביותר שהחזיקה בתואר.
התואר חזר לאירופה חמישה חודשים לפני מונדיאל 1966, כאשר זכתה בו בעקבות ניצחון במשחק ידידות על צ'ילה. ברית המועצות איבדה את האליפות בחצי גמר המונדיאל ל, שאיבדה אותו לאנגליה במשחק הגמר. בשנה שלאחר מכן, אנגליה הפסידה במשחק ידידות לסקוטלנד, במשחק שהוליד את הרעיון של אליפות העולם הבלתי רשמית. בעקבות ניצחון מערב גרמניה על הולנד בגמר גביע העולם 1974, גרמניה המערבית הפכה להיות הקבוצה הראשונה שמחזיקה בגביע העולם, אליפות אירופה ואליפות העולם הבלתי רשמית באותו זמן. התואר נשאר באירופה עד 1978 עד אשר נלקח מהולנד על ידי, בגמר גביע העולם 1978. הוא נשאר בדרום אמריקה עד מונדיאל 1982, בו הפסידה אותו ל. התואר נשאר באירופה במשך עשר השנים הבאות, למעט תקופת כהונה של שנה אחת בה החזיקה בו ארגנטינה, בעקבות ניצחונה על בלגיה בחצי גמר מונדיאל 1986.
ב-1992 חזר התואר לארצות הברית ולאחר מכן הוחזק למשחק אחד על ידי, לפני שעשה את דרכו בכמה מדינות דרום אמריקאיות, חזרה דרך אירופה ומשם לזוכה הראשונה מיבשת אסיה, , שהביסה את בחצי גמר גביע קרלסברג בשנת 1995. הקוריאנים איבדו את התואר ל במשחק הבא שלהם, והתואר נשאר באירופה עד מרץ 1998, כאשר איבדה אותו ל במשחק ידידות. ארגנטינה ניצחה את ברזיל במשחק ידידות כדי להעפיל לגביע העולם 1998 כמחזיקת התואר.
2004-2010
הצ'כים הגנו על התואר למשך מספר משחקים, לפני שהפסידו אותו ל במשחק ידידות. התואר עבר לנבחרת אפריקאית בפעם הראשונה, כאשר אירלנד הפסידה ל. ניצחה את ניגריה ושמרה על התואר במהלך 2004 ותחילת 2005. לאחר מכן הפסידה אותו ל (במשחק שהיווה גם משחק מוקדמות לגביע העולם ולאליפות אפריקה). זימבבואה החזיקה בתואר שישה חודשים לפני שניגריה זכתה בו מחדש באוקטובר 2005. ניגריה הפסידה אותו ל, אשר איבדה את התואר ל אחרי שישה חודשים. אורוגוואי לא הצליחה להעפיל למונדיאל 2006 ובכך, בפעם השנייה ברציפות, התואר לא רשמי שוב לא היה על כף המאזניים בטורניר גביע העולם הרשמי.
התואר הוחזר לאירופה על ידי ב-15 בנובמבר 2006, בעקבות ניצחון על אורוגוואי. היא איבדה את התואר לנבחרת בעלת הדירוג הגבוה ביותר של אליפות העולם הבלתי רשמית בכל הזמנים, נבחרת סקוטלנד, ב-24 במרץ 2007, כמעט ארבעים שנה מאז שסקוטלנד זכתה לאחרונה בתואר. ארבעה ימים בלבד לאחר מכן, סקוטלנד הפסידה את התואר למחזיקת גביע העולם, והתואר עבר דרך פעמיים, ,  ו, בטרם נלקח על ידי הולנד, שבסופו של דבר איבדה את התואר ל בגמר מונדיאל 2010 אחרי שהצליחה לשמור על התואר במשך 21 משחקים רצופים, יותר מכל נבחרת אחרת.
2010-2018
השליטה האירופית בתואר הגיעה לסיומה כאשר ארגנטינה ניצחה את ספרד 1–4 בספטמבר 2010 במשחק ידידות ואחרי שניצחה את ארגנטינה במשחק ידידות, הביאה את התואר לגביע אסיה בכדורגל בפעם הראשונה בשנת 2011, ונשארה בלתי מנוצחת לאורך כל הטורניר. משחקי ההגנה על התואר בוטלו בעקבות רעידת האדמה והצונאמי בשנת 2011, והיא החזיקה בתואר במשך למעלה משנה לפני שהפסידה אותו ל, שדורגה במקום ה-124 בעולם על ידי פיפ"א, הדירוג הנמוך ביותר של מחזיקת התואר מאז הוחל בשיטת הדירוג בשנת 1993. קוריאה הצפונית המשיכה להחזיק בתואר במהלך קמפיין מוצלח שלהם בגביע האתגר של אסיה 2012, שבו אומות נמוכות דרג כמו, , , ו ניסו לזכות בתואר. תקופתה של צפון קוריאה כמחזיקת התואר זכורה בשל העובדה שבמהלכה נבחרות רבות ברמה נמוכה התמודדו על התואר. בנוסף לגביע האתגר של אסיה, נערכו משחקים על התואר גם במסגרת מוקדמות אליפות מזרח אסיה 2013 עם נבחרות כמו, , , , ו כולן ניסו ללא הצלחה לזכות בתואר מצפון קוריאה.
התואר נלקח בסופו של דבר מצפון קוריאה על ידי בגביע המלך 2013, תוצאה שלא נרשמה כמשחק רשמי מלא על ידי פיפ"א, אך בכל זאת נחשבה תקפה על ידי אתר האינטרנט של אליפות העולם הבלתי רשמית. במשחק ידידות בחודש פברואר, שוודיה הפסידה לארגנטינה שלקחה את התואר לדרום אמריקה. באוקטובר ארגנטינה הפסידה את התואר לאורוגוואי במהלך מוקדמות מונדיאל 2014.
אורוגוואי הגיעה למונדיאל 2014 כמחזיקת התואר ובפתיחת שלב הבתים הפסידה אותו ל, ששמרה על התואר עד לרבע הגמר בו הפסידה אותו להולנד בדו-קרב פנדלים. הולנד הפסידה את התואר לארגנטינה בחצי הגמר, גם כן בפנדלים, וארגנטינה הפסידה אותו במשחק הגמר לגרמניה ובכך גביע העולם ואליפות העולם הבלתי רשמית אוחדו והוחזקו על ידי גרמניה.
זמן קצר לאחר גביע העולם גברה סגנית אלופת העולם ארגנטינה על גרמניה במשחק ידידות וזכתה מחדש בתואר, אך הפסידה אותו במשחק הבא נגד ברזיל.
ברזיל שמרה על התואר אל תוך קופה אמריקה 2015, במהלכו עבר בסופו של דבר אל זוכת הטורניר. צ'ילה איבדה את התואר ל שלקחה אותו לקופה אמריקה 2016, אך התואר שב אליה לפני שזכתה בטורניר. התואר נשאר בדרום אמריקה במהלך מוקדמות מונדיאל 2018. בסופו של דבר פרו לקחה את התואר לתוך גביע העולם 2018 שם התואר עבר למנצחת הטורניר צרפת.
איטליה הגנה על התואר במשך 13 חודשים במהלכן הגנה על התואר 21 פעמים, כחלק מרצף כללי של 37 משחקים ללא הפסד. איטליה שמרה על התואר גם במהלך יורו 2020 בו זכתה. איטליה איבדה את התואר לבסוף לספרד בעקבות הפסד 2-1 בחצי גמר ליגת האומות. ספרד איבדה את התואר במשחקה הבא לצרפת כשהפסידה לה 2-1 בגמר ליגת האומות. צרפת איבדה את התואר ל כשמונה חודשים לאחר מכן לאחר שהפסידה לה בביתה 2-1 במסגרת ליגת האומות. דנמרק הפסידה את התואר כעבור שני משחקים ל, שזכתה בו בפעם השנייה, בעקבות הפסד 1-0 ביתי במסגרת ליגת האומות. קרואטיה שמרה על התואר במשך 10 משחקים, עד שבמהלך מונדיאל 2022 הפסידה אותו בחצי הגמר לארגנטינה, לאחר שהובסה 3-0.