cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נדב פדן
קורות חייו
נדב פדן התגייס לצה"ל בשנת 1986, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. לקראת שירות הקבע שלו בסיירת מטכ"ל יצא לקורס קצינים. השלים קורס קציני חי"ר ובסיומו מונה למפקד צוות ביחידה. בהמשך יצא ללימודי פילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ועיצוב תעשייתי בבצלאל. בהיותו מפקד צוות בדרגת סגן בסיירת מטכ"ל, השתתף במבצע אבק דרכים, שבו פיקד על שני צוותים של היחידה שהוזנקו במסוקי יסעור לחוף ניצנים והשתתפו בלכידתם של 11 מחבלים שהגיעו בסירה אל החוף, בחג השבועות, 30 במאי 1990. לאחר מכן מונה למפקד פלגה ביחידה. בסיום התפקיד עבר לשרת בחטיבת הנח"ל, שם מונה לסגן מפקד גדוד 932 בין השנים 1997–1998.
חכירה תפעולית
השפעת החכירה התפעולית על ספרי החוכר
בהתאם לתקן החדש, החכירות התפעוליות מצד החוכר יירשמו במאזן כנכס שמייצג בעצם את זכות השימוש כנגד התחייבות פיננסית. הרישום מתבצע על בסיס הערך הנוכחי של תשלומי החכירה החוזיים, כולל אופציות הארכה שמימושן צפוי. אף על פי שאינו הבעלים החוקי של הנכס, במהלך תקופת החכירה החוכר שולט במרבית ההטבות הכלכליות ונושא במרבית הסיכונים הנובעים מהבעלות בנכס ולכן עליו לבצע רישום פחת של אותו הנכס בספרים. כלומר זכות השימוש בעצם תטופל כנכס בספרי החוכר שיופחת לדו”ח רווח והפסד על פני תקופה החכירה (החוכר מכיר בהוצאות פחת).
נדב פדן
קורות חייו
בשנת 1998 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 932, ושימש בתפקיד עד שנת 2000, בין היתר בלחימה בדרום לבנון ובמהלך הנסיגה מלבנון. לאחר שהוחלט באוגוסט 2000 להדיח את מפקד יחידת דובדבן, הוצע לו לפקד על היחידה, אולם הוא פרש מההתמודדות על התפקיד מסיבות משפחתיות, ומונה למפקד גדוד גפן בבה"ד 1. בפברואר 2002 נהרג מפקד יחידת דובדבן, אייל וייס, במהלך פעילות מבצעית כתוצאה מקריסת קיר לבנים, ופדן מונה למפקד היחידה. במהלך תפקידו נהרג לוחם היחידה ממכת חום בתאונת אימונים. בעקבות כך הואשם תחילה בגרימת מוות ברשלנות, אישום שהוחלף בהמשך בעבירה קלה יותר - התרשלות. במרץ 2007 נגזר דינו בבית הדין הצבאי לאחר עסקת טיעון, הוא נידון לשישה חודשי מאסר על תנאי ולעיכוב דרגה עד ספטמבר 2009.
חכירה תפעולית
השפעת החכירה התפעולית על ספרי החוכר
מנגד החוכר מכיר גם בהוצאות ריבית בגין ההתחייבות הפיננסית במקביל לפירעון חלקי של הקרן. הוצאות אלו משקפות את המרכיב המימוני שגלום בחכירה התפעולית. כלומר, החוכר מכיר בדוח רווח והפסד בעלויות המימון של החכירה בשיטת הריבית האפקטיבית.
השפעת החכירה התפעולית על ספרי המחכיר
התקן החדש (IFRS 16) לא שינה את המודל החשבונאי הקיים מבחינת המחכיר, במקרה של חכירה תפעולית החוכר לא יגרע את הנכס החכור מהמאזן. כלומר, הנכס הפיזי ממשיך להיות רשום במלואו במאזן המחכיר והנכס ממשיך להיות מופחת לדוח רווח והפסד.
נדב פדן
קורות חייו
בשנת 2003 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד עד פברואר 2005. במרץ 2005 מונה למפקד בה"ד 1, ושימש בתפקיד עד יוני 2007. בהמשך מונה לנספח זרוע היבשה בארצות הברית בין השנים 2007–2009. לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת געש בין השנים 2009–2011. ב-7 בספטמבר 2011 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום. פדן שימש כמפקד האוגדה עד 11 בספטמבר 2013, בסיום התפקיד יצא ללימודים. ב-8 במאי 2014 מונה למפקד עוצבת הפלדה, והוביל אותה בין היתר במבצע צוק איתן. ב-2 ביוני 2016 סיים את תפקידו.
חכירה תפעולית
השפעת כניסת IFRS 16 לתוקף
עד שנכנס התקן החדש לתוקף חלק משמעותי מהמינוף של חברות לא קיבל ביטוי במאזן שלהן. בחכירה מימונית הנכס נרשם במאזן של החוכר ומנגד נרשמת התחייבות פיננסית לתשלום דמי החכירה באופן המדמה קניית נכס בהלוואה. מנגד, בחכירה תפעולית הנכס נותר במאזן של המחכיר, ולא התבצע כל רישום בספרי החוכר, למעט רישום דמי הוצאות השכירות השנתיים אשר קיבלו ביטוי בדרך כלל ברווח התפעולי של החברה. לאחר כניסת התקן החדש לתוקף בשנת 2019, החוכר מכיר בנכס זכות שימוש והתחייבות פיננסית בגין החכירה. מאחר שבכל תשלום של החוכר יש גם מרכיב קרן, הוצאות הריבית בשנים הראשונות יהיו גבוהות יותר. מדובר בעלייה במינוף ופגיעה בהון בשנים הראשונות.
נדב פדן
קורות חייו
ב-13 ביוני 2016 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף התקשוב וההגנה בסייבר. הוא כיהן בתפקיד עד 4 בפברואר 2018. ב-7 במרץ 2018 מונה למפקד פיקוד המרכז. ב-14 ביולי 2020 סיים את תפקידו. ויצא לחופשת פרישה, לאחר שירות צבאי של 34 שנים.
חכירה תפעולית
השפעת כניסת IFRS 16 לתוקף
יחסים פיננסיים נוספים שהושפעו מכניסת IFRS 16 לתוקף הם יחסים כמו יחס כיסוי הריבית (רווח תפעולי לחלק בהוצאות הריבית) ויחס ההון החוזר. בנוסף, התקן החדש מוביל לגידול קל ברווח התפעולי אל מול גידול בהוצאות מימון, ולאור כך לגידול משמעותי יותר ב-EBITDA.
נדב פדן
קורות חייו
לאחר שחרורו מונה למנהל הארצי של ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית.
חכירה תפעולית
השפעת כניסת IFRS 16 לתוקף
מבחינת דוח תזרים מזומנים, התקן מוביל לגידול בתזרים המזומנים מפעילות שוטפת. הסיבה לכך היא שהחזרי הקרן נרשמים בדרך כלל במסגרת פעילות מימון ולא בפעילות שוטפת, כפי שבעבר נרשמו תשלומי השכירות.
נדב פדן
קורות חייו
פדן נשוי, ואב לשתי בנות ובן.
דולן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טלאורמן (מחוז)
טלאורמן (ברומנית: Teleorman) הוא אחד ממחוזות רומניה. בירת המחוז היא העיר אלכסנדריה והוא שוכן בחבל מונטניה, בדרום רומניה, על הגדה השמאלית של הדנובה, מול הגבול עם בולגריה. המחוז גובל במחוז אולט, מחוז ארג'ש, מחוז דמבוביצה ומחוז ג'יורג'יו.
אטימולוגיה
יש סברה ששם המחוז נגזר משם היער, שכיסה בעבר את השטח וכונה בטורקית deli orman (יער משוגע). סברה אחרת מקשרת את שם המקום לשפה הקומנית מהתקופה בה האזור היה חלק מקומניה ונקרא "קומניה השחורה". הקידומת "טלה" אופיינית לשפה הקומנית.
היסטוריה
המחוז אורגן לראשונה כיחידה אדמיניסטרטיבית נפרדת ב-1336, תחת שלטונו של מירצ'אה הזקן והופיע לראשונה במסמכים ב-14 במאי 1441, בתעודה עליה חתם ולאד המשפד.
גאוגרפיה
לצד הדנובה, הנהר הראשי שחוצה את המחוז הוא נהר אולט שנשפך לדנובה קרוב לכפר איסלאז. נהרות חשובים נוספים הם: נהר ודאה, נהר הטלאורמן, ונהר קלמשטוי.
דמוגרפיה
במחוז טלאורמן האוכלוסייה מתמעטת בשנים האחרונות והגיעה מ-436,025 בשנת 2002 ל-360,178 בשנת 2011. ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם בערי המחוז: אלכסנדריה, רושיורי דה ודה, טורנו מגורלה, זימניצ'אה ווידלה.
הרכב אתני
ההרכב האתני של המחוז היה כלהלן:
פוליטיקה
מועצת מחוז טלאורמן, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-32 חברים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
חלוקה מנהלית
המחוז מחולק ל-3 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 2 ערים ו-92 כפרים גדולים (קומונות):
מנסרת סנחריב
מנסרת סנחריב היא כינוי לאנלים (כרוניקות אשוריות) שנכתבו על גבי מנסרות על ידי סופרי האימפריה האשורית החדשה לתיאור מסע סנחריב בארץ ישראל בסוף המאה השמינית לפני הספירה.
מנסרת סנחריב התפרסמה בכך שבמסעו השלישי של סנחריב למערב היא מתארת את מלחמתו בממלכת יהודה עם חזקיה, אירוע המוזכר במקרא בהרחבה בספר מלכים, בספר דברי הימים ובספר ישעיה, ואף נשנה בכתבי הרודוטוס.
בתואם לכתוב במקרא המנסרה מתארת את כיבושיו בערי יהודה, לעומת זאת כלפי ירושלים נכתב, "וספרתי כשלל. (חזקיהו) עצמו, כציפור בכלוב". ומהיעדר תיאור כיבוש, מוכח שהוא כשל בכיבוש ירושלים ככתוב במקרא.
מסעו השלישי של סנחריב נכתב לראשונה חודשים ספורים לאחר תום המסע, בראשית שנת 700 לפנה"ס, במהדורה הקרויה "גליל ראסאם", והוא מופיע לאחר מכן בכל מהדורת האנלים כמעט ללא שינוי. מהדורות ידועות הן:
המנסרות השונות וגילויין
ב-1830 התגלתה על ידי הקונסול הבריטי בעיראק קולונל ר' טיילור המנסרה הראשונה המכונה "מנסרת טיילור" בנינוה שהייתה בירתה העתיקה של האימפריה האשורית, כיום צפון עיראק. המנסרה התגלתה בחורבות ארמונו של המלך סנחריב. המוצג נרכש מאלמנתו של הקולונל בשנת 1850 על ידי המוזיאון הבריטי. מנסרה אחרת שוכנת כעת במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו והיא הידועה כמנסרת סנחריב, מנסרה זו נרכשה על ידי ג'יימס הנרי ברסטד מסוחר עתיקות בבגדאד בשנת 1919 לטובת אוניברסיטת שיקגו.. מנסרה שלישית שוכנת במוזיאון ישראל בירושלים, המנסרה ניתנה למוזיאון כמתנה על ידי מרים סאקר וג'וי אוונגרלייר מאוסף קבורקיאן, והיא פורסמה לציבור רק בשנת 1990.
שלוש המנסרות הן המנסרות השלמות היחידות עליהן ידוע והכיתוב עליהן כמעט זהה, למעט שינויים קלים. על כל מנסרה יש תאריך המסמל מתי נכתבה ומסתבר שהן נכתבו במרווח של 16 חודשים זו מזו (טיילור ומוזיאון ישראל בשנת 691 לפנה"ס ושל המכון המזרחי ב-689 לפנה"ס). בנוסף למנסרות השלמות ישנן לפחות שמונה מנסרות מקוטעות אחרות עם שימור של חלקים מאותו טקסט, כולן במוזיאון הבריטי, ורוב שבריהן מכילים רק כמה שורות.
הכתובת
מנסרת סנחריב, מתארת את מסעו של סנחריב ליהודה:
נבחרת המזחלות של ג'מייקה
נבחרת המזחלות של ג'מייקה מייצגת את ג'מייקה בתחרויות בינלאומיות במרוצי מזחלות מסוג בובסליי. הנבחרת הופיעה בזירה העולמית לראשונה באולימפיאדת קלגרי (1988) וממשיכה להתחרות מאז, אם כי במאה ה-21 היא נמצאת בדעיכה.
הנבחרת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענף, אבל התפרסמה מעצם היותה פורצת דרך כנבחרת ספורט חורף של אי טרופי חם, ופרסומה גבר עם הצלחת סרט הקולנוע "ג'מייקה מתחת לאפס" המבוסס באופן רופף על תחילת דרכה של הנבחרת.
הקמת הנבחרת
רעיון נבחרת המזחלות של ג'מייקה צץ לראשונה במוחם של שני אנשי עסקים אמריקאים ממוצא ג'מייקני. בעת ביקור בג'מייקה צפו השניים במרוץ דחיפת עגלות, ספורט עממי נפוץ בג'מייקה, והגיעו למסקנה שהענף מזכיר מאוד מרוצי מזחלות.
כיוון שמרוץ מזחלות מצריך זינוק תוך כדי ריצה, ולמהירות הזינוק יש השפעה מכרעת על תוצאת המרוץ כולו, חשבו השניים לגייס לנבחרת המזחלות אצנים למרחקים קצרים - תחום שבו ג'מייקה היא מעצמה עולמית.
עקב היענות דלה מאוד של אצני הצמרת בג'מייקה, פנו השניים לקולונל בצבא ג'מייקה והציגו לו את רעיונם. צבא ג'מייקה נענה לאתגר, וגייס עבור הנבחרת ארבעה ספורטאים משורותיו או מקרב אנשים הקשורים אליו. כמאמן גויס מחליק מזחלות אמריקאי שייצג את ארצות הברית באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
אולימפיאדת קלגרי (1988)
נבחרת ג'מייקה הגיעה לאולימפיאדה הראשונה שלה אחרי אימונים מעטים יחסית, וללא ציוד ברמה מספקת. למזלם, הם התקבלו בחמימות ובאהדה הן מצד הקהל והתקשורת והן מצד המתחרים האחרים, כאנדרדוג בשל היותם נציגים של מדינה בלתי צפויה באולימפיאדת החורף. המתחרים האחרים לקחו אותם תחת חסותם, סיפקו להם ציוד, תמיכה והדרכה, ולמעשה איפשרו להם להתחרות ברמה נאותה.
הג'מייקנים הרשימו, כצפוי, בעיקר בריצות הזינוק המהירות שלהם, והראו שיפור ממרוץ למרוץ - אולם באחד ממרוציהם בתחרות הרביעיות התהפכה מזחלתם על צידה. הג'מייקנים ליוו את מזחלתם לאורך המסלול כאשר היא נדחפה על ידי אנשי צוות המסלול אל מעבר לקו הסיום לקול תשואות הקהל התומך, אך נפסלו מהמשך התחרות.
בתחרות הזוגות הצליחו הג'מייקנים לסיים לראשונה תחרות אולימפית, וסיימו במקום ה-30 מתוך 41 נבחרות.
שנות ה-90 ו"ג'מייקה מתחת לאפס"
באולימפיאדת אלברוויל (1992) סיימה ג'מייקה במקום ה-25 מתוך 31 נבחרות במרוץ הרביעיות. בנוסף, התפצלו ארבעת הספורטאים לשני זוגות והתחרו במרוצי הזוגות בשתי קבוצות נפרדות, וסיימו במקומות 35 ו-36 מתוך 46 נבחרות.
למרות התוצאות הלא מחמיאות זינקה הפופולריות של הנבחרת, בעיקר בשל צאתו לאקרנים ב-1993 - והצלחתו הרבה - של הסרט "ג'מייקה מתחת לאפס" של אולפני וולט דיסני, קומדיה המבוססת באופן רופף על סיפור הקמתה של הנבחרת וקורותיה באולימפיאדת קלגרי.
את השיפור המקצועי שלה הוכיחה נבחרת ג'מייקה באולימפיאדה הבאה, אולימפיאדת לילהאמר (1994). במרוץ הרביעיות הפתיעה ג'מייקה כשסיימה במקום ה-14 המכובד מתוך 30 נבחרות, לפני שתי הנבחרות של ארצות הברית, שתי הנבחרות של צרפת ונבחרת רוסיה. מאז ועד היום זהו ההישג המרשים ביותר של הנבחרת. עם זאת, במרוץ הזוגות נפסלה ג'מייקה כבר במרוץ השני ולא סיימה את התחרות.
באולימפיאדת נאגנו (1998) סיימה ג'מייקה במקום ה-21 ברביעיות (מתוך 31) ובמקום ה-29 (מתוך 39) בזוגות.
שנות ה-2000 - עזיבות משמעותיות ודעיכה
שנות ה-2000 סימנו את דעיכת נבחרת המזחלות של ג'מייקה, שלא הצליחה להתאושש משתי עזיבות משמעותיות של ספורטאים שלא נמצא להם תחליף.
העזיבה המשמעותית הראשונה הייתה של נהג המזחלות של הנבחרת, דאדלי "טל" סטוקס. סטוקס, טייס בחיל האוויר של ג'מייקה, היה מנהיג הנבחרת והתחרה איתה בכל ארבע האולימפידות בהן השתתפה.
סטוקס הצטרף לנבחרת שיצאה לאולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), אולם לא כמתחרה פעיל. למעשה, לקראת האולימפיאדה הזו, לא הצליחה ג'מייקה להרכיב נבחרת למרוצי הרביעיות, ולראשונה מאז החלה להשתתף באולימפיאדות שלחה רק זוג מחליקים למרוץ הזוגות. וינסטון וואט, שהיה חבר נבחרת הרביעיות באולימפיאדות הקודמות, קודם לתפקיד הנהג במקום סטוקס. בן זוגו, האחראי על בלמי המזחלת, היה לאסלס בראון - כישרון חדש שהתגלה כאחד מבלמי המזחלות הטובים בעולם.
הזוג הג'מייקני סיים את מרוצי הזוגות במקום ה-28 מתוך 39 נבחרות. עם זאת, הם קבעו שיא מסלול למקטע הראשון של המרוץ - ריצת הזינוק, כשעברו אותה בתוך 4.78 שניות.
המכה השנייה ניחתה על הנבחרת עם עזיבתו של לאסלס בראון, ששאף להצליח ולהפוך לספורטאי צמרת בעולם המזחלות וידע שלא יוכל לעשות זאת בנבחרת ג'מייקה. לאחר שנשא לאישה את חברתו הקנדית, קיבל בראון אזרחות קנדית ועבר להתחרות עבור קנדה. ההצלחות שלו לא איחרו לבוא - כבר בשנתו הראשונה כאזרח קנדי, 2005, זכה עבור קנדה במדליית זהב במרוצי הזוגות באליפות העולם. הוא המשיך וזכה בשתי מדליות אולימפיות ובשתי מדליות נוספות באליפות העולם עבור קנדה, והפך לספורטאי הראשון יליד ג'מייקה שזוכה במדליה בענף.
עבור נבחרת ג'מייקה, עזיבתו של בראון הייתה מכה קשה ממנה לא התאוששה שנים רבות. בשתי האולימפיאדות הבאות, אולימפיאדת טורינו (2006) ואולימפיאדת ונקובר (2010) לא הצליחה ג'מייקה כלל לעמוד בקריטריונים האולימפיים, ולא שלחה נבחרת למשחקים.
לאחר ההפסקה הארוכה שבה ג'מייקה לאולימפיאדה, לאחר שעמדה בקריטריונים למרוץ הזוגות לאולימפיאדת סוצ'י (2014). מאחר שחסר להם המימון הדרוש כדי להגיע למשחקים, הם נעזרו בקהילת דוז'קוין (מטבע דיגיטלי מבוזר) אשר הצליחה לגייס 30,000$ מתוך המקסימום הדרוש של 40,000$ בתוך יומיים.. בנוסף לכך, הם שמו לעצמם מטרה לגייס 80,000$ נוספים דרך אתר ההתרמות Crowdtilt ובסיום הקמפיין הצליחו להתעלות על כך והשיגו את הסכום הכולל של 129,537$. וינסטון וואט שב ותפס את עמדת הנהג. הזוג הג'מייקני סיים את האולימפיאדה במקום ה-29 מתוך 30 נבחרות.
נבחרת הגברים החמיצה את הקריטריון לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018), אך לעומת זאת שלחה ג'מייקה לאולימפיאדה בפעם הראשונה זוג מחליקות למרוצי הנשים - קרי ראסל, אצנית לשעבר שזכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה 2013 כחלק מרביעיית השליחות 4X100 של ג'מייקה, וג'זמין פנלייטור-ויקטוריאן, ג'מייקנית-אמריקאית שייצגה באולימפיאדת סוצ'י את ארצות הברית. הזוג סיים במקום ה-19 מתוך 20 זוגות. כמו כן שלחה ג'מייקה בפעם הראשונה מחליק לתחרות המזחלות מסוג סקלטון, אנתוני ווטסון, שסיים במקום ה-29 מתוך 30.
פנטיילור-ויקטוריאן ייצגה את ג'מייקה גם באולימפיאדת בייג'ינג (2022) במזחלת ליחידות - תחום שנכנס למסגרת האולימפית לראשונה - וסיימה במקום ה-19 מתוך 20 מתחרות. במזחלות הגברים שלחה ג'מייקה שני מתחרים לתחרות הזוגות, והזוג הג'מייקני סיים במקום ה-30 והאחרון.
וביניהם
וביניהם הוא אלבומו הרביעי של מאיר בנאי שיצא באפריל 1992. האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה בזכות מכירת 40,000 עותקים, והוא כולל בין היתר את השירים "וביניהם", "אהבה קצרה" והבלדה השקטה "שער הרחמים".
הפקה
במצעדי הפזמונים ששודרו בשנה זו זכה בנאי בתואר זמר השנה. השיר "אהבה קצרה" נבחר כשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי תשנ"ב 1992 של רשת ג', כאשר צעד במשך 43 שבועות במצעדים השבועיים, מתוכם 3 שבועות במקום הראשון (התקופה הארוכה ביותר, פרט ל"הקיץ האחרון" של להקת "שפיות זמנית").
בנאי כתב והלחין את כל שירי האלבום פרט ל"נגמרות לי המילים" שאת מילותיו כתב אהוד מנור ושיר הנושא "וביניהם" שאת מילותיו כתב בנאי ביחד עם אשתו, ענת בנאי.
האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה על סך מכירות של 40,000 עותקים.
NTSB
המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה (באנגלית: The National Transportation Safety Board, בראשי תיבות: NTSB) היא סוכנות חקירות פדרלית בארצות הברית שמתפקידה לחקור תאונות תחבורה אזרחיות. בין השאר המועצה חוקרת תאונות ותקריות אוויריות, תאונות דרכים, התנגשויות ימיות כתאונה בין ותאונות רכבת ופיצוצי צנרת הקשורים לתשתית משמעותית, כצינור מים או נפט.
הסוכנות מעורבת לעיתים בחקירת תאונות תחבורה צבאיות, לבקשת הצבא, כמו כן נעשית המועצה למעורבת פעילה גם כאשר ישנה סכנה לדליפת חומרים מסוכנים בעקבות תאונה בתחבורה. המועצה הוקמה ב-1 באפריל 1967 כיורשת למועצת האווירונאוטיקה האזרחית.
ללשכה, 4 משרדים אזוריים: באנקורג' שבאלסקה, דנוור שבקולורדו, אשבורן שבוירג'יניה וסיאטל שבמדינת וושינגטון.
היסטוריה
המועצה שואבת את מקורותיה מחוק המסחר האווירי של 1926 שהסמיך את מחלקת המסחר של הממשל הפדרלי לחקור תאונות אוויריות. בשנת 1940 סמכות זו הועברה לידי הלשכה לבטיחות בתעופה של מועצת האווירונאוטיקה האזרחית.
ב-1967 הקונגרס האמריקאי הקים את מחלקת התחבורה ותחתיה הוקם מינהל התעופה הפדרלי כסוכנות כפופה למחלקת התחבורה. באותו הזמן הוקמה NTSB כסוכנות עצמאית כשסמכויות החקירה של הלשכה לבטיחות בתעופה הועברו לידי הסוכנות. אך עד 1975 לא פעלה באופן עצמאי ועבדה בסמיכות למינהל התעופה הפדרלי.
נכון לשנת 2015, המועצה חקרה למעלה מ-140,000 תאונות אוויריות ואלפי תאונות תחבורה יבשתית.
פול האבילאן
פול האבילאן (בצרפתית: Paul Haviland; 1880, פריז – 1950, פריז) היה צלם אמריקאי-צרפתי, סופר, מבקר אמנות וחסיד אומות העולם מצרפת. האבילאן היה מקורבו של אלפרד סטיגליץ ומחבריו של הזרם האמנותי Photo-Secession שביקש לקדם את ההתייחסות לצילום כאל אמנות נפרדת.
קורות חיים
אביו של האבילאן היה יצרן חרסינה בלימוז' ואמו הייתה בתו של מבקר האמנות פיליפ בורטי. לימים היה האבילאן בעליו של מפעל החרסינה של אביו. הוא למד באוניברסיטת פריז ובהרווארד ועבד בניו יורק כנציג חברת החרסינה של אביו. בשנת 1908 הוא ואחיו פרנק, שהיה צלם, צפו בתערוכת רישומים של אוגוסט רודן, שם פגש בסטיגליץ. האבילאן החל לפקוד בקביעות את הגלריה, "291" והפך לאחד מתומכיה הכלכליים. הוא החל לכתוב בקביעות בעיתון הצילום של סטיגליץ. אחד מתצלומיו פורסם בעיתון, והוא הפך לעורך שותף וסייע בניהול הגלריה. במסגרת זו קיים בה מספר תערוכות של אמנים צרפתיים. מספר צילומים שלו זכו בפרסים ופורסמו בכתבי עת אחרים. האבילאן יזם את הפקתו של כתב עת חדש לצילום ששמו כשם הגלריה שבניהולה סייע, "291".
בשנת 1916 היה עליו לחזור לצרפת עקב בריאותו המידרדרת של אביו, שביקש ממנו לסייע בניהול מפעל החרסינה המשפחתי. שם נישא לסוזן לליק, בתה של מעצבת הזכוכית רנה לליק. הוא המשיך להתכתב עם סטיגליץ לעיתים תכופות, אך עקב נישואיו ומעורבותו הגוברת בניהול עסקי המשפחה בצרפת, מעולם לא חזר לניו יורק. אביו מת ב-1922 והאבילאן עבר לאיזר-סור-קרס שם הקים כרם. האבילאן מת בפריז ונקבר באיזר-סור-קרס.
פעילותו בתקופת השואה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, סייע האבילאן לז'ורז' גבריאל פיקאר, צייר יהודי ובעל אות לגיון הכבוד, שחי באוברנה (Obernai) שבאלזס. בסוף המאה ה-19 סייע פיקאר לכלתו של האבילאן, רנה לליק (René Lalique), שהייתה אמנית זכוכית, להציג את יצירות הזכוכית והתכשיטים שלה בתערוכה פריזאית. ביולי 1940 ביקש פיקאר עזרה מהאבילאן. הוא ועוד 18 משפחות יהודיות גורשו מבתיהן על ידי הגסטפו. האבילאן הזמין אותו אליו, לאיזר-סור-קרס ולאחר מכן ללה מות (La Mothe) שבחבל הוט-מארן שבצפון מערב צרפת. פיקאר הגיע לאיזר-סור-קרס בינואר 1941 ושהה במקומות אלה - איזר-סור-קרס ולה מות - עד מותו מהתקף לב בשנת 1943. בכך שאפשר לפיקאר היהודי להתגורר אצלו, עמד האבילאן בסכנת מוות עקב החוקים נגד מסתירי יהודים. בשנת 2006 הוכר האבילאן על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
רוברטו אמיליו דה קוניה
רוברטו אמיליו דה קוניה (בפורטוגזית: Roberto Emílio da Cunha; 20 ביוני 1912 – 20 במרץ 1977), הידוע בעיקר בשם רוברטו, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
במדי נבחרת ברזיל הופיע לראשונה בקופה אמריקה 1937 בו סיים כסגן האלופה. במונדיאל 1938 כבש ברבע הגמר את שער הניצחון ב-1–2 נגד צ'כוסלובקיה, שער שהעלה אותם לחצי. הוא סיים עמה במקום השלישי.
המוזיאון האתנוגרפי הפתוח של טביליסי
המוזיאון האתנוגרפי הפתוח של טביליסי או המוזאון האתנוגרפי הפתוח של גאורגיה גיאורגי צ'יטאיה (בגאורגית: გიორგი ჩიტაიას სახელობის ეთნოგრაფიული მუზეუმი ღია ცის ქვეშ) הוא מוזיאון פתוח, בטביליסי גאורגיה, המציג דוגמאות של הארכיטקטורה העממית ומלאכת-יד מכל מחוזות גאורגיה. המוזאון נוסד ב-27 באפריל 1966, ונקרא על שם האתנוגרף הגאורגי, גיאורגי צ'יטאיה. מ-30 בדצמבר 2004 הפך המוזיאון לחלק מהמוזיאון הלאומי הגאורגי.
פעילות
המוזיאון ממוקם ממערב לאגם הצבים על גבעה המשקיפה על רובע ואקה בטביליסי. במקום זה היה בעבר כפר והועברו אליו מבנים מכל מחוזותיה ההיסטוריים של גאורגיה. שטח המוזיאון מכסה 520 דונם המסודרים ב-14 אזורים, ומציגים כ-70 מבנים ומעל ל-8,000 מוצגים.
תערוכת המבנים מאופיינת בבתי אבן בעלי גג שטוח בסגנון גאורגי עתיק המכונה "דָרבָּזי" ממזרח גאורגיה, בתי עץ מרושתים בעלי גג גמלוני מקש או מקרשים ממערב גאורגיה, מגדלי-שמירה מהמחוזות ההרריים של גאורגיה, חבסורתי, פשאבי, סוואנתי וסמגרלו, ושבכות לאחסון תירס מאימרתי, יקבים קאחיים שנקראים מראני, וטחנות-מים כארתליות. כמו כן נמצאים במוזאון אוסף של פריטי משק בית מסורתיים כמו כישורים, מסרגות לסריגה, כלי חרסינה, בגדים, שטיחים, כלי חרס ורהיטים, ארון קבורה משפחתי של בזיליקת השילוש הקדוש מתיאנתי המתוארך למאות ה-6- 7.
משנת 2004, מארח המוזיאון את פסטיבל הקיץ של הפולקלור הגאורגי, "ארט-גנה", שנוסד ומנוהל על ידי מוזיקאי הרוק ומעריץ הפולקלור הגאורגי, זזה קורינתלי ("זומבה").
נכון לתמיד
נכון לתמיד הוא אלבום מחווה של הזמר אייל גולן לזמר זוהר ארגוב לציון 30 שנה למותו. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים, "עוד דקה את נעלמת", "נכון להיום".
כל השירים, אשר עובדו מחדש על ידי המפיק המוזיקלי יעקב למאי, הם דואטים הכוללים את הטמעת קולו של ארגוב במנגינה החדשה בצירוף הקלטה של ביצוע עכשווי של השיר בקולו של גולן.
יגאל רן דואק
יגאל רן דואק (נולד ב-6 ביוני 1983) זמר-יוצר, מוזיקאי ומלחין ישראלי. לשעבר סולן להקת הפאנק רוק זבל, וכיום מוזיקאי רוק עצמאי.
התחלה
יגאל רן דואק נולד וגדל ברעננה. בתחילת דרכו דואק התחיל בתור פסנתרן במוזיקה קלאסית. דואק החל לאהוב מוזיקת רוק כאשר שמע בבית ספרו לראשונה את להקת הגראנג' נירוונה. אחרי שאהב את הלהקה, קנה דואק גיטרה ולמד לנגן ואחר כך גם לכתוב שירים ולהצטרף ללהקות. דואק גדל החל לכתוב שירים וחבר בכמה הרכבים בתור סולן. בנוסף, התיידד עם אנשים שבעתיד יהיו לנגניו בהרכב.
להקת זבל (2005-2009)
בשנות האלפיים החלה להתגבש לה להקת זבל שבה דואק שימש כסולן עם נגנים איתם ניגן כבר 7 שנים, ביניהם צחי מזרחי (גיטרה), אמיר רייך (תופים) אליהם הצטרף הבסיסט קימל.
ב-2005 הלהקה הוציאה אלבום בכורה שהיה לאלבום הראשון שאליו דואק היה שותף ונקרא "הולדת תינוק" בהפקת מתופף להקת מוניקה סקס שחר אבן צור. האלבום זכה להצלחה גדולה ולהקת זבל הפכו לאחד השמות הגדולים בתעשיית רוק ובעיקר בקרב האוהדים המתבגרים. האלבום הביא להיטים גדולים כגון "מרחק סכין שומר","שפל" ובעיקר השיר "פרח" שהיה מועמד לשיר השנה של גלי צה"ל והקליפ שלו זכה לתואר "קליפ השנה" של ערוץ 24.
ב-2007 הסתיימו ההקלטות לאלבומם השני. בסיסט הלהקה קימל עזב והלהקה עשתה הפסקה קטנה ודחתה את יציאת האלבום. הלהקה חזרה ב-2009 ואליה הצטרף אסף לאסרי (לעתיד בסיסט "הקרקס של דולי" וחבר בהרכב של הפרויקט סולו של דואק). אבל הלהקה לאחר מכן התפרקה, זמן קצר אחרי יציאת האלבום.
הEP שאריות מהשמש ותחילת קריירת סולו (2009-2011)
בתחילת 2011 אחרי 4 שנים של שתיקה, הוציא דואק את אלבום האי-פי "שאריות מהשמש" שממנו יצאו 3 קליפים לשירים: "מישהי כמוך", "התחלה חדשה" ו"את". האלבום המלא היה אמור להיות אלבום של בלדות רוק והאי-פי שילב בתוכו בנוסף לבלדות רוק גם אינדי רוק.
אלבום הבכורה "כאוס" (2011-2012)
ב-6 ביוני 2011 (יום הולדתו של יגאל רן דואק) יצא הקליפ לשיר "מה יהיה" שהיה שיר רועש ואנרגטי יותר מכל שיר אחר שהוציא. בהמשך השנה יצאו קליפים רבים לשירים שכתב דואק, גם הם ממשיכים את קו שהחל "מה יהיה" השירים הם: "הוליווד", "חיים על הקצה", "לא היו לי כוונות רעות" (השקט יותר) ו"מפלצת".
הקליפים לשירים אלו זכו להערצה בקרב אוהדי הרוק בישראל, על אף שלא הושמעו ברדיו ושהקליפ לשיר "לא היו לי כוונות רעות" הוגבל לגילאי 18+.
ב-25 בדצמבר 2011 דואק היה שותף לערב מחווה גדול להבאת להקת המטאלקור אוונג'ד סבנפולד לישראל. אלבום הבכורה "כאוס" יצא לבסוף ב-26 ביולי 2012 בהופעת השקה שהייתה ביחד עם הופעת מחווה לנירוונה. האלבום הוא אלבום אינדי רוק שמשלב רוק אלטרנטיבי וגראנג' וגם רוק ישראלי, האלבום הציג את השירים המפורסמים שהפכו לקליפים לצד שירים חדשים שנשמעו רק בהופעות. באלבום 13 שירים ביניהם 2 באנגלית.
השארתי מאחור (2013-הווה)
תחילת כתיבת האלבום השני החלה עוד בטרם יציאתו הרשמית של "כאוס". ב-21 בינואר 2013 עשה דואק מופע השקה שני לאלבום הבכורה "כאוס" בשיתוף שני מופעי מחווה ללהקות ת'רי דייז גרייס ופאפא רואץ'. דואק שיתף פעולה באלבומם השני של הקרקס של דולי שנכתב כולו באנגלית בשיר "Aileens Song".
הקלטותיו הרשמיות של האלבום השני החלו בראש השנה של אותה שנה ביחד עם סולן להקת Seek Irony, כפיר גוב על עמדת ההפקה. עקב עזיבתו של רום גוב, מתופף ההרכב של יגאל רן דואק ושל להקת Seek Irony לארצות הברית, בשביל הרכב הלייב התקבל שקד פורמן המתופף של להקת המטאל The Fading. ב-6 ביוני, הפיק דואק את Voodoo Festival, פסטיבל בו היו להקות רוק מחתרתיות מצליחות, פסטיבל שבו הלהקות קיבלו חשיפה רבה אבל קיבל ביקורות קשות כנגד הסאונד של מועדון הסאבליים.
ב-11 בינואר 2013 יצא קליפ לסינגל הראשון מתוך האלבום השני שנקרא "כאוס". השיר שהוא החלק השני לשיר "ההפך ממני" מתוך אלבום הבכורה, הגיע ליותר מ-100 אלף צפיות ביוטיוב. ב-27 במאי יצא הקליפ לשיר "אין תקווה" ובו מסר חינוכי כנגד אלימות. קליפ זה זכה ל-40 אלף צפיות ביום הראשון, אבל נמחק עקב תלונה שהוגשה לערוץ היוטיוב על תוכנו האלים בקליפ,אף על פי שהיה נגד אלימות. שוחררו בהמשך השנה גם קליפים לשירים "אין לי מה לאבד" ו"מקום יפה יותר". עודכן שהאלבום השני יקרא "השארתי מאחור" וחולקו מספר עותקים מוגבל של האלבום לקוראי עיתון מעריב לנוער.
אחרי הקליפים והפקת הVoodoo Festival,דואק לקח שנה הפסקה מהמוזיקה לפני שחרורו של האלבום השני. במהלך ההפסקה האלבום כולו הודלף בצורה לא חוקית ליוטיוב. ב-8 באוגוסט דואק שבר את ההפסקה עם קליפ לשיר מהאלבום שנקרא "סך הכול עוד רצח".
כתיבה והלחנה
יגאל רן דואק פרץ אל המוזיקה כסולנה של להקת הפאנק רוק "זבל". כל המילים לשירים נכתבו על ידי דואק.
"שאריות מהשמש" הביא אמנם גיטרות וסולואים אבל היה אלבום שקט יותר והתקרב אל בלדות רוק ובעיקר אל אינדי רוק. השירים באלבום נכתבו על מערכות יחסים ("מישהי כמוך","את") ועל נפילתו של יגאל לסמים ושיקומו ("התחלה חדשה").
באלבום הבכורה "כאוס" קיימים ז'אנרים מוזיקליים רבים. יש התקרבות לרוק אלטרנטיבי ("הוליווד", "חיים על הקצה","דצמבר האחרון", "לא היו לי כוונות רעות") והגראנג'-נו מטאל ("מה יהיה", "מפלצת", "בכדור הזה") ונשאר גם הפאנק ("הלילה תישאר איתי") וגם רוק ישראלי שקט ("מרלין", "חלומות והזיות")
השפעות
אומנים שהשפיעו על המוזיקה של יגאל רן דואק: נירוונה, מיוז, סליפנוט, ניק קייב, אליוט סמית, רופוס ויינרייט, אנטוני אנד דה ג'ונסונס, רדיוהד, ג'ף באקלי, לאונרד כהן ופאפא רואץ'.
הרכב
ההרכב של דואק שמלווה אותו בהופעות ובהקלטות כיום הוא:
לשעבר-
המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית (צרפת)
המשרד לחקר וניתוח לביטחון התעופה האזרחית של צרפת (בצרפתית: Bureau d'Enquêtes et d'Analyses pour la Sécurité de l'Aviation Civile; בקיצור: BEA) הוא זרוע במשרד התחבורה הצרפתי שאחראית להנפקת המלצות תעופה, בהתאם למסקנות חקירת תאונות אוויריות, על מנת לשפר את בטיחות הטיסה. המשרד הוקם ב-1946.
פיגמנטי צביעה
פיגמנט צביעה, או צבען צביעה, הוא צבען המשמש כבסיס לצבע תעשייתי או לצבע אמנות. צבע זה משמש לצביעת חומרים שונים, בתעשייה ובאמנות, על ידי משיחתו על העצם הנצבע. פיגמנטי צביעה הם קבוצה מצומצמת של חומרים, שנבחרה על בסיס של עמידות, נוחות שימוש, גוון ורעילות, על פי תקנים שונים. מרבית הפיגמנטים ניתנים לערבוב במדיומים נפוצים באמנות, כגון שרף אקרילי (Acrylic resin), שמן פשתן ושעווה ללא תקלה, אך קיימים פיגמנטים בשימוש נפוץ שאינם מתאימים למדיום מסוים.
ערך זה עוסק בעיקר בפיגמנטים המשמשים בתעשייה ובאמנות כיום. לפיגמנטים נוספים בטבע, ראו פיגמנט. מרבית הפיגמנטים המצוינים מטה נמצאים בשימוש מסחרי בשמות שונים ותוצרת חברות שונות. במקרים שבהם קיים "שם מותג", הוא מצוין לצד שמו המדעי ומספרו הסידורי של הפיגמנט.
הערה לשונית: במסמך הבא השם "סיגל" והתואר "סיגלי" מייצגים את המילה Violet, שחשוב להפרידה מ"סגול" (Purple) בכל הקשור לתורות צבע. אפשרות מסורבלת יותר היא לציין Violet כסגול ספקטרלי.
הערה: כל הדוגמיות המופיעות לצד הערכים השונים הן להמחשה בלבד. ייתכן כי הפיגמנט יהיה בעל גוון אחר, והדבר תלוי בפרמטרים רבים. הדוגמיות נלקחו מאתרי הבית של יצרני צבעים שונים.
הנחיית קישור.
מספר סידורי
השימוש בשיטת מיון זו החל בשנות ה-20 של המאה ה-20, במאמץ להסדיר את השימוש בצבענים ובצבעים שונים. כיום הוא מנוהל על ידי ארגון "colour index international" האמריקאי.
עמידות באור
עמידות באור (lightfastness) היא מדד למידת סטייתו של צבען מסוים מגונו המקורי עם חשיפה לאור. בפועל, היא מאפשרת לאמנים ולתעשיינים לאמוד מתי ידהה צבען מסוים, ולא יהיה עוד דומה לגונו המקורי. צבעים שעמידותם לאור נמוכה נקראים לעיתים צבעים נמלטים (Fugitive) וצבעים שעמידותם לאור גבוהה נקראים צבעים קבועים (Permanent).
קיימות מספר שיטות לאמוד את עמידותו באור של צבע מסוים, בין אם הוא מורכב מפיגמנט בודד או מתערובת פיגמנטים. התקן המקובל כיום נמדד על ידי חברת ASTM (חברה אמריקאית לתקנים ומידות). תקן זה נועד במקור לבחון עמידות של צבע לבניין והורחב לאחר מכן לצבעי אמנות ותעשייה. התקן קובע חמש דרגות של עמידות באותיות רומיות, מ-I (קבוע לחלוטין) ועד V (נמלט לחלוטין).
במקרה שבו יש שימוש בשני פיגמנטים או יותר, שכל אחד מהם נמדד בתקן ASTM, הצבע המשולב יסומן כבעל העמידות של הצבע הנמלט ביותר מבין המרכיבים.
מקור הצבען
כל צבען מתויג לאחת מארבע קטגוריות מרכזיות, על פי שני פרמטרים: טבעי/סינתטי, ואורגני/לא אורגני. לקטגוריות אלו משמעות רבה מבחינת עלות ייצורו של הצבען, מידת נדירותו, מחיר חומרי הגלם ואף עקביות הגוון.
צבענים טבעיים מיוצרים ללא פעולה מעבדתית, על ידי שימוש במחצבים או בחומרי גלם טבעיים (שמן, עץ, עפרה, חימר, צמחים ועוד) ופעולות פשוטות כמו חימום או טחינה. צבענים סינתטיים נוצרים במעבדה באמצעות תרכובות שונות, זיקוק, חשיפה לחומצות ועוד. אף על פי שמקור מרבית הצבענים הסינתטיים הוא ביסודות כימיים נקיים, לעיתים חומרים טבעיים לחלוטין יוכלו לייצר צבען סינתטי, אם תהליך ההכנה יוצר תרכובת השונה מהותית מהחומרים המקוריים.
במקרה שבו יש מידה שווה של חומרים מן החי ויסודות מתכתיים, נהוג לציין "אורגנימטאלי".
מעאוויה ולד סידאחמד טאייע
מְעָאוִויָה וּלְד סִידְאַחְמָד טָאיָיע (בערבית: معاوية ولد سيد أحمد الطايع, תעתיק מדויק: מעאויה ולד סיד אחמד אלטאיע; נולד ב-1941) היה נשיא מאוריטניה בין השנים 1984–2005.
מונה לרמטכ"ל צבא מאוריטניה ולראש הממשלה של הממשל הצבאי בשנת 1981, ומינה עצמו לנשיא ב-1984. בשנת 1992 נערכו בחירות רב-מפלגתיות, בהן זכה למרות טענות האופוזיציה על זיופים. בשנת 1997 זכה ביותר מ-90% מקולות הבוחרים, לאחר שמפלגות האופוזיציה נמנעו מלהשתתף. בשנת 2003 דיכא ניסיון הפיכה, ולאחריו זכה בבחירות בשלישית, שוב לקול האשמות האופוזיציה בזיופים. ממשלו היה ממשל גזעני, שבו הופלו לרעה תושבי מאוריטניה השחורים.
באוגוסט 2005, לאחר שיצא מהמדינה להלוויית המלך הסעודי פהד, השתלטה קבוצת חיילים על אמצעי התקשורת של המדינה והכריזה על הפיכה ועל כינון שלטון צבאי לשנתיים כדי לאפשר הקמת דמוקרטיה.
טאייע עבר מסעודיה לניז'ר, ממנה המשיך לגמביה ולקטר, בה הוא שוהה היום.
עבד אל-עזיז בותפליקה
עבד אל-עזיז בּוּתפְליקָה (בערבית: عبد العزيز بوتفليقة; 2 במרץ 1937, אוג'דה – 17 בספטמבר 2021) היה פוליטיקאי אלג'יראי אשר כיהן כנשיא אלג'יריה משנת 1999 ועד 2019.
במרץ 2019 הודיע בותפליקה, על רקע גל המחאות הגדול נגדו, על אי-התמודדותו לכהונה חמישית כנשיא אלג'יריה ועל דחיית הבחירות לנשיאות, אך ב-3 באפריל התפטר מתפקידו.
קריירה פוליטית עד לנשיאות
עבד אל-עזיז בותפליקה היה מנהיג במלחמת העצמאות של אלג'יריה, ועם קבלת עצמאותה של המדינה מונה לשר הספורט והנוער. בשנה שלאחר מכן התמנה לתפקיד שר החוץ, ולחבר במועצה המחוקקת. במהלך כהונתו כשר החוץ הפכה אלג'יריה לחברה בולטת בקהיליה הבינלאומית, ונחשב לאחד ממנהיגי גוש המדינות הבלתי-מזדהות בתקופת המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות. ב-1965 היה בותפליקה מבין מארגני ההפיכה כנגד אחמד בן בילא. בשנים 1974–1975 שימש כנשיא העצרת הכללית של האו"ם. ב-1979 התפטר מתפקידו כשר החוץ, לאחר שהפסיד במירוץ לנשיאות מול שאד'לי בן ג'דיד.
מדיניות כלכלית
במהלך כהונתו הראשונה יזם בותפליקה תוכנית חומש כלכלית (2000-2004) בשם "תוכנית תמיכה לשיקום כלכלי" (PSRE: Plan de Soutien a la Relance Economique). התוכנית כללה חבילה של תוכניות משנה כגון "התוכנית הלאומית לפיתוח חקלאי" (PNDA: Plan National pour le Développement Agricole), שנועדה להגביר את התוצרת החקלאית. תוכניות משנה אחרות כללו בנייה של שיכונים, כבישים ומיזמי תשתית נוספים. ההוצאות על תוכנית החומש הסתכמו ב-7 מיליארד דולר, וסיפקו תוצאות משביעות רצון עם גידול כלכלי ממוצע של 5% מדי שנה. בותפליקה גם קידם רפורמה פיסקלית שתרמה אף היא לשיקום הכלכלי.
מדיניות חוץ
בותפליקה היה פעיל בזירה הבינלאומית. הוא שימש כנשיא האיחוד האפריקאי בשנת 2000 ועמד מאחורי הסכם אלג'יר שנחתם בין אתיופיה לאריתריאה. בותפליקה גם יזם את הסכם הידידות של מדינתו עם ספרד, וקיבל את נשיא צרפת ז'אק שיראק לביקור רשמי באלג'יריה ב-2003, שגם בעקבותיו נחתם הסכם ידידות בין שתי המדינות. היחסים עם ממלכת מרוקו נותרו מתוחים, בייחוד בכל הנוגע לסוגיית סהרה המערבית.
כהונה שנייה כנשיא
ב-8 באפריל 2004 נבחר בותפליקה בשנית ברוב של 85% במערכת בחירות שנערכה בפיקוח משקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, והפכה למופת לבחירות דמוקרטיות בעולם הערבי. מולו התמודד הרמטכ"ל לשעבר עלי בן פליס, אך גם בבחירות אלה נשמעו טענות כי לא היו הוגנות, בעיקר בשל שליטת הממשלה על אמצעי התקשורת במדינה.
במהלך השנה הראשונה לכהונתו השנייה, קיים בותפליקה משאל עם על "תוכנית הפיוס הלאומית", שמטרתה המוצהרת היא סיום מלחמת האזרחים במדינה, הן מבחינה פוליטית והן מבחינה משפטית. התוכנית זכתה לתמיכה רחבה שבעקבותיה הורה בותפליקה לממשלה ולפרלמנט לבדוק את פרטי יישומה. מבקריו טוענים כי התוכנית רק תעניק חסינות לאנשי הצבא ולטרוריסטים שביצעו פשעים במהלך המלחמה, וקראו ליישום תוכנית דומה לוועדת האמת והפיוס של דרום אפריקה. בותפליקה התעלם מדרישה זו וזכה לתמיכה מצד הלאומנים, האסלאמיסטים והדמוקרטים, מלבד אנשי המפלגה הסוציאליסטית FFS.
בריאותו של בותפליקה הידרדרה במהלך דצמבר 2005, והוא סבל מכיב קיבה מדמם שבעקבותיו עבר ניתוח בבית חולים בצרפת.
בשנת 2009 נבחר בותפליקה לכהונה שלישית ברוב של 90.24% מהקולות, לאחר שהאופוזיציה החרימה את הבחירות.
לקראת הבחירות לנשיאות אלג'יריה בשנת 2014, כ-5,000 אנשים התאספו באצטדיון ספורט בבירה אלג'יר וקראו לפסול את בותפליקה מלרוץ לכהונה נוספת בטענה שהוא לא בריא מספיק.
מת ב-17 בספטמבר 2021.
פרישה מהמרוץ לנשיאות
לאחר שכיהן ארבע קדנציות רצופות, העמיד בותפליקה את מועמדותו לכהונה חמישית, על אף מחלה ממושכת. בעקבות זאת פרצו מהומות והפגנות, וב-11 במרץ 2019 הודיע בותפליקה שהוא מסיר את מועמדותו. ב-3 באפריל החליט להתפטר מתפקידו.
מיכאיל ברישניקוב
מיכאיל ניקולביץ' ברישניקוב (ברוסית: Михаил Николаевич Барышников; נולד ב-27 בינואר 1948) הוא רקדן ושחקן רוסי-אמריקאי.
שלמה טיקוצ'ינסקי
שלמה טיקוצ'ינסקי (נולד בי"ז באייר תשכ"ו, 7 במאי 1966) הוא היסטוריון ישראלי. תחום התמחותו הוא ההיסטוריה של עולם הישיבות במזרח אירופה ובארץ ישראל, והחברה החרדית בישראל.
מיכאיל ברישניקוב
קריירת המחול
ב-1960 החל ברישניקוב ללמוד בלט בעיר הולדתו ובהמשך, משנת 1964 התקבל לאקדמיה לבלט על שם וגנובה ליד תיאטרון מריאינסקי בלנינגרד. בזכות כישרונו הרב הוא התקבל ללהקת הבלט קירוב בלנינגרד ב-1966. הופעת הבכורה שלו בבלט קירוב הייתה בבלט ז'יזל. הופעותיו עם בלט קירוב זכו לביקורות נלהבות: מבקר המחול של הניו יורק טיימס קרא לו "הרקדן המושלם ביותר" שראה מעודו.
בשנת 1974, בזמן שהיה בסיבוב הופעות עם להקת בולשוי בקנדה, נעלם ברישניקוב. לאחר מספר ימים הוא התגלה בארצות הברית ושם קיבל מקלט מדיני.
שלמה טיקוצ'ינסקי
ביוגרפיה
נולד לרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי, בעת שכיהן כר"מ בישיבת הנגב בנתיבות. לימים כיהן אביו כראש ישיבת ירוחם והמשפחה עברה להתגורר בירוחם. למד בישיבות בית התלמוד, מהרי"ל דיסקין, פוניבז', וכן אצל אביו בישיבת ירוחם. לאחר נישואיו לבתו של הרב שמואל דיקמן, התגורר בירוחם, שימש כמגיד שיעור ורב בית כנסת, ועמד זמנית בראשות כולל במדרשת שדה בוקר. לאחר פטירת אביו ערך את כתביו והוציאם לאור בספר "ושב ורפא לו" (תשנ"ב).
מיכאיל ברישניקוב
קריירת המחול
בין 1974 ל-1979 הוא היה רקדן ראשי בתיאטרון הבלט האמריקאי (American Ballet Theatre), אבל גם רקד בלהקות בלט ומחול מודרני שונות ברחבי לעולם. אחרי כן הוא הצטרף ללהקת הבלט של ניו יורק למעט יותר משנה, ועבד עם הכוריאוגרף ג'ורג' בלנשין. ב-1980 הוא חזר לעבוד בתיאטרון הבלט האמריקאי כרקדן ומנהל אמנותי במשך עשור. ב-3 ביולי 1986, הוא קיבל אזרחות אמריקאית. בין השנים 1990 ל-2002 הוא כיהן כמנהל אמנותי של "פרויקט המחול וייט אוק", להקת מחול שהקים עם מארק מוריס.
ברישניקוב קיבל בשנת 2000 פרס כבוד מטעם מרכז קנדי לאמנויות הבמה. כיום הוא מעורב בהקמת מרכז האמנויות ברישניקוב בניו יורק.
שלמה טיקוצ'ינסקי
ביוגרפיה
בשנת 2001 השלים תואר ראשון במחשבת ישראל ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2004 השלים את התואר השני. עבודת הגמר, בהנחיית פרופ' עמנואל אטקס, עסקה בהיבטים המתודולוגיים וההיסטוריים של דרכי הלימוד בישיבות ליטא במאה ה-19. בעבודתו חקר טיקוצ'ינסקי את דרך הלימוד ה'בריסקאית' ואופן התקבלותה בישיבות. בשנת 2007 זכתה העבודה בפרס דב רפל להגות בחינוך היהודי.
בין השנים 2005–2007 היה עמית ב'סכוליון' – מרכז למחקר רב תחומי בלימודי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2010 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטור, אף היא בהנחיית פרופ' אטקס, עוסקת בישיבות תנועת המוסר הליטאית, ובעלייתן מליטא לישראל בראשית המאה ה-20.
מיכאיל ברישניקוב
קריירת משחק
ב-1977 שיחק ברישניקוב בתפקידו הקולנועי הראשון, "נקודת מפנה", ועל כך היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1985 כיכב בסרט "לילות לבנים". בעונה האחרונה של הסדרה "סקס והעיר הגדולה" גילם את אלכסנדר פטרובסקי, החבר של קארי בראדשו.
חיים אישיים
לברישניקוב שלושה ילדים - סופיה, אנה ופיטר, מהבלרינה לשעבר ליסה ריינהרט, ובת נוספת בשם אלכסנדרה מהשחקנית ג'סיקה לאנג.
שלמה טיקוצ'ינסקי
ביוגרפיה
מאז סוף שנות ה-90 עוסק טיקוצ'ינסקי במגוון תפקידי הוראה, מחקר ועריכה אקדמית, ומפרסם מאמרים בתחומי התמחותו בבמות שונות. ריכז ועמד בראש פרויקטים במכון ון ליר, שעסקו בנושאי יהדות, חינוך והיסטוריה יהודית. כמו כן עסק בהנחיית קבוצות בבתי מדרש ליהדות ובהם מכון הרטמן ובית מדרש אלול. משמש מדריך אקדמי של סיורי מורשת במזרח אירופה, ומנחה באוניברסיטה הפתוחה.
משאית עפר
משאית עפר או משאית רכינה היא משאית בעלת ארגז עילי פתוח הכולל מנגנון הטיה לצורכי העמסת עפר, חול, סלעים, חצץ או בטון באתרי בנייה, מחצבות ועבודות עפר.
שימושים
משאית עפר מסוג שטח/כביש היא הנפוצה ביותר מאחר שהיא יכולה לנוע גם בשטח (ברמת עבירות טובה) וגם בכבישים תקניים. היא משמשת בעבודות עפר קטנות וכן בהעברת עפר מאתר העבודה לאתרי מצבור מרוחקים יותר, דבר הדורש תובלה ושינוע דרך כבישים סלולים.
שלמה טיקוצ'ינסקי
ביוגרפיה
בשנים 2020–2022 חילק זמנו בין ישראל לגרמניה, ושימש בתפקיד חינוכי ורבני בדרזדן ובקהילות נוספות.
באוגוסט 2022 מונה לרבה של קהילת סנט גאלן בשווייץ.
משאית עפר
שימושים
משאית העפר הפירקית משמשת לשינוע והובלת חומרים באתרי עבודה וגם בתוך מחצבות, כמו כן בגלל יתרונותיה משמשת המשאית להובלה של חומרים באזורים בעלי נגישות קשה כמו הובלת עצים בג'ונגלים והובלת חומרים בדיונות חול. הנעה ב-6 הגלגלים מאפשרת אחיזת קרקע טובה יותר, עבירות טובה יותר בבוץ, אדמה רטובה וסלעית.
יצרנים
בעוד ייצור משאיות עפר הכביש מתבצע על ידי רוב חברות המשאיות המוכרות וביניהן סקאניה, וולוו, מאן, דאף ועוד, יצור משאיות העפר המפרקיות וכן משאיות המחצבה מתבצע על ידי מספר מצומצם יחסית של חברות המתמחות בציוד לעבודות עפר שהגדולות בהן קטרפילר, BELL, וולוו ועוד מספר יצרנים קטנים העוסקים בעיקר בהרכבה של מכלולים.
עולם ללא קץ
עולם ללא קץ (באנגלית: World Without End) הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי הסופר האנגלי קן פולט. זהו ספר המשך לספר "עמודי תבל", שהוציא פולט ב-1989. הספר יצא לאור בסוף שנת 2007, ובו מתוארים חייהם של ארבעה מילדי קינגסברידג'.
ב-2010 שודרה מיני-סדרה המבוססת על הספר, בהפקתם של רידלי וטוני סקוט. קן פולט שיחק בסדרה בתפקיד אורח.
העלילה מתרחשת באנגליה בימי הביניים, משנת 1327 ועד 1361, כחלק מהתקופה הפיאודלית.
הספר הוא המשך ל"עמודי תבל", ומתרחש כמאתיים שנה מאוחר סביב הקתדרלה בקינגסברידג', אם כי הוא מהווה גם יצירה עצמאית שלא קשורה לספר הקודם. העלילה מתארת מלחמה בין השמרנים שנלחמים עד תום באלה שתומכים בקדמה, המתרחשת בצל המגפה השחורה.
חלק א' - 1 בנובמבר 1327
ארבעה ילדים - מרתין, קריס, גוונדה וראלף - נכנסים לתוך היער שליד העיירה קינגסברידג' ביום כל הקדושים. הילדים עדים להריגתם של שני חיילים על ידי סר תומס לנגלי, במהלך של הגנה עצמית, בעזרתו של ראלף. הילדים בורחים מהאזור, למעט מרתין שנשאר מאחור. מרתין עוזר לסר תומס הפצוע לקבור במקום מכתב, ומקבל ממנו הוראה לתת את המכתב לכומר, אם וכאשר סר תומס ימות. לאחר מכן סר תומס נמלט לקינגסברידג' ומחפש מקלט במנזר, שם הוא הופך לנזיר בנדיקטי, בעוד ארבעת הילדים נשבעים לעולם לא לדבר על מה שראו.
מוקדם יותר באותו יום, במהלך המיסה בקתדרלה, גוונדה מוכרחת על ידי אביה לגנוב את כספו של סר ג'ראלד, הכסף שאמור לשמש אותו לשלם את חובותיו למנזר. על מנת לפרוע את החוב, סר ג'ראלד נאלץ לוותר על מעמדו ועל נכסיו, כאשר הוא ואשתו עוברים לחיות בתור פנסיונרים של המנזר. החרפה המשפחתית היא זו שדוחפת את בניהם, מרתין וראלף, לעבוד כדי להחזיר את הון המשפחה. ראלף מתקבל כנושא כלים תחת רוזן שירינג, בעוד מרתין נדחף לתפקיד היוקרתי פחות של שוליית נגרים.
חלק ב' - 8 עד 14 ביוני 1337
עשר שנים מאוחר יותר, קריס ומרתין מאוהבים. כאשר חלק מהקמרון של קתדרלת קינגסברידג' מתמוטט, מרתין (כיום שוליית נגרים) מראה את גאונותו על ידי פיתוח שיטת תיקון זולה יותר מזו של אדונו, אלפריק. כנקמה, אלפריק מנסה להכריח את מרתין להתחתן עם בתו, גריזלדה. כאשר מרתין מסרב, אלפריק מפטר אותו, וכך מונע ממנו להשלים את תקופת החניכות המקובלת. מרתין, שלא סיים את התלמדותו, מתקשה למצוא עבודה בתור בנאי. בסופו של דבר הוא מוכיח את חוכמתו הרבה, ומפתח שיטות בנייה יעילות וחדשניות, אשר מקנות לו מוניטין של בנאי מעולה.
ראלף, כיום נושא כלים של רוזן שירינג, מעורר מאבק, במהלכו אפו נשבר על ידי וולפריק, איכר נאה מהכפר של גוונדה, בו גוונדה מאוהבת. גוונדה נמכרת על ידי אביה תמורת פרה, וכך הופכת להיות זונה במחנה של פורעי חוק. היא הורגת את אחד מפורעי החוק כאשר הוא אונס אותה, ונמלטת מהמקום. היא נרדפת על ידי הקונה שלה, ומגיעה איתו עד גשר קינגסברידג' בכניסה לעיר. במקביל, יוצאת מהעיר תהלוכה אל עבר הגשר, במרכזה נמצאת נל המשוגעת, שנידונה למוות באשמת כישוף. הגשר מתמוטט, טרגדיה אשר הורגת אנשים רבים, כולל משפחתו של וולפריק ואב המנזר אנתוני. גוונדה מנצלת את האירוע כדי להרוג את רודפה, ובכך משתחררת ממנו וחוזרת להיות חופשיה. בעיצומו של האסון, ראלף מציל את רוזן שירינג מטביעה, ומתוגמל בכך שהופך להיות אדון הכפר ויגליי, כפרם של וולפריק וגוונדה. קריס, שנמצאת קרוב לאזור האסון, מארגנת את אנשי העיר ועוזרת להעביר את הפצועים אל המנזר, שם הם מטופלים על ידי האם ססיליה. היא נחשפת לטיפול בפצועים, מה שמעצים את שאיפתה להיות רופאה.
חלק ג' - מיוני עד דצמבר 1337
גוונדה חוזרת עם וולפריק אל ויגליי, והשניים מנסים להשיג לוולפריק את הירושה של אדמות אביו. הירושה נדחית ממנו על ידי ראלף, אשר נוטר טינה לוולפריק בעקבות הקטטה ביניהם. בשל מצבו העלוב, ארוסתו היפה של וולפריק, אנט, עוזבת אותו. לאחר חודשים בהם גוונדה מראה לוולפריק מסירות ואהבה, ועוזרת לו בעבודתו, היא זוכה באהבתו והשניים מתחתנים. גוונדה מנסה לזכות בחזרה באדמות אביו של וולפריק, ולשם כך היא מקיימת יחסי מין עם ראלף, אך ראלף בוחר להתכחש לעסקה ביניהם וממשיך למנוע מוולפריק את ירושתו. בנה הראשון של גוונדה, סם, נולד בעקבות הקשר שלה עם ראלף.
במקביל, הנזיר גודווין, אחיינו של אב המנזר אנתוני, מערער את מתנגדיו וזוכה בבחירות לאב המנזר ברוב מוחץ. הוא נעזר באמו, פטרנילה, ובעוזרו, פילמון (אחיה של גוונדה), על מנת לסחוט את הרוזן רולנד ולהבטיח את בחירתו לתפקיד. גודווין מעמיד פנים של מחולל רפורמה, אך מתגלה כשמרן אף יותר מאב המנזר הקודם, ובמהרה מתחיל להתנצח עם תושבי העיר בנושאים שונים. בסופו של דבר גודווין מסכים לבניית הגשר, בניהולו של מרתין, כאשר בתמורה מרתין מקבל לידיו את הבעלות על אי המצורעים - אי נטוש המצוי במרכז הנהר, בסמוך לעיר. מערכת היחסים בין קריס ומרתין ממשיכה להתפתח, והשניים מקיימים יחסי מין לראשונה. לאחר תקופה, קריס מגלה כי היא בהריון. היא מחליטה שאינה מוכנה להפוך לאם ולהתחתן, ובייאושה פונה אל חברתה הרוקחת, מתי וייז, בבקשה לשיקוי שיגרום לה לעבור הפלה. קריס נוטלת את השיקוי, תוך ידיעה שהיא שמה קץ ליחסיה עם מרתין.
חלק ד' - מיוני 1338 עד מאי 1339
ראלף, בתפקידו כלורד, הוא אכזר וחסר רחמים, ובסופו של דבר הוא אונס את אנט. וולפריק לא מוכן לאפשר לשערורייה לחלוף ללא עונש, והוא מגיש תלונה אצל רוזן שירינג כנגד ראלף, בשמה של אנט. למרות שהחוק האנגלי באותה תקופה אוסר על אונס, ללא קשר למעמדו החברתי של העבריין, מסוכן מאוד עבור איכרים לתבוע את אדונם. גוונדה נדהמת לגלות כי בעלה מתאמץ להגן על אהובתו לשעבר, אך היא נפגשת עם ליידי פיליפה (כלתו של הרוזן), במטרה לגייס אותה לתמוך בתביעה. הודות להתערבותה, ראלף מורשע באונס ונידון לתלייה, אך בעזרתו של הרוזן רולנד הוא מצליח להימלט והופך לפורע חוק ביערות קינגסברידג'. לאחר ששדד ורצח אנשים רבים בדרכם לקינגסברידג', ראלף נתפס על ידי תומס לנגלי, בעזרתו של מרתין, ושוב נידון להוצאה להורג. הוא ניצל בפעם השנייה כאשר המלך מכריז מלחמה על צרפת (ובכך פותח במלחמת מאה השנים), וראלף מקבל חנינה מלכותית בתנאי שיילחם במלחמה.
יריד הגז השנתי מגיע לקינגסברידג', אך עדיין לא נבנה הגשר שיאפשר לסוחרים להיכנס. מרתין בונה רפסודות, במטרה לאפשר מעבר בטוח על פני הנהר, אך כל זה לא מספיק ותושבי העיר לא מצליחים למכור את כל תוצרם. קריס מנסה לשקם את הכנסותיו של אביה, ומצליחה להפוך את מאגרי הצמר שלו לבד אדום איכותי, אשר מאוחר יותר זוכה לשם "האדום של קינגסברידג'". למהלך זה היא רותמת את מארק ומדג' ובר, זוג אורגים עניים, ויחד הם יוצרים תעשיית בדים משגשגת בעיר. גודווין מנסה לנצל את התעשייה החדשה למטרותיו, וכך הוא מתחיל לאכוף חוקים ישנים המכריחים את תושבי העיר להשתמש במתקני המנזר, בין היתר בתחנת עיבוי הבדים. קריס, שהופכת בפועל להיות בכירת הסוחרים הקהילתית, מהווה בעיה מיוחדת עבור גודווין, כאשר היא מובילה קמפיין להשגת מעמד של עיר עצמאית עבור קינגסברידג', במטרה לשחרר את תושבי העיר משליטת המנזר. מרתין וקריס מצליחים לשקם את מערכת היחסים שלהם, ואף מחליטים להתחתן.
למרות היותו בן דודה, גודווין מאשים את קריס בכישוף, בתקווה להוציא אותה להורג ולסלק אותה מדרכו. כדי לברוח מהוצאתה להורג, קריס מסכימה להצטרף למנזר הנשים של קינגסברידג'. כאשר נישואיו המתוכננים לקריס מבוטלים, וכאשר בניית הגשר מועברת לאחריותו של אלפריק, מרתין עוזב את קינגסברידג' ועובר לפירנצה, שם הוא מקווה לפתח את קריירת הבנייה שלו. הוא הופך לאדריכל מצליח ועשיר ביותר. כאשר הוא שומע שקריס נדרה את נדריה, הוא מתחתן עם סילביה, בתו של אחד מלקוחותיו האיטלקים.
חלק ה' - ממרץ 1346 עד דצמבר 1348
שמונה שנים מאוחר יותר, אב המנזר גודווין גונב כסף ממנזר הנשים, העשיר הרבה יותר ממנזר הגברים, במטרה לבנות לעצמו ארמון מפואר. ביולי 1346, קריס מבקשת לעתור לבישוף כדי לתקן את העוול שנגרם לנזירות. עם זאת, היא מגלה כי הבישוף נמצא בצרפת, יחד עם המלך אדוארד השלישי. קריס נוסעת לצרפת עם מיירה, נזירה מושכת מהמנזר שיש לה רגשות רומנטיים כלפי קריס. במהלך מסען, הן מפתחות קשר אינטימי יותר, ומתעוררים בקריס רגשות אשמה על כך שעדיין אכפת לה יותר ממרתין. בדרכן, השתיים עדות לפגעי המלחמה שהשאירו מאחוריהם האנגלים, והן אף מתחזות לגברים ומצטרפות לצבא הצרפתי. הן מתפקדות בתור אחיות במהלך קרב קרסי, בו נלחם גם ראלף עבור הצד האנגלי. ראלף, אשר ברח מאשמת אונס ורצח באנגליה, מציל את חייו של נסיך ויילס, וזוכה להגשים את חלום חייו תוך שהוא מקבל תואר אבירות. שליחותה של קריס נכשלת, כאשר היא מגלה כי בישוף קינגסברידג' והרוזן רולנד נהרגו בקרב.
בפירנצה, העיר נהרסת על ידי מגפת המוות השחור, שפורצת בשנת 1347. מרתין וכל משפחתו נדבקים, אך הוא מתאושש מהמחלה באביב 1348. מרתין מגלה שאשתו וכל משפחתה נהרגו, וכן שכל מיזמי הבנייה בעיר נפסקו. הוא זוכר את אהבתו לקריס, ומחליט לחזור לקינגסברידג' יחד עם בתו, לאורה (לולה). הוא מגלה כי קריס לא מעוניינת לבטל את נדריה, ומתחיל מערכת יחסים קצרה עם בתו של בעל הפונדק, בסי בל. מרתין מבסס מחדש את מעמדו בעיר, כאשר הוא פותר את הפגמים שנותרו בגשר החדש, אשר בנייתו הושלמה בהיעדרו.
ראלף חוזר לאנגליה לאחר המלחמה, ומקבל לעצמו את העיר טנץ' ומספר כפרים נוספים. הוא מתחתן עם מתילדה (טילי) הצעירה, קרובת משפחה של הרוזן החדש, ויליאם, ושל ליידי פיליפה. לשניים נולד בן, אשר נקרא על שם אביו של ראלף, ג'ראלד (ג'רי).
חלק ו' - מינואר 1349 עד ינואר 1351
וולפריק וגוונדה חיים כפועלים עניים בוויגליי, והם מגדלים את שני בניהם, סם ודייבי. הם מנצלים את המחסור בעובדים שנגרם כתוצאה מהמגפה, ובורחים לכפר סמוך, בבעלותה של אם המנזר קריס, במטרה להתרחק מראלף ולהשתכר טוב יותר. ראלף, ששומר טינה לוולפריק לאורך כל השנים, מוצא את בני המשפחה, ומכריח אותם לחזור לכפר, מושפלים לעיני כל הפועלים האחרים. גוונדה מנצלת את הצורך של ראלף לעבד את אדמותיו הנטושות, ומצליחה להחזיר לוולפריק את אדמותיו של אביו, למורת רוחו של ראלף.
ויליאם, רוזן שירינג, מת מהמגפה יחד עם שני בניו, וראלף רואה סיכוי להפוך לרוזן. הוא רוצח את אשתו טילי, ומארגן את נישואיו לאלמנתו של ויליאם, ליידי פיליפה, בה הוא חפץ זמן רב. פיליפה מסרבת תחילה לנישואים, אך נכנעת לבסוף, וראלף מקבל את תפקיד רוזן שירינג. לאחר זמן מה פיליפה מחליטה לעבור להתגורר במנזר קינגסברידג', הרחק מראלף, שם היא ומרתין מתאהבים והיא אף יולדת את בנו. מפחדת מזעמו של ראלף, פיליפה מפתה אותו לשכב איתה, ובכך משכנעת אותו שהילד הוא בנו. היא חוזרת להתגורר עם ראלף, וכך מגיעה מערכת היחסים בינה לבין מרתין לסיומה.
פילמון, אשר ממונה לאב המנזר החדש, מתחיל להתערב בניהול בית החולים החדש, יחד עם נזיר בשם סים שחזר מלימודי הרפואה שלו באוניברסיטה. המחלוקת בין קריס וסים מתגברת, עד שקריס מסרבת להמשיך לטפל בחולים תחת השגחתו של סים. במקביל, קריס מתחילה להפיץ ספר שכתבה במהלך המגפה, אשר מסכם את העקרונות לפיהם קריס נהגה בטיפול בחולים, ואת התרופות בהן השתמשה. הספר הופך פופולרי בקרב רוקחים בכל רחבי הארץ, ושמה של קריס מתפרסם. בהיעדרה של קריס, תושבי העיר מפסיקים להגיע לבית החולים של המנזר, דבר אשר פוגע בהכנסותיו של המנזר ומכעיס את פילמון. פילמון פונה לבישוף אנרי, על מנת שיפתור את המחלוקת.
חלק ז' - ממרץ עד דצמבר 1361
כאשר סם, בנם של גוונדה ושל ראלף, הורג את בנו של מנהל האחוזה בוויגליי ונידון למוות, גוונדה מגלה לראלף את האמת על בנה, בתקווה להשיג עבורו חנינה. חמוש בידע הזה, ראלף סוחט את גוונדה לשכב איתו שוב. כשסם מגלה זאת, מתחיל מאבק במהלכו גוונדה וסם הורגים את ראלף. דייבי, בנה השני של גוונדה, מנהל משא ומתן על מעמדו כחוכר חופשי בכפר, ומתחתן עם אמבל, בתה של אנט. במהלך החתונה אנט בוכה ומתוודה על החרטה העמוקה שחשה על כך שלא נישאה לוולפריק, מה שנותן לגוונדה תחושה של ערך וסיפוק.