cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדוור (1994)
עלילת הסרט
בעת מסיבת הנישואים, שנערכת בבית הקפה, מקבל נרודה מכתב המודיע לו שהוא רשאי לשוב לארצו. הוא שב לארצו, ובמהלך השנים מבקר באירופה, אך הקשר בינו ובין מריו ניתק. בריאיון עיתונאי שמריו מקריא למשפחתו מספר נרודה על חייו בכפרם: "חייתי בבדידות גמורה עם האנשים הפשוטים ביותר בעולם". כעבור שנים אחדות מגיע נרודה לביקור באי, וכאשר הוא מגיע לבית הקפה הוא רואה ילד בשם פאבליטו, בנם של מריו וביאטריצ'ה. ביאטריצ'ה מספרת שמריו נסחף בהפגנות של התנועה הקומוניסטית נגד השלטון, ובאחת מהן מצא את מותו מידי השוטרים, זמן קצר קודם להולדת פבליטו.
קודם למותו הכין מריו מזכרת מוקלטת של קולות מהאי: הגלים, הרוחות, שיח הדייגים, הרוחות ודפיקות הלב של העובר בבטן רעייתו. נרודה מאזין לקלטת זו. בביקורו בעיר, מנהל הדואר מוסר לו את דבריו של מריו על חשיבות השירה בחיים: חשיבות לא רק ליוצרה, אלא גם למי שחש אותה.
צהלולים
צהלולים (בערבית: زغروطة או زغوردة, תעתיק: זע'רוטה או זע'רודה, בהתאמה; בערבית עיראקית: هلاهل, הלאהל או הָלָאהִיל) הם קולות גבוהים ומסולסלים המופקים בעזרת נענוע מהיר של הלשון לשם הבעת שמחה. הצהלולים נהוגים בעיקר בקרב נשים מעדות המזרח, בשמחות ובאירועים מיוחדים, ובקרב נשים ערביות גם כן לאות שמחה ושמחות.
במהלך ביצוע הצהלולים נוהגות בדרך כלל הנשים להניח את האצבע המורה בצמוד לשפה העליונה כאשר חלק מהאצבעות האחרות מונפות כלפי מעלה ובכך מגדילות את מידת ההחצנה של שמחתן. הצהלולים מבוצעים בדרך כלל בתדירות גבוהה יותר ועל ידי מספר נשים באופן לא מתואם ברגעי השיא של האירוע (כגון מיד לאחר שבירת הכוס בחתונה).
ההלחם "צהלולים"
חיים אוליאל, זמר ומוזיקאי משדרות, הגה את המילה "צהלולים". הצעתו של אוליאל הוגשה לאקדמיה ללשון העברית והתקבלה.
בסלנג, המילה המתארת צהלולים היא האונומטופיאה "קוּלוּלוּ". כאשר האקדמיה ללשון העברית בחרה במילה "צהלולים" בשנת 2000, היא התבססה על אונומטופיאה זו, אותה צירפה כהלחם למילה "צהלה".
לדברי אוליאל, "מדובר באלמנט חשוב ומרכזי בשמחות ובפולקלור המזרחי ולא הייתה לזה מילה בעברית. 'צהלולים' היא מלשון צהלה וגם מזכירה בצליל את 'קולולו'". אוליאל מוסיף: "זה כבוד גדול שהאקדמיה אימצה מילה שהמצאתי. כתבתי שירים רבים, אבל מילה נשארת לדורות".
סממן תרבותי
הנוסע האירי ריצ'רד רוברט מאדן ביקר בשנת 1827 בירושלים והוזמן על ידי יוסף אמזלג, העשיר ביהודי העיר, לחתונה יהודית, בה נשמעו ככל הנראה צהלולים: "בחצר מצאנו בנות-ישראל נאות במספר רב, שהיו צווחות כפי שנוהגים המצרים בלילות שימורים ובחתונות".
זיהויָם של הצהלולים עם עדות המזרח בישראל הפך אותם לסממן תרבותי. לעיתים הם נתפסים כמנהג פרימיטיבי שמזרחים ילידי הארץ משתדלים להמעיט בו, כפי שעולה מדבריו של עמיר פרץ: "אמא שלי אמרה לנו שהיא חייבת לעשות 'זרארט'. 'זרארט' זה מה שקיבל בעברית את השם צהלולו-לו-לו. אמרנו לה: 'אמא, מה, השתגעת?' היא אמרה: 'אתם לא רוצים? אני לא באה'. התחלנו משא ומתן. אמרה: 'אני רוצה עשרה סלסולים'. אמרנו לה: 'השתגעת? איך עשר?' הגענו בסוף להסכמה על חמש. חמישה צהלולים". ברית המילה החלה, ואמו של פרץ החלה בצהלולים שלה. פרץ אמר על כך: "אני זוכר שפתאום תפסתי את כל הגיחוך והעקמומיות שבעניין... שתעשה מאה צהלולים, מה קרה? אם הקיבוצניקים רוצים לשיר 'אנו באנו ארצה', שישירו כמה שהם רוצים. ואם היא רוצה לבטא את השמחה שלה בדרך אחרת, צריך לתת לה לבטא את זה".
בתרבות הפופולרית
בפרק השני בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רמזור", הסבתא הטריפוליטאית של טלי רוצה להשמיע צהלולים בחתונה של אמיר וטלי, בעוד אמיר, שמוצאו אשכנזי, רואה במנהג זה מנהג ערבי ופרימיטיבי ומתנגד לו.
ליזו
מליסה ויוויאן ג'פרסון (באנגלית: Melissa Viviane Jefferson; נולדה ב-27 באפריל 1988), הידועה בשם הבמה ליזו (Lizzo), היא זמרת-יוצרת, ראפרית ושחקנית אמריקאית.
ליזו זכתה להצלחה מסחרית בשנת 2019, עם צאת אלבומה השלישי Cuz I Love You שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200. האלבום כלל את הסינגלים "Juice" ו-"Tempo" בעוד מהדורת הדלוקס כללה את השיר "Truth Hurts" משנת 2017, שהפך ללהיט ויראלי והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, שנתיים לאחר יציאתו לאור.
ביוגרפיה
ליזו נולדה בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית. בגיל 10 עברה עם משפחתה ליוסטון, טקסס. בגיל 14 הקימה עם חברותיה להקה בשם "Cornrow Clique". למדה מוזיקה קלאסית עם התמקדות בחליל צד באוניברסיטת יוסטון. בגיל 21, לאחר מות אביה, התגוררה במשך שנה ברכב שלה בניסיון לפרוץ לתעשיית המוזיקה. בשנת 2011 עברה להתגורר במיניאפוליס, מינסוטה.
2011–2015: תחילת דרכה
בזמן שגרה במיניאפוליס, ליזו הופיעה עם קבוצות כולל צמד האלקטרו סול-פופ Lizzo & the Larva Ink. במהלך תקופה זו היא עזרה להקים קבוצת ראפ/R&B בת שלושה חלקים של נשים: The Chalice. בשנת 2012, הוציאו הגביע את אלבומם הראשון, We Are the Chalice, שזכה להצלחה מקומית.
2016–הווה: פריצה למיינסטרים
בשנת 2016 חתמה ליזו עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס ובאוקטובר הוציאה מיני-אלבום בשם Coconut Oil, בהפקת ריקי ריד ואחרים. הסינגל הראשי "Good as Hell" נכלל בפסקול של הסרט "המספרה 3". ליזו כתבה במשותף את כל שירי האלבום, שהגיע למקום 14 ברשימת "20 אלבומי הפופ הטובים של שנת 2016" מטעם מגזין רולינג סטון ולמקום 44 מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
מסע ההופעות לקידום האלבום יצא בשנת 2017. באותה שנה, ליזו השתתפה כשופטת אורחת בעונה העשירית של הסדרה "המרוץ לדראג של רו פול". בתחילת 2018, ליזו יצאה לסיבוב הופעות ביחד עם להקת חיים ופלורנס אנד דה מאשין.
לאחר שהתמודדה עם בעיות של דימוי גוף בגיל צעיר, ליזו הפכה דוברת לקידום דימוי גוף חיובי ואהבה עצמית. קבוצת רקדניות הליווי שלה "Big Grrrls" מורכבת כולה מרקדניות במידות גדולות. בשנת 2020, הוציאה את השיר "Cuz I Love You", כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Cuz I Love You.
בשנת 2022 הופיעה ליזו בתוכנית מציאות "Lizzo’s Watch Out for the Big Grrrls", תחרות לבחירת ארבע זמרות ליווי להופעה בפסיטבל Bonnaroo.
חיים אישיים
ביוני 2019, לציון 50 שנה למהומות סטונוול שנחשבים לאירוע מכונן וקו פרשת המים במאבק למען זכויות הלהט"ב באמריקה, המגזין המקוון "Queerty" בחר בליזו לאחת מ-50 האקטיביסטים שמקדמים ערכים של שוויון זכויות, קבלת האחר וכבוד לקהילה הקווירית.
ביוני 2020 הכריזה שהיא טבעונית.
פלילים
באוגוסט 2023, שלוש רקדניות לשעבר בלהקה של ליזו תבעו אותה על הטרדה ויצירת סביבת עבודה עוינת.
ברוס סמית'
ברוס ברנארד סמית' (באנגלית: Bruce Smith; נולד ב-18 ביוני 1963 בנורפוק, וירג'יניה) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר. סמית' שיחק פוטבול באוניברסיטת וירג'יניה טק בה למד. סמית' נבחר בבחירה הראשונה בדראפט של שנת 1985 על ידי באפלו בילס. יחד עם הבילס שיחק בארבעה משחקי סופרבול רצופים (25, 26, 27, 28). בשנת 2000 עבר סמית' לשחק בוושינגטון רדסקינס שם שיחק עד שפרש בסוף עונת 2003. בעונתו האחרונה הצליח סמית' לשבור את שיאו של רג'י וויט, 198.5 סאקים (הפלות קוורטרבק) בקריירה ושיאו עומד על 200 סאקים בקריירה. בשנת 2009 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
זוהר (אלבום)
זוהר הוא אלבום הסולו השני של קרולינה, אשר יצא בפברואר 2012 ובו שיתפה פעולה עם אורי כנרות מלהקת בום פם ועם אופיר קותיאל (Kutiman).
האלבום משלב מוזיקה מזרחית-ים תיכונית עם עיבודים אלקטרוניים. האלבום הושפע משירי זוהר ארגוב ומהמוזיקה הערבית. קרולינה כתבה והלחינה את רוב שירי האלבום בשיתוף עם אורי כנרות מלהקת בום פם, אשר אחראי גם לעיבודים ולהפקה המוזיקלית. רבים משירי האלבום הפכו ללהיטים, ובהם "אל תאחר", "משגע אותי" ו"Save Me From Myself". כמו כן כלולה באלבום גרסתה של קרולינה לשירם של לאה גולדברג ודני ליטני "ולא היה בינינו אלא זוהר". מתוך האלבום יצאו לרדיו הסינגלים "מול הים" ו"אל תאחר".
עוגת פאונד
עוגת פאונד היא עוגה שבה משתמשים בפאונד (בקירוב 0.45 קילוגרם) עבור כל אחד מרכיביה: קמח, חמאה, סוכר וביצים. למעשה, כל עוגה שבה מתקיים יחס של 1:1:1:1 בין כמות הקמח, הסוכר, הביצים והחמאה שבה יכולה להיחשב לעוגת פאונד, מאחר שהתוצאה תהיה זהה בטעמה. עוגות פאונד לרוב יוכנו בתבניות לחם או בתבניות שיצרו עוגה בעלת צורה טבעתית, ויוגשו עם אבקת סוכר או ציפוי קל כלשהו.
זוהר (אלבום)
נגן נגנה – גרסאות כיסוי וגילוי
בשנת 2013 יצאה מהדורה מחודשת שכללה גם מיני-אלבום בשם "נגן נגנה - גרסאות כיסוי וגילוי" שהפיקו סאבו וקותימן. באלבום נכללו ארבע גרסאות כיסוי בהם "Black Dog" של לד זפלין בשיתוף בום פם וגרסה של קרולינה ל"צל עץ תמר", שהתפרסם בביצועו של זוהר ארגוב. במרץ 2013 יצר "שימי סוניק" (מיכאל אמת) מההרכב סוליקו, גרסת פאנק אלקטרונית לשיר "צל עץ תמר".
עוגת פאונד
היסטוריה
סבורים שמקורה של העוגה הוא מצפון אירופה ושהחלו להכין אותה משנת 1700 לערך. במהלך השנים, רכיבי העוגה שונו וכל אחד החל להוסיף מרכיבים אחרים כראות עיניו. למשל, אליזה לסלי שהוציאה ספר בישול בשנת 1851, השתמשה בעשר ביצים, הקציפה אותן היטב וערבבה אותן עם פאונד של קמח ולאחר מכן הוסיפה מיץ של שני לימונים או שלושה תפוזים גדולים, מה ששינה את טעמה ומרקמה של עוגת הפאונד הרגילה.
זוהר (אלבום)
נגן נגנה – גרסאות כיסוי וגילוי
השיר "צל עץ תמר" הגיע במצעד השנתי תשע"ג (2013) למקום 16 ובמצעד השבועי למקום השלישי.
עוגת פאונד
מגוון
לעוגת הפאונד ישנן גרסאות שונות ורבות, כאשר למדינות ולאזורים שונים יש סגנון שונה להכנת העוגה. ביניהם ניתן לכלול הוספת חומרי טעם (תמצית וניל או תמצית שקדים), פירות מיובשים (דוגמת צימוקים או חמוציות), וכן שינויים נוספים שמשנים את מרקם העוגה ואת טעמה הסופי. למשל, אבקת אפייה או סודה לשתייה יכולים לעזור להתפיח את העוגה, וכך תיווצר עוגה יותר קלה ופחות דחוסה. שמן בישול (לרוב שמן צמחי) משמש לעיתים תחליף לחמאה ובא להעניק לעוגה לחות. "עוגת פאונד שמנת חמוצה" היא וריאציה פופולרית של העוגה בארצות הברית, בה נעשה שימוש בשמנת חמוצה במקום החמאה, ושוב באה להעניק לעוגה לחות וטעם מעט חמצמץ. חלק מהמתכונים השונים יוצרים עוגות פאונד בעלות מרקם וטעם שונה לחלוטין מזה של העוגה המקורית, אך הן עדיין נחשבות לעוגות פאונד.
סגנון אמריקאי דרומי
זוהי עוגת הפאונד המקורית והבסיסית בה מערבבים פאונד של קמח, עם פאונד של ביצים, חמאה וסוכר. המתכון פופולרי מאוד בקרב מדינות דרום ארצות הברית.
סגנון בריטי
עוגת הפאונד מוכרת יותר בבריטניה כעוגת ספוג. לרוב מכינים אותה מחמאה, אבקת סוכר, קמח תופח וביצים ביחסים שווים ביניהם. ניתן להוסיף לעוגה תמצית וניל על מנת להעשיר את טעמה.
סגנון צרפתי
בצרפת העוגה מוכרת מאוד. שם העוגה בצרפתית "קוואטרה-קווארטס" פירושו ארבעה רבעים, כלומר משקל שווה של כל אחד מארבעת מרכיבי העוגה. בצרפת לא מוסיפים לעוגה שום תוספת, מלבד מושבות צרפת מעבר לים שם נוהגים להוסיף לעוגה רום או בננות מעוכות על מנת להגביר את לחות העוגה. לעיתים, הצרפתים נוהגים להכין את העוגה רק באמצעות חלבוני ביצים ולא באמצעות ביצים שלמות על מנת ליצור בלילה קלה יותר. במתכונים אחרים מוסיפים שוקולד או מיץ לימון.
סגנון מקסיקני
במקסיקו, עוגת הפאונד נקראת "פאנקה". המתכון של הפאנקה המקסיקנית דומה מאוד למתכון של עוגת הפאונד האמריקאית. השוני הוא שבמקסיקו נוטים להוסיף לעוגה אגוזי מלך או צימוקים.
סגנון ונצואלי וקולומביאני
"פונקה" היא הגרסה הוונצואלית והקולומביאנית של עוגת הפאונד. המילה פונקה היא שיבוש של המילה בספרדית לעוגת פאונד. הפונקה היא עוגת פאונד המכילה יין וקרם או ציפוי סוכר, והיא פופולרית מאוד בימי הולדת, חתונות ובחגיגות אחרות.
סגנון גרמני
בגרמניה קיים קינוח בשם "Eischwerkuchen" ("במשקל ביצה", כל הרכיבים שוקלים כמו משקל הביצים) שהמתכון שלו דומה מאוד למתכון של עוגת הפאונד המקורית.
אריק התשיעי, מלך שוודיה
אריק התשיעי, או אריק ידוורסון (בשוודית: Erik Jedvardsson), או אריק הקדוש (בשוודית: Erik den helige, או Sankt Erik; 1125 – 18 במאי 1160) היה מלך שוודיה משנת 1156 ועד מותו. רישומים היסטוריים אודות אריק לא שרדו וכל המידע אודותיו מבוסס על תאורים אגדתיים מאוחרים שמטרתם הייתה להכריזו כקדוש. ברשימות המרטירים של הכנסייה הקתולית הוא מוזכר כקדוש שיום החג שלו הוא ה-18 במאי.
רקע
בשל העובדה שמלכים מאוחרים יותר מבית אריק נקברו כולם במנזר ורהם שליד סקרה שבוסטרייטלנד, נחשבת משפחתו למשפחה עם שורשים גותים כמו בתי מלוכה אחרים בשוודיה של ימי הביניים. לאריק היה אח, ששמו החל באות J. אח זה זוהה בשם יואר ידוורסון וזו הסיבה לכך שבמקורות מודרניים מכונה אריק באותו פטרונים. בסאגה אודות סבר, מלך נורווגיה הוא מכונה "אריק הקדוש, בנו של יטווארד".
האגדה אודותיו
החל משנת 1150 היה אריק מלך יריב לסוורקר הזקן שירש את כתר שוודיה בשנת 1130 לערך ונרצח ב-1156, אז הוכר אריק כמלך ברוב מחוזות שוודיה. על פי האגדות, עשה אריק רבות כדי לחזק את הנצרות בממלכתו ולהפיץ את האמונה הנוצרית בפינלנד. במאמץ להשתלט על הפינים ולנצר אותם, הוא הנהיג לכאורה את מסע הצלב השוודי הראשון כנגד הפינים ושכנע את הבישוף האנגלי הנרי מאופסלה להישאר בפינלנד כדי להטיף לפינים.
אריק היה אחראי להעלאתם על הכתב של חוקי ממלכתו, שנודעו כקובץ החוקים הקרוי על שמו. בנוסף, הוא הקים באופסלה העתיקה שלוחה של המנזר הדני של אודנסה. הוא גם מיסד את המערכת הבלתי אהודה של תשלומי מעשר כדי לתמוך בפעילות הכנסייה באופן דומה לארצות אחרות באירופה.
במאי 1160 או 1161 נתקלו באריק אצילים שוודים תומכי בית סוורקר היריב ליד אופסלה לאחר שיצא מכנסייה עם סיום שמיעת המיסה בחג העלייה. הוא הופל מסוסו אל הקרקע על ידי המוני המורדים, שהתגרו בו ודקרו אותו למוות ולאחר מכן ערפו את ראשו. על פי אחת הגרסאות מיוחסת רציחתו של אריק לאמונד אולוובין שהיה שכיר חרב של בית סוורקר.
ירושתו
לאחר רציחתו של אריק הקדוש תפס את השלטון מגנוס הנריקסון, צאצא רחוק של סוון השני, מלך דנמרק. בכל אופן, תקופת מלכותו של מגנוס לא ארכה זמן רב והוא לא הספיק לייצב באופן משמעותי את שלטונו עד אשר בשנה שלאחר מכן נרצח גם הוא על ידי יריביו. בעל בריתו קרל סברקסון (וככל הנראה שותפו לקשר לרצח אריק) נרצח ב-1167 לאחר שבו של אריק, קנוט הראשון, שב מגלות. ב-1173 הביס קנוט את יריביו מבית סוורקר, איחד את הממלכה למשך התקופה שעד מותו ב-1195 והקים את בית אריק כשושלת שליטה.
משפחתו
אריק נשא לאישה את כריסטינה מבית אסטרידסן הדני. יחד הם ילדו את:
מורשתו
אריק הקדוש נקבר לאחר רציחתו בכנסיית אופסלה העתיקה, שאותה הוא בנה מחדש סביב לתלי הקבורה של קודמיו הפגנים. ב-1167, כאשר החל בנו לתפוס את השלטון לאחר מותו של אחרון מלכי שושלת סוורקר, הוקדש מקום קבורתו. בנו של אריק, קנוט, עודד את הוקרתו של אביו כמרטיר. עובדות ובדיות אודות חייו של אריק שימשו בערבוביה, כולל סיפור הנס שאירע לכאורה כאשר המזרקה שנבעה מן האדמה כאשר ראשו של המלך נפל לאחר שנערף. ב-1273, מאה שנה לאחר שקנוט איחד את שוודיה, הועברו שרידיו של אריק וסימני המלכות שלו אל הקתדרלה הנוכחית של אופסלה, שנבנתה באתר בו נרצח אריק. העברה זו חיזקה והרחיבה את האמונה בו.
אף על פי שאריק מעולם לא עבר תהליך של קאנוניזציה, הוא נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית ובכנסייה האוונגלית לותרנית בארצות הברית ויום חגו הוא ה-18 במאי. המסורת השוודית כללה תהלוכות שיצאו מהקתדרה של אופסלה העתיקה.
שרידיו
בקתדרלת אופסלה מוצגת עד היום התיבה המכילה את שרידיו של אריק התשיעי. בימי הביניים נשאו כל מלכי שוודיה את שבועת ההכתרה שלהם כשידיהם מונחות על גבי התיבה. התיבה המקורית מימי הביניים הותכה על ידי יוהאן השלישי, בין השאר כדי לשלם את הכופר שהוא נדרש לשלם במסגרת הסכם שצ'צ'ין שנחתם ב-1570 וכדי לממן את המלחמה כנגד רוסיה הצארית. תיבת השרידים הנוכחית המעוצבת בסגנון הרנסאנס הוצבה בשנות השבעים של המאה ה-16 על ידי רעייתו הקתולית הפולנית של יוהאן השלישי, קתרינה.
באפריל 2014 נפתחה תיבת השרידים על ידי חוקרים שוודים כדי לחקור את תכולתה ובמהלך הבדיקה הוצג בקתדרלה הכתר שהיה מונח על ראשו של המלך הקבור. ב-19 במרץ 2016 פרסמו החוקרים את התוצאות הראשוניות וציינו שמצב השרידים תאם את האגדות אודות נסיבות מותו של אריק ושהם יפרסמו בהקדם דוח מלא. 23 מתוך 24 העצמות שהיו בתוך תיבת השרידים השתייכו לאותו גבר בן 30 עד 40. העצם ה-24 (עצם השוקה) השתייכה לזכר מאותה תקופה. על פי הממצאים, לא רק ששרידי העצמות העידו על פציעות שרופאו במהלך מסע הצלב נגד הפינים ובמשך חייו של אריק רצופי הקרבות, הגופה ערופת הראש כללה פציעות רבות בגב התואמות למועד המוות. פציעות נוספות בחוליות הצוואר לא יכלו להתרחש בעת קרב, מאחר שבמהלך הקרבות היה הצוואר מוגן על ידי שריון גוף.
פטרון
אריק הקדוש הוא הקדוש המגן של העיר סטוקהולם וראשו נושא הכתר מופיע על גבי סמל העיר.
אריק מופיע ביצירות אומנות כמלך צעיר שנרצח במהלך מיסה יחד עם הנרי, הבישוף של אופסלה. בקתדרלת אופסלה מוצגת סדרה של ציורים מימי הביניים המאוחרים המתארות את השניים.
אדלברט, דוכס לורן
אדלברט, דוכס לורן (1000 – 11 בנובמבר 1048) היה דוכס לורן עילית משנת 1047 ועד מותו בשנה לאחר מכן.
ביוגרפיה
אדלברט היה בנם הראשון של גרהרד הרביעי, רוזן מץ וגיזלה, אולי בתו של תיאודוריק הראשון, דוכס לורן עילית. אביו של גרהרד, אדלברט ירש את רוזנות מץ מאחיו גרהרד מהמוזל.
גותלו הראשון, דוכס לורן התחתונה ולורן עילית, מת בשנת 1044 ובנו גודפרי השלישי ירש אותו בלורן עילית אך נדחה בלורן התחתונה. נרגז, גודפרי מרד באותה שנה והרס את אדמותיו של המושל בלורינ התחתונה. עד מהרה הוא הובס ואדלברט נקרא במקומו בלורן עילית. גודפרי המשיך להילחם למען כל לורן ואדלברט מת בקרב נגדו ב-Thuin ב-11 בנובמבר 1048. לא היו לו בנים ידועים, והיינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מינה מיד את אחיו גרהרד למקומו.
אבובקאר דומבייה
אבובקאר ז'וניור דומבייה (בצרפתית: Aboubacar Junior Doumbia; נולד ב-12 בנובמבר 1999 בחוף השנהב) הוא כדורגלן מחוף השנהב, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קרמיוטיסה מליגת העל הקפריסאית.
קריירת מועדונים
דומבייה שיחק בליגה המקומית של חוף השנהב, ובהמשך בקבוצות מהליגות הנמוכות בצרפת ובפינלנד.
ב-2 בפברואר 2021 חתם דומבייה על חוזה לעונה וחצי במכבי נתניה מליגת העל. ב-6 בפברואר ערך דומבייה את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל חיפה במסגרת המחזור ה-19 בליגה. ב-15 בפברואר הבקיע דומבייה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על עירוני קריית שמונה במסגרת המחזור ה-21 בליגה. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך דומבייה 15 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-27 בינואר 2022 חתם לחצי עונה במכבי פתח תקווה. ב-19 בפברואר כבש שער בכורה בתיקו 1-1 עם מכבי נתניה.
קריירה בינלאומית
דומבייה נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לאולימפיאדת טוקיו 2020.
רוזלין טורק
רוזלין טורֶק (באנגלית: Rosalyn Tureck; 14 בדצמבר 1914 – 17 ביולי 2003) הייתה פסנתרנית ונגנית צ'מבלו אמריקאית ילידת שיקגו, אילינוי. שמה של טורק נקשר בעיקר למוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך.
קריירה
טורק לא הסתפקה בנגינת באך. הרפרטואר שלה הקיף יצירות משל לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס ופרדריק שופן, כמו גם מלחינים מודרניים כגון דייוויד דיאמנד, לואיג'י דאלאפיקולה וויליאם שומאן דיאמנד שאב את ההשראה לכתיבת הסונאטה הראשונה לפסנתר מנגינתה של טורק.
טורק למדה בבית הספר למוזיקה ג'וליארד, ואחד ממוריה בבית ספר זה היה ליאון תרמין. הופעת הבכורה שלה בקרנגי הול הייתה בנגינה על התרמין, כלי נגינה אלקטרוני.
תקופה מסוימת הלכה טורק בדרכה של ונדה לנדובסקה וביצעה את יצירות המקלדת של באך בצ'מבלו, אך בהמשך חזרה לפסנתר. היא הייתה חברת כבוד בסנט הילדה קולג', אוקספורד.
Blood, Sweat & Tears (שיר של אווה מקס)
Blood, Sweat & Tears הוא סינגל שיווקי, שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אווה מקס. השיר יצא לאור ב-31 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע
השיר דלף לרשת בסוף שנת 2018. בהתחלה, השיר עצמו היה אמור להיות הסינגל הרשמי השני מתוך אלבום הבכורה של מקס Heaven & Hell, אך מאוחר יותר נגנז לטובת הסינגל "So Am I". בהמשך, הודיעה מקס כי בכוונתה להפיץ אותו כסינגל שיווקי בלבד, תוך שהצהירה כי הוא לא יהיה חלק מאלבום שתוציא.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9 מיליון השמעות.
שלמה בן זאב
שלמה בן זאב (1941 - 29 בינואר 1992) היה כדורסלן ישראלי ששיחק במכבי קריית מוצקין, מכבי חיפה ובנבחרת ישראל בשנות ה-60. מלך הסלים של מכבי קריית מוצקין בכל הזמנים.
ביוגרפיה
בעונת 1958/1959 ערך בן זאב את הופעת הבכורה שלו במכבי קריית מוצקין. באותה עונה הצטרפו אל הקבוצה כוכבי הפועל קריית חיים: חנוך ברקון ראובן בורג ויצחק גודס, אשר יחד עם בן זאב ושלמה דובדבני - הרכיבו את חמישיית הקבוצה. הקבוצה סיימה את העונה במקום התשיעי, כאשר בן זאב קלע בממוצע של 9.9 נקודות למשחק. בגביע המדינה הפסידה הקבוצה ברבע הגמר למכבי חיפה. בעונה הבאה, עונת 1959/1960, מונה אברהם פסח למאמן החדש של הקבוצה. בן זאב יחד עם ברקון ודובדבני, הובילו את הקבוצה להישג השיא שלה - מקום שישי בליגה. בן זאב קלע בממוצע של 13.9 נקודות למשחק. לאחר עונה זו, נחלשה הקבוצה בהדרגה בעונות הבאות.
בעונה הבאה, עונת 1960/1961 סיימה הקבוצה במקום ה-10. בן זאב (ממוצע 11.3 נקודות למשחק) המשיך להוביל את הקבוצה יחד עם ברקון ודובדבני. בגביע המדינה הודחה הקבוצה ברבע הגמר בידי מכבי ירושלים. בשתי העונות הבאות 1961/1962, 1962/1963 המשיכה הקבוצה להוות קבוצת תחתית וסיימה במקום ה-9 וה-10 בהתאמה. עם זאת בן זאב המשיך לקלוע בממוצע גבוה - 16.2 ו-18.2 נקודות למשחק בהתאמה.
בשנת 1963 השתתף במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה שנערכה בורוצלב, תחת המאמן יהושע רוזין. הנבחרת סיימה את האליפות במקום התשיעי עם ארבעה ניצחונות וחמישה הפסדים. בן זאב שותף במשחק אחד, נגד בלגיה, בו קלע נקודה אחת.
סך הכל שיחק בן זאב 13 עונות בליגה הבכירה בהן השתתף ב-247 משחקי ליגה בהם קלע 3,178 נקודות, והוא מלך הסלים בכל הזמנים של מכבי קריית מוצקין. במדי נבחרת ישראל רשם בן זאב 13 הופעות והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1963.
בשנת 2016 קיבלה רעייתו בשמו פרס על תרומה מיוחדת בתחום הכדורסל מעמותת הספורט של קריית מוצקין.
אלכסנדר סטמבוליסקי
אלכסנדר סְטוֹאִימֶנוֹב סְטָמְבּוֹלִיְסְקִי (בבולגרית: Александър Стоименов Стамболийски, שם המשפחה נהגה Stamboliyski; 1 במרץ 1879, סלאבוביצה, מחוז פאזארדז'יק, נסיכות בולגריה – 9 ביוני 1923, סלאבוביצה) היה מנהיג מפלגת האיכרים הבולגרית, בעל השקפת עולם אנטי-מלוכנית ואנטי-מיליטריסטית עם חזון פאן-בלקני מתוך גישת זהותם האתנית המשותפת של עמי הבלקן. בשנת 1920 נבחר סטמבוליסקי ברוב גדול לראש ממשלת בולגריה ופעל ליישום תפישותיו, אשר ביטאו את הלכי הרוח של פשוטי העם ואיכרי המדינה שקצה נפשם מהמלחמות, ועל כך שילם בחייו כאשר נרצח במהלך הפיכה צבאית.
ראשית חייו
סטמבוליסקי למד בבית הספר החקלאי בעיר סדובו שבמחוז פלובדיב והמשיך לפלבן, שם הוסמך ככורם ענבי יין. במהלך לימודיו הכיר את יאנקו זאבונוב, מייסד מפלגת האיכרים, הוקסם מרעיונותיו והפך לתלמידו ועוזרו האישי. את לימודיו האקדמיים השלים בגרמניה, שם למד פילוסופיה בעיר האלה ואגרונומיה בעיר מינכן. בראשית המאה ה-20 שב לבולגריה ונכנס לזירה הפוליטית, ובשנת 1908 נתמנה לסגן יושב ראש האספה הלאומית ולמנהיג מפלגת האיכרים, תוך שהוא מפגין עוינות בולטת למשפחת המלוכה הבולגרית והתנגדות נחרצת לכניסת בולגריה למלחמת הבלקן השנייה.
מלחמת העולם הראשונה
סטמבוליסקי ומפלגתו היוו אופוזיציה משמעותית לכניסת בולגריה למלחמת העולם הראשונה והשתתפותה בה. הם ניסו בכל מאודם להשיג אחיזה רעיונית בחוג אנשי הצבא, כנגד ראש הממשלה וסיל רדוסלאבוב, ובעקיפין כנגד המלך פרדיננד הראשון. בראשית המערכה נתפסו כבוגדים. סטמבוליסקי נפגש עם המלך פרדיננד ב-18 בספטמבר ומחה בפניו על כניסתה המיועדת של בולגריה למלחמה. המלך הורה לעוצרו, הוא נשפט ונידון למאסר עולם בעוון מרידה במלכות. לקראת סוף המלחמה, בגבור המשבר הכלכלי, הקיפאון המתמשך בחזית והאבדות ההולכות וגדלות, הצליחו נציגי מפלגת האיכרים ליצור תומכים בחוגי הצבא ובסופו של דבר להביא להדחתו של רדוסלאבוב.
באמצע ספטמבר 1918 התחולל קרב דוברו פולה במהלכו הובס הצבא הבולגרי וחייליו סבלו אבדות כבדות כתוצאה מהפעלת להביורים על ידי החיילים הצרפתים. החיילים נטשו את החזית, התמרדו והכריזו על הקמת רפובליקה עצמאית בשם "הרפובליקה של ראדומיר", על שם העיר בה הוכרזה, ובראשה ראייקו דסקאלוב, אחד ממנהיגי מפלגת האיכרים, אשר ליבתה את היצרים. המורדים הכריזו על הדחת המלך פרדיננד והמלכת בנו בוריס תחתיו ונעו לכוון סופיה, שם נתקלו בצוערי האקדמיה הצבאית ובחיילים גרמנים ונקטלו בהמוניהם. בשלב זה החזית נפרצה והממלכה עמדה הן בסכנת פלישה מחוץ והן בהפיכה צבאית מבית. הממשלה הבולגרית פנתה למפקדת הצבא האנגלו-צרפתי בסלוניקי, ביקשה הפסקת אש וזו הוכרזה ב-29 בספטמבר 1918. סטמבוליסקי שוחרר מהכלא במהלך מרד "ראדומיר" ונשלח לנהל משא עם המורדים כדי להרגיע את הרוחות, עניין שלא עלה בידיו, והמרד קצר הימים הוכרע סופית עד ה-2 באוקטובר, כשסטמבוליסקי נמלט לאזורים הכפריים מחשש שיוצא להורג ונשאר במחבואו עד לאחר עלייתו של המלך בוריס השלישי לשלטון ועזיבת אביו פרדיננד את המדינה.
בשל נסיונותיו להביא לפתרון המשבר בדרכי שלום, זכה בחנינה מלאה, בינואר 1919 הצטרף לממשלת הקואליציה של תאודור תאודורוב והשתתף בצוות המשא ומתן מטעם בולגריה בוועידת השלום בפריז.
כהונתו כראש הממשלה ואחריתו
לאחר המלחמה הואשם הצבא הבולגרי בביצוע מעשי זוועה באוכלוסייה הסרבית בשטחים הכבושים. סטמבוליסקי הקים ועדת חקירה ממלכתית, אשר תוצאותיה לא נודעו בציבור. הקולונל היהודי אברהם תג'ר, אשר מונה לקראת סיום המלחמה לפקד על חיל המצב שהוצב בעיר וראניה, ציין שקיבל הנחיה ממפקדיו בשטח להוציא להורג את מנהיגי הקהילה האזרחית שבעיר ועל כך שסירב לפקודה. תג'ר נשפט וזוכה בערכאה עליונה וסטמבוליסקי החליט לשלוח את הקולונל לוועידת השלום בפריז, על מנת להציג פנים הומניטריות לממלכה הבולגרית.
התנאים שהוכתבו לבולגריה בוועידת פריז אילצו את ראש הממשלה תאודורוב להתפטר, וב-14 באוקטובר 1919 התמנה סטמבוליסקי לראשות הממשלה. בתוקף תפקידו חתם על חוזה ניי ב-27 בנובמבר, אשר תנאיו נחשבו בעיני האליטה הפוליטית והצבאית הבולגרית כאסון לאומי וחותמיו נתפשו כבוגדים. ב-21 במאי 1920 נערכו בבולגריה בחירות כלליות, מפלגתו של סטמבוליסקי זכתה ברוב מוחלט והממשלה החדשה הוקמה על טהרת נציגי מפלגת האיכרים. כ-80% מאזרחי בולגריה בעת ההיא עסקו בחקלאות.
אחד מהתנאים במסגרת חוזה ניי היה צמצום הצבא הסדיר לכדי ז'נדרמריה ועשרות קצינים וחיילים פוטרו. חלקם הקטן השתלב במערכת הפוליטית, אך חלק לא מבוטל הצטרף לארגונים שונים בעלי אופי חתרני מיליטנטי, אשר המשיכו בקיום קשרים הדוקים עם המנגנון שנותר במערך השירות הצבאי ויחדיו יצרו את הגופים, שהיוו את האופוזיציה המשמעותית, לשלטונו של סטמבוליסקי.
לאחר הבחירות של שנת 1920 הצליח סטמבוליסקי לכונן ממשלה יציבה, שכאמור היה בה רוב מוחלט למפלגתו, מפלגת האיכרים, אך האצולה הפוליטית, הצבאית והכלכלית הבולגרית הייתה להם לזרא, משום שניצלו את קהל בוחריהם, קרי, פשוטי העם והאיכרים. סטמובליסקי, באמצעות מנגנון ממשלתו, פעל להעמדה לדין פלילי וצבאי של עשרות קצינים ופוליטיקאים, אשר היו אחראים, לשיטתו, לתנאים שהוכתבו בחוזה ניי, שמכונה בפי הבולגרים "האסון הלאומי". פעולות משפטיות, ובכלל זה החרמת רכוש, ננקטו כנגד סוחרים ובעלי ממון אשר הפקיעו מחירים במהלך המלחמה. הוטל פיקוח על הדיור הציבורי ונקצבה השכרת הדירות למגורים. כן הונהג שירות חובה בצבא לגברים ונשים והוקמו גדודי עבודות ציבוריות, אשר פעלו לשיקום נזקי המלחמה. בוצעה גם רפורמה בחלוקת הקרקעות וחלקן הופקע מאצולת הממון הבולגרית וחולק לאיכרים. לא זו אף זו, ממשלתו של סטמבוליסקי שינתה את מדיניותה כלפי ממלכת יוגוסלביה אשר הוקמה לאחר המלחמה (כשגרעינה המרכזי הוא סרביה, אויבתה בנפש של בולגריה), וחתמה עימה הסכם אי-התקפה, אשר במסגרתו התחייבה להפסיק את פעילותו של ארגון המחתרת המקדוני שפעל מתוך בולגריה ומטרתו הייתה להחזיר את שטחי מקדוניה שנגרעו חזרה לממלכת בולגריה. למעשה, היה ארגון זה מורכב כולו ממאות חיילים וקציני מילואים בולגרים מיליטנטים, אשר היו חברי הליגה הצבאית. תפישת עולמו של סטמבוליסקי הייתה יצירת פדרציה בלקנית על בסיס אתני ולא לאומי, אשר תקיף את כל העמים הסלאביים בבלקן. סטמבוליסקי צוטט כאומר: "אינני בולגרי ואינני סרבי, אני סלאבי דרומי",.
לאחר חתימת הסכם השלום וכינון היחסים הדיפלומטיים עם רומניה, יצא אליה סטמבוליסקי לביקור רשמי, במהלך ינואר 1921. במהלך הביקור הזה ניסה סטמבוליסקי לקדם שתי מטרות, יצירת ברית אירופאית של מפלגות איכרים ובמסגרתה התקרבות בין מפלגתו ובין מפלגת האיכרים הרומנית ויצירת איחוד בין רומניה ובין בולגריה על ידי נישואין בין המלך הבולגרי הצעיר ובין אחת מבנותיו של המלך פרדיננד הרומני. שתי התוכניות התנפצו לאחר ביקורו, כשהעיתונות הרומנית הפיצה סיפור על ניסיון לקנות את הפוליטיקאים של מפלגת האיכרים הרומנית לשם קידום ויתור של רומניה על הקדרילטר.
צעדי ההתקרבות לממלכת יוגוסלביה היו בבחינת "הקש האחרון", שהקים על ממשלתו את כל חוגי הצבא, קציני המילואים, המפלגות האזרחיות האחרות, אשר התאחדו לארגון חצי פוליטי וחצי מחתרתי בשם מפלגת העם. חברי המפלגה הקומוניסטית החזקה "ישבו על הגדר" בשלב זה, בשל שנאתם לשני הצדדים היריבים. ב-9 ביוני 1923, פרצה הפיכה צבאית בממלכה, שהובלה אמנם רשמית על ידי ארגון "הליגה הצבאית", אך למעשה היא הובלה על ידי כוחות הצבא הסדיר שהחלו בתנועה לעבר ערי בולגריה ותפסו עמדות מפתח בעיר סופיה. המלך בוריס השלישי נמלט מארמון הכפר שלו והסתתר שעות בשדות חקלאיים בליווי שומר ראשו, עד שהוברר לו שאין ההפיכה מכוונת נגדו. הצבא עצר את סטמבוליסקי והוביל אותו למעצר בית בכפרו סלאבוביצה, ממנו ניסה להימלט ולארגן הפיכת נגד של איכרים. הוא נתפס שוב, עונה במשך מספר ימים בידי אנשי הצבא הבולגרי ולבסוף נורה למוות. ראשו נערף ונשלח לסופיה בתוך ארגז קרטון וגופתו הושחתה. לאחר מותו הוקמה ממשלה חדשה בראשות הפרופסור אלכסנדר צאנקוב מנהיג מפלגת הימין "האיחוד הלאומי", אשר בעצמו היה חלק ממנגנון ההפיכה הצבאית.
השלכות הרצח על בולגריה
ממלכת בולגריה נותרה תאורטית מונרכיה חוקתית, אך למעשה הממשלה החדשה שהוקמה בראשות אלכסנדר צאנקוב הופעלה על ידי גורמים צבאיים בסדיר ובמילואים. הייתה זו הפיכה פרו פאשיסטית כנגד ממשלה שיש המגדירים את מדיניותה הכלכלית כקומוניזם אגררי. הממלכה שקעה ב-11 שנים של חוסר יציבות פוליטית, אנרכיה, פיגועים, רציחות פוליטיות וניסיונות התנקשות במלך. כבר בספטמבר 1923 פרץ מרד קומוניסטי עקוב מדם כנגד הממשלה החדשה אשר דוכא בברוטליות על ידי כוחות הצבא, תוך הוצאה להורג של מאות חשודים כקומוניסטים. בהמשך אירעה סדרת ניסיונות התנקשות במלך בוריס, רובן בהשראה קומוניסטית, ששיאן הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, אשר גבה את חייהם של 160 בני אדם ועוד 320 שנפצעו. המלך ניצל, אך חלק נכבד מאצולת הפיקוד הצבאי הבולגרי הבכיר נהרגו ונפצעו. ב-1934 בוצעה הפיכה צבאית נוספת ובולגריה הייתה נתונה תחת משטר צבאי מלא למספר חודשים. עד לשנה זו היה המלך בוריס יותר דמות סמלית מאשר מעשית, ושימש לא אחת חותמת גומי לרצונותיהם של הגנרלים המושכים בחוטים. רק ב-1935 הצליח להחזיר אליו את רסן השלטון, בתמיכת גרמניה הנאצית.
הנצחתו
בשנת 1979 שונה שמה של העיר נובי קריצ'ים, אשר במחוז פלובדיב לשם סטמבוליסקי, לזכרו של ראש הממשלה שנרצח. כמו כן, במחוז דובריץ' נקרא כפר על שמו.
פרפטום ג'זילה
פרפטום ג'זילה (Perpetuum Jazzile) היא להקה סלובנית שהוקמה בשנת 1983 תחת שמה הקודם "המקהלה הקאמרית של גאודאמוס" (Gaudeamus Chamber Choir). חבריה הם גברים ונשים. הם מופיעים לעיתים יחד עם נגנים של תזמורת הרדיו והטלוויזיה של סלובניה, אך הם מבצעים בעיקר שירים בסגנון א-קפלה כשאחד מחברי הלהקה, סאסו וורביץ' (Sašo Vrabič), מבצע את קולות כלי ההקשה בסגנון ביטבוקס. הלהקה ידועה בעיקר עקב גרסת כיסוי שביצעה בשנת 2009 לשירה של להקת הרוק האמריקאית טוטו, "אפריקה", שביולי 2017 חצה הסרטון שלו ב-YouTube את רף 20 מיליון הצפיות.
פרפטום ג'זילה מושפעת בעיקר מהמוזיקאי ג'ין פרלינג (Gene Puerling) ולהקתו, The Singers Unlimited ומהרכב הא-קפלה סווינגל סינגרס, ומבצעת גרסאות כיסוי לשירים בסגנונות הבוסה נובה, סווינג, פאנק (Funk), גוספל ומוזיקת פופ, תוך כדי שימוש במאפיינים של הרמוניה צפופה.
מראשית ההקמה שלה היה המנהל המוזיקלי של הלהקה מארקו טיראן (Marko Tiran), אשר שימש בתפקידו עד שנת 2001. עד שנת 2011 שימש בתפקיד תומאש קוזלבצ'ר (Tomaž Kozlevčar) ומאז מנהל את הלהקה פדר קרלסון (Peder Karlsson).
היסטוריה
בשנת 2006 הקליטה פרפטום ג'זילה את האלבום Čudna noč (בסלובנית: "לילה מוזר") וקיימה הופעה בקייב אוקראינה עם להקת מנסאונד (Mansound). סמינר ג'אז ווקאלי אורגן על ידם בליובליאנה יחד עם וורד סווינגל, שהקים את להקת סווינגל סינגרס.
הביצוע של הלהקה לשיר "אפריקה" זיכה אותה בתשבחות מאחד הכותבים של השיר דייוויד פייץ' ולהקת טוטו הזמינה את פרפטום ג'זילה להופיע אתה בקונצרט שנערך ליד אודינה, איטליה ב-2011.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיור עולמי וכל הכרטיסים להופעותיהם נמכרו עד האחרון. הלהקה הופיעה בקרואטיה, בצ'כיה, בגרמניה, בקנדה ובארצות הברית.
במאי 2015 הוציא הצמד מראיה, שייצג את סלובניה באירוויזיון 2015 בשיר Here for You, וידאו קליפ של השיר בהשתתפות הלהקה. ביוני אותה שנה הופיעה הלהקה ביום העצמאות של סלובניה במסגרת התערוכה העולמית אקספו 2015. בסתיו אותה שנה ערכה הלהקה את סיורה הראשון לסין והופיעה בקונצרט גדול בבית האופרה של גואנגג'ואו.
ב-29 באפריל 2021 יצאה גרסת א-קפלה של השיר Amen, שייצג את סלובניה באירוויזיון 2021, בביצועה של אנה סוקליץ' ובשיתוף הלהקה.
מדי שנה בסתיו, הלהקה מופיעה בקונצרטים הנקראים ווקאל אקסטווגנצה (Vokal Xtravaganzza) בליובליאנה יחד עם אומנים אורחים מסלובניה ומחוצה לה.
פרסים
ב-2010 הוענק ללהקה "פרס ויקטור" הסלובני, שהוא המקבילה המקומית לפרס גראמי.
ונילה נינג'ה
ונילה נינג'ה היא להקת רוק אסטונית, המורכבת מנשים בלבד, ושזכתה להצלחה בשנות האלפיים במדינתה ובמדינות דוברות הגרמנית באירופה.
הלהקה הוקמה בשנת 2002 ולאחר כשנה הוציאה בכורה כשם הלהקה - "Vanilla Ninja", שכלל שירים הן באנגלית והן באסטונית. לאחר כשנה, ב-2004, הוציאה הלהקה לאור שירים שזכו להצלחה במרכז אירופה - "Tough Enough", "When The Indians Cry", "Blue Tattoo" ו-"I Know". הלהקה התחרתה בקדמי האירוויזיון האסטוניים פעמיים, ב-2003 וב-2007, וכשלה לייצג את אסטוניה פעמיים. עם זאת, הלהקה ייצגה את שווייץ באירוויזיון 2005 שהתקיים בקייב, אוקראינה, עם השיר "Cool Vibes". בתחרות זו הגיעה הלהקה למקום השמיני בעוד אסטוניה כשלה להעפיל לגמר, כשהשיר מגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים האסטוני, גבוה יותר מהשיר של אסטוניה עצמה. הלהקה החזיקה במותג גלידות עצמאי ששווק באסטוניה.
הלהקה הוציאה עוד שלושה אלבומים והשתתפה בפסטיבל ויניה דל מאר בשנת 2008 לפני שהתפרקה. בשנת 2020 חזרה הלהקה לפעול ובשנת 2021 הוציאה את אלבומה "Encore".
רמדסיביר
רמדסיביר (באנגלית: Remdesivir) היא תרופה אנטי-ויראלית שפותחה על ידי חברת התרופות האמריקאית גיליאד סיאנסז. זהו אנלוג נוקליאוטידים, ובעיקר אנלוג אדנוזין, המוכנס לשרשראות RNA נגיפיות וגורם להפסקת פעילותן בטרם עת. הוא נחקר במהלך 2020 כטיפול פוסט-זיהומי אפשרי ב-COVID-19. ב-1 במאי 2020 הפכה התרופה לתרופה הראשונה שהורשתה לשימוש חרום על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בקורונה.
המינוח
רמדסיביר הוא שם בינלאומי שאין לו סימן מסחרי (INN) ואילו שם קוד הפיתוח היה GS-5734.
מחקר
הרמדסיביר נוצר ופותח על ידי גיליד סיינסז, בניהולו של תומאש צילאש, כטיפול במחלות נגיף האבולה וזיהומי נגיף מרבורג. בהמשך גילתה גיליד סיינסז כי לרמדסיביר הייתה פעילות אנטי-ויראלית במבחנה כנגד מגוון נגיפים מזני פילו, פנאומו, פארמיקסו וקורונה.
מחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19)
באפריל 2020, תואר הרמדסיביר כטיפול המבטיח ביותר עבור חולי COVID-19 על ידי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. נתונים ממחקר אקראי מבוקר אחד דלפו בטעות מוקדם מדי ולפני ביקורת עמיתים, והנתונים לא הציגו שיפור. חברת גיליד סיינסז הצהירה כי עקב ההרשמה הנמוכה למחקר, הוא הופסק ואילו חוקר שאינו משויך למחקר טען כי גם אם קיימת תועלת כלשהי, התועלת הזו תהיה קטנה. ניסויים קליניים אחרים היו בעיצומם או מתוכננים.
ב-18 במרץ 2020, ארגון הבריאות העולמי (WHO) הודיע על השקת ניסוי מחקרי שיכלול קבוצה אחת שטופלה בתרופות. כאשר מחקר קבוצתי שפורסם באפריל 2020, מצא שיפור אפשרי, הקביעה המכרעת האם התרופה אכן אפקטיבית או לא, תדרוש ניסוי אקראי מבוקר.
ב-1 במאי 2020 הפכה התרופה לתרופה הראשונה שקיבלה הרשאת חירום של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בחולי קורונה מאושפזים. ב10 יולי 2020 פרסמה החברה כי בניתוח של הטיפול ברמדיסיביר נראה כי כ-74.4% מהמטופלים באמצעות התרופה החלימו לאחר 14 יום, לעומת 59% בכל טיפול חלופי אחר. אך ב-20 בנובמבר 2020 הוציא ארגון הבריאות העולמי המלצה מותנית כנגד השימוש ברמדסיביר לטיפול בחולי COVID-19 מאושפזים, כיוון שכרגע אין ראיות שרמדסיביר מפחיתה תמותה או מביאה לשיפור בתוצאות קליניות אחרות.
זמינות
ב-17 במרץ 2020 אושרה התרופה באופן זמני לשימוש עבור חולי COVID-19 במצב קשה כתוצאה מההתפרצות בצ'כיה. ב-20 במרץ 2020, נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הודיע כי הרמדסיביר זמין כ"טיפול ממניעי חמלה" עבור חולים ב-COVID-19; נציב ה-FDA, סטיבן האן, אישר את ההצהרה באותה מסיבת עיתונאים. ב-23 במרץ 2020, גיליד סיינסז השעתה את הגישה לשימוש בתרופה ממניעי חמלה (למעט מקרים של ילדים חולים במצב אנוש ושל נשים בהריון), מסיבות הקשורות לאספקה, תוך שהיא מציינת את הצורך להמשיך לספק את התרופה לבדיקות במחקרים קליניים.
החל מ-11 באפריל 2020, הזמינות לתרופה בקנדה הייתה רק עבור אלו שהיו מעורבים בניסוי קליני.
ביוני 2020, קיבל משרד הבריאות תרומה של התרופה מחברת גיליאד סיאנסז, לשם טיפול בחולים בישראל.
דובדבן שרוע
דובדבן שרוע (שם מדעי: Prunus prostrata) הוא מין של דובדבן, שיח נמוך ומשתרע הגדל בצפון ארץ ישראל. הוא צמח מוגן לפי חוקי מדינת ישראל.
מאפיינים
הדובדבן השרוע הוא שיח עם ענפים מעוצים בגוון אדמדם, בעל עלים דמויי ביצה עם שוליים משוננים. בסוף החורף פורח בפריחה ורודה, ולאחר האבקה מניב פירות בצורת בתי-גלעין עם ציפה אכילה וזג אדום.
הפירות מופצים על ידי בעלי חיים האוכלים מהם, ולא מועדפים על בני אדם לעומת פירות אחרים בשל הטעם והמיעוט של הציפה האכילה.
השיח נשכב סמוך לקרקע ולמסלעות ומשתרע. ניתן להרכיבו על גזע כדי לעודד אותו לגדול לגובה.
תפוצה
הדובדבן השרוע גדל באופן טבעי בישראל, סוריה, טורקיה, לבנון, אלג'יר, מרוקו, אלבניה, יוון, איראן, פקיסטן ואפגניסטן, בעיקר בהרים בגובה 2000 מטר ומעלה.
בארץ הדובדבן השרוע גדל רק בחרמון בגובה של 1900 מטר ומעלה. הר דובדבן, הפסגה הגבוהה בחרמון, קרויה על שם צמח זה.
באטמן – רשימת סיפורים וחוברות קומיקס
באטמן הוא אחת הדמויות הפופולריות ביותר של חברת DC קומיקס. הוא כיכב בכמה סדרות קומיקס משלו, כולל מיני סדרות, רומנים גרפיים, קרוסאוברים בין סדרות, אוגדנים, מהדורות מוגבלות ומשחק תפקיד חשוב בכמה אחרים. הרשימה הבאה מביאה את הסדרות העיקריות ואת סדרות הספין-אוף שפורסמו לדמות, לבני בריתה ולאויבים שלה.
מירי בן-יוסף
מירי בן יוסף (1944 – 13 בנובמבר 2005) הייתה יחצ"נית בתחום המוזיקה בישראל.
בן יוסף, אשר עסקה בתחום יחסי הציבור מעל ל-20 שנה, נחשבה לאחת ממייסדות התחום בישראל. היא ייצגה אמנים מובילים, ביניהם אריק איינשטיין, שלום חנוך, להקת "אתניקס", שלמה ארצי, להקת המכשפות, שרית חדד, אייל גולן, אחינועם ניני, "שבק ס", דנה ברגר, עמיר לב, אביב גפן, ברי סחרוף, גידי גוב, גלי עטרי, להקת "כוורת", להקת "כשניקו תתחיל לדבר" ועוד רבים אחרים. בן יוסף הייתה גם המנהלת האישית של הזמר שלומי שבן (שהקדיש לה את אלבומו השני, עיר), ועבדה עמו כמעט עד מותה. בן יוסף אף ייצגה אמנים בינלאומיים אשר הגיעו להופיע בישראל, ביניהם מדונה, שינייד או'קונור, "U2", "Guns N' Roses", הנרי רולינס ועוד.
בן יוסף הונצחה, עוד לפני מותה, בשירה של ענבל פרלמוטר "סיגריות לייט":
בן יוסף נפטרה בגיל 61 ממחלת סרטן הריאה, והותירה אחריה בת. במלאת שלושים יום לפטירתה שודר ברשת ג' משדר מיוחד לזכרה בהשתתפות אמנים ישראלים רבים.
פרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר
פרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר הוא פרס שמוענק לאמנים בטקס פרסי גראמי, טקס שהוקם בשנת 1958 ובמקור נקרא פרסי הגרמופון.
הפרס מוענק מדי שנה מאז שנת 1992, אך בפרס היו שני שינויי שם במהלך השנים. בשנת 1992 הפרס נקרא "ביצוע הפופ העממי הטוב ביותר ", בין השנים 1993–2000 היה הפרס ידוע בשם "הביצוע הקולי הטוב ביותר בפופ העממי", ומאז שנת 2001 הוא ידוע בשמו הנוכחי. מלבד השנה הראשונה בה הוענק, הפרס מיועד ל"אלבומים המכילים 51% או יותר זמן נגינה של שירים ווקאליים", כאשר "עממי" מתייחס ל"הרכב, הסגנון הקולי והסידור האינסטרומנטלי" של גוף המוזיקה המכונה ספר השירים האמריקאי הגדול.
הפרס משנת 1992 הוענק לנטלי קול על הדואט שלה ושל אביה, נט קינג קול, בביצוע ההקלטה המקורית שלו לשיר "Unforgettable". זה המקרה היחיד בו הוענק פרס הפופ העממי על שיר, בניגוד לאלבום. לפני שנת 2001 ניתן הפרס לאמנים המבצעים בלבד; מאז הוענק הפרס לאמנים המבצעים, לטכנאי הקול/מיקסרים, כמו כן גם למפיקים המוזיקליים, בתנאי שהם עבדו על יותר מ 51% מזמן הנגינה באלבום. מפיקים וטכנאי קול שעבדו על פחות מ-50% מזמן הנגינה של האלבום, כמו המעבדים אינם זוכים בפרס, אך יכולים להגיש בקשה לתעודת זכייה.
נכון לשנת 2016, טוני בנט מחזיק את שיא הזכיות בקטגוריה, כ-13 זכיות (כולל זכייה אחת עם קיי די לאנג, אחת עם ליידי גאגא ואחת עם ביל שרלאפ). נטלי קול, מייקל בובלה, ווילי נלסון הם הזוכים היחידים אשר זכו יותר מפעם אחת בפרס.
אמנים עם מספר זכיות
14 זכיות
5 זכיות
2 זכיות
יומנו של חנון - עובדות החיים
יומנו של חנון – עובדות החיים הוא ספר מאויר של הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני. הספר הוא החמישי בסדרת הספרים יומנו של חנון. הספר מספר על שנתו האחרונה של גרג בחטיבה, ותהליך ההתבגרות שלו. הספר יצא בעברית ב-4 בספטמבר 2011.
עלילה
גרג הפלי חווה את שנתו האחרונה בחטיבת הביניים, מה שמשמח אותו בתחילה, אך לאחר מכן מתחיל להעציב אותו. הוא נאלץ לחוות קשיים חברתיים, מעשיים, קשיים במשפחה וחובות. בספר זה (המתאר את חייו של גרג מה-1 בספטמבר עד ה-30 בנובמבר) משפחת הפלי "מאבדת את הצפון" ומשנה את הרגליה, זאת ניתן לראות במעברה של סוזן הפלי, האם, ללימודים אקדמיים. כמו כן, ברוב חלקי הספר גרג רב עם ראולי שוב ואינו מיודד עמו, אלא רק בסוף הספר. גרג כבר מתבגר ועובר הרבה שינויים בחייו. במהלך העלילה גרג מביע את תסכולו מהשנויים בחייו כמו החלפתה של מורתו למתמטיקה, מעברה של אמו ללימודים, החלפת רופא השיניים שלו, גיוס עוזרת הבית והשיעור החדש בבית הספר: "עובדות החיים". גרג עושה כל מה שאפשר כדי לנחם אותו, תומך בו ועומד לצידו בכל המריבות, אך דאגתו לרודריק ולעתידו אינה מרפה ממנו. כמו כן, גרג נרשם למסיבת "אין יציאה", מסיבת "בנים-בנות" שחטיבת הביניים של גרג ארגנה. גרג חשב שהמסיבה תהיה דומה למסיבה נורמלית של בני נוער, אך בפועל המסיבה הייתה ילדותית ומשעממת. בהמשך דודו של גרג, גארי נישא בפעם הרביעית וגרג מתוסכל מאוד מכך משום שלא הגיע למסיבה שארגן אחד הילדים המקובלים בשכבה מעליו אך בהמשך הוא גילה שלא החמיץ הרבה .ומתוסכל מהשינוי שבחייו שכמו השתנו מקצה לקצה. עם זאת, יש בליבו תקווה שהכול יסתדר בסופו של דבר.
מפלגת רפונס פיזאן
מפלגת רפונס פיזאן (בצרפתית: Réponse Paysanne; בקריאולית האיטית: Repons Peyizan) היא מפלגה פוליטית בהאיטי. המפלגה הוקמה ביולי 2010 על ידי מישל מרטלי. המפלגה נמצאת בימין-מרכז של המפה הפוליטית.
מישל מרטלי נבחר לנשיא האיטי כמועמד מפלגה זו ב. בבחירות אלו, המפלגה קיבלה 67.57 אחוז מהקולות.
בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-2011, המפלגה קיבלה שלושה מושבים, שלושתם בלשכת הצירים של האיטי.
מהמפלגה התפצלה המפלגה ההאיטית טט קאלה.
שם וסמל
פירוש המילים "רפונס פיזאן" הם "תשובת האיכרים".
סמל המפלגה הוא שור שחור שמסתכל שמאלה על רקע של דשא ירוק ושמיים כחולים.
איבר ליסנר
איבר ארתור ניקולאי ליסנר (בגרמנית: Ivar Lissner; 23 באפריל 1909 – 4 בספטמבר 1967) היה עיתונאי וסופר יהודי-גרמני. בימי מלחמת העולם השנייה שימש כמרגל של האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה הנאצית.
ראשית דרכו
איבר ליסנר נולד בשנת 1909 בעיר ריגה בלטביה, שהייתה אז בתחומי האימפריה הצארית. אביו, רוברט הירשפלד, היה סוחר ואיש עסקים יהודי מתבולל, ואמו שרלוטה הייתה נוצרייה. לפני מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה למוסקבה. בשנת 1917 הוגלתה המשפחה לאזור הוולגה, ולאחר סיום המלחמה שבה למוסקבה. בשל הזעזועים הפוליטיים שהתרחשו אז ומפחד הבולשביקים ברחה המשפחה לריגה ומשם לברלין, ואביו שינה את שם המשפחה לליסנר.
בשנת 1936 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הסורבון, ונסע לטיול בארצות הברית, קנדה, אפריקה ומדינות הים התיכון.
עם שובו לגרמניה בינואר 1937 נוכח ליסנר לדעת כי עומדת להיחשף העובדה שאביו יהודי. בעזרת הכנסייה הלותרנית בריגה עלה בידיו להשיג מסמכים מזויפים, המוכיחים כי אביו לותרני, והגסטפו שחרר את האב. בעקבות מקרה זה החל ליסנר להסתייג מהנאציזם, אך נשאר נאמן לעמדתו האנטי-סובייטית.
עיתונאי
אחרי שובו ממסעותיו פרסם ליסנר את ספריו "עמים ויבשות" (Völker und Kontinente) ו"אנשים וכוחות באוקיינוס השקט" (Menschen und Mächte am Pazifik). ספריו משכו את תשומת לבם של עורכי עיתונו של גבלס "דר אנגריף" (Der Angriff), והוא החל לפרסם בו רשימות ומאמרים, ולאחר מכן החל לפרסמם גם בעיתונה של המפלגה הנאצית "פלקישר באובכטר" (Völkischer Beobachter).
בשנת 1938 יצא לטוקיו בירת יפן ככתב של העיתונות הנאצית. הוא דיווח על המתרחש במנצ'וריה הכבושה על ידי יפן וסקר את הקרבות המתחוללים בין הצבא היפני לבין הצבא האדום בגבול קוריאה–ברית המועצות. רשימותיו על הקרבות היו מדויקות ומפורטות והביאו לו יוקרה ביפן. שגריר גרמניה ביפן, הגנרל אויגן אוט, ערך את רשימותיו של ליסנר ושלח אותן לברלין כדו"חות רשמיים שהוא עצמו ערך.
השגריר הזמין את ליסנר להתייעצויות, ולאחר מכן צירף אותו אל סגל עובדי השגרירות ומינה אותו לנספח לענייני תעמולה בשגרירות. פעילותו העיתונאית הענפה הביאה לו פרסום בגרמניה ואף העמידה אותו בסכנה. היה זה כשאחד מחבריו לספסל הלימודים קרא בספטמבר 1939 את רשימותיו והשתומם על כך שיהודי מעז לכתוב בעיתון נאציונל-סוציאליסטי ופנה לברר את העניין בסניף המפלגה הנאצית. בעקבות זאת החל הגסטפו לחקור את עברו ושורשיו של ליסנר. החקירה העלתה כי אביו, רוברט ליסנר, זייף את תעודת הלידה שלו ונרשם כארי טהור. האב נאסר ואיבר ליסנר סולק מתפקידו כנספח בשגרירות, פוטר משני העיתונים, והחלו הליכים להוציאו מן המפלגה הנאצית. השגריר אוט פרש עליו את חסותו. במברק ששיגר ב-4 בינואר 1940 הוא הציע למשרד החוץ בברלין להמשיך להעסיק את ליסנר אך לשלול מנו את מעמדו הרשמי. הצעתו נתקבלה על ידי שר החוץ ריבנטרופ, והשגריר הרחיק את ליסנר מיפן ושלח אותו למנצ'וריה.
מרגל
באמצע ינואר 1940 הגיע איבר ליסנר למנצ'וריה. במנצ'וריה פגש סוכן של האבווהר, שירות המודיעין צבאי של גרמניה הנאצית, שהציע לו להצטרף לשירות ובתמורה ישוחרר אביו מן הכלא ויורשה, יחד עם אמו של ליסנר, להגיע לשאנגחאי, מקום בו התגורר בנו, אחיו של איבר ליסנר. שירותו של ליסנר במסגרת האבווהר היה רב ערך לשירות. כבר בפעילותו הקודמת ככתב צבאי התיידד ליסנר עם קצינים יפנים ושימש להם כמתורגמן לשפה הרוסית. בשנת 1938 שיתפו היפנים את ליסנר בחקירתו של גנריך ליושקוב, קצין בכיר בנקו"ד, ארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות, שערק אז ליפן ונחשב לעריק הסובייטי הבכיר ביותר.
בסתיו 1940 חזר ליסנר לטוקיו. שם הודיע לו מפעילו מטעם האבווהר כי עליו להשתקע בחרבין בירת מדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו שהייתה בשליטה יפנית.
בחרבין בנה ליסנר רשת ריגול שפעלה לאיסוף מידע על ברית המועצות והצבא האדום. הוא הפעיל רשת מודיעים שהתבססה על גולים רוסים וקוזאקים אנטי-קומוניסטים. הרשת העמיקה לחדור לתוך סיביר ומסרה מידע על תנועות הצבא במזרח הרחוק ועל מפקדיו בגזרה זאת.
באותה עת, לפני המתקפה הנאצית על ברית המועצות והצטרפותה של ברית המועצות למלחמה, פעלה בחרבין קונסוליה של ברית המועצות. ליסנר נהג להיפגש עם עובדי הקונסוליה לשם חילופי מידע. הוא שאב מהם מידע על הצבא האדום ומסר להם מידע על הצבא הקיסרי היפני. סופר רוסי בשם א.י.אוּטקין (А.И. Уткин) העלה בספרו על מלחמת העולם השנייה את הסברה כי המידע שליסנר מסר לאנשי הקונסוליה הסובייטית אודות היפנים היה מידע מטעה.
ראש האבווהר וילהלם קנריס העריך מאוד את המידע שסיפק ליסנר. כאשר קנריס דיווח על המידע במטהו של היטלר, העלה הדבר את ערכו של קנריס בעיני הפיהרר. באוגוסט 1941, חודשיים לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, טוהר שמו של ליסנר מהחשד בדבר יהדותו. ליסנר קיבל על כך אישור בכתב מלשכת הפיהרר, אך לא הורשה להמשיך לכתוב בעיתונות הנאצית ואף לא הושבה לו החברות במפלגה הנאצית. הדבר לא גרם גם לחידוש מעמדו בעיני השלטונות היפנים.
לליסנר לא היה מעמד רשמי בחרבין, והוא ניסה לחזק את תדמיתו והציג עצמו כקצין בכיר באס אס ובפני השלטונות היפניים של מנצ'וריה אף טען כי הוא ראש הגסטפו במזרח הרחוק. לעומת זאת, אנשי הקהילה הגרמנית בחרבין הביעו תמיהה כיצד הצליח יהודי למחצה להגיע לתפקיד מפקד הגסטפו. כאשר בנובמבר 1941 הצליח הריגול הנגדי היפני לחשוף את רשת הריגול של ריכרד זורגה והוא נאסר, החל ליסנר לחוש בסכנה הנשקפת לו עצמו. במרץ 1942 דיווח לברלין על כך שהשגריר אוט ניסה לגונן על זורגה בטענה כי מעצרו הוא מזימה יפנית. הדבר הביא לפיטוריו של אוט ולשליחתו לסין כאזרח פרטי. גם צעד זה לא עזר לליסנר, וראש הגסטפו ביפן יוזף אלברט מייזינגר החליט להעביר את הטיפול בליסנר לידי השירות החשאי היפני בתואנה שהוא מרגל סובייטי. על סמך החשדות כי ליסנר ריגל לטובת ברית המועצות וכי היה איש סודו של זורגה, אסרו היפנים ב-4 ביוני 1943 את ליסנר. יחד איתו נאסרו גם ידידו העיתונאי הגרמני ורנר קרומה (Werner Crome), מזכירתו היפנית ומזכירתו הגרמנייה. השגריר שבא במקומו של אויגן אוט, היינריך גאורג שטאמר, לא התערב אצל השלטונות היפניים לטובת ליסנר, והוא הוחזק במעצר במשך שנתיים בידי הקמפייטאי, המשטרה הצבאית של קיסרות יפן, ועבר עינויים קשים מצד אנשיה עד כי ניסה פעמים אחדות לשים קץ לחייו. בראשית שנת 1945, בהתקרב סופה של המלחמה, סגרה הפרקליטות היפנית את התיק נגדו והוא שוחרר מבלי שהועמד לדין.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שב ליסנר לגרמניה וחזר לפעילות עיתונאית וספרותית. עברו כסוכן האבווהר לא הוזכר, ומשנת 1949 הוא היה לעורך המגזין "קריסטל" (Kristall) של בית ההוצאה לאור "אקסל שפרינגר". בשנת 1958 ראה אור ספרו "כך חייתם" (So habt ihr gelebt), בו הטיף לגרמנים מוסר על אדישותם כלפי המשטר הנאצי.
בשנת 1959 יצא ליסנר למינכן ולפריז ככתב של השבועון הצרפתי "פארי מאץ'" (Paris Match) בנושאי היסטוריה ותרבות. הוא פרסם מספר ספרים בנושאים אלה. הספרים תורגמו לשפות רבות והפכו לרבי-מכר. שניים מהם, על קיסרי רומא ועל עמי הקדם ותרבותם, ראו אור בתרגום לעברית בישראל במחצית הראשונה של שנות ה-60, אף זאת מבלי שהוזכר בישראל עברו בשירות האבווהר.
ליסנר החל לכתוב את זיכרונותיו בשפה האנגלית, אך לא הספיק להשלימם עד מותו. שלוש שנים לאחר מותו יצא לאור ספר זיכרונותיו בשם "לשכוח אך לא לסלוח" (Vergessen aber nicht vergeben), ובו תיאורים על פעילותו כסוכן האבווהר ביפן. איבר ליסנר נפטר בצרפת בשנת 1967.
ביקורת
העיתונאית והמתרגמת יהודית אביטל, אשר משנות ה-60 ועד שנות ה-80 פרסמה מאמרים וכתבות בשבועון "דבר השבוע", שחלקם מתבסס על כתבות בעיתוני העולם, פרסמה בינואר 1971 את סיפורו של ליסנר תחת הכותרת "פרשת ליסנר". הכתבה המפורטת פורסמה למעלה משלוש שנים לאחר מותו וחודשים אחדים לאחר יציאתו לאור של ספר זיכרונותיו. בכתבה היא פירטה את טענות הביקורת שפורסמו על ספריו "כך חייתם" ו"לשכוח אך לא לסלוח". נקודות הביקורת העיקריות היו:
יהודית אביטל סיכמה את הכתבה בכותבה:
צופר (מושב)
צוֹפַר (גם: בְּאֵר צוֹפַר) הוא מושב עובדים בערבה התיכונה (כ־130 ק"מ מצפון לאילת, בין היישובים צוקים וספיר) השייך למועצה אזורית הערבה התיכונה.
המושב קרוי על שם צוֹפַר הַנַּעֲמָתִי, אחד משלושת רעי איוב, וזאת בשל סמיכותו להרי אֱדוֹם ולארץ עוץ המקראית, מקום התרחשות ספר איוב.
היסטוריה
האזור היה מיושב מאז ימי הנבטים שהקימו את מואה הנבטית מדרום מערב ליישוב, שהיתה התחנה הראשונה בארץ ישראל של דרך הבשמים. במקום היה חאן לעוברי הדרך והתפתחה גם חקלאות מקומית.
החלטה על הקמת קטורה ובאר צופר נתקבלה עוד במחצית הראשונה של 1968. היישוב המודרני הוקם לראשונה כ"היאחזות הנח"ל צופר" ב-3 בספטמבר 1968. היישוב הוקם כהיאחזות החמישית במספר בערבה על ידי בני גרעין "ציחור" של הנוער העובד והלומד שכלל צעירים מכפר סבא, רמתיים, הכפר הירוק וגבעת אולגה. העלייה לקרקע נערכה דרומית למיקום הנוכחי, במקום בו שוכן כיום היישוב צוקים ונקרא "צופר הישנה".
חיילי ההיאחזות עיבדו מאה דונם של מֵלוֹנים וגידולי גן ירק. המים ליישוב הגיעו מן הקידוחים "צופר" ו"צופר 1".
"צופר הישנה" אוזרחה בשנת 1977, על ידי בני גרעין א' – "צופר" (בני מושבים ובתי ספר חקלאיים). מאוחר יותר, הצטרפו אליהם חברי גרעין ב', "עידן", חברי גרעין ג', "שיזף" ובנות משל"ת יחיד והתחילו בקליטת משפחות למושב.
בשנת 1981 עברו 20 משפחות חברי המושב, שגרו עד כה ב"צופר הישנה", למיקומה הנוכחי של צופר. טקס העלייה לקרקע התקיים ב-22 באוקטובר אותה שנה.
נתי רונאל
רונאל הוא ההוגה והמייסד של הקרימינולוגיה חיובית והוויקטימולוגיה החיוביות ושל מודל "דרך החסד" לשינוי עצמי ולטיפול מקצועי.