cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת קלפי המיקוח
השופט א' ברק
השופט ברק מוצא בחוק המעצרים תכלית אובייקטיבית כפולה: שמירה על ביטחון המדינה לצד שמירה על כבוד האדם וחירותו. המעצר המנהלי הוא אמצעי בבחינת ברירת מחדל המיועד למנוע במצבי חירום פגיעה בביטחון המדינה שעה שהדין הפלילי לא מעמיד לרשות המדינה כלים לפתרם. עם זאת, הוראות החוק, ביניהן הגבלת המעצר לתקופה שבה מתקיים מצב חירום והחובה להעלות את צו המעצר לביקורת שיפוטית, מעידות על תכלית גלויה ומפורשת של חוק המעצרים לשמור ככל הניתן בנסיבות העניין על כבוד האדם וחירותו. מתכליתו הכפולה של החוק מתבקשת פרשנות המצמצמת את טווח השתרעותה של סמכותו של שר הביטחון להורות על מעצר מנהלי רק כלפי מי שנשקפת ממנו מסוכנות אישית לביטחון המדינה. גם לולא הסייגים העולים מנוסח חוק המעצרים עצמו, הרי שחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו מציב את חירות הפרט כזכות עילאית המהווה את אבן היסוד עליה מושתתות יתר זכויות האדם, ואוסר על נטילת חירותו של אדם בכל אמצעי, לרבות מעצרו כזכות המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו כל דברי החקיקה האחרים כפופים לה. משמעות הדבר כי אין לחוקק חוקים חדשים, שיש בהם כדי לשלול מאדם את חירותו, אלא "בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש...". ואילו חוקים שחוקקו קודם לחוק היסוד, אשר לכאורה משוריינים מפני פגיעה בהם, ובכללם חוק המעצרים, יפורשו ככל הניתן לאורו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. את הגנותיו פורש חוק כבוד האדם וחירותו גם על מי שהמדינה מבקשת לעצור במעצר מנהלי.
איזון בין אינטרס השמירה על ביטחון המדינה לבין חוק שמירת זכות אדם לכבוד ולחירות
מתח רב נוצר בין שתי תכליותיו של חוק המעצרים: אינטרס השמירה על ביטחון המדינה וזכות האדם לכבוד ולחירות. מתח זה דורש יצירת איזון שיבטיח את קיום ביטחון המדינה תוך פגיעה מינימלית בזכות לחירות, קרי לא כל מצב ביטחוני יצדיק פגיעה בזכויות האדם ומנגד אין לאפשר מצב בו עמידה על זכויות האדם תשמיט את הקרקע תחת אינטרס ביטחון המדינה. חומרת פגיעתו של המעצר המנהלי בזכות האדם לכבודו וחירותו נובעת מהליכי המעצר אשר מבוצע ללא משפט, לעיתים קרובות, מטעמי ביטחון המדינה, עילת המעצר כלל לא ידועה לעצור, כך גם משך תקופת המעצר הנתונה ממילא להארכות. הנחת הבסיס של האיזון הנדרש היא כי מעצר מנהלי, על אף עצמת פגיעתו בזכות לכבוד ולחירות, הוא אמצעי חיוני כנגד מי שנשקפת ממנו סכנה ישירה לביטחון המדינה, היא אף מקובלת במדינות מערביות אחרות, אולם מעצר מנהלי של אדם לשם החזקתו כקלף מיקוח אינו יכול לבוא בגדרי הנחת בסיס זו בהיותו פגיעה חריגה בעצמתה מהפגיעה הקשה ממילא בכבודו וחירותו של אדם הנתון במעצר המנהלי. "אין מדינה כלשהי בעולם המערבי הנוקטת מעצר מנהלי של מי שאין נשקפת ממנו סכנה לביטחון המדינה". בהחזקתו של אדם כקלף מיקוח הופך העצור לכלי להשגת מטרה שהיא מעבר לשליטתו ולהישג ידו – אין לו היכולת לשלוט על הנסיבות שהביאו למעצרו ולא על אלו שעשויות להוביל לשחרורו. השופט ברק דוחה את טענת המדינה כי סעיף 8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו מכשיר את החזקתם של האזרחים הלבנונים במעצר המנהלי, שכן עד כמה שמעצרם המנהלי העצורים הלבנונים כקלף מיקוח עשוי לתרום לשמירה על ביטחון המדינה הוא אינו חוקי. שגתה המדינה משלא נתנה משקל ראוי בנסיבות הפרשה לזכות לחירות של מי שכל חטאו מסתכם בהיותו קלף מיקוח.
הדין הבינלאומי
לעניין סוגיית החלתו של המשפט הבינלאומי הפומבי מציין השופט ברק את האיסור על החזקת בני ערובה הן לפי האמנה הבינלאומית נגד לקיחת בני ערובה (וקלפי מיקוח כמוהם כבני ערובה) והן לפי אמנת ז'נבה הרביעית. בהקשר זה קובע השופט ברק, ובכך משיב לטענת המדינה לעניין אי תחולתו של המשפט הבינלאומי בנושא הנדון, כי גם אם האיסור הנזכר באמנת ז'נבה בדבר החזקת בני ערובה טרם הוכר כמשפט בינלאומי מנהגי, וחרף אי קליטתה של האמנה נגד לקיחת בני ערובה במשפט הפנים מדינתי, יש לפרש את חוקי המדינה ככל הניתן באופן העולה בקנה אחד עם עקרונות המשפט הבינלאומי ועם האמנות להן התחייבה מדינת ישראל בחתימה ובאשרור.
הצטרפותם והערותיהם של שופטי דעת הרוב
אל חוות דעתו של השופט ברק הצטרפו השופט תיאודור אור, השופט אליהו מצא והשופט יצחק זמיר, המשנה לנשיא השופט שלמה לוין והשופטת דליה דורנר.
השופט ש' לוין
מסכים עם השופט ברק ומוסיף על דבריו את סכנת "המדרון החלקלק" – אם תוכשר סמכותו של שר הביטחון להורות על החזקתו של אדם במעצר מנהלי אך כקלף מיקוח לשם קידום שחרורם של שבויים ונעדרים, תקצר הדרך מלהתיר מעצרם של בני אדם תמימים וחפים מכל פשע רק בשל היותם בעלי זיקה לאדם אחר, שיש יסוד סביר להניח שהוא מסוכן לביטחון המדינה, לשם החזקתם כאמצעי דיבוב והפעלת לחץ להסגרתו או להסגרתם של אחרים.
השופטת ד' דורנר
בעוד השופט ברק הסתפק באזכור קצר של המשפט הבינלאומי ונמנע מלהכריע בדבר תחולתן של האמנות מכוח המשפט הבינלאומי המנהגי לגבי אמנת ז'נבה, ומכוח התחייבותה של ישראל בחתימה ובאישרורה של האמנה הבינלאומית נגד לקיחת בני ערובה, השופטת דורנר דנה בנושא זה בהרחבה, ומהתימוכין הנזכרים בפסק דינה עולה השקפתה כי סעיפי אמנת ז'נבה בדבר החזקת בני ערובה קיבלו בחלוף השנים מעמד של משפט בינלאומי מנהגי מחייב. השופטת דורנר מוסיפה על דבריו של השופט ברק את ההבחנה החשובה בין בני ערובה לשבויי מלחמה אשר דינם שונה. להבדיל מהאיסור על החזקת בני ערובה מקרב אזרחיה של מדינת אויב (וככאלה נחשבים בעת הדיון העצורים אשר ריצו זה מכבר את עונשם) מתיר המשפט הבינלאומי מכוח אמנת ז'נבה השלישית החזקת שבויי מלחמה. בהקשר זה מציינת השופטת דורנר כי המדינה לא טוענת כי העצורים הם שבויי מלחמה, היא מבקשת להחזיקם במעצר מנהלי כקלפי מיקוח, כשאין נשקפת מהם מסוכנות אישית על ביטחון המדינה, ולכך אין למדינה (באמצעות שר הביטחון) סמכות לא בדין הישראלי ולא בדין הבינלאומי הפומבי.
השופט מ' חשין
לגישתו של השופט חשין, בשונה מעמדתה של השופטת דורנר, אף על פי שהמדינה אינה טוענת לכך, יש לדון במעצרם של האזרחים הלבנונים כאילו מוחזקים הם כשבויי מלחמה, שהחזקתם לגיטימית וראויה. השופט חשין תומך יתדותיו בהתניית שחרורם של העצורים בשחרורם של שבויים מקרב כוחות הביטחון של ישראל. מסקנה זו מתבקשת לדעתו גם מנסיבות תפיסתם של העצורים על ידי ישראל כחברים לוחמים בחזבאללה. בנסיבות אלה אין בעובדה כי לא נשקפת מהעצורים סכנה ישירה לביטחון המדינה כדי לשלול את סמכות החזקתם במעצר מנהלי. האמנות שקובעות את האיסורים בדבר לקיחת בני ערובה, עליהן נסמכת חוות דעתם של השופטים ברק ושל השופטת דורנר, אינן לסוגיה הנדונה, שהרי לא מדובר בהחזקת אזרחים תמימים.
השופט י' קדמי
להשקפתו של השופט קדמי ערך פדיון השבויים הוא ערך ראשון במעלה במדינת ישראל והוא אחד המרכיבים החיוניים לשמירה על ביטחון המדינה ושמירת המורל של לוחמיה, ולפיכך "חסימת הדרך לעמידה בדרישותיו של ערך זה, שקולה כנגד פגיעה בביטחון המדינה". השקפתו זו מובילה את השופט קדמי, בניגוד לשופט ברק, לפירוש המונח "ביטחון המדינה" באופן רחב כך שניתן לעצור כל מי שמעצרו ימנע פגיעה בביטחון המדינה. בהיותו כלי מניעתי אין המעצר המנהלי מוגבל אך למי שנשקפת ממנו מסוכנות אישית, ודי בקיומה של זיקה כלשהי בין העצור לבין מי שיש בכוחו למנוע פגיעה בביטחון המדינה בפועל כדי להצדיק את מעצרו של בעל הזיקה. עוד חולק השופט קדמי על דעת הרוב בהגדירה את העצורים כבני ערובה וקלפי מיקוח, מושגים אלה חוטאים, לגישתו, למציאות, מאחר שלא מרחף איום על חייהם או על שלמות גופם. השופט קדמי אף תומך בטענת המדינה, כי המשפט הבינלאומי הפומבי בדבר כללי המלחמה נסוג בפני משפט המדינה. בהתחשב בתכליתו של חוק המעצרים להבטיח, בין השאר, את עקרון העל של פדיון שבויים בהיעדר אמצעים אחרים, אין בכוחו של המשפט הבינלאומי לשלול את הסמכות להורות על מעצרם המנהלי של העצורים. קדמי מוסיף ואומר שאל מול מחויבותה של המדינה לעקרונות הצדק ההומניים יש להציב את מאזני הצדק כשעל הכף האחת מונחת הזכות לחירות ועל הכף השנייה מונחת התנהגותם הבלתי אנושית של ארגוני הטרור בהסתרת מידע בקשר למי שמוחזק על ידם, על מנת להיווכח כי מעצרם המנהלי של העצורים אך צודק הוא.
השופט י' טירקל
מצטרף לחוות דעותיהם של השופטים חשין וקדמי, ומוסיף כי כאשר עומדים הכבוד והחירות של לוחמי המדינה אל מול כבודם וחירותם של כוחות האויב כבודם וחירותם של לוחמי המדינה גובר.
בעקבות פסק הדין
על החלטה זו הוגשה לבג"ץ עתירה מאת משפחתו של רון ארד. בעתירה העלתה משפחת ארד שלושה טעמים להמשך החזקתם של האזרחים הלבנונים במעצר: (1) כשבויי מלחמה מכוח הוראת אמנת ז'נבה בדבר טיפול בשבויי מלחמה, (2) העמדתם לדין פלילי (3) הכנסת עומדת בפני חקיקתו של חוק שיתיר החזקתם של אנשים במעמדם של העצורים הלבנונים במעצר. בג"ץ דחה את העתירה, אך ציין כי לא יראה בחקיקת חוק שיאפשר כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים מעין עקיפה של פסק הדין. עוד בעקבות פסה"ד הוגשה עתירתם של עבד אל-כרים עובייד ומוסטפא דיראני לשחרורם מכוח הלכת קלפי המקוח. עובייד ודיראני טענו כי מאחר שגם הם הוחזקו כקלפי מיקוח הרי שדין אחד להם ולעצורים הלבנונים ששוחררו. ואולם המדינה הפיקה לקחיה, ואת סיבת מעצרם השתיתה על יסוד מסוכנותם האישית של הנ"ל. בג"ץ אישר את מעצרם של עובייד ודיראני אושר. חודשיים לאחר מתן פסק הדין הועלתה בכנסת הצעת חוק כליאתם של אנשי כוחות אויב שאינם זכאים למעמד של שבויי מלחמה, ולאחר מספר גלגולי עריכה וניסוחים של הצעת החוק נחקק בשנת 2002 חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים.
השימוש בהלכת קלפי המיקוח בפסיקה המאוחרת
פרשת קלפי המיקוח עלתה בפסיקה המאוחרת והיוותה בסיס להכרעה בדיונים שבמרכזם עלתה שאלת מעצרם של בני אדם כשעילת מעצרם מנותקת מפועלם האישי והמסוכנות האינדיבידואלית הנשקפת מהם. כך למשל נקבע בבג"ץ אדם נגד כנסת ישראל כי הרתעה אינה יכולה להיות תכלית ראויה להחזקתם של מסתננים במעצר ולפגיעה בזכותם לחירות. בפס"ד עג'ורי נקבע כי תנאי הכרחי לתיחום מגוריו של אדם הוא כי מאותו אדם עצמו נשקפת סכנה ולא ניתן להגביל מגוריו של אדם לשם הרתעה בלבד.
מרווין אוגונג'ימי
מרווין אוגונג'ימי (נולד ב-12 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת החלוץ.
הנרי נורתקוט, ברון נורתקוט הראשון
ראשית חייו
נורתקוט נולד בלונדון כבנם השני של המדינאי השמרני הבולט, סר סטפורד נורתקוט ושל אשתו ססיליה פרנסס, בתו של תומאס פארר ואחותו של הברון תומאס פארר, שהיה נשיא החברה הסטטיסטית המלכותית. נורתקוט התחנך באיטון קולג' ובמרטון קולג' שבאוקספורד ונכנס לעבוד במשרד החוץ כדיפלומט.
מרווין אוגונג'ימי
קריירה
נולד במכלן, אוגונג'ימי ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו עם ראסינג גנק בעונת 2005/2006. בשנת 2007, הוא הושאל ל ואלבייק. בזמן ששהה בואלבייק הוא הופיע ב-27 משחקים והבקיע 10 שערים. עם חזרתו לגנק, הפך אוגונג'ימי לשחקן בולט בקבוצה הבלגית ועזר למועדון לזכות באליפות המקומית בעונת 2010/2011. בקיץ 2011 היה אמור אוגונג'ימי להיות משוחרר למיורקה אך המסמכים הגיעו 7 דקות מאוחר מדי לפיפ"א ולכן ההעברה נכשלה. ב-14 בנובמבר 2011, הודיעה מיורקה על הצטרפותו של אוגונג'ימי לקבוצה שלהם. ב-31 באוגוסט 2012, הוא הצטרף לסטנדרד לייז' בהשאלה. ב-6 ביוני 2014, חתם אוגונג'ימי בסטרומסגודסט. הוא ערך את המשחק הראשון שלו נגד סטיאווה בוקרשט בסיבוב השני של מוקדמות ליגת האלופות ב-16 ביולי 2014. אוגונג'ימי חתם בסוואן הקריאנית ב-12 בפברואר 2016. והושאל מיוני 2016 לרצ'אבורי התאילנדית. עם חזרתו, חוזהו בוטל בהסכמה הדדית מכיוון שסוואן ירדה ליגה באותה העונה. ב-1 בפברואר 2017, חתם אוגונג'ימי בסקנדרבו קורצ'ה האלבנית עד סוף דצמבר 2017. הוא ערך את הופעתו הראשונה בליגה האלבנית חודש לאחר מכן, ב-4 במרץ, בתיקו 1:1 מול טאוטה דורס, ושיחק את ה-27 דקות האחרונות כשעלה מהספסל כמחליף.
נבחרת לאומית
ב-8 באוקטובר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה נגד נבחרת קזחסטן באסטנה, כאשר נכנס כמחליף במחצית והבקיע צמד בניצחון 0-2. רק ארבעה ימים לאחר מכן, בהופעתו השנייה נגד נבחרת אוסטריה, אוגונג'ימי פתח בהרכב וכבש שער על מנת להשוות את התוצאה ל-3-3 בדקה ה-87, כאשר המשחק הסתיים בתיקו מרגש של 4-4.
הנרי נורתקוט, ברון נורתקוט הראשון
קריירה דיפלומטית ופוליטית
נורתקוט היה המזכיר של המשלחת הבריטית למשא ומתן עם ארצות הברית בנוגע לפיצויים שנגרמו לה על ידי הספינות שנרכשו מבריטניה על ידי הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (תביעות אלבמה 1873-1873). בין השנים 1877 – 1880 הוא היה מזכירו הפרטי של אביו, שכיהן אז כשר האוצר של בריטניה. ב-1880 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה של אקסטר, מושב אותו החזיק עד 1889. בין השנים 1885 – 1886 הוא שירת בממשלתו של הלורד סולסברי כמזכיר הפיננסי של משרד המלחמה ובין השנים 1886 – 1888 כמודד הראשי של מועצת החימוש.. הוא קיבל את תואר עמית מסדר האמבט ב-1880 ותואר ברון ב-1887. בינואר 1900, עם התפטרותו מהפרלמנט לאחר 20 שנות חברות, הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר אקסטר.
מושל בומבי
בנובמבר 1899 מונה נורתקוט להיות מושל בומביי, בהמלצתו של חמו, לורד מאונט סטפן. הוא יצא מלונדון בסוף ינואר 1900 וחודש לאחר מכן הגיע לבומביי, שם קיבל על עצמו את תפקיד מושל העיר ב-17 בפברואר.
המושל הכללי של אוסטרליה
נורתקוט היה עדיין מושל בומביי כאשר הציע לו שר המושבות, ג'וזף צ'מברלין ב-1903 את תפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. שני קודמיו בתפקיד זה, ג'ון הופ והלורד טניסון, שירתו תקופות קצרות והיו להם יחסים בעיתיים עם שרי ממשלת אוסטרליה. הן ממשלת בריטניה והן ממשלת אוסטרליה רצו יציבות והמשכיות בתפקיד המושל ונורתקוט מונה לתקופת כהונה של חמש שנים. ניסיונו הפוליטי והתקופה בה משל בבומביי עשו אותו לבחירה מתאימה. הוא לא היה שתלטן כמו הופ ולא צר אופק כמו טניסון והוא עשה רושם טוב הן על הפוליטיקאים והן על הציבור. נורתקוט היה המושל הכללי הראשון של אוסטרליה שהתמודד עם חוסר היציבות הפוליטית בה. בעשותו זאת, הוא נועץ בנשיא בית המשפט העליון שהוקם אז, סר סמואל גריפית'. באפריל 1904 התפטר ראש הממשלה אלפרד דיקין ומיד ירש אותו בתפקידו מנהיג מפלגת הלייבור, כריס ווטסון, שזמן קצר לאחר מכן הוחלף במנהיג מפלגת הסחר החופשי, ג'ורג' רייד, שבתורו הוחלף שוב על ידי דיקין. הן ווטסון והן רייד פנו לנורתקוט בבקשה לעשות שימוש בסמכותו ולפזר את הפרלמנט לפני שהם התפטרו מתפקידם ובשני המקרים דחה נורתקוט את בקשתם. באותה עת לא הטיל אף אחד ספק בכך שלמושל הכללי יש שיקול דעת עצמי במקרים אלה. בזכות עמידתו האיתנה של נורתקוט, כיבדו כל הפוליטיקאים את החלטותיו.
כמו קודמיו בתפקיד, ראה נורתקוט את עצמו הן כנציג דיפלומטי של ממשלת בריטניה והן כנציג הכתר. הוא היה מעורב באופן פעיל במשא ומתן בין ממשלתו בריטניה ואוסטרליה על הנושאים השנויים במחלוקת של הסחר והספנות, למרות שהשפעתו הצטמצמה ב-1906, כאשר המפלגה הליברלית עלתה לשלטון בבריטניה.
ב-1907 הסתכסכו נורתקוט ודיקין על רקע סירובו של נורתקוט, על פי הנחיות מלונדון, לתת את ההסכמה המלכותית לחוק שהיה אמור להגביל את הפניות מבתי המשפט האוסטרלים למועצה המלכותית. דיקין, למרות היותו אימפריאליסט נאמן, האמין שהפרלמנטים האוסטרלים צריכים להיות הריבונים על אוסטרליה, ואמר זאת בבוטות לנורתקוט. צעד זה היה אחד הגורמים להכרזתו של נורתקוט בפברואר 1908 על כוונתו להתפטר, שנה לפני המועד המתוכנן לתום כהונתו. בספטמבר עזב נורתקוט את אוסטרליה. שנה לאחר מכן הוא הצטרף למועצה המלכותית.
חייו האישיים
לורד נורתקוט נשא לאישה את אליס, בתו המאומצת של לורד מאונט סטפן, ב-1873. לזוג לא נולדו ילדים. לאחר שובו לבריטניה החלה בריאותו להתדרדר והוא מת בספטמבר 1911 בגיל 64. לידי נורתקוט מתה ב-1934.
אוגוסט איימס
מרסדס גרבווסקי (באנגלית: Mercedes Grabowski; 23 באוגוסט 1994 – 5 בדצמבר 2017), המוכרת בשם הבמה "אוגוסט איימס" ("August Ames"), הייתה שחקנית פורנוגרפיה ודוגמנית קנדית.
עד התאבדותה, איימס הספיקה להופיע ב-406 סרטונים במהלך הקריירה שלה כשחקנית פורנוגרפיה.
ביוגרפיה
מרסדס גרבווסקי נולדה ב-23 באוגוסט 1994 בעיר אנטיגוניש שבפרובינציית נובה סקוטיה. מוצאה פולני בעיקרו, אך היו לה גם שורשים אפרו-אמריקאים. שני הוריה עבדו בצבא, והיא העבירה את רוב ילדותה בבסיסים ולצד חיילים.
אימה סבלה מהפרעה דו-קוטבית שהשליכה על הטיפול בבתה, וסבה מצד אביה התעלל בה מינית. היא התלוננה על התעללות זו להוריה, אך הם סירבו להאמין לה ושלחו אותה למגורים סגורים תחת השגחה רפואית. בהתבגרותה, היא עבדה כאומנת ומאמנת רכיבה על סוסים. כתוצאה מהטראומה הנפשית מילדותה הקשה סבלה בבגרותה מהפרעה דו-קוטבית, הפרעת זהות דיסוציאטיבית, דיכאון קליני וחרדות.
בשלהי 2013, כשהייתה בת 19, גרבווסקי עברה אל לוס אנג'לס על מנת לפצוח בקריירה כשחקנית פורנוגרפיה. היא נטלה את שם הבמה "אוגוסט איימס", וזכתה לפופולריות רבה במהרה. היא הופיעה, בין היתר, בסרטונים של חברות ההפקה "Brazzers" ו-"Evil Angel", ובמהלך חייה הספיקה להשתתף ב-406 סרטונים בסך הכל. כמו כן, היא הועמדה לשלל פרסים. במהלך עבודתה הכירה את המפיק קווין מור, לו נישאה ב-2016.
מותה
ב-3 בדצמבר 2017, איימס פרסמה ברשת החברתית "Twitter" כי היא סירבה להשתתף בסרטון עם גבר המשתתף גם בפורנוגרפייה הומוסקסואלית, מכיוון שהוא לא ביצע בדיקות הנוגעות להעברה של מחלות מין. פרסום זה גרר ביקורת קשה נגד איימס, והיא סבלה מבריונות רשת נרחבת. אחד מעמיתיה לתחום, השחקן הפאנסקסואל ג'קסטון וילר, אף קרא לה ליטול גלולות ציאניד. מצידה, איימס ציינה כי היא ביסקסואלית ותומכת נלהבת של הקהילה הגאה, אם כי יש לה זכות לממש את האוטונומיה המינית שלה.
התאבדותה יצרה אפקט ורתר, ואחריה התאבדו כמה שחקניות נוספות.
קרוביה של איימס הצהירו כי בריונות הרשת ממנה היא סבלה בימיה האחרונים היא זו שהובילו אותה לשים קץ לחייה. ב-2018, התפרסם תחקיר של העיתונאי ג'ון רונסון על מכלול הנסיבות הטרגיות שהובילו להתאבדות. נחשף כי מפיקים בתעשיית הפורנוגרפיה ניצלו את מעמדה כמהגרת מקנדה לרעה, זאת כשעיכבו בכוונה את התשלום בגין עבודתה ומנעו ממנה את זכויותיה. משפחתה וחבריה הואשמו בכך שלא סייעו לה להתמודד עם בעיותיה הנפשיות כראוי, ונקבע כי בעלה מור לא העניק לה יחס ראוי ו"התיר" לה ליפול לאלכוהוליזם ושימוש בסמים. רונסון ציין כי במצב נתון זה של חייה, היו שני טריגרים להתאבדות של איימס – הראשון הוא בריונות הרשת, והשני הוא סרט פורנוגרפי בו השתתפה לצד השחקן מרקוס דופרי. לדבריו של רונסון, במהלך שלב הצילומים דופרי הכה אותה והתעלל בה בצורה קשה. צוות ההפקה לא התערב במקרה והמשיך לצלם "כרגיל", ואיימס שראתה באירוע אונס שוכנעה שלא להתלונן מתוך איום כי התשלום על הסצנה יתבטל אם תעשה כך. אותו סרט, שהיה האחרון בו איימס השתתפה, נגנז ונמחק לחלוטין מרשת האינטרנט.
Ozon
החברה נוסדה בשנת 1997 אך החלה לפעול בפברואר 1998 והיא סוחרת ביותר מ־9 מיליון מותגים. על פי סוכנות המחקר Data Insight, אוזון היא החנות המקוונת השלישית בגודלה ברוסיה מבחינת מחזור מכירות.
היסטוריה
ההחלטה ליצור חנות מקוונת בפרופיל מלא על בסיס שוויוני התקבלה על ידי חברות האם בסוף 1997. החנות נוסדה בשנת 1998 על ידי חברת Reksoft מסנקט פטרבורג והוצאת הספרים "Terra Fantastica" כשירות מסחרי למכירת ספרים וסרטונים (VHS) באמצעות האינטרנט. להקמת החנות קדמה השקת מאגר הנתונים הביבליוגרפי האינטראקטיבי "Ad Verbum" באוקטובר 1997, שעליו נבחנו שיטות הצגת מידע ומבנה מאגרי המידע. בתחילת 1998 נוספה אופציית התשלום למשתמש. שמה של החנות 'אוזון' נבחר כ"מילה קלה" המסמלת "גז חיים", "גז קל".
לאחר המשבר הכלכלי של 1998 ברוסיה, בית ההוצאה "Terra Fantastica" לא יכול היה להמשיך ולהשתתף בפרויקט וחברת Reksoft רכשה את חלקה והפכה לבעלים הבלעדי של Ozon.ru. הגידול המהיר במחזור החנות המקוונת בסתיו 1998 אילץ את החברה לשנות את העקרונות הלוגיסטיים שהיו בשימוש בעבר, ולכן במהלך בנייה מחדש ובדיקה של מערכת החשבונאות ועיבוד ההזמנות החדשה באוקטובר, קבלת הזמנות חדשות הושעתה (אולם המשלוח של הזמנות שבוצעו בעבר נמשך). למרות זאת, בנובמבר נקבע שיא מוחלט במספר ההזמנות, ומחזור השירות (לא כולל עלות משלוח ההזמנות) עלה ל-200 אלף רובל. במהלך תקופה זו היה דמיטרי רודקוב למנהל הפרויקט.
בשנת 2013 ייסדה Ozon.ru מותג משלה למכשירי חשמל ביתיים - Travola. באפריל 2013 החליפה החברה את תוכנית הנאמנות הקיימת ב"סטטוס אוזון" חדש עם שלושה סטטוסים ללקוחות: כסף, זהב, פלטינה. בסוף נובמבר 2013 הופיע בעיתונות מידע כי הבעלים של אוזון מחפש קונה לצורך אחזקה חוסמת. ב-24 בפברואר 2014 פורסם כי 20% ממניות חנות האינטרנט נרכשו על ידי AFK Sistema ו-MTC. בסוף אפריל 2014 פורסם סכום העסקה - 150 מיליון דולר, שיא לקמעונאות רוסית באינטרנט. דני פרקלסקי, לשעבר מנהל בכיר ברשת הקמעונאות דיקסי מונה למנכ"ל החדש. ב-7 בדצמבר 2017, נכנס לתפקיד המנכ"ל אלכסנדר שולגין, מנהל התפעול לשעבר של יאנדקס. במרץ 2018 השקיעה MTS 1.15 מיליארד רובל ב-Ozon.ru, והגדילה את חלקה בה מ-11.2% ל-13.7%. מאוחר יותר, ענקית הטלקום הגדילה את חלקה ל-16.66%, סכום העסקה לא נמסר. Ozon.ru משקיעה את הכספים שגויסו בפיתוח תשתיות ופרויקטים חדשים. בשנת 2018 קיבלה החברה רישיון תרופות והחלה לשלוח תרופות ללקוחות ונוספה האפשרות לאיסוף עצמי חינם של סחורות מוגבלות. ב-4 בפברואר 2019 נטשה אוזון את המשלוח חינם והציגה מנוי. משלוח חינם זמין החל מ-1,500 רובל, בעת הזמנה מהאפליקציה לנייד, כמו גם עם מנוי Ozon Premium. ב-24 ביולי 2019 השיקה אוזון משלוח טסט של סחורות עם יכולת להשאיר אותן ליד הדלת.
באביב 2021 רכשה אוזון את בנק Oney מסובקומבנק, שבעבר הייתה בבעלות קבוצת חברת אשאן. סכום העסקה היה 615 מיליון רובל. מטרת הרכישה היא פיתוח עסקי של תחום הטכנולוגיות הפיננסיות.
אוזון דיווחה על גידול שיא במכירות במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, מכיוון שאמצעי הסגר ברוסיה גרמו לגידול בקניות באינטרנט. החברה רשמה שיעורי שיא בגידול הקניות המקוונות בשנת 2020. במהלך המשבר, החברה הורידה את המחירים והרחיבה את שירות המשלוחים עד הבית ללא מגע כדי להגביל את התפשטות המגפה. ביולי 2020 הזמינו אוזון וארבעה קמעונאים רוסיים בניית אנדרטה לעובדי משלוחים שהמשיכו לעבוד במהלך הסגר במוסקבה.
מצב פיננסי
בפברואר 2016 העריך מגזין פורבס את שווי החברה ב-680 מיליון דולר. בשנת 2018 הציגה החברה את גידול המכירות הגדול ביותר מזה 10 שנים בשנות קיומה. על פי החברה עצמה, מחזור החנות המקוונת צמח ב-73% ל-42.5 מיליארד רובל. בשנת 2019 תפסה Ozon.ru את המקום החמישי בדירוג המגזין "פורבס" "20 החברות היקרות ביותר באינטרנט הרוסי לשנת 2019", ושווי החברה נאמד ב-694 מיליון דולר. בשנת 2020, החברה תפסה את המקום השישי ברשימת החברות היקרות ביותר באינטרנט הרוסי על פי פורבס.
בעלים והנהלה
מניות אוזון רשומות בבורסת נאסד"ק ובבורסת מוסקבה (כלולות במדד בורסת מוסקבה). על פי נתוני בלומברג נכון ל-24 בנובמבר 2020, שווי השוק של אוזון הגיע ל-7.2 מיליארד דולר (כ-546 מיליארד רובל). בעלי המניות הגדולים ביותר הם חברת AFK Sistema (בבעלותה 33.1% מהמניות) וקרן ברינג ווסטוק (שבבעלותה 33%), משקיעים שנכנסו להון החברה לפני ההנפקה שלטו על 15.7%, משקיעים חדשים שרכשו מניות קיבלו נתח של 18.2%.
מירוסלב ווטאבה
מירוסלב "מירקו" ווטאבה (בצ'כית: Miroslav "Mirko" Votava, נולד ב-25 באפריל 1956 בפראג שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא צ'כי, ששיחק בעמדת הקשר. בתחילת הקריירה שלו שיחק ווטאבה בבורוסיה דורטמונד ובאתלטיקו מדריד, אך הוא מזוהה בעיקר עם ורדר ברמן, שם שיחק 11 עונות, עד אשר היה בן 40, וזכה עמה בחמישה תארים קבוצתיים, ביניהם גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1992. לווטאבה חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה זכה ביורו 1980.
ווטאבה ערך במדי בורוסיה דורטמונד ובמדי ורדר ברמן 546 הופעות במצטבר בבונדסליגה, והוא מדורג חמישי בטבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה בכל הזמנים. על אף מספר הופעותיו הגבוה והאופי ההגנתי היחסית של תפקידו במגרש, ווטאבה מעולם לא ספג כרטיס אדום.
בורוסיה דורטמונד ואתלטיקו מדריד
ווטאבה נולד בפראג שבצ'כוסלובקיה, ורכש את כישוריו בדוקלה פראג. במסגרת האביב של פראג, משפחתו של ווטאבה עזבה את צ'כוסלובקיה כאשר היה בן 12, והשתקעה תחילה באוסטרליה ואחר כך בעיר ויטן שבגרמניה המערבית. בשנת 1974 החל ווטאבה לשחק ברמה מקצוענית בבורוסיה דורטמונד, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונתו השנייה במועדון, 1975/76, העפיל ווטאבה עם בורוסיה דורטמונד לבונדסליגה, והיה לשחקן משמעותי מאוד בקבוצה. בין השנים 1977 ו-1982 החמיץ ווטאבה חמישה משחקי ליגה בלבד, אך לא זכה כלל בתארים. בשנת 1982 עזב ווטאבה את בורוסיה דורטמונד לאחר שצבר במדיה 257 הופעות ליגה והבקיע 28 שערים, וחתם באתלטיקו מדריד תמורת 58 מיליון פסטות ספרדיות. ווטאבה הפך מיד לשחקן הרכב קבוע באתלטיקו מדריד, שם שיחק שלוש עונות, ובכולן הקבוצה סיימה לכל הפחות במקום הרביעי, אך לא זכתה באליפויות. בשנת 1985 זכה ווטאבה עם אתלטיקו מדריד בגביע המלך, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על אתלטיק בילבאו, בו שיחק ווטאבה 90 דקות.
ורדר ברמן
החל משנת 2004 ווטאבה מאמן קבוצות נוער בוורדר ברמן.
קריירה בינלאומית
ווטאבה בחר לשחק בנבחרת גרמניה המערבית, על אף שיכול היה לשחק בנבחרת צ'כוסלובקיה, משום מוצאו הצ'כי. בנובמבר 1979 ערך ווטאבה את הופעת הבכורה במדים הלאומיים, בניצחון 3-1 על נבחרת ברית המועצות במשחק ידידות. בשנת 1980 זומן ווטאבה ליורו 1980, שם ערך הופעה אחת, בתיקו 0-0 בשלב הבתים מול נבחרת יוון, וזכה עם הנבחרת בטורניר זה. בינואר 1981 ערך ווטאבה את הופעתו החמישית והאחרונה במדים הלאומיים, בהפסד 4-1 לנבחרת ברזיל.
תארים
עם אתלטיקו מדריד:
עם ורדר ברמן:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
סמל העיר אילת
סמל העיר אילת הוא סמלה הרשמי של העיר אילת ועיריית אילת. הסמל אומץ בינואר 1958.
היסטוריה
בשנת 1958 לקראת ציון עשור לאירוע דגל הדיו, הוכרזה תחרות לעיצוב סמל לעיר אילת. הפרס הראשון שהוצע היה 400 לירות ישראליות.
הסמל הזוכה היה פרי עיצובו של "סטודיו רוטשילד את ליפמן". בפרסים השני והשלישי זכו אליעזר ויספיש ודוד אקשטיין, בהתאמה. מאז משמש הסמל את המועצה המקומית אילת בכל פרסומיה, ולאחר הכרזתה כעיר גם את העירייה.
בשנים האחרונות נעשה שימוש בסמליל ממותג, הכולל את האות א בתשעה גוונים, לצד שם העיר בעברית ובאנגלית והסמל המקורי מוקטן, ובתחתית הסיסמה לצד הסיסמה "לחיות נכון".
תיאור הסמל
הסמל כולל כמה מרכיבים:
צבעו של הסמל כחול בהיר ורקעו לבן.
סמליל קו הרקיע
סמליל קו הרקיע אף הוא בצבעי כחול ולבן, והוא כולל כמה מרכיבים:
יפן במשחקים האולימפיים לנוער
יפן משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). יפן משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער היפנים 115 מדליות, מתוכן 43 מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של יפן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 71 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום השביעי לאחר שזכתה ב-16 מדליות, מהן שמונה מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
יפן השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 33 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום השמיני לאחר שזכתה ב-16 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 29 ספורטאים שהתחרו באחת עשרה ענפי הספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
אולפני האחים וורנר הנפשה
אולפני האחים וורנר הנפשה (באנגלית: Warner Bros. Pictures Animation), או בשמה הקודם Warner Animation Group (WAG), היא חברת אנימציה בבעלות האחים וורנר, ושימשה כמחלקת ההנפשה שלה. החברה הוקמה ב-2013 תחת השם "Warner Animation Group", והיא חברה יורשת לחברת "Warner Bros. Feature Animation", שנחשבה לאולפן אנימציה דו-ממדית ונסגרה בשנת 2004. היא גם חברה אחות של אולפני האנימציה הרגילים, האחים וורנר הנפשה. הסרט הראשון שנוצר על ידי החברה הוא סרט לגו, שהופץ ב-7 בפברואר 2014.
היסטוריה
ב-7 בפברואר 2014, קבוצת ההנפשה של וורנר הוציאה את סרטם הראשון לאקרנים, סרט לגו, אנימציית הסרט הופקה באולפני "Animal Logic", אשר הפיקו את האנימציה גם לסרטי הספין-אוף של הסדרה. לסרט היו ביקורות חיוביות והצלחה קופתית.
סרט האנימציה השני חסידודס שיצא לאקרנים ב-23 בספטמבר 2016, הביא ביקורות מעורבות.
ב-10 בפברואר 2017, קבוצת ההנפשה של וורנר הוציאו את סרט לגו באטמן, אשר זכה לביקורות חיוביות והצלחה קופתית. ב-14 בדצמבר 2017, אליסון אבטה הפכה לסגנית מנהל בפועל, וכריס ליהי הפך לנשיא של החטיבה.
הסרט מפלצות בשלג, שיצא לאקרנים ב-28 בספטמבר 2018, קיבל רייטינג של 75% באתר Rotten Tomatoes עם ביקורות טובות, והביא להכנסות של 214 מיליון דולר ברחבי העולם.
סרט ההמשך לסרט לגו, סרט לגו 2: החלק השני, יצא לאקרנים ב-8 בפברואר 2019 וקיבל רייטינג של 85% באתר Rotten Tomatoes. אולם למרות זאת, הסרט הביא להכנסות של 192.3 מיליון דולר ברחבי העולם והפך לאכזבה קופתית של החברה.
סרט האנימציה סקובי דו!, המבוסס על הזיכיון המצליח "סקובי דו", היה אמור לעלות לאקרנים ב-15 במאי 2020, אולם עקב מגפת הקורונה יציאת הסרט לאקרנים נדחתה. ב-21 באפריל 2020 הסרט יצא ישירות לשירותי VOD דיגיטליים. הסרט הביא ביקורות מעורבות.
הסרט טום וג'רי יצא ב-26 בפברואר 2021 לקולנוע ול-HBO Max וחשף את הלוגו החדש של האחים וורנר. הסרט קיבל ביקורות שליליות והפך לסרט הראשון שקיבל ביקורות אלה.
הסרט ספייס ג'אם: אגדה חדשה יצא ב-16 ביולי 2021, זה היה הסרט הראשון שבא בהנפשה מסורתית, גם סרט זה הביא ביקורות שליליות אחרי טום וג'רי, ובנוסף שני הסרטים הנ"ל קיבלו מועמדות לפרס פטל הזהב.
הסרט ליגת DC סופר-פטס שיצא לאאקרנים ב-29 ביולי 2022 הביא ביקורות מאוד חיוביות מהמבקרים.
בשנת 2023, הוכרז כי ביל דאמאשקה, מנהל אומנותי לשעבר של דרימוורקס הנפשה, נשכר בתור מנהל אולפן ההנפשה ועובד קשה על סרטי הנפשה לחברה. כמו כן, שם החברה השתנה ל-"Warner Bros. Pictures Animation".
מתקן האכלה לציפורים
מתקן האכלה לציפורים ושולחן האכלה הם התקנים שונים המוצבים בחוץ ומטרתם לספק מזון ציפורים לעופות שונים (לצורך האכלתן). הצלחתו של מתקן האכלת ציפורים במשיכת ציפורים אליו תלויה במיקומו של המתקן ובסוגי המזונות ששמים במתקן מאחר שלמינים שונים של ציפורים יש העדפות שונות.
מתקן האכלה לציפורים ניתן ליצור משולחן או מתיבת האכלה, משרשרת בוטנים או ממתקן מי סוכר (ניתן לעשותו מבקבוק פלסטיק ריק).
ברוב מתקני ההאכלה לציפורים מספקים לציפורים זרעים או מזון ציפורים ייעודי, כגון גרעיני דוחן, חמניות, חריע, זרעי ניז'ר, או זרעי לפתית (קנולה) שלרוב אכילים על ידי ציפורים.
מתקני האכלה לציפורים משמשים לעיתים קרובות עבור צפרות ואנשים רבים נוהגים להתקין מצלמות רשת המכוונות על מתקני האכלה בהם לרוב נוטות ציפורים שונות להתכנס, ובמקרים מסוימים אפילו ציפורים חיות באופן קבוע בסמוך למתקן להאכלת ציפורים.
כדאי לבחור במיקום שיאפשר תצפית בפעילות הציפורים ללא משקפת. בבניין מגורים אפשר להתקינו בתוך מרפסת פתוחה או על עץ מול החלון. במקום בו יש שדה ראייה פתוח מהמתקן אל הסביבה תתאפשר תצפית שלא תפריע לציפורים לאכול בביטחון וכך שהייתן באזור של מתקן ההאכלה תהיה ארוכה יותר. שיחים סבוכים ושטחים מתים מאפשרים לחתולים ולעופות דורסים להפתיע את הציפורים האוכלות לכן מומלץ להימנע ממיקום כזה.
מתקני האכלה המכילים זרעים
מתקני האכלה המכילים זרעים הם הסוג הנפוץ ביותר של מתקני האכלת ציפורים. הם יכולים להיות במגוון של עיצובים שונים ועשויים מצינורות, מגשים שונים ועוד. השימוש בגרעיני חמניות או תערובות של זרעים שונים הוא נפוץ במיוחד במתקנים אלו, ולרוב ימשוך ציפורי שיר רבות כגון קרדינל צפוני, פרושיים ועוד. זרעי חמניות שחורים גדולים פופולריים במיוחד בקרב חובבי ציפורים. הקליפה החיצונית של גרעיני חמניות שחורים אלו היא דקה ולכן קל יותר לפצח אותם מאשר סוגים אחרים של גרעיני חמניות, ובנוסף הם מכילים כמות גדולה יותר של שומן ולכן הם טובים במיוחד לשימוש בחורף. גרעיני קרנל גדולים יותר מאשר גרעיני חמניות מפוספסים או לבנים. רוב מתקני האכלת הציפורים נועדו להכיל מזונות בערך בגודל שיתאים עבור זרעי חמניות, אבל יש מתקנים מיוחדים שבהם יש פתחים קטנים יותר כדי להכיל זרעים כמו למשל זרעי ניז'ר אשר אהובים על ידי ציפורים מזנים מסוימים. מתקני-זרעים העשויים מצינורות או מגשים שונים לרוב יהיו חסינים בפני סנאים. בעקבות הצורך להרחיק סנאים ממתקני האכלת ציפורים, יצרנים יצרו מנגנוני הגנה שונים שעלולים להרתיע סנאים מלהתקרב לזרעים. ישנם מתקנים המצוידים בטכנולוגיות רגישות משקל אשר גורמות לסגירת הגישה ליציאה של זרעים בכל פעם שמזוהה משקל כבד (מאחר שרוב הסנאים שוקלים יותר מציפורים). במתקנים מעין אלו ציפורים עדיין יכולות לאכול מאחר שתחת משקלן הנמוך יותר, הפתחים יישארו זמינים עבורן. מתקני האכלה אחרים מיועדים להתקנה על גבי מוטות מאחר שיש נטייה להאמין כי סנאים מגיעים בקלות רבה יותר למתקן המונח ישירות על עץ מאשר לכזה המותקן על גבי מוט. הסוג הפשוט ביותר של מתקן האכלת ציפורים המוגן בפני זרעים הוא מתקן צינורי המוקף בכלוב מתכת. מתקנים מעין אלו מספקים גם הגנה מפני ציפורים גדולות ואגרסיביות יותר. מתקני האכלה צינוריים לרוב עשויים מצינורות פלסטיק שקופים עם סגירה פלסטית או מתכתית ובסיסם מקובע. מתקני האכלה בסגנון מעוגל יותר מעוצבים יותר כבית ולרוב מיועדים כדי למשוך מגוון רחב יותר של ציפורים כגון פרושיים, קרדינליים, ג'ייס כחול, דרוריים וציפורים שונות ממשפחת הירגזיים.
מתקני האכלה לקוליבריים
מתקני האכלה המיועדים לקוליבריים (יונקי דבש), במקום לספק זרעים לציפורים, מספקים מזון נוזלי ליונקי הדבש בצורת תמיסת סוכר. התמיסה לרוב מורכבת מ-4 חלקי-מים על כל חלק אחד של סוכר לבן. על פי מומחים בנושא, לצורך הכנת התמיסה יש להשתמש בסוכר קנים לבן טהור או סוכר סלק. מתקני האכלה לקוליבריים לרוב יכילו חלקים בצבע אדום מזכוכית או מחומרים אחרים, כדי לעזור למשוך את הציפורים האלו ספציפית. תמיסת הסוכר לעיתים גם היא צבועה בצבע מאכל אדום כדי למשוך ציפורים, אף על פי שזה לא הכרחי אם המתקן עצמו הוא אדום, והוספת צבעי מאכל עלולה להיות מזיקה לציפורים. בעת הנחת מתקן האכלה לקוליבריים, המיקום המתאים ביותר הוא כ-15–20 מטר מהחלונות; כ-10–15 מטר מהצמחייה הקרובה; ובאזור פתוח המקבל שמש חלקית, כך שיונקי הדבש יכולים לנוע ממקור צוף אחד למשנהו.
מתקני האכלה לקוליבריים עם מילוי עליון הם פופולריים בקרב אוהבי ציפורים מאחר שהם קלים לתפעול (מילוי, ניקיון) וגם מאחר שאין חובה להעמיד אותם ולכן יש פחות סיכוי שהתמיסה מתוכם תישפך. מתקני האכלה המבוססים על אותו רעיון של בקבוקי ספורט נראים דומה לבקבוקים אלו מבחינת העיצוב החיצוני ומבוססים על מנגנון שעובד באופן דומה לבקבוקים אלו. עם סוג זה של מתקן, יש לדחוף את מיכל הפלסטיק על מנת לסגור את המאגר בו נמצאת התמיסה ולאחר מכן כדי לפתוח את המכסה ולצקת את הצוף. לאחר החלפת המכסה, ניתן למלא מחדש את המתקן. לסוג כזה של מתקן יש יתרון מאחר שלא צריך למלא אותו מחדש מלמטה למעלה, וכך נמנע בזבוז של צוף. המתקן המסורתי עם הפתח העליון הוא אחד הסוגים הנפוצים ביותר. יש גם סוג המגיע עם בוכנה קטנה במיכל שיוצר ואקום כאשר המכסה מהדק את המתקן והצוף יתחיל לזרום רק כאשר המכסה אטום כראוי ויציאות ההאכלה סגורות.
המתקנים שמבוססים על טכנולוגיה של מילוי מלמטה כוללים מזין תחתון מסורתי וישנן כמה וריאציות למתקנים מסוג זה. המסורתיים מתמלאים מפתיחה של החלק התחתון במיכל הצוף, אבל יש גם וריאציות משופרת של הסגנון המסורתי של המתקנים, כדי להקטין את בזבוז הצוף. חלק מהמתקנים עם המילוי מלמטה מגיעים עם פתיחה מעין משפך בתחתית המיכל, שדרכו ממלאים את המתקן. ישנם גם מתקנים מסוג זה שניתן לחבר לחלון אחד כדי ליהנות ממבט קרוב על הציפורים.
מתקני האכלה לזהבנים
מתקני האכלה לזהבנים, אשר באופן מסורתי צבועים בצבע כתום, גם הם מספקים לציפורים צוף מלאכותי ונועדו למשוך ציפור מסוג פזאי, אשר בולטת בצורה יוצאת דופן של המקור והלשון שלה. ציפורים מסוג זה וגם מכמה סוגים אחרים יימשכו למזונות שונים מבוססי-פרי, כמו למשל ריבת ענבים, או תפוז חצוי. יונקי הדבש גם הם יאכלו ממתקני האכלה המיועדים לציפורים אלו.
למתקני האכלה לזהבנים בדרך כלל יש מיכל עבור צוף העשוי מזכוכית או מפלסטיק, אשר נועדו למשוך את הציפורים האלו. יש לנקות את המתקן לפחות פעם בשבוע, ולעיתים אף יותר כאשר הטמפרטורות גבוהות. מתקנים מסוג זה גם מגיעים בצורה של מילוי בלמעלה, בעיצוב של כלי ועוד.
מתקני האכלה עם שומן
מתקנים אלו הם לרוב בצורה של כלוב מתכתי עם ציפוי פלסטיק המכיל בלוק או חתיכה של שומן שמטרתה להאכיל נקרים, סיטיים, ועוד מינים רבים של ציפורים אוכלות חרקים. מתקני עץ מסוג זה המכילים שומן גם כן נפוצים. מדובר בבלוקים מעץ בהם נקדחו חורים על מנת להכניס בהם שומן כזה. אחוז השומן הגבוה מסייע לציפורים לשמור על חום ותזונה נאותה במהלך חודשי החורף הקרים.
סוגים אחרים
ציפורים השוכנות בכלובי מתכת או זכוכית ניתן להאכיל עם מתקן האכלה אלקטרוני. מתקן אלקטרוני יכול לאחסן מזון ציפורים במשך ימים ואפילו שבועות, בהתאם לסוג המתקן והאם המזון מתווסף באופן אוטומטי לאחר שהוא מתרוקן.
מתן מגוון רחב של אפשרויות האכלה לציפורים יביא לצמצום התחרות על מזון ומקומות מאכל עבור ציפורים, בדיוק כמו תכנון מיטבי של גינות וגנים שיכילו צמחים רבים שמספקים סוגים שונים של זרעים וצוף. אמבטיית ציפורים רדודה יכולה למשוך ציפורים רבות כמו שאר מתקני ההאכלה, אבל יש לוודא שהמקום מוגן מפני חתולים, נקי באופן קבוע, והמים בו מוחלפים באופן תדיר על מנת למנוע יתושים. אמבטיית הציפורים צריכה להיות ממוקמת במקום שיאפשר לציפור מבוהלת יכול לעוף בקלות לענפי עץ קרוב או למקום מנוחה במקרה של הפרעה או התקפה על הציפור.
הגנה מפני סנאים
סנאים יכולים גם הם לכבד את עצמם מהמזון הנמצא בתוך מתקני האכלת ציפורים, לעיתים קרובות לא רק כדי לאכול מיידית אלא גם כמקום בו הם מטמינים את האוכל שלהם. ישנן שיטות שונות זמינות כנגד סנאים המיועדות לסכל ניסיונות של סנאים לפשוט על מתקני האכלת ציפורים. יצרנים אחדים מייצרים מתקני האכלה עם מוטות המתוכננים כך שיתקפלו תחת משקלם של בעלי חיים הכבדים יותר מציפור, או מתקנים המצוידים בסוללות כדי לתת שוק חשמלי לבעל חיים הפולש לאזור. לעיתים מתכננים את מתקני ההאכלה כך שסנאים לא יוכלו להגיע לזרעים שבפנים, אבל ציפורים יכולות בקלות לעוף דרך החורים של הכלוב. חברה בריטית מחזיקה בפטנט המקורי על עיצוב בצורת כלוב-בתוך-כלוב. מתקנים בכלוב הם הטובים ביותר כדי להתגונן מסנאים אפורים, אך טמיאסים וסנאים אדומים יכולים בדרך כלל להיכנס למתקנים מעין אלו (מאחר שהם קטנים יותר). גם פלפל חריף הוכח כיעיל נגד סנאים וניתן להשתמש בו מבלי לפגוע בציפורים, מאחר שציפורים אינן רגישות לחומרים שיש בו אבל יונקים כמו טמיאסים וסנאים יחוו תחושת בעירה חזקה בחשיפה לחומר.
בחירת המיקום של מתקן ההאכלה יכולה גם היא לסייע במניעת נגישות של הסנאים למזון. בנוסף, ניתן להשתמש במכשולים שונים על מנת למנוע מסנאים גישה למתקני ההאכלה. המכשולים השונים יכולים למנוע מסנאים לטפס, אבל סנאים הם זריזים ואקרובטיים מאוד ולכן לעיתים קרובות הם ימצאו דרך להתגבר על מכשול מכל סוג שהוא.
תחזוקה
חשוב לנקות את שולחן ההאכלה מלכלוך כלשהו ומשאריות, בעיקר משאריות רטובות של פירות למשל. ניקיון השולחן חשוב לשמירה על בריאות הציפורים, והוא מונע זבובים ומפגעי ריח. אם השולחן מותקן במרפסת, מומלץ להניח מתחת לשולחן שבבי עץ או עיתונים, כדי לאפשר איסוף קל של לשלשלת ועודפי מזון. בבתי דירות חשוב לא להתקין שולחן האכלה מעל חבלי כביסה של השכנים.
יש להקפיד להשתמש בסוכר לבן נקי ולא להשתמש בסוכר חום על סוגיו השונים או בסוכר גולמי מאחר שסוכרים אלו מכילים רמות גבוהות של ברזל, מה שעלול להיות קטלני עבור ציפורים אלו. כמו אין אסור להשתמש בדבש, מאחר שזה עלול לקדם צמיחה פטרייתית מסוכנת. את התמיסה יש להחליף כל 3–5 ימים. שמרים נוטים לגדול בתוך המתקן ולקלקל את התמיסה, ולכן חובה להחליף את התמיסה לעיתים קרובות על מנת לשמור על ניקיון ולמנוע נזק לציפורים. נמלים וחרקים אחרים נמשכים גם הם לתמיסת הסוכר. מריחה של משחת וזלין על חלקים מסוימים של המתקן (הרחק מחלקים איתם עשויים לבוא הציפורים במגע) יכולה לסייע במניעת כניסה של נמלים לתוך המתקן.
השפעות שליליות אפשריות
בהאכלה של ציפורי בר עלולים להיות סיכונים פוטנציאליים. ציפורים יכולות להידבק ממחלות ולהפיץ אותן בהמשך; מתקני האכלה ותחנות השקיה המתוחזקים גרוע עלולים גם הם לגרום למחלות. ציפורים במתקן ההאכלה חשופים יותר לסיכון שחתולים או בעלי חיים אחרים יטרפו אותם, וגם עלולות להיגרם לציפורים פציעות כמו התנגשות לתוך חלון. יש לנקוט צעדים כדי להפחית את הסיכונים הצפויים לציפורים, כגון: חיטוי קבוע של מתקני האכלה ותחנות השקיה, ווידוא שמתקן האכלה לא מכיל זיהום או עובשים שונים, בחירה במיקום הנכון למתקנים על מנת לצמצם את הצפיפות ואת סכנת ההתנגשויות בחלונות. ציפורים נוטות פחות להתנגש לחלונות שיש להם תריסי עץ. התנגשות עם חלונות יכולה גם להיות מופחתת באמצעות מדבקות חלון.
בהתאם לעיצוב המתקן וסוג המזון שמשתמשים בו, מיני ציפורים כגון הדרור הבית יכולים להיהפך לשתלטנים בשימוש במתקן. כתוצאה מכך, אוכלוסיית דרורי הבית יכולה לגדול באופן פתאומי ולא טבעי במקומות בהם יש מתקני האכלה. בצפון אמריקה, שם דרור הבית הוא מין פולש, תחרות מצד דרור הבית יכולה לשלול מציפורים כמו כחולי חזה מקומות קינון זמינים, כמו גם לגרום להתקפת הציפורים.
יש הטוענים כי שימוש במתקני האכלה לציפורים הוא גורם לבעיות סביבתיות רבות אחרות; כמה מהם הובאו בשנת 2002 במאמר בעמוד הראשון של ה"וול סטריט ג'ורנל", מאמר שעורר תגובות בכל רחבי ארצות הברית מחובבי ציפור ומדענים שסתרו את הטיעונים שהובאו בכתבה והתלוננו על הכיסוי הבלתי-מאוזן של הנושא.
לפני פרסום המאמר הזה ב"וול סטריט ג'ורנל", כתב גם האורניתולוג הקנדי ג'ייסון רוג'רס על הבעיות הסביבתיות הקשורות לשימוש במתקני האכלת ציפורים בכתב העת "אלברטה נטורליסט". במאמר זה, רוג'רס מסביר כיצד השימוש במתקנים אלו טומן בחובו השפעות שליליות וסיכונים כגון טיפוח תלות, שינוי תפוצה טבעית, צפיפות, דפוסי הגירה, הפרעה לתהליכים אקולוגיים, גרימת תת-תזונה, הקלה בהתפשטות המחלה, הגדלת הסיכון למוות של חתולים, התנגשות ציפורים בחלונות, וגורמים אחרים.
פיתון זית
פיתון זית (שם מדעי: Liasis olivaceus) הוא מין של נחש גדול ממשפחת הפיתוניים ומהסוג פיתון מים החי בצפונה של אוסטרליה במערב אוסטרליה, בקווינסלנד ובטריטוריה הצפונית.
מאפיינים
אורכו מגיע ל-2–4 מטרים והוא בעל קשקשים בצבע ירוק זית ולעיתים גם כהה יותר, ומכאן שמו. הנחש חי על העצים אך גם שוחה הרבה בבורות ובנהרות וגם באזורים סלעיים.
טרפו של פיתון הזית מורכב מזוחלים אחרים, עופות ויונקים קטנים עד בינוניים, כגון וולבי הסלע, עטלפים, עופות מים, יונים וכו'. הם אורבים לטרף בשבילי דרכים בצמחייה או אורבים להם מתחת למים ותוקפים אותם כשהם מתקרבים לשתות. פיתונים גדולים במיוחד טרפו אפילו לטאות כוח ואף תנינים קטנים.
לאונטיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
עד לעלייתו לשלטון
מעט מאוד ידוע על ילדותו או בחרותו, הוא נולד באסיה הקטנה התקדם בסולם הדרגות של הממשל הביזנטי ו הוא היה סטרטגוס כלומר מושל צבאי של הפרובינציה אנטוליה ובשנת 682 הגיע לדרגה הגבוהה של "פטריקוס" (Patricus) מידי קונסטנטינוס הרביעי שמשמעותו קרבה מיוחדת לקיסר.
בשנת 692 ניסה יוסטיניאנוס שוב להכות באומיים, צבא ביזנטי שגודלו לא ידוע, שכלל על פי המקורות הביזנטיים 30,000 שכירי חרב סלאבים ובפיקודו של לאונטיוס נכנס לשטח בשלטון בית אומייה דרך קיליקיה - חבל ארץ בקצה הדרומי של אסיה הקטנה, הגובלת עם קפדוקיה מצפון. בקרב שנערך ככל הנראה ליד העיר אלאיוסה סבסטה נטה הקרב תחילה לצד הביזנטים אך משערקו השכירים הסלבים לצד המוסלמי הובס הצבא הביזנטי ושרידיו נסוגו בבושת פנים לאונטיוס שילם על הכישלון באופן אישי ונשלח לכלא על ידי הקיסר. הוא שוחרר בשנת 695 וקיבל את התואר סטרטגוס של הפרובינציה של דרום יוון. לאונטיוס ניצל את שיחרורו מהכלא ואת עמדת הכוח שבה היה על מנת למרוד כנגד יוסטיניאנוס ולתפוס את השלטון ולאחר שכרת את אפו של יוסטיניאנוס הוא הוגלה לחרסון שבקרים.
תקופת שלטונו
תקופת שלטונו של לאונטיוס הייתה קצרה ולא מספקת, הוא עסק בעיקר ביוזמה של פשיטות מהירות אל מעבר לקווי הגבול ונסיגות מהירות באותה מידה על מנת להימנע מעימותים וקרבות. צבאות בית אומיה לא התרשמו מהפעילות הצבאית הביזנטית והקישו כי למעשה שלטונו של לאונטיוס סובל מחולשה ופלשו לאפריקה בשנת 696 וכבשו את העיר המרכזית של הפרובינציה - קרתגו בשנת 697, כוח תגבורת ביזנטי נלחם עם הפולשים אך נסוג בבושת פנים לאי כרתים, שם החליטו הקצינים להפנות את מרצם לכוון מבטיח יותר. הם הכריזו על אחד הקצינים, אדם בשם אפסימר (Apsimar) לקיסר והוא הכריז על עצמו כטיבריוס השלישי. המורדים אספו את כוחות הצבא שעמדו תחת פיקודם והפליגו לקונסטנטינופול ושמו את העיר תחת מצור. לאחר מספר חודשים, במהלכם השתוללה בעיר מגפת דבר, נכנס טיבריוס לעיר כמנצח תפס את לאונטיוס כרת את אפו והיגלה אותו למאסר במנזר.
מותו של לאונטיוס
בשנת 705 חזר יוסטיניאנוס השני לזירה הפוליטית, הוא הצליח לכבוש את קונסטנטינופול בעזרת בני בריתו הבולגרים וחגג את ניצחונו בכך שהביא את יריביו לאונטיוס וטיבריוס להיפודרום המפורסם של העיר שם הוא שם אותם ללעג בפני תושבי העיר ולאחר מכן, הוציא אותם להורג. על פי כרוניקון אלטינטה, גופותיהם של לאונטיוס וטיבריוס נזרקו ביחד לים אך נמצאו מאוחר יותר מחדש ונקברו באי קינליאדה.
דיוקנו של חואן דה פארחה
דיוקנו של חואן דה פארחה (אנגלית: Portrait of Juan de Pareja) הוא ציור מאת האמן הספרדי דייגו ולסקס, שצויר בסביבות 1650, ומוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
היסטוריה
ב-1648, כאספן יצירות אמנות מטעם פיליפ הרביעי, מלך ספרד, נשלח הצייר דייגו ולסקס לרומא, איטליה, כדי לרכוש יצירות אמנות עבור ארמון המלך במדריד. ולסקס הביא איתו את העבד חואן דה פארחה (Juan De Fareja),, ששימש כעוזר בסדנת העבודה שלו. במהלך שהותו ברומא, פרסם ולסקס דיוקן בצבעי שמן של חואן דה פארחה, שהוצגה כחלק מתערוכת ציורים ב-19 במרץ 1650. הציור היה מפתיע בתוכנו: דיוקן של אדם שחור, לבוש בבגדים מכובדים, דבר שהיה יוצא דופן לתקופתו. בביוגרפיה של ולסקס, שכתב לימים הסופר אנטוניו פאלומינו, הוא תיאר את השבחים שקצר הציור על ידי הציירים השונים בתערוכה. נאמר על ציור זה כי שאר הציורים באותה תערוכה היו אמנות, אך ציור זה בלבד היה "אמיתי".
ולסקס תיאר בציור זה את דיוקנו של חואן דה פארחה, אדם שחור ממוצא מורי, כשהוא עומד בסדנת העבודה שלו, כתרגיל ההכנה הרשמי לציור דיוקנו של אינוקנטיוס העשירי, האפיפיור באותה תקופה.
ציור דיוקנו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי, בעל הפנים הזעופות וגלימתו הוורודה, שדמותו בוהקת על רקע הארגמן, היווה אתגר מורכב למדי מבחינת הצבעים והקומפוזיציה. בנוסף, מאחר שרצה לתאר אירוע מהחיים, בעודו מבקר במקום, ולא ניתן היה להשתמש באפיפיור המכובד עצמו כמודל, נדרש ולסקס לתפוס את מהות הקומפוזיציה והצבעים של הדמות במהירות, לצורך ציור דיוקנו של האפיפיור. הציור "דיוקנו של חואן דה פארחה", שנועד להוות הכנה לציור אחר, פורסם והוא בעל חשיבות רבה בזכות עצמו.
הציור
בציור "דיוקנו של חואן דה פארחה", צייר ולסקס את העבד, ששימש כעוזרו האישי בסדנה, תוך התנסות באתגרי הציור, החל מהצבעים וכלה בהעמדה. כדי לפצות על טווח הצבעים המצומצם, אימץ ולסקס סגנון כמעט אימפרסיוניסטי של המכחול, שנים רבות לפני המצאת המושג, כדי להביא חיות, עניין ועוצמה לציור. עיניו של חואן דה פארחה המצויר, מביטות באופן גאה ונוקב, ונראה כי האדם שבתמונה הוא המתבונן בצופים. עצם השימוש באדם שחור כמודל, הלבוש בבגדים מכובדים, אשר מרים את ראשו בגאווה ונועץ מבט נוקב, הוא דבר שנחווה כיוצא דופן ואולי אף מתריס לתקופתו. אתגר הצבעים בציור נראה מרשים גם כיום: למרות צבעיו הכהים מאוד של הציור, המתאר אדם כהה עור, הלבוש בגלימה שחורה, עומד על רקע כהה, עם מיעוט של צבע לבן בצווארון, הציור הוא עדיין מעורר, מסקרן ומלא חיים.
חואן דה פארחה הפך לאמן בזכות עצמו, לאחר שבשנת 1654 שוחרר מהעבדות על ידי ולסקס.
כביש 768
כביש 768 הוא כביש אורך אזורי במזרח הגליל התחתון. הוא נמתח לכל אורכו של רמת פוריה, במדרונו המערבי. הכביש מתחיל בצומת אלומות במפגש עם כביש 767 והכניסה לאלומות ומסתיים בצומת פוריה במפגש עם כביש 77. אורכו של הכביש הוא 10.3 קילומטרים.
קטע ארוך משביל ישראל עובר במקביל אליו, ממזרח לו.
פיתון מים
פיתון מים (שם מדעי: Liasis) הוא סוג של נחש גדול ממשפחת הפיתוניים החיים באוסטרליה, גינאה החדשה ואיי אינדונזיה. מינים אלה הם כהים בצבעם ונמצאים בסביבה לחה – בדרך כלל במים או ביערות טרופיים לחים.
חלק מהמינים בסוג מגיעים לגודל של 5 מטר והם טורפים הצדים יצורים קטנים יותר. המין הנכחד פיתון מים דובודינגאלה היה מהארוכים שבנחשים והגיע עד לאורך של 10 מ'.
נחמיה קיש
נחמיה קיש (Nehemiah Kish) הוא רקדן בלט אמריקאי, רקדן ראשי בבלט המלכותי בלונדון מאז הצטרף לשורותיו בשנת 2010.
קיש נולד בקארו, מישיגן בארצות הברית. לפני שלמד בלט קלאסי, למד קיש התעמלות וריקוד ג'אז. הצטרף לבית הספר של הבלט הלאומי של קנדה בגיל 13 וסיים את לימודיו עם כניסתו ללהקה בשנת 2001, שם קודם להיות רקדן ראשי בשנת 2005. בשנת 2008 הצטרף קיש לבלט הדני המלכותי בקופנהגן, דנמרק, כרקדן ראשי. ב-2010 הצטרף לבלט המלכותי בלונדון כרקדן ראשי.
מרבו ענק
מרבו ענק (שם מדעי: Leptoptilos dubius), הוא מין עוף גדול ממשפחת החסידתיים המצוי בדרום-מזרח אסיה ובצפון הודו.
מאפיינים
עוף זה מצוי ברחבי ביצות, נהרות ומישורים מהודו עד האי בורנאו. הוא נודד בעונת הרבייה לדרום-מזרח אסיה שם הוא מתרבה. הוא אוכל בשר מרשים הניזון מדגים, צפרדעים, חרקים גדולים כמו ארבה, לטאות, נחשים ומכרסמים אך בעיקר מפגרים. הוא קוטל את טרפו עם מקורו הענקי.
עופות המרבו חיים לבדם או בקבוצות קטנות. לעיתים נדירות ינועו בלהקות גדולות.
מרבו קטן
מרבו קטן (שם מדעי: Leptoptilos javanicus), הוא מין עוף גדול ממשפחת החסידתיים השייך לסוג מרבו וקטן מקרוביו מרבו ענק ומרבו אפריקני.
אורכו של המרבו 87–93 ס"מ, גובהו 110–120 ס"מ ומשקלו 4-5.7 ק"ג. הוא בעל מקור ענקי ואפרפר וראש גדול עם גוון אפור ובעל מעט נוצות על גולגולתו. הגוף לבן עם כנפיים גדולות ושחורות. הרגליים ארוכות והזנב קצר. הדלדל שלו בצבע צהוב.
הוא מצוי בטבע בנהרות ואגמים גדולים וכן בביצות וגדות יערות בהודו, נפאל, סרי לנקה, בנגלדש, מיינמאר, תאילנד, ווייטנאם, מלזיה, לאוס, סינגפור, אינדונזיה וקמבודיה. ייתכן שהוא חי גם בבהוטן.
הוא נע בין צמחי המים והביצה וניזון מדגים, צפרדעים, לטאות, נחשים ומכרסמים וגם מעט מנבלות. ראשו העצום מעוצב להגיע לפגרים מבלי להתלכלך.
אנדרדוס
אנדרדוס הוא הרכב קומי ישראלי, שהחל את פעילותו ביוטיוב, בשנת 2012. סרטוני הקבוצה פונים לציבור הדתי לאומי וכוללים התייחסויות מגזריות רבות.
נכון לפברואר 2023, לערוץ היוטיוב של ההרכב יש מעל ל-65 מיליון צפיות ביוטיוב וכ-72 אלף מנויים.
ב־9 בפברואר 2013 חברי ההרכב השיקו מופע חי על במה. מאז העלו חברי ההרכב עוד 5 מחזות ו-3 מופעים נוספים שהועלו עשרות פעמים ברחבי הארץ.
חברי ההרכב
חברי ההרכב הם מתן צור, יאיר יעקבי ונדב נוה – שלושתם בוגרי ישיבת ההסדר קריית שמונה, ואשר בן-אבו – בוגר ישיבת מעלות.
תחילתו של ההרכב הייתה בשנת ה'תשס"ז (2007), כאשר נוה פנה לצור והציע לו להקים ביחד הרכב קומי. צור, נוה ויעקבי הציגו אז ביחד במספר הזדמנויות בישיבת ההסדר בקריית שמונה ובעקבות זאת נוה חשב על הרעיון. למרות זאת, הרעיון לא התפתח לכדי מעשה ודבר לא נעשה בעקבותיו.
בשנת ה'תשע"א (2011) נוה חידש את היוזמה, והציע שוב את ההצעה לצור. צור הסכים והרעיון החל לקרום עור וגידים. לדבריו של נוה, יעקבי צורף לחבורה מכיוון ש"היה לי ברור שאם ארצה לעשות משהו כזה, האדם הראשון שאני אעבוד איתו הוא יאיר, כי בישיבה הוא היה על תקן המצחיקן". את בן אבו, היחיד מבני החבורה שלא למד בישיבה בקריית שמונה, צירף לקבוצה יעקבי. נוה הכיר את בן אבו לאחר שבן אבו שיחק בסרטים שנוה צילם אז, כחלק מלימודי הקולנוע שלו.
בנוסף לחברי ההרכב הרגילים, כאשר נדרשה דמות נשית במערכון, שיחקו אותה נעמה קלינמן, שרלין חזיזה, תמר שילה, אביטל בן-גד, תמר אלקן ועוד.
עיסוקים נוספים
לבד מהמשחק בסרטונים, נדב נוה גם אחראי לבימוי ולעריכה שלהם, יעל נוה-הרשברג, אשתו של נדב, מסייעת בצילום, נעם, אחיו של נדב, מסייע בכתיבת מערכונים ורון אביטל משמש כעוזר הפקה וכאיש הטכני במופע של אנדרדוס.
ההרכב אינו העיסוק היחידי של החברים בו: בן אבו כותב טור בעולם קטן, עובד בערוץ מאיר לילדים, ולומד באקדמיה למוזיקה; צור עובד ככתב במקום בעולם ובמקומות נוספים; יעקבי עובד כבמאי ותסריטאי בחברת רוגטקה, כותב טור קבוע בעיתון בשבע ומופיע גם לבדו בהופעת סטנד-אפ; ונוה כותב מדור קבוע באותיות וילדים ועוסק בצילום ועריכת וידאו לגופים שונים, בהם ידיעות ספרים וגופים נוספים.
לדבריו של נוה, "הכיוון לא היה להיפגש ולעשות צחוקים. מלכתחילה לא רצינו שזה יסתכם בכך שהחברים שלנו יצפו ביוטיוב וייהנו. כיוונו גבוה ורצינו שזה יהיה יותר מסתם תחביב. לכן מלכתחילה היה ברור שכולנו הולכים להיות טוטליים על הפרויקט. יצרנו השקעה גדולה בקונספט, בדמויות, בצד הטכני ובשם הקבוצה, לפני שבכלל התחלנו לצאת עם זה". בנוסף, נוה טען שהוא לא הופתע מההצלחה של ההרכב, אלא רק מהעובדה שהדבר קרה כל כך מהר.
ציוני דרך
ב-9 בינואר 2012 העלה ההרכב את הסרטון הראשון, "אנדרדוס – מספר הודעות", שנכון ליולי 2022, יש לו כ-300,000 צפיות.