cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטין ארון
אלופה ושיאנית אירופה
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה ארון במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא צרפת חדש של 42.06 שניות, אחרי בהאמה (41.92 שניות) ולפני ג'מייקה (42.15 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.97 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה ארון במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.42 שניות ובמקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.42 שניות.
ארון לא השתתפה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 עקב פציעה.
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה ארון במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא צרפת חדש של 41.78 שניות, לפני ארצות הברית (41.83 שניות) ורוסיה (42.66 שניות). לאחר מספר שנים נפסלה ארצות הברית בשל שימוש בסמים של מריון ג'ונס ומדליית הכסף הועברה לרוסיה ומדליית הארד לאוקראינה (43.07 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.06 שניות, בשלב חצי הגמר היא עלתה מהמקום הראשון בתוצאה של 11.01 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ארון במדליית ארד בריצת שליחות 4X100 בתוצאה של 42.54 שניות, אחרי ג'מייקה 41.73 שניות ורוסיה 42.27 שניות. בנוסף, היא סיימה במקום 11 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.21 שניות ובמקום 14 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.05 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 22.77 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיימה ארון במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.12 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ארון במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.36 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה ארון במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.45 שניות, אחרי אוקראינה (42.29 שניות) ולפני פולין (42.68 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום 8 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.37 שניות.
גלאס 1004
גלאס 1004 (בגרמנית: Glas 1004) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Hans Glas GmbH אשר יוצרה בין השנים 1962–1968 בגרמניה המערבית.
מפתח ברגים
ישנם שני סוגי מידות של ברגים נפוצים אותם פותחים וסוגרים באמצעות מפתחות: ברגים מילימטריים, וברגים אינצ'יים. מכיוון שמידות אלה שונות אחת מהשנייה יש צורך בערכות מפתחות שונים לכל שיטה. בשיטה המילימטרית המפתחות מסודרים על פי גודל מילימטרי עוקב (למשל 10 מ"מ, 11 מ"מ). ואילו בשיטה האינצ'ית, מחלקים כל אינץ' ל-16 או ל-32 (למשל, מידה 15/16, 1 5/16 וכדומה). שימוש במפתח בעל גודל לא זהה לראש הבורג עלול לגרום לשחיקה והרס הן של הבורג והן של המפתח. לשם כך, יש להתאים את גודל המפתח לגודל הבורג.
סוגי מפתחות
מפתח פתוח – עשוי מוט מתכת שטוח, שבשני קצותיו (לעיתים בקצה אחד בלבד) ישנם מעין מזלגות שנועדו להתחבר אל ראש הבורג. בדרך כלל, מידת המפתחות בשני הקצוות שונה (כלומר, אחד גדול מהשני במידה אחת). על מנת להקל על עבודה במקומות בעלי גישה לא נוחה, בהם אין מספיק מרווח לסיבוב מלא של המפתח או שקשה להגיע אל הבורג עם המפתח, קצות המפתח מוטים בזווית קטנה (כ-15 מעלות).
מפתח סגור (רינג) – דומה בצורתו למפתח הפתוח, אולם, המזלג המתחבר לבורג אינו פתוח, אלא סגור בצורת טבעת. בדומה למפתח פתוח, גם במפתח סגור בדרך כלל ישנם מפתחות משני צידי המוט. על פי רוב, המפתח עצמו אינו נמצא במישור של המוט, אלא מספר סנטימטרים במקביל לו. צורת מבנה זו מקלה בעת שימוש במקומות לא נוחים, ובנוסף מעניקה נוחות גדולה יותר בעת השימוש במפתח (נוח לאחוז במפתח ולסובב אותו, מבלי לשפשף את היד במשטח אליו מחובר הבורג). חיסרון של מפתח סגור לעומת מפתח פתוח הוא במקומות בהם הגישה אל הבורג קשה וצרה, או שראש הבורג בנוי בצורה שלא מאפשר להשחיל עליו מפתח סגור.
ישנם מפתחות בעלי שש צלעות, וישנם מפתחות בעלי תריסר צלעות. מפתחות בעלי תריסר צלעות נוחים יותר, בעיקר במקומות עם גישה לא נוחה. אבל, מפתחות אלה בעלי חוזק נמוך יותר מאשר מפתחות בעלי שש צלעות.
מפתח סגור עם ראצ'ט (רינג ראצ'ט) – זהו מפתח סגור, המשלב מנגנון של ראצ'ט. שינוי כיוון הראצ'ט יכול להיעשות או באמצעות הפיכת המפתח, או באמצעות ידית קטנה. מפתח כזה משלב יתרונות של מפתח סגור יחד עם ראצ'ט. ישנם ראצ'טים בעלי מנגנון פשוט יותר, אך בעלי תנועה פחות חלקה, וישנם כלים יקרים יותר, בעלי תנועה חלקה יותר.
מפתח משולב – מפתח אשר צד אחד שלו הוא מפתח פתוח, וצידו השני הוא מפתח סגור (או מפתח ראצ'ט סגור). שני צידי המפתח יהיו בעלי מידה זהה.
מפתח ניפל – מפתח זה דומה למפתח סגור, אלא שאינו סגור לגמרי אלא בעל חריץ, כך, שלמעשה, זהו מפתח פתוח, אך בעל היקף כמעט מלא. מפתח זה נועד לאומים המחוברים לצינור – ניפל (למשל צינורות שונים במנוע המכונית). מצד אחד ניתן להשחיל את המפתח על הצינור ואז להצמיד אותו לאום, ומצד שני הוא לופת את רוב הבורג, כך שהכוח מתפזר על רוב האום (נוח בעיקר כאשר הבורג עשוי מחומר רך, ועומס מרוכז עלול לפגוע בו).
מד מומנט – מפתח המתאים לבוקסות (ראה בהמשך). מפתח זה מאפשר למדוד את המומנט המופעל על הבורג. דבר זה שימושי בעיקר בברגים אותם יש להדק בחוזקה, אך מצד שני, הידוק יתר עלול להזיק (לבורג או לרכיבים המחוברים אליו), וכן שימושי בברגים אותם יש להדק במומנט מסוים (למשל בורגי ראש מנוע של מכונית).
מפתחות מתכווננים
מפתח בוקסות (מפתח גביע) – זהו מפתח אליו מתחברים ראשים מתחלפים העשויים צינור קצר הפתוח מצידו האחד ובצידו הפנימי ישנן שיניים המתאימות לבורג. בדומה למפתח סגור גם כאן ישנן בוקסות בעלות שש שיניים ובעלות תריסר שיניים. על מנת להשתמש בבוקסות יש לחבר אותן לידית איתה יהיה אפשר לסובב אותן. למעשה, ישנן דרכים רבות בהן ניתן להשתמש בבוקסות: ידית עם מפרק, ידית כוח (T- bar): ידית שבה החיבור של הבוקסה לידית זחיח (כלומר, נייד), ראצ'ט, מברגים מיוחדים, מד מומנט, אולרים (כגון דגמים מסוימים של לדרמן), מקדחות ומברגות חשמליות וכלים פניאומטיים. חיבור הבוקסה אל המכשיר נעשה על ידי חיבור ריבועי הנקרא: דרייב, חיבור זה הוא בקוטר אינצ'י (למשל ¼, ¾ ). על מנת להקל על השימוש בבוקסה ישנן מוטות הארכה שונים וחלקי עזר נוספים.
מפתח צינורות – בעל תופסנים משוננים שנועדו ללפות צינורות העשויים מתכת רכה. מפתח זה מתכוונן בעזרת בורג, והוא מתהדק על צינורות כאשר מסובבים אותו לכיוון מסוים (כלומר, כדי לפתוח צינור יש לחבר אליו את המפתח בכיוון אחד, וכדי לסגור את הצינור יש לחבר אליו את המפתח בכיוון שני).
מפתח Crowfoot – מפתח זה, מתחבר בדומה לבוקסה, אלא שהוא אינו מפתח סגור אלא מפתח פתוח. המטרה של מפתחות אלה הוא גישה במקומות לא נוחים. חלקים אלו בשימוש בעיקר למדי מומנט (במקרה רגיל יהיה ניתן להשתמש במפתח פתוח, המטרה של מפתחות אלו היא, אם כן, לאפשר שימוש במד מומנט בברגים שלא ניתן להתחבר אליהם עם בוקסה).
מפתח Saltus – מפתח הדומה לבוקסה, אלא שבשונה מבוקסה, המפתח מחובר לידית ואינו בר החלפה. בדרך כלל המפתח מחובר לידית באמצעות ציר, על מנת להקנות גישה למקומות קשים. על פי רוב, בצידה השני של הידית יהיה מפתח פתוח.
מפתח קופסה – בנוי צינור דק ששני קצותיו משוננים ומשמשים כמפתחות (כמו בוקסה, אך דו צדדית). מופעל באמצעות מוט קצר או ידית המוכנסים מבעד לחורים מפולשים בדופן, יש המכנים מפתח זה בשם 'שטיק', השימוש בו נעשה בעיקר למקומות צרים במיוחד או כשראש הבורג ארוך, לדוגמה בהתקנת ברז היוצא מהשיש משתמשים לסגירת האום מתחת לשיש במפתח זה היות שהמקום צר בדרך כלל (בין הכיור לקיר).
סוגים נוספים של מפתחות
ישנם מפתחות שנועדו לפתוח ברגים בהם ראש הבורג שקוע:
מפתח רצועה – מפתח המורכב מידית קשיחה ורצועה גמישה (מתכת, גומי או עור) או שרשרת במקום רצועה. המפתח שימושי לברגים מוזרים או לגופים גליליים. המפתח מתבסס בעיקר על החיכוך בין הרצועה והגוף הגלילי. מכשיר זה נפוץ כמפתח להסרת מסנן שמן בכלי רכב. בתיקוני אופניים משתמשים בכלי דומה על מנת להסיר ולהרכיב את גלגלי השיניים שעל טבור הגלגל האחורי.
מפתח פילטר שמן – יכול להיות מפתח רצועה או מפתח העשוי צבת בעלת לסתות מעוגלות.
מפתח תנין – מפתח נפוץ בתחום המכניקה, פועלי מפעלים וחקלאים בתחום התחזוקה והתיקון. מפתח זה נועד לפתוח ברגים בעלי ראש מרובע (ולא משושה). שם המפתח ניתן לו על שום צורתו הדומה לשיני תנין.
מפתח חישורים (מפתח שפיצים) – מפתח שנועד לתיאום החישורים בגלגלים (למשל של אופניים).
מפתח גלגלים – מפתח שנועד לפתיחת בורגי הגלגל בכלי רכב. צורתו בדרך כלל L או צלב.
מנחם מנדל הגר (קוסוב)
תולדות חייו
רבי מנחם מנדל הגר נולד בקולומיאה לחיה ויעקב קופיל חסיד. למד אצל רבי משה יהודה לייב מסאסוב, רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, רבי משולם פייבוש מזברז' ורבי צבי הירש מנדבורנה.
רבי מנחם מנדל ואשתו שיינה רחל הם יוצריה של שושלת האדמור"ים ממשפחת הגר, מהם יצאו אדמור"י חסידות ויז'ניץ, סערט ויז'ניץ ועוד.
לאחר פטירת אשתו, מסר רבי משה יהודה לייב מסאסוב את שני ילדיו, בן ובת, לתלמידו רבי מנחם מנדל על מנת שידאג לגידולם ולחינוכם, ואכן נפטר כשלושה חודשים מאוחר יותר.
צדיקי דורו הפליגו בגדלותו, החוזה מלובלין אמר שהוא בבחינת "מלך", רבי שמחה בונים מפשיסחא אמר שרגליו בוערות ללכת אליו ורבי יחזקאל משינאווא אמר שהרגיש בקברו קדושה שהרגיש בארץ ישראל.
מתלמידיו היו רבי אליעזר זאב מבוטשעטש, רבי שמואל משינאווא, ורבי מנחם מנדל שטרן מסיגט.
נפטר בי"ז בחשוון תקפ"ו ונקבר בבית הקברות בקוסוב.
אנריקו צ'קטי
אנריקו צ'קטי (באיטלקית: Enrico Cecchetti; 21 ביוני 1850, רומא – 13 בנובמבר 1928, מילאנו) היה רקדן ומורה לבלט ממוצא איטלקי. המציא שיטת הוראה הקרויה על שמו. מבין תלמידיו: אנה פבלובה, ואצלב ניז'ינסקי וליאוניד מאסין.
מקובל לייחס לקארלו בלאזיס השפעה על סגנונו של צ'קטי.
צ'קטי הוא בנם של זוג רקדנים. הוא עבר לסנקט פטרבורג ורקד בבלטים של מריוס פטיפה, ובהם "הציפור הכחולה" ו"היפהפייה הנרדמת". בהמשך פנה להוראה ולימד את רקדני הבלט הקיסרי. בשנת 1884 העלה על הבמה את הבלט "קופליה" של מריוס פטיפה. כאשר סרגיי דיאגילב רצה לארגן מסע לבלט רוס הרקדנים סירבו לוותר על שיעורי הבלט של צ'קטי, ודיאגילב שכר אותו בתור מנהל בלט של הלהקה.
בשנת 1923 פרש מבלט רוס, והוזמן על ידי ארטורו טוסקניני לעבוד בלה סקאלה.
דמותו מופיעה בסרט "ניז'ינסקי" (1980).
שבעה עשר בתמוז
י"ז בתמוז (שִׁבְעָה עָשָׂר בְּתַמּוּז) הוא אחד מארבעת ימי התענית שנקבעו ביהדות לזכר חורבן בתי המקדש. תענית זו מציינת את היום שבו הובקעה חומת ירושלים, שלושה שבועות לפני חורבן בית המקדש השני. על פי המקרא והתלמוד הבבלי, לפני חורבן בית המקדש הראשון נבקעה חומת ירושלים בתשעה לחודש תמוז, אך בתלמוד הירושלמי כתוב שגם בבית ראשון נפרצו החומות בי"ז בתמוז אלא שבשל המצב הקשה טעו בספירה.
צום שבעה עשר בתמוז נקרא גם צום הרביעי, מכיוון שתמוז הוא החודש הרביעי בשנה המקראית. הצום נמשך מעלות השחר ועד צאת הכוכבים. ביום זה מתחילים ימי בין המצרים, הנמשכים עד תשעה באב. בימים אלו נוהגים מנהגי אבלות ההולכים ומחמירים ככל שמתקרבים לתשעה באב.
בדרך כלל תאריך הצום חופף בתחילתו או אמצעו של חודש יולי. לעיתים נדירות הצום חל בסופו של חודש יוני.
הסיבות לתענית
לדברי חז"ל במשנה, חמישה אסונות אירעו לעם ישראל בי"ז בתמוז:
שבירת לוחות הברית
בעת שהיה משה על הר סיני וקיבל את התורה, ניגשו בני ישראל לאהרון הכהן ביום ט"ז בתמוז ודרשו מנהיג חדש במקום משה, שלפי חשבונם כבר היה צריך לרדת מההר. אהרון דחה אותם ליום המחרת, וביום י"ז בתמוז עשו את עגל הזהב. באותו יום, י"ז בתמוז, ירד משה מהר סיני ושיבר את לוחות הברית למראה העם החוגג סביב העגל.
ביטול קורבן התמיד
בכל יום ויום היו מקריבים בבית המקדש את קורבן התמיד: שני כבשים, אחד בבוקר ואחד בין הערביים. גם בזמן המצור על ירושלים היו הכהנים מקריבים, אולם לפי המתואר בכתבי יוסף בן מתתיהו, בשבעה עשר בתמוז נבקעו חומות הר הבית. הכוהנים שהיו במקדש נקראו להילחם, כך שלא נמצא אף כהן טהור שיקריב את התמיד.
הסבר אחר ניתן על פי אגדה בגמרא המובאת גם אצל יוסף בן מתתיהו, על מלחמת האחים החשמונאים הורקנוס השני ואריסטובולוס השני:
הבקעת חומות ירושלים
בשנת 70 לספירה נפרצו חומות ירושלים בידי טיטוס, המפקד העליון של הצבא הרומי בארץ ישראל, באותו יום ממש שבו בוטל קורבן התמיד. המצור של הרומאים על ירושלים החל בחודש ניסן שנת 70 לספירה, ונמשך שלושה חודשים עד להבקעת החומה בחודש תמוז. כשלושה שבועות לאחר שנבקעה החומה, נכבשה ונהרסה ירושלים בידי צבאו של טיטוס, ובית המקדש הועלה באש.
על פי התלמוד הבבלי, לפני חורבן בית ראשון נפרצו חומות העיר בט' בתמוז, כפי שכתוב בספר ירמיהו, ומאחר שחורבן בית שני נחשב חמוּר יותר מחורבן הבית הראשון, נקבע התאריך המאוחר יותר - י"ז בתמוז - כיום תענית לשני האירועים יחד. לעומת זאת, בתלמוד הירושלמי נטען כי גם בזמן חורבן בית ראשון נפרצו חומות העיר בי"ז בתמוז, ומה שנכתב בספר ירמיהו נובע בשל בלבול מניין הימים בעם ישראל בימי המצור.
שריפת ספר תורה בידי אפוסטמוס
ישנן מספר השערות לגבי זהותו של אפוסטמוס. לפי אחת מהן הכוונה לאנטיוכוס אפיפנס, מימי החשמונאים, כמתואר בספר החשמונאים:, אלא שהשם אפיפנס השתבש לאפוסטמוס.
יש המזהים אותו עם פוסטמיוס פקיד רומי בכיר במינהל נציבות סוריה במאה השנייה ואם כך הקשר הוא ככל הנראה למרד בר כוכבא.
יש המבקשים לקשור מעשה זה עם סיפורו של יוסף בן מתתיהו בספרו מלחמות היהודים על חייל רומי שמצא לא הרחק מבית חורון ספר תורה, קרע אותו לקרעים והשליכו לתוך האש. היהודים נזדעזעו מחילול הקודש ודרשו מיד מהמשגיח הרומי בקיסריה להעניש את הפורע,. השערה זו נתמכת בדברי דעת רבי אחא בירושלמי הטוען כי מעשה השריפה אירע "במעברתא דלוד", שכן בית חורון שוכנת בדרך המעבר מלוד לירושלים. אמנם, לדעת חכמים המעשה אירע במקום אחר, "במעברתא דטרלוסה".
מועד התענית
בזמן שבין חורבן הבית הראשון לבניין הבית השני חלה התענית ביום ט' בתמוז. עם בניין הבית השני הפכה התענית ליום שמחה. על פי הגמרא, לאחר חורבן בית שני הפכה התענית להיות אופציונלית:
זאת אומרת, בזמן השמד, כולם חייבים לצום אבל בזמן שאין שמד אבל אין גם שלום, הצום הוא אופציונלי. הרמב"ן מסביר שזאת ההלכה רק במישור העקרוני, אבל אחרי שכלל ישראל קיבלו את המנהג לצום (אפילו כשהמצב מוגדר "אין גזרת המלכות ואין שלום") מאז כולם חייבים לצום מתוקף המנהג. כאמור, אחרי חורבן בית שני הצום הרביעי הועבר ל-י"ז בתמוז כי זהו התאריך של פריצת החומה בחורבן בית שני.
בשנים מסוג בשז, גכז והכז (כ-28% מהשנים) חל י"ז בתמוז בשבת ואז נדחית התענית ליום ראשון שאחריה, משום שתענית מדברי חכמים אינה דוחה את השבת, שבה אנו מצווים על עונג שבת ("וקראת לשבת עונג").
הכרזה על התענית
אצל הספרדים ועדות המזרח (כמו גם בחלק מקהילות איטליה) נהוג להכריז על התענית בשבת שלפניה. וזה נוסח ההכרזה:
קריאת התורה
כבכל התעניות הקבועות, הנהיגו הגאונים לקרוא בתורה בתפילת משה שלאחר חטא העגל ובי"ג מידות של רחמים. אולם, שלא כשאר התעניות, שבהן קוראים בדילוג, היה בימי הביניים מנהג לקרוא בשבעה עשר בתמוז בלי לדלג כלל (כלומר –), משום שביום זה אירע חטא העגל, המתואר בקריאה. מנהג זה לא השתמר, וכיום בכל המנהגים קוראים בשבעה עשר בתמוז כבכל התעניות.
International Code of Zoological Nomenclature
International Code of Zoological Nomenclature (בראשי תיבות: ICZN; אנגלית: הקוד הבין־לאומי של הנומנקלטורה הזואולוגית) היא מוסכמה בזואולוגיה הקובעת את החוקים למתן שמות מדעיים של טקסונים בתחום הזואולוגיה. באופן לא רשמי הקוד מכונה גם ICZN Code על שם הארגון International Commission on Zoological Nomenclature, שמתחזק ומוציא אותו לאור.
הנומנקלטורה הזואולוגית היא מערכת עצמאית ואינה תלויה בהחלטות של מערכות מינוח אחרות, כגון הנומנקלטורה הבוטנית. ולכן בעלי חיים וצמחים למשל יכולים לכאורה לקבל את אותו השם מבלי להפר את הכללים של כל אחד מהמערכות העצמאיות.
עקרון הנומנקלטורה הכפולה
השם המדעי של המין, ולא של טקסון ברמות אחרות, הוא שילוב של שני שמות; תת-מין מוגדר על ידי שלושה שמות.
עקרון הקדימות
עיקרון זה קובע כיצד לבחור את השם המדעי החוקי כאשר קיימים כמה שמות לאותו טקסון.
עקרון התיאום
עיקרון זה קובע כיצד שינויים ישפיעו על טקסונים אחרים. למשל פרסום שם סוג חדש יכול לשנות באופן אוטומטי את כל שמות המינים תחת אותו הסוג.
עקרון קדימות המאמרים
עיקרון זה בא להסדיר מקרים של סכסוכים בין מאמרים שפורסמו בו-זמנית. לפי "עקרון הקדימות", הטקסון שפורסם ראשון זוכה לקבוע את השם המדעי אך פרסום המאמר נתון להשפעות שונות למשל אם עורך המגזין המדעי עסוק ופרסום המאמר התעכב מבלי שלכותב המאמר הייתה שליטה על כך.
העיקרון ההומונימי
לפי עיקרון זה שמו של כל אחד מהטקסונים חייב להיות ייחודי. לפיכך לא ייתכן ש־junior homonym ישמש כשם תקין.
עקרון הטיפוסים
לפי עיקרון זה כל טקסון נומינלי במשפחה, סוג, או מינים חייב להיות בעל שם. כלומר חייב להיות טקסון טיפוס שקבע את השם לקבוצה.
קישורים חיצוניים
* International Commission on Zoological Nomenclature, 1999. International Code of Zoological Nomenclature edition 4th
קלייב פונטינג
קלייב פונטינג (באנגלית: Clive Ponting; 13 באפריל 1946 - 28 ביולי 2020) היה חוקר וסופר בריטי בתחום ההיסטוריה ומדע המדינה. שימש כעוזר מזכיר ההגנה הבריטי.
פרשת בלגראנו
קלייב פונטינג התפרסם לראשונה בקשר לפרשת בלגראנו שפרצה ב-1984. הגנרל בלגראנו הייתה משחתת ארגנטינאית אשר טובעה בידי טילים בריטיים בזמן מלחמת פוקלנד ב-1982 ורוב צוותה נספה. ב-1984 הציג חבר הפרלמנט הבריטי טאם דלייל (Tam Dalyell) מסמכים פנימיים של משרד ההגנה אשר העידו לכאורה כי בזמן שטובעה, הייתה הגנרל בלגראנו במנוסה ומחוץ לתחום ההגנה סביב ספינות הצי הבריטי. דבר הפרסום גרם מבוכה רבה לממשלת תאצ'ר אשר קודם לכן הכחישה טענות דומות. קמה מהומה רבה סביב זהות המקור שהדליף את המסמכים. גב' תאצ'ר, כך נטען, רתחה מזעם. לאחר שהודה קלייב פונטינג בהדלפה הוגש נגדו כתב אישום על הפרת חוק סודות המדינה והיה צפוי כי יורשע. קלייב פונטינג הציג שתי טענות הגנה:
ב-11 בפברואר 1985 הוא זוכה בידי חבר מושבעים וזאת למרות ההדרכה שנתן השופט למושבעים, כי "עניינו של הציבור הוא זה שהממשלה המכהנת קובעת ככזה". הפרשה נהפכה לציון דרך בהיסטוריה של המשפט האנגלי.
פעילות אקדמית וכתיבה
בעקבות הפרשה פרש קלייב פונטינג מהשירות הציבורי והוא שימש כמרצה למדע המדינה באוניברסיטת ויילס בסוואנסי (University of Wales at Swansea). הוא היה סופר פורה של ספרי היסטוריה פוליטית. בין השאר חיבר את היסטוריה ירוקה של העולם (A Green History of the World: The Environment and the Collapse of Great Civilizations) אשר הכה גלים בחוגי שמירת הסביבה, ביוגרפיה של וינסטון צ'רצ'יל והיסטוריה של מלחמת קרים. בכתביו נקט פונטינג עמדות של עיון מחדש וכפירה במוסכמות ממסדיות.
גולת הכותרת של כתיבתו הייתה חיבורו עב הכרס היסטוריה עולמית - פרספקטיבה חדשה (World History - A New Perspective) בו סיכם ופיתח פונטינג את פרשנויות 'ההיסטוריה החדשה' של ההיסטוריה העולמית.
נפטר ב-28 ביולי 2020.
יחסי אפגניסטן–מונגוליה
יחסי אפגניסטן–מונגוליה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לבין מונגוליה.
כלכלת אפגניסטן
אפגניסטן היא אחת המדינות העניות והנחשלות בעולם, אשר כלכלתה ניזוקה קשות מהפלישות החוזרות ונשנות, ממלחמות האזרחים, ומשנות בצורת קשה. שני שלישים מאזרחי המדינה מתפרנסים ממשכורת הקטנה מ-2 דולר ליום, ושיעור האבטלה מתקרב ל-40% (נכון לשנת 2005).
רוב האוכלוסייה עוסקת בחקלאות ובגידול בקר וצאן.
מרבית האוכלוסייה ממשיכה לסבול ממחסור באוכל, בגדים, דיור, בעיות רפואיות וכן מבעיות נוספות שנבעו מהפעולות הצבאיות וחוסר השקט הפוליטי במדינה. עד לשנת 2002 סבלה המדינה משיעור אינפלציה גבוה מאוד, אך בשנים האחרונות חל מיתון בשער המטבע.
סחר
בשנת 2002 ייצאה מונגוליה לאפגניסטן סחורה בשווי 48 אלף דולר אמריקאי, הסחורה הייתה כולה אנזימים, מאז לא ייצאה אפגניסטן למונגוליה אף לא דולר אחד בלבד. בשנת 2016 ייצאה אפגניסטן למונגוליה סחורה בשווי 1.88 אלף דולר אמריקאי. הסחורה הייתה כולה (100%) ענבים טריים.
מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל
מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל הייתה ידועה בעבר גם בשם תנועת המורים למען קרן קיימת לישראל, היא גוף חינוכי שהוקם בשנת 1925 על ידי קבוצת מורים כגוף התנדבותי בלתי-מפלגתי במטרה לעצב את החינוך העברי בשטחי ארץ ישראל ומחוצה לה לאורה של האידאולוגיה החברתית המושרית מרוח ומטרות הקרן הקיימת לישראל. יש הרואים בהקמת מועצת המורים למען הקק"ל תגובה על הקמת זרם העובדים בחינוך בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 ועל תוכניות הלימודים שהיו נהוגות באותה עת בבתי הספר בארץ ישראל שספגו ביקורת ציבורית חריפה.
המועצה רכשה בתוך זמן קצר השפעה רבה והשתלבה במערכת הפורמלית של החינוך העברי תוך השפעה משמעותית על מבנה תוכנית הלימודים ועל תכניה. מועצת המורים העלתה לסדר היום תוכנית חינוכית לאומית מובהקת שהעלתה את המטרות הלאומיות של הציונות למרכז העיסוק, על ידי הדגשת ממדים התיישבותיים וערכיים. ההצלחה המידית מיוחסת לחולשה של מערכת החינוך דאז, והמועצה מילאה תפקיד מכריע בקידום הציונות בחינוך.
פאוור
ראו גם
}}
בוחינסקה ביסטריצה
גאוגרפיה
היישוב ממוקם באזור האלפים היוליאניים דרומית מערבית להר טריגלב ומישור פוקליוקה, בעמק סאבה בוהיניקה בין נהר הדוברבה וגבעות אידבוסקי גראדץ לערוצים ביסטריצה ובליצה. אגם בוהין ניצב מערבית ליישוב.
בעיירה תחנת רכבת בקו יסיניצה-טרייסט. הדרך המובילה אל תחנת הרכבת ביישוב מחלקת את היישוב לשניים: החלק העליון זגרוניה ואס (Zgornja vas) והחלק התחתון ספודניה ואס (Spodnja Vas).
מוזיאון תומאז' גודץ
ביישוב נמצא מוזיאון תומאז' גודץ, הניצב בבית הולדתו של תומאז' גודץ, שהיה בורסקאי, גולש סקי ופרטיזן במהלך מלחמת העולם השנייה. במוזיאון תערוכה המציגה את ההיסטוריה של האזור, מן התקופה הפרהיסטורית ועד לשתי מלחמות העולם.
ישראל אגול
ישראל (איזראיל) יוסיפוביץ' אָגול (עגול) (ברוסית: Израиль Иосифович Агол, 20 בנובמבר 1891 בוברויסק – 8 במרץ 1937) היה גנטיקאי ופילוסוף סובייטי יהודי יליד בלארוס, שפעל ברוסיה ובאוקראינה. עסק בין היתר בסוגיות פילוסופיות בתחום הביולוגיה. משנת 1929 היה חבר ב"אקדמיה הקומוניסטית" ומשנת 1934 חבר האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה. נפל קרבן לרדיפות נגד מדע הגנטיקה ולטיהורים הגדולים הסטליניסטים.
ילדות וצעירות
ישראל (איזראיל) אגול נולד בשנת 1891 במשפחה יהודית מרובת ילדים בשכונת פועלים דוברי יידיש בעיר בוברויסק וגדל בה בבית ברחוב פוליצייסקאיה. אביו, יוסיף אגול, היה נגר שוחר קריאה וידע, ואמו הייתה אישה קשת יום ולא ידעה קרוא וכתוב. הוריו עשו מאמצים כדי לשלוח לפחות אותו ואת אחותו אסתר לבית ספר רוסי. גם בבית הספר וגם ברחוב היה אגול עד מנעוריו לתופעות של אנטישמיות ואף לפוגרום נגד תושבי שכונתו היהודים. הוא עצמו התגייס להתארגנות יהודית להגנה עצמית. חברו הטוב ביותר ואהובתו הראשונה נורו למוות על ידי הפורעים הקוזאקים.
כדי לעזור בפרנסת המשפחה עבד ישראל בעבודות פיזיות בנמל ובזמן הפנוי קרא ספרים מרקסיסטיים וכתב שירה. את לימודי התיכון עשה בעיר וילנה. בשנים 1909–1916, בעקבות אחותו, אסתר, היה פעיל בתנועה הסוציאל-דמוקרטית היהודית "הבונד", ואחר כך הצטרף לבולשביקים. אחותו נעצרה והוגלתה לסיביר בגלל פעילותה המהפכנית.
במלחמת העולם הראשונה נלחם במסגרת צבא האימפריה הרוסית ונפצע פעמיים. בהמשך השתתף במלחמת האזרחים ברוסיה, במסגרת הצבא האדום, בעיקר בקרבות נגד היחידות הגרמניות במדינות הבלטיות ובבלארוס.
בימי המשטר הסובייטי
בשנת 1919 היה אגול חבר בוועדת הבחירות המרכזית בבלארוס. בשנות ה-1920 התגורר במוסקבה בקרמלין בגלל עבודת אשתו הראשונה, מריה, כמזכירה בלשכתו של לנין. הוא היה עורך בכמה עיתונים של המפלגה – "פראבדה" ו"טְרוּד" ( "העמל"). בשנים 1923–1924 חבר לזמן קצר לאופוזיציה ה"שמאלית" נגד סטלין. אחרי לימודי רפואה וביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה עד שנת 1923, עבד זמן קצר כפסיכיאטר. בשנים 1924–1928 למד ב"מכון להוראה האדומה", קודם בפקולטה לפילוסופיה, אצל ההוגה המרקסיסטי אברם דבורין, ואחר כך גנטיקה בפקולטה למדעי הטבע. בשנת 1925 עבד ביחד עם ו"נ סלֶפּקוב במעבדתו של בוריס זבדובסקי באוניברסיטה הקומוניסטית ע"ש סברדלוב  במחקרים על הורשת התכונות הנרכשות אצל אקסולוטל מקסיקני ותרנגולות. ב-1926 פרסם מספר מאמרים שבהם ביקר את ההשקפות האידיאליסטיות והמכניסטיות בתחום, בעיקר את הנאו-ויטליזם. משנת 1926 עבד במכון הזואו-ביולוגי ע"ש טימיריאזב במוסקבה ובשנת 1928 התמנה למנהל המכון. התוועדותו עם הגנטיקאי אלכסנדר סרברובסקי גרמה לו (ולסולומון לֵויט ) לוותר על ההשקפות הנאו-למארקיסטיות ולהפוך למבקר חריף שלהן. בתוקף תפקידיו במכון סילק משם את תומכי הנאו-למארקיזם, עזר לסרברובסקי להקים שם מעבדה לגנטיקה וסייע לו במחקריו בתחום המוטגנסיס והתחלקות הגנים. הם התמקדו, בין השאר, בשחזור מחקריו של הרמן מולר, שהשתכנע ממקורם הטבעי של הגנים והוכיח את יצירת מוטציות גנטיות בהשפעת גורמים חיצוניים. בעקבות מולר חקר אגול מוטציות בזבובוני דרוזופילה בהשפעת קרני רנטגן. הוא ערך חקר מקורי על התלת-ממדיות של הגן והפך לאחד הגנטיקאים הסובייטים החשובים.
ב-1929 נבחר ל"אקדמיה הקומוניסטית", ובכנס שלה באפריל 1929 קרא לגינוי רשמי של הנאו-למארקיזם ולסילוקם מהאקדמיה של חסידי תאוריה זו. אגול היה משוכנע שהמנדליזם והמורגניזם הם-הם התגשמות המטריאליזם הדיאלקטי בביולוגיה. האקדמיה התעלמה מדבריו. בשנים 1929–1930 כיהן אגול כפרופסור בחוג למטריאליזם היסטורי ואתנולוגיה באוניברסיטת מוסקבה.
בשנים 1930–1932, בעזרת מלגת רוקפלר, עבדו אגול וסולומון לויט במעבדת הגנטיקה של הרמן ג'וזף מולר באוניברסיטת טקסס. על אף שהוזמנו להמשיך את מחקריהם בארצות הברית, שניהם שבו ב-1932 לברית המועצות, ובה נפלו קרבן לטיהורים הגדולים של סטלין. גם אסכולתו הפילוסופית של מורו, דבורין, נרדפה והואשמה ב"מנשביזם אידיאליסטי". בשנותיו האחרונות, 1934–1936, עבד אגול באוקראינה כמנהל המחלקה לגנטיקה של אקדמיית המדעים האוקראינית. בתקופה של עליית קרנו של טרופים ליסנקו הוא הותקף ללא הרף על רקע פעילותו המדעית לצד גנטיקאים אחרים. במאמר ב-1937 כתב הביולוג האופורטוניסט איזאק פרזנט כי "אגול, אורנובסקי וניקולאי בוכארין הם נציגי "כוחות האפלה" המתנגדים לכיוון היצירתי של הביולוגיה הסובייטית. הבנדיטים והטרוצקיסטים האלה כנראה מכרו בסיטונאות ובקמעונאות את האינטרסים של המדע הסובייטי".
אגול גם הואשם בתמיכה בטרוצקיזם, ונעצר בקייב כ"אויב העם" בדצמבר 1936, בימי משפט הראווה השני במוסקבה, שבו ידיד ותיק שלו, איזאק ריינגולד, שימש כעד מרכזי. אגול הוצא להורג ב-1937, בגיל 46. זמן קצר אחריו נשפטו גם הגנטיקאים סולומון לויט (שמת בכלא) ומקס לוין.
לקריאה נוספת
(סרגיי קורסקוב -תקציר ביו-ביבליוגרפי בי.י. אגול - השיטה הדיאלקטית ותורת האבולוציה, מוסקבה 2013 )
מנחם הכהן
הרב מנחם הכהן (נולד ב-26 ביולי 1932) הוא רב תנועת המושבים. בעבר היה רב ההסתדרות ובשנים 1997–2011 הרב הראשי ליהדות רומניה, וחבר הכנסת מטעם המערך. בנוסף, מחבר ספרים ומאמרים.
ביוגרפיה
הכהן נולד בירושלים, לחוקר הרב מרדכי הכהן. הוא למד בתלמוד תורה "עץ חיים" ובישיבת חברון והוסמך לרבנות. בצבא שירת בנח"ל. היה העורך הראשי של כתב-העת של הרבנות הצבאית "מחניים", ושימש קצין טקסים דתיים. בשנים 1955–1956 שירת כרב צבאי בחיל הים. היה עוזרו של הרב שלמה גורן ונלווה אליו בקרב על אל-קובה ברצועת עזה, ובשחרור הכותל המערבי במלחמת ששת הימים. מ-1967 עד היום הוא מכהן כרב תנועת המושבים ובשנים 1968–1977 כיהן גם כרב ההסתדרות הכללית.
הכהן היה מראשי תנועת "העובד הדתי". שימש כיו"ר סיעת העובד הדתי בהסתדרות וכיהן בוועדה המרכזת של ההסתדרות כנציג סיעה זו. עם הצטרפותה של "העובד הדתי" לסיעת המערך ולמפלגת העבודה. בשנים 1974–1988, כיהן מנחם הכהן בכנסת מטעם המערך מהכנסת השמינית ועד הכנסת ה-11. היה פעיל במוסדות מפלגת העבודה. בשנים 1986–1988 עמד בראש ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת למצב הגיוס של תלמידי ישיבות. ועדה זו ציינה בממצאיה, שמאז "המהפך" ב-1977 שיעור תלמידי הישיבה הפטורים מגיוס עלה בקצב מהיר. בין המלצות הוועדה, שלא יצאו לפועל, היא המליצה כי רק 3% מכלל בני שנתון גיוס חרדיים יוכלו להצטרף להסדר "תורתו אומנותו".
הרב הכהן מחזיק בתפיסת עולם דתית מתונה ובעמדות יוניות בשאלת הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בשנים 1998–2011 שימש כרב הראשי ליהדות רומניה.
נמנה עם מערכת האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער". במשך עשרות שנים התגורר בשכונת הלל ברמת גן, וכיום מתגורר בירושלים.
בשנת תשע"ט-2019 זכה באות עיטור "יקיר ירושלים" ובשנת 2023 זכה בעיטור נשיא מדינת ישראל.
משפחתו
הכהן נשוי לפרופ' דבורה הכהן, היסטוריונית מאוניברסיטת בר-אילן. אחיו הם הרב שמואל אבידור הכהן והרב פרופ' פנחס פלאי ואחותו טובה וכטפוגל (גיתית הכהן), גיסו הוא הרב יחזקאל פוגל. סבו הוא הרב אברהם צבי שור, ששימש כאב בית דין לחסידים בירושלים. ילדיו: מירון הכהן, רשם האגודות השיתופיות; פרופ' אביעד הכהן, דיקן המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט; ד"ר חגית הכהן-וולף, פסיכולוגית.
פרצת אבטחה
פרצת אבטחה היא פגם בעיצוב, מימוש או פעולה של מערכת דיגיטלית, אותו ניתן לנצל על מנת להפר ‫את מדיניות האבטחה שלה.
בתוכנה או באתר אינטרנט היא בעיה הנובעת מעצם צורת כתיבת התוכנה או מאילוצים שונים המאפשרים להאקר להשיג שליטה חלקית או מלאה על המחשב עליו מורצת התוכנה או אתר האינטרנט.
שחייה באולימפיאדת מלבורן (1956)
תחרויות השחייה באולימפיאדת מלבורן (1956) נערכו בין ה-29 בנובמבר 1956 ל-7 בדצמבר 1956. 13 משחים נערכו במשחקים אלו (6 לנשים ו-7 לגברים), בהשתתפות 235 משתתפים (99 נשים ו-136 גברים) מ-33 מדינות.
לראשונה סגנון פרפר ניקבע כסגנון נפרד מסגנון חזה, והוכנסו לתחרות משחה ל-100 מטר פרפר לנשים ומשחה ל-200 מטר פרפר לגברים.
פרצת אבטחה
הסבר כללי
פרצות אבטחה היו מאז ומעולם בכל תוכנה, אלא שמאז ההתפתחות המהירה של האינטרנט המאפשרת להגיע לאתרים ולתוכנות בקלות, העלו מאוד את כמות ניצול אותן פרצות ואיתן את מודעות הציבור לתופעה.
אמנם ישנם מומחי אבטחה המועסקים על ידי חברות גדולות, שכל תפקידם הוא לנסות ולמצוא את הפרצות הנמצאות במוצריהן או באתרי האינטרנט שלהן וכך יוכלו לתקנן מבעוד מועד. אולם כנגדם ישנן קבוצות האקרים (המכונים "האקרים בעלי כובע שחור") המנסים להשיג לדוגמה מידע חסוי על לקוחות של חברה גדולה לצורך מכירת המידע למתחרה שלהן. כסיוע למומחי האבטחה ישנם גם האקרים (המכונים בעלי "כובע לבן") שאף הם מנסים למצוא פרצות אבטחה, בתמורה לתשלום או לפרסום, אך בניגוד לעמיתיהם הם מודיעים באופן מסודר לחברה, החשופה לפרצות, על אופי הפרצות ומיקומן כך שיוכלו לתקן אותן לפני שינוצלו על ידי גורמים עוינים.
שחייה באולימפיאדת מלבורן (1956)
השחייניות הבולטות
דון פרייזר ולוריין קראפ, כל אחת מהן זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. שלי מאן זכתה בשתי מדליות זהב.
גברים
נבחרת אוסטרליה בשחייה לגברים זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 7 אפשריות. במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי לגברים שלושת הזוכים היו מאוסטרליה.
השחיינים הבולטים
מארי רוז זכה ב-3 מדליות זהב וג'ון הנריקס  זכה בשתי מדליות זהב.
שיא עולם
בסך הכל נקבעו 7 שיאי עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 3 לנשים ו-4 לגברים.
איסוזו גיגה
איסוזו גיגה (ביפנית: いすゞ・ギガ, באנגלית: Isuzu Giga) היא סדרת משאיות כבדות, מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社), אשר מיוצרים משנת 1994.
דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים במגוון הנעות (6x2, 6x4, 4x2, 6x4, 4x6, 8x4).
ייצור
ברוסיה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי יצרנית הרכבים הכבדים "Sollers-Isuzu", בצ'ילה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "General Motors de Chile" , בסין דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Qingling Motors" , בווייטנאם דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Isuzu Vietnam" , באינדונזיה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Isuzu Astra Motor Indonesia" , במלזיה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Isuzu Malaysia" , בניגריה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Yachiyo Isuzu Nigeria".
כללי סלייטר
בכימיה קוונטית, כללי סלייטר מספקים דרך מספרית להעריך את המטען הגרעיני האפקטיבי של אטום רב אלקטרונים. באטום כזה המטען הגרעיני ממוסך באמצעות ריבוי האלקטרונים בו. לכל אלקטרון באטום, כללי סלייטר מספקים ערך לקבוע המיסוך, המסומן ב-s, ב-S, או ב-σ. לבסוף, המטען הגרעיני האפקטיבי נקבע להיות
Z_{eff}=Z-s
כללים אלו התגלו באופן חצי אמפירי על ידי ג'ון סלייטר ופורסמו בשנת 1930.
ערכים מתוקנים לקבועי המיסוך המבוססים על חישובים של המבנה האטומי לפי שיטת הרטרי-פוק בוצעו על ידי אנריקו קלמנטי בשנות השישים.
מוטיבציה
תספק קירוב מתקבל על הדעת לפונקציית גל של אלקטרון יחיד. סלייטר הגדיר את n^* להיות עבור n=1,2,3,4,5,6 להיות בהתאמה n*=1,2,3,3.7,4.0,4.2. זהו תיקון שרירותי שעוזר להתאים את חישובי האנרגיה האטומית לתוצאות הניסיוניות.
צורה זו קיבלה השראה מפונקציית הגל של אטום דמוי מימן, שהרכיב הרדיאלי שלה הוא:
כאשר n הוא המספר הקוונטי הראשי האמיתי, l הוא המספר הקוונטי המשני (האזימוטלי), ו-fnl הוא פולינום אוסצילטורי עם n-l-1 צמתים. סלייטר טען, על בסיס חישובים קודמים של קלרנס זנר, שנוכחותם של צמתים רדיאליים לא הכרחית על מנת לקבל קירוב כזה. הוא גם ציין כי בגבול האסימפטוטי (רחוק מהגרעין) הקירוב הנ"ל חופף לפונקציית הגל של אטום דמוי מימן בנוכחות מטען גרעיני של Z-s ובמצב שבו המספר הקוונטי הראשי שווה n*.
סלייטר טען בנוסף, שוב על בסיס חישוביו של זנר, שסך האנרגיה של אטום N-אלקטרוני עם פונקציית גל שנבנתה מאורביטלים בצורה זו ניתנת לקירוב טוב על ידי הנוסחה:
על ידי שימוש בקירוב זה לסך האנרגיה של אטום (או יון), סלייטר הצליח ליצור כללים שיסכימו עם התוצאות הניסיוניות.
הכללים
ראשית, נסדר את האלקטרונים לפי המספר הקוונטי הראשי n בסדר עולה, ועבור מספר קוונטי ראשי זהה, לפי המספר הקוונטי המשני l, למעט העובדה שאורביטלי s,p יהיו ביחד.
כעת, לכל קבוצה כזו קיים קבוע מיסוך שונה שתלוי בכמות ובסוג האלקטרונים שבקבוצה הקודמת להם. קבוע המיסוך לכל קבוצה מתקבל כסכום של התרומות הבאות:
ניתן לסכם את הכללים בטבלה הבאה:
דוגמה
דוגמה שסופקה במאמרו המקורי של סלייטר היא אטום הברזל, בעל מטען גרעיני 26 וקונפיגורציה אלקטרונית. המטען האפקטיבי שמרגיש כל אלקטרון נקבע כך:
המטען הגרעיני האפקטיבי נובע מחיסור של 26 (המטען הגרעיני המקורי) בקבוע המיסוך שחושב.
סוהאג (מחוז)
סוהאג (בערבית: محافظة سوهاج) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם בדרום מצרים (מצרים העליונה). סוהאג שוכן על חלקים מנהר הנילוס. בירת המחוז היא העיר סוהאג. נכון לשנת 2014, מתגוררים בסוהאג כ-4.6 מיליון תושבים ושטחו של המחוז הוא כ-1,500 קמ"ר. במחוז שוכנים האתרים הארכאולוגיים אטריביס ואבידוס. המחוז הוא כפרי מאוד, כאשר רק כ-21.4% מהתושבים גרים בערים.
האדם המשוכפל
"האדם המשוכפל" (O Homem Duplicado) הוא ספר משנת 2002 מאת הסופר הפורטוגזי ז'וזה סאראמאגו.
הספר עוסק בקורותיו של טרטוליאנו מאסימו אפונסו, מורה להיסטוריה בבית ספר תיכון. המורה, השרוי בדכדוך מסוים, שואל סרט וידאו על מנת שיסיח אותו מענייני היום-יום. במהלך צפייתו בסרט הוא מגלה, לתדהמתו, כי שחקן משנה בסרט דומה לו כתאום זהה, שכפול מוחלט שלו. המורה צץ בחייו של השחקן באופן מפתיע והגילוי אודות הזהות בין השניים גורמת לזעזוע בחיי שניהם.
יצירה זו של סאראמאגו, מגדולי סופרי אירופה וזוכה פרס נובל לספרות, כתובה באופן דרמטי. היצירה מעלה שאלות ותהיות לגבי הזהות האישית והאינדיבידואל בעולם המודרני. בניגוד למקובל, שזורות בסיפור הערות הכותב לגבי העלילה ואף לגבי אופן הכתיבה עצמו.
בשנת 2005 הספר תורגם לעברית על ידי מרים טבעון, ויצא לאור במסגרת "הספריה החדשה".
הספר עובד לסרט בבימויו של דני וילנב ובכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול.
דלמדיגו
משפחת דלמדיגו היא משפחה יהודית בימי הביניים אשר יצאו מתוכה רבנים, חכמים ומחברי ספרים. שם המשפחה לקוח משיבוש המילים הלטיניות, ״דל מדיקו״ – הרופא. ראש המשפחה היה ר' אבא הזקן ב"ר יהודה דלמדיגו, הוא עבר מגרמניה אל בירת כרתים הרקליון (קנדיה) בסביבות שנת 1400, ושם קבע את מושבו. הוא היה מרביץ תורה בקהילתו ואף בנה בית כנסת גדול בעיר.
מארק פלט
ויליאם מארק פלט (באנגלית: William Mark Felt; 17 באוגוסט 1913 – 18 בדצמבר 2008) היה סגן מנהל ה-FBI אשר נודע כאחד מחושפי השחיתויות המשפיעים ביותר בתולדות ארצות הברית לאחר שהדליף לעיתונות את פרשת ווטרגייט ובכך הביא להדחתו של הנשיא המכהן ריצ'רד ניקסון.
ביוגרפיה
במהלך פרשת ווטרגייט שירת כסגן המנהל של ה־FBI והיה האיש השני בחשיבותו בסוכנות. הוא נודע בכינוי "גרון עמוק", וסיפק לבוב וודוורד וקארל ברנסטין מהוושינגטון פוסט את הרמזים הקריטיים שהביאו לפיצוץ הפרשה ולהתפטרותו של הנשיא ריצ'רד ניקסון. זיהויו של פלט בתור "גרון עמוק" נשמר בסוד במשך 33 שנה, עד לשנת 2005, אז העניק פלט ריאיון למגזין 'ואניטי פייר' בו חשף כי הוא היה המקור של הוושינגטון פוסט בפרשה וכי הוא כונה בשם זה.
ב-1980 הוא הורשע בקשירת קשר להוראה על פריצות לא חוקיות שביצע נגד מחתרת מזג האוויר וקרובי משפחתם. במרץ 1981, הנשיא הנכנס רונלד רייגן העניק לו חנינה.
ב-1984, לאחר שמצבה הנפשי של אשתו, אודרי, התדרדר, היא התאבדה. פלט נפטר ב-2008.
OnlySee
רקע וכתיבה
את כל שירי האלבום כתבה סיה בשיתוף ג'סי פלאוול. השיר "Soon" הוקלט מחדש על ידי סיה בשנת 2001, כשיר הבולט ביותר שהופיע באלבומה השני Healing Is Difficult. האלבום נמצא כעת מחוץ להדפסה, וכמעט ולא ניתן להשיג עותק פיזי שלו.
בשעה אחת
בשעה אחת הוא סיפור קצר בן י"ג פרקים, מאת ש"י עגנון, שנכלל בקובץ עיר ומלואה, שראה אור בהוצאת שוקן. הסיפור התפרסם לראשונה בעיתון "הארץ" בגיליון ערב ראש השנה ה'תשט"ז (1955).
עלילת הסיפור עוסקת ביום אחד, ט"ו באב, בחיי יהודי ביטשאטש, עיר הולדתו של עגנון.
תקציר העלילה
אברהם דוד, תושב ביטשאטש ירא שמים, הוא סוחר עורות, ואשתו שרה עוזרת לו בחנות העורות. לזוג בן יחיד, מנחם (בנים שנולדו אחריו נפטרו בילדותם). מנחם מקדיש את כל זמנו ללימודים בבית המדרש, שבהם הוא עושה חיל. ביום התרחשות הסיפור, ט"ו באב, מלאו למנחם 15 שנה, וכדברי המספר, "כבר הגיעה שעתו של מנחם לישא אשה ולהוליד בנים". גם הוריו סבורים כך, כדברי שרה אמו לאביו, "זכורה אני כשהגעת לשנותיו של בננו כבר השיאך אביך אשה וכבר נולד לך מנחם".
כיוון שהביא אחד הגויים לחנות שק של שורשי צמחים המשמשים לעיבוד עורות, החליט אברהם דוד להביא את השק לחרצקי שבכפר פידלש, המעבד את עורותיו. הציעה שרה לבעלה לקחת איתו את מנחם, כדי שינוח מעט מתלמודו וינשום אוויר צח. מרחק ההליכה, מציינת שרה, הוא "תחום שבת וחצי" לכל כיוון. שמע אברהם דוד בקולה, הלך לבית המדרש והזמין את מנחם להצטרף אליו להליכה לפידלש.
באותו היום התקיימו חופות אחדות בביטשאטש. מאיר יונה, שמש בית הכנסת, סיפר לאברהם דוד ולמנחם שעדיין חופה אחת לפניו, שבה תינשא בתו של רבי משה תענית לחתן זר שהגיע לעיר. המשיכו אברהם דוד ומנחם בדרכם, ובהליכתם סיפר אברהם דוד לבנו על אחדים מבני העיר שנישאו צעירים, ובהם מי "שבו ביום שנתעטר בתפילין, בו ביום נתעטף בטלית ואין עטיפת טלית נוהגת במדינות שלו אלא בנשואים". הגיעו לביתו של חרצקי בפידלש, "חרצקי גוי כשר היה", מתאר אותו המספר. לאחר שכילו מעשיהם אצל חרצקי, החלו האב ובנו את דרכם חזרה. עם כניסתם לביטשאטש, ראו את נזקי השרפה הגדולה שפקדה את העיר, הרסה רבים מבתיה ורוששה את יושביהם. סיפר אברהם דוד לבנו למה שימשו הבתים החרבים שבדרכם.
איי מיאקו
איי מִיָאקוֹ (ביפנית: 宮古列島) הם קבוצת איים אשר נמצאת במחוז אוקינאווה, יפן, ממזרח לאיי יאיאמה. איים אלה מהווים יחד עם איי יאיאמה את איי סקישימה, אשר הם חלק מקבוצת איי ריוקיו. האי הגדול ביותר והמאוכלס ביותר בקבוצת איים זו הוא מיאקוג'ימה.
המיושבים שבאיי מיאקו נחלקים מנהלית לשני יישובים: מיאקוג'ימה והכפר טרמה. העיר מיאקוג'ימה כוללת בתחומה את האיים: איקמה, אירבו, קורימה, מיאקוג'ימה, אוגאמי ושימוג'י, ואילו הכפר טרמה כולל את האיים מינה וטרמה.
בשעה אחת
תקציר העלילה
בהמשך דרכם שמעו צווחות מחצר בית הכנסת הגדול, והתברר להם שהסיבה לכך היא שלאחר כל ההכנות לחופה הודיע החתן של ייכנס לחופה אלא אם יקבל מיד במזומן את כל הנדוניה שהובטחה לו. כיוון שאבי הכלה אמר שלכשירחיב יתן, "הלך לו החתן ונתעלפה הכלה".
"אמר לו אברהם דוד לבנו, אמרו בגמרא, יש קונה עולמו בשעה אחת. אם אתה נותן קידושין לנערה זו אתה מחזיר לה את נשמתה. מנחם בני כלום יש מצווה גדולה מלקיים נפש מישראל. וכאן אתה מקיים שלוש נפשות אותה ואת אמה ואת אביה." הסכים הבן להצעה, ושמחה רבה פשטה בעיר. מקול השמחה התעוררה הכלה מעלפונה, ועדיין הייתה חלשה מחמת הרעב. נתן לה אברהם דוד רקיק שנתנה לו שרה אשתו קודם שיצא לדרך, ואכלה אותו.
קולות השמחה הגיעו גם אל שרה, ואף שלא ידעה את סיבתם, יצאה מחנותה והלכה עם כל השמחים לחצר בית הכנסת הגדול, ובדרכה אמרו לה, "מזל טוב שרה, מזל טוב מחותנת" אך היא תמהה, "מה מחותנת אני לכם". לבסוף התבררה לה סיבת השמחה, והיה הזיווג נאה בעיניה.
העמידו חופה וקידושין ונשא מנחם לאישה את בתו של משה תענית. ומסיים המספר את סיפורו: "וכל הנושא אשה לשם שמים הווים לו בנים בני תורה. הוא שכל בניו ובני בניו של מנחם בנו של אברהם דוד כולם בני תורה עושים דבריה של תורה, ומהם נודעים בשערים המצוינים בהלכה, עד שבא האויב וכילה את כולם."
זמן הסיפור
הסיפור מתרחש במשך יום אחד, ט"ו באב. יום זה הוא יום חג הבא לאחר שלושה שבועות של אבל על חורבן ירושלים המסתיימים בתשעה באב. בדרכם לפידלש מספר אברהם דוד לבנו על הרב בעל "חסד לאברהם". ספר זה יצא לאור בשנת 1857 ובמהדורה שנייה שנה לאחר מכן. השרפה הגדולה, שכילתה בתים רבים בבוצ'אץ', ששרידיהם מתוארים בסיפור, התרחשה בשנת 1865, ומכאן שזמן הסיפור הוא בחצי השני של שנות ה-60 של המאה ה-19.
על היום שבו מתרחש הסיפור, ט"ו באב, מעיר שלמה דב גויטיין שהוא הגיבור של הסיפור, "הוא וכל הכרוך בו וכל הכלול בו מהווים את ה'סיטואציה', את המצב המיוחד, שבו נתונים כל האנשים. תגובתם עליו גם יוצרת את העלילה, גם מגלה את טיב האנשים הפועלים בה וגם מפיקה לנו מוסר השכל היוצא ממנה." הוא מוסיף ומסביר: "מחמת אבלה של ירושלים אין עורכים חתונות באותם שלושה שבועות הקודמים לתשעה באב. כנגד זה, חמישה עשר באב הוא יום מזומן ומיועד לחתונות." שמואל ורסס מצטרף לפרשנות זו ואומר: "הזמן המסוים של ט"ו באב מכתיב את מכלול ההרהורים של הדמויות, את מהלך ההתרחשות העלילתית שבסיפור ואף את פרשנותו של 'המספר' עצמו."
אברהם דוד, שרה ומנחם בנם
בתיאורו של אברהם דוד נאמר: "כשאר כל אדם שנה בכל יום פרק משניות ולמד דף גמרא וקרא שנים שלושה פרקים במקרא." כאשר שרה אומרת לאברהם דוד שישגיח על מנחם "שלא יפסיע פסיעה גסה ולא ילך בחמה", עונה לה אברהם דוד "אל תתייראי לא מפסיעה גסה ולא מן החמה, גמרא מפורשת היא שאסור לו לתלמיד חכם שיפסיע פסיעה גסה, ולעניין חמה אמרו מחמשה עשר באב ואילך תשש כוחה של חמה".
כאשר אברהם דוד נכנס לבית המדרש כדי לקחת איתו את מנחם, הוא לומד מעט במסכת תענית, "שהתחיל בה בתשעת הימים כדי לעשות סיום, כדי לאכול בשר, ולא סיימה, כדי שלא יאכל בשר, שמרוב הצרות שנזכרו בגמרא מכוער היה בעיניו להיטיב לבו בבשר." באותו זמן עיין מנחם במסכת קידושין.
בקיאותו של הבן עולה על זו של אביו. כאשר אברהם דוד רוצה לשכנע את מנחם לשאת את הכלה המעולפת, הוא מביא חיזוק מהתלמוד, "יש קונה עולמו בשעה אחת" (ציטוט שהעניק לסיפור את שמו), אך אינו מציין את המקור המדויק. בהמשך אותה שיחה הוא מספר לבנו: "מעשה אדם אחד היה מהלך בשוק ובתו עמו. אמרה לו אבא צמאה אני. אמר לה המתיני קצת. אמרה לו צמאה אני. אמר לה המתיני קצת. ומתה." מנחם מגיב: "הלוא ירושלמי מפורש הוא", ואביו עונה לו, "ייתכן". בשלב זה ציין מנחם שהסיפור מופיע במסכת יומא והתחיל לומר בקירוב את לשון הירושלמי.
מנחם מכבד את אביו ומציית לו, ואפילו על הצעה כבדת משקל כהצעה לשאת לאישה את הכלה המעולפת אינו מערער כלל, ורק מציין "אולי צריכים להודיע לאמא", ובכך הוא מקיים מצוות כיבוד אב ואם על שני מרכיביה.
המספר
שמואל ורסס מעיר:
עם זאת, במשפט הסיום מתברר לקורא שהמספר אינו אחד מהחבורה שבה עוסק הסיפור, אלא משקיף על המאורעות ממרחק של דורות אחדים. עקב כך, הסיום המאושר בעיני בני דורו של מנחם - "הוא שכל בניו ובני בניו של מנחם בנו של אברהם דוד כולם בני תורה עושים דבריה של תורה", הופך בין רגע לסוף מר בעיני הצופה שחי דורות אחדים אחר כך - "עד שבא האויב וכילה את כולם".
המספר משתף את הקורא בהחלטותיו על מבנה הסיפור, כגון: "כאן הזכרתי את הבן כלאחר יד, אחר כך אספר עליו בפרוטרוט", והוא אכן מקיים הבטחה זו, ומציין: "על אברהם דוד ועל שרה אשתו וכן על פרנסתם הרי סיפרתי. על מי לא סיפרתי, על הבן. על כן עוזב אני את אביו ואת אמו ומספר עליו."
את הסיפור מסיים המספר בהבטחה: "ואם יזכני השם בחיים ויתן בי כח ומנוחת הנפש אספר כמה מעשים טובים, שטובים שבישראל היו עושים בזמן שהיה הקדוש ברוך הוא טוב לישראל וישראל אהובים בעיני השם". את הגשמתה של הבטחה זו השלימה אמונה ירון, בתו של עגנון, בפרסום הספר "עיר ומלואה".
תולדות הסיפור
על ראשיתו של הסיפור סיפר עגנון בכתב לשלמה דב גויטיין:
כמשתמע מדברי עגנון, הסיפור התפרסם לראשונה בגיליון ערב ראש השנה ה'תשט"ז (1955) של "הארץ", ובהמשך אותה שנה יצא לאור כתדפיס עצמאי. הסיפור נכלל בכרך עיר ומלואה, שאותו ערכה בתו של עגנון, אמונה ירון, ויצא לאור בשנת 1973, כשלוש שנים לאחר פטירתו של עגנון.
מאייקון
מאייקון דוגלאס סיסנאנדו (בפורטוגזית: Maicon Douglas Sisenando; נולד ב-26 ביולי 1981 בנובו המבורגו), הידוע בשם המקוצר מאייקון, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק כמגן ימני. בעבר שיחק בנבחרת ברזיל, אותה ייצג במונדיאל 2010 ו-2014.
קריירה
בעונת, הראשונה שלו במונקו, כבש מאייקון ארבעה שערים במדי הקבוצה. הוא היה שותף להעפלתה לשמינית גמר ליגת האלופות ולסיום במקום השלישי בליגה הצרפתית. העונה שלאחר מכן היוותה כישלון מבחינה קבוצתית, כאשר מונקו סיימה במקום העשירי בלבד בליגה ולא העפילה לשמינית גמר גביע אופ"א.
ביולי 2006 עבר מאייקון לקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו, ביחד עם המגן הברזילאי מקסוול והקשר הצרפתי אוליבייה דאקור, ששיתפו פעולה איתו בקבוצה. בעונת, תחת המאמן רוברטו מנצ'יני, הוא כבש שני שערים וסייע לאינטר לזכות באליפות הסרייה א'. במהלך העונה הוא הושעה על ידי אופ"א לשישה משחקים בעקבות תקרית עם דויד נבארו במשחק ליגת האלופות מול ולנסיה, אך העונש קוצר לבסוף לשלושה משחקים.
לאורך שנותיו באינטר הפגין מאייקון יכולת טובה ויעילות גם בהגנה וגם בהתקפה, כשהוא רושם לזכותו כמות מכובדת של שערים ובישולים. תחת המאמן ז'וזה מוריניו שהגיע לקבוצה בעונת, הוא המשיך בהצטיינותו וזכה עם אינטר באליפות שלישית ברציפות. בעונת זכה עם אינטר בליגת האלופות לאחר ניצחון בגמר על באיירן מינכן, וכן בטרבל. הוא היה חלק חשוב בשיטת המשחק שהנחיל מוריניו בקבוצה ושבעזרתה זכתה הקבוצה בתואר. ב-26 באוגוסט זכה השחקן בתואר שחקן ההגנה של ליגת האלופות, פרס שניתן לו על ידי אופ"א.
ב-30 באוגוסט 2012 חתם מאייקון בקבוצת הכדורגל האנגלית מנצ'סטר סיטי תמורת סכום המוערך בכ-3.5 מיליון ליש"ט.
ביולי 2013 חתם מאייקון ברומא. ב-31 במאי 2017 חתם באבאי מהליגה הברזילאית השנייה.
נבחרת לאומית
מאייקון השתתף עם נבחרת ברזיל הצעירה באליפות העולם לנוער ב-2001, יחד עם חברו לעתיד באינטר, אדריאנו. בשנת 2003 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ברזיל, ששלחה לטורניר גביע הזהב של CONCACAF סגל מלא בשחקנים מתחת לגיל 23. הוא השתתף עם הנבחרת הצעירה בטורניר הקדם-אולימפי בשנת 2004, יחד עם מקסוול, ולא הצליח להעפיל עמה לאולימפיאדת אתונה.
בהמשך 2004 נכלל מאייקון בסגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה, וב-2005 השתתף עמה בגביע הקונפדרציות. הוא היה שותף לזכייתה של ברזיל בשני הטורנירים. עם זאת, הוא לא זומן למונדיאל 2006, מאחר שסיסיניו הועדף בתור מחליפו של קאפו בעמדת המגן הימני.
עם פרישתו של קאפו ומינויו של דונגה למאמן הנבחרת, הפך מאייקון למגן הימני הפותח הקבוע שלה. הוא היה שותף בכיר לזכייתה של הנבחרת בקופה אמריקה ב-2007, וכבש במסגרתו שער מול אורוגוואי. בגביע הקונפדרציות 2009, שגם בו זכתה ברזיל, הוא כבש שער בניצחון 0-3 על ארצות הברית בשלב הבתים, ובנוסף בישל שער לפליפה מלו כתוצאה מבעיטה חופשית שלו.
במונדיאל 2010 מאייקון כבש שער נדיר בקו הקרן נגד נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל ובכך הבקיע את שערו היחיד בטורניר.
Hell's Unleashed
Hell's Unleashed (מאנגלית: הגיהנום משוחרר) הוא האלבום השישי של להקת הדת' מטאל השוודית אנלישד. האלבום יצא לאור באפריל של שנת 2002, לאחר חמש שנים ללא הקלטות.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אנלישד.
מבצעים
אנלישד
מקסימיליאנו מוראלס
מקסימיליאנו ניקולאס מוראלס (בספרדית: Maximiliano Nicolás Moralez; נולד ב-27 בפברואר 1987 בגרנדרו ביאגוריה שבמחוז סנטה פה בארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת ראסינג קלוב.
קריירה
מאקסי, למרות גובהו הנמוך, נחשב לאחד השחקנים הצעירים המבטיחים בארגנטינה והיה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער הארגנטינאית בגביע העולם לנוער אשר נערך בקנדה. מוראלס כבש בתחרות 4 שערים ובישל 3 נוספים וזכה בנעל הארד (שלישי בטבלת הכובשים) ובכדור הכסף (שני בטבלת המצטיינים אחרי סרחיו אגוארו).
במהלך 2007 עבר מאקסי לפ.ק. מוסקבה תמורת 6 מיליון דולר אך לא התאקלם בקבוצה והושאל בחזרה לראסינג קלוב. במהלך 2009 נרכש על ידי ולס סארספילד, בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה באליפות. ב-27 ביולי 2011 נרכש על ידי הקבוצה האיטלקית אטאלנטה תמורת 8 מיליון אירו. ב-15 בפברואר 2017 חתם בניו יורק סיטי.
ב-6 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה במשחק ידידות מול ונצואלה בניצחון 4-1. ב-25 בדצמבר 2015 לאון הודיעה שמורלאס מצטרף לשורותיה של הקבוצה.
גדעון פרסטר
גדעון פרסטר (1935 – נובמבר 2020) היה פרופסור במכון לארכאולוגיה, האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
גדעון פרסטר נולד בעפולה וגדל בנתניה, שם למד בעממי, בתיכון והיה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד. הוריו עלו לארץ ב-1934 מגרמניה, לפני עליתם הם עזבו את מקומות העבודה שלהם ועל מנת שיוכלו לקבל סרטיפיקטים לעלות לארץ ישראל הם למדו חקלאות בבית ספר חקלאי. עם שחרורו מצה"ל החל בלימודים בירושלים, ולמד מהתואר הראשון ועד לתואר השלישי באוניברסיטה העברית בירושלים. תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובארכאולוגיה (1955–1959), תואר שני בארכאולוגיה (1949–1961), החל משנת 1963 ועד לשנת 1984 שימש כארכאולוג מחוז הצפון של אגף העתיקות, שימש כמרצה בטכניון (1965–1966), שהה במכון לארכאולוגיה באוניברסיטת לונדון לצורך לימודי הדוקטורט (1966–1968) שימש כמורה מן החוץ באוניברסיטה העברית (1969–1973), וכמורה מן החוץ באוניברסיטת חיפה (1971–1973). הגיש את עבודת הדוקטור ב-1972, בנושא: "בתי הכנסת בגליל ומקומם באמנות ובארכיטקטורה ההלניסטית והרומית" והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור מיכאל אבי-יונה.
ב-1973 מונה למרצה לארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטה העברית. שהה כעמית מחקר בסמינר לארכאולוגיה באוניברסיטת מרבורג (1978), למד לבתר-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד (1978–1979). מונה למרצה בכיר לארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטה העברית ב-1982. שימש כחוקר במכון הארכאולוגי הגרמני ברומא (1986–1987). נבחר כחבר מתכתב במכון הארכאולוגי הגרמני, ברלין (1987). מונה לפרופסור חבר לארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטה העברית ב-1991. היה חוקר אורח במכון לארכאולוגיה ולאמנויות של העולם העתיק באוניברסיטת בראון, פרובידנס, רוד איילנד (1991), שימש כחוקר במכון הארכאולוגי הגרמני, רומא (1996–1997), מונה כפרופסור מן המניין לארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטה העברית בשנת 1998.
כיהן כראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית (1998–2002). יצא לגמלאות כפרופסור אמריטוס ב-2003.
פרסטר היה נציג ישראל וחבר הוועדה המדעית הבינלאומית של הלקסיקון האיקונוגרפי-המיתולוגי קלאסי שמטרתו התיעוד המלא של השתקפות המיתולוגיה הקלאסית באמנות (הציור והפיסול) של העולם הקלאסי. המחקר הושלם ב-1999 ומכיל עשרה כרכים וכיום נוספות בכרכים משלימים עדויות משלימות המתגלות בעיקר בעת חפירות ארכאולוגיות.
לציון יום הולדתו ה-65 פורסם לכבודו ספר יובל מחקרים על אמנות וארכאולוגיה קלאסית, ארכאולוגיה ואמנות יהודית וארכאולוגיה ואמנות נוצרית קדומה.
גדעון פרסטר נפטר בנובמבר 2020. הותיר אחריו אישה, נחמה, שניהלה את מרכז ההדרכה למורים באגף הנוער של מוזיאון ישראל מאז יסודו, ושלושה ילדים.
מחקריו
מחקריו של גדעון פרסטר התמקדו בשני קטבים: האחד, ארכאולוגיה ואמנות יהודית ונוצרית, והשני, ארכאולוגיה ואמנות יוונית-רומית וביזנטית.
אמנות וארכאולוגיה יהודית
במחקריו בשרידי האמנות והארכאולוגיה היהודית במזרח ובעולם היווני-רומי הסובב, ניסה פרסטר להראות את הזיקה ביניהם לאמנות והארכיטקטורה בת הזמן. הוא הצביע על יחסים אלה בעבודת הדוקטור שלו "בתי הכנסת בגליל ומקומם באמנות ובארכיטקטורה ההלניסטית והרומית". מכאן ואילך הוא פרסם מחקרים רבים המוקדשים לנושא זה אשר בהם דיונים על האמנות והארכיטקטורה של בתי הכנסת העתיקים בארץ ישראל ובגולה וכמו כן על הכתובות בבתי הכנסת וזיקתם לנוסחים של ברכה ותפילה.