cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית החולים סנט ג'ון
המבנה בדרך חברון
במלחמת העצמאות היה המבנה במרכזה של זירת קרבות קשים. הוא שימש כעמדה של כוחות ההגנה, והותקן בו רכבל הר ציון. לאחר מלחמת העצמאות ננטש הבניין, שהיה סמוך מאוד לקו העירוני, מצדו הישראלי. קונסוליה של בריטניה השתכנה בכמה חדרים של הבניין אך רובו נותר ריק וגופים שונים בקשו להשתמש בו. בינתיים הבניין היה יעד לביזה והמקום היה לזירה לשני מקרי רצח בהם הורשעו אחים שנשכרו לשמור על הבניין. בשנת 1951 פעל בבניין מוסד חינוכי בשם "מדרשת סיני" של צעירי אגודת ישראל. אחד המדריכים במוסד, אליהו רפול הסתיר במוסד נשק של ברית הקנאים. המוסד נסגר זמן קצר לאחר מכן ובחלק מהבניין שוכן המכון הגיאולוגי לישראל. בשנת 1953 נוסדה בבניין בית החולים הישן ישיבת נתיב מאיר, אשר עברה לאחר מספר שנים למבניה הנוכחיים בשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 1964 נרכש המבנה על ידי מינהל מקרקעי ישראל אשר מכר את הבניין בשנת 1972 ליזם שתכנן להרוס את המבנה ואף הרס את המבנה הדרומי והמרכזי. מאבק של ארגוני איכות הסביבה ותומכי שימור מבנים עתיקים הביא להצלת המבנה הצפוני ולשיקום המבנים כמלון בשנת 1986.
בית החולים בשייח' ג'ראח
בית החולים נחנך במבנה מודרני ב-1960 וכולל 49 מיטות אשפוז, חדר ניתוח ומרפאות חוץ. הוא ממשיך להגיש טיפול חינם לתושבי מזרח ירושלים, יהודה ושומרון ורצועת עזה ונתמך על ידי ארגוני סיוע שונים. לפי אתר בית החולים, בשנת 2010 טופלו 102,382 חולים, 34,238 מהם קטינים. בבית החולים פועלת מחלקת הדרכה והוא מפעיל מרפאה ניידת לכפרים ומרפאות מסונפות בעזה, בחברון ובענבתא.
Future Boy Conan
Future Boy Conan (ביפנית: 未来少年コナン) היא סדרת אנימה יפנית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1978 בבימויו של הבמאי היפני הייאו מיאזאקי. הסדרה לא שודרה בישראל, אך נקלטה בארץ עקב שידורה בערבית בערוץ 2 הירדני בתחילת שנות התשעים.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתרחשת לאחר מלחמת עולם שלישית, אשר התרחשה במהלך יולי 2008, בה הצדדים המוערבים השתמשו בנשקים בעלי עוצמה חזקה יותר מנשק אטומי. המלחמה גרמה לכאוס מוחלט ולהרס בכל רחבי העולם. כתוצאה מכך מספר רעידות אדמה וגלי צונאמי התרחשו ברחבי העולם אשר גרמו לבסוף לחמש היבשות לשקוע עמוק מתחת לאוקיינוס. קבוצת אסטרונאוטים מחליטה לנסות ולברוח מן ההרס לחלל החיצון אך ניסיונם נכשל. אף על פי כן, אחת החלליות מצליחה לברוח מן ההרס ומתרסקת על אי קטן בלב האוקיינוס אשר שרד את ההרס באורח פלא. חברי צוות החללית מתיישבים באי.
כ-20 שנים לאחר המלחמה, השורדים היחידים על האי הם ילד בשם קונאן אשר נולד באי ומתגורר בו עם סבו. בנוסף, ישנם מספר שורדים נוספים של המלחמה אשר מפוזרים במספר איים ברחבי האוקיינוס. בין השורדים ישנו ארגון פשע בשם "אינדאסטריה" אשר מנסה ללא הרף להשיג את הנשק רב העוצמה, המשתמש בטכנולוגיית אנרגיית השמש, בו נעשה שימוש במלחמה. בשל כך, אנשי אינדאסטריה חוטפים בתחילת הסדרה ילדה בת 11 בשם לאנה כקלף מיקוח, וזאת משום שסבה של לאנה, דוקטור לאו, הוא השורד היחיד אשר מתמחה בשימוש באנרגיית השמש.
לאנה מצליחה לברוח מחברי ארגון אינדאסטריה ומגיעה לבסוף לאי של קונאן. בהמשך אנשי אינדאסטריה מגיעים גם כן לאי ולאחר קרב קצר עם קונאן הם מצליחים לחטוף את לאנה בשנית ותוך כדי גם הורגים את סבו של קונאן. קונאן מחליט למלא את משאלתו האחרונה של סבו ולהציל את לאנה.
כפר אחים
כְּפַר אַחִים הוא מושב במישור חוף יהודה, ממוקם כקילומטר צפונית מזרחית לעיר קריית מלאכי בסמוך לקטע כביש בין צומת מלאכי (קסטינה) לצומת מסמיה (ראם) בו חופף כביש 3 לאורך כ-4 קילומטרים לתוואי של כביש 40. המושב שייך למועצה אזורית באר טוביה.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים דתיים מרומניה, צ'כוסלובקיה והונגריה בסמוך לחורבות הכפר הערבי קסטינה ובשטחי אדמותיו. הגרעין המייסד כלל עשרה זוגות צעירים, ללא ילדים. המושב נקרא בתחילה "קסטינה א'" וגם "יחיאל" עד שנקבע השם "כפר אחים" על ידי המתיישבים עצמם, על שמם של האחים ו גובר, בניהם של מרדכי ורבקה גובר מהמושב הסמוך כפר ורבורג, שנפלו במלחמת העצמאות. המושב היה המושב הדתי הראשון שהצטרף להסתדרות. בשנת 1949 חברי המושב נמנו עם סיעת העובד הדתי בהסתדרות.
בתחילה הושיבה הסוכנות היהודית את העולים על שטח המחנה הצבאי הבריטי ששכן סמוך לקסטינה (אין מדובר בשדה התעופה הבריטי הסמוך). המתיישבים בקשו להקים משק חקלאי המספק חלב. לכל משפחה ניתנה פרה והוקצו 3.5 דונם, שטח שהוגדל בהמשך ל-6 דונם. אולם, ב-1950 הוקמה באותו שטח עצמו מעברת קסטינה, שהפכה לימים לקריית מלאכי. תחילה נעשה ניסיון לשלב בין ההתיישבות החקלאית והמעברה החדשה, אך המעברה התפתחה בעיקר בתחום התעשייה והמשק החקלאי התקשה להשתלב במקום.
לבעיה נמצא פתרון בדמות יוזמה של ממשלת שוודיה לממן הקמת יישוב עבור ניצולי השואה. במימון השוודי (כמיליון קרונות) הוקם כפר חקלאי מספר קילומטרים מצפון למעברה, וב-1953 הועברו מתיישבי קסטינה א', כפי שנקראה אז, אל הכפר השוודי. לאחר ההעברה נקבע שמו של הכפר כ"כפר אחים". המושב נחנך ב-30 בנובמבר 1953, ובחנוכתו נכחו נציג שוודיה בישראל נס מאלינג, חברי פרלמנט שוודים, וראש עיריית סטוקהולם. במיקומו החדש של המושב, התגוררו במושב 69 משפחות, וכל אחת קיבלה 27 דונם.
ב-2007 הוקם בכפר אחים מסלול הפאמפטרק הראשון בישראל.
ידועי שם
בין ילדי המושב נמנה בני גנץ, הרמטכ"ל ה-20 של צה"ל וחבר הכנסת, שר הביטחון וראש הממשלה החלופי בממשלת ישראל השלושים וחמש. בין חברי המושב כיום נמנה חבר הכנסת ושר האוצר לשעבר ישראל כץ.
ניסה (פולין)
ניסה (בפולנית: Nysa, ; שמה לשעבר בגרמנית: נייסה, Neisse או Neiße) היא עיר הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר ניסה קלודזקה. אוכלוסיית העיר מונה 44,243 תושבים (נכון ל-2018).
אריה דהן
אריה דהן (נולד ב-24 במאי 1967) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. בתפקידו האחרון שירת כקצין שלישות ראשי.
ביוגרפיה וקריירה
אריה נולד בפאס שבמרוקו ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1970 לעיר אשדוד. בילדותו התחנך ב"בית הספר שיקמים" ובנעוריו ב"מקיף ד'" בעיר מגוריו.
החל את שירותו הצבאי כלוחם בחיל התותחנים ולאחר פציעה בתאונת דרכים עבר לחיל השלישות. בחיל השלישות שימש בתפקידים שונים ומגוונים. העיקריים שבהם היו: ראש ענף כוח אדם של חילות התותחנים, ההנדסה ומודיעין השדה. בהמשך שימש כראש ענף כוח האדם במפקדת חיל השלישות. כמו כן היה גם קצין השלישות הפיקודי של פיקוד הדרום ובתפקידו האחרון בטרם מונה לקצין השלישות הראשי כיהן כראש מחלקת כוח אדם סדיר בזרוע היבשה.
קצין שלישות ראשי
ב-14 בנובמבר 2012 החל מבצע עמוד ענן במהלכו נדרש חיל השלישות להיערך לגיוס מילואים בקנה מידה רחב.
בין היתר, הוביל אריה מהלכים הקשורים לצמצום הביורוקרטיה והגברת הביזור, פיתוח פרופסיה חיילית והגברת המוכנות לחירום.
דהן סיים את כהונתו כקצין שלישות ראשי בקיץ 2014 ומונה ביוני 2015 לתפקיד מנכ"ל שהם מקבוצת BDO זיו האפט. משמש בהתנדבות כחבר בעמותת "תובנות בחינוך", מתנדב בעמותת "עולים ביחד" וכן נמנה עם חבר הנאמנים של מכללת אפקה.
בדצמבר 2016 מונה אריה לתפקיד סמנכ"ל משאבים ומנהל בחברת נתיבי ישראל.
חיים אישיים
אריה נשוי לד"ר ענת בן-גל, ומגדלים יחדיו 5 ילדים, מתוכם אב לשלושה (מנישואיו הקודמים). מתגורר עם משפחתו בגדרה.
השכלה
צבאית
אקדמית
משקע אלקטרוסטטי
מְשַקֵעַ אלקטרוסטטי הוא מערכת טיפול והרחקת חלקיקים מזרם גז בעזרת יצירת שדה אלקטרוסטטי. המערכת מסוגלת לסנן ביעילות גבוהה חלקיקים עדינים הקטנים אפילו מ־1 מיקרון.
משקעים אלקטרוסטטיים מותקנים לרוב בתחנות כוח.
זואי בויל
ביוגרפיה
בויל למדה משחק ב-Royal Central School of Speech & Drama שבאוניברסיטת לונדון, וסיימה את הלימודים ב-2006.
תפקיד הפריצה של בויל היה בסדרה "אחוזת דאונטון" בה גילמה את לוויניה סווייר. בהמשך שיחקה בסדרות הטלוויזיה "Breathless", "פרונטיר" ו-"Witless". בסדרה "פרונטיר" של נטפליקס גילמה בויל את מיס אמברלי.
Underneath the Stars
Underneath the Stars (בעברית: תחת הכוכבים) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי מתוך אלבומה Daydream. השיר יצא כסינגל השישי והאחרון מהאלבום לתחנות הרדיו בארצות הברית בלבד ב-5 באפריל 1996 על ידי קולומביה רקורדס וכבי-סייד של השיר "Forever" באוסטרליה בלבד.
השיר הגיע למקום ה-69 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי קארי עצמה וולטר אפאנאסייף. גרסת הרמיקס של השיר הופקה על ידי קארי עצמה וטראקמסטרס. מבחינה מוזיקלית זהו שיר R&B, אשר אותו תיארה קארי כשיר המועדף עליה מהאלבום, והוא כולל מנגינה רכה בסגנון רטרו.
מבקרי מוזיקה השוו את השיר הזה לשירים של הזמרת מיני ריפרטון.
הוצאה והצלחה
השיר שוחרר במספר מוגבל של תחנות רדיו בארצות הברית, ולכן לא הצליח להיכנס למצעדים האמריקאים, כולל למצעד הרשמי. זאת בשל נוהג באותה תקופה, לפיו שירים שלא שוחררו באופן רשמי, אינם יכולים להיכנס למצעד. השיר הצליח להגיע למקום ה-69 בלבד במצעד הרדיו של ה-R&B וההיפ-הופ.
השיר זכה לביקורות חיוביות רבות, ורבים ציינו אותו כשיר הטוב ביותר מהאלבום.
לשיר צולם וידאו קליפ באירופה אך מסיבות לא ידועות הוא לא שוחרר. על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו במהלך סיבוב ההופעות "Daydream World Tour".
פעילות על-טבעית 4
פעילות על-טבעית 4 (באנגלית: Paranormal Activity 4) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי בבימויים של אריאל שולמן והנרי ג'וסט, אשר הוקרן לראשונה בארצות הברית ובמדינות נוספות בעולם, ביניהן ישראל, ב-18 באוקטובר 2012. הסרט ממשיך את עלילת הסרט השני, בו קייטי חוטפת את האנטר מבית הוריו.
עלילה
בחודש נובמבר 2011, אלכס (קתרין ניוטון) צילמה את אחיה הצעיר וויאט משחק כדורגל. בביתה הראתה לחבר שלה, בן (מאט שיוולי) את בית העץ בגינה. הם ראו את רובי, הילד של השכנה החדשה. אלכס לקחה אותו חזרה לבית שלו מעבר לרחוב כי לא הבינה מה הסיבה לכך שהוא בגינה של ביתה. בשעות הבוקר המוקדמות שלמחרת שמעה קולות אמבולנס מחוץ לביתו של רובי. באותו היום, רובי הופיע בבית של משפחתה של אלכס אחרי שאמא של אלכס, הולי (אלכסנדרה לי) הציעה לחפש אחריו במשך כמה ימים, ואילו אימו של רובי הייתה בבית החולים.
בן ואלכס נהגו לדבר מדי ערב במחשב בשיחות וידאו, ובן גילה לאלכס שהמחשב שלו באופן אוטומטי הקליט את שיחות הווידאו שלהם, ובאמצע הלילה, בזמן שאלכס ישנה, רובי נכנס וישן לצידה. למחרת אלכס מצאה את וויאט ורובי בבית העץ מדברים עם החבר הבלתי נראה של רובי. בערב וויאט שיחק במשחק מרובה משתתפים בטלוויזיה, בעוד שרובי ישב על הספה. בן שאל עם מי וויאט משחק ורובי אמר לו שזה החבר הבלתי נראה שלו מבית העץ. בן כיבה את האורות והפעיל במצלמה אפקט אינפרא-אדום. כאשר צילם את רובי, המצלמה קלטה גוף לא מזוהה שישב לידו ולפתע נעלם. למחרת בן הציע להתקין במחשבים הניידים של בני הבית מצלמות מובנות כדי להקליט את כל ההתרחשויות המוזרות.
במהלך הימים הבאים, המחשב הקליט אירועים מוזרים בבית, ביניהם שרובי התעורר באמצע הלילה והתחיל לדבר לטלוויזיה, ושוויאט ורובי רדפו אחר צללית של דמות ילד קטנה בכל הבית. רובי צייר סמל מוזר על גבו של וויאט, ומאוחר יותר מצאה אלכס שהסמל הוא חלק מפולחן עתיק (הופיע לראשונה בפעילות על-טבעית 3). באחד הלילות, אלכס הבחינה בכמה מכוניות מחוץ לביתו של רובי מעבר לרחוב. היא יצאה החוצה לכיוון הבית. כשנכנסה דרך השער, אישה הופיעה פתאום, ואלכס נבהלה וברחה מהמקום. למחרת, אלכס הייתה לבד בבית, ולאחר ששמעה רעשים, ירדה במדרגות לכיוון הכניסה של הבית, ולפתע נברשת נפלה מהתקרה ונשברה על הרצפה, כמעט על אלכס. למרות שאבא של אלכס, דאג (סטיבן דנהאם), האשים את מתקיני הנברשת, אצל אלכס החשוד העיקרי היה רובי, שצפה בה בזמן שהדבר קרה.
למחרת, אלכס ראתה את וויאט ורובי נכנסים לביתו של רובי מעבר לרחוב. אלכס עקבה אחריהם כדי להחזיר אותם, וכשהיא נכנסה היא ראתה שהאמא של רובי, קייטי (קייטי פיטרסטון) היא למעשה בבית, ללא כל סימן של מחלה. וויאט אמר לאלכס שקייטי ספרה לו שהוא מאומץ, כמו רובי. אלכס סיפרה על כך להוריה ודרשה מהם לספר לה על ההורים האמיתיים של וויאט, אבל הם סירבו לספר לה. בלילה של אותו היום, וויאט התחיל לדבר אל דמות בלתי נראית, והתעקש על כך שלא קוראים לו האנטר. במהלך שיחה זו דמות התקרבה אליו, אך נעלמה כאשר דאג נכנס לחדר. לילה אחד, במהלך האמבטיה של וויאט, הוא נמשך בכוח מתחת למים על ידי כוח בלתי נראה, ונשאר שם במשך זמן רב. הוא עלה מעל המים דקות אחדות אחרי כן, אבל הוא לא נראה טבעי, והחל להתייחס לעצמו כאילו קוראים לו האנטר. באותו הלילה, הוא הופיע בחדר של אלכס, בזמן שהיא ריחפה מעל המיטה בזמן שישנה. כשהייתה לבדה בבית עם וויאט, אלכס קיימה שיחת וידאו עם בן, ושמעה את דלת המחסן נפתחת. אלכס ירדה כדי לסגור אותה. במקביל, קייטי נכנסה לתוך הבית ועלתה במדרגות לחדרו של וויאט, בזמן שהוא הסתתר בתוך הארון שלו. קייטי קראה לוויאט כהאנטר ובקשה ממנו לצאת כיוון ש'הגיע הזמן', אבל וויאט לא רצה לצאת. דלת המחסן נסגרה בפתאומיות ואלכס הייתה נעולה בפנים, והמכונית נדלקה מעצמה והחלה להוציא עשן מהאגזוז. אלכס החלה להשתעל מחנק, עד שתפסה מקל גולף ושברה את החלון של המכונית. היא נכנסה במהירות למכונית, נסעה לאחור ושברה את הדלת של המחסן.
ביום הבא אלכס ספרה להורים שלה על מה שקרה לה אבל הם לא האמינו לה. מאוחר יותר הולי נשארה לבד בבית, והתחילה לשמוע קולות מוזרים. קייטי שבתוכה השד, נכנסה לבית מבלי שהולי שמה לב, ועמדה בראש המדרגות. כאשר הולי נכנסה לסלון היא הועפה לאוויר על ידי ישות בלתי נראית ונזרקה באלימות כנגד התקרה, ואז נפלה על הרצפה ומתה. קייטי ירדה במדרגות וגררה אותה משם. בן מאוחר יותר הגיע וגילה שאף אחד לא בבית. הוא השאיר לאלכס הודעה בטלפון ואמר לה שהוא גילה את כל מה שמאחורי ההתרחשויות המוזרות שקורות לה. בן הלך לצפות בסרט במחשב הנייד בחדר של אלכס אבל קייטי הופיעה מאחוריו בלי ששם לב ושברה את המפרקת שלו. אלכס ואביה הגיעו. אביה חשב שראה את הולי ואת וויאט בבית של קייטי והוא הלך לשם. בזמן שהלך אלכס הלכה הביתה. היא הלכה לחדר שלה וגילתה שהמחשב שלה דלוק. היא התקשרה לבן כדי לשאול אותו למה המחשב דלוק ושמעה את צלצול הטלפון שלו בארון שלה. היא צעקה לו שיפסיק לשחק איתה ובקשה ממנו לצאת מהארון. היא נכנסה לארון וראתה את גופתו של בן. כשיצאה מהארון היא מעדה ונמשכה על ידי ישות בלתי נראית. היא יצאה מביתה בריצה בזמן שהמחשב מצלם בכיוון הבית של קייטי - כדי להזהיר את אבא שלה, אך ראתה שהוא נגרר באלימות על ידי ישות בלתי נראית. היא רצה אל חדר השינה שבקצה המרוחק של הבית, אבל לא מצאה את גופתו. כשהיא הסתובבה כדי לחזור חזרה היא ראתה את קייטי עומדת בתחילת המסדרון. קייטי, בפנים רצחניות, רצה אליה, אלכס סגרה את הדלת וקייטי שברה את הדלת בגופה. אלכס קפצה מהחלון וראתה את וויאט עומד בחוץ. היא התחננה בפניו שיברח איתה, אבל הוא עמד שם, פניו היו ריקות ממחשבה, עד שלפתע ראתה נשים רבות בעלות פנים רצחניות הופיעו בגינה של קייטי, צועדות לעברה. היא פנתה לכיוון האחר והותקפה על ידי קייטי שבתוכה השד, והמצלמה כבתה.
סרט המשך
ב-21 באוקטובר 2012, חברת סרטי פרמאונט הודיעה שקיימות תוכניות לסרט חמישי בסדרה, שתאריך שחרורו נקבע לחודש אוקטובר 2013. קייטי פיטרסטון תמשיך לגלם את תפקידה של קייטי, שעדיין רדופה על ידי השד. עלילת הסרט נמצאת כרגע בגדר שמועות באתרי הרשתות החברתיות, שם מרמזים עליה ועל מה שככל הנראה יתרחש בה.
ראו גם
פעילות על טבעית (סדרת סרטים)
בריג'יד מקילדייר
בריג'יד הקדושה מקילדייר, הקרויה לעיתים גם בריג'יד הקדושה מאירלנד (אירית: Naomh Bhríde; אנגלית: Brigit, Bridget, Bridgit, Bríd או Bride) (נולדה ליד דאנדוק בשנת 451 - מתה ב-525, בקילדייר) היא קדושה נוצרית.
בריג'יד הייתה נזירה אירית, אם מנזר שהייתה מעורבת בהקמת מספר מנזרים. היא נחשבת לאחד הפטרונים של אירלנד, לצד קולומבה ופטריק הקדוש. יום חגה הוא ה-13 בפברואר בכנסיות המזרחיות וה-1 בפברואר (היום הראשון של האביב באירלנד), בכנסיות המערביות.
הסיפורים על חייה
מסופר על בריג'יד כי נולדה לשפחה ולאב דרואידי. כאשר נולדה התינוקת חלם אביה כי שלושה נזירים באו להטבילה והם אמרו לו "תקרא לתינוקת בריג'יד". כאשר ניסה להאכילה, היא הקיאה את האוכל, כי לא היה טהור דיו בשביל התינוקת, שקדושתה נקבעה עם לידתה. אז חיפש אביה ומצא פרה לבנה והאכיל אותה בחלב הטהור שלה. במהלך חייה חוללה בריג'יד נסים רבים, בעיקר של ריפוי והאכלת עניים.
כבר מגיל צעיר היא הייתה מסורה מאוד לישו. מסירותה הייתה כה גדולה עד כי בכל הזדמנות נתנה את רכושה לעניים. אביה, כפרי דל, כעס על מעשיה והחליט למכרה ככלה לאחד המלכים באירלנד. כשהגיעו השניים אל ארמון הנסיך, השאיר אביה של בריג'יד את חרבו בידה, כדי שיורשה לעמוד בפני הנסיך.
בעת המתנתה בכרכרה, פנה קבצן לבריג'יד בבקשה לנדבה. מכיוון שלא היה בידה כל רכוש פרט לחרבו של אביה, נתנה בריג'יד את החרב לקבצן. עם חזרתו של אביה, בלווית הנסיך, אל הכרכרה, נתמלא האב זעם על כך שבתו נתנה את חרבו לעובר אורח. האב ביקש מן הנסיך כי יכניס קצת בינה בנערה, ויסביר לה שאסור לגנוב את רכושו של אדם אחר.
הנסיך הסביר לבריג'יד כי מעשיה אינם תקינים, וזו ענתה לו כי אם הם ינשאו, היא תיתן את כל רכושו של הנסיך לעניים. הנסיך כעס על תשובתה, ואמר לאביה שהוא מנסה להונות אותו בשידוכים אלה, וחזר לארמונו. בריג'יד ואביה חזרו לביתם.
תקרית זו לא עברה בשקט מצד אביה של בריג'יד, ובסופו של דבר, היא נאלצה לברוח מבית אביה. לאחר זמן מה, היא התגלגלה במסעותיה לאחד המנזרים אשר ייסד פטריק, שם הפכה לנזירה מסורה. עם הזמן, עלתה בסולם הדרגות, עד אשר מונתה לאם מנזר קילדייר.
פעילותה הדתית
באמנות ימי הביניים מוצגת בריג'יד מחזיקה בצלב מיוחד עשוי קנים המכונה "צלב בריג'יד"; לעיתים היא מופיעה עם מטה כשל אבות מנזר, ומנורה המכונה "מנורת החוכמה והלימוד", כי מנורות ואש בכלל, נחשבו מקודשים לדרואידים. למעשה מסופר כי במנזרה בקילדייר, נשתמרה בקפידה על ידי הנזירות אש תמיד. לבריג'יד ייוחסו כוחות מופלאים ויכולת להכפיל ולהרבות דברים באמצעותם האכילה המוני עניים. הפרח המלווה אותה הוא השושן הצחור – כמו של מרים אם ישו – וזן של כלנית המכונה "הכלנית של בריג'יד".
פולחנה חוצה את גבולות אירלנד וכנסיות מוקדשות לה בכל רחבי היבשת: בצרפת (אלזס ובריטאני), בגרמניה (קלן), באיטליה (פיאצ'נצה), בהולנד, ספרד ושווייץ – ואפילו בקנדה ובארצות הברית. לפי המסורת גולגולתה של הקדושה נשמרת בפורטוגל בכנסייה של "יוחנן המטביל בלומיאר" (פורטוגזית: São João Baptista in Lumiar), ובעבר ב-2 בפברואר דווקא, השריד הקדוש נישא ברוב כבוד בתהלוכות, כאמצעי לברכה על ילדים קטנים ובעלי חיים.
פיקצ'רהאוס
פיקצ'רהאוס (באנגלית: Picturehouse) היא חברה המתמחה בהפקה ובהפצה של סרטי קולנוע, אשר הוקמה בשנת 2005 כמיזם משותף של ניו ליין סינמה ושל HBO Films, שתי חטיבות של תאגיד האחים וורנר דיסקברי.
החברה הוקמה כתוצאה מרכישת חברת ההפצה Newmarket Films על ידי ניו ליין סינמה ו-HBO. את Newmarket Films ניהל בוב ברני, שנשאר לעמוד בראש החברה החדשה. Fine Line Features, מחלקה של ניו ליין סינמה, מוזגה אל תוך פיקצ'רהאוס. הפצת ה-DVD שבאחריותה פוצלה בין HBO Video ובין New Line Home Entertainment.
לאחר המיזוג של ניו ליין סינמה אל תוך האחים וורנר בשנת 2008, עיתונות הוליווד האמינה כי פיקצ'רהאוס ו-Warner Independent Pictures יתמזגו. עם זאת, ב-8 במאי 2008 התפרסם כי שתי החטיבות ייסגרו, ו-70 העובדים בהן יפוטרו.
הסרט המפורסם ביותר אשר הופץ על ידי פיקצ'רהאוס הוא המבוך של פאן, סרט אגדות אפל משנת 2006, שזכה ב-3 פרסי אוסקר.
ב-15 בינואר 2013, הוכרז כי פיקצ'רהאוס תמותג מחדש, לאחר שמייסדה בוב ברני רכש את הזכויות של הלוגו והסימן המסחרי מהאחים וורנר. הסרט הראשון שהופץ על ידי החברה המחודשת היה Metallica Through The Never.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי ניו ליין סינמה, חברה בת של האחים וורנר ו-HBO. היא הושפעה מ-Warner Independent Pictures, חטיבה אחרת של האחים וורנר. תחילת דרכה של החברה לא היה קל, ואחרי מספר כישלונות קופתיים, החברה זכתה סוף סוף להצלחה, עם המבוך של פאן, סרט שהיה מועמד ל-6 פרסי אוסקר, וזכה ב-3 מהם. החברה המשיכה והפיקה סרטים בעצמה, כגון "La Vie en rose" (שזכה בשני פרסי אוסקר) ו-"The King of Kong" (שבתחילה איכזב בקופות, אך עם הזמן הפך לסרט פולחן). החברה נסגרה במאי 2008.
חברה חדשה
ב-15 בינואר 2013, פורסם כי פיקצ'רהאוס תושק מחדש, לאחר שמייסדה בוב ברני רכש את הלוגו ואת הסימן המסחרי של החברה מהאחים וורנר וחתם על עסקה עם נטפליקס. הסרט הראשון אשר שוחרר תחת חברת פיקצ'רהאוס המחודשת היה Metallica Through The Never.
הפצות
סרטים אשר הופצו על ידי פיקצ'רהאוס:
X-3
דאגלס X-3 סטילטו (אנגלית: Douglas X-3 Stiletto) היה מטוס ניסוי אמריקאי בשנות ה-50 שנבנה על ידי חברת דאגלס. ה-X-3 היה מטוס סילון בעל גוף דק ואף קוני ארוך. משימתו העיקרית הייתה לחקור את תכונות העיצוב של המטוס במהירויות על-קוליות לזמן ממושך. ב-X-3 נעשה שימוש ראשון בטיטניום כרכיב המרכזי בבנייתו. המטוס היה לכישלון בכך שאפילו לא הצליח להגיע למאך 1 בטיסה אופקית. אף-על-פי כן, המעצבים בחברת לוקהיד השתמשו בעיצוב הכנף שלו בבניית ה-F-104 סטארפייטר, מטוס קרב בעל מהירות 2 מאך.
עיצוב ופיתוח
ה-X-3 סטילטו היה מטוס ניסוי מוקדם, אך הישגי מחקרו לא היו אלו שתוכננו במקור. המטרה המקורית של המטוס הייתה שאפתנית - להמריא בכוחות עצמו, לטפס לגובה רב, לשמור על מהירות שיוט ממושכת של מאך 2, ולאחר מכן לנחות בכוחות עצמו. במטוס נבחן עיצוב של יחס הכנפיים נמוך ביחס לגוף, ושימוש נרחב בטיטניום בגוף המטוס.
בנייתם של זוג מטוסי X-3 אושרה ב-30 ביוני 1949. במהלך הפיתוח, המנוע המתוכנן של ה-X-3, ה"וסטינהאוס" J46, לא היה מסוגל לעמוד בדרישות הדחף, הגודל והמשקל, לכן נלקח מנוע בעל דחף נמוך יותר, ה-J34, שייצר דחף של 21.8 kN במקום 31.3 kN, כפי שתוכנן במקור. המטוס הראשון הושלם ונשלח לבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה, ב-11 בספטמבר 1952.
ל-X-3 הייתה צורה יוצאת דופן של גוף גלילי ארוך עם כנפיים קטנטנות בצורת טרפז. אחד השיקולים בתכנון היה ליצור גוף "דק" ככל האפשר על מנת להשיג זרימת אוויר יעילה. האף היה ארוך, כדי לתת מקום לציוד הבדיקה, בעוד תא הטייס והשמשה הקדמית קבורים למחצה בגוף המטוס כדי להקל על השפעות ה"סבך התרמי". יחס הכנפיים הנמוך נועד להשגת מהירות גבוהה. עיצוב הכנפיים שימש לאחר מכן את מעצבי חברת לוקהיד בעיצוב כנפי ה-F-104. בשל בעיית המנוע ובעיות בשלדת המטוס, בניית מטוס ה-X-3 השני, שכבר החלה, בוטלה, וחלקי המטוס שימשו כחלקי חילוף למטוס הראשון.
היסטוריה מבצעית
טיסתו הראשונה של ה-X-3 בוצעה ב-15 באוקטובר 1952 על ידי טייס הניסוי של חברת דאגלס, ויליאם ברידג'מן. במהלך בדיקות הסעה של המטוס, ברידג'מן הרים את ה-X-3 מהקרקע והטיסו כמיל אחד (1.6 ק"מ) בטרם נחת חזרה. הטיסה הרשמית הראשונה בוצעה על ידי ברידג'מן ב-20 באוקטובר ונמשכה כ-20 דקות. המטוס טס בסך בכל 26 פעמים (כולל הטיסה הלא מתוכננת הראשונה) עד סוף הבדיקות של חברת דאגלס בדצמבר 1953. בדיקות אלו הראו כי ה-X-3 היה קשה מאוד לשליטה. מהירות המראתו הייתה גבוהה באופן חריג (482 קמ"ש - 260 קשר). חמור מכך, ה-X-3 לא הגיע למהירויות המתוכננות. כדי להגיע למהירות על-קולית היה על הטייס לצלול בזווית 15 מעלות מטה כדי להגיע ל-1.1 מאך. מהירותו המרבית נמדדה ב-28 ביולי 1953, שאז הגיע ל-1.208 מאך בצלילה בת 30 מעלות. תוכנית להחליף את מנועי המטוס במנועים רקטיים נשקלה אך לבסוף ננטשה.
עם השלמת הבדיקות על ידי חברת דאגלס בדצמבר 1953, נמסר המטוס לחיל האוויר האמריקאי. הביצועים הירודים שלו גרמו לכך שתוכנית הניסוי הייתה קצרה מאוד, ומטרתה הייתה רק לצבור ניסיון בהטסת מטוס בעל יחס כנפיים/גוף נמוך. הטייסים סא"ל פרנק האוורסט וסרן צ'אק ייגר ביצעו כל אחד שלוש טיסות. למרות שהטייסים היו מחיל האוויר האמריקאי, הטיסות נספרו כטיסות של NACA. עם טיסתו האחרונה של ייגר ביולי 1954, תכננה NACA סדרה מוגבלת של טיסות מחקר עם ה-X-3. הטיסות הראשונות בדקו יציבות ושליטה, עומסי כנף וזנב, ופיזור לחץ.
טייס NACA ג'וזף א. ווקר, עשה את טיסת היכרותו עם ה-X-3 ב-23 באוגוסט 1954. לאחר מכן טס שמונה פעמים נוספות למטרות מחקר בחודשים ספטמבר ואוקטובר. עד סוף אוקטובר, הורחבה תוכנית המחקר כדי לכלול בדיקות יציבות כיווניות לרוחב. בבדיקות אלה, ה-X-3 התגלגל בפתאומיות במהירויות עבר/על-קוליות, בלא שהטייס עשה דבר. למרות חסרונותיו, ה-X-3 היה אידיאלי עבור בדיקות אלה. מסת מנועיו והדלק היו מרוכזים במבנה גופו הארוך והצר של המטוס, ואילו כנפיו היו קצרים ורחבים. כתוצאה מכך, ה-X-3 היה "טעון" לאורך גופו, ולא בכנפיו. דבר זה היה אופייני אז למטוסי קרב שהיו בפיתוח או בדיקה.
במהלך בדיקות אלו התרחשה הטיסה המשמעותית ביותר של ה-X-3, טיסה שכמעט הביאה לאובדן המטוס. ב-27 באוקטובר 1954 עשה ווקר גלגול פתאומי לשמאל במאך 0.92 ובגובה 9,144 מ' (30,000 רגל). ה-X-3 התגלגל כמצופה, אך גם נטה 20 מעלות וסבסב 16 מעלות. המטוס הסתובב במשך 5 שניות עד שווקר השתלט על המטוס. לאחר מכן המשיך לנקודת הבדיקה הבאה. ווקר הכניס את ה-X-3 לצלילה, מאיץ למאך 1.154 ב-9,862 מ' (32,356 רגל), שם הוא שוב גלגל את המטוס בפתאומיות לשמאל. המטוס נטה כלפי מטה ונרשמה האצה של 6.7- ג'י (66- מ'/שנייה²),אז התגלגל מעלה ל+7 ג'י (69 מ'/שנייה²). באותו הזמן, החליק המטוס הצידה וכתוצאה מכך הגיע העומס ל-2 ג'י (20 מ'/שנייה²). ווקר הצליח להשתלט על המטוס ונחת בשלום.
הבדיקות שלאחר הטיסה הראו שגוף המטוס היה נתון בעומס המרבי שלו. אילו ההאצה הייתה גבוהה יותר, המטוס עלול היה להתפרק באוויר. ווקר וה-X-3 חוו "צימוד אינרציאלי", שבו תנועה מכוונת בציר אחד יכולה לגרום לשינויים לא מכוונים בצירים האחרים. באותו זמן, מספר טייסי F-100 היו מעורבים במקרים דומים. תוכנית מחקר שהחלה על ידי NACA החלה לחקור תופעה זו ולמצוא לה פתרונות.
עבור ה-X-3, הטיסה הזו הייתה שיא הפעילות. המטוס קורקע לכמעט שנה אחרי טיסה זו, ולא נבחנה שוב יציבות הגלגול של המטוס. ווקר ערך עוד 10 טיסות בין 20 בספטמבר 1955 ו-23 במאי 1956. המטוס נמסר לאחר מכן למוזיאון חיל האוויר האמריקאי. למרות שה-X-3 לא סיפק את המידע המחקרי שתוכנן, לשירותו הקצר היה ערך. המטוס הראה את הסכנות שבצימוד האינרציאלי וסיפק מידע על התופעה. צורת הכנף שלו שימשה את מפתחי ה-F-104 של לוקהיד והיה אחד הראשונים שנבנו מטיטניום. בנוסף, מהירויות ההמראה והנחיתה שלו דרשו ממפתחיו לייצר צמיגים חזקים הרבה יותר, דבר שתרם רבות לתחום זה.
אלברט באלין
אלברט באלין (Albert Ballin; 15 באוגוסט 1857 - 9 בנובמבר 1918) היה איל ספנות גרמני ממוצא יהודי, בעל כוח והשפעה בתקופת האימפריה הגרמנית ובזמן שלטון הקיסר וילהלם השני.
קורות חיים
באלין נולד למשפחה יהודית בהמבורג. אביו, ששורשיו בדנמרק, היה בעל סוכנות הגירה שארגנה אשרות לארצות הברית. כאשר מת אביו של באלין בשנת 1874, קיבל על עצמו באלין את הנהלת העסק. העסק התפתח לקו ספנות עצמאי, שחסך בהוצאות הנסיעה בכך שהוביל מטען בדרך חזרה מארצות הברית. בשנת 1886 התקבל באלין לעבודה בחברת "המבורג אמריקה" (Hamburg Amerikanische Packetfahrt Actien Gesellschaft) שהייתה חברה מובילה בתחום ההובלה הימית בין גרמניה וארצות הברית. בשנת 1899 היה למנהלה הכללי של החברה.
על אף שהיה איש עסקים מצליח ביותר, מנע ממנו מוצאו היהודי את הקידום בגרמניה של סוף המאה ה-19. למרות זאת היה לידידו ואיש סודו של הקיסר וילהלם השני.
באלין היה חלוץ בתחום הפלגות הנופש. הוא היה בין הראשונים שראו צורך בהוספת יוקרה ונוחות למסע הימי, וראו חשיבות בהגדרת ספינות נוסעים מהודרות לא רק ככלי תחבורה אלא כמתקן נופש בפני עצמו. ב-22 בינואר 1891 יזם את נסיעתה הראשונה של ספינת הנוסעים המהודרת "אוגוסטה ויקטוריה" שנקראה על שם רעייתו של הקיסר אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין. הספינה יצאה למסע תענוגות במזרח התיכון למשך שישה שבועות. בתחילה זכה ללעג ממתחריו, אך הסתבר כי הנסיעה הייתה להצלחה, וחלק מצי האוניות של חברת "המבורג אמריקה" הוסב לאוניות נוסעים מהודרות. בשנת 1899 יזמה החברה בניית אוניית נוסעים מהודרת, שהייתה הראשונה מסוגה שנבנתה מראש בהתאמה לצרכיהם של נוסעים עשירים המחפשים מסע תענוגות ימי. הספינה "באלינשטדט" (Ballinstadt – עיר באלין) הפליגה מדי שבוע מהמבורג, החל משנת 1901, כשעל סיפונה אלפי נוסעים מרחבי אירופה. באלין עצמו הירבה להפליג על סיפון הספינה, שוחח עם הנוסעים, ושאל אותם לצרכיהם ובדבר השיפורים שיש לערוך בספינותיו.
בשנים המתוחות שקדמו למלחמת העולם הראשונה שימש באלין כמתווך בין האימפריה הגרמנית ובריטניה. באלין הבין כי אם תפרוץ מלחמה התוצאה תהיה הרס עמל חייו. הוא ניסה ליזום מהלך לפיו ייפסק מרוץ החימוש הימי, אך לא תיפסק התחרות בתחום ספינות הנוסעים. כאשר פרצה המלחמה התברר כי חששותיו היו מוצדקים, ורבות מספינותיו נפגעו בפעולות האיבה. יומיים לפני הכרזת שביתת הנשק בשנת 1918, שסיימה את המלחמה, התאבד באלין כאשר נטל מנת יתר של גלולות שינה. לאחר כניעתה של גרמניה, הוחרמו שלוש ספינות הפאר של החברה בידי הצד המנצח.
זכרו של באלין מונצח בדרכים שונות, ביניהן בול דואר המציג את דיוקנו, שיצא בשנת 1957 על ידי שירות הדואר של מערב גרמניה, ורחוב הקרוי על שמו בהמבורג.
הרמן מילר
הרמן מילר (בגרמנית: Hermann Müller; 18 במאי 1876 – 20 במרץ 1931) היה מדינאי גרמני איש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ששימש כשר החוץ של גרמניה וכקנצלר גרמניה בשתי תקופות כהונה שונות בתקופת רפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה
מילר נולד במנהיים, ואביו היה יצרן יין. ב-1902 נישא לפרידה טוקוס, ומנישואים אלו נולדה לו בת בשם אנמרי ב-1905. לאחר לידת הבת מתה אשתו של מילר מסיבוכים הקשורים בלידה. בשנת 1909 נישא בשנית ומנישואים אלו נולדה לו בת בשם אריקה.
מילר עסק במסחר, ולאחר מכן שימש כעורך עיתון מקומי. משנת 1896 היה פעיל בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, ושימש כמנהל מחלקת העיתונות של המפלגה משנת 1906. בתפקידו זה הקים את סוכנות הידיעות העצמאית של המפלגה. ב-1916 נבחר לראשונה כחבר הרייכסטאג מטעם המפלגה.
ב-21 ביוני 1919 התמנה לשר החוץ של גרמניה, ובתפקיד זה היה בין הנושאים ונותנים על הסכם ורסאי. ב-27 במרץ 1920 החליף את גוסטב באואר בתפקיד קנצלר גרמניה, ושימש בתפקיד זה עד ה-6 ביוני 1920.
ב-28 ביוני 1928 התמנה שוב לקנצלר גרמניה, והיה אחרון הקנצלרים ברפובליקת ויימאר שנהנו מרוב ברייכסטאג. אך הקואליציה שהקים נפלגה כתוצאה מחילוקי דעות בין הסוציאל-דמוקרטים ומפלגת העם הגרמנית על נושאי התקציב, על רקע השפל הגדול. מילר ניסה למנוע ממפלגתו לפרוש מהקואליציה, אך כשל בכך. ב-27 במרץ 1930 סיים את תפקידו, והוחלף בקנצלר היינריך ברינינג. בשנה שלאחר מכן מת לאחר ניתוח כושל בשלפוחית השתן.
אינדיאנה פיבר
אינדיאנה פיבר (באנגלית: Indiana Fever; בתרגום חופשי: "קדחת אינדיאנה") היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בבית המזרחי בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה, אשר קמה בשנת 2000, מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון קונסקו פילדהאוס אשר באינדיאנפוליס.
היסטוריה
מנהלת ליגת ה-WNBA החליטה להרחיב הליגה לקראת עונת 2000 ולפיכך העניקה ארבעה זיכיונות לקבוצות חדשות, בהן אינדיאנה פיבר.
הקבוצה סיימה את עונתה הראשונה במאזן 9 ניצחונות בלבד לעומת 23 הפסדים. לקראת עונת 2001 קיוותה הקבוצה להצליח יותר בזכות כוכבת ליגת המכללות לכדורסל נשים - טמיקה קצ'ינגס - אותה החתימה דרך הדראפט, אך זו נפצעה בשלהי עונת ליגת המכללות ופספסה את עונת 2001 לחלוטין. השיפור, בהתאם, היה מזערי בלבד - 10 ניצחונות לעומת 22 הפסדים.
קצ'ינגס חזרה לכושרה לקראת עונת 2002 ובמהרה הייתה לנכס לקבוצה. בעוד שהשחקנית זכתה לתואר "טירונית העונה" וזכתה להכלל בנבחרת האולסטאר, הקבוצה סיימה העונה עם 16 ניצחונות ו-16 הפסדים, וניצבה במקום הרביעי בבית המזרחי, בתיקו עם קבוצת אורלנדו מירקל. בין השתיים נערך משחק שובר שוויון, בו זכתה אינדיאנה ועלתה לראשונה לפלייאוף, אך שם הפסידה בסיבוב הראשון לניו יורק ליברטי.
הקבוצה המשיכה להתחזק בשחקניות בולטות לקראת עונת 2003. לצדה של קצ'ינגס צורפו המדליסטית האולימפית נטלי ויליאמס וכוכבת ה-WNBA קלי מילר. מנהלת הקבוצה נל פורטנר, אשר ליוותה הקבוצה מאז הקמתה, התפטרה והוחלפה על ידי קלי קראוסקופף, ובעקבות החילופים נשכרו גם שירותיו של בריאן וינטרס כמאמן הקבוצה. על אף ההתחזקות והשינויים בעמדות האימון, אינדיאנה כשלה בשתי העונות הבאות להגיע לפלייאוף וסיימה את הראשונה עם 16 ניצחונות מתוך 34, ואת הבאה עם 15 ניצחונות בלבד.
הקבוצה זכתה לחזור לפלייאוף רק בעונת 2005, והפעם גברה על ניו יורק ליברטי בסיבוב הראשון. אינדיאנה שיחקה שני משחקים מלאי מתח כנגד קונטיקט סאן, אך זו ניצחה בשניהם בזכות סלים עם סיום המשחק. לאחר סיום העונה בוצעו מספר שינויים נוספים בסגל: מילר הוחלפה בכוכבת פניקס מרקורי אנה דה-פורג' ולצידה הוחתמה טמיקה ויטמור, לאחר שסיימה החוזה עם לוס אנג'לס ספארקס. במסגרת הדראפט החתימה הקבוצה שתי שחקניות בולטות נוספות מליגת המכללות - ל'טאנג'לה אטקינסון וקאשה טרי.
גיוס הכוכבות הנרחב השתלם והקבוצה פתחה את עונת 2006 בארבעה ניצחונות רצופים, בעוד שכוכבות הקבוצה זכו לשבחים. הקבוצה סיימה את העונה הרגילה עם 21 ניצחונות מתוך 34 משחקים, אך שוב כשלה לעבור סיבוב בפלייאוף והפסידה בשני משחקים לדטרויט שוק. הקבוצה המשיכה לחזק את הסגל גם לאחר עונה זו וניצלה את התפרקותה של קבוצת שרלוט סטינג כדי לגייס את כוכבתה המנוסה שרי סם. במהלך אותה תקופה הוחתמה גם שחקנית ה-WNBA הבולטת טמי סוטון-בראון וכוכבת המכללות אליסון ביילס.
גם בעונת 2007 נראה כי מסע הרכש של אינדיאנה השתלם והקבוצה ניצחה ב-16 מתוך 20 משחקיה הראשונים. הרצף נקטע בחודש יולי כאשר קצ'ינגס, כוכבת הקבוצה, נפצעה, לא הייתה כשירה למשך שאר העונה הרגילה, וחזרה רק לקראת הפלייאוף. ללא קצ'ינגס השלימה הקבוצה רק 5 ניצחונות מתוך 14 המשחקים הנותרים. בזכות ניצחונותיה הראשונים סיימה אינדיאנה במקום ה-2 בבית המזרחי, ועלתה לסיבוב הפלייאוף הראשון נגד קונטיקט סאן. לאחר ניצחון בהארכה במשחק הראשון הסאן ניצחו במשחק השני בסדרה, ובכך כפו משחק שלישי אשר יכריע על העולה לסיבוב הבא. אינדיאנה ניצבה בפני אתגר במהלך המשחק השלישי כאשר קונטיקט הצליחה לעלות ליתרון 22 נקודות במהלך הרבע השלישי. על אף ההפרש הגדול, הצליחה אינדיאנה לסגור הפער ולכפות הארכה בסיומה ניצחו. אינדיאנה עלתה לסדרת גמר הבית המזרחי, בה שיחקה מול דטרויט. לאחר שכל אחת מהקבוצות ניצחה משחק אחד באצטדיונה הביתי שוב נקבע משחק שלישי וקובע. אינדיאנה נהנתה מיתרון מוקדם במשחק הקובע, אך לקראת סוף המחצית הראשונה שוב נפצעה קצ'ינגס ולא יכלה לשחק. אינדיאנה הפסידה במשחק בהפרש 24 נקודות, ודטרויט עלתה לגמר ה-WNBA.
לאחר ההפסד הדרמטי שוב בוצעו שינויים בקבוצה. וינטרס, מאמן הקבוצה זה 4 עונות, עזב ועוזרתו לין דאן מונתה במקומו. טמיקה ויטמור הוחלפה בקייטי דאגלס. על אף החילופים לא הצליחה אינדיאנה להאפיל על הישגיה הקודמים, ולמעשה אלו הדרדרו במהלך עונת 2008, אותה סיימה עם 17 ניצחונות בלבד והפסידה, שוב לדטרויט, בסיבוב הראשון בפלייאוף.
אחוז החסימה (ישראל)
אחוז החסימה הוא שיעור הקולות המינימלי הדרוש כדי לקבל ייצוג בפרלמנט או במוסד מייצג אחר. אחוז החסימה הנהוג בישראל בבחירות לכנסת עומד על 3.25% מכלל הקולות הכשרים שנמנו בבחירות, החל ממרץ 2014.
רקע לקביעתו של אחוז החסימה
שיטת הבחירות בישראל שונה מכמה בחינות בהשוואה לדמוקרטיות אחרות:
ההיסטוריה של אחוז החסימה בישראל
אחוז החסימה שנקבע בכנסות השונות:
משנות ה-50 שואפות המפלגות הגדולות להעלות את אחוז החסימה. בהסכם הקואליציוני בין מפא"י והציונים הכלליים לקראת הקמת ממשלת ישראל החמישית של משה שרת בתחילת 1954, נכלל סעיף הקובע שאחוז החסימה יועלה לכ-4%, אולם לאחר שהפרוגרסיבים הודיעו שלא יצטרפו לקואליציה אם אחוז החסימה יועלה, הוסכם לדחות את החקיקה לקיץ ועד הקיץ החליטה מפא"י להתנגד לאחוז החסימה כדי לא לפגוע בפרוגרסיבים ושלא לחזק את מפ"ם והפועל המזרחי שירוויחו מאיחוד עם המפלגות הקרובות אליהן. בעקבות לחץ של הציונים הכלליים למימוש ההסכם להעלאת אחוז החסימה, ביקשה מפא"י לדחות את תיקון החוק עד סמוך לבחירות לכנסת השלישית ובהמשך הוסכם להעלות את אחוז החסימה ל-2%, אולם ההסכם לא קוים.
לאחר הבחירות לכנסת השישית בשנת 1965, עלה שוב רעיון העלאת אחוז החסימה, לאור ריבוי הסיעות הקטנות בכנסת. בעוד רפ"י דרשה שינוי משמעותי בשיטת הבחירות, ביקשו המערך וגח"ל להסתפק בהעלאת אחוז החסימה. המפלגות הקטנות נאבקו נגד העלאת אחוז החסימה ולבסוף המפלגות הגדולות ויתרו על המהלך, לדברי פרשנים, כדי למנוע פגיעה במפלגות הקטנות המקורבות אליהן, וכדי לא להכריח את פועלי אגודת ישראל לרוץ יחד עם אגודת ישראל, וכתוצאה מכך להקצין את עמדותיה בנושאי דת. בכנסת השביעית שוב עלה רעיון העלאת אחוז החסימה, בין השאר במסגרת המאבק נגד שינוי שיטת הבחירות לכנסת.
בכנסת התשיעית שוב הועלה רעיון העלאת אחוז החסימה, הפעם על ידי אישים שונים בליכוד, בהם שמחה ארליך, יצחק שמיר וחיים קורפו. הטענה הייתה שהסיעות הקטנות בכנסת מהוות גורם לאי יציבות, כך שכמעט כל חבר-כנסת יכול להביא להפלת הממשלה. המתנגדים, לעומת זאת, טענו שגורמי אי היציבות של קואליציות הם אחרים ואינם קשורים למפלגות הקטנות. בסוף שנת 1980 החליטה מפלגת העבודה להתנגד להעלאת אחוז החסימה וכך גם יגאל ידין וסיעתו התנגדו להעלאת אחוז החסימה. ידין אף איים בהתפטרות אם חוק להעלאת אחוז החסימה יועלה להצבעה. כאשר עלתה ההצעה לבסוף בכנסת במרץ 1981 היא נדחתה ברוב של 44 נגד 37. בראש המתנגדים עמדו אנשי המערך.
לאחר הבחירות לכנסת ה-11 והקמת ממשלת האחדות הלאומית, בקשו המערך והליכוד להעלות את אחוז החסימה. אולם לאור התנגדות של אגודת ישראל נסוגו שרי הליכוד מהסכמתם למהלך. גם לאחר התרגיל המסריח התחייבה הליכוד לאגודת ישראל שאחוז החסימה לא יועלה ללא הסכמתה.
לקראת סוף כהונת הכנסת ה-12, נוצרה הזדמנות פוליטית להעלות את אחוז החסימה, וב-14 באוקטובר 1991 הוא הועלה ל-1.5% לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה. על הצעת החוק היו חתומים יצחק לוי מהמפד"ל וגרשון שפט מהתחייה. העלאת אחוז החסימה הביאה למפלתה של מפלגת התחיה, שלמרבה האירוניה הייתה בין היוזמות של העלאת אחוז החסימה.
העלאת אחוז החסימה לא השיגה את מטרתה והמפלגות הגדולות דווקא הלכו ונחלשו, בעיקר בגלל הבחירה הישירה לראשות הממשלה שנכנסה לתוקף החל בכנסת ה-14. מגמת היחלשות המפלגות הגדולות נמשכה גם בכנסות ה-15 וה-16 ולאחר הבחירות לכנסת ה-16 נוצרה שוב הזדמנות פוליטית להעלות את אחוז החסימה, כאשר כל מפלגות הקואליציה: הליכוד, שינוי, המפד"ל והאיחוד הלאומי הרגישו בטוחות בעצמן מספיק כדי להעלות את אחוז החסימה. בהתאם, אחוז החסימה הועלה ל-2% החל מהבחירות לכנסת ה-17.
במרץ 2014 התקבל בכנסת תיקון נוסף לחוק הבחירות לכנסת, ובמסגרתו הועלה אחוז החסימה ל 3.25%. עתירה לבג"ץ נגד ההעלאה נדחתה ברוב של 8:1 על ידי בית המשפט העליון, תוך שהשופטים מבהירים כי ייתכן שהתיקון יבוטל לקראת הבחירות לכנסת ה-21, אם התוצאות בבחירות לכנסת ה-20 יצדיקו זאת.
השפעת אחוז החסימה במערכות הבחירות
בבחירות לכנסת השש עשרה בשנת 2003, עמד אחוז החסימה על 1.5% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 47,226 קולות.
בבחירות לכנסת השבע עשרה בשנת 2006, עמד אחוז החסימה על 2% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 62,742 קולות. הסיעה הכי קטנה שנכנסה לכנסת זכתה ב-3 מנדטים. מספר זה גבוה משמעותית מזה שנמדד לאחוז החסימה בבחירות של 2003, עקב העלאת אחוז החסימה בחצי אחוז, אולם הוא נמוך מכפי שצפו בתחילה, כיוון ששיעור ההשתתפות בבחירות היה נמוך במיוחד. בסך הכול ניתנו 185,235 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה, שהם כ-6% מכלל הקולות הכשרים. בבחירות 2006, רוב המפלגות שלא עברו את אחוז החסימה, היו רחוקות ממנו במידה ניכרת. שתי המפלגות שהתקרבו לאחוז החסימה, אך לא עברו אותו, הן הירוקים ועלה ירוק, והן קיבלו כ-48,000 וכ-40,000 קולות בהתאמה.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה בשנת 2009, עמד אחוז החסימה על 2% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 67,470 קולות. לכנסת לא נכנסו רשימות עם שני מנדטים בלבד. כל המפלגות שלא עברו את אחוז החסימה היו רחוקות ממנו מאוד ולא הגיעו אפילו לאחוז אחד מהקולות. התנועה הירוקה-מימד שהייתה הרשימה עם הכי הרבה קולות שלא עברה את אחוז החסימה, קיבלה פחות מ-28,000 קולות שהיוו כ-0.82% מהקולות הכשרים. בסך הכול ניתנו 103,904 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת התשע עשרה בשנת 2013, עמד אחוז החסימה על 2% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 75,854 קולות. קדימה הצליחה לעבור את אחוז החסימה בהפרש קטן (2.08%), וקיבלה שני מנדטים. לעומת זאת, עוצמה לישראל לא עברה את אחוז החסימה אף על פי שהייתה קרובה אליו עם כ-1.75% מהקולות. מפלגות נוספות שלא עברו את אחוז החסימה, אך קיבלו קולות של מעל מנדט הן עם שלם (1.20%) ועלה ירוק – הרשימה הליברלית (1.14%). בסך הכול ניתנו 268,795 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת בשנת 2019 עמד אחוז החסימה על 3.25% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 140,052 קולות. בסך הכול ניתנו 366,016 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה. שלוש מפלגות שקיבלו תמיכה משמעותית לא עברו את אחוז החסימה: הימין החדש שחסרו לה רק עוד 1,503 מצביעים, זהות שחסרו לה כ-22,000 קולות וגשר שהשיגה 1.73% מהקולות. מאידך רע"ם-בל"ד היו קרובים לאחוז החסימה ועברו אותו ב 3,614 קולות. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים ולכנסת העשרים ושלוש, חלק מהמפלגות הקטנות חששו שהן לא יעברו את אחוז החסימה והתאחדו. ימינה ואחר כך העבודה-גשר-מרצ אף הוגדרו כ"איחוד טכני" שאמור להתפרק אחרי הבחירות.
בבחירות לכנסת ה-21 נכנסה לכנסת רשימת רע"ם-בל"ד, שחצתה במשורה את אחוז החסימה עם 3.33% מהקולות. בבחירות לכנסת ה-22, שהתקיימו חודשים אחדים אחר כך, קמה רשימת המחנה הדמוקרטי – איחוד של מרצ, המפלגה הירוקה וישראל דמוקרטית – שהייתה למפלגה הקטנה בכנסת ה-22 לאחר שגרפה 4.34% מהקולות, רק 1.09% מעל אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-23 המפלגה הקטנה ביותר מבחינת קולות הבוחרים הייתה ימינה, שגרפה 5.24% – כ-2% מעל אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-24 חצתה הרשימה הערבית המאוחדת את אחוז החסימה לאחר שקיבלה 3.79% מהקולות (0.54% מעל הרף), ונכנסה לכנסת.
ההשפעה על מפלגות חדשות
הבחירות לכנסת השתים עשרה הביאו איתן את מולדת של רחבעם זאבי. בבחירות לכנסת הארבע עשרה נכנסה לכנסת ישראל בעליה שגרפה קולות רבים של בני העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 וזכתה ל-7 מנדטים. העלאת אחוז החסימה ל-2% הקשתה על המפלגות החדשות, אולם הבחירות לכנסת השבע עשרה הביאו איתן את הכניסה לכנסת של גיל - גמלאי ישראל לכנסת שזכתה ב-7 מנדטים. בבחירות לכנסת התשע עשרה נכנסה לכנסת יש עתיד שקיבלה 19 מנדטים, והייתה למפלגה השנייה בגודלה. הבחירות לכנסת העשרים הביאו איתן את כולנו שקיבלה עשרה מנדטים.
התמודדות משפטית
בעקבות העלאת אחוז החסימה, הוגשו עתירות לבג"ץ שטענו שהעלאה זאת אינה חוקתית, בין השאר בגלל פגיעתה בהיות הבחירות יחסיות ושוויוניות ובגלל פגיעה בכבוד האדם וחירותו. בשנת 1991 דחה בג"ץ עתירה נגד העלאת אחוז החסימה ל-1.5%, ובשנת 2006 משך העותר בהמלצת בית המשפט, עתירה נגד העלאת אחוז החסימה ל-2%. עתירה נגד העלאת אחוז החסימה ל-3.25%, בטענה שהיא פוגעת בייצוג של המיעוט הערבי, נדחתה ברוב של 8 שופטים נגד דעתו החולקת של השופט סלים ג'ובראן, בשנת 2015. הנימוק העיקרי לדחייה היה שלא הוכח שאחוז החסימה אכן פוגע בשוויון. עם זאת, חלק מהשופטים כתבו שאם בעקבות הבחירות יתברר שאחוז החסימה הגבוה פוגע בשוויון, יהיה מקום לדון מחדש בחוקתיות העלאת אחוז החסימה.
השפעת אחוז החסימה על תעמולת הבחירות
העלאת אחוז החסימה הובילה לכך שחלק גדל והולך של התעמולה של המפלגות הקטנות עוסק בשאלת סיכוייהן לעבור את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006, כללו בין השאר המפלגות תפנית, הירוקים, שינוי, חזית יהודית לאומית, הגמלאים ועתיד אחד התייחסות לאחוז החסימה בתעמולת הבחירות שלהן. חזית יהודית לאומית ערכה מפקד שבו התבקשו המצביעים שלה להודיע ב-SMS כי יצביעו עבור המפלגה, תוך התחייבות שהמפלגה תפרוש מהמירוץ אם לא יהיו מספיק מצביעים שיודיעו על תמיכה. שבוע לפני הבחירות הודיעה המפלגה כי אספה מעל 55,000 הודעות ועל כן היא ממשיכה בהתמודדות, אך בפועל קיבלה המפלגה 24,824 קולות בלבד. מפלגת "עתיד אחד" לא ערכה מפקד, אך רמזה בתעמולתה כי התמיכה של עולי אתיופיה תעביר אותה את אחוז החסימה. מפלגות אחרות ציטטו סקרים שמהם עולה כאילו הן עוברות את אחוז החסימה, אולם לא תמיד הפנו לסקר מסוים שאכן מראה כך. בבחירות עצמן רק מפלגת הגמלאים אכן עברה את אחוז החסימה ואף זכתה ב-7 מנדטים.
דרך שכנוע אחרת של מפלגות החוששות ליפול מתחת לאחוז החסימה, היא קריאה למצביעים ללכת עד הסוף עם האמת שלהם. המפלגות טוענות שאם כל הבוחרים שהאמינו בדרכן, אך חששו שקולותיהם יאבדו עקב אחוז החסימה, היו מצביעים עבורן, הן היו עוברות בקלות את אחוז החסימה.
השפעת אחוז החסימה על הסקרים והמדגמים
בעקבות עליית אחוז החסימה ל-3.25% הפך משימת חיזוי תוצאות הבחירות מבחינת הגושים לקשה יותר, בגלל שמעבר או אי מעבר של אחוז החסימה משפיע בבת אחת על ארבעה מנדטים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת בשנת 2019 כמעט ולא היו סקרים שחזו שהימין החדש לא יעבור את אחוז החסימה. בבחירות, לימין החדש חסרו רק עוד 1,503 מצביעים. העובדה שהימין החדש לא עבר את אחוז החסימה הביא לתיקו פוליטי בין הגושים ולבחירות חוזרות.
בבחירות לכנסת ה-24 לא חזו המדגמים של ליל הבחירות את מעבר אחוז החסימה על ידי הרשימה הערבית המאוחדת.
בבחירות לכנסת ה-25 לא חזו המדגמים את נפילת מרצ מתחת לאחוז החסימה, ורק אחד המדגמים, זה של חדשות 13, הזהיר שהיא קרובה מאוד לאחוז החסימה. בעקבות זאת, בליל ספירת הקולות עוד היו ציפיות להמשך התיקו בין הגושים.
בבחירות לרשויות המקומיות
בבחירות לרשויות המקומיות נקבע אחוז חסימה "הפוך" – כדי להשתתף בחלוקת המנדטים די לרשימה לזכות ב-75% בלבד מהמודד למנדט. תיתכן אפשרות שבסוף החישוב רשימה כזאת לא תזכה במנדט. שיטת החישוב היא כדלהלן: מחלקים את סך הקולות הכשרים במספר המושבים במועצת הרשות המקומית, כך נקבע המודד למנדט, אחר כך מנפים מסך הקולות הכשרים את הקולות שניתנו לרשימות המועמדים שלא השיגו 75% ממודד זה, לאחר מכן מחלקים את סך הקולות שנותרו למספר המושבים במועצה, ובזה נקבע המודד הסופי למנדט, כעת מחלקים את מספר הקולות שניתנו לכל רשימת מועמדים במודד הסופי למנדט, ומקבלים את מספר המושבים שבו זוכה כל רשימה במועצה.
אם נותרו מושבים לא מאוישים, מחלקים אותם לפי יתרת העודפים שנותרה מהחלוקה לפי המודד הסופי למנדט כאשר אין כל חשיבות לגודל הסיעה, בשונה מחוק בדר-עופר שחוקק אך ורק לכנסת.
ידוע על מקרה בו שום רשימה לא עברה את אחוז החסימה: בבחירות למועצה המקומית מע'אר בנובמבר 1965 התמודדו 19 רשימות על 9 מקומות, אך אף אחת מהרשימות לא עברה את אחוז החסימה שעמד על 155 קולות, מתוך 1,860 הקולות הכשרים שנספרו. בבחירות החוזרות שנערכו ביולי 1966 התמודדו אחת עשרה רשימות, ששמונה מהן עברו את אחוז החסימה.
הר שעיר
הַר שֵׂעִיר הוא הר הנזכר פעמים רבות בתנ"ך, בעיקר כמקום מושבם של האדומים, בני עשו. מקובל לזהות אותו עם רכס הרי הגרניט המשתרע בין דרום ים המלח למפרץ אילת, ממזרח לבקעת הירדן, בדרום-מערב ממלכת ירדן.
גאוגרפיה
במפה המצורפת לערך ניתן לראות את הר שעיר בולט מעל כל סביבתו. זהו הפס הלבן המשתרע בדרום-מערב ממלכת ירדן, מדרום ים המלח ועד מפרץ אילת. הגבולות של הר שעיר הם העמקים שמסביבו. אלה מקומות שנוח לבנות בהם כבישים, ולכן אפשר לראות בבירור את גבולות הר שעיר בקווים הכתומים המקיפים אותו, המציינים כבישים: כביש הערבה הירדני בין ים המלח לעקבה ממערבו, וכביש עקבה-מעאן ממזרחו. הגבול הצפוני של הר שעיר הוא נחל זרד - הקו השחור העובר מצפון לאל-תפילה.
בפי הבדואים באזור, המקום מכונה עד היום ג'בל א-שערה - הר השער. הוא בולט במיוחד ליד הרי הגיר האדומים והחשופים מצמחייה שבתוכם בנויה פטרה.
החורים ובני עשו
מלחמת כדרלעמר החלישה מאוד את אחיזתם של החורים בהר שעיר, שני דורות מאוחר יותר, הגיע לשם עשו נכדו של אברהם,. בני עשו חיקו את המשטר של שכניהם החורים, וגם הם הונהגו על ידי אלופים - ארבעה-עשר אלופים, שייצגו את צאצאי הנכדים של עשו. מאוחר יותר מינו בני עשו מלך והקימו בהר שעיר את ממלכת אדוֹם. העיר פטרה, הנמצאת במערב הר שעיר, קרויה עד היום "הסלע האדום" בגלל צבעם של הסלעים שבהם היא חצובה.
במשך הזמן, בני עשו התרבו והתחזקו עד שהשמידו את שארית החורים בהר שעיר,. נתינת הר שעיר לבני עשו נחשבת לחלק מהתוכנית של ה' לתת את הארץ לבני אברהם,.
מסעות בני ישראל
בתיאור נדודי בני ישראל במדבר, נזכר הר שעיר פעמים רבות בסמוך לקדש, שכאמור מזוהה עם פטרה.
בני ישראל הלכו : מהר חורב שבדרום, הלכו צפונה דרך המורדות המערביים של הר שעיר, עד קדש (ברנע). משם שלחו את המרגלים. אחרי שנגזר עליהם שלא ייכנסו לארץ כנען, הם ניסו בכל-זאת להיכנס אך הותקפו על ידי האמורים. הם ברחו לכיוון הר שעיר אך הוכו על ידי האמורים,. בני ישראל נשארו לשבת בקדש ימים רבים (שם, ).
לאחר מכן, בדבר ה', הם פנו דרומה, לכיוון ים סוף, כדי להקיף את הר שעיר:. מסתבר שהם הלכו במסלול דומה לזה של כביש הבקעה הירדני (שמספרו כיום 65), שבין דרום ים המלח לעקבה. הם עברו בגבול הר שעיר, וה' ציווה עליהם שלא יתגרו בבני עשו השוכנים שם,.
בני ישראל המשיכו לצעוד דרומה עד שהגיעו לעציון גבר, הסמוכה לאילת ולעקבה. שם הם פנו מזרחה וצפונה (במסלול דומה לזה של כביש עקבה-מען הירדני, שמספרו כיום 15). כך הם סבבו את הר שעיר משלושה כיוונים: מערב, דרום ומזרח. . הקפת הר שעיר הסתיימה כשהגיעו אל נחל זרד, שהוא הגבול הצפוני של הר שעיר, וגם הגבול בין ארץ אדום לבין ארץ מואב. .
הקפה זו של הר שעיר מתוארת בפירוט רב יותר בספר במדבר. כשבני ישראל יצאו מקדש דרומה, התחנה הראשונה שלהם הייתה הור ההר:,. הור ההר הוא, לפי הזיהוי המקובל, ג'בל הרון, הנמצא ליד פטרה אשר ליד קדש. בהור ההר נפטר אהרן הכהן, ולאחר מכן המשיכו בני ישראל במסעם דרומה להקיף את ארץ אדום אשר בהר שעיר:.
ברכת משה לבני ישראל, בסוף ספר דברים, פותחת בתיאור התגלות ה' מסיני ומהר שעיר,, וייתכן שהכוונה לעמוד הענן שהנחה את בני ישראל בנדודיהם במדבר כשהקיפו את הר שעיר. הר שעיר נזכר בהקשר זה גם בשירת דבורה,.
בימי יהושע והשופטים
הר שעיר נזכר כמה פעמים בספרי יהושע ושופטים, אולם לא ברור אם הכוונה לאותו הר.
בתיאור הגבול הצפוני של נחלת יהודה, ברור שהכוונה להר אחר, הנמצא ממערב לצפון ים המלח:. לא ייתכן שהכוונה להר של בני עשו, שהרי הוא נמצא בתוך שטח ישראל. אלא הכוונה להר שנקרא שָׂעִיר, על-שם העצים והעשבים הצומחים עליו, הדומים לשערות (בניגוד להר החלק הנמצא לידו).
הר שעיר נזכר בגבולות השטח שכבש יהושע:. ייתכן שהכוונה להר של בני עשו, והכתוב מדגיש שיהושע לא כבש אותו אלא רק את המורדות המערביים שלו. וייתכן שהכוונה להר השָׂעִיר הסמוך להר החלק.
לאחר שאהוד בן גרא הכה את עגלון מלך מואב, הוא ברח אל שעיר,. גם כאן ייתכן שהכוונה להר של בני עשו, הנמצא מדרום למואב, או להר השָׂעִיר הנמצא בצפון נחלת יהודה ובדרום נחלת בנימין (שבטו של אהוד).
נבואות
בנבואת יחזקאל, הר שעיר הוא משל לארץ אדום: ה' מצווה על יחזקאל שיפנה לכיוון הר שעיר כדי לנבא פורענות לאדום,.
בנבואת עובדיה, הר שעיר נקרא הר עשו. עובדיה מנבא שחכמי האדומים וגיבוריהם ייכרתו מההר:. בהמשך הוא מנבא, שבאחרית הימים עם ישראל יתרחב מזרחה ומערבה, ובפרט, בני ישראל היושבים בנגב יתרחבו מזרחה ויירשו את הר עשו, כפי שבני בנימין יתרחבו מזרחה ויכבשו את הגלעד:.
מדרשים
בכמה מדרשים נאמר שמעלה עקרבים נמצא בהר שעיר (בניגוד לזיהוי המקובל כיום, לפיו מעלה עקרבים נמצא בשטח מדינת ישראל בנגב):. וכן במדרש בראשית רבתי (וישלח לו ו). מסתבר שהכוונה לשביל שבו אפשר לעלות אל הר שעיר מהמערב, וכנראה שמסלולו דומה למסלול של הכביש השחור הדרומי יותר במפה למעלה (מעט מצפון לאל-שובכ).
השיטה המזרחית והשיטה המערבית
ישנן שתי שיטות עיקריות לזיהוי הר שעיר: השיטה המזרחית והשיטה המערבית.
השיטה המזרחית היא השיטה שתוארה עד כה, ולפיה הר שעיר נמצא ממזרח לערבה, בדרום-מערב מדינת ירדן של ימינו, ומדרום לארץ מואב. שיטה זו נזכרת לראשונה בספר כפתור ופרח:. המקום שהוא מכנה "קארק" הוא כרכ (Karak), הנמצאת ממערב ללשון-היבשה הנכנסת אל ים המלח (מעט מצפון למפה שלמעלה). ואכן, דרך שני ימים (80 ק"מ) מדרום לשם נמצאת העיר שובכ שהיא אחת הנקודות הגבוהות ביותר בהרי אדום (במפה שלמעלה מסומנת ב: Al-Shaubak). שיטה זו מפורטת בפירושי דעת מקרא על התורה. לפי שיטה זו, קדש ברנע היא קדש היא פטרה, כפי שהסברנו למעלה.
השיטה המערבית (המתפצלת למספר תת-שיטות) ממקמת את הר שעיר ממערב לערבה, באזור הנגב של מדינת ישראל, ומדרום לארץ כנען. זו הייתה כנראה דעת רש"י: . ובימינו: לפי שיטה זו, קדש ברנע נמצאת כנראה בעין קודיראת או במקום אחר באזור זה.
אסיה רודשטיין
אסיה רודשטיין היא כנרת, מורה לכינור ובונת כינורות ישראלית.
רודשטיין נולדה בברית המועצות בשנת 1955, שם למדה נגינה בכינור והחלה לעבוד בהוראת נגינה.
ליקויים בכינורות של תלמידיה עוררו בה עניין בבניית כינורות, והיא פנתה אל דניס ולדימירוביץ' יארובוי, בונה הכינורות הרוסי היחיד שזכה בתחרות בקרמונה, ולמדה אצלו את המקצוע באופן אינטנסיבי.
רודשטיין עלתה לישראל בשנת 1989, ניגנה זמן קצר בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ונכון ל-2011 היא מנגנת בשני הרכבים קאמריים, מלמדת נגינה ומרכזת פרויקט בבית ספר לאמנויות באשקלון.
רודשטיין מתקנת ובונה כינורות בעץ אשוח ומייפל, שהביאה עמה ממוסקבה.
נוסף לעיסוקיה אלה, רודשטיין עוסקת בביקורת מוזיקה וכותבת שירה בעברית, שלמדה אחרי עלייתה לארץ.
אזור תעשייה עידן הנגב
אזור התעשייה עידן הנגב הוא אזור תעשייה שנמצא בשטח עיריית רהט והמועצה אזורית בני שמעון.