cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדריאן שלי
חייה והקריירה המקצועית שלה
שלי נולדה כ"אדריאן לוין" ברובע קווינס בניו יורק. היא גדלה בלונג איילנד, והופיעה מגיל צעיר במחזות זמר. לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון למדה קולנוע באוניברסיטת בוסטון.
שלי התפרסמה בעקבות הופעתה בסרטיו של הבמאי האל הרטלי, "האמת שלא תיאמן" (1989) ו"אמון הדדי" (1990). סרטים אלו הופקו בשיטת "הקולנוע העצמאי", והיו שונים מסרטי הזרם המרכזי בהוליווד באותה תקופה. הם עסקו בדמויות מנוכרות המצויות בשולי החברה, באהבות קשות ובלתי אפשריות, ובבדידותו של הזר בחברה מתנכרת, וכל זאת בהומור ובשנינות, כאשר הדמויות אומרות את שורות הדיאלוג השנונות והפילוסופיות ששם בפיהן הרטלי, תוך כדי שיחה יום יומית מבלי לשנות את הבעת פניהן.
יופייה המיוחד של שלי, וכישרון המשחק שלה, התאימו לתפקידים בהם לוהקה. אודרי, התיכוניסטית המתאהבת באיש הלא נכון בסרט "האמת שלא תיאמן", ומריה, גיבורת "אמון הדדי" הנכנסת להריון בלתי רצוי, מגורשת ממשפחתה, ומוצאת את הידידות והאהבה הבלתי אפשרית אצל מתיו (מרטין דונובן) טכנאי מחשבים גאון, הסובל מהתעללות של אב מכה, ומחוסר הבנה של סביבתו.
סרטים אלו זכו להצלחה בינלאומית, והסרט "אמון הדדי" אף היה מועמד לפרס הגדול של חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס לקולנוע עצמאי.
במהלך שנות ה-90 הופיעה שלי במספר סרטים נוספים אם כי אלו לא זכו להצלחה של סרטיו של הרטלי. בהמשך דרכה פנתה לכתיבה ולבימוי, במספר סרטים בהם עמדה מאחורי המצלמה. הצלחתה הגדולה ביותר הייתה קומדיה משנת 1999 בשם "אקח אותך לשם" ("I'll Take You There") אשר זכתה בפרס "התגלית" בפסטיבל אומנות הקומדיה האמריקני בשנת 2000, וכן בפסטיבל קולנוע בפורטוגל. בשנת 2006 ביימה סרט בשם "מלצרית" אשר בעת מותה טרם יצא אל המסכים.
שלי הופיעה במספר סרטי טלוויזיה לרבות הסדרות חוק וסדר, אוז ורצח מאדום לשחור, כולן סדרות הנחשבות לסדרות איכות.
מותה
ב-1 בנובמבר 2006 נמצאה שלי על ידי בעלה, אנדי אוסטרוי, כאשר היא תלויה מסדין שנכרך סביב צווארה ונתלה על מוט וילון בחדר האמבטיה בביתם שבגריניץ' וילג' במנהטן. על אף שנראה לכאורה כי מדובר בהתאבדות, המשטרה העלתה ממצאים מחשידים לפיהם נרצחה שלי, כגון טביעות רגליים בלתי מוסברות בחדר האמבטיה. ב-6 בנובמבר 2006 הודיעה המשטרה על מעצרו של פועל בשם דייגו פילקו, מהגר בלתי חוקי מאקוודור בן 19, שנחשד ברציחתה של שלי. ב-14 בפברואר 2008 הודה פילקו בבית המשפט ברצח, והסביר כי עשה זאת בשל כך שנתפס על ידי שלי כשפרץ לדירתה וגנב מארנקה. פילקו נדון ל-25 שנות מאסר ללא חנינה.
שלי הותירה אחריה בת בת שלוש שנים.
לאחר מותה הקים בעלה את "מוסד אדריאן שלי", ארגון ללא כוונת רווח המעניק מלגות ומענקים לנשים העוסקות בעשייה קולנועית. ב-1 בדצמבר 2021 עלה ב-HBO סרט דוקומטרי בשם "אדריאן" שביים בעלה ובו הוא מתאר את חייה. הסרט משודר גם בישראל בYES ובHOT.
חורבת בית מקדום
חורבת בית מקדום היא אתר ארכאולוגי, הממוקם בכפר אל-כום שב. אשר חלק מחוקרי התנ"ך מזהים אותה עם העיר המקראית מקדה. חורבת בית מקדום השוכנת ממזרח לאמציה, כוללת בתוכה כמה ממצאים ארכאולוגיים, בהם: בורות, אבני גוויל ומערות כוכים (בחלקם מצויים קברים מימי בית שני). לפי שרידי המבנים והחרסים שנמצאו בחורבת בית מקדום, הסיקו הארכאולוגים שהמקום היה מיושב גם בתקופת הברזל, בתקופה הביזנטית ובימי הביניים.
סביבה (מערכות)
במדע ובהנדסה, מערכת פיזיקלית היא החלק מהיקום אותו חוקרים, בעוד הסביבה היא שאר היקום, מחוץ לגבולות המערכת. בתרמודינמיקה הסביבה מכונה לעיתים מאגר. מערכות שונות יכולות לעבור אינטראקציה עם הסביבה בדרכים שונות - מעבר מסה, אנרגיה (כולל חום ועבודה), תנע קווי, תנע זוויתי, מטען חשמלי, או גדלים נשמרים אחרים. בחלק מתחומי המחקר, כמו תורת האינפורמציה, מתייחסים גם למעבר מידע. בחקר מערכות מנסים להפריד את הגורמים השונים לכוחות בתוך המערכת, ואינטראקציות חיצוניות, כדי להקל על ניתוח המערכת, ולהשתמש בניתוח כללי ככל האפשר.
לדוגמה, בניתוח של מערכת תגובה כימית, פרמטרים פנימיים יהיו זהות החומרים השונים והאינטראקציה ביניהם (יצירת חומרים אחרים, פליטת או קליטת חום וכו'), כאשר אינטראקציה עם הסביבה יכולה, לדוגמה, לספק חום - על ידי חימום כלי התגובה. ניתוח התגובה הכימית מבוצע באופן כללי (ללא תלות בחימום חיצוני), ומתקבלת תוצאה שאליה רק יש להוסיף מעבר חום מהסביבה כפרמטר.
אבאשה
אַבָּאשָׁה (בגאורגית: აბაშა) היא עיירה במערב גאורגיה, משמשת כמרכז המנהלתי של נפת אבאשה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית. אוכלוסייתה מונה 4,941 איש, והיא ממוקמת בין נהר אבאשה לבין נהר נוֹרְ'לָה בגובה 23 מטר מעל פני הים, וכ-283 ק"מ מערבית לטביליסי. בשנת 1964 קיבלה העיר מעמד של ישוב עירוני. מטה האיפרכיה של צ'קונדידי  של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית נמצאת באבאשה.
ההיסטוריה המודרנית של אבאשה קשורה בראש ובראשונה לניסוי הכלכלי של התקופה הסובייטית שהונהג על ידי המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה, אדוארד שוורדנדזה, בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1971, קיבץ שוורדנדזה את המוסדות החקלאיים המחוזיים, כולל את הקולחוזים, לתוך תאגיד אחד תחת הנהלה אחת. באותו הזמן, קיבלו אלה שעבדו את האדמה העדפה בחומרי הגלם ובסיוע פיננסי. הצעד קידם את היוזמה המקומית והתאום והוביל להגברת הייצור החקלאי בנפה שהייתה עניה עד לאותו הזמן. זו הייתה היוזמה הפרטית הראשונה ברחבי ברית המועצות מאז ימי לנין. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, הורחב "ניסוי אבאשה", שהצליח בדרגות שונות במקומות האחרים.
יחסי מקסיקו–קוריאה הדרומית
יחסי מקסיקו–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין מקסיקו לבין קוריאה הדרומית. ישנם כ-15,000 קוריאנים ומקסיקנים ממוצא קוריאני החיים במקסיקו. שתי המדינות חברות ב-APEC, G-20, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה
הקשר הראשון בין חצי האי של קוריאה ומקסיקו התקיים כאשר הגיעו ספרדי ומקסיקני מהישועים מספרד החדשה (מקסיקו של ימינו) הגיעו לקוריאה כדי להטיף לנצרות. מאז המגעים הראשוניים כמעט ולא הקיים קשר ישיר נוסף בין שתי המדינות וכל קשר שהיה נוצר עם אוניות סחר קוריאניות שהגיעו למנילה (בירת הכתר הספרדי בפיליפינים) ועם סחורותיהם שהובלו על ידי גליאונים ספרדים למקסיקו של ימינו. בשנת 1905 הגיעה לדרום מקסיקו ספינה קוריאנית בשם אילפורד עם כ-1,033 מהגרים קוריאנים, אשר התיישבו בסופו של דבר במדינת יוקטן.
במהלך מלחמת קוריאה, בניגוד למספר מדינות אמריקה הלטינית, מקסיקו החליטה להישאר נייטרלית ולא לשלוח כוחות לחצי האי הקוריאני. ב-26 בינואר 1962, מקסיקו ודרום קוריאה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. באותה שנה פתחה דרום קוריאה שגרירות במקסיקו סיטי. בתחילה ניהלה מקסיקו מערכות יחסים עם קוריאה הדרומית משגרירותה בטוקיו, יפן. במרץ 1968 הקדישה דרום קוריאה ביתן ידידות למקסיקו והציבה אותו בפארק צ'פולטה. בשנת 1978 פתחה מקסיקו שגרירות בסיאול.
בשנת 1991 הפך נשיא דרום קוריאה, רו טה-וו לראש המדינה הקוריאנית הראשון שביקר במקסיקו ובאמריקה הלטינית. בשנת 1996 נשיא מקסיקו ארנסטו זדילו הדה ערך ביקור בדרום קוריאה. מאז נערכו מספר ביקורים רמי דרג בין שתי המדינות.
בשנת 2017 חגגו שתי המדינות 112 שנה מאז ההגירה הקוריאנית הראשונה למקסיקו ו-55 שנים של יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רשמיים מדרום קוריאה במקסיקו
ביקורים רשמיים ממקסיקו בדרום קוריאה
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים, כמו הסכם לשיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (1966); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני (1989); הסכם תיירות ותקשורת (1999); הסכם למניעת מיסוי כפול (2000); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (2000); הסכם על טכנולוגיה וחדשנות (2016); הסכם על שיתוף פעולה באנרגיה נקייה (2016); הסכם למאבק בפשע מאורגן בינלאומי (2016); הסכם בנושא השכלה גבוהה, בריאות וביטחון סוציאלי (2016) והסכם בנושא קניין רוחני (2016).
תיירות ותחבורה
בשנת 2016 ביקרו במקסיקו 45,000 אזרחי דרום קוריאה לצורך תיירות. באותה תקופה, יותר מ-8,000 אזרחים מקסיקנים ביקרו בדרום קוריאה לצורך תיירות. בשנת 2017 החלו טיסות ישירות בין מקסיקו לדרום קוריאה עם אארומקסיקו.
יחסי סחר
בשנת 2012 מקסיקו ודרום קוריאה החלו במשא ומתן על הסכם סחר חופשי. בשנת 2018 הסתכם הסחר בין שתי המדינות ב-19.1 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לדרום קוריאה כולל: מוצרים מבוססי דלק, מינרלים, פירות ים ואלכוהול (טקילה ובירה). הייצוא העיקרי של דרום קוריאה למקסיקו כולל: ציוד אלקטרוני הכולל טלפונים סלולריים וחלקי רכב.
דרום קוריאה היא שותפת הסחר השישית בגודלה של מקסיקו בעולם וההשקעה הישירה של דרום קוריאה במקסיקו בין השנים 1999–2015 הסתכמה ביותר משלושה מיליארד דולר. באותה תקופה השקיעה מקסיקו בדרום קוריאה 200 מיליון דולר. יש 1,700 חברות דרום קוריאניות שמשקיעות במקסיקו. מספר חברות רב-לאומיות דרום קוריאניות פועלות במקסיקו כמו LG, יונדאי, קיה מוטורס, פוסקו, סמסונג ורבות אחרות. שתי חברות רב-לאומיות מקסיקניות פועלות בדרום קוריאה: גרופו פרומקס וקידזניה.
מוזיאון האדם והחי
מוזיאון האדם והחי הוא מוזיאון טבע הנמצא בפארק הלאומי ברמת גן. המוזיאון נפתח בשנת 1983.
פעילות
אולם הכניסה למוזיאון מעוצב ומשמש כגלריה המשמשת במה לאמנים להציג את יצירותיהם הקשורים לעולם הטבע והסביבה. המוזיאון מציג תערוכות, תצוגות, פעילויות וסיורים מודרכים, ומספר את סיפורם של עולם החי והאדם. במקום הדרכה לקבוצות ולתלמידי בתי הספר.
התצוגה במוזיאון כוללת פוחלצים, שלדים, מאובנים, סרטונים, תמונות והולוגרמות תלת מימדיות. התצוגה במוזיאון מציגה את הטבע בישראל ואת שמירת הטבע עם התייחסות להיבטים שונים הקשורים לאדם, לאורח החיים של האדם ולהשפעתו על הסביבה. מחוץ למוזיאון גן קקטוסים המציג כ-1,500 צמחיים.
מוצגי המוזיאון הם סטטיים וללא אפשרות של השתתפות פעילה. חלק מהמוצגים ניתנים להארה על ידי המבקר בלחיצת כפתור.
המוזיאון עוסק בהתפתחות החיים על פני כדור הארץ, זוחלים ודינוזאורים, האדם הקדמון, תנועה, שלד ושרירים, המוח ומערכת העצבים, תקשורת וחושים ורבייה ותורשה.
The Story
The Story (בעברית: הסיפור) הוא שיר של הזמר-יוצר האמריקאי קונאן גריי. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, על ידי ריפבליק רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן הראשון שלו, Kid Krow. את השיר כתב גריי, והפיק דן ניגרו.
רקע והוצאה
ב-MTV נכתב כי השיר מבוסס על "כל הדברים הלא הוגנים" שראה וחווה גריי בעולם, החל מבריונות ושנאה עצמית ועד הפחד מלהיות עצמך. בשיר מתייחס גריי למספר מאורעות איתם התמודד עם חבריו בילדותו, בהם "ילד וילדה" שכעת כבר אינם, וכן "ילד וילד" שהיו "החברים הכי טובים, אך תמיד ייחלו להיות יותר מזה".
גריי הוציא לאור את השיר ב-10 בינואר 2020, לצד ההכרזה על שם האלבום, רשימת הרצועות והעטיפה. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-115 מיליון השמעות.
ביקורות
מייק ואס מ-Idolator תיאר את השיר כ-"המנון מופשט על מצב העולם, והדרך שבה הוא יכול להיות עם קצת יותר אהבה וקבלה". מקסמיליאן פולו מ-Ones to Watch כתב, "במעבר בין גוף ראשון לשלישי, 'The Story' מתפתח כמו טיול אפל".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר בוים על ידי BRUME ועלה ליוטיוב ב-16 בינואר 2020. בקליפ, משוטט גריי לרקע נוף טבעי. ג'ורדן טילצ'ן מ-MTV כתב כי גריי נראה מיואש וחסר תקווה בקליפ, אולם יודע כי זהו "לא סוף הסיפור".
רויטל עמית
רויטל עמית (נולדה ב-31 בינואר 1952) היא קריינית ושדרנית רדיו ישראלית. עבדה ב"קול ישראל" של "רשות השידור" במשך ארבעים שנה בקירוב.
ביוגרפיה
עמית נולדה בחיפה בשם רויטל סלוצקי וגדלה בנתניה. אביה של רויטל, אבינעם סלוצקי (בנו של נח סלוצקי) היה מאנשי פלגות הלילה המיוחדות.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל. בשנות ה-70 הגישה בגלי צה"ל את התוכניות "חמים וטעים", "כאלה היו השירים שהיו", "מצעד המרגנית" ועוד. באוגוסט 1973 השתתפה בהצגה "כה לחי" במלאת כ"ה שנות עצמאות למדינה. באותה שנה השתתפה בהצגה "תפוס את הגנב" שהופסקה לאחר מספר הצגות בגלל מלחמת יום הכיפורים. ב-1976 החלה לעבוד ב"קול ישראל". באותה שנה גם קריינה דברי קישור בהופעתה של רקדנית הפלמנקו סילביה דוראן. ברשת ב' הגישה את התוכנית "בוקר טוב - שירים ופרפראות", והשתתפה בתוכניות ההומור "לצון נופל על לצון" (שהסתיימה במאי 1979) ו"צחוק באמצע". הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה כשהנחתה ביחד עם מלאכי חזקיה את פסטיבל למנצח שיר מזמור התשיעי שהתקיים בחנוכה תשל"ט - דצמבר 1978 ושודר בשידור חי בערוץ הראשון. ב-17 בדצמבר 1979 הנחתה ביחד עם אלי ישראלי את התוכנית הראשונה של "אות ועוד" - סדרת שעשועונים ששודרה בטלוויזיה החינוכית, והמשיכה להנחות את השעשועון הזה גם בהמשך. הופיעה בהצגת ההומור "זה רדיו זה" ביחד עם יואל ריפל ומשה טימור.
בשנות ה-80 הנחתה ביחד עם אברהם מור את המופע "כשהיסמין פורח" ששודר בשידור חי בערוץ הראשון והתקיים בבנייני האומה בחנוכה תשמ"ג - דצמבר 1982, לציון 25 שנה לתוכנית "כשהיסמין פורח", ולציון 100 שנה לעלייה הראשונה מתימן. השתתפה במשדרי הומור שונים ב"קול ישראל" כמו פינת שיחות הטלפון הפיקטיביות מסבתא אטה אישטנם ונכדתה צחית, בתוכנית "שלושה בגיגית" של שוש עטרי ודודו דותן. הגישה ברשת ג' במשך יותר מעשור את תוכנית הד"שים הפופולרית "לי ולך שיר וברכה". התוכנית חזרה לשידור בהגשתה של עמית בשנת 2009, לאחר הפסקה של 22 שנה. בנוסף, הגישה בג' את התוכניות "באוויר" (בעריכת טוני פיין) ו"עוד להיט". בתחנת הרדיו 88FM הגישה מידי שבת תוכנית שירי "אולדיז" (Oldies) בעריכת קריסטינה גוליאט.
בסוף ספטמבר 2015 הייתה רויטל עמית אמורה לפרוש מ"קול ישראל" במסגרת הרפורמה ברשות השידור. קובי מנורה, חברה לעבודה, צילם את פרידתה העצובה והנרגשת מהמאזינים ופרסם את הסרטון בדף הפייסבוק שלו. הסרטון התפשט במהירות באינטרנט, הופץ בטוויטר, זכה לעשרות אלפי צפיות ושודר בתוכניות טלוויזיה. אז, הוסכם שרויטל תמשיך לשדר ארבעה חודשים נוספים, עד יום הולדתה ה-64, בסוף ינואר 2016. שידור הפרידה הנרגש והסופי שלה מהמאזינים ומקול ישראל היה ב-30 בינואר 2016 בתחנת 88FM. היא סיימה את השידור בקריאה לשמור על קול ישראל ועל רשות השידור, המצויה בימים לא פשוטים ובעיצומן של טלטלות, ובשידור השיר My Way בביצועו של אלביס פרסלי.
מס' חודשים לאחר פרישתה מקול ישראל, החלה רויטל לשדר בתחנת הרדיו האזורית רדיוס 100FM את התוכנית "אלה היו הימים" שמתרכזת במוזיקה לועזית משנות ה-50 וה-60. במקביל, מגישה רויטל גם את התוכנית "משירי ארץ אהבתי" ברדיו לב המדינה.
רויטל עמית היא אם לשניים, ביניהם השחקן יובל בינדר. מתגוררת בתל אביב. אחותה הצעירה היא השחקנית יעל עמית. אחייניתה היא השחקנית ואשת גלי צה"ל בעבר תמר עמית יוסף.
דודה, אחי אביה היה רס"ן  אשר עליו ועל יוסף "יוסל'ה" רגב (גרבר) כתבה נעמי שמר את השיר אנחנו שנינו מאותו הכפר.
סטיב ישראל
סטיבן "סטיב" ישראל (באנגלית: Steven "Steve" Israel; נולד ב-30 במאי 1958) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וייצג את מדינת ניו יורק על מחוזותיה השונים, המכסים אזורים במחוז נסאו, לונג איילנד.
בינואר 2016 הודיע כי אין בכוונתו לרוץ לכהונה נוספת.
ביוגרפיה וקריירה
בכהונתו הראשונה, הוא העביר חקיקות רבות יותר מכל חבר דמוקרט חדש אחר בבית הנבחרים, והתגאה במיוחד בהצעת חוק שיזם במטרה להאיץ את המחקר והטיפול בסרטן השחלה. ישראל רואה בנושאי ביטחון לאומי, ביטוח בריאות ואיכות הסביבה את הנושאים החשובים ביותר מבחינתו.
בכהונתו השנייה, מונה לתפקיד עוזר מצליף. ישראל מכהן בוועדת השירותים הפיננסיים של בית הנבחרים, הוא המייסד ויושב הראש של קבוצת המחקר הדמוקרטית לביטחון לאומי, חבר בשדולת חברי הקונגרס במרכז המפה הפוליטית ויושב ראש משותף לשדולת חברי בית הנבחרים הדו-מפלגתית לסרטן, כמו גם חבר בצוות העבודה הדו מפלגתי להגנת לונג איילנד.
בכהונתו השלישית, מונה ישראל לעמוד בראש צוות העבודה לביטחון וצבא של שדולת בית הנבחרים הדמוקרטית, קבוצה של 15 חברי קונגרס אשר ייתנו סיוע לקהילה הביטחונית וייעצו להנהגת בית הנבחרים הדמוקרטית בנושאי מדיניות צבאית.
חיים אישיים
ישראל גר בדיקס הילס עם אשתו, מארלן באד שכיהנה במועצת העיירה של האנטינגטון וכיום מכהנת כשופטת מחוזית בבית משפט לענייני משפחה. לישראל יש שתי בנות.
הילדה (אוניית מעפילים)
הילדה הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".
תולדותיה
728 המעפילים היו פליטים יהודים, שברחו מאזורי הכיבוש של גרמניה הנאצית באירופה. חלקם, כמאתיים נפש, עלו ב-13 באוקטובר 1939 לרכבת, שנסעה מברלין לווינה; וממנה הפליגו באונייה על הדנובה. אחר כך, הם נפגשו עם קבוצת מעפילים נוספת בברטיסלאבה ונעו יחדיו לסולינה.
"הילדה" הפליגה בינואר 1940, כאשר במסמכיה נכתב שיעדה הוא לפרגוואי, כדי להסוות את יעדה האמיתי, ארץ ישראל. באיסטנבול התגלתה "הילדה" על ידי המודיעין הבריטי, אשר עקב אחריה. סערה שהתחוללה בלב ים אילצה את האונייה לעצור באי קוס. כאשר הגיעה בסמוך לחיפה, לא איפשרו הכוחות הבריטים את התקרבותה אל הנמל. ולאחר משא ומתן ותשעה ימים, נעצרה והובלה אל הנמל, בו עגנה ב-8 בינואר 1940. הנהגת היישוב הפעילה לחץ ומחאה, ולאחר שלושה חודשים שוחררו המעפילים ממעצרם.
סטיב ישראל
אנרגיה והגנת הסביבה
ישראל מאמין בייסוד תוכנית כוללת לאנרגיה חלופית שתחזק את הביטחון הלאומי, תקטין את התלות בנפט זר, תצמיח את הכלכלה ותגן על הסביבה. ישראל תומך בהגנה על היערות והפארקים הלאומיים, אוויר ומים נקיים והתנגד לקידוח הנפט במפלט הבר הלאומי הארקטי המוגן (ANWR).
ביטוח בריאות
הוא תומך בהפחתת המס על ביטוח בריאות למשפחות ולמעסיקים שמשלמים ביטוח לעובדיהם.
ביטוח לאומי
הוא תומך בשימור המוסד לביטוח לאומי האמריקאי, ללא הפרטה, שיפור הקצבאות עבור מקבלי הקצבאות הנוכחיים והעתידיים.
האוכלוסייה המבוגרת
הוא רואה למטרה לפעול למען תרופות בנות מימון; העלאה בקצבת הביטוח הלאומי בצורה שתשמור על עלות ריאלית לצרכים של האוכלוסייה המבוגרת של לונג איילנד.
מדיניות חוץ ועיראק
באוקטובר 2002, עם התקרבות ההחלטה על פתיחת מלחמת עיראק הוא הצביע בעד הפלישה לעיראק וב-2004, בעד הורדת סדאם חוסיין מהשלטון. מאוחר יותר ב-2006, עם הידרדרות המצב הביטחוני וכמה שנראה אז ככישלון הצבא האמריקאי בהבאת ביטחון למדינה זו, הוא הצביע נגד ההצעה להכריז על עיראק כחלק מהמלחמה בטרור, ללא תאריך יעד לנסיגה וב-2007, אף הגדיל לעשות ותמך בהצעה להיערכות מחדש של הכוחות האמריקאים תוך 90 יום. כמו כן, בדיון בקונגרס, על התוכנית השנוייה במחלוקת של הנשיא בוש להעלות את מספר החיילים בעיראק, בסוף 2006 ותחילת 2007, הוא הביע בנאום את התנגדותו לכך וציין כי הוא היה מצביע להעלות את מספר החיילים באפגניסטן, עמדה של רבים מהדמוקרטים כי המרכזיות של המלחמה בטרור היא אפגניסטן וכי עיראק היא רק גרורה מיותרת של המלחמה האמיתית בטרור שנפתחה עם פתיחת מלחמת אפגניסטן כתגובה האמיתית על פיגועי 11 בספטמבר. הוא הוסיף כי יש צורך שהצבא יהיה ערוך מבית ולא בעיראק, כדי להיות מוכן לאיומים חשובים יותר מאיראן ומקומות אחרים.
יחסו לישראל
ישראל ידוע כתומך של מדינת ישראל וב-2006 ביקר בחריפות את ג'ימי קרטר על ספרו "פלסטין: שלום ולא אפרטהייד". כמו כן הסתייג מזכייתה של תנועת החמאס בבחירות שנערכו ברשות ב-2006.
הוא ידוע בקונגרס, מלבד הנושאים הפנימיים, כמוביל בנושאים של ביטחון לאומי ויחסי ארצות הברית–ישראל. בנושא ישראל, הוא משחק תפקיד ייחודי בחיזוק היחסים בין ישראל לארצות הברית, כאשר כחבר ב"קואליציית הכלבים הכחולים" של חברי בית הנבחרים, הקבוצה המרכזית של השמאל, ממקומות שמרניים בעיקר בדרום, אשר רבים מהם הם אין להם ציבור בוחרים פרו ישראלי וסטיב ישראל מייסד את תת-הקבוצה שנקראת צוות העבודה לישראל ולמזרח התיכון ואשר עוזרת לחברי הקואליציה להבין את החשיבות של שותפות חזקה בין ארצות הברית לישראל. באוגוסט 2003, סטיב ישראל הוביל את המשלחת הגדולה ביותר מטעם הקונגרס אי פעם לישראל והעביר חוק שמסמיך את מחלקת המדינה לפקח על תוכניות לימודים, ספרי לימוד וכיתות במזרח התיכון עם תוכן אנטישמי. כמו כן הוא פעיל מאוד בתחום קידום הסובלנות כלפי דתות שונות בצבא הן בחקיקות והן ביוזמות אחרות.
ב-2002, הוא יזם את הצהרת הקונגרס המפצירה בממשלת מצרים וממשלות ערביות אחרות שלא לאפשר לתקשורת הממשלתית לשדר תוכניות שמשתמשות במסמך של הפרוטוקולים של זקני ציון, הצעת חוק 583, על עמדת בית הנבחרים בדבר הצורך להנפיק בול זיכרון לקורבנות השואה, תיקון מספר 3583, לאסור על ארגונים אשר תומכים בטרוריסטים או בארגוני טרור מלהיות קבילים לקבלת פטור ממס ותמך בחוק המביע סולידריות עם מדינת ישראל במלחמתה בטרור. כמו כן, הוא הפציר יחד עם 25 חברי קונגרס בנשיא פיפ"א לדחות את בקשת המדינות הערביות, ביוזמת איגוד הכדורגל הסעודי, להוציא את ישראל מהמונדיאל המתקרב בשל הסכסוך הישראלי-פלסטיני וב-2003, הוא הביע דאגה בפני הנשיא בוש יחד עם הנציגים היהודים אנטוני ויינר, שלי ברקלי ואליוט אנגל לגבי ההצעה לחתוך ב-290 מיליון דולר מחבילת הלוואות הערבון בסך 9 מיליארד דולר לישראל, בתגובה לבניית גדר הביטחון, הם הפצירו בבוש לחדול מלחץ על ישראל והדגישו גם את הצורך ללחוץ על יאסר ערפאת לסיים את ההסתה והאלימות. ב-2007, הוא יזם את הצהרת הקונגרס 262, המתייחסת לחוסר הסבלנות הדתית של ספרי הלימוד בערב הסעודית וההערות האלימות שם, הצעת החוק בית הנבחרים 690, המתייחסת לעמדת בית הנבחרים בנוגע להפרות המתמשכות והשיטתיות של איראן וסוריה של החלטות האו"ם 1559 ו1701, הצעה משותפת לשני בתי הקונגרס להעניק אזרחות של כבוד לאנה פרנק, הצהרת הקונגרס 321, המכבדת את השרות וההשגים של הטייסות של חיל האוויר האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-19 ביולי 2006, עם פתיחת מלחמת לבנון השנייה, הוא נאם במליאת בית הנבחרים, בתמיכה בישראל ובהצעת החוק המגנה את ההתקפות האחרונות על ישראל וציין כי על אף שישראל נסוגה כבר מעזה ודרום לבנון "בכל פעם שישראל לקחה סיכון לשלום, הסיכון נענה באלימות וזה בלתי קביל. מה אנחנו היינו עושים? זה בדיוק מה שאנחנו עשינו ב-11 בספטמבר, כאשר טרוריסטים הסתננו לגבולותינו, הגבנו בתקיפות כדי להגן על אזרחים חפים מפשע. לישראל יש את הזכות לעשות את אותו הדבר. הצעת החוק הזו פשוט אומרת שישראל לקחה סיכונים לשלום. הסיכונים האלה צריכים להענות בהדדיות ולא בטילים; עם רצון טוב, ביטחון ולא בחטיפות".
עם תום המלחמה ב-17 באוגוסט 2006, לצד עליית המודעות הבינלאומית לגבי חזבאללה, הוא יצא בקריאה לתגובה דחופה לדווחים כי איראן עלולה לספק לחזבאללה טילי כתף, "זאת התפתחות מטרידה בצורה חריגה" הוא אמר, "לחזבאללה יש היסטוריה ארוכה של התקפות טרוריסטיות כנגד אזרחים וטילי הכתף שאיראן התחייבה להעביר יהיה נשק עוצמתי כנגד מטוסים אזרחיים. טילי כתף כבר היו בשימוש על ידי טרוריסטים עם יעילות קטלנית עשרות פעמים. אנחנו פשוט לא יכולים להרשות לממשלות לחלוק את הנשק הקטלני הזה עם טרוריסטים".
במרץ 2007 בעקבות הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית עם חברי חמאס, הוא חתם יחד עם 243 חברי קונגרס על היוזמה של היהודים רוברט וקסלר וגארי אקרמן, אשר מפציר בחאבייר סולאנה והאיחוד האירופי שלא לתת סיוע או מענק הכרה לרשות הפלסטינית עד אשר היא תכיר בישראל, תתנער מהטרור ותקבל את כל ההסכמים הישראלים-פלסטיניים הקודמים.
ביולי 2007 הוא ביקר בישראל והפליא בבלוג שלו בתיאור ציורי על המצב הפוליטי בישראל והממשלות המתחלפות, "ממשלת ישראל היא סט של חתיכות נעות. אבל זה מה שנוף מדברי הוא למעשה -- חולות נעים כל הזמן, קוברים וחושפים, יוצרים מכשולים חדשים ומעיפים את הישנים. הנצחיות של המדבר הוא השיעור של המקום. החול יכול ליצור מערבולת וללבוש צורה ודמות חדשה, אבל הוא נשאר חול -- זמני בצורתו אבל קבוע בדמותו".
ב-6 בספטמבר 2007 הוא נאם במליאת בית הנבחרים והביע את דאגתו לגבי ירי הקסאם המתמשך, על אף שישראל נסוגה מרצועת עזה ושלישראל יש את "הזכות המוחלטת" להגן על עצמה, "הפלסטינים המיליטנטים האלה מנסים להרוס אוכלוסייה שלמה" הוא אמר, "אפילו היום, שני קסאמים נחתו בקרבת שדרות, אחד מהרקטות האלו כוון ונחת ליד גן ילדים, בשבוע הראשון ללימודים. תארו לכם את הדילמה של ההורים באזור זה" והוסיף, "המצב הנוכחי הוא בלתי קביל--ארגון הטרור חמאס מפר בבירור את הריבונות הישראלית ודורס את הזכות של ישראל על אדמתה ועמה".
בינואר 2008 הוא ביקר במצרים, בעקבות לחץ של הקונגרס של הקונגרס שהחליט חודש קודם להקפיא 100 מיליון דולר מהסיוע למצרים עד שזו תגביר את השמירה על הגבול. מצרים הסכימה להוציא חלק מן מכספי הסיוע על טכנולוגיה מתקדמת, כולל רובוטים לאיתור מנהרות. הוא שוחח בנושא עם נשיא מצרים, חוסני מובארכ ודיווח כי "מומחים בחיל ההנדסה האמריקאי יאמנו את שומרי הגבול המצריים במשך כחודשיים, הציוד המתוחכם והייעוץ הטכני האמריקאי יגרמו לשינוי גדול, יביאו לסגירת המנהרות הללו, ויסירו את סוגיית המנהרות מהדיונים הבאים על ההקצבות האמריקאיות".
לואי שפור
לואי שפור (בגרמנית: Louis Spohr; 5 באפריל 1784 – 22 באוקטובר 1859) היה מלחין, כנר ומנצח גרמני. שמו המקורי היה לודוויג שפור, אך מחוץ לגרמניה הוא מוכר בהגייה הצרפתית של שמו.
ביוגרפיה
שפור נולד בבראונשווייג בדוכסות ברונשוויק-לינבורג, לקרל היינריך שפור ויוליאנה ארנשטין לואיזה הנקה. מילדות גילה כישרון לנגינה בכינור. בגיל 15 הצטרף לתזמורת הדוכס וכעבור שלוש שנים נשלח, בתמיכת הדוכס מברונשוויק, למסע לימודים של שנה בסנקט פטרבורג, עם הכנר הווירטואוז פרנץ אנטון אק. יצירותיו הראשונות הראויות לציון של שפור, כולל הקונצ'רטו הראשון שלו לכינור, מקורן בתקופה זו. אחרי שובו הביתה, שחרר אותו הדוכס מעבודתו כדי שיוכל לצאת למסע קונצרטים בגרמניה הצפונית. קונצרט בלייפציג בדצמבר 1804 הביא עמו תגובה נלהבת ביותר מצד מבקר המוזיקה רב-ההשפעה, פרידריך רוכליץ, לא רק מנגינתו של שפור אלא גם מיצירותיו. קונצרט זה פרסם בן לילה את שמו של המוזיקאי הצעיר בכל העולם דובר הגרמנית. אחרי מותם של בטהובן ושוברט בשנים 1827 ו-1828 ועד לעלייתם אל מודעות הקהל של שומאן ומנדלסון, נחשב שפור לגדול המלחינים.
ב-1805 התקבל שפור למשרת כנר ראשי בחצר של גותה, שם נשאר עד 1812. בתקופת שהותו בגותה פגש את הנבלנית בת ה-18 דורטה שיידלר, בתו של אחד מזמרי החצר, והתאהב בה. השניים נישאו כעבור שנה והופיעו יחד בהצלחה כצמד כינור ונבל, בסיורי קונצרטים באיטליה (1816 - 1817), באנגליה (1820) ובפריז (1821), אבל בהמשך ויתרה דורטה על קריירה של נבלנית והתרכזה בגידול ילדיהם. מותה, בשנת 1834, הסב לשפור צער עמוק.
בשנים 1813 - 1815 עבד שפור כמנצח בתיאטר אן דר וין בווינה, שם התיידד עם בטהובן; לאחר זאת היה מנהל בית האופרה של פרנקפורט (1817 - 1819), שם התאפשר לו להעלות את האופרות שלו עצמו - הראשונה בהן, "פאוסט", נדחתה בווינה. תקופת עבודתו הממושכת ביותר של שפור, משנת 1822 עד מותו בקאסל, הייתה כמנהל מוזיקלי בחצר של קאסל, משרה שהוצעה לו בהמלצת ובר. בקאסל, ב-3 בינואר 1836, נשא את אשתו השנייה, מריאנה פפייפר בת ה-29, שהאריכה ימים אחריו, עד 1892.
יצירות
שפור, שהיה מלחין פורה, חיבר יותר מ-150 יצירות הנושאות מספרי אופוס, נוסף ליצירות רבות שאינן ממוספרות. הוא כתב מוזיקה בכל הסוגות. בתשע הסימפוניות שלו (הייתה עשירית, שלא הספיק לסיים, אך היא הושלמה בידי אז'ן מינו ונוגנה בביצוע בכורה על ידי תזמורת הנוער של ברגן ) ניכרת התקדמות מן הסגנון הקלאסי של קודמיו אל המוזיקה התוכניתית של הסימפוניה התשיעית, Jahreszeiten ("עונות השנה"). בין 1803 ל-1844 כתב שפור יותר קונצ'רטי לכינור מכל מלחין אחר בן זמנו, בסך הכול שישה עשר. אחדים מהם יוצאי דופן מבחינה צורנית, כמו הקונצ'רטו השמיני בן הפרק היחיד, הכתוב בסגנון של אריה אופראית ועודנו מבוצע מדי פעם (בעידוד יאשה חפץ). לאחרונה הקליטה אותו הילרי האן ב-2006. עוד כתב שני קונצ'רטי כפולים לשני כינורות. כיום מוכרים יותר ארבעת הקונצ'רטי לקלרינט, שנכתבו כולם למען הווירטואוז יוהאן סימון הרמשטדט ומקומם מובטח ברפרטואר של כלי זה.
במכלול המוזיקה הקאמרית של שפור יש סדרה של 36 רביעיות מיתר, לצד ארבע רביעיות כפולות, להרכב של שתי רביעיות מיתר. כמו כן כתב מבחר רביעיות אחרות, דואטים, שלישיות, חמישיות ושישיות, שמינייה אחת ותשיעייה אחת, יצירות לכינור סולו ולנבל סולו ואחרות לכינור ולנבל, שנועדו לנגינה משותפת שלו ושל אשתו.
כיום אין משמיעים עוד את האופרות של שפור, אך הטובות בהן, "פאוסט" (1816), "זמירה ואזור" (1819) ו"יסונדה" (1823) נכללו ברפרטואר הפופולרי במשך כל המאה ה-19 ואל תוך המאה ה-20, עד שהנאצים אסרו על השמעתה, משום שתיארה אהבת גיבור "אירופי לנסיכה הודית. שפור כתב גם עשרות שירים, שרבים מהם נאספו בקובץ "שירים גרמניים" (Deutsche Lieder) וכן מיסה ויצירות כוראליות אחרות. האורטוריות שלו, בייחוד Die letzten Dinge משנת 1825, התקבלו בהתפעלות רבה במשך המאה ה-19. שפור היה פופולרי כל כך בתקופה הוויקטוריאנית, שגילברט וסאליבן מזכירים אותו בנשימה אחת עם באך ובטהובן במערכה השנייה של "המיקאדו" בשיר של גיבור המחזמר.
שפור היה כנר נודע והמציא את משענת הסנטר של הכינור בסביבות 1820. כמו כן עשה לו שם כמנצח, בהיותו אחד הראשונים שהשתמש בשרביט ניצוח ובאותיות בדפי התווים המשמשים לחזרות, כך שהמנצח יכול להורות לנגנים או לזמרים להתחיל ממקום מוגדר בציון האות המבוקשת. נוסף למוזיקה, כתב שפור אוטוביוגרפיה משעשעת ומחכימה, שיצאה לאור לאחר מותו ב-1860. בקאסל יש מוזיאון המוקדש לזכרו.
לה פוסט
לה פוסט (צרפתית: La Poste) הוא שירות הדואר של צרפת, שגם מפעיל שירותי דואר במושבותיה של צרפת מעבר לים.
שירות דואר זה מתמחה באספקת שרותי דואר ובנקאות. כמו כן, לה פוסט מפעיל את שירותי הדואר של מונקו.
לה פוסט הוא המעסיק השני הגדול ביותר בצרפת לאחר הממשלה.
יחסי סודאן–פקיסטן
יחסי סודאן-פקיסטן הם היחסים בין הרפובליקה של סודאן לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. מבחינת שתי הממשלות, היחסים בין המדינות הם לבביים, חמים וקרובים. פקיסטן וסודאן חולקים את אותה הדת וכן את אותו שלטון קולוניאלי בעבר. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות והארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היחסים בין המדינות התחזקו לאחר שסודאן הכריזה על תמיכתה בפקיסטן במלחמות הודו-פקיסטן. כמו כן, פקיסטן תומכת בסודאן בסוגיות הגבול שלה עם מצרים ודרום סודאן. פקיסטן תרמה רבות לשמירת השלום בסודאן, עם מעל 1,542 אנשי צוות ו-92 משקיפים במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.
אלא לפי מזכרי הבנות שונים, המדינות משתפות פעולה בתחומי החקלאות, הבריאות והחינוך. פקיסטן מסייעת לממשלת סודאן לפתח את מערכת החינוך במדינה. בנוסף, מעל 500 סטודנטים לומדים השכלה גבוהה באוניברסיטאות שונות בפקיסטן, מספר סטודנטים זה מהווה את מספר הסטודנטים הסודאנים הגדול ביותר במדינה זרה. סודאן העניקה סיוע צנוע במהלך רעידת האדמה בפקיסטן בשנת 2005 ובמהלך השיטפונות בשנת 2010. גם ממשלת פקיסטן נוהגת לשלוח סיוע לסודאן במהלך בצורות ורעב המוני במדינה.
ממשלת פקיסטן מחזיקה מספר בתי חולים באזורים המרוחקים של סודאן. בשנת 2009, טופלו בבתי חולים אלה מעל 1,500 חולים סודאנים. בשנת 2016, נפתחה אגודת פקיסטן-סודאן במטרה לקידום הזדמנויות המחקר בחינוך, החקלאות, הבריאות, העסקים, המסחר, התיירות והנוער הסודאן. אוכלוסיית הפקיסטנים בסודאן מוערכת בכ-2,000 בני אדם שרובם מפעילים עסקים קטנים במדינה.
שתי הממשלות מנהלות דיאלוגים קבועים במהלך ועידות ה-OIC (ארגון לשיתוף פעולה אסלאמי) על מנת לשפר את היציבות הפוליטית במזרח התיכון ובעולם האסלאמי. בשנת 2014, נשיא פקיסטן, ממנון חוסיין, הציע לקיים את החלק שלישי של ועידת השרים המשותפת של פקיסטן וסודאן על מנת להגביר את שיתוף הפעולה בענפי המסחר, הכלכלה והביטחון. בשנת 2016, נערך החלק הרביעי של ועידה זו.
האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית
האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית (באיטלקית: Pontificia Università Gregoriana; בלטינית: Pontifica Universitas Gregoriana; לשעבר קולגיום רומאנום) היא אוניברסיטה אפיפיורית של הכנסייה הקתולית ברומא, איטליה. בספטמבר 2001 חגגה האוניברסיטה הגרגוריאנית את יום השנה ה-450 לייסודה וכיום לומדים בה סטודנטים מתרבויות שונות המתכוננים למשרות שונות בכנסייה הקתולית. באוניברסיטה נמצאת אחת הפקולטות הגדולות ביותר בעולם לתאולוגיה, עם יותר מ-1,600 סטודנטים־כמרים, תלמידי סמינריון, אנשי דת ועמאים ואף נשים מיותר מ-130 מדינות. רבים מהמרצים באוניברסיטה הגרגוריאנית הם כמרים ישועים, אך קיים גידול מתמיד במספרם של כמרים ממסדרים אחרים כמו גם של עמאים.
את האוניברסיטה הקימו ב-1551 הישועים איגנטיוס מלויולה (מייסד וראש מסדר הראשון) ופרנצ'סקו בורג'ה (ראש המסדר השלישי) בשם קולגיום רומאנום ("הקולג' הרומאי") במטרה להכשיר כמרים למסדר הישועים המיסיונרי. 30 שנה אחרי הקמת הקולג' העביר האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר את המוסד ממקומו המקורי (בסמוך לפיאצה ונציה של היום) לאתר שכלל את כנסיית סנט איגנציוס. שמה של האוניברסיטה הוסב על שמו של גרגוריוס והמבנה שהקים עומד עדיין על תלו ומשמש כיום כבית ספר תיכון. שלוש מאות שנים לאחר מכן ב-1873 העביר האפיפיור פיוס התשיעי את הקולג' שוב.
בניית המוסד במקומו הנוכחי התבצעה בין 1924 ל-1929. המבנה המרשים של האוניברסיטה הגרגוריאנית מצוי כיום בכיכר פיאצה דלה פילוטה יחד עם המכון האפיפיורי למקרא ו"קאזה סנטה מריה" - פנימייה לבוגרי הסמינריון הקתולי "הקולג' האפיפיורי של צפון אמריקה".
בין הבוגרים של האוניברסיטה הגרגוריאנית 14 אפיפיורים, כולל פיוס השנים עשר ופאולוס השישי כמו גם 20 קדושים ו-39 מבורכים (מועמדים לדרגת קדוש).
Impact Wrestling United We Stand
United We Stand היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Impact Wrestling. האירוע נערך ב-4 באפריל 2019, בראוויי ריקריישן סנטר שבראוויי, ניו ג'רזי. מתאבקים מהארגונים Lucha Libre AAA Worldwide (AAA) ו-Lucha Underground - שעימם יש לאימפקט הסכם שותפות, בנוסף למתאבקים מהארגונים Major League Wrestling (MLW), Dragon Gate ו-Wrestle Pro הופיעו ברשימת הקרבות.
שמונה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, הלוצ'ה ברוס (פיניקס ופנטגון ג'וניור) ניצחו את רוב ואן דאם וסאבו. גם אליפות הנוקאאוטס של אימפקט וגם אליפות ה-X דיוויז'ן של אימפקט הוגנו באירוע, כשאלופת הנוקאאוטס ניצחה את ג'ורדיין גרייס, קייטי פורבס ורוסמארי בקרב מרובע ושמרה על תוארה, בעוד שריץ' סוואן ניצח את פלאמיטה מהארגון AAA ושמר על תוארו. עוד ברשימת הקרבות, ג'וני אימפקט ניצח בקרב אולטימייט X על הזכות להתמודד על אליפות ה-X דיוויז'ן של אימפקט בעתיד, וטסה בלנצ'רד ניצחה את ג'ואי ריאן בקרב בין מגדרי.
עלילות
ב-22 בפברואר 2019, הארגון Impact Wrestling הודיע על תאריך לאירוע ה-United We Stand. כבר באותו הערב, שלושה קרבות הוכרזו לאירוע.
Thugz Mansion
Thugz Mansion הוא שיר של הראפר האמריקאי, טופאק שאקור שיצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבום הסטודיו החמישי שלאחר מותו של שאקור, Better Dayz.
הפקה
לשיר שתי גרסאות פופולריות שראו אור באלבום בשנת 2002. הגרסה הראשונה בנויה סביב גיטרה אקוסטית ומשתתפים בה הראפר נאז והזמר J. Phoenix. השיר נמצא גם באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור משנת 2007, Best of 2Pac. הרמיקס הרשמי לגרסה האקוסטית של השיר נקרא Outlawz Remix, ומלבד נאס וג'יי פוניקס משתתף בו גם הראפר יאנג נובל מחבורת האאוטלוז.
ברמיקס השני לשיר, 7" Remix, שנכלל בדיסק השני באלבום הכפול, מופיע הזמר אנטוני המילטון. Thugz Mansion הוא השיר היחידי באלבום Better Dayz שיש לו קליפ (לגרסה האקוסטית). השיר הגיע בשיאו למקום ה-19 במצעד הבילבורד הוט 100 וזכה להצלחה באירופה. הגרסה האקוסטית לשיר מופיעה גם באלבומו של נאס, God's Son, כשהפסקה השנייה של שאקור בשיר מתחלפת בפסקה שונה של נאס.
Thugz Mansion (בתרגום חופשי: אחוזת הבריונים) הייתה תיאורו של שאקור לגן עדן. הוא אחד השירים המופנמים והרוחניים ביותר של טופאק, כשהוא מדבר על כיצד ינוח על משכבו בשלום, וכי בסופו של דבר הוא ימצא אושר כשהוא במקום שבו כל הכאבים והצרות בחייו באים אל קיצם, וכי הוא רוצה להגיע למקום של שלום אחרי שהוא מת. בשיר שאקור מזכיר גם דמויות שונות הקשורות להיסטוריה האפריקאית-אמריקאית התרבותית (מרווין גיי, בילי הולידיי, ג'קי וילסון, סם קוק, מלקולם אקס, מיילס דייוויס) ואירועים פוליטיים (מותה של לטאשה הארלינס), שהוא האמין כי אלו נמצאים בגן העדן.
שור
אסטרולוגיה: אסטרונומיה:
אחר:
ראו גם
}}
ארון פול
ארון פול סטרטוונט (באנגלית: Aaron Paul Sturtevant; נולד ב-27 באוגוסט 1979) הוא שחקן אמריקאי זוכה שלושה פרסי אמי על תפקידו כדמות ג'סי פינקמן בסדרת דרמת הפשע "שובר שורות", אותה גם גילם בסרט ההמשך העלילתי "אל קמינו: שובר שורות - הסרט".
ביוגרפיה
ארון פול סטרטוונט נולד בעיר אמט, איידהו שבארצות הברית. בנם של דרלה (לבית היינס) ורוברט סטרטוונט, כומר בפטיסטי. הוא הצעיר מבין חמישה ילדים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון נסע עם אימו עד ללוס אנג'לס. הוא עבד כסדרן בקולנוע בסרטי יוניברסל בהוליווד.
קריירת משחק
ב-1996, נרשם פול לתחרות דוגמנות של חברת "IMTA". הוא הגיע למקום השני והוחתם על ידי סוכן.
בשנת 1999, הופיע לראשונה בטלוויזיה כשחקן אורח בסדרות "בוורלי הילס 90210", "מלרוז פלייס", "מפגשים מהסוג האישי" וב-2000, הופיע לראשונה בקולנוע כשחקן משנה בקומדיה הרומנטית "כל מה שצריך" בכיכובו של ג'יימס פרנקו. באותה שנה הוא דיבב את דמותו של צ'אק בסרט "הצילו! אני דג". בשנת 2001, שיחק בסרט "קיי-פקס" לצידו של קווין ספייסי. בשנת 2002, הופיע בקליפ של להקת קורן לשיר "Thoughtless", והתארח בסדרות "NYPD Blue", "המשפט של איימי" ו-"CSI". ב-2003, התארח בסדרות "ER" ו-"CSI: מיאמי". בשנת 2005, התארח בסדרות "ורוניקה מארס", "ג'ואן מארקדיה" ו"מחשבות פליליות". ב-2006, שיחק בסרט "משימה בלתי אפשרית 3" לצד טום קרוז, והתארח בסדרות "הלוחשת לרוחות" ו"בונז". בשנת 2007, פרץ לתודעה בפעם הראשונה בסדרת הדרמה "אהבה גדולה" בתפקיד סקוט קוויטמן.
החל משנת 2008 הופיע בסדרה שובר שורות בתפקיד מוביל במשך 5 עונותיה.
ב-2009 הופיע פול בסרט האימה "הבית האחרון משמאל" בתפקיד משני. בשנת 2012, כיכב בסרט הדרמה "מרוסקת" לצד מרי אליזבת' וינסטד. ב-2013 התארח בסדרה משפחת סימפסון ודיבב את דמותו של ג'סי פינקמן מ"שובר שורות".
החל מ-2014, פול מפיק ומדבב בסדרה "בוג'ק הורסמן". בנוסף באותה שנה, כיכב בסרטים "הצורך במהירות", "ארוכה הדרך למטה" ו"אקסודוס: אלים ומלכים". בשנת 2016 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "הדרך", אשר שודרה בשירות הסטרימינג "הולו" במשך 3 עונות בשנים 2016–2018. בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "לומר את האמת" ברשת אפל TV פלוס, לצידן של אוקטביה ספנסר וליזי קפלן. ב-2020 לוהק לעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "וסטוורלד" ב-HBO כקיילב.
שובר שורות
בשנת 2008, פול שיחק בסדרה "שובר שורות" של רשת AMC, בתפקיד ג'סי פינקמן שותפו של וולטר ווייט (בריאן קראנסטון) לעסקי הסמים וזכה בשלושה פרסי אמי (מתוך חמש מועמדויות) לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס סאטורן, ואף קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב הנחשב. פול זכה להערכה רבה ממעריצים וממבקרים על תפקידו בחמש עונות של סדרת הדרמה "שובר שורות".
ע"פ התסריט המקורי של יוצר הסדרה וינס גיליגאן דמותו של פול הייתה אמורה למות בעונה הראשונה, אך לאחר שראה את הכימיה שנוצרה בינו ובין בריאן קראנסטון הוא החליט לשנות את התסריט ולהמשיך את העלילה של ג'סי פינקמן.
חייו האישיים
בשנת 2010 החל לצאת עם השחקנית והבמאית לורן פרסקיאן. בערב השנה החדש של 2012 הם התארסו, ונישאו ב-26 במאי 2013. בתם הראשונה, נולדה בפברואר 2018. באפריל 2022 נולד להם ילד שני. המשפחה מתגוררת באיידהו.
ב-2013, עזר פול לגייס 1.8 מיליון דולר למען הארגון ללא כוונת רווח שהקימה אשתו, "Kind Campaign" הנאבקת בבריונות.
אריה גרטנר
חייו
גרטנר נולד בשנת 1927 בעיר ניו יורק, בנם של בטי (לבית מילר) והיימן גרטנר. סבו וסבתו הגיעו מגליציה והכירו זה את זה בארצות הברית, אביו היה אף הוא יליד ניו יורק. גרטנר גדל בוושינגטון הייטס שבצפון מנהטן, בשכונת בורו פארק, שכונה יהודית מעורבת. ב-1942 בהיותו כבן חמש עשרה, היה נוכח כצופה בוועידת בילטמור. הוא למד במוסד עברי כל יומי לימודים עבריים וכללים, אחרי כן למד בבית ספר תיכון ציבורי ובערבים למד בבית ספר עברי גבוה ובבית מדרש למורים "הרצליה", ובשנת 1945 קיבל ממנו דיפלומה.
שירת מעל לשנה בצבא האמריקני במדינת מישיגן בשנים 1946–1947, סיים את חוק לימודיו לתואר הראשון בברוקלין קולג' בשנת 1948. בשנים 1948–1949 למד באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה, התמחה בהיסטוריה כללית ובייחוד בהיסטוריה אנגלית. בשנים 1953–1957 לימד את השפה העברית בקווינס קולג' באוניברסיטת ניו יורק ובשנה האחרונה לימד שם גם היסטוריה כללית.
ב-1957 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה תחת הדרכתו של האב המייסד של ההיסטוריה של עם ישראל בארצות הברית, סאלו בארון. נושא הדוקטורט היה The Jewish Immigrant in England 1870-1914 (ההגירה היהודית לאנגליה 1870–1914), במהלך לימודי הדוקטורט נסע לאנגליה למשך חצי שנה ב-1952 על מנת לחקור את יהדות אנגליה ושרידי ההגירה לאנגליה. תוצר הדוקטורט היה הספר The Jewish Immigrants in England שראה אור ב-1960 ושזכה לשלוש מהדורות, שהאחרונה בהן ב-2003.
לאחר ארבע שנות הוראה בקווינס קולג' לימד גרטנר שנה באוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט. ב-1958 התמנה לחבר סגל בסמינר תאולוגי יהודי, שם לימד עד 1967 בבית המדרש למורי יהדות. אריה גרטנר התחתן ב-1961 עם שרה רבקה לבית הגלר ונולדו להם בן ובת, מהם יש להם עשרה נכדים. הוא היה גם חבר חוקר ב-American Jewish History Center, שהוציא שורת ספרים על קהילות יהודיות בארצות הברית, מתוכן כתב גרטנר שלושה ספרים: על מילווקי ולוס אנג'לס אותם כתב יחד עם מקס לואיס וורשפן ועל קליבלנד, אותו כתב לבדו. ב-1967 עזב את הסמינר התאולוגי והתמנה לפרופסור חבר בסיטי קולג'. כתב מאמר על מהומות הסטודנטים של 1969.
אריה גרטנר עלה לישראל ב-1970. לימד במשך שנתיים במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. לימד באוניברסיטת תל אביב מ-1972 עד לפרישתו ב-1995, התחיל וסיים בדרגת פרופסור מן המניין. היה מופקד הקתדרה על שם אברהם ואדיטה שפיגל לתולדות ישראל באירופה באוניברסיטת תל אביב. היה מעורכי האנציקלופדיה יודאיקה ועורך תולדות היהודים באמריקה באנציקלופדיה.
גרטנר נפטר כתוצאה מסיבוך שאירע לאחר ניתוח. בן 83 במותו, נטמן בהר המנוחות לצד אשתו, רבקה.
ההגירה היהודית לאנגליה 1870–1914
ספרו זה של גרטנר (The Jewish Immigrant in England 1870-1914) ראה אור בשלוש מהדורות. בין השנים 1870–1914 היגרו כשני מיליון יהודים ממזרח אירופה למערב, כשמונים אחוזים מהם לארצות הברית והיתר בעיקר לאירופה, רובם לאנגליה וגרמניה. אנגליה שימשה גם תחנת מעבר ליהודים שהיגרו לארצות הברית, הם נשארו בה שבועות או חודשים וחלקם התיישבו בה, מספרם מוערך ב-120,000. הספר סוקר את תהליך ההגירה עצמה ומתייחס להיבטים של דיור, כלכלה, חיי חברה וחיי דת. רוב המהגרים עבדו ב"סדנאות היזע", שהיו פריה של תעשיית הביגוד המתפתחת, עבדו שעות רבות ובצפיפות, בעבודה עונתית. גרטנר סוקר את תנועת העובדים היהודים שניסתה לשפר את תנאי העבודה והתשלום.
היסטוריה של היהודים בעת החדשה
ספרו זה של אריה גרטנר ראה אור בשנת 2000 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד (History of the Jews in Modern Times). הספר מעניק תמונה פנורמית של העם היהודי החל מ-1650 ועד ל-1980. הוא פותח במורשת ימי הביניים, ממשיך בשחר העת החדשה, מתאר את תקופת ההשכלה, המהפכה הצרפתית והשפעתה על חיי היהודים האמנציפציה במערב אירופה. המשכו בסקירת התערות היהודים בחברה הסובבת אותם, מתאר את הגירת הקהילות היהודיות מהעולם הישן של אירופה לעולם החדש של אמריקה בין 1881–1914, בוחן את התקופה שבין מלחמות העולם, מתאר את מוראות השואה, התאוששות היהודים אחרי השואה, ייסודה של מדינת ישראל ומגיע עדי ימינו אלה. גרטנר פורש את חיי הקהילה וחייהם הרליגיוזיים של היהודים, מציג את מסכת יחסיהם עם הגויים ומביא בד בבד סקירה היסטורית וסוציולוגית.
רומניה, אמריקה, והעולם היהודי: קונסול פיישוטו בבוקרשט 1876-1870
מאמרו זה של אריה גרטנר מ-1968 דן בפיישוטו, שהיה קונסול ארצות הברית ברומניה בשנים 1870–1876. פיישוטו הוצב ברומניה לאחר לחץ יהודי על הנשיא יוליסס ס. גרנט, במטרה להביא לאמנציפציה של יהודי רומניה.
יהדות אנגליה והסחר הבינלאומי היהודי בזנות, 1914-1885
במאמרו זה מ-1983, כותב אריה גרטנר על סחר בנשים יהודיות שהתרחש בתקופת ההגירה הגדולה לארצות הברית. הוא כותב על פעילות אינטנסיבית של סחר בנשים, הללו שוכנעו להגיע לארצות הברית, לא תמיד הללו ידעו לשם מה הן מהגרות. הקהילה היהודית באנגליה נרתמה לפעול כנגד פעילות זו. אנגליה שימשה כארץ מעבר להביא זונות לארצות הברית, ארגנטינה, דרום אפריקה.
גרסה מקוצרת של עיקרי הדברים ניתן למצוא במאמרו בעברית.
ספרים שכתב
The history of the Jews of Milwaukee / Louis J. Swichkow and Lloyd P. Gartner; Philadelphia : Jewish Publication Society of America, 1963
ברטונית
ברטונית (Brezhoneg - "בְּרֵזוֹנֵק"; ) היא שפה ממשפחת השפות הקלטיות. ברטונית שייכת לפלג הדרומי, הברטוני, של השפות הקלטיות, ביחד עם ולשית וקורנית. כ-70% מאוצר המילים בברטונית משותף לה ולוולשית. בצרפתית ובאנגלית נקראת השפה "Breton" ובברטונית "Brezhoneg".
מעמד השפה
השפה מדוברת בפי כחצי מיליון מתושבי חבל ברטאן (כשישית מאוכלוסיית החבל) שבקצה הצפון-מערבי של צרפת. אלפים נוספים מבינים את השפה, אך דוברים צרפתית ביום-יום. זוהי השפה הקלטית היחידה ללא מעמד רשמי. לפי חוקת צרפת, צרפתית היא השפה הרשמית היחידה במדינה, ולפיכך הלימודים בבתי הספר בחבל נערכים בצרפתית בלבד. עם זאת, נלמדת השפה באופן חופשי באוניברסיטאות.
פיטר ויקטור הובס
פיטר ויקטור הובס (31 במאי 1936 - 2005) היה פרופסור למטאורולוגיה ממוצא בריטי, והמנהל של קבוצת המחקר "Cloud and Aerosol" באוניברסיטת וושינגטון.
בשנת 1963, קיבל הובס את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת לונדון
המחקרים שלו התמקדו בכימיה והפיזיקה של האטמוספירה, תוך מתן דגש לתפקידים של העננים, האירוסולים (Aerosol), והמשקעים האטמוספיריים. הוא כתב למעלה מ-350 מחקרים, 4 ספרים, וערך שלושה ספרים.
ביחד עם ג'ון מיכאל וואלאס (John Michael Wallace) הוא כתב בשנת 1977 את ספר הלימוד אשר נחשב למבוא המקובל והסטנדרטי בתחום, ספר לימוד אשר נקרא: Atmospheric Science: An Introductory Survey.
היה נשוי לסילביה הובס במשך 42 שנה, עד יום מותו.
קלוצדרוס מפושק
קלוצדרוס מפושק (שם מדעי: Calocedrus decurrens) הוא מין עץ מחטני ירוק-עד שתחום תפוצתו הטבעי הוא במערב אמריקה הצפונית, בעיקר בארצות הברית, ממערב אורגון דרך מרבית קליפורניה ובקצה המערבי של נבדה, וכן בקטע קטן בצפון מערב מקסיקו במדינת באחה קליפורניה. העץ גדל בגבהים שבין 50 ל-2,900 מטרים (הגבולות משתנים בהתאם לקו הרוחב). זהו המין הנפוץ ביותר בסוגו, והוא מכונה בארצות הברית "incense cedar", מילולית "ארז הקטורת".
נבחרת פינלנד בכדורסל
נבחרת פינלנד בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של פינלנד. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הפינית.
הישגי השיא שלה הם מקום שישי באליפות אירופה בכדורסל בשנת 1967 ומקום 11 במשחקים האולימפיים בשנת 1964. פינלנד העפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2014, לאחר שקיבלה כרטיס חופשי על ידי פיב"א, וסיימה במקום ה-22.
קלוצדרוס מפושק
תיאור
העלווה מתפתחת כמניפה שטוחה ובעלת עלים סורחים (עלים הנצמדים לאורך הגבעול בחלקו התחתון) דמויי קשקשים באורך שבין 2 ל-15 מילימטרים, הם מסודרים בזוגות נגדיים, כאשר זוגות רציפים גדלים בסמוך ואז במרווח, וכך יוצרים דור של ארבעה. הזוגות הפנימיים שטוחים בעוד שהזוגות החיצוניים מקופלים מעל בסיסם. צבע העלים ירוק בהיר משני צדדיהם כשהפיוניות כמעט שאין נראות. כאשר מועכים את העלים הם משחררים ריח הדומה במידת מה למשחת נעליים.
העץ מגיע לבגרות מינית בגיל 25 שנים. אורך האצטרובלים הזכריים המכילים את האבקה הוא בין 6 ל-8 מילימטרים. אורך האצטרובלים הנקביים בין 20 ל-35 מילימטרים, גונם ירוק חיוור והופך לצהוב, כשמונה חודשים אחרי ההאבקה. בכל אצטרובל נקבי יש ארבעה (לעיתים נדירות שישה) קשקשים ערוכים בזוגות נגדיים. כל אחד מהקשקשים בזוג החיצוני של מכיל שני זרעים מכונפים. הזוג הפנימי בדרך כלל עקר והקשקשים מחוברים ללוח שטוח. הזרעים מוארכים, שטוחים במקצת ומחודדים בקצה. אורכם בין 8 ל-12 מילימטרים, רוחבם בין 3 ל-4 מילימטרים, וצבעם חום-לבנבן. לזרע צמודים שתי כנפים בלתי שוות, כשאורך הארוכה בהן בין 18 ל-23 מילימטרים. הזרעים מופצים ברוח. אלף זרעים שוקלים בממוצע כ-30 גרם. הפריחה היא בינואר, והזרעים מופצים החל מאוגוסט בגבהים הנמוכים ומאוקטובר בגבהים העליונים וההפצה נמשכת עד החורף.
תפוצה ובית גידול
אזור התפוצה הטבעי הוא בעיקר במערב ארצות הברית ובאזורים מבודדים קטנים בצפון מערב מקסיקו. אזור התפוצה מתחיל בצפון בהר הוד באורגון נמשך לאורך רכס קסקייד, דרך הרי סיסקיו, רכס סיירה נבדה ועד סיירה סן פדרו מרטיר במדינת באחה קליפורניה של מקסיקו. אזור התפוצה העיקרי הוא החלק המרכזי של סיירה נבדה בגובה בין 1,000 ל-2,000 מטרים. בחלק הצפוני של אזור התפוצה תחום התפוצה מתחיל מגובה של 300 מטרים עד 2,000 מטרים בעוד שבחלק הדרומי תחום התפוצה מתחיל מגובה של 900 מטרים עד 3,000 מטרים.
אזור התפוצה מתחיל בחגורת הערפל של אזור החוף הפסיפי במערב ועד האזור הצחיח למחצה של מזרח אורגון. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 500 ל-2,000 מילימטרים, היורדים בחלקם כשלג. בשנים שחונות במיוחד יורדים פחות מ-400 מילימטרים ופחות מ-25 מילימטרים בחודש. קיצים שחונים של פחות מ-25 מילימטרים בחודש נפוצים למדי. הטמפרטורות הקיצוניות נעות בין 34- ועד 48+. האזורים האופטימליים מבחינת העץ בסיירה נבדה הם אלו שבהם טמפרטורה של 21 מעלות באוגוסט, ובממוצע 158 ימים שבהם אין כפור. הקרקע המתאימה ביותר היא קרקע נייטרלית עד חומצית, על חול גס גרגיר וחרסית. סלעי המקור לקרקע הם דיוריט, פרידוטיט, אבן חול, סרפנטין וגרניט. הוא נדיר על קרקע שמקורה באבן גיר.
ברשימה האדומה של ארגון ה-IUCN מוגדר העץ כסיכון נמוך/ללא חשש (Lower Risk / Least Concern).
סיווג ואטימולוגיה
הקלוצדרוס המפושק (Calocedrus decurrens) הוא אחד מארבעה מינים של הסוג קלוצדרוס (Calocedrus) השייך לתת המשפחה Cupressoideae שבמשפחת הברושיים (Cupressaceae). השם המדעי שהמין קיבל לראשונה בפרסום רשמי היה Libocedrus decurrens. השם הוענק על יד הבוטנאי האמריקני ג'ון טורי (John Torrey; 1873-1796) ב-1853 במסגרת הפרסום "תרומות הסמיתסוניאן לידע" (Smithsonian Contributions to Knowledge). טורי תיאר את העץ ושייך אותו ל-Libocedrus, סוג עצים ממשפחת הברושיים הגדל בניו זילנד ובקלדוניה החדשה. ב-1956 שינה הבוטנאי השוודי קרל רודולף פלורין (Carl Rudolf Florin; 1965-1894) את הסוג אליו שייך העץ ל-Calocedrus. השם Calocedrus נגזר מיוונית "קאלוס" – פירושו :יפה ו"סדרוס" היא מילה מלטינית ככל הנראה מתייחס לערער ארזי (Juniperus oxycedrus) או עץ ריחני אחר. סדרוס היא גם שם הסוג אליו שייכים מיני הארז. מקור השם המשני של המין decurrens מלטינית ופירושו "עלה סרוח" והוא מתאר את צורת העלים הדומים לקשקשים של המין.
אין למין תת-מינים או זנים טבעיים נבדלים. המגוון הגנטי בין אזורים שונים ואוכלוסיות שונות דומה, למרות קיומן של אוכלוסיות מבודדות בחלק הדרומי של אזור התפוצה. זנים שונים טופחו על ידי גננים. לא ידוע גם על רביית כלאים עם מינים אחרים מאותו סוג.
חברות צמח
קלוצדרוס מפושק צומח כעץ בודד או בקבוצות קטנות ביערות שבהם כמה מיני עצים הנשלטים על יד מחטניים. לא קיימות בטבע חורשות של מין זה בלבד. בדרך כלל מהווה העץ פחות מ-10% מנפח העצים ביערות טיפוסיים.
קלוצדרוס מפושק הוא פונדקאי מועדף על Syntexis libocedrii, מין של צרעת עץ שהוא מאובן חי הנוהגת להטיל את ביציה על העץ המעשן מיד לאחר שרפת יער. העץ הוא גם פונדקאי ל-Phoradendron libocedri, צמח טפיל שניתן לראותו משתלשל מענפי העץ לעיתים קרובות.
קלוצדרוס מפושק הוא אחד העצים העמידים ביותר לאש ולבצורת בקליפורניה. אף על פי שהעץ ימות בשריפה שתכלה את נוף העץ, הוא מתפשט במהירות לאחר שריפות קלות יותר. תכונה זו נתנה לעץ יתרון תחרותי על מינים אחרים.
גדילה
קלוצדרוס מפושק יכול לחיות בין 300 ל-500 שנים, ונמצאו גם עצים עתיקים יותר בני קרוב ל-1,000 שנים. עם זאת, הוא משתייך למיני העצים הגדלים לאט. ביער מעורב צעיר בסיירה נבדה נמדד קצב גידול שנתי של 81 מילימטרים בקוטר הגזע ו-30 סנטימטרים בגובה. בגיל 90 קצב הגידול הוא 36 מילימטרים בקוטר הגזע ו-20 סנטימטרים בגובה. הקלוצדרוס המפושק גדל ביערות בגובה בינוני עד גבוה, הגובה תלוי באזור התפוצה. בתנאים גרועים גדל העץ לגובה רב יותר מכל המינים האחרים למעט אורן לבן (Abies concolor), אבל בתנאים נוחים העצים האחרים גדלים מהר יותר ממנו והוא נפגע מהצללה בנוסף לקצב הגדילה האיטי יותר. בהרי החוף של קליפורניה הגובה הממוצע של העץ נע בין 18 ל-24 מטרים, בעוד שבסיירה נבדה צומחים חלק מהעצים לגבהים שמעל ל-40 מטרים.
בתנאים טבעיים העץ אינו מתרבה ברבייה וגטטיבית. הזרעים נובטים ובשנה הראשונה צומחים לגובה שבין 5 ל-10 סנטימטרים. בדרך כלל יש שניים, לעיתים נדירות שלושה, פסיגים דמויי מחט באורך 2.5 סנטימטרים. מהם מתפתחים המחטים הראשוניים. העלים האופייניים מופיעים רק לאחר השנה הראשונה. העצים הצעירים מתפתחים לאט מאוד, ולעיתים קרובות מגיעים העצים לגובה שבין 8 ל-15 סנטימטרים בתוך שלוש עד חמש שנים. הגורמים לכך הם חוסר אור שמש, ואוכלי צמחים.
מזיקים, טפילים והשפעות סביבתיות
המזיק החשוב ביותר, הפוגע בקלוצדרוס מפושק בלבד הוא הפטרייה Tyromyces amarus (באנגלית incense cedar polypore) התוקפת רק את הקלוצדרוס המפושק. הפטרייה יוצרת בגזע כיסי רקב המחלישים את העץ. בסיירה נבדה נגועים בטפיל זה שלושה רבעים מהעצים. מכיוון שהנזק הגדול ביותר מתרחש בעצים שגילם מעל ל-200 שנים, ההשפעה על ההתחדשות של העצים מועטה. מזיקים נוספים הם הפטריות Phaeolus schweinitzii (velvet-top fungus), Phellinus pini, Heterobasidion annosum, ו-Armillaria mellea.
צמח טפיל למחצה נפוץ הוא Phoradendron libocedri (באנגלית incense-cedar mistletoe). הוא גורם לנפיחות ונשירת עלווה, אם כי הנזק שהם גורמים הוא מזערי.
שרפות יער מכלות עצים צעירים ופוצעות עצים עתיקים ויוצרות נקודות חדירה לפטרייה Tyromyces amarus. קלוצדרוס מפושק אינו רגיש לברד או לפגיעה באוזון, אבל הם ניזוקים קשה משימוש במלח המשמש להפשרת קרח בכבישים.