cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלע קואל
מקור השם
שמו של סלע קואל ניתן לו על ידי דוויט ל. שמידט (Dwight L. Schmidt), גאולוג של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר חקר את אזור סלע קואל.
השם תיאורי.
והוא ניתן בשל הפחם מתור הפרם בעידן הפלאוזואיקון שניתן לראות בסלע הנונאטק.
"קואל" משמעו באנגלית - "פחם".
לקריאה נוספת
• J. W. Brodie (1959), A shallow shelf around Franklin Island in the Ross Sea, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 2:1, 108-119,https://doi.org: 10.1080/00288306.1959.10431316
ג'ומאדא א-ת'אניה
גֻ'מַאדַא א-תַ'אנִיָה או ג'מאדא אל-אַאחִ'רַה (בערבית: جُمَادَى ٱلثَّانِيَة، جُمَادَى ٱلآخِرَة) הוא החודש השישי בלוח השנה המוסלמי. שם החודש מתאר את עונת היובש - המילה "ג'ומאדא" משמעה אדמה צחיחה שלא ירד עליה גשם, כך שמשמעות שם החודש הוא החודש הצחיח השני. מקור השם בתקופה שלפני התאסלמות הערבים. בימיו של מוחמד בוטל עיבור השנים וכיום חודש זה יכול לחול בכל אחת מעונות השנה.
אוסקר שמידט
אוסקר דניאל בזרה שמידט (בפורטוגזית: Oscar Daniel Bezerra Schmidt; נולד ב-16 בפברואר 1958 בנאטאל, ריו גראנדה דו נורטה, ברזיל), הידוע בשם אוסקר שמידט, הוא כדורסלן עבר ברזילאי, המחזיק במספר הנקודות הגדול ביותר בהיסטוריה, עם 49,737 נקודות לאורך הקריירה שלו על פי נתונים לא רשמיים. שמידט, המתנשא לגובה 2.05 מטרים, שיחק בעמדת הקלע. הוא נחשב לאחד מהשחקנים הטובים ביותר שלא שיחקו בליגת ה-NBA. בשנת 2013 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה
שמידט שיחק עם נבחרת ברזיל חמש פעמים במשחקים האולימפיים, וזכה בתואר בשלושה מהטורנירים. עם זאת, הוא מעולם לא עבר את שלב רבע הגמר באולימפיאדה. באולימפיאדת מוסקבה (1980) הוא שיחק בשבעה משחקים וקלע 169 נקודות בסך הכל, ו-24.1 בממוצע למשחק. הוא חזר על אותו הישג - 169 נקודות בשבעה משחקים - באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). ההופעה הטובה ביותר שלו בטורניר האולימפי הייתה באולימפיאדת סיאול (1988). הוא קלע 338 נקודות ו-42.3 בממוצע בטורניר. באולימפיאדת ברצלונה הוא קלע 198 נקודות בשמונה משחקים, ובאולימפיאדת אטלנטה ב-1996 הוא קלע 219 נקודות בשמונה משחקים. במהלך 38 משחקים באולימפיאדות השונות, שמידט קלע 1,093 נקודות עם שיא של 28.8 נקודות בממוצע למשחק.
ההישג הטוב ביותר של שמידט באליפות העולם בכדורסל הוא הזכייה עם נבחרת ברזיל במדליית הארד באליפות של 1978 בפיליפינים. הוא היה מלך הסלים באליפות העולם ב-1990. שמידט זכור בארצות הברית במיוחד בשל משחק הגמר של המשחקים הפאן-אמריקאיים 1987 באינדיאנפוליס. שחקני המכללות של נבחרת ארצות הברית הפכו בעתיד לכוכבי NBA, כדוגמת חבר היכל התהילה דייוויד רובינסון, דני מאנינג ופרביס אליסון. שמידט קלע 46 נקודות במשחק, והוביל את ברזיל לניצחון 115-120 ולזכייה במדליית הזהב, לאחר חזרה מרשימה מפיגור. בנוסף, הוא זכה עם הנבחרת הברזילאית פעמיים באליפות אמריקה (ששימשה גם כטורניר המוקדמות לאולימפיאדה ולאליפות העולם) בשנים 1984 ו-1988, ושלוש פעמים במדליית הארד באליפות זו, בשנים 1989, 1992 ו-1995.
במהלך הקריירה שלו שיחק שמידט בקבוצות מברזיל, מאיטליה ומספרד. באיטליה הוא קלע 13,957 נק', והוא במקום השני ברשימת קלעי כל הזמנים של שתי הליגות הראשונות, עם 13,957 נק', (אחרי אנטונלו ריבה), ובמקום הראשון מבחינת ממוצע הנק' למשחק, 34.6 נק'. בארץ מולדתו הוא נודע בעיקר בשם הפשוט "אוסקר". שמידט נבחר בדראפט ה-NBA 1984 על ידי ניו ג'רזי נטס, וקיבל מספר הצעות לשחק ב-NBA, אך לא עבר ל-NBA על מנת לשמור על מעמדו כ"חובבן" ולהמשיך לשחק עבור הנבחרת הברזילאית, מאחר שעד 1989 שחקני NBA לא הורשו לשחק עבור נבחרתם הלאומית.
בשנות ה-80, בזמן ששיחק באיטליה, הגיע לשחק בישראל מספר פעמים, במסגרת תחרויות אירופאיות. באוקטובר 1987 שיחק נגד הפועל חיפה בגביע קוראץ'. בינואר 1989 שיחק נגד הפועל גליל עליון ברבע גמר גביע מחזיקות גביע וקלע במשחק 43 נקודות. באוקטובר 1989 שוב שיחק נגד הפועל חיפה בגביע קוראץ'.
שמידט הודיע על פרישה מכדורסל ב-26 במאי 2003. בשנת 2004 הוא פתח בקריירת ניהול, והיה המנכ"ל של טלמר ריו דה ז'ניירו, קבוצה ברזילאית שזכתה באליפות מחוז ריו דה ז'ניירו בשנים 2004 ו-2005. בשנת 2006 הקים שמידט, יחד עם מספר כדורסלנים וכדורסלניות ברזילאים בולטים, ליגת כדורסל ברזילאית שהתחרתה בליגת העל הברזילאית הוותיקה. הליגה החדשה נסגרה כעבור שנה.
במאי 2013 עבר בשנית ניתוח להסרת גידול סרטני ממוחו.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה לשאת את דגל ברזיל.
דוקלה באנסקה ביסטריצה
דוקלה בנסקה ביסטריצה (בסלובקית: FK Dukla Banská Bystrica) היה מועדון כדורגל סלובקי מהעיר באנסקה ביסטריצה שבמרכז סלובקיה, בירת מחוז בנסקה ביסטריצה. הקבוצה זכתה פעמיים בגביע הסלובקי בעונת 1980/81 ובעונת 2004/05.
בסוף עונת המועדון ירדה לליגה השנייה וראשי המועדון החליטו על הפסקת פעילותו.
חדרה
חֲדֵרָה היא עיר במחוז חיפה בישראל שבשרון הצפוני, אשר שוכנת לחוף הים התיכון. היא הוקמה כמושבה על ידי אנשי העלייה הראשונה ב-1891, והוכרזה כעיר בשנת 1952. העיר חברה בארגון פורום ה-15.
בדצמבר 2021, הוכרזה כרשות איתנה.
שם
מקור השם חדרה בערבית, الخضيرة (תעתיק מדויק: אל-חְ'דֵירַה, "הירקרקה"), על שם צבען של האצות בביצות הרבות שהיו בשטחה. הבלשן אבשלום קור הציע כי השם הערבי הוא גלגול של השם העברי "גדרה", שהיה שמו של יישוב קדום ליד קיסריה. גדרה זו מוזכרת בתוספתא כ"גדרה של קיסרין" ומזוהה בתל גדור.
לפני ההתיישבות היהודית היה זה אזור דליל אוכלוסין, המיושב בידי קבוצות אתניות וחברתיות מגוונות: טורקמנים, פלאחים מקומיים ומהגרים ממוצא נובי, מצרי ומחצי האי ערב. ברבע האחרון של המאה ה-19 הפך אזור חדרה למרחב התיישבות עבור קבוצות מהגרים טרנס-לאומיות: בשנת 1878 הוקמה במקומה של צומת אלונים הנוכחית מושבה צ'רקסית בשם מֶז/ח'רבת סכרס ובשנת 1880 החלה הקמת העיירה הבוסנית בחורבות קיסריה.
רכישת האדמות
בשנים 1880–1882, בעקבות פרעות הדמים ברוסיה "סופות בנגב", התארגנה תנועת "חובבי ציון" במטרה לרכוש אדמות להתיישבות בארץ ישראל. אדמות חדרה נקנו עבור נציגי אגודות "חובבי ציון" מליטא ולטביה (האחת מאלקסוט שבקובנה, השנייה מריגה והשלישית מווילנה). משלחת של חמישה שליחים מטעם אגודות אלה, שיצאו לקנות אדמות בארץ ישראל, קנו בהמלצתו ובתיווכו של יהושע חנקין את אדמות חדרה בשנת 1890, מהאפנדי סלים ח'ורי שהקרקע הייתה בבעלותו. היקף הרכישה היה 30,000 דונם. זוהי רכישת הקרקע הגדולה ביותר להתיישבות בארץ עד אז.
חנקין התחייב לייבש את כל הביצות שבאדמות אלה והוחלט שהכסף עבור הקרקעות וגם שטרי הבעלות על הקרקע (קושאנים) יופקדו עד הייבוש בידי זאב טיומקין. חנקין לא עמד בדיבורו, ובכל זאת, קבל ממנו הן את הכסף והן את הקושאנים. לבסוף, לאחר משא ומתן עם הרב משה מרדכי אפשטיין, שהיה נציגן של אגודות אלה, העביר חנקין את רוב הקרקעות לרב אפשטיין, אך הותיר לעצמו חלק מן האדמות.
העלייה לקרקע וקשיי התושבים
בט"ו בשבט ה'תרנ"א (1891) עלו התושבים לקרקע. היו אלה עולים מהערים ריגה, וילנה וקובנה. המתיישבים גרו תחילה בחאן ובסביבתו, מבנה עותמאני שהיה בשטח היישוב וקיים עד היום בעיר כאתר מורשת היסטורית של ההתיישבות במקום. המתיישבים סבלו תחילה מתנאים קשים של ביצות וקדחת (כאמור לעיל, הביצות לא יובשו למרות התחייבות חנקין). בשנת 1891 מפרסם עיתון "האור" (מאוחר יותר שמו שונה להצבי) ידיעה תחת הכותרת "אין עתיד לחדרה", ומסביר; "רוב האנשים אשר התיישבו שם נחלו בקדחת רעה, ולב בעלי האחוזה מר מאד ומבקשים למכור את אחוזתם ואין קונה". בשנת 1896 מפרסם עיתון הצבי ידיעה בשם "מייבשים הביצות בחדרה - העבודה במושבה ליבש הבצות, אשר לקח עליו הנדיב הולכת בזריזות: מאתים אלף אילני אקליפטוס יטעו שמה במרחק חמישה עשר מטר בין אילן לאילן, למען יוכלו לזרוע בין האילנות". בעקבות זאת עזבו זמנית רוב התושבים את המושבה, וצ'רקסים מהסביבה השתלטו על האדמות. עם חזרת היהודים סירבו הצ'רקסים להשיב את האדמות לאיכרי חדרה ומריבות פרצו באופן תדיר בין איכרי חדרה והצ'רקסים סביב סכסוך האדמות. בשנת 1910 התנהלה בוררות בין הצ'רקסים ואיכרי המושבה ונקבע שהאדמות יוחזרו למעט חלק קטן מהן, עליהן כבר בנו הצ'רקסים בתים. בכך לא תמו ההתנגשויות וקרב נוסף סביב חלקה של 20 דונם פרץ בתחילת שנת 1914.
בעזרת כספי הברון רוטשילד נטעו במערב המושבה עצי אקליפטוס במחשבה שאלה ייבשו את הביצות בזכות צריכת המים הגבוהה שלהם. מאוחר יותר גילו שהאקליפטוסים שולחים את שורשיהם אל עומק האדמה ולכן לא עזרו בייבוש הביצות. אקליפטוסים אלה מהווים כיום את אחד מיערות האקליפטוסים הגדולים בארץ ישראל, יער חדרה. הפתרון שנמצא לבעיית הביצות היה חפירת תעלות שניקזו את המים לים. שרידים לביצות חדרה ניתן לראות היום בבריכת עטא בפארק השרון ובשמורת ביצת זיתא במזרח העיר. בשל הקדחת נאלצו המתיישבים לעבור לאזור גבעת אולגה של היום אך חזרו לאחר ייבוש הביצה.
ממלחמת העולם הראשונה ועד ימינו
בחדרה התגוררו כמה מחברי ניל"י ובהם אבשלום פיינברג, שאנדרטה לזכרו ניצבת בפארק נחל חדרה. בעת מלחמת העולם הראשונה סבלו התושבים מנחת זרועם של הטורקים, אך עם תחילת המנדט הבריטי שפר מצב המושבה והוקמה בה תחנת רכבת בקו תל אביב-חיפה - דבר שתרם לפיתוח העיר. המושבה סבלה מהתקפות של ערבים במאורעות תרפ"א, מאורעות תרפ"ט ומאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. בשנת 1934, הוכרזה חדרה כמועצה מקומית על ידי הנציב העליון הבריטי.
בעיר פועל המרכז הרפואי הלל יפה על שם ד"ר הלל יפה, אחד מחלוצי הרפואה בארץ ישראל. בית החולים משמש את חדרה ואת היישובים הסמוכים (פרדס חנה, קיסריה, זכרון יעקב, בקה אל-גרבייה ועוד). כיום יש בחדרה מבני תעשייה רבים (בהם מפעלי נייר חדרה ומפעל הצמיגים "אליאנס") וכן נמצאת בה תחנת הכוח אורות רבין, שהיא תחנת הכוח הגדולה בישראל.
ב-3 במאי 2005 התקיימו בחירות מיוחדות לראשות העיר, שבהן נבחר חיים אביטן (ברוב של 84%) לראש העיר לאחר שראש העיר הקודם, ישראל סדן, התפטר עקב הגשת כתב אישום נגדו ונגד כחמישה חברי מועצת העיר על עבירות שוחד, ונידון לשמונה חודשי מאסר בפועל בכלא. ב-4 באוגוסט 2006, בימי מלחמת לבנון השנייה (בין חזבאללה לישראל), פגעו רקטות בפרברי העיר, לראשונה בתולדות חדרה.
בשנת 2010 פוזרה מועצת העיר, ובמקומה פעלה בעיר ועדה קרואה מטעם משרד הפנים, לצידו של ראש העיר, בשל אי העברת התקציב בזמן הכפוף לחוק. ביוני 2013 פשטו חוקרי משטרה על בניין העירייה וראש העירייה אביטן נעצר לחקירה פלילית בתחום השחיתות, שלבסוף נסגרה ב-2015. בבחירות שנערכו באוקטובר אותה שנה, הובס אביטן על ידי צבי גנדלמן שניצח בסיבוב הראשון ונבחר לכהן כראש העיר.
בשנת 2017 נפתח המלון הראשון בעיר בשכונת גבעת אולגה, במתחם כפר הים על חוף ימה של העיר.
באוקטובר 2021 הואשם גנדלמן בעבירות אחדות, בהן מרמה והפרת אמונים, ובעקבות זאת הושעה בינואר 2022 מכהונתו כראש עיריית חדרה, למשך חצי שנה
העיר כיום
חדרה שוכנת לחוף הים התיכון. הרצועה הראשונה שבין חוף הים לכביש החוף נקראת חדרה-מערב ובו שכונות גבעת אולגה, עין הים וקדמת ים. בחלק הצפוני של העיר נמצא אזור התעשייה של חדרה. במערב העיר חדרה נמצאת תחנת הרכבת חדרה מערב אשר שוכנת בקרבת יער חדרה. בסמוך לכביש 2, בצידו המערבי, נמצא פארק נחל חדרה ותחנת הכוח אורות רבין. בצדו המזרחי של הכביש נמצאת שכונת חפציבה ולידה פארק ושמורת חפציבה. ממזרח לכביש 2 נמצא פארק השרון, פארק טבעי המחובר ליער חדרה והכניסה אליו היא דרך תחנת הרכבת חדרה מערב. מרכז חדרה נמצא באזור רחובות הנשיא, הרברט סמואל, רוטשילד והגיבורים. ברחוב רוטשילד נמצא גן יד לבנים, אותו עיצב דני קרוון ולידו הספרייה העירונית חדרה. מול הגן נמצא קניון. ברחוב הרברט סמואל ממוקם השוק העירוני והפיאצה של חדרה, כיכר עירונית גדולה, שבעבר הייתה חסומה כליל לתנועת מכוניות ומשנת 2007 נפתחה בה דרך לכלי רכב. הכיכר היא המרכזית בעיר ובה נערכו בעבר אירועים ציבוריים.
בינואר 2013 חוותה העיר הצפות נרחבות שגרמו לנזק רב. ברבעון השני של שנת 2014 נפתח כביש 9 שמחבר את חדרה ישירות לכביש 6. בשנת 2015 החלו העבודות להקמת מתחם סינמה סיטי בעיר, במתחם העסקים Mixx שעתיד היה להפתח בסוף 2018, אך עקב שרפה אשר פרצה במקום וכילתה את המבנה שבו תוכנן הקולנוע, הפתיחה נדחתה. סניף הקולנוע נפתח בפברואר 2020.
כמו כן קיימת תוכנית להקמת מרינה בחדרה, התכנון הוא שהמרינה תוכל להכיל כ-1,000 מקומות עגינה ולצידה יוקמו טיילת ואזורי מסחר ואף ישודרגו הכניסות לכיוון כביש החוף. עלותה הכוללת של התוכנית צפויה להסתכם בכ-90 מיליון דולר.
בינואר 2020 אושרה תוכנית להרחבת שכונת הפארק (במרכזה מצוי פארק בשם "אקו פארק"), במסגרת ההרחבה יוקמו כ-4,300 יחידות דיור, קריית חינוך על שטח של כ-2,000 מ"ר ואף הרחבת הפארק הקיים כיום בצפון השכונה.
בדצמבר 2021, הכריזה שרת הפנים איילת שקד על חדרה, כרשות איתנה, לאחר שנמצאה ללא גירעון שוטף וללא מענק איזון, התנהלותה תקינה ונמצאה כמסוגלת לנהל את כל עניינה באופן עצמאי. בכך הצטרפה ל-28 רשויות איתנות במדינה ול-7 רשויות נוספות שהוכרזו יחד איתה.
החאן ובית הכנסת הגדול
בניין בית הכנסת הגדול של העיר שוכן במקום ממנה צמחה העיר חדרה. במקום ניצב מבנה החאן, מבנה חקלאי ערבי ישן, שנירכש על ידי יהושע חנקין בשנת 1890. בשנת 1891 כבר עלו ראשוני מתיישבי חדרה למקום, ובשל כך שלא התקבל אישור להקמת מבני קבע, נאלצו להתגורר במבנה החאן.
בניין בית הכנסת נבנה בטון כולו, וכבר בתחילת הקמתו הוחל בהריסת מבנה החאן הישן לצורך הקמת הבניין החדש. לאחר מאבק של תושבים אשר קראו לשמר את הבניין ההיסטורי, נפסקו עבודות ההרס, ובניין החאן שולב בחצר הבניין הקיים. לימים נפתח בו המוזיאון לתולדות העיר חדרה. ראשיתו של אוסף המוזיאון הייתה בשנות ה-60 של המאה ה-20. מתוך תחושת אחריות כלפי עדויות העבר, אספו מתנדבים, תושבי חדרה, כלים חקלאיים גדולי ממדים מראשית המאה ה-20, והעבירו אותם למתחם החאן ולחצרות פרטיות. בהדרגה, הלך האיסוף והתמקד גם באובייקטים קטנים, ונעשה רב-תחומי באופיו. לאחר ארבעה עשורים נוספים של פעילות איסוף, מייצג האוסף כיום את התמורות הכלכליות, התעסוקתיות והדמוגרפיות, שהתחוללו בחדרה מאז ייסודה. במוזיאון סיורים ממודרכים וסרטים בעוסקים בתולדות העיר.
מרבניה הראשונים של חדרה היה הרב יוסף חיים אורנשטיין.
מסחר
בשנת 1989 נפתח במרכז העיר "קניון לב חדרה". קניונים קטנים נפתחו בהמשך גם סמוך לכביש מספר 4 (צומת המשטרה), ובשכונת בית אליעזר. בשנות ה-2000 נפתחו בעיר מתחמי קניות פתוחים: מתחם "שערי חדרה" על כביש מספר 4 ומתחם "מיקס" בכניסה המזרחית לעיר. בניגוד לנהוג במרכז העיר, במתחמים אלה ישנם עסקים הפתוחים בשבתות. בשנת 2018 נפתח בעיר מתחם הקניות "מול החוף וילג'".
תרבות וספורט
הגוף התרבותי הגדול ביותר בעיר חדרה היא להקת "צבעי מחול" להקת המחול הייצוגית של העיר חדרה. הלהקה עטורת פרסים ושבחים ומייצגת את העיר ברחבי הארץ והעולם. מייסד הלהקה הוא הכוריאוגרף והמנהל האומנותי איציק כהן יליד העיר.
כדורגל:
כדורסל:
כדורעף:
כדורגל חופים:
מתקני ספורט
בחדרה ישנם שני מגרשי כדורגל:
היכל ספורט:
תחבורה
את תושבי חדרה משרתת תחנת הרכבת חדרה מערב, שנמצאת בחלקה המערבי-מרכזי של העיר בסמוך לאזור התעשייה. התחנה המרכזית של חדרה נמצאת במרכז העיר בסמוך לצומת חדרה שעל כביש 4. מתחנה זו יוצאים קווי אוטובוס עירוניים ובין עירוניים.
במסגרת הקמת המסילה המזרחית מתוכננת הקמת תחנת רכבת נוספת אשר תשמש את תושבי העיר, תחנת הרכבת חדרה מזרח.
יחסי הממלכה המאוחדת–חוף השנהב
יחסי הממלכה המאוחדת–חוף השנהב הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת וחוף השנהב.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1960, לאחר שחוף השנהב קיבלה את עצמאותה מצרפת. שתי המדינות חברות באו"ם. בעקבות הברקזיט, חתמה בריטניה על הסכם חדש המגדיר את היחסים הכלכליים בין המדינות.
יחסים כלכליים
המסחר הכולל של בריטניה עם חוף השנהב הסתכם ב-401 מיליון ליש"ט בשנת 2019. היבוא המוביל לבריטניה מחוף השנהב היה פולי קקאו ותכשירי קקאו (192 מיליון ליש"ט), ופירות ואגוזים למאכל, בעיקר בננות (22 מיליון ליש"ט). השוק בבריטניה מהווה 23% מסך היצוא של חמאת קקאו מחוף השנהב, כמו גם 6% מהבננות. סך הייצוא של בריטניה לחוף השנהב היה 152 מיליון ליש"ט, מה שהופך אותו לשוק הייצוא ה-112 בגודלו בבריטניה (המהווה פחות מ-0.1% מכלל היצוא של בריטניה). סך היבוא של בריטניה מחוף השנהב היה 249 מיליון ליש"ט, מה שהופך אותו למקור היבוא ה-393 בגודלה של בריטניה (המהווה פחות מ-0.1% מכלל היבוא של בריטניה).
קופה אמריקה 1983
בפעם השלישית ברציפות, והאחרונה עד כה, לא הייתה מדינה מארחת לטורניר, והוא נפרש על פני היבשת. בשלב הבתים חולק הטורניר לשלושה בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. הנבחרות נפגשו ביניהן פעמיים (בית וחוץ), ומכל בית העפילה הנבחרת המובילה לחצי הגמר, שם המתינה מחזיקת קופה אמריקה 1979,, שמתוקף זכייתה קיבלה כרטיס חופשי לחצי הגמר. אורוגוואי זכתה בטורניר לאחר שגברה בצמד מפגשי הגמר (בית וחוץ) בתוצאה המצטברת 3–1 על.
סיבוב ראשון
בשלב זה, מחולקות הנבחרות לשלושה בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. הנבחרות נפגשות אחת עם השנייה פעמיים (בית וחוץ), והראשונה מכל בית מעפילה לחצי הגמר.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
''', האלופה המכהנת, העפילה אוטומטית לחצי הגמר
יחסי טורקיה–קרואטיה
יחסי טורקיה–קרואטיה הם יחסי החוץ שבין טורקיה לבין קרואטיה. שתי המדינות חברות במספר ארגונים בינלאומיים, כגון: מועצת אירופה, נאט"ו, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), וארגון הסחר העולמי (WTO). בנוסף, השתיים היו מועמדות לחברות באיחוד האירופי בין 2005 ועד ל-2013, כאשר קרואטיה הצטרפה לאיחוד האירופי, כחברה ה-28 לפני טורקיה.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1991, במסגרת הכרתה של קרואטיה העצמאית על ידי טורקיה. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1992. כיום מתגוררים כ-300 תושבים טורקים בקרואטיה.
היקף הסחר בין טורקיה קרואטיה הסתכם ב-$273.4 מיליון דולר בשנת 2006. באותה השנה יותר מ-22,300 תיירים קרואטים ביקרו בטורקיה.
IOS
iOS היא מערכת הפעלה ניידת מבית אפל, המשמשת את האייפון ואת האייפוד ושימשה בעבר גם את האייפד. המערכת מבוססת על ליבת מערכת ההפעלה macOS. המערכת הוצגה לראשונה ב-9 בינואר 2007 כמערכת ההפעלה של ה-iPhone, ונקראה בעבר iPhone OS, כלומר מערכת ההפעלה של ה-iPhone. השם "iOS" היה שייך במקור לחברת סיסקו מערכות, ובחודש יוני 2010, אפל קיבלה את הזכות להשתמש בשם הזה והוא שונה.
היסטוריית גרסאות
iOS יצאה עד כה בשש עשרה גרסאות עיקריות. כל גרסה שוחררה בסמוך עם האייפון החדש שהוצג באותה השנה.
שינויים עיקריים בגרסאות מערכת ההפעלה
גרסאות 6.0.1 ו-6.0.2 כוללות שיפורי באגים מזעריים.
גרסה 6.1
גרסה 6.1.6
גרסה 7.0
ב-11 ביוני 2013 הוכרזה בכנס המפתחים העולמי של אפל (WWDC) גרסת iOS 7 המותאמת במיוחד לאייפון 5. בגרסה זו נוספו מאות שינויים והבולטים שבהם הם:
גרסת ה-iOS 7 היא השינוי הגדול ביותר שביצעה אפל במערכת ה-iOS.
הייתה שיפור משמעותי ל-iOS 7 וכללה שיפורים כגון:
היו לה מספר גרסאות בטא והגרסה הרשמית שלה שוחררה ב-11 במרץ.
בעלת מספר שיפורים ותיקוני באגים ביניהם לחיישן טביעת באצבע באייפון 5s.
גרסה 8.4.1
סנכרון עם אפליקציות צד שלישי. אפשרות לענות ולהגיב לאפליקציות צד שלישי דרך מרכז העדכונים, מבלי לפתוח את האפליקציה עצמה. "אנשי קשר נפוצים" במרכז המולטיטאסקינג. אפשרויות חדשות במצלמה, בנוסף להכתבה קולית ב-22 שפות חדשות.
גרסה 9
מערכת iOS 9 תוכננה להיות חסכונית יותר ולהוסיף שעת עבודה נוספת, במכשירי אייפון 6 ואייפון 6 פלוס.
תמיכה בשפות הנכתבות מימין לשמאל: מערכת ההפעלה iOS 9 היא הראשונה שתומכת בשפות הנכתבות מימין לשמאל ובהן השפות עברית וערבית. בנוסף ההגדרות בשפות עברית וערבית, יפתחו מימין לשמאל.
בנוסף, ב-IOS 9.3 נוספה האפשרות שלה חיכו זמן רב משתמשי האייפון בישראל – לדבר עם Siri, העוזרת הקולית המובנית, בשפה העברית.
גרסה 10
ממשק המשתמש שונה סירי נהייתה זמינה למפתחים הוספת Google Photos ו-Maps עיצוב חדש למוזיקה עדכון האפליקציה Messages השיחות השתנו והבעלים יוכלו לקבל תמלול של התא הקולי במקום לפתוח אותו (משתמשים בזה יותר בארצות הברית מאשר בארץ) אפליקציה חדשה בשם Home שתציג את כל המכשירים החכמים שיש בבית ותומכים באפליקציה Apple News קיבל עיצוב חדש למידה עמוקה - חיבור בין סירי למקלדת של אפל מאפשר לסירי לתת תגובות אפשריות נגיד עם מישהו ישאל אותכם איפה אתם היא תציע לכם לבד לשלוח לו מפה עם המיקום שלכם.
גרסה 10.1 פיצר חדש החל מ-iOS 10.1: צילום תמונות פורטרט (בטא) עם טשטוש תמונה אחורי שמביא אפקט מיוחד לאיכות גבוהה לתמונה וגם חוסך במצב הסוללה באייפון, הפיצ׳ר מחדד את התמונה שתצלמו ולאחר שתצולם תמונה יתווסף אלבום חדש עם השם "תמונות פורטרט" האלבום תמונות הזה יתווסף באופן אוטומטי (פיצ׳ר זה תומך אך ורק במכשירי אייפון 7 ומעלה).
גרסה 10.2 שינויים בולטים: החל מה-iOS 10.2 תתווסף למכשירי ה-iOS התומכים אפליקציית טלוויזיה חדשה אשר תאפשר לצפות בתכני טלוויזיה שנמצאים בטלוויזית האפל שלכם, האפליקציה תתווסף למכשירים התומכים אך ורק ב-iOS 10 ומעלה (ארצות הברית בלבד).
גרסה 11
גרסה 12
גרסה 12 כוללת שיפור ביצועים, יכולות חדשות המתבססות על מציאות מדומה, ארגון חכם יותר של אלבומי התמונות, אמוג'ים חדשים ואף אפשרות למשתמש לעקוב אחר זמן השימוש במכשיר וסוג השימוש.
עוד הוצגו באירוע מספר שיפורים באפליקציות המובנות ב-iOS, כמו באפליקציית התזכירים הקוליים שהותאמה גם למכשירי אייפד וכן שיפורים ב-Apple Books, Apple News ועוד.
גרסה 13
גרסה 14
גרסה 15
גרסה 16
אפשרויות ותוספות
בגרסה השביעית של iOS, נעשה שינוי וכעת ניתן להכניס לכל תיקייה יותר אפליקציות ואף לדפדף בתוך התיקייה.
בגרסה השביעית של iOS, נעשה שינוי בריבוי משימות. לחיצה פעמיים על כפתור הבית תעביר ישירות למסך המכיל תצוגות מקדימות של האפליקציות שהיו בשימוש לאחרונה, ומשיכתם כלפי מעלה תסגור את האפליקציה.
במכשירים ללא כפתור בית, פתיחת מסך התצוגות המקדימות מתבצעת על ידי החלקת האצבע מתחתית המסך לכיוון מעלה, ומשיכתה לצד.
אבטחה ואבטחת מידע
אפל הצליחה להרחיק תוכנות זדוניות מחוץ ל-App Store שלה, שלא כמו אנדרואיד, שלמעשה אירחה תוכנות זדוניות ב-google play שלה, ופגעו במיליוני משתמשים מדי יום. חנות האפליקציות של אפל הצליחה לשמור על בדיקה נאותה של איכות וכמות האפליקציות בחנות בגלל תהליך סקירת האפליקציה הארוך שלה. תהליך סקירת האפליקציה של אפל לוקח בערך 7-8 ימי עבודה לסקור את האפליקציה לפני העלאתה ל-App Store, שמטרתה לשמור על המערכת האקולוגית נקייה מתוכנות זדוניות. אבל זה היה קופסה שחורה עבור המפתחים, לפחות, מכיוון שרבות מהאפליקציות נדחות לעיתים קרובות גם לאחר שהגיעו לרשימה הלבנה, מכיוון שאפל לעולם לא חושפת את תהליך הבדיקה שלה. YiSpecter היה אחד מהיישומים הראשונים שעקפו את תהליך סקירת האפליקציות המחמיר של App Store. כך ש-YiSpecter היה התוכנה הזדונית הראשונה של iOS שהשתמשה לרעה בממשקי API פרטיים בסביבת ארגז חול, ומחקר שנערך לאחרונה מראה כי למעלה מ-100 אפליקציות ב-App Store משתמשות לרעה בממשקי API פרטיים, מה שלוקח את האבטחה של אפל צעד אחורה, בכך שלא הצליחה להגן על ממשקי ה-API הפרטיים שלה.
אפל שיפרה בצורה דרסטית את מודל האבטחה שלה מאז גרסה 1.0 של iOS, שכל האפליקציות פעלו כמשתמשי root והיו לה שלל פרצות אבטחה. בניגוד למה שאנחנו רואים היום, שבו לכל אפליקציה יש משתמש משלה וארגז חול בו היא חיה, היקף התקיפה הצטמצם במידה רבה. עם iOS 1.0, פגיעות בכל אפליקציה עלולה לאפשר לתוקפים להשיג הרשאות שורש במערכת ההפעלה של המכשיר, מה שמאפשר להם לבצע ניצולים מתוחכמים, מכיוון שלא היה ארגז חול או מנגנוני אבטחה חזקים אחרים. עם זאת, עם הצמיחה שלה, אפל הציגה טכניקות אבטחה רבות, מה שהופך את iOS לחזק ומצליחה להרחיק תוכנות זדוניות מ-App Store שלה באמצעות תהליך סקירת האפליקציה ומודל האבטחה החזק שלה. להלן סיכום שיטות אבטחת האפליקציות של אפל.
חתימת קוד
אפל משתמשת בשיטת חתימת הקוד כדי לאמת את האותנטיות של יישומי צד שלישי, שאמורה להגיע רק מחנות האפליקציות ולא ממקום אחר. אפל חותמת את האפליקציות ב-App Store כדי לאמת זאת, והקרנל רשאי להפעיל רק יישומים חתומים. כל הדפים בזיכרון גם צריכים להיות חתומים כדי לרוץ, ללא גישה לשינוי זמן ריצה של התנהגות האפליקציה. חתימת קוד היא שלב קריטי מאוד, מכיוון שהיא מרחיקה אפליקציות לא מאומתות מ-App Store שעלולות לעשות שימוש לרעה בממשקי API פרטיים. קוד לא חתום פשוט אינו יכול לרוץ על המכשיר. עבור חתימת קוד בזמן פיתוח אפליקציה ב-Xcode, המפתח צריך להיות רשום ולהתחבר. ללא כניסה, המפתח יכול לבדוק את האפליקציה רק בסימולטור.
מניעת ביצוע נתונים (DEP = Data Execution Prevention)
מניעת ביצוע נתונים (DEP) קיימת מאז iOS 5.0 והיא טכניקה לאסור על קוד שרירותי לפעול בזיכרון. DEP מגן מפני ניצול על ידי מניעת ביצוע קוד מדפי נתונים, כגון דפי הערימה המוגדרים כברירת מחדל, דפי מחסנית שונים ודפי מאגר זיכרון. זוהי דרך להבחין בין קוד לנתונים, המאפשרת להפעיל רק קוד בזיכרון. מטענים המייצרים נתונים דרך הרשת, קבצים וכו', אינם מורשים לבצע בזיכרון. עם זאת, ישנה דרך לעקיפת DEP על ידי שימוש ב-ROP (תכנות מונחה החזרה), אשר עושה שימוש חוזר בקטעי קוד הפעלה שכבר נטענו בזיכרון כדי ליצור את מטען הניצול. תוקפים משתמשים לעיתים קרובות ב-ROP כדי לעקוף את DEP. אך iOS מנסה להקשות על מעקפים כאלה על ידי אכיפת חתימת קוד, אשר נעשית על ידי אפל עצמה או על ידי רשות מהימנה כגון ארגון המשתמש ב-Apple iOS כדי להפיץ את האפליקציות הפרטיות/בתוך שלה. זה מגביל את התוקפים מלהפעיל ROP, אך לא קוד מעטפת.
פריצת iOS
אפל טוענת כי פריצת המכשירים אינה חוקית ותביא לביטול האחריות עליהם; אולם ספריית הקונגרס בארצות הברית קבעה ביולי 2010 כי הליך הפריצה אינו מהפרות זכויות היוצרים המכוסות ב"חוק המילניום הדיגיטלי" (DCMA). כלל זה אינו חל על הורדת תוכנות בלי תשלום. בין מפתחי פורצי התוכנה לאפל מתנהל מאבק מתמשך בו עדכוני תוכנה או קושחה של אפל מחוללים במערכת ההפעלה של המכשיר שינוי המבטל את הפריצה ומסיר תוכנות שהורדו בחסותו, כשמפתחי תוכנות הפריצה עמלים על דרכים לעקוף שינויים אלו.
נגישות ושימושיות
מערכת הפעלה זו ידועה בהיותה מערכת סגורה. בעוד שבמרבית המערכות האחרות קיימות אפשרויות מגוונות הרבה יותר כמו למשל במערכת אנדרואיד. רבים סבורים שמערכת זו היא הטובה ביותר מכיוון שהיא פשוטה וקלה לתפעול, מנגד, רבים אחרים טוענים שמערכות כמו אנדרואיד של גוגל עדיפה בשל שלל האפשרויות אותן היא מציעה.
הר קוץ
הר קוֹץ הוא הר בגובה 304 מטרים, הממוקם על הגבול בין הגליל התחתון המזרחי לבין הגליל התחתון המרכזי.
הר קוץ נושא את שמה של משמרת הקוץ, המשמרת השביעית מבין ה-24 משמרות הכהנים. הכהנים בני משמרה זו גלתה מיהודה לגליל לאחר חורבן בית שני, והתיישבה בכפר עיילבו, המזוהה עם היישוב בן זמננו עילבון, הנמצא בסמוך.
בוטניקה
על הר קוץ הוקם בשנת 1983 היישוב הקהילתי מסד ובסמוך לו אזור יפה לטיולים. באזור ההר מגוון פרחים ממינים שונים; בין היתר ניתן למצוא בו באביב מרבדים מרשימים של בן חצב יקינתוני, ופרטים בודדים של העץ הנדיר שמיר קוצני ממשפחת האשחריים. מההר נפרסים נופי הגליל התחתון, העליון, הכנרת, הגולן והחרמון. ב-15 ביוני 2011 הוכרזו 1200 דונם על ההר כשמורת טבע.
תוכנית מחצבת הר קוץ
על פי תמ"א 14 ממאי 1998 כלול הר קוץ באתרים המיועדים למחצבות. בספטמבר 2004 אישרה הועדה המחוזית לתכנון ובנייה תוכנית של קבוצת כנרת, בעלת "מחצבות כנרת", להקים מחצבה בהר קוץ, לאחר שנתקבלו אישורים של המשרד להגנת הסביבה ומשרד הביטחון, אולם התנתה את האישור בקבלת הקלה על פי תמ"א 13. אולם המועצה הארצית לתכנון ולבנייה עיכבה את אישור ההקלה לצורך בחינת אתרי חציבה חלופיים. במרץ 2007 החליטה המועצה הארצית על הרחבת מחצבת פורייה במקום הקמת המחצבה בהר קוץ ובפברואר 2008 שבה והחליטה שלא לאשר את הקמת המחצבה בהר קוץ למרות שהרחבת מחצבת פורייה נפסלה. החלטה זאת ניתנה על רקע התנגדויות של מועצה אזורית הגליל התחתון, החברה להגנת הטבע ועמותת אדם, טבע ודין שטענו שמחצבה בהר קוץ תביא להרס הטבע והנוף, למפגעי רעש ואבק חריגים ביישובים הסמוכים מסד ועילבון ולסיכון ביטחוני בגלל סמיכות לימ"ח סמוך. תומכי רעיון הקמת המחצבה טענו כי המדובר יהיה במחצבה "ירוקה", שלא תיצור מפגע סביבתי. על פי התוכנית, המחצבה יועדה לעבודה בשלבים וקיום שיקום במקביל להמשך החציבה.
בסוף שנת 2011 המליץ בית המשפט העליון בפני המועצה הארצית לדון מחדש בנושא בהתחשב בחלוף הזמן.
אלברט נייסר
אלברט לודוויג זיגסמונד נייסר (בגרמנית:Albert Ludwig Sigesmund Neisser' 22 בינואר 1855 – 30 ביולי 1916) היה רופא עור, מיקרוביולוג והיגייניסט יהודי-גרמני שגילה את החיידק הגורם שת מחלה הזיבה, זן בקטריות שכונה לכבודו "נייסריה" (Neisseria gonorrhoeae) לצד אדמונד לסר ופאול גרסון אונה נמנה נייסר עם "שלישיית היסוד" של רפואת העור הגרמנית.
ביוגרפיה
נייסר נולד ב-1855 בעיר שוויידניץ, בשלזיה, אז חלק מממלכת פרוסיה, כיום שווידניצה בפולין. אביו (1896-1820), מוריץ נייסר, היה רופא יהודי ידוע, שזכה לתואר הרשמי"יועץ סתרים בתחום הבריאות" בברסלאו ושרלוטנברון. האם הייתה לואיזה לבית קרמזר (1855-1819), בת למשפחת אנשי עסקים מברלין. נייסר התייתם מאמו בגיל שנה בלבד, וגודל בהמשך על ידי אם חורגת. אחרי שלמד בבית ספר יסודי במינסטרברג (כיום ז'מביצה בפולין) נרשם נייסר בגימנסיה ההומנית "מריה מגדלנה הקדושה" בברסלאו שם למד באותה תקופה גם פאול ארליך. הוא סיים את בחינות הבגרות ב-1872. בהמשך התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת שלזיה על שם פרידריך וילהלם בברסלאו. למשך סמסטר למד לימודים קליניים באוניברסיטת ארלנגן. מוריו היו הפנימאי אנטון בירמר, כמו כן רודולף היידנהיין, יוליוס כהנהיים, קרל וייגרט וקרל יוליוס סלומונסן (1924-1847).ב-1877 סיים את בחינת הגמר והציג את עבודת הדוקטורט לרפואה שדנה במחלה הנגרמת על ידי השרשורים. תחילה שאף להיות רופא פנימאי, אך לא מצא מקום עבודה כרצונו. הוא התקבל כעוזר של רופא העור אוסקר סימון (1892-1845) שחקר את מחלות מין ואת הצרעת. בשנתיים הבאות נייסר חקר את מחלת הזיבה. ב-1879 בעזרת טכניקות צביעה ומשטח שהומצאו על ידי רוברט קוך, בודד נייסר את החיידק שהוא כינה "מיקרוקוקוס". הוא מצא הוכחות ניסוייות שהוא החיידק האחראי למחלת הזיבה. החיידק נקרא על ידי ארליך "גונוקוקוס" והוא כונה לכבוד נייסר גם Neisseria gonorrhoeae או הדיפלוקוק על שם נייסר.
נייסר היה שותף גם בגילוי החיידק המחולל של הצרעת. ב-1879 הרופא הנורווגי גרהרד ארמאואר הנסן שחקר את הצרעת, נתן לנייסר הצעיר, (שביקר אצלו בנורווגיה על מנת לבדוק מעל מאה חולי צרעת) כמה דגימות רקמות ממטופליו. נייסר הצליח לצבוע את החיידקים וב-1880 הודיע שגילה את הפתוגנזה של הצרעת. בין הנסן לנייסור פרץ סכסוך, מכיוון שהנסן לא הצליח לגדל בתרבית את החיידק המעורב ולהוכיח בצורה חד משמעית את קשרו לצרעת, אף על פי שהוא היה הראשון שצפה בחיידק הזה עוד ב-1872. ב-1889 נמנה נייסר עם מייסדי החברה הגרמנית לרפואת עור, יחד עם יוזף דוטרלפון, מוריץ קפושי, אדמונד לסר ופיליפ יוזף פיק. ב-1892 נחנך הבניין החדש של הקליניקה לרפואת עור, בהתאם לתוכניותיו. ב-1902 הקים נייסר את האגודה הגרמנית למאבק במחלות המין. בהמשך חקר נייסר את העגבת ואת המחלות הנקראות Lupus או זאבת. הוא הבחין לראשונה בין הזאבת השחפתית (Lupus vulgaris) לצורות הלא שחפתיות הוא לא גילה את סיבות העגבת, אולם במחקרים על קופים שערך בשנים 1905–1907 באי ג'אווה תרם לגילוי דרכי ההדבקה במחלה.
ב-1898 פרסם מספר מחקרים בנוגע לטיפול בעגבת באמצעות נסיוב. הוא הזריק נסיוב שהשיג מחולי עגבת למטופלים שהתקבלו לאשפוז בגלל מחלות אחרות. רוב המטופלים האלה היו זונות, שלא ידעו פרטים על הניסוי שנערך להם או שלא התבקשו לתת הסכמה מדעת לביצועו. כשכמה מהן לקו בעגבת, נייסר טען שלא נפגעו בגלל הזרקות הנסיוב, אלא נדבקו במחלה תוך כדי יחסי מין בעבודתם בזנות.
בשנים 1905 ו-1906 נסע נייסר לאי ג'אווה כדי לחקור את ההידבקות בעגבת מקופים אל בני האדם. מאוחר יותר שיתף פעולה עם אוגוסט פון וסרמן (1925-1866) בהמצאת המבחן על שם וסרמן לאבחון הזיהום בטרפונמה פלידום. כמו כן השתתף בניסויים עם החומר הכימותרפויטי ארספנאמין או "סלברסן "שאותו המציא פאול ארליך ב-1910 כטיפול לעגבת. בנוסף התעניין בסוגיית הזנות כמקור להפצת מחלות מין. חקר גם מחלות עור כמו ויטיליגו ליקנואידי, סרפדת, גידולי עור, זיהומי עור, פסוריאזיס, מחלות עור על רקע זיהום בפטריות, פמפיגוס, אקזמות. ב-1907 נייסר קודם כפרופסור מן המניין לרפואת עור ומחלות מין באוניברסיטת ברסלאו. נייסר היה פעיל מאוד גם בתחום הבריאות הציבורית. הוא עודד את הרפואה המונעת ואת חינוך התברואתי של הציבור ואת הפיקוח הסניטרי של הזונות, על מנת להיאבק במחלות המין. הוא נמנה ב-1902 עם מייסדיה של האגודה הגרמנית למאבק במחלות המין. כמו כן ב-1888 היה אחד ממייסדי עיתון האיגוד הגרמני לרפואת עור.
שנותיו האחרונות
נייסר נפגע מאוד ממות אשתו ב-1913. בנוסף סבל מסוכרת וביום אחד נפל ושבר את עצם הירך. ב-1916 סבל מאבנים במערכת השתן. עבר עם מגוריו מברלין לברסלאו. נייסר הלך לעולמו ב-30 ביולי 1916 בברסלאו בגיל 61, כתוצאה משוק זיהומי, זמן קצר אחרי שהתמנה לחבר במועצת הבריאות של הרייך.
אספן אמנות ומצנט
נייסר ואשתו טוני היו אוהבי אמנות ומצנטים. ביתם, "וילת נייסר" הייתה מלאה באוצרות אמנות והיווה מוקד של תרבות בעיר ברסלאו. עם חוג ידידי הזוג נמנו האדריכל הנס פלציג, הפסל תאודור פון גוזן, המלחינים גוסטב מהלר וריכרד שטראוס, הסופר גרהרט האופטמן והצייר אויגן שפירו. בבית נמצאו יצירות רבות מאת האמנים פריץ ארלר ואריך ארלר, ביניהן דיוקנאות של הזוג אלברט וטוני נייסר עצמם ושל כמה מאורחיהם המפורסמים. האוסף שלהם כלל גם ציורים מאת ג'ובני סגנטיני ("צהרים בהרי האלפים"), ארנולד בקלין ("הטריפטיך ונוס גנריקס"), אוסוואלד אכנבך, הנס תומה, פרייץ טאולו, אויגן שפירו, יצירות מאת הפסלים קונסטנטין מנייה, פרנץ פון שטוק, איגנציוס טאשנר ותאודור פון גוזן.
חייו הפרטיים
ב-1883 התחתן נייסר עם הנדבנית טוני קאופמן (1918-1861). הזוג לא הוליד ילדים.
הנצחה
הארכיון שלו ניצל על ידי רופא משווינפורט.
ישעיהו וינוגרד
ישעיהו צבי וינוֹגרָד (ח בתמוז ה'תרצ"ג - יג באייר ה'תש"ף; 2 ביולי 1933 - 7 במאי 2020) היה ביבליוגרף עברי, אספן ספרים ומוציא לאור ישראלי. וממקימי מיזם אוצר הספר העברי.
ביוגרפיה
וינוגרד נולד בירושלים לחיים ויהודית. המשפחה הייתה משפחה ירושלמית ותיקה: סבו של אביו, הרב יוסף אליהו וינוגרד היה אחיו של מייסד וראש ישיבת תורת חיים הרב יצחק וינוגרד, שימש בישיבה בתפקיד המשגיח ולאחר מות אחיו החליפו בראשות הישיבה. אחיו של ישעיהו,, נהרג במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות.
בילדותו למד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים ולאחר מכן בישיבת לומז'ה, בישיבת חברון ובמכון מהרש"ל. שירת בצה"ל בחיל הקשר. עבד במחלקת המנהלה באוניברסיטה העברית בירושלים ופרש לגמלאות מוקדמות בשנת 1991.
החל לאסוף ספרים עתיקים מגיל צעיר מאוד, ולאחר מלחמת ששת הימים התמסר לנושא בצורה רצינית. היה בעל אוסף גדול של הגדות של פסח ולאחר שהבין שאינו יכול להגיע לשלמות באוסף זה הסב את תחום אספנותו לספרי הגאון מווילנה, תלמידיו וצאצאיו.
בשנת 1969 ייסד הוצאת ספרים בשם "כרמיאל", שהוציאה לאור מהדורות צילום של ספרים עתיקים. לאחר מספר שנים סגר את ההוצאה ועבר לנהל את הוצאת הספרים "קדם" שעסקה באותו תחום.
בשנת 1975 החל לעסוק במפעל חייו המרכזי: איסוף מידע ביבליוגרפי על כל הספרים שנדפסו באות עברית מראשית הדפוס ועד שנת ה'תרכ"ג (1863) וריכוזו בספר "אוצר הספר העברי". כבסיס לספר השתמש ב"אוצר הספרים" של יצחק אייזיק בן יעקב עליו הוסיף עוד אלפי ספרים ומידע רב מתוך מאות קטלוגים ורשימות ביבליוגרפיות של ספריות. אוצר הספר העברי יצא לאור לבסוף בשני חלקים בשנים 1994–1995 בהוצאת ספרים נוספת אותה הקים וינוגרד - "המכון לביבליוגרפיה ממוחשבת". בשנת 2006 יצאה, על ידי וינוגרד ושותפו מוישה רוזנפלד, גרסה מורחבת וממוחשבת של אוצר הספר העברי שכוללת בנוסף גם ספרים שנדפסו משנת ה'תרכ"ג (1863) ועד שנת ה'תש"ח (1948). הגרסה הממוחשבת של אוצר הספר כוללת גם צילומי שערים ומידע מתעדכן על הספרים.
בשנת 1993 הקים הוצאת ספרים ייעודית לצורך הוצאת ספרים הקשורים בגאון מווילנא בשם "כרם אליהו". במסגרת ההוצאה הוציא ספר נדיר של הגר"א שעוסק בקבלה בשם "קבלת הגר"א", את הספר ערך יוסף אביבי. במסגרת הוצאה זו הוציא (בכמה מהדורות) גם סידור בנוסח אשכנז הקדום שבו התפלל הגר"א בשם "אזור אליהו". סידור זה מכיל גם פסקים והנהגות על פי ספריו של הגר"א וספרי תלמידיו. ספר נוסף שהוציא וינוגרד בהוצאה זו הוא "אוצר ספרי הגר"א" - חיבור ביבליוגרפי המכיל מידע על כל ספרי הגר"א, תלמידיו, צאצאיו מדור ראשון וכן ספרים שנכתבו על הגר"א עד לשנת הוצאת הספר (2003).
החל משנת 1996 עבד וינוגרד בשותפות עם מוישה רוזנפלד, גם הוא ביבליוגרף ואספן ספרים נדירים.
וינוגרד התגורר בירושלים, היה נשוי לרחל (לבית קופ), שנפטרה בז' אדר התשע"ו ולהם ארבעה ילדים.
אנדריי פלטונוב
ביוגרפיה
פלטונוב נולד למשפחת פועלים ענייה בקרבת העיר וורונז', ובצעירותו עבד כפועל. הוא השתתף במלחמת האזרחים ברוסיה ככתב צבאי וכעוזר לנהג קטר, ולאחר מכן החל ללמוד במכללה הפוליטכנית הנדסה אזרחית. באותן שנים, סוף העשור הראשון של המאה ה-20 והעשור השני, הוא החל לכתוב שירה, סיפורים ומאמרים, וב-1927 יצא לאור ספרו הראשון "הסכרים של יֶפִּיפַאן".
בתחילה התקבלו יצירותיו של פלטונוב באהדה, אך כעבור כמה שנים החל ממסד הביקורת־מטעם להתנגד להן בגין אי־התאמתן ל"ריאליזם הסוציאליסטי", עד שלבסוף הוא הוכרז כ"אויב מעמדי" ויצירותיו נאסרו לפרסום. במסגרת ההתנכלויות אליו נאסר בנו בשנת 1938, ורק כעבור שנתיים, לאחר שתדלנות מצד חברו הסופר מיכאיל שוֹלוֹחוֹב, שפנה בעניין ישירות לסטלין, הוא שוחרר. בן זה חלה בשחפת, נפטר ממנה והדביק את אביו במחלה, שגם הוא נפטר ממנה.
פלטונוב נותר אלמוני יחסית עד לשנות ה-60, שבמהלכן החלו כתביו להתפרסם.
לאגואה
לאגואה היא שכונה אמידה שמיועדת למגורים, באזור הדרומי של ריו דה ז'ניירו. השכונה ממוקמת מסביב ללגונה דה פריטש, ממנה קיבלה גם השכונה את שמה. מתגוררים בה כ-21,000 תושבים.
השכונה גובלת בשכונות: איפנמה, לבלון, קופקבנה, גאביה, ז'ארדים בוטניקו ואומאיטה. מסביב ללגונת דה פריטש יש שביל אופניים באורך 7.5 קילומטר ופארקים רבים.
השכונה היא השכונה השלישית שהכי יקר לחיות בה בדרום אמריקה. היא אחת מהמקומות היחידים בריו דה ז'ניירו שאין בהם פאבלות.
נאמנות
נאמנות היא ערך מוסרי, שבבסיסו דבקות ומסירות לבני אדם ולערכי החברה והתרבות אליהם הם משתייכים. מושאי הנאמנות רבים: אל הזולת הקרוב: בן זוג, ילד, הורה, משפחה, ואל הפחות קרוב: מקום מגורים, קבוצת התייחסות, ארץ, לאום, עבודה, מפלגה, אלוהים וערכים חברתיים. מגוון הנאמנויות הללו עלול ליצור קונפליקט בין הנאמנויות. המילה נאמנות נובעת מהמילה אמון והניגוד לנאמנות הוא הפרת אמון ובגידה.
אוטומט מחסנית
במדעי המחשב, אוטומט מחסנית (באנגלית: Pushdown automaton, ובראשי תיבות: PDA) הוא מודל חישובי, שמהווה הרחבה של מודל האוטומט הסופי (הדטרמיניסטי), על ידי הוספת מחסנית, שבה האוטומט מסוגל לאחסן מידע (משמע, לאוטומט יש יכולת זיכרון). ההרחבה מגדילה את כוחו החישובי של האוטומט; כלומר, את קבוצת השפות שהוא מסוגל לזהות. בגרסתו הסטנדרטית, מודל אוטומט המחסנית מסוגל לזהות בדיוק את כל השפות חסרות ההקשר.
נאמנות
הגדרה בסיסית
נאמנות קשורה לבני אדם וערכים חברתיים, לרגשות ולפעולות. אפשר להגדיר אותה בשני מובנים שונים זה מזה וכלליים:
נאמנות כמסירות ונכונות להקרבה
כאשר נאמנים למישהו או לערך מסוים, מוכנים להקריב למענו זמן, כסף ואף את החיים. במקרה של קונפליקט בין נאמנויות צריך לבחור בעדיפות הנאמנות הגבוהה יותר, כך מסדרים היררכיה של נאמנויות שלא בהכרח מודעות לגמרי, למשל גיוס לצבא ונאמנות למדינה לעומת נאמנות למשפחה.
אוטומט מחסנית
תיאור לא פורמלי
בדומה לאוטומט הסופי הדטרמיניסטי, אוטומט המחסנית מורכב מאוסף של מצבים, המקבילים למצבי הזיכרון בהם יכולה להימצא מכונת החישוב במהלך ביצוע חישוב. דרך הפעולה של האוטומט מבוססת על קריאת מילת קלט (מחרוזת, המורכבת מאלפבית סופי וידוע מראש) באופן סדרתי, אות אחת בכל פעם, עד אשר מסתיימת קריאת המילה, ואז מחזיר האוטומט תשובה – האם המילה שנקראה שייכת לשפה אותה מזהה האוטומט, או לא.
נאמנות
נאמנות כמסירות ונכונות להקרבה
דוגמה: משפט ידוע בערבית הוא "אוופא מן אלסמואל" - אין נאמן יותר מסמואל. הסיפור מאחורי האמרה הוא על שמואל בן עדיה, משורר יהודי שחי בערב הסעודית בסביבות שנת 560 לספירה, וקיבל מידי חברו, שהיה משורר ערבי ידוע, אמרוא אל-קייס, פיקדון של כסף לשמור עליו. סמואל סירב למסור את הפיקדון למושל עיראק שחטף את בנו והחזיקו כבן ערובה ולבסוף אף רצח אותו. סמואל לא מסר את הפיקדון, ושמר על נאמנותו לחברו במחיר חיי בנו. הסיפור משמש דוגמה לנאמנות, וכלל לא בוחנים את הנאמנות או הבגידה כלפי הבן שלו ומשפחתו. או הדוגמה הידועה ביותר בעולם היא של אברהם שהיה מוכן להקריב את בנו כדי להצהיר נאמנות לאלוהיו.
אוטומט מחסנית
תיאור לא פורמלי
ההבדל המרכזי שבין אוטומט סופי ובין אוטומט מחסנית הוא התקן הזיכרון הנוסף, שעומד לרשות אוטומט המחסנית – מחסנית, שמאפשרת אחסון (שמירת) נתונים. המחסנית מאחסנת אותיות (מעל אלפבית סופי וידוע מראש, אך לא בהכרח האלפבית שממנו בנויה מילת הקלט) בצורה סדרתית, כך שהאות האחרונה שהוכנסה למחסנית נמצאת בראשה, אחריה האות שהוכנסה לפניה למחסנית, וכן הלאה, עד האות הראשונה שהוכנסה למחסנית, הנמצאת בתחתיתה (ונגישה להצצה או שליפה אחרונה מכולן) (שיטת LIFO). בצורה זו, הגישה לזיכרון מוגבלת מאוד – ניתן לראות בכל פעם רק את האות שבראש המחסנית, וכדי לראות אות שבתוך המחסנית, יש להוציא מהמחסנית את כל האותיות שמעליה (ובכך "לאבד" אותן, שכן אין מקום אחסון נוסף עבורן).
ביצוע חישוב
בכל צעד חישוב שלו, אוטומט המחסנית מחליט על דרך הפעולה שלו, בהתבסס על שלושה נתונים: לאחר שהחליט, הוא עובר למצב פנימי חדש (לא בהכרח אחר), תוך כדי שינוי תוכן המחסנית, באחד משלושה אופנים: המודל הסטנדרטי של אוטומט המחסנית הוא אי-דטרמיניסטי – בכל צעד חישוב, האוטומט מסוגל לבצע מספר בחירות שונות במקביל, ולכן, ניתן לתאר חישובים שונים רבים שהוא מבצע על כל מילת קלט, ודי בכך, שבאחד החישובים האוטומט יכריע כי מילת הקלט שייכת לשפה אותה הוא מזהה (כלומר, יסיים את חישובו במצב מקבל). ניתן להגדיר גם מודל דטרמיניסטי של אוטומט מחסנית, אך מתברר כי מודל זה הוא בעל יכולת חישובית פחותה ממש מזו של המודל האי-דטרמיניסטי: קיימות שפות, אותן המודל האי-דטרמיניסטי מסוגל לזהות ואילו המודל הדטרמיניסטי לא מסוגל לזהותן; דוגמה לשפה כזאת היא שפת כל הפלינדרומים. בכך נבדל אוטומט המחסנית הן מהאוטומט הסופי והן ממודל החישוב הכללי יותר, של מכונת טיורינג – בשני המודלים הללו מתקיימת שקילות, מבחינת כוח החישוב, בין המודל הדטרמיניסטי ובין המודל האי-דטרמיניסטי.
נאמנות
נאמנות כמסירות ונכונות להקרבה
נאמנות כוללת הרגשת מחויבות. מחויבות היא מעין הסכם של תלות על בסיס סיפוק צרכים בעבר. המחויבות נובעת מהיותנו מודעים לציפיות ולתפקידים שהסביבה הקרובה מטילה עלינו. אם אין מחויבות, הנאמנות אינה רלוונטית. מטרתה של הנאמנות היא אי-פגיעה במחויבויות ובקרובים.
אוטומט מחסנית
ביצוע חישוב
אוטומט עם שתי מחסניות שקול בכוחו החישובי לזה של מכונת טיורינג.
נאמנות
נאמנות כמסירות ונכונות להקרבה
בניגוד לאולדנקוויסט, טוען אלן (Allen) שהנאמנות מפעילה אותנו, וחוסר נאמנות היא הימנעות מפעולה. וכך הנאמנות הופכת לחובה מוסרית ממשית. הנאמנות מבחינתו היא ספוק מה שראוי, גם אם אין התחייבות ממשית. הדרישה המוסרית קודמת לבחירה אישית. האם הכלב בוחר להיות נאמן? הוא שואל, למרות זאת הוא מהווה סמל לנאמנות. גם אם זו מבוססת על תלות רבה בבעליו, האין זו נאמנות לשמה? אלן טוען שהנאמנות היא לקשר ולא לאדם. נאמנים לקשר המחבר אותנו לאחר. ונאמנים לאיש רק דרך הקשר. נאמנים לקשר אהבה ולא לאהוב.
נוצרה מורכבות בהגדרת הנאמנות.
נאמנות כערך מוסרי סגור
נאמנות שייכת למוסר תוך קבוצתי, תפקידה לשמור על המוסר של החברה אליה משתייכים. היא מתווה את מסגרת ההתייחסות ולכן אי אפשר להחיל עליה עקרונות מוסר אוניברסליים. לדוגמה, בחברה בה הנישואים סגורים, אין להעלות על הדעת קיום יחסי מין מחוץ למסגרת בעוד שמבחינת מוסר אוניברסלי אין לזה כל משמעות ואין קיום יחסי מין מחוץ לנישואים נחשבים כבגידה. כך שהנאמנות בעיקרה תלוית תרבות, ערכים ונורמות התנהגות ותוכנה שונה מחברה לחברה. הנאמנות מתווה את הגבולות של החברה כנגד מי שנמצא מחוץ למסגרת שלה. ככל שהחברה סגורה יותר, כן הנאמנות לה גבוהה וקשיחה יותר והופכת לחשובה ביותר במִדרג הנאמנויות. הקולקטיב הופך את הנאמנות שהוא דורש מחבריו לערך עליון, וזו נחשבת לתכונה מן המעלה הראשונה, אף שפעמים רבות היא עיוורת לסיבותיה ולתוצאותיה, אם כי ייתכן שזהו חלק מעוצמתה.
אוטומט מחסנית
תיאור פורמלי
משמעותה של פונקציית המעברים היא זו – בהינתן: פעולת האוטומט תהיה לעבור למצב אחר (או להישאר במצב שבו הוא נמצא), ולשנות את תוכן המחסנית על ידי הסרת האות שנמצאת בראש המחסנית והכנסת אות או מילה חדשה במקומה למחסנית (ייתכן, אפילו, להכניס את אותה האות שהוצאה, על-מנת לא לשנות את מצב המחסנית).
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
חוסה אורטגה אי גאסט כותב בספרו "מרד ההמונים" שהיווצרותו של ההמון תובעת זהות של תשוקות, רעיונות ואורח חיים – המרכיבים אותו. הזהות הזו היא חוסר זהות ייחודית. מאסה הוא כל מי שחש עצמו 'כמו כולם' ושמח על כך. לחיות בשבילם זה להיות מה שהם בלא מאמץ להתקדם לשלמות.
אוטומט מחסנית
תיאור פורמלי
מכיוון שהאוטומט אי-דטרמיניסטי, לכל שלשה סדורה של: מצב + אות קלט + אות מראש המחסנית, מותאמת קבוצה של זוגות סדורים אפשריים, שכל אחד מהם מורכב מ: המצב שאליו עוברים + המילה שמוכנסת לראש המחסנית (יכולה להיות גם המילה הריקה ; דהיינו, לא להכניס אף אות למחסנית). לכן, טווח פונקציית המעברים הוא – קבוצת החזקה של כל הזוגות האפשריים של מצב + המילה המוכנסת לראש המחסנית. עם זאת, מניחים כי רק תת-הקבוצות הסופיות של זוגות שכאלו יכולים להתקבל באמצעות פונקציית המעברים (כלומר, מספר דרכי הפעולה השונות של האוטומט, בהינתן מצב, אות קלט ואות מראש המחסנית הוא סופי).
פונקציית המעברים אינה מוגדרת, כאשר המחסנית ריקה. על כן, ריקון של המחסנית לפני תום קריאת מלוא מילת הקלט גורר בהכרח "היתקעות" של האוטומט ודחיית המילה הנקראת (כלומר, החזרת התשובה, שהמילה אינה בשפה שהאוטומט מזהה). באופן דומה, אין הכרח להגדיר את פונקציית המעברים עבור כל השלשות הסדורות האפשריות, וניתן לחשוב על כל שלשה סדורה, שעבורה הפונקציה אינה מוגדרת, כאילו היא "תוקעת" את האוטומט (כזכור, אנו מדברים על אוטומט (מחסנית) לא דטרמיניסטי).
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
על הקונפליקט בין נאמנות לערכי חברה ולחוקים כתב שופט בית המשפט העליון חיים כהן: "אין אתה חב חובת נאמנות למחוקק שרוחו ״רעה״ עליו כאמור; ולא זו בלבד, אלא חובה מוטלת על שופט שלא לציית לחוקיו הרעים של מחוקק כזה ולא לבצעם. נמצא, הנאמנות לצדק עדיפה על הנאמנות לחוק, או, ליתר דיוק: הנאמנות לעקרונות המקודשים של דמוקרטיה ושל חירות האדם, דוחה חובת הנאמנות לחוקי דיכוי של מחוקק רודן."
אוטומט מחסנית
תיאור פורמלי
להלן מספר דוגמאות לפעולת פונקציית המעברים \delta (הפועלת על שלשה סדורה ומחזירה זוג סדור), שבכולן האוטומט מתחיל במצב q ונשאר בו:
תיאור חישוב
על מנת לתאר חישובים באמצעות אוטומט מחסנית, נהוג להשתמש בתיאור רגעי. תיאור רגעי הוא שלשה סדורה, שמכילה את כל המידע הנחוץ לחישוב הצעד הנוכחי (והצעדים הנותרים) של האוטומט: בצורה פורמלית, מגדירים תיאור רגעי בתור השלשה הסדורה, כך ש: באמצעות תיאורים רגעיים, ניתן להציג חישוב של אוטומט מחסנית כסדרה של תיאורים רגעיים, שהמעבר בין כל שניים מהם מייצג צעד חישוב אחד של האוטומט. בצורה פורמלית, נהוג לסמן:, כדי לתאר מעבר מהמצב הרגעי למצב הרגעי. מעבר כזה הוא אפשרי אם ורק אם (כאן,, ולכן ייתכן גם ש- ).
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
בסיפור של אריקה מאן "לזכר גיבור" בספר " האורות כבים" היא כותבת: הסיפור מציג את הקונפליקט בין הנאמנויות עד מוות ואת טעם הבגידה בערכים שאינם הומניים.
אוטומט מחסנית
תיאור חישוב
בדומה, משתמשים בסימון \vdash^k כדי לתאר מעבר בן \ k צעדים בין שני תיאורים רגעיים, ובסימן \vdash^* כדי לסמן שני תיאורים רגעיים, שניתן להגיע מהאחד אל השני במספר כלשהו של צעדים.
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
פלטשר טוען שנאמנות בהיותה יחס אישי ובלתי שוויוני מטיבו, המעדיף אדם קרוב על פני הזר נוגד את יסודות המוסר הליברלי-שוויוני, אשר ככזה אינו יכול להיחשב כערך מוסרי אוניברסלי. אף שהוא טוען כי באופן בלתי מוצהר חודרת הנאמנות לחוקה ומיושמת בהליכים משפטיים של חברה ליברלית. לדוגמה: חובות נאמנות של אם לילדיה הביולוגיים או חובותיו של אזרח, במיוחד בעתות מלחמה לנאמנות למדינתו שלו ולמוכנות לשרתה.
אוטומט מחסנית
הגדרת קבלה
בדומה לאוטומט סופי, גם באוטומט מחסנית ניתן להגדיר קבלה של מילה באמצעות קבוצה של מצבים מקבלים: האוטומט יקבל מילה, אם לאחר סיום קריאת המילה (וייתכן שגם ביצוע מספר מסעי אפסילון (\varepsilon) לאחר מכן) האוטומט נמצא (עצר) במצב מקבל. עם זאת, קיימת דרך נוספת להגדיר קבלה עבור אוטומט מחסנית – קבלה באמצעות ריקון המחסנית. באופן קבלה זה, אומרים שהאוטומט מקבל מילה, אם לאחר סיום קריאת המילה (ושוב, ייתכן שגם ביצוע מספר מסעי אפסילון לאחר מכן) המחסנית ריקה (כזכור, אם המחסנית מתרוקנת לחלוטין (כולל האות המיוחדת השמורה \ \dashv) במהלך חישוב, הדבר גורם ל"תקיעת" האוטומט).
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
פלטשר טוען שיחסי נאמנות בנויים על ויתור על טובות הנאה, על מסירות והתמדה ביחסים על אף הקשיים. הזמן בנאמנות הוא מרכיב קריטי. הוא המשמר את המשכיותו של המרכיב הקבוע, המייצב את החברה, את רציפותה המבורכת, הנדרשת דווקא על רקע חברה צרכנית של תחלופה ושינוי מתמיד. מהי מידת הדומיננטיות של המרכיב הֲעברי בהכרעות אישיות המניחות חופש הכרעה בנאמנות? האם אין מרכיב זה חוסם את חופש ההכרעה וחופש הפעולה בבחירת מושאי הנאמנויות ובאופיים? שאלה זו נשארת פתוחה אצל פלטשר.
אוטומט מחסנית
הגדרת קבלה
בצורה פורמלית, השפה שמתקבלת על ידי הגעה למצב מקבל מוגדרת בתור:
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
יישומיה של נאמנות מתחלקים לשלושה מישורים: במישור הראשון כלולים יחסי הנאמנות האישיים בין אדם לרעהו הקשורים לאינטימיות בין-אישית, שאותם הוא מכנה fidelity. בשני אלו יחסי הנאמנות לקבוצה שבה חי אדם במסגרת שיוכית אשר כל חבר בה אמור להעניק לה את נאמנותו אך יכול גם להתחמק, לבגוד. כך הם יחסי נאמנות במשפחה, בקהילה, בחברה, ובלאום. יחסים אלו בנויים בעיקרם על מחויבות המובנית בתפקיד בחברה ובסולידריות של האדם בחברתו. המישור השלישי הוא הנאמנות לאל הדורשת התמסרות שלמה. בין נאמנויות אלו מתקיים קונפליקט משום שאדם ממלא תפקידים שונים במסגרות שונות בו-זמנית.
אוטומט מחסנית
הגדרת קבלה
ואילו השפה שמתקבלת על ידי ריקון המחסנית מוגדרת בתור:
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
יהושוע רויס (Royce) בספרו מ-1908 "הפילוסופיה של הנאמנות" מציב את הנאמנות כמעלה בעלת חשיבות עליונה, הכרוכה במילוי תפקידים. היא הערך המוסרי העיקרי ממנו נובעים כל העקרונות האחרים. הוא מגדיר אותה כך: "מסירות נפש מעשית ויסודית של אדם למען מטרה".
צפורה שפירא מסכמת בדוקטורט שלה "אמונה כנאמנות: אמונה דתית כנאמנות לאל" את אפיוניה החשובים של נאמנות אצל הוגי המוסר המודרניים המערביים:
אוטומט מחסנית
הגדרת קבלה
באופן כללי, יכול להיות ש- ; כלומר, שהשפה שהאוטומט מזהה על ידי הגעה למצב מקבל שונה מהשפה שהוא מזהה על ידי ריקון המחסנית. עם זאת, קיימת שקילות בין שני אופני הקבלה: אם שפה כלשהי L מזוהה על ידי הגעה למצב מקבל בידי אוטומט מחסנית כלשהו, קיים אוטומט מחסנית (לא בהכרח אותו אחד) שמזהה את השפה L על ידי ריקון המחסנית, ולהפך. כמובן, שניתן גם להגדיר את השפה שהאוטומט מקבל כאיחוד שתי דרכי הגדרות הקבלה:.
נאמנות
נאמנות כערך מוסרי סגור
א. נאמנות היא יחס שעיקרו בגילוייו הקונקרטיים. ב. נאמנות היא יחס של איש לרעהו או של היחיד לחברתו. ג. נאמנות היא יחס מעדיף של אחד על פני היתר. ד. נאמנות תובעת מוכנות לקשיים, לעיתים ממש לסבל, שאותם נוטל הנאמן על עצמו. ה. נאמנות תובעת המשכיות והתמדה בזמן. הנאמן מעמיד עצמו תדיר במוכנות לנתינה. ו. נאמנות בנויה כיחס משני על גבי יחס ראשוני קודם: יחס שלִ קרבה, חיבה, שיוכיות. ז. נאמנות היא חובה, לא זכות.
נאמנות עצמית
נאמנות עצמית הוא מושג שמשמש בעיקר לציין את הדבקות בעמדותינו, בערכים ובאמת האישית שלנו כנגד החברה. הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית עסקה במחויבות, בדאגה ובאחריות של האדם קודם כל כלפי עצמו, כנאמנות לעצמנו, לדבוק בערכים ובדרכים בהם בחרנו.
על פי אלבר קאמי בספרו "האדם המורד", האדם האומר 'לא', מורד בנורמות החברתיות כדי לעצב ולשמר את זהותו העצמית. "בכל מרד מופיעה, יחד עם דחיית הזר הפוגע, דבקות שלמה ומידית של האדם בחלק מסוים של עצמיותו".
הפרת הנאמנות ובגידה
הפרת אמון ובגידה דורשות שיקול דעת ובחירה בין ערכים חלופיים. מכאן שבגידה לא מתקיימת בלא כוונה או מודעות. בגידה מתרחשת כאשר מושא הנאמנות כבר אינו ראוי לה. בגידה זו בחירה בערך שבמרבית המקרים הוא חלופה לערך בו החזקנו קודם לכן ושעל פי רוב אנו סוברים שהוא טוב וערכי יותר מהערך בו החזקנו. נאמנות עשויה להיות גם הימנעות ממעשה ואילו הבגידה היא פעולה מכוונת. הבוגד לוקח סיכון מחושב ועושה זאת מטעמים של הנאה, של בצע כסף, של תשוקה, או מטעמי מוסר של פריצת מסגרת מוסרית לא צודקת עבורו. עם זאת, לא כל החלפת ערכים או מסגרת השתייכות היא בגידה. אך אם נאמנות כפי שצוין, היא רגש טבעי ולאו דווקא מודע או דורש בחירה, אין מה לדבר על בגידה. בבגידה יש ערעור על הקיים וויתור על נוחות מסוימת ואי קפיאה על השמרים.
מידת הנאמנות תלויה במידת האמון השורה בין בני אדם. והאמון עצמו אינו כה מובהק. כך שבגידה עשויה להתרחש כאשר הופר אמון שהתבסס על חוסר ידע או חוסר מידע וחוסר ברור והבהרה. נשאלת אם כך שאלה האם אי-ידיעה מבטלת את הצורך בנאמנות? משום שמי שאינו יודע, אינו נפגע.