cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיתת יורים
הולנד
אנטון אדריאן מוסרט, פוליטיקאי לאומני הולנדי ששיתף פעולה עם הכובשים הנאצים, הוצא להורג בידי כיתת יורים באזור דיונות ליד האג, ב-7 במאי 1946. מלבד מוסט, כ-40 אנשים הוצאו להורג בהולנד לאחר מלחמת העולם השנייה.
נורווגיה
וידקון קוויזלינג, פוליטיקאי וקצין נורווגי, הוצא להורג בידי כיתת יורים יחד עם עוד כ-36 אנשים אשר הואשמו בבגידה ובשיתוף פעולה עם הנאצים. קוויזלינג הוצא להורג ב-24 באוקטובר 1945.
כיתת יורים באיחוד האמירויות הערביות
שיטה זו היא שיטה מועדפת של הוצאה להורג באיחוד האמירויות הערביות.
גרמניה הנאצית
מטרת הנאצים הייתה השמדתו של כל יהודי – גברים, נשים וטף – אף כאלו שבעורקיהם זרם דם יהודי למחצה ואף כאלו שהמירו דתם. בתחילה בוצע הרצח על ידי ירי לבורות בידי כיתות יורים, אך מאוחר יותר הוקם מנגנון ניצול והמתה מורכב שכלל גטאות, מחנות עבודה ומחנות השמדה שבהם גם תאי גזים להשמדה המונית. החיילת היהודיה-הונגרית חנה סנש הוצאה להורג אף היא באמצעות כיתת יורים.
בהווה
מלבד שתי מדינות בארצות הברית, הוצאה להורג על ידי כיתת יורים עדיין מקובלת במדינות אחרות בהן קיים עונש מוות. בערב הסעודית, לדוגמה, זו שיטת ההוצאה להורג המועדפת.
מרטינוס החמישי
מרטינוס החמישי (בלטינית: Martinus V; 1369 – 20 בפברואר 1431) נולד בשם אוטו קולונה (Otto Colonna) או אודו קולונה (Oddone Colonna) היה אפיפיור בין השנים 1417 ועד מותו. בחירתו ציינה את קץ הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.
ישראל באירוויזיון 1978
ישראל השתתפה באירוויזיון 1978 עם השיר אבניבי בביצוע של יזהר כהן ולהקת אלפא ביתא בעיר פריז, בירת צרפת.
מרטינוס החמישי
תולדות חייו
הוא נבחר לאפיפיור על ידי קונקלווה בת 23 קרדינלים שהתקיימה במסגרת ועידת קונסטנץ ב-11 בנובמבר 1417, יום חגו של מרטינוס הקדוש ולכן בחר את השם האפיפיורי "מרטינוס". בחירתו הייתה בחירה במועמד מוסכם וסיימה את הקרע בין תומכי האפיפיור גרגוריוס השנים עשר והאנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר. הוא החל את כהונתו כאפיפיור ב-14 בנובמבר 1417.
ישראל באירוויזיון 1978
פסטיבל הזמר והפזמון 1978
פסטיבל הזמר והפזמון 1978 הייתה תחרות שירים שהופקה על ידי רשות השידור ושודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון. בשנה זו שונה הפרס שניתן לזוכה בתחרות, לייצג את ישראל באירוויזיון 1978, ולראשונה השיר שייצג את ישראל נבחר בתחרות שירים מקדימה. בשנות ה-80 שם התוכנית לבחירת השיר הישראלי השתנה ל"לקראת אירוויזיון" ובהמשך ל"קדם אירוויזיון".
מרטינוס החמישי
תולדות חייו
הוא עזב את קונסטנץ בראשית 1418 אך נע באיטיות לאורך איטליה, כולל שהיה ארוכה בפירנצה עד שנכנס לרומא בספטמבר 1420. מטרתו הייתה להשיג הכרה ותמיכה ציבורית רחבה ככל האפשר. במהלך מסע זה הגישו לו יהודי העיר פורלי מתנות ועתירה לבטל את גזירותיו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר וביקשו את החזרת זכויות המסחר והמגורים שלהם בעיר. האפיפיור הנבחר קיבל את עתירת היהודים, עם זאת הוא זכור בהיסטוריה היהודית כאפיפיור שחתם על גזירת הים, איסור על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה (בעיקר מערי המסחר של איטליה כונציה וג'נובה) לארץ ישראל במאה ה-15, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים, המצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון ושיקולים מדיניים של מדינת האפיפיור מול ערי המדינה האיטלקיות.
ישראל באירוויזיון 1978
פסטיבל הזמר והפזמון 1978
בשנה זו שונה הפרס שניתן לזוכה בתחרות, לייצג את ישראל באירוויזיון 1978, ולראשונה השיר שייצג את ישראל נבחר בתחרות שירים מקדימה.
מרטינוס החמישי
תולדות חייו
למרות האיסור יש עדויות של עולים מגרמניה שהיטלטלו במשך חודשים במסלול מפותל וארוך דרך פולין, רומניה, הים השחור, טורקיה וסוריה - עד שהגיעו למחוז חפצם.
ישראל באירוויזיון 1978
פסטיבל הזמר והפזמון 1978
התחרות התקיימה ב-11 בפברואר 1978 בתיאטרון ירושלים בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי. העורך והמפיק של התחרות היה חנוך חסון והבמאי היה יוסי צמח.
בחלק האומנותי השתתפו שוקולד מנטה מסטיק, מוטי גלעדי בסדרת חיקויים, להקת שלום 78 בניהולו של גברי לוי ושלישיית הגשש החיוור.
מרטינוס החמישי
תולדות חייו
מרטינוס נודע כאפיפיור נמרץ, מלומד, מנהל נבון ושמרן מבחינה דתית. הסכמיו (הקונקורדטים) עם האימפריה הרומית הקדושה, אנגליה וצרפת הבטיחו מניעת רפורמות בכנסייה וביצרו את מעמדה של מדינת האפיפיור ששבה להיות תחת הנהגתו ישות מדינית חשובה. ב-1 במרץ 1420 הוציא מרטינוס החמישי בולה אפיפיורית המנדה את חברי התנועה ההוסיטית בבוהמיה ואת תנועתו של ג'ון ויקליף. הדבר פתח 14 שנים של מלחמות דת בבוהמיה שכונו "המלחמות ההוסיטיות".
ישראל באירוויזיון 1978
פסטיבל הזמר והפזמון 1978
השיר "נסיך החלומות" שביצעה גלי עטרי בתחרות זו, הוצע שנה קודם לכן לאילנית לייצוג ישראל באירוויזיון 1977, אך לבסוף ועדה של רשות השידור בחרה את השיר "אהבה היא שיר לשניים".
במקור השיר אבאניבי נכתב במקור לפסטיבל שירי הילדים, והוצע לפני פסטיבל הזמר והפזמון ללהקת הכל עובר חביבי, אך הם סירבו לשיר אותו. גם השיר הללויה הוצע ללהקה ב-1978, אך שלומית אהרון סירבה לשיר אותו, לבסוף השיר לא התקבל לפסטיבל ונשלח שוב שנה לאחר מכן לפסטיבל הזמר והפזמון 1979, התקבל ובוצע על ידי גלי עטרי וחלב ודבש.
בתום ההצבעה הגיעו שני השירים "אבניבי" ו"בלב אחד" יחד למקום הראשון לאחר שקיבלו מספר נקודות זהה - 66. השיר שנבחר לבסוף כשיר הזוכה היה זה שקיבל יותר פעמים 12 נקודות.
החלק האומנותי
את החלק האומנותי מילאו שוקולד מנטה מסטיק, מוטי גלעדי, בהמשך הופיעו להקת המחול הייצוגית של ישראל "שלום 78" בהדרכת גברי לוי ולבסוף גברי בנאי, שייקה לוי וישראל פוליאקוב שהם "הגשש החיוור".
באירוויזיון
ישראל הופיעה ה-18 בסדר ההופעה, אחרי לוקסמבורג ולפני אוסטריה. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 157 נקודות והגיעה למקום ה-1 מתוך 20 מדינות שהשתתפו ואף זכתה בתחרות. הצבעת חבר השופטים הישראלי העניקה את ה-12 נקודות שלה להולנד.
סיס חוורוור
סיס חוורוור (שם מדעי: Apus pallidus) היא עוף קטן הדומה במראה החיצוני לסנונית הרפתות או סנונית הערים אך איננו שייך לסדרה ציפורי שיר אלא לסדרת הסיסאים. הדמיון הרב בין הקבוצות הוא תוצאה של אבולוציה מתכנסת המשקף סגנונות חיים דומים.
לסיסים רגליים קצרות מאוד אשר משמשות אותם רק עבור היצמדות למשטחים אנכיים. השם המדעי של מין זה מורכב משם הסוג, Apus, שפירושו "סיס" בלטינית, שנחשבה בעבר על ידי הקדמונים לסוג של סנונית בלי רגליים (מיוונית עתיקה α, a, "בלי", πούς, pous, "רגל"), ו-pallidus בלטינית "חיוור". הם לעולם לא מתיישבים על הקרקע באופן טבעי. סיסים מבלים את רוב חייהם באוויר וניזונים מחרקים שהם תופסים בעזרת המקור. הם שותים תוך כדי תעופה.
הסיס החוורוור חולף בישראל בעת הנדידה שלו והוא נחשב לחולף מצוי בכל חלקי הארץ.
טקסונומיה
סיס חוורוור תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע האנגלי ג'ורג' ארנסט שלי ב-1870.
תיאור
מוטת הכנפיים של מין זה היא 44 ס"מ ואורך גופו היא בין 16–18 ס"מ. מין זה דומה מאוד לסיס החומות וניתן להבדיל ביניהם רק מסקירה קפדנית. כמו לסיס החומות, זנבו קצר ומפוצל וכנפיו ארוכות מאוד ומתעקמות אחורה ומזכירות בצורתן סהר או בומרנג.
הסיס החוורוור הוא כהה לגמרי חוץ מכתם לבן גדול על גרונו אשר לעיתים קרובות ניתן להבחין בו מרחוק. הוא מעט גדול וחום יותר מסיס החומות. בנוסף, נוצות כנפיו, חלקיו התחתונים ואחוריו מעט בהירות יותר. בטנו בעלת מראה קשקשים מעט בולט יותר ואופן תעופתו קצת שונה. קול קריאתו צרוד וחזק בדומה לסיס החומות.
תפוצה ומרחב מחיה
הסיס החוורוור מתרבה על צוקים וגגות סביב הים התיכון ועל האיים הקנריים ומדיירה, ומטיל שתי ביצים בכל פעם. כמו הסנונית, הוא נודד גם כן, את החורף הוא מעביר בדרום אפריקה או בדרום מזרח אסיה.
הוא נחשב נדיר צפונית לאזורי הרבייה שלו, אם כי ייתכן שלא תועדו באזורים אלה בשל קשיים בזיהוי. מכיוון שטווח תפוצתו דרומי יותר, מגיע הסיס החוורוור מוקדם יותר ועוזב מאוחר יותר מהמין הדומה לו, סיס החומות.
בישראל נחשב הסיס החוורוור לחולף מצוי בכל רחבי הארץ. הוא נצפה דוגר סביב ים המלח ובמקומות נוספים לאורך הבקע במדבר יהודה ובערבה. מספר פריטים נצפו חורפים בדרום הארץ ובמזרחה.
התמיכה ברפורמה המשפטית
התמיכה ברפורמה המשפטית בישראל באה לידי ביטוי בהפגנות תמיכה בעד העברת חוקי הרפורמה המשפטית. מפגני התמיכה ההתחילו ב-27 במרץ, ערב השהיית החקיקה לצורך מגעים להידברות בבית הנשיא, בתגובה להתגברות אירועי המחאה נגד הרפורמה המשפטית על רקע פיטורי שר הביטחון יואב גלנט.
מוקדי הפגנות התמיכה ברפורמה העיקריים הם קריית הלאום בירושלים והמתחם הכולל את מחלף השלום ורחוב קפלן בתל אביב.
הפגנות תמיכה ברפורמה המשפטית
נערכו עצרות תמיכה במוקדים מרכזים ברחבי הארץ. בפברואר עלה קמפיין שילוט ממומן עם המוטו "הבטחתם - תקיימו" ובו קריאה ליריב לוין ולשמחה רוטמן להשלים את החקיקה. בהמשך הוצב שילוט ברחבי הארץ עם מסרי עידוד ליריב לוין ולשמחה רוטמן, והדגשת מספר הבוחרים בגוש הימין שבחרו בהם בתקווה, לטענתם, לביצוע רפורמת לוין.
ב-27 במרץ, היום שבו הייתה אמורה לעבור בכנסת ההצעה המעודכנת לשינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים ועל רקע ההודעה על פיטורי שר הביטחון יואב גלנט, עלו קולות המתנגדים בחריפות להשהיית החקיקה. בערב נערכה הפגנה מול הכנסת בהשתתפות פוליטיקאים ואישי ציבור, ועשרות אלפי מפגינים.
ב-30 במרץ, התקיים בתל אביב מפגן תמיכה ובמרכזו "צעדת החירות: משתחררים מכבלי בג"ץ" ממוזיאון תל אביב לעבר רחוב קפלן, בהשתתפות עשרות אלפי אנשים (מאה אלף לדברי מארגני המחאה, 50 אלף לדברי בכיר במשטרה), במהלכה ירדו המפגינים לנתיבי איילון שנחסמו לכשעתיים; בחסימה השתתפו גם חברי הכנסת אלמוג כהן ונסים ואטורי.
ב-15 באפריל התקיימה הפגנה ליד בית הנשיא בהשתתפות חברי הכנסת דן אילוז ועמית הלוי, כמו כן התקיימו הפגנות ברחבי הארץ.
ההפגנה ב-27 באפריל
ב-27 באפריל נערכה הפגנה לשם הבעת תמיכה ברפורמה המשפטית. ראש הממשלה בנימין נתניהו והשרים יריב לוין, ישראל כ"ץ ואיתמר בן גביר קראו לציבור להשתתף בהפגנה. המארגנים הזמינו כ-1,000 אוטובוסים להסעת משתתפים בהפגנה. עלות הארגון נאמד בכשבעה מיליון ש"ח, מתוכם כשני מיליון ש"ח מכספי סיעות "הליכוד" ו"הציונות הדתית", וכמיליון ש"ח ממימון המונים. עוד בטרם התקיימה, המארגנים כינוה "הפגנת המיליון". לפי הערכות המשטרה השתתפו בהפגנה כ-200 אלף איש. מארגניה טענו כי השתתפו בה כ-600,000 איש, אך ללא סימוכין.
ההפגנה ב-23 ביולי
ב-23 ביולי התקיימה הפגנת תמיכה נוספת ברפורמה המשפטית במחלף קפלן בתל אביב-יפו – המוקד המרכזי של ההפגנות נגד הרפורמה, תחת הכותרת "העם איתכם השלימו את החקיקה". שרים, חברי כנסת ורבנים, דוגמת יריב לוין, עמיחי אליהו, יואב קיש, מיקי זוהר מיכל וולדיגר, משה סעדה, אביחי בוארון, ניסים ואטורי ואלמוג כהן, קראו לציבור להשתתף בהפגנה, וביקשו את סיוע הציבור במימונה.
בהפגנה השתתפו כ-200,000 איש ונאמו בה שרים, חברי כנסת ואישי ציבור נוספים. במקביל, מאות אנשי מילואים צעדו מרחבת הבימה לעבר גשר הקריה.
מימון
לארגוני התמיכה מספר מקורות כספיים, בהם קמפיין גיוס המונים, זאת במקביל לתרומות מתורמים פרטיים, עמותות, אנשי ציבור וסיעות בכנסת כמו "הציונות הדתית" ו"הליכוד".
משפטנים
המשנה לראש לשכת עורכי הדין, יצחק נטוביץ, הביע תמיכה ברפורמה. הועלו טענות כי בעקבות כך פוטר מתפקידו בידי ראש הלשכה - עורך הדין אבי חימי שהיה ממובילי המאבק בה עד להתפטרותו מתפקידו. נטוביץ ופרופסור נחום רקובר ערכו כנס תמיכה ברפורמה, בהשתתפות של 150 משפטנים, ובהם סגן נשיא בית המשפט המחוזי בדימוס משה דרורי, פרופסור טליה איינהורן וד"ר אביעד בקשי, ראש המחלקה המשפטית בפורום קהלת.
פרופ' ריצ'רד אפשטיין, משפטן אמריקני שמרני, פרסם מאמר דעה בעיתון "וול סטריט ג'ורנל" האמריקאי ויצא להגנתה של הרפורמה במערכת המשפט. במאמר נטען, כי הרפורמה איננה קיצונית והיא חיונית ליצירת בלם הכרחי לבית המשפט העליון. התובע הכללי של ארצות הברית לשעבר, מייקל מוקאסי, פרסם מאמר תמיכה ברפורמה וסבר שהיא אף מתונה מדי. גם בישראל, פרסמו המשפטן יחיאל אורן הרוש והעיתונאית אוולין גורדון, מאמרי תמיכה ברפורמה בכתבי העת השילוח, ו-Mosaic, בהתאמה.
סגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בדימוס עודד מודריק הביע תמיכה ברוב חלקי הרפורמה, חלקם תוך הצעת שינוי כלשהו, והסתייגות מאחד הרכיבים.
שר המשפטים לשעבר פרופסור דניאל פרידמן שהציע מתווה לפשרה, אמנם התנגד לרוב חלקי הרפורמה, אך הביע תמיכה חלקית בחלק מהסעיפים.
שופט בית המשפט העליון בדימוס יעקב טירקל הביעה תמיכה חלקית ברפורמה. עם זאת, הבהיר שאין לגעת בוועדה למינוי שופטים, פסקת התגברות מצריכה רוב מיוחד של לפחות 70 חברי כנסת, שעל הייעוץ המשפטי להיות מחייב, ושיש להשאיר את עילת הסבירות למקרים של חוסר סבירות קיצוני.
אנשי ציבור
רבנים מהציונות הדתית בהם הרב דב ליאור, הרב אורי שרקי, הרב שלמה אבינר והרב שמואל אליהו, שיגרו מכתבי תמיכה בהמשך חקיקת הרפורמה.
צה"ל
אל"ם במילואים מאיר מוסט, מפקד טייסת 69 לשעבר, הוקיע את הצהרתם של הטייסים שהודיעו שלא יתייצבו לאימונים והביע את תמיכתו ברפורמה. באפריל 2023, בשבועות שלפני חקיקת צמצום עילת הסבירות איימו אנשי מילואים כי יפסיקו את התנדבותם בצה"ל, מה שהוביל לפרסום עצומה נגדית של יותר מ-80,000 אנשי מילואים תחת הכותרת "לא מתגרשים מאחים - מתנגדים לסרבנות".
מחול עכשיו
מחול עכשיו (באנגלית: DANCE TODAY) הוא כתב עת המתמקד בעשייה המגוונת של המחול בישראל, ויוצא לאור פעמיים בשנה. ד"ר רות אשל היא העורכת הראשית מאז היוסדו בשנת 2000. כתב העת מעניק במה לכתיבה לחוקרים, כוריאוגרפים, רקדנים, היסטוריונים, מורים, אנשי חינוך, מעצבי תפאורה ותלבושות, ובוחן גם סוגיות תרבותיות הקשורות לתחום. הוא מופק על ידי תיאטרון תמונע ונתמך בידי משרד התרבות והספורט. כתב העת יוצא בפורמט מודפס ובהמשך מועלה לאתר יומני מחול, ופתוח לשימוש מקוון לקהל הרחב.
רקע
מתחילת שנות ה-60 ועד שלהי שנות ה-70 של המאה הקודמת, התאפיין המחול בישראל בריכוזיות עם להקות ממוסדות בודדות, שהרפרטואר של רובן התבסס בעיקר על כוריאוגרפים אורחים מחו"ל. רוב היצירות שנוצרו היו בהשראת המחול המודרני האמריקני (בעיקר של מרתה גרהם) ושל יוצרים אירופאיים מודרניים המתבססים על טכניקת הבלט. ב-1977 החלו להיווצר סדקים בריכוזיות על ידי קומץ כוריאוגרפים ורקדנים/יוצרים עצמאיים ישראליים שביקשו ליצור מחול ניסיוני ולמצוא את הקול שלהם. אותה פעילות בשולי עולם המחול קיבלה שמות שונים ובהם, "מחול אחר", "תיאטרון-מחול", "מחול פוסט-מודרני" או "תיאטרון-תנועה". השנתון מחול בישראל תיעד את ראשית התהליך, רבעון מחול בישראל המשיך בדרך זו, וכתב העת מחול עכשיו מעניק במה בכתיבה לפריחה של המחול בישראל בעשורים הראשונים של שנות האלפיים.
השנתון מחול בישראל (1990-1975)
השנתון מחול בישראל נוסד ב-1975 על ידי גיורא מנור וג'ודית ברין-אינגבר. ג'ודית, רקדנית ועולה חדשה, שימשה כאחת מעורכות המשנה של כתב העת Dance Magazine בארצות הברית. היא ערכה עם מנור שני שנתונים ואחר כך חזרה עם משפחתה לארצות הברית. מנור המשיך לערוך את השנתון לבדו, ועם השנים, החלה גילה טולדנו לסייע לו בצדדים האדמיניסטרטיביים של הפקת כתב העת. גילה הייתה יד ימינה של הכוריאוגרפית שרה לוי-תנאי ובאותה עת סיימה את תפקידה כמנכ"לית תיאטרון מחול ענבל. החל מ-1985 הייתה עורכת שותפה למנור.
כל שנתון כולל בתוכו מקבץ מאמרים בעברית, רשימת הבכורות שהועלו באותה שנה (שמותיהם של הריקודים, הכוריאוגרפים, הרקדנים, מעצבי התפאורה והתאורה), רשימה של הופעות של להקות אורחות מחו"ל ואירועים מיוחדים. בחלקו האמצעי של השנתון מצוי מקבץ עשיר של צילומים מהופעות הבכורה. השנתון חותם בתרגום של חלק מהמאמרים בעברית לאנגלית ולמאמרים באנגלית שער בשפה האנגלית. בשנתונים שזורות מודעות פרסומת רבות, שהן כשלעצמן מהוות תיעוד היסטורי של העשייה באולפני המחול ושל האופן שבו נהגו להקות ואומנים לפרסם את עצמם. בין הכותבים נמנו גיורא מנור, ג'ודית ברין אינגבר, צבי פרידהבר, נעמי בהט-רצון, עמוס חץ, יוסי תבור, חרמונה לין, אליקים ירון, אריה יאס, ירון מרגולין, אסתר אמרד, אינסה אלכסנדרוביץ, רונית לנד ורות אשל.
לאורך השנים יצאו לאור 13 שנתונים, בתמיכת "האגודה למחול בישראל" שבמשמר העמק. ב-1984 הצטרפה להפקת השנתון "אגודת ידידי הספרייה למחול".
הרבעון מחול בישראל (1998-1993)
בתחילת שנות התשעים שאף גיורא מנור להפוך את השנתון לרבעון, וצירף אליו את רות אשל שבאותה עת סיימה את כתיבת ספרה לרקוד עם החלום – ראשית המחול האמנותי בארץ ישראל 1920-1964. היא פנתה אל ליאור ויינטראוב, בעלים של משרד פרסום ובעל ניסיון בהפקה של עיתוני סטודנטים, והרבעון יצא בעיצוב חדש ומודרני. כעבור שנתיים מיום הוצאת הרבעון, החל לקבל תמיכה ממשרד החינוך – מהמועצה הציבורית לתרבות ואמנות – המחלקה למחול. ויינטראוב היה איש שיווק מעולה, לרבעון היו אלפי מנויים והתפרסמו מודעות של הלהקות, מופעים ובתי ספר למחול בישראל. גיליונות חגיגיים יצאו לאור על להקת בת שבע, להקת המחול הקיבוצית, להקת קול ודממה וכן מוספים למחול עם (בעריכת ברכה דודאי ויזרעאלה כהנא). אל הכותבים הוותיקים של שנתון מחול בישראל התווספו גבי אלדור, הניה רוטנברג, יוסי זיידר, אדה דוברובצסקי, מאירה אליאש, דני קרוון וראדו קלפר. באותן שנים, גיורא מנור כתב על מחול בישראל לכתבי עת מקצועיים מובילים בעולם, והוא הוזמן לפסטיבלים שם גייס מבקרים וחוקרי מחול לכתוב לרבעון, ובהם אנדראה אמורט, יוכן שמידט, רוג'ר קופלנד והלמוט שייר. ליאור ויינטראוב נקלע לקשיים שאיימו על המשך הוצאתו לאור של הרבעון. לאורך השנים יצאו לאור 13 גיליונות של הרבעון מחול בישראל (בפועל, יצאו לאור מדי שנה 2–3 גיליונות).
מחול עכשיו (2000 ואילך)
במהלך 1999 גיורא מנור שכנע את "חבצלת", מוסדות תרבות וחינוך של השומר הצעיר, להפיק כתב עת למחול. התנאי לתמיכה בכתב העת למחול היה מינויה של רות אשל לעורכת והיא קיבלה לידיה את מלוא הסמכויות הקשורות לתכנים. מזכירת המערכת הייתה אורדית קוטלר. הוקמה מערכת שכללה את טולי באומן (נציג "חבצלת"), הניה רוטנברג, דן רונן, גבי אלדור, טלי פרלשטיין, גיורא מנור ורות אשל. רות שינתה את שם כתב העת ל"מחול עכשיו", כשהמאמרים נשאו אופי אקדמי יותר, ועם זאת היו נגישים וידידותיים גם לקהל לא מקצועי. בשנים 2000–2003 נתמך כתב העת על ידי המדור למחול (בניהולה של נילי כהן) שבמועצה הציבורית לתרבות ואמנות, ועל ידי חבצלת.
למרות היקף המכירות וחוות הדעת הטובות, המשיכה "חבצלת" לספוג הפסדים כספיים. לאחר עשר חוברות הודיעה "חבצלת" שהיא נאלצת להפסיק את פעילות כתב העת. רות אשל פנתה אל טליה פרלשטיין, שהייתה בשעתו מנהלת הספרייה הישראלית למחול, בבקשה שהספרייה תשמש בית לכתב העת שהמשיך לקבל תמיכה של משרד החינוך, התרבות והספורט, מינהל תרבות – המחלקה למחול. בין השנים 2004–2005 יצאו לאור שלוש חוברות (גיליונות מס' 11–13), אבל פעילות כתב העת נקטעה לאחר שהספרייה נכנסה לקשיים. קיטוע פעילות כתב העת במשך קרוב לשלוש שנים פגע בו קשות, והוא איבד את המנויים שלו. רק ב-2008 בשלו התנאים לחידוש ההוצאה לאור של מחול עכשיו, ושוב רות אשל חיפשה בית חדש ופנתה אל נאוה צוקרמן שניאותה שתיאטרון תמונע יהיה המו"ל. באותה עת אשל גם ביקשה את הסיוע של הניה רוטנברג ומינתה אותה לעורכת שותפה לגיליונות 14–18. לאחר שהניה רוטנברג פנתה לאפיקים אחרים ועזבה את כתב העת, המשיכה רות אשל לערוך את מחול עכשיו לבדה בסיוע חברי המערכת.
לצד כותבים ותיקים, כמו גיורא מנור, הניה רוטנברג, ג'ודית ברין אינגבר, גבי אלדור, דן רונן, צבי פרידהבר, שי הרלב (שטיינברג), גל אלסטר, ציונה פלד, לאה בן-צבי ויוסי תבור, התווספו כותבים חדשים ובהם דינה רוגינסקי, יונת רוטמן, רחל בילסקי-כהן, ליאורה בינג-היידקר, עינב רוזנבליט, שרי אלרון, ילי נתיב, שלי ביקלס, רן בראון, טליה פרלשטיין-כדורי, יהונתן הרשברג, סמדר וייס, שרון טוראל והרשימה חלקית. רשימת הכותבים הגדלה משקפת את הגידול במספר החוקרים (שלרובם תואר דוקטור) כמו גם את השאיפה של מחול עכשיו להיות עדכני, ולשקף את השינויים המתחוללים בשדה המחול בישראל.
תיאור כתב העת ואופיו
"מחול עכשיו" משקף, מגיב, יוצר דיאלוג עם הפעילות המקצועית בתחום המחול בישראל, תוך התמקדות במחול לבמה (Concert Dance). המעצב הגרפי של כתב העת הוא דור כהן. לאורך השנים שימש מחול עכשיו פלטפורמה לכתיבה לכותבים שחלקם נמנים היום עם בכירי החוקרים והחוקרות בתחום המחול בישראל. לצד השמירה על כתיבה מוקפדת מבקש כתב העת לפנות אל הקהל הרחב. בין התכנים הקבועים המצויים בו: כוריאוגרפים כותבים על תהליכי יצירה, מחקרים חדשים של חוקרים, סטודנטים ובוגרים של מוסדות להשכלה גבוהה, מבט על ההיסטוריה של המחול בישראל, מסות על מחול, ראיונות עם אומנים וביקורת ספרים. מאמר אחד בשפה האנגלית, ותוכן עניינים באנגלית. עד 2014, גיליון 7, (כולל) מופיעה בכל גיליון רשימת בכורות, אבל השימוש הגובר באינטרנט הוריד את הצורך להמשיך בכך.
כדי לתת מענה לצורך של חוקרי מחול בישראל הקשורים לאקדמיה לפרסם מאמרים שעברו שיפוט מדעי, נעשה ניסיון לשלב במחול עכשיו מאמרים שעברו הערכת עמיתים. לשם כך הוקמה מערכת שכללה את ילי נתיב, שרי אלרון ורות אשל. בגיליונות 24 ו-26 מופיעים מאמרים בודדים שעברו הערכת עמיתים, אבל הניסיון לא האריך ימים בגלל הכמות הקטנה של המאמרים שהגיעו למערכת כתב העת, הקושי למצוא בישראל עמיתים שיוכלו לשפוט את המאמרים וגם הצורך לשמור את שמות העמיתים חסויים במדינה שבה קהילת מחול אקדמאית קטנה.
בכל גיליון מופיע לפחות מאמר אחד מתורגם לאנגלית שעוסק במחול בישראל המיועד למנויי מחול עכשיו בחו"ל ולקוראים בספרייה למחול ע"ש ג'רום רובינס בלינקולן סנטר, ניו יורק. יוצא דופן הוא גיליון 36 שכולו כתוב באנגלית ומוקדש כולו לכנס על יהודים במחול שהתקיים באוניברסיטת אריזונה, כאשר עורכת אורחת הייתה ג'ודית ברין אינגבר.
בין חברי המערכת של מחול עכשיו כיום ניתן למנות את נאוה צוקרמן, דן רונן, גילי שנית, שרי כץ-זכרוני, יעל מירו, יונת רוטמן, עינב רוזנבליט ורונית זיו.
הכחדת דגים
הכחדת דגים היא מגמה הולכת וגדלה ברחבי העולם של היעלמות דגים כתוצאה מדיג, זיהום מים או התחממות גלובלית. המין הראשון של דגים שחיו בעולם המודרני ונכחד הוא דג היד החלקה, שהכחדתו מסמלת את ההכחדה של מיני דגים. דג נוסף שכבר הוכחד הוא חדקן שיניים סיני, שדווח לראשונה על היעלמותו כבר ב-2019. ההערכה הרווחת היא שאוכלוסיית הדגים במים מלוחים תיעלם כמעט לחלוטין עד שנת 2048. הערכה נוספת מדברת על היעלמות מסיבית של דגים עד שנת 2050.
דיג יתר
ישנן כמה סיבות להכחדת מיני דגים. אחת מהסיבות העיקריות הוא דיג יתר - מושג המתאר דיג מסיבי באזור מסוים, עד כדי כך שלמין הדגים לא נותר זמן להתחדש ובכך הוא נעלם מהאזור. דיג היתר משתנה מאזור לאזור, ותלוי בכמות הדגים לעומת כמות הדייגים. ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות העריך כי בשנת 2015 כשליש מאזורי הדיג בעולם יוגדרו כאזורי דיג יתר.
לדיג היתר השפעה קריטית על המערכת האקולוגית של בעלי החיים הימיים. דיג יתר יכול להתקיים בכל גוף מים, כולל נהרות, אגמים, אוקיינוסים, ימים או בריכות. הדיג הגבוה עלול לפגוע במינים מסוימים שהם הטורפים העיקריים של דג אחר, מה שיוביל להתרבות חסרת תקדים של המין הנטרף, אשר עלול להביא לחוסר איזון אקולוגי; לחלופין, יפגע הדיג במזונם הטבעי של דגים מסוימים, ויגרום גם למינים שלא ניצודים על ידי האדם להיכחד מפאת חוסר במזון. לדוגמה, דיג יתר של כרישים הוביל למשבר אקולוגי חמור בעקבות פגיעה בשרשרת המזון.
התחממות גלובלית
עם זאת, יש הטוענים כי דווקא ניצול של משאבי הים והדגים בו כמקור לחלבון ואנרגיה חלופית יגרום לירידה משמעותית בהתחממות הגלובלית ובכך יציל מיני דגים רבים. מחקר שערכו מדענים מאוניברסיטת אורגון, אוניברסיטת קווינסלנד וה-World Resources Institute העלה כי אכילת דגים ברי-קיימא במקום לצרוך חלבון מן היבשה (כגון בקר, צאן ועופות) יוביל להפחתה משמעותית בזיהום הכלול בגידול וטיפוח תעשיית הבשר ובכך יציל עשרות מינים של דגים מהכחדה בעקבות זיהום המים.
פעולות למניעת הכחדת דגים
בעקבות העלאת המודעות לנזקי הכחדת דגים החלו מדינות שונות לקבוע חוקים שונים במטרה להפחית את התופעה, ואף נקבעו חוקים בינלאומיים למטרה זו. גם בתוך המדינות עצמן ישנו קושי לבצע אכיפה ראויה של חוקים אלו, אולם הקושי חמור במיוחד במים בינלאומיים, בהן נותרו נפוצות מאוד הפרות של תקנות וחוקים בינלאומיים. בעיה זו גרמה להקמתן של ארגוני Regional Fisheries Management Organizations, שהם ארגונים אזוריים בהם מדינות האזור מגדירות יחד מכסות לדיג של מיני דגים מקומיים. עם זאת, הארגונים האזוריים אינם מספיקים למנוע את דיג היתר, והתארגנויות בינלאומיות של חוקרים ומדענים בוחנים פתרונות שונים לתופעה.
חלק מהמאמצים מתמקדים בהגנה על אוכלוסיות דגים בסיכון בניסיון לסייע לדגה להתאושש, אם כי ישנה מחלוקת לגבי השאלה האם כל המינים יכולים להשתקם לאחר שנפרץ גבול מסוים בהתדלדלות האוכלוסייה. מטא אנליזה שפורסמה בכתב העת Nature Ecology & Evolution ניסתה לבחון את שיקום אוכלוסיית הדגים באזורים ימיים מוגנים עליהן חלו תקנות להגנת החי באזור ספציפי. מטא האנליזה בחנה 24 מחקרים שבדקו 1,619 אומדי גידול של אוכלוסיית דגים והראתה שהמינים שנמצאים בשולי האזורים המוגנים פגיעים ב-60% יותר לעומת מינים הנמצאים בלבו של האזור המוגן. כאשר גודל האזור היה מוגן היה קטן במיוחד, למשל, כקילומטר רבוע אחד, אפקט הפגיעות האופייני לאזורי השוליים היה רלוונטי כמעט לכל שטח האזור המוגן והאפקטיביות שלו ירדה. באופן זה, יעילות ירודה בשל "אפקט השוליים" והעדר מרחב מוגן מספק נמצאה באזורים מוגנים הקטנים מ-10 קילומטר רבוע, ואפקט יעיל במיוחד נמצא באזורים הגדולים מ-10 קילומטר מעוקב. בנוסף נמצא שבתוך האזורים המוגנים מתרחש קצב גבוה יותר של תופעת "גלישה", בה מינים באזור משוקם נודדים לאזורים אחרים ומסייעים לשיקומם. תופעת הגלישה חיונית עבור דייגים הפועלים באזורים בהם הדגה פגיעה, מכיוון שקיומה מאפשר לשמור על אזור מוגן מרכזי שיסייע לאזורי הדיג הסמוכים להשתקם גם מבלי שיוטלו עליהם תקנות דומות. לצד זאת, עדויות שונות מראות שדיג אינטנסיבי על גבולות האזור המוגן מגדיל משמעותית את "אפקט השוליים" ומחליש את תופעת ה"גלישה". עדויות אלו קיבלו חיזוק מכך שאזורים מוגנים שהוגדר סביבם "אזור חיץ" שגם בו אסור לדוג ואזורים שבוצעה בהם אכיפה יעילה, הראו יעילות גבוהה משמעותית בתופעת "גלישה" ובצמצום "אפקט השוליים" בהשוואה, בהתאמה, לאזורים בהם לא קיים כלל אזור חיץ ושהתקבלו בהם דיווחים על דיג לא חוקי. מאמר נוסף שפורסם בכתב העת "Science" הראה שאפקטיביות של האזורים הימיים המוגנים תלויה גם במידת ההגנה שישנה באזור, והציע שבמידה ואזור ימי מוגן לא מספק תוצאות יש לבצע התאמה של מידת האינטנסיביות של ההגנה באזור.
השפעה על בני האדם
היעלמותם של דגים תשפיע קשות על ענף הדיג, שהוא עצמו האחראי העיקרי להכחדה. על פי דו"ח משנת 2002 המסכם את נתוני שנת 2000 שפרסם ארגון המזון והחקלאות כ-35 מיליון איש ברחבי העולם עוסקים בענף הדיג, או שהוא פרנסתם העיקרית . היעלמות הדגים בסין, למשל, עקב דיג היתר באזור יגרום לאיבוד עבודתם של כמעט מיליון איש, שכן סין מחזיקה בצי ספינות הדיג הגדול ביותר בעולם.
ג'ורג' בלס גרינאו
ג'ורג' בלס גרינאו (באנגלית: George Bellas Greenough; 1778–1855) היה גאולוג אנגלי חלוצי. הוא ידוע בעיקר כמשלב בין מחקרים גאולוגיים ולא כחוקר מקורי. הוכשר כעורך דין, והיה נואם מוכשר. נשיא ומייסד של החברה הגאולוגית של לונדון והשפיע על כיווני המחקר הגאולוגי. גרינאו תמך בגישה אמפירית במדע, לכן הייתה לו ספקנות בקשר לחשיבה התאורטית בגאולוגיה. דעותיו אלה עוררו מחלוקת בקרב בני דורו. הוא היה ספקן לגבי התועלת של שימוש במאובנים בזיהוי תקופות גאולוגיות. הוא חיבר מפה גאולוגית של אנגליה וויילס, שפורסמה בשנת 1820 ולפני מותו ייצר את המפה הגאולוגית הראשונה של הודו הבריטית.
חייו
גרינאו נולד בלונדון, 18 בינואר 1778, ונקרא על שם אביו, ג'ורג' בלס שהיה עורך דין מצליח ובעל עסקים. אמו הייתה בתו היחידה של הרופא תומאס גרינאו, שעסקיו היו ממוקמים בגבעת לודגייט בסמוך לסנט פול. אחיו הצעיר מת בינקותו.
בגיל שש התייתם כשאביו נפטר ומאוחר יותר נפטרה אימו. הוא אומץ על ידי סבו מצד אמו, שהרוויח הון באמצעות מכירת תכשירים רפואיים פופולריים, לשיעול והצטננות, ותמציות שונות לניקוי שיניים וחניכיים ולריפוי בכאבי שיניים.
סבו שלח אותו לבית ספר פרטי, ולאחר מכן לאיטון בגיל עשר. הוא נשאר שם רק שנה, כי אולי היה צעיר מדי לחיים בפנימיה. בספטמבר 1789 הוא נכנס לבית הספר של ד"ר תומפסון, בקנזינגטון, שם למד בשש השנים הבאות. בזמן שלמד בבית הספר אימץ את השם גרינאו לבקשת סבו.
חינוך
הוא עזב את בית הספר בשנת 1795 והלך לקיימברידג' ללמוד משפטים במשך שלוש שנים, אך הוא לא סיים את התואר.
בשנת 1801 חזר גרינאו לאנגליה וההתעניינות שלו בגאולוגיה העמיקה כאשר סייר באנגליה ופגש את האמפרי דייווי בפנזנס. בהמשך השתתף בהרצאותיו של דייווי במכון המלכותי בלונדון. בשנה שלאחר מכן נסע לצרפת ולאיטליה. הוא יצא לסיור גאולוגי בסקוטלנד עם ג'יימס סקנה בשנת 1805 ובאירלנד עם דייווי בשנת 1806.
פוליטיקה
1807 הייתה שנה משמעותית עבור גרינאו, מכיוון שזו הייתה השנה בו נוסדה האגודה הגאולוגית. הוא ניצל את המיומנות הפוליטית שלו בהקמתה ובארגונה ובדיונים על היבטים מעוררי מחלוקת במדע החדש.
הוא נבחר לחבר הפרלמנט של מחוז גטון והמשיך להחזיק במושב זה עד 1812. במהלך הזמן שעזר בהקמת החברה הגאולוגית, התנדב גרינאו למיליציה בלונדון ובווסטמינסטר, ששירתו שם כחיילים פרטיים, עם קצינים שנבחרו בהצבעה. גרינאו התגייס כחייל פרטי בשנת 1803, ובשנת 1808 הוא נבחר לקצין בדרגת סגן ושירת במשך 11 שנים. גרינאו התפטר מהתפקיד בשנת 1819, בעקבות חילוקי דעות על השימוש הלא חוקי לדעתו שנעשה במיליציה.
גאולוגיה
בשנת 1807 גברה התעניינותו של גרינאו במדע בכלל, ובגאולוגיה בפרט. הוא הצטרף למספר חברות מדעיות בולטות ונבחר כחבר של החברה המלכותית. הוא גם התחבר לקבוצה של מינרלוגים. מועדון זה התפתח במהירות לחברה המוקדשת לגאולוגיה וגרינאו היה למייסד הראשי - החברה הגאולוגית של לונדון. הוא היה היו"ר הראשון של אותה אגודה. בשנת 1811 הוא התמנה לנשיא הראשון. בתפקיד זה שימש בשתי קדנציות עוקבות, ועשה רבות לקידום הגאולוגיה.
בשנת 1819 פרסם את ספרו "ביקורת על עקרונות הגאולוגיה הראשונים", יצירה שעסקה בעיקר בהפרכת תאוריות שגויות. בשנה שלאחר מכן הוציאה החברה הגאולוגית את המפה הגאולוגית המפורסמת שלה של אנגליה וויילס, בשישה גיליונות (פורסם ב־1 במאי 1820, אף על פי שהמועד 1 בנובמבר 1819 מופיע במפה) מהדורה שנייה הונפקה בשנת 1840 ומהדורה שלישית פורסמה בשנת 1865.
מפה זו הייתה שיאו של פרויקט שיתוף פעולה גדול של האגודה הגאולוגית הראשונה, שהקימה ועדת מיפוי באפריל 1809 בראשות גרינאו. חברי החברה באנגליה וויילס מסרו פרטים על סלעים ושכבות מקומיות שרוכזו על ידי גרינאו, ונרשמו על מפה טופוגרפית. גרינאו קיבל סיוע באיסוף העובדות גאולוגיות בעיקר מוויליאם בקלנד, הכומר ויליאם קוניבר, הנרי דה לה בש ואחרים.
טיוטה ראשונה של המפה הוצגה בפני החברה הגאולוגית כבר בשנת 1812, אך הייתה אי שביעות רצון מאיכות החריטה של המפה הטופוגרפית, מה שגרם לכך שמפת הבסיס לא הייתה מוכנה עד שנת 1814. בשנת 1815 פרסם ויליאם סמית את המפה הגאולוגית המפורסמת שלו. כאשר גרינאו פרסם לבסוף את המפה שלו חמש שנים אחר כך היה ברור שהוא חייב לעבודותיו של סמית' בתיחום שכבות (אם כי הוא לא הכיר בכך עד מהדורת 1865); עם זאת המפה של גרינואו הכילה פרטים גאולוגיים רבים נוספים והייתה טובה יותר בקרטוגרפיה. סמית' הסתמך על תאוריה של סידור ליניארי של שכבות שזוהו על ידי מאובנים אופייניים. גרינאו, לעומת זאת, לא התחשב בתאוריה החדשה וזאת הייתה ככל הנראה אחת הסיבות שעיכבו את הכנת המפה שלו. גרינאו והחברה הגאולוגית לא הצליחו לעבוד עם ויליאם סמית בהפקת מפה גאולוגית בגלל סנוביות, אולם רייצ'ל לאודן טוענת כי סיבה משכנעת יותר היא שגרינאו לא חשב שמאובנים יכולים לחשוף דבר על טבעם של הסלעים. גרינאו סבר בטעות, ששימוש במאובנים הוא מוגזם מדי, מכיוון שמיני מאובנים שונים מזנים עכשוויים של בעלי חי וצמחים. לכן לדעתו, לא ניתן היה להשתמש במאובנים לבניית תאוריה כרונולוגית, לגבי הגיל היחסי ותנאי היצירה של הסלעים. אכן, הוא פקפק במושגים "שכבה" ו"היווצרות", ששימשו הרבה את סמית'. מסיבה זו גרינאו רצה לנתק את עצמו ואת מפת האגודה הגאולוגית מהאיש שהשתמש במאובנים כדי לזהות שכבות. לכאורה, לגרינאו היו סיבות אינטלקטואליות ולא סיבות חברתיות לאי שיתוף פעולה עם סמית'. עם זאת, הדבר לא הפריע לגרינאו להשתמש במפה של סמית' כמקור לגרסת המפה של האגודה הגאולוגית, ויש ויכוח עד כמה השפיעה המפה של סמית' על גרינאו. שתי המפות תלויות כעת זו לצד זו על גרם המדרגות הראשי באולם הכניסה של החברה הגאולוגית בבית ברלינגטון, לונדון.
בשנת 1843 החל גרינאו להכין מפה גאולוגית של הודו הבריטית. בשנת 1852 ייצר סדרת מפות של הינדוסטאן, בעיקר הידרוגרפיה, של עשרת אגני המים של חצי האי ההודי, ובשנת 1854 מפה גאולוגית רחבת היקף של כל הודו הבריטית. גרינאו מעולם לא ביקר בהודו, אלא כפי שעשה במפותיו הקודמות של אנגליה ווילס, הוא ביסס את המפה שלו על מידע שנאסף מתצפיות רבות של אחרים. הוא נעזר במאמץ זה על ידי הקולונל ויליאם הנרי סייקס מחברת הודו המזרחית ושישים עותקים של המפה נרכשו על ידי החברה להפצה.
אחת מנקודות החוזק העיקריות של גרינאו היה היכולת שלו לאסוף מידע למען מטרתו האמפירית. עם זאת, שיטה "מרוחקת" זו של בניית מפות הובילה ל-53 שגיאות במפת הודו שלו, חלקן טופוגרפיות אך גם גאולוגיות ופליאונטולוגיות, אשר הובחנו על ידי ועדה בראשות תומאס אולדהם, מנהל הסקר הגאולוגי של הודו, בשנת 1856. אף על פי כן, המפה הגאולוגית של גרינאו של הודו הייתה מאמץ חלוצי.
גרינאו היה תומך פעיל בחברות מדעיות חשובות רבות שנוצרו במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה. בשנת 1831 היה אחד המובילים הראשיים בהקמת האגודה הבריטית לקידום המדע (אגודת המדע הבריטית). הוא סייע להקמת החברה הגאוגרפית של לונדון בשנת 1830, כשהוא נבחר למועצה הראשונה וכיהן כנשיא בין השנים 1839–1841. גרינאו היה תומך נלהב בגאוגרפיה פיזית והשתדל לתת אופי מדעי יותר לאופייה.
מוות ומורשת
גרינאו הוריש את אוסף המאובנים שלו למחלקה לגאולוגיה ביוניברסיטי קולג' בלונדון (UCL) וכתבי היד שלו נמצאים באוסף גרינאו בספרייה.
נהר Greenough במערב אוסטרליה נקרא בשנת 1839 על ידי קפטן ג'ורג גריי, ושם קיימת עיירה קטנה בשם גרינאו.
Angoroj
Angoroj (מאספרנטו לעברית: חרדות) הוא סרט פשע משנת 1964, שהוא הסרט העלילתי הראשון שהופק כולו באספרנטו. עלילת הסרט עוסקת בחייהם של קבוצת עבריינים בשולי החברה הפריזאית, העוסקים בגניבה, שוד ורצח.
בד"ץ מהדרין
רקע
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 מונה הרב רובין על ידי הרב שמחה קוק, רב העיר רחובות, לנהל את מחלקת הכשרות במועצה הדתית של העיר, ולאחר מכן ניהל את מחלקת המהדרין. בתקופה זו מערכת הכשרות העירונית פעלה בשיתוף פעולה עם מערך הכשרות של OU. לאחר מספר שנים שיתוף הפעולה הופסק, ובעקבות זאת הקימו הרבנים קוק ורובין את הבד"ץ, כמערכת כשרות פרטית בעיר. על אף שקוק ורובין ניהלו מערכת כשרות ממשלתית, התיר להם המשרד לשירותי דת לנהל מערכת כשרות מקבילה. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 קבע מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס, כי ההפעלה הכפולה אינה חוקית, ומהווה ניגוד עניינים פסול. בעקבות כך, פרש הרב קוק מהבד"ץ, והרב רובין עזב את המועצה הדתית.
Angoroj
הוא בוים והופק על ידי ז'ק-לואי מהא (Jacques-Louis Mahé). מהא שהיה קולנוען וצלם כתב את התסריט ואף השקיע מכספו להפקת הסרט, והשחקנים היו חברי קבוצת 'Internacia Arta Teatro' (התיאטרון האומנותי הבינלאומי).
בד"ץ מהדרין
רקע
בשנת תש"ע החל במתן השגחה לחלק ממוצרי מחלבת שטראוס שהיו עד אז תחת השגחתו של הרב משה יהודא ליב לנדא. בחודש שבט תש"ע הודיע הרב לנדא על הסרת השגחתו מכלל מוצרי מחלבת שטראוס, ומוצרי המחלבה כולם עברו להשגחתו של הרב רובין.
Angoroj
הפקת הסרט נמשכה לאורך שנת 1963–1964, אבל עם יציאתו הוא לא זכה לאהדה רבה. מהא, שהשקיע בסרט סכום כסף גדול, האשים את אגודת האספרנטו העולמית שלטענתו החרימה את הסרט. בייאושו, הרס את מרבית העותקים של הסרט, ונותרו ממנו רק שניים, שנרכשו בסופו של דבר על ידי שאטו דה גרסילון ועמותת האספרנטו הבריטית; וכן את המקור, ש-Kooperativo de Literatura Foiro (קואופרטיב היריד הספרותי) הצליח לאתר בשנת 1991 ולהפיק ממנו קלטת וידאו בת 61 דקות. חולץ בשנת 1991 והפיץ קלטת וידאו בת 61 דקות.
בד"ץ מהדרין
רקע
הבד"ץ מספק גם אישורים לשימוש בשבת במכשירי חשמל, כמיני-ברים ומזגנים.
בין החברות המשתמשות בשרותי ההשגחה של הבד"ץ נמנות יקבי כרמל, יפאורה-תבורי, שטראוס גרופ, מחלבות גד, אלקטרה מוצרי צריכה ועוד.
Angoroj
בין השחקנים המופיעים בסרט גם ריימונד שוורץ, ידידו של מהא, אשר הפיק עוד קודם לכן, בתקופת מלחמת העולם השנייה, סרט תעמולה אילם עם כיתוב באספרנטו בשם Antaŭen! (קדימה!)
עלילה
עבריין מפתה אל ביתו אספן משוק הפשפשים, על מנת שיבחן את האוטוגרפיות שבידיו במטרה לקנות אותם. אולם בפועל מדובר במלכודת, והעבריין יחד עם שותף שלו לפשע רוצחים את האספן וגונבים את ארנקו. בתחילה רבים השניים על 50 הפרנקים שמצאו בארנק, אולם השותפה שלהם מגלה בין חפציו גם מכתב ישן המספר על אישה שכעסה על אהובה ומודיעה לו כי היא עוזבת אותו לטובת גבר אחר. במכתב אחר שמצאות מודיעה האישה כי היא סולחת לגבר הנמען. המכתב מעיד כי האישה מתה וכי טרם מותה ביקשה להזמין אותו לוילה שלה למצוא במרתף תיבה מיוחדת.
הפושעים מתכננים ללכת יחד לוילה כדי לגנוב את התיבה. אחד מהם, מחליט להקדים את חברו ומתגנב לוילה בשעה מוקדמת יותר. האישה והעבריין השני מגיעים לוילה ויורדים למרתף ומוצאים בו ארון-קבורה ואת גופת חברם מוטלת לצידו. האישה מרגישה שהם מאוימים ורוצה לברוח, אך הגבר נחוש להישאר ולחפש את האוצר, ובסופו של דבר מגלה את ההפתעה שהכינה כותבת המכתב לאהובה לשעבר.
פרצ'יסטנקה
רחוב פרצ'יסטנקה (ברוסית: Улица Пречи́стенка) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה ברובע חמובניקי.
פרצ'יסטנקה ביחד עם רחוב אוסטוז'נקה הוא אזור הדיור היקר ביותר של מוסקבה, המכונה מייל הזהב.
סוריה במשחקים האולימפיים לנוער
סוריה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער סורי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הסורי היא בעיקר סמלית.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של סוריה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 4 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף הרכיבה בה היא סיימה במקום השביעי במקצה הגמר. כמו כן, הנבחרת השתתפה בתחרויות בענפים אתלטיקה, היאבקות ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה סוריה עד כה. המשלחת מנתה תשעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. גם באולימפיאדת נוער זאת לא זכתה המשלחת במדליה. בניגוד לאולימפיאדה הקודמת, אף אחד מספורטאי המשלחת לא העפיל לגמר. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה בתחרות ריצת 2000 מטר מכשולים בה הגיעה למקום ה-10. כמו כן, ספורטאי המשלחת השתתפו לראשונה בתחרויות בענף הכדורסל והסיף.
Off My Face
Off My Face הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר־יוצר הקנדי ג'סטין ביבר לאלבום האולפן השישי שלו, Justice. השיר נכתב על ידי ביבר בשיתוף עם צוות דרים-לאב, טיה סקולה וג'ייק טורי, ויצא לאור ב-19 במרץ 2021 על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, בתור השיר הרביעי באלבום.
לחן ומילים
"Off My Face" הוא שיר בלדה רומנטי אשר נכתב בסולם אה מז'ור, באורך 2:36 ובעל קצב של 93 פעימות לדקה. המבקרים השוו אותו אל השיר "Mrs. Robinson" של צמד המוזיקאים האמריקאי סיימון וגרפונקל ואל השיר "Love Yourself" של ביבר מ-2015. בשיר, בליווי מנגינה של גיטרה עדינה, מבטא ביבר את מה שהאהבה לימדה אותו וכיצד עזרה לו לגלות את מטרתו בחיים. השיר האקוסטי תואר על ידי NME כ"עליז" שסובב סביב אשתו של הזמר, היילי ביבר.
"Off My Face" מתאר את כברת הדרך שעברו בני הזוג במערכת היחסים שלהם, והוא תואר על ידי כריס דה-וויל מ-Stereogum כבעל לשון מטאפורית שיכולה להיתפש כהתבטאות לגבי מין אוראלי.
קבלה
אנה קלרה ריביירו מ-PopMatters כתבה כי השיר "מעוצב להפליא" ומציג את ביבר במיטבו. מבקר הבילבורד ג'ייסון ליפשוץ דירג את "Off My Face" במקום השביעי מבין שירי האלבום ותיארו כ"טייק ווקאלי בעל משמעות רצינית". אליסון סטיוארט מהוושינגטון פוסט תיארה אותו בתור "הבן דוד הרחוק" של שירו של דה ויקנד מ-2015, Can't Feel My Face. גל אוחובסקי ממאקו כינה אותו "בלדה שמגיעה כמעט עד ג'וש גרובן", בעוד ראוויה קמאייר ממגזין פיצ'פורק כתבה כי הוא מהביצועים הווקאליים הבולטים ביותר של הזמר, וכי הוא מתוק ומשכנע לחלוטין, למרות הקלישאה שבו.
ביצועים
ביבר ערך את הביצוע הראשון של "Off My Face" בלייב ב-14 באפריל 2021, במהלך הקונצרט שלו, "Live from Paris", אשר צולם במלון קריון, בפריז שבצרפת, שם הוא ביצע כמה מהרצועות האחרונות של האלבום. כמו כן, ביבר ביצע את השיר במהלך הופעותיו במסגרת סבב ההופעות הרביעי שלו, Justice World Tour.
גרסאות כיסוי
ב-10 במאי 2021, פרסמה הזמרת הדרום קוריאנית, IU, קליפ בן חצי דקה במהלכו היא שרה חלקים מהשיר בביצוע אקוסטי ובליווי גיטרה. ב-22 באוקטובר פרסמה הזמרת גרסת כיסוי מלאה ל"Off My Face".
ב-31 באוגוסט 2021, ביצע את השיר הזמר הדרום קוריאני ג'ונגקוק, חבר הלהקה הדרום קוריאנית BTS.
גביע המדינה בכדורגל 1978/1979
גביע המדינה בכדורגל 1978/1979 הייתה התחרות ה-41 מאז היווסדה וה-26 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו בספטמבר 1978 והסתיימו ב-6 ביוני 1979.
בית"ר ירושלים ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע השני שלה.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
Bounce (שיר של קלווין האריס)
Bounce (בעברית: להקפיץ) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הסקוטי קלווין האריס והזמרת האמריקאית קליס, שנכתב על ידי כותב השירים גיא לנוקס. השיר יצא ב-10 ביוני 2011 כסינגל הראשון מאלבום האולפן השלישי של האריס, .
רקע כללי
בנובמבר 2010 הצהיר האריס שכבר לא ישיר בשירים שלו. לדבריו, "הפסקתי את ההופעות החיות. אני מתמקד יותר בהפקה וכדי ג'יי ואפס אחוז מזמני ימשיך בשירה. אני אעשה שירים עם אנשים שיכולים לשיר טוב - אמנים ראויים, שחקנים ראויים. אני יכול להתמקד במה שאני הרבה יותר טוב בו, שהוא יצירת מוזיקה ... [בעבר] הייתי צריך להיות הסולן ... הכל הלך בסדר. העברתי כמה שנים בניסיון לעשות את זה ממש כמו שצריך, אבל הבנתי שאני לא הולך להשתפר בהרבה ...".
הצלחה במצעדים
Bounce הופיע לראשונה במצעד הסינגלים בבריטניה במקום השני ב-19 ביוני 2011, מאחורי שירו של אקסמפל, "Changed the Way You Kiss Me", וזהו מיקומו הגבוה ביותר במצעד. הסינגל הפך לשישי של האריס שנכנס לעשירייה הפותחת בבריטניה והשלישי המצליח ביותר מביניהם, אחרי "I'm Not Alone" ו-"Dance wiv me"; כאשר שניהם הגיעו למקום הראשון. Bounce היה גם לסינגל העשירי של קליס שנכנס לעשירייה הראשונה העשירית במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל אף הגיע לראש המצעד בסקוטלנד, מולדתו של האריס, והפך למקום לסינגל השלישי שלו שהגיע להישג זה.
קליפ
את הקליפ הנלווה לשיר ביים וינסנט הייקוק. הקליפ עלה לערוץ ה-Vevo של האריס במאי 2011. בקליפ עושה קליס הופעת קמע בתפקיד עצמה. הקליפ צולם בלאס וגאס, נבאדה, ארצות הברית.
רוברט כריסטגאו
הוא החל את הקריירה שלו בסוף שנות השישים כאחד מראשוני העיתונאים שהתמקצעו בביקורת מוזיקת רוק, ובהמשך היה לאחד ממבשרי מוזיקת הפופ, הריוט גירל ועוד. כריסטגאו בילה 37 שנים כמבקר המוזיקה הראשי והעורך הבכיר של מגזין הווילג' ווייס, ובמהלכן יצר ופיקח על רשימת הביקורות "Pazz & Jop" שפורסמה בעיתון. בנוסף, הוא פרסם ביקורות מוזיקה במגזינים רבים, בהם אסקווייר, פלייבוי, רולינג סטון, בילבורד, NPR, ו-MSN, ועבד כפרופסור אורח לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק. הכתב המוערך מרשת CNN, ג'יימי אלן, כינה את כריסטגאו "א.פ. האטון של עולם המוזיקה - כשהוא מדבר, אנשים מקשיבים".
בשנת 2006, פוטר כריסטגאו ממערכת וילג' ווייס לאחר שזאת נרכשה על ידי חברת ניו טיימס מדיה. הוא המשיך לכתוב ביקורות בפורמט "מדריך לצרכן" עבור מגזינים שונים, בהם MSN music, Cuepoint ו-Vice, שם הן פורסמו בטור "עד מומחה" שלו עד יולי 2019. בספטמבר אותה שנה, השיק כריסטגאו ניוזלטר עם מנוי בתשלום בשם And It Don't Stop, שפורסם בפלטפורמת הניוזלטר של דוא"ל Substack ומספק טור חודשי בשם "המדריך לצרכן", לצד מאמרים אחרים פרי עטו.
צוות קרב חטיבת התקיפה האווירית ה-16
צוות קרב חטיבת התקיפה האווירית ה-16 (באנגלית: Air Assault Brigade Combat Team 16) היא חטיבה מוטסת של הצבא הבריטי שהוקמה ב-1999 ומשמשת בתור חטיבה מוצנחת לפריסה מהירה.
חטיבת התקיפה האווירית נמצאת תחת פיקוד ישיר של מפקדת הצבא כחלק מפיקוד צבא היבשה, מה שמאפשר לה פריסה מהירה לפי צורך ושליטה מבצעית ישירה של הפיקוד. עם כ-6,200 חיילים, היא החטיבה הגדולה ביותר בצבא הבריטי ומורכבת מארבעה גדודי חיל רגלים מוטסים בנוסף למספר יחידות סיוע, ארטילריה, הנדסה, קשר ורפואה - כולם עם יכולת להתניידות מוטסת, מוסקת ומוצנחת. כחלק מיכולות התמרון שלה, היא מקבלת סיוע משלושה רגימנטים של מסוקי סער ומסוקי קרב, בנוסף לצוותי שליטה אווירית מרגימנט חיל האוויר המלכותי.
היסטוריה
עם סיום מלחמת העולם השנייה ומהלך צמצום הכוחות שהגיע אחריה, חטיבת הצנחנים העצמאית השנייה הוצאה מהדיוויזיה המוטסת השישית, ולאחר פירוק הדיוויזיה היא נותרה החטיבה המוטסת היחידה בצבא הבריטי. בשנת 1948 אחרי מספר שינויים לגדודים השונים, קיבלה את השם "חטיבת הצנחנים ה-16", מספרה התבסס על חיבור הספרות של הדיוויזיה המוטסת הראשונה והדיוויזיה המוטסת השישית. החטיבה קיבלה את סמל הבלרופון הרוכב על הפגסוס המכונף, הסמל של הכוחות המוצנחים ששירתו במהלך מלחמת העולם השנייה.
חטיבת התקיפה האווירית ה-16 הוקמה בספטמבר 1999 על ידי איחוד החטיבה המוצנחת החמישית וחטיבת הניוד האווירית ה-24, כשהיא משמרת את שם חטיבת הצנחנים שלאחר מלחמת העולם השנייה ומשתמשת בסמל ההיסטורי.
ב-2001 שימשה החטיבה חוד החנית של כוחות נאט"ו בצפון מקדוניה ולאחר מכן נשלחה לאפגניסטן, במהלך הפלישה לעיראק ב-2003 הצליחה החטיבה לתפוס את שדות הנפט בדרום ובהמשך השתתפה בקרב בבצרה.
מבנה ויעוד
החטיבה כוללת שלושה גדודי לחימה מוצנחים (שניים מהרגימנט המוצנח ואחד מרגימנט רובאי גורקה), בנוסף לגדוד מילואים מוצנח. בסיוע לגדודי הלחימה העיקריים, החטיבה כוללת מחלקת סיור מיוחדת (Pathfinders) הממכשירה את אזורי הצניחה לפני הנחתת הכוח המרכזי, רגימנט הנדסה, ורגימנט ארטילריה קלה (שניהם בסד"כ של גדוד), בנוסף לאלו כוחות הסיוע כוללים גדוד רפואה, גדוד לוגיסטיקה ופלוגת קשר.
החטיבה נתמכת גם על ידי שלושה רגימנטים מפיקוד המסוקים המשותף המספקים יכולות תובלה על בסיס מסוקי SA 330 פומה, אגוסטה ווסטלנד AW101 ובואינג CH-47 צ'ינוק, לצד סיוע אווירי קרוב על בסיס מסוקי בואינג AH-64 אפאצ'י ולווסטלנד לינקס (חלק מהיחידות מזרוע האוויר וחלק מחיל האוויר המלכותי). שני צוותי שליטה אווירית טקטית (TACP) מרגימנט חיל האוויר המלכותי נמצאים גם הם תחת פיקוד החטיבה ומספקים יכולת שליטה אווירית בשדה הקרב.
סמן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אליעזר ארלוזורוב
אליעזר ארלוזורוב (בכתיב יידי: ארלאזאראוו; ה'תר"א/ה'תר"ב, 1841/1842 - ו' באדר ה'תרס"א, 25 בפברואר 1901) היה חסיד חב"ד, רב ואב בית דין בעיר רומני.
היה סבו של חיים ארלוזורוב, ממנהיגי היישוב העברי הארצישראלי בין שנות העשרים עד הירצחו ב-1933 כשהיה בן 34 בלבד.
ביוגרפיה
מונה לרב העיר רומני בשנת ה'תרכ"ט בהיותו בגיל 28. על רבנותו בעיר כתב י.י. היילפערין:
בשיחותיו, יומניו וברשימותיו של רבי יוסף יצחק שניאורסון מוזכר הרב ארלוזורוב כאחד מחסידיו הבולטים של אביו, רבי שלום דובער שניאורסון.
היה מעורב בעסקי הכלל, ונכח בכמה אסיפות רבנים. היה בידידות עם רבני דורו, כמו הרב אברהם יצחק קוק. היה מחותן עם הרב אריה לייב הפט, רבה של קונוטופ. נפטר אחרי מחלה קשה.
בניו הם שאול, מאיר ויוסף. חתנו הוא הרב עקיבא ינקלבסקי. נכדו (בן שאול) הוא חיים ארלוזורוב.
כתביו
ניהל התכתבות עם רבנים, בהם השדי חמד. לא רצה להדפיס בחייו את חידושיו.
בית כנסת הרמב"ן (קטמון)
בית כנסת הרמב"ן הוא בית כנסת אשכנזי הממוקם ברחוב אמציה בשכונת קטמון שבירושלים. בית הכנסת נבנה על-ידי קבוצת עולים מאירופה ונכון ל-2021 הקהילה מונה כ-300 משפחות. בנוסף על התפילות הקבועות, בבית הכנסת מתקיימים שיעורים ואירועים קהילתיים. נכון ל-2021, רב הקהילה הוא הרב איתיאל אורון.
אלן בטלר טלקוט
אלן בטלר טלקוט (באנגלית: Allen Butler Talcott; 8 באפריל 1867 - 1 ביוני 1908) היה צייר נוף אמריקאי. הציורים שלו, בדרך כלל מתארים את הנוף המקומי והיו סגנון הברביזון וטונליסטי, ושילבו אלמנטים של אימפרסיוניזם.
ביוגרפיה
אלן בטלר טלקוט נולד ב-8 באפריל 1867, בהרטפורד, קונטיקט, למשפחה מבוססת ובולטת של ניו אינגלנד. נטיותיו האמנותיות התגלו כבר בגיל צעיר, כאשר יצר רישומים של מורים ותלמידים עמיתים בשולי ספרי לימודיו בכיתה.
הוא למד במכללת טריניטי בהרטפורד וקיבל תעודה בשנת 1890. השכלתו הרשמית בתחום האמנות החלה בחברה לאמנות של הרטפורד, שם למד אצל הצייר דווייט ויליאם טריון. הוא עבר למנהטן ולמד זמן קצר בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. לאחר מכן הוא השתלם באקדמיה ז'וליאן בפריז במשך שלוש שנים, ולמד אצל ז'אן-פול לורנס ובנג'מין קונסטנט. עבודותיו קיבלו את ההכרה האמנותית הראשונה בתקופה זו בצרפת, בתערוכות בפריז 1893 ו-1894.
טלקוט התגורר בארלס בשנת 1897, שכר את ביתו של וינסנט ואן גוך, יחד עם פרנק דומונד. הוא חזר להרטפורד, שם הקים סטודיו, אותו החזיק במשך מספר שנים. לאחר מכן חזר לניו יורק והצטרף למתחם אולפנים שיתופי שהוקם על ידי הנרי וורד ריינג'ר. ריינג'ר התיידד עם טלקוט, והשפיע על סגנונו. ריינג'ר היה גם מייסד מושבת האמנות אולד ליים בקונטיקט, וטלקוט הפך לאחד האמנים הראשונים שהצטרפו.
כשהגיע לראשונה בשנת 1901, הוא שהה בפנסיון של פלורנס גריזוולד, שלימים הפך למוזיאון לאמנות. הוא עבד בסטודיו שלו בעיר ניו יורק במהלך החורף, ובילה את הקיץ באולד ליים במשך שמונה שנים, עד למותו שם בשנת 1908.
טלקוט אהב לעבוד באוויר הפתוח ויצר רישומי שמן אותם צייר על לוחות עץ. טיוטות אלה היו לעיתים קרובות באיכות גבוהה מספיק, כך שניתן היה לראות בהם ציורים מוגמרים,
טלקוט נפטר בבית הקיץ שלו באולד ליים ב-1 ביוני 1908 מהתקף לב, בעודו בן 41.
משפחתו
בשנת 1905 התחתן אלן טלקוט עם קתרין נאש אגנו, בתו של הרופא הניו-יורקי קורנליוס ריי אגנו, ונולד להם בן, אגנו.
דודיו של טלקוט, ג'ון באטלר טלקוט וג'יימס טלקוט, שהקימו יחד את חברת הלבשה אמריקאית, היו שניהם פטרונים של עבודתו וג'ון היה גם המייסד של המוזיאון החדש לאמנות אמריקאית שיש בו כמה ציוריו של טלקוט באוסף שלהם. אחיינו של אלן באטלר טלקוט היה גם אמן, פסל, סופר אמריקאי ומאייר דאדלי טלקוט.
דורן (הולנד)
דורן (בהולנדית: Doorn) היא עיירה ברשות המקומית אוטרכטסה הובלרוך במרכז הולנד, במחוז אוטרכט. בשנת 2021 מנתה העיר 10,052 תושבים.
היסטוריה
במסמך משנת 885 עד 896 נקרא היישוב "תורהם", משכנו של תור, אל הרעם. ויקינגים שהתגוררו בדורסטאד (כיום Wijk bij Duurstede), כינו את המקום Thorhem מכיוון שלכאורה סגדו שם לאל הרעם. ואכן, חפירות ארכאולוגיות בנחל באחוזת Hoog Moersbergen, מצפון לדורן, מוכיחות שהיה שם אתר קורבנות פגאני.
היישוב תורהם היה שייך אז לחווה של וילה תורהם. בסביבות שנת 1200 חווה זו הייתה ברשותו של פרובסט של הבישוף של אוטרכט. הוא או אחד ממשיכי דרכו בנה טירה במאה ה-14, כיום אחוזת דורן, וכנסייה בשם מרטנסקרק ("כנסיית מרטין הקדוש") בסביבות שנת 1200. הכנסייה הורחבה במאה ה-15. היא נפלה לידיים פרוטסטנטיות בסביבות 1585 והיא עדיין בשימוש ככנסייה פרוטסטנטית. טירה נוספת, Kasteel Moersbergen, הוזכרה לראשונה בשנת 1435 ושונתה מספר פעמים מאז המאה ה-17.
האחוזה מסביב לבית דורן הייתה כה גדולה עד שלא היה מקום להרחבה של העיר. רק לאחר 1874, כשהאחוזה פוצלה, היה מקום לצמיחת העיר. לאחר מלחמת העולם השנייה, העיר גדלה במידה ניכרת.
דורן היא גם בסיס מרכזי עבור הנחתים ההולנדיים המלכותיים. Arboretum Von Gimborn, אחד מאתרי הגנים הבוטניים של אוניברסיטת אוטרכט, נמצא ליד העיירה.
דורן הייתה רשות מקומית עצמאית עד 1 בינואר 2006. מאז, היא העיירה העיקרית באוטרכטסה הובלרוך. יש גם מועדון כדורגל, Dev Doorn.
תושבים מפורסמים
הקיסר הגרמני האחרון, וילהלם השני, התגורר באחוזת דורן שבמרכז העיירה לאחר שהודח ב-1918. הוא נפטר בדורן ב-1941.
הסופר ההולנדי סימון וסטדייק חי בדורן חלק גדול מחייו (בין 1939 ל-1971, למעט כמה מרווחים קצרים). ניתן לזהות היטב את הסביבה של דורן בתיאורי הנוף ברבים מהרומנים שלו.
מארטן מארטנס, סופר הולנדי שכתב באנגלית, בנה טירה קטנה בדורן: Zonheuvel ("גבעת השמש", הסתיימה ב-1903). נכון לעכשיו הטירה נקראת Maarten Maartenshuis והיא חלק מהמלון ומרכז הכנסים Zonheuvel.
מרגלים לא רגילים
מרגלים לא רגילים (באנגלית: Spies in Disguise; בתרגום חופשי לעברית: ״מרגלים בתחפושת״) הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של חברת Blue Sky Studios בהפצת פוקס המאה ה-20. את הסרט ביימו ניק ברונו וטרוי קוואן. הסרט מבוסס על הסרטון הקצר "Pigeon: Impossible" ומדבבים בו ויל סמית' וטום הולנד. הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2019. זה הסרט הראשון של "בלו סקיי" בהפצת חברת וולט דיסני עקב רכישת פוקס המאה ה-20. הסרט היה גם סרט האנימציה האחרון שיצא תחת השם פוקס המאה ה-20 לפני שחברת וולט דיסני שינתה את שם הסטודיו לאולפני המאה ה -20.