cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הארי מיקאיה דוהרטי
בשל העובדה שהוא היה מעורב פעמיים בחקירות שחיתות פדרליות, אולץ דוהרטי ב-1924 על ידי יורשו בנשיאות של הרדינג, קלווין קולידג', להתפטר מתפקידו כתובע הכללי.
ראשית חייו
הארי מיקאיה דוהרטי נולד בעיירה הקטנה וושינגטון קורט האוס שבאוהיו. אביו, ג'ון ה. דוהרטי, היה יליד פנסילבניה ובן למהגרים אירים ועבד כחוואי וכחייט. אמו, ג'יין דרייפר דוהרטי, הייתה בת למשפחה מכובדת מאוהיו עם שורשים מווירג'יניה שהגיעו עד לתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ג'ון דוהרטי נפטר מדיפתריה כאשר בנו הארי היה בן ארבע, כפי שנפטר אז גם אחד מאחיו, וכך נותרה האם כמפרנסת יחידה. הארי ואחיו הגדול, מאלי, נאלצו מכורח הנסיבות הכלכליות לעסוק במגוון של עבודות כבר מגיל צעיר כדי לסייע לפרנסת המשפחה. אמו של דוהרטי נזכרה לימים שהוא היה כה צעיר כאשר הוא עבד בחנות מכולת מקומית עד כדי כך שהוא נאלץ לעמוד על ארגז עץ כדי שיוכל להגיע לקופת החנות.
אמו של דוהרטי שאפה שהוא יהיה לכומר מתודיסטי, אך חיי איש כמורה לא קסמו לו. תחת זאת, לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון בעיירת הולדתו, למד דוהרטי במשך שנה רפואה, לפני שקיבל משרה ככתב צעיר בעיתון "סינסינטי אינקוויירר".
ב-1878 החל דוהרטי ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, לשם הוא התקבל על אף שלא הייתה לו השכלה מוקדמת מתאימה. הוא השלים את הכנסתו הבלתי מספקת באמצעות הימורים, וזכה בסכום משמעותי כאשר התערב על בחירתו של ג'יימס גרפילד בבחירות לנשיאות של 1880. הימורי ספורט היו גם הם תחום בו דוהרטי ואחיו גילו עניין, והם הרחיקו לכת עד עשיית שימוש במברקים כדי להשיג מידע מראש על משחקים. פעילות מפוקפקת זו, שבתחילה הם נחלו בה הצלחה, התגלתה בסופו של דבר על ידי מהמרים מקומיים שהופתעו מהצלחתם המסתורית של האחים.
ב-1881 סיים דוהרטי את לימודיו בבית הספר למשפטים ושב לאוהיו, שם הוא קיבל משרה במשרדו של עורך דין מקומי, ובילה את זמנו הפנוי בהכנה למבחני לשכת עורכי הדין של אוהיו.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1882 נבחר דוהרטי על ידי הוועדה הרפובליקנית המרכזית של מחוז פאייט שבאוהיו כמזכיר הארגון. בבחירות שנערכו באותה השנה הוא התמודד על משרה פוליטית וזכה בבחירות כפקיד של העיירה יוניון הסמוכה. בתפקידו זה הוא שימש שנתיים והרוויח משכורת של 1,500 דולר לשנה.
בשנה שלאחר מכן נבחר דוהרטי כמזכיר הוועדה המנהלת של מחוז פאייט, שם הוא זכה למוניטין כפעיל פוליטי צעיר אינטנסיבי וממולח. הוא נבחר כאחד מחמשת נציגי המחוז מטעם המפלגה הרפובליקנית לוועידה הרפובליקנית של המדינה שהתקיימה ב-1883 בקולומבוס. בוועידה סייע דוהרטי לבחירתו של שופט צעיר מסינסינטי בשם ג'וזף פורקר כמועמד המפלגה לתפקיד מושל אוהיו.
שותפות פוליטית הדוקה התפתחה בין פורקר לבין דוהרטי, כשדוהרטי התאמץ לתמוך במסע הבחירות הבלתי מוצלח של פורקר לתפקיד המושל באותה שנה. כאשר נבחר פורקר בסופו של דבר כמושל ב-1885, עלה בידו להשיב טובה לדוהרטי, וכך החלה הקריירה הפוליטית שלו לתפוס תאוצה. הקשר בין השניים התהדק עוד יותר בספטמבר 1884, כאשר נשא דוהרטי לאישה את לוסיל ווקר, מוולסטון, אוהיו, דודניתה של רעייתו של פורקר.
ב-1885 נבחר דוהרטי לתקופת כהונה של שנתיים למועצת העיר, והוא כיהן בה בשנים 1886–1887. באותה שנה הוא נבחר כיושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה הרפובליקנית של מחוז פאייט, אך בילה את רוב זמנו בביסוס הקריירה המשפטית שלו. לאחר שעסק במשך שלוש שנים בעריכת דין באופן עצמאי, הקים דוהרטי שותפות עם הורשיו ב. מיינרד, עורך דין מקומי בולט ומשרד עורכי הדין החדש שגשג עד מהרה כמשרד המוביל במחוז.
ב-1889 החליט הרפובליקני דייוויד וורת'ינגטון שלא להתמודד על בחירה מחדש לאספה הכללית של אוהיו, ודוהרטי החליט להתמודד על התפקיד. לאחר שזכה בניצחון דחוק בבחירות המקדימות, עלה בידו להשיג ניצחון סוחף בנובמבר והוא נבחר לבית המחוקקים כאשר גרף 800 קולות מתוך 5,100. אף על פי שהוא ניצח במירוץ, בן בריתו הפוליטי ג'וזף פורקר הפסיד בבחירות לכהונה שלישית כמושל והמפלגה הדמוקרטית השיגה את השליטה על האספה הכללית של המדינה. כך נאלץ דוהרטי להיות חלק מסיעת המיעוט באספה.
בסתיו 1891 נבחר דוהרטי מחדש לבית הנבחרים של אוהיו, לאחר שהביס את יריבו הדמוקרטי ביותר מ-750 קולות מתוך 4,900. הפעם ניצחו הרפובליקנים באוהיו לא רק בבחירות למשרת המושל, כאשר נבחר לתפקיד ויליאם מקינלי, אלא גם השיגו רוב באספה הכללית של המדינה. באותה תקופה נציגי המדינות לסנאט של ארצות הברית נבחרו בידי בתי המחוקקים של המדינות ולא בבחירה ישירה על ידי ציבור הבוחרים, ומשמעות הדבר הייתה שכאשר האספה הכללית התכנסה בינואר 1892, הרפובליקנים יכלו לבחור סנאטור מטעמם במקום ג'ון שרמן שתקופת כהונתו בסנאט הסתיימה.
החלפת נאמנות
במשך כמה שנים הייתה המפלגה הרפובליקנית באוהיו מפולגת בפילוג פנים-מפלגתי, כאשר הסנאטור ג'ון שרמן והמושל פורקר הובילו קבוצות יריבות של פעילי המפלגה. פורקר היה נחוש בדעתו להתמודד מול שרמן על המושב שלו בסנאט וביקש מדוהרטי הבטחה להמשך תמיכתו בו כאשר תעלה הבחירה בבית המחוקקים.
מצב דברים זה הציב את דוהרטי בעמדה מורכבת, שכן מחוז הבית שלו, מחוז פאייט, תמך באופן מוצק בסיעתו של שרמן, שכללה את המושל מקינלי והקבוצה הפיננסית החזקה מקליבלנד בהנהגתו של איש העסקים. מתוך האילוץ להכיר באופן הגיוני בצורך להחליף נאמנות פוליטית ולא להסתכן באפשרות לשקוע בתהום הנשייה הפוליטית, נטש דוהרטי את פורקר בשלבים האחרונים של ההתמודדות על המושב בסנאט וב-2 בינואר 1892 הצטרף ל-52 נציגים אחרים באספת הבוחרים שהצביעו עבור שרמן מול 38 המצביעים לפורקר.
לאחר סיום תהליך הבחירה למושב אוהיו בסנאט, נכתב במאמרי המערכת של העיתון קולומבוס פוסט, בעל הזיקה הדמוקרטית, שדוהרטי ו-14 מחוקקים נוספים מאוהיו שינו את נאמנותם מפורקר לשרמן בהתבסס על "הפחדה, איומים, הבטחות וקניית קולות" והאשים את דוהרטי בהזכרת שמו באופן מפורש כמי שקיבל תשלומים במזומן. בעקבות האשמה זו התנהל חקירה בידי ועדה של ארבעה חברים של הסנאט של אוהיו, ובדוח שהגישה הוועדה באפריל 1892 נוקה דוהרטי בהחלטה פה אחד מכל האשמה.
מערכת הבחירות לסנאט של אותה שנה סימנה את השתייכותו הרשמית של דוהרטי לסיעת שרמן-האנה השלטת במפלגה הרפובליקנית באוהיו לאחר שבמשך שנים לא מעטות הוא היה תומך נאמן של הסיעה היריבה בהנהגתו של פורקר. החלפת נאמנות זו הרחיבה את האפשרויות הפוליטיות של דוהרטי והוא מונה כיושב ראש של ועדת התאגידים רבת העוצמה וכחבר בוועדת המשפט של בית המחוקקים. ב-1893 נבחר דוהרטי כיושב ראש הוועידה המדינתית הרפובליקנית של אוהיו שבחרה במקינלי כמועמד המפלגה למשרת מושל המדינה.
המושל מקינלי גם מינה את דוהרטי כמנהיג הסיעה הרפובליקנית בבית המחוקקים, והוא דאג לשמור על דבקותם של חברי הסיעה בקו החקיקתי של המושל. במשך השנתיים הבאות נוצרה ידידות קרובה בין מקינלי ובין דוהרטי, והם עבדו יחדיו באופן הדוק ולעיתים קרובות סעדו בצוותא. בכל אופן בקרב אנשי סיעתו של פורקר, הפך דוהרטי לאישיות בלתי רצויה על רקע מה שנתפש כמבחינתם כחוסר נאמנות דו-פרצופית.
ב-1892 ניסה דוהרטי להשיג את מועמדות המפלגה לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הוועידה המפלגתית של מחוז הבחירה השביעי של אוהיו שבחרה במועמד המפלגה הייתה מפולגת בין דוהרטי לבין שותפו לשעבר לעסקי עריכת הדין א.ר. קרימר, ובסופו של דבר בחרה ב"סוס השחור" ג'ורג' וילסון, כמועמד של פשרה. בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר אותה שנה ניצח וילסון וכיהן בקונגרס במשך ארבע שנים מטעם המחוז השביעי.
לאחר כישלונו לזכות במושב בקונגרס, הציע שרמן לדוהרטי מינוי פוליטי כעוזר התובע המחוזי בקולומבוס. דוהרטי דחה מידית את ההצעה, ותחת זאת פתח משרד עורכי דין חדש בעיר, ובמקביל המשיך להתגורר ולעבוד בעיירת הולדתו, וושינגטון קורט האוס.
המהומות בוושינגטון קורט האוס
ב-9 באוקטובר 1894 הואשם אדם שחור בשם ויליאם דולבי בתקיפת אישה לבנה בשם מרי בויד בביתה שבפארטס סטיישן, יישוב קטן לידי וושינגטון קורט האוס. דולבי נמלט, אך עד מהרה הוא נעצר ונכלא בבית הכלא של וושינגטון קורט האוס, שם היו סימנים שההמון עומד להתפרץ לכלא. דולבי התוודה כביכול על פשעו עם תפיסתו. השריף של מחוז פאייט ביקש מהמושל מקינלי לשלוח כוח מיליציה כדי להגן על העצור ממעשה לינץ' אפשרי של ההמון בעקבות שפיטתו לעונש מאסר של עשרים שנה ב-16 באוקטובר.
ב-17 באוקטובר הגיעו שתי פלוגות מיליציה לוושינגטון קורט האוס כדי לאבטח את דולבי לקראת העברתו הצפויה לבית הכלא המרכזי של אוהיו בקולומבוס. באותו ערב התאסף המון שהחל לצור על הכלא, בניסיון לפרוץ את דלתות הכלא ולהוציא את דולבי כדי להרוג אותו. מפקד כוחות המשמר הלאומי, קולונל אלונזו קויט, הורה לאנשיו לפתוח באש כלפי ההמון הזועם, ובעת הירי נהרגו חמישה פורעים ונפצעו 15. ההמון עדיין לא התפזר וגברו החששות שתקיפה בנשק תתבצע על ידי אזרחים מקומיים זועמים על אנשי המיליציה שהגנו על בית הכלא. בערך בשעה 2 בלילה נורה צרור יריות שני על ידי המגינים, הפעם מעל ראשי הפורעים, ובסופו של דבר הירי השיג את מטרתו לפיזור ההתקהלות.
לאחר האירועים מינה המושל מקינלי בית דין מיוחד לחקירת המהומות והירי של אנשי המיליציה. לאחר החקירה הגיש בית הדין כתב אישום נגד קולונל קויט, בו הוא הואשם בהריגה. מקינלי ביקש מדוהרטי לקחת על עצמו את המשימה הבלתי נעימה מבחינה פוליטית להגן על קויט בבית המשפט, מול אזרחי המחוז הזועמים שדרשו את הרשעתו. דוהרטי קיבל על עצמו את התיק וב-5 במרץ 1895 זוכה קויט מכל אשמה.
המשך הקריירה הפוליטית
אף על פי שדוהרטי שאף להיות מועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל אוהיו ב-1895, החליט האנה לתמוך במועמד אחר תחתיו, כך שדוהרטי תחת זאת התמודד על תפקיד התובע הכללי של המדינה. ועידת המפלגה הרפובליקנית של אוהיו נשלטה על ידי סיעת פורקר ונאמנו של פורקר, פרנק ס. מונה, נבחר כמועמד לתפקיד על פניו של דוהרטי.
ללא שנתקף בחרדה על הפסדו, ב-1896 הכריז דוהרטי על שאיפתו להיבחר לקונגרס. במרץ אותה שנה התקיימו בחירות מקדימות בקרב הרפובליקנים של מחוז פאייט, שבהן ניצח דוהרטי בהפרש קטן לאחר מרוץ לא קל. הבחירה עצמה הייתה אמורה להתבצע במסגרת ועידת המפלגה הרפובליקנית של מחוז הבחירה השביעי של אוהיו, ושם דוהרטי נפל קורבן לתחבולות סיעתיות, וכמועמד המחוז נבחר וולטר וויבר, שכיהן בקונגרס שתי תקופת כהונה.
הוועדה הרפובליקנית הלאומית הכירה בתרומותיו של דוהרטי כפעיל מפלגתי בלתי נלאה וכנואם משפיע, ושלחה אותו לדרכים כדי לנהל את מסע התמיכה במקינלי בבחירות לנשיאות של 1896. דוהרטי נסע ברחבי נברסקה, דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית, מינסוטה ואוהיו, עבר כמעט 15,000 ק"מ ונשא 47 נאומים לטובת מקינלי.
בחמש השנים הבאות בנה דוהרטי בכישרון רב את השפעתו במוסדות המפלגה באוהיו באמצעות יצירת קשרים עם מנהיגים בשתי סיעות המפלגה העיקריות במדינה. הוא יצר השפעה משמעותית בקרב חברי בית המחוקקים של המדינה הרפובליקנים, שהכירו אותו ועבדו עמו במשך שנים. עם זאת, התאוששותו הפוליטית הייתה חלקית, שכן כל עוד פורקר והאנה נותרו כמנהיגי הסיעות העיקריות של המפלגה באוהיו, נותרה תקרת זכוכית שאותה לא יכול היה דוהרטי לעבור.
מותו של האנה בפברואר 1904 ופגיעה באמינותם של כמה מבעלי בריתו החשובים כמו ג'ורג' ב. קוקס על רקע של פטרונות פוליטית, פינו לדוהרטי את הדרך שוב לעליית כוחו. ב-1906 כבר עמד דוהרטי בראש סיעה פוליטית חדשה שכללה את חבר הקונגרס תאודור ברטון מקליבלנד והמושל לשעבר מיירון הריק. דוהרטי וברטון זיהו את עצמם עם תומכיו של ויליאם הווארד טאפט, מזכיר המלחמה בממשלו של הנשיא הרפובליקני הפרוגרסיבי תאודור רוזוולט, ויחד הם אילצו את פורקר לפרוש מהסנאט ומהחיים הפוליטיים, זאת בעקבות חשיפה בתקשורת שפורקר קיבל סכום של כמעט 30,000 דולר מחברת סטנדרד אויל.
דוהרטי היה פעיל מאוד בסיוע לבעל בריתו ברטון לנצח בבחירות לסנאט ב-1908, אך הוא שוב נדחק לאחורי הבמה במקום להיבחר בעצמו למשרה הרמה. מעמדו של דוהרטי כבוס פוליטי במקום כפוליטיקאי זכה להכרה מחודשת.
במהלך הפילוג של 1912 במפלגה, היה דוהרטי תומך נאמן של טאפט שייצג את השמרנות הוותיקה נגד הפרוגסיביות שיוצגה על ידי רוזוולט. דוהרטי היה דמות מפתח באוהיו במערכה לטובתו של טאפט, וב-18 במאי אותה שנה הוא נשא נאום חשוב שזכה להתייחסות כה חיובית עד שהוא הודפס על גבי עלונים על ידי מטה טאפט. אף על פי שהתחבולות של דוהרטי בשיתוף עם הבוס של המפלגה במחוז קויאהוגה, מוריס משקה, לגרום לתמיכת ועידת המפלגה בטאפט, פילוג במפלגה בבבחירות לנשיאות של 1912 הוביל לבחירתו מחדש של הנשיא הדמוקרט וודרו וילסון, שזכה ב-42% מכלל הקולות וב-435 מקולות חבר האלקטורים.
מסע הבחירות של הרדינג
הנהגתם של בחירות מקדימות לסנאט ב-1914 החלישה במידה ניכרת את כוחם של בוסים פוליטיים כמו דוהרטי. הוא המשיך לעסוק בפעילות פוליטית על אף שינוי זה, אך זיהה את עצמו עם סנאטור המדינה בעל העוצמה וורן הרדינג. ההכרות של השניים החלה כבר בסתיו 1899, כאשר דוהרטי בלט בפוליטיקה של אוהיו והרדינג היה פוליטיקאי צעיר ומתחיל בן 35. לא עברו שנים רבות וחלה החלפת תפקידים בין השניים, כשב-1901 נבחר הרדינג לסנאט של אוהיו ומונה כמנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט. הרדינג היה נואם מוכשר ונושא ונותן מיומן וכוחו עלה כאחד מהמנהיגים החשובים בסיעת פורקר.
במהלך הפילוג במפלגה של 1912, דוהרטי והרדינג יצרו שותפות פוליטית ועבדו בשירות מטה הבחירות של טאפט, כשדוהרטי מילא את תפקיד יושב ראש המפלגה באוהיו והוא זכה לתמיכה מלאה מעיתונו של הרדינג "מריון דיילי סטאר". לשניים היו שאיפות פוליטיות ובעוד שהם נהנו זה מחברתו של זה, הם לא היו ידידים אישיים. הרדינג הצליח לנצח בבחירות לסנאט של 1914. דוהרטי התמודד על מועמדות המפלגה לסנאט ב-1916 מול הסנאטור לשעבר צ'ארלס ו.פ. דיק והמושל לשעבר הריק. בסופו של דבר זכה הריק במועמדות, אך הפסיד בבחירות הכלליות לדמוקרט אטלי פומרן.
כמניפולטור פוליטי משכבר הימים, בינואר 1918 ראה דוהרטי את עליית חשיבותה של התנועה למען התנזרות משתייה ומתוך גישה אופורטוניסטית ניסה להפוך למנהיגה של התנועה באוהיו. דוהרטי עצמו נהג לשתות, אך הוא לא היה אדם שייתן להרגליו האישיים לעמוד בדרכו להזדמנויות פוליטיות.
כבוס של המפלגה הרפובליקנית באוהיו ב-1920, קידם דוהרטי את מועמדותו של הרדינג לנשיאות בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית שהתקיימה באותה שנה בשיקגו. ההחלטה לקדם את הרדינג במקרה שהמועמדות לא תוכרע בסבב ההצבעה הראשון, התקבלה במה שנודע בפוליטיקה האמריקאית כחדר אפוף עשן הסיגריות במלון בלאקסטון שבשיקגו. הרדינג זכה במועמדות לאחר מבוי סתום בהצבעה שנוצר בין לאונרד ווד ובין פרנק לואדן, אירוע שדוהרטי חזה את התרחשותו חודשים קודם לכן בראיון עיתונאי. לאחר מכן שימש דוהרטי כמנהל מסע הבחירות של ההרדינג בבחירות לנשיאות של 1920. הוא ניהל מסע בחירות שהתבסס על אישיותו מסבירת הפנים של הרדינג והחוש הפוליטי הטבעי שלו, ודחף לשובה של ה"נורמליות" לאחר תום מלחמת העולם הראשונה.
התובע הכללי של ארצות הברית
לאחר ניצחונה הסוחף של המפלגה הרפובליקנית בבחירות 1920 ובחירתו של הרדינג כנשיא ארצות הברית, מונה דוהרטי כתובע הכללי של ארצות הברית. מינויו אושר בסנאט של ארצות הברית והוא החל לכהן בתפקידו ב-4 במרץ 1921.
לאחר שצבר כוח פוליטי קיבץ הרדינג סביבו קבוצה של מקורבים פוליטיים, כולל עמיתיו לסיעה מאוהיו כמו דוהרטי ואחרים שתמכו באותו קו מחשבה, קבוצה שנודעה בציבור בכינוי "חבורת אוהיו", או "כנופיית אוהיו". מבקרי חבורה זו, כמו מזכיר המסחר של הרדינג, הרברט הובר, ראו את הקליקה הזאת בצורה מסוימת של גועל:
דוהרטי הואשם על ידי מתנגדי הממשל במעורבות בשערורייה כאשר לא התערב בעניין לאחר שקיבל מידע על העבירות לכאורה. צמד של תובעים מיוחדים, עוזר התובע הכללי הרפובליקני אוון רוברטס והסנאטור הדמוקרטי לשעבר אטלי פומרן, מונה לנהל חקירה מעמיקה יותר בעניין.
לאחר גביית עדויות, ניקו רוברטס ופומרן את דוהרטי מכל חשד, ובדוח הסופי שלהם הם ציינו שהתובע הכללי לא היה מודע לחוזי הנפט המושחתים, או שלא קיבל שום שוחד הקשור לפרשה. משמעות הדבר לא הייתה שהפרשה הייתה קשורה למחלקת המשפטים בלבד. ביולי 1923, כאשר התכונן הרדינג לצאת לסיור עבודה באלסקה, התאבד עוזרו האישי של דוהרטי, ג'סי סמית'. אף על פי שהיה קווייקר הדוק, הובר מעולם לא היה חלק מהחוג הפנימי של הנשיא הרדינג, אך הוא צורף לפמליה שיצאה לסיור.
לימים נזכר הובר:
ב-28 במרץ 1924 נעתר קולידג' והוא דרש מדוהרטי שיגיש מכתב התפטרות. עד מהרה הוא הוחלף בתפקידו כתובע הכללי בהרלן סטון, דקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ולאחר מכן שופט בבית המשפט העליון ונשיא בית המשפט העליון.
שנותיו האחרונות
דוהרטי שב לעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי עד לפרישתו ב-1932. באותה שנה הוא פרסם, יחד עם סופר הצללים תומאס דיקסון, את הספר "הסיפור הפנימי של הטרגדיה של הרדינג" (The Inside Story of the Harding Tragedy) אודות התקופה שלו בממשל הרדינג. בספר זה הוא טען שאלברט פול מונה כמזכיר הפנים על ידי זיוף חתימתו של דוהרטי, ושסמית', ידידו הקרוב התאבד בשל מחלת הסוכרת שבה לקה, ולא בשל רגשות אשמה.
את רוב שנותיו האחרונות בילה דוהרטי בפלורידה ובאי מקינק שבמישיגן. הוא תכנן לכתוב ספרים נוספים כדי לנקות את שמו, אך באוקטובר 1940 הוא לקה בשני התקפי לב וחלה בדלקת ריאות. בשנת חייו האחרונה הוא היה מרותק למיטתו ועיוור בעין אחת.
הארי מיקאיה דוהרטי נפטר בשנתו ב-12 באוקטובר 1941 בקולומבוס כשלצידו בנו ובתו. הוא נטמן בבית הקברות שבוושינגטון קורט האוס. כמה ממסמכיו, שכוללים בעיקר תכתובות בינו לבין הנשיא הרדינג, שמורים באגודה ההיסטורית של אוהיו שבקולומבוס.
בתרבות הפופולרית
דמותו של דוהרטי גולמה על ידי כריסטופר מקדונלד בסדרה אימפריית הפשע. כמו בחיים האמיתיים הוא מופיע בסדרה כמנהל מסע הבחירות של הרדינג ב-1920 ובהמשך כתובע הכללי בממשלו. הוא גם מתמודד מול האשמות בשחיתות ובסדרה ניתן לראות את יחסיו עם ג'סי סמית'.
דמותו של דוהרטי גם גולמה על ידי בארי סאליבן במיני-סדרה של רשת NBC משנת 1979 "המדרגות האחוריות של הבית הלבן" (Backstairs at the White House).
מפרשן שחור
תזונה ותיאור
בהשוואה למפרשן לבן ולמפרשן מפוספס, המפרשן השחור מוצק בהרבה לעומת מקבליו. יש לו מקור קצר יותר וסנפיר גב מעוגל וקצר ויותר. המאפיין המייחד את המפרשן השחור משאר המפרשנים הוא סנפירי הגחון שלו, כאשר משקלו של הדג עולה על 75 קילוגרמים לא ניתן לדחוף ולהצמיד סנפירים אלה לגופו.
המפרשן השחור ניזון בעיקר מסילוניות.
דיג
דייגים רבים מחשיבים את המפרשן השחור כדג שמאתגר ללכוד אותו. בגלל גודלו וצורתו המיוחדת מעדיפים לדוג אותו על פני דגים אחרים. לפי מחקר שנערך, עולה כי קל יותר לדוג את המפרשן השחור לאורך חופי אוסטרליה החל מהשבוע שבו ישנו ירח מלא.
תפוצה
המפרשן השחור נפוץ לחופי אוסטרליה וכן באזורים טרופים באוקיינוס ההודי והשקט. כמו כן, דג זה מצוי מדרום קליפורניה למפרץ קליפורניה ועד לצ'ילה כולל. הדג מצוי לרוב במים חמים ועולה לפני השטח כדי לאכול. בנוסף לאזורי מים חמימים, הדג מצוי גם בקרבת חופים ולא רק בשטחי מים פתוחים.
רביעיית ורמיר
בהופעותיה בכל עיר גדולה, פחות או יותר, בצפון אמריקה ובדרומה, באירופה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה, השיגה רביעיית ורמיר מעמד בינלאומי כאחד ההרכבים המעולים בעולם. ורמיר הופיעה בכל הפסטיבלים היוקרתיים ביותר, בהם טנגלווד, אלדבורו, נורפוק, אספן, "בעיקר מוצרט", טאוס, סאות' באנק, לוצרן, אדינבורו, ספולטו, רוויניה, פסטיבל קזאלס ואחרים. הרביעייה, שישבה דרך קבע בשיקגו, עשתה חלק מכל קיץ בחוף מיין בהרכב הקבוע של "הקונצרטים הקאמריים במפרץ".
רביעיית ורמיר ביצעה מעל מאתיים יצירות, שכללו כמעט את כל רביעיות המיתרים ה"סטנדרטיות", יצירות רבות ידועות פחות, מספר ניכר של יצירות בנות זמננו ויצירות אחרות שונות עם אורחים. רשימת הקלטותיה של הרביעייה כוללת את מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן, צ'ייקובסקי ובארטוק, וכו יצירות שונות משל היידן, שוברט, מנדלסון, ברהמס, דבוז'אק, צ'ייקובסקי, שוסטקוביץ' ושניטקה.
בשנת 2003 הייתה רביעיית ורמיר מועמדת בפעם השנייה לפרס גראמי על תקליטור של חמישיות פסנתר של שוסטקוביץ' ושניטקה עם בוריס ברמן, שיצא בחברת נאקסוס. הקלטתם לשש הרביעיות של בארטוק יצאה בחברת נאקסוס במאי 2005 וזכתה למועמדות שלישית לגראמי.
רביעיית ורמיר עמדה בקשר עם אוניברסיטת צפון אילינוי כחברה ב"סגל אמני הבית" מאז 1970. בתפקידם זה הכשירו חברי הרביעייה כמה מן ההרכבים במחוננים ביותר המופיעים כיום, בהם רביעיית שנחאי, רביעיית אנזו, רביעיית אוואלון, רביעיית פאסיפיקה ורביעיית אריאנה. כמו כן היו חברי ועד הנאמנים של הקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה במנצ'סטר, אנגליה.
ג'וליה מיה
ג'וליה מיה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2007 בבימויו של יובל גרנות, עם חיים זנאתי והגר בן אשר בתפקידים הראשיים.
התסריט של יובל גרנות הוא על במאי סרטי קסטות זולים שפוגש בחורה שדומה לג'וליה רוברטס ומנסה לשכנע אותה לשחק בגרסה ישראלית לסרט "אשה יפה".
הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה בתחרות הסרטים העלילתיים הישראלים ב-2007.
תקציר העלילה
יוחנן כהן המכונה ג'וני (חיים זנאתי), הוא במאי ומפיק סרטי קסטות משכונת התקווה. בפריפריה יש לו קהל רב שטוף דמע ההולך שבי אחרי סיפורי האהבה שלו וקונה את הקלטות שלו. הוא נשוי ללימור (עדי אבן טוב) שמשתתפת אתו בכתיבת התסריטים ובמשחק בסרטיו.
לימור נמצאת בהיריון, סובלת מאלרגיה ומתקשה לתפקד כרגיל. הקשר הזוגי מתערער יותר כאשר הוא פוגש ברחוב במיכל (הגר בן אשר), בסוכנת של חברת יס המסתובבת בשכונה כדי להחתים לקוחות חדשים.
ג'וני מתרשם מהדמיון שלה לג'וליה רוברטס ומחליט להפיק את הסרט אשה יפה בגרסת שכונת התקווה (גרסת הערס).
הוא מציע למיכל לעזור לה בגיוס לקוחות ושניהם עוברים בבתי השכונה וג'וני מצליח בגיוס לקוחות ובדרך גם לפתור משבר זוגיות של שכניו נסים (ירון לוי סבג) ונורית (ליאת אקטע).
ג'וני מנסה לשכנע את מיה לשחק בסרטו והיא מזמינה אותו לדירתה בה היא מתגוררת עם אביה האלמן פיני (דורי בן זאב) וחברתו תמר (שרון הכהן). פיני הוא פרופסור לספרות באוניברסיטה והוא דווקא מתלהב מהסרטים של ג'וני.
מיה מסכימה לשחק בסרט והצילומים מתחילים. עם הזמן מתאהב בה ג'וני והם מתחילים ברומן אינטימי. ג'וני מודיע ללימור כי החליט לעזוב והוא עובר להתגורר בדירתו של אביו (מוסקו אלקלעי) המרותק לכסא גלגלים לאחר אירוע מוחי.
ג'וני ולימור מתגרשים לפני בית דין רבני כשהדיין (מוטי בן ישי) מנסה לשווא לפשר ביניהם. היחסים של ג'וני ומיה יודעים עליות ומורדות ולבסוף היא פורשת והוא נאלץ לסיים את הסרט עם שחקנית מחליפה. לבסוף הם מתפייסים. לימור נותנת לו לשמור על התינוק והוא נקשר אליו וחוזר אליה.
ז'יגמונד אנגל
ז'יגמונד אנגל (בהונגרית: Engel Zsigmond; ראקופריבוץ, 5 באוקטובר 1880 – פראג, 1920) היה מחבר ספרי עיון במדעי החברה ועורך דין יהודי-הונגרי, אחיו הצעיר של קארוי אנגל, רופא, פרופסור באוניברסיטה. אנגל פעל רבות למען ילדים בכלל ויתומים בפרט והיה מחלוצי התחום.
ביוגרפיה
אנגל נולד במשפחה יהודית כבנם של בנימין אנגל ושל צציליה ברגר. ב-22 בנובמבר 1908 נשא לאישה בבודפשט את מרגיט גשיידט, שהייתה צעירה ממנו בשמונה שנים. אנגל עבד כנציג בתי היתומים בבודפשט, ועבודתו הספרותית והמדעית עסקה בעיקר בנושאי בהגנה על ילדים. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 יצא לחו"ל, התיישב בפראג ומת שם. הוא שם קץ לחייו בגיל 40.
מרטין בטורינה
מרטין בטורינה (בקרואטית: Martin Baturina; נולד ב-16 בפברואר 2003 בספליט שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת דינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
קריירת מועדונים
בטורינה גדל במחלקות הנוער של היידוק ספליט, ר.נ.ק. ספליט ודינמו זאגרב. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקרואטית. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון זכה שלוש פעמים באליפות קרואטיה, ופעם אחת בסופר קאפ הקרואטי.
קריירה בינלאומית
בטורינה היה חלק מסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בטורניר 2023.
חיים אישיים
בטורינה הוא בנו של כדורגלן נבחרת קרואטיה לשעבר מטה בטורינה.
איתי עקירב
איתי עקירב (נולד ב-9 במאי 1984) הוא משורר, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
עקירב נולד בתל אביב וגדל בהרצליה.
בשנת 2008 החל עקירב ללמוד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה וסיים את לימודיו בשנת 2013. במהלך לימודיו זכה בפרס הנתינה ע"ש אורי אמיתי. במקביל ללימודי הקולנוע למד בבית הספר לשירה הליקון וסיים בשנת 2013. משנת 2016 הוא מלמד וחונך בבית הספר סם שפיגל. בשנת 2009 זכה בפרס הצטיינות מטעם הקרן לירושלים.
סרטים שהפיק וביים לאורך השנים הוצגו בפסטיבלים ובתערוכות בארץ ובעולם.
סרטו כבמאי "העולם מתדפק בדלת" שהופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי זכה בפרס הבימוי בשנת 2015 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "Early Bird" בסופיה, בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים נארה ביפן והוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים בחיפה. סרטו כבמאי "בצידי הדרך" שפותח בחממת קצר במדבר והופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי זכה בפרס המשחק וציון לשבח על בימוי בפסטיבל הסרטים "Fiaticorti" בטרוויזו בשנת 2017. סרטו כמפיק "המעיין הנעלם" בבימוי ינאי יעקב ליין זכה בפרס הסרט הטוב בתחרות הסרטים הקצרים העצמאיים בפסטיבל חיפה בשנת 2012. בשנת 2017 סרטו כבמאי "מגדלור" בהפקת ג'רייס וטוני קובטי הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים באדינבורו והשתתף בפסטיבל הסרטים "Interfilm" בברלין במסגרת "Metropolis: Tel Aviv". הסרט מופץ על ידי חברת ההפצה OpenDDB האיטלקית. בשנת 2018 הפיק את הסרט "אפריקה" בבימוי אורן גרנר ובתמיכת קרן רבינוביץ שזכה בפרס הראשון בפיצ'פוינט בפסטיבל הקולנוע בירושלים וב-"CineLink" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסרייבו. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים בטורונטו ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן ובבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בשלושה פרסים עבור הסרט הטוב ביותר (ביחד עם "לידה"), סרט הביכורים הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר. בנוסף, הסרט קיבל 7 מעומדויות בפרסי אופיר 2020.
בשנת 2013 נמנה עם צוות השיפוט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "MedFilm" ברומא. בשנת 2016 היה אחד מהלקטורים בתחרות התסריט הקצר של העיתון "הארץ" וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
בשנת 2015 ראה אור ספר שיריו הראשון, "דברים שהשארנו באש", בתמיכת הקרן לירושלים ובעריכת אמיר מנשהוף. ביקורות ושירים מתוך הספר התפרסמו: ב"הארץ", ב"מקור ראשון", ב"וואלה", ב"ידיעות אחרונות", ב"מעריב" וב"רשת ב'". במהלך השנים תורגמו שיריו של עקירב לשפות שונות ופורסמו בכתבי עת רבים, בהם: עיתון 77, כתובת, כרמל, הו!, המוסך, מטעם, גרנטה, ננופואטיקה, משיב הרוח, אפיריון, הליקון, עירובין, יהי ועוד. כמו כן, לקח חלק בפסטיבלי השירה "מטר על מטר" "תיקון לשירה" ובכנס כיסופים. שיריו הולחנו על ידי מוזיקאים שונים בהם להקת אקוט ויהונתן שלמה. הפרק הראשון בסדרה "אוטונומיות", "המקרה השתוקק לקרות", ששודרה ב-HOT 3 ובוימה על ידי יהונתן אינדורסקי (מהיוצרים של הסדרה "שטיסל") לקוח מתוך סיפור קצר שכתב. בשנת 2019 שירים שכתב עובדו והולחנו להצגה Shkola של תיאטרון מסתורין. בנוסף, צילומים שלו הופיעו על הכריכה ובספר "פסגות - סיפור עזיבה" של הסופר יונתן ברג ובעריכת דרור בורשטיין שראה אור בהוצאת אפיק בשנת 2017
בשנת 2009 עקירב היה שותף להקמת קבוצת האמנים קרע. במהלך השנים, הקבוצה הוציאה שלושה גיליונות של שירה ורישום והעלתה תערוכות בגלריה מאי במוסררה ובמוזיאון על התפר בירושלים. בין השנים 2011 ל-2014 ערך את סדרת ערבי השירה "אומרים שירה" במוזיאון ישראל יחד עם אמיר מנשהוף, לאורך השנים לקחו חלק בסדרה המשוררים: חיים גורי, ישראל אלירז, נורית זרחי, חדוה הרכבי וארז ביטון. בשנת 2014 אצר את תערוכת "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה יחד עם מיכל טוביאס שלקח חלק במנופים - פסטיבל לאומנות עכשווית. משנת 2015 עורך יחד עם אורי מזרחי את אפליקציית "שירה". בשנת 2016 אצר את "מבטים לירושלים" סדרת סרטים בבית אבי חי.
חנה מרון (שחיינית)
חנה מרון (נולדה ב-15 בספטמבר 1946), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה.
1959
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באמצע אוקטובר 1959 זכתה מרון במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:31.4 דקות, אחרי חיותה מרצ'ביאק מהפועל תל עמל (3:18.5 דקות) וחברתה לאגודה נעמי נייגר (3:28.5 דקות).
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכתה מרון ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:06.6 דקות, לפני רבקה קרטין ממכבי חיפה (6:08.9 דקות) ונורית שלו מהפועל בית שאן (6:16.2 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:31.8 דקות, לפני נורית שלו (1:33.2 דקות) וקורין מהפועל אפיקים (1:33.6 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:17.8 דקות, אחרי רבקה קרטין (1:13.8 דקות) ולפני תלמי מהפועל גוש זבולון (1:18.3 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:21.9 דקות, אחרי תמר זליג ממכבי חיפה (3:21.8 דקות) ולפני נעמי נייגר (3:30.7 דקות). שבוע לאחר מכן, היא זכתה במשחה המסורתי ל-3 ק"מ משבי ציון לנהריה בתוצאה המהירה ביותר למשחה זה של 63:05.0 דקות.
1962
באליפות ישראל שנערכה באוקטובר 1962 זכתה מרון בשתי מדליות, זהב וכסף. במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:17.7 דקות, לפני אורנה בלכמן ממכבי חיפה (3:22.7 דקות) ונעמי נייגר (3:22.8 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:28.3 דקות, אחרי נורית שלו מהפועל נוה איתן (1:23.8 דקות) ולפני אורנה בלכמן (1:30.8 דקות).
1964
באליפות ישראל שנערכה בקריית טבעון בסוף ספטמבר בשנת 1964 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:32.2 דקות, אחרי דורית זלץ חברתה לקבוצה (1:22.4 דקות) ונורית שלו (1:26.7 דקות).
פטפיבאניה
פטפיבאניה (בהונגרית: Petőfibánya) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפטפיבאניה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,457 תושבים ובשנת 2021 רק 3,190 תושבים.
עד שנת 1945 נקרא הכפר פרנייפוסטה (Pernyepuszta) וישנו תיעוד של שני יהודים מהכפר שנרצחו בשואת יהודי הונגריה.
בכפר נמצאו ממצאים מהתיישבות מתקופת הברזל. עד שנת 1989 הכפר היה חלק מלרינצי, אז הפך לכפר עצמאי.
וינצ'נצו מיקלי
וינצ'נצו מִיקלי (באיטלקית: Vincenzo Micheli; 1833–1905) היה אדריכל איטלקי שפעל בעיקר בטוסקנה.
ביוגרפיה
מיקלי, יליד מודנה, למד אצל אמיליו דה פבריס (שתכנן את החזית של סנטה מריה דל פיורה) באקדמיה לאמנות של פירנצה.
בין עבודותיו בפירנצה בית הכנסת הגדול של פירנצה, יחד עם מרקו טרווס (Marco Treves) ומריאנו פַאלצ'יני (Mariano Falcini); כיכר הרפובליקה בפירנצה כולל קשת הניצחון ומספר מבנים סביבה, בהם בניין מלון סבוי; חזית בית החולים סנטה מריה נואובה וכנסיית סן פרנצ'סקו בסגנון נאו-גותי.
כמו כן בנה וילות בקרארה, בפדובה ובליבורנו וביצע מספר תכנונים בפיזה.
מילוש קרקז
מילוש קרקז (בסרבית: Милош Керкез; נולד ב-7 בנובמבר 2003 בוורבאס שבסרביה ומונטנגרו) הוא כדורגלן הונגרי-סרבי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת א.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הונגריה.
קריירת מועדונים
קרקז גדל במחלקות הנוער של פ.ק. ורבאס, ראפיד וינה, הודמזוושרהיי וגיור. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של גיור במסגרת ליגת המשנה ההונגרית, וערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 בפברואר 2021 חתם קרקז במילאן מהסרייה א'. הוא שיחק בקבוצת הנוער במהלך תקופתו במועדון.
ב-29 בינואר 2022 חתם קרקז בא.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית.
קריירה בינלאומית
ב-23 בספטמבר 2022 ערך קרקז את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה, בניצחון 1-0 על נבחרתת גרמניה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
זאב פרנק
זאב פרנק (נולד בי"א בתשרי ה'תשט"ז, 26 בספטמבר 1955) הוא חוקר תלמוד, חידונאי ותשבצאי ישראלי.
קורות חייו
נולד בירושלים, בן למשפחת פרנק, מצאצאי הרב יהודה לייב פרנק. למד והתחנך בצעירותו בתלמוד תורה חיי עולם, בתלמוד תורה עץ חיים ובישיבה קטנה תפארת צבי. לאחר מכן למד בישיבה הגדולה כנסת חזקיהו שבכפר חסידים.
במשך כעשרים שנה עסק בהסעדה (קייטרינג) ובעסקי תיווך נדל"ן, ובשלב מאוחר יותר בחייו (גיל 40 לערך) פתח בקריירה של חידונאי ותשבצאי בתחנת הרדיו ערוץ 7 ("שבע מי יודע"), ברדיו קול חי, ובעיתונים יום השישי, לעניין, עולם החסידות, משפחה, בשבע, פנימה ועוד.
פרס עמינח
בתאריך 10 באפריל 2013 (ל' בניסן ה'תשע"ג) הוענק לזאב פרנק פרס עמינח בטקס שנערך בבית ציוני אמריקה בתל אביב, על ספר המחקר שלו "דבר-קטן". בנימוקי ההחלטה על קבלת הפרס כתבו השופטים:
You Remain
You Remain (בעברית: את נשארת) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הצרפתי ומפיק התקליטים קונגס, בהשתתפות ההרכב המוזיקלי ריטואל. השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2016 כהורדה דיגיטלית בצרפת, כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלו, Layers (2016). השיר הגיע בשיאו למקום ה-45 במצעד הסינגלים הצרפתי. השיר נכתב על ידי קונגס, אדם מידגלי, טומי בקסטר וגז או'קונל.
מאוריציוס במשחקים הפאראלימפיים
מאוריציוס השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע, למעט אולימפיאדת הנכים סידני (2000) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה מאוריציוס חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה מאוריציוס למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. הספורטאים הנכים אותם שלחה מאוריציוס מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
שארל מאס
גנרל שארל עמנואל מאס (בצרפתית: Charles Emmanuel Mast; 7 בינואר 1899–1977) היה איש צבא צרפתי, והיה בעל תפקיד חשוב במהלך שחרור צפון אפריקה מכוחות מדינות הציר.
חייו
מאס הצטרף לצבא הצרפתי ושירת בתפקידים שונים, ובהם נספח צבאי בטוקיו. במהלך התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת מונה לתפקיד ראש מטה הקורפוס העשירי בדרגת בריגדיר גנרל זמנית. הוא נשבה על ידי הנאצים, ושהה בשבי בגרמניה עד ספטמבר 1941.
מאס נשלח על ידי אנשי צרפת של וישי לפקד על הדיוויזיה השלישית הצפון אפריקנית של צבא וישי באלג'יריה. מלכתחילה נחשד כי הוא אוהד את בעלות הברית ואף נעצר לתקופה קצרה. הוא המשיך לשרת בתפקידי פיקוד שונים בצבא וישי, כשהוא עומד בקשר עם אנשי בעלות הברית, בהם הדיפלומט האמריקאי רוברט מרפי. מרפי הכניס את מאס לסוד נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה. מאס ואנשיו דרשו להיפגש עם נציג אמריקני בכיר כדי לתאם את שיתוף הפעולה ביניהם. כתוצאה מכך ארגן מרפי מפגש בעיר האלג'ירית שרשל, עם הגנרל מארק קלארק, מבכירי הפיקוד האמריקאי, שהונחת אל החוף בצוללת. בפגישה, שנערכה ב-21 באוקטובר 1942, הבטיחו קלארק ומאס את שיתוף הפעולה ההדדי.
לאחר סיום מבצע לפיד, והצטרפות אנשי וישי בצפון אפריקה, בראשות האדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן, אל כוחות בעלות הברית מונה מאס למפקד כוחות צבא צרפת במצרים ובסוריה. במאי 1943, לאחר סיום המערכה בתוניסיה וכיבוש הערים תוניס וביזרטה מונה מאס כמושלה הצבאי של תוניס. מאס שימש בתפקיד זה עד פברואר 1947. בשנה זו קיבל גם תואר קצין בכיר בלגיון הכבוד. לאחר מכן שב לצרפת ושימש בתפקידי הדרכה ומטה עד לפרישתו בשנת 1950.
מאס מת בפריז בשנת 1977.
בוריס ברמן
בוריס ברמן (באנגלית: Boris Berman, ברוסית: Бори́с Бе́рман; נולד ב-3 באפריל 1948) הוא פסנתרן, נגן צ'מבלו ומורה יהודי-רוסי.
חייו
ברמן, יליד מוסקבה, למד אצל לב אובורין בקונסרבטוריון של מוסקבה. הופעתו הראשונה הייתה במוסקבה בשנת 1965. הוא הצטרף להרכב מוזיקה עתיקה, בשעתו היחיד בברית המועצות, כצ'מבליסט. במקביל עבד עם מלחינים בני התקופה כמו אלפרד שניטקה ואדיסון דניסוב. הוא ניגן בהופעות הראשונות ברוסיה של יצירות מאת ארנולד שנברג, קרלהיינץ שטוקהאוזן, לוצ'אנו בריו וג'ורג' ליגטי.
בשנת 1973 קיבל היתר לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל. ב-1979 היגר לארצות הברית, ומאז לימד באוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת אינדיאנה ובית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל. ברמן הקליט את מכלול יצירותיו לפסנתר של פרוקופייב לחברת צ'אנדוס, נוסף להקלטות אחרות. בשנת 2008 ראה אור ספרו של ברמן, "הסונאטות לפסנתר של פרוקופייב", בהוצאת אוניברסיטת ייל.
מחמוד שאה דוראני
ביוגרפיה
מחמוד שאה דוראני היה בנו הבכור של טימור שאה דוראני, בנו של מייסד השושלת הדוראנית, אחמד שאה דוראני ואשתו בן לשבט יוסופזי, שבט הפשטונים הגדול ביותר באימפריה הדוראנית. לאחר מות אביו טימור שאה לקח אחיו הצעיר, זמאן שאה דוראני, את כס השלטון בזכות תמיכה מצד מנהיגים שבטיים רבי השפעה בחצר המלוכה. מאבקיו של זמאן שאה בתת היבשת ההודית היוו סכנה להשפעת חברת הודו המזרחית הבריטית בתת-היבשת. הבריטים, בתגובה, יצרו קשר עם פתח עלי שאה קאג'אר, שליט השושלת הקאג'ארית של ממלכת פרס, למען יפעל לערער את הממשל הדוראני ובתמורה פרס תשיג תגמול כספי. פתח עלי יצר קשר עם מחמוד, שבאותה העת פעל מאחורי הקלעים בניסיון להשיג תמיכה שבטית כדי להדיח את אחיו.
זמאן שאה דוראני, שהיה באותה העת עם צבאו בתת-היבשת ההודית, לא צלח בארגון נסיגה חזרה ללב האימפריה הדוראנית ונפל בהתנגשות כוחות נגד מחמוד שאה ותומכיו השבטיים. לאחר מכן עיוור מחמוד את זמאן שאה ושם אותו במעצר בעוד הוא עצמו ירש את הכתר הדוראני. מחמוד שאה הותיר את ניהול רוב ענייני המדינה לפתח ח'אן, ראש שבט ברקזאי שאביו הוצא להורג בידי זמאן שאה באשמת בגידה בכתר דוראני. עוד בשנת 1801, עת עלה לשלטון, תסיסה אזרחית הוביאה למרד מרכזי ברחבי האימפריה נגד שלטונו. מאבק הכוחות הפנימי נמשך ומנהיגים שבטיים רבים כמו גם מספרים שרים בחצר המלוכה החלו במרד צבאי גלוי נגד מחמוד שאה והעלו את אחיו הצעיר, שאה שוג'אע דוראני, לכתר הדוראני בשנת 1803.
בשנת 1809, בעוד הסדיר שאה שוג'אע ברית עם האימפריה הבריטית בפשאוור, כוחותיו של חמוד שאה ותומכיו, ביחד עם פתח ח'אן, כבשו את קאבול, בירת האימפריה הדוראנית ושוג'אע ברח לגלות. לאורך שלטונו לא צלח מחמוד שאה בניסיון להסדיר את סמכותו על השבטים הקטנים הרבים ברחבי האימפריה. מנהיגי שבטים רבים, בעיקר בגבולות האימפריה, הכריזו על עצמאותן. בתוך חבל בדח'שאן, הממוקם בלב החיבור בין רכס הרי ההימאלאיה, טיין שאן והינדו-כוש, הסמכות של הממשל הריכוזי הייתה כה חלשה שהאזור נפל לידי שליטת שרי מלחמה ומנהיגי שבטים שנאבקו אחד משני על השפעה. כמו כן הייתה האימפריה מחויבת לפרס אשר תחת השלטון של פתח עלי שאה קאג'אר תמכה בעלייתו לכס של מחמוד שאה.
חולשה פנימית זאת אפשרה כיבוש של חבל פנג'אב מידי הדוראנים. חבל פנג'אב נכבש בידי האימפריה הסיקית, שבנקודה זאת הייתה אף חזקה יותר מהאימפריה הדוראנית. מחשש שיסיג השפעה רבה משלו, מחמוד שאה הוציא להורג את פתח ח'אן בשנת 1818, פעולה זאת שלא הותירה אף מדינאי מחונן להחזיק את האימפריה הביאה לתחילת קריסתה. לאחר מלחמת אזרחים פנימית נפלה האימפריה לידי מאבקים פנימיים ומחמוד שאה נותר לשלוט בהראת בלבד, אשר הייתה בפועל תחת השליטה של השושלת הקאג'ארית. מחמוד שאה נפטר בשנת 1829 בהראת. בשנת 1826 איחד את הריסות האימפריה אחיו הצעיר של פתח ח'אן, דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן, השליט הראשון משושלת ברקזאי.
מסדר ההצטיינות של ניו זילנד
מסדר ההצטיינות של ניו זילנד (באנגלית: The New Zealand Order of Merit) הוא אות הכבוד המוענק בניו זילנד מאז שנת 1996 לאישים אשר פעלו בהצטיינות עבור הכתר והאומה הניו זילנדית או שהצטיינו בפועלם, בכישוריהם או בתרומתם לאחרים.
היסטוריה
באפריל 2000 הכריזה ראש ממשלת ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד, הלן קלארק, על ביטול תוארי האבירות, ותקנון המסדר שונה בהתאם. בין השנים 2000–2009 התארים הגבוהים ביותר של המסדר שהוענקו היה "חבר ראשי" (Principal Companion) (מקבלי תואר זה רשאים היו להוסיף לאחר שמם את הקיצור: PCNZM) ו"חבר נכבד" (Distinguished Companion) (מקבלי תואר זה רשאים היו להוסיף לאחר שמם את הקיצור: DCNZM), מקבלי התואר לא היו רשאים להיקרא "סר" ("Sir") או "דיים" ("Dame"). צעד זה נעשה בעקבות סקר שנערך במרץ 2004 שבו עלה ש-54% מתושבי הממלכה סבורים שיש לבטל את התארים.
בבחירות שנערכו בשנת 2005 נושא התארים עלה, וראש מפלגת האופוזיציה באותה עת דון בראש הצהיר שאם ייבחר ישיב את תוארי האצולה.
בשנת 2009 הורה ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, על השבת תוארי האצולה, והשיב את תקנון המסדר לתקנון שקדם לאפריל 2000. לאישים שקיבלו תארים בין השנים 2000 - 2009 ניתנה הבחירה לשנות את תוארם לתואר אבירות. כל מקבלי התואר בחרו באפשרות זו, ובהם אף חברת מפלגת הלייבור מרגרט שילדס (וזאת על אף לחץ מצד ראש המפלגה הלן קלארק לא לעשות זאת).
מספר חברים
מספר החברים ברמה העליונה במסדר מוגבל ל-30 חברים. מדי שנה מקבלים 15 איש תואר אבירות, 40 תואר ברמת עמית, 80 תואר ברמת קצין ו-140 תואר ברמת חבר.
התואר מוענק לאישים שהם אזרחי ניו זילנד, או אזרחי ממלכות חבר העמים המכירים במלך צ'ארלס השלישי כראש מדינתם.
במקרים מסוימים ממונים "חברים מיוחדים" (Additional" members"). מספרם של אלה אינו מוגבל, ומדובר בתואר חברות לשם כבוד המוענק לאישים זרים.
רמקין
רמקין (נקראת גם ראמקין; בצרפתית: Ramequin) היא קערה קטנה העשויה מפלסטיק, נירוסטה, חרסינה או זכוכית, המשמשת לבישול ולהגשת מנות שונות.
צורתה של הקערה היא לרוב עגולה, אך ניתן למצוא את הרמקין גם בצורת פרחים, לבבות וכוכבים.
הקערה נועדה, בדרך כלל, לשמש ככלי נגד אש וטמפרטורות גבוהות, משום שהיא משמשת לעיתים קרובות בתנורים, או במקרה של קרם ברולה, חשופה לאש.
שם
המונח נגזר מהרמקין הצרפתי, מאכל על בסיס גבינה או בשר הנאפה בתבנית קטנה. המונח הצרפתי נגזר מהרמקן ההולנדי, מאכל העשוי מבשר איל ופירושו הוא טוסט או בשר טחון קלוי.
שימוש
עם קיבולת רגילה של כ-50–250 מיליליטר, הרמקין משמשת בדרך כלל להכנה והגשה של מנות אישיות ממגוון מנות. המאכלים בהם משתמשים הכי הרבה ברמקין הם קרם ברולה, מרק בצל צרפתי, עוגת שוקולד, מנטה, גבינות או ביצים, מקרוני וגבינה, לזניה, שרימפס, גלידה, סופלה, קוקוסים אפויים וצדפות. הרמקין משמשת גם להגשת קישוטים ותבלינים לצד מנה ראשונה.
רוז'סנטמארטון
כמו יישובים רבים באירופה גם ברוז'סנטמארטון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,153 תושבים ובשנת 2021 רק 1,918 תושבים.
באזור נמצאו ממצאים מהתקופה הפרהיסטורית והיישוב הוקם לראשונה בסביבות שנת 1000 ומאז הוא מיושב לסירוגין. שמו הוזכר לראשונה בתעודות משנת 1231.
יהודי רוז'סנטמארטון
יהודים חיו ברוז'סנטמארטון במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
משה כהן (רופא)
משה כהן (24 בספטמבר 1888 - 4 באוקטובר 1959) היה רופא, פובליציסט, מתרגם ואיש ציבור ישראלי יליד האימפריה הרוסית שכיהן כחבר מועצת העיר תל אביב במשך שנים רבות, סגן ראש עיריית תל אביב-יפו (1950-1952) ונמנה עם מייסדי תנועת החרות וקופת חולים לעובדים לאומיים (כיום לאומית שירותי בריאות).
ביוגרפיה
משה כהן נולד ברוסטוב על הדון, האימפריה הרוסית (כיום רוסיה) ב-24 בספטמבר 1888 לאביו צדוק ולאמו שרה שיינדל לבית יבנוביץ. הוא למד בתלמוד תורה ובגימנסיה ולאחר מכן באוניברסיטאות בזל, ברלין והיידלברג. בשנת 1916 סיים את לימודי הדוקטורט שלו ברפואה והחל לעבוד כרופא פנימי. הוא נישא לרחל לבית נסל ולהם נולדו שלושה בנים: נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, השופט בנימין כהן, אוריאל ורפאל.
בשנת 1902 ייסד ועמד בראש אגודת הסטודנטים הציונית "פרחי ציון" ברוסטוב ובשנת 1920 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בארץ ישראל היה בין היתר רופא המושבה סג'רה ועבד בין השנים 1923 ל-1926 כרופא פנימי בבית החולים "הדסה" בתל אביב ומחברי הוועד המנהל של בית החולים. הוא עבד גם בגימנסיה העברית "הרצליה" ונמנה עם מייסדי קופת החולים לעובדים לאומיים (לימים קופת חולים לאומית). לאחר מכן פנה אל הרפואה הפרטית.
בארץ ישראל היה ד"ר כהן חבר בתנועת "הפועל הצעיר" וחבר ועדת התרבות של מועצת פועלי תל אביב. בשנת 1922 נבחר לחבר במועצת העיר הראשונה של העיר תל אביב על ידי הסתדרות השכנים.
בשנת 1930 נמנה עם מייסדי התאחדות "הביצור" ושותפות "הירקן" לפיתוח הירקנות ותוצרת הארץ. החל משנת 1931 היה פעיל בברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר). ב-5 באוגוסט 1947 נאסר כהן במחנה המעצר בלטרון על ידי הבריטים לצד ראשי הערים ישראל רוקח (תל אביב), אברהם קריניצי (רמת גן), עובד בן עמי (נתניה) ואחרים.
בנוסף לפועלו כרופא וכאיש ציבור, היה כהן פובליציסט ומתרגם. הוא פרסם מאמרים בעיתונים רבים (בעיקר אלו המזוהים עם התנועה הרוויזיוניסטית), בין היתר: הארץ, חרות, דבר, המשקיף, הירדן, הצפון, סולם, הצבי, במערכה, חזית העם ובית"ר. הוא תרגם לעברית בין היתר את יצירותיהם של שמעון פרוג, היינריך היינה ואחרים.
מותו והנצחתו
במשך שנים סבל ד"ר כהן ממחלת לב וב-3 באוקטובר לקה בהתקף לב ופונה לבית החולים הדסה בתל אביב. ד"ר משה כהן נפטר ב-4 באוקטובר 1959 בבית החולים והוא בן 71.
למחרת נערך לו מסע הלוויה רב משתתפים ברחבי תל אביב. מסע ההלוויה יצא מבית החולים הדסה (בו עבד בעבר ד"ר כהן) בהשתתפות חברי כנסת, ראש העיר חיים לבנון, חברי מועצת העיר, סופרים, רופאים, עורכי דין, שופטים, רבנים ואישי ציבור נוספים. מסע ההלוויה עבר דרך רחובות בלפור, אלנבי וביאליק והארון הוצב ליד בית עיריית תל אביב. מסע ההלוויה הסתיים בבית הקברות טרומפלדור, שם נקבר ד"ר כהן בשורת קברי אבות העיר תל אביב ובוניה בקרבת עמיתיו מאיר דיזנגוף, ישראל רוקח ומשה איכילוב. בין היתר ספדו לו אברהם שכטרמן, חיים ברלין, חיים בוגר, יעקב מרידור והמשורר אורי צבי גרינברג שספד:
לזכרו של ד"ר כהן הוקם ברחוב דנין פינת רחוב ויצמן בסמיכות לכיכר המדינה בצפון החדש, גן ד"ר משה כהן.
רבקה קרטין
ביוגרפיה
קרטין נולדה בחיפה ליוסף ובינה קרטין היא התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.
1958
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה בספטמבר 1958 זכתה קרטין במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:17.2 דקות, אחרי שושנה ריבנר מברית מכבים עתיד (1:10.8 דקות) ולפני ירדנה שאל מהפועל גוש זבולון (1:20.8 דקות).
1959
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים באמצע אוקטובר 1959 זכתה קרטין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:15.6 דקות, אחרי גלי להב מהפועל תל עמל (1:11.5 דקות) ולפני רמה קורין מהפועל עמק הירדן (1:19.5 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:48.7 דקות, אחרי גלי להב (5:58.8 דקות) ורמה קורין (6:29.1 דקות).
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים באוקטובר 1960, זכתה קרטין ב-3 מדליות אישיות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:13.8 דקות, לפני חנה מרון מברית מכבים עתיד (1:17.8 דקות) ותלמי מהפועל גוש זבולון (1:18.3 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:08.9 דקות, אחרי חנה מרון (6:06.6 דקות) ולפני נורית שלו מהפועל בית שאן (6:16.2 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:31.9 דקות, אחרי נוגה הררי מהפועל עמק הירדן (1:26.1 דקות) ולפני הירשפלד מהפועל אפיקים (1:32.4 דקות).
חיים אישיים
ב-2 בנובמבר 1963 נישאה קרטין ליוסף דינור. לזוג נולדו 3 ילדים שתי בנות ובן. הם התגרשו במרץ 1984.
ג'ייק פבלקה
ג'ייק פבלקה (באנגלית: Jake Pavelka; נולד ב-27 בינואר 1978) הוא טייס, דוגמן וידוען אמריקאי שהשתתף בתוכניות מציאות בין היתר כוכב העונה ה-14 של "הרווק".
ביוגרפיה
פבלקה נולד בדאלאס כאמצעי מבין שלושה בנים, הוא גדל בדנטון והחל לקחת שיעורי טייס בגיל שתים עשרה.
ב-1999 גילם את צ'אק נוריס הצעיר בסדרה ווקר, ב-2000 ביצע זאת גם בסרט הטלוויזיה "אנשי הנשיא" (The President's Man).
הוא עובד כטייס בחברת התעופה "Atlantic Southeast Airlines", בנוסף הוא הופיע במספר פרסומות לטלוויזיה בטקסס.
ב-2009 היה פבלקה בין המתמודדים בתוכנית המציאות "הרווקה" שם הודח בשבוע השישי. ב-2010 נבחר בעצמו לשמש כרווק בעונה הארבע עשרה של התוכנית הרווק הנקראה "הרווק: על כנפי האהבה", בתוכנית הוא בחר להציע נישואים לוויינה ג'ירארדי אך לבסוף ביוני 2010 הזוג נפרד.
ב-2010 הופיע בתוכנית האמריקאית של רוקדים עם כוכבים.
ב-2011 החל להופיע במספר פרקים של אופרת הסבון היפים והאמיצים, בשנה זו גם השתתף בתוכניות המציאות "Bachelor Pad" ו"Famous Food".
ב-2012 השתתף במופע החשפנים של "צ'יפנדיילס".
ב-2020 פתח חשבון באתר "Cameo" שם הוא מעלה סרטוני ברכות ואיחולים לכל מי שמבקש. נכון להיום החשבון עדיין פעיל.
מאז 2020 הוא מכהן כמנכ"ל חברת "Rhino Removal".
עמותת ונטעת
עמותת ונטעת נוסדה ב-15 בספטמבר 2019, בהוד השרון על־ידי חגי הירשפלד, אביב בייליס לרנר, מאיה גלנץ ושי אטיאס. העמותה פועלת למען "פיתוח וטיפוח יערות אקולוגיים בעיר ובכפר, במטרה לתרום לאיזון מערכות האקלים המקומיות וחיזוק הפריפריה החברתית והגיאוגרפית, לקרב בין קהילות, לקדם צמיחה כלכלית מקיימת ולעודד תרבות נטיעה ושמירה על עצים ככלי חינוכי לשינוי תודעה בין אדם לאדמה ובין אדם לאדם."
בשנת 2021 העמותה הקימה את תנועת "עיר יער" תנועה שמטרתה להכניס את הטבע לתוך הערים, להגדיל את הצמחיה, הצל והחיבורים האנושיים ולהפחית את זיהום האוויר.
תחומי פעילות
אחת הפעילויות המרכזיות של העמותה היא נטיעת עצים ביחד עם הדיירים במוסדות שיקומיים ובהם מתגוררות נפגעות תקיפה מינית, מתמודדי נפש, נוער בסיכון, אנשים עם נכויות, ולהפוך את המקום לירוק. העמותה יצרה גם סדנאות, הרצאות ושיתופי פעולה עם רשויות מקומיות וארגונים.
בין השנים 2019-2021, העמותה נטעה אלפי עצים והקימה עשרות גינות טיפוליות.
עיר־יער
לפי הרעיון של עיר־יער, יש לשלב את הטבע בתוך העיר באופן אינטגרלי. צמחיה מחליפה את משטחי האספלט והבטון, ויוצרת מרחב בעל יתרונות סביבתיים, בריאותיים, חברתיים וכלכליים. ייחודו של הרעיון עיר־יער הוא בכך שהוא אינו מתמקד בפתרון נקודתי, אלא מציע פתרון רשתי. כדי לקדם את הרעיון של עיר־יער, יוצרים רשת של תמיכה הדדית הדומה בעצמה למבנה העץ. הרשת נבנית תוך מחשבה על שיקולי בנייה, תשתיות וצרכים וגם על הטבע ועל יחסים בינאישיים.
בשנת 2020 זכה הרעיון של עיר־יער במקום הראשון בתחרות לרעיונות פורצי דרך של רדיקל, מבין 700 הצעות. ההמלצות האופרטיביות להקמת עיר־יער עסקו בכמה תחומים. בתחום הפרנסה הוצע לפתח חקלאות עירונית בתמיכת העירייה, להקים שווקי איכרים מקומיים, לתמחר מים חקלאיים בתעריף מוזל, ולתת הנחות בארנונה לבנינים משותפים שיאפשרו חקלאות בחצר המשותפת או על הגג. בתחום ההסברה הוצע להעלות קמפיינים שיווקיים לקידום החקלאות העירונית, ובתחום ההדרכה הוצע להעסיק מדריכים חקלאיים מטעם העירייה. בעקבות הזכייה בפרס, הודיעו המשרד להגנת הסביבה והמשרד לקידום וחיזוק קהילתי שהם יקדמו תכניות ממשלתיות להרחבת החקלאות העירונית בארץ.
סיצ'י
סיצ'י (בהונגרית: Szűcsi [באיות אנגלי Szucsi]) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
באזור נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה ומאז הוא מיושב לסירוגין. שמו הוזכר לראשונה בתעודות משנת 1267.
יהודי סיצ'י
יהודים חיו בסיצ'י במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
מצר יבגנוב
מצר יבגנוב (ברוסית: Проли́в Евгенова) הוא מצר ים באוקיינוס הקרח הצפוני בין האי בולשביק (Большевик; האי הדרומי ביותר בארכיפלג סברניה זמליה) מצפון-מערב, לבין האי סטרוקדומסקי (остров Старокадомского; אף הוא מאיי סברניה זמליה) מדרום-מזרח. המצר מקשר בין מצר וילקיצקי מדרום לים לאפטב בצפון-מזרח.
רוחבו של המצר הוא כ-30 ק"מ, עומקו המרבי 204 מ' ואורכו – כ-40 ק"מ.
המצר שמכוסה קרח רוב ימות השנה קרוי על שמו של הד"ר ניקולאי איוואנוביץ' יבגנוב (Николай Иванович Евгенов), חוקר האזור הארקטי, הידרוגרף ואוקיינוגרף רוסי וסובייטי נודע.
מטא-חומר פוטוני
מטא חומר פוטוני, הידוע גם כמטא-חומר אופטי, הוא סוג של מטא-חומר אלקטרומגנטי, המקיים אינטראקציה עם אור בתחומי אורכי גל של אור נראה, אינפרה-אדום, וגלים אלקטרומגנטיים בתדרים של טרה-הרצים. חומרים אלו מתבססים על מבנה תאים מחזורי.
מאפיינים
בחומרים קונבנציונליים, אטומי החומר קובעים את התגובה לשדות חשמליים ומגנטיים, ולכן גם את התגובה לאור. במטא-חומרים, תאים לוקחים את תפקיד האטומים והם אלו שקובעים את התגובה לאור, כאשר החומרים הם הומוגניים בסדרי גודל שהם מעל לגודלו של תא בודד, ובכך ניתנים לתיאור מקורב על ידי מודל.
יישומים אפשריים כוללים הלטה (cloaking) ואופטיקת התמרה (Transformation optics).
גבישים פוטוניים שונים ממטא-חומרים פוטוניים בכך שהגודל והמחזוריות המרחבית של האלמנטים המפזרים שלהם גדולים יותר, בסדר גודל של אורך הגל. כמו כן, גבישים פוטוניים אינם הומוגניים כך שלא ניתן להגדיר ערכים של ε (מקדם דיאלקטרי, פרמיטיביות,permittivity ) או μ ( פרמאביליות, permeability, חלחלות מגנטית, ולעיתים מכונה גם: מקדם מגנטיות).
היסטוריה
במסגרת מחקר שבדק האם חומר מקיים אינטראקציה עם המרכיב המגנטי של האור, ויקטור וסלגו (1967) Victor Veselago חזה את האפשרות של מקדם שבירה עם סימן שלילי, על פי משוואות מקסוול. מקדם שבירה עם סימן שלילי הוא תוצאה של מקדם דיאלקטרי ε <0 (קטן מאפס) ופרמאביליות מגנטית μ <0 (קטנה מאפס). הניתוח של וסלגו צוטט בלמעלה מ־1500 מאמרים שנבדקו על ידי עמיתים ובספרים רבים. מטא-חומרים בעלי מקדם שבירה (אינדקס) שלילי מתנהגים בניגוד לאינטראקציה המוגדרת לפי "כלל יד ימין" המקובל של האור, המצוי בחומרים אופטיים קונבנציונליים. לפיכך, אלה מכונים חומרים שמאליים או חומרים בעלי מקדם שלילי (Negative-index metamaterial, NIM).
באמצע שנות התשעים, מטא-חומרים זוהו לראשונה כטכנולוגיות פוטנציאליות ליישומים כגון דימות בקנה מידה ננומטרי והסתרת עצמים (cloaking). אנטנות מבוססות מטא-חומרים זמינות מסחרית מאז שנת 2015.