cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירכטס
היסטוריה
במלחמות השושנים הייתה אהדתה של אירלנד נתונה לבית יורק האנגלי (אשר הוכרת בקרב בוסוורת' ב-1485 על ידי הנרי השביעי מבית טיודור), והגיעו הדברים לידי כך שהמתחזים להיות צאצאים לבית יורק - פרקין וורבק ולמברט סימנל קיבלו סיוע של צבא אירי אשר ניסה לעלות על לונדון על מנת להמליכם. נציגו של המלך הנרי השביעי, אציל בשם פוינינגס נשלח להשליט סדר. עד מהרה אסר את "הרוזן הגדול" של אירלנד, שלחו לאנגליה, וב-1492 הכריח את הפרלמנט האירי לחוקק חוק האוסר עליו לקבל כל חוק או תקנה, או אף להתכנס, ללא הסכמתו המוקדמת של הכתר האנגלי.
במשך מאות השנים הבאות, היה הפרלמנט האירי כפוף לפרלמנט של אנגליה ובהמשך לפרלמנט הבריטי. פרלמנט זה כלל את מלך אירלנד, שהיה למעשה מלך אנגליה, את בית הלורדים (הבית העליון) של אירלנד ואת בית הנבחרים (הבית התחתון) של אירלנד. ב-1800 פיזר הפרלמנט האירי את עצמו, כאשר בעקבות מעשי שוחד נרחבים בקרב חבריו, הוא אימץ את חוק האיחוד, שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 1800.
הפעם הבאה שבה התקיימה באירלנד רשות מחוקקת הייתה רק ב-1919. היה זה פרלמנט חד-ביתי שנוסד על ידי הרפובליקנים ונקרא דאל אירן (Dáil Éireann – האספה האירית). פרלמנט מהפכני זה היה בהגדרתו הרשות המחוקקת של כל האי. ב-1920, במקביל לפרלמנט זה, יסדה ממשלת בריטניה את הפרלמנט של "שלטון הבית" (Home rule) וקראה לו "הפרלמנט של דרום אירלנד". בכל אופן, פרלמנט זה הוחרם על ידי רוב הפוליטיקאים האירים וכלל את המלך, את בית הנבחרים ואת הסנאט. הפרלמנט של דרום אירלנד פוזר רשמית ב-1922, עם הקמתו של האירכטס על פי חוקתה של מדינת אירלנד החופשית.
שידורים טלוויזיוניים
שידורי דיוני האירכטס בטלוויזיה החלו ב-1990 ושידורי הוועדות החלו ב-1993. מאז 2005 ניתן לצפות בדיוני שני בתי האירכטס באינטרנט.
ערוץ האירכטס (Oireachtas TV) הוא ערוץ טלוויזיה דיגיטלי. מאז חוק השידור שנחקק ב-2009 הוא משדר את דיוני הבתים והוועדות. ב-15 בנובמבר 2011 הוא החל את שידוריו הניסיוניים. ב-22 בספטמבר 2014 נפתחו השידורים בערוץ הייעודי המאפשר גישה בלתי אמצעית לפעילות האירכטס ליותר ממיליון בתי אב ברחבי אירלנד.
ייצוג צפון אירלנד
לאחרונה טענה מפלגת שין פיין כי נציגים של הפרלמנט של צפון אירלנד, של הפרלמנט הבריטי ושל הפרלמנט האירופי, צריכים להשתתף בדיוני הדאל, גם אם ללא זכות הצבעה. ב-2005 הציע ראש הממשלה ברטי אהרן שחברי הפרלמנט הבריטי מצפון אירלנד יוכלו להשתתף בדיוני הדאל. בכל אופן, ההצעה זכתה להתנגדות מקשת רחבה של מפלגות האירכטס כולל מהמפלגות השותפות לקואליציה של אהרן. רק שין פיין, שנאבקה להשיג את המרב מהצעה זו, תמכה בה, והמפלגה המתונה יותר, מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית (SDLP) הגדירה את ההצעה כצעד אחד קדימה. ההצעה זכתה גם לביקורת בתקשורת.
הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה במגזר הערבי
הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה במגזר הערבי היא ועדה מיוחדת במסגרת הכנסת העשרים ושלוש, שהוקמה ב-23 במרץ 2020, ומטרתה לבחון לפקח ולסייע במיגור ארגוני הפשיעה הפועלים בחברה הערבית בישראל. הוועדה הוקמה בדרישת הרשימה המשותפת, כדי לסייע לציבור ולחברה הערבית בישראל במיגור ארגוני הפשיעה הפועלים בקרבה. הוועדה המסדרת הביאה את ההצבעה להקמתה של הוועדה למליאת הכנסת ביום 25 במרץ 2020, וזאת אישרה אותה ברוב של 53 מצביעי בעד לעומת 0 נמנעים ומצביעי נגד.
בראש הוועדה עומד ח"כ מנסור עבאס מטעם סיעת הרשימה המשותפת (רע"ם), עם היבחרו אמר: "ברכות לכל חברי הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה והאלימות. אני מאחל לכולנו הצלחה במשימה הקדושה שנטלנו על עצמנו. אני מודע לשם של הוועדה 'מיגור הפשיעה והאלימות בחברה הערבית', אך אני אדאג ואפעל שתרומת הוועדה תגיע לכלל החברה בישראל ולכל האזרחים. קדושת החיים כבוד האדם וחירותו וזכויותיו יהיו נר לרגלינו בעבודת הוועדה. ערך חיי אדם הוא הערך העליון, ואין הבדל בין בני אדם - כולם שווים ערבים ויהודים כאחד".
במהלך קיומה של הוועדה כוועדה מיוחדת טרם כינוס וועדות הכנסות הקבועות השתתפו בה 10 חברים: מנסור עבאס, אימאן ח'טיב-יאסין, היבה יזבק (הרשימה המשותפת -3), רם בן ברק, ע'דיר כמאל מריח, אנדריי קוז'ינוב (יש עתיד – תל"ם -3); ישראל אייכלר (יהדות התורה-1); חמד עמאר (1 - ישראל ביתנו); מתן כהנא (ימינה -1); משה ארבל (ש"ס -1).
סיירוס
סיירוס הוא תעתיק מודרני לשם הפרסי כורש {{פירושונים|
ראו גם
}}
יואל רפל
יואל רפל (נולד ב-4 באוקטובר 1946) הוא היסטוריון של עם ישראל וארץ ישראל, סופר, עורך ועיתונאי ישראלי. רפל מוכר בזכות האנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל אותה ערך בשיתוף עם אוריאל רפפורט והיותו מנהל ארכיון אלי ויזל שבאוניברסיטת בוסטון.
ביוגרפיה
יואל רפל נולד ב-4 באוקטובר 1946 בקבוצת יבנה, לדב רפל ופנינה רפל. אביו היה פרופסור, רב וחוקר שעלה מפולין עשור לפני כן. רפל למד לתואר בוגר בהיסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן, תואר מוסמך בלימודי יהדות בבית המדרש לרבנים באמריקה ודוקטורט באוניברסיטת בוסטון בנושא 'המפגש בין פוליטיקה ותפילה-תפילות לשלום המלכות ולשלום מדינת ישראל'.
רפל מתמחה בהיסטוריה של עם ישראל, ארץ ישראל וביהדות, פרסם וערך עשרות ספרים, לימד במכללת בית ברל, מכון אבשלום, האוניברסיטה הפתוחה ובקורסים אקדמאים שונים.
בשנת 2018 יצא לאור ספרו "התפילה לשלום המדינה" בהוצאת כנרת זמורה ביתן, פרי מחקר של שנים רבות בהן חקר אלפי מסמכים שעוסקים בסוגיית התפילה.
בנוסף למאמרים וספרים שפרסם רפל כותב במוסף "שבת" של עיתון מקור ראשון וכותב ומגיש של הפינה השבועית "על הפרשה" ברשת ב´ של "קול ישראל" המשודרת מדי יום שישי. כמו כן רפל הוא מומחה לקהילות התפוצות ומדריך בסמינרים למטיילים במזרח ומערב אירופה. כיום מנהל רפל את ארכיון אלי ויזל שבאוניברסיטת בוסטון, חוקר במרכז אלי ויזל ללימודי יהדות, ומרצה במכון אבשלום.
פרסומים
רפל פרסם 24 ספרים, חלקם תורגמו לשמונה שפות וערך כ-80 ספרים.
ג'ו האוורטיי
ג'וזף "ג'ו" האוורטיי (אנגלית: Joseph "Joe" Haverty 17 בפברואר 1936 - 7 בפברואר 2009) היה כדורגלן אירי.
האוורטיי החל את הקריירה שלו בהום פארק ובסנט פטריק'ס אתלטיק, וביולי 1954 הצטרף לארסנל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול אברטון ב-25 באוגוסט 1954, בהיותו בן 18, ובאותה עונה השתתף בשבעה משחקים נוספים. בעונתו השנייה בארסנל הוא השתתף גם כן בשמונה משחקים.
האוורטיי היה חלק מהסגל של קבוצת לונדון XI שהתמודדה במשחק הגמר הראשון של גביע ערי הירידים; אולם, אף על פי ששיחק מול לוזאן בחצי הגמר (והבקיע שער בניצחון 3 - 2 בסיכום שני המשחקים), הוא לא השתתף בשני משחקי הגמר שהסתיימו בהפסד לברצלונה.
האוורטיי סבל מבעיות בגבו, וכתוצאה מכך החמיץ משחקים אחדים בסוף שנות ה-50. אולם, עונת 1959/1960 הייתה הטובה ביותר מבחינתו, ובמהלכה הוא השתתף ב-37 משחקים והבקיע שמונה שערים. בעונה שלאחר מכן הוא כבר נאלץ לחלוק את מקומו בהרכב עם אלן סקירטון. האוורטיי לא היה מרוצה מכך שהוא לא משחק בהרכב באופן קבוע, ולפיכך ביקש לעזוב את ארסנל; הוא הועבר לבלקברן רוברס באוגוסט 1961, תמורת 25,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא השתתף ב-122 משחקים במדי ארסנל, שבהם הבקיע 26 שערים.
האוורטיי שיחק בבלקבורן במשך עונה אחת, ולאחר מכן במשך תקופות קצרות במילוול ובריסטול רוברס מהליגות הנמוכות, וביניהם אף בסלטיק. הוא חזר לאירלנד על מנת לשחק עבור שלבורן, ובתקופה זו סיים את הקריירה שלו בנבחרת אירלנד עם שבעה משחקים נוספים. לאחר מכן הוא עבר לארצות הברית ושיחק בשיקגו ספרס (מאוחר יותר קנסד סיטי ספרס). ב-1969 הוא חזר לאירלנד וחתם במועדון שמרוק רוברס, במדיו השתתף פעמיים במשחקי גביע המחזיקות. באוגוסט 1971 הוא חתם בדרוגהדה יונייטד, שם שיחק עד לפרישתו ב-1972.
בשנת 2000 הוא צורף להיכל התהילה של התאחדות הכדורגל האירית.
יהדות מנטובה
קהילת יהודי מנטובה היא קהילה יהודית עתיקת יומין המתקיימת ברציפות מאז ימי הביניים בעיר מנטובה שבאיטליה. העיר כונתה על ידי יהודי העיר "מן־טובה" כמו שהארץ בה גרו נקראה "אי־טל־יה".
במאה ה־16 זכתה הקהילה לתקופת פריחה. בתקופה בה שלטה בעיר הדוכסות לבית גונזגה (Gonzaga), מספר יהודי הקהילה היה למעלה מ־3,000 נפש והם היוו כ־7% מאוכלוסיית העיר. בתקופת הרנסאנס עבדו יהודים בשרות משפחת שליטי העיר בתור רופאים, שחקנים ומוזיקאים. זאת, בנוסף לעיסוקם המרכזי, שנשאר, כמו ברוב איטליה, בבנקאות ומתן הלוואת בריבית. שכן, הסיבה העיקרית לכך שהורשו לגור בעיר הייתה במטרה שיקימו מוסדות להלוואה בריבית, עיסוק שהיה אסור לנוצרים.
תולדות הקהילה
אין תיעוד על ישיבת יהודים בעיר לפני המאה ה־11, אם כי אין זאת מן הנמנע, שכפי שישבו יהודים בערים אחרות באיטליה ישבו גם במנטובה. במאה ה־12 התיישב בה, לזמן מה, פרשן המקרא רבי אברהם אבן עזרא. בתקופת הרנסאנס חי בה המקובל, הרב משה זכות. הוא כלל בסידור התפילה של יהדות איטליה את המנהגים שחודשו על ידי חכמי צפת. העיר הייתה ידועה בתעשיית הדפוס שפרחה בה מיד לאחר המצאת הדפוס. בין היתר שכן בה דפוס אברהם כונת, אחד מבתי הדפוס העבריים הראשונים. בשנת 1561 יצאה לאור ספר של אהרן בן אליעזר, משורר שהתגורר בצפת.
בשנת 1612 החליט הדוכס לרכז את היהודים באזור אחד (גטו), הכניסה והיציאה משכונת היהודים נעשתה דרך ארבעה שערים בלבד. באותה עת היו באזור שישה בתי כנסת, הנבדלים לפי נוסחי התפילה ולפי המשפחות.
אחרי מותו של וינצנזו השני, דוכס מנטובה, שהיה חשוך ילדים, עברה דוכסות העיר בירושה לקרלו גונזגה, בן הענף צרפתי של המשפחה. כחלק מהמשבר השלטוני וכנספח למלחמת שלושים השנים פרץ משבר במנטובה, סדרת מלחמות הקרויה Guerra di successione di Mantova e del Monferrato. שכירי חרב גרמנים (לאנדסקנכט) הידועים באכזריותם, השתלטו על העיר, שדדו אותה עד היסוד והביאו איתם את מחלת הדבר. כמקובל בימי הביניים ממסד הכמורה יחד עם שליטי העיר האשימו את היהודים בהפצת המחלה. ההוכחה בידם הייתה שאחוז התמותה אצל היהודים הוא נמוך ביותר. במרוצת המלחמות, כ־600 יהודים נסו ומצאו מקלט בנסיכות "בוצולו" (principe di Pozzolo), היום בעיר בוצולו (Bozzolo) (MN). כאלף יהודים אחרים, ניסו להימלט דרך הנהר פו, ברפסודות מאולתרות, אבל נסחפו בזרמים העזים של הנהר וטבעו.
במאה ה־17 החלה ירידה הדרגתית במספרם של היהודים במנטובה ומרביתם עזבו אותה.
בעת החדשה
בתהליך איחוד איטליה היו בין יהודי העיר כאלו שנטלו חלק בהקמת ממלכת איטליה, למשל ג'יוספה פינצי (Giuseppe Finzi) וריברולו מנטובני (Rivarolo Mantovano). כתוצאה ממלחמת העולם השנייה וגלי הגירה שאחריה, מספרם של יהודי העיר פחת והיום (2009)מצויות בעיר משפחות יהודיות בודדות.
שרידי הגטו העתיק נמצאים באזור הרחובות: via Governolo, piazza Bertazzoli, via Norsa ו־piazza Sermide. הבניינים באזור שומרים על ייחודם מהעבר ולא שונו.
"בית הרב" הוא מבנה, שעל פי המסופר היה גר בו הרב. חזית המבנה מקושטת בקישוטים ובציורים בנוסח המאה ה־17 ובפנלים עם ציורים מהתנ"ך.
ספר המצבות
ביוזמת פרופ' מאורו פירני (Mauro Perani), מרצה ליהדות באוניברסיטת בולניה, ובמימון רשויות ממשלתיות ובנקים מקומיים יצא לאור כרך ובו תיעוד של המצבות ב־14 בתי קברות יהודיים במנטובה והסביבה.
בניגוד לבתי הקברות הנוצרים, היהודים קברו את מתיהם רחוק מהעיר. אולי בשל כך נשמרו.
מהמצבות ניתן ללמוד על הפיוט והשירה העברית. טובי המשוררים מאותה תקופה חיברו קינות ופיוטים אשר נכתבו על המצבות. לדוגמה, הרב יהודה אריה ממודינה כתב למעלה מ־150 שירים למצבות, כולל למצבה שלו... הייתה זו פרנסה שכן משפחות עשירות נהגו לשלם עבור יצירות אלה.
רבי משה זכות שילב בדברים על המצבה מדרשי חז"ל אשר תיארו את ייסורי חיבוט הקבר, הנכללים בחיבורו "תפתה ערוך".
טניישס די
טניישס די (באנגלית Tenacious D, לעיתים מכונה כ-"הדי") היא להקת רוק אמריקאית בה חברים המוזיקאים/שחקנים ג'ק בלאק וקייל גאס. סגנון הלהקה נע בין הבי מטאל, רוק קומי ומוזיקת קאנטרי. הלהקה ידועה בשל סגנונה הקצבי וההומור הוולגרי והבוטה שלה. הלהקה זכתה לפופולריות ב-1999 כאשר הופיעו חבריה בסדרה קומית ששודרה ב-HBO, בה ג'ק בלאק וקייל גאס ניסו, בצורה פארודית, לפרסם עצמם כ"להקה הטובה ביותר בעולם". הסדרה משודרת לעיתים בערוץ קומדי סנטרל.
ב-2006 כיכבו השניים בסרט הקומדיה המוזיקלי "מפרט הגורל" (The Pick of Destiny), אותו כתבו יחד עם ליאם לינץ' אשר ביים את הסרט. בסרט ניתן להבחין במספר "שאלות", מוטיבים חוזרים, סגירות מעגל והמפגש עם השטן, שהתבסס על השיר "tribute" שמופיע באלבומם הקודם של השניים. ללהקה מספר שירים שבהם Classico, המבוסס על וריאציה של היצירה בּוּרֶה באי מינור של באך.
ללהקה ארבעה אלבומים: הראשון יצא ב-2002, השני יצא ב-2006 בצאת הסרט, השלישי, "Rize of the Fenix", יצא ב-2012 והרביעי, Post-Apocalypto אשר יצא ב-2018 וחלקו מבוסס על סדרת יוטיוב באותו שם שבה שניהם מופיעים.
"מפרט הגורל"
בשנת 2006 הוציאו הצמד את סרטם "מפרט הגורל", המספר על ג'ייבלס (או בכינויו JB, ג'יי.בי. מגולם על ידי ג'ק בלאק), ילד מבית קתולי שמתמרד בהוריו ושומע הבי מטאל, רוק כבד ומקלל בלי הפסקה. הסרט נפתח בשיר Kickapoo (בתרגום חופשי לעברית: בעט בקקי; משחק מילים על משחק הילדים "קוקו" שנקרא באנגלית Peekaboo), שמספר את סיפורו של JB עד לבריחתו והגעתו להוליווד, שם הוא פוגש בקייג' (Kage, מגולם על ידי קייל גאס) ומשם הם יוצאים למסע מלא בהרפתקאות בחיפוש אחר מפרט הגורל, שנוצר מהשן של השטן.
פליקס מגאת
פליקס מגאת (בגרמנית: Felix Magath; נולד ב-26 ביולי 1953) הוא מאמן כדורגל ושחקן עבר גרמני ומאמן. במהלך הקריירה הענפה שלו בענף הכדורגל (נמשכת כבר כ-40 שנה), מגאת זכה, כשחקן וכמאמן, בתארים רבים ברמה הלאומית והבינלאומית. ביניהם 6 אליפויות בונדסליגה, שני דאבלים, אליפות אירופה בכדורגל וגביע אירופה לאלופות.
קריירת משחק
מגאת החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית ויקטוריה אשאפנבורג. מועדון הבוגרים הראשון שלו היה קבוצה מזארבריקן ששיחקה בבונדסליגה השנייה. בשנת 1976 עבר למועדון המבורג מליגה העליונה-הבונדסליגה. מגאת בילה עשור שלם במועדון, במהלכו השלים 306 משחקי בונדסליגה בהם כבש 46 שערים בסך הכל, כאשר מספר הכיבושים הרב ביותר בעונה אחת היה 10, ב-1981.
קריירת אימון
המועדון הראשון אותו מגאת אימן היה המבורג, בשנת 1995. תוארו הראשון בתור מאמן קבוצה הגיע עם שטוטגרט בשנת 2002, עת זכתה הקבוצה בגביע האינטרטוטו. בשנת 2004, מונה מגאת למאמן באיירן מינכן. מגאת הצליח להשלים שתי זכיות רצופות בדאבל (שנים 2005 ו-2006), בפעם הראשונה בהיסטוריה של הבונדסליגה. אולם, הצלחתו בבאיירן הגיע לקיצה בעונה הבאה, בה הקבוצה סיימה במקום ה-4 בלבד ואיבדה את מקומה בליגת האלופות.
מגאת פוטר מבאיירן מינכן ועבר לאמן את וולפסבורג ביוני 2007. בשנת 2009, הצליח מגאת להוביל את המועדון מעיר לאליפות הראשונה בתולדותיה. ביולי 2009 עזב מגאת את וולפסבורג וחתם בשאלקה 04. מגאת אמנם הצליח באופן פושר בבונדסליגה, אך הוביל את הקבוצה הגרמנית לחצי גמר ליגת האלופות, לאחר ניצחון ברבע הגמר על אלופת אירופה היוצאת אינטר מילאנו. במרץ 2011 מגאת פוטר משאלקה וחזר לאמן את וולפסבורג, אותה הוביל לאליפות בשנת 2009. באוקטובר 2012, לאחר פתיחת עונה חלשה, פוטר מהקבוצה. בפברואר 2014 מונה למאמנה של פולהאם מהפרמייר ליג, בסיום העונה ירד עם הקבוצה ליגה, בספטמבר 2014 פוטר מתפקידו לאחר שבעה משחקי ליגה ללא ניצחון מתחילת העונה. ביוני 2016 מונה למאמנה של שנדונג לוננג הסינית.
בחודש מרץ 2022 מונה לאמן את קבוצת הכדורגל הרטה ברלין אותה עזב בסיום העונה.
פיליפ קוקו
קריירת משחק
התחיל את הקריירה בא.ז. אלקמאר, כשהיה בן 18. בהמשך הקריירה שיחק גם בפ.ס.וו. איינדהובן. בין 1998 לבין 2004 שיחק בברצלונה. בברצלונה נפצע והחמיץ עונה וחצי לאחר היתקלות ברגלו של חבייר זאנטי מאינטר מילאנו. ב-2004 חזר לאיינדהובן, וב-2007 עבר לעונה בודדת לאל-ג'זירה.
קריירת אימון
ב-13 במאי 2013 חתם על חוזה ל-4 שנים כמאמן פ.ס.וו. איינדהובן. כמאמן איינדהובן זכה קוקו ב-3 אליפויות.
ביוני 2018 מונה למאמן פנרבחצ'ה מהליגה הטורקית. ב-28 באוקטובר פוטר מהקבוצה עקב הידרדרותה לתחתית הליגה.
ב-5 ביולי 2019 מונה קוקו למאמנה של דרבי קאונטי מליגת המשנה באנגליה. ב-14 בנובמבר 2020 פוטר מתפקידו לאחר ניצחון אחד ב-11 משחקי ליגה.
בספטמבר 2022 מונה למאמנה של ויטסה ארנהם.
הרטיטי את לבי
בנובמבר 2007 עלה המחזה לראשונה על במת התיאטרון הקאמרי, בבימוי אודי בן-משה. בהצגה שיחקו רמי ברוך, מירב גרובר ותמר קינן (לסירוגין), גדי יגיל, ג'יטה מונטה ואסף פריינטא. את המוזיקה להצגה הלחינה קרן פלס.
החל ממאי 2022 מועלה המחזה בתיאטרון הבימה, בבימויה של מירי לזר. בהצגה משחקים בן יוסיפוביץ, יעל לבנטל, עמי סמולרצ'יק, מאיה מעוז, שחר רז, ניל משען וזוהר בדש. את המוזיקה להצגה הלחין אוהד חיטמן.
המחזה מחולק לשלוש מערכות לפי עונות השנה: אביב, קיץ וסתיו; אך המחזה לא מבהיר האם אלו עונות קונקרטיות בשנה אחת, או עונות מטאפוריות בחייהן של הדמויות.
אביב
בתחילת הסיפור מספר השופט למקה לפשוניאק על האהבה בינו לבין הזמרת ללללה. מדי מוצאי-שבת בשמונה מסכימה ללללה להיפגש עם למקה בדירתה. עקב השיחה מחליט למקה לבקר את ללללה למרות שאין זו השעה שבה הם בדרך כלל נפגשים. ללללה לא מזהה את למקה בתחילה ומפגינה ניכור כלפיו. למקה רוצה להציג את שמלתה של ללללה בפני פשוניאק ומגלה את ברבספסקואה בארונהּ. ללללה מסבירה שיש לה יבלת איומה על הרגל שמפריעה לה בשירתה וברבספסקואה הוא הפדיקוריסט שמטפל בה, וכדי שלמקה לא יראה אותו כורע ואוחז ברגלה היא הסתירה אותו בארון. בתמונה הבאה פוגש למקה את ללללה עם טטרלה ברחוב מגוריה והיא מציגה אותו כפרופסור מומחה לאף-אוזן-גרון שעושה לה אינהלציה אחרי הופעות. למקה הולך לבית ידידו פשוניאק ושואל אותו ואת אשתו ככה-ככה על אינהלציה. תוך כדי כך מתגלים יחסיהם העכורים של פשוניאק וככה-ככה אשר מתלוננים זה על זו. בתמונה הבאה למקה שוב מחכה ברחוב מתחת לדירתה של ללללה ופוגש אותה בשלוש לפנות-בוקר עם טטרלה, ברבספסקואה וחורחחליטו, אותו היא מציגה כפסנתרן שלה. ללללה אומרת שהיא נוסעת עם שחר לסיבוב הופעות ב"ריביירה" ומבקשת לדבר איתו גלויות. למקה מסרב לשמוע את דבריה ומבקש להמשיך לבוא אליה מדי מוצאי-שבת בשמונה.
קיץ
למקה ופשוניאק נפגשים ולמקה מספר שללללה חזרה מ"הריביירה" של קפריסין, פיטרה את שלושת מלוויה ושכרה את שירותיהם של מאמן הכושר לופץ בוביץ, ההומיאופת האג'י נוג'ה ונגן האקורדיון נאזים ביי במקומם. בשעה שללללה נעדרה התחיל למקה לקחת קורס בפדיקור ובכוונתו להתחיל גם קורס באינהלציה על מנת לפטור אותה מתלותה בבעלי מקצוע זרים. מלבד הלימודים הוא מבלה את מרבית ימיו בציפייה מתחת לחלונה. פשוניאק אומר ללמקה שהוא דיבר עם ללללה והיא לעולם לא תהיה שלו. למקה מיד חושד בידידו ומרחיק אותו ממנו. ללללה, שהוסיפה לפמלייתה שלושה כושים זקנים מג'מייקה, מודה בקור-רוח שהייתה עם פשוניאק מתחת לאפו של למקה כל הזמן. למקה מגלה שפשוניאק עזב את ככה-ככה ועבר להתגורר במלון זול על שפת הים. הוא מגיע לשם ומזמין אותו לדו-קרב לחיים ולמוות בשעה שככה-ככה מתחננת בפניו לחזור אליה. לאחר מכן פוגש למקה את ללללה ברחוב מגוריה. היא מספרת שמלוויה עזבו אותה והיא נשארה עם שלושת הכושים וכעת הם יוצאים להפלגה נוספת. ללללה מביעה שביעות-רצון מכך שלמקה ממשיך לחכות לה.
סתיו
למקה מחכה מתחת לדירתה של ללללה ומנהל דו-שיח דמיוני עם פשוניאק, בו הוא מספר שללללה שרה במסעדה בדרום העיר ובין השירים היא מתפקדת גם כמלצרית. שלושת הכושים לא היו ג'מייקנים אלא פליטים מקונגו שגורשו בחזרה לארצם. ללללה מגיעה עם חרוז פרדוכי ומציגה אותו כידיד, אך במהרה רואה למקה שהוא יותר מזה. למקה הולך לחדרו של פשוניאק במלון ומוצא אותו שוב שתוי. הוא שואל אותו אם בכוונתו להתנצל, אך פשוניאק איננו מתחרט ומסכים לדו-קרב, למרות שהוא לא יודע לירות. בתמונה הבאה פוגש למקה את ללללה בפתח ביתה בשעה שהיא יוצאת לעבוד במסעדה. קולה אבד וחלום הזמרה נגוז. לאחר מכן הוא הולך לביתו של פשוניאק ומגלה שהוא חזר לגור עם ככה-ככה. הוא מסרב להתנצל ואומר שמלבד בככה-ככה הוא לא נגע באישה כל שנות נישואיו. לאחר מכן מחכים שוב למקה ופשוניאק מתחת לדירתה של ללללה בשעת לפנות-בוקר. ללללה מגיעה בוכיה ומספרת שגם פרדוכי הלך. היא שוב אומרת ללמקה שלעולם לא תהיה שלו, והוא מודה שפעם שפט בתחרות יופי שכונתית ומאז דבק לו הכינוי "השופט למקה". אחר כך למקה מתנצל בפני פשוניאק על הסכסוך ביניהם ופשוניאק מדבר על חלומותיו שנגוזו. בתמונה האחרונה מחכה למקה מתחת לדירתה של ללללה במוצאי-שבת בשש ופוגש אותה עם מזוודה. היא עוזבת לעתיד לא ידוע ומבקשת מלמקה להמשיך לאהוב אותה. היא מודה שללללה וִיוָצֶ'ה הוא שמה האמנותי בלבד וששמה האמיתי הוא מוּסְיָה פּוֹדְגוֹרְנִיק. היא מנשקת אותו ואומרת שהוא אדם נפלא ושאלמלא היבלת היא הייתה זמרת מצליחה ומפורסמת. היא יוצאת והוא מנופף לה לשלום.
תפאורה
מבחינה טקסטואלית התפאורה בהצגה מינימלית מאוד. הבמה והרקע צבועים בשחור. עיקר התפאורה מורכב משתי דלתות. הדלתות מותקנות על גלגלים, המאפשרים להן לזוז על הבמה ואף להסתובב ולהציג את צידן החיצוני והפנימי. שימוש מתוחכם מתבצע בדלתות, כאשר השחקנים מזיזים ומסובבים אותן, וכך בעצם מכניסים ומוציאים את הקהל אל הדירות אותן הדלתות מייצגות. מלבד הדלתות יש שימוש בחלון בד התלוי גבוה, והמייצג את דירתה של ללללה כאשר השופט למקה ממתין לה ברחוב. רכיב התפאורה הרביעי הוא ארון הבגדים שבתוכו מתגלה ברבספסקואה בתחילת המחזה. עם זאת בהפקת תיאטרון הבימה בשנת 2022 התפאורה כללה במה מסתובבת, ומגוון תריסים בשלל גדלים שהשחקנים עברו דרכם.
פרסים
בטקס חלוקת פרסי האקדמיה הישראלית לתיאטרון לשנת 2008 זכתה ההצגה "הרטיטי את ליבי" בשישה פרסים: פרס הצגת השנה, פרס המחזאי לחנוך לוין (אותו קיבלה אלמנתו ליליאן ברטו), פרס הבמאי לאודי בן-משה, פרס השחקן לרמי ברוך בתפקיד "למקה", פרס שחקנית המשנה, ופרס מלחין השנה במחזות לקרן פלס.
נבחרת מלזיה בכדורסל
נבחרת מלזיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מלזיה.
נבחרת מלזיה העפילה פעם אחת בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל בשנת 1986, אך הפסידה בכל חמשת משחקיה וסיימה במקום ה-24 האחרון.
נבחרת מלזיה השתתפה פעמים רבות באליפות אסיה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי בו סיימה פעמיים באליפויות אשר אותן אירחה בשנים 1977 ו-1985.
נבחרת מלזיה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים.
חוות הקסמים (סרט)
חוות הקסמים (באנגלית: Charlotte's Web) הוא סרט מונפש מוזיקלי אמריקאי משנת 1973, אשר הופק באולפן הסרטים המצוירים האנה-ברברה ומבוסס על ספר בעל שם זהה מאת סופר הילדים אי. בי. ווייט. הסרט, בדומה לעלילת הספר, הוא על חזיר הניצל משחיטה על ידי עכבישה נבונה בשם שרלוט. הסרט הופץ לראשונה בבתי הקולנוע ב-1 במרץ 1973, על ידי חברת סרטי פרמאונט. זהו הסרט הראשון מאולפני האנה-ברברה אשר אינו מבוסס על הדמויות המצוירות שהפיקו לסרטי טלוויזיה. הסרט זכה להצלחה בינונית באולמות הקולנוע ובין מבקרי הסרטים. שירי הסרט נכתבו על ידי האחים שרמן אשר כתבו שירים לסרטים ידועים אחרים ובהם "מרי פופינס" (1964), "ספר הג'ונגל" (1967), ו"צ'יטי צ'יטי בנג בנג" (1968).
בנג'מין הולינגסוורת'
בנג'מין אלן ניקולס הולינגסוורת' (באנגלית: Benjamin Allen Nicolas Hollingsworth; נולד ב-7 בספטמבר 1984) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS "קוד בלאק" בין השנים 2015–2018.
קורות חייו
הולינגסוורת' נולד בברוקוויל, אונטריו. הוא למד בבית הספר הלאומי לתיאטרון של קנדה (אנ') במונטריאול, קוויבק, וסיים את לימודיו בשנת 2006.
חיים אישיים
הולינגסוורת התחתן עם מעצבת ההלבשה התחתונה ומורה לשיטת בר, נילה מאיירס, ב-10 בנובמבר 2012, לאחר שנתיים של זוגיות. לבני הזוג שני בנים, ילידי 2016 ו-2018 בהתאמה.
הולינגסוורת' היה בקשר עם השחקנית הקנדית נינה דוברב בין השנים 2006–2009. הם היו בעבר שותפים לדירה לפני שיצאו.
סלובודקה
סְלובּודְקָה (מיידיש: סלאבאדקע; מרוסית: Слободка; בפולנית: Słobódka או Wiliampol; בליטאית: Vilijampolė, "ויליאמפולה" = 'העיר שעל נהר וילייה') היא Seniūnija (יחידה מנהלית דמוית מועצה מקומית) בשטח העירוני של קובנה, בליטא הממוקמת על הגדה הימנית של הנהרות נֶרִיס (וילייה) ונֶמַן (ניֶימֶן), לא הרחק מהחיבור ביניהם. שטחה 17,200 דונם, ומתגוררים בה 32,000 תושבים.
עבר יהודי
סלובודקה ממוקמת מחוץ למרכז העיר, ממערב לנהר הוילייה, ועל כן לאורך הדורות השתקעו בה יהודים בתקופות שבהן נאסר עליהם להתגורר בתחומי העיר עצמה.
בשנת 1877 נוסדה בה, על ידי הרב נתן צבי פינקל, המכונה "הסבא מסלובודקה" ישיבת "כנסת ישראל", הידועה כ"ישיבת סלבודקה", אחת הישיבות המשפיעות ביותר במרחב היהדות הליטאית,
בשנת תרנ"ח (1897) נוסדה בה ישיבת כנסת בית יצחק על ידי הרב צבי הירש רבינוביץ. ב-1919 צורפה העיירה לתחום שיפוטה של העיר קובנה, שהפכה באותה עת לבירתה הזמנית של ליטא.
אנסטסיה, נסיכת אנהלט
אנסטסיה, נסיכת אנהלט(בגרמנית: Anastasia Prinzessin von Anhalt; נולדה ב-22 בדצמבר 1940) היא נסיכה גרמנייה מבית אסקניה, ואשתו של מריה עמנואל, מרקיז מייסן.
ביוגרפיה
אנסטסיה נולדה ב-22 בדצמבר 1940 ברגנסבורג, בוואריה והייתה הילדה היחידה של אויגן, נסיך אנהלט ואנסטסיה יונגמייר ונכדתו של אדוארד, דוכס אנהלט, השליט הלפני האחרון של דוכסות אנהלט.
ב-23 ביוני 1962 התחתנה אנסטסיה בווה, וו, שווייץ עם מריה עמנואל, מרקיז מייסן, בנם הבכור של פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן ואליזבת הלנה, נסיכת טורן וטקסיס, אולם לא היו להם ילדים.
סנאי ננסי נאוטרופי
סנאי ננסי נאוטרופי (שם מדעי: Sciurillus pusillus) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים המהווה מין יחיד בסוגו (Sciurillus) ובתת-משפחתו (Sciurillinae). מצוי ביערות האמזונאס.
מאפיינים
סנאי קטן זה שונה גנטית מכל שאר מיני הסנאים. אורכו 10–11 ס"מ ומשקלו 30–48 גרם. הוא בעל אוזניים קצרות וזנב רחב וצבעו אפור עם ראש מעט אדמדם וכן תחתית הרגליים והזנב אדמדמים. הוא בעל זנב ארוך ושעיר העוזר לו להתאזן ביער.
הסנאי חי ביערות הגשם בין ענפי העצים ולעיתים בקני טרמיטים אילניים. הוא ניזון מפירות ואגוזים ובעיקר מפירות העץ Parkia.
אוסוולדו ארניה
אוֹזְוַלְדוּ אֶאוּקְלִידִס די סוֹאוּזָה אָרָנְיָה (בפורטוגזית: Osvaldo Euclides de Sousa Aranha; הגייה: ; 15 בפברואר 1894 - 27 בינואר 1960) היה מדינאי ודיפלומט ברזילאי, הידוע בתולדות מדינת ישראל כמי שניהל את ישיבת האו"ם בכ"ט בנובמבר בה הוחלט על חלוקת שטחה של פלשתינה (א"י) המנדטורית לשתי מדינות, יהודית וערבית - החלטה שעל בסיסה הוקמה מדינת ישראל.
ביוגרפיה
ארניה נולד בעיר אלגרטה במדינת ריו גראנדה דו סול, ולמד משפטים ומדעי החברה. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ריו דה ז'ניירו ב-1916. לאחר סיום לימודיו עסק במקצוע עריכת הדין ובמסגרת עבודתו יצר קשר אישי עם הפוליטיקאי ז'טוליו ורגאס אשר היה אף הוא עורך דין.
ארניה לחם במרידת שנת 1923 נגד המתנגדים לבחירתו מחדש של בורז'ס דה מדיירוס בפעם החמישית למושל המדינה. הוא פיקד על מיליציה אזרחית, וסייע לדכא את המרידה. בשנת 1925 פתח בקריירה פוליטית, ומונה על ידי דה מדיירוס לראש עיר מולדתו. לאחר מכן נבחר לסנאט של מדינתו.
ארניה סייע לידידו ז'טוליו ורגאס לעלות לשלטון בברזיל, בהפיכה צבאית בשנת 1930. ארניה סייע במשא ומתן עם נציגי הצבא שהביא להכרזה על ורגאס כנשיא. לאחר עלייתו של ורגאס לשלטון בברזיל, קיבל ארניה מספר משרות בכירות. בתחילה מונה למושל מדינתו, ריו גראנדה דו סול, ולאחר מכן שימש בין 1931 ל-1934 בתפקיד שר האוצר. בתפקיד זה תרם רבות להקטנת החוב החיצוני של ברזיל, מטרה חשובה של מדיניות ורגאס. בין 1934 ל-1938 שימש כשגריר ברזיל בארצות הברית, וב-1938 קיבל את תפקיד שר החוץ. בתפקידו זה השתתף בישיבות הראשונות של שרי החוץ של מדינות אמריקה, בהן עוצבה מדיניות החוץ הפאן-אמריקנית במהלך השלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. בישיבות אלו ארניה המליץ על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם מדינות הציר. לקשריו האישיים הטובים של ארניה עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט היה חלק חשוב במדיניות החוץ הברזילאית באותה התקופה, וליישום מדיניות "השכן הטוב" עליה הכריז רוזוולט כלפי מדינות אמריקה הלטינית.
במהלך מלחמת העולם השנייה שגריר ברזיל בצרפת לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס ניצל את האישור הכללי שקיבל מאוסוולדו ארניה להנפקת מאות ויזות ליהודים שהצליחו בעזרתן לעזוב את צרפת הכבושה.
עצרת החלטת החלוקה
ארניה עמד בראש הישיבה המיוחדת הראשונה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות שהתכנסה בשנת 1947, וכראש המשלחת הברזילאית לארגון החל מסורת שעומדת בעינה עד היום, לפיה הדובר הראשון בכנס חשוב זה הוא תמיד ברזילאי. לארניה חלק חשוב בהקמת מדינת ישראל, כאשר תמך בתוכנית החלוקה ועמד בראש הישיבה בה הצביע הארגון על קבלת התוכנית והקמת מדינת ישראל. הוא אף איפשר פיליבסטר בדיון, שאפשר לסוכנות היהודית לגבש רוב מתאים. מאוחר יותר מסר ארניה את פטיש ההצבעה ואת טופס הרישום המקורי מהצבעה זו למוזיאון בקיבוץ ברור חיל.
מותו והנצחתו בישראל
בשנת 1960 מת אוסוולדו ארניה בריו דה ז'ניירו בגיל 65. על שמו נקראים רחובות במספר ערים במדינת ישראל, ובהן תל אביב (מפה), רמת גן (מפה) ובאר שבע (מפה), מועדון לחבר בקיבוץ ברור חיל וכן כיכר בירושלים (מפה) ובניין מעונות במכון ויצמן.
דני קלפטון
דניאל רוברט "דני" קלפטון (אנגלית: Daniel Robert "Danny" Clapton; 22 ביולי 1934 - 16 ביוני 1986) היה כדורגלן אנגלי.
ביוגרפיה
קלפטון נולד בשכונת סטפני שבטאוור האמלטס, לונדון, והחל את הקריירה שלו כשחקן חובב בלייטונסטון. באוגוסט 1953 הוא הצטרף לארסנל, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1 - 0 על צ'לסי ב-25 בדצמבר 1954. לקראת סוף אותה עונה הוא הפך לקיצוני הימני הבכיר של ארסנל, ותפס את מקומו של ארתור מילטון. הוא שיחק בהרכב באופן קבוע במשך ארבע העונות הבאות, למעט עונת 1957/1958 שבה היה פצוע במשך שליש עונה, וסייע לארסנל לסיים במקום השלישי בעונת 1958/1959. היה זה המיקום הגבוה ביותר של המועדון מזה שש שנים.
קלפטון זומן לנבחרת אנגליה, והשתתף רק בתיקו 2 - 2 מול נבחרת ויילס, שנערך באצטדיון וילה פארק ב-26 בנובמבר 1958. באותו יום נערך משחק ידידות בהייבורי בין ארסנל ליובנטוס, וקלפטון שיחק בו לצידו של ג'ק קלסי שעמד בשער הנבחרת הוולשית באותו יום.
לאחר החתמתם של ג'קי הנדרסון ואלן סקירטון הוא נאלץ לחלוק את מקומו בעמדת הקיצוני הימני לאורך עונת 1959/1960 ולאורך עונת 1960/1961. לאחר החתמתו של ג'וני מקלאוד בקיץ 1961 איבד קלפטון את מקומו בהרכב (הוא השתתף רק בחמישה משחקים בעונת 1961/1962, והועבר ללוטון טאון בספטמבר 1962. בסך הכל הוא השתתף ב-225 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 27 שערים.
בזמן ששיחק בלוטון לא התרחשו שם אירועים מיוחדים; מאוחר יותר הוא עבר לאוסטרליה ושיחק עבור סידני קורינתיאנס. הוא חזר לאנגליה ב-1970, ומאוחר יותר ניהל פאב ברובע האקני של לונדון.
אחיו הצעיר, דניס, היה גם כן כדורגלן, אך לא זכה להצלחה רבה כמו דני והשתתף רק בחמישה משחקים במדי ארסנל ונורת'המפטון טאון.
בדלנות
בדלנות (באנגלית: Separatism) היא אידאולוגיה שמקדמת הפרדה תרבותית, אתנית, שבטית, דתית, גזעית, ממשלתית ומגדרית מהקבוצה הדומיננטית על מנת להקים מדינה עצמאית או לקבל אוטונומיה גדולה יותר. הסיבות להפרדה יכולות להיות אזוריות, אתניות, לשוניות, תרבותיות, דתיות, כלכליות, פוליטיות, או שילוב של כמה מאלה.
קבוצות בדלניות עוסקות בסוג של פוליטיקת זהויות, והפעילות והחשיבה הפוליטית שלהן לרוב מתמקדת בחוויית עוול משותפת שנגרמה לבני קבוצה חברתית מסוימת. קבוצות אלה סבורות שהניסיונות לקיים אינטגרציה בינן לבין הקבוצות הדומיננטיות פוגעים בזהותן וביכולתן להגשים את הגדרתן העצמית. אף על פי כן, לרוב גורמים כלכליים או פוליטיים ממלאים תפקיד קריטי ביצירת תנועות בדלניות גדולות ורבות השפעה.
בדלנות יכולה לעיתים למלא תפקיד חיובי משמעותי, כפי שהיה למשל במאבק של עמים נגד קולוניאליזם שהוביל להקמתן של מדינות לאום רבות ברחבי העולם במאתיים השנים האחרונות.
מניעים
לקבוצות יש בדרך כלל מניע אחד או יותר להפרדה. דוגמאות בולטות למניעים:
תגובות מצד ממשלות לבדלנות
תנועות בדלניות לא תמיד דורשות עצמאות מלאה, ולא תמיד פונות לשימוש בנשק להשגת מטרותיהן. עד כמה הדרישות מרחיקות לכת, ועד כמה האמצעים אלימים – הדבר תלוי במגוון גורמים כלכליים, פוליטיים, חברתיים ותרבותיים, וגם במנהיגות התנועה ובתגובת הממשל. ממשלות עשויות להגיב במספר דרכים, שחלקן אינן מתיישבות זו עם זו. תגובות אופייניות מצד ממשלות לתנועות בדלנות לאורך ההיסטוריה:
ממשלות רבות מדכאות תנועות בדלניות בארצן אך תומכות בתנועות בדלניות בארצות אחרות.
בדלנות אתנית
בדלנות אתנית מבוססת יותר על הבדלים תרבותיים ולשוניים מאשר על הבדלי דת או גזע, שגם הם עשויים להתקיים. להן רשימה של תנועות בדלניות אתניות בולטות:
בדלנות גזעית
ישנן קבוצות בדלניות המבקשות ליצור הפרדה בין קבוצות אנשים על בסיס המוצא האתני של הקבוצות. אנשים המשתייכים לקבוצות אלו לרוב מתנגדים לנישואין בין-גזעיים ולאינטגרציה עם גזעים אחרים ומחפשים בתי ספר נפרדים, בתי עסק, כנסיות ומוסדות אחרים ולעיתים קרובות חותרים לקיום הפרדה בין חברות, טריטוריות, מדינות, או ממשלות. להן רשימה של תנועות בדלניות גזעיות בולטות:
בדלנות דתית
קבוצות דתיות בדלניות וכתות בדלניות מבקשות בדרך כלל ליצור הפרדה מהקבוצה הדתית הגדולה יותר. דוגמאות בולטות:
בדלנות במאה ה-21
במדינות רבות ברחבי העולם פועלים כיום קבוצות בדלניות מוסלמיות. דוגמאות בולטות כוללות את הפיליפינים, תאילנד, הודו (באזור ג'אמו וקשמיר), ברפובליקה העממית של סין (התנועה האסלאמית המזרחית של תורכסטאן), בטנזניה (התנועות הבדלניות בזנזיבראן), ברוסיה (בצפון חבל הקווקז, ובעיקר בצ'צ'ניה), וביוגוסלביה.
במזרח התיכון קיימות תנועות בדלניות כורדיות בטורקיה, עיראק וסוריה.
בתוך מדינות האיחוד האירופי מתחזקות תנועות בדלניות המבקשות לעצמן ריבונות או אוטונומיה מוגברת; בהן הקטלונים בספרד, הסקוטים בבריטניה (טרם פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי), ונטו ולומברדיה באיטליה, איי פארו בדנמרק, אי קורסיקה בצרפת והפלמים בבלגיה.
להתחזקות התנועות הבדלניות בתוך מדינות האיחוד האירופי ניתנו מספר הסברים: העברת סמכויות מדינתיות רבות לאיחוד האירופי החלישה את מעמד המדינה הריבונית בעיני האזרחים, וכפועל יוצא קבוצות אתניות מובחנות אינן מעוניינות עוד להיות כפופות לה (אלא לזכות בשלטון עצמי); יצירת מעין "אומה אירופאית" גדולה שכל אזרחי האיחוד האירופי הם אזרחיה פגעה בתחושת הסולידריות של אזרחי המדינות בינם לבין עצמם, ולכן קבוצות מובחנות עשירות יותר (דוגמת הקטלונים בספרד) אינן מעוניינות עוד לממן מכספן אזורים אחרים במדינה ומעוניינות להתנתק ממנה; בעבר עצמאות דרשה משאבים עצומים דוגמת צבא, פיתוח כלכלה ומוסדות שלטוניים מלאים, אך בתוך האיחוד האירופי קבוצה בדלנית יכולה לשאוף למדינה עצמאית תוך הישענות על מוסדות האיחוד האירופי וכלכלתו.
עמנואל פצ'יפיצ'י
עמנואל פצ'יפיצ'י (באיטלקית: Emanuele Pacifici; 15 ביוני 1931 – 14 באפריל 2014) היה היסטוריון יהודי-איטלקי, שורד שואה.
חייו לפני מלחמת העולם השנייה
עמנואל פצ'יפיצ'י נולד ברומא להוריו, הרב ריקרדו פצ'יפיצ'י וונדה אבנעים, נצר למשפחה רבנית ממוצא ספרדי שהתיישבה בטוסקנה במאה ה-16, תחילה בליבורנו ומאוחר יותר בפירנצה.
זמן קצר לאחר לידתו של עמנואל, עברה המשפחה להתגורר ברודוס, שבאותה עת הייתה חלק מהאימפריה האיטלקית, בשל מינויו של אביו לראש הישיבה הרבנית של הקהילה היהודית המקומית. בשנת 1935, שבה המשפחה לאיטליה, שם שימש אבי המשפחה כרב הראשי של העיר ג'נובה. בשנת 1933 נולדה אחותו של עמנואל, אשר מתה בטרם עת, ובשנת 1938 נולד אחיו רפאל.
חייו בתקופת מלחמת העולם השנייה
לאחר מעצרו של האב, פרנצ'סקו רפטו, עוזרו של קרדינל ג'נובה (לימים הוכר כחסיד אומות העולם), הזהיר את משפחת פצ'יפיצ'י באופן אישי לעבור למקום בטוח יותר. הם הועברו לפירנצה, שם נעזרו ברשת ההצלה של הקרדינל אליה דלה קוסטה. דלה קוסטה העביר את המשפחה לטיפולו של דון לטו קזיני. אמו וסבתו של עמנואל מצאו מקלט במנזר הפרנציסקני של מריה בכיכר קרמינה (Santa Maria del Carmine) בזמן ששני הילדים (עמנואל ואחיו רפאל) הצטרפו לילדי בית הספר לבנים של הנזירות של סנטה מרתה בסטיניאנו, שם שמרה עליהם הנזירה בנדטה וספיניאני (Benedetta Vespignani). בעקבות הלשנה, פשטו הגרמנים על המנזר של קרמינה. כך איבדו האחים פצ'יפיצ'י את אימם, לאחר שאיבדו גם את אביהם: האב והאם נשלחו ונרצחו בתאי הגזים יחד עם חברי משפחה נוספים ממשפחת פצ'יפיצ'י, כולל בן הדוד אלברטו והדוד סמואל, שניהם רבנים שגורשו עם משפחותיהם. האחים פצ'יפיצ'י, עמנואל ורפאל, המשיכו להסתתר במנזר בסטיניאנו עד שחרור פירנצה ב-4 באוגוסט 1944, כאשר חייל הבריגדה היהודית, אליהו לובינסקי פגש במקרה את הבנים והוביל אותם לרומא, שם הם אוחדו עם הסבים והדודים שלהם.
חייו לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה השתקע ברומא. הוא כתב וערך מספר עבודות שהוקדשו לשימור המורשת שבעל פה של המסורת האיטלקית היהודית הדתית והתרבותית.
ב-9 באוקטובר 1982 נפצע קשה מאוד במתקפת הטרור על בית הכנסת ברומא, שבו נפצעו 36 אנשים נוספים ונרצח ילד אחד. עמנואל עצמו היה שרוי בין חיים למוות במשך מספר ימים.
בשנת 1993 פרסם ספר אוטוביוגרפי בשם "אל תסתובב לאחור: ביוגרפיה של יהודי" (Non ti voltare: autobiografia di un ebreo). מדובר באחת העדויות האוטוביוגרפיות הראשונות שהתמודדו עם ההשפעה הטראומטית שהייתה לרדיפות הנאצים על הילדים היהודים באיטליה, גם על אלה שלא נשלחו למחנות ההשמדה אך נאלצו לעזוב את בתיהם ולהסתתר בפחד ובכאב מהפרידה או מהאובדן של הוריהם. חייו של עמנואל פצ'יפיצ'י היוו השראה לספר שנקרא "הצייד של ג'וסטי " אשר נכתב על ידי הוגו וסלביה פצ'יפיצ'י נויה (Ugo e Silvia Pacifici Noja).
היה נשוי במשך כמעט שישים שנים לג'ויה פצ'יפיצ'י טליאקוצו (Gioia Pacifici Tagliacozzo) אשר להם נולדו שני ילדים: מרים פצ'יפיצ'י לסרי (Miriam Pacifici Lasry), אשר חיה בישראל, וריקרדו פצ'יפיצ'י (Riccardo Pacifici), שהיה לנשיא הקהילה היהודית של רומא בין השנים 2008-2015.
זמן הקפה
זְמַן הַקָּפָה באסטרונומיה הוא משך הזמן בו גרם שמים נע סביב גרם שמיימי אחר. בלא ציון אחר, הכוונה היא לזמן הסידרי אשר נמדד ביחס לכוכבים באינסוף. לדוגמה, זמן ההקפה של כדור הארץ סביב השמש הוא שנה, זמן ההקפה הסינודי של הירח סביב כדור הארץ הוא חודש עברי. במערכות של כוכבים כפולים זמן ההקפה לעיתים מתייחס לכל אחד מן הכוכבים ביחס למרכז הכובד המשותף להם. זמן הקפת השמש את מרכז שביל החלב נקרא שנה גלקטית.
דוגמאות
את זמן ההקפה ניתן למדוד ממספר נקודות מבט שונות:
זמני הקפה במערכת השמש
טבלה זו מרכזת מידע על זמני סיבוב שונים במערכת השמש, העמודה הראשונה מציינת את זמן ההקפה הסידרי סביב השמש, העמודה השנייה והשלישית מציינות את משך ההקפה הסינודי - עד שאותו גרם שמיים יחזור לאותה אלונגציה ואותה זווית מופע.
משך ההקפה הסינודי של מאדים הוא כשנתיים וחודשיים, משמעות הדבר היא שמדי שנתיים וחודשיים מאדים יראה לצופה מכדור הארץ באותו מצב בשמיים. לדוגמה מאדים הגיע לקרבתו המרבית לכדור הארץ (כאשר מאדים נמצא בניגוד כלומר באלונגציה של 180 מעלות מן השמש) באוגוסט 2003 ולאחר מכן שוב באוקטובר 2005, דצמבר 2007 וכן הלאה. זמן ההקפה הסינודי חשוב גם לצורך חישוב מסלולי הגעה לכוכבי לכת נוספים דוגמת מסלול הוהמן.
גלי כבידה
תורת היחסות הכללית חזתה את קיומם של גלים במרחב־זמן שנוצרים כתוצאה מתאוצה של מסות, בעוד שגלי הכבידה לא נצפו באופן ישיר נמצא על ידי מעקב אחר מערכות של כוכבי נייטרונים וננסים לבנים שזמן ההקפה שלהם סביב מרכז המסה המשותף התקצר לאורך מספר שנים. הסברה המקובלת בעניין היא כי במערכות אלו מתקיים איבוד אנרגיה לגלי כבידה שגורם למרחק בין העצמים לקטון ולכן לזמן ההקפה שלהם להתקצר, תהליך זה צפוי להסתיים בהתנגשות שני הגופים.
פרנסיס בלקוול מאייר
פרנסיס בלקוול מאייר (באנגלית: Francis Blackwell Mayer; 27 בדצמבר 1827 - 5 בדצמבר 1899) היה צייר ז'אנר אמריקני בולט במאה ה-19 ממרילנד. ידוע בעיקר בזכות ציורי השמן וצבעי המים שלו, והוא יצר גם רישומים בעט ועפרונות צבע, חריטות ואיורים. רבות מיצירותיו הן נושאים היסטוריים.
ראשית חייו
פרנסיס בלקוול מאייר נולד בבולטימור, מרילנד, ב-27 בדצמבר 1827, בנם של צ'ארלס מאייר ואליזה בלקוול מאייר. הוא היה אחד משלושת הבנים, הנרי כריסטיאן מאייר (1821–1846), בנו של אביו עם אשתו הראשונה, ואלפרד מאייר, שהפך לפיזיקאי ידוע, ובראנץ מאייר, סופר.
פרנסיס מאייר למד אמנות בבולטימור אצל אלפרד ג'ייקוב מילר וארנסט פישר בשנות ה-40 של המאה ה-19 ובפריז אצל צ'ארלס גלייר והתמחה בציורי שמן וציורי עפרון. הוא התגורר בפריז בין השנים 1862 עד 1870, שם הוצגו יצירות האמנות שלו בתערוכות שנתיות.
קריירה מוקדמת
פרנסיס מאייר החל את עבודתו בהקמת אגודת האמנות במרילנד ב-14 במרץ 1847 והאגודה נפגשה בסטודיו שלו פעם בשבוע. הוא המשיך לעבוד כליתוגרף בפילדלפיה בשנת 1847 ובשנת 1848 שימש כעוזר הספרן של הגלריה לאמנויות יפות באגודה ההיסטורית של מרילנד, שדודו הסופר בראנץ מאייר, היה מעורב בה הן בהקמתה והן כנשיא. הוא גם הכין איורים לספרי דודו על מקסיקו.
במאי 1851 נסע מאייר למינסוטה וצפה בחתימת חוזה טראוורס דה סיו. הוא כתב תיאורים ועשה רישומי עט ודיו על חוויותיו במערב. לנסיעה זו הייתה השפעה על אחד מציוריו המפורסמים ביותר, "חוזה טראוורס דה סיו, מינסוטה" משנת 1886. עם שובו למרילנד הוצגו עשרה מצבעי המים שלו על ידי אגודת האמנים של בולטימור באגודה ההיסטורית במרילנד.
קריירה באנפוליס
לאחר שהשלים את השכלתו באירופה, קיבל מאייר מדליה ותעודה ממכון מרילנד על עבודותיו "קונטיננטל" ו"פילוסוף בעליית הגג ". עם שובו לארצות הברית, התיישב באנאפוליס, מרילנד. עבודותיו כללו ציורים היסטוריים, שניים מהם נקנו על ידי מדינת מרילנד. יצירות אמנות נוספות של מאייר כמו אנאפוליס הידועה בשנת 1750 נעשו עבור אנשים פרטיים, מכון פיבודי וממשלת ארצות הברית.
בשנת 1891 הוזמן מאייר על ידי חברת הרכבות של בולטימור ואוהיו לצייר את מייסדי הרכבת של בולטימור ואוהיו, המציג את ההיסטוריה של הרכבת מאז הקמתה בשנת 1827 עד 1880. הציור הוצג במטה החברה בבולטימור במשך רוב המאה העשרים. הציור המקורי נמצא כעת במטה חברת CSX Transportation בג'קסונוויל, פלורידה. העתק מוצג בתצוגה ציבורית במוזיאון הרכבות בבולטימור.
בשנת 1876, מאייר רכש בית באנאפוליס ההיסטורית והתעניין באופן פעיל בשיפור פני העיר. בשנת 1884 סייע מאייר בהקמת האגודה לשיפור העיר באנאפוליס. הוא היה פעיל בעיצוב השטחים הציבוריים בעיר השטח סביב מרחב השוק. מאוחר יותר הוא היה חבר בוועדת הבנייה של בית ספר ציבורי חדש והתעניין בארכיטקטורה ובהיסטוריה של אנאפוליס וסייע בתכנון מבני ציבור חשובים בעיר.
חיים אישיים
מאייר לא נשא אישה עד שהיה בן 55. ב-12 בפברואר 1883 התחתן עם האלמנה אלן בנטון ברואר בת ה-27. מאייר לא הזכיר ילדים בצוואתו האחרונה בשנת 1896, ולא היו לו ילדים בזמן מותו.
מאייר נפטר באנאפוליס ב-28 ביולי 1899. גופתו נקברה בבית העלמין בעיר אנאפוליס.
קרבונמיס
קרבונמיס (שם מדעי: Carbonemys; מילולית: "צב ביצות הפחם") הוא סוג נכחד של צב מים מתוקים ענקי ממשפחת הפודוקנמיים אשר התקיים מתחילת עידן הקנוזואיקון בתקופת הפלאוגן שלפני 60-58 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בתצורות צרג'ון שבצפון קולומביה. המאובנים שלו התגלו ב-2005 ונחקרו ב-2012.
מאפיינים
צב זה שהיה קרוב משפחתו של גדול צבי המים, הסטופנדמיס והוא היה לפי מדידות בעל שריון עצום באורך 1.72 מ' ואורך כולל של 2.5 מטר, קרוב לצב ים גילדי מודרני, מה שהופך אותו לאחד מגדולי הצבים. הוא היה בעל חוטם ארוך ומלתעות חזקות מאוד שיכלו למחוץ תנין אך היו חסרות שיניים. לצידו חיו מיני זוחלים גדולים כמו תנינים קדומים כמו הארכרונטיסוכוס (Acherontisuchus) והנחש הגדול ביותר בעולם, הטיטאנובואה.
צב זה כנראה היה שחיין מוצלח אך יצור מגושם ביבשה. הוא ניזון כנראה הן מיצורים קטנים יותר והן מצמחייה. הוא נכחד עם התייבשות הביצות הטרופיות בהם חי.
גייב ואסקז
גבריאל ואסקז (באנגלית: Gabriel Vasquez; נולד ב-3 באוגוסט 1984) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו מקסיקו. הוא נבחר לתפקיד בבחירות 2022 לאחר שגבר על נציגת המחוז המכהנת איבט הרל. טרם היבחרו לקונגרס היה חבר מועצת העיר לאס קרוסס שבניו מקסיקו.
ביוגרפיה
ואסקז נולד באל פאסו שבטקסס, וגדל בסיודאד חוארס שבמקסיקו. בשנת 2008 השלים באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו לימודי תואר ראשון באנגלית ובעיתונאות. במהלך לימודיו הגבוהים היה ואסקז העורך החדשות הראשי של "The Round Up", העיתון המנוהל בידי הסטודנטים באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו. בשנים 2008–2011 היה העיתון הקהילתי "Las Cruces Bulletin". בשנת 2011 נתמנה למנכ"ל לשכת המסחר ההיספנית בלאס קרוסס. מ-2013 עד 2015 שימש כנציג שטח של הסנאטור מרטין היינריך.
בשנים 2015 ו-2016 עבד ואסקז כסגן נשיא לענייני תקשורת ב-"First Focus", ארגון הועסק בדיפלומטיה ציבורית בוושינגטון הבירה. בין השנים 2016–2018 היה מנהל קשרי הקהילה של הפדרציה לחיות בר בניו מקסיקו, ולאחר מכן שימש כסגן מנהל הסניף של "Wilderness Society" בניו מקסיקו. מ-2019 ועד 2021 עבד כסגן מנהל הקרן השימור המערבית במשרד הקרקעות הפדרלי של מחלקת התחבורה של ארצות הברית. במקביל, בשנים 2017–2021, היה ואסקז חבר מועצת העיר לאס קרוסס.
בבחירות 2022 היה ואסקז מועמד המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השני של ניו מקסיקו בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך מסע הבחירות הרבה לתקוף את ממשל נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ ואף השווה אותו לקו קלוקס קלאן. ב-8 בנובמבר 2022 גבר על נציגת המחוז המכהנת איבט הרל, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, בהפרש זעום בן כ-1,300 קולות. גבולות המחוז שורטטו מחדש לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020, מה שהפך את המחוז שנטה בעבר לצד הרפובליקני לתחרותי יותר.
ב-3 בינואר 2023, עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, ואסקז הושבע לתפקידו.
סמל מרילנד
סמל מדינת מרילנד, ידוע רשמית כחותם הגדול של מדינת מרילנד (באנגלית: Great Seal of the State of Maryland) הוא סמל הממשל הרשמי של מדינת מרילנד בארצות הברית. הוא משמש לאימות פעולות על ידי האספה הכללית של מרילנד (בית המחוקקים של המדינה), אך הוא משמש גם למטרות הצגה ברוב בנייני המדינה. עיצוב החותם שונה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, והסמל הנוכחי מציג את הצד ההפוך של החותם המקורי.
היסטוריה
החותם הראשון נגנב בשנת 1645 על ידי ריצ'רד אינגל במהלך מרד, אך חותם דומה נשלח כתחליף על ידי ססיל קלוורט, הברון השני מבולטימור (1605–1675). החותם הציג דימויים רפובליקניים, כמו אישה המחזיקה מאזני צדק בצדו האחורי והמוטו "האמצעי הוא התעשייה, התוצאה היא השפע" בצדו הקדמי.
ב-1817 נעשה שימוש בסמל העיט, והוא הופיע יחד עם גרסה של הצד האחורי המקורי בגרסה של 1854. החותם המקורי של קלוורט הוחזר לשימוש ב-1874, ובוצעו בו תיקונים שונים בתדמיתו ובמשמעותו ב-1959 וב-1969.
צד קדמי
למרילנד חותם דו-צדדי, דבר נדיר בקרב מדינות ארצות הברית והעולם. הצד הקדמי של חותם המדינה, שתואר בחוק בשנת 1959 (פרק 396, חוקי 1959), מציג את לורד בולטימור (ססיל קלוורט) כאביר בשריון מלא רכוב על סוס עם חרב שלופה ביד. שריון הסוס עליו רכוב לורד בולטימור נושא את סמל משפחתו. הכתובת על שפת החותם מציגה את הביטוי הלטיני Cecilius Absolutus Dominus Terræ Mariæ et Avaloniæ Baro de Baltimore, שמתורגם ל"ססיל, האדון המוחלט של מרילנד ואבלון, ברון בולטימור" (פרק 79, שנת 1969; סעיפים 13–101 עד 13–105).
צד אחורי
החלק האחורי של החותם מציג את סמל בית קלוורט (המופיע גם בדגל מרילנד), המתואר כך:
התומכים הם חקלאי (דקסטר, שמאל) ודייג (סיניסטר, ימין), הראשון אוחז באת והשני דג; מעטה הארמין (היפוך הגולס) שלם ומקיף את כל הסמל. הציצה היא כתר עם שני דגלונים, משמאל אור ומימין סאבל.
מוטו המדינה, "Fatti maschii, parole femine", מתורגם מאיטלקית כ"מעשים גבריים, מילים נשיות", או באופן כללי יותר, "מעשים חזקים, מילים עדינות", שהוא התרגום שממשלת מרילנד מצטטת באופן רשמי. מרילנד היא המדינה היחידה עם מוטו באיטלקית. האמרה היא המוטו של משפחת קלוורט (ברוני בולטימור), שייסדה לראשונה את מושבת מרילנד. ג'ורג' קלוורט, ברון בולטימור הראשון (1579–1632), הפך אותו למוטו של משפחתו ב-1622 ונראה שהאמרה הייתה ידועה באנגליה של המאה ה-17.
הטקסט הלטיני המקיף את החותם, Scuto bonæ voluntatis tuæ coronasti nos, הוא מפסוק י"ב של תהילים ה' מהוולגטה. הוא מתורגם ל"כַּצִּנָּה רָצוֹן תַּעְטְרֶנּוּ". שנת ייסוד המדינה, 1632, משלים את המעגל.
אף על פי שהצד האחורי הוא החלק המשמש במסמכים ממשלתיים רשמיים ומוכר יותר, ניתן למצוא את הצד הקדמי מוצג ברחבי המדינה, במיוחד בבנייני הממשל של המדינה, כולל בית המדינה של מדינת מרילנד.
בטי רוקאווי
בטי רוקאווי (נולדה ב-21 בפברואר 1954) היא אשת אופנה ישראלית.
ביוגרפיה
רוקאווי נולדה בהודו למשפחה שומרת מצוות בת שמונה נפשות. אביה הגיע להודו מבוכרה ושם משפחתה היה "מירזיוף". המשפחה עלתה לישראל כשהייתה בת 3 ונקלטה בפתח תקווה. רוקאווי למדה בבית הספר הדתי "ישורון" בפתח תקווה.
לאחר שירותה הצבאי, למדה איפור ואופנה ב-"F.I.T" שבסן דייגו. עם שובה לישראל שמשה כמאפרת בהצגותיו של חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי.
בין השנים 2005–2006 השתתפה רוקאווי בתוכנית המציאות של ערוץ 10 "הדוגמניות", כשופטת, לצד מיקי בוגנים וגלית גוטמן.
ב-2015 השתתפה רוקאווי בתוכנית המציאות "מאסטר שף VIP" והייתה המודחת התשיעית והאחרונה (בחצי גמר).
רוקאווי הייתה נשואה לפרופסור רוברט רוקאווי ואחרי תקופה בה חיו בנפרד, השניים חזרו לחיות יחד. היא מתגוררת בארסוף.
Champagne Problems (אלבום של אינה)
Champagne Problems הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת הרומנייה אינה. האלבום יצא לאור ב-7 בינואר 2022, בהוצאת חברת התקליטים גלובל רקורדס. האלבום עצמו יצא בשני חלקים חלק ראשון Champagne Problems #DQH1 וחלק שני Champagne Problems #DQH2. בדומה לאלבומה הקודם של הזמרת, Heartbreaker (2020), במשך כ-18 ימים באחוזה שבה התגוררה אינה עם מספר כותבי שירים ומפיקים מוזיקליים. כדי לתעד את תהליך ההתקדמות, אינה העלתה וולוגים ביוטיוב כל יומיים.
רקע
אלבום האולפן השביעי של אינה, Heartbreaker, הוקלט במהלך תקופה של שלושה שבועות בנובמבר 2020 באחוזה שכורה בבוקרשט עם שני אולפני הקלטות, בהם התגוררה אינה עם כותבי השירים והמפיקים המוזיקליים הרומניים סבסטיאן ברק, מרצ'ל בוטזן, סיינטה, אלכסנדרו קוטוי ומינלי. אינה תיעדה את ההתקדמות באמצעות הוולוגים היומיים שהעלתה לערוץ היוטיוב שלה, שפעל בין 3 ל-21 בנובמבר 2020. אינה חשפה את שם האלבום ורשימת הרצועות שלו באמצעות פוסטים באינסטגרם ב-27 בנובמבר. באותו התאריך, האלבום היה זמין להאזנה ביוטיוב ו-SoundCloud. בהמשך, הועלה לפלטפורמות האחרות, תוך שהיה זמין להורדה דיגיטלית כבר ב-4 בדצמבר 2020.
הפקה והוצאה
בתחילת דצמבר 2021, הכריזה אינה על העונה השנייה של Dance Queen's House, יחד עם טריילר נלווה שהתפרסם בערוץ היוטיוב שלה. בניגוד לעונה הקודמת, הוולוגים הועלו כל יומיים ולא כל יום. אינה עבדה עם אותם כותבי השירים והמפיקים מהעונה הקודמת, אך הזמינה כמה אחרים ממדינות שונות.
בפרק האחרון, חשפה אינה את שם האלבום, Champagne Problems, ואפשרה להזמין אותו מראש. האלבום מכיל בסך הכל 15 שירים, החלק הראשון מעוצב כ-Champagne Problems #DQH1, והוא יצא לאור ב-7 בינואר 2022.
סידי מוחמד ולד בובכר
סידי מוחמד וּלְד בּוּבָּכָּר (בערבית: سيدي محمد ولد بو بكر, תעתיק מדויק: סידי מחמד ולד בו בכר; נולד ב-31 במאי 1945) היה ראש הממשלה של מאוריטניה.
בובכר החל את כהונתו השנייה ב-7 באוגוסט 2006, ארבעה ימים לאחר הפיכה צבאית שהוביל הקולונל סידי מוחמר ולד וול. מינויו של בובכר בא לאחר התפטרותו של סע'יר ולד מבארכ, ראש הממשלה הקודם, שהודח בהפיכה. בובכר סיים את כהונתו ב-2007.
Runaway Train (שיר של סול אסיילום)
Runaway Train הוא בלדת רוק שבוצע על ידי להקת הרוק האמריקאית סול אסיילום ויצא לאור בשנת 1993. השיר זכה בשנת 1994 בפרס גראמי לשיר הרוק הטוב ביותר.
רקע
השיר יצא לאור ביוני 1993 כסינגל הרביעי מהאלבום "Grave Dancers Union" שיצא שנה קודם לכן. השיר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם. הוא הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, למקום השני במצעד המיינסטרים טופ 40, ולמקום הראשון במצעד מגזין RPM הקנדי. הוא הגיע לזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לאחר שנמכרו ממנו 600,000 עותקים בארצות הברית. במדינות נוספות זכה השיר להצלחה כגון נורווגיה, שווייץ, ניו זילנד, ושוודיה.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ לשיר בוים על ידי טוני קיי, והושמע רבות ב-MTV. לשיר נוצרו מספר גרסאות. הגרסה שיצאה בארצות הברית החלה בהודעה על המסך האומרת "ישנם מעל למיליון בני נוער אבודים המסתובבים ברחובות של ארצות הברית, כאשר הגרסה הבריטית לווידאו קליפ כללה את ההודעה "100,000 בני נוער אבודים ברחובות בריטניה".
לאורך הווידאו קליפ נראית הלהקה שרה ומנגנת, ותוך כדי מופיעות סצנות מבוימות. בסצנה הראשונה ילד הרואה את סבו מכה את סבתו והורג אותה. כתוצאה מכך נאלץ הילד לברוח. סצנה השנייה נערה שעוסקת בזנות עולה על רכב של גבר. בהמשך נלקחת הנערה לרכב מסחרי של כנופיה ולאחר מכן נלקחת על ידי אמבולנס לבית החולים לאחר שהוכתה. בסצנה שלישית של הקליפ נראה תינוק הנחטף על ידי אשה מבוגרת מעגלתו, ואמו רצה אחר רכב החוטפת.
לאורך הקליפ נראים גם ילדים שנפגעו כתוצאה מהתעללות בהם. בקטע מהקליפ נראות על המסך תמונות רבות של ילדים נעדרים לצד שמם ושנת היעלמותם. הרעיון להציב תמונות של ילדים נעדרים בקליפ נהגה על ידי במאי הקליפ קיי, ששאב השראה מתמונות ילדים נעדרים על קרטוני חלב. לדבריו, 26 ילדים שהופיעו בקליפ שבו לביתם.
בסוף הקליפ נראה פירנר על המסך אומר: "אם ראית את אחד מהילדים האלו, או שאתה אחד מהם צלצל למספר הזה" ולאחר מכן פורסם המספר מספר. MTV הסירו את הקטע הזה כי הם לא רצו שהקליפ יהיה חלק מתשדיר שירות. תחנת VH1 שידרה את הגרסה הבריטית באורכה המלא.
זיגפריד וולף
זיגפריד וולף (בגרמנית: Siegfried Reginald Wolf) (19 בדצמבר 1867 - 5 בינואר 1951), שחמטאי יהודי-אוסטרי שהתחרה בתחרויות צמרת משנת 1890 ועד לתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 ואלוף אוסטריה בשנת 1925.
השתתפות באולימפיאדות
וולף ייצג את אוסטריה בשלוש אולימפיאדות: