cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חנה יעוז
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1935 בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ב' בעיר ולאחר שירותה הצבאי השלימה תואר ראשון ותואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשתה באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 1956 ל-1983 לימדה ספרות והיסטוריה בתיכון.
בשנת 1967 החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן. היא פרסמה 60 מאמרים בכתבי-עת מקצועיים, ערכה ספרי-לימוד, ספרי-עזר ואנתולוגיות.
בשנת 1989 הקימה את "מרכז סאל ואן גלדר" להוראת השואה באוניברסיטת בר-אילן.
משנת 1995 ועד מותה הייתה עורכת משנה של כתב עת לשירה "פסיפס".
הייתה נשואה למשורר איתמר יעוז-קסט, ולהם שני ילדים (שלהב ואראל).
אטיין מוריס פלקונט
אטיין מוריס פלקונט (בצרפתית: Étienne Maurice Falconet; 1716, פריז – 1791, פריז) היה פסל צרפתי שפיסל בסגנון בארוק, רוקוקו וניאוקלאסי.
הגיע לתודעת הציבור בפסליו אמור והרוחצת שהוצגו בסלון הפריזאי של 1755 ושל 1757 ומונה למנהל של סטודיו ובית מלאכה חרסינת סבר שם פיתח את תחום פיסול דמויות קטנות בחרסינה, תחום שהמשיך אחריו בחרסינת ונסן.
נושאי עבודתו קיבלו השראה מהצייר פרנסואה בושה ומהתיאטרון והבלט של תקופתו.
פלקונט הוזמן בשנת 1766 על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ליצור בסנקט פטרבורג פסל גדול מברונזה של פיוטר הגדול הידוע בשם פרש הנחושת בסיוע תלמידתו וביתו החורגת מארי-אנה קולו, הפסל היווה מקור השראה ליצירה נפוליאון חוצה את האלפים של ז'אק-לואי דויד ולעוד יצירות מתחום הספרות והמוזיקה לבלט.
בשנת 1788 חזר פלקונט לפריז לנהל את האקדמיה לאמנויות היפות, רבות מעבודותיו עבור כנסיות נהרסו בזמן המהפכה הצרפתית ועבודותיו עבור אספנים פרטיים שרדו טוב יותר.
אריק כרמן
אריק הווארד כרמן (באנגלית: Eric Howard Carmen; נולד ב-11 באוגוסט 1949) הוא זמר, פזמונאי, גיטריסט וקלידן יהודי-אמריקאי. הוא הוציא להיטים רבים בשנות השבעים והשמונים, תחילה כחבר בלהקת "Raspberries", ולאחר מכן בקריירת סולו עם להיטים כמו: "All by Myself", "Never Gonna Fall in Love Again", "She Did It", "Hungry Eyes" ו-"Make Me Lose Control".
שנותיו הראשונות
אריק כרמן נולד למשפחת מהגרים יהודים רוסים בקליבלנד שבאוהיו, וגדל בלינדהורסט שבאוהיו. הוא עסק במוזיקה עוד מילדותו. בגיל שלוש הוא היה בתוכנית דלקרוז יוריתמיקה במכון קליבלנד למוזיקה. בגיל שש לקח שיעורי כינור אצל מוריאל כרמן (דודתו), כנרת של תזמורת קליבלנד. בגיל 11 הוא ניגן בפסנתר וחלם לכתוב שירים. להקות הביטלס והרולינג סטונס שינו מעט את חלומו. כשהיה תלמיד בבית הספר התיכון "צ'ארלס פ. ברש", כרמן ניגן בפסנתר ושר בלהקות רוקנרול כמו The Fugitives, The Harlequins, The Sounds of Silence ו-Cyrus Erie.
על אף שלמד לנגן בפסנתר, כרמן הפך לגיטריסט. בגיל 15 התחיל ללמוד לנגן בגיטרה, אך כאשר גישתו של מורתו לא התאימה לו, הוא החליט ללמד את עצמו. הוא קנה חוברת אקורדים של הביטלס ולמד לנגן בגיטרה.
קריירת סולו
שני סינגלי הסולו הראשונים שלו היו להיטי מצעד בשנת 1976. שניהם בהשראת סרגיי רחמנינוב. הראשון מבין הסינגלים הללו, "All by Myself", המבוסס על קונצ'רטו לפסנתר מס '2 של רחמנינוב, הגיע למקום השני בארצות הברית, ולמקום ה-12 בבריטניה ששם זה היה הלהיט היחיד שלו. הוא נמכר ביותר ממיליון עותקים, וזכה בדיסק זהב על ידי ה-RIAA באפריל 1976. סינגל ההמשך, "Never Gonna Fall in Love Again", המבוסס על הנושא המרכזי של הסימפוניה מספר 2 של רחמנינוב. שירים אלה הופיעו באלבום הבכורה שלו ב 1975, יחד עם " That's Rock and Roll ", סינגל להיט מספר 3 של הזמר שון קאסידי. האלבום היה במקום ה-21 במצעד האלבומים של בילבורד והגיע בשנת 1977 למכירות של יותר מ-500,000 עותקים.
אלבומו השני של כרמן, Boats Against the Current, יצא בקיץ 1977 וזכה לביקורות מעורבות. האלבום היה 13 שבועות במצעד אלבומי הבילבורד, בשיאו מספר 45. הוא גם הפיק את הסינגל "She Did It", אך רצועת הכותרת הצליחה להגיע רק לתחתית הטבלה. הסינגל השלישי שנלקח מהאלבום, "Marathon Man", הפך לסינגל הסולו הראשון שלו שלא זכה להופיע במצעד הבילבורד הוט 100. עם זאת, שון קאסידי שוב הגיע לראשונה ל- Top 10 בשנת 1978 עם "Hey Deanie" של כרמן. במשך כמה שבועות בסתיו 1977 היו לכרמן שלוש קומפוזיציות שהופיעו במקביל בבילבורד הוט 100, שני הלהיטים הגדולים של קאסידי ו-"She Did It" של כרמן.
כרמן הוציא שני אלבומים נוספים. הסינגל "Change of Heart" הגיע למקום ה-6 בסוף 1978. בשנת 1980, לאחר צאת האלבום "Tonight You're Mine" והסינגל "It Hurts Too Much" הוא עזב זמנית את תעשיית המוזיקה.
ארבע שנים מאוחר יותר, אחרי שמייק רינו אן וילסון הגיעו לראש המצעדים עם הבלדה "Almost Paradise" כרמן (שיר נושא לסרט Footloose), כרמן הוציא בשנת 1985 אלבום שני בשם עצמי ולהיט קאמבק גדול "I Wanna Hear It from Your Lips". סינגל ההמשך, "I'm Through with Love", הצליח גם הוא. רצועה נוספת מהאלבום, "Maybe My Baby", הפכה מאוחר יותר ללהיט קאנטרי של לואיס מנדל. "I Wanna Hear It from Your Lips" היה להיט קאנטרי נוסף של לואיס מנדל.
חיים אישיים
כרמן לא הופיע מאז 2009, אך ממשיך לעסוק במוזיקה. הוא עבר מלוס אנג'לס בחזרה לגייטס מילס בצפון מזרח אוהיו בשנות התשעים. בשנת 2016 התחתן אריק עם איימי מרפי.
בשנת 2019 הכריז כרמן על תמיכתו בדונלד טראמפ ברשתות החברתיות.
מפת מנאטוס
מפת מנאטוס (באנגלית: Manatus Map) היא מפת עיר משנת 1639 של ניו אמסטרדם ויישובי הולנד החדשה אחרים, המקיפים את נמל ניו יורק, עם אלמנטים מאויירים , הנושאת את הכותרת מנאטוס  על הנהר הצפוני  (Manatus on the North River). היא נוסחה בתקופת כהונתו של וילם קיפט, ודמות עורך התוכנית שנויה במחלוקת. אדוארד ואן וינקל מחברת הולנד בניו יורק (Holland Society of New York) ייחס אותה לקרטוגרף ההולנדי יוהנס ווינגבונס, שיצר מפות וכתבי יד רבים עבור חברת הודו המערבית. לפי אייזק ניוטון פלפס סטוקס, וינגבונס היה בין כמה יוצרים אפשריים, ורק מוציא את אנדריאס הוד כקרטוגרף הסביר ליצירה, שכן הוא היה באזור אחר של העולם באותה תקופה.
הציור המקורי אבד והוא שרד רק בשני עותקים מאוחרים מהמאה ה-17 שנעשו באותו סטודיו עם הבדלים קלים, כפי שצוין ב"איקונוגרפיה של האי מנהטן" של סטוקס. אחד העותקים הגיע מאותו אוסף של תוכנית קסטלו בוילה די קסטלו, השני מתרומת הנרי האריס לספריית הקונגרס. העותק של האריס הוא בגודל של עשרים ושישה וחמישה-שמונה אינצ'ים על שמונה עשר ורבע אינצ'ים ומציג את האי מנהטן עם מחוזות ווסטצ'סטר וברונקס בצפון; חלק ניכר מלונג איילנד במזרח; המפרץ, סנט פונט והוגן הוק בדרום; עם סטטן איילנד, Achter t' Col, ניוארק ביי, נהרות האקנסאק ופאסיק וקוני איילנד ("קוני איילנט" בהאריס או "קונין אילנדט" בקסטלו) במערב. יש בה תיאור טוב מספיק של היבשת הסובבת כדי לתת מושג טוב על החשיבות היחסית של האי מנהטן ומיקומו ביחס ליבשת. הוא כולל גם תוספת עם שמותיהם של מתיישבי מנהטן המוקדמים.
סמואל דראמונד
סמואל דראמונד (באנגלית: Samuel Drummond; 25 בדצמבר 1766 – 6 באוגוסט 1844) היה צייר בריטי, פורה במיוחד בציור פורטרטים וז'אנרים ימיים. עבודותיו מוצגות בגלריית הדיוקנאות הלאומית, במוזיאון הימי הלאומי ובגלריה לאמנות ווקר.
ביוגרפיה
דראמונד נולד לג'יין ביקנל וג'יימס דראמונד, אופה בלונדון. בגיל שלוש עשרה לערך דראמונד הפך חניך בצי הסוחר, ועבד בדרכי הסחר בים הבלטי במשך שש או שבע שנים. לאחר השירות בים עבד דראמונד זמן קצר כפקיד לפני שנכנס לבתי הספר המלכותיים של האקדמיה ב־15 ביולי 1791. דראמונד החל את הצגתו בעפרונות וציורי שמן ותוך מספר שנים הציג למעלה משלוש מאות תמונות באקדמיה המלכותית לאמנויות. בשנת 1808 הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית.
בין המצוירים על ידי דראמונד היו וולטר סקוט, פרנסיס פלייס, אליזבת פריי ומארק איזמברד ברונל. הוא גם צייר אנשים כמו אדמירל אדוארד פלוו, קפטן ויליאם רוג'רס ואדמירל ויליאם אדוארד פארי. לאחר 1800 החל דראמונד לצייר ציורי שמן גדולים על ההיסטוריה הימית של הממלכה המאוחדת: "קרב הנילוס", 1 באוגוסט 1798; "קפטן ויליאם רוג'רס לוכד את ג'ון ריצ'רד", 1 באוקטובר 1807; האדמירל דאנקן בקרב קמפרדאון, 11 באוקטובר 1797 (1827) וסדרת ציורים על מותו של הוריישו נלסון.
במשך זמן מה הועסק דראמונד במגזינים בלונדון כדי ליצור דיוקנאות של אישים מפורסמים באותם ימים. בין הדיוקנאות שפורסמו היו אלה של לורד ג'רלד לייק, סר ג'ון סואן ופרידריך אקום.
לקראת סוף החיים, אף על פי שהמשיך במלאכתו, דראמונד נאבק כלכלית ונתמך לעיתים קרובות מכספי האקדמיה המלכותית.
גרמן זכרייב
גרמן (גבריאל) רשבילוביץ' זכרייב (נכתב גם זכריאייב. ברוסית: Герман Рашбилович Захарьяев ; נולד ב-7 ביולי 1971) הוא איש עסקים, איש ציבור ונדבן. סגן נשיא הקונגרס היהודי הרוסי ונשיא קרן הצדקה הבינלאומית "סטמאגי", של יהודי ההרים יוצאי הקווקז.
ביוגרפיה
גרמן גבריאל זכרייב (נכתב גם זכריאייב) נולד בכפר קרסנאיה סלובודה באזרבייג'ן, אז חלק מברית המועצות. אביו היה העיתונאי והמשורר רשביל זכרייב. גרמן התייתם בגיל 7 ובשנת 1992 עבר לרוסיה והקים עסק מסחרי.
בשנת 2012 נבחר לסגן נשיא הקונגרס היהודי הרוסי.
הקמת קרן "סטמאגי" ופעילות ציבורית
זכרייב הוא פטרונם של היהודים ההרריים יוצאי הקווקז. למימוש חזונו בשנת 2001 הוא הקים עם משפחתו את קרן הצדקה הבינלאומית "סטמאגי", למען היהודים ההרריים, לסיוע בתחומי דת רווחה וחינוך, שיקום והקמת בתי כנסת ומוסדות תורה וחסד ברחבי העולם ותשתית תקשורתית עניפה בין כל היהודים ההרריים. הקרן נועדה לשמר את המגוון ההיסטורי והתרבותי של מורשתם של היהודים ההרריים, כתיבת ספרים, עריכת מחקרים ושיפור תדמיתם של היהודים ההרריים בישראל. אחד ההישגים הבולטים בתחום הוא סדרת תוכניות רדיו על היהודים ההרריים ברדיו רק"ע, בשפה הרוסית.
תקשורת
בשנת 2011 בהשתתפותו של זכרייב הוקמה קבוצת תקשורת הכוללת אתרי אינטרנט ורשתות חברתיות, שמטרתם לאחד את כל נציגי הקהילה בכלי התקשורת, לאסוף את כל המידע האפשרי על הקהילה, ההיסטוריה, התרבות, האמנות והדמויות. אתר הקרן גם השיק סדרת שיעורי וידאו בג'והורי, שפתם של היהודים ההרריים.
קבוצת התקשורת סטמאגי כוללת: עיתון חודשי "סטמאגי", עיתון "בירליק-אחדות" באזרבייג'ן, ערוץ טלוויזיה באינטרנט של היהודים ההרריים "סטמאגי-ט-ו", המסקר את חיי הקהילה ברחבי העולם.
יום השחרור וההצלה
אחד ההישגים הבולטים במיוחד של ד"ר גרמן זכרייב היה היוזמה לציון "יום השחרור וההצלה" והכנסתו ללוח השנה העברי ולספר החוקים של מדינת ישראל. הוא צוין לראשונה גם על פי התאריך העברי בשנת ה'תשע"ד. הוא צוין באירועים בכנסת, בכותל המערבי, במטה האומות המאוחדות שבניו יורק ובאירופה. באותה שנה החל פרויקט לחשיפת קבריהם של כרבע מיליון יהודים שנהרגו כחיילים בצבאות בעלות הברית והמחתרות. ב-2018 אישרה הכנסת את "חוק יום השחרור וההצלה מגרמניה הנאצית", ברוב גדול.
פרסים
בשנת 2019 זכה זכרייב לעיטור הידידות הנשיאותי מנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, על הסיוע בפיתוח התרבות הרוחנית של היהודים ההרריים, והאחווה בין העמים, ועל היוזמה הייחודית להנצחת זכרם של החיילים היהודים, שנהרגו במלחמה נגד הנאצים.
בשנה זו זכה זכרייב גם בפרס 'כנר על הגג' של איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה. הפרס מוענק מדי שנה ובו זוכים אישי ציבור בני לאומים שונים "שדרך פעילותם תרמו רבות לפיתוח החיים התרבותיים והציבוריים של המדינה".
בשנת 2016 זכה במדליית 'טארג'י' – הפרס הממלכתי של רפובליקת אזרבייג'ן שנוסד על ידי נשיא הרפובליקה, על תרומתו לאחווה בין העמים.
דוגריי סקוט
סטיבן דוגריי סקוט (באנגלית: Stephen Dougray Scott; נולד ב-26 בנובמבר 1965), הידוע בשם דוגריי סקוט (Dougray Scott /ˈduːɡreɪ/), הוא שחקן סקוטי.
ביוגרפיה
סקוט נולד בגלרות'ס שבפייף. בנם של אלמה, אחות במקצועה, ואלן סקוט שחקן ואיש מכירות. הוא למד בבית הספר התיכון Auchmuty. סקוט אימץ את שם משפחתה של סבתו דוגריי כשם הבמה שלו. הוא נרשם לקורס דרמה ואחר כך הלך ללמוד בקולג' המלכותי הוולשי למוזיקה ודרמה בקארדיף בין השנים 1984 עד 1987. בקולג' זכה בפרס הסטודנט המבטיח ביותר. ב-1988 עבר ללונדון.
קריירה
סקוט התחיל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון הלאומי, בטלוויזיה ובתיאטרון בובות. תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "Soldier Soldier" והופעת הבכורה שלו בקולנוע היה בסרט "עיר התאומים". תפקידים בולטים שלו בסרטי קולנוע היו בדמות הנסיך הנרי בסרט "עכשיו ולתמיד", ובדמות הגיבור בעיבוד הקולנועי לרומן "אניגמה" מאת רוברט האריס. בשנת 2000 גילם את הנבל בסרט "משימה בלתי אפשרית 2" (בחירתו של הכוכב טום קרוז). הוצע לו לשחק בתפקיד וולברין בסרט "אקס-מן", אבל הוא דחה את התפקיד בשל אי התאמה בלוחות הזמנים, והוחלף על ידי יו ג'קמן.
ב-2002 אחרי יציאת הסרט "למות ביום אחר", היה סקוט מועמד להחליף את פירס ברוסנן בתפקיד ג'יימס בונד. למרות השמועות שסקוט יגלם את בונד בסרט "קזינו רויאל" התפקיד ניתן בסופו של דבר לדניאל קרייג. בינואר 2006 הופיע סקוט במיני-סדרה "עשרת הדיברות" בדמות משה. הוא שיחק בסדרה "Heist" של NBC שעלתה לשידור במרץ 2006. בשנים 2006 עד 2007 כיכב בעונה השלישית של הסדרה "עקרות בית נואשות" בדמות מושא אהבתה של טרי האטצ'ר. ב-2007 שיחק בתפקיד האנטגוניסט בסרט "היטמן" המבוסס על משחק הווידאו הפופולרי "Hitman". סקוט הופיע בתפקיד ראשי כפול בעיבוד מודרני של הספר "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד". במאי 2009 פורסם שהוא יגלם את מייקל או'קונור בדרמה "Father & Son" של RTÉ ו-ITV.
סקוט כיכב במיני-סדרה "The Day of the Triffids". הדרמה שודרה בדצמבר 2009 כחלק בתוכניות חג המולד של ערוץ BBC One. ב-2011 השתתף סקוט בסרט "מהמטבח באהבה" לצדה של אשתו קלייר פורלני שגילמה בסרט את מושא אהבתו. באפריל 2011 גילם סקוט את דמותו של מאט באזבי בדרמה "יונייטד" של ה-BBC, שהמתמקד באסון האווירי במינכן שהתרחש ב-1958, ובו נפצע באזבי באורח קשה אבל שרד. דווח שבני משפחתו של באסבי התרעמו על הופעתו של סקוט, ובנו העיר שהדמות שגילם סקוט נראתה כמו גנגסטר ולא כמנהל קבוצת כדורגל. ב-2013 כיכב סקוט בתפקיד אורח בדמות פאראפסיכולוג וצייד רוחות בשם אלק פאלמר בפרק "Hide" של הסדרה "דוקטור הו" לצדם של מאט סמית, ג'נה קולמן וג'סיקה ריין.
ב-2014 הוחתם סקוט לשחק בדמות הנבל בסרט "חטופה 3", אותו בחר כוכב הסרט ליאם ניסן.
באפריל 2016 הופיע סקוט בעונה השנייה של הסדרה "אימת המתים המהלכים" בתפקיד תומאס אביגיל שותף לעסקים והמאהב של סטרנד.
חיים אישיים
סקוט הוא אב לתאומים (נולדו ב-1998) מאשתו הראשונה שרה טרוויס. ב-8 ביוני 2007 נשא לאישה את השחקנית קלייר פורלני באיטליה. לסקוט ולפורלני בן מאומץ שנולד בדצמבר 2014.
סקוט הוא אוהד נלהב של מועדון הכדורגל היברניאן. הוא תומך בארגונים "הצלב האדום הבריטי" ו-WaterAid.
קייטלין טרוור
קייטלין טרוור (באנגלית: Katelyn Tarver; נולדה ב-2 בנובמבר 1989) היא זמרת ושחקנית אמריקאית. היא ידועה בשל תפקידיה כג'ו טיילור בסדרה "ביג טיים ראש", נטלי בסדרה "הבלתי רגילים" ומרצדס בסדרה "סודות ההתבגרות".
קריירת שירה
בשנת 2003 טרוור השתתפה בתוכנית הריאליטי "American Juniors". היא הגיעה לעשרת המקומות הראשונים, אך לא זכתה במקום בלהקה, המונה 5 חברים.
ב-8 בנובמבר 2005 יצא אלבום הבכורה שלה "wonderful crazy". חלק מהשירים נכתבו והופקו על ידי מתיאס גוסטפסון (בקסטריט בויז), חלק על ידי קווין סאביגר (ג'וש גרסין, רוד סטיוארט), וסקוט קריפיין כתב את שיר הנושא של האלבום.
ב-14 ביוני 2011, טרוור הוציאה באופן עצמאי את "A Little More Free" (שהופק על ידי מאט גארב) והיה מופע הפתיחה של סיבוב ההופעות יוני-יולי 2011 "Wherever You Are" של להקת "Honor Society".
בקיץ 2012, השתתפה טרוור בסיבוב ההופעות של הלהקות "The Cab" ו- "Parachute".
קריירת משחק
באמצעות motion capture, טרוור שימשה כדמות הראשית בסרט "The Barbie Diaries", שיצא לאקרנים בשנת 2006, היישר לווידאו (סרט direct-to-video). החיישנים הקליטו את תנועותיה כדי שיוכלו לשלוט על התנועות של דמות האנימציה "Mattel's Barbie".
היא הופיעה גם בווידאו של הסינגל של מיטשל מוסו "The In-Crowd" וביצעה איתו דואט בשיר "Us Against The World". הוא הגיע מוקדם לסשן ההקלטות שלו, כשהיא עבדה באולפן על הסינגל שלה "Fastlane"; כאשר הגיע תורו של מיטשל להקליט, אביו סם הציע לנסות אותו כדואט עם קייטלין.
ביג טיים ראש
טרוור נישאה לדייוויד בלייז ב-19 ביולי 2014.
פול-אמיל בוטה
פּוֹל-אמיל בוטה (בצרפתית: Paul-Émile Botta; 6 בדצמבר 1802 – 29 במרץ 1870) היה סייר וחוקר ארצות, חוקר טבע, רופא, ארכאולוג ודיפלומט צרפתי. הוא נודע בעיקר בזכות חקר הערים האשוריות העתיקות במסופוטמיה וגילוי ארמונו של סרגון השני בדור שרוכין (חורסבאד), תוך חיפושיו אחר שרידי נינוה. בוטה היה קונסול צרפת בירושלים.
ביוגרפיה
בוטה נולד בטורינו שבחבל פיימונטה, איטליה, שהייתה באותה עת הייתה מסופחת לצרפת, ובוטה גדל והתחנך בתרבות צרפתית. אביו, ההיסטוריון האיטלקי קרלו בוטה, היה בצעירותו תומך נלהב וידידו האישי של נפוליאון ושל הסיפוח הצרפתי. אימו הצרפתייה נפטרה בילדותו. לאחר סיום השלטון הצרפתי בפיימונטה קיבל האב ב-1815 אזרחות צרפתית, וב-1817 מונה כרקטור האקדמיה ברואן בנורמנדי שבצרפת, לשם עבר עם בנו. ברואן החל פול-אמיל בוטה בלימודים מכינים לקראת לימודי רפואה, ובמקביל גילה עניין בתרבויות המזרח התיכון ולמד ערבית. ב-1822 עבר עם אביו לפריז שם המשיך בלימודי מדעים.
מסעות חקר
באפריל 1826 יצא כרופא (חרף העובדה שלא הוסמך ככזה) וכחוקר טבע על סיפון ספינת חקר למסע סביב כדור הארץ, מסע שנמשך שלוש שנים והסתיים ביולי 1829. המסע, שחצה אוקיינוסים, עבר בחופי ברזיל, מקסיקו וקליפורניה, המשיך להוואי, משם לסין וחזרה לאירופה. בוטה מילא בהצלחה את תפקיד הרופא, היה לדמות נערצת על חברי הצוות, ובעיקר הרבה לעסוק בחקר הטבע במקומות שבהם עגנה הספינה ואסף דוגמיות וממצאים להחזיר עמו לצרפת. עם השלמת המסע ומסירת הממצאים שב בוטה ללימודי אנטומיה, ובינואר 1830 קיבל דוקטורט.
ב-1831 הפליג בוטה לאלכסנדריה שבמצרים במטרה לשפר את שליטתו בערבית ולעסוק בחקר הארץ והטבע. לאורך מסעו, שנמשך שנים אחדות, רכש היכרות מעמיקה עם הארץ, עם אנשיה ועם תרבות ערב. בקהיר הכיר את בנג'מין דיזראלי, התיידד עמו והותיר עליו רושם עז. בוטה שימש, ככל הנראה, השראה לדמות הנוסע הצרפתי בספרו של ד'יזראלי "קונטריני פלמינג". הוא הצטרף כרופא לצבאו של מוחמד עלי, ובמסגרתו המשיך בסיוריו ובמחקרי הארץ והטבע ואסף ממצאים עבור המוזיאון בפריז. עם תום מסע זה שב לפריז, וב-1836 נשלח שוב למסע חקר בים סוף ובתימן. עם סיומו המוצלח של המסע לתימן התכוון בוטה להמשיך במסעות חקר נוספים, אך שוכנע בידי חבריו בסלוני פריז להצטרף לשירות הקונסולרי הצרפתי ולמסד בכך את חיבתו לנסיעות ולחקר ארצות, על בסיס היכרותו המעמיקה עם הלבנט, מומחיותו בתרבות ערב ושליטתו בשפה הערבית.
מוסול
ב-1842 מינה אותו לואי פיליפ, מלך הצרפתים כקונסול בעיר מוסול שבעיראק, תפקיד שנוצר במיוחד עבור בוטה במטרה לאפשר לו חקר עתיקות האזור. באותה עת גבר העניין בתרבות אשור ובמציאת שרידי העיר נינוה, שהאמינו כי קבורים תחת העיר מוסול או בסביבתה. במוסול הכיר בוטה את עמיתו הבריטי אוסטן הנרי לייארד, היכרות שהתפתחה לידידות אמיצה וארוכת שנים והניבה שיתופי פעולה פוריים.
חפירותיו הראשונות של בוטה באתר קויונג'יק, שם קיווה למצוא את שרידי נינוה, לא הביאו לתוצאות מעוררות עניין. משעבר בוטה ב-1843 לחפור מעברו השני של הנהר באתר חורסבאד, שם קיווה לאתר לבסוף את נינוה, נתגלו במהרה שרידי מבנה מרשים, שזוהה כארמונו המלכותי של מלך אשור סרגון השני בבירתו דור שרוכין. ממצא זה, אף שלא היה נינוה, עורר התרגשות והעניק פרסום רב לבוטה. החפירה נמשכה עד אוקטובר 1844, והממצאים תועדו וצוירו בקפדנות בידי צייר הארכאולוגיה אז'ן פלנדן שנשלח לסייע לבוטה. אלה מן הממצאים שהיו ניתנים לטלטול הועמסו בהמשך על רפסודות במטרה להובילם במורד החידקל והשאט אל ערב אל עיר הנמל בצרה, ומשם באוניה למוזיאוני אירופה, אולם כמחציתם אבדו לבלי שוב בשל טביעת הרפסודות העמוסות לעייפה בנהר. הממצאים ששרדו את המסע מוצגים במוזיאון הלובר בפריז. בוטה שב לפריז ב-1847 עטור תהילה, והשתתף בחנוכת התצוגה האשורית בלובר.
שנים אחדות לאחר מכן המשיך אוסטן הנרי לייארד את חפירת אתר קויונג'יק, מקום הזיהוי הראשוני של בוטה, והפעם מצא את שרידי נינוה - התברר כי בוטה שהקדימו פשוט לא חפר עמוק מספיק.
ירושלים
לאחר מהפכת 1848 וייסוד הרפובליקה הצרפתית השנייה מינה שר החוץ החדש של צרפת, אלפונס דה למרטין, את בוטה לתפקיד קונסול צרפת בירושלים (השלישי במספר, לאחר הקונסול אלואי-ז'ורל), מינוי שנכנס לתוקף ב-14 באפריל 1848. באותה עת גילתה צרפת, כמעצמות אחרות, עניין רב בהרחבת השפעתה בירושלים העות'מאנית ובארץ ישראל, ומכוח יחסיה עם האימפריה העות'מאנית והסכמי הקפיטולציות היה הקונסול הצרפתי בעל החסות והסמכות השיפוטית על כלל תושביה הקתוליים של ארץ ישראל. המינוי גם שיקף את עניינה הגובר של צרפת בארכאולוגיה מקראית בארץ הקודש. ב-1850 קיבל בוטה את פניה של המשלחת הארכאולוגית הצרפתית הרשמית לארץ הקודש בראשות לואי פליסיאן קניאר דֶה סוֹסִי, וסייע לה במשימתה. ב-1853 קודם לדרגת קונסול כללי. במהלך שבע שנות כהונתו בירושלים נדרש בוטה תכופות להתערב בסכסוכים דתיים בין העדות השונות בעיר, ולא רווה נחת מכך.
אחרית ימיו
ב-1856 סיים בוטה את כהונתו בירושלים, וקיבל את משרת הקונסול הכללי בטריפולי (אז חלק מסוריה וכיום בלבנון), שם שירת לאורך 13 השנים הבאות. בשנים אלה הידרדרה בריאותו, וב-1868 ביקש לסיים את תפקידו ולשוב לצרפת. בפברואר 1869 שב לצרפת, ובחר לבלות את אחרית ימיו בעיירה אשר (Achères) שבמחוז איבלין, סמוך לפריז. הוא נפטר שם כעבור שנה, במרץ 1870.
על שמו קרוי רחוב בירושלים שבו שוכנת הקונסוליה הצרפתית.‏
יאסר לערוסי
יאסר לערוסי (בצרפתית: Yasser Larouci, בערבית: ياسر لعروسي; נולד ב-1 בינואר 2001 באל-ואד שבאלג'יריה) הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי בעמדת המגן השמאלי בקבוצת שפילד יונייטד מהפרמייר ליג, בהשאלה מטרואה.
קריירת מועדונים
לערוסי גדל במחלקת הנוער של לה האבר, ובשנת 2017 עבר למחלקת הנוער של ליברפול. ב-5 בינואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ליברפול, כשהחליף את ג'יימס מילנר בניצחון 1-0 על אברטון במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA לעונת.
ב-26 ביולי 2021 חתם לערוסי בטרואה מליגת העל הצרפתית. ב-3 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לנאנט במסגרת המחזור התשיעי בליגה לעונת 2021/2022. ב-28 בינואר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 נגד לאנס במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2022/2023.
ב-17 ביולי 2023, לאחר ירידתה של טרואה לליגת המשנה הצרפתית, הושאל לערוסי למשך עונת 2023/2024 לשפילד יונייטד, העולה החדשה לפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית
לערוסי היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
גירל אין רד
ביוגרפיה
מארי אולבן רינגהיים נולדה בעיירה הורטן, נורווגיה ב-16 בפברואר 1999. היא גדלה בעיירה עם אחיותיה והוריה הגרושים. אמה עבדה בטכנולוגיה ואביה עבד כשוטר. אולבן קיבלה את הגיטרה הראשונה שלה כמתנה לחג המולד מסבה ב-2012, אבל לא התחילה לנגן בה עד 2013. היא לימדה את עצמה פסנתר, גיטרה והפקה מוזיקלית.
בשנת 2015, אולבן החלה לכתוב ולהוציא מוזיקה נורווגית ל-SoundCloud תחת הכינוי "לידיה X". לאחר ששייכה לעצמה את הכינוי "גירל אין רד", היא פרסמה את סינגל הבכורה שלה "I Wanna Be Your Girlfriend" ב-SoundCloud בנובמבר 2016, שם הוא צבר כ-5,000 השמעות בתוך חמישה חודשים. הסינגלים "Summer Depression" ו-"Girls" זכו להצלחה ופופולריות ברשתות החברתיות השונות. אולבן הוציאה את "I Wanna Be Your Girlfriend" באפל מיוזיק במרץ 2018. היא הוציאה את מיני אלבום הבכורה שלה, Chapter 1, ב-14 בספטמבר 2018. "I Wanna Be Your Girlfriend" היה במקום ה-9 ברשימת "68 השירים הטובים ביותר של 2018" של הניו יורק טיימס. היא הייתה מופע החימום של קלייר קוטרל בספטמבר 2018 והוציאה את השיר "We Fell in Love in October" בחודש נובמבר 2018. אולבן יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה בארצות הברית בחודש מרץ 2019 עם קונאן גריי. היא הוציאה את המיני אלבום השני שלה, Chapter 2, וגם את אבום האוסף Beginnings באלבום ויניל אחד בלבד ב-6 בספטמבר 2019 תחת הוצאת AWAL. היא יצאה לסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה בכותרת "World in Red" באוקטובר 2019, והופיעה בערים כמו דבלין וסן פרנסיסקו.
בדצמבר 2019 חתמה על חוזה הקלטות בחברת AWAL. היא הקליטה את הסינגל "Kate's Not Here" לפסקול המקורי של סרט האימה טבעת החנק. בנובמבר, היא הוציאה את סינגל החגים העצמאי "Two Queens in a King Sized Bed".
אולבן הוציאה את אלבום הבכורה שלה, ששמו If I Could Make It Go Quiet, ב-30 באפריל 2021. האלבום קודם על ידי ארבעה סינגלים, "Midnight Love", באפריל 2020, "Rue" באוגוסט 2020, "Serotonin" במרץ 2021, ו-"You Stupid Bitch" באפריל 2021. יצירת העטיפה של האלבום נעשתה על ידי הצייר והאמן הנורווגי פרדריק וויג סרן. במקור ציור שמן על קנבס בגודל 80X80 ס"מ, בשם The Antizero. אולבן ציינה את טיילור סוויפט כאחת ההשפעות המוזיקליות הגדולות שלה.
חיים אישיים
אולבן מתגוררת כיום ברובע גרונרלוקה באוסלו. היא קווירית. היא למדה הפקה מוזיקלית וכתיבת שירים בבית הספר לאמנויות, תקשורת וטכנולוגיה ווסטרדאלס אוסלו.
סרי לנקה במשחקים הפאראלימפיים
סרי לנקה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), ומאז היא משתתפת במשחקים בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה סרי לנקה חלק מעולם.
באולימיפידאת הנכים שהתקיימה באטלנטה בשנת 1996, השתתפה סרי לנקה עם ספורטאי אחד (קליקה פטרינה) בענף האתלטיקה קלה.
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכתה המדינה במדליה הפאראלימפית הראשונה כשהאתלט פראדיפ סנג'איגה אוגל דנה פתירנהלג (Pradeep Sanjaya Uggl Dena Pathirannehelag) זכה במדליית הארד במרוץ ל-400 מטר (קטגוריה T46) עם תוצאה של 49.28 שניות.
מרד איילט צידון (1834)
ציר זמן
במקביל למרד האיכרים בארץ ישראל ובעבר הירדן (מדרום לאיילט דמשק) כבשו המורדים מבסיסי הגליל את צפת וטבריה שבגליל המזרחי. אזור החורן גם השתתף במרד.
עם הגעתו של מוחמד עלי לאיילט דמשק, הוא ביקש סיוע צבאי מהאמיר בשיר שיהאב השני מהר הלבנון, באמצעות שליח, בנו של אמיר שיהאב אמין. הגעת הכוחות הדרוזים של באשיר באה בעקבות התערבותם של קונסולים זרים. בסוף יולי 1834 הוביל אמיר בשיר את כוחותיו לעבר הגליל, אך לפני שהתקדם דרומה, הוא שלח מספר הודעות המייעצות למורדי צפת להיכנע. הנהגת המורדים בצפת הסכימה לנהל משא ומתן ושלחה את השייח' סאלח א-תרשיחי כשליח לבשיר כדי לארגן פגישה. באשיר הזמין את מנהיגי צפת לכפר בינת ג'בייל שם הסכימו להיכנע ולהיכנע לרשות המצרית. לאחר מכן, באשיר הגיע לצפת, שם סידר כי מנהיגי המורדים מאזורים סמוכים ייכנעו גם הם. כוחותיו הדרוזים של באשיר בפיקודו של בנו אמין, נכנסו לצפת ללא התנגדות ב-18 ביולי 1834, ופינו מקום לתושבים העקורים מהרובע היהודי בעיר לחזור. המסיתים נעצרו ולאחר מכן הוצאו להורג בעכו.
בשנת 1835 קמו כמה חמולות דרוזיות מהר הלבנון במרד נוסף.
ארטורס קרישיאניס קרינש
ארטורס קרישיאניס קרינש (בלטבית: Arturs Krišjānis Kariņš; נולד ב-13 בדצמבר 1964) הוא ראש ממשלת לטביה הנוכחי.
ביוגרפיה
נולד בוילמינגטון, דלאוור, ארצות הברית, לאחר שהוריו עזבו את לטביה עקב הכיבוש הסובייטי. בצעירותו היה פעיל בקהילת הלטבים האמריקאים.
לאחר שסיים תואר בבלשנות באוניברסיטת פנסילבניה, בשנת 1997 היגר קרינש ללטביה ועסק בתעשיית המזון הקפוא. בשנת 2002 היה ממייסדי מפלגת העידן החדש, אשר בשנת 2011 מוזגה יחד עם מפלגות נוספות למפלגת האיחוד החדש.
קרינש כיהן כחבר פרלמנט, שר הכלכלה וחבר בפרלמנט האירופי. בשנת 2018 נבחר על ידי מפלגתו כמועמד לתפקיד ראש ממשלת לטביה במסגרת הבחירות הכלליות. בתום הבחירות, לאחר שמספר מועמדים לא הצליחו להקים ממשלה, הטיל הנשיא ריימונדס ויוניס בינואר 2019 את הרכבת הממשלה על קרינש, ואכן קרינש התקבל כמועמד פשרה מטעם המפלגות.
בינואר 2019 נכנס קרינש לתפקידו באופן רשמי. באפריל 2019 הוגשה הצעת אי אמון בממשלה שנפלה ברוב של 33–58.
מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה
ביוגרפיה
מריה לואיזה נולדה ב-17 בינואר 1870 ברומא, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה, מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. מריה לואיזה הייתה הבכורה מתוך 12 ילדים, ובשנת 1882, נפטרה אמה של מריה לואיזה במהלך לידה. ב-20 באפריל 1893 התחתנה מריה לואיזה בנישואים פוליטיים לפרדיננד הראשון, נסיך בולגריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. נישואי השניים לא היו מוצלחים, והיו להם הרבה מריבות במהלך חייהם.
ב-31 בינואר 1899 מתה מריה לואיזה מיד לאחר לידת בתה נדז'דה, ונקברה בקתדרלה על שם לואי הקדוש בפלובדיב.
משפחתה
ב-20 באפריל 1893 התחתנה מריה לואיזה עם פרדיננד הראשון, מלך בולגריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
בלייד ראנר 2049
בלייד ראנר 2049 הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2017 בבימויו של דני וילנב על פי תסריט מאת האמפטון פנצ'ר ומייקל גרין. זהו סרט המשך ל-"בלייד ראנר", בכיכובם של ראיין גוסלינג והאריסון פורד, שמגלם שוב את תפקידו ריק דקארד. בסרט משתתפים גם אנה דה ארמס, סילביה הוקס, רובין רייט, מקנזי דייוויס, קרלה יורי, לני ג'יימס, דייב בטיסטה וג'ארד לטו. עלילת הסרט מתרחשת 30 שנה לאחר סוף עלילת הסרט הראשון, ראיין גוסלינג מגלם את קיי, רפליקנט (בן אדם מהונדס). כאשר קיי מגלה ראיות לכך שרפליקנט שוכפל, מוטלת עליו המשימה להשמיד את הילד כדי למנוע מרד רפליקנטים.
הצילומים התקיימו בין יולי לנובמבר 2016, בעיקר בבודפשט, הונגריה. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-3 באוקטובר 2017 בלוס אנג'לס וב-6 באוקטובר ברחבי ארצות הברית. בישראל הסרט עלה לאקרנים ב-5 באוקטובר 2017 כסרט הפתיחה של פסטיבל חיפה. הביקורות ברובן שיבחו את הופעות השחקנים, הבימוי, הצילום, פסקול הסרט ואת מהימנותו לסרט המקורי. הסרט הכניס 259 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב המוערך בין 150 ל-180 מיליון דולר.
בטקס פרסי אוסקר ה-90 הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר וכן בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
עלילה
ב-2049 בני אדם ביו-הנדסיים – רפליקנטים - שולבו בחברה כמשרתים ועבדים. הגיבור קיי הוא מודל חדש צייתן שעובד כבלייד ראנר - מחסל רפליקנטים מדגם ישן ומרדני מטעם משטרת לוס אנג'לס. את חייו בביתו הוא מבלה עם חברתו ההולוגרמה - ג'וי, מוצר בינה מלאכותית מתוצרת תאגיד וואלאס.
חקירתו של קיי בקרב תנועת הרפליקנטים המורדים מובילה אותו לחווה שבה הוא מחסל רפליקנט סורר, מורטון סאפר. בחצר הוא מאתר קופסה קבורה. הקופסה מכילה שרידים של רפליקנטית נקבה שמתה כתוצאה מסיבוך של ניתוח חירום קיסרי. קיי מוטרד מאוד מהרעיון של היריון אצל רפליקנטית, מה שנחשב כבלתי אפשרי.
קיי מקבל הוראה ממפקדתו להשמיד את כל הראיות הקשורות במקרה ולחסל את הילד שבגר לגבר. המפקדת מאמינה ששבירה החומה בין רפליקנטים לבני אדם באמצעות הולדת צאצאים, והידיעה כי הדבר אפשרי וכבר אירע, מסוכנת ותוביל למלחמה. קיי, מוטרד מהפקודה להרוג אדם יילוד אישה, מבקר במטה של ניאדר וואלאס, מייסד התאגיד. וואלאס מזהה את הגופה כשייכת לרייצ'ל, שהייתה מודל ניסיוני מיוחד וחסר תפוגה. תוך כדי כך הוא לומד על הקשרים הרומנטיים שהיו לה בעבר עם ריק דקארד (גיבור הסרט מ-1982).
וואלאס מאמין כי רבייה ברפליקנטים תחזק את הייצור שלו ותרחיב פעילותו מחוץ לעולם, אבל חסרה לו הטכנולוגיה לבצע זאת. הוא שולח את לאב, רפליקנטית רבת עוצמה ויד ימינו, לגנוב את שרידיה של רייצ'ל ממטה משטרת לוס אנג'לס, ולעקוב אחרי קיי כדי למצוא את הילד של רייצ'ל. קיי חוזר לחווה של מורטון, ומוצא תאריך נסתר התואם זיכרון ילדות שלו על הסתרת סוס צעצוע בבית היתומים שבו גדל. עד אז היה בטוח שאלה כרגיל זיכרונות מושתלים כדי לדמות לאדם, אך חושד לפתע שמדובר בזיכרון אמיתי. חברתו ג'וי מתעקשת שזו עדות לכך שהוא למעשה אדם אמיתי. בעודו מחפש רשומות לידה באותה שנה, הוא מגלה שבאותו יום נולדו תאומים עם דנ"א זהה, למעט כרומוזום המין; רק הבן רשום כחי.
קיי מחפש את ד"ר אנה סטֶלין, משתילת זיכרונות. בפגישתם היא מיידעת אותו שאין זה חוקי לתכנת רפליקנטים בזיכרונות אמיתיים של בני אדם. היא בודקת את הזיכרון וקובעת שהוא אמיתי, תוך כדי שהיא מזילה דמעות, כסימן לבאות. קיי מתחיל להאמין שהוא הבן של רייצ'ל. לאחר שנכשל במבחני הזיהוי הרגילים קיי מושעה על ידי המפקדת שלו. הוא מסביר את כישלונו בכך שסטה מהתקנים כדי להשלים את משימתו להרוג את הילד. המפקדת – בת אדם ולא רפליקנטית – שמחה על הידיעה ונותנת לו 48 שעות להיעלם. קיי חייב להיעלם מביתו ולמחוק מהמחשב את ג'וי. כדי להישאר איתה הוא מעביר אותה להתקן נייד למרות הידיעה שאם ההתקן יינזק היא תימחק. ניתוח הממצא של צעצוע הסוס ועקבות של קרינה עליו מוליכים את קיי לחורבות לאס וגאס, שם הוא מוצא את דקארד. מתברר שדקארד שיבש את רשומות הלידה כדי להסוות את מסלול בריחתו לאחר שנאלץ לעזוב את רייצ'ל בהריון. תנועת השחרור של הרפליקנטים הבטיחה להגן עליה.
לאב, יד ימינו של וואלאס, רוצחת את ג'ושי, המפקדת של קיי שלא מוכנה להסגיר את מיקומו. היא נכנסת למחשב תחת זהותה ומאתרת את קיי ודקארד. היא ואנשיה חוטפים את דקארד ומשאירים בשטח את קיי הפצוע קשה לאחר שהשמידו את חברתו ג'וי. הוא ניצל על ידי תנועת השחרור של הרפליקנטים שעוקבים אחריו אף הם. מדבריה של פרזיה מנהיגת תנועת השחרור מבין קיי שטעה לחשוב שיש לו תפקיד ייחודי בתנועה הזאת, וכי הילד של רייצ'ל הוא למעשה ילדה. קיי נזכר בפגישתו עם משתילת הזיכרונות שבכתה כשצפתה בזיכרון הילדות שלו, ומסיק כי היא בתו של דקארד, שכן היא היחידה שהייתה מסוגלת לקחת זיכרון אמיתי ולהשתילו ברפליקנט. פרזיה דורשת מקיי למנוע מוואלאס לחשוף את סודות הרבייה של הרפליקנטים בכל האמצעים הדרושים, כולל חיסולו של דקארד.
בלוס אנג'לס דקארד מובא לפני וואלאס, שמציע לו את אהבתה של רייצ'ל בדמותה הפיזית. דקארט דוחה את הפיתוי ומסרב לשתף פעולה. וואלאס שולח אותו אל מחוץ לעולם כדי לענותו ולחלץ ממנו מידע. קיי מיירט אותם. לאחר מאבק הוא מחסל את לאב, ומביים את מותו של דקארד כדי להגן עליו מפני וואלאס והרפליקנטים. הוא מוביל את דקארד למשרדה של ד"ר אנה סטלין ומצר על כך שזיכרונותיו הטובים ביותר שייכים לה. דקארד נכנס בזהירות למשרד ומתקרב לבתו אנה. בחוץ נראה קיי כשהוא משתרע על מדרגות מכוסות שלג, ומת מפצעיו בשלווה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
הצי הצפוני
הצי הצפוני (ברוסית: Северный флот ВМФ ВС России) הוא הצי הרוסי שבים הצפוני. זהו הצי "הצעיר" ביותר מבין ציי רוסיה - נוסד ב-1 ביוני 1933 כשייטת הים הצפוני והיה לצי מבצעי בפני עצמו ב-11 במאי 1937. בסיס הצי הראשי הוא בסברומורסק. מפקד הצי מאז יוני 2011 הוא סגן-אדמירל ולדימיר קורוליוב.
הצי מחזיק ברשותו את ספינת הדגל של הצי הרוסי כולו - נושאת המטוסים היחידה של רוסיה, "האדמירל קוזנצוב" ואת סיירת גרעינית פיוטר הגדול. בקרבת בסיס הצי בסברודבינסק בתקופת ברית המועצות נבנתה מספנת סבמאש שמתמחה בבניית צוללות גרעיניות ובה נבנו כל הצוללות הגרעיניות הסובייטיות.
היסטוריה
שייטת סובייטית באזור הצפון הוקמה מחדש בשנת 1933 תוך העברת ספינות מהים הבלטי. עד לשנת 1937 התווספו בה אוניות נוספות והיא שודרגה למתכונת צי. במהלך מלחמת החורף אוניות הצי הצליחו לבצע מצור על נמלי פינלנד באזור והגנו על החוף הסובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה התפקיד העיקרי של הצי היה להגן על נמלי החוף ולעזור בהעברת אספקה במסגרת השאל-החכר. במהלך המלחמה לצי הועברו באופן זמני מספר אוניות מצי ארצות הברית והצי המלכותי הבריטי שהוחזרו לאחר סיום המלחמה. כמו כן הצי שודרג במספר אוניות שהתקבלו במסגרת השאל-החכר וחוזק על ידי אוניות צי האוקיינוס השקט. כתוצאה מכך, הצי הצפוני היה הצי היחידי של ברית המועצות שסדר הכוחות שלו לאחר המלחמה היה גדול יותר מסדר הכוחות בתחילתה.
במהלך המלחמה הקרה תהליך התעצמות הצי המשיך ואף הואץ. בשנות ה-50 הצי החל בקליטת צוללות גרעיניות, כולל הצוללת הראשונה מתוצרת ברית המועצות מסדרת נובמבר שנכנסה לשירות בשנת 1959. החל משנת 1963 צוללות של הצי החלו בהפלגה מתחת לקרח עד לבסיסים באוקיינוס השקט. בסך הכול בתקופה הסובייטית 25 צוללות ביצעו הפלגה מסוג זה. בשנת 1966 יחידת צוללות של הצי ביצעה שיט סביב העולם. בהמשך הצי קלט צוללות גרעיניות נוספות וכלל כמחצית מסך הכול צוללות גרעיניות סובייטיות.
בשנת 1984 נקלטה בצי צוללת מדור חדש מדגם "סיירה". בשנת 1989 התרחשה שרפה בצוללת גרעינית "קומסומולץ" במהלך הפלגתה בים הנורווגי. בעקבות השרפה הצוללת טבעה ומצוות של 69 ימאים רק 16 נשארו בחיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הצי היה במשבר עקב בעיות תקציביות. אחד משיאי המשבר בצי הייתה טביעת הצוללת הרוסית קורסק בשנת 2000. בשנת 2003 טבעה צוללת גרעינית נוספת ובתאונה זו נהרגו 9 אנשי צוות. בעקבות המקרה מפקד הצי פוטר מתפקידו ונשפט ל-4 שנות מאסר על תנאי.
כיום הצי מחזיק ברשותו את צי ספינות הקרב המתקדם ביותר של הפדרציה הרוסית. הצי מכיל כיום את חיל החופים של הצי (Береговые войска Северного флота), שהוא חלק ממשמר החופים של רוסיה.
הצי מבצע מבצעי לוחמה ואכיפה במסגרת המאבק בשוד הימי לחופי סומליה. בשנים האחרונות הצי מתמקד בביצוע תמרונים צבאיים משותפים עם מדינות שונות.
בשנת 2020 נקלטה בצי צוללת מדור חדש הנסיך ולדימיר.
הרכב הצי
להלן הרכב הצי (נכון לשנת 2013):
איירין פלשיטה
איירין פלשיטה (בליטאית: Airinė Palšytė; נולדה ב-13 ביולי 1992) היא אתלטית ליטאית, סגנית אלופת אירופה (אמסטרדם 2016) בקפיצה לגובה ואלופת אירופה באולם (בלגרד 2017).
ביוגרפיה
פלשיטה נולדה בווילנה, בת לאם ששיחקה כדורעף ואב כדורסלן ששיחק בין השאר בז'לגיריס קובנה, בז'לגיריס וילנה ובריטאס וילנה. שני אחיה אף הם כדורסלנים.
בשנים 2008 ו-2009 סיימה שנייה בתחרות הקפיצה לגובה באליפות ליטא באתלטיקה וב-2010 זכתה לראשונה בתואר בתוצאה של 1.78 מטר, היא זכתה פעמים נוספות בתואר ב-2011 וב-2013. ב-2010 זכתה במדליית כסף באליפות העולם מתחת לגיל 20. ב-2011 זכתה במדליית כסף באוניברסיאדת שנג'ן בתוצאה של 1.96 מטר והשוותה בכך את שיא ליטא במקצוע זה. באליפות אירופה באתלטיקה 2012 העפילה לגמר בו סיימה במקום התשיעי בתוצאה של 1.89 מטר. באולימפיאדת לונדון סיימה במקום ה-11 בגמר בתוצאה של 1.89 מטר. באליפות העולם באתלטיקה מתחת לגיל 23 שהתקיימה ב-2013 זכתה במדליית כסף לאחר שהשוותה את שיא האישי של 1.92 מטר. באליפות העולם באותה שנה סיימה במקום ה-12 בגמר. ב-2014 שיפרה את שיאה האישי ל-1.98 מטר, היא סיימה במקום ה-13 באליפות אירופה ולא עברה את שלב המוקדמות באליפות העולם באולם. ב-2015 סיימה רביעית באליפות אירופה באתלטיקה באולם בתוצאה של 1.94 מטר וזכתה במדליית זהב באוניברסיאדת קוואנגג'ו.
הצי הצפוני
הרכב הצי
יחידות יבשתיות:
איירין פלשיטה
ביוגרפיה
ב-2016 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה בתוצאה של 1.96 מטר, יחד עם מירלה דמירבה מבולגריה ולאחר המנצחת רות בייטייה מספרד. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה במקום ה-13. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליית זהב בשיא ליטא של 2.01 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 1.92 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 1.96 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1.97 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2019 לא העפילה לגמר.
תאיר חיים
תאיר חיים (נולדה ב-9 במאי 1983) היא זמרת ישראלית, יוצרת ומייסדת להקת A-WA.
קריירה
נולדה וגדלה ביישוב שחרות בערבה. למדה בבית הספר התיכון שחרות בקיבוץ יטבתה. כבר בילדותה עסקה במוזיקה. מגיל צעיר קיבלה חינוך מוזיקלי במסגרות שונות בתחומים: לימודי פיתוח קול, תיאטרון, ריקוד ועוד. לטענתה הסגנון האקלקטי המוזיקלי שנחשפה לו בצעירותה הביא לעיסוק במוזיקה, ובעיקר מוזיקה תימנית: "גדלנו על מוזיקה מגוונת ומיוחדת. שמענו הרבה תימנית - אהרון עמרם, ציון גולן, ברכה כהן; המון יוונית - סטליוס, קזנג׳ידיס, יורגוס דלארס, יאניס פאריוס; מוזיקה ישראלית - אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, כוורת, אבנר גדסי, חיים משה, צלילי הכרם ועוד. מגיל צעיר אנחנו בלימודי מוזיקה, מחול ותיאטרון, אז גדלנו גם על ג׳אז ומחזות זמר. (...) להורים שלנו יש אוסף מדהים של תקליטי ויניל מהסיקסטיז והסבנטיז (...) היינו מאזינות גם למלחינים קלאסיים כמו ויוולדי, בטהובן ודביוסי".
בצבא שירתה כסולנית בלהקת חיל האוויר. לאחר סיום שירותה הצבאי למדה חיים בית ספר רימון במסלול של זמרים יוצרים. סיימה בהצטיינות תואר ראשון במוזיקה ובחינוך מטעם מכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב.
בשנת 2012 החלו להקליט יחד חומרים באנגלית, בעברית וביהודית-תימנית והעלו סרטונים של ביצועיהן ל-YouTube. הסרטונים קיבלו תגובות נלהבות רבות מהארץ ומהעולם והאחיות החלו לעבוד יחד על אלבומם הראשון.
החל משנת 2013 החלה להופיע במסגרת ההרכב A-WA: תחילה בהופעות פריצה כאורחות עם להקת הבלקן ביט בוקס ולאחר מכן עם הלהקה הכוללת את שתי אחיותיה, וריתם סקשיין הכולל ארבעה נגנים (בס, קלידים ומחשב, גיטרה חשמלית ותופים).
האלבום הראשון של הלהקה: חביב גלבי שיצא ב -2015, זכה להצלחה בישראל ומחוצה לה עם למעלה מ-14 מיליון צפיות, הופעות בפסטיבלים ובמועדונים ברחבי העולם, וזכה גם לסיקור עיתונאי במגזינים בינלאומיים: Rolling stone, Vogue , Glamour ועוד. מאוחר יותר הוציאו האחיות גרסת 'רימיקס של השיר חביב גלבי', בשיתוף הראפר האמריקאי פיטבול.
בשנת 2019 השיקה יחד עם A-WA את ״ביתי פי ראסי״ (ביתי בראשי) - אלבום שני ומקורי שכתבה והלחינה עם אחיותייה, שכלל את השירים "האנא מש הו אליאמן" (פה זה לא תימן) ו"מודבירה" (חסרת מזל).
עם ההשקה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי נוסף באירופה ובארה״ב, שכלל סשן ב-Tiny Desk האמריקאי.
במאי 2020 יצאה תאיר לקריירה עצמאית והוציאה את סינגל הבכורה שלה - "מתבשלת לאט", בהפקתו של ניר דנן (מוזיקאי שעבד בין היתר גם עם הראפר טונה, רביד פלוטניק ועוד), המלווה בקליפ שביים וערך נאור סוקי.
חיים מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לילד.
נאסרדין דינה
נַסְר א-דִּין דִינֶה (בצרפתית: Nasreddine Dinet; 28 במרץ 1861 – 24 בדצמבר 1929) היה צייר אוריינטליסט צרפתי ואחד ממייסדי אגודת הציירים האוריינטלים בצרפת. הוא הוקסם מצפון אפריקה ותרבותה והתאסלם ושינה את שמו. בנוסף לציוריו, הוא תרגם ספרות ערבית לצרפתית.
ביוגרפיה
הוא נולד בפריז, כאלפונס-אטיין דינה, היה בנם של שופט צרפתי חשוב, פיליפ לאון דינה ומארי אודיל בוצ'ר. בשנת 1865 נולדה אחותו ז'אן, שתהפך לביוגרפית שלו.
עם סיום לימודיו ב-1881 הוא נרשם לבית הספר לאמנויות היפות ונכנס לסטודיו של ויקטור גאלנד. בשנה שלאחר מכן למד אצל ויליאם אדולף בוגרו וטוני רובר-פלרי באקדמיה ז'וליאן. הוא גם הציג לראשונה בסלון האמנים הצרפתי.
דינה ערך את הטיול הראשון שלו לדרום אלג'יריה בשנת 1884, עם צוות של אנטומולוגים. בשנה שלאחר מכן הוא ערך טיול שני במלגה ממשלתית, הפעם ללאגוואט. באותה תקופה הוא צייר את שתי התמונות האלג'יריות הראשונות שלו.
הוא זכה במדליית הכסף לציור בתערוכה העולמית ב-1889, ובאותה שנה היה בין מקימי האגודה לציירים הצרפתית לצידם של רודן, פייר פובי דה שאבאן ואחרים. בשנת 1887 הוא הקים יחד עם מנהל מוזיאון לוקסמבורג בפריז, את אגודת הציירים האוריינטליים הצרפתית.
בשנת 1903 הוא קנה בית באלג'יר ובילה שם שמונה חודשים כל שנה. הוא הוקסם מהתרבות הערבית ובסופו של דבר התאסלם. הוא הודיע ​​על ההתאסלמות במכתב פרטי משנת 1908, והשלים את המרתו הרשמית ב-1913, וכן שינה את שמו לנסר א-דין דינה.
בשנת 1929 הוא ואשתו יצאו לחג' למכה. ביולי 1896, הוא זכה בתואר אביר לגיון הכבוד והשתתף בתערוכה הבינלאומית של המאה בפריז.
הכבוד שזכה מאנשי אלג'יר בא לידי ביטוי באלפי האנשים שהשתתפו בהלווייתו ב-12 בינואר 1930 בעיירת מגוריו, שם הספיד אותו המושל הכללי לשעבר של אלג'יריה מוריס ויולט.
יצירה
בהשוואה לציירים מודרניים כמו אנרי מאטיס, שביקר אף הוא בצפון אפריקה בעשור הראשון של המאה ה-20, ציוריו של דינה הם שמרניים ביותר. הם קרובים לתיעוד אתנוגרפי בתיאור הנושאים שלהם.
הבנתו של דינה את התרבות והשפה הערבית מבדילה אותו מאמנים אוריינטליסטים אחרים, משום שכדובר ערבית, הוא הצליח למצוא דוגמניות עירום באלג'יריה הכפרית שבה "תרבות הצעיף" הייתה פחות קשיחה. לפני 1900, ניתן לאפיין את רוב יצירותיו כ"סצנות ז'אנר אנקדוטיות". ככל שהתעניין יותר באסלאם, הוא החל לצייר נושאים דתיים לעיתים קרובות יותר.
הוא גם היה פעיל בתרגום ספרות ערבית לצרפתית, ופרסם תרגום של שיר אפוס ערבי בשנת 1898.
פיטר גרנט
פיטר "ג'י" גראנט (באנגלית: Peter "G" Grant; 5 באפריל 1935 - 21 בנובמבר 1995), היה מפיק מוזיקלי אנגלי. גרנט ניהל כמה מהלהקות הבריטיות המפורסמות ביותר דוגמת לד זפלין, ציפורי החצר ו-Bad Company. בין שלל עיסוקיו, הוא היה מנהל ההקלטות של חברת התקליטים Swan Song Records (שהקימה להקת לד זפלין), ותואר כ-"אחד המנהלים הממולחים וחסרי הפשרות בהיסטוריה של מוזיקת הרוק". גרנט ידוע בתרומתו לשיפור תנאי העסקה והשכר של מוזיקאים בהופעות.
ראשית דרכו
גרנט נולד בפרוור בדרום לונדון, אנגליה, ונמשך מגיל צעיר לתעשיית הבידור. הוא עבד כפועל במה עד שנת 1953, בה גויס לשירות לאומי.
לאחר השירות הוא עבד כמנהל בידור במלון וכשומר סף בבר הקפה הלונדוני המפורסם The 2I's Coffee Bar, ממנו פרצו כוכבים מפורסמים כמו קליף ריצ'רד ואחרים. אחד מבעלי המועדון, פול לינקולן, שהיה מתאבק מקצועני, הציע לגראנט להתאבק ונתן לו את ההזדמנות הראשונה להופיע בטלוויזיה במסגרת של קרבות היאבקות. בשלב זה גברה התלהבותו של גרנט למשחק, והוא נשכר כשחקן כפיל ופעלולן.
קריירת המשחק של גרנט נמשכה בין 1958 ל-1963, בה הוא השתתף במספר סרטים בתפקידי משנה וכפילות וכמו כן הופיע בטלוויזיה. בכסף שחסך מעבודות אלה הוא השתמש לפתוח חברת הסעות לעסקי הבידור, שהפכה למרכז עיסוקו.
מנהל אמנים
ב-1963 גרנט נשכר כמנהל מסע ההופעות של מספר אמנים ולהקות כמו בו דידלי, האחים אברלי, ריצ'רד הקטן, צ'אק ברי, אדי קוקרן, ולהקת החיות. בעקבות הצלחתו הוא החל לנהל אמנים באופן עצמאי וביניהם הגיטריסט ג'ף בק. יחד עם חברו מיקי מוסט (שעבד איתו בעבר בבר הקפה), הוא פתח את חברת התקליטים RAK שהפיקה מספר להיטים לאורך שנות השבעים.
בסוף שנת 1966, התבקש גרנט לנהל את להקת ציפורי החצר, שהייתה בשיא פרסומה אך סבלה מקשיים כלכליים. אולם, הגעתו של גרנט למשרת ניהול הלהקה איחרה את המועד והיא נאלצה להתפרק. למרות זאת, הניסיון שצבר בזמן ניהול ציפורי החצר נתן לו רעיונות יצירתיים לניהול להקות שלאחר מכן הוא יישם ביתר הצלחה בעת שניהל את להקת לד זפלין. גישתו חסרת הפשרות והמשכנעת של גרנט מול מפיקי אירועים ומקדמי המכירות של ההופעות, גרמו ללהקות כמו ציפורי החצר לזכות ברווחים מהופעותיהם בפעם הראשונה. גרנט נהג להתלוות באופן צמוד ללהקה ולדאוג לצמצום של הוצאות חברי הלהקה, ולדאוג שחברי הלהקה יקבלו את שכרם בזמן. בנוסף, הוא עמד על כך שחברי הלהקה יוכלו לשמור על שליטה אמנותית ביצירותיהם, וזאת בניגוד למנהלים אחרים באותה תקופה שנמנעו מהתערבות בנושאים אלו.
תקופת לד זפלין
לאחר שציפורי החצר התפרקו, החל גיטריסט הלהקה ג'ימי פייג' לארגן סביבו הרכב חדש יחד עם רוברט פלאנט, ג'ון פול ג'ונס וג'ון בונהם. הלהקה נקראה בראשית דרכה "ציפורי החצר החדשים" אך שינתה במהרה את שמה ללד זפלין. כתוצאה מנאמנותו ומסירותו ללהקה, גרנט ניהל את הלהקה, וזאת למרות שלא נחתם בינו ובין הלהקה הסכם כתוב.
הדמוקרטיה הנוצרית הבלארוסית
הדמוקרטיה הנוצרית הבלארוסית (בבלארוסית: Беларуская хрысьціянская дэмакратыя) היא מפלגה פוליטית נוצרית-דמוקרטית בבלארוס, שהוקמה בשנת 2005, הטוענת כהמשך לתנועה קצרת מועד עם אותו שם, שהייתה קיימת בראשית המאה ה-20.
ארגונים נוצרים דמוקרטיים בבלארוס לפני מלחמת העולם השנייה
התנועה הדמוקרטית הנוצרית הבלארוסית נוצרה במאה ה-20 בעיקר על ידי סטודנטים בלארוסים לתאולוגיה מסמינר לכמורה. החוג הדמוקרטי הנוצרי בווילנה פרסם את העיתון "ביארוס". בשנת 1917 הקימו פעילים פוליטיים מבלארוס בפטרבורג את הארגון הפוליטי הדמוקרטי הנוצרי בבלארוס - האיחוד הדמוקרטי הנוצרי. הדמוקרטים הנוצרים השתתפו בקונגרס הראשון של בלארוס בדצמבר 1917 ולקחו חלק פעיל לקראת הקמת הרפובליקה הדמוקרטית העצמאית של בלארוס בשנת 1918.
ב-6 בנובמבר 1927 נוצרה בווילנה מפלגה פוליטית חדשה תחת השם "הדמוקרטיה הנוצרית הבלארוסית". מאז הייתה המפלגה פעילה במערב בלארוס. בעוד שרוב המפלגות הפוליטיות המערביות האחרות היו שמאלניות או אפילו פרו-סובייטיות, הדמוקרטיה הנוצרית הייתה תנועת מרכז-ימין. לאחר איחוד מערב בלארוס עם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, מנהיגים רבים וחברי התנועה הפכו לקורבנות לדיכוי סובייטי או נהרגו על ידי הנאצים במהלך הכיבוש המאוחר של בלארוס על ידי גרמניה הנאצית. מעשית, המפלגה הפסיקה את כל הפעילויות בשנת 1939. בתקופת ברית המועצות, מידע על התנועה כמו גם על כל שאר הארגונים הפוליטיים הלא-קומוניסטיים הוחזק בסתר, כשרק היסטוריונים שאושרו על ידי המדינה קיבלו גישה לארכיונים רלוונטיים.
הקמה בבלארוס המודרנית
הניסיון הראשון להקים מחדש את התנועה התרחש בשנת 1991. הוכנו כל המסמכים הרלוונטיים להקמה מחדש, אך התנועה לא נרשמה אז.
בשנת 2005 קבוצה של פעילים דמוקרטיים הקימה קבוצת יוזמה להחיות את המפלגה הדמוקרטית הנוצרית ומאז הם פעילים תחת המותג הדמוקרטיה הנוצרית הבלארוסית. התנועה המודרנית רואה בקידום הערכים הנוצריים ופטריוטיזם בלארוסי במדינה כמטרתה העיקרית. המפלגה שטרם רשומה במשרד הפנים מתנגדת לנשיא אלכסנדר לוקשנקו ומהווה תנועה אופוזיציה. לתנועה קשרים פעילים עם קבוצות דתיות. שלא כמו קודמתה הקתולית בעיקר בראשית המאה העשרים, התנועה הנוכחית ממצבת עצמה כמפלגה המאחדת גם נוצרים אורתודוקסים ופרוטסטנטים.
החל משנת 2007 משרד המשפטים של בלארוס סירב לרשום את המפלגה כתנועה פוליטית, בעקבות הצהרות מנהיגי המפלגה לפיהן חוקי הדת נעלים יותר מחוקי המדינה. המפלגה עודדה לשלול מהשפה הרוסית את מעמד שפת המדינה השנייה בבלארוס. מעמד חשוב זה של השפה הרוסית שהושג על פי משאל עם לאומי בשנת 1995, כאשר לשם הפיכת השפה הרוסית למעמד המדינה הצביעו 83.3% מהאוכלוסייה שהשתתפה במשאל העם. המפלגה גם מגיבה באופן מאוד נוקשה בנוגע לנושאים מגדריים וסוגיות להט"בים. ב-4 ביוני 2016, מנהיג המפלגה פאוול סיביאריניץ הצהיר בריאיון לרדיו Free Europe, כי הומוסקסואליות כנורמה חברתית תשמיד את האומה הבלארוסית, עצם הרעיון של מגדר מסוכן באותה מידה כמו תעמולה גזענית או מעורר לוחמה מעמדית וכי בלארוסים הומואים מבזים את זכרם של המתים הלוחמים נגד ברית המועצות וגרמניה הנאצית.
ג'ילי בינרוי
ג'ילי בינרוי (באנגלית: Geely Binrui) היא מכונית משפחתית, המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר מיוצרת משנת 2018 ועד היום.
נישואי העדן והשאול
נישואי העדן והשאול (אנגלית: The Marriage of Heaven and Hell) הוא ספר מאת המשורר והדפס האנגלי ויליאם בלייק. זוהי סדרת טקסטים שנכתבו בחיקוי הנבואה המקראית אך למעשה, הטקסטים מבטאים את אמונותיו הרומנטיות והמהפכניות האישיות של בלייק, אשר אותן הוא הביע באופן כה אינטנסיבי במסגרת יצירה זו ובמסגרת יצירות נוספות. בדומה לספריו האחרים, ספר זה פורסם כגיליונות מודפסים מלוחות חרוטים המכילים פרוזה, שירה ואיורים. לאחר מכן נצבעו הלוחות על ידי בלייק ואשתו קתרין.
הספר נפתח במבוא של שיר קצר "רינטרה שואג ומרתית את להבותיו באוויר הדחוס".
ויליאם בלייק טוען כי ג'ון מילטון היה משורר אמיתי והשיר האפי שלו "גן העדן האבוד" היה "בצד של השטן מבלי שידע זאת". הוא גם טוען שהשטן של מילטון היה לאמיתו של דבר, המשיח שלו.
היצירה חוברה ואוירה בין 1790–1793, בתקופת התסיסה הקיצונית והסכסוך הפוליטי מיד לאחר המהפכה הצרפתית. הכותרת היא התייחסות אירונית ליצירה התאולוגית של עמנואל סוודנבורג, "גן עדן וגיהנום", שפורסמה בלטינית 33 שנה קודם לכן. סוודנבורג מצוטט על ידי בלייק ביצירה זו ומובעת בה עליו ביקורת ישירה על ידי בלייק בכמה מקומות "בנישואין". אף על פי שבלייק הושפע מתפיסתו הקוסמית מיסטית של סוודנבורג, שהייתה רחבת ממדים, ההגבלות המוסריות הקונבנציונליות של סוודנבורג והתפיסה המאניכאית של הטוב ושל הרע הובילו את בלייק לבטא בכוונת מכוון, חזון לא מקוטב ומאוחד של היקום, שבו העולם החומרי והתשוקה הגופנית הן חלק בלתי נפרד במעמדו של הסדר האלוהי; מכאן, נישואי העדן והשאול. הספר כתוב בפרוזה, למעט הפתיחה "טיעון" ו"שיר החירות". הספר מתאר את ביקורו של המשורר בשאול, מכשיר שאומץ על ידי בלייק מהקומדיה האלוהית של דנטה "וגן העדן האבוד" של מילטון.
משלי השאול
בניגוד לאלה של מילטון ודנטה, תפיסתו של בלייק את השאול מתחילה לא כמקום של עונש, אלא כמקור לאנרגיה לא מוגבלת, מעין אנרגיה דיוניסית, בניגוד לתפיסה הסמכותית והמוסדרת של גן העדן. מטרתו של בלייק היא ליצור את מה שכינה "חזון בלתי נשכח" כדי לחשוף את האופי הדכאני של המוסר המקובל והדת הממוסדת, שהוא מתאר כך:
בלייק מסביר:
פרשנות
תאוריית הניגודים של בלייק, לא הייתה אמונה בהפכים גרידא, אלא אמונה שכל בן אנוש, מגלם את טבעו המנוגד של האל ושקידמה בחיים איננה אפשרית ללא ניגודים. יתירה מזאת, הוא חוקר את טבעם המנוגד של התבונה ושל האנרגיה, כלשונו (כוונתו של בלייק היא כנראה לדחפים ולתשוקות האנושיים), בהאמינו ששני טיפוסים של בני אדם קיימים: "היוצרים האנרגטיים" ו"המארגנים ההגיוניים", או, כפי שהוא מכנה אותם בנישואי העדן והשאול, ה"שדים" וה-"מלאכים". שניהם נחוצים לחיים, לדידו של בלייק.
לטקסט של בלייק ניתנה פרשנות בדרכים רבות. הטקסט מהווה לבטח, חלק מהתרבות המהפכנית של התקופה. ההתייחסויות אל בית הדפוס, מציינות כנראה את עובדי הדפוס המחתרתיים אשר הוציאו לאור עלונים מהפכניים באותו הזמן. לעובדי דפוס שגופם הושחר (כתוצאה מעבודתם המאומצת), הודבק הכינוי הקומי "השטן של מכבש הדפוס" ופרסומים מהפכניים נדחו באופן תדיר מקרב ספסלי הכמורה כעבודתו של השטן.
דלתות התודעה
הספר כולל את הביטוי. לרעיון זה, יש הקבלה לרעיונו של אלדוס האקסלי, "התודעה בגדול".
מאיר הורוביץ
רבי מאיר הורוביץ (מכונה: "האמרי נועם". ה'תקע"ט, 1818 - ח' בתמוז ה'תרל"ז, 1877) היה אדמו"ר חסידי השני בשושלת דז'יקוב אשר בעיר טרנובז'ג שבפולין.