cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע קיסר
בעיות סביבתיות
בשלהי שנות ה-90 החל הצי הנורווגי המלכותי לחפש אחרי שרידי הצוללת לאחר שלמד כי כספית הייתה חלק ממטענה. לאחר חיפושים שנמשכו חמש שנים התגלתה הצוללת הטבועה באוקטובר 2003. לאחר בדיקתה התברר שהכספית אכן דולפת ממנה בקצב גובר והולך. בעקבות זאת נאסר הדיג בקרבת הצוללת הטבועה. מנהל החופים הנורווגי המליץ לקבור את שרידי הצוללת תחת סרקופג של חול ובטון, על מנת לאטום את דליפת הכספית ממנה.
איזבל איינדה
איזבל איינדה (בספרדית: Isabel Allende Llona; נולדה בלימה שבפרו ב-2 באוגוסט 1942) היא סופרת צ'יליאנית.
Come Back to Me
"Come Back to Me" (בעברית: "חזור אלי") הוא סינגל הבכורה של השחקנית והזמרת האמריקאית ונסה הדג'נס. השיר נכתב והופק על ידי אנטונינה ארמטו וטים ג'יימס. הוא יצא ב-12 בספטמבר 2006, תחת הוצאת הוליווד רקורדס כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה של הדג'נס, V משנת 2006. השיר בנוי סביב סימפול של "Baby Come Back" משנת 1977 של הלהקה האמריקאית פלייר. בשל הכללת הסימפול, כותבי השיר המקורי, פיטר בקט וג'יי סי קראולי, קיבלו קרדיט בכתיבה. מבחינה מוזיקלית, "Come Back to Me" הוא שיר R&B עם מפעם אורבני.
איזבל איינדה
ביוגרפיה
איזבל איינדה היא בתו של הדיפלומט הצ'יליאני תומאס איינדה, בן דודו של נשיא צ'ילה לשעבר סלבדור איינדה. נולדה בעת שהיה פקיד בשגרירות צ'ילה בלימה.
Come Back to Me
הביקורות של השיר היו חיוביות באופן כללי; כמה מבקרים שיבחו את הכללת הסימפול וכינו את השיר כאחד הרצועות הטובות ביותר של האלבום. עם זאת, הוא ספג ביקורת שלילית על הכללת צליל מהונדס ומופק יתר על המידה. הוא זכה להצלחה מתונה בארצות הברית, שם הגיע למקום ה-55 במצעד בילבורד הוט 100 ובמקום ה-18 במצעד שירי הפופ. הוא זכה להצלחה גדולה יותר בשווקים הבינלאומיים מכיוון שהגיע ל-20 המקומות המובילים במספר מדינות, כולל צרפת, איטליה, ניו זילנד וספרד. את הקליפ הנלווה ביים כריס אפלבאום.
איזבל איינדה
ביוגרפיה
ב-1945 נעלם אביה והיא חזרה לצ'ילה עם אמה ושני אחיה, חייתה בצ'ילה עד לשנת 1953 ולאחר מכן המשיכה לנדוד עם משפחתה בתחילה לבוליביה ולאחר מכן לביירות שבלבנון. במהלך שהותה בארצות אלו למדה איינדה בבתי ספר דוברי אנגלית ושם התוודעה לאהבתה לקריאה ולספרות.
Come Back to Me
רקע והרכב השיר
"Come Back to Me" נכתב והופק על ידי אנטונינה ארמטו וטים ג'יימס, הידועים כשותפים בפרויקטים רבים של מוזיקת דיסני. הדג'נס מבצעת קולות רקע לצד הזמרת-יוצרת צ'ר ליצ'רה. "Come Back to Me" שוחרר כסינגל הבכורה של הדג'נס ב-12 בספטמבר 2006, בהפצה דיגיטלית. ב-10 באוקטובר 2006, הוא זכה להשמעה בתחנות רדיו להיטים עכשוויים בארצות הברית. הוא שוחרר לראשונה באופן פיזי ב-15 בדצמבר 2006, בגרמניה, לצד רצועת צד ב' "Don't Talk". הסינגל שוחרר מאוחר יותר באמצעות הורדה דיגיטלית במדינות אירופה ב-18 בדצמבר 2006. הסינגל יצא בגרמניה ב-2 בפברואר 2007, ובו הקליפ המוזיקלי של השיר, רצועת האלבום "Too Emotional" וגלריית תמונות.
מבחינה מוזיקלית, "Come Back to Me" הוא שיר R&B ופופ. בראיון למדיסון צ'פמן מ"מגזין טיים לילדים", הדג'נס הכירה במגוון הסגנונות המוזיקליים הקיימים באלבום הבכורה שלה, וכינתה אותו" תערובת כייפית של הכל". היא השתמשה ב"Come Back to Me "כדוגמה לז'אנרים המרובים באלבום ותיארה את השיר כ"פופ ו-R&B".
איזבל איינדה
ביוגרפיה
ב-1958 חזרה לצ'ילה, שם התחתנה עם בעלה הראשון, מיגל פריאס.
בין 1959 ל-1965 עבדה איינדה בארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות, בתחילה בסנטיאגו דה צ'ילה ואחר כך בבריסל ובשווייץ. ב-1963 נולדה בתה פאולה, וב-1966 חזרה לצ'ילה, שם נולד בנה ניקולס.
ב-1973 עלה לשלטון בצ'ילה הרודן אוגוסטו פינושה, בהפיכה צבאית, אשר נתמכה על ידי ממשל ניקסון, ואשר בסיומה נמצא מת דודה של איינדה, הנשיא הסוציאליסט, סלבדור איינדה. פינושה שלט באמצעות חונטה צבאית שהטילה צנזורה חריפה, חיסלה את מתנגדיה בעינויים והשליטה שלטון של פחד שמנע מהאזרחים את זכויות האזרח הבסיסיות ביותר שלהם. איינדה ברחה עם משפחתה לקראקס, בירת ונצואלה, שם היא חייתה במשך 13 שנה.
ב-1988 התחתנה איינדה בשנית, הפעם עם ווילי גורדון, עורך דין אמריקאי מסן פרנסיסקו, שם היא מתגוררת מאז.
קרן איזבל איינדה
ב-1992 נפטרה בתה פאולה ממחלת הפורפיריה. בעקבות זאת, יסדה איינדה את קרן איזבל איינדה במטרה להמשיך את דרכה של פאולה, אשר הייתה מתנדבת ופועלת לטובת אוכלוסיות מוחלשות בתור פסיכולוגית ומחנכת. הקרן מבוססת על ערכיה הפמיניסטיים של איינדה, אשר מעידה על עצמה שהיא הייתה פמיניסטית כבר בגן הילדים ושהיא שלמה על אמונותיה מחירים קשים. חזון הקרן הוא "יצירת עולם בו לנשים יש צדק חברתי וכלכלי", והקרן פועלת בעיקר בצ'ילה ובקליפורניה, ותומכת בעמותות שמטרתן לספק לנשים מוחלשות ולילדים גישה לזכויות רבייה, שירותי בריאות, חינוך והגנה מפני אלימות.
קריירה ספרותית
איינדה החלה את הקריירה שלה ב-1967 כחברה בצוות עורכים של מגזין הנשים "פאולה". בין 1969 ל-1974 שימשה כעורכת במגזין ילדים ואף פרסמה שני סיפורי ילדים ואסופת מאמרים.
בין השנים 1970 ל-1974 עבדה בערוצים שונים של הטלוויזיה הצ'יליאנית כמפיקה ואחר כך כמגישה בתוכנית הומור. בין השאר ראיינה איינדה את המשורר הצ'יליאני, זוכה פרס נובל לספרות, פאבלו נרודה, שאמר לה כי היא בעלת דמיון רב מדי מכדי להיות עיתונאית טובה וכי עליה להפוך לסופרת. בעצתו היא פרסמה גם אסופה של טוריה הסאטירים כספר. זמן קצר לפני שברחה מצ'ילה שיחקה איינדה בהצגה התיאטרון "השגריר" (מספרדית: El Embajador).
בתחילת דרכה בקראקס, עבדה איינדה כעיתונאית עצמאית עבור היומון "El Nacional". כאשר נודע לה שסבה בן ה-99 נמצא על ערש דווי היא החלה לכתוב לו מכתבים שהפכו ברבות הימים לנובלה הראשונה פרי עטה, "הבית של שבעת המראות".
"בית הרוחות", ספרה השני של איינדה (1982) זכה להצלחה מרובה. הספר עוסק גם במשטרו של פינושה והוא אף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של מריל סטריפ וג'רמי איירונס. הספר, כמו רבים מספריה הבאים, משתייך לז'אנר של ריאליזם מאגי ולכן רבים השוו את סגנונה לזה של גבריאל גארסיה מארקס.
מאז זכו ספריה להצלחה רבה, והיא אף זכתה בפרסים רבים. ב-2006 הייתה איינדה אחת מבין שמונת מדליקי המשואות בטקס הפתיחה של משחקי החורף האולימפיים בטורינו, איטליה.
ספריה עוסקים ברובם במולדתה צ'ילה: סאגות משפחתיות, משפחות אמידות, מאבקים פוליטיים והיסטוריים שמשפיעים על חייהן של הגיבורים, מאבקים על השם הטוב, אהבות בלתי אפשריות שבמרכזן גיבורות נשים. מבין ספריה שתורגמו לעברית: "בית הרוחות", "בת המזל", "סיפורי אוה לונה", "אוה לונה", "עיר המפלצות", "על אהבה וצללים", (שעובד גם הוא לקולנוע), "הסדר האינסופי", "זורו" ו"המאהב החשאי".
ספרה "ארצי שהמצאתי" (2003), הוא ספר אוטוביוגרפי שתורגם גם הוא לעברית.
ארישטידש דה סוזה מנדש
ארישטידש דֶה סוזה מנדש (19 ביולי 1885 – 3 באפריל 1954) (שמו המלא: Aristides de Sousa Mendes do Amaral e Abranches - ארישטידש דה סוזה מנדש דו אמראל אי אבראנשש), היה דיפלומט פורטוגזי אשר הוכרז על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בשל פועלו כקונסול ארצו בבורדו, צרפת, להצלת יהודים מרדיפות הנאצים, וזאת בניגוד להוראות ממשלתו.
היענותו של סוזה מנדש למצוקת הפליטים נבעה לדבריו מקול מצפונו ומהמוסר הנוצרי שלו. הוא הצהיר כי "אני מעדיף להיות עם אלוהים נגד האדם, מאשר להיות עם האדם נגד אלוהים". הוא הפר במוצהר את הוראות ממשלתו כשהנפיק כ-30,000 אשרות ליהודים ולנרדפים בני לאומים אחרים, ובכך סיכן ביודעין את הקריירה שלו ואת עתיד משפחתו, בהצילו אגב כך מספר רב של אנשים ממוות.
חייו לפני מלחמת העולם השנייה
סוזה מנדש למד משפטים באוניברסיטת קוימברה וקיבל תואר שני במשפטים. ב-1910 נישא לאהובת נעוריו, אנז'לינה. זמן קצר אחר כך החל קריירה דיפלומטית. שירת במקומות הבאים: גיאנה הבריטית (1910), גליסיה, ספרד (1911), זנזיבר, קוריטיבה, ברזיל (1918), סן פרנסיסקו, ארצות הברית (1921), מרניאו ופורטו אלגרה, ברזיל (1924), וויגו, ספרד (1927). ב-1929 מונה לקונסול בג'נובה (איטליה), אך לא כיהן בתפקיד, מכיוון שנשלח לשרת כקונסול כללי באנטוורפן.
לאחר כמעט עשור של שרות מסור בבלגיה, סוזה מנדש הוצב באוגוסט 1938 כקונסול כללי בקונסוליה הפורטוגלית בעיר הנמל בורדו, צרפת, לשם עבר עם אשתו ו-14 ילדיהם.
פועלו במהלך מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה פלש הצבא הנאצי לצרפת ולארצות השפלה במלחמת בזק ב-10 במאי 1940. אלפי פליטים נסו לבורדו, בתקווה להספיק לעבור את הגבול לספרד לפני הגעת הנאצים לשם.
בפורטוגל נקט אמנם הרודן סלזר מדיניות של נייטרליות, אך מאידך הורה לקונסוליות שלא להנפיק אשרות פורטוגליות ל"זרים שנתינותם אינה מוגדרת או שנויה במחלוקת, לחסרי נתינות וליהודים שגורשו מארצות מוצאם". אשרות הונפקו רק על ידי הממשל בליסבון, ורק לאחר בדיקה פרטנית של כל בקשה.
הפליטים היהודים בבורדו, ונציגם הרב חיים קרוגר, לחצו על סוזה מנדש להנפיק להם אשרות מעבר פורטוגליות. הוא ניסה לפעול על פי הנהלים ושלח מאות מברקים מוצפנים, כנדרש, של בקשות לאשרות לליסבון, אך לרוב לא נענה. לאחר היסוסים החליט סוזה מנדש ב-17 ביוני לפעול בניגוד להנחיות ממשלתו, ולהנפיק אשרות לכל דורש תוך שיתוף פעולה עם הדיפלומט הספרדי אדוארדו פרופר דה קאייחון. בעזרת הרב קרוגר החתים את דרכוניהם של אלפי פליטים באשרות מעבר פורטוגליות, בעבודה רצופה ללא הפסקה ב"פס יצור" של הנפקת אשרות. בשל עומס העבודה חתם לעיתים בשם "מנדש" בלבד. לחסרי הדרכונים מבין הפליטים נמסרו פיסות נייר שהוחתמו באשרות.
בין הפליטים שקיבלו אשרות אלו היו גם בני משפחת המלוכה מבית הבסבורג, בראשם אוטו פון הבסבורג, יורש העצר של הכתר האוסטרו-הונגרי. גם הפסנתרן נורברט ג'ינגולד והסופר הצרפתי שארל אולמון ניצלו בזכות האשרות שהנפיק סוזה מנדש.
ב-19 ביוני הופצצה בורדו, והפליטים המבוהלים נסו לעיר באיון הקרובה יותר אל הגבול הספרדי. סוזה מנדש הותיר את משפחתו בבורדו והמשיך עמם לקונסוליה הפורטוגלית בבאיון, שם המשיך בהנפקת האשרות.
ב-22 ביוני נשלחו אליו, לבורדו ולבאיון, מברקים מסלזר המורה לו להפסיק את הנפקת האשרות. אך הוא לא קיבלם, שכן המשיך בעקבות הפליטים אל אנדֶה (Hendaye), העיר הדרום-מערבית ביותר בצרפת, בגבול ספרד. שם המשיך בהנפקת האשרות ברחוב. הוא אף התלווה אל הפליטים בדרכם אל מעבר הגבול, על מנת לוודא כי האשרות יכובדו.
ב-23 ביוני שגריר פורטוגל בספרד הגיע אל מעבר הגבול ופגש את סוזה מנדש. הוא דיווח לממשלתו כי סוזה מנדש נוהג "כאדם מופרע". סוזה מנדש נשאר ברחובות אנדה על מנת להמשיך לעזור לפליטים עד 26 ביוני, אז נכנסו הגרמנים לבאיון. כשחזר לבורדו, מצא את מברקו של סלזר מ-24 ביוני בו נמסר לו כי משרתו נשללה ממנו וכי עליו לעזוב את צרפת. סוזה מנדש התעלם מכך. הגרמנים כבשו את בורדו ב-27 ביוני וסוזה מנדש המשיך לעזור לפליטים, ואף הנפיק דרכונים פורטוגלים כדי למנוע גירושם של פליטים למחנות ריכוז. בשל כך קיבל שוב פקודה מליסבון לעזוב, אך השתהה בצרפת עד ל-8 ביולי.
בינתיים מלאה פורטוגל פליטים שהביעו בפומבי את הכרת תודתם לשלטון הפורטוגלי. העיתונות העולמית הכתירה את סלזר בתוארי כבוד. סלזר כבר לא יכל לסגור את הסכר שפתח סוזה מנדש ולמנוע מפליטים להגיע לפורטוגל. אולם הוא לא סלח לסוזה מנדש על שהכריח אותו לפעול כך. סוזה מנדש הוכרז "בלתי כשיר מקצועית", הורחק ונודה. ניסיונותיו לערער או אף לזכות בשימוע עלו בתוהו. התערבותו של אחיו התאום, שר החוץ לשעבר, עלתה לאח בהשעיית משרתו לחמש שנים. כשהביע הרב קרוגר באוזניו את צערו על הסבל שנגרם לו בעקבות מעשיו, ענה לו סוזה מנדש:
נקמתו של משטר סלזר
מנדש נקרא לליסבון לעמוד למשפט על הפרות הסדר שלו כביכול. בשימוע טרם המשפט רצה לטעון לעצמו כיוון שהיה עורך דין. לצורך משפטו הוקם בית דין משמעתי מיוחד. סוזה מנדש לא הורשה להגן על עצמו. בתצהיר שהגיש לשופטיו כתב בין השאר: "אכן הייתה זו מטרתי, להציל את כל אותם האנשים, אשר סבלם היה בל-יתואר. צו מצפוני... מעולם לא חדל להדריכני במילוי חובותיי, בידיעה מלאה של אחריותי."
למרות החלטת בית הדין, משטרו של סלזר המשיך בנקמתו: למנכ"ל משרד החוץ סַמְפָּיוּ היה חשבון אישי עם אחיו, מהימים שכיהן כשר החוץ, ועליו הוטל לאשר את גזר הדין. הוא ביטל את הנסיבות המקלות, ובהתחשב בעובדה שהקונסול היה עוד גאה במעשיו המליץ להורידו בדרגה לצד ההשעייה.
התיק הועבר לעיונו ואישורו של הרודן. מנדש ביקש להזכיר את רגשותיו בתור אב לשנים-עשר ילדים, אך הבקשה הרגיזה את סלזר שהיה רווק ערירי והתגורר עם שתי אחיותיו, שהיו בתולות זקנות. לסלזר היו כנראה סיבות נוספות לנקום במנדש, הן בשל מעשיו הוא והן בשל מעשיו של אחיו. כשהוגש פסק-הדין לאישורו, הנחית את המהלומה האחרונה: בעוד סַמְפָּיוּ ניסה לפחות להציל את פרנסתו של מֵנְדֶשׁ לצד הורדתו בדרגה, הורה סָלָזָר כי בתום ההשעיה יפוטר מֵנְדֶשׁ ללא גמלאות. גם רישיונו כעורך-דין נפסל.
מֵנְדֶשׁ ההמום ערער על פסק דינו בנובמבר אך ערעורו נדחה. הוא עוד הרחיק לכת וחתם עם בניו על עצומה למען הדמוקרטיה בפורטוגל. בתגובה זומנו כולם לחקירה במשטרה. מעתה היו מוסדות החינוך חסומים בפני הבנים. המשפחה נקלעה לחרפת רעב.
תחת שלטונו הרודני של סלזר, לא יכול סוזה מנדש להתקבל לכל משרה שהיא, ואף לא לקבל פיצויי פיטורין או פנסיה. גם מילדיו נשללה כל אפשרות לעבוד. סוזה מנדש נאלץ למכור את אחוזת המשפחה בקאבאנאש דה ויריאטו, והמשפחה הגדולה רעבה ללחם. הם נעזרו בשירותי בית תמחוי שנוהל על ידי ארגון עזרה יהודי לפליטים בליסבון (היא"ס). המשטרה החשאית עקבה אחריו ואחר ילדיו. בריאותו ובריאות אשתו הידרדרו. אשתו, אנז'לינה לבית קואליו, שתמכה בזמנו בפעילותו, נפטרה בשנת 1948 בגיל 60. סוזה מנדש נפטר חסר כל בשנת 1954.
ארגון היא"ס עזר לילדיו להגר מפורטוגל לארצות הברית ולמדינות אחרות.
חייו הפרטיים
אשתו הראשונה, שהייתה מעורבת בסיוע לפליטים, הייתה מריה אנזלינה לבית קואליו (Maria Angelina Coelho de Sousa Mendes 1948-1888) ב-1949 התחתן סוזה מדגש שנשאר אלמן, עם אנדרה סיביאל.
הכרה ומורשת
סוזה מנדש לא זכה להכרה בחייו על פועלו. גם תקוותו כי ינוקה מאשמה על ידי ממשלתו לא התגשמה בימיו. עוד בימי חייו, בשנת 1952 כתב אחד מבניו, סבסטיאו מיגל דוארטה דה סוזה מנדש, ספר ראשון על פועלו.
ב-1987 בנו התשיעי, ג'ון פול אברנשש (2009-1932), שהתגורר בקליפורניה, הקים את הוועד הבינלאומי להנצחתו של ארישטידש דה סוזה מנדש. ב-1987 העניק נשיא פורטוגל מריו סוארש לסוזה מנדש את אות "מסדר החירות" והתנצל פומבית בפני המשפחה על העוול שנגרם לו על ידי ממשלת סלזר. ב-1988 קיבל הפרלמנט של פורטוגל החלטה פה אחד על החזרתו הרשמית של סוזה מנדש, אחרי מותו, לסגל הדיפלומטי של פורטוגל. באותה שנה הוענקה לו גם אזרחות כבוד של מדינת ישראל. ב-1994 הקדיש נשיא פורטוגל סוארש לסוזה מנדש פסל בדמותו, שהוצב בבורדו.
ממשלת פורטוגל החליטה על הקמת מרכז לימוד וזיכרון על שמו ועל תשלום פיצויים למשפחתו. ב-1998 הנפיק השירות הבולאי בישראל, בשיתוף יד ושם, בול ליום הזיכרון לשואה ולגבורה, הנושא את דיוקנותיהם של חמישה דיפלומטים חסידי אומות העולם, ביניהם ארישטידש דה סוזה מנדש. ב-2004 יצא לאור בהוצאת יד ושם ספר הקומיקס של ג'וזה רוי: "אריסטידס דה סוזה מנדס – גיבור בתקופת השואה". הספר תורגם לעברית בידי שבח דוד, ומיועד לבני נוער.
ב-11 במאי 2005 ערך אונסק"ו מחווה לזכרו של סוזה מנדש - רסיטל של זמר האופרה הפורטוגזי ז'ורז'ה שָמינֶה. הסופר הצרפתי ז'אן לקוטיר שיבח את הרסיטל: "בחמישים שנותי כמאזין בכל קצווי עולם מעודי לא האזנתי להופעה מדהימה כזו. איזו מחווה מופלאה לאדם דגול זה!".
ב-2007–2008 הוצגה במשכן הכנסת תערוכה אודות חייו ופועלו. התערוכה גם הוצגה במשרד החוץ (במסגרת יום השואה הבינלאומי 2008) וב"יד ושם".
ב-2011 הופק סביב סיפורו סרט דרמה (דובר פורטוגזית) 'הקונסול של בורדו' (O Cônsul de Bordéus).
ב-2017 נפתח בווילאר פורמוסו, עיירת גבול בין פורטוגל לספרד, מוזיאון המתעד את פעילות ההצלה של סוזה מנדש.
בתל אביב קיים על שמו רחוב.
בירושלים ברחוב זנגוויל נקראה כיכר על שמו.
לקריאה נוספת
בתרגום לרומנית:Ceilalți Schindleri, Meteor Publishing 2019
לוק מאבלי
תומאס לוק מאבלי (באנגלית: Thomas Luke Mably; נולד ב-1 במרץ 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ראשית חייו
מאבלי נולד בלונדון, אנגליה. הוא למד בבית הספר לדרמה בברמינגהאם.
קריירה
מאבלי גילם את ווייט במותחן "הבחינה" בבימוי סטיוארט הזלדין. היה לו תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הדרמה העל טבעית "השערים" בשנת 2010. הוא גם שיחק בתפקיד ראשי בסרט יצאת נסיך בשנת 2004.
בשנת 2011 גילם מאבלי את הנוירוכירורג האלכוהוליסט ד"ר סיימון היל בדרמה הקנדית-בריטית, "בית החולים קרבי". בשנת 2015 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה הבריטי "סופר הצללים", שיצא לאקרנים בשנת 2016.
יעקב ויגודסקי
ד"ר יעקב וִיגוֹדְסקי (ביידיש: יעקב וויגאָדסקי, בפולנית: Jakub Wygodzki; 1856, וילנה – 1941, כלא לוקישקס, וילנה) נרצח בכלא הנאצי בעיר) היה רופא גינקולוג, סופר יידיש, ואיש ציבור, שר לענייני יהודים בליטא המרכזית, ציר לסיים של הרפובליקה הפולנית השנייה (1922–1927), ממנהיגי קהילת וילנה ערב חורבנהּ.
קורות חיים
יעקב ויגודסקי נולד ב-1856 בפלך מינסק של האימפריה הרוסית. השלים את לימודי הרפואה באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשנת 1882. התמחה בגינקולוגיה, חקר את תחומו ופרסם בעיתונות הרפואית המדעית למעלה ממאה מאמרים ברוסית, בגרמנית ובפולנית.
מראשית פעילותו התבלט ויגודסקי כמנהיג יהודי וכמנהיג ציוני. ויגודסקי, שכונה "אבי יהודי וילנה", עמד שנים רבות בראש ציוני וילנה, וכן כיהן כיושב ראש ועד הקהילה.
במלחמת העולם הראשונה נכלא על ידי הגרמנים שכבשו את וילנה, ובעת שהותו בכלא החל לכתוב ספרי זיכרונות ביידיש. שלושה מהם פורסמו לימים בשנות ה-20 בווילנה עצמה. בממשל הראשון שכונן עם עצמאות ליטא ב-1918, נתמנה ויגודסקי לשר לענייני יהודים. לאחר איחודה עם הרפובליקה הפולנית השנייה נבחר כציר בסיים הפולני (1922–1927). בשעתו זכו אחדים מנאומיו בזכות העם היהודי והציונות לפרסום רב. לצד פעילותו הפוליטית, כתב בעיתון "היַינט" ('היום).
במסגרת פעילותו כראש הקהילה תמך בתנועות הנוער הציוניות; הוא הבין שליהודים במזרח אירופה לא נשקף עתיד אופטימי, ועודד את צעירי הציונים לעלות לארץ ישראל.
יעקב ויגודסקי היה בן 86 בעת הכיבוש הנאצי של וילנה. הנאצים לא ריחמו עליו וכלאו אותו, כנציג בכיר של הקהילה היהודית. בקיץ 1941 עונה באכזריות, נחקר ומת בכלא לוקישקס (Lukiškės). קרוב למותו הבין את הסכנה הנשקפת מהכיבוש הנאצי ליהודי וילנה, וחרף גילו ומצבו עודד בסתר את ראשוני המתארגנים במחתרת. בהיסטוריה העגומה של קהילת וילנה ערב החורבן, נחשב יעקב ויגודסקי לראשון למרי בשלטון הנאצי.
בבית הספרים הלאומי בירושלים נמצאים שלושת ספרי הזיכרונות שלו, ביידיש, מימי מלחמת העולם הראשונה.
ויגודסקי נשא לאשה את הלן ידלובקין. בתם, אלכסנדרה ברושטיין, שנולדה בשנת 1884, הייתה סופרת אשר כתבה בשפה הרוסית. היא התפרסמה בעיקר בזכות הטרילוגיה האוטוביוגרפית הדרך יוצאת למרחקים. בנם, שמעון, נולד בשנת 1892.
קישורים חיצוניים
תצלומים:
מפרי עטו:
מעבר דריאל
ערוץ דריאל (גאורגית: დარიალის ხეობა, דַריאֶליס חֶאוֹבּה) הוא ערוץ בהרי הקווקז בגאורגיה ליד הגבול עם רוסיה, ומוכר גם כמעבר דריאל. הערוץ שוכן בגובה 1,204 מטר מעל פני הים, סמוך לבסיסו המזרחי של הר הקזבק, ובמרכזו זורם נהר טרק (תרגי). רוחבו המינימלי של הערוץ בין אבני האבן האנכיות המתנשאות לגובה של 1,800 מטר מעל פני הים, דהיינו, בין צוקים בגובה של 600 מטר, הוא שמונה מטרים ואורכו 11 ק"מ.
הערוץ נזכר בכתובים הגאורגיים בשמות ראלאני, דארגאני, דאריאלאני; הפרסים והערבים כינו אותו בשם השער לאלאנים (درِ الان דר-י אלאן, ומכאן שמו) וסטרבון כינה אותו "פורטה קווקזיקה" או "פורטה קומנה". תלמי קרא לערוץ "פורטה סרמטיקה" (Sarmatae); ולעיתים אף היה ידוע "כספיה פורטה" (שם שנהג גם למעבר בדרבנט) סמוך ל. הטטרים כינו את השער בשם דאריאוֹלי, ואילו המדען הרומאי פליניוס הזקן התייחס אליו כשער איברי. המעבר נזכר כאחד מהמיקומים של שערי אלכסנדר (אלכסנדר הגדול).
בהיותו אחד המעברים החוצים את הקווקז, הוקם במקום במאה ה-2 לפנה"ס מבצר, על ידי מיריאן הראשון, ומעבר סודי קישר בינו לבין הנהר. הפרסים יסדו בערוץ במאה ה-5 לפנה"ס את מצודת "ביריפאראץ", שהכילה עד אלף חיילים. בשנת 1801 בנתה רוסיה את "מצודת דריאל", העומדת על תילה עד היום בקצהו הצפוני של הערוץ. המצודה הרוסית בגובה 1,447 מטר מעל פני הים, שמרה על קטע זה של הדרך הצבאית הגאורגית, והיא הונצחה על ידי מיכאיל לרמונטוב בשירו "השד".
הערכה מוטעית של הגאורגים בפלישת הצבא האדום לגאורגיה בשנת 1921 הביאה למפלתם בקרב ולכיבושה של טביליסי. ב-16 בפברואר 1921 החלו הרוסים במבצע לכיבוש טביליסי. הצבא הגאורגי הנסוג הותיר אחריו אדמה חרוכה במטרה לעכב את הכוחות הרוסיים שבאו בעקבותיו, אלא שהערכתו כי הרוסים לא יצליחו לעבור דרך מעבר דריאל המכוסה שלג כבד בתקופה זו של השנה התבררה כמוטעית.
You Never Miss a Real Good Thing (Till He Says Goodbye)
(בעברית: את אף פעם לא מפספסת דבר טוב אמיתי (עד שהוא אומר שלום)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית קריסטל גייל. השיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 1976, על ידי חברת התקליטים יונייטד ארטיסטס, כסינגל המוביל מתוך האלבום, Crystal.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי בוב מק'דיל והופק על ידי אלן ריינולדס. "" היה השיר השני של גייל שהגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי. הסינגל שהה במקום הראשון במשך שבוע אחד ושהה 12 שבועות במצעד שירי הקאנטרי.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-450,000 השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-15 בספטמבר 2017 והוא מעין הופעה של קריסטל גייל שצולמה בשחור-לבן.
השמנת יתר בקרב ילדים
השמנת יתר בקרב ילדים היא תופעה שנמצאת במגמת עלייה בעיקר בעולם המערבי, שם היא הפכה לשכיחה ביותר מבין הבעיות הרפואיות המוכרות בתרבות מערבית. השמנה מוגדרת כמצב גופני, שבו יש הצטברות עודפת של שומן בגוף, שעלולה לגרום לפגיעה בריאותית. העלייה בהשמנה כתופעה חברתית נובעת משינויים בתזונה ובדפוסי הפעילות הגופנית.
המדד המקובל להשמנה על ידי גורמי בריאות הוא מדד מסת גוף או BMI. ילד בעל עודף משקל הוא ילד שה-BMI שלו יהיה מעל 85% בסרגל קבוע מראש (עקומי ה–CDC) של המשקל ביחס לגיל ולמין של הילד. ילד שמן יהיה מעל 95% בסרגל.
זיהוי ילד הסובל מהשמנת יתר
הדרך הנפוצה ביותר לזיהוי משקל יתר היא מדידת מסת גוף (BMI). "ילד בעל עודף משקל (Overweight) הוא זה שערך BMI שלו מעל אחוזון 85 לגיל ולמין על פי עקומי ה–CDC, וילד שמן (Obese) הוא זה אשר ערך BMI שלו מעל אחוזון 95 לגיל ולמין על פי עקומי הCDC".
השמנת יתר מזוהה כמצב של שומן עודף בגוף המתבטא במשקל רב מעבר למשקל הדרוש לילד מצב זה נוצר כאשר הילד אוכל מעבר למה שגופו דורש בצרכי היום יום שלו.
השלכות קליניות
ילד הסובל מהשמנת יתר חשוף יותר לחולי ובעיות רפואיות לעומת ילד הנמצא במשקל תקין. נתון זה מתאפיין בעיקר בין הגילאים 7–11. במאמר "השמנת ילדים: גורמי סיכון, תחלואה נלווית ושימוש בשירותים. חקר מדיניות הבריאות", ניתן לראות כי מעל 60% בקרב ילדים הסובלים מהשמנת יתר, סובלים מתחלואות, לעומת 46% מהילדים שמשקלם היה תקין לגילם. המחלות הנפוצות ביותר כתוצאה מהשמנת יתר הן: קצרת (אסתמה), בעיות עור (דרמטולוגיה), מחלות מערכת העיכול (גסטרואנטרולוגיה), אורתופדיה ובעיות בתחום הפסיכו-סוציאלי, לחץ דם גבוה, סוכרת והתפתחות מחלות לב.
קיימים גם סיבוכי נשימה, סיבוכי עיכול, נזקי לכבד, נזקי בשלד, ובשרירים, הפרעות בגדילת, סוכרת, פגיע במערכת החיסון והורמונלית. יש גם נזקים נפשיים כמות ערכת עצמית נמוכה, בידוד חברתי, הפרעות קשב וריכוז, בעיות התנהגות, בין היתר.
השלכות בעתיד
השמנת יתר ועודף משקל בקרב ילדים ובני נוער נחשבים היום למגמה כלל עולמית המתפשטת במהירות. חשוב לטפל בנושא למען העתיד מכיוון שהשמנת יתר בקרב ילדים גורמת לכך שתוחלת החיים תרד ומחלות תחלנה להופיע בגיל צעיר יותר.
מתוך מאמר "ממצאי מעקב" (משרד הבריאות,2015) נראה כי בעקבות העלייה וההשמנה בקרב ילדים ובני נוער, חלה גם עלייה בשיעור ובחומרה של המחלות הקשורות להשמנה שבעבר היו נפוצות רק בקרב מבוגרים בגיל העמידה, כמו: סוכרת מסוג 2, לחץ דם גבוה, מחלות לב, רמות שומנים גבוהות בדם, כבד שומני עמידות לאינסולין, תסמונת דום נשימה בשינה, תחלואה פסיכולוגית, לחץ גולגולתי מוגבר ובעיות אורתופדיות, בעיקר בצוואר הירך ובברכיים.
הגורמים להשמנת יתר בקרב ילדים
ישנם מספר גורמים המשפיעים על עלייה בצריכת המזון, ובהכרח גם על הוצאת האנרגיה. בין הגורמים ניתן למנות את ההשפעות המוזכרות לעיל:
משקל האם והעובר בזמן ההיריון משפיעים על המשקל בילדות וצריכת המזון.
שונות בין בני האדם: צריכת מכסת אנרגיה משתנה מאדם לאדם וכן תהליך חילוף החומרים, לכן צריכת מזון דומה תשפיע באופן שונה על כל אדם ואף עלולה לגרום להשמנת יתר בקרב חלק מהאוכלוסייה.
הרגלי האכילה- עברו תמורות משמעותיות כפי שצוין לעיל (ראה "שינוי בצריכת המזון") והן משמשות כגורם משמעותי בצריכת הקלוריות הנחוצות לתפקוד האדם. אדם אשר צורך תזונה עשירה בקלוריות, אך חפה מרכיבים תזונתיים חיוניים לתפקודו, יוצר למעשה עלייה משמעותית בצריכת שומנים. עלייה בצריכת שומנים יכולה להיגרם באמצעות אכילת מזון מהיר, מזון מוכן, חטיפים, מזון מומתק ושתייה ממותקת (כל אלו רווים בשומן וקלוריות עודפות).
פעילות גופנית: פעילות ספורטיבית דלה תורמת להשמנה, הסיבה המרכזית לכך, היא חוסר איזון בין הכנסת אנרגיה להוצאתה. אחת הסיבות לגידול בשיעור הילדים הסובלים מבעיות ההשמנה היא השינוי באורח החיים בשנים האחרונות. ילדים מבלים היום זמן רב מול הטלוויזיה ומסכי המחשב ועוסקים פחות בפעילות גופנית ובפעילות מחוץ לבית.
גורם נפשי: ניתן לראות כי ילדים צעירים מושפעים מסביבתם הן בבית הספר והן מהתא המשפחתי. מצבם הנפשי מושפע מתהליכים ומצבים חברתיים המתרחשים בסביבתם.
השלכות חברתיות על ילד הלוקה בהשמנת יתר
השאיפה לאידיאל יופי נשגב ובלתי מושג, הפך נדבך מרכזי המוביל את השיח החברתי בחברה הישראלית. כתוצאה מכך כיום, האובייקט המרכזי לסיווג הילד הוא משקלו, ולא אישיותו. נוצר פער בין האידיאל בחברה לגוף רזה וחטוב, לבין העלייה במשקל.
בעיות פסיכולוגיות: דימוי עצמי של הילד בגיל ילדות וההתבגרות חשוב להתפתחות תקינה וחיוני להגשמה עצמית הן בתחום החברתי, הלימודי וכדומה. אי עמידה באידיאל היופי החברתי, גורם לכך שדימויו העצמי של הילד נפגע, דבר המונע את התפתחותו ואמונתו ביכולותיו. ניתן למנות בקרב הבעיות הפסיכולוגיות את המצבים הבאים: אובדן - מצבם הנפשי הרעוע ומחסור בתחושת משמעות בעולם הדוגל ביופי ורזון, מוביל ילדים בעלי עודף משקל לסבול מדיכאון והסתגרות, העלולים לגרום לנטייה אבדנית. הפרעות אכילה - במקביל להפרעות האכילה המופיעות בתת-תזונה, ישנן הפרעות אכילה המופיעות בהשמנת יתר. ההפרעה המאפיינת השמנת יתר הא "תסמונת של התקפי אכילה" המתבטאת בהתקפי אכילה בלתי נשלטים, שאינם מלווים בהקאות (בניגוד לאנורקסיה ובולמיה נרבוזה). הפרעה זו נובעת עקב צורך בגורמי הגנה אישיים המופיעים כתגובה לסימפטום הדיכאון.
חברתי: קשרים חברתיים בגיל הילדות וההתבגרות נבנים בעיקר על בסיס דימויו העצמי של הילד. דימוי עצמי נמוך עלול לנבוע מיחס ותגובות החברה ביחס למראהו החיצוני של הילד, שאינו עומד בקריטריון הרזון והיופי של החברה, המוביל לכדי הימנעות מיצירת קשרים חברתיים והתבודדות, בידוד זה תורם לירידת ביטחונו העצמי של הסובל. נוסף על כך, ילדים ומתבגרים הסובלים מהשמנת יתר, נמנעים מביצוע פעילות גופנית עקב חשש מתגובות הסביבה.
תפקיד מערכת החינוך במיגורה של השמנת יתר בקרב ילדים
השמנת יתר היא חוסר מאזן בין צריכת והוצאת אנרגיה מהגוף. ניתן לזהות השמנת יתר לפי מדידת מסת הגוף (BMI). בשנים האחרונות נצפתה עלייה משמעותית בשכיחות השמנת יתר, עקב השינויים הרבים שהביאה איתה המאה ה-21 כגון: שינוי בצריכת המזון, יחסי החברה לילד המצוי בהשמנת יתר ואורח החיים. תופעה זו תלויה במספר גורמים: שונות בני האדם, הרגלי אכילה, פעילות גופנית ונפשית. ניתן לראות כי השפעתה על מספר תחומים ניכר באופן בולט, בין היתר ניתן למנות: תחום רפואי, פסיכולוגי וחברתי. על מנת להתמודד עם מגפה זו, יש לקחת בחשבון צורך בשינוי או תיקון בקטגוריות אשר להלן: הרגלי אכילה, אורח חיים ופעילות גופנית. גורמים מסוימים יכולים לסייע לילד בירידה במשקל: הן המשפחה, המוסד החינוכי והחברה כולה. יש להתייחס לכך שמניעה מוחלטת של מזון לא בריא, עלולה לגרום לתוצאות שליליות ואף מסוכנות עבור הילד. לסיכום, השמנת היתר ניתנת לשינוי לרוב, ותלויה במגוון גורמים אשר ניתן לשנותם.
השפעת הסביבה
הסביבה היא גורם המשפיע על ילדים בעלי השמנת יתר, למשל המדיה.
התקשורת יכולה להשפיע על ידי הגבלת פרסום מזון בעל ערך תזונתי נמוך בשעות צפייה של ילדים בטלוויזיה. עם זאת על פי המאמר "מניעת וטיפול בהשמנת" (לב, רוזנברג ושוחט.2011), לאחר שנים של דיונים במשרד התמ"ת, שבמהלכם התנגדו יצרני המזון לחקיקה שמטרתה להגביל את הפרסום של מוצרי מזון משמינים וטענו כי היא פוגעת בחופש הביטוי ובשוק החופשי, עצר משרד התמ"ת את תהליכי החקיקה בתחום זה ובמקומם החל בעבודת מטה ל"הסדרה עצמית" באמצעות הכנת קוד אתי לפרסום מוצרי מזון באמצעי התקשורת.
מחקרים
ישראל נמנית בין עשר המדינות המובילות בעליית שיעורי ההשמנה בעולם.
מנתוני האגודה למען שירותי בריאות הציבור לשנים 9–2007 עולה כי 14.5% מהתלמידים בכיתות א'-ט' סובלים מעודף משקל, ו8% נוספים סובלים מהשמנת יתר. ב-10%-20% מהפעוטות השמנים יוותרו ילדים שמנים, כ-40% מהילדים השמנים יעשו מתבגרים שמנים, וכ-75%-80% מהנערים שמנים יהיו מבוגרים שמנים.
גאולה גיל
גאולה גיל (נולדה ב-24 בדצמבר 1932) היא זמרת ישראלית שפעלה בשנות השישים.
קורות חיים
גאולה גיל נולדה בתל אביב בשם גאולה לבבי להורים יוצאי טשקנט. אביה ניגן בכלי נגינה שונים (בעיקר מנדולינה) ואמה נהגה לשיר. הצטרפה לנח"ל בגיל 16, התגייסה לצה"ל ב-1950, והחלה את השירות בקיבוץ דפנה. היא הצטרפה למחזור הראשון של להקת הנח"ל ושירתה יחד עם יוסי בנאי ויונה עטרי. שם גם הכירה את מנהלה המוזיקלי של הלהקה דובי זלצר, שהיה לבעלה. לאחר שחרורה היו זלצר וגיל חברי קיבוץ סער במשך תקופה קצרה ובהמשך, נסעו יחד לארצות הברית שם למד זלצר ניצוח וקומפוזיציה. הם הופיעו שם במסגרת להקת "אורנים צבר" בשירי פולקלור ישראליים וגיל זכתה בתחרות לשירה עממית בבולטימור. בישראל הקליטה שני שירים ללחניו של זלצר שהפכו ללהיטים גדולים: "נערה ושמה כנרת" ו"דבר אלי בפרחים" (הוקלט בארצות הברית עבור "הד ארצי").
באמצע שנות השישים הופיעה בהרכב "שלישיית גאולה גיל" בכל רחבי אמריקה יחד עם הגיטריסטים דון חוליו (יואל דן) ויגאל חרד. להרכב זה הצטרף ג'וקי ארקין והקבוצה יצאה לסיבוב הופעות בברית המועצות, בין היתר בערים מוסקבה, וילנה וריגה. הצלחת ההרכב במוסקבה, במה שנחשב כהופעה היסטורית של ישראלים שם, גרם להארכת סיבוב ההופעות. לאחר הסיבוב הוציא ההרכב תקליט. ב-1958 הוציאו גיל ודובי זלצר בארצות הברית תקליט בשם שירי חגים של ישראל בעברית. חלק מהמילים נכתבו על ידי גאולה גיל.
ב-1968 הוציאו גאולה גיל ודובי זלצר תקליט עם מיטב שיריה באנגלית במילים שונות מהמקור העברי. במקביל הוציאו גם תקליט עברי שאחד משיריו כמו בתקליט באנגלית הוא ירושלים שכתב ושר במקור שארל אזנאבור תורגם עזריה רפפורט.
לאחר חזרתם של הזוג ארצה, הקליטה גיל גרסאות לשירי סרטים אותם הלחין זלצר ("פורטונה", "אולי תרדו שם"), ביצעה את שירי סרט הילדים "שמונה בעקבות אחד" וחידשה את שירי בעלה מלהקת הנח"ל, בהם "יא ירח". היא הוציאה את התקליט "מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה", שהורכב משירי ילדים מקוריים ושירי ילדים ממחזות זמר כמו "צלילי המוסיקה", ממנו הצליח מאוד שיר הנושא ("מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה"), למילותיו של ע. הלל וללחנו של זלצר. אלבום נוסף שהוציאה, "שירים אחרי המלחמה" (1967), הורכב משירים שנכתבו בעקבות מלחמת ששת הימים, בהם "הכותל" ו"למנצח שיר מזמור". בשנת 1968 נבחרה ל"זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל. בקיץ 1965 ושוב בקיץ 1966 נסעה לסיבוב הופעות בברית המועצות ונחלה הצלחה.
גיל השתקעה בלוס אנג'לס, בני הזוג גיל וזלצר התגרשו בניו יורק ב-1968 וגיל נישאה שם בשנית לתסריטאי היהודי ריצ'רד קוהן. בשנים מאוחרות יותר היא הסבירה כי "אני שם בגללו ובגלל הפרנסה".
בשנת 2008 חזרה גיל לגיחה קצרה על הבמות בישראל בערב הוקרה לדובי זלצר ובפסטיבל "ימי זמר בחולון" יחד עם ריקה זראי וחדוה עמרני. בריאיון ל"ידיעות אחרונות" באותה שנה אמרה:
אזרחות ארץ-ישראלית
אזרחות ארץ-ישראלית ניתנה על ידי שלטונות המנדט הבריטי לתושבי ארץ ישראל. בהודעה שפרסמה ממשלת המנדט הבריטית ביולי 1922 נקבע שהאזרחות תינתן בשווה לכל תושבי ארץ ישראל, יהודים וערבים, אך שייקבעו הסדרים להקל על יהודים שיעלו אליה לרכוש אזרחות ארץ-ישראלית. באוגוסט 1925 התפרסמה פקודת ההתאזרחות במלואה, ותוקף כניסתה נקבע ל-1 באוגוסט.
פקודת האזרחות
באוגוסט 1925 נכנסה לתוקף פקודת האזרחות, שקבעה את הכללים לקבלת אזרחות ארץ-ישראלית. בפקודה נקבעו תנאי מעבר:
לגבי הנולדים בארץ ישראל נקבע ש: כן נקבע שאשתו של אזרח ארץ-ישראלי נהיית אוטומטית לאזרחית ארץ-ישראלית ואשתו של נתין זר מאבדת את הנתינות הארץ-ישראלית.
לגבי התאזרחות נקבע שעל המתאזרח לעמוד בכללים הבאים, ושהסמכות לאשר התאזרחות נתונה בלעדית לנציב העליון ואין על החלטותיו רשות ערעור:
כן נקבע שהממשלה רשאית לשלול את האזרחות הארץ-ישראלית ממי שמתגורר מחוץ לארץ ישראל במשך שלוש שנים.
באוגוסט 1939 התפרסם צו חדש של דבר המלך במועצה, על פיו אזרחות ארץ-ישראלית לא תנתן יותר באופן אוטומטי לאישה הנישאת לאזרח ארץ-ישראלי. אף על פי שהשלטונות קבעו את תחולת החוק ל-25 ביולי 1939, קבע השופט אוליבר פלאנקט שהשינוי נכנס לתוקפו רק עם פרסומו בסוף אוגוסט 1939.
התאזרחות יהודים
יהודים רבים שעלו לארץ ישראל נמנעו מקבלת אזרחות ארץ-ישראלית בגלל רצונם לשמור על נתינותם הזרה והזכויות הנלוות לה. דבר זה הביא לוויכוח חוצה מפלגות בדבר הזכות של מי שאינם אזרחי ארץ-ישראל להצביע בבחירות לוועד הלאומי. יד המתנגדים הייתה על העליונה ונקבע שלא תנתן זכות הצבעה לתושבים זרים. מדי פעם יצא הוועד הלאומי בתעמולה למען התאזרחות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, פנו שלטונות צרפת והקונסול של פולין אל אזרחיהם בארץ ישראל בדרישה להרשם לגיוס. פנייה זאת הביאה להגברת הגשת הבקשות להתאזרחות בארץ ישראל.
במפקד שנערך בתחילת מרץ 1937 ביוזמת ההסתדרות בקרב ציבור הפועלים, חברי ההסתדרות, הפועל המזרחי, פועלי אגודת ישראל והתאחדות התימנים, שהקיף כמחצית מהיישוב היהודי בארץ ישראל, נמצא ש-35.4% היו בעלי אזרחות ארץ-ישראלית ובניכוי עולים חדשים שלא היו זכאים להתאזרח נמצא ש-47.9% מהזכאים לבקש להתאזרח ניצלו את האפשרות הזאת.
שאלת האזרחות הייתה נבדלת משאלת הזכות לעלות לארץ ישראל והעולים נדרשו להתגורר שנתיים בארץ ישראל לפני שיכלו לבקש אזרחות ארץ ישראלית.
בקרב הערבים
בקרב הערבים עלו תלונות לגבי סירוב ממשלת המנדט להעניק אזרחות ארץ-ישראלית לקבוצות שונות. ראש עיריית בית לחם טען בשנת 1937 שכ-40,000 מהגרים מארץ ישראל, בעיקר בדרום אמריקה, שאינם מעוניינים לשוב לארץ ישראל מבקשים אזרחות ארץ-ישראלית מכיוון שהממשלה הטורקית אינה מכירה באזרחותם אצלה, והם נותרו חסרי אזרחות.
לאחר תום המנדט
עם הקמת מדינת ישראל היו רק כ-400,000 מתושביה אזרחים ארץ-ישראליים וותיקים. באופן כללי, מוסדות המדינה קבעו שהאזרחות הארץ-ישראלית פקעה עם תום המנדט הבריטי. בעיתונות נכתב על כך, באופן פיוטי, שאולי כל אזרחי המדינה, כולל נשיא המדינה הם זרים בארצם. בהתאם לכך לא הונפקו דרכונים ליוצאים לחוץ לארץ אלא תעודות מסע. גם בתי המשפט בישראל קבעו כמעט בכל המקרים בהם הנושא נדון, שעד חקיקת חוק האזרחות היו תושבי מדינת ישראל חסרי אזרחות.
בממלכת ירדן נקבע בחוק בדצמבר 1949, ושוב בשנת 1954, לאחר שממלכת ירדן הכריזה על סיפוח שטחי יהודה ושומרון ("הגדה המערבית") לממלכה, שכל בעלי אזרחות ארץ-ישראלית שהתגוררו בשטחים אלה זכאים לאזרחות ירדנית.
Deadpool (משחק וידאו)
Deadpool הוא משחק וידאו מסוגות הפעולה וההרפתקאות המבוסס על דמות בעלת אותו השם מחברת מארוול קומיקס משנת 2013. המשחק פוותח על ידי האולפן והופץ על ידי חברת Activision למחשב האישי (בעותקים דיגיטליים בלבד), לפלייסטיישן 3 ול-Xbox 360. עלילת המשחק נכתבה על ידי ועוקבת אחר גיבור העל דדפול, שמשתף פעולה עם קבוצת האקס מן ועם קייבל במטרה לעצור את מיסטר סיניסטר. בדומה למדיות אחרות בהן הדמות מוצגת, המשחק עושה שימוש בהומור ובשבירת הקיר הרביעי.
המשחק קיבל ביקורות מעורבות: המבקרים שיבחו את ההומור, אך מאידך ביקרו לרעה את המשחקיות. דדפול, ביחד עם משחקים אחרים מבית מארוול שהופצו על ידי Activision (וביניהם המשחק Spider-Man: Web of Shadows) הוסר מהחנויות הדיגיטליות ב-1 בינואר 2014. ביולי 2016, המשחק הפך לזמין לרכישה בפלטפורמת Steam ובחנות המקוונת של פלייסטיישן (רק בארצות הברית). המשחק הופץ מחדש לקונסולות הפלייסטיישן 4 וה-Xbox One במטרה לקדם את הסרט שנעשה על הדמות. בנובמבר 2017, המשחק הוסר בשנית מהחנויות המקוונות בשל בעיות רישוי.
משחקיות
דדפול הוא משחק הרפתקאות ו המשוחק מנקודת מבט של גוף שלישי (השחקן רואה את הדמות מאחורי גבה). השחקן נלחם באויבים בעזרת שימוש בכלי נשק קרים ובכלי נשק חמים. השחקן יכול לרכוש כלי נשק חדשים ומתקפות חדשות לאחר שהשיג מספיק נקודות שדרוג והתקדם בעלילה. במהלך המשחק, הדמות שוברת לעיתים קרובות את הקיר הרביעי ונוהגת להעיר לשחקן על השדרוגים שרכש ועל ביצועיו במשחק.
בתחילת המשחק, דדפול מצויד בזוג חרבות וזוג אקדחים, אולם עם התקדמות המשחק ורכישת שדרוגים, השחקן יכול להשתמש בפטיש ענק, רובי פלסמה ומכלול רב של כלי נשק שונים. השחקן גם יכול להשתגר מנקודה לנקודה במהירות במטרה להתחמק מאויבים וליצור מתקפות. כאשר מד החיים של השחקן מתרוקן, על השחקן להתרחק מאויבים ולחכות שמד החיים יתחדש מעצמו. המשחק מציג קטעי התגנבות ובהם דדפול מסוגל להרוג אויבים בשקט בעזרת חרב או אקדח, אך רעש האקדח ימשוך למקום אויבים נוספים.
עלילה
דדפול מציע לאולפני High Moon Studios לעשות את "המשחק הכי מגניב שאי פעם יצא" בכיכובו, אך הוא נדחה על ידי האולפנים. דדפול מצליח לשכנע את האולפנים לשתף פעולה בכך שהוא טומן חומר נפץ במשרדיהם והם מסכימים. בנוסף, דדפול שוכר את על מנת שזה ידבב אותו במשחק. כשתסריט המשחק נשלח לביתו של דדפול, הוא מחליט שהתסריט משעמם מידי ומבצע בו שינויים בעזרת צבע פנדה אדום.
בהתאם לתסריט, דדפול יוצא להתנקש במנהל חברת תקשורת מושחת בשם צ'אנס וייט. דדפול מתפרץ למשרדיו של וייט, הורג את המאבטחים וכן את חיילי צבאו הפרטי של וייט ולבסוף זורק את וייט עצמו מחלון הפנטהאוז שלו היישר לביוב (ובנוסף דדפול מנצל את כל התקציב שהושקע למשחק בשימוש באפקטים ופיצוצים). וייט מצליח לברוח בעזרתם של חברי קבוצת המשוטטים ודדפול יוצא אחריו. במהלך המרדף, דדפול חוזה במעין "גליצ'ים" במשחק (שנעשו מכיוון שדדפול שרף את כל התקציב) ולעיתים קרובות מתקשר למנהל הסטודיו במטרה להתלונן על השינויים שנעשו. לאחר שהרג את, אחת מחברות המשוטטים, דדפול מגלה שווייט נפגש עם מיסטר סיניסטר. סיניסטר מצווה על להרוג את וייט לאחר שסיניסטר תפס שליטה על הלוויינים של וייט. דדפול, שזועם שלא יקבל כסף על הריגת וייט, הורג את ורטיגו (אחת מחברות הקבוצה), מעלף את בלוקבאסטר ומתעמת עם סיניסטר. סיניסטר כורת את ראשו של דדפול ועוזב את המקום ביחד עם בלוקבאסטר.
לאחר שחזר לעצמו, דדפול מתעורר ומוצא את וולברין, רוג, פסיילוק ודומינו והם מספרים לו שהם רוצים למנוע מסיניסטר להשתלט על העולם בעזרת צבא של משובטים. דדפול מצטרף אליהם ומטיס אותם בעזרת מטוס ה אל האי, מקום מחבואו של סיניסטר ומרסק את המטוס על האי. בזמן ששאר חברי האקס מן מעולפים, דדפול משוטט באי ופוגש את קייבל שהגיע מהעתיד במטרה לוודא שתוכניתו של סניסטר תיכשל. קייבל מנסה להסביר לדדפול את תוכניתו של סיניסטר, אך דדפול משתעמם מהשיחה ויורה לעצמו בראש. דדפול מתעורר ומוצא פתק מקייבל שמדרבן אותו למהר, אחרת הוא יחמיץ פגישה עם "מעריצה בעלת חזה ענק". דדפול מגיע אל קיילב ומגלה שאין באמת מעריצה כזאת. קייבל מסביר לדדפול על מגדל תקשורת שממוקם באי ואותותיו משאירות את חברי האקס מן חסרי הכרה. דדפול חודר למגדל ומוצא את סיניסטר מתעסק עם בקרי השליטה. דדפול מפוצץ את המגדל והורג את סיניסטר, אך קייבל מסביר שמדובר בשיבוט שלו ולא בסיניסטר האמיתי.
קייבל מדרבן את דדפול להצטרף למשימה בעזרת שכנוע (הוא אומר לו שמסעדת הטאקו האהובה עליו תושמד ביחד עם כל העולם) ודדפול מצליח לתכנת מחדש מגף של סנטינל במטרה לעוף בעזרתו באוויר אל עבר מצודתו של סיניסטר. בדרכו לשם, דדפול מתנגש ברוג והשניים מתרסקים. השניים נוחתים במתקן כליאה למוטנטים שנמצא על האי ורוג נחטפת על ידי בלוקבאסטר ודדפול יוצא להצילה. בדרכו, דדפול חוזה בסיניסטר והורג אותו, אך מגלה שמדובר בעוד שיבוט. בסופו של דבר, דדפול הורג את בלוקבאסטר ומחלץ את רוג, שמנשקת את דדפול במטרה לספוג חלק מכוחות ההתחדשות שלו ולרפא את עצמה. בעקבות מעשיה של רוג, דדפול נשאר מוחלש באופן זמני.
בזמן שרוג נלחמת בחיליו של סיניסטר, דדפול נהרג לאחר שכלבו מפוצץ בטעות רימון במקום. דדפול מתאחד עם אהובתו,. מוות מסבירה לדדפול שסיניסטר חקר את גופם של המוטנטים במטרה לקבל את כוחם ומבקשת את עזרתו של דדפול באיסוף נשמותיהם של המוטנטים על מנת שאלו יזכו למנוחה. דדפול חוזר לחיים בקטקומבות של ג'נושה ובעזרת קייבל נלחם בחיליו של סיניסטר. דדפול מצליח להשיג את נשמות המוטנטים ולעצור את תוכניתו של סיניסטר.
דדפול מגיע אל משכנו של מגנטו, שם סיניסטר מסתתר. דדפול הורג את חיליו של סיניסטר שנשארו בחיים, שיבוטים של חברי קבוצת המשוטטים ואת סיניסטר עצמו. חברי האקס מן מגיעים לסייע, אך סיניסטר גובר עליהם ולאחר מכן נמחץ למוות על ידי מגף הסנטינל שדדפול הפעיל. קייבל מאשר שמיסטר סיניסטר שנהרג הוא אכן הסיניסטר האמיתי וכתוביות הסיום מתחילות. בזמן הכתוביות, דדפול מתלהב מאיך שהמשחק יצא ומתקשר למנהל הסטודיו, פיטר פנה והאחרון מתוודה שדדפול לא באמת "שרף" את התקציב של המשחק. דדפול מחליט להשתמש בשאר התקציב במטרה לייצר פיצוצים שמתרחשים בזמן כתוביות הסיום.
פיתוח
המשחק הוכרז בכנס קומיקון בסן דייגו בשנת 2012 ובמהלכו הוצג קדימון הכרזה ראשוני ולא כלל פלטפורמות שהמשחק ישוחרר אליהן. זמן קצר לאחר מכן, באתר הרשמי של מארוול פורסם מאמר על המשחק שנכתב כולו מנקודת המבט של דדפול. טרם שחרור המשחק, המעצב הבכיר חשף בראיון עם IGN על העלילה לפיה דדפול השתלט על האולפן והוא האחראי על פיתוח המשחק. המשחק נוצר במנוע Unreal Engine 3, אותו מנוע שנעשה בו שימוש ביצירת המשחק. עלות יצירת המשחק הייתה 100 מיליון דולר והמשחק נחשב לאחד המשחקים הכי יקרים שנוצרו.
בזמן שהאולפנים הציגו את הפאנל שלהם בקומיקון, הוצג קדימון מצונזר פעמיים לאחר ששחקן עם תלבושת דדפול הופיע על הבמה ביחד עם צוות הפיתוח. קמפיין שיווקי נוסף כלל כתובות גרפיטי שכיסו שלטי חוצות שפרסמו את משחק הווידאו "". האתר Gamespot הציג קדימון שיווקי למשחק בו דדפול מאחל לשחקנים חג מולד שמח, הפציר בהם להזמין את המשחק בראש וחשף שהמשחק ישוחרר בשנת 2013.
פיטר פנה מהאולפנים חשף שהכותב דניאל ויי כתב את עלילת המשחק ושילב בתוכה את ההומור האופייני לדמות. לפי דבריו של פנה: "לא תכננו במקור לעשות משחק על דדפול, אבל דדפול יום אחד נכנס לאולפן, הכריז שהוא משתלט עליו ושאם לא נעסיק את דניאל ויי ממארוול לעשות את משחק הדדפול הטוב ביותר שהיה, הוא יתלוש לנו את הזרועות ויהרוג אותנו בעזרתן. יש לי ילדים בבית, ולכן הסכמנו לעשות את המשחק".
רבי יוחנן בן נורי
רבי יוחנן בן נורי היה תנא בדור השלישי, חבר ובר פלוגתא של רבי עקיבא. על פי המסופר במקורות, רבי יוחנן התגורר בגניגר, בבית שערים ובציפורי. היה עני, ויצא עם הנמושות ללקט פאה.
משנתו
במשנה כמעט לא מוזכרות אגדתות בשם רבי יוחנן בן נורי, אך לעומת זאת מוזכרות בשמו כ-42 אמרות הלכתיות. איסי בן יהודה, שהכיר את גדלותו של רבי יוחנן בהלכה, כינה אותו "קוּפָּה של הלכות" (רש"י: מה רוכל זה שבא לעיר, שואלין ממנו: 'אפרסמון עמך?' אומר הן. 'קינמון עמך?' אומר הן. כך נצרך אדם לשאול דבר במקרא רבי יוחנן משיבו, וכן בגמרא, וכן במדרש וכן באגדה).
כמו כן היה דקדקן גם בקיום ההלכה ונעשה סמל ליראת חטא. 'הרואה רבי יוחנן בן נורי בחלום יצפה ליראת חטא' (אבות דרבי נתן פרק מ').
נאמנות
רבי יוחנן בן נורי היה נאמן למוסד הנשיאות. הגמרא מספרת כי לאחר פטירתו של רבן גמליאל, נכנס רבי יהושע לבית המדרש ורצה לבטל הלכות שנקבעו על ידי רבן גמליאל בחייו; קם רבי יוחנן בן נורי על רגליו, ואמר:, ולא היה אדם שערער על דבריו.
גנותו של הכעס
חז"ל גינו אנשים כעסנים, וכך נאמר במסכת שבת בשמו של רבי יוחנן בן נורי:.
דאגה לממונם של ישראל
רבי יוחנן חס על ממונם של ישראל, ופסק הלכות בהתאם ליכולתם הכלכלית. המשנה מבררת בנושא נרות שבת ויום טוב "במה מדליקין, ובמה אין מדליקין", ועונה המשנה: "חכמים מתירין בכל השמנים בשמן-שומשמין, בשמן-אגוזים, בשמן-צנונות, בשמן-דגים, בשמן-פקועות, בעטרן, ובנפט". רבי טרפון אומר:. עמד רבי יוחנן בן נורי על רגליו ואמר לרבי טרפון: ; כלומר: אל תחמיר מעבר למה שפסקו חכמים.
קברו
נהוג לזהות היום את קברו במערה שמאחורי קבר רבי מאיר בעל הנס, שם קבור גם רב כהנא האמורא.
עישון בקוריאה הצפונית
עישון טבק הוא מנהג פופולרי במיוחד בקוריאה הצפונית, בעיקר בקרב גברים. לפי נתונים משנת 2015, כ-37% מהגברים הצפון-קוריאנים מעשנים מדי יום, בעוד שרק כ-1% מהנשים מעשנות מדי יום, מרביתן נשים מבוגרות מאזורים כפריים, שכן עישון בקרב נשים נחשב בתרבות הצפון-קוריאנית כטאבו וכפעילות שאינה מקובלת.
העישון הוא אחד מגורמי תמותה המרכזיים בקוריאה הצפונית. נכון לשנת 2016, כ-36% ממקרי המוות של גברים וכ-25% ממקרי המוות של נשים באותה שנה נגרמו מסיבות הקשורות לעישון, כאשר נתונים אלו הם הגבוהים ביותר בעולם. עם זאת, במהלך העשור השני של המאה ה-21 חלה ירידה מסוימת באחוז המעשנים בקוריאה הצפונית, בהשוואה לשיא במהלך שנות ה-2000.
עוד מימיה הראשונים של קוריאה הצפונית, שלושת המנהיגים העליונים של המדינה - קים איל-סונג, קים ג'ונג-איל וקים ג'ונג-און נהגו לעשן, כאשר השאיפה להאדיר את תדמיתם הציבורית התנגשה עם מאמצי השלטונות להיאבק בתופעת העישון במדינה. ככלל, מרבית הצפון קוריאנים נוטים להעדיף טבק חזק, וסוגים מסוימים של טבק אף נחשבים כסמלי סטטוס בקרב הציבור הרחב.
סטטיסטיקה
לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי, 37.3% מתושביה הבוגרים של קוריאה הצפונית (מעל גיל 15) מעשנים מוצרי טבק מדי יום, ובקרב הילדים בגילאי 10–14 אחוז המעשנים מדי יום עומד על 2.47%.
אזרח צפון-קוריאני מעשן בממוצע 12.4 סיגריות ליום, כאשר בשקלול נתונים של גברים בלבד, מספר זה עולה ל-15 סיגריות ביום. המעשן הצפון-קוריאני הממוצע מתחיל לעשן בגיל 23, ואחוז המעשנים בקרב האוכלוסייה עולה בהדרגה עם הגיל עד לגילאי 55–64. לפי הנתונים, תושבי הערים בקוריאה הצפונית נוטים לעשן יותר בהשוואה לתושבי הכפרים ואזורי הפריפריה.
היסטוריה
הטבק הגיע לראשונה לקוריאה בראשית המאה ה-17 מיפן, ועד לסביבות שנת 1880 העישון היה נחלתם של גברים ונשים כאחד. כיום לעומת זאת, עישון מצד גברים מהווה פעילות מקובלת בקוריאה הצפונית, אך עישון מצד נשים הפך לטאבו חברתי ולפעילות שאינה מקובלת.
כל שלושת המנהיגים העליונים של קוריאה הצפונית - המנהיג הנוכחי קים ג'ונג און, אביו קים ג'ונג-איל וסבו קים איל-סונג, היו מעשנים. עם זאת, קים ג'ונג-איל הגדיר בעצמו את המעשן הטיפוסי כאחד מ"שלושת השוטים העיקריים של המאה ה -21", יחד עם אנשים שלא מבינים במוזיקה או במחשבים. המנהיג הנוכחי של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג און, נראה לעיתים קרובות מעשן בפומבי, בין היתר באולמות האוניברסיטה, במהלך נסיעה ברכבת התחתית, ואפילו בנוכחות אשתו ההרה רי סול ג'ו.
עישון מצד נשים
ככלל, עישון מצד נשים נחשב כהתנהלות פסולה בקוריאה הצפונית, והדבר אף נתפס כחמור יותר מאשר שכרות בפרהסיה. עם זאת, עישון מצד נשים מבוגרות מעל 45 נתפס כדבר "נסבל יותר", במיוחד באזורים כפריים. לעומת זאת, בקרב הגברים הצפון-קוריאנים העישון נחשב לפעילות חברתית מרכזית בחיי היום יום, עד כדי כך שגברים שאינם מעשנים עשויים לסבול מניכור ומבידוד חברתי במקום העבודה.
העדפות מעשנים
חרף המחסור המתמשך במוצרי צריכה יומיומיים בקוריאה הצפונית, ניתן למצוא בשוקי המדינה מגוון רחב של סיגריות מסוגים ובאיכויות שונות. מרבית הצפון קוריאנים מגלים העדפה לטבק חזק, והשימוש בפילטר נחשב נדיר. סיגריות ממותגות מתוצרת מערבית, בעיקר מארצות הברית אך גם מסין, רוסיה ויפן, זוכות לפופולריות ניכרת בקרב האליטה הצפון-קוריאנית בהשוואה לסיגריות מתוצרת מקומית.
בעקבות מספרם הגבוה של המעשנים בקוריאה הצפונית, והפיכתן של הסיגריות במקרים רבים ל"סמל סטטוס", הסיגריות נחשבות גם כמתנות פופולריות בתרבות הצפון-קוריאנית, ותיירים רבים שמבקרים במדינה המסוגרת נוהגים להעניק סיגריות מתוצרת מערבית כתשר למדריכי הטיולים. במקרים מסוימים, הסיגריות אף משמשות כאמצעי שוחד של פקידי ממשל וגורמים בממשלת קוריאה הצפונית.
ניקי אמוקה-בירד
ביוגרפיה
ניקי אמוקה-בירד נולדה במדינת דלתה שבניגריה, שם חי אביה. בגיל צעיר היא עזבה את ניגריה עם אמה וגדלה באנגליה ובאנטיגואה. בבריטניה למדה בפנימיה. בתחילה קיוותה להיות רקדנית אך שאיפתה זו סוכלה בגלל פגיעה בגבה. "כאשר נפגעתי בגבי הייתי בשלב שבו חשבתי מה ללמוד באוניברסיטה, וחשבתי לנסות ללמוד בקולג' לדרמה כי ידעתי שאוכל לרקוד שם. רק כאשר הלכתי לבית הספר למשחק נפתח לפני עולם המשחק והתאהבתי בו והפכתי להיות אובססיבית כמו כולם". היא למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) ואחר כך הופיעה בפעם הראשונה עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
בתיאטרון שיחקה אמוקה-בירד במחזה "Welcome to Thebe" (התיאטרון המלכותי הלאומי); "הלילה השנים עשר" (תיאטרון בריסטול אולד ויק) עליו הייתה מועמדת לפרס איאן צ'ארלסון לשנת 2004 על תפקידה כוויולה; "World Music" (תיאטרון קרוקיבל בשפילד ודונמאר ורהאוס); "נשים בצמרת" (Oxford Stage Company); "חלום ליל קיץ", "הסערה" והמחזה "משרתם של שני אדונים" (הלהקה השייקספירית המלכותית); "Doubt: A Parable" (תיאטרון טריסייקל).
עישון בקוריאה הצפונית
השפעות בריאותיות
השיעור הגבוה של מעשנים בקוריאה הצפונית גורר שורה ארוכה של נזקים בריאותיים בקרב הציבור במדינה, ואף פגיעה משמעותית בכלכלת קוריאה הצפונית. מדי שנה, העישון אחראי לכ-34.3% ממקרי המוות של גברים ולכ-22.3% ממקרי המוות של נשים בקוריאה הצפונית, כאשר זהו אחוז התמותה הגבוה ביותר בקרב מדינות העולם כתוצאה מעישון. השימוש בטבק בקרב תושבי קוריאה הצפונית מוביל ישירות למותם של כ-55,600 צפון קוריאנים מדי שנה.
ניקי אמוקה-בירד
ביוגרפיה
בקולנוע הופיעה אמוקה בירד בסרט "אות משמיים" (עיבוד מחודש מ-2006) "קארגו", "Almost Heaven" וכן בעיבוד לרומן "סוכנות הבלשיות מס 1" מאת אלכסנדר מק'קול סמית. בטלוויזיה הופיעה בסדרה "ספוקס", במיני-סדרה "קו היופי", "The Last Enemy", בסדרה "רובין הוד", בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד" והשתתפה בסדרה "ניצולים" של ה-BBC המציגה עולם אפוקליפטי. ב-2010 שיחקה בתפקיד פקד בילוש גיינור ג'נקינס בסדרת הטלוויזיה "עדות אילמת".
עישון בקוריאה הצפונית
רגולציה ומאבק בעישון
בהתאם לחוק, מוצרי טבק נמכרים בקוריאה הצפונית רק בחנויות ייעודיות ובמחיר קבוע שנקבע על ידי הממשלה. נכון לשנת 2014, מחיר חפיסת סיגריות של המותג הנפוץ במדינה היה 246 וון צפון-קוריאני, השווים לשקל אחד בערך.
ניקי אמוקה-בירד
ביוגרפיה
עוד הופיעה אמוקה-בירד בעיבוד של ה-BBC לרומן זוכה הפרסים של אנדראה לוי "אי קטן" ששודר בדצמבר 2009.
עישון בקוריאה הצפונית
רגולציה ומאבק בעישון
הממשלה הצפון-קוריאנית הובילה לאורך השנים מספר קמפיינים כנגד עישון, כאשר הניסיונות הראשונים לא הובילו להפחתה ממשית במספר המעשנים במדינה. עם זאת, משנת 2000 ואילך קמפיינים אלו הפכו תכופים יותר, ואליהם התלוו יותר ויותר מגבלות על עישון במקומות ציבוריים. כתוצאה מכך, מאז תחילת שנות האלפיים הנתונים מצביעים על ירידה הדרגתית בשיעור המעשנים במדינה, אף שאין מדובר בירידה משמעותית.
חקיקה נגד עישון במקומות ציבוריים
נכון להיום לא קיימות מגבלות כלשהן על פרסום מוצרי טבק, אם כי התקשורת הצפון קוריאנית אינה מאפשרת "קמפיינים פרסומיים" משום סוג. יחד עם זאת, חל איסור על מכירת טבק לקטינים (מתחת לגיל חמש-עשרה), והשימוש במכונות אוטומטיות לרכישת סיגריות אסור.
ג'ק היגינס
ג'ק היגינס (באנגלית: Jack Higgins) היה שם העט של הארי פטרסון (27 ביולי 1929 – 9 באפריל 2022) שהיה סופר אנגלי שנודע בשל המותחנים הרבים שכתב. מאז פרסום הרומן שלו "הנשר נחת" בשנת 1975, רובם נכללו ברשימת רבי המכר.
שלושה מספריו עובדו לסרטי קולנוע, בעוד חלקם הרב הופק לטלוויזיה.
ביוגרפיה
פטרסון התגורר בג'רזי אשר לחופי איי התעלה, והמשיך בכתיבת ספריו עד מותו ב-9 באפריל 2022.