cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיניות במסע בין כוכבים
מערכות יחסים להט"ביות במסע בין כוכבים
ג'יי ג'יי אברהמס, שאתחל את הזיכיון עם סרט הקולנוע "סטארטרק" בשנת 2009, אמר בשנת 2011 כי הוא היה "המום שבהיסטוריה של מסע בין כוכבים מעולם לא הייתה דמות להט"בית באף אחת מהסדרות". הכללת דמות להט"בית בסרט הבא "לא הייתה בראש סדר העדיפויות שלי לנסות לעשות את הסרט הזה בצורה הטובה ביותר. אבל עכשיו זה יהיה בתכנון". אברמס לא התחייב לכלול דמות שאיננה הטרוסקסואלית באופן גלוי, אך התחייב להביא את הרעיון לתסריטאים. בסופו של דבר, הסרט הבא "האויב בתוכנו" לא כלל דמות להט"בית גלויה.
ב-7 ביולי 2016, הוכרז כי הסרט "סטארטרק: אל האינסוף" יציג את דמותו של היקארו סולו כהומוסקסואל שנמצא במערכת יחסים של בני-זוג מאותו המין וכמי שמגדל בת. בכך, סולו הפך לדמות הלהט"בית הגלויה הראשית הראשונה בזיכיון סרטי הקולנוע של מסע בין כוכבים.
בסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" שעלתה ב-2017 הוצגו דמויותיהם של פול סטאמטס ויו קולבר, שתי הדמויות הלהט"ביות הראשונות בזיכיון סדרות הטלוויזיה של "מסע בין כוכבים", כמו גם הזוג הנשוי הראשון בנישואים של בני-זוג מאותו המין. בעונה השנייה של הסדרה, מופיעה דמותה של ג'נט רנו שמספרת שהייתה נשואה, אך בת זוגה נהרגה במלחמה. השחקנים המגלמים את שלוש דמויות אלו - אנתוני ראפ (סטאמטס), וילסון קרוז (קולבר) וטיג נוטרו (רינו) - הם כולם להט"ביים גלויים. בעונה השלישית של הסדרה הוצגה הדמות אדירה טאל, דמות א-בינארית אנושית ראשונה בזיכיון שגולמה על ידי בלו דל באריו הא-בינארים, והדמות גריי טאל הדמות הטרנסג'נדרית הראשונה בזיכיון שגולמה על ידי איאן אלכסנדר, טרנסג'נדר בעצמו.
"Blood and Fire"
פרק בשם "Blood and Fire" הוזמן עבור הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ונכתב על ידי התסריטאי דייוויד גררולד, אך מעולם לא צולם. גררולד הצהיר כי אף על פי שרבים מהשחקנים והיוצרים של הסדרה (לרבות ג'ין רודנברי) הביעו תמיכה בקו העלילה של הפרק, האופן שבו התסריט מציג באופן חיובי זוג הומואים גלויים הביא להתנגדות חריפה מצד האולפנים, והתסריט מעולם לא הופק לפרק.
"The Outcast"
ב-16 במרץ 1992 שודר לראשונה הפרק "The Outcast" (הפרק ה-17 בעונה החמישית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא"), בו קומנדר ויליאם רייקר (ג'ונתן פרייקס) מתאהב בדמות בשם סורן, המשתייכת לגזע אנדרוגיני של חייזרים, גזע אשר בעיניו המושג "מגדר"הוא פרימיטיבי ופוגעני וביטויים מגדריים נתפסים כסטייה מינית. כאשר הרומן הסודי בין השניים נחשף, סורן מאולצת לעבור "טיפול פסיכוטקטי". הפרק כולל מונולוג של סורן, בו היא מגינה על זכותו של אדם לאהוב, ללא קשר למין, מגדר או היעדרם. את דמותה של סורן גילמה השחקנית מלינדה קוליאה, ואת כל הדמויות העיקריות של בני-מינה החייזרים גילמו נשים, החלטה יצירתית שנמתחה עליה ביקורת מצידו של פרייקס, שחשב שסורן הייתה צריכה להיראות הרבה יותר גברית.
מחוץ לקאנון של מסע בין כוכבים
מחוץ לקאנון של מסע בין כוכבים, סופרים אשר ביקשו לכתוב ספרי ספין-אוף רשמיים של מסע בין כוכבים הונחו בעבר שלא לכלול מערכות יחסים "המרמזות על שום דבר אחר מלבד חברות בין אנשי הצוות", אולם הנחיה זו איננה חלה עוד.
במה שנתפס כתגובה לספרות החובבים של שנות ה-70, אשר כללה תיאורים רבים של מערכת יחסים רומנטית ומינית בין קפטן קירק לבין ספוק, בשנת 1979 הוציא לאור ג'ין רודנברי רומן המבוסס על תסריט סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט". בהקדמה לספר, שנכתבה על ידי ג'יימס קירק, הקפטן נמנע במכוון מלאשר או להכחיש קשר רומנטי בינו לבין ספוק.
תגובות מעריצים
בשנת 1972 יצא לאור Grup, מגזין ראשון בנושא "מסע בין כוכבים" בעל אופי מיני, אשר עורר מחלוקת רבה. בשנת 1974, במהדורתו השלישית של המגזין, פורסם סיפור חובבים הלהט"בי המיני הראשון ביקום "מסע בין כוכבים". סיפורי המעריצים, העוסקים במערכת יחסים רומנטית ומינית בין קירק לבין ספוק, נחשבת לזיווג המעריצים הבולט הראשון.
בשנת 2000, קבוצה של מעריצי "מסע בין כוכבים" יצרה סדרת רשת בשם "Star Trek: Hidden Frontier" אשר כלל מספר אנשי צוות להט"ביים.
כאשר "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" עלתה לאוויר, מספר מעריצים יצרו את "Voyager Visibility Project" ("פרויקט הנראות של וויאג'ר") במאמץ לשכנע את יוצרי הסדרה להפוך באופן רשמי את אחד מאנשי הצוות של הסדרה לבעל נטייה מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית.
בשנת 2008, סדרת המעריצים "Star Trek: Phase II" פרסמה פרק כפול שהתבסס על התסריט של הפרק "Blood and Fire" שנכתב על ידי דייוויד גררולד עבור "מסע בין כוכבים: הדור הבא" אך מעולם לא הופק. פרק זה הציג שני אנשי צוות הומואים - סג"ם פיטר קירק, אחיינו של קפטן קירק, מוצג בפרק כמאוהב בלוטננט אלכס פרימן, והשניים מתכננים להינשא.
בשנת 2005 קראיג יאנג מאתר האינטרנט GayNZ.com מתח ביקורת על היעדרן של דמויות של הומואים ושל לסביות מסדרות הטלוויזיה השונות ומסרטי הקולנוע השונים, אם כי ציין שכן נכלל עיסוק בנושאים טרנסג'נדריים באמצעות הצגת טרילים - גזע סימביוטי בדיוני דמוי-אדם של חייזרים בעלי שיוך מגדרי נזיל. הוא טען כי המשך חוסר הנראות והיעדרן של דמויות כאלה עלול להוביל לניכור הולך וגובר מצד מעריצים להט"ביים של הזיכיון. הוא השווה את "מסע בין כוכבים", באופן לא חיובי, לסדרות אחרות כגון "דוקטור הו", "באפי ציידת הערפדים" ו-"בבילון 5".
אתר האינטרנט Star Trek: The Web Comic - אתר סיפורי קומיקס שנכתבו על ידי מעריצים ואשר פורסמו באיטרנט - שהחל לפעול בשנת 2014, פרסום שני קווי עלילה הכוללים דמויות להט"ביות. הסדרה הראשונה, "No Good Deed", מתארת רומן בין קפטן לבין הקצין הראשון שלו. io9, אתר אינטרנט לחדשות מדע בדיוני, פרסם ביקורת על הקומיקס, בה נכתב כי הוא יצירת המעריצים עוסקת בנושאים בהם הזיכיון הרשמי עסק לעיתים רחוקות, אם בכלל, וכן נכתב כי "מה שמרענן במיוחד הוא שההומוסקסואליות [של קפטן מדיסון] היא חלק מאופיו, אך לא מוקד בעלילה". בסדרה השלישית, "Peace in Our Time" מוצג זוג של לסביות. אתר האינטרנט TrekMovie.com דיווח כי הקומיקס "עושה צדק אמיתי למושג IDIC".
שירתי (שיר)
שירתי היא פואמה שנכתבה בידי המשורר חיים נחמן ביאליק, ופורסמה לראשונה בירחון "השילוח" במרץ 1901. בעת פרסומה הראשון הכילה הפואמה שלוש שאלות הדנות במקורות שירתו, אך מספר חודשים לאחר מכן, כשכינס את שיריו, פיצל ביאליק את הפואמה ל"שירתי" ולשיר "זהר".
השיר מציג את מקורות שירתו וכאבו (אנחתו) של המשורר: הצרצר שליווה ב"שירתו" את הדלות הקשה ששררה בבית בארוחה אליה התכנסה המשפחה בלילות שבת, ואנחתה הדומעת של אמו האלמנה, שנאלצה לעבוד קשה למחייתה כדי לפרנס את משפחתה בת שבעת הילדים.
השתלשלות הפואמה
בפברואר 1901 כתב ביאליק פואמה, שבה חושף גיבור השיר את "חוויות התשתית של ילדותו, שמהן ניזונה יצירתו". היצירה מורכבת משלוש שאלות: 1. "הֲתֵדַע מֵאַיִן נָחַלְתִּי אֶת-שִׁירִי?", 2. וְאֵי מִזֶּה תָבֹא אַנְחָתִי יָדָעְתָּ?", 3. "וחלומות ילדותי התדע איככה באוני?"
ההתמקדות בטבע ובתיאור הסביבה נחשבה להישג חשוב של הספרות העברית החדשה כבר בתקופת ההשכלה, משום שהיא מבטאת את התפתחות העניין שהחלו להביע היהודים בסובב אותם. אצל ביאליק וטשרניחובסקי, אמר מנחם ברינקר, מפותחים נושאים אלו במיוחד בפואמה האוטוביוגרפית, כי הם מתארים את התהוותו אישיותו האמנותית של המשורר.
תוכן השיר
השיר נחלק לשני חלקים, המורכבים משלושה בתים כל אחד, כאשר כל אחד מהם עונה על שאלה שהוצבה בראשו.
בחלק הראשון עונה המשורר על השאלה:, דהיינו, הדובר יחשוף כאן את מקורות ההשראה ממנו שאב את יצירתו. הבית הראשון מציג את הצרצר ששוכן בסדקים האפלים של ביתו. הוא היה "מזמר" בצורה מונוטונית. בעת שהדובר חש עצב וכאב, הייתה שירתו של הצרצר ספק מעודדת, ספק מדכאת את הילד.
בבית השני מתאר ביאליק את לילות השבת בביתו: פותח הבית וכבר מפנה את תשומת לב הקורא לשינוי מהמקובל. לא הקודש שולט בשבת אלא החול, ובעיקר העוני. מילים שאמורות לסמל קדושה וטקס, כמו "שבת קודש", "יין קידוש", "חלות", "מנורות", "נרות", "שבעה ילדים", "מלאכי השרת", "זמירות" מלוות בתארים מקטינים, מבזים. השלחן מחוסר יין קידוש וחלות, המנורות חבולות, הילדים רעבים, הזמירות יוצאות מבטן רעבה ולבבות חלולים, כאשר את כל התמונה העגומה הזו מלווה צרצורו המונוטוני של הצרצר.
החלק השני פותח בשאלה:. התשובה חושפת את השתלשלות העניינים לאחר "אירועי" הבית הראשון; אביו של המשורר נפטר, ואמו האלמנה נותרה לבדה והיא מתקשה מאוד לשאת בעול הפרנסה של שבעה ילדים. . היא עובדת קשה מחוץ לבית וכל פרוטה שהצליחה להביא"רקוקה בדם לבה וטבולה במררה". לאחר שהיא חוזרת מותשת ודואבת בערב לביתה וילדיה, היא עושה לביתה, ואולי גם לאחרים, במלאכת תיקון גרביים עד חצות הלילה, אז היא עולה על משכבה עייפה ורצוצה.
בבית האחרון משכימה האם למלאכתה עם עלות השחר ומתעסקת בעבודות הבית, ניקיון ואפיית הלחם. הילד היתום שומע את אנחתה ומדמה את דמעתה היורדת וחודרת לתוך עיסת הבצק. משמע, העצב המחלחל בשיריו - מקורו בדמעתה של האם שבאה אל קרבו.
על השיר
ב"שירתי", כותב אבנר הולצמן, תיאר ביאליק בצורה בוטה וישירה את הווית הדלות ששררה בביתו, שלא כבשירים אחרים, בהם תיאר את ילדותו. עם זאת, לא די לבחון את השיר במונחים אוטוביוגרפיים גרידא, משום שהוא עמוס ברבדים תרבותיים עמוקים המעמידים את המשפחה כמיקרוקוסמוס של גורל העם היהודי לאחר החורבן, מחד גיסא, ובעימותיו הכלליים של המשורר עם מסורות אלו, שגדל בתוכם ומרד בהן, מאידך גיסא.
בניגוד לדעה הרווחת על רוממותו של השיר שמעניק לילדות הטרגית של המשורר את מקורות ההשראה של יצירתו, אותם ניתן לראות בהרחבה בשיר "זוהר", מתרשמת זיוה שמיר שטיבו של השיר הוא פארודי סאטירי; הוא מעורר ציפיות בשאלותיו הנשגבות, שהנה הולך המשורר לחשוף את "נחלתו" - ירושתו, שהגיעה, קרוב לוודאי מהעם היהודי, מהתרבות היהודית, אך התשובה חושפת את היפוכו של המצב הצפוי, המרומם: הדלות והצרצר, הקדרות והפסיביות של האב, לצד הניסיונות המדכאים של האם להביא פרנסה ודמעתה שנמהלה בלחם, השיממון הקודר בילדותו של המשורר - הם מקורות השראתו. "זהר" עם צפריריו המרקדים אינם מהווים יותר חלק אינטגרלי של השיר, טוענת שמיר, משום שכך היה רצונו של ביאליק: הוא החליט להפריד בין השירים. זהו שיר בעל תשובות מפוכחות, אירוניות על שאלות שנוסחו בצורת אודה מרוממת.
אריאל הירשפלד רואה בשיר את החידוש הגדול של ביאליק בספרות העברית: העיסוק המודרני באני. עד ביאליק כתבו על הכיסופים לציון, על שלטון ההלכה, על האני התרבותי הלאומי. ביאליק הוא זה שהעלה על הבמה את האני האישי הפרטי של הכותב ונתן בו עניין אוניברסלי. הוא עשה זאת גם בשירים אחרים, כמו "ביום קיץ יום חום", "בערוב היום", בשירי האהבה שלו, והוא עושה זאת גם ב"שירתי". הדובר בשיר הוא אני יהודי אמנם, אך אני יהודי חדש. התשובה לשאלה: התדע מאין נחלתי את שירי איננה מהנביאים או מרוח הקודש. התשובה היא: מהצרצר. ואת הצרצר מלווה הסצנה של ערב שבת בביתו, המתוארת כארוחה מבזה המתקיימת בדלות קשה. שבעה ילדים רעבים שרים זמירות מבטן חלולה, כשאותם מלווה הצרצר בניסוריו המונוטוניים. זהו כלי הנגינה שמלווה את האני. אין זו שירה זועפת או מקללת, זוהי שירת האני.
התשובה מאוד מפתיעה וקודרת אך חזקה. זהו סיפורו של המשורר. המילה "עוני" בלבד לא תקיף אותה. הוא נזקק לתיאור המפורט, לרמזים של עבודת בית המקדש, המנורות והכהן הגדול בדמות האב האומלל. איש לא העז לכתוב ככה, טוען הירשפלד, על האני החדש המודרני שנטוע בילדות קדומה וקשה.
החלק השני מדבר על מקור כאבו, אנחתו. הוא מספר על אלמנותה של אמו ויתמותו שלו, שהרי היה בן שבע וחצי כשאביו נפטר ונלקח אל סבו, משום שכוחה ומצבה הכלכלי של האם לא עמדו לה. וכאשר האם שעושה את מיטבה ומעבר לכך, כדי לפרנס את משפחתה וילדיה, מורידה דמעה שנטמעת בלחם שהיא אופה, נזכר הקורא ביחזקאל הנביא שראה מגילה שלוחה אלי מלאה ב"קינים והגה והי" והוא בולע אותה כהוראת אלוהיו. גם המשורר בולע אל קרבו את דמעתה המיוסרת של אמו והיא הולכת איתו לאורך שיריו. תמונה מזעזעת שסוגרת את השיר. והרי לא ראה את המחזה במו עיניו, אך לבבו אמר לו, כי אין זו רק הילדות שעושה את שיריו, אלא האופן שבו הוא קולט אותה מהרהורי לבי כאדם בוגר. החיים שלנו הם המעצבים אותנו, ולא רק עמנו, תרבותינו והגנים שלנו.
דמותם של אביו ואמו של חיים נחמן ביאליק "פשטה צורה ולבשה צורה" במהלך יצירתו וקיבלה ביטוים קונקרטיים וסמליים כאחד, אך כולם צומחים מזיכרון ימי הדלות שהיו בביתו עם מחלתו של האב ומיד לאחר מותו, כשנאלצה האם למסור אותו לסבו.
מלחמת אנגליה–האימפריה העות'מאנית
בקיץ 1806, במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית, שגריר צרפת בטורקיה, הגנרל הוראס סבסטיאני הצליח לשכנע את השער הנשגב לבטל את כל ההסכמות עם רוסיה ולפתוח את הדרדנלים לאניות מלחמה צרפתיות בלבד. בתמורה, הבטיח נפוליאון לסולטן הטורקי לסייע לו במיגור המרד בסרביה ולהשיב טריטוריות עות'מאניות לידי האימפריה. כאשר הצבא הרוסי נכנס לשטחי מולדביה וולאכיה, הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על רוסיה.
במהלך מבצע הדרנדלים בספטמבר 1806, לחצה בריטניה על הסולטן סלים השלישי לגרש את השגריר סבסטיאני, להכריז מלחמה על צרפת, לוותר על נסיכויות הדנובה לרוסיה ולהעביר את הצי העות'מאני, יחד עם המבצרים שעל הדרנדלים לידי הצי המלכותי הבריטי.
לאחר שסלים סירב לדרישות בריטניה, צי בריטי נכנס לדרנדלים ב-19 בפברואר 1807 והשמיד את הכוחות העותמאניים בים מרמרה, ועגן אל מול חופי קונסטנטינופול. אולם ביצורי העיר שחוזקו בעזרת מהנדסים צרפתיים הגנו על העיר, הצי הבריטי טווח באמצעות תותחים ונאלץ לעזוב את ים מרמרה ב-3 במרץ 1807.
ב-16 במרץ 1807 פלשו כ-5000 חיילים בריטיים לאלכסנדריה, העיר נפלה לידיהם, במטרה ליצור בסיס בים התיכון נגד האימפריה העות'מאנית. מושל מצרים מטעם הסולטן, מוחמד עלי, המשיך במאבק על העיר, עד לגירוש הכוח הבריטי ב-25 באוגוסט באותה שנה.
לבסוף, בעקבות אכזבת הסולטן מתמיכת צרפת במאבקיו, נחתמה אמנת הדרנדלים, ב-5 בינואר 1809, בעיר צ'נקלה. בברית נקבע כי טורקיה לא תאפשר לאף אוניית מלחמה להיכנס לדרנדלים ולמיצרי הבוספרוס. בנוסף, תגן אנגליה על שלמות האימפריה העות'מאנית באמצעות הצי הבריטי וכן באספקת נשק.
פריז–ניס
פריז–ניס, המכונה גם "המרוץ אל השמש", הוא מרוץ אופניים בקטעים המתקיים מדי שנה בצרפת באמצע חודש מרץ. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1933 והמנצח בו היה אלפונס שפרס (Alfons Schepers) מבלגיה. רוכב האופניים בעל שיא הזכיות במרוץ הוא שון קלי (Sean Kelly) מאירלנד. הוא זכה ברציפות שבע שנים בשנים 1982–1989.
למרות שמו של המרוץ, הוא אינו תמיד מתחיל בפריז. לעיתים קרובות המרוץ מתחיל בעיירות הנמצאות דרומית לפריז. הקטע האחרון במרוץ מסתיים לרוב בטיילת האנגלית בניס (Promenade des Anglais; נהגה: פְּרוֹמֵנָאד דֶ'זַאנְגְלֶה). אחד משני הקטעים האחרונים עובר בדרך כלל במעבר הרים קרוב לניס, הנקרא קול דֶ'ז ('Col d'Eze').
בשנת 2000 עבר ארגון המרוץ לידיו של רוכב העבר הצרפתי, לורן פיניון, אולם, כבר לאחר שנתיים, עמד המרוץ בפני פשיטת רגל בשל אי מציאת חברות מממנות למרוץ. במצב שנוצר, רכשה חברת (ASO (Amaury Sport Organisation, אשר מארגנת גם את הטור דה פראנס, מרוץ פריז–רובה ואירועים אחרים כמו ראלי דקר, את הזכויות לארגון המרוץ ומאז, המרוץ מאורגן על ידיה.
בשנת 2003 התרחשה, במהלך המרוץ, תאונה בה נפצע בראשו, ומת כתוצאה מהפציעה, הרוכב הקזחי - אנדרי קיבילב. בעקבות תאונה טרגית זו, הוציאה התאחדות האופניים הבינלאומית חוק חדש המחייב את הרוכבים לחבוש קסדה במרוצי האופניים.
החל משנת 2006 נכלל המרוץ בסבב הפרו-טור ומ-2011 ב-UCI World Tour - סבב המרוצים החשובים ביותר במשך עונת המרוצים.
האגף והקרן לחיילים משוחררים
האגף והקרן לחיילים משוחררים הוא אגף במשרד הביטחון האחראי על הטיפול בחיילים לקראת סוף השרות הצבאי ובקליטתם לאחר מכן בחיים האזרחיים, תוך שימת דגש על חינוך, השכלה, הכשרה מקצועית ותעסוקה.
האגף הוקם בשנת 1949, מתוך חזונו של ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, שראה חשיבות רבה בשילוב החיילים המשוחררים במסגרת החיים האזרחיים באופן המיטבי. בשנת 1994, בעקבות חוק קליטת חיילים משוחררים, הוקמה קרן לקליטת חיילים משוחררים. במסגרת החוק, מוענקים לחיילים המשוחררים: מענק שחרור, פיקדון אישי, סיוע בהשלמת לימודים, בהשכלה גבוהה וכן- בהכשרה מקצועית לעתיד.
החזון העיקרי של האגף והקרן, הוא לסייע לחיילים המשוחררים להשתלב בחברה באופן מיטבי, תוך חשיפת האפשרויות העומדות בפניהם בחיים האזרחיים, העצמתם והבאתם למימוש עצמי ולהצלחה. בשנת 2014 שיפרו האגף והקרן את הנגישות למידע - אתר האינטרנט חודש בממשק נוח למשתמש וכן, הוקם מרכז שירות טלפוני מאויש, למענה על שאלות.
האגף ידוע בזמריר שלה ברדיו גלי צה"ל, בו שמם המלא של האגף והקרן, הולחן לשיר קליט - "האגף והקרן לחיילים משוחררים במשרד הביטחון - המקפצה שלך לאזרחות!".
חוק קליטת חיילים משוחררים
באפריל 1994 נחקק חוק קליטת חיילים משוחררים, שנועד לסייע לחיילים המשתחררים משירות חובה בתחילת דרכם בחייהם באזרחות. הסיוע ניתן במספר תחומים: קבלת מענק שחרור, קבלת פיקדון אישי, השלמת לימודים, השכלה אקדמית וקבלת הכשרה מקצועית. מאז נחקק החוק, הוא תוקן מספר פעמים והותאם לצרכים המשתנים ולטובת אוכלוסיית החיילים המשוחררים.
אוכלוסיית הזכאים
מי שזכאי להטבות שנקבעו בחוק הם "חיילים משוחררים" - כל חייל שהשלים לפחות 12 חודשי שירות (או פחות מכך אם שוחרר מטעמי בריאות) בצה"ל, במשטרה, במג"ב, בשב"ס, בשירות מוכר אחר וכן בשירות לאומי-אזרחי. הזכאות של החייל המשוחרר היא בהתאם למשך השירות ואופיו (לוחם, תומך לחימה, אחר), למשך חמש שנים ממועד השחרור. לעניין חוק זה נחשב כל חודש של שירות לאומי–אזרחי במסלול מפוצל (שירות בהיקף של 20 שעות שבועיות בממוצע) כמחצית חודש שירות, וכל חודש של שירות לאומי–אזרחי במסלול ביניים (שירות בהיקף של 30 שעות שבועיות בממוצע) כשלושת רבעי חודש שירות.
חיילים משוחררים בודדים ולחיילים תושבי הפריפריה זכאים להטבות מיוחדות.
ניהול מענק ופיקדון אישי
על מנת לסייע לחייל המשוחרר בתחילת דרכו באזרחות, מעניקים האגף והקרן לחייל המשתחרר סכום כספי בצורת מענק שחרור ופיקדון אישי.
מענק השחרור מועבר לחשבון הבנק של החייל המשוחרר עם עד 60 יום מתום השירות, לשימוש מידי וחופשי. סכום המענק הוא בהתאם למשך השירות ואופיו על פי הטבלה הבאה (כל הסכומים הם בערכי אפריל 2022):
בשונה מהמענק, הפיקדון האישי אינו מועבר לחשבון הבנק של החייל המשוחרר, אלא נשמר בחשבון שנפתח עבורו בבנקים המורשים על ידי האגף והקרן (בנק פועלים/לאומי). ניתן לממש את דמי הפיקדון האישי במהלך חמש השנים ממועד השחרור לשם המטרות הבאות: לימודים, הכשרה מקצועית, הקמת עסק, לימודי נהיגה, דיור או נישואין. בתום חמש השנים, יתרת סכום הפיקדון עוברת ישירות לחשבון הבנק של החייל המשוחרר. סכום הפיקדון הוא בהתאם למשך חודשי השירות ואופיו על פי הטבלה הבאה(כל הסכומים הם בערכי אפריל 2022):
פעילות האגף והקרן
האגף פועל ואחראי למתן מידע וסיוע כספי בנושאים הבאים: ניהול מענק ופיקדון אישי לימודים, ייעוץ והכוונה, תעסוקה והכשרה מקצועית, זכויות והטבות, מכינות קדם אקדמיות, קורסים שונים, כנסים ועוד.
ייעוץ והכוונה
החייל המשוחרר זכאי לייעוץ והכוונה הניתנות בחינם בנושאי: לימודים, הכשרה מקצועית, תעסוקה, זכויות, הטבות וזכאויות למשוחררים במוסדות שונים. הייעוץ מתבצע על ידי יועצי הלשכות, הפזורות בארבעה מחוזות ברחבי הארץ: תל אביב והמרכז, חיפה והצפון, ירושלים ובאר שבע והדרום. בנוסף, זכאי החייל המשוחרר לייעוץ ואבחון תעסוקתי במכונים מקצועיים במחיר מיוחד ובהשתתפות של האגף והקרן. במכונים אלו, יוכל החייל המשוחרר לעבור אבחון אשר יסייע לו לפתח מודעות ליכולות השונות, לזהות אמונות ומכשולים הבולמים קבלת החלטה ואף להתקדם בהשגת יעדים בעולם הלימודים והתעסוקה.
לימודים
האגף והקרן מעניקים סיוע כלכלי לחייל המשוחרר לצורכי לימודים והשכלה, הן בשלב ההכנה ללימודים אקדמיים והן במהלך הלימודים האקדמיים עצמם. הדגש לסיוע ניתן בעיקר לחיילים בודדים משוחררים, תושבי פריפריה ואוכלוסיות מיוחדות אחרות. הנושאים במסגרת זו, בהם מסייעים האגף והקרן הם: השלמת 12 שנות לימוד, קורס הכנה לבחינה הפסיכומטרית, דמי מחייה ומימון מכינות קדם אקדמאיות, מימון לימודי תואר ראשון למגיעים מיישובי הפריפריה, מימון לימודים טכנולוגים במסגרת "לימודי הנדסאים טכנאים", השתלבות בתוכניות לימודים מיוחדות כדוגמת "אופקים להייטק". נוסף לכל אלה, האגף והקרן מנהלים מערך שלם של מלגות ללימודי תואר ראשון, באמצעות גופים ציבוריים ופרטיים.
כנס משתחררים
הכנס נערך שלוש פעמים בשנה בסינמה סיטי ראשון לציון בעבור חיילי צה"ל העומדים לפני שחרור. הכנס כולל הרצאה על זכויות החיילים המשוחררים, הרצאות בחירה בנושאים שונים ויריד תעסוקה ולימודים.
ההשתתפות בכנס היא חובה על פי פקודות מטכ"ל.
מנהלי האגף והקרן
מאז הקמת הקרן בשנת 1994 עמדו בראשה האנשים האלה:
ברית ביטוח המשנה
ברית ביטוח המשנה (באנגלית: Reinsurance Treaty) שנחתמה ב-18 ביוני 1887 הייתה הסכם סודי בין הקיסרות הגרמנית לאימפריה הרוסית. הברית הותוותה על ידי קנצלר גרמניה אוטו פון ביסמרק, לאחר שברית שלושת הקיסרים בין גרמניה, אוסטרו-הונגריה ורוסיה קרסה בשנת 1887, בעקבות ניגוד האינטרסים בין שתי האחרונות בעניין מדינות הבלקן.
בהתאם לסעיפי הברית, אם אחת משתי המדינות תיכנס למלחמה עם גורם כלשהו, האחרת תשמורנה על נייטרלית ביחס לסכסוך, אלא אם מדובר במקרה בו גרמניה תתקוף את צרפת או האימפריה הרוסית תתקוף את אוסטרו-הונגריה. ביסמרק הראה לשגריר הרוסי את פרטי הברית הכפולה שנחתמה בשנת 1879 בין אוסטרו-הונגריה לגרמניה, כדי לקבל את אישור האימפריה לסעיף שהוזכר. גרמניה שילמה על יחסי-הקרבה עם רוסיה, אותם הבנתה הברית, בכך שנאלצה להסכים להשפעה הרוסית בבולגריה וברומליה המזרחית (היום חלק מבולגריה), וכן לתמוך בצעדיה של רוסיה לשמור על הים השחור בידיה.
ג'יימס רודיי
ג'יימס רודיי רודריגז (באנגלית: James Roday Rodriguez; נולד ב-4 באפריל 1976) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע, במאי ותסריטאי אמריקאי שזכה לעיקר פרסומו בזכות כיכובו בסדרה הקומית "בניחוש חוקר"בתור המדיום שון ספנסר.
ביוגרפיה
נולד בשם ג'יימס דייוויד רודריגז (James David Rodriguez) בסן אנטוניו, טקסס שבארצות הברית, לאב ממוצא מקסיקני ולאם ממוצא בריטי. אביו ג'יימי "ג'ים" רודריגז הוא ותיק חיל האוויר, ואמו היא דברה קולינס.
בוגר תיכון טאפט בסן אנטוניו. לאחר מכן, התקבל לאוניברסיטת ניו יורק ולמד תיאטרון וסיים עם תואר ראשון באמנויות הבמה. מגיל 22 ועד שנת 2020 אימץ את שם הבמה ג'יימס רודיי (James Roday).
קריירה
בתחילת דרכו, רודי השתתף במספר הפקות תיאטרון רבות ושונות, הבולטות הן "שלוש אחיות" בתפקיד אנדריי, ב"הלילה השנים עשר" בתפקיד סבסטיאן, וב"השערורייה המינית בשיקגו" בתפקיד לואי, הצגה שהפיק בחברת התיאטרון שלו. לאחר מכן, כיכב בשנת 2003 בסרט, Rolling Kansas. בשנת 2005 שיחק בקומדיית האקשן "הדיוק'ס קורעים את האזרד" בכיכובם של ג'סיקה סימפסון ושון ויליאם סקוט כבילי קריקט, ובסרט Beerpast. מאחורי הקלעים, הוא כתב ביחד עם שניים מחבריו: טוד הרנאן וג'יימס דה מונקו את התסריט עבור Skinwalkers. בנוסף גם היה שותף בכתיבת התסריט של הסרט Driver.
רודי גם השתתף במסך הקטן במספר סדרות ותוכניות טלוויזיה. בין היתר השתתף במספר פרקים ב-Miss Match של NBC כניק פיין. ובעונה הראשונה של הסדרה First Years כאדגר רוס. רודי לא המשיך לשחק בסדרות אלה וכשל פעם אחר פעם להתקבל לסדרות טלוויזיה וסרטים נוספים.
לבסוף מזלו השתנה כשהשתתף בפיילוט של סדרה קומית בשם "בניחוש חוקר" ב-7 ביולי 2006 עבור רשת USA Network. פיילוט זה זכה להצלחה והופק ממנו עונה שלמה, כשרודי מקבל את התפקיד הראשי כשון ספנסר ומאז משחק בה כבר 6 עונות. סדרה זו ורודי זכו להצלחה רבה הן בארצות הברית והן בחו"ל, הצלחה זו הובילה למספר פרסים ומועמדויות בתחום הטלוויזיה. בנוסף לכיכוב בסדרה הוא גם כתב מספר פרקים ומעורב מקצועית ברוב פרקי הסדרה. הוא כיכב בסדרה עד פרקה האחרון בעונתה השמינית ב-2014.
בשנת 2015 שיחק בסרט "האהבה תנצח", קומדיה רומנטית בכיכובה של ג'סיקה אלבה. באוקטובר יצא סרטו "רוטב", קומדיית אימה בכיכובם של סאטון פוסטר ושרה סילברמן.
בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ברשת ABC.
ב-2017 כיכב בסרט הטלוויזיה "Psych: The Movie", וב-2020 בסרט ההמשך "Psych 2: Lassie Come Home" (שניהם מבוססים על הסדרה בה כיכב, "בניחוש חוקר").
חיים אישיים
רודיי הוא גם במאי אמנותי ב"Red Dog Squadron" - חברת תיאטרון בלוס אנג'לס. חברה אותה הקים ביחד עם שותפו בראד ריידר.
קניון קוקס
קניון קוקס (באנגלית: Kenyon Cox; 27 באוקטובר 1856 - 17 במרץ 1919) היה צייר, מאייר, סופר ומורה אמריקאי. קוקס היה מדריך רב השפעה וחשוב בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. הוא גם עיצב את לוגו הליגה.
ביוגרפיה
הוא נולד בוורן, אוהיו, בנם של ג'ייקוב דולסון קוקס והלן פיני קוקס. קוקס הצעיר למד אמנות באקדמיה לאמנות של סינסינטי בסינסינטי. לאחר ביקור בתערוכת המאה בפילדלפיה, החליט קניון כי לאקדמיה לאמנות בפילדלפיה יש הרבה יותר מה להציע לו מאשר לסינסינטי. קניון נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בתקווה לקבל הדרכה טובה יותר ובסופו של דבר להבטיח לעצמו דרך ללמוד באירופה.
פריז
בעודו באירופה, קוקס ניצל את ההזדמנות לטייל ברחבי צרפת ואיטליה ולראות את יצירותיהם של מאסטרי הרנסאנס. מאוחר יותר הוא כתב על מסעותיו באירופה שעשו לו יותר להרחבת ההשכלה ולהגדרת תפישות האמנות שלו מכל מה שקרה לו בעבר.
ניו יורק
בשנת 1882 עזב קוקס את פריז ועבר לניו יורק שם המשיך לצייר. הוא גם התחיל להכין איורים רבים. קניון התבסס היטב כמאייר מגזינים. האיורים שלו הגיעו לקהל רחב יותר מאשר ציוריו.
קוקס גם התחיל לכתוב ביקורת אמנותית (לא חתומה) ב"ניו יורק אוונט פוסט". עבודות כתיבה ועבודות אחרות הרחיקו את זמנו של קניון מציור, אך גם עזרו לו להתפרנס.
קוקס המשיך לחיות ולעבוד בניו יורק במשך רוב חייו. הוא הפך למורה משפיע וחשוב בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. בשנת 1900 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כעמית, והיה לאקדמאי מלא בשנת 1903.
קוקס היה אחד המייסדים ומזכיר הליגה הלאומית לאמנויות חופשיות, והיה חבר באגודת האמנים האמריקאים, האקדמיה הלאומית לעיצוב ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומכתבים ושימש כנשיא האגודה הלאומית לציירי קיר בין השנים 1915–1919.
הוראה
קניון השפיע עמוקות על חייהם וקריירותיהם של תלמידיו, שכללו את הציירת מרדנה הינטשמן מפילדלפיה והאמן ג'רום מאיירס, שלמד אצל קוקס במהלך שנות הכשרתו הראשונות בליגת הסטודנטים לאמנות. אף על פי שמאוחר יותר מאיירס עבר דרך שונה מאוד בעבודתו האמנותית, הוא זכר בבירור את קוקס וציין זאת באוטוביוגרפיה שלו משנת 1940, "אמן במנהטן."
האמנות של קוקס הייתה שונה מאוד מסגנונות הקוביסטיים, הניו-אימפרסיוניסטים, הפאוסטיים, האקספרסיוניסטים והמודרניסטים שהופיעו במהלך חייו. הוא דגל ברישום קפדני ובצביעה מדויקת, ולעיתים קרובות השתמש באלגוריה ובסמליות כדי להציג את רעיונותיו. קניון קוקס צייר בצורה ריאליסטית וצבר מוניטין של ציורי נופים, דיוקנאות וז'אנר.ציורי העירום האידיאליים והטיפול המסורתי שלו בנושאים קלאסיים יש להם מעט במשותף עם אמנות האוונגרד הפופולרית של ימינו. מאוחר יותר, בשנת 1912, כתב קוקס מאמר למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בשם "שתי דרכים לציור". במאמר זה הוא מתאר את ההבדל בין האמנות הפיגורטיבית שעשה לבין האמנות המופשטת האופנתית יותר או האמנות הייצוגית. במאמר הוא כתב על הדעות הקדומות שחש כאמן פיגורטיבי מסורתי יותר. הוא כתב כי הדבקות בשמרנות אינה מבורות או גמחה מכוונת, אלא מידיעה כי אלה הדרכים היחידות שיובילו אותם - את האמנים הפיגורטיביים - ליעד שלהם.
קוקס ניסה לשכנע את עולם האמנות ואת הציבור להעריך שוב את האמנות המסורתית והייצוגית. כתביו בנושא הפכו פופולריים מאוד; אולם אמנותו לא עשתה זאת.
ציורי קיר
קניון קוקס החל להתמקד יותר בציורי קיר לאחר התערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו. קוקס צייר ציורי קיר בבנייני הקפיטול הממלכתיים של דה מוין, סנט פול ומדיסון וכן בבתי משפט, ספריות ובנייני מכללות. בשנים 97–1896 קוקס צייר ציורי קיר בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה. קוקס גם יצר פסיפסים רבים למקומות כמו בניין הקפיטול של מדינת ויסקונסין.
בשנת 1910 הוענק לקניון קוקס אות הכבוד על ציורי קיר. הוא כיהן גם כנשיא החברה הלאומית לציירי קיר בין השנים 1915–1919.
נישואים
כשעבד בניו יורק, התחיל קוקס ללמד בליגת הסטודנטים לאמנות. אחת התלמידות שלו, לואיז קוקס מסן פרנסיסקו, תפסה את עיניו והן החלו להתכתב מחוץ לכיתה.
ב־30 ביוני 1892 התחתן קוקס בן השלושים ושש עם לואיז האולנד קינג בת העשרים ושבע. הזוג ביצע את ציורי הקיר שעיטרו את בניין האומנויות הליברליות בתערוכה הקולומביינית בשנת 1893 בשיקגו.
נולדו להם שלושה ילדים. לאונרד, יליד 1894 היה גיבור מלחמה במלחמת העולם הראשונה ובעל קריירה בתכנון ערים ובארכיטקטורה. הבן אלין, שנולד שנתיים לאחר מכן, הפך לאמן, שזכה לפרסום בציורי הקיר שלו. הבת קרוליין ילידת 1898 הייתה גם אמנית מוכשרת.
קוקס המשיך לצייר, ללמד ולכתוב עד למותו ב-17 במרץ 1919, הוא נפטר בביתו בניו יורק מדלקת ריאות.
חסם כניסה לשוק
חסם כניסה לשוק הוא מונח כלכלי שמשמעותו המכשולים העומדים על דרכם של חברה או פרט המבקשים לפעול בשוק מסוים.
ישנם סוגים רבים של חסמים לכניסה לשוק, חלקם טכניים וחלקם שרירותיים. במקרים רבים, קיימים מספר חסמים בו-זמנית:
קיומם של חלק מחסמי הכניסה לשוק הוא טבעי, במובן זה שפעילות בשוק מסוים כרוכה בדרך כלל בהשקעת הון מסוים ורכישת ידע מסוים כדי שאפשר יהיה לפעול בו ביעילות. במקרים רבים אחרים, עם זאת, החסמים הם שרירותיים ונובעים מפעולתה של גילדה, מתחרים קיימים, או ממשלה המעוניינים להגביל את התחרות באמצעות הגבהת חסמי הכניסה לשוק.
איי ליין
האיים מהווים חלק מקיריבטי ומארצות הברית (8 שייכים לקיריבטי; 3 – לארצות הברית), ומצויים באותו אזור זמן כמו הוואי: UTC + 14, אולם למעשה יום אחד לפני הוואי, ו-25 שעות לפני יתר איי אוקיאניה, בשל היותם מעבר לקו התאריך הבינלאומי.
שטחם הכולל של איי ליין 514.74 קמ"ר. השטח הכולל של הלאגונות 538 קמ"ר.
איי ליין הצפוניים
איי ליין הצפוניים מצויים בין קו המשווה לבין קו רוחב 6° צפון, בקרבת קו אורך 160° מערב. חלק מהאיים בשליטת קיריבטי וחלק בשליטת ארצות הברית.
קיריטימטי (האי כריסטמס) הוא הגדול באיי ליין מבחינת שטחו והאטול הגדול בעולם. מרבית הלגונה של האטול יבשה. האי התגלה על ידי מגלה הארצות האירופי ג'יימס קוק ביום חג המולד בשנת 1777.
מספר התושבים באיים עלה בהדרגה מ-300 תושבים בשנת 1900 לכ-5,300 תושבים בשנת 2000 ולכ-8,800 תושבים בשנת 2005, מהם 5,100 חיים על קיריטימטי, 2,500 על טבואאראן, ו-1,150 על טריינה.
איי ליין המרכזיים
כל איי ליין המרכזיים אינם מיושבים.
איי ליין הדרומיים
כל איי ליין הדרומיים אינם מיושבים.
יחסי איסלנד–קניה
יחסי איסלנד–קניה הם היחסים הדיפלומטיים בין איסלנד לקניה.
סקירה כללית
איסלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם קניה ב-30 באוקטובר 1973. מוסדות וחברות איסלנדיות פעילים בתחומים רבים של ניצול אנרגיה גאותרמית בקניה כבר שנים, הן מוסדות ציבוריים והן חברות איסלנדיות. בנוסף, 120 קנייתים הוכשרו באיסלנד וכן התקיימו קורסים בקניה בתחום הגאותרמי. איסלנד גם הייתה מעורבת גם בפיתוח מרכז ידע והדרכה בקניה, שנועד לשרת מדינות על הבקע הסורי-אפריקני בפיתוח אנרגיה גאותרמית, אך קניה היא כיום מובילה בתחום האנרגיה הגאותרמית באפריקה.
איש זקן מאוד עם כנפיים עצומות
"איש זקן מאוד עם כנפיים עצומות" (בספרדית: Un señor muy viejo con unas alas enormes) הוא סיפור קצר, שנכתב על ידי הסופר הקולומביאני גבריאל גרסיה מארקס. הסיפור פורסם לראשונה בספרדית בשנת 1955 בתוך הספר "הסיפור העצוב שלא ייאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית" (הוצאת שוקן, 1986). הסיפור מדבר על דמות אנונימית שמופיעה בחצר משפחה בלילה סוער. לאחר מכן על תגובות המשפחה, העיירה והמבקרים מבחוץ. הסיפור נכתב בז'אנר הריאליזם הקסום.
עלילה
הסיפור מתחיל אחרי שלושה ימים של גשם. פלאיו ואליסנדה חושבים שתינוקם חולה עם חום גבוה, בגלל צחנה נוראית שנגרמה בשל התפרצות של סרטנים בכל הבית שלהם. כשפלאיו חוזר מלזרוק את הסרטנים לים, הוא רואה קשיש עם כנפיים שוכב עם פניו כלפי מטה בבוץ בחצר האחורית שלהם. פלאיו הולך מבוהל לקרוא לאשתו כדי לעמוד על טיבו של האיש. האיש מלוכלך ולבוש בסמרטוטים. אחרי בהייה ממושכת, פלאיו ואליסנדה התגברו על השוק שחוו כשראו את האיש עם הכנפיים. הם מנסים לדבר אליו אך האיש משיב בשפה לא ברורה. הם מחליטים שהוא ניצול מספינה טרופה, אבל השכנה שלהם שידועה ביכולותיה המיסטיות מסבירה להם שהאיש הזה הוא מלאך.
יום למחרת, כל העיירה יודעת על האיש עם הכנפיים שנאמר עליו שהוא מלאך. פלאיו מחליט לקשור את האיש ולהחזיק אותו בתוך לול התרנגולות. למחרת, כשהגשם פסק, התינוק מרגיש טוב יותר ומסוגל לאכול. פלאיו ואליסנדה רוצים לשלוח את האיש הזקן לים עם אוכל ומים לשלושה ימים ולהניח לטבע לעשות את שלו. כשהם הולכים לחצר האחורית, הם רואים קהל נאסף סביב הלול לראות את המלאך. הם הציקו לו והתנהגו אליו כאילו אינו אדם אלא חיית קרקס.
האב גונזאגה, הכומר, מגיע לבית כי הוא היה מופתע מהחדשות על מלאך. כשהוא מגיע הצופים העלו תהיות על מה צריך לקרות למלאך. הם אמרו דברים כמו "הוא צריך להיות מנהיג העולם" או "הוא צריך להיות מנהיג צבאי כדי לנצח את כל המלחמות". האב גונזאגה לא האמין לשמועות האלו. כדי לקבוע האם האיש הוא מלאך או לא, הוא דיבר אליו בלטינית. כיוון שהאיש עם הכנפיים לא זיהה לטינית ונראה יותר מדי אנושי, הכומר החליט שהאיש לא יכול להיות מלאך. אבל לאנשים שצפו לא היה אכפת, והשמועה התפשטה שהאיש עם הכנפיים הוא מלאך.
אנשים החלו לבוא מכל האזור לבית של פלאיו ואליסנדה לראות את המלאך. בשלב מסוים הם הצטרכו לבנות גדר ולגבות מהמבקרים תשלום בעבור כניסה. לצד זאת, האיש לא סיפק לצופים בידור. הוא רק ניסה להתמקם בנוחות אבל הקהל ניסה להוציא ממנו תגובה. בנקודה מסוימת, הקהל דחף אותו עם ברזל מלובן. המלאך הגיב בכעס על ידי נפנוף בכנפיו ויילול בשפה המוזרה שלו.
מאוחר יותר, קרנבל אטרקציות הגיע לעיירה והביא עימו אישה ששינתה צורה לעכביש בתור עונש כשהתגנבה מבית הוריה לכמה שעות. אנשי העיירה איבדו עניין במלאך. למרות זאת, פלאיו ואליסנדה יכלו לבנות אחוזה מהעושר שהם הרוויחו מגביית תשלום עבור הכניסה. הילד גדל והם הורו לו לא ללכת ללול התרנגולות. למרות זאת הילד ביקר שם ולאחר מכן גם הוא והאיש הזקן חלו באבעבועות רוח.
כשהילד בגר והגיע לגיל בית הספר, הלול נהרס והאיש הזקן הופיע בבית של פלאיו ואליסנדה. הוא עבר לשבת מתחת לסככה ונהיה חולה. למרות זאת הוא שרד את החורף והתחזק. יום אחד, אליסנדה הכינה ארוחת צהריים והראתה מהחלון את המלאך מנסה לעוף. הניסיונות הראשונים שלו היו מגושמים, אבל אחרי זמן מה, הוא הצליח לצבור תאוצה ולעוף הרחק מהבית של פלאיו ואליסנדה.
מוטיבים מרכזיים
ניתן לזהות מספר מוטיבים מרכזיים מאחורי הסיפור הקצר. יש מוטיב של פירוש משמעותן של דמויות סמכותיות, כפי שניתן לראות עם הדמויות של האב גונזאגה והשכנה. קיים גם מוטיב של המעמד האנושי, כפי שניתן לראות עם האיש הזקן ואיך שהוא לא נתפס כמלאכי בגלל מאפייניו הארציים. המעמד האנושי חשוב גם בסיפור אשת העכביש על כן שסיפורה מושך תיירים משום שהם יכולים לרחם עליה.
מוטיב נוסף שניתן לזהות הוא ההקבלות בין הילד והמלאך, שעל כן נראה ששניהם מחוברים בדרך כלשהי. המוטיב של הכנפיים והסמליות שלהן גם כן מופיע בסיפור: החשיבות של הכנפיים לאפיונו של האיש הזקן והשימוש הנרחב של גארסיה-מרקס במוטיב הכנפיים יכולים להיות מפורשים כמעשה של תוסף ההיגיון. הכנפיים מפרידות את האיש הזקן משאר אנשי העיירה, וגם כאשר הרופא בודק את הכנפיים הוא מוצא שהן טבעיות אך שונות מהאנטומיה הרגילה. ישנו גם מוטיב סמוי של אתגור דברים הנחשבים לקדושים.
ריאליזם קסום משמש תפקיד מרכזי בסיפור הקצר. המספר הוא מספר כל יודע בגוף שלישי, דבר המשמש להגברת מוטיב הריאליזם הקסום בסיפור. נקודת המבט הזאת נותנת לקורא הבנה מלאה של העולם בו מתרחש הסיפור - עולם דומה מאוד לשלנו אך נפרד, יש מי שיאמר מציאות מקבילה שעל כן האיש הזקן מתרסק בעיירה בתחילת הסיפור.
ביקורות
הסיפור קיבל מספר תגובות ביקורתיות, רובן מתייחסות לשימוש של מרקס בסוגת הריאליזם הקסום.
בכתבה ל-"כתב העת על המופלא באומנויות" (Journal of the Fantastic in the Arts) גריר ווטסון הצביע על כך שבסיפור אין דברים רבים הנחשבים קסומים, אלא דברים כמו כנפיו של האיש הזקן מתקבלים כעובדה ידועה.
האקדמאי ג'ון גודווין טען שהסיפור הוא ביקורת על "לה ויולנסיה" (מלחמת אזרחים בקולומביה שהתרחשה בין השנים 1948-1958) שכן הסיפור הקצר פורסם באותו הזמן בו המלחמה התרחשה. המבקרת ורה קוצינסקי לעומת זאת הגיבה על הסיפור ועל השימוש שלו ברעיון המעוף, והשוותה אותו לאגדה האפרו-אמריקנית של מעוף.
פרס אוסקר להישגים מיוחדים
פרס אוסקר להישגים מיוחדים (באנגלית: Special Achievement Academy Award) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע להישגים התורמים באופן יוצא דופן לסרט קולנוע, אשר לא מוענק בגינם פרס באף אחת מקטגוריות הפרסים הקבועות של האקדמיה. בשנות ה-70 וה-80 הוענק הפרס כמעט מדי שנה, אך מאז 1990 הוא חולק פעמיים בלבד – בשנת 1995 לג'ון לאסיטר (צעצוע של סיפור) ובשנת 2017 לאלחנדרו גונסלס איניאריטו (Flesh and Sand).
הפרס חולק לראשונה בטקס פרסי אוסקר ה-45 אשר נערך בשנת 1973 (בו הוענקו פרסים לסרטים שיצאו בשנת 1972). החל משנת 2009 מוענק הפרס במהלך טקס פרסי הנאמנים ("Governors Awards") בו מחולקים גם פרס אוסקר לשם כבוד, הפרס לזכר אירווינג תלברג ופרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית.
אורמושבאניה
אורמושבאניה (בהונגרית: Ormosbánya) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. הכפר הוקם ככפר נפרד מאיז'ופלווה בשנת 1993. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית אורמושבאניה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-1,809 תושבים בשנת 1993 עד 1,513 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
רונן מנליס
רונן מָנֵלִיס (נולד ב-10 בינואר 1979) הוא עיתונאי ופרשן ישראלי הפועל בתאגיד השידור הישראלי. מנכ"ל המשרד לנושאים אסטרטגיים לשעבר. שימש כדובר צה"ל, בדרגת תת-אלוף, מ-18 במאי 2017 עד 15 בספטמבר 2019. קודם לכן שימש כעוזר הרמטכ"ל. כיום חבר פאנל בתוכנית שבע עם איילה חסון.
ביוגרפיה
רונן מנליס נולד בירושלים וגדל בבית שמש. למד במכללת אורט בגבעת רם וכיהן כיו"ר מועצת התלמידים בבית הספר. התגייס לצה"ל ב-1997 ושירת בתפקידים שונים במערך מודיעין השדה של חיל המודיעין ובאגף המודיעין במטכ"ל.
בשנים 1999–2000, בעת הלחימה בדרום לבנון, שימש כקצין מודיעין בסיירת צנחנים, קמ"ן בחטיבה המרחבית שומרון בשנים 2003–2005, ראש מדור בחטיבת המחקר באמ"ן בשנים 2009–2010, ראש ענף לבנון בפיקוד הצפון בשנים 2010–2012, קמ"ן אוגדת עזה בשנים 2012–2014 וקמ"ן מפקדת העומק בשנים 2014–2015.
בפברואר 2017 החליט הרמטכ"ל אייזנקוט למנותו לדובר צה"ל. ב-18 במאי נכנס לתפקידו וקיבל דרגת תת-אלוף ייצוגית. החל מספטמבר 2018 קובעה דרגתו לתא"ל. ב-15 בספטמבר 2019 הוחלף על ידי הדי זילברמן ויצא לחופשת שחרור עד ינואר 2021.
מנליס הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
מנליס מרצה בבית הספר לתקשורת במכללה למנהל ובתוכנית לדיפלומטיה ציבורית במרכז הבינתחומי הרצליה.
במרץ 2020 מונה כחלק מהצוות של האלוף במילואים רוני נומה לנהל את משבר הקורונה בעיר בני ברק בעקבות התפרצות מוגברת של מגפת הקורונה בעיר.
במרץ 2022 הצטרף לחטיבת החדשות של "כאן" ומשמש בתפקיד פרשן ומגיש. הוא מגיש תוכנית שבועית בכאן ב יחד עם הכתבת המדינית, גילי כהן, וחבר קבוע בפאנל הפרשנים של "חדשות שישי".
מנליס נשוי ואב לשניים. מתגורר במזכרת בתיה.
קישורים חיצוניים
מכּתביו
חוק האימפריום של אספסיאנוס
חוק האימפריום של אספסיאנוס (לטינית: Lex de imperio Vespasiani) הוא חוק, שלפי טקיטוס נחקק ב-22 בדצמבר שנת 69, המעניק את כלל הסמכויות האימפריאליות לאספסיאנוס. לוח ברונזה שעליו חקוקה מחציתו השנייה של החוק התגלה בשנת 1347 על ידי קולה די ריינצו בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שברומא. כיום הלוח נמצא במוזיאונים הקפיטוליניים ברומא.
רקע
לאחר התאבדותו של נירון מונה גלבה לקיסר אולם הוא נרצח בידי אותו שקשר קשר נגדו. אותו הכריז על עצמו כקיסר, אך הלגיונות הרומיים שעל הריין מרדו בו והכריזו במקומו על ויטליוס כקיסר. השנים החלו להילחם זה בזה כשבתחילה ניצח אותו בכמה קרבות, אך כאשר הגיעו לקרב המכריע ליד בטריאקום צבאותיו ניגפו, והוא התאבד כדי שלא לגרור את רומא למלחמת אזרחים ארוכה ומיותרת. בחודש יולי, בעקבות שלטונו העריץ של ויטליוס מרדו בו הלגיונות ביהודה ובסוריה והכריזו על אספסיאנוס מצביאם כקיסר החדש. אספסיאנוס זכה לתמיכתם של נציבי סוריה ומצרים, והוא הוכרז בסוף שנת 69 לקיסר. בהיותו הרביעי ששלט ברומא במהלך אותה שנה, היא נקראה: "שנת ארבעת הקיסרים".
חשיבות המסמך
על אף קיומם של קיסרים קודמים כמו קליגולה וקלאודיוס אשר זכו בסמכויות דומות, לא ניתן לומר בוודאות שהמסמך המדובר מעיד על מסורת שלטונית ארוכת שנים מפני שהוא היחיד שנשתמר. מנגד המסמך מעיד כי המסורת הרומית השתמרה, גם אם למראית עין בלבד, ולא פסקה לאחר שצבאותיו של יוליוס קיסר חצו את הרוביקון. מאז אוגוסטוס, שמונה קיסרים קודמים זכו לתפקידם בירושה דינסטית. זו הסיבה אולי שהחוק (Lex) נוסח בידי הסנאט ואושר באספת העם, אך כאמור כמראית עין בלבד, שכן באותה תקופה כוחם של מוסדות אלו לא היה רב.
במסמך אין זכר לקיסרים שקדמו לאספסיאנוס לבד מאוגוסטוס, טיבריוס וקלאודיוס. ככלל נראה כי רוב הקיסרים הקודמים הנהיגו שלטון עריצות כמו קליגולה ונירון, או שלא זכו מעולם לאישור הסנאט ולכן נמחקו מהזיכרון. לפיכך נרון הושמט כליל וקליגולה הוזכר חלקית. ייתכן כי גלבה הופיע במסמך המקורי אך בגרסה הפומבית הושמט שמו. מנגד, ייתכן שאספסיאנוס מנע את אזכורם של קיסרים קודמים כדי לבסס את שלטונו.
פרס המוזיקה של MTV אירופה למעריצים הגדולים ביותר
פרס המוזיקה של MTV אירופה למעריצים הגדולים ביותר מוענק מאז 2011 למוזיקאי בעל קהל המעריצים הטוב ביותר.
הלהקה הדרום-קוריאנית BTS מחזיקה בשיא הזכיות בפרס עם 5 זכיות (מתוך 5 מועמדויות) כשאחריהם הלהקה הבריטית ואן דיירקשן והזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר עם 2 פרסים כל אחת בעוד ביבר מחזיק בשיא המועמדויות עם 7 מועמדויות.
מרב בת שאול
מֵרַב בַּת שָׁאוּל היא דמות מקראית המתוארת בספר שמואל כבתם הבכירה של שאול המלך ואחינעם בת אחימעץ. אביה שאול הבטיח לתת את ידה למי שיכה את גוליית הפלישתי, אולם בפועל היא ניתנה לאשה לעדריאל המחולתי, ואילו מיכל, אחותה הצעירה, ניתנה במקומה לדוד, שהכה את גוליית.
שאלת בכורתה
בפסוק היא מופיעה לאחר שלושת אחיה, יהונתן, ישוי ומלכישוע, אך לפני שמה מצוין שהיא הבכירה.
ייתכן כי היא נולדה רביעית להוריה, וציון הבכורות נועד לציין שהיא הבכירה מבין שתי הבנות (מרב ומיכל). הבנים נמנים לפי סדר לידתם גם אם ביניהם נולדו בנות. אחת הסיבות למניין הבנות היא להבליט את סדר לידתן, כי היו לכך השלכות לגבי השאלה מי מביניהן תינשא ראשונה (הנוהג להשיא את הבנות לפי סדר לידתן).
דוד וגוליית
שאול המלך הבטיח את ידה של בתו למי שיביס את גוליית במלחמה. לאחר שדוד הרג את גוליית, הוא הגיע לחצר המלך שאול, שם התקבל בחמימות ובאהבה על ידי כולם, והנשים שיצאו לקראת שאול המנצח, השכילו לפאר גם את דוד: "וַתַּעֲנֶינָה הַנָּשִׁים הַמְשַׂחֲקוֹת וַתֹּאמַרְןָ הִכָּה שָׁאוּל בַּאֲלָפָיו וְדָוִד בְּרִבְבֹתָיו". העדפת דוד על פני שאול הכעיסה את שאול ועוררה את קנאתו. לכן שאול חיפש דרכים להמית את דוד, ואף ניסה פעמיים להכות אותו בחנית, אך לא הצליח.
בעקבות הצלחת דוד בקרב עם גוליית, הציע לו שאול את מרב לאישה, אולם בלבו התכוון שדוד ייפול בשדה הקרב עם הפלשתים, וזאת מבלי שייוודע למרב דבר על כוונותיו. כאשר הגיע מועד ביצוע השידוך, במקום לדוד, ניתנה מרב לעדריאל המחולתי, בנו של ברזילי הגלעדי, אחד מחשובי הגלעד. לא ברור מה הסיבה לשינוי דעתו של שאול בעניין; ייתכן כי ביטול השידוך נועד לפגוע בדוד ולהשפילו בחצר המלך, שכן מאז ניצחונו את גָּלְיָת, מעמדו של דוד היה גבוה משל שאול.
מרב ומיכל
סיבה אפשרית נוספת לשידוכה של מרב עם עדריאל המחולתי, היא מעשה החתירה או ההסתה והפירוד שנעשו בחצר בהקשר זה על ידי מיכל, בתו הצעירה של שאול, אשר אהבה את דוד ועשתה כמיטב יכולתה אצל אביה לבטל את התחייבותו.
בכתובים מדובר על "חמשת בני מיכל בת שאול, אשר ילדה לעדריאל בן ברזלי המחלתי". אמירה זו יש בה קושי: מרב היא זו שניתנה לעדריאל ולא מיכל, ומלבד זאת, על מיכל נאמר גם: "וּלְמִיכַל בַּת שָׁאוּל לֹא הָיָה לָהּ יָלֶד עַד יוֹם מוֹתָהּ". קיימות מספר תשובות שונות לסתירה זו, והמקובלות ביותר הן:
ישנה מחלוקת בתלמוד האם בפועל הייתה מרב אשתו של דוד. לפי רבי יוסי, נשא דוד את מרב ולאחר מותה את מיכל (לפי ההלכה, לאחר מות אשתו הרי הוא מותר באחותה). לפי רבי יהושע בן קרחה, דוד אכן קידש את מרב, אך לדעת שאול אביה היו אלו קידושי טעות שאינן תופסים (משום "מקדש במלוה" או מטעם הלכתי אחר) ולכן נשא דוד את אחותה מיכל בחייה. על־פי דעת רבי יהושע בן קרחה במחלוקת זו, את בניה של מרב גידלה מיכל אחותה, ומשום כך נקראו "בני מיכל". בספר שמואל ב' נאמר כי חמשת בנים אלו נמסרו לידי הגבעונים, והוצאו להורג.
קייטי הופקינס
קייטי הופקינס (באנגלית: Katie Olivia Hopkins) (נולדה ב-13 בפברואר 1975) היא אשת מדיה בריטית, מגישת תוכניות רדיו ומנחת טלוויזיה, זוכת פרס ארגון הנשים הבריטי בקולנוע ובטלוויזיה. בעלת טור בעיתון הבריטי סאן והחל מ-2015 גם באתר האינטרנט של הדיילי מייל.
הואשמה בגזענות על ידי עיתונאים, קבוצת אינטרס ופוליטיקאים על דעותיה בנושא מהגרים. תפקידה כפרזנטורית של תחנת הרדיו LBC הופסק ב-2017 בשל "ציוצים" בטוויטר בנוגע לפיגועים שאירעו במנצ'סטר. ב-2018 הצטרפה לאתר המדיה הקנדי The Rebel Media. הופקינס התבטאה מספר פעמים על רצח עם של אנשים לבנים. ידועה כאוהדת ישראל, אף על פי שהיו גם מי שהאשימוה באנטישמיות.
בינואר 2020 חברת טוויטר השעתה את פעילותה של הופקינס ברשת החברתית, לה היו מעל למיליון עוקבים, בטיעון שהיא מפיצה שנאה.
קורות חיים
הופקינס נולדה ב-13 בפברואר 1975 בברנסטייפל, דבון - מחוז בדרום-מערב אנגליה. אביה היה מהנדס חשמל ואמה כספרית בבנק. בילדותה גדלה בבידפורד ולמדה בבית ספר קתולי. הופקינס המשיכה ללמוד כלכלה באוניברסיטת אקסטר ואת סופי השבוע שלה בילתה באקדמיה לקצינים של חיל המודיעין של הצבא הבריטי. היא השלימה את הכשרתה הצבאית באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, אך סבלה מאפילפסיה במהלך קורס הסיום, ולכן לא זכתה למינוי. במקום, היא הצטרפה לחברה לייעוץ עסקי במנהטן עד 2005, ובספטמבר 2006 הצטרפה למשרד המטאורולוגיה הבריטי בתור יועצת מיתוג עולמי.
המתמחה
בזמן שהייתה בתקופת הניסיון במשרד המטאורולוגיה, הופקינס השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "המתמחה" של דונלד טראמפ בגרסה הבריטית בשנת 2006. באותה העונה, הפרס היה משרה תחת איש העסקים אלאן שוגר בשכר של 100,000 פאונד. להופקינס הוצעה התמודדות בתוכנית הגמר, אך היא סרבה. הפרק זכה לרייטינג של 6.2 מיליון איש.
תוכניות מציאות
הופקינס השתתפה בתוכניות מציאות נוספות כגון: אני סלבריטי, תוציאו אותי מכאן והאח הגדול - סלבריטי, שם סיימה במקום השני.
חיים אישיים
הופקינס נישאה לראשונה בספטמבר 2004 לדמיאן מק'קיני - נחת בריטי, להם נולדו שתי בנות. נישאה בשנית למארק קרוס ב-2010, חתונתם צולמה לתוכנית המציאות ארבע חתונות. הופקינס סבלה מאפילפסיה חריפה שהתפרצה בשנות העשרה המאוחרות שלה. ב-2016 עברה ניתוח בו הוסרו חלקים ממוחה כדי למנוע את התקפי האפילפסיה.
שפות ניז'ריות-קונגולזיות
משפחת-השפות הניז'ריות-קונגולזיות (קרויה גם שפות ניז'ר–קונגו) היא המשפחה בעלת מספר השפות הגדול ביותר באפריקה, בעלת כ־1,400 שפות נפרדות ומעל 180,000,000 דוברים. משפחת השפות הזו מחולקת לתשעה ענפים מרכזיים שונים: מאנדה, קורדופניות, אטלנטיות, איג'ויד, קרו, גור, אדמאוה-אובנגי, קוא, ובנו-קונגו.
תכונות משותפות
כמה תכונות המשותפות לשפות הניז'ריות-קונגולזיות הן מערכת סיווג שמות העצם בה אפיקסציה (מוספית) של שם העצם מבדילה בין ערכים שונים (כגון זכר או נקבה, חי או דומם, וכו'). בנוסף, רוב השפות במשפחה זו הן שפות טונאליות, המשתמשות במספר טונים שונים לביטוי אינפורמציה לקסיקלית או דקדוקית (אותה ההבהרה עם טון שונה מקבלת משמעות שונה). לרוב השפות ישנם בין שניים לחמישה טונים שונים.
קורדופוניות
ישנן כ-20 שפות קורדופונית והן דבורות על ידי כ-350,000. דוגמאות לשפות קורדופניות הן קואליב, לומון, קטלה, טירה, וטגוי הן דבורות בהרי הנובה בדרום סודאן
אטלנטיות (מערב-אפריקאיות)
ישנן כ-45 שפות אטלנטיות והן דבורות על ידי 30,000,000 אנשים בסוואנות בין סנגל לסודאן. דוגמאות לשפות אטלנטיות הן וולוף, פולאר וסרר.
קרו
ענף בעל 24 שפות הדבורות על ידי 3,000,000 אנשים באזור דרום מערב חוף השנהב, ודרום ליבריה. דוגמאות לשפות קרו הן איזי, קרומן, וגרבו
גור
ענף בעל 85 שפות הדבורות על ידי 20,000,000 אנשים בדרום מזרח מאלי, צפון חוף השנהב, בורקינה פאסו, צפון גאנה, טוגו, ובנין. דוגמאות לשפות הענף זה הן מור, גורמה, וקבייה
אדמאוה-אובנגי
ענף בעל 120 שפות הדבורות על ידי 12,000,000 אנשים, באזור צפון מזרח ניגריה, צפון קמרון, דרום צ'אד, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צפון קונגו, ומערב דרום סודאן. שפות אדמאווה-אובנגי הן באנדה, נגבקה, זאנדה, וגבאיה.
קוא
ענף זה מכיל 45 שפות הדבורות על ידי 20,000,000 אנשים בחוף השנהב, גאנה, טוגו ובנין.
בנו-קונגו
הענף הגדול ביותר של השפות הניז'ריות-קונגולזיות, המכיל 900 שפות שונות, הדבורות בכל מרכז ודרום אפריקה. דוגמאות לשפות בנו-קונגו הן יורובה, סוואהילי, ואדו.
אנדרה סיטרואן
אנדרה גוסטב סיטרואן (בצרפתית: André-Gustave Citroën; 5 בפברואר 1878 - 3 ביולי 1935), יזם צרפתי יהודי-הולנדי.
ביוגרפיה
כאשר היה בן שש, התאבד אביו בעקבות כישלונות בעסקים.
סיטרואן היה תלמיד מצטיין וסיים את לימודיו באקול פוליטקניק בשנת 1900. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כמהנדס במפעל לקטרים שהיה בבעלות ידידי המשפחה, האחים הינשטיין. בשנת 1905 השקיע את כספי הירושה שלו בחברה ושינה את שמה ל"סיטרואן-הונשטיין". הוא התקדם לייצור גלגלי שיניים מורכבים ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לייצור פגזים.
בשנת 1912 נפגש עם הנרי פורד בדטרויט והתרשם עמוקות משיטותיו לייצור המוני וזול של מכוניות. הוא החליט ליישם שיטות אלו באירופה, שעד אז יוצרו בה מכוניות בעבודת יד בלבד.
בשנת 1919 ייסד את חברת סיטרואן למכוניות, ובשנות השלושים הוביל אותה למעמד חברת הרכב הרביעית בגודלה בעולם. כבר בשנה הראשונה לפעילותו הוא ייצר 20,000 מכוניות בשיטת הסרט הנע, כשליש ממספר המכוניות בצרפת כולה באותה עת. בשנת 1934 החברה פשטה רגל והשליטה עליה עברה למישלן.
סיטרואן נפטר מסרטן הקיבה ב-1935. בשנת 1992 נחנך פארק על שמו ברובע החמישה עשר של פריז בדרום-מערב העיר, במקום בו עמד בעבר מפעל המכוניות שלו.
מדבר גובי
גוֹבִּי (במונגולית: Говь, בסינית: 戈壁 沙漠) הוא אזור מדברי גדול בצפון סין ובדרום מונגוליה. המדבר נתחם בידי הרי אלטאי מצפון, והרמה הטיבטית והמישור הסיני מדרום מערב. פירוש השם במונגולית הוא "מדבר", על אף שהמונגולים מבדילים בין הגובי לבין מדבר של ממש, מכיוון שניתן לקיים בגובי חיים. גובי הוא המדבר בעל השטח הגדול ביותר באסיה והחמישי בגודלו בעולם: שטחו כמיליון קילומטרים רבועים. הגובי הוא מדבר צל גשם, שנוצר על ידי הרמה הטיבטית החוסמת משקעים מהאוקיינוס ההודי מלהגיע לשטח מדבר גובי.
היסטוריה
מדבר גובי מיושב מזה שנים רבות על ידי נוודים מונגולים, קזחים וטטרים. כאשר לא ירדו גשמים במדבר, פשטו הטטרים על האזורים הפוריים שסביב המדבר. הפשיטות הללו ככל הנראה הניעו את הסינים לבנות את החומה הסינית הראשונה במאה השלישית לפני הספירה, ואת החומות המאוחרות יותר. רק חוקרים מערביים מעטים נכנסו לשטחו של המדבר עד למאה ה-20, ובהם ניתן למנות את מרקו פולו. בשנת 1925 יצאה משלחת מחקר מדעית אמריקאית לגובי על מנת לחפש חיות וצמחים קדומים, אנשי המשלחת גילו שבמדבר חיו בעבר הרחוק דינוזאורים וקרנפים ענקיים חסרי קרניים, ואף מצאו ביצי דינוזאורים.
הסכמי הים התיכון
הסכמי הים התיכון (גרמנית: Mittelmeerentente; צרפתית: Entente de la Méditerranée) היו סדרה של הסכמים שנחתמו בשנת 1887 בין בריטניה לבין איטליה ב-12 בפברואר (בתיווכה של גרמניה), לבין אוסטריה-הונגריה ב-24 במרץ ולבין ספרד ב-4 במאי. הערות נוספות להסכמים הועברו בין בריטניה, איטליה ואוסטריה-הונגריה ב-12 בדצמבר.
מדבר גובי
גאוגרפיה
רוחבו של הגובי ממזרח למערב כ-1,600 קילומטר ואורכו מדרום לצפון כ-800 קילומטר. שטחו כ-1.3 מיליון קילומטר רבוע והוא אחד המדבריות הגדולים בעולם. בניגוד לדימוי המקובל של מדבר, מרבית שטחו של הגובי אינו מכוסה חול אלא סלעים. האקלים בגובי הוא קיצוני. בקיץ הטמפרטורה גבוהה ועשויה להגיע ל-45 מעלות, ובחורף היא צונחת מתחת לאפס, ועשויה להגיע לשיא של 40- מעלות. החורף הוא העונה היבשה, והקיץ והאביב מתאפיינים בגשמי מונסון ובסופות שלג. על אף התנאים הקשים, משמש מדבר גובי בית גידול למינים שונים של בעלי חיים.
הסכמי הים התיכון
על פניו, נראה כי הסכמים אלה רק הכירו בסטטוס קוו שהתקיים באזור הים התיכון. אולם למעשה, אחת המטרות העיקריות שלהם הייתה לבלום את ההתפשטות של האימפריה הרוסית באזור הבלקן ואת רצונה לשלוט במיצרי הבוספורוס והדרדנלים. מנקודת מבט הזו, ההסכמים גם ערבו להישרדותה של האימפריה העות'מאנית. בנוסף, הם הגנו על האינטרסים האיטלקיים אל מול צרפת, ומכאן שאיחדו כוחות עוינים לרוסיה בבלקן ולצרפת בצפון אפריקה.
מדבר גובי
גאוגרפיה
אגם קרסנט הוא בין מקורות המים הבודדים באזור.