cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסמך הרפז
לאחר חשיפת המסמך ב"אולפן שישי"
עם פרסום מינויו של תמיר פרדו לראש המוסד, שורבב שמו לפרשה כמי שסיבוני שוחח איתו על המסמך קודם חשיפתו לציבור (בדיווחים קודמים הוא הוזכר רק כ"ת'"). הרמטכ"ל אשכנזי ציין על פרדו כי "חלקו בעניין שולי".
בדיקת מבקר המדינה
ב-26 באוקטובר 2010 הודיע מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, על פתיחת ביקורת בנושא זה, ופירט את יעדיה: בדיקת פעילותו של הרפז במערכת הביטחון, ומכלול הפעולות במערכת הביטחון הקשורות במסמך, ובכלל זה תהליך בחירת הרמטכ"ל. ב-4 במרץ 2012 מסר המבקר את טיוטת דו"ח הביקורת למעורבים המרכזיים בפרשה, גבי אשכנזי ואהוד ברק, וכן לרמטכ"ל בני גנץ וליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין. אף שמדובר בטיוטה שיש לשמור את תוכנה בסוד (לפחות עד לפרסום הדו"ח הסופי), תוך שעות מעטות פורסמו באמצעי התקשורת פרטים מהטיוטה ותגובות של אישים המוזכרים בה.
ב-3 בדצמבר 2012 מסר מבקר המדינה יוסף שפירא את הדו"ח העוסק בפרשה למבוקרים ולגורמים נוספים. הדו"ח סווג "סודי ביותר" ועל תוכנו הוטל צו איסור פרסום. ב-6 בינואר 2013 פרסם מבקר המדינה את הדו"ח הסופי שלו בפרשת "מסמך הרפז", ובו ביקורת על התנהלותם של וינר, אשכנזי וברק.
בעקבות בדיקתו המליץ מבקר המדינה ליועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה פלילית מחודשת בפרשת מסמך הרפז.
שר הביטחון ברק פנה אף הוא ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה לפתוח בחקירה פלילית נגד אשכנזי, בחשד ללקיחת שוחד, סיוע במתן שוחד ועבירות נוספות. אשכנזי דחה טענות אלה.
חקירה פלילית
ב-1 באוגוסט 2013 היועץ המשפטי לממשלה החליט להרחיב את החקירה ולהטיל על המשטרה לחקור את המעורבים בפרשה.
ב-19 במרץ 2014 נעצרו לחקירה אבי בניהו, ארז וינר ובועז הרפז, ושוחררו למעצר בית. עוד נחקר באזהרה סמנכ"ל משרד הביטחון, בצלאל טרייבר במאי 2014 נחקר באזהרה אמיר קין, הממונה על הביטחון במערכת הביטחון ביוני 2014 נחקר באזהרה מזכיר הממשלה, אביחי מנדלבליט, שבעת פרסום מסמך הרפז היה הפרקליט הצבאי הראשי. בהמשך אותו חודש נחקרו באזהרה גבי אשכנזי ואשתו רונית.
בתחילת ספטמבר 2014 המליצה המשטרה להעמיד לדין חלק מהנוגעים בדבר, אשכנזי, עוזרו וינר, אבי בניהו ואביחי מנדלבליט, בחשדות להפרת אמונים ושיבוש מהלכי משפט, משום שידעו על המסמך ולא דיווחו עליו. במאי 2015 החליט היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין לסגור את תיק החקירה נגד מנדלבליט בגין "מכלול נסיבות העניין". שופטי בג"ץ, בעתירה נגד מינויו של מנדלבליט ליועמ"ש, פירשו שסגירת התיק הייתה בין השאר בגין חוסר אשמה. לדברי ויינשטיין, לא זו הייתה כוונתו, ולא היה ניתן לסגור את התיק בגין חוסר אשמה. בינואר 2016 החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את תיקי החקירה נגד אשכנזי, וינר, בניהו וסיבוני, ולהעמיד לדין את הרפז, בכפוף לשימוע. בנובמבר 2018, כחלק מעסקת טיעון, הודה והורשע הרפז בזיוף המסמך. במאי 2019 נגזרו עליו 220 שעות שירות לתועלת הציבור.
ספקולציות בדבר מזייף המסמך
במהלך הפרשה עלו בתקשורת ספקולציות שונות בדבר השאלה האם הרפז זייף את המסמך לבדו או שמא היו לו שותפים לדבר העבירה. הספקולציות גברו לאחר שנחשף כי בדיקת פוליגרף משטרתית מצאה את הרפז דובר שקר בטענתו שזייף את המסמך לבד. במהלך החקירה המשטרתית נבדקו בפוליגרף מספר דמויות סביב השאלה האם זייפו או היה להם קשר לזיוף המסמך. בדיקת פוליגרף אינה קבילה בבתי המשפט בישראל ככלי ראייתי, אולם משמשת גופים שונים ככלי בדיקה.
היבטים עיתונאיים
ביום ראשון שלאחר חשיפת המסמך הקדיש "ידיעות אחרונות" את רוב העמוד הראשון שלו לפרשה, בכותרת ענק שבה מילה אחת "לחקור", ומתחתיה תמונתו של גלנט. 11 ימים מאוחר יותר יצא "מעריב" בעמוד ראשון בעיצוב דומה, אך עם קורבן אחר (בעקבות הגילוי שהרמטכ"ל ידע על קיום המסמך): כותרת ענק שבה מילה אחת "עננה", ומתחתיה תמונתו של אשכנזי.
פרסום קיומו של המסמך ללא בדיקה מספקת של אמינותו העלה שאלות של אתיקה עיתונאית. הפרשן אורן פרסיקו העיר: "ההאשמה בדבר פרסום בלא בדיקה מספקת נכונה לא רק באשר לפרסום שהבעיר את הפרשה, אלא גם לפרסומים העיתונאיים הרבים שבאו בעקבותיו".
בפברואר 2011 יצא לאור ספרם של העיתונאים דן מרגלית ורונן ברגמן, "הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל", שנכתב בעקבות פרשת מסמך הרפז, ומותח ביקורת חריפה על התנהלותם של הרפז ואשכנזי. בטורו בעיתון "ישראל היום" קרא מרגלית למצות עד תום את החקירה בעניין המסמך, אולי בנתיב הפלילי, ולא להסתפק בעסקת טיעון עם הרפז.
אמצעי התקשורת חזרו לעסוק באחד מספיחי הפרשה כאשר ב-8 במאי 2020 העיתונאית איילה חסון בחדשות 13 הפרה צו איסור פרסום וחשפה תמליל שיחה, שמקורו בהאזנת סתר, בנוגע למסמך הרפז בין הפצ"ר אביחי מנדלבליט לרמטכ"ל גבי אשכנזי. על פי התמליל אמר מנדלבליט לאשכנזי: "אני אסגור לך את העניין", בעוד אשכנזי מספר: "המפכ"ל איתנו, דואג לנו".
משמעות ציבורית של המסמך
כבר עם חשיפת המסמך ציין אמנון אברמוביץ' שלמסמך חשיבות רבה גם אם הוא מזויף - "זה עדיין מעיד על התרבות הפנימית במערכת הביטחון, עדיין מעיד על שותפות גורמים חיצוניים, בתהליך בחירת רמטכ"ל ובתהליך גריעת מעמדו של רמטכ"ל מכהן".
סגן הרמטכ"ל, בני גנץ, תיאר את המסמך בפורום מטכ"ל כ. מאוחר יותר הוסיף:.
כשבועיים לאחר חשיפת המסמך, כתב פרשן "הארץ", אלוף בן: "אם החשדות יתאמתו, ו"מסמך גלנט" אכן זויף בידי קציני צה"ל במילואים ואף בשירות קבע, הרי שהיה כאן פוטש: ניסיון של קצינים לחתור נגד שר הביטחון, אהוד ברק, כדי לסכל את מינוי האלוף יואב גלנט לרמטכ"ל ואולי אף להביא להדחת ברק".
עמדה דומה הציגו פרשן "הארץ" ארי שביט והעיתונאים דן מרגלית ורונן ברגמן (בספרם "הבור").
אמנון אברמוביץ', שחשף את המסמך, אמר שתוכנו תאם שיחה שקיים עם יוני קורן, ראש מטהו של ברק, בינואר 2011.
המרחב הקיברנטי
המרחב הקיברנטי או סביבת רשת (באנגלית: Cyberspace; סייברספייס) הוא מרחב מטפורי של מערכות מחשב ורשתות מחשב בו נאגרים נתונים אלקטרוניים ומתבצעת תקשורת מקוונת ואינטראקטיבית, ללא תלות במיקום הגאוגרפי של המשתמשים בו. המרחב הקיברנטי הוא קונספט חוזר ונשנה בספרות המדע הבדיוני.
המונח הוטבע לראשונה על ידי סופר המדע בדיוני ויליאם גיבסון בשנת 1982 בספרו "Burning Chrome" והפך בהמשך פופולרי ברומן "נוירומנסר" אותו הוא הוציא לאור בשנת 1984. בשנות ה-90 הפך המונח למילה נרדפת ל-World Wide Web, במיוחד בקרב חוגים אקדמיים.
מבחינה חברתית, המרחב הקיברנטי מאפשר למשתמשים בו לקיים דרכו אינטראקציה, להחליף רעיונות, לשתף מידע, לספק תמיכה חברתית, לקיים עסקים ומסחר, ליצור אמנות, לשחק במשחקים, לעסוק בדיון פוליטי וכן הלאה.
אין להתבלבל בין המונח לרשת האינטרנט עצמה. המונח מתייחס לעיתים רבות לאובייקטים ולזהויות הקיימים ברשת האינטרנט, כך שניתן לומר, מבחינה מטאפורית, כי אתר אינטרנט נמצא במרחב הקיברנטי. לפיכך, האירועים אשר מתרחשים באינטרנט אינם לוקחים חלק במדינות בהן המשתתפים או השרתים נמצאים פיזית, אלא "במרחב הקיברנטי".
לווייתן מקור ענק ביירד
לווייתן מקור ענק ביירד (שם מדעי: Berardius bairdii) הוא מין של לווייתן מקור גדול החי בעיקר בצפון האוקיינוס השקט והוא המין הגדול ביותר במשפחתו, אפילו יותר מקרוב משפחתו לווייתן מקור ענק ארנוקס. לווייתן זה קרוי ע"ש החוקר ספנסר ביירד (1823 – 1887).
מאפיינים
לווייתני ענק אלה מגיעים לאורך 12-13 מ' בממוצע ושוקלים עד 14 טון - גדולים יותר מאשר אורקה. הם בעלי לסת תחתונה ארוכה מהעליונה ועם שיניים תחתונות בולטות. הסנפירים קטנים ביותר ומעוגלים והגוף מוארך ודק יחסית למיני המשפחה. בדרך כלל צבעם כהה מאוד עד שחור אם כי לעיתים ישנם פרטים אפורים. אין הרבה הבדלים בין שני המינים אך לשניהם צלקות רבות על הגוף.
לווייתנים אלה חיים רק בצפון האוקיינוס השקט סביב ים ברינג, ים יפן וים אוחוצק. בדרך כלל הם חיים במצולות בקצוות של דפים יבשתיים ולעיתים מגיע גם לאזורי חופים או איים מבודדים. הוא נפוץ מים ברינג בצפון עד איים דרומיים ביפן כמו איי בונין ואיי איזו, בצד המזרחי ועד חצי האי באחה קליפורניה במערב. ייתכן שהם חיים גם בים סין הדרומי וסמוך לחופי סין. אוכלוסייתם ירדה מאוד עקב ציידי לווייתנים יפנים וסינים שצמצמו מאוד את מספרם, אף שהמין מוכרז כמוגן.
החלטה 2 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 2 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה ב-30 בינואר 1946 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ההחלטה עודדה את איראן ואת ברית המועצות לפתור את הסכסוך שלהן בנוגע לכוחות הסובייטים שנשארו בשטח איראן בסיום מלחמת העולם השנייה. בעלות הברית כבשו שטחים באיראן במלחמה עקב הצהרת התמיכה של השאה בהיטלר, ולא התפנו בסיומה. בסיום המלחמה נחתם הסכם המחייב התפנות של כוחות הצבא הבריטי, שאכן התפנו, ושל הצבא האדום. מועצת הביטחון ביקשה להתעדכן במשא ומתן בין שני הצדדים בכל עת.
יסמין סאקס פרידמן
יסמין סאקס-פרידמן (נולדה ב־12 ביוני 1973, י"ב בסיון ה'תשל"ג) היא חברת הכנסת מטעם יש עתיד.
ביוגרפיה
יסמין פרידמן נולדה בבאר שבע. היא פועלת לקידום זכויות בעלי חיים, ומובילת מאבקים למען דיור ציבורי. עם הקמת "יש עתיד" הצטרפה לפעילות המפלגתית ובהמשך מונתה למנהלת מחוז באר שבע בתנועת "יש עתיד".
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 היא נבחרה לחברת מועצת העיר באר שבע מטעם סיעת "אור" בראשות משה ינאי שזכתה בשני מנדטים. לקראת הבחירות ב-2018 היא פרשה מסיעת "אור" והקימה את סיעת "קהילה" שזכתה במנדט אחד בבחירות אלו. במועצת העירייה כיהנה כיושבת ראש הוועדה העירונית לאיכות הסביבה ובעלי חיים. בראש רשימת "יש עתיד" הייתה לראשת הסיעה הראשונה במועצת העיר באר שבע.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה־19 של רשימת יש עתיד, שזכתה ב-17 מנדטים. עם זאת, לאחר כניסתה של יש עתיד לממשלת ישראל השלושים ושש והפסקת חברותה של השרה אורנה ברביבאי במסגרת החוק הנורווגי, היא הושבעה כחברת הכנסת העשרים וארבע. בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצבה במקום ה-20 ברשימה, ונבחרה שנית לכנסת.
חיים אישיים
פרידמן, נשואה ואם לבן, ומתגוררת בבאר שבע. מנהלת אורח חיים טבעוני. היא בוגרת תואר ראשון במינהל ציבורי באוניברסיטה הפתוחה, ובוגרת מכון מנדל למנהיגות בנגב.
שימור (פסיכולוגיה)
שימור היא יכולת קוגניטיבית להבחין כי כמות קבועה של חומר אינה משתנה, גם אם החומר משנה את צורתו או מראהו, או שמוחלף המכל בו הוא נמצא. מושג זה הוא אחד המאפיינים בתאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של הפסיכולוג ז'אן פיאז'ה של "השלב הפרה-אופרציונלי" בהתפתחות הילד. על פי רוב, יכולת זו מתפתחת במלואה עד גיל שבע.
ניסוי השימור של פיאז'ה
ניסוי השימור של פיאז'ה הוא מן הניסויים המפורסמים בפסיכולוגיה בפרט, ובמדע ניסויי בכלל. קל למרבית המבוגרים להבין את ההשערה הנבדקת, קל לחזור על הניסוי, והוא תואם לכללי האתיקה המקובלים במחקר.
על פי התאוריה של פיאז'ה, החשיבה של ילדים בגילאי 3-7 שנים היא חד-ממדית, והם אינם מסוגלים לשקלל מספר מדדים בו זמנית. מהלך הניסוי: לילד מוצגים שני מכלים, האחד רחב ונמוך, והשני צר וגבוה. המכל הראשון מלא במים, אותם שופכים אל המכל השני. המכל הראשון מתרוקן לחלוטין כאשר המכל השני מתמלא לחלוטין. מרבית המבוגרים יטענו כי מכיוון שהמכלים יכולים להכיל בדיוק אותה כמות מים, נפחם שווה. לעומתם, מרבית הילדים בגילאי שלוש לשבע יטענו כי המכל הגבוה מכיל יותר מים. גם אם יציגו לעיני הילד כי המים מהמכל הגבוה ממלאים בחזרה את כל המכל הנמוך, יישאר הילד איתן בדעתו כי במכל הגבוה יש יותר מים.
החשיבה החד-ממדית לה טוען פיאז'ה, מתארת את יכולתו של הילד להתמקד במימד אחד בלבד (אפקט המרכוז), בדוגמה זו — גובה המכל, תוך התעלמות ממאפיינים אחרים. בנוסף, המימד הנראה לעין מוחשי, בעוד שתכונת הכמות של החומר היא תכונה מופשטת יותר.
כדי שהילד יוכל להבין את השימור שבדוגמה, עליו להצליח להבין שלושה שיקולים שונים:
באופן דומה יטען הילד בשלב התפתחותי זה, שמספר קבוע של כדורים המסודרים בטור ברווחים קבועים זה מזה, גדול מאותו מספר כדורים המסודרים ברווחים קטנים יותר. כן יטען הילד ששני כדורי פלסטלינה שווים במשקלם יהיו שונים אם אחד מהם יהפוך לצורה מוארכת של נקניקיה או לצורה שטוחה רחבה.
מאפיין נוסף של החשיבה הפרה-אופרציונלית (שלב בהתפתחות המחשבתית, על פי תורתו של פיאז'ה) הוא האגוצנטריות. על פי המחקר של פיאז'ה (שנבדק בניסויים אחרים), ילדים בשלב זה מניחים כי מה שנשקף מעיניהם זהה למה שרואים אחרים, גם אם הם נמצאים במקום שונה.
סוגי שימור
אחדים מסוגי שימור שנחקרו:
ביקורת
חוקרים שונים טענו כנגד התאוריה של פיאז'ה בכלל ותפיסתו בעניין השימור בפרט, כיוון שהוא לא ביצע את ניסוייו בכלים אמפיריים ומדעיים מקובלים, ואף ביצע אותם על קבוצה קטנה מאוד של ילדים, בעיקר ילדיו הפרטיים, דבר שלטענת החוקרים היטה את תוצאות ניסוייו. כן נטען כי טכניקת הניסוי היטתה את תשובות הילדים, למשל נטען כי בגיל זה ילדים נוטים לחשוב שאם הם נשאלים אותה שאלה פעמיים (לפני ואחרי שפיכת נוזל לכלי גבוה יותר), סימן שתשובתם לשאלה הראשונה שגויה, ולכן הם משנים את התשובה לשאלה השנייה.
בהמשך לכך, נטען כי פיאז'ה לא העריך נכונה את הגילאים בהם נרכשת יכולת השימור. ניסוי דומה שנערך תוך הצגת השאלה בהקשר אחר, למשל "...ואז טדי הדובי השובב שינה בטעות את X" (בהשוואה למצב בו החוקר הוא זה ששינה את מערך הכלים הניצבים מול הילד בניסוי), העלה כי ילדים מגלים יכולת שימור כבר בגיל 4, מוקדם בהרבה מכפי ששיער פיאז'ה.
גישת עיבוד המידע מציגה הסבר שונה במקצת לבעיית השימור מזו הפיאז'יאנית. על פי הגישה, המעבר מתפיסת אמת מותנית לאמת הכרחית הוא העומד מאחורי השוני בהבנה. אמת מותנית מוסקת על פי תצפית וניסוי, ואמת הכרחית מוסקת על פי הכרח לוגי. בתחילה אין הילד מבין ששפיכת נוזל מכלי לכלי מחייבת לוגית את שמירת כמותו, אך ייתכן שבהמשך התפתחותו הוא משתמש בכלים תצפיתיים, המבהירים לו שלא התחולל שינוי כמותי. למשל, הוא שם לב שבעוד בממד האורך התארך הנוזל, בממד הרוחב הוא נעשה רחב יותר.
כן נטען כי בתרבויות שונות יכולת השימור מתפתחת בגילאים שונים, וייתכן שבתרבויות מסוימות היא כלל לא קיימת.
קישורים חיצוניים
https://youtu.be/yfSbOE9iwyM האוניברסיטה הפתוחה, פסיכולוגיה התפתחותית התאוריה של פיאז'ה פרופ סידני שטראוס פרופ דוד חן
צ'ישפיש
צִ'ישְפִּיש (תעתיק: Čišpiš, ביוונית: Τεΐσπης; 675-640 לפנה"ס), בנו של האחמניש ואבי סבו של כורש הגדול. יש ראיות לכך שכורש הראשון ו-Ariaramnes היו שניהם בניו. כורש הראשון הוא סבו של כורש הגדול, ואילו Ariaramnes הוא סבא רבא של דריווש הראשון. על פי ממצאים מהמאה ה-7 לפנה"ס, הוא כבש את עיר העילמית אנשאן לאחר שהשתחרר משלטון מדי, והרחיב את ממלכתו שהייתה כפופה לשלטון עילם. הוא הוחלף על ידי בנו השני, כורש הראשון.
כמו גדולים
"כמו גדולים" היא קלטת וידאו ביתית לילדים משיריו של הזמר אריק איינשטיין, שיצאה ב-1991.
עלילה
בקלטת משולבים מערכונים קצרים בכיכובם של מוני מושונוב וצבי שיסל, המגלמים בקלטת ילדים זו שני סבלים הגוררים ארגז ענק במעלה גרם מדרגות מתפתל ונתקלים במפתיע באריק, בחבורת ילדים, בלהטוטנים, בליצנים ובמספרי סיפורים המגיחים מן הארגז. השניים, הרואים בכך רווח גדול, משתדלים לעשות עבודתם נאמנה אך מדי פעם מנסים גם הם לשיר, לרקוד ולנגן, דבר היוצר מגוון פספוסים ונפילות המשמשות, לצד מערכונים רגילים, כרגעי צחוק בקלטת. קטע לדוגמה הוא קטע בו מושונוב ושיסל מורידים ארגזים ממדף גבוה וחוסר התמרון ביניהם עולה להם בלא מעט כאבי ראש. שירים רבים המופיעים בקלטת הם להיטים של איינשטיין, ביניהם "אמא שלי", "עוף גוזל", "פזמון ליקינטון", "קילפתי תפוז" ו"גברת עם סלים". השירים זוכים למעין קליפים. איינשטיין עצמו מופיע בקלטת.
ידוענים
בשנת 2019 עלה מחזמר המבוסס על הקלטת בהשתתפותם של ישראל קטורזה, עומר חזן, קים אור אזולאי, כיתריה (לסירוגין עם נועם קלינשטיין) ועמית מורשת.
טכניקות
הקליפ ל"מה עושות האיילות" משלב אנימציה משולבת-וידאו ובה נראית טלוויזיה מצוירת מרחפת שבה נראית דמותו של איינשטיין שרה חלקים מהשיר. הקליפ לשיר "אדון שוקו" משלב ציורים שהוגדלו כרקע, צילום וידאו ובובות שטוחות בצורות של ראשים הנעות בקצב השיר, שניתן לראות שמונעות על ידי הילדים, שיושבים מאחור על כיסאות ומחזיקים את הראשים. ב"שבת בבוקר" מוקצן עניין הבובות ומשולבות בו בובות בגודל אנושי המגלמות את אמא (ששותה "המון" קפה ומנדנדת את הילד בפארק) ואת אבא (שקורא "המון" עיתון עם הילד בפארק, בין השאר). ב"במדינת הגמדים" נעשה שימוש באנימציית תלת-מימד של דמויות זזות+רקע ושוב, איינשטיין מופיע בדמותו הוא כברוב הקליפים בקלטת זו ובקלטת ההמשך, חובש מדי פעם כובע.
מחיאת כפיים
מחיאת כפיים היא הטחת שתי כפות הידיים זו בזו בעודן פרושות, ובהרחבה גם הצליל שפעולה זו יוצרת.
מחיאות כפיים נהוגות כמחווה להבעת הערכה, ונמחאות בדרך כלל על ידי קהל בסיום הופעה אמנותית, נאום, מצגת וכיוצא בזה.
מחיאת כפיים משמשת גם כליווי קצבי למוזיקה, שירה או ריקוד. שימוש כזה במחיאת כפיים ככלי הקשה נפוץ במיוחדת במוזיקת גוספל ובפלמנקו. סטודנטים למוזיקה נוהגים למחוא כפיים בקצבה של מוזיקה כתובה על מנת ללמוד את ערכם של תווים שונים ולהתרגל לקצבן של יצירות חדשות הנלמדות. במופעים מוזיקליים יש והאמן מזמין את הקהל להצטרף במחיאות כפיים לפי קצב המוזיקה.
תשואות
כשקהל מוחא כפיים לאות הערכה, כמקובל במערב, כל אדם בקהל מוחא באופן שונה, אך מחיאות כל הקהל נוטות להסתנכרן במידה מסוימת. כדוגמה לתקשורת לא מילולית המונית, מחיאות הכפיים של הקהל הן מדד פשוט לחוות הדעת הממוצעת של כלל הקהל - ככל שהרעש המופק עז וממושך יותר, כך חזקה יותר ההערכה או ההתלהבות.
מחיאות כפיים נפוצות בכל העולם ומבוצעות במגוון דרכים. אופן הביצוע הוא תלוי תרבות. לרומאים היה פולחן של תשואות בהופעות בציבור, שהביע רמות שונות של הערכה: הקשה באצבע צרידה, מחיאה בכפיים פתוחות או באגרופים, נפנוף כנף הטוגה - מנהג שהקיסר אורליאנוס החליף בממחטות שחילק לנתיניו. בתיאטרון הרומי הקהל הביע הערכה באמצעות שירה.
בתחילת ימי הנצרות הועתקו מנהגי הבעת ההערכה מהתיאטרון אל הכנסייה. במאות ה-4 וה-5 היה נהוג למחוא כפיים למטיפים אהודים.
בצרפת התקיים החל מהמאה ה-16 מוסד ה-Claque ("מחיאת כפיים" בצרפתית) - קבוצות של מריעים מקצועיים שמחאו כפיים תמורת שכר בתיאטראות ובבתי האופרה. מטרת התארגנות זו הייתה ליצור בעיני הקהל אשליה של רמת הערכה מוגברת. המנהג נפוץ גם לאיטליה (למשל בלה סקאלה במילאנו), וינה, לונדון (קובנט גארדן), וניו יורק (המטרופוליטן אופרה). המוסד דעך במאה ה-20. בין המתנגדים לו היו גוסטב מאהלר וארטורו טוסקניני.
בימינו, מחיאת כפיים במהלך קונצרט נחשב כהפרת כללי הנימוס המקובלים, זאת בניגוד לנהוג באופרה. בתיאטרון ובעצרות פוליטיות נהוגות מחיאות כפיים גם עם עלייתם לבמה של שחקנים ופוליטיקאים מוכרים, עוד בטרם פצו פה. מנהג זה מיועד להבעת הערכה על הישגי העבר.
בנסיבות מסוימות נהוג למחוא כפיים במהלך האירוע. נשיא ארצות הברית, מופרע לעיתים תכופות על ידי מחיאות כפיים בנואמו את נאום מצב האומה השנתי. ישנם אף ערוצי חדשות בטלוויזיה האמריקאית המנהלים מעקב אחר מספר ההפרעות הללו. בהופעות ג'אז מוחאים לעיתים כפיים תוך כדי הנגינה, כאשר הנגן מסיים קטע סולו מאולתר.
במדינות מסוימות ובהן ישראל, בטיסות (בעיקר בינלאומיות), הנוסעים מוחאים כפיים בזמן שהמטוס נוחת. התכלית של המנהג איננה ברורה.
במשחקי גולף נהוגה "מחיאת גולף" - מחיאת כפיים שקטה, על מנת לא להפריע לשחקנים אחרים.
חירשים מחליפים את מחיאת הכפיים בנפנוף ידיים, מחווה אשר האפקט הוויזואלי שלה גדול יותר.
מחיאת כפיים בעמידה
מחיאת כפיים בעמידה היא סוג של מחיאות כפיים סוערות המתרחשות בעת שהקהל היושב נעמד תוך כדי מחיאות כפיים, לאחר הופעה או נאום יוצאי דופן. מחיאת כפיים בעמידה נחשבת מחווה של כבוד מיוחד, ונהוגה לעיתים קרובות בעת כניסה או עזיבה של נואם או מבצע על הבמה, בעת שהתשואות נמשכות עד שהאדם עוזב או מתחיל את נאומו או מופעו, ולעיתים לצורך בקשת הדרן בסוף הופעה.
מחיאות כפיים למנוח או לסימן אבל
במספר מדינות (וישראל בתוכן) החלה בעשורים האחרונים תופעה של שימוש במחיאות כפיים כדי לתת כבוד אחרון לאדם שנפטר או באיתות של אבל. לדוגמה בארצות הברית, בטקס האזכרה להרוגי פיגועי 11 בספטמבר, הקהל מוחא כפיים כמו בכל טקס אחר שאיננו טקס אבלות. כך גם היה בטקס פורום השואה הבינלאומי בישראל ב-2020. בבריטניה החלו לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 למחוא כפיים במקום לעמוד דקת דומייה במשחקי כדורגל, כדי לתת כבוד אחרון לשחקנים ואוהדים שנפטרו. המנהג הגיע לישראל והתפתח למצב שבו כל איש חשוב שנפטר, גם אם אינו אוהד או שחקן של קבוצה כלשהי (אישיות פוליטית, ידוען וכדומה), ובמקרים קיצוניים אף נפגעי פעולות איבה, זוכים למחיאות כפיים במקום לדומייה במגרשי הכדורגל בישראל. בנוסף, בניגוד לבריטניה שהמנהג מוגבל למשחקי כדורגל בלבד, בישראל המנהג התפשט גם לאירועי ספורט אחרים כמו כדורסל למשל. ב-12.11.2021, זו הייתה הפעם הראשונה בישראל שמחאו כפיים במקום לעמוד דום לאדם שנפטר באירוע ספורט שאיננו משחק קבוצתי, בתחרות איש הברזל. באופן דומה בארצות דוברות אנגלית מוחאים לפעמים כפיים בהלוויות של אנשים חשובים וידוענים, או מוחאים כפיים במקום לעמוד דקת דומייה (או בנוסף לדקת הדומייה). בישראל, תופעה זו החלה תחילה בעיקר בהלוויות של ידוענים, אך תועדו גם מספר הלוויות מתוקשרות של אנשים אלמונים שמחאו בהן כפיים. רבים מביעים ביקורת על צורת שימוש זו של תשואות, משום שזה עלול להתפרש כחוסר נימוס, ושזה יוצר אשליה של זלזול, לגלוג או פגיעה בכבוד הנפטר ובמיוחד ביזוי והפרת האבל. באופן דומה, ערוץ 24, משדר תכופות בימי זיכרון, הופעות חיות של זמרים באולפן מול קהל שמוחא כפיים. זאת אף על פי שלא מקובל לשדר הופעות חיות, בפרט מול קהל, וכן למחוא כפיים, בימי זיכרון וימי אבל. כמו כן, בשנים האחרונות, חלק מהתוכניות ששודרו לזכר אנשים חשובים שנפטרו, שודרו מול קהל חי. כמו כן, השימוש במחיאות כפיים במקום בדקת דומייה במשחקי כדורגל, עלולה להתפרש כדרך "עדינה" לביזוי דקת דומייה. אולם, ברוב מדינות העולם, מחיאות כפיים לאדם שנפטר, עדיין נחשבות למנהג אסור, גס ופוגעני מהסיבות שצוינו.
מחיאות איטיות
בתרבויות מסוימות מחיאות כפיים איטיות הן ההפך מתשואות - מטרתן להקניט או ללעוג ולהביע חוסר הערכה ואות לאמן לעזוב את הבמה. סוג זה של מחיאות איטיות הוצג לראשונה בקולנוע בסרט האזרח קיין, משנת 1941. באנגליה מפורסם מקרה משנת 2000 בו חברות ארגון נשים הגיבו במחיאות איטיות כלפי נאום של ראש הממשלה, טוני בלייר. בתרבויות אחרות, עם זאת, מחיאות כפיים איטיות הן דווקא סימן של כבוד, וזאת, כאשר נהוג ללוות אישים חשובים במחיאות איטיות בצאתם מאירועים ציבוריים.
כמו כן, קיימת תופעה שהחלה בסרטי קולנוע והפכה לממשית בחיי היום יום, שלפעמים, לאחר סיום של הצגה או ביצוע מול קהל, בתחילה יש דממה ולאחריה יחיד מהקהל מתחיל למחוא כפיים באיטיות. אט אט מצטרפים אליו עוד אנשים, עד שהמחיאות הופכות לתשואות.
תשואות סוערות בסיום מופע אמנותי הופכות לעיתים למחיאות כפיים איטיות הרומזות לאמן לחזור להדרן או לצוות המופע להעלות לבמה לסדרת השתחוויות.
ביהדות
מחיאת כף מוזכרת במקרא כביטוי של שמחה: ". פעולת מחיאת הכף, מוזכרת בהלכה בהטיות שונות כגון "ספיקת כף", "טפוח ביד" ועוד.
בחסידות
מחיאת כף אל כף מועילה למיתוק דינים: (ליקוטי מוהר"ן תורה י' סעיף א' ותורה מ"ו).
שימושים אחרים
ידוע גם המנהג שבהופעה שתחילתה מתעכבת והקהל חסר סבלנות, מתחיל הקהל למחוא כפיים על מנת להביע מחאה ולזרז את השחקנים, המציגים, או הזמרים לעלות לבמה ולהתחיל במופע.
קיים התקן חשמלי ("The Clapper") המאפשר הדלקה וכיבוי של מכשירי חשמל ביתיים על פי צליל מחיאת כפיים.
אמרת קואן (זן בודהיזם) מפורסמת תוהה: "מהו הקול שמשמיעה מחיאת כף יד אחת?"
תהליך גרם-שמידט
תהליך גרם-שמידט הוא תהליך המקבל בסיס סדור של מרחב מכפלה פנימית ומחזיר בסיס אורתונורמלי (אפשר לבצע את התהליך באופן חלקי לקבלת בסיס אורתוגונלי).
את התהליך אפשר להפעיל על קבוצת וקטורים בלתי תלויה ליניארית כלשהי, כל עוד היא מעוצמה סופית או אלף אפס, והוא מחזיר קבוצה אורתוגונלית הפורשת את אותו תת-מרחב. יתרה מזו, התהליך עובר על הווקטורים בזה אחר זה, פעם אחת בלבד, ולכל k הוא אינו משנה את תת-המרחב ש-k הווקטורים הראשונים פורשים. שינוי קל בתהליך מאפשר להפעילו גם על קבוצה תלויה ליניארית.
לתהליך שימושים בחקר מרחבי מכפלה פנימית, מטריצות סימטריות ומרחבי הילברט.
רקע
האלגברה הליניארית עוסקת במבנים אלגבריים הקרויים מרחבים וקטוריים. לכל מרחב וקטורי יש בסיס, שהוא קבוצת וקטורים המאפשרת לתאר באופן תמציתי כל וקטור של המרחב. אם מוגדרת על המרחב מכפלה פנימית, מתקבלים ממנה מושגים של אורך וזווית בין וקטורים. במקרה כזה נוח להשתמש בבסיס שבו האורך (נורמה) של כל וקטור הוא 1, וכל שני וקטורים מאונכים זה לזה; בסיס כזה מכונה בסיס אורתונורמלי.
תיאור אינטואיטיבי
לתהליך גרם-שמידט שני מרכיבים: נרמול והטלה. נרמול מחליף וקטור נתון בווקטור באותו כיוון, שאורכו 1. הטלה היא פירוק של וקטור נתון לשני מרכיבים: אחד נפרש על ידי הווקטורים הקודמים בבסיס, והשני ניצב להם.
התהליך פועל כך: מנרמלים את הווקטור הראשון. אז מפרקים את הווקטור השני לרכיבים, כאשר הרכיב הראשון הוא בכיוון הווקטור הראשון, והרכיב השני בכיוון הניצב לו. מחליפים את הווקטור השני ברכיב הניצב לווקטור הראשון, ומנרמלים את התוצאה. התקבל וקטור שניצב לווקטור הראשון, אורכו הוא 1, והמרחב שהוא והווקטור הראשון פורשים שווה לזה שפרשו שני הווקטורים המקוריים. התהליך ממשיך כאשר בכל שלב מפרקים את הווקטור הבא לשני רכיבים - האחד במרחב שנפרש על ידי הווקטורים שכבר עברו את התהליך, והשני ניצב למרחב זה. מנרמלים את הווקטור הניצב ומוסיפים גם אותו לבסיס.
גם כאשר קבוצת הווקטורים אינסופית אך בת מנייה ניתן להשתמש בתהליך, באינדוקציה, שכן מובטח כי כל וקטור בקבוצה יעבור אותו בשלב כלשהו.
אפשר להפעיל את אותו אלגוריתם גם ללא שלב הנרמול, ולקבל קבוצה אורתוגונלית.
תיאור פורמלי
בהינתן וקטור \ v_i כלשהו ווקטור מנורמל \ e_j, הווקטור (הווקטור שמתקבל מהכפלת \ e_j בסקלר שהוא המכפלה הפנימית שלו ושל \ v_i) מכונה "ההטלה" של \ v_i על \ e_j. זהו הרכיב של \ v_i בכיוון של \ e_j. על כן ניתן להוכיח על ידי בדיקה מיידית כי הווקטור הוא וקטור אורתוגונלי ל-\ e_j. כמו כן.
מתוצאה זו ניתן לקבל כי באופן כללי, אם עד כה הפכנו את הווקטורים לקבוצה אורתונורמלית  שפורשת אותו מרחב, נקבל את הווקטור הבא לקבוצה האורתונורמלית בצורה הבאה:
בהגדרה זו הורדנו מ-\ v_{n+1} את כל ההטלות שלו עם אברי הבסיס האורתונורמלי שבנינו עד כה ונותרנו עם רכיב אחד שאורתוגנלי לכולם. כעת נותר לנרמל את הווקטור הזה:
וכך קיבלנו את האיבר הבא בסדרה.
קבוצה אורתוגונלית במקום קבוצה אורתונורמלית
אם מעוניינים לקבל קבוצה אורתוגונלית בלבד אך לא בהכרח אורתונורמלית ניתן לותר על הצעד האחרון אולם אז יש לבצע שינוי קל באלגוריתם, שנובע מכך שההטלה שמתוארת בו יכולה להתבצע על וקטורים אורתונורמליים בלבד.
אם היא קבוצת הווקטורים שעליה הפעלנו את התהליך, ואילו  היא קבוצת הווקטורים האורתוגונליים שהתקבלה עד כה, נגדיר את האיבר הבא על ידי:
כלומר, ההבדל היחיד הוא שאנו מחלקים את המכפלה הפנימית בנורמה של \ v_k בריבוע. כדי לראות את הסיבה לכך נשים לב כי על פי ההגדרה ולכן, אם נציב משוואות אלו בנוסחה שהראינו בסעיף הקודם, נקבל:
קבוצה תלויה ליניארית
אם קבוצת הווקטורים ההתחלתית תלויה ליניארית אז לעיתים נקבל v_{n+1}'=0. במקרה כזה יש להתעלם מווקטור זה, ולהמשיך באלגוריתם.
שימושים
תהליך גרם-שמידט מוכיח כי לכל מרחב מכפלה פנימית ממד סופי (או בן מנייה) יש בסיס אורתונורמלי. אפשר לנסח תוצאה זו, במונחים של מטריצות באופן הבא: כל מטריצה סימטרית חיובית לחלוטין S חופפת למטריצת היחידה. זהו מקרה פרטי של משפט סילבסטר. יתר על כן, מהתהליך נובע שניתן לבצע חפיפה זו על ידי מטריצה משולשית. מכן אנו מקבלים את הפרוק הבא: כאשר B היא מטריצה משולשית. פרוק זה בתורו גרר את הפרוק הבא: כל מטריצה הפיכה ניתן לפרק למכפלה של מטריצה אורתוגונלית ומטריצה משולשית. פירוק זה נקרא פירוק QR, שהוא מקרה פרטי של פרוק יווסווהundefined.
בנוסף התהליך מוכיח את קיומו של בסיס אורתונורמלי בכל מרחב הילברט ספרבילי. עובדה זו שקולה לכך שכל מרחב הילברט ספרבילי איזומורפי למרחב הסדרות \ell_2.
אלגברה ליניארית
עבור מרחב ליניארי כללי מממד סופי קל לזהות מיידית את הבסיס הסטנדרטי כבסיס אורתונורמלי אפשרי, כך שאין צורך בתהליך במקרה זה. לעומת זאת, התהליך אינו טריוויאלי מבחינה חישובית כאשר מנסים לאפיין תת-מרחב של מרחב וקטורי גדול יותר (כמו תת-המרחב המתואר על ידי פתרונות מערכת משוואות ליניאריות) על ידי מציאת בסיס אורתונורמלי לאותו תת-מרחב.
באנליזה פונקציונלית
תהליך גרם-שמידט אמנם נראה מובן אינטואיטיבית כאשר עוסקים במרחב הווקטורי המצויד במכפלה הפנימית האוקלידית הסטנדרטית, אולם הצורך בו מתחוור ביתר בהירות בתחום האנליזה הפונקציונלית, העוסקת במרחבי פונקציות מממד אינסופי, שם מציאת בסיסים אורתוגונליים למרחב פונקציות כבר אינה משימה נגישה וישירה כמו באלגברה ליניארית. המוטיבציה והרקע הרעיוני לתהליך מומחשים באופן מיטבי בתחום זה, כמו גם היתרון שבעבודה עם בסיסים אורתוגונליים (ביחס למכפלה הפנימית המוגדרת); כיוון שההיטל של שני רכיבים אורתוגונליים אחד על השני הוא וקטור האפס, ההיטלים של וקטור כללי על איברי הבסיס האורתוגונלי הם בעצמם בעלי היטל אפס אחד ביחס לשני, מה שמפשט מאוד את החישובים הנלווים ומקל על גיבוש אינטואיציה בנוגע לטיב המרחב הפונקציונלי איתו עובדים.
נביא כאן דוגמה מפורסמת וחשובה ליישום לא טריוויאלי של התהליך - מציאת בסיס אורתונורמלי ל"מרחב הפולינומים" בקטע [-1,1] מתוך הבסיס "הסטנדרטי" של מרחב זה, סדרת המונומים, כאשר המכפלה הפנימית היא הגרסה הרציפה של המכפלה הפנימית האוקלידית, דהיינו:.
בניית פולינומי לז'נדר
נסמן ב- את האיבר ה-k בבסיס האורתוגונלי שיתקבל, לפני הנרמול ולאחר הנרמול בהתאמה. לאחר נרמול האיבר הראשון בבסיס הסטנדרטי, נקבל. כעת נחשב את ההטלה של האיבר השני על האיבר הראשון המנורמל, ונקבל:
ולאחר נרמול נקבל את האיבר השני: בדומה לכך, נחשב את q_2: כאשר הנחנו ש- משום שזהו אינטגרל של פונקציה אי-זוגית על פני תחום סימטרי ביחס לראשית. לאחר נרמול נקבל את האיבר השלישי: ניתן להמשיך את התהליך ולקבל גם: וכך הלאה. הכפלת כל אחד מהפולינומים הללו בסקלר שונה מאפס אינה משנה את האורתוגונליות, ולכן ניתן להגיע מקבוצה זו אל הקבוצה האורתוגונלית:
זוהי קבוצה מפורסמת של פולינומים המכונים "פולינומי לז'נדר", שהיא בעלת שפע של שימושים בתחומי פיזיקה שונים כמו אלקטרוסטטיקה, אסטרונומיה, מכניקת הקוונטים, ועוד.
היסטוריה
התהליך קרוי על שם מפתחיו - המתמטיקאי הדני יורגן פדרסן גרם ועמיתו הגרמני ארהרד שמידט, שניהם מתמטיקאים בעלי שיעור קומה. על אף שהתהליך קרוי על שמם, אזכורים לו אנו מוצאים בעבודות קודמות של לפלס ושל אחרים.
רב אחא משבחא
רב אחא (ידוע גם בשם אחאי) משַבָּחָא שבבבל (ד'ת"מ (680) לערך - סביבות ד'תק"כ (760)) היה מחכמי פומבדיתא שבבבל. נודע בעקבות ספרו, השאילתות. השאילתות הוא הספר הראשון שנתחבר לאחר חתימת התלמוד, ונקרא ע"ש מחברו. בעקבות מינוי לגאון של רב נטרוני בר רב אמונה שהיה כפוף לרב אחא, על ידי שלמה בר חסדאי ראש הגולה, עלה רב אחא לארץ ישראל אחרי שנת ד'תק"י.
זהותו
רב שרירא גאון באיגרת הקרויה על שמו, מספר (בתרגום לעברית):
לוי גינצבורג טען שבעלותו לארץ ישראל, פעל רב אחא להפצת תורת ישיבות בבל (במסגרת המאבק בין המרכז הבבלי למרכז הארצישראלי), ולכן חיבר את ספר השאילתות, המורכב מהלכות שמקורן בתלמוד הבבלי, אך בארמית ארצישראלית. אולם, יעקב נחום אפשטיין חלק על זיהוי הדיאלקט הארמי שבספר כדיאלקט ארצישראלי
אביגדור אפטוביצר טוען שחכמי בבל לא ראו בעין יפה את עלייתו של רב אחא לארץ ישראל, שהייתה בה מעין "עריקה" למרכז התורני המתחרה במרכז הבבלי.
לווייתן מקור ענק ארנוקס
לווייתן מקור ענק ארנוקס (שם מדעי: Berardius arnuxii) הוא מין של לווייתן מקור גדול החי בעיקר בימים סביב אנטארקטיקה והוא מבין המינים הגדולים ביותר במשפחה. הוא קרוב משפחתו של לווייתן מקור ענק ביירד, הדומה לו מאוד אך גדול ממנו מעט.
מאפיינים
לווייתן זה התגלה על ידי החוקר ג'ורג' דוברנוי (1855 - 1777) בשעת 1851, כשהובא מספינה צרפתית עם גולגולת של הלווייתן מניו זילנד. את הגולגולת גילה הרופא של הספינה, ד"ר "מוריס ארנוקס" וממנו שם הלווייתן.
לווייתני ענק אלה מגיעים לאורך 12 מ' בממוצע ושוקלים קרוב ל-14 טון - גדולים יותר מאשר אורקה. הם בעלי לסת תחתונה ארוכה מהעליונה ועם שיניים תחתונות בולטות. הסנפירים קטנים ביותר ומעוגלים והגוף מוארך ודק יחסית למיני המשפחה. בדרך כלל צבעם כהה מאוד עד שחור אם כי לעיתים ישנם פרטים אפורים. אין הרבה הבדלים בין שני המינים אך לשניהם צלקות רבות על הגוף.
לא ידוע מה מצב השימור שלהם וכמה פרטים יש בטבע אם כי מוערך שהם לא בסכנה. הם חיים בסביבות יבשת אנטארקטיקה והימים סביבה, אך יכולים להצפין עד דרום אפריקה וג'ורג'יה הדרומית. בחורף הם נודדים לאזורים חמימים יותר.
התנהגותם של לווייתנים אלה לא נחקרה מספיק, אך ידוע שהם נעים בחבורות קטנות של 3–10 פרטים, כשבמקרים חריגים נתקלו בלהקות של 30 פרטים, רובם הגדול זכרים. הם צוללים לעומק בחיפוש דיונונים ודגים ויכולים לעצור את הנשימה עד חצי שעה מתחת למים.
לא ידוע מה מצב שימורם אך באוקיינוס הדרומי שוחים הרבה לווייתנים והם לא בסכנה. בעבר הם ניצודו עקב השומן הרב שלהם אך כיום הם מינים מוגנים.
הסגנון החדש המתוק
בהשוואה לתנועות הספרותיות שקדמו לה, השירה הנכללת בתנועה זו נחשבת לנעלה באיכותה ולאינטלקטואלית יותר: שירה מזוקקת יותר, עשירה בדימויים וסימולים ושזורה בכפלי משמעות שנונים. הערצת היופי הנשי משורטטת בפירוש על ידי משוררי התנועה, המתעמקים לעיתים קרובות בהתבוננות עצמית. למעשה, מבקרי ספרות רבים טוענים כי ההתבוננות העצמית נולדה לראשונה עם הסגנון החדש, ורק מאוחר יותר התפתחה על ידי פרנצ'סקו פטרארקה.
שירה מאסכולה זו מאופיינת בתיאורים חיים של היופי הנשי ולעיתים קרובות משווה את האשה הנחשקת ליצור מגן עדן. האשה מתוארת כ"מלאך" או כ"השער אל אלוהים". האהבה ב"סגנון המתוק החדש" היא סוג של אהבה שמיימית, להבדיל מהאהבה החומרית המובעת לעיתים בסגנונות אחרים. שתי התפיסות העיקריות של הסגנון (התבוננות פנימה ואהבה) נפגשות כאשר המשורר חודר אל נבכי נפשו על מנת להביע את תחושותיו הפנימיות ביותר המתעוררות על ידי תיאוריו (המוגזמים לעיתים) את היופי הנשי.
יש הטוענים כי חבלי לידתה של התנועה בשירת הטרובדורים של פרובאנס. משם הגיע הסגנון המליצי עד הגזמה אל משוררי סיציליה, ורק בהגיעו אל טוסקנה (ובעיקר פירנצה) החל השימוש במוטיבים איטלקיים עממיים להבעת האהבה. סגנונות הכתיבה הנפוצים ביותר בתנועה זו הם סונטות שנכתבו בעגות מקומיות, קנצונה (Canzone) ובלֵטֱה (Ballate).
הביטוי הראשון של התנועה נזקף לזכותו של גואידו גוויניצלי (Guido Guinizzelli), איש בולוניה, בשירו "Al cor gentil repara sempre amore" ("האהבה תמיד מחפשת את הלב העדין"), בעוד שדנטה אליגיירי נחשב למשורר שהפיח יותר מכול רוח חיים בסגנון זה, ואף טבע את השם "Dolce Stil Nuovo".
עידוד (ספורט)
עידוד היא פעילות מאורגנת של אדם או קבוצה, הנלווית לאירועי ספורט, ומשתמשת בשירה, במוזיקה, באלמנטים ובתנועות התעמלות או ריקוד. העידוד נעשה בדרך-כלל להעלאת המורל של קבוצות ונבחרות ספורט בזמן משחק או טורניר. לרוב העידוד נעשה מצד הקהל, אך בארצות הברית ובעולם במשחקי כדורסל, ישנן קבוצות מעודדים (לרוב מעודדות) שתפקידן משולש: לעודד את הקבוצה, לעודד את הקהל ולהלהיבו לעודד את הקבוצה, לספק מופע אמנותי לקהל בזמן ההפסקות במשחק. ישנן גם תחרויות עידוד מיוחדות הבוחנות את יכולות קבוצת העידוד.
היסטוריה
העידוד החל בארצות הברית בשנות השמונים של המאה ה-19 כאשר הקהל במשחקי ספורט שר כדי לעודד את קבוצתו. העידוד המאורגן המתועד הראשון היה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1884, כאשר הקהל צעק יחדיו "Ray, Ray, Ray! TIGER, TIGER, SIS, SIS, SIS! BOOM, BOOM, BOOM! Aaaaah! PRINCETON, PRINCETON, PRINCETON!". מספר שנים לאחר מכן הציע בוגר פרינסטון תומאס פיבלס את הרעיון של עידוד מאורגן על ידי הקהל לקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מינסוטה. אולם רק בשנת 1898 אומץ הרעיון על ידי אוניברסיטה זו. הסיפור הוא שנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת מינסוטה נמצאה בתקופה כל כך קשה שאנשים הרגישו את הצורך להגיע עם רוח טובה למשחקים, עם שירים חיוביים - וכך נוצר העידוד. מינסוטה ארגנה יחידת מעודדים גברים ב-1903 וארגנה את אחוות המעודדים הראשונה בהיסטוריה של העידוד "גאמה סיגמה" (Gamma Sigma). האירוניה שבדבר היא שבהתחלה העידוד החל כספורט גברי, והקולות שנשמעו במגרשים היו הרבה יותר עמוקים ורועשים משל הנשים. אולם רק בשנות ה-20 של המאה ה-20 נשים עורבו בפעם הראשונה בעידוד והתחילו להשתלב בהתעמלות, בפירמידות ובמגדלים. נבחרות העידוד העכשוויות מורכבות בעיקר מנשים ולמרות זאת נבחרות העידוד במכללות עדיין מורכבות מ-50% גברים. ובכן, הסטודנטים עודדו את מינסוטה ככל יכולתם אך עדיין הנבחרת הובסה. הייתה זו השערה מדעית של הסטודנטים שהערצה, עידוד ותמיכה יוכלו להעביר את האנרגיות החיוביות למגרש, ולעזור לקבוצה לנצח. ובכל זאת, העידוד לא הספיק כדי לקטוף ניצחון. אך זה בהחלט יצר ספורט חדש. אוניברסיטת מינסוטה דבקה ברעיון ולבסוף פתחה במסורת של קבוצת מעודדים בכל משחק בו שיחקה נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. ההתפתחות של העידוד לספורט שוב קרתה באוניברסיטת מינסוטה כאשר הם הכירו ביכולותיהן האתלטיות של הנשים, בכך שהוסיפו גימנסטיקה בשירי העידוד. ואז, בשנות ה-30 של המאה ה-20 הספורט התפתח להרבה יותר מתצוגה של כושר משחק, כשהמעודדים הפכו להרבה יותר מהנים לצפייה. המגאפון הפך לתוספת הכי גדולה של היסטוריית העידוד בשנות ה-1900 המוקדמות, והפונפונים שהוצגו על ידי לורנס הרקימר (Lawrence Herkimer) בהחלט הפכו לסמל העידוד הרשמי. הרקימר נחשב לאחד ממייסדי העידוד. הוא עשה המון בשביל היסטוריית העידוד בהקמתו את "ארגון העידוד הלאומי" (National Cheerleading Association) ובניהולו את בתי הספר לעידוד ב-1946 ו-1947. המחנות של הרקימר גדלו היום ליותר מ-20,000 משתתפים. כיום העידוד מכיל בתוכו אתלטיקה ברמה מאוד גבוהה ותחום תחרותי המציג גברים ונשים בעלי כישרון. הרקימר ואוניברסיטת מינסוטה עיצבו היסטוריית עידוד יחידה במינה. כיום יש נבחרות עידוד רבות בארצות הברית, אך גם באוסטרליה, יפן, צרפת, גרמניה וניו זילנד.
מעודדות בישראל
מזה שנים, תקנון מנהלת הליגה לכדורסל קבע הטלת קנסות לקבוצות שלא מחייבות הופעת מעודדות במשחקים. ב-2011, פעלה שרת התרבות והספורט לימור לבנת, לשינוי התקנון. בעקבות תנועת ה-Me too התקבלה לא מעט ביקורת בנושא. בתקופת הקורונה, הופסקה פעילות המעודדות מכורח המציאות, וב-10 באוגוסט 2021, הודיעה המינהלת על ביטול חובת להקות המעודדות במשחקי ליגת העל, החל מעונת 2021/22. במקביל מעודדת המינהלת את הקבוצות, למצוא פעילויות אחרות לחיזוק חווית צפיית האוהדים.
סוגים של נבחרות עידוד
בענפי ספורט שונים דוגמת כדורסל, כדורגל ופוטבול, נבחרת העידוד מהווה חלק אינטגרלי מהקבוצה והמוניטין שלה.
עידוד בתרבות הפופולרית
בשנת 2000 יצא לאקרנים הסרט "מעודדות צמודות" בכיכובה של קירסטן דנסט וזכה לגלי הערצה בכל העולם. זהו לא הסרט הראשון שעלילתו נסבה סביב נבחרת מעודדות, אך הוא הראשון שזכה להצלחה כזו. ארבעה סרטי המשך נעשו ברוחו הפרועה של הסרט.
סרט נוסף שהתמקד בנבחרת מעודדות הוא הסרט, "דבי עושה את דאלאס", שיצא בשנת 1978 וזכה למספר המשכים ורימייקים.
צור שיזף
ביוגרפיה
צור שיזף נולד בירושלים בשנת 1959 לפרופסור שמעון אפלבאום ולסופרת הילדים שושנה בת-ציון (ירושלמית) לבית בנצ'קובסקי, ולמד בגימנסיה העברית הרצליה. בשנת 1977 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (שבאותם ימים כונה "גדוד 50") בו שירת כלוחם וכמפקד כיתה.
לאחר שחרורו למד באוניברסיטת תל אביב. לאחר שסיים תואר ראשון היה עמית מחקר במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים באוניברסיטת תל אביב. ב-1988 יצא ספרו הראשון - "נמר בהרים" ומיד לאחריו (1992,1993) שני ספרי מסע - "ספר ים" על חופי הים של ארץ ישראל ו"דרך המשי" - מסע גדול על דרך המשי מאיסטנבול להונג קונג, דרך מרכז אסיה, פקיסטן וסין.
שיזף היה הנוסע המערבי הראשון שחצה בגפו את מרכז אסיה לאחר התמוטטותה של האימפריה הסובייטית.
ב-1988 החל לכתוב לעיתון "העיר" ולאחריו למוספים של עיתון "חדשות", "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" "הארץ", "דבר השבוע", "מוניטין", "פרוזה", "מסע אחר" ועוד. בין השנים 1993 ו-1996 שימש כעורך סדרת "מסעות" בהוצאת ידיעות אחרונות ולאחר מכן בהוצאת "כתר". ב-1999 היה השתתף ביוזמה של המגזין "מסע אחר" להקים ערוץ טלוויזיה, השתתף בתוכנית פיילוט, אך הערוץ לא הוקם לבסוף. ב-2000, עם יסודו של אתר ynet הזמין אותו יון פדר לכתוב מאמרי דעה.
השילוב בין ספרות ועיתונות מסע וכן חיבה לצילום הובילו לביצוע מגוון גדול של משימות מיוחדות בחלקים שונים של העולם שאותן צילם ועליהן כתב ספרי מסע וכתבות לעיתונות. מסתייע בדרכון בריטי לכניסה למדינות העוינות את ישראל.
בין המסעות שערך נמנים: דרך המשי, הפנאמריקנה, מסע לוונציה (מסע ברכבות מסוג'ו שבסין לוונציה במסע הפוך לזה של מרקו פולו), מסע בן שנה עם משפחתו להודו (שאנטי שאנטי בלגן) וסדרת מסעות ארוכים בחלקים שונים של אפריקה.
מלווין קלווין
מלווין קלווין (באנגלית: Melvin Calvin; ) היה כימאי יהודי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לכימיה.
נולד במינסוטה שבארצות הברית להורים יהודים, שהיגרו מרוסיה. היה נשוי לג'נביב ימטגארד, ולהם שתי בנות ובן.
צור שיזף
ביוגרפיה
ב-1990 חשף לראשונה את תקרית בזמן שירות המילאוים שלו במלחמת לבנון הראשונה, בה היה חלק מפלוגה של צנחני מילואים שקיבלה פקודה לשמור על יותר מאלף שבויי מלחמה לבנונים בחצר של בית ספר בצידון. כאשר במהלך משימת השמירה הוכו למוות שבעה עצירים. ב-2021 יצרה נורית קידר סרט דוקומנטרי על האירוע.
מלווין קלווין
השכלה ופעילות
השתלם באוניברסיטת מינסוטה. במלחמת העולם השנייה עבד במסגרת הצוות שפיתח את הפצצה האטומית ("פרויקט מנהטן"). נתמנה פרופסור לכימיה ב-1947 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1961 קיבל פרס נובל לכימיה על חשיפת תהליך הפוטוסינתזה בצמחים באמצעות האיזוטופ הרדיואקטיבי פחמן 14. התגלית שלו, מעגל קלווין הוא מסלול מטבולי המתרחש בצמחים וברוב מיני החיידקים הפוטוסינתטיים.
צור שיזף
ביוגרפיה
ב-1994 עבר להתגורר עם משפחתו בשכונת עג'מי ביפו וב-1995 נבחר ליו"ר עמותת "יפו יפת ימים", שעסקה במאבק על נופה הפיזי והחברתי של יפו. העמותה עבדה בשיתוף פעולה עם כלל תושביה של יפו, יהודים וערבים, והובילה שורה של מאבקים (בשיתוף פעולה עם האגודה למען ערביי יפו וועד דייגי נמל יפו) שהצליחו לגרום לפינוי הר הזבל של מדרון יפו וליצירת פארק המדרון וכן לשיקום נמל יפו ולשימור הדייגים המקומיים. כמו כן נאבקה העמותה בשיקום נופה הפיזי של יפו והשתתפה במאבקים נגד פינוי משפחות, בהקמת מוסדות חינוך ובאלימותה של המשטרה. מאבק של העמותה שנכשל היה נגד מעבר תוואי הקו האדום בשדרות ירושלים, כולל הקמת צינור ביוב עילי בזמן העבודות.
במהלך השנים 2011–2016 סיקר בהרחבה את המהפכות בעולם הערבי, את עלייתה של המדינה האסלאמית ואסון הפליטים שיצרה בגיבוי טורקי-רוסי-סורי, כמנוף ליישום האינטרסים האזוריים במזרח התיכון וככלי לשליטה וניצול אירופה. במהלך שנים אלו כתב צילם ונסע ברחבי המזרח התיכון, אסיה ואירופה, ותוצרי המסעות האלו הם הסרטים וספר המסע העיתונאי "מסע אל מפתנו של השטן" והסרט "מסע הייסורים של הפליטים" הנוגעים ישירות בעולם הכיאוטי של שנות העשרה של האלף השלישי, וכתמיכה למצבה הרעוע של רוסיה וניסיונה לפתור אותו בעזרת תוקפנות - מסעות על הרכבת הטראנס-סיבירית כדי לעמוד על המתחולל ברוסיה ולמלחמה שחוללה רוסיה באוקראינה. נושאים אלו כוסו בכתבות בעיתון "הארץ".
משימות מיוחדות
שיזף יצא למשימות מיוחדות, בדרך כלל מטעם גופי תקשורת מסחריים, כדי לתעד מלחמות ותופעות אנושיות אחרות ברחבי העולם. ממשימותיו:
ספריו
רומנים:
אגדות:
תערוכות צילום:
סרטים:
בלארוסית
בלארוסית היא שפה סלאבית מזרחית מקבוצת השפות הסלאביות במשפחת השפות ההודו־אירופיות וככזו היא קרובה לאוקראינית, רותנית (רוסינית), פולנית (בגלל השפעת הפולנית בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי) ורוסית. הבלארוסית מדוברת בפי כ-6 מיליון בני אדם ברחבי העולם. בהיותה השפה הרשמית של בלארוס, מדוברת הבלארוסית בפי 7,905,000 בני אדם במדינה המהווים 98% מהאוכלוסייה שהם גם דו לשוניים עם הרוסית.
היסטוריה
הבלארוסית העתיקה (בבלארוסית: "Старабеларуская мова", ברוסית: "Западнорусский письменный язык") הייתה השפה הרשמית בדוכסות הגדולה של ליטא ובשפה זו נכתבה חוקתה. בתקופת רוסיה הצארית ובימי האימפריה הרוסית הייתה הבלארוסית לשון איכרים, ולא שימשה את המעמד המשכיל. לכן, במהלך המאה העשרים, חל פיחות במעמדה ובתפוצתה בחינוך, במוסדות ציבור ובתקשורת לטובת הרוסית, בין היתר גם בגלל המדיניות הממשלתית שהעדיפה את הרוסית. בנוסף, שלטונות ברית המועצות ערכו במהלך המאה העשרים מספר רפורמות בשפה, כדי לקרב את אוצר המילים שלה, את הגייתה ואת אופן כתיבתה לאלה של הרוסית. כיום, ממשלת בלארוס מכירה רק בבלארוסית הסובייטית כשפה הרשמית, בעוד חלק ניכר מאתרי האינטרנט של תנועות האופוזיציה והבלוגרים משתמשים בבלארוסית המסורתית מלפני הרפורמות (נקראת גם "טרשקביצה", "Тарашкевiца" – על שם מחבר ספר הדקדוק האחרון לפני הרפורמה של שנת 1933) ותומכים בהשבתה. גם לוויקיפדיה הבלארוסית יש כיום שתי גרסאות מתחרות - בלארוסית רשמית ובלארוסית מסורתית.
השימוש באלפבית הלטיני
"כרוניקה בּיכוֹבְצַה" (1550 — 1570; "כרוניקה של בּיכוֹבֶץ", בבלארוסית העתיקה: "Kronika Bychowca") הוא המקור הכתוב הראשון, שנכתב בבלארוסית העתיקה בכתב הלטיני. השימוש הרחב באלפבית הלטיני בשפה הבלארוסית התחיל במאה השבע עשרה על ידי הבלארוסים הקתולים, וזה במקביל לשימוש על ידם באלפבית הקירילי. במאה השמונה עשרה נכתבו כמה יצירות ספרות בלארוסיות בשימוש מעורב בשני האלפביתים. במאה התשע עשרה השתמשו בכתב הלטיני בעיקר הסופרים הבלארוסים, שהייתה להם זיקה לתרבות הפולנית. בכתב הלטיני השתמש העיתון הבלארוסי "מוּז'יצְקַאיַה פּרַאודַּה" ("Mużyckaja prauda"), שיצא לאור בשנים 1862 — 1863. בתחילת המאה העשרים העיתונים המעטים שיצאו לאור בשפה הבלארוסית, השתמשו לרוב באלפבית הקירילי, אך היו מקרים, כאשר בעיתון אחד מאמרים הודפסו במקביל בשני האלפביתים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 השימוש בכתב הלטיני נאסר על ידי השלטון ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס, אך בבלארוס המערבית, שבאותה תקופה הייתה שייכת לפולין, כ-35% מהעיתונים השתמשו באלפבית הלטיני.
לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת בלארוס העצמאית, במיוחד עם תחילת עידן האינטרנט, השימוש בכתב הלטיני חודש, אך עדיין רוב דוברי השפה משתמשים באלפבית הקירילי.
המכשפות מאיסטוויק
המכשפות מאיסטוויק (במקור: The Witches of Eastwick) היא קומדיית-אימה משנת 1987 בבימויו של ג'ורג' מילר ובכיכובם של ג'ק ניקולסון, שר, סוזן סרנדון, מישל פייפר, ורוניקה קארטרייט וריצ'רד ג'נקינס. עלילת הסרט מבוססת על רומן מאת ג'ון אפדייק באותו השם. הסרט הוא תערובת של ז'אנרים שונים, בהם אימה-גותית, קומדיה שחורה וקומדיה מטורפת.
תקציר העלילה
בעיירה הקטנה והשלווה איסטוויק שבניו אינגלנד, חיות שלוש נשים חברות. אלכס מדפורד (שר), פסלת אלמנה ואם לבת אחת, סוקי ריצ'מונד (פייפר), עיתונאית במקומון ואם לשש בנות שננטשה בידי בעלה, וג'יין ספופורד (סרנדון), נגנית צ'לו, מורה למוזיקה חשוכת ילדים וגרושה טרייה. שלוש הנשים מעבירות יחד את שגרת חייהן האפרורית והעצמאית בתקווה שאביר חלומותיהן יגיע יום אחד. בערב חורפי אחד, הן מעלות בדמיונן את דמות הגבר המושלם שיגאל אותן מבדידותן.
שלוש הנשים מוצאות עצמן נמשכות אל אישיותו הבלתי פתורה, ואלכס מוצאת עצמה הראשונה להיפגש אתו, כאשר במהלך נסיעה על אופניה היא נתקלת בו ומוזמנת לארוחת צהריים בביתו. במהלך המפגש נחשף דריל במלוא הדרו כגבר ראוותן, גאוותן, גס רוח ובסופו של דבר מפתה את אלכס לחדר המיטות שלו. אלכס דוחה אותו בשאט נפש, אך לפני שהיא מספיקה לעזוב שוטח בפניה דריל את כל מהלך חייה הסביל ומשדל אותה להשתחרר מריסוניה וליהענות לתשוקותיה, והיא נענית לפיתויו. גם ג'יין וסוקי מוצאות עצמן מחוזרות על ידי דריל. את ג'יין הוא משכנע לערבב את תשוקותיה בלהט נגינתה ופורץ את המחסומים היצירתיים והיצריים שבה, ומול סוקי הוא מציג את השתאותו מול פלאי הבריאה הנשית. לבסוף נוצרת חברות הדדית בין הארבעה, כאשר שלוש הנשים חולקות באביר חלומותיהן ומעבירות את שגרת יומן במחיצתו.
למחרת, כאשר העיירה מוכת הלם על הרצחה של פלישיה, נפגשות שלוש הנשים. סוקי מגיעה למסקנה כי הדיבורים שלהן הן שגרמו לכך ומהרגע בו נכנס גבר לחייהן שום דבר לא חשוב עוד. השלוש מתחילות לריב וכתגובה לכך האדמה מתחילה לרעוד תחתיהן. הן מתפצלות ובורחות, ומנתקות את הקשר שלהן מדריל. כתוצאה מכך, מלא זעם ועלבון, מחליט דריל להתנקם בהן ובאמצעות יכולות הכישוף שלו הוא מעמת כל אחת מהנשים מול פחדיהן הגדולים: דמותה של ג'יין מזדקנת לרגעים לזמן קצר, אלכס מוצאת עצמה במיטתה מכוסה במאות נחשים, וסוקי מותקפת בכאב עז ודימומים פנימיים שגורמים לגסיסתה. במהלך אשפוזה בבית החולים, מסתבר לשלושתן כי דריל עיבר אותן, ושהוא האחראי לכל מה שקרה. אלכס מגיעה אליו הביתה ומשכנעת אותו להפסיק עם הכישוף ובתמורה הם יחזרו לחיות יחד.
לאחר שסוקי נרפאת חוזרות השלוש אל ביתו של דריל לתנות ליל אהבים. למחרת היום נוסע דריל העירה, והשלוש נשארות בביתו. במטרה לסלק את דריל הן יוצרות בובת שעווה בדמותו ומתחילות לכשף אותה, מה שגורר תגובה ישירה על דריל עצמו. כאשר הוא חוזר אל הבית, דמותו המפלצתית נחשפת והשלוש מסתגרות במטבח. הן ממיסות את הבובה באש ובכך מסלקות את דריל.
שנה מאוחר יותר, גרות שלוש הנשים עם כל ילדיהם יחד, כולל שלושת הבנים, צאצאיו של דריל.
אוסאמה הווסאווי
אוסאמה הווסאווי (בערבית: أسامة هوساوي; נולד ב-31 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר סעודי ששיחק בעמדת הבלם.
המכשפות מאיסטוויק
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 73% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 26 ביקורות.
אוסאמה הווסאווי
קריירת מועדונים
באפריל חתם באנדרלכט מליגת העל הבלגית מה שהפך אותו לסעודי הראשון שמשחק בליגה הבלגית. ב-25 באוגוסט 2012 הווסאווי שיחק את משחקו היחיד באנדרלכט במשחק הליגה נגד לובן.
בנובמבר חתם באל-אהלי תמורת 1.5 מיליון אירו. בשנת הווסאווי חזר לאל-הילאל תמורת 5.5 מיליון דולר.
ב-23 באוגוסט 2018 חתם באל-ווחדה, מועדון נעוריו.
ב-26 בדצמבר 2018 הודיע על פרישה מכדורגל בחשבון הטוויטר שלו.
קריירה בינלאומית
ב-11 באוקטובר 2006 הווסאווי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית בניצחון 0-5 נגד. ב-2 ביוני 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-4 נגד.
הווסאווי השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים בגביע אסיה בשנים 2007, 2011 ו-2015. הווסאווי משמש גם כקפטן הנבחרת.
דגל הטריטוריה הצפונית
דגל הטריטוריה הצפונית אומץ על ידי ממשלת אוסטרליה כדגלה של הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה בשנת 1978.
הדגל שונה מדגלי המדינות והטריטוריות של אוסטרליה האחרות, בכך שאינו נס כחול בריטי. הדגל דומה בעיצובו לדגל טריטוריית הבירה האוסטרלית. צבעי הדגל שחור, לבן וחום, ועליו מופיעים הפרח המסמל את המדינה שושן סטורט (Sturt's Desert Rose) לו שבעה עלי כותרת לבנים ומרכז שחור לו שבעה קצוות, והצלב הדרומי המופיע בצבע לבן על רקע שחור. הדגל עוצב על ידי רוברט אינגפן (Robert Ingpan).
כוכבי הצלב הדרומי המופיעים על הדגל זהים לאלה שעל דגל ויקטוריה.
בן אילון
עבודה מוזיקלית
אילון התחיל את קריירת המוזיקה שלו כמתופף ג'אז. בגיל 18 החל ללמוד אצל סאבולה בנגורה, מאסטר מערב אפריקאי מגינאה קונקרי שחי בכרכור, ישראל. בשל תקלה באשרת שהייה במהלך נסיעת לימודים לגמביה שבמערב אפריקה, הועבר לגבול עם סנגל, שם גילה את מסורת התופים הסנגלית והחליט להעמיק במחקר המקצבים המקומיים הנקראים Sabar. ב-2010, אילון הכיר את Aly Ndiaye Rose, בנו של גדול מתופפי אפריקה Doudou Ndiaye Rose, וזה הפך למורהו הקרוב שהעביר לו את רזי התיפוף הסנגלי. בהשראת התיפוף הסנגלי המאופיין בנגינה מאסיבית על ידי קבוצות גדולות של מתופפים, פיתח אילון סגנון תיפוף-סולו חדשני תחת השם - One Man Tribe איתו מציג מקצבים וקומפוזיציות מסורתיות במופע יחיד. בשנת 2020, קיים אילון סיבוב הופעות סולו ראשון בסנגל. כתוצאה מסיבוב ההופעות, זכה לסיקור תקשורתי נרחב בסנגל שכלל הופעות בתוכניות טלוויזיה פופולריות ברשתות השידור RTS1 ו-TFM, אירוחים ברדיו, כתבות בעיתונים ומפגש אישי עם הזמר הסנגלי המפורסם יוסו נ'דור. כחלק מפעילותו בסנגל, הופיע בהתנדבות בבתי ספר של ילדים בעלי מוגבלויות ויתומים בשיתוף פעולה עם השגרירות הישראלית בדקאר. בינואר 2023 קיים סיבוב הופעות נוסף בסנגל שכלל שיתופי פעולה עם מוזיקאים מקומיים ועם בית הספר למחול Ecole Des Sables במאי 2023 הוזמן על ידי Aly Ndiaye Rose להופיע יחד עם תזמורת המתופפים המשפחתית בקונצרט לזכרו של אב המשפחה Doudou Ndiaye Rose, קונצרט שהתקיים ב-Grand Theatre National De Dakar.
יוסי פיין ובן אילון
בשנים 2016-2019 חבר בן למפיק והמוזיקאי הישראלי יוסי פיין. השניים יצרו פרויקט חדש הנקרא ׳מוזיקה מהמדבר הכחול׳ ואיתו הופיעו בפסטיבלים ומועדונים ברחבי אירופה, סין, ארצות הברית, קנדה וישראל.
שי בן צור
החל משנת 2019 ועד היום, בן מלווה את שי בן צור בהופעותיו בישראל. בהופעה זו בן מבצע מקצבים מראג׳אסטן על ידי שילוב תופים הודיים מסורתיים במערכת התופים האפריקאית שיצר. בצדמבר 2022 הופיעו יחד בהודו.
שיתופי פעולה נוספים
Estas Tonne, Cheikh Lo, Khaira Arby, Amy Sacko, Bombino
The Mrs. Carter Show World Tour
הסיבוב היה הצלחה גדולה כאשר גרף 229 מיליון דולר ברחבי העולם, 118.6 מיליון דולר בשנת 2013 ו-41.1 מיליון דולר בשנת 2014. סיבוב ההופעות היה הרווחי ביותר בשנת 2013, הרווחי ביותר של ביונסה, והאחד הרווחיים ביותר של העשור ונכנס לעשרים מסעי הופעות הרווחיים ביותר בכל הזמנים.