cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האסכולה הווינאית השנייה
וברן
תקופת ההלחנה של אנטון וברן הייתה קצרה בהרבה מזו של מורו, רק 37 שנים. הצמצום הצלילי והצורני, ששנברג החל בו בתקופת יצירתו השנייה, מקצין אצל וברן במידה, המונעת כמעט אפשרות לקלוט את המוזיקה בחושים. אל טכניקת שנים-עשר הטונים הגיע במועד מאוחר יחסית, בנפרד מאלבן ברג, שמת בגיל צעיר יחסית ומשנברג, שהיגר לארצות הברית. סגנון הכתיבה של וברן, שבא לביטוי בווריאציות לפסנתר אופוס 27, מזכיר בפרדוקס שבפשטותו המורכבת את סגנון הפיסול של הנרי מור. היצירות שחיבר בעשור האחרון של חייו היו חתומות במידה רבה גם בפני חסידיו הנאמנים. וברן היה איש מקצוע בתחום מדע המוזיקה ואף מנצח קונצרטים מנוסה.
ברג
מותו של אלבן ברג בגיל 51 העמיד את תקופת יצירתו של 35 שנים בלבד, קצרה לא רק מזו של שנברג אלא אף מזו של וברן. בתחום החינוך וההוראה ובניתוחי המוזיקה שלו עלה ברג הן על שנברג והן על וברן, אם כי נפל מהם בתחומי הניצוח והנגינה. כמורה העמיד דור תלמידים, שלא נפל ברמתו מזו של תלמידי שנברג. בין תלמידיו היו תאודור אדורנו, וילי רייך ופריץ היינריך קליין. כמלחין, חתר לאיזון בין טכניקת שנים-עשר הטונים לטונאליות המסורתית, כמו שנברג, ויצירתו מקיפה, כזו של שנברג, מוזיקה לירית, סימפונית, דרמטית וקונצרטנטית, אך בתחום הדרמה המוזיקלית הצליח יותר ממנו בהלחנה על בסיס של שורות חופשיות ושל כתיבה דודקפונית מדויקת.
אין לדעת, איך היה ברג מתייחס ליצירות המאוחרות של וברן ושנברג, לו האריך ימים די הצורך להכירן. מבשרים מוקדמים ליסודות, שהתגלו מאוחר יותר באישיותם, הופיעו אצלו בשלב מוקדם בהרבה. אלבן ברג היה קשור בנפשו אל מהפכנות המאה ה-19, שהקנתה כוחות מיוחדים ליצירתו ולחוקיה..
פי הטבעת
פי הטבעת (בלטינית: Anus, "טבעת" או "מעגל") הוא הפתח החיצוני של הרקטום, הנמצא בקצה המעי הגס. פתיחתו וסגירתו מתבצעת על ידי שני שרירים טבעתיים, שהשליטה באחד מהם רצונית ובשני בלתי רצונית, ודרכו מופרשת הצואה ממערכת העיכול.
הציפוי של תעלת פי הטבעת נפגע בקלות על ידי גושי צואה נוקשים. התעלה מרופדת בקרום רירי, בעור פי הטבעת בלוטות חלב וזיעה. מתחת לקרומים הריריים נמצאים ורידים גדולים שמחלקים את הקרומים לעשרה עמודים אנכיים. עמודים אלה לוחצים יחד ויוצרים מנגנון חסימה אטום למים.
התפתחות פי הטבעת
בתחילת תור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, היצורים הקדומים ביותר פלטו את הפסולת שלהם דרך אותו פתח שממנו נכנס המזון. בתקופה זו התפתח בהדרגה פי הטבעת שהשפיע על מבנה גופם של היצורים, ששינו בהדרגה את מבנם מ"שק" שיש לו פתח אחד ל"צינור" בעל פתח כניסה ופתח יציאה.
פי הטבעת של האדם
אורך תעלת פי הטבעת כ-3.6 ס"מ. זהו סוף צינור העיכול, והוא עובר דרך הרצפה השרירית של האגן. כאשר התעלה סגורה, חלקה הסופי הוא חריץ דקיק באורך של סנטימטר אחד, אולם כושר המתיחה שלו גבוה, והוא אף מוקף שרירים טבעתיים חזקים.
לפי הטבעת משמעות גם במיניות האדם. במהלך מין אנאלי מוחדר איבר המין הזכרי (או אביזר מין) דרך פי הטבעת לרקטום, ובכך עשוי להביא לגירוי מיני של קצות העצבים של הנרתיק אצל נשים או הערמונית אצל גברים, הסמוכים לדופן האחורי של החלחולת.
טחורים
טחורים (Hemorrhoids) הם צבירים גדולים או כואבים במיוחד של כלי דם הממוקמים באזור פי הטבעת. לרוב, הם באים לידי ביטוי כדימום אדום מבריק על משטח צואה, על נייר טואלט או באסלה. מחלות טחורים נפוצות מאוד בארצות המתועשות, ונגרמות פעמים רבות ממחסור בסיבים תזונתיים ומים, מאכילה מרובה של סוכרים וסידן, או ישיבה ממושכת וחוסר פעילות גופנית.
אצל רוב האנשים מתחילים הטחורים להתפתח בשנות העשרים לחייהם, אך הסימפטומים אינם מובהקים עד העשור הרביעי לחיים. על פי הערכות שונות, כמחצית מהאנשים מעל גיל 50 סובלים ממחלת טחורים סימפטומטית ועד שליש מכלל אוכלוסיית ארצות הברית, כשיקוף למצב במדינות העולם המודרני, סובלים במידה מסוימת מטחורים.
מרדכי ברתנא
מרדכי ברתנא (ברטינסקי) (12 בנובמבר 1909 – 10 באפריל 1986) היה משורר ישראלי שכתב בעברית וביידיש, והיה מוכר יותר בשם העט שלו '''ב. מרדכי'''.
ביוגרפיה
ברתנא נולד בעיירה פודברודז', בקרבת וילנה, התחנך בחדר, בישיבה, ובגימנסיה עברית בווילנה. בבגרותו עבר לוורשה, שם למד בבית המדרש "תחכמוני" ובסמינר היהודי למורים.
ברתנא עלה ארצה בשנת 1935 ולמד מספר שנים באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן עסק בהוראה ועם קום המדינה שימש מפקח על בתי הספר מטעם משרד החינוך.
בנו הוא המשורר וחוקר הספרות אורציון ברתנא.
תשע בריבוע
תשע בריבוע הוא שעשועון טלוויזיה אמריקאי בשם "Hollywood Squares" שנעשו לו שתי גרסאות בישראל – בערוץ הראשון תחת השם "תשע בריבוע", ובערוץ 2 (בזכיינית "קשת") תחת השם "כוכבים בריבוע".
התוכנית מבוססת על המשחקים איקס עיגול ואמת או שקר. "לוח המשחק" הוא 9 קוביות במבנה 3X3 בצורה אנכית, כשבכל קובייה יושב ידוען.
מהלך המשחק
המשחק בנוי מ-5 סיבובים, בהם שני מתחרים מנסים ליצור רצף של איקס או עיגול בשורה, טור או באלכסון. כל משתתף בתורו בוחר בריבוע. הידוען שיושב באותו ריבוע עונה על שאלה ששואל המנחה. המתחרה צריך לבחור האם הידוען אמר אמת או שקר. אם המתחרה צדק הוא "מקבל" את הריבוע. במידה והמתחרה טעה, המתחרה השני מקבל את המשבצת.
הגרסאות הישראליות
את הגרסה המקורית בישראל (בין 1977 ל-1982) הנחה אורי זוהר. באותה תקופה החל תהליך חזרתו בתשובה של זוהר אל מול עיני משתתפי התוכנית וההפקה, כשהתחיל להגיע לצילומים לבוש בציצית ובכיפה וביקש משאר המשתתפים לדבר בנימוס ולא להשתמש "בדברי תועבה". לאחר מכן טוביה צפיר החליפו. ב-1993 שודרה עונה נוספת של השעשועון בערוץ הראשון, אותה הנחה אייל גפן.
בערוץ 2 (ב-1999) הנחה את התוכנית שי אביבי, וצביקה הדר ישב דרך קבע במשבצת האמצעית. גם יגאל שילון היה בין עובדי התוכנית.
בעונה השישית של "הפיג'מות" שודר פרק המבוסס על השעשועון תחת השם "XO".
התוכנית עצמה זכתה לפרודיה בשנת 1995 בתוכנית "הקומדי סטור" בתור אחד השעשועונים שהופיעו במכת ה"שעשועומניה".
בשנת 2010 בוצע שחזור של השעשועון הזה במסגרת השעשועון "שחקו אותה בגדול" בהנחייתו של אברי גלעד, וברשת נעשתה עונה נוספת של תשע בריבוע בהנחייתו של אברי גלעד תחת השם "חכמים בריבוע".
הפרסים
נושא הפרסים היה טאבו בערוץ הראשון. ההפקה לא הסכימה לפרסים יקרי ערך או כספיים. לכן הפרסים היו פשוטים (מוצץ, בננות, נייר טואלט וכו') למעט רחל פלינט שזכתה ב-9000 ל"י. בערוץ 2 הפרסים היו רכב שטח או יחידת נופש.
אוניברסיטת אופסלה
אוניברסיטת אופסלה (בשוודית: Uppsala universitet) היא אוניברסיטה ציבורית באופסלה, שוודיה הממוקמת כ-78 ק"מ מצפון-צפון מערב לסטוקהולם. הוקמה ב-1477 והיא האוניברסיטה העתיקה ביותר בכל סקנדינביה. בדירוגים העולמיים היא מדורגת בסביבות המקום ה-80 בעולם וה-20 באירופה. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות מטאריקי, בקבוצת קוימברה ובגילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר.
לאוניברסיטה מקום ייחודי בחיי הרוח והמדע בשוודיה. בין המדענים הבולטים אשר למדו ולימדו בה נמנים קארולוס ליניאוס מייסד הטקסונומיה, האסטרונום והפיזיקאי אנדרס צלזיוס אשר על שמו קרויה שיטת מעלות צלזיוס אותה הציע, והפיזיקאי מייסד הספקטרוסקופיה אנדרס יונאס אונגסטרם. בין אנשי האוניברסיטה חתני פרס נובל, כגון נתן סודרבלום חתן פרס נובל לשלום לשנת 1930 וסוונטה אוגוסט ארניוס, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1903. בוגר נוסף של האוניברסיטה הוא אכסל מונתה, רופא וסופר שוודי, מחבר הספר "מגילת סן מיקלה". בתחומי האוניברסיטה תיאטרון אנטומי שנבנה ב-1660 לערך, מהעתיקים שהשתמרו, וכיום הוא מוזיאון.
ארבע כוסות
ארבע כוסות הוא הכינוי למצוות שתיית ארבע כוסות יין בלילה הראשון של חג הפסח (אור לט"ו בניסן), הוא ליל הסדר. מצווה זו היא תקנת חז"ל וחיובה כולל גברים ונשים כאחד.
סדר ארבע כוסות
מועדי מילוי ארבע הכוסות ושתייתן קבועים בסדר ההגדה, וזהו סדרן:
שיעור היין
לפי ההלכה על הכוס להיות מלאה ולהכיל רביעית שנעה בין 75 מ"ל או 86 מ"ל (גימטריה "כוס") לפי החישוב הקלאסי של שיטת הגר"ח נאה עד ל-150 מ"ל (גימטריה "כוס הגון") לשיטת החזון איש. לכתחילה יש לשתות את כל הכוס, אך די גם ברוב כוס ולכל הפחות מלא לוגמיו שהוא רוב רביעית. את היין המחויב יש לשתות ברצף אחד, לפי הרמב"ם מדובר ברצף נורמלי של שתיית רביעית, אך הראב"ד חולק ומרחיב את הזמן לכדי אכילת פרס.
הסיבה
המשותף לכל ארבע הכוסות הוא כי יש לשתות אותן בהסיבה על צד שמאל כדרך בני חורין.
ברכה ראשונה
לדעת הרמ"א והרמב"ם, מברכים ברכת בורא פרי הגפן על כל כוס, כי כל כוס היא מצווה עצמאית ולכן חשובה בפני עצמה, וכן נוהגים בקהילות האשכנזים, האיטלקים, התימנים וכן מעט ספרדים הפועלים על פי שיטת הרמב"ם. לדעת השולחן ערוך לא מברכים ברכת הנהנין על הכוס השנייה והרביעית, כי הברכה שנאמרה על הכוס הראשונה והשלישית פוטרת גם את השנייה והרביעית, וכן נוהגים רוב הספרדים.
כוס חמישית
מעבר לארבע הכוסות הללו, ישנו אזכור בגמרא גם לכוס חמישית: "כוס חמישי גומר עליו את ההלל ואחריו הלל הגדול, דברי רבי טרפון" (פסחים קיח, א. לפי חלק מכתבי היד והראשונים; אחרים גרסו "כוס רביעי"). על פי הגאונים, כוס זו היא רשות; אם ירצה לשתות עוד כוס יין, יאמר עליה הלל הגדול. וכן כתב הרמב"ם (הלכות חמץ ומצה ח, י): וכתב הראב"ד (בהשגותיו על בעל המאור, פסחים תשצד): מכאן התפתח המנהג למזוג גם כוס חמישית, אף כי ברוב הקהילות לא שותים ממנה.
כוס חמישית ואליהו הנביא
המנהג למזוג ולייחד כוס חמישית מוכר גם בכינוי "כוסו של אליהו הנביא" - כוס חמישית הנמזגת בעת שמוזגים את הכוס הרביעית, אלא שבמקום לשתותה מניחים אותה כמות שהיא במרכז שולחן הסדר ולאחר מכן יש הנוהגים להשאירה על אדן החלון או בפתח הדלת, על בסיס האגדה בדבר אליהו הנביא העובר בין בתי ישראל בליל פסח ומעיד עליהם שמקיימים את הברית.
יין אדום
התלמוד הבבלי מביא ברייתא האומרת: "רבי יהודה אומר, צריך שיהא בו טעם ומראה יין... אמר רבא מאי טעמא (=מהו טעמו) דרבי יהודה, : 'אל תֵּרא יין כי יתאדָּם". ובירושלמי מופיע דין זה (שהיין צריך להיות אדום) במפורש:.
וכמו כן נאמר בתלמוד בנוגע לקידוש: "בעא מיניה (=שאל) רב כהנא חמוה (=חמיו) דרב משרשיא מרבא חמר חווריין (=יין לבן) מהו אמר ליה (=אמר לו) אל תרא יין כי יתאדם. והרמב"ן פסל לקידוש יין לבן אפילו בדיעבד. ובשו"ע פסק: . ולדעת שולחן ערוך הרב אין נוהגים לחזר לקידוש אחר יין לבן אפילו לכתחילה. ולדעת המשנה ברורה לכל הדעות לכתחילה יש לחזר אחר יין אדום.
אמנם בנוגע לארבע כוסות ישנו טעם נוסף שכתב האור זרוע: שהיה ביציאת מצרים, אז נצטוו בשתי מצוות אלה. ומפני צירוף טעם זה כתב בשולחן ערוך הרב שבפסח לכל הדעות יש לנהוג כדעה האומרת שיש לחזר אחר יין אדום משום "אל תרא יין כי יתאדם".
ובמקרה שהיין הלבן משובח מהאדום כתב הטור:.
טעמי המצווה
ההסבר הנפוץ לארבע הכוסות הוא כי הן מכוונות כנגד ארבע לשונות של גאולה ("והוצאתי", "והצלתי", "וגאלתי", "ולקחתי") הנזכרות בספר שמות, פרק ו'. מקורו של הסבר זה נעוץ בדברי ר' יוחנן בתלמוד הירושלמי.
בתלמוד הירושלמי נשאלה השאלה "מניין לארבע כוסות?" ונחלקו האמוראים השונים במתן ההסבר:ר' יוחנן מסביר כי ארבע הכוסות הן "כנגד ארבע גאולות";ר' יהושע בן לוי טוען כי ארבע הכוסות בליל פסח מכוונות כנגד ארבעה אזכורים של המילה "כוס" בספר בראשית מ, 13-11 - חלומו של שר המשקים;ר' לוי אומר כי ארבע הכוסות הן כנגד "ארבע מלכויות" - ארבע המלכויות הנזכרות בספר דניאל;דעת רבים סתמית המוצגת כדעת "חכמים" מסבירה את מצוות ארבע הכוסות כנגד "ארבע כוסות של פורענות שהקב"ה עתיד להשקות את אומות העולם".מחלוקת מרובעת זו מופיעה, בצורה שונה ובהקשר אחר, גם במדרש הארץ ישראלי בראשית רבה (פ"ח, ה').
לגבי הכוס החמישית, הרי שיש שהסבירו שהיא כנגד הלשון החמישית של גאולה המופיעה בשמות ו - "והבאתי". הסברים נוספים הם שאם הכוסות הראשונות הן כנגד ארבע מלכויות, הרי שהכוס החמישית היא כנגד גוג ומגוג, או כנגד הישועה.
סן סלוודור
סן סלוודור (בספרדית: San Salvador) היא בירת אל סלוודור שנוסדה במאה ה-16. נכון ל-2004 מתגוררים בה כ-1.3 מיליון תושבים.
כלכלה
בסן סלוודור מייצרים בעיקר בירה, טבק ומוצריו, מוצרי טקסטיל וסבון.
היסטוריה
סן סלוודור אומנם הוקמה ב-1 באפריל 1525, אך שינתה את מקומה ונבנתה מחדש בשנים 1528 ו-1545. במקור היא נבנתה במקום שהיום הוא האתר הארכאולוגי. עד תחילת המאה ה-20 אוכלוסיית העיר לא גדלה משמעותית.
במהלך השנים סבלה סן סלוודור ממספר רעידות אדמה קשות שהחריבו את העיר. הקשה מבין רעידות האדמה אירעה בשנת 1854. האחרונה שבהן, שגרמה נזק קשה לעיר, בעיקר בפרוור לאס קולינס של סן סלוודור אירעה בשנת 2001. באותה רעידת אדמה, מפולת בוץ גרמה לחורבנו המוחלט של הפרוור ולנזק רב לרכוש ולנפש.
דמוגרפיה
כ-89% מאוכלוסיית העיר הם מסטיסים, 9% הם אירופאים, והשאר ילידים או קבוצות אתניות קטנות, כמו הסינים, היהודים והערבים.
תחבורה
בעיר שני שדות תעופה. הראשון, נמל התעופה הבינלאומי אילופנגו, שימש כשדה התעופה העיקרי של העיר עד שב-31 בינואר 1980 הוא הוחלף על ידי נמל התעופה הבינלאומי קומלפה הגדול והמודרני יותר, אשר מרכז אליו את כל הטיסות הבינלאומיות בעיר.
לאוס (פרוטקטורט צרפתי)
הפרוטקטורט הצרפתי של לאוס (בצרפתית: Protectorat français du Laos) היה חלק מפרישת חסות של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית בדרום מזרח אסיה. היא הייתה מורכבת משטחה של הממלכה לשעבר של לאן שאנג והייתה חלק מהודו-סין הצרפתית מ-1893 ועד שהוענק לה שלטון עצמי בתוך האיחוד הצרפתי ב-1946. אמנת צרפת-לאוס משנת 1953 קבעה את לאוס כחברה עצמאית באיחוד הצרפתי. על פי ועידת ז'נבה שהביאה לנסיגת צרפת מהודו-סין לאחר מלחמת הודו-סין הראשונה, לאוס קיבלה עצמאות ב-1954.
הקמת הפרוטקטורט
לאחר סיפוח קמבודיה ב-1863, חוקרים צרפתים בראשות ארנסט דה לאגריי המשיך להוליך מספר משלחות לאורך נהר המקונג למצוא דרכי מסחר אפשריים עבור השטחים של קמבודיה וקוצ'ינצ'ינה (וייטנאם) לכיוון דרום. בשנת 1885 הוקמה קונסוליה צרפתית בלואנג פרבאנג, אשר יחד עם המחוז המלכותי של ויינטיאן, הייתה ממלכת וסאלית של סיאם ( תאילנד המודרנית). סיאם, בהנהגתו של המלך צ'וללונגקורן, חששה עד מהרה כי צרפת מתכוונת לספח את לואנג פרבאנג וחתמה על הסכם עם הצרפתים ב־7 במאי 1886, שהכיר בחסות של סיאם על ממלכת לאו. בסוף שנת 1886 מונה אוגוסט פאבי לסגן קונסול ללואנג פרבאנג והיה אחראי על משלחות שפעלו בשטח לאוס, עם אפשרות להפוך אותו לשטח צרפתי. ב-1888 הכריזו הכוחות הסיניים הידועים בשם "הדגל השחור" (שודדי ים) מלחמה על סיאם ועל האזור הוואסאלי שלה בלואנג פרבאנג. פאבי וכוחות צרפתים התערבו ופינו את משפחת המלוכה של לאוס למקום מבטחים. חיילים צרפתים נוספים מהאנוי הגיעו מאוחר יותר לגרש את ה"דגל השחור" מלואנג פרבאנג. עם שובו לעיר, ביקש המלך און קאם חסות צרפתית על ממלכתו. מאוחר יותר שלח פאבי את בקשתו של און קאם לממשלת צרפת בפריז. הצעת החוק הנותנת ללואנג פרבאנג את חסותה של צרפת נחתמה ב-27 במרץ 1889 בין שני הצדדים למרות מחאה סיאמית.
לאחר מתן אולטימטום על ידי פאבי, שהיה באותה העת שגריר בבנגקוק, באוגוסט 1892 לממשלת סיאם, שתי המדינות יצאו למלחמה ב־1893, שהגיעה לשיאה בתקרית פקנאם - כשצרפת, נכנסה לבנגקוק עם אוניות מלחמה. הממלכה נאלצה להסכים לשליטה צרפתית על הצד המזרחי של נהר המקונג. פאבי המשיך לתמוך במסעות צרפתיים באזור לאוס, והעניק לטריטוריה את השם לאוס המודרני. בעקבות קבלתה של סיאם את האולטימטום, תוך וויתור על האדמות שממזרח למקונג, כולל האיים, הוקם באופן רשמי הפרוטקטורט של לאוס, והבירה המנהלית עברה מלואנג פרבאנג לוויאנטיאן. עם זאת, לואנג פרבאנג נשארה מקום מושבה של משפחת המלוכה, שעוצמתה הופחתה כאשר סמכויות השלטון בפועל הועבר לידי פקידים צרפתים, כולל סגן הקונסול. בינואר 1896 חתמו צרפת ובריטניה על הסכם קביעת הגבול שבין לאוס הצרפתית לבין בורמה הבריטית.
ארגון מנהלי
בשנת 1898 הייתה לאוס משולבת במלואה באיחוד ההודו סיני הצרפתי שנוצר בשנת 1887 על ידי הצרפתים בווייטנאם ובקמבודיה. המרכז המלכותי בלואנג פרבאנג עדיין נחשב לשליט הרשמי של לאוס, ועדיין נותרה החצר המלכותית, אך מאוחר יותר המרכז השלטוני היה מורכב מצמרת צרפתית. תשעה המחוזות האחרים של לאוס נשלטו ישירות על ידי ממשלת צרפת, כאשר לכל מחוז היה מושל תושב ופיקוד צבאי. כדי לתמוך כלכלית בממשלה הקולוניאלית, הוטלו מיסים על האוכלוסייה.
ב-1902, הסכם עם סיאם אילץ את הממלכה להיכנע גם בצד המערבי של נהר המקונג. בשנת 1904, הגבול הנוכחי בין לאוס לקמבודיה סומן לאחר שסיאם ויתרה על מלופרי (מחוז פריה ויהיאר) ושאמפסאק לצרפתים. תוכניות צרפתיות להרחיב את שטחה של לאוס הסתיימו ב-1907, לאחר שהסתיים שיתוף הפעולה עם הבריטים לגבי ההרחבה של הודו-סין הצרפתית. האימפריה הבריטית חששה שבסופו של דבר התהליך יוביל לסיפוח צרפתי של סיאם, דבר שיפגע במאזן הכוחות של האזור. ב-1904, למרות הטענה ההיסטורית של קמבודיה, לאוס ויתרה על מחוז סטונג טרנג בתמורה לבירת המלוכה של שמפסאק, שהייתה תחת שלטונו של קמבודיה.
קולוניאליזם בלאוס
מאחר שלא הצליחו בתוכניתם הגדולה לספח את סיאם ואת לאוס ירד העניין של צרפת בלאוס, היות שהייתה בעלת אוכלוסייה קטנה (האוכלוסייה נאמדה ב־470,000 נפש ב־1900) וחסרת יציאה לים ולכן בלי נמלי מסחר. במשך חמישים השנים לאחר מכן לאוס נשארה לאחור בתוך שטחי האימפריה הצרפתית בהודו סין. באופן רשמי, ממלכת לואנג פראב אנג'ב נותרה אזור חסות עם אוטונומיה פנימית, אבל בפועל היא נשלטה על ידי צרפת בעוד שאר לאוס הייתה כפופה כמושבה. המלך סיסוואן וונג, שהפך למלך של לואנג פראב אנג'ב בשנת 1904, נשאר נאמן לצרפתים כל זמן שלטונו - 55 שנה. מבחינה כלכלית, הצרפתים לא פיתחו את לאוס בקנה מידה שעשו בווייטנאם, ווייטנאמים רבים גויסו לעבודה בממשלה בלאוס במקום תושבי לאוס, וגרמו לעימותים בין המקומיים לבין הממשלה. ההתפתחות הכלכלית התרחשה באיטיות רבה בלאוס ובתחילה לוותה בגידול אורז ומזקקות המייצרות אלכוהול מאורז. אף על פי כן, הצרפתים לא התכוונו להרחיב את כלכלת לאוס והחליטו לעזוב את הפעילות המסחרית לאוכלוסיות המקומיות.
הבידוד הגאוגרפי גרם לכך שהשפעתה של צרפת בלאוס הייתה קטנה לעומת המושבות הצרפתיות אחרות, וב־1937 מעריכים כי רק 574 אזרחים צרפתים חיו כעובדים ממשלתיים בלאוס, נתון נמוך בהרבה מאשר בווייטנאם ובקמבודיה. תחת השלטון הצרפתי, עודדו את הווייטנאמים להגר ללאוס, שנראתה בעיני המתיישבים הצרפתים כפתרון רציונלי לבעיה מעשית בגבולות המרחב הקולוניאלי של הודו סין. בשנת 1943, האוכלוסייה הווייטנאמית בלאוס עמדה על קרוב ל-40,000, והיוו את הרוב בערים הגדולות של לאוס ונהנו מן הזכות לבחור את מנהיגיהן. כתוצאה מכך אחוז ניכר מתושבי הערים בלאוס היו וייטנאמים, ורק בערי לואנג פארב אנג' האוכלוסייה הייתה בעיקר של בני לאו. מאוחר יותר בשנת 1945, הצרפתים אפילו הכינו תוכנית שאפתנית להעביר אוכלוסייה וייטנאמית מסיבית לשלושה אזורים מרכזיים בלאוס, תוכנית שלא מומשה עקב הפלישה היפנית להודו-סין. אחרת, על פי מרטין סטיוארט פוקס בני לאו היו עלולים לאבד שליטה על ארצם.
מרד
בשנת 1901, פרץ מרד בדרום לאוס ברמת בולוואן בקרב קבוצות של בני לאו טעאונג בראשות אונג קיאו, שהיה איש קדוש שהוביל כת משיחית. המרד קרא תיגר על השליטה הצרפתית בלאוס ולא דוכא עד 1910, כאשר אונג קיאו נהרג. עם זאת, יורשו וסגנו, אונג קומנדאם, הפך למנהיג בתנועה הלאומנית של לאוס.
בין 1899 ל-1910, התסיסה הפוליטית במחוז הצפוני של פונגסאלי התרחשה כאשר ראשי שבטי הגבעות המקומיים קראו תיגר על השלטון הצרפתי ועל מדיניות ההתבוללות המתבצעת ברמות הגבוהות. בשיאו של המרד, התסיסה התפשטה לאזור ההררי של טונקין (צפון וייטנאם) והתרכזה בעיקר בקרב קבוצות מיעוט של חמאו והמונג. אף-על-פי שהמרד התחיל כהתנגדות להשפעה הצרפתית ולהידוק הממשל, הוא שינה אחר כך את מטרתו לבלימת הדיכוי הצרפתי של סחר האופיום.
חוסר היציבות נמשך בצפון לאוס עד שנת 1919 כאשר קבוצות המונג שהיו המפיקות הראשיות של האופיום בהודו סין, התקוממו נגד המיסוי הצרפתי ומעמד מיוחד שניתן לבני לאו לום, שהיו מיעוטים ההררי, בסכסוך המכונה "מלחמת המשוגע". המורדים מאנשי המונג טענו כי גם אנשי לאוס וגם פקידים צרפתים מתייחסים אליהם כאל קבוצות נחותות ובלתי מתורבתות, והובסו מאוחר יותר במרץ 1921. לאחר המרד העניקה ממשלת צרפת לאנשי המונג אוטונומיה חלקית במחוז שיאנג-צ'ואנג. למרות התסיסה בקרב שבטי המיעוטים בצפון, החלקים המרכזיים והדרומיים של לאוס זכו לשיפור במצבם תחת השלטון הצרפתי לעומת השלטון הסיאמי והייתה לכן הגירה ניכרת של לאוטים מאזור איסאן שבצפון-מזרח סיאם אל לאוס שחיזקה את האוכלוסייה. ערי עמק המקונג, כגון ויינטיאן וסאוואנכט, גדלו במידה ניכרת, אף על פי שערים אלה היו בעיקר של מיעוטים וייטנאמיים וסיניים.
כדי להתחרות במסחר הסיאמי, הציעו הצרפתים לבנות רכבת שתקשר בין האנוי לבין ויינטיאן, אך התוכניות האלה מעולם לא אושרו. עם זאת, תשתיות השתפרו בפעם הראשונה בלאוס. כמו שנבנה הכביש הלאומי 13, המקשר בין ויינטיאן לפאקאס שהוא הכביש החשוב ביותר בלאוס. בשנת 1923 נפתח בית ספר למשפטים בווינטיאן כדי להכשיר אנשי לאוס מקומיים המעוניינים להשתתף בממשל הקולוניאלי, אולם חלק גדול מהסטודנטים בבית הספר היו וייטנאמים, שהמשיכו לשלוט במשרדים פוליטיים.
אף על פי שהצרפתים יזמו תוכנית פיתוח בלאוס כמו בווייטנאם, הם היו איטיים לאכוף אותם בשל הבידוד וחוסר החשיבות הכלכלית במושבה. בתי הספר נמצאו בעיקר בערים הגדולות, ורק בשנות העשרים של המאה הקודמת החלו אזורים כפריים להיחשף לחינוך הצרפתי. בשנות ה-30 של המאה ה-20, שיעורי האוריינות בקרב אנשי לאו לום ואוכלוסיות בשפלה גדלו במידה ניכרת, ותלמידים לאוטיים החלו לקבל השכלה גבוהה בהאנוי או בפריז. עם זאת, ההתקדמות הייתה איטית. בפריפריה, שם שבטי הגבעות היו מבודדים מדי כדי להגיע או סירבו לאמץ את מערכת החינוך המבוססת על השפה הצרפתית הזרה, החינוך היה ברמה מאוד נמוכה.
רוב הצרפתים שהגיעו ללאוס כפקידים, מתיישבים או מיסיונרים פיתחו חיבה עזה למדינה ולעם שלה ושנים רבות הקדישו למה שראו כחיזוק חיי עם לאו. חלקם נישאו לנשי לאו, למדו את השפה, הפכו לבודהיסטים - תהליך שהיה יותר מקובל באימפריה הצרפתית מאשר בבריטית. עם זאת, בהשפעת עמדות גזעניות האופייניות לאירופאים באותה תקופה, הם נטו לסווג את אנשי לאו כילדותיים, נאיביים ועצלנים ביחס לאירופאיים.
לאוס במהלך מלחמת העולם השנייה
בשנת 1932 הפיל פלאק פיבונסונגראם, ראש ממשלת סיאם, את המלך והקים את ממשלתו הפשיסטית במדינה, שאת שמה שינה מאוחר יותר ל"תאילנד". היו לו תוכניות לאחד את כל עמי טאי, כולל הלאו, תחת מדינה אחת. לאחר נפילת צרפת ביוני 1940, פעלה לאוס תחת הנהגת ממשלת וישי הצרפתית יחד עם שאר הודו-סין הצרפתית, והממשלה פעלה תחת פיקוח יפני.
באוגוסט 1940 התקיפה תאילנד הפשיסטית את הכוחות הצרפתיים של וישי בגדה המזרחית של המקונג בין ויינטיאן לבין מחוז צ'מפסאק. תאילנד והממשל הצרפתי בהודו-סין הכריזו מלחמה ביניהם. למרות הניצחונות הצרפתיים, הממשלה היפנית תיווכה להפסקת אש והכריחה את הממשלה הקולוניאלית הצרפתית לוותר לתאילנד על פרובינציות צ'מפסאק ועל קסינבולי בלאוס ומחוז בטאמבנג בקמבודיה. מחוזות אלה הוחזרו מאוחר יותר למדינותיהם על ידי תאילנד לאחר שצרפת איימה לחסום את כניסת תאילנד לאו"ם בעקבות מלחמת העולם השנייה. כדי לשמור על התמיכה ולגרש את היפנים והתאילנדים כאחד, עודד המושל הקולוניאלי ז'אן דקו את עליית התנועה הלאומנית בלאוס - התנועה לשיקום לאומי, שביקשה להגן על שטחה של לאוס תוך הכרה פרדוקסלית בשלטון ובתמיכה הצרפתית. כמו כן פרסם הארגון עיתון תעמולה, "גראנד לאוס", ותקף את המדיניות התאילנדית והיפנית על אנשי לאוס. בדרום המדינה הוקמה תנועת לאו-סרי בשנת 1944. שלא כמו התנועה לשיקום לאומי, לא תמכה התנועה בקיום הודו-סין הצרפתית והכריזה על מדיניות "לאוס למען לאוטים" שמטרתה השגת עצמאות.
הכיבוש היפני של לאוס
פקידים צרפתים ואזרחים אחרים נסוגו להרים להתארגנות והצטרפו לקבוצות שדגלו במרד לאוטי גובר נגד היפנים, אשר כבשו את ויינטיאן במרץ 1945. בהנהגת נסיך הכתר סוואנג וואטאנה, מורדים לאוטים קראו תגר על הכוחות היפנים על ידי ביצוע התקפות על יפנים בלאוס ובני לאוס רבים נהרגו בלחימה עם המחתרת הצרפתית נגד הכובשים היפנים. יפן המשיכה לשלוט במישרין על לאוס למרות התסיסה האזרחית המתמדת נגדה עד שנאלצה לסגת מלאוס באוגוסט 1945, פחות מחודש לפני שנכנעה לחלוטין לבעלות הברית.
עצמאות
לאחר כניעת היפנים באוגוסט, אמר המלך סיסאבאנג וונג כי בכוונתו להחזיר את לאוס למעמדה הקודם כמושבה צרפתית בניגוד לדעתו של הנסיך ששלח מברק לכל מושלי המחוזות והודיע להם שהכניעה היפנית לא השפיעה על לאוס והיא במעמד עצמאי, והזהיר אותם להתנגד לכל התערבות זרה. עם זאת, כוחות צרפת כבר כבשו את לואנג פרבאנג ונפגשו עם המלך סיסאבאנג וונג שהבטיח לקולוניאליסטים הצרפתים כי לאוס עדיין תחת חסות צרפתית למרות הצהרת אפריל.
בעקבות גירוש יפן מלאוס, התרחש ואקום של שלטון שבו ארגון לאו איסארה, בראשות הנסיך פטסראת', השתלט על הממשלה ואישר מחדש את עצמאותה של המדינה ב-12 באוקטובר 1945. עם זאת, הצרפתים דרשו להחזיר את השלטון הקולוניאלי. עד סוף אפריל 1946, כוחות של הממשלה הזמנית הצרפתית, נכנסו לוויינטיאן עם כוח צרפתי-לאו, שב וכבש את העיר. בו בזמן, כוחות ויאט מין שנלחמו על עצמאותה של וייטנאם מצרפת גייסו מספר אנשי לאו להתנגד לשלטון הצרפתי. הנסיך פטסראת' תיאם מהלכים עם הוייט מין, הכריז מאוחר יותר על ביטול הפרוטקטורט הצרפתי על לאוס ותמך בתנועות העצמאות הלאומיות, במיוחד בתנועה לאו איסארה. כדי למנוע מלחמה ישירה עם כוחות מחתרת בלאוס, כמו שקרה בווייטנאם, צרפת הסכימה להכריז על לאוס כמדינה בעלת שלטון עצמי בתוך האיחוד הצרפתי בשנת 1949. בעקבות תבוסת צרפת בקרב דיין ביין פו ב-1954, לאוס קיבלה עצמאות בוועידת ז'נבה בספטמבר של אותה שנה.
אמיליאנו אינסואה
אמיליאנו "אמיליו" אדריאן אינסואה ספאטה (בספרדית: Emiliano "Emilio" Adrian Insúa Zapata; נולד ב-7 בינואר 1989 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי-ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בראסינג קלוב ובנבחרת ארגנטינה.
קריירה
אינסואה התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הילדים פינוקו שבארגנטינה. מאוחר יותר אינסואה עבר למחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס. עוד לפני שהספיק לפרוץ לקבוצה הבוגרת מה-"לה-בונבונרה" הוא הצליח למשוך תשומת לב מליברפול. המגן הסכים לעבור בהשאלה ל-18 חודשים לליברפול. עם הגעתו לליברפול צורף אינסואה לקבוצת המילואים בה משחק בקביעות. ב-28 באפריל 2007 ערך אינסואה את הופעת הבכורה במדי ליברפול במשחק מול פורטסמות' אך זו הייתה ההופעה האחרונה שלו לאותה עונה.
בעונתו השנייה זכה אינסואה באליפות ליגת המילואים וכן שותף בשלושה משחקים. כמו כן, במהלך העונה הושלמה העברתו לקבוצה וזאת במסגרת עסקה בה עבר גבריאל פאלטה לבוקה ג'וניורס. הוא זכה למחמאות ממאמנו רפאל בניטס שהצהיר שרואה באינסואה שחקן אשר יכול לאייש את עמדת המגן השמאלי של ליברפול בשנים הקרובות.
בעונה השלישית בליברפול החל אינסואה להשתלב ברוטציה של הקבוצה. הוא השתתף במספר משחקים, כולל אלו מול ארסנל ובולטון וונדררס. בעונת 2009/10, אמיליאנו אינסואה תפס מקום קבוע בהרכב הראשון של ליברפול, כאשר הוא פותח כמעט בכל משחק על חשבון פאביו אאוראליו שהיה משחק באותה עמדה (מגן שמאלי) בליברפול קודם לכן. אינסואה כבש את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת של ליברפול בתאריך ה-28/10/2009 במשחק גביע הליגה האנגלי נגד ארסנל במסגרת שמינית הגמר של המפעל לעיניהם של 60,000 צופים באצטדיון האמירויות. השער הובקע מ-23 מטרים כאשר אינסואה עוצר מסירה של חברו לקבוצה על החזה ובועט את הכדור בצורה קשתית מעל לשוערה של ארסנל.
בשנת 2013 עבר לאתלטיקו מדריד ושנה לאחר מכן הושאל לראיו ואיקאנו.
ב-11 ביולי 2015 חתם לשלוש שנים בשטוטגרט הגרמנית.
ב-2 בינואר 2020 חתם בלוס אנג'לס גלאקסי האמריקאית.
ב-14 בפברואר 2021 חזר לאחר 14 שנה לארגנטינה וחתם באלדוסיבי לשנה אחת.
נבחרת
אינסואה זכה יחד עם נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער שנערך בקנדה בקיץ 2007. בטורניר שיחק בשבעה ממשחקי הנבחרת. אינסואה השתייך לסגל האולימפי של ארגנטינה ונכלל בין ארבעת שחקני הגיבוי לסגל הנבחרת האולימפית לקראת המשחקים האולימפיים בקיץ 2008.
אסכולת מנהיים
אסכולת מנהיים (Mannheim school) מתייחסת הן לטכניקה התזמורתית שחלוצה לה הייתה תזמורת החצר של מנהיים במחצית השנייה של המאה ה-18 והן לקבוצת מלחינים, שכתבה מוזיקה כזאת לתזמורת מנהיים ולתזמורות אחרות.
חצר האלקטור קרל פיליפ עברה מהיידלברג אל מנהיים בשנת 1720, כשברשותה כבר תזמורת גדולה מזו שבכל אחת מן המדינות שסביבה. התזמורת גדלה עוד יותר בעשורים הבאים ובמשך הזמן החזיקה כמה מטובי הווירטואוזים של זמנה. יוהאן שטאמיץ, הנחשב בדרך כלל למייסד אסכולת מנהיים, הצטרף לתזמורת בשנים 1741–1742 והיה למנהלה בשנת 1750.
הראויה ביותר לציון בין הטכניקות המהפכניות של תזמורת מנהיים הייתה טיפולה העצמאי יותר בכלי הנשיפה והקרשנדו המפורסם שלה, שהקיף את כל התזמורת והיה לסימן ההיכר העיקרי של האסכולה. עוד חידושים היו הסמיך (אפוג'אטורה) ופתרונו ו"זיקוקית מנהיים", מערך של אקורדים משולשים בתבנית עולה, שדוגמה לו אפשר למצוא בפתח הסימפוניה בסול מז'ור, אופוס 3 מס' 1 של יוהאן שטאמיץ. סגנון שטורם אונד דראנג במוזיקה התפתח מאוד במנהיים, והשפיע על דור שלם של מלחינים קלאסיים ואף רומנטיים מוקדמים.
חברי אסכולת מנהיים כללו את יוהאן שטאמיץ, פרנץ קסאפר ריכטר, קרל שטאמיץ וכריסטיאן קאנאביך, והייתה לה השפעה ישירה מאוד על הרבה מלחיני סימפוניות של התקופה, ביניהם יוזף היידן וליאופולד הופמן. קאנאביך, אחד ממנהלי התזמורת אחרי מותו של יוהאן שטאמיץ, היה גם ידידו הקרוב של וולפגנג אמדיאוס מוצרט מאז שמוצרט ביקר במנהיים בשנת 1777. לתזמורת מנהיים הייתה השפעה עצומה על מוצרט, שהתוודע שם לראשונה אל הקלרינט. מוצרט התרשם מאוד מתזמורת מנהיים וכמה מן הסימפוניות והאופרות שלו נכתבו עבורה, במיוחד לאחר שהתזמורת והחצר כולה עברו למינכן ב-1779, עם עלייתו של האלקטור קרל תאודור לכס המלוכה בבוואריה. גם בכמה מן הסונאטות של מוצרט לפסנתר פטישים ניכרת השפעת האסכולה (ומוצרט, כמתברר ממכתביו, היה מודע לכך).
דניאל הני
דניאל פיליפ הני (באנגלית: Daniel Phillip Henney; נולד ב-28 בנובמבר 1979) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה
הני נולד ב-28 בנובמבר 1979 בקרסון סיטי, מישיגן. אמו כריסטין הני, ילדה מאומצת אמריקאית מבוסאן, פוסאן, דרום קוריאה, הייתה אחות. אביו פיליפ הני, אמריקאי ממוצא בריטי ואירי, עבד במפעל. הוא היה שחקן כדורסל כוכב בבית הספר התיכון קרסון סיטי-קריסטל והוביל את נבחרת בית ספרו, האיגלס למקום השני באליפות המחוזית במהלך שנתו האחרונה בתיכון, בשנת 1998.
הני למד בקולג'ים שונים - כולל אלביון קולג', אלמה קולג' והמכללה הקהילתית אלגין - אך מעולם לא השלים את לימודי הקולג' שלו בשל קריירת הדוגמנות המתפתחת שלו. מאוחר יותר סיים תואר בכלכלה מאוניברסיטת אילינוי בשיקגו. עם זאת, קבלת התואר הוכחה כשקרית כאשר שערורייה אקדמית ב-2007 חשפה שכמה דמויות חברתיות וסלבריטאים דרום קוריאנים, כמו צ'וי סו-ג'ונג וג'אנג מי-הי, זייפו את הרשומות האקדמיות שלהם.
קריירה
הני עבר לדרום קוריאה לאחר שגר לסירוגין בהונג קונג ובטייוואן במשך ארבע שנים. בזמן שהותו בניו יורק ב-2004, הוא שיחק קצת באוף ברודוויי בזמן שעשה אודישן לתוכניות טלוויזיה.
הני התחיל לדגמן בארצות הברית בשנת 2001 ועבד בצרפת, הונג קונג ומקומות רבים נוספים בזמן שלמד בקולג'. לאחר הופעת הבכורה שלו בדרום קוריאה עם פרסומת למוצר הקוסמטיקה של Amore Pacific, הוא לוהק לפנים של מצלמות אולימפוס והשתתף בפרסומת עבור מזגני Klasse של Daewoo Electronics. הני חתום ב-DNA Models בניו יורק תחת חטיבת הסלבריטאים. בזמן שדגמן בדרום קוריאה לאולימפוס בשנת 2005, הוא נבחן על ידי סוכן כישרונות שליהק את הני לתפקיד בדרמה הקוריאנית My Lovely Sam Soon. הני, שלא דיבר קוריאנית, לוהק לתפקיד רופא אמריקאי אסייתי בשם הנרי קים.
בשנת 2006 שיחק הני בדרמה רומנטית נוספת Spring Waltz בתפקיד פיליפ, מנהל מוזיקלי. הוא חידש את קריירת הדוגמנות שלו כשהופיע בקמפיין האופנה של חברת האופנה הדרום קוריאנית "Bean Pole" עם גווינת' פאלטרו.
מאוחר יותר הוא למד את השפה והופיע בכמה מופעים שונים, כמו "Family Outing".
בעונת הסתיו של 2009, הוא שיחק את "ד"ר דייוויד לי" בדרמת הטלוויזיה Three Rivers.
מאז 2012, הני הופיע במספר סדרות טלוויזיה אמריקאיות.
הני כיכב כסוכן המיוחד מאט סימונס בסדרת הטלוויזיה האמריקאית מחשבות פליליות: חוצה גבולות, ספין-אוף של סדרת הטלוויזיה מחשבות פליליות, במשך שתי עונות מ-2016 עד 2017. לאחר ביטול הסדרה, הוכרז ביוני 2017 שדמותו כמאט סימונס תופיע בסדרת האם בתפקיד חוזר בעונה 13. הוא נשאר חלק מהקאסט עד שהסדרה הסתיימה בעונה 15.
בספטמבר 2019, הני לוהק לתפקיד המשנה של לאן מנדרגורן בעיבוד של אמזון וידאו לאפוס הפנטזיה של רוברט ג'ורדן "מחזור כישור הזמן".
ראידה סעאדה
ראידה סעאדה (בערבית: رائدة سعادة; נולדה ב-1977 באום אל-פחם) היא אמנית פלסטינית, העוסקת בצילום, וידאו מיצב ומיצג. עבודותיה הן חלק מאוסף מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון. חיה ועובדת בירושלים.
יצירתה
בעבודותיה, מעמידה ראידה סעאדה את גופה כנושא המרכזי. היא משתמשת בגוף כאובייקט שמשמש לחקירה של זהות, מגדר, מרחב ואת היחסים שבין הפרטי לציבורי.
המיצגים, עבודות הווידאו והצילומים של ראידה סעאדה מתעסקים במושג הגבול כתופעה תרבותית, טופוגרפית ופיזית. בעבודותיה היא מגיבה לסוגיות של מגדר ופוליטיקה וחוקרת את הסכנות והקונפליקטים של עולמה. היא מצלמת דיוקנאות עצמיים השואבים השראה מפולקלור ומספרות מיתית או מיצירות אמנות מוכרות. כך לדוגמה באחת מעבודותיה היא מצולמת כפנלופה מהאודיסיאה, בעודה סורגת על רקע נוף של מבנים הרוסים. בעבודות אחרות היא מצולמת כמונה ליזה מציורו של לאונרדו דה וינצ'י וכמוזגת החלב בציורו של ורמיר. העבודות של סעאדה מתעסקות, בין היתר, בחברה המוסלמית ובשליטה האובססיבית שלה בגוף הנשי. בעבודות דוגמת "Stomach" (1998), "Lipsticks" ו-"Black Veil" (1998) היא נוגעת בסוגיות של נשיות במסורת שבה גדלה, בהקשר של בתולין ונישואין.
Stomach, 1998
במיצג הקרוי "קיבה", בנתה סעאדה מערך של צינורות מים באופן שדומה לצורת הצינורות המוצבים במקומות טהרה ברחבות של מסגדים. בתוך מרחב הגלריה היא הופיעה כשהיא לובשת שמלה העשויה מקיבה של פרה. על פי הגלריה של אוניברסיטת ביר זית, מופע זה נערך כמחאה על הידיעה על רצח שתי אחיות על ידי אחיהן, בעקבות האשמות על הפקרות מינית. בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי קרום הבתולין של הבנות עדיין היה שלם.
רוני אלשיך
ביוגרפיה
אלשיך נולד בירושלים, אחד מארבעה ילדים של אברהם ואהובה. אביו הוא יוצא תימן שעלה לישראל במבצע על כנפי נשרים ואמו אהובה עמאר היא בת למשפחה מעולי מרוקו שנולדה בעיר העתיקה בירושלים. אימו נפטרה כשהיה בן 14. אלשיך גדל בשנותיו הראשונות בשכונת גבעת מרדכי. בגיל 9 עבר עם משפחתו לקריית ארבע, בשל אבחונו כמחונן ו"הוקפץ" שתי כיתות (מכיתה ג' לכיתה ו'). המשיך בלימודיו בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר, שבה סיים את חוק לימודיו כשהיה בן 16. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב.
אלשיך בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, את שניהם סיים בהצטיינות יתרה. למד לקראת תואר שני מחקרי בקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר קורס דירקטורים באוניברסיטת תל אביב ותוכנית לניהול בכיר מבית הספר וורטון למינהל עסקים של אוניברסיטת פנסילבניה.
שירות צבאי
בשנת 1981 התגייס לצנחנים והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. במסגרתה נלחם במלחמת לבנון הראשונה. במבצע על הכפר "מערכה" בלבנון שימש כמפקד מחלקה בגדוד 890 במהלכו נפצע מסלע שהושלך לעברו ושבר את ידו. לאחר ששימש כמ"פ בגדוד 50 פיקד על פלחה"ן צנחנים, בין היתר במבצע חוק וסדר. בתפקידו האחרון בצבא שימש כסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50).
שירות בשב"כ
בדצמבר 1988 השתחרר מצה"ל והצטרף לשב"כ, לצוות האמון על חקירות עצורים מאזור רמאללה. בשנת 1994 פיקד על צוות החוקרים שהצליחו לחשוף את המקום שבו הוסתר נחשון וקסמן. במהלך האינתיפאדה השנייה היה ראש תת-מרחב שומרון. ב-2005 מונה לראש מרחב יהודה, שומרון וירושלים וב-2009 התמנה לראש מרחב דרום. ב-2012 מונה לראש אגף המטה ובספטמבר 2014 מונה לסגן ראש השב"כ ולממלא מקומו.
מפכ"ל משטרת ישראל
בספטמבר 2015 נבחר על ידי השר לביטחון הפנים, גלעד ארדן, למלא את תפקיד מפכ"ל המשטרה, לאחר הסרת מועמדותו של גל הירש. ב-3 בדצמבר 2015 קיבל דרגת רב-ניצב ונכנס לתפקיד המפכ"ל ה-18 של משטרת ישראל.
אלשיך קידם מספר רפורמות: אמו"ן - בתחום "שיטור מבוסס נתונים" (evidence based policing), "הרצף המודיעיני", "הרצף הטכנולוגי" ו"הרצף החקירתי" - בתחום "השיטור הגבוה", וכן רפורמה העוסקת בחיזוק נורמות משטרת ישראל, בין השאר מבדקי מהימנות ממוחשבים ובדיקות פוליגרף. הוא יזם את הקמת תנועת הנוער המשטרתית "שחקים" (שומרי חוק).
עם השר ארדן, השיק תוכנית אסטרטגית להעמקת השיטור בקרב המגזר הערבי, במסגרתה הוקמו תחנות משטרה חדשות וגויסו שוטרים ושוטרות מוסלמים שעברו הכשרה ייחודית. עוד קידמו השניים תוכנית לחיזוק ביטחון ירושלים, שחיזקה את יכולתו העצמאית של המחוז ולצמצם באופן דרמטי את הצורך השוטף בתגבור יומיומי.
בינואר 2017 נעשתה הריסה של בנייה לא חוקית באום אל-חיראן, ובמהלכה ירו שוטרים בתושב הכפר יעקוב מוסא אבו אל-קיעאן, לאחר שחשבו שבכוונתו לדרוס אותם. לאחר הירי פגע הרכב בשוטרים וכתוצאה מכך נהרג שוטר אחד ואחר נפצע. בפרשה זו גיבו אלשיך, עם השר לביטחון פנים גלעד ארדן, את השוטרים וטענו שמדובר בפיגוע דריסה.
חקירות מרכזיות של המשטרה בתקופת כהונתו עסקו ב"תיק 1000", "תיק 2000" ו"תיק 4000", שבהם אחד החשודים המרכזיים היה ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ו"תיק 3000", שבו חשודים מקורבים לנתניהו. בפברואר 2018 המליצה המשטרה להגיש כתב אישום נגד נתניהו באשמת לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים ונגד אנשי העסקים ארנון מילצ'ן וארנון מוזס באשמת מתן שוחד. ב-2 בדצמבר 2018, יומו האחרון של אלשיך בתפקיד, פרסמה המשטרה את עמדתה ועמדת רשות ניירות ערך, שלפיה התגבשה ב"תיק 4000" תשתית ראייתית לביצוע עבירות, ובראשן שוחד, נגד חלק מהחשודים, בהם ראש הממשלה בנימין נתניהו, רעייתו שרה נתניהו, בעל השליטה בחברת "בזק" שאול אלוביץ' ומנכ"לית "בזק" סטלה הנדלר. במהלך החקירות מתח נתניהו ביקורת על המשטרה ועל אלשיך אישית, והמשיך בכך בנאום שנשא לפני תחילת משפטו, וכן הפסיק להזמין את אלשיך לפגישות. בראיון לאילנה דיין בעובדה בפברואר 2018, טען אלשיך כי . המשטרה פתחה בחקירה נגד החוקרים הפרטיים החשודים, וביולי באותה שנה סגרה נגדם את התיק בעילה של היעדר עבירה.
במהלך כהונתו גיבה את מפקד יחידת להב 433, ניצב רוני ריטמן, והגן עליו בתלונה שהוגשה נגדו בנוגע להטרדה מינית של קצינה.
ב-13 בספטמבר 2018 הודיע השר ארדן על החלטתו לא להאריך את כהונתו של אלשיך. במסיבת עיתונאים שכינס אמר ארדן כי "אינני מתחרט על מינויו של רוני אלשיך למפכ"ל. עם זאת, היו לנו חילוקי דעות בסוגיות שונות, חלק מהן סוגיות מהותיות כבדות משקל, שבעיניי יש להן השפעה ניכרת על אמון הציבור במשטרה".
ב-3 בדצמבר 2018 סיים את תפקידו כמפכ"ל, וניצב מוטי כהן מונה לממלא מקום המפכ"ל.
לאחר סיום כהונתו קרא לכך שמפכ"לים ימונו על ידי ועדה ציבורית ולא על ידי השר לביטחון פנים, כדי להרחיב את עצמאותם מהדרג הפוליטי.
באוגוסט 2020 פרסם את ספרו, "מפכ"ל בחזית – ערכים במבחן", אוטוביוגרפיה בה פורש אלשיך את משנתו הערכית והמנהיגותית, המתמקדת בתקופת כהונתו כמפכ"ל המשטרה.
חיים אישיים
הוא נשוי לשירה, אב לשבעה. תושב גבעת שמואל, ובעבר התגורר בכוכב השחר.
Yersinia pestis
Yersinia pestis הוא חיידק גראם-שלילי, אל-אווירני פקולטטיבי, בעל צורת מתג המשתייך למשפחת ה-Enterobacteriaceae, שנצבע באופן דו-קוטבי (מה שמקנה לו מראה של סיכת ביטחון). בתור הגורם המחולל את מחלת הדבר, הדבקה בחיידק זה יכולה לגרום לדבר בובוני, לדבר ריאתי ולדבר ספטיסמי. כל שלוש הצורות של דבר היו אחראיות לשיעורי תמותה גבוהים במגפות לאורך ההיסטוריה האנושית כולל מגפת הדבר באמאוס, המגפה הגדולה של לונדון, המגפה היוסטיניאנית והמוות השחור, שהאחרונה שבהן גבתה את חייהם של כשליש מתושבי אירופה בין השנים 1347 ל-1353.
גילוי החיידק
Y. pestis התגלה ב-1894 על ידי הרופא והבקטריולוג הצרפתי-שווייצרי ממכון פסטר, אלכסנדר ירסין, במהלך מגפה של דבר בהונג קונג. ירסין השתייך לאסכולת פסטר. קיטסאטו שיבסבורו, בקטריולוג מתלמד ממוצא גרמני-יפן שהתמחה במתודולוגיה של רוברט קוך היה גם כן מעורב באותו זמן במציאת הסיבה למחלת הדבר. אולם, היה זה ירסין שקישר באופן ממשי בין הדבר לבין Y. pestis. שמו של החיידק היה במקור Pasteurella pestis, אולם ב-1967 שונה שמו ל-Yersinia pestis.
כיום, ידוע על שלושה תת-זנים (תת זן הוא גרסה של זן של יצור פרוקריוטי הנבדלת מזנים אחרים באותו מין מבחינה פיזיולוגית או ביוכימית) של החיידק, ומשערים שכל אחד מהם אחראי לאחת מהמגפות הפנדמיות של דבר בובוני לאורך ההיסטוריה. נמצאה התאמה בין התת-זן אנטיקווה (antiqua) למגפת הדבר של יוסטיניאן; לא ידוע האם התת-זן הזה מתאים גם למגפות מוקדמות יותר של דבר בובוני, או האם המגפות האלה היו בכלל מגפות דבר. ישנה התאמה בין התת-זן מדיבאליס (medievalis) לבין מגפת המוות השחור. כמו כן, נמצאה התאמה בין התת-זן אוריינטאליס (orientalis) לבין הפנדמיה השלישית והתפרצויות הדבר מהזמן האחרון.
פתוגניות ואימונוגניות
הפתוגניות של Y. pestis נובעת בעיקר משני אנטיגנים אנטי-פגוציטיים, המכונים F1 (מקטע 1) ו-V, כאשר שניהם חיוניים לפתוגניות של החיידק והם מיוצרים על ידי החיידק ב-37°C. יתר על כן, Y. pestis שורד ומייצר את האנטיגנים הללו בתוך תאי הדם כגון המונוציטים, אולם הוא לא מסוגל לעשות זאת בנויטרופילים הפולימורפונוקליארים. החיסוניות הטבעית או המושרית מושגת על ידי ייצור של נוגדנים אופסוניים ייחודיים נגד האנטיגנים F1 ו-V; הנוגדנים הללו משרים תגובת פגוציטוזה באמצעות הנויטרופילים.
בעבר היה חיסון (החיידק הוחלש באמצעות פורמלין) למבוגרים בקבוצת סיכון גבוה ללקות במחלה, אך הוא סולק מהשוק על ידי ה-FDA. יעילותו הייתה מוגבלת והוא היה עלול לגרום לדלקת חמורה. ניסויים בהנדסה גנטית של חיסון המבוסס על F1 ו-V מתבצעים ומראים סימנים מבטיחים; אולם, חיידקים חסרי האנטיגן F1 הם עדיין פתוגניים, ויש מגוון גדול של האנטיגן V, כך שייתכן שחיסונים המורכבים מהאנטיגנים הללו לא יגנו באופן מלא מפני המחלה.
הגנום
קיים מיפוי מלא של גנום החיידק עבור שניים מתוך שלושת תת-המינים של Y. pestis: הזן KIM (של התת-זן מדיבאליס), והזן CO92 (של התת-זן אוריינטאליס); נכון להיום, עדיין לא הושלם מיפוי הרצף הגנטי של אחד מתתי הזן אנטיקווה. בכרומוזום של הזן KIM יש 4,600,755 זוגות בסיסים, ואילו בזה של הזן CO92 יש 4,653,728 זוגות בסיסים. בדומה לבני-דודיו Y. pseudotuberculosis ו-Y. enterocolitica, &רלמ;Y. pestis מכיל את הפלסמיד pCD1. בנוסף, יש לו שני פלסמידים אחרים, pPCP1 ו-pMT1 שלא נמצאים במיני ה-Yersinia האחרים.
הפלסמידים הללו, ביחד עם האי הפתוגני (קטע בגנום שהיה נייד וכעת הוא קבוע במקומו) הנקרא HPI, מקודדים מספר חלבונים שגורמים לפתוגניות של Y. pestis. הגורמים הפתוגניים הללו נדרשים בין השאר כדי לאפשר לחיידק להיספח ולהזריק חלבונים לתוך התא המארח, לפלוש לתוך התא המארח, ולקלוט ולקשור יוני ברזל מתאי הדם האדומים. Y. pestis נחשב כצאצא של Y. pseudotuberculosis כיוון שהוא נבדל ממנו רק בנוכחות של מספר פלסמידים המקודדים לתכונות פתוגניות מסוימות.
לאחרונה נערך ניתוח של ייצור החלבונים על ידי הזן KIM של החיידק, כאשר צורת הגידול של החיידק בניסוי הייתה חיקוי לצורת הגדילה שלו בתאי הדם.
רגישות
טיפול הקו הראשון המסורתי להדבקה בחיידק כולל שימוש בסטרפטומיצין, כלורמפניקול, טטראציקלין, ופלואורקינולון. ישנן עדויות מהימנות התומכות בשימוש בתרופות דוקסיציקלין או גנטמיצין.
יש לשים לב שבודדו זנים עמידים לאחת או יותר מהתרופות שצוינו למעלה: הטיפול במקרים אלה צריך להיות מונחה לפי הרגישות האנטיביוטית כאשר הדבר אפשרי. טיפול אנטיביוטי לבדו לא מספיק בחלק מהחולים, שעשויים להזדקק לתמיכה היקפית, תמיכה נשימתית, או תמיכה בפעילות הכליות.
השפעה היסטורית
ישנה מחלוקת בקרב ההיסטוריונים על תפקידו של Y. pestis במוות השחור; חלקם הציעו שהמוות השחור התפשט מהר יותר מאשר אם היה נגרם על ידי החיידק. אולם, בשיניים של אנשים מימי הביניים שמתו מהמוות השחור התגלה DNA של החיידק, בניגוד לגופות אחרות מימי הביניים שמתו מסיבות אחרות, שלא הניבו תוצאות חיוביות בבדיקת הנוכחות של החיידק. ממצאים אלה מצביעים על כך שהחיידק היה גורם משפיע לפחות בחלק ממגפות הדבר האירופיות (אם כי לא בכולן). ייתכן שלחצי ברירה שהושרו על ידי הדבר שינו את דרך הפעולה של הפתוגן באדם, וגרמו להיכחדות פרטים או אוכלוסיית שהיו הרגישות ביותר לחיידק.
הנרי נויפלד
הנרי נויפלד (13 במרץ 1923 - 15 בדצמבר 1986) היה קרדיולוג ורופא ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
נויפלד נולד בלבובק שבפולין, וסיים את לימודיו האקדמיים ברפואה באוניברסיטת וינה בשנת 1948. בשנת 1951 סיים את תקופת התמחותו בקרדיולוגיה, ועלה לישראל. עם הגיעו, הצטרף נויפלד לצוות בית החולים תל השומר (לימים המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר), כשנה עבד במחלקה הפנימית ולאחר מכן עד שנת 1959 עבד כקרדיולוג. לאחר מכן הוא השתלם במרפאת מאיו שבמינסוטה בארצות הברית והיה עמית כבוד באוניברסיטת מינסוטה. בשנת 1961 הוא שב לישראל וכעבור שנה ייסד את המכון לחקר הלב בבית החולים תל השומר, והיה מנהלו הראשון. במכון פעל למיסוד בקרדיולוגיה כענף עצמאי, עסק בהפרדת האנגיוגרפיה ממחלקת הרנטגן ובשנת 1968 היה ממקימי היחידה לטיפול נמרץ.
במקביל לפעילותו המעשית, כיהן נויפלד לאורך השנים כמדען הראשי של משרד הבריאות וכפרופסור וראש הקתדרה לקרדיולוגיה על שם חיים שיבא בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הוא השתתף בהנהלת האוניברסיטה, ישב במספר ועדות מקצועיות והיה חבר סנאט האוניברסיטה. כמו כן היה נויפלד פעיל באגודות מקצועיות, שימש נשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל, נשיא האיגוד הקרדיולוגי האסיאתי-פסיפי, נשיא ההתאחדות הקרדיולוגית הבינלאומית (שש שנים) ונשיא מייסד של האגודה הבינלאומית לתרופות קרדיו-ווסקולריות. נויפלד כיהן גם כיו"ר הנהלת האגודה המדעית ארצות הברית-ישראל וכיהן כסגן יו"ר המועצה לקרדיולוגיה קלינית במסגרת ההתאחדות הקרדיולוגית הבינלאומית. נוסף לכך הוא היה פעיל במסגרת ארגון הבריאות העולמי והשתתף בצוותי הארגון שפעלו למיגור מחלות לב ולמקרי חירום הנוגעים למחזור הדם. בקשריו המקצועיים הבינלאומיים ראה נויפלד חשיבות לקידום מעמדה של מדינת ישראל.
נויפלד היה חתן פרס ישראל לרפואה לשנת 1985, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1984, חבר כבוד באיגודי קרדיולוגיים במדינות שונות (בהן ארצות הברית, ניו זילנד, אוסטרליה, פורטוגל, בריטניה, גרמניה ומקסיקו) ובמועצה לקרדיולוגיה קלינית, וחתן חמיה פרסים על הרצאות מיוחדות. במהלך שנות פעילותו, התפרסמו על ידו עשרה ספרים מקצועיים ונכתבו כ-400 מאמרים, בהם עבור ה-Cardiovascular Drugs and Therapy Journal שהוא נמנה בין עורכיו המייסדים. בהיותו מייסד המכון לחקר הלב היו מחקריו בעלי אופי ראשוני ובעלי חשיבות בתחום, ובהם פרסומיו בשנים הראשונות לפעילות המכון על שינויים בעורקים כליליים אצל ילדים ומחקר ארצי על פקידי ממשלה שערכו במכון בדיקות שגרתיות.
מתלמידיו : פרופ' יחזקאל קישוןו פרופ' אלכסנדר בטלר.
משה מוסנזון
משה מוֹסֶנזוֹן (י' בכסלו תר"ע, 23 בנובמבר 1909 – ד' בניסן תשל"ט, 1 באפריל 1979) היה עורך וסופר ישראלי. בעבודתו בעיתון הנוער העובד "במעלה" טיפח כותבים רבים, בהם גם בתו הבכורה, הסופרת דבורה עומר, שעשתה את צעדיה הראשונים בעיתון.
ביוגרפיה
מוסנזון נולד בשנת 1909 בקמניץ פודולסק שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בנם של דבורה ואשר מוסנזון. בשנת 1911 עלה לארץ ישראל עם הוריו למושב הפועלים עין גנים שליד המושבה פתח תקווה. בגיל 4 התייתם מאמו, שנפטרה ממלריה.
למד באופן רשמי עד סוף בית הספר העממי (כיתה ח'), ואחר כך יצא לעבוד. הצטרף לתנועת "הנוער העובד", והיה שותף להקמת קיבוץ נען בשנת 1930. בשנת 1937 בנה בקיבוץ, במו ידיו בית חימר, בה התגורר.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. מכתביו למשפחתו ולחבריו בקיבוץ שכתב במהלך המלחמה (אוגוסט 1940–נובמבר 1943), נערכו על ידי משה ברסלבסקי ויצאו לאור בשנת 1944 (בעודו בחו"ל) בהוצאת הקיבוץ המאוחד בספר בשם "מכתבים מהמדבר", שזכה להצלחה. בשנת 1946 זכה הספר (בתרגומו לאנגלית) בפרס לואי למד (Louis Lamed) לספר עברי.
ביוני 1946, בעת חיפוש של הצבא הבריטי בקיבוץ נען במהלך השבת השחורה, הוכה בראשו, נפצע ואושפז בבית חולים בריטי בסרפנד. מוסנזון היה עורך עיתון הנוער העובד "במעלה", וטיפח דור של כותבים, בהם דן אלמגור, משה בן שאול, אוריאל אופק, משה דור ורבים אחרים.
מוסנזון הלך לעולמו בשנת 1979, ונקבר בקיבוץ נען, שבו חי רוב חייו.
לאחר מותו ראה אור ספר מכתבים נוסף: "מכתבים מהדרכים".
משפחתו
משה היה אחיו של יגאל מוסינזון ודודו של עמוס מוסנזון.
מוסנזון היה נשוי שלוש פעמים, ונולדו לו חמישה ילדים. בתחילה נישא ללאה שרשבסקי. זמן קצר לאחר לידת בתם התגרשו השניים, והוא נישא לזלדה ווסקובויניק. לאחר גירושיו ממנה נישא ב-1958 למלכה וינטראוב. מנישואיו הראשונים נולדה בתו הבכורה, הסופרת דבורה עומר. מנישואיו השניים נולדו שני בנים ובת: ד"ר רן מוסנזון (כלכלן חקלאי), גיורא מוסנזון (מומחה ההשקיה של קיבוץ נען) ועירית מוסנזון-שרייר (ד"ר לפילוסופיה וחקלאית). מנישואיו האחרונים נולדה הסופרת ורד מוסנזון.
רוב הלפורד
רוברט ג'ון ארתור "רוב" הלפורד (באנגלית: Robert John Arthur "Rob" Halford; נולד ב-25 באוגוסט 1951) הוא זמר-יוצר אנגלי אשר מוכר בזכות היותו סולנה של להקת ההבי מטאל ג'ודס פריסט. הוא זכה לכינוי "Metal God" (בתרגום חופשי: "אלוהי המטאל") על שם השיר של ג'ודס פריסט מ-1980. הוא זכה לכינוי הודות לקולו הגבוה המשלב לעיתים נגיעות של אופרה וצרחות גבוהות.
ביחד עם ג'ודס פריסט
הלפורד פגש לראשונה את מייסדה את ג'ודס פריסט, איאן היל, בעת שאחותו יצא עם האחרון. הלפורד, שעבד קודם כמנהל בית קולנוע, הצטרף ללהקה ואיתו הביא גם את המתופף ג'ון הינץ' (שהיו חברים קודם לכן בלהקה בשם "הירושימה"). באוגוסט 1974 הלהקה הוציאה את הסינגל הראשון שלה, Rocka Rolla, וחודש לאחר מכן יצא גם אלבום האולפן הראשון בעל שם זהה. בחמש השנים שלאחר מכן, הוציאה הלהקה ביחד עם הלפורד את האלבומים Sad Wings of Destiny, Sin After Sin, Stained Class, Killing Machine ואת האלבום ההופעה החיה Unleashed in the East. בתקופה זו ביססה עצמה הלהקה כמובילה בסצנת ההבי מטאל ורוב הלפורד זכה להערכה רבה מצד מעריצי הלהקה.
במהלך שנות השמונים הוציאה הלהקה ביחד עם הלפורד שישה אלבומי אולפן. British Steel יצא ב-1980 והתאפיין בשירים קצרים יותר ושונים במעט מהסגנון אותו הציגו פריסט עד אז. באותה תקופה הלפורד גם זכה לכינוי Metal God שזהו גם שם אחד השירים באלבום. האלבומים הבאים של הלהקה, Point of Entry, Screaming For Vengeance, Defenders of The Faith, Turbo ו-Ram It Down, המשיכו בקו ההבי מטאל וסינגלים מתוכם (כמו You've Got Another Thing Comin' מהאלבום Screaming For Vengeance) נחשבים עד היום לשירים "קלאסיים" בקרב אוהבי מוזיקת ההבי מטאל.
בספטמבר 1990 יצא האלבום זוכה גראמי Painkiller שהיה האלבום הכי מצליח מסחרית של הלהקה. באותה תקופה הלפורד עיטר את עצמו עם קעקועים חדשים, ולראשונה גם גילח את ראשו. במהלך סיבוב ההופעות שנלווה לצאת האלבום, הלפורד נכנס לבמה כאשר הוא רכוב על אופנוע הרלי-דייווידסון ולבוש בבגדי אופנוען כחלק מהמופע. באחת הכניסות בעת מופע שהתרחש בטורונטו, נפל הלפורד מהתופים ושבר את אפו.
ב-4 ביולי 1991 הודיע הלפורד שהוא מתכוון לעזוב את הלהקה. הוא עזב סופית את הלהקה במאי 1992. בתקופה זו של למעלה מ-20 שנים עם ג'ודס פריסט, הוציא הלפורד 12 אלבומי אולפן ו-2 אלבומי הופעה חיה.
פייט, 2wo והלפורד
ב-1998 חבר הלפורד אל הגיטריסט "ג'ון 5" (הכינוי של John William Lowery) וביחד הוציאו אלבום תחת השם 2wo. האלבום נקרא Voyeurs והסגנון בו שונה מאוד מהסגנון הרגיל של הלפורד שכן ניתן להגדירו בעיקר כאינדסטריאל מטאל.
בשנת 2000 הקים רוב הלפורד להקה שנושאת את שמו, הלפורד. הלהקה הוציאה בשנת 2000 את האלבום Resurrection זכה להצלחה מסחרית וסיגנונו היה הבי מטאל מסורתי בדומה לסגנון של ג'ודס פריסט. בשנת 2001 הוציא הלפורד אלבום הופעה חיה בשם Live Insurrection ושנה לאחר מכן יצא אלבום אולפן נוסף של הלפורד בשם Crucible. הלפורד הוציא שני אלבומי סולו נוספים בשנים 2009–2010.
האיחוד עם ג'ודס פריסט
ביולי 2003 הודיע הלפורד על חזרתו ללהקה ג'ודס פריסט אחרי 11 שנים מאז עזיבתו. בשנת 2005 הוציאו ג'ודס פריסט את האלבום Angel of Retribution שזכה גם הוא להצלחה. סיבוב ההופעות הנלווה לאלבום סימן גם את חגיגות ה-30 שנים של הלהקה מאז צאת אלבום הבכורה. בשנת 2008 יצא לאור האלבום Nostradamus שמבוסס על אירועים הקשורים לחייו של הנביא הצרפתי נוסטרדמוס מהמאה ה-16. האלבום, כמו קודמו, זכה לביקורות טובות וסגנון השירה של הלפורד בו נטה יותר לכיוון מוזיקת האופרה.
בשנת 2011 הודיעו ג'ודס פריסט על סיבוב הופעות "Epitaph" שיהיה הסיבוב האחרון שלהם ביחד בתור הרכב. הלפורד הודיע שלאחר סיום סבב ההופעות ופירוק הלהקה הוא ימשיך להוציא אלבומי סולו.
שיתופי פעולה נוספים
רוב הלפורד הופיע גם בתור הסולן של בלאק סבאת' בשלוש הופעות. בנובמבר 1992 הוא החליף את דיו למשך שתי הופעות לאחר שחברי הלהקה החליטו שלא לתת לדיו לשיר יותר בהופעות (למעשה זה היה בדיוק לפני חזרתו של אוזי אוסבורן ללהקה). הלפורד החליף גם את אוסבורן ב-25 באוגוסט 2004 (יום ההולדת ה-53 של הלפורד) במופע בניו ג'רזי לאחר שאוסבורן חלה בדלקת סימפונות ולא היה יכול להופיע.
בתחילת 2008 הלפורד הביע את רצונו לעשות אלבום בלאק מטאל בשיתוף פעולה עם סולנה של אמפרור, איסהאן. לטענתו של הלפורד הוא היה שמח לעשות אלבום בלאק מטאל, אך הוא מתקשה למצוא זמן פנוי לכך.
חייו האישים
בשנת 1998 הלפורד הצהיר שהוא הומוסקסואל בעת ריאיון עם MTV:
הלפורד העיד בעבר שהסתרת נטיותיו המיניות בעת חברותו בג'ודס פריסט גרמו לו לדיכאון ובידוד שבתורם הביאו להתמכרות לאלכוהול וסמים. הלפורד פיכח ולא השתמש בסמים מ-1986, אז שהה במכון גמילה.