cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסע וילהלם השני לארץ ישראל
בירושלים ובסביבתה
ביום חמישי נערכה תפילה חגיגית בכנסיית הגואל, והחלו ההכנות לפירוק מחנה האוהלים. ביום שישי, בשעה 8:30 נשמעו 21 יריות תותח מעל מגדל דוד ושיירת הקיסר יצאה לכיוון תחנת הרכבת, כאשר משני צִדי דרכה ניצבו פרשים בדואים וצ'רקסים ומקהלת ילדים ערבים נושאי דגלים קראו "ג'וק יאשא!" (בטורקית: יחי!). הקיסר התעכב מעט בשער יפו על מנת לנחם את איסמעיל ביי אל-חוסייני על מות בתו, ירד ברכבת חזרה ליפו וביקורו בירושלים תם.
השפעות הביקור
ביקור הקיסר נחשב לאחד האירועים המרכזיים בתולדות ארץ ישראל בסוף המאה ה-19, ומוזכר בהרחבה בכתבים של התקופה. בהקשר זה ביקור הקיסר נתן חיזוק להתיישבות הגרמנית בארץ ישראל, שהתבטאה בהקמת כנסיות, מוסדות ציבור ומושבות טמפלריות.
לביקור היו השפעות ארכיטקטוניות בירושלים בהקשר לבנייתם של כנסיית הגואל, אשר נחנכה במהלך ביקורו, הקמת כנסיית הדורמיציון, שאדמתה ניתנה כמתנה לקיסר מאת הסולטאן במהלך הביקור, הקמת מתחם אוגוסטה ויקטוריה על פי בקשת רעיית הקיסר, וכן פריצת פתח בחומת העיר העתיקה בסמוך לשער יפו. השפעה נוספת על ירושלים הייתה כי לראשונה הונהגה בה תאורה לילית ברחובות.
לביקור הקיסר הייתה משמעות חשובה בהקשר להתקרבות ביחסים שבין האימפריה העות'מאנית לגרמניה. בעקבות מלחמת קרים, שבה ניצלה האימפריה העות'מאנית מכיבוש על ידי רוסיה רק בזכות תמיכתן של אנגליה, צרפת וגרמניה, התעצמה התלות הטורקית במעצמות האירופיות. כך לדוגמה תוחזק הצי הטורקי על ידי האנגלים והצרפתים, בעוד חילות היבשה נהנו מחניכה גרמנית. ואולם התחושה השוררת הייתה שהיחס האנגלי והצרפתי לאימפריה היה מעורב בתחושות עליונות וזלזול, ולעומת זאת היחס הגרמני היה שוויוני יותר. ביקור הקיסר היה גורם וסמל להתקרבות זאת. מאמצי ההתקרבות של הקיסר, שבאו לידי ביטוי במסע, נתנו פרי בעת מלחמת העולם הראשונה, בעת שהאימפריה העות'מאנית החליטה להצטרף למלחמה לצִדה של גרמניה.
בתיאורים רבים של כיבוש ירושלים בידי הבריטים יש אזכור למסע הקיסר לארץ ישראל בהקשר לטקס כיבוש ירושלים. בעוד שעבור הקיסר נפרץ פתח בחומה, והוא נכנס לעיר העתיקה רכוב על סוסו, הגנרל אלנבי ירד מעל סוסו עם הגעתו לשער יפו, ונכנס לירושלים באופן רגלי, כעולה רגל.
תצלומי הביקור
אליז'ה מאיירס, יהודי מומר, תיעד במצלמתו את ביקור הקיסר בירושלים. הוא היה צלם חובב שהשתייך למושבה האמריקאית בירושלים. לתמונות שצילם היה ביקוש רחב בקרב עיתוני התקופה, ומכירתן הכניסה כסף רב לקופת המושבה. בעקבות הצלחה זו הוקמה מחלקת הצילום של המושבה האמריקאית. תמונות מחלקת הצילום של המושבה, הכוללות גם את תצלומי מסע הקיסר, נתרמו לימים לספריית הקונגרס האמריקאי, והועלו לאתר ספריית הקונגרס באינטרנט בשם 'אוסף אדית ואריק מטסון' (G. Eric and Edith Matson).
התצלום המפורסם ביותר מביקור הקיסר בארץ ישראל הוא תצלום פגישתו עם הרצל, אשר נערכה בעת ביקור הקיסר במקוה ישראל. מי שהתבקש לצלם את האירוע היה דוד וולפסון, שלא היה צלם במקצועו, ואשר התרגש מגודל המעמד ולכן לא הצליח לקלוט בתמונה אחת גם את הקיסר וגם את הרצל. התמונה שקיבל הייתה של הקיסר יושב על סוס לבן ומביט לעבר קצה רגלו של הרצל; הרצל עצמו לא נמצא בתמונה. עם פיתוח התצלום התגלתה התקלה, ולכן הוחלט להשתמש בטכניקת הפוטומונטז' על מנת ליצור תמונה טובה יותר. לטובת העניין נלקח הרצל ליפו, וצולם על גג אחד הבתים שם, כשהוא מחזיק את כובעו בידו (במעין מחוות כבוד). וולפסון חיבר את שתי התמונות על ידי "שתילת" תמונתו של הרצל בתמונה המקורית, העברת הקיסר אל הסוס השחור שהיה מאחוריו, ומחיקת הסוס הלבן כליל. התמונה המעובדת היא התמונה שפורסמה מאוחר יותר כהנצחת המאורע החגיגי.
קרב קוסטיוכנובקה
הכוח הפולני מנה בין 5,500 ל-7,300 חיילים, ובצד הרוסי לחמו יותר מחצי מחיילי הגיס ה-46, שכוחו הכולל היה 26,000 חיילים. הקרב הסתיים בנסיגה של הכוח הפולני, אך במהלכו הם עיכבו את הצבא הרוסי, מה שאיפשר מרווח לנסיגה מסודרת של שאר הכוחות של אוסטרו-הונגריה באזור. סך הנפגעים בצד הפולני הגיע לכ-2,000 איש, כולל הרוגים ופצועים. הקרב נחשב לאחת הקרבות הגדולים והקשים מבין אלה בהם נטלו חלק הגדודים הפולניים במלחמת העולם הראשונה.
רקע
במלחמת העולם הראשונה, הצדדים האחראיים לחלוקת פולין לחמו אחד בשני, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית בצד אחד, והאימפריה הרוסית בצד השני. יוזף פילסודסקי ניצל את החלוקה להקמת הגדודים הפולניים, כשאחת המטרות העיקריות שלו הייתה להחזיר לפולין את עצמאותה.
הגדודים הפולניים הגיעו לאזור לראשונה בשנת 1915, כחלק מתנועה רחבה של מעצמות המרכז לאזור, וכבשו את קוסטיוכנובקה ב-27 בספטמבר 1915. במהלך אותו הסתיו, נערכו קרבות כבדים באזור, ושני הצדדים נאבקו עזות על השליטה באזור. קרב פחות מוכר באותו מקום נערך בין 3 בנובמבר ו-10 בנובמבר. הרוסים התקדמו והצליחו לכבוש את הגבעה הפולנית בתחילה, עד שלבסוף איבדו אותה לגדודים הפולניים ב-10 בנובמבר. בעקבות הצלחתו של הכוח הפולני, נקודות ציון רבות באזור זכו לכינויים כגון: הגבעה הפולנית, היער הפולני, הגשר הפולני, והתעלה הפולנית - תעלה מבוצרת ששיחקה תפקיד חשוב בלחימה, בפיהם של הפולנים וכן בפיהם של חיילים דוברי גרמנית. מספר מחנות של הגדודים הפולנים הוקמו באזור, כולל המפקדה שלהם. בהמשך הסתיו, ועד לקיץ 1916, לא היו תנועות משמעותיות של שני הצדדים באזור, מה שהשתנה בעקבות מתקפת ברוסילוב שתחילתה בחודש יוני של אותה השנה. המתקפה הכוללת הסתיימה בניצחון רוסי משמעותי, ובתבוסה קשה מאוד לאימפריה האוסטרו הונגרית.
הצדדים הלוחמים
לנוכח ההתקפה הרוסית הגדולה, הוצבה הבריגדה השנייה של הלגיונות הפולניים מתוך קוסטיוכנובקה, בגרוזיטין ובהולוזולה. הבריגדה הראשונה החזיקה בקו תוך כדי התקדמות במורד הגבעה הפולנית, לכפר קוסטיוכנובקה. הבריגדה השלישית, הממוקמת משמאלה, החזיקה בקו ליד הכפר אוטובה. הביצורים של פילסודסקי היו העמדה הפולנית המתקדמת ביותר, במרחק של כ-50 מטר מול הביצורים הרוסיים המתקדמים ביותר, שנקראו "קן הנשר". בהמשך הגבעה הפולנית ניצבה חטיבה 128, חטיבת הונגודז' ההונגרית שאיגפה את הכוח הפולני מימין, דיוויזיית הפרשים ה-11 ההונגרית שאיגפה את הכוח משמאל. שני קווי הגנה פולניים נמשכו אל מעבר לקו ההגנה הראשון: האחד נמשך דרך היער הפולני ויער המהנדסים, והשני דרך הכפרים נובה קוקלה, נובי יסטקוב, מחנה לגיונובו ונובה רארנאצ'ה. הלגיונות הפולניים בקוסטוצ'נובה נעו בין 5,500 ל -7,300 (6,500 רגלים ו- 800 פרשים), עם 49 מכונות ירייה, 15 מרגמות ו -26 יחידות תותחנים. הכוחות הרוסיים, שהורכבו מרובו של גיס 46 (בעיקר חטיבת חי"ר 110 ו -77), מנתה לפחות 23 אלף חיילים, ו3,000 חיל פרשים שגובו על ידי כוח ארטילרי גדול שהורכב מ -120 יחידות.
מהלך הקרב
החל מ -6 ביוני, הופעל לחץ רוסי גדול לעבר קו של 40 ק"מ בין קולקי וקוסטיוכנובקה, במטרה לתפוס את המיקום ולאחר מכן להתקדם לעבר קובל. כשהלגיונרים הפולנים נשארו במקום והשמשיכו להחזיק בעמדות, עוד תגבורת רוסית הועברה לחזית, מה שהפך את הקרב של קוסטיוכנובקה לאחד המאבקים הגדולים באזור בזמן מלחמת העולם הראשונה. תוך כדי כך, כוחות פולנים פתחו בהתקפת-נגד, ודחפו את הרוסים, שלא ציפו למהלכים כה נועזים, חזרה מעמדתם בליל 8 ו- 9 ביוני.
התנועה הגדולה של רוסיה באה ב-4 ביולי, לאחר תקיפה ארטילרית גדולה. חיילי הצבא הרוסי המתקדמים, שמנו כ-10,000 איש, עמדו מול כ-1,000 חיילים פולנים בקו החזית (השאר הוחזקו במילואים), אך הרוסים נעצרו בעזרת ירי מקלעים כבד ונאלצו לסגת. עם זאת, הכוחות ההונגרים בגבעה הפולנית נדחקו לאחור, והרוסים התקדמו על האגף הימני של הפולנים, ואיימו לתפוס את השטח הגבוה באזור. התקפת הנגד של הפולנים לא הצליחה. ככל שהיחידות ההונגריות נסוגו, הכוחות הפולנים ספגו אבדות כבדות מאוד ונאלצו לחזור אל החלק הנותר של קו ההגנה הראשון ובאזור הגבעה הפולנית אף אל הקו השני. התקפת-נגד פולנית נוספת, שיצאה לפועל בלילה שבין ה4 וה5 לחודש, נבלמה גם היא. במהלך היום, ההתקפה הרוסית הצליחה לדחוף את הכוחות הפולנים לאחור. אף על פי שהפולנים הצליחו לכבוש מחדש את הגבעה הפולנית באופן זמני, חוסר התמיכה של הכוחות ההונגריים הקל את הקרב על הרוסים, ואפילו תגבורות גרמניות, שהועברו לאחר שפלסודסקי שלח דיווח למפקדת הצבא על האפשרות לפריצת דרך רוסית, לא הצליחו להפוך את מהלך הקרב. בסופו של דבר, ב-6 ביולי, כפתה המתקפה הרוסית על צבאות המעצמות המרכזיות לסגת לאורך כל קו החזית; הכוחות הפולנים היו בין האחרונים שנסוגו, לאחר שספגו כ-2,000 נפגעים במהלך הקרב.
תוצאות המתקפה
מתקפת ברוסילוב נעצרה רק באוגוסט 1916, עם תגבורות מהחזית המערבית. על אף נסיגתם, הרשימו הכוחות הפולנים את המפקדים האוסטרו-הונגרים והגרמנים, ותרמו להחלטתם להקים מחדש צורה כלשהי של מדינה פולנית בשם ממלכת פולין כדי להגביר את גיוסם של חיילים הפולנים. הוויתורים המוגבלים שלהם לא סיפקו את פילסודסקי, ובעקבות "משבר השבועה" הוא נעצר והלגיונות התפרקו.
נוכחותו של פילסודסקי, שהפך מאוחר יותר לדיקטטור של פולין, במהלך הקרב, הפכה לנושא של כמה ציורים פולניים פטריוטיים. וינצנטי וודז'ינובסקי יצר סדרה של רישומים ורישומים על המתים והפצועים מן הקרב. ברפובליקה הפולנית השנייה הועלו בקרבת מקום הקרב כמה אנדרטאות להנצחת הקרב. שם נבנה גם בית קברות צבאי. רבים מהן נהרסו במהלך שלטון ברית המועצות (אשר לעיתים קרובות ניסתה בכוונה למחוק עקבות של ההיסטוריה הפולנית).
הקרב נחשב לאחד הגדולים והאכזריים ביותר של אלה בהם היו מעורבים הלגיונות הפולנים במלחמת העולם הראשונה. פילסודסקי, בפקודתו מ-11 ביולי 1916, כתב על הקרב: "הקרב הכבד ביותר, מהקרבות האחרונים שלנו, התרחש בימים האחרונים".
בני כריסטו
בן דה סילבה כריסטובאו (, נולד ב-8 ביוני 1987), ידוע בשם הבמה שלו בני כריסטו, הוא זמר, פזמונאי ושחקן צ'כי ממוצא אנגולי, כריסטו ייצג את צ'כיה באירוויזיון 2021, לאחר שזכה בגמר הלאומי של ארצו.
ביוגרפיה
בן דה סילבה כריסטובאו נולד ב-8 ביוני 1987 בפלזן שבצ'כיה למשפחה ממוצא אנגולי. מאז ילדותו התעסק כריסטו בספורט לצד המוזיקה, הוא התחרה בענף הג'יו ג'יטסו הברזילאי לצד שירה וריקוד.
כריסטו ידוע בעיקר בעקבות השתתפותו בעונה הראשונה של הפורמט הצ'כי של "איידול" בשנת 2009, בה הגיע לגמר, למקום השביעי. בשנת 2010 הוציא כריסטו את אלבום הבכורה שלו.
לקראת אירוויזיון 2021 הודיעה רשת הטלוויזיה הצ'כית שכריסטו ייצג את צ'כיה באירוויזיון הבא משום שאף על פי שנבחר להתמודד בתחרות - לא זכה לעשות זאת בשנה שעברה. הוא יבצע את השיר "Omaga" על בימת חצי הגמר השני של האירוויזיון. ב-20 במאי 2021, כריסטו ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות וכשל בניסיונו להעפיל לגמר.
בשנת 2018 לוהק לתפקיד משחק קטן בסרט הקולנוע הצ'כי "Medieval" אודות חיו של המצביא הצ'כי יאן ז'יז'קה. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
ב-21 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "Brighter Day" עם שרה ג'יימס.
אוגוסטוס מונגרדיין
אוגוסטוס מונגרדיין (אנגלית: Augustus Mongredien; מרץ 1807 - מרץ 1888) אמן שחמט אנגלי ממוצא צרפתי. היה כלכלן פוליטי וסופר. בשיא יכולתו השחמטאית הגיע מונגרדיין היה ממוקם במקום ה-10 בעולם.
התפרסם בזכות דו-קרב שקיים בשנת 1859 עם פול מורפי ובמיוחד המשחק הראשון בדו-קרב שהסתיים בתיקו. את יתרת שבעת המשחקים הפסיד מונגרדיין 0–7. בשנת 1862 השתתף בתחרות הראשונה שהתקיימה בשיטה בה כל מתמודד משחק מול כל היתר; מונגרדיין סיים במקום האחד עשר מתוך ארבעה עשר מתמודדים בהשיגו 3 נקודות מתוך 13.
דורית ויסמן
דורית ויסמן (נולדה ב-24 באפריל 1950) היא משוררת, מתרגמת, סופרת, עורכת ובמאית סרטים ישראלית. כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ופרס יהודה עמיחי לשירה.
ביוגרפיה
דורית ויסמן גדלה וחונכה בכפר סבא. בוגרת כיתת השירה של הליקון וממייסדי מקום לשירה ב"לב העיר" בירושלים, קבוצת משוררים העוסקת בהפצת השירה בשכונות ובפריפריה, בקרב בני נוער ומבוגרים. מנחת סדנאות לכתיבה יוצרת ומפגשי שיר. מ-2018 מתרגמת אחת לשבוע שיר - מאנגלית לעברית - ומפיצה אותו במסגרת הפרויקט "poem-of-the-week", וכן עורכת-שותפה מדור שירה בטלביזיה הקהילתית (ערוץ 98 ביס ובהוט), בו מתפרסמת תוכנית שירה חדשה אחת לחודש.
נשואה, אם לשלושה וסבתא לשמונה. מתגוררת בירושלים.
רדיו קול הים האדום
התחנה מרבה לעסוק בעניינים מקומיים הקשורים בקהילה. מלבד מבזקי חדשות מדי שעה עגולה, קול הים האדום מגיש תוכניות אקטואליות מקומיות וארציות. עוד ידועה התחנה בתוכניות הנוער שנעשו בעברה:"הפריק שואו" שזכתה לאחוזי האזנה רבים, "כוח 17", "שעת חלון" שמאוחר יותר שודרה גם בשמה "שעה חופשית" ותוכנית הנוער המיתולוגית "הפסקת 10" ששודרה ברצף במשך ארבע שנים. תוכניות הנוער שילבו בנוסף לתכנים בסדר היום גם אווירה סאטירית, כגון "ערפדים", שהייתה תוכנית ששודרה בימי חמישי לכל מי שתכנן לצאת לבלות באילת.
כמו כן, התחנה ידועה בשדרני העבר שלה. הידוע מכולם הוא שי גולדשטיין, אשר עבד בה בעבר כמפיק קדימונים ושידר את תוכנית הערב הראשונה של רדיו תל אביב, והגיש עם דרור רפאל את התוכנית "שי ודרור" ברדיו ללא הפסקה 103FM; שרון גל, שסיקר אקטואליה ככתב עד שצמח לערוצי הטלוויזיה המסחריים ואף כיהן כחבר כנסת; מושיקו שטרן, שכיום משדר ברדיוס 100FM וזוכה למדרוג גבוה; וסטלי סולומונוב שערכה את מדור התרבות של ynet ומשדרת, נכון ל-2020, בתחנת הרדיו eco 99fm.
כמו כן, בתחנה שידרו כוכבי תרבות מקומיים, כגון איציק וייס, איריס קדם, רוני יופה, איילון גינזבורג, סער צברי, אביבה רגב, צבי ציקי אבישר, וורדה צוברי אשר ביססה את מעמדה בתחנה עוד מראשיתה כאושיה אילתית בתחום האקטואליה המקומית ומגישת התוכנית המדוברת "שירים מים לים" אשר משדרת שירים מזרחיים בעריכתה.
בין השדרים שלה ב נמנים אודי שכטר, גל רבינו, גרי סגור, מיכל בלוך, מירי אדרי, עמרית אביאל לב-ארי, קלייב ניוטון ובני גמליאלי.
התחנה מתחדשת בכל שנה עם תוכניות חדשות ושדרנים חדשים.
True Blue
True Blue (בעברית: כחול אמיתי) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא ב-30 במאי 1986 על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס, בדיוק כמו קודמיו. בימיו הראשונים של האלבום בשוק המוזיקה האמריקאי, הוא הגיע למקום הראשון במכירות ב-28 מדינות, הישג שגינס שיאי עולם כינו "חסר תקדים". ההתאחדות האמריקאית של יצרני התקליטים הסמיכה לו את התארים; אלבום זהב, אלבום פלטינה ופלטינה כפולה ב-8 בספטמבר 1986. בשנת 2000, אף העניקה לאלבום תואר פלטינה מתומנת, לציון שמונה מיליון עותקים שנמכרו בארצות הברית - מה שהפך אותה למוכרת התקליטים הטובה ביותר במדינה במקום השלישי. ב-2001, כמו קודמיו, חברת התקליטים, האחים וורנר, הוציאה מחדש את האלבום לאור, עם שתי גרסאות רמיקס חדשות. בסך-הכל, נמכרו ברחבי העולם כעשרים ושישה מיליון עותקים של האלבום.
האלבום הפך לנמכר ביותר בבריטניה בשנת 1986.
היסטוריית האלבום
גם באלבום זה, מדונה המשיכה לשתף פעולה עם סטיבן בריי כמפיק, וצירפה לצוות ההפקה את פטריק לאונרד. בניגוד לשני אלבומיה הקודמים, באלבום הזה מדונה כתבה את כל השירים, או השתתפה בכתיבתם; אף על פי שבשירים מסוימים, כמו "Papa Don't Preach" ו-"Open Your Heart", המפיקים העדיפו לקצץ במילות השיר שכתבה מדונה, כדי להקטין את אורכם. בנוסף, היא גם השתתפה בהפקתם של כל השירים, כשיצאו כסינגלים לתחנות הרדיו.
האלבום הוקלט החל משלהי שנת 1985, ועד תחילת שנת 1986; בזמן שמדונה נישאה לשון פן. כשיצא האלבום, היא הקדישה אותו לפן; "לגבר הכי מגניב ביקום", כפי שאמרה.
הסינגל השני באלבום, "Papa Don't Preach", היה שנוי במחלוקת לגבי המסר שהעביר, בו מדונה שרה על נערה צעירה שמספרת לאביה כי היא הרתה מחוץ לנישואים, והיא מתכוונת ללדת את העובר. הסינגל הרביעי באלבום, "Live to Tell", הוקלט לראשונה כפסקול לסרט "בטווח קצר" (1986), ויצא כסינגל לתחנות הרדיו לפני צאתו של האלבום בעצמו. השיר "Love Makes the World Go Round", שהיה אמור להיות הראשון באלבום, הוא זה שחתם אותו בסופו של דבר, ונקבע להיות האחרון בו. לעומת זאת, השיר הראשון שבוצע במופע הרוק לייב אייד, היה הסינגל הזה, בביצועה של מדונה. הסינגל "Spotlight" היה אמור להיכלל גם הוא באלבום, אך נגנז ברגע האחרון. בסופו של דבר הוא יצא לאור לראשונה באלבום הרמיקס המיוחד של מדונה, You Can Dance, ב-1987. עוד סינגל נוסף מהאלבום, "Open Your Heart", נכתב בידי שני כותבים שייעדו את השיר לזמרת אחרת, סינדי לאופר, בתור שיר רוק נ' רול, אולם השיר בחיים לא הגיע אליה. מדונה שינתה את המילים והפכה אותו לסגנון דאנס.
עטיפת האלבום, אשר צולמה בידי הצלם הרב ריטס, הפכה לאחת התמונות הפופולריות ביותר של מדונה. התמונה צולמה כשהיא מראה רק את צווארה וראשה של מדונה; הצבעים העיקריים בתמונה הם אפור, לבן וצללים שונים של כחול. התמונה ששימשה כעטיפת האלבום נתגלתה מאוחר יותר כקיצור, לתמונה "גדולה" יותר שהייתה אמורה להיות. אך מסיבות הנהלתיות, התמונה קוצצה.
ב-1986, האלבום זכה בפרס ג'ונו בקנדה, בתואר האלבום העולמי הטוב ביותר. ב-1987, הוא זכה בשני פרסי מוזיקה אמריקאיים. השיר "Jimmy, Jimmy", הוא השיר היחיד מהאלבום שלא בוצע באף הופעה חיה של מדונה, בכל הקריירה שלה (בניגוד לשאר השירים באלבום).
ב-2001, כמו קודמיו, האלבום יצא בהוצאה מחודשת והוא כולל בתוכו שתי גרסאות רמיקס חדשות ללהיטים "La Isla Bonita" ו-"True Blue".
ביקורות
האלבום קיבל ביקורות שונות ומגוונות בדעתן. על הביקורות נוצר רושם רע לגבי עריכת האלבום, אך מאידך הן שיבחו את העובדה שקולה של מדונה נשמע חזק וטוב יותר, בניגוד לאלבומיה הקודמים. סטיבן הולדן, מבקר המוזיקה של עיתון הניו יורק טיימס בזמנו, כתב:
בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר
בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר הוא אלבום הסולו השני של הראפר הישראלי סאבלימינל. האלבום נמכר החל משנת 2006. באלבום יש 20 שירים בעלי אורך כולל של 75 דקות.
האלבום הוציא מספר סינגלים כאשר המוכר ביותר הוא "טורו" בהשתתפות הראפר אלון דה לוקו. באלבום מתארחים אומנים רבים כמו אבי סינגולדה (גיטרות), רוני דדון (דרבוקות, בס) ומירי בן-ארי.
התרבות הכבארית הגאומטרית
התרבות הכַּבַּארִית הגאומטרית היא תרבות ארכאולוגית של ציידים-לקטים שהתקיימה בשלהי תקופת הקרח האחרונה בלבנט, בשלב התיכון של התקופה האפיפלאוליתית, כ-18,000 - 15,000 שנים לפני זמננו, לפי תיארוך פחמן-14 מכויל. מיד לאחרי תרבות זו הופיעה התרבות הנאטופית, שהיא שלב המעבר לישיבת קבע ולתרבויות התקופה הנאוליתית. עקב כך, לתרבות הכבארית הגאומטרית חשיבות גדולה להבנת תהליך המעבר מחברות הציידים-לקטים הנוודים של התקופה הפלאוליתית לכפרי הקבע החקלאיים של התקופה הנאוליתית.
נשמר קשר בין יישובי הדרום, אשר היו קטנים יחסית, ליישובי החוף, כפי שמעידות קונכיות מהים התיכון שנמצאו באתרים דרומיים. אולם המשבר האקלימי הקרוי בפי החוקרים הדריאס הצעיר, אשר התאפיין בהתקררות מהירה ופיחות במשקעים, הניס את הכבארים מהדרום, מפאת חוסר יכולתם להתרגל לניצול המשאבים הדלילים אשר נעשו פחותים יותר ויותר עם החמרת ההתחממות. כמו כן, התחרות לניצול המשאבים בינם לבין המושאבים, יושביה המקוריים של מצרים ועמק הנילוס אשר חדרו לסיני ולנגב והיו יותר מותאמים לניצול המשאבים הדלילים, תרמה להעלמות התרבות הכבארית הגאומטרית מהנגב. בצפון הארץ קמה התרבות הנאטופית, וסמוך לכך נעלמה הכבארית.
ממאפייניה הבולטים של התרבות הכבארית הם "המיקרוליתים הגאומטריים". צורתם הייתה טרפזית ומלבנית והם עוצבו מלהבונים בתהליך סיתות הצור. מנגד, נמצאו עדויות למיקרוליתים משולשיים, ואף טכניקת הנקר המיקרוליתי. ניתן להצביע על מספר שינויים שעברו הכלים לאורך השנים. השינויים עמדו בעיקר על עיבוי רוחב המיקרולית. נמצאו השפעות אזוריות על עיצוב וחדות הכלים. תעשיית החרטים הכבארית הגאומטרית הייתה דלה למדי, וכזאת הייתה גם תעשיית המגלים.
לבני התרבות היו כלי כתישה וקערות למיניהן. אלו העידו על שכלול בשימוש המזון המלוקט וקשירת קשר חזק יותר עם הלקט שהיה בעיקרו דגן הבר. יחד עם זאת, הלקט לא היווה חלק מהותי מתזונת הכבארים. ציד יחמורים, צבאים, חזירי בר, שורי בר ובובאל היה נפוץ בקרב הכבארים הגאומטריים.
גודל האתרים הכבאריים לא עולה על 400 מטרים רבועים. ביישובים חיו לכל היותר קבוצות מצומצמות של שלוש משפחות. בני התרבות חיו הן במערות והן באתרים מאורגנים. הם נדדו ממחנה אחד לשני בהתאם למזג האוויר. המחנות ההררים שמשו בקיץ והנמוכים בחורף. נמצאו מספר בקתות מדופנות ששמשו למגורים, וכן קירות ובמה באזור חיפה. נמצאו מספר עדויות לקבורה, אולם לא מדובר במנהג נפוץ ומקובל. צדפות הדנטליום שמשו לעיתים לעיטור המתים ולעיתים לסחר.
אגף השיקום במשרד הביטחון
אגף השיקום במשרד הביטחון הוא אגף במשרד הביטחון הישראלי, שמטרתו היא להעניק שירות לשיקום נכי צה"ל ולסייע לאלו להשתלב בחברה, הן בעזרת מתן שירותים סוציאלים, פסיכולוגים או כלכלים ובין אם בעזרת השתלבות בשוק העבודה הישראלי.
בישראל, אחד משני הגופים שמגדירים אחוזי נכות הוא אגף השיקום. אחוזי נכות שנקבעו האגף חייבים לנבוע מפגיעה שאדם עבר כששירת בכוחות הביטחון (או מהחמרת מצב שעבר בגלל מדיניות רפואית כושלת של האחראים עליו בכוחות הביטחון).
היסטוריה
מעמדם של נכי צה"ל שונה ממעמדם של נכים אחרים וזאת מאחר שהם קיבלו את נכותם עקב שירותם בגופי הביטחון של מדינת ישראל, טרם הקמת מדינת ישראל עסקו וועדות הסוכנות היהודית בנושא זה, למעשה כבר מדצמבר 1924 פעלו גופים שמטרתם הייתה לשרת את נכי המחתרות העבריות. עם הקמת המוסדות הרשמיים התמסדה הפעילות למען נפגעי הקרבות, מעמדם נקבע בחוק ולצורך הטיפול בהם הוקם אגף מיוחד במשרד הביטחון - אגף השיקום. במהלך השנים הורחבה הגדרת הזכאות, ונוספו לה גם נפגעים של קהילת המודיעין, משטרת ישראל, שב"ס, משמר הכנסת ואף נכי המחתרות שפעלו בימי המנדט הבריטי טרם הקמת המדינה.
בנובמבר 2013 הציע חבר הכנסת, עפר שלח הצעת חוק פרטית שלפיה יצומצמם תקציב האגף, שעמד באותם ימים על יותר מ-5 מיליארד שקלים. הצעתו של שלח הייתה להקשיח את תנאי הזכאות להכרה של חיילים כנכי צה"ל כך שרק חיילים שנפגעו בפעילות מבצעית יוכרו כנכי צה"ל. על אף שההצעה אושרה בוועדת השרים לענייני חקיקה נקטע תהליך קידום החוק בעקבות הקדמת הבחירות לכנסת העשרים. לטענתו של שלח, החוק היה אמור לחסוך למדינה 100 מיליון שקלים. שנתיים לאחר מכן אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה הצעת חוק דומה, גם היא קודמה על ידי שלח. על פי ההצעה, אנשי מערכת הביטחון שנפגעו במהלך שירותם מפגיעות ומחלות "רגילות" לא יהיו זכאים לאותם תנאים שמקבלים חיילים שנפצעו במהלך פעילות מבצעית. עם זאת, אלו שלא יהיו יותר זכאים לתנאים שמקבלים נכי צה"ל יוכלו לקבל הכרה כנפגעי עבודה ויקבלו טיפול מותאם מהמוסד לביטוח לאומי. בסופו של דבר אושרה על ידי הכנסת. במאי 2019 פורסם דו"ח של מבקר המדינה, יוסף שפירא. בדו"ח נבדקו השירותים הרפואיים שמעניק האגף לנכי צה"ל בתקופה שבין ספטמבר 2017 לאוגוסט 2018. על פי ממצא הדוח, בישראל קיים מחסור ברופאים מחוזיים של אגף השיקום וזאת לאור העובדה שהתקן של האגף בעניין רופאים מחוזים נקבע בשנות ה-90 של המאה ה-20 והוא כולל כ-21 משרות רופאים מחוזיים בלבד. בנוסף לכך, רק כ-58% מהמשרות באגף מאוישות. עוד עולה מהדו"ח, כי חוסר התיאום בין האגף לבין המוסד לביטוח לאומי פוגע בתהליך שיקום הנכים.
באפריל 2021 ולאחר שאיציק סעידיאן – הלום קרב הצית את עצמו במסגרת מחאת נכי צה"ל, הוחלט במשרד הביטחון לעשות רפורמה באגף השיקום. במאי 2021, אושרה מתקציב המדינה, הרפורמה "נפש אחת", שתכלול את שיפור איכות השירות לנכי צה"ל, להלומי קרב ולנפגעי פוסט טראומה, למימוש זכויותיהם וטיפול בנושאים שטרם טופלו עד כה.
בין ראשי האגף: יוסף גוריון (1948–1951) אריה פינק (1968-1990), אורן צ'יקו, גד דובב (2001–2005), רוני מורנו (2005-2008), יקותיאל מור (2009-2011), משה צין (2011-2017), חזי משיטה (2017-2021), לימור לוריא (מיולי 2021).
שאנון מילר
שאנון לי מילר (באנגלית: Shannon Lee Miller; נולדה ב-10 במרץ 1977) היא מתעמלת אמריקאית בעבר. היא אלופה אולימפית ואלופת עולם, כולל פעמיים ברציפות בתואר היוקרתי ביותר, קרב רב אישי (1993 ו-1994). היא המתעמלת האמריקאית המעוטרת ביותר, בקרב הגברים והנשים כאחד. היא הספורטאית האמריקאית המעוטרת ביותר בברצלונה 1992, כשגרפה חמש מדליות.
ביוגרפיה
מילר נולדה ברולה שבמיזורי. בגיל 6 חודשים משפחתה עברה לאדמונד אוקלהומה ובגיל 5 שנים החלה להתאמן בהתעמלות. כעבור 4 שנים היא נסעה למחנה ברוסיה עם אמה ושם המאמנים הסובייטים צפו לה עתיד מזהיר ברמה העולמית. שם היא גם החלה להתאמן עם סטיב נונו מאוקלהומה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית בשנת 1991 זכתה מילר בשתי מדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים המדורגים.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה מילר ב-5 מדליות, מהן 2 כסף ו-3 ארד. מדליות כסף בתחרות הקרב רב, אחרי טטיאנה גוצו מרוסיה ולפני לוויניה מילושוביץ' מרומניה ובתרגיל על הקורה. מדליות ארד בתחרות הקבוצתית, בתרגיל על המקבילים המדורגים ובתרגיל הקרקע.
אלופת עולם
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בברמינגהאם, בריטניה בשנת 1993 זכתה מילר ב-3 מדליות זהב, בתחרות הקרב רב (39.062 נקודות) לפני ג'ינה גוג'ן מרומניה (39.055 נקודות) וטטיאנה ליסנקו מאוקראינה (39.011 נקודות), בתרגיל על המקבילים המדורגים ובתרגיל הקרקע.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבריזביין, אוסטרליה באפריל 1994 זכתה מילר ב-2 מדליות זהב, בתחרות הקרב רב (39.274 נקודות) לפני מילוסוביץ' (39.236 נקודות) ודינה קוצ'טקובה מרוסיה (39.125 נקודות) ובכך הגנה על תוארה ובתרגיל על הקורה. בהמשך אותה שנה באליפות העולם בהתעמלות לקבוצות שנערכה בדורטמונד, גרמניה בנובמבר, היא זכתה במדליית כסף אחרי רומניה ולפני רוסיה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1995 זכתה מילר ב-5 מדליות מהן 4 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בתחרות הקרב רב, בתחרות הקבוצתית ובתרגילים על המקבילים המדורגים והקרקע ומדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות.
חייה האישיים
מילר בוגרת תואר ראשון משנת 2003 מאוניברסיטת יוסטון בשיווק ויזמות עסקית, בעלת תואר במשפטים מבוסטון קולג' משנת 2007 וכיום היא אשת עסקים.
תארים והישגים
בשנת 2006 נבחרה מילר להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות.
איברהים רוגובה
איברהים רוגובה (באלבנית: Ibrahim Rugova; 2 בדצמבר 1944 - 21 בינואר 2006) היה פוליטיקאי אלבני והנשיא הראשון של קוסובו. הוא שימש בתפקיד זה לאחר פירוק יוגוסלביה, מ-24 במאי 1992 ועד ליום מותו. רוגובה עמד בראש מפלגת הליגה הדמוקרטית של קוסובו (LDK) וזכה במספר פרסים ובהם בפרס סחרוב לחופש המחשבה. בעיני אלבנים רבים בקוסובו, רוגובה נחשב לאבי האומה.
נבחרת ניו זילנד בכדורגל
נבחרת ניו זילנד בכדורגל לגברים, המוכרת בכינויה "הלבנים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ניו זילנד (כינוי זה הוא המקביל לכינוי של נבחרתה הלאומית של ניו זילנד ברוגבי שכינויה "השחורים").
הנבחרת העפילה לטורניר גביע העולם בכדורגל פעמיים. בפעם הראשונה העפילה למונדיאל 1982, שבו הפסידה בכל המשחקים ונשרה לאחר הסיבוב הראשון. ניו זילנד העפילה למונדיאל בפעם השנייה ב-2010.
היסטוריה
ניו זילנד זכתה בגביע אוקיאניה לאומות הראשון, אותו אירחה בשנת 1973. ניו זילנד העפילה לראשונה למונדיאל 1982, אך הובסה בכל משחקיה על ידי סקוטלנד 5-2, ברית המועצות 3-0 וברזיל 4-0. ניו זילנד זכתה בפעם השנייה בגביע אוקיאניה בשנת 1998, בעקבותיו השתתפה לראשונה בתולדותיה בגביע הקונפדרציות 1999. ניו זילנד הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים לארצות הברית, גרמניה וברזיל. ניו זילנד זכתה בפעם השלישית בגביע אוקיאניה בשנת 2002, בטורניר אותו אירחה ובעקבותיו העפילה בפעם השנייה לגביע הקונפדרציות 2003. גם בטורניר זה הפסידה ניו זילנד בכל משחקיה ליפן, קולומביה וצרפת. ניו זילנד זכתה בפעם הרביעית בגביע אוקיאניה בשנת 2008 (היה זה הטורניר הראשון שנערך לאחר מעברה של אוסטרליה, הנבחרת החזקה באוקיאניה, להתאחדות הכדורגל האסייתית). בעקבות הזכייה, העפילה ניו זילנד בפעם השלישית לגביע הקונפדרציות 2009 ושוב סיימה אחרונה בבית לאחר הפסדים לספרד ודרום אפריקה ותיקו מול עיראק (היה זה המשחק הראשון במסגרת זו בו ניו זילנד לא מפסידה). ניו זילנד העפילה למונדיאל 2010, לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדמות האוקיאני ועברה את בחריין בצמד משחקי הפלייאוף על העלייה לטורניר הגמר. בשלב הבתים בטורניר הגמר סיימה ניו זילנד בתיקו 1-1 עם סלובקיה ולאחר מכן הפתיעה כשסיימה בתיקו 1-1 גם עם אלופת העולם איטליה. ניו זילנד סיימה גם את משחקה השלישי בתיקו 0-0 עם פרגוואי וסיימה במקום השלישי בבית. ניו זילנד זכתה בפעם החמישית בגביע אוקיאניה 2016 והעפילה בפעם הרביעית לגביע הקונפדרציות 2017. בטורניר זה שוב סיימה אחרונה בבית לאחר הפסדים לרוסיה המארחת, מקסיקו ופורטוגל.
שיאי שחקנים
נכון ל-29 במרץ 2023.
צ'לו
היסטוריה של הצ'לו
הצ'לו פותח בצפון איטליה במהלך המאה ה־17 מכינור הבס שרווח החל מהמחצית השנייה של המאה ה־15 והיה בין היתר גדול מהצ'לו. ב־1660 פותחו "מיתרי גיד מלופפי מתכת" (מיתרי כלי הקשת היו עשויים ממעי בהמות המונח המקובל "מיתרי גיד"), פיתוח זה איפשר שימוש נוח ומדויק בצלילים הנמוכים בכלים בעלי גוף תהודה קטן יותר לעומת מיתרי הגיד הקודמים. שלב משמעותי בהתפתחות היה במחצית השנייה של המאה בכלים בעלי הגוף המוקטן שבנה אנטוניו סטרדיווארי. כאמור ישנן דוגמאות לכלים הדומים מאוד לצ'לו המודרני, עד כדי הגדרתם כצ'לו לכל דבר, כבר מייצורו של סטרדיוואריוס, אך רק במחצית השנייה של המאה ה־18, עם התמסדות התזמורות הראשונות התקבעה צורתו של הצ'לו וגודלו. צ'לואות מתקופת הבארוק שונים אלה מאלה בגדלם, ונבדלים מהכלי המודרני במספר מאפיינים טכניים (זווית צוואר הכלי, גובה הגשר, גלם המיתרים) המתרגמים בעיקר למתח המיתרים, המאפשר בכלי המודרני צליל עוצמתי יותר, ועיצוב (למשל הוספת רגלית למשען הצ'לו במקום החזקתו על שוקי הנגן) המאפשר נגינה נוחה פחות במהלכים מוזיקליים מסוימים.
בתחילה ניגנו בכינור הבס המוקטן (או הצ'לו המוקדם) בדומה לאחיזת הכינור והויולה, ולמעשה היה זה אחד המאפיינים המבחינים בינו ובין הויולה דה גמבה ומשפחת כלי הויול, שבכולם, גם בבעלי גוף התהודה הקטן, מנגנים במאונך בדומה לאחיזת הצ'לו המודרנית. מאפיינים מבחינים נוספים בין משפחת הויול למשפחת ה"ויולה דה בראציו" הם היעדר הסריגים מהשחיף, מספר המיתרים הקטן (4 מיתרים כמו גם גרסת 5 מיתרים) וצורת גוף התהודה השונה. כאמור אם הצ'לו המודרני נשען על הקרקע, הצ'לו הקלאסי נאחז בין שוקי הנגן, הצ'לו המוקדם מאמצע תקופת הבארוק נאחז בניצב לעצם הבריח ולכתף. גישה זו לנגינה שוחזרה מציורים תקופתיים על ידי סיגיסוולד קאוקן, ואומנם נראה שלא האריכה ימים, ובשיאו של הבארוק הצ'לו שהיה עודו "כלי חדש" כבר נאחז במאונך בין שוקי הנגן.
מבנה הצ'לו
מתחת למפתחות הכיוון נמצא הצוואר, ועליו יש שחיף. הצוואר עשוי מחתיכה ארוכה של עץ, המעוגלת ברוחבה. השחיף, העשוי מעץ שחור, ממשיך אל גוף הכלי. את המיתרים לוחצים כנגד השחיף בעזרת אחת מארבע האצבעות, כשמאחוריו מניחים את האגודל. מתיחת המיתרים, הנגרם כתוצאה מהלחיצה משנה את גובה הצליל.
הגוף - מתחת לצוואר, מתחילה תיבת התהודה, שתפקידה להגביר את הצליל ולהוסיף נפח בצליל. לתיבת התהודה יש שוליים הבולטים החוצה לכל אורך תיבת התהודה, ומחזקים את הכלי שלא יתפרק.
גב הכלי והדפנות עשויים עץ אדר (מייפל) או עצים אחרים ובטן הכלי עשויה מעץ אשוח. גב ובטן הכלי קמורים בדרך כלל, כדי להוסיף עוד נפח לתיבת התהודה.
בסמוך לשקעים, ישנם שני חתכים מקבילים זה לזה הנקראים זרקות ודומים לצורת האות f. החתכים גורמים לכך שהצליל יצא מתיבת התהודה אל חלל החדר. חתכים אלה נמצאים בכל כלי הקשת, והם הפכו לסימן היכר המאפיין את כלי הקשת. צורתם של החתכים השתנתה מעט לאורך ההיסטוריה. בין שני החתכים, נמצא הגשר, עליו מונחים המיתרים. הגשר גבוה, ומעוגל (שלא כמו בגיטרה, בה הגשר שטוח), כדי שיהיה ניתן לנגן על כל מיתר בנפרד. הגשר בעל צורה קבועה בכל כלי הקשת המערביים, והוא לא מודבק לכלי, אלא מוחזק באמצעות הלחץ הרב של המיתרים המתוחים - כ־140 ק"ג. הגשר עשוי עץ ומונח בצורה אנכית לכלי. את הגשר לא מורחים בלכה, כמו את שאר הכלי, משום שתפקידו הנוסף של הגשר הוא להעביר רטט לגוף הכלי, ולכן הוא צריך להיות מונח כשכל בסיסו בא במגע עם הכלי. משום שאינו מצופה לכה, הגשר מתבלה מהר יותר משאר הכלי ולכן לעיתים מחליפים אותו. על הגשר ישנם ארבעה חתכים דקים שעליהם משעינים את המיתרים. החתכים מקבעים את המיתרים למקומם. מיקומו של הגשר קבוע, על תיבת התהודה ישנם שני "חצים" קטנים, ביניהם יש לשים את הגשר. לשם הדיוק שבהפקת הצליל, חשוב שהגשר ימוקם במרכז הכלי.
מתחת לרגל השמאלית של הגשר, יש חלק הנקרא נשמה, ולו תפקיד מרכזי בכלי. הנשמה היא מקל עץ ישר הנמצא בין הבטן לגב הכלי, ולה כמה תפקידים, האחד הוא לשמור שבטן הכלי לא תשקע מהלחץ המופעל על הגשר, והשני הוא לקבוע את גוון הצליל ('צבע' הצליל). הנשמה קובעת את כל גוון הצליל של הכלי, וכל תזוזה קטנה של הנשמה תשנה את אופי הכלי - אם יהיה חריף, עדִין, מתוק וכו'. בוני כלי הקשת משחקים עם הנשמה בהתחלה כדי לבדוק מה הנקודה שבה הקול שמפיק הכלי הוא הטוב ביותר, בדומה למגבר שבו מגבירים את הבס, או את הטרבל. מאחר שהבטן וגב הכלי קמורים, גם הנשמה בקצוותיה בנויה לפי הקימור של הבטן והגב, ולכן יש כמה סוגי נשמות לפי מיקום הנשמה (שזז במילימטרים).
המיתרים - על גבי השחיף מתוחים המיתרים ביו המשחל למפתחות על גבי הגשר והסיפית. מיתרי הצ'לו עבים יחסית, ועשויים חוטי מתכת, לרוב פלדה. המיתרים מכוונים במרווח קווינטה זה מזה הנחשב ל"מרווח זך", כך שנגינה "פתוחה" מבלי לחיצה על המיתרים, אם עם קשת אם בפריטה תניב מנגינה זכה. לצ'לו ארבעה מיתרים (מהנמוך לגבוה): דו, סול, רה, ולה. ייחודו של הצ'לו לעומת יתר כלי הקשת ברוחב מנעדו. בכלים מודרניים המיתרים עשויים ממתכת מלופפת (בצ'לו בארוק וקלאסי שני המיתרים הגבוהים הם "מיתרי גיד" העשויים ממעיי בהמות והמיתרים הנמוכים הם מיתרי גיד מלופפים במתכת), המיתרים המפיקים צלילים נמוכים יותר עבים מהמיתרים המפיקים את הצלילים הגבוהים. המיתרים בצ'לו קשים יחסית לכינור, וצריך ללחוץ עליהם בעוצמה מרובה בשביל להפיק צליל אחיד ומדויק, כתוצאה מכך כריות אצבעות יד שמאל של נגני כלי הקשת הופכות קשות. הלחיצה על המיתר עלולה להכאיב לנגנים מתלמדים, עד שהם מתרגלים, וכריות אצבעותיהם נעשות קשות. ישנם גם תרגילים לפיתוח חוזק שרירי האצבעות, ההופכים את הלחיצה לקלה יותר. בכלי הקשת המערביים אין סריגים (סימונים על גבי השחיף המורים לנגן על מיקום הנחת האצבע, כמו בגיטרה), אלא ישנן "פוזיציות" ששמן נקבע על־פי המיקום של היד על גבי השחיף, והנגנים נדרשים לזכור המיקום המדויק על גבי השחיף כדי להפיק את הצליל הרצוי (בדומה לכינור, ויולה ואף לטרומבון).
הקשת
הקשת המשמשת היום לנגינה בכלי קשת מערביים מקורה במאה התשע עשרה, והיא פיתוח של קשתות מוקדמות יותר. בתקופת הבארוק למשל הקשת הייתה קמורה הרבה יותר מהקשת המודרנית, והצ'לן היה מחזיק באמצע הקשת כדי לנגן. כיום עשויה הקשת מעץ גמיש, בקשתות מקצועיות – מעץ הפרנמבוקו, ולרוב עשויה מפיברגלאס או קארבון, ובין שני קצוות הקשת מתוחה רצועה של שיער זנב סוס.
כדי ליצור חיכוך בין המיתר לקשת, מורחים על השערות שרף (קולופוניום), מופק משרף של מחטניים. השרף הדָביק מחספס את הקשת ומסייע בהרעדת המיתר.
בקצה הימני של הקשת יש חלק הנקרא פְרוֹש (בגרמנית: צפרדע, בגלל צורתו), והוא תורם למשקלה של הקשת. הפרוש משמש גם לאחיזת הקשת בידו הימנית של הנגן. מעל הפרוש מצוי בורג שבעזרתו ניתן למתוח ולהרפות את שערות הקשת. באמצעות וויסות מתיחות השערות אפשר לשפר את צלילו של הכלי, המשתנה עם תנאי הסביבה, כיוון שבקור נוטה הקשת להימתח, ובחום נוטה להתרפות.
תפקידה של הקשת להרעיד את המיתר באופן מחזורי (מאות "פריטות" קטנות בשנייה) ובכך להפיק צליל. באמצעות הקשת ניתן לשלוט בעוצמת הצליל, משכו, צבעו ועוד פרמטרים רבים נוספים. צלילים מודגשים מנוגנים בדרך כלל בקשת "יורדת" (כלומר, מן הפרוש עד החוד) וצלילים לא מודגשים בקשת "עולה" (מתחילה בחוד).
הקשת נמדדת לפי האיזון שבה. ככל שהקשת גמישה יותר, והאיזון שלה נכון, כך עולים איכותה וערכה הכספי. אם רוצים להפיק צליל חזק יותר בעזרת הקשת, צריך לנגן איתה קרוב לגשר, שם המיתרים מתוחים יותר. אם רוצים להפיק צליל חלש יותר, יש להתרחק עם הקשת מהגשר (קרוב יותר לשחיף).
טכניקת הנגינה
גודלו ומשקלו של הצ'לו אינם מאפשרים את הנחתו על הכתף בדומה לכינור, ולכן, נהוג לנגן עליו כשהוא מונח על הרצפה, והצֵ'לָן יושב מאחוריו כשהכלי בין ברכיו או לצדו.
בַּנְגינה יד שמאל לוחצת על המיתרים בעזרת ארבע אצבעות, כשהאגודל מאחור, ויד ימין מחזיקה את הקשת, כאשר האגודל גם מאחור. אך בפוזיציות הגבוהות, הצ'לן כמעט ולא משתמש באצבע הרביעית, אלא רק בשלוש האחרות וידו נשענת על השחיף בלבד, בלי תמיכת האגודל מאחור. ישנה פוזיציה ייחודית בצ'לו, שלא קיימת בשאר כלי המיתר, והיא נקראת "פוזיציית אגודל", בה הצ'לן מניח את אגודלו על שני מיתרים בכל פעם בצורה אנכית.
בכלי קשת ניתן גם לפרוט על המיתרים, זה נקרא פיציקטו ומסמנים זאת בעזרת כתיבת .pizz. הצליל של הפיציקטו נשמע דק, ומשתמשים בו בעיקר בקטעים החלשים יותר מבחינה דינמית במהלך היצירה, מאחר שקשה להפיק צליל חזק בפיציקטו. כאשר רוצים לחזור לנגן בעזרת הקשת כותבים arco. בצ'לו ובשאר כלי הקשת נהוג לעשות ויברטו, הגורם לצליל להישמע רך ונעים לאוזן. ויברטו הוא הרעדה של הצליל, ונגרם משילוב של הזזת האצבעות אחורה וקדימה, ולמעלה ולמטה, אך הוא לא משנה את גובה הצליל בהרבה.
יש אפשרויות רבות לנגינה בעזרת הקשת: אפשר לנגן כמה צלילים באותו כיוון של הקשת (לגטו), או לנגן כל צליל בכיוון אחר, ניתן לנגן צלילים נפרדים באותה הקשת, כך שמבחינה טכנית מנגנים את הצלילים במשיכה אחת, אך לפני כל צליל עוצרים מעט את התנועה של הקשת. ניתן לנגן צלילים נפרדים וקופצניים, הנקראים סטקטו (staccato) יש כמה סוגים של סטקטו: הסוג האחד הוא להקפיץ את הקשת מעל המיתר, והאחר (הנקרא "צביטות") הוא להפעיל משקל על הקשת ולשחרר. הצליל של הסטקטו יכול להיות קליל מאוד, או לחלופין גם חד וברור.
כאשר רוצים להשיג בכלי קשת צליל חזק (פורטה), בדרך כלל מנגנים יותר קרוב לגשר, משתמשים בקשת מהירה ומפעילים הרבה משקל על הקשת, וכאשר רוצים להשיג צליל חלש (פיאנו) מניעים את הקשת בצורה איטית בלי להפעיל משקל רב. ניתן להשיג צליל חלש גם על ידי קשת מהירה ובלי הרבה משקל, בדרך כלל רחוקה מהגשר.
ישנו עוד הבדל בחוזק הצליל והוא כיווני הקשת לימין או לשמאל, כיוון ימין נקרא "למטה" והוא בדרך־כלל בא על הפעמה החזקה בתיבה, משום שהוא נשמע יותר 'מודגש' ומסמנים אותו כך,, וכיוון שמאל נקרא "למעלה" והוא בדרך־כלל בא על הפעמה החלשה בתיבה ומסמנים אותו כך:. ועוד כללים בתנועות הקשת הנותנים אפקטים שונים לפי סגנונות הנגינה, ויוצרים אחידות בתנועת הקשתות של חברי התזמורת. מלבד כיווני הקשת, חשוב באיזה חלק מחלקי הקשת מנגנים: כשמנגנים קרוב לפרוש (חלק בקשת הנמצא בצדה הימני), הצליל נשמע יותר חזק ומרוכז, כאשר מנגנים באמצע הקשת הצליל יהיה יותר קופצני, משום ששם הקשת גמישה, וכאשר מנגנים בקצה, הצליל יהיה מרוכז וחלש.
התווים לצ'לו נכתבים בדרך־כלל במפתח פה, המיועד לצלילים נמוכים. אך ישנן יצירות במפתח דו טנור שהוא המפתח האמצעי, ובמפתח סול שהוא המפתח הגבוה ביותר.
מלחינים ויצירות לצ'לו
מלחינים רבים בהיסטוריה כתבו יצירות לצ'לו. מתקופת הבארוק ועד היום. שש סוויטות לצ'לו ללא קונטינואו נכתבו על ידי יוהאן סבסטיאן באך, ונחשבות ל"תנ"ך של הצ'לו". הסוויטות הוקלטו מאות פעמים, כשכל צ'לן מביא את פרשנותו הייחודית ליצירה, הדורשת מהמבצע יותר מכפי שניתן לבצע בכלי אחד ועל ידי נגן אחד. הסוויטות מפורסמות בכך שאפילו היעדר היכולת לנגן הרמוניה בצ'לו, כפי שניתן בכינור ובכלים אחרים, הן מכילות "הרמוניה מרומזת" וניכר שהולחנו בהלך מחשבה פוליפוני (כמו כל גוף יצירתו של באך, ובפרט זה שנכתב ללא קונטינואו).
קונצ'רטי לצ'לו נכתבו על ידי אנטוניו ויוואלדי, קארל פיליפ עמנואל באך, יוזף היידן, לואיג'י בוקריני, רוברט שומאן, אדואר לאלו, קאמי סן־סנס, אדוארד אלגר, סרגיי פרוקופייב, דמיטרי שוסטקוביץ', אראם חאצ'טוריאן, בנג'מין בריטן, אנרי דיטייה, ויקטור הרברט ואלפרד שניטקה, כנראה המפורסם בקונצ'רטי שהולחנו לצ'לו, הקונצ'רטו מאת אנטונין דבוז'אק.
סונאטות רבות נכתבו לצ'לו, המפורסמות שבהן מאת המלחינים: ויואלדי, בטהובן, מנדלסון, ברהמס, דביסי, שופן סן־סאנס, גריג, רחמנינוב, פרוקופייב, שוסטקוביץ', פולנק, בריטן ושניטקה.
הסוויטות מאת באך, הן מקבילה מהבארוק לסונטה, שהייתה צורה חדשה יותר, באופן יוצא דופן בחר באך להלחין סונטות לויולה דה גמבה וסוויטות לצ'לו, הגמבה, הכלי הוותיק בצורת הסונטה החדשה ואילו הצ'לו, הכלי הצעיר בצורת הסוויטה המסורתית.
מוצרט לא חיבר אף יצירה לצ'לו, אך בסימפוניות, ברביעיות המיתרים וביצירות רבות אחרות תפקידים לצ'לי. בטהובן הלחין קונצ'רטו לפסנתר, כינור, צ'לו ותזמורת, וברהמס הלחין קונצ'רטו לכינור, צ'לו ותזמורת.
המלחין הברזילאי והצ'לן הייטור וילה לובוס כתב סדרה של תשע יצירות לשמניית צ'לנים בשם "בכיאנאס ברזילראס" כמחווה למלחין באך, המפורסמת ביותר היא "בכיאנאס ברזילראס מספר 5".
מרטין הלברג
מרטין הלברג (בגרמנית: Martin Hellberg, מוכר גם בשם מרטין גוטפריד היינריך - Martin Gottfried Heinrich; 31 בינואר 1905 – 31 באוקטובר 1999) היה שחקן, במאי ותסריטאי גרמני.
ביוגרפיה
נולד בדרזדן לאב, זגג במקצועו, שכיהן ככומר. בגיל 12 התירה לו אמו לבקר לראשונה בהצגת תיאטרון. בעקבות זאת החליט שגם הוא יעסוק בתחום בבגרותו. למד בקונסרבטוריון של דרזדן. בין 1924 ל-1933 עבד בתיאטרון הממלכתי בדרזדן ("Staatlichen Schauspielhaus Dresden") אך פוטר עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 מפני שהיה נשוי ליהודייה. בתחילה ניסה לעבוד כעצמאי אולם בשלב מסוים אסרו עליו הנאצים להופיע על במת התיאטרון. ב-1935 שיחק לראשונה בקולנוע, בסרט "כרמן הבלונדינית" ("Die blonde Carmen"; די בלונדה כרמן).
אחרי תום מלחמת העולם השנייה פתח בקריירה ארוכה של כתיבה ומשחק בקולנוע הגרמני, שנמשכה עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. ב-1981 שיחק כפרופסור ריינהרדט בסרט מפיסטו.
בין השנים 1926–1935 היה נשוי ליהודייה בשם ברטה גורביץ, אך הם נפרדו כשגורביץ החליטה ב-1935 לעזוב את גרמניה ולעלות לארץ ישראל, עם בנם המשותף, יגאל תומרקין, לימים אמן ישראלי ידוע. בנו של תומרקין, הוא יון תומרקין, אף הוא שחקן ישראלי ידוע.
לאחר שנפרדו, נישא הלברג בשנית לרות בלדור, שחקנית קולנוע, שהופיע בכמה מסרטיו. הם נפרדו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. מאז ועד פטירתו חי הלברג בבאד ברקה הסמוכה לוויימאר.
מריה סקארי
מריה סקארי (ביוונית: Μαρία Σάκκαρη; נולדה ב-25 ביולי 1995) היא טניסאית מקצוענית יווניה. בשיאה דורגה במקום השלישי בעולם (21 במרץ 2022) בדירוג ה-WTA וכיום (נובמבר 2022), מדורגת במקום השישי בעולם.
ביוגרפיה
סקארי נולדה וגדלה באתונה. בת לאנג'ליקי קנלופולו, שחקנית טניס מקצוענית שדורגה בשנות ה-80 בין 50 הטניסאיות הטובות בעולם.
2017
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי היא הפסידה בסיבוב השלישי לג'והנה קונטה מבריטניה (6 בטורניר) ב-2 מערכות (4-6, 1-6) שהגיעה בטורניר זה עד לשלב חצי הגמר.
2019
סקארי דורגה במקום 31 באליפות וימבלדון שנערכה ביולי, היא הפסידה בסיבוב השלישי לאלינה סביטולינה מאוקראינה (8 בטורניר) ב-3 מערכות (6-3, 6-7 1-7, 6-2) שהגיעה בטורניר זה עד לשלב חצי הגמר.
2021
באליפות אוסטרליה הפתוחה היא דורגה במקום 20 בטורניר והפסידה באופן מפתיע בסיבוב הראשון לקריסטינה מלדנוביץ' מצרפת (ב-2019 דורגה במקום עשירי בעולם) ב-3 מערכות (6-2, 0-6, 6-3).
באליפות צרפת היא דורגה במקום 17 בטורניר והגיעה לראשונה בקריירה שלה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנס סלאם שבו הפסידה ללברבורה קרייצ'יקובה מצ'כיה ב-3 מערכות (7-5, 4-6, 9-7), למרות שהייתה לה נקודת משחק. קרייצ'יקובה זכתה בתואר ליחידות. בסיבוב השלישי היא ניצחה את אליז מרטנס מבלגיה (14 בטורניר) ב-3 מערכות (5-7, 7-6 7-2, 2-6), בסיבוב הרביעי היא ניצחה את סופיה קנין מארצות הברית (4 בטורניר) בשתי מערכות (1-6, 3-6) ובשלב רבע הגמר היא ניצחה את איגה שוויונטק מפולין (8 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 4-6).
באליפות וימבלדון היא דורגה במקום 15 בטורניר והפסידה בסיבוב השני לשלבי רוג'רס מארצות הברית בשתי מערכות (5-7, 4-6).
באליפות ארצות הברית היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאמה רדוקנו מבריטניה בשתי מערכות (6-1, 6-4). רדוקנו זכתה בתואר ליחידות. בסיבוב השלישי היא ניצחה את פטרה קביטובה (10 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 3-6), בסיבוב הרביעי היא ניצחה את ביאנקה אנדרסקו מקנדה (6 בטורניר) ב-3 מערכות (7-6 7-2, 6-7 6-8, 3-6) ובשלב רבע הגמר היא ניצחה את קרולינה פלישקובה מצ'כיה (4 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 4-6).
בטורניר גמר ה-WTA היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאנט קונטאבייט מסלובניה ב-3 מערכות (6-1, 3-6, 6-3).
2022
באליפות אוסטרליה הפתוחה היא דורגה 5 בטורניר והפסידה בסיבוב הרביעי לג'סיקה פגולה מארצות הברית (21 בטורניר) בשתי מערכות (7-6 7-0, 6-3). בסיבוב השלישי היא ניצחה את ורוניקה קודרמטובה מרוסיה (28 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 1-6).
ב-21 במרץ 2022 דורגה במקום שלישי בעולם, דירוג השיא שלה.
באליפות צרפת כמדורגת רביעית בטורניר היא הפסידה באופן מפתיע בסיבוב השני לקרולינה מוצ'ובה מצ'כיה בשתי מערכות (7-6 7-5, 7-6 7-4).
באליפות וימבלדון היא הפסידה בסיבוב השלישי לטטיאנה מריה מגרמניה בשתי מערכות (6-3, 7-5).
בטורניר גמר ה-WTA היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לקרולין גרסיה מצרפת בשתי מערכות (6-3, 6-2). גרסיה זכתה בטורניר.
חשוב על זולתך (שיר)
חשוב על זולתך (בערבית: فكر بغيرك - פַכִּר בִּעַ'יְרִכַּ) הוא שיר מאת המשורר והיוצר הפלסטיני מחמוד דרוויש, שהתגורר בחיפה במעמד של תושב קבע. השיר פורסם בקובץ השירים בשם "כפרחי השקד או רחוק יותר" בשנת 2005.
נושא השיר
השיר פונה אל מצפונו של האדם וקורא לו: אתה האיש החי את חייך ומרוכז בדאגה לעצמך, חשוב על זולתך, על האנשים החלשים הזקוקים לטיפול ותשומת לב, ושגורלם לא שפר עליהם כשלך. חשוב עליהם בעודך חי את חייך, ומבצע את פעולות היומיום השגרתיות.
ניתוח השיר
כותרת השיר "חשוב על זולתך" מנוסחת כפועל בלשון ציווי, ומדגישה את המסר העיקרי שהמשורר מנסה לשלוח אל המקבל. סגנון פנייה זה הופך את המשורר למטיף ומדגיש את הרפורמה החברתית אליה הוא שואף, ליצירת קהילה טהורה, ללא אנוכיות, נטולת פגמים ושחיתות.
חזרתו של המשפט בכל פסוק נדמה כצלצול של פעמון אזעקה החוזר ומזכיר לשומע את האמת ואת החובה המוטלת עליו. מטבע הלשון הזו באה כצעקה המעירה את מצפונם הנעדר של בני האדם.
קריאתו של המשורר כפי שהיא משתקפת בנוסח השיר, אין משמעה שעל האדם לבטל את מחויבויותיו, צרכיו וצרותיו, אלא קוראת לו לתת ככל יכולתו, וְלוּ מהמעט שבידו, וְלוּ רַק במחשבה על זולתו.
בספר הדן ביצירתו של דרוויש, "מחמוד דרוויש: אני לא יכול לשכוח" (בערבית: محمود درويش: عصي علي النسيان), מאופיינת שירתו ככזו ההופכת נושאים פוליטיים לנושאים אנושיים ודנה בגורלו של האדם. יצירתו, העוסקת רבות בגורל העם הפלסטיני, דנה באתגרי הקיום מנקודת מבט אנושית.
קובץ השירים "כפרחי השקד או רחוק יותר" בו מפורסם השיר, נכתב בתקופה הקרובה למותו, וניכר בו הכאב שליווה תקופה זו בחייו.
ביצועים לשיר
השיר הולחן על ידי מירה עווד ומרסל ח'ליפה (אנ') ובוצע על ידם ועל יד מבצעים שונים, בין היתר בטקס יום הזיכרון הישראלי פלסטיני בשנת 2017 ובטקס אקו"ם 2017.
מכבי צור שלום
מכבי צור שלום היא מועדון כדורגל מהעיר קריית ביאליק. הישג השיא של הקבוצה הייתה בעונת 2005/2006 כאשר שיחקה בליגה הארצית, אך נשרה בסיומה חזרה לליגה א'.
בשנת 2020 התאחדה הקבוצה הבוגרת עם מכבי עירוני קריית אתא וכיום שמה הוא מכבי עירוני קריית אתא ביאליק.
היסטוריה
מאז הקמתה שיחקה הקבוצה בליגות הנמוכות, אך מסוף שנות התשעים רשמה עליית ליגה שלוש פעמים במשך שש שנים. בשנת 1999 העפילה הקבוצה מליגה ג' לליגה ב'. בשנת 2002 העפילה הקבוצה מליגה ב' לליגה א'. בשנת 2005 העפילה הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית.
הקבוצה שיחקה במשך שנים במגרש השכונתי בקרית ביאליק, אך דווקא בעקבות ההעפלה לליגה הארצית, נאלצה הקבוצה לעזוב את המגרש הביתי, שכן מגרש זה אינו נמצא מתאים לאירוח משחקים בליגה הארצית. לכן הקבוצה נאלצה לנדוד למגרשים בטירת כרמל ובקריית אתא. הנדודים הללו הפריעו לקבוצה, שהסתבכה במאבקי תחתית קשים. הפסד להפועל רמת גן בבית שלושה מחזורים לסיום העונה הביא לירידתה המעשית בחזרה לליגה א' והשאיר בדיעבד את הפועל רמת גן בליגה הארצית.
ב-27 ביולי 2020 התאחדה הקבוצה עם מכבי עירוני קריית אתא. הקבוצה הבוגרת חדלה להתקיים בפני עצמה, בעוד קבוצות הילדים והנוער נשארו כשני מועדונים נפרדים. הקבוצה הבוגרת החדשה מאז נקראת מכבי עירוני קריית אתא ביאליק.
מרגרט פולר
שרה מרגרט פולר אוסולי (באנגלית: Sarah Margaret Fuller Ossoli, ידועה כמרגרט פולר; 23 במאי 1810 – 19 ביולי 1850) הייתה עיתונאית, מורה ומבקרת אמריקאית. פולר ידועה בשל פעילותה למען זכויות האישה והשתייכותה לתנועת הטרנסצנדנטליזם האמריקאית. היא הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שמילאה תפקיד של מבקרת ספרות בעיתונות האמריקאית. ספרהּ "נשים במאה ה-19", אשר יצא בשנת 1845, נחשב ליצירה הפמיניסטית המשמעותית הראשונה בארצות הברית.
פולר נולדה בקיימברידג', מסצ'וסטס. אביה, טימותי פולר, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, והוא העניק לה חינוך ביתי מוקדם בטרם נרשמה לבית ספר. לאחר לימודיה עבדה כמורה. בשנת 1839 החלה להתעניין במה שכינתה "השיחות" (conversations): דיונים שהתנהלו בקרב נשים בלבד, ואשר נועדו לפצות על חוסר היכולת שלהן לרכוש השכלה אקדמאית רשמית. בשנת 1840 הפכה פולר לעורכת הראשית של המגזין הטרנסצנדנטליסטי הראשון, The Dial, וארבע שנים לאחר מכן הצטרפה לצוות ה"ניו יורק טריביון" ועבדה תחת הוראס גרילי. עד לשנות השלושים לחייה צברה פולר בניו אינגלנד מוניטין של אישה משכילה ואינטלקטואלית בקרב נשים וגברים, והייתה האישה היחידה שהורשתה להשתמש בשירותי הספרייה במכללת הרווארד.
עבודתה המקורית הראשונה "נשים במאה ה-19" פורסמה לראשונה בשנת 1843, ויצאה שנתיים לאחר מכן במתכונת של ספר. בשנת 1849 היא נשלחה לניו יורק ככתבת מטעם העיתון. היא הפכה במהרה למעורבת במהפכת איחוד איטליה, ונהייתה מקורבת לג'וזפה מציני. היא הכירה את ג'ובאני אוסולי (Ossoli), ולשניים נולד ילד. בשנת 1850 הפליגו השלושה לארצות הברית, אך הספינה שבה שהו נהרסה בסמוך ללונג איילנד והם טבעו. גופתה של פולר לא נמצאה מעולם.
פולר הייתה פעילה למען זכויות האישה, במיוחד למען זכותן של נשים לרכוש השכלה ותעסוקה. בנוסף, היא עודדה רפורמות חברתיות נוספות כמו התנועה לביטול העבדות ורפורמת בתי הכלא בארצות הברית. פעילים חברתיים רבים אחרים למען זכויות נשים ופמיניזם, בהם סוזן ב. אנתוני, ציינו את פולר כמקור השראה לפעילותם. עם זאת, רבים מבני-זמנה לא הביעו תמיכה בה; בהם ידידתה לשעבר, הסוציולוגית הארייט מרטינו, אשר טענה שפולר הייתה יותר "דברנית" מאקטיביסטית. זמן קצר לאחר מותה דעכה חשיבותה בארצות הברית, והעורכים אשר הכינו את כתביה לפרסום האמינו שתהילתה תיעלם לאחר זמן קצר ולא הקפידו על דיוק בפרסום, ועל כן רבים מהחומרים צונזרו או שונו בטרם הפרסום.
Life in Technicolor II
Life in Technicolor II הוא סינגל של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית, קולדפליי, מתוך המיני אלבום שלה, Prospekt's March. השיר אמנם הוכרז כסינגל בשנת 2009, אך הוא יצא יחד עם האלבום בשנת 2008. השיר מכיל גרסה ווקאלית מלאה של השיר "Life in Technicolor" מאלבום האולפן הרביעי של קולדפליי, Viva la Vida or Death and All His Friends. הסינגל יצא בפברואר 2009 להורדה דיגיטלית, והוא מכיל רצועה שלא פורסמה בעבר, "The Goldrush". השיר נועד במקור להיות באלבום Viva la Vida or Death and All His Friends, אך בסוף הלהקה ויתרה עליו והחליטה לצרפו למיני-אלבום. השיר הועמד לשני פרסי גראמי וזכה באחד.
קליפ
הקליפ הופיע בפעם הראשונה ב-20 בינואר 2009 בערוצים "4Music" וב-Channel 4 בבריטניה. הקליפ מתחיל כשילדים יושבים ומחכים לתיאטרון בובות על חוטים מסורתי, אך במקום זאת כל חברי הלהקה מופיעים בתור בובות על חוטים. עם זאת, תיאטרון הבובות הופך לראוותני יותר ויותר כשהווידאו ממשיך, כשלבסוף מופיע סולן הלהקה כריס מרטין בתור בובה, כשהוא "גולש" על קהל הילדים. בסוף הקליפ חברי הלהקה עולים על מסוק קטן שעובר דרך החלון ושובר אותו.
חינוך גאוגרפי
חינוך גאוגרפי (באנגלית: Geographic Education) הוא תחום חקר הדרכים להקניית תפיסת העולם, הידע והמיומנויות של הגאוגרפיה בבתי הספר וכן בהקנייתם במוסדות של חינוך בלתי פורמלי.
החינוך הגאוגרפי במאה ה-19
הגאוגרפיה משמשת אחד ממקצועות החינוך הנפוצים בבתי הספר בעולם, ברמות השונות מבית ספר יסודי ועד בית הספר התיכון לצד מקצועות כמו טבע, ספרות והיסטוריה ולימוד כישורים ככתיבה, קריאה וחשבון. כבר בתחילת המאה ה-19, הבינו המעצמות הקולוניאליות שהן זקוקות ללמד גאוגרפיה את תלמידיהן כי הם היו זקוקים לידע זה בהתבגרותם בעיקר לשרת את צורכי האימפריה הקולניאלית האירופאית. זאת בנוסף לידע כללי כמו רשת המעלות, שינוי יום ולילה ובעיקר ידע של שמות מקומות והכרת מפות העולם. בתקופה שאין בה עדיין צילומים, סרטים או טלוויזיה שמביאים מראות ממקומות רחוקים, היו ספרי הלימוד בגאוגרפיה מקור טקסטואלי וויזואלי חשוב להבניית הדימוי והידע על מקומות אחרים בדרך של איורי נופים, אנשים, חיות, צמחים ובשילוב מפות האזור. במחצית השנייה של המאה ה-19, הבינו בגרמניה את חשיבות הגאוגרפיה בתהליכי החיברות וחיזוק הלאומיות - היינו חיבור הילד והנער לארצם ומולדתם. בצרפת לעומת זאת, הפסדה במלחמה לגרמניה והעברת חבל אלזס-לורן לידי הגרמנים (1871) הביאה את ועדת החקירה הצרפתית לציין כי אי ידיעת קריאת מפות הכשילה את קציני הצבא ולכן הוכנסה הגאוגרפיה כמקצוע חובה לכלל בתי הספר (1872). במקביל נפתחו מחלקות לגאוגרפיה באוניברסיטאות לשם הכשרת מורים ולמחקר. שאר ארצות אירופה הלכו בעקבותיהם. החינוך הגאוגרפי האירופאי התבסס על פיתוח הרעיון של גאוגרפיה רגיונלית, היינו למידת אזורים טבעיים וחבלי עולם על מכלול תכונותיהם: גאולוגיה, אקלים, אוצרות טבע, יישוב כלכלה ועוד. הגישה הרגיונלית כתפיסת עולם בהוראת הגאוגרפיה הייתה קיימת גם באוניברסיטאות, ולמעשה היא עדיין שולטת בחלק ניכר בתוכניות הלימודים בבתי הספר בארצות רבות בעולם.
בעקבות תמורות שחלו בדיסציפלינה הגאוגרפית באקדמיה לאחר מלחמת העולם השנייה, ובעיקר משנות הששים חלו גם תמורות בחינוך הגאוגרפי בבתי הספר. תמורות אלה נערכו גם בהשפעת "ארגון הגאוגרפיה הבינלאומי" ( I.G.U ), וחוללו רפורמות בהוראה בגישה הרגיונלית. תוכניות הלימודים החדשות ושיטות ההוראה נעשו מורכבות הרבה יותר וכוללות נושאים כמו מדבור, איכות הסביבה, עיור, הגירות בעולם, עולם מפותח לעומת עולם מתפתח ועוד.