cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמשון
טרום לידתו
מלאך אלוהים התגלה לאביו ולאמו העקרה של שמשון, ובישר להם שעומד להיוולד להם בן, שיגדל כנזיר אלוהים ואסור בגילוח שיערו. המלאך ציווה על הוריו לנהוג מנהג נזירות עוד טרם לידתו –. שמשון נולד וגדל, ומשהגיע לפירקו.
עלילותיו כשופט
סיפור עלילותיו של שמשון שזור בשלוש אהבות שהיו לו עם נשים, דלילה ועוד שתי נשים פלשתיות, למורת רוחם של הוריו. על אף יחסם למעשיו, מציין המקרא כי. מכך משתמע שיחסיו של שמשון עם הפלשתים כוונו במודע כדי להכות בהם בתואנות אישיות שונות. מניע כזה תואם מאוד את עלילותיו סביב האישה הראשונה.
האישה הראשונה
האישה הראשונה הייתה אישה פלשתית מהעיר תמנתה (תמנה). בדרכו אליה פגש שמשון בכפיר אריות,. בהמשך, התנחלה כוורת דבורים בגוויית האריה, ושמשון רדה ממנה את הדבש. סיפור זה היווה נושא לחידה שחד שמשון לשלושים בחורים במשתה חתונתו:. הפלשתים, שלא הצליחו לפתור את החידה, איימו על אשת שמשון שישרפו את בית הוריה אם לא תגלה להם את פתרון החידה. האישה הציקה לשמשון עד שזה נענה לה, והאישה גילתה את פתרון החידה לבני עמה. כדי לשלם את חובו, שלושים חליפות בגדים, ירד שמשון לעיר אשקלון, הכה שלושים פלשתים, לקח את חליפותיהם ומסר אותן לפותרי החידה. אחרי מעשה זה, נטש שמשון את אשתו וחזר לבית אביו.
לאחר זמן רצה שמשון לחזור לאשתו, אך גילה כי אביה נתנה לאחר. כדי לנקום, לכד שמשון 300 שועלים, קשר לפידים לזנבותיהם, שילחם בשדות פלשתים והבעיר את כל יבולם. הפלשתים נקמו על ידי שריפת האישה ואביה, וכתגובה הכה אותם שמשון. הפלשתים ביקשו לנקום ויצאו בכוח גדול כדי לתפוס את שמשון. כדי להימנע ממלחמה, הלכו שלושת אלפים מאנשי שבט יהודה להסגיר את שמשון אל הפלשתים. לאחר שהבטיחו לו שלא יפגעו בו אלא רק יעבירוהו לפלשתים, הניח להם שמשון לכבול אותו. לאחר שנמסר לידי הפלשתים, נמסו הכבלים מעל ידיו, והוא מצא לחי חמור והכה באמצעותה אלף פלשתים.
בעקבות הצלחתו הכבירה פצח שמשון במעין שיר:. אולם לפתע הוא נצמא מאוד, והתפלל לאלוהים שיעזור לו. אלוהים נענה ובקע עבורו מעין.
האישה השנייה
האישה השנייה הייתה אישה זונה פלשתית מעזה. כשנודע לפלשתים כי שמשון נמצא עימה בביתה, באו ללוכדו, אלא ששמשון חמק מביתה באמצע הלילה, ופרץ מהעיר המסוגרת תוך שהוא מנתק את שערי העיר עזה ממקומם, ונושא אותם עד ראש ההר בפאתי חברון.
האישה השלישית – דלילה
האישה השלישית הייתה אישה מנחל שורק ששמה דלילה. הפלשתים, שפחדו מכוחו הרב של שמשון ומפעולותיו נגדם, הפצירו בדלילה לפתות את שמשון כדי שיגלה מהו סוד כוחו, ותמורת מידע זה הציעו לה אלף ומאה כסף. שמשון התל בה מספר פעמים עד שלבסוף, משגברו הצקותיה, גילה לה שכוחו טמון בשיער ראשו שלא גולח מעולם, וכך נלכד. דלילה גזזה את מחלפות ראשו, והפלשתים ניקרו את שתי עיניו ושמוהו כטוחן בבית האסורים.
סיפור מותו וקבורתו
לכידתו של שמשון נחגגה על ידי הפלשתים ברוב עם, בזבח גדול שערכו במקדש דגון אלוהיהם, שאליו הביאו את שמשון מנוקר העיניים והמושפל. שמשון ביקש מהנער שהוליך אותו להציבו בין עמודי התווך של המבנה, נשא תפילה לאלוהים שיחזקהו,, לפת את העמודים וקרא: , והמבנה קרס על כל החוגגים. . כל בית אביו ירד לאסוף את גופו, וקברוהו בקבר מנוח אביו אשר בין צרעה לאשתאול (ראו להלן).
במקרא
שלא כמו שופטים אחרים המתוארים בספר שופטים, המספר המקראי מקדיש לשמשון ארבעה פרקים שלמים, יותר מלכל שופט אחר, וחייו מתוארים בפירוט רב – החל מתיאור הוריו וטרום לידתו, וכלה בתיאור מפורט של מותו ומקום קבורתו – סיפור חיים שלם.
שמשון היה שופט חריג בהשוואה לשופטים אחרים. הוא פעל לבדו כ"זאב בודד" נגד הפלשתים בפעולות נקם אישיות, הקשורות בדרך כלל בנשותיו. אין בתיאור חייו של שמשון אלמנטים של הנהגת העם. הוא לא ארגן צבא, לא מתואר איך הנהיג את העם, אין בסיפור חייו אלמנטים המתבקשים משופט-מנהיג, ובפעם היחידה בה מוזכרים בסיפורו אנשים מישראל, הם מוחים על מעשיו ומסגירים אותו לפלשתים. למרות זאת נאמר עליו פעמיים כי, מה שמעיד על החשיבות שהמקרא מייחס לו כשופט ולתקופת שלטונו הארוכה.
חרף המסרים השליליים החבויים בסיפורו, אין בו גינוי של מעשיו, למעט תמיהתם של הוריו על בקשתו לשאת פלשתית לאישה, וגם אז מצדיק המקרא את מעשיו ומציין כי. פרשת חייו היוותה, לפיכך, אתגר למפרשים - גם אלה הנוקטים גישה אמונית.
במדרשי חז"ל
חז"ל גם מפליגים בכוחו ובמידות גופו. בתיאורים אגדתיים מעריכים כי רוחב כתפיו היה 60 אמה (כ-30 מ'), שהרי רק כך יכול היה לשאת את שערי עזה העצומים: "אמר רבי שמעון חסיד בין כתפיו של שמשון שישים אמה היה, שנאמר 'וישכב שמשון עד חצי הלילה ויקום בחצי הלילה ויאחז בדלתות שער העיר ובשתי המזוזות ויסעם עם הבריח וישם על כתפיו' וגמירי דאין [ולמדנו שאין] דלתות עזה פחותות משישים אמה". במדרש נוסף: "אמר רבי אסי: צרעה ואשתאול שני הרים גדולים היו ועקרן שמשון וטחנן זה בזה".
מודל הנזירות של שמשון הוא נושא לדיון הלכתי, ובעקבותיו מוכרת בהלכה "נזירות שמשון" שדיניה שונים מדיני הנזירות ההלכתית הרגילה.
יש מחז"ל שהבחינו בין שני חלקים בחיי שמשון, הראשון חיובי והשני שלילי: "תניא רבי אומר תחילת קלקולו בעזה שנאמר 'וילך שמשון עזתה וירא שם אשה זונה וגו'". הרד"ק עיגן פירוש זה בכך שפרק ט"ו, סוף החלק הראשון בחייו לדעת חז"ל, נחתם במילים:.
עוד המדרשים מוסיפים, שהוא לא היה 'טוחן' בבית האסורים בעזה במשמעות של טוחן חיטים. הכוונה הייתה שבאותה תקופה, לפלשתים היה נוהג כשהיו תופסים אדם בעל חוזק יוצא מגדר הרגיל מהאויב - היו מביאים אליו את כל הנשים כדי שיוליד להם אדם חזק כמוהו (דוגמה מהתנ"ך ל-'טוחן' במשמעות הזו: "תִּטְחַן לְאַחֵר אִשְׁתִּי; וְעָלֶיהָ, יִכְרְעוּן אֲחֵרִין". ).
שמשון כגיבור מיתולוגי
שמשון הוא הגיבור האולטימטיבי במיתולוגיה היהודית, בדומה לגיבורים במיתולוגיות אחרות, שהבולט ביניהם הוא הרקולס במיתולוגיה היוונית והרומית. קיימים קווי דמיון רבים בין סיפור שמשון לסיפורו של הרקולס. לדוגמה, לשניהם כוח פיזי על־טבעי, שניהם נלחמו באריה וניצחו אותו בידיים חשופות וללא כלי נשק, שניהם נשאו על כתפיהם סמלים של כוח - שמשון, את שערי עזה, והרקולס את האריה שאותו ניצח. שניהם נפלו עקב פגיעה שנגרמה להם כתוצאה מנשותיהם, ושניהם נוקמים בעת מותם. בדומה לעמודים שמוטט שמשון במותו, הרקולס מקים שני עמודים במעבר בין אירופה לאפריקה, עמודי גיברלטר וסאוטה. בנוסף, קיים דמיון במוצאם - הרקולס משבט הדנאים, ואילו שמשון משבט דן.
דווקא על רקע הדמיון הרב, מבטא השוני ביניהם את השקפת מחברי המקרא לעומת השקפת מחברי המיתולוגיות היוונית והרומית: שמשון הוא בן אנוש ששאב את כוחו מהאלוהים ותלוי בו באופן מוחלט בכל מעשי גבורותיו, ואילו הרקולס היה בנו של זאוס, ושאב את כוחו מהיותו חצי אל. כששמשון חושב שבכוחו שלו הכה בפלשתים, ומתפאר בשיר על מעלליו, הוא מוכה לפתע בצמא קשה, ונאלץ להתפלל לאלוהים שיושיעו.
כמו כן, שמשון הוא נזיר מלידה, ויש שפירשו שנזירותו נועדה כאיזון רוחני לגבורתו הפיזית. שערו נראה לכאורה כמקור מאגי לכוחו, שהרי כוחו אובד לאחר שנגזז, אולם דווקא שם מודגש שאינו אלא אות לסיוע אלוהי, וכוחו אבד "כִּי ה' סָר מֵעָלָיו". גם מעשה גבורתו האחרון, והגדול מכולם, נובע מתפילת שמשון לאלוהים, ומדגיש שוב את תלותו בו.
יאיר זקוביץ סבור שהסיפור המקראי מבקש להתעמת עם מסורת מיתית הרואה בשמשון ענק רב-כוח שמוצאו מזיווג של אישה עם ישות אלוהית, בדומה לסיפור בבראשית על חטא בני האלהים. גם שמו של שמשון רומז אולי למוצאו מאלוהות השמש. יש שפירשו שהסיפור מרמז למוטיב המיתי של הזיווג בין האלים לאדם, דווקא כדי לדחותו. למשל, המלאך 'בא אל האישה' כשהיא לבדה בשדה, מקום מועד לדברים לא טהורים, וכן בדבריה הדו-משמעיים למנוח בעלה "איש האלהים בא אלי". לכך מתווספים חשדנותו של בעלה והיותה עקרה. דווקא על רקע רמיזות אלו, המקרא שולל השקפה זו, ומדגיש כי שמשון איננו אלא אדם שנולד לזוג אנושי.
לציון קריאת השם "שמשון" לא מתלווה מדרש שם, תופעה נדירה במקרא. לדעת יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, הסופר המקראי נמנע ממדרש השם כדי למנוע את הקישור בעל המשמעות האלילית בין השם "שמשון" לשמש. יוסף בן מתתיהו הציע ששמשון פירושו 'גברתן'. פירושו זה מבוסס ככל הנראה על שירת דבורה: "כצאת השמש בגבורתו". לפי מדרש השם בתלמוד, שמשון נקרא על שם אלוהי ישראל.
המתח שמבטאת דמותו בין המקרא למיתולוגיה היוונית אינו מקרי: אויביו של שמשון הם הפלשתים, שמוצאם באיי יוון, ובימי שמשון עלו כאויביהם המרכזיים של ישראל. היו שהבינו מכך ששמשון נועד כמושיע המביס את הפלשתים במודל הגיבור המיתולוגי אותו הכירו והעריצו.
בהיסטוריה אוגוסטה (סוף המאה ה-4 לספירה), קובץ הביוגרפיות של קיסרי רומא, נכתב על השואף לשלטון פרוקולוס, כי "אשתו הייתה גברתנית" ונקראה בבגרותה "סַמסוֹ". בהנחה שכינוי זה מרמז על שמשון המקראי, נראה שברבע האחרון של המאה ה-3 לספירה כבר הכירו את סיפורו בחבלים שונים של האימפריה הרומית, דרך תרגומים או סיפורים שבעל פה.
חידת שמשון
הפרשנים המודרניים עסקו רבות בחידה שחד שמשון לשלושים מרעיו הפלשתים במשתה חתונתו: "מהאוכל יצא מאכל ומעז יצא מתוק". חלק מהפירושים לחידה מושפעים מחקר הסוגים. חוקרים מאסכולה זו דנים בנפרד בכל אחד מרכיבי סיפור החתונה הקשורים לחידה, והם: שיסוע האריה; מציאת הדבש בנבלת האריה; החידה; תשובת הפלשתים; ותגובת שמשון ("לולא חרשתם בעגלתי..."). הם נוטים להניח, שאף על פי שרכיבי הסיפור משולבים זה בזה בגיבושם הספרותי, כל אחד מהם התקיים קודם לכן קיום עצמאי במסורת שבעל פה. כך, למשל, בעקבות הרמן גונקל, סבורים רבים שתשובת הפלשתים: "מה מתוק מדבש ומה עז מארי?" היא עצמה מעיקרה חידה, שתשובתה: "אהבה". גם לחידתו של שמשון עצמה הוצעו פירושים שונים, מתוך הנחה שפתרונה איננו בהכרח הפתרון המוצג בסיפור.
אחד מהפירושים הבולטים שהוצעו לחידה הוא פירושו של הפילולוג הנס באואר. באואר שיער שבעברית הקדומה התקיימה המילה "אֲרִי" במשמעות "דבש", לצד המשמעות ההומונימית הרגילה של "אריה"; המילה המשוערת נגזרה מהשורש אר"ה, המתייחס ללקיטה ואיסוף של פירות, מיצי פירות ועוד, כמו ב: . יש שמצאו למילה "ארי" במשמעות "דבש" מקבילות בערבית ובאוגריתית. לפי השערה זו, חידת שמשון הייתה במקורה חידת כפל לשון: הפותר נדרש למצוא מילה דו-משמעית שמובנה האחד הוא אוֹכֵל (טורף) עז ומובנה האחר הוא מאכל מתוק. הפתרון הוא המילה "ארי", במשמעות "אריה" ו"דבש" בהתאמה.
שמשון ושמואל
קיימים קווי דמיון מובהקים בין שמשון לשופט שחי מעט אחריו, שמואל, אך גם קווי שוני מהותיים.
שניהם מוקדשים מבטן אמם לחיי נזירות (ומאריכים את שערות ראשם), דבר המייחד את שניהם בלבד בתנ"ך כולו. שניהם נולדים לאם עקרה שנפקדה בנס, ואצל שניהם אמותיהם דומיננטיות יותר מאביהם. בדומה להורי שמשון, גם שמואל זוכה להתגלות אלוהית ולא מבין זאת בתחילה. בנוסף, הפלשתים הם האויב המשותף לשניהם.
ככלל, שמשון מזוהה עם גבורה פיזית יוצאת דופן, ואילו שמואל עם גדולה רוחנית, ונחשב בין הנביאים הבולטים בתנ"ך.
שמשון כסמל לגבורה
בשל היותו של שמשון סמל לכוח, בחר בו אבא קובנר, ששירת כקצין חינוך בחטיבת גבעתי בתש"ח, והעניק את שמו ליחידת שועלי שמשון. נקמת שמשון בפלשתים באמצעות 300 שועלים, העניקה לחטיבת גבעתי ולפיקוד הדרום את סמלם - השועל.
שמשון בנצרות
בנצרות של ימי הביניים נחשבה גבורה כאחת משבע המעלות הטובות (יחד עם תבונה, צדק, צניעות, אמונה, תקווה וחסד). הגבורה מיוצגת באמנות הדתית של אותה תקופה באמצעות סמלים הלקוחים מסיפורי שמשון: לחי חמור, אדם הנושא עמוד (עמודי מקדש דגון), אריה, וכדומה.
הנצרות, המחפשת במקרא סימוכין להופעת ישו, משתמשת בסיפורו של שמשון כרמז מבשר. הבשורה על הולדתו מרמזת על הבשורה למרים; נשיאת שערי עזה משמשת כרמז לנשיאת הצלב על ידי ישו; וניצחונו של שמשון על האריה מרמז על ניצחון ישו על השטן. הנצרות רואה הקבלה גם בין הריונה של אם שמשון העקרה להריונה של אלישבע, אמו של יוחנן המטביל, שהייתה גם היא באה בימים ועקרה, והרתה לאחר שמלאך אלוהים בישר לזכריה, אביו של יוחנן המטביל, כי כך יהא.
בנצרות הפרוטסטנטית מתואר שמשון כלוחם הרואי בעריצות, כשההשוואה היא בין מאבקו בפלשתים מול המאבק בשלטון הרומי העריץ.
שמשון בספרות ובאמנות
סיפור עלילותיו של שמשון שבה את דמיונם של אמנים מכל התקופות, ורבות היצירות בתחומי הספרות, השירה, המוזיקה, הציור והפיסול העוסקות בדמותו. כמה מהן מפורטים להלן:
ב-2009 הנפיק בנק ישראל, באישור ממשלת ישראל, מטבעות זיכרון מכסף וזהב בערכים שונים, תחת הכותרת "שמשון והאריה". המטבע, ה-14 במספר בסדרת "תמונות מן התנ"ך", עוצב בידי אילן הגרי ומציג את ההתמודדות בין שמשון לאריה בהשראת אמנות התקופה. המטבעות משווקים באמצעות החברה הישראלית למדליות ומטבעות.
בנובמבר 2010 הנפיק השירות הבולאי בול עם איור של שמשון המכריע את האריה, במסגרת סדרת בולים על סיפורי התנ"ך. את הבול אייר אריה גיבור, ועיצבוהו דיאנה שמעון ומאיר אשל.
אתרים מסיפורי שמשון במפת ישראל
דמותו של שמשון הייתה דומיננטית ביותר בתחום פעילותו שבאזור בית שמש, בין צרעה לאשתאול, ובאזור מספר אתרים שנקראו על שם שמשון, בני משפחתו ואירועים מחייו. "צומת שמשון" הקרוי על שמו, שוכן מצפון לבית שמש, מושב צלפון, הקרוי על שם אמו שנקראה הצללפוני, ונחל מנוח הסמוך לבית שמש, נקרא על שם אביו. מעיין פֵלְאִי, אף הוא באזור, נקרא על שם המלאך שהתגלה למנוח (שופטים, י"ג יח), ו"חוות שמשון ודלילה" היא חוות רכיבה מקומית. אתרים נוספים הם מערת שמשון ומצוקי שמשון בשמורת נחל שורק שבהרי ירושלים ליד בית שמש, כפר אוריה המשמר את שם הכפר הערבי "כפרוריה" שמקורו ב"כפיר" ו"חִ'רבֵּת אל אָסַד" ("חורבת האריה"), שנקראו כך על שם האריה שהכריע שמשון. נוסף לכך, נקרא בשנת 1957 בעיר בית שמש רחוב בשם "רמת לחי", על שם לחי החמור ששימשה את שמשון כדי להכות, לפי המסופר, אלף פלשתים. לימים שונה שמו של הרחוב ל"השבעה", אך תושבי המקום ממשיכים להכיר את המקום בשמו המקורי.
סלע עיטם מקום מחבואו של שמשון מפלשתים לא זוהה, אך לדעת יאירה אמית, יש קשר בין סלע עיטם לשם עיטם המופיע ברשימת היחס של יהודה המתייחסת לאזור צרעה. לשיטתה זיהוי האתר עם עיטם מדרום לבית לחם המופיעה ב ועיטם אשר בנחלת שמעון ב אינו נכון. אחרים דווקא מזהים את סלע עיטם עם תל עיטון מצפון לבית מירסים.
ישנן מספר ערים בישראל שבהן רחובות המנציחים את שמשון, כמו תל אביב-יפו, חיפה, הרצליה, רמלה, וערים נוספות.
השמות הכוללים "שמש", כמו "בית שמש", "גבעת שמש" ואחרים, המופיעים במפה המקומית, אינם קשורים לשמשון, אלא לפולחן אלת השמש הכנענית שהיה נהוג באזור (כפי שיריחו ובית ירח משמרים את פולחן אל הירח שהיה נפוץ לאורך בקעת הירדן).
קבר שמשון
מקומות רבים במרחב בית שמש, וגם מחוץ לה, זוהו כ"קבר שמשון". אלו כוללים:
ממצאים ארכאולוגיים
ביולי 2012 גילו חוקרי אוניברסיטת תל אביב פרופסור שלמה בונימוביץ וד"ר צבי לדרמן במהלך חפירות שערכו בתל בית שמש בשכבה המתוארכת למאה ה-11 לפנה"ס, חותם, הנושא דמות אדם המושיט ידו אל "חיה גדולה עם ראש גדול וזנב מתעקל, מאוד חתולי". הסמיכות הגאוגרפית והכרונולוגית למקום ולזמן בו לפי המקרא, שיסע שמשון "כפיר אריות" בידיו החשופות, בשילוב העובדה שלא מוכר חותם דומה ממקום אחר, הביאו את בונימוביץ ולדרמן למסקנה שייתכן כי המיתוס, המתואר בחותם ובמקרא, היה ידוע באזור בית שמש, שהיא גבול יישוב הפלשתים, כבר בתקופה קדומה.
ממצא ארכאולוגי אחר התגלה בתל צפית (גת הפלשתית הקדומה) על ידי חוקרי אוניברסיטת בר-אילן, לגבי המבנה ההנדסי של שרידי העמודים המרכזיים במקדשים פלשתיים, אשר המרחק ביניהם, לפי פרופסור אהרון מאיר, מאפשר לאדם גבה קומה לעמוד ביניהם ולדחוף אותם לצדדיו, כך שהתיאור התנ"כי של הפלת המקדש הפלשתי בידיו החשופות של שמשון, מבוסס על מציאות הנדסית שהייתה קיימת.
לוטרה צפון-אמריקנית
לוטרה צפון-אמריקנית (שם מדעי: Lontra canadensis) היא מין של לוטרה גדולה החיה באמריקה הצפונית לאורך נהרות ואגמים ואף בחופים. הלוטרה היא בין החיות הנפוצות ביותר באמריקה הצפונית ונמצאת גם באזורים יבשתיים, מהאזור הארקטי ועד לחופי פלורידה.
מאפיינים
משקלן נע בין 5 ל-14 קילוגרם ואורכן 66–107 ס"מ. הן מצויות רוב הזמן במים, אך הן גם יוצאות ליבשה, בעיקר כדי לנוח. הן חיות בלהקות גדולות שיכולות להגיע עד 17 פרטים.
הלוטרות טורפות וצדות יצורים מימיים קטנים כמו דגים, סרטנים, צפרדעים, מכרסמים ועופות מים (בעיקר ברווזים). הן צדות את הטרף ממארב שכולל גיחה מהירה כשהן יכולות להגיע למהירות של 11 קמ"ש מתחת למים ולצלול עד 4 דקות. את הטרף הן אוכלות בדרך כלל ביבשה אלא אם כן הטרף קטן מאוד. הן נמנעות מאכילת נבלות.
לעיתים נדירות הלוטרות מתאחדות כדי לתפוס חיות גדולות יותר כמו צב נשכן או גורי בונים וגם דגים גדולים.
בעונת הרבייה הנקבות נמצאות במחילותיהן וממליטות 1–6 גורים המתבגרים במהירות.
מו"ר (מבחן)
מו"ר הוא מבחן הנקרא גם "מערכת מיון ללימודי רפואה". המבחן מיועד למועמדים לבתי הספר לרפואה בארץ במסלול השש שנתי (למעט באוניברסיטת בן-גוריון) אשר עומדים בתנאי הסף (גיל, ציון פסיכומטרי, בגרויות וכו') והוא מחליף את הראיון האישי שהיה נהוג בעבר. בחינת מו"ר היא באחריות המרכז הארצי לבחינות ולהערכה. המתמיינים לאוניברסיטה העברית מזומנים למבחן הכמעט זהה במתכונתו הקרוי מרק"ם.
מטרת הבחינה
מערכות המיון ללימודי רפואה נועדו לאפיין את המועמדים על פי משתנים אישיים שאינם נמדדים בבחינות הבגרות ובבחינה הפסיכומטרית, כגון כישורי תקשורת בין-אישית, מודעות עצמית, בגרות והיכולת להתמודד עם מצבים שונים. המועמדים מוערכים על סמך התנהגותם, דעותיהם, עמדותיהם ותיאורי החוויות שהציגו.
מבנה הבחינה
בחינת מו"ר מורכבת משני חלקים שנערכים בימים שונים:
הציון בבחינה
הציון במבחן מו"ר נע בין 150 ל-250. ממוצע הציונים הוא 200 וסטיית התקן היא 20. הציון מועבר למועמד ולפקולטה. כל פקולטה מנהיגה תנאי סף שונים.
דודו דהאן
דודו דהאן (נולד ב-8 בדצמבר 1971) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל עבר ישראלי, העובד כיום כסוכן שחקנים, בעליה של חברת סוכנות השחקנים "סקאוטפוש".
לדהאן רישיון סוכן שחקנים מטעם מההתאחדות לכדורגל בישראל ובבלגיה.
קריירה כשחקן וכמאמן כדורגל
דהאן נולד וגדל בשכונת בקעה בירושלים, ובגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של הפועל ירושלים, בה שיחק לאורך רוב הקריירה שלו כבלם. בשנת 1998 חתם בקבוצת בהפועל באר שבע. לאחר מכן, עבר במהלך העונה להפועל בית שאן. בתום עונתו השנייה בקבוצה ירד עמה לליגה הלאומית, ובקיץ 2000 חתם במדי האלופה ומחזיקת הגביע הפועל תל אביב. דהאן לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה, ובעונתו השנייה במועדון נפצע כשנתקל בקורת השער במשחק ליגת המילואים, וקרע את הרצועה הצולבת בברכו. בתקופה זו, דהאן שולב בצוות המקצועי של הפועל תל אביב בתור מנהל מחלקת סקאוטינג. לאחר מכן חתם במכבי קריית גת. ב-2003 חתם בקבוצת נעוריו הפועל ירושלים, עד שלבסוף פרש במדי הקבוצה ממשחק פעיל לאחר עונה אחת.
בשנת 2005 מונה דהאן כמנהל ספורטיבי של בית"ר ירושלים, כאשר מאמן הקבוצה היה לואיס פרננדס. עונה לאחר מכן, הוחלף פרננדס על ידי אוסבלדו ארדילס. בתקופתו של דהאן כמנהל ספורטיבי זכתה בית"ר בשתי אליפויות ובשני גביעים.
בשנת 2007 החל לשמש כסוכן שחקנים ובמקביל מונה למאמנה של הכח עמידר רמת גן. בשנת 2009 עזב את תפקיד האימון, ועבר להתמקד בייצוג שחקנים כסוכן.
מקלדת אלקטרונית
מקלדת אלקטרונית, המכונה לפעמים קלידים, אורגנית או אורגן, היא שם כולל למספר כלי נגינה ממשפחת כלי המקלדת שהעיקרי שבהם הוא סינתיסייזר בעל מקלדת. לעיתים היא מכונה בטעות אורגן חשמלי, אך זהו כלי נגינה שונה.
דודו דהאן
פעילותו כסוכן שחקנים
דהאן עוסק בעיקר בהעברת שחקנים מישראל למועדון הכדורגל הסקוטי סלטיק ולמועדונים בליגת העל הבלגית. בשנת 2007 היה דהאן אחראי להעברתם של גילי ורמוט וסלים טועמה מהפועל תל אביב לגנט וסטנדרד לייז' בהתאמה. דהאן ייצג את אליניב ברדה בהעברתו מהפועל תל אביב לגנק. בשלב מאוחר יותר, ייצג דהאן את ברדה גם כאשר חזר לארץ לשחק בהפועל באר שבע.
דהאן המשיך לעבוד בתחילת דרכו בישראל ובבלגיה והעברותיהם של רמי גרשון (סטנדרד לייז'), איתן טיבי (שרלרואה) ועומר גולן (לוקרן) היו חלק מהעסקאות הראשונות שעשה בבלגיה. ב-2010 ייצג דהאן את שלומי ארבייטמן כאשר נרכש על ידי גנט בסכום של 1.5 מיליון אירו ממכבי חיפה. באותה שנה תיווך בעסקה לרכישת ליאור רפאלוב על ידי קלאב ברוז' ממכבי חיפה בסכום של 2.5 מיליון אירו. בהמשך ייצג את רפאלוב גם כאשר עבר לשחק באנדרלכט. באותה שנה, ייצג את בירם כיאל כאשר עבר ממכבי חיפה לסלטיק בעבור 1.2 מיליון פאונד.
מקלדת אלקטרונית
המונח "מקלדת אלקטרונית" משמש לעיתים רבות לתיאור כללי של כלי נגינה אלקטרוניים עם מקלדת מוזיקלית. בקבוצה זו נכללים פסנתרים אלקטרוניים, פסנתרים דיגיטליים, סינתיסייזרים ודוגמי צלילים. בדרך כלל מתייחסים אל הסינתיסייזרים ואל דוגמי הצלילים המקצועיים כ"מקלדת", ואילו הסוגים הזולים מכונים "אורגנית".
המעבר (ספר)
רקע
הספר מתחיל בעתיד הקרוב ומתאר אפוקליפסה, ובהמשך עולם בפוסט-אפוקליפסה אשר השתלטו עליו יצורים דמויי ערפדים, שבמקור היו בני אדם שנדבקו בווירוס מדבק מאוד.
דודו דהאן
פעילותו כסוכן שחקנים
בשנת 2011 ייצג את מאור בוזגלו במעברו ממכבי תל אביב לסטנדרד לייז'. באותה שנה, עמד מאחורי ההעברה של מאור מליקסון מהפועל באר שבע לקבוצת הכדורגל הפולנית ויסלה קרקוב, שהיה אז שחקן הכדורגל הישראלי הראשון ששיחק בליגת העל הפולנית. לאחר מכן, ייצג שחקן נוסף, דודו ביטון, שחתם גם הוא בויסלה קרקוב; ביטון המשיך להיות מיוצג על ידי דהאן כשעבר בהמשך לסטנדרט לייז', אפואל ניקוסיה ומריבור הסלובנית. באותה שנה ייצג מספר שחקנים ישראלים שחתמו במועדון הבלגי שרלרואה: איתן טיבי, מתן אוחיון, תמיר כחלון וחאתם עבד אלחמיד.
מקלדת אלקטרונית
אופן פעולת המקלדת
בניגוד לפסנתר שבו הצליל מופק כתוצאה מהקשה של פטישים על מיתרים, במקלדת האלקטרונית ההקשות נקלטות על ידי חיישנים, אותות ההקשה מועברים למערכת אלקטרונית אשר מפיקה בהתאם להקשות אות חשמלי (אנלוגי במערכות הישנות, דיגיטלי בחדשות יותר) המבטא את הצליל. האות החשמלי מועבר דרך מגבר אל הרמקולים המפיקים את הצליל הסופי.
דודו דהאן
פעילותו כסוכן שחקנים
בשנת 2012 ייצג את אפה אמברוז במעברו לסלטיק ממועדון מ.ס. אשדוד. דהאן גם עמד באותה שנה מאחורי ההעברה של מרקו שולר מהפועל תל אביב ללגיה ורשה.
המעבר (ספר)
רקע
האפוקליפסה החלה לאחר שפרויקט צבאי המתבסס על וירוס מזן לא מזוהה של עטלף בדרום אמריקה, יצא מכלל שליטה, ואנשים שנדבקו בווירוס משמידים את המתקן, בורחים ממנו, ומתחילים להדביק אנשים אחרים.
דודו דהאן
פעילותו כסוכן שחקנים
בשנת 2013, עמד דהאן מאחורי חתימתו של המאמן גיא לוזון כמאמן קבוצת הכדורגל הבלגית, סטנדרד לייז', יחד עם טל בן חיים הבלם. באותה שנה עבר קפטן הנבחרת הצעירה, ניר ביטון, לסלטיק ממ.ס. אשדוד בעבור מיליון אירו. בשנת 2014 עבר סנתיהו סלליך למריבור, והיה הישראלי הראשון ששיחק בליגת העל הסלובנית. עוד באותה שנה, ייצג את רמי גרשון וקני סייף במעבר שלהם לגנט. בשנת 2016 ייצג את אורלנדו סה במעברו ממכבי תל אביב לסטנדרד לייז'.
מקלדת אלקטרונית
אופן פעולת המקלדת
המערכת האלקטרונית שבמקלדת מתרגמת את ההקשות לצלילים באחת משתי צורות:
דודו דהאן
פעילותו כסוכן שחקנים
בשנת 2018 ייצג את גבי קניקובסקי במעברו מהפועל עכו למכבי נתניה. קניקובסקי המשיך להיות מיוצג על ידי דהאן, כאשר עבר ממכבי נתניה למכבי תל אביב. עוד באותה שנה, תיווך דהאן בהעברה של מרוואן כבהא להפועל באר שבע. בשנת 2019 תיווך דהאן בעסקת העברתו של גדי קינדה לבית"ר ירושלים. שנה לאחר מכן, עמד מאחורי העברתו של קינדה לקבוצת ספורטינג קנזס סיטי. עוד באותה שנה, דהאן תיווך בהעברתו של דן ביטון למועדון הבולגרי לודוגורץ. ביטון המשיך להיות מיוצג על ידי דהאן, כאשר עבר לשחק במכבי תל אביב. בשנת 2019 ייצג דהאן באחת ההעברות היקרות בהן ייצג: העברתו של סמואל קאלו לבורדו, תמורת תשעה מיליון אירו.
המעבר (ספר)
רקע
הרומן מתחיל בשנת 2016 ולאחר מכן קופץ 90 שנה קדימה, כאשר מושבות של בני אדם מנסות לחיות בעולם המלא ביצורים אשר נמצאים במרדף תמידי אחר דם חדש.
מקלדת אלקטרונית
אופן פעולת המקלדת
חלק גדול מן המקלדות המודרניות כולל גם צג דיגיטלי הנותן חיווי אודות הכלי שנבחר, התו שנוגן וכו'. כמו כן קיימים בהן כפתורים שונים המשמשים לבחירה ושליטה על האופציות השונות.
המעבר (ספר)
ביקורות
הספר זכה להשוואה ל"העמדה", וקרונין זכה להשוואה לסטיבן קינג. ב-"Booklist" ציינו כי הספר כל כך דומה להעמדה ש"נדרש לבדוק את העובדות ולוודא כי הספר לא נכתב תחת שם עט של סטיבן קינג". ב-"USA Today" נכתב כי "המעבר" "יכול להיות הספר הטוב ביותר של הקיץ". ב"ניו יורק טיימס" נכתב כי הספר "שובר קופות". ה"סן פרנסיסקו כרוניקל" בחר בספר כאחד מספר המדע בדיוני הטובים ביותר של 2010. סטיבן קינג עצמו אמר כי הספר "מרתק".
דודו דהאן
פעילותו כסוכן שחקנים
בשנת 2020, דהן תיווך בעסקת ההעברה של איסמאילה סורו מבני יהודה לסלטיק בעבור 2.5 מיליון אירו. עוד באותה שנה, ייצג את טאלב טוואטחה כאשר חתם במכבי חיפה.
בשנת 2021 ייצג את ליאל עבדה בהעברה ממכבי פתח תקווה לסלטיק. עוד באותה שנה, תיווך בעסקת העברת דין דוד למכבי חיפה. דהאן גם ייצג את מוחמד אבו פאני במשא ומתן שניהל עם מועדון מכבי חיפה.
מקלדת אלקטרונית
השוואה לפסנתר
המקלדת האלקטרונית משמשת במקרים רבים כתחליף לפסנתר. להלן סקירה של יתרונותיה וחסרונותיה ביחס לפסנתר:
דודו דהאן
פעילותו כסוכן שחקנים
בשנת 2022 דהאן ייצג את יונס מלדה במעברו מגנט למכלן תמורת שני מיליון אירו. כמו כן, דהאן ייצג את אושר דוידה במעברו מהפועל תל אביב לסטנדרד לייז'. דהאן ניהל באותה שנה את המשא ומתן בשם המאמן ברק בכר עם מכבי חיפה. כמו כן, דהאן עמד מאחורי העברתו של דני גרופר ללודוגורץ. כמו כן, תיווך בעסקת מאוויס צ'יבוטה מלודוגורץ למכבי חיפה.
בשנת 2023 ייצג את עדן קארצב במעברו לקבוצת איסטנבול בשאקשהיר.
מקלדת אלקטרונית
יתרונות
חלק מהמקלדות האלקטרוניות מציעות שיפורים שנועדו לפצות על החסרונות הקיימים בהן ביחס לפסנתר:
יעקב הרוזן
יעקב הרוזן (רֶזניק) (א' באלול תרנ"ט, 7 באוגוסט 1899 - 16 בפברואר 1977) היה היסטוריון, סופר ומחנך, חוקר בולט בתחום תולדות ההתיישבות היהודית בגליל ובתולדות האנוסים. פרסם חיבורים על דון יוסף נשיא ודונה גרציה.
קורות חיים
הרוזן נולד במטולה. הוריו היו אליעזר רזניק, עולה מנבהרדק, שסלל את מסילות הרכבת מיפו לירושלים, וחיה בת יצחק משה קרונשטאדט. אביו שימש תחילה כחקלאי בזכרון יעקב, וכשהוקמה המושבה מטולה עבר להתגורר בה והיה מחלוצי עבודת האדמה במטולה.
יעקב למד בבית-הספר העממי במטולה ובגימנסיה "הרצליה" בתל אביב וכשפרצה מלחמת העולם הראשונה חזר לכפרו. באותה תקופה ערך ועד המושבה חיפושים אחר יוסף לישנסקי, יליד מטולה, שהיה פעיל במחתרת ניל"י - עקב פניית ועד זכרון יעקב שאויים על ידי מפקדת הצבא הטורקי, הנער יעקב נשלח לחיפושים אך הוא הוליכם שולל לבל ימצאו את לישנסקי. לאחר שגילו כמה טעויות שעשה הוא נשלח למאסר, אך שוחרר במהרה ונשלח לכפר גלעדי לשמור על רכושם של חברי השומר שנאסרו.
לאחר המלחמה שב ללימודיו בגימנסיה. כשהחלו ההתקפות הערביות על תל-חי בשנת ה'תרע"ט נשלח להגן על הגליל העליון יחד עם חבריו פסח ליפובצקי וסימקין. כשנפלה תל-חי ופונה הגליל העליון נשלח להגן על המושבה שרונה שבגליל התחתון.
הוא החל לפרסם את רשימותיו בעיתון הארץ למשך כמה שנים ועבד כמורה עברי בבית-הספר של כי"ח בביירות, שם נפגש עם המלך פייצל ואז פוטר מתפקידו. ב-1925 נסע להיות מורה עברי בבולגריה, הוא מונה לראש הסתדרות המורים, ערך עיתון והקים הוצאת-ספרים עברית. שם נתמנה לחבר מזכירות הקונגרס הציוני. ב-1929 נסע ללמוד משפטים בפריז שבצרפת וב-1933 קיבל תואר מוסמך למדעי המשפט.
ב-1936 נבחר לנשיא הסתדרות המורים היהודים, נשיא מועדון בני ארץ ישראל, ויו"ר חוג הנוער הלאומי היהודי בפריז.
היה נשוי לשושנה, אחות בריאות הציבור בירושלים.
עבודתו המחקרית
ב-1933 פרסם את מאמרו הראשון בעיתון הצרפתי "מרקורי די פראנס" בו מתח ביקורת על שלטון המנדט וזכה לתגובת הנציב הצרפתי בסוריה. הוא למד לתואר ד"ר להיסטוריה והכין את ספרו על "דונה גרציה" בו הוכיח שהמלך קארל החמישי שנודע כאנטישמי, ניהל את חשבונו בבנק מנדס שהיה בבעלות יהודים אנוסים ושדונה גרציה מנדס הקלה את יחסו. עוד חשף שהחוזה בין טורקיה לצרפת שנחתם ב-1569 נכתב בעברית.
ב-1939 פרסם את ספרו "ארץ ישראל וארצות הברית של ערב" ובא במגע עם מדינאים צרפתים. בספטמבר באותה שנה הוציא את ספרו "מדיניותה של הציונות בעולם ובמזרח הקרוב". בתש"ט הוציא קובץ ספרותי בשם "האופק".
ולצ'אני
ולצ'אני (בסלובקית: Vlčany, בהונגרית: Vágfarkasd) הוא כפר בדרום מערב סלובקיה, במחוז ניטרה, השוכן על גדות נהר ואה.
תולדות היישוב
התיעוד הראשון לכפר הוא משנת 1113. שמו המקורי של היישוב, ואגפרקשד, בא מהמילה ההונגרית לזאב ("פרקש") בצירוף נהר ואה ("ואג" בהונגרית), ובמשך השנים היה בשליטת משפחות אצולה הונגריות.
בסוף המאה ה-16 הוקמה ביישוב כנסייה פרוטסטנטית, ובהמשך הוקמו בו גם כנסיות קתוליות. במהלך המאה ה-17 סבל היישוב מפלישות הטורקים לאזור.
בשנת 1919 נכלל היישוב בתחומי צ'כוסלובקיה, ובשנת 1938 הועבר במסגרת בוררות וינה הראשונה לתחומי הונגריה, וזאת עד תום מלחמת העולם השנייה.
רוב האוכלוסייה בכפר היא הונגרית (מעל ל-70%), ומיעוטה סלובקית. מקור הפרנסה המסורתי של היישוב הוא גידול תוצרת חקלאית.
יהודי היישוב
בכפר התקיימה עד השואה קהילה יהודית קטנה, בת מאות בודדות של אנשים, ובמקום פעלו בית כנסת ובית ספר יהודי.
במאי 1944, לאחר כניסת הגרמניה להונגריה, גורשו יהודי הכפר, ושולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אברהם יואל אבלסון
רבי אברהם יואל אבלסון (ה'תר"א, 1841 - ה'תרס"ג, 1903) היה רב ליטאי, מחובבי ציון, עורך הירחון "כנסת חכמי ישראל".
ביוגרפיה
נולד במריאמפולה שבליטא ולמד תורה בעיר הזו, כיהן כרב בערים: סוקולוב, סטוויסקי, טורוב ובעשר שנותיו האחרונות כמו"צ באודסה.
סיפור פשוט (סרט)
סיפור פשוט (באנגלית: The Straight Story) הוא סרט דרמה ביוגרפי, שבוים על ידי דייוויד לינץ', ויצא לאקרנים בשנת 1999. הסרט הופק ונערך על ידי מארי סוויני, שותפתו מכבר שנים של לינץ'. את התסריט היא כתבה בשותפות עם ג'ון אי. ראוץ'. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של אלווין סטרייט שרכב, בשנת 1994, לרוחבן של המדינות איווה וויסקונסין, על מכסחת דשא.
הסרט היה הצלחה מבחינה ביקורתית, זאת למרות שההכנסות היו מתחת למה שהיה מצופה. המבקרים היללו את עוצמת ההופעות של הדמויות, במיוחד את הדיאלוג המציאותי, שאותו השווה רוג'ר איברט ליצירותיו של ארנסט המינגוויי. הסרט קיבל מועמדות לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 1999 ופרנסוורת' היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הראשי.
עלילה
אלווין (ריצ'רד פרנסוורת') הוא אדם קשיש שלחם בעברו במלחמת העולם השנייה וגר עם בתו, רוז (סיסי ספייסק), אשה אדיבה עם מגבלה נפשית. כשהוא שומע שאחיו לייל (הארי דין סטנטון), שאותו לא ראה שנים, עבר שבץ, אלווין מחליט לבקר אותו בתקווה ללבן את היחסים ביניהם לפני שימות. עקב העובדה שכושר רגליו וראייתו של אלווין אינו מאפשר לו לקבל רישיון נהיגה, הוא רותם קרון למכסחת דשא בת שלושים, שלה יכולת להגיע למהירות מקסימלית של 8 קמ"ש. ויוצא למסע בן 390 קילומטר מהעיירה לורנס במדינת איווה עד לעיירה מאונט זאיון (הר ציון) במדינת ויסקונסין.
אברהם יואל אבלסון
ביוגרפיה
פרסם קונטרס בשם "תקנות עגונות" ובו אוסף תשובות מפוסקי דורו, כדי לפרסם את היתרה של אשה שלפי דעתו הייתה פטורה מחליצה בשל העובדה שאחיו של בעלה השתמד. נותרו ממנו כתבי יד רבים, ביניהם הספר "שרשרות החושן".
בנו, הרב יצחק, מילא את מקומו באודסה. בן נוסף, הרב יהודה שרגא (תרכ"ו-תרצ"ו), כיהן ברבנות בפיוטרקוב, ויסוצק ופלוטניצא.
סיפור פשוט (סרט)
הפקה
בניגוד לסרטיו הקודמים או כאלה שיבואו אחריו, "סיפור פשוט" הופץ על ידי אולפני וולט דיסני זאת לאחר שזכה לדירוג מסוג G (מתאים לילדים) על ידי איגוד הסרטים האמריקאי (MPAA) בהקרנת בכורה מוצלחת בפסטיבל קאן בשנת 1999 (הסרט היחידי של לינץ' שקיבל דירוג שכזה וגם הסרט היחידי שבו ללינץ' לא הייתה יד בכתיבת התסריט שנכתב על ידי שותפתו מארי סוויני). בדומה להרבה סרטים של לינץ', לא קיימים סימניות פרקים על ה-DVD מכיוון שלינץ' מעוניין שבסרט יצפו בשלמותו.
ריצ'רד פרנסוורת' היה חולה סופני בסרטן העצם בזמן צילומי הסרט, דבר הגרם לשיתוק ברגליו כפי שניתן לראות בסרט. שנה לאחר מכן, התאבד פרנסוורת', עקב כאבי המחלה, בגיל 80.
קאטיבולקוס
קאטיבולקוס (בלטינית: Cativolcus; מת ב-53 לפנה"ס) היה מלך של שבט האבורונים שישב בין נהר הריין לנהר המז (בסביבת בלגיה המודרנית). קאטיבולוקוס מלך יחד עם אמביוריקס וניהל עמו מערכה נגד הכיבוש הרומאי בחורף 54 לפנה"ס. המרד היה מוצלח בתחילה עם ניצחון מוחץ לכוחות האבורונים בקרב אטואטוקה. אולם בשנה שלאחר מכן, 53 לפנה"ס, יוליוס קיסר אסף צבא גדול לדכא את המרד הבלגי ולהשמיד את שבט האבורונים. קאטיבולקוס, שהיה כבר איש זקן שלא היה בכשירות גופנית להילחם ולהוביל את אנשיו לבריחה מאנשיו של קיסר, בחר להתאבד על ידי לגימת רעל שהופק מטקסוס מעונב, לאחר שקילל את אמביוריקס על הרעה שהביא על שבט האבורונים.
הר בירד (האי רוס)
הר בירד (באנגלית: Mount Bird) הוא הר געש בקצה הצפוני של האי רוס, סמוך לארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,765 מטרים מעל גובה פני הים; ההר מתנשא לגובה של 899 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם כ-11 קילומטרים דרומית לכף בירד.
קרחון של וקרחון ההדום אנדוור נמצאים על מורדותיו של ההר.
ההר מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד מספר 116, בשל אוכלוסיות הציפורים שבסביבתו, המוגן מכוח האמנה האנטארקטית.
גילוי ומיפוי ההר
מיפוי ההר נעשה בידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי סקוט.
ההר נקרא בשם זה בשל מיקומו – בשל קרבתו לכף בירד.
כף בירד (וההר) נקראו על שם לוטננט אדוארד ג'וזף בירד (Edward Joseph Bird), אשר שירת עם משלחתו של רוס (אשר גילתה את האי רוס) על הספינה "ארבוס" בין השנים 1839–1841.
לקריאה נוספת
• • Mount Bird, Volcano World
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 247
• Donata Monien, Rapid environmental changes in the Ross Sea Embayment using a geochemical approach, P 36
צבי הרש רוזנבוים
הרב צבי הרש רוזנבוים (ה'תקנ"ה – חנוכה בערך ה'תקפ"ט) היה רב הונגרי, רבה של ביצ'קה.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקנ"ה, ככל הנראה בטליקה, לרב משה נחום רוזנבוים, רבן של מספר קהילות בהונגריה. על פי מסורת המשפחה, למד בישיבת פרשבורג אצל החתם סופר.
בשנת ה'תק"ף התגורר בטליקה שם נולדה לו מאשתו מרים לאה, בתו הראשונה דבורה בילא פישר, מאשתו מרים לאה. בשנת ה'תקפ"ה מונה לרבה של ביצ'קה. בתקופת רבנותו החלו לבנות בית כנסת חדש במקום. בשנת ה'תקפ"ט הוא פנה לחתם סופר עקב חילוקי דעות במכירת המקומות בבית הכנסת.
נקבר בחג החנוכה, בערך בשנת ה'תקפ"ט ונקבר בביצ'קה. על אף מאמצי נינו הרב נחום הירש, ששיקם את בית העלמין בביצ'קה, לא נמצא מקום קבורתו.
משפחתו
על פי מסורת המשפחה, צאצא של הרב אדם בעל שם. צאצא למהר"ל מפראג, של הרב מנחם נחום מצ'רנוביל, מייסד חסידות צ'רנוביל, של הרב גרשון אשכנזי, רבה של וינה, של הרב מנחם מנדל קרוכמל, של מהר"י וייל, מהר"ם מרוטנבורג, רבי יהודה החסיד, רש"י ועוד.
שני אחיו הגדולים הם הרב עמרם רוזנבוים והרב אברהם ישראל בצלאל רוזנבוים.
לאחר פטירתו, אלמנתו נישאה לרב הרש שטיינר.
לרב רוזנבוים 3 ילדים מאשתו מרים לאה. שני בנים ובת אחת:
קרב אטואטוקה
קרב אטואטוקה הוא קרב שהתרחש בסתיו שנת 54 לפנה"ס בין כוחות של השבט הגאלי האבורונים לבין כוחות הצבא הרומי ששהה באזור גאליה בלגיקה, כחלק ממערכת הכיבוש הארוכה שניהל יוליוס קיסר בגאליה. הקרב נערך ככל הנראה בעמק גיר ליד העיר טנגרן שבבלגיה המודרנית. כוחותיהם של האבורונים הפתיעו במארב את כוחות הרומאים ששהו בעמק לתקופת החורף. שני הלגאטוסים הרומיים שפיקדו על כוחות רומי באזור מטעם יוליוס קיסר לוקיוס אורונקוליוס קוטה (בלטינית: Lucius Aurunculeius Cotta) וקווינטוס טיטוריוס סבינוס (בלטינית: Quintus Titurius Sabinus), נהרגו בקרב. התבוסה בקרב איימה ליצור תסיסה בקרב שאר השבטים הכבושים באזור, ולפיכך תגובתו המהירה של יוליוס קיסר לא איחרה להגיע, בניגוד לציפיותיהם של מנהיגי האבורונים אמביוריקס וקאטיבולקוס ששיערו שהרומאים לא ימהרו להגיב בזמן החורף ויחכו לקיץ.
רקע לפרוץ הקרב
לקראת חורף 54 - 53 לפנה"ס חילק יוליוס קיסר את צבאו לחלקים ופיזר אותו ברחבי גאליה במחנות חורף במקום לרכזו בנקודה אחת. תבואת השדות של אותה שנה הייתה דלה וקיסר לא רצה להעיק על האוכלוסייה בריכוז כל הצבא במקום אחד. כדי לשמור על השקט בחבלי הארץ הבלגים, שהוכנעו בשנת 57 לפנה"ס והיו ידועים באופיים הלוחמני, הוצב חלק ניכר מהיחידות בשטחיהם. החשש הרומאי מפני מרידה בלגית התאמת. הבלגים אשר כעסו על הדרישה לספק לכוחות הרומאים אחוז מתבואתם, במיוחד על רקע היבול הדל של אותה שנה, פתחו במרד רבתי. לא היה זה מרד מאורגן של כל הבלגים תחת פיקוד והנהגה מרכזיים, אלא התקוממות כללית של הבלגים שפעלו ללא תיאום. העדר התיאום החליש את ההתמרדות, וסייע לקיסר להשתלט עליו.
האבורונים (Eburones) היו השבט הראשון שמרד, מפקדיהם היו: אמביוריקס (Ambiorix) וקאטיבולקוס (Catuvolcus). שני אלה טמנו מלכודת לחיל הרומי הגדול שחנה בשטחם. החיל הורכב מהלגיון ה-14 ו-5 קוהורטות נוספות (סדר גודל של לגיון וחצי) ייתכן שכוחות נוספים שהו יחד עם הלגיון, ובסך הכל מנה הכח הרומי כ-6,000 עד 8,000 חיילים תחת פיקודם של שני הלגאטים קווינטוס טיטוריוס סבינוס (Quintus Titurius Sabinus) ולוקיוס אורונקוליוס קוטה (Lucius Aurunculeius Cotta).
מהלך הקרב
האבורונים טמנו מלכודת לסבינוס ולקוטה: בהתחלה תקפו את מחנם המבוצר. התקפה זו נהדפה בקלות על ידי הרומאים. לאחר מתקפה זו, אמביוריקס הגיע למחנה הרומאי וטען כי מדובר באנשים סוררים שלא ניתן לשלוט בהם. אמביוריקס הציג עצמו כנאמן לרומאים, וכי גונבה שמועה לאוזניו שמתארגנים כוחות רבים של מורדים העומדים לתקוף את המחנה הרומי בקרוב. לפיכך הציע אמביוריקס לרומאים מעבר חופשי, כשהוא עצמו יתלווה אליהם, כדי להעביר את הרומאים דרך מעבר בטוח לעבר מושבם של לגיונות רומים אחרים שחנו במרחק מה מהמחנה שלהם. לאחר התייעצות ביניהם, הלגאטים הסכימו להצעתו וארגנו את אנשיהם לעבור למחנה הסמוך. אמביוריקס הוביל אותם דרך גיא צר, שבו טמנו האבורונים מארב לרומאים. בקרב שהתפתח במקום הפתיעו האבורונים את הרומאים וטבחו כמעט בכולם. הלגאטים נהרגו בשדה הקרב, וקבוצה של חיילים ששמרו על מבנה צבאי של חיפוי ותקיפה, הצליחו לברוח משדה הקרב ושבו למחנה שהיה במרחק של כ-2 ק"מ ממקום הקרב. החיילים שחזרו למחנה, הדפו את האבורונים עד לרדת החשכה, ואז בחרו בהתאבדות על פני האפשרות של כניעה וטבח נוסף בידי האבורונים עם עלות השחר.
אוסטאואיד אוסטאומה
אוסטאואיד אוסטאומה (Osteoid Osteoma, תרגום מילולי מלטינית: גידול דמוי עצם) הוא גידול שפיר בעצם השייך לקבוצת הגידולים הגרמיים – יוצרי העצם. כ־10%–12% מכלל גידולי העצם הם מסוג אוסטאואיד אוסטאומה. הגידול מתבטא בכאבים כרוניים שמחמירים בזמן הלילה. גידולים אלו נוטים להיות קטנים, בגודל של עד 1.5 סנטימטרים ויכולים להופיע בכל עצמות הגוף. עם זאת, מוכרת שכיחותם בעיקר בעצמות ארוכות, כגון עצם השוק או הירך. לא קיימת הגבלת גיל להופעת הגידול, אך ידוע שמופיע בייחוד בגילאים 4 עד 25 שנים, כאשר בגברים שכיחותו גדולה פי 2–3 בהשוואה לנשים. אין עדות לאפשרות של הפיכת הגידול השפיר לגידול ממאיר (סרטני).
גורמים
מקור הגידול במוקד זעיר אשר פעיל במיוחד, מייצר רקמה דמוית עצם ומפריש חומרים מעוררי כאב. לא ברורה הסיבה להופעת הגידול ועל כן גם לא ניתן למנוע את הופעתו. יש המשערים שמקורו בתהליך דלקתי חריף ומוקדי של העצם. הגידול אינו מתפשט ביתר הגוף ואין עדות ליכולתו להפוך לגידול סרטני.
מיקום
אוסטאואיד אוסטאומה עלול להופיע בכל עצמות הגוף, לעיתים בעצם אחת ולעיתים במספר עצמות. ב-80%–90% מהמקרים הגידול מתפתח בקליפת גוף העצמות הארוכות (Cortex of shaft). לעיתים נמצא באפיפיזה (שני קצוות העצם הרחבים) ובחיבור בין גוף העצם (Shaft) לאפיפיזה (Epiphysis) בעצמות ארוכות וקצרות, בייחוד בעצם הירך, בשוק ובזרוע. עצמות הגף התחתון הן השכיחות ביותר להופעת האוסטאואיד אוסטאומה, בשני שלישים מהמקרים יופיע בירך. עמוד השדרה מעורב ב-7%–20% מהמקרים - מתוכם ב-59% מהמקרים יופיע הגידול בעמוד השדרה המותני, 27% בעמוד השדרה הצווארי, 12% בעמוד השדרה החזי (גבי) וב-2% מהמקרים בעצם העצה.
אבחון
ניתן לאבחן אוסטאואיד אוסטאומה באמצעות צילום רנטגן או בבדיקת CT (טומוגרפיה ממוחשבת). באמצעי הדימות נראה כתם עגול בוהק הנראה כהסתיידות והתעבות העצם שבמרכזו מוקד קטן הנראה כאזור חסר עצם. לרוב, הגידול מאובחן בבדיקת ה-CT, לעיתים בדיקת MRI (תהודה מגנטית) יכולה להוסיף מידע מדויק יותר לגבי המיקום. מיפוי עצמות יכול לסייע גם כן, בין היתר לאישוש הוצאת כלל הגידול תוך כדי ניתוח.
אוסטאואיד אוסטאומה שטרם התגלה, עלול להיות מאובחן גם ככאב גב לא מוסבר או עקמת המלווה בכאבים בקרב ילדים או צעירים. בחלק מהמקרים, התסמינים עלולים להצביע על בעיה נוירולוגית או על דיסקופתיה מותנית (מצב בו מתייבש הדיסק שבין חוליות עמוד השדרה המותני, במקרים חמורים עלול להוביל לפריצת דיסק). בעצמות הקטנות של כף היד וכף הרגל אוסטאואיד אוסטאומה יכול לחקות תהליך דלקתי. מחלות נוספות שתסמיניהן דומים: דלקת העצם (אוסטיאומייליטיס), מורסה בעצם, שבר מאמץ, "אי-עצם" (מרכז התגרמות של עצם דחוסה בתוך עצם ספוגית), המנגיומה בעצם (גידול שפיר של כלי הדם) או סרטן העצמות.
טיפול
קיימים מקרים בהם הגידול עובר מאליו לאחר זמן מה, ללא צורך בטיפול. עם זאת, בדרך כלל בשל הכאבים הרבים וחוסר הוודאות לגבי היתכנות הריפוי, מעדיפים החולים לטפל במצב באמצעות אחת השיטות הבאות, כתלות בגודל ובמיקום הגידול:
בית הקברות בית שלום (מזרח לוס אנג'לס)
בית הקברות בית שלום במזרח לוס אנג'לס (באנגלית: Home of Peace Cemetery) הוא בית קברות יהודי בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית.
בית הקברות ממוקם בשדרות ויטייר במזרח לוס אנג'לס, בשדרות אלו ממוקמים שני בתי קברות יהודיים נוספים: בית הקברות בית ישראל ובית הקברות הר ציון.
בית הקברות הוא השני מבין בתי הקברות היהודיים שהוקמו בלוס אנג'לס, הוא נבנה ב-1901 על קרקע בשטח 30 דונם שתרם קספר כהן. נקברו בבית הקברות מספר רבנים מפורסמים כמו גם ידוענים מתעשיית הבידור האמריקאית, בהם: פאני ברייס, הבנקאי ואיש העסקים הרמן הלמן, קורלי הווארד, שמפ הווארד, קארל למל האב וקארל למל (הבן), המפיק לואי ב. מאייר מייסד MGM, כרמל מאיירס , מארק סנדריץ' , והאחים: סם, הארי וג'ק וורנר (האחים וורנר).
צלופחי ביצות
צלופחי ביצות או סינברנכאים (שם מדעי: Synbranchiformes) היא סדרת דגים ממחלקת מקריני סנפיר, החיים במים מתוקים באזורים טרופיים באמריקה הדרומית, אפריקה דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה.
יצורים אלה אינם צלופחים אמיתיים ושייכים לקבוצה שונה - אקנתופטריגי (Acanthopterygii), הקרובה יותר לדקראים ולעוקצנוניים (Gasterosteiformes). עם זאת הם בעלי מבנה גוף נחשי ובעלי קשקשים גחוניים קטנים ולסתות מוארכות מעט.
דגים אלו חיים באזורי ביצות, מערות ובמים מליחים וכמה מינים חיים בחופים טרופיים. הם יכולים לנשום אוויר כשאין להם ברירה, על ידי שלפוחית ריאות שיש להם בקצה גופם.
טניה כהן עוזיאלי
טניה כהן עוזיאלי (ילידת איטליה, 1965) מכהנת כמנכ"לית מוזיאון תל אביב מאז ינואר 2019. לפני כן עבדה 18 שנה במוזיאון ישראל ובתפקידה האחרון שם בעבר שימשה אוצרת וראש האגף לשירותי אוצרות.
עוזיאלי החליפה במוזיאון תל אביב את סוזן לנדאו שפרשה לגמלאות.
בשלוש השנים הראשונות לכהונתה כמנכ"לית פקדו את מוזיאון תל אביב יותר מ-2 מיליון מבקרים, ונערכו בו תערוכות של אמנים ישראלים ובין-לאומיים מובילים כמו ג׳ף קונץ, צדוק בן דוד, אלכסנדר קאלדר ויאיוי קוסאמה. ביולי 2022 נבחרה למקום ה-32 ברשימת הנשים המשפיעות בארץ בירחון פורבס ישראל.
קורות חיים
כהן עוזיאלי בעלת תואר ראשון ושני בארכאולוגיה ובתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותוכנית אישית בתחום אמנות עתיקה. לאחר לימודיה עבדה ברשות העתיקות ובשנות ה-90 שימשה קצינת תרבות בקונסוליה בסן פרנסיסקו.
משנת 2011 כיהנה כהן עוזיאלי כראש אגף שירותי אוצרות במוזיאון ישראל. בתפקיד זה הייתה אחראית על בניית מערך תערוכות שנתי וניהול אוספי המוזיאון. ב-2015 אצרה במוזיאון את התערוכה הרב תחומית "קיצור תולדות האנושות", שהציגה בהמשך גם בגרמניה. היא שימשה גם כאחת האוצרים של התערוכה שהוצגה בביתן הישראלי בביאנלה לאדריכלות בוונציה.
כהן עוזיאלי נולדה וגדלה ברומא ועלתה בגיל 19 לישראל. נשואה ואם לשלושה.
התפיסה האוצרותית
כהן עוזיאלי מצדדת בהנגשת המוזיאון לקהל הרחב, לא על חשבון האיכות. בראיון אמרה בעבר: ״אני רוצה להיות פופולרית ונגישה יותר לקהל רחב. אבל לא על חשבון איכות".
לדעתה, על המוזיאון לייצג אמנות מודרנית ועכשווית, וגם אמנות ישראלית. "יש לנו אחריות לייצג גם את האמנות הישראלית לדורותיה – לאורך היסטוריה של 100 שנה – ולייצג את יחסי הגומלין של האמנות הישראלית עם האמנות הבין־לאומית", אמרה.
היא דוגלת בהרחבת התכנים שמוצגים במוזיאון. "אנחנו צריכים להציג גם תערוכות אופנה ויותר תערוכות עיצוב ואדריכלות. המוזיאון צריך להיות כל הזמן עם היד על הדופק ולהגיב. כשמציגים אמנות עכשווית היא צריכה להיות מוצגת עם הקשרים רחבים".
יוסי יפה
יוסי יפה נהגה: יוֹפֶה; (26 ביוני 1935 – 28 בפברואר 1977) היה איש צבא ישראל מפקד סיירת צנחנים, נהרג בעת מילוי תפקידו כסגן מפקד עוצבת חצי האש.
ביוגרפיה
יוסי יפה נולד במושב חרות, לדב ואסתר שהיו מראשוני המתיישבים שם, אחיהם של אברהם יפה ("הקטן"), חנה יפה ושרה. בן דודו של אברהם יפה. למד בבית הספר החקלאי כדורי. הוא התגייס לצה"ל במסגרת הנח"ל, עבר קורס מ"כים. הוא התנדב לצנחנים והצטרף לפלוגה א' בגדוד 890 בפיקודו של מאיר הר-ציון, היא סיירת הצנחנים. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לסיירת ושימש כמפקד מחלקה. יפה נפצע קשה בפעולת קלקיליה, ב-10 באוקטובר 1956. ב-1957 מונה למפקד סיירת הצנחנים.
במילואים המשיך למלא תפקידי פיקוד בצנחנים. עם הקמתה של חטיבה 55, חטיבת צנחני מילואים, בתחילת 1965, מונה למג"ד הראשון של גדוד 66. כמפקד הגדוד לחם במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים, בבית הספר לשוטרים, בגבעת התחמושת ובהר הצופים. במלחמת ההתשה לחם במוצבי התעלה, ובמלחמת יום הכיפורים בקרב העיר סואץ.
יפה גר במשך כל חייו במושב, ושילב פעילות ביטחונית-התיישבותית עם עבודה חינוכית-ציונית. במשך שנים רבות פעל במסגרת חטיבת בני המושבים, בתחילה כרכז מפעלים ולאחר מכן כמרכז החטיבה. בתחילת 1977 חזר לשירות קבע בצה"ל כסגן מפקד עוצבת חצי האש. הוא נהרג במהלך אימון ההקמה, כאשר עלה רכבו על מוקש ב-28 בפברואר 1977 באזור ניצנה שבנגב.
חיים אישים
היה נשוי לרינה, ואב לארבעה ילדים. בנו יורם יפה הוא קצין במילואים בדרגת אל"ם, שימש מפקד גדס"ר נח"ל ומפקד מפקדת כוחות האוויר המיוחדים.
לזכרו
במקום שבו נהרג מוצבת אנדרטה לזכרו. תנועת בני המושבים מקיימת מדי שנה בסוכות לזכרו את מפעל יוסי יפה, בו חניכי השכבה הבוגרת של התנועה פורצים שבילי סימון חדשים ופועלים בשטח לטיפוח הסביבה. המושב השיתופי יפית שבבקעת הירדן קרוי על שמו. מדי שנה מאז שנת מותו מקיימת בני המושבים ובהמשך גם התנועה החדשה מפעל לזכרו במהלך חול המועד סוכות.
על שמו של יפה יש שביל סימון בפארק קרן קיימת לישראל ביר עסלוג', שסומן ונסלל בשנת 2005. בסוכות תשע"ח בשיתוף חבריו לגדוד 66, הקהילה החינוכית ניצנה, חניכי שכבת י"ב בתנועת בני המושבים, המועצה האזורית רמת הנגב, קק"ל וצה"ל יחנך שביל חדש "דרך יוסי יפה". הדרך הולכת מחמוקי ניצנה לעמודי פסל נתיב שלום. במסגרת זו יוצב סלע לזכרו ופרגולה, הצופה לסלע "יוסי יפה" שהוצב, על ידי חטיבת בני המושבים, במקום בו נהרג.
הפארק הלאומי קפיטול ריף
הפארק הלאומי קפיטול ריף (באנגלית: Capitol Reef National Park) הוא פארק לאומי השייך לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ושוכן בדרום-מרכז מדינת יוטה בארצות הברית. אורך הפארק מצפון לדרום כ-100 קילומטרים, אבל רוחבו כ-10 קילומטרים בלבד. הפארק הוקם ב-1971 במטרה לשמר 978 קילומטרים רבועים של נוף מדברי והוא פתוח לביקורים כל השנה, כשעיקר המבקרים מגיעים בין מאי לספטמבר.
האזור שבו שוכן פארק, משתרע בחלקו במחוז ויין (Wayne County), וכונה ב-1920 "ארץ הפלאות של ויין" ("Wayne Wonderland") על ידי צמד יזמים: אפרים פקטול (Ephraim P. Pectol) וג'וזף היקמן (Joseph S. Hickman). הפארק הלאומי קפיטול ריף הוכרז תחילה כמונומנט לאומי ב-2 באוגוסט 1937 על ידי נשיא ארצות הברית, פרנקלין רוזוולט, במטרה להגן על המונוליתים, הגבעות המבודדות, הרכסים והקניונים הצבעוניים. עם זאת האזור נפתח רשמית למבקרים רק ב-1950. גישה נוחה לרכב התאפשרה רק ב-1962 כשנסלל כביש מדינתי 42 דרך קניון נהר פרימונט.
מרבית המתלול בן 160 הקילומטרים הקרוי קמט ווטרפוקט (Waterpocket Fold - מילולית "קמט הגבים") - קמט סלעי המשתרע מהר תאוזנד לייק (Thousand Lake Mountain) עד אגם פאוול - השתמר בתחומי הפארק. קפיטול ריף הוא הכינוי לקטע טרשי מרהיב עין של קמט ווטרפוקט שליד הנהר פרימונט. הפארק קרוי על שם שורת הצוקים מאבן חול נאוואחו לבנה שבה תצורות של כיפה – הדומות לכיפות הלבנות שעל גג בנייני ממשל (קפיטול) – המשתרעת מנהר פרימונט עד נחל פלזנט (Pleasant Creek) על קמט ווטרפוקט. המונח המקומי ריף (reef), מילולית "שונית", מתייחס לכל מחסום סלעי המונע מעבר, כפי ששוניות בים הן מחסומים בפני שיט.
גאוגרפיה
קפיטול ריף מקיף את קמט ווטרפוקט, קמט בקרום כדור הארץ שהוא בן 65 מיליון שנים. זו המונוקלינה החשופה הגדולה ביותר באמריקה הצפונית. בקמט זה התקפלו שכבות צעירות ועתיקות של כדור הארץ זו על גבי זו בצורת האות S. קמט זה שנגרם ככל הנראה מאותן תנועות של לוחות טקטוניים שיצרו את הרי הרוקי, עבר סחיפה במשך מיליוני שנים תוך חשיפת שכבות הסלע ומאובנים. הפארק שופע בצוקי אבן חול ססגונית, כיפות לבנות מבהיקות ושכבות מנוגדות של סלעים ואדמה.
האזור קרוי על שם שורת הכיפות והצוקים מאבן חול נאוואחו, שכל אחת דומה במידת מה לבניין הקפיטול, המשתרעת מהנהר פרימונט עד לנחל פלזנט על קמט ווטרפוקט.
הקמט יוצר מחסום מצפון לדרום שאפילו בימינו כמעט שלא נפרצו בו דרכים. מתיישבים ראשונים באזור התייחסו אל הרכסים המקבילים הבלתי עבירים כאל "שוניות", מונח שממנו נגזר גם חלקו השני של שם הפארק. הכביש הסלול הראשון שנסלל דרך האזור נפתח לתנועה ב-1962. כביש מדינתי 42 חותך דרך הפארק ממזרח למערב בין הפארק הלאומי קניונלנדס והפארק הלאומי ברייס קניון, אבל מעט מאוד כבישים נוספים סלולים פלשו לנוף הטרשי.
הפארק עשיר בקניונים, צוקים, מגדלים, כיפות וקשתות. הנהר פרימונט חצב קניונים דרך חלקים בקמט ווטרפוקט, אבל רוב הפארק הוא מדבר צחיח. כביש נופי מציג למבקרים בפארק חלק מגולות הכותרת של הפארק, אבל מסלולו מסתיים קילומטרים ספורים מהכביש הראשי. מאות קילומטרים של שבילים ודרכים בלתי סלולות מובילים את בעלי יצר ההרפתקנות לתוך פנים הפארק שבו הנופים לא נופלים מאלו הנשקפים מהכביש הנופי.
אינדיאנים ומורמונים
אינדיאנים בני תרבות פרימונט חיו בסמוך לנהר האיתן פרימונט בחלקו הצפוני של קפיטול ריף בקמט ווטרפוקט סביב שנת 1000. הם השקו יבולים של עדשים, תירס ודלעת ואחסנו את הדגנים שגידלו באסמים בנויים מאבן (חלקם בנויים מגושי סלעי הבזלת הרבים המפוזרים באזור). במאה ה-13 עברו כל תרבויות האינדיאנים באזור שינוי פתאומי, קרוב לוודאי בשל בצורת ממושכת. ההתיישבויות של בני פרימונט ושדותיהם החקלאיים ננטשו.
שנים רבות לאחר שבני פרימונט נטשו את האזור עקרו אליו בני שבטי הפאיוט. בני הפאיוט הדרומיים שהתיישבו במקום האמינו שננסים בנו את האסמים וכינו אותם "בקתות מוקי" (Moki Huts), כשמוקי הוא ננס בשפתם, כינוי מקובל באזור למבנים אלה גם כיום.
ב-1872 חצה אלן תומסון (Alan H. Thompson), סוקר במשלחתו של מייג'ור ג'ון וסלי פאוול, את קמט ווטרפוקט כאשר חקר את האזור. מאוחר יותר שהה הגאולוג קלרנס דטון באזור במשך כמה קיצים כשהוא חוקר את הגאולוגיה של האזור. עם זאת, אף אחת ממשלחות אלו לא חקרה את קמט ווטרפוקט לעומק. הוא היה, כאז כן עתה, טרשי מאוד ועוין.
עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית שאפו מנהיגי המורמונים בסולט לייק סיטי לקבוע מיסיונים בפינות הנדחות ביותר של מערב ארצות הברית. ב-1866 חדרה משלחת צבאית למחצה של מורמונים במרדף אחרי אינדיאנים לעמקים הגבוהים במערב. בשנות ה-70 של המאה ה-19 עקרו מתיישבים לתוך עמקים אלו והקימו את היישובים: לואה (Loa), פרימונט (Fremont), ליימן (Lyman), ביקנל (Bicknell) וטוריי (Torrey).
המורמונים יישבו את עמק הנהר פרימונט בשנות ה-80 של המאה ה-19 ויסדו את ג'נקשן (Junction), קיינסוויל (Caineville) ואולדרידג' (Aldridge). שם היישוב ג'נקשן הוסב לפרואיטה (Fruita) בתחילת המאה ה-20. פרואיטה שגשגה, קיינסוויל שרדה בקושי ואולדרידג' ננטשה. בנוסף לחקלאות עסקו התושבים בכריית סיד מאבן הגיר המקומית ואורניום נכרה בתחילת המאה ה-20. ב-1904 נקבע הזיכיון הראשון לכריית אורניום באזור. המכרה שהוקם, מכרה אויילר (Oyler Mine) בגרנד וואש הפיק עפרת אורניום.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה העבודה קשה, אבל החיים בפרואיטה היו טובים. במקום לא התגוררו יותר מעשר משפחות בזמן נתון והם חיו ממישור ההצפה הפורה של הנהר פרימונט והאדמה החליפה ידיים כמה פעמים במשך השנים. היישוב ננטש ב-1955 כששירות הפארקים רכש את המקום ושיפץ חלק ממבני היישוב. ניתן עדיין לראות כבשנים ששימשו לייצור סיד ב"נקיק הגופרית" (Sulphur Creek), ובסמוך לאתר הקמפינג בכביש הנופי.
מאמצי שימור ראשונים
הבישוף המורמוני ומנהל חנות אפרים פקטול (Ephraim Portman Pectol), תושב המקום ארגן מועדון קידום בטוריי הסמוכה ב-1921. פקטול דחף למערכת פרסום שתכלול כתיבת סיפורים שישלחו לכתבי עת ועיתונים. במאמצים אלו הוא נעזר יותר ויותר בגיסו, ג'וזף היקמן (Joseph S. Hickman), שהיה מנהל בית הספר התיכון של מחוז ויין. ב-1924 הרחיב היקמן את מעורבות הקהילה במאמצי הקידום באמצעות ארגון מועדון "ארץ הפלאות של ויין" ("Wayne Wonderland") שפעל בכל המחוז. ב-1932 נבחר פקטול לבית המחוקקים של יוטה.