cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורות הקודש
חכמת הקודש
ג. האחדות הכוללת: המציאות כולה היא אחדות שלמה ומושלמת. עניין זה יכול להיות מובן לאשורו רק על ידי העמקה בחכמת הקבלה.
ד. הטוב הכללי: מתוך הבנת האחדות הכוללת, מתברר שהכל טוב במציאות לגמרי, ואין שום רע כלל. לשם השלמת ההבנה של יסוד זה, נדרש היסוד החמישי:
ה. התעלות העולם: העולם מצוי בתהליך תמידי של התעלות, התקנות, באופן שכל מציאות הרע בעולם מטרתה הבאת טוב עליון יותר לעולם. העולם עתיד להגיע לכדי שלמות גמורה.
מוסר הקודש
גם החלק השני של אורות הקודש, העוסק בהשקפתו של הרב קוק על תורת המוסר, נפתח בשני מבואות.
המבוא הראשון, מוסר הקודש, עוסק בלימוד עיוני של תורת המוסר. מקור המוסר בציווי האלוהי, ולא הבנה אנושית כלשהי כשיטתם של רוב הפילוסופים. המוסר האנושי הטבוע באדם הוא הכנה בלבד למוסר השלם, שמקורו אלוקי. על כן, חיים על פי מצוות התורה הם החיים השלמים והמאושרים, וככלל לא ייתכנו חיי מוסר שלמים ללא קיום מצוות התורה. התכונה של האדם עליה פועלת העבודה המוסרית היא הרצון, כשם שטיעונים הגיוניים פועלים על השכל. חופש הבחירה של האדם, הוא ניצוץ מהחופש האלוקי. מכאן שמטרת העבודה המוסרית היא לעשות את הרצון חופשי, והחופש האמיתי של הרצון הוא הדבקות במקורו האלוהי, והאהבה לכלל המציאות, שכן היא הופעה של החיות האלוקית. תכליתו של המוסר היא הטוב העליון, שהוא תענוג הדבקות האלוהית, והוא יושג לכלל האנושות לעתיד לבוא עם תיקון העולם, אולם יחידים יכולים להגיע אליו גם כעת.
המבוא השני, דרך הקודש, עוסק ביסודות העבודה המוסרית המעשית של האדם מישראל, שתכליתה להגיע לידי נבואה, שזהו המצב הנפשי־הרוחני השלם ביותר. ישנם חמישה יסודות, המסודרים לפי סדר עולה:
א. הקדשת חיי האדם לעבודת הקב"ה. משמעות הדבר היא שכל דרכיו יהיו שווים לדרכי הקב"ה.
ב. תיקון המידות, על ידי שימוש בכל מידה לטובה.
ג. פרישות מדרכי העולם הזה (ליחידי סגולה).
ד. חסידות - אהבה לכל, עשיית חסד לכל וסבלנות.
ה. תודעה קבועה של ציפייה לישועה.
לאחר שני מבואות אלו, עוסק חלק זה במידות הנפש העיקריות המגלמות באופן מעשי את העקרונות המוסריים שהובאו לעיל. גם מידות אלו מסודרות לפי סדר עולה:
ב. הדבקות הכללית: קישור נפשי עמוק ותדירי לאלוקים, המתבטא בכל רובדי החיים.
ג. הענווה האצילית: הענווה היא הטובה שבמידות ויסוד כל המידות הטובות, ועניינה הוא הכרת ערכו האמיתי של האדם.
ד. השלום: הבאת שלום, לאומה הישראלית ולעולם כולו, שיתממש במלואו באחרית הימים.
ה. העלאת העולם: עבודתם המשיחית של יחידי סגולה, לתיקונו השלם של העולם כולו.
'נעילת שערים'
אור תורה, אור ישראל וארץ ישראל: עם ישראל הוא העם שנבחר להופיע לעולם את אותם האידיאלים שהוצגו בשני החלקים הראשונים של הספר. הדרך של עם ישראל לקיים את ייעודו היא על ידי ישיבתו בארץ ישראל, שסגולתה הרוחנית מיוחדת לעם ישראל, וקיומו את התורה.
אורו של משיח: המטרה הכללית של עם ישראל, גאולת העולם כולו, יוצאת אל הפועל על ידי תהליך ביאת המשיח, שהחל באופן גלוי בתקופה שמאז קום התנועה הציונית (המכונה "עקבתא דמשיחא").
עריכה, הוצאה לאור, מהדורות
עבודת העריכה של הרב הנזיר נמשכה יותר משלושים שנה וכללה סידור שיטתי של יסודות שיטת הרב קוק, וקיבוץ פסקאות נבחרות מכתבי הרב על פי יסודות אלו. במהלך העריכה התייעץ הנזיר עם הרב קוק לעיתים רחוקות. בסוף העבודה על 'חכמת הקודש' הנזיר הראה לרב קוק את הגליונות המוכנים לדפוס והרב קוק העיר כמה הערות בכתב ידו, למשל הוא הוסיף פסקאות בסוף פרקים מ"ה וק"א - בכך ראה הנזיר את הסכמתו המלאה של הרב קוק לפעולת העריכה. בנוסף לכך הנזיר התייעץ גם עם הרב חרל"פ.
הרב הנזיר הוסיף מבואות לספר, המודפסים בתחילת הכרך הראשון ובסוף הכרך הרביעי, ובהם התוויית קווים כלליים לשיטתו של הרב כפי שהיא מופיעה בספר.
המהדורה הראשונה של אורות הקודש הודפסה בפעם הראשונה בשנת תרצ"ח 1938. מהדורה זו כללה את שני כרכים בהם שני החלקים של "חכמת הקודש", השערים והמאמרים. על חלק זה עבד הנזיר 12 שנה. בשנת תש"י 1950 ראה אור הכרך השלישי הכולל את השערים ל"מוסר הקודש".
בשנת תש"ן הוציאו הרב עוזי קלכהיים והרב יוחנן פריד את הכרך הרביעי, שנערך עוד בימי הנזיר, ונשאר בכתב יד, הכולל את המאמרים של מוסר הקודש.
מלבד ארבעת הכרכים המוכרים בהוצאת "מוסד הרב קוק", טיוטה ראשונית מהחלק החמישי 'אור תורה בישראל' שתוכנן על ידי הרב הנזיר אך לא יצא אל הפועל, הודפסה על ידי הרב הראל כהן ראש מכון נזר דוד, בספר "נשמה של שבת".
פירושים לספר
החלק הראשון של אורות הקודש מלווה במקורות אותם ליקט הרב הנזיר, והביאם בסוף הכרך השני, שחותם את החלק הראשון של אורות הקודש: "חכמת הקודש". מדובר ברשימת הפניות בלבד, ללא גוף המקורות. חלק גדול מן המקורות מפנים ישירות לספרות הקבלה על ספריה השונים.
אבנר כתבן
אבנר אברהם כתבן (ברומנית: Avner Abraham Cassvan; 1831 – 1898) היה רב ברומניה, ציר בקונגרס פוקשאן מטעם יהודי רמניקו סראט, לוחם נגד שבועת היהודים ברומניה, פובליציסט, חבר בחברה ההיסטורית על-שם ד"ר יוליו באראש ומחברם של ספרים שונים.
ביוגרפיה
נולד בה' בכסלו תקצ"א בסניאטין שבגליציה. היה נכד של הרב יצחק שור מגוויזדץ ("גוואזדיץ") ה"כח שור". בתחילת הקריירה שלו היה הרב של העיירה פנצ'ו (Panciu) ולאחר מכן כיהן בקראיובה בשנים 1860 עד 1864, בבראילה בשנים 1864 עד 1874 ואחר כך רב ואב בית דין ברמניקו סראט מ-1874 ועד ליום מותו. לפני הזמנתו לבראילה נחצתה הקהילה בעיר זו לשני מחנות - המבקשים להכניס רפורמות ולבנות בית כנסת מודרני, והמתנגדים לכך ובראשם הרב יעקב (ינקל) מרגוליס. בעלי הנטייה הרפורמיסטית נפרדו מהשמרנים, הקימו את בית הכנסת הכוראלי של בראילה והזמינו את הרב כתבן לכהן בו. בכל תקופת כהונתו בבראילה לא היה לו שום קשר עם הרב מרגוליס.
הרב כתבן עזר באיסוף תרומות ("החלוקה") לישוב הישן בארץ ישראל, למשל לכוללים של יוצאי מולדובה וולאכיה בצפת.
במקביל, הרב כתבן היה חבר נכבד בתנועת חיבת ציון ברומניה והשתתף כציר בקונגרס פוקשאן, שם נשא נאום שהרשים מאוד את מאזיניו. הוא פרסם מאמרים ספרותיים והלכתיים בכתבי עת יהודים ברומניה ומחוצה לה - ב"המגיד", ב"השחר", ב"העברי", ב"חבצלת" וב"הלבנון". בכתב העת "האחווה" (Fraternitatea, ברומנית), בשנים 1880–1888, פרסם ביוגרפיות של הרבנים שכיהנו ברומניה. הוא היה חבר ב"חברה ההיסטורית ע"ש ד"ר יוליו באראש" ופרסם מסמכים היסטוריים, בין היתר על השבתאות, וספרי שאלות ותשובות. לאחר מותו של משה מונטפיורי ב-1885, פרסם חוברת המוקדשת לו: "קונטרס אבל משה", שכל ההכנסות ממכירתה הוקדשו לחברה ליישוב ארץ ישראל.
הרב כתבן היה אדם בעל השכלה רחבה, כשבנוסף להשכלתו ההלכתית היה בקיא בספרות היוונית-לטינית, גרמנית וצרפתית ולמד מכתבי לייבניץ, שפינוזה, קאנט ודקארט. כתבן נאבק יחד עם הרב יצחק איזיק טאובס נגד שבועת היהודים ברומניה.
נפטר בי"ד באלול תרנ"ח.
יהדות סיציליה
תולדות הקהילה
היהודים הראשונים שהתיישבו בסיציליה ישבו בה במאה ה-1 לספירה. בעיירה קאלאקטֱה, חי ההיסטוריון והסופר היהודי קייקיליוס אשר פעל ברומא בימי אוגוסטוס (63 לפנה"ס - 14 לספירה), לפי השרידים שנשארו מעבודתו הוא היה דמות ספרותית חשובה.
במאה ה-6 הוציא האפיפיור גרגוריוס ה-1 כתב הגנה על יהודי סיציליה.
במהלך השלטון הנורמני שגשגה הקהילה היהודית באי אך במאה ה-13 החלה הרעה במצבם והיהודים והם הוכרחו לשאת את אות הקלון.
הרדיפות של היהודים בספרד השפיעו גם על התושבים בסיציליה שהחלו לעשות פרעות ביהודי האי.
במהלך המאה ה-15 ניסתה קבוצה מבני הקהילה לארגן עלייה של הקהילה לארץ ישראל אך השלטונות מנעו זאת מטעמים כלכליים.
בין בני הקהילה היו רבנים ומלומדים גדולים.
הגירוש
בשנת 1474 נערכה עלילת דם ביהודי סיציליה ובשנת 1493 גורשו יהודי סיציליה, קהילה שמנתה כ-36,000 יהודים או 37,000 יהודים שחיו ב-52 קהילות ברחבי האי, בעקבות גירוש ספרד. משוער שמספרם של היהודים בסיציליה ב-1492 היה בין 3% ל-6% מסך האוכלוסייה באי.
ב-29 אפריל 1492 הוצא צו לפיו יהודי לא יוכל להמשיך לחיות בתחומי השליטה של מלכות ספרד. רק אם יהיה מוכן להמיר את דתו הוא יוכל להמשיך להתגורר בתחומי הממלכה, שכללה, בין השאר את סיציליה. חלק קטן (אמנם רב מספרית) אכן נאנס להתנצר ונשאר באי כאשר רוב היהודים מסיציליה גורשו משם. האנוסים היו מושא להתעללות והשפלה מצד השלטונות הנוצריים של האינקוויזיציה.
תרגום הצו באנגלית מספר:
לפי הצו, היהודים שאינם מוכנים להמיר את דתם, עליהם לעזוב את סיציליה תוך 90 יום. אחרת, הם צפויים לעונש מוות. חלק גדול מהיהודים היו סוחרים. הם נאלצו לממש את רכושם תוך זמן קצר ולשלם את המס שהוטל עליהם ולעזוב את האי. הצו כלל את הקצבים, האופים ויוצרי הנרות שנדרשו למכור את ציודם. כל העסקאות האלה נרשמו ויש לנו היום פירוט של שמות המשפחה של בעלי העסקים אשר נאלצו לממש את רכושם.
בארכיוני המדינה מופיעים המוכרים היהודים והקונים הנוצרים. הפרטים פורסמו במסמך הנקרא: Italia Judaica. להלן רשימה מדגמית של שמות המשפחה:
Adili David, Anaf Aron , Arnac Salamone , Azarini David , Azeni Mosè , Ben Iosep Iacob , Calabrisi David , Catalano Nissim, Chispi Abram, Elevi Muxa , Furnari Iosep , Isac David, Levi Busacca
הרופאים Lu Medicu Abram, Lu Medicu David , Lu Medicu Salomone , Lu Medicu Samuele ,
הבנקאיים Lu Presti Busacca , Lu Presti Iacob , Lu Presti Scibita, Mugnay Graziano , Russo Salomone , Sabuti Iesus ,
הכוהנים Sacerdotu Aron , Sacerdotu Barono , Sacerdotu Busacca , Sacerdotu Gabriele, Sacerdotu Leono , Sacerdotu Lia , Sacerdotu Mardoc , Sacerdotu Salomon ,
רשימה נוספת כוללת שמות משפחה מוכרים יותר, אולי משפחות רבנים וחכמים:
עד לגירושם מהאי הייתה זו קהילה פורחת ומשגשגת שהוציאה בתוכה בין השנים 1363-1492 כ-500 רופאים.
יהודים רבים שגורשו מסיציליה בחרו להתיישב בקלבריה, בה התקיימה קהילה יהודית מאז המאה הרביעית. בשל הכיבוש הספרדי של קלבריה, גורשו כל היהודים מחבל ארץ זה כחלק מהמשך המדיניות האנטי-יהודית של ממלכת ספרד הנוצרית שהובילה לגירוש ולאינוס יהודי ספרד בעשורים קודם לכן.
כיום אין בסיצילה קהילה יהודית מאורגנת. ב-2017 התקיים טקס בארכיון העירוני בפלרמו שבו הכריז הארכיבישוף של פלרמו, קורדו לורפיש, על החזרת מתחם (שהוחזק על ידי הכנסייה והמנזר של סנט ניקולו טולנטינו) לקהילה היהודית, לבקשת ארגון שבי ישראל והמכון הסיציליאני למדעי היהדות. על המתחם ייבנה מחדש בית כנסת, סומך לחורבות בית הכנסת ההיסטורי. לפי כתבי עובדיה מברטנורא, היה זה בית הכנסת הגדול ביותר בעולם באותה תקופה.
שרידים יהודיים
באי ניתן למצוא שרידים לקיום קהילות יהודיות. בערים פלרמו וסירקוזה יש רבעים המכונים עד היום "הרובע היהודי", ובהם מבנים ששימשו כבתי כנסת. באזור בו שכן הגטו היהודי בסירקוזה התגלה מקוה טהרה, בקטניה נמצא מקווה עתיק, מתקופת בית שני, ובעיירה טראפאני התגלו שרידי קברים יהודיים. בעיירה טאורמינה מיקום הגטו היהודי מסומן על ידי רחובות בשם "GHETTO" ו-"EBREI".
פריטים נדירים מסיציליה
שני פריטים עתיקים ונדירים מסיציליה הוצגו באוקטובר-נובמבר 2007 במוזיאון יהדות איטליה בירושלים. הפריטים הובאו למוזיאון יהדות איטליה על ידי ראש מחוז סיציליה. התערוכה נערכה בשיתוף המכון האיטלקי לתרבות תל אביב.
שני הפריטים מהווים עדות מוחשית לנוכחות היהודית בסיציליה בימי הביניים. עדות זאת חשובה ביותר בהתחשב בעובדה כי האי היה בשליטה ספרדית ובעת גירוש ספרד גורשו היהודים גם מסיציליה, לאחר נוכחות של 1555 שנה. החיים היהודיים בסיציליה פסקו והתחדשו רק כעבור 400 שנה.
אהרונסונית פקטורובסקי
אהרונסונית פָקְטוֹרוֹבְסְקִי (שם מדעי: Aaronsohnia factorovskyi) הוא מין בסוג אהרונסונייה במשפחת המורכבים.
מאפיינים
הצמח הוא עשבוני חד שנתי קטן, גובהו 10–30 ס"מ, העלים קרחים, גזורים פעמיים לאונות מוארכות, צומחים מתחתית הצמח. התפרחות צומחות על גבעול ארוך חסר עלים. קוטר התפרחת כ-10 מ"מ, צורתה כשל חצי כדור. המצעית חרוטית. כל הפרחים צינוריים, צבעם צהוב עז. הזרעים גליליים, אורכם כ-2 מ"מ, על גבם מספר פסים כהים, והם בעלי אוזנית שאורכה כ-0.5 מ"מ.
משרעת תפוצתו מזרח-סהרו-ערבית, צומח בישראל, ירדן, עיראק וערב הסעודית. בארץ מצוי בנגב המזרחי, בבקעת ים המלח ובמדבר יהודה. במקומות אלו הוא יוצר לעיתים מרבדים שלמים.
הצמח נאסף לראשונה במדבר יהודה. בשנת 1927 הוא תואר על ידי פרופ' אלכסנדר איג כמין ואף סוג חדש למדע, וקרא לו על שם חבריו, הבוטנאים אהרון אהרונסון ואליעזר פקטורובסקי (פקטורי).
Die for You
Die for You הוא סינגל של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Starboy. השיר נכתב על ידי דה ויקנד עצמו, מרטין מקיני, פרינס 85, דיילן ויגינס, מגנוס הויברג ו-ויליאם תומאס ולש, והופק על ידי מקיני, סירקט, דה ויקנד, קאשמר קאט ופרינס 85. השיר יצא לאור לרדיו הקצבי העכשווי ב-19 בספטמבר 2017, כסינגל החמישי מתוך האלבום בארצות הברית.
שש שנים לאחר צאתו המקורית, השיר יצא בפורמט רדיו ב-2022, לאחר התעוררות בפופולריות באינטרנט, כאשר הגיע לשיא חדש בבילבורד הוט 100 במקום השישי, לאחר ששיאו המקורי היה המקום ה-43 בשנת 2016. ב-23 בפברואר 2023, יצא רמיקס לשיר בהשתתפות הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה. לאחר צאתו של הרמיקס, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. זה שירם השביעי של דה ויקנד וגרנדה בהתאמה שהגיע להישג זה.
רקע והוצאה
השיר נשלח מאוחר יותר לרדיו קצבי ב-19 בספטמבר 2017 בארצות הברית כסינגל השישי מהאלבום. לאחר צאתו כסינגל בצפון אמריקה, התברג השיר בצניעות במצעדים שונים של בילבורד וזכה להצלחה מתונה. מאוחר יותר, נכלל השיר ברשימת הרצועות של אלבום הלהיטים השני של דה וויקנד, The Highlights, שיצא לאור ב-5 בפברואר 2021.
לאחר התעוררות מחודשת בפופולריות הודות לאפליקציית טיקטוק בספטמבר 2021, הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-25 בנובמבר 2021, יחד עם מהדורה דיגיטלית עצמאית באפל מיוזיק עם עטיפה משלה. מאוחר יותר, המשיך השיר לקבל שידורי רדיו להיטים עכשוויים בתחילת אוגוסט 2022, אף על פי שצאתו לפורמט בוטלה בסוף 2017.
מוזיקה והרכב
השיר הוא בז'אנר R&B עכשווי אשר כתוב בסולם של דו דיאז מינור בקצב של 67 פעימות לדקה.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, "Die for You" הגיע בשיאו למקום ה-43 במצעד הבילבורד הוט 100 והופיע בו למשך שלושה שבועות אחרי כניסתו המקורית. נוסף על כך, במצעד שירי ה-R&B של בילבורד, הגיע השיר לעשירייה הראשונה ובמצעד שירי ה-R&B\היפ הופ הגיע ל-20 הראשונים. במצעד קנדה הוט 100, הגיע השיר בשיאו, בצאתו המקורית, למקום ה-35.
בסוף 2021 ולאורך 2022, "Die for You" ראה עלייה בצריכה, כשהשיר הפך לוויראלי בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק לצד הרצועה "Stargirl Interlude" מתוך האלבום. עלייה זו בסטרימינג ובמכירות הובילה לכך שאלבום האב, Starboy, נכנס מחדש ל-40 הראשונים במצעד בילבורד 200. בנוסף, זה הוביל לכך שהשיר נכנס ל-40 הגדולים במצעדי סינגלים מרובים ברחבי אסיה ואוקיאניה, כשבמצעד הבילבורד גלובל 200 נכנס השיר למקום ה-20 ובמצעד הבילבורד הוט 100, נכנס השיר מחדש למצעד לאחר כשש שנים מכניסתו המקורית, ובשיאו הגיע למקום השישי. ב-6 בפברואר 2023, הגיע השיר גם לראש מצעד שירי הרדיו.
שימוש במדיה
השיר הוצג בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הפופולרית של HBO, "לא בטוחה". מאוחר יותר, באוגוסט 2017, הגיע לראש מצעד שירי הטלוויזיה המובילים של THR, עקב הופעתו בסדרה.
הרמיקס של אריאנה גרנדה
הרמיקס לשיר, ביחד עם הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, יצא לאור ב-24 בפברואר 2023, עם קליפ מילים נלווה. ב-21 בפברואר 2023, גרנדה שיתפה סרטון ברשתות החברתיות בו היא עובדת על הרמיקס לשיר, שהוקלט בזמן שהיא השתתפה בצילומי העיבוד הקולנועי של המחזמר "מרשעת". השיר מסמן את שיתוף הפעולה הרביעי בין דה ויקנד לגרנדה, לאחר "Love Me Harder" (2014), "Off the Table" (2020) והרמיקס של "Save Your Tears" (2021). הרמיקס הפך לרמיקס המושמע ביותר ב-24 שעות בספוטיפיי, עם 8.9 מיליון השמעות.
Entertainment Software Rating Board
דירוג ESRB קובע את קבוצות הגילאים שמשחק מסוים מתאים עבורן, לרבות קביעת גיל מינימלי למשחק כלשהו. כך למשל, לא יכול אדם מתחת לגיל 18 לרכוש משחק המדורג כ-Ao (המיועד לאנשים בגילאי 18 ומעלה) כחוק.
דירוגים
פירוט הדירוגים, עם הקבלות לדירוג התכנים של ה-MPAA (סרטי קולנוע) ולדירוג תוכני הטלוויזיה האמריקאי, וגם דירוג PEGI המונהג באירופה ובישראל:
EC – Early Childhood
תוכן המתאים לילדים קטנים מגיל 3 עד 5.
לא בשימוש מאז 2018.
'''מקביל ל: G (קולנוע); TV-Y (טלוויזיה), 3 (PEGI)
E – Everyone
תוכן המתאים לגילאי 6 ומעלה.
'''מקביל ל: G / PG (קולנוע); TV-Y7 / TV-G (טלוויזיה), 7 (PEGI)
E10+ – Everyone 10 and Older
תוכן המתאים לגילאי 10 ומעלה.
'''מקביל ל: PG (קולנוע); TV-PG (טלוויזיה), 12 (PEGI)
T – Teen
תוכן המתאים לגילאי 13 ומעלה.
'''מקביל ל: PG-13 (קולנוע); TV-14 (טלוויזיה), 12 (PEGI)
M – Mature
תוכן המתאים לגילאי 17 ומעלה.
'''מקביל ל: R (קולנוע); TV-MA (טלוויזיה), 16+18 (PEGI)
Ao – Adults only
תוכן המתאים לגילאי 18 ומעלה (למבוגרים בלבד). תוכן שמקבל דירוג AO אינו זמין לרכישה קמעונאית בארצות הברית, אלא רק באמצעים דיגיטליים בלבד.
'''מקביל ל: NC-17 / X (קולנוע), 18 (PEGI)
RP – Rating Pending
מוצר המסומן ב-RP עוד לא קיבל דירוג (בדרך כלל מופיע בפרסומות לפני יציאת המשחק).
'''מקביל ל: NR (קולנוע), ללא מקביל PEGI
K-A – Kids to Adults
דירוג זה כבר לא בשימוש. ב-1 בינואר 1998 הוא הוחלף בדירוג E. עם זאת, הוא עשוי עדיין להופיע במשחקים ישנים שיצאו לפני 1998.
ג'מלה
ג'מלה (בערבית:  جملة ) הוא כפר בדרום-מערב סוריה, הממוקם כ-30 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר דרעא וכ-2.5 קילומטרים דרומית-מזרחית לגבול עם ישראל. הכפר נמצא במדרון המזרחי היורד לואדי נחל רוקד.
בשנת 2004 עמדה אוכלוסיית הכפר על 1,916 תושבים, רובם המוחלט מוסלמים סונים.
היסטוריה
ב-1596 היה הכפר תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, והיו בו 7 משקי בית.
בסוף המאה ה-19, ג'מלה תואר ככפר מרושש שבו 36 בתי צריף ו-160 תושבים. קרקעות ראויות לעיבוד היו יחסית נדירות, על אף שמדרום לכפר היו שטחי מרעה רבים. מצפון לכפר ומדרום-מערב לו גידלו התושבים עצי תאנה וירקות. תושבי הכפר הצליחו להשקות את יבוליהם באמצעות מי עין חמאטה הסמוך. הם גם החזיקו בטחנת קמח, המופעלת על ידי זרימת מי ואדי סיסון.
באוגוסט 2012, בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, הקים מוחמד אל-ברידי, תושב הכפר, את ארגון המורדים "חטיבת חללי הירמוך". בתחילה, שיתף הארגון פעולה עם ארגוני המורדים המזוהים עם האופוזיציה הסורית. ב-6 במרץ 2013 חטפו פעילי הארגון 21 פקחי או"ם פיליפינים ודרשו את נסיגתם של כוחות צבא סוריה מסביבות הכפר בתמורה לשחרורם. כעבור שלושה ימים שוחררו פקחי האו"ם.
בשלהי 2014 סונפה "חטיבת חללי הירמוך" לארגון המדינה האסלאמית. שנה לאחר מכן, ב-15 בנובמבר 2015, חוסלו אל-ברידי וחמישה מפקדים בכירים נוספים בארגון בידי מחבל מתאבד מג'בהת א-נוסרה, שהתפוצץ במפקדת הארגון בכפר.
"חטיבת חללי הירמוך", שנהפכה בהמשך לצבא ח'אלד בן אל-וליד ולמחוז חורן של המדינה האסלאמית, שלטה בכפר עד כיבושו בידי צבא סוריה ותומכיו ב-28 ביולי 2018.
הקומנדו הצרפתי
שמאל|ממוזער|220px|שלט ההנצחה בכניסה למצפור הקומנדו הצרפתי, סמוך ליישוב [[אשלים בנגב]]
הקומנדו הצרפתי היה יחידת לוחמים דוברי צרפתית במסגרת הגדוד התשיעי של הפלמ"ח, בחטיבת הנגב, שלחמה במהלך מלחמת העצמאות בשנים 1948–1949.
פעילות
יחידת הקומנדו הצרפתי מנתה כמאה לוחמים דוברי צרפתית, רובם עולים יהודים ממדינות צפון אפריקה, וחלקם נוצרים אוהבי ישראל, שלחמו בצבא צרפת החופשית ובמחתרות האנטי-נאציות בתקופת מלחמת העולם השנייה. את הפלוגה הקים תדי איתן, קצין צרפתי (שמו המקורי היה תָדֶה דִיפְרה - 1912–1971), מתנדב צרפתי קתולי, אוהב ישראל, סרן בצבא המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה.
הלוחמים בפלוגת דוברי הצרפתית, שהיו שונים בלבושם ובשפתם מלוחמי הפלמ"ח ילידי הארץ, כונו בשם "הקומנדו הצרפתי", כינוי שהפך במהלך הזמן לשמה הרשמי של הפלוגה.
יחידת דוברי הצרפתית הוקמה באוגוסט 1948 על ידי תדי איתן, כגדוד דוברי צרפתית (גדוד 75). בראשיתו השתייך הגדוד לחטיבה 7, אך כעבור זמן קצר הועבר לחטיבת יפתח של הפלמ"ח. בתחילת אוקטובר, לקראת מבצע יואב, ארגן איתן את טובי חייליו לפלוגה, שצורפה אל הגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. אנשי הפלוגה היו מצוידים בנשק אוטומטי וחצי-אוטומטי, ורובם בעלי מיומנות וניסיון קרבי. הם חולקו לשתי פּלָגוֹת, בכל פלגה ארבעה צוותי קומנדו. המפקדים היו קצינים וסמלים בעלי ניסיון והכשרה צבאית.
במסגרת הגדוד התשיעי השתתפה הפלוגה במבצע יואב ובמבצע חורב. במסגרת מבצע יואב, באוקטובר 1948, הייתה פלוגת הקומנדו הצרפתי בכוח שפרץ לבאר שבע וטיהר את השטח הבנוי במבצע משה. בסוף שנת 1948 הועסקה יחידת הקומנדו הצרפתי בפעילויות שונות לאבטחת גבולות מרחב הנגב; מארבים, מיקוש צירי תנועה וכדומה.
במבצע חורב, בדצמבר 1948, השתתפה פלוגת הקומנדו הצרפתי בקרבות לכיבוש משלטי התמילה על כביש באר שבע-ניצנה וסבלה אבדות כבדות של 15 הרוגים. במהלך הקרבות מצאו 7 מפצועי היחידה מחסה תחת אחד מגשרי הרכבת מצפון מזרח לאשלים. המצרים גילו את מקומם של הפצועים ורצחו אותם. חברי קיבוץ רביבים שבאו לאסוף את הפצועים מצאו את הגופות ואספו אותן. בעקבות האירוע הורחקה היחידה מהחזית מחשש לפעולות נקמה. ב-1995 נחנך בקרבת מקום אתר זיכרון ליחידה, לקרבות שעברה ולחלליה.
הנצחה
לזכר יחידת הקומנדו הצרפתי הוקם בשכונה ג' בבאר שבע "גן הקומנדו הצרפתי". בנוסף מונצחת היחידה גם בסמוך לאנדרטת חטיבת הנגב הסמוכה לבאר שבע, וב"מצפור הקומנדו הצרפתי" הסמוך ליישוב אשלים (משלטי התמילה).
מכתש אריסטרכוס
מכתש אריסטרכוס הוא מכתש בולט הנמצא בחלק הצפון-מערבי של צדו הנראה של הירח. הקואורדינטות הסֶלֶנוֹגרפיות של מכתש אריסטרכוס הן 23.7° צפון, ו-47.4° מערב. קוטרו 40 קילומטרים, ועומקו 3.7 קילומטרים. הוא נחשב לבהיר ביותר מבין התצורות הגדולות שעל פני הירח, כשהאלבדו שלו כמעט כפול מזה של מרבית פני הירח. המכתש בהיר מספיק על מנת להיראות בעין בלתי מזוינת, והוא מבהיק בטלסקופ גדול. קל לזהותו כאשר מרבית פני הירח מוארים באור הרך והחלש המוחזר מפני כדור הארץ.
המכתש שוכן בקצה הדרום-מזרחי של רמת אריסטרכוס, אזור מורם המכיל כמה תצורות געשיות, כדוגמת ערוצים מתפתלים (שנוצרו מזרימת לבה). אזור זה ידוע גם בשל המספר הרב של דיווחים על תופעות ירח זמניות, כמו גם פליטות של גז רדון כפי שנמדדו על ידי הגשושית "לונר פרוספקטור" (Lunar Prospector).
המכתש קרוי על שם האסטרונום היווני אריסטרכוס מסאמוס. את השם העניק משרטט המפות האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ריצ'ולי (Giovanni Battista Riccioli). בספרו משנת 1651, Almagestum novum ("האלמגסט החדש"), הוא העניק לתצורות בצורת כתמים טלסקופיים (שמאוחר יותר כונו מכתשי פגיעה) אפונימים של אסטרונומים ופילוסופים ידועים. על אף ששם זה למכתש היה מקובל מאוד הוא לא הפך לשם תקני בינלאומי רשמי עד ההצבעה באספה הכללית של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU) ב-1935.
ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא
ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא (באנגלית: Jake and the Never Land Pirates) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים המשודרת בערוץ בדיסני ג'וניור.
מכתש אריסטרכוס
סלנוגרפיה
התוואי הבהיר ביותר במכתש זה הוא הפסגה התלולה המרכזית. חלקים מרצפת המכתש נראים מישוריים יחסית, אבל צילומים שנעשו על ידי הגשושית לונר אורביטר (Lunar Orbiter) גילו שפני השטח מכוסים בגבעות קטנות, שקעים מפוספסים, ומספר שברים משניים. הקיר החיצוני של המכתש בנוי מטרסות וצורתו מעגל גס או מצולע והוא מכוסה בשכבה בהירה של חומר שנפלט. חומר זה מתפשט בצורת קרניים לדרום ולדרום-מזרח, מה שהביא להשערה שאריסטרכוס נוצר כנראה מפגיעה אלכסונית מצפון-מזרח, והחומר שנפלט כולל מרכיבים הן מרמת אריסטרכוס והן מהים הירחי.
ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא
עלילה
ג'ייק וחבורת "הפיראטים הצעירים" יוצאים לחלץ את החפצים שלהם שנגנבו על ידי מנהיג שודדי ים מרושע בשם קפטן הוק, באחד מהסרטים שלהם הם פגשו את פיטר פן.
מכתש אריסטרכוס
חישה מרחוק
ב-1911 השתמש פרופסור רוברט ויליאמס ווד (Robert Williams Wood) בצילום בעל-סגול על מנת ליצור תמונות של אזור המכתש. הוא גילה שבעל-סגול יש לרמה תצוגה יוצאת דופן, ובאזור מצפון לה יש סימנים למרבצי גופרית. אזור צבעוני זה מכונה לעיתים "כתם ווד", שם חלופי לרמת אריסטרכוס.
ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא
היחס שבין הסדרה לסרטים של פיטר פן
ע"פ סרט הטלוויזיה "המאבק על הספר", הסדרה של ג'ייק והפירטים התרחשה בין שני הסרטים. כשג'ייק וחבורתו באו לבקר את ונדי ואת שני אחיה ג'ון ומייקל, הם היו צריכים לעזור להם להשיב ספר על הודות ההרפתקה שלהם בארץ לעולם לא, שאותו כתבה ונדי בעצמה, מידיו של הוק שגנב אותו. ולמרות זאת, התמנון מהסרט השני מככב כאויבו של הוק לצד התנין המתקתק.
מכתש אריסטרכוס
חישה מרחוק
בצילומי ספקטרום שנלקחו ממכתש זה במהלך משימת קלמנטיין השתמשו על מנת למפות את המינרלים שבו.על פי המידע שהתקבל היה הרכס המרכזי מסוג סלע הקרוי אנורתוציט, סלע יסוד המתקרר לאיטו והבנוי מפצלת השדה מסוג פלגיוקלז. לעומת זאת הקיר החיצוני בנוי מטרוקטוליט, סלע הבנוי מתערובת של פלגיוקלז ואוליבין בחלקים שווים.
אזור אריסטרכוס היה חלק ממחקר שנערך בעזרת טלסקופ החלל האבל ב-2005 שבדק נוכחות של קרקעות זגוגיות עשירות בחמצן בצורת המינרל אילמניט. כבסיס למחקר נעשה שימוש במדידות מאזורי הנחיתה של אפולו 15 ואפולו 17, בהם ידועה הכימיה של הקרקע, ואלו הושוו לאלו של אריסטרכוס. במצלמה הרב-שימושית של ההאבל נעשה שימוש לצלם את המכתש באור נראה ובאור על-סגול. במדידות אלו נמצא כי המכתש עשיר במיוחד בריכוזים של אילמניט, מינרל של תחמוצת טיטניום (FeTiO3), שעשוי לשמש בעתיד מקור אפשרי להפקת חמצן עבור מושבות שיוקמו על הירח.
מכתשי לוויין
את אריסטרכוס מקיפים כמה מכתשים קטנים, רבים מהם הם כנראה מכתשי משנה. מכתשי משנה נוצרים כאשר גושים גדולים שנפלטו מהמכתש הראשי בעת הפגיעה פוגעים במהירויות גבוהות בפני השטח. על פי המוסכמות מסומנים מכתשים אלו במפת הירח על ידי מיקום אות במרכז צד המכתש הקרוב יותר למכתש הראשי.
שמות המכתשים הבאים השתנו בעקבות החלטת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי:
בית הוהנשטאופן
בית הוהנשטאופן (בגרמנית: Haus Hohenstaufen) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה כמאתיים שנה, במהלך ימי הביניים, ומתוכה יצאו כמה מקיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
דוכסות שוואביה
האזכור הקדום ביותר של בני המשפחה הוא משנת 987, שבו מוזכר שפרידריך וזיגיהרד רוזני ריזגאו סייעו לאוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוואריה. בשנת 1079 הודח רודולף, דוכס שוואביה עקב מאבקו בהיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מאבק האינווסטיטורה, ובמקומו מונה פרידריך הראשון, דוכס שוואביה מבית הוהנשטאופן שתמך בהיינריך הרביעי.
פרידריך נאבק בבנו של רודולף - ברטהולד הראשון, דוכס שוואביה ובחתנו - ברטהולד השני, דוכס שוואביה, שטענו לזכותם על הדוכסות, אולם הביס אותם לבסוף בשנת 1098. בשנת 1105 מת פרידריך הראשון, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, דוכס שוואביה. בשנת 1138 מונה בנו של פרידריך הראשון - קונרד למלך גרמניה, לאחר ששימש שאנטי-קיסר ללותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. קונרד דרש מהיינריך לוותר על דוכסות סקסוניה, אולם היינריך סירב ואף נמנע מלהישבע שבועת אמונים לקונראד. בתמורה, נישל קונרד את היינריך בשנת 1139 מנחלותיו, ומסר את דוכסות בוואריה ללאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה, ואת דוכסות סקסוניה לאלברכט "הדב". בשנת 1147 הצטרף קונרד למסע הצלב השני יחד עם לואי השביעי, מלך צרפת, אולם המסע נכשל. באותה שנה מת פרידריך השני, ובמקומו עלה לשלטון בדוכסות שוואביה בנו פרידריך השלישי, דוכס שוואביה.
פרידריך ברברוסה
בשנת 1152 נבחר פרידריך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך מסר את הדוכסות לקרוב משפחתו פרידריך, דוכס פרנקוניה. פרידריך ברברוסה רצה להשיב ולשמר את עצמתה ותהילתה של האימפריה כפי שהיא הייתה בימיו של קרל הגדול ואוטו הראשון הגדול הוא העריך שהדרך לכך היא שמירה על סדר קפדני בגרמניה עצמה, ועמידה על הזכויות האימפריאליות באיטליה. זכויות אלו כללו בין היתר השפעה רחבה של המלך על מינויים למשרות כנסייתיות, זכויות שקופחו במיוחד במאורע ההליכה לקנוסה של המלך היינריך הרביעי. כמו כן נסוב העימות בין המלך לאפיפיור באשר לזכויותיהן של ערי הצפון, שצברו לעצמן זכויות ולמעשה הפכו לעצמאיות. גם כוחה של האימפריה בדרום איטליה ובסיציליה נחלש מאוד.
בגרמניה ובאיטליה קמו מחנות תומכים למלך מזה ובאפיפיור מזה. אנשי בית שטאופן ותומכיהם, שנקראו באיטליה גיבלינים, תמכו בזכויות המלך וטענו שאינו צריך אישור של האפיפיור לסמכותו הריבונית. ומנגד בית ולף (welf) שנקראו באיטלקית גואלפים, טענו שהמלך שולט בחסות האפיפיור ותחת סמכותו הדתית. פרידריך ברברוסה היה נדיב מאוד במתן חופש פעולה לאצילים כדי לשמור על שקט פוליטי, ובכך גם לרכוש את אהדתם ותמיכתם בתוכניותיו.
פרידריך יצא בראש צבא גדול מצויד היטב כדי לכפות את סמכותו על ערי איטליה הצפונית ובראשן מילאנו שהתאגדו בברית שנקראה "הברית הלומברדית", ולהוכיח את עדיפות כוחו על זה של האפיפיור אלכסנדר השלישי. האפיפיור תמך בכל דרך אפשרית בערי הצפון, בנשק ובאנשים, הטיל חרם על פרידריך והפעיל את גורמי האופוזיציה העוינת את פרידריך מתוך גרמניה. במפגש המכריע, קרב ליניאנו בשנת 1176 נחל פרידריך תבוסה וצבאו ניגף לפני צבא איכרים לא מתוחכם. עם שליטי ממלכת סיציליה הנורמנית בדרום איטליה שהיו נאמני האפיפיור, הגיע להסכם.
פרידריך התערב במלחמת האזרחים הדנית, בין הנסיך ואלדמר מדנמרק לבין סוואנד השלישי. הוא התקרב לחצר המלכות הרומית-מזרחית באימפריה הביזנטית בראשותו של מנואל הראשון קומננוס, ועל מנת לחזק את קשריו עם מלכות זו התגרש מאשתו אדלה מווהבורג, וניסה ללא הצלחה להשיג כלה-נסיכה מחצר המלכות בקונסטנטינופול.
היינריך השישי ופיליפ משוואביה
בשנת 1190 יצא פרידריך למסע הצלב השלישי, יחד עם פיליפ השני, מלך צרפת וריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, אולם טבע בנחל סאלף שבאסיה הקטנה, מה שגרם להתפוררות המחנה הגרמני ולכישלון מסע הצלב. לאחר מותו של פרידריך עלה במקומו לשלטון בנו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר היה נשוי לקונסטנצה, מלכת סיציליה, ואף הוכתר בשנת 1194 למלך סיציליה. בשנת 1197 מת היינריך השישי, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין אחיו פיליפ משוואביה, מלך גרמניה לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה, שלטו בדוכסות בניו של פרידריך ברברוסה - פרידריך החמישי, דוכס שוואביה, פרידריך השישי, דוכס שוואביה, קונרד השני, דוכס שוואביה ופיליפ, דוכס שוואביה. בשנת 1198 נבחר פיליפ למלך גרמניה, ובשנת 1208 נרצח, והדוכסות נותרה ללא שלטון במשך 4 שנים.
פרידריך השני
בשנת 1212 נבחר בנו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה - פרידריך למלך גרמניה, ואף תפס את השלטון בדוכסות שוואביה כפרידריך השביעי. פרידריך השקיע את עיקר זמנו באיטליה, מה שנתן לנסיכים הגרמניים עצמאות כמעט מלאה, והוביל להתפוררות האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1235 הביא פרידריך לפיוס עם אוטו הילד - נכדו של היינריך האריה, ומסר לו את דוכסות בראונשווייג-לינבורג. פרידריך גם עמד במרכזה של סדרת עימותים עם הכס הקדוש, שנסובו על אינטרסים מנוגדים באיטליה ועל מאבקי שליטה וכוח בין הרשות החילונית לכנסייה. שיאם של עימותים אלו היה בנידוי שהוטל על הקיסר פעמיים על ידי האפיפיור. האפיפיור גרגוריוס התשיעי אף הרחיק לכת וכינה אותו אנטיכריסט. עימותים אלו הובילו לקיצו של בית הוהנשטאופן ולהתפוררות האימפריה.
בנוסף עמד פרידריך השני בראש מסע הצלב השישי בשנת 1228, מסע צלב ללא קרבות, שבו חזרה ירושלים לשלטון הצלבנים בתום משא ומתן עם הסולטאן המצרי. בשנת 1216 מסר פרידריך את דוכסות שוואביה לבנו היינריך השביעי, אולם לאחר שהלה מרד בו, החרים פרידריך בשנת 1235 את כל נחלותיו של היינריך, ומסר אותם לבנו השני קונראד הרביעי, מלך גרמניה.
קץ השושלת
בשנת 1250 מת פרידריך השני, ובנו קונראד הרביעי, מלך גרמניה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1254 מת קונרד הרביעי, ובנו קונראד השלישי, מלך ירושלים עלה לשלטון במקומו. בשנת 1268 הוצא האחרון להורג על ידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ובעקבות מותו ללא יורשים התבטלה למעשה דוכסות שוואביה ובא הקץ על בית הוהנשטאופן.
סאלם (עמק יזרעאל)
סאלם (בערבית: سالم) הוא כפר ערבי בעמק יזרעאל ליד צומת מגידו. הכפר סמוך לקו הירוק ולגדר ההפרדה ועד מלחמת ששת הימים היה ידוע כמרכז הברחות בין ישראל וירדן. שייך למועצה המקומית מעלה עירון.
הכפר נוסד על ידי שתי חמולות שאחת מהן היא חמולת סביחאת שהגיעו מהכפר רומנה מעבר לגדר המערכת. בתחילת נובמבר 1954 נכנסו חיילים ירדניים לתוך הכפר וירו ממנו על כוח של משמר הגבול. בישראל הייתה תרעומת על תושבי הכפר שלא הודיעו על כניסת הירדנים לכפר.
בשנת 1992 נוצרה המועצה המקומית מעלה עירון כמיזוג של סאלם ושכניו מוּסמוּס, זלַפה, ביאדה, ומשירפה. בית הספר התיכון שבכפר משרת גם את שאר תושבי המועצה.
סטוק אייטקן ווטרמן
סטוק אייטקן ווטרמן (באנגלית: Stock Aitken Waterman) הייתה שלישייה לכתיבת שירים והפקה מוזיקלית שמנתה את הפזמונאי מייק סטוק, המלחין והפזמונאי מט אייטקן והמפיק פיט ווטרמן. השלישייה פעלה בין אמצע שנות ה-80 ועד ראשית שנות ה-90 בבריטניה, באמצעות חברת ההפקה של ווטרמן (Pete Waterman Limited (PWL והפיקה להיטי פופ קליטים ומסחריים בסגנון היי-אנרג'י (Hi-nrg, שילוב בין סוגות דיסקו, דאנס וסינת'פופ). במהלך התקופה הם שלטו במצעדי הפזמונים של בריטניה. למעלה מ-100 מלהיטיהם הגיעו לבין 40 המקומות הראשונים במצעד ולכן היה כינויים "בית חרושת ללהיטים" (Hit Factory).
בראשית התקופה עסקה השלישייה בהעברת מוזיקה לריקודים ממועדוני ההומוסקסואלים התוססים לזרם המרכזי. האמן הידוע ביותר שהעבירו ממועדונים אלה למיינסטרים היה דיוויין, ב-1984. באותה שנה הפיקו את שירה של קפריסין לתחרות הזמר של האירוויזיון. ב-1985 הגיע שירם "(You Spin Me Round (Like a Record" בביצוע להקת Dead or Alive  לראש מצעד הפזמונים והתחיל מסורת ארוכה.
בשנים הבאות עסקה השלישייה ב"בניית" כוכבים, בדגש על הופעה אטרקטיבית, יכולת ריקוד וקצב סוחף, כך טיפחו את הקריירות של קיילי מינוג, ג'ייסון דונובן, ריק אסטלי, להקת הבנות בננהרמה ורבים אחרים.
נסים שאירעו בבית המקדש
לפי מקורות שונים בספרות חז"ל, בבית המקדש אירעו מספר נסים באופן קבוע. בדרך כלל מאוחדים הנסים שנעשו בירושלים עם הנסים שאירעו במקדש.
נסים לפי מסכת אבות
במסכת אבות, מפורטים עשרה נסים (באבות דרבי נתן מופיעות גרסאות מעט שונות לעשרת הנסים):
נסים שבלחם הפנים
לחם הפנים היה לחם בעל צורה מיוחדת שהייתה מצוות עשה להניחו לפני ה' במשכן או במקדש בכל שבת, ומסופר על שלושה נסים שהתרחשו לו:
נסים שבשער ניקנור
פירוש זה נתמך בידי הממצא הארכאולוגי של כתובת ניקנור, בה מוזכר "נקנר אשר עשה את הדלתות".
ההסבר השני והפחות מוכר, מופיע בברייתא בתלמוד הירושלמי במסכת יומא
הקרב על גבעה 776
הקרב על גבעה 776, המכונה גם "הקרב על אולוס-קרט", שהתרחש בסמוך לאולוס-קרט (כפר קרט) בצ'צ'ניה, בין ה-29 בפברואר ובין ה-1 במרץ 2000, הוא קרב במלחמת צ'צ'ניה השנייה שהפך למיתוס בין הצדדים הלוחמים במלחמה זו. בקרב זה כותרה הפלוגה השישית בת 90 צנחנים רוסים מגדוד השני של רגימנט ה-104 מדיוויזיית צנחנים מס' 79, מהעיר פסקוב על ידי קיצונים צ'צ'נים, ביניהם מתנדבים זרים, ולאחר שעות רבות של לחימה, נותרו רק שישה מהם בחיים, על אף ניסיונות נואשים לחלצם.
הרקע לקרב
במלחמה היו מספר שלבים, כאשר העיקרי שביניהם, המצור על בירת צ'צ'ניה, גרוזני, וכיבושה. כיבוש גרוזני, שבמלחמת צ'צ'ניה הראשונה הייתה זירה לתבוסה רוסית כואבת, נראה כהישג גדול, ורבים סברו כי הוא שיביא קץ למלחמה. אך המלחמה לא תמה. קבוצות גדולות של מורדים חמושים עדיין שרדו ברחבי צ'צ'ניה, ופתחו בלוחמת גרילה כנגד הצבא הרוסי והמיליציות הצ'צ'ניות התומכות בו. ב-29 בפברואר 2000 התבטא מפקד עוצבת "ווסטוק", שלחמה בצ'צ'ניה, גנאדי טרושב, כי "המבצע כנגד הטרור בצ'צ'ניה תם. ייקח עוד שבועיים לחסל את הקבוצות הקטנות".
הקרב
לאחר נפילת גרוזני לידי הרוסים, ב-30 בינואר 2000, קבוצה גדולה של לוחמים צ'צ'נים נסוגה למחוז שאטויסקי בדרום צ'צ'ניה. ב-9 בפברואר אותרה הקבוצה על ידי הכוחות הפדרליים. עמדותיהם הופגזו במשך מספר ימים בפצצות דלק אוויר. לאחר מכן החלה מתקפה בה נעו כוחות קרקע רוסים לעבר עמדות המורדים, בין 22 בפברואר ל-29 בפברואר.
המורדים אותרו בעיירה אולוס-קרט, המצויה באזור הררי תלול. דרומית לעיירה ישנו נקיק עמוק, ובצידו השני, גבעה המכונה "גבעה 776". הצ'צ'נים ניסו להימלט דרך הנקיק, כאשר משימת הכוחות הרוסים הייתה לכתר אותם, למנוע את נסיגתם, ולהשמידם. כוחות צנחנים רוסים הוצבו על גבעות מפתח החולשות על השטח, וביניהן גבעה 776. מפקד הכוחות הרוסים על גבעה 776 ניסה ליצור הגנה קווית, ונעזר בשדה מוקשים שהוצב בכיוון נסיגתם הכללית של הצ'צ'נים, כפי שהוא שיער.
הצ'צ'נים הצליחו להסתנן אל מעבר לגבעה, תקפו את כוחותיו של המפקד הרוסי מאחור, ולא הותירו לו דרך נסיגה אלא דרך שדה המוקשים. בהיעדר יכולת לסגת, התחפרה הפלוגה הרוסית בעמדות הגנה על הגבעה, ובמשך שעות ספגה אש צ'צ'נית ללא יכולת להגיב. גלי המתקפה הצ'צ'נית ניסו להשמיד את המכותרים, שמצידם המתינו לתגבורת. הרוסים לא הצליחו להעביר תגבורת לנצורים על הגבעה. בשלב מסוים, כאשר נפרצו ההגנות והצ'צ'נים חדרו אל המתחם הרוסי על הגבעה, דרש המפקד הרוסי כי עמדותיו הוא תופגזנה באש ארטילרית. לאחר לחימה עזה במשך יומיים, הגיעו התגבורות הנדרשות. בשלב זה נותרו בחיים 11 מתוך 90 הצנחנים הרוסים שהחלו את הקרב.
המחלוקת
סיפור הקרב ממשיך להיות נושא למחלוקת עזה, במיוחד בשאלת מספר ההרוגים משני הצדדים, ומספר הלוחמים מן הצד הצ'צ'ני. המפקדים הרוסים הבכירים, לרבות המרשל סרגייב והגנרל גאורגי שפאק, מפקד הכוחות המוטסים הרוסים, טענו בתחילה כי בקרב נהרגו אך 31 רוסים. דוברו של פוטין בצ'צ'ניה, סרגיי יסטרז'מבסקי, אף הוא טען כי נהרגו 31 צנחנים בלבד. מספר האבדות הכולל בקרב אינו ידוע, שכן פרט לצנחנים שנהרגו על הגבעה, לא חשפו הרוסים מעולם את מספר האבדות בקרב יחידות אחרות שהשתתפו בקרב.
בימים הראשונים שלאחר הקרב נטען כי השתתפו בו אלף לוחמים צ'צ'נים. לאחר מכן, כאשר הסתבר מספר האבדות הגבוה, נטען כי בשורות הצ'צ'נים לחמו 2,500 חיילים. על פי העיתון "הכוכב האדום", עיתונו הרשמי של משרד ההגנה הרוסי היו אבדות הצ'צ'נים בקרב כ-400 נפש, מהם כ-200 בקרב על הגבעה. נכון לשנת 2008 הטענה הרוסית הרשמית היא כי נהרגו 700 מורדים.
הצ'צ'נים טוענים כי בקרב על הגבעה נהרגו 200 צנחנים, שלחמו כנגד 70 צ'צ'נים, מהם נהרגו 12 על הגבעה, ו-25 בקרב כולו.
מורשת הקרב
הקרב נתפס ברוסיה בשתי צורות. ראשית, כתבוסה לצבא הרוסי, ושנית, כעמידת גבורה של הצנחנים, שיצרה מיתוס הרואי.
כל 13 הקצינים של המחלקה, בין אם שרדו ובין אם מתו, ותשעת השורדים, קיבלו את אות הגבורה הגבוה ביותר של הפדרציה הרוסית, "גיבור הפדרציה הרוסית". 63 אחרים קיבלו את אות "מסדר הגבורה". באפריל 2001 ביקר נשיא הפדרציה הרוסית, ולדימיר פוטין את המקום בו אירע הקרב בעת ביקור בצ'צ'ניה.
מנקלינן
מֵנְקַלִינַן (או β בעגלון) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים עגלון ואחד הכוכבים הבהירים בשמים. בעבר היה זה הכוכב הבהיר השלישי בקבוצה אחרי אל-נאת', שנקרא אז γ בעגלון, אך הפך ל-β בשור והותיר את מנקלינן במקום השני.
למעשה זו מערכת של שלושה כוכבים, שבה שניים מהם מקיפים זה את זה במישור המתלכד עם קו הראייה מכדור הארץ כך שפעמיים בכל הקפה אחד משני הכוכבים מסתיר חלקית את השני וכתוצאה מכך הבהירות נראית הכוללת של המערכת משתנה. המערכת מזכירה את זו של אלגול, אך שם השינוי ניכר יותר וניתן להבחין בו בעין וללא ציוד מדידה, בעוד שהשינוי בבהירותו של מנקלינן כמעט שאינו מורגש. שמו של הכוכב נגזר מערבית - منكب ذي العنان (מַנְכִּבּ ד'י אל-עִנאן) שפרושו "הכתף של מחזיק המושכות" (כלומר כתף העגלון), בהתאמה למיקומו בקבוצת הכוכבים.
הקו המחבר את מנקלינן וכוכב הצפון (ועובר בקרוב גם דרך δ בעגלון ו-θ בעגלון) חוצה את גלגל המזלות בנקודת ההיפוך הקייצית שבקבוצת תאומים. המשך הקו עובר סמוך מאוד לביטלג'וז כך שקל לזהות את מנקלינן באמצעות קו המחבר את ביטלג'וז עם כוכב הצפון.
מאפיינים
מערכת מנקלינן נמצאת במרחק כ-82 שנות אור ובהירותה הכוללת מדרגה 1.90. היא מורכבת מזוג תת-ענקים כמעט זהים המקיפים זה את זה במרחק פחות מעשירית יחידה אסטרונומית ובזמן הקפה של 3 ימים ו-23 שעות, ומננס אדום עמום מאוד המקיף את זוג תת-הענקים במרחק 330 יחידות אסטרונומיות.
מאפייני מנקלינן A ומנקלינן B
מנקלינן A ומנקלינן B הם שני תת-ענקים כמעט זהים מסוג ספקטרלי A2. מסתו של כל אחד מהם כ-2.3 מסות שמש, רדיוסם כ-2.6 רדיוסי שמש וטמפרטורת פני השטח של שניהם היא כ-9,200 קלווין. הכוכבים דומים בסוגם לסיריוס ולוגה, אך בשלב התפתחות מעט מתקדם יותר ונראה שהם בשלבי סיום היתוך המימן בליבתם ובתהליך של התנפחות והתקררות שיהפוך אותם לענקים אדומים. כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה ורדיוסם הגדול ביחס לשמש, עוצמת ההארה של כל אחד מהם קרובה לפי 50 מעוצמת ההארה השמשית.
בשל קרבתם הרבה, כוחות הכבידה ההדדיים ביניהם מעוותים את צורתם מכדור לאליפסואיד. מישור ההקפה של הזוג כמעט מתלכד עם קו הראיה מכדור־הארץ כך שבכל 47.5 שעות, מסתיר אחד הכוכבים כרבע מפניו של השני וגורם לירידה קטנה של כעשירית דרגת בהירות בבהירות הכוללת של המערכת.
מאפייני מנקלינן C
מנקלינן C הוא ננס אדום בעל מסה של כחמישית מסת שמש ורדיוסו כשישית מרדיוס מהשמש, עוצמת הארתו כאלפית ממנה ובהירותו הנראית מדרגה 14.
מרחק לוינשטיין
מרחק לוינשטיין (ברוסית: Левенштейн; מכונה גם מרחק עריכה) הוא מונח במדעי המחשב ובתורת האינפורמציה שמתאר את מידת השונות בין שתי מחרוזות תווים. את המונח טבע ולדימיר לוינשטיין ב-1965.
מרחק לוינשטיין בין שתי מחרוזות מוגדר כמספר המינימלי של פעולות עריכה שיש לבצע על מחרוזת אחת כדי להגיע למחרוזת השנייה, כאשר פעולות העריכה המותרות הן: הוספת אות, מחיקת אות או שינוי אות לאות אחרת.
דוגמה
מרחק לוינשטיין בין "חיפנים" ל"חיפאיות" הוא 3.
חיפנים -> חיפאים (החלפה של 'נ' ו'א')
חיפאית -> חיפאיות (הוספה של 'ו')
יישומים
השוואה בין מחרוזות נדרשת, למשל, בחיפושים במילונים מתוך קלט שגוי "במקצת" לצורך בדיקת איות. לדוגמה אם מוגדר במילון המילה "חיפאיות", קלט המשתמש יהיה "חיפנים" והמרחק המרבי המוגדר הוא 3 אזי תוצאות החיפוש יראו גם את המילה "חיפאיות". יישומים נוספים שמשתמשים בווריאציות שונות של מרחק לוינשטיין הם זיהוי תווים אופטי, ועיבוד שפות טבעיות.
מימוש
מימוש יעיל של מציאת מרחק לוינשטיין דורש שימוש בטכניקת תכנות דינמי. סיבוכיות המקום וסיבוכיות הזמן במימוש הטרויאלי הוא (NM).
int LevenshteinDistance(char s[1..m], char t[1..n]) {   // d is a table with m+1 rows and n+1 columns declare int d[0..m, 0..n]   for i from 0 to m      d[i, 0] := i // deletion for j from 0 to n     d[0, j] := j // insertion for j from 1 to n   { for i from 1 to m     { if s[i] = t[j] then d[i, j] := d[i-1, j-1] else d[i, j] := minimum (                      d[i-1, j] + 1,  // deletion                       d[i, j-1] + 1,  // insertion                       d[i-1, j-1] + 1 // substitution                     ) }   }    return d[m,n] }
ראו גם
מרחק המינג
ראזאקסאט
ראזאקסאט (באנגלית: RazakSAT) הוא לוויין הצילום השני של מלזיה, והראשון המאפשר צילום איכותי של כדור הארץ באמצעות מצלמה מתקדמת בעלת יכולת צילום בשחור לבן ובצבע. הלוויין נבנה בסיוע חברת Satrek מקוריאה הדרומית, ושוגר לחלל בהצלחה ביולי 2009 באמצעות משגר הלוויינים פאלקון 1. הלוויין קרוי על שמו של ראש הממשלה השני של מלזיה, עבדול ראזאק.
הלוויין מופעל על ידי חברה מלזית הקרויה Astronautic Technology Sdn Bhd השייכת למשרד האוצר של מלזיה ופעילותה המדעית-טכנולוגית מפוקחת על ידי משרד המדע והטכנולוגיה של מלזיה.
לאדה
היסטוריה
בשנת 1966, החליטה המפלגה העליונה הסובייטית לייצר רכב חדש שיצטרף לדגמים הקיימים של מוסקביץ' וזפורוז'ץ, בכוונה להפכו לרכב הלאומי (כמו הסיטרואן 2CV הצרפתי והחיפושית הגרמנית). הדבר נעשה גם על מנת לאפשר לציבור הרחב לרכוש רכב פרטי, כן באותה התקופה היו המכוניות בברית המועצות דבר ערך יקר ונדיר בקרב האדם הפשוט. בהסכם בין ברית המועצות לאיטליה ובעיקר פיאט, נבנה מפעל חדיש לאותה התקופה על גדות נהר הוולגה שנחנך ב-1970, והחל מ-1971 החל לייצר כ-220,000 מכוניות בשנה. חלק נוסף בהסכם שנחתם עם פיאט אפשר למפעל להתחיל לייצר את גרסתו לרכב פיאט 124, שיוצר על ידי פיאט עד 1972 וזכה בשנת 1966 בפרס הרכב האירופאי של השנה (החתימה על ההסכם הובילה גם לכך שפיאט חתמו על הסכמים דומים נוספים, שכללו רישיון ייצור גרסה מקומית של פיאט 124 במצרים ובספרד וכן גרסה נוספת של הפיאט 125 בפולין).
עם עליית הפופולריות של הלאדה בברית המועצות הועלה ייצור המפעל במהלך שנות השבעים למספרים של כ-2,230 רכבים ביום וכ-1.5 מיליון בשנה. עד שנת 1977 יוצרו אך ורק דגמים אשר עוצבו במקור בפיאט (פיאט 124, 124 Estate ו-124 Special, ש"תורגמו" ל-VAZ-2102, VAZ-2101 ו-VAZ 2103 בהתאמה), כאשר החליטה החברה להכניס רכב חדש ליצור. הVAZ-2121 (יותר ידוע כלאדה ניבה) היה רכב שטח חדשני לאותה תקופה אשר השתמש בתיבת ההילוכים והמנוע של ה-VAZ-2103, ותואר כ"רנו 5 על בסיס לנד רובר". גרסאות של הניבה מיוצרות עד היום. בשנת 1978 הכניסה החברה את השינוי המהותי הראשון ברכבים מבוססי פיאט 124, כאשר החליפה את כל פנסי הרכב בפנסים משוכללים יותר, אך נשמר הדמיון הרב בין הרכב ה"חדש" VAZ-2106 ו-VAZ-2103 עליו הוא מבוסס. ב-1980 התחוללה "מהפכה" בשוק הרכב הרוסי, כאשר נכנסה ליצור ה-VAZ-2105, השינוי המהותי ביותר שנעשה ברכב מאז הדגם הראשון. הוא כלל פנסים מרובעים חדישים וכן רשת רדיאטור עשויה פלסטיק. בשנת 1982 הצטרפה ל-2105 מכונית היוקרה VAZ-2107 שכללה רשת רדיאטור גדולה מן הרגיל, פנים המכונית חודש וכן שונו הפנסים האחוריים, ובסופו של דבר הצטרף דגם ה-VAZ-2104 ב-1984, שהיה בעצם שדרוג ל-2102 בסגנון ה-2105.
בשנת 1986, לראשונה בתולדות אווטווז, יוצרה מכונית חדישה על ידי המפעל שזכתה לשם "סמארה". הרכב היה חדיש ביותר בהשוואה לרכבי הפיאט המתיישנים, בהיותו בעל עיצוב חדשני לאותה תקופה במדדים אירופאים, וכן בטכנולוגיה חדישה שיוצרה, לראשונה בתולדות החברה, כולה במפעל הרוסי. כרגיל ל"מסורת" הסובייטית, הרכב צויד בתיבת הילוכים ידנית מיצור עצמי, אשר כללה לראשונה גם הילוך חמישי. למרות זאת, תיבת ההילוכים כשלה לעיתים תכופות ואינה נחשבת לאחת מהצלחות החברה. יחד עם ההצלחה היחסית של ה"סמארה", נפילת העידן הסובייטי אפשרה לאווטווז להתחיל לייצר דגמים רבים יותר תחת פחות פיקוח ממשלתי, ועם הפסקת ייצורם של רכבי המוסקביץ' המתחרים, דגמי הלאדה זכו בתכיפות לאהדה רבה ברוסיה למרות איכותם המתיישנת.
בשנת 1995 יצאה מפס היצור מכונית הלאדה 110 החדשה, דגם חדש לגמרי מבית היוצר של המפעל הרוסי שכללה שיפורים רבים בפלטפורמת ה"סמארה" והייתה למעשה התחלה של עידן חדש ביצור הרכב הרוסי. בשנת 1997, עם כניסת תקנות זיהום אוויר חדשות ברחבי אירופה וצפון אמריקה, סיימה לאדה את מכירותיה בקנדה ובבריטניה ב-4 ביולי 1997, ובכך הפסיקה את יצוא רכבי החברה למדינות המערב (במדינות כמו קובה ומצרים מכירות הלאדה נמשכות עד היום (2014)). בשנת 1998 יצא דגם הלאדה 111, שהיווה גרסת ווגון ללאדה 110. באותה השנה יצאה גם גרסת "ריסטיילינג" (עיצוב מחדש) ל"סמארה", שנמכרה בדגמי ה-VAZ-2114 ו-VAZ-2115. כמו כן, הופסק באותה התקופה ייצור ה"ניבה" המקורית (VAZ-2121) ויצאו גרסאות משופרות לרכב, בין היתר תחת השם VAZ-2123.
בשנת 2001 הופסק סופית ייצור רכבי ה-VAZ-2106 הקלסיים, ובכך הסתיימו כ-30 שנה של ייצור הדור הראשון והמשופר פחות של רכבי הפיאט המקוריים (VAZ-2105, VAZ-2104 ו-2107 נחשבו כ"דור השני" והמשיכו ביצור). בתחילת שנות האלפיים, לאדה ביססה את מעמדה כחברת הדגל ביצור הרכב הרוסי, לאחר שדגמי הוולגה המחודשים לא נחלו הצלחה רבה בציבור ומפעל AZLK נסגר רשמית (המפעל עמד נטוש עם ציוד הרוס שנים רבות לאחר פירוק ברית המועצות). בשנת 2004 הופסק ייצור הדור הראשון של ה"סמארה" (VAZ-2108, VAZ-2109 ו-VAZ-21099) ושוחרר לציבור דגם הסדאן "לאדה קלינה", שלאחר מכן שונה לדגם הצ'בק ב-2005. הרכב היה החדשני ביותר שיוצר על ידי לאדה באותה התקופה, עם עיצוב מקורי חדש לגמרי וכן מנוע 1.6 ליטר גם כן ביצור עצמי. ברכב היו לראשונה גם מערכות בטיחות שעמדו בכל הסטנדרטים האירופאים, אך למרות זאת עדיין היה עם תיבת הילוכים ידנית "מסורתית". הרכב גם לקה בטכנולוגיה וכלל טכנולוגיה ישנה יחסית לרכב ב-2004, כאשר הוגדר כ-"רכב חדיש מכל הבחינות, רק לשנות התשעים". לאחר מכן ב-2007 שוחרר דגם הלאדה פריורה (VAZ-2171), שהיווה "ריסטיילינג" ללאדה 110 ובכך גם הפסיק את ייצור המכונית המתיישנת.
בשנת 2010, לאחר כ-30 שנות ייצור, הופסק ייצור ה-VAZ-2105 באופן סופי. יחד עם זאת, במהלך שנות 2011-2013 החלה לאדה לייצר דגמים חדשים רבים שכללו את ה"גראנטה" (2011, ידוע גם כ"דאטסון און-דו"), ה-"לארגוס" (2012, ידוע גם כ"דצ'יה לוגן MCV") וכן ה"קלינה 2" (2013). כחלק מחידוש קו דגמי הלאדה, הופסק ייצור כל מכוניות ה"סמארה 2" ב-2012-2013 וכן ייצור ה-VAZ-2104 ב-2012. ברוסיה הופסק גם ייצור ה-VAZ-2107, אך הדגם מיוצר עד היום במצרים בעקבות הפופולריות הרבה שלו. בכך הופסק ייצור עקבי של כ-100,000 מכוניות בשנה (שהגיע לשיאים של 2 מיליון בעידן הסובייטי) של רכבי הלאדה הקלאסיים, שהפכו בכך לפלטפורמת הרכב הנמכרת ביותר בעולם אחרי החיפושית הגרמנית והפורד מודל T האמריקאי. הרכב VAZ-2107 הוא הפופולרי ביותר ברוסיה עד היום, בין היתר בעקבות עמידות המתכת ברכב ומחירו הנמוך (100,000 רובל רוסי, כ-2500 דולר אמריקני.
הסכם קמפו פורמיו
ההסכם כלל תנאים פומביים ותנאים חסויים. לפי סעיפיו הגלויים נמסרו ארצות השפלה הדרומיות (כיום בלגיה) מידי האימפריה הרומית הקדושה לצרפת. הרפובליקה של ונציה איבדה את עצמאותה, לאחר מאות שנים. החלק העיקרי שלה, שבצפון איטליה ובאיסטריה נמסר לאוסטרים; מספר איים שהיו בשליטתה, בהם קורפו, האיים היוניים ומספר איים בים האדריאטי עברו לידי צרפת. אוסטריה נאלצה להכיר בקיומן של הרפובליקה הציסאלפינית (Repubblica Cisalpina) וברפובליקה הליגורית שהיו למדינות חסות צרפתיות בצפון איטליה.
חלקו החסוי של ההסכם מסר שטחים נוספים הנמצאים כיום במערב גרמניה לשליטת צרפת והבטיח לה חופש שיט בריין, במאס ובמוזל. אזור זלצבורג נמסר לחסות אוסטרית וזו ויתרה מצידה על שטחים בגדה השמאלית של הריין העילי ואשר סופחו בשלב מאוחר יותר לשווייץ.
הסכם קמפו פורמיו היה פרי משא ומתן שנמשך חמישה חודשים וחזר למעשה על המוסכם בהסכם שביתת הנשק שנחתם בלאובן (Leoben) בשטיריה מ-17 באפריל 1797. ההסכם קרוי על שם הכפר הסמוך לאודינה בצפון איטליה שבו נחתם (כיום קמפופורמידו - Campoformido).
ההסכם לא מומש מעולם במלואו, עקב קשיים בביצוע העברות השטחים שסוכמו בו ואי-הסכמות לגבי שטחים נוספים. הצדדים נותרו חשדנים זה כלפי זה, והאוסטרים החלו לכרות בריתות צבאיות עם אויביה האחרים של צרפת כחלק מגיבוש הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. ב-1799 התחדש פורמלית מצב המלחמה בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, פחות משנה וחצי לאחר חתימת הסכם השלום. השפעתו ארוכת הטווח הבולטת של ההסכם היא ביטולה של רפובליקת ונציה, והפיכתם של האיים היוניים ואיים יווניים נוספים לישויות נבדלות.
מגרון (יישוב מקראי)
מגרון הוא יישוב מקראי בתחומי נחלת שבט בנימין, באזור נחל מכמש בבנימין. היישוב מופיע בתנ"ך בתיאור מלחמת שאול עם פלשתים, ובמסע סנחריב לעבר ירושלים. בתיאורים המקראיים מופיע היישוב בסמיכות למקומות אחרים, דבר המקל על זיהוי מקומו המשוער.
מגרון מוזכר לראשונה בתיאור קרב היחיד של יהונתן עם מחנה פלשתים באזור נחל מכמש:
לפי מקור זה נמצא מגרון, שבו ישב שאול, מדרום לנחל מכמש וליישוב העתיק מכמש, שנמצא מצדו הצפוני של הנחל, בו ישב מחנה הפלשתים.
תיאור מסע סנחריב מצפון לדרום לכיוון ירושלים בתקופת המלך חזקיהו, מציין את מיקומו של מגרון דווקא מצפון למכמש:
יהודה אליצור הסביר את הסתירה לכאורה, באשר למיקומו של מגרון בכך שהנחלות המרוחקות של כפר קרויות על שמו, ולכן היישוב מגרון היה אומנם מצפון לנחל מכמש, אך נחלותיו הגיעו עד לדרומו, ונחלות הכפר קרויות בשם הכפר. לכן מתואר מקום שאול מדרום לנחל מכמש כ'מגרון' היות שאדמות אלו היו נחלת היישוב מגרון, אף שהיה צפונית משם, וישנם יישובים סמוכים יותר למקום, כגון מכמש. רמז לדבר זה מוצא אליצור בתיאור גאוגרפי של כפריים פלסטינים, המתארים מקום לפי הכפר שבידו הבעלות על האדמות, ולא לפי היישוב הקרוב ביותר גאוגרפית.
לפי הסבר זה, התיאור המקראי של המקום, מצפון למכמש העתיקה, מתאים לאזור הכללי בו ממוקם כיום המאחז מגרון, היושב מצפון מערב לנחל מכמש, כ-2 ק"מ מצפון למכמש העתיקה, היא הכפר הפלסטיני מכמס.
טלמטיקה
בהמשך, המושג התרחב וכיום הוא מתייחס למגוון רחב של מערכות טלקומוניקציה - החל ממערכות ניווט לרכב, דרך תקשורת סלולרית, מערכות שמאפשרות גלישה באינטרנט, קריאה ומשלוח של דואר אלקטרוני, ניהול יומנים, תחזוקת מכוניות ועוד.