cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תור הזהב של הרדיו
הקלטות רדיו ביתי בארצות הברית
הקלטות ביתיות של שידורי רדיו החלו בשנות ה-30 וה-40. החל משנת 1930 תועדו דוגמאות. בשנים אלו בוצעו הקלטות ביתיות עם מקליטי תקליטים, שרובם היו מסוגלים לאחסן רק כארבע דקות של תוכנית רדיו בכל צד של תקליט 78 סל"ד בגודל 12 אינץ'. רוב ההקלטות הביתיות נעשו על גבי תקליטים קצרים אף יותר בגודל עשרה אינץ' או יותר. חלק ממקליטי תקליטים ביתיים הציעו אפשרות של מהירות 33 ושליש סל"ד, ששימשה לתמלולים חשמליים, ואיפשרה ביצוע הקלטה באורך של יותר מפי שניים, אם כי באיכות שמע מופחתת. ציוד הקלטה משרדי נדרש לעיתים לביצוע הקלטות של שידורי רדיו, אך איכות השמע של מכשירים אלה הייתה ירודה וההקלטות שהתקבלו היו במערכים (פורמטים) מוזרים שהיו צריכים להיות מושמעים בציוד דומה. בשל הוצאות מקליטים ומגבלות אמצעי ההקלטה, הקלטה ביתית של שידורים לא הייתה נפוצה בתקופה זו ולרוב הוגבלה לקטעים קצרים.
עם זמינותם של מקליטי חוטים מגנטיים לשימוש ביתי, בשנת 1947, הוקל מעט המחסור בציוד הקלטה ביתי. אלה היו מסוגלים להקליט שידור של שעה על סליל קטן של חוט בודד, ואם פלט אודיו של רדיו איכותי הוקלט ישירות, ולא על ידי החזקת מיקרופון אל הרמקול שלו, איכות הצליל המוקלט הייתה טובה מאוד. עם זאת, מכיוון שהחוט לא היה זול, ניתן היה לעשות בו שימוש חוזר, בדומה לסרט מגנטי, כדי לבצע הקלטות חדשות. נראה שרק שידורים שלמים בודדים שרדו על המדיום הזה. למעשה, היו מעט הקלטות ביתיות של תוכניות רדיו שלמות עד לתחילת שנות ה-50, אז הוצגו לשוק מקליטי קלטות סליל-אל-סליל שהיו זמינים יותר ויותר לשימוש ביתי.
תקליטי תמלול חשמליים
לפני שנות החמישים המוקדמות, כאשר רשתות רדיו ותחנות מקומיות רצו לשמר שידור חי, הן עשו זאת באמצעות תקליטי פונופון מיוחדים, הידועים בשם "תמלולים חשמליים" (ETs), שנעשו על ידי חיתוך חריץ מאופנן קול לתוך תקליט ריק. בהתחלה, בתחילת שנות ה-30, התקליטים הריקים השתנו הן בגודל והן בהרכב, אך לרוב הם היו עשויים אלומיניום חשוף והחריץ היה מחורץ במקום חתוך. בדרך כלל, ההקלטות המוקדמות ביותר לא נעשו על ידי הרשת או תחנת הרדיו, אלא על ידי שירות הקלטות פרטי שהתקשר עם נותן החסות לשידור או עם אחד מהמבצעים. תקליטי האלומיניום החשופים היו בדרך כלל בקוטר של 10 או 12 אינץ' והוקלטו במהירות הסטנדרטית של 78 סיבובים לדקה, מה שאומר שמספר צדדי תקליט נדרשו כדי להכיל תוכנית של 15 דקות בלבד. בסביבות שנת 1936, תקליטים מבוססי אלומיניום בגודל 16 אינץ' מצופים בלכה תאית חנקנית, הידועים בכינויים "אצטט" והוקלטו במהירות של 33 ושליש סל"ד, אומצו על ידי הרשתות ותחנות רדיו בודדות כמדיום הסטנדרטי להקלטת שידורים. ביצוע הקלטות אלה, לפחות למטרות מסוימות, הפך אז לשגרה. חלק מהתקליטים הוקלטו באמצעות חריץ עם אפנון אנכי של "גבעה ועמק", במקום אפנון "צדדי" מצד לצד שהיה מצוי בתקליטים לשימוש ביתי באותה תקופה. התקליטים הגדולים במהירות איטית יכלו בקלות להכיל חמש-עשרה דקות מכל צד, מה שאיפשר להקליט תוכנית של שעה על שני תקליטים בלבד. הלכה הייתה רכה יותר מהשלאק או הויניל ונשחקה מהר יותר מה שאיפשר רק כמה השמעות עם ראשי המקול ומחטי הפלדה, שהיו בשימוש, לפני שנשמעה ההידרדרות קולית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפך האלומיניום לחומר הכרחי למאמץ המלחמתי והיה במחסור. הדבר גרם לחיפוש אלטרנטיבה לבסיס שעליו יש לצפות את הלכה. זכוכית, למרות חיסרון השבריריות הברור שלה, שימשה מדי פעם בשנים אלו מכיוון שיכלה לספק משטח חלק ואחיד לחלוטין עבור מאסטרינג ויישומים קריטיים אחרים. חלקי הקלטה על בסיס זכוכית נכנסו לשימוש כללי במשך שנות המלחמה.
הקלטת חוט מגנטי
בסוף שנות ה-40, מכשירי הקלטת חוטים מגנטיים הפכו לאמצעי נפוץ להקלטת תוכניות רדיו. בעקבות כך, על בסיס חישוב עלות לדקה, היה פחות יקר להקליט שידור על חוט מאשר על תקליטים. התוכנית בת השעה שדרשה את ארבעת הצדדים של שני תקליטים בגודל 16 אינץ' יכלה להיות מוקלטת בשלמותה על סליל יחיד של חוט בקוטר של פחות משלושה אינצ'ים ובעובי של כחצי אינץ'. אמינות הקול של הקלטת חוט מגנטי טובה הייתה דומה לזו תקליטי אצטט. בנוסף, החוט המגנטי היה כמעט בלתי ניתן להריסה, אך עד מהרה הוא הפך לטכנולוגיה מיושנת שהוחלפה על ידי הסרט המגנטי, הניתן לניהול ולעריכה בקלות רבה יותר.
קלטות סלילים מגנטיים
בינג קרוסבי הפך לתומך הגדול הראשון של הקלטת הסרט המגנטי לרדיו, והוא היה הראשון להשתמש בו ברדיו ברשת, לאחר שערך תוכנית הדגמה ב-1947. לקלטות היו מספר יתרונות על פני שיטות הקלטה קודמות. כשהיא פועלת במהירות גבוהה מספיק, היא עשויה להשיג אמינות קול גבוהה יותר מאשר תקליטי תמלול חשמליים וחוט מגנטי. ניתן היה לערוך תקליטים רק על ידי העתקת חלקים מהם לתקליט חדש, אולם, ההעתקה גררה ירידה באיכות השמע. ניתן היה לחלק את החוט ולחבר את הקצוות יחד על ידי קשר, אבל התיל היה קשה לטיפול מסוג זה והחיבורים הגסים היו בולטים מדי. ניתן היה לערוך סרט על ידי חיתוך עם להב וחיבור מסודר של הקצוות יחד עם סרט דבק. בתחילת 1949 הושלם המעבר מהופעות חיות, שנשמרו על גבי תקליטים, להופעות שהוקלטו מראש על סרט מגנטי לשידור מאוחר יותר עבור תוכניות ברשתות הרדיו. עם זאת, עבור ההפצה הפיזית של תוכניות מוקלטות מראש לתחנות בודדות, הטבעות ויניל 16 אינץ' ב-33 ושליש סל"ד, היו זולות יותר לייצור בכמויות עותקים זהים בהשוואה לקלטות, והמשיכו להיות סטנדרטיות גם לאורך שנות ה-50.
זמינות ההקלטות
רובם הגדול של שידורי הרדיו החיים לפני מלחמת העולם השנייה אבדו. רבים מעולם לא תועדו ומעט הקלטות מתוארכות לתחילת שנות ה-30. קיימות מספר דרמות רדיו ששודרו החל מאמצע שנות ה-30 והארכיון שלהן שלם או כמעט שלם. ככלל, ככל שתאריך ההקלטה מוקדם יותר, כך קטן הסיכוי שהיא שרדה. עם זאת, מספר לא מבוטל של תוכניות סינדיקציה מתקופה זו שרדו מכיוון שהעותקים שלהן הופצו באופן נרחב. הקלטות של שידורי רשת חיים משנות מלחמת העולם השנייה השתמרו בצורת עותקי ויניל דחוסים, שהונפקו על ידי שירות הרדיו של הכוחות המזוינים (AFRS) ושרדו בשפע יחסי. תוכניות סינדיקציה ממלחמת העולם השנייה ומשנים מאוחרות יותר שרדו כמעט כולן. בעבר, רשתות הרדיו הקליטו מראש את ההופעות החיות שלהן על סרט מגנטי לשידור מאוחר יותר ברשת, אך לא הפיצו עותקים פיזיים, והקלטות היקרות, בניגוד לתקליטי תמלול חשמלי ("ET"), ניתנות למחיקה ושימוש חוזר (מאחר שבעידן המגמות המתפתחות כמו טלוויזיה ורדיו-מוזיקה, האמינו שלהקלטות אלו לא יהיו כמעט שידורים חוזרים או ערך מכירה חוזרת). לפיכך, בעוד שסדרות רדיו, ששודרו בשעות השיא (פריים טיים) ברשתות מסוימות מתקופה זו קיימות במלואן או כמעט במלואן, במיוחד המפורסמות והארוכות שביניהן, לסדרות פחות בולטות או קצרות יותר עשויים להיות רק קומץ פרקים ששרדו מהן. הקלטות הדגמה (Aircheck), הקלטות א-פורמליות של מופעים שלמים שנעשו על ידי, או בהוראת, אנשים לשימושם הפרטי, עוזרים לפעמים להשלים פערים אלו. התוכן של הקלטות שנעשו באופן פרטי של שידורים חיים מהמחצית הראשונה של שנות ה-30 יכולים לעניין לעיתים במיוחד, שכן מעט חומר חי מאותה תקופה שרד. איכות הצליל של הקלטות פרטיות מוקדמות היא לרוב ירודה, אם כי במקרים מסוימים הדבר נובע בעיקר משימוש בחרט השמעה שגוי, שעלול לפגוע קשות בכמה סוגי תקליטים יוצאי דופן.
רוב התוכניות של תור הזהב במחזור בקרב אספנים - בין אם בקלטת אנלוגית, בתקליטור או בצורת קובצי MP3 - מקורן בתקליט תמלול אנלוגי בגודל 16 אינץ', אם כי חלקן הן הקלטות שידורי AM. במקרים רבים, ההקלטות במחזור פגומות (איכותן ירודה), מכיוון שהקלטה דיגיטלית ללא אובדן עבור שוק הביתי הגיעה רק לקראת סוף המאה העשרים.
אספנים הכינו ושיתפו הקלטות על קלטות מגנטיות אנלוגיות, המדיום המעשי היחיד, שהיה זול יחסית, תחילה על סלילים מגנטיים, ואז קלטות שמע. "שיתוף" פירושו בדרך כלל הכנת קלטת כפולה. הם חיברו שני מקליטים, ניגנו באחד והקליטו בשני. הקלטות אנלוגיות לעולם אינן מושלמות, והעתקת הקלטה אנלוגית מכפילה את הפגמים. עם שמיעת איכות ההקלטות הקדומות ביותר ניתן אפילו לומר שהוא נוגן מרמקול של מכונה אחת ונכנס דרך המיקרופון של השנייה. הצליל העמום, הנשירה, השינויים הפתאומיים באיכות הצליל, גובה הצליל הלא יציב ופגמים אחרים, הנשמעים לעיתים קרובות מדי, הם כמעט תמיד פגמי העתקת קלטת שהצטברו. בנוסף, הקלטות מגנטיות, אלא אם כן נשמרו בארכיון, נפגעות בהדרגה מהשדה המגנטי של כדור הארץ.
איכות השמע של תקליטי המקור, כאשר שרדו ללא פגע וניתנים לגישה ומדובבים מחדש, בדרך כלל נמצאה ברורה למדי ולא מעוותת ולפעמים טובה להדהים. זאת למרות, שכמו כל תקליטי הפונופון, הם חשופים לבלאי ולהשפעות סביבתיות כמו שפשופים, שריטות, וכניסת אבק דק פנימה. תוכניות רבות משנות הארבעים שרדו רק בגרסאות AFRS ערוכות, אם כי חלקן קיימות הן בצורת המקור והן בצורת AFRS.
נכון לשנת 2020, אוסף Old Time Radio בארכיון האינטרנט מכיל 5,121 הקלטות. קבוצה פעילה של אספנים מזמינה באופן דיגיטלי, באמצעות CD או הורדה, אוספים גדולים של תוכניות. האתר RadioEchoes.com מציע 98,949 פרקים באוסף שלהם, אך לא כל הקבצים שייכים לשידורי הרדיו של זמנים עברו.
ארצות הברית
לאורך שנות ה-50 המשיך שידורן של מספר תוכניות ותיקות ברשתות ובתחנות הרדיו, אם כי במספרים הולכים ופוחתים, גם לאחר שמקבילותיהן בטלוויזיה כבשו את הציבור הרחב. גורם אחד שעזר לחסל אותן לחלוטין היה האבולוציה של המוזיקה הפופולרית (כולל התפתחות הרוק אנד רול), שהובילה להולדת פורמט 40 המובילים ברדיו. שידור של 40 המובילים יכול היה להיות מופק באולפן קטן בתחנה מקומית עם צוות מינימלי. זה טרף את הקלפים למקומן של רשתות הרדיו בשירות מלא ולמעשה, זירז את סופם של כל תסריטי דרמות הרדיו שתוכננו עד 1962. הרדיו כשלעצמו שרד, בין השאר הודות לפיתוח הרדיו טרנזיסטור, וההתקנה הקבועה בכלי רכב, מה שהפך את המדיום נייד למרחקים בהשוואה לטלוויזיה. תחנות בשירות מלא שלא אימצו את ה-40 המובילים, המוזיקה היפה והקלילה או סגנון "מוזיקת אמצע הדרך" פיתחו בסופו של דבר את הרדיו החדשותי באמצע שנות ה-60.
לקומדיות ודרמות רדיו מתוסרטות ברוח "הרדיו של זמנים עברו" יש נוכחות מוגבלת ברדיו האמריקאי. מספר סדרות תיאטרון רדיו עדיין בהפקה בארצות הברית, ומשודרות בדרך כלל בימי ראשון בערב. אלה כוללות סדרות מקוריות כמו "תיאטרון הדמיון" (Imagination Theatre) ועיבוד רדיו לסדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" (The Twilight Zone), כמו גם אוספים חוזרים כמו הסדרה היומית הפופולרית "כשהיה הרדיו" (When Radio Was) ו"תור הזהב של תיאטרון הרדיו" (Golden Age of Radio Theatre) של רשת רדיו ארצות הברית של אמריקה (USA Radio Network's), ותוכניות שבועיות כמו "השידור הגדול" (The Big Broadcast) ב-WAMU בהנחיית מורי הורביץ. תוכניות אלו משודרות, בדרך כלל, בשעות לילה מאוחרות או בסופי שבוע בתחנות AM קטנות. תוכנית הרדיו של קארל אמרי בסינדיקציה ארצית, הוליווד 360, כוללת 5 פרקי רדיו מתקופת תור הזהב בכל שבוע במהלך השידור בן 5 השעות שלו. התוכנית של אמרי מושמעת ביותר מ-100 תחנות רדיו מחוף לחוף וב-168 מדינות ברדיו של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. אוספי שידורים חוזרים מקומיים נשמעים גם, בעיקר בתחנות רדיו ציבוריות. סיריוס אקס.אם. רדיו (Sirius XM Radio) מתחזק ערוץ "קלאסיקות רדיו" (Radio Classics) שמשדר ללא הפסקה ומוקדש לשידורים חוזרים של תוכניות רדיו וינטג'.
החל משנת 1974, סיפק גאריסון קיילור, באמצעות תוכניתו המאוחדת בת שעתיים, המדריך לחיים בכפר, הפקות "מוזיאון חי", טון וחווית מאזינים מעידן תור הזהב של הרדיו במשך מספר עשורים לאחר קיצו. התכנית רצה עד 2016 עם קיילור כמנחה, שהפיק בשידור חי בתיאטראות ברחבי הארצות הברית, תוך שימוש באותם אפקטים קוליים וטכניקות שידור של התקופה. התוכנית כללה קטעים שהיו ביצועים קרובים (בצורת פרודיה) לסוגות ספציפיות של עידן זה, כולל מערבונים ("מאובק ושמאלי, חיי הבוקרים"), פרוצדורות בלשיות ("גיא נואר, עין פרטית") ואפילו פרסום באמצעות פרסומות בדיוניות. קיילור גם כתב רומן, WLT: A Radio Romance המבוסס על תחנת רדיו של עידן זה - כולל גרסה מסופרת באופן אישי עבור המציאות האולטימטיבית. עם פרישתו של קיילור, המנחה המחליף, כריס ת'יל, בחר לאתחל את התוכנית (מאז ששמה שונה ל"חי מכאן" (Live from Here) לאחר שהסינדיקטור ניתק את הקשרים עם קיילור) ולבטל חלק ניכר ממאפייני הרדיו של זמנים עברו בפורמט; התכנית בוטלה, בסופו של דבר, בשנת 2020 עקב בעיות פיננסיות ולוגיסטיות.
מופעי וינטג' והפקות אודיו חדשות באמריקה נגישות באופן נרחב יותר מהקלטות, באמצעות שידורי לוויין ואינטרנט, ולא דרך רדיו AM ו-FM רגילים. הפסטיבל הלאומי לתיאטרון אודיו הוא ארגון ארצי וכנס שנתי ששומר על אומנויות האודיו - במיוחד דרמת אודיו - וממשיך לערב בשורותיו שחקני קול ותיקים ואת ותיקי OTR. קודמתה, סדנת הרדיו של ה-Midwest Radio Theatre, התארחה לראשונה על ידי ג'ים ג'ורדן, מתהילת פיבר מקגי ומולי, ונורמן קורבין ייעץ לארגון.
אחת מתוכניות הרדיו המשודרות לאורך הזמן הרצוף ביותר, שחוגגות עידן זה, היא "ימי הזהב של הרדיו", שהתארחה בשירות הרדיו של הכוחות המזוינים במשך יותר מ-20 שנה ובסך הכל במשך יותר מ-50 שנה על ידי פרנק ברזי, שגם שיחק את "ביבר הקטן" בתוכנית Red Ryder כשחקן ילדים.
אחת התוכניות הבודדות שעדיין פועלות מהעידן הקודם של הרדיו היא תוכנית נוצרית בשם Unshackled! התוכנית השבועית בת חצי שעה, שהופקה בשיקגו על ידי Pacific Garden Mission, משודרת ברציפות מאז 1950. התוכניות נוצרות באמצעות טכניקות משנות ה-50 (כולל אפקטים קוליים תוצרת בית) ומשודרות ברחבי ארצות הברית וברחבי העולם באמצעות אלפי תחנות רדיו.
כיום מופיעים אמני רדיו מהעבר בכנסים הכוללים יצירה מחדש של מופעים קלאסיים, כמו גם מוזיקה, מזכרות ופאנלים היסטוריים. הגדול מבין האירועים הללו היה ועידת ידידי הרדיו של זמנים עברו, שהתקיימה בניוארק, ניו ג'רזי, שקיימה את הכנס האחרון שלה באוקטובר 2011 לאחר 36 שנים. אחרים כוללים את REPS בסיאטל (יוני), SPERDVAC בקליפורניה, ועידת Cincinnati OTR & Nostalgia (אפריל), ואמנת הנוסטלגיה של אמצע האוקיינוס אטלנטי (ספטמבר). ותיקי ועידת ידידי הרדיו של זמנים עברו, כוללים את היו"ר סטיבן מ. לואיס מ-The Gotham Radio Players, מגי תומפסון, המוציאה לאור של מדריך הקומיקס לרכישת ספרי הקומיקס, קרייג ויצ'מן מלהקת הדרמה האודיוית קוויקסילבר אודיו תיאטרון והפובליציסט הוותיק של ה-FOTR שון דוהרטי. הם השיקו אירוע ממשיך-דרכו, "חוגגים תיאטרון אודיו - ישן וחדש" (Celebrating Audio Theatre - Old & New), שהתקיים ב-12–13 באוקטובר 2012.
דרמות רדיו מתקופת תור הזהב משוחזרות לעיתים כמופעי במה חיים באירועים כאלה. קבוצה אחת כזו, בראשות הבמאי דניאל סמית', מבצעת יצירות מחודשות של דרמות רדיו עתיקות יומין במרכז רגינה א' קוויק לאמנויות באוניברסיטת פיירפילד מאז שנת 2000.
יום השנה ה-40 למה שנחשב בדרך כלל לסוף עידן הרדיו של זמנים עברו (השידורים האחרונים של Yours Truly, Johnny Dollar ו-Suspense ב-30 בספטמבר 1962) צוין בפרשנות ל-NPR All Things Considered.
קומץ תוכניות רדיו מהתקופה ההיא נותרו בהפקה, כולן מהסוגי חדשות, מוזיקה או שידורים דתיים: גרנד אול אופרי (1925), Music and the Spoken Word (1929), The Lutheran Hour (1930) ), ה-CBS World News Roundup (1938), King Biscuit Time (1941) ו-Renfro Valley Gatherin' (1943). מתוכם, כולם מלבד האופרי שומרים על האורך הקצר המקורי שלהם של 30 דקות או פחות. ה-Wheeling Jamboree מונה תוכנית מוקדמת יותר בתחנה מתחרה כחלק מההיסטוריה שלה, ועוקבת אחר השושלת שלה עד 1933.
מוצג תחייה/קומדיה מערבי Riders in the Sky הפיק את סדרת הרדיו Riders Radio Theatre בשנות השמונים והתשעים וממשיך לספק קומדיית מערכונים בתוכניות רדיו קיימות, כולל Grand Ole Opry, Midnite Jamboree ו-WoodSongs Old-Time Radio Hour.
בשאר העולם
שידורים סדירים של מחזות רדיו נשמעים גם - בין היתר - באוסטרליה, קרואטיה, אסטוניה, צרפת, גרמניה, אירלנד, יפן, ניו זילנד, נורווגיה, רומניה ושוודיה. בבריטניה, דרמת רדיו תסריטאית כזו נמשכת ב-BBC Radio 3 ו (בעיקר) ב-BBC Radio 4, תחנת הרדיו השנייה בפופולריותה במדינה, כמו גם בערוץ השידור החוזר BBC Radio 4 Extra, שהיא התחנה השביעית בפופולריותה שם.
אולריק פלסנר
אולריק פלסנר, או בשמו המלא ג'יימס יוהאן אולריק פלסנר (בדנית: James Johannes Ulrik Plesner; 13 ביולי 1930 – 2 ביוני 2016) היה אדריכל ישראלי ממוצא דני.
ביוגרפיה
פלסנר נולד בפירנצה, ובגיל ארבע עבר עם הוריו לדנמרק. אביו היה צייר והיסטוריון דני שעשה בפירנצה את לימודיו לדוקטורט בהיסטוריה של ימי הביניים. אמו, אמנית ובת של יצרן ויסקי סקוטי, ברחה ממשפחתה לאיטליה, שם נפגשו השניים. בשנת 1938 נפטר אביו מדלקת התוספתן. אביו החורג, קאר קלינט, היה אדריכל ומעצב דני. לדברי פלסנר אימו הייתה קתולית מאמינה. הוא ראה עצמו כבודהיסט.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, עבר פלסנר ללמוד אדריכלות באקדמיה הדנית. לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון, קיבל הזמנה מהאדריכלית מינט דה סילווה (minnette de silva) לעבוד עמה בסרי לנקה בעקבות זכייתו בפרס שלישי בתחרות לעיצוב פסל לבודהה בניו דלהי. אחר כך היה שותפו של האדריכל ג'פרי באווה, ופתח משרד אדריכלים ובית ספר לאדריכלות. בסוף שנות השישים עזב את סרי לנקה לאחר שהשלטון בה התחלף לשלטון קומוניסטי.
בסוף שנות השישים הגיע פלסנר לישראל לצורך תכנון מלון הילטון. במהלך הביקור פגש את הסטודנטית תמר ליבס (לימים פרופסור לתקשורת באוניברסיטה העברית). ליבס חזרה עמו לסרי לנקה. הם התחתנו, בסוף שנות השישים עזב פלסנר את סרי לנקה ועבר ללונדון, שם עבד במשך חמש שנים במשרד האדריכלות "arup associates".
בסוף 1970 השתתף פלסנר בדיון על תוכנית אב לירושלים של אביה השמשוני וביקר את התוכנית על שאינה מתייחסת לירושלים כעיר ייחודית. בשנת 1972 עבר פלסנר לישראל עם משפחתו, ובשנת 1974 מונה על ידי ראש עיריית ירושלים טדי קולק למהנדס העיר ירושלים, והוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1976. הוא סייע בתכנון פרויקטים בעיר כגן בלומפילד, גן פעמון הדרור, ואולם הכדורסל במלחה, ששימש את קבוצת הפועל ירושלים. בסוף שנות השמונים תכנן את בית גבריאל שעל גדות הכנרת.
לפלסנר ולליבס נולדו שלושה ילדים: דניאלה ומיה, שתיהן אדריכלות, שהיו שותפות במשרדו של אביהן, ויוחנן פלסנר, לשעבר חבר הכנסת מטעם קדימה, וכיום נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה.
פלסנר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ליפשיץ לירושלים יפה (1983), פרס אדריכלות מטעם קרן דרייר (1987), מדליית האקדמיה המלכותית אקרסברג עבור הישג אמנותי (1987), פרס ניקרדיט לאדריכלות (1987), פרס למרכז המסחרי הטוב ביותר באירופה (מרכז הילרוד שבדנמרק, 1993), פרס רכטר (יחד עם "ספקטור-עמישר אדריכלים") עבור התכנון הטוב ביותר בישראל (בית גבריאל, 1994), פרס יקיר ישראל (בית גבריאל, 1994), מדליית הנסן - הכבוד הגבוה ביותר לאדריכל בדנמרק (פברואר 2011), "אות העיצוב" 2007 על תכנון מרכז החתירה על-שם דניאל בתל אביב, ופרס יקיר עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל (2015).
אדי קלי
אדוארד פטריק "אדי" קלי (אנגלית: Edward Patrick "Eddie" Kelly; נולד ב-7 בפברואר 1951 בגלאזגו) הוא כדורגלן עבר סקוטי.
קלי שיחק עבור המועדון פוסילפארק, וביולי 1966 היגר לאנגליה והצטרף למועדון הכדורגל ארסנל מלונדון; שנה וחצי לאחר מכן הוא חתם על חוזה המקצוען שלו. קלי היה שחקן הרכב קבוע בקבוצת המילואים ובנבחרת סקוטלנד עד גיל 23, וערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק נגד שפילד ונסדיי ב-6 בספטמבר 1969. בעונה זו (1969/1970) הוא השתתף ב-16 משחקי ליגה, והבקיע את אחד מהשערים בגמר גביע ערי הירידים מול אנדרלכט.
עונתו הבאה של קלי הייתה טובה יותר. הוא השתתף ב-34 משחקים בעונת הדאבל, ועלה כמחליף במשחק גמר גביע ה-FA מול ליברפול, שבו הבקיע את שער השוויון; הוא היה המחליף הראשון שמבקיע במשחק הגמר של הטורניר. דקות אחדות לאחר מכן הבקיע צ'ארלי ג'ורג' את שער הניצחון של ארסנל.
שתי העונות הבאות של ג'ורג' לא היו טובות כיוון שסבל מפציעה, אך בעונת 1974/1975 הוא חזר להרכב הראשון. בגיל 23 הוא זכה לענוד את סרט הקפטן של ארסנל; רק טוני אדמס זכה לענוד את הסרט בגיל צעיר יותר. אולם, בעונה שלאחר מכן איבד קלי את מקומו בהרכב והחליט לעזוב את ארסנל. הוא הצטרף לקבוצת קווינס פארק ריינג'רס בספטמבר 1976, לאחר שהשתתף ב-222 משחקים במדי ארסנל.
קלי שיחק בריינג'רס במשך עונה אחת בלבד לפני שהוחתם בלסטר סיטי על ידי פרנק מקלינטוק בקיץ 1977. הוא שיחק בסיטי במשך שלוש עונות, שבהן השתתף ב-119 משחקים והבקיע 3 שערים. הסיטי ירדו לליגה השנייה ב-1979, אך עונה אחת לאחר מכן חזרו והעפילו לליגה הראשונה. לאחר מכן שיחק קלי בנוטס קאונטי, בורנמות' וטורקי יונייטד, ולבסוף פרש מכדורגל. קלי מתגורר בטורקי, ועובד בחברת זכוכית.
רנדי סמית'
רנדולף "רנדי" סמית' (באנגלית: Randolph "Randy" Smith; 12 בדצמבר 1948 – 4 ביוני 2009) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1983, בעמדת הקלע. לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים של 16.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק.
בין פברואר 1972 למרץ 1983 קבע שיא NBA של 906 משחקים רצופים בהם שותף (בשנת 1997 שבר איי סי גרין את שיאו של סמית'). ב-8 עונותיו הראשונות ב-NBA שיחק עבור קבוצת באפלו ברייבס/סן דייגו קליפרס, ונכון לשנת 2017 ניצב סמית' במקום הראשון בתולדות הקליפרס בקטגוריות הנקודות (12,735), משחקים (715), דקות משחק (24,393) וחטיפות (1,072), ובמקום השני באסיסטים (3,498).
נעורים ומכללות
סמית' נולד וגדל בכפר בלפורט שבלונג איילנד, ניו יורק. כתלמיד ב"תיכון בלפורט" קבע את שיא המדינה בקפיצה לגובה על 1.98 מטרים, וכסטודנט במכללת המדינה של באפלו הצטיין בקבוצות הכדורסל, הכדורגל ובמספר ענפי אתלטיקה. בארבע שנותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של המכללה (1967–1971) קלע 23.1 נקודות בממוצע למשחק, ובעונתו האחרונה נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות.
באפלו ברייבס/סן דייגו קליפרס
סמית' נבחר על ידי קבוצת באפלו ברייבס בבחירה ה-104 של דראפט ה-NBA לשנת 1971. על אף שנבחר בסיבוב השביעי של הדראפט, הוחתם סמית' על חוזה בבאפלו בזכות היכולת הגבוהה שהפגין במחנה האימונים שלפני עונת. כבר בעונת הרוקי שלו קיבל דקות משחק רבות וקלע 13.4 נקודות בממוצע למשחק כשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה. בעונה הבאה צירפו הברייבס את כוכב ליגת המכללות בוב מקאדו, שבשנים הבאות יצר יחד עם סמית' את אחד מצמדי השחקנים המוכשרים והמלהיבים ב-NBA. סמית' עצמו בלט באותה תקופה כשחקן מהיר ואתלטי במיוחד, שמלבד תרומתו בצבירת נקודות הצטיין גם כשחקן הגנה זריז שמרבה לחטוף כדורים.
בכל אחת מחמש עונותיו הראשונות שיפר את תפוקתו ההתקפית, כאשר בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA לאחר שהציג ממוצעים עונתיים של 21.8 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-5.9 אסיסטים למשחק. בסיום אותה עונה נבחר בפעם היחידה בקריירה לחמישייה השנייה של העונה. בעונת שיפר את שיאו האישי עם ממוצע של 24.6 נקודות למשחק, ונבחר בשנית להשתתף במשחק האולסטאר, שהפך בעצמו לאחד מרגעי השיא בקריירה של סמית'; באותו משחק רשם שורה סטטיסטית של 27 נקודות, 7 ריבאונדים ו-6 אסיסטים כשחקן מחליף, וזכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר.
מתוך שמונה עונותיו כשחקן הברייבס/קליפרס, בשלוש בלבד העפיל עם קבוצתו לפלייאוף ה-NBA (תחת המאמן ג'ק רמזי), ובכל שלוש המקרים הודח בשלב חצי גמר המזרח.
סוף הקריירה
לקראת עונת נשלח סמית' בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לבחירת דראפט עתידית. בשתי עונותיו עם הקאבלירס המשיך להציג יכולת טובה כשקלע 16.1 נקודות בממוצע למשחק, אך הקבוצה רשמה מאזן מצטבר של 65 ניצחונות ו-99 הפסדים ולא העפילה לפלייאוף.
בסיום עונת נשלח בטרייד לניו יורק ניקס, במדיה שיחק במשך עונה אחת, ולקראת עונת  חתם על חוזה בסן דייגו קליפרס. ב-3 בנובמבר 1982 השתתף במשחקו ה-845 ברציפות, בהפסד קבוצתו לפילדלפיה 76', ובכך שבר את שיא הליגה הקודם למשחקים רצופים שהחזיק עד אז ג'וני קר. ב-15 במרץ 1983 שיחררו הקליפרס את סמית', ובכך נעצר רצף המשחקים הרצופים על 906. שלושה ימים לאחר מכן חתם בקבוצת אטלנטה הוקס בה שיחק עד סוף אותה עונה, בסיומה פרש ממשחק, בגיל 34.
בעת פרישתו היה סמית' החוטף המצטיין בתולדות הליגה, עם 1,403 חטיפות בסך הכול (רישום חטיפות ב-NBA החל בעונת ). כמו כן פרש כשחקן המוביל של מועדון הברייבס/קליפרס בקטגוריות סטטיסטיות רבות, ביניהן: משחקים (715), דקות משחק (24,393), נקודות (12,735), סלי שדה (5,214), קליעות עונשין (2,304), אסיסטים (3,498), חטיפות (1,072) ועבירות (2,018).
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו שימש במשך מספר שנים כ"מנהל משק" בקבוצות NBA, ולאחר מכן אימן בליגת ה-CBA. בשנים הבאות עבד ב"קזינו מוהיגן סאן" שבמונטוויל, קונטיקט.
ב-4 ביוני 2009 נפטר סמית' כתוצאה מהתקף לב במהלך אימון ריצה במתחם הקזינו שבו עבד.
מנדל לפין
רבי מנחם מֶנְדְל לֶפִין מסָטָנוב ("סָטָנוֹבֶר"; לעיתים: ממיקולאייב; בכתיב יידי: מענדל או מענדיל לעפין (סאַטאַנאָווער או מיקאָלאַיעווער), בקיצור רמ"ל; 1749, סטנוב, פודוליה, האיחוד הפולני-ליטאי – ו' בתמוז תקפ"ו, 9 ביולי 1826, טארנופול, גליציה, האימפריה האוסטרית) היה מראשוני תנועת ההשכלה היהודית בפולין, מתרגם ומחבר ספרות עממית בעברית וביידיש.
ביוגרפיה
לֶפין (כנראה שיבוש של "לוין") נולד בעיירה סטנוב (Сатанів) בחבל פודוליה שבאוקראינה. בעקבות קריאת ספר האלגברה מהמאה השבע עשרה "אלים" של יש"ר מקנדיאה החל בלימודים כלליים, מעבר ללימודים היהודיים המסורתיים.
ב-1780 עבר לעיר ברלין שבפרוסיה, ושם פגש את משה מנדלסון והתוודע לחוג המשכילים שסביבו. לפי עצת מנדלסון תרגם לעברית את ספר הרפואה העממית "רפואות העם" מאת הרופא השווייצרי טיסו (Tissot), על פי התרגום הגרמני. התרגום שולב בספרו "מודע לבינה" (ברלין תקמ"ט 1789), שכולל גם את "אגרות החכמה" - קובץ מכתבים על מדעי הטבע. בשנת 1783 או 1784 התיישב בעיירה מיקולאייב, ובסיועו של הנסיך הפולני המקומי אדם צ'רטוריסקי (Adam Kazimierz Czartoryski) הדפיס ב-1794 מהדורה שנייה של ספר "רפואות העם", שבראשה הופיעו הסכמות של רבנים רבים וגם מכתב ברכה ממנדלסון.
זריעת עננים
זריעת עננים היא שיטה מלאכותית להגברת ירידת גשמים והיא חלק מפעולות שינוי מזג אוויר. הדבר נעשה על ידי פיזור באמצעות תנורים או מטוסי ריסוס של החומרים יודיד הכסף הגורם לזירוז תהליך הקיפאון או אירוסולים המזרזים את יצירת טיפות המים.
מנדל לפין
ביוגרפיה
בשנים הבאות נדד רמ"ל בערים שונות בפולין והיה בין השאר במז'יבוז', בברדיצ'ב ובוורשה. בשנים 1788–1792 השתתף במועצה של רבנים לדיון במצב היהודים בפולין, שכונסה בסיים בוורשה. מוורשה עבר רמ"ל לעיירה אוסטיה שבפלך מוהילב, שם התגורר באחוזתו של היהודי העשיר יהושע צייטלין, שתמך בכמה תלמידי חכמים משכילים. הוא שימש כמורה לבניו ונכדיו של צייטלין, ובאחוזתו כתב את ספר המוסר שלו "חשבון הנפש".
זריעת עננים
פעולה
ישנן שתי שיטות עיקריות לזריעת עננים:
מנדל לפין
ביוגרפיה
ב-1792, על רקע חלוקת פולין והמהפכה הצרפתית ובעידודו של הנסיך צ'רטוריסקי, כתב לפין בצרפתית תזכיר ובו הצעה לשיפור חיי היהודים בפולין על ידי הפצת השכלה, כינון בתי ספר מתקדמים, איסור על לימודי חסידות וקבלה, הטלת מגבלות על הרבנים וכן הלאה – רעיונות מקובלים אצל אנשי תנועת ההשכלה בזמנו. לפין לא הזדהה לגמרי עם המשכילים שבזמנו, ויצא בביקורת עליהם על שהם נבדלים מהעם, אינם שומרים מצוות ומזלזלים בהלכה.
זריעת עננים
מחקר
בפן המחקרי, ניסו לפזר באופן מלאכותי חלקיקים בעננים זאת כדי להגביר את כמות הגשמים. לאחר מספר ניסיונות בעולם, הוחל גם בישראל פרויקט גדול בשם "ניסויי ישראל" בו גילו כי החומר הנקרא יודיד הכסף (תרכובת של כסף ויוד) הוא היעיל מכולם עבור ישראל לצורך השגת מטרה זו. יודיד הכסף מסוגל לזרז את תהליך קפיאת הטיפות בטמפרטורות שליליות בזכות המבנה הקריסטלוגרפי שלו הדומה למבנה מולקולת הקרח.
מנדל לפין
ביוגרפיה
ב-1808 עבר למרכזי ההשכלה שבגליציה, שם איבד חלק גדול מרכושו, וגם החל סובל מלקות ראייה שהגיעה עד עיוורון. בגליציה התיידד עם אנשי הדור הבא של תנועת ההשכלה, ובהם שלמה יהודה רפפורט (שי"ר), ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק) ויוסף פרל, והשפיע על דרכם ועל יצירתם. הוא החל לחבר תרגום של כמה מספרי המקרא ליידיש עם ביאור עברי, ממנו נדפסו רק תרגומיו למשלי ולקהלת.
ב-1818 הוציא רמ"ל לאור בז'ולקווה ספר בשם "מסעות הים", תרגום ועיבוד של שני ספרי מסעות על פי יואכים היינריך קאמפה (Campe). באותן שנים כתב גם חיבור אנטי-חסידי בשם "מחכימת פתי", שלא נתפרסם ונותר בכתב יד בספרייתו של יוסף פרל, עד שאבד בזמן מלחמת העולם השנייה. החיבור השפיע רבות על יצירותיו הסאטיריות האנטי-חסידיות של פרל, "מגלה טמירין" ו"בוחן צדיק", ועל כותבים נוספים מחוגו של פרל.
זריעת עננים
מחקר
בעבר פעלה ישראל רבות בתחומי הורדת גשם מלאכותי. כמות הגשם השנתית עלתה בישראל בממוצע ב-13% בעקבות זריעת העננים. אף על פי כן, אם זורעים יותר מדי יודיד הכסף או שיש כמות גדולה של אירוסולים באוויר, גודל הטיפות לא יעלה על 1 מילימטר ולא ירד גשם כלל. כמות גדולה מאוד של יודיד הכסף עלולה לגרום לארגיריה אולם הכמות בה משתמשים בזריעת עננים היא כמות מזערית והפיזור על ידי מטוסים הוא פיזור יעיל הגורם לכך שמשתמשים בכמות קטנה של יודיד הכסף אשר לא מסוכנת לבריאות. כחלק מניסוי ישראל 4 נבדק הפיזור של יודיד הכסף בגשם ולא נמצאו הוכחות לריכוז גבוה במדי הגשם שנבדקו. הגשם היורד על האדמה לרוב מסונן מיודיד הכסף וההשפעה של זריעת העננים זניחה.
מנדל לפין
ביוגרפיה
עד לפטירתו עבד על יצירה שעסק בה מאז ימיו בברלין, והיא תרגום חדש לספר "מורה נבוכים" של הרמב"ם בלשון חז"ל. רמ"ל לא ידע ערבית, ולכן הכין את התרגום (או למעשה, העיבוד) על פי התרגום הימי-ביניימי של שמואל אבן תיבון. רמ"ל הספיק להכין לדפוס רק את שני החלקים הראשונים, וגם אותם לא הצליח להגיה כראוי מחמת עיוורונו. בסופו של דבר נדפס רק התרגום לחלק הראשון של המורה, על ידי תלמידו וידידו של רמ"ל, מרדכי סוחוסטאוור, בז'ולקווה, לאחר מותו של רמ"ל (שנת הדפוס אינה מופיעה והיא כנראה 1831). לתרגום צורף גם מבוא של לפין למורה בשם "אלון מורה". שני החלקים האחרים נותרו בכתב יד. רמ"ל עצמו הלך לעולמו ב-9 ביולי 1826 בטארנופול (במחקר מוזכרים כמה תאריכים אחרים כתאריך מותו).
זריעת עננים
מחקר
בעולם, בנוסף לניסיונות להגביר את כמות המשקעים, השיטה של זריעת עננים משמשת גם לבקרה על גודל גושי הברד היורדים בסופות ברד ולהקטנה של הערפילים בסביבות שדות תעופה. השיטה של זריעת עננים משמשת לפעמים גם בידי מפעילים של אתרי סקי כדי להשפיע על כמות וזמן ירידת השלג באתר. בשנות השישים נערכו בארצות הברית מחקרים כדי לבדוק את ההשפעה של זריעת עננים על סופות הוריקן. הצלחת המחקר לא הייתה ברורה ונמצאה השפעה זמנית. הגורמים להפסקת הניסויים היו החשש שזריעת העננים עלולה להסיט את ההוריקן וכן חשש להגברת העוצמה של הסופה. במישור המשפטי, הסטה של הסופה או הגברתה עלולים להיות עילה לתביעת פיצויים.
מנדל לפין
ביוגרפיה
אף על פי שבזמנו היה רמ"ל מפורסם מאוד ואף היו שהחשיבו אותו כיורשו של מנדלסון, נשתכחו הוא וחיבוריו לאחר מותו. הדבר נבע ככל הנראה מהאופי העממי של יצירתו, ואי התאמתה לרוח הכללית של חיבורי אנשי תנועת ההשכלה.
זריעת עננים
מחקר
זריעת עננים ביודיד הכסף, מחייבת השקעה כספית גדולה, לעיתים גדולה מהרווח שנוצר מעצם ירידת הגשם או מעלויות התפלת מים. לאור זאת, בעשור השני של המאה ה-21 הופסקה זריעת עננים בישראל.
מנדל לפין
כתיבתו
הספר "רפואות העם" הוא עממי גם בתוכנו וגם בסגנונו. רמ"ל השתמש בו בלשון חז"ל, בין השאר בהשפעת בן עירו יצחק סטנוב, וזאת בניגוד מוחלט למקובל בספרות של תנועת ההשכלה. הוא אף חידש מילים בעברית למונחים רפואיים, ובהן המילים חוקן, בחילה, שיעול ומילים אחרות שלא נשתמרו. הספר היה פופולרי מאוד, וקהילות רבות בפולין ובמזרח אירופה רכשו אותו לצורך הטיפול בחולים שלהן.
זריעת עננים
ביקורת
בפברואר 2006 פורסם על ידי ד"ר אבנר קסלר דו"ח שהוזמן על ידי נציבות המים, בו נכתב כי "התועלת בזריעת עננים עדיין לא הוכחה מעל לכל ספק". הדו"ח מתח ביקורת גלויה על שיטות העבודה של החוקרים שפעלו בנושא, ואף רמז כי תוצאות מחקרים "הוטו" מאינטרסים כלכליים.
מנדל לפין
כתיבתו
תרגום ספרי המקרא ליידיש בידי רמ"ל עורר התנגדות רבה אצל אנשי תנועת ההשכלה: לא זו בלבד שהיידיש הייתה בעיניהם "ז'רגון", שפה משובשת ונמוכה, אלא גם תרגומו עמד כנגד אחד המפעלים החשובים של ההשכלה - מפעל התרגום של ספרי המקרא לגרמנית, שהחל בו מנדלסון. אמנם כוונתו של רמ"ל לא הייתה דווקא להעלות את היידיש למדרגת שפת תרבות, אלא בעיקר להשתמש בה ככלי להפצת ההשכלה בכל שכבות העם, אך אף על פי כן לא יכלו המשכילים לקבל יצירה כזו ממי שנחשב ליורשו של מנדלסון בפולין. משכיל בשם טוביה פדר יצא נגד רמ"ל בסאטירה עוקצנית בשם "קול מחצצים". הוא תיאר בה שיחה דמיונית בעולם האמת בין מנדלסון ותלמידיו, ובה מתלונן מנדלסון כי אינו מבין את תרגומו של לפין ואת השפה העילגת וההמונית שבה נכתב. אחד התלמידים, יצחק אייכל, עונה למנדלסון שרמ"ל "בז למליץ (=לכותבים בעברית מליצית, המשכילים), ובפני דובר צחות ירוק יִרק". להגנתו של רמ"ל יצא משכיל אחר, יעקב שמואל ביק; הוא ענה לטענותיו של פדר, דיבר בשבחה של היידיש וקבע כי גם היא יכולה לשמש כלשון תרבות. דעה כזו הייתה חריגה לגמרי בנוף המשכילי, ואכן בהמשך חייו עבר ביק ממחנה המשכילים אל החסידות. רמ"ל עצמו לא התערב בפולמוס, אך לא המשיך להוציא לאור את התרגום אחרי שיצא התרגום לספר משלי; תרגומו לקהלת נדפס רק אחרי מותו. במסגרת מאבקו בתנועת החסידות הוא המליץ להפיץ את ספר מטפחת ספרים בפולין.
בנג'מין פרנקלין ותנועת המוסר
ספרו "חשבון הנפש" הוא ספר מוסר העוסק בתיקון מידות הנפש ובחינוך עצמי. הספר הוא למעשה עיבוד של אחד מחיבוריו של בנג'מין פרנקלין, תוך השמטת אזכור ישו וסוקרטס, התאמת ודיוק המסרים בהתאם למקורות חז"ל ורוח היהדות כפי שלפין תפס אותה. לפין לקח מן האוטוביוגרפיה של פרנקלין את שיטת השיפור העצמי המבוססת על קביעת שלוש עשרה מידות בנפש ועבודה עצמית עליהן לפי שבועות. כפי הנראה היה "חשבון הנפש" מיועד גם להציב אלטרנטיבה כנגד השקפות ודרכי התנהגות של החסידים בתחום ההשתלמות האישית, המוסר והתפילה. המהדורה הראשונה של "חשבון הנפש" יצאה בלבוב ב-1808.
ספר זה הפך נפוץ ומשפיע מאוד בקהילות היהודיות בפולין ובמזרח אירופה, ויצא לאור בעוד חמש מהדורות במהלך המאה ה-19. השפעה מיוחדת הייתה לספר על רבי ישראל מסלנט, מייסד תנועת המוסר, ששאב רעיונות רבים ממנו – לרבות שלוש עשרה המידות – ודחף להדפסת המהדורה השנייה של הספר בווילנה תר"ה (1844), תוך הצנעת קורות חייו של לפין והיותו משכיל, בעל דעות אנטי חסידיות ואולי גם אנטי דתיות. מאוחר יותר הושכח גם שמו של לפין עצמו בספרות של ישיבות המוסר.
אבי הלשון העברית החדשה - הלא מקראית
ההשפעה העיקרית של רמ"ל על הספרות העברית החדשה עד ימינו היא השימוש בלשון חז"ל. בימיו הייתה זו חריגה מהנורמה המשכילית שגרסה שימוש בעברית מקראית בלבד, אך חיבתו ללשון המשנה עברה לתלמידיו מרדכי סוחוסטאוור ואליעזר צבי צווייפל, ומהם לתלמידם שלום יעקב אברמוביץ' (הוא מנדלי מוכר ספרים), שהביא למהפכה בסגנון הספרות העברית כששילב בה את לשון המשנה.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
קוויר
קוויר (Queer) הוא מונח המתאר זהות מגדרית ומשמש כקטגוריית-על לכל הזהויות שחורגות מהזהות המגדרית הנפוצה ביותר, סיסג'נדר הטרוסקסואלי. בכלל זה למשל לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים, טרנסקסואלים, ביסקסואלים (להט"ב), קרוס-דרסרים ואינטר-סקסואלים.
הפירוש המילולי של המושג באנגלית הוא "חריג", "משונה" או "מוזר". במקור, בסוף המאה ה-19, קוויר היה כינוי גנאי לבני אדם שהנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם מנוגדת לנורמה. החל מסוף המאה העשרים התנועה הגאה אימצה לעצמה את המונח, תוך החלפת ההקשרים השליליים המקוריים בהקשרים חיוביים של אימוץ האחר והשונה והעדפת הגיוון.
קוויר ותאוריית השיח
למונח קוויר, המתבסס על מונח מתאוריית השיח, משמעויות נוספות. השימוש במונח קוויר מנסה להפוך את היוצרות. עד סוף המאה ה-20 שימשה המלה קוויר ככינוי גנאי להומוסקסואלים בבריטניה ובארצות הברית, אך עם הזמן, במקביל ל"תנועת השחרור ההומוסקסואלי" והשינויים הפוליטיים והחברתיים שהובילו להכרה בהומוסקסואליות, אימצו אותה חברי קהילה ככינוי המציין גאווה מסוימת, כאשר להיות מוזר וחריג בעיני חלק מהקהילה זה כבר לא דבר שמתביישים בו ומגנים אותו. למעשה, משמעות המלה נשארה זהה, רק משמעות הלוואי שהיא מעוררת הפכה משלילית לחיובית בעיני חלק מהקהילה הלהט"בית (לעומת זאת, קיימים רבים שעדיין מקבלים אותו ככינוי מעליב ומשפיל). השינוי במשמעות המלה הוא סמלי בכך שהקוויר לוקח בעלות על המלה המגדירה אותו, על ידי בנייה של קטגוריית זהות חדשה, ואינו תלוי עוד בהגדרות רפואיות או חוקיות המוכתבות על ידי אנשי מקצוע.
הזהות הקווירית
תאוריית הקוויר התפתחה בשנות ה-90 ובאה כביקורת לתיאורית הגיי (gay). תאוריית הגיי דוגלת בהיטמעות בקהילה ההטרונורמטיבית. היא נאבקת למען החלת הערכים הקיימים בחברה על הקהילה, לדוגמה המאבק לנישואין חד-מיניים, המאבק לאימוץ ילדים ועוד. תאוריית הקוויר, לעומת זאת, לא מסכימה עם הערכים הקיימים בחברה. היא מאמינה בפריצת הגבולות והמוסכמות החברתיות המקובלים. תאוריית הקוויר טוענת שהסדר החברתי הקיים הוא פטריארכלי, דיכוטומי ושגוי מיסודו ולכן שואפת ליצור חברה שוויונית, חסרת גבולות וחסרת הגדרות. היא טוענת שעצם ההגדרה העצמית של גבר-אישה, הומוסקסואל - הטרוסקסואל (סטרייט) וכו' היא תרבותית ולא טבעית.
תאוריית הקוויר היא המשכה של תאוריות קודמות בתחום הקהילה ההומו-לסבית. במאה ה-18 לראשונה דנו בהומוסקסואל והתפתחה תרבות ה"עליז", לאחר מכן בתחילת המאה ה-20 התפתחה ההגדרה "הומוסקסואל" כשאיבחנו את זה כמחלה. ב-1969 חלה מהפכה בתחום כשהתפתחה תרבות הגיי. תרבות הגיי באה למעשה למחות ולומר שהיחידים שיכולים להגדיר מיהו ומהו הומוסקסואל הם הקהילה עצמה. הם ביקשו שיקבלו אותם כפי שהם ויבינו שזוהי תכונה מולדת ולא מחלה. הם דרשו שוויון מעמדי מוחלט וחתרו למענו. מי שיצג את הקהילה היו גברים לבנים עשירים ומצליחים, הם רצו לעשות את כל מה שהטרוסקסואל עושה בכל תחומי החיים כגון שירות בצבא, עבודה, רצייה חברתית ועוד. ההתייחסות למושג קוויר הפכה קיצונית יותר עם הזמן, כאשר תנועה רחבה של אנשים, שמקורה בפעילים לזכויות ההומואים, קבוצות רחוב אנארכיסטיות, תנועות פמיניסטיות ותנועות סוציאליסטיות אימצה את המונח קוויר כזהות בפני עצמה, שעיקרה היעדר זהות מינית, או חופש בחירה בעיני אחרים. המשמעות היא שהקוויר המודרני רואה את עצמו "משוחרר" מהגדרות ותוויות מגבילות, ומעדיף לעצב את זהותו המינית, המגדר שלו והפרקטיקה המינית שלו על פי נטיית לבו הרגעית והמשתנה, ולא על פי החלטה קבועה ומוכנה מראש.
פעילות פוליטית
האידאולוגיה הקווירית משתמשת בפרקטיקה אנרכיסטית כדי לבנות חלופה לקהילה ההומו-לסבית. התפיסה הקווירית גורסת כי הקהילה ההומו-לסבית התפרקה מהנכס החשוב שלה, 'תרבות החריגות', בניסיון להיות חלק מהחברה ההטרוסקסואלית-ליברלית, חברה שהחריגות נדחקת בה למרחב הפרטי ועל הספרה הציבורית משתלט מי שיש בידו ממון רב יותר. קוויר כאידאולוגיה הקרובה לפמיניזם של הגל השלישי, יוצאת חוצץ נגד הפן המטרוסקסואלי הנפוץ של ההומוסקסואליות, המבוסס על תרבות הצריכה.
בגלל ההקשר והמשמעויות שקיבל המונח בעשורים האחרונים, הוא נחשב בעיני רבים (במיוחד בשיח האקדמי) למילה בעלת הקשרים סוציו-פוליטיים, אשר רבים ממשתמשיה הם אקטיביסטים פוליטיים וחברתיים, אנשים שאינם תופסים עצמם כבעלי זהות מינית ברורה כמו 'הומו', 'לסבית' או ’ביסקסואל’ ואלה הרואים את עצמם כמדוכאים על ידי תפיסת ההטרונורמטיביות הגברית השולטת. בהקשר זה, המונח 'קוויר' אינו נתפס כמילה נרדפת ללהט"ב.
מדי שנה מתקיים הקוויראפשן - פסטיבל מחאה אנרכיסטי של קווירים מרחבי העולם.
The College Dropout
The College Dropout הוא אלבום הבכורה של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט. עבודתו ארכה כ-4 שנים, משנת 1999. לפני צאת האלבום, וסט עבד עם הראפר ג'יי זי באלבומו The Blueprint (ב-2001), כשהציג וסט את הסגנון המלודי מלא רגש שלו בהפקת וביצוע שירי ההיפ הופ. האלבום, שהופק על ידי וסט בעצמו, עוסק בנושא הנשירה מהקולג' (מכאן שמו), משפחה, דת, מודעות עצמית, חומרנות ומאבקים אישיים. באלבום משתתפים הזמרים ג'יי זי, ג'ון לג'נד, מירי בן-ארי הישראלית, ג'יימי פוקס, לודאקריס ועוד.
האלבום הגיע בצאתו למקום השני במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, כשמכר מעל 441,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. האלבום זכה להצלחה מסיבית, כשחמישה סינגלים מהאלבום יצא לאור וזכו להצלחות במצעדים. עם השקתו, זכה האלבום לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה, וזכה במספר פרסים, ביניהם פרס גראמי בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר" בטקס חלוקת פרסי גראמי ה-47. באותו הטקס הוא הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה. האלבום מכר מעל 3.1 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית, ומעל ל-4 מיליון עותקים בעולם כולו. מגזין הרולינג סטון בחר אותו במקום העשירי ברשימת האלבומים הטובים של העשור הראשון בשנות ה-2000. בשנת 2012, מגזין הרולינג סטון ערך בשנית את רשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" ודירג את האלבום במקום ה-298.
ביולי 2022, מגזין התרבות רולינג סטון דירג את אלבום הבכורה זה ברשימתם "100 אלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-29. בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום ה-61 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21". בשנת 2020 האלבום דורג במקום ה-74 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-52 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-59 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985-2014), שנערך בשנת 2019.
רקע
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון "וסט אורורה", קיבל קניה מלגה כדי ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנות בשיקגו והחל ללמוד ציור, אך לאחר שהועבר ללמוד ב-"State University" הוא עזב את שאר הנושאים והמשיך ללמוד ראפ והכנת מקצבים, וחלק מהם ומהמנגינות שהוא הכין נמכרו לראפרים מהמחתרת המקומית. עם זאת, התברר עד מהרה לוסט כי לוח הזמנים העמוס שלו בקולג' עמד לרעתו במקביל לעבודתו, ובגיל 20 קיבל את ההחלטה לעזוב את הקולג' כדי להמשיך את חלומו, להיות מוזיקאי.
וסט החל את קריירת ההפקה המוקדמת שלו באמצע שנות ה-90, כשהכין מקצבים ומנגינות לאמנים מתפתחים מהאזור בתחום המוזיקה, ולבסוף פיתח סגנון שמערב שינוי גובה ומהירות הצליל של מוזיקת נשמה, מסמפל, והופך את קולות הזמרים לקולות רקע. וסט קיבל שבחים רבים על עבודתו באלבומו של ג'יי זי, The Blueprint בשנת 2001. בנוסף להפקת הסינגל המוביל באלבום של ג'יי זי, Izzo, ואת השיר "Never Change", היה וסט אחראי על הקצב בשיר "Takeover", שבו ג'יי-זי מעליב את הזמרים נאז ופרודיגי. מאוחר יותר וסט הפך להיות המפיק של חברת התקליטים Roc-A-Fella Records, והפיק שירים לאמנים שונים. הוא גם היה שותף ביצירת להיטים של אמנים כגון לודאקריס, אלישיה קיז וג'נט ג'קסון.
סינגלים
לאחר ההצלחה של הסינגל Through The Wire שהגיע בשיאו למקום 15 במצעד הבילבורד הוט 100, הוציא וסט את הסינגל Slow Jamz בשיתוף עם הראפר טוויסטה וג'יימי פוקס. הסינגל הוא מחווה קלאסית לאמני מוזיקת הנשמה ולשירת ה"סלואו ג'אם" האיטית. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לסינגל הראשון של וסט וטוויסטה שהגיע למקום הראשון במצעד זה. הסינגל הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הזוגי הטוב ביותר", ומגזין "Q" דירג אותו במקום ה-19 ברשימת "שירי ההיפ הופ הגדולים ביותר אי פעם".
All Falls Down שוחרר בתור הסינגל השלישי באלבום והגיע במצעד הסינגלים של בריטניה למקום העשירי, ובארצות הברית למקום השביעי. בשיר מתארחת הזמרת סלינה ג'ונסון, והוא מכיל אינטרפולציה משירה של לורין היל, Mystery of Iniquity. בהתחלה קניה ניסה להשיג אישור משפטי כדי לסמפל את ההקלטה, אך נדחה.
הסינגל השישי המתוכנן היה Spaceship. בשנת 2009, הראפר GLC שהופיע בשיר אישר זאת ודיווח כי יש לשיר קליפ, אך מעולם לא פורסם כי וסט רצה לקדם את האלבום הבא שלו, Late Registration.
אה"מ ואנגארד
אה"מ "ואנגארד" (באנגלית: HMS Vanguard) הייתה אוניית המערכה הגדולה ביותר והאחרונה שנבנתה עבור הצי המלכותי הבריטי.
היסטוריה
בתחילת 1939 החליטה האדמירליות הבריטית לבנות אוניית מערכה חדשה שתעשה שימוש בצריחי תותחים כפולים עודפים שיועדו במלחמת העולם הראשונה עבור אוניות המערכה אה"מ קוריג'וס (HMS Courageous) ואה"מ גלוריוס (HMS Glorious). מכאן צמח הכינוי של האונייה: "אוניית המערכה בעלת השיניים של דודתה" ("battleship with her great aunt's teeth".
התוכנית הייתה לבנות אוניית מערכה בהדחק של 40,000 טון שתהא עמוד השדרה של צי המזרח הרחוק הבריטי, ואשר מהירותה וחימושה יאפשרו לה להתמודד עם אוניות המלחמה של הצי הקיסרי היפני. בפרוץ מלחמת העולם השנייה החליטה האדמירליות למקד את כושר היצור המוגבל של המספנות הבריטיות בכלי שיט שמשך בנייתן קצר כדי שיוכלו להיכנס מיד לשירות מבצעי ולא בכלי שיט כבדים וחזקים יותר שייתכן וייקח זמן רב לייצרם. כתוצאה מכך בוטלו התוכניות לבנייתן של אוניות המערכה מסדרת ליון והוחלט להשתמש בצריחי התותחים של שתי אוניות המערכה הישנות ולהרכיבם באוניית מערכה חדשה, שתיבנה על פי תוכניות מותאמות לבנייה מהירה של סדרת ליון המבוטלת.
בניית אה"מ "ואנגארד" החלה בראשית 1941 בסקוטלנד, היא הושקה בנובמבר 1944, אך הוכנסה לשירות פעיל רק ב-1946. בשל כך נודעה כאוניית המערכה הבריטית היחידה שלא ירתה בתותחיה אי פעם בקרב.
אה"מ "ואנגארד" שימשה במהלך הקריירה שלה כאוניית דגל ואוניית אימונים. ב-1947 הסיעה את בני משפחתו של המלך ג'ורג' השישי לסיור בדרום אפריקה. הייתה זו הפעם הראשונה בה יצאה הנסיכה אליזבט, לימים המלכה אליזבט השנייה, מגבולות בריטניה. "ואנגארד", שלא השתתפה מעולם בפעולה קרבית כלשהי, הוצאה מהשירות בשנת 1959. בתחילת 1960 נגררה מפורטסמות' אל פאסליין שבסקוטלנד, שם פורקה ונגרטה. הצעות להופכה לאוניית מוזיאון לא צלחו.
My Beautiful Dark Twisted Fantasy
האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הראפ של השנה.
רקע
האלבום היה ידוע לפני צאתו בשם Good Ass Job and tentatively Dark Twisted Fantasy. זמר ההיפ הופ ביג שון, שבחברת התקליטים GOOD Music, היה הראשון שהכריז כי כותרת האלבום תהיה Good Ass Job. ב-24 ביולי 2010, הופיעה בבלוג של קניה וסט כרזה בשם My Dark Twisted Fantasy Trailer. ב-28 ביולי 2010, הודיע וסט דרך הטוויטר כי שמו של האלבום הוא כבר לא Good Ass Job, והשם הרשמי של האלבום, My Beautiful Dark Twisted Fantasy הוכרז ב-5 באוקטובר 2010.
הוצאותיו של וסט על האלבום היו כ-3 מיליון דולרים בהקלטות בחברת ההקלטות Def Jam. אמנים שונים דיווחו כי השתתפו בפגישות האלבום, בזמן זה או אחר, ביניהם ביג שון, פושה טי, ריק רוס, ניקי מינאז', צ'ארלי ווילסון, דוולה, T.I., דרייק, סוויז ביטס, קיד קאדי, קומון, ליל ויין, אמינם, ג'יי זי, ג'ון לג'נד, ריהאנה, ביונסה נואלס, אלטון ג'ון ועוד מספר אמנים מפורסמים.
סגנון המוזיקה וביקורות
האלבום משלב אלמנטים מוזיקליים מכל ארבעת אלבומיו הקודמים של וסט. סיימון לוינסון מהמגזין האמריקאי Entertainment Weekly כתב כי כל אלבומיו הדומים של וסט "חוזרים ונשנים בנקודות שונות" באלבום זה, כלומר "הנשמה המפוארת של האלבום The College Dropout", "ההדר הסימפוני של Late Registration", "הברק של Graduation", ו"ההתשה הרגשית של 808s & Heartbreak". ריאן דומבל מהאתר Pitchfork Media כתב כי "מבחינה מוזיקלית, האלבום ממשיך במידה רבה את המקום שבו Graduation עזב ב-2007 בהיפ הופ המקסימלי שבו, עם הבזקים מהסימפולים באלבום The College Dropout והמכשור בסגנון הבארוק של Late Registration בצורה חלקה". עורך אתר Allmusic אנדי קולמן ראה באלבום כ"השיא" מתוך אלבומיו, בזמן שציין כי "הוא אינו מספיק לצייר את המאפיינים של כל אחד מהם. 13 הרצועות... לפעמים הוא הפתיל אותם ביחד בו זמנית. כתוצאה מכך, השכבות הקוליות והרגשיות לעיתים קרובות קשות לחילוץ ולפירוט". קלמן מצא בשיר All of the Lights כנציג ביותר של האלבום, ה"מכיל אלמנטים מנוגדים וראוותנות מטורפת".
יאן ניקלאס
יאן ניקלאס (בגרמנית:  Jan Niklas; נולד ב-15 באוקטובר 1947 במינכן) הוא שחקן קולנוע גרמני, שזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ב-1986 על תפקידו בסרט "אנסטסיה: המסתורין של אנה".
My Beautiful Dark Twisted Fantasy
סגנון המוזיקה וביקורות
My Beautiful Dark Twisted Fantasy, בשונה מאלבומיו הקודמים, מתרכז יותר בקניה עצמו ומושך תשומת לב יותר מהופעות האורח שבו. אלון עוזיאל, מאתר וואלה!, כתב כי "My Beautiful Dark Twisted Fantasy הוא אלבום ההיפ-הופ הטוב ביותר של השנים האחרונות. זו הפעם הראשונה שקניה מצליח להיות ראפר על אמת, ולא סתם מפיק מוצלח. בשלושת אלבומיו הראשונים, וסט הסתתר מאחורי פומפוזיות ו/או הופעות אורח שגנבו את תשומת הלב."
יאן ניקלאס
ביוגרפיה
ניקלאס נולד וגדל במינכן, הוא החל ללמוד משחק בלונדון ולאחר מכן במינכן. התחיל את הקריירה בטלוויזיה המקומית ובהפקות אמריקאיות קטנות כדוגמת מותחן הפשע "הנוסחא", "21 שעות במינכן" (המבוסס על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן) ו"קולונל רדל" של אישטוואן סאבו, הסרט בו פרץ לתודעה.
שנת 1986 הייתה המשמעותית בקריירה של ניקלאס שזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה/סרט טלוויזיה על הופעתו בהפקה "אנסטסיה: המסתורין של אנה" בתור הנסיך אריך. באותו הטקס היה מועמד גם בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר על תפקידו בתור הדמות הצעירה של שליט רוסיה פיוטר הגדול במיני סדרה הביוגרפית המבוססת על חייו.
My Beautiful Dark Twisted Fantasy
נושאים ומכירות
המילים של My Beautiful Dark Twisted Fantasy עוסקות בדקדנס, רוממות, אסקפיזם, מין, עושר, רומנטיקה, האדרה עצמית וספק עצמי. הוא כולל גם התייחסות פתוחה יותר לשתיית אלכוהול וסמים מאשר באלבומיו הקודמים של וסט. נייתן רבין מעיתון The A.V. Club תיאר אותו כ"מצחיק ואפל, מופנם באומץ ואובססיבי לתהילה כדרכו האופיינית". עיתונאי המוזיקה שון פנסי, השווה את המבנה התמטי של אלבום זה לטרגדיה יוונית, "דברים מתחילים לקרוס, והם נגדעים... על ידי אישה". אלכס דני, מהמגזין NME ביקר את האלבום כ"אגוצנטרי עד בחילה לסירוגין, מלא חרטה, נבון, מטופש ולעג עצמי". מסאי המוזיקה רוברט כריסטגאו מצא את הנושאים של חוסר ביטחון וחוסר ודאות באלבום בתור "הלב של וסט, הסיבה שהוא כל כך מינורי", וציין את הרצועות Hell of a Life ו-Runaway כדוגמאות.
השיר Dark Fantasy, למרות שלא יצא כסינגל, הגיע למקום ה-60 במצעד ה"בילבורד הוט 100" ולמקום ה-67 במצעד ה"קנדה הוט 100". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 490,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. בינואר 2011 הגיע למעמד אלבום פלטינה כשמכר מעל 1,000,000 עותקים בארצות הברית. My Beautiful Dark Twisted Fantasy שהה 24 שבועות במצעד הבילבורד 200.
יאן ניקלאס
ביוגרפיה
שיחק לאחר מכן לצד כוכבי הקולנוע מריל סטריפ, אנטוניו בנדרס ווינונה ריידר בדרמה הספרותית "בית הרוחות" וגילם את דמותו של רופא השיניים היהודי-גרמני פריץ פפר ידיד משפחת פרנק בדרמה הביוגרפית "אנה פרנק: הסיפור במלואו".
My Beautiful Dark Twisted Fantasy
תוכן
הרצועה הראשונה באלבום, Dark Fantasy, מתחילה עם סיפור שניקי מינאז' מציגה במבטא אנגלי, המשמש סיפור מחודש של העבודה הפואטית המחודשת של רואלד דאל לסינדרלה. השיר מציג דקדנס והדוניזם באלבום. מילותיו של וסט בשיר מכילות הפניות מוזיקליות פופולריות שונות, כולל לשיר Mercy Mercy Me (The Ecology) של מרווין גיי, למכונית הספורט למבורגיני מורצ'יילאגו, הראפר נאז, מעצבת האפנה פיבי פילו, השיר Sex on Fire של קינגס אוף ליאון, "אגדת סליפי הולו", הזמרת ליאונה לואיס ודמות הטלוויזיה סטיב ארקל. הפזמון הוא סמפול מהשיר In High Places של מייק אולדפילד.
השיר Power נסוב סביב סימפול משיר של להקת קינג קרימזון "21st century schizoid man", כאשר וסט מציג עצמו כאדם החצוי של המאה ה-21. בהתאם - השיר חצוי בין הדגשת ההצלחה הרבה של וסט והיותו כביכול הראפר הטוב מכולם, לבין חוסר הנוחות שלו מהעוצמה הרבה שההצלחה הביאה לו ("לאף אדם יחיד לא צריך להיות כ"כ הרבה כוח").
השיר All of the Lights נפתח בהתייחסות קצרה למותו של מייקל ג'קסון, ולאחריו מציג סיפור של דמות אדם שמתעלל באהובתו, מגיע לכלא, מכה את החבר החדש שלה (במילותיו "נאלצתי לשלוח אותו לאוניברסיטת הגטו"), אך לאחר ריצוי מאסר הוא מתקן דרכיו, נלחם על להחזיק בעבודה ומבכה את היעדרו מחיי הילדה שלו. כמו טקסטים אחרים של וסט, השיר מטיף לאחיו השחורים לקחת את עצמם בידיים ולקדם את חייהם. עבור השיר גייס וסט 11 זמרים אורחים, כולל את אלישיה קיז, טוני ויליאמס, אלי ג'קסון, קיד קאדי, פרגי, ג'ון לג'נד, אלטון ג'ון שגם מנגן בפסנתר לכל אורך השיר, וריהאנה ששרה חלק מרכזי בשיר, כולל את הפזמון.
השיר Devil in a New Dress, שבנוי על סימפול משיר הסלואו ג'אם של סמוקי רובינסון "Will You Love Me Tomorrow", מכיל מילים על תשוקה, עוגמת נפש ודימויים מיניים ודתיים. הוא השיר היחידי באלבום שלא הופק על ידי וסט, אך מאפיין אותו בסגנון סמפול שירי הנשמה בשינוי הקצב לאיטי והקול לגבוה. לקראת סופו הנגינה פוקוס הנגינה עובר לגיטרות חשמליות - והשיר נפסק בפתאומיות באופן לא צפוי. ומסתיים בורס מדהים ביופיו של ריק רוס המדבר על אותם דימויים ומיניות של אותו שיר.
בסינגל Runaway המנגינה המרכזית היא מוטיב הפסנתר הבסיסי הכולל סדרה מתמשכת יורדת. סימפול המשפט "look at ya " המהדהד בן צדדי הרמקולים המנסה לשדר לשומע תחושות שמקיפים אותו בבידוד ובזעם. מילות השיר הן ביקורת עצמית המשקפת על אישיות המספר ועל פגמי אישיות. קניה מדבר על אישיותו ומסביר שפשוט ככה הוא, וממליץ לאנשים לברוח (runaway) ממנו, פושה טי נכנס באחד הורסים הטובים באלבום כולו ומנסה להצטייר כדושבג רציני שקונה את המאהבות שלו. כמו שירים רבים באלבום השיר מכיל בסופו "הפתעה" מוזיקלית, כאשר נשמע אות מעבר ואחריו השיר נמשך בנגינת כינורות ושירה של וסט דרך אפקט הAuto-Tune, בטכניקה המאפיינת את העבודה שלו ב-808's and Heartbreak.
בהשראת מערכת יחסים בת שנתיים עם הדוגמנית אמבר רוז, השיר Hell of a Life מכיל סמפול רוק מלהקת בלאק סבאת' וסיפור פיוטי על נישואים עם כוכבת פורנו.
הרצועה האחרונה באלבום, Lost in the World, מכילה סמפול משירו של בון אייבר, Woods. בסוף השיר יש מעבר לרצועה Who Will Survive in America, שמשמש את הקודה באלבום, והיא בנויה על סמפול מקטע של גיל סקוט הרון, Comment No. 1. בחלקו של סקוט הרון מועברים קטעים בוטים וסוריאליסטיים כשהוא מדבר על חוויה אפריקאית-אמריקאית ועל האידיאליזם הכושל של החלום האמריקאי. הנאום המקורי של סקוט הרון, אשר מתח ביקורת על מהפכת תנועות הנוער בשנות ה-60 שלא הצליחה לזהות את הצרכים הבסיסיים של הקהילה האפריקאית-אמריקאית, נערך בגרסה מצומצמת ב- Survive in America, שעפ"י המבקר גרג קוט "שומר על המהות של גבר אפריקני אמריקאי שמרגיש מנותק מארצו ומהתרבות שלה". לעומת זאת, המבקר שון פנסי מפרש את הרצועה בתור "הבהרה סופית רצינית מדי לאלבום שמתרכז יותר בסיוטים העצמיים הקטנים מאשר דחיות חברתיות כואבות".
מכון אשר לחקר החלל
שמאל|ממוזער|250px|חזית מבנה מכון אשר לחקר החלל מכון אשר לחקר החלל הוא מכון מחקר בטכניון, העוסק במחקרים מתקדמים בתחום הלוויינים הקטנים, טיסות מבנה בחלל ונושאים נוספים.