cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיפת ברזל
מבצע צוק איתן
במהלך הסלמת יוני-יולי 2014 יירטו סוללות "כיפת ברזל" בדרום הארץ עשרות רקטות שירו הפלסטינים, כולל 12 רקטות שנורו במטח אחד ב-7 ביולי. בעקבות הירי הכבד פתח צה"ל במבצע צוק איתן ושבע סוללות "כיפת ברזל" נפרשו ברחבי הדרום והמרכז. הסוללות יירטו למעלה ממאה רקטות שירו הפלסטינים, כולל רקטות ארוכות-טווח מדגמי "M-75" ו"פג'ר 5". היירוטים התבצעו מעל ירושלים, גוש דן, השפלה, השרון, חוף הכרמל, אשדוד, באר שבע, קריית גת, אשקלון, דימונה, שדרות ויישובים רבים נוספים. במהלך כל המבצע יירטו 9 סוללות "כיפת ברזל" 735 רקטות לטווחים שונים שירו הפלסטינים מרצועת עזה. לפי נתוני מנהלת "חומה" עמד שיעור ההצלחה של המערכת בצוק איתן על 89.6% (נתון הכולל 65 יירוטים ידניים שהופעלו בניגוד לתכנות היירוט האוטומטי של המערכת).
כיפת ברזל המשודרגת
ב-2016 שודרגה "כיפת ברזל" ונוספה לה היכולת ליירט פצצות מרגמה.
ב-17 בספטמבר 2016 רשמה מערכת "כיפת ברזל" יירוט ראשון בגזרת רמת הגולן כאשר יירטה שתי פצצות מרגמה שנורו מסוריה. ב-10 במאי 2018 יירטה "כיפת ברזל" 4 רקטות "פג'ר" ששוגרו מסוריה אל עבר רמת הגולן על ידי משמרות המהפכה האסלאמית של איראן.
בבוקר 29 במאי 2018 ירה הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מטח של 25 פצצות מרגמה אל עבר יישובי עוטף עזה והירי נמשך לכל אורך היום. הירי כלל פצצות מרגמה קצרות-טווח ורקטות ארטילריות איראניות בעלות טווח קצר ובינוני. "כיפת ברזל" יירטה לפחות 25 פצמ"רים ורקטות. זוהי הפעם הראשונה בה "כיפת ברזל" מיירטת פצצות מרגמה מרצועת עזה. הירי תלול המסלול נמשך עד לבוקר שלמחרת וגם במהלכו ביצעה "כיפת ברזל" מספר רב של יירוטים מוצלחים, בהם פצמ"רים רבים ורקטות שנורו על יישובים הצמודים לגדר המערכת סביב רצועת עזה.
במהלך 8–9 באוגוסט 2018 שיגרו ארגוני הטרור הפלסטיניים כ-180 רקטות ופצמ"רים. "כיפת ברזל" יירטה כ-30 רקטות.
במהלך יומיים של הסלמה בנובמבר 2018 נורו לישראל כ-460 רקטות ופצמ"רים. "כיפת ברזל" ירטה כ-120 רקטות, אך כ-20 רקטות פגעו במבני מגורים, חקלאות וכבישים וגרמו להרוג אחד, לפצועים ולנזק.
ב-20 בינואר 2019 יירטה "כיפת ברזל" טיל קרקע-קרקע איראני ששיגר כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית לעבר צפון רמת הגולן ואתר החרמון. בכלי התקשורת פורסם כי הטיל ששוגר היה טיל כבד בעל טווח של 250 ק"מ ורש"ק במשקל 200 ק"ג – שונה מאוד מרקטות "גראד" – ויירוטו מהווה הישג מבצעי וטכנולוגי למערכת "כיפת ברזל".
ב-19 בנובמבר 2019 לפנות בוקר נורו 4 רקטות לעבר אזור החרמון, כולן יורטו על ידי "כיפת ברזל".
העימותים ברצועת עזה 2019
ב-4 במאי החמאס החל לירות רקטות ופצצות מרגמה באופן בלתי פוסק לעבר עוטף עזה, חבל לכיש, השפלה, בית שמש, באר שבע וערד, והירי הזה נמשך לכל אורך היום, 240 רקטות יורטו על ידי "כיפת ברזל" ב-86% אחוזי הצלחה, אך אלה שחדרו הרגו 3 אזרחים וטיל נ"ט הרג אזרח נוסף, הירי המשיך עד ל-6 במאי אז הושגה הפסקת אש.
בליל 11 ביוני נורתה רקטה לעבר שדרות, המערכת ניסתה ללא הצלחה ליירט אותה, והיא פגעה פגיעה ישירה בבית, לא היו נפגעים.
בערב 17 באוגוסט נורו שתי רקטות לעבר יישובי עוטף עזה, שתיהן יורטו על ידי מערכת "כיפת ברזל".
ב-19 בספטמבר, המערכת שיגרה, ככל הנראה בשוגג, 4 טילים מיירטים, לא נורו רקטות או פצצות מרגמה באותו מועד.
ב-12 בנובמבר, כחלק מ"מבצע חגורה שחורה", הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שיגר כ-450 רקטות לעבר עוטף עזה, חבל לכיש, גוש דן, מודיעין, ערי הדרום והשפלה, עד בוקר 14 בנובמבר אז הושגה הפסקת אש. "כיפת ברזל" יירטה כ-167 מהם בשיעור הצלחה של כ-93%. הירי הכבד החל לאחר שצה"ל ביצע סיכול ממוקד בבהאא אבו אל-עטא, בכיר בג'יהאד האסלאמי שהיווה, על פי טענת דובר צה"ל, פצצה מתקתקת.
בערב 26 בנובמבר שוגרו שלוש רקטות לעבר שדרות, "כיפת ברזל" יירטה את כולן כיוון שזיהתה שכולן מהוות איום.
במהלך 29–30 בנובמבר שוגרו מספר רקטות ופצצות מרגמה לעבר יישובי עוטף עזה ומועצה אזורית חוף אשקלון, חלקן יורטו על ידי "כיפת ברזל".
מבצע שומר החומות
על פי צה"ל במהלך מבצע שומר החומות יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל 661 רקטות קרקע-קרקע. במהלך המבצע ירה החמאס כ-3300 רקטות ששוגרו במטחים של מאות בפרקי זמן קצרים אל עוטף עזה, גוש דן, השפלה והשרון. אף על פי ששיעור היירוטים המוצלחים עמד על למעלה מ-90% מהרקטות שכוונו לשטחים בנויים, רקטות אחדות שלא יורטו פגעו באזורים מיושבים וגרמו להרוגים ופצועים ולנזק לרכוש. על פי ההערכות, לצד הצלת חיי אדם, מנעה המערכת נזקים של בין מאות מיליונים למיליארד שקלים.
ב-13 במאי או ב-14 במאי יירטה כיפת ברזל כלי טיס בלתי מאויש של חמאס שחדר לשטח ישראל מרצועת עזה. זהו היירוט המבצעי הראשון מסוג זה של המערכת. ב-15 במאי הפילה כיפת ברזל כטב"ם נפץ נוסף.
במבצע זה אירעו שתי תקלות מבצעיות לכיפת ברזל:
מבצע עלות השחר
לפי דובר צה"ל, במהלך המבצע שוגרו לעבר ישראל 1,162 רקטות מתוכם כ-946 רקטות חצו לשטח ישראל. כיפת ברזל יירטה כ-380 רקטות, בשיעור הצלחה של 96%.
מבצע מגן וחץ
במבצע מגן וחץ זוהו 1,496 שיגורי פצמ"רים ורקטות. מתוכם 460 היו מכוונים לעבר בשטחי מגורים, כ-679 נפלו בשטחים פתוחים. כ-291 שיגורים כשלו והתפוצצו בתוך רצועת עזה ו-29 שיגורים נפלו בים. כיפת ברזל ביצעה כ-437 יירוטים (שני יירוטים נוספים בוצעו באמצעות קלע דוד) ב-95% אחוזי הצלחה של מערכות ההגנה.
הפולמוס סביב פיתוח המערכת
ההחלטה על בחירת מערכת "כיפת ברזל" של "רפאל" כפתרון להגנה מפני רקטות, שהתקבלה בתחילת 2007 על ידי ועדת מומחים של משרד הביטחון שמצאה אותה כיעילה ביותר מבין כל האלטרנטיבות שהוצעו, נתקלה בהתנגדות נמרצת מבכירים בצה"ל, כולל הרמטכ"ל דני חלוץ שטען שהיא לא מעשית, ומפקד חיל האוויר עידו נחושתן שסבר כי היא תסכן את מטוסי החיל. כמו כן התנגדה למערכת עמותת "מגן לעורף", שהחל משנת 2000 עמלה על פיתוח מערכת ההגנה באמצעות לייזר כימי "נאוטילוס". על אף ההתנגדות, פעל שר הביטחון, עמיר פרץ, לקידומה של מערכת "כיפת ברזל" והביא אותה לאישור ראש הממשלה, אהוד אולמרט. האחרון אישר את הבחירה אך הצהיר כי אינו מתכוון למצוא מימון לפרויקט.
עם מבקרי המערכת מעת פיתוחה נמנה הפרשן הצבאי ד"ר ראובן פדהצור, שטען בתחילת הפיתוח ש"כיפת ברזל" אינה יעילה בהתמודדות עם איום ה"קסאם" על יישובי עוטף עזה, בשל זמן המעוף הקצר של הרקטות מאתרי השיגור ברצועת עזה עד ליישובים אלו. למערכות יירוט פוטנציאליות אחרות יוחסה יעילות גבוהה יותר, בהן מערכת "נאוטילוס", שפותחה במשותף על ידי ארצות הברית וישראל משנת 1995 עד 2005, בעלות של 600 מיליון דולר, אז הוחלט שהפרויקט אינו בר מימוש, זאת לאחר שלושה עשורים בהם חיל הים האמריקאי ניסה לשווא לפתח מערכת יעילה מסוג זה. החברה האמריקאית "נורת'רופ גראמן" הציעה לפתח אבטיפוס מתקדם יותר של "נאוטילוס", "סקייגארד", שהיה אמור לעשות שימוש בלייזר כימי ליירוט רקטות, כאשר עלות כל אלומת יירוט היא כ-1,000–2,000 דולר. "נורת'רופ גראמן" טענה שביכולתה לפרוס את המערכת בתוך 18 חודשים, בהשקעה קטנה יחסית של 180 מיליון דולר או 8 מערכות ב-500 מיליון דולר. גורמי ביטחון בישראל דחו את ההצעה, בציינם את תוספת הזמן והעלויות הכרוכות בכך. מערכת נוספת היעילה מאוד לטווחים קצרים היא "פלנקס C-RAM" שהוכיחה עצמה פעמים רבות בהגנה על כוחות אמריקאים בעיראק ובאפגניסטן, חסרונה הוא בטווח הקצר שלה ולכן יכולה להגן רק נקודתית על מבנים או אזורים קטנים בעלי חשיבות כגון בסיסים או תחנות כוח.
חרף הביקורת, ראשי רשויות וערים בצפון הארץ ודרומה - בהן באר שבע, אשקלון וקריית שמונה - דרשו הצבת סוללות "כיפת ברזל" בעירם כדי לספק הגנה לתושבים. דרישות אלה גברו בעקבות הצלחות המערכת ביירוט רקטות בתחילת אפריל 2011.
דעות סביב תפקוד המערכת
בעקבות הצלחותיה הראשונות של המערכת אמר שר הביטחון אהוד ברק ש"זהו הישג יוצא דופן של התעשייה הביטחונית הישראלית ושל מערכת ההגנה האווירית", והביע הערכה רבה לחיל האוויר ולתעשיות הביטחוניות, ובראשן חברת "רפאל", מפתחת המערכת.
בעקבות אחוזי היירוט הגבוהים של "כיפת ברזל" בהסלמת מרץ 2012, זכתה המערכת לשבחים רבים. אמר מנכ"ל חברת "אלתא", שפיתחה ומייצרת את המכ"ם של המערכת, כי המערכת הצליחה מעבר למצופה.
בשנת 2012 ניתן פרס ביטחון ישראל לשמונה ממפתחי המערכת ממפא"ת ומ"רפאל".
צעצוע של סיפור בקיצור
צעצוע של סיפור בקיצור (באנגלית: Toy Story Toons) היא סדרת סרטים קצרים באנימציה ממוחשבת המבוססים על הזיכיון "צעצוע של סיפור". הסרטים מתרחשים באופן כרונולוגי אחרי הסרט "צעצוע של סיפור 3", בביתה של בוני, שאנדי העביר אליה את צעצועיו. הסרטים "חופשה בהוואי" ו"פעמיים באז בבקשה" הופצו בשנת 2011, והסרט "חיית מסיבות" הופץ בשנת 2012. הסרטים הקצרים הוצגו בהתחלה לפני הקרנת סרטי דיסני, ומאוחר יותר שודרו בערוץ דיסני. סרט רביעי בשם "Mythic Rock" היה מתוכנן להיות משודר בשנת 2013.
כיפת ברזל
דעות סביב תפקוד המערכת
מערכת "כיפת ברזל" זכתה לשבחים רבים בעולם בעקבות הצלחתה הרבה ויעילותה הגבוהה. היועץ לביטחון של ארצות הברית, סטיבן זלוגה, אמר שהצלחתה של מערכת "כיפת ברזל" להשמיד 90 אחוזים מהרקטות שאותם היא מיירטת היא ב"רמה גבוהה ביותר", מעל המצופה בדרך כלל ממערכת הגנה אווירית. המגזין "סלייט" דיווח שאחוז היעילות של "כיפת ברזל" הוא "חסר תקדים" בהשוואה למערכות הגנה אווירית קודמות דוגמת ה-"MIM-104 פטריוט".
צעצוע של סיפור בקיצור
חופשה בהוואי
הסרט בוים על ידי גארי ריידסטרום והוקרן לראשונה בארצות הברית ב-24 ביוני 2011 לפני הקרנת הסרט "מכוניות 2".
חופשת החורף של בוני הגיע, ולכן היא נוסעת לחופשה להוואי למשך שבוע יחד עם אימה. הצעצועים שמחים לקבל שבוע של חופש בלי בוני, אבל מסתבר שברבי וקן גם רצו להצטרף לחופשה, ולכן הם התחבאו בתיק הגב של בוני במטרה להגיע דרכו להוואי איתה. לצערו של קן, בוני משאירה את תיק הגב שלה בחדרה ולא לוקחת אותו להוואי. ברבי מספרת לוודי שקן תכנן כל פרט בחופשה, ואפילו תכנן את המקום בהוואי בו הם יתנשקו בפעם הראשונה, דבר הגורם לצעצועים ליצור הוואי פרטית רק בשביל ברבי וקן. לאחר מספר "הרפתקאות" שהם עברו בהוואי, קן וברבי מתנשקים לראשונה בשלג בעת זריחת השמש, כפי שקן תכנן שיקרה בהוואי. בסיום הסרט, ברבי וקן מחליקים לתוך הקרח, ושאר הצעצועים נאלצים לייבש את קוביית הקרח הענקית בה הם נתקעו.
כיפת ברזל
דעות סביב תפקוד המערכת
ב-20 במרץ 2013, במהלך ביקורו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בישראל, נפרשׂה סוללת "כיפת ברזל" בנמל התעופה בן-גוריון על מנת שיבקר בה ויתרשם מיכולותיה. אובמה חלק שבחים למערכת ולמפעיליה. המערכת זכתה לשבחים רבים בעולם בזכות הישגיה במבצע צוק איתן.
צעצוע של סיפור בקיצור
פעמיים באז בבקשה
הסרט בוים על ידי אנגוס מקליין והוקרן לראשונה בארצות הברית ב-23 בנובמבר 2011 לפני הקרנת הסרט "החבובות".
כיפת ברזל
דעות סביב תפקוד המערכת
מול דיווחי צה"ל, לפיהם אחוזי ההצלחה של המערכת עומדים על 84%, קמו מומחים אחדים, ובהם פרופ' תאודור פוסטול, שבהתבסס על ניתוח סרטי וידאו ביתיים של היירוטים, טען כי אחוזי היירוט עומדים על 10%-30% לכל היותר, שכן מרבית היירוטים של "כיפת ברזל" אינם חזיתיים, וביירוט שאינו חזיתי אחוזי היירוט נמוכים במידה ניכרת מאשר ביירוט חזיתי. מבקר אחר הוא ד"ר מרדכי שפר הטוען שהמערכת כלל אינה מיירטת טילים וכל הפרסומים על יירוטים הם שקריים.
צעצוע של סיפור בקיצור
פעמיים באז בבקשה
במסעדת מזון מהיר נמצאת גרסה מוקטנת של באז שנות-אור, אשר מחליפה את מוקמו בתוך תיקה של בוני. כשחבריו של באז האמיתי מגלים את זה הם עושים הכל בשביל להציל אותו, בזמן שבאז תקוע במפגש רעים עם צעצועי ארוחות ילדים שננטשו במסעדה.
כיפת ברזל
דעות סביב תפקוד המערכת
מומחים אחרים סתרו את טענותיהם.
צעצוע של סיפור בקיצור
חיית מסיבות
הסרט בוים על ידי מארק וולש והוקרן לראשונה ב-14 בספטמבר 2012 לפני הסרט "מוצאים את נמו" שהוקרן מחדש בגרסת תלת-ממד.
רקס, בובת הדינוזאור, מוצא את עצמו נשאר מאחור בחדר האמבטיה. בחדר האמבטיה, רקס מתיידד עם צעצועי האמבטיה של בוני, שם הם עורכים מסיבה מוזיקלית.
כיפת ברזל
דעות סביב תפקוד המערכת
למרות הדיווחים וההצלחה הנראית לעין, לא פסקו הטענות נגד המערכת. פוסטול ושפר טוענים לקונספירציה של הממסד, ולדבריהם המערכת אינה מיירטת רקטות אלא מביימת סרטוני יירוט.
קבוצה אחרת של מתנגדים מצביעה על חסרונות במערכת "כיפת ברזל", כמו עלות יקרה של אחזקתה, עלות יקרה עבור כל טיל מיירט לעומת עלותם הזניחה של הטילים התוקפים, חוסר אפקטיביות מול מטחים משמעותיים של מאות ואלפי טילים, וחוסר יכולתה לתת מענה לירי בטווח קרוב של 4 ק"מ. מרבית הדוברים בקבוצה זו נמנים עם מפתחי או תומכי מערכת "נאוטילוס" - מערכת לייזר להגנה מפני טילים שהתחרתה ב"כיפת ברזל" ונדחתה על ידי מערכת הביטחון - בהם ד"ר נתן פרבר, ד"ר עודד עמיחי, אל"ם יוסי ארזי, תא"ל (מיל') צבי שור ואחרים, ראשי עמותת "מגן לעורף" שפועלת למען שילוב מערכות לייזר בהגנה נגד טילים.
עם זאת, קיימת הסכמה רחבה כי במהלך מבצע צוק איתן המערכת שימשה כרכיב מרכזי במערך הגנת העורף הישראלי מפני מתקפת רקטות וטילים. פעילותה מנעה פגיעות רבות בנפש וברכוש של אזרחים בכל רחבי מדינת ישראל, ואפשרה למנהיגים לקבל החלטות הנוגעות להפעלת צה"ל בלי שהם נתונים בלחץ ציבורי עקב נפגעים. כמו כן, סביר שעלות הנזק האפשרי גבוהה מעלות הטילים המשוגרים.
בעקבות מחיר המיירטים והסכום הגדול של היירוטים בשומר החומות, במהלך כהונת הממשלה ה-36 ראש הממשלה בנט קידם רבות את פיתוח של מיירטים מבוססים נשק לייזר כדוגמת מגן אור.
סטאר אלייאנס
בשנת 2017 זכתה סטאר אלייאנס בתואר ברית החברות הטובה ביותר.
אף שכבר בשנת 1993, קודם להקמת הברית, פעלו החברות KLM ההולנדית ונורת'ווסט האמריקאית בדרך של ברית חברות תעופה (והיו אף מקרים דומים קודם לכן), הייתה הקמת הברית לאבן דרך בתולדות התעופה האזרחית, בעיקר בשל היקפה הגדול. הקמת הברית הובילה להקמתן של שתי בריתות נוספות בהיקפים דומים, סקאיי טים ו-Oneworld, ויחד עם סטאר אלייאנס הן חולשות על יותר מ-56% מהיקפה של התעופה האזרחית בעולם.
כיפת ברזל
כיפת מגן
ב-2016 פיתחה "רפאל - מערכות לחימה מתקדמות" גרסה ימית של "כיפת ברזל" בשם "C-Dome" (האות C נשמעת כמו Sea, ים באנגלית). בצה"ל היא נקראת כיפת מגן. לאחר מספר ניסויי ביצוע מוצלחים, ב-27 בנובמבר 2017 הוכרזה המערכת "כשירה לשימוש מבצעי", והחלה קליטתה בצה"ל. ב-21 בפברואר 2022 נערך ניסוי מוצלח של כיפת מגן, בו מיירטים ששוגרו מספינת סער 6 יירטו כטב"ם, רקטות ארטילריות וטיל שיוט. ב-29 במאי 2023 בוצע ניסוי מוצלח נוסף של שיפורים במערכת.
סטאר אלייאנס
שיתוף הפעולה ההדוק בין חברות הברית העלה חששות למדיניות אנטי-תחרותית, והאיחוד האירופי ערך חקירה בעניינה של הברית, כשהוא מתייחס אליה כאל מיזוג תאגידים לכל דבר. היו שטענו כי אם הפיקוח הממשלתי אכן יתרכך, חברות הברית יתאחדו לתאגיד אחד.
נונאטאק סלנה
נונאטאק סלנה (באנגלית: Selene Nunatak) הוא נונאטק ברמת פלאנט שבמזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הנונאטאק 1,200 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1988 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שמו של הנונאטאק ניתן לו בעת שניתן השם למצוק לונאר הסמוך ("לנואר" משמעו "ירחי", שם המתייחס לירח). סלנה היא אלת הירח במיתולוגיה היוונית. שם זה ניתן, בדומה לשמות אתרים רבים אחרים באזור רמת פלאנט, הנקראים על שמות גופים במערכת השמש.
לקריאה נוספת
• David J. Cantrill & Morag A. Hunter (2005), Macrofossil floras of the Latady Basin, Antarctic Peninsula, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 48:3, 537-553, DOI: 10.1080/00288306.2005.9515132
• Simon R. A. Kelly, New Trigonioid Bivalves from the Early Jurassic to Earliest Cretaceous of the Antarctic Peninsula Region: Systematics and Austral Paleobiogeography, Journal of Paleontology, vol. 69, no. 1, 1995, pp. 66–84. JSTOR, www.jstor.org/stable/1306280. Accessed 31 Jan. 2020
• Doubleday, P. & Macdonald, David & Nell, P.. (1993), Sedimentology and structure of the trench-slope to forearc basin transition in the Mesozoic of Alexander Island, Antarctica, Geological Magazine. 130. 737 - 754. 10.1017/S0016756800023128
אריה בירו
אריה בירו (דיין) (4 בדצמבר 1927 – 15 באפריל 2006) היה קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד חטיבה במלחמת יום הכיפורים וקצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר (הגנה מרחבית).
תולדותיו
בירו נולד בעיר ארד שברומניה בנם של אסתר ואברהם, כנער למד מסגרות מכנית בהונגריה. במלחמת העולם השנייה, עברה העיר לשלטון הונגרי בעקבות תכתיב וינה, וב-1944 נשלח בירו יחד עם משפחתו למחנה ההשמדה אושוויץ. בירו הועסק בכפייה כשוליית חרש ברזל במפעל הכימי של חברת אי גה פארבן במונוביץ'. עם חיסול המחנה, התחזה בירו לחולה במחלה מידבקת וכך לא נלקח לצעדת המוות. בתום המלחמה הגיע לאיטליה ומשם העפיל לארץ ישראל באוניה באוגוסט 1945.
ב-1957 ביקש לעבור לשרת בחיל השריון הוא שירת כסגן מפקד בית הספר לשריון ובמחצית 1964 מונה למפקד גדוד. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 129 של חטיבה 8, חטיבת שריון במילואים. הגדוד מנה 26 טנקי סופר שרמן והוטלה עליו המשימה לכבוש את מוצבי גור אל-עסכר ונעמוש ברמת הגולן, ולהשתלט על השטח החיוני הגבוה השולט על מוצבי זעורה. במהלך הקרב נפגע טנק הפיקוד שלו מספר פעמים, ובירו נפצע מצרור של מקלע שריסק את לסתו. הוא המשיך לפקד על הכוח באמצעות התכתבות בפתקים, עד שפונה לטיפול רפואי, לא לפני שהעביר בפתק את הפיקוד לנתי גולן.
שימש ראש מטה אוגדה 143 בפיקוד הדרום ובאוגוסט 1973 מונה למפקד חטיבה 8 (אז נקראה חטיבה 875), חטיבה ממוכנת באוגדה.
במלחמת יום הכיפורים פיקד בירו על חטיבת המילואים, בהרכב של גדוד טנקי שרמן ושני גדודי חרמ"ש, החטיבה בפיקודו הצטרפה למערכה ב-7–8 באוקטובר תחת אוגדה 252 והשתתפה בקרבות בחזית המצרית. בירו עצמו נפצע במהלך הקרבות ופונה ב-18 באוקטובר.
ב-1978 פיקד על מצעד ותיקי המחתרות בירושלים. בשנים 1975–1978 פיקד על מרחב שלמה, ב-1979 מונה בירו לקחל"ר, קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר (הגנה מרחבית) הוא שירת בתפקיד זה עד 1984.
ב-1995 הודה כי הוא ופקודיו רצחו שבויים מצרים כפותים במהלך מבצע סיני. לדבריו "לא היה לי זמן להתעסק עם שבויים. את מי שהצלחנו לדפוק - דפקנו".
ב-2006 נפטר לאחר מחלה קשה.
חורחה רובלדו
חורחה "ג'ורג'" רובלדו אוליבר (ספרדית: Jorge "George" Robledo Oliver; 14 באפריל 1926 - 1 באפריל 1989) היה כדורגלן צ'יליאני.
קריירה
רובלדו נולד באיקיקה שבצ'ילה לאב צ'יליאני ולאם אנגליה. הוא היגר עם משפחתו לברמפטון בירלואו שביורקשייר ב-1932, בעקבות המצב הרעוע בצ'ילה באותה תקופה. רובלדו החל את קריירת הכדורגל שלו בהאדרספילד טאון, ושיחק שם באופן חלקי כשחקן חובב במקביל לעבודתו בכריית פחם. הוא מעולם לא הופיע במדי הסגל הבכיר. רובלדו עזב את עבודתו במכרה לאחר שעבר לבארנסלי מהליגה השנייה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא הוחתם בניוקאסל יונייטד מהליגה הראשונה ב-27 בינואר 1949, תמורת סכום של 26,500 לירות שטרלינג. תמורת סכום זה עבר גם אחיו טד, אך הנהלת ניוקאסל הייתה מעוניינת רק בחורחה שסירב לעבור ללא אחיו.
הופעת הבכורה של רובלדו הייתה בניצחון החוץ 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק ב-5 בפברואר, ואילו שער הבכורה שלו הובקע במשחק הדרבי נגד סנדרלנד באצטדיון סנט ג'יימס פארק. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 1 לטובת ניוקאסל, כאשר רובלדו משתף פעולה עם ג'קי מילברן בחוד ההתקפה במה שעתידה להיות אחת השותפויות הטובות ביותר בהיסטוריה של ניוקאסל. רובלדו הבקיע חמישה שערים נוספים ב-12 המשחקים האחרונים של העונה.
נבחרת צ'ילה זימנה את רובלדו לקראת מונדיאל 1950, למרות שהוא לא ידע ספרדית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הראשון של שלב הבתים מול נבחרת אנגליה, והבקיע שער בניצחון 5 - 2 על נבחרת ארצות הברית.
בעונה שלאחר מכן הבקיע רובלדו 11 שערים עבור ניוקאסל, ובעונת 1950/1951 הבקיע 14 שערים והפך לשחקן הדרום אמריקני הראשון שמשחק בגמר גביע ה-FA, שהסתיים בניצחון על בלקפול בתוצאה 2 - 0. רובלדו זכה בתואר מלך השערים של הליגה בעונת 1951/1952 עם 33 שערים, ובסך הכל עם 39 שערים בכל המסגרות שהשוו את שיאו של יואי גלאגר. רובלדו סיים את העונה עם שער הניצחון על ארסנל בגמר גביע ה-FA, וסייע לניוקאסל לזכות בתואר פעם שנייה ברציפות.
בעונת 1952/1953 הבקיע רובלדו 18 שערים, והגיע לסך כולל של 91 שערים בכל המסגרות ו-82 שערי ליגה. בזכות מספר זה הוא הפך לשחקן הזר (שאינו אירי) עם מספר השערים הגבוה ביותר בליגה האנגלית הבכירה, כאשר רק כחמישים שנה לאחר מכן השיא נשבר על ידי דווייט יורק. בסיום העונה הועבר טד רובלדו למועדון הצ'יליאני קולו-קולו, וחורחה עבר בעקבותיו. שני האחים היו פופולריים בצ'ילה, וחורחה סיים כמלך השערים של ליגת העל הצ'יליאנית ב-1953 וב-1954 עם 26 ו-25 שערים בהתאמה.
רובלדו עזב את קולו-קולו ב-1958 והיה בחופשה מכדורגל במשך שנה לפני שחזר לשחק בדפורטיבו או'היגינס, שהיה המועדון האחרון בקריירה שלו. הוא התחתן ב-1959, ומאוחר יותר נולדה לו בת. הוא פרש סופית ב-1961 והחל לעבוד כמנהל תוכנית הספורט של בית הספר סנט פיטר בוויניה דל מאר. הוא עבד בתפקיד זה עד למותו ב-1989 כתוצאה מהתקף לב.
מוזיקת ברברשופ
מחקרים מוזיקולוגיים נוטים כיום לתמוך בטענה כי מקור הסגנון הוא בשכונות האפריקניות-אמריקניות של ארצות הברית בתחילת המאה ה-20. בשכונות אלה, מספרות הגברים (באנגלית Barbershops) היוו - ועודן מהוות - מרכז חברתי. הפורמט של שירת הברברשופ כהרמוניה של ארבעה תפקידי שירה מוצאת את שורשיה עוד בשירת הגוספל של הכנסיות האפריקניות-אמריקניות.
שירת ברברשופ מהווה כיום תחביב של זמרים (בעיקר גברים) רבים ברחבי העולם, ובמיוחד בארצות הברית, שבה נולד סגנון הברברשופ. הארגון Barbershop Harmony Society הוא ארגון-הגג הראשי המאגד את פעילותם של הרכבי ברברשופ בארצות הברית ובקנדה. בנוסף לו פועלים ארגונים נוספים שבהן משתתפים גם הרכבי נשים (Sweet Adelines International, ו-Harmony Incorporated).
בישראל פועלים מספר הרכבי ברברשופ, שהוותיקה מביניהן היא "להקת הספרים הירושלמית" אשר הוקמה ב-1983. מאז הוקמו עוד מספר הרכבים, אשר הבולט ביניהם הוא "12 טון", הפועל בניצוחו של אלכס אשד. אשד הקים גם את "ברברינה", הרכב ברברשופ ישראלי על טהרת המין הנשי.
בצ'קי
בצ'קי (בפולנית: Baczki) הוא כפר במחוז ונגרוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
יהודי בצ'קי
יהודים החלו לשבת בבצ'קי לאחר שהוקמו במקום מפעלי תעשייה בידי משפחת פרליס. בשנת 1921 נמנו בכפר 133 יהודים, מתוך 486 תושבים. בין מלחמות העולם פעלו ביישוב סניפים של הבונד ופועלי ציון, וכן מרכז הכשרה של החלוץ.
ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה בצ'קי בידי הגרמנים, ומפעליה הוחרמו. ביישוב הוקם יודנרט, בראשות יעקב פרידמן, ומעת לעת נלקחו יהודיו לעבודות כפייה.
בסוף 1939 הגיעו לבצ'קי כ-500 פליטים יהודים, ואלו רוכזו עם יהודי היישוב בגטו פתוח. בשל סמיכותו של היישוב למסילת הברזל שהובילה למחנה ההשמדה טרבלינקה, הגיעו אליו לא אחת יהודים שהצליחו להימלט מהקרונות, ויהודי המקום סייעו להם.
בסוף ספטמבר 1942 שולחו כל יהודי הגטו ביישוב לטרבלינקה ולאותו רכבת הועלו גם אחרוני היהודים מסטוצ'ק. כמה עשרות מיהודי הגטו שהסתתרו בכפרי הסביבה נתפסו, ונרצחו.
גריטה
גריטה היא דרך למחזור מתכת מכלי תחבורה, כגון אוניות, מכוניות ורכבות.
העיר אלאנג בהודו מובילה בעולם בתחום פירוק אוניות ומיחזור מתכת. בשטח המספנות באלאנג ממחזרים כמחצית מכלל האוניות המוצאות משירות פעיל סביב העולם. המספנות נמצאות במפרץ חמבאט. מכליות ענק, אוניות גלנוע ואוניות מכולות מועלות על החוף בעת הגאות ועם בוא השפל, מאות פועלים מפרקים את האונייה, תוך העברת כל חלק מתאים למיחזור. עשרות אלפי פועלים עובדים באלאנג בפירוק אוניות ומיליוני טונות של פלדה ממוחזרות מן האוניות. מדינות רבות באירופה הציגו תוכניות גריטה בקנה מידה גדול עם תמריץ כלכלי, במטרה להגדיל את הביקוש בשוק במגזר התעשייתי, בתקופת המיתון העולמי שהחל בשנת 2008.
בישראל הופעלה תוכנית גריטה, שהיא תוכנית ממשלתית המקדמת החלפה של כלי רכב ישנים עם כלי רכב מודרניים. לתוכניות גריטה בדרך כלל יש מטרה כפולה של המרצת תעשיית הרכב מצד אחד, והסרת כלי רכב ישנים מהכביש, מצד שני. כלי רכב מיושנים מהווים מפגע סביבתי בהיותם בעלי פליטה גבוהה של גזים מזהמים ורעילים, ומפגע בטיחותי בשל התיישנות מכלוליהם וחוסר במערכות בטיחות מודרניות. בתחילת 2013 הופסקה תוכנית הגריטה בישראל מפאת היעדר תקציב.
שועפאט
שועפאט (בערבית شعفاط - תעתיק מדויק שֻעפאט) היא שכונה גדולה בצפון ירושלים. שכונת שועפאט משתרעת לאורך כביש ירושלים-רמאללה הישן, בין הגבעה הצרפתית בדרום לבית חנינא בצפון. מחנה הפליטים שועפאט שוכן ממזרח לשכונה, ועל אף שמוקף בגדר ההפרדה, הוא מחנה הפליטים הפלסטינים היחיד הנמצא בתחום גבולותיה המוניציפליים של ירושלים. נכון ל-2020 מתגוררים בשכונה כ-39,000 תושבים.
מקור השם
קונדר וקיצ'נר, חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, הציעו שמקור השם שועפאט בשם העברי יהושפט, ולטענתם ילידי הכפר טענו כי הכפר נקרא על שם מלך ירושלים. הם הציעו, כאפשרות נוספת, שמקור השם במילים "מצפה" או "צפה". לטענתם, ייתכן שהשם שונה בתקופה הצלבנית.
התיישבות עתיקה
עדויות ארכאולוגיות מלמדות על קיומו של יישוב במקום לאורך דורות, ככל הנראה כבר מסביבות 2000 לפנה"ס. הארכאולוג חנן אשל זיהה כאן את מיקומה של נוב עיר הכהנים, מתקופת בית ראשון. בחפירה ארכאולוגית בניהולה של רחל בן נתן נחשפו בשועפאט שרידי יישוב יהודי, שהוקם לאחר מרד החורבן ביוזמת השלטונות הרומאיים, ומראה כי אזור ירושלים לא נתרוקן כליל מאוכלוסייה יהודית בעקבות החורבן. על פי העדויות הארכאולוגיות ניכר כי אוכלוסיית המקום הייתה אוכלוסייה יהודית אמידה, וכי מדובר ביישוב היהודי הגדול ביותר מתקופה זו אשר נחשף עד כה בקרבת ירושלים. ב-2007, במהלך העבודות להנחת התשתית לפרויקט הרכבת הקלה בשכונת שועפאט, נתגלו שרידי היישוב היהודי שהתקיים במקום לאחר המרד הגדול וחורבן בית שני. בעבודות שביצעה במקום רשות העתיקות נחשפו 400 דונם משטח היישוב, ובכלל זה מבני מגורים, רחובות, מקוואות, מבנים ציבוריים, וכן כלי אבן ומטבעות.
מסורת מקומית בשועפאט גורסת כי כפר ערבי הוקם במקום בידי מהגרים מחג'אז לאחר הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, ומאז התקיים ברציפות לאורך מאות בשנים.
תקופת מדינת ישראל
סיום המלחמה הותיר את הכפר בשטח ירדן, והוא אוכלס מחדש. ב-1954 החלה במקום תנופת בנייה בידי משפחות נוצריות ומוסלמיות אמידות שבנו במקום בתי מידות, והכפר שועפאט הפך לפרבר יוקרתי של מזרח ירושלים, על אם הדרך בין ירושלים לרמאללה. המלך חוסיין נהג לשהות באחת מחווילות הפאר של שועפאט בעת ביקוריו בירושלים, ובשנות ה-60 החל בבניית ארמונו הירושלמי בתל אל פול שבצפון השכונה. מלחמת ששת הימים קטעה את הבנייה, והשלד הבלתי גמור עומד עד היום בפסגת התל.
שכונת שועפאט נכבשה בידי צה"ל ב-6 ביוני 1967 בתום קרב קצר. בתום המלחמה ולאחר איחוד ירושלים והרחבה משמעותית של גבולותיה, הפכה שועפאט לשכונה צפונית בעיר המאוחדת. מבחינה פוליטית, היא נחשבת חלק ממזרח ירושלים. השכונה המשיכה להתפתח כשכונת מעמד בינוני-גבוה, אוכלוסייתה גדלה בהתמדה, ולאורך רחובה הראשי – דרך שועפאט (המשכה הצפוני של דרך שכם) – נפתחו בתי עסק רבים, חנויות ומסעדות. דרך השכונה עברה התנועה בין מרכז ירושלים ומזרחה לחלקיה הצפוניים – נווה יעקב ועטרות, והלאה לרמאללה, אך זו פחתה בשנים האחרונות עקב הפחתת התנועה לרמאללה ופתיחת צירים חדישים ועדיפים לשכונות צפון העיר. אוכלוסיית שועפאט מונה כיום כ-33,000 נפש (לא כולל מחנה הפליטים שועפאט).
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים שנחנך ב-2011 עובר דרך שלוש תחנות בשכונה.
מחנה הפליטים שועפאט
מחנה הפליטים שועפאט הוקם ממזרח לשכונת שועפאט בשנים 1965–1966, במטרה לפנות אליו את תושבי מחנה הפליטים אל-מועסכר ששכן בעיר העתיקה של ירושלים, בתחומי הרובע היהודי הנטוש. המחנה הוקם על קרקע שהוקצתה לארגון אונר"א על ידי שלטונות ירדן, והיה המחנה האחרון שהוקם עבור פליטי 1948.
המחנה גובל בשכונת שועפאט במערב, בשכונה היהודית פסגת זאב בצפון, בעיירה הפלסטינית ענאתא במזרח, ובגבעה הצרפתית בדרום. גדר עוטף ירושלים, מקיפה את המחנה מצפון, ממערב ומדרום, תוך השארתו בפועל מחוץ לירושלים - חרף העובדה שהוא נכלל, רשמית, בשטחה של ירושלים ושתושביו נושאים ברובם תעודת זהות ישראלית, ובעקבות זאת מצבם הכלכלי טוב ביחס לערביי יהודה ושומרון.
כפר עבוש
כפר עבוש (בערבית: كفر عبّوش) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם שבמערב השומרון. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בכפר עבוש התגוררו כ-1,488 תושבים בשנת 2006. 24.8% מאוכלוסיית כפר עבוש היו פליטים בשנת 1997.
שועפאט
"רכס שועפאט"
בשנות ה-70 תכננה עיריית ירושלים בראשות טדי קולק הקמת מרכז ספורט עירוני ובמרכזו אצטדיון ברכס שועפאט, ממערב לשכונה, ואף החלו עבודות תשתית במקום להכשרת השטח. אולם תוכנית זו נתקלה בהתנגדות של תושבי גוש השכונות הדתיות בצפון ירושלים שטענו כי מיקום האצטדיון, המועד לחלל שבת, נצפה מבתיהם, ובעקבות כך הופסקו העבודות ונגנזה התוכנית.
כפר עבוש
היסטוריה
קרמיקה מהתקופה הביזנטית נמצאה בכפר, וכן שתי מנורות חצובות בסלע.
בסוף המאה ה-16 התקיימו בכפר כ-19 משקי בית מוסלמים. תושבי הכפר שילמו לעות'מאנים שיעור מס קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים שונים שכללו חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל תושבי כפר עבוש שילמו כ-4,974 אקצ'ות.
שועפאט
"רכס שועפאט"
במשך שנים ארוכות נותר רכס שועפאט נטוש, כשתלוליות העפר מעבודות התשתית שהופסקו מעטרות אותו, עד שבשנות ה-90 הוקמה במקום השכונה החרדית רמת שלמה. תוכנית האצטדיון הועתקה, לאחר עיכובים רבים, לאתר אחר במלחה שבדרום ירושלים, שם הוקם אצטדיון טדי.
כפר עבוש
היסטוריה
בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון את כפר עבוש ככפר במחוז בני סאאב, מערבית לשכם. מפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 תיארה את כפר עבוש כ"כפר אבן בגודל בינוני. הכפר על גבעה עגולה תלולה, עם כמה עצי זיתים. מי הכפר מגיעים מבורות מים. האדמה מאוד קשה."
תסאוס
תֵסֶאוּס (ביוונית Θησεύς) או תזֵאוס, היה מלכה המיתולוגי של אתונה העתיקה, בנם של אַייתְרָה ושל אַייגֵאוּס ופוסידון, שכן על פי הסיפור אייתרה קיימה יחסים עם שניהם באותו לילה והרתה לשניהם. כמו פֶּרְסֶאוּס, קַדְמוֹס או הרקולס היה גם הוא גיבור-מייסד, וכמותם נאבק וגבר על אויבים שסימלו את הסדר החברתי והדתי הקדום.
חץ (קבוצת כוכבים)
חץ היא קבוצת כוכבים קטנה בשמיים הצפוניים. רק שתיים מבין 88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קטנות ממנה. זוהי אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, אך אז היא הייתה אפילו קטנה יותר מאשר כיום. הקבוצה מייצגת את החץ שירה הרקולס בעיט שאכל את כבדו של פרומתאוס.
כוכבי הקבוצה
α בחץ הוא ענק צהוב במרחק של כ-475 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 4.4. זהו רק הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה.
תסאוס
תסאוס היה גיבור מייסד אִיוֹנִי, כמוהו כהרקולס, שהיה גיבור דוֹרִי, ונחשב על ידי האתונאים כגדול המחוקקים שקמו להם מעולם. שמו נגזר מאותו השורש כמו המלה "תֶסְמוֹס" (θεσμός), שפירושה ביוונית "מוסד". תסאוס הוא האחראי ל"סינויקיסמוס" – איחודם הפוליטי של כפרי אַטִיקָה תחת שלטונה של אתונה, מעשה המיוצג על ידי מסע התלאות שלו. בשל היותו מלך מאחד, הוא התגורר בארמון שבנה על האקרופוליס ואשר דמה, כפי הנראה, לזה שחשפו הארכאולוגים במיקנאי. פאוסניאס מספר כי לאחר איחודה של אטיקה ייסד תסאוס את פולחן אפרודיטה פּאנְדֶמוֹס ("אפרודיטה של העם כולו") ואת פולחן האלה פּיֶיתוֹ על מורדותיו הדרומיים של האקרופוליס.
בקומדיה "הצפרדעים" מייחס אריסטופאנס לתסאוס המצאת רבות ממסורות היומיום של האתונאים.
חץ (קבוצת כוכבים)
כוכבי הקבוצה
β בחץ הוא ענק צהוב נוסף במרחק של כ-465 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.4. הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצה.
γ בחץ הוא ענק כתום במרחק של כ-275 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.5. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
תסאוס
הולדת תסאוס ונעוריו
אייגאוס, אחד ממלכיה הקדומים של אתונה, נשא לו לאישה את אַייתֶרָה בת פּיתֶאוּס מלך טְרוֹיזֵן, עיר קטנה דרומית-מערבית לאתונה. בליל כלולותיהם חצתה אייתרה את הים אל האי סְפַאירִייָה הסמוך לחוף, ובו שכבה גם עם פוסידון (אל הים ורעשי האדמה). מן הזיווג הכפול נולד תסאוס, ועירוב הזרע, כפי שחשבו הקדמונים, הוא שהעניק לו תכונות אלוהיות ואנושיות גם יחד (אל למחצה). כפל-אבות, כאשר אב אחד הוא בן-אלמוות והשני בן-תמותה, היה מאפיין נפוץ של הגיבורים המיתולוגיים היווניים. כאשר הרתה אייתרה, החליט אייגאוס לשוב אל אתונה. אך קודם עזיבתו טמן את סנדליו ואת חרבו תחת סלע ענק ואמר לה, כי לכשיגדל בנה, עליו להזיז את הסלע אם כוחו יעמוד לו, וליטול לעצמו את כלי הנשק, הוכחה למוצאו המלכותי. באתונה חבר אייגאוס למֵדֵאָה, אשר נמלטה מקוֹרִינְתוֹס לאחר שהרגה את ילדיה מיָאסוֹן, ומצאה באייגאוס בן לוויה חדש. כוהנת ובת-לוויה גם יחד ייצגו באתונה את הסדר הקדום.
תסאוס גדל בארצה של אמו, וכאשר בגר והפך איש צעיר ואמיץ, הזיז את הסלע ומצא את כלי הנשק של אביו. אמו גילתה לו את זהותו האמיתית של אביו, ואמרה כי עליו ליטול את החרב והסנדלים חזרה אל המלך ולטעון לזכותו לכתר. כדי להגיע לאתונה, יכול היה תסאוס לבחור בדרך הים הבטוחה, או לעשות דרכו ביבשה, בנתיב המסוכן סביב המפרץ הסרוני, בו ייתקל בשישה שערי שאול, שעל כל אחד מהם שומר אויב כתוני בדמותם של גנבים ובריונים. תסאוס הצעיר, שהצטיין באומץ לבו ובשאפתנותו, החליט ללכת בדרך היבשה, וגבר על בריונים רבים.
חץ (קבוצת כוכבים)
גרמי שמיים מעניינים נוספים
M71 הוא צביר כדורי במרחק של כ-12,000 שנות אור ועם בהירות כוללת מדרגה 6. ניתן לראותו במשקפת ככתם עמום ועגול, אך רק בטלסקופ גדול ניתן להבחין בכוכבים שבו.
תסאוס
הולדת תסאוס ונעוריו
באֶפִּידָאוּרוֹס, תחנתו הראשונה, שהייתה מקודשת לאַפּוֹלוֹן ולמרפא אַסְקְלֵפְּיוֹס, גבר תסאוס על הבריון הכְתוֹנִי פֶּרִיפֵטֵס "החובט", שהיה הולם ביריביו ומשליכם ארצה, ולקח ממנו את האלה הכבדה עימה הוא מזוהה לעיתים קרובות בציורי כדים.
בשער השאול אשר באיסתמוס הקורינתי ניצב שודד ושמו סִירִיון. הוא היה תופס את עוברי האורח וקושרם בין שני עצי אורן מכופפים לאדמה. אחר כך היה משחרר את העצים מאחיזתם וכך משסע לגזרים את קורבנותיו. תסאוס הרגו באותה דרך עצמה. לאחר מכן אנס את פריגונה, בתו של סיריס, אשר הרתה לו וילדה את מֶלאנִיפּוֹס.
חץ (קבוצת כוכבים)
מיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית הקבוצה יצגה את החץ שנורה על ידי הרקולס והרג את העיט שנשלח על ידי זאוס לענות את פרומתאוס על ידי אכילת כבדו מדי יום. הקבוצה ממוקמת בהתאם בין קבוצת הרקולס וקבוצת נשר (קבוצת כוכבים) שייצגה את העיט של זאוס.
תסאוס
הולדת תסאוס ונעוריו
בעלילה אחרת, שהתרחשה צפונית לאיסתמוס, במקום הנקרא קְרוֹמִיאוֹן, הרג תסאוס חזירה עצומת-ממדים, החזירה מקרומיאון, שגודלה על ידי זקנה בשם פַייאָה. על פי גרסאות אחדות נקראה החזירה עצמה בשם זה.
סמוך למגארה אילץ שודד זקן בשם סקירון את העוברים לרחוץ את רגליו על שפת צוק. כאשר היו מתכופפים, בעט בהם והשליכם אל מרגלות הצוק, שם היו למאכל מפלצת ים (ועל פי גרסאות אחרות צב ענק). תסאוס דחף אותו מן הצוק אל מותו.
יריב נוסף שנקרה בדרכו היה קרקיון, מלך אלאוסיס, שנהג להזמין את עוברי האורח להיאבק עמו, ולאחר שניצחם היה הורג אותם. תסאוס גבר על קרקיון בקרב היאבקות והרגו. אחת הפרשנויות לסיפור זה היא כי קרקיון היה "מלך שנתי", אשר מדי שנה נדרש להילחם על חייו כדי להוסיף ולמלוך, ואם הובס היה המנצח תופס את מקומו. תסאוס ביטל את הטקס הדתי הארכאי הזה בכך שסירב למלוך במקום קרקיון.
כאשר עלילות תסאוס החלו מופיעות לראשונה בעיטורי כלי חרס, כבר היו כל המקומות הללו אתרים מקודשים מימים ימימה. הציורים מקדימים, כמובן, את הסיפורים הראשונים בכתב אודותיו.
מדאה והשור ממרתון / אנדרוגאוס והפאלאנטידים
תסאוס הגיע אל אתונה. אייגאוס אירח אותו בביתו, ואף שלא זיהה את הזר הצעיר והחסון, חשד בכוונותיו. מדאה, אשת אייגאוס, לעומת זאת, זיהתה מיד כי תסאוס הוא בנו של אייגאוס, ומאחר שחששה פן יגזול את ירושת הממלכה מבנה שלה, מֶדוֹס, החליטה לגרום למותו. היא ביקשה מתסאוס ללכוד את השור מכרתים, סמל עוצמתה של כרתים, חיה אימתנית שהפילה חיתתה על יושבי מרתון.
בדרכו אל מרתון נקלע תסאוס לסערה עזה ומצא מקלט בביתה של קשישה בשם הֵקַאלֵה. הוא גולל בפניה את סיפורו, והיא נשבעה להעלות קורבן לזאוס אם יצליח במשימתו. תסאוס אכן גבר על השור ולכד אותו, אך כששב אל ביתה של הקאלה גילה כי כבר מתה. לאות כבוד העניק את שמה לאחד מן הדֶמוֹי של אטיקה, וכך הפך – במובן מסוים - את תושביו לבניה המאומצים של הקשישה.
כאשר שב תסאוס עטור ניצחון אל אתונה, שם העלה את השור לקורבן, ניסתה מדאה להרעילו. ברגע האחרון זיהה אייגאוס את סנדליו, מגינו וחרבו והפיל את קובעת יין התרעלה מידיו של תסאוס. כך שבו והתאחדו האב והבן. מדאה – על פי המסופר – גורשה מן העיר.
גרסה אחרת של המיתוס מספרת כי לפַּסִיפַאֵה, אשת מִינוֹס מלך כרתים, היו ילדים נוספים שנולדו קודם שהביאה לעולם את המינוטאורוס. הבכור שבהם, אַנְדְרוֹגֶאוּס, הפליג אל אתונה כדי ליטול חלק בחגיגות הפַּנְאַתֵנַאיָה, שנערכו אחת לחמש שנים. מאחר שהיה חזק בגופו ומוכשר, עשה חיל וזכה בתחרויות אחדות, ולא חלף זמן רב והוא הפך חביבו של הקהל, למורת רוחם של הפַּלַנְטִידִים, חמישים בני פאלאס שחיו בחצר בית המלכות.
הפלנטידים, אחייניו של המלך אייגאוס, היו שחצנים ומנופחים מחשיבות עצמית. הם נהגו להילחם ברחובות ולשבת בטל בגינות הארמון, ולכן איש לא רצה בחברתם. הם נתקנאו בהצלחתו של אנדרוגאוס, ובאחד הערבים, כששב מן התחרויות אל מעונו, תקפו אותו מן המארב. אנדרוגאוס נאבק בהם באומץ רב, אך לא יכול היה למספרם הרב. הם הרגוהו והותירו את גווייתו מושלכת ברחוב.
המעשה אירע 21 שנים קודם בואו של תסאוס העירה. שמו נתפרסם כמי שהלך בדרך החוף הידועה לשמצה מטרויזן וקטל כמה מן הבריונים האימתנים ביותר שלאורכה. הפלנטידים הבינו עד מהרה כי גם שעתם מתקרבת, ועל כן טמנו לו מלכודת. עשרים וחמישה מביניהם עלו על העיר מכיוון אחד, בעוד עשרים וחמישה הנותרים אורבים במקום סמוך לה הנקרא גארטוס. תוכניתם הייתה לתקוף בהפתעה את תסאוס, אייגאוס ומשמר הארמון מלפנים ומאחור גם יחד, אך תסאוס לא נפל בפח. מזימתם נודעה לו מפי שליח בשם לאוס, והוא חמק מן העיר בחצות הליל והפתיע את מבקשי נפשו. צחוק הגורל היה, כי דווקא תוכניתם היא שגרמה למפלתם, משום שקל היה לתסאוס לגבור על שתי חבורות נפרדות מאשר להתייצב מול כנופיה אחת גדולה. כשעלה השחר כבר היו כולם בין המתים. ברם, למרות שתסאוס הרג את רוצחי אנדרוגאוס, לא נתרצה מינוס ולא ביטל את מס הדמים שהטיל על תושבי אתונה. על כן התנדב תסאוס לצאת אל כרתים ולהרוג את המינוטאורוס.
המינוטאורוס
על פי אחת מגרסאות המיתוס, אסר מינוס מלך כרתים מלחמה על האתונאים וניצח בה. אחר כך דרש כי אחת לשבע שנים ישלחו האתונאים שבעה בחורים ושבע עלמות, בתולים ובתולות, טרף למינוטאורוס, מפלצת שחציה אדם חציה שור וחיה בלבירינת שבנה דַיידָלוס.
כשהגיעה הפעם השלישית, התנדב תסאוס לצאת בעצמו אל כרתים כדי לקטול את המפלצת. הוא התחלף עם אחד הצעירים, ויצא בספינה שהניפה מפרשים שחורים. הוא הבטיח לאביו אייגאוס, כי אם יצליח במשימתו - יניף בשובו מפרשים לבנים, אות כי שלום לו. אריאדנה, בת המלך מינוס, התאהבה בתסאוס, ולאחר שנועצה בדיידלוס מסרה לתסאוס פקעת חוט, כדי שיוכל למצוא דרכו החוצה מן המבוך. תסאוס התנפל על המינוטאורוס בעודו ישן והכה אותו למוות באגרופיו. חיי הצעירים ניצלו, והם נמלטו יחד עם תסאוס ואריאדנה. בדרכם חזרה אל אתונה נטש תסאוס את אריאדנה באי נַקְסוֹס. למחרת היום, כשגילתה אריאדנה כי תסאוס עזב, הטילה בו קללה כי ישכח להחליף את המפרש השחור בלבן. על פי גרסה אחרת של הסיפור נתגלה האל דִיוֹנִיסוֹס לתסאוס ואמר לו כי בחר כבר באריאדנה להיות לו לאישה, וציווה עליו לנטוש אותה באי נקסוס. חיבורים אחרים גורסים, כי אריאדנה חלתה ומתה בדרכה הביתה, ותסאוס בצערו הרב שכח להחליף את המפרשים. כשראה אייגאוס כי הספינה המתקרבת לחופי אתונה מניפה מפרש שחור, הבין כי בנו אינו עוד בין החיים, ולכן השליך עצמו הימה וטבע. מאז נקרא ימה של אתונה בשם הים האגאי. ישנה גרסה לפיה תסאוס שכח להקריב לפוסידון קורבן, ולכן פוסידון קילל אותו שישכח להחליף מפרש. תסאוס ושאר הצעירים שבו בשלום למולדתם.
פְּלוּטָרְכוֹס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-1, משתמש בחיבורו "חיי תסאוס" בגרסאות שונות של סיפור הריגת המינוטאורוס, בריחת תסאוס ואהבת אריאדנה אליו. מקורותיו של פלוטרכוס, שלא כולם שרדו, כללו את פֶרְקִידֵס (אמצע המאה השישית לפנה"ס), דֶמוֹן (300 לפנה"ס לערך), פִילוֹכוֹרוֹס וקְלֵיידֶמוֹס (שניהם בני המאה הרביעית לפנה"ס).
פרדוקס ספינת תסאוס
פְּלוּטָרְכוֹס מספר, כי "האתונאים שמרו על אונייה זו בעלת שלושים המשוטים, שבה שט תסאוס עם העלמים וחזר בשלום, עד ימיו של דמטריוס מפאלרון. הם היו מוציאים ממנה מפעם לפעם את הקורות הישנות וקובעים תחתיהן אחרות חדשות וחזקות, עד שהאונייה נעשתה דוגמה בשביל הפילוסופים בשאלת הגידול השנויה במחלוקת, יש אומרים שהיא היא, ויש אומרים שאין היא היא." זהו המקור לפרדוקס הפילוסופי, הדן בשאלות של זהות ושינוי בנסיבות כגון אלה, ונקרא לעיתים בשם "הפרדוקס של ספינת תסאוס" - האם ספינתו של תסאוס, לאחר שהוחלפו בה כל הקרשים והמפרשים, היא עדיין ספינתו של תסאוס, על אף שאין בה ולו קרש אחד שתסאוס הפליג איתו? מה דינה של ספינה אחרת אשר נבנתה מהקרשים המקוריים של ספינת תסאוס? האם הספינה הזו היא הספינה של תסאוס? כמו כן, מתי הפסיקה הספינה להיות ספינתו של תסאוס? אחרי שהוחלף בה קרש אחד? מאה? מחציתם? כולם?
פריתואוס / חטיפת הלנה
חברו הטוב ביותר של תסאוס היה פֶּרִיתוֹאוֹס, מלך הלַפִּיתִים. פריתואוס שמע על אומץ לבו וגבורתו של תסאוס, אך ביקש להיווכח בכך במו עיניו. על כן גנב את עדר הבקר של תסאוס והבריח אותו ממרתון כשתסאוס דולק אחריו. פריתואוס נטל את כלי נשקו והשניים כבר נערכו לדו-קרב, כאשר נמלכו בדעתם, נשבעו שבועת ידידות איש לרעהו ויצאו יחד לצוד את חזיר הבר הקלידוני. באיליאדה מונה נֶסְטוֹר את פריתואוס ואת תסאוס בין "העצומים בין כל בני האדם בארץ" אשר "בעצומים נלחמו, בשוכני ההר הקנטאורים, השמידום בגבורה איומה."
האדס העמיד פנים כמי ששמח לראותם ואף ערך לכבודם משתה. אך ברגע בו התיישבו שני האורחים, נכרכו נחשים סביב רגליהם והם לא יכלו לזוז ממקומם. על פי גרסאות אחרות צמחה האבן עליה ישבו ונדבקה לירכיהם.
כשהגיע הראקלס אל האדס, כדי להשלים את המטלה השתים-עשרה, הוא שחרר את תסאוס משביו. אך ברגע בו ניסה להתיר גם את פריתואוס, רעדה האדמה והוא לא הצליח להצילו. פריתואוס נשאר אפוא בעולם השאול לנצח נצחים. עם שובו של תסאוס לאתונה נסתבר לו כי בהיעדרו מצאו הדיוֹסְקוּרִים את מקום המסתור של הלנה אחותם והחזירוה לביתה.
מות תסאוס
תסאוס שב לעירו, אך לא הצליח לשלוט בה כמקודם. כשגברה השפעת שונאיו ומתנגדיו ולא יכול היה עוד להטיל את מרותו על האתונאים, פרש אל האי סְקִירוֹס, בו הייתה לו נחלה שירש מאבותיו. לִיקוֹמֵדֵס, מלך האי, שנתיירא ממנו או שמא רצה לשאת חן בעיני האתונאים, טמן לו פח ודחף אותו אל מותו מאחד צוקי ההרים. על פי גרסה אחרת מעד המלך הגולה ונפל כשטייל להנאתו לאחר סעודה. פלוטרכוס מספר, כי ב-475 לפנה"ס יצא קִימוֹן אל סקירוס על פי הוראת אורקל כדי למצוא את עצמות תסאוס ולהביאן לאתונה. "כשחפרו נתגלה שם ארון מתים של אדם גדול-מידות, ולצדו היו מונחים ראש-חנית של ארד וחרב. כשהביא קימון שרידים אלה לאתונה בטריארה שלו, שמחו בהם האתונאים וקיבלום בתהלוכות פאר ובקורבנות, כאילו חזר תסאוס עצמו לעירו ".
לוס אלטוס
לוס אלטוס (ספרדית: Los Altos; מילולית, הרמות) הוא חבל ארץ במרכז אמריקה שהתווסף כמדינה השישית לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה ב-1830. בירת המדינה הייתה קצאלטננגו והיא השתרעה על חלק ממערב גואטמלה של ימינו וחלקים ממדינת צ'יאפס במקסיקו.
היסטוריה
המדינה נולדה בשל מחלוקות פוליטיות ומתחים בין השלטונות בעיר הבירה גואטמלה סיטי לבין התושבים בקצאלטננגו ובחלקים אחרים של מערב אמריקה המרכזית. ויכוחים על ניתוק מגואטמלה החלו זמן קצר לאחר עצמאות מדינות מרכז אמריקה מספרד ב-1821. מדינה נפרדת זו אושרה על ידי האספה החוקתית מנובמבר 1824, אך הייתה התנגדות ניכרת למהלך כזה בגואטמלה סיטי.
עצמאותה של לוס אלטוס מגואטמלה הוכרזה רשמית ב-2 בפברואר 1838. הממשלה הפדרלית הכירה בלוס אלטוס כמדינה השישית באיחוד ונציגים של לוס אלטוס השתתפו במושב הקונגרס ב-5 ביוני אותה שנה. הדגל של לוס אלטוס התבסס על דגל האיחוד המרכז אמריקני כאשר הסמל במרכז הדגל היה ציור של ציפור קצאל (ציפור מקומית המסמלת חירות) על רקע הר געש. זה היה הדגל הראשון במרכז אמריקה שכלל את הקצאל כסמל. מ-1871 הוא נוסף גם לדגל גואטמלה.
בשנים 1844, 1848 ו-1849 היו ניסיונות כושלים למרוד ברודנות של קררה שבמהלכם הוכרזה למשך זמן קצר שוב עצמאות לוס אלטוס.
לחבל ארץ זה יש עד היום מאפיינים ייחודיים ו"לוס אלטוס" הוא עדיין הכינוי לאזור בגואטמלה שסביב קצאלטננגו. באופן דומה, החלק המקסיקני של המדינה לשעבר ידוע כ"לוס אלטוס דה צ'יאפס".
חוס הידינק
חוס הידינק (בהולנדית: Guus Hiddink; נולד ב-8 בנובמבר 1946 בווארסוולד, הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי, וכיום מאמן נבחרת קוראסאו.
קריירה
הידינק אימן בעבר קבוצות כדורגל ידועות כמו ריאל מדריד, ולנסיה, פ.ס.וו. איינדהובן וצ'לסי ואת נבחרות הולנד, אוסטרליה, קוריאה הדרומית ורוסיה.
רשימת ההישגים של הידינק כמאמן כוללת זכייה ב-6 אליפויות הליגה ההולנדית, 4 זכיות בגביע ההולנדי, זכייה בגביע אירופה לאלופות עם קבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, זכייה בגביע הבין-יבשתי עם ריאל מדריד וזכייה בגביע ה-FA עם צ'לסי.
כמו כן רשם הידינק הצלחה רבה כמאמן נבחרות. במונדיאל 1998 העפיל עם הולנד עד לחצי הגמר וסיים את הטורניר במקום הרביעי, כך גם עם קוריאה הדרומית במונדיאל 2002, שאותו אירחה יחד עם יפן. במונדיאל 2006 הגיע עם אוסטרליה עד לשלב שמינית הגמר, שממנו הודחה אוסטרליה רק בתוספת הזמן משער בפנדל שנוי במחלוקת של איטליה. הידינק העלה את רוסיה לחצי גמר יורו 2008 לאחר שניצח את נבחרת הולנד החזקה 3:1. אולם, במשחק חצי הגמר רוסיה הובסה על ידי נבחרת ספרד בתוצאה 0 - 3.
בפברואר 2009 מונה למאמן צ'לסי. בסיום העונה זכה הידינק עם צ'לסי בגביע ה-FA. בפברואר 2010 מונה הידינק למאמן נבחרת טורקיה עד שנת 2012. במרץ 2010 חתם על חוזה למספר חודשים בנבחרת, במטרה לאמן אותה במסגרת מונדיאל 2010, אך לבסוף הודיעה התאחדות הכדורגל של חוף השנהב שהינדיק לא יאמן את הנבחרת.
בפברואר 2012 חתם הידינק על חוזה לשנה וחצי בקבוצת אנז'י מחצ'קלה הרוסית.
ב-13 ביוני 2013 האריך הידינק את החוזה בקבוצה בעונה נוספת. ב-22 ביולי 2013 התפטר הידינק מאימון הקבוצה.
במרץ 2014 מונה הידינק לקדנציה שנייה כמאמן נבחרת הולנד. הוא חתם על חוזה לשנתיים. ב-29 ביוני 2015 התפטר מאימון הנבחרת.
ב-19 בדצמבר 2015 מונה הידינק למאמן צ'לסי האנגלית עד לתום העונה, זאת אחרי פיטוריו של ז'וזה מוריניו. הידינק חתם על חוזה עד לתום העונה. ב-10 בספטמבר 2018 מונה למאמן נבחרת סין הצעירה.
באוגוסט 2020 מונה למאמן נבחרת קוראסאו.
קרמבו
קרמבו הוא ממתק אירופאי עממי שהפך פופולרי בישראל. הקרמבו הראשון יוצר, ככל הנראה, בדנמרק במאה ה-19, אולם יש אומות אירופאיות נוספות הטוענות להמצאתו.
בישראל, הקרמבו שווק כתחליף לגלידה, מכיוון שאינו מותך בטמפרטורת החדר, ולכן קל לשווקו ונעים לאכול אותו בחודשי החורף שבהם הגלידה הקרה נמכרת פחות מאשר בחודשי הקיץ.
שם
שמו העברי הוא הלחם המילים "קרם" ו"בו".
בשל צבעו, נקרא הקרמבו בארצות אירופה על שם האפריקאים. שמות אלה נחשבים מסוף המאה העשרים לבלתי תקינים פוליטית. בבריטניה נקרא הממתק בעבר בשם Nigger, המתכתב עם כינוי הגנאי Nigger. לימים שונה ל"פינוק מרשמלו מצופה שוקולד".
מאפיינים
צורת הקרמבו היא כגליל בעל כיפה בחלקו העליון, המצופה מבחוץ בעטיפת צימקאו דקה מאוד (כמילימטר בערך) בטעם שוקולד, ובתוכו קצף ביצים ממותק. מבנה זה הופך את כיפת הקרמבו לרכה ושבירה. בבסיס הקרמבו נמצאת עוגייה. משקלו הכולל הוא כ-24 גרם, והוא מכיל כ-115 קלוריות ובממוצע 2.5% - 3.6% שומן.
הטעם הפופולרי ביותר לקצפת של הקרמבו הוא טעם וניל, ואחריו טעם מוקה, אך ניתן למצוא אותו גם בטעמי תות, בננה, תפוז וריבת חלב.
המרכיב העיקרי של הקרמבו הוא סוכר. לאחר מכן באים בסדר יורד גלוקוזה, מים ובחלק מהמקרים גם דקסטרוזה. רק לאחר מכן מופיעים מרכיבים כמו אלבומין או חלבון ביצים ושאר מייצבים וחומרי טעם וריח. לאלו מוספים לעיתים גם צבעי מאכל.
נוסף על הקרמבו התעשייתי הנמכר בחנויות ובקיוסקים קיימים גם מתכונים להכנת קרמבו ביתי, ומסעדות המציעות בתפריטן קינוח המהווה וריאציה על הקרמבו (ולרוב נקרא קרמבו או שם דומה). הקרמבו הביתי והקרמבו הנמכר במסעדות נעשים בדרך כלל מחומרים יקרים יותר ומתאפיינים במגוון טעמים ומרכיבים רחב יותר. המשותף להם הוא שמירה על הרכבת מנה מתחתית קשיחה העשויה מנוגט, בצק או אגוזים, אשר עליה קרם או קצפת בטעמים שונים וציפוי מתוק. קינוחי הקרמבו הללו עשויים להכיל פירות שונים, קפה, משקאות אלכוהוליים ומוצרי חלב ביניהם שמנת וחמאה.
גרסה נוספת של הקרמבו ידועה כגלידה חמה. מדובר בגביע גלידה העשוי ופל, בתוכו קצף ממותק, נוקשה מעט משל הקרמבו הרגיל, ועליו מעטה בטעם שוקולד.
הטמפרטורה הממוצעת הטובה ביותר לשמירת איכות הקרמבו היא כ-15 מעלות צלזיוס.
ייצור
הקרמבו התעשייתי מיוצר במכונה ארוכה אחת. שני מכלים מזינים את המכונה, באחד מהם יש תמיסת סוכר חמה, ובשני תמיסת חלבון ביצים. החומרים מועברים למכל אחר, אליו מוזרם אוויר, ותהליך ההקצפה מתחיל עד אשר מתקבל קצף קשה ויציב. החומר מועבר למכונה המזריקה כדורי קצף על העוגייה. לאחר מכן עובר הקרמבו דרך מנהרה שבה הוא מצופה בצימקאו, ואחריה הוא מקורר, על-מנת שציפוי הצימקאו יתקשה.
הקרמבו נעטף באופן ידני בשל עדינותו המרובה, בדרך כלל בפיסת רדיד אלומיניום שעליו מוטבע שם היצרן. הקרמבו נמכר על פי רוב בחבילות קרטון או פלסטיק. את הקרמבו ניתן לקנות בכמויות שנעות בין יחידה אחת, קופסה של שישיית קרמבו ועד לעשרות קרמבואים בארגזים.
חלבון הביצה שבקרמבו עבר ייבוש ופסטור, ולכן אין חשש שיתפתחו בו זיהומים חיידקיים כמו בחלבון ביצה לא מבושל.
אכילת הקרמבו
הקרמבו הוא מוצר פופולרי במסיבות של ילדים, ובמיוחד כפרסים או הפתעות בכיתות לימוד של ילדים, בזכות היותו ממתק חביב על רבים ובזכות מחירו הנמוך.קיימות מספר דרכים מקובלות לאכילת הקרמבו:
סקר שערכה חברת שטראוס גילה כי 69% מהאוכלוסייה מעדיף לאכול את הקרמבו בדרך הראשונה, 12% מעדיפים בדרך השנייה, 10% אוכלים את העוגייה ואת השוקולד ביחד ו-4% אוכלים בצורה שונה בכל פעם שהם אוכלים את הקרמבו.
שיטה פחות נפוצה, היא לחמם את הקרמבו בתנור מיקרוגל לכרבע דקה, או לחלוט אותו בסיר מים רותחים כך שהקרמבו מתחמם והופך למעין קרם חם.
צורת אכילה נוספת היא הקפאתו ואכילה כממתק קפוא.
בישראל
כבר בשנות ה-40 נמכרו בארץ ישראל ממתקי קרמבו תוצרת בית, בשם "כושי" או ראש כושי, שניתן להם בשל ציפוי השוקולד. בשנת 1962 החלה חברת ארטיק לייצר ולשווק את הקרמבו בישראל, והיא זו שהעניקה לו את השם החדש "קרם-בו", שקוצר ל"קרמבו". תוך מספר שנים נוספו יצרנים נוספים של קרמבו בישראל. בשנת 1967 החלה "ויטמן" לראשונה לייצר קרמבו בטעם מוקה. הקרמבו של ויטמן נקרא "בובו". ב-1979 נקנתה חברת ויטמן על ידי חברת שטראוס, ששולטת על 50% מנתח שוק הקרמבו בישראל. השם "קרמבו" הוא סימן מסחרי רשום של חברת "גלידת שטראוס".
מספר חברות מזון בישראל מייצרות קרמבו תחת שמות שונים. בין החברות המייצרות את הממתק ניתן למצוא את "גלידת שטראוס", פלדמן (מנבו) ריאו "י.ד ג'אנה בע"מ" (דובוני) ו"גלידה קולורדו". בשנות ה-80 נכנסו לתחום ייצור הקרמבו מפעלים ביהודה, שומרון וחבל עזה שמכרו את מוצריהם במחירים זולים בהרבה מהמתחרים הישראלים.
ישראל היא המדינה בה נמכר מספר הקרמבואים הרב ביותר בעולם. בכל יום נוצרים במפעל שטראוס בלבד כחצי מיליון קרמבואים, ובעונת החורף נאכלים בישראל מעל חמישים מיליון קרמבואים.
החל מספטמבר 2018 נמכר הקרמבו (באריזות השמינייה) ללא עטיפת האלומיניום, כדי לצמצם חומרי אריזה ולחסוך זמן וכוח אדם.
את הקרמבו בישראל נהוג להתחיל למכור ביום הראשון של חודש נובמבר בשנה הקלנדרית, ולהוריד מן המדפים בטרם כניסת חג הפסח.
בנובמבר 2020, שקלה חברת פלדמן להפסיק את הייצור של הקרמבואים בשל העלויות הגבוהות הנדרשות לייצור הממתק והביקוש הרב לקרמבואים, דבר המוביל למחסור חמור של המוצר. בסוף אותו החודש, האריזות הגדולות של הקרמבו ירדו מהמדפים כי רשתות השיווק והמכולות לא קיבלו אספקה סדירה של קרמבו, והתברר שבגלל מחירו הנמוך של הקרמבו – לא משתלם לספקים למכור אותו בכמויות גדולות. בדצמבר של אותה שנה, הודיעה חברת פלדמן שתפסיק לייצר קרמבואים בשל קושי לעמוד בביקוש ההולך וגדל למוצר.
בהלכה
מבנהו של הקרמבו הביא לדיון בברכה שיש לברך על הקרמבו. ברכתה של העוגייה היא בורא מיני מזונות, וברכתם של הקצפת והשוקולד היא שהכול נהיה בדברו. על פי ההלכה בעת אכילת מאכל בו מעורבות שתי ברכות, יש לברך על העיקר ואין צורך לברך על הטפל. כך לדוגמה בעת אכילת קרואסון ממולא בשוקולד יש לברך על הבצק, שהוא העיקר, ולא על השוקולד. בנוגע לקרמבו קיים ויכוח - האם העוגייה היא בגדר הטפל או שמא הקרם והשוקולד הם הטפלים. לכן יש שמפרידים את הקצפת והשוקולד מהעוגייה ומברכים על כל אחד בנפרד (ולפי הכללים המקובלים, אוכלים קודם מן העוגייה, שברכתה קודמת). דעות אחרות מסתפקות בברכה אחת - כל אחד לשיטתו בעניין העיקר והטפל.
שאלה אחרת הועלתה באחד מעלוני פרשת השבוע, באשר להפרדת הביסקוויט מן הקרם בשבת כאשר הביסקוויט אינו אהוב על האוכל, מחשש של איסור בורר, החל על הפרדת מאכלים דברים כגון מאכל ופסולת או שני מיני מאכלים זה מזה. הרב המשיב פסק כי הפרדה זו אסורה, מאחר שהביסקוויט הוא מאכל מופרד מהקרם, והתיר רק אם משאירים מעט מן הקרם על הביסקוויט. תשובה זו הלחין הזמר אהרן רזאל כלשונה (ראו להלן).