cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוקואלופה
היסטוריה
רק אחרי שנות ה-60 של המאה ה-20 החלה העיר להתפתח ולגדול.
תחבורה
העיר מהווה מרכז התחבורה המדינתי, ומתחנת האוטובוסים המרכזית שבעיר יוצאים אוטובוסים לכל חלקי המדינה (אף שאין מערכת מסודרת של קווי אוטובוס או זמני יציאה של אוטובוסים).
בעיר עצמה אין מערכת קווי אוטובוסים, והתחבורה הציבורית כוללת מוניות פרטיות בלבד (מספר בתי מלון מפעילים אוטובוסים פרטיים למבקרים המתגוררים בהם).
מרבית תושבי העיר מחזיקים בבעלותם מכוניות, ומסיבה זו פקקי התנועה בעיר גדולים.
היפופוטמיים
היפופוטמיים (לעיתים גם בהמותיים; שם מדעי: Hippopotamidae) היא משפחה של יונקים שוכני מים מהסדרה מכפילי פרסה.
נוקואלופה
תחבורה
נמל העיר הוא נמל המים העמוקים היחיד באי (וזו הסיבה שבית המלוכה עבר להתגורר במקום זה).
אקלים
האקלים בנוקואלופה מוגדר כאקלים משווני טרופי (Af לפי שיטת קפן). ברוב השנה, הטמפרטורה בעיר נעה בין 20 ל־30 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים במשך כל השנה. החודשים הגשומים והחמים יותר הם דצמבר–אפריל. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא מעל 1,700 מ"מ.
היפופוטמיים
כיום נותרו במשפחה זו שני מינים, שניהם בסוגים נפרדים. הבדלים בין שני המינים במשפחה גדולים בהשוואה ליונקים אחרים. בעוד ההיפופוטם המצוי יכול להגיע למשקל 1,800 ק"ג, קרובו והקטן יותר - היפו גמדי מגיע למשקל ממוצע של 250 ק"ג. שני המינים מצויים בסכנת הכחדה.
בעבר הייתה המשפחה נפוצה באפריקה, מדרום לסהרה ובאזור נהר הנילוס, בארץ ישראל ואף במדגסקר. מאובנים של המשפחה תוארכו מסוף המיוקן לסוף הפליסטוקן ונמצאו באירופה, באסיה ובאפריקה. שני המינים הקיימים חיים רק במקווי מים באפריקה.
אנטומיה
מבנה הגוף דומה, הם בעלי ראש גדול ממדים וחוטם רחב, גוף מעוגל וחביתי, רגליים קצרות ועבות, הזנבות קצרים ושעירים בקצותיהם. העור עבה וכמעט מחוסר שיער, מורכב משכבת שומן עבה, מפריש חומר ורדרד ושמנוני - "זיעת דם", העוזר הן בהגנה מאור השמש והן כחומר מבודד מים. פיהם רחב ועגול. הנחיריים והעיניים הם בקדמת הגולגולת, כך שאיברים אלו יימצאו מחוץ למים בשעה ששאר הגוף מכוסה מים, הנחיריים נסגרים ונאטמים בעת כניסת הראש למים. הגולגולת גדולה ולעומתה קופסת המוח קטנה. אצבעות הרגליים אינן מחוברות, וכל הארבע מתפקדות ומחזיקות את משקל הגוף, אולם רק הפרק הקדמי של כל אצבע נוגע בקרקע, יתרת הרגל צמודה ברקמת חיבור. האצבעות הצדדיות מפותחות כאלו שבמרכז. הבטן מידלדלת סנטימטרים ספורים מעל הקרקע. בקיבה שלושה חדרים אך היא אינה מעלה גירה. לנקבות שתי פטמות.
התנהגות
ההיפופוטם המצוי הוא יצור חברותי החי בעדרים של עד 40 פרטים. הם אמפיביים ושחיינים מעולים, מבלים את רוב שעות היום בתוך המים, ובערב יוצאים לחפש צמחייה מזינה. הם ניזונים אף מצמחייה מימית שאליה הם מגיעים בצלילה.
אזורי המחיה המשמשים להם לאגירה וחיפוש מזון, מרוחקים מספר קילומטרים מהמקום בו הם מבלים את שעות היום. במהלך "טיולים" אלו של חיפוש מזון עלולים הבהמות להרוס אדמות מרעה ויבולים רבים. ההיפו הגמדיים חברותיים פחות ונמצאים בעיקר באזורים מיוערים.
הזאב והכלב
משל הזאב והכלב (בצרפתית: Le Loup et le Chien) הוא משל שכתב המשורר וממשיל המשלים הצרפתי ז'אן דה לה פונטן. זהו המשל החמישי המובא בספרו הראשון שיצא לאור בשנת 1668.
המשל, הוא עיבוד מחדש של יצירה מהעת העתיקה שכתבו איזופוס ופובליוס טרנטיוס אפר. ובו מוסר השכל הנוגע אל הנוחות שקשורה שבשעבוד וחוסר הביטחון של החופש.
תקציר המשל
זאב רזה ומורעב משוטט, פוגש בכלב שמירה גדול ושמן, ומייד הבין שעימות איתו אינו בא בחשבון. שכן יתרונו הפיזי ניכר. במקום זאת, החליט להחמיא לו על נראותו המרשימה. שכן, הזאב היה שמח להיות גדול וחזק כמותו.
בתגובה, ענה לו הכלב. שאם הוא רוצה להיות כמותו, עליו לפרוש מחיי הפרא ולהתביית. שכן חייו אינם נוחים ועליו לחפש אחר מזון ולהתמודד עם קשיים רבים.
מה עלי לעשות? השיב הזאב לא הרבה; ענה הכלב, עליך לרדוף אחרי בני האדם ולעשות את רצונם. כך תקבל את כל צורכך. הזאב התפתה, אך בראותו את הקולר שעל צאוור הכלב, שאל למשמעותו. וכשהבין הזאב שהקולר משמש לחיבורו לרצועה, ואף לקשירתו. חזר בו הזאב מקנאתו לכלב. שכן לא מוכן היה לוותר על החופש שבחיי הפרא.
מוסר השכל
אף על פי שמוסר ההשכל אינו חד משמעי ומפורש, ניתן לראות מהמשל, שעדיף להיות עני וחופשי, מאשר להיות עשיר ומשועבד. או להיות כלוא ב״כלוב של זהב״.
גרנולומטוזיס עם פוליאנגאיטיס
גרנולומטוזיס עם פוליאנגאיטיס (GPA; לשעבר, "מחלת וגנר גרנולומטוזיס") היא דלקת הפוגעת בכלי דם שונים בגוף, בהם האף ומערותיו, הריאות והכליות. המחלה מאופיינת בהימצאות נוגדנים עצמיים כנגד החלבון פרוטאינאז-3, המכונים גם C-ANCA.
המחלה נקראה במקור על שם הד"ר פרידריך וגנר שתיאר לראשונה את הדלקת בשנת 1936, והמונח גרנולומטוזיס מציין את מרקם וחזות הדלקת כפי שהיא נראית מבעד למיקרוסקופ. בשנת 2006 לאחר שהתגלו עדויות על תמיכתו של ד"ר פרידריך וגנר במשטר הנאצי, ומשום שהיה מבוקש על ידי רשויות החוק בפולין עקב פשעי מלחמה, הוחלט שלא להשתמש יותר בשם "מחלת וגנר", ובמקום זאת הוחלט סופית ב-2011 לשנות את שם המחלה ל-"גרנולומטוזיס עם פוליאנגיטיס".
הדלקת אינה זיהומית ועל כן נחשבת כאוטואימונית וגורמיה אינם נהירים דיים. הדלקת שייכת לקבוצת מחלות הנקראות וסקוליטיס (מחלות כלי דם).
הדלקת נדירה בגילאי הילדות, ובבדיקות שנערכו עלה, כי על כל מיליון ילדים, נוספים בשנה בממוצע שני חולים חדשים בדלקת. במבוגרים הדלקת מצויה יותר. טיפול במחלה מתבצע על ידי חומרים מדכאי תגובות דלקתיות, כגון סטרואידים ותרופות ציטוקסיות.
סימפטומים
המחלה פוגעת בכלי דם בינוניים וקטנים בעיקר, ופוגעת במערכות שונות בגוף: 1. דרכי נשימה עליונות - הרס סחוס באף (צורת אוכף), סינוסיטיס, היצרות סאב-גלוטית, שיעול, דלקת אוזניים. 2. כליות - נגרמת גלומרולונפריטיס מסוג pauci-immune (כלומר ללא צביעה באימונופלואורסצנציה). 3. ריאות - נודולות הדומות לאלה הנגרמות על ידי שחפת (גרנולומות) עם קביטציה. לפעמים מופיעה גניחת דם.
בנוסף, קיימת מעורבות פחות שכיחה של העיניים (בלט עיניים עקב רקמה גרנולומטוטית). גם התסמינים הבאים אפשריים, אם כי פחות שכיחים: כאבי מפרקים או דלקת מפרקים, נודולות בעור, כיבים בעור, ומעורבות נוירולוגית. בנוסף יכולים להופיע חום וירידה במשקל.
בדיקות מעבדה
C-ANCA (נוגדנים עצמיים כנגד החלבון פרוטאינאז-3) חיובי ב-90% מהחולים. אך רק ב-60% מהחולים ללא מעורבות כלייתית. בדיקת ELISA יכולה לזהות את הנוגדנים בצורה ספציפית.
אבחנה
אבחנת המחלה מבוססת על שילוב של קליניקה, היסטולוגיה אופיינית, ו-ANCA. הימצאות של C-ANCA בלבד אינה מספקת לאבחנה של מחלת וגנר. ברונכוסקופיה משמשת לזיהוי מעורבות ריאתית, שב-50% מהחולים תתבטא כטריאדה של גרנולומה, וסקוליטיס, ונקרוזיס. ביופסיית כליה משמשת לזיהוי הפגיעה הכלייתית האופיינית, ובה ניתן לראות גלומרולונפריטיס סגמנטלית נמקית ללא שקיעת נוגדנים (pauci-immune).
טיפול
מטרת הטיפול במחלת וגנר הוא להביא להפוגה (רמיסיה) בתסמינים על ידי שילוב של סטרואידים וציקלופוספמיד למשך 3-6 חודשים, ואז לשליטה (maintenence) בעזרת תרופות אימונו-מודולטוריות כגון מטוטרקסאט ואזתיופרין. גם התרופה Rituximab, שהיא למעשה נוגדן סינתטי כנגד CD20- שהוא חלבון מעטפת המבוטא על לימפוציטים מסוג B, הוכחה כיעילה. בנוסף, ניתן לתת אנטיביוטיקה מניעתית מסוג Resprim על מנת לנסות ולמנוע את חזרת המחלה בדרכי הנשימה העליונות.
האתגר העומד בפני הרופא המטפל הוא זיהוי מהיר של המחלה, וטיפול מיידי ואגרסיבי. ב-90% מהחולים תהיה תגובה כלשהי לטיפול הנ"ל, ו-75% יגיעו לרמיסיה. 90% מהחולים יישארו עם נזק בלתי הפיך כלשהו לאחד מאיברי המטרה.
פקארד קאריביים
פקארד קאריביים (באנגלית: Packard Caribbean) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית "Packard" (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1953–1956 בתצורות: קבריולה וקופה.
יוצרו 2,189 יחידות. בשנת 1955 יוצרו 500 יחידות בלבד.
תודרנית לבנה
תודרנית לבנה (שם מדעי: Arabidopsis thaliana) הוא צמח בעל פרחים ממשפחת המצליבים (משפחתם של הכרוב והחרדל).הצמח נפוץ באירופה וצפון אפריקה עד למזרח אסיה ותת היבשת ההודית.
התודרנית הלבנה היא הצמח הנחקר ביותר בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית, והיא מהווה אורגניזם מודל; בהקשרים מדעיים נהוג להשתמש בשם המדעי שלה, ארבידופסיס. לתודרנית מספר תכונות שבזכותן נוח לעבוד עמה במחקרים גנטיים: היא בעלת מחזור חיים וזמני נביטה וצמיחה מהירים; ניתן בקלות להצליב בין זנים שונים של הצמח כדי לחקור דפוסי תורשה של גנים; וזנים שונים של תודרנית נבדלים האחד מהשני באופן בולט לעין (גובה הצמח, גודל וצורת העלים, הטמפרטורה המיטבית לגידול). בנוסף, מתפרש הגנום של התודרנית על פני חמישה כרומוזומים וגודלו כ-125 מיליון זוגות נוקלאוטידים, מספר קטן ביחס לצמחים אחרים. זהו הגנום הצמחי הראשון שרוצף במלואו, בשנת 2000. מדענים מעריכים כי הגנום של התודרנית הלבנה מכיל כ-26,000 גנים, בדומה לגנום האדם. על אף שכאמור צמח זה נחקר שנים ארוכות, תפקידם של רוב הגנים טרם נודע.
התודרנית הלבנה נחקרה רבות בהקשר של פוטוטרופיזם - צמיחה לכיוון האור. מחקרים בצמח זה חשפו את מנגנוני התגובה של שורשי הצמח לאור אדום ותת-אדום.
וולקוביסק
וולקוביסק (בבלארוסית: Ваўкавыск, ברוסית: Волковы́ск, בפולנית: Wołkowysk) היא עיר במחוז גרודנו בבלארוס. בחפירות ארכאולוגיות בהן נמצאו ביצורים ומבני מגורים, עולה שיישוב התקיים באזור כבר במאה ה-10. העיר מוזכרת בטקסטים בלארוסיים החל מהמאה ה-11. בתקופה זו הייתה העיר עיר מבצר בין קבוצות אתניות בלטיות וסלביות.
בשנת 1410 נשרפה העיר בידי אבירים טבטוניים. בתקופה זו השתייכה העיר לדוכסות הגדולה של ליטא ופרשיה השתתפו בקרב גרונוולד. בשנת 1503 קיבלה העיר זכויות עיר מזיגמונד הראשון, מלך פולין. לאחר חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 השתייכה העיר לאימפריה הרוסית.
בין מלחמות העולם השתייכה וולקוביסק לרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודים
בסוף המאה ה-19 היו בעיר, לפי מפקד רוסי, כ-5,500 יהודים, שהיוו כמחצית מאוכלוסיית העיר באותה עת, ובשנות השלושים היה מספרם כ-8,000. הם קיימו חיי קהילה ענפים וכן פעילות תרבותית, מפלגתית ופוליטית. ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיר ורצחו מספר יהודים, בעיקר קומוניסטים. היהודים חויבו לשאת טלאי צהוב והוטלו עליהם גזרות שונות. בסוף 1942 הוקם בעיר גטו בו רוכזו גם יהודים מעיירות הסביבה, וב-2 בנובמבר 1942 הועברו תושביו - שכעת כבר מנו כ-20,000 איש - למחנה מחוץ לעיר. אלה שלא יכלו ללכת אל המחנה נרצחו בעיר. יהודי המחנה גורשו לטרבלינקה ולאושוויץ.
מרבני העיר
ברבנות העיר וולקוביסק שימשו רבנים ידועי שם, בהם:
רשות הרבים - הפורום הירושלמי לארגוני התחדשות יהודית
רשות הרבים - הפורום הירושלמי לארגוני יהדות ישראלית, הוא ארגון-גג המאגד למעלה משלושים ארגונים ירושלמים משדה ההתחדשות היהודית-הישראלית. הפורום מגדיר את מטרתו כ-חיזוק הקולות הפלורליסטיים בירושלים וקידום התרבות היהודית לגווניה בעיר. הפורום נוסד בשנת 2011 ובשנת 2017 נרשם כעמותה. יושב ראש הוועד המנהל של הפורום הוא גיא גרדי והמנהלת הכללית היא עינבר בלוזר שלם.
בין הארגונים הבולטים החברים בפורום ניתן למנות את: התנועה המסורתית, מכון שלום הרטמן, מכון שכטר, בית מדרש אלול, הישיבה החילונית בירושלים, התנועה הרפורמית, גשר, בית פרת, כל ישראל חברים, הלל, קהילות שרות, הלו"ז העברי, משיב הרוח, קולך, נאמני תורה ועבודה ועוד.
הקמה ופעילות
הפורום נוסד בשנת 2011, מתוך מטרה לאחד ולחזק את הקולות והארגונים היהודיים הפלורליסטיים והמתונים בירושלים. הוא נוסד על ידי מנהלי ומנהלות ארגונים בירושלים, וכן פעילות ופעילים חברתיים בשדה ההתחדשות היהודית בעיר. עם מייסדיו נמנים: חלי טביבי ברקת, אלי ברקת, רֹני יבין, רחל עזריה, אז חברת מועצת עיריית ירושלים. אליהם הצטרפה עינבר בלוזר שלם, כיום המנהלת הכללית של הפורום.
הפורום מונה כ-38 ארגונים, המחזיקים בתפיסות עולם מגוונות ופועלים בתחום היהדות הישראלית בערוצי פעולה שונים: חינוך, תרבות, סינגור ואקטיביזם, במגוון אסטרטגיות ושיטות עבודה. הפורום עוסק באיגום משאבי השטח בירושלים ובאיחוד כוחות מגוונים לצורך השמעת קול משותף.
בשנת 2017 נרשם הפורום כעמותה.
בשנת 2015 קיבל הפורום לראשונה תמיכה עירונית. בשנה זו הוכנסה בתקציב עיריית ירושלים שורת תקציב שמטרתה לתמוך בפעילות של ארגוני התחדשות יהודית. את המהלך הוביל חבר מועצת העירייה, חנן רובין שזכה בתחילה להתנגדות מצד גורמים חרדיים.
בשנת 2018 הוקם 'בית רשות הרבים' - בית עמותות בשכונת קריית היובל בירושלים. הבית כולל משרדים של ארגוני הפורום, חללי פעילות וגינה שיתופית לשימוש תושבי השכונה, ומתקיימים בו אירועים שונים.
בשנת 2019 הקים הפורום את 'המנבטה' - חממת יוזמות לחדשנות יהודית-ישראלית, בשיתוף מרכז ספיר. בחממה התקיימו עד כה שני מחזורים. בשנת 2022 נפתח מחזור של 'פבריקה' - חממת יוזמות לדוברי וחושבי רוסית בשדה היהדות הישראלית, בשיתוף ארגון 'בינה'. הפורום מארגן ושותף באירועי תרבות ולימוד שונים במרחב הציבורי בירושלים, המתקיימים סביב מעגל השנה. ביניהם:
תקציב
לפי דו"חות העמותה, הכנסותיה לשנת 2020 עמדו על 1,572,774 ש"ח שנתקבלו בעיקר כ'תרומות מישראל' ומ'שירותים כללי' וההוצאה הגדולה ביותר הייתה 'הוצאות שכר לפעילות'.
טיים אנד טייד
היסטוריה
בין הכותבים היו ננסי אסטור, מרגרט בונדפילד, ורה בריטיין, ג'ון ברופי, מרגרי קורבט-אשבי, אנתוני קרונין, א.מ. דלפילד, שארלוט דספרד, קריסטל איסטמן, ליאונורה איילס, אמה גולדמן, רוברט גרייבס, גרהם גרין, שרלוט הלדיין, מרי המילטון, ג'יי.מ הארווי, וויניפרד הולטבי, סטורם ג'יימסון, מקס קניון, ד.ה. לורנס, ק.ס. לואיס, פ.ל. לוקאס, רוז מקולי, נעמי מיטצ'יסון, אריק ניוטון, ג. ק. צ'סטרטון, ג'ורג' אורוול, אמלין פנקהרסט, אלינור ראת'בון, אליזבת רובינס, אוליב שריינר, ג'ורג' ברנרד שו, אתל סמית', הלנה סוונוויק, ארנסט טולר, רבקה וסט, אלן ווילקינסון, צ'ארלס ויליאמס, מרגרט וינטרינגהאם, וירג'יניה וולף ווינדהאם לואיס.
בשנת 1940 פורסם בשבועון המאמר "הצורך בהתנהגות אבירית" מאת ק.ס. לואיס. המאמר בישר את תחילתו של קשר רציף של עשרים שנה בין לואיס לשבועון, והוא פרסם בו מאמרים וביקורות.
מחזור השיא של השבועות הגיע ל-14,000 עותקים. ככל הנראה, הוא זכה לסבסוד מידי ליידי רונדה, בסכום של 500,000 ליש"ט, במשך שלושים ושמונה השנים שהיה בבעלותה.
בשנת 1956 פרסם השבועון, ביחד עם אנדרה דויטש אנתולוגיה. באוסף שנקרא "האנתולוגיה של טיים אנד טייד" נכללו כתבים נבחרים שהתפרסמו בשבועון. את ההקדמה לספר כתבה ליידי רונדה, וערך אותו אנתוני לייג'ונה.
אחרי מותה של ליידי רונדה בשנת 1958, השבועון עבר לשליטתם של הכומר טימוטי בומונט והעורך ג'ון תומפסון במרץ 1960 בתקופתם, "טיים אנד טייד" שינה כיוון והפך לשבועון חדשות פוליטי עם גוון נוצרי. הוא המשיך להפסיד 600 ליש"ט לשבוע, וביוני 1962 נמכר לחברת ההוצאה לאור בריטן. בשנת 1970 הפך המגזין לירחון ובשנת 1979 הוא נסגר.
השם "Time and Tide" נרכש מאוחר יותר על ידי סידוויק וג'קסון, חברת בת של קבוצת המלונות Trust House Forte. משנת 1984–1986 החברה המשיכה להוציא לאור את המגזין כרבעון, מהמשרד הראשי הבינלאומי שלה בלונדון. אלכסנדר צ׳נסלור היה העורך. כמו בעבר, הירחון המשיך להתמך על ידי תורם עשיר, לורד פורטה מריפלי.
מוצר משותף
מוצר משותף (באנגלית: Common-pool resource, או Common good) הוא מוצר שכל אדם יכול להשתמש בו (Non-excludable) וכל שימוש בו מפחית את הכמות הזמינה לזולת. במוצרים משותפים קיימת סכנה המכונה "הטרגדיה של נחלת הכלל" (בלשונו של גארט הרדין) כאשר אם כולם ינסו לצרוך כמה שיותר, אז המוצר המשותף ייהרס או יכלה, ולבסוף כולם ייפגעו.
לרוב, על מנת להתמודד עם הבעיה מונהגת מערכת אכיפה מרכזית שמונעת מאנשים לנצל את המוצרים השיתופיים בצורה לא נכונה, כמו אכיפה וחוקי איכות סביבה או איסור על ציד.
מוצרים דומים באופיים למוצרים המשותפים הם המוצרים הציבוריים. בדומה למוצר שיתופי הם מסופקים באופן חופשי לכולם, אך בניגוד אליו צריך לאסוף כסף עבור קיומם, ומספר רב יותר של אנשים בדרך כלל לא פוגע בו.
דוגמאות למוצרים משותפים:
יורקשייר והאמבר
אזור יורקשייר והאמבר (באנגלית: Yorkshire and the Humber) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. האזור חולש על חלקו המזרחי של מחוז יורקשייר ההיסטורי. בין עריו העיקריות יורק, לידס ושפילד.
שלטון מקומי
אזור מזרח המידלנדס כולל את המחוזות הבאים:
מחוז שייר = † | מחוז מטרופולין = *
סמיר זיד א-ריפאעי
סמיר זיד א-ריפאעי (ערבית: سمير زيد الرفاعي; נולד ב-1 ביולי 1966) הוא פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר.
קורות חייו
א-ריפאעי הוא בעל תואר ראשון בלימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת הרווארד, קיימברידג', מסצ'וסטס (1988). תואר שני בפילוסופיה וביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קיימברידג', בריטניה (1989). הקריירה הפוליטית שלו כללה את היותו מזכ"ל בית הדין המלכותי ההאשמי, ראש מחלקת העיתונאים ומשרד התקשורת של המלך עבדאללה השני, שר בית המשפט המלכותי ההאשמי בין השנים 2002-2003, ויועצו של המלך עבדאללה השני בשנת 2005.
א-ריפאעי מונה לראש ממשלת ירדן בדצמבר 2009. הוא כיהן בתפקיד עד פברואר 2011 והוחלף במערוף אל-בח'ית על ידי המלך עבדאללה השני בעקבות ההפגנות שפרצו במדינה כחלק מן האביב הערבי. סמיר ריפאעי הוא בנו של ראש ממשלת ירדן לשעבר זיד א-ריפאעי ונכדו של סמיר א-ריפאעי, אף הוא ראש ממשלת ירדן לשעבר.
יורית'מיקס
יורית'מיקס (באנגלית: Eurythmics) היו צמד מוזיקלי בריטי, שנוסד ב-1980 על ידי אנני לנוקס ודייב סטיוארט. הצמד זכה להצלחה עולמית גדולה בשנות השמונים, הן מבחינה מסחרית והן בקרב מבקרי המוזיקה, מכר כ-75 מיליון אלבומים ברחבי העולם, זכה בפרסים רבים וערך מספר סיבובי הופעות עולמיים מצליחים. זהו הצמד המוזיקלי הבריטי המצליח ביותר בכל הזמנים. הצמד היה פעיל בשנים 1980–1990, ולאחר מכן התאחד וחזר לפעול בשנים 2005–1999.
1975-1982: הקמת הצמד והאלבום הראשון
אנני לנוקס ודייב סטיוארט החלו לשתף פעולה עוד בשנת 1975, בהיותם שניים מתוך שלושת חברי להקת הפאנק רוק "The Catch" (בתרגום מילולי: "המציאה"). לאחר שהוציאו לאור סינגל אחד ב-1977, שלא זכה להצלחה, שינתה הלהקה את שמה ל-"The Tourists" ("התיירים"), והמשיכה לפעול תחת שם זה עד לפירוקה ב-1980. "The Tourists" הוציאה שלושה אלבומי אולפן וששה סינגלים, שניים מהם הגיעו ל-"10 הגדולים" במצעד הסינגלים הבריטי.
על אלבומם הראשון הם עבדו בקלן, ביחד עם המפיק הגרמני קוני פלאנק. האלבום, "In the Garden", ששילב אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית ורוק פסיכדלי, יצא באוקטובר 1981. בין הנגנים שניגנו באלבום היה גם קלם ברק, המתופף של להקת "בלונדי". האלבום זכה לביקורות צוננות ונכשל מסחרית, וכך גם שני הסינגלים שיצאו מתוכו.
במהלך 1982, לנוקס וסטיוארט השתמשו בהלוואה שקיבלו מהבנק כדי להקים אולפן הקלטות קטן משלהם, שמוקם מעל מפעל למסגור תמונות בצפון לונדון. הקמת האולפן העניקה להם את החופש ליצור ולהקליט, מבלי שיצטרכו לשלם סכומי כסף גבוהים על שכירת שעות אולפן. המוזיקה שיצרו קיבלה גוון אלקטרוני יותר, אך שלושת הסינגלים שחברת התקליטים שלהם שחררה במהלך אותה שנה לא זכו להצלחה, ולא הביאו את פריצת הדרך המיוחלת. בנוסף לחוסר ההצלחה המקצועית סבלה לנוקס באותה תקופה מהתמוטטות עצבים וסטיוארט אושפז בשל מצב של חזה אוויר בריאותיו.
1983-1984: פריצת הדרך וההצלחה הבינלאומית
פריצת הדרך המסחרית של יורית'מיקס הגיעה עם אלבומם השני, "" (בתרגום מילולי: "חלומות מתוקים (עשויים מזה)"), שיצא בינואר 1983. , שלווה בוידאו קליפ ססגוני שהציג את לנוקס בשיער קצוץ בצבע כתום, זכה להצלחה עולמית, הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעדים של ארצות הברית וקנדה. גם האלבום עצמו זכה להצלחה עולמית גדולה, והגיע למעמד של אלבום פלטינה בבריטניה ואלבום זהב בארצות הברית. לנוקס הופיעה על השער של מגזין הרולינג סטון. הסינגל "Love Is a Stranger", ששוחרר בבריטניה ב-1982 ולא זכה להצלחה, שוחרר שנית ב-1983, הפעם ברחבי העולם כולו, והצליח בסיבוב השני שלו להגיע למקום השישי במצעד הבריטי. בווידאו קליפ שליווה את הסינגל החליפה לנוקס זהויות רבות, שחלקן חזרו להופיע בווידאו קליפים הבאים של הצמד.
אלבום האולפן השלישי של הצמד, "Touch" ("מגע"), יצא עוד בנובמבר של אותה שנה, והפך לאלבומם הראשון שהצליח לכבוש את פסגת מצעד האלבומים הבריטי. האלבום גם הניב שלושה סינגלים מצליחים: "?Who's That Girl", שהגיע למקום השלישי במצעד הבריטי ולווה בווידאו קליפ שבו הופיעה לנוקס בתור זמרת בלונדינית והתארחו בו אומנים ידועים כגון בננהרמה, הייזל או'קונור וקיקי די, "Right by Your Side" שהגיע למקום העשירי במצעד הבריטי, ו-"Here Comes the Rain Again", בלדת סינת'פופ אורקסטרלית, שהגיעה למקום השמיני במצעד הבריטי ולמקום הרביעי במצעד האמריקאי. "Touch" הגיע למעמד של אלבום פלטינה הן בבריטניה והן בארצות הברית, וגיבש את המעמד של יורית'מיקס כאחד מהצמדים המוזיקליים המצליחים ביותר בעולם.
ב-1984 חיבר הצמד את פסקול הסרט "1984", בבימויו של מייקל רדפורד ובכיכובם של ג'ון הרט וריצ'רד ברטון. רדפורד טען מאוחר יותר שהפסקול של יורית'מיקס נכפה עליו על ידי חברת ההפקה בניגוד לרצונו. הסינגל שיצא מתוך אלבום הפסקול, "(Sexcrime (Nineteen Eighty-Four" ("פשע מיני (אלף תשע מאות שמונים וארבע)"), הפך ללהיט גדול בבריטניה (מקום רביעי במצעד הסינגלים), באוסטרליה (מקום חמישי במצעד הסינגלים) וברחבי אירופה, וזכה להצלחה גדולה כלהיט ריקודים במועדונים בארצות הברית (מקום ראשון במצעד המועדונים האמריקאי). עם זאת, שמו מעורר המחלוקת של הסינגל, שנלקח מתוך השיחדש שמופיע בספרו של ג'ורג' אורוול "1984", גרם לכך שתחנות רדיו רבות בארצות הברית סירבו להשמיע אותו.
1985-1988: כיוון מוזיקלי חדש
האלבום הבא של הצמד, "Be Yourself Tonight" ("היה עצמך הלילה"), הוקלט בפריז בתוך שבוע אחד. השירים באלבום הושפעו מסגנון ה-R&B, נעשה בהם שימוש בתופים ובכלי נשיפה אמיתיים, וכן שימוש רחב יותר מבעבר בגיטרה מצדו של סטיוארט. כעשרה מוזיקאים התארחו באלבום, ביניהם חברים בלהקת "שוברי הלבבות" של טום פטי, סטיבי וונדר, וארית'ה פרנקלין ואלביס קוסטלו שביצעו דואטים עם לנוקס. האלבום יצא במאי 1985, והמשיך את ההצלחה העולמית של הצמד. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים שהפכו כולם ללהיטים: "?Would I Lie to You", שהגיע למקום הראשון באוסטרליה ולמקום החמישי בארצות הברית ובקנדה, "(There Must Be an Angel (Playing with My Heart", שבו התארח סטיבי וונדר בנגינה על מפוחית פה ושהיה הסינגל הראשון והיחיד של הצמד שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, "(It's Alright (Baby's Coming Back", והדואט עם פרנקלין (שיועד במקור לטינה טרנר) "Sisters Are Doin' It for Themselves". האלבום עצמו הגיע למעמד של אלבום פלטינה כפול בבריטניה ולמעמד של אלבום פלטינה בארצות הברית.
יורית'מיקס הוציאו לאור את אלבום האולפן החמישי שלהם, "Revenge" ("נקמה"), ביולי 1986. אלבום זה נטה יותר לכיוון הסגנון המוזיקלי של פופ רוק. המכירות המשיכו להיות גבוהות מאוד בבריטניה, שם הגיע גם האלבום הזה למעמד של אלבום פלטינה כפול וזכה בשני פרסי המוזיקה הבריטית, אך היו הפעם נמוכות יותר בארצות הברית, שם הסתפק האלבום במעמד של אלבום זהב. גם מאלבום זה יצאו ארבעה סינגלים מצליחים, ביניהם "Missionary Man" שהגיע למקום ה-14 במצעד האמריקאי וזכה בפרס גראמי בקטגוריית שיר הרוק הטוב ביותר של צמד או להקה, ו-"Thorn in My Side" שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. בעקבות האלבום יצא הצמד למסע הופעות עולמי רחב, במסגרתו הופיע ביוני 1987 בפארק הירקון בתל אביב.
בנובמבר 1987 יצא האלבום "Savage" ("פראי"), שהביא עמו שינוי רדיקלי בסגנון המוזיקלי של הצמד, שהתבסס באלבום זה בעיקר על סימפולים מתוכנתים ולופים של תופים. לנוקס ציינה מאוחר יותר, שבעוד שהאלבום הקודם, "Revenge", היה יותר על פי טעמו המוזיקלי של סטיוארט, הרי ש-"Savage" היה יותר על פי טעמה המוזיקלי שלה. מילות השירים חשפו צד אפל יותר בכתיבתה של לנוקס. האלבום כולו יצא במקביל גם כאלבום וידאו, שהכיל וידאו קליפ לכל אחד מהשירים. שניים מארבעת הסינגלים שיצאו מתוכו, "I Need a Man" ו-"You Have Placed a Chill in My Heart", הפכו ללהיטים. האלבום היה פחות מסחרי באופיו מהשניים הקודמים, ולא זכה להצלחה גדולה בארצות הברית. בבריטניה, לעומת זאת, הוא הגיע בכל זאת למקום השביעי במצעד האלבומים ולמעמד של אלבום פלטינה.
1989-1998: הפסקת הפעילות וקריירות הסולו
בספטמבר 1989 הוציאו לאור יורית'מיקס את האלבום "We Too Are One". מיד עם צאתו נכנס האלבום למקום הראשון במצעד הבריטי, וסך כל מכירותיו הביאו אותו למעמד של אלבום פלטינה כפול. בארצות הברית זכה האלבום להצלחה פחותה. מתוך האלבום יצא לאורו ארבעה סינגלים, כולם הגיעו ל-"30 הגדולים" במצעד הבריטי.
לאחר קרוב לעשור של עבודה מאומצת בהקלטות וסיבובי הופעות (יורית'מיקס הקליטו שמונה אלבומים בשמונה שנים), נוצר קרע בין לנוקס לסטיוארט, והלכה למעשה הצמד התפרק, אף על פי שמעולם לא נמסרה על כך הודעה רשמית.
סטיוארט החל לכתוב פסקולים לסרטים, וגם היה לו להיט משותף עם הסקסופוניסטית קנדי דולפר, סינגל אינסטרומנטלי בשם "Lily Was Here", שהגיע למקום השישי במצעד הבריטי. לאחר מכן הוא הקים להקה בשם "The Spiritual Cowboys", שהוציאה שני אלבומים. לנוקס עשתה הפסקה מפעילותה כזמרת, במהלכה הקימה משפחה וילדה ילד. בין השניים כמעט ולא היה קשר כלשהו בין השנים 1991 ל-1998. ב-1991 יצא אלבום האוסף שלהם, "Greatest Hits", שזכה להצלחה מסחרית אדירה ברחבי העולם, הגיע בבריטניה למקום הראשון ולמעמד של שישה אלבומי פלטינה, ובארצות הברית למעמד של שלושה אלבומי פלטינה. לכבוד הוצאת האלבום יצא לאורו כסינגלים גם רמיקסים חדשים ללהיטים "" ו-"Love Is a Stranger". ב-1993 יצא אלבום אוסף שהכיל קטעי הופעות חיות של הצמד מהשנים 1989 - 1983.
ב-1992 הוציאה לנוקס את אלבום הסולו הראשון שלה, "Diva", שנהנה הן מביקורות חיוביות והן מהצלחה מסחרית, הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי והניב חמישה להיטים. אלבום הסולו השני של לנוקס, "Medusa", שיצא ב-1995 והכיל גרסאות כיסוי בלבד, הגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הבריטי, וזכה למעמד של אלבום פלטינה כפול הן בבריטניה והן בארצות הברית. סטיוארט הוציא שני אלבומי סולו משלו, בשנים 1995 ו-1998, אך שניהם נכשלו מסחרית.
1999-2005: האיחוד
ב-1999 הצמד התאחד והוציא את האלבום "Peace", שהגיע למעמד של אלבום זהב הן בבריטניה והן בארצות הברית. הסינגל המצליח ביותר מתוך האלבום היה "I Saved the World Today", שהגיע למקום ה-11 במצעד הבריטי. סינגל נוסף, "Again 17", הגיע למקום הראשון במצעד המועדונים האמריקאי. במקביל להוצאת האלבום יצא הצמד למסע הופעות עולמי, שהחל בספטמבר 1999 בקלן והסתיים בדצמבר 1999 בהופעה בלונדון, שאף צולמה ויצאה לאחר מכן בוידאו וב-DVD. הצמד תרם את כל הכנסותיו מסיבוב ההופעות לארגונים גרינפיס ואמנסטי אינטרנשיונל. במהלך שנת 2000 הופיעו יורית'מיקס במספר פסטיבלי מוזיקה ברחבי אירופה, ביניהם בפסטיבל "רוק אמ רינג" בגרמניה.
בשנים שלאחר מכן חזרו חברי הצמד לעבוד בנפרד. לנוקס הוציאה ב-2003 את אלבום הסולו השלישי שלה, "Bare", שהגיע לחמשת הגדולים במצעדים של בריטניה וארצות הברית, והקליטה את השיר "Into the West" עבור פסקול הסרט "שר הטבעות: שיבת המלך", עבורו זכתה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. בנובמבר 2003 יורית'מיקס ביצעו שלושה שירים במסגרת מופע הצדקה "46664" שהתקיים בקייפטאון, ושסטיוארט נמנה עם מארגניו. הם ביצעו גרסאות אנפלאגד לשירים "Here Comes the Rain Again", "Seconds 7" עם יוסו נ'דור ו"". סטיוארט שיתף פעולה עם מיק ג'אגר בפסקול הסרט "אלפי", שיצא ב-2004. הפסקול הכיל את השיר "Old Habits Die Hard", שזכה בפרס גלובוס הזהב עבור השיר המקורי ביותר.
בנובמבר 2005 הוציא הצמד את אלבום האוסף "Ultimate Collection", שהכיל את כל להיטיהם הגדולים וכן שני שירים חדשים. אחד משני השירים החדשים, "I've Got a Life", יצא כסינגל והגיע למקום ה-14 במצעד הבריטי ולמקום הראשון במצעד המועדונים האמריקאי. לנוקס וסטיוארט הופיעו במספר תוכניות טלוויזיה כדי לקדם את יציאת האלבום, שהגיע בבריטניה למעמד של אלבום פלטינה. על אף שכמו בפעם הקודמת ב-1990, גם הפעם לא נמסרה הודעה רשמית על פירוק הצמד, הם לא חזרו לעבוד יותר ביחד. ב-2009 הצהירה לנוקס, כי אף על פי שהיא וסטיוארט נותרו חברים, היא לא חוזה פרויקטים משותפים נוספים ליורית'מיקס בעתיד.
דיסקוגרפיה נבחרת
להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של יורית'מיקס.
אלבומי אולפן
"—" מסמל אלבום שלא דורג.
אלבומי אוסף והופעה חיה
"—" מסמל אלבום שלא דורג.
סינגלים בולטים
"—" מסמל סינגל שלא דורג.
Crash Bandicoot 3: Warped
Crash Bandicoot 3: Warped הוא המשחק השלישי בסדרת המשחקים קראש בנדיקוט, המהווה את המשך סיפורו של הבנדיקוט קראש אחרי שני המשחקים הקודמים. כמו שני קודמיו, גם משחק זה יצא ברימייק Crash Bandicoot N. Sane Trilogy לקונסולות פלייסטיישן 4, אקס-בוקס וואן, נינטנדו סוויץ' ולמחשב האישי.
משחקיות
כמו שני קודמיו, המשחק הוא משחק פלטפורמה, שבו קראש משתמש במתקפת הסיבוב שלו כדי להילחם באויביו ולשבור קופסאות במהלך שלבים, כאשר אחת לחמישה שלבים יש שלב של בוס שאותו צריך להביס כדי להתקדם במשחק. אך עם זאת, למשחק נוספו כמה סוגי שלבים נוספים, כגוון שלבים תת-מימיים ושלב רכיבה על אופנוע. החידוש הגדול במשחק היה האפשרות לשחק עם קוקו בנדיקוט, אחותו של קראש, שהופיעה לראשונה במשחק קורטקס מכה שנית. חדר העיוות (Warp Room) מהמשחק הקודם התפתח למכונת זמן בשם מכונת עיוות הזמן (The Time Twister Machine) שבה קראש או קוקו מגיעים למקומות וזמנים אחרים במטרה להשיג את הקריסטלים הורודים, שהיוו את מרכז העלילה במשחק הקודם. ברחבי השלב מפוזרים ארגזים מכל מיני סוגים, שהופיעו עוד מהמשחק הראשון בסדרה. אם השחקן הורס את כל הארגזים בשלב, הוא מקבל אבן חן, על אף שבחלק מהשלבים יש שני יהלומים שאותם משיגים בדרכים צדדיות שנקראות שביל המוות (Death Route). כאשר שחקן משיג את כל אבני החן במשחק, הוא פותח סיום אלטרנטיבי שמופיע אחרי שהוא מביס שוב את הבוס הסופי. אחרי ששחקן עובר שלב (לא בוס) כאשר הוא משחק בו בשנית הוא יכול לקחת שעון שלמעשה מונה את הזמן שהוא משחק בשלב. המטרה אז היא לסיים אותו כמה שיותר מהר מבלי להתחשב בקופסאות (חוץ מכמה קופסאות שהופכות לצהובות עם מספר עליהן, שאותן צריך לשבור כדי לחסוך בשניות בזמן של השלב). אם השחקן מסיים את השלב מספיק מהר, הוא זוכה בחפץ עתיק (Relic), שככל שהשחקן מסיים יותר מהר, הדרגה שלו עולה (מספיר, דרך זהב והרמה הכי גבוהה היא פלטינה).
מכונת עיוות הזמן
מכונת עיוות הזמן (The Time Twister Machine) היא בעצם שיפור לחדר העיטוף מהמשחק הקודם שהוא בעצם שער לכל השלבים במשחק. למכונה שתי קומות: עליונה ותחתונה.
קומה עליונה
הקומה העליונה מורכבת מ-5 זרועות שבכל קצה של זרוע יש מבנה מתקופה ומקום אחרים (טירה מימי הביניים, מבנה ערבי, מבנה סיני, מבנה מצרי ומבנה עתידני). על אף שבכל תא שעל קצה הזרועות יש עיצוב אחר, בכל הזרועות שלבים מתקופות שונות (לדוגמה, השלב "Bone Yard" נמצא בזרוע הראשונה, שכאמור, עיצוב התא שלה הוא של ימי הביניים). בכל תא יש חמישה שלבים, שכדי לפתוח אותם צריך לעמוד על כפתורים ואז לקפוץ לתוך הפורטל שנפתח. בתחילת המשחק, כל התאים נעולים מלבד התא הראשון. כאשר שחקן משיג את כל הקריסטלים מכל חמשת השלבים שבתא הוא פותח שלב בוס. שחקן שפתח את שלב הבוס אינו יכול לשחק בשלבים האחרים בתא. אחרי שהוא עובר אותו, שאר השלבים חוזרים לתא ומצטרפים אל שלב הבוס. נפתחת גם זרוע חדשה שעליה נמצא תא אחר.
קומה סודית (תחתונה)
אחרי ששחקן משיג 5 פריטים עתיקים, הוא פותח למעשה את הקומה הסודית, שנמצאת בתוך המכונה (בניגוד לקומה העליונה שנמצאת על המכונה). בשלבים שבתוך המכונה מצב ספירת הזמן פתוח עוד לפני שהשחקן עובר את השלב, ואפשר לשחק בו או במצב הרגיל שבו צריך לאסוף את כל הקופסאות כדי לזכות ביהלומים (כאמור, לא אוספים קריסטלים בשלבים של הקומה הסודית).
עלילה
עלילת המשחק נותנת סיפור מקור לדמותו של אקו-אקו, רופא האליל שמלווה את קראש וקוקו בשלביהם. המשחק חושף אותנו לנבלים חדשים כמו אוקה-אוקה, ד"ר נפאריוס טרופי ודינגודייל.
סיום סודי
אחרי שהשחקן משיג את כל היהלומים, הכוח של כל הקריסטלים והיהלומים ביחד מוציאים את מכונת עיוות הזמן משליטה והשער שואב את אוקה, קורטקס וגם את ד"ר נ. טרופי. מכונת עיוות הזמן קורסת, אבל קראש, קוקו, אקו, פולאר (דב הקוטב של קראש), פורא (טיגריס דרום-סין של קוקו) ובייבי T (טירנוזאורוס רקס מהעבר) מצליחים להתחמק ולחזור לביתם. במקביל, אוקה חוזר להיכלא בכלא תת-קרקעי כשקורטקס וטרופי הופכים לתינוקות ורבים מי יחזיק את אוקה-אוקה.
בוסים
בכל פעם שמביסים בוס במשחק, קראש מקבל יכולת חדשה.
ביקורות
המשחק זכה לביקורות חיוביות (ציון ממוצע של 91 באתר Metacritic), בזכות המשחקיות, המוזיקה והשלבים, וגם העלילה זכתה לשבחים. המשחק מדורג כמשחק מסדרת קראש בנדיקוט הטוב ביותר שיצא.
יוחאי אהרוני
יוחאי אהרוני (נולד ב-8 ביוני 1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
שחקן כדורגל
לאהרוני 5 הופעות במדי נבחרת ישראל בכדורגל. הוא הבקיע שער אחד נגד הודו בגביע אסיה בכדורגל 1964, אליפות שישראל ניצחה.
ב-30 בספטמבר 1967, כבש אהרוני את השער הראשון בתבוסה 5–2 של הפועל מחנה יהודה על הפועל רמת גן בליגה הראשונה של ישראל באותה תקופה, הליגה הלאומית. בינואר 1968 הציעה הפועל פתח תקווה להחליף את יוחאי אהרוני כנגד שלושה שחקנים משלהם. קבוצת מחנה יהודה סירבה להצעה ואהרוני נכנס להסגר כדי להשתחרר מהמועדון. בעונת 1969–70 היו לו 18 הופעות במדי הפועל פתח תקווה. בשנים 1970–1971 שיחק בבית"ר תל אביב. מיד אחר כך, פרש ממשחק פעיל בגלל פציעה.
מאמן ומורשת
לאחר הקריירת כשחקן פעיל, יוחאי אהרוני אימן בהפועל מחנה יהודה, הפועל ג'לג'וליה, והפועל עלייה כפר סבא. הוא אימן גם בראש העין.
ב-2021 נכלל בשדרת הכוכבים של הפועל מחנה יהודה המנציחה את כוכבי תקופת הזוהר של מחנה יהודה בליגה הבכירה.
סמרנדה וולטור
סמרנדה מריה ווּלטור (ברומנית: Smaranda Vultur, נולדה בטימישוארה ב-17 במרץ 1950) היא מסאית, מבקרת ספרות, חוקרת רומניה בהיסטוריה של תרבויות ואנתרופולוגיה תרבותית (לרבות חקר סוגי תקשורת בין דורות, הזיכרון הפרטי והקיבוצי, היסטוריה בעל פה וכו')
קורות חיים
סמרנדה וולטור נולדה במשפחת אקדמאים רומנים. אביה, ד"ר גאורגה בקאנו, יליד הכפר דוידשט, במחוז מוסצ'ל הוא רופא פנימי, שכיהן כפרופסור וכרקטור באוניברסיטה לרפואה בעירה. אמה, לוצ'יה בקאנו, לימדה גם היא כפרופסור בפקולטה לגאוגרפיה והיסטוריה באוניברסיטת טימישוארה.
סמרנדה וולטור למדה בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט, המחלקה רומנית-צרפתית, אותה סיים בשנת 1973 ובשנת 1985 סיימה דוקטורט בפילולוגיה בהדרכתו של אלכסנדרו רוסטי. נושא הדוקטורט היה אינטרקסטואליות. בהמשך עשתה השתלמויות בסמיוטיקה באורבינו באיטליה, וב"היסטוריה בעל-פה" בכמה אוניברסיטאות ארצות הברית. אחרי שנת 1990 היא לימדה במהלך השנים שפה וספרות רומנית באוניברסיטאות סורבון בפריז, קרקוב בפולין ופיזה באיטליה. אחרי שנת 1997 מלמדת כמרצה בכירה באוניברסיטת טימישוארה. בשנים 1999–2001 השתלמה באנתרופולוגיה היסטורית באקול דה אוט אטוד (בית הספר הגבוה) למדעי החברה בפריז.
סמרנדה וולטור היא חברה באיגוד הסופרים הרומנים (1998) ובמועדון ה-PEN הרומני (2003). החל מ-2015 היא ספרנית בספרייה האוניברסיטית המרכזית "אאוג'ן טודורן" והחל מ-2009 מנהלת של המרכז הבינתחומי ללימודים אזוריים באוניברסיטת טימשוארה.
פעילותה
סמרנדה וולטור פרסמה שירים לראשונה בגיל 18 (בשנת 1968) בכתב העת הספרותי "Orizont" (אוריזונט = אופק) בטימישוארה. אחרי שנת 1991 התחילה וולטור לערוך מחקרי "ההיסטוריה בעל-פה" הממוקדים בסיפורי חיים בעל פה של בני קבוצות אתניות ברומניה ואחר כך בארצות אחרות. בין השאר חקרה את סיפורי בני המיעוט הגרמני בחבל באנאט בתקופת הגירוש בתקופה הסטליניסטית (בשנים 1951–1956) ברומניה לשדות ברגאן, סיפורי חיים של שארית הפליטה של יהודי באנאט. מחקרה על גירוש הגרמנים לברגאן נכלל בדו"ח ועדת טיסמניאנו לניתוח הדיקטטורה הקומוניסטית ברומניה.
החל משנת 1997, במסגרת קרן "אירופה השלישית" יצרה סמרנדה וולטור קבוצה להיסטוריה בעל פה ואנתרופולוגיה תרבותית, ובעזרתה יצרה ארכיון עתיר עדויות, סיפורים, מסמכים, צילומים על בני קבוצות אתניות שונות שחיו או חיות בחבל באנאט ברומניה - גרמנים, יהודים, פליטים רומנים ואחרים מבסרביה ובוקובינה, צרפתים וכו'.
סמרנדה וולטור מפרסמת בקביעות מאמרים בכתב העת "Revista 22" ועורכת בשותפות את כתב העת "Colloquium".
היא נשואה ליון וולטור, מסאי ופרופסור באוניברסיטה, שמוצאו במחוז ביסטריצה-נסאוד בטרנסילבניה.
קישורים חיצוניים
or on the way in which trauma is approached in the discourse of the former deportees to the field of Bărăgan(1951 — 1956)
פייסל אל-פאיז
פייסל אל-פאיז (בערבית: فيصل الفايز; נולד ב-20 בדצמבר 1952) הוא פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר.
חייו
אל-פאיז למד במכללת דה לה סאל בעמאן ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת קרדיף, שם הוא קיבל תואר במדעי המדינה ב-1978. הוא קיבל את התואר השני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון בשנת 1981.
הערות שוליים
.
יידל ורדיגר
יהודה (יידל) ורדיגר (נולד בשנת 1971) הוא זמר ומפיק חסידי אמריקאי, בנו של הזמר מרדכי בן-דוד.
ביוגרפיה
יידל החל את הקריירה המוזיקלית שלו במוזיקה החסידית כבר בגיל 10, כאשר שר סולו בתקליט של אביו, "וביום השבת", בשיר "רחם". הוא התפרסם במיוחד בשיר "שירו למלך" שביצע באלבומו השלישי הנקרא על שם השיר.
בא' בתמוז תש"ן, יידל ורדיגר נישא. לכבוד חתונתו הולחן על ידי משה לאופר השיר המפורסם "שמחם". בשנת התשס"ח (2008), הוציא את אלבומו "לב אחד", שבו משתתפים אהרן רזאל, משה מונה רוזנבלום, אלי לאופר ומשה לאופר.
אלבומו "סינגולדה מנגן יידל" לא הופץ בישראל אלא רק בחו"ל, עקב בעיות התקשרות עם חברת התקליטים גל פז בישראל.
כיום יידל ורדיגר מתגורר בניו יורק ומופיע בארצות הברית ובישראל, לעיתים בשיתוף פעולה עם אביו הזמר מרדכי בן-דוד.
יידל מפיק ואמרגן של מוזיקה חסידית בין היתר של אביו ושל הזמר ברוך שלום בלסופסקי
אליפות העולם בשחייה 2007
אליפות העולם השתים עשרה בשחייה נערכה במלבורן, אוסטרליה, מה-17 במרץ ועד 1 באפריל 2007. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, ובנוסף התקיימה תחרות שחייה במים פתוחים. תחרות השחייה במים פתוחים נערכה בחוף סנט קילדה. בתחרות השתתפו 2,158 ספורטאים, מ-167 מדינות. ניקבע שיא גם במספר הצופים באירוע, מעל 215,000 אנשים.
תוניסיה נכנסה לראשונה לטבלת מדליות הזהב בזכות ניצחונו של אוסאמה מלולי. ב-11 בספטמבר 2007 בית המשפט לערעורים בספורט בנושא אימרוץ בלוזאן, שווייץ קבע עונש, למלולי, של הרחקה מתחרויות למשך 18 חודשים בשל שימוש באמפטמינים מה-30 באוקטובר 2006, ובכך למעשה, איפשר לו להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008). המדליות נילקחו ממנו וניתנו לבאים אחריו.
שיאי עולם
באליפות ניקבעו 15 שיאי עולם חדשים (8 לנשים ו-7 לגברים). בנוסף, נקבעו 30 שיאי תחרות חדשים ו-63 שיאי יבשות חדשים (9-אוקיאניה, 8-אירופה, 23-אמריקה, 5-אסיה ו-18 אפריקה).
נשים
6 - 5  9 - 8
גברים
9 - 8 הונגריה 18 - 17
שחייה
8 שחיינים יצגו את ישראל באליפות, ו-6 גברים. השחיין מיקי מלול הגיע לשלב הגמר במשחה ל-50 מטר חזה (שאינו משחה אולימפי) וסיים במקום השישי.
שחייה צורנית
3 שחייניות יצגו את ישראל באליפות. אנסטסיה גלושקוב סיימה במקום ה-11 בשלב הגמר בתחרות סולו חופשי.
אוליגוקלז
אוליגוקלז הוא מינרל טקטוסיליקטי, סיליקטים במבנה מרחבי, השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה). מקור השם מיוונית "שבירה קטנה" – משום שזוויות הפצילות שונות מאוד מ-90°.
האוליגוקלז מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה), המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט.
האוליגוקלז הוא אחד המינרלים הפחות ידועים, ומוכר יותר כאבני חן בשמות "אבן שמש" (sunstone) ו"אבן ירח" (moonstone). אבן השמש מכילה פתיתים של המטיט הנותנים לה גוון אדמדם. אבן הירח זוהרת בשל מבנה השכבות הפנימי בדומה ללברדורסנס, אך ללא הגוונים המרהיבים של הלברדוריט. האוליגוקלז מצוי בעיקר בסלעי גרניט, סיאניט וגנייס.
שוק לדנהול
שוק לֶדנהול (אנגלית: Leadenhall Market) הוא שוק מזון מקורה, הממוקם בסיטי של לונדון, בעיר לונדון באנגליה.
כיום, רוב מוכרי מוצרי המזון עזבו את השוק, והשוק המשופץ מהווה מרכז קניות, ואטרקציה תיירותית, בשל הגג המעוטר של השוק, ורצפת האבן שלו. מבנה השוק הוא אתה היסטורי מוכרז מאז שנת 1972.
היסטוריה
השוק ממוקם במקום בו היה, בתקופת לונדון הרומית הפורום של העיר. השוק החל להתפתח באמצע המאה ה-14, כשוק מזון של הסיטי של לונדון, ונקרא על שם בית אחוזה בעל גג עופרת (lead) שעמד בקרבת מקום.
מבנה השוק הנוכחי תוכנן בשנת 1881 על ידי האדריכל סר הוראס ג'ונס (אשר תכנן גם את שוק בילינגסגייט ואת שוק סמית'פילד). מבנה יפהפה זה הוא גורם עיקרי בהיות השוק אתר תיירות. בין השנים 1990–1991 שופץ מבנה השוק.
במבנה השוק צולמו מספר סצנות בסדרת סרטי הארי פוטר, על פיהם ממוקם השוק בסמוך לסמטת דיאגון. כמו כן צולמו במבנה סצנות מהסרטים "Tinker Tailor Soldier Spy" (המבוסס על הספר החפרפרת מאת ג'ון לה קארה), "Love Aaj Kal" ו-"The Imaginarium of Doctor Parnassus", וכן כרקע לוידאו קליפ של להקת אירייז'ר "Love to Hate You".
יוהאן גוטפריד מיתל
יוהאן גוטפריד מיתל (בגרמנית: Johann Gottfried Müthel, בלטבית: Johans Gotfrīds Mītels; 17 בינואר 1728 – 14 ביולי 1788) היה מלחין ונגן עוגב וצ'מבלו גרמני. בשלושת העשורים האחרונים לחייו התיישב בליבוניה. יחד עם קארל פיליפ עמנואל באך היה נציג של הסגנון הסער והפרץ באמנות ההלחנה. עד כמה שידוע, היה הראשון שהשתמש במילה "פורטפיאנו" כלומר פסנתר, בפרסום של עבודה מוזיקלית, בכותרת הדואט שלו לשני קלאוויקורדים, לשני צ'מבלי או שני פורטפיאנו (1771), דבר ששיקף את העלייה בפופולריות של הפסנתר (פורטפיאנו) באותה תקופה.
ביוגרפיה
יוהאן גוטפריד מיתל נולד במלן (Mölln), 30 ק"מ מדרום לעיר ליבק, בדוכסות לאונבורג, (כיום בשלזוויג-הולשטיין, גרמניה) כילד החמישי מבין תשעה ילדים. אביו, כריסטיאן קספאר מיתל (1696 - 1764) היה נגן עוגב בכנסיית סט. ניקולאי Nikolaikirche בליבק וידיד של המלחין טלמן.
למד מוזיקה אצל אביו ויותר מאוחר אצל יוהאן פאול קונצן בעיר ליבק. בגיל 19, בשנת 1747 היה לנגן עוגב וצ'מבלו של חצר הדוכס כריסטיאן לודוויג השני (1683 - 1756) של מקלנבורג-שוורין, בעיר שוורין.
בשנת 1750 מיתל קיבל חופשה על מנת להשתלם אצל יוהאן סבסטיאן באך בלייפציג. הוא היה לתלמידו האחרון של באך, שלשה חודשים לפני מות המוזיקאי הגדול. באותם הימים הוא רשם כמה מהעבודות האחרונות של המורה שהתעוור, בהן פנטזיה כרומאטית וחלקים מהספרון לעוגב. לפי הביוגרף של באך, פיליפ שפיטה, מיתל עמד על יד באך בעת ששכב על ערש דווי ומילא את מקום המנוח למשך תשעה שבועות.
לאחר מכן המשיך לימודיו בעיר נאומבורג, זאלה, אצל יוהאן כריסטיאן אלטיניקול, שהיה גם כן תלמידו של באך. במסעותיו לאחר מכן הכיר מיתל גם אמנים אחרים, כמו יוהאן אדולף האסה בדרזדן, והחשוב מכולם - קארל פיליפ עמנואל באך, שחי באותה תקופה בחצרו של פרידריך הגדול בפוטסדם. מיתל נשאר עם ק.פ.ע. באך בקשר ידידות ומכתבים כל שאר חייו.
ב-1751 חזר לחצר הדוכס של מקלמנבורג-שוורין ונשאר שם עוד שנתיים, עד שהוחלף על ידי אחיו הצעיר. בשנת 1753 התיישב בעיר ריגה, בליבוניה, (כיום חלק מלטביה), אז בשליטת האימפריה הרוסית, בעקבות אחד מאחיו שעבר לגור שם. בריגה פרסם את עבודותיו הראשונות בשנת 1756. בעת חייו פרסם יצירות ספורות. החל משנת 1755 עבד כמנצח (Kapellmeister) של תזמורת פרטית, ומאוחר יותר, בשנת 1767, מונה נגן העוגב של כנסיית פטר הקדוש בריגה, משרה שהחזיק עד מותו בשנת 1788.
נפטר בגיל 60 ביננהוף Bienenhof, על יד ריגה, כיום בישומויז'ה Bišumuiža בליבוניה, לטביה של היום, (אז בשליטת רוסיה).
פרסומו כווירטואוז של כלי המקלדת וכמלחין
למרות המרחק בין ריגה ובין שאר המרכזים המוזיקליים באירופה וחרף מיעוט יצירותיו, שמו של מיתל הלך לפניו במיוחד בגין אמנות נגינתו הווירטואוזית. זכה להערכה רבה מצד היסטוריון המוזיקה האנגלי בן זמנו, צ'ארלס ברני ומצדו של המשורר ונגן העוגב כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט שציין כי המבינים בדבר ששמעו את נגינתו לא יכלו שלא לשבח את הזריזות, הדיוק והקלילות שבהן התגבר על הרים של מכשולים". יש סבורים שהייתה לו גם יכולת אלתור מרשימה בכלי המקלדת, כולל הצ'מבלו, שנראה כי היה הכלי המועדף בעיניו.
להערכתו של מלקולם בויד, חלק מיצירתו מושפעת על ידי באך, בעוד ביצירות אחרות הפגין "מקוריות כמעט רצונית",
יצירות
רוב יצירותיו של מיתל לא פורסמו בחייו ועדיין כמה מהן לא הוצאו לאור במהדורה רשמית. אף יצירה שלו לעוגב, שהיה כלי נגינתו העיקרי, ואף אחת מעבודותיו לכלי נגינה שלא ממשפחת כלי המקלדת לא פורסמה בעת חייו
עבודות לכלי מקלדת
כוללות 7 קונצרטים, 9 סונאטות ועבודות קצרות רבות.
עבודות קוליות
"Auserlesene Oden und Lieder von verschiedenen Dichtern" 45
פרש כבד
פרש כבד הוא לוחם המוגן בשריון כבד (שריון גוף, קסדה ומגן) שנלחם על גבי סוס. המונח "כבד" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו. ככל שהשריון כבד יותר, כך החייל נחשב לכבד יותר. הפרשים הכבדים התפתחו מהפרשים הקלים בעת העתיקה.
השאיפה להגן על החייל בשריון הייתה קיימת בצבאות השונים משחר ההיסטוריה. הבעיה במיגון הפרש נעוצה בכושר הנשיאה של הסוס וציוד רכיבה מתאים שבעזרתו החייל עוטה השריון יכול לשבת על הסוס. כשהופיעו הפרשים הראשונים לא היה בנמצא ציוד רכיבה בסיסי כמו ארכוף ואוכף. העדר ציוד הרכיבה המתאים והסוסים הקטנים מנעו מהפרשים ללבוש שריון כבד. עם הזמן, התפתחויות בציוד רכיבה וגידול גזעי סוסים גדולים יותר אפשרו את הופעת הפרש המשוריין, העוטה שריון מכף הרגל ועד הראש.
הראשונים שהצליחו להוציא את הרעיון מהכוח אל הפועל היו הפרתים במאה ה-3 לפנה"ס. פרשיהם הכבדים המכונים קטפרקטים היו מוגנים בשריון שרשראות ארוך, לראשם קסדה וחימושם כלל רומח פרשים כבד וחרב. גם לפני הופעת הקטפרקטים הפרתיים היו פרשים עוטי שריון. כך למשל ההיטיירוי המוקדונים ששירתו תחת אלכסנדר הגדול ופיליפוס השני. יחד עם זאת, לפני הופעת הקטפרקטים לא היו פרשים מוגנים בשריון כבד כל כך.
התפתחויות נוספות בציוד רכיבה והופעת גזעים גדולים יותר של סוסים היוו את הקרקע הפורייה עליה צמח האביר האירופאי, שהיה מוגן בשריון כבד במיוחד: שריון שרשראות ומאוחר יותר שריון לוחות, קסדה כבדה ולעיתים קרובות מגן כבד. נשקם העיקרי של האבירים, בדומה לקטפרקטים לפניהם, היה הרומח הכבד. לצד הרומח היו חמושים בחרבות, אלות, פגיונות וכלי נשק נוספים. צורת הלחימה של האבירים הייתה אופיינית לכל הפרשים הכבדים - הסתערות כגוש מלוכד לעבר האויב במטרה למוטט את שורותיו.
התפתחויות בכלי הירי הביאה להפחתה בכמות השריון ומשקלו, אך הפרשים הכבדים המשיכו לשרת בצבאות אירופאיים עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו השריון כלל בדרך כלל קסדה וקיראס (סוג של שריון גוף) בלבד. פרשים אלו מוכרים בשם קירסירים.
זוכי תחרות הזמר של האירוויזיון
70 שירים זכו בתחרות הזמר של האירוויזיון, תחרות שנתית המאורגנת על ידי המדינות החברות באיגוד השידור האירופי. התחרות, שמשודרת מדי שנה מאז תחרות האירוויזיון הראשונה בשנת 1956, היא אחת מתוכניות הטלוויזיה הוותיקות ביותר בעולם. הזוכים בתחרות נקבעו באמצעות שיטות הצבעה שונות לאורך ההיסטוריה שלה; שעיקרן הענקת נקודות על ידי כל מדינה על פי בחירת שופטים או צופים. המדינה שזוכה ברוב הנקודות היא זו שמוכרזת המנצחת. בתחרות האירוויזיון הראשונה השיר הזוכה לא נבחר באמצעות נקודות, אלא על ידי הצבעה (שני קולות לכל מדינה), שבסופה הוכרז על הזוכה.
נכון לשנת 2023, התקיימו 67 תחרויות, עם זוכה אחד בכל שנה למעט אירוויזיון 1969, שבה היה תיקו וארבע מדינות שונות זכו יחדיו במקום הראשון.
הזכייה בתחרות האירוויזיון פותחת דלתות עבור האמנים המנצחים, ומאפשרת להם לתעל את ההצלחה שלהם ואת הפרסום שסביב התחרות על ידי השקה או קידום הקריירה הבינלאומית שלהם. עם זאת, לאורך ההיסטוריה של התחרות, מעט מאוד אמנים אכן הפכו לכוכבים בינלאומיים ענקיים בזכות התחרות. המוזיקאים הבולטים ביותר באירוויזיון שהקריירה שלהם הושקה ישירות לאור הזרקורים בעקבות ניצחונם, היו חברי להקת אבבא, שזכו באירוויזיון 1974 עם השיר "Waterloo". אבבא המשיכה להיות אחת הלהקות המצליחות ביותר של אותה תקופה. זוכה נוספת שזכתה לאחר זכייתה לתהילה בינלאומית ולהצלחה הייתה סלין דיון, שייצגה את שווייץ באירוויזיון 1988 עם השיר הזוכה "Ne partez pas sans moi".
שיאנים
אירלנד ושוודיה זכו במקום הראשון שבע פעמים, יותר מכל מדינה אחרת; אירלנד גם זכתה בתחרות במשך שלוש שנים רצופות (1992, 1993, 1994), הרצף הארוך ביותר מכל מדינה אחרת. שלוש מדינות זכו פעמיים ברציפות, ספרד (1968 ו-1969), לוקסמבורג (1972 ו-1973) וישראל (1978 ו-1979). יחד עם הניצחון של שווייץ בתחרות הראשונה, סרביה היא המדינה היחידה שזכתה בתחרות בשנה הראשונה בה השתתפה (2007), אם כי סרביה התחרתה לפני כן כחלק מיוגוסלביה וסרביה ומונטנגרו. על פי שיטת ההצבעה שהייתה נהוגה בין 1975 ל-2015, ב-11 פעמים הזוכה בתחרות נקבע סופית רק לאחר הכרזת הניקוד של המדינה האחרונה.
בשל שינויים בשיטות ההצבעה לאורך השנים, כמו גם עלייה מתמדת במספר המדינות המשתתפות ובמספר המצביעים, לא ניתן להשוות באופן ברור בין הישגי הזוכים על פי הניקוד שצברו. סלבדור סובראל מפורטוגל מחזיק בשיא של הניקוד הגבוה ביותר בהיסטוריה של התחרות, בזכות זכייתו ב-758 נקודות ב-2017 עבור השיר "Amar pelos dois". אלכסנדר ריבאק מנורווגיה מחזיק בשיא של הניצחון בפער הגדול ביותר - הפרש של 169 נקודות בין המקום הראשון למקום השני ב-2009. ג'יליולה צ'ינקווטי מאיטליה מחזיקה בשיא של הניצחון הגדול ביותר באחוזים, לאחר שזכתה ב-1964 לכמעט פי שלושה נקודות לעומת המקום השני - 49 נקודות לעומת 17 נקודות שזכה השיר במקום השני באותה השנה. בשיטת ההצבעה שהייתה נהוגה בשנים 1975 - 2015, הניקוד הנמוך ביותר שקיבל שיר מנצח היה בשנת 1985 של "La det swinge" בביצוע להקת בוביסוקס! הנורווגית, שקיבל 123 נקודות (מתוך מקסימום של 216 נקודות שניתן היה לקבל מסך כל 18 המדינות האחרות שהשתתפו בתחרות באותה השנה), בעוד שהניקוד הנמוך ביותר אי פעם שקיבל שיר זוכה היה בשנת 1969, כאשר היה תיקו בין ארבע מדינות אשר זכו יחדיו בתחרות, כל אחת עם 18 נקודות בלבד (מתוך מקסימום של 160 נקודות שחולקו על ידי 16 המדינות שהשתתפו בתחרות באותה השנה).
ג'וני לוגן מאירלנד ולורן משוודיה הם הזמר היחיד והזמרת היחידה, בהתאמה, שזכו בתחרות יותר מפעם אחת. לוגן זכה עם "What's Another Year" באירוויזיון 1980 ועם "Hold Me Now" באירוויזיון 1987. לורן זכתה עם "Euphoria" באירוויזיון 2012 ועם "Tattoo" באירוויזיון 2023. לוגן הוא גם אחד מחמשת כותבי השירים שכתב יותר משיר זוכה אחד - "Hold Me Now" (1987) ו-"" בביצועה של לינדה מרטין (1992). על כן, לוגן הוא האדם היחיד שנרשמו לזכותו שלושה ניצחונות אירוויזיון, כזמר או כפזמונאי או כשניהם. לארבעת פזמונאים נוספים יש היסטוריה של יותר מזכייה אחת לזכותם, והם: וילי ואן האמרט (הולנד, 1957 ו-1959), איב דסקה (מונקו, 1971 ולוקסמבורג, 1972), רולף לובלנד (נורווגיה, 1985 ו-1995) וברנדן גרהם (אירלנד, 1994 ו-1996).
על פי שיטת ההצבעה שהייתה נהוגה בין 1975 ל-2015, שבה כל מדינה מעניקה מספר נקודות מקסימלי לבחירה שלה במקום הראשון, הזמרת לורן משוודיה זכתה באירוויזיון 2012 עם המספר הרב ביותר של זכיות במקום הראשון - 18 מדינות מתוך 41 בחרו בשיר זה במקום הראשון (תוך התחשבות בכך שמדינה לא יכולה להעניק נקודות לעצמה). זוכי 1976, להקת אחוות האדם מהממלכה המאוחדת עם השיר "Save Your Kisses for Me", מחזיקים בשיא של הניקוד הממוצע הגבוה ביותר, עם ממוצע של 9.65 נקודות שהתקבלו מכל מדינה. זוכי אירוויזיון 2011, אל וניקי מאזרבייג'ן, מחזיקים בציון הממוצע הנמוך ביותר עבור שיר מנצח בשיטת ההצבעה הזו, עם 5.14 נקודות מכל מדינה בממוצע.
הממלכה המאוחדת הגיעה למקום השני בתחרות 16 פעמים (בפעם האחרונה ב-2022), יותר מכל מדינה אחרת. המדינה המצליחה ביותר שמעולם לא זכתה בתחרות היא מלטה, לאחר שסיימה במקום השני ב-2002 וב-2005 ובמקום השלישי ב-1992 וב-1998. מדינה נוספת שמעולם לא זכתה בתחרות, אך הגיעה פעמיים למקום השני, היא איסלנד, שהגיעה למקום השני ב-1999 וב-2009.
בשנים 1956 ו-1969 לא הוכרז באופן רשמי על הזוכה במקום השני. ב-1956 הוכרז רק על הזוכה, שווייץ, כאשר היו דיווחים ספקולטיביים על כך שגרמניה הגיעה למקום השני עם השיר "Im Wartesaal zum großen Glück" בביצוע וולטר אנדראס שוורץ, המבוססים על כך שגרמניה נבחרה לארח את התחרות בשנת 1957. בשנת 1969 ארבעה שירים זכו במשותף במקום הראשון, לאחר שצברו מספר זהה של נקודות; למקום החמישי בתחרות זו הגיעה שווייץ, אך היא איננה נחשבת לזוכה במקום השני, בשל התיקו במקום הראשון.
זוכים
לרשימת כותבי השירים הזוכים של כל שנה, ראו בוויקיפדיה האנגלית.
במופע שיר היובל באירוויזיון שהתקיים בשנת 2005 הופיעו 11 מבין זוכי האירוויזיון, לצד שלושה מבצעים שהשתתפו ולא זכו. באירוע זה נבחר השיר "Waterloo" של להקת אבבא לשיר הפופולרי ביותר מבין השירים הזוכים בחמישים השנים הראשונות של התחרות.