cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צעקה (סרט, 1996)
ביקורות
צעקה דורג במקום ה-32 ברשימת 50 Best High School Movies של מגזין Entertainment Weekly ובמקום ה-13 ברשימת 100 Scariest Movie Moments של ערוץ בראבו. בשנת 2008, Entertainment Weekly כינה את הסרט "קלאסיקה חדשה" על ידי דירוג הסרט במקום ה-60 ברשימה שלהם של 100 Best Films of the Last 13 Years. הסרט קיבל דירוג טרי של 81% באתר Rotten Tomatoes.
הכנסות
הסרט הוצג ב-1,413 בתי קולנוע, והכניס $6,354,586 בסוף השבוע לפתיחתו. הסרט עשה 87 מיליון דולר ביציאתו הראשונה, ואז יצא מחדש לבתי הקולנוע ב-11 באפריל 1997 והכניס עוד 16 מיליון דולר. בארצות הברית בלבד הכניס הסרט $103,046,663. בשנת 2007, הסרט הכניס ברחבי העולם $173,046,663.
פרסים
הסרט זכה במספר פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע של MTV לשנת 1997, ואת פרס סאטורן עבור השחקנית הטובה ביותר (נב קמפבל), התסריטאי הטוב ביותר וסרט האימה הטוב ביותר.
פסקול
כאשר בילי נכנס לחדר של סידני בתחילת הסרט גרסת כיסוי של השיר של בלו אויסטר קאלט (Don't Fear The Reaper) המבוצע על ידי גאס בלייק מנוגן. השיר מנוגן בסרט הראשון של "ליל המסכות" כאשר אנני ולורי בדרכן לשמרטף.
שיר הנושא עבור כל שלושת הסרטים הוא "Red Right Hand" מאת ניק קייב והזרעים הרעים.
גרסה חלופית של וידאו הקליפ "Drop Dead Gorgeous" מאת רפובליקה מתאר קליפים מתוך הסרט שהוצגו ברשתות מוזיקה כגון MTV. אמנם שהשיר ניתן להישמע בסרט, זה לא מופיע באלבום הפסקול.
אף על פי שהגרסה המקורית של "School's Out" שהוקלט על ידי אליס קופר, הוצג בסרט, הפסקול מכיל גרסת כיסוי לשיר שבוצע על ידי להקתו הישנה של סבסטיאן באך, The Last Hard Men.
אלבום הפסקול יצא ב-17 בדצמבר 1997 ובו שירים מתוך הסרט. תקליטור ובו תזמורת של מרקו בלטרמי ל"צעקה" ו"צעקה 2" יצא על תווית וארז סרבנד בשנת 1997.
עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע
עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע (בלטינית: Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica - פילוסופיֶה נטוראליס פרינקיפיה מתמטיקה), הנקרא לעיתים קרובות בקיצור "פרינקיפיה", הוא ספר בעל שלושה כרכים שנכתב על ידי אייזק ניוטון ויצא לאור ב־5 ביולי 1687. הוא מכיל את ניסוח חוקי התנועה של ניוטון אשר יצקו את הצורה היסודית של המכניקה הקלאסית, וכמו כן את חוק הכבידה האוניברסלי שהגה ואת גזירת חוקי קפלר על תנועת כוכבי לכת (שהתגלו לראשונה בצורה אמפירית).
מלבד החידושים הפיזיקליים היה חיבור זה הראשון בו נעשה שימוש שיטתי וכה מוצלח במתמטיקה לתיאור והסברת חוקי הטבע והתופעות. "פרינקיפיה" נחשבת לאחת היצירות המדעיות החשובות ביותר בכל הזמנים. כמו הרבה יצירות מדעיות בשנים אלו, הספר נכתב במקורו בשפה הלטינית (לטינית חדשה).
הפיזיקאי והמתמטיקאי הצרפתי אלכסיס קלרו כתב בשנת 1747 כי "פרסום הספר של העקרונות המתמטיים של פילוסופיית הטבע מסמל את תחילתה של תקופה של מהפכה במדע הפיזיקה. השיטה שתוארה על ידי המחבר המהולל סר אייזק ניוטון... הפיצה את האור של המתמטיקה על מדע שעד תקופה זו היה שרוי באפלה של השערות והיפותזות לא מבוססות."
בעת שניסח את התאוריות הפיזיקליות שלו, פיתח ניוטון תחום במתמטיקה הנקרא קלקולוס (חשבון אינפיניטסימלי), המהווה את הבסיס המתמטי לתאוריות שלו. אף על פי כך, שפת הקלקולוס המוכרת לנו היום אינה מופיעה במשפטים ובהוכחות שב"פרינקיפיה". במקום זאת השתמש ניוטון בטיעונים גאומטריים, וזאת מכמה סיבות: הראשונה היא שהסימונים של ניוטון היו שונים מן הסימונים של לייבניץ (והסימונים של לייבניץ הם הסימונים שתפסו את המקום המרכזי בשפת הקלקולוס של ימינו). בנוסף, השיקולים של ניוטון היו גאומטריים מכיוון שבאותה תקופה היה מקובל להסתכל על עקומות באמצעות הגאומטריה, ועדיין לא נוצר אותו הקישור בין הגאומטריה והאלגברה. רק בהמשך, כאשר נוצר אותו קישור וההסתכלות על העקומות הפכה להסתכלות אלגברית, החלו להשתמש בשפה המוכרת לנו היום.
תחילתה של המהפכה המדעית
ניקולאוס קופרניקוס קבע באופן נחרץ כי הארץ כלל וכלל איננה מרכז היקום בעזרת המודל ההליוצנטרי שהציג בספרו על תנועתם של גרמי השמיים שפורסם ב־1543. התאוריה ההליוצנטרית הושלמה כאשר יוהאנס קפלר כתב את הספר אסטרונומיה חדשה, ובו העיד על תגליתו שכוכבי הלכת נעים במסלולים אליפטיים כאשר השמש באחד המוקדים ושכוכבי הלכת אינם נעים במהירות קבועה במסלוליהם. לא די בכך, מהירותם משתנה כך שהקו המחבר את מרכזי השמש וכוכב הלכת מכסה שטחים שווים בזמנים שווים. לחוקים אלו הוא הוסיף חוק שלישי כעשור מאוחר יותר, בספרו האחר ההרמוניות של העולם. חוק זה מציב את הפרופורציה בין החזקה השלישית של המרחק הממוצע של הכוכב מהשמש וריבוע זמן ההקפה שלו.
יסודות הדינמיקה המודרנית הונחו בידי גלילאו גליליי בספרו הדיאלוג, ובו המושג של אינרציה - התמדה - היה הכרחי ושימושי. בנוסף, ניסוייו של גלילאו במישורים משופעים הניבו יחסים מתמטיים מדויקים בין זמן מחזור ותאוצה, מהירות או מרחק בעבור תנועת האצה אחידה או לא אחידה.
ספרו של רנה דקארט משנת 1644, עקרונות הפילוסופיה טען שגופים יכולים לפעול אחד על השני רק דרך מגע: עקרון שהביא אנשים, וביניהם הוא עצמו, להעלות היפותזה לפיה קיים מדיום או תווך אוניברסלי הנושא אינטראקציות כגון אור או כבידה - האתר. טעות אחרת הייתה טיפולו בתנועה מעגלית, אבל למרות זאת, טעות זאת הניבה תוצאות מאוחר יותר בכך שהיא הביאה אנשים לזהות את התנועה המעגלית כבעיה הקשורה באופן הדוק לעקרון ההתמדה. כריסטיאן הויגנס פתר את הבעיה הזו בערך בשנות ה־50 של המאה ה־17 ופרסם את פתרונו זמן רב מאוחר יותר.
תפקידו של ניוטון
הרהורים על מה שניתן להסיק באמצעות השכל הישר לגבי היבטים שונים של התנועה המעגלית, הובילו אותו לקונספט "המרחב המוחלט". ב"פרינקיפיה" מציג ניוטון את הדוגמה של דלי מים מסתובב כדי להראות שבחיי היום יום ניתן להבחין כי בתנועת סיבוב מעורב גורם נוסף פרט לתנועה היחסית של גופים.
ניוטון עדיין לא השלים את כתיבת ה"פרינקיפיה" בשנת 1681, כאשר כוכב שביט נצפה משנה את כיוון תנועתו מסביב לשמש. האסטרונום המלכותי, ג'ון פלמסטיד, זיהה את שינוי מגמת תנועת השביט, בניגוד לרוב המדענים שהאמינו שהיו שני שביטים, אחד שנעלם מאחורי השמש, ואחר שהופיע מאוחר יותר מאזור היעלמותו של הקודם. המחלוקת שהתעוררה בין ניוטון ופלמסטיד מראה שפלמסטיד לא הבין והכיר באוניברסליות של חוק הכבידה.
מטרתו המוצהרת של הספר ונושאיו
בהקדמה ל"פרינקיפיה", ניוטון כתב:
הפרינקיפיה דן בראש ובראשונה עם גופים מאסיביים בתנועה, תחת מגוון של תנאים התחלתיים וחוקים היפותטיים של כוח בתווכים ללא התנגדות ועם התנגדות, ומציע קריטריונים להכריע, באמצעות תצפיות, איזה חוקים של כוח פועלים בתופעות הספציפיות שנצפות. הספר הוא ניסיון לכסות תנועות היפותטיות או אפשריות של גופים שמימיים וקליעים ארציים. הוא חוקר את הבעיות הקשות של תנועה המופרעת על ידי מספר כוחות משיכה מרכזיים. הספר השלישי והאחרון עוסק בפרשנות לתצפיות על תנועת כוכבי הלכת והירחים שלהם. הוא מראה כיצד תצפיות אסטרונומיות מוכיחות את חוק היפוך הריבוע של הכבידה (ברמת דיוק שהייתה גבוהה יחסית לסטנדרטים של זמנו של ניוטון); מציע אומדנים למסות היחסיות של הפלנטות הענקיות הידועות ושל כדור הארץ והשמש; מגדיר את התנועה האיטית של השמש יחסית למרכז מערכת השמש; מראה כיצד התאוריה של הכבידה יכולה להסביר חלק מהמורכבויות של תנועת הירח; מזהה ומעריך את הפחיסות בצורה של כדור הארץ; מספר הסבר כמותי מקורב למחזורי הגאות הנובעים מההשפעה הכבידתית של הירח והשמש על מימי כדור הארץ; מסביר את הפרצסיה של נקודת השוויון כתוצאה של האפקט הכבידתי של הירח על התפיחה המשוונית של כדור הארץ; ומספק בסיס תאורטי להסבר וחישוב מגוון תופעות הקשורות בשביטים ומסלוליהם המוארכים, הכמעט פרבוליים.
ה"פרינקיפיה" פותחת בסדרה של "הגדרות", ו-"אקסיומות או חוקי תנועה", וממשיכה בשלושה ספרים:
ספר 1, על התנועה של גופים
הספר פותח בתיאור מתמטי של צורה גאומטרית של החשבון האינפיניטסימלי, הבאה בעקביות יחד עם הגדרות בדינמיקה בסיסית וההיסקים הראשוניים המבוססים עליהם. חלקו השני של הספר מבסס את הקשר בין כוחות צנטריפטליים לחוק השטחים, הידוע כחוק השני של קפלר (טענות 1–3), מקשר בין מהירות תנועה מעגלית ורדיוס עקמומיות לכוח רדיאלי (טענה 4), ומקשר בין כוחות צנטריפטליים המשתנים לפי היפוך ריבועו של המרחק מהמרכז למסלולים בעלי צורה של חתכי חרוט (גזירת חוקי קפלר, טענות 5–10).
החלקים השלישי עד השישי של הספר כוללים את טענות 11–31, שמבססות תכונות של תנועה במסלולים בצורה של חתכי חרוט אקסצנטריים (כולל אליפסות) ואת הקשר שלהם לכוחות היפוך ריבועיים המכוונים למוקד, וכוללות (בחלק השישי) את משפט ניוטון על עקומים סגורים (למה 28). חלקים 4 ו-5 הם בעלי עניין מתמטי נטו, ואין להם תפקיד מרכזי בהמשך הפרינקיפיה. בחלקים אלו ניוטון מציג כמה מתגליותיו הגאומטריות על חתכי חרוט וטרנספורמציות פרויקטיביות, ומציג את פתרונו הסינתטי לבעיית פאפוס העתיקה. כדי לפתור את הבעיה ניוטון פיתח אלמנטים של גאומטריה פרויקטיבית, ובחלק 5 הוא מראה כיצד לבנות חתך חרוט שעובר דרך n נקודות נתונות ומשיק ל- 5 - n ישרים נתונים (כאשר n בין 0 ל-5).
טענות 43–45 כוללות הדגמה של התכונה שבמסלול אקסצנטרי תחת כוח מרכזי בו האפסיד עשוי לנוע, אוריינטציה יציבה ולא נעה של קו האפסיד הוא אינדיקציה נוספת לחוק משיכה היפוך-ריבועי. טענות אלה כוללות את הטענה הידועה כמשפט ניוטון על מסלולים סובבים (Newton's theorem of revolving orbits), אותה ניוטון הוכיח כניסיון להסביר את פרצסיית האפסיד של הירח.
החלק העשירי הוא בגדר סטייה קלה מהקו המרכזי של הפרינקיפיה (אין לתוצאות בחלק זה תפקיד בהמשך הפרינקיפיה), וניוטון עוסק בו בהכללת התוצאות של הויגנס על האיזוכרוניות של מטוטלות ציקלואידיות, ובבעיה של תנועה מאולצת - תיאור התנועה של חלקיק על משטחים עקומים בהשפעת כוח מרכזי המכוון למוקד שאינו בהכרח במישור התנועה הרגעי של החלקיק. בין היתר ניוטון מכליל בטענה 55 בחלק זה את החוק השני של קפלר לתנועות בהן מרכז הכוח נמצא מחוץ למישור התנועה של החלקיק (מצב שמתאפשר עקב הקיבוע למשטח העקום). בעיה חשובה זו נחקרה מאוחר יותר על ידי כמה מבני משפחת ברנולי ואוילר.
הספר הראשון מכיל כמה הוכחות עם קשר חלש לדינמיקה של העולם האמיתי, אך יש בו גם מספר חלקים שלהם יש ישימות מרחיקת לכת למערכת השמש והיקום:
טענות 57–69 דנות בתנועה של מספר גופים הנתונים להשפעת כוחות המשיכה ההדדיים שלהם. טענות אלה הן בעלות חשיבות ראשונה במעלה לחקר בעיות הנוגעות לדינמיקה של מערכת השמש, וכוללות את טענה 66 ואת 22 התוצאות הנגזרות ממנה, שהייתה תרומה חשובה מוקדמת לתורת הפרטורבציות האסטרונומיות. בטענה זו ניוטון תיאר בצורה כמותית את האפקט הפרטורבציוני שיש לכבידה שמפעילה השמש על מסלול הירח סביב כדור הארץ (שהיה מהווה חתך חרוט אלמלא אפקט זה היה קיים). בטענות אלה ניוטון עשה את הצעדים הראשונים בהגדרת ומחקר הבעיה של תנועת שלושה גופים מסיביים הנתונים להשפעת כוחות המשיכה ההדדיים שלהם, בעיה שזכתה לתהילה (בגלל הקושי הרב שלה) כבעיית שלושת הגופים.
הטענות האחרונות בספר זה, טענות 70–84, דנות בכוחות המשיכה שיוצרים גופים כדוריים. טענות אלה כוללות את ההוכחה מבוססת האינטגרציה של ניוטון לטענה שגופים כדוריים מושלמים מפעילים משיכה כאילו כל המסה שלהם נמצאת במרכזם. תוצאה יסודית זאת, הידועה כמשפט הקליפה (shell theorem), מאפשרת לחוק היפוך הריבוע של הכבידה להיות מיושם למערכת השמש האמיתית בדרגה גבוהה מאוד של קירוב.
בחלק ה־13 של הספר ניוטון עוסק בכוחות המשיכה שיוצרים גופים לא-כדוריים, והוא מציג את הפתרון למשיכה שיוצר ספרואיד בצורה של טור אינסופי. בנוסחה שלו לחישוב הווריאציה של הכבידה על ספרואיד הוא עשה שימוש בספר השלישי במסגרת חישוב האליפטיות של כדור הארץ.
ספר 2
חלק מועט יותר מן הספר השני שרד את מבחן הזמן לעומת הספר הראשון והשלישי, ונטען כי הוא נכתב בעיקר כדי לדחות את התאוריה של דקארט שכבידה בין גופים היא תוצאה של מערבולות באתר. ניוטון כתב בסוף הספר השני על המסקנה שלו שההיפותזה של מערבולות באתר לחלוטין לא תאמה את התצפיות האסטרונומיות בפועל, ולא עזרה להסביר אותן אלא להפך, יצרה בלבול רב.
ספר 3, על מערכת העולם
על מערכת העולם הוא חיבור על כבידה אוניברסלית שמנתח את ההשלכות שלה, במיוחד אלו הקשורות לאסטרונומיה. הוא מתבסס על הטענות של הספרים הקודמים ומיישם אותם לתנועות הנצפות במערכת השמש - הרגולציות והאי־רגולציות של מסלול הירח, התאוריה הראשונה של "נקיפת שוויון היום והלילה", משפט ניוטון על דעיכה מסלולית, יישומים לתנועתם של ירחי צדק, לשביטים ותופעת הגאות והשפל. הספר מביא בחשבון גם אוסצילטור הרמוני בשלושה ממדים, ותנועה תחת חוקי כוח שרירותיים (בספר זה ניוטון הוכיח משפטים על כוח היפוך שיורד לפי החזקה השלישית של המרחק).
החלק הראשון של הספר מכיל את 21 הטענות הראשונות שלו, ופותח בהצגה של סדרת תופעות אסטרונומיות. הפרק מתבסס על הטענות של הספר הראשון כדי להראות שחוקי קפלר והרעיון של כבידה עולמית תקפים לכל כוכבי הלכת והירחים במערכת השמש, ומדגים את נכונותם במקרה של ירחי צדק. ניוטון מציין את התצפיות האסטרונומיות עליהן הוא מסתמך, ומבסס צעד אחר צעד את ההשערה שחוק הכבידה הוא חוק אוניברסלי התקף לכל שני אלמנטי מסה ביקום, ובמערכת השמש בפרט (חלק ניכר מן המידע הושג בעזרתם של ג'ון פלמסטיד ואדמונד האלי). בטענה 19 בחלק זה ניוטון מוכיח את התוצאה על פחיסות כדור הארץ כתוצאה מסיבובו העצמי, ומחשב את הערך עבור האליפטיות של כדור הארץ.
החלק השני פותח בהסבר איכותי קצר ולא טכני לתופעת הגאות והשפל (שנובעת מהשפעת כבידת הירח), כאשר לאחריו הקורא מיד שוקע בפרטים המורכבים של התאוריה הירחית של ניוטון. ניוטון מראה כיצד היבטים רבים של תנועתו המורכבת של הירח ניתנים להסבר במונחים של האפקט של כבידת השמש על מערכת הארץ-ירח. כשיצר את התאוריה של תנועת הירח, שמידת מהימנותה הייתה המבחן המרכזי של תורת הכבידה האוניברסלית, ניוטון זיהה (בטענה 22, ולאחר מכן בטענות 25–35) רבים מהמאפיינים והמורכבויות של תנועת הירח, ובעבור כמה ממאפיינים אלה עלה בידו לפתח מודל כמותי מוצלח (במהדורות השנייה והשלישית של הפרינקיפיה ובכתבים מתמטיים לא מפורסמים שלו הוא פיתח את התאוריה הלאה), במיוחד לוריאציה - אחת הפרטורבציות המרכזיות של תנועת הירח, שנתגלתה לראשונה מתצפיות על ידי האסטרונום הדני טיכו ברהה. התאוריה החדשה של ניוטון והאתגרים שהציבה היו מושא המחקר המרכזי של אסטרונומים במהלך מאתיים השנים הבאות, ששאפו לפתח מודל מורכב ומדויק יותר ויותר לתנועת הירח (התקוות לפתח מודל עם דיוק מושלם באו אל קצם בעבודתו המזהירה של אנרי פואנקרה, שהניחה את היסודות לתורת הכאוס).
החלק השלישי פותח בטענות 36 ו-37, אשר דנות לעומק ובאופן כמותי בתופעת הגאות והשפל הירחית והשמשית, ובטענה 38 ניוטון נותן הסבר איכותי וכמותי מדוע אותם פנים של הירח תמיד פונות לכיוון כדור הארץ (תופעה המכונה "נעילת גאות"). בטענה 39 ניוטון מצליח להראות שהאפקט הכבידתי של הירח על כדור הארץ הפחוס יכול להסביר את הפרצסיה של ציר כדור הארץ ברמת דיוק גבוהה - הערך של זמן המחזור של הפרצסיה שחישב ניוטון עמד בקירוב על 26,000 שנה - וזהו בדיוק הערך שמצא היפרכוס מתצפיות אסטרונומיות.
החלק הרביעי והאחרון של הספר השלישי אתחל את התאוריה של חיזוי מסלולי שביטים, וכולל משפטים מקוריים רבים על חתכי חרוט ותנועה קרובה לפרבולית. חשיבותו נחה גם בניתוח של מידע אסטרונומי ושיטות בחירת הנתונים בהם ניוטון נעזר כדי לבחור על אילו תצפיות אסטרונומיות יש להסתמך (שכן כמות המידע האסטרונומי שנאסף על שביטים הייתה דלה בהרבה מאשר על כוכבי הלכת).
מושגי היסוד של הדינמיקה הניטונית
סדרת ההגדרות ששימשו להנחת יסודות הדינמיקה ב"פרינקיפיה" זהה לאלו שניתנות בטקסטים מדעיים בימינו. ניוטון פתח בהגדרת המושג היסודי מסה:
בהגדרה זו נעזר ניוטון לאחר מכן כדי להגדיר את "כמות התנועה" (במונחים של ימינו: תנע), ואת עקרון ההתמדה שבו מסה תופסת את מקומו של המושג הקרטזיאני הקודם של "כוח עצמותי". הגדרות אלו היוו את התשתית להגדרת מושג יסודי נוסף בתורה הניוטונית והוא מושג הכוח. ניוטון הציג את מושג הכוח כשיעור השינוי בכמות התנועה של הגוף, או בתנע שלו. מסקרן הדבר, שעבור קוראי ימינו, תיאור המושג כוח נקרא לא נכון מבחינת ממדיו (יחידותיו), ובצדק, שכן ניוטון אינו מציב את המושג של זמן בהגדרותיו, שכן כוח שווה לקצב שינוי התנע.
מהות חוקי התנועה בניסוחם הראשוני
שלושת החוקים מגדירים את ההתנהגות הפיזיקלית־מתמטית של המאסה החומרית תחת אילוצים ותנאים שונים.
המסה אינה מוגדרת אצל ניוטון כמאפיין עצמי של גוף, כמו: צורה, גודל או משקל. ההגדרה מבטאה את החוקיות של הפעולות והתגובות להן היא כפופה, כאשר פועל עליה כוח חיצוני רגעי השואף לשנות את המצב האינרטי, בין אם הוא מנוחה או תנועה קצובה.
דהיינו,  אנו למדים על מהותה של המסה מתוך פעולות הגוף ותגובותיו לסביבה ולא מתוך תכונותיו העצמיות
הרקע של האירועים - קונספט המרחב המוחלט הניוטוני
הוא מגדיר מרחב וזמן "לא כפי שהם ידועים היטב לכל". במקום, הוא מגדיר זמן "אמיתי" ומרחב כ"מוחלט" ומסביר:
בספרו מתאר ניוטון את היקום כאינסופי ונצחי, אשר קיומו ומהותו שקולים לשתי התכונות שתוארו בציטוט: אבסולוטיות המרחב, ונצחיות הזמן. ואכן, בספרו ניוטון מתאר את היקום כמין שעון ענקי שכל חלקיו פועלים יחד בדיוק מושלם ובחפיפה אחד לשני כשיוצר השעון - אלוהים; מכוון את מחוגיו בכל רגע. בעיני רוחו של ניוטון עמד דגם היקום הנצחי כהתגלותה של האלוהות בטבע, כאשר המרחב והזמן הם אופני התגלותו של האל.
כללי החשיבה בפילוסופיה
כדי למנוע את האפשרות שהציבור הרחב יפרש את "פרינקיפיה" כקריאת תיגר על מקומו של האל בעולם, ניוטון הוסיף ליצירתו חלק העוסק בכללי החשיבה בפילוסופיה. ארבעת הכללים שהוא ניסח היוו גם דרך להצעת הסברים לתופעות מסתוריות בטבע. כל כלל שהוצע בידי ניוטון משרת עבורו תפקיד מסוים בשיכוך הרוחות הסוערות של הפילוסופים באמצעות הצגת התופעות בטבע כחסרות מענה באופן כללי. ב"פרינקיפיה", הוא מסביר כל כלל בצורה מפושטת יותר או נותן דוגמה כדי להמחיש מה כוונתו של כל כלל.
הכלל הראשון קובע במילים אחרות כי בטבע לעולם לא מתרחש משהו ללא סיבה מכוונת וישירה מאחר שתכנונו האינטליגנטי של האל הוא האופטימלי ביותר האפשרי. הכלל השני קובע כי אם גורם אחד מיועד לתופעה מסוימת, אזי אותו גורם במדויק מיועד לכל תופעה מדעית דומה (אור השמש הלוהטת או של המדורה). בקצרה, כאשר הוא מדגים את שני הכללים האחרונים, הוא נעזר בהם כדי להסביר את הכבידה ואת המרחב. בתקופתו, שני הנושאים הללו היו מסתוריים מאוד וניוטון נעזר בכלליו כדי לנמק כל הבט של תופעות אלו. בסוף, ניוטון מסיים את הבהרתם של החוקים באמצעות שילובו של האל בכל תהליך או ישות בעולם הזה. ניוטון קובע כי כל דבר מתוכנן ומותווה בצורה מושלמת בידי האל. ניוטון נכנס לפרטים בתיאורו כיצד תכנונו האינטליגנטי של האל פועל לבדו ללא עזרתו או נוכחותו המורגשת של האל. הכבוד שניוטון רכש בספרו וההערכה האולטימטיבית שנתן לאל, שוככו את כל האנשים שעשויים היו לדחות את עבודתו הבלתי ניתנת להכחשה.
יצירתם של ארבעת החוקים בידי ניוטון חוללה מהפכה באופן החקירה של כל תופעה שהיא. עם יצירת החוקים, ניוטון היה מסוגל להתחיל לספק הסברים לכל התעלומות הגדולות של העולם המדעי דאז. ניוטון הפעיל את כוחם של החוקים הללו לא רק כדי להרחיק לכת במתן מענה לשאלות מדעיות יותר מכל מדען אחר בזמנו, אלא גם כדי לשחזר צעדים מדעיים ולזהות יצירות ופריצות דרך מדעיות גדולות של העבר. בעזרת המתודה המדעית החדשה שלו הוא החליף את זו של אריסטו והיה מסוגל לשכלל את השיטה הניסויית של גלילאו. הבריאה מחדש של שיטת גלילאו הייתה כה משוכללת שהיא מעולם לא השתנתה מאז ומדענים עדיין משתמשים בה כיום.
קבלת הפרינקיפיה על ידי הקהילה המדעית
מעניין שלמספר גדלים בדינמיקה שנעשה בהם שימוש בספר (כגון תנע זוויתי), לא ניתנו שמות. מדע הדינמיקה כפי שהוצג בשני הספרים הראשונים היה כה מבוסס ועקבי שהוא התקבל מיד בקרב קהילת המדענים באירופה: לדוגמה ג'ון לוק שאל את כריסטיאן הויגנס אם הוא נותן אמון בהוכחות המתמטיות, והויגנס השיב כי הוא סמוך ובטוח בנכונותם של ההוכחות.
אף על פי כך, הקונספט של כוח משיכה הפועל ממרחק זכה ליחס קר יותר. בכתביו, ניוטון כתב כי חוק הריבוע־ההפוך נובע באופן טבעי ממבנה החומר. למרות זאת, הוא לא הוסיף משפט זה בגרסה שפרסם, בה הוא טען במקום שתנועת הכוכבים היא עקבית עם חוק הריבוע־ההפוך, אבל סירב לציין מה מקור החוק הזה. הויגנס ולייבניץ שמו לב שחוק זה אינו מתיישב עם קיומו של האתר. מנקודת מבט קרטזיאנית היה, אפוא, פגם בתאוריה (אף על פי שלולא הנחת קיומו של האתר ניתן להבין ההקשר המתמטי ולא רק הניסויי ליחס זה מהגדרות שטף ושדה פיזיקלי). להגנתו של ניוטון נחלצו מאז פיזיקאים מפורסמים רבים - וזאת מכיוון שהוא הצביע על כך שהצורה המתמטית של התאוריה חייבת להיות נכונה ומכיוון שהסבירה את המידע האסטרונומי, אך סירב לשער השערות הלאה לגבי הטבע הבסיסי של הכבידה. הכמות העצומה של תופעות שהובאו לארגון וסדר באמצעות התאוריה הייתה כה מרשימה שה"פילוסופים" הצעירים יותר אימצו תוך זמן קצר את השיטות ואת שפת ה"פרינקיפיה".
הפארק הלאומי טג'יק
הפארק הלאומי טג'יק (ידוע גם כפמרסקי, פמירסקי או הפארק הלאומי פמיר) הוא פארק לאומי ושמורת טבע במזרח טג'יקיסטן. הפארק הוקם ב-1992. בין 1989 ל-1992 אנבר ג'. בוזורוקוב (ראש מחלקת שמורות הטבע במשרד לאיכות הסביבה של טג'יקיסטן) יזם, תכנן והוביל מחקרי סטטיסטיקה מדעיים ואת המחנה המדעי הבינלאומי "פמיר-90" לקראת הקמת הפארק הלאומי הראשון ופארקים טבעיים אחרים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית (שהפכה לטג'יקיסטן במהלך שנים אלו), שהפך לפארק ההרים הגדול ביותר בברית המועצות.
על הקמת הפארק נקבעה החלטה מספר 267 של ממשלת טג'יקיסטן ב-20 ביולי 1992. שמו של הפארק, הכולל חלקים מהרי פמיר, הפך בהמשך ל"הפארק הלאומי טג'יק". ב-2001 גודל אזור הפארק הורחב ל-2.6 מיליון הקטאר, שהם 18% מהגודל הכולל של טג'יקיסטן, בהוראה של הממשלה הטג'יקית.
אקולוגיה וחיות בר
הפארק הלאומי מציג שילוב של אזורים בהם שוררים אקלים ערבתי, מדברי ואלפיני. בפארק חורפים ארוכים וקרים וקיץ קריר, וממוצע משקעים שנתי של 127 מ"מ.
סטטוס מורשת עולמית
ב-2008, הפארק הלאומי הגיש בקשה לאונסק"ו בבקשה להפוך להיות אתר מורשת עולמית. ב-2013, הפארק אושר כאתר מורשת עולמית.
קתרין ניוטון
קתרין ניוטון (באנגלית: Kathryn Newton; נולדה ב-8 בפברואר 1997) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, אשר ידועה בעיקר מתפקידיה בסרטים "פעילות על-טבעית 4" (2012), "מאבדים את זה" (2018), "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו" (2019) ו"פריקי" (2020) ובשל תפקידה בתור לואיס ברוקס בסדרת הטלוויזיה "גארי הרווק" (2008-2006) של רשת CBS, בתפקידה בתור אביגיל קארלסון בסדרה "שקרים קטנים גדולים" (2019-2017) של רשת HBO ובזכות הופעתה בתור אלי פרסמן בסדרה "עולם חדש" (2019) של נטפליקס.
ביוגרפיה
ניוטון נולדה ב-8 בפברואר 1997 באורלנדו, פלורידה. בת יחידה לרובין ודייוויד ניוטון. את קריירת המשחק שלה היא החלה בגיל 5. ניוטון סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון נוטרדאם בשנת 2015, שם הייתה חברה בקבוצת הגולף.
ניוטון התקבלה לאוניברסיטת דרום קליפורניה אך בחרה שלא להמשיך בלימודים אקדמיים כדי להמשיך בקריירת המשחק שלה.
קריירה
בשנת 2008 ניוטון לוהקה לתפקיד של לואיז ברוקס בסדרת הטלוויזיה "גארי הרווק" של רשת CBS, יחד עם ג'יי מור, פאולה מרשל, קייגן מיכאל קיי, ברוק דה'אורסיי, ריאן מלגריני וריגל רוב.
בשנת 2010 ניוטון זכתה בשני פרסי "האמן צעיר" לביצועים הטובים ביותר בסדרת טלוויזיה בסוגת הקומדיה ולביצועים הטובים ביותר בסדרת טלוויזיה (קומדיה או דרמה) בסדרה "גארי הרווק".
בשנת 2011 שיחקה בתור צ'ייס רובין-רוזי בסרט "מורה רעה" לצד קמרון דיאז, וכן בתפקיד הראשי בסרט האימה "פעילות על-טבעית 4" בשנת 2012.
בשנת 2013 התארחה בעונה האחרונה של הסדרה "מד מן" ולמספר פרקים בסדרה "דוג בלוג" בערוץ דיסני. בשנת 2014 החלה לשחק בסדרה "על טבעי" בתפקיד חוזר של קלייר נובאק.
בתחילת 2019 כיכבה לצד ג'סטיס סמית' בסרט הלייב אקשן "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו", בתפקיד העיתונאית לוסי סטיבנס. בהמשך אותה שנה, החלה לשחק בתפקיד ראשי בדרמת המסתורין "עולם חדש", שיצר כריסטופר קייזר לנטפליקס. ביולי 2019 לקחה חלק בווידאו קליפ לשיר "Goodbyes" של הזמר פוסט מאלון, בהשתתפות יאנג ת'אג.
קוריאה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קירניה
קירניה (ביוונית: Κερύνεια, בטורקית: Girne) היא עיר נמל לחוף הצפוני של האי קפריסין, דה פקטו ממוקמת בצפון קפריסין. העיר משתרעת על חוף הים הצר שבין הים התיכון לרכס הרי קירניה.
קירניה מפורסמת בזכות נופיה והנמל שבה. עד להקמת הרפובליקה הקפריסאית-טורקית היוותה יעד אטרקטיבי לתיירות פנים וחוץ.
אטרקציות תיירותיות בקירניה:
ערים תאומות
הערים התאומות של קירניה הן:
דה חראפסחאפ
דה חראפסחאפ (בהולנדית: De Graafschap) היא קבוצת כדורגל מהעיר דוטינחם שבהולנד. המועדון הוקם ב-1 בפברואר 1954. פירוש שמה של הקבוצה הוא "טריטוריית הרוזן" בהולנדית, המנוגד לכינויה, "הסופר-איכרים". צבעי המועדון הם כחול ולבן.
אף על פי שהקבוצה מעולם לא נחשבה לקבוצת כדורגל חזקה בזירה האירופית והיא לא זכתה בתואר בליגה הבכירה, הקבוצה היא אחת הקבוצות הקבועות בליגה הבכירה בהולנד. דה חראפסחאפ הוא מועדון בעל מסורת ארוכת שנים ומספר שחקנים מובילים יצאו ממנו, כולל המאמן ההולנדי המוכר, חוס הידינק. הקבוצה היא בעלת אצטדיון גדול ומרשים ומספר אוהדים רב.
היסטוריה
בעונת 2005 ירדה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שהפסידה במשחקי הפלייאוף על ההישארות. שנה לאחר מכן, כאשר ניסתה לעלות חזרה לליגה הבכירה, נכשלה הקבוצה פעם נוספת. בסופו של דבר עלתה הקבוצה לליגה הבכירה לקראת עונת 2007/08.
הקבוצה סיימה את עונת 2008/09 במקום ה-17 והלפני אחרון, ולכן התמודדה במבחני פלייאוף על השארות בליגה ההולנדית הראשונה. לאחר הפסד 6-3 בסיבוב השלישי של פלייאוף הירידה לקבוצת ואלבייק, ירדה הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה. לאחר 2 עונות, שעלתה לליגה הראשונה, ירדה עוד פעם, שוב לאחר סיום במקום ה-17 והפסד במשחקי הפלייאוף. בסיום עונת 2014/2015 עלתה חזרה לליגת העל. בסיום עונת 2015/16 ירדה לליגה ההולנדית השנייה. לאחר שתי עונות עלתה בחזרה לליגת הבכירה לאחר שגברה במשחקי הפלייאוף על אלמיירה סיטי 3–2 בסיכום צמד משחקי הגמר.
את עונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-17 בליגה הבכירה אך נשרה לליגת המשנה לאחר שהפסידה בגמר פלייאוף הירידה לספרטה רוטרדם 3–2. בעונת 2019/20 סיימה הקבוצה במקום ה-2 בליגת המשנה בתום 29 מחזורים כאשר נעצרה הליגה. את עונת 2020/21 סיימה במקום ה-3 והעפילה לפלייאוף העלייה בו הפסידה בסיבוב הראשון לרודה 3–2.
Halcyon Days
Halcyon Days (בעברית: ימי הליקסון) הוא אלבום המהדורה המחודשת השני של הזמרת-יוצרת אנגלייה אלי גולדינג. האלבום יצא לאור ב-23 באוגוסט 2013, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס.
Tha Doggfather
Tha Doggfather הוא אלבום הסטודיו השני של הראפר האמריקאי, סנופ דוג. האלבום עוקב אחר אלבום הבכורה של סנופ, Doggystyle, ראה אור כ-3 שנים אחריו, בשנת 1996, תחת חברת התקליטים Death Row Records והוא האלבום האחרון של הראפר שיצא בה. האלבום הופץ מחדש ביולי 2005. אמנם האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 478,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, אך הוא לא הצליח להגיע להצלחה המסחרית של Doggystyle, רבים טוענים שזה בשל חוסר מעורבותו של ד"ר דרה בהפקת האלבום. האלבום ראה אור בסה"כ כשבוע לאחר צאת האלבום The Don Killuminati: The 7 Day Theory, האלבום הראשון של הראפר טופאק שאקור, שיצא לאחר מותו, אשר הגיע גם למקום ה-1 במצעד הבילבורד 200 בשבוע צאתו. למרות חוסר הצלחתו המסחרית ביחס ל-Doggystyle (מכר 2 מיליון עותקים לעומת 6 מיליון), האלבום זכה לביקורות חיוביות ברובן.
אופניים ממונעים
אופניים ממונעים הם אופניים הניתנים להפעלה גם באמצעות מנוע, בנוסף על הדוושות. המנועים משמשים לצורך סיוע ותגבור כח הרוכב בעת הרכיבה. המנועים הנפוצים ביותר לצורך זה הם מנוע חשמלי, או מנוע בעירה פנימית, אשר יכול לפעול באמצעות בנזין או גז. השילדה של אופניים ממונעים דומה לזו של אופניים ללא מנוע אך מאסיבית יותר על מנת לתמוך במשקל והביצועים הדינמים הגדולים יותר. במדינות מסוימות נדרש רישיון נהיגה רשמי לצורך רכיבה על אופניים ממונעים או על דגמים מסוימים שלהם, שהם בעלי הספק וביצועים מעל מינימום מסוים שנקבע בתקנות.
יחידת מחסני חירום
יחידת מחסני חירום (בראשי תיבות: ימ"ח) היא יחידה צבאית שתפקידה העיקרי ארגון ותחזוקה של ציוד המיועד ליחידת מילואים בעת גיוס חירום של חייליה.
תחזוקה מתאימה של הציוד ביחידות מחסני החירום ושמירה על מלאים של ציוד, לפי הצרכים הצפויים, משפיעים על יכולתן של יחידות הצבא להתארגן במהירות ולפעול ביעילות בשעת חירום.
בישראל
בשנת 2018 הימ"ח היה במרכז דו"ח האלוף בריק בו דווח על חוסר בכח אדם וחוסר מוכנות בימ"חים.
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים (מכונה גם "תחנת הרכבת הישנה" או "מתחם התחנה". בפי הנהלת המקום "התחנה הראשונה") היא תחנת הרכבת ההיסטורית הממוקמת בשכונת בקעה בירושלים, בשטח שבין דרך חברון לדרך בית לחם, בסמוך לחאן הירושלמי. התחנה נחנכה בשנת 1892 כתחנת הקצה של קו יפו-ירושלים, קו הרכבת הראשון בארץ. תחנת הרכבת היא אחד ממבני הציבור היחידים שנבנו בירושלים בתקופה העות'מאנית. התחנה פעלה באופן כמעט רצוף (למעט הפסקת פעילות בזמן מלחמת העצמאות) עד לשנת 1998, שבה נסגר קטע המסילה בין נען לירושלים עקב מצבו הטכני הירוד, ועמו נסגרה תחנת ירושלים.
מאז 2013 פועל במקום מתחם בילוי ופנאי בשם "מתחם התחנה הראשונה" אך שטח התחנה נמצא עדיין בבעלות רכבת ישראל.
מבנה התחנה
בניין התחנה הוא מבנה סימטרי שהכיל את אולם הנוסעים ומשרדים שונים של הרכבת. המבנה הבסיסי דומה מאוד למבנים בתחנות אחרות כמו ברמלה וביפו. הגג המשולש של הבניין, והקמרונים משני צידי אולם ההמתנה, נבנו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הרכבת המנדטורית (Palestine Railways) אשר ניהלה את רשת המסילות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. הבניין עבר שיפוצים רבים לאורך השנים, אולם צורתו הבסיסית לא השתנתה מאז שנות העשרים.
היסטוריה
הרעיון להקים מסילת ברזל שתחבר את שפלת החוף עם ירושלים הועלה עוד באמצע המאה ה-19 על ידי ד"ר קונרד שיק, משה מונטיפיורי ואחרים. את הזיכיון להנחת מסילת הברזל השיג מן השלטון העות'מאני יוסף נבון, אך עקב בעיות פיננסיות ואחרות הוא נאלץ למכור את הזיכיון לחברה צרפתית. לבסוף, בשנת 1892, הסתיימה בניית קו המסילה מיפו לירושלים, שנסללה בתוואי של "שביל החמורים", דרך עתיקה העולה לירושלים ועוברת לאורך נחל שורק ועמק רפאים. המסילה נחנכה בחגיגיות רבה בירושלים ב-26 בספטמבר 1892 בנוכחות נכבדי העיר, יהודים וערבים. בין הנוכחים בטקס היה אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית, שהעניק לסוס-הפלדה שעדיין לא קיבל את שמו העברי את השם רכבת.
וולף בליצר
וולף בליצר (באנגלית: Wolf Blitzer; נולד ב-22 במרץ 1948) הוא עיתונאי יהודי אמריקאי מרשת CNN ומגיש תוכניות פוליטיות מובילות ברשת, כגון "חדר מצב" ובעבר "מהדורה מאוחרת עם וולף בליצר". הוא שימש בעברו ככתב רויטרס בישראל וככתב ג'רוזלם פוסט בוושינגטון.
ראשית חייו
בליצר נולד באאוגסבורג, גרמניה, וגדל בבאפלו שבניו יורק להורים יהודים ניצולי שואה ממוצא פולני. הוא נקרא על שם סבו מצד אימו, וזאת למרות הטענות לכאורה כי שמו הוא למעשה שם עט. בליצר סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר קנמור ווסט סיניור, ובשנת 1970 סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת באפלו. בזמן לימודיו אלו הוא היה חבר באחוות אלפא אפסילון פאי, אחוות סטודנטים יהודים בין-אוניברסיטאית הפועלת בארצות הברית וקנדה. בשנת 1972 הוא קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים בבית ספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2008, במהלך שידורי בחירות מיוחדים של רשת CNN מהוועידה הדמוקרטית הלאומית בקולורדו, אף נחשף כי בליצר היה בצעירותו נגן קלידים ואף הקליט גרסאות כיסוי לשירים כגון "לואי לואי" משנות ה-50 והיה חבר בלהקת הכיסוי "הקופים" בשנות ה-60 (להבדיל מלהקת הקופים והארקטיק מאנקיז).
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים
היסטוריה
למן הקמתה ולאורך כל תקופת פעילותה נקראה התחנה בשם "תחנת ירושלים", ורק בהצעות לחידושה הוצע לה השם – "תחנת החאן", כשם מתחם החאן הירושלמי שלידו ניצבת התחנה. היות שלבסוף לא חודשה, לא נקלט השם שהוצע והשלט המוצב עליה עדיין מורה "תחנת רכבת ירושלים".
וולף בליצר
קריירה
בליצר החל את הקריירה שלו בעיתונאות בתחילת שנות ה-70 כנציג סוכנות הידיעות רויטרס בתל אביב. בשנת 1973 לכד את תשומת לבו של העורך הראשי של העיתון ג'רוזלם פוסט דאז, ארי ראת, אשר שכר את בליצר ככתב העיתון בוושינגטון. כדובר עברית רהוטה, שימש תקופה מסוימת ככתב המדיני של על המשמר (בשמו העברי זאב בליצר) וכן פרסם כתבות בידיעות אחרונות (תחת השם זאב ברק). בליצר עבד בג'רוזלם פוסט עד שנת 1990, כשבמסגרת תפקידו סיקר את הפוליטיקה האמריקאית וההתפתחויות במזרח התיכון. בעת שעבד בג'רוזלם פוסט ראיין בליצר שורה של נשיאים אמריקאים ומזכירי מדינה ושידר חדשות נכנסות מלבנון, ממצרים ומירדן. באותה העת התבלט בסיקור סיפור המעצר והמשפט של המרגל הישראלי ג'ונתן פולארד, והיה לעיתונאי הראשון שראיין את פולארד. בשלב מאוחר יותר הרחיב בנושא וכתב את הספר "אזור השקרים" שאף תורגם לעברית.
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים
היסטוריה
ב-30 באוקטובר 1946 התקיף האצ"ל את התחנה. בפעולה נתפסו ארבעה לוחמי אצ"ל בידי הבריטים, בהם מאיר פיינשטיין, מעולי הגרדום. לוחית זיכרון על כך נמצאת ליד הכניסה לתחנה. מבנה התחנה נחרב לאחר שפצצה שניסה קצין חבלה בריטי לנטרל התפוצצה.
וולף בליצר
קריירה
באמצע שנות ה-70 עבד בליצר גם עבור השדולה היהודית למען ישראל בוושינגטון, איפא"ק, כעורך הירחון "Near East Report" שעסק בעניינים פנים־קונגרסיים., בזמן שעבד עבור עיתון השדולה היהודית, התמקדה כתיבתו בקשר שבין נושאי המזרח התיכון ומדיניות ארצות הברית. באותה עת עסק גם בשתדלנות עבור איפא"ק במטרה לחזק את האינטרסים של ישראל בוושינגטון.
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים
לאחר הקמת מדינת ישראל
התחנה פעלה באופן כמעט רציף עד שנת 1948, שבה פסקה התנועה בקו יפו-ירושלים עקב מלחמת העצמאות. סוף המלחמה מצא חלקים מן המסילה בידיים ירדניות. בעקבות הסכמי רודוס העבירה ירדן את השטחים של המסילה שהיו בשליטתה לישראל, וכך התאפשר לרכבת ישראל להפעיל מחדש את השרות לירושלים. הרכבת הרשמית הראשונה שעלתה לירושלים ב-7 באוגוסט 1949 הכילה מטען סמלי של קמח, מלט "נשר" וספרי תורה.
וולף בליצר
קריירה
באפריל 1977, במהלך מסיבת עיתונאים של הבית הלבן, שאל בליצר את נשיא מצרים, אנואר סאדאת, מדוע משכילים, אתלטים ועיתונאים מצריים לא מורשים לבקר בישראל. סאדאת, שנרתע מעט מהשאלה, הגיב כי ביקורים כאלה יהיו אפשריים לאחר שיושם קץ למצב הלוחמה בין שתי האומות. זו הייתה הפעם הראשונה שבה אמר סאדאת כי שלום בין ישראל ומצרים הוא אפשרי. באותה שנה בנובמבר, ערך סאדאת את ביקורו ההיסטורי בישראל, ובליצר סיקר את המשא ומתן בין שתי המדינות, ממסיבת העיתונאים הישראלית-מצרית המשותפת הראשונה ב-1977, ועד לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים שנתיים לאחר מכן.
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים
לאחר הקמת מדינת ישראל
בשנת 1959 עברה המסילה העולה לירושלים שיפוץ מקיף. בשנת 1962 הוצע לראשונה לסגור את התחנה ולבנות תחנה חדשה 3.5 קילומטר ממערב.
וולף בליצר
קריירה
במאי 1990 עבר בליצר לעבוד ב-CNN ככתב צבאי ברשתות הכבלים של הרשת. בליצר בילה כחודש במוסקבה ב-1991, והיה לאחד העיתונאים המערביים הראשונים שביקר במפקדות הקג"ב. הסיקור שלו ושל הצוות שלו במלחמת המפרץ זיכה אותו בפרס CableACE Award והעלה את המוניטין שלו כעיתונאי. בשנת 1992 הפך בליצר להיות כתב הבית הלבן של רשת CNN, וזאת עד לשנת 1999. במהלך תקופה זו הוא זכה בפרס אמי על סיקור הפיגוע באוקלהומה סיטי.
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים
לאחר הקמת מדינת ישראל
בחלוף הזמן, ועם הירידה בכמות הנוסעים הכללית ברכבת, ירד בצורה חדה מספר הנוסעים לירושלים וממנה, ולאורך שנים רבות פעלה רק רכבת אחת ביום לתחנת ירושלים וממנה. המסילה לאורך נחל שורק הייתה במצב גרוע מאוד. רבים מאדני הרכבת נרקבו, וכמות השימוטים בקו הייתה גדולה (ממוצע של שימוט אחד כל שלושה ימים). בחלקים רבים של הקו הוגבלה המהירות ל-25 קמ"ש. לבסוף, בקיץ 1998, החליטה רכבת ישראל על סגירת הקו לירושלים. ביום ה-14 ביולי 1998 עזבה הרכבת הרשמית האחרונה את התחנה, וב-15 ביולי 1998 ננעלה התחנה סופית.
וולף בליצר
קריירה
בשנת 1998 החל בליצר להגיש תוכנית ראיונות בימי ראשון, שנקראה "מהדורה מאוחרת עם וולף בליצר". תוכנית זו נצפתה בלמעלה מ-180 מדינות ברחבי העולם עד להורדתה בינואר 2009. התפקיד הראשון שלו כמגיש חדשות היה בשנת 1999 בתוכנית ה-BBC, "דה וורלד טודיי", ובשנת 2000 החל להגיש תוכנית חדשות משלו, "וולף בליצר מדווח". בשנת 2004 הוא נבחר מטעם CNN להיות המנחה הראשי של סיקורי הבחירות לנשיאות ותוצאותן, כולל בפריימריז, ומאז אוגוסט 2005 הוא המנחה הקבוע של התוכנית "חדר מצב", תוכנית אקטואליה בת שעתיים בסגנון תוכניות האקטואליה המשודרות בשעות הערב בארצות הברית. תוכנית אקטואליה נוספת בת שעה המשודרת בצהריים ברשת CNN הבינלאומית נקלטת גם בישראל. בליצר גם מנחה עימותים נשיאותיים של הרשת.
חייו האישיים
בליצר מתגורר עם רעייתו לין גרינפלד בבת'סדה, מרילנד, הסמוכה לוושינגטון, ולו בת אחת, אילנה בליצר גנדלמן (ילידת 1981).
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים
לאחר סגירת קו הרכבת
שנה לאחר סגירת קו הרכבת, ביולי 1999, פרסמה רכבת ישראל מכרז להשכרת מבני התחנה. המבנה המרכזי של התחנה הוכשר למסעדה בשם "הרציף", שפעלה במקום במשך מספר שנים. במקביל קידמו הרשות לפיתוח ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל תוכנית לבניית שכונה חדשה בשטח מגרש העריכה והמוסכים של תחנת הרכבת. התוכנית כללה גם הזזה של בניין התחנה בכ-20 מטר כדי לפנות מקום לכביש. גורמי שימור הביעו חשש כי הזזת התחנה תגרום להרס המבנה כולו, למרות היותו אחד מ-110 המבנים שנבחרו לשימור בירושלים. גם רכבת ישראל התנגדה להעברת השטח מתחום אחריותה.
בעקבות ההחלטה על הקמה מחודשת של הקו ההיסטורי לירושלים בתחילת 2002, נשקלה גם האפשרות של חידוש תחנת הרכבת ההיסטורית שגם ממוקמת במרכז העיר ירושלים. הרעיון נתמך על ידי סקר נוסעים שחזה ביקוש רב יותר לנסיעה ברכבת מתחנת החאן במרכז ירושלים מאשר מתחנה אחרת שתמוקם בקצה ירושלים. במרץ 2002, אף פרסמה רכבת ישראל מכרז לחידוש, שיפוץ ושימור מבנה תחנת הרכבת. אולם הרעיון נדחה בשל התנגדותה של עיריית ירושלים בראשות ראש העיר אהוד אולמרט שחפצה להפוך את המתחם למיזם נדל"ן. כתחליף, הוחלט על בניית תחנה באזור מלחה, בשולי העיר, שתשמש כתחנת הרכבת העיקרית של העיר עד להשלמת מסילת ירושלים - גנות שתחנתו הסופית בתחנת הרכבת ירושלים - יצחק נבון.
לאחר שהוחלט לא לחדש את המסילה, התחנה נותרה נטושה וסבלה מהזנחה ומוונדליזם. בינואר 2006, מינהל מקרקעי ישראל, עיריית ירושלים ורכבת ישראל הגיעו להסכם לפיו המינהל יקצה את מתחם התחנה, בהרשאה לשימוש זמני לשימושים ציבוריים לחמש שנים. לצורך מיזם משותף של העירייה ורכבת ישראל, שלא יצאה לפעול, הקמת "מוזיאון לתולדות התחבורה בירושלים". באותה עת עלה לראשונה גם הרעיון להקים את פארק המסילה על תוואי הנטוש. בעקבות ההזנחה סגרה רכבת ישראל את המתחם. בסוף חודש מרץ 2010 הוצת חלקה העליון של התחנה על ידי אלמונים. כתוצאה מכך נגרם נזק כבד למבנה התחנה, אשר בנוי בחלקו הפנימי מקורות עץ עתיקות. בחודש אוגוסט 2010 הוקף המתחם בגדרות תיל גבוהות והוצבה במקום שמירה.
שיפוץ התחנה וסביבתה
לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלה העירייה להפעיל את הרחבה ששימשה במקור למטענים כזירה לאירועי תרבות רבים בדרום מזרח ירושלים (כמו פסטיבל הקולנוע ירושלים, פסטיבל הג'אז של ירושלים, שבוע הספר העברי וכדומה). בשטח שמדרום לתחנה הוכשר חניון, ובית המדפיס הממשלתי שממערב לתחנה, שופץ ונפתח כחממת היי-טק ב-2008.
לאחר שהתוכנית להקמת שכונה בשטח התחנה בוטלה, פנתה הרשות לפיתוח ירושלים לרכבת ישראל, בהצעה להפוך את המקום למתחם תרבות ופנאי. בינואר 2011 החל פרויקט שימור מבני התחנה וסביבתה. המקום, שסבל מהזנחה רבה, נוקה מעשבים שוטים, הוסרו חלקים מהמבנה כגון גגות אזבסט, ברזלים חלודים ומסוכנים, ופתחי המבנה נסגרו בשלטי אתר בנייה. בסמוך למבנה נסלל פארק המסילה - שביל להולכי רגל ורוכבי אופניים שמשתמש במסילה ההיסטורית. במאי 2013 נחנך המתחם המשופץ כמתחם "התחנה הראשונה".
חידוש התחנה כתחנה תת-קרקעית
על פי תוכניות הפיתוח העתידיות של ירושלים, לצד מתחם החאן תוקם תחנת רכבת תת-קרקעית אליה יגיעו מסילות קו הרכבת המהיר מתל אביב שיכלול גם תחנה במרכז העיר, תחנת ירושלים מרכז. התוכנית כוללת הקמה של מרכז מסחרי, תיירותי ועסקי באזור התחנה. מתוכנן במקום גם אתר ההתארגנות הלוגיסטי של הרכבת שממנו יכרו את המנהרות. ייתכן שגם תוארך מסילת הרכבת הישנה מתחנת מלחה אל תחנת החאן התת-קרקעית.
ב-2019 אושר תקציב לביצוע הליך תכנוני לבחינת סלילת מסילות רכבת במנהרות תת-קרקעיות במרכז ירושלים וכן הקמת תחנות רכבת תת-קרקעיות שאחת מהן מיועדת לקום בסמוך למתחם תחנת החאן ההיסטורית. בפברואר 2020, אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את תוכנית הארכת מסילת ירושלים - גנות עד למתחם החאן.
בדצמבר 2022 פרסם מנהל התכנון את תת"ל 108 ובמסגרתה תוארך מסילת ירושלים - גנות עד לתחנת החאן. בתחנת החאן מתוכננות 2 קומות תת-קרקעיות אחת מהן תשמש לדיור רכבות בלבד ותאפשר את הגדל כמות הרכבות אשר יכולות לשרת את התחנה.
הרכבל לכותל
על פי התכנון הרכבל לכותל יתחיל את מסלולו בסמוך לתחנת הרכבת משם יעבור מעל לגיא בן הינום להר ציון. מתחת לשער האשפות תוקם התחנה שתשמש את הכותל המערבי, העיר העתיקה ועיר דוד.
תוכניות בינוי
בשנת 2020 אושרו שלוש תוכניות בינוי במתחם התחנה והשטחים שמדרום לה, הכוללת בסך הכולל בניית 850 דירות ו-35 אלף מ"ר למלונאות, משרדים ומסחר. שניים מתוך הפרויקטים שאושרו שייכים לאנשי העסקים רמי לוי ואראל מרגלית, שיבנו כל אחד 200 יחידות דיור. חלק משהשטח נמצא בבעלות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים.
מתחם התחנה הראשונה
שטח התחנה נשכר על ידי העירייה מרכבת ישראל, והרשות לפיתוח ירושלים פרסמה מכרז להקמת מרכז תרבות במתחם התחנה בדומה למתחם שהקימה עיריית תל אביב בתחנת הרכבת של יפו. בינואר 2012 נבחרה חברת פלורנטין כזוכה לשיפוץ והפעלת המתחם לעשר שנים. בהקמת המתחם הושקעו כ-35 מיליון ש"ח. חלקו הראשון של המתחם החדש נחנך במאי 2013 ובו מסעדות, בתי קפה ודוכני מסחר. חלק מחנויות המתחם פתוחות גם בשבתות ובחגים. המקום קיבל את השם: "התחנה הראשונה". ב-2014 נבנה במתחם מבנה ייעודי המכונה "ההאנגר" לאירועים ומופעים וכן לאטרקציית "עיר הקרח" (שאותה שנה כבר כונתה "ימבקרח") שפעלה כמה שנים במתחם בעונת החורף וזאת לאחר שקודם לכן פעלה אטרקציית הקרח במתחם במבנה זמני. בדצמבר 2014 הושלם בעלות של 1.5 מיליון ש"ח קירוי חורף מעל רחבת הדק המרכזי של המתחם.
בשטח המתחם מוצג קרון נוסעים היסטורי בן כמעט 100 שנה שניתן בהשאלה ממוזיאון הרכבת בחיפה ושופץ על ידי הזכיין הפרטי. הקרון הוא קרון נוסעים מס' 322 שנבנה ב-1922 על ידי חברת בירמינגהאם הבריטית והיה מיועד למחלקה 3. בתקופת מבצע קדש הוא הוסב למוצב שליטה קדמי הנייד של הרכבת ועל גגו הותקנה אנטנה ענקית מתקפלת. לאחר שתם שימושו בתפקיד זה המשיך לשרת כקרון לצוות שימוטים, ולאחר מכן כמשרד בתחנת בני ברק.
בשטח התחנה הפעילה העירייה בעונות החורף החל מחודש מרץ 2012 את "עיר הקרח" מתחם מקורר עם מבני קרח ומגרש החלקה. המתחם פעל במתחם שלוש שנים בעונות החורף של 2014-2013-2012 במתחם בו הוקם ב-2014 ביתן האירועים "האנגר התחנה" שתחילה שימש את אטרקציית הקרח. אך בחורף 2015 ואילך עברה אטרקציית ההחלקה על קרח להתקיים במתחם סינמה סיטי ירושלים וב-2019 הוקמה בקונספט אחר בגן מיטשל, לצד מתחם בריכת הסולטן. אטרקציה אחרת שנוסדה ב-2014 היא מתחם החוף המלאכותי שהוקם בשטח מתחם התחנה ופעל במשך כמה עונות קיץ.
במתחם פועלות גם אטרקציות קבועות כגון לונה פארק קטן בשם "יורולנד" הכולל אטרקציות לילדים, אולם המופעים "ההאנגר" הפועל במתחם לצד אולמות מופעים קטנים יותר בקומות הגלריה במתחם, וכן קיום מופעים ברחבה המרכזית המקורה, גלריות, מתקני ספורט הפועלים "בשטח הפתוח" תחת סככה, ג'ימבורי לילדים, כדורגל מים, מתקני מציאות מדומה, ועוד. בנוסף מתוכננות במתחם אטרקציות נוספות כגון כדור פורח ומגדל תצפית.
ניר יצחק
בקיבוץ כ־370 חברים, וכן מועמדים לחברות, צעירים לאחר הצבא והורי חברים, ובסה"כ מתגוררים בקיבוץ כ-530 נפשות.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם ב-8 בדצמבר 1949, ב"דנגור", הנקודה בה הייתה נירים עד לאחר מלחמת העצמאות. מקימיו היו בני גרעין א"י ט"ו של השומר הצעיר, והיה בהם רוב לקו השמאלי יותר של מפ"ם שבין השאר הצדיקו את האשמות הקומוניסטים במשפטי פראג. אל המייסדים הצטרפו בראשית שנות ה-50 גרעין "גבולות" של צברים מחיפה וכן עולים מבולגריה, רומניה וארגנטינה. בתחילה נקרא הקיבוץ "דנגור" ובשנת 1953 הומר שמו ל"ניר יצחק", לזכרו של יצחק שדה.
בשנותיו הראשונות התקשה הקיבוץ למצוא אפיק לפרנסתו, שכן בגלל מיקומו הדרומי לא היו במקום מספיק משקעים לחקלאות, והוא נאלץ לעבד אדמות הרבה יותר צפונה. כמו כן, סבל הקיבוץ מסופות חול ומהיבלית שהשחיתה יבולים. צינור המים של מפעל ירקון-נגב לא הגיע עד הקיבוץ והוא נאלץ להמשיך להתמודד עם מנת המים הדלה שלו, גם לאחר שיישובים אחרים בנגב קיבלו הקצבות גדולות יותר של מים. בנוסף, פעילות המסתננים והפדאיון הטרידה את הקיבוץ.
כלכלה
ענפי המשק העיקריים כוללים גידולים חקלאיים: תפו"א, גזר, בוטנים, פקעות, צנוניות וחיטה, וכן פועלות בקיבוץ רפת ולול.
בקיבוץ מפעל תעשייה אחד: "כימדע" - מפעל כימיקלים עדינים לתעשיית התרופות.
מסמך שטאובר
מסמך שטאובר הוא הכינוי שניתן לנייר מטה שהכין ראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון בצה"ל, תא"ל צבי שטאובר, בעבור הרמטכ"ל, רב-אלוף אמנון ליפקין-שחק, כהכנה לפגישה בינו ובין מקבילו הסורי ביוני 1995 (Rabinovich, 1999). יו"ר האופוזיציה באותה העת, בנימין נתניהו, נתן במה פומבית לתוכן המסמך מעל בימת הכנסת, חרף סיווגו. במסגרת חקירת ההדלפה, חקרה משטרת ישראל 90 חיילים ועוד מספר עובדי משרד הביטחון. המדליף לא אותר. סבב השיחות בין ישראל וסוריה הסתיים בינואר 1996 מספר חודשים לאחר רצח ראש הממשלה רבין, ובמאי נבחר נתניהו לראשות הממשלה.
חבר הכנסת רן כהן פנה ליועץ המשפטי לממשלה מיכאל בן-יאיר וביקש ממנו להגיש בקשה להסרת חסינותו של נתניהו בשל עבירה על חוק העונשין, אך בן-יאיר סירב וענה שלנתניהו עומדת החסינות המהותית. כהן עתר לבג״ץ אשר פסק שאכן עומדת לנתניהו חסינותן שכן ההדלפה הייתה במסגרת מילוי תפקידו ודחה את העתירה.
שוטון
שוטון (בלעז: Flagellum) הוא התארכות של קרום התא הכולל כפולות של מיקרוטובולים מקבילים באורך 55 מיקרומטר. בבני אדם, התא אשר משתמש בשוטון הוא תא זרע.
השוטון הוא איבר דמוי שוט אשר אורגניזמים חד תאיים רבים, וכמה רב־תאיים, משתמשים בו לתנועה. השם הוא שם כולל לשלושה מבנים שונים, המצויים בכל אחת מהממלכות העיקריות בעולם הטבע. בחיידקים אמיתיים השוטון ומקטעים סליליים מסתובבים כמו בורג. בחיידקים קדומים המנגנון דומה, אך מכיל הבדלים רבים ולכן חושבים שאינו הומולוגי. בתאים איקריוטיים השוטון הוא מנגנון מורכב של הרחבות תאיות לכיוונים שונים. אלה נקראת לעיתים ריסונים (Cilia) או אונדוליפודיה (undulipodia) על מנת להדגיש את השוני.
תנועה באמצעות שוטונים
כיוון תנועת השוטון הוא באחת משתי דרכים, עם כיוון השעון (CW) ונגד כיוון השעון (CCW), כאשר השוטון נע עם כיוון השעון, החיידק "יפרפר" במקום וינוע בתנועה סיבובית, כאשר החיידק חש כי הוא מכוון כלפי מקום בעל ריכוז חומר מזון גבוה, הוא ישנה את כיוון התנועה של השוטון לנגד כיוון השעון ובכך יגרום ליצירת "צמה" של שוטונים ותנועה בקו ישר.
השוטון בחיידקים אמיתיים
בחיידקים אמיתיים מורכב השוטון מהחלבון flagellin ובנוי מצינור בעובי 14 ננומטר. לשוטון מבנה סלילי, והוא מתעקל בחדות ליד החיבור לדופן התא. סיבוב השוטון מתבצע על ידי מנוע חלבוני, המעוגן לממברנה בנקודת החיבור של השוטון. תנועת ה"מנוע" מתאפשרת באמצעות מעבר פרוטונים (יונים חיוביים של מימן) דרך דופן תא החיידק. אצל חיידקי הויבריו מונע המנוע על ידי גרדיאנט של נתרן. מהירות הסיבוב המתקבלת נעה בין 6,000 ל-17,000 סיבובים לדקה ללא שוטון, ועם שוטון כ-200 עד 1000 סיבובים לדקה.
בחיידקים האמיתיים מסוגלים מרכיבי השוטון להרכיב שוטון באופן ספונטני, ללא אנזימים נוספים. בנייה הדרגתית של השוטון מתבצעת על ידי הוספת יחידות בקצהו.
השוטון מהווה לעיתים קרובות ככלי ניגוח בין תומכי האבולוציה על פי דרווין, ובין תומכי תורת התכנון התבוני. ויכוח זה חל בעקבות מורכבותו של השוטון והטענה של הבריאתנים כי אינו יכול להיווצר באופן ספונטני משום שלחלקיו השונים, לכאורה, אין פעילות ביולוגית. עם זאת, קיימים במחקר הביולוגי מודלים לאבולוציה של שוטונים.
סראזם
סראזם (טג'יקית Саразм) הוא אתר ארכאולוגי במחוז פנג'קנט שבצפון-מערב טג'יקיסטן, סמוך לגבולה עם אוזבקיסטן, וכ-45 ק"מ מזרחית לסמרקנד. האתר התגלה באקראי בשנת 1976, ועבודת המחקר החלה בו בשנת 1979 והתמקדה ב-13 מוקדים בשטח כולל של 25 דונם, מתוך 500 הדונמים עליו הוא משתרע לפי ההערכות. בשנת 2010 הוכרזה סראזם כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו, בשל כך שהיא משמשת עדות להתפתחות ההתיישבות האנושית הקדם-עירונית במרכז אסיה, החל באלף ה-4 לפנה"ס ועד סוף אלף ה-3 לפניה.
מיקום
סראזם שוכנת בגובה ממוצע של 910 מטרים מעל פני הים, על הגדה השמאלית של נהר זרבצ'ן. היא נמצאת באזור המעבר בין ההרים הנמצאים ממזרח לה ובין מישור נרחב ידיים ממערב לה, ומשמעות שמה הוא "תחילת הארץ". היישוב קם על "מדרגה" העשויה מאדמת סחף המגנה עליו מפני שיטפונות. אורכה של "מדרגה" זו הוא כ-1.5 ק"מ ממזרח למערב, ורוחבה נע בין 400 ל-900 מטרים.
היסטוריה
סראזם החלה לשקוע במחצית השנייה של האלף השלישי לפנה"ס מסיבות לא ברורות לחלוטין, שכן היא לא נכבשה ולא חרבה, אלא ננטשה. ייתכן שהדבר נבע מהגירה או ממגפה, או כתוצאה מאיום צבאי על היישוב ששכן בעמק בלתי מוגן.
האתר
היישוב לא הוקם לפי תוכנית ברורה, והתפשט אל כיוונים שונים. הוא לא הוקף בחומה ועד היום טרם התגלו עדויות לתיחום השטח ההיקפי בדרך כלשהי. במקום אופיינו ארבע שכבות של התיישבות קבע: מ-3500 עד 3300 לפנה"ס, מ-3200 עד 2900, מ-2900 עד 2700 - שכבה המייצגת את שיאו של היישוב - ומ-2700 עד שנת 2000 לערך. הממצאים שנותרו באתר כוללים בתי מגורים, בתי מלאכה, אזורי אחסון וממגורות ומבני דת. כל המבנים נבנו מלבני טיט לא שרופות הנוחות מאוד לחיתוך ולעיבוד. גגות המבנים שטוחים ונתמכו על גבי קורות עץ שעליהן הונחו ענפים, קנים ושכבת חרסית. הדלתות והחלונות שנמצאו בסראזם מראים כי לתושבים הייתה הבנה בתאורה ובאוורור. מבני הציבור בסראזם נחלקים לפי ייעודיהם לשלושה: ממגורות שיתופיות, מבני דת ומבנים דמויי ארמון.
בתי המגורים הורכבו ממספר חדרים שנערכו סביב חלל מרכזי, ולהם שימושים מוגדרים. מבנים נוספים הוקמו מחוץ למבנה המרכזי והחצר הוקפה בגדר. החצר שימשה לפעולות מלאכה שונות, ובמתחם התגוררה משפחה מורחבת. בין המתחמים הוקמו רחובות וכיכרות או אזור שיועד לגידול בקר, ומאגרי מים נחפרו בתחום האזור הבנוי. בתקופת ההתיישבות השנייה נהגו התושבים לערוך טקסי דת בחדר בתוך הבית, שבמרכזו הוצב מזבח בצורת תנור. בתקופת היישוב השלישית, המתחם הדתי גדל ולעיתים נבנה במבנה נפרד מבית המגורים, וקירותיו עוטרו.
מערכת ההשקיה ביישוב נמנית עם המתוחכמות שבמערכות ההשקיה בתקופה הכלקוליתית ובתקופת הברונזה. האזורים בסמוך לגדת הנהר הושקו ישורות ממימיו, והוקמה מערכת תעלות שהשקתה את החלקות הגבוהות יותר באמצעות מי גשמים שזרמו מן ההרים.
בסראזם הוקמו מתחמי קבורה מעוגלים שבהם נקברו גבר, ילד ואשה. על גופה וסביבה נמצאו אלפי תשורות מאבני חן וממתכת.
כלי הקרמיקה נצבעו ביד, ובתקופה הרביעית הופיעו אובניים לייצורם ולעיבודם. במקום נמצאו עדויות לעיבוד אבני חן ומתכות. תנור אפייה בן שתי קומות שהתגלה בסראזם, מקדים תנורים דומים במרכז אסיה בכמעט 1000 שנים.
הסרט הכחול
הסרט הכחול (באנגלית: Blue Riband, "בְּלוּ רִיבֶּנְד") הוא תואר בלתי רשמי הניתן לאוניית נוסעים שחצתה את האוקיינוס האטלנטי במהלך הפלגה סדירה במהירות שיא.
מחזור ארבע פעימות
מחזור ארבע פעימות הוא סיווג של מנוע בעירה פנימית. מנוע ארבע פעימות פועל בצורה מחזורית. כל מחזור מורכב מארבע פעימות, שרק אחת מהן מספקת כוח לצרכן. מנוע ארבע פעימות משמש להנעת מכוניות, אופנועים, כלי שיט גדולים וכלי טיס. מנועי ארבע פעימות בדרך כלל שקטים יותר ובעלי נפח גדול בהשוואה למנועי שתי הפעימות.
אופן הפעולה
מנוע ארבע פעימות מבצע את עבודתו על ידי ארבעה מהלכי בוכנה, שנעה בתוך הצילינדר: יניקה, דחיסה, עבודה, פליטה.