cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלו חיים נפלאים
פרסים ומעמד כיום
כיום, הוא נחשב לאחד הסרטים החשובים בתקופתו ואף לאחד הסרטים האמריקאים הטובים ביותר שנוצרו אי פעם. הוא נמצא הן ברשימת הסרטים האמריקאים הטובים ביותר ובראש רשימת 100 סרטים מעוררי השראה של מכון הסרטים האמריקאי.
מסע בני נוער לפולין
מסע בני נוער לפולין הוא מן הפעילויות המרכזיות במערכת החינוך בישראל סביב הוראת השואה. המסעות לפולין הפכו לאחת התופעות החשובות בעיצובו של זיכרון השואה בסוף המאה ה-20. סביב המסעות התפתח דיון ציבורי ואקדמי נרחב, והוא חלק בלתי נפרד מהדיון על הוראת השואה ומקומה במערכת החינוך, דיון שהוא עצמו חלק מדיון רחב עוד יותר, על עיצוב זכר השואה בחברה הישראלית בכלל. המסעות נערכים למעשה לאורך כל השנה. בשבוע שבו חל יום הזיכרון לשואה ולגבורה, נערך מצעד החיים, ששיאו בטקס במחנה ההשמדה אושוויץ ביום הזיכרון עצמו. בטקס משתתפים בני נוער מישראל ומהתפוצות, בליווי נציגי צה"ל ונציגים רשמיים של מדינת ישראל.
לצד משלחות של בני נוער, יוצאות לפולין מדי שנה גם משלחות מטעם צה"ל ("עדים במדים") וכן משלחות סטודנטים וגם משלחות עובדים ומבוגרים.
כללי
בכל שנה יוצאים עשרות אלפי בני נוער, תלמידי בתי ספר וחניכי תנועות נוער ישראלים, במועדים שונים (בדרך כלל בחודשים ספטמבר, אוקטובר, וסביב יום הזיכרון לשואה ולגבורה, באפריל), לסיור בפולין, בעיקר לאתרים הקשורים לשואה. עיקר משתתפי המסעות הם בני נוער, כולל בני נוער יהודיים מקהילות בעולם, אך ישנו מספר גדל והולך של משלחות של חניכי קורסים בצה"ל וקציני קבע, ואף אנשי מילואים.
המסעות עצמם מהווים חוויה עמוקה לבני הנוער המשתתפים בהם. במספר רב מאוד של חוברות, מאמרים, חיבורים ושירים, מתארים בני הנוער חוויה מרגשת מאוד, לפעמים מזעזעת; הם מבטאים תחושות רבות, ציוניות, יהודיות, ואוניברסליות. הנערים ששבו מן המסע הם, לעיתים קרובות, אלו שיציגו בפני שאר הנערים את זכר השואה בבית הספר או בתנועה, ויערכו את טקס יום השואה הבא.
משרד החינוך מגדיר את מטרת המסעות כ"חיזוק השייכות הלאומית והזיקה להיסטוריה ולמורשת", בצד לימוד לקחים אוניברסליים. המשלחות אמורות לעסוק במפגש עם זיכרון ושרידי השואה, בלימוד תולדות השואה ובחורבן שיצרה, וכן בלקחי השואה, הציוניים והאוניברסליים. באופן מצומצם יותר אמורות המשלחות ללמוד על יהדות פולין, ובאופן מצומצם עוד יותר – על פולין עצמה.
היסטוריה ונתונים
המסעות הראשונים לפולין נערכו באמצע שנות ה-60. המשלחת הראשונה יצאה ב-4 באפריל 1965, ביוזמת פרדקה מזיא, חברת המחתרת היהודית במלחמת העולם השנייה, שהגתה את הרעיון בעקבות השתתפותה במשלחת לציון 20 שנה למרד גטו ורשה ב-1963. המשלחת, שלוותה על ידי מזיא, שמחה הולצברג ויורק פלונסקי, השתתפה בטקס ציון 20 שנה לשחרור מחנה אושוויץ. לאור ההדים החיובים מן הביקור, בשנה שלאחר מכן, באוגוסט 1966, יצאה משלחת שנייה, הפעם בחסות משרד החינוך. משלחת זו לוּותה על ידי מזיא ביחד עם המפקח הארצי גרשון ברגסון והמפקח סימון בר-זמרא. ב-1967 יצאה משלחת נוספת, אולם לאחר מלחמת ששת הימים באותה שנה, ניתקה פולין את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל והמסעות נפסקו.
משלחות הנוער לפולין חודשו בראשית שנות ה-80. המשלחת הראשונה יצאה ב-1983, להשתתפות בטקסים לציון 40 שנה למרד גטו ורשה; משלחת זו הייתה מטעם "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר", ובשנים שלאחר מכן יצאו משלחות נוער של ארגון זה לפולין. ב-1988 התקיים "מצעד החיים" הראשון אשר נוסד על ידי אברהם הירשזון, ומאז גובש נוהל מסודר במשרד החינוך, ואלפי בני נוער יוצאים מדי שנה. ההערכות הן כי בכל שנה יוצאים למסעות למעלה מעשרת אלפים בני נוער. על פי סקר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה משנת 1999, 56% מבתי הספר בחינוך העברי השתתפו בתוכנית משלחות הנוער לפולין. המסע לפולין עורר מחלוקת ב-1999 בו תלמידי המשלחת למסע מבית חינוך אופק שבקיבוץ עברון הזמינו חשפנית לחדרם במלון והשתכרו בלילות.
המשתתפים במסע
התלמידים היוצאים למשלחת הם בני 16–18, תלמידי כיתות י"א-י"ב; יוצאים למסע תלמידים הרוצים בכך בלבד והם הנושאים בעלויות. התלמידים עוברים הכנה לנסיעה לפולין, בהיבט הלימודי הרגשי וההתנהגותי.
למשלחות מתלווה בדרך כלל מורה, הנדרש לעבור השתלמות כהכנה ליציאה למסע; מדריך שהוסמך בקורס משותף למשרד החינוך וליד ושם, ואנשי עדות – ניצולי השואה, המספרים את סיפורם האישי בזמן הנסיעות הארוכות באוטובוס ובאתרים שונים. קבוצות רבות שומרות על קשר עם אנשי העדות גם אחרי הנסיעה; הם מוזמנים לטקסים בבית הספר, ובמובן מסוים הופכים לחלק מן המשלחת. הצוות המנהלי של המשלחת כולל את ראש המשלחת וסגנו, רופא וחובש, ואנשי ביטחון המלווים את הקבוצה.
מבנה המסע
לפי הנחיות מנכ"ל משרד החינוך חובה לכלול בכל מסע את אתר מחנה ההשמדה אושוויץ. הביקור באתרים נוספים נעשה על פי מטרות המסע, וסדר הביקור אמור להיות מגוון, ולאפשר הפוגה בין המפגשים הקשים עם מחנות ההשמדה. רוב המשלחות מקיימות פעילות בשעות הערב, כמו שיחות עיבוד רגשות לקראת היום הבא ובעקבות אותו יום, ועוד. מקובל שהמשלחות כולן מקיימות קבלת שבת בבתי כנסת בקרקוב או בוורשה.
כעיקרון, מתנהל המסע במשולש שבין הערים הגדולות ורשה, קרקוב ולובלין, בהן מסיירים התלמידים בגטאות וברבעים היהודיים לשעבר. רבים מבקרים בעיר לודז', על כיכר המשלוחים ובית הקברות שבה, כמו גם בעיירות יהודיות לשעבר כגון ליז'נסק, גור (בורות הירי ביער זלוטה גורא), טיקטין ועוד. התלמידים מבקרים באתרי מחנות המוות: מיידנק, טרבלינקה, אושוויץ-בירקנאו, פלאשוב, בלז'ץ, חלמנו ועוד, וכן באתרי הוצאה המונית להורג, כמו יער לופוחובה ויער הילדים. גם הערים קיילצה וטרנוב נכללות לעיתים במסע. מסעות של בתי ספר חילוניים כוללים גם אתרי "הפוגה" כמו מכרות המלח בווייליצ'קה, גני שופן בוורשה, העיירה זאקופנה ועוד.
לגבי אתרים נוספים, קיים שוני מהותי בין משלחות מבתי ספר ממלכתיים לבין משלחות מבתי ספר ממלכתיים-דתיים, אולפנות וישיבות תיכוניות. בתי ספר ממלכתיים משלבים בסיור גם ביקור באתרים לא יהודיים בפולין (ובכלל זה אתרי תיירות שונים) הרי שמוסדות ממלכתיים דתיים נמנעים מכך באורח שכיח למדי, ומאידך נותנים מקום רב יותר לביקור בקברי צדיקים, באתרים המזוהים עם החסידויות השונות, וכדומה. המסרים שהמסע נושא עמו לובשים לא פעם דמות שונה בתכלית, והם נעים בין מתן דגש אוניברסלי יותר לבין שאיפה לדגש יהודי יותר; דגש על שלילת שנאת זרים וגזענות וחינוך לערכים כמו סובלנות מול דגש רב יותר על ערכי מסורת ויהדות, וכדומה. קשה להכליל, ויש גוונים רבים, כמעט כמספר המשלחות.
כלפי מבנה המסע נשמעות לא פעם טענות מצד גורמים שונים; ראשית, מצד הממשלה הפולנית, הדורשת מתן מקום רחב יותר לתרבות הפולנית ומבקרת את ההתמקדות במחנות המוות. שנית, מצד אישי חינוך ובתי ספר דתיים המשמיעים, לצד הטענות כנגד כך שמשלחות חילוניות לא מקפידות על שמירת שבת וכשרות, טענות כנגד ביקור באתרי תרבות ומורשת פולניים וכנגד מתן משקל פחות מדי לאתרים המציגים את היהדות הדתית שלפני המלחמה.
לאחר השיבה מן המסע, מחייב משרד החינוך קיום מספר פעילויות כעיבוד לחוויות שחוו התלמידים בפולין.
לצד העובדה שמסעות אלו מלווים במראות קשים ובהתמודדות לא קלה מצד החשיפה לזוועות השואה ומחנות ההשמדה, מסעות אלו מתאפיינים גם בגיבוש החברתי החזק שהם יוצרים, הכולל בילוי תיירותי במדינת פולין, מעבר למסע עצמו, וכן יצירת שיחות קבוצתיות בין הנערים למדריכים אשר מגבשות את כולם, וביחד מעכלים את הרגשות שנצברו במהלך אותו יום.
במהלך המסע נערכים מספר רב של טקסים אשר לרוב מלווים בקריאת טקסטים מרגשים וסיפורים מתקופת השואה, וכן חלק מבני הנוער שרים שירי זיכרון במהלך הטקסים אשר מתקיימים במחנות ההשמדה עצמן. מחזה זה אשר מלווה בדגלים של מדינת ישראל מעורר ומעצים את תחושת היהודי בכל נער או נערה שיוצאים למסע.
נערים היוצאים למסע צריכים להצטייד במטבע דולר שאותו יוכלו להמיר כשיגיעו לפולין במטבע המקומי זלוטי.
טקסים במסע
נערכים גם טקסים בעלי רקע דתי: קבלת שבת, הנערכת בבית כנסת בעיר שבה נמצאת המשלחת, והמשותפת לכל המשלחות ולכל הקבוצות הנמצאות בעיר באותה שבת; ביקור בקברי צדיקים; ביקור באתרים חסידיים, כמו בית המדרש של אדמו"רי גור, שאותו מציינות משלחות – דתיות בעיקר – בריקוד, וכיוצא בזה.
הפולמוס סביב המסעות
מאז שהחלו המסעות לפולין, מתנהל סביבם ויכוח סוער, המערב טיעונים רבים ושונים – חינוכיים, פסיכולוגיים, סוציולוגיים, אנתרופולוגיים, ועוד. הביקורת על המסעות מגיעה ממוקדים שונים, ולפיכך יש בה טיעונים הסותרים לעיתים זה את זה. להלן עיקרי הטיעונים בעד ונגד.
טיעוני התומכים
התומכים במסעות מעלים מספר טיעונים בעדם.
מחקרים בנושא
נעשו כמה מחקרים פסיכולוגיים לגבי מסעות אלו, וכאן נציין כמה נקודות עיקריות, מתוך מחקריהן של לב ושל גרוס.
במהלך המסע מתרחשת חשיפה חריפה לנושא קשה וטעון כמו השואה, חשיפה המחדדת שאלות ולבטים אצל בני הנוער, בדיוק בגיל ההתבגרות, שבו הם נמצאים בשלב גיבוש זהותם האישית. המסעות מאפשרים הזדמנות לגיבוש זהות מעין זה, תוך שיתוף ותמיכת קבוצת העמיתים. אף על פי שיש במסע אלמנטים של "מסע חניכה", הרי שהנסיעה בקבוצה תומכת מאוד במהלך האישי. המסע לפולין מזמן לבני הנוער התמודדות עם נושא המוות והאובדן, ויוצר מצבי לחץ. חלק מן ההתמודדות היא בעזרת טקסי אבל וריטואלים קבועים ומוכרים.
רמת הידע של המשתתפים במסע עולה, וכך גם רמת ההבנה של התלמידים. רגשות הפחד והכעס לא השתנו בעקבות המסע, לעומת רגש הגאווה הלאומית והאמונה בכוח ההישרדות היהודי, שהתגברו. רגש השנאה, באופן מפתיע, נחלש בעקבות המסע. ככלל, המסע "משכנע את המשוכנעים", והמחקרים לא מצאו שינוי בדעותיהם של הנערים והנערות שיצאו למסע – לא מימין שמאלה ולא להפך – אלא בעיקר חיזוק הדעות שהיו להם לפני המסע.
ניתוח אנתרופולוגי
ד"ר ג'קי פלדמן טוען שאין לראות במסעות לפולין טיול לימודי רגיל, אלא עלייה לרגל, במסגרת הדת האזרחית הישראלית. מטרתו המרכזית של המסע היא לכונן מחדש את קדושתה של מדינת ישראל ולחזק את זיכרון השואה כזיכרון מרכזי באתוס של הדת האזרחית אצל בני הנוער. עיצוב הזיכרון הקולקטיבי, המודע והלא מודע, אמור לשנות את המשתתפים במסעות ולהופכם לקורבנות, לניצולים-מנצחים העולים מחדש לארץ ישראל, ולבסוף לעדים של העדים, שעליהם מוטלת החובה להמשיך ולספר את שראו בפולין, ואגב כך לחזק את הנרטיב המציג את מדינת ישראל כתשובה הניצחת לשואה.
רגולציה של סיכונים
רגולציה של סיכונים הוא מונח מתחום מדעי החברה בכלל ומדיניות ציבורית בפרט העוסק ביישום כלים רגולטוריים לשם עיצוב משטרי סיכון והערכתם. רגולציה של סיכונים נעשית הן על ידי המדינה והן על ידי שחקנים עסקיים ואזרחיים.
ניהול הסיכון
ישנן שיטות שונות לניהול סיכונים או להקצות את הסיכון ברמת המדינה.
מדיניות רגולציה של סיכונים
מדיניות רגולטורית לגבי סיכון נחלקת לשלושה שלבים עיקריים: הערכת הסיכון, ניהול סיכונים והסברת הסיכון (Risk Communication). הערכת הסיכון היא תהליך טכני בעיקרו אשר נעשה על ידי מומחים, פעמים רבות גם למומחים קשה להעריך בצורה נכונה את הסיכונים הקיימים במציאות. שלב ניהול הסיכונים הוא שלב בו נבחרת ומנוהלת המדיניות בהתאם לממצאי הערכת הסיכונים, העדפות חברתיות ופוליטיות ולחצים מצד אינטרסים שונים. מדיניות ניהול הסיכונים הוא לב רגולציית הסיכון וקיימות שיטות שונות כמפורט ליישומה. השלב השלישי הוא ההסברה לציבור או לצדדים המושפעים מן הכללים הרגולטורים שנקבעו. קיימת בעייתיות דמוקרטית בהקשר זה מאחר שנושאים של סיכון: הערכת סיכון ומדיניות ניהול הסיכון לרוב מסובכים ומצריכים ידע סטטיסטי וידע מתקדם אחר. לכן, פעמים רבות הציבור הרחב אינו מבין את הסיבות, ההחלטות וההשפעות הקשורות ברגולציית הסיכון.
עודף רגולציה
סיכון מרכזי בתחום הרגולציה הוא עודף רגולציה, מצב בו עלות הרגולציה עולה על תועלתה. במצב קיצוני עודף רגולציה עשוי לגרום להפסקת פעילות כלכלית ואף לקיפאון של המשק אם המגזר הלא פעיל הכרחי לפעילויות כלכליות נוספות (למשל - עודף רגולציה במגזר פיננסי). הטענה הרווחת בישראל היא שיש עודף רגולציה בתחומים רבים במשק.
לגיטימציה לרגולציה של סיכונים
במדינות שאינן טוטאליטריות, ישנה חשיבות להצדקת התערבות המדינה בחיי האזרחים ובשווקים השונים, כגון שוק העבודה, שוקי מוצרי צריכה ושווקים פיננסים. לצד הכוונה להיטיב, בכל התערבות רגולטיבית ישנה פגיעה כלשהי בזכויות אחד מן הצדדים המעורבים ועל כן מבחינה דמוקרטית ופוליטית נעשה שימוש בסוגים שונים של הצדקות.
ככלל, יש לצפות כי עבור רגולציית סיכון מסוימת ייתכנו מספר הצדקות שונות מעורבות. לעיתים ייתכן כי דווקא אינטרסים כלכליים אשר מרוויחים מן המצב הנוכחי עשויים להשתמש בהצדקות חברתיות, כמו כן, פקידים ופוליטיקאים המונעים מתוך הצדקות מוסדיות עשויים להשתמש בהצדקות כלכליות או חברתיות.
התפתחות היסטורית של רגולציית הסיכון
בכל אחת מן התקופות הונהגה מדיניות ורגולציית סיכון מתחומים אחרים אך הדגש והחידוש בכל תקופה הוא אחר. בנוסף, ישנם מקרים בהם שינוי הקצאת הסיכון אינו נובע בפירוש מרגולציה של המדינה אלא התבצע באמצעות תקדים משפטי. דוגמה לכך היא מתן האפשרות לצרכנים לתבוע יצרנים או יבואנים על תאונה שנגרמה מכשל במוצר גם ללא חוזה ישיר בין השניים (במאה ה-19). זוהי אחת השיטות המרכזיות לניהול סיכונים ופעמים רבות, לאחר תקדים משפטי הגיעה חקיקה בנושא.
חברת הסיכון
"חברת הסיכון" הוא מושג יסוד שטבע אולריך בק, המתייחס לאופן שבו החברה המודרנית מתארגנת על מנת להתמודד עם הסכנות וחוסר הביטחון שנגרמים על ידי תהליכי המודרניזציה. לטענתו של בק, החברה העכשווית מתאפיינת בכך שהסיכונים איתם היא נאלצת להתמודד הם במידה רבה תוצרים של פעולותיה שלה עצמה, ולא ניתן ליחסם לגורמים חיצוניים כמו הטבע או אלוהים. שינוי זה מחייב בחינה מחודשת של המבנים החברתיים והפוליטיים שאופייניים למודרניות וגורם להופעתה של "מודרניות שנייה" או "מודרניזציה רפלקסיבית". המושג הפך לפופולרי ושגור במדעי החברה בשנות התשעים, לאחר תרגום הספר "חברת הסיכון" לאנגלית ועל רקע העלייה בחשיבות של תנועות סביבתיות.
יחסי ליטא–סלובקיה
יחסי ליטא–סלובקיה הם יחסי החוץ בין סלובקיה לליטא. שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו וב.
היסטוריה
ב-9 בספטמבר 1991, הרפובליקה הפדרלית של צ'כוסלובקיה חידשה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של ליטא. ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה. ליטא הכירה בסלובקיה לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-5 בינואר 1993. ב-6 בינואר 1993 כוננו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסלובקית.
ב-30 במרץ 2022 נפגש שר החוץ של ליטא גבריאליוס לנדסברגיס עם שר החוץ ואירופה הסלובקי, איבן קורצ'וק, בברטיסלבה, כדי לדון בתוקפנות רוסיה נגד אוקראינה, תמיכה באוקראינה ובאוקראינים הנמלטים מהמדינה השסועה במלחמה. סנקציות בינלאומיות על רוסיה ובלארוס, צעדים לחיזוק הביטחון של מדינות בצד המזרחי של נאט"ו/, אתגרי אבטחת אנרגיה ויחסים דו-צדדיים בין ליטא וסלובקיה. שרי החוץ הדגישו את הצורך לעמוד מאוחד בסולידריות עם אוקראינה ואנשיה, מתן תמיכה מתואמת ומקיפה, הבטחת תגובה מהירה וחזקה לתוקפנות הצבאית של רוסיה, הפעלת לחץ מרבי על המשטר הרוסי, הרחבת והחמרת הסנקציות האישיות והמגזריות. ולהגביר עוד יותר את בידודה של רוסיה.
ויקטור קוונדיש
ויקטור כריסטיאן ויליאם קוונדיש, דוכס דבונשייר התשיעי (באנגלית: Victor Christian William Cavendish, 9th Duke of Devonshire; 31 במאי 1868 – 6 במאי 1938), היה פוליטיקאי בריטי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של קנדה ה-11 במניין מאז איחוד קנדה.
קוונדיש נולד למשפחת אצולה מלונדון והיה הבכור להוריו. הוא התחנך באיטון קולג' ולמד באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר מות אביו ב-1891 הוא נכנס לפוליטיקה, ונבחר במקומו ללא מתחרים במחוז הבחירה של דרבישייר. במושב זה בפרלמנט הוא החזיק עד 1908, עת ירש מדודו את תואר הדוכס. מאז הוא היה חבר בבית הלורדים ובמשך חלק מתקופה זו הוא כיהן כראש העיר של איסטבורן ושל צ'סטרפילד. הוא שימש בכמה משרות ממשלתיות עוד לפני שהוא ירש את תואר האצולה וגם לאחר מכן. ב-1916 מונה קוונדיש על ידי המלך ג'ורג' החמישי לתפקיד המושל הכללי של קנדה בהמלצתו של ראש ממשלת בריטניה, הרברט הנרי אסקווית' והחליף בתפקיד את הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן. הוא כיהן בתפקיד זה עד שהוחלף ב-1921 על ידי הלורד בינג. מינויו לתפקיד המושל הכללי היה בתחילה שנוי במחלוקת, אך, עם שובו לבריטניה, זכה קוונדיש לתשבחות על האופן בו מילא את תפקידיו הרשמיים.
לאחר סיום כהונתו כמושל הכללי, שב קוונדיש לחייו הפוליטיים והדיפלומטיים. בין השנים 1922–1924 הוא שימש כשר המושבות ולאחר מכן הוא פרש לאחוזתו בדרבישייר, שם מת ב-6 במאי 1938.
ראשית חייו
קוונדיש התחנך באיטון קולג' וב-30 במאי 1887 החל את לימודיו ב טריניטי קולג', קיימברידג',, שם הוא שימש כמזכיר מועדון פיט. בשנותיו בקייברידג' שירת קוונדיש באופן חלקי ברגימנט הפרשים של דרבישייר, שאליו הוא התקבל כלוטננט משנה ב-1890. בספטמבר 1901 הוא קודם לדרגת מייג'ור. ב-1911 הוא פרש מהיחידה.
נישואין
ב-30 ביולי 1892 נשא קוונדיש לאישה את ליידי אבלין פיצמוריס, בתו הבכורה של הנרי פטי-פיצמוריס, מושל הודו וקודם לכן המושל הכללי של קנדה. לזוג נולדו שבעה ילדים:
קריירה פוליטית
במאי 1891, זמן קצר לפני סיום לימודיו בקיימברידג', מת אביו של קוונדיש, שהיה חבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של מערב דרבישייר, וקוונדיש הצעיר הציג את עצמו במקומו לבחירה בבחירות הביניים וניצח, וכך הוא היה לצעיר חברי בית הנבחרים הבריטי באותה עת.
ב-17 השנים הבאות החזיק קוונדיש בתפקידים פרלמנטריים שונים. בין השנים 1900–1903 הוא שימש בתפקיד גזבר משק הבית המלכותי, בין השנים 1903–1905 הוא שימש כמזכיר הפיננסי של האוצר ובדצמבר 1905 הוא היה לחבר המועצה המלכותית. ב-1907 הוא התמנה לתפקיד סגן הלוטננט של דרבישייר, והחל מ-1908 הוא שימש כקולונל הכבוד של גדוד יערני שרווד החמישי.
ב-24 במרץ 1908 הוא ירש את התואר דוכס דבונשייר מדודו ולפיכך היה מנוע מלשבת בבית הנבחרים ונכנס לבית הלורדים. באותה שנה הוא התמנה לתפקיד הלורד לוטננט של דרבישייר ובשנה שלאחר מכן הוא התמנה לתפקיד נשיא אוניברסיטת לידס. לאחר מכן הוא נבחר כראש עיר בשתי ערים: בין השנים 1909–1910 באיסטבורן ובין השנים 1911–1912 בצ'סטרפילד. בבית הלורדים שימש דוונשייר כמצליף סיעת השמרנים החל משנת 1911 ולאחר הצטרפותם של השמרנים לממשלה במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שימש כמצליף ראשי משותף בבית הלורדים ובמקביל כלורד הראשון של האדמירליות. ב-1918, לאחר המלחמה, הוא היה לקולונל הכבוד והמפקד של רגימנט המתנדבים של דרבישייר.
המושל הכללי של קנדה
ב-8 באוגוסט 1916 הוכרז כי בהמלצת ראש ממשלת בריטניה, הרברט הנרי אסקווית', אישר המלך ג'ורג' החמישי את מינויו של דוונשייר לתפקיד המושל הכללי של קנדה. מינוי זה גרם למחלוקת פוליטית, שכן טרם המינוי לא התייעץ אסקווית' עם ראש ממשלת קנדה, רוברט בורדן, בניגוד לנוהג שהיה מקובל אז. בורדן ראה בכך עלבון, והדבר הוביל לקשיים בראשית תקופת כהונתו של דוונשייר בתפקיד, שהחלה רשמית בטקס השבעתו שנערב ב-11 בנובמבר בהליפקס.
באותה תקופה התחולל בקנדה אי-שקט חברתי. לא רק שהתנועה למען מתן זכות בחירה לנשים תפסה תאוצה וקנדה, ולא רק שגברו הקריאות לעריכת שינויים חברתיים במערכת הממשלתית, אלא שהמלחמה המשיכה להשתולל ברחבי העולם. קנדה סיפקה למאמץ המלחמתי כוחות וסחורות וזמן קצר לאחר השבעתו, הנהיג דוונשייר, בעצת בורדן, גיוס חובה, החלטה שפילגה בעיקר בין הקנדים הצרפתים לבין הקנדים האנגלים והציתה את משבר גיוס החובה של 1917. באותה שנה סייר דוונשייר בנובה סקוטיה כדי לבחון את הנזק שנגרם כתוצאה מפיצוץ הליפקס שאירע ב-6 בדצמבר, שם הוא פגש ניצולים ונאם בפני נשות "ארגון הסיוע ההתנדבותי" (Voluntary Aid Detachment).
בשלהי תקופת כהונתו בקנדה התגבר דבונשייר על כל החשדות שליוו את מינויו. ראשי הממשלה הקנדים שכיהנו בתקופתו, בורדן וארתור מיין, הצליחו בסופו של דבר לראותו אותו לא רק כידיד אישי שלהם, אלא גם כידיד של קנדה כולה. מיין אמר על דוונשייר: "אף אחד מהמושלים הכלליים לא הצליח להבין את השאלות הציבוריות יותר ממנו, שכן הן נגעו לא רק לארץ הזו ולבריטניה, אלא לכל האימפריה הבריטית". לציון תקופת כהונתו בקנדה, השאיר דוונשייר את הגביע הקרוי על שמו שמוענק מדי שנה מטעם ההתאחדות הבכירה לגולף בקנדה ואת "גביע הדוכס מדבונשייר" שמוענק מטעם "אגודת הגינון של אוטווה". בעת שהותו בקנדה, שני הקצינים ששימשו כשלישיו האישיים נשאו לנשים את בנותיו.
שנותיו האחרונות
בשובו לאנגליה היה דוונשייר פעיל בחבר הלאומים ובין השנים 1922–1924 הוא שימש בתפקיד שר המושבות והיה חבר בקבינט ממשלת בריטניה תחת ראשי הממשלה אנדרו בונאר לואו וסטנלי בולדווין. הוא הביע את התנגדותו לדעותיו של לורד דלמר, מנהיג המתיישבים הלבנים בקניה, שהוביל את המערכה להקמת ממשלת עצמי למתיישבים הלבנים. דוונשייר דגל בהגנת זכויותיהם של האפריקאים. הספר הלבן של דוונשייר משנת 1923, פירט את הסיבה מדוע קניה לא התפחה כארץ תחת שלטון מיעוט לבן, כפי שקרה בדרום אפריקה וברודזיה הדרומית.
ב-1922 מונה דבונשייר על ידי המלך ג'ורג' החמישי כחבר בוועדה לבחינת אופן הענקת הכיבודים בממלכה המאוחדת. משנת 1933 ועד מותו היה דוונשייר קולונל הכבוד של רגימנט הפרשים של דרבישייר. במקביל הוא המשיך לנהל את קרקעותיו, בעיקר סביב לבית צ'סטוורת', בו הוא מת במאי 1938.
ארנה ליגטי
ארנה ליגטי (במקור עד 1899 ליכטנשטיין, בהונגרית: Ligeti Ernő; קלוז', 19 בפברואר 1891 – בודפשט, 11 בינואר 1945) היה סופר, פובליציסט, עורך, חבר בקהילת הליקון הטרנסילבנית.
ביוגרפיה
ארנה ליגטי למד עיתונאות לאחר לימודי משפטים. תחילה עבד ביומן אוראדיה, אחר כך בקלוז' ב"קלטי אוישאג" (Keleti Újság). בשנת 1924 לקח חלק בהקמת חברת ההוצאה לאור "גילדת האמנויות" בטרנסילבניה. בשנת 1934 הקים שבועון בקלוז' בשם "עיתון עצמאי" (Független Újság). בשנת 1940 עבר לבודפשט והפך חבר צוות בכיר של היומון "האומה ההונגרית" (Magyar Nemzet).
הוא נרצח יחד עם משפחתו על ידי אנשי מפלגת צלב החץ. ליגטי, אשתו ובנו הקטן נגררו מדירה בדרך פוז'וני, (אף על פי שהבית היה תחת החסות של השגרירות השווייצרית) על ידי כיתת חמושים של מפלגת צלב החץ ונלקחו לבית מפלגת צלב החץ בשדרת אנדראשי 60. הוא ומשפחתו עונו ואחר כך הוצאו להורג על ידי כיתת יורים בפיקודו הישיר של הכומר הקתולי אנדראש קון (שנשפט אחרי המלחמה כפושע מלחמנה ונתלה) בכיכר ליסט פרנץ בלילה. ילדו היחיד ששרד את הטבח הוא אנדראש ליגטי, שהתגורר בניו יורק.
יצירתו הספרותית
שירתו היא ליריקה אינטלקטואלית שעוצבה בקפידה, הרומנים שלו הם תיאורים צבעוניים של חיי החברה הטרנסילבניים. הוא היה דמות בעלת מחשבה דמוקרטית ומעניינת של הספרות ההונגרית בטרנסילבניה בין שתי מלחמות העולם.
Sex at Dawn
Sex at Dawn: The Prehistoric Origins of Modern Sexuality (בעברית: "סקס עם שחר: מקורותיה הפרהיסטוריים של המיניות האנושית") הוא ספר משנת 2010, אשר מבקר את מה שמכונה על ידי כותביו "המודל הסטנדרטי של פסיכולוגיה אבולוציונית". על-פי המודל מושא הביקורת, משפחות ציידים-לקטים בעידן טרום המהפכה החקלאית התאפיינו בתאים משפחתיים מונוגמיים. זאת, חרף קיומה של "שיתופיות קיצונית"/"שוויוניות תהומית" (Fierce Egalitarianism) ברכוש בחברות ציידים-לקטים. עוד גורס המודל הסטנדרטי כי התנהגות המין האנושי למעשה מעוצבת אבולוציונית כך שכל פרט מבקש למקסם את סיכוייו כאינדיבידואל להעביר את הגנים שלו, ומבקשים לגזור מכך מסקנות לגבי הפרופוזיציות האנושיות ביחס למין. כך למשל, על-פי המודל הסטנדרטי, האישה תחפש בגבר סממנים לעושר ויכולת לספק את צורכי ילדיה החומריים והגנה, ואילו הגבר יחפש סממנים של בריאות וצעירות. בנוסף, האישה תהיה ערה לחוסר נאמנות רגשית אך אדישה יחסית לחוסר נאמנות מינית, בעוד הגבר יהיה רגיש לסממנים של חוסר נאמנות מינית.
כותבי הספר, ד"ר קריסטופר ריאן וקסילדה ג'תה, מבססים בספר את טענתם לפיה אותה "שוויוניות תהומית" חלה אף לגבי מין, ומערכת יחסים מינית שכללה מספר רב של פרטים הייתה הנורמה בחברות ציידים-לקטים, ואף שימשה מרכיב מרכזי בשמירה על ההרמוניה החברתית בחברות אלה (מה שמכונה בפי הכותבים, Socio-Erotic Exchange [חליפין חברתי-מיני]). הסופרים מסיקים עוד כי מה שנראה כאישושים של המודל הסטנדרטי בקרב אוכלוסיות בנות-ימינו הוא תוצר של השינויים התרבותיים הרדיקליים שעבר המין האנושי עם המהפכה החקלאית, שכללו חיים באוכלוסייה צפופה יותר ומרכזיות של מושג הרכוש הפרטי.
הסופרים מסבירים, במה שאינו שנוי במחלוקת בספרות, כי עם המהפכה החקלאית הייתה ירידה ברמת החיים, ירד מעמדן החברתי של נשים ועלתה קרנו של הקניין הפרטי, שנשים הפכו חלק ממנו. הכותבים מוסיפים על המקובל בספרות ומבקשים להסיק כי בטרם המהפכה הזו, מין היה מתירני באופן יחסי, הגם שלא היה אקראי, ומילא פונקציה חברתית משמעותית בחיזוק הקשר בין בני הקבוצה האנושית. הכותבים לא שוללים בספר קשר בין מין לחיבה ואת קיומה של אהבה באותה התקופה, אך מבקשים לטעון כי מקומם של יחסי המין נטה להיות שונה מהותית מהמקובל כיום. כך, למשל, מבקשים הכותבים להסביר כי קנאות ביחס למין שמקורה בתפיסה רכושנית כלפי פרטנר ליחסי מין לא הייתה קיימת בקבוצות אלה, והנורמות החברתיות היו כאלו שאינטראקציות מיניות תדירות סייעו בשמירה על שיווי המשקל וההדדיות הנדרשים בהן.
עיקר חשיבות הספר הוא בהשלכות מסקנותיו על הבנת הנטיות הטבעיות של ההתנהגות האנושית. היות שהמהפכה החקלאית אירעה לפני זמן קצר במונחים אבולוציוניים, הרי שהתנהגות הפרטים במצב הטרום חקלאי שופכת אור על הנטיות ההתנהגותיות הטבועות במין האנושי נכון להיום, ומאפשרת להבחין אותן מהתנהגויות שהן תוצר של אדפטציה חברתית.
הספר זכה לעיסוק רב, וגרר תגובות מצדדות ומבקרות כאחד. מספר חוקרים מדיסיפלינות אקדמיות קשורות (כגון אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה אבולוציונית, פרימטולוגיה, ביולוגיה וסקסולוגיה) הגיבו לספר. רבים היו ביקורתיים כלפי המתודולוגיה והמסקנות, ומנגד חלקם פיארו את הספר. בקרב התקשורת האמריקנית, הביקורות היו ברובן חיוביות.
סיכום הספר
הכותבים פותחים וטוענים, כמקובל בספרות זו, שבני האדם (ההומו ספיינס) התפתחו בלהקות ציידים-לקטים שהתאפיינו בשוויוניות תהומית (Fierce Egalitarianism). הכותבים מוסיפים על המקובל בספרות ומסיקים כי באותן להקות היו לכל פרט מספר מערכות יחסים מיניות. תפיסה רכושנית כלפי בן הזוג, פשוט לא התגבשה, שכן כל המשאבים היו בני חלוקה, החל ממזון, טיפול בילדים והגנה על הקבוצה.
במהלך הספר, הכותבים מביאים ראיות המבקשות להפריך הנחה זו, ובהן ממצאים המראים התנהגויות של בני אדם כיום, סקירה אנתרופולוגית של התנהגויות ציידים-לקטים בחברות בנות ימינו וכן טענות שאינן אמפיריות הבאות להסביר מדוע לשיטתם ההסבר הטוב ביותר להרבה מההתנהגויות הקיימות כיום הוא פרי עיצוב של תרבות ולא תוצר של הטבוע בגנום האנושי. בנוסף לכל אלה, הכותבים מביאים ממצאים אנטומיים שונים, וכן סקירה פרימיטולוגית של קופי האדם הנוספים וניתוח התנהגותי-אבולוציוני שלהם. לצד הניתוח ההתנהגותי אבולוציוני, טוענים הכותבים לכשל נוסף הרווח בספרות המחקרית. לשיטתם, כאשר חוקרים מפרשים התנהגויות האופייניות לבעלי חיים במצב הטבע, ובתוכם קופים הקרובים לנו, החוקרים לוקים בכשל שיטתי של הימנעות מייחוס תכונות כגון חמלה ודאגה לבעלי חיים, אף כשזה הפירוש המתאים יותר.
בסקירת הממצאים ההתנהגותיים הכותבים מקדישים חלק נכבד להצבעה על כשלים במונוגמיה כיום, שאינם נמצאים בהלימה עם התזה שמונוגמיה היא המצב הטבעי של המין האנושי. עוד מראים הכותבים כי אישושים לכאורה לנכונותו של המודל הסטנדרטי אינם עומדים במצבים חברתיים ייחודיים, תוך הפנייה למחקרים שנעשו על תהליכי חברות בקבוצות בענפי ספורט מסוימים. ממצאים אלה הראו כי הפרטים בהם מפסיקים לחשוב על עצמם כאינידיבידואלים, שמים את טובת הקבוצה לפני טובתם האישית ואף יוצרים זיהוי ביניהן, ורואים בהצלחת חבריהם לקבוצה כהצלחה שלהם, אף כשמדובר במה שנתפס אצלם כהצלחה מינית.
בהדגמת התנהגויות בחברות ציידים-לקטים בנות ימינו, מצביעים הכותבים על קיומה השיטתי של האמנה במה שמכונה "partible paternity" (אנ') (אבהות מחולקת). לפי האמנה זו, האופיינית לשבטי ציידים-לקטים נעדרי קשר ביניהם, התכונות הביולוגיות של הוולד אינן תוצר של אב אחד, אלא של מטען תורשתי משולב של כל מי שהיו שותפים ביצירתו. ככל שהאמנה זו אוניברסלית למין האנושי, הרי שהיא מקעקעת את המודל הסטנדרטי, המתבסס על ההנחה שהפרטים מבקשים למקסם את סיכוייהם להעביר את מטענם הגנטי האינדיבידואלי מתוך מודעות לפריכותה של האבהות המחולקת מבחינה ביולוגית. כך למשל, על-פי המודל הסטנדרטי, הגבר רגיש לסממנים של חוסר נאמנות מינית של האישה, שכן הדבר עלול למנוע את העברת המטען הגנטי שלו. ואולם, אם הגבר מאמין שאבהות מחולקת, הרי שממילא אין סכנה כזו בנמצא; אדרבא: מגוון התכונות הטובות משפר את סיכויי צאצאיו לשרוד. עוד מראים הכותבים כי בחברות אלה, כל גילוי של אינדיבידואליזם אנטי-חברתי מוקע, ומדווחים על נטייה של הפרטים לראות עצמם כחלק מהקהילה.
לעניין הממצאים האנטומיים, הכותבים מראים, למשל, כי אשכיו של הזכר האנושי נמצאים מחוץ לגופו, מה שהופך אותו לפגיע יותר, אך מאפשר לו לקיים יחסי מין מספר פעמים ברציפות. עוד מסבירים הכותבים כי איבר המין הגברי במין האנושי גדול במיוחד ביחס לקופי אדם דומים, מה שמתאים פחות למין המתאפיין במערכות יחסים מונוגמיות. איבר מין מוגדל אף מתיישב עם הטענה שיחסי המין לא היו מונוגמיים בשל ההיגיון של ברירה טבעית, שכן הפרטים בעלי איבר המין הגדול יותר היו בעלי הסיכוי הטוב ביותר לעבר את האישה. בנוסף לטענה זו, מוסיפים הכותבים סקירה השוואתית אמפירית של מספר קופי אדם, ומציגים מגמה שככל שמין הקוף מתאפיין במיניות מונוגמית יותר, כך איבר מינו קטן יותר, שכן אין הוא נדרש להתחרות בזכרים אחרים להעברת מטענו הגנטי. בסקירתם ההשוואתית, מראים הכותבים מגמה דומה גם ביחס לביוץ הסמוי (מצב שבו לא ניתן לדעת מתי הנקבה מבייצת ולכן פורייה) המאפיין את המין האנושי, וכן ליכולתם של פרטים אנושיים לקיים יחסי מין לכל אורך המחזור החודשי של האישה וכן במהלך חודשי ההיריון, בניגוד לאופייני במינים שמיניותם מונוגמית.
הכותבים טוענים שבחירת בן הזוג בתקופה שקדמה למהפכה החקלאית לא הייתה מושא לתחרות ולא עברה קומודיפיקציה. עוד טוענים הכותבים כי לעניין הברירה הטבעית, תחרות ביכולת ההזרעה הפכה מרכזית יותר מאשר ברירה מינית. הכותבים מסיקים על בסיס אלה שהמודל הסטנדרטי, וכן האמנות פופולריות לגבי טבעו של המין האנושי בכלל, שגויות.
המודל הסטנדרטי
המודל הסטנדרטי למיניות המין האנושי המוצג בספר מתיימר להקיף את המקובל בספרות המקצועית שכותבי הספר מבקשים לבקר. לשיטתם, המודל הסטנדרטי עובד באופן הבא:
זכר ונקבה בוחנים את הערך הזוויגי (mate value) של הפרטנר שלהם בהתבסס על יכולותיהם וצורכיהם.
כך, הזכר מחפש סימנים לכך שהנקבה צעירה, פורייה ובריאה, נעדרת ניסיון מיני קודם, וכן בעלת סיכוי גבוה לנאמנות מינית בעתיד. במילים אחרות, הערכתו מתמקדת בחיפוש אחר בת זוג בריאה ופורייה עם פוטנציאל להביא הרבה ילדים שיישאו את מטענו הגנטי, מבלי שתביא ילדים שאינם שלו שאותם יצטרך לכלכל.
הנקבה, לעומתו, תחפש סימנים לעושר (או לפחות אינדיקציות לעושר עתידי), מעמד חברתי, בריאות פיזית, וסבירות שהזכר יישאר בסביבתה וידאג לילדיהם. בן הזוג שלה חייב לרצות ולהיות מסוגל לספק את צרכיה החומריים (במיוחד במהלך ההיריון וההנקה) ואת צורכיהם של ילדיהם (מה שמכונה גם "Male Parental Investment", או MPI, דהיינו, השקעה-הורית-זכרית (אנ')).
הזכר והנקבה בוחנים איש את רעותו, מזדווגים ויוצרים יחידה זוויגית מונוגמית. לאחר ההזדווגות, הנקבה תהיה רגישה לאינדיקציות שהזכר שוקל לעזוב (ובתוך כך תהיה ערה לסימני חוסר נאמנות שעניינם אינטימיות עם נקבות אחרות, שיסכנו את הגישה שלה למשאביו ולהגנה שלו), וזאת בזמן שתיטה לא לעמוד במחויבויותיה שלה (במיוחד כשהיא לקראת שלב הביוץ) ותערוג לרומן חפוז עם זכר עדיף גנטית על פני בן זוגה.
הזכר לעומתה יהיה רגיש לסימנים של חוסר נאמנות מינית (שתסכן את הוודאות האבהית שלו ביחס לילדיו), תוך ניצול הזדמנויות מיניות קצרות טווח עם כמה שיותר נשים אחרות (שכן זרעו מיוצר בקלות ובשפע).
בהתנהגות אנושית, כותבי הספר טוענים שהם "לא רואים [התנהגות מינית המאפיינת את המין האנושי נכון להיום] כיסודות של הטבע האנושי, אלא כהתאמות לתנאים חברתיים – שרובם הגדול נוסד עם המהפכה החקלאית לפני לא יותר מעשרת אלפים שנה".
טענות ביחס לטבע האנושי מעבר לתחום המיני
הכותבים נוקטים בעמדה רחבה שמשתרעת מעבר להתנהגות המינית של המין האנושי. לשיטתם, אנשים באופן כללי הרבה יותר שוויוניים ובלתי-אנוכיים משנהוג לחשוב. עוד מסבירים הכותבים כי לשיטתם אנשים נוטים להשתמש בכוח "כשיש על מה להילחם, אך במהלך רוב ההיסטוריה לא היה (על מה להילחם)".
במהלך הספר הכותבים מצביעים על היעדר הבחנה בספרות בין נטייה לאלימות פנים-אנושית לבין צייד, על משוא פנים בפירוש תכונות של חיות אחרות כחמלה ועל נרטיב שולט שמונע הסתכלות נכוחה על המציאות. עוד מסבירים הכותבים כי הספרות מדגישה יתר על המידה קריקטורה של התנהגות שימפנזים, בעודה מתעלמת מהתנהגות קופי הבונובו וכן מהעושר של התנהגויות הרווחות בקרב קהילות שימפנזים שונות.
הכותבים מסבירים במהלך הספר שהנטייה לשותפות אינה מבוססת על אצילות המין האנושי, אלא היא התפתחה משום שזו הייתה הדרך הטובה ביותר לחלק סיכונים בחברה טרום-חקלאית, ומי שהראה התנהגות לא שיתופית הוקע באופן אלים.
הכותבים נמנעים מנקיטת עמדה בדיון המוסרי בשאלה האם מונוגמיה היא מצב רצוי בחברה מודרנית, אך מסבירים שלדעתם מוטב שאנשים יהיו מודעים להיסטוריה ההתנהגותית של המין האנושי, כדי שבחירתם תהיה מיודעת יותר, וכן על-מנת למנוע תחושות קשות ביחס לדברים שהם בסך הכל נטיות טבעיות.
ביקורת
חרף קיומה של ביקורת אקדמית משמעותית על המחקר, הסקת המסקנות וטענות הספר, הספר זכה לשבחים ממבקרים חוץ-אקדמאים רבים בתקשורת, וכן להתייחסויות חיוביות רבות ממבקרים אקדמיים.
בעל הטור בסקסולוגיה Dan Savage שיבח את הספר וכתב: "Sex At Dawn is the single most important book about human sexuality since Alfred Kinsey unleashed Sexual Behavior in the Human Male on the American public in 1948."
Peter Sagal, מגיש רדיו ב-NPR (National Public Radio) בחר בספר בתור הספר הטוב ביותר לשנת 2010.
הבלוגר לענייני מדע Kevin Bonham הגיב באופן חיובי בספר. הוא כינה את הטיעון של הכותבים לפיו "חברות קדם-חקלאיות נהגו יחסי מין מגוונים בין מספר רב של פרטים" כ"משכנעת" ומבוססת כדבעי. ברם, Bonham הזהיר את קוראיו שהוא לא יכול להיות בטוח שהכותבים אינם לוקים בכשל מסוג קטיף דובדבנים בבחירתם דוגמאות שמצדדות במסקנות שלהם. הכותב (Christopher Ryan) טען מנגד כי הביקורת תוקפות דחליל, שכן הדוגמאות שהובאו נועדו להפריך את המודל הסטנדרטי, המחויב לאוניברסליות.
אף שעיקר הביקורת בתקשורת הייתה חיובית, היו גם עיתונאים שביקרו את הספר. כך, Megan McArdle מ-The Atlantic ביקרה את הספר בבלוג שלה. היא כתבה כי:
הכותב טען מנגד כי הביקורת שמחקרו לוקה בקטיף דובדבנים היא טיעון איש קש, שכן הדוגמאות שהובאו נועדו להפריך את המודל הסטנדרטי, המחויב לאוניברסליות.
בניגוד לקבלתו בתקשורת הפופולרית, הקהילה המדעית ברובה דחתה את הספר. כריסטופר ראין ניסה במקור להוציא את הספר לאור בOxford University Press, אך זה לא עלה בידו לאחר שהספר כשל בשלב ביקורת העמיתים. כותב הספר הסביר כי התגובה הראשונה בביקורת העמיתים הייתה חיובית מאוד, אך השנייה הייתה דחייה מוחלטת. עם זאת, הכותב טען כי הביקורת לא הייתה הוגנת, ולצורך כך הצביע על הטענה שעלתה בביקורת כי אין אף קוף-אדם שהמיניות שלו מתאפיינת בפוליגמיה, בניגוד לעובדה שקופי הגורילה מתאפיינים ככאלה.
מלומדים רבים היו ביקורתיים כלפי המתודולוגיה של הספר ומסקנותיו. כותבים בעלי מומחיות בתחומים הקשורים לספר (אנתרופולוגיה, פרימטולוגיה, פסיכולוגיה אבולוציונית, סקסולוגיה וביולוגיה) הגיבו לספר בבלוגים אישיים, בתקשורת הפופולרית וכן בכתבי עת אקדמאיים. מנגד, טען הכותב כי חלק מהביקורות היו לא ענייניות. כך, האנתרופולוגית הלן פישר, שבספר נמתחת ביקורת על כתיבתה, השיבה לו בהתכתבות ביניהם כי "my ideas are my babies" וכי עליה להגן עליהם בלא קשר לממצאים.
טענה נוספת הייתה כי הכותבים התייחסו לחברה מסוימת כמייצגת ציידים-לקטים ביחס להתנהגותם המינית, אך לא ביחס לנטייה לאלימות/מלחמות. הכותב הגיב כי המתח מדומה, שכן התנאים שמביאים לאלימות שונים מהתנאים שמביאים להתנהגות מינית שונה.
הספר קיבל בשנת 2011 את פרס Ira and Harriet Reiss Theory Award מהקהילה למחקר מדעי של המיניות. בנוסף, הספר הוכרז כספר השנה על-ידי ה-Sex Therapy and Research.
אף בקרב האקדמאים, היו כאלה שדיברו בשבחו של הספר. פרופ' Barbara J. King (אנתרופולוגיה) כתבה ..."lapses do mar more than one passage in the book. Yet on balance, Sex at Dawn is a welcome marriage of data from social science, animal behavior, and neuroscience."
חוקרים נוספים שיבחו את היצירתיות וחיבור המקורות השונים במחקר, סגנון הכתיבה הקולח וכן ביקרו את הטענה שמסקנות החוקרים אינן מבוססות כדבעי. בין המלומדים החשובים שפיארו את הספר ומסקנותיו ניתן למנות את Sarah Hrdy, Dan Savage, ו-Frans deWaal.
Cape God
Cape God (בעברית: קייפ אלוהים) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הקנדית עלי X. האלבום יצא לאור ב-21 בפברואר 2020 על ידי חברת התקליטים טווין מיוזיק. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים וארבעה סינגלים שיווקים.
שחרור וקידום
לאלבום עצמו יצאו ארבעה סינגלים שיווקים, הראשון ביניהם, "Fresh Laundry", יצא ב-27 בספטמבר 2019. אחריו יצא הסינגל השיווקי השני "Rings a Bell" ב-18 באוקטובר, ואז כסינגל השיווקי השלישי "Regulars", ב-8 בנובמבר. לאחר מכן גם "Love Me Wrong", בשיתוף פעולה עם טרוי סיון, יצא כסינגל השיווקי הרביעי ב-6 בדצמבר 2019.
סיגל טולדו
סיגל טולדו (נולדה ב-19 בדצמבר 1969) היא קצינה במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב המיועדת לשמש כיועצת המפכ"ל לשוויון מגדרי וגיוון תרבותי (יוהל"ן).
ביוגרפיה
סיגל טולדו נולדה והתחנכה בירושלים, אחות בכורה לשלושה אחים. היא למדה בבית הספר "חוות הנוער הציוני" שבירושלים. את שירותה בצה"ל החלה בחיל המודיעין בתור מש"קית ביטחון ובהמשך שירותה עברה לשרת בחיל השריון כפקידה פלוגתית.
בשנת 1997 התגייסה למשטרה לתפקיד עוזרת דובר מחוז ירושלים בדרגת פקד. בשנים אלה לקחה חלק מרכזי בדברור פיגועי הטרור הקשים שהתרחשו בירושלים במהלך תקופת האינתיפאדה השנייה. בשנת 2006 קודמה לתפקיד דוברת מחוז תל אביב בדרגת סגן ניצב.
בשנת 2016 מונתה טולדו לתפקיד ראש מחלקת קהילה באגף השיטור, תפקיד בו הייתה אמונה על תחום השיטור הקהילתי ושיתופי הפעולה עם הקהילה. בחודש דצמבר 2018, עם סיום כהונתו של המפכ"ל רוני אלשיך, מונתה טולדו בשנית לתפקיד ממלאת מקום ראש חטיבת הדוברות ודוברת המשטרה, במקביל לכהונתו של ניצב מוטי כהן כממלא מקום המפכ"ל. בפברואר 2020 הועלתה לדרגת תת-ניצב ומונתה לראש חטיבות הדוברות.
טולדו מתגוררת ברעות, נשואה ואם לשלושה. היא בעלת תואר ראשון בחינוך אותו סיימה בהצטיינות ותואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית.
בדצמבר 2019 הוענק אות הוקרה והערכה לדוברות משטרת ישראל, בהובלת סיגל טולדו על יוזמה והובלת קמפיינים תקשורתיים אפקטיביים ב-2019.
בפברואר 2021 נמסר כי הסגל הבכיר במשטרה אישר את מינויה של טולדו ליועצת המפכ"ל לשוויון מגדרי וגיוון תרבותי (יוהל"ן).
זדנייק מאצאל
זדנק מאצאל (בצ'כית: Zdeněk Mácal; נולד ב-8 בינואר 1936 בברנו) הוא מנצח צ'כי.
מאצאל בנה לו קריירה מבטיחה בצ'כוסלובקיה, אך לאחר שהכיבוש הסובייטי מחץ את האביב של פראג ב-1968, עזב את המדינה. תחילה פנה לגרמניה, שם מצא עבודה בתזמורת הסימפונית של קלן. בהמשך היגר לאמריקה, שם היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של מילווקי ושל התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי. בשנת 2003 התמנה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית.
מאצאל היה גם המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של סידני, אבל החוזה שלו בוטל באמצע הקדנציה, עקב סכסוכים עם נגנים ועם ההנהלה.
פרדיננדאה
פרדיננדאה (באיטלקית: Ferdinandea) הוא אי געשי שנוצר על ידי התפרצות של הר הגעש אמפדוקלס ביולי 1831, 30 ק"מ דרומית לסיציליה. האי שוכן בים התיכון בין סיציליה לתוניסיה, באזור של געשיות פעילה. אף שכיום שקוע האי בתוך הים, התפרצויות גרמו לו לעלות מעל פני הים מספר פעמים בעבר, אך סחיפה גרמה לו לרדת אל מתחת לפני הים.
אורט תל נוף
אורט תל נוף הוא בית ספר תיכון טכנולוגי של רשת החינוך אורט, הפועל בהנחיית חיל האוויר ומשרד הכלכלה. בית הספר משלב לימודים תיכוניים, לימודי מקצוע טכני ועבודה מעשית. הוא שוכן בשטח בסיס חיל האוויר תל נוף וכפוף לפיקודו של מפקד יחידת האחזקה האווירית 22 (יא"א 22).
היסטוריה
בית הספר נוסד בשנת 1971, בשיתוף פעולה בין משרד הרווחה, רשת אורט וחיל האוויר לשם הכשרת תלמידים ביחידה יא"א 22 (שמפקדה משמש יו"ר ועד המנהל) במטרה להכשירם כטכנאים לשירות במערך הטכני של חיל האוויר. בתחילת דרכו מנה בית הספר שתי כיתות שתלמידיהן למדו בצריפים ישנים. את המקצועות הכלליים לימדו מורים אזרחים ואת המקצועות הטכנולוגיים/תעופתיים לימדו מדריכים של חיל האוויר. בשנת הלימודים השנייה קיבלו החניכים שכר עבור עבודה שביצעו ביא"א 22 כחלק מתהליך ההכשרה המקצועית. בשנת הלימודים האחרונה ניגשו התלמידים לבחינות גמר של משרד התמ"ת המזכות ב-12 שנות לימוד ובתעודת שלב מקצועי של חיל האוויר.
בתחילות שנות ה-90 חל שינוי בתפיסה הייעודית של בית הספר. שילוב לימוד מקצוע טכנולוגי אטרקטיבי שנקבע בהמלצת מטה וצרכי חיל האוויר. החל תהליך ומיון וקליטת תלמידים איכותיים, התווספו שעות לימוד רבות במטרה להכין את התלמידים לבחינות בגרות המאפשרות המשך לימודים במסלול לתואר טכנאי והנדסאי, רמת ההוראה עלתה וההישגים החלו להיראות. תלמידים מצטיינים נשארו בבית הספר, החלו את לימודי הטכנאים והמשיכו ללימודי הנדסאים במכללות של רשת אורט באזור מגוריהם.
החל משנת 2002 החל תהליך העצמת בית הספר ותלמידיו, המגמות המקצועיות והצבאיות, נבנה בניין לימודים חדש שהחליף את הצריפים, הוקמו מעבדות המצוידות במיטב המכשור, הוטמעו תהליכים לשיפור מתמיד בהישגי התלמידים ואושרה פתיחתה של מכללה עצמאית להכשרת טכנאים והנדסאים עבור הבוגרים.
פעילות החינוך בבית הספר
בית הספר מפעיל מגוון רחב של פעילויות חינוכיות ערכיות ובמיוחד בכל הקשור לזהות ומורשת יהודית. במסגרת פעילויות אלה הושם דגש על הנחלת זיכרון השואה והגבורה וחקר השואה, יציאת משלחת למסע שורשים בפולין, תוכנית שנתית למניעת אלימות ושימוש באלכוהול, נהיגה מונעת ועוד.
ארגון FIrst הוקם בשנת 1994 במטרה לחשוף את בני הנוער מכל העולם ליישומים טכנולוגיים מדעיים, לעודד את תחושת היצירה, לגלות את תחום ההנדסה ולבחור בו כמקצוע לעתיד. הארגון מקיים תחרות שנתית לבניית רובוטים גדולים הנדרשים לבצע מספר משימות המשתנות מדי שנה. כל בית הספר תיכון בעולם המשתתף בתחרות חייב לחבור לתעשייה שתספק תמיכה מקצועית ומהנדסים שילוו את התלמידים לאורך הפרויקט, יהוו מודל לחיקוי ומקור למוטיבציה מקצועית. חברות רבות בארץ ובעולם מתגייסות למשימה זו ומשתפות פעולה מתוך הכרה בחשיבות הנושא. כחלק משיתוף הפעולה בין בית הספר ליחידת האחזקה האווירית, החל משנת 2004 משתתף בית הספר בתחרות First ולוקחים בה חלק התלמידים ואנשי היחידה מתחומי ההנדסה והייצור אשר יחד בונים רובוט בפרק זמן של שישה שבועות בלבד. בית הספר ויא"א 22 זוכים להערכה רבה מארגון First ישראל בשל ייחודו של הקשר בין התלמידים והמנחים ביחידה, איכות הרובוטים שניבנו במהלך השנים וההישגים בתחרויות בישראל ומחוצה לה. שם קבוצת בית הספר הוא סינדרלה 1942.
הווה ועתיד
כיום בית הספר מונה 460 תלמידים בתיכון ועוד כ-50 תלמידים במכללה הטכנולוגית, מוכשרים (שלב 7) למקצועות חיל האוויר: מבנה מטוס, חשמל ציוד קרקע, מכונאות ציוד קרקע, מנועי סילון, מכונאי יסעור וחשמלאי יסעור. ביא"א 22 ובבסיס תל נוף רוכשים ניסיון מעשי ונחשפים לאופי העבודה בחיל.
מצוידים בידע טכנולוגי והכשרה מעשית עשירה, ולאחר שלקחו חלק בפעילות חינוכית ערכית ותרמו לקהילה - מגיעים בוגרי בית הספר לשירות בצה"ל בכלל ובחיל האוויר בפרט.
בבית הספר לאחר סיום כיתה יב, ניתן ללמוד שנתיים נוספות (יג יד) על מנת לאפשר לאנשי תל נוף לרכוש תואר מתקדם בחשמל ומכונות.
הוגו דרי
הוגו דֶרִי (במקור עד 1904 קליין, בהונגרית: Déry Hugó; סקסארד, 6 במאי 1887 – בודפשט, 26 במרץ 1949) היה שחקן, שחקן קולנוע, זמר אופרטה, סטנדאפיסט יהודי-הונגרי. אישיות בולטת בחיי הקברט, האופרטה והתיאטרון ההונגרי בין שתי מלחמות העולם.
ביוגרפיה
הוגו קליין נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף קליין, חייט אמן יליד פקש, ושל יוזפה שטראוס. הוא עבד כפקיד בנק עד מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן גויס ולחם במלחמה. לאחר שחרורו סיים את לימודיו בבית ספר למשחק והחל את הקריירה ב-1922 עם השחקן וזמר האופרה קלמן הורבאט שעם להקתו שיחק על במות תיאטראות בצ'כוסלובקיה.
הוא היה חבר בתיאטרון האופרטה של בודפשט מ-1945 ועד מותו. הופיע בתפקידים שונים בסרטים. מותו נגרם מניוון של הכליות. דרי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו הפרטיים
רעייתו הייתה קטלין פודור (בשם נעוריה קרולינה פישר, מרושוואשארהיי, 3 באוקטובר 1900 – בודפשט, 6 ביולי 1970) היה הלחשנית בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, לה נישא ב-10 בספטמבר 1924 בבודפשט.
חיוך
חיוך הוא הבעת פנים הנוצרת על ידי מתיחת שרירים, במיוחד אלה הנמצאים משני צידי הפה, אבל גם סביב העיניים. בין בני אדם חיוך הוא בדרך כלל ביטוי לשמחה, הנאה, או שעשוע, אך הוא יכול להיות גם ביטוי בלתי רצוני לחרדה, במקרים שכאלה החיוך נקרא עווית.
החיוך במחקר
קיימים ממצאים מחקריים המצביעים על כך שחיוך הוא תגובה נורמלית לגירויים מסוימים, המתרחשת ללא קשר לתרבות. תחושת שמחה גורמת בדרך כלל לחיוך. מחקרים רבים מצביעים על כך שחיוך הוא תגובה הטבועה באדם מעת לידתו (להבדיל מתגובה נלמדת) המופיעה אף בתינוקות עיוורים מלידה ואף נמצא כי עוברים מחייכים ברחם אימם. תינוקות מחייכים בימיהם הראשונים לחיים אף ללא כל גירוי סביבתי. בין החיות חשיפת שיניים, הדומה לעיתים לחיוך, היא בדרך כלל סימן לאיום, או להכנעה. לחלק מן האנשים, בעת חיוך, נוצרות גומות חן בצידי הלחיים, זאת בגלל השריר בלחיים, המתכווץ וגורם להופעתן.
חיוך אינו רק משנה את הבעת הפנים אלא יכול אף לגרום למוח לייצר אנדורפינים, המפחיתים תחושת כאב פיזי ונפשי ויוצרים תחושת רווחה.
חקר הפסיכולוגיה של החיוך הוא תחום מחקר מתפתח בעל השלכות בתחומים רבים. כך למשל, בתחום רפואת השיניים קיים עניין רב בשאלה: איזה מראה שיניים יפה יותר בחיוך בפה פתוח?
סוגי חיוכים
חוקרים הבחינו בין מספר סוגים שונים של חיוכים:
לארי ג'ונסון (שחקן פוטבול)
לורנס "לארי" ווקצ'ון ג'ונסון (באנגלית: Lawrence Waukechon Johnson; 28 במרץ 1909 – 3 בספטמבר 1972) היה שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
אליניב ברדה
אליניב פליקס ברדה (נולד ב-15 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום משמש כמאמנה של הפועל באר שבע בה בעבר שימש כקפטן ובמדיה זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל בשנת 2016. ברדה שיחק גם במכבי חיפה, הפועל תל אביב וראסינג גנק הבלגית, ולזכותו 12 שערים ב-38 הופעות במדי נבחרת ישראל.
קריירה
ברדה נולד ב-1981 בבאר שבע לחיים ויקטור ברדה, יליד תוניסיה, ולפלורה לבית נגר, ילידת ישראל ממוצא תוניסאי. ברדה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, ובעונת 1998/1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון, במשחק מול בית"ר באר שבע במסגרת הליגה השנייה. בשנת 2001 עלה ברדה עם הקבוצה לליגת העל. במהלך עונת 2002/2003 עבר ברדה לשחק במכבי חיפה. ברדה לא הצליח למצוא מקום קבוע בהרכב הקבוצה, עמה זכה בשתי אליפויות ובגביע הטוטו.
לקראת עונת 2005/2006 עבר ברדה לשחק בהפועל תל אביב. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך בניצחון 4–1 על בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו ואף כבש את השער הרביעי. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. בעונת 2006/2007 השתתף עם הקבוצה בשלב הבתים של גביע אופ"א, וכבש שער בניצחון 4–2 על פריז סן-ז'רמן בצרפת, שתרם להעפלת הקבוצה לשלב 32 האחרונות. בעונה זו הוסיף ברדה 10 שערי ליגה, מתוכם ארבעה במשחק אחד מול הכח עמידר רמת גן, וזכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע המדינה.
לקראת עונת חתם ברדה בקבוצת ראסינג גנק הבלגית. בעונה זו כבש 16 שערים, כולל שלושער ושני צמדים. לימים יתברר כי היה זה שיא שערים אישי עבורו לעונה בבלגיה. בעונתו השנייה במועדון עבר לשחק מאחורי החלוץ וכבש 5 שערים, להם הוסיף 9 בישולים, וזכה עם הקבוצה בגביע הבלגי. בעונתו השלישית במועדון כבש 7 שערים ובישל 8 שערים. בעונת כבש 14 שערי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלגית. בעונה שלאחר מכן כבש שער במוקדמות ליגת האלופות מול מכבי חיפה וסייע לקבוצתו להעפיל בפעם השנייה בתולדותיה, לשלב הבתים של המפעל. ב-26 בדצמבר 2011 הגיע ברדה ל-50 שערים בליגת העל הבלגית במדי גנק, לאחר שכבש שער בניצחון 4–2 נגד סרקל ברוז'. את עונתו החמישית במועדון סיים עם 9 שערים ו-7 בישולים. בעונת הוסיף 6 שערים ו-6 בישולים, וזכה עם הקבוצה בשנית בגביע הבלגי. ברדה ממוקם במקום החמישי בטבלת מבקיעי גנק בכל הזמנים.
ב-23 ביוני 2013 חזר ברדה לישראל וחתם לשלוש שנים בקבוצת נעוריו, הפועל באר שבע. בעונת 2013/2014 הבקיע שבעה שערי ליגה וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השני בטבלה. בעונת 2014/2015 הבקיע שמונה שערי ליגה, כולל שלושער בניצחון 3–2 על מכבי תל אביב, סיים עם הקבוצה במקום השלישי בטבלה והגיע עמה לגמר גביע המדינה, שם פתח בהרכב קבוצתו בתבוסה 2–6 למכבי תל אביב. בעונת 2015/2016 היה שותף לזכייתה של הפועל באר שבע באליפות המדינה השלישית בתולדותיה, והראשונה לאחר 40 שנה. בעונה זו כבש ברדה 14 שערים, היה לסגן מלך השערים של ליגת העל בצוותא עם ניקיטה רוקאביציה ושלומי אזולאי ונבחר לכדורגלן העונה בישראל. ב-3 בינואר 2017 זכה בתואר כדורגלן השנה בטקס פרס הספורט הישראלי לשנת 2016. בעונת 2016/2017 סבל ברדה מפציעה, וב-21 הופעות בליגה כבש חמישה שערים. בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות, וכן בתואר אלוף האלופים וגביע הטוטו.
ב-7 בנובמבר 2017, נפגע ברדה מכדור במהלך אימון והתמוטט, ונצרך להחייאה באמצעות דפיברילטור. ב-14 בינואר 2018, בעודו ממתין לתוצאות הבדיקות שעבר אשר ייקבעו אם יוכל לחזור לשחק, מונה ברדה זמנית לעוזר מאמן בקבוצה, ובתום העונה היה שותף לזכייה באליפות שלישית ברציפות. במחזור האחרון של העונה נכנס כמחליף בדקות הסיום בניצחון 6–1 על מכבי נתניה, לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. בסך הכל שיחק ברדה עשר עונות בהפועל באר שבע, והוא מדורג במקום החמישי בטבלת מלך השערים של המועדון בכל הזמנים, עם 53 שערי ליגה.
נבחרת ישראל
ב-24 במרץ 2007 ערך ברדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק מול נבחרת אנגליה במסגרת מוקדמות יורו 2008. ב-17 בנובמבר 2007 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–1 על נבחרת רוסיה. הקמפיין הבולט שלו היה מוקדמות מונדיאל 2010, בו הבקיע 6 שערים (כולל שלושער אחד). ברדה שיחק עם הנבחרת גם במוקדמות יורו 2012 וכבש שער אחד במהלך הקמפיין. במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 שותף ברדה בשלושה משחקים. במשחקי מוקדמות יורו 2016 שותף ברדה במשחק אחד, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-23 במרץ 2016, במשחק ידידות מול נבחרת קרואטיה. בסך הכל ערך 38 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 12 שערים.
ב-14 באוקטובר 2018, לאחר פרישתו ממשחק פעיל, נערך לכבודו של ברדה טקס הוקרה מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל, לפני משחקה של הנבחרת מול באצטדיון טרנר.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו מונה ברדה לתפקיד עוזר המאמן בהפועל באר שבע ובהמשך אף למנהלה המקצועי, וכן ליו"ר האקדמיה המשותפת עם אתלטיקו מדריד.
ב-1 במרץ 2022, עם פיטורי רוני לוי מאימון הפועל באר שבע, מונה ברדה למאמן זמני. הקבוצה סיימה את העונה במקום השני וזכתה בגביע המדינה.
ב-15 ביוני 2022, לקראת עונת 2022/2023 חתם על חוזה קבוע בקבוצה לשנתיים הבאות.
אביב פתרונות מתקדמים
אביב פתרונות מתקדמים בתוכנה בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית שהוקמה בשנת 1989 על ידי אבי בן דוד, העומד מאז בראש החברה. בשנות התשעים עסקה החברה בפיתוח מערכת מידע פיננסית, שהוטמעה בארגונים שונים במשק. בהמשך הורחבה המערכת והפכה לפתרון ERP ישראלי שנמכר למגוון של חברות.
בשנת 2001 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2010 נקנתה פעילות החברה על ידי בעל המניות העיקרי (אבי בן-דוד) ופעילות זו חזרה להיות במסגרת חברה פרטית, תחת השם "אביב פתרונות מתקדמים בתוכנה". השלד הבורסאי נרכש על ידי חברת "אפסווינג".
בשנת 2011 העסיקה החברה כ-60 עובדים, בהם מומחי פיתוח תוכנה, הטמעה, תמיכה טכנית ושירות לקוחות. החל משנת 2005 הורחבה הפעילות לתחום הניהול הקמעונאי, במטרה להעמיד פתרון ERP לרשתות קמעונאות תוך התמחות במגזרים ייחודיים (כגון: אופנה, הנעלה, תכשיטים, מוצרי תינוקות). בהמשך הוקמו חברות בנות, בהן אורגנו (העוסקת ביישום מוצרי מיקרוסופט), וחברת IT-LOG המתמחה בתחום התוכנה לעמילות מכס ושילוח בינלאומי.
לצורך יישום תוכנת ERP של החברה נמכרת חבילת הבסיס ללקוחות, תוך שנדרשים שירותים משלימים, בהם: שירותי יישום והטמעה, שירותי ניתוח מערכות ופיתוח תוכנה (לצורך התאמות תוכנה ייחודיות הנדרשות לארגונים השונים), שירותי תמיכה טכנית, התקנות, וכו'.
עבודת האל לשמה
עבודת האל לשמה הוא ביטוי יהודי-דתי המבדיל בין סוגים שונים של עבודת האל. כשאדם עובד את אלוהים בציפייה לשכר כלשהו, כלומר ביחס למה שאלוהים ייתן לו תמורת נאמנותו אליו, הריהו עובד שלא לשמה. אדם שעובד את האל ורואה בעבודה זאת תכלית בפני עצמה, הריהו עובד לשמה.
אביב פתרונות מתקדמים
במשך השנים התמחתה החברה במגזרים ייחודיים שלהם הותאמו מוצריה, בהם: מגזר הארגונים הציבוריים, מגזר רשתות החינוך, רשתות קמעונאיות בתחומי האופנה, הנעלה, תכשיטים ומוצרי תינוקות, חברות לוגיסטיקה, מטענים אוויריים, שירותי קרקע.
עבודת האל לשמה
היווצרות הרעיון
במהלך המאה ה-19 ראו מרבית הסוציולוגים את התפתחותה ההדרגתית של הדת המונותאיסטית כהשתלשלות מהפטישיזם דרך הפוליתאיזם אל המונותאיזם. לפי דעה זו, ראשיתן של הדתות נעוצה בפחדים הקיומיים של האדם, במשאלותיו ובפליאותיו ממראות תבל.
את אסונות הטבע ראה האדם כפעולה של האלים שכועסים על מעשיו. דבר זה נתן הסבר לתופעות והוליד אמונה כי מעשים מסוימים - כגון הקרבת קורבן - יכולים לרצות את האלים ולשכך את זעמם, ומעשים אחרים  - כגון תפילה - מסוגלים  לגרום לאלים להשפיע על האדם טובות גשמיות או רוחניות. לפי תפיסה זו, כל האמונות העתיקות הן אמונות שלא לשמן.