cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצאר (סרט)
תפילת הצאר
הצאר מתפלל בתאו ומבקש מהאל לעזור לו בעסקיו. בינתיים, פיליפ מגיע למוסקבה, ובדרך מציל את הילדה מאשה, הבורחת מקבוצת שומרים של האופריצ'נינה. לאחר קבלת פיליפ כשהוא מגיע, הצאר מזמין אותו להיות המטרופוליט של מוסקבה, אך פיליפ מסרב בתחילה. פיליפ פוגש את אחיינו, העוזב למלחמות ומפציר בו לברוח מהצאר, שכן הסובבים אותו אינם שורדים. הצאר חוזר לפיליפ, נותן למאשה אייקונין של מרים, אם ישו ומשכנע את פיליפ להפוך למטרופוליט של מוסקבה. פיליפ, שראה את הזוועות שמבצעים חיילי האופריצ'נינה, מפציר בצאר לגלות רחמים כלפי אויביו.
הצאר במלחמה
אחיינו של המטרופוליט פיליפ נלחם בקרב עקוב מדם נגד הפולנים והליטאים בפולוצק. מאשה, שברחה מהצאר מביאה את האייקונין. הגשר קורס מתחת לחיל הפרשים הליטאי. מושל פולוצק חוזר למוסקבה, אך מגיעות ידיעות כי הכוחות הליטאים והפולנים נסוגו לחלקה האחורי של העיר וכי המושל עצמו מסר לידיהם את העיירה. הצאר הזועם רוצה להוציא להורג את כל אנשי המושל. המטרופוליט פיליפ מגן עליהם, מה שמעורר גם את זעמו של הצאר. המושל נעצר, ומליוטה סקוראטוב, מראשי האופריצ'נינה, מקעקע את חזהו.
זעמו של הצאר
הצאר מצווה על פיליפ לשפוט את המושל, ובית המשפט מרשיע את אנשי המושל בבגידה במולדת. כשהבין שהנאשמים דוברים אמת, המטרופוליט פיליפ מסרב לחתום על צו המוות. בינתיים, הצאר מכין את הוצאתם להורג: הוא מעמיד אותם אחד על אחד מול דוב. לאחר שהרג שני מפקדים, הדוב תוקף את המושל. בשלב זה, מאשה רצה לזירה עם האייקונין ומנסה לעצור את הדוב. זה הורג את מאשה בכפתו. המטרופוליט פיליפ, מזועזע מהאכזריות חסרת ההיגיון של הצאר, רואה את חוסר התוחלת בניסיונות לשכנע את הצאר לוותר על האלימות, נכנס לזירה ומעלה את האייקונין. במהלך שירות בכנסייה, הוא מסרב לברך את הצאר, אשר מפשיט בזעם את המטרופוליט מדרגתו ומאלץ אותו לצפות בהוצאה להורג של אחיינו על הגרדום. הצאר מחליט לפרגן לפיליפ עצמו, אך שולח אותו לגלות במנזר, שם מתייחסים אליו כאל אסיר רגיל, כבול.
הכיף של הצאר
היינריך פון סטאדן בונה "מחנה עינויים", שמתוכנן לכנס את האנשים לפסטיבלים ולצפות בעינויים של אסירים. במהלך הבדיקה, ליצן הצאר ואסיאן מצטט את ספר ההתגלות, ומשווה את רעיית הצאר, מריה טמריוקובנה, לזונת בבל, שבגינה הצאר שורף אותו על המוקד. בינתיים, במנזר שלשלאותיו של פיליפ מתרופפות בפתאומיות, והוא מקבל מתנת ריפוי וראיית הנולד. הוא מזהיר את הארכיבישוף פימן שהם יואשמו במותו. פיליפ מעודד אותם לרוץ ולהציל את עצמם. עם זאת, אב המנזר, וכמעט כל הנזירים נשארים איתו. הצאר מגיע, אך פיליפ שוב מאשים אותו באלימות מחרידה ומסרב לברכו. בהוראת הצאר, סקורטוב חונק את פיליפ במו ידיו. למרות ההוראה למסור את גופתו של פיליפ, הנזירים קוברים את פיליפ בכנסיית עץ ונועלים אותה; השומרים שורפים את הכנסייה עם הנזירים בתוכה.
בסצנה אחרונה - הצאר מחכה לתחילת עינויו. למרות ההזמנה לטקס, אף אחד לא מגיע. "היכן אנשיי?" – שואל הצאר. ואז הוא מתפלל ואז שואל שוב - "היכן אנשיי?". אך הוא נותר לבדו.
Work (שיר של ריהאנה)
Work (בעברית: עֲבוֹדָה) הוא שיר של הזמרת הברבדית ריהאנה בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Anti. השיר יצא ב-27 בינואר 2016 כסינגל הראשון מתוך האלבום. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
בעקבות יציאתם של שלושה סינגלים ב-2015 – "FourFiveSeconds" (עם קניה וסט ופול מקרטני), "Bitch Better Have My Money" ו-"American Oxygen" – מגזין בילבורד הכריז כי ריהאנה מתכננת להוציא סינגל חדש ב-27 בינואר. "Work", שכולל בית של הראפר הקנדי דרייק, נכתב והופק על ידי PartyNextDoor ו-Boi-1da עם כתיבה נוספת של אלן ריטר, ר. תומאס, דרייק וריהאנה. השיר מסמן את שיתוף הפעולה השלישי בין ריהאנה ודרייק אחרי השירים "" מ-2010 ו-"Take Care" מ-2012.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם. ב-13 בפברואר 2016, דורג השיר לראשונה במקום ה-9 במצעד הבילבורד הוט 100. השיר הפך לשיר ה-27 של ריהאנה וה-15 של דרייק שמגיע לעשירייה הפותחת במצעד. הישג זה השווה את ריהאנה למריה קארי, ג'נט ג'קסון ואלטון ג'ון בתור האמן החמישי עם מספר השירים הרב ביותר בעשירייה הפותחת במצעד. הזמרת הצליחה להכניס 27 שירים לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 בפרק זמן של 10 שנים ושמונה חודשים בין השיר הראשון שלה, "Pon de Replay" ו-"Work", והפכה לאמן הסולו המהיר ביותר שהגיע להישג זה. השיר גם הפך לשיר ה-50 של ריהאנה שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100.
"Work" דורג במקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים האמריקאי כאשר מכר מעל ל-126,000 עותקים ביום אחד והפך לשיר ה-14 של ריהאנה שהגיע לפסגת המצעד. השיר זכה להצלחה בעיקר במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ בו הוא הגיע למקום הראשון, והפך לשיר ה-5 שלה שכבש את פסגת המצעד. בשבוע השני, מכר השיר 156,000 עותקים נוספים וקפץ למקום ה-7 בבילבורד הוט 100. בשבוע השלישי, קפץ השיר למקום ה-4 במצעד והפך לשיר ה-20 של ריהאנה שמגיע לחמישייה הפותחת, ובכך השוותה את שיאה לשיאם של מייקל ג'קסון וסטיבי וונדר בתור האמן החמישי עם מספר השירים הרב ביותר בחמישייה הפותחת במצעד. בשבוע הרביעי, הגיע השיר למקום הראשון במצעד, והפך לשיר ה-14 של ריהאנה שכובש את ראש המצעד. בכך עקפה ריהאנה את מייקל ג'קסון ברשימת האמנים עם מספר השירים הרב ביותר במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ומיקמה את עצמה במקום השלישי ברשימה, אחרי הביטלס (20) ומריה קארי (18). בנוסף, "Work" הפך לשיר השני של דרייק שמגיע למקום הראשון במצעד; הראשון הוא השיר "?What's My Name", שגם בו ריהאנה משתתפת.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר צולם על הגג של קניון Eagle Rock Plaza בלוס אנג'לס ב-9 בינואר 2016, ובמסעדת Real Jerk בטורונטו ב-5 בפברואר 2016. ריהאנה הכריזה בעמוד הטוויטר שלה כי הקליפ ייצא ב-22 בפברואר, אחרי שהעלתה טיזר ב-19 בפברואר ליוטיוב. הקליפ יצא ב-22 בפברואר ולו שתי גרסאות; הראשונה בוימה על ידי Director X, והגרסה השנייה בוימה על ידי טים ארם. הקליפ הגיע ללמעלה מ-12 מיליון צפיות תוך 24 שעות.
הופעות
ריהאנה הייתה אמורה להופיע עם השיר בטקס פרסי גראמי 2016, אך ביטלה את ההופעה ימים ספורים לפני הטקס עקב כאבי גרון. ריהאנה ביצעה את השיר "Consideration" עם הזמרת סיזה ואת "Work" עם דרייק לראשונה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2016 ב-24 בפברואר.
רמיקס
ב-9 בפברואר 2016, הוציא הראפר ASAP Ferg את גרסת הרמיקס שלו לשיר דרך האתר SoundCloud.
מיניות ויחסי מין במהלך ההיריון
הריון הוא תקופה של שינויים פסיכולוגיים, פיזיים והורמונליים אשר בשילוב עם השפעות תרבותיות, חברתיות, דתיות ורגשיות, משפיעים על מיניות האישה ועל פעילותה המינית.
שינויים אלו משפיעים על המיניות באופן אינדיבידואלי כאשר הדבר משתנה מאישה לאישה ולאורך שלבי ההיריון. באופן כללי, רוב הזוגות מדווחים על ירידה בפעילות המינית במהלך ההיריון בהשוואה לתקופות שלפניו ואחריו.
השינויים הפסיכולוגיים-השינויים הקשורים לפחדים וחרדות לשלום העובר הם השינויים המשמעותיים ביותר המשפיעים על מיניות האישה בהריון. כ-50% מהנשים שציינו כי תדירות יחסי המין פחתה בהריון ציינו כי הסיבה לכך היא חששן לשלום העובר, כאשר חלקן אף הביעו סלידה מוחלטת.
שינוי פסיכולוגי נוסף המשפיע על המיניות הוא השינוי בדימוי העצמי. נמצא קשר חזק בין החשק המיני לבין ה-BMI של האישה. חלק מהנשים חשות שהן מאבדות את גזרתן, וכתוצאה מכך הן עלולות להירתע מפעילות מינית בשל ההרגשה שהן אינן נחשקות. לעומתן ישנן נשים המעוניינות דווקא בפעילות מינית בתדירות גבוהה מהרגיל כחיזוק לכך שבני זוגן עדיין אוהבים אותן ונמשכים אליהן.
שינויים פיזיולוגיים
במהלך ההיריון השדיים גדלים והופכים לרגישים מאוד בתחילת ההיריון. בנוסף גוברת תחושת העייפות וקיימות בחילות, הקאות, צרבות וכאבי גב. תחושות אלה משפיעות על המיניות בכך שנשים שסובלות מבחינה פיזית החשק המיני שלהן נפגע. לעומתן בקרב נשים אשר מרגישות מצוין וחשות אושר מהריונן החשק המיני גובר.
שינויים הורמונליים
עקב העלייה ברמות ההורמונים קיימים מצבי רוח משתנים אצל האישה המשפיעים על החשק המיני כגון: אושר, עצב, כעס, חששות וכדומה, כאשר לכל אחד ממצבי הרוח השפעה על המיניות. נמצא כי גם בקרב הגברים חלים שינויים פסיכולוגיים המשפיעים על המיניות. הגבר מתמודד עם תשוקה לאישה בעלת גוף שונה ובנוסף חלק מהגברים, כמו הנשים, מתמודדים עם חששות, דאגות, חרדות, ולפעמים תחושת דיכאון לקראת המעבר להורות אשר משפיעים על החשק המיני שלהם בתקופה זו.
קיום יחסי מין והסכנה לעובר
עד לשנים האחרונות התשובה לשאלה האם קיום יחסי מין במהלך ההיריון מסכן את העובר התבססה על אינטואיציה, השקפת עולם וחינוך. בשנים האחרונות נושא זה נחקר בצורה מדעית מבוקרת. רוב החוקרים לא מצאו כל נזק בריאותי מקיום יחסי מין לאורך כל ההיריון, בתנאי שההיריון תקין ואין המלצה רפואית אחרת. העובר מוגן על ידי מי השפיר ושרירי הרחם והבטן ועל כן לא נשקפת לו סכנה. כמו כן נמצא כי לאורגזמה אין כל השפעה על העובר, על תחושותיו ועל התפתחותו.
קיום יחסי מין בהריון
בשל גדילת הבטן קיום יחסי המין נעשה מורכב מבחינה טכנית במהלך ההיריון. עם זאת קיימות דרכים לקיום יחסי מין וניתן למצוא חלופות הנוחות לאם ולעובר.קיימת שונות רבה בין שלושת שלישי ההיריון מבחינת המיניות והפעילות המינית.
השליש הראשון- שבועות 0–15
במהלך השליש הראשון נשים רבות מצהירות על ירידה משמעותית בחשק המיני בהשוואה לתקופה שלפני ההיריון ואחריו. הסיבות לכך הן בעיקר השינויים הפיזיים, הפסיכולוגיים וההורמונליים אשר באים לידי ביטוי במיוחד בשליש זה. נוסף, קיים מיתוס הקושר בין קיום יחסי מין בזמן ההיריון להפלות ובשל כך נשים חוששות יותר, בעיקר בשליש הראשון. במחקרים רבים נמצא כי אין קשר בין קיום יחסי מין לבין הפלה. ההפלות המוקדמות קשורות בדרך כלל לבעיות כרומוזומליות (גנטיות) או לבעיות אחרות בהתפתחות ההיריון.
השליש השני- שבוע 16–28
בשליש השני הסימפטומים האופייניים לשליש הראשון נעלמים, האישה יציבה יותר מבחינה רגשית, אנרגטית יותר ועדיין לא מרגישה מוגבלת פיזית. בשל כך לרוב הנשים החשק המיני חוזר לנורמה ורוב הזוגות מדווחים שתדירות יחסי המין חזרה להיות כפי שהייתה לפני ההיריון. בקרב חלק מהנשים החשק המיני אפילו גובר בתקופה זאת, בשל העלייה ברמת ההורמונים, הנרתיק הלח יותר והאזורים הארוגניים שנהנים מאספקת דם מוגברת שמעצימה את תחושת האורגזמה. בנוסף, הבטן עדיין לא גדולה מדי ולכן לא מפריעה לפעילות המינית.
השליש השלישי- שבוע 28–42
יש הסבורים כי קיום יחסי מין בשלב זה של ההיריון יכול לזרז לידה כיוון שנוזל הזרע מכיל פרוסגלנדין, הורמון הגורם להתכווצויות של הרחם. בנוסף לכך אורגזמה גם היא יכולה לגרום להתכווצויות של הרחם עם זאת במחקר שנערך נמצא כי יחסי המין אינם מזרזים לידה כיוון שריכוז הפרוסגלנדין בזרע שמגיע לנרתיק נמוך וההתכווצויות מהאורגזמה חלשות יחסית
תנוחות מומלצות לקיום יחסי מין בהריון
כל התנוחות מתאימות בתנאי שהן נוחות ואין תחושת לחץ או כאב. כאשר הבטן גדלה שכיבה על הגב אינה נוחה וחדירה עמוקה מכאיבה. קיימות מספר תנוחות אפשריות אחרות:
מין אוראלי בהריון
מין אוראלי אפשרי בהריון. עם זאת יש להיזהר מנשיפת אוויר לתוך הנרתיק עקב חשש מגרימת תסחיף, מפני שכלי הדם באגן מורחבים במהלך ההיריון ועל כן הנשיפה עלולה לגרום לפציעה ואפילו למוות. בנוסף אם לבן הזוג יש הרפס בשפתיים מין אוראלי אינו מומלץ כיוון שהוא עלול להדביק את האישה ולגרום להופעת הרפס פעיל בנרתיק.
מין אנאלי בהריון
מין אנאלי פחות מומלץ בהריון כיוון שהוא עלול לגרום לפיזור חיידקים מהרקטום לנרתיק. בנוסף לכך הוא עלול להיות לא נעים אם האישה סובלת מטחורים, דבר השכיח יותר במהלך הריון.
הריון בסיכון מוגבר
ישנם מספר מצבים בהם קיום יחסי מין עלול לסכן את העובר:
במקרים אלו מומלץ להיוועץ ברופא לפני קיום יחסי המין וייתכן כי ההמלצה תהיה להימנע מקיום יחסי המין
פרידייש היידו
פרידייש היידו (במקור וייסהאוז, בהונגרית: Hajdu Frigyes; בלקאן, 6 באוגוסט 1873 – גיולה, 29 ביוני 1944) היה סופר, חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט) יהודי-הונגרי, מתרגם ספרותי, מבקר ספרות, אחד המנהיגים האינטלקטואלים של היהודים בעלי התרבות ההונגרית בטרנסילבניה.
ביוגרפיה
לאחר מלחמת העולם הראשונה לקח חלק פעיל בעבודתו של הארגון האזרחי שהוקם בטמשוואר ב-1920, אשר ראה בתפקידו "להבטיח חירויות, לתקן חיסרונות משפטיים, הפרה או קיצור של זכות משפטית ולהגיב על עוולות". הוא תמך בהקמת הסניף המקומי של המפלגה ההונגרית הלאומית וקיבל תפקידים בהנהגתה מ-1922. היידו נשא נאום בטקס הפתיחה של "הבית ההונגרי" (Magyar Ház - 1930), ארגן סדרה של הרצאות סוציולוגיות בחסות ה-Institutul Social Banat–Crişana, שנוסד ב-1932, והציג במועדון את "אנדרה אדי והנשים". תרגומיו לשירת הורטיוס, יובנאליס, ניקולאוס לנאו, אוטו אריך הארטלבן וריכרד דהמל פורסמו כבר בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה ואחרי 1919 על ידי ה"טמשוואר הירלאפ" ו"עיתון התיאטרון" (Szinházi Újság), ואחר כך ב"ארד סזון" (1920). רבים מהמחקרים ההיסטוריים והספרותיים שלו פורסמו גם בעיתונים יומיים. הוא שרד בחלק משואת יהודי הונגריה, אך ב-29 ביוני 1944 שם קץ לחייו בבית החולים בדיולה. קברו נמצא בבית הקברות היהודי בדיולה.
זורואסטריות
זורואסטריות, המכונה גם זורואסטריאניזם, אמגושיות, מזדאיזם או דת זרתוסטרא, היא דת פרסית עתיקה שנוסדה, ככל הנראה, בתחילת האלף הראשון לפנה"ס במרכז אסיה על ידי זרתוסטרה. קהילות מאמינים של דת זו קיימות היום בעיקר באיראן ובהודו ומונות יחד כמה מאות אלפי בני-אדם.
הזורואסטריות הייתה הדת הרשמית והמרכזית באימפריה הפרסית על גלגוליה השונים, מהמאה ה-7 לפנה"ס ועד הכיבוש הערבי-מוסלמי במאה ה-7 לספירה. יש הטוענים כי היא השפיעה על התגבשותה של הדת היהודית וממנה גם על דתות מונותאיסטיות אחרות.
עקרונות הדת
כל הטוב בעולמנו נברא על ידי האל הראשי, אַהוּרַה-מַזְדָא (תרגום מילולי – האדון חוכמה), הנקרא בפרסית תיכונה אוֹהְרמַזד. לפני זרתושטרה, הייתה משמעות המילה אהורה "שֵׁד". זרתושטרה הפך את תפקידי הטובים והרעים בעולם האלים, כך ש-דַאיוַה (בסנסקריט देव), המילה המשמשת בלשונות הודו לאֵל, הפכה בדת הזורואסטרית לשֵׁד (דִיוְ, באווסטית 𐬛𐬀𐬉𐬎𐬎𐬀).
כל הרע נברא על ידי הישות הרעה, אַנְגרַה-מַניוּ, הנקרא בפרסית תיכונה אַהְרֵימַן. בממד הרוחני הטוב והרע הם נפרדים. לכן עיקרון נוסף של הדת הזורואסטרית הוא הבחנה בין המימד הגשמי (פרסית תיכונית גֵיתִיג) למימד הרוחני (מֵינוֹג).
הדת הזורואסטרית שימרה את קיום האלים האיראניים, אך הגבילה אותם היררכיה מסובכת של "אלמותיים" ו"נערצים", שכעת היו תחת שליטתו של אהורה מאזדה או של אהרימן, מכיוון שכל היקום היה חלק מהטוב או הרע.
האור והאש נבראו על ידי אהורה-מזדא, ולכן הם מסמלים את הטוב. היעדר אור, כלומר חושך, מסמל את הרע. לפיכך האש היא מרכיב חשוב בפולחן הזורואסטרי, ולכן הזורואסטרים נקראים בטעות "עובדי אש".
תפילה ומנהגים
מדורת אש ניצבת במרכז המקדשים הזורואסטריים, והמתפללים פונים אליה בזמן התפילה. נהוגות חמש תפילות בכל יום. התפילות כוללות מזמורים מה"גאת'ות" (מזמורים שחיבר זרתוסטרא, ראו להלן), וכן התרה וקשירה של שרוך הקשור תמיד סביב מותניו של המאמין ומחובר לחולצתו. טקסי טהרה מתקיימים לפני התפילה, והם כוללים רחצת הגוף. לכלוך נחשב קשור ברוע ולכן קיימת הקפדה יתרה על ניקיון בזורואסטריות. כיוון שאש ואור נחשבים כביטוי לטוב, לא מקובל לכבות נר, אלא להמתין לדעיכתו מאליו. בעת הדלקת אש מקובל לומר תפילה. נהוג ללכת עם כיסוי ראש כל הזמן.
דיני טומאה וטהרה
מכיוון שהטוב והרע נמצאים במלחמה מתמדת, חשוב מאוד לשמור על טהרה. הזורואסטרים מפורסמים בדיני הנידה ובדיני טומאת המת שלהם.
על פי הזורואסטריות, הווסת היא המצאה של אהרימן, הישות הרעה. היא נבראה על מנת להחליש את הנשים כדי שלא יילחמו ברוע. בזמן הווסת, האישה נתונה לשליטתו של אהרימן ולכן היא טמאה. נידות היו סגורות בבקתה נפרדת או בחדר נפרד, ללא חלונות כדי שמבטן לא יטמא את השמש, הירח והכוכבים. אסור היה להן ללבוש את בגדיהן הרגילים אלא רק תכריכים. כדי שלא יהיו חזקות בזמן זה, היה עליהן לאכול מעט מאוד, בכפפות, מצלחת מתכת (שאינה יסוד מקודש). את השיירים היו משמידים. יומיים לאחר תום הווסת, או תשעה ימים לאחר הופעתה, היה על האישה להיטהר באמצעות טבילה ב"גוֹ-מֶז" – שתן של פר שעמד חצי שנה בשמש לשם טיהור.
את המתים לא ניתן לקבור באדמה, שהיא אחת מיסודות העולם המקודשים, וכן לא לשרוף באש או להשליך לנהר, שגם הם יסודות מקודשים בדת. מחמת כך גוויית האדם המת נלקחת למבנה חסר גג בשם דַחְ'מָה, ועוף השמיים אוכל את בשר המת. העצמות שנותרו מטוהרות באור השמש כחצי שנה, ולאחר מכן מותר לקבור אותן. מנהגי טומאת המת של הדת הזורואסטרית הקנו לה שם של דת אקולוגית. כיום מותר לשרוף את המת בחשמל, שאינו יסוד מקודש בדת הזורואסטרית.
חגים ומועדים
לוח השנה הזורואסטרי הוא לוח שנה שמשי. גרסה של לוח השנה הזה עדיין מקובלת באופן רשמי באיראן. גרסה זו משמשת גם בסיס לכתיבת הורוסקופים באסטרולוגיה המודרנית. קיימות שתי גרסאות נוספות של לוח השנה המשמשות אחדות מהקהילות הזורואסטריות. על-פי הלוח הנהוג היום באיראן, מתחילה השנה בשנייה המדויקת של ההשתוות האביבית (20 או 21 במרץ על-פי הלוח הגריגוריאני). יום זה מכונה "נוֹ-רוּז" ("יום חדש", בפרסית: نوروز), והוא פותח את חגיגות השנה החדשה, הנהוגות היום באיראן גם בקרב מוסלמים. חגים נוספים הם צ'רבאשה סורי, הנחוג ביום רביעי שלפני הנורוז, ליל היולידה הנחוג בלילה הארוך של השנה וחג הסנדה.
האווסטה והגאת'ות
הספר הקדוש לזורואסטרים הוא האווסטה (בפרסית: اوستا), הכוללת בעיקר מזמורים ותפילות בשפה המכונה "אווסטית" - שפה איראנית עתיקה אשר אינה מוכרת משום מקור אחר. 17 מהמזמורים, שנכתבו בידי זרתוסטרא עצמו, מכונים גאת'ות (בפרסית: گات‌ها; ביחיד: גאת'ה, אווסטית gāθa "מזמור"). מחבריהם של יתר המזמורים אינם ידועים. במשך דורות רבים נמסרה האווסטה בעל-פה. גם בתקופה שבה השפה הפרסית כבר נכתבה, העלאת האווסטה על הכתב נחשבה חילול קודש משום שכך מעבירים אותה מהממד הרוחני לממד הגשמי, שבו טוב ורע יכולים להתערבב. בתקופת האימפריה הסאסאנית הועלתה האווסטה על הכתב באלפבית שהומצא במיוחד למטרה זו. ההצדקה לכך הייתה מלחמות וכיבושים רבים שסיכנו את העברתה של האווסטה בעל פה. האווסטה הסאסאנית כללה 24 כרכים, וחלקים ממנה אף תורגמו לפהלווי (הניב הזורואסטרי של פרסית אמצעית ששימש שפת הממלכה הרשמית באותה תקופה) בצד הטקסט המקורי. רוב האווסטה הסאסאנית אבדה במהלך הדורות, כך שהאווסטה המודרנית כוללת רק קטעים מעטים ממנה. כתב היד העתיק ביותר של האווסטה המודרנית הוא משנת 1323.
הספרות המשנית וספרות הזנד
ספרות משנית זורואסטרית רבה נכתבה בלשון הפהלווית, הניב הזורואסטרי של הפרסית התיכונה, בתקופת האימפריה הסאסאנית. בהם הדינקרד "מעשי הדת", "בונדהישן" ו"ריוויאת". הראשון הוא סדרה של תשעה ספרים אשר נכתבו ככל הנראה במאה התשיעית, וכונו על ידי חוקרים בשם "אנציקלופדיה מזדאית". המונח זנד תורגם לעברית "פרשנות". ספרות הזנד היא ספרות פרשנית לאווסטא בעיקרה, הכתובה בפהלווי. בין הדיונים בספרות זו ניתן למצוא פירושים אודות דרך לימוד הכתבים הדתיים ועריכת הטקסים הדתיים הזורואסטריים.
ברוב כתבי הזנד ניתן למצוא תרגום מילולי למדי של הטקסט האווסטי ולאחר מכן (לעיתים אף בתוך התרגום) פירושים וביאורים למונחים שונים ופרשנויות, לעיתים תוך הבאת יותר מדיעה אחת או מקור אחד (פעמים רבות מובאת דעה נוספת תוך ציון הנוסחה "יש האומרים כך:...", ולעיתים תוך ציון הסמכות עצמה).
הטענות על השפעת הזורואסטריות על היהדות
הדת הזורואסטרית הייתה דת מרכזית ונפוצה בתקופת התגבשותה של היהדות. יש הסוברים כי מוטיבים מן הדת הזורואסטרית כמו דיני טהרה, כיסוי ראש, וגם אמונות שונות על תחייתו העתידית של הגוף, על מאבק נצחי בין כוח טוב לכוח רע, על יום הדין, ועל חיי נצח השפיעו על התגבשות מאפייני היהדות וממנה גם על הדתות המונותאיסטיות שבאו אחריה, הנצרות והאסלאם.
יש טענה שהיו אלה גולים מבבל שהייתה תחת שליטת האימפריה הפרסית שגיבשו כמה מעקרונות הדת היהודית העיקריים בימי עזרא ונחמיה. ביהדות אפשר למצוא הדים גם לפולמוס עם הזורואסטריות. אחד הפולמוסים האלה מופיע בספר ישעיהו: "כֹה אָמַר ה' לִמְשִיחוֹ לְכוֹרֶשׁ (...) כִי-אֶפֶס בִלְעָדָי אֲנִי ה' וְאֵין עוֹד. יוֹצֵר אוֹר וּבוֹרֵא חֹשֶךְ עֹשֶׂה שָלוֹם וּבוֹרֵא רָע אֲנִי ה' עֹשֶׂה כָל אֵלֶה."
מנהג דומה ליהודים ולזורואסטרים הוא לבישת גופייה בעלת גדילים מתחת לחולצה. אצל היהודים מדובר על טלית קטן וציציות, אצל זורואסטרים הפתיל הקדוש נקרא קאסטי.
הדת הזורואסטרית נודעה בתלמוד היהודי, שם נזכרים אהורה-מזדה כ"אהורמיז", ואהרימן כ"הורמיז", או כ"הורמיז" וכ"הורמין". הכהנים הזורואסטריים מכונים בתלמוד 'חַבָּרִים'. ולפי חלק מהפרשנויות, כוונת התלמוד ל"שעת הסכנה" שבגינה התירו להדליק את נרות חנוכה על השולחן במקום בפתח הבית, היא מפני חג ה"סדה" הזורואסטרי החל בתקופת חנוכה.
הזורואסטריות כדת מונותאיסטית
יש הרואים בזורואסטריות דת מונותאיסטית, אולם יש מחלוקת על ההשקפה הזאת. המוסלמים שכבשו את פרס ראו את הזורואסטרים כחלק מ"עם הספר" (أهل الكتاب), אלא שלא עשו כן מפני שלא היו פאגאנים אלא מפני שיש בידם ספר המכיל את הכרזת האל שלהם. המחקר האירופי המודרני של הזורואסטריות, מראשית המאה ה-18 ואילך, ניסה תחילה להראות כי זורואסטר היה נביא מונותאיסט שרעיונותיו עוותו וסולפו במשך הזמן, אולם דעה זו אינה מקובלת עוד, ורוב החוקרים דווקא מצביעים על המשכיות והתמדה של הרעיונות והמנהגים הזורואסטרים לאורך הדורות.
הבחירות לנשיאות ישראל (1968)
שזר התמודד שוב על הכהונה, ונגדו לא התייצב כל מועמד נוסף. לפיכך, ניתנה לחברי הכנסת האפשרות להצביע בעד בחירתו, או נגדה.
תוצאות הבחירות
שזר נבחר ללא מתנגדים, והושבע לכהונתו השנייה.
יוזף קרליבך שולה (JCS)
היסטוריה
לאחר שכבר היו בהמבורג בתי ספר יהודיים קטנים יותר, נוסד ב-1805 בית הספר "תלמוד תורה" כבית הספר היהודי למהדרין הראשון בהמבורג. השיעורים היו ללא תשלום. בית הספר סיפק בחינם ביגוד ומזון לתלמידיו. מ-1821 עד 1849 היה המנהל אייזק ברנייס, שעשה רפורמה יסודית בבית הספר והנהיג גם מקצועות חילוניים. מאז, גם גרמנית, גאוגרפיה והיסטוריה של הטבע היו בתוכנית הלימודים. במהלך המאה ה-19 בית הספר התמקם ברחוב גרינדלהוף ושם הוא נמצא עד היום.
סגירת כל בתי הספר היהודיים בגרמניה ב-30 ביוני 1942 משמעה גם את סיום בית הספר תלמוד תורה. רוב 28 המורים ולאחרונה 343 תלמידים שלמדו בבית הספר או לימדו בו בשנת 1942 גורשו ונפלו קורבן לשואה. רק 76 תלמידים ושלושה מורים שרדו.
אמא עם ילד
אמא עם ילד הוא קובץ שירים מאת דליה רביקוביץ. הספר פורסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1992, וכולל עשרים וחמישה שירים שבהם מובעת בה-בעת נימה אישית ומחאה פוליטית. היסוד הקושר את הפוליטי עם אישי בשירים, כפי שנרמז גם מהכותרת, הוא האמהוּת. כך, לדברי רפי וייכרט, "האֵם שבמשוררת והמשוררת שבאם מבינות את ההיסטוריה באמצעות האמהוּת, וזה מעניק לגיטימציה למחאה אנושית בקול וברגש אינטימיים יותר".
בשנת 1978 ילדה רביקוביץ את בנה, עידו. חוויית האימהות הביאה לשינוי בשירתה והובילה להתהוותו של קול אשר מבקש לבטא את כאבן של אימהות בכלל. בהקשר זה, נוקטת רביקוביץ עמדה פציפיסטית ואנטי-מלחמתית. וכאמא עם ילד היא מערערת על זכותו של אדם באשר הוא להמית ילד (ברחם אמו), תהיה השתייכותו הפוליטית, הלאומית, המדינית או הצבאית אשר תהיה. היא יוצאת נגד הכיבוש ונגד העוולות הנגרמות לחסרי ישע. מדובר בעמדה אנושית הומניסטית אשר מזדהה עם החלש והסובל, באשר הוא.
מחאה פוליטית
שירתה הפוליטית של דליה רביקוביץ מבקשת להבין ולפרש את ההתרחשות מנקודת מבטו של הקורבן. מבטה של הדוברת הוא מבט שמזדהה עם הסבל וחווה אותו כאילו היה שלו. ההקשבה לסבל של הזולת אינה מנותקת מן הסבל האישי, כך שהבעיה הציבורית היא גם אישית. הדוברת בשיריה איננה נוכחת פיזית באירועים, אלא מודעת לעצם התרחשותם ומכירה בכך שמרגע ההיחשפות לעוולה כבר אין אפשרות לשתוק ולהתחמק. בכך, מתייחסת רביקוביץ לעדות כאל פעולה ביקורתית שיש בה אחריות ושהתעלמות ממנה, פירושה שיתוף פעולה ואשמה. על אף שקיימת הבחנה בין החווה את הסבל לעד, התבוננותה של רביקוביץ אינה יוצרת חיץ בין עולמה שלה לבין העולם שמחוצה לו, כך ש"העיניים שמופנות פנימה, העיניים שמופנות החוצה והעיניים המכוננות את הכתיבה – הן אותן עיניים", כדברי אילנה סובל.
בשירת המחאה שלה חושפת רביקוביץ את המנגנונים החברתיים שמאפשרים את ביצוע העוולות ומערערת על הנראטיב הפוליטי המנחם, זה שבמסגרתו האלימות נתפסת כרע במיעוטו או כהכרח המוצדק בשל איום ממשי, לכאורה. רביקוביץ עושה זאת באמצעות התבוננות בגוף, בפרטי ובסבל החד-פעמי. בשירתה, מנכיחה רביקוביץ את הגוף, מחזירה לנפגע את מקומו בעולם כסובייקט אוטונומי ובכך היא מערערת את המערך שמאפשר בה-בעת להפעיל אלימות ולהתכחש לה. חשיפת העוול והמנגנונים שמייצרים אותו, בהכרח מחייבת פרידה מהחפות-מפשע המדומיינת. הרוע והסבל אינם נתפסים אצל רביקוביץ כאימננטיים לעולם, אלא תוצר של פעולות אנושיות, שניתן היה למנוע אותן.
דוגמאות ברורות לכך ניתנות בשירים הבאים בקובץ: "אמא מתהלכת", "הסיפור על הערבי שמת בשריפה" ו"שיר ערש". השיר "אמא מתהלכת" עוסק בהריגתו של תינוק פלסטיני בעודו בבטן אמו ומתואר בו רצף של פעולות ורגשות הקשורים בלידה ובימי חייו הראשונים של כל ילד. הדוברת מתארת את לידת הילד המת, לידה שאין לה אפשרות להתקיים, באמצעות שלילה חוזרת: "[...] והוא בידיו לא ינופף / והוא לא יצרח צריחה ראשונה / ולא יטפחו לו על אחוריו / ולא יזלפו טיפות לעיניו / ולא יחתלו אותו לאחר רחיצת הגוף. / הוא לא יהיה כמו ילד חי". דרך המחשתם של פרטי החיים היומיומיים שנגזלו מן התינוק ומאמו, מנסה הדוברת לזעזע את הקוראים, זעזוע שמתגבר עוד יותר בסופו של השיר, כשמתוודעים למותו הידוע מראש של התינוק. הידיעה על מות התינוק בסיום השיר מובאת באופן שבו מנסחת אותו "ישראל הרשמית" אשר מבקשת להסוות את האלימות שהובילה אל מותו. הצירוף השגור "בנסיבות פוליטיות ביטחוניות" מדגיש את העוול שבאי ההכרה באובדן הטראגי וממחיש אף יותר את האטימות של מכבסת המילים הלאקונית הזו, המשמשת את "שירותי הביטחון". צירוף זה מסמן אותם כאחראים למעשה ההרג ולהתכחשות לו.
במוקד השיר "הסיפור על הערבי שמת בשריפה" עומד ניסיונה של הדוברת לרחף בגובה נמוך מעל ההתרחשות ולחדור אל הצריף הבוער ואל גופו ונשמתו של הפועל במטרה לשרטט את דיוקנו המתכלה, לתעד את זוועת מותו באופן שלא יהיה ניתן להשכיח אותה. בשיר זה מתוארת שעתו האחרונה של גבר שנשרף למוות. האש מקלפת את בגדיו, אוכלת את שערו, אוחזת בבשרו, נוטלת ממנו את דעתו, את עתידו ועברו, את זכר משפחתו ומותירה ממנו רק דבר אחד: מערכת עצבים בוערת. "[...] מאכלת האש בבשר / שִתקה את תחושת העתיד / ואת זכרונות משפחתו / כבר לא היה לו קשר לילדותו / והוא צרח בלי בלמים שכליים / ואיבד את הקשר עם כל משפחתו / והוא לא ביקש נקמה, תשועה, לראות את השחר הבא / הוא רק רצה להפסיק לבעור / אבל גופו שלו פרנס את הבערה". רביקוביץ מציינת הקשר חשוב אחד לסבלו של הגיבור בשיר, הזיהוי שלו כערבי בכותרת, ובכך מדגישה כי לסבל ישנו רקע מוסרי וכי ייסוריו ומותו של הערבי הם מעשה ידי אדם, מעשה ידינו, וכי ניתן היה למנוע אותם. מעבר לסבל הטהור שמתואר כאן בשיר, שהמוצא היחיד ממנו הוא מוות, יש כאן הטחת אשמה וזעם, שכּן, כדברי אלי הירש, "החובה להציל את האיש מן הלהבות עדיין תלויה ועומדת מעל ראשינו".
גם ב"שיר ערש" מתוארת סיטואציה אינטימית שבה אמא וסבתא מרדימות ילד קטן. שיר הערש שהן שרות לו מתגלה במהלך הקריאה כשיר התעוררות אשר מטרתו להשביע את הילד לזכור את הקורבנות הפלסטינים של הכיבוש, בהם גם אביו ואחיו. "ישירו אמא וסבתא / זֶמר עתיק ונוגה / במתחם האפל בג'יבליה / ישבו אחוזים זה בזה / אבא שבור ויורק דם ריאה / ובנו בן חמש-עשרה, / כורך את גופו כחישוק סביב / לגוף המעוך – שארית אביו". רביקוביץ מציבה בחזית שיר המחאה את הקִּרבה האינטימית בין הדוברת לבין הקורבן ובין הקורבן לבין סביבתו. יש כאן בחירה פואטית ופוליטית לרחף קרוב להתרחשויות, להבחין בפרטים ולתעד אותם, לזהות את הדמיון בינה לבין הקורבנות. האפשרות לדמיין את הסיטואציה האינטימית, השגרתית והמוכרת בחיי הקורבנות, כמו למשל השכבת ילד לישון, היא הבסיס שממנו עולה החובה המוסרית לתעד ולזכור את העוול הפוליטי, כפי שמצביעה דנה אולמרט.
התקבלות
ישנם מבקרים שבחרו להתייחס לקובץ שירים זה מפרספקטיבות נוספות, בהן זו הפמיניסטית. אלה גרסו כי כבר בכותרת "אמא עם ילד" ניתן לזהות שרביקוביץ מוותרת על הדיבור התת-תקני (אשר מגולם בבנייה מחדש של מיתוסים שנוצרו במשך אלפי שנים מתוך הניסיון הגברי ועל ידו, והפיכתם לניסיון נשי קולקטיבי חלופי, שלא הובע), אותו קול ספציפי שמבקש להשמיע את ההיסטוריה המושתקת שלו. לשיטתם הכותרת שניתנה לקובץ היא הצהרה פואטית, שכן ה"ילד" מייצג את המרחב התקני והזמן התקני וכדי לדבר כ"אמא עם ילד" ולכונן רצף סימביוטי, שבו הילד יבין אותה, עליה לדבר במידה רבה את שפתו, כלומר לציית לכללים של הסדר הסימבולי אשר נשלט על ידי חוק האב. בניסוחה של תמר משמר: "לדבר שוב בשפה הקרובה לזו של פרומתאוס (ולא של פרומתיאה, המצמצמת אותו לדייג יווני) הכבול אל סלע ההיסטוריה - הידועה, הכתובה והמדוברת".
השיר "רִנה סלוין" מהווה דוגמה מובהקת לוויתור הנ"ל. רִנה סלוין אומנם רוצה לחולל גדולות ויש לה תקווה לקום ולעשות זאת, אך כמו מיכל אשת דוד, רק צופה מן החלון ובזה בלבה. היא עייפה מפירוק ובנייה מחדש של המיתוסים הישנים ובסופו של דבר, היא מקבלת הן את מיכל אשת דוד והן את דבורה הנביאה ומרים אחות משה כפי שהן מופיעות בסיפורים שסיפרו לה בילדותה. "[...] יש לה תקווה פראית / לקום מן המיטה / ולחולל גדולות / או סתם / לקום ולחולל / כמו דבורה הנביאה / וכמו מרים אחות משה, / אך כמו מיכל אשת דוד / היא רק צופה מן החלון / וּבָזָה בְּלִבָּהּ". ויתור זה יוצר מבוכה ובלבול בלשון השיר של רביקוביץ ומרדד אותה. כמו כן, נטען כי בחלק גדול משירי הקובץ ישנו שימוש לא ביקורתי בקונבנציות לשוניות. כך למשל, בשיר "אבל היה לה בן", במקום להגביר את ההיבט המכני שבפעולות היומיומיות שמבצעת האם בניגוד לחוסר היכולת שלה להסתגל אל מות הבן, מה שהיה אמור להקנות נופך טראגי ומימד של זוועה לשיר, רביקוביץ משתמשת בקונבנציות לשוניות (כגון: משהו שהתחיל בחורף, מבשיל בסוף האביב), שאינן מאפשרות למתח המהותי הזה להתקיים. זאת, משום שהוא קיים גם כך בקונבנציה הלשונית (הבן מת ועל כן, לא יאכל את ארוחת הצהריים שעל השולחן).
עם זאת, בקובץ ישנם שרידים לשפה התמציתית שאפיינה את רביקוביץ קודם לכן, אותו דיבור תת-תקני אשר חושף את מנגנוני השפה התקנית ומבצע מהלך פואטי וביקורתי, כפי שמצביעה תמר משמר. כך למשל, ישנה אלוזיה לסיפור המקראי של עקדת יצחק בשיר "הסיפור על הערבי שמת בשריפה", שבו הוא "כמו עקוד וקשור"; וכותרת השיר "אבל היה לה בן", שמתכתבת הן עם שירה הידוע של רחל המשוררת, "עקרה" ("בן לו היה לי" - שיר הכיסופים לילד, שהפך למעין שיר פולחן בתרבות הישראלית) והן עם דמותה של רחל המקראית (אשר אמרה ליעקב: "הבה לי בנים ואם אין, מתה אנוכי").
ברשימת ביקורת נוספת על קובץ שירים זה נטען כי ישנה נימה של ייאוש השזורה בשיריו ובהתאם לכך, המילים, שלכאורה ניתן היה להטעין אותן בהקשרים רגשיים ופוליטיים, מעוקרות במכוון על ידי הדוברת, שבוחרת להשאירן כפי שהן. בניגוד לשיריה המוקדמים של רביקוביץ, אין כאן שחזור ובנייה של חוויות שניזוקו, אלא תיאור ותיעוד תחושות בסיסיות של מחסור. יואב רינון טען כך, בכותבו: "והנה, למרבה הפליאה, אותה אכזבה בסיסית מן העולם, והייאוש הלא נמנע הנובע ממנה, אינם מתבנתים את האמירה המסכמת של הספר, אלא משמשים מסד שעליו בונה הדוברת את יחסיה הרגשיים והמוסריים עם המציאות".
דוגמה טובה לכך ניתן לראות בשיר "שוכבת על המים". השיר מתייחס ל"עיר ים תיכונית מסריחה", אולם בתוך הצחנה והלכלוך רואה הדוברת גם את היופי. אין כאן ניסיון להסוות את הכיעור והקושי שבמציאות באמצעות דימויים. נהפוך הוא, "העליבות דבקה ביופי ('לבושה סחבות עם רקמה') והריקבון פושה בתוך פאר-העבר של המתים ('כתליה שיש איטלקי עם חול ים מתפורר')", כפי שמצביע יואב רינון. כלומר, על אף המודעות המתמדת לקיומו של המכוער, ואף על פי שאין פיצוי של ממש על קיומו, רביקוביץ מסיימת את השיר בהצהרת אהבה: "עיר ים תיכונית מזוהמת / איך נפשי נקשרה בנפשה / בגלל משך החיים, / בגלל משך החיים". יש כאן אפוא אמירה מורכבת של רביקוביץ הנמסרת דווקא באמצעות הרדדת הלשון. הדוברת מצליחה לחוש באופן חיובי את עומק הקשר אל המציאות שבה היא חיה, אולם אין זה נובע מיכולתה לייפות את אותה מציאות אפורה ומזוהמת, או מיכולתה לברוח אל עולם בטוח של חלומות פרטיים. מדובר בהשלמה מפויסת עם המציאות, עקומה ועלובה ככל שתהיה. הזוהמה היא אכן חלק בלתי נפרד מן היש, ואהבתה של המשוררת מצביעה על יכולתה להכיל גם את ההיבט הזה.
יהודה שושני
יהודה שושני (נולד בשנת 1959) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד חטיבה וכמפקד מתקן אדם.
שושני נשוי ואב לשתיים ולו תואר ראשון במדעי המחשב ואלקטרוניקה ותואר שני במדע המדינה.
שירות צבאי
שושני גדל בנהריה ולמד בכדורי. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1977 שובץ שושני בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק), ונפצע במהלך מבצע מוביל, פשיטה על יעדי מחבלים בדרום לבנון. לאחר מכן לחם במלחמת לבנון הראשונה ונפצע בשנית. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד ובהם פיקוד על חטיבה, תפקיד שבמהלכו נפצע בשלישית, ועל מתקן אדם. לאחר מכן שימש כנספח צה"ל בתאילנד.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד בחברת טבע כמנהל אזור אסיה והפסיפיק. בנובמבר 2010 מונה למנכ"ל חברת "סיטיפס" וכיהן בתפקידו זה עד יוני 2013.
מלך תאילנד העניק את אות 'הפיל הלבן' לאל"ם (במיל') יהודה שושני, מנהל תחום אסיה ופסיפיק בחברת טבע. את האות המלכותי מסוג "White Elephant" ממלך תאילנד, פומיפון אדוניאדט, קיבל שושני על תרומתו לחיזוק הקשרים בין תאילנד לישראל. עיטור ה "White Elephant" הוא העיטור הגבוה ביותר הניתן לזרים בממלכה התאילנדית ושושני הוא הישראלי הראשון לו הוענק האות.
העיטור ניתן לשושני כאות על מצוינות והישגים יוצאי דופן בתקופת כהונתו כנספח הצבאי בתאילנד בשנים 2000–2003. בנאומו של המלך בטקס הענקת העיטור התייחס אדול יאדג' לכך שהעיטור ניתן כהכרה לאל"ם שושני על מאמציו הרבים לחיזוק הקשרים בין הצבא התאילנדי לצבא הישראלי ובין העם התיאלנדי לעם בישראל.
כיום שושני משמש כיו"ר חברת "Floris".
אל-מעתדד הראשון
אל-מעתדד באללה הראשון (תעתיק מדויק: אל-מעתצ'ד, מילולית: האוזר כוחו באל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מואפק באללה (בערבית: المعتضد بالله. ابو العباس احمد بن الموفق بالله) היה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 892 ו-902. בפועל, הוא ירש את תפקיד הח'ליף בפועל שמילא אביו כבר בשנת 891 ורק לאחר פטירתו של דודו, הח'ליף הרשמי אל-מעתמד, עלה לשלטון. בימיו מצרים שבה לח'ליפות עם נפילת בית טולון.
אל-מעתדד נלחם בח'וארג' והביס אותם זמנית. הוא גם הצליח להרגיע ולו במעט את המתיחות בין הגנרלים הטורקיים והמצריים שבשירותו. אל-מעתדד היה סובלני מאוד כלפי השיעים, ואף כאשר שלחו שלמונים ותרומות ליריביו בטבריסטן (מחוז בח'וראסאן) הוא רק העיר להם על כך שהדבר נעשה תחת אפו. מנגד, הוא נטר איבה לאומיים ודאג שיקוללו במסגדים בדרשות יום השישי, זאת בשל התחזקותה של השושלת באל-אנדלוס וטענותיה לח'ליפות. אל-מעתדד שילם על מנת שיונצחו מעשיהם הרעים ואסר לדבר בשבחם בדיונים בין מלומדים. יחסו הקיצוני לשושלת הקודמת שהחזיקה בח'ליפות עורר סערה בבגדאד והוא נאלץ לחזור בו מרוב כוונותיו.
יחסו הקיצוני של אל-מעתדד התבטא גם בעונשים הקשים אותם הוא הטיל. מורד אחד, אשר שב לסורו לאחר שנחון, שופד על מקל, נשרף באש, ראשו נערף והגוף המת נתלה מעל אחד מהגשרים הראשיים בעיר. המנהיג הח'ארג'י של מוסול שנפל לידיו לאחר שנבגד בידי אנשיו, הוצעד ברחובות לבוש בבגדי משי (חטא כבד באסלאם) ואז נצלב.
לאחר עשור של שקט ושגשוג נפטר אל-מעתדד. ירש אותו בנו אל-מכתפי משפחתו הטורקיה.
קשור ופתור
קשור ופתור, היא חידה שבה מופיעה טבלת משבצות שבחלקם יש מספרים, ועל הפותר לקשר ביניהם ולצבוע, וכך לחשוף תמונה חבויה. הקישורים נעשים על פי הכללים הבאים: בצביעה, צובעים את המשבצות עם המספרים ואת המשבצות שדרכם עוברים קישורים. ישנן גם חידות "קשור ופתור" בצבע, שבהן כל מספר חייב להיות מקושר למספר באותו צבע, וגם הקישור נצבע בצבע הזה, וכך מתקבלת תמונה צבעונית.
שיטות פתרון
את הפתרון מתחילים מהקטעים הקצרים ביותר: 1, 2, וקטעים קצרים נוספים שיש רק דרך אחת להעביר אותם. אחר כך מסתכלים על מספרים גדולים יותר, ומחפשים את הדרך הכללית להעביר אותם, ובאמצעותה מעבירים גם את הקשרים הקטנים יותר. יש תמיד לחשוב על "חיסכון בשטח" משום שהוא בדרך כלל יהיה חיוני למעבר של קישור אחר. במקרה של כמה מספרים באותו גודל, בודקים איזה זוגות לחבר בעזרת השיקולים הבאים: המרחק ביניהם חייב להיות בזוגיות המתאימה, ושלא יעלה על המספרים. כמו כן, צריכה להיות ביניהם דרך "נוחה", שלא תפריע לחיבורים אחרים.
קישורים חיצוניים
Nonogram
אריה שפירא
אריה (אריק) שפירא (29 בנובמבר 1943 – 3 בספטמבר 2015) היה מלחין קלאסי ישראלי, חתן פרס ישראל להלחנה, ה'תשנ"ד.
ביוגרפיה
שפירא נולד בשנת 1943 בקיבוץ אפיקים ועבר עם משפחתו לפתח תקווה בשנת 1947, שם, בעודו ילד, למד נגינה בפסנתר.
בשנים 1962–1965 למד פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל, בשנת 1963, החל ללמוד הלחנה באקדמיה למוזיקה של תל אביב אצל עדן פרטוש, לימודים שסיים בשנת 1968.
בשנים 1995–2014 שימש מרצה בחוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה.
נישא לבת-שבע בשנת 1967 ולזוג שלוש בנות. נפטר ב-3 בספטמבר 2015.
יצירתו
שפירא הלחין מוזיקה סימפונית, קאמרית, אלקטרונית ומוזיקה לכלי סולו, וכן מוזיקה למחול, תיאטרון ולסרטי קולנוע.
ארכיונו שמור בספריה הלאומית.
יחסי אפגניסטן–רוסיה
יחסי אפגניסטן–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לבין רוסיה. היחסים בין שתי המדינות חוו עליות ומורדות בעיקר במהלך המלחמה באפגניסטן. בשנים הראשונות לאחר תום הסכסוך האסלאמי בשנת 1989, השתפרו היחסים בין שתי המדינות.
היסטוריה
היחסים בין אפגניסטן לברית המועצות היו קרובים לאחר המהפכה הבולשביקית ב-1917. המועצה הרוסית הייתה המדינה הראשונה שניסתה לכונן יחסים דיפלומטיים עם אפגניסטן. בשנת 1921, חתמו שתי המדינות על הסכם האפגני, שבו התחייבו שתי המדינות על אישור המעבר האפגני דרך ברית המועצות. במהלך ההסכם שתי המדינות שלחו סיוע כספי, אספקת מטוסים, טכנאי תחזוקה ומפעילי טלגרף.
בשנות ה-50, החלה ברית המועצות ליישם תוכניות שנועדו לסיוע כלכלי באפגניסטן. בין השנים 1954–1978, אפגניסטן קיבלה מברית המועצות סיוע כספי בסך יותר ממיליארד דולר.
בשנת 1973, שתי המדינות הודיעו על הסכם שבו שתי המדינות התחייבו לשיתוף פעולה ואספקת גז ונפט, סחר, תחבורה, השקיה ובניית תחנה בסך 200 מיליון דולר.
ברית המועצות תמכה במשטר נג'יבולה גם לאחר נסיגת הכוחות הסובייטיים בפברואר 1989. עם זאת, גם כיום, סוגיות הנוגעות לחיילים שבויים של ברית המועצות נותרו ללא פתרון. מורדים טג'יקיים באפגניסטן תקפו ביולי 1993 את המאחז של קבוצת כוחות הגבול של הפדרציה הרוסית. כתוצאה מכך נהרגו 25 חיילים רוסים. עקב תקיפה זו, רוסיה פתחה במתקפה משמעותית בצפון אפגניסטן. הדיווחים של הצד האפגני, שהביעו תמיכה במורדים, גרמו לקירור היחסים בין שתי המדינות רוסיה התאכזבה עוד יותר מהטליבאן, בגלל תמיכתו בבדלנים הצ'צ'נים, בכך שסיפק מקלט לקבוצות טרור שפעלו במרכז אסיה וברוסיה עצמה. לאור זאת, העניקה הפדרציה הרוסית סיוע צבאי לברית הצפונית, שהפכה לכוח העיקרי שתרם להפלת משטר הטליבאן במהלך הפלישה האמריקנית לאפגניסטן ב-2001.
באוקטובר 2005, הודיעו גורמי הביטחון הרוסיים כי הם יעניקו מסוקים וציוד צבאי לצבא אפגניסטן בשווי של 30 מיליון דולר. באוקטובר 2010, נזף נשיא אפגניסטן, חמיד קזראי, ברוסיה לאחר כניסת כוחותיה לכפר ללא אישור. הוא גם הצהיר כי רוסיה הפרה את ההסכם האפגני במשימה משותפת עם סוכני ארצות הברית.
אפגניסטן היא גם אחת המדינות הבודדות שהכירו בסיפוח קרים על ידי הפדרציה הרוסית בשנת 2014.
בין דצמבר 2016 לאפריל 2017, רוסיה אירחה שלושה סבבי שיחות. בסיבוב השלישי הוא כלל גם את אפגניסטן.
אמנם רוסיה לא הכירה ב"אמירות האסלאמית של אפגניסטן", קרי שלטון הטליבאן, אבל הלכה למעשה - רוסיה ניהלה עם קאבול קשרי מסחר. התהליך הכלכלי הזה הגיע לשיאו ב-27 בספטמבר 2022, עם חתימת הסכם הסחר הבינלאומי הראשון של משטר הטליבאן, שלפיו אפגניסטן תרכוש בנזין, סולר, גז וחיטה מרוסיה.
Camino Palmero
Camino Palmero הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק דה קולינג. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום, הנקרא "Wherever You Will Go" הפך ללהיט ולאחריו יצאו הסינגלים "Adrienne" ו- "Could It Be Any Harder".
אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם אל ימנע עצמו מן הרחמים
אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם אל ימנע עצמו מן הרחמים הוא פתגם עברי שמקורו בדברי האמוראים. משמעות אמרה זו היא שגם בעת צרה וסכנה גדולה אין לאדם להתיאש, ועליו להתפלל ויוכל על ידי כך לשנות את גזר דינו, קשה ככל שיהיה. בתלמוד הבבלי מיוחסת אמרה זו לחזקיהו המלך שאמר אותה בשם דוד המלך.
מקור הפתגם בתלמוד
בתלמוד הבבלי, במסכת ברכות, מובא שחזקיהו המלך חלה ונטה למות, בא אליו ישעיהו הנביא לבקרו, ואמר לו שהוא ימות: "ויאמר אליו: כה אמר ה', צו לביתך, כי מת אתה ולא תחיה!". לאחר דין ודברים ביניהם, אמר ישעיהו שלא יעזור לו דבר כי "כבר נגזרה עליך גזירה". בשלב זה חזקיהו ענה לישעיהו: "בן אמוץ, כלה נבואתך וצא. כך מקובלני מבית אבי אבא, אפילו חרב חדה מונחת על צוארו של אדם, אל ימנע עצמו מן הרחמים". חזקיהו לא התייאש, התפלל, והחלים ממחלתו לחמש עשרה שנים נוספות של מלכות.
רש"י מפרש, שחזקיה למד זאת מדוד שהתפלל לה' בזמן המגפה לאחר המפקד שעשה בסוף ספר שמואל: "ויאמר דוד אל יהוה בראתו את המלאך המכה בעם, ויאמר הנה אנכי חטאתי ואנכי העויתי ואלה הצאן מה עשו תהי נא ידך בי ובבית אבי." שאפילו שהמלאך כבר החל לפגוע בעם עדיין דוד התפלל לה' שתעצר המגפה. בהמשך בהמלצת גד הנביא, דוד הולך לקנות את גורן ארונה היבוסי, בונה שם מזבח ומקריב שם קורבנות, ואכן המגפה נעצרה.
רבי חיים בן עטר מדגיש שהמדובר הוא אפילו על החרב החדה של מלאך המוות, והיינו אפילו אם נודע לו שמשמים נגזר דינו למיתה עליו להתפלל משום שיוכל על ידי כך לשנות את גזר דינו.
מתי מותר להתפלל שחולה ימות
ישנם פוסקים שסייגו זאת והתירו להתפלל על חולה שימות אם הוא מתייסר בייסורים, אך יש שאסרו לקרובי המשפחה להתפלל תפילה שכזו אלא עליהם לעולם להתפלל לרפואת החולה.
יחסי מקדוניה הצפונית–צרפת
היסטוריה
מקדוניה וצרפת כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 בדצמבר 1993. שיתוף פעולה דינאמי התרחש בין שתי המדינות בתחומים רבים - בתחום התרבות, שם שיתוף הפעולה מתקיים מעת פתיחתו של מרכז התרבות הצרפתי בסקופיה בשנת 1974, והוא מבוסס על הסכם השיתוף בתחום התרבות, החינוך, המדע והטכנולוגיה (1998) והסכם השיתוף בין משרדי התרבות (2010); בתחום החינוך והמדע באמצעות מלגות רבות; קיים שיתוף פעולה דינאמי בענייני הפנים, במיוחד לאחר כניסתו לתוקף של הסכם השיתוף בתחום הביטחון הפנימי (2006); שיתוף הפעולה הביטחוני הוא רציף, בהתבסס על הסכם שיתוף הפעולה הביטחוני, והסכם עם משרד החוץ האירופי ועם חברת ההגנה והחלל האירופית - קבוצת איירבוס. בתחום הבריאות, פרויקט מערכת העירוי במקדוניה מיושם עד כה בהצלחה, ושיתופי פעולה החלו עם כמה בתי חולים באוניברסיטה. קיים גם שיתוף פעולה דינאמי עם אזור נורמנדי תחתית, שעל פי תוכנית העבודה לתקופה 2013–2016 ממוקדת בצירים הבאים: טכנולוגיות מידע חדשות, נוער, מורשת תרבותית, מדיניות תרבות, פיתוח חקלאי, תיירות וזכויות אדם.
נציגויות דיפלומטיות
מקדוניה הצפונית מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליית כבוד במרסיי. מאידך, צרפת מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסולית כבוד בביטולה.
נורמנדי תחתית
נורמנדי תחתית או נורמנדיה תחתית (בצרפתית: Basse-Normandie, בנורמנית: Basse-Normaundie) היה אחד מ-27 חבלי צרפת עד סוף שנת 2015. החבל נוצר בשנת 1956 כאשר חבל נורמנדי חולק לנורמנדי עילית ונורמנדי תחתית, בשנת 2016 אוחדו שני החבלים. החבל כולל שלושה מחוזות: קלבדוס, מאנש ואורן. החבל מכסה שטח של 17,859 קמ"ר, המהווה 3.2 אחוזים מכלל שטח צרפת.
היסטוריה
במהלך התקופה הרומית חולק האזור למספר ערי מדינה. השטח נכבש על ידי הפרנקים במאה ה-5. לאחר מכן הייתה תקופת פריחה של מנזרים בנקדיטינים, שהגיעה לשיאה במאה ה-7 וה-8; הדוגמה הטובה והמרשימה ביותר למנזרים אלו היא מון סן מישל. באותה התקופה נורמנדי תחתית הייתה חלק מממלכת נויסטריה.
הפלישות הנורמניות הרסו את האזור במאה ה-9 והנורמנים הפכו לשליטי החבל. ויליאם הממזר דוכס נורמנדי, שישב בעיר קן, כבש את אנגליה בשנת 1066 ונעשה מוכר בשם ויליאם הכובש. ב-1106 עברה נורמנדי לשליטת בית פלנטג'נט, ומאה שנים לאחר מכן סיפח פיליפ השני, מלך צרפת את החבל לממלכתו. במהלך מלחמת מאה השנים עבר האזור כולו שוב לשליטת אנגליה וחזר לצרפת מספר פעמים, עד שנשאר סופית בידיה בשנת 1468.
אחת המערכות החשובות ביותר במלחמת העולם השנייה, הפלישה לנורמנדי, התרחשה על חופי נורמנדי תחתית. כוחות בעלות הברית נחתו בחופי קלבדוס ביוני 1944. במהלך המלחמה כולה נפגע האזור בצורה קשה מאוד, ורוב הערים והכפרים סבלו מהרס וחורבן בקרב על נורמנדי.
כלכלה
כלכלת האזור מבוססת בעיקר על חקלאות, הכוללת גידול צאן ובקר, גידול פרות לייצור חלב, טקסטיל ופירות. ישנם גם מכרות ברזל ליד העיר קן. תיירות היא גורם משפיע ביותר בכלכלת האזור. החבל מקושר לאנגליה על ידי שירות מעברות היוצאות מנמלי שרבור וקן.
תרבות
נוסף על השפה הצרפתית, מדוברת בנורמנדי שפה נוספת הנקראת נורמנית. השפה בשימוש גם כיום ויש לה מספר ניבים. היא מדוברת גם באיי התעלה.
סרייה א'
סרייה א' (באיטלקית: Serie A) היא ליגת הכדורגל הבכירה של איטליה מאז 1929. הסרייה א' נחשבת לאחת הליגות הטובות ברחבי העולם, וקבוצות רבות ששיחקו בה התמודדו גם בשלבים המתקדמים של ליגת האלופות, ואף זכו בטורניר 12 פעמים. הסרייה א' מדורגת (נכון ל-2019) במקום הרביעי בדירוג אופ"א, המתבסס על ביצועי המועדונים האיטלקיים בליגת האלופות ובליגה האירופית, לאחר שבעבר דורגה במשך 13 עונות שונות בראשות הדירוג כליגה הבכירה באירופה.
המבנה הנוכחי של הליגה פעיל מאז עונת 1929/1930, וקודם לכן הייתה האלופה נקבעת באמצעות שלבים אזוריים וארציים. התאחדות הכדורגל האיטלקית מחשיבה במניין האליפויות של הקבוצות השונות גם את התקופה שלפני הקמת הסרייה א'.
אליפות הסרייה א' נקראת סקודטו (מגן קטן), מפני שהקבוצה האלופה זוכה בעיטור בעל שלושת צבעי דגל איטליה על התלבושת שלהם בעונה הבאה. הקבוצה המצליחה ביותר היא יובנטוס עם 36 אליפויות, אחריה אינטר ומילאן (19 אליפויות). עבור כל עשר אליפויות בהן זכתה קבוצה היא מוסיפה כוכב מעל לסמל שלה.
מבנה
בליגה משתתפות 20 קבוצות המקיימות ביניהן שני מפגשים, אחד בכל סיבוב, האחד בבית והשני בחוץ, ובסך הכל משחקות 38 משחקים בעונה סדירה. במקרים של שוויון בנקודות, הקבוצה המדורגת גבוה יותר היא זו שניצחה במפגש או כבשה יותר שערים בצמד המפגשים. במקרה של שוויון בשערים, ההכרעה נקבעת לטובת הקבוצה שכבשה יותר שערי חוץ. במקרה של שוויון גם בשערי החוץ או במקרה שעדיין לא נערכו מפגשים בין הקבוצות, הקבוצה בעלת הפרש השערים הכולל הכי גבוה מדורגת גבוה יותר. בסוף העונה שלוש הקבוצות שסיימו במקומות האחרונים (18–20) יורדות לליגת המשנה; שתי הקבוצות שסיימו ראשונות בליגת המשנה מעפילות אוטומטית לסרייה א', הקבוצות שסיימו במקומות 3–6 בליגת המשנה עורכות התמודדות פנימית בפלייאוף עלייה שמשוחק בשיטת נוק אאוט, כאשר המנצחת בפלייאוף מעפילה גם היא לסרייה א'. הקבוצה שסיימה את העונה במקום הראשון מוכתרת כאלופה וזוכה בסקודטו, אליפות איטליה בכדורגל. האלופה וסגניתה מקבלות כרטיס ישיר לשלב הבתים של ליגת האלופות, הקבוצה שסיימה במקום השלישי מקבלת כרטיס לשלב הפלייאוף של ליגת האלופות, מחזיקת הקופה איטליה והקבוצה שסיימה במקום 4 מקבלות כרטיס לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית, והקבוצה שסיימה במקום 5 מקבלת כרטיס לשלב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית. במקרה שמחזיקת הגביע סיימה במקומות 1–3, הכרטיס לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית יעבור אוטומטית לסגניתה. במקרה שגם סגנית מחזיקת הגביע סיימה במקומות 1–3, יעבור הכרטיס לקבוצה שסיימה במקום 5 והכרטיס לשלב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית יעבור לקבוצה שסיימה במקום השביעי.
זוכי כדור הזהב
השחקנים הבאים זכו בפרס כדור הזהב בזמן ששיחקו בסריה א'. בסך הכל זכו 15 שחקנים שונים במשך 19 שנים שונות מ-3 מועדונים שונים בפרס. לסרייה א' מספר הזוכים הרב ביותר בפרס כדור הזהב מבין שאר הליגות באירופה.
מאמן השנה של הסרייה א'
פרס מאמן השנה בסרייה א' הוא פרס המוענק מאז 1997 על ידי ההתאחדות הכדורגלנים האיטלקית למאמן הטוב ביותר בסרייה א' בעונה החולפת.
שיאני ההופעות בכל הזמנים
נכון לסיום עונת 2020/2021
מלכי השערים בכל הזמנים
נכון ל-30 באוקטובר 2019
אריזציה
אָריזציה (בגרמנית Arisierung; 'הפיכה לארי') היא הכינוי שהוטבע במהלך השלטון הנאצי בגרמניה לתהליך ההדרה הכפויה של "לא-ארים", ברובם יהודים, מתחומי הכלכלה (מסחר, עסקים ועבודות) בגרמניה ובאזורים שבשליטתה. המונח כולל העברה של רכוש המצוי בבעלות יהודית או "בני גזע נחות אחר" לבעלות של בני הגזע הארי. התהליך התבסס על האידאולוגיה הנאצית, התומכת בגזע עליון ארי.
אריזציה התבצעה בעיקר בשטחי גרמניה, אוסטריה ופולין, אך התקיימה גם במדינות אחרות שהיו נתונות תחת הכיבוש הנאצי. ערכו של הרכוש היהודי שנבזז בכ-20 ארצות באירופה נאמד ב-2003 בסכום שבין 90 ל-140 מיליארד דולר.
אריזציה בשנים 1933–1939
תהליך האריזציה בתוך שטחי גרמניה גופא החל כבר בשנת 1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. על פי חוק זה, סולקו ממשרותיהם כל עובדי המנגנון הממשלתי והשירות הציבורי במדינה, אשר לא היו בני הגזע הארי על פי הגדרות מפורשות שנקבעו בלשון החוק, ואת מקומם תפסו עובדים טהורי גזע בעלי "דם גרמני" לתפקידים בשירות הציבורי. במסגרת חוק זה פוטרו או הוצאו לגמלאות כל פקידי הממשל, המרצים באוניברסיטאות, המדענים, אנשי התרבות והרוח, וכל אדם אחר שהייתה לו השפעה ציבורית בתחומי הממשל התרבות או הרוח, ואשר נראה לנאצים כמאיים על "התרבות הארית" האמיתית.
האריזציה בנוגע ליהודים
מצבם של אזרחי גרמניה ה"לא אריים" היה קשה, אך היהודים ספגו פגיעה קשה במיוחד. עם חקיקתם של חוקים נאציים אידאולוגיים אשר הגיעו לשיא בחקיקתם של חוקי נירנברג, הודרו היהודים מהמרחב הציבורי. הושארו להם מספר תחומים בודדים בכלכלה. לאחר השלמת תהליך האריזציה, הורחקו היהודים גם מתחומים בודדים אלו. תחילה לא נכפה על היהודים להעביר את רכושם ל"ארים", ולא היה פיקוח ממשלתי על מחירי העברה של הנכסים אולם החל משנת 1938 מצב זה השתנה.
ב-1 בינואר 1938 נאסר על יהודים לסחור ולהפעיל עסקים וכן לשווק סחורות ושירותים. ב-26 באפריל 1938 נצטוו היהודים על פי חוק לדווח על רכושם במידה והוא עולה על שווי 5000 רייכסמארק והוגבלה גישתם לחשבונות הבנק. ב-14 ביוני 1938 הורה משרד הפנים הגרמני על רישום כל העסקים היהודיים. נקבעו מחירי מכירה נמוכים עבור עסקים יהודים ונעשה שימוש במגוון טקטיקות לחץ כדי לוודא שהעסקים יימכרו רק לאנשים רצויים. בין המכירות הגדולות שנעשו נכללו העסקים אי גה פארבן ועסקי Flick family וכן בנקים גדולים. רווחי המכירות מהפירמות שהועברו לידיים אריות, הוכנסו לחשבונות חיסכון והיו נגישים למפקידים היהודיים רק בסכומים קטנים ומוגבלים, כך שהסיכום בסוף תהליך האריזציה היה קרוב מאוד להחרמה ללא פיצוי של הרכוש היהודי.
בסתיו 1938, רק 40 אלף מתוך 100 אלף העסקים המקוריים שהיו בבעלות יהודיות נותרו תחת בעלות זו. האריזציה הושלמה על ידי חקיקתה של רגולציה, ה-Verordnung zur Ausschaltung der Juden aus dem deutschen Wirtschaftsleben (רגולציה למען הרחקתם המוחלטת של יהודים מכלכלת גרמניה) מתאריך 12 בנובמבר 1938. על פי חקיקה זו, כל יתר הרכוש (אשר עדיין נותר בבעלות יהודית) יועבר לבעלים לא-יהודים, והרווחים יועברו לממשלה. תכשיטים, מניות, נכסי מקרקעין ורכוש יקר ערך אחר חויבו במכירה. בין אם בהפעלת כוח ובין אם בהתערבויות ממשלתיות כגון תביעות מס פתאומיות, או אף בשל משקל האירועים שאירעו באותו זמן, הרכוש היהודי שינה בעלות תחת מחירים נמוכים בהרבה ממחירי השוק ההוגנים. עובדים יהודים פוטרו, ועל בעלי מקצועות חופשיים נאסר לעסוק במקצועם.
לאחר פוגרומי ליל הבדולח הוגבר לחץ האריזציה באופן משמעותי. ב-12 בנובמבר 1938 נאסר על יהודים לשמש כמנהלי עסקים, צו אשר הכריח בעלים יהודים להעסיק ממלאי-מקום "ארים". ממלאי מקום אלו, שלרוב קודמו בידי המפלגה, השתלטו ראשית על המשרה ולאחר מכן המשיכו בהשתלטות על העסק כולו. על "ארים צייתנים" (Gefälligkeitsarier) הופעלו איומים בענישה בהתאם לרגולציה נגד שותפות לפשע בשל הסוואת עסקים יהודים (22 באפריל 1938). יהודים חויבו בתשלומי "כפרה" כבדים בשל הנזקים שחולל האס אה וההמון האנטישמי במהלך ליל הבדולח, כך שמכירת הרכוש היהודי שנותר הייתה רק שאלה של זמן. ב-3 בדצמבר 1938 הוקפא שווי הנדל"ן היהודי בערכו הנמוך ביותר ורכוש יקר ערך ותכשיטים הותרו למכירה רק דרך משרדים ממשלתיים. התרוששות האוכלוסייה היהודית, אשר נגרמה כתוצאה מתהליך האריזציה, הפריעה לעיתים קרובות למטרת האריזציה - קידום הגירת היהודים החוצה מגרמניה דרך רדיפות - כיוון שההתרוששות גרמה למחסור באמצעים כלכליים להגר מגרמניה. יהודים אלה הפכו לקורבנות הפתרון הסופי.
האריזציה במהלך מלחמת העולם השנייה
עם הפלישה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, החלו הנאצים בביצוע תהליך ה"אריזציה" גם בשטחים שנכבשו על ידם. הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, קבע כי גרמניה תקבל שני שלישים משטחה של פולין (החלק המערבי) ואילו ברית המועצות תקבל את השליש הנותר (החלק המזרחי). את החלק שנכבש על ידם חילקו הנאצים לשני חלקים. החלק המערבי סופח לגרמניה, ובו יושבו כמיליון גרמנים במהלך המלחמה ("אריזציה של המקום"). את החלק המזרחי הפכו לאזור הממשל הכללי שבו התקיים משטר כיבוש צבאי מלא. גם בשטח זה התנהל תהליך מסוים של "אריזציה" כאשר קצינים נאצים, או אנשי מינהל מטעם המפלגה הנאצית ששירתו באזור, השתלטו על רכוש של יהודים שגורשו ממקומות מגוריהם ומבתי העסק שלהם.