cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בן מודי
ביוגרפיה
בשנת 2009, שיתף מודי פעולה עם לזי הייל סולנית להקה Halestorm בכתיבת השיר innocence מאלבום הבכורה של הלהקה.
MLS
הקמה
המשחק הראשון נערך ב-6 באפריל 1996, כאשר סן חוזה קלאש הביסה את די. סי. יונייטד בפני 31,000 אוהדים באצטדיון ספארטן בסן חוזה במשחק ששודר ב-ESPN. שנותיה הראשונות של הליגה הולידו את השושלת של די. סי. יונייטד בהובלת המאמן ברוס ארינה, שושלת שזכתה בגביע ה-MLS בשלוש מארבע העונות הראשונות של הליגה. שתי קבוצות ההרחבה הראשונות בהיסטוריה של הליגה הצטרפו בשנת 1998 - מיאמי פיוז'ן ושיקגו פייר, כאשר שיקגו פייר זכתה באליפות בעונתה הראשונה בליגה, והצליחה לקטוע במעט את הדומיננטיות של די. סי. יונייטד.
בשנת 1996 הגישו השחקנים תביעה בנושא הגבלים עסקיים, Fraser v. Major League Soccer, בטענה כי מדיניות ה-MLS להחתמת שחקנים באופן מרוכז והגבלת שכר השחקנים באמצעות תקרת שכר הייתה קנוניה לא חוקית של בעלי הקבוצות. בית המשפט קבע כי ה-MLS היא ישות אחת (single entity) ולכן אינה מסוגלת לקשור קשר עם עצמה, וכי תקרת השכר וההגבלות האחרות היו שיטה חוקית עבור הליגה לשמירה על כושר הפירעון והשוויון התחרותי, ולהימנע מהבעיות שפקדו את ה-NASL שלא קיימת עוד.
קשיים התחלתיים
אחרי עונתה הראשונה, ה-MLS סבלה מירידה במספר הצופים. מספר הצופים הנמוך היה ניכר ביתר שאת לאור העובדה ששמונה מתוך עשר הקבוצות המקוריות שיחקו באצטדיונים אשר היו בבעלות קבוצות פוטבול אמריקאי או שנשכרו על ידן. רוב האצטדיונים הכילו יותר מ-60,000 מושבים.
ה-MLS התנסתה בכמה שינויים בחוקי המשחק בשנותיה הראשונות בניסיון לבצע "אמריקניזציה" של מה שחלק ראו כספורט זר. כמה משינויים אלה הושאלו מה-NASL המקורית, מכדורגל מכללות ומכדורגל בתיכונים. ה-MLS יישמה את השימוש בבעיטות עונשין כדי להכריע משחקים שהסתיימו בתוצאת תיקו. כל קבוצה קיבלה חמישה ניסיונות כאשר הציבו שחקן 35 יארדים (כ-32 מטרים) מהשער כשיש לו חמש שניות לרוץ, לגבור על השוער היריב ולכבוש שער. אם היה צורך בעיטות העונשין נמשכו לסיבובים נוספים אם לא הייתה הכרעה. ניצחון בבעיטות העונשין הקנה נקודה אחת לקבוצה המנצחת (בניגוד לשלוש נקודות המקנה ניצחון רגיל). ה-MLS השתמשה גם בשעון ספירה לאחור, ולא בשעון ספירה סטנדרטי, כאשר השעון הושהה במצבים בהם המשחק לא שוחק על פי שיקול דעתו של השופט. המחציות הסתיימו כשהשעון הגיע ל-0:00, במקום לחכות לשריקת השופט כמקובל במקומות אחרים.
ה-MLS הודתה בסופו של דבר כי שינוי החוקים, ובמיוחד בעיטות העונשין, הניכרו כמה מאוהדי הכדורגל המסורתיים וגם לא הצליחו למשוך אוהדי ספורט אמריקאים חדשים כפי שקיוותה. בעיטות העונשין ושעון הספירה לאחור הופסקו לאחר עונת 1999. ה-MLS המשיכה להתנסות בהכרעת משחקים שהסתיימו בתוצאת תיקו בעונה הסדירה. בשנת 2000, הארכה של 10 דקות בהן יחול חוק שער הזהב החליפה את בעיטות העונשין במשחקי תיקו, אך פתרון זה ננטש אחרי שנת 2003 לאחר שחוק שער הזהב בוטל והוצא מחוקת המשחק.
איכות הליגה הוטלה בספק כאשר נבחרת נבחרת ארצות הברית בכדורגל, שהורכבה ברובה משחקני MLS, הודחה בשלב הראשון של מונדיאל 1998 כשהפסידה לכל היריבות בשלב הבתים וסיימה במקום האחרון.
הליגה החלה לשווק את עצמה על בסיס כישרון השחקנים האמריקאים, הן הוותיקים המנוסים והן הצעירים המוכשרים. כוכבים עולים כמו דאמרקוס ביזלי ולנדון דונובן החלו לפתח לעצמם מוניטין ב-MLS ואחר כך כיכבו גם עבור נבחרת ארצות הברית, ואילו שחקנים ותיקים כמו בריאן מקברייד, אדי פופ, וקלינט מאתיס המשיכו להוכיח את ערכם הן למועדוני ה-MLS והן לנבחרת ארצות הברית.
הבעיות הכספיות המתמשכות של הליגה הביאו לעזיבתו של הנציב, דאגלס לוגן, באוגוסט 1999, כאשר דון גרבר, מנהל בליגת ה-NFL לשעבר, מונה לנציב באותו חודש.
על המגרש, הגל המוקדם של השחקנים הבינלאומיים שהצטרפו ל-MLS בראשית דרכה פרשו או שעברו למועדונים במקומות אחרים בעולם. לקראת מונדיאל 2002 חל שינוי הדרגתי בפילוסופיה של הליגה לעבר פיתוח כישרונות אמריקאים, מהלך שיוביל בסופו של דבר להצלחה לכדורגל האמריקאי.
ה-MLS הפסידה כ-250 מיליון דולר בחמש שנותיה הראשונות, והפסידה יותר מ-350 מיליון דולר בין שנת הקמתה לשנת 2004. מצבה הכלכלי הירוד של הליגה ומספר הצופים היורד אילצו את ה-MLS לקצץ בהוצאות כדי להפחית את ההפסדים התפעוליים. לפני עונת 2001, בעלי ה-MLS הסכימו להקפיא את תקציבי הקבוצות ולהימנע מהחתמת שחקנים יקרים חדשים. גם בפגרת החורף בין עונות 2000 ל-2001 נשמעו דיווחים כי ה-MLS שוקלת לקצץ את הליגה מ-12 קבוצות בחזרה ל-10 קבוצות. בסוף 2001, לאחר הירידה במספר צופים וגדילת ההפסדים, בכירי הליגה תכננו לפרק את הליגה, אך בסוף הצליחו להשיג מימון חדש מהבעלים למאר האנט, פיליפ אנשוץ ומשפחת קראפט שלקחו על עצמם קבוצות נוספות.
עד שנת 2002 נראה כי ה-MLS הייתה במצב גרוע. ההתכווצות צמצמה את מספר הקבוצות מ-12 ל-10, הליגה הפסידה כסף בכל שנה, מספר בעלים עזבו והשאירו רק שלושה בעלים בלבד בליגה, כאשר בעלים אחד, פיל אנשוץ, החזיק בבעלותו שש קבוצות מתוך העשר. ורק לקבוצה אחת היה אצטדיון ייעודי לכדורגל משלה.
למרות הבעיות הכספיות, ה-MLS הצליחה להשיג כמה הישגים שיבססו את התחייה מחדש של הליגה. בחסותו של גרבר, נבנה אצטדיון קולומבוס קרו בשנת 1999 שהפך לאצטדיון הייעודי לכדורגל הראשון של ה-MLS. מאז החלה מגמה בקרב רוב קבוצות ה-MLS לבנות אצטדיונים משלהם במקום לשכור אצטדיוני פוטבול אמריקאי. ובשנת 2000, הליגה זכתה בתביעה בנושא הגבלים עסקיים שהשחקנים הגישו בשנת 1996. בית המשפט קבע כי המדיניות של ה-MLS להחתמת שחקנים באופן מרוכז והגבלת שכר השחקנים באמצעות תקרת שכר והגבלות אחרות היו שיטות חוקיות כדי שהליגה תשמור על כושר הפירעון ועל שוויון התחרותית.
תחייה
מונדיאל 2002, בו עלתה ארצות הברית במפתיע לרבע הגמר לאחר ניצחונות נגד פורטוגל ומקסיקו, תרם במקביל לתחייה מחדש בכדורגל האמריקאי וב-MLS. משחק גביע MLS 2002, שנערך ארבעה חודשים לאחר גמר מונדיאל 2002, קבע שיא חדש עם 61,316 צופים באצטדיון ג'ילט שצפו בלוס אנג'לס גלאקסי זוכה באליפות הראשונה בתולדותיה. אירוע זה היה בעל מספר הצופים הגבוה ביותר בגמר גביע ה-MLS (שיא שהחזיק עד שנת 2018), והשני בגובהו בהיסטורית הכדורגל האמריקאי המקומי בכל הזמנים, אחרי משחק האליפות של ליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית בשנת 1978, שם נכחו כמעט 75,000 צופים באצטדיון ג'איינטס.
בשנת 2003 ה-MLS הגבילה את הקבוצות לשלושה חילופים למשחק. הליגה איפשרה בעבר ארבעה חילופים, כשהחילוף הרביעי מיועד להחלפת שוער בלבד, אך שינתה את החוק לאחר שמאמן המטרוסטארס בוב בראדלי השתמש בפרצה זו כדי להכניס שחקן שדה כמחליף רביעי. לבסוף הליגה אימצה את חוקי המשחק של ועידת התאחדות הכדורגל הבינלאומית במלואם בשנת 2005.
MLS משכה תשומת לב בינלאומית בשנת 2004 עם הופעת הבכורה של פרדי אדו בן ה-14 במדי די. סי. יונייטד, שנכנס לליגה בקול תרועה רמה והוכרז כאחד הכישרונות המובילים בתולדות הכדורגל האמריקאי.
ה-MLS עברה מעבר משמעותי בשנים שקדמו למונדיאל 2006. לאחר ששווקה את עצמה בכישרונותיהם של שחקנים אמריקאים, הליגה ראתה כמה מכוכבי הבית הגדולים שלה עוזבים לליגות בכירות יותר באירופה. טים הווארד, שוער המטרוסטארס, נמכר למנצ'סטר יונייטד תמורת 4 מיליון דולר באחת מהעסקות הרווחיות ביותר בתולדות הליגה אז בזמנו. דאמרקוס ביזלי משיקגו פייר עזב לפ.ס.וו. איינדהובן, ואילו לנדון דונובן, שהושאל מבאייר לברקוזן, הוחזר לגרמניה. שהותו של דונובן בגרמניה הייתה קצרה, ולפני תחילת עונת 2005 של ה-MLS הוא נמכר בחזרה ל-MLS ושיחק בלוס אנג'לס גלאקסי.
שחקנים אמריקאים רבים יותר, אף על פי שלא היו חלק מהנבחרת האמריקאית, השפיעו משמעותית ב-MLS. בשנת 2005 ג'ייסון קרייס מקבוצת ההרחבה ריאל סולט לייק הפך לשחקן הראשון שכבש 100 שערי MLS בקריירה. בשנת 2005 הוקמה גם ליגת המילואים של ה-MLS, כאשר כל קבוצת מילואים שיחקה 12 משחקים, והעניקה זמן משחק יקר לפיתוח שחקני ספסל מסגלי הקבוצות ב-MLS. ליגת המילואים פורקה יותר מאוחר בשנת 2014.
חלק מתוכנית הייצוב הכספי של הליגה כללה העברת הקבוצות מאצטדיוני פוטבול אמריקאי הגדולים, לאצטדיונים ייעודיים לכדורגל. משנת 2003 ועד שנת 2008 פיקחה הליגה על הקמתם של שישה אצטדיונים ייעודיים לכדורגל נוספים, שמומנו ברובם על ידי בעלים כמו למאר האנט ופיל אנשוץ, כך שעד סוף 2008, רוב הקבוצות שיחקו כעת באצטדיונים ייעודיים לכדורגל.
בעידן זה ה-MLS גם התרחבה לראשונה מאז ההתכווצות בשנת 2001. ריאל סולט לייק וצ'יבאס ארצות הברית החלו לשחק בשנת 2005, כאשר צ'יבאס הפכה למועדון השני בלוס אנג'לס, כשהיא חולקת את הום דיפו סנטר עם הגלקסי. צ'יבאס ארצות הברית גם הפכה לקבוצה הראשונה ב-MLS שקשורה ישירות למועדון זר, מועדון האם גוודלחרה. בשנת 2006 הבעלים, השחקנים וכמה מן המאמנים של סן חוזה ארת'קווייקס עברו לטקסס כדי להפוך ליוסטון דינמו, לאחר שלא הצליחו לבנות אצטדיון ייעודי לכדורגל בסן חוזה. יוסטון הפכה לקבוצת הרחבה חדשה, והשאירה את ההיסטוריה שלה מאחור לקבוצת בעלות חדשה בסן חוזה שהוקמה מחדש בשנת 2007 (בדומה למקרה של הקליבלנד בראונס).
חוק השחקן המיועד
עונת 2007 הייתה נקודת מפנה עבור ה-MLS במספר דרכים. הליגה התרחבה בפעם הראשונה מעבר לגבולות ארצות הברית כשטורונטו הצטרפה לליגה כקבוצת הרחבה עם אצטדיון מלא ואלפי ברשימת ההמתנה לכרטיסים, סטן קרונקי רכש את קולורדו ראפידס עם תוכנית לבנות אצטדיון ייעודי לכדורגל, ודייוויד בקהאם הצטרף ל-MLS כשחקן המיועד הראשון של הליגה מה שגרם לקהל למלא את האצטדיונים.
מאז 2007 הליגה נקטה בצעדים להעלאת הרמה בליגה ולבינלאומיות של הליגה. בין המהלכים הראשונים בהקשר זה היה חוק השחקן המיועד (Designated Player Rule), שסייע ל-MLS להביא כוכבים בינלאומיים לליגה, למרות תקרת השכר הנמוכה יחסית של ה-MLS, ויצירת הסופרליגה, שהעמידה את המועדונים המובילים ב-MLS נגד המועדונים המובילים ממקסיקו, בניסיון לספק תחרות משמעותית יותר בין שתי הליגות. ה-MLS שינתה את הכללים לגבי מספר השחקנים הזרים בליגה ואפשרה לכל קבוצה להחתים שמונה שחקנים זרים. בתקופה זו הליגה גם התרחבה מעבר לגבולות ארצות הברית, לקנדה כשטורונטו הצטרפה לליגה.
עונת 2007 הייתה גם עונת הבכורה של דייוויד בקהאם ב-MLS, כשהחתמתו נתפסה כמהפכנית בתולדות הכדורגל האמריקאי. החוזה של בקהאם עם לוס אנג'לס גלאקסי התאפשר על ידי חוק השחקן המיועד. שחקנים כמו קוואוטמוק בלנקו מקלוב אמריקה שחתם בשיקגו פייר, וחואן פאבלו אנחל שעבר מאסטון וילה לניו יורק רד בולס, הם כמה מהשחקנים המיועדים הראשונים שתרמו תרומות משמעותיות למועדונים שלהם.
יציאותיהם של קלינט דמפסי וג'וזי אלטידור לאירופה, יחד עם חזרתם של כוכבי נבחרת ארצות הברית לשעבר קלאודיו ריינה ובריאן מקברייד לניו יורק ושיקגו בהתאמה, הדגישו את חילופי הכישרונות המובילים לאירופה עבור ותיקים מנוסים ל-MLS. כמה שחקנים זרים ידועים אחרים עקבו אחר בקהאם ובלנקו והצטרפו ל-MLS, כגון גיז'רמו בארוס שלוטו לקולומבוס.
הליגה הכריזה על "משחק ראשון" בשנת 2007, סדרה של יוזמות שמטרתן לשפר את הליגה בכמה אופנים. זאת כללה יצירת המנון ליגה רשמי על ידי Audiobrain - בדומה לתחרויות אחרות מרחבי העולם. ישנן שתי גרסאות של המנון ה-MLS, גרסת תזמורת ביוטיוב המושמעת לפני כל משחק בעונה הסדירה וגרסת מקהלה המנוגנת לפני משחק האולסטאר של ה-MLS וגביע ה-MLS.
בשנת 2008 סן חוזה ארת'קווייקס חזרה לליגה בבעלות חדשה, ושנה לאחר מכן, בשנת 2009, קבוצת ההרחבה סיאטל סאונדרס הצטרפה ל-MLS, ובמשחקה הראשון שיחקה לעיני קהל של 32,523 בקווסט פילד. סיאטל קבעה שיא חדש בכמות צופים ממוצעת בליגה בעונה, עם 30,943 צופים למשחק, והייתה לקבוצת ההרחבה הראשונה שהעפילה לפלייאוף בעונת הבכורה שלה מאז שיקגו פייר בעונת 1998.
עונת 2010 החלה בהצטרפות קבוצת ההרחבה פילדלפיה יוניון ופתיחת האצטדיון הייעודי לכדורגל של ניו יורק רד בולס, רד בול ארנה. בהמשך העונה בקיץ נפתח גם האצטדיון החדש של פילדלפיה PPL פארק, ובנוסף לכך תיירי הנרי, מלך השערים בכל הזמנים של ארסנל ונבחרת צרפת, חתם עם ניו יורק רד בולס וערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLS.
בעונת 2011 חלה הרחבה נוספת, כשונקובר וייטקאפס, הקבוצה הקנדית השנייה ב-MLS, ופורטלנד טימברס נוספו לליגה. ריאל סולט לייק הגיעה לגמר 2010/2011 של ליגת האלופות של CONCACAF בו הפסידה למונטריי המקסיקנית 3-2 בסיכום שני המשחקים. במהלך העונה, לוס אנג'לס גלאקסי החתימה כוכב בינלאומי נוסף, רובי קין, הקפטן ומלך השערים בכל הזמנים של אירלנד. בעונת 2011 ממוצע הצופים למשחק עמד על 17,872, גבוה יותר מהמספר הממוצע של ה-NBA וה-NHL, כאשר לכמעט שליש ממשחקי העונה הסדירה ב-MLS נמכרו כל הכרטיסים.
בשנת 2012 הפכה מונטריאול אימפקט לקבוצה ה-19 בליגה והשלישית מקנדה. לאחר ששיחקה את משחק ה-MLS הראשון שלה בוונקובר, מונטריאול ערכה את הבכורה הביתית באצטדיון האולימפי מול קהל של 58,912. ובעונה זו צירפה ניו יורק רד בולס את מלך השערים האוסטרלי בכל הזמנים טים קייהיל.
2013–הווה
בשנת 2013 הציגה ה-MLS את ניו יורק סיטי כקבוצה ה-20, ואת אורלנדו סיטי כקבוצה ה-21 של הליגה, כשתיהן יחלו לשחק בשנת 2015. בשנת 2013 הטמיעה הליגה את יוזמת "שחקני הליבה" שלה המאפשרת לקבוצות להחזיק שחקני מפתח על ידי שימוש ב"כספי השמירה" במקום לאבד את השחקנים לליגות זרות. בין השחקנים בעלי פרופיל גבוה הראשונים שהוחתמו מחדש בשנת 2013 באמצעות "כספי השמירה" היו שחקני הרכב בנבחרת ארצות הברית גרהאם זוסי ומאט ביזלר. החל מקיץ 2013 ועד מונדיאל 2014, ה-MLS החתימה כוכבים אמריקאים ששיחקו בחו"ל, בהם קלינט דמפסי, ג'רמיין ג'ונס ומייקל בראדלי מאירופה, ודמרקוס ביזלי מליגה MX המקסיקנית. עד עונת 2014, חמישה עשר מתוך תשעה עשר המאמנים הראשיים ב-MLS שיחקו בעבר ב-MLS. עד שנת 2013 גברה הפופולריות של הליגה עד כדי כך שה-MLS הייתה פופולרית כמו ה-MLB בקרב ילדים בני 12 עד 17, כפי שדווח על ידי סקר לוקר למגמות של ESPN בשנת 2013, ה-MLS עלתה בפופולריות מאז מונדיאל 2010.
בשנת 2014, ה-MLS הודיעה על מה שהייתה אמורה להיות הקבוצה ה-22 של הליגה, כשהליגה חוזרת למיאמי בבעלותם של דייוויד בקהאם, סיימון פולר ומרסלו קלאורה. הקבוצה תחל לשחק בשנת 2017 לכל המוקדם, תלוי בהשלמת אצטדיון ייעודי לכדורגל חדש. לבסוף הצעה זו לא יצאה אל הפועל.
בנוסף לכך, בשנת 2014, הליגה הכריזה על אטלנטה יונייטד כקבוצה ה-22 בליגה שתתחיל לשחק בשנת 2017. אף על פי שניו יורק סיטי ואורלנדו סיטי לא היו אמורות להתחיל לשחק רק עד 2015, שתי הקבוצות עלו לכותרות במהלך חלון ההעברות של קיץ 2014 בהכרזותיהן על השחקנים המיועדים הראשונים שלהם - מלך השערים של ספרד דויד וייה ומלך השערים של צ'לסי פרנק למפארד חתמו בניו יורק, וזוכה כדור הזהב קאקה באורלנדו. במונדיאל 2014 היו 21 שחקני MLS בסגלים במונדיאל, ושיא של 11 שחקני MLS ששיחקו עבור נבחרות זרות - ביניהם שחקנים במדינות דומיננטיות ומסורתיות בכדורגל כמו ברזיל (ז'וליו סזאר) וספרד (דויד וייה). במשחק ארצות הברית נגד גרמניה, נבחרת ארצות הברית פתחה עם שבעה שחקני MLS בהרכב.
ב-18 בספטמבר 2014 חשפה ה-MLS את הלוגו החדש שלה כחלק מיוזמת המיתוג "MLS Next". בנוסף ללוגו הליגה החדש, על חולצות של קבוצות ה-MLS הוצגו גרסאות של הסמל החדש בצבעי כל מועדון.
ה-MLS הודיעה ב-27 באוקטובר 2014 כי צ'יבאס ארצות הברית תפסיק את פעילותה באופן מיידי, ותוחלף בשנת 2017 בזכיינית הרחבה חדשה בלוס אנג'לס. הליגה קנתה את צ'יבאס ארצות הברית, שנאבקה להטביע את חותמה על המגרש ומחוצה לו, מוקדם יותר השנה תמורת כ-70 מיליון דולר. לאחר הפירוק של צ'יבאס ארצות הברית, ניו יורק סיטי ואורלנדו סיטי הצטרפו לליגה בשנת 2015 כקבוצות ה-19 וה-20. ספורטינג קנזס סיטי ויוסטון דינמו עברו מהמחוז המזרחי למחוז המערבי בשנת 2015, כך שהיו שני מחוזות של 10 קבוצות כל אחד.
בתחילת 2015, הליגה הודיעה ששתי קבוצות - מועדון הכדורגל לוס אנג'לס ומינסוטה יונייטד - יצטרפו לליגה בשנת 2017 או 2018. בעונה ה-20 של ה-MLS הופיעו כמה שחקנים שכיכבו ברמות הגבוהות ביותר של כדורגל המועדונים האירופי ובכדורגל הבינלאומי: ג'ובאני דוס סנטוס, קאקה, אנדראה פירלו, פרנק למפארד, סטיבן ג'רארד, דידייה דרוגבה, דויד וייה וסבסטיאן ג'ובינקו. ב-6 בדצמבר 2015, ה-MLS הודיעה על כוונתה להתרחב ל-28 קבוצות. ה-MLS אישרה באוגוסט 2016 שמינסוטה יונייטד תתחיל לשחק בשנת 2017 יחד עם אטלנטה יונייטד.
באפריל 2016 חזר נציב הליגה דון גרבר על כוונת הליגה להתרחב ל-28 קבוצות, כשסבב ההרחבה הבא "יתרחש ככל הנראה בשנת 2020". בדצמבר 2016 הוא עדכן את תוכניות ההרחבה וקבע כי הליגה מתכננת לאשר את הקבוצות ה-25 וה-26 בשנת 2017 ושהן תחלנה לשחק בשנת 2020. בינואר 2017 הליגה קיבלה הצעות על קניית המקומות בליגה מ-12 קבוצות בעלות שונות.
ביולי 2017 דווח שה-MLS דחתה הצעה בסך 4 מיליארד דולר של חברת MP & Silva לרכוש את כל זכויות הטלוויזיה של הליגה למשך 10 שנים, אם תפסיק את החוזים הנוכחיים שלה עם פוקס, ESPN ו-Univision. אף על פי שהעסקה הציעה עלייה משמעותית בסכום בהשוואה להסכמים הנוכחיים, MP & Silva התעקשו כי העסקה תותנה בכך שה-MLS תאמץ את מערכת העלייה והירידה בדומה לליגות בינלאומיות אחרות. בנוסף לכך שהליגה הצהירה שהיא דחתה את ההצעה בשל תקופת הבלעדיות שיש לבעלי הזכויות הנוכחיות (רשתות השידור) לנהל משא ומתן על הארכות לחוזים שלהם, צוין בתקשורת כי ה-MLS התנגדה מזה זמן רב לאימוץ מערכת העלייה והירידה, וממשיכה להשתמש במודל הקבוע המבוסס על זיכיון המשמש בליגות ספורט אמריקאיות אחרות. יתרה מזאת, נראה כי ריקרדו סילבה, מייסד MP & Silva, היה בעל ניגוד עניינים מכיוון שבבעלותו נמצא גם מועדון הכדורגל מיאמי מה-NASL, שעשוי היה להפיק תועלת ממערכת עלייה וירידה שכזו.
באוקטובר 2017 הודיע אנתוני פריקורט, בעלי קולומבוס קרו, על תוכניות להעביר את הקבוצה לאוסטין שבטקסס עד שנת 2019. ההודעה הולידה התנגדות מרחבי אוהדים בליגה ופעולה משפטית שנעשתה נגד הליגה על ידי ממשלת מדינת אוהיו. ב-15 באוגוסט 2018, מועצת העיר אוסטין הצביעה ואישרה את ההסכם עם פריקורט להעברת קולומבוס קרו לאוסטין, וב-22 באוגוסט 2018 הוכרז שמו החדש של המועדון, מועדון הכדורגל אוסטין. לאחר שהוכרז על משא ומתן בין פריקורט לג'ימי האסלם, הבעלים של קליבלנד בראונס, ה-MLS הבהירה כי אוסטין תקבל קבוצת הרחבה רק לאחר שתושלם עסקה למכירת קולומבוס קרו לקונה מקומי. רכישת הקרו על ידי קבוצת הרכישה של האסלם הושלמה בסוף דצמבר 2018, וב-15 בינואר 2019, אוסטין הוכרזה רשמית כקבוצת ההרחבה ה-27 עם תאריך כניסה לליגה בשנת 2021.
ה-MLS הודיעה ב-20 בדצמבר 2017 על הענקת קבוצת הרחבה לנאשוויל, שתשחק באצטדיון ייעודי לכדורגל בעל 27,000 מושבים שיבנה בעתיד, אצטדיון גני הירידים נאשוויל, ותצטרף ל-MLS בשנת 2020. הנהלת קבוצת ההרחבה נאשוויל הודיעה בפברואר 2019 שקבוצת ה-MLS תישא את השם מועדון הכדורגל נאשוויל שאז היה בשימוש על ידי הקבוצה מה-USL צ'מפיונשיפ מהעיר.
ב-29 בינואר 2018, ה-MLS העניקה למיאמי קבוצת הרחבה, בהובלת דייוויד בקהאם. אינטר מיאמי תחל לשחק בעונת 2020 ותפתח אצטדיון בעל 25,000 מושבים זמן קצר לאחר מכן. קבוצת הרחבה הוענקה לסינסינטי שבאוהיו ב-29 במאי 2018, לקבוצת הבעלות של מועדון הכדורגל סינסינטי מה-USL. הקבוצה, ששמרה על השם של המועדון הקיים "מועדון הכדורגל סינסינטי", החלה את לשחק ב-MLS בשנת 2019 ותעבור לאצטדיון חדש בשנת 2021 עם קיבולת מינימלית של 26,000 מושבים.
בשנת 2013, ניו יורק סיטי הסכימה לשלם שיא של דמי זיכיון בסך 100 מיליון דולר עבור הזכות להצטרף ל-MLS בשנת 2015. את השיא הזה עברו קבוצות הבעלות של סינסינטי ונאשוויל ששילמו כל אחת 150 מיליון דולר כדי להצטרף ל-MLS (סינסינטי בשנת 2019 ונאשוויל בשנת 2020). אותו סכום שולם כדמי כניסה לליגה על ידי קבוצת הבעלות שקנתה את קולומבוס קרו בשנת 2018, מה שהוביל לכך שהמפעיל הקודם של הקבוצה, אנתוני פריקורט, קיבל זיכיון לאוסטין, שתצטרף ל-MLS בשנת 2021. ה-MLS הודיעה גם כי קבוצות הבעלות של הקבוצות ה-28 וה-29 ישלמו כל אחת דמי כניסה בסך 200 מיליון דולר.
הליגה מתכננת להתרחב ל-30 קבוצות, כאשר התכנון המקורי היה עם הצטרפות אוסטין ושארלוט בשנת 2021, וסקרמנטו רפאבליק וסנט לואיס סיטי בשנת 2022. הנציב דון גרבר דיבר על כך שסבב הרחבה נוסף עשוי להוביל ל-32 קבוצות ב-MLS.
עם תפוסה ממוצעת של מעל 20,000 צופים למשחק, ליגת ה-MLS היא בעלת כמות הצופים השלישית בגובהה מכל ליגת ספורט אחרת בארצות הברית, אחרי ה-NFL ו-MLB, והיא במקום השביעי מבחינת ממוצע צופים למשחק מבין ליגות הכדורגל ברחבי העולם החל משנת 2013.
הליגה השעתה את עונת 2020 ב-12 במרץ 2020, שבועיים בלבד לאחר שהחלה, עקב התפשטות מגפת הקורונה בארצות הברית. ההשעיה נקבעה בתחילה לתקופה של 30 יום לאחר שגם ליגות ותחרויות אחרות הושבתו, ביניהן ליגת האלופות של CONCACAF וגביע ארצות הברית הפתוח. מגפת הקורונה היא ההפרעה הראשונה לעונה הסדירה מאז עונת 2001, בה בוטלו משחקי עונה רגילה רבים מאוחר בגלל פיגועי 11 בספטמבר. לאחר מכן השעיית הליגה הוארכה בחודש נוסף עד 10 במאי בהתאם להמלצה של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן. ה-MLS הודיעה גם שהיא שוקלת לוח זמנים ארוך יותר שידחה את גביע ה-MLS לחודש דצמבר.
ב-1 במאי הודיעה הליגה כי יתאפשר לשחקנים לחזור לאימוני חוץ פרטיים במתקני ה-MLS החל מ-6 במאי. ב-10 ביוני, ה-MLS הודיעה כי טורניר סגור במתכונת של מונדיאל המכונה "MLS is Back Tournament" יחל ב-8 ביולי ויערך במתחם עולם הספורט של ESPN בדיסניוורלד שבפלורידה, ויסתיים במשחק הגמר ב-11 באוגוסט. הזוכה בטורניר "MLS is Back Tournament", תיזכה במקום בליגת האלופות של CONCACAF לעונת 2021, ללא קשר אם מדובר במועדון אמריקאי או קנדי. הזוכה בטורניר תיקח את הכרטיס הניתן לזוכת מגן האוהדים של עונת 2020. מעבר לטורניר, גורלה של שארית העונה אינו ברור.
בעקבות השפעת מגפת הקורונה, ב-17 ביולי 2020, ה-MLS הודיעה על לוח זמנים חדש לשלוש מתוך ארבע קבוצות ההרחבה, ובמסגרתו אוסטין תצטרף לליגה כמתוכנן ב-2021, אך עונת ההצטרפות של שארלוט תידחה בשנה ל-2022, וכן עונת ההצטרפות של סנט לואיס סיטי וסקרמנטו רפאבליק גם כן תידחה לשנה ל-2023.
ב-5 בנובמבר 2021, הודיעה מנהלת הליגה כי עקב משחקי מונדיאל 2022 בקטאר אשר יתקיימו (לראשונה) בסתיו, בחודשים בהם הליגה נכנסת לשלב הפלייאוף, תוקדם תחילת העונה ל-26 בפברואר 2022, כמעט חודש מוקדם יותר ממועד תחילתה של עונה 2021. כמו כן, מחזור הליגה האחרון יתקיים ב-9 באוקטובר 2022, ומשחק הגמר של גביע ה-MLS יתקיים ב-9 בנובמבר, כשבועיים לפני שריקת הפתיחה בקטאר.
קבוצות הליגה
28 מועדוני ה-MLS מחולקים באופן שווה לשני מחוזות (14 קבוצות בכל מחוז), מחוז המזרח ומחוז המערב. כל מועדון רשאי שיהיה לו עד 30 שחקנים בסגל הקבוצה הבוגרת. כל 30 השחקנים נתונים לבחירה לסגל המשחק (הרכב + שחקני ספסל) במהלך העונה הרגילה וגם בפלייאוף.
החל מעונת 2005 הליגה נמצאת בתהליך של התרחבות, במטרה לגדול ל-30 קבוצות עד עונת 2023, עם הצטרפותן סנט לואיס סיטי וסקרמנטו רפאבליק בעונת 2023.
אלופות הליגה
נכון לסוף עונת 2022, 31 מועדונים שונים השתתפו בליגה, כש-15 זכו בלפחות גביע MLS (אליפות) אחד, ו-15 זכו בלפחות מגן אוהדים אחד. שני התארים הוחזקו על ידי אותו מועדון באותה עונה שבע פעמים (כאשר שני מועדונים השיגו את ההישג הזה פעמיים).
אלופי גביע ה-MLS ומחזיקי מגן האוהדים:
שיאים
הנתונים להלן הם מחזיקי שיאי כל הזמנים ב-MLS. הנתונים הם של העונה הרגילה בלבד (בלי נתוני הפלייאוף). ההדגש מציין שחקני MLS פעילים.
נכון ל-9 באוקטובר 2022.
שיאי שחקנים פעילים
הנתונים להלן הם נתוני השיא של השחקנים הפעילים. הנתונים הם נתוני העונה הרגילה בלבד (בלי נתוני הפלייאוף).
נכון ל-9 באוקטובר 2022.
בית הקברות הצבאי בדגניה א'
בית הקברות הצבאי בדגניה א' הוא מהקטנים בבתי הקברות הצבאיים בישראל. הוא שוכן בצמוד לבית הקברות האזרחי של הקבוצה. רוב החיילים שנקברו בו - 54 במספר - נהרגו במהלך מלחמת העצמאות. כיום טמונים בו 63 חללים.
בית הקברות
בית הקברות האזרחי ממוקם מצפון מערב לקבוצה, בקרבת החוף הדרומי של הכנרת וליד אפיק נהר הירדן. בעקבות קרב עמק הירדן שניטש במאי 1948 עם הצבא הסורי הובאו אליו 43 חללים שנפלו במהלך ימי הקרב, וחלקם נאספו רק לאחריו. הם נקברו בשורה בשולי החלקה האזרחית. 11 חללים נוספים ממלחמת העצמאות נקברו בחלקה נוספת שמדרום לחלקה זו, שכיום היא מוקפת במצבות אזרחיות. לאחר המלחמה הוכרזו קברי כל החיילים כבית קברות צבאי.
בחלקה שלישית בבית הקברות הצבאי, הצפונית מהשלוש, נקברו חללי הקבוצה שנפלו מ-1948 ואילך. ביניהם מצוי הטייס ערן כהן, שנהרג במלחמת יום הכיפורים וגופתו אותרה במצרים רק בשנת 1995. בצד מצבתו מוצבת מצבה לזכר טייס נוסף, יצחק ארצי, שנפל בדצמבר 1967 ומקום קבורתו לא נודע. קברי הוריו פניה ויואל ממוקמים בקרבת מצבת הזיכרון.
רחבת הטקס של בית הקברות הצבאי שוכנת בתווך בין שלוש החלקות. בצמוד אליה ממזרח ניצבת אנדרטת זיכרון לבני משפחות של חברי הקבוצה, אשר נספו בשואה.
הכניסה לבית הקברות ממוקמת מצפונו, בצד כביש טבריה-צמח.
נבחרת טוגו בכדורגל
הנבחרת של טוגו בכדורגל לגברים העפילה לראשונה לטורניר גביע העולם בכדורגל ב-2006. היא הפסידה בשלושת משחקיה בשלב הבתים לקוריאה הדרומית, שווייץ וצרפת, והודחה מהמשך הטורניר. נבחרת הכדורגל של טוגו הייתה אחת הנבחרות הצבעוניות והחריגות ביותר במונדיאל 2006: לפני כל משחק בירך אותה מכשף וודו שעלה לכר הדשא טרם ההתמודדות. כמו כן, אוהדיה המעטים שהגיעו למשחק לבשו את בגדיה המסורתיים של טוגו.
ב-8 בינואר 2010, כשאוטובוס הנבחרת נסע דרך קונגו לאנגולה כדי להשתתף בגביע אפריקה לאומות 2010 הותקף האוטובוס ביריות, כשהיורים היו מורדים מארגון FLEC לעצמאות קבינדה, במסגרת העימותים של מלחמת קבינדה. נהג האוטובוס שהסיע את אנשי הנבחרת נהרג במקום, ותשעה אנשים נוספים נפצעו, ביניהם קוג'ובי אביללה, שוער קבוצת החובבים הצרפתית GSI פונטיבי ומגנה של קבוצת וסלואיי הרומנית, סרז' אקקפו. בתחילה התכוונו הטוגולזים להמשיך ולהשתתף באליפות, אך לאחר שגילו כי גם עוזר המאמן מת מפצעיו בבית החולים, החליטו אנשי הנבחרת להודיע על פרישתם מאליפות אפריקה.
סידור אדמו"ר הזקן
סידור הרב (שם נוסף: סידור רבינו הזקן) הוא נוסח סידור המכיל את נוסח התפילה ומנהגיה של חב"ד, את נוסח זה ערך האדמו"ר הראשון של חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי (רש"ז), שסידר את נוסחו על פי "נוסח האריז"ל" באופן שיתאים לכוונות האר"י.
בחיי המחבר הודפסו שלוש מהדורות.
רקע
אחד ממאפייני ראשיתה של תנועת החסידות הוא שינוי נוסח התפילה שהיה מקובל במזרח אירופה באותה עת, נוסח אשכנז, והחלפתו בנוסח ספרד, במגמה להתפלל בנוסח האר"י, דבר שעורר התנגדות, בטענה שהוא נוגד את ההלכה שאין לשנות את המסורת המקובלת. במאסרו המפורסם בתקנ"ט, נשאל הרב שניאור זלמן במהלך חקירתו האם משמעותו של שינוי הנוסח היא שהחסידות היא דת חדשה. על כך השיב: .
מטרתה העיקרית של החסידות באימוץ נוסח האר"י הייתה הנחלתו להמונים, זאת ביצירת נוסח תפילה עצמאי ללא הכוונות הקבליות שבנוסח האר"י, שהן נחלת יחידים הבקיאים בתורת הסוד. אך למרות מטרה זו, ועל-אף התפתחות תנועת החסידות בקרב ההמון, לא ערכו מנהיגי התנועה בשתי הדורות הראשונים של החסידות, סידור תפילה בנוסח מסודר המיועד לכלל החסידים. ייתכן שהזמן לא היה בשל לכך, עקב ההתנגדות הגדולה באותה עת לנוסח החסידי.
סידור הרב
בדור השלישי של תנועת החסידות, כהמשך למגמה החסידית הכללית, ערך רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד, נוסח תפילה מסודר, "שווה לכל נפש", בשילוב הלכות שונות, והדפיסו כסידור. יש טוענים שהוא למעשה הסידור החסידי הראשון שנדפס, אולם היו סידורים קבליים שנדפסו על ידי תלמידי הבעש"ט קודם לכן. בספר "בית רבי" מובא שלדברי נכדו, הצמח צדק, כתב רש"ז את סידורו לאחר הגהה ועבודת מחקר על שישים סידורים ונוסחי תפילה שונים.
נוסח סידור זה מכונה לעיתים בשם נוסח האר"י, אף על פי שנוסח האר"י הידוע לנו כיום שונה ממנו מהותית. סידור זה משתייך בעיקרו לנוסח ספרד החסידי בשל היותו משלב את נוסח הספרדים עם נוסח אשכנז, אלא שבניגוד לנוהג המקובל לעיתים בנוסח ספרד החסידי להרכיב מטבעות לשון של נוסח ספרד על נוסח אשכנז גם כשאינן משתלבות, רבי שניאור זלמן בחר תמיד נוסח אחד ולא הרכיב שני נוסחים יחד.
ההלכות בסידור
בסידור שילב רבי שניאור זלמן הלכות המכונות "פסקי הסידור". אלה מתחלקים לשניים:
משנתו האחרונה
כשיש סתירה בין פסקי השולחן ערוך הרב לפסקים בסידור מקובל אצל חסידי חב"ד לפסוק כמו פסקי הסידור, משום שאת הסידור ערך בסוף ימיו.
כמה מפסקיו הידועים ביותר הם אלו ששונו בסידור, כגון זמן קריאת שמע, שבשולחן ערוך פסק כשיטת המגן אברהם ובסידור חזר בו ופסק כשיטת הגר"א, וכן בעניין זמן השקיעה, שחזר בו משיטת רבינו תם ופסק כשיטת הגאונים. פסק נוסף שלו הוא בעניין בישול בשבת פסק להחמיר בבישול דבר שנמס, שפסק בשו"ע שמותר.
תפוצתו
רבי יוסף יצחק שניאורסון כותב כי כבר בתקמ"ג (20 שנה לפני הדפסת סידורו) הנהיג רש"ז את נוסח התפילה שלו בקרב חסידיו, ובתקנ"ב כבר פורסם הנוסח בין החסידים, הם העתיקו את שינויי הנוסח בשולי דפי הסידור בו התפללו (לרוב בנוסח אשכנז, אך מקצתם החזיקו בסידור 'שער השמים' של השל"ה שנוסחו די דומה לנוסח הרש"ז, על-גביו ציינו את השינויים).
בחצרות חסידיות רבות בפולין נהגו להתפלל בנוסח תפילה זה, כגון חסידות סוכטשוב, חסידות סטריקוב, חסידות ראדזין ועוד. נוסח ספרד של סידור רינת ישראל הולך בדרך כלל בעקבות סידור אדמו"ר הזקן כאשר ישנן מחלוקות בין סידורי נוסח ספרד.
מהדורות הדפוס בימי חייו
כפי הידוע, שלוש מהדורות דפוס יצאו-לאור בחיי המחבר (שנפטר בתקע"ג-1812). מקובל כי הסידור נדפס לראשונה באופן מלא בתקס"ג-1803 בשקלוב ובמהדורה שנייה ושלישית, עם הגהות נוספות של המחבר, בקאפוסט.
העותק היחידי מהמהדורה הראשונה
ממהדורות אלו שרד רק עותק אחד מהמהדורה הראשונה (הנמצא כיום באוסף שניאורסון), שהגיע לידי הרש"ב והופקד על ידיו בזמן מלחמת העולם הראשונה בידי שלטונות רוסיה. העותק הולאם והועבר לספריית מוסקבה. בסוף 2013 העלתה ספריית מוסקבה לאתר האינטרנט שלה סריקה של העותק. במרץ 2014 העבירו את הסידור למוזיאון היהודי במוסקבה. מהדורת פקסימילה משוחזרת מדפוס זה בתוספת השוואות וציונים לנוסח, יצאה לאור בחודש אב תשע"ה (יולי 2015) בהוצאת חזק.
מהדורות שונות
לאחר פטירת אדמו"ר הזקן, נדפס הסידור על ידי מדפיסים שונים, עם הוספות שונות שלא היו בסידור שנדפס בחייו. עותק יחיד בעולם ממהדורת סלויטה תקצ"ו, אחת המהדורות הראשונות, התגלה בשנת תשס"ו אצל אספן פרטי בניו יורק.
בין המהדורות הראויות לציון:
סידור תורה אור
סידור זה סודר על ידי הרב אברהם דוד לבוט והודפס לראשונה בדפוס ראם בשנת ה'תרמ"ז. סידור תורה אור נחלק לשנים. החלק הראשון כולל רק מה שנדפס בסידורים הראשונים שנדפסו בחיי אדמו"ר הזקן, ותוקנו בו רוב טעויות הדפוס שבמהדורות הקודמות. כמו כן הוסיף הרב לבוט ציוני מקורות לפסוקי התנ"ך ומאמרי חז"ל, ולכן קרא לו "סידור תורה אור".
בחלק השני כלל הרב לבוט מה שהתפשט המנהג להכניס בסידורים אחרי פטירת אדמו"ר הזקן.
מאז נדפס בכ-15 מהדורות. מתוכם ראויים לציון המהדורות הבאות:
סידור תהלת ה'
סידור זה, שנדפס לראשונה בשנת ה'תרע"ח ברוסטוב על הדון, הוא צילום של "סדר העבודה - תפלות ישראל לכל השנה" (נוסח אשכנז), שנדפס בווילנא שנת תרע"א (1911). נוספו בו תיקונים המבוססים על נוסח סידור אדמו"ר הזקן עם מראי מקומות לתנ"ך, לוח המולדות ועוד הוספות. החל משנת 1942, עם הקמת הוצאת קה"ת, הודפס הסידור בהוצאה זו. בחלק מהמהדורות נספח לסידור ספר תהלים מהדורת "אהל יוסף יצחק" ומכתבים בנוגע לחשיבות אמירת תהלים. הסידור הוא גם חלק מהספר חת"ת.
עם השנים יצאו הסידור מסודר לחגי ישראל, בסדרה הופיע: סידור תהלת ה' לחג הפסח עם הגדה ליל הסדר, סידור תהלת ה' לחג השבועות עם תיקון ליל שבועות, וסידור תהלת ה' לחג הסוכות.
הסידור יצא גם עם תרגומים לרוסית, אנגלית, צרפתית, ספרדית וגרמנית.
אלי בר-נביא
אלי בר-נביא (נולד ב-1946) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר שגריר ישראל בצרפת. בין השאר, התמחה בר-נביא בהיסטוריה הצרפתית ותקופת הרנסאנס.
חייו ופועלו
בר-נביא נולד וגדל בבוקרשט שברומניה, עלה לישראל בגיל שתים עשרה. סיים לימודי תואר שני בהיסטוריה ובמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. עשה דוקטורט באוניברסיטת סורבון שבפריז בהיסטוריה של אירופה בעת החדשה המוקדמת. שב לישראל ולימד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 מונה למנהל הוועדה המדעית של מוזיאון אירופה השוכן בבריסל. המוזיאון הוקם בידי בלגיה והאיחוד האירופי. בשנת 2000 מינהו שר החוץ ועמיתו מאוניברסיטת תל אביב, שלמה בן-עמי, לשגריר ישראל בצרפת, תפקיד בו כיהן שנתיים. בר-נביא חזר למשך שלוש שנים ללמד באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן שב לתפקידו במוזיאון אירופה.
בבחירות לכנסת השש עשרה הוצב במקום ה-99 ברשימת מרצ.
מתמחה בהיסטוריה אינטלקטואלית, חברתית ופוליטית של צרפת במאות ה-16 וה-17.
ספרו האחרון של בר-נביא שיצא לאור בצרפת נכנס לרשימת רבי המכר של ספרי העיון ונמכר בעשרות אלפי עותקים. עניינו של הספר הוא במאבק בפונדמנטליזם אסלאמי, אותו רואה בר-נביא כסוגיה המרכזית שהמערב יעסוק בה במאה העשרים ואחת. הוא כותב כי ההרג בשם האל הוא תופעה בלתי מובנת ומפחידה בעיני החברה האירופית, העומדת חסרת אונים למולה. ומציע דרכים להיאבק בה.
ספרים שכתב
עם מירי אליאב-פלדון :(מסעו של פרנצ'סקו פוצ'י:אוטופיה, כפירה ואמת דתית ברנסאנס המאוחר) עם רובר דסימון: (הליגה הקדושה, השופט ועמוד התלייה:רצח היושב ראש בריסון)
ביואיק וילדקאט
ביואיק וילדקאט (באנגלית: Buick Wildcat) היא מכונית סלון אשר הוגדרה כ"מכונית שרירים", אשר יוצרה על ידי חטיבת ביואיק בקונצרן המכוניות ג'נרל מוטורס ה-אמריקאית בין השנים 1963–1970.
מכונית קונספט "ביואיק וילדקאט" שנת 1954
יצור הדגם לא המשיך לפסי הייצור.
הדגם עוצב על ידי "Harley Earl" והיה קרוי "ביואיק וילדקאט 2" Buick Wildcat II).
סימור קריי
סימור רוג'ר קריי (28 בספטמבר 1925 – 5 באוקטובר 1996) היה מהנדס חשמל אמריקאי וארכיטקט מחשבי-על, אשר ייסד את החברה Cray Research וקודם לכן נמנה עם מייסדי חברת קונטרול דאטה.
ביוגרפיה
קריי נולד בשנת 1925 בוויסקונסין. אביו היה מהנדס אזרחי, אשר טיפח את משיכתו של קריי למדע ולהנדסה. בגיל 10 הצליח קריי לבנות התקן להמרת נייר מנוקב לאותות קוד מורס. מחסן בית המשפחה ניתן לקריי הצעיר והפך למעבדתו.
קריי סיים בית ספר תיכון בשנת 1943 וגויס לצבא כמפעיל רדיו במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך שירותו הצבאי, שהה באירופה ולאחר מכן בזירה הפסיפית, שם שירת כמפענח צפנים יפניים. עם שובו לארצות הברית, קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מינסוטה בשנת 1950. לאחר כשנה קיבל תואר M.Sc במתמטיקה שימושית.
בתחילת דרכו בקונטרול דאטה פיתח מחשב של 6-ביט מבוסס טרנזיסטורים, לשם בחינת רעיונותיו למחשב גדול יותר. המחשב, שכונה "CDC Little Character", זכה להצלחה רבה. בשנת 1959 הציגה החברה מחשב של 48-ביט מבוסס טרנזיסטורים,. קריי החל במיזם שמטרתו לייצר את המחשב המהיר בעולם, מהיר פי 50 מ-CDC 1604. מיזם זה חייב שינוי יסודי במבנה המחשב, ונמשך שנים אחדות. התמשכות המיזם הייתה למורת רוחה של הנהלת החברה. בתגובה דרש קריי ב-1962 לקבל מעבדה נפרדת אחרת יתפטר, והמעבדה הוקמה ב שבוויסקונסין. בשנת 1964 הסתיים פיתוחו של המחשב שעליו עמלו קריי וצוותו. המחשב, CDC 6600, היה מהיר פי עשרה ממתחריו, ונחשב למחשב-על. מחירו הגיע לשמונה מיליון דולר. גרסאות זולות יותר שלו היו CDC 6400 ו-CDC 6500.
בשנת 1972 פרש קריי מקונטרול דאטה והקים את חברת Cray Research, שעסקה בפיתוח וייצור של מחשבי-על.
קריי נפטר ב-5 באוקטובר 1996, שבועיים לאחר שנפגע בתאונת דרכים.
קריטון
קריטון (ביוונית: Κρίτων) הוא דיאלוג קצר שנכתב בידי הפילוסוף היווני הקדום אפלטון. זוהי שיחה בין סוקרטס לבין חברו האמיד קריטון בדבר הצדק (dikē), אי-צדק (adikia), והדרך הנכונה להגיב לאי-צדק. סוקרטס, שחושב שאין להשיב על אי-צדק באי-צדק (בבחינת עין תחת עין), מסרב להצעתו של קריטון לממן את בריחתו מהכלא. הדיאלוג מכיל טענה עתיקה בדבר תאוריית האמנה החברתית של השלטון.
הקדמה
הדיאלוג מתרחש כחודש לאחר הרשעתו של סוקרטס בהשחתת הנוער במשפט וקבלת גזר דין מוות. הדיאלוג נפתח ביקיצה של סוקרטס כשהוא שם לב שלידו נמצא קריטון תלמידו.
קריטון נושא חדשות רעות לסוקרטס. הוא מספר לו על עדי ראייה שראו את הספינה מדלוס עושה את דרכה בחזרה אל עבר אתונה, ושסוקרטס יוּצא להורג למחרת היום. הספינה לדלוס הייתה מנהג מסורתי של האתונאים, לזכר שחרורם בידי תזאוס מגזרת המלך מינוס. כל עוד הספינה לא חזרה ממסעה המקודש, לא התקיימו הוצאות להורג, ועל כן סוקרטס צריך היה להיות מודאג ברגע זה. סוקרטס מתייחס לחדשות בביטול, ואומר שהיה לו חלום, חיזיון של אישה בגלימה לבנה שאמרה לו שבעוד שלושה ימים הוא יחזור לפת'יה. סוקרטס טוען שפירוש החלום שקוף כזכוכית, וכי בעוד שלושה ימים הוא ימות. כוונתו של סוקרטס מתפרשת לאור האיליאדה של הומרוס, אשר בה אכילס אומר ש"בעוד שלושה ימים אחזור לפת'יה השופעת" ומתכוון שבעוד שלושה ימים יחזור לביתו. בחלומו של סוקרטס פת'יה הופכת לסמל וסוקרטס אומר שבעוד שלושה ימים יחזור הביתה, ומתכוון לבית שיחזור אליו לאחר מותו.
קריטון מסכים שאי אפשר לטעות במשמעות החלום, אך מספר לסוקרטס שהוא חושש להפסיד חבר. קריטון מסביר לסוקרטס שאם הוא (סוקרטס) יוצא להורג, אנשים יחשבו על קריטון שחבריו חשובים בעיניו פחות מכספו, שכן קריטון יכול לממן את מילוטו של סוקרטס מבית הכלא.
פתיחת השיחה
סוקרטס מסרב להצעתו הראשונה של קריטון לשחד מלשינים פוטנציאלים, וקריטון מוחה וטוען שאלו (המכונים "sychophants") זולים ביותר. הוא מוסיף שאם סוקרטס חושש לרושש את קריטון, הרי הגיעו לעיר זרים (xenoi), סימיאס וקבס, ובידיהם כסף המיועד למילוטו של סוקרטס.
קריטון מתחיל לפרט נימוקים נוספים לטובת בריחתו של סוקרטס. הוא פותח באומרו כי לאב יש מחויבות לגדל ולחנך את ילדיו, ולכן על סוקרטס להימנע בכל מאודו מלהופכם ליתומים. הוא ממשיך ואומר שהמשפט שבו הורשע סוקרטס לא היה צריך להתקיים מלכתחילה, ואם כבר התקיים הרי שיכול היה להתנהל באופן אחר. הוא אומר שמותו של סוקרטס יהיה שיא מגוחך לכל הפרשה, ושהוא מתבייש בסוקרטס ובחבריו (והוא ביניהם), מכיוון שייראה כאילו נהגו בפחדנות ובחולשה.
סוקרטס משיב לקריטון כי בבואנו להכריע בשאלות מוסריות, עלינו ראשית לנטרל את הרגש ולהתייחס לטענות באופן רציונלי בלבד. הוא אומר שהוא מעריך רק את דעתו של אדם המבין מהו צדק. כסף, מוניטין ודאגה לילדים מהווים ערכים רק עבור בני אדם שאינם חושבים באמת. במהלך סוקרטי טיפוסי, הוא מציע הכללה: הוא מזמין את קריטון לשקול את ההגדרה הכללית של צדק ואת השאלה האם יש בכלל מקרים בהם מוסרי לנהוג באי-צדק; אם מקרים כאלה אינם בנמצא, הרי שלא יהיה זה מוסרי לברוח מהכלא.
טיעוניו המרכזיים של סוקרטס
סוקרטס טוען כי לעולם אין זה מוסרי לנהוג בחוסר צדק – גם לא להשיב רעה תחת רעה. הוא מציין כי הוא מבין שעמדתו היא עמדת מיעוט. הוא שואל את קריטון לעמדתו בשאלה האם אכן לעולם אין לנהוג באי-צדק, ומתרה בו שישיב רק לפי עקרונותיו ואמונותיו.
המשך דבריו של סוקרטס מתבסס על הטיעון שניסיון הבריחה שלו יפעל כנגד חוקי המדינה, ובכך יהיה מעשה של אי-צדק. המדינה דואגת בעזרת חוקיה לאפשר לאזרחיה חיים טובים, ממש כשם שהורים דואגים לספק לילדיהם סביבה תומכת שתאפשר את גדילתם ומיצוי הפוטנציאל שלהם. ציות האזרחים לחוקים מהווה מעשה צודק, ואילו הפרת החוקים מהווה מעשה שאינו צודק. ומשום שלעולם, כאמור, אין זה צודק לפעול באי צדק, הרי שבריחה מהכלא תהווה מעשה של אי צדק. חשוב להבהיר שהטענה כאן אינה גורסת שיש תמיד לציית לחוקים באופן עיוור. הרשות נתונה ביד כל אזרח לנסות ולהשפיע על החקיקה בדרך המקובלת, או לעזוב את המדינה ולעקור למדינה אחרת. אולם אין זה צודק, לטענת סוקרטס, שהאזרח ייהנה מחד מהיתרונות שמעניקים חוקי המדינה מבלי לנסות לשנותם, ומאידך יברח כאשר אותם חוקים מענישים אותו. בהישארותו במדינה, מסכים האזרח בשתיקה לחוקיה. סוקרטס מחדד את הנקודה באומרו כי הוא הסכים לציית לחוקי המדינה יותר מכל אדם אחר, שכן לא רק שהיה אזרח בה במשך שבעים שנה (זוהי הגזמה: סוקרטס היה בן שבעים ואחת בעת הדיאלוג, ולא היה אזרח באתונה עד גיל עשרים לערך), אלא גם הוליד וחינך בה את ילדיו.
כעת, מבצע סוקרטס אנלוגיה בין החוקים לבין מולידיו ומחנכיו, ומאניש אותם. החוקים אומרים שהם למעשה לקחו חלק בהולדתו, שכן אביו נשא את אימו בחסות חוקי הנישואים. החוקים היו גם אחראיים על חינוכו, שכן על אביו היה לחנך אותו באומנויות ובספורט, לפי חוקי המדינה. סוקרטס אומר שהוא צאצא ("ek-gonos") ועבד ("doulos") למדינה ולחוקיה, שעליו לכבד אותה לפחות כמו שהוא מכבד את הוריו ואת מחנכיו, אם לא יותר. בפרט, עליו לשמוע בדבריהם ולעשות כרצונם, אף אם דעותיו שונות משלהם. אסור לו לנסות לפגוע בחוקים, כפי שאסור לו להכות את מחנכיו אם אלו מכים אותו, או להפגין חוסר-כבוד כלפי הוריו, אם אלה מפנים כלפיו דברי תוכחה. טיעון נוסף שסוקרטס שם בפי החוקים, בציינו כי הוא מופנה גם כלפי אלה שעימם "אין לו קרקע משותפת" (כלומר, אלו הסבורים שמותר להשיב רעה תחת רעה), הוא שהחוקים עצמם מעולם לא הרעו לו; בני-האדם הם שהשתמשו בהם לרעה. לכן, אף אם מותר לגמול רעה תחת רעה, אסור לסוקרטס להפר את החוק, שכן הוא מעולם לא הרע לו.
ג'ון גראנג
ג'ון גראנג דה מביור (John Garang de Mabior; 23 ביוני 1945 - 30 ביולי 2005) היה מדינאי ואיש צבא סודאני, מנהיג המורדים בדרום סודאן, מנהיג צבא השחרור העממי הסודאני (SPLA), ולתקופה קצרה סגן ראש ממשלת סודאן.
ביוגרפיה
גראנג, בן לקבוצה האתנית דינקה, נולד למשפחה ענייה בכפר בחבל הנילוס העליון הגדול (כיום מחוז ג'ונגליי). הוא התייתם בגיל 10, והתקיים מתמיכה כספית של קרובי משפחה. במלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה ניסה להצטרף למורדים הדרומיים, אך בשל גילו הצעיר לא גויס למלחמה, ועבר לטנזניה להשלים את לימודיו. מאוחר יותר קיבל מלגה ללימודים בארצות הברית ולמד כלכלה לתואר ראשון באוניברסיטת איווה, תואר שסיים ב-1969.
לאחר מכן חזר לטנזניה, שם למד כלכלה חקלאית של מרכז אפריקה באוניברסיטת דאר א-סלאם. באוניברסיטה התוודע ליוורי מוסווני, לימים נשיא אוגנדה ובעל ברית עתידי לארגונו של גראנג. השניים היו חברים בארגון החזית המהפכנית האפריקנית של הסטודנטים (University Students' African Revolutionary Front).
ב-1972 הסתיימה מלחמת האזרחים, וגראנג חזר לסודאן והתגייס לצבא, בו הגיע לדרגת קולונל. במהלך שירותו עבר אימונים גם בבית הספר לחי"ר בארצות הברית. הוא המשיך בארצות הברית גם את לימודיו האקדמיים, וסיים תואר שני ודוקטורט בכלכלה חקלאית. התזה שהגיש עסקה בהתפתחות החקלאות בדרום סודאן.
מרד הדרום
ב-1983, בעקבות החלת חוקי השריעה האיסלאמית שהשליט ג'עפר נומיירי בסודאן, התקוממו חיילי הדרום. גראנג, שנשלח להרגיע את הרוחות, עבר לצד המורדים והנהיג עד מהרה את המרד, בהקימו את צבא השחרור העממי הסודאני. המהומות הפכו למלחמה של ממש, מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, שנמשכה יותר מעשרים שנה, ובמהלכה נהרגו כמיליון וחצי נפש. ב-1985, עם הדחת נומיירי, סירב גראנג להצטרף לממשלה החדשה או ליטול חלק בבחירות שנערכו ב-1986.
בינואר 2005 נחתם בניירובי הסכם ששם קץ למלחמה, במסגרתו היה גראנג אמור להתמנות לסגנו של נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, ולאחראי על חבל דרום סודאן לתקופה שעד משאל העם העתידי ב-2011. ב-9 ביולי 2005 הושבע לתפקיד סגן הנשיא.
מותו
גראנג החזיק בתפקידו שבועות ספורים. ב-30 ביולי חזר מפגישה עם יוורי מוסווני, נשיא אוגנדה, במסוק הנשיאותי של זה האחרון. המסוק התרסק בדרום סודאן בנסיבות לא ברורות. על פי הודעת ממשלת סודאן, התרסק המסוק באזור הררי "בשל ראות לקויה". הוא הובא לקבורה בג'ובה, בירת הדרום, ועל קברו הבטיחה אלמנתו, רבקה דה מביור, להמשיך בדרכו, ואמרה "בתרבות שלנו אנו אומרים: אם הרגת את האריה, חכה ותראה מה תעשה הלביאה".
בעקבות מותו של גראנג הכריזה ממשלת סודאן על שלושה ימי אבל לאומי, ואילו בח'רטום התעמתו צעירים מדרום סודאן עם כוחות הביטחון, ו-84 מהם נהרגו.
את מקומו כנשיא דרום סודאן מילא סגנו, סאלווה קיר מאיארדיט.
ויטאלה מיקלה הראשון
ויטאלה מיקלה הראשון (באיטלקית: Vitale I Michele; נפטר בשנת 1102) היה הדוכס ה-33 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה ממותו של קודמו, ויטאלה פאליירו בשנת 1095 ועד פטירתו.
ויטאלה היה לבן לאחת מ-12 משפחות האצולה של ונציה (שכונו "משפחות המבשרים". הוא נישא לפיליצ'יה קורנארו.
כאשר האפיפיור אורבנוס השני קרא לפתיחה במסע הצלב הראשון, לא תמכו ויטאלה (וונציה) במסע הצלב.
רק כאשר יצאו גוטפריד מבויון, ואחיו בלדווין מדרום איטליה באוגוסט 1096 בראש צבא שמנה 120 ספינות ו-40,000 לוחמים הבין ויטאלה את החשיבות הכלכלית של המלחמה, ואת היתרונות של ונציה בהצטרפות אליה. ביולי 1099 יצאו 207 ספינות מוונציה לתמוך בלוחמים. ויטאלה מינה את בנו, ויטאהל ג'ובאני, ואת בישוף קסטלו אנריקו קונטאריני כמפקדי הצי, בדצמבר 1099, בקרב שנערך ברודוס הביס הצי הוונציאני את הספינות המוסלמיות. באביב 1100 יצא הצי לעבר ארץ הקודש. באותה עת, ספינות מוסלמיות מנעו העברת אספקה ללוחמים הצלבנים, וגודריפד מבויון נשא ונתן עם הוונציאנים לצורך קבלת אספקה והעברת לוחמים, ובתמורה הובטח לוונציה רובע בערי החוף של ארץ ישראל בו הם לא יהיו נתונים למיסים ולמכסים המקומיים.
בשנת 1101 ויטאלה סייע למטילדה, מרקיזת טוסקנה ברכישת פרארה, ובתמורה זכה לזכויות סחר עבור וונציה בטוסקנה.
ויטאלה נפטר באביב 1102 ונקבר בבזיליקת סן מרקו.
גיזי דורבור
גיזי דורבור (באנגלית: Gizzie Dorbor; נולד ב-28 בפברואר 1987) הוא כדורגלן ליברי המשחק בצעירי כפר קנא ובנבחרת ליבריה. דורבור משחק בעמדת הבלם ולעיתים כמגן שמאלי וכקשר.
קריירה
ב-28 ביולי 2021, דורבור חתם בצעירי כפר קנא.
דורבור ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה בשנת כאשר הוא רק בן 18, ובאותה שנה רשם עוד 3 הופעות בנבחרת. באוקטובר חזר דורבור לסגל הנבחרת לאחר 4 שנים בהן היה מחוץ לסגל הנבחרת. במהלך 5 השנים שלאחר מכן דורבור שוב לא מצא את מקומו בנבחרת, אך בספטמבר חזר שוב לסגל הנבחרת.
יומני השואה
יומני השואה הם יומנים שכתבו יהודים שנרדפו על ידי הנאצים ועוזריהם בתקופת השואה. חלק מהיומנים נכתבו בגטאות וחלקם נכתבו במקומות מחבוא.
יומנה של אנה פרנק
יומנה של אנה פרנק (בהולנדית: Het Achterhuis. Dagboekbrieven 14 Juni 1942 – 1 Augustus 1944 - "הבית האחורי רישומי יומן 14 ביוני 1942 - 1 באוגוסט 1944") מבוסס על היומן האישי שכתבה אנה פרנק, שהייתה בת 13 בתחילת כתיבתו, בעת ששהתה עם משפחתה במחבוא, מאימת הצורר הנאצי באגף האחורי הנסתר של בית באמסטרדם שבהולנד בתקופת השואה בין השנים 1942 ל-1944.
היומן של אנה פרנק נחשב ליצירה האישית הפופולרית ביותר בספרות השואה, והוא רב מכר בינלאומי ששומר על מעמדו לאורך שנים רבות. על פי נתוני מוזיאון בית אנה פרנק נמכרו לא פחות מ-33 מיליון עותקים של הספר ב-75 שפות (נכון לשנת 2010). הספר נכלל ברשימות ספרים שונות כאחד הספרים החשובים של המאה העשרים.
יומנו של משה זאב פלינקר
יומנו של משה זאב פלינקר נכתב בעברית כשהיו משה ומשפחתו במסתור תחת זהות זרה. את היומן כתב בזמנים בהם היה מתבודד בחדרו. היומן מציג את תגובתו על האירועים והסובב אותו, מהול בכאב עמוק ובהזדהות עם בני עמו ומכיל השתפכויות רגשיות, סיפורים מחוויות היומיום ועד הגיגים בשאלות דתיות ופילוסופיות. בכתיבתו מרבה פלינקר לשלב פסוקים מן התנ"ך וביטויים הלקוחים מהעולם הדתי.
היומן מורכב משלוש מחברות שנמצאו על ידי בנות משפחת פליקר בחזרתן ממחנה ההסגר הנאצי למרתף ביתן שבבריסל-סחארבק רחוב קולונל פיקאר 1.
יומנו של פטר גינז
יומנו של פטר גינז הוא השם בו פורסמו יומניו של גינז שנכתבו בצ'כית בגטו בפראג בין השנים 1941–1942, לפני שגורש לטרזינשטט ואחר כך לאושוויץ.
מקור היומן, כפי שהוא מובא בספר, בשתי מחברות שכתב גינז שהועברו ליד ושם על ידי תושב פראג שנחשף לסיקור אסון מעבורת החלל קולומביה וגילה את המחברות בבית שהיה בבעלותו בפרברי העיר.
נערה בגיטו
נערה בגיטו הוא השם שבו פורסם יומן שנכתב על ידי מרים חַשצֶ'בַאצקי (Chaszczewacki), נערה בת 15, בעת שהותה בגטו ראדומסק בשנים 1939–1942.
היומן נחלק לשני חלקים. פרק המבוא נכתב בסוף קיץ 1939, ומסתיים בתיאור פריצת המלחמה וכיבוש ראדומסק על ידי הגרמנים, בספטמבר 1939. החלק השני כולל 27 קטעי יומן מתוארכים (כולל היום בשבוע) החל ב-21 אפריל 1941. היומן משלב פרקי נערות וחברות יחד עם תיאור אירועי המלחמה וחיי הגטו.
יומנה של הלגה דן
הלגה דן הייתה נערה יהודייה בהולנד הכבושה אשר כתבה יומן אישי ובו היא תיארה את האימה ואת החיים בצל הפחד שהיו מנת חלקם של בני משפחתה בצד תיאורים של חיי היומיום במחנה הריכוז ותנאי המחיה הקשים, את תחושות חוסר האונים והייאוש, ובמקביל את מלחמת ההישרדות היומיומית.
יומנו של אדי ג'אקו - האיש הכי מאושר בעולם
אדי ג'אקו פרסם את יומנו בהיותו בן 100 שנים ! תחת השם האיש הכי מאושר בעולם, אדי נולד בגרמניה בלייפציג ב 1920, ומתאר את תולדות חייו תחת השלטון הנאצי, בליל הבדולח, במחנה אושוויץ ובצעדת המוות, ומסתיים כאשר מספר על השיקום שלו, והקמת משפחה. הספר קיבל ביקורות חיוביות מאוד באתר Goodreads וכן הסופר העלה הרצאה ל Tedex הספר יצא לאור בעברית ב 2021 בהוצאת תכלת.
יומנים נוספים
נערה מתבגרת יהודייה פולנייה, שכתבה יומן אישי בעת שהותה גטו לודז' בשואה בפולין.
תלמידת בית ספר ,חברת תנועת הצופים פולנית, פעילה בתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה, מחברת יומן בזמן הכיבוש הנאצי. היומן נכתב מה - 30 בספטמבר 1939 עד 5 באוגוסט 1940. היא נעצרה עם מוריה וחבריה לתנועת ההתנגדות וגורשה לאושוויץ. הינל נפטרה באוושוויץ ב-19 במרץ 1943.
נערה יהודיה מצ'כוסלובקיה שנרצחה בשואה. היא כתבה יומן על רגשותיה ועל האירועים בתקופת הכיבוש הנאצי. היא נפטרה בגטו איזביצה בשנת 1942. יומנה פורסם בשנת 2006 באנגלית, גרמנית וצ'כית.
יומנה של אתי הילסום
יהודייה משכילה בת 27 שהתגוררה בהולנד. היא כתבה יומן אשר ראו אור לראשונה בהולנדית בשנת 1982, ואשר לא רק מתארים את אימי השואה, אלא בעיקר מגוללים מסע נפשי ורוחני של אישה צעירה לעבר ייעודה והתעלותה הרוחנית. היומן תורגם לעברית תחת השם "חיים כרותים" ובהוצאה מאוחרת יותר "השמיים שבתוכי", נרצחה באושוויץ ב-30 בנובמבר 1943.
נערה פולנייה-יהודייה, שכתבה יומן בתקופת שואת יהודי פולין, שמתעד את חייה כנערה בעיר פשמישל ונרצחה בגטו.
שפת יומני השואה
מרבית יומני השואה נכתבו בשפת האם של כותביהם; יומנה של אנה פרנק נכתב בהולנדית, יומנו של פטר גינז נכתב בצ'כית,יומנה של אווה היימן נכתב בהונגרית, יומנה של מרים חַשצֶ'בַאצקי (נערה בגטו) נכתב בפולנית, יומנה של הלן בר נכתב בצרפתית
לצד זאת, ידועים מספר יומנים מפורסמים שנכתבו במלואם בעברית, אף על פי שזו לא הייתה שפת האם של מחבריהם, כגון "יומנו של משה זאב פלינקר" ו"יומנו של יוסף גוזיק".
ביקורת ספרותית על יומנו של יוסף גוזיק התמקדה בשפת היומן השונה משפת האם של המחבר:.
קאמבריה
קאמבריה (באנגלית: Cumbria) הוא מחוז טקסי ומחוז כפרי  בצפון-מערב אנגליה. המחוז גובל במחוזות הבאים: נורת'מברלנד, צפון יורקשייר, דרהאם ולנקשייר. הוא כולל שישה רבעים (Districts) בחלוקה: Barrow-in-Furness, South Lakeland, Copeland, Allerdale, Eden ו- Carlisle. לרוב נהוג לחלקו מנהלתית למספר אזורי משנה: דרום, מערב ומזרח, כאשר כל אזור מורכב משני רבעים: המזרח מכיל את Carlisle ו-Eden, המערב את Copeland ו-Allerdale, והדרום את Barrow-in-Furness ו-South Lakeland. את המחוז חוצה נהר הלאות'ר.
בשטחי המחוז מצוי הפארק הלאומי אזור האגמים וחלק מפארק היורקשייר דיילס.
פוליטיקה
למחוז קאמבריה שישה נציגים בבית הנבחרים הבריטי, שנבחרו על פי אזורי-ייצוג המצויים במחוז. חלקם כמו Carlisle ו-Copeland תואמים לרבעים, ואחרים כמו Penrith and The Border פרושים בגבולות אחרים.
בשנת 2007 עלתה הצעת חוק שביקשה להפוך את שיטת שתי השכבות (מחוז ורבעים) לאחידה, עם מועצה אחת לכל מחוז קאמבריה. ההצעה נדחתה. קאמבריה הוכרזה כמחוז בשנת 1974 תוך איחוד של שני מחוזות מנהליים קודמים: וסטמורלנד וקאמברלנד. חלקים מקאמבריה בחלוקתה הנוכחית היו שייכים למחוזות גובלים, כגון Furnass שהיה חלק מלנקשייר. שרידים מהמחוזות הישנים ניתן למצוא בשמות עיתונים שונים שעדיין יוצאים לאור, כגון The Westmorland Gazette, ובמידת הזיקה של תושבי המקום למחוז. כך למשל התושבים שעד 1974 היו חלק מלנקשייר הביעו בסקר זיקה פחותה למחוזם החדש (55% ב-Furnass הביעו זיקה חזקה או חזקה מאוד, מתוך 79% מכלל תושבי המחוז שהצביעו על זיקות דומות).
דמוגרפיה
קאמבריה האי אחד מהמחוזות הבריטים בעלי הגיוון הנמוך ביותר - כ-96% הם ממוצא לבן, ואינם מהגרים. המחוז רובו ככולו כפרי, כאשר העיר היחידה היא קרלייל (Carlisle) והעיירה הגדולה אחריה היא בארו בפורנס (Barrow in Furness).
היסטוריה
אזור קאמבריה היה תחת ניסיונות כיבוש רבים מצד ממלכת סקוטלנד, וכתוצאה מכך פיתח מסורת של פטריוטיות אנגלית. האזור עבר לשליטה אנגלית (Anglian) במהלך הניכוס של אומבריה הצפונית (Kingdom of Northumbria). לפני כן, וגם תקופה ממושכת לאחר מכן, היו התושבים בעלי זיקה קלטית והוא היה חלק מהצפון הקדום (בוולשית: Hen Ogledd). במהלך ימי הביניים המוקדמים קאמבריה הייתה נתונה להשפעת ממלכת סטרת'קלייד הקלטית מצפון ועד המאה ה-11 חלקים נרחבים ממנה היו תחת שלטונה.
קאמבריה הייתה גם מקור לפלישות ויקינגיות רבות, ועד היום יש סימנים גנטיים בתושבי המקום המעידים על קשר נורדי.
כתוצאה מהשפעות תרבותיות אלו, התפתח במקום ניב מיוחד הקרוי קאמברית (Cumbrian Dialect) ובו השפעות נורדיות וקלטיות חזקות.
מקורו ההיסטורי והאטימולוגי של השם קאמבריה הוא מולשית: Cymru, שמשמעותה ארץ האחווה (Land of compatriots בתרגום לאנגלית).
נגעים ברפואת עור
ברפואת עור (דרמטולוגיה) נוהגים לקטלג את נגעי העור על פי המראה, המבנה והמרקם שלהם. הנגעים מחולקים לנגעים ראשוניים ונגעים משניים. נגעים ראשוניים הם אלו שנוצרים ישירות ממנגנון המחלה והם מופיעים בדרך כלל בשלבים הראשונים שלה. הנגעים שמופיעים לאחר מכן מכונים נגעים משניים. להלן רשימה של נגעים עיקריים:
נגעים משניים
Skin lesion
ג'ון ריס-דייוויס
ג'ון ריס-דייוויס (באנגלית: John Rhys-Davies; נולד ב-5 במאי 1944) הוא שחקן קולנוע ולשי. מועמד פרס אמי, מוכר לרבות בזכות תפקידיו בטרילוגיית "שר הטבעות", בסדרת סרטי "אינדיאנה ג'ונס" ובסדרה הבדיונית "גולשים בזמן".