cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמות אחאב בבן הדד
שחרורו של בן הדד
לפי תיאור המקרא הצליחו עבדיו של בן הדד לעורר את רחמיו של אחאב על אדונם, כאשר תוכניתם מתבססת על היותם של מלכי בית ישראל 'מלכי חסד'.
היסטוריונים מנמקים את החלטתו של אחאב מבחינה פרקטית בצורך שלו בברית צבאית עם ארם כנגד שלמנאסר מלך אשור, כפי שאכן באה לידי ביטוי כשנה מאוחר יותר בקרב קרקר, בו נלחמו אחאב ובן-הדד יחד כנגד האשורים.
המלחמה השלישית - קרב רמות גלעד
לאחר המלחמה השנייה התרחשו אירועי כרם נבות, בעקבותיהם ניבא אליהו הנביא לאחאב נבואות קשות על צורת מותו, באמרו שהכלבים ילקקו את דמו.
שלוש שנים לאחר המלחמה השנייה ביקר אצל אחאב מחותנו, יהושפט מלך יהודה. בתקופת שני המלכים התחולל שלום בין מלכות יהודה למלכות ישראל, והשניים היו לבני ברית. אחאב הודיע בנוכחות יהושפט כי הוא מעוניין לצאת למלחמה על ארם, וביקש ממנו להצטרף אליו: אך יהושפט, שהיה מלך ירא ה' בניגוד לאחאב, דורש להיוועץ בנביאים:
אחאב קיבץ ארבע מאות נביאים ושואל אותם האם לעלות למלחמה, וכולם ענו לו לעלות. אך יהושפט מבקש נביא נוסף:
התעקשותו של יהושפט לשמוע נבואה נוספת על הארבע-מאות ששמע נראית תמוהה. בתלמוד מבואר כי ידע שאין שני נביאים מתנבאים בסגנון אחד, וכיוון שהתנבאו כולם באותו סגנון הבין כי הם נביאי שקר
אחאב הודה כי ישנו נביא נוסף מיכיהו בן ימלה, אך הוא שונא אותו כיוון שמנבא לו רק רע. כשהתעקש יהושפט שלח אחאב לקרוא למיכיהו, ובזמן שהמתינו המלכים עשה נביא השקר צדקיהו בן כנענה קרני ברזל והצהיר בפני אחאב כי בהם ינגח את ארם. כאשר כל הנביאים מגבים את דבריו:
כאשר הגיע מיכיהו סיפר לו אחאב על דברי הנביאים וייחל שינבא כמותם. מיכיהו נשבע שיגיד את אשר אמר לו ה', והתנבא:, אך אחאב הבין מכך שלא פתח בדבריו ב'כה אמר השם' כי אינו מתנבא, אלא לועג לו או מברכו, ולכן שב והפציר בו למסור את נבואתו.
לפי התלמוד 'הרוח' היא רוחו של נבות היזרעאלי אותו הרג אחאב.
למרות הלעג שהביע אחאב כלפי נבואתו של מיכיהו, חשש ממנה והחליט לנקוט משנה זהירות. בדרכו למלחמה הודיע ליהושפט כי בכוונתו להתחפש לחייל פשוט, בעוד מיהושפט עצמו ביקש להישאר לבוש בבגדי מלכותו.
למעשה ציווה ציווה בן הדד את חייליו: במהלך הקרב ברמות גלעד חפשו חיילי ארם את אחאב, וכאשר ראו את יהושפט חשבו כי הוא מלך ישראל ובקשו להורגו. יהושפט זעק לה' והחיילים הבחינו כי אינו אחאב וסרו מעליו. אחאב המחופש אכן לא זוהה, אך יש המזהים את המושך עם נעמן שר צבא ארם. אחאב המשיך לעמוד על המרכבה כאשר דמו נשפך לתוכה, ומת לעת ערב.
מיס שרלוק
בתור הסדרה הגדולה הראשונה שמלהקת נשים לשתי הדמויות המובילות, היא זכתה לשבחים על הבחירה הזו. יוקיאושי אוזאווה, המגלם את אחיו הבכור של שרלוק, אמר "אני לא מנסה להעליב אף בחורים, אבל יש סוגים של חבר'ה שחושבים מאוד מרובע. נשים רגישות יותר ויודעות לגעת בלבם של אנשים, ולכן הן יודעות לנצח את המשחק. אני חושב שהן מגלמות בלשים פרטיים טובים יותר."
עלילה
"הבלשית המייעצת" שרה "שרלוק" שלי פוטאבה פותרת תעלומות שונות בטוקיו של ימינו. שרלוק נעזרת בחברתה לדירה, ד"ר וואטו טצ'יבאנה, רופאה שחזרה לאחרונה מסיוע רפואי בהתנדבות בסוריה. בשל כישורי ההבחנה והדדוקציה הנמרצים של שרלוק, היא מתבקשת לעיתים קרובות על ידי הפקח ג'נטארו ריימון ממחלקת משטרת המטרופולין של טוקיו לעזור בתיקים.
אף על פי שהסדרה מתארת מגוון פשעים ומבצעים, שרלוק צריך להתמודד עם הארגון החשאי, סטלה מאריס, שעומד מאחורי חלק מהפשעים שהם פותרים. דמויות חוזרות אחרות כוללות את קימי הטאנו, בעלת הבית בה מתגורר שרלוק, וקנטו פוטאבה, מזכיר ראש הממשלה ואחיו הגדול של שרלוק.
רכס רות (אנטארקטיקה)
רכס רות (באנגלית: Ruth Ridge) הוא רכס סלעי בצד המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רכס רות הוא רכס שחור, וסלעי שאורכו 4.5 קילומטרים, והוא משתרע בכיוון צפון - דרום.
הרכס מהווה את הקצה הדרומי של רמת דטרויט, והוא הנקודה בו הרמה משנה את כיוונה לאורך חוף נורדנשלד.
לאחר שינויי הכוון מהווה הרמה את הקיר הצפוני של קרחון דריגאלסקי.
גילוי הרכס ומקור שמו
דוקטור אוטו נורדנשלד, שעמד בראש המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1904–1901 גילה את הרכס, וחשב כי מדובר בלשון יבשה.
נורדנשלד קרא לרכס "כף רות" על שמה של אחותו.
בשנת 1947 סקר שטחי חסות איי פולקנד גילה כי מדובר ברכס ולא בלשון יבשה, ובהתאם שונה שמו.
משפחת קאליקק (ספר)
משפחת קאליקק: מחקר בתורשה של רפות-שכל (אנגלית: The Kallikak Family: A Study in the Heredity of Feeble-Mindedness) הוא ספר שפורסם בשנת 1912 על ידי הפסיכולוג ואיש תנועת האאוגניקה הנרי ה. גודאר אודות משפחה אותה כינה "קאליקק". פירוש השם קאליקק ביוונית עתיקה משמעות 'קאלוס' היא טוב ומשמעות 'קאקוס' היא רע. הספר עוקב אחרי עץ המשפחה ומגלה שבשלב מסוים העץ מתפצל לצד "רפה-שכל" ולצד נורמטיבי. הספר מסיק שתכונות כמו יכולת למידה ורפות שכל תלויות לחלוטין בתורשה, ולכן על החברה לפקח על התרבותם של אינדיבידואלים "לא-מתאימים".
הספר ומסקנותיו הופרכו בשנים האחרונות והועלו בעיות רבות במתודולוגית המחקר שבו.
אסכולת הצבע של וושינגטון
אסכולת הצבע של וושינגטון היא זרם באמנות המופשטת שנולד בוושינגטון די. סי. ופעל בשנות ה-50 עד שנות ה-70 של המאה ה-20. שישה אמני אקספרסיוניזם מופשט מהווים את המעגל הפנימי של האסכולה: קנת' נולנד (Kenneth Noland), מוריס לואיס (Morris Louis), ג'ין דייוויס (Gene Davis), הווארד מארינג (Howard Mehring), תומאס דאונינג (Thomas Downing) ופול ריד. אסכולת הצבע של וושינגון נוסדה כתגובה לאקספרסיוניזם המופשט של אסכולת ניו-יורק. המיקוד של אמני האסכולה היה ציור באמצעות "שדות צבע", קרי, ביטוי אמנותי מופשט, נטול אובייקט מיוצג, שביקש לבחון דרכים שונות לשימוש במשטחי צבע אחידים וגדולים.
סגנונה של האסכולה התעצב על רקע תערוכה בשם "צייר הצבע של וושינגטון" ("The Washington Color Painters") שנפתחה בב-25 ביוני 1965 בגלריה של וושינגטון לאמנות מודרנית. התערוכה, שנאצרה על ידי ג'רלד "ג'רי" נורדלנד (Gerald Nordland) כינסה יחד את יצירותיהם של ששת אמני האסכולה המרכזיים שלעיל. תערוכה זו, שהוצגה לאחר מכן במספר מקומות נוספים בארצות הברית, כולל מרכז האמנות "ווקר", ביססה את מקומה של וושינגטון בזרם הציור המופשט והגדירה את מה שנחשב על ידי היסטוריונים, אמנים ועיתונאיים לתנועת האמנות של העיר.
אמני בית הספר לצבע בוושינגטון ציירו בעיקר עבודות מופשטות והיוו חלק מרכזי התנועה הגדולה יותר של ציור "שדות הצבע". אף על פי שאמני התנועה לא נחשבו בדרך כלל לאמני אקספרסיוניזם מופשט, בשל סגנון העבודות שלהן והסתמכותם על פילוסופיות אחרות בתהליך היצירה, ניתן לסמן הקבלות רבות בין אסכולת הצבע של וושינגטון לבין אמני האקספרסיוניזם המופשט. המשותף הבסיסי ביותר לאמנים משתי האסכולות הוא השימוש בפסים, שטיפות צבע ושדות של צבע בודד על הבד. טכניקה נפוצה בה השתמשו באסכולת הצבע של וושינגטון הייתה "הכתמה" (soak staining או פשוט staining). בטכניקה זו האמן שופך צבע דליל ישירות על הקנבס ונותן לו להיספג לאורך זמן. התוצאה היא היווצרות של כתם על הקנבס, שלא ניתן לזהות בו עקבות נראים לעין של הנחת צבע קונבנציונלית, כגון סימני משיחות מכחול.
למרות שששת האמנים שהציגו בתערוכה הראשונה של האסכולה היו כולם גברים, לנשים הייתה נוכחות שווה בתנועה. הילדה ת'ורפ (Hilda Thorpe), למשל, ציירת מאסכולת "שדות הצבע" יצרה עבודות גדולות ממדים ופסלי נייר, ולימדה דור של אמנים מאזור וושינגטון די. סי. אמניות נוספות מאסכולת הצבע של וושינגטון הן אן טרוט, מרי פינקוט מאייר ועלמה תומאס.
במהלך האביב והקיץ של שנת 2007 מוסדות אמנות בוושינגטון הבירה ערכו ברחבי העיר חגיגות לכבוד ציור "שדות הצבע" שכללו תערוכות בגלריות ומוזיאונים של עבודות מאת חברי אסכולת הצבע של וושינגטון. בשנת 2011, קבוצה של אספני אמנות בוושינגטון יזמה את "פרויקט אסכולת הצבע של וושינגטון" שמטרתו לאסוף ולפרסם מידע על ההיסטוריה של ציירי התנועה ושל האמנות המופשטת בוושינגטון. למרות שחלק מאמני האסכולה לא נולדו בוושינגטון, הם ייצגו יחד את וושינגטון כמרכז חדש של אמנות חזותית.
אוטוביאנקי ביאנקינה
אוטוביאנקי ביאנקינה (Autobianchi Bianchina) היא מכונית עירונית קטנה, דגם של מכונית מיקרו, אשר הושקה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית אוטוביאנקי ב-16 בספטמבר 1957, במוזיאון המדע והטכנולוגיה במילאנו, איטליה.
האוטוביאנקי ביאנקינה היה דגם המכונית הראשון של חברת אוטוביאנקי שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה, והוא נוצר בין השנים 1957 ו-1969. בין שנים אלה יוצרו 311,300 יחידות. האוטוביאנקי ביאנקינה מבוססת על הפיאט 500.
DS 7
DS 7 (באנגלית: DS 7) היא מכונית קומפקטית יוקרתית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי DS אוטומובילס משנת 2017. היא נחשפה בפברואר 2017, והוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2017 , היא הגיעה לישראל באפריל 2018.
עם השבעתו של נשיא צרפת, עמנואל מקרון ב-14 במאי 2017 בחר מקרון ב-DS 7 קרוסבק כמכוניתו הנשיאותית. זו הייתה הפעם הראשונה בה נשיא השתמש בקרוסאובר בטקס שבעתו. המכונית שימשה רק לאירוע ההשבעה ולאחר מכן עברה לאולם התצוגה DS וורלד פריס.
מפרט טכני
היא משווקת עם מנועי בנזין בנפחי 1.2 ליטר טורבו המספק כ-130 כ"ס, 1.6 ליטר טורבו המספק 180 או 225 כ"ס. או עם מנועי דיזל בנפחי 1.5 ליטר המספק כ-130 כ"ס, 2.0 ליטר המספק כ-180 כ"ס. לכל המנועים תיבת הילוכים אוטומטית עם שמונה הילוכים למעט מנוע הבנזין 1.2 ליטר ומנוע הדיזל 1.5 ליטר המחוברים לתיבת הילוכים ידנית עם שישה הילוכים.
DS7 אי-טנס
הגרסה היברידית פלאג אין של הגרסה הבסיסית הוצגה בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2018. עם מתיחת הפנים בשנת 2022 עדכנה DS את מערכות ההנעה הפלאג-אין. דגם הפלאג-אין משווק עם שני מערכות הנעה.
מתיחת פנים שנת 2022
ב-27 ביוני 2022 חשפה DS את מתיחת הפנים ל-DS 7. עם מתיחת הפנים הסירה DS את הסיומת "קרוסבק" משמו. העיצוב החיצוני לא השתנה רבות אך קיבל נגיעת עיצוב עדכני יותר. גם בתא הנוסעים העיצוב לא השתנה רבות למעט עיצוב מעט יותר יוקרתי וחומרים חדשים.
בתחום ההנעה עדכנה DS את מערכת ההנעה היברידית פלאג-אין אי-טנס 4x4 360 ושאר המנועים נותרו ללא שינוי.
תעשיית הפלסטיק בישראל
תעשיית הפלסטיק בישראל מבוססת על ייצור ויצוא של חומרי פלסטיק מסורתיים. ענף הפלסטיק בישראל כולל בתוכו כ-500 יצרנים, ומועסקים בו 23,700 עובדים.
מוצרי הפלסטיק העיקריים ליצוא הם: יריעות, לוחות וצנרת עבור ענפי הבנייה, התשתיות, והחקלאות, חלקים של ציוד רפואי, אריזות גמישות חכמות וחלקי רכב ותעופה.
תחומי הייצור
תחומי הייצור של תעשיית הפלסטיק בישראל הם:
ייצוא
למעלה מחמישים אחוז ממפעלי הענף עוסקים ביצוא - בין אם יצוא ישיר ובין אם יצוא עקיף. כעשרים וחמישה מפעלים פועלים מחוץ לישראל בצורה עצמאית, במתכונות של חברות רב-לאומיות, ומחזיקים אתרי ייצור, מרכזי שיווק ומשרדי לקוחות במגוון רחב של ארצות. לצד המפעלים היצרניים בענף הפלסטיקה בישראל פועלות כשלוש מאות חברות אשר עוסקות במתן שירותים לענף, משווקות את מוצריו או מייבאות עבורו מכונות, ציוד וחומרים.
מרבית היצוא של מוצרי פלסטיק מישראל, כ-60% מיועד לאירופה. שאר היצוא הוא למדינות צפון אמריקה, כ־20%, למדינות אמריקה הלטינית כ־13%, וכ-7% לאסיה, אפריקה ואוקיאניה.
ייצוא של מוצרי פלסטיק מישראל (2014)
חברות הייצוא הגדולות
על-פי נתוני משרד הכלכלה והתעשייה, בישראל פועלים כ-12 יצואנים גדולים וענקים של מוצרי פלסטיק (הגדרה לפי צריכת פלסטיק):
טכנולוגיות עיבוד עיקריות
רוב היצרנים המקומיים של מוצרי הפלסטיק מייצרים בטכנולוגיה של הזרקה או בטכנולוגיה של שיחול, ורק מיעוט קטן שלהם מייצר בטכנולוגיות אחרות.
חומרי גלם פלסטיים
תעשיית הפלסטיק הישראלית צורכת בשנה כמיליון טון של חומר גלם פלסטי, כ-30% ממנו מגיע מייצור מקומי (כרמל אולפינים הספק המרכזי), וכ-70% מיבוא.
בין החומרים הנצרכים עבור ענף הפלסטיק בישראל, בולטים החומרים פוליאתילן (כ-37% משקלי מסך כל חומרי הגלם) ופוליפרופילן (כ-19% משקלי).
טיפאני סטרטון
ג'סיקה ווינילקו (באנגלית: Jessica Woynilko; נולדה ב-1 במאי 1999) הידועה יותר בשם הבמה שלה, טיפאני סטרטון היא מפתחת גוף, מתעמלת ומתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית NXT, שבה היא אלופת הנשים של NXT.
תעשיית הפלסטיק בישראל
ענף הפלסטיק בהשוואה לתעשיות מסורתיות אחרות
תעשיית הפלסטיק הישראלית היא אחת מ-7 התעשיות המסורתיות בישראל, שבהן: מזון, טקסטיל, עץ, נייר, כימיקלים, ומתכת.
טיפאני סטרטון
ביוגרפיה
ג'סיקה ווינילקו נולדה ב-1 במאי 1999. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת סנט קת'רין בשנת 2019 ואף הייתה מתעמלת במשך מספר שנים.
תעשיית הפלסטיק בישראל
ענף הפלסטיק בהשוואה לתעשיות מסורתיות אחרות
ענף הפלסטיק מהווה כ-9% מהפדיון הכללי של קבוצה זו, והוא מעסיק כ-13% מכלל העובדים בקבוצה זו.
טיפאני סטרטון
WWE (2021–היום)
ב-30 באוגוסט 2021, ווינילקו הייתה האישה היחידה שהוכרזה במחזור הגיוס של ארגון ה-WWE אשר נשלח למתחם ה-WWE Performance Center. במהלך הקלטות התוכנית 205 לייב ב-16 בנובמבר, היא ערכה את קרב הבכורה שלה תחת שם הבמה טיפאני סטרטון, כאשר היא גברה על אמארי מילר. הקרב שודר בטלוויזיה שלושה ימים מאוחר יותר.
תעשיית הפלסטיק בישראל
ענף הפלסטיק בהשוואה לתעשיות מסורתיות אחרות
בשנת 2012, ענף הפלסטיק ייצא סחורות בשווי של כ-1.8 מיליארד דולר, שהם כשליש משווי היצוא הכולל של כל התעשיות המסורתיות בישראל.
טיפאני סטרטון
WWE (2021–היום)
לאחר סדרת קטעי וידאו בהן דמותה הוצגה כ"בת מפונקת לאבא מיליונר", היא ערכה את קרב הבכורה שלה במותג NXT ב-28 בדצמבר 2021, כשניצחה את פלון הנלי. לאחר מכן, היא הייתה מעורבת בפיוד עם סאראי, כשכל אחת מהן השיגה ניצחון אחד על השנייה. הפיוד ביניהן הסתיים ב-19 באפריל 2022, כשהיא זו שיצאה עם ידה על העליונה בקרב המכריע. ב-26 במאי, סטרטון הוצגה כמשתתפת בטורניר הפריצה של מחלקת הנשים, כשהחליפה את ניקיטה ליונס לאחר שהאחרונה נפצעה לאחר ניצחונה בסיבוב הראשון. סטרטון, שהמשיכה את דרכה בטורניר, הגיעה עד לשלב הגמר, כשבדרך גברה על פלון הנלי. לעומת זאת, היא נוצחה בגמר על ידי רוקסן פרז. לאחר סיום הטורניר, היא פתחה בפיוד עם וונדי צ'ו, כשגברה עליה בפרק הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-5 ביולי, אך הפסידה לה בקרב חוזר מסוג ללא חוקים, שהתקיים ב-23 באוגוסט.
לאחר תקופת היעדרות בשל פציעה, שדווחה באוקטובר, היא שבה למרקע ב-10 בינואר 2023 בפרק הספיישל NXT: New Year's Evil, כשהציגה גישה חיובית לדמות הילדה העשירה. ב-28 בפברואר, סטרטון ניצחה את קטנה צ'אנס.
תעשיית הפלסטיק בישראל
איגוד מקצועי
"איגוד יצרני הפלסטיקה והגומי בישראל", מאגד כ-120 מפעלים מהתעשייה הקיבוצית והפרטית. האיגוד מהווה כתובת עיקרית בכל הנוגע לענף הפלסטיקה והגומי בישראל.
שירותי האיגוד (מתוך אתר הארגון):
מכון מחקר
גוף נוסף, הוא "מרכז הפלסטיקה והגומי לישראל", הוא מכון מחקר עצמאי העוסק במחקר ופיתוח יישומי והמתמחה במתן שירותים בתחום הפולימרים הגומי והפלסטיקה לתעשיות שונות.
המרכז הוקם ביוזמתו של "איגוד יצרני הפלסטיקה והגומי בישראל", והוא מבוסס על איחוד של שלושה גופים: המכון הישראלי לפלסטיקה, האיגוד למחקר הגומי, והמרכז ללימודי הפלסטיקה והגומי.
המרכז מעניק שירותי מחקר ופיתוח, שירותי מעבדה וייעוץ טכני והנדסי לתעשיות מוצרי הצריכה, חומרים והתקנים רפואיים, המכשור הרפואי, המכשור האלקטרוני, האלקטרואופטיקה, התעופה, הדפוס הדיגיטלי, הכימיה, המזון והתרופות.
ג'ון מרטין
ג'ון מרטין (באנגלית: John Martyn; 11 בספטמבר 1948 - 29 בינואר 2009), נולד כאיאן דייוויד מקגיצ'י, היה גיטריסט, זמר ומשורר אנגלי. במהלך למעלה מארבעים שנות קריירה הוציא עשרים אלבומי אולפן ועבד עם אמנים כמו פיל קולינס, אריק קלפטון ודייוויד גילמור.
נעוריו ותחילת דרכו
מרטין נולד בעיירה ניו-מלדן במחוז סוריי שבדרום מזרח אנגליה לאמא יהודייה (ילידת בלגיה) ולאב סקוטי. הוריו, שניהם זמרי אופרה, התגרשו כשהיה בן חמש ומרטין בילה את ילדותו בין אנגליה לבין סקוטלנד, לסירוגין, רוב הזמן בטיפולה של סבתו. הוא למד באקדמיה "שולנדס" בגלאזגו, סקוטלנד.
שנות השישים המאוחרות
בעידודו של מורו האמיש אימלאך, מרטין התחיל את הקריירה המוזיקלית המקצועית שלו כשהיה בן שבע-עשרה. הוא ניגן עירוב של בלוז ופולק שיצרו יחד סגנון ייחודי שהפך אותו לדמות מפתח בסצנת הפולק הלונדונית באמצע שנות השישים. הופעותיו משכו את תשומת לבו של כריס בלקוול מחברת התקליטים Island וב-1967 מרטין הוחתם בחברה, בה שנה לאחר מכן הוציא את אלבום הבכורה שלו, London Conservation, אלבום שהתאפיין בעיקר בהשפעות פולקלור קלטי, בשילוב והשפעות מסגנון הבלוז.
באותה שנה החל מרטין לשלב אלמנטים ג'אזיים ביצירתו, ובין היתר עבד עם מוזיקאי הג'אז הארולד מק'נר. בהמשך הוא הוציא אלבום נוסף, The Tumbler, שנע לכיוון הג'אז. באותו זמן התפתח רומן בינו לבין הזמרת בוורלי קוטנר. השניים נישאו ב-1969. מרטין פיתח טכניקה מקורית להפקת צליל ייחודי בגיטרה תוך שהוא משתמש באפקטים ובצורות נגינה לא סטנדרטיות. הגוון הייחודי שנהיה לסימן ההיכר שלו התבטא לראשונה באלבום !Stormbringer שמרטין הוציא יחד עם אשתו ב-1970. מרטין הוציא יחד עם אשתו אלבום נוסף באותה שנה, The Road to Ruin, אך לבסוף חברת התקליטים החליטה שעדיף לשווק את מרטין כזמר סולו וכך יצאו האלבומים הבאים שלו.
שנות השבעים
ב-1973 מרטין הוציא את אחד האלבומים המכוננים של הפולק הבריטי, Solid Air. בין השירים הבולטים שיצאו באותה תקופה היו "Solid Air", שיר הנושא של האלבום שנכתב כמחווה למוזיקאי ניק דרייק שהיה חבר קרוב שלו, "May you never" שבוצע לאחר מכן על ידי אריק קלפטון באלבומו Slowhand, ו-"Head and Heart" שיצא קודם לכן באלבום Bless The Weather מ-1971. בשני האלבומים האלה מרטין שיתף פעולה עם נגן הג'אז, הבאסיסט דני תומפסון, שליווה אותו עוד רבות במהלך חייו.
אחרי ההצלחה המסחרית של Solid Air, בזמן קצר מרטין הקליט והוציא את האלבום הנסיוני Inside Out שהתבסס יותר על רגש ואלתור יותר מאשר על מבנה של שיר. השימוש של מרטין באפקטים הפך להיות אלמנט מרכזי בנגינתו. שירתו הייתה מאוד לא ברורה, לעיתים עד כדי כך שמילות השירים היו כמעט בלתי ניתנות לפיענוח. ב-1974 הוא הוציא את Sunday's Child. באותה תקופה מרטין היה נתון לבעיית אלכוהוליזם, בעיה אשר השפיעה באופן ישיר על הקריירה שלו. שנה אחר-כך מרטין הוציא אלבום בהופעה חיה, Live at Leeds, שאותו הוא לא הצליח לשכנע את "איילנד" להוציא וכך הוא נאלץ למכור באופן עצמאי כשהוא שולח עותקים בדואר מביתו. ב-Live at Leeds השתתפו דני תומפסון והמתופף ג'ון סטיבנס. האלבום יצא בהוצאה מחודשת ב-2010 על ידי יוניברסל מיוזיק.
לקראת סוף שנות ה-70 החל מרטין לעסוק ברוק באופן דומיננטי והזניח את הגיטרה האקוסטית שלו ואת מוזיקת הפולק. בין השאר, מרטין ביקר בג'מייקה שם הכיר את מפיק הרגאיי המפורסם לי "סקראץ'" פרי. הוא החל ליצור מוזיקת דאב, ונחשב לאחד מאמני הרוק הראשונים שאימצו את הסגנון הג'מייקני. ב-1977 מרטין הוציא את One World שהוביל כמה מבקרים להגדיר את מרטין כאבי ה-"טריפ-הופ". האלבום כלל שירים כמו "Small Hours" ו-"Big Muff" שנעשו בשיתוף פעולה עם פרי.
שנות השמונים עד שנות ה-2000
ב-1980 התגרש מרטין מאשתו. בתקופה הזו, שמרטין הגדיר אותה כתקופה האפלה ביותר בחייו, יצא אלבומו Grace and Danger שתיאר באופן חשוף וכואב את התפוררות חיי הנישואים ושקיעת הקריירה שלו. פיל קולינס ניגן בתופים וליווה את מרטין בשירה באלבום הזה. בעזרת קולינס חתם מרטין חוזה הקלטות עם חברת ההקלטות WEA, שם הקליט ב-1981 את אלבומו Glorious Fool, שהופק על ידי קולינס ובו השתתף גם אריק קלפטון בגיטרה.
מרטין ביקר בישראל והופיע פעמיים בשנת 1986. בביקורו הראשון חימם בפארק הירקון את "ג'טרו טול". הופעתו השנייה והאינטימית יותר הייתה במועדון "ליקוויד" בתל אביב ב-1 ביולי 1986. מופע החימום שלו היה אהוד בנאי והפליטים.
בהמשך שנות השמונים והתשעים מרטין הוציא עוד כעשרה אלבומים.
ב-2009 קיבל מרטין ממלכת אנגליה את תואר האצולה OBE. מאוחר יותר באותה שנה נפטר מרטין בבית חולים באירלנד כתוצאה מדלקת ריאות.
טל שמיים
"טל שמיים" היא מערכת לגילוי והתרעה מסוג בלון תצפית, המהווה אחד הנדבכים במערך ההגנה האווירית של ישראל. המערכת מורכבת בתוך בלון ענק, עגון בכבל למתקן קרקעי, המרחף בגובה רב, ותסייע למערך הבקרה של חיל האוויר לגבש תמונה מדויקת ורחבה של המרחב האווירי של ישראל וסביבתה — בין היתר בטווחים רחוקים ובגבהים נמוכים יחסית, שבהם פועלים טילי שיוט וכלי טיס בלתי מאוישים. היא פועלת מאתר ייעודי בצפון ישראל, שהקים אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון.
המערכת, אחת הגדולות מסוגה בעולם, פותחה במסגרת תוכנית משותפת למינהלת חומה במפא"ת ולסוכנות האמריקנית להגנה מפני טילים (MDA). התשתית האווירית של המערכת פותחה בחברת TCOM האמריקנית, ונושאת עליה מערכת מכ"ם שפותחה בחברת אלתא. הליך הפיתוח נמשך כמה שנים, והמערכת נחשפה עם תחילת פריסתה, בנובמבר 2021.
ב-23 במרץ 2022 התקיים טקס מסירת מערכת ההתרעה האווירית "טל שמיים" ממנהלת "חומה" במפא״ת שבמשרד הביטחון לחיל-האוויר. הטקס התקיים במעמד מפקד חיל האוויר, אלוף עמיקם נורקין, ראש מפא״ת במשרד הביטחון, תא״ל (מיל׳) ד״ר דניאל גולד, ראש הסוכנות האמריקאית להגנה מטילים (MDA) אדמירל ג׳ון היל, ראש מנהלת ״חומה״ במפא״ת, משה פתאל ומפקד מערך הבקרה ופיקוח הטיסה, אל״ם א׳.
במאי 2023 נחשף שהמערכת ניזוקה ממזג אוויר סוער מספר חודשים קודם לכן ויצאה מכלל שימוש.
ירון זילברברג
ירון זילברברג (1951 – 22 באפריל 2019) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במחלקה לפיזיקה של מערכות מורכבות במכון ויצמן למדע וחבר האקדמיה הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
זילברברג נולד בגבעתיים ב-1951. את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה סיים ב-1972 באוניברסיטת תל אביב, המשיך ללימודי תואר שני בפיזיקה יישומית במכון ויצמן, אותם סיים ב-1975. את לימודיו לתואר דוקטור בפיזיקה יישומית, עשה גם כן במכון ויצמן, וסיים ב-1984. שירת משנת 1975 עד 1979 כפיזיקאי בצה"ל. ב-1984 שהה לרגל בתר-דוקטורט במעבדות בל בארצות הברית, ובשנת 1985 מונה לחוקר שם, מינוי בו שימש עד 1994. בשנת 1994 חזר לישראל, והצטרף לסגל המחלקה לפיזיקה של מערכות מורכבות במכון ויצמן למדע, בדרגת פרופסור חבר. בשנת 1999 מונה לפרופסור מן המניין, ומשנת 2002 ועד שנת 2008 שימש כדקאן הפקולטה לפיזיקה. בשנת 2008 מונה לראש מרכז קראון לפוטוניקה במכון.
מחקריו עסקו באינטראקציה בין אור לחומר, בתחומים של אופטיקה אולטרה-מהירה, אופטיקה קוונטית ואופטיקה לא ליניארית.
ימימה בן מנחם
ימימה בן מנחם (נולדה ב־23 בדצמבר 1946) היא פרופסור אמריטה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחום ההתמחות העיקרי שלה הוא פילוסופיה של המדע, ובמיוחד פילוסופיה של הפיזיקה המודרנית. כלת פרס ישראל לחקר הפילוסופיה לשנת תשפ"ב (2022).
ירון זילברברג
ביוגרפיה
בשנת 2010 זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר בתחום אופטיקה לא ליניארית. בשנת 2013 זכה בפרס מקס בורן על תרומתו לחקר האופטיקה הפיזיקלית מטעם האגודה האמריקאית לאופטיקה OSA. בשנה זו צורף כחבר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2015 זכה בפרס ויצמן למדעים מדויקים. בשנת 2018 זכה בפרס רוטשילד.
ימימה בן מנחם
ביוגרפיה
בן מנחם היא ילידת ירושלים. הוריה הם יוסף גולדשמידט, מנהל אגף החינוך הדתי וחבר כנסת מטעם המפד"ל, ואלישבע גולדשמידט, מחלוצות מדע הגנטיקה והייעוץ הגנטי בארץ.
לימודים וקריירה
בן מנחם קיבלה תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה בשנת 1969 ותואר שני בהצטיינות (summa cum laude) בפילוסופיה של המדע בשנת 1972, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1983 סיימה את התואר שלישי, דוקטור לפילוסופיה. בן מנחם כתבה את עבודת התזה שלה "פרדוקסים ואינטואיציות", בהנחיית הילרי פטנאם מאוניברסיטת הרווארד ומרק שטיינר מהאוניברסיטה העברית.
בן מנחם כיהנה כמנהלת מרכז אדלשטיין להיסטוריה ופילוסופיה של מדע, הטכנולוגיה והרפואה באוניברסיטה העברית. בנוסף הדריכה כ-35 תלמידות ותלמידי דוקטורט ומוסמך, וחלקם השתלבו במוסדות אקדמיים. בן מנחם פרשה מעבודתה באוניברסיטה העברית ב-2013.
מאז 2006 היא חברה במועצה האקדמית ב-(EPP) "Einstein Papers Project", פרויקט העריכה המדעית של כתביו והתכתבויותיו של אלברט איינשטיין.
בשנת 2007 אצרה את התערוכה "סודותיו של ניוטון" בספרייה הלאומית בירושלים.
בן מנחם מוכרת בקהילה הבינלאומית בהיותה חוקרת אורחת באוניברסיטאות הרווארד, סטנפורד וסידני. בנוסף מארגנת ומשתתפת בכנסים בישראל ומחוץ לה.
חיים אישיים
בן מנחם נשואה לפרופ' חנינה בן מנחם ולהם ארבעה ילדים.
"קונבנציונאליזם"
בן מנחם הקדישה לעמדה הקונבנציונליסטית מספר מאמרים וספר ,עמדה זו נוסחה לראשונה על ידי הפילוסוף הצרפתי אנרי פואנקרה, בראש וראשונה ביחס לגיאומטריה. לדברי הקונבנציונליסטים, רבות מהטענות שאנו רואים כאמיתות אובייקטיביות, הן למעשה "מוסכמות בתחפושת", הנגזרות מהגדרות או החלטות מתודולוגיות שאינן נכפות עלינו על ידי הלוגיקה, המתמטיקה או עובדות אמפיריות, ואשר יש לנו לגביהם שיקול דעת. בן מנחם בוחנת את המדע והפילוסופיה של המאה ה-20 מנקודת מבט של השפעת הקונבנציונליזם על תחומים אלה. לטענתה, ההשפעה הבולטת של הקונבנציונליזם באה לידי ביטוי בפילוסופיה של הלוגיקה והמתמטיקה, תורת היחסות, וכתביהם של פילוסופים מובילים במאה העשרים ובהם רודולף קרנפ, לודוויג ויטגנשטיין, הילרי פטנאם ווילארד ואן אורמאן קוויין.
סיבתיות
ב"סיבתיות במדע ", בן מנחם מציעה אפיון תיאור חדש של סיבתיות, שבמרכזו התפישה של סיבתיות כמערכת של אילוצים סיבתיים כלליים ולא התפישה המקובלת של קשרים סיבתיים בין אירועים בודדים. הספר מנתח את קשרי הגומלין בין אילוצים כגון דטרמיניזם ולוקליות (העיקרון שכל השפעה סיבתית היא רציפה ), בין חוקי שימור וסימטריות, בין עקרון הפעולה המינימלית ותכליתיות. בתגובה לבעיה הקלאסית של חירות האדם, בן מנחם הרחיבה את המושג של "מחוץ לחוק" או "העדר חוק". מושג זה מאפשר לפעולה אנושית להיות כפופה לסיבות אך לא לחוקים המאפשרים לחזות אותה מראש.
הפרשנות של מכניקת הקוונטים
בן מנחם עוסקת בכמה סוגיות שנויות במחלוקת בהיסטוריה ובפילוסופיה של מכניקת הקוונטים. היא מנתחת את הקשר בין אי-לוקליות קוונטית לאינדטרמיניזם וטוענת שיחסי הגומלין בין מאפיינים אלה מבטיחים את ההתאמה בין מכניקת הקוונטים לתורת היחסות הפרטית. היא מאתגרת את ההבנה המקובלת של משפט ה-PBR ומציעה פרוש חדש לעמדתו של שרדינגר ולמחלוקת בין בוהר לאיינשטיין.
הפילוסופיה של ההיסטוריה
בן מנחם רואה את המושג "קונטינגנטיות" (הניגוד של הכרח) כחיוני לפילוסופיה של ההיסטוריה ולאפשרות של בני האדם לחולל שינוי במהלך האירועים ההיסטוריים. הניתוח שלה את מושגי ההכרח והקונטינגנטיות, מסתמך על אנלוגיה עם מושגי היציבות וחוסר היציבות במדע, שם הם ממלאים תפקיד בולט בתחומים רבים, למשל, מכניקה סטטיסטית ותורת הכאוס.
פילוסופיה כללית של המדע
אחד הנושאים הנדונים ביותר בפילוסופיה של המדע הוא הריאליזם המדעי, עמדה המחויבת לאפשרות של אמת מדעית וידע מדעי. תומכי עמדה זו רואים את הריאליזם כפילוסופיה היחידה שיכולה להסביר את הצלחתו המרשימה של המדע. תרומותיה של בן מנחם לוויכוח סביב העמדה הריאליסטית כוללות את ביקורתה על הטיעון מההצלחה ואת הטענה כי כישלון המדע תורם לא פחות מהצלחתו לתמיכה בריאליזם, הניתוח שלה לתת-היקבעות ותיאורים שקולים, ההגנה שלה על תפיסת האמת הפרגמטיסטית, והדגשתה את רגישות התיאור של חוקים מדעיים.
פרשנויות
בן מנחם כתבה (בין היתר) על חורחה לואיס בורחס, דונלד דייווידסון, מישל פוקו, ויליאם ג'יימס, אמיל מאירסון, אנרי פואנקרה.
דייוויד גריינג'ר
ראשית חייו
גריינג'ר נולד בעיר ג'ורג'טאון במשפחה אפרו-גיאנית. הוא למד בקווינ'ס קולג', אחד מבתי הספר היוקרתיים בגיאנה, בדומה לנשיאים פורבס ברנהם, צ'די ג'אגאן, סם הינדס ולסופרים וולטר רודני ורופרט רופנריין.
הקריירה הצבאית
בהמשך החל מגיל 20 - בשנת 1965 - פנה כצוער של הקולג' לקריירה צבאית והיה לקצין צוער במסגרת כוחות ההגנה של גיאנה. ב-1966 הועלה לדרגת סגן משנה. הוא התחנך במסגרת הצבא ובחוץ לארץ - במכללה לפיקוד ומטה בניגריה, במרכז האימונים ללוחמה בג'ונגל בברזיל ובבית הספר לקציני רגלים ובבית הספר מונס לצוערים קצינים לבריטניה.
גריינג'ר סיים מאוחר יותר תואר ראשון ושני באוניברסיטת הודו המערבית ואחר כך גם דיפלומת לימודי המשך ביחסים בינלאומיים.
בשנת 1979, בימי שלטונו של הנשיא פורבס ברנהם, עלה לדרגת בריגדיר גנרל והיה למפקד כוחות ההגנה של ארצו. ב-1990 התמנה ליועץ לביטחון לאומי של הנשיא. ב-1992, לאחר ניצחונו של צ'די ג'אגאן בבחירות לנשיאות, פרש גריינג'ר מהצבא.
קריירה אקדמית, עיתונאית ופוליטית
בשנת 1992 הקים גריינג'ר את המגזין "גיאנה רוויו ניוס" והיה לעורך המנהל שלו. הוא פרסם מאמרים ומחקרים בנושאים צבאיים, היסטוריים ותקשורת. קיבל בהמשך מלגה להשתלמות גם מכללת פיליפ מריל לעיתונות באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק (1996-1995). למד אחר כך בסדנה למדיניות פיתוח עירוני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בקורס לתכנון ערים וניהול משאבים באוניברסיטה להגנה לאומית בוושינגטון די.סי, ובסדת מחנכים למאבק בטרור בפלורידה, בארצות הברית.
גריינג'ר נבחר ליושב ראש האגודה להיסטוריה, לאגודה למואקת גיאנה, יושב ראש איגוד בוגרי אוניברסיטת גיאנה, ויו"ש הפדרציה הגיאנית לשחמט. הוא חבר באיגוד ההיסטוריונים הקריביים, האיגוד למחקרים קריבים, איגוד התקשורת הגיאנית, הפדרציה הגיאנים לספרים, בלגיון הגיאני והמועצת הנאמנים של הווטרנים מגיאנה. גריינג'ר נבחר בראשות מפלגת הקונגרס הלאומי המזוהה בעיקר עם הציבור האפרו-גיאני. בשנת 2010 נבחר גריינג'ר מועמד לנשיאות מטעם קואליציה שבראשות הקונגרס הלאומי של העם-רפורמה אך הובס על ידי דונלד רנוטאר בבחירות הכלליות בנובמבר 2011. ב-16 בינואר 2012 נבחר פה אחד למנהיג האופוזיציה באספה הלאומית.
בבחירות ב-11 במאי 2015 הצליח גריינג'ר לקטוף רוב של קולות כראש קואליציית המפלגות APNU-AFC (שותפות לאחדות לאומית - A Partnership for National Unity) ו-AFC (הברית למען שינוי - Alliance for Change), והושבע כנשיא גיאנה ב-16 במאי 2015. .המפלגה הפרוגרסיבית של העם שהנהיגה את גיאנה בשנים 1992–2015 נכנסה לאופוזיציה. בראש הממשלה החדשה מינה גריינג'ר פוליטיקאי הודי-גיאני בשם מוזס נאגאמוטו שעזב את מפלגת PPP.
חייו הפרטיים
גריינג'ר נשוי לאישה ממוצא סיני ואינדיאני, סנדרה, ששמה בלידה היה צ'אן-אי-סו. היא מרצה לשפות בהכשרתה, ואשת מינהל. לזוג יש שתי בנות, האן ואפוּוה.
פרסים ואותות הוקרה
צעירותו זכה למדליית הנשיא לסטודנט הטוב ביותר, פרסים נוספים על תרומה לחיי התרבות של המכללה ועל הצטיינות בלימודים
ספרים
גריינג'ר כתב ספרים בתחום ההיסטוריה של גיאנה, ההיסטוריה הצבאית ועל נושאים מדיניים. גריינג'ר היה יחד עם וינסטון מקגוואן וג'יימס רוז עורך של Themes in African–Guyanese History (סוגיות בהיסטוריה האפרו-גיאנית) ומוציא לאור של כתבי העת Guyana Review ו-Emancipation.
הר בונפרטה (אנטארקטיקה)
ההר ממוקם 7.4 קילומטרים צפונית-מערבית מהר לקוינט.
גובהו של ההר 3,430 מטרים מעל פני הים; הר בונפרטה הוא ההר ה-131 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 144 מטרים מעל סביבתו.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד).
ההר נקרא על שמו של הנסיך רולן בונפרטה, שהיה, בין השנים 1910–1924, נשיא החברה הגיאוגרפית הצרפתית (Société de Géographie), הממוקמת בפריז, בירת צרפת.
התזמורת הסימפונית חיפה
היסטוריה ופעילות
התזמורת נוסדה בשנת 1950 על ידי המלחין והפסנתרן פרנק פלג והמורה לכינור צבי רוטנברג.
פרנק פלג שימש כמנהלה המוזיקלי של התזמורת במשך עשר שנים, ובמקביל שימש כמנצח קבוע גאורג זינגר. אחריו כיהנו כמנהלים מוזיקליים או מנצחים ראשיים סרג'ו קומיסיונה, אבי אוסטרובסקי, מנדי רודן, יובל צליוק, ליאור שמבדל, סטנלי ספרבר, כריסטיאן מנדיאל, נעם שריף ושו צ'ונג. החל משנת 2021 מכהן יואל לוי כיועץ המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת.
באפריל 2004 התארגנה התזמורת מחדש ביזמתו של ראש עיריית חיפה דאז יונה יהב. צעד זה הביא להפיכתה של התזמורת הסימפונית מגוף פרטי לכזה השייך לחברה העירונית "אתוס".
אולם הבית של התזמורת הוא האודיטוריום במרכז רפפורט לתרבות, בשכונת מרכז הכרמל. כמו כן התזמורת מופיעה גם במרכז קריגר.
במהלך שנותיה של התזמורת ניצחו עליה מנצחים ידועי שם כמו אריך ברגל, פול קפולונגו, גבריאל כמורה, סידני הארט, ג'ון נלסון, גילברט ורגה, ואוריאל סגל. עם התזמורת הופיעו סולנים כגון הנריק שרינג, אידה הנדל, עברי גיטליס, בוריס בלקין, דניאל בארנבוים, שירה רבין, אריה ליפסקי, מישה מייסקי, קלוד פרנק, ג'רמי מנוחין, גרהרד אופיץ ואריה ורדי.
התזמורת הסימפונית חיפה מופיעה בסדרות קונצרטים ומופעים מיוחדים בהיכלי תרבות ברחבי הארץ וכן מלווה בקביעות את תחרויות הפסנתר, הנבל, וכלי הנשיפה המתקיימים בארץ.
מנהל התזמורת, מאז אפריל 2023, הוא רן נחום.
במסגרת התזמורת הסימפונית חיפה פועלים האופרה חיפה, מקהלות בת שיר והביג בנד חיפה. התזמורת מפעילה תוכניות חינוכיות בגנים ובבתי הספר, וכן תוכנית למצטיינים HSO Young.
בתזמורת הסימפונית חיפה חברים 65 נגנים המהווים שילוב של נגנים צעירים ומנוסים, עולים חדשים, עולים ותיקים ומוזיקאים שגדלו והתחנכו בישראל.
התזמורת ערכה סיורים בצרפת, שווייץ, בלגיה, גרמניה, ואיטליה, והשתתפה בפסטיבלים בינלאומיים בקורסיקה, דיסלדורף, בזאנסון ולייז'. במהלך שנת 2014 יצאה הסימפונית לסיור קונצרטים בן 8 שבועות ברחבי ארצות הברית.
בנוסף לפעילותה השוטפת, עורכת התזמורת קונצרטים בבקרי יום שישי במסגרת הסדרה "קלאסי לשישי" וקונצרטים מוסברים לכל המשפחה במסגרת הסדרה לכל המשפחה. מלבד זה, התזמורת עורכת קונצרטים בבתי ספר, קונצרטים תחת כיפת השמיים וקונצרטים מיוחדים נוספים במסגרות שונות כגון ארגונים התנדבותיים, חגיגות ופסטיבלים ברחבי ישראל.
בלארף
בלארף (באנגלית: Blarf) הוא פרויקט מוזיקלי של הקומיקאי האמריקאי אריק אנדרה. בלארף הייתה במקור להקה שהורכבה מאנדרה וחבריו, אך היא התפרקה במהירות. בשנת 2019 חידש אנדרה את הפרויקט, והוציא את האלבום "Cease & Desist" דרך Stones Throw Records.
היסטוריה
לאחר שאריק אנדרה נרשם למכללת ברקלי למוזיקה בוסטון, מסצ'וסטס, הוא הקים להקה בשם "בלארף". מטרת הלהקה הייתה לחקות את הסגנונות של פרנק זאפה והביסטי בויז. הלהקה התפרקה אחרי זמן קצר מכיוון שמתופף הלהקה התחתן בגיל 18 עם אישה הנמצאת בתנועה נגד הפלות, ואנדרה בתגובה כתב שיר בשם "I Love Abortions" (בעברית: "אני אוהב הפלות").
ב-25 בדצמבר 2014, אנדרה הוציא באופן עצמאי מיני-אלבום בהשתתפות מפיק התקליטים הקנדי The First Seed, תחת הכותרת "BLARF".
ב-6 ביוני 2019, נחשף כי אמן חדש נחתם לסטונס ת'רואו רקורדס תחת השם "Blarf" וכי אלבום האולפן הבכורה שלו "Cease & Desist" אמור לצאת ב-26 ביוני. עד מהרה התחוללה שמועה ש"בלארף" הוא כינוי של אנדרה, אולם דמותו של בלארף הכחישה זאת. להופעותיו הפומביות הנדירות מאוד של בלארף הוא נראה בדרך כלל לובש תחפושת של רונלד מקדונלד.
הסינגל המוביל באלבום, "Badass Bullshit Benjamin Buttons Butthole Assassin", יצא ב-18 ביוני עם קליפ נלווה. Cease & Desist יצא כמתוכנן ב-26 ביוני 2019. האלבום מבוסס מאוד על סמפלים והוא מכיל אלמנטים של פלנדרפוניקה ומוזיקת נויז. קליפים לסינגלים "Banana" ו-"Boom Ba" יצאו ב-31 ביולי וב-12 באוגוסט 2019, בהתאמה.
אנדרה הופיע בשידור חי כ"בלארף" לראשונה ב-6 ביולי 2019, בלוס אנג'לס עם עמיתיו הנגנים Thundercat, DOMi ו-JD Beck.
הכשר לקבל טומאה
הכשר לקבל טומאה הוא דין יסודי בהלכות טומאת אוכלים, לפיו מאכל מקבל טומאה רק בתנאי שהוא הורטב אי פעם (לאחר שנקטפו מהעץ או בהמה לאחר שנשחטה) באחד משבעת המשקים.
הרטבה זו נקראת הכשר לטומאה, מפני שהיא מכשירה ומאפשרת לאוכל להיטמא.
מקור בתורה
דין זה נלמד מפסוק מפורש בפרשת טומאת שרץ:
בפסוק מדובר דווקא בזרע, מה שאומר דרשני. במסכת חולין מסבירה הגמרא כי דווקא אוכלים שהם בסוגת זרעים צריכים הכשר. ייחודיותם של הזרעים בהלכות טומאה, הוא שהם לעולם לא מטמאים טומאה חמורה - לטמא אדם וכלים, ולכן רק כל דבר שלא מטמא טומאה חמורה - כדוגמת זרעים - צריך הכשר לטומאה. הגמרא במסכת חולין קובעת שהגדר הוא - כל דבר שאין סופו לטמא טומאה חמורה; כך למשל פוסק רבי יוסי שנבלת עוף טהור אינה צריכה הכשר, מכיוון שסופה לטמאות טומאה חמורה - אם יאכלו אותה.
פרטי הדין
מאכל שלא מקובל להרטיב אותו, כמו פירות יבשים, ניתן לקנותו מהשוק ללא חשש מדיני טומאה.
המשקים הראויים להכשיר את המאכלים הם שבעה משקים: טל, מים, יין, שמן, דם, חלב, דבש (דבורים). בספרות ההלכה מכונים בראשי תיבות: י"ד שח"ט ד"ם.
הסבר
ההכשר לקבל טומאה, מוסבר על ידי רב הונא בריה דרב יהושע כגמר מלאכה של הפירות,, באופן דומה ברש"י מופיע שההכשר הוא תנאי כדי שהאוכל יקרא "אוכל", לעומת זאת הרמב"ן מסביר שעל ידי המים נדבק השרץ והטומאה לפרי, וכדי לעשות סייג לדבר אסרה התורה כל דבר שנפלו עליו מים, גם אם המים התייבשו.
באופן רגיל, די בכך שאדם שמח במחשבתו שהמים נפלו על הפירות. אך קטן, אין לו מחשבה. כלומר, אם בעליו של הפירות הוא קטן, והוא העלה את הפירות לגג במטרה שיפלו עליו מים, ואין לדעת עדיין מתוך מעשיו אם הוא אכן התכווין להעלותם למטרה כזו או אחרת, אין מועלת מחשבתו כדי להעניק למים שנפלו על הפירות כמים שנפלו לרצון בעליהם, אך אם לאחר ההעלאה, ולאחר שנפלו עליהם מים, הוא הפך את הפירות במטרה שהגשם ישטוף את הפרי מכל צדדיו, במצב כזה ניתן להסיק לכאורה, כי הקטן אכן רוצה שיפלו מים על הפירות, ולכן נחשבת פעולה כזו ל"מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו", שיש לה משמעות הלכתית מתקנת חז"ל (לחומרא).
משקים אינם זקוקים להכשר לקבל טומאה. האחרונים חוקרים בטעם הדבר: האם מכיוון שמשקים אינם צריכים הכשר בסוגם והם מופקעים מדין זה, או שמא גם משקים צריכים הכשר כדי לקבל טומאה, אלא שהמשקים עצמם מכשירים את עצמם.
הכשר על ידי דם
דמו של בעל החיים עצמו בשחיטתו, נחשב למשקה, רק אם הוא נחשב אחד מהשנים:
גם השחיטה עצמה מכשירה את הבשר לקבל טומאה, גם אם לא נשפך דם על בעל החיים. ההסבר לכך הוא על פי רש"י, במיגו - מכיוון שהשחיטה מכשירה את הבשר לאכילה, היא גם מכשירה את הבשר לקבל טומאה. מכך ניתן להסיק ככל הנראה, שהתורה דרשה שיֵעשה מצד האדם מעשה המכשיר את הדבר לאכילה, ולכן כשם שהמים משמשים לגמר מלאכת הפרי כך גם השחיטה מכשירה את הבשר לאכילה. לדעת רבי שמעון בר יוחאי, רק השחיטה מכשירה את הבשר לקבל טומאה, אבל דם השחיטה אינו מועיל כדי להכשיר את הבשר לקבל טומאה.
מלבד דמים אלו, שאר הדמים אינו מטמאים:
יד להכשר
התנאים במשנה דנו האם הכשר לפני שהאוכל נקרא כ"אוכל", מועיל לאחר שהאוכל נחשב כאוכל. רבי עקיבא דן בחלב (שומן) של בעל חיים, במקום שהוא לא משמש לאכילה, שהועבר למקום בו הוא משמש לאכילה, האם די בדם השחיטה כדי להכשירו או לא, לאחר שהוא פסק שהחלב אינו צריך הכשר, תלמידו רבי יהודה הזכיר לפניו פסק אחר בו פסק ההפך, במשנה מופיע כי רבי עקיבא חזר בו, וישנן גרסאות שונות האם חזר בו מפסקו הראשון, או שדווקא מפסקו השני חזר בו.
האמוראים נחלקו האם יש דין "יד" לקבל את המשקים כדי לקבל טומאה, הנידון הוא אם המשקה המכשיר את האוכל, נפל על החלק המשמש כ"יד" לאוכל (למשל, עצם ועליו בשר).
גבעת נשר
גבעת נשר היא משכונותיה הוותיקות של העיר נשר.
השנים שלפני ההקמה
גבעת נשר שוכנת על גבעה אשר משקיפה על שכונת מרכז נשר. בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שנים 1939-1936 שימשה הגבעה כמקום ממנו צלפו כנופיות פורעים מבלד א-שייח' לתוך הצריפים ששכנו בתחתית הגבעה. משנתמשכו פעולות הפורעים התגבשה החלטה בקרב התושבים היהודיים של נשר לשים קץ לתקריות. קבוצה של פועלים עלתה במעלה הגבעה עם כלי נשק וכלי עבודה והקימה תוך זמן קצר עמדת בטון מבוצרת שחלשה על כל השטח והצליפות פסקו. העמדה הפכה לאחר הקמת המדינה לחלק ממבנה האנדרטה לחללי מלחמות ישראל השוכנת בראש גבעת נשר.
רבים ציפו לבניית שכונה חדשה על הגבעה הדרומית (גבעת נשר של היום). שטח אדמה זה נרכש בשנת 1945 על ידי קרן קיימת לישראל. החלקה הייתה סבך של חורש ים תיכוני. נערכת הרשמה של עובדים, הנהלת בית החרושת הסכימה לתת לכל משתכן הלוואה למימון 25% מהבנייה, וכן השתתפות בהוצאות פיתוח השטח, העובד נדרש לממן 25% והיתרה הלוואה מקופת התגמולים ומשכנתא. ב-27 באוקטובר 1947 סוכם הנושא על דעת ההנהלה והעובדים. ב-13 בדצמבר 1948 הונחה אבן הפינה לשכונת גבעת נשר. בטקס השתתפו חברי הנהלת בית החרושת, העובדים, נציגי חברת "שיכון" ההסתדורתית (שיכון עובדים) והמשתכנים. תכנון התוכנית לשכונה נמסר למרכז השיכון שליד מועצת פועלי חיפה. עבודות הבניה וסלילת הכבישים לחברת סולל בונה.
ההקמה
משתכני גבעת נשר היו פועלי בית החרושת בלבד, שגרו בשכונת הצריפים למרגלותיה. עלות הבנייה בגבעה הייתה נמוכה. פיתוח הגבעה כולל סלילת הכבישים, בניית בית התרבות, הצרכניה, בית הספר היסודי ובנין קופת חולים מומן על ידי בית החרושת. מנהל העבודה והמודד הראשי היה משה ברזילי מתושבי שכונת הצריפים. ברזילי תוכנן להיות המודד ומנהל העבודה מאיר שפירא. אבל בגלל המצב הביטחוני בכבישים לא יכול היה שפירא להגיע לשכונה, וברזילי מונה גם למנהל העבודה. בגלל המצב הביטחוני לא ניתן היה לבנות צריף עבודה על הגבעה לשיכון כלי העבודה. הפתרון היה להביא קומפרסור וכלי עבודה על משאית גדולה ולהשאירם בסיום יום העבודה בשכונת נשר למטה.
בחודש אוקטובר 1949 התיישבו 8 המשפחות הראשונות על הגבעה, 6 משפחות מפועלי בית החרושת משפחת אלכסי רשילוב, הנהג, ומשפחת ברזילי המהנדס אשר פיקח על עבודות הבניה מטעם סולל בונה. מלכתחילה נבנו כל הבתים על הצלע המזרחית של הגבעה. הגבעה הייתה חשופה לרוחות וריקה מעצים. לא נבנו בתים בצידה המערבי של הגבעה מפני שבעת תכנון השכונה היא הייתה חשופה ליריות רובים מהכפר בלד א-שייח' אשר שכן מעברו השני של הואדי (נחל נשר של היום). במקום כבר הייתה קיימת עמדת הבטון המבוצרת. הפועלים התאגדו באגודה שמטרתה הייתה קבלת הלוואות למימון הבתים, מבית החרושת קיבלו צמנט לבניית הבתים, הם בנו את הבתים בעצמם. בתים בודדים קטנים עם חצר גדולה שבה יכלו להקים לעצמם משק עזר. הרחובות הראשונים שנבנו היו הרחובות באזור רחובות "אילנות", ו"החלוצים" של היום. השכונה כללה את כל מבני הציבור הבסיסיים המרכיבים שכונת פועלים: מרפאה של קופת חולים, בית ספר, צרכניה, בית עם, ובית כנסת. יחד עם הבתים נבנתה בראש הגבעה בריכת מים עגולה אשר שימשה את התושבים לאספקת מים. בריכה זו בשימוש עד היום (2010). בנוסף הוקם בשנת 1953 בית כנסת. בשנים 1958–1959 נבנו בשכונה בתים רבים במסגרת הבנייה לעולים חדשים. היו אלה בתים דו משפחתיים קטנים עם שטח אדמה גדול מסביבם. בתים אלה לא היו קשורים לאגודה.
התושבים שהתאגדו באגודה הקימו גם צרכניה שיתופית בבעלות התושבים. הצרכניה פעלה במסגרת המשביר המרכזי - ברית הקואופרציה הצרכנית. הצרכניה שימשה גם כמקום למסיבות של חברי האגודה עד לבנייתו של בית לנדאו. לאחר סגירת האגודה עברה הצרכניה לבעלות פרטית ופעלה בשכונה עד לסגירתה בשנת 2009.
מבנה טופוגרפי ורחובות
המבנה הטופוגרפי של השכונה מכתיב את רחובותיה. תחילתה של השכונה בגבעה שהתנשאה מעל שכונת הצריפים של נשר. הרחובות הראשונים מותאמים לקוי הגובה של הגבעה. הקשר בין הרחובות השונים נעשה בגרמי מדרגות היורדים לאורך הגבעה. לצידם נבנו בתים הנסתרים מעין הנוסעים ברחובות השכונה. הבניה המקורית נעשתה רק על הצלע המזרחית של הגבעה. עם הרחבת השכונה נסללו רחובות ונבנו בתים רבי קומות על הצלע המערבית של הגבעה המשקיפה על נחל נשר. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 נבנו בשכונה בתי עולים על צלע הר הכרמל ממזרח לגבעה הכוללת רחובות אופקיים אותם חוצים גרמי מדרגות. שלוחה נוספת נבנתה על ההר ממערב לגבעה.
ביטוח ישיר
ביטוח ישיר היא שיטה לתפעול חברת ביטוח שבה מתקיים קשר ישיר בין חברת הביטוח ובין הלקוח, הן בשלב מכירת הביטוח והן בשלב מימושו (הגשת תביעה על ידי הלקוח). שיטה זו חדשה יחסית, לעומת השיטה המסורתית שבה סוכן ביטוח מקשר בין חברת הביטוח ובין הלקוח.
בתחילת קיומו של הביטוח הישיר נעשה הקשר בין הלקוח ובין החברה בעיקר בטלפון, ולווה במשלוח מסמכים בדואר ובפקס. עם התפתחות האינטרנט משמש גם כלי זה למכירה של ביטוח ישיר ולמתן שירות למבוטחים.
בישראל
במדינת ישראל מספר חברות ביטוח ישיר. פעילותן ספגה התנגדות עזה של סוכני הביטוח, שראו בהצלחתן איום על מקור פרנסתם. חלוצת הביטוח הישיר בישראל היא איי.די.איי. חברה לביטוח, שהחלה לפעול בנובמבר 1994, איי.די.איי. חברה לביטוח היא הבעלים והמתפעלת של המותג "ביטוח ישיר" ו-"ביטוח 9".
במהלך השנים הוקמו חברות נוספות הפועלות בשיטת ביטוח ישיר, כגון המותג העולמי AIG הפועל בארץ משנת 1997, וגם חברות הפועלות בשיטה המסורתית הקימו יחידות לשיווק ביטוח ישיר. בשנת 2007 היו חברת הביטוח הראשונה בישראל המאפשרת רכישה של ביטוח דרך האינטנרט. קבוצת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים הקימה את המותג "איחוד ישיר", והשקיעה רבות בקידומו, אולם בתחילת 2013, עם השתלטותו של שלמה אליהו על הקבוצה, ביטלה פעילות זו, והודיעה שתתבסס רק על מכירה באמצעות סוכנים. בשנת 2018 החלו לפעול חברות "ליברה" ו="ווישור" הפועלות בשיטת ביטוח ישיר.
החברות לביטוח ישיר עוסקות בביטוח רכוש (ביטוח דירה, ביטוח רכב), וגם בתחומי ביטוח אחרים, כגון ביטוח חיים וביטוח משכנתא.
קרחון מרינר (אנטארקטיקה)
קרחון מרינר או קרחון מארינר או קרחון יורדי הים (באנגלית: Mariner Glacier; מילולית: קרחון יורד הים) הוא קרחון גדול באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח, מהרמה של ארץ ויקטוריה, בין רכס מאונטניר, ורמת מלטה.
אורכו של הקרחון 100 קילומטרים.
בסמוך מדרום להר פיליפס הקרחון נשפך למפרץ לידי ניונס שנפתח אל ים רוס.
בשפך הקרחון הוא הופך ללשון קרח - קרחון הלשון מרינר.
גילוי ומיפוי הקרחון
שפך הקרחון וחלקו התחתון של הקרחון התגלו מהאוויר בדצמבר 1958 על ידי קפטן ג'ון קאדוואלדר (John Cadwalader), מצי ארצות הברית, ועל ידי שני משתתפים במשלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959), במהלך טיסות סיור שיצאו משוברות הקרח אוניית צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), ואניית צי ארצות הברית סטטן איילנד (USCGC Staten Island), אשר עגנו ליד הקצה הדרומי של האי קולמן.
מטרת טיסות הסיור - למצוא אתר להנחית את חברי משלחת הסקר.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי.
הקרחון נקרא לזכרם של יורדי הים אשר סייעו לחקר אנטארקטיקה.
לקריאה נוספת
• B. W. Riddolls & G. T. Hancox (1968), The geology of the upper Mariner Glacier region, North Victoria Land, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 11:4, 881-899, DOI: 10.1080/00288306.1968.10420758
• Franz Tessensohn; Carlo Alberti Ricci, Editors, '''[https://www.schweizerbart.de/publications/detail/artno/186028500 Aspects of a Suture Zone. The Mariner Glacier Area, Antarctica]''', German-Italian Collaborative Research in Antarctica. Polar Issue No. 9
• Capponi, Giovanni & Kleinschmidt, G. & Pertusati, P.C. & Ricci, C.A. & Tessensohn, F.. (2003), Terrane relationships in the Mariner Glacier area of northern Victoria Land, Antarctica, Geologisches Jahrbuch. 7-78
• F. Ferraccioli, E. Armadillo, A. Zunino, E. Bozzo, S. Rocchi, P. Armienti, Magmatic and tectonic patterns over the Northern Victoria Land sector of the Transantarctic Mountains from new aeromagnetic imaging, Tectonophysics 478 (2009) 43–61, doi:10.1016/j.tecto.2008.11.028
חיים ארלוזורוב (אוניית מעפילים)
חיים ארלוזורוב הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. האונייה, שנקראה על שמו של המדינאי חיים ארלוזורוב, הובילה 1,398 מעפילים מנמלי שוודיה ואיטליה אל חוף ארץ ישראל בחורף 1947, במסע הימי הארוך ביותר של ספינת מעפילים עד אז. האונייה עלתה על שרטון מול חוף בת גלים שבחיפה ב-28 בפברואר 1947, תוך מאבק בספינות וחיילי הצי הבריטי. מעפיליה נעצרו על ידי הבריטים וגורשו למחנות המעצר בקפריסין.
אונלגה - בשירות משמר החופים האמריקני
האונייה נבנתה ב-1912 בארצות הברית בשם USS Unalga. הספינה, שהייתה בגודל בינוני ובנויה מפלדה, נחשבה כבעלת מהירות גבוהה יחסית – עד 12.5 קשר, והייתה בעלת טווח הפלגה של כ-1,500 קילומטר. היא הייתה בעלת ארבעה סיפונים ומונעת קיטור, והיו עליה שני תותחי בגודל 6 פאונד ו-4 מקלעים (3 אינץ' ו-20 מ"מ).
עד 1913 האונייה הייתה באזור הים התיכון בפורט סעיד. במלחמת העולם הראשונה ועד 1930 היא עסקה בסיורים ליד חופי אלסקה בים ברינג והעברת אספקה לאזורים מרוחקים. בשנות ה-30 אונלגה שימשה בסיורים במפרץ פלורידה. מ-1936 ובזמן מלחמת העולם השנייה האונייה הייתה מוצבת בסאן חואן שבפוארטו ריקו ושירתה בסיורי הגנה נגד צוללות. למטרה זו היא צוידה בפצצות עומק ולקראת סוף המלחמה – ברדאר ובסונאר.
אולואה
בקיץ 1946 היא נרכשה בפלורידה על ידי שליחי המוסד לעלייה ב' דרך חברת-קש בשם .Weston Steamship Trading Co. האונייה הייתה אחת מתוך 10 אוניות המעפילים המכונות "האוניות האמריקאיות" של מפעל ההעפלה – אוניות שנרכשו בארצות הברית/קנדה ואשר גודלן יחסית לספינות שנרכשו באירופה אפשר שינוי משמעותי בהיקף ההעפלה אחרי מלה"ע (מורי גרינפילד – מתנדב באחת מהן – כתב עליהן ספר בשם "הצי הסודי של היהודים").
בהמשך שונה שמה ל"חיים ארלוזורוב".
המלווים וצוות האונייה
שאול אביגור, ראש המוסד לעלייה ב', בחר לתפקיד מפקד האונייה והאחראי עליה מטעם המוסד את אריה אליאב ("לובה"), שכינויו היה "ארטור", בן 25. בניגוד למקובל אז, הרי אף על פי שאליאב היה איש המוסד לעלייה ב' ולא ימאי מקצועי, הוא נבחר לפקד על האונייה בשל הנסיבות המיוחדות של ההפלגה. אליאב פעל בכיסוי תפקיד של קצין המנהלה הראשי של האונייה, בזהות בדויה של אזרח הולנדי בשם ויליאם ון-חרוט.
ההכנות להפלגה
האונייה הייתה בין הגדולות והחזקות שנרכשו על ידי המוסד עד אז. וכשנרכשה הייתה במצב מכני טוב. אנשי המוסד לעלייה ב' קבעו את שמה "חיים ארלוזורוב", ושם הצופן שנתן לה המוסד היה "יובל". לממשלה הבריטית היה ידוע על האונייה, הפלגתה ויעודה כספינת מעפילים כבר למן תחילת דרכה, והיא עשתה מאמצים להפריע ולהכביד עליה בכל נמל שבו עצרה.
האונייה הושטה לנמל בולטימור והחל מ-15 באוגוסט הוכנה לייעודה ואוישה בידי 27 אנשי צוות מתנדבים אמריקנים, שרובם היו יהודים. ב-16 באוקטובר עברו המתנדבים טקס השבעה ל"הגנה" ולמחרת יצאה האונייה לכיוון נמל מרסיי שבצרפת. בחודשים נובמבר ודצמבר עברה האונייה הסבה והוכנה להובלת מעפילים באזור הים התיכון. ההסבה כללה הוספת מבנים עיליים לשם הגדלת כושר הקיבול שלה, דבר ששינה את הצללית הצבאית המקורית שלה. קירות החלל הפנימי של האונייה פורקו כדי להרחיבו ככל האפשר, והותקנו בו משכבי עץ בקומות לכאלף נוסעים. הגה נוסף הותקן במרתף שבירכתי האונייה על מנת לאפשר את השליטה בה גם אם הבריטים יסתערו עליה כצפוי בעת ההתקרבות לחוף הארץ ויתפסו את הגשר הראשי שלה. בנוסף לכך הותקנו בה, לקראת המסע הארוך לשוודיה, הסקה מרכזית ומתקנים מוגדלים לנשיאת דלק. בתקופה זו הצטרפו לצוות אנשי המוסד לעלייה ב'.
זמן מועט לפני סיום השיפוץ הוחלט לשגרה לתחנתה הראשונה, נמל טרלבורג בשוודיה, על מנת להוביל מעפילים משם.
איסוף מעפילים בשוודיה והפלגה לים התיכון
על פי התוכנית המקורית נועדה האונייה להוביל מעפילים משוודיה ולהעבירם במזרח הים התיכון לאונייה קטנה, 'הברק', שתובילם לחופי ארץ ישראל, וזאת על מנת למנוע את תפיסתה בהפלגתה הראשונה בשל ההסגר הימי הבריטי על חופי הארץ.
האונייה הפליגה ממרסיי ב-1 בינואר 1947. לאחר עגינה קצרה בנמל קופנהגן בשל קפיאת המים בנמלי שוודיה היא הגיעה ליעדה, נמל טרלבורג שבדרום שוודיה, ב-23 בינואר. זהות האונייה הייתה ידועה גם לשלטונות השוודיים, אך אלו לא הערימו קשיים על ההפלגה, אפשר שבשל הכנה מראש של אנשי המוסד בסיוע כמה מראשי יהדות שוודיה.
בנמל זה בשוודיה עלו על האונייה 664 מעפילים. 550 מהם היו נשים והיתר גברים. הנשים היו נערות ניצולות מחנות ריכוז ומחנות השמדה נאציים, חלקן הגיעו לשוודיה סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה בעקבות משא ומתן בין נציג יהדות שוודיה לגסטאפו. חלק נוסף הגיעו לדנמרק ב-2 רכבות רפאים. מרבית הגברים היו ילדים בני 9–12 עם פרוץ המלחמה, ומרביתם הגיעו בספינות הלבנות מליבק גרמניה. חלק קטן היו אנשי ארגון החלוץ מגרמניה, שהגיעו לדנמרק והוברחו לשוודיה לאחר הפלישה הגרמנית לדנמרק. בידי הנוסעים היו דרכונים מכמה מדינות אירופאיות ובהם אשרות הגירה לקובה.