cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת טראמפ–אוקראינה
סקירה כללית
בנוסף, חושף השחיתות טען כי רישומי השיחה של טראמפ וזלנסקי הועברו ממערכת נגישה יותר בה בדרך כלל מאוחסנים תמלילי שיחות הטלפון של הנשיא, למערכת השמורה לסודות הרגישים ביותר של ממשלת ארצות הברית. בהמשך אישר הבית הלבן כי תיעוד של אותה שיחה אכן אוחסן במערכת מוגבלת מאוד. לאחר פרוץ הפרשה, התקשורת דיווחה כי ממשל טראמפ הגביל גם את הגישה לרישומי השיחות של טראמפ עם המנהיגים של אוסטרליה, הרפובליקה העממית של סין, ערב הסעודית ורוסיה. לאחר מכן נחשף כי אחסון השיחות במערכת השמורה לסודות רגישים נובע מסיבות פוליטיות ולא מטעמי ביטחון לאומי, שהם הסיבות התקפות היחידות לשימוש בשרת כזה.
תלונת חושף השחיתות הוגשה ב-12 באוגוסט 2019, ולפי דיווחים שונים באמצעי התקשורת מדובר בקצין מסוכנות הביון המרכזית שדיווח לבית הלבן. התלונה שוחררה בסופו של דבר לוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית ב-25 בספטמבר 2019, והנוסח המתוקן של התלונה פורסם למחרת. ב-6 באוקטובר 2019 הודיע עורך הדין מארק ס. זייד על גורם מודיעיני נוסף שהגיש תלונה נגד טראמפ בעקבות שיחתו עם נשיא אוקראינה זלנסקי. אותו גורם מודיעיני בעל ידע ממקור ראשון שוחח עם המפקח הכללי של קהילת המודיעין האמריקאית אך טרם יצר קשר עם ועדות הקונגרס המעורבות בחקירה.
שידולו של טראמפ להתערבות זרה - לכאורה - הניע את יו"ר ועדת הבחירות הפדרלית אלן וינטראוב לחזור ולהדגיש כי "זה לא חוקי לשדל, לקבל או להסכים לכל דבר בעל ערך מאזרח זר בקשר לבחירות בארצות הברית". טראמפ הכחיש את כל ההאשמות המיוחסות לו בפרשה. הוא אישר כי הקפיא סיוע לאוקראינה, תוך שהוא מנמק סיבה זו בסתירות: תחילה טען שהוא בלם את הסיוע בגלל שחיתות באוקראינה, אולם מאוחר יותר נימק את עצירת הסיוע משום שמדינות אחרות, כולל כאלה באירופה, לא תורמות מספיק סיוע לאוקראינה כמו ארצות הברית. טראמפ מתח ביקורת שוב ושוב על חושף השחיתות, חיפש מידע אודותיו וקרא לחשוף את המקורות של אותו חושף שחיתות. באוקטובר 2019, לאחר שהזכיר כי לארצות הברית "כוח אדיר" במלחמת המסחר עם סין, האיץ טראמפ באופן פומבי באוקראינה וסין לחקור את בני משפחת ביידן. נכון לאוקטובר 2019 לא הובאו כל ראיות לאף אחת מההאשמות בהן מואשמים ג'ו ביידן ובנו, על ידי טראמפ. תאוריות קונספירציה מרובות התפשטו ביחס לאוקראינה, משפחת ביידן, חושף השחיתות והתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. תאוריות אלה הופצו על ידי טראמפ עצמו, על ידי תומכיו ועל ידי התקשורת הימנית.
מעורבות גורמים זרים בבחירות בארצות הברית
החל מהבחירות לנשיאות ב-2016, בהן נבחר דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, הואשמו טראמפ ואנשיו על ידי מתנגדיהם בשיתוף פעולה עם מדינות זרות במטרה לנצח בבחירות. קהיליית המודיעין של ארצות הברית של אמריקה הגיעה למסקנה רשמית כי "ממשלת רוסיה התערבה בבחירות בארצות הברית ב-2016". וציינה כי "פוטין וממשלת רוסיה פיתחו העדפה ברורה לנשיא הנבחר דונלד טראמפ". טראמפ, בני משפחתו והקמפיין שפעל לבחירתו לנשיאות הואשמו על ידי גורמים שונים כי שיתפו פעולה במודע עם רוסיה כדי לשבש ולהטות את תוצאות הבחירות בארצות הברית. בהמשך להאשמות, מונה רוברט מולר כתובע מיוחד במטרה לחקור את ההאשמות. במהלך החקירה הוגשו כתבי אישום נגד בכירים בממשל טראמפ שאף הורשעו, אך עם הגשת הדו"ח הסופי במרץ 2019, נקבע כי אמנם רוסיה התערבה בבחירות, אך לא נמצאו ראיות לקנוניה של קמפיין טראמפ עם רוסיה.
במהלך הבחירות לנשיאות ב-2016 אף קרא בפומבי לרוסיה לפרוץ למחשבי הקמפיין לבחירת היריבה שלו, הילרי קלינטון. בריאיון לרשת ABC ביוני 2019, מספר חודשים לפני חשיפת הפרשה, ציין טראמפ כי ישמח לקבל סיוע ממדינות זרות וציין כי "...אם מישהו יתקשר ממדינה - נורווגיה - יש לנו מידע על היריב שלך, או, אני חושב שאני ארצה לשמוע את זה".
מעורבות משפחת ביידן באוקראינה
בנו הצעיר של ג'ו ביידן, האנטר ביידן, מונה ב-18 באפריל 2014 כעורך דין עבור חברת בוריסמה אחזקות, אליה הצטרף כבר ב-13 במאי 2014 כחבר דירקטוריון. בעלי החברה, מיקולה זלוצ'בסקי, אוליגרך אוקראיני ששימש גם כשר האקולוגיה והמשאבים הטבעיים, היה תחת חקירה של התובע הכללי של אוקראינה החל מ-2012 באשמת הלבנת הון, העלמת מס ושחיתות. החקירה הסתיימה ב-2017 ללא אישומים נגד זלוצ'בסקי או החברה שבבעלותו.
ב-2015 מונה לתובע הכללי ויקטור שוקין והמשיך את התביעה כנגד זלוצ'בסקי. גורמים בינלאומיים רבים, ביניהם ממשל אובמה, טענו כי שוקין לא השקיע את מירב המאמצים בלרדוף אחר השחיתות הפוליטית באוקראינה. שוקין הואשם בהגנה על האליטה הפוליטית המושחתת במדינה ונטען כי הוא "מכשול למאמצי נגד שחיתות". נציג ממשל אובמה לטיפול במשבר באוקראינה, ג'ו ביידן, שנשלח כדי להוביל את מאמצי השיקום של המדינה לאחר היברומאידאן, פעל להדחתו של התובע ואף הכריז כי ממשלת ארצות הברית תעניק למדינה סיוע בדמות הלוואה על סך מיליארד דולרים אך התנה זאת במספר תנאים, בין היתר שהתובע הכללי שוקין יודח מתפקידו. אף שביידן הוביל את מאמצי ממשלת ארצות הברית בשיקום אוקראינה וטיפול בשחיתות בה, ממשלות עולמיות רבות התייחסו בדבר השחיתות וציינו את התובע שוקין כגורם בעייתי בהיבט זה. ב-2016, קרן המטבע העולמית ציינה את שמו של שוקין כדמות שנדרש לפטר על מנת לאפשר טיפול בשחיתות במדינה.
כאמור, בין השנים 2013 - 2014 במקביל למלחמת האזרחים באוקראינה, היה ג'ו ביידן נציגו המרכזי של הבית הלבן באוקראינה והגיע במגע עם בכירים רבים בממשלה במדינה. המעורבות של ביידן במדינה במקביל לעסקיו הפרטיים של בנו במסגרת חברת בוריסמה אחזקות מהווים מוקדם הובילו לשאלות בדבר שחיתות מצד שניהם. ממשל טראמפ ציין את השתלשלות האירועים באוקראינה כראיה לשחיתות מצידם של ג'ו ביידן ובנו, שלטענתם, פעלו להדחתו של התובע הכללי שוקין במטרה לעצור את החקירה נגד בוריסמה אחזקות. גורמים שונים, ביניהם התובע הכללי של אוקראינה, זיכו את בני משפחת ביידן מההאשמות שיוחסו להם.
חקירת ממשלת אוקראינה נגד פול מנפורט
במסגרת החקירה שניהל התובע המיוחד רוברט מולר נגד הקמפיין של טראמפ הואשם פול מנפורט, ששימש כמנהל הקמפיין של טראמפ ב-2016, במספר אישומים הנוגעים בעבודתו החל מ-2006 כיועץ פוליטי ולוביסט עבור ממשלתו של נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור ינוקוביץ', לפני הדחתו בבחירות ובריחתו לרוסיה בעקבות אירועי יברומאידאן. בין החשדות נגד מנפורט עלה החשש כי במקביל לשירותו כמנהל הקמפיין של טראמפ, שימש כיועץ לראשי מדינות זרים אך גם היה חייב סכומי כסף גדולים לאוליגרכים רוסים כתוצאה מעבודתו כיועץ, וכי חוב זה עלול היה להוביל לשחיתות מצידו של מנפורט. האישום, שהוגש ב-27 ביוני 2017, האשים את מנפורט ושותפיו בקשירת קשר נגד ארצות הברית, הלבנת הון והשתמטות ממס והציג מסמכים המעידים כי החברה שבבעלות מנפורט קיבלה 17 מיליון דולר מממשלת אוקראינה בין השנים 2012 ו-2014. מנפורט הורשע ב-22 באוגוסט 2018 בשמונה סעיפים של עבירות כלכליות, בהן העלמות מס, והוטלו עליו 4 שנות מאסר וקנס בסך 50 אלף דולרים.
תומכיו של טראמפ טענו כי בין הראיות שהוצגו במשפט נגד מנפורט וסייעו להרשיעו הגיעו מממשלת אוקראינה ונחשפו בעקבות בקשה של חברי סנאט מהמפלגה הדמוקרטית למסור מידע בדבר מעורבותו של מנפורט באוקראינה. הבקשה בוצעה לכאורה באמצעות מכתב שנשלח בשנת 2018 מטעם חברי הסנאט הדמוקרטים, רוברט מננדז, דיק דורבין ופטריק ליהי, לתובע הכללי של אוקראינה. המכתב נשלח ב-4 במאי 2018 בעקבות דיווח של עיתון הניו יורק טיימס שטען כי 4 מהחקירות נגד מנפורט שמתקיימות באוקראינה מעוכבות במיוחד עקב רצונות ממשלת אוקראינה לרצות את ממשל טראמפ שהתנגד לפעילות החקירה של מולר. המכתב עצמו שואל את התובע הכללי שלוש שאלות:
ח'רבת עטרוז
ח'רבת עטרוז היא אתר ארכאולוגי במחוז מדבה, ירדן. האתר היה מיושב בתקופות הברזל, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית והתקופה המוסלמית. באתר התגלה מקדש מואבי המתוארך לאמצע ה-9 עד תחילת המאה ה-8 לפני הספירה, הקשור בטקסט המופיע במצבת מישע ולכיבוש המואבי של עטרות מידי שבט גד.
גאוגרפיה
חירבת עטרוז ממוקמת במישור דיבאן, על רכס ג'בל חמידה, בין נהרות זרקא מיין וסייל אל-הידאן, כעשרה ק"מ מאתר ליב (אתר ארכאולוגי) ושלושה ק"מ ממכוור, אתר מהתקופה ההלניסטית והרומית.
היסטוריה
באתר נמצאו 12 שכבות ישוב, שכל אחת מהן מייצגת שלב בהיסטוריה של היישוב. התקופה העיקרית ביישוב האתר היא בתקופת הברזל. האתר ננטש בתקופה הפרסית ויושב מחדש בשלהי התקופה ההלניסטית ובתקופה הרומית הקדומה. בתקופות הרומית והביזנטית האתר ננטש שוב וייושב מחדש בתקופה האיסלאמית הקדומה והתיכונה.
תקופת הברזל
בתקופת הברזל, האתר היה מרכז קהילתי ופולחן חשוב. מלבד חקלאות, באתר פעלו ענפים כמו מתכת, אריגה וייצור טקסטיל.
ממצאים ארכאולוגיים
נלסון גליק היה החוקר המערבי הראשון שתיעד את האתר בשנת 1937. האתר נסקר בצורה מדעית בשנת 1998, ומשנת 2000 נערכו באתר מספר עונות חפירה. בחפירות נתגלה כי היישוב הקדום ביותר נבנה על ידי ישות מדינית ונחרב באירוע אלים. היישוב התקיים במשך מאה שנה או פחות, ונמשך מתקופת הברזל I המאוחרת ועד לתקופת הברזל IIA הקדומה. לאחר החורבן בין סוף המאה ה-10 לתחילת המאה ה-9 לפנה"ס, נבנה בראש הגבעה מקדש גדול שהתקיים לתקופה קצרה ונעשו שינויים בתוכניתו. הממצאים הפולחניים מהמקדש מזכירים את הממצאים מתל דן ומתל מגידו. המקדש נהרס אך האתר יושב מחדש והתקיים לאורך תקופה ארוכה בין הברזל IIA המאוחרת לבין הברזל IIB, כאשר חורבות המקדש עדיין שימשו לפעילות פולחנית. ביישוב זה נמצאו אמות מים, מתקני אחסון ושרידי מטבח המעידים על פעילות חקלאית. האתר ננטש לאחר תקופת הברזל IIB ולא אותרו בו שרידים ארכיטקטוניים מההתקופה הפרסית.
רקע היסטורי
האתר מזוהה עם היישוב "עטרות" המוזכר בתנ"ך בספר דברים ומחוץ לתנ"ך ובמצבת מישע שנמצאה בעיר דיבון הסמוכה. המקרא מתאר את עטרות כעיר שהוקמה על ידי בני שבט גד יחד עם דיבון וערוער. העיר מוזכרת בהקשר עם חשבון והר נבו, גם הם באזור עבר הירדן.
על פי ספר מלכים בתקופת שלטון בית עמרי על ממלכת ישראל הייתה ממלכת מואב תחת שלטון חסות ושילמה למלכי ישראל מיסים בצאן וצמר. מצבת מישע שנכתבה בשפה המואבית המתוארכת לשנת 840 לפנה"ס בקירוב מתארת את הדיכוי הארוך של מואב בידי מלכי ישראל. מישע מרד ככל הנראה בימי מלכותו של יורם, שצבאו היה עסוק במלחמה עם ארם דמשק. מישע מספר שאיש גד יושב בארץ עטרות מעולם, ושמלך ישראל בנה לגד את העיר עטרות. לאחר שמישע כבש את העיר, הוא הרג את כל תושביה, שאותם הקריב לאל כמוש ולמואב. הוא תפס בשבי את אראל דודה (גיבור ממלכת יהודה (בית דוד)?).ויישב במקום את אנשי "שרן" ו"מחרת", שאינם מוכרים ממקורות אחרים.
תקופות מאוחרות
האתר יושב מחדש בתקופה ההלניסטית כיישוב כפרי שנשען על הכלכלה החקלאית המבוססת על יבול, יין ושמן. כפר זה השתמש בחלקים מהמקדש לפעילות פולחן וחלקים אחרים לדיור. יישוב זה התקיים עד לתקופה הרומית הקדומה ועמד נטוש לאורך התקופות הרומית המאוחרת והביזנטית. במקביל התקיים יישוב גדול במכוור הנמצאת מערבה. האתר יושב מחדש בתקופה האסלאמית הקדומה ובתקופה האיסלאמית התיכונה, והיה לכפר משגשג שהתבסס על חורבות היישוב הקודם גם על שרידי המקדש.
הלן מלס
הלן מלס (באנגלית: Helen Meles; נולדה ב-11 בספטמבר 1980) היא שחקנית וזמרת אריתראית. הוציאה כמה אלבומים והופיעה בסרטים אריתראיים רבים.
ביוגרפיה
למלס יש שתי אחיות, אסתר וסנאית, ואח גדול בשם מיקאל. מיקאל היה, כמוה, זמר ולוחם בארגון החזית העממית לשחרור אריתריאה. בשנת 1982, הוא כמעט מת מפצעיו שקיבל בזמן הלחימה, אך הצילו את חייו בבית החולים.
בשנת 2007, מלס התחתנה עם נגן הסקסופון האריתראי אייזק אספו באסמרה, בירת אריתריאה. בשנתיים לאחר מכן לזוג נולדו שני בנים. היא עברה בחייה להתבסס במערב לונדון והופיעה בפסטיבלים בממלכה המאוחדת כנציגה של אריתריאה.
קריירה
מלס החלה מוקדם את הקריירה המוזיקלית שלה כאשר הצטרפה בגיל 8 ללהקת הפרחים האדומות המבוססת בקסלה שבסודאן. קבוצה זו הוקמה על ידי סניף החינוך המקומי של החזית העממית לשחרור אריתריאה. היא הופיעה עם הלהקה ברחבי סודאן כסולנית הראשית. בשנת 1965, בגיל 13, היא הצטרפה לחזית העממית לשחרור אריתריאה ולמדה בבית ספר המהפכני של הארגון. היא ידועה בכך שעשתה שינוי ממיליטנטית של הארגון לזמרת ידועה. בשנת 2011, מלס הופיעה, יחד עם להקתה, בג'ובה, בירת דרום סודאן. בשיריה, מלס עזרה לתמוך ולשבח את איסאייס אפוורקי, נשיא אריתריאה, אך הוא התאכזב כאשר היא הופיעה בעיר מקלה, בירת מחוז תיגראי באתיופיה, וכתוצאה מכך אסר עליה להופיע.
המשרד לביטחון המדינה של סין
השנים הראשונות
ארגון הביון המרכזי של סין העממית הוקם ב-1949 כזרוע של המפלגה הקומוניסטית של סין בשם "המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים" שהפכה עד מהרה למחלקת החקירות המרכזית.
בתקופת מלחמת האזרחים הסינית המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים סיפקה למנהיגי המפלגה הקומוניסטית של סין דיווחים על התרחשויות ואירועים בעולם - מידע שנאסף ממקור גלוי בעיקר: ידיעות של סוכנויות חדשות ועיתונים זרים. במהלך שנותיה הראשונות המחלקה הסתמכה על סיוע חיצוני שהגיע מהמודיעין הצבאי הסובייטי. לאחר שהמפלגה הקומוניסטית תפסה את כל עמדות הכוח במדינה, הפך המערך המודיעיני לשחקן בכיר בפוליטיקה הסינית. לי קֵנוֹנג, ראש המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים וסגן שר החוץ הסיני היה נוכח באופן קבוע בישיבות הפוליטביורו הסיני כמשקיף עליון.
לאחר ייסוד הרפובליקה העממית של סין
בשנות ה-50, בכל שגרירות סינית בניכר היה משרד מחקר וחקירות שהיה הזרוע המודיעינית שתפקידה היה לאסוף מודיעין על המדינה בה שוכנת השגרירות. המשרד הכיל צוות מודיעיני ממחלקת החקירות המרכזית, כאשר משימות לניתוח מידע הופקדו על הלשכה השמינית של מחלקת החקירות המרכזית שנודעה בציבור החל משנת 1978 תחת השם המכון ליחסים בינלאומיים זמניים.
מיד לאחר מהפכת התרבות של מאו, לי קנונג הלך לעולמו ואת מקומו ירש לוּאוֹ קינגצ'אנג. באותה עת, קאנג שנג היה ראש המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים וחבר הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית בסין, שפיקח באופן אישי על פעילויות מחלקת החקירות המרכזית. בתקופת מהפכת התרבות בסין פורקה מחלקת החקירות המרכזית וראשיה נשלחו למחנות חינוך מחדש ברחבי סין. תפקידי המחלקה הועברו לידי המחלקה השנייה של המטה הכללי של הצבא העממי של סין.
המחלקה הוקמה מחדש בתחילת שנות ה-70, עם מותו של לין בייאוֹ. כאשר עלה דנג שיאופינג לשלטון הוא הצהיר כי המערך המודיעיני לא חייב לעשות שימוש בשגרירויות ככיסוי לפעילויותיו. הוא הרחיב את עצמאותו של המודיעין הסיני ופיתח מדיניות לשלוח סוכנים למדינות זרות במסווה של עיתונאים ואנשי עסקים.
ז'וּאוֹ שאוז'נג, שעבד במערך הביון המרכזי הסיני היה ראש המשרד הראשי של מחלקת החקירות המרכזית ב-1976. במהלך הקונגרס הלאומי ה-12 של המפלגה הקומוניסטית הסינית ב-1982, ראש המשרד המרכזי לענייני טאיוואן האשים את ז'ואו כמי שתכנן לנקוט בצעדים כנגד ראש ממשלת סין ז'ואו אן-לאי, אף שלבסוף הוא זוכה מכל האישומים, נפלו סיכוייו להתמנות לשר לביטחון המדינה.
הקמת המשרד לביטחון המדינה הסיני
ב-1983 ליוּ פוּז'י, מזכ"ל הפוליטביורו של הוועדה המרכזית והשר לביטחון הציבור (שהיה אחראי על המשטרה בסין) קידם את רעיון הקמתו של המשרד לביטחון המדינה אשר יאחד את מחלקת החקירות המרכזית עם המחלקה לסיכול ריגול וחתרנות של המשרד לביטחון הציבור. הצעד אושר על ידי הפוליטביורו של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית וביוני 1983 הקונגרס הלאומי העממי אישר אף הוא את הקמת המשרד לביטחון המדינה והוחלט להכפיפו ישירות למועצת המדינה. על המשרד החדש הוטל להבטיח את "ביטחון המדינה באמצעים יעילים כנגד סוכני אויב, מרגלים ופעילויות אנטי מהפכניות המופנות לחבלה או פגיעה במערכת הסוציאליסטית של סין".
לין יוּן, סגן השר לביטחון הציבור התמנה לשר הראשון של המשרד לביטחון המדינה. ב-1985 על המחלקה הראשית של הלשכה לסיכול ריגול (שהופרדה מהמשרד לביטחון הציבור) הוטל להתמקד בארצות הברית. מאוחר יותר מונה לין יון לראש הלשכה לסיכול ריגול.
ג'יה צ'וּנוואנג מונה לשר לביטחון המדינה ב-1985, עם פיטוריו של לין יון. ביטחון הציבור ומחלקת החקירות המרכזית היו ליחידות סמך של המשרד לביטחון המדינה. באותה עת פותחה מדיניות לשלוח סוכני ביון סיניים לשירות בן 6 עד 10 שנים ולעיתים אף יותר, תלוי בסוג המשימה ואיכות ביצועהּ. באמצע ספטמבר 1996 הוועדה הצבאית המרכזית ומועצת המדינה אישרו שיתוף פעולה בין מחלקת המטה הכללי והמשרד לביטחון המדינה, הווי אומר שיתוף פעולה בין המודיעין הצבאי הסיני למודיעין האזרחי, שיתוף הפעולה הבין משרדי הזה התמקד באיסוף מודיעין וריגול בהונג קונג, מקאו, טאיוואן ומדינות נוספות. במהלך שנות ה-90 כמאה ועשרים סוכנים הופעלו בארצות הברית, קנדה, מערב וצפון אירופה וביפן תחת מסווה של אנשי עסקים, תעשיינים, בנקאים ועיתונאים.
בפברואר 2011 פשטו בלשי משטרת טייפה על ביתו של האלוף לואו שיין ג'ה, בן 51 ומי שכיהן כקצין הקשר והאלקטרוניקה הראשי של צבא טאיוואן, זאת בחשד לריגול בעבור המודיעין הסיני וליתר דיוק הלשכה השנייה במשרד לביטחון המדינה. בחיפוש המדוקדק שנערך בביתו נמצאו מסמכים מסווגים רבים וביניהם גם כאלה העוסקים בשיתוף הפעולה הצבאי שבין הרפובליקה הסינית לארצות הברית ובפריסת מערכת תקשורת חשאית חדשה של צבא טאיוואן. הסינים יצרו עמו קשר לראשונה כבר בשנת 2002, כאשר שירת בנציגות הטאיוואנית בתאילנד והוא גויס באמצעות סוכנת סינית שפיתתה אותו, השניים ניהלו רומן ארוך וב-2004 משרכשה את אמונו החל להעביר לה מסמכים סודיים ומידע חסוי לאנשי המודיעין בלשכה 2 של המשרד הסיני לביטחון המדינה. ה-CIA כבר חשדו ברומן הזה ובטיבו, לאחר שביצעו מעקב אחריו בחשד לריגול, אולם אזהרותיהם באוזני הטיוואנים נפלו על אוזניים ערלות ושירותי המודיעין המסכל בטאיוואן לא עשו דבר, אלא רק לאחר שנערכה חקירה חשאית מקיפה. האלוף (גנרל-מייג'ור) שיין ג'ה נעצר על ידי כוחות הביטחון הטאיוואנים.
השר לביטחון המדינה
השר לביטחון המדינה מתמנה לתפקיד על ידי מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית ובאישור הקונגרס העממי ומועצת המדינה הסינית.
אברהם נחשון
הרב אברהם נחשון (נולד בה'תשי"ג, 1953) הוא רב מהזרם הדתי־לאומי בעיר אלעד. לשעבר ר"מ וראש כולל בישיבת נוה דקלים, מלמד במוסדות תורניים ועל תיכוניים רבים, ומחברם של מספר ספרים ומאמרים תורניים.
ביוגרפיה
נולד בשם אברהם קופרמן בירושלים. אביו, משה קופרמן, היה מהנדס, ואמו אסתר מרים, מנחת הורים ומעצבת. הוריו התחתנו באנגליה בשנת תשי"ב (1952), ומיד לאחר חתונתם עלו לישראל והתיישבו בירושלים, שם נולדו ששת ילדיהם – אברהם הבכור וחמש אחיותיו. כשהיה בשנות העשרים לחייו החליט לעברת את שם משפחתו לנחשון.
למד בבית הספר היסודי "דוגמה עוזיאל" בין השאר אצל הרב אליהו בקשי דורון. לאחר מכן למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הר עציון, ולמד גמרא והלכה בעיון עשר שנים אצל הרב אהרן ליכטנשטיין והרב יהודה עמיטל. במהלך תקופה זו גם שירת בצבא במסלול הסדר, כחובש. הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה פישר, ושימש אותו בדיני גיטין בבית הדין האזורי בירושלים. כמו כן הוסמך לרבנות שכונה, ומאוחר יותר עבר את המבחנים הנדרשים וקיבל כושר לרבנות עיר מהרב שלמה משה עמאר. בשנת תשמ"ב התחיל ללמד כר"מ בישיבת ימית, המשיך ללמד בה במשך 12 שנים (רובן אחרי פינוי חבל ימית), הקים בה כולל הלכה בברכת ראש הישיבה הרב יעקב אריאל, ועמד בראשו.
מאז שנת תשס"ב משמש כרב הקהילה הדתית-לאומית בעיר אלעד. יחד עם אשתו הקים בעיר עמותת חסד שחילקה עד היום מיליוני שקלים לנזקקים. היה שותף מרכזי בהקמת המוסדות החינוכיים בעיר ובהם: אולפנה, ישיבה תיכונית, תלמוד תורה, בית ספר יסודי לבנות ובית ספר יסודי לבנים, וכן קשור לסניפי תנועות הנוער עזרא ואריאל בעיר.
באייר התשפ"ג, לאחר שקבוצת אברכים ורבנים ציוניים וחרדים פנתה אליו והציעה את מועמדותו, הודיע על התמודדותו לתפקיד הרב הראשי לישראל.
השקפת עולמו
אף שלמד בישיבת הר עציון, את עולמו המחשבתי למד מהרב צבי יהודה קוק, ראש ישיבת מרכז הרב ומתלמידיו, כולל את היחס לארץ ישראל ולמהלכי הגאולה. בתפקידו כרב קהילה משתף פעולה עם רבנים מכל הזרמים.
מלמד תנ"ך בשיטה שהוא מכנה "תנ"ך בקדושה", מתוך תפיסה שלימוד התנ"ך הוא קודש קודשים, ומחייב זהירות ומתינות. לשיטתו פרשנות התנ"ך חייבת לנבוע ממקורות קודש ויראת שמים, ומקום נכבד בפרשנות זו תופסים דברי חז"ל.
מאמין כי תפקידה של הרבנות, ובראשה הרבנות הראשית, הוא לרומם את קרן התורה בישראל מתוך אחדות ושלום, ובנוסף לדאוג לחיזוק החוסן החברתי, על ידי הדאגה לחלש ולנזקק.
משפחה
דודו הוא הרב יהודה קופרמן, מקים מוסדות המכללה לבנות ירושלים, שגם למד איתו בחברותא במשך עשר שנים.
נשוי לגילה לבית גריידי, ואב לשישה ילדים.
ג'אליל אוקפור
נעורים וקריירת מכללות
אוקפור נולד בפורט סמית' שבארקנסו. שמו ג'אליל הוא שם ניגרי מסורתי שפירושו "אל קטן". אביו צ'אקי אוקפור, בן למהגר מניגריה, שיחק כדורסל במכללה בארקנסו שם הכיר את די, אמו של ג'אליל שאף היא הייתה כדורסלנית במכללה. בגיל 7 נפרדו הוריו והוא נדד בין בית אמו באוקלהומה לבית אביו בשיקגו. יש לו אחות גדולה ושני אחים למחצה קטנים. כשהיה בן 9, מתה אמו מהתקפת דלקת סימפונות. לאחר מותה הוא עבר באופן קבוע לשיקגו, שם סייעה לגידולו דודתו. הוא שיחק כדורסל בנבחרת תיכון ויטני יאנג עמה זכה באליפות העיר שיקגו והגיע עד חצי גמר אליפות מדינת אילינוי.
ב-2014 נבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן והיה ה-MVP של המשחק יחד עם ג'סטין ג'קסון. הוא נבחר לשחקן השנה בתיכונים על ידי העיתון יו.אס. איי טודיי ולמר כדורסל של מדינת אילינוי.
אוקפור דורג על ידי פרשנים ככישרון מספר אחד בקרב שחקני התיכון האמריקאים. הוא בחר לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק. בעונת 2014/2015 הוביל את דיוק לאליפות טורניר המכללות, הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 17.3 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק. באותה שנה נבחר לחמישיית העונה ב-NCAA. באפריל 2015 הודיע שבכוונתו להירשם לדראפט ה-NBA ולא לחזור לשנת לימודים נוספת בדיוק.
פילדלפיה 76'
את עונת התחיל בהגבלת דקות המשחק שלו בשל פציעתו בעונה הקודמת. המגבלה, שבתחילה עמדה על 16 דקות למשחק ואחר כך הורחבה ל-24 דקות, הוסרה ב-21 בנובמבר, במשחק מול מיאמי היט. בשל יכולתו הופיע במשחק הכוכבים העולים. בעונת שותף בשני משחקים בלבד ב-5 השבועות הראשונים.
ברוקלין נטס
ב-8 בדצמבר 2017 הועבר יחד עם ניק סטאוסקאס לברוקלין נטס תמורת טרבור בוקר. בנטס העמיד אוקפור ממוצעים של 6.4 נקודות ו-2.9 ריבאונדים ב-12.6 דקות.
ניו אורלינס פליקנס
ב-9 באוגוסט 2018 חתם אוקפור בניו אורלינס פליקנס.
דטרויט פיסטונס
לקראת עונת חתם אוקפור על חוזה בדטרויט פיסטונס. בספטמבר 2021 הועבר בטרייד לברוקלין נטס, ומיד שוחרר ממנה.
אנדרטת חיל הרפואה
אנדרטת חיל הרפואה נמצאת בבסיס מרפ"א צפון (בית חולים 10) בחיפה.
הקמה
האנדרטה היא חלק מאתר ההנצחה המרכזי לחללי חיל הרפואה. סמוך לה חקוקים על קיר הנצחה שמותיהם של 571 (נכון ל-נובמבר 2020) אנשי חיל הרפואה שנפלו מאז מלחמת העצמאות, רופאים, חובשים, פרמדיקים ובעלי מקצועות ותפקידים נוספים בחיל הרפואה.
על הקיר נמצאת גם שבועת חיל הרפואה שחוברה על ידי חיים חפר ולפיד זיכרון עליו כרוך נחש - סמל הרפואה.
אחת לשנה נערך במקום טקס התייחדות עם הנופלים בהשתתפות המשפחות השכולות, קצין רפואה ראשי וראש אט"ל.
האנדרטה הוקמה ביוזמת עמותת חיל הרפואה. היא מורכבת משלושה מבנים מבטון הערוכים כאוהל תאג"ד. במרכז נמצא פסל ברונזה (2.05 מטר) של חובש תומך בחייל פצוע הנשען עליו, הפסל הוא פרי יצירתה של הפסלת החיפאית יפה לוי (בק). האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל עקיבא לומניץ (1946-1996) ונחנכה ב-10 ביולי 1989.
ביום הזיכרון ה'תשנ"ג (1993) הנפיק השרות הבולאי בול עם ציור של האנדרטה.
דייב הולנד
תולדות חייו
הולנד נולד בוולברהמפטון, עיר במערב אנגליה התיכונה. הוא לימד את עצמו נגינה בכלי מיתר, בתחילה ניגן על יוקולילי, לאחר מכן על גיטרה (בגיל עשר) וגיטרה בס (בגיל 13). הוא הופיע במספר מסגרות ולאחר שעבר ללונדון ב-1964 המשיך ללמוד קונטרבס עם נגן הקונטרבס הראשון של התזמורת הפילהרמונית של לונדון, ג'יימס אי. מריט. לפי עצת מורו פנה וקיבל מלגת לימודים מלאה לשלוש שנים והחל ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. במקביל ללימודים הקליט כנגן בס לצד אמנים שונים והופיע במועדון הג'אז של רוני סקוט, שם ניגן לצד אמנים אורחים כקולמן הוקינס ובן ובסטר.
ב-1968 שמע אותו מיילס דייוויס מנגן בהופעה אצל רוני סקוט והציע לו להצטרף אליו ולהחליף את רון קרטר, שהסתייג מהכיוון ה"חשמלי" אליו נטה דייוויס. הולנד הצטרף להרכב של דייוויס במהלך הקלטות התקליט החדשני Filles de Kilimanjaro, יחד עם מכרו הבריטי הגיטריסט ג'ון מקלפלין, הפסנתרן צ'יק קוריאה, נגן הקלידים האוסטרי ג'ו זאווינול, הסקסופוניסט ווין שורטר והמתופף טוני ויליאמס. הוא היה גם שותף לקלטת תקליטו של דייוויס In a Silent Way ולאחד האלבומים החשובים בתולדות הג'אז, Bitches' Brew, שיצר למעשה את סגנון הפיוז'ן.
בשנת 1969 נטש לתקופה קצרה את הקונטרבס לטובת נגינה בגיטרה בס חשמלית. בניגוד לרבים מהמוזיקאים שעבדו עם דייוויס באותה תקופה המשיך הולנד לנגן עמו גם בהופעות במסגרת "החמישייה האבודה" יחד עם ג'ק דז'ונט בתופים, ויין שורטר וצ'יק קוריאה.
לאחר שעזב את מיילס דייוויס ב-1970 פעל הולנד במסגרות שונות יחד עם צ'יק קוריאה, קית' ג'ארט, ג'ק דז'ונט ואחרים והחל להקליט בחברת ECM עמה שיתף פעולה במשך 34 השנים שלאחר מכן. ב-1972 יצא ב-ECM אלבומו Conference of the Birds, הראשון עם הולנד כמוביל (יחד עם סם ריברס ואנתוני ברקסטון בחלילים ובארי אלטשול בכלי הקשה) ועם לחנים פרי עטו. התקליט זכה להערכה ביקורתית רבה ונחשב לאחר מאלבומי האוונגארד החשובים של תקופתו.
הרכב נוסף (של ECM) בו היה שותף באותה תקופה הוא Gateway עם ג'ון אברקרומבי ודז'ונט.
בשנת 1983 הופיע עם החצוצרן קני ווילר ונגן הסקסופון סטיב קולמן והקליט עמם את התקליטים Jumpin' In, Seeds of Time, ו-, Razor's Edge שזכו לביקורות חיוביות. לאחר מכן יצר את שלישיית דייב הולנד עם דז'ונט והסקסופוניסט סטיב קולמן.
ב-1989 הצטרף לפסנתרן האנק ג'ונס ולמתופף בילי היגינס להקלטת האלבום The Oracle, אלבום בי בופ שונה למדי מהפרויקטים בהם השתתף עד אז. בשנות התשעים היה הולנד פעיל במספר רב של פרויקטים, בהם עם הזמרת בטי קרטר (1992); בהקלטת אלבום מחווה למיילס דייוויס ((So Near (So Far); בהופעות והקלטות נפרדות עם הרבי הנקוק, ג'ים הול, ג'ו לובנו, גארי ברטון ואחרים ובהוראה במספר מסגרות כולל כיתות אמן מבוקשות בפסטיבלי ג'אז ברחבי העולם.
בשנת 2000 יצר הולנד ביג בנד משלו עמה הקליט ב-2002 ב-ECM את התקליט What Goes Around, שזיכה אותו, לראשונה, בפרס גראמי. ב-2005 הקים הולנד חברת תקליטים פרטית בשם Dare2, התקליט הראשון שהקליט עם הרכבו בחברה זו, Overtime, זכה אף הוא בפרס גראמי. באותה שנה זכה במשאל קוראי דאון ביט בתואר "מוזיקאי השנה", הביג בנד הטוב של השנה ונגן הבס של השנה וזכה בעיטור מיילס דייוויס בפסטיבל הג'אז הבנילאומי במונטריאול. הוא קיבל גם מספר תוארי דוקטור לשם כבוד בהם ממכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון והוכרז עמית בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
סנט ג'וזף (מיזורי)
סנט ג'וזף (באנגלית: St. Joseph; לעיתים מקוצר לסנט ג'ו) היא בירת מחוז ביוקנן במדינת מיזורי בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר המיזורי, על הגבול עם מדינת קנזס בצפון-מערב מיזורי. בעיר מתגוררים 76,780 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 127,329 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
סנט ג'וזף נוסדה ב-1843 על ידי סוחר הפרווה המקומי ג'וזף רובידו (Joseph Robidoux). כעבור זמן קצר סנט ג'וזף הפכה לעיירת ספר הומה, והיא הייתה הנקודה המערבית ביותר בארצות הברית לפני המערב הפרוע. בהתאם לכך רבים עצרו בה להצטיידות לפני שעברו את נהר המיזורי כדי להמשיך מערבה בנתיב אורגון.
בין 1860 ו-1861 סנט ג'וזף הייתה אחד הקצוות של הפוני אקספרס, שירות דואר שקישר בין מערב ארצות הברית ומזרחה.
חינוך
בעיר נמצאת אוניברסיטת מיזורי וסטרן סטייט (Missouri Western State University).
תחבורה
במרחק של חמישה קילומטרים צפון-מערבית לעיר נמצא נמל התעופה רוזקרנס ממוריאל, המשמש לתעופה כללית ולמטרות צבאיות.
סנט ג'וזף נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 29, המקשר בין העיר קנזס סיטי דרומית לסנט ג'וזף והגבול של ארצות הברית עם קנדה במדינת דקוטה הצפונית.
יואכים סימון
יואכים "שושו" סימון (Joachim "Schuschu" Simon, 12 בנובמבר 1919, ברלין - 27 בינואר 1943, בבית הסוהר בברידה) היה גרמני-יהודי, מהמדריכים המרכזיים ב"בית עליית הנוער" בלוסדרכט וממקימיה של המחתרת החלוצית בהולנד תחת הכיבוש הנאצי '"קבוצת ווסטרוויל".
תולדות חייו
יואכים סימון נולד בברלין לאביו פריץ ולאמו לוטה לבית סאלינגר, שנפטרה זמן קצר לאחר לידתו. לסימון היה אח אחד בשם יעקב. ב-1926 החל סימון את לימודיו בבית ספר יהודי חילוני-ציוני, שהיה מיוחד במינו ונוסד 5 שנים קודם לכן. בשנת 1930 הצטרף לתנועת הנוער הציונית "קדימה", אשר התאחדה בשנת 1933 עם "ברית העולים" ויצרה את תנועת הנוער "הבונים".
ב-1932, בגיל 13, נשא אביו אישה לא יהודייה בשם טוני שהבנים יואכים וסימון אהבו אותה מאוד ונקשרו אליה. שנה מאוחר יותר, עברו ההורים לבית קטן מוקף גנים, באל ורדר (Werder), מחוץ לברלין. סיימון עבר לעיר פרנקפורט לגור עם דודתו גרטה, אשר טיפלה בו בשנות ילדותו המוקדמות והתחיל ללמוד שם בגימנסיה הגרמנית, במגמה הריאלית.
בן דודו הרמן-צבי אהרוני, העיד כי לסימון הייתה "אהבה חולנית לספרים". היה לו ארון ספרים ש״עלה על גדותיו״, נעול על מפתח והוא לא הסכים להשאיל את ספריו לאף אחד. עוד עולה מעדותו של אהרוני, כי סימון קרא גם בשפה העברית, שכן כשהיה בן 16 כתב לאחיו שהיה בארץ-ישראל, שהוא קורא בעברית את הסיפור "בלבב ימים" של ש"י עגנון ואת ״מסעות בנימין השלישי״ מאת מנדלי מוכר ספרים.
בשנת 1935 נפטר אביו והייתה זו הפעם האחרונה בעת ההלווייה של האב, שבה נפגשו שני האחים. סימון חזר לפרנקפורט ואחיו, שהיה בהנהגת "הבונים" עלה לארץ-ישראל. בחופשת החורף של 1935, הזדמן להנהלת "הבונים" בברלין ושם הצליח לשכנע אותו בוריס אייזנשטט (ברוך אזניה), שליח "החלוץ" ותנועת הנוער מתל-יוסף, שימשיך בלימודיו ויסיים את חוק לימודיו. החוקרים הניחו כי אייזנשטט ראה בסימון מועמד שנועד למלא תפקידי הדרכה או תפקיד בכיר בהנהגת התנועה. לפני צאתו מברלין הטיל עליו אייזנשטאט מספר מטלות ללימוד עצמי. אייזנשטט, במסגרת השיקולים לקראת המשך לימודיו העלה בפני סימון את אפשרות היציאה לארץ-ישראל בתהליך מקוצר ובהיותו תלמיד, יהיה לו קל יותר להשיג רישיון עלייה. אך ״שושו״ דחה את ההצעה. הוא רצה לעבור את המסלול הרגיל והמקובל לעלייה לארץ-ישראל: הכשרה ואחריה עלייה ולא לעבור במסלול המיוחד. באביב 1936, בעקבות חוקי נירנברג, נאלץ סימון להפסיק את לימודיו בגימנסיה בפרנקפורט.
בברלין חזר אל קבוצתו ב"הבונים", האם מצא בה את מה שחיפש? האם מצא בה ידידות או לפחות "חֶבְרָה טובה" כפי שציפה וכתב לג'אקומו ידידו, כשהמילה "טובה" מודגשת ארבע פעמים? מסתבר שלא. על השנה בקבוצת "ברנר", בגדוד "ברנר" של "הבונים" בברלין, העידה המדריכה, אלי פרוינד (Freund). למעלה מ-50 שנה אחרי שנפרדה ממנו עוד ניכרת הייתה בדבריה חיבה עמוקה אל ״שושו״. לדבריה, ״שושו״ השתלב ולא השתלב. הוא היה "אינדיבידואליסט 200 אחוז", וזה כנראה גרם להסתייגות ממנו. אך בד בבד, ראה עצמו כחבר בכל 100 האחוזים, וזכה להערכת חבריו.
״שושו״ היה חלק מצוות ההדרכה, אך הוא לא מצא כל עניין בשיחות שנהוגות בגיל זה, הוא גם לא מצא כל עניין בשיחות בעניינים אישיים: "היה נזהר בקפדנות מהטות את השיחה לעניינים הנוגעים בו ובאישיותו." עם זאת, התייחס ברצינות רבה לפעילות הקבוצה: הופיע בדייקנות ובמסירות לכל הפעילויות - המסיבות, השיחות והטיולים, שהתקיימו בתנועת הנוער היהודית בגרמניה באותה עת. המשיכה מדריכתו וסיפרה שהיה משתתף בפעילויות בעניין ובכובד ראש, בטיולים היה הופך להיות נער שובב, ילדותי ועליז, ובפעולות הספורט נתגלה כאמיץ לב, הוא לא ידע פחד. אפשר שהייתה זו ירושת ילדותו וקשריו עם אביו.
בסיום לימודיו נעשה ניסיון נוסף שלא הצליח לאפשר לו עלייה מיידית לארץ-ישראל. הוא נשאר ב"חברה", והיה חלק בלתי נפרד ממנה. הוא חי את חיי הקבוצה בברלין בהסתייגות מה, כמו שהסתייג מווקלויטה בפרנקפורט, מטעמים של השתייכות תנועתית. מצד שני, נחתם מבחינתו בשנה האחרונה בברלין תהליך רב-שנים: הוא שייך לתנועת "הבונים" - הוא שייך לתנועה, כפי שהוא מבין שייכות זו. כל כולו היה בשייכות הזו, עם כל המחויבויות שבה. שוב, לא היה מבחינתו כל ספק ביחס למסלול שהוא עתיד ללכת בו - הכשרה ועלייה.
בסתיו 1937 פתח "החלוץ" חוות הכשרה חדשה, בעלת תפוסה של כ-90 חניכים, והייתה מיועדת לחניכי "הבונים" - אלגוט (Ellguth) שלזיה, שבה התרכזו עשרות מבוגרי התנועה, ובכללם מדריכיה המרכזיים באותה תקופה - גיאורג (גיורא) וסנטה יוספטל ואחרים. מיד עם סיימו את בחינות הבגרות בחודש מארס עזב ״שושו״ את ברלין. הוא הרגיש רגשות אשם שהציקו לו בשל נטישתו את הדודה גרטה, אך החלטתו הייתה נחושה. הוא לא יכול היה להישאר בעיר ולכן יצא מיד ליסן (Jessen), כדי לא להכביד על הפרידה מדודתו. יסן הייתה נקודת הכשרה קטנה ל"בינוניים", כפי שנקראו אז בתנועת הנוער בני ה-15-17(Mittlerenhachschara). בחוות הכשרה זו עזר סימון בלימוד ובהוראת השפה העברית, ובינתיים חיכה בקוצר רוח לפתיחת חוות אלגוט והיה בין הראשונים שעברו לשם, כדי להכין את החווה לקליטת החניכים.
חוות ההכשרה באלגוט
סימון התקשה בעבודה בחוות אלגוט, שהייתה מרכיב כל כך חשוב בהוויה החדשה שלו. הוא נאלץ להתמודד בצורה קשה עם עבודה גופנית אף על פי שהיה לו חינוך ספורטיבי. חולשה ודיכאון מלידה היו בעוכריו, ואולי גם קואורדינציה לקויה. כאשר הצליח - שמח בעבודה ונהנה ממנה. כך היה כאשר קיבל באלגוט תפקיד של עגלון (ולא רק "נהג משנה", כמקובל). שוב ושוב העלה סימון את הרעיון של "בריחה קדימה", אל העבודה אצל איכר בודד. באלגוט התקיימה פעילות תרבותית לימודית אינטנסיבית ביותר. למדו עברית ב-3 חוגים (שושו לימד את "השלישי מלמעלה". היה זה החוג הראשון שלא נוהל בידי שליח מארץ-ישראל). יתרה מכך, בחווה באלגוט מצא ידיד אמת - קורט האנמן ( Hannemann), ממנו לא נפרד עוד.
באביב 1938, עוד בטרם מלאה שנה לשהותו בחוות ההכשרה, והוא בן 18 הייתה תקווה למכסה של רישיונות עלייה ל״חלוצים״ מגרמניה. הואיל וכך עלתה תוכנית לשלוח גרעין עלייה גדול של "הבונים", שייסד קיבוץ חדש בארץ-ישראל. הרעיון לעלות לארץ-ישראל עם קבוצה גדולה מאלגוט משך את ליבו, ועם זאת הוא התלבט והעלה את הנימוק: "עוד לא למדתי כמעט כלום מבחינת העבודה המקצועית". בד בבד עם הרעיון לעלות ארצה, פנו אליו מהנהגת "הבונים" וביקשו לגייס אותו לפעולה מרכזית. הוא לא היה שותף קל, ולא כל החברים היו קלים לו. "רוב חברי ההכשרה באו אל התנועה רק ב־1933", כתב במכתביו לאחיו.
תחושת אימה ליוותה אותו מאז שחרורו ממחנה הריכוז בבוכנוואלד. הוא נחרד כשהגיעו אליו הידיעות על כניסת הגרמנים לצ'כוסלובקיה. הוא הזדעזע לשמוע, על יחידות הס"ס והיחידות המבצעיות של הגרמנים, ועל הקמת מחנות ריכוז חדשים על ידי הגרמנים. הפחד והאימה הקשים שחש אם ייעצר שוב לא הרפו ממנו והוא חשש כי לא יצליח להימלט מהם שוב.
המעבר להולנד
זמן קצר לאחר השיחרור ממחנה הריכוז, עבר עם חברים נוספים להולנד. כמו רוב חברי התנועה עבר, ל"הכשרת יחידים" (Einzelhachschara) אצל איכר הולנדי. בתחילה שמח לעבור, הכל נראה יפה וטוב מבחינתו: "האיכר נחמד מאוד, העבודה קשה, אך לומדים לעבוד, וזה דרוש כאוויר לנשימה". אולם, האיכר התאכזב מסימון ולאחר זמן קצר הפך לפחות נחמד וביקש מהנהלת המוסד שהייתה אחראית על הכשרת הבודדים - "ארגון דוונטר" (Deventer), להחליף את סימון. בקשתו של האיכר לא נענתה וסימון המשיך לעבוד אצלו, ובמשך הזמן החל היחס להשתפר כלפיו. עם זאת, סימון היה מודאג לגבי עתידו - הוא לא היה בטוח שיצליח להגיע לדרגת פועל בינוני. בערבים נהג ללכת אל בית העם של הכפר כדי ללמוד, כיוון שבבית האיכר לא היו לו תנאים לכך. לאיכר הוא נתן להבין, כי הוא מבקר נערה.
ב-1 בספטמבר 1940 עבר ״שושו״ אל חוות ההכשרה הגדולה, "כפר העבודה", ה"וורקרדורפ" (Werkdrop), שהוקם בידי חברת ״עזרה יהודית״: ״העמותה לעבודה יהודית" (Stichting Joodse Arbeid) בשטח הייבוש שבצפון גרמניה. ״שושו״ גויס להדרכת אחת הקבוצות כדי ללמד את חניכי הקבוצה עברית (חברי הקבוצה לא היו צעירים ממנו בהרבה). ההדרכה התקיימה לאחר יום עבודה רגיל. הוא נאלץ לעזוב את משק האיכר ועזיבה זו והחזרה לחוות ההכשרה גרמו לו לעצב.
ב-10 במאי 1940 פלשו הגרמנים להולנד ו-4 ימים אחר כך (14 מאי 1940), נכנעה המדינה ו״שושו״ שעבד באותו הזמן במרכז ״החלוץ״ באמסטרדם, חש מחדש את הפחד והסיוטים שעבר במחנה הריכוז בוכנוואלד.
המעון בלוסדרכט
ביולי 1940, עבר ״שושו״ להדריך במעון המרכזי בלוסדרכט (Loosdrecht) שבהולנד. היה זה מעון כפרי ששכן במרחק כ-30 ק"מ מאמסטרדם, והוא שילב את עבודתו החינוכית במעון יחד עם פעילותו ב"החלוץ". ״שוש״ לא רצה לטפח אשליות של בניית עולם מדומה לחניכים - עולם מנותק מן הקורה בחוץ. בשל המצוקה הנפשית בה היה שרוי ותחושת חוסר המוצא, שלא יכול היה למחוק מתודעתוֿ. ככול שחלף הזמן הרגיש, שעתידו נעשה קודר ומטושטש יותר ויותר. לכן, החליט להתמקד בלימודים ובהדרכה ופעולותיו השפיעו מאוד עליהם. הוא לימד את כל המקצועות: עברית, היסטוריה יהודית וכללית, ידיעת ארץ-ישראל - "בשיטת יוספטל" וחקלאות. בסופו של דבר הפך לשמש כמנהלו של משק חקלאי והיה אחראי לכל.
בלוסדרכט, העלה את הצורך "להפסיק את הכל לזמן-מה וללכת פשוט לאיכר". לדעתו, אורח החיים שהוא מנהל הוא בלתי טבעי, ו"דוחה" אותו. וחשוב עוד יותר: הוא חשש שיאבד את מה שכבר השיג בתחום העבודה, ויצטרך להתחיל הכל מחדש.
משימות ההצלה ומותו
המכה האנושה ניחתה יהודי הולנד ביולי 1942. ב-5 בחודש קיבלו יהודי אמסטרדם את צווי ההתייצבות הראשונים, וב-15 החלו השילוחים השבועיים למחנה המעבר ווסטרבורק, ומשם נשלחו מזרחה למחנות ההשמדה בפולין, בעיקר לאושוויץ. לאחר הגירוש הראשון של יהודי הולנד ממחנה המעצר ווסטרבורק, הוחלט בישיבת מרכז ״החלוץ״ שהתקיימה בדוונטר, להוריד את חברי הקבוצה והחניכים למחתרת. באוקטובר 1942, עברו ״שושו״ סימון ועדינה אשתו שהייתה אף היא חברת מחתרת לבלגיה ומשם לצרפת בניסיונו לחפש דרכי מילוט לספרד ולשווייץ. בינתיים הוסתרו החניכים אצל האיכרים, ולאחר מכן כאשר נמצאו דרכי מילוט הבריחו אותם דרך בלגיה, צרפת לגבול הספרדי ולשווייץ.״שושו״ הצליח להביא 3 פעמים קבוצות לגבול של ארץ חופשית. הוא נתפס בדצמבר 1942, בדרכו מבלגיה להולנד כאשר היו ברשותו מסמכים מזויפים וכסף ונכלא. הוא הצליח להעביר מבית הכלא ידיעה שנתפס, וביקש שיודיעו לאשתו. לאחר יומיים הוא מת, קיימת סברה שהתאבד בכלא.
יואכים ״שושו״ סימון, נקבר בבית הקברות היהודי בעיר ברדה. לאחר שהסתיימה המלחמה הקימו חבריו על קברו מצבה וכתבו עליה: "נתן את נפשו על נפש חבריו וקיום העם בימי המחתרת".
ריקן דושיקאי
ריקן דושיקאי (ביפנית: 立憲同志会; מילולית: איחוד חברי החוקה) הייתה מפלגה פוליטית שפעלה בתקופה האימפריה היפנית, בשנות ה-20 של המאה ה-20.
היסטוריה
ראש ממשלת יפן קאצורה טרו יסד את המפלגה ב-7 בפברואר 1913, כמענה למפלגת ריקן סייוקאי, בהנהגת אינוקאי צויושי, שהחזיקה במירב המושבים בבית הנבחרים של הדיאט של יפן. קאצורה הצליח לשכנע תשעים חברי דיאט להצטרף למלגתו החדשה.
המפלגה שרדה את מותו של קאצורה ב-1913, ותחת הנהגתו של קאטו טקאקי, ישבו חמישה מחבריה בממשלתו של אוקומה שיגנובו בין 1914 ל-1916. לאחר הבחירות הכלליות ביפן 1915, הפכה המפלגה למפלגת הרוב, לאחר שהשיגה 153 מושבים.
לאחר התפרקות ממשלת אוקומה, התאחדה דושיקאי עם מספר מפלגות אחרות, ויחד יסדו את מפלגת קנסייקאי בחודש אוקטובר 1916.
Acta Eruditorum
Acta Eruditorum (בלטינית: מעשי המלומדים) היה כתב עת מדעי בגרמנית שיצא לאור בשנים 1682–1782.
היסטוריה
Acta Eruditorum נוסד בשנת 1682 בלייפציג בידי אוטו מנקה, שהיה עורכו הראשון. כתב העת זכה לתיכתו הכספית של דוכס סקסוניה ולעידודו של גוטפריד וילהלם לייבניץ, שפרסם בו 13 מאמרים בארבע שנותיו הראשונות. כתב העת נערך לפי הדגם של כתב העת הצרפתי Journal des savants וכתב העת האיטלקי Giornale de'letterati. כתב העת יצא לאור כירחון שנכתב כולו בלטינית, וכלל קטעים מספרים חדשים, סקירות, מאמרים והערות. המאמרים עסקו בשלל נושאים: מדעי הטבע, מתמטיקה, תאולוגיה, היסטוריה, גאוגרפיה ופילוסופיה. עם הכותבים, בנוסף ללייבניץ, נמנו יאקוב ברנולי, יוהאן ברנולי, המפרי דיטון, לאונרד אוילר, פייר-סימון לפלס וז'רום לאלנד, כריסטיאן וולף ועוד.
לאחק מותו של אוטו מנקה בשנת 1707 נערך כתב העת בידי בנו, יוהאן בורקהארדט מנקה, שמת ב-1732. בעקבות זאת שינה כתב העת את שמו ל-Nova Acta Eruditorum. משנת 1756 ערך אותו קרל אנדראס בל.
כתב העת תפס מקום מרכזי בעימות לייבניץ-ניוטון על זכות הראשונים ביצירת החשבון האינפיניטסימלי. העימות החל במאמר שפרסם לייבניץ בגיליון מאי 1687 של כתב העת. המתמטיקאי ניקולא פאטיו דה דיליה, שנפגע מכך שלייבניץ לא כלל אותו ברשימת המתמטיקאים ההבולטים של אירופה, הודיע שניוטון קדם ללייבניץ ביצירת החשבון האינפיניטסימלי, ושלייבניץ הסתמך, כנראה, על עבודתו של ניוטון. Acta Eruditorum הפך לנושא דברם של לייבניץ ותומכיו (בהם האחים ברנולי, שפרסמו בו את תוצאות מחקריהם בתחום זה, למשל בעיית הברכיסטוכרון), כשם שכתב העת האנגלי Philosophical Transactions of the Royal Society שימש את ניוטון ותומכיו.
אדיסון אסקונה
אדיסון אלכסנדר אסקונה ולז (נולד ב-21 בנובמבר 2003) הוא כדורגלן דומיניקני המשחק בעמדת הקשר באינטר מיאמי מה-MLS ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית.
קריירה
בנובמבר 2020, אסקונה היה מועמד לפרס "שחקן הצעיר של העונה בליגת ה-USL" הוא כבש שלושה שערים בעונתו הראשונה במועדון.
נבחרת לאומית
ב-28 באוקטובר 2020, אסקונה זומן לסגל נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-19 בינואר 2021, במשחק ידידות מול נבחרת פורטו ריקו, בו הפסידה הרפובליקה הדומיניקנית 1-0.
קרב אום-אל-האנה (1916)
קרב אום-אל-האנה התחולל ממזרח לעיר כות, בשלהי ינואר 1916 בין כוח של הצבא הבריטי לבין כוח חסימה של צבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב היה הקרב השלישי שניהלו הבריטים במאמץ לשחרר את הנצורים בעיר כות. הקרב הסתיים בכישלון הבריטים לפרוץ את קו ההגנה השלישי שהקימו הטורקים באום-אל-האנה ובמחיר גבוה של נפגעים.
פרוץ המלחמה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עמדו בריטניה והאימפריה העות'מאנית משני עברי המתרס. כצעד ראשון במערכה במסופוטמיה פלש צבא בריטניה לשאט אל ערב דרך המפרץ הפרסי בנובמבר 1914. מטרתה העיקרית של פעולה זו הייתה להגן על מרכזי ייצור הנפט בפרס (בעיקר בעיר הנפט אבאדן) ולהבטיח את חופש השיט במפרץ הפרסי למעבר מיכליות הנפט הבריטיות.
המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד
כדי להבטיח את אחיזתם בדרום מזרח מסופוטמיה הרחיבו הבריטים את תחום אחיזתם וכבשו במהלך קרב בצרה את עיר המפתח בצרה שם הוקם הפיקוד הבריטי. בניגוד לבריטים, שהטילו למערכה כוחות חזקים ומיומנים, צמצמו הטורקים את כוחותיהם במסופוטמיה והעבירו יחידות לחזיתות אחרות. לאור הצלחות הבריטים הורה מפקד המערכה הבריטי, גנרל ג'ון ניקסון, לכוחותיו להמשיך להתקדם צפונה לאורך נהרות הפרת והחידקל ולכבוש את בגדאד.
במהלך 1915 ניצחו הבריטים במספר קרבות (אל-קורנה, שוויבה, עמארה, נאסריה וא-סין) שהביאו אותם לפאתי בגדאד. בנובמבר 1915, כשהם רק 15 ק"מ מבגדאד, התחולל קרב קטסיפון בין הבריטים לטורקים שהסתיים ללא ההכרעה אך עם נפגעים רבים לשני הצדדים דבר שאילץ את הבריטים לחזור לכות.
המצור על כות
הכוח הבריטי שנסוג לכות היה מורכב בעיקרו מחיילי הדיוויזיה ה-6 של "פונה" בפיקודו של מייג'ור גנרל צ'ארלס טאונסנד. עם ההגעה לכות ביקש טאונסנד ממפקדו גנרל ניקסון להמשיך בנסיגה עד לבצרה אך ניקסון הורה לכח להישאר ולהגן על העיר. החיילים הבריטים נערכו במערך הגנתי והניסיון של הטורקים לפרוץ לעיר נכשל. המפקד של הכח הטורקי, גנרל-פלדמרשל קולמר פון דר גולץ, הורה לחייליו (מהארמייה הטורקית ה-6) להטיל מצור על העיר וכן להקים מחסומים במורד החידקל כדי למנוע הגעת תגבורות בריטיות.
ההכנות הבריטיות לפריצת המצור
לפי הנחיותיו של גנרל ניקסון החלו ההכנות לפריצת המצור. ההערכות נעשתה בעיירה עלי אל-גרבי (כ-100 ק"מ במורד החידקל) והוביל אותה לוטננט גנרל פנטון איילמאר. לרשותו של איילמר הועמדו תחילה 3 בריגדות ובהמשך הובאה למקום הדיוויזיה ה-7 של "מירוט" שהועברה מגזרת אירופה.
קרב ואדי
קרב ואדי התחולל ב-13 בינואר 1916 כ-15 ק"מ משייח' סעד, במעלה החידקל. הטורקים הקימו קו הגנה שני בנקודת ההתחברות של ערוץ נחל לחידקל. הכוח הבריטי התפצל לשניים כשבריגדה אחת תקפה ישירות את קו ההגנה בעוד שרוב הכח ניסה לאגף את קו ההגנה. עיכוב בהתקפה והתגלות כוח האיגוף הביאו להתחזקות פעולות ההגנה. בסופו של יום הצליחו הבריטים לפרוץ את קו ההגנה אך במחיר יקר של כ-1,600 פצועים וחללים.
צבא בריטניה
בתחילת 1916, עם הגעת כוחות חדשים לגזרת מסופוטמיה, נבנה כוח חדש שנקרא "קורפוס חידקל" שכלל את כוחות "חיל המשלוח ההודי" וכן את התגבורת (בעיקר הדיוויזיה ה-7). כוח זה, בפיקודו של לוטננט גנרל פנטון איילמאר, החל את המערכה עם כ-13,300 חיילים אולם כוח זה הצטמצם לאחר היקף נפגעים גדול בקרבות שייח' סעד וואדי. הכוח כלל את היחידות הבאות:
הצבא העות'מאני
הכוח העות'מאני, שעמד מול הצבא הבריטי, התבסס על הארמייה הטורקית ה-6 בפיקודו של קולמר פון דר גולץ. ארמייה זו נחלקה ל-2 קורפוסים:
מהלך קרב אום-אל-האנה
היעד של הבריטים היה המעבר היבשתי אום-אל-האנה בין החידקל לביצות סואיקייה (Suwaikiya).
ב-20 בינואר 1916 החלו הבריטים להפגיז את קו ההגנה הטורקי בירי ארטילרי ולאחריו החלו חיילי הדיוויזיה ה-7 להתקדם רגלית בשטח מוצף מול אש מקלעים צפופה. הקרב נמשך עד 21 בינואר ולאחר שסבלו ממספר נפגעים גבוה וללא הצלחה בפריצת קו ההגנה נסוגו הבריטים.
מיטשל הוג
מיטשל הוג (באנגלית: Mitchell Hoog; נולד ב-20 במרץ 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שנודע בשל תפקידו בסרט "ללכת. לרכוב. רודאו.", ובסדרות "רוזוול, ניו מקסיקו" ו-"הצלצול הגואל".
ביוגרפיה
מיטשל הוג גדל בפורט קולינס, קליפורניה. הוג היה אחד מאלופי הסקי בקליפורניה. הוא התחרה במקביל ללימודיו בתיכון.
אל-מהדי בן עטיה
אל-מהדי אמין בן עטיה אל-מותקי (בערבית: المهدي أمين بن عطية المتقي, בתעתיק מדויק: אלמהדי אמין בן עטיה אלמתקי; נולד ב-17 באפריל 1987) הוא כדורגלן עבר מרוקאי יליד-צרפת ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
ב-3 בפברואר 2010 החתימה אודינזה את בן עטיה, מקבוצת קלרמונט מהליגה השנייה בצרפת. ב-5 ביולי 2013 החתימה רומא את בן עטיה מאודינזה עבור סכום העומד על כ-13 וחצי מיליון אירו. ב-26 באוגוסט החתימה באיירן מינכן את בן עטיה תמורת 26 מיליון יורו לחוזה ל-5 שנים. ומשחקו הבכורה בבאיירן מינכן היה בליגת האלופות נגד מנצ'סטר סיטי. ב-14 ביולי 2016 הושאל ליובנטוס האיטלקית.
ב-1 ביולי 2017 בן עטיה חתם ביובנטוס באופן קבוע. ב-28 בינואר 2019 חתם בן עטיה בא-דוחייל הקטרית.
אוליבר שמידהאוזר
אוליבר שמידהאוזר דה לה קרוס (נולד ב-2 ביוני 2004) הוא כדורגלן דומיניקני המשחק בעמדת החלוץ עבור קבוצת המילואים של אוסטריה וינה.
קריירה
בשנת 2022, שמידהאוזר הצטרף לאקדמיית הנוער של קבוצת ר.ב. לייפציג הגרמנית. ב-2023, הוא זכה לעניין ממחלקת הנוער של קבוצת הסרייה א' האיטלקית אינטר מילאנו.
נבחרת לאומית
שמידהאוזר ייצג את נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית עד גיל 20, בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2023.
איילט טמשוואר
איילט טמשוואר (בטורקית עות'מאנית: ایالت تمشوار), הידוע בשם איילט יאנובה לאחר 1658, היה יחידה מנהלית ברמה הראשונה (איילט) של האימפריה העות'מאנית באזור באנאט במרכז אירופה.
פרט לבאנאט, הפרובינציה כללה גם שטח מצפון לנהר מורש, חלק מאזור קרישאנה. שטחה מתחלק כעת בין הונגריה, רומניה וסרביה. עיר הבירה שלה הייתה טמשוואר (ברומנית: טימישוארה).
מרוץ עין גדי
מרוץ עין גדי הוא מרוץ שנתי המתרחש סמוך לים המלח.
המירוץ נערך מדי שנה מאז שנת 1984, והוא אחד מאירועי הריצה הוותיקים במדינת ישראל. מסלול המרוץ הוא על כביש 90. המרוץ התחרותי הוא בשתי רמות: ריצת חצי מרתון וריצה למרחק של 10 ק"מ. בנוסף נערך מרוץ למרחק 2 ק"מ לילדים ונוער.
בשנת 2010 השתתפו כ-3000 רצים. בעקבות עומס חום כבד (כ-40 מעלות) שלושה רצים נפגעו קשה.
בשנת 2013 השתתפו במרוץ החצי מרתון כ-700 משתתפים ובמרוץ למרחק 10 ק"מ כ-500 משתתפים.
KinoPoisk
KinoPoisk (ברוסית: КиноПоиск, "קינופואיסק", הלחם של המילים "קולנוע" ו"חיפוש" ברוסית) הוא פורטל אינטרנט רוסי העוסק בקולנוע ומספק מידע על סרטים, תוכניות טלוויזיה, שחקנים, במאים, מפיקים, תסריטאים, מלחינים, עורכים ועוד והוא אתר אינטרנט המכיל בסיס נתונים מקוון הכולל מידע על סרטים, שחקני קולנוע, תוכניות טלוויזיה, צוותי ההפקה השונים ומתעדכן על בסיס קבוע.
עד 2013 השירות היה בבעלות חברת "קינופואיסק" שהחזיקה ב-60% מהמניות, בעוד 40% מהן הוחזקו בידי חברת AlloCiné הצרפתית. באוקטובר 2013 נרכשה KinoPoisk על ידי Yandex, אחת מחברות טכנולוגיית המידע הגדולות ברוסיה. בשנת 2015 KinoPoisk עברה עיצוב מחדש. עם זאת, העיצוב החדש ספג ביקורת חריפה מצד המשתמשים והתקשורת בשל הפונקציונליות הנחותה שלו וזמן הטעינה האיטי יותר של האתר. תוך ארבעה ימים החזירה יאנדקס את האתר לעיצובו הקודם שנשאר בשימוש עד 2021, עת החברה השיקה בסופו של דבר עיצוב מחודש לאתר כולל לוגו חדש.
KinoPoisk HD
בשנת 2018, KinoPoisk הציגה תכונה מקוונת של "אולם קולנוע" שמספק כמה מהסרטים בחינם ומאפשר למנויים להזמין צפייה ישירה בסרטי קולנוע באמצעות הפורטל. כך בשיתוף פעולה עם אולפני יאנדקס נוצר שירות הזרמת המדיה KinoPoisk HD שמספק גם תוכן מקורי.
אלפבית אורדו
האלפבית של שפת אורדו מבוסס על האלפבית הערבי-פרסי, עם תוספות שנועדו להתאימו לשפה. הוא כולל 35 אותיות בסיס, ועוד כעשרים אותיות הנסמכות עליהן. סגנון הכתיבה הנהוג באורדו הוא נסתעליק.
אותיות מנושפות
חלק מן העיצורים באורדו מקבלים נישוף, כלומר תוספת נשיפה בעת הגייתם. בכתיבה נהוג להוסיף לעיצורים את האות ھ לאחר העיצור כדי להדגיש את הינשוף. שניים מן העיצורים המנושפים (مھ ו-نھ) יבואו רק באמצע מילה.
האותיות הייחודיות לאלפבית הערבי אינן מקבלות נישוף.
עיצורים כפופים
ٹ - עיצור כפוף, סותם, אטום /ʈ/
ڈ - עיצור כפוף, סותם, קולי /ɖ/
ڑ - עיצור כפוף, מקיש /ɽ/
אותיות מיוחדות
ں - נון עֻ'נּה (نون غنّه), לא עומדת בפני עצמה אלא מוסיפה אנפוף (/~/) לתנועה שלפניה. לעולם לא תבוא בתחילת מילה.
ھ - דו-צ'שמי הא (دو چشمی ہے), מוסיפה נישוף לעיצורים (/ʰ/ or /ʱ/). תמיד נכתבת לאחר עיצור בצורה אחידה: ﮭ.
ے - בַּרי יא (بڑی يے), מייצגת את התנועות "e" ו-"ai". באמצע מילה נכתבת כאות י רגילה (ـيـ), ובסוף מילה נכתבת בצורתה הייחודית (ے).
בורה קוסטיץ'
בוריבויה "בורה" קוסטיץ' (בסרבית: Бopивoje Kocтић ; 14 ביוני 1930 - 10 בינואר 2011) היה כדורגלן יוגוסלבי ממוצא סרבי. קוסטיץ', שהיה מקשר שמאלי, עשה את עיקר הקריירה שלו במועדון הכוכב האדום בלגרד. הוא שיחק במדי המועדון בשנים 1951–1961 ואז עבר לשחק בלנרוסי ויצ'נזה שבליגה האיטלקית הראשונה. לאחר פציעה ארוכה ושנה לא מוצלחת בקבוצה האיטלקית (עונת 1961-1962), שב לכוכב האדום בלגרד ושיחק בה עד 1966. ב-1967 שיחק עונה אחת בליגה האמריקאית, NASL, בקבוצת סנט לואיס סטארס ואז פרש.
יחד עם מועדונו, הכוכב האדום בלגרד, הוא זכה ב-7 אליפויות של ליגת העל היוגוסלבית וב-3 גביעי יוגוסלביה. הוא היה מלך השערים בשתי עונות: 1958-1959 (25 שערים) ו-1959–1960 (19 שערים). בסך הכל כבש 158 שערים במדי הכוכב האדום בלגרד, שיא מועדון.
נבחרת יוגוסלביה
קוסטיץ' החל לשחק בנבחרת יוגוסלביה בכדורגל בספטמבר 1956, במשחק מול אינדונזיה (4:2 ליוגוסלביה). הופעותיה הבולטות של יוגוסלביה בתקופתו היו:
קוסטיץ' סיים לשחק בנבחרת הלאומית ב-1963. ב-33 משחקים בהם נטל חלק כבש 26 שערים.
קוסטיץ' היה ידוע בבעיטותיו החזקות ובשנות השיא שלו היה הבועט הקבוע של בעיטות העונשין של הכוכב האדום בלגרד ושל נבחרת יוגוסלביה.
המפגשים מול נבחרת ישראל
הניצחון הישראלי על יוגוסלביה, שנחשבה באותה עת כאחת הקבוצות הטובות באירופה ובעולם, הביא לגל של התרוממות רוח ספורטיבית ולאומית. אחד הביטויים לרוח זו היה ספר הילדים שכתב שרגא גפני, "בעט אלון בעט". הצלחת הספר הביאה לסדרת ספרים שלמה שנקראה "הספורטאים הצעירים" שזכתה לפופולריות רבה גם בשנים שלאחר מכן. גיבורי סדרת הספרים היו השוער והחלוץ המרכזי של נבחרת ישראל (בני דמותם של יעקב חודורוב ורפי לוי) ושתי חברותיהם. הדמות הבולטת בנבחרת יוגוסלביה בספרים הראשונים בסדרה הייתה של החלוץ המרכזי האימתני שנקרא "קוסטיץ'". דמותו צוירה ככדורגלן שאין לעצור את בעיטותיו האדירות (מלבד כמובן השוער הישראלי). דמותו הספרותית של קוסטיץ' חזרה והופיעה בקובץ סיפורים שנושאם כדורגל שערך אבי מלר, "ההולנדי של עכו". בסיפור הקצר "רננה", פרי עטו של אסף גברון, מתוארים גיבורי "הספורטאים הצעירים" הנפגשים לאחר שנים רבות ונאספים להלווייתו של השוער הישראלי. בין הדמויות בסיפור נמצאת גם דמותו של קוסטיץ'.
Techno Cumbia
Techno Cumbia (בעברית: טכנו-קומביה) הוא שיר של הזמרת סלינה, כאשר יצא כצד ב' לשיר "Dreaming of You" ונלקח מתוך אלבומה הרביעי. שני השירים יצאו ב-14 באוגוסט 1995 על ידי EMI לטין. בנוסף לכך, הוא נכלל גם באלבום האולפן החמישי שלה Dreaming of You.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים הלטיניים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי פיט אסטודילו ואחיה של סלינה והופק על ידי אחיה של סלינה. השיר הוא שיר טכנו-פופ וקומביה עם השפעות של דאנסהול, ראפ, דאנס לטיני ומוזיקת מועדונים. מבחינה לירית בשיר סלינה קוראת לכולם לרקוד לצלילים של טכנו קומביה שהיה לסגנון מוזיקה חדש שטרם היה נהוג להשתמש בו קודם.
אוניברסיטת דרהאם
אוניברסיטת דרהאם (באנגלית: Durham University) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בדרהאם שבממלכה המאוחדת אשר הוקמה בשנת 1832. הייתה זו האוניברסיטה המוכרת הראשונה שנפתחה באנגליה במשך יותר מ-600 שנה לאחר ייסודן של אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'. כיום (2020) לומדים באוניברסיטה כ-19,000 סטודנטים.