cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השפל הגדול: תקופת הובר
סיכום כהונתו של הובר
מספר העובדים בייצור טובין עמידים (בנייה, דרכים, מתכות, ברזל ופלדה, עץ, רכבות וכן הלאה) צנח מכ-10 מיליון עובדים ב-1929 ל-4 מיליון בלבד ב-1933 — ירידה בשיעור של שישים אחוז. מספר העוסקים בתעשיות המזון והמוצרים לצרכן (מזון, חקלאות, טקסטיל, דלק, חשמל, וכדומה) ירד מ-15 ל-13 מיליון מועסקים.
הובר העלה מספר הסברים אפשריים לחוסר הצלחתו. הסיבה העיקרית, גרס בנאומו על מצב האומה בדצמבר 1932, הייתה המצב הכלכלי הקשה ברחבי העולם. אף שתלותה של ארצות הברית בייבוא ובייצוא הייתה מצומצמת, היה הובר משוכנע כי:
בעיה אחרת שעליה הצביע הובר הייתה מבנה מערכת הבנקאות, שלטעמו נכשלה במבחן החשוב של אספקת אשראי, שהוא "השימון החיוני לגלגלי התעשייה, החקלאות והמסחר". המערכת הבנקאית, בעיניו, "חסרה ארגון במידה כזו שבשעת חירום המנגנון שלה מסכן או משתק את פעולתם של בנקים איתנים... ומסכן את המערכת הכלכלית כולה". סירוב הבנקים להלוות כסף בהיקף הרצוי נתפש בעיניו כ"חנק העסקים והחקלאות".
בניגוד לתפישתו בראשית כהונתו, סבר הובר כי לא הייתה הצדקה ממשית לפרויקטים של עבודות ציבוריות: "בנקודה זו לא ניתן להצדיק הרחבה נוספת מבחינת שימושיותה לממשלה או לעם... עבודה יצרנית היא תוספת לעושר הלאומי ולתעסוקה עתידית, והרחבה לא מוצדקת נוספת של עבודות ציבוריות פדרליות היא נטל לעתיד". יתר על־כן, השימוש באינפלציה ככלי מרכזי נתפש בעיניו כמעורבות יתר של הממשלה: "אינפלציה של המטבע או ניהול ממשלתי של הבנקים לא יכולים להיות חלק מרפורמה. הממשלה חייבת להישאר בתחום הארגון, הרגולציה והאכיפה של נהלים בטוחים בלבד".
Tech7
Tech7 הוא ארגון ללא כוונת רווח, שנוסד בשנת 2014 בבאר שבע כדי לאגד את הגורמים הפועלים בתחום החדשנות וההייטק בנגב למינוף יזמים בתעשייה הדרומית לאורך הדרך. Tech7 שוקד על פיתוח אקוסיסטם בתחום טכנולוגיות-עילית והחדשנות, תוך השענות על ידע וכוח אדם אקדמיים, תמיכה עירונית, קווי מדיניות לפיתוח אזורי-עתידי. הארגון מעודד מעורבות בתהליכי חדשנות ויזמות טכנולוגית בנגב בכל גיל. הוא פועל באמצעות ארבע קהילות וחברות הזנק, שמקיימות פעילותן בפארק לתעשיות ידע. הקהילות הן קהילת בני נוער, יזמים צעירים, בעלי חברות הזנק וקהילת בני הגיל השלישי. יותם צוקר משמש כיו"ר ומייסד הארגון, ודניאל אינהורן הוא המנכ"ל.
רקע
הרעיון להקמת הארגון נולד בקרב קבוצת סטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בשיתוף עם שתי חברות חלוציות בפארק ההייטק גב ים: חברת הון סיכון ישראלית -JVP שמושבה בירושלים ו-EMC תאגיד רב-לאומי בתחום אחסון וניהול המידע. כיום, הארגון נתמך על ידי גורמים פילנתרופיים, הרשות המקומית ומשקיעים פרטיים. מקימי הארגון רואים בו מקור ליצירת שיתופי פעולה בזירה המקומית והבינלאומית וגורם מקשר בין כל העוסקים בחדשנות ויזמות טכנולוגית.
פעילות הארגון
פעילות הארגון מתרכזת בקיום אירועים מקצועיים כגון: כנסים, תוכניות יזמות, תחרויות של חברות הזנק, מפגשים לא פורמליים עם גורמים מחוץ לארגון (Meetup) והאקתונים. הארגון יסד כנס יזמות שנתי ותחרות לחברות הזנק הפועלות בנגב SilicoNegev בשיתוף עם עמותת מט"ע, אוניברסיטת בן-גוריון ועיריית באר שבע. המטרה היא לאפשר לחברות צעירות המשך פיתוח פעילותן באמצעות השקעה של 500,000 ש"ח.
במקביל לפעילות בארץ Tech7 פועלת ליצירת רשת גלובלית של קשרים בין יזמים וסטודנטים מהעולם לבין טכנולוגיות-עילית ותעשיית עתירת הידע (הייטק) הישראלית, באמצעות תוכניות של שיתופי פעולה בינלאומיות. המפורסמת ביניהן היא תוכנית האצה המשותפת עם בוואריה (BIPA (Bavaria Israel Partnership Accelerator.
ארגון Tech7 הוכתר על ידי ארגון הדיגיטל הישראלי כאחת הקהילות המשפיעות בישראל לשנת 2018.
תיאור הקהילות
Tech7 מהווה ארגון-גג לארבע קהילות.
Tech7 Juniors
Tech7Juniors היא קהילת יזמות וחדשנות לנוער. מטרותיה הן להקנות כלים המאפיינים את עולם היזמות, ליצור קשר עם יזמי הייטק, לחנך לשייכות לנגב וליצור מנהיגות דיגיטלית בדרום. במסגרת הקהילה פועלים מספר מיזמים:
Tech7 Starter
קהילת יזמות וחדשנות של הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, שנועדה להנגיש את התשתית והכלים המעשיים ליזמים בתחילת דרכם, כדי לתרגם רעיונות יזמיים למציאות.
הפעילות כוללת:
Tech7 חברות הזנק
במסגרת פעילות הארגון על מנת להוות בית ליזמים ויזמיות הפועלים בנגב הוקמה הקהילה הראשונה - "Tech7 חברות הזנק".
הקהילה מקיימת אירועים פתוחים ליזמים, כגון סדנת מכירות ומפגשים עם משקיעים עתידיים. כמו כן, חברי הקהילה משתתפים בתחרות SilicoNegev, במטרה לקדם את פעילותם באזור הנגב, למען המשך פיתוחו. תחום פעילות נוסף הוא שיתוף פעולה בינלאומי למציאת פתרונות מעשיים לאתגרים טכנולוגיים, המועלים על ידי חברות הזנק קיימות. תוכנית ההאצה Bavaria Israel Partnership Accelerator) BIPA) הושקה ב-2015 במטרה ליצור רשת גלובלית של קשרים בין יזמים וסטודנטים מהנגב ועמיתים מקבילים ממדינת בוואריה, גרמניה. דרישה עיקרית של התוכנית היא יצירת צוות רב-תחומי מעולם היזמות והטכנולוגיה, כדי להביא לידי ביטוי את הרקע ההשכלתי של המשתתפים ולהגיע לפתרונות יצירתיים. התוכנית מורכבת מסדנת פתיחה, שלב וירטואלי וסדנת סיום משותפת. בתקופת ההשתתפות בתוכנית, העורכת כחודשיים, המשתתפים עובדים בצוותים בלווי מנטורים מנוסים וצוות מקצועי. מאז הפעלתה התקיימו 6 מחזורים, בהם לקחו חלק 100 יזמים צעירים ו-30 חברות היי-טק.
Tech7 Seniors
Tech7 Seniors היא קהילת גמלאים דיגיטלית שהוקמה בקיץ 2018. היא קהילה של אזרחים ותיקים, שרובם פרשו ממעגל העבודה. מייסדי הקהילה הם בעלי רקע מדעי-טכנולוגי, אשר מעוניינים להישאר מעודכנים בנעשה בעולם החדשנות הטכנולוגית-דיגיטלית ולתרום מהידע והניסיון שלהם לחברי הקהילה הרחבה באזור. מטרתה העיקרית של הקהילה היא הקניית כלים מתקדמים בתחום הטכנולוגי-דיגיטלי לאזרחים הוותיקים בבאר שבע ובאזור, לתפקוד מיטבי במציאות המשתנה של המאה ה-21. מטרה משנית, אבל חשובה באותה מידה, היא שימור הידע של חברי הקהילה והנגשתו לתהליכי היגוי, פיתוח, ביקורת וניסוי של חברות הזנק, אשר מתמקדות בחלקן בפיתוח מוצרים ויישומונים בנושאי הזדקנות בריאה ובריאות דיגיטלית עבור אוכלוסיית הגיל השלישי. לשם השגת מטרות הקהילה מתקיימים מפגשי למידה, דיונים סביב שולחנות עגולים וכנסים, לרוב ביוזמת חברי הקהילה ובהתנדבות.
דיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה
דיוויזיית האס אס השנייה "דאס רייך"  (בגרמנית: Das Reich) הייתה דיוויזיית ואפן אס אס משוריינת אשר שירתה בכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה באוקטובר 1939 על בסיס שלושה רגימנטי אס אס קיימים ('גרמאניה', 'דויטשלנד' ו'דר פיהרר') יחד עם יחידות נלוות. שלושת הרגימנטים אוחדו יחד כבר ב-1935, אך לא במסגרת דיוויזיה (מה שקרה כארבע שנים מאוחר יותר). הדיוויזיה ידועה בפשעי מלחמה רבים שביצעה בחזית המזרחית ובדרכה לנורמנדי ב-1944.
היסטורית שירות
הדיוויזיה הוקמה באוקטובר 1939, לכן לא השתתפה במערכה בפולין, אך הרגימנטים שהרכיבו אותה כן השתתפו (מלבד הרגימנט 'דר פיהרר', שהיה בהקמה). הדיוויזיה השתתפה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במהלך שנת 1940. לאחר כיבוש צרפת, הדיוויזיה נשארה שם בהכנה לפלישה הצפויה לבריטניה במסגרת מבצע ארי-הים, משזאת לא קרתה, נשלחה הדיוויזיה לגבול הגרמני המזרחי.
החזית המזרחית
לאחר כיבוש בלגרד נשלחה הדיוויזיה לפולין, להכנות לקראת הפלישה לברית המועצות. במהלך הפלישה נלחמה הדיוויזיה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז והשתתפה בקרבות הקשים בבליטת יאלניה ליד העיר סמולנסק, שם ספגה אבדות כבדות. בראשית אוקטובר השתתפה הדיוויזיה במבצע טייפון, שימשה כראש החץ של המתקפה הגרמנית לעבר מוסקבה, והגיעה למרחק קצר מאוד מהעיר. למרות הישגיה בקרבות, איבדה הדיוויזיה במהלכם כ-60 אחוז ממצבתה המקורית. רגימנט 'דר פיהרר', למשל, שהחל את המערכה עם כ-2,000 חיילים, נותר בשלב זה עם כ-35 בלבד. מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה, שהחלה בראשית דצמבר, אילצה את הדיוויזיה לסגת, והיא ספגה אבדות כבדות מאש הצבא האדום ומתנאי מזג האוויר הקשים בחורף 1941/1942. כתוצאה מכך הועברה הדיוויזיה באביב 1942 לצרפת להתאוששות ולהתארגנות מחדש, שם הוסבה לדיוויזיית פאנצרגרנדיר (חי"ר משוריין). בהיותה אחת משלוש דיוויזיות העילית של ה"וואפן אס.אס", קיבלה הדיוויזיה עדיפות בקבלת ציוד. מספרם ואיכותם של כלי הרכב המשוריינים שהועמדו לרשותה עלו על הממוצע המקובל בדיוויזיות הפאנצר הגרמניות באותה תקופה, למרות היותה דיוויזיה ממונעת בהגדרתה.
בראשית 1943 הוחזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, תחת פיקודו של אריך פון מאנשטיין. הדיוויזיה השתתפה במתקפת הנגד הגרמנית המוצלחת באזור העיר חרקוב בפברואר ומרץ 1943, ובראשית יולי היא השתתפה במתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של מבלט קורסק, במסגרת קרב קורסק. לאחר שספגה אבדות כבדות במהלך הקרב ובהתקפות הנגד הסובייטיות שבאו בעקבותיו, נשלחה הדיוויזיה בשני שלבים להתארגנות מחדש בצרפת, כאשר חלקה השני הגיע לצרפת בפברואר 1944. בצרפת עברה הדיוויזיה הסבה נוספת, הפכה מדיוויזיה ממונעת לדיוויזיית שריון וקיבלה את השם דיוויזיית פאנצר אס אס השנייה 'דאס רייך'.
נורמנדי והחזית המערבית
בדצמבר 1944, השתתפה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, שם ספגה אבדות קשות. לאחר כישלון המתקפה הגרמנית באזור הארדנים הוצאה הדיוויזיה מהחזית המערבית והועברה חזרה לחזית המזרחית, שם השתתפה בפברואר 1945 במתקפת הנגד הגרמנית באזור אגם בלטון שבהונגריה, שנועדה לשבור את המצור הרוסי על העיר בודפשט. בחודשי המלחמה האחרונים ניהלה הדיוויזיה שורת קרבות נסיגה מול הכוחות הסובייטיים המתקדמים בהונגריה ובצ'כוסלובקיה, ושרידיה נכנעו ב-8 במאי 1945 לכוחות אמריקאיים באוסטריה.
פשעי מלחמה בולטים
אף אחד ממפקדי הכוח מעבר לרמת מ"מ לא הועמד לדין או נענש על מעשיו.
יהודים בימי הביניים
ימי הביניים היא תקופה במהלך ההיסטוריה של אירופה, בין העת העתיקה לבין הרנסאנס ותחילתה של העת החדשה, והיהודים באירופה הושפעו רבות ממאורעות התקופה. למשל, במהלך תקופה זו עברה האוכלוסייה היהודית בהדרגה מהלבנט לאירופה, בעיקר מרכז אירופה, שנשלטה על ידי האימפריה הרומית הקדושה, ודרום אירופה שנשלטה על ידי הממלכות האיבריות.
לפי המסורת היהודית מוצא היהודים המודרניים מהשבטים יהודה, בנימין ולוי. כבר בגלות בבל, יהודים התגוררו במדינות רבות אחרות במזרח התיכון, ולאחר מכן יצרו קהילות ברחבי ארצות מזרח הים התיכון, שהיוו ביחד פזורה יהודית. יהודים היו ביוון כבר מהמאה הרביעית לפני הספירה בכיוס, אגינה, אטיקה ורודוס ובאיטליה כבר במאה ה-2 לפנה"ס.
לאחר המצור על ירושלים (70), מאות אלפי יהודים נלקחו כעבדים לרומא, והם היגרו מאוחר יותר לארצות אחרות באירופה. היהודים שהיגרו לחצי האי האיברי וצאצאיהם הם היהודים הספרדים, ואילו אלו שהיגרו לאזור הריין הגרמני ולצרפת הם היהודים האשכנזים. הידלדלות משמעותית במספרם במערב אירופה החלה להתרחש עם מסעי הצלב, שהביאו לפוגרומים רבים ולגירושים, באנגליה (1290), בצרפת (במאה ה-14) ובספרד (1492). עם תום ימי הביניים, תופעה זו חזרה על עצמה באיטליה ובארצות דוברות גרמנית במאה השש עשרה. כתוצאה מכך, יהודים רבים היגרו למזרח אירופה. במאה ה-17 החל תהליך הפוך, עם הגירה חזרה למרכז ומערב אירופה, בעקבות פוגרומים באוקראינה (1648–1649).
נפילת רומא
בשנת 506 קבע אלאריק השני שהיהודים ייחשבו כאזרחים רומיים ויחיו תחת החוק הרומי. הם קיבלו חופש לקיים את מצוות היהדות. אלאריק גם קבע כי יש לכבד את ההלכה של הקהילות היהודיות. לאחר שסיסבוט תפס את כס המלכות הוויזיגותי בשנת 612, בוטלו זכויות אלו, ודיכוי הדת היהודית הפך למדיניות, וכתוצאה מכך ניסיונות המרת דת. הייתה הפוגה קצרה בשנת 640, כאשר צ'יינדסוינת' השתלט על כס המלכות והמשיך במדיניות פרו-יהודית. לעומתו, בנו רקסווינת', טען כי היהודים כ"מזהמים את אדמת ספרד". למרות הרדיפות הללו, היהודים הצליחו לעזור לפולשים המוסלמים לכבוש את ספרד, ובכך סיימו את השלטון הוויזיגוטי.
עיסוק
מהעדויות ההיסטוריות הראשונות על פעילות היהודים עולה כי רובם עסקו בחקלאות, ומיעוטם עסקו במסחר ובמלאכה. בדרום איטליה וביוון - לקהילות היהודיות היה מונופול על צביעת ואריגת משי. חלקם היו מתורגמנים ורופאים.
בשיא ימי הביניים, יהודים אירופאים רבים היו סוחרים, מלווים בריבית ובעלי מלאכה, מכיוון שנאסר עליהם להחזיק בקרקע.
גרמניה
הגירה יהודית מאיטליה הביאה את היהודים הראשונים לגרמניה. תאריך ההתיישבות הראשון של יהודים באזור אינו ידוע, והמסמכים הראשונים המתייחסים לקהילה יהודית גדולה ומאורגנת היטב באזורים אלו הם משנת 321 בקלן. במהלך התקופה הקרולינגית היה ליהודים תפקיד חיוני כיבואני סחורות מהמזרח. בתקופה שלווה זו, יהודים מקהילות אחרות היגרו להאימפריה הפרנקית בניהם אנשי בית ראשי הגולה, כמו יצחק היהודי ומכיר מנרבון. עם זאת, בתחילת מסע הצלב הראשון אלפי יהודים בקהילות לאורך הריין נטבחו ובהמשך היו שם פוגרומים, עלילת דם והאשמת היהודים כגורם לאסונות כמו המוות השחור והפלישה המונגולית לאירופה. למרות קשיים אלו, יהודי גרמניה המשיכו לפתח את מנהגיהם הדתיים והחברתיים, כמו שפת היידיש ומנהגי יהדות אשכנז. הם עבדו במתכונת של יהודי חצר בהאימפריה הרומית הקדושה.
חוקי הכנסייה בשיא ימי הביניים
המרות דת של יהודים לנצרות, בכפייה וברצון, היו חלק בלתי נפרד מחיי הקהילות היהודיות בתקופת ימי הביניים.
גורלם בכל מדינה מסוימת היה תלוי בתנאים הפוליטיים המשתנים.
בעקבות תבוסה צבאית לכוחות המוסלמים, ליאו השלישי מקונסטנטינופול סבר שחולשתה של אומתו טמונה באוכלוסייתה והחל בהמרה דת בכפייה של היהודים ושל הנוצרים החדשים. בשנת 1040 נולד רש"י, ובעקבות הכיבוש הנורמני של אנגליה, יהודים עזבו את נורמנדי כדי להתיישב בלונדון ובערים אחרות כמו יורק, נוריץ', אוקספורד, בריסטול ולינקולן. בשנת 1095, הנרי הרביעי העניק ליהודים זכויות והוציא צו נגד הטבלה בכפייה. בשנת 1171, לאחר לידתו של רמב"ם, הואשמו יהודים בביצוע רצח פולחני ועלילת דם בבלואה. יהודי העיר הבוגרים נעצרו ורובם הוצאו להורג לאחר שסירבו להמיר את דתם. בשנת 1210 עלתה לארץ ישראל קבוצה של 300 בעלי התוספות. במהלך המוות השחור האשימו אנשי הדת את היהודים בהרעלת בארות באירופה כדי להרוג את כל הנוצרים.
החוקה ליהודים
למרות העמדה הרשמית, הכנסייה הטילה מגבלות על יהודים. ועידת לטראנו הרביעית בשנת 1215 קבעה שיהודים ישאו טלאי צהוב או כובע מחודד.
בשנת 1229, מלך אנגליה הנרי השלישי אילץ את היהודים לשלם מחצית משווי רכושם במסים, בעקבות שריפת התלמוד בפריז וכיבוש ירושלים על ידי הטטרים. בתקופה הפאטמית שירתו במשטר פקידים יהודים רבים. המלך הנרי השלישי מאנגליה הורה לקיים את הפולחן היהודי בבית הכנסת בשקט כדי שהנוצרים העוברים במקום לא יצטרכו לשמוע זאת, ונתן הוראה שיהודים אינם רשאים להעסיק אחיות או משרתות נוצריות. כמה שנים לאחר מכן, המלך הצרפתי לואי התשיעי גירש את היהודים מצרפת. רוב היהודים נסעו לגרמניה ומזרחה.
ההגירה לגרמניה
בשנת 1267 אילצה מועצת העיר וינה יהודים לחבוש כובע יהודי, בנוסף לטלאי הצהוב. בהמשך המאה, עלילת דם במינכן הביאה למותם של 68 יהודים, ו-180 יהודים נוספים נשרפו חיים בבית הכנסת באוברווסל שבגרמניה. בשנת 1290, המלך האנגלי אדוארד הראשון גירש את כל היהודים מאנגליה. הם הורשו לקחת רק את מה שהם יכולים לשאת, ורובם נסעו לצרפת. פיליפ הרביעי מצרפת הורה לגרש את כל היהודים מצרפת, וכ-125,000 יהודים נאלצו לעזוב. בדומה להאשמות שהועלו במהלך המגפה השחורה, היהודים הואשמו בעידוד מצורעים להרעיל בארות נוצריות. לפי הערכות, כחמשת אלפים יהודים נהרגו לפני שהמלך, פיליפ החמישי, הודה שהיהודים חפים מפשע. לאחר מכן, שארל הרביעי גירש את כל יהודי צרפת בהאשמה שגרמו למגפה השחורה.
ב-1348 נשרפו מאות יהודים ורבים הוטבלו בבזל. תושבי העיר הנוצרים הסבו את בית הכנסת לכנסייה והרסו את בית הקברות היהודי. האפיפיור קלמנס השישי הוציא צו המכחיש את הוצאת הדיבה נגד היהודים, ואמר כי גם הם סובלים מהמגפה. בשנת 1385, קיסר גרמניה ואצלב עצר יהודים שחיו בברית השוואבית והחרים את ספריהם. מאוחר יותר, הוא גירש את יהודי שטרסבורג. בשנת 1391, פרנד מרטינז הרג יותר מ-10,000 מיהודי ספרד והרס את הרובע היהודי בברצלונה. המלך פדרו הראשון הורה לא לפגוע ביהודים הנותרים ולא להפוך בתי כנסת לכנסיות. לאחר מכן הוא הכריז על ציותו לבולה האפיפיורית. בנדיקטוס ה-13 אסר על לימוד התלמוד. בשנת 1422, האפיפיור מרטין החמישי הוציא בולה אפיפיורית שהזכירה לנוצרים שהנצרות נגזרת מהיהדות והזהיר לא להסית נגד היהודים, אך הבולה האפיפיורית הוסרה בשנה שלאחר מכן. בסוף המאה ה-15 הוקמה האינקוויזיציה בספרד. מסביבות 1500 יהודים חוו שגשוג בפולין של היום.
מסעי הצלב
במסע הצלב הראשון (1096) נהרסו כליל קהילות פורחות על נהר הריין והדנובה. לפני התקפות אלו, יהודים רבים נתפסו כחברים אינטגרליים בחברה למרות הבדלי הדת. יהודים רבים עבדו במסחר בהלוואות כספים. במסע הצלב השני (1147) סבלו היהודים בצרפת תחת לואי השביעי. במסע הצלב השלישי (1188) סבלו בעיקר יהודי אנגליה. ב-1290 היהודים גורשו מאנגליה. עברו 365 שנים עד שהורשו להתיישב שוב באי הבריטי. היהודים סבלו מהתקפות גם במסעי הצלב ב-1251  ו-1320.
עלילות דם
אחת הדוגמאות לעוינות נוצרית כלפי יהודים היא ההאשמה ברצח פולחני בלואה. לפי העלילה גבר יהודי ומשרת נוצרי השקו את סוסיהם באותו עיקול בנהר. האיש היהודי הפחיד בטעות את סוסו של הנוצרי והמשרת נסע משם כועס ואמר לאדונו שראה את היהודי זורק ילד לנהר. הנוצרי, ששנא יהודים, ניצל את ההזדמנות הזו והאשים את היהודי ברצח. הנוצרים לקחו את האיש, יחד עם היהודים שניסו לשחררו, הכו ועינו אותם. היהודים נשרפו חיים.
במקרים מסוימים, השלטונות דיברו נגד ההאשמות. האפיפיור אינוקנטיוס השלישי כתב ב-1199:"אף נוצרי לא יעשה ליהודים פגיעה אישית, אלא בביצוע פסקי דין של שופט, או ישלול מהם את רכושם, או ישנה את הזכויות והפריבילגיות שלהם. במהלך חגיגת החגים שלהם, איש לא יפריע להם על ידי הכאתם באלות או על ידי יידוי אבנים. איש לא יכריח אותם להעניק שירותים כלשהם מלבד אלה שהם רגילים לתת. וכדי למנוע את השפלות של אנשים רשעים אנו אוסרים על איש להשחית או לפגוע בבתי הקברות שלהם או לסחוט מהם כספים באיומים להוציא את גופות מתיהם."
גירושים
בשנת 1275, אדוארד הראשון מלך אנגליה הוציא צו האוסר על יהודים להלוות כסף בריבית, תוך שהוא מתיר ליהודים לעסוק במלאכה, במסחר ובחקלאות. היהודים גורשו מאנגליה ב-1290, מצרפת ב-1394, ובהמשך ממחוזות רבים של גרמניה, איטליה וחצי האי הבלקני. בין השנים 1200 ל-1600, הם נמלטו לממלכות הסלאביות, בהן לא פגעו בהם אז. רובם ברחו לפולין, מכיוון יצא בה כתב הזכויות של קאליש. כאן הם מצאו מקלט בטוח תחת שליטים נדיבים וזכו לשגשוג מסוים.
ספרד
בתחילה נעשה הניסיון לנצר את היהודים באמצעות כתבים וויכוחים. כאשר נכשלו הניסיונות הללו, הוגבלו זכויותיהם האזרחיות. הם נאלצו לגור ברבעים נפרדים של הערים וללבוש סמלים משפילים על בגדיהם. בשנת 1391, כאשר המון קנאי הרג ארבעת אלפים יהודים בסביליה, יהודים רבים התנצרו. אלפי אנוסים הושלכו לכלא, עונו ונשרפו. בשנת 1492 מלכת ספרד איזבלה הוציאה צו המגרש את כל היהודים מספרד בעקבות עלילת הדם בפרשיית כריסטופר מלה גווארדיה. רבים מהיהודים ברחו לחצי האי הבלקני, שם הטורקים העות'מאנים שלטו. הסולטאן באאזיד השני מהאימפריה העות'מאנית, ששמע על גירוש יהודים מספרד, שיגר את הצי העות'מאני להביא את היהודים בבטחה לאדמות העות'מאניות, בעיקר לערים סלוניקי ואיזמיר. לאדינו הייתה מדוברת בקרב חלק מהקהילות היהודיות באירופה מאז המאה ה-15.
איטליה
הדוכסים האיטלקיים בתקופת הרנסאנס העניקו הגנות לקהילות יהודיות ממגוון סיבות פוליטיות או כלכליות. עם זאת, השלטונות הטילו חובת ענידת הטלאי הצהוב. רישומי המיסוי חושפים כמות גדולה של תרומה יהודית לכספי הדוכסות. תרומת המס היהודית בתקציב המדינה הייתה 0.2% בשנת 1460. עד 1480 הסכום גדל ל-1%. בשנת 1482, 6% מהמס הגיע מקהילות יהודיות. עדויות אלו מצביעות על עושרה של האוכלוסייה היהודית.
צרפת
יהודים נהנו מתקופת שגשוג עד סוף המאה ה-15 בפרובאנס. לא היו הבחנות משפטיות משמעותיות בין זכויות של יהודים ונוצרים לפי החוקים של מרסיי. יהודים קיבלו רשמית את אותן זכויות אזרחות בסן-רמי-דה-פרובנס ב-1345 וב-1467 בטרסקון. יהודי פרובנס קיבלו הגנה רשמית בגלל התועלת היהודית לבני המלוכה. עם זאת, זה לא מנע אנטישמיות שגרמה לעזיבות יהודיות מרצון. לאחר שפרובנס סופחה על ידי ממלכת צרפת ב-1481, התושבים היהודים גורשוב-1498.
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד היא שירה שנכתבה בעברית על ידי יהודים מספרד המוסלמית, אל-אנדלוס, בתקופת ח'ליפות קורדובה, פחות או יותר סביב השנים 950 עד 1492. יש המתייחסים לשירה כסוגה על פי מאפיינה הצורניים והתוכניים ולכן לא בהכרח שנכתבה במסגרת הזמנים המוזכרת, כמו כן לא הייתה מוגבלת לערי אנדלוסיה וזרחה ברחבי העולם המוסלמי, באיטליה ובצרפת. לשירים שנכתבו בתקופה זו מאפיינים כללים במבנה ובנושאים. מקובל שנושאי השירה נחלקים לשירת הקודש ולשירת החול כאשר שירת הקודש עוסקת באל ובדת וכיום מהווה חלק ממחזור התפילה בבית הכנסת ושירת החול עוסקת במגוון רחב של נושאים מחיי השגרה וההגות.
Enter Sandman
Enter Sandman ('היכנס איש החול') הוא סינגל של להקת ההבי מטאל האמריקנית מטאליקה, מתוך האלבום הנושא את שמם (האלבום השחור) משנת 1991. זהו השיר הראשון באלבום זה. הוא הופק על ידי בוב רוק, והמוזיקה נכתבה על ידי קירק האמט, לארס אולריך וג'יימס הטפילד. הטפילד גם כתב את מילות השיר, שעוסקות בסיוטים. הסינגל זכה לתואר 'סינגל הזהב' על כ-500,000 עותקים שלו שנמכרו בארצות הברית, ומעל 15 מיליוני עותקים ברחבי העולם, דבר שהאיץ את פרסומה של הלהקה. השיר זכה לביקורות חיוביות מאוד; הוא מופיע בכל אלבומי ההופעות של הלהקה מאז 1991 ונוגן ברוב הופעותיה.
כתיבת השיר
השיר היה השיר הראשון שנכתב לכבוד האלבום. השיר פותח מתוך ריף שכתב קירק האמט, גיטריסט הלהקה. אורכו של הריף רק 2 תיבות, אבל אולריך הציע שהתיבה הראשונה תנוגן שלוש פעמים. הלחנת השיר נעשתה מהר, אך להטפילד לקח זמן רב לחשוב על מילים לשיר. השיר למעשה היה בין האחרונים מהאלבום שקיבלו מילים - מילים שלמעשה הן אינן המקוריות; הטפילד חשב שהשיר נשמע מעט "מסחרי וקיצ'י," וכדי להוות ניגוד למנגינה, הוא כתב מילים על הריסת המשפחה המושלמת - סוד גדול במשפחה המוביל למוות. בפעם הראשונה בתולדות הלהקה, אולריך והמפיק בוב רוק אמרו להטפילד שלדעתם הוא יכול לכתוב מילים טובות יותר. המילים החדשות שנכתבו עוסקות בסיוטים ומכילות אזכורים לאיש החול האגדי, לסיוטים ולתפילה.
מאונטיין דיו
מאונטיין דיו (באנגלית: Mountain Dew; תעתיק מקוצר: Mtn Dew) הוא מותג משקאות הנמכר ברחבי העולם השייך לקבוצת פפסיקו וכולל משקאות מוגזים בטעם הדרים, מלון, ענבים ודובדבן.
מוצרי החברה מיוצרים משנת 1940 במפעל הראשי בצפון קרולינה, ארצות הברית.
שם המותג נגזר מהמילה מונשיין (Moonshine) שפירושה בסלנג אירי-סקוטי וויסקי תוצרת בית.
היסטוריה
משקה המאונטיין דיו הומצא על ידי בארני (Barney) ואלי (Ally) הרטמן (Hartman) בשנת 1940 כמשקה שאותו ניתן לערבב עם ויסקי או משקאות חריפים אחרים.
בשנת 1958, שונתה הנוסחה של המשקה והזכויות עליו נרכשו על ידי תאגיד טיפ, שהתמחתה ביצירת טעמים לשימוש במשקאות מוגזים.
בשנת 1980, החלה החברה לייצר משקה בטעם הדרים וקפאין.
בשנת 1988, השיקה החברה משקה דיאט, מופחת קלוריות תחת השם, מאונטיין דיאט (Mountain Dew).
בשנת 2001, השיקה החברה משקה בטעם דובדבן תחת השם קוד רד (Code Red).
בשנת 2017, החזיק המותג בנתח שוק של כ-6.6 אחוז מכלל שוק המשקאות הקלים בארצות הברית.
פלימות' (פירושונים)
ראו גם
}}
אלברט מאאכן
אלברט מאאכן (לטינית: Albericus Aquensis, בגרמנית: Albert von Aachen) היה כרוניקן והיסטוריון של מסע הצלב הראשון, נולד בשלהי המאה ה-11, ולאחר מכן הפך לקנון והקוסטוס של כנסיית אאכן.
אלברט מאאכן מעולם לא ביקר בארץ הקודש, אולם נראה כי שוחח רבות עם הצלבנים שחזרו מהמסע ושיחות אלו היוו מקור לחומר יקר ערך. בניגוד לשאר הכרוניקות על מסעי הצלב, אלברט לא הסתמך על עלילות הפרנקים, אלא על הראיונות שלו. המהדורה הראשונה של ספרו פורסמה בהלמשטדט בשנת 1584 ומהדורה טובה יותר יצאה בכרך ד' של הספר Recueil des Historiens des Croisades (פריז, 1841-1887).
אלברט תיאר בכרוניקה שלו את העוולות שביצעו הנוצרים בימי מסע הצלב הראשון וגינה אותן. הוא כותב הכרוניקה הנוצרי האוהד ביותר לסבלם של היהודים בתקופה זו.
עבודה שחורה
עבודה שחורה הוא אתר אינטרנט הפועל למען שמירת אופייה של מדינת ישראל כמדינת רווחה.
האתר בנוי כבלוג של מספר כותבים רב, בהם עתונאים, סופרים, משוררים, הוגי דעות, חברי הכנסת וחברי הכנסת לשעבר, פוליטיקאים אחרים, היסטוריונים, פעילי התארגנויות עובדים ועוד.
האתר עוסק בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, עבודה ורווחה, בריאות, חינוך ותרבות, מן הזווית הסוציאל-דמוקרטית.
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (רומא)
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (באיטלקית: Galleria Nazionale d'Arte Moderna) ובקיצור GNAM הוא מוזיאון בעיר רומא בירת איטליה המוקדש לאמנות מודרנית.
היסטוריה
ראשיתו של המוזיאון בשנת 1887 לאחר איחוד איטליה כאשר ממשלת איטליה החליטה להקים מוסדות לאומיים לאיטליה המאוחדת, ובהן מוסדות תרבות ואמנות. בשלושים השנים שלאחר הקמתו, מוקם המוזיאון בארמון התצגות שתוכנן על ידי פיו פיאצ'נטיני בשנת 1883. המוזיאון עבר למשכנו הנוכחי בשנת 1915. מבנה זה תוכנן על די צ'זארה באוזני עבור התערוכה שציינה 15 שנים לאיחוד איטליה בשנת 1911.
תצוגות המוזיאון סודרו לפי אזורי איטליה השונים, וכן הוקצו שטחי תצוגה לאמנים זרים. בין שתי מלחמות העולם נרכשו בעיקר יצירות של אמנים איטלקיים בני התקופה. בין השנים 1933–1934 הקים האדריכל באוזני אגף חדש למוזיאון, ואגף זה הציג עד שנת 1945 תערוכה המוקדשת לעשור לעליית הפשיסטים לשלטון באיטליה.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, תחת הנהלתו של פאלה בוקארלי, רכש המוזיאון יצירות רבות של אמנים זרים כגון מונדריאן, מודיליאני, מור ופולוק, לצד יצירות של אמנים בני התקופה. כמו כן הציג המוזיאון תערוכות מושאלות של פיקאסו, מונדריאן ופולוק.
מראה חדש לגלריה הלאומית לאמנות מודרנית ברומא: המנהלת החדשה, כריסטיאנה קולו, לא בזבזה זמן בהצגת חזונה מאז הגעתה לבירה בשנת 2015. קולו תיארה את השינויים במוזיאון כ"ארכאולוגיים ", הנוגעים ל"גילוי מחדש של הארכיטקטורה שלו דרך האור והחלל." עבודות השיפוץ, שהסתיימו בסוף שנת 2016, מדגישות את האירוח, ויש להן את הגיבוי של שר התרבות דאריו פרנצ'שיני. רצפת זכוכית המראות של אלפרדו פיררי במרכז סאלה דלה קולון, הוחלפה בשטיח עבה, עם ספות ושולחנות. האזור פתוח לציבור ואנשיו יוכלו ליהנות מקפה שם גם אם לא יבקרו במוזיאון עצמו. השיפוצים של המעצב הספרדי Marti Guixé כוללים שינויים בחנות הספרים ופתיחת הגנים.
סיידי ספארקס
סיידי ספארקס (באנגלית: Sadie Sparks) היא סדרת הנפשה אירית-צרפתית, מסוגת קומדיה ופנטזיה, שנוצרה ובוימה על ידי ברונה אוהנלון. הסדרה הופקה על ידי Brown Bag Films האירית ו-Cyber Group Studios הצרפתית. הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בערוץ דיסני ב-20 באפריל 2019. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ דיסני ישראל ב-4 בנובמבר 2019 בדיבוב עברי; ב-5 בינואר 2021 החלה הסדרה להיות משודרת בשידורים חוזרים בערוץ כאן חינוכית.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר סיידי, נערה מתבגרת שמגלה שיש לה יכולות קסומות. כדי שתלמד להשתלט על הכוחות שלה, סיידי מקבלת הדרכה מארנב קסום בשם גילברט, שנשלח מהעולם הקסום לעולם האמיתי. במהלך הסדרה רואים כיצד סיידי לומדת להשתמש בכוחות הקסומים שלה, בזמן שהיא לומדת בתיכון יחד עם חבריה, טיפי ולולו.
אוניברסיטת פואטייה
אוניברסיטת פואטייה (בצרפתית: université de Poitiers) היא אוניברסיטה הנמצאת בעיר פואטייה שבצרפת. האוניברסיטה נבנתה בשנת 1431 שנייה לאוניברסיטת פריז שנוסדה ב-1257. היא חברה בקבוצת קוימברה שמכילה את 40 אוניברסיטאות המחקר הוותיקות באירופה.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1431 כאשר במסגרת מלחמת מאה השנים המנהיגות הצרפתית נדדה מפריז לפואטייה ובגלל הנאמנות של תושבי החבל, אישר המלך שארך השביעי הקמה של אוניברסיטה בפואטייה. בולה אפיפיורית מה-29 במאי 1431 של האפיפיור אאוגניוס הרביעי אישר את הקמת האוניברסיטה. בהקמתה האוניברסיטה כללה חמש פקולטות: תאולוגיה, חוק אזרחי, חוק קנוני, רפואה ואומנות.
סיידי ספארקס
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי מייה קדוש, והופק על ידי עדי וולוצקי. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גיא זיידמן ואלי לולאי (2020).
אוניברסיטת פואטייה
היסטוריה
החל מהמאה ה-16, האוניברסיטה משפיעה על חיי התרבות בזכות 4,000 הסטודנטים שהיו בה באותה תקופה. חלק מהסטודנטים האלו הופכים מאוחר יותר למפורסמים: בלזאק, פרנסואה רבלה, רנה דקארט, פרנסיס בייקון ועוד.
סיידי ספארקס
הפקה
הפקת הסדרה החלה בשנת 2014 על ידי Brown Bag Films האירית ו-Cyber Group Studios הצרפתית, כאשר כל פרקיה בוימו על ידי ברונה אוהנלון, שגם יצרה את הסדרה. בהתחלה פורסם שלסדרה יקראו "Gilbert and Allie" ("גילברט ואלי"), אך לבסוף שינו את שמה לשם הנוכחי. הסדרה כוללת שני סוגי הנפשה - הנפשה ממוחשבת בזמן שהדמויות בעולם האמיתי, והנפשה מסורתית בזמן שהדמויות בעולם הקסום. הסדרה מכוונת לגילאי 6 עד 11.
אוניברסיטת פואטייה
היסטוריה
האוניברסיטה נסגרה בזמן המהפכה הצרפתית ונפתחה מחדש ב-1796.
מבנה האוניברטיסה
פקולטות מחקריות:
וילפריד סינגו
קריירת מועדונים
סינגו הגיע למחלקת הנוער של טורינו מהסרייה א' בשנת 2018. ב-1 באוגוסט 2019 ערך סינגו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–4 על דברצן ו.ס.ק. במסגרת משחק הגומלין בשלב המוקדמות השני של עונת 2019/2020 בליגה האירופית. ב-27 ביוני 2020 ערך סינגו את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בהפסד 2–4 לקליארי במסגרת המחזור ה-28 לעונת 2019/2020. ב-29 ביולי 2020 הבקיע סינגו את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לרומא במסגרת המחזור ה-37 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך סינגו ארבע הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה הוסיף 28 הופעות ליגה ושער אחד.
ב-17 באוגוסט 2023 חתם במונקו.
ווגונים
ווגונים (Vogon) הם גזע של חייזרים בדיוניים מהכוכב ווגספיר (vogsphere) בסדרה מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, אשר נכתבה על ידי דאגלס אדמס. בסדרה, הווגונים אחראים להריסה של כדור הארץ, בשביל לבנות כביש בין-גלקטי. הווגונים הם היומנואידים, אך גדולים יותר ובעלי עור ירוק. הווגונים מתוארים כ" אחד מהיצורים הכי לא נעימים בגלקסיה- לא רעים, אבל גסי רוח, בירוקרטים, ישירים ורשמיים", ו-"גורמים לסקס להראות כמו תאונת דרכים". בנוסף לכך, הם המשוררים של "השירה השלישית הגרוע ביותר ביקום", לדוגמה השיר מהספר המדריך לטרמפיסט בגלקסיה אשר נקרא על ידי הפרוסטטניק ווגון יילטץ:
ספינותיהם של הווגונים מתוארות כ-"דבר צהוב וגדול בצורה בלתי אפשרית", ש-"נראו יותר כאילו הקרישו מאשר ניבנו" ו-"תלויות באוויר באותה צורה שלבנים הן לא". ספינותיהם ידועות בכך שהם אינם ניתנות לזיהוי על ידי רדאר, ויכולות לנסוע דרך היפר-מרחב. הווגונים הם הבירוקרטים של הגלקסיה.
אברהם אביטבול
הרב אברהם אביטבול (אבוטבול) (? – י' באדר ה'תש"ה, 1945) היה רב, ראש ישיבה ודרשן במרקש ובקהילות נוספות במרוקו.
ביוגרפיה
נולד במרקש למשורר רבי שלמה אביטבול, בנו של הדיין רבי יוסף אביטבול.
למד תורה בישיבות מרקש אצל רבי אלעזר הלוי ורבי שלמה הכהן. בו' בניסן ה'תר"פ נשא את שרה, בתו של הגביר שלמה אלפסי, ממנה נולד לו בנו יצחק. כשגדל בתורה, החל ללמד בבית הכנסת צלאת אל עזמה בעיר, לצד הרב יעקב דהאן, כאשר הרב דהאן לימד בעיקר את בני הכפרים שבאזור והרב אביטבול לימד בעיקר את בני מרקש עצמה. הוא לימד בשיטת הפלפול. במקביל, היה נושא שיעורי תורה לבעלי בתים בשבתות (שיעורים אלו היו נמשכים כארבע שעות, והיו נאמרים ללא כל ספר פתוח, כאשר המחצית הראשונה הייתה בעיון ופלפול והמחצית השנייה הייתה דרשה עממית). ישיבתו הכשירה תלמידים לרבנות ולמקצועות הקודש ברחבי מרוקו. הוא סירב להצעה לכהן כדיין בעיר, ולפרנסתו עסק כסוכן של חברת ייצוא בריטית. בשנת ה'תרפ"ה עזב את מרקש, ונדד בין קהילות מרוקו. הוא יסד ישיבה בעיר וזאן, וכיהן בה כרב. לאחר כשנה, עבר לכהן כרב בעיר אל-עריש שבמרוקו הספרדית, וגם בה ייסד ישיבה ועמד בראשה. לאחר כשש שנים, שב למרקש.
עמד בקשרים עם גדולי רבני מרוקו, בהם הרבנים הראשיים למרוקו הרב רפאל אנקווא, אשר התפעל מגדולתו התורנית בעת שביקר בבית מדרשו ברבאט, והרב שאול אבן דנאן, אשר השיב לו תשובה לשאלה שהתקשה בה עם תלמידיו בלימודם בישיבה.
נפטר במרקש בי' באדר ה'תש"ה (1945) ונקבר בבית הקברות היהודי במרקש.
טויוטה צ'ייסר
טויוטה צ'ייסר (ביפנית: トヨタ・チェイサー, באנגלית: Toyota Chaser) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר יוצרה בין השנים 2001–1977 ביפן.
בין השנים 1977–1980 (מכוניות דור ראשון) הוגדרה "טויוטה צ'ייסר" מכונית משפחתית קומפקטית.
בין השנים 1980–2001 הוגדרה "טויוטה צ'ייסר" כמכונית משפחתית גדולה.
הר אש (קולומביה הבריטית)
ההר ממוקם בשטח מחוז בירת קולומביה הבריטית. על מורדות ההר מצוי פארק הר אש.
גובהו של ההר 219 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בסמוך לאגם מת'סון וצפונית לאי גילספי שבמרכז האגם.
מקור השם
הר אש, כמו גם אגם אש ונהר אש הסמוכים לו, נקראים על שם הרופא ג'ון אש, שהיה אחד מתומכי משלחת החקר של האי ונקובר (Vancouver Island Exploring Expedition) בראשות רוברט בראון בשנת 1864.
בדרכה
בדרכה היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בין 28 במאי עד 7 באוגוסט 2018. הסדרה עוסקת בסיפורן של נשים ישראליות ובהעצמה נשית.
מבנה התוכנית
"בדרכה" הייתה סדרה דוקומנטרית שהציגה בפני הצופים סיפורים אישיים, עמדות, עשייה חברתית ותרבותית, התפתחות מקצועית ויצירה אמנותית של נשים ישראליות ובכך מאפשרת לצופים לגלות דרכי חשיבה חדשות על הגשמה אישית, העצמה נשית, לתפישות של גבריות ונשיות ולתפקיד היחיד במשפחה, בחברה ובתרבות הישראלית.
"בדרכה" הציגה בכל תוכנית נושא מרכזי ורלוונטי לחייהם של נשים ואנשים כגון: נשים במקצועות הנחשבים גבריים, גיבורות תרבות, שינויים באמצע החיים ועוד. נשים מכל רחבי הארץ, ממגזרים שונים, מדתות שונות, מתחומי עשייה שונים מאפשרות לצופים מפגש עם המסע האישי שלהן, והדרך בה הן מגשימות אותו.
שער השלשלת
שער השלשלת (בערבית: باب السلسلة, נהגה: באב א-סִלסִלה) נמצא בכותל הערבי של הר הבית, בין שער המוגרבים ושער הטהרה, ומורכב משני שערים - "שער השלשלת" ו"שער השכינה". מול השער נמצא סביל מפואר מהתקופה הממלוכית.
בימי הביניים נקרא השער "שער השכינה" בגלל המסורת שבמקום זה התפללו היהודים.
במסורת האסלאמית, השער נקרא על שם שלשלת שהייתה תלויה בפתחו, לה יוחסו סגולות של עשיית צדק ומשפט: הצדדים במשפט היו מגיעים בפני השלשלת ומנסים לאחוז בה. הצודק בדין הצליח, ואילו החייב בדין נכשל, שכן השלשלת הייתה מתחמקת ממנו. בנוסף לכך שער השלשלת הוא השער ליציאת יהודים הכי קרוב לכותל המערבי.
תולדותיו
בשער השלשלת מסתיים תוואי נחל צולב, שעליו נבנה בתקופה הרומית הדקומנוס, רחוב הבנוי ממערב למזרח, עקרון אדריכלי שעל פיו נבנו ערים רומיות מתוכננות, ובכלל זאת איליה קפיטולינה בתקופה הרומית. השער וקטע הרחוב הקרוב אליו בנוי על גבי קשת וילסון. בתקופה הצלבנית נבנה השער בפאר רב על ידי האיובים. עד התקופה העות'מאנית ובעיצומה התמלא הדקומנוס הרומאי במבנים ורוחבו הוצר, והוא חולק לשני רחובות שהובילו משער יפו אל שער השלשלת והר הבית: רחוב דוד (המערבי) ורחוב השלשלת (המזרחי) הסמוך לשער. בתקופה העות'מאנית, הוא היה בעל חשיבות בשל קרבתו לשער 'המחכמה', מרכז השלטון העות'מאני, שהנתינים הגיעו אליו מרחבי הארץ.
נכון לשנת 2013 השער נחשב לכניסה ראשית למתפללים מוסלמים בלבד המגיעים להר הבית. אף על פי שבדומה למרבית השערים בהר הבית (למעט שער הלל) הוא משמש כשער כניסה למוסלמים בלבד, השער משמש ליציאה של יהודים העולים להר הבית.
בסמוך לשער מן הצד הימני לעולים להר הבית, נמצאת הכניסה לבית מידות מהתקופה הממלוכית, שנקרא מחכמה או 'תכנזיה', (וכיום שוכן בו בסיס משמר הגבול).
ב-21 בנובמבר 2021 התרחש פיגוע ירי סמוך לשער.
סכסוכים טריטוריאליים בים סין הדרומי
הסכסוכים הטריטוריאליים בים סין הדרומי כוללים טענות בנוגע לאיים וגבולות ימיים, של מדינות ריבוניות באזור. המדינות המעורבות בסכסוכים הן: ברוניי, סין, טאיוואן, מלזיה, הפיליפינים ווייטנאם. המחלוקות נוגעות לאיי ספראטלי, איי פאראסל, מפרץ טונקין ועוד. ישנה גם מחלוקת המשפיעה על מחלוקות אלו על טריטוריה ימית ליד איי נאטונה השייכים לאינדונזיה. האינטרסים של צדדי הסכסוכים כוללים שטחי דיג, אזורים בעלי פוטנציאל למציאת שדות נפט גולמי וגז טבעי. כמו כן ישנה חשיבות אסטרטגית לא מבוטלת בשליטה על נתיבי מסחר ימיים.
עתודות אוצרות טבע
האזור מוערך כבעל פוטנציאל גדול להכיל מאגרי אוצרות טבע. משרד האדמה ומשאבים הסיני פרסם דו"ח החוזה מרבצים של כ-17.7 מיליארד טון של נפט גולמי שהם יותר נפט מאשר בשדות של כווית. בשנים שלאחר ההכרזה הסינית התעצמו הוויכוחים בנוגע לסכסוכים הישנים. דוחות מאוחרים יותר היו פסימיים יחסית וצפו "רק" כ-1.1 מיליארד טון (שהם כ 7.5 מיליארד חביות נפט). מנהל המידע של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית העריך את המאגרים בכ-28 מיליארד חביות (לעומת ההערכה הסינית של כ-213). בנוסף פרסם מנהל המידע על צפי למאגרים עצומים של מעל 190 TCF.
ממשלת סין הודיעה כי היא תשקיע כ-30 מיליארד דולר בפיתוח שדות נפט באזור ב-20 השנים הקרובות. במרץ 1976, גילתה חברת נפט פיליפינית שדה נפט גדול ליד פּלאוואן, אי שהוא פרובינציה הגובלת בים סין הדרומי ובים סוּלוּ. שדה נפט זה מספק 15% מתצרוכת הנפט של הפיליפינים.
מחלוקות
המחלוקות העיקריות באזור כוללות 9 סכסוכים:
קו ה-U
(באנגלית: Nine-Dotted Line, U-Shape Line, או Nine-Dash Map, בסינית: 南海九段线, פין-יין: nánhǎi jiǔduàn xiàn, תרגום: קו תשעת החלקים של ים סין הדרומי, בווייטנאמית: Đường lưỡi bò, תרגום: קו לשון הפרה). סכסוך הכולל טענות לבעלות של סין על שטחי אזור כלכלי בלעדי של ברוניי, וייטנאם, מלזיה והפיליפינים גם יחד.
גבולות ימיים בתוך מצר לוזון
סכסוך בין הפיליפינים לטאיוואן על שטח ימי במצר לוזון. הסכסוך כולל גם כמה איים בתחום.
רצועת אדמה במזרח סבה
סכסוך בין מלזיה והפיליפינים על שטח במזרח סבה שנקרא בעבר "צפון בורנאו".
שברולט סדרה AK
שברולט סדרה AK (באנגלית: Chevrolet AK Series) הייתה סדרת משאיות קלות וטנדרים מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר יוצרו בין השנים 1941–1947 בארצות הברית, קנדה, בריטניה, ארגנטינה, סין וקוריאה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ייצור הדגם נמשך, ובתאריכים בין ה-9 במרץ 1942 ועד 31 ביולי 1945 רק מחלקת המלחמה של ארצות הברית ("United States Department of War" ) יכולה הייתה לאשר את מכירת דגמי המשאית הקלה לשוק האזרחי, ולכן דגמים אילו היו נדירים בשוק האזרחי.
הצמדות שפתי הפות
הצמדות שפתי הפות (באנגלית: Labial Fusion) הוא מצב רפואי באנטומיית הגוף הנשי שבו שפתי הפות נצמדות. מצב זה מתרחש בעיקר אצל ילדות.התופעה ידועה במספר מינוחים, הכוללים הצמדות שפתי הפות, הדבקות שפתי הפות, התלכדות שפתי הפות והתאחות שפתי הפות.
גילוי המחלה
את הצמדות שפתי הפות לא ניתן לראות מיד לאחר הלידה, אלא במהלך הינקות. הסיבה להצמדות שפתי הפות היא חוסר חשיפה לאסטרוגן, בעוד שתינוקות נחשפו לאסטרוגן האמהי ברחם. מצב זה בדרך כלל נצפה אצל תינוקות בנות 3 חודשים לפחות. רוב המקרים אינם מלווים בתסמינים, אלא מתגלים על ידי הורה או במהלך בדיקה רפואית שגרתית. במקרים אחרים, חולות עשויות להציג סימפטומים כמו כאב בעת מתן שתן, דלקות בדרכי השתן, סירוב לתת שתן, או דליפת שתן לאחר סיום מתן שתן. חלק מהחולות מעידות על הפרשות מהנרתיק עקב הצטברות של שתן בכניסה לנרתיק.
סיבוכים
הצמדות שפתי הפות יכולה לגרום לדלקת בדרכי השתן, כאב חריף ולדלקות הנגרמות מחשיפה כרונית לשתן. במקרים חמורים, שפתיים צמודות יכולות לגרום לחסימה מלאה של השופכה, המובילה לאי מתן שתן ואצירת שתן.
אבחון
מצב רפואי זה יכול להיות מאובחן על סמך בדיקה ויזואלית של הפות. אצל מטופלות שחוות הצמדות שפתי הפות, כאשר מותחים את השפתיים החיצונית ניתן לראות משטח של רקמת אפיתל עם קו מרכזי של רקמה צפופה, כאשר בדרך כלל ישנו פתח קדמי הנמצא מתחת לדגדגן.
אטיולוגיה
הגורם העיקרי להצמדות שפתי הפות הוא רמות נמוכות של אסטרוגן. כאשר לפות שבו רמת אסטרוגן נמוכה, כמו שיש לפני גיל ההתבגרות, ישנה רירית אפיתל עדינה ולכן הפות רגיש לגירויים. התנאים הגורמים לגירויים כגון זיהום, דלקת וטראומה, גורמים לקצוות שפתי הפות להתמזג. המיזוג מתחיל בדרך כלל בחלק האחורי של הפרינאום וממשיך לחלק הקדמי של השפתיים החיצוניות .רוב מקרי ההצמדות נפתרים באופן ספונטני-אוטונומי לפני גיל ההתבגרות כאשר רמת האסטרוגן עולה והאפיתל הווגינאלי מתכווץ.
טיפול
במידה ואין תסמינים, הטיפול הוא בדרך כלל לא הכרחי, שכן ברוב המקרים השפתיים ייפרדו באופן טבעי במשך הזמן, אמנם הטיפול עשוי להיות נחוץ כאשר מופיעים תסמינים. השיטה הרגילה לטיפול בהצמדות שפתי הפות היא מריחה של קרם אסטרוגן על האזור של ההידבקות, כאשר הוא יעיל אצל -90% מהחולות. במקרים חמורים שבהם השפתיים נצמדו לחלוטין ונגרמה חסימת זרימת השתן או חסימת הנרתיק, יש להפריד את השפתיים בצורה כירוגית. הישנות של התופעה לאחר הטיפול נפוצה אבל ניתנת למניעה על ידי היגיינה טובה. מחקר אחד הראה כי התרופה הסטרואידית "בטא-מטאסון" (betamethasone) עשויה להיות יעילה יותר מאשר קרם אסטרוגן במניעת הישנות, עם פחות תופעות לוואי.
התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות
ועד העזרה התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות הוא ארגון לסיוע לרבנים שהוקם בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, אשר הקים את שיכון הרבנים ואת אוצר הפוסקים.
תולדות הארגון
בהתגבר רדיפות הדת בברית המועצות, איבדו הרבנים את משרותיהם ברוסיה וסבלו חרפת רעב. חלקם נמלטו מרוסיה חסרי כל ועלו לארץ ישראל. בארץ ישראל היו רק מעט משרות לרבנים, ורבני רוסיה, חלקם מבוגרים מאוד נותרו ללא פרנסה. לצורך סיוע לרבנים הוקמה התאחדות רבני רוסיה שספקה תמיכות לרבנים, ביוזמת הרב איסר זלמן מלצר. בשנות ה-30 הגיעו לארץ ישראל גם רבנים חסרי כל מגרמניה, פולין, אוסטריה וצ'כוסלובקיה וההתאחדות סייעה גם להם. בשנת 1940 יצא הרב יעקב קלמס לארצות הברית מטעם ההתאחדות ושם הוא קיבל הבטחה לתמיכה קבועה של הג'וינט.
עם הזמן, כאשר הגיעו רבנים מכל מדינות אירופה, שונה שם הארגון ל"התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות".
פעילות
החל משנת 1938 פעלה ההתאחדות להקמת שיכון הרבנים.
בתחילת 1939 הצליחה ההתאחדות לאסוף כ-100 לא"י לחודש, בעוד הצרכים שנדרשו עמדו על כ-300 לא"י לחודש.
בשנת 1941 ההתאחדות תמכה בכ-250 משפחות של רבנים פליטים. ההתאחדות גם העניקה סיוע רפואי ועזרה במציאת משרות רבניות ביישוב היהודי בארץ ישראל. בשנת 1944 הקימה ההתאחדות את אוצר הפוסקים כדי לספק עבודה לרבנים הנתמכים. בשנת 1948 דיווחה ההתאחדות על תמיכה בכ-400 נתמכים.
ראשי ההתאחדות
בשנות ה-30 עמדו בראש הארגון הרב מאיר סטולביץ, הרב שמואל קיפניס מאוברוץ', הרב מרדכי סנדר קופשטיין מראדין והרב אברהם ישראל משה סלומון מחרקוב. אליהם הצטרף לאחר עלייתו, הרב יהושע צימבליסט. איתם פעל הרב איסר זלמן מלצר.
פיוטר בגרטיון
הנסיך פיוטר איוונוביץ בגרטיון (בגאורגית: პეტრე ივანეს ძე ბაგრატიონი, ברוסית: Багратио́н Пётр Ива́нович; 1765 - 12 בספטמבר 1812), היה גנרל רוסי ממוצא גאורגי שהשתתף בצורה פעילה במלחמות נפוליון. הוא פיקד על הצבא הרוסי במערכות נגד האימפריה העות'מאנית ושוודיה, ונהרג בקרב בורודינו.
ביוגרפיה
בגרטיון נולד ב-10 ביולי 1765 בקיזלואר שבדאגסטן והיה צאצא למשפחת בגרטיוני, משפחת מלוכה גיאורגית, מצאצאי בגרט השלישי (975–1014) שהיה המלך הראשון של הממלכה הגאורגית המאוחדת, (המלך האחרון מהשושלת היה סולומון השני (1789–1810) - מלך אימרתי).
אביו, איוואן בגרטיון היה קצין, ואחיו של פיוטר, רומן, היה אף הוא גנרל בצבא הרוסי.
בגרטיון התגייס לצבא הרוסי בשנת 1782, ושרת מספר שנים בקווקז. הוא השתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792 ובמערכה נגד פולין בשנת 1794. ערכו הוכר על ידי אלכסנדר סובורוב, כאשר הצטרף למערכה נגד האיטלקים והשווייצרים בשנת 1799, ובמיוחד השגו הגדול בכיבוש ברסה שבאיטליה.
הישגיו במלחמה בשנת 1805 היו משמעותיים יחסית לביצועי הגנרלים האחרים של הצבא הרוסי. עם כמה אלפי חיילים הצליח להדוף התקפות חוזרות ונשנות בקרב הולברון והצליח לחפות על נסיגתו של רוב הצבא שהיה תחת פיקודו של קוטוזוב. בקרב אוסטרליץ ב-2 בדצמבר 1805 נלחם בגרטיון נגד האגף השמאלי של הצבא הצרפתי שהיה תחת פיקודו של לאן. הוא לחם בעקשות ובגבורה בקרב פרייסיש איילאו ב-7 בפברואר 1807, בקרב היילסברג ב-11 ביוני 1807, ובקרב פרידלנד ב-14 ביוני 1807.
בגרטיון כבש את איי אולנד תוך התקדמות אמיצה לרוחב המפרץ הפיני, בזמן המלחמה הפינית בשנת 1808 (מלחמת רוסיה בשוודיה), ובשנת 1809 הוא הוביל את הצבא הרוסי נגד הטורקים במלחמה העות'מאנית רוסית של 1806–1812. באותה שנה הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. פעולותיו במשך השנים ההן גרמו לו להופיע כדמות משנית ברומן של טולסטוי מלחמה ושלום.
בשנת 1812, בזמן מלחמת רוסיה צרפת, פיקד בגרטיון על 2 ארמיות מערביות, וכבש את מוגילב שבבלארוס (23 ביולי 1812). הוא הצטרף מחדש לצבא העיקרי תחת פיקודו של ברקלאי דה טולי, והוביל את האגף השמאלי בקרב בורודינו (7 בספטמבר 1812), שם נורה ונפצע אנושות. הוא מת ב-12 בספטמבר 1812 בכפר סימי, השייך לדודתו.
לאחר מותו
הצאר ניקולאי הראשון הקים לזכרו מצבת זיכרון בשדה בו התרחש קרב בורודינו. גופת הגנרל הועברה למקום בו הוא נהרג ונשארה שם עד היום. הקבר הופצץ במהלך מלחמת העולם השנייה (הנהלת המוזאון המקומי הצליחה לשמור רק חלקים מעצמותיו ותכריכיו), אבל מאז הקבר שוחזר.
סטלין קרא למתקפה הסובייטית המוצלחת שבוצעה ב-22 ביוני 1944, מבצע בגרטיון על שמו. אחרי המלחמה סיפחה רוסיה הסובייטית את פרוסיה המזרחית ומאז העיר הגרמנית Preußisch Eylau נקראה בגרטיונובסק, על שמו.
סטס מיכאילוב
סטניסלב "סטס" ולדימירוביץ' מיכאילוב (ברוסית: Станислав Владимирович Михайлов; נולד ב-27 באפריל 1969) הוא זמר פופ רוסי פופולרי, כותב שירים, שחקן ומפיק.
ביוגרפיה
סטס מיכאילוב נולד ב־27 באפריל 1969 בסוצ'י. אביו של סטס היה טייס, אחיו בחר באותו מקצוע. מילדותו, התבטאה נטייה ליצירתיות. בבית הספר הוא כבר כתב שירים, השתתף בתחרויות שונות. וכשסיים את לימודיו בתיכון סטס הלך ללמוד בבית הספר לתעופה במינסק. אבל המקצוע הזה, אף על פי שהייתה מסורת משפחתית, לא היה ייעודו של סטס. הוא נשר מבית הספר והלך לשרת בצבא. לאחר שירותו נכנס למכון התרבות הממלכתי של טמבוב. עם זאת, גם פה לא סיים את לימודיו. בשנת 1992 עבר סטס מיכאילוב למוסקבה. שם, הוא החל כמעט מיד לעבוד בתיאטרון. כל הזמן הזה, מיכאילוב לא הפסיק לכתוב שירים.
בשנת 1997 יצא אלבומו הראשון של סטס מיכאילוב, נר (Свеча). השיר בעל אותו שם הפך ללהיט אמיתי, אבל שאר שירי האלבום לא. האלבום יצא לאור בסנקט פטרבורג, ולכן מיכאלוב התפרסם במהרה בעיר זו, אם כי חזר למולדתו - בסוצ'י.
האלבום השני של מיכאילוב יצא בשנת 2002, אך גם לא זכה להצלחה מהדהדת. רק לאחר האלבום השלישי "אותות קריאה לאהבה" (Позывные на любовь) מיכאילוב התפרסם באמת. צולמו קליפים לכמה שירים, וסטס עצמו החל בפעילות קונצרטית פעילה. האלבום הבא "בא אליך" (К тебе иду) יצא בשנת 2005 ובשנת 2006 יצא האלבום "חופי החלומות" (Берега мечты).
בשנת 2008 ערך סטאס מיכאילוב את הקונצרט הראשון שלו בארמון הקרמלין הממלכתי עם הצגת האלבום החדש "גן עדן" (Небеса). בשנת 2009 הפך מיכאילוב ל"אמן השנה" על פי רדיו שאנסון, ועל הקומפוזיציה "בין שמיים לארץ" (Между небом и землей) הוענק לו פרס גרמופון הזהב. עם אותו שיר הופיע לראשונה מיכאילוב על במת הפסטיבל "שיר השנה". בשנת 2017, בבנק הפרסים שלו היו 10 פרסי "שאנסון השנה" ו -8 "גרמופוני זהב".
בקיץ 2011 עקף מיכאילוב את הטניסאית מריה שראפובה ותפס את המקום הראשון בדירוג "50 הסלבריטאים הרוסיים הגדולים", שנערך על ידי מגזין פורבס. יתר על כן, זה היה "הופעת הבכורה" של מיכאילוב בעמודים של מגזין יוקרתי זה.
אבי זמיר
אבי זמיר (נולד ב-22 במאי 1958 בגבעתיים) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון בין השנים 2008–2011 כיהן כראש אכ"א. כיום מכהן כמנכ"ל חברת גינדי TLV.
ביוגרפיה
זמיר נולד בגבעתיים, התגייס לצה"ל ב-1977 במסגרת גרעין נח"ל בנערן בבקעת הירדן. הוא עזב את הגרעין לאחר מספר חודשים. שובץ מחדש בחיל השלישות ומילא שורה של תפקידים בחיל, בהם קצין שלישות באגד ארטילרי, קצין שלישות של חטיבה 500, קצין שלישות של חטיבת מילואים בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, מפקד קורס קציני שלישות, ראש ענף קצינים בבה"ד 11, קצין שלישות באוגדה, ראש ענף תכנון כוח אדם מילואים בחתומכ"א, שתחת פיקוד אכ"א, ראש מנהל הגיוס וראש מחלקת סדיר במפקדת זרוע היבשה. ב-2001 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת תכנון ומנהל כוח אדם (רח"ט תומכ"א) באכ"א. ב-2005 מונה לראש מטה אכ"א והוביל את חטיבת הפרט באגף.
ביולי 2008 הועלה זמיר לדרגת אלוף ומונה לראש אגף משאבי האנוש במקום אלעזר שטרן. שבוע לאחר כניסתו לתפקיד שונה שם האגף, על-פי המלצתו של זמיר, בחזרה ל"אגף כוח האדם". זאת לאחר שקודמו בתפקיד יזם ב-2006 את שינוי השם ל"אגף משאבי אנוש". זמיר פרש מצה"ל בשנת 2011.
לאחר פרישתו מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש בחברת פרטנר, אך עזב את החברה לאחר חודשיים בתפקיד. בין השנים 2011–2014 שימש כמנכ"ל חברת תדיראן הולדינגס.
החל משנת 2015 מכהן כמנכ"ל חברת גינדי TLV. כמו כן, החל משנת 2015 מכהן כדירקטור בלתי תלוי בדירקטוריון חברת חד-אסף תעשיות בע"מ.
זמיר הוא בעל תואר BA רב-תחומי במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן, הוא בוגר הקורס הניהולי הבכיר של מערכת הביטחון.
זמיר מתגורר בנס ציונה, נשוי ואב לשלושה.
ואסיליס ספאנוליס
ואסיליאוס (ואסיליס) ספאנוליס (ביוונית: Βασίλειος "Βασίλης" Σπανούλης; נולד ב-7 באוגוסט 1982 בלאריסה, יוון) הוא כדורסלן עבר יווני ששיחק בעמדות הרכז והקלע וכיום מאמן את פריסטרי אתונה מליגת העל היוונית. גובהו 1.93 מטר. ספאנוליס היה ידוע כשחקן שמתעלה ברגעי ההכרעה במשחקים חשובים ונחשב לדעת רבים לאחד מקלעי הקלאץ' הגדולים בכדורסל האירופי במאה ה-21.
קריירה
ספאנוליס החל את קריירת הכדורסל בילדותו עם קבוצת הילדים של אא"ל 1964 מלאריסה, ושיחק שם משנת 1994 עד 1998. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו לאחר שערך את משחק הבכורה שלו בעונת 1998/99 במשחק מול אייגלאו, כבר בגיל 16.
כאמור, ספאנוליס החל את הקריירה המקצועית והבוגרת שלו במדי אא"ל לאריסה. במשך שלוש עונותיו בקבוצה שיחק בליגת המשנה היוונית. במדי אא"ל לאריסה זכה בגביע הליגה השנייה של עונת 2000/01.
ספאנוליס עזב את מארוסי בתום ארבע עונות לטובת פנאתינייקוס. בפנאתינייקוס שיחק שנה אחת לפני שעזב לליגת ה-NBA בשנת 2006, ושיחק במדי יוסטון רוקטס. לאחר שנה בארצות הברית חזר לפנאתינייקוס איתה שיחק במשך 3 עונות. בסך הכל זכה ב-4 אליפויות יוון ובגביע יורוליג אחד במדיה.
בשנת 2010 עבר לשחק בשורותיה אולימפיאקוס עימה זכה בשתי אליפויות יורליג רצופות ובשלוש אליפויות יוון.
ב-2015 הודיע שבתום היורובאסקט יפרוש מנבחרת יוון.
בשנת 2021 פרש ממשחק פעיל.
הקונסוליה הצרפתית בירושלים
הקונסוליה הכללית של צרפת בירושלים (בצרפתית: Consulat Général de France à Jérusalem) היא נציגות דיפלומטית המייצגת את האינטרסים של הרפובליקה הצרפתית בירושלים החל מ-1842. כיום הקונסוליה מייצגת את צרפת ושטחי הרשות הפלסטינית (הגדה המערבית ורצועת עזה). צרפת אינה מכירה בריבונות ישראלית או אחרת על ירושלים ועל יש"ע, ובמקביל יש לה בתל אביב את שגרירות צרפת בישראל האחראית על יחסי ישראל–צרפת.
היסטוריה של המבנים
הקונסוליה הצרפתית בירושלים הוקמה ב-1842, כדי לייצג את האינטרסים הצרפתיים בירושלים בפני שלטונות האימפריה העות'מאנית. לפי שיטת הקפיטולציות באימפריה העות'מאנית, הקונסוליה הצרפתית גם העניקה חסות לנתינים צרפתים שחיו בארץ.
הקונסוליה ישבה בשני מבנים במהלך השנים: הראשון נבנה בשנת 1864 והיה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים. בניין זה נעזב בשנת 1930, ובהמשך שימש כבית יולדות. הבניין נהרס ב-21 בספטמבר 1989 כחלק מהעבודות להקמת קריית עיריית ירושלים, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו. על מקומו כיום עומדת כיכר ספרא.
בניין הקונסוליה השני, שבו יושבת הקונסוליה עד היום, נמצא ברחוב פול-אמיל בוטה בירושלים, בסמוך למלון המלך דוד ולמכון האפיפיורי למקרא. בניין הקונסוליה תוכנן בידי האדריכל הצרפתי מרסל פאביה (Marcel Favier), בנייתו החלה ב-1929 והושלמה במרץ 1932. מתחם הקונסוליה כולל גן רחב ידיים ומטופח, והוא משקיף על הר ציון ועל חומות העיר העתיקה.
עם הקמת מדינת ישראל, המשיכה הקונסוליה הצרפתית לתפקד (כמו קונסוליות אחרות שהיו בירושלים). במקביל הוקמה שגרירות צרפת בישראל בתל אביב. הסיבה לכך היא שריבונות ישראל על ירושלים לא הוכרה על ידי צרפת.
הקונסוליה מתפקדת בצורה הדומה לשגרירות. היא מספקת שירותים קונסולריים לתושבי ירושלים ולתושבי יהודה, שומרון ורצועת עזה (אזרחי ישראל ממקומות אחרים פרט לירושלים מקבלים שירותים קונסולריים מהשגרירות בתל אביב). הקונסוליה יוזמת אירועי תרבות ומעבירה מסרים בשם ממשלת צרפת לגבי עניינים פוליטיים, בפרט אלה הקשורים במדיניות ישראל בשטחים.
תפקידי הקונסוליה
הקונסוליה מספקת שירותים קונסולריים לאזרחי צרפת השוהים בירושלים ובשטחי הרשות הפלסטינית, ולתושבים מקומיים בשטחים אלה הנזקקים לשירותים קונסולריים צרפתיים. מאז הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994, מהווה הקונסוליה נציגותה הדיפלומטית הרשמית של הרפובליקה הצרפתית כלפי הרשות.