cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פמיניזם שחור
רעיונות וסוגיות
אחת התאוריות שפותחה בעקבות הפמיניזם השחור הייתה תאוריית הוומניזם של אליס ווקר. ווקר וחברותיה ציינו שנשים שחורות התנסו בסוג שונה ומוגבר של דיכוי בהשוואה לנשים לבנות. לדבריהן, הפמיניזם השחור הופיע אחרי התנועות הפמיניסטיות המוקדמות יותר, מאחר שבראשן של תנועות אלו עמדו נשות המעמד הבינוני, שהתעלמו מדיכוי על בסיס גזע ומעמד. אנג'לה דייוויס, טענה שנשים אפרו־אמריקניות סבלו מתוכניות עיקור כפוי, ואילו נשים לבנות, שחוו הריונות בלתי רצויים חוזרים ונשנים, נאלצו להפיל בחשאי. בנאום "כלי האדון לעולם לא יפרקו את ביתו של האדון", שנשאה אודרי לורד בכנס "המין השני" בניו יורק בשנת 1979, העלתה סוגיות של גזענות בתוך התנועה הפמיניסטית. לדברי לורד חוויות החיים של הנשים הלבנות נחשבות לנורמה ושונות מאלה של הנשים השחורות. בעקבות כך, נדחקות חוויות החיים של הנשים השחורות לשוליים, כמו גם אלה של הלסביות, ושל הלסביות השחורות ביתר שאת.
על פי התאוריה של הפמיניזם השחור, נשים שחורות ממוקמות בתוך מערכות של כוח באופנים שונים לגמרי מאלה של הנשים הלבנות. הוגות הפמיניזם השחור, כאנג'לה דייוויס, בל הוקס ופטרישה היל קולינס טענו, לדוגמה, שנשים שחורות, בניגוד לנשים לבנות רבות, ניצבות בשולי הגזע, המעמד, המגדר והמיניות. ב"מחשבה הפמיניסטית השחורה" (1991) הגדירה קולינס את הפמיניזם השחור ככולל "נשים שניסחו באופן תאורטי את החוויות ואת הרעיונות שחלקו זו עם זו עם נשים שחורות רגילות וסיפקו נקודת מבט ייחודית על העצמי, על הקהילה ועל החברה".
פעילות פמיניסטיות שחורות הכניסו לתוך השיח הפמיניסטי את חשיבות המושג "חוויה" כאמצעי להבנה עצמית ולשינוי חברתי ופוליטי, וקראו לנשים להשמיע את קולן ולהביא את חוויותיהן לזירה הציבורית. הביקורת כנגד תפיסה אחידה של הקטגוריה "אישה" והדגשת החשיבות שבהבנת ההבדלים בין נשים, הביאו להבנה כי נשים במיקום חברתי אחד אינן יכולות לייצג נאמנה נשים במיקומים חברתיים אחרים וכי יש צורך במאמץ מודע כדי לכלול התנסויות, קולות וחוויות של נשים מקבוצות שונות על מנת להבין מצבים חברתיים ולהתערב בהם. הזרם המרכזי של תאוריית הפמיניסטיות לא הביא בחשבון את חשיבות ההתנסויות הכלכליות, הגזעיות והמגדריות של נשים שחורות, ובמקרים רבים אף לא ניסה לעשות זאת. בשנות השבעים המוקדמות של המאה העשרים הודרו פמיניסטיות שחורות רבות בארצות הברית משיח התאוריה הפמיניסטית ונמנעו משיתוף פעולה עם תנועת הנשים, שרוב חברותיה היו לבנות. על רקע זה קמו ארגוני נשים שחורות.
ארגוני הפמיניסטיות השחורות
ארגוני הפמיניסטיות השחורות נאלצו להתגבר על שלושה אתגרים. האתגר הראשון היה "להוכיח לנשים שחורות אחרות שהפמיניזם אינו רק לנשים לבנות". כמו כן היה עליהן לדרוש שנשים לבנות "יחלקו עמן כוח ויצהירו על נקודות מחלוקת" וגם "יילחמו נגד הנטיות של הלאומנות השחורה לשנאת נשים". עקב ריבוי האתגרים שעמם היו צריכות נשים אלה להתמודד, התייחסו פעילים רבים לפמיניסטיות השחורות כ"לוחמות הלומות מלחמה".
הארגון הלאומי של הפמיניסטיות השחורות (NBFO)
הארגון הלאומי של הפמיניסטיות שחורות (National Black Feminist Organization - NBFO) נוסד בבניו יורק על ידי מרגרט סלואן האנטר (Margaret Sloan-Hunter), מישל וואלס (Michelle Wallace), ואחרות בשנת 1973. ארגון נשים זה התמקד בתלות ההדדית בין הדעות קדומות נגד נשים אפרו־אמריקניות, הבאות לביטוי בגזענות, במיננות, באפליה מעמדית ובהומופוביה. הארגון הפסיק לפעול כארגון לאומי בשנת 1977.
קולקטיב נהר קומבהי
קולקטיב נהר קומבהי היה אחד הארגונים החשובים ביותר של הסוציאליסטיות הפמיניסטיות השחורות בכל הזמנים. הארגון, שהיו חברות בו לסביות שחורות, החל את מפגשיו בבוסטון בשנת 1974, בתקופה שבה שגשג במקום הפמיניזם הסוציאליסטי. שם הארגון הוצע על ידי מייסדת הארגון ברברה סמית, פמיניסטית לסבית אפרו־אמריקנית, והוא מרמז על המערכה לשחרור העבדים של הארייט טאבמן, ששחררה 750 עבדים ליד נהר קומבהי בקרוליינה הדרומית בשנת 1863. לדברי סמית, הן חיפשו שם בעל משמעות לנשים אפרו־אמריקניות: "זו הייתה הדרך לדבר על עצמנו כחלק מרצף של מאבק השחורים, של מאבק הנשים השחורות".
הקולקטיב הוא חלק מתנועה רחבה יותר של פמיניזם שחור שהתבדל מתוך התנועה הפמיניסטית בשל זיהויה עם הפמיניזם "הלבן". האכזבה מהפמיניזם "הלבן" נבעה ממספר סיבות, הפמיניסטיות השחורות חשו שהפמיניסטיות הלבנות אינן מעוניינות לקחת חלק במאבק המגדרי - גזעי שלהן. בנוסף, גילו כי הגזענות לא פסחה על התנועה הפמיניסטית ושפמיניסטיות רבות אינן מעוניינות לקדם את שוויון הזכויות של הנשים השחורות, שרבות מהן גזעניות ואליטיסטיות ושהנשים השחורות נדחקות ומובלעות בתנועה הפמיניסטית. בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים, רבות מהפמיניסטיות ראו בגברים כאויב ואת הפיזיולוגיה הגברית כסמל לדיכוי. ראייה זו לא תאמה את צורת החשיבה של הפמיניסטיות השחורות ששאפו לסולידריות גזעית עם הגברים השחורים לצורך המאבק האנטי גזעני. פילוג על רקע מגדרי עלול היה לסכן מאבק זה, ולמרות הצורך להילחם במינניות השחורה בחרו הפמיניסטיות השחורות בגישה מתונה יחסית כלפי הגברים ואף טענו כי הגברים יכולים להיות בני ברית חשובים במקרים מסוימים וכי הבעיה טמונה בחינוך הלקוי שהם מקבלים. חוסר התיאום בין עמדות הפמיניסטיות הלבנות ועמדות הפמיניסטיות השחורות בלט בשני תחומים: הזכות להפלה - הפמיניסטיות הלבנות ראו את הזכות להפלה כחלק ממאבק על גופן ועל עצמיותן ולעומתן, הפמיניסטיות השחורות חששו מרעיון הזכות הפלה משום שחששו כי זכות זו תהפוך לכלי בידי הלבנים לצמצום אוכלוסיית השחורים.
רבות מהחברות בארגון היו בעברן חברות בארגונים פוליטיים קודמים, ביניהן התנועה לזכויות האזרח, התנועה האנטי־מלחמתית, איגודי עובדים ועוד. כארגון הן תויגו כ"עושות צרות" ורבים טענו שהן עברו שטיפת מוח על ידי פמיניסטיות לבנות שונאות גברים; שלא הייתה להן מחשבה עצמית ושהן הלכו בעיניים עצומות בעקבותיהן של הנשים הלבנות. במשך כל שנות השבעים נפגשו נשות הקולקטיב אחת לשבוע כדי לדון בנושאים השונים הקשורים לנשים הפמיניסטיות. הן ניהלו מקלטים לאורך האזורים הצפון מזרחיים של ארצות הברית בין השנים 1977–1979 כדי לעזור ב"מיסוד הפמיניזם השחור" ובפיתוח "הפרדה אידאולוגית מהפמיניזם הלבן"."
חברות הארגון פעלו למען נושאים כגון מאבק נגד העיקור הכפוי של נשים וגברים שחורים, הזכות להפלה, מאבק באלימות כנגד נשים, מאבק באונס, מאבק למען טיפול רפואי נגיש לנשים שחורות ועוד. כארגון הן יסדו מקלט מקומי לנשים מוכות והיו שותפות לכל הפעילויות הקהילתיות, נשים וגברים, הומוסקסואלים וסטרייטים, ולקחו חלק פעיל בתנועות הפוריות למען זכויות. קולקטיב נהר קומבהי סיים את תפקידו בשנת 1980, והיום הוא זכור יותר כמפתח הצהרת הקולקטיב, מסמך מפתח בהיסטוריה של הפמיניזם השחור העכשווי וכן כמפתח של תפיסות הזהות.
הפמיניזם השחור במאה ה-21
פורום הפמיניסטיות האפריקניות הוא ועידת ביאנלה המקבץ יחדיו פמיניסטיות ופעילות אפריקניות כדי לעסוק בנושאי מפתח הקשורים לתנועה הפמיניסטית. הפורום התקיים לראשונה בנובמבר 2006 באקרה, גאנה.
ביולי 2009 התפרסמה "מדיניות הפמיניזם השחור מקנדי ועד קלינטון", על ידי פרופסור חבר דצ'ס האריס (Duchess Hariss), שניתחה את מעורבות הנשים השחורות בחיים הפוליטיים של אמריקה והתמקדה במאמציהן להשיג כוח פוליטי בין השנים 1961 ו-2001, ובהסבר מדוע לא הצליחו במקרים רבים.
ביקורת על הפמיניזם השחור
על הפמיניזם השחור נמתחה ביקורת מצדן של פמיניסטיות ליברליות ורדיקליות, בטענה שהוא עלול ליצור פיצולים בתוך תנועות הנשים אשר יחלישו אותן ויפגעו ביכולתן להשיג מטרות משותפות לכלל הנשים.
אנרכיזם אינדיבידואליסטי
אנרכיזם אינדיבידואליסטי הוא אחד מהזרמים הוותיקים באנרכיזם. האנרכיזם האינדיבידואליסטי מתנגד לקולקטיביזם ומדגיש את חשיבות האוטונומיה של היחיד ואת חירותו. הוגי הרעיון הראשונים כוללים את פייר-ג'וזף פרודון, ויליאם גודווין ומקס סטירנר האירופאים.
האנרכיזם האינדיבידואליסטי מחזיק בעמדה ייחודית בהיותו גם שוויוני וגם אנטי-קולקטיביסטי. על פיו, במקום להפוך משאבים כלכליים לקולקטיביים ובכך להפוך את האנשים לתלויים בקולקטיב, יש להעצים את העניים ואת מעמד העובדים על ידי הפיכתם לבעלי רכוש, והפיכת הבעלות הרכוש לדבר נפוץ מספיק כך שכולם יוכלו להשתתף בכלכלת השוק מבלי להיות כפופים לאדם אחר. המטרה הסופית היא כלכלה בה לפרטים יש עצמאות מוחלטת, בה הם עובדים עם משאבים בבעלותם, באופן פרטי או באיגודים על בסיס התנדבות, בהם כוח כלכלי ופוליטי מבוזר בצורה שוויונית כך שלאף אחד אין סמכות על האחר.
עקרונות
האנרכיזם האינדיבידואליסטי תומך בקיומו של רכוש פרטי (בעלות אישית על התוצר המלא של העבודה), כמו גם בשוק תחרותי בו רכוש ועבודה ניתנים לקנייה ולמכירה (ובכך מתנגד לקומוניזם). כמו כן, הוא מאמץ את תאוריית הערך של העבודה, וכתוצאה מכך, מתייחס לרווח (ולכן גם לקפיטליזם כשיטה המאפשרת רווח) כאלמנט של ניצול. במקום הקפיטליזם והקומוניזם, הוא מציע את המוטואליזם כשיטה הכלכלית הראויה.
האנרכיסטים האינדיבידואליסטים המסורתיים אינם מתנגדים לבעלות פרטית על ההון, אך עם זאת רובם מתנגדים לבעלות על אדמה שלא בשימוש. זאת מכיוון שאדמה אינה תוצר של עבודה ולכן לא ניתן לקנות או למכור אותה. למרות זאת, היחיד רשאי להחזיק באדמה על ידי כיבושה או שימוש בה ועליו להמשיך להשתמש בה על מנת שתישאר בבעלותו. אדמה שלא בשימוש אינה נחשבת כרכוש משותף של הקהילה, אלא פשוט אינה בבעלות אף אחד ולכן לא נדרשת קבלת רשות מהקהילה על מנת להשתמש בה לצרכים פרטיים.
עקב כל אלו, האנרכיזם האינדיבידואליסטי מנוגד לזרמים קולקטיביסטיים של האנרכיזם (אנרכו-קומוניזם ואנרכו-סינדיקליזם). למרות שחלק מהאנרכיסטים האינדיבידואליסטים עסקו בעניינים מעשיים, האנרכיזם האינדיבידואליסטי נחשב לרוב כ"אנרכיזם פילוסופי" מכיוון שהוא מתמקד בעיקר בטיעונים פילוסופיים על מנת לגרום לשינוי. לעיתים הוא נראה כצורה של ליברליזם ולכן היו שקראו לו "אנרכיזם ליברלי".
אנרכיזם אינדיבידואליסטי בפועל
בהתמקדותם על אוטונומיה, ולא על שוויון מוחלט, האנרכיסטים האינדיבידואליסטים ניסו לקדם נושאים כמו גישה שוויונית יותר לאדמות, הקלות במגבלות על פטנטים וזכויות יוצרים, ושבירת המונופול של הממשלה על ההון, על מנת לקדם את העניים בחברה. האתגר בשבילם היה המצאת מערכת של זכויות הפרט שתהיה בעלת האיזון האופטימלי של שוויון וקניין פרטי על מנת להעצים את הפועלים ולגרום להם להיות אחראים על עתידם וגורלם. אתגר זה גרם למחלוקות רבות בין האנרכיסטים האינדיבידואליסטים השונים.
רוברט אור
רוברט דנקרסון אור (באנגלית: Robert Dunkerson Orr; ) היה דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-45 בשנים 1981–1989. לאחר תום כהונתו כמושל ועד 1992 הוא כיהן כשגריר ארצות הברית בסינגפור.
קורות חייו
רוברט אור נולד באן ארבור שבמישיגן, שם שהתה משפחתו בחופשה. הוא היה הצעיר מבין שלושת ילדיהם של סמואל לאוורי ולואיז דנקרסון אור. אביו היה תעשיין שהיה מעורב בחברות רבות שהיו בבעלותה של חברת הברזל אור. אור גדל באוונסוויל, שם שכן המטה של החברה של אביו. משפחתו חיה באזור במשך שלושה דורות. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים במשך רוב שנות חינוכו, אך עבר בשנת לימודיו האחרונה בבית הספר התיכון, שהחלה ב-1934, לבית הספר הוצ'קיס שבקונטיקט. עם סיום לימודיו הוא התקבל לאוניברסיטת ייל והחל את לימודיו שם ב-1936. בייל הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון. ב-1940 הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה והמשיך ל של אוניברסיטת הרווארד.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עזב אור את הרווארד מבלי לסיים את לימודיו והתגייס לצבא ארצות הברית. הוא התקבל לבית הספר למועמדים לקצונה, ולאחר שהשלים את הקורס הוא שירת במטה קצין האפסנאות הראשי בזירת האוקיינוס השקט, ובסופו של דבר הגיע עד לדרגת מייג'ור. על שירותו הוא עוטר בעיטור לגיון ההצטיינות. בעת שירותו הוא הכיר את ג'ואן "ג'וסי" וולאס ששירתה בטייסות שירות חיל האוויר. השניים נישאו ב-1944, התיישבו באוונסוויל, ובסופו של דבר נולדו להם שלושה ילדים.
לאחר שובו מהמלחמה, השתלב אור בעסק המשפחתי והחל להיות מעורב בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית במחוז ונדרבורג. רבים מהמפעלים באוונסוויל עבדו בייצור לטובת המאמץ המלחמתי וסיום המלחמה הוביל רבים מהם לסגור את שעריהם. אור החל לרכוש מבנים ריקים של מפעלים כאלה, ערך בהם שיפוצים, ומכר אותם. במסגרת פעילות זו הוא החל להיות מעורב בוועדת הפיתוח הכלכלי המקומית. עד מהרה התרחבו עסקיו ואחזקותיו, וב-1953 הוא כבר היה במועצות המנהלים של 20 עסקים מקומיים, כולל החברות אירי השקעות, מבשלות סטרלינג, וגרנד ג'נקשן, והיה דירקטור ב-12 חברות נוספות. הוא שימש כחבר בכמה מועצות אזרחיות, כולל מועדון רוטרי, ימק"א אוונסוויל, ספריית וילארד, מועצת הצופים הבנים של ארצות הברית, והכנסייה הפרסביטריאנית באוונסוויל. על שירותו הקהילתי, הוענק לו ב-1953 פרס ג'ייסיס לאיש הצעיר של השנה. בזכות פרס זה הוא הוזמן לשמש כחבר במועצת הנאמנים של הנובר קולג', תפקיד בו הוא שימש במשך עשורים רבים.
ראשית הקריירה הפוליטית
מעורבותו של אור בפוליטיקה החלה ב-1950 כאשר הוא היה חבר במועצה המייעצת המקומית של המפלגה הרפובליקנית. ב-1951 הוא היה יושב הראש המקומי של המפלגה, תפקיד בו הוא שימש עד 1954. במשך שמונה שנים הוא היה איש ועדת השטח, וב-1958 הוא היה לגזבר של ועדת שמונה המחוזות של המפלגה, תפקיד בו הוא שימש עד 1960. ב-1965 הוא נבחר כיושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה הרפובליקנית במחוז ונדרבורג, תפקיד בו הוא החזיק במשך שש שנים.
מחוקק וסגן מושל אינדיאנה
ב-1968 נבחר אור לסנאט של אינדיאנה מטעם אוונסוויל. הוא כיהן בסנאט עד 1973. ב-1972 הוא נבחר בוועידה המדינתית של הרפובליקנים כמועמד המפלגה למשרת סגן מושל אינדיאנה כשותפו למרוץ של אוטיס בוון. מסע הבחירות התמקד בעיקר בעבר של יריביהם בהעלאת מיסים, והם ניצחו בבחירות לאחר שגרפו 56.8 אחוזים מקולות הבוחרים. כסגן המושל, פיקח אור על משרד החקלאות של אינדיאנה וניהל את מחלקת הסחר המדינתית. הוא ניצל את ניסיונו בפיתוח כלכלי באוונסוויל כדי לתרום לצמיחה הכלכלית של אינדיאנה. הוא שיכנע את מנהיגי המדינה לממן את הקמת שני הנמלים של אינדיאנה על נהר אוהיו, אחד במאונט ורנון והשני בג'פרסונוויל, והשיק מסע פרסום תיירותי מצליח. במהלך תקופת כהונתו כסגן המושל, הצביע אור, בתוקף היותו נשיא הסנאט המדינתי, חמש פעמים בהצבעה שוברת שוויון, כולל הצבעה אחת שבה הועברה תוכנית הארגון מחדש של מערכת המיסים של בוון, שהורידה באופן משמעותי את היקף מס הרכוש, והצריכה את רשויות המס המקומיות לקבל אישור ברמה המדינתית להעלות מיסים, ובמקביל הועלה מס המכירות המדינתי. ב-1976 נבחרו אור ובוון לתקופת כהונה שנייה.
מושל אינדיאנה
אור זכה לפופולריות באינידאנה בשל תוכניותיו הכלכליות ובשל זיכתו לתוכנית הארגון מחדש של המיסים. בגיבויו של בוון, הוא נבחר ב-1980 ללא יריבים כמועמד המפלגה למשרת מושל אינדיאנה. בבחירות הכלליות התמודד מולו הדמוקרט ג'ון הילנברנד. אור התמקד בקישור שלו למושל הפופולרי בוון. סיסמת הבחירות שלו הייתה "בואו נמשיך את הדברים הטובים" (Let's Keep a Good Thing Going). הוא ניצח בקלות את הילנברנד כאשר גרף 57.7 אחוזים מקולות הבוחרים מול 41.9 הקולות של יריבו.
כמושל, פיקח אור על רפורמה במערכת החינוך של אינדיאנה. ב-1984 הוא ניצח בהתמודדות על תקופת כהונה שנייה את הסנאטור המדינתי ויין טאונסנד לאחר שזכה ב-52.8 אחוזים מקולות הבוחרים מול 47.2 האחוזים שקיבל טאונסנד. ב-1986 שימש אור כנשיא מועצת ממשלות המדינות וכיושב ראש אגודת מושלי המערב התיכון.
שגריר בסינגפור
לאחר תום כהונתו כמושל אינדיאנה, מונה אור על ידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש כשגריר ארצות הברית בסינגפור, תפקיד בו הוא כיהן עד 1992.
שנותיו האחרונות
לאחר תום שירותו בסינגפור, הקים אור חברת ייעוץ שהתמקדה בסוגיות סחר בינלאומי וייצוא. ב-2000 ביקשה רעייתו שהוא יתגרש ממנה בשל מחלת השיטיון שממנה היא סבלה. היא ביקשה שבעלה יהיה מאושר בשנותיו האחרונות במקום לטפל בה בגסיסתה האיטית. ב-2001, בגיל 83, הוא נישא בשנית למרי קיי קייוויס.
רוברט אור נפטר במרכז הרפואי האוניברסיטאי באינדיאנפוליס ב-10 במרץ 2004, בגיל 86, כתוצאה מסיבוכים מניתוח כליה שעבר. הוא נטמן בבית הקברות קראון היל שבעיר. על שמו קרוי קטע הכביש המדינתי 69 מדרום להצטלבותו עם כביש 64, שבעבר נקרא כביש 164.
אמילי האן
אמילי האן (באנגלית: Emily Hahn, בסינית: 項 美麗; 14 בינואר 1905 - 18 בפברואר 1997) הייתה עיתונאית וסופרת אמריקאית ממוצא יהודי-גרמני. האן נחשבת כאחת הפמיניסטיות הראשונות, ותוארה על ידי המגזין "ניו יורקר" כ"אוצר ספרותי אמריקאי נשכח".
האן כתבה 54 ספרים ופרסמה למעלה מ-200 מאמרים וסיפורים קצרים. לספריה היה תפקיד חשוב בפתיחת צוהר לאסיה ואפריקה במהלך המאה ה-20. מסעותיה הרבים במשך כל חייה ואהבתה לבעלי חיים השפיעו על חלק גדול מכתיבתה.
בשנת 1987 האן נבחרה להיות חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות.
קורות חיים
אמילי האן נולדה בסנט לואיס, מיזורי בארצות הברית למשפחה ממוצא יהודי-גרמני. היא הייתה הששית מתוך שבעת ילדיהם של אייזק ניוטון האן, סוכן מכירות, והאנה (לבית שיין) האן. האב היה אתאיסט שנהג לקרוא לילדיו קטעים מתוך כתבי הקודש תוך הצבעה על חוסר ההגיון והחוסר העקביות בהם, והאם הייתה סופרג'יסטית שמרדה בנורמות ההתנהגות שהיו מקובלות לנשים בתקופתה. האן גדלה במשפחה בה קריאה, כתיבה, מוזיקה ואמנות תפסו מקום מרכזי בחיים, והוריה עודדו אותה מצעירותה לעצמאות, הן בחשיבה והן בעשייה. כתיבה הפכה לתחום בו האן בטאה את עצמה לאורך כל חייה. בשנה השנייה ללימודיה בבית ספר תיכון היא עברה, יחד עם משפחתה לשיקגו, אילינוי, וכבר החלה בכתיבת יומן.
בעקבות אהבתה לקריאה וכתיבה היא נרשמה ללימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, אך החליטה לשנות את תחום לימודיה להנדסת מכרות, וזאת עקב סירוב בו נתקלה בהרשמה לקורס בכימיה שהיה פתוח רק לתלמידי הנדסה. בספרה "No Hurry to Get Home" היא מציינת שעד אז לא היו נשים בין תלמידי התחום, וכי אחד המורים טען בפניה כי "המוח הנשי אינו מסוגל להבין את המכניקה, המתמטיקה הגבוהה, או כל אחד מהיסודות של הנדסת המכרות". דבריו אלה חזקו את החלטתה ללמוד את התחום ולהיות מהנדסת מכרות ועל אף היחס הצונן שזכתה לו מצד רשויות האוניברסיטה וכן מחבריה לכיתה, הייתה בשנת 1926 לאישה הראשונה שקבלה תואר של מהנדסת מכרות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בהמשך למדה מינרלוגיה באוניברסיטת קולומביה ואנתרופולוגיה באוקספורד. במהלך לימודיה עבדה כמהנדסת בחברת הנפט "Deco of St. Louis", וכן כמורה ומורת דרך בניו-מקסיקו.
ארצות הברית
ב-1924, עוד לפני גמר לימודיה, האן יצאה למסע של 3,900 ק"מ ברחבי ארצות הברית במכונית T מודל של פורד, יחד עם אחותה דורותי, כשהיא לבושה כגבר. את נסיעותיה תיעדה האן במכתבים לגיסה, שהעביר אותם ללא ידיעתה למגזין "ניו יורקר". מאמרה הראשון התפרסם בשנת 1929 ואז האן כתבה עבור הניו יורקר" לאורך כל חייה. מאמרה האחרון התפרסם ב-1996.
אפריקה
ב-1930 נסעה האן לקונגו הבלגית, שם עבדה עבור "הצלב האדום" וחייתה במשך שנתיים בקרב שבט הפיגמי, לפני שחצתה את מרכז אפריקה לבדה ברגל. בעקבות מסע זה האן כתבה את ספרה "Congo Solo" בו תיארה מנקודת מבט נשית את יחסם הגרוע של נציגי הקולוניאליזם ושל האנתרופולוגים, שהיו ברובם גברים, כלפי הילידים.
סין והונג קונג
האן שהתה בסין והונג קונג לאורך תקופה סוערת של מלחמת סין-יפן השנייה. בשנת 1935 האן הגיעה לשאנגחאי ככתבת של הניו יורקר. היא שהתה שם עד לפלישה היפנית להונג קונג ב-1937. שנים אלה היו סוערות ולדבריה של האן בעלות ההשפעה הרבה ביותר על חייה. היא בחרה להתגורר באזור ה'אורות האדומים' של העיר וניהלה חיים בהם לא צייתה לחוקים חברתיים שונים שהיו נהוגים באותה עת. היא הפכה למעורבת בחיי החברה ויצרה קשרים עם דמויות בולטות בה. קשריה הרומנטיים עם המשורר הסיני והמו"ל זאו סינמאי פתחו בפניה את המקורות לכתיבת ביוגרפיה של שלוש האחיות סונג Soong Sisters, שהן ובני זוגן היו דמויות חברתיות ופוליטיות מרכזיות בסין של שנות ה-20.
משרד החקירות המיוחדות של חיל האוויר של ארצות הברית
משרד החקירות המיוחדות של חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: The U.S. Air Force Office of Special Investigations) הוא סוכנות אכיפת החוק של חיל האוויר של ארצות הברית. הסוכנות מפעילה חקירות פליליות באופן עצמאי, אוספת מודיעין נגדי ומספקת שירותי הגנה לאנשי החיל. הסוכנות מנטרלת איומי פשיעה, טרור וריגול על אנשי וציוד חיל האוויר האמריקאי.
אמילי האן
סין והונג קונג
לאחר שעברה להונג קונג, ניהלה מערכת יחסים עם צ'ארלס בוקסר שעמד בראש המודיעין הצבאי הבריטי שם ואשר היה נשוי באותה עת. ב-17 באוקטובר 1941 נולדה להם בת, קארולה מיליטריה בוקסר. שבועות אחדים לאחר מכן הונג קונג נכבשה על ידי יפן ובוקסר בנכלא מחנה שבויים. האן עצמה לא נכלאה, הן עקב ההערכה שהכובשים היפנים רחשו לכישוריו הדיפלומטיים של בוקסר והן בזכות תעודה פיקטיבית לפיה הייתה נשואה לזאו סינמאי. בספרה (China to Me" (1944" האן מספרת כי נאלצה בתקופה זו לתת לפקידים יפניים שיעורי אנגלית תמורת מזון. עם זאת, לאורך כל תקופת שהייתה של האן במזרח היא המשיכה בכתיבת מאמרים ל"ניו יורקר". הספר China to Me זכה להצלחה מיידית. רוג'ר אנגל מה"ניו יורקר" תיאר את האן כ"אישה היכולה להימצא בכל מקום בעולם באופן שהוא באופן עמוק כמעט בייתי. מונעת על ידי סקרנות ואנרגיה, היא עוברת ממקום למקום ומעשייה לעשייה, וכותבת על כל זה מבלי לעורר מהומות".
משרד החקירות המיוחדות של חיל האוויר של ארצות הברית
נכון ל-2007, הסוכנות מעסיקה כ-2,900 עובדים.
אוסלו (סרט)
אוסלו (באנגלית: Oslo) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מסוגת דרמה היסטורית ומתח של רשת HBO שעלה בבכורה ב-29 במאי 2021.
משרד החקירות המיוחדות של חיל האוויר של ארצות הברית
היסטוריה
משרד החקירות המיוחדות של חיל האוויר של ארצות הברית הוקם ב-1 אוגוסט 1948, על פי הצעת הקונגרס לאחד את פעילויות החקירה שמבצעים אנשי חיל האוויר של ארצות הברית. מזכיר חיל האוויר האמריקאי, סטיוארט סימינגטון ניהל את המשרד וארגן אותה בדומה לצורה של ה-FBI.
הסוכנות הייתה בעבר שירות החקירות הצבאי היחיד בארצות הברית שאינו הוגדר סוכנות אכיפות החוק, רק ב-1975 קיבלה הסוכנות הכרה רשמית כגורם אכיפת חוק.
אוסלו (סרט)
העלילה מבוססת על סיפור אמיתי, ומציגה את מאמצם של טריה לארסן ומונה יול להביא לכינון הסכם שלום בין מדינת ישראל לפלסטינים במסגרת הסכמי אוסלו בשנות ה-90. מבוסס גם על המחזה "אוסלו" זוכה פרס הטוני של תסריטאי הסרט.
אמילי האן
סין והונג קונג
ב-1943 האן חזרה לארצות הברית יחד עם בתה, באחת משתי ספינות שפינו אזרחי ארצות הברית מסין הכבושה.
אוסלו (סרט)
בישראל, הסרט זמין לצפייה ב-yes וב-HOT HBO. הסרט זכה בישראל לביקורות שליליות ולא מחמיאות לסרט.
אמילי האן
אנגליה, והחזרה לארצות הברית
לאחר שחרורו של צ'ארלס בוקסר מהשבי הוא חזר לאנגליה וב-1945 האן נישאה לו. הזוג התיישב בדורסט שבאנגליה בחווה רחבת ידיים שבוקסר ירש. ב -1948 נולדה בתם שנייה, אמנדה בוקסר (כיום שחקנית במה וטלוויזיה בלונדון). מטעמי מיסוי האן עברה להתגורר בניו יורק בשנת 1950, ומאז ביקרה את בעלה וילדיה באנגליה רק מדי פעם.
היא המשיכה לכתוב מאמרים לניו יורקר, וכן כתבה ביוגרפיות של דמויות שונות, בין השאר של לאונרדו דה וינצ'י, ג'יימס ברוק, צ'יאנג קאי שק, ד.ה. לורנס ואחרים. לדברי הביוגרף שלה, קן קאת'ברטון, בעוד שספריה זכו לביקורות טובות, "הרבגוניות שלה, שאפשרה לה לכתוב באופן מהימן על כל נושא כמעט, הקשתה על המו"לים שלה, שנראו אובדי עצות לגבי שאלת הקידום של ספריה מאחר שהם לא התאימו לקטגוריות הרגילות, היא עברה ללא מאמץ...בין הסוגות השונות".
אוסלו (סרט)
תקציר העלילה
בתחילת שנות ה-90, דיפלומטים נורווגים מקדמים משא ומתן קדחתני בין ממשלת ישראל לארגון אש"ף הפלסטיני על מנת לכונן הסכם שלום בין שני הצדדים. מאמצים אלו מובילים להסכמי אוסלו.
אמילי האן
אנגליה, והחזרה לארצות הברית
ב -1978 פורסם ספרה "Look Who's Talking" - "תראו מי מדבר", שעסק בנושא השנוי במחלוקת של תקשורת בין-בעלי חיים לבני אדם. ספר זה היה האהוב ביותר עליה אישית מבין ספרי העיון שכתבה. האן היא כתבה את ספרה האחרון "איב והקופים" בשנת 1988 כשהייתה בשנות השמונים שלה.
אוסלו (סרט)
הפקה
באפריל 2017, דווח באתר האינטרנט "The Hollywood Reporter" כי המפיק מארק פלאט מפתח עיבוד קולנועי למחזה "אוסלו" של ג'יי. טי. רוג'רס. במאי התיאטרון ברטלט שר נשכר לפרויקט זה על מנת לביים את העיבוד, בעוד המחזאי רוג'רס כתב את התסריט. שלוש שנים אחר כך, בנובמבר 2020, הוכרז על ידי רשת הטלוויזיה "HBO" כי היא החלה בשלב הצילומים לסרט זה, על מנת לשדרו בערוץ הטלוויזיה שלה במהלך 2021. לדברי רוג'רס, הסרט יכלול פרטים שהושמטו או נגנזו מהמחזה.
אמילי האן
אנגליה, והחזרה לארצות הברית
האן נפטרה ב - 18 בפברואר 1997 במרכז הרפואי הקתולי סנט וינסנט במנהטן. היא הייתה בת 92 במותה ונפטרה כתוצאה מסיבוך בניתוח ירך מרוסקת.
התנגדות מדעית לדרוויניזם
תוכן ההצהרה
לשון ההצהרה בתרגום לעברית היא:
ההצהרה מתייחסת לאבולוציה ותורת דרווין, מושגים שאינם מקובלים בשימוש המדעי המודרני ובעלי כמה משמעויות. ההצהרה מתייחסת אך ורק למנגנוני לברירה טבעית ולמוטציה אקראית בלבד. עם זאת, כיום שחלוף גנטי, זרימת גנים וסחף גנטי הם חלק אינטגרלי מהסינתזה האבולוציונית המודרנית המקובלת במדע.
ביקורת נשמעה על שרוב החתומים על ההצהרה חסרי התמחות בתחום האקדמי הרלוונטי לאבולוציה, הוא הביולוגיה. בהצהרה המקורית מ-2001, פחות מ-20% מהחותמים היו ביולוגים.
ביקורת נגדית מציגה את הסיכון אליו נחשפים חותמי ההצהרה, כך שחותם פוטנציאלי נמנע מכך בעקבות מקרים של שלילת משרות ממטילי ספק בשלמות התאוריה הדרוויניסטית. בשלב כלשהו גם באתר הפרויקט כתבו אזהרה למי שניגש לחתום:.
בין החותמים חמישה ישראלים: ישראל חנוקוגלו, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת אריאל; חיים שור, פרופ' במחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון; מארק שלפוברסקי, ד"ר לווירולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן; ירמיהו ברנובר פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון; וג'יימס אי רנקין, ד"ר לפיזיקה מישיבה יוניברסיטי (אך רשום בישראל).
תגובות להצהרה
האיגוד הלאומי לחינוך מדעי בארצות הברית פתח את "פרויקט סטיב" (Project Steve). מדובר בעצומה התומכת באבולוציה, וחתומים עליה אך ורק מדענים בעלי תואר ד"ר בתחום הביולוגיה, הפלאונטולוגיה או הגאולוגיה – ששמם הפרטי הוא סטיב (סטיבן, סטפן, סטפני). זוהי פרודיה שמטרתה להראות כמה מעט חותמים יש להצהרה של מכון דיסקברי מתוך כלל הקהילה המדעית. מספר המדענים ברשימת פרויקט סטיב, נכון ל-2019, הוא 1,444. בהם יותר ביולוגים מאשר בעצומה של מכון דיסקברי.
על עצומה בשם "תמיכה מדעית בדרוויניזם" (A Scientific Support for Darwinism), שהוצגה כראיית נגד בבית משפט לאחר שהוצגה בו העצומה של מכון דיסקברי, חתמו 7,733 מדענים תוך ארבעה ימים (ראו גרף משמאל).
על "פרויקט מכתב הכמורה" (Clergy Letter Project) חתומים יותר מ-10,000 אנשי כמורה אמריקאים שאומרים כי "האמונה באמיתות הנצחיות של התנ"ך והתגליות המדעיות יכולים להתקיים בבטחה זה לצד זה".
מסדר עמיתי הכבוד
המסדר נוסד בשנת 1917 על ידי המלך ג'ורג' החמישי. החברוּת בו מוענקת על ידי המונרך עבור הישגים יוצאי דופן בתחומי האומנות, ספרות, מוזיקה, מדע, פוליטיקה, תעשייה והדת. בראש המסדר עומד מונרך הממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי, ומלבדו בכל זמן נתון יכולים להיות חברים בו עד 65 עמיתים ממדינות חבר העמים, בנוסף למספר חברי כבוד ממדינות אחרות.
חברות במסדר עמיתי הכבוד אינה מעניקה תואר אבירות, אך עם זאת החברים בו רשאיים לשאת את האותיות CH אחרי שמם. הענקת חברות במסדר נעשית לראות עיניו של המונרך, אך עשויה להיות מומלצת גם על ידי ראש הממשלה.
תיאור
עיטור המסדר מורכב ממדליה התלויה מסרט בצבע אדום, שלאורך הדפנות שלו משובצים ריבועים בצבע צהוב. המדליה היא בצורה אובלית אשר במרכזו ריבוע מוזהב הכולל איור של עץ אלון, בצידו השמאלי תלוי כתר המלוכה ובצידו הימני עומד אביר רכוב על סוס. לאורך דפנות המדליה ישנה טבעת אמייל בצבע כחול ולאורכה כתוב המוטו של המסדר: "נאמן במעשה וצלול בכבוד" (In action faithful and in honour clear). המדליה מחוברת לסרט בעזרת טבעת מתכת המתחברת למדליה בעזרת צורתו של כתר המלוכה המוצב מעל המדליה.
היסטוריה
תחילה הוגבל מספר החברים במסדר ל-50, אך מספרם גדל ב-1943 ל-65 חברים. החלוקה הפנימית נקבעה אז ל-45 מהממלכה המאוחדת, 7 לאוסטרליה, 2 לניו זילנד ודרום אפריקה, ו-9 לשאר המדינות; ב-1970 גדל המספר ל-47 מהממלכה המאוחדת, 2 לניו זילנד ו-9 לכל השאר; וב-1975 נוספו שני חברים לניו זילנד בעוד מספר החברים מכל שאר המדינות ירד ל-7.
בסבוסה (שיר)
בסבוסה (ידוע גם כבסבוסה די) הוא פזמון שכתב דני שושן ללחן עממי וידוע בביצוע של מייק שריף.
רקע
את השיר הקליט לראשונה דודו יסמין לאלבום שהוציא בשנת 1990, ולאחר מכן ביצע אותו הזמר מאיר לוי, אך הוא לא זכה להצלחה רבה. במקור היה זה שיר אהבה לבסבוסה, קינוח ערבי מסורתי. כאשר נחשף יהודה קיסר, שניהל את הילד מייק שריף, לשיר כשביצע אותו מאיר לוי באירוע, הוא הביא לשריף את השיר, שינה בו קלות את הטקסט, וכך הפך השיר לעוסק בנושאים של בינו לבינה. במקור היה הטקסט "סוכר, יא סוכר, בסבוסה, הדבש שלך מה לי עשה", והוא שונה ל"אבא שלך מה לי עשה". השיר בביצועו של שריף הוקלט בשנת 1992.
על השיר סיפר יהודה קיסר: "השיר 'בסבוסה' בכלל נכתב על עוגיה עיראקית מלאה בדבש, כמו הבקלאווה שאנחנו מכירים[...] השיר דיבר על בן אדם שהתאהב בעוגיה עיראקית טעימה, שהשם שלה הגיע מלשון בוסה, שבערבית זה נשיקה מתוקה. אבל המילים השתנו כי הבנתי שאין סיכוי ששיר על עוגיה יצליח".
שריף הקליט את "בסבוסה" באלבומו הראשון, והשיר מוכר בביצועו.
מרחב פשוט-קשר מקומית-למחצה
בטופולוגיה אלגברית, מרחב פשוט-קשר מקומית-למחצה הוא מרחב טופולוגי, שבו לכל נקודה יש סביבה פשוטת קשר. תכונה זו חלשה יותר מהיות המרחב פשוט-קשר מקומית (שפירושה שקיים בסיס של קבוצות פשוטות קשר), ועם זאת היא מספיקה בכמה משפטים יסודיים בטופולוגיה אלגברית, בהם: קיום מרחב כיסוי אוניברסלי ומשפט הסיווג למרחבי כיסוי.
הגדרה
מרחב X הוא פשוט-קשר מקומית-למחצה אם לכל נקודה x במרחב קיימת סביבה U כך שכל לולאה ב-U היא נול הומוטופית ב-X (כלומר ניתנת לכיווץ באופן רציף ללולאה הקבועה על הנקודה x).
זהו תנאי חלש יותר מפשוט קשר מקומית שכן על הלולאה להיות נול הומוטופית ב-X ולא ב-U.
המרכז לטניס בישראל - ערד
המרכז לטניס בישראל - ערד, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה
המרכז נפתח ב-1 במאי 1979 ביוזמתו ותמיכתו של ראש העיר דאז, אברהם בייגה שוחט, שר האוצר לשעבר. בתחילה היו שני מגרשים בלבד, אולם מאות ילדים הגיעו כדי לשחק טניס כאשר מחיר החוג היה מסובסד מאוד ושווה לכל כיס. לאחר חמש שנים נבנו שלושה מגרשים נוספים, קיר אימון ובניין לימודים ושלוש שנים מאוחר יותר נבנו עוד שני מגרשים. כיום קיימים שבעה מגרשים במרכז, שלושה קירות אימון ושני מקלטים והוא נקרא על שם הארי ואוולין בורג שהעניקו תרומה גדולה לבניית המרכז.
מנהל המרכז הראשון היה אל טננבאום, יהודי-אמריקני מפילדלפיה שעלה לארץ ב-1978 והגיע לערד. הוא ניהל את המרכז במשך 23 שנה, אז החליפו עינב שבח ואחריו סבטלנה גנקין. בשנת 2011 חזר טננבאום לתפקיד אותו הוא ממלא עד היום. הבוגרים המפורסמים של המרכז היו גילת ברזילי, אביחי צהלה ושירי זלוטיקמן, אשתו של אנדי רם.
מרכז הטניס בערד איבד באפריל 2001 את דני דראי, אחד מבוגריו הבולטים, שנהרג בפעילות מבצעית בלבנון בהיותו בן 20. לבקשת המשפחה הוקמה במרכז הטניס אנדרטת הנצחה לזכרו על ידי צה"ל ובכל שנה מתקיימת תחרות אזורית מסורתית לזכרו בקיץ.
יוסי מאירי
יוסי מאירי (נולד ב-1977) הוא יוצר קולנוע ומהנדס תאורה ישראלי.
ביוגרפיה
יוסי מאירי נולד בפתח תקווה ובגיל 13 עבר לכוכב יאיר, בתיכון למד בתיכון כצנלסון כפר סבא. הוא בוגר הפקולטה להנדסה בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב. שירת חמש שנים בחיל האוויר במסגרת העתודה האקדמית והשתחרר בדרגת סרן. לאחר שחרורו מצה"ל סיים תואר ראשון ושני בהצטיינות בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, בתואר השני התמחה בצילום ובהפקה.
מאירי עוסק בתכנון תאורה, הוא מהנדס מומחה להנדסת תאורה מטעם התאגדות מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה בישראל. מאז 2013 מלמד קורסים בהנדסת תאורה במחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה בפקולטה להנדסה במכללת שנקר.
במהלך השנים היה שותף בבימוי, הפקה, צילום ועריכה של כעשרה סרטים עלילתיים קצרים ושני סרטים עלילתיים באורך מלא שהשתתפו בעשרות פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, חלק גדול מהם יצר עם גלעד אמיליו שנקר ואריאל וייסברוד, אותם הכיר במסגרת לימודי הקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
סרטים נבחרים
ב-2011 מאירי הפיק, ערך, צילם וכתב ביחד עם הבמאי גלעד אמיליו שנקר את תסריט הסרט הקצר "לבן" (28 דקות) וזכה עבורו בפרס הצלם הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי האירופי בפריז. הסרט הופק בתמיכת קרן רבינוביץ'. הוא נוצר בהשראת סיפורו של העיתונאי האיראני אמיר עבאס פחרבאר שעבר "עינוי לבן" בכלא האירני. הסרט מתאר אסיר שעל מנת להוציאו מדעתו כולאים אותו לבדו עירום בחדר הצבוע לבן, מאכילים אותו במזון בצבע לבן וברקע יש דממה מוחלטת. משחקים בו רזיה ישראלי, סיגל ראש ותומר גלרון. "לבן" היה מועמד ישראל לאוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
הסרט זכה ב-12 פרסים בהם: פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של וושינגטון; פרס הבמאי הטוב ביותר ופרס עיצוב הסאונד לתומר אליאב בפסטיבל הקולנוע של סנקט פטרסבורג ברוסיה,
בציונים לשבח בפסטיבלים באנגליה ובארגנטינה
ונרכש לשידור בטלוויזיה בעשר מדינות.
ב-2011 ביים, הפיק וערך עם אריאל וייסברוד את הסרט הקצר "יום נפלא" בכיכובה של ליא קניג, בו שיחקו גם דביר בנדק ואורי יניב וגם היה שותף בצילומו. הסרט הוקרן בלמעלה מ-70 פסטיבלים ברחבי העולם וזכה ב-5 פרסים וכן הוקרן בפריים טיים בערוץ הראשון וביום השואה בערוץ עשר.
ב-2014 היה מצלמי הסרט הקצר (24 דקות) "רק אדם", בבימויה של לילי שפי ובכיכובם של רותי בורנשטיין, דב נבון וליאור אשכנזי. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל רומא.
ב-2016 הפיק, ביים וצילם את הסרט הקצר "בולמוס" (9 דקות), על-פי סיפור מאת אפרים קישון. הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם.
"המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה" הוא סרט עלילתי באורך מלא (2018, 98 דקות) אותו מאירי ערך, צילם וגם כתב עם במאי הסרט גלעד אמיליו שנקר. מאירי היה בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר לשנת 2017. בסרט משתתפות קרן מור, אניה בוקשטיין, רזיה ישראלי, חנה לסלאו, יפתח קליין וליא קניג בתפקיד הגברת ינקלובה. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אופיר, וזכה בשניים: עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר והאיפור הטוב ביותר.
ב-2019 מאירי ביים והפיק ביחד עם אריאל וייסברוד את סרט הקולנוע הקומי העצמאי "בׇּזְמֵק" (82 דקות). הוא כתב את התסריט ביחד עם וייסברוד וגדי וילצ'רסקי, שגם משחק בסרט לצד מיטל גל סויסה, אורי יניב ויוסי צברי. הסרט זכה לתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
פסגת גולד
פסגת גולד (באנגלית: Gould Peak) היא פסגה בחלק הדרומי של הרי רוקפלר, בחצי האי אדוארד השביעי, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
גילוי הפסגה
הפסגה התגלתה על ידי משלחת ריצ'רד בירד לחקר אנטארקטיקה בשנת 1929.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי ריצ'רד בירד.
הפסגה נקראת על שמו של צ'ארלס ("צ'יפס") גולד (Charles ("Chips") Gould) - שהיה נגר המשלחת.
שי קלפר
שי קלפר (נולד ב-8 בינואר 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש מפקד עוצבת הגליל. קודם לכן שימש מפקד מרכז הכשרות היסוד בפיקוד ההכשרות והאימונים, מפקד חטיבת גולני, מפקד המרכז לאימונים באש במל"י, מפקד חטיבת שומרון, מפקד גדוד גפן ומפקד גדוד 51.
ביוגרפיה
קלפר נולד בכפר סבא וגדל בשערי תקווה. למד במדרשית נעם בפרדס חנה ובישיבת שבי חברון.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1996, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלס"ר גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלגת האימונים בפלס"ר. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 12, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע חומת מגן. בהמשך הקים ושימש כמפקד פלוגה רובאית ב' בגדוד 12. באוקטובר 2003 מונה למפקד פלחה"ן גולני ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2004. בתקופה זו השתתפה הפלוגה תחת פיקודו במבצעים רבים ביהודה ושומרון וחבל עזה. על חלקו בהובלת הפלוגה זכה בצל"ש מפקד אוגדה ממפקד עוצבת געש. במהלך התפקיד הועמד לדין משמעתי לאחר תקרית שבה ירו כוחות שהיו תחת פיקודו אש חיה לעבר מפגינים פלסטינים ואנשי שמאל ופצעו שניים מהם, בסמוך לגדר ההפרדה ליד אלקנה. מסקנות ועדת הבדיקה קבעו כי הכוח בפיקודו הגיע לאירוע ללא אמצעים לפיזור הפגנות כנדרש. בשנת 2005 מונה למפקד פלס"ר גולני, תפקיד שבו שימש עד סוף מלחמת לבנון השנייה, ובמהלכה השתתף בין היתר בחילוץ מקרב בינת ג'בייל. בהמשך שירת כסגן מפקד גדס"ר גולני בין השנים 2006–2007. לאחר לימודים מונה לקצין אג"ם של חטיבת גולני בין השנים 2009–2010.
בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, תפקיד בו שירת עד 25 ביוני 2012. בשנת 2012 מונה למפקד גדוד הדס בבה"ד 1, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2013 - 2014. בעקבות מבצע שובו אחים נדחתה כניסתו המתוכננת לתפקיד מפקד חטיבת שומרון. לאחר נפילת מחליפו,, במבצע צוק איתן, חזר זמנית לפקד על גדוד גפן. לאחר המבצע הועלה לדרגת אל"ם ומונה בשנת 2014 למפקד חטיבת שומרון. הוא שירת בתפקיד עד 1 ביוני 2016. לאחר מכן יצא ללימודים במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. ביולי 2017 מונה למפקד המרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד מאי 2018. ב-24 במאי 2018 מונה למפקד חטיבת גולני, תפקיד אותו מילא עד 2 באוגוסט 2020.
באוגוסט 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד מרכז הכשרות היסוד בפיקוד ההכשרות והאימונים, ושימש בתפקיד עד 1 במרץ 2022. ב-26 באפריל 2022 מונה למפקד עוצבת הגליל.
חיים אישיים
קלפר מתגורר בלשם, נשוי לאפרת ואב לארבעה. בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני באסטרטגיה וביטחון ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
ג'רארד באקנל
ראשית חייו
ג'רארד באקנל נולד ב-14 בספטמבר 1894 ברוק פריי, צ'שייר, אנגליה, בנם של הארי קורפילד באקנל ואליס פרדריקה אוקאשוטה. הוא התחנך בבית הספר רפטון ובבית הספר ווסט דאונס. עם כניסתו למכללה המלכותית הצבאית, סנדהרסט בשנת 1913, קיבל באקנל דרגת לוטננט משנה ברגימנט מידלסקס ב-25 בפברואר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה באקנל, שהועלה לדרגת לוטננט ב-5 באוקטובר 1914, שירת בגדוד ה-1, רגימנט מידלסקס בצרפת ובבלגיה, ולחם עמו בין היתר במהלך הקרב על הסום, שם קיבל על פעולותיו ב-25 באוגוסט 1916 את עיטור הצלב הצבאי (MC). מ-16 ביוני 1917 הוא שימש כראש מטה החטיבה ה-114, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-38 (וולשית), עד סוף המלחמה.
בין שתי מלחמות העולם הוא שירת בתחילה עם הגדוד הישן שלו בגרמניה. לאחר מכן הוא חזר לרגימנט מידלסקס ונשאר עם הגדוד עד לימודיו במכללת המטה בקמברלי בין השנים 1928–1929. חבריו ללימודים שם כללו את ג'ון הארדינג, ג'רלד טמפלר, ריצ'רד מקרירי, גורדון מקמילן ואלכסנדר גאלווי. לאחר שחזר לגדוד שלו, הוא מילא תפקידי פיקוד ומטה.
הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ב-1 בינואר 1936, ומ-13 במרץ 1937 עד 12 באפריל 1939 שימש כמדריך בהמכללה המלכותית הצבאית של קנדה, שם בא במגע עם כמה מהגנרלים הקנדיים של המלחמה הבאה, כמו הארי קריראר. מפקד המכללה, אידסון לואי מילרד ברנס וגאי סיימונס, שניהם מדריכים עמיתים. הוא חזר לממלכה המאוחדת בשנת 1939 והפך לממלא מקום של מפקד הגדוד השני, רגימנט מידלסקס. עם זאת, הוא היה עם הגדוד רק כמה חודשים קצרים, לפני שקיבל קידום לדרגת קולונל ב-1 באוגוסט הפך להיות עוזר הרמטכ"ל במשרד המלחמה.
מלחמת העולם השנייה
הוא היה עדיין בתפקיד זה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, אז עזב חיל המשלוח הבריטי (BEF) לצרפת. לאחר מכן פיקד על חטיבת הרגלים ה-138, וקודם לדרגת מייג'ור גנרל ב-29 ביולי 1941, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-53 (וולשית). הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ב-12 בספטמבר 1942 ומונה למפקד הקורפוס ה-11 במזרח אנגליה. הוא החזיק בפיקוד זה עד אפריל 1943, כאשר מונה למפקד הקורפוס ה-1, שהיה מיועד להשתתף בגל הראשון במהלך הפלישה לנורמנדי. ב-2 ביוני 1943 הוא קיבל את תואר אביר מסדר האמבט.
באקנל הרשים את הגנרל ברנרד מונטגומרי, מפקד קבוצת הארמיות ה-21, וכשנבחר לפקד על מבצע אוברלורד, הפלישה של בעלות הברית לנורמנדי, הוא מינה את באקנל לפיקוד על הקורפוס ה-30 ב-27 בינואר 1944, והועלה שוב לדרגת לוטננט גנרל. עם זאת, ראש המטה הכללי הקיסרי (CIGS), הגנרל אלן ברוק, האמין שבאקנל אינו מתאים לפיקוד ברמה זו. באוגוסט 1944 הודח באקנל מפיקודו, עקב הביצועים הגרועים יחסית של הקורפוס ה-30, והוחלף על ידי בריאן הורוקס. מונטגומרי הודה כי הייתה זו טעות למנות אותו ובנובמבר 1944 קיבל באקנל פיקוד על צפון אירלנד, תפקיד אותו מילא עד פרישתו מהצבא ב-4 במרץ 1948.
לאחר המלחמה
בשנת 1952 ניתן לו תפקיד קולונל הכבוד של רגימנט מידלסקס, תפקיד אותו מילא עד 1959. הוא נפטר בגיל 86 ב-7 בדצמבר 1980 בבית אבות בצ'גוורת'.
נואה לה גרוס
נואה לה גרוס (באנגלית: Noah Le Gros; נולד ב-19 באוקטובר 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
לה גרוס נולד באיידהו פולס, איידהו לשחקן ג'יימס לה גרוס ולשחקנית והצלמת קריסטינה לוג'יה, בתו של השחקן רוברט לוג'יה.
קריירה
הופעתו הראשונה לה גרוס הייתה בסרט הקולנוע "זאבים" משנת 2016. באותה שנה שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה מבית היותר של נטפליקס, "גט-דאון".
בשנת 2022 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "1883".
אלון אקר
אלון אקר (נולד בשנת 1960) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה.
ביוגרפיה
אקר גדל בקיבוץ בית קמה והתאמן בקבוצת השחייה של קיבוצו, בהדרכת אברי גביש.
1972
בתחרות שנערכה בקיבוץ מעיין צבי (בריכת 25 מטר) באוגוסט 1972 קבע אקר במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 1:06.7 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 1:21.1 דקות.
1974
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט באוגוסט 1974 זכה אקר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.1 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 2:36.5 דקות.
כינוס הפועל
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים אקר פעמיים במקום שביעי, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.6 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.5 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר אותה שנה זכה אקר ב-5 מדליות, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.2 דקות, אחרי מייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (1:01.2 דקות) ולפני דן שטרן מהפועל גוש זבולון (1:04.5 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.2 דקות, אחרי דב ניסמן מהפועל המעקים (2:20.6 דקות) ולפני ארז פרידלנדר מהפועל קישון (2:32.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:02.3 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.9 דקות, אחרי דב ניסמן (1:04.9 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (1:06.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.6 דקות, אחרי דב ניסמן (2:17.5 דקות) ומייק גרינשפן (2:17.5 דקות).
1976
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1976 זכה אקר בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:15.6 דקות, אחרי מייק גרינשפן (2:14.0 דקות) ולפני יורם כוכבי ממכבי תל אביב (2:21.6 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:25.8 דקות, אחרי דב ניסמן (2:25.3 דקות) ולפני אבי כרמל מברית מכבים עתיד (2:28.9 דקות).
1977
בתחרות שמונה האומות שנערכה ברייקיאוויק, איסלנד בתחילת יולי 1977 סיים אקר במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:14.9 דקות.
המכביה
שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב הוא זכה במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.54 דקות, אחרי מייקל ספיר 2:07.72 דקות וריכרד דוידסון (2:10.69 דקות), שניהם מארצות הברית.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכה אקר ב-5 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.93 דקות, לפני דב ניסמן (2:12.97 דקות) ומייק גרינשפן (2:13.60 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:48.22 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.14 דקות, אחרי מייק גרישפן (59.36 שניות) ודב ניסמן (1:01.12 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:03.96 דקות, אחרי דב ניסמן (4:49.89 דקות) ויורם כוכבי (4:52.68 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.79 דקות.
מאוריסיו קורדיירו
מאוריסיו פלנקאוסקאס קורדיירו (בפורטוגזית: Mauricio Plenckauskas Cordeiro; נולד ב-31 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה
קורדיירו התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מהליגות המשניות בברזיל הוא התחיל לשחק בגרמיו ברוארי ומשם עבר לאבאי ולאחר מכן חתם במיראסול.
ב-7 בינואר 2016 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. הושאל ב-21 בינואר למ.ס. אשדוד, הבקיע שבעה שערים ב-14 משחקים וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל. קורדיירו חזר לעירוני קריית שמונה ב-30 ביוני 2016.
ב-24 בדצמבר 2016 כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק בו ניצחה קריית שמונה את בית"ר ירושלים בתוצאה 0–2.
ב-20 ביוני 2017 חזר לקנדציה שנייה במ.ס אשדוד וחתם במדיה לשלוש עונות.
ב-24 באוגוסט 2018 חזר לברזיל וחתם בוויטוריה מהליגה הראשונה. ב-4 באוגוסט 2019 חתם בנאה סלמיס פמגוסטה הקפריסאית.
ב-19 בינואר 2021 חתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. ב-30 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 מול הפועל רמת גן.
מי כסף
מי כסף ננוקולואידיים ומי כסף מתוּדרים (כסף קולואידי - Colloidal silver) הם קולואיד של חלקיקי כסף במים. מי כסף נמכרים כתרופה אלטרנטיבית בעלת תכונות אנטי בקטריאליות. מי כסף מתוּדרים (מועשרים בתדר) , הינם מי כסף המופקים בדומה למי כסף רגילים הנוצרים על ידי אלקטרוליזה של מוטות כסף טהורים המושרים במים מזוקקים. זרם חשמלי זורם במוטות לאורך שעות רבות וגורם להם לפרק אל המים חלקיקי כסף קטנים מאד! רק שבמקום הזרם הישר זורם דרך המוטות זרם שעובר מודולציה ומחתים את המים בתדרים מרפאים. המשתמרים במים לאורך זמן. הם נועדו בראש ובראשונה לפינוי רעלים מהגוף. (Detox)
מי הכסף הננוקולואידיים המתוּדרים הם למעשה שני כלי רפוי באחד: 1. מי הכסף, הידועים עוד מימי היפוקרטס (״אבי הרפואה המערבית״) תכונות הריפוי של מי הכסף תוארו בכתביו, הקדמונים היו מניחים מטבעות כסף בחלב שנשמר בכדים על מנת שיישמר זמן רב יותר וכך עשו גם לשימור מי שתייה.
FBI (סדרת טלוויזיה)
FBI היא סדרת דרמת פשע אמריקאית אשר נוצרה על ידי דיק וולף וקרייג טורק, המשודרת ברשת CBS, שם הופיעה לראשונה ב-25 בספטמבר 2018.
מי כסף
תהליך ההפקה מבוקר על ידי מערכת ממוחשבת המכוונת ליצירת חלקיקים בגודל הנכון ובריכוז הנכון! לדוגמה, מתח גבוה יותר יקצר את זמן ההפקה אך יפיק חלקיקים קטנים מידי המבוססים על פירוק של הכסף ליונים, מה שעלול להביא לספיגה כזו שהגוף ייתקשה לנקז, העור ייצבע בכחול, המונח הרפואי: ״ארגירייה״. העור הופך באופן בלתי-הפיך לכחול-אפור.
2. טפול בתדרים. בהתבסס על מחקריו של הסופר מאסארו אמוטו/״מסרים מהמים״, למים יש יכולת מופלאה להיות מוחתמים בתדרים, כל שכן כאשר הם מכילים חלקיקי כסף ננוקולואידיים, אלו משמרים את ההחתמה בעוצמה ולזמן רב ומאפשרים לגוף לספוג את האנרגיה שלהם.
FBI (סדרת טלוויזיה)
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-25 בספטמבר 2018, ונגמרה ב-14 במאי 2019. העונה השנייה עלתה לשידור ב-24 בספטמבר 2019 ונגמרה ב-31 במרץ 2020. העונה השלישית עלתה לשידור ב-17 בנובמבר 2020 ונגמרה ב-25 במאי 2021. העונה הרביעית עלתה לשידור ב-21 בספטמבר 2021. העונה החמישית עלתה לראשונה ב-20 בספטמבר 2022.
ב-9 במאי 2022 הסדרה חודשה לעונות חמישית ושישית.
מי כסף
בתהליך האלקטרוליזה של מי הכסף המתודרים נעשה שמוש בזרמים חשמליים מאופננים בתדרים, במקום הזרם הישר הרגיל וכך, בנוסף ליצירת מי הכסף, נוצרים מי כסף עם מטען אנרגטי תבוני בעל יכולת לקרוא לגוף להעלות את התדר שלו ולטפל במה שאינו תקין בו על פי שיטת רייף, שיטה שפותחה ע״י רויאל רדמונד רייף לפני כמאה שנה. רייף מיפה אלפי פתוגניים וגילה איזה תדר מאפיין וממית כל פתוגן באופן ייחודי ומבלי לפגוע בתאים סביבו. רייף בנה מכונה הבנוייה על סלילים רבי עוצמה, כיום משתמשים בכדורי פלסמה המכילים גז ארגון או ומימן ומייצרים מתח של 40,000 וולט כדי ליצור שדה מתוּדר. מים כסף מתודרים שומרים את ההטבעה לפרקי זמן ארוכים כל עוד הם מאוחסנים בבקבוק זכוכית והרחק מרעשים אלקטרומגנטיים ומשמש.
FBI (סדרת טלוויזיה)
עלילה
הסדרה מתמקדת בפעילות הפנימית של החטיבה הפלילית של משרד השדה בניו יורק של הבולשת הפדרלית (FBI). יחידה מובחרת זו מביאה לידי ביטוי את כל הכישרונות, האינטלקט והמומחיות הטכנית שלהם במקרים רחבי היקף על מנת לשמור על בטיחות ניו יורק והמדינה. הסוכנת המיוחדת מגי בל, שנולדה למשפחה רב-דורית של אכיפת חוק, מתחייבת עמוקות לאנשים שהיא עובדת איתם וגם לאלה שעליהם היא מגינה. שותפה הוא הסוכן המיוחד עומר אדום "OA". זידאן, מוסלמי, בוגר ווסט פוינט מקווינס שבילה שנתיים בשירות חשאי עבור הרשות למלחמה בסמים לפני שהגיע ל-FBI. המפקחת עליהם היא הסוכנת המיוחדת דנה מוסייר, הפועלת תחת לחץ רב ובעלת סמכות פיקודית רחבה. הצוות כולל גם עוזר סוכן מיוחד באחריות ג'ובל ולנטיין, מרכז העצבים של המשרד שהיכולת שלו להתייחס בקלות לממונים וכפופים גם יחד הופכת אותו לבעל יכולות הנעה יוצאות דופן. קריסטן צ'זל היא המשאב המוערך ביותר של הצוות, אנליסטית מבריקה שגויסה ישירות מהקולג' ויכולה לחבר את התמונה הגדולה מהר יותר מכל אחד. הסוכנים מהשורה הראשונה הללו חוקרים בעקשנות מקרים כולל טרור, פשע מאורגן ומודיעין נגדי.
הפקה
הסדרה תוכננה להיות בתחילה בת 13 פרקים בלבד, אך ב-11 באוקטובר 2018, בשל הצלחת הסדרה, הוחלט להאריך אותה. בינואר 2019 החליטה רשת CBS להפיק עונה שנייה לסדרה, שעלתה בספטמבר 2019.
מי כסף
מחקר מ 2010 מלמד כי למי כסף יש תכונות המדכאות גידולים בתאי סרטן השד. https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2996348/
FBI (סדרת טלוויזיה)
הפקה
בפרק הראשון קוני נילסן משמשת כמפקדת המשרד, אך ב-16 במאי 2018 נמסר כי נאלצה לעזוב את הסדרה מסיבות לא ידועות.
מי כסף
תהליך הייצור
ייצור כסף קולואידי נעשה באמצעות אלקטרוליזה, אלקטרודות עשויות כסף טהור טבולות במים מזוקקים שעובר ביניהן מתח חשמלי. בתהליך זה יוני כסף מתפרקים מהאלקטרודות והם בעלי מטען חשמלי חיובי קל. כך נוצר ריכוז כסף במים של מיליונית האחוז. למי כסף יש ריכוזים שונים והם נמדדים ב-ppm (חלקים למיליון - parts per million).
FBI (סדרת טלוויזיה)
הפקה
בפרק הבכורה של הסדרה צפו למעלה מ-10 מיליון צופים.
לסדרה ישנן שתי סדרות ספין אוף: "FBI: המבוקשים ביותר" ו-"FBI: אינטרנשיונל".
מי כסף
מאפיינים
מי כסף יכולים לשמר מי שתייה לפרק זמן ארוך. בעבר נהגו לשים מטבעות כסף בתוך כדים של חלב כדי להאריך את חיי המדף שלו. יש העושים במי כסף שימוש פנימי וחיצוני בטענה לסגולות רפואיות לכאורה.
נטען כי ביכולתם של מי כסף לקטול מיקרואורגניזמים שונים. שימוש במינון גבוה ולאורך זמן של מי כסף עלול לגרום למחלת הארגיריה שבה העור משנה את צבעו באופן בלתי הפיך.
אף על פי שריכוז גבוה של מי כסף ישמיד בוודאות סוגים רבים של חיידקים בתוך מבחנת מעבדה, אין הוכחה שיש לו השפעה דומה בשימוש פנימי בגוף האדם. המקום הראשון בגוף אליו יגיעו מי הכסף הנצרכים על ידי אדם היא הקיבה. בקיבה קיימת סביבה בעלת ריכוז גבוה של חומצה הידרוכלורית, ויוני הכלור ייצרו מיידית משקע בלתי מסיס של כסף כלורי ("תגובת שיקוע"). ריכוז יוני הכסף החופשיים ישאף לאפס, ולכן אין כל סבירות מדעית לפעולה כלשהי של יוני הכסף.
בשל טענות לא מוכחות ליכולות ריפוי (מאחר שלא עברו ניסויים ובדיקות של ארגונים בריאותיים ממשלתיים) ובשל איכות ירודה במוצרים בחנויות מזון לבריאות, אסר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ב-1999 מכירת מוצרים אלו הטוענים לסגולות רפואיות, וגם פרסומות למוצרים הטוענים לסגולות רפואיות. עם זאת, תכשיר מי כסף שלא שווק כבעל סגולות רפואיות, אלא כתוסף מזון, מכירתו חוקית. בשנת 2002 מנהל הסחורות הרפואיות האוסטרלי (Australian Therapeutic Goods Administration) חוקק חוק דומה.
מחלוקת
משתמשים להוטים במי כסף טוענים שמי כסף הם תוסף מזון מאוד שימושי, המספק להם בריאות משופרת וגם (בין שאר הדברים) הופעה בתדירות מאוד נמוכה של נזלת ושפעת. נטען גם שבשימוש זהיר ובמוצרים טובים של מי הכסף למעשה בלתי אפשרי שמחלת הארגיריה תופיע. טענות אלה הן עדויות בלבד, לא הוכחו באמצעות מחקר מדעי, או הופרכו.
פו הדב הכי טוב בעולם
פו הדב הכי טוב בעולם (באנגלית: Winnie-the-Pooh: The Best Bear in All the World) הוא ההמשך הרשמי השני, לאחר הספר "בחזרה ליער מאה העצים", לסדרת הספרים "פו הדב" מאת אלן אלכסנדר מילן. הספר יצא לאור לראשונה במקור ב-6 באוקטובר 2016, לציון 90 שנה לפרסום הספר הראשון בסדרה. הספר כולל ארבעה סיפורים קצרים, כאשר כל אחד מהם נכתב על ידי סופר ילדים מוביל - פול ברייט, ז'אן וויליס, קייט סונדרס ובריאן סיבלי.
הספר תורגם לעברית על ידי עטרה אופק, ויצא לאור לראשונה בישראל בשנת 2016 על ידי דני ספרים.
עלילה
בספר ארבעה סיפורים המחלקים את הספר לארבעה פרקים, כאשר כל סיפור מתרחש בעונה אחרת מעונות השנה. הפרק הראשון נקרא "סתיו" מאת פול ברייט, אשר עוקב אחר כריסטופר רובין הנרגש להופיע בתור ג'ורג' הקדוש במחזה של הכפר. הפרק השני נקרא "חורף" מאת בריאן סיבלי, אשר מציג דמות חדשה, פינגווין. הפרק השלישי נקרא "אביב" מאת ז'אן וויליס, אשר הוא עוקב אחר פו הדב וחזרזיר היוצאים לחפש חמור שאיה חושב שהוא עוקב אחריו. הפרק הרביעי והאחרון נקרא "קיץ" מאת קייט סונדרס.
ג'וליה (שפת תכנות)
ג'וליה (באנגלית: Julia) היא שפת תכנות עילית מהירה ודינמית, לתכנות כללי, טכני ומדעי. השפה מצטיינת במיוחד בתכנות המדעי ובביצוע מהיר של אנליזות נומריות, אולם מתאימה גם לכתיבה של תוכנות לקוח ושרת באפליקציות רשת, לתכנות מערכות Low level, לשימוש כשפת מִפרט לפני מימוש ולשאר שימושים כלליים.