cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חמש בודהות החוכמה
בטקס בחירת הקומארי (האלה החיה) בנפאל משתתפים 5 כהני דת המייצגים כל אחד גילום אחר של בודהה.
אחמד בא מסעוד
אחמד בא מסעוד (בערבית: أحمد با مسعود בתעתיק: אחמד בא מסעוד; נולד ב-22 בנובמבר 1995 בערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אל-איתיחאד מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
קריירת מועדונים
בא מסעוד גדל במחלקת הנוער של אל-הילאל. ב-31 באוגוסט 2016 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-20 ביוני 2017 הושאל בא מסעוד למשך עונה אחת לאל-פייחה מליגת העל הסעודית. ב-5 ביוני 2018 חתם על חוזה קבוע לשלוש עונות במועדון. בסך הכל ערך 91 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הסעודית וליגת המשנה הסעודית, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-29 באוגוסט 2022 חתם בא מסעוד על חוזה לשלוש עונות באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית. ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אל-איתיפאק במסגרת המחזור השני בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-27 בספטמבר 2022 ערך בא מסעוד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
אשטון קרטר
ביוגרפיה
קרטר נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, כבנם של ויליאם סנטלי קרטר ואן לבית בולדווין. אימו מורה לאנגלית ואביו נוירולוג ופסיכיאטר, בוגר מלחמת העולם השנייה, ששירת כרופא בחיל הים של ארצות הברית, וכן כיו"ר בית חולים בפנסילבניה במשך שלושים שנה. הוא גדל באבינגטון, פרבר של פילדלפיה. ב-1976 סיים תואר ראשון בהיסטוריה של ימי הביניים וכן תואר ראשון נוסף בפיזיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת ייל. במקביל ללימודיו עבד במעבדת המחקר פרמילאב ובמעבדה הלאומית ברוקהייבן. בהמשך זכה למלגת רודז היוקרתית וסיים לימודי דוקטורט בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת אוקספורד ב-1979. בשובו לארצות הברית שימש עמית מחקר בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת רוקפלר עד 1980.
קריירה
באפריל 2009 מונה לתת-מזכיר ההגנה לענייני רכש, טכנולוגיה ולוגיסטיקה, בתפקיד זה עסק בפרויקטים כגון תוכנית Joint Strike Fighter, פרויקט מטוס התדלוק אווירי KC-X והפריסה המחודשת של הכוחות האמריקאים באפגניסטן. באוקטובר 2011 מונה לסגן מזכיר ההגנה וכיהן בתפקיד עד דצמבר 2013.
במהלך כהונתו בממשל האמריקאי עוטר חמש פעמים במדליית השירות הציבורי המצוין, עוטר במדליית השירות האזרחי המצוין מטעם ראש המטות המשולבים ובמדליית המודיעין מטעם סוכנות הביון של משרד ההגנה. קרטר הוא מחברם של 11 ספרים ומעל 100 מאמרים בנושאי טכנולוגיה, פיזיקה, ביטחון לאומי וניהול. הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים והאגודה הפיזיקאית האמריקאית.
מזכיר ההגנה
בדצמבר 2014 הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על מינויו למזכיר ההגנה האמריקאי, במקומו של צ'אק הייגל. מינויו אושר בפברואר 2015 בסנאט, וב-17 בפברואר באותה השנה הושבע לתפקיד.
ביוני 2015 אישר קרטר כי ארצות הברית תציב ציוד צבאי כבד, הכולל 250 טנקים, משוריינים וציוד נוסף בבולגריה, אסטוניה, גרמניה, לטביה, ליטא, פולין ורומניה, לראשונה מאז המלחמה הקרה. ביולי 2015, לאחר חתימת הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, ביקר קרטר בישראל, לראשונה מאז נכנס לתפקידו. בדצמבר 2016 ביקר שוב בישראל לטקס קבלת מטוס החמקן מהדור החמישי ״אדיר״ F-35 לייטנינג II.
חייו האישיים
קרטר היה נשוי לסטפני, ואב לשני ילדים מנישואים קודמים.
נפטר מהתקף לב ב-24 באוקטובר 2022.
פסגת נויברג
פסגת נויברג או פסגת נוברג (באנגלית: Neuburg Peak) היא פסגה שמורדותיה אבנים משוננות, בדרום מערב מסיב דופק, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,840 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 4.6 קילומטרים ממזרח לפסגת ווקר.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של הוגו א. סי. נויברג (Hugo A.C. Neuburg), חוקר קרחונים בתחנת אלזוורת', וחבר במשלחת החקר הראשונה שהגיעה וחקרה את מסיב דופק, בדצמבר 1957.
תקשורת פנים-ארגונית
השפעת התקשורת הפנים-ארגונית על השורה התחתונה:
מנהל התקשורת כדוור (1940 - 1990)
התפקיד הבסיסי של גוף התקשורת הוא ניהול העברת המידע בארגון. איש התקשורת הוא מומחה בפילוח קהלי היעד, בפיתוח וניהול ערוצי התקשורת (עם דגש על ערוצים אלקטרוניים כדוגמת מייל, ניוזלטר, אתר אינטראנט), בהתאמת ערוצי התקשורת לכל קהל יעד ובכתיבת המסרים והתאמתם לערוצים השונים. תחום תקשורת הפנים בתקופה זו התבסס על מודלים שונים מתחום תקשורת ההמונים, בעיקר על:
מודל שאנון-וויבר
מודל זה מתבסס על תורת האינפורמציה. הוא מבחין בין מצבי צבירה שונים של המסר: בהתחלה המסר נמצא במחשבה/ ברעיון שנולד בראשו של המוען. לאחר מכן, צריך לתרגם או לקודד לסימנים ואותות, אותם ניתן לשדר באמצעות משדר (לדוגמה מילים הנהגות בקול או מילים המועלות על הכתב). ולבסוף, הנמען צריך לבצע פעולה סימטרית – לקלוט את האותות בעזרת מקלט, ולפענחם – לתרגמם בחזרה למסר. מרכיב ה"רעש" – הפער בין מה ששיגר המוען לבין מה שקלט הנמען. רעש הוא כל גורם שעלול לשבש העברה תקינה של האותות מהמשדר למקלט. קו טלפון משובש, טעויות דפוס וכו'. קליטת המסר נחשב למרכיב פסיבי. הפער בין המשודר לנקלט הוא הליקוי בתקשורת. יישום המודל בקונטקסט הארגוני מיקד את פעילות התקשורת בהתאמת הערוץ או פרופיל הערוצים המתאים ביותר להעברת המסר לקהל היעד. שיטת העברת המידע המועדפת והנפוצה לעדכון העובדים בארגון (שיטה שמועדפת עד היום על הנהלות הארגונים) בה נעשה שימוש היא המפל (Cascading): העברת המידע באופן חד כיווני דרך שדרות הניהול מההנהלה, למנהלים ולעובדים. מיקוד נוסף שנגזר מיישום מודל שאנון-וויבר בארגונים הוא ניהול עומסי המידע בארגון. עומסי המידע נתפסו כגורם רעש מרכזי שמכביד על העובדים מלהתמקד בנושאים החשובים ויותר מכך, החיפוש אחר המידע הרלוונטי לעובד מוביל לבזבוז זמן ולפגיעה בפרודוקטיביות המנהלים והעובדים.
מודל לאסוול (1948)
המודל מתאר את חמש השאלות: מי אמר מה, למי, באיזה ערוץ ובאיזו השפעה? מוען – יוזם הפעולה. מסר – הדברים שהמוען מבקש להעביר. אמצעי או ערוץ – אמצעי התקשורת המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו. נמען – הפרט אליו מכוונת פעולת התקשורת. השפעה – השינוי המתחולל בנמענים כתוצאה מקבלת המסר. מידת ההשפעה שהושגה נבחנת במסגרת המודל באמצעות השוואה בין כוונת המוען, ההשפעה שרצה להשיג, ותגובת הנמען. מודל לאסוול מפרט שאלות מרכזיות אותן מנהל התקשורת צריך לשאול בבואו לבנות תוכנית תקשורת פנים-ארגונית לנושא מסוים: מהי מטרת התקשורת, מהם המסרים המרכזיים, מיהו קהל היעד, באילו ערוצים נשתמש ומהם מדדי ההצלחה באמצעותם נבחן עמידה במטרות שהוגדרו. המודל מתייחס גם לנושאים או לשאלות שיש לכסות באמצעות עיקרי המסרים. כיום נעשה שימוש במודל ה-5WH (הרחבה למודל לאסוול) לכתיבת עיקרי המסרים לנושא מסוים: מי, מה, למה, איך, מתי, איפה.
מנהל התקשורת כסוכן מחוברות רגשית (2000 והלאה)
בנוסף לתפקידו כדוור נדרש גוף התקשורת להגביר את רמת החיבור והמחויבות של אנשי הארגון (עובדים, מנהלים, הנהלה) לארגון וליעדיו העסקיים. עלייתם של ארגונים עתירי ידע, בהם קיימת תלות גוברת של הארגון במידת המחויבות של אנשיו להצלחתו העסקית, כניסת דור ה-Y ואיתו המדיה החברתית, הציבה בפני התקשורת אתגר חדש. ליידע זה כבר לא מספיק, חשוב שהאנשים יהיו מעורבים, מחוברים ומחויבים. המונח המרכזי בהקשר זה הוא Employee Engagement. כדי לייצר את החיבור הרגשי, נדרש גוף התקשורת להתמחות בערוצים המאפשרים אינטראקציה מיידית: חזרה לתקשורת פנים מול פנים (מפגשים עם מנהלים בכירים, Town hall meeting), Webcast, מדיה חברתית פנימית (בלוגים, פורומים, קבוצות דיון וכדומה) ושימוש גובר במולטימדיה (גרפיקה, אנימציה, וידאו). אחרי הכול, יש גבול ליכולתו של האימייל ליצור ולעודד מערכת יחסים... השינוי שחל בערוצי התקשורת הוא מאוד בולט, אולם השינוי המשמעותי נמצא ברמת ההיכרות עם קהל היעד. כדוור נדרשה התקשורת לפלח את הארגון לקהלי היעד מנקודת המבט של ערוצי התקשורת. התאמת פרופיל הערוצים הנדרש להעברת המידע ביעילות לכל קהל יעד. כמחבר רגשי, זה לא מספיק לדעת שכדי להגיע לאנשי הייצור יש צורך בשימוש בערוצים פנים-מול-פנים כישיבת קבוצה, ובערוצים בעלי נגישות גבוהה כפלזמות ופוסטרים. כדי ליצור את החיבור הרגשי ואת תחושת המחויבות המסר לא צריך רק להגיע ליעדו (תלוי ערוץ) כי אם גם להיות מפורש באופן מסוים ולהניע את האנשים בהתאם. לשם כך נדרש מהתקשורת להבין, בזמן אמת, את התפיסות והעמדות הקיימות בקרב קהלי היעד בנוגע לנושא הנדון. התפיסות שישפיעו על האופן בו יפרשו האנשים את המסרים שיועברו אליהם, ולהתאים את המסרים כנדרש. המשקפיים שבאמצעותם מפרש כל קהל יעד את המציאות. התקשורת נדרשה לפתח יכולות שיאפשרו לדעת בזמן אמת מה מעסיק את קהלי היעד השונים, היכן קיימים פערים שיש להתייחס אליהם ולהתאים את פתרונות התקשורת בהתאם. יכולות כגון: אינטראקציה שוטפת עם המנהלים כדי להבין מה מעסיק אותם ואת אנשיהם ; ניטור מפגשי עובדים-הנהלה ותיעוד האווירה הכללית, הנושאים שעלו ושמעסיקים את אנשי הארגון ; ניטור הדיונים במדיה החברתית הפנימית וכדומה. כל זאת כדי ליצור תמונה חיה של התפיסות, העמדות והנושאים שמעסיקים את קהלי היעד השונים בארגון.
מטרות ותחומי עיסוק
מטרת העל של התקשורת היא ליצור ולנהל את התנאים, התשתיות והתהליכים שיאפשרו את הדיאלוג המתמשך בתוך הארגון שיחבר ויניע את האנשים למימוש היעדים העסקיים של הארגון.
תפקיד מנהל התקשורת הפנים-ארגונית
תפקידו המרכזי של מנהל התקשורת הוא להיות יועץ התקשורת להנהלת הארגון, להוביל את כלל פעילויות התקשורת בארגון ולהבטיח שפתרונות התקשורת נותנים מענה לצרכיו העסקיים של הארגון.
הקמת מערך תקשורת פנים-ארגונית
הדילמה המרכזית עמה מתמודדים בהקמת תשתיות התקשורת בארגון היא במה להתחיל קודם. האם יש לפתח את התשתיות שיאפשרו תמיכה מיידית בצרכי התקשורת של הארגון, דבר שיאפשר מתן מענה מידי לצרכים העסקיים והדגמת הערך המוסף של התקשורת הארגונית, או לפתח את התשתיות ארוכות הטווח של התקשורת (תהליכי עבודה, אסטרטגיית תקשורת לארגון) שיאפשרו להתרומם מעבר לכאן ולעכשיו ולהביא ערך מוסף אסטרטגי לארגון. במודל העבודה שהציג עמיר אאידה (2003) יש לעשות גם וגם. למעשה העבודה על החלקים הטקטיים קצרי הטווח במקביל לחלקים האסטרטגיים ארוכי הטווח מאפשרים היכרות טובה יותר עם צורכי הארגון וכתוצאה מכך לפיתוח פתרונות תקשורת יעילים יותר.
ניהול תקשורת פנים בארגון מוועד
לאור המגמה המתמשכת של התארגנות עובדים והקמת ועדי עובדים בארגונים שונים במשק הישראלי, כולל בתחומים כגון התקשורת וההייטק שבעבר לא התקיימו בהם ועדים עולה השאלה בנוגע לתפקיד התקשורת הארגונית בארגונים מועדים. במאמר שסוקר את תפקיד התקשורת בארגון מוועד טוען עמיר אאידה (2014) כי בבחינת ארגון מנקודת המבט של התקשורת הארגונית אנו מדברים על משולש שבצלע האחת שלו הנהלת הארגון, בצלע השנייה המנהלים ובצלע השלישית העובדים. כאשר נכנס ארגון עובדים לתמונה, נוסף ממד רביעי שנמצא באינטראקציה שונה עם שלושת הממדים הקיימים. ככל שלפעילות הוועד השפעה דומיננטית יותר על פעילות החברה כך נראה משולש עם קודקוד שבראשו הוועד ולא הנהלת החברה.
המודל הבא מציג את מערכת היחסים בארגון המורכבת מ-5 שחקנים: הנהלה, מנהלים, עובדים, וועד, הסתדרות. מתוך הבנת המוטיבציות הללו של העובדים להתאגד והבנה שמוטיבציות אלה משמשות למעשה את בסיס הכוח וההשפעה של הוועד בארגון, הרי שעל מטרות התקשורת להתייחס ישירות למוטיבציות הללו. ככל שהתקשורת תאפשר לארגון למלא באופן מלא או חלקי את המוטיבציות הללו אנו מחזקים את הצלע עובדים/מנהלים – הנהלת החברה במשולש ומחלישים את הצלע עובדים/מנהלים – ועד. מכאן, טוען אאידה (2014) שכדי להגביר את רמת האמון והביטחון של עובדי הארגון בהנהלה, להגביר את מידת השייכות והגאווה שלהם בארגון ולהגביר את מידת המחויבות שלהם למימוש מטרות הארגון, לתקשורת הארגונית 4 תפקידים מרכזיים:
ניהול תקשורת במיזוגים ורכישות
תהליך של מיזוג או רכישה יוצר סביבה ארגונית בעלת מאפיינים, צרכים ואתגרים הנבדלים באופן חד משגרת העבודה היומיומית של הארגון. כתוצאה מכך הופכת משימת ניהול התקשורת הארגונית למורכבת ומאתגרת ונדרש מודל עבודה ייחודי לניהול התקשורת בתהליך המיזוג או הרכישה על ארבעת שלביו. המודל הבא לניהול תקשורת במיזוגים ורכישות מבוסס על מאמרים של עמיר אאידה (2008, 2013) בנושא.
שלב האינטגרציה הוא לב העסקה ואופן ניהולו יקבע את המידה בה הרכישה/מיזוג יממשו את היתרונות העסקיים להן שתי החברות  שואפות. הצלחתו של שלב זה מושפעת מגורמים רבים: תפיסת העסקה, מידת ההתאמה בתרבויות של שני הארגונים, המבנים הארגוניים, האופן בו "דברים נעשים " בכל ארגון ועוד. על תוכנית התקשורת להתייחס ולתת מענה לכל המרכיבים הללו כחלק מתוכנית האינטגרציה הכוללת של הפרויקט.
שלב האינטגרציה של החברה הנרכשת מתחיל באופן פורמלי לאחר השלב בו נחתם החוזה הסופי בין החברות, אולם בפועל מתחיל השלב או לפחות העבודה עליו, כבר לאחר ההודעה על העסקה. מכאן שבפני צוות העסקה עומד פרק זמן שיכול להשתרע על פני מספר חודשים, בהתאם למורכבות העסקה וקבלת האישורים המתאימים מגופים ממשלתיים שונים (כגון הרשות להגבלים עסקיים) לגיבוש תוכנית התקשורת.
לתוכנית התקשורת בשלב האינטגרציה 4 יעדים מרכזיים:
1. קידום ועידוד תפיסה התומכת בעסקה, בקרב אנשי הארגונים וגיוסם לתמיכה אקטיבית בהגעה ל-End state.
הצעד הראשון בהקשר זה הוא מיפוי התפיסה הקיימת בקרב שני הארגונים את העסקה: win-win, win-lose, lose-lose.
הצעד השני הוא ניתוח המיפוי והבנה האם בעקבות התפיסה הקיימת אנשי הארגונים צפויים לתמוך או לחשוש/להתנגד לעסקה ומאילו סיבות.
הצעד השלישי הוא בעבודה עם צוות הפרויקט והנהלות הארגונים להגדרת פעולות תקשורת שיאפשרו לחזק את תפיסת ה-win-win, לשינוי תפיסה מוטעית בנוגע לעסקה (לדוגמה, קיימת תפיסה שהארגון הנרכש יתחרה ביחידות עסקיות קיימות בארגון הרוכש, וזוהי לא הכוונה) או הגדרת תוכנית פעולה היוצאת מנקודת הנחה של חשש והתנגדות של אנשי הארגונים לקיום העסקה.
2. חיבור האנשים לארגון החדש ופיתוח תחושת זהות ארגונית
כאן ההתמקדות היא באנשי הארגון הנרכש המצטרפים לארגון הרוכש או באנשי שני הארגונים כאשר ארגון חדש נבנה. התקשורת נבנית סביב התהליך הפסיכולוגי של פרידה מהבית הקודם והצטרפות לבית החדש – החברה הרוכשת. חלק זה כולל היכרות עם החזון של החברה, יעדיה העסקיים, תרבותה הארגונית, המבנה הארגוני, אופני העבודה ועוד ועוד. בסופו של יום תוכנית התקשורת היא חלק מהמאמץ הכולל של בניית הקשר הרציונלי והאמוציונלי של העובד לביתו/ארגונו החדש. חלק זה של התקשורת מלווה בסמלים וטקסים רבים של פרידה מהקודם והצטרפות לחדש (אירוע היום הראשון, קבלת תג עובד, חתימה על חוזה העסקה חדש וכדומה). מומלץ כי תוכנית התקשורת תתפרש על פרק זמן של שנה, כדי להתייחס לכלל המרכיבים הרלוונטיים ביצירת הזהות הארגונית, תוך מיקוד ביום הראשון, בחודש הראשון, ברבעון הראשון ובשנה הראשונה.
3. בניית תוכנית תקשורת לכל שלב בהגעה ל-End state
ההגעה למודל העבודה הסופי, בעיקר במצב של הכנסת הארגון הנרכש כיחידה עסקית או מיזוגו המלא לתוך הארגון הרוכש, מתרחשת לרוב במספר שלבים. לעיתים הארגון הנרכש צריך להשלים התחייבויות ללקוחות. לעיתים עקב הרצון לאפשר לאנשים ולארגון את הזמן הנדרש להתארגנות, למיזוג בין הטכנולוגיות ועוד. תהה הסיבה אשר תהה, לכל שלב יש את המטרות, המאפיינים והאתגרים שלו וחשוב שתוכנית התקשורת תותאם לכל אחד מהשלבים ותתמוך בצרכיו הייחודיים.
4. התאמת מודל התקשורת לארגון החדש
תהליך של רכישה/מיזוג, יהיו מאפייניו אשר יהיו, מהווה הזדמנות פז לחברה הרוכשת ללמוד על פרקטיקות התקשורת הקיימות בחברה הנרכשת, לשקול לאמץ תהליכים או ערוצים חדשים ולבחון אילו התאמות נדרשות ממודל התקשורת הקיים כדי לתמוך באינטגרציה המוצלחת של החברה הנרכשת ובעמידה ביעדי ה-End state.
מידת ההתאמה של מודל התקשורת לארגון החדש משתנה בהתאם למאפייני העסקה. היא נעה בין בניית מערך תקשורת כולל, במקרה בו 2 חברות מתמזגות ויוצרות חברה חדשה עם חזון, יעדים עסקיים ומבנה ארגוני חדש, לקצה השני של הדרכת אנשי החברה הנרכשת בתהליכי ואופני התקשורת בחברה הרוכשת, בעסקה בה החברה הנרכשת מתמזגת לתוך החברה הרוכשת.
מומלץ כי כבר לאחר ההודעה על העסקה יוקם צוות תקשורת משותף לחברה הרוכשת והנרכשת למילוי המשימות הבאות:
א. מיפוי תשתיות ויכולות התקשורת של החברה הרוכשת והנרכשת, הגדרת צורכי התקשורת לשלבי הסגירה והאינטגרציה, מיפוי פערים קיימים אל מול הצרכים שהוגדרו ופיתוח פתרונות תקשורת לסגירת פערים אלה.
ב. ריכוז ואישור כלל התקשורות והמידע שמפורסם בשתי החברות בנוגע לעסקה, התקדמותה וכל היבט שקשור אליה כדי לוודא מסר אחיד ומדויק פנימה והחוצה (לעיתונות).
ג. הגדרה פורמלית של בעלי התפקידים בכל ארגון שמורשים לאשר עדכונים בנוגע לעסקה ולהתקדמותה משלב ההודעה ועד לסיום שלב האינטגרציה. המעבר מחברה עצמאית ליחידה עסקית בתוך חברה דורש גם התאמות באופן בו יוזמים תקשורת ומאשרים אותה לפני פרסום. הגדרה פורמלית של תהליך אישור תקשורת מאפשרת לבצע שינוי מהיר ויעיל ולשים את הבקרה הנדרשת בהתאם לתרבות הארגון הרוכש.
פונקציה הומוגנית
במתמטיקה פונקציה הומוגנית מסדר n היא פונקציה שכאשר הארגומנטים בה מוכפלים במספר קבוע c, ערך הפונקציה מוכפל ב־c^n.
הגדרה מפורטת
תהי פונקציה בין שני מרחבים וקטורים מעל לשדה F, ויהי k מספר שלם. אזי הפונקציה f תיקרא הומוגנית מסדר k אם לכל  שונה מאפס, ולכל v \in V.
כאשר המרחבים הווקטוריים הם מעל המספרים הממשיים מגדירים פונקציה הומוגנית חיובית מסדר k כאשר הדרישה צריכה להתקיים רק עבור \alpha חיובי, ו-k יכול להיות כל מספר מרוכב.
העתקות ליניאריות
כל העתקה ליניארית היא פונקציה הומוגנית מסדר 1 שכן על פי הגדרת הליניאריות:  לכל  ולכל v \in V.
פולינומים הומוגניים
כל מונום (חד-איבר) ב-n משתנים מגדיר פונקציה הומוגנית. לדוגמה שטח של ריבוע - - הוא מונום הומוגני  מסדר שני, כי אם מכפילים את אורך הצלע בקבוע, מקבלים מכפלה של אותו קבוע בחזקה שנייה עם השטח הרגיל, כלומר.
פונקציות רציונליות
הפונקציה הרציונלית הנוצרת מחלוקה של שני פולינומים הומוגניים, היא פונקציה הומוגנית למעט בנקודות בהן הפונקציה במכנה מתאפסת. כלומר אם f הוא פולינום הומוגני מסדר m ו-g הוא פולינום הומוגני מסדר n, אזי היא פונקציה הומוגנית מסדר m-n בכל הנקודות חוץ מבשורשים של g.
פונקציות רציונליות הומוגניות מסדר 0, כגון:, מוגדרות היטב על הנקודות של המישור הפרויקטיבי.
פונקציות הומגניות חלקיות
לעיתים הפונקציה היא הומוגנית מסדרים שונים עבור הפרמטרים השונים, כך למשל אנרגיה קינטית - - היא פונקציה הומוגנית מסדר שני עבור המהירות, כי אם מכפילים את המהירות בקבוע מקבלים מכפלה של אותו קבוע בחזקה השנייה עם האנרגיה הקינטית המקורית -, לעומת זאת עבור המסה זוהי פונקציה הומוגנית מסדר ראשון מכיוון שמתקיים.
במקרים אחרים הפונקציה היא הומוגנית רק עבור חלק מהפרמטרים, למשל עבור התפרקות רדיואקטיבית מספר האטומים שנשארו בחומר לאחר פרק זמן t נתון על ידי, ובעוד שמתקיים , קרי N היא פונקציה הומוגנית מסדר ראשון עבור N_0, היא אינה הומוגנית במשתנים האחרים.
ניסוח המשפט
תהי פונקציה חלקה אזי f הומוגנית חיובית מסדר k אם ורק אם:
הוכחה
\Leftarrow: תהי פונקציה חלקה והומוגנית חיובית מסדר k אזי:. נגזור את שני האגפים לפי a ונקבל:.
מכיוון שהומוגניות היא תכונה שמתקיימת עבור כל a, נציב \ a=1 ונקבל:.
\Rightarrow: תהי פונקציה חלקה המקיימת  לכל \mathbf{x}.
כעת:.
נציב:.
ונקבל:. לכן g היא פונקציה קבועה.
נשים לב ש: לכן לכל a>0 מתקיים. כלומר
תוצאה
עבור פונקציה גזירה והומוגנית חיובית מסדר k נקבל ש- היא הומוגנית מסדר k-1. כלומר:
תוצאה זו מתקבלת מגזירת משפט אוילר לפי x_i. שכן על פי משפט אוילר: נגזור לפי \ x_i ונקבל: ולכן:
ג'יימס לוול
ג'יימס ארתור "ג'ים" לוֹוֶל הבן (באנגלית: James "Jim" Arthur Lovell, Jr; נולד ב-25 במרץ 1928) הוא אסטרונאוט לשעבר בתוכנית ג'מיני ובתוכנית אפולו. הוא אחד מ-24 בני האדם שטסו אל הירח, הראשון מבין שלושה שטסו אל הירח פעמיים, והיחיד שטס אל הירח פעמיים בלי לנחות עליו. לוול היה גם האדם הראשון שטס ארבע פעמים לחלל.
השכלה
לוול נולד בקליבלנד שבאוהיו. בשנת 1952 סיים תואר בוגר במדעים באקדמיה הימית של ארצות הברית ואוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 1961 סיים לימודים בבית הספר לבטיחות תעופתית של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 1971 סיים תואר בתוכנית לניהול מתקדם של בית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
שירות צבאי
לוול הגיע לדרגת קפטן בצי האמריקאי. שירת כטייס ניסוי במרכז הניסויים של הצי במשך ארבע שנים. היה מנהל תוכנית מטוס ה־F-4H פנטום, ובמקביל שירת כמהנדס בטיחות בטייסת הקרב 101 בתחנת האוויר הימית בווירג'יניה.
שירות בנאס"א
נבחר לתפקיד אסטרונאוט ב־1962, והיה אסטרונאוט גיבוי לג'מיני 4 ו־9, וכן היה גיבוי של ניל ארמסטרונג באפולו 11. ב־4 בדצמבר 1965 שוגר בג'מיני 7 יחד עם פרנק בורמן. משימה זו הייתה הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל. ב־11 בנובמבר 1966 שוגר עם באז אולדרין לג'מיני 12, המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני.
ביוני 1967 מונה על ידי לינדון ג'ונסון ליועץ לכושר גופני וספורט. כאשר עדכן הנשיא ריצ'רד ניקסון את הרכב הוועדה ב-1970, הוא מונה ליו"ר הוועדה לכושר גופני.
בין 21 ל־27 בדצמבר 1968 היה טייס מודול הפיקוד ונווט במשימת אפולו 8, המשימה הראשונה שהגיעה אל הירח והראשונה שעשתה שימוש בטיל סטורן 5.
בין 11 ל־17 באפריל 1970 היה מפקד משימת אפולו 13, ופיקד על טיסה זו שעקב כשל טכני שהוביל לפיצוץ מיכל חמצן בחללית, הפכה בעצם למשימת הצלה של שלושת האסטרונאוטים שהיו בה עד לשובם המוצלח חזרה לכדור הארץ. בכך היה לאדם הראשון שהגיע אל הירח פעמיים (אם כי שתי המשימות רק הקיפו את הירח ולא נחתו עליו).
בין 1971 ל־1973 היה סגן מנהל מרכז טיסות החלל מרשל.
לאחר נאס"א
פרש מנאס"א ב-1 במרץ 1973 והצטרף לחברה ביוסטון העוסקת בגרירה בנמלים, כריה ומוצרי גינון. ב-1 במרץ 1975 קודם לתפקיד נשיא ויו"ר מועצת המנהלים של החברה.
ב-1976 הופיע בהופעת קמע בסרט "האיש שנפל מכוכב אחר".
ב-1 בינואר 1977 התמנה לנשיא "פיסק מערכות טלפון", העוסקת בשיווק מערכות תקשורת עסקיות, גם כן ביוסטון.
בשנת 1978 התפטר מתפקידיו בוועדה הנשיאותית לכושר גופני וספורט, אך המשיך לשמש כיועץ חיצוני לוועדה.
ב-1 בינואר 1981 התמנה לסגן נשיא קבוצת Business Communications Systems, השייכת לתאגיד Centel. הוא פרש מהתאגיד בתפקיד סגן נשיא וחבר מועצת המנהלים ב-1 בינואר 1991.
כיום הוא נשיא חברה שהקים, "לוול קומוניקיישנס".
באפריל 1987 הגיע אל הקוטב הצפוני.
במאי 1999 פתח מסעדה בווסט לייק פורסט, בפרברי שיקגו.
בינואר 2000 השלים מסע בן חמישה ימים אל הקוטב הדרומי, לאיתור מטאוריטים, יחד עם מדען פלנטרי נוסף, האסטרונאוט אואן גריוט ומספר בני לוויה נוספים. הם מצאו 12 מטאוריטים.
ועדת פיילין
וועדת פיילין הייתה ועדת החקירה הבריטית הראשונה בארץ ישראל, שהוקמה בעקבות מאורעות תר"פ בירושלים.
מאורעות תר"פ
בשנים הראשונות של המנדט נוהלה ארץ ישראל על ידי ממשל צבאי בריטי בראשותו של הגנרל לואי ג'ין בולס. בולס היה מתנגד חריף לציונות, אותה ראה כאיום ישיר על האינטרס הבריטי, וראה את הצהרת בלפור כטעות אסטרטגית. רוב המושלים שכיהנו תחתיו במחוזות השונים של הארץ, ובראשם רונלד סטורס, מושל ירושלים, החזיקו בעמדות דומות. המשטרה הייתה סוג של אלתור, וכללה שוטרים ששירתו עוד מהתקופה העות'מאנית, שוטרים שגויסו על ידי הממשל הצבאי וטרם עברו הכשרה כלשהו, ושוטרים שהוכשרו באופן מזורז בבית הספר לשוטרים שהוקם במצרים. כבר בשנת 1919 שיגר מפקד המשטרה, קולונל פרסי בראמלי, אזהרות בנוגע לכשירותו של הכוח. במהלך המאורעות, שוטרים, רובם ככולם ערבים, פעלו בצורה לא-אפקטיבית לנוכח ההתפרעויות, ובמספר מקרים היו שוטרים שהצטרפו לפורעים באופן פעיל.
ראשית מאורעות תר"פ, באפריל 1920, בעצרת המונית לקראת חגיגות נבי מוסא - עלייה לרגל מירושלים לאתר נבי מוסא במדבר יהודה. צעיר מוסלמי ממשפחה מפורסמת, אמין אל חוסייני, המופתי לעתיד ונכבדים נוספים נשאו דברים בגנות היהודים והציונות, וקראו לפגוע בהם במטרה לסכל את תוכניותיהם, שלדברי הנואמים, היוו איום ישיר על הערבים בארץ. הערבים תקפו יהודים, בעיקר בירושלים, רצחו שבעה, פצעו למעלה מ-200, וגרמו לנזק רב ברכוש. מאורעות אלה נמשכו שלושה ימים, בין ה-4 באפריל ל-6 באפריל.
באין מדיניות אחידה, כאשר התחוללו אירועי אפריל 1920, מצא עצמו זאב ז'בוטינסקי, קצין משוחרר מהגדודים העבריים, מארגן יחידות הגנה עצמית בירושלים, מכיוון שהבריטים נמנעו מלפעול בנחרצות לבלימת הפורעים. בסיום המאורעות ז'בוטינסקי וכמה מאנשיו אף נעצרו ועמדו למשפט צבאי, שהסתיים בהרשעה ועונשי מאסר ממושכים.
הועדה
מתוך רצון להבין את הגורמים להתפרצות האלימה ולתוצאותיה הקשות, מינה הצבא שלושה קצינים לחקור את האירועים. בראש הוועדה עמד מייג'ור גנרל פיליפ פיילין, שבמהלך כיבוש ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, פיקד על דיוויזיה מס' 75. לצידו כיהנו בוועדה בריגדיר אדוורד הרולד ווילדבלאד (Wildblood) ולוטננט קולונל כריסטופר וון אדוורדס (Edwards).
הוועדה פעלה במשך 50 יום, חקרה 152 עדים בשמונה שפות, גבתה עדויות מבכירי הממשל הצבאי בארץ, מנציגים של התנועה הציונית וממספר מנהיגים ערבים. העדות המקיפה והבוטה ביותר נגד ההתנהלות הבריטית בטיפול בפרעות, הגיעה מאיש הממשל הצבאי, קולונל ריצ'רד מיינרצהגן.
מסקנות הוועדה הוגשו ב-1 ביולי 1920 ופורסמו במהלך אוגוסט.
דו"ח הוועדה
הוועדה הטיחה ביקורת נוקבת בממשל הצבאי, שלטעמה לקה הן בחד-צדדיות והן בחוסר שליטה מספקת במצב. חברי הוועדה סברו שהיה מקום לפעול לתיקונה של המשטרה, וציינו שבדיונים פנימיים של בכירי הממשל הצבאי, המשטרה תוארה כסיכון פוטנציאלי לכוחות הביטחון הבריטיים, אם יפרצו מהומות. הם ראו בחומרה את העובדה שלא נעשה דבר כדי להתמודד עם אפשרות זו מבעוד מועד. הוועדה ביקרה בנחרצות גם את המנהיגים הערבים שהתסיסו את הפורעים, וגם את ז'בוטינסקי והארגון שהקים, ושפעילותו נראתה להם פרובוקטיבית ומסוכנת.
כאשר הוגשו מסקנות הוועדה, הממשל בארץ כבר היה בידי הנציב העליון הראשון, סר הרברט סמואל, יהודי ותומך בתנועה הציונית. סמואל, שרצה לקדם פיוס, הכריז על חנינה כללית הן למעורבים בפרעות והן לז'בוטינסקי ואנשיו.
המסקנות האופרטיביות של הוועדה, בעיקר אלה שתמכו ברפורמה במשטרה, לא זכו להתייחסות משמעותית, ושנה מאוחר יותר, במאי 1921, פרצו מאורעות תרפ"א, התפרצות אלימה, רחבה וקטלנית יותר, שגם בה ניכר היה שהמשטרה אינה כשירה. אירועים אלה הביאו להקמתה של ועדת חקירה חדשה, ועדת הייקראפט.
קבוצת החקירה המיוחדת
קבוצת החקירה המיוחדת (באנגלית: Special Interrogation Group המוכרת בראשי התיבות SIG) הייתה יחידת עילית בצבא הבריטי שכללה מתנדבים יהודים דוברי גרמנית רובם מארץ ישראל. היחידה ערכה פעולות פשיטה מיוחדות, תוך התחזות לחיילים גרמנים, כנגד כוחות מדינות הציר במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
הקמת היחידה
בעל הרעיון להקמת SIG היה קפטן הרברט ססיל באק (Herbert Cecil A. Buck) בעל עיטור צלב צבאי (Military Cross) ששירת ביחידות המשמר הסקוטיות והפאנג'ביות. באק, בלשן של השפה הגרמנית בוגר אוניברסיטת אוקספורד, נפל בשבי הגרמנים בינואר 1941, ונמלט בחזרה למצרים כשהוא מחופש לחייל גרמני. הוא הופתע כמה קל היה לו, בהיותו דובר גרמנית שוטפת, לעבור דרך קווי הגרמנים, והציע הקמת יחידה של דוברי גרמנית שתפעל מאחורי קווי האויב. קפטן באק מונה למפקד היחידה והוא גייס את חבריה מבין לוחמי הקומנדו היהודיים של קבוצת הקומנדו מספר 51 שחזרו מפעילות באריתריאה ושהו אז במחנה אימונים בג'ניפה סמוך לתעלת סואץ, ואחר כך במחנה בורג' אל ערב שליד אלכסנדריה.
במרץ 1942 כתב קולונל ממחלקת המחקר המודיעין במשרד המלחמה שבלונדון כי חלק מקבוצת הקומנדו של המזרח התיכון מספר 51 שפורקה לאחרונה והכוללת יהודים ארץ-ישראלים דוברי גרמנית יצורפו ל:
מכתב נוסף של קולונל איירי דרש להקצות ליחידה כלי רכב מתאימים.
רוב הלוחמים היו בוגרי קומנדו 51 שלחם במסגרת המערכה במזרח אפריקה ופורק בשנת 1941. חלקם הגיעו ישירות מהפלמ"ח, ההגנה והאצ"ל. מגויסים יהודים נוספים הגיעו מהכוחות הצ'כים החופשיים, מלגיון הזרים הצרפתי ומכוחות צרפתיים אחרים בהם היו יהודים מאזורים דוברי גרמנית. בין המגויסים היו ישראל כרמי (הגיע מהבאפס ושרת בהמשך כקצין משטרה צבאית ראשי), קרל כהנא (שהמשיך ב-SAS ונמנה אחר כך עם מקימי בית הספר לצניחה של צה"ל) ודב כהן (הגיע מהאצ"ל וכינויו "שמשון", מפקד הפריצה לכלא עכו ב-1947 שבה נהרג) כהנא, כהן וכרמי, וכן לוחמים נוספים ביחידה, בנוסף גויסו ליחידה שני שבויי מלחמה גרמנים, ולטר אסנר (Walter Essner) והרברט ברוקנר (Herbert Brueckner). לפני המלחמה היו השניים חברים בלגיון הזרים הצרפתי ובמלחמה שרתו ברגימנט ה-361 של קורפוס אפריקה. הם נשבו על ידי הבריטים בנובמבר 1941, ולאחר ששכנעו את חוקריהם כי היו קומוניסטים אנטי-נאצים בעברם הם גויסו לשמש כסוכנים כפולים. מספר הלוחמים ביחידה נע בין 20 ל-38.
היה ניסיון לשיתוף פעולה עם המחלקה הגרמנית של הפלמ"ח. קפטן באק ביקר באתר האימונים של המחלקה במשמר העמק והציע לאחד כוחות. באוגוסט 1942 יצאו למצרים שלושה מאנשי המחלקה הגרמנית ובהם מפקד המחלקה, שמעון אבידן, במטרה להתאמן במשותף עם ה-SIG, אלא שהמפקדה הבריטית התנגדה לשיתוף פעולה זה והשלושה חזרו כלעומת שבאו.
אימונים
מחנה האימונים של היחידה הוקם בקצה המרוחק של קבוצת מחנות מבודדים מערבית למרסא מטרוח. בנוסף לאימונים צבאיים מקובלים בניווט ובקרב פנים אל פנים למדו חברי היחידה טיפול בכלי נשק ובחומרי נפץ גרמניים, ונהיגה ותחזוקה של כלי רכב גרמניים. כל אחד מחברי הקבוצה קיבל זהות בריטית למקרה של נפילה בשבי ויוכר כחייל אנגלי ולא יהודי, וזהות גרמנית למטרות מבצעיות. כל הפעילות במחנה נוהלה בגרמנית. פקודות היום פורסמו בשפה זו ולעיתים היו מעירים אדם באמצע הלילה על מנת שידבר גרמנית. מטעמי סודיות נאסר על חברי היחידה ליצור קשר עם חיילים בריטים במחנות הסמוכים. שני שבויי המלחמה הגרמנים שהצטרפו ליחידה, אסנר וברוקנר, לימדו את חבריה את העגה הנהוגה בקורפוס אפריקה ואת שירי הלכת הגרמניים. לקראת ביצוע משימות קיבל כל משתתף פנקס משכורת גרמני, סיגריות ושוקולדים מתוצרת גרמניה, ואפילו מכתבי אהבה מזויפים לאהובה בגרמניה.
כחלק מהאימונים הם השתמשו בכלי רכב שלל גרמניים, עברו מאחורי קווי הגרמנים בסמוך לברדיה והקימו מחסומי דרכים. כשהם לבושים כשוטרים צבאיים גרמנים הם עצרו וחקרו נהגים גרמנים ואספו מודיעין תוך כדי כך. לעיתים נכנסו למחנות גרמניים ושוחחו עם חיילים.
פעולות
קיום היחידה נשמר בסוד בצבא הבריטי, ומתי המעט שידעו עליה קראו לה חוליית המתאבדים של ברטי. השמועות על יכולותיה הגיעו לדייוויד סטירלינג, מקים ומפקד ה-SAS. שחיפש דרך יצירתית להחדיר את הלוחמים שלו לשדה התעופה של דרנה שבלוב, ולהשמיד את מטוסי הגרמנים. סטירלינג החל לחקור על היחידה והתאהב ברעיון. הוא ביקש מקפטן באק להגיע לקהיר כדי לדון איתו על שיתוף פעולה אפשרי במבצע שהוא רוצה להוציא בדרנה. באק שמח להשתתף בפעולה וציין כי זו פעולה קלה לביצוע. תפקידה של הקבוצה יהיה להחדיר את לוחמי ה-SAS מעבר לקווים הגרמניים ולהביא אותם לנקודת זינוק ממנה יפשטו על שדה התעופה של הגרמנים. לאחר פיצוץ המטוסים, ה-SIG תחזיר את הכוח לצד הבריטי, תפקיד זה התאים ליכולותיה של היחידה. סטירלינג החליט לצרף את הקבוצה ליחידה שלו, והיא הפכה למחלקה בפלגה D של ה-SAS.
הפעולה בדרנה
ב-3 ביוני 1942 קיבלה SIG את המשימה המבצעית הראשונה שלה: לפעול עם כוח של ה-SAS בפיקודו של לויטנט קולונל דייוויד סטירלינג לפוצץ מטוסים בשדות התעופה של דרנה ומרטובה, כ-150 קילומטרים מערבית לטוברוק. לשדות תעופה אלו הייתה חשיבות מיוחדת משום שמהם יצאו המטוסים שתקפו את מלטה, אז בסיס ימי בריטי שממנו תקפו הבריטים את האוניות שהעבירו דלק ותחמושת מאיטליה לקורפוס אפריקה. שיירת הרכב של הכח כללה משאית גרמנית מעוטרת בסמלי "הקורפוס האפריקני" וחיל התובלה הגרמני, רכב "פולקסוואגן" צבאי, מכונית אופל ומשאית בריטית "שבויה", שבה הסתתרו החיילים הצרפתים וכן שני החיילים הגרמנים שהתלוו למשימה, כאשר הלוחמים מ-SIG, שמספרם במבצע זה נתון במחלוקת (בין 8 ל-12 איש), משמשים כ"שומרים" על "שבויי מלחמה צרפתיים" (אנשי ה-SAS). לאחר שהצליחו להערים על מחסומי הדרכים של הגרמנים, הגיעה הקבוצה ב-13 ביוני 1942 סמוך לדרנה והתכנון היה להתפצל לשתי קבוצות, כאשר נקבעה מראש נקודת מפגש לאחר ביצוע הפעולה. קבוצה אחת שכללה את קפטן באק, אסנר, שלושה לוחמים מ-SIG וחמישה צרפתים יצאה לפוצץ מטוסים בשדה התעופה של מרטובה. משימה זו הסתיימה בהצלחה והקבוצה הצליחה להשמיד 20 מטוסים. הקבוצה השנייה, בראשות לויטנט ז'ורדן הצרפתי, שכללה את ברוקנר (השבוי הגרמני שגויס ליחידה), תשעה אנשי SAS ושלושה אנשי SIG יצאה במשאית לתקוף את שדות התעופה של דרנה.
השיירה עזבה את האזור שבשליטת הבריטים והמשיכה את דרכה עד למחסום של הצבא האיטלקי. השומר במחסום ביקש את הסיסמה — שהוחלפה מדי חודש — המודיעין הבריטי לא סיפק להם את הסיסמה המעודכנת. אולם ברוקנר הגרמני התעשת במהירות, וגער בשומר בצעקות על שהוא מעכב את השיירה ששבה מדרך ארוכה. החייל האיטלקי המפוחד אִפשר לשיירה להמשיך. במחנה המעבר הגרמני קיבלו החיילים תדריך מחייל גרמני, שהזהיר אותם מפני הפצצות הצבא הבריטי וחמור לא פחות: הסתננות מפגעים מן האויב. החיילים ירדו מרכביהם וסעדו בחברת החיילים הגרמנים, ואילו הצנחנים הצרפתים נותרו במחבואם במשאית. לאחר ארוחת הערב התפצלה השיירה לשניים: קבוצת חיילים אחת נסעה לשדה התעופה בדרנה, והקבוצה האחרת נסעה לשדה התעופה במרטובה.
התקיפה במרטובה
אריה שי, שנהג במשאית הגרמנית, הוביל את קבוצתו למרטובה, שם הטמינו החיילים הצרפתים פצצות כמתוכנן. אולם בטרם סיימו את מלאכתם, נשמע לפתע פיצוץ אדיר מכיווּן דרנה. האופק הואר ועשן סמיך היתמר בשמי המדבר. החיילים הבינו שאירעה תקלה, שכן המטענים היו עם מנגנוני השהיה, ונועדו להתפוצץ רק לאחר שהכוחות התוקפים ישלימו את משימתם ויתרחקו משדות התעופה, והחלו לנוע במהירות לעבר מקום המפגש המיועד עם הקבוצה השנייה. בהמתנה במקום האיסוף, הגיח לעברם לוטננט ז'ורדן פצוע ומדיו מוכתמים בדם. הוא הספיק ללחוש "ברחו מהר", והתעלף. החיילים המחופשים פשטו בחפזה את מדי הצבא הגרמני ונסוגו אל המדבר. על אף המצוד הגרמני שנערך עליהם, הם הצליחו לחבור לאחר כשבוע לפטרול הסיור האוסטרלי שהמתין להם.
התקיפה בדרנה
ברוקנר גרם לעצירת המשאית, שהובילה את כוח התקיפה לשדה התעופה בדרנה, תוך כדי המעבר בעיירה, בתואנה שהמנוע שלה מתחמם. הוא ירד מהמשאית, ובעוד שאר הכוח מחכה לשובו, ניגש לנקודת המשמר הקרובה וסיפר למפקד הגרמני מי באמת נמצא במשאית. הגרמנים הקיפו את המשאית ודרשו מהיושבים בה להיכנע. החיילים שהיו במשאית ניסו להיחלץ מהמלכודת תוך כדי ירי ורובם נהרגו. רק המפקד הצרפתי, אוגוסטן ז'ורדן, הצליח לחזור ברגל לנקודת המפגש עם הקבוצה השנייה שתקפה את מרטובה, כשהוא פצוע. לפי עדותו, שני אנשי SIG, פטר הס מחיפה ופטר (אליהו) גוטליב מנהלל, התאבדו באמצעות פיצוץ רימונים בתוך המשאית כדי לא ליפול בשבי הגרמנים. ברוקנר הוטס כגיבור לגרמניה וזכה בעיטור Deutsche Kreuze מוזהב.
על פי עדותם של טיפנברונר ושל הרב הראשי של הארמייה השמינית, אייזק לוי (Isaac "Harry" Levy), הייתה התנגדות בקרב החיילים היהודים לשיתופם של חיילים גרמנים ביחידה ועוד יותר לשיתופם בפעולות ממש. אבל מפקד היחידה, קפטן באק, טען שהם עברו ביקורת מחמירה של חוקרי המודיעין, ולניסיונם כחיילים בצבא הגרמני יש ערך רב הן באימונים והן במבצעים. לאחר מעשה האשים בק, מפקד היחידה, את עצמו על האמון שנתן בשני החיילים הגרמנים, ההבגידה של ברוקנר החשידה את אסנר, החייל הגרמני השני, ואף על פי שפעל ללא דופי בפעולה עצמה, הוא נמסר לידי המשטרה הצבאית כשהקבוצה חזרה לבסיסה במצרים ונורה במהלך ניסיון בריחה.
הידיעה על כך שהבריטים עושים שימוש בחיילים המתחזים לגרמנים הגיעה להיטלר והוא הורה באמצעות שדר מוצפן (באמצעות האניגמה שהצופן שלה כבר נשבר על ידי הבריטים) מ-13 ביוני 1942 להוציא להורג מיד כל חייל כזה שייתפס.
מבצע הסכמה
בלילה שבין 13 ל-14 בספטמבר 1942 נערך מבצע משולב גדול לתקיפת הנמל ומחסני הדלק הגרמנים והאיטלקים בטוברוק. מבצע הסכמה (Operation Agreement) כלל כוחות יבשתיים שהגיעו מנאת המדבר אל-כופרה במסע ארוך של כ-2700 ק"מ  שעקף את קווי הגרמנים מדרום, וניסיון להנחית כוחות קומנדו מהים. כמו במבצע הקודם הוסע עיקר הכוח היבשתי הבריטי כ"שבויי מלחמה" שעליהם "שמרו" חיילים מיחידת SIG לבושים כחיילים גרמנים. הנחיתה מהים נכשלה, והכוח היבשתי נאלץ להילחם מול כוחות איטלקים וגרמנים עדיפים. רוב הכוח הבריטי נהרג או נשבה ורק מעטים (ובהם קפטן באק וחלק מאנשי יחידת SIG) הצליחו לחזור לקווי הבריטים.
פירוק
עם כישלון הפשיטה על טוברוק הוחלט לפרק את היחידה. חבריה שנותרו בחיים הועברו לבריגדה ולחיל החפרים (Auxiliary Military Pioneer Corps). חלק עברו ליחידת הקומנדו מספר 2 ולחמו בה עד סוף המלחמה בבלקנים ובאיטליה. אחרים ובהם קרל כהנא ומוריס טיפן (מוניו) טיפנברונר המשיכו ב-SAS. קפטן באק הצטרף ל-SAS ונהרג בשורותיו בתאונת מטוס במזרח הרחוק ב-1945.
אזכורים בתרבות
טוברוק הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1967, בבימויו של ארתור הילר ובכיכובם של רוק הדסון וג'ורג' פפארד. הסרט נכתב על ידי ליאו גורדון (ששיחק בסרט) והופק באולפני יוניברסל. עלילת הסרט היא בדיונית, אבל היא מתבססת בצורה רופפת הן על "מבצע הסכמה", והן על אירוע של הבגידה של ברוקנר בהתקפה בדרנה. זהו סיפור על כוח של חברי קבוצת המדבר ארוכת הטווח וקבוצת החקירה המיוחדת העורך מבצע בעיר טוברוק בלוב במטרה להשמיד את מצבורי הדלק של קורפוס אפריקה הגרמני.
פריץ פרנק
פריץ פרנק (אוגוסט 1873, ירושלים - 8 בספטמבר 1968, וייסנברג, גרמניה) היה הרפתקן וחוקר טבע גרמני שפעל בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט הבריטי, ואשר שמו נקשר למיתוסים שונים הקשורים לריגול במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חייו
פריץ פרנק נולד בארץ ישראל למשפחה טמפלרית מכובדת. אביו החורג קארל הפר היה ה'בירגמייסטר' (ראש הכפר) של המושבה הגרמנית וילהלמה, ואמו הייתה בעלת בית מרזח במושבה. פרנק השתלם בנגרות ובסיתות, ובבגרותו גר במושבה הגרמנית וילהלמה. הוא הרבה לסייר בארץ, כחוקר טבע וכארכאולוג.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יחד עם גרמנים נוספים בני המושבות הגרמניות בארץ ישראל, נסע פרנק לחלב והתייצב בפני הקונסול הגרמני שם על מנת להתנדב לשרת בצבא הטורקי-גרמני. בגלל גילו המתקדם, 40, הוא לא גויס לצבא הסדיר, אך הקולונל הגרמני פרידריך קרס פון קרסנשטיין השתמש בידע הנרחב שלו של האזור, ושלח אותו לסייר במדבר סיני ולאסוף מודיעין על תוואי השטח ומקורות המים. על פי ראיון שנתן פרנק לשבועון הנאצי "Die Fuhrer", הוא אף השתתף במסע ההתקפה הטורקי הראשון על תעלת סואץ. לאחר כישלון המתקפה נשאר פרנק מוצב במדבר סיני, והמשיך לערוך סיורים, שמטרתם הייתה בין היתר הטרדת הכוחות הבריטיים והנחת מוקשים בתעלת סואץ. על פי פרנק הוא אף הצליח במקרה אחד להגיע עד התעלה ולהניח בה מוקש שהביא לטיבוע אונייה.
עם תחילת ההתקדמות הבריטית לעבר סיני, ובמיוחד לאחר הניצחון הטורקי הגדול בקרב קטיה, נפוצו בקרב הצבא הבריטי שמועות על מרגל או מרגלים גרמנים נועזים אשר התחזו לקצינים בריטים בכירים ופעלו בעורף הכוחות הבריטים. כך למשל, לאחר כישלון המתקפה הבריטית השנייה על עזה, סופר על מרגל גרמני שהתחזה לקצין בריטי והוליך חלק מהכוחות הבריטים הנסוגים היישר לכיוון העמדות הטורקיות. מעשיות אלו נקשרו לשמו של פרנק, ויצרו לו תדמית של מרגל גרמני נועז, 'הלורנס של הטורקים'. בין היתר מספר ריצ'רד מיינרצהגן בזכרונותיו שעם מינויו לקצין מודיעין באזור הגיעו אליו שמועות ספורות על מרגל בשם פרנק, והוא באופן מכוון העצים את השמועות והפיץ מזכרים שקריים על פעולותיו ומעלליו של מרגל זה. מטרת תרגיל הדיסאינפורמציה הזה הייתה להגביר את הערנות של החיילים הבריטיים להסתננויות של מרגלים, ושמטרה זאת הושגה במלואה. יגאל שפי, במאמרו "המרגל שלא היה", מציין שלמרות שמיינרצהגן כותב במפורש שהמעשיות על פרנק היו מפוברקות, מיינרצהגן מוסיף בהמשך ספרו לתאר את מעלליו של פרנק, ואף מספר שפרנק ניסה כביכול להתנקש בחייו גם לאחר שהמלחמה הסתיימה. ככל הנראה אין בסיפורים אלו ממש, מכיוון שעל פי הגנרל הגרמני קרס פון קרסנשטיין, פרנק לא היה דובר אנגלית.
בקיץ 1915, בעיצומה של המלחמה, הותקפה ארץ ישראל על ידי ארבה. תושבי המושבה הגרמנית, בעזרתו של פריץ פרנק, רכשו כמויות גדולות של חיטה בירדן. החיטה אוחסנה במרתף בבית שמידט ובטחנת הקמח שבבית פרנק, וממנה הוכן לחם שחולק בהקצבה לתושבי המושבה.
לאחר המלחמה
לאחר נסיגת הכוחות הטורקיים מארץ ישראל עזב פרנק לגרמניה, ורק בשנת 1927 הוא הורשה על ידי הבריטים לחזור לארץ ישראל. עם שובו לארץ הוא עבד כמהנדס במושבה הטמפלרית שרונה וגם היה שותף לעבודות שיפוץ המכון האוונגליסטי במתחם אוגוסטה ויקטוריה בירושלים לאחר רעידת האדמה של שנת 1927. מנהל המכון האוונגליסטי שכר את פרנק לבצע סקר של אזור הערבה, סקר שבוצע בשנים 1932-1933. סקר זה נחשב לאחד הסקרים המקיפים הראשונים של אזור ים המלח והערבה, ורק מעיין אחד בולט בחסרונו בסקר, הוא עין גדי, שמן הסתם היה מוכר היטב לפרנק שהתגורר במקום.
בין השנים 1929-1932 התגורר פרנק בעין גדי, ועסק בגידולים חקלאיים שכללו עגבניות, חצילים ומלפפונים. לפי פרנק, בתקופה זו הוא היה האדם היחיד שהתגורר באזור. הוא מתואר כאדם בעל לחיים אדומות וזקן לבן אשר היה מתהלך בלווית כלב וחמוש בשני אקדחים. בבעלותו הייתה סירת מנוע קטנה שבה נהג לסייר בים המלח. זאב וילנאי מתאר את פרנק כשונא יהודים, ואולם הוא לא היה חבר במפלגה הנאצית בארץ ישראל.
בשנת 1936, בגיל 62, התחתן פרנק, וגר עם אשתו על הר הזיתים עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, עת נעצרו הוא ומשפחתו, יחד עם כל התושבים הגרמנים בארץ ישראל. לאחר המלחמה, בשנת 1948, הוגלו לגרמניה.
דמותו של פרנק וסיפור התיישבותו בעין גדי מתואר בספרו של אהוד בן עזר "אנשי סדום".
גביע ה-20
גביע ה-20 הייתה מסגרת גביע מיוחדת לכבוד חגיגות ה-20 לעצמאות מדינת ישראל, והתחרות השלישית בחשיבותה בעונה זו בכדורגל הישראלי.
הטורניר הורכב מ-16 קבוצות הליגה הלאומית (הליגה הבכירה) של עונת 1968/1969.
16 הקבוצות חולקו ל-4 בתים של 4 קבוצות, וכל קבוצה פגשה קבוצה אחרת בבית פעמיים - בבית ובחוץ.
המשחקים החלו ב-8 בספטמבר 1968 והסתיימו ב-26 באוקטובר 1968, והטורני התקיים בזמן שנבחרת ישראל הייתה במשחקים בינלאומיים בטורניר אולימפיאדת מקסיקו.
הפועל פתח תקווה זכתה בגביע לאחר שהביסה בגמר את מכבי חיפה 1:4.
בית הסוהר פלורידה
בית הסוהר פלורידה (באנגלית: Florida State Prison) הוא מוסד כליאה, השוכן במחוז מריון שבפלורידה. הוא מנוהל על ידי מחלקת בתי הכלא של מדינת פלורידה.
היסטוריה
בית הכלא הוקם בשנת 1961, אך הבנייה נמשכה עד לשנת 1968. המתקן יכול לאכלס 1400 אסירים והוא בין מתקני כליאה הגדולים בפלורידה. המתקן הוקם כאגף המזרחי של בית הסוהר המדינתי הקיים, והחל משנת 1972 הוא פועל ככלא נפרד.
בכלא קיים אגף לנידונים להוצאה להורג לגברים (בבית הסוהר לוול הסמוך מוחזקות אסירות נידונות למוות). עד לשנת 2000, ההוצאות להורג בוצעו על ידי כיסא חשמלי, ומשנת 2000 בהזרקת רעל.
בין הרוצחים שהוצאו להורג בכלא נמנים טד באנדי, מרטין גרוסמן, תומאס נייט, רוברט לונג, אוסקר ריי בולין ועוד.
ג'רארד ג'ון שייפר נידון למאסר עולם ונרצח בבית הסוהר על ידי אסיר אחר.
משחקי שעשוע
משחקי שעשוע (במקור באנגלית: Funny Games) הוא סרט קולנוע ניסיוני אוסטרי משנת 1997, שנכתב ובוים בידי מיכאל הנקה. הוא עוסק בשני גברים צעירים שמחזיקים במשפחה בת שלוש נפשות כבת ערובה, ומאלצים את בני המשפחה להשתתף במשחקים סדיסטיים. הסרט נוצר כביקורת על ההשפעה השלילית של האלימות המבוטאת באמצעי התקשורת, אחד מהנושאים המרכזיים ביצירתו של הנקה, ובפרט כפרודיה על מותחנים אמריקניים אלימים. הנקה עצמו השתמש בביטוי "אנטי-טרנטינו" לשם הצגת נושאו של הסרט.
"משחקי שעשוע" מתואר לעיתים כאחד מהסרטים הבוטים ביותר בתולדות הקולנוע, על אף שכמעט ואינו מציג בגלוי אלימות פיזית. זהו סרט הקולנוע הרביעי שביים הנקה, סרטו הראשון שזכה להתעניינות בינלאומית רחבה, וסרטו הראשון שהיה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. הוא אף ביסס את מעמדו של הבמאי כיוצר שנוי במחלוקת. בשנת 2007 יצאה הפקה אמריקאית מחודשת ודוברת אנגלית של "משחקי שעשוע" בבימויו של הנקה, שהעתיקה במדויק, תמונה אחר תמונה, את הסרט המקורי.
עלילה
עם הגעתה של משפחה גרמנית בורגנית - גאורג, רעייתו אנה, בנם "שורשי" ("גאורג הקטן") וכלבם - אל בית הקיץ האוסטרי שלה למטרת נופש, נפגשים בני המשפחה עם שכנם מבית הקיץ הסמוך. השכן מציג בפניהם את ידידיו, שני צעירים וינאים בשם פטר ופאול. השניים פונים אל אנה בבקשה ללוות מספר ביצים, ואז מתחילים לכפות את נוכחותם על בני המשפחה תוך שבירת מכשיר הטלפון שלהם והשלכת תבנית הביצים שלהם על הרצפה. כשאנה המתוסכלת מבקשת מגאורג שיגרש אותם מן הבית, שובר פאול את רגלו של גאורג בעזרת מקל הגולף של גאורג ושני הגברים הופכים את בני המשפחה לבני ערובה. הם מכריחים את בני המשפחה לשחק איתם במשחקים סדיסטיים על מנת להישאר בחיים, שבסופו של אחד מהם מתבררת עובדת הריגתו של הכלב.
פאול שואל את בני המשפחה אם הם מעוניינים להמר שהם יישארו בחיים עד תשע בבוקר, אך מביע חוסר אמון ביכולתם לעשות זאת. בין משחק למשחק, לועג פאול לעיתים קרובות לפטר על היותו שמן וטיפש, ומספר כמה סיפורים סותרים בנוגע לעברו של פטר, אם כי אף אחד מהם לא מציג הסבר חד-משמעי לגבי הרקע או המניעים למעשיהם של השניים. כאשר מגיעים שכנים אחרים של המשפחה לביקור, מאולצת אנה להציג את פאול ופטר כידידי המשפחה עד שהשכנים עוזבים. שורשי מצליח לבסוף לברוח לבית הסמוך, אך הוא מוצא את בני המשפחה ללא רוח חיים. הוא מנסה לירות בפאול ברובה שמצא אך הכדור לא נורה. פאול מחזיר אותו אל הבית יחד עם הרובה. לאחר מספר משחקים נוספים, משחקים השניים "משלוש יוצא אחד" עם בני המשפחה, וכששורשי מפסיד הם יורים בראשו ברובה ועוזבים את הבית.
גאורג ואנה מבכים את אובדנם אך לבסוף מחליטים להיאבק על חייהם. אנה נסה מן הבית בעוד שגאורג מנסה להזעיק עזרה בעזרת מכשיר הטלפון ההרוס. אנה מחפשת סיוע מחוץ לבית אך פטר ופאול מופיעים שוב, לוכדים אותה ומחזירים אותה אל הבית. הם רוצחים את גאורג ובבוקר שלמחרת יוצאים עם אנה לשיט בסירה של המשפחה. בשעה שמונה משליכים פטר ופאול את אנה הכפותה בחבלים כלאחר יד למים הקפואים אל מותה, ואז פותחים השניים בדיון על הסרט "סולאריס" ועל הקו המפריד בין הבדיון והמציאות: פאול מאמין כי הבדיון המוצג בסרט הוא לא פחות אמיתי מן המציאות, בעוד שפטר דוחה רעיון זה. הם מגיעים אל ביתה של המשפחה שביקרה קודם לכן את גאורג ואנה ופונים אל האם בבקשה לשאול ביצים, ספק לשם התחלתו של מחזור רציחות נוסף.
צוות השחקנים והדמויות
דמויותיהם של בני המשפחה נוצרו בכוונה תחילה כדמויות שטוחות בניסיון לגרום לצופים לנסות ולהתעמק בקורבנות לשם הבנת מניעיהם, ולאו דווקא בתוקפים. פאול ופטר, לעומת זאת, לכאורה שונים אחד מהשני באופיים במידה ניכרת, כאשר פאול הוא בעל אופי "ממזרי" ואינטליגנטי ופטר הוא שמנמן ומגושם. מן הסצנה לקראת סיום הסרט שבה מתווכחים השניים מתברר גם כי השקפותיהם הפילוסופיות שונות. לאורך הסרט פונים השניים אחד אל השני, בין השאר, בשמות "ביוויס ובאטהד" ו"טום וג'רי".
אולריך מיהה וארנו פריש גילמו אב ובנו בסרט מוקדם יותר של הנקה, "הווידאו של בני".
רקע
"משחקי שעשוע" נוצר כהמשך ל"הווידאו של בני", סרטו של הנקה משנת 1992 שטיפל ביחסי הגומלין בין אמצעי התקשורת לאלימות, אך התמקד בביקורת על הטלוויזיה והשפעתה על הדרך שבה תופס האדם את המציאות יותר מאשר בביקורת על הקולנוע. ב"משחקי שעשוע" ניסה הנקה ליצור אלטרנטיבה לסרטים אחרים שהתיימרו לבקר את האלימות המוצגת באמצעי התקשורת, שלדעתו של הנקה חטאו במטרתם, ואף השיגו מטרה הפוכה, בכך שהציגו אלימות באור מחמיא וחיובי. בריאיון לקראת הקרנת הבכורה של הסרט הביא הנקה כדוגמה לסרט שעסק לדעתו באופן נכון בנושא האלימות את סרטו של לוקינו ויסקונטי מ-1965, "סנדרה של אלף התענוגות", וטען כי הדרך הנכונה להציג אלימות בקולנוע היא "הצגתה כפי שהיא, כלומר בלתי ניתנת לעיכול". מאוחר יותר הביא הנקה כדוגמה לסרטים שטיפלו לדעתו באלימות באופן שגוי את "רוצחים מלידה" של אוליבר סטון:
"משחקי שעשוע" נוצר עבור קהל הצופים של סרטי קולנוע אמריקאיים אלימים, ומשום כך ניתן לו השם בשפה האנגלית "Funny Games". כמו כן, בית הקיץ שבו מתנהל הסרט עוצב באופן שאינו נפוץ באוסטריה אלא בארצות הברית. כאשר הוצע להנקה לביים הפקה מחודשת לסרט בהוליווד, הוא הסכים מכיוון שהסרט האוסטרי לא הצליח במיוחד בארצות הברית. גרסת "משחקי שעשוע" המחודשת האמריקאית נכשלה בסופו של דבר בקופות בארצות הברית וזכתה לביקורות מעורבות.
צילום ומוזיקה
הסרט נחשב לאירופאי באופיו באופן מובהק, כחלק מניסיונו של הנקה להגיב על הדרך בה "הקולנוע האמריקאי משתעשע בבני אדם... [כך ש]האלימות הופכת להיות נוחה לעיכול". הסרט מתנהל בקצב איטי, בניגוד לקצב המהיר בו מתנהלים בדרך כלל מותחנים קולנועיים אמריקאיים. הוא נפתח בשוט אווירי ממושך של מכונית משפחתית בדרכה לאתר נופש, ובה מאזינים בני המשפחה למוזיקה קלאסית. סצנה זו פורשה כניסיון לשרטט גבולות בין הבמאי, הדמויות והצופים בסרט. בשלב מסוים ובמפתיע מופיעים שם הסרט וכותרות הפתיחה, ואת המוזיקה הקלאסית הבוקעת מן המכונית מחליפה מוזיקה אוונגרדית רועשת ושירה צרחנית מאת להקת נייקד סיטי, ללא שינוי בהבעות פניהם הנינוחות של בני המשפחה. השינוי הפתאומי מאווירה פסטורלית לאווירה אלימה בפתיחת הסרט הייתה, כלשונו של הנקה, יצירתן של "נקודתיים אירוניות" המתריעות בפני הצופה על כך שהוא עומד לצפות בסרט מתח. בדומה, השימוש במוזיקה המהווה פרודיה על הבי מטאל קלאסי מהווה הצהרה אירונית על היותו של הסרט פרודיה על ז'אנר המותחן הקלאסי. הנקה המשיך בסרטיו הבאים להשתמש במוזיקה לשם יצירת אמירה כלשהי, כמו גם לעשות שימוש אך ורק במוזיקה המהווה חלק מן הסיפור וללא פסקול רקע.
טכניקת השוט הממושך חוזרת על עצמה במספר סצנות נוספות, למשל זו המציגה את ניסיונותיו של גאורג הפצוע לתפעל את מכשיר הטלפון לאחר מנוסתה של אנה. השימוש בטכניקה זו פורש כניסיון לגרום לצופים לנסות ולהבין את דמויות הקורבנות.
שבירת הקיר הרביעי
נושא הסרט המרכזי הוא האלימות המבוטאת באמצעי התקשורת, ובפרט אלימות פסיכולוגית שיוצרת טשטוש בין בדיון למציאות. לשם יצירת פרודיה על טשטוש זה מפר הסרט בכוונה תחילה כללים דרמטורגיים רבים וכן עושה שימוש חוזר בטכניקת שבירת הקיר הרביעי. בסצנות רבות דמותו של פאול מודעת לעובדה שהיא מככבת בסרט, אך היא גם הדמות היחידה שניחנה בתכונה זו. פאול פונה אל המצלמה בדרכים שונות לכל אורך הסרט, החל מהסתובבות אל המצלמה, קריצה וחיוך בזמן שהוא מכוון את אנה אל מיקום גופתו של הכלב, ועד לפנייה מפורשת אל צופי הסרט בשאלה האם הם מעוניינים להשתתף בהתערבות על הישארותם של בני המשפחה בחיים. הנקה השתמש בטכניקה זו על מנת להדגים לצופים עד כמה הם חשופים למניפולציה פסיכולוגית ובכך מושפעים מן האלימות המבוטאת באמצעי התקשורת. הסצנות המרכזיות בסרט, כמו גילויה של גופת הכלב ורציחתו של הילד לפני הוריו, מפרות את הכלל הדרמטורגי שאוסר על "שבירת האשליה" של הצופה וכן "כללים בלתי כתובים" החלים לכאורה על יוצר קולנועי. האלימות הפיזית שבסרט היא כמעט תמיד נסתרת מעיני הצופים, כאשר למשל רציחתו של הילד מתרחשת בסלון בזמן שהמצלמה מתמקדת בפאול המכין לעצמו כריך במטבח. כמו כן, בזמן שאנה מאולצת להתפשט המצלמה ממוקדת על פניה בלבד.
פאול מביע לעיתים קרובות את כוונותיו לשמור על הכללים המקובלים של התפתחות עלילתית של סרט קולנוע. כאשר הוא מבקש מן הקהל להמר, הוא מנחש כי שאיפתו של הקהל היא שבני המשפחה ינצחו. לאחר היעלמותם של הרוצחים ושובם אל הבית, מסביר פאול כי הוא היה חייב להעניק למשפחה הזדמנות אחרונה להימלט או שהסרט לא יהיה דרמטי מספיק. לקראת סוף הסרט הוא מעכב את רציחתם של שאר בני המשפחה ומנמק זאת בכך שהסרט עדיין לא הגיע לאורך מלא. מאידך, במספר מקרים גורם פאול לעלילת הסרט להתנהל בניגוד למוסכמות. כך למשל הוא רוצח את כל בני המשפחה ולא מותיר "דמות סימפתית" אחרונה בחיים כפי שמקובל במותחנים הוליוודיים. בנוסף, כאשר אנה הורגת את פיטר ברובה שמצא שורשי, לכאורה כתחילתה של הימלטות הרואית של המשפחה, משתמש פאול בשלט רחוק על מנת להריץ אחורה את הסרט עצמו ובכך לבטל את פעולתה של אנה. כך גם בסופו של הסרט בו מחייך פאול שוב בארשת ניצחון כלפי הצופים: כדמות המודעת לעצמה, הוא מסוגל להצהיר על עצמו כ"מנצח" של הסרט בניגוד למשאלת לבם של הצופים.
ביקורות
מאיר שניצר טען כי תוצאת ניסיונו של הנקה "לצאת למסע ארוך בעקבות העקרונות הסדיסטיים שמהם מורכבת האלימות הקולנועית" הייתה "מסעירה", והוסיף כי סצנת הרצת הסרט לאחור בידי הדמות פאול נכנסה לקלאסיקה הקולנועית. באתר "רבעון הקולנוע העצמאי" נכתב:
בארצות הברית, על פי אתרי הביקורות "Rotten Tomatoes" ו"מטאקריטיק", הסרט זכה לביקורות מעורבות עד טובות. סטיבן הולדן מ"הניו יורק טיימס" כינה את הסרט "הגרסה הגרמנית של 'פסגת הפחד'" ושיבח את צוות השחקנים והקצב שלו ואת "שימושו בכלים ברכטיאניים לשם תפיסתו של קהל הצופים בעיצומו של טראנס מציצני". לעומת זאת, סטנלי קאופמן מה"ניו ריפבליק" התפלא על "בחירתו של במאי מתוחכם כהנקה בנוסחה קולנועית משומשת כל כך".