cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלעזר רוקח (רב)
יחוסו וצאצאיו
בנו היה רבי שלום מרגליות, רבה של טיקטין.
בין צאצאיו נמנים אדמו"רי בעלז וכן אישי ציבור רבים, כמו ישראל רוקח, ממנהיגי מפלגת "הציונים הכלליים"; שמעון רוקח, ממייסדי נווה צדק; אלעזר רוקח, מעסקני היישוב. מצאצאיו היו רבנים חשובים וביניהם הרב פנחס מיכאל גרויסלייט ששם משפחתו שונה מרוקח, והרב פסח פרוסקין, והרב אפרים זלמן מרגליות ששייך לענף ששמר על שם המשפחה המקורי, כשהוא היה רב בברודי כמו ר' אלעזר. נכדו, אהרון הויזמן, הוציא לאור בשנת תשס"ב את הספר "תולדות מעשה רוקח", ובו מפורטים צאצאיו הרבים, כולל אדמו"רי בעלז, ליז'ענסק, פינצ'וב, קומרנה, קוז'ניץ, הוסיאטין, זליחוב, סטולין, סאטמר, סאסוב, ספינקא, פיאסצנה, פרציבה, ורידניק.
פיגוע הירי ברפיח ים
פיגוע הירי ברפיח ים הוא פיגוע ירי שאירע ב-6 בנובמבר 2002 ביישוב רפיח ים שבדרום־מערב גוש קטיף על ידי מחבל פלסטיני תושב חאן יונס. בפיגוע נרצחו עמוס סעדה בן 52 ואסף צפירה בן 18. הפיגוע התרחש בעיצומה של האינתיפאדה השנייה.
הפיגוע
ב-6 בנובמבר 2002, מוחמד עאשור בריס, בן 25 מחאן יונס, שהועסק כפועל בחממות חקלאיות בסמיכות ליישוב רפיח ים בדרום גוש קטיף, פתח באש לעבר אסף צפירה בן ה-18 מבדולח באזור החממות השייכות למשפחתו, ורצח אותו. לאחר מכן חדר ליישוב רפיח ים, נכנס למתפרה במקום וירה בעמוס סעדה בן 52 ורצח גם אותו. בפיגוע נפצע ישראלי נוסף. המחבל חוסל על ידי רכז הביטחון של היישוב רפיח ים.
אחרי הפיגוע
ארגון גדודי עז א-דין אל קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס, לקח אחריות על הפיגוע.
אילזה בלומנטל-וייס
אילזה בלומנטל-וייס (בגרמנית: Ilse Blumenthal-Weiss; 14 באוקטובר 1899 – 10 באוגוסט 1987) הייתה משוררת יהודייה-גרמנייה. ניצולת השואה ממחנות הריכוז וסטרבורק וטרזיינשטט.
ביוגרפיה
אילזה בלומנטל-וייס נולדה ב-14 באוקטובר 1899 בברלין, הקיסרות הגרמנית לגוטליב וייס, בעל חנות בגדים, ולהדוויג וייס-ברוק. היא התחתנה עם הרברט בלומנטל, רופא שיניים, בשנת 1929. היא הוכשרה להיות מורה לחינוך גופני ועבדה כמומחית אורתופדית, אם כי היא גם כתבה שירה מגיל צעיר. היא פרסמה את כרך שיריה הראשון, "Gesicht und Maske" ("פנים ומסכה") בשנת 1929. היא התכתבה עם המשורר האוסטרי ריינר מריה רילקה, ומכתביהם פורסמו ב-"Briefe aus Muzot" בשנת 1935.
בניו יורק פרסמה שלושה אוספי שירה נוספים: "Das Schlüsselwunder" ("נס המפתח"), משנת Mahnmal" ,1957" ("אנדרטה") וספרה משנת Ohnesarg" 1984" ("ללא ארונות"). רוב השירים הכלולים בהם התמקדו בשואה ובקורבנותיה. היא עבדה כספרנית במכון ליאו בק, ניו יורק.
מערב הודו
אזור מערב הודו (בהינדי: पश्चिम भारत) כולל שלושה ממדינות הודו: גואה, גוג'אראט ומהרשטרה וכן את שטחי האיחוד דאדרה ונאגר הבלי ודמאן ודיו. אזור מערב הודו גובל בפקיסטן ממערב, ובאזור המישורים העצום ממזרח, במדבר טהאר מצפון, ברכס ווינדיה ממזרח ומצפון, ובים הערבי ממערב.
אזור מערב הודו הוא האזור המשגשג והמפותח ביותר מבחינה כלכלית בהודו בכל הנוגע לרמת חיים, תשתיות וחינוך. אזור מערב הודו מכיל כיום אוכלוסייה עירונית גדולה במיוחד.
השפות הדומיננטיות ביותר באזור מערב הודו הן מראטהית במהראשטרה ובגואה, גוג'ראטי בגוג'ראט וקונקאני ומלוואני באזורים קונקאן וגואה.
ערים בולטות באזור דרום הודו כוללות בין היתר את מומבאי, אחמדאבאד, פונה, ג'ייפור וסוראט.
יחסי אוסטרליה–הממלכה המאוחדת
יחסי אוסטרליה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
גילוי אוסטרליה, התיישבות וקולוניזציה (1770–1851)
בשנת 1770 במהלך מסעו הראשון של רב החובל הבריטי ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט מופתה רצועת החוף המזרחית של אוסטרליה וניתן לאזור שמו - ניו סאות' ויילס. במהלך מסעו של קוק בריטניה תבעה בעלות על השטח.
הרעיון להקמת מושבת העונשין באוסטרליה היה של שר הפנים הבריטי, הויסקונט תומאס טאונסנד, שנשא בתואר "ברון סידני". כתוצאה מיוזמה זו הפליגו ב-13 במאי 1787 מנמל פורטסמות' 11 ספינות שנשאו כ-800 אסירים, מתוכם קרוב ל-600 גברים וכן כ-600 אנשי צוות ונוסעים לכוון היבשת שנחשבה אז כבלתי מיושבת.
על צי האניות פיקד קפטיין ארתור פיליפ. האוניות הפליגו דרך טנריפה, ריו דה ז'ניירו, חזרה לכף התקווה הטובה ומשם ליבשת אוסטרליה.
האניה הראשונה הגיעה ב-8 בינואר 1788 למפרץ בוטאני ושאר האניות הגיעו בהדרגה עד ל-20 בינואר. המפרץ הוערך כלא מתאים לעגינה ולהתיישבות ולכן צי האניות המשיך לפורט ג'קסון. שמו של המקום שונה למפרץ סידני על שם יוזם המסע. יום ההגעה למפרץ סידני, ה-26 בינואר 1788. מצוין כיום כ"יום אוסטרליה", החג הלאומי.
טסמניה (שנקראה אז ארץ ון דימן, "ואן דימן לנד") יושבה ב-1803 והפכה למושבה נפרדת ב-1825. בריטניה טענה לבעלות על מערב אוסטרליה ב-1829. בין השנים 1836–1863 הוקמו מושבות בחלקים אחרים באוסטרליה: ניו סאות' ויילס חולקה לאוסטרליה הדרומית (1836), המושבה ויקטוריה ב-1851 וקווינסלנד ב-1859. הטריטוריה הצפונית הוקמה ב-1863 כחלק מדרום אוסטרליה. ויקטוריה ודרום אוסטרליה הוקמו כ"מושבות חופשיות" (כלומר, לא כמושבות עונשין), אם כי ויקטוריה הסכימה לקבל אסירים שהועברו אליה מטסמניה. גם מערב אוסטרליה הוקמה כמושבה חופשית, אך בשל מחסור בכח אדם הסכימה לקבל אסירים לשטחה. ניו זילנד הייתה גם היא חלק מ"ניו סאות' ויילס" עד 1840, ואז הפכה למושבה בפני עצמה. בין 1840 ל-1868 ירדה כמות האסירים שהועברו לאוסטרליה. בסך הכול, כ-160,000 גברים ונשים הועברו לאוסטרליה כאסירים.
אוסטרליה כקולוניה בריטית (1851–1901)
ב-1851 התגלו מרבצי זהב באוסטרליה. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19 התחילה "בהלת זהב" באוסטרליה, אשר משכה ליבשת מהגרים אירופאיים (בעיקר בריטים, ואירים, אשר איבדו 2% מאוכלוסייתן לטובת אוסטרליה בתקופה זו) כמו גם מצפון אמריקה ומסין. המהגרים החדשים אשר הפכו לרוב האוכלוסייה, דחקו את רגליהם של האסירים לשעבר. הם הביאו עימם תרבות פוליטית דמוקרטית, כולל דרישה למשפט עם חבר מושבעים, שלטון ייצוגי וחופש הביטוי. ב-1854 התרחש "מרד ביצורי יוריקה" (Eureka Stockade), בין כורי הזהב לבין הממשל הקולוניאלי, אשר בישר למעשה את ניצני הלאומיות האוסטרלית. ההתיישבות המהירה פגעה קשות באוכלוסיית האבוריג'ינים. מוערך כי אלה איבדו בין השנים הראשונות שפגשו אירופאים לתחילת המאה ה-20 כ-90% מן האוכלוסייה המקורית. זאת, בראש ובראשונה בשל הידבקות במחלות "אירופאיות", נגדן לא היה להם חיסון טבעי (אבעבועות שחורות, חצבת, אך גם מחלות קלות יחסית לאדם המחוסן כנגדן כמו שפעת ואבעבועות רוח). בנוסף, במקרים רבים נדחקו האבוריג'ינים מאדמותיהם או נרצחו בידי מתיישבים.
בין השנים 1855–1890 נהפכו שש המושבות בהדרגה לאוטונומיות, והשלטון המקומי דאג לרוב ענייניהן הפנימיים. הממשל הבריטי שמר לעצמו כמה זכויות, בעיקר במדיניות החוץ, הביטחון והספנות הבינלאומית. למרות הכלכלה האגררית נשארה אוסטרליה מדינה אורבנית. הקהילות העיקריות נוצרו סביב סידני ומלבורן. בשנת 1880 הייתה מלבורן אחת הערים הגדולות באימפריה הבריטית. המקום זכה גם לכינוי "גן העדן של הפועלים" ו"מעבדה לרפורמות סוציאליות", עם ההצבעה החשאית הראשונה בעולם, ותחת הממשלה הראשונה של המדינה שהורכבה על ידי מפלגת השמאל.
אוסטרליה ובריטניה במלחמות העולם (1901–1945)
ב-1 בינואר 1901, בתום תהליך שנמשך עשור שנים, התאחדו המושבות למדינה פדרלית אחת כדומיניון של האימפריה הבריטית. על אף שאוסטרליה זכתה בעצמאות, שמר הממשל הבריטי לעצמו כמה תפקידים, עד אשר חוק וסטמינסטר (Statute of Westminster) ביטל מצב זה.
אוסטרליה השתתפה בשתי מלחמות העולם תחת הכתר הבריטי. הכוח הצבאי ההתנדבותי של אוסטרליה אוחד יחד עם הכוח הצבאי של ניו זילנד ונקרא אנזא"ק - ANZAC. במלחמת העולם הראשונה, אחד הקרבות המפורסמים בהם נלחם אנזא"ק הוא קרב גליפולי בטורקיה, אשר החל ב-25 באפריל 1915 (יום שאף אותו מציינים). בנוסף, כוח אנזא"ק היה חלק מהצבא הבריטי שכבש את ארץ ישראל מידי הטורקים. כוחות אנזא"ק גילו אהדה וחביבות לבני היישוב היהודי בארץ ישראל וזכורים עקב כך לטובה בהיסטוריה הציונית. בתחילת מלחמת העולם השנייה שוב התגייס הצבא האוסטרלי לצד בריטניה, במערכה נגד גרמניה הנאצית. לאחר ההשתלטות היפנית על דרום מזרח אסיה החלו היפנים להפציץ את ערי צפון אוסטרליה ונמליה, בעיקר דרווין שבטריטוריה הצפונית. על רקע החשש מיפן, הפנתה אוסטרליה את כוחותיה בעיקר לחזית באסיה, והתבוסה היפנית לצבא ארצות הברית הפכה את אוסטרליה לבת ברית קרובה של האמריקאים.
מאורעות מלחמת העולם השנייה הביאו את ממשלות אוסטרליה לקדם מדיניות של יישוב היבשת, אך תחת מדיניות אוסטרליה הלבנה הועדפו מהגרים אירופאים, בעיקר מבריטניה ואירלנד, ארצות האם של מרבית האוסטרלים, אך גם מיוון ואיטליה.
היסטוריה מודרנית של היחסים (1945–2000)
עד שנת 1949 חלקו הממלכה המאוחדת ואוסטרליה אותם חוקי התאזרחות ולאום. הקשר החוקי-משפטי שבין אוסטרליה לממלכה המאוחדת נגמר רשמית כשחוקק חוק אוסטרליה בשנת 1986. החוק ביטל את האפשרויות שנותרו לממלכה המאוחדת לחוקק חוקים הנוגעים לאוסטרליה, להיות מעורבת בפעילותה של ממשלת אוסטרליה ושמערכת בתי המשפט בבריטניה תשמש כערכאת ערעור על החלטות בתי המשפט באוסטרליה.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות צומצמו במידת מה לאחר הצטרפות הממלכה המאוחדת לקהילה הכלכלית האירופית בשנת 1973. עם זאת, נשארה הממלכה המאוחדת המשקיעה הזרה השנייה בגודלה באוסטרליה לכל אורך המאה. אוסטרליה מצידה הייתה המשקיעה הזרה השביעית בגודלה בממלכה המאוחדת עד סוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21.
היחסים במילניום השלישי (2000-הווה)
בשנת 2012 חתמו הממלכה המאוחדת וקנדה על מזכר הבנות, בו נכתבה כוונה להרחיבו גם לניו זילנד ולאוסטרליה. מטרת מזכר ההבנות בין שתי המדינות היא הרחבה של היחסים הדיפלומטיים בין ארבע המדינות והרחבת שיתוף הפעולה הבילטרלי בינן לבין עצמן ושיתוף הפעולה המולטילטרלי של כל ארבע המדינות הללו גם יחד.
לאחר שהממלכה המאוחדת הצביעה בעד יציאה מן האיחוד האירופי ב-2016 במהלך שנקרא ברקזיט, הציע ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם טרנבול לראש ממשלת בריטניה תרזה מיי הקמת אזור סחר חופשי של הממלכה המאוחדת ואוסטרליה. ראש הממשלה האוסטרלי הציע גם לצרף את ניו זילנד לאיחוד עם הטבות הגירה וסחר. בין שלוש המדינות וקנדה מוצע איחוד דומה לאיחוד האירופי שזכה לשם CANZUK (קנדה - Canada, אוסטרליה - Australia, ניו זילנד - New Zealand, הממלכה המאוחדת - United Kingdom).
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, הציג בשנת 2021 ברית הגנה חדשה עם בריטניה ואוסטרליה. ברית ההגנה AUKUS — ראשי תיבות של שלוש המדינות — תספק לאוסטרליה שמונה צוללות בעלות הנעה גרעינית, שייבנו בפיקוח מומחים אמריקאים. עד כה, ארצות הברית חלקה את הטכנולוגיה הזו רק עם בריטניה.
הגירה
גלי ההגירה מהאי הבריטי לאוסטרליה מילאו תפקיד מפתח בהתפתחותה של אוסטרליה, ועיקר תושבי אוסטרליה הם ממוצא בריטי או אירי. על פי מפקד האוכלוסין באוסטרליה בשנת 2011, כ-1.1 מיליון אוסטרלים נולדו בבריטניה, אף על פי שהתוכנית לעידוד הגירה מבריטניה לאוסטרליה הסתיימה בשנת 1972.
ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר ג'וליה גילארד נולדה בויילס. המנהיג לשעבר של המפלגה הליברלית של אוסטרליה וראש הממשלה לשעבר טוני אבוט נולד גם כן בבריטניה, אם כי להורים ממוצא אוסטרלי.
בבריטניה ישנה אוכלוסייה של 100 אלף אוסטרלים, בייחוד בלונדון.
בשנים האחרונות גוברת התמיכה ברעיון חופש התנועה בין בריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד לאזרחים המסוגלים לחיות ולעבוד בכל אחת מארבע המדינות - בדומה להסדר הנסיעות בין אוסטרליה לניו זילנד.
צבא
לשתי המדינות היסטוריה רחבה מאוד של שיתוף פעולה צבאי. אוסטרליה והממלכה המאוחדת חברות בבריתות משותפות כגון חמש העיניים בה חברות יחד עם קנדה, ארצות הברית, ניו זילנד וישראל כמדינה משקיפה וכוח ההגנה המחומש בו הן חברות יחד עם סינגפור, מלזיה וניו זילנד. שתי המדינות משתפות פעולה במסגרת הצבאית גם במסגרת כוח המשימה המשולב 151 שפועל במימי מפרץ עדן שממזרח לסומליה. כוח המשימה המשולב 151 פועל על מנת למגר ולענות לפעולות פיראטיות שנעשות במימיה הטריטוריאליים של סומליה ומסביב להם. שני הצבאות פעלו יחדיו גם בחקר טיסה 370 של מלזיה איירליינס שהתרסקה באמצע האוקיינוס ההודי ללא סיבה נראית לעין.
מערכת עיטורי הכבוד של הממלכה המאוחדת פעלה גם באוסטרליה עד שנת 1975, כך זכו לקבל ארבעה חיילים אוסטרלים את צלב ויקטוריה אף על פי שהממלכה המאוחדת עצמה כלל לא השתתפה במלחמה. אוסטרליה ייצרה ב-1991 צלב ויקטוריה משלה, שונה קצת בעיצובו ועשוי מאותו גוש המתכת כמו מקבילו מהממלכה המאוחדת.
ספורט
אוסטרליה מצטיינת בתחומי ספורט רבים, אך בעיקר כאלה שמוצאם מהממלכה המאוחדת. שתי המדינות נהנות מיריבות ספורטיבית ארוכה והיסטורית. בין שתי המדינות יריבות ארוכה בקריקט ושתיהן אף מקיימות טורניר משותף לנבחרות של שתיהן בלבד הנקרא "The Ashes", התסיסה הגדולה ביותר בטורניר קרתה בלונדון, בשנת 2005 כאשר נבחרת אנגליה ניצחה את נבחרת אוסטרליה בפעם הראשונה לאחר שליטה אוסטרלית של 18 שנים בטורניר.
בעיני רבים, המשחק הטוב ביותר של הנבחרת האנגלית ברוגבי היה המשחק בו היא הביסה את נבחרת אוסטרליה בגמר גביע העולם ברוגבי לשנת 2003. המשחק היה צמוד לאורך זמן רב עד שלאחר תוספת זמן הוא הוכרע לטובת אנגליה. זו הייתה זכייתה הראשונה של אנגליה בתואר, לאחר שאוסטרליה זכתה בו ב-1991 וב-1999.
שתי המדינות בדרך כלל מובילות את טבלת המדליות במשחקי חבר העמים הבריטי. בשנת 2014 קיבלה אנגליה 174 מדליות וסיימה ראשונה בטבלה כאשר אוסטרליה מיד אחריה עם 137 מדליות. בשנת 2018 היוצרות התהפכו כאשר אוסטרליה זכתה ב-198 מדליות ואילו אנגליה הגיעה שנייה עם 136 מדליות בלבד.
שחקן הגולף פיטר תומסון ממלבורן, אוסטרליה, הוא שחקן הגולף השני בהצלחתו בכל הזמנים בטורניר אליפות הממלכה המאוחדת הפתוחה בגולף.
שתי המדינות חולקות יריבות גם בטורניר המשחקים האולימפיים. במהלך החצי השני של המאה העשרים, אוסטרליה הצליחה יותר במשחקים האולימפיים כאשר גרפה בכל האולימפיאדות שהיו מלבד שלושה (בין 1956 ל-2012) יותר מדליות מן הממלכה המאוחדת. נקודת השפל מבחינת הממלכה המאוחדת הייתה אולימפיאדת אטלנטה שנערכה ב-1996 שם סיימה אוסטרליה במקום השביעי מבחינת מספר המדליות ואילו הממלכה המאוחדת זכתה ב-15 מדליות מהן מדליית זהב אחת בלבד, מה שמיקם אותה במקום 36.
אוסטרליה מצטיינת בטורניר הטניס ווימבלדון. שחקן הטניס האוסטרלי טוד וודברידג' זכה 9 פעמים בטורניר הזוגות לגברים בווימבלדון. הטניסאים האוסטרליים ג'ון ניוקומב, רוד לייבר ומרגרט קורט זכו כולם במספר תארים באליפות ווימבלדון. לעומת הטניסאים האוסטרלים, הטניסאים הבריטיים לא מצטיינים באליפות אוסטרליה הפתוחה. למעשה, אף טניסאי בריטי לא זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה החל משנת 1934.
תרבות
ישנה היסטוריה ארוכה של חילופי תרבות בין המדינות, והאוסטרלים משתמשים לרוב בבריטניה כנקודת ציון בדרכם להצלחה בינלאומית, בין אם מדובר באומנים דוגמת בארי המפריז או באנשי עסקים דוגמת רופרט מרדוק. אופרות סבון אוסטרליות הפכו פופולריות במיוחד בשלהי שנות ה-80 וה-90 כשהסדרה שכנים שכנים שודרה מדי יום וזכתה לנתוני צפייה של 19 מיליון צופים. אף על פי שמספר הצופים ירד עם השנים ל-5 מיליון עד 2007, עדיין מדובר היה בכמעט פי עשרה ממספר הצופים באוסטרליה. קומיקאים אוסטרלים שונים זכו אף הם לשגשג בבריטניה, בהם קלייב ג'יימס, אדם הילס וטים מינצ'ין.
תעשייה
עיריית לונדון מממנת את פיתוח המשאבים באוסטרליה מאז עידן הקולוניאליזם, וחברות אנגלו-אוסטרליות הפכו לכמה מחברות הכרייה הרב-לאומיות הגדולות ביותר דוגמת ו-BHP Billiton. כמו כן, תעשיית הנפט האוסטרלית החלה בבתי הזיקוק של Coomonwealth Oil Refineries, שיתוף פעולה בין ממשלת אוסטרליה וחברת הנפט האנגלו-איראנית (כיום BP).
עוד תורמות לקשרי התעשייה בין המדינות הן "לשכת המסחר האוסטרלית-בריטית" האמונה על קשרי התעשייה והמסחר שבין המדינות מצד בריטניה ו"עסקי אוסטרלים בבריטניה" שאמונה על קשרי התעשייה והמסחר שבין המדינות מצד אוסטרליה.
מדע, טכנולוגיה והנדסה
שתי הפעולות הפעילו בשיתוף פעולה את מצפה הכוכבים האנגלו-אוסטרלי בניו סאות' ויילס שכלל את הטלסקופ האנגלו-אוסטרלי ואת טלסקופ שמידט הבריטי. המצפה היה קיים בתוך מצפה אחר, גדול יותר, בשם "סיידינג ספרינג". מיזם הג'וינט האנגלו-אוסטרלי הקים בשנת 1946 את מרכז הניסויים בטילים וומרה על יד הכפר וומרה שבאוסטרליה הדרומית. המרכז הוקם לשם ניסויים בטילים מיוחדים של הצבא הבריטי כגון הטיל "בלו סטיל" (פלדה כחולה). ב שימש האתר לניסויים במל"טים ומזל"טים פרי פיתוחן של הממלכה המאוחדת ושל אוסטרליה.
Evernote
Evernote היא תוכנה המאפשרת למשתמשיה לרשום הערות ולארכבן. ההערות שנשמרו מסונכרנות עם שרתי התוכנה, והמשתמש יכול לצפות בהערותיו שרשם דרך התוכנה (הנתמכת בפלטפורמות רבות, ביניהן Windows, Mac OS X, iOS ואנדרואיד) או לגשת אליהן דרך אתר האינטרנט של התוכנה. ההערות אותן ניתן להוסיף לתוכנה יכולות להיות בצורת טקסט, מקטע או דף אינטרנט שלם, תמונה, קובץ, הקלטה קולית או דיו אלקטרוני (תוך שימוש בחומרה המתאימה לכך). ניתן למיין את ההערות שנכתבו לתוך תיקיות, להוסיף להן תגיות, לערוך אותן, לערוך חיפושים במרחב ההערות שהוזנו, לשתף הערות ומסמכים עם משתמשים אחרים ולייצא אותם במספר פורמטים.
שירות האינטרנט של Evernote הושק לראשונה בגרסת בטא פתוחה ב-24 ביוני 2008, ונכון ליולי 2011, הגיע ל-11 מיליון משתמשים רשומים.
נמל התעופה הלאומי מינסק
הנמל שוכן בתוך מחוז מינסק אך מבחינה מנהלית הוא מובלעת השייכת לרובע קסטריצ'ניצקי של העיר מינסק.
Evernote
נגישות ואחסון המידע
התוכנה משתמשת בדיסק הקשיח של המחשב לשמירת המידע ולגישה ולעריכה עתידית של מידע זה. משתמשים אשר יצרו חשבון באתר Evernote, ושהם בעלי גישה לרשת האינטרנט, יכולים לסנכרן את המידע שהוכנס על ידם לתוכנה עם השרתים המרכזיים של החברה. סנכרון זה מאפשר למשתמש לקבל גישה למידע שלו דרך מכשירים נתמכים אחרים ודרך אתר האינטרנט של התוכנה, גם אם התוכנה אינה מותקנת על מכשיר זה. עם זאת, המשתמש מסוגל להשתמש בתוכנה גם ללא חיבור אינטרנט וגם ללא משתמש רשום באתר (אך הוא אינו יכול לקבל גישה למידע שנשמר בתוכנה שלו ממכשירים אחרים).
נמל התעופה הלאומי מינסק
היסטוריה
בניית נמל התעופה החלה ב-1977 ושנתיים לאחר מכן מסלול ההמראה הושלם. ב-1982 נפתח נמל התעופה לפעילות, וטיסות סדירות החלו לפעול ב-1983. טיסות בינלאומיות החלו לפעול מנמל התעופה הזה ב-1989. ב-1990 הגיעה לשיא הפעילות שלו, כאשר עברו דרכו 2.2 מיליון נוסעים, אך התפרקות ברית המועצות ב-1991 והמשבר הכלכלי שפקד את כלכלת בלארוס בשנים שלאחר מכן הובילה לירידה בכמות הנוסעים שהגיע לשיא שלילי של 400,000 נוסעים בלבד בשנת 2000. שנת 2008 הייתה נקודת מפנה כאשר שוב עברו בנמל התעופה מיליון נוסעים.
Evernote
הזנת המידע
בנוסף ליכולת של התוכנה להזין הערות שנכתבו בעזרת המקלדת, היא תומכת בהוספה אוטומטית של תמונות שצולמו במכשירים התומכים באפשרות זו, ובהוספה של הערות קוליות מוקלטות. במקרים מסוימים, תוכל התוכנה לזהות טקסט שמופיע בתמונה שצולמה בעזרת טכנולוגית זיהוי תווים אופטי. התוכנה תומכת במסכי מגע ובמסכי טאבלט בעלי טכנולוגית זיהוי כתב. לתוכנה יש מספר פלאג אינים לדפדפנים המפורסמים, המאפשרת לגזור מקטעים או דפי אינטרנט שלמים ישירות לתוך התוכנה. התוכנה מאפשרת גם לשלוח הודעות דואר אלקטרוני ישירות לתוך התוכנה, בעזרת כתובת דואר אלקטרוני ייחודית שמקבל המשתמש המקשרת בין התוכנה לדואר הנשלח אליה.
התוכנה מאפשרת לשתף הערות ומסמכים עם משתמשים אחרים, והם בתורם יכולים לגשת למידע זה ולערוך אותו. כמו כן, התוכנה מאפשרת אינטגרציה עם שירות ההודעות טוויטר.
התוכנה יודעת לזהות ולהוסיף את מיקום המשתמש בעת כתיבת הערה בעזרת טכנולוגיית גאולוקיישן, אך זה אפשרי רק במכשירים התומכים באפשרות זו.
שאגן אדום יד
שאגן אדום יד (שם מדעי: Alouatta belzebul) הוא מין של שאגן ממשפחת קופי העכביש החי באמריקה הדרומית ביערות הגשם של ברזיל ביער האטלנטי עם אוכלוסיות מבודדות בין סרז'יפה לריו גראנדה דו נורטה. הוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
תיאור
השאגן הוא קוף בעל פרווה שחורה שאורכו עד מטר אחד ומשקלו 4.8 עד 6.2 קילוגרם בנקבות ו-6.5 עד 8 קילוגרם בזכרים. לקוף "זקן פנים" ארוך וגפיים ארוכות וחזקות בגוונים אדמדמים, מהם קיבל את שמו והוא בעל זנב לופת בדומה למינים דומים ממשפחתו. הוא אוכל צמחים מובהק הניזון מפרחים, עלים שונים, לרוב צעירים ומפירות בשלים או חתוכים (בשבי). העלים אינם מזינים ביותר, כך שהקוף שרוי מרבית זמנו בתנומה על הענפים בעיכול.
כאשר זכר שליט מגלה זכר אחר או יריבים נוספים הוא קורא קריאות חזקות ורועמות תוך שימוש בשרירי לשונו הגדולים להברחת יריבו. רק לעיתים רחוקות ייגררו למלחמה. השאגנים חיים במרומי הצמרות בקבוצות של 4 עד 12 פרטים והנקבות מתרבות במשך מרבית עונות השנה, ממליטות ולד אחד כל פעם. הגורים נגמלים כעבור 15 חודשים ומתבגרים תוך 36 עד 40 חודשים. בטבע השאגן יכול לחיות עד 20 שנה.
יום אבל לאומי
יום אבל לאומי הוא יום אבל או מספר ימי אבל המוכרזים במדינה באופן חד-פעמי, בעקבות אסון לאומי כלשהו. יום האבל נקבע מכוח חוק, מנהג או בהחלטה אד-הוק, ובו נוהגים מנהגי אבלות ממלכתיים בעקבות מותו של מנהיג או בעקבות אסון לאומי, בין אם מדובר בהרוגים בפעולת איבה או בנספים מאירוע טבע.
מאפיינים
בהכרזה על יום אבל לאומי נקבעים האירועים והמנהגים של יום זה, כגון הורדת דגלי הלאום לחצי התורן, עריכת טקסי זיכרון שונים וסגירת מוסדות בילוי ובידור (בתי קולנוע, מסעדות וכדומה). ביום אבל לאומי יכולים תושבי המדינה לנהוג מנהגי אבלות המקובלים באותה מדינה, כגון ענידת סרטים שחורים או פרחים אדומים על דש הבגד, תליית דגלי הלאום, או הצמדת סרטים שחורים לדגלי לאום תלויים.
היסטוריה
ימי אבל לאומי ידועים מתקופות קדומות ביותר. בעת העתיקה זוהה הלאום עם המונרך העומד בראש המדינה, והוא שהכריז על ימי אבל לאומי. כמו כן, במות המונרך, הונהגו לרוב מנהגי אבלות לאומיים. דוגמה לימי אבל לאומי ניתן למצוא בתנ"ך, כך לדוגמה מוזכר בספר יונה יום אבל שהוכרז בנינווה על ידי מלך נינווה לאחר שיונה הנביא ניבא על חורבן העיר:
מתיאור זה, ניתן ללמוד על מנהגי האבלות הלאומיים בעת העתיקה - צום ולבישת שק, הן על ידי האדם והן על ידי בעלי החיים.
בעת העתיקה ובימי הביניים נהגו מנהגי אבלות לאומיים בעת מותו של המונרך, אולם המנהג של הורדת דגל הלאום לחצי התורן הוא מנהג מאוחר, שמקורו בקבלת הגדרת המדינה המודרנית הנפרדת מהמונרך העומד בראשה. כך לדוגמה, בעת מותו של מונרך בממלכה המאוחדת הונהגה מאז מותה של המלכה ויקטוריה הורדת דגל הלאום לחצי התורן, אולם הנס המלכותי נותר תמיד מונף בראש התורן שכן גם במות המונרך יש לו יורש היורש אותו מיידית.
מנהגי האבלות הלאומיים באירופה של העת החדשה כללו לרוב הכרזה על מספר ימי אבל לאומי מלא או חלקי, בהם לא פעלו מוסדות השלטון ובתי המשפט. דוגמה לכך ניתן לראות באימפריה הבריטית בעת מותה של המלכה ויקטוריה. המלכה נפטרה ב-22 בינואר 1901, והוכרז אבל לאומי מלא עד 24 בינואר שנה לאחר מכן, וכן צו מלכותי הורה לציבור ללבוש בגדי אבל מלאים עד 6 במרץ 1901, ובגדי אבל חלקיים עד 17 באפריל 1901.
במדינות רבות בעולם, נהוג להכריז על מספר סמלי של ימי אבל לאומיים, כאשר שלושה ימי אבל הוא המספר הנפוץ ביותר.
ימי אבל לאומי בישראל
בתקופת המנדט:
במדינת ישראל:
הערות שוליים
Funerali di Stato
כיכר הפסלים
כיכר הפסלים (באנגלית: Statue Square; בסינית: 皇后像廣場) היא כיכר להולכי רגל באזור סנטרל שבאי הונג קונג שבהונג קונג.
היסטוריה
לימים הוצבו בכיכר פסליהם של הנסיך אלברט בשנת ושל המלך אדוארד השביעי.
ב-24 בפברואר 1906 הוצב באתר פסלו של סר תומאס ג'קסון, מנהל תאגיד הבנקאות הונג קונג ושנגחאי. בהמשך הוצב בכיכר פסלו של המלך ג'ורג' החמישי.
בשנות ה-20 הוקם בכיכר סנוטף הזהה בצורתו לזה המצוי בוייטהול שבלונדון.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בתקופת הכיבוש היפני של הונג קונג הורו שלטונות הכיבוש על העברת כל פסלי הברונזה שבכיכר, וכן על העברת פסלי האריות שבחזית הבניין הראשי של HSBC ליפן לשם התכתם. הפסלים נשלחו ליפן והגיעו לאוסקה אולם לא הותכו.
בתום המלחמה הובאו מרבית הפסלים חזרה להונג קונג. פסלו של ג'קסון הושב לכיכר (הנמצאת למול בניין הנהלת הבנק בו כיהן). פסלה של המלכה ויקטוריה הוצב בפארק ויקטוריה, ופסלי האריות הושבו לחזית מבנה הבנק. פסלו של ג'ורג' החמישי לא נמצא.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 משמשת הכיכר (וכן כיכר הבורסה) כאתר מפגש לעוזרות הבית הפיליפיניות הרבות שבהונג קונג, בימי ראשון (יום המנוחה שלהן).
תיאור הכיכר
בעת הקמת הכיכר גבלה הכיכר, בצידה הצפוני, בחוף הים של נמל ויקטוריה. בעקבות ייבוש הים, מצפון לכיכר נמצאת כיכר אדינבורו.
אפארכיה
אֶפַּארְכִיָּה (כנסייתית) (מיוונית: ἐπαρχία - שמשמעותה "אזור", "אחוזה"), בכנסיות הנוצריות המזרחיות, על האורתודוקסיות והקתוליות שבהן, היא יחידה מנהלית-טריטוריאלית המנוהלת על ידי בישוף (בישופות), "ארכייראוס" או "קיריארך". גם היירארכים (הכמרים הבכירים) בעלי מעמד גבוה יותר מבישוף כמו מיטרופוליטיים, ארכיבישופים או פטריארכים יכולים לכהן כבישופים של אפארכיות מסוימות. אפארכיה היא למעשה שמה של דיוקסיה או בישופות בכנסיות הנוצריות המזרחיות. הבישוף של אפארכיה נקרא "בישוף אפארכי". בכנסיות היווניות נהוג לקרוא לאפארכיה פשוט "בישופות" - אפיסקופיה (ἤ Επισκοπή). בימינו אפארכיה או בישופות מורכבת מפרוכיות המקובצות בפרוטופופיות (אצל הקתולים - "דקאנויות") ומהמנזרים שבשטח שיפוטה. לאפארך או בישוף סמכות מנהיגותית "כריזמטית (רוחנית), קתכתית (חינוכית) ומשפטית" בתקופה הקדומה של הכנסיות, כונתה הבישופות "פרוכיה" והכינוי "אפארכיה" היה שמור לאזור השיפוט הגדול של הארכיבישוף או המיטרופוליט.
בכנסייה הרומית-קתולית נהוג להשתמש במילה "דיוקסיה" בשביל הבישופות ו"ארכידיוקסיה" בשביל הארכיבישופות.
מקור המושג
תחילה אפארכיה היה שמה של יחידה טריטוריאלית באימפריה הרומית ושבראשה עמד אפארך (השיטת הרומית נמשכה גם בתקופה הביזנטית). הכנסייה אימצה את המושג וגבולות האפארכיות הכנסייתיות דמו לפעמים לגבולות היחידות המנהליות של הממלכה. אומנם אין חובה בכך, וישנן אפארכיות רבות שגבולותיהם אינם תואמים את אלו של המחוזות או האזורים המנהליים של מדינה מסוימת.
סוגי אפארכיות
הכנסיות הנוצריות האורתודוקסיות מכירות כמה סוגי אפארכיות: בראשה יכול לעמוד גם בישוף פרימט כמו מיטרופוליט, ארכיבישוף או פטריארך. למשך, פטריארך מוסקבה ושל כל רוסיה הוא הבישוף או האפארך של מוסקבה וסביבתה.
מוסדות האפראכיה
פרט לראש האפארכיה, הבישוף, פועלות בכל אפארכיה מוסדות בעלי תפקידים מוגדרים. ברומניה האספה האפארכית כוללת 30 חברים - שליש כמרים ושני שלישים בני הקהילה. בכנסייה הרומנית המועצה מורכבת מהבישוף או הארכיבישוף, מבישופים מחליפים (ויקאריוס), המחליף (ויקאריוס) המנהלי, היועצים המנהליים הממונים, ובנוסף 3 כמרים ו-6 בני הקהילה, שנבחרים ל-4 שנים.
אירוין שינדלר
אירוין שינדלר (באנגלית: Irvin R. Schindler ; 25 באוקטובר 1915 – 22 בספטמבר 2007) היה טייס יהודי אמריקאי שסייע בימי מלחמת העצמאות ברכישת מטוסים לחיל האוויר הישראלי. זכה לפרסום עולמי ביולי 1948, כאשר ביצע ניסיון שנכשל להבריח לישראל מטוס ‏B-17 מבצר מעופף.
ראשית דרכו
אירוין שינדלר, שכינויו היה Swifty (הזריז), נולד במיאמי בשנת 1915. בהיותו בן שתים עשרה, בשנת 1927, חצה צ'ארלס לינדברג לבדו בטיסה ישירה את האוקיינוס האטלנטי והפך לגיבור לאומי בארצות הברית וזכה להערכה ולהערצה עולמית. הנער הושפע מכך ומאז שאף תמיד להיות טייס. בצעירותו, בזמן היותו סטודנט באוניברסיטת פלורידה, למד להטיס מטוס קל וזכה להתקבל לחברת תעופה. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר של ארצות הברית כטייס במטוס תובלה שטס בין ארצות הברית לאירופה, הוביל אמצעי לחימה לכוחות הנלחמים והשיב לארצות הברית חיילים שנפצעו בקרבות. לאחר המלחמה יסד, ביחד עם חבר, חברת תעופה קטנה בשם "שירות נתיבי אוויר" (Service Airways inc) שלה שני מטוסים, שהובילה בהם סחורות למדינות מרכז אמריקה. יחד עם זאת הוא הטיס מטוסים של חברות אחרות בטיסות טרנס-אטלנטיות.
עזרתו למדינת ישראל
בשנת 1947 יצר ארגון "ההגנה" קשר עם אירוין שינדלר. הקשר נוצר באמצעות אל שווימר, מהנדס טיס יהודי, ששירת בתקופת מלחמת העולם השנייה בחיל האוויר האמריקאי, ונרתם לפעילות הרכש של היישוב. הקשר עם שינדלר נוצר על מנת להיעזר בו להשגת נשק וציוד ליישוב, שעמד אז על סף הקמת מדינת ישראל והתמודד בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות.
לאחר הכרזת העצמאות ב-14 במאי 1948 נכנסה מלחמת העצמאות לשלב השני עם פלישת צבאות ערב. שרות האוויר של "ההגנה" הפך לחיל האוויר ונזקק למטוסי קרב ולמפציצים על מנת להתמודד עם חילות האוויר הערביים. בחודש יולי, ניסה ארוין שינדלר להבריח לישראל מפציץ (כבד, לפי מושגי התקופה) מסוג B-17 מבצר מעופף. היה זה לאחר שמחלקת המדינה של ארצות הברית הכריזה על אמברגו על יצוא נשק וציוד צבאי מכל הסוגים למדינות ערב ולמדינת ישראל.
עד אז הגיעו כבר לישראל שלושה מפציצי מבצר מעופף שנרכשו על ידי אל שווימר. המטוס הרביעי שהוטס על ידי אירוין שינדלר, המריא מאוחר יותר, ב-11 ביולי משדה תעופה בוסטצ'סטר במדינת ניו יורק ממול לחופי לונג איילנד. ההמראה נעשתה בחיפזון מאחר שלתשעת אנשי הצוות שלו היה ברור כי אנשי האף בי איי, הבולשת הפדרלית, בעקבותיהם וינסו למנוע את המראתו. אנשי הבולשת הפדרלית הגיעו לשדה התעופה בווסטצ'סטר חצי שעה מאוחר יותר.
ב-14 ביולי שוחרר הצוות לאחר שנקנס ב-100 דולר, ושלטונות קנדה הורו לצוות לטוס חזרה לניו יורק. ב-16 ביולי המריא המטוס, ובניגוד להנחיה טס לאיים האזוריים במרכז האוקיינוס האטלנטי המשתייכים לפורטוגל, אך נאלץ לשוב לקנדה לאחר תקלות במנועיו. לאחר תיקון התקלה הורו שוב הרשויות בקנדה למטוס לשוב לניו יורק, ורוקנו את רוב הדלק שהיה במטוס. ואולם, בלילה לפני מועד ההמראה המתוכנן, שבין 17 ל-18 ביולי, המריא המטוס והפעם הצליח להגיע לאי סנטה מריה באיים האזוריים. עם נחיתתו הוחרם המטוס על ידי שלטונות פורטוגל והצוות נעצר. המטוס נרכש לאחר מכן על ידי הרפובליקה הדומיניקנית. אנשי הצוות שוחררו ב-24 ביולי והוחזרו לארצות הברית בטיסה מסחרית. עם נחיתתם בנמל התעופה לה גוארדיה נעצרו על ידי השלטונות. שינדלר שוחרר בערבות של 1,000 דולר כשהוא מואשם ביצוא של ציוד מלחמתי ללא רישיון, מאחר שבמטוס נמצאו שישה כלי נשק קלים. שניים מאנשי הצוות שלא נשאו דרכונים אמריקאים נשלחו למעצר באליס איילנד. יתר ששת אנשי הצוות לא הואשמו בכל עבירה ושוחררו מיד. במשפטו, שהתקיים בבית משפט פדרלי, הודה שינדלר באישום של יצוא מטוסים שלא כדין ונדון למאסר על תנאי של שנה אחת.
המשך דרכו
לאחר מלחמת העצמאות בא שינדלר לישראל והיה לאחד מן הטייסים הראשונים של חברת "אל על" ואף הביא את משפחתו לארץ. לאחר שנתיים חזר לארצות הברית והיה לאיש עסקים במיאמי. כן הגיש תוכנית אירוח וראיונות בתחנת הרדיו של מיאמי. הוא נפטר בשנת 2007 כשהוא בן 91.
שמעון מישורי
שמעון מישורי (1922 – 16 באוגוסט 2010) היה כנר ומוזיקאי ישראלי. שימש ככנר הראשי של התזמורת הסימפונית של רשות השידור והקים את התזמורת הסימפונית ירושלים.
ביוגרפיה
מישורי נולד בשנת 1922 במרקולשטי שבבֵּסָרַבְּיָה, וזמן קצר לאחר מכן עלה ביחד עם הוריו כתינוק לתל אביב.
בגיל 3 החל לנגן בכינור, וכבר אז החל לנגן את שירי הילדים משמיעה ללא עזרת מורה.
בגיל 13, שמו עלה באוזני ברוניסלב הוברמן, מייסד התזמורת הפילהרמונית הישראלית וזה הזמינו להיבחן בפניו. לאחר מכן מישורי הוזמן מישורי לנגן כסולן בתזמורת הפילהרמונית.
בגיל 16 בלבד התקבל לתזמורת האופרה הקאמרית התל אביבית.
בשנת 1942 מישורי ניגן עם תזמורת צבא יוגוסלביה, אשר ישבה באלכסנדריה והופיעה בכל המזרח התיכון.
בשנת 1947, יצא לפראג כדי להשתתף בפסיטבל הנוער הבינלאומי בפראג.
בזמן מלחמת העצמאות, ניצח על התזמורת הסימפונית של חטיבת גבעתי, שלאחר מכן התמזגה ביחד עם הרכבים אחרים לתזמורת צה"ל. במקביל לתפקיד זה, רכב על אופנוע כחלק מתפקידו כקשר בחטיבה.
בשנת 1949, התמנה לכנר הראשי של תזמורת קול ישראל, תפקיד אשר מילא במשך 40 שנים עד לפרישתו בשנת 1987.
שמעון מישורי נפטר בשנת 2010 והוא בן 88, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.
מליח אטלנטי
מליח אטלנטי (שם מדעי: Clupea harengus) הוא מין של דג מסוג מליח ממשפחת הסרדיניים המצוי בצפון האוקיינוס האטלנטי.
זהו דג נפוץ ביותר שאורכו עד 45 ס"מ ומשקלו 1.1 ק"ג. הוא בעל קשקשים כסופים וראש קטן, הגוף מוארך ואין לו הרבה סנפירים. דג זה נחשב כשר ביהדות וממנו מכינים דג מלוח.
המליחים שוחים ברחבי האוקיינוסים וניזונים מפלנקטון ומשטרגליים שהם תופסים בלסתות פעורות. להקות רבות מגיעות לימים הפוריים של צפון האוקיינוס האטלנטי כדי להיזון משפע הפלנקטון ובחורף הם נחים בפיורדים המגוננים עליהם מסערות.
למליחים אויבים רבים, ביניהם דגים טורפים כמו הטונה, הסלמון, דגי הורדון והבקלה, כרישים, דולפיניים ולווייתני אורקה וכן כלבי ים, אריות ים, עופות ים שונים ודייגים אנושיים. אין להם כמעט הגנה מטורפיהם למעט הסתחררות בצורת כדור דגים היכול לבלבל כמה מיני טורפים.
אלמניה אאכן
אלמניה אאכן (בגרמנית: Alemannia Aachen) הוא מועדון כדורגל מהעיר אאכן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. המועדון שיחק בליגת הבונדסליגה בשנות ה-60 המאוחרות, ופעם נוספת בעונת 2006/07, שאחריה המועדון הידרדר מספר ליגות ואף פשט את הרגל. אלמניה אאכן משחקת נכון לעונת 2015/16 בליגה האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
כינויו של המועדון "חיפושיות תפוחי האדמה", ניתן לו בגין החולצות המפוספסות בצבעי שחור וצהוב, בדיוק בצבעי החיפושית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1900 על ידי קבוצה של 18 סטודנטים בעיר אאכן. הסטודנטים רצו תחילה לקרוא למועדון פ.צ. אאכן, אך כבר היה קיים מועדון בשם זה, ולכן החליטו לקרוא למועדון פ.צ. אלמניה, כמחווה לשם הלטיני הישן של גרמניה. מלחמת העולם הראשונה הייתה נקודת שבר עבור המועדון, שאיבד מספר רב מחבריו מסיבות שונות, ונשאר עם 37 חברים רשומים בלבד, כאשר לפני המלחמה היו 200. לאחר המלחמה התאחדה פ.צ. אלמניה עם מועדון אחר מהעיר אאכן, שנקרא אאכנר טורבריין, למועדון אלמניה אאכן 1900. עם זאת, המועדון התפצל שוב לשתי קבוצות בשנת 1924 עקב חילוקי דעות רעיוניים. עם זאת, המועדון שמר על שמו אלמניה אאכן, והצליח מאוד בשנות ה-20, כאשר בשנת 1928 חנך אצטדיון חדש, האולד טיבולי, והעפיל לליגת האוברליגה. בתקופת הרייך השלישי המועדון המשיך בהצלחתו היחסית. המועדון אתגר את המשטר הנאצי, שדרש לנקות את מועדוני הספורט מיהודים, כאשר דרש לשחרר חבר מועדון יהודי שנכלא.
לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר המועדון לליגה הגרמנית השנייה בחשיבותה באותם ימים, אך סבל מבעיות כלכליות. בשנת 1953 הגיע המועדון להישגו הגדול ביותר, כאשר העפיל אל גמר הגביע הגרמני, שם הפסיד 2-1 לרוט-וייס אסן. בעת הקמת הבונדסליגה, בשנת 1963, אלמניה אאכן עדיין שיחקה בליגה השנייה, אך הגיעה שוב לגמר הגביע הגרמני בשנת 1965, שם הפסידה 2-0 לבורוסיה דורטמונד. בעונת 1966/67 העפיל המועדון לראשונה בתולדותיו אל הבונדסליגה. בעונתה הראשונה בבונדסליגה, 1967/68, סיימה אלמניה אאכן במקום ה-11, ובעונת 1968/69 הפתיעה וסיימה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שמונה נקודות מהאלופה באיירן מינכן. עם זאת, כבר בעונה העוקבת, 1969/70, נשרה אלמניה אאכן לליגה השנייה מהמקום האחרון, כאשר צברה נקודה אחת בלבד במשחקי החוץ. הקבוצה נשארה בליגה השנייה ברציפות עד לעונת 1989/90, בה נשרה לליגה השלישית.
בעונת 1998/99 הצליחה אלמניה אאכן להעפיל אל הבונדסליגה השנייה על אף מותו הפתאומי של המאמן ורנר פוקס במאי 1999. בשנים הראשונות לאחר העפלת הקבוצה לבונדסליגה השנייה, הקבוצה בעיקר התמודדה בקרבות תחתית, והייתה קרובה מאוד לפשיטת רגל כלכלית. השינוי הגיע כאשר חתם בשנת 2003 צוות ניהולי חדש בקבוצה, בראשות הנשיא הורסט היינריכס, המאמן דיטר הקינג והמנג'ר יורג שמטקה. המצב הכלכלי של המועדון השתפר, ובשנת 2003 הגיעה הקבוצה בפעם השלישית לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה 3-2 לורדר ברמן כאשר בדרך הדהימה ועברה את מינכן 1860, באיירן מינכן ובורוסיה מנשנגלדבך. הגעה זו לגמר הגביע סידרה לאלמניה אאכן הופעה בגביע אופ"א בעונת 2004/05, שם, על אף היותה קבוצה מהבונדסליגה השנייה, צלחה את שלב הבתים לאחר ניצחונות על ליל וא.א.ק. אתונה, והודחה בשלב 32 הגדולות על ידי אלקמאר. הופעה זו בגביע אופ"א שיפרה את מצבו הכלכלי של המועדון, ובאפריל 2006 הבטיחה את עלייתה אל הבונדסליגה, לראשונה מאז שנת 1970. עם זאת, אלמניה אאכן שרדה בבונדסליגה עונה אחת בלבד. הקבוצה פתחה היטב את עונת 2006/07 תחת המאמן מיכאל פרונטצק, ואף ניצחה את באיירן מינכן 1-0 בליגה ו-4-2 בגביע, אך בשמונת המחזורים האחרונים צברה נקודה אחת בלבד, ונשרה בחזרה לבונדסליגה השנייה עם 34 נקודות. הקבוצה מינתה לאחר ירידת הליגה את גידו בוכוואלד כמאמן, במטרה לחזור מהר לבונדסליגה, אך בוכוואלד כשל ופוטר לאחר 14 מחזורים. הקבוצה לא הצליחה לעלות בחזרה לבונדסליגה, ובעונת 2011/12 נשרה לליגה השלישית, וכעבור עונה אחת נשרה לליגה האזורית המערבית, שהיא הליגה הרביעית בהיירכיית הליגות, שם הקבוצה משחקת נכון לעונת 2015/16.
זלמן קליינמן
זלמן קליינמן (או קליימן, שם מלא: זלמן זוסיא קליינמן; 1933–1995) היה צייר ומאייר חב"די בולט.
ביוגרפיה
זלמן נולד בלנינגרד שבאימפריה הרוסית ליעקב, חסיד גור, ולרבקה, שהייתה ממשפחה חב"דית. לפני השואה נפרד מאחיותיו, ומהוריו שנפטרו במהלך מלחמת העולם השנייה, וגדל בבית יתומים לא-יהודי בסיביר. לאחר המלחמה אותר על ידי דודתו איטה שנסעה לסיביר כדי לקחתו עימה, וכך גם אחיותיו. היא נסעה עימו לסמרקנד. שם גדל בבית חמיה, הרב נחום שמריהו ששונקין, רבה של בטומי ומרבני חב"ד. בביתו של הרב ששונקין למד לראשונה יידיש, עברית ותורה, בהיותו בשנות העשרה לחייו.
ב-1946 במבצע שכונה "הבריחה הגדולה" ברח עם שארי משפחתו לפולין לצד אלפי חסידי חב"ד באמצעות דרכון מזויף. משם נסע לפריז שבצרפת, שם התגורר כשנתיים. לאחר מכן עלה לישראל באנייה "ארצה". בישראל התיישב הרב ששונקין בירושלים.
בסיום שירותו הצבאי, נשלח על ידי הרבי מלובביץ' לפריז, שם השתלם בציור והתחתן עם רוזה נייהוז. לאחר נישואיו חי את כל חייו בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. היה מקורב לצייר החב"די הוותיק הנדל ליברמן. החל את הקריירה באיור העיתון אלגעמיינער זשורנאל.
נפטר בי"ח באב ה'תשנ"ה, 1995.
יצירתו
יצירותיו פופולריות מאוד בתחום היצירה היהודית-חסידית. קליינמן אייר ספרים בהם הגדה של פסח פופולרית, פרסם תערוכות, הוציא אלבום ציורים שנבחר ל"יצירה המרשימה ביותר" בעיתון ג'ואיש כרוניקל, ציוריו משמשים כאילוסטרציות בעיתונים ואתרים שונים וציורי-קיר שלו נמכרו במאות אלפי דולרים.
כמו כן ציוריו מעטרים לוחות שנה, מוצרי יודאיקה וכריכות ספרים רבים. בהם ספר הניגונים של ניח"ח וחלק מעטיפות הקלטות שלהם, תקליטי אוצרות יהודיים, סדרת אוצר סיפורי חב"ד, ספר הזכרונות, שמועות וסיפורים ועשרות פריטים נוספים.
ציפורה פרנק
ציפורה פרנק (נולדה ב-23 במאי 1935) היא הבעלים של חלק משטח אושוויץ בירקנאו.
קורות חיים
בישראל, היא הוכשרה כמורה והתחתנה עם יצחק פרנק, איש עסקים.
לאחר מות בעלה בשנת 1995, בחנה את המסמכים של הוריה ואז נחשפה לרכוש אשר הוריש לה סבה.
מאבק הבעלות על אתר אושוויץ
סבה, יוסף היה הבעלים של השטח שעליו בנו את מחנה הריכוז אושוויץ וחלק ממחנה ההשמדה בירקנאו והיה בעל בית חרושת קטן במרכזו. עם הכיבוש הגרמני וההחלטה על בניית המחנות הוחרם בית החרושת והוסב לבית חרושת לנשק השייך לקונצרן קרופ, ובו עבדו יהודים בעבודת כפייה. סבה יוסף היה בין הראשונים שנשלחו להשמדה בתאי הגזים במחנה.
ממשלת פולין הלאימה את הרכוש בשנות ה-60 של המאה ה-20 כשהיא מסרבת לשלם פיצוי כלשהו על הרכוש המולאם. אמה של ציפורה המשיכה לשלם מאז עלייתה לארץ את הארנונה עבור אתר המפעל לשלטונות המקומיים בפולין. ציפורה פרנק מקיימת כיום מאבק תקשורתי ומשפטי להחזיר לה את הבעלות באתר, מתוך כוונה שהאתר יהיה בבעלות יהודית. בשנת 1998 פרסמה פרנק ספר הנושא את השם "Owning Auschwitz" (תורגם לעברית כ"בעלות על אושוויץ") המתעד את סיפורה ואת מאבקה. סרט של גרנדה (Granada Television) תיעד את סיפורה של פרנק ואת מאבקה.
אותי - עמותה ישראלית לאוטיזם
אותי - עמותה ישראלית לאוטיזם הוקמה בשנת 1990 בשם העמותה לילדים בסיכון. שמטרתה לטפל ולסייע לילדים בסיכון ומשפחותיהם בקהילתם. העמותה שינתה את שמה כחלק ממיתוג מחדש ב-2022 ועוסקת בטיפול באוטיזם בגיל הרך ובטיפול בילדים ובני נוער על הרצף האוטיסטי עד לגיל 18.
העמותה היא כתובת מקצועית מקדמת לצעירים ובוגרים עם אוטיזם ולמשפחותיהם, דואגת לזכויותיהם, פועלת למיצוין, מעניקה להם שירותי טיפול מקצועיים באופן מותאם ונגיש, מכשירה מטפלים, לומדת ומטמיעה שיטות טיפוליות ומנגישה את הידע התאורטי והקליני העדכני לטובת הילדים והמשפחות. ב־2018 מנכ"ל העמותה היא עו"ד ציפי נגל-אדלשטיין והיו"ר היא אלונה בר און.
בעמותה 10 חברים ו-2225 עובדים מהמקצועות הטיפולים קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, הבעה ויצירה, פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, ניתוח התנהגות, רופאים, מטפלים בשיטות ייעודיות (כגון: DIR ,ESDM ומיומנות חברתיות).
פעילות
העמותה הוקמה בעקבות חוסר המענה לילדים עם אוטיזם בישראל.
העמותה גיבשה "סל טיפולים בריאותי מקדם" (טב"מ) שהמדינה מעניקה לילדים על הרצף האוטיסטי מהגיל הרך ועד גיל 7. פועלה של העמותה הוא שהניע את משרד הבריאות ואת משרד האוצר להכיר בסל השירותים הזה ובזכאותם של כל הילדים המאובחנים לקבל אותו.
העמותה מפעילה טיפולי בריאות בהיקף של עד 3 שעות שבועיות לילדים בני 7–18 בשעות הצהריים בתוך כיתת הלימוד בבית-הספר. נכון לשנת 2023, במסגרת העמותה משולבים טיפולים בריאותיים לכ-1000 ילדים ברחבי הארץ.
גפניים
גַּפְנִיִּים (שם מדעי: Vitaceae) היא משפחה של צמחים דו-פסיגיים קדומים הכוללת 700 מינים המחולקים ל-17 סוגים שברובם הגדול מטפסים,שיחים ואפילו עצים הנפוצים בעיקר באזוריים תת-טרופיים וטרופיים. זו המשפחה היחידה בסדרת הגפנאים והיא התפתחה לפני 90 מיליון שנים בתקופת הקרטיקון עליון.
המין המוכר ביותר במשפחה זו הוא גפן היין אשר מוציא ענבים מהם מייצרים את היין.
מזרח הודו
אזור מזרח הודו (בהינדי: पूर्वी भारत) כולל שלושה ממדינות הודו: ביהאר, ג'הרקאנד, אודישה, ומערב בנגל, וכן את שטח האיחוד איי אנדמן וניקובר.
האזור מזרח הודו נתחם על ידי בהוטן, נפאל ומדינת סיקים בצפון, המדינות אוטר פראדש וצ'אטיסגר במערב, המדינה אנדרה פראדש בדרום ומדינת בנגלדש במזרח. אזור זה נתחם גם במפרץ בנגל בחלקו הדרום מזרחי.
העיר קולקטה, אשר הייתה בירת הודו הבריטית עד שנת 1911, נמצאת באזור מזרח הודו והיא המרכז של המטרופולין הגדול ביותר בהודו והיא נחשבת לעיר הדומיננטית ביותר באזור מבחינה כלכלית. ערים בולטות נוספות באזור כוללות את בובנשוואר, קאטאק, פורי, ופטנה.
בנגלית היא השפה הדומיננטית באזור מזרח הודו.
פול וסטהד
פול ויליאם וסטהד (באנגלית: Paul William Westhead; נולד ב-21 בפברואר 1939) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, הפעיל מאז שנת 1970. לאורך הקריירה אימן בליגת המכללות האמריקאית, בליגת ה-NBA ובליגת ה-WNBA. נודע בשל סגנון המשחק שפיתח, הקרוי "השיטה" (The System), המעודד התקפות קצרות ומהירות.
בין השנים 1979–1992 שימש כמאמן הראשי של קבוצות ה-NBA לוס אנג'לס לייקרס, שיקגו בולס ודנוור נאגטס. בעונת הוביל את הלייקרס לזכייתם השביעית באליפות ה-NBA, ובעונת 2007 זכה באליפות ה-WNBA כמאמן פיניקס מרקורי.
קריירת מכללות
וסטהד נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף שבעיר. בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה מיעט לשחק וקלע 1.9 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן ג'ק רמזי. בעונת 1960/1961 העפיל עם הקבוצה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, אך בחצי הגמר היא הפסידה מול אוניברסיטת המדינה של אוהיו, בה שיחקו ג'ון האבליצ'ק, ג'רי לוקאס ולארי זיגפריד.
השנים הראשונות
בין השנים 1961–1970 שימש כמאמן קבוצת הכדורסל של "תיכון צ'לטנהם" בפילדלפיה (בו למדו באותה תקופה יונתן ובנימין נתניהו). בשנת 1968 העפילה קבוצת התיכון לגמר אליפות התיכונים של פנסילבניה.
בשנת 1970 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לה סאל אשר בפילדלפיה, במקומו של טום גולה. בעונת 1974/1975 הוביל את הקבוצה ג'ו בראיינט להעפלתה הרביעית אי פעם לטורניר אליפות המכללות, ובעונת 1977/1978 שחזרה הקבוצה את ההישג בהובלתו של מייקל ברוקס. לאורך 9 עונותיו כמאמנה, רשמה לה סאל מאזן כולל של 142 ניצחונות ו-105 הפסדים (57.5%).
לוס אנג'לס לייקרס
לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן לוס אנג'לס לייקרס, ג'ק מקיני. ב-8 בנובמבר 1979, לאחר 13 משחקים באותה עונה, נפצע מקיני בראשו בתאונת אופניים, ונאלץ לעזוב את הלייקרס בשל תקופת החלמתו הארוכה. בתחילה החליף אותו וסטהד באופן זמני, אולם לאחר מספר חודשים מונה באופן רשמי למאמן הראשי של הלייקרס. את העונה סיימה לוס אנג'לס עם המאזן הטוב ביותר באזור המערבי, 60–22, ובפלייאוף 1980 גברה על פיניקס סאנס (4–1), סיאטל סופרסוניקס (4–1) ופילדלפיה 76' (4–2), בדרך לזכייה השביעית בתולדותיה באליפות ה-NBA. בפרס ה-MVP של סדרת הגמר זכה הרוקי מג'יק ג'ונסון, ולצדו בלטו כרים עבדול-ג'באר, ג'מאל וילקס ונורם ניקסון.
שיקגו בולס
בקיץ 1982 החליף וסטהד את רוד ת'ורן כמאמן הראשי של שיקגו בולס. לאחר עונה אחת, בה הוביל את הבולס למאזן שלילי 28–54, פוטר מהתפקיד והוחלף על ידי קווין לוגרי.
לויולה מרימאונט
לקראת עונת 1985/1986 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לויולה מרימאונט, אשר בלוס אנג'לס. ב-31 בינואר 1989 לקחה הקבוצה חלק במשחק בעל מספר הנקודות הרב ביותר בתולדות ליגת המכללות – משחק מול האוניברסיטה הבינלאומית של ארצות הברית, בו ניצחה בתוצאה 181–150. בעונת 1989/1990 הובילו את הקבוצה צמד חברי הילדות האנק גאת'רס, שקלע 29.0 נקודות והוריד 10.8 ריבאונדים למשחק, ובו קימבל, אשר הוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם 35.3 נקודות למשחק. במהלך המשחק האחרון של העונה הסדירה, מול אוניברסיטת פורטלנד, התמוטט גאת'רס והובהל לבית חולים, בו נקבע מותו לאחר מספר שעות, כתוצאה מקרדיומיופתיה היפרטרופית. על אף חסרונו של גאת'רס, העפילה הקבוצה באותה עונה לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בשמינית הגמר על אוניברסיטת אלבמה, בה שיחקו רוברט הורי ודייוויד בנואה. במשחק רבע הגמר עצמו הפסידה לויולה מול האלופה שבדרך, UNLV, חרף עוד משחק מצוין של קימבל אשר קלע 42 נקודות והוריד 11 ריבאונדים.
בכל 3 עונותיו האחרונות בלויולה קלעה קבוצתו של וסטהד את ממוצע הנקודות הגובה ביותר בליגת הכללות הבכירה, ומאזנה הכולל לאורך 5 עונותיו עומד על 105 ניצחונות ו-48 הפסדים (68.6%).
דנוור נאגטס
לקראת עונת חזר לאמן ב-NBA, כאשר מונה למאמן הראשי של דנוור נאגטס במקומו של דאג מו. במשחק הראשון של אותה עונה ספגו הנאגטס 162 נקודות בהפסד מול גולדן סטייט ווריורס, ובמשחק השישי ספגו שיא NBA של 107 נקודות במחצית הראשונה, בהפסד מול פיניקס סאנס. לאורך העונה הובילה דנוור את כל קבוצות הליגה בממוצע נקודות למשחק (119.9), אך במקביל ספגה הכי הרבה נקודות (130.8), ונותרה מחוץ לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 10 שנים, עם המאזן הגרוע ביותר בליגה; 20–62. בעונה העוקבת צירפו הנאגטס את הרוקי דיקמבה מוטומבו, אך נותרו אחת הקבוצות החלשות בליגה וסיימו עם מאזן שלילי 24–58. לאחר שתי עונות פוטר וסטהד מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה דן איסל.
בין השנים 1993–2005
בקיץ 1993 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון אשר בווירג'יניה. לאורך 4 עונותיו בתפקיד העמידה הקבוצה מאזן כולל של 38 ניצחונות לעומת 70 הפסדים (35.2%).
בין השנים 1997–1999 שימש כעוזרו של מאמן גולדן סטייט ווריורס, פי. ג'יי. קרליסימו. בעונת 2000/2001 אימן את קבוצת "לוס אנג'לס סטארס" בעונת הבכורה של ליגת ה-ABA החדשה, ובשנתיים הבאות היה מאמן קבוצת "פנסוניק סופר קנגורוס" היפנית. בין השנים 2003–2005 היה עוזרו של ג'וני דייוויס, מאמן אורלנדו מג'יק.
פיניקס מרקורי
לקראת עונת 2006 מונה למאמן פיניקס מרקורי מליגת ה-WNBA. בעונתו השנייה, 2007, זכה עם הקבוצה באליפות ה-WNBA הראשונה בתולדותיה, בהובלתן של השחקניות קאפי פונדקסטר, דיאנה טוראסי ופני טיילור. בכך היה המאמן הראשי הראשון אשר זכה הן באליפות ה-NBA והן באליפות ה-WNBA.
השנים האחרונות
בספטמבר 2007 עזב את פיניקס וחזר לשמש כעוזר מאמן תחת קרליסימו, הפעם בסיאטל סופרסוניקס. בנובמבר 2008 פוטר קרליסימו יחד עם כל צוות האימון שלו, כולל וסטהד.
במרץ 2009 הוצג כמאמן קבוצת כדורסל הנשים של אוניברסיטת אורגון, בה נשאר עד לסיום עונת 2013/2014. ב-5 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 65–90.
צ'ארלס פורטיס
צ'ארלס מק'קול פורטיס (באנגלית: Charles McColl Portis; 28 בדצמבר 1933 – 17 בפברואר 2020) היה סופר אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות הרומן "נורווד" (1966) והמערבון הקלאסי "אומץ אמיתי" (1968), שניהם עובדו לסרטי קולנוע. פורטיס תואר כ"אחד הסופרים הקומיים הכי חדשניים בסיפורת המערבונים".
ביוגרפיה
פורטיס נולד לסמואל פאלמר סמית מורגן באל דוראדו שבארקנסו, וגדל והתחנך בערים שונות באריזונה. הוא התגייס לחיל הנחתים האמריקני במהלך מלחמת קוריאה, והגיע לדרגת סמל. לאחר שחרורו בשנת 1955, נרשם לאוניברסיטת ארקנסו בה סיים את לימודיו בשנת 1958 עם תואר ראשון בעיתונאות. בהיותו באוניברסיטה החל לכתוב עבור העיתון הסטודנטיאלי באוניברסיטת ארקנסו ועבור נורת'ווסט ארקנסו טיימס. לאחר שסיים את לימודיו עבד עבור עיתונים שונים ככתב, כולל כשנתיים בעיתון Arkansas Gazette ובהמשך בניו יורק הראלד טריביון, בו כיסה בעיקר את המאבק למען זכויות האזרח בדרום מולדתו. לאחר מכן חי כשנה בלונדון.
בשנת 1964 עזב את העיתונות והחל בקריירת הכתיבה. הרומן הראשון שלו נורווד הופיע בשנת 1966 וזכה להצלחה: הוא עובד לסרט על ידי ג'ק היילי ג'וניור בכיכובם של גלן קמפבל ודארבי קים. הרומן משלב "סרט מסע" מטקסס לניו יורק של ותיקי חיל הנחתים תוך הסתכלות על החברה בדרום ארצות הברית והערים הגדולות.
הרומן השני שלו "אומץ אמיתי" (פורסם לראשונה בשנת 1968 בסאטרדיי איבנינג פוסט) הצליח אף יותר ועובד גם הוא לקולנוע לראשונה בשנת 1969 על ידי הנרי האת'וויי, ופעם נוספת בשנת 2010 על ידי ג'ואל ואיתן כהן. רומן זה, שנכתב בסגנון חד והשתמש בסגנון מערבוני קלאסי, הוא היצירה הידועה ביותר של פורטיס.
פורטיס, שהתגורר בדרום ארצות הברית ובמקסיקו, פרסם שלושה רומנים נוספים: "הכלב מהדרום" (1979), "Masters of Atlantis" (1985), "גרינגוס" (1991) ועוד כמה נובלות ומאמרים.
נפטר ב-17 בפברואר 2020 בליטל רוק, ארקנסו בגיל 86 ממחלת אלצהיימר.
אירוס גרמני
אירוס גרמני (שם מדעי: Iris germanica) הוא מין צמח נוי מהסוג אירוס ממשפחת האירוסיים. הצמח נפוץ בגינון וזנים רבים ומגוונים שלו פותחו במשך למעלה ממאה שנים.
האירוס הגרמני הוא גאופיט בעל קנה שורש מעובה ועלים דמויי חרב. באביב ובקיץ הוא פורח בגוני סגול, תכול, ארגמן, צהוב ולבן. פרחיו גדולים, אורכם כ-10 סנטימטרים, והם נישאים על עמודי תפרחת בגובה 70 עד 90 סנטימטרים.
בגינון משתמשים באירוס הגרמני במסלעות, ליד בריכות נוי ובקבוצות בולטות על רקע צמחי תכסית נמוכים. הוא גדל היטב בקרקעות כבדות ובחשיפה מלאה לשמש, והוא צומח בקצב בינוני. יש להשקותו ברמה בינונית והוא עמיד מפני קור, שרב ומליחות. הריבוי נעשה באמצעות חלוקת קנה השורש לחתיכות קטנות ושתילתן בעומק כ-15 ס"מ ובמרווחים של כחצי מטר.
מדליית פרקין
מדליית פרקין (באנגלית: Perkin Medal) היא פרס המוענק מדי שנה על ידי הסניף האמריקאי של החברה הבריטית לקידום התעשייה הכימית (Society of Chemical Industry). המדליה מוענקת למדען תושב אמריקה עבור "חדשנות בתחום הכימיה השימושית שהביאה לפיתוח מסחרי יוצא דופן".
המדליה מוענקת מדי שנה מאז 1908.
לנגלהיים
לנגלהיים היא עיירה ב, בסקסוניה התחתונה שבגרמניה.
דמוגרפיה
נכון ל-30 ביוני 2018 היו בלנגלסהיים 11,458 תושבים.
יחסים בינלאומיים
לנגלהיים הסכם ערים תאומות עם.
אנקומיינדה
אנקומיינדה (בספרדית: encomienda, בטגלוג: Enkomiyenda) הייתה אצל הספרדים שיטה משפטית וחברתית-כלכלית פאודלית שנכפתה על ילידים, באמריקה ובפיליפינים שחויבו לפיה "לגמול" לספרדים באמצעות עבודה, מוצרים ומיסים, עבור החינוך בדת הנוצרית הקתולית ועבור החסות והביטחון.
השיטה הונהגה לראשונה בחצי האי האיברי של ימי הביניים על ידי ממלכות אראגון וקסטיליה בתקופת הרקונקיסטה. ה"אנקומיינדס" היו תחילה אחוזות, נכסי דלא ניידי וכן קצבאות או הטבות שהוענקו למסדר צבאי על מנת להגן על תושבי אזורי הספר שגבלו באזורים תחת שליטה מוסלמית.
כבר בתחילת המאה ה-16 הייתה האנקומיינדה כלי לקולוניזציה שאומץ על ידי הספרדים בימי כיבוש אמריקה וכיבוש הפיליפינים. ה"אנקומיינדה" באמריקה, כגרסה של הארגון הפאודלי שהתקיים באירופה, הצטיינה בתכונות מיוחדות חדשות נוספות. ה"אנקומיינדה" הקולוניאלית הייתה שטח מסוים שבה התקיימה קבוצה של ילידים ושנמסר לכמה מתיישבים ספרדים, המכונים "אֶנקוֹמֶנדֵרוֹס" (encomenderos), על מנת לנהל אותם ולהביאם לדת הנוצרית. האנקומיינדה הייתה במקרה זה מוסד שנועד לחזק את הקולוניזציה של השטחים החדשים באמצעות שיעבוד פיזי, נפשי ודתי של האוכלוסיות הילידיות הפרה-קולומביאניות.