cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד)
היסטוריה חקיקתית
תקנות 11 ו-13 לתקנות בריאות העם (הפריה חוץ גופית), התשמ"ז-1987, שהותקנו מכוח פקודת בריאות העם, 1940, אסרו למעשה על ביצועו של הסכם לנשיאת עוברים בישראל. בעקבות עתירה לבג"ץ, שהוגשה על ידי כמה זוגות שביקשו להתקשר בהסכמים לנשיאת עוברים, קבע בית המשפט ב-17 ביולי 1995, בהסכמת המדינה, כי התקנות הנ"ל יתבטלו ב-1 בינואר 1996, וכי עד לביטולן תקודם חקיקה ראשית בסוגיה זו.
בעקבות המלצות הוועדה נחקק ב-1996 חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו-1996.
בהצגת החוק בכנסת אמר שר הבריאות, אפרים סנה:
במסגרת החוק תוקן חוק עבודת נשים, המקנה זכויות שונות הקשורות בהורות, כך שיקנה זכויות אלה, ובהן הזכות לחופשת לידה, גם לעובדת שקיבלה למשמורתה ילד כהורה מיועד. תוקן גם חוק הביטוח הלאומי, כך שיעניק דמי לידה, לפי הכללים המקובלים, לאם מיועדת שיצאה לחופשת לידה.
החוק דורש שההורים המיועדים יהיו איש ואישה שהם בני זוג. בעקבות עתירה לבג"ץ (שנדחתה) לאפשר לאישה שאין לה בן זוג להתקשר בהסכם פונדקאות להולדת ילד מביצית שלה, הוקמה בשנת 2004 ועדה נוספת שנועדה לבחון את תיקון החוק. דעת הרוב בוועדה הייתה שאין מקום לתיקון החוק בטרם יצטבר מידע נוסף על יישומו במתכונתו הנוכחית.
מכוח החוק הותקנו תקנות:
ועדת מור-יוסף
ביוני 2010 מינה מנכ"ל משרד הבריאות ועדה ציבורית שתבחן באופן מקיף את ההסדרים הקיימים בתחום הפריון וההולדה בישראל. ראש הוועדה היה פרופ' שלמה מור-יוסף, מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, והוועדה נודעה בשם ועדת מור יוסף. הוועדה הגישה המלצותיה במאי 2012.
דברי ההסבר להצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ח-2018 הציגו את המלצות הוועדה בנושא פונדקאות:
אישור הסכם לנשיאת עוברים
על-פי החוק הסכם פונדקאות נכנס לתוקף בתנאים הבאים:
בקשה לאישור הסכם לנשיאת עוברים תוגש לוועדת האישורים בצירוף מסמכים אלה:
הוועדה תאשר את ההסכם אם שוכנעה כי התקיימו כל אלה:
ועדת האישורים קבעה תנאים נוספים שעל האם הנושאת לעמוד בהם:
החוק מתיר לשלם לאם הפונדקאית תשלום לכיסוי הוצאותיה וכפיצוי על אובדן השׂתכרות וכדומה. בניגוד להמלצות ועדת אלוני, החוק מתיר גם תשלום לגורמים שלישיים, כדוגמת סוכנויות פונדקאות.
מעמד הילד
בתום החודש החמישי להריונה של האם הנושאת, עליה ועל ההורים המיועדים להודיע לעובד סוציאלי שמוּנה לעניין חוק זה על מקום הלידה ועל תאריך הלידה המשוער. עם לידתו יהיה הילד במשמורת ההורים המיועדים ויחולו עליהם כלפיו האחריות והחובות של הורה כלפי ילדו. מיד עם הלידה יש להודיע על כך לעובד סוציאלי, והוא יהיה האפוטרופוס הבלעדי על הילד משעת לידתו ועד למתן צו הורות או עד למתן צו אחר הקובע את מעמדו של הילד. תוך שבעה ימים מיום לידת הילד יגישו ההורים המיועדים בקשה למתן צו הורות, ובית המשפט ייתן צו הורות אלא אם כן נוכח כי הדבר נוגד את טובת הילד. עם מתן צו הורות יהיו ההורים המיועדים הורים ואפוטרופסים בלעדיים על הילד והוא יהיה ילדם לכל דבר ועניין.
מימוש החוק
נתוני משרד הבריאות מלמדים על מגמת עלייה במספר הבקשות לאישור הסכמים, ובהתאם – על עלייה במספר התינוקות הנולדים בעקבות הליך זה. לדוגמה, בשנת 2000 היו עשרים פניות אל הוועדה ושש לידות, ואילו בשנת 2011 התקבלו בוועדה 92 פניות ומספר הלידות היה 49.
פונדקאות להומוסקסואלים
בתיקון לחוק שאושר בחודש יולי 2018, הותר השימוש באם פונדקאית גם לנשים יחידניות, אך לא לגברים יחידים או לזוגות חד-מיניים. בעקבות כך יצאה קהילת הלהט"ב בישראל למחאה נרחבת. ב-11 ביולי 2021 פסק בג"ץ שתיקון זה, מפלה זוגות חד-מיניים וגברים יחדניים המעוניינים בהליך פונדקאות, ולכן יתוקן תוך חצי שנה כך שתבוטל הפליה זו.
פורמולה 1 עונת 2007
במסגרת פורמולה 1 של שנת 2007 נערכו 17 מרוצים. באליפות העולם זכה בפעם הראשונה הפיני קימי רייקונן ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת פרארי, קבוצתו של רייקונן.
עונה זו שנחשבה תחילה כעונה פחות מעניינת בגלל פרישתו מנהיגה של מיכאל שומאכר הפכה להיות לאחת מהעונות המתוחות והדרמטיות ביותר בתולדות הענף. לפני תחילת המרוץ האחרון, שלושה נהגים עדיין היו יכולים לזכות באליפות, והזוכה הוא זה שהיה בעל הסיכויים הפחותים ביותר בפתיחת המרוץ.
תחילת האליפות הציגה את הכוכב העולה לואיס המילטון נהג בריטי צעיר, הצעיר ביותר שנהג אי פעם בפורמולה 1, בגיל 22. לואיס שנחשב לבעל פוטנציאל גדול לעתיד הוכיח את בגרותו כבר בתחילת הדרך. הוא הצליח לעלות לפודיום (כלומר, בין שלושת הראשונים) כבר במרוצו הראשון ובעצם, עשה זאת בכל תשעת המרוצים הראשונים. הוא היה גם לנהג ה"רוקי" (נהג שנה ראשונה) הראשון שניצח במרוץ. מאמצע העונה, הוביל המילטון את טבלת הדירוג. לאחר 11 מרוצים, היה רייקונן בפיגור של 26 נקודות אליפות יחסית להמילטון. אולם במרוץ הלפני אחרון, כאשר יכול היה המילטון להבטיח את האליפות, הוא ביצע טעות ופרש. במרוץ האחרון, זינק מהמקום השני, אך בשל טעות נהיגה ותקלה טכנית, סיים את המרוץ במקום השביעי והפסיד את האליפות. אלונסו סיים שלישי ובעקבות ניצחונו של רייקונן במרוץ, הפסיד גם הוא את האליפות. רייקונן סיים את האליפות עם נקודה אחת יותר מאשר אלונסו והמילטון. גם בתום המרוץ לא הסתיימה הדרמה, שכן מספר שעות לאחר סיום המרוץ, נבדק חשד כי קבוצות ויליאמס וסאובר-ב.מ.וו השתמשו בטכניקות קירור דלק אסורות. נהגים של קבוצות אלו תפסו את מקומות 4, 5 ו-6 במרוץ הסיום, ואם היו נפסלים, הרי שהמילטון היה מקודם למקום החמישי וזוכה בכך באליפות. לאחר יממה, הודיעה ה-הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) שהקבוצות נוקו מהחשד.
במהלך העונה התגלתה יריבות גדולה בין פרננדו אלונסו, אלוף העולם בשנתיים הקודמות שעבר לקבוצת מקלארן לבין המילטון, חברו לקבוצה. אלונסו ראה את עצמו כנהג הבכיר של הקבוצה, אך הצלחתו של המילטון טרפה את הקלפים ומתיחות גדולה שררה בין השניים מאמצע העונה.
בנוסף לכל זאת, התפוצצה גם שערוריית ריגול חמורה כאשר הסתבר כי מהנדס בכיר בפרארי העביר את כל הספר הטכני של המכונית לידי קבוצת מקלארן. מקלארן נענשה בקנס של מאה מיליון דולר, הגדול ביותר בהיסטוריה של הענף וכן בביטול כל הנקודות שצברה הקבוצה במרוץ לאליפות היצרנים במשך כל העונה. עם זאת, לא נפסלו נהגיה.
בכל המרוצים במהלך העונה, ניצחו ארבעה נהגים בלבד: רייקונן, המילטון, אלונסו ומאסה. הם נהגו עבור קבוצות פרארי ומקלארן בלבד.
גם על ידי הנהג הצעיר סבסטיאן פטל נשברו שני שיאים חדשים: הוא היה לנהג הצעיר ביותר בהיסטוריה שזכה בנקודת אליפות (מקום שמיני בגרנד פרי האמריקאי בגיל 19, 11 חודשים ו-14 יום) וכן לנהג הצעיר ביותר שהוביל במהלך מרוץ (למשך 3 הקפות בגרנד פרי היפני בגיל 20, חודשיים ו-27 יום).
דירוג נהגים סופי
עבור רובנס באריקלו, הייתה זו העונה הראשונה בה לא זכה באף נקודת אליפות ב-15 עונות השתתפות באליפויות הפורמולה 1.
דירוג קבוצות סופי
לקבוצת מקלארן-מרצדס הורדו כל הנקודות בעקבות פרשת ריגול מקבוצת פרארי. עם זאת, ביטול הנקודות היה רק מבחינה ספורטיבית, אך ה-FIA קיצץ מהקנס שהוטל על הקבוצה בסך מאה מיליון דולר את הסכום שהקבוצה הייתה אמורה לקבל מזכייה בנקודות אליפות.
כרמל (אתר מקראי)
כַּרְמֶל - אתר מקראי בדרום הר חברון הנמצא בתחום הכפר הפלסטיני אל כרמל. משמעות השם כרמל היא סוג של גרעיני דגן.
כרמל המקראית הייתה בשטח נחלת שבט יהודה. היא מוזכרת במקרא בסיפור נבל הכרמלי, בעת שדוד ברח מפני שאול אל מדבר הרי חברון.
האונומסטיקון - רשימת השמות - של אוסביוס מקיסריה שנכתב במאה ה-4 מסכם את תולדות המקום כך:
אזכורים מקראיים
בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטי ישראל כרמל הייתה לנחלת שבט יהודה, ככתוב בספר יהושע:. בכרמל ישבו בני משפחת כלב בן יפונה. על נבל הכרמלי נאמר כי היה כליבי, כלומר מוצאו ממשפחת כלב.
כרמל נזכרת גם בסיפור המלחמה של שאול בעמלק: לאחר הניצחון במלחמה עם עמלק, שאול מקים 'יד', מצבת ניצחון, בכרמל:.
בסופו של האירוע, בא דוד בא לכרמל ונשא את אלמנת נבל הכרמלי, אביגיל לאישה.
זיהוי המקום
כרמל המקראית מזוהה עם "חורבת כרמל", 5 ק"מ, דרומית לעיירה הפלסטינית יטא. לפי ההערכה, היישוב הקדום השתרע על שטח נרחב, אשר במרכזו גיא, עם נביעות זעירות - עיון אל-כרמיל - ובריכת אגירה גדולה, האוספת מי גשמים, הקיימת עד היום.
קיומו של מקור מים יציב על ספר מדבר יהודה היה גורם חיוני לתפקודה של כרמל, בימי המקרא ואף בתקופות לאחר מכן. בתקופה הרומית, הביזנטית וגם בתקופה צלבנית היה לבסיס צבאי, מנהלי וכלכלי חשוב - בנוסף להיותו צומת דרכים חשוב.
הקשר בין כרמל לבין מעון
הפסוק מספר שמואל מסביר את הקשר בין שני היישובים: "וְאִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל" - כלומר במעון - בתי מגורים ובכרמל - מרכז כלכלי. עם הגילוי של בית כנסת קדום במעון, ומבני מגורים אחדים, במדרון הצפוני של תל מעון, דרומית לכרמל, העלה החוקר דוד עמית את ההשערה כי יהודי כרמל למעשה גרו במעון. מעון הייתה כעין "שכונה" של כרמל. שהרי עקב היות כרמל בסיס מנהלי וצבאי יש להניח כי היהודים לא ירצו להתגורר בקרבתו. בכרמל נמצאו שרידים של שלוש כנסיות אבל לא שרידים יהודיים מעל פני הקרקע.
נמצאו גם שרידי דרך רחבה, הסלולה בקו ישר, מכרמל למעון, כעין רחוב מקשר בין שני המקומות. מכאן מסקנתו של החוקר כי היישוב היהודי במעון היה חלק מן המערך היישובי של כרמל. אוסביוס אינו מציין קיום יישוב יהודי במעון. כך שההשערה שמעון היא חלק מכרמל רבתי עשויה להתקבל על הדעת. לצד הדרך תועדה ונחקרה מערת קבורה יהודית מהמאה השנייה לספירה. לדעת החוקר ד"ר יובל ברוך תושבי המקום המשיכו לעשות שימוש בגלוסקמות לליקוט עצמות המת והבאתו לקבורה משנית גם לאחר חורבן הבית וכאשר מנהג זה הלך ונעלם.
איש ההרס
איש ההרס (באנגלית: Demolition Man) הוא סרט פעולה-מדע בדיוני אמריקני בכיכובם של סילבסטר סטאלון ווסלי סנייפס. הסרט מספר את קורותיו של שוטר ממשטרת לוס אנג'לס שהוקפא הקפאה קריוגנית למשך שנים רבות והופשר בעתיד כדי לתפוס רוצח המונים.
עלילת הסרט
בשנת 1996 בלוס אנג'לס, סמל המשטרה ג'ון ספרטן (סילבסטר סטאלון) המכונה "איש ההרס" מנהל מצוד אחר הארכי-פושע סיימון פיניקס (וסלי סנייפס) שחטף עשרות בני ערובה. לאחר שווידא באמצעים תרמיים כי בני הערובה אינם ליד פיניקס, לוכד ועוצר ספרטן את פיניקס המסומם שכישורי הלחימה שלו אינם משתווים לאלו של ספרטן, אך זה מצליח לפוצץ מספר חביות נפץ. הפיצוץ האדיר מחריב את הבניין בו התבצר פיניקס, וספרטן מצדיק את הכינוי שלו פעם נוספת. לאחר חקירת זירת האירוע מתגלות הגופות של בני הערובה וספרטן מואשם ומורשע בהריגתם. פיניקס וספרטן נידונים למאסרים ממושכים בכלא קריוני שם יטופלו בשיטות של שיקום תת-הכרתי תוך כדי שנתם הקפואה.
בשנת 2032, כ-10 שנים לאחר רעידת האדמה הגדולה, מוזגו הערים לוס אנג'לס, סנטה ברברה וסן דייגו לעיר פסאודו-אוטופית בשם "סן אנג'לס". ראש העיר של סן אנג'לס הוא דוקטור ריימונד קוקטו. קוקטו ביער התנהגויות שאינן ראויות בעיניו ואסר על: אחזקת כלי נשק, יחסי מין, אלכוהול, ניבולי פה, קפאין, מלח ועוד. אופנים רבים בטבע האדם שלא נאסרו, עברו רגולציה. כלל האוכלוסייה עברה השתלת שבב זיהוי ואיתור ביולוגי והעיר כולה נתונה תחת מעקב ממוחשב וקפדני. פועלו של קוקטו כמעט והכחיד את הפשע מן העיר והאתגר האחרון שלו הוא אדגר פרנדלי - לוחם חופש שפרש מן האוטופיה של קוקטו וחי עם מנודי החברה בביבים. פרנדלי וחבורתו עולים לפני האדמה רק כדי לגנוב אוכל.
בינתיים, סיימון פיניקס זוכה לשימוע לפני שחרור. בשימועו סיימון אומר את מילת הקוד "דובי" המשחררת אותו מכבליו. הוא הורג את הסוהר והשומרים החמושים ומפגין כישורי לחימה עילאיים ונדמה שהוא ניחן בכוח רב ובמהירות. פיניקס עוקר את עינו של הסוהר ומשתמש בה כדי לפתוח את הדלת ולהימלט. פיניקס משולח רסן, מפגין ידע עמוק בטכנולוגיה מתקדמת בהרבה ממה שהכיר בחייו, אך לא מבין כיצד קיבל את כישוריו והידע החדש שלו ואף לא כיצד ידע את מילת הקוד לפתיחת כבליו. על הצגים בתחנת המשטרה מופיע הקוד 187 והשוטרים הנבוכים אינם יודעים מה פירושו. בדיקה במחשב מעלה כי זהו הקוד ל-"רצח\מוות\הריגה". השוטר הוותיק זאכרי לאמב מזהה את שמו של פיניקס ברשימת המועמדים לשחרור ומבין כי הוא זה שאחראי לרצח. השוטרים מנסים לאתר את פיניקס, אך בגופו לא הושתל שבב זיהוי ואיתור. זאכרי לאמב מסביר להם כי ספרטן היה היחידי שהצליח לעצור את פיניקס בעבר ומפקד המשטרה מעיר את ספרטן משנתו הקפואה ומציע לו שחרור מוקדם בעבור לכידתו של פיניקס. הוא ממנה את סגן לנינה האקסלי - קצינה מצטיינת עם אהבה להיסטוריה מאוחרת ורצון עז לאקשן כדי לסייע לו להסתגל למציאות החדשה.
ספרטן ממהר לרדוף אחרי פיניקס שממשיך לזרוע הרס בעיר. פיניקס מאתר את המידע על אדגר פרנדלי ומחליט להורגו. הוא הולך להתחמש במוזיאון, רק שם ניתן למצוא אקדחים וכלי הרג. ספרטן מנחש בחכמה את מהלכיו של פיניקס ויוצא אל המוזיאון אף הוא. לאחר קרב עיקש פיניקס מצליח להימלט. בדרכו הוא פוגש בדוקטור קוקטו ומחליט להורגו כלאחר יד, אך מבין כי הוא אינו מסוגל ללחוץ על ההדק. קוקטו אינו מופתע ומזכיר לפיניקס כי יש לו משימה לבצע ומישהו להרוג, ופיניקס ממשיך בדרכו.
ספרטן והאקסלי פוגשים בקוקוטו שמתעקש להזמין אותם לארוחת ערב בפיצה האט. בתום הארוחה מתרחשת פשיטה של פורעי חוק וספרטן נכנס לפעולה כדי להילחם בהם ולהשיב את הסדר על כנו, עד שהוא מבין שהם רק גונבים אוכל ומאפשר להם להימלט. לאחר הארוחה קוקטו חוזר למשרדו ומגלה את פיניקס מחכה לו שם. קוקטו שוטח בפניו את משנתו ליצירת חברה מושלמת כאשר המפתח לכך הוא הרג אדגר פרנדלי. פיניקס מסכים אך דורש שישוחררו אסירים נוספים כדי לסייע בידו, וקוקטו מסכים.
האקסלי שמתרשמת מגילוי האלימות לוקחת את ספרטן לביתה ומבקשת בנימוס לקיים איתו יחסי מין. ספרטן הנבוך מסכים. מתברר כי "יחסי מין" מתרחשים באופן אלקטרוני-אלחוטי בעזרת קסדה המעוררת חלקים במוח כדי לגרום הנאה ללא מגע כלל. אפילו ילדים לא נוצרים במהלך משגל, אלא הממשלה מפרה נשים בזרע מטוהר מחיידקים ומסונן לאחר הוצאת הרישיונות המתאימים. החוויה מערערת את עצביו של ספרטן והוא תמה כיצד התדרדרו הדברים כל כך. האקסלי מסבירה לו כי לאחר רעידת האדמה, שארית האדם משלוש הערים איימו לקרוע לגזרים את עצמם ורק חזונו של דוקטור קוקטו אפשר להם לבנות עדן עלי אדמות. ספרטן מנסה לנשק את האקסלי וזו נרתעת ממנו ודורשת שיעזוב את מגוריה. ספרטן ההמום חוזר לביתו ותוך כדי סריגה, צופה בסרטון ממצלמות האבטחה בו רואים את שיחתם של קוקטו ופיניקס, אך לא שומעים וספרטן מבין כי קוקטו מושך בחוטיו של פיניקס.
ספרטן והאקסלי מנהלים חקירה ולמדים כי במקום תוכניות שיקום, קיבל פיניקס תוכניות שיהפכו אותו לסוציופת רצחני. ספרטן מתעמת עם קוקטו ומגלה כי הוא זה ששחרר את פיניקס כדי לחסל את פרנדלי. ספרטן מחפש אחריו כדי למצוא תשובות בביבים. במהלך מרדף, מרסק ספרטן את הניידת של האקסלי לתוך מזרקה ומפקד המשטרה הזועם מודיע לספרטן שהוא חוזר לכלא הקריוני.
פיניקס שמאס בשליטתו של קוקטו עליו, מורה לאחד האסירים ששוחררו להרוג אותו, שכן בהם לא הוטמעה אי היכולת לפגוע בו. פיניקס חוזר לבית הכלא כדי לשחרר עוד אסירים שייסיעו בידו וספרטן דולק אחריו לבסוף, ספרטן ופיניקס שניהם נאבקים. בסוף המאבק הקפוא בין השניים, כמוסה המשמשת להקפאת בזק של אסירים פוגעת ברצפה ומקפיאה את בית הכלא כולו והופכת את פיניקס לנציב קרח. ספרטן בועט בחוזקה בראשו של פיניקס שהוקפא וראשו של פיניקס נשבר לאלפי רסיסים.
אחרי הקרב של השניים ומותו של פיניקס, בית הכלא כולו הושמד, העיר בלהבות ודוקטור קוקטו נהרג. פרנסי העיר ועכברי הביבים אינם יודעים כיצד ימשיכו לחיות, וספרטן מציע כי הם ילמדו אחד מן השני. בסוף הסרט, מנשק ספרטן את האקסלי בשנית והפעם היא נענית לו ואף נהנית מן הנשיקה.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 64%, המבוססת על ידי 36 מבקרים.
פורד לנדאו (אוסטרליה)
==נתונים טכניים==
אדוארד פון הרטמן
קרל רוברט אדוארד פון הרטמן (בגרמנית: Karl Robert Eduard von Hartmann; 23 בפברואר 1842 – 5 ביוני 1906) היה פילוסוף גרמני. נחשב לאחד מהוגי "הפסימיות הפוסט-שופנהאוארית" לצד פיליפ מיינלנדר ויוליוס באהנסן.
את תהילתו הפילוסופית ביסס כבר בחיבורו הראשון, "הפילוסופיה של תת-ההכרה" (1869). הצלחה זו נשענה, בין השאר, על המאפיינים הבאים של חיבור זה: מקוריות הכותרת שלו, גיוון הנושאים הנידונים (פון-הרטמן הצהיר כי הגיע למסקנותיו הספקולטיביות באמצעות מתודת האינדוקציה, והירבה בדוגמאות ממחישות), הפסימיזם האופנתי שבו חדור הספר, וסגנון כתיבה תמציתי ברור וחד. על משנת 'הרצון העיוור' של ארתור שופנהאואר כיסוד המניע את החיים, הוסיף הרטמן את האפיון של 'תת מודע' באומרו שתמיד הרצון עיוור עד כדי כך שאין הוא מודע אל נכון אל מה בדיוק הוא מכוון את צעדיו, ודחפים מעורפלים יותר הם המניעים את הכל. מושג ה'תת-מודע', שבו מתאר פון הרטמן את העיקרון המטפיזי העליון שלו, איננו כה פרדוקסלי כפי שהוא נשמע בתחילה, אלא זהו מונח חדש ומסתורי בו הוא מתכוון אל ה'מוחלט' הידוע מן המטפיזיקה הגרמנית. ה'תת-מודע' מופיע כמיזוג ושילוב המטפיזיקה של הגל עם זו של ארתור שופנהאואר. התת-מודע הוא בעת ובעונה אחת גם רצון וגם שכל (או רוח) וזהו הבסיס המוחלט לכל המצוי.
השפעתו של הרטמן
הרטמן זכה להשפעה לא מעטה בפילוסופיה ובשיח האינטלקטואלי הגרמני במחצית השנייה של המאה התשע עשרה ובפתחה של המאה העשרים. השפעתו נתמזגה עם השפעת שופנהאואר, ולימים גם עם הדגש של ניטשה ואחריו של פרויד על המימד האירציונלי בנפש האדם.
קרב צליחת מעברות הירקון
בסוף 1917, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, צלח חיל המשלוח המצרי של הבריטים פעמיים את מעברות הירקון:
הזירה
ב-16 בנובמבר 1917 נכבשה יפו על ידי הבריגדה הניו זילנדית של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק, וכוחותיה התקדמו עד לגדה הדרומית של הירקון שהיה אז עדיין נהר במלוא עוצמת ספיקתו, שני רק לנהר הירדן, ונחשב למכשול טבעי משמעותי. חיילי הבריגדה הניו זילנדית הרכובה התחפרו לאורך הנהר ואילו העות'מאנים התחפרו על רכסי הכורכר מצפון לירקון. המוצבים העות'מאנים בח'ירבת הדרה (רמת החייל של היום) ושייח מוניס (רכס האוניברסיטה) שלטו באש ובתצפית על כל העורף הלוגיסטי הבריטי בואכה יפו, משכנה של מפקדת הגיס, ומזרחה לה, על הציר החיוני, יפו-רמלה-ירושלים, ועל לוד, אותה תכננו הבריטים להפוך לצומת הרכבות המרכזי בארץ ישראל. יתרה מכך, הימיה הבריטית לא יכלה לעגון בנמל יפו כיוון שהייתה בטווח הארטילריה העות'מאנית. שליטה עות'מאנית באש ובתצפית על כל פיתחת הירקון, ועמק האיילון הצפוני הייתה עמדת פתיחה נוחה עבורם להתקפת נגד, שתהדוף את הבריטים לאחור ותבטל את השגי חודש נובמבר בגזרת החוף והשפלה עד כדי ערעור האחיזה הבריטית בירושלים. לפיכך, כדי לשמר את הישגיהם, החליטו הבריטים שעליהם לצלוח את הירקון, ולהשתלט על רכסי הכורכר מצפון לו. הגנרל אלנבי בדוח רשמי הממוען לממוניו (מ-18 בספטמבר 1918) מתאר את הזירה כך:
היערכות חיל המשלוח המצרי
אלנבי מיקם את מפקדת חיל המשלוח בחוות שפון הטמפלרית מעט מערבית לרמלה על אם הדרך יפו-ירושלים. מפקדת הדיוויזיה ה-52 מן הקורפוס ה-21 של חיל המשלוח התמקמה בתל אביב. שלוש חטיבות הרגלים של הדיוויזיה ה-52 הסקוטית החליפו את חיילי הבריגדה הניו זילנדית בעמדות על הגדה הדרומית ונפרסו לאורך שישה ק"מ משפך הירקון לים ועד תל נפוליאון ברמת גן. הדיוויזיה ה-54, מן הקורפוס ה-21, נפרסה מזרחה מדיוויזיה 52, וחטיבה 161 שלה עם כח ארטילרי התחפרו בגבעות רמת גן ובני ברק ('גבעת הגפן', ו'גבעת סוקולוב'), של היום, ומזרחה להן מדרום לפרדסים של המושבה פתח תקווה. טייסת 113 של כנף 5 של הבריגדה הארצישראלית, שתפקידה סיוע אווירי לכוחות הקרקע בהכוונה של אש ארטילרית מן האוויר, הפצצה, ירי מקלעים, מיסוך וקשר, חנתה במנחת שרונה.
חיל המשלוח נזקק לחומרי גלם ולשטח היערכות על מנת להרכיב את הציוד לצליחת הירקון, ולשטחי אימון בהפעלת הציוד. מכיוון, שהיה חשש כי המשמרות הטורקים שתצפתו, וסיירו לאורך הירקון, יגלו את ההכנות, הרחיק הפיקוד הבריטי של חיל המשלוח את זירת ההכנות וההצטיידות לצליחה עד המושבה הטמפלרית שרונה, וזאת אף על פי שהטמפלרים, אזרחי האימפריה הגרמנית נחשבו נתיני אויב. מתושבי המושבה נאספו עצים ושטיחים לבניית אסדות הצליחה. מהעצים נבנו סירות קלות, ורפסודות בצורת מסגרות עץ מרופדות. השטיחים שימשו להחרשת קולות את צעדי החיילים על גבי הרפסודות. באזור "באסה", צפונית ליפו, הייתה בִּיצָה ושם התאמנו השייטים בהפעלת הציוד. אחרי אימונים אחדים, הוחבאו הרפסודות בפרדסי שרונה עד ליום הנחיתה.
היערכות הכוחות העות'מאניים
חלקו המערבי של קו החזית בין כוחות חיל המשלוח המצרי וכוחות הצבא העות'מאני התייצב במהלך נובמבר 1917 לאורך הירקון. העמדות הטורקיות העיקריות בחלקו המערבי של הקו נפרסו מתל רקית - בסיס המודיעין על רכס הכורכר מעל חוף תל ברוך, במערב, עבור בג'ליל, תל קסילה, שייח' מוניס - שכונת רמת אביב, שכונת 'גבעת הפרחים' בנאות אפקה ב', ועד ח'ירבת הדרה - היום שכונת רמת החייל, במזרח. המפקדה הקדמית הוקמה בכפר טירה. בחזית היה גדוד 31 מחטיבת הפרשים הקוזקים, (חטיבה צ'רקסית) בסמוך לחוף, וממזרח לו גדודים 138 ו-161 מהדיוויזיות הרגליות הטורקיות ה-3 וה-7 של הארמייה ה-8. סוללות ארטילריה מוקמו בתל רקית ובג'ליל.
הצליחה השנייה
בין שתי הצליחות פוצצו העות'מאנים את גִ'סְר אֶל-הַדָּאר (גשר שאון המים) - סכר האבן בעשר טחנות ואת גשר הברזל מעל הירקון ליד טחנת הקמח 'פרוחיה' מצפון לפתח תקווה עליהם עברה דרך יפו-שכם ההיסטורית. הצליחה השנייה נערכה בחסות הלילה שבין 20 ל-21 בדצמבר 1917. בליל חורף גשום נעו שלוש החטיבות של הדיוויזיה ה-52, תוך שהן נושאות עמן את ציוד הצליחה ומתמודדות בקרקע בוצית וטובענית, ונפח מים ניכר בנהר, לעבר שלוש נקודות הצליחה שנקבעו לאורך הירקון. הפעם הופתעו הטורקים לחלוטין, ועל כך תעיד העובדה שעד בוקר חצו כל כוחות הרגלים של הדיוויזיה את הנהר, וביססו ראש גשר בחוף הצפוני של הירקון תוך שימוש בכידונים בלבד. במהלך 21 בדצמבר עסקו הרגלים בהתחפרות בעמדות הטורקיות שנלכדו בלילה, כוחות ההנדסה הבריטים בפריסת גשרים על הירקון תחת אש ארטילרית טורקית מכיוון המושבה פתח תקווה, כוחות הסיוע הארטילרי של הדיוויזיה ה-52 שחצו את הירקון על הגשרים שנפרסו נערכו לסיוע בהמשך ובערבו של היום התייצב קו החזית צפונה מהירקון, מתל רקית, במערב, עבור בשייח מוניס, גבעת הפרחים בשכונת נאות אפקה ב', בואכה תל א נוריה - הגבעה עליה עומד עירוני י"ד בשיכון דן, ח'ירבת הדרה היא רמת החייל, ועד תל אל מוחמאר (תל קנה), במזרח. בלילה שבין 21 ל-22 בדצמבר תקפו יחידות מן הדיוויזיה ה-54 הבריטית את הגבעה המכונה, "Bald Hill", עמדה נישאה מדרום למושבה פתח תקווה שחלשה על כל גוש דן והייתה זירת קרב במשך כל חודש דצמבר, וכבשו אותה. עם שחר יכלו התוקפים לדווח שהטורקים נסוגים מעמדותיהם בפרדסי המושבה פתח תקווה וכפר פג'ה, ובהמשך היום נפלו המקומות הללו בנוסף לכפר רינתיה בידי הבריטים. ב-23 בדצמבר, בסיוע האווירייה והימיה שתקפו כוחות עותמאנים נסוגים, הרחיבו הבריטים את אחיזתם בגזרת החוף וכוח החוד הגיע עד צפונית לשפיים (היום בתחומי גן לאומי חוף השרון).
כך התייצב הנדבך המערבי של קו שתי העוג'ות עד ספטמבר 1918, מועד תחילת מתקפת מגידו של הגנרל אלנבי.
עמודי הזיכרון לצליחת מעברות הירקון
לאחר המלחמה החליט הגנרל היל להנציח את הצליחה באמצעות עמודי זיכרון שיוצבו בסמוך לכל אחת מנקודות הצליחה. עמודי השיש נלקחו מעתיקות קיסריה, אפולוניה או אשקלון. על העמודים נחקקה כתובת זיכרון בעברית, בניסוחו של זאב ז'בוטינסקי. בהשתדלותו של מאיר דיזנגוף אצל הגנרל היל נוספה גם כתובת באנגלית. עמוד אחד מוקם בשפך הירקון, אחד בראש גבעת כיכר היל ואחד בסמוך לגדת נחל הירקון בסמוך לאצטדיון רמת גן של ימינו.
עמוד שלישי זה הוזנח והוסתר על ידי הצמחייה הרבה שהתפתחה במקום במרוצת השנים. בשנת 1996 החליטה עיריית רמת גן להעביר את המצבה למקום יותר בולט, בצומת הרחובות אבא הילל - בן גוריון, ולתכנן מחדש את סביבתה. עבודות ההעברה והשיקום של אנדרטת הצליחה ברמת גן הסתיימו בשנת 1998 וכללו מלבד העברת העמוד למקומו החדש, עבודות גינון, בניית מדרגות אבן העולות מן הרחוב אל עמוד הזיכרון, ריצוף הרחבה סביב העמוד, התקנת תאורה והוספת שלושה שלטים מאחורי האנדרטה בהם הסבר על המבצע ומשמעותו. לאחר חנוכת שביל יונתן לזכרו של יונתן גרוס, הוצב בכניסה לשביל שלט המסביר את הרקע להקמת האנדרטה.
קישורים חיצוניים
תעוד הקמת הגשר על הירקון לאחר הצליחה השנייה, למרגלות כיכר היל, סרטון באתר מוזיאון המלחמה האמפריאלי הבריטי.
יורם קניוק
יורם קַנְיוּק (2 במאי 1930 – 8 ביוני 2013) היה סופר, צייר, עיתונאי, תסריטאי ופובליציסט ישראלי.
שנותיו הראשונות
קניוק נולד, גדל והתחנך בתל אביב בימים שלפני קום המדינה. משפחתו התגוררה בקריית מאיר ולאחר מכן ברחוב בן יהודה. אביו, משה קניוק, יליד טרנופול שבגליציה, עלה לארץ מברלין והיה למזכירו האישי של מאיר דיזנגוף ומנהלו האדמיניסטרטיבי הראשון של מוזיאון תל אביב לאמנות בשנים 1932–1948 ו-1950–1962. למד בבית הספר היסודי לדוגמה ולאחר מכן בתיכון חדש. היה חבר בתנועת הנוער "המחנות העולים".
מלחמת העצמאות
בנובמבר 1947, בגיל 17 וחצי, פרש מלימודיו בתיכון, הצטרף לשורות הפלמ"ח והתאמן עם הפלוגה הימית (הפלי"ם) בקיסריה. במלחמת העצמאות השתתף במספר קרבות. בקרב נבי סמואל השתתף כחייל בפלוגה ד' של הגדוד הרביעי - "הפורצים" של חטיבת הראל, בפיקודו של יוסף טבנקין, לא בהתקפה על הכפר עצמו אלא בכוח של משוריינים שנשלח כתגבורת. באזור גבעת הרדאר נפגעו המשוריינים והתהפכו בשולי הדרך והלוחמים נפצעו, מפקד פלוגה ד', מיכה פרי עזב את המקום במטרה להזעיק עזרה, אך קניוק וחבריו חשו שהוא מילט את עצמו והפקיר אותם. הוא תיאר אירוע זה בסיפורו "עיטים" ובספרו "תש"ח". שבוע מאוחר יותר השתתף בקרב על מנזר סן סימון ונפצע תוך כדי לחימה בהר ציון. לאחר שהחלים מפציעתו השתתף בהפלגה של אוניית המעפילים לשעבר פאן יורק, שהשיטה ניצולי שואה מאירופה לישראל.
לאחר המלחמה
קניוק למד ציור בבצלאל. בעידודו של מרדכי ארדון המשיך לימודיו במשך כשנה בפריז. לאחר מכן היה ימאי על אונייה בה הפליג לקנדה ואחר כך לניו יורק. הוא שהה כעשר שנים בארצות הברית, שם עסק באמנות ובעבודות מזדמנות. היו לו הרפתקאות רבות - השתתף בחיפושי זהב במקסיקו, חיפש יהלומים בגואטמלה וביקר בבתי הקזינו של לאס וגאס. פקד את הבוהמה הניו יורקית בחברתם של צ'ארלי פארקר, מרלון ברנדו, ג'יימס דין ואחרים. היה לו קשר רומנטי במשך מספר שנים עם הרקדנית לי בקר. החליט לבסוף להתמסר לכתיבה. בשנת 1958 הכיר את מירנדה, בת למשפחה אריסטוקרטית אמריקאית-נוצרית, ושב עמה לישראל. לזוג נולדו שתי בנות, אחת מהן איה, פרסמה את הרומן הראשון שלה בשם "ממלכת האי רצון" בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2017. בשנת 1968 הכיר את יונה וולך וגם איתה קיים קשר רומנטי. ב-1980, לאחר שהתגורר כעשור בשכונת מורשה ברמת השרון, חזר לגור בתל אביב.
ב-1969 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "לפני מחר" של הבמאית אלידע גרא.
ב-1981 הוצב במקום ה-15 ברשימת רצ בבחירות לכנסת העשירית. ב-1996 הוצב במקום ה-115 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת הארבע עשרה.
בחודש מאי 2011 ביקש קניוק לשנות את סעיף הדת ברישום שלו במנהל האוכלוסין מ"יהודי" ל"חסר דת", לאחר שנכדו נרשם ככזה, וב-27 בספטמבר של אותה השנה קבע בית המשפט (סגן הנשיא, השופט גדעון גינת מבית המשפט המחוזי בתל אביב) שיש לקבל את בקשתו.
ב-8 ביוני 2013 נפטר קניוק בבית החולים איכילוב מסרטן. הוא תרם את גופתו למדע.
בשנת 2021 נקרא רחוב על שמו בתל אביב.
פעילותו הספרותית
על אף שמבחינת גילו שייך קניוק לדור הפלמ"ח, הרי שמבחינה ספרותית נהוג לזהותו עם ספרות דור המדינה שראשיתה בשנות ה-60 של המאה ה-20, השנים שבהן החלה יצירתו לפרוח. ספריו על-פי רוב כתובים בטכניקה של זרם התודעה. לעיתים קרובות כתיבתו נעה בין הממשי להזוי, בין המיתוס לבין החוויה. לצד זאת, ניתן לזהות בכתיבתו ערבוב מתמיד בין רומנים בדיוניים ובין כתיבה ביוגרפית ואוטוביוגרפית.
בראשית דרכו הספרותית פרסם קניוק סיפורים קצרים, וב-1963 הוציא את ספרו הראשון בעברית, קובץ הסיפורים "היורד למעלה" (ספר זה פורסם עוד קודם לכן באנגלית). בין ספריו הנודעים:
את כתיבתו של קניוק ניתן לחלק לשלוש סוגות עיקריות: רומנים בדיוניים ארוכים, נובלות וסיפורים קצרים, וכתיבה ביוגרפית ואוטוביוגרפית. עם זאת, אין החלוקה ברורה, בעיקר בגלל סגנון כתיבתו של קניוק ששובר בהתמדה את ההבחנה בין דמיון ומציאות.
קישורים חיצוניים
מכּתביו: על יצירתו: בעקבות מותו:
קוף עכביש אדום-פנים
קוף עכביש אדום-הפנים (שם מדעי: Ateles paniscus) הוא מין בסוג קופי העכביש שוכן העצים המובהק וכמעט שאינו יורד אל הקרקע. קוף העכביש אדום-הפנים נפוץ ביערות גשם טרופים וסובטרופיים, מאזור מקסיקו ועד ברזיל.
מאפיינים
אורך קוף העכביש אדום-הפנים הוא בין ארבעים לשישים סנטימטרים מבלי להחשיב את הזנב, שאורכו לבדו הוא בין 50 ל-80 סנטימטרים ומסייע לו להתלות על עצים ולעבור בין ענף לענף.
שמו ניתן לו משום זרועותיו הארוכות וזנבו הארוך אשר דומים במידת מה לרגלי העכביש. הזנב ארוך מן הגוף ובעל יכולת לפיתה, כך שהקוף מסוגל להיתלות באמצעותו על ענף, בעת שיתר גפיו עסוקים במלאכה אחרת. כתפיו גמישות מאוד ומאפשרות לו להניע בקלות יתרה את זרועותיו כשהוא עובר מענף לענף. הבהונות ברגליו והאגודלים בידיו אינם מותאמים לאחיזה. הוא מסוגל להלך על רגליו האחוריות ולקפוץ באמצעותן למרחק של עד עשרה מטר. גופו מוארך וגמיש ומכוסה פרוות שיער שחור. הפנים חסרות שיער וצבען חום-אדמדם. מעל למצח מזדקר השיער לפנים ומצל על העיניים.
את כל מזונו, הכולל פירות, פרחים, חרקים, וביצי עופות הוא מוצא על העצים ובאדמה ואת המים הנקווים בין הענפים הוא אוסף בכפות ידיו ומגישם אל פיו.
משך ההריון של האם הוא כ-29 שבועות, ובכל הריון נולד ולד אחד בלבד.
קוף העכביש אדום-הפנים חי בקבוצות משפחתיות. לניקוי ההדדי תפקיד חשוב בחיזוק הקשר בין חברי הקבוצה. התקשורת ביניהם נעשית על ידי הבעות פנים, פתיחה וסגירה מהירה של השפתיים, תוך הוצאת לשון. הגור נצמד אל האם למשך תקופה ארוכה, בעודו לופת את חזהּ או רכוב על גבה.
חוף החלל
חוף החלל (באנגלית: Space Coast) הוא אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית, לחוף האוקיינוס האטלנטי. מקור שמו של האזור בהחלטה למקם בו את מרכז החלל קנדי.
הערים העיקריות באזור זה הן טיטוסוויל, קוקה , מריט איילנד, מלבורן ופאלם ביי. האזור נמצא באזור ברווארד.
מדרום לאזור זה נמצא חוף האוצר, ומערבית וצפונה לו מרכז פלורידה.
קוד הטלפון של האזור
קוד הטלפון של האזור שונה ב-1 בנובמבר 1999 ביוזמה של רוברט אוסבאנד, דייר מקומי, אשר גילה כי קוד טלפון 321 אינו תפוס על ידי אף אזור אחר (והיה שמור לגידול עתידי של העיר שיקגו). אוסבאנד פנה לרשויות וביקש קוד זה מאחר שהוא מזכיר את הספירה לאחור בעת המראה לחלל.
מדחום
מַדְחוֹם (נכתב גם: מַד־חום ברבים: מדחוּמים או מַדֵי־חֹם) או מד טמפרטורה (בלועזית: תֶרמוֹמטר) הוא מכשיר מדידה המשמש למדידת הטמפרטורה.
אטימולוגיה
המושג הצרפתי "תרמומטר" הופיע לראשונה ב-1624, ב"La Récréation Mathématique" מאת J. Leurechon שתיאר סקלה של 8 מעלות. המושג הוא שילוב המילים היווניות θερμός, תרמוס, "חם" וμέτρον, מטרון, "מדידה". המונח העברי מדחום ("מד" + "חום") נטבע על ידי המדקדק העברי שמואל שבח קנטורוביץ בשנת תרס"ג. זהו השם הנפוץ בעברית, אך הוא אינו מדויק מבחינה מדעית, משום שמד זה אינו מודד חום (מושג פיזיקלי מאוד לא אינטואיטיבי) אלא טמפרטורה.
היסטוריה
מדענים מסוימים מייחסים את המצאת המדחום להרון מאלכסנדריה, אך התפתחות המדחום היא ארוכת שנים ואין ממציא אחד לו ניתן לייחס את ההמצאה. הרון הבין את העיקרון שלפיו חומרים מסוימים, במיוחד אוויר, מתפשטים ותיאר מערכת המורכבת מצינור סגור המלא חלקית באוויר, כשקצהו שקוע במים. התכווצות והתפשטות האוויר, גרמה לשינוי מיקום המים/אוויר בצינור. מדענים אירופאיים רבים ב ו ובהם גלילאו גליליי וסנטוריו סנטוריו פיתחו מנגנונים שאיפשרו את מדידת חום האוויר לפי רעיון זה. גלילאו גליליי היה הראשון במערב שהגה ושרטט בסוף המאה ה-16 טרמוסקופ המבוסס על עקרון השפעת שינוי הטמפרטורה על צפיפות החומר.
מכשירים אלו היו ברומטרים, כלומר רגישים לשינוי לחץ אטמוספירי. ב-1629, יוסף שלמה דלמדיגו, תלמידם של גלילאו וסנטוריו, פרסם איור של מד טמפרטורה, המורכב משפופרת זכוכית בעלת גולת זכוכית מלאה אוויר שהקצה הפתוח שלה היה משוקע במים. עם שינוי הטמפרטורה השתנה נפח האוויר שבתוך הגולה וגרם לעליית פני המים בשפופרת, או לירידתם. ב-1654, הרכיב פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, את המכשיר, המדחום הראשון בצורתו המודרנית, המבוסס על התפשטות נוזל ולא מושפע משינוי לחץ אוויר.
בתחילה, כל מד היה שונה משום שלא הייתה סקלה אחידה למדידה. ב-1665, כריסטיאן הויגנס הציע מדידה על פי נקודת התכה והרתיחה של מים, אייזק ניוטון הציע סולם של 12 מעלות בין נקודת ההמסה של קרח וטמפרטורת הגוף. ב-1714, דניאל פרנהייט, המציא את המדחום המדויק האמין הראשון, מבוסס כספית במקום תערובות מים ואלכוהול. ב-1724, המציא את סולם הטמפרטורה הנושא את שמו ומשמש עד היום (בשינויים קלים). פרנהייט היה ראשון תור המדידה המדויקת כממציא מדחום הכספית (המדחום הפרקטי והמדויק הראשון) וסולם פרנהייט (סולם הטמפרטורה המתוקנן הראשון). ב-1742 אנדרס צלזיוס, המציא את סולם צלזיוס, כסקלה של 100 מעלות מ-0 בנקודת רתיחת המים, ו-100 מעלות בנקודת הקפאון. הסולם הנושא את שמו היום, משתמש בנקודות הפוכות.
הרמן בוהרהב (1738-1668) היה הרופא הראשון שהשתמש במדחום לבדיקה קלינית. ב-1866 סר תומאס קליפורד אלבוט המציא מדחום רפואי שקיצר את זמן המדידה מ-20 ל-5 דקות. ב-1999, המציא פרנצ'סקו פומפיי מדחום למדידה ברקה, המדחום הלא-פולשני הראשון, שאפשר מדידה תוך שתי שניות.
מד טמפרטורה מבוסס נוזל
מד טמפרטורה נפוץ מורכב מכלי זכוכית מוארך, שבתוכו צינורית המכילה נוזל בחלק רחב יותר בקצה. הקצה המורחב נמצא במגע ישיר עם כלי הזכוכית החיצוני, דרכו מתבצע מעבר חום מן הסביבה. בין הצינורית לבין כלי הזכוכית קיים ריק באופן אידיאלי, ובפועל קיים שם אוויר דליל מאוד. דלילות האוויר בתווך זה מבודדת את הצינורית מן הסביבה שבה היא נמצאת. כאשר הטמפרטורה של הקצה המורחב עולה, הנוזל מתחמם, מתפשט ועולה בצינורית. הטמפרטורה נקראת על סולם הטמפרטורה הסמוך לצינורית, לפי המרחק אליו התפשט הנוזל. בזכות בידודה של הצינורית ניתן לומר שהטמפרטורה המוצגת מושפעת רק מהטמפרטורה שבה נתון קצה המדחום, ולא מהטמפרטורה של סביבת הכלי כולו.
במדידת חום גוף וטמפרטורת סביבה משתמשים לעיתים קרובות במדחום מבוסס נוזל.
מד טמפרטורה - כספית
מד טמפרטורה מבוסס נוזל, שהנוזל שבו הוא המתכת כספית. הכספית נוזלית החל מטמפרטורה של 39- ועד 357 מעלות צלזיוס, ולכן מאפשרת למדוד טווח רחב של טמפרטורות. מדחום זה מסוכן בהישברו בגלל רעילות הכספית ובגלל מתח הפנים הגבוה שלה, הגורם לנוזל להתאגד בכדוריות הנראות לילד כמאכל.
מד טמפרטורה - גליום
מד טמפרטורה המכיל סגסוגת של גליום אינדיום ובדיל. סגסוגת הקרויה בשם המסחרי גלינסטאן, צבעה כסוף, והיא מתנזלת בטמפרטורה של 19 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, ולפיכך מתאימה למדידת טמפרטורות לצורכי רפואה. מד חום זה מהווה תחליף למד טמפרטורה המכיל כספית, שנאסר לשיווק בארץ על ידי משרד הבריאות.
מד טמפרטורה - אלכוהול
מד טמפרטורה מבוסס נוזל המכיל אלכוהול הצבוע באדום או בכחול ולעיתים רחוקות יחסית משתמשים גם בצבע ירוק, כדי שקל יהיה להבחין בעלייתו בצינורית]. האלכוהול נוזלי החל מטמפרטורה של 115 מעלות צלזיוס מתחת לאפס ועד 78 מעלות צלזיוס.
מדידת חום גוף באמצעות מד טמפרטורה מבוסס נוזל
כדי למדוד את טמפרטורת הגוף יש להכניס את חלקו הרחב של המדחום לתוך הגוף, או לפחות להביאו לטמפרטורת הגוף. טרם השימוש במד טמפרטורה יש לחטאו ולנערו כאשר הקצה הרחב מופנה כלפי חוץ, כדי לגרום לנוזל להתכווץ למידה הקרובה לטמפרטורת החדר. בעת המדידה יש להמתין עד להגעה לשווי משקל, כלומר עד להתייצבות החיווי.
יש להזהר מפני שבירת הזכוכית ומפני העברת זיהומים בין חולים.
צמד תרמי
מדחום מתקדם יותר מבוסס על צמד תרמי, שהוא בעצם התקן חשמלי. התקן חשמלי זה, שיש בו דמיון לדיודה חשמלית, מבוסס על מגע בין שתי מתכות בעלות פונקציית עבודה שונה. בהתקן כזה נבנה מתח פנימי התלוי בטמפרטורה. המתח אמנם מאוד נמוך, אך האלקטרוניקה המודרנית מספקת פתרונות סבירים להגברתו, והמרתו לספרות קריאות. לצמד התרמי יתרון של טווח מאוד רחב של טמפרטורות, אך הצורך בהגברה מוביל לאי-דיוק (או עלות גבוהה לצורך קבלת דיוק טוב).
מד טמפרטורה תת-אדום
מד טמפרטורה יותר מורכב טכנולוגית, שנועד למדידת חום מהירה, מיישם חישת חום על בסיס קרינת תת-אדום (אינפרא-אדום). הוא מבוסס על תופעת קרינת גוף שחור, שהתגלתה בראשית חקר הפיזיקה הקוונטית. בטווח הטמפרטורות שבו אנו חיים, כל גוף קורן בתחום התת-אדום בהתפלגות טמפרטורה אופיינית שלו. גלאי תת-אדום מודד את הקרינה ובהתאם להתפלגות מוערכת הטמפרטורה. דיוק המכשור מושפע ממרחק המדידה.
שיטת מדידה אחת מתבססת על מדידה דרך האוזן ובשיטה אחרת המדידה מתבצעת על גבי המצח. כן קיימים פתרונות לאומדן חום באמצעות מצלמה תרמית. הפתרונות אמנם יקרים, אך מקלים את פעולת מדידת החום הן מבחינת זמן התגובה והן מבחינת קלות התפעול. כך למשל ניתן למדוד טמפרטורה לתינוקות ולילדים אשר אינם תמיד משתפים פעולה, או למדוד מספר רב של אנשים בלי לחטא שוב ושוב את המכשיר.
סקאלות למדידת הטמפרטורה
על הסקאלות השונות למדידת הטמפרטורה ראו יחידות מידה לטמפרטורה.
שאול ליברמן
הרב פרופ' שאול ליברמן (כ"ז בניסן תרנ"ח, אפריל 1898 – ט' בניסן תשמ"ג, 22 במרץ 1983) היה מגדולי חוקרי התוספתא וספרות התורה שבעל פה, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1969, חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת 1957, פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשל"א (1971), ופרס הארווי לשנת 1976.
תולדות חייו
נולד במוטול (מוטילי) שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, למשה ולדינה בדנה, בתו של הרב שאול קצנלנבוגן, שעל שמו הוא נקרא. אח סבתו מצד אביו היה הרב מלכיאל צבי טננבוים, רבהּ של לומז'ה, מחבר שו"ת "דברי מלכיאל" ומגדולי המשיבים בדורו, אשר אף הוא היה יליד מוטול, ואבי-סבו מצד אביו היה בעל הקרן אורה. בצעירותו למד בישיבות מלץ, סלבודקה, מינסק, ישיבת נובהרדוק שגלתה להומל (ליד מינסק), וכן עם בן דודתו החזון איש (אמו ואם החזון איש היו אחיות), הוסמך לרבנות ונודע בכינוי "העילוי ממוטילי". בשנת 1920 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קייב, לאחר מכן המשיך את לימודיו בננסי עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1927.
ליברמן התיישב בירושלים ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך במחזור הראשון שלה. בשנת 1931 התמנה למרצה. בין השנים 1935–1940 עמד בראש המכון לחקר התלמוד ע"ש הארי פישל בשכונת הבוכרים בירושלים, שאליו הוזמן על ידי ידידו הראי"ה קוק. כן לימד בבית המדרש של תנועת המזרחי וכן במכללת ליפשיץ.
בשנת 1940 קיבל משרה בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, המשתייך לתנועה הקונסרבטיבית, שם התמנה לפרופסור ולאחר מספר שנים שירת כרקטור המוסד. הסכמתו לעבוד במוסד ליברלי יחסית הביאה לביקורת עליו מצד החרדים, בייחוד על רקע הקרע המתעצם בין האורתודוקסיה לקונסרבטיבים בעשורים הבאים. ליברמן עצמו תקף את מבקריו פעמים רבות, ועמדתו התבטאה במכתב ששלח ב-1974 הוא אף הכריז בפני כנסת הרבנים שהסירוב לקבל את תקנותיה בענייני קידושין נובע מחשש פוליטי ולא משיקולים הלכתיים, ולעג לנכונות האורתודוקסים להתפשר בהלכה ולהעניק הכשרים וכדומה במקרים מסופקים. ב-1957 התעוררה סערה ציבורית כאשר הרב משולם ראטה סירב לקבל ביחד עם ליברמן את פרס הרב קוק לספרות תורנית, ובשל כך ובשל מחאת הרבנים האורתודוקסיים באמריקה, ויתר ליברמן על הפרס. יש שאומרים שהרבי מלובביץ', לעומת זאת, טען שכל עוד שאול ליברמן מכהן בבית המדרש לרבנים מותר לעבוד שם.
הישגו הגדול והמוכר ביותר של ליברמן הוא ההדרת התוספתא ופירושה. מהדורתו ופירושיו הם נכס צאן ברזל של המחקר התלמודי. בנוסף יש לציין את מחקריו פורצי הדרך בתלמוד ירושלמי.
בשנת תשל"א (1971) הוענק לו פרס ישראל למדעי היהדות, אף שלא היה תושב ישראל, כנדרש בכללי הפרס. בשנת 1971 הוענק לו פרס הארווי על עבודתו בהכרת תרבויות המזרח הקרוב בתקופה ההלניסטית והרומית, ועל עבודתו להבנת מקורותיה של הספרות התלמודית. באותה השנה, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. נפטר במטוס בדרכו לישראל בט' בניסן תשמ"ג 22 במרץ 1983. על שמו המכון לחקר התלמוד של בית המדרש לרבנים באמריקה.
משפחתו
אשתו הראשונה, רחל (נפטרה בי"ח בסיון תרצ"א), הייתה נכדתו של ר' ירוחם יהודה ליב פרלמן, ה"גדול ממינסק", שהיה מגדולי דורו – בת חתנו, הרב אליעזר רבינוביץ, רבהּ של מינסק. אשתו השנייה של ליברמן הייתה יהודית בר-אילן, בתו של הרב מאיר בר-אילן. לליברמן היה אח יחיד בשם מאיר יונה ליברמן (1907–2004), אשר היה בן-בית אצל הרב חיים עוזר גרודזינסקי, בעל ה"אחיעזר", הרב אברהם ישעיה קרליץ, בעל ה"חזון איש" והרב יצחק זאב סולובייצ'יק – הרב מבריסק, וכן היה מהוגי הדעות של חוג נטורי קרתא ואף פרסם מאמרים בביטאון החומה.
לשם (פירושונים)
{{פירושונים|* אופאל (מכונה לשם בעברית) – מינרל המורכב מסיליקה ממוימת
אישים
}}
מסדרון אקולוגי
מסדרון אקולוגי הוא רצועה רציפה של שטחים פתוחים, אשר מקשרת בין שטחים טבעיים במוקדים שונים - ובהם גם שטחים בעלי מעמד מוגן, כמו יערות ושמורות טבע. קשר רציף כזה מאפשר תנועת חיות בר והפצה של צמחי בר. פתרון מסוג 'מסדרון אקולוגי' הוא אמצעי במסגרת פיתוח בר-קיימא להשבת האיזון הטבעי שהופר על ידי ניתוק ביוספרות אחת מרעותה ("קיטוע אקולוגי"). המסדרון יכלול לפחות מעבר אקולוגי אחד בלעדיו יהיו הצומח והחי כלואים בתוך תאי שטח קטנים, וסכנת צמצום המגוון הביולוגי עד כדי הכחדת מינים תגבר. שטחו של המסדרון מאפשר קיום של מחזורי חיים שלמים ומעבר של מגוון רחב של אורגניזמים מתא שטח אחד למשנהו וממזער את ההשפעות השליליות של הקטנת האוכלוסייה, מאחר שבתא שטח מקוטע, שגודלו קטן, מגוון המינים יורד, ולכן החוסן של המערכת האקולוגית כולה – קטן יותר, וכן למנוע זיווג בין פרטים קרובים. זיווג בין פרטים קרובים מתרחש לרוב בחברות סגורות ומבודדות ומחליש עוד יותר את האוכלוסייה המקומית.
במקרי קיצון כמו שרפה או שיטפון משמש מסדרון נתיב בריחה לבעלי חיים, ועם הזמן נתיב חזרה מהחוץ אל השטח המתאושש. ככל ששטח המסדרון רחב יותר והיחס בין אורכו לרוחבו גדול יותר, כך המסדרון עצמו מתפקד בצורה טובה יותר ואינו סובל ממפגעים כמו צמחים פולשניים וטורפים, שמשתלטים על השטח ולא נותנים לצמחייה ולבעלי החיים המקומיים להתפתח. במקרים רבים המסדרון האקולוגי צמוד לשטח מבונה, יש מעט מאוד מקום לשטח מעבר הראוי לשמו, ונוצר מצב של שטח שמשמש כשטח מעבר, ללא כל חוצץ בינו לבין השטח המבונה הצמוד. ללא כל שטח חוצץ, המסדרון האקולוגי יכול להיפגע מהשפעות העיר והבינוי כמו, זיהום אור ושימוש אנושי מוגבר.
מסדרונות אקולוגיים בישראל
המסדרון האקולוגי הארצי הוא רצף של שטח פתוח לאורך מדינת ישראל אשר מאפשר מעבר של בעלי חיים ומחבר בין בתי גידול. המסדרון האקולוגי של ישראל מורכב משלושה תאי שטח עיקריים:
עד תחילת המאה ה-21 לא עסקו גופי תכנון או ארגוני שמירת טבע בשימור המסדרונות. שינוי חל בעקבות דו"ח שפרסמה רשות הטבע והגנים, שניתח את חשיבותם וסימן לראשונה את מיקום המסדרונות הראשיים במפה. ב-2016 קיבלו המסדרונות לראשונה מעמד רשמי, וסומנו גם במפות של (תמ"א 35). עם זאת, מדובר היה בסימון סכמטי בלבד, שלא כלל מסדרונות מקומיים. תוכנית המתאר ההיא לא קבעה גם הנחיות מחייבות לניהול השטחים האלו.
דוגמה לשלוש רצועות רציפות של שטחים פתוחים - מסדרונות אקולוגיים, המאוימות להפוך לצווארי בקבוק בעקבות מצב נתון של יישובים, אזורי תעשייה ותשתיות בשילוב פיתוח מתוכנן המקיפים, נושקים או מבתרים אותם הם הרצועה בהרי ירושלים המחברת את עמק הארזים במערב העיר עם אזור נחל יתלה המערבי יותר, ושמורות טבע נוספות באזור, הרצועה בצפון הנגב בה עובר מסדרון אקולוגי חשוב המחבר את דרום הר חברון עם בקעת באר שבע, סמוך ליישובים הבדואים באזור ובהם מולדה, כסיפה וערוער משום התיישבות בדואית בלתי מוכרת והמסדרון החוצה את דרום השרון, לב "ממלכת החמרה", הנושק לשכונות כפר סבא ומאויים על ידי תוואי של כביש מהיר שיבתר אותו בחלקו הצפוני ותוואי מתוכנן של קו רכבת העתיד לחסום את המסדרון בחלקו הדרומי.
בשנת 2020 דחתה ועדה מחוזית לתכנון ולבניה במחוז דרום תוכניות להקמת מתקן סולארי בשטח של 93 דונם בשטחים חקלאיים במועצה האזורית חוף אשקלון, בתואנה שהתוכנית עלולה לפגוע במסדרון אקולוגי. משרד האנרגיה ביקש לאשר את התוכנית כחלק מקידום הפקת חשמל מאנרגיות מתחדשות עד יעד של 30% בשנת 2030, אולם פירוש הדבר היה צמצום המסדרון האקולוגי עד כדי שליש מרוחבו המקורי. במסדרון אקולוגי זה קיימים בעלי חיים רבים שחלקם מוגדרים בסכנת הכחדה חמורה. הוועדה בחרה לאמץ את המלצות רשות הטבע והגנים ושל החברה להגנת הטבע, לפיהן פוטנציאל הנזק לסביבה ולאקולוגיה גדול מאוד ביחס לתרומת המתקן למשק האנרגיה – והתוכנית נדחתה.
נחל שעל
נחל שעל (בערבית: ואדי א-סעאליכ- נחל הקבצנים/ השודדים או וואדי א-דם- נחל הדם) הוא נחל באורך כ-15 ק"מ במערב הגליל העליון. הנחל נמצא בתחום שמורת בילטון. הנחל מסתיים בתל אכזיב שבגליל המערבי.
חורבת בילטון
חורבה בגליל המערבי, מעל הגדה הצפונית –מזרחית של נחל שעל. בחורבה אפשר לראות את שרידי היישוב העתיק. המקום היה חלק מן המערך של הצלבנים סביב מבצר המלך במעיליא. שמורת בילטון הנקראת כשמה של החורבה, נמצאת על גדתו של נחל שעל. השמורה משתרעת לאורך 3 ק"מ בחלקו העליון של נחל שעל.
צמחייה בנחל
בנחל תוכלו לראות חורש ים תיכוני כגון קטלב מצוי, ער אציל, לבנה רפואי, כליל החורש, אלון מצוי, אלון התולע, אדר סורי, ואלה ארץ ישראלית לצד טחבים ועצבונית החורש.
1954 בספורט
אליפות אירופה
אליפות אירופה החמישית באתלטיקה נערכה בברן, שווייץ.
מונדיאל
נבחרת גרמניה המערבית זוכה בגביע העולם בפעם הראשונה, לאחר ניצחון על נבחרת הונגריה  בתוצאה 2-3.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אליפות אירופה השמינית בשחייה
נערכה בטורינו שבאיטליה מ-31 עד 5 בספטמבר 1954.
נחלת שבט דן
נַחֲלַת שֵׁבֶט דָּן היא החלק מארץ ישראל שנקבע בהגרלת נחלתם של שבטי ישראל כנחלתו של שבט דן.
ההגרלה עצמה נערכה בטקס פומבי על ידי יהושע בן נון, לאחר סיום הכיבוש של ארץ כנען.
הנחלה המוצגת בספר יהושע לא עמדה בפועל לרשות שבט דן. העם האמורי, שחי בארץ כנען לא איפשר לשבט דן לנחול את עריו. וכך נאמר בספר שופטים: "וַיִּלְחֲצוּ הָאֱמֹרִי אֶת-בְּנֵי דָן, הָהָרָה: כִּי לֹא נְתָנוֹ, לָרֶדֶת לָעֵמֶק". יהודה אליצור ויהודה קיל בספרם אטלס דעת מקרא מגדירים את הנחלה "בגדר חזון... ומעשה (ולמעשה) נאחזו (רק) בקרן זווית בחֵבֶל צרעה ואשתאול". בשירת דבורה, נטען כלפי שבט דן: "וְדָן, לָמָּה יָגוּר אֳנִיּוֹת" – מכאן שהיה לשבט דן מוצא לים תיכון.
מרכזו של השבט היה בשפלה המרכזית, מולדתו של שמשון הגיבור אשר מתוארת כך: "וַתָּחֶל רוּחַ ה', לְפַעֲמוֹ בְּמַחֲנֵה דָן, בֵּין צָרְעָה, וּבֵין אֶשְׁתָּאֹל" – דהיינו מחנה דן היה בין צרעה לאשתאל שהיו במחנה יהודה. משפחת מנוח אבי שמשון הייתה בין המשפחות שגרו ב"צָרְעָה וְאֶשְׁתָּאוֹל".
עוד מספר הכתוב בספר יהושע כי הם עלו לצפון וכבשו את "לְלֶשֶׁם דָּן".
יוצא מכאן שנחלת שבט דן הייתה מורכבת מהחלקים הבאים:
נחלת שבט דן המקורית היא הנחלה שזכתה לתקומה בעת חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל. יפו הייתה הנמל המרכזי אליו הגיעו יהדות התפוצות וסביבה הוקמו ה"מושבות הראשונות", העיר העברית הראשונה תל אביב וגוש דן – המטרופולין של תל אביב.
תיאור הנחלה
נחלת שבט דן לפי ספר יהושע היא כדלקמן
השלוחה הצפונית
לקראת סיום ספר שופטים נאמר : "בַּיָּמִים הָהֵם, אֵין מֶלֶךְ בְּיִשְׂרָאֵל; וּבַיָּמִים הָהֵם, שֵׁבֶט הַדָּנִי מְבַקֶּשׁ לוֹ נַחֲלָה לָשֶׁבֶת כִּי לֹא נָפְלָה לּוֹ עַד היּוֹם הַהוּא בְּתוֹךְ-שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל, בְּנַחֲלָה (שם, י"ח, א').
בני השבט מ"מִצָּרְעָה וּמֵאֶשְׁתָּאֹל" עלו לצפון ארץ ישראל, ל"ליש" היום דן ומגלים "מָקוֹם אֲשֶׁר אֵין שָׁם מַחְסוֹר, כָּל-דָּבָר אֲשֶׁר בָּאָרֶץ". הם כובשים את העיר "וַיָּבֹאוּ עַל-לַיִשׁ עַל עַם שֹׁקֵט וּבֹטֵחַ, וַיַּכּוּ אוֹתָם לְפִי חָרֶב וְאֶת-הָעִיר, שָׂרְפוּ בָאֵשׁ. וְאֵין מַצִּיל כִּי רְחוֹקָה הִיא מִצִּידוֹן, וְדָבָר אֵין לָהֶם עִם-אָדָם, וְהִיא, בָּעֵמֶק אֲשֶׁר לְבֵית-רְחוֹב, וַיִּבְנוּ אֶת-הָעִיר, וַיֵּשְׁבוּ בָהּ. (מקור:שם, כ"ז, כ"ח).
כך הוקמה השלוחה הצפונית של השבט.
גבולות יחזקאל
יחזקאל הנביא בתיאור הגבולות באחרית הימים מציב את נחלת שבט דן בצפון סוריה של ימינו, כפי שנאמר: "וְאֵלֶּה, שְׁמוֹת הַשְּׁבָטִים: מִקְצֵה צָפוֹנָה אֶל-יַד דֶּרֶךְ-חֶתְלֹן לְבוֹא-חֲמָת חֲצַר עֵינָן גְּבוּל דַּמֶּשֶׂק צָפוֹנָה, אֶל-יַד חֲמָת, וְהָיוּ-לוֹ פְאַת-קָדִים הַיָּם, דָּן אֶחָד. וְעַל גְּבוּל דָּן, מִפְּאַת קָדִים עַד פְּאַת יָמָּה אָשֵׁר אֶחָד (מקור:ספר יחזקאל ל"ח, א').
"מבוא חמת" מזוכרת בתור הקצה הצפוני אליו הגיעו המרגלים בימי משה, כפי שנאמר בספר במדבר: "וַיַּעֲלוּ, וַיָּתֻרוּ אֶת-הָאָרֶץ, מִמִּדְבַּר-צִן עַד רְחֹב, לְבֹא חֲמָת" (מקור:י"ד, כ"א). מכל מקום, יוצא כי הגבול העתידי למושב שבט דן הוא מהמדבר הסורי עד שפת הים. אם נקבל נהר או נחל בתור גבול, ואכן זה המצב במקרים רבים, הרי הגבול הוא נחל פרת, התואם את גבולות ההבטחה.
הרב אליהו מאלי מציין כי במקביל למושבו של שבט דן ברצועת הרוחב הצפונית, יחד עמו התיישבו גם שאר השבטים שנמנו על "מחנה דן" במדבר סיני ואף הם חלקו עמו את צפון ארץ ישראל.
כנסיות השלום
כנסיות השלום (בפולנית Kościoły pokoju) ביאבור ובשווידניצה שבשלזיה תחתית הן מבני הדת הגדולים באירופה העשויים ממסגרות עץ. כנסייה שלישית שניצבה בגלוגוב עלתה באש ב-1758.
הכנסייה ביאבור מוקדשת לרוח הקודש, שטחה 1,180 מ"ר והיא מסוגלת להכיל 6,000 איש. כנסיית שווידניצה מוקדשת לשילוש הקדוש ומשתרעת על שטח של 1,090 מ"ר. בכנסייה זו יכולים להיכנס 7,500 איש בעמידה ועש 3,000 בישיבה.
לריסה שפיטקו
לריסה שפיטקו (ברוסית: Лариса Шепитько; 6 בינואר 1938 – 2 ביולי 1979) הייתה שחקנית ובמאית קולנוע סובייטית. קיבלה פרס ברית המועצות בשנת 1979, לאחר פטירתה.
ביוגרפיה
לריסה שפיטקו נולדה בעיירה ארטיומובסק, אוקראינה הסובייטית (כיום אוקראינה). בשנת 1954 היא סיימה לימודי בית הספר בלבוב והחלה לימודי במאות במכון לקולנוע על שם גרסימוב במוסקבה. כבר בזמן לימודיה היא השתתפה במספר סרטים כשחקנית.
בשנת 1961 היא ביימה את הסרט הראשון שלה. בעבודה על הסרט היא קיבלה עזרה מאלם קלימוב, לו נישאה מאוחר יותר. סרטה, "כנפיים", זכה ב-1966 להצלחה והשחקנית מאיה בולגקובה זכתה בפרס שחקנית השנה על תפקידה בסרט.
ב-1976 ביימה שפיטקו את הסרט "בעליה" על אירועי מלחמת העולם השנייה. הסרט כמעט ונאסר על ידי הצנזורה הסובייטית, אך בסופו של דבר אושר להקרנה. הוא זכה בפרס הגדול בפסטיבל הקולנוע בריגה ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
גוביו
גוּבִּיוֹ (Gubbio), עיר בנפת פרוג'ה בצפון-מזרח מחוז אומבריה שבמרכז איטליה. בשנת 2001 נמנו בה 30,453 תושבים.
המרכז ההיסטורי של העיר נשמר יפה. יש בו רחובות צרים וארוכים, בנויים מאבן אפורה. בעיר יש קתדרלה והריסות רומיות. היא מפורסמת בזכות קדרות בסגנון מיוליקה, וכן ב"מרוץ הנרות" (Corsa dei Ceri), המתרחש כל שנה ב-15 במאי. במרוץ זה מתחרות במעלה הר אינג'ינו (Ingino), שמתחתיו בנויה העיר, שלוש קבוצות, הנושאות פסלי ענק של הקדושים אובלדו, ג'ורג'ו ואנטוניו.
היסטוריה
הייתה במקור עיר אומברית בשם איגוביום (Iguvium). נמצאו בה לוחות ברונזה מהתקופה, כתובים בשפה האומברית, שמכונים "הלוחות האיגוביים" (Iguvine Tables). היא נכבשה בידי הרומאים, והפכה לעיר רומאית משגשגת. במאה ה-11 הייתה עיר חופשית (comune) חזקה, אשר שלחה כאלף אבירים למסע הצלב הראשון. על-פי המסורת, הם היו הראשונים אשר הגיעו לכנסיית הקבר הקדוש.
אחרי תקופה זו, היא הייתה מעורבת במלחמות נגד הערים השכנות לה ונשלטה (למעט תקופות קצרות) על ידי הכנסייה הקתולית. ב-1384 כבשו אותה דוכסי אורבינו. משפחת גבריאלי (Gabrielli), שהייתה המשפחה החזקה בעיר, ניסתה שוב ושוב לצבור כח, אך במאה ה-17 עם הירידה בכוחה, סופחה למדינת האפיפיור כחלק ממונטפלטרו. ב-1860 צורפה לממלכת איטליה.
יהודים
כבערים אחרות באיטליה, גם בגוביו הייתה קיימת קהילה יהודית. בשורת הרדיפות סביב המגפה השחורה בסוף המאה ה-15 גורשה הקהילה היהודית מן העיר (בשנת 1486), אך מאוחר יותר שבה אליה.
רפאל גווילי
רפאל גווילי (טריפולי, לוב 1924, רמת גן 28 ביוני 2008). היה איש ציבור, יו"ר "ועד קהילות לוב", סגן יו"ר הארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב, בעל עיטור יקיר עדת יהודי לוב, פעיל ב"בני ברית" ונשיא "לשכת בר כוכבא" של האחים הנאמנים ברמת גן, בעל עיטור יקיר עיריית רמת גן וראש המועצה הדתית ברמת גן במשך 25 שנה.
ביוגרפיה
גווילי נולד ב 3 באוגוסט 1924 (ג' באב ה'תרפ"ד) כבן בכור, להוריו גבריאל וחסונה, בטריפולי אשר בלוב. בינקותו למד בתלמוד תורה, וכאשר גדל למד, ביום בבית הספר האיטלקי - פייטרו וורי ובערב בבית הספר היהודי "בן יהודה". בשנת 1933, בגיל 11, עלה עם הוריו ארצה והמשפחה התגוררה בשכונת מונטיפיורי בתל אביב. עם קום המדינה התגייס לצבא הגנה לישראל, שירת בחטיבה 4 (לשעבר חטיבת קרייתי), נלחם במבצע דני והמשיך בחיל החימוש. לאחר שחרורו מצה"ל ונישואיו לרוזה, עברה המשפחה להתגורר ברמת גן בה החל את פעילותו הציבורית. לו ולרוזה נולדו שלושה ילדים 2 בנות ובן, גבריאל בנו נהרג במהלך מלחמת יום הכיפורים, על שמו של בנו, הוא הקים את הקרן "נצח גבריאל" העוסקת במתן בסתר.
פעילותו הציבורית
כמי שעלה מלוב, הקדיש גווילי שנים רבות מחייו לשימור ולהנחלת מורשתם, של יהודי לוב ולסייע לבני הקהילה ברכישת השכלה גבוהה, והיה בין מייסדי קרן בשם "יגדיל תורה", (כשם בית ספר היהודי בטריפולי), אשר עוסקת במתן מלגות לסטודנטים.