cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיידרוס (דיאלוג אפלטוני)
נאום ליסיאס
הם הולכים לאורך הנהר ומוצאים מקום מוצל לשבת בו. פיידרוס מתחיל לקרוא את הנאום בקול רם, ומתחיל ב"אתם מבינים, לפיכך את מצבי: אתם יודעים כמה טוב זה היה יכול להיות עבורנו לדעתי, לו זה היה עובד". הנאום מתקדם ומציג את כל הסיבות למה עדיף לבחור צעיר להעדיף מחזר מבוגר יותר, שאינו אוהב אותו, על פני אחד שכן. חברות עם אח שאינו אוהב, תחזיק זמן רב יותר. היא תהיה מבוססת על שכל ולא על מראה, תהיה כנה ובונה, תוך ניסיון לקדם את הצעיר גם על ידי ביקורת, ולא מבוססת על חנופה שקרית, בנוסף, מחזר אוהב גם ימנע ממנו להתפתח על ידי אחרים בקנאתו. עוד טען כי מאהב קר רוח ולא אמוציונלי לא יעזוב את החבר שלו לטובת בחור אחר. מצידו של הבחור, הוא לא יעדיף מישהו אשר מחשבתו ההגיונית מוכנעת בידי האהבה. לבסוף, מסביר ליסיאס, שעדיף לתת העדפה למישהו אשר יכול להחזיר לך תחת טובתך בצורה הטובה ביותר, על פני מישהו שצריך אותה יותר.
סוקרטס מצהיר כי הוא מתרגש לנוכח הדברים, ויתרה על כך, הכול מעשהו של פיידרוס. כאשר סוקרטס מזהה כי דברי הנאום גרמו לפיידרוס לקרון, ובטוח כי דברי הנאום היו ברורים לפיידרוס יותר ממה שהיו ברורים לו הוא, הוא הולך בדרכו של פיידרוס ומשתתף איתו בטירופו. פיידרוס מבקש מסוקטרס לא להתבדח.
אז סוקרטס מתוודה כי הוא חושב שהנאום, אשר שמע כרגע, איום ונורא. הוא חוזר על דבריו אלה במשך כמה פעמים, ונראה כי הוא אדיש לנושא. אז הוא טוען כי הוא יכול לשאת נאום טוב יותר מזה של לסיאס, באותו נושא.
נאומו הראשון של סוקרטס
סוקרטס, במקום למנות את דבריו של ליסיאס, מתחיל להסביר כי כל הגברים רוצים יופי, חלקם מאוהבים וחלקם לא. כולנו נשלטים, הוא אומר, בידי שני עקרונות: אחד הוא התשוקה המולדת שלנו לתענוגות, והשני הוא השיפוט הנרכש שלנו ברדיפה אחרי הטוב ביותר. הליכתך אחר שיפוטך היא הליכה אחר השכל הישר שלך, בעוד רדיפה אחר תענוגות ללא סיבה היא "שערורייתיות".
הליכה אחר תשוקות שונות מובילה לדברים שונים. מי שהולך אחר תשוקתו לאוכל הוא זללן, וכדומה. התשוקה לפדות תענוגות מתוך יופי, נקראת "ארוס".
הבעיה, הוא מסביר, היא שאדם אשר השתלטה עליו תשוקה מסוג זה, ישאף להפוך את בנו לדבר שהכי ירצה אותו עצמו, במקום למה שיהיה הכי טוב עבור הילד. תהליך ההתקדמות האינטלקטואלית של הילד יהיה תקוע, מצבו הפיזי יהיה רע, האוהב לא ירצה בהתבגרותו של הילד, וכל זה מפני שהאוהב מעצב את הילד מתוך תשוקה לעונג ולא במטרה לגרום לטוב ביותר. בשלב מסוים, השכל הישר יגבר על השיגעון, והבטחותיו של האוהב לילד יופרו.
הלא אוהב, הוא מסיק, לא יעשה אף אחד מהדברים הנ"ל, בהיותו נשלט תמיד על ידי השיפוט הנרכש במקום על ידי התשוקה. בשלב זה סוקרטס מעדיף לעזוב לפני שפיידרוס יגרום לו "לעשות משהו אפילו יותר גרוע".
רגע לפני שסוקרטס עומד לעזוב, הוא טוען שנעצר בידי "הסימן האלוהי המוכר", השד שלו, שמופיע תמיד רגע לפני שסוקרטס עומד לעשות משהו שהוא לא צריך לעשותו. קול מונע מסוקרטס לעזוב לפני שיכפר על כמה מפשעיו בפני האלים. סוקרטס טוען כי הוא "נביא". סוקרטס מבין מה היה חטאו: אם האהבה אלוהית, כמו שהוא ופיידרוס הסכימו, אין היא יכולה להיות רעה, כפי שהצטייר בדרשתו האחרונה. על כן, מתחיל סוקרטס בנאום אשר מהלל את האהבה.
שיגעון
סוקרטס מתחיל בדיון אודות השיגעון. אם שיגעון הוא כולו רע, אזי מדרשיו האחרונים (ראה פסקאות קודמות) נכונים, אך למעשה, שיגעון הוא מתת האל אשר מספקת לנו כמה מהדברים הטובים ביותר שיש לנו. ישנם 4 סוגים של שגעונות:
הנשמה
הוא מתחיל בהוכחת הישארות הנפש. הנשמה היא תמיד בתנועה וכדבר המניע את עצמו - אין לה התחלה. דבר המניע את עצמו (Self-mover), הוא בעצמו המקור לכל דבר אחר שנע. אם כן, באותו אופן, דבר זה אינו יכול להיהרס. לעצמים גשמיים אשר מונעים מהחוץ אין נשמה, בעוד לאלה המונעים מפנים - יש. כל הנשמות מונעות בידי עצמן, ולכן השארותם (נצחיותם) הכרחית.
סוקרטס ממשיך בהסבר על מבנה הנשמה. הוא מעיר כי על מנת להסביר מהי באמת הנשמה דרוש זמן רב, וזו משימה עבור האל. לכן, במקום זאת הוא יגיד למה הנשמה דומה. הנשמה, הוא אומר, היא כמו "איחוד טבעי של קבוצת סוסים מכונפים ונהגי מרכבתם". בעוד לאלים יש שני סוסים טובים, לכל השאר יש תערובת: אחד הוא יפה וטוב, בעוד השני לא.
מפני שהנשמות נצחיות, הגופות אשר חסרות אותן מסתובבות לאורך גן העדן, בעוד הכנפיים שלהם עדיין במצב מצוין. כאשר נשמה משירה את כנפיה, היא באה לאדמה ומטילה עצמה על ישות מסוימת. כנפיים אלה מרימות איתן דברים כבדים אל מגוריהם של האלים, וניזונות וגדלות מנוכחותם של החוכמה, הטוב והיופי של האלוהות. טיפשות וכיעור גורמות לכנפיים להתכווץ ולהיעלם.
בגן העדן, לדבריו, ישנה תהלוכה בראשותו של זאוס, אשר משגיחה אחרי הכול ועושה סדר בדברים. כל האלים חוץ מהסטיה, הולכים אחרי זאוס בתהלוכה זו. כאשר מרכבות האלים מאוזנות וקלות לשליטה, נהגי המרכבות האחרים מתקשים לשלוט על סוסיהם, אשר יגררו אותם חזרה לאדמה אם אלה לא אומנו כהלכה. בעוד התהלוכה מתקדמת מעלה, היא לפתע מגיעה אל עבר הרכס הגבוהה של גן העדן, שם האלים תופסים את מקומם, ובאופן מעגלי צופים בכל מה שמעבר לגן העדן.
מה שמחוץ לגן עדן, אומר סוקרטס, קצת קשה לתאר, חסר צבע, צורה או יציבות. הוא הידע האמיתי, אשר ברור לעין לאינטליגנציה בלבד. בהרגשה נפלאה, סובבים האלים וצופים באמת זו עד שמשלימים סיבוב שלם. בדרכם הם מצליחים לראות צדק, שליטה עצמית, ידע ושאר דברים כמות שהם בתוכם - ללא שינוי. לאחר שצפו בכל הדברים, הם עושים את דרכם חזרה וצוללים בחזרה אל גן העדן.
הנשמות הנצחיות, אשר עוקבות אחרי האלים, בקושי מסוגלות להרים את עגלותיהן ולראות את המציאות. הן רואות חלק מהדברים, ומחמיצות דברים אחרים, מפני שעליהם להתמודד עם הסוסים שלהם. הן עולות ויורדות בזמנים משתנים. נשמות אחרות, בעודן מתאמצות להחזיק מעמד, אינם מסוגלות להתרומם ובתנועה מיוזעת ורועשת הן עוזבות, מבלי שהספיקו לראות את המציאות. המקום אליו הן הולכות לאחר מכן תלוי בדעותיהן, במקום באמת. כל נשמה אשר מצליחה לראות דבר אחד מהאמת, זוכה לסיבוב נוסף בו תוכל לנסות לראות עוד. במוקדם או במאוחר, כל הנשמות שבות לאדמה, לכדור הארץ. נשמות אלה מוכנסות לתוך גלגולי אדם שונים, תלוי בכמה הצליחו לראות מן האמת. אלה שנכנסות אל תוך פילוסופים, הצליחו לראות הכי הרבה, כאשר הבאות נכנסות אל המלכים, מדינאים, דוקטורים, נביאים, משוררים, פועלים, סופיסטים ועריצים, בהתאמה.
אז מתחילות הנשמות במחזור של גלגול נשמות. בדרך כלל לוקח 10,000 שנה לנשמה להצמיח לה כנפיים ולחזור למקום ממנה באה, אך פילוסופים, לאחר שבחרו בדרך חיים כזו שלוש פעמים ברציפות, מצמיחים את כנפי נשמותיהם כבר לאחר 3,000 שנה מפני שהם ראו את הרוב, ותמיד שמרו על הזיכרון קרוב אליהם ככל האפשר. הם מתעלמים מהצרות האנושיות ונמשכים אל האלוהות. בעוד אנשים רגילים נוזפים בהם על כך, הם אינם מודעים כי אוהב החכמה הוא משוגע בחסות האלוהים. זה הסוג הרביעי של שיגעון, האהבה.
שיגעון האהבה
אדם מגיע לכדי הבנה של זן אהבה זה לאחר שראה את היופי פה, על פני כדור הארץ, ונזכר ביופי כמו שנראה מעבר לגן העדן. לאחר שנזכר, הכנפיים מתחילות לצמוח בחזרה, אך כל עוד הן אינן מסוגלות עדיין לעלות, מבטן עולה למעלה והן אינן שמות לב למה שמתרחש תחתן, מה שמביא לשיגעון.
כאשר אדם נזכר ביופי האמיתי לאחר שראה נער יפה, הוא נקרא אוהב. בזמן שכולם רואים את המציאות, לא לכולם קל כל כך להיזכר בזה. אלה שכן מסוגלים להיזכר נבהלים כאשר הם רואים את התזכורת, והם מוכנעים בידי זיכרון היופי.
יופי, טוען אפלטון, היה בין הדברים שאותם הכי קל לראות מבעד לגן העדן, ועל האדמה היופי מנצנץ דרך ראייתנו. חלק עוד לא שמו לב לנצנוץ הזה ועדיין רודפים אחר התענוגות ועשיית הילדים. אלה שכן מצליחים לזהות את נצנוץ היופי, מוכנעים כאשר הם רואים צורה גשמית אשר מחזיקה ביופי וכנפיהם מתחילות לצמוח. כאשר הנשמה הזאת מסתכלת על הנער היפה היא חווה את האושר האולטימטיבי. כאשר היא מופרדת מהנער, כאשר ממושך מתרחש והכנפיים מתחילות להקשיח. כאשר הוא לכוד בין שני רגשות אלו, האוהב נמצא בייסורים קשים, כאשר הנער הוא המזור היחיד לכאב.
אז חוזר סוקרטס לאגדת העגלות. רוכב המרכבה מתמלא בחום ותשוקה ככל שמתקרב לעיניו של האחד אותו הוא אוהב. הסוס הטוב נשלט בידי חוש הבושה שלו, בעוד הסוס הרע מוכנע בידי התשוקה ועושה כל שביכולתו כדי לעלות לכיוונו של הנער ולפתות אותו בעונג מיני. לבסוף, הסוס הרע משתלט על מרכבתו וגורר אותה אל הנער. עדיין, כאשר הרוכב מביט אל פניו של הנער, זיכרונו נשאב חזרה אל חזיון צורות היופי והשליטה העצמית שראה עם האלים, והוא משיב לעצמו את השליטה על המרכבה בצורה אלימה. כאשר מהלך זה קורה מספר פעמים, הסוס הרע נעשה צייתן ולבסוף מאפשר לנשמת האוהב לעקוב אחר הנער בהערצה ויראת כבוד ולא באופן מיני.
האוהב עכשיו רודף אחר הנער. כאשר הוא מתקרב אל הנרדף, האפשרות למגע מיני מציגה את עצמה שוב. אם האוהב והנאהב מתעלים על תשוקה זו הם מנצחים את "התחרות האולימפית האמיתית". זהו שילוב מושלם של שליטה עצמית אנושית ושיגעון אלוהי, ולאחר המוות, נשמותיהם מוחזרות לגן העדן. אלה אשר מוותרים, אינם נעשים חסרי משקל, אך חסים על עונשם לאחר מותם והם מצמיחים כנפיים שוב בבוא הזמן.
חברות של אוהב היא אלוהית, מסכם סוקרטס, בעוד זו של אחד שאינו אוהב מציעה רק סיפוקים אנושיים זולים וזורקת את הנשמה אל כדור הארץ ל-9,000 שנה. הוא מתנצל בפני האלים על נאומיו הקודמים, ופיידרוס מצטרף אליו בתפילה.
זכויות להט"ב באריתריאה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באריתריאה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים מוגדרת כפלילית ונושאת עונש מאסר של 10 ימים עד שנתיים מאסר. תושבי להט"ב אריתריאים מובאים לדין באופן קבוע על ידי הממשלה ומתמודדים עם סטיגמטיזציה בקרב האוכלוסייה הרחבה יותר.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים מוגדרת כפלילית באריתריאה על פי סעיף II (סטיות מיניות) של חוק העונשין משנת 1957, שעבר בירושה מאתיופיה לאחר קבלת עצמאותה המוגדר כמורשת הקולוניאליזם הבריטי. על פי סעיף 600 ניתן להעניש "עבירות גשמיות לא טבעיות" במאסר של בין עשרה ימים לשלוש שנות מאסר. בפועל, מעט ידוע על השימוש בחוק זה, שכן העיתונות האריתראית שבשליטת המדינה אינה מדווחת כלל על העמדה לדין של הומוסקסואליות. עם זאת, שגרירות הממלכה המאוחדת באסמרה דיווחה כי אנשים שנמצאו כמשתתפים בפעילות הומוסקסואלית מובאים לדין בקביעות ונמצאים אשמים. לדבריה, הממשלה מבצעת מעצרים באופן שגרתי בגין פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, ועוסקת מעת לעת בסקירות של לסביות והומואים מוכרים או חשודים במדינה. במקרים רבים, לא מוגשים כתבי אישום ומשפחותיהם של ההומוסקסואלים הנאשמים מנועים מקבלת מידע על מצבם או היכן מוחזקים. מערכת המשפט האריתראית מוגדרת כ-"אטומה" ולעיתים קרובות שרירותית בהתמודדות עם האשמות בפעילות הומוסקסואלית. התעללות, עינויים והכאה של אסירים מוגדרים כדבר שבשגרה, וחלקם דיווחו כי אסירים מוצאים להורג באופן בלתי חוקי. למרות זאת, משרד החוץ וחבר העמים של הממלכה המאוחדת דיווח כי עונש המוות לא הופעל באריתריאה ב-2013.
ממשלת אריתריאה דחתה ערעור של תהליך הסקירה התקופתית האוניברסלית של מועצת זכויות האדם של האו"ם לבטל את הפללתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים אשר לטענתה נחשבת "בניגוד ישיר לערכים ולמסורות של העם האריתראי".
תנאי מחיה
נציבות האו"ם לפליטים קבע כי קיים "טאבו חברתי חזק" נגד התנהגות הומוסקסואלית בתוך אריתריאה. באופן דומה, מחלקת המדינה האמריקנית דיווחה כי הומואים ולסביות מתמודדים עם "אפליה חברתית חמורה". באופן כללי, נושאים אלו אינם נדונים בגלוי במדינה והומוסקסואליות אינה נחשבת לנושא ציבורי. קיימת מודעות ציבורית מוגבלת לקיומם של מיעוטים מיניים ומגדריים למעט רשויות אכיפת החוק המופקדות על מאבק בהומוסקסואליות. לא ידוע על קיימות קבוצות או ארגונים זכויות להט"ב הפועלים בתוך המדינה. הארגון "Freedom House" מצא באופן דומה שהפללה של פעילות הומוסקסואלית הביאה לאפליה חברתית ומשפטית כאחד. ממשלת אריתריאה טענה פעמים רבות כי הומוסקסואליות "מנוגדת לערכים ולנורמות המסורתיות במדינה" אשר בנוסף, בתחילת שנות ה-2000 שידרה מספר תוכניות רדיו וטלוויזיה בתחנות ממשלתיות "המפרטות את סכנותיה".
הומוסקסואלים ולסביות המשרתים בצבא אריתריאה דיווחו כי "היו נתונים להתעללות חמורה", אם כי דיווחים אלה נותרו ללא אישור. תובע מקלט מדיני הומוסקסואל בממלכה המאוחדת משנת 2002 דיווח שהוא ובן זוגו, אשר ש ירתו בכוחות המזוינים, "סבלו מהתעללות פיזית ומילולית, כולל איומים, הן מצד הממונים והן מצד עמיתים לחיילים".
אפליה חברתית נגד אנשים החיים עם HIV/איידס מוגדרת כ-"תחום דאגה" בדו"ח מחלקת המדינה על זכויות האדם באריתריאה. האיגוד הבינלאומי "ILGA" ומספר קבוצות למאבק ב-HIV/איידס גינו את הפללתה של פעילות הומוסקסואלית על ידי סעיף 600, בטענה שהיא מערערת את יעדי בריאות הציבור ובכך, הופכת תוכניות מניעה המכוונות לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים לקשים ביותר.
לאורך השנים, ממשלת אריתריאה האשימה שוב ושוב את מדינות המערב ב-"קידום הומוסקסואליות בתוך המדינה כדי לערער את יציבות המשטר". מתנגדים או חשודים למתנגדי המשטר תויגו כ-"הומואים, בוגדים, אנסים, פדופילים וסוחרים" בניסיונות לדכא מתנגדים ולקיים דה-לגיטימציה לביקורות על הממשלה.
בשנת 2010, יחד עם מספר מדינות אפריקאיות אחרות, דחתה אריתריאה את עקרונות יוגיאקרטה, אשר קראו ליישם סטנדרטים מפותחים של זכויות אדם בנושאים של נטייה מינית וזהות מגדרית. הסטנדרטים הללו נחשבו על ידי הקבוצה האפריקנית כ-"שנויה מדי במחלוקת".
זרים אשר הוגדרו כהומוסקסואלים
בשנת 2013, פוטר פאולו מנינה, אזרח איטלקי הומוסקסואל גלוי, מעבודתו כפרופסור לספרות בבית ספר טכני באסמרה וגורש מאריתריאה. מנינה הסכים לעזוב, על פי הדיווחים מחשש לביטחונו. לא ניתן הסבר רשמי לגירושו מהמדינה, אך ממשלת אריתריאה הצהירה כי מנינה הוא "אדם מסוכן שעלול לערער את היציבות לסדר המוסרי ולציבור של המדינה". בחקירה לאחר מכן של פקידים איטלקיים, ממשלת אריתריאה הבהירה כי למרות היעדר אזכור של נטייה מינית בחוזים של בתי ספר איטלקיים הפועלים במדינה, הגירוש מוצדק על בסיס סעיף 7 להסכם על בתי ספר טכניים איטלקיים באריתריאה. ההסכם מחייב ציות לחוקים המקומיים, והממשלה טענה כי סעיף 600 לחוק העונשין של אריתריאה נכלל בתוכנו. פקידים דיפלומטיים איטלקיים גינו את גירושו של מנינה.
בשנת 2004, שלושה עובדי בתי מלון גורשו מאריתריאה בשל פעילות הומוסקסואלית כאשר לפחות אחד מהעובדים תואר כהומוסקסואל גלוי.
סלט זיתים
סלט זיתים הוא סלט או Giardiniera (חמוצים) העשוי מזיתים ירוקים, זיתים שחורים, שמן זית, סלרי, כרובית, גזר, גמבה, בצל, צלפים, פטרוזיליה, פפרוצ'יני, אורגנו, שום, חומץ, עשבי תיבול ותבלינים. משמש להכנת כריך המופאלטה בניו אורלינס וסביבתה.
סלט זיתים משמש גם כתוספת למטבח הסיציליאני ולארוחות מהמטבח הים-תיכוני. הוא מיוצר מסחרית עבור מסעדות ובקמעונאות במשפחות: Boscoli, Rouses, Gambinos, Dorignacs, Franks, והדודה סאלי.
המרגל שלא ייאמן
המרגל שלא ייאמן (באנגלית: The Unlikely Spy) הוא מותחן ריגול מאת סופר האמריקני דניאל סילבה. הספר יצא לאור ב-1996. עלילת הספר עוסקת במרדף ובקרב המתנהל בין סוכנת שתולה של המודיעין הגרמני בבריטניה ובין סוכני הביון הנגדי הבריטי, על רקע יום הפלישה המתקרב של בעלות הברית לנורמנדיה. אף שהעלילה והגיבורים דמיוניים הספר מבוסס על אירועים אמיתיים.
עלילה
עלילת הספר נפתחת בעת שהביון גרמני מנסה לגלות את מועדה ומיקומה של הפלישה לצרפת על ידי כוחות הבעלות הברית. עתידה של גרמניה תלוי במידע הזה. על ביטחון המידע אמונים גורמי הביטחון של בעלות הברית בכלל וה-MI5 הבריטי בפרט, המנסה להסתיר את האמת מגרמנים על ידי מתן מידע כוזב. איש הביון הנגדי הבריטי, רס"ן אלפרד ויקרי, בעברו פרופסור להיסטוריה אשר לחם כאיש יחידת סיור בחיל המודיעין הבריטי במלחמת העולם הראשונה ונפצע בחזית צרפת, אמון על מבצע הונאה סודי ומתוחכם לשמירת הסוד מפני המודיעין הגרמני, אולם המרגלת הגרמניה קתרין בלייק השתולה בבריטניה הולכת וקרבה לגילוי הסוד. לצידה פועל הורסט נוימן, קצין צנחנים גרמני ומתנקש מומחה. ויקרי, אשר הולך וסוגר את המלכודת על בלייק ונוימן, מגלה אט אט כי גם מפני אנשיו שלו עליו להישמר.
StartOS
Start OS (מבטאים: "סטארט או אס") היא הפצת גנו/לינוקס סינית, נגזרת YPK, ניהול חבילות מותאמת אישית למערכת הפעלה זו.
פותחה על ידי צוות הפיתוח של חברת YLMF Computer Technology ומותאמת עבור המשתמש הביתי.
עד לגרסה 4.0 ההפצה נקראה Ylmf OS והייתה נגזרת של דביאן.
גרסת Ylmf OS 3.0 מוכרת בעיקר בזכות הדמיון הרב שיש בין ממשק המשתמש שלה, הנקרא לונה (Luna) לבין מערכת ממשק המשתמש במערכת ההפעלה Windows XP מבית מיקרוסופט.
ממשק המשתמש של גרסת Ylmf OS 4.0 מזכיר את מערכת ההפעלה חלונות ויסטה מבית מיקרוסופט וקיימת גם ערכת נושא של מערכת ההפעלה MAC OS X.
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: עורך גרפי Gimp, חבילת יישומים משרדיים Open Office, עורך הקוד Blue Fish, סביבת הפיתוח Geany ועוד.
אזור בחירה (תוכנית טלוויזיה)
אזור בחירה היא תוכנית אקטואליה פוליטית המשודרת ברשת 13, את התוכנית מגיש רביב דרוקר. התוכנית החלה את שידוריה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש באוקטובר 2022.
ארחאנגאי
ארחאנגאי (במונגולית: Архангай аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. פירוש השם: חאנגאי העליונה. האיימאג ממוקם במרכז המדינה ובירתו היא צצרלג (Tsetserleg).
אזור בחירה (תוכנית טלוויזיה)
היסטוריה
באוגוסט דווח שהפרויקט ירד מהפרק, אך קברניטי הערוץ החליטו שהשניים יגישו את רצועת שבע בערב של הערוץ לסירוגין, בימים נפרדים, והיא עלולה להפוך לקבועה ברצועת השידורים.
ארחאנגאי
גאוגרפיה
מחוז ארחאנגאי גובל במחוזות הבאים: בולגאן (צפון מזרח), אובורחאנגאי (דרום מזרח), באיינחונגור (דרום), זבחאן (מערב) וחובסגול (צפון מערב).
אזור בחירה (תוכנית טלוויזיה)
היסטוריה
ב-29 בספטמבר צולם פרומו התוכנית, וב-11 באוקטובר שודר הפרומו.
ארחאנגאי
גאוגרפיה
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא פסגת חארלאגטאי, בגובה 3,529 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר במחוז נמצאת בנהרות אורחון ותמיר, בגובה 1,290 מטרים.
אזור בחירה (תוכנית טלוויזיה)
היסטוריה
התוכנית הראשונה שודרה שבועיים לפני הבחירות לכנסת ה-25 ב-18 באוקטובר 2022, אותה הגישה אילה חסון.
בפברואר 2023, פורסם ש"הצינור" בהגשת גיא לרר תשודר בשעת השידור של התכנית, לפני מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13.
במרץ 2023, בעקבות מעברה של חסון לערוץ כאן 11, הפך דרוקר למגיש היחיד בתוכנית.
ב-14 במאי 2023 עברה התוכנית לשעה 18:00 בערב, בעקבות מעבר "הצינור" לשעה 19:00 השעה המקורית של התוכנית.
ארחאנגאי
גאוגרפיה
במחוז נמצא הפארק הלאומי חורגו טרחין טסגאן נור, בו ממוקם חורגו, הר געש כבוי. חורגו נמצא בגדה המזרחית של האגם הלבן. הר הגעש התפרץ לפני כ-9,000 שנה והותיר אחריו לבה וסלעי בזלת.
אוכלוסייה
במחוז מתגוררים 95,100 תושבים (נכון ל-2017). שיעור האבטלה הוא 5.4%. ענף התעסוקה הבולט הוא חקלאות, בעיקר גידול חיות משק. בשנת 2004 במחוז היו 1,948,000 כבשים, עזים, בקר, סוסים וגמלים.
סקס פיסטולס
הסקס פיסטולס (באנגלית: Sex Pistols; בעברית: אקדחי הסקס) היא להקת פאנק רוק בריטית אשר הוקמה בלונדון בשנת 1975. היא הייתה אחת מחלוצות סגנון הפאנק רוק במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. אף על פי שבמקור התקיימה שנתיים וחצי בלבד, שבמהלכן הפיקה רק ארבעה סינגלים ואלבום אולפן אחד, היא נחשבת לאחת מהלהקות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הרוק ולאחת מחלוצות ז'אנר הפאנק.
חברי הלהקה
חברים לשעבר:
ביוגרפיה
הרעיון להקמת הלהקה עלה בלונדון באוגוסט 1975, כאשר ג'ון ליידון (הידוע בכינויו ג'וני רוטן) נכנס לחנות של מלקולם מקלארן כאשר שיערו צבוע בירוק והוא לובש סוודר מחורר. מלקולם אף הוא היה לבוש באופן מעט מוזר, ועטה על ראשו שקית אשפה, כמחאה על שביתת עובדי התברואה. השניים השתעשעו ברעיונות מוזיקליים, כאשר ג'וני שר את שירו של אליס קופר "Eighteen" כאילו היה הגיבן מנוטרדאם. מלקולם התלהב מהרעיון וג'וני החליט להקים להקה, אליה צירף את פול קוק (תופים), סטיב ג'ונס (גיטרה חשמלית), גלן מטלוק (גיטרה בס) ווואלי נייטינגייל (גיטרה).
הלהקה החלה להופיע במועדונים קטנים ברחבי לונדון, אך מפני שלא ידעו לנגן וגם לא לכתוב שירים, רוב ההופעות נגמרו באלימות ובתגרות. הסקס פיסטולס התפרסמו בעיקר בזכות סקנדלים שכאלה. זאת בעקבות היותם להקה פעילה ומובילה בתנועת הפאנק, תנועה אשר השיגה את רוב תשומת הלב הציבורית שלה באמצעים לא שגרתיים ולא מקובלים או באמצעות מחאה חברתית.
בתחילת דרכה נגנה הלהקה בעיקר בקולג'ים ברחבי בלונדון. ב-20 בספטמבר 1976 קיימו הסקס פיסטולס את פסטיבל הפאנק הראשון, שנערך במועדון לונדוני הנקרא Club 100. הלהקה חתמה על חוזה הקלטות והופעות עם חברת EMI, אך פוטרה ממנו לאחר שבהופעתה בטלוויזיה כינתה את המנחה היפופוטם מאונן עם קרניים.
בפברואר 1977 פיטרה הלהקה את גלן הבסיסט, משום שלא תאם את תדמיתה של הלהקה (הוא העריץ את הביטלס והיה מסופר כמו אלביס פרסלי). במקומו צורף ללהקה סיד וישס - על סיד עברה ילדות קשה, אימו הייתה נרקומנית ונזקקה לשירותים רפואיים לעיתים קרובות. כאשר סיד פגש את ג'וני הם היו מנגנים ביחד ברחוב ועוברי האורח היו משלמים להם על מנת שיפסיקו את הרעש הנורא. המצאת ריקוד הפוגו מיוחסת לווישס. בת זוגו של וישס, ננסי ספאנג'ן, הייתה גם כן סוחרת סמים וסיפקה לו הרואין. רוטן לא ראה בעין יפה את חברותם של וישס וספאנג'ן בשל הריחוק שנוצר בינו לבין וישס והידרדרותם המשותפת לסמים.
הסקנדל המפורסם ביותר של הלהקה התרחש בחגיגות חצי-היובל למלכה אליזבת ביוני 1977. הסקס פיסטולס ביצעו לראשונה את שירם "God Save the Queen", שיר מחאה נגד מוסד המלוכה הבריטי והמלכה בפרט, על מעבורת מחוץ לארמון וסטמינסטר. כמה ממלוויהם נעצרו עקב ההפרעה לסדר הציבורי. השיר הגס הוחרם על ידי ה-BBC, רוב תחנות הרדיו ומפיצים רבים בשל העלבון למלכה. השערורייה יצרה עניין עז בקרב האספסוף, והמפיצים שלא החרימו את הלהקה נהנו ממכירות בהיקף עצום. חברי הלהקה הוסיפו להשתולל במועדונים ברחבי הממלכה המאוחדת, עד שלבסוף הוחרמו מרוב המועדונים במדינה.
ב-28 באוקטובר 1977 יצא האלבום הרשמי היחיד של הלהקה: "Never Mind the Bollocks, Here's the Sex Pistols". הלהקה שהגיעה לשיאה באותה תקופה החליטה לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית.
יציבות הלהקה החלה להתערער במהלך סיבוב ההופעות בארצות הברית. במהלך הופעה בסן פרנסיסקו חתך וישס את עצמו, ג'ונס היה מסומם עד כדי כך שלא הצליח לנגן את השירים ורוטן החליט לבטל את ההופעה אחרי כמה דקות וברח לניו יורק.
הלהקה הפסיקה את פעילותה לאחר עזיבתו של ג'וני רוטן בסן-פרנסיסקו. מקלארן ניסה להמשיך בפעילות חלקית של הלהקה, בין השאר בהקלטות מפוצלות בברזיל בפריז ובלונדון, אך גם ניסיונות גיוס חברים מחדש כשלו, והלהקה הפסיקה את פעילותה באופן סופי.
לאחר הפירוק
לאחר פירוק הלהקה פנו חברי הלהקה לקריירות אישיות בעולם המוזיקה.
ג'וני רוטן חזר לאנגליה, שינה את שמו בחזרה לג'ון ליידון והקים את להקת Public Image Limited (או בקיצור PIL) ביחד עם הגיטריסט קית' לווין. הלהקה זכתה להצלחה מרובה, אך התפרקה. אחרי פירוק הלהקה חזר ליידון לשם הבמה שלו ופתח בקריירת סולו ואף הוציא אוטוביוגרפיה בשם "Rotten - No Irish, No Blacks, No Dogs".
סיד וישס נשאר בניו יורק וניסה לפתוח בקריירת סולו. קריירת הסולו שלו נכשלה כאשר הוא נעצר בחשד לדקירתה למוות של חברתו ננסי. סיד, שהיה במעצר בית מת ממנת יתר של הרואין. לאחר כמה שנים יצא סרט ביוגרפי על חייו שנקרא "סיד וננסי".
פול קוק וסטיב ג'ונס הקימו להקה בשם "Sham Pistols" יחד עם ג'ימי פרסי מלהקת שאם 69, ששרה משירי הסקס פיסטולס. לאחר מכן הקימו את להקת "המקצוענים" (The Professionals) שהייתה להקת רוק כבד. הלהקה הוציאה שני אלבומים ואז התפרקה. לאחר פירוק הלהקה פנו ג'ונס וקוק איש איש לדרכו אך שמרו על קשר טוב.
בשנת 1996 התאחדו הסקס פיסטולס באופן חד-פעמי להופעה בפינסברי פארק שבלונדון כדי לחגוג 20 שנה. ההופעה תועדה באלבום שיצא באותה שנה ונקרא "Filthy Lucre Live".
הלן סובל סמית'
הלן אליזבת סובל סמית' (באנגלית: Helen Elizabeth Sobel Smith; 22 במאי 1909 - 11 בספטמבר 1969) הייתה שחקנית ברידג' אמריקאית. נחשבת לשחקנית הברידג' הטובה ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה
הלן אליזבט מרטין נולדה בפילדלפיה לזוג הורים שהיגרו מאנגליה. בצעירותה הייתה רקדנית ונערת מקהלה ואפילו השתתפה בסרט Animal Crackers של האחים מרקס בשנת 1930. היא למדה ברידג' ממישהי ששרה יחד איתה. בשנת 1937 הוזמנה על ידי השחקן האמריקאי המוביל באותה תקופה אלי קלברסטון לשחק בנבחרת ארצות הברית הפתוחה באליפות העולם בהונגריה. ארצות הברית הפסידה בגמר לאוסטריה.. הלן הייתה נשואה לארבעה בעלים. הבעל השני אלכסנדר סובל היה שחקן ברידג' ברמה עולמית ולכן נעשה שימוש בשם משפחתו באזכורים שלה כשחקנית ברידג'. הלן מעולם לא שיחקה ברידג' עם בעליה משום שהייתה שחקנית ברידג' טובה בהרבה מהם.
קריירת הברידג'
לאחר שהוזמנה לשחק בנבחרת הפתוחה של ארצות הברית בשנת 1957 שיחקה פעם נוספת בנבחרת הפתוחה של ארצות הברית באליפות העולם, שאז כבר נקראה Bermuda Bowl. גם בתחרות זו סיימה ארצות הברית במקום השני. ניצחה נבחרת איטליה..
השותף הקבוע שלה בשנות ה-40 בברידג' היה צ'ארלס גורן. גורן נחשב לשחקן הברידג' הפעיל הטוב ביותר בארצות הברית באותה תקופה. אוסוולד ג'קובי, שנחשב לשחקן טוב ממנו, התנדב לצבא האמריקאי וכמעט שלא שיחק. לאחר אליפות העולם בשנת 1957 נפסקה השותפות ביניהם. התחרות האחרונה בה זכתה הייתה אליפות לקבוצות מעורבות בשנת 1968, בה שיתפה פעולה עם אוסוואלד ג'קובי.
סובל סמית' זכתה 35 פעמים באליפויות צפון אמריקה.
אליפויות צפון-אמריקה
35 פעמים זכתה באליפויות צפון-אמריקה ו-31 פעמים סיימה במקום השני, על פי הפירוט הבא:
קארס (נפה)
נפת קארס (טורקית: Kars ili) היא נפה בצפון-מזרח טורקיה. בירת הנפה בעיר קארס, ומבחינה מנהלית היא מחולקת לשמונה יחידות שלטון מקומי.
היסטוריה
הנפה שוכנת על קו התפר שבין הקווקז ואסיה הקטנה, ולכן נכבשה פעמים מספר לאורך ההיסטוריה. במשך המחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס השתייך האזור לממלכת אוררטו. בשנת 961 לספירה הקים המלך הארמני אשוט השלישי את בירתו באני, כ-45 ק"מ מזרחית לעיר קארס. חורבותיה של אני ניצבות עד היום על הגדה הטורקית של נהר ארפא, המהווה את הגבול הבינלאומי בין טורקיה וארמניה. האימפריה הביזנטית שלטה באזור מ-1045 עד 1064 עת נכבש על ידי הסלג'וקים והחל תהליך התאסלמות התושבים. ב-1124 עברה הנפה לשליטת הגאורגים, וב-1239 שטפו אותה המונגולים בדרכם מערבה. בשנת 1534 כבשו העות'מאנים את מזרח אנטוליה ושלטו באזור עד 1878 (למעט תקופות של כיבוש רוסי קצר ימים ב-1829 ו-1856).
ב-1878 כבשו הרוסים את הנפה והחזיקו בה עד 1919, עת הועברה השליטה בה לארמניה. מאוחר יותר, במסגרת הסכם קארס מ-23 באוקטובר 1921, ויתרה ברית המועצות על השליטה בנפה, וזו שבה לשליטה טורקית. עד 1994 היוו נפת ארדהאן ונפת איאדיר חלק מנפת קארס.
If We Ever Meet Again
If We Ever Meet Again (בעברית: אם אי פעם ניפגש שוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האמריקאי טימבלנד בשיתוף עם הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור ב-1 בדצמבר 2009 על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ובלאק-גראונד רקורדס. הסינגל יצא מתוך אלבומו השלישי של טימבלנד, Shock Value II.
השיר הגיע למקום ה-37 במצעד הבילבורד הוט 100.
הצלחה
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-400,000 עותקים במדינה. ביוני 2017, פרסמה חברת המצעדים הרשמית כי מכירותיו במדינה עולות על למעלה מ-434,000 עותקים בסך הכול.
באוקטובר 2017, פורסם על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי כי השיר נמכר בלמעלה מ-85,000 עותקים במדינה.
שבת שירה
ביהדות, שַׁבַּת שִׁירָה הוא כינוי לשבת שפרשת השבוע שלה היא פרשת בשלח, שבה מופיעה שירת הים ששרו בני ישראל על נס קריעת ים סוף. בהפטרת הפרשה קוראים את שירת דבורה.
If We Ever Meet Again
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-10 בפברואר 2010. בתחילת הקליפ, ניתן לראות הבזקים מהירים בהם ניתן לראות את טימבלנד נמצא במוזאון במכירה פומבית. בהמשך, ניתן לראות את טימבלנד ופרי יחד מצבעים את השיר.
שבת שירה
בפרשה זו מוזכר גם כן סיפור המן שירד לבני ישראל במדבר, וכזכר לכך ישנם מנהגים מיוחדים בחלק מן הקהילות.
If We Ever Meet Again
וידאו קליפ
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-153 מיליון צפיות.
שבת שירה
על פי הסבב השנתי של פרשיות השבוע, שבת שירה חלה תמיד בשבת הסמוכה לט"ו בשבט.
קריאת השירה
בקהילות גאורגיה נוהגים שבפסוקי דזמרה מוסיפים את הקטע "ותיקח מרים הנביאה.." (מנהג שנשמר גם בקרב מתפללי הנוסח השאמי ביהדות תימן - אמנם מתפללי הנוסח הבלדי מוסיפים את הקטע בכל השנה, אך מתפללי הנוסח השאמי מוסיפים אותו רק בימים בהם קוראים בתורה את שירת הים), וקוראים את "שירת הים" בניגון ייחודי כשכל ציבור המתפללים עומד.
מנהגים שונים
מנהגים שונים הונהגו לשבת זו. בין היתר ניתן למצוא את המנהג של אמירת הפיוט "יום ליבשה" בברכת גאל ישראל, אכילת חיטים והוצאת אוכל לציפורים.
המהר"ל מפראג קבע מנהג לאסוף בשבת שירה את הילדים לחצר בית הכנסת אלטנוישול שם למדו את סיפור קריעת ים סוף, כיצד הצטרפו הציפורים לזמרת בני ישראל. לאחר מכן קטפו הילדים פירות מהאילנות שבים והאכילו את הציפורים, על פי הסיפור במדרש לפיו כל פירות היבשה היו זמינים לבני ישראל בעת מעברם בים.
המנהג הידוע ביותר הוא להוציא את שאריות האוכל לציפורים. המנהג נתון במחלוקת בין פוסקי ההלכה. מחבר הספר "מגן אברהם" התנגד למנהג משום איסור הלכתי להאכיל בעלי חיים שאין האכלתם מוטלת עליו. עם זאת רבים מהפוסקים החזיקו במנהג זה, וניתנו לכך כמה טעמים. בספר המטעמים (ורשא תר"ט) מובא טעם בשם רבי בונים מפשיסחה לפי מדרש המספר כי בשבת הראשונה לירידת המן אמר משה כי בשבת לא ירד מן, וביום שישי תרד כמות כפולה גם בשביל שבת. דתן ואבירם פיזרו מהמן של יום שישי בשבת כדי להפריך את דברי משה, אך ציפורים אכלו את המן שפוזר, וכך עם ישראל ראה את מימוש נבואת משה. בזכות זו שאכלו הציפורים את המן נותנים להם שכר ומאכילים אותם בחיטה בשבת זו בה קוראים בתורה גם על ירידת המן.
הרב מנחם מנדל כשר כותב שלא נמצא במקורות מדרש זה. טעם זה הובא בספרי החסידות משמם של רבי מנחם מנדל מרימנוב, החוזה מלובלין, ורבי מאיר מפרמישלאן.
כדי לצאת חובה לכל הדעות ישנם שנהגו לתת לילדים קטנים להוציא את האוכל לציפורים במקום המבוגרים. לפי הרב מרדכי אליהו כדי לצאת ידי כל השיטות ניתן לשים בערב שבת לחם מכוסה בניילון ובשבת להסיר את הניילון ואז הציפורים יוכלו לאוכלו.
בקהילות גאורגיה, נוהגים לאכול מאכל חיטה מיוחד שנקרא "קורקוטי", וזאת מפני "פרשת המן" המוזכרת בפרשה זו.
מנהגים הקשורים לט"ו בשבט
בחסידויות רבות נערך בשבת זו טיש מיוחד ("פירות טיש"), ובו מחולקים פירות ארץ ישראל, בשל סמיכות שבת שירה לט"ו בשבט.
בוב דול
רוברט ג'וזף "בוב" דול (באנגלית: Robert Joseph "Bob" Dole; 22 ביולי 1923 – 5 בדצמבר 2021) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור ממדינת קנזס מ-1969 עד 1996, וכיהן גם כמנהיג המפלגה הרפובליקנית בסנאט בשנים 1985–1996.
דול היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 1996 והמועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות 1976, ובכך הפך לאדם הראשון שהיה מועמד לשתי המשרות הנשיאותיות בבחירות אם כי מעולם לא זכה באף אחת מהן. לפני שנבחר לסנאט, היה דול חבר בבית הנבחרים האמריקאי בשנים 1961–1969.
כסנאטור, היה דול חבר במועצה המייעצת של קרן הזיכרון לנפגעי הקומוניזם ויועץ מיוחד במשרד עורכי הדין אלסטון ובירד בוושינגטון די. סי..
ראשית חייו והשכלה
דול נולד ב-22 ביולי 1923 בעיר ראסל שבקנזס, בנם של בינה מ. (לבית טאלבוט, 1904–1983) ודוראן ריי דול (1901–1975). אביו, שעבר עם משפחתו לראסל זמן קצר לפני שבוב נולד, הרוויח כסף והתפרנס מהפעלת מחלבה קטנה. אחד מהלקוחות של דוראן היה אביו של ארלן ספקטר, מי שעתיד לכהן כסנאטור.
דול סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון של ראסל באביב 1941 ונרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת קנזס בסתיו שלאחר מכן. דול היה אתלט עולה בתיכון בראסל, ומאמן הכדורסל פוג אלן נסע לראסל כדי לגייס אותו לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס. בעודו סטודנט באוניברסיטת קנזס, שיחק דול עבור נבחרות הכדורסל, הפוטבול והריצה. בפוטבול, דול שיחק בעמדה הדומה לעמדת הטייט אנד כיום, וקיבל מכתבי הערכה ב-1942 וב-1944. בעוד באוניברסיטה, דול הצטרף לאחוות "קפא סיגמא", ובשנת 1970 הוענק לו אות הכבוד "איש השנה" של האחווה. לימודי הקדם-רפואה של דול באוניברסיטה הופרעו בידי מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה חזר דול להיות סטודנט למשפטים. דול למד באוניברסיטת אריזונה בשנים 1948–1951 וקיבל תואר שני במשפטים ותואר ראשון מאוניברסיטת ואשבורן השוכנת בעיר טופיקה ב-1952. דול גויס לבונים החופשיים ב-19 באפריל 1955.
דול גדל בביתו השוכן ברחוב האדר הצפוני (North Maple) 1035 בראסל וזה נשאר מעונו הרשמי לאורך כל הקריירה הפוליטית שלו.
מלחמת העולם השנייה והתאוששותו ממנה
דול הועבר לארצות הברית, שם התאוששותו הייתה איטית ונקטעה על ידי קרישי דם מסוכנים וזיהום מסכן חיים. לאחר שקיבל מינון גדול של פניצילין שלא הצליח לשפר את מצבו, הוא התגבר על הזיהום בעזרת סטרפטומיצין, אשר הייתה אז תרופה ניסיונית. הוא נשאר מדוכדך, "לא מוכן לקבל את העובדה שחיי ישתנו לעד". הוא התעודד כאשר נפגש עם המפר קליקיאן, אורתופד כירורגי בשיקגו, שעבד עם פצועי המלחמה. אף כי בפגישתם הראשונה אמר קליקיאן לדול כי לעולם לא יוכל להתאושש בצורה מלאה, המפגש שינה את השקפת עולמו של דול על החיים, שכן כתב כעבור שנים על קליקיאן, ניצול רצח העם הארמני, "קליקיאן נתן לי השראה להתמקד במה שאיבדתי ומה יכולתי לעשות בנדון, ולא להתלונן על מה שאבד". ד"ר ק', כפי שקרא לו דול מאוחר יותר כשם חיבה, ניתח אותו שבע פעמים, ללא תשלום.
דול התאושש מפצעיו בבית החולים הצבאי של פרסי ג'ונס. קומפלקס זה של מבנים פדרליים, שאינם עוד בית חולים, נקרא כיום המרכז הפדרלי הארט-דול-אינווי על שמם של שלושה חולים שהפכו לסנאטורים בסנאט של ארצות הברית: דול, פיליפ הארט ודניאל אינווי. על גבורתו עוטר בכוכב הארד ולב הארגמן. הפציעות הותירו אותו בעל תנועות מוגבלות בזרועו הימנית וחוסר תחושה בזרועו השמאלית. בהופעותיו הפומביות הוא הקפיד לשמור על העט ביד ימין.
קריירה פוליטית
דול התמודד לראשונה למשרה ציבורית בשנת 1950 ונבחר לבית המחוקקים של קנזס, וכיהן שם שנתיים. לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ואשבורן בטופיקה, דול התקבל לבר משפטים והחל להתמחות בחוק ומשפט בעיר הולדתו, ראסל, בשנת 1952. באותה השנה, הוא התמנה לתובע המחוזי של מחוז ראסל, וכיהן בתפקיד זה במשך שמונה שנים. ב-1960 נבחר דול לבית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס השישי של קנזס, הנמצא במרכז המדינה.
בשנת 1962, המחוז שייצג בקונגרס מוזג עם מחוז הקונגרס השלישי, הנמצא במערב קנזס, זאת במטרה להקים את המחוז הקונגרס הראשון, מחוז ענק הכולל בתוכו 60 ממחוזות קנזס ועד מהרה נודע בשם "הענק הראשון". דול נבחר מחדש באותה שנה ופעמיים לאחר מכן ללא קושי רב.
בסנאט של ארצות הברית
בשנת 1968, הביס דול את המושל ויליאם אוורי בבחירות למועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית לאחר שהסנאטור של קנזס, פרנק קרלסון, עזב את תפקידו. לאחר מכן דול נבחר. דול נבחר מחדש ב-1974, 1980, 1986 ו-1992, לפני שהתפטר ב-12 ביוני 1996, כדי להתמקד במסע הבחירות לנשיאות. דול נתקל ב-1974 בחבר הקונגרס ביל רוי מהמפלגה הדמוקרטית, שהתמודד מולו וקרא תיגר על כהונתו בסנאט. רוב הפופולריות של רוי נבעה מהנזק שנגרם לתדמית של המפלגה הרפובליקנית בעקבות פרשת ווטרגייט. דול ניצח מחדש בבחירות 1974 לסנאט מטעם קנזס בהפרש של כמה אלפי קולות בלבד.
בתקופתו בסנאט שימש דול כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1971–1973, הרפובליקני הבכיר בוועדת החקלאות של הסנאט בשנים 1975–1978, והרפובליקני הבכיר בוועדת הכספים של הסנאט בשנים 1979–1980.
כאשר השתלטו הרפובליקנים על הרוב בסנאט אחרי הבחירות של שנת 1980, נתמנה דול ליושב ראש ועדת הכספים ב-1981 וכיהן בתפקיד זה עד 1985. מאז 1985, כשהסנאטור הווארד בייקר מטנסי פרש מהסנאט היה דול מנהיג הרפובליקנים בסנאט. הוא שימש כמנהיג הרוב בשנים 1985–1987, כמנהיג המיעוטים בשנים 1987–1995, ושוב כמנהיג הרוב בשנים 1995–1996. בעקבות עצתו של ויליאם קריסטול השמרני דול דחה בתוקף את תוכנית הבריאות של הנשיא ביל קלינטון.
לדול היה רקורד בהצבעות מתונות והוא נחשב לאחד מהרפובליקנים היחידים מקנזס המעטים שהיו יכולים לגשר על הפער בין המחנה המתון והמחנה השמרני במפלגה הרפובליקנית בקנזס. כחבר הקונגרס של ארצות הברית בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, דול תמך בתוכנית "Great Society" של הנשיא לינדון ג'ונסון, אשר פנה למתונים. כאשר ג'ונסון הציע את "Great Society" בשנים 1964–1965, דול הצביע נגד כמה צעדים של ממשל ג'ונסון, כדוגמת תוכנית המלחמה בעוני, סובסידיה לדיור הציבורי ומדיקר ובכך נמשך לשמרנים. הנאום הראשון של דול בסנאט ב-1969 היה בנושא סיוע פדרלי לנכים.
הבחירות לנשיאות 1976
בשנת 1976, דול התמודד ללא הצלחה למשרת סגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למרוץ של נשיא ארצות הברית המכהן ג'רלד פורד. סגן הנשיא המכהן נלסון רוקפלר הבין שהוא מבודד במפלגתו ופרש מהמירוץ לנשיאות בחודש נובמבר הקודם, ודול נבחר במקומו. דול אמר במהלך עימות הבחירות עם המועמד למשרת סגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית וולטר מונדייל: "הבנתי את זה לפני כמה ימים: אם נחשב את מניין ההרוגים והפצועים במלחמות הדמוקרטיות במאה הנוכחית, 1.6 מיליון אמריקאים – זה מספיק למלא את העיר דטרויט". ההערה קיבלה תוצאה לא רצויה.
הבחירות לנשיאות 1980
דול התמודד למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות במקדימות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980, אך בסופו של דבר זכה במועמדות רונלד רייגן. על אף תהילתו של דול ממסע הבחירות של 1976, דול נחשבה למועמד מהשכבה התחתונה, וכנסחף אחריו רייגן ובוש האב, הווארד בייקר, ג'ון קונלי וג'ון אנדרסון. דול קיבל רק 597 קולות (פחות מ-1%) בניו המפשייר ונסוג מיד לאחר מכן. במרץ 1980, דולה דחק בנשיא לשעבר פורד להתמודד נגד רייגן.
הבחירות לנשיאות 1988
ב-1988 הכריז דול התמודדותו למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, והודיע ​​רשמית על כך בעיר הולדתו ראסל שבקנזס, ב-9 בנובמבר 1987. בטקס, הציג דול קופסת סיגרים ששימשה לאיסוף תרומות על הוצאותיו הרפואיות הקשורות למלחמה. הקופסה הכילה 100,000 דולר אמריקני בתרומות לקמפיין. דול התחיל את מסע הבחירות שלו ברגל ימין כאשר הביס את סגן הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש באספות הבחירה באיווה - בוש סיים שלישי, מאחורי דול ופט רוברטסון.
בוש, עם זאת, התאושש בזמן והצליח להביס את דול בניו המפשייר כעבור שבוע. התחרות על ניו המפשייר בין השניים הייתה מרה במיוחד, אף על פי שהם התווכחו על נושאים קטנים ואזוטריים. לאחר שדול ובוש חזרו לבתיהם באותו הערב, נראה שמצב רוחו של דול החל להתערער בראיון טלוויזיוני. דול התראיין בשידור חי בניו המפשייר לטום ברוקו, שהיה באולפן NBC בניו יורק סיטי. הראיון קרה בשעה שבוש היה ממש ליד ברוקאו באולפן. ברוקאו שאל את בוש אם יש לו משהו לומר לדול ובוש השיב: "לא, רק רוצה לאחל לו כל טוב ולהיפגש שוב בדרום". דול, שכנראה לא צפה לראות את בוש ושכאשר נשאל את אותה השאלה על סגן הנשיא אמר, "כן, להפסיק לשקר על ניסיון העבר שלי". הערה זו עוררה את חמתם של כמה מאנשי התקשורת, ובכך תרם לדמותו של "איש הגרזן" של דול. למרות שני ניצחונותיו הגדולים בדקוטה הדרומית ובמינסוטה שבוע אחרי ניו המפשייר, דול לא היה מסוגל להתאושש מהפסדיו. הפסד גדול נוסף באילינוי שכנע את דול לסגת מהמירוץ.
הבחירות לנשיאות 1996
הרפובליקנים השתלטו הן על הסנאט והן על בית הנבחרים בבחירות 1994, בשל הפגיעה במדיניותו של הנשיא ביל קלינטון, כולל תוכנית הביטוח הבריאותי שלו, ודול הפך למנהיג הרוב בסנאט בפעם השנייה. באוקטובר 1995, שנה לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1996, דול ויושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ניוט גינגריץ' הובילו את הסיע הרפובליקנית בקונגרס להעביר הצעת חוק שעליה הוטל וטו בידי הנשיא קלינטון, מה שהוביל לשיתוק הממשל הפדרלי בשנים 1995–1996. ב-13 בנובמבר נפגשו מנהיגים רפובליקנים ודמוקרטים, בהם סגן הנשיא אל גור, דיק ארמי ודול, בניסיון לפתור את סכסוך התקציב, אך הם הצליחו להגיע להסכם. בגלל הצורך של דול לקמפיין עבור המועמדות הרפובליקנית לנשיאות, הוא רצה לפתור את משבר התקציב בינואר 1996 למרות נכונותם של הרפובליקנים האחרים להמשיך את השיתוק עד שדרישותיהם יענו. גינגריץ' ודול נחשבו ליריבים פוטנציאליים לקראת הבחירות המקדימות לנשיאות ב-1996, ועל כן היו להם יחסי עבודה מתוחים. שיתוק הממשל צוטט כבעל תפקיד מכריע בבחירות המוצלחות של קלינטון ב-1996 בידי עוזרו של קלינטון, ג'ורג' סטפנופולוס.
הפופולריות של הנשיא המכהן, ביל קלינטון, עלתה באופן ניכר מאוד מ-1994 ל-1996 הודות לכלכלה פורחת, לכן קלינטון וסגן הנשיא אל גור לא עמדו בפני התנגדות רצינית בפריימריז של הדמוקרטים. כמה חודשים לפני פטירתו באפריל 1994, הזהיר הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון את דול: "אם הכלכלה טובה, לא תנצח את קלינטון". דול היה המועמד הראשון של המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-1996. לפחות שמונה מועמדים רצו למועמדות. דול היה צפוי לזכות במועמדות ולנצח רפובליקנים כדוגמת הסנאטור השמרני פיל גרהאם מטקסס והסנאטור המתון יותר ארלן ספקטר מפנסילבניה. פט ביוקנן הדאיג את דול בתחילת הפריימריז בניו המפשייר, אך דול סיים במקום השני ומושל טנסי לשעבר למאר אלכסנדר סיים במקום השלישי. כותב הנאומים קרי טימצ'וק אמר "דול היה על החבלים כי הוא לא היה מספיק שמרני". דול בסופו של דבר זכה במועמדות, והפך למועמד לנשיאות-בפעם הראשונה המבוגר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, בגיל 73 וחודש (רונלד רייגן היה בן 73 שנים וחצי בשנת 1984, עת התמודדותו לנשיאות בפעם השנייה).
בשנותיו האחרונות
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הודיע דול על תמיכתו במועמד המפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ. ב-18 בינואר 2018 עוטר דול במדליית הזהב של הקונגרס על גבורתו במלחמת העולם השנייה ועל שירותו בקונגרס של ארצות הברית.
בפברואר 2021 דיווח דול כי הוא אובחן בסרטן הריאות בדרגה 4.
מת ב-5 בדצמבר 2021.
טויוטה אוריגין
טויוטה אוריגין (באנגלית: Toyota Origin; ביפנית: トヨタ・オリジン) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב היפנית Kanto Auto Works, מקבוצת "טויוטה" ("Toyota Group" ), חברת בת של טויוטה (ביפנית: トヨタ自動車‏) אשר יוצרה בין השנים 2000–2001.
במהלך שנות הייצור, יוצרו כ-1,000 יחידות.
טויוטה אוריגין
,
ניקולו יומלי
ניקולו יומלי (באיטלקית: Niccolò Jommelli, 10 בספטמבר 1714 - 25 באוגוסט 1774) היה מלחין איטלקי.
ילדות ונעורים
יומלי נולד לפרנצ'סקו אנטוניו יומלי ומרגריטה גריסטיאנו באברסה, עיר קטנה, כ-20 קילומטר צפונית לנאפולי. אחיו, איניאציו, היה לנזיר דומיניקני ועזר למלחין בזקנתו. אביו, סוחר פשתן מצליח, הפקיד את בנו בידי מנצח מקהלת הקתדרלה, האב מוציו. כיוון שגילה כישרון למוזיקה, נרשם בשנת 1725 לקונסרבטוריו די סאנטו אונופריו א קאפואנה בנאפולי, שם למד אצל איניאציו פרוטה ופרנצ'סקו פאו. כעבור שלוש שנים עבר לקונסרבטוריו די סנטה מריה.
ראשית הקריירה
האופרה הראשונה שלו, הקומדיה L’errore amoroso, הוצגה בהצלחה רבה בחסות המרקיז מוואסטו, ג'ובאני באטיסטה ד'אבאלוס, בחורף 1737 בתיאטרון החדש של נאפולי. כעבור שנה הוצגה אופרה קומיק שנייה, "אודוארדו", בתיאטרון הפלורנטיני. האופרה הרצינית הראשונה שלו, "ריצ'ימרו מלך הגותים", שהוצגה בתיאטרון ארג'נטינה ברומא בינואר 1740 הקנתה לו את תשומת לבו ובהמשך את חסותו של הדוכס מיורק, הנרי בנדיקט. הדוכס יגיע בהמשך למעלת חשמן וישיג ליומלי מינוי בותיקן. במשך שנות ה-40' של המאה ה-18 כתב יומלי אופרות לערים רבות באיטליה: בולוניה, ונציה, טורינו, פדובה, פרארה, לוקה ופארמה, נוסף לנאפולי ורומא. כששהה בבולוניה בשנת 1741 התוודע אל האב ג'ובאני בטיסטה מרטיני, ויש משערים שאף למד אצלו, אך לכך אין ביסוס ונראה שיחסיו עם האב מרטיני לא נעדרו ביקורת הדדית. הסיבה העיקרית לשהייתו בבולוניה ולפגישתו עם האב מרטיני הייתה הצגת יצירתו הכנסייתית (הראשונה, כנראה) לאקדמיה פילארמוניקה של בולוניה לשם קבלה ללימודים. יצירה זו הייתה פוגה בחמישה קולות א'קאפלה על המילים האחרונות של מזמור התהילה הקטן, "סיקוט אראט". המוזיקולוג גוסטב פלרר, שבדק כמה יצירות כאלה, מעיד, כי הקטע של יומלי, על אף היותו "עבודת בית ספר נוקשה" ותו לא, יכול בהחלט להימנות בין העבודות הטובות ביותר שהוגשו כמבחני קבלה והמאוחסנות כיום באקדמיה פילארמוניקה של בולוניה.
קריירה כנסייתית בוונציה
בראשית שנות ה-40' כתב יומלי כמות גדלה והולכת של מוזיקה דתית, בעיקר אורטוריות והיצירה הליטורגית הראשונה שלו שעודנה קיימת, "לטאטוס סום" פשוט מאוד בפה מז'ור משנת 1743, שמורה באוסף סאנטיני במינסטר. למינויו של יומלי, בהמלצת יוהאן אדולף האסה למאסטרו די קאפלה של "בית המחסה לחשוכי מרפא" בוונציה אין תיעוד ברור. עם זאת, בשנת 1745 החל לכתוב יצירות דתיות למקהלת נשים, שנועדו לביצוע בכנסיית בית המחסה, סאן סלבטורה. אספקת יצירות למקהלת הכנסייה הייתה, יחד עם הדרכת התלמידות המתקדמות במוסד, ששימש כבית יתומות, אחת מחובותיו של מנצח המקהלה. אין עותקים חתומים של יצירות יומלי שחוברו לבית המחסה, אך עותקים רבים מגרסאות שונות ליצירותיו אפשר לייחס, בוודאות סבירה, לתקופת כהונתו כמאסטרו במקהלת הכנסייה. בין היצירות שחוברו בוונציה, על פי הרשימה של הלמוט הוכשטיין, אפשר למצוא ארבע אורטוריות: Isacco figura del Redentore, "בטוליה המשוחררת", "יואש", Juda proditor ויצירות שונות, ביניהן מוטטים, מיסות, טה דאום ומזמורי תהילים.
יש אי-בהירות מסוימת לגבי מועד עזיבתו של יומלי את ונציה. לפי כותבי הביוגרפיה המוקדמת ביותר שלו, מטאי ווילארוסה, התפטר ממשרתו שם בשנת 1748, אך את חיבוריו האחרונים לבית המחסה כתב בסוף 1746 ונראה שבמועד זה עזב את העיר, כיוון שבינואר 1747 כבר עסק בהפקת הגרסה הראשונה ל"דידו הנטושה" שלו ברומא ובמאי של אותה שנה עסק בהפקת הגרסה השנייה של "אאומנה" בנאפולי.
רומא
הצורך במנצח מקהלה לבזיליקה של פטרוס הקדוש לקראת חגיגות שנת היובל הביא לרומא הן את יומלי והן את דויד פרז בשנת 1749. הכנסייה הקתולית מקיימת חגיגות אלה במשך שנה תמימה מדי חמישים שנה, והחברה האריסטוקרטית ברומא ראתה בהן הזדמנות חשובה להופיע בציבור ברוב פאר והדר. את הזימון ליומלי הוציא החשמן הנרי בנדיקט, הדוכס מיורק. יומלי כתב בשבילו אורטוריה לליברית של פייטרו מטאסטאזיו, "הפאסיון", שבוצעה מדי שנה בשנה ברומא. הנרי בנדיקט הציג אותו לפני החשמן אלסנדרו אלבני, מקורבו של האפיפיור בנדיקט הארבעה-עשר.
שנים אחרונות
בשנות ה-50' של המאה ה-18 פעל יומלי בשטוטגרט והיצירות שכתב בתקופה זו נחשבות לטובות ביצירותיו. בשנת 1768 חזר לנאפולי, שם עלתה קרנה של האופרה בופה, שדחקה את רגלי האופרה סריה של יומלי כך שהקהל לא קיבל את יצירותיו האחרונות באותה התלהבות כלפנים. אירוע מוחי פקד את יומלי בשנת 1771 וגרם לו לשיתוק חלקי, אך הוא המשיך לעבוד עד מותו כעבור שלוש שנים, בנאפולי.
יצירתו
יומלי כתב קנטטות, אורטוריות ושאר יצירות קודש, אבל אין ספק שהחשיבות הרבה ביותר במסגרת יצירתו נודעת לאופרות שלו, בייחוד האופרות סריה, כשישים במספר, אחדות מהן לליבריות של מטאסטאזיו. ביצירותיו נטה יותר להתמקד בעלילה ובדרמה של האופרה מאשר במפגני ראווה טכניים מצד הזמרים, כפי שהיה נהוג באופרה האיטלקית של אותה תקופה. הוא כתב יותר קטעי אנסמבל ומקהלה והוסיף, בהשפעת מלחיני אופרה צרפתית כמו ז'אן-פיליפ ראמו, באלטים לאופרות שלו. הוא הבליט הרבה יותר את התזמורת (בעיקר כלי הנשיפה מעץ) להמחשת המתרחש בעלילה וכתב קטעים לתזמורת לבדה ולא כרקע לזמרים בלבד. מיוהאן אדולף האסה למד לכתוב רצ'יטאטיבים בליווי תזמורת, במקום צ'מבלו בלבד. יש הגורסים, שחידושיו משתווים בחשיבותם לאלה של גלוק.
פיטר ניקולאי ארבו
פיטר ניקולאי ארבו (נורווגית: Peter Nicolai Arbo; 18 ביוני 1831 – 14 באוקטובר 1892) היה צייר נורווגי. הוא התמחה בתיאורי דמויות ואירועים היסטוריים ומהמיתולגיה הנורדית.
אלן סוטר
קריירה
סוטר החל את הקריירה שלו בשנת 1985 בקבוצת גראסהופרס ציריך. לאחר שהושאל בעונת 1987/1988 לקבוצת יאנג בויז, תפס מקום קבוע בהרכב קבוצת גראסהופרס ציריך, שם נשאר עד עונת, שבה עבר לקבוצה הגרמנית נירנברג. סוטר שיחק בנירנברג עונה אחת, בה הבקיע חמישה שערים ב-29 הופעות, וירד אל הבונדסליגה השנייה עם הקבוצה. עם זאת, זומן סוטר לסגל נבחרת שווייץ למונדיאל 1994 על ידי המאמן האנגלי רוי הודג'סון. סוטר הבקיע את השער הראשון בניצחון של נבחרת שווייץ 1–4 על נבחרת רומניה, וסייע לנבחרת להעפיל לשמינית הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת ספרד בתוצאה 0–3.
לאחר ההופעה המרשימה של סוטר במונדיאל 1994, הוחתם על ידי קבוצת באיירן מינכן, שם שיחק עונה אחת כקשר. סוטר צבר בקבוצה 22 הופעות והבקיע שער אחד. באיירן מינכן כשלה באותה עונה בליגה, וסיימה במקום השישי בלבד, וסוטר עזב לאחר עונה אחת, ועבר לקבוצת פרייבורג מהבונדסליגה. סוטר שיחק בפרייבורג שתי עונות, בהן הבקיע חמישה שערים ב-45 הופעות. בעונתו הראשונה של סוטר בקבוצה פרייבורג סיימה במקום ה-11, ובעונתו השנייה פרייבורג סיימה במקום ה-17 ונשרה אל הבונדסליגה השנייה, וסוטר עזב את המועדון.
סוטר סיים את הקריירה בשנת 1998, לאחר שתי עונות בקבוצת דאלאס ברן (כיום מועדון כדורגל דאלאס), עם 68 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת שווייץ בכדורגל.
כיום סוטר עובד בפרשנות במשחקים המשודרים בטלוויזיה השווייצרית.
שערוריות
בשנת 1995, לפני משחק של הנבחרת השווייצרית, חשף סוטר כיתוב מחאה נגד הניסויים הגרעיניים של צרפת.
אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת
אדוארד השמיני (באנגלית: Edward VIII, שמו המלא: אדוארד אלברט כריסטיאן ג'ורג' אנדרו פטריק דייוויד; 23 ביוני 1894 – 28 במאי 1972) היה מלך הממלכה המאוחדת והדומיניונים של האימפריה הבריטית וקיסר הודו מ־20 בינואר 1936 ועד לוויתורו על כס המלוכה ב־11 בדצמבר באותה השנה.
אדוארד נולד בתקופת שלטונה של סבתו של אביו, המלכה ויקטוריה. הוא היה לבנם הבכור של הדוכס והדוכסית מיורק באותה התקופה - ג'ורג', לעתיד ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ומרי מטק. הוא הוכתר כנסיך ויילס ביום הולדתו ה-16, שבעה שבועות לאחר הכתרתו של אביו למלך. אדוארד שירת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה ויצא למספר מסעות מעבר לים בשליחותו ובשמו של אביו. כמו כן, במהלך תקופה זו היה מעורב במספר פרשיות אהבים שהדאיגו הן את אביו והן את ראש ממשלת בריטניה, סטנלי בולדווין.
עם מותו של אביו בשנת 1936, אדוארד הפך למונרך הבריטי השני לבית וינדזור. אדוארד הביע חוסר סבלנות למסורות ונוהלי בית המלוכה וגרם לדאגה רבה בקרב הפוליטיקאים בשל התעלמותו מהמוסכמות החוקתיות שהיו נהוגות בממלכה, בעיקר בכל הנוגע לקשר שבין הכתר לממשלה. לאחר חודשים ספורים, נוצר משבר חוקתי בממלכה בשל רצונו של אדוארד להינשא לווליס סימפסון, אמריקאית שהתגרשה מבעלה הראשון והייתה מצויה בתהליכי גירושים מבעלה השני. ראשי הממשלות של הממלכה המאוחדת והדומיניונים התנגדו לנישואים, בטענה שאין זה ראוי מבחינה חברתית ופוליטית שגרושה ששני בעליה הקודמים עודם בחיים תהיה למלכה רעיה הבריטית. מעבר לכך, נישואים אלו היו עומדים בסתירה עם מעמדו של אדוארד כראש הכנסייה האנגליקנית, שאסרה באותה התקופה על נישואים של גרושים שבני זוגם הקודמים עודם בחיים. על פי המוסכמות החוקתיות בבריטניה, אדוארד היה מחויב להמלצות הממשלה, ואם היה מחליט להפר אותן הייתה נאלצת הממשלה להתפטר, מה שהיה מוביל לבחירות כלליות ולפגיעה בנייטרליות הפוליטית של אדוארד כמונרך חוקתי. כשהתברר לו שלא יוכל להינשא לסימפסון ולהישאר על כס המלוכה, הוא זעזע את בריטניה כולה והחליט לוותר על המלוכה לאחר 326 ימים בלבד, מה שהופך את תקופת שלטונו לקצרה ביותר בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת. תחתיו הומלך דוכס יורק, אחיו הצעיר של אדוארד, כג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת.
לאחר ויתורו על הכתר, קיבל אדוארד את התואר הוד מעלתו המלכותי דוכס וינדזור, שהיה תואר סמלי בלבד שלא היה בשימוש באותה העת. הוא נישא לסימפסון בצרפת ב-3 ביוני 1937, לאחר שגירושיה השניים יצאו אל הפועל. באותה השנה, יצא הזוג לסיור בגרמניה הנאצית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב אדוארד עם חיל המשלוח הבריטי בצרפת. אולם, לאחר שעלו האשמות בנוגע לעמדותיו של אדוארד בנוגע לנאציזם, הוא מונה כמושל הבריטי של איי בהאמה. את שנות חייו שלאחר המלחמה העביר אדוארד בצרפת לצידה של סימפסון, עד למותו בשנת 1972.
ראשית חייו
אדוארד נולד ב-23 ביוני 1894 בוויט לודג' שבפארק ריצ'מונד בפאתי העיר לונדון, במהלך תקופת מלוכתה של סבתו הגדולה, המלכה ויקטוריה. הוא היה לבנם הבכור של הדוכס והדוכסית מיורק - ג'ורג' (לימים ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת) והנסיכה מרי מטק. אביו היה בנו של יורשי העצר נסיך ונסיכת ויילס - אדוארד (לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת) ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק. אמו הייתה בתם הבכורה של הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' ופרנסיס, דוכס טק. עם לידתו, היה אדוארד לשלישי בסדר הירושה לכתר הבריטי, לאחר סביו ואביו.