cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אראלה
ביוגרפיה
אראלה הורביץ נולדה בשנת תר"ץ לחיה ולוי הורביץ, אנשי העלייה השלישית, בחוף שמן, חיפה, מקום עבודתו של אביה. עברה עם משפחתה לשכונת קריית חיים, שם גדלה והתחנכה. התגייסה לפלמ"ח, ובאוגוסט 1949, עם תום מלחמת העצמאות, ייסדה עם חבריה את קיבוץ נתיב הל"ה. הורביץ למדה אמנות בבצלאל במשך שנה אחת, ופיתחה סגנון איור ייחודי ברישום ובמגזרות נייר. במשך שנים רבות ערכה ואיירה את עלון הקיבוץ "נטפים", ואיוריה ראו אור בעיתונות התנועה הקיבוצית ובספרי ילדים משל סופרים רבים, בהם סופר הילדים הידוע פוצ'ו (ישראל ויסלר).
הורביץ לא נישאה ולא הייתה אם לילדים. נפטרה מסרטן המעי הגס בחודש אדר תשנ"ד, בגיל 65. מוקירי זכרה הקימו עמותה לזכרה, ששמה לה למטרה להנציח את אמנותה.
אגודת חיות הבר של פלסטין
אגודת חיות הבר הפלסטינית (בערבית: جمعية الحياة البرية في فلسطين) הוא ארגון ואגודה פלסטיני ללא מטרות רווח הפועל על מנת לחקור, לחנך ולהגן על חיות הבר ברשות הפלסטינית, ברצועת עזה ובאזור.
מטרותיו של הארגון הן: שימור מינים ובתי גידול מקומיים, מיטור וקידום אזורים בעלי חשיבות לציפורים, חינוך בנושא חיות בר וטבע, השתתפות פעילה ומעורבות של קהילות מקומיות בפעולות שימור, פיתוח בר קיימא ותיירות אקולוגית ועזרה לבעלי חיים וחוות.
שותפיות וארגונים
במשך השנים, השיגה אגודת חיות הבר הפלסטינית חברויות במוסדות לאומיים, אזוריים ועולמיים מאז הקמתה, בניהם:
פו דמרון
פו דמרון הוא דמות בדיונית בסדרת מלחמת הכוכבים. אשר הופיעה לראשונה ב-2015 במלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר ולאחר מכן גם בסרטי ההמשך: מלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי ומלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר. . פו הוא טייס חללית קרב (קרבית) מדגם X-Wing עבור המחתרת הנלחמת כנגד המסדר הראשון.
הדמות מגולמת על ידי אוסקר אייזק לאורך שלושת סרטי הטרילוגיה השלישית, ולפי מבקרי הסרט, עושה זאת אייזק בהצלחה רבה. פו מושווה לעיתים להאן סולו (האריסון פורד) מטרילוגיית מלחמת הכוכבים המקורית.
רעיון
בשלבי הפיתוח של הכוח מתעורר, הדמות נקראה בהתחלה "ג'ון דו" ותוכננה להיות ג'די, ולאחר מכן צייד גולגולות עם שותף מגזע ווקי (הרעיון נפסל לאחר שיוצרי הסדרה קבעו כי הדמות דומה יתר על המידה להאן סולו).
תיאור
ליהוקו של אייזק לסרט הוכרז לראשונה ב-29 באפריל 2014. הדמות הופיעה לראשונה בתקציר באורך 88 שניות של הסרט ״הכוח מתעורר״. התקציר פורסם על ידי לוקאס פילם ב-28 בנובמבר 2014, ובו נראה דמרון מטיס קרבית מסוג אקס ווינג. השם פו דמרון פורסם על ידי שבועון בידור בתוך דגם כרטיס מסחר שעוצב על ידי לוקאס פילם בסגנון Topps בדצמבר 2014. השם דמרון מגיע משמו של עוזר הבמאי והתסריטאי ג׳יי ג׳יי אברהמס, מורגן דמרון. פו דמרון הייה אחד מאלו שהשתתפו בצילומי וניטי פייר במאי 2015 של אנני לייבוביץ'.
בכוח מתעורר
פו דמרון הוא טייס מצליח של צי המחתרת, בהנהגת הגנרלית ליאה אורגנה. שותפו הוא הרובוט BB-8 - דרואיד חלל המסייע בהטסת קרבית. הוא נשלח על ידי ליאה לפלנטה המדברית ג'אקו, במשימה להשגת חלק ממפה שיוביל למיקום של אחיה, לוק סקייווקר. לפני שפו מספיק לעזוב עם המפה, המסדר הראשון תוקף את הכפר בו הסתתר, והוא נלכד על ידי קפטן פאזמה וחייליה, בעזרת קיילו רן.
פו נותן את המפה ל-BB-8, אשר נמלט אל מדבר בזמן שקיילו רן מענה את דמרון בחיפוש אחר מפה. פו ניצל על ידי חייל הסער הבוגד פין, והם נמלטים בקרבית תאי (TIE Fighter) משופרת. הם מתרסקים על ג'אקו, ופין נפלט מן הספינה, תוך שהוא מעריך כי פו מת כאשר הספינה המרוסקת שקעה ונבלעה בחול. למרות זאת, פו מופיע שוב מאוחר יותר, לאחר שנחלץ גם הוא מאתר ההתרסקות, כשהוא מוביל טייסת X-Wing במתקפה על המסדר הראשון בטירה של מז קנטה. מאוחר יותר הוא מוביל את הטייסת שלו לתקוף את בסיס מחסל הכוכבים של המסדר הראשון, ואחראי להתפוצצות הנשק משמיד הפלנטות.
באחרוני הג'דיי
פו יוצא למשימה בלתי אפשרית נגד ספינת מלחמה מסוג דריידנוט (Dreadnought), יוצר קשר עם הגנרל האקס ולועג לו בקוראו לו "האגס" תוך שהוא מעמיד פנים שאינו שומע אותו. הרפתקנותו של פו מביאה את צי המחתרת לקרב קשה מול צי המסדר הראשון והמחתרת סופגת מכה קשה. על מעשים פזיזים אלו הגנרלית ליה אורגאנה מורידה אותו בדרגה.
מאוחר יותר, במהלך התקפה מצד המסדר הראשון, ליה נפגעת ונכנסת לתרדמת. סגנית האדמירל הולדו מחליפה אותה אך לא מציגה תוכנית פעולה ברורה וגורמת לפו תסכול רב. כשהמצב נואש מתמיד פו מורד בהולדו ושם אותה תחת מעצר. הוא לוקח את הפיקוד על ספינת הדגל של המחתרת לידיו, אולם במהרה ליאה מתעוררת מהתרדמת ומהממת אותו בעזרת רובה מיועד. הוא נוכח במנוסה מפני המסדר הראשון, ובקרב בכוכב הלכת קרייט.
בספינת המילניום פאלקון, פו מוצג כבעל התאהבות חלקית בריי, אותה הוא פוגש לאחר סיפורים רבים אשר שמע עליה מידי פין.
בסיום הסרט, הוא מהבודדים אשר שרדו את שלוש מתקפות המסדר הראשון, ומהלוחמים האחרונים של המחתרת המוכה.
טנרק גדול-אוזן
טנרק גדול-אוזן (שם מדעי: Geogale aurita) הוא מין של יונק ממשפחת הטנרקיים, האנדמי לאי מדגסקר והוא המין היחיד בסוגו ובתת-משפחתו. המין מצוי בכמה יערות ושיחיות בדרום-מדגסקר ומזרחה.
תיאור
הטנרק דומה במראהו לחדף והוא קטן יחסית לקרובי משפחתו, כשהוא מגיע לאורך 60 עד 75 מ"מ, עם זנב באורך חצי מהגוף והמשקל 5 עד 8 גרם בקירוב.
יונק זה בעל פרווה קצרה וחומה-אפורה ולעיתים גם חומה אדמדמה, זנב שעיר וארוך ואוזניים בולטות וגדולות, מהם קיבל את שמו. הבטן בהירה והכפות ורודות. בניגוד לשאר הטנרקיים למין זה ישנם 34 שיניים במקום 36 והוא ייחודי בכך שהנקבות מתייחמות תוך כדי ההמלטה, מה שמאפשר להם להזדווג לפני גמילת הגורים.
טרפו העיקרי של הטנרק הוא חרקים שונים ובעיקר טרמיטים, אותם הוא מאתר באמצעות קולם. הוא עצמו עלול להיטרף בידי נחשים, נמייה צרת-פסים וכמה דורסי לילה. הטנרק ייחודי בכך שטמפרטורת הגוף שלו משתנה מעט עם הסביבה הסובבת, אם כי נקבות הרות ומניקות עשויות לשמור על טמפרטורה יציבה יותר וגבוהה.
הזר (סרט, 2018)
"הזר" (ברוסית: Пришелец) הוא שמו של סרט קולנוע רוסי מז'אנר המדע בדיוני בבימויו של אלכסנדר קוליקוב, שזהו סרטו האחרון, לאחר שמת בהתרסקות מסוקו שנתיים לפני צאת הסרט לאקרנים.
בסרט מככבים קוליקוב עצמו, לצד אנדריי סמוליאקוב, מקסים ויטורגאן ויורי צורילו. הקרנת הבכורה נערכה ב-8 בנובמבר 2018.
תקציר עלילת הסרט
כתוצאה משרשרת אירועים טרגיים על כוכב לכת מרוחק, קוסמונאוט רוסי נתקע שם לבדו. חייו בסכנה מתמדת ולאחר שהוא בא במגע עם משהו בלתי מוסבר הוא משתנה לנצח. מאותו רגע, הוא יהיה אבוד לא רק בשביל עצמו אלא גם בשביל האנשים האחרים על כדור הארץ. יהיה עליו למות כמה פעמים כדי להוכיח שהוא חי...
השנה היא 2030. אל כוכב הלכת מאדים נשלחת חללית עם הקוסמונאוט צ'פאייב. לאחר נחיתת אונס בעקבות סופת חול נוראית הוא שולח אות מצוקה אל מרכז בקרת הטיסה של רוסקוסמוס בכדור הארץ. אף שנשמרת התקשורת עם כדור הארץ, שליחת חללית החילוץ מתעכבת וסביב האסון שאליו נקלע צ'פאייב תאגידי הבידור מארגנים מופע טלוויזיוני של שידור חי ממאדים. בינתיים, על מאדים עצמו, צ'פאייב חש בנוכחות נוספת על הכוכב ומדווח על כך למפקדיו בתאגיד החלל, אך אלה לא מאמינים לו ומייחסים את דיווחיו להזיות שהוא חווה בשל תחושת הבדידות שלו שם
פיתוח
הרעיון לסרט הועלה ב-2007 על ידי מיכאיל רסחודניקוב, כשהתסריט נכתב על ידו ב-2009 תחת הכותרת "איש מאדים".
צילומים
בשנת 2012, הסרט נכנס להליך הפקה והצילומים נערכו במוסקבה ובחצי האי קרים בשנים 2013–2014.
התביעה נגד חברת פוקס המאה העשרים
ב-2015 שוחרר סרט בבימויו של רידלי סקוט עם מאט דיימון בתפקיד הראשי עם אותה כותרת באנגלית, "איש המאדים" (שהופץ בעברית תחת שם אחר). מיכאל האשים את יוצרי הסרט האמריקאי בגנבה ספרותית והגיש תביעה נגד חברת פוקס המאה העשרים. אך התביעה נדחתה.
שיווק
ב-2014 פורסם באינטרנט הטריילר הראשון של הסרט. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בסוף 2015 ונקרא "איש המאדים".
הסרט הוצג לראשונה בהקרנה סגורה במסגרת פסטיבל שוק הקולנוע של סוצ'י ב-4 ביוני 2018.
ארכתאון
אֶרֶכתֵאוֹן (Eerechtheon, Erechtheum) הוא מקדש עתיק בצפונה של גבעת האקרופוליס באתונה, שנבנה לכבודו של ארכתאוס (Erechtheus), אחד ממלכי אתונה.
ארכתאוס, הנקרא גם ארכתוניוס, נולד לפי המיתולוגיה היוונית מזרעו של אל האש הפיסטוס, כאשר זה ניסה לאנוס את אתנה ומזימתו לא צלחה. אתנה מחתה את זרעו בממחטה וזרקה אותה לארץ. מזרע זה נולד ארכתאוס.
הארכתאון הוא המקדש היחיד שידוע כי היה בעל 3 מפלסים. להבדיל משאר המקדש, בו משמשים עמודים יוניים, גג המרפסת הדרומית, המכונה מרפסת העלמות, נתמך על ידי שש קריאטידות (פסלי נשים ששימשו כעמודי תמך). אחת מהן הועברה על ידי הלורד אלגין לבריטניה ומוצגת כיום במוזיאון הבריטי.
לאחר הקמת מוזיאון האקרופוליס בשנת 2009, הועברו חמש הקריאטידות הנותרות לתוך מבנה המוזיאון ובאתר הוצבו העתקים.
רומיה
רומיה (בערבית: رومية; באנגלית: Rumiyah) היה מגזין מקוון ששימש את המדינה האסלאמית לצורכי תעמולה וגיוס. המגזין פורסם לראשונה ב-5 בספטמבר 2016 ויצא במספר שפות, כולל אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית, אינדונזית ואויגורית. המגזין החליף את המגזינים דאבק ודאר אל-אסלאם.
השם Rumiyah הוא אזכור לחדית' שבו מוחמד אמר כי מוסלמים יכבשו את קונסטנטינופול ואת רומא.
הגיליון הראשון יצא לאור ב-5 בספטמבר 2016, לאחר מותו של דובר המדינה האסלאמית, אבו מוחמד אל-עדנאני. בסך הכל, יצאו 13 גליונות, כשהאחרון יצא ב-9 בספטמבר 2017.
באוקטובר 2016, המגזין המליץ לחסידים לבצע פיגועי דקירה וטען כי ג'יהאדיסטים לאורך ההיסטוריה המוסלמית "הכו את צוואר הכופר" (הכופרים) בשם אללה ב-"חרבות, כריתת גפיים וניקוב הבשר הבשרני של אלו שהתנגדו לאסלאם". המגזין יעץ לקוראיו שקל להשיג ולהחביא סכינים ולייצר כלי נשק טובים וקטלניים שבהם ניתן להתייחס בחשדנות למוסלמים.
הארטיסט
הארטיסט (The Artist, רק בקוויבק: L'Artiste) הוא סרט קולנוע צרפתי מסוג דרמה קומית, זוכה פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט יצא לאקרנים ב-2011, בבימויו של מישל הזנוויציוס, ובכיכובם של ז'אן דוז'רדן וברניס בז'ו. הארטיסט הוא סרט אילם ברובו ומוצג בשחור לבן, הסרט מהווה מעין חיקוי לסרטי תקופת שלהי שנות ה-20 — ראשית שנות ה-30.
שצ'וצ'ינסק
שצ'וצ'ינסק (בקזחית: Щучинск; ברוסית: Щучинск) היא עיר שנוסדה ב-1850 והיא נמצאת במחוז אקמולה שבקזחסטן.
הארטיסט
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בהוליווד שבין 1927 ל-1932, תקופת המעבר שבין הסרט האילם לסרט המדבר. ג'ורג' וולנטין, כוכב ראינוע פוגש אישה צעירה בשם פפי מילר, בשעה שהוא מתראיין לעיתונאים לאחר הקרנת אחד מסרטיו. מילר מצטלמת איתו, ולמחרת שניהם מופיעים בכל העיתונים, כשהכותרת הראשית שואלת "מי הבחורה הזאת?" בהמשך, מילר הולכת לאודישן כרקדנית ופוגשת במקרה את וולנטין שמזמין אותה להשתתף לסרט שהוא משתתף בו, למרות התנגדותו של מנהל הסטודיו, אל צמר. בהמשך דורך כוכבה של מילר והיא מתחילה לככב בסרטים. שנתיים לאחר מכן צימר מכריז על סיום הפקת סרטי ראינוע. וולנטין לא מאמין שסרטי הראינוע יחלפו מן העולם ומשוכנע שסרטי קולנוע הם רק אופנה חולפת. הוא מחליט להפיק סרט משלו, בממונו המלא. הקרנת הסרט מתרחשת בדיוק ביום של נפילת הבורסה, 1929. הסיכוי היחיד של וולנטין לשרוד הוא שהסרט שלו יהפוך ללהיט. אך רק מעט אנשים מגיעים להקרנה, ורובם הולכים לסרט בו מופיעה פפי מילר. בדיוק אז אשתו דוריס מודיעה לו שעליו לפנות תוך שבוע את חפציו מהבית, וללכת. וולנטין עובר לדירה אחרת עם הכלב שלו. באותו זמן בדיוק הופכת פפי מילר לכוכבת קולנוע מפורסמת בהוליווד.
שצ'וצ'ינסק
גאוגרפיה
שצ'וצ'ינסק נמצאת כ-197 קילומטרים מעיר הבירה אסטנה וכ-55 קילומטרים מבירת המחוז קוקשטאו.
הארטיסט
עלילה
שתוי ומדוכא חוטף וולנטין התקפת זעם, הוא זורק את כל התקליטים של הסרטים בהם הוא השתתף, ומצית אותם. הודות לכלבו שמעורר את תשומת לבו של שוטר ברחוב, מצליחים להציל אותו מהשריפה, והוא מאושפז בבית חולים. פפי מילר מגיעה לבקרו ומבקשת שהוא יעבור להתאושש מהפציעות בביתה.
פפי מילר מאיימת על אל צימר, איתו היא עובדת, שאם בסרט הבא בו היא משתתפת לא ישתתף גם וולנטין, היא עוזבת. בינתיים, וולנטין מגלה שמילר קנתה את כל החפצים שלו שנמכרו במכירה פומבית לאחר שפשט את הרגל. הוא חוזר לדירה שלו, ומנסה להתאבד. ברגע האחרון מגיעה פפי והם מתפייסים. לפתע נזכרת פפי מילר בכישרון הריקוד של וולנטין ומשכנעת את צימר שהם יעשו מחזמר ביחד.
הסצנה האחרונה בסרט מציגה את הצילומים של הריקוד המשותף של מילר וולנטין. זוהי הסצנה היחידה שבה יש פסקול מלא בסרט. לאחר הריקוד המושלם אומר צימר, "קאט. מושלם. אפשר עוד פעם?" וולנטין עונה, "בשמחה", וחושף את מבטאו הצרפתי (מכאן ניתן להבין מדוע הוא חשב שאינו יכול להצליח כשחקן מדבר).
שצ'וצ'ינסק
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכבישים A1, R-220, R-223, R-225 ו-R-229.
הארטיסט
ביקורות ופרסים
הסרט קיבל ביקורות נלהבות וזכה למספר פרסים. דוז'רדן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר לשנת 2011 בפסטיבל קאן. הסרט היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב, וזכה בשלושה: הסרט הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר, שניהם בקטגוריה של קומדיה, והפסקול המקורי הטוב ביותר. כמו כן, הסרט מועמד ל-12 פרסי באפט"א. הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אוסקר: לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר (ז'אן דוז'רדן), לשחקנית המשנה הטובה ביותר (ברניס בז'ו), לתסריט המקורי, לעריכה הטובה ביותר, לצילום הטוב ביותר, לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, לעיצוב האמנותי הטוב ביותר ולמוזיקה המקורית הטובה ביותר. בטקס שהתקיים ב-26 בפברואר 2012 זכה הסרט בחמישה פרסי אוסקר, בראשם הפרס לסרט הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס סזאר ובפרס לומייר לסרט הטוב ביותר.
השפעות
זהו סרט מחווה לסרט האילם של שנות ה-20 של המאה ה-20. הוא מושפע ממבנה התסריט של כמה סרטים באותה תקופה, כמו "כוכב חדש נולד", אורות הכרך, לדברי הבמאי, וגם מן הסרט שיר אשיר בגשם ממנו ינק רבים מהרעיונות, בנושא המעבר הכואב והקשה לשחקנים בסרט האילם, מהראינוע לסרט המדבר
קישורים חיצוניים
מידע:
ביקורות:
Common Desktop Environment
Common Desktop Environment (קיצור מקובל CDE) היא סביבת שולחן עבודה ל-Unix ול-OpenVMS, המבוססת על ערכת הכלים Motif.
היסטוריה
בשנת 1993 הודיעו החברות HP IBM USL ו-sunsoft על פיתוח משותף של התוכנה. הסביבה הראשונית התבססה על ממשק משתמש גרפי של חברת HP. בשנת 1994 קיבלה את השליטה על החברה new OSF, שהייתה מיזוג של קרן התוכנה הפתוחה ושל יוניקס אינטרנשיונל. בספטמבר 1995 התאחדו Motif ו-CDE למיזם משותף אשר שמו היה CDE/Motif.
עד שנת 2000 הייתה CDE שולחן העבודה הנפוץ ביותר של יוניקס, אך עם התפתחותם של שולחנות עבודה טובים יותר כ-GNOME ו-KDE השתנתה המגמה.
מוסא דיאבי
מוסא דיאבי (בצרפתית: Moussa Diaby; נולד ב-7 ביולי 1999) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת הקיצוני באסטון וילה ובנבחרת צרפת.
פריז סן-ז'רמן
דיאבי גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן. הוא הצטרף למועדון כשהיה בן 13 והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון ב-2017. זכה ב-2016 בתחרות טיטי ד'אור בתור השחקן הכי מתפתח וכישרוני באקדמיה של פריז סן-ז'רמן.
השאלה לקרוטונה
דיאבי הושאל לקרוטונה לחצי העונה השנייה בסרייה א' בעונת 2017/2018. ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-14 באפריל 2018 במשחק ליגה מול גנואה.
חזרה לפריז סן-ז'רמן
ב-14 בספטמבר 2018 החליף במחצית את לסאנה דיארה, וכבש בדקה ה-86 עבור פריז סן-ז'רמן במשחק בו ניצחה 0–4 את סנט אטיין. דיאבי הפך לשחקן האקדמיה ה-124 ששיחק גם בקבוצה הבוגרת.
דיאבי ערך 25 הופעות בליגת העל הצרפתית בעונת 2018/2019, כבש ארבעה שערים בכל המסגרות ובישל בממוצע כל 190 דקות משחק.
באייר לברקוזן
ב-14 ביוני 2019 חתם דיאבי בבאייר לברקוזן לחמש שנים. כבש את שער הבכורה שלו בבונדסליגה ב-23 בנובמבר 2019 במשחק ליגה שנגמר בתוצאה 1–1 מול פרייבורג.
דיאבי כבש את השער השלישי בתוספת הזמן שקבע ניצחון מול אוניון ברלין ברבע גמר הגביע הגרמני ב-4 במרץ 2020. בחצי הגמר ב-9 ביוני 2020, כבש את השער הראשון של קבוצתו בדרך לניצחון 0–3 מול סארברוקן מהליגה הרביעית בגרמניה, שהבטיח את מקומם בגמר הגביע הגרמני.
אסטון וילה
ב-22 ביולי 2023 חתם באסטון וילה.
קריירת נבחרות
דיאבי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת ונכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 21.
ב-1 בספטמבר 2021 ערך דיאבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, כשהחליף את קיליאן אמבפה בדקה ה-90 בתיקו 1-1 נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מצעד הגאווה באיסטנבול
מצעד הגאווה באיסטנבול (בטורקית: İstanbul Onur Yürüyüşü) הוא מצעד הגאווה השנתי, המתקיים מדי שנה בעיר הגדולה בטורקיה, איסטנבול. האירוע התקיים לראשונה בשנת 2003 ומאז הוא מתקיים מדי שנה ביום הראשון או האחרון של חודש יוני או ביום הראשון או האחרון בחודש יולי, ומציין סוף שבוע של אירועי גאווה בעיר. כ-30 איש בלבד השתתפו במצעד הראשון שנערך באיסטנבול. המספרים גדלו באופן אקספוננציאלי בכל שנה והגיעו לכ-5,000 איש ב-2010. המצעד ב-2011 משך למעלה מ-10,000 איש, היה זה מצעד הגאווה הגדול ביותר מסוגו בעולם המוסלמי. מצעד הגאווה ב-2012 שהתקיים ב-1 ביולי, משך אליו קרוב ל-30,000 משתתפים.
המשתתפים מתכנסים בכיכר טקסים לפני שצועדים לכל אורך שדרות איסתיקלאל.
היסטוריה
ב-30 ביוני 2013, מצעד הגאווה משך כמעט 100 אלף איש משום שלמפגינים הצטרפו מפגנים מגל המחאות שהתקיים במדינה באותה השנה, מה שהפך את המצעד באיסטנבול ב-2013 למצעד הגדול ביותר שהיה אי פעם בטורקיה. ב-2014 משך האירוע יותר מ-100,000 איש. האיחוד האירופי שיבח את טורקיה בכך שהמצעד יצא לפועל ללא הפרעה. ביום ראשון ה-29 ביוני 2015 דווח ברויטרס כי משטרת טורקיה השתמשה בנשק לפיזור הפגנות על מנת לפזר את האירוע.
בשנת 2016 נאסר על האחראים לקיים את מצעד הגאווה על ידי השלטון המקומי: "למען ביטחון אזרחנו, בראש ובראשונה למשתתפים, ולמען הסדר הציבורי." "במסגרת חוק מס 5442, בקשה זו לא אושרה עקב פיגועי הטרור שהתרחשו בארצנו ובאזור, משום שפעולות פרובוקטיביות ואירועים עשויים להתרחש כאשר לוקחים בחשבון את הרגישויות שעלו בחברה, ומכיוון שזה עלול לגרום לשיבוש בסדר הציבורי ובעם - כולל משתתפי האירוע - שקט, ביטחון ורווחה ."
בשנת 2017 מושל איסטנבול שוב אסר על קיום מצעד הגאווה בעיר, תוך ציון חששות ביטחוניים וסדר ציבורי.
בשנת 2018, הייתה זו השנה הרביעית ברציפות בה מושל איסטנבול אסר על מצעד הגאווה תוך ציון החששות הביטחוניים והסדר הציבורי, אף על פי כן, כ-1,000 איש התנגדו לאיסור וקיימו את המצעד, הם נתקלו בכדורי גז מדמיע וגומי מצד המשטרה המקומית. 11 משתתפים נעצרו.
בשנת 2019, משרד מושל איסטנבול אסר שוב על קיום מצעד הגאווה, וציין את החששות הביטחוניים והסדר הציבורי. לאחר מכן, חבר האופוזיציה באספה הלאומית, סזגין טאנריקולו, ממפלגת העם הרפובליקאית, פנה לסגן נשיא טורקיה, פואט אוקטאי, ושאל מדוע מושל איסטנבול אסר על קיום מצעד הגאווה באיסטנבול. הוא גם שאל כמה חברי הקהילה הגאה נהרגו ב-17 השנים האחרונות במדינה, הזמן בו מפלגת הצדק והפיתוח שלטה בעיר, עקב דברי שנאה פרובוקטיביים, והעלה חשש מאפליית קהילת הלהט"ב בעתיד . ב-29 ביוני אותה השנה, מאות אנשים התנגדו לאיסור והחלו לצעוד, כמו בשנה קודם לכן, הם נתקלו בגז מדמיע, גז פלפל וכדורי פלסטיק שנורו לעברם מכוח המשטרה.
הספרייה היהודית הדיגיטלית (בלגרד)
הספרייה היהודית הדיגיטלית (בסרבית: Јеврејска дигитална библиотека) הוא מלכ"ר מגזר שלישי אשר נוסד ב-2019 בבלגרד, ונועד על מנת לאסוף, לשמר, לבצע דיגיטציה ולהציג במקוון, חמרים הקשורים בעיקר ליהדות סרביה בכלל ויהדות בלגרד בפרט, ועוסק גם בסוגיות הקשורות ליהדות בוסניה והרצגובינה, יהדות קרואטיה ויהדות מקדוניה.
הספרייה היהודית הדיגיטלית מכילה למעלה מ-1,000 פריטים ועשרות אלפי דפי ספרים, עיתונים, אנתולוגיות, קובצי קול וקובצי וידאו, העוסקים במורשת היהודית בסרביה, לימוד והנצחת השואה. התצוגות והחמרים הם במספר שפות: סרבית, אנגלית, הונגרית, ספרדית, גרמנית, לאדינו, ועברית.
מרבית המסמכים שמורים בתצורת PDF אשר נסרקו ממקורות קשיחים באמצעות זיהוי תווים אופטי, המאפשר חיפוש בחומר הסרוק, והם מקוטלגים לפי מגוון נושאי מפתח כגון מחבר, נושא, שנת הוצאה, סוג המסמך ומילות מפתח. רוב החומר שמור תחת גישה חופשית.
תכנים
הספרייה היהודית הדיגיטלית מכילה 14 נדבכים:
לוטרה ימית
לוטרה ימית (שם מדעי: Lontra felina) היא יונק ימי ממשפחת הסמוריים. הלוטרה הימית נמצאת באזור דרום אמריקה, לאורך החוף של צ'ילה ודרום ארגנטינה ולעיתים אף באזור איי פוקלנד.
לוטרה זו היא היונק הימי הקטן ביותר בעולם.
מאפיינים
הלוטרה הימית היא מהקטנות שבלוטרות, אף שלוטרה חסרת טופר אסייתית קטנה ממנה. אורכה בין 83 ס"מ ל 113 ס"מ ומשקלה בין 3 ק"ג ל 8 ק"ג. צבע פרוותה חום כהה בחלק העליון וחום בהיר בחלק התחתון. כמו כן, פרוותה קשה יותר מהפרווה של לוטרת הים.
לסתותיה התחתונות כוללות שמונה זוגות שיניים והעליונות כוללות תשעה זוגות.
הלוטרה הימית שוכנת על קו חוף סלעי בדרך כלל והטרף העיקרי שלה הוא סרטנים, שרימפס, דגים ורכיכות.
הלוטרה חיה באזורים קרובים לחופי דרום-אמריקה - בחופי דרום פרו, כל צ'ילה, וגבול תפוצתה הדרומי הוא ארגנטינה. היא נצפית לעיתים גם באזורים מרוחקים כמו איי פוקלנד.
דו הצורתיות הזיווגית של הלוטרה הימית כוללת הבדלים מעטים, והזכר והנקבה דומים.
הלוטרה הימית מוגנת תחת חוק בצ'ילה, פרו וארגנטינה, אך עדיין נצודה באיי פוקלנד ובאופן לא חוקי בארגנטינה.
קרייזלר 160/180
קרייזלר 160/180 (באנגלית: Chrysler 180, Chrysler 160) הם סדרת מכוניות משפחתיות אשר יוצרו על ידי קרייזלר אירופה ("Chrysler Europe" ) בין השנים 1970–1982.
בין השנים 1970–1975 יוצרו דגמי "קרייזלר 160/180" בצרפת, ומאוחר יותר בספרד.
"קרייזלר 180 נבנתה גם על ידי קרייזלר אוסטרליה''' ("Chrysler Australia" ).
"קרייזלר אירופה" ו"קרייזלר אוסטרליה" חברות בת של קונצרן הרכב קרייזלר.
סך הכול יוצרו 288,000 יחידות.
דגמי "קרייזלר 160/180" שווקו בישראל.
אלבטרוסיים
אַלְבַּטְרוֹסִיִּים (שם מדעי: Diomedeidae) היא משפחה של עופות ימיים מצויים מסדרת היסעוראים, הכוללת את המינים הגדולים ביותר בסדרתם ומבין הגדולים שבעופות הימיים. האלבטרוסים נפוצים בעיקר באוקיינוס הדרומי ובצפון האוקיינוס השקט. הם אינם מצויים בצפון האוקיינוס האטלנטי, אף על פי ששרידי מאובנים מעידים שבעבר היו נפוצים גם שם. הם ידועים ביפי מעופם, ובהדר מוטת כנפיהם הרחבה.
האלבטרוסים הם בין הגדולים שבעופות המסוגלים לעוף. מוטת הכנפיים של אחד המינים במשפחה, אלבטרוס נודד, מגיעה ליותר מ-3.5 מטרים, והיא הגדולה ביותר מבין כל העופות החיים בימינו. מבחינה טקסונומית, מחולקים האלבטרוסים בדרך כלל לארבעה סוגים שונים, אך קיימות מחלוקות בנוגע למספר המינים המדויק.
תוחלת חייהם של האלבטרוסים גבוהה מאוד ומרבית המינים חיים למעלה מ-50 שנה. נקבת אלבטרוס נצחי, הידועה בשם "Wisdom", היא עוף הבר המבוגר ביותר הידוע למדע בחצי הכדור הצפוני וגילה מוערך ב-70 שנה.
האלבטרוסים מיומנים מאוד בתעופה, והם משתמשים בטכניקות שונות לניצול מוטת כנפיהם וכוחם, כדי לגמוא בקלות מרחקים עצומים במעוף יחיד ורצוף, תוך הפעלת מאמץ קטן ככל האפשר. תזונתם מבוססת על דיונונים, דגים וקריל שאותם הם צדים על ידי צלילה לאוקיינוס או סמוך לפני המים. בנוסף, הם ניזונים לעיתים גם משיירי מזון שמשאיר אחריו האדם. מינים מסוימים מסוגלים לעוף מספר ימים ללא עצירה לחנייה.
האלבטרוסים מקננים במושבות גדולות השוכנות בדרך כלל באיים מרוחקים באוקיינוס, לעיתים לצד מינים אחרים של עופות ימיים. האלבטרוסים הם מונוגמיים. הקשר בין הזכר לנקבה מטופח במשך מספר שנים, וכולל מצגי חיזור דמויי ריקוד, ונמשך בדרך כלל עד מותו של אחד מבני הזוג. האלבטרוסים מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש שנים לערך. בכל עונת רבייה, המתרחשת אחת לשנתיים, מוטלת ביצה אחת גדולה יחסית שצבעה לבן.
מבין 21 מיני האלבטרוסים המוכרים על ידי IUCN, 19 נתונים בסכנת הכחדה. בעבר הייתה ירידה באוכלוסיית האלבטרוסים שנגרמה כתוצאה מהציד הבלתי-מבוקר של האלבטרוסים בשל נוצותיהם, אך כיום מאוימים האלבטרוסים הן על ידי דייגים המשתמשים במערכי חכות שבהם נלכדים האלבטרוסים, הן מצד מינים הפולשים לסביבת המחיה הטבעית שלהם, כגון חולדות וחתולים שאוכלים את ביציהם, את גוזליהם ואת הבוגרים המקננים, הן בשל זיהום בתי הגידול שלהם, והן מהירידה בכמות הדגים באזורים רבים, בעיקר בגלל דיג יתר.
מורפולוגיה ותעופה
האלבטרוסים הם עופות גדולים, וחלקם גדולים מאוד. הם הגדולים ביותר בסדרת היסעוראים - משקלם של המינים הגדולים במשפחה מגיע לשמונה קילוגרמים. מקורם ארוך, חזק וקרני, חד וכפוף בקצהו. שני צינורות אוויר קטנים, המשמשים כנחיריים, נמצאים בצידי המקור, בשונה משאר היסעוראים שבהם נמצאים הצינורות בחלקו העליון של המקור. הודות לצינורות אלו, חוש הריח של האלבטרוסים מפותח מאוד, תכונה נדירה למדי בין העופות. הם משתמשים ביכולת הזו, בין היתר, לאיתור מזון. רגליהם חזקות מאוד, ובכפות רגליהם ישנן שלוש אצבעות קדמיות בלבד (ללא אצבע אחורית), שביניהן מתוחים קרומי שחייה.
ניצוי האלבטרוסים הבוגרים משתנה ממין למין, אולם באופן כללי ניתן לומר כי גבם וגב כנפיהם כהים וחלקיהם התחתונים, הבטן והצוואר, לבנים. עם זאת, מינים אחדים לבנים כמעט לחלוטין (למשל אלבטרוס מלכותי דרומי), ולאחרים ניצוי כהה לאורך כמעט כל הגוף (כמו לאלבטרוס אמסטרדם). ניצוי הצעירים כהה על פי רוב יותר מזה של הבוגרים, והוא מתחלף לצורתו הבוגרת לאחר מספר שנים.
מוטת כנפיהם של האלבטרוסים הגדולים (במיוחד מהסוג אלבטרוס גדול) היא הגדולה ביותר בקרב העופות כולם, ועשויה לעלות על 340 סנטימטרים; עם זאת, יתר המינים הם בעלי מוטת כנפיים קטנה יותר באופן משמעותי. הכנפיים צרות, קשיחות וקמורות. האלבטרוסים עפים למרחקים עצומים, וכדי להמעיט בבזבוז אנרגיה, הם נוהגים לדאות ברוב מהלך מעופם. יחס הגלישה שלהם במהלך דאייתם נע בין 22:1 ל-23:1, כלומר, בהתקדמות אופקית של 22 עד 23 מטרים הם מנמיכים במטר אחד בלבד. בדאייתם הם נעזרים בהתאמה מורפולוגית - מספר גידים בכתפם נועלים את הכנף כאשר היא פרושה למלוא אורכה, ובכך מאפשרים את מתיחתה תוך השקעת מאמץ מועט יחסית.
תפוצה ובתי גידול
מרבית מיני האלבטרוסים מצויים בחצי הכדור הדרומי, מאנטארקטיקה דרך אוסטרליה ועד דרום אמריקה. יוצאי הדופן הם ארבעה מינים שמצויים בחצי הכדור הצפוני. מתוך ארבעה מינים אלו, שלושה נפוצים רק באוקיינוס השקט, מהוואי ועד יפן, קליפורניה ואלסקה, ומין אחד, אלבטרוס גלאפגוס, מתרבה באיי גלאפגוס וניזון בחופי דרום אמריקה. האלבטרוסים אינם מיטיבים לעוף תוך נפנוף בכנפיהם. מכיוון שהם זקוקים לזרמי אוויר חזקים כדי לדאות ולהישאר באוויר, תפוצתם מוגבלת לפיכך לאזורים המרוחקים מקו המשווה, שבו זרמי אוויר מתונים יותר. למרות זאת, אלבטרוס גלאפגוס מסוגל לחיות באזור שסמוך לקו המשווה, וזאת בשל זרם הומבולדט הקר והרוחות שנוצרות ממנו.
מאובנים מעידים שבעבר היו האלבטרוסים נפוצים גם בצפון האוקיינוס האטלנטי, ולא ידוע בוודאות מדוע הם נכחדו משם. משערים שעלייה בגובה פני הים, שנבעה מהתחממות כלל-עולמית, גרמה להכחדות מושבת אלבטרוס שטלר, ששרידיה נמצאו באיי ברמודה. מיני אלבטרוס דרומיים תועים לעיתים ומגיעים לחצי הכדור הצפוני, ולעיתים נשארים שם כל חייהם. באחד מהמקרים הללו, הגיע אלבטרוס שחור-גבות למושבת קינון של סולות צפוניות בסקוטלנד ושהה שם במשך שנים רבות, בניסיון לא מוצלח להתרבות. בעזרת מעקב לווייני, למדו מדענים על האופן שבו משייטים האלבטרוסים מעל האוקיינוס בתורם אחר מזון. האלבטרוסים אינם נודדים מדי שנה, אך מינים רבים מהם מתפזרים לאזורים שונים לאחר הרבייה, והמינים שבחצי הכדור הדרומי אף מקיפים לעיתים את הקוטב הדרומי. למינים שונים של אלבטרוסים אזורי אכילה שונים, אם כי לעיתים אזורי תפוצתם חופפים. ישנן גם עדויות לתחומי תפוצה שונים לאלבטרוסים מאותו מין אך מזוויג שונה: מחקר שנעשה על המין אלבטרוס טריסטני, שמתרבים באי גוף, הראה כי הזכרים ניזונים במערב האי, ואילו הנקבות במזרחו.
תזונה
תזונת האלבטרוסים מבוססת בעיקרה על סילוניות (בעיקר דיונונים), דגים וסרטנים, אך הם עשויים לאכול גם פגרים או מיני זואופלנקטון שונים. חקירת תזונתם של מרבית מיני האלבטרוסים אפשרית רק בעונת הרבייה שלהם, כשהם מתקרבים ליבשה, ולפיכך קשה לקבל תמונה כוללת של הרגלי תזונתם בכל עונות השנה. חשיבות כל אחד ממקורות המזון שצוינו משתנה ממין למין, ואפילו מאוכלוסייה אחת לאחרת; אוכלוסיות מסוימות ניזונות בעיקר מדיונונים, והאחרות - מדגים ומקריל.
מנתונים שהתקבלו מחיישנים שהותקנו באלבטרוסים, עולה, שבהיותם בים הפתוח הם ניזונים בעיקר בשעות היום. בדיקות שנעשו בשרידי דיונונים שפלטו אלבטרוסים, מראות שחלק מהדיונונים שאכלו גדולים מכדי שהאלבטרוס יצוד אותם בעודם בחיים, וחלקם אף חיים במים עמוקים יותר מעומק הצלילה המרבי של האלבטרוס. מסיבה זו, הוצע שפגרי דיונונים מהווים חלק ניכר בתזונה של חלק ממיני האלבטרוסים, כדוגמת האלבטרוס הנודד. השאלה מאין מגיעים הדיונונים המתים שמהם ניזונים האלבטרוסים שנויה במחלוקת. חלקם מגיעים מאזורי דיג אדם. אולם בים הפתוח, נראה שאלו דיונונים שמתו לאחר השרצה, או שרידי דיונונים שפלטו לווייתנאים ממינים שונים (ראשתן גדול-ראש ונתב). אלבטרוסים אחרים, כמו אלבטרוס אפור-ראש ואלבטרוס שחור-גבות, ניזונים מדיונונים קטנים יותר, שנוטים לשקוע לאחר מותם, ולכן נראה שהאלבטרוסים צדים אותם חיים ואינם ניזונים מפגריהם.
בעבר היה מקובל לחשוב שהאלבטרוסים צדים את מזונם בעיקר סמוך לפני הים. הם משייטים על פני המים, מבחינים בדג או בדיונון - מת או חי - וצדים אותו במהירות. אולם התגלה, שבעוד שמינים מסוימים דוגמת האלבטרוס הנודד אינם צוללים לעומק העולה על מטר אחד, הרי שמינים אחרים, כדוגמת האלבטרוס האפור, צוללים לעומק ממוצע של חמישה מטרים, ועשויים אף להגיע לעומק של 12.5 מטרים. בנוסף לציד מאזור פני-המים ולצלילת הציד, נצפו גם אלבטרוסים הצוללים במהירות מהאוויר למים כדי לתפוס טרף.
חיזור ורבייה
על פי רוב, האלבטרוסים מקננים במושבות. מושבות קטנות ובינוניות מתרכזות לרוב באיים מבודדים; ואילו מושבות גדולות מתרכזות לרוב בלשונות יבשה חשופות עם גישה לים ממספר כיוונים. צפיפות האוכלוסין של האלבטרוסים במושבות משתנה - אלבטרוסים אחדים מעדיפים לחיות בצפיפות רבה (האלבטרוס שחור-הגבות מקנן בצפיפות של 70 קנים ב-100 מטרים רבועים), בעוד שאחרים מעדיפים מרחב-מחיה רב יותר עבור כל זוג. מושבות האלבטרוסים מוקמות על איים שבהם לא חיו בעבר יונקי יבשה, אך כיום נכנסו לאיים רבים יונקים כמו חולדות וחתולים, בשל השיט הימי. האלבטרוסים נוהגים לשוב ולהתרבות במושבה שבה בקעו. במחקר שנערך ב-1976 נמצא כי האלבטרוסים הנצחיים מקננים בממוצע במרחק 22 מטרים בלבד ממקום בקיעתם.
בדומה למרבית העופות הימיים, אסטרטגיית הרבייה של האלבטרוסים היא "אסטרטגיית רבייה K", כלומר הם משקיעים זמן ומאמץ רבים יותר, יחסית לעופות אחרים, בגידול הצאצאים.
האלבטרוסים מגיעים לבגרות מינית בגיל מאוחר יחסית, בסביבות חמש שנים, והם יזדווגו לראשונה מספר שנים לאחר ההגעה לבגרות. הצעירים שטרם בחרו שותף לחיים יגיעו למושבה בטרם יתחילו להזדווג, ויבלו את זמנם באימונים על טקס החיזור המורכב. נוהגי החיזור של האלבטרוסים כוללים מגוון רב יחסית של ביצועים, כמו חיכוך המקור במקורו של בן הזוג, צקצוקי מקור מהירים, ניקוי בן הזוג, הפניית המקור לשמיים, מתיחת הצוואר מעלה ופרישת הכנפיים ועוד. תהליך בחירת בן הזוג הדרגתי: בשנות בגרותו הראשונות ירקוד האלבטרוס עם שותפים רבים, ומספרם של אלו יקטן בהדרגה עד שלבסוף ייבחר השותף היחיד.
לפי אחד ההסברים, האלבטרוסים מקיימים תהליכי חיזור מסובכים וארוכים מכמה סיבות. תחילה האלבטרוסים מעוניינים לוודא שההתאמה בינם לבין בן זוגם טובה, וכי הוא שותף רציני לקשר ארוך-טווח שכולל משימות קשות, העיקרית שבהן היא הדגירה על הביצה וגידול הגוזל פעם אחר פעם. יתר על כן, בני הזוג רוצים לוודא כי הם מזהים זה את זה. נקבת האלבטרוס מטילה ביצה אחת בכל עונת רבייה (אחת לשנתיים על-פי רוב). אם הביצה נטרפת או נשברת, בני הזוג אינם מנסים לחדש את ניסיונות הרבייה באותה שנה, ומחכים לעונת הרבייה הבאה. פרידה בין בני זוג היא אירוע נדיר, שמתרחש לרוב לאחר מספר שנים בהן ניסיונות הרבייה כשלו.
קניהם של מרבית מיני האלבטרוסים, ובפרט המינים שחיים בחצי הכדור הדרומי, גדולים ומרווחים, בשונה מקניהם המצומצמים יותר של המינים הצפוניים. מין אחד, אלבטרוס גלאפגוס, כלל לא בונה קן עבור הביצה. הקנים עשויים על-פי רוב מעשבים, מנוצות, מאדמה ומצואה, ורובם מוקמים על הקרקע. ההורים דוגרים שניהם על הביצה במשמרות שאורכן נע בין יום אחד לשלושה שבועות, אך עשוי להימשך למעלה מכך בתנאים קשים. באופן עקרוני, משך הדגירה גדול יותר אצל המינים הגדולים, ונע בין 70 ל-80 ימים בממוצע. דגירה זו היא מן הארוכות ביותר בעולם העופות, וזהו עוד אחד מאופני הביטוי של אסטרטגיית הרבייה (K). במהלך הדגירה, אחד ההורים דוגר על הביצה, בעוד השני עף לים על מנת לחפש מזון; כשהשני חוזר, הראשון עף לים, וחוזר חלילה. הדגירה עצמה קשה במיוחד, שכן משמעותה המעשית עבור ההורה הדוגר התורן היא צום מוחלט. הורה בוגר עשוי לאבד 83 גרמים מגופו בכל יום בו הוא דוגר.
לאחר הבקיעה מן הביצה, הגוזל נשאר בקן לצד הוריו במשך שלושה שבועות לערך, עד שיהיה גדול מספיק וחום גופו יתייצב. במשך התקופה כולה, וגם לאחריה, יאכילו ההורים את הגוזל במנות קטנות של מזון מעוכל, לרוב דיונונים, דגים וקריל. לאחר 140 עד 280 ימים לערך (תלוי במין) הגוזלים יחלו לעוף. משקלם באותו זמן יהיה דומה למשקל הוריהם, ואפילו למעלה מכך.
תוחלת חיים
תוחלת חייהם של האלבטרוסים גבוהה מאוד; מרבית המינים חיים למעלה מ-50 שנה. האלבטרוס הזכר המבוגר ביותר שתועד היה אלבטרוס מלכותי צפוני, שטובע כבוגר ומאז אותו רגע הוא חי 51 שנים; ההערכות הן, אם כן, שהוא היה בן 61 במותו. נקבת אלבטרוס נצחי הידועה בשם "Wisdom" היא עוף הבר המבוגר ביותר הידוע למדע בחצי הכדור הצפוני. היא טובעה על ידי חוקרים בשנת 1956 כשהייתה כבר פרט בוגר בן 5 שנים לפחות, נצפתה דוגרת לאורך השנים וב-2021 נצפתה מטפלת בגוזל שלה באטול מידווי. גילה של Wisdom מוערך בלפחות 70 שנה.
טקסונומיה ואבולוציה
משפחת האלבטרוסיים מונה ארבעה סוגים המכילים בין 13 ל-24 מינים. מספר המינים המדויק נתון במחלוקת, אך ההערכה המקובלת היא 21. ארבעת סוגי האלבטרוסיים הם: אלבטרוס גדול (Diomedea), אלבטרוס שחפי (Thalassarch), אלבטרוס צפון פסיפי (Phoebastria) ואלבטרוס עשון (Phoebetria). ישנה קרבה גנטית גדולה יותר בין הסוגים אלבטרוס צפון פסיפי (Phoebastria) ואלבטרוס גדול (Diomedea) ובין הסוגים אלבטרוס שחפי ואלבטרוס עשון.
האלבטרוסיים שייכים לפי המיון המסורתי לסדרת היסעוראים. קיימות מערכות מיון אחרות, כמו טקסונומיית סיבלי-אלקיסט, שבהן סדרת היסעוראים (וסדרות אחרות) בוטלו כליל, ובמקומן שויכו העופות שבהן, והאלבטרוסיים בתוכן, לסדרת החסידאים. עם זאת, מיון זה נמצא רחוק יותר מהזרם המרכזי, ובמרבית המקומות נהוג המיון המסורתי שצוין. בהמשך, מיון המשפחה לסוגים היה לסלע מחלוקת משך למעלה ממאה שנים. בתחילה סווגו כל האלבטרוסיים בסוג אחד - Diomedea, וב-1852 לודוויג רייכנבאך (1793–1879) פיצל את הסוג היחיד לארבעה. מאוחר יותר הוא איחד אותם ופיצל אותם חזרה מספר פעמים. בניסיון נוסף להשליט סדר במיון המשפחה, סווגו כל המינים תחת שני סוגים בלבד - Phoebetria ו-Diomedea. המיון החדש, שהתבסס על הניתוח המורפולוגי שביצע אליוט קָאוּז ב-1866, לא היה חף מכל היגיון, אך הוא הקדיש תשומת לב מועטה בלבד למחקרים עדכניים יותר שהיו קיימים בזמנו, ואף התעלם מחלק מההצעות שהעלה קאוז עצמו.
מחקר מאוחר יותר שנערך על ידי גארי נאן והמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע (1996) בדק את הדנ"א המיטוכונדריאלי של האלבטרוסיים, והעלה כי 14 המינים המוסכמים על כולם מחולקים למעשה לארבע קבוצות מונופילטיות. הצעתו של נאן לחלק את המשפחה לארבעה סוגים התקבלה בחוגים רבים. אך בעוד שעל מספר הסוגים קיימת הסכמה כלשהי, מספר המינים עודנו נתון במחלוקת עזה. ב-1998 פרסמו נאן ורוברטסון חלוקה חדשה של המינים - ומספרם עלה מארבעה עשר לעשרים וארבעה. החלוקה החדשה ספגה ביקורת מצד חוקרים רבים. מאז בוצעו מחקרים נוספים: חלקם איששו את מסקנותיהם של נאן ורוברטסון, בעוד שחלקם דחו אותן. כיום, חלוקת המשפחה ל-21 מינים מקובלת על אי אלו חוקרים, והיא גם זו שמקובלת על איגוד השימור העולמי (IUCN). עם זאת, היא איננה מקובלת בקרב כל החוקרים בשום פנים. רק ב-2004 פרסמו שני חוקרים מחקר המציע לצמצם את מספר המינים ל-13 בלבד. נראה, אם כן, שהסכמה רחבה יותר בנושא תושג רק לאחר ביצוע מחקר מקיף נוסף בעתיד.
בסוף שנות ה-70 ולאורך שנות ה-80 ביצעו שני טקסונומים, סיבלי ואלקיסט, שורה של מחקרים מולקולריים הנוגעים לאבולוציה של העופות. לשיטתם, היסעוראים התפצלו (radiated) זה מזה בתקופת האוליגוקן (לפני 30 - 35 מיליוני שנים). לפי עדויות מולקולריות, היסעורוניים (משפחה בסדרת היסעוראים) היו הראשונים להתפצל מקבוצת האם, אחריהם האלבטרוסיים, ולבסוף - החותרניים והיסעוריים. מאובני האלבטרוסים הפרימיטיביים ביותר נמצאו בסלעים שתוארכו לזמנים שבין האאוקן לאוליגוקן, באוזבקיסטן, בניו זילנד ובדרום קרוליינה. עם זאת, הקרבה בין המאובנים שנמצאו למינים המודרניים מעטה יחסית. התפצלות האלבטרוסים לסוגים התרחשה כפי הנראה באמצע עידן המיוקן, כפי שמראים מאובני המינים Phoebastria californica ו-Diomedea milleri שנמצאו בקליפורניה, ארצות הברית. נראה כי הפיצול בין הסוג Diomedea ובין הסוג Phoebastria התרחש לפני 15 מיליוני שנים. ממצאים נוספים בחצי הכדור הדרומי מצביעים על כך שהפיצול בין שני הסוגים האחרים התרחש לפני כ-10 מיליוני שנים.
מיון
משפחת האלבטרוסיים מתחלקת כאמור לארבעה סוגים:
אטימולוגיה; האלבטרוס בתרבות
מקור המילה "אלבטרוס" נעוץ במילה הערבית الغطاس ("הצוללן"), שעברה לאנגלית דרך המילה פורטוגזית "alcatraz" (סולה), שהיא גם מקור שמו של בית הסוהר אלקטרז. המילון האנגלי של אוקספורד מציין כי המילה "alcatraz" שימשה במקור לתיאור פריגטות. המעבר למילה "אלבטרוס" היה מושפע כנראה מהמילה הלטינית "albus" שמשמעותה לבן, בניגוד לפריגטות שהן שחורות.
האלבטרוס תואר כ"אגדי מכל הציפורים". האלבטרוס משמש כמטפורה מרכזית בפואמה "שירת יורד הים הישיש" (The Rime of the Ancient Mariner), פרי-עטו של סמואל טיילור קולרידג'. האלבטרוס מהווה גם מטפורה למשורר בודד בפואמה של שארל בודלר. באופן כללי מסמל האלבטרוס עול כבד או מכשולים רבים; על כך מבוססת האמרה האנגלית "An albatross around their neck" (בתרגום חופשי: "אלבטרוס סביב הצוואר"). האלבטרוסים נהגו מאז ומעולם להתאסף סביב ספינות דיג וליהנות משיירי המזון שהן מפזרות. בשל הקרבה הרבה לדייגים, הפכו האלבטרוסים לנושא שכיח בפולקלור של הימאים, והיו למושאן של מספר אמונות תפלות. כך, לפי אחת האמונות שרווחו בקרב יורדי הים, פגיעה באלבטרוס היא הרת-אסון. הם סברו שבאלבטרוסים מגולמות נשמותיהם של מלחים אובדים, ולכן האמינו כי פגיעה באלבטרוס תמיט על החוטא מנת מזל רע. עם זאת, לא כל יורדי-הים חששו לצוד את האלבטרוס ולאכול את בשרו, ורבים לכדו אלבטרוסים והשתמשו באיבריהם להכנת מקטרות ותיקי-טבק.
בסרט הקולנוע של דיסני "ברנרד וביאנקה" טסים הגיבורים ב"קווי תעופה אלבטרוס", שהטייס שלהם, אלבטרוס מנוסה, מפגין את הקשיים האופייניים לבני מינו גם בהמראה וגם בנחיתה.
האלבטרוסים פופולריים מאוד בקרב צפרים, ותיירים אקולוגים רואים במושבות-הקינון שלהם יעד-נכסף. ערים רבות השוכנות לחוף-הים עשויות להיות אתר-המוצא לטיולים לצפייה באלבטרוסים, והאלבטרוסים נמשכים לספינות הטיולים היות שאלה מפזרות שמן דגים על פני המים. מושבות-קינון של אלבטרוסים עשויות להיות פופולריות מאוד; לדוגמה, מושבת האלבטרוס המלכותי בנקודת תאיירואה (Taiaroa Head) שבצפון חצי-האי אוטאגו באי הדרומי שבניו זילנד, מושכת כ-40,000 תיירים מדי שנה. במושבות מבודדות יותר מבקרים תיירים השטים באיים באזור אנטארקטיקה.
איומים ושימור
למרות המקום שתפס האלבטרוס באגדות-עם, בשירה ובספרות, הוא לא ניצל מפגיעה בידי האדם. מפגשים מוקדמים של האלבטרוס עם האדם, עם הפולינזים והאלאוטים הסתיימו בציד, ולעיתים - בהכחדה (כך, לדוגמה, אירע באי הפסחא). כאשר האירופאים החלו לשוט מסביב לעולם, גם הם התחילו לצוד את האלבטרוסים - בתור מאכל, או לשם הנאה בלבד. ציד האלבטרוסים בתור ספורט זכה לפופולריות בנתיבי ההגירה לאוסטרליה, ונפסק רק כאשר הספינות נעשו מהירות מדי מכדי לצוד מהן, וכתוצאה מתקנות בטיחות שאסרו ירי כזה מהספינות. במאה ה-19 פקדו בני אדם מושבות-קינון של אלבטרוסים, עבור סחר בקנה מידה תעשייתי בנוצותיהם, סחר שכמעט והוביל להכחדתו של אלבטרוס שטלר.
מתוך עשרים ואחד מיני האלבטרוסים שמתויגים ב"רשימה האדומה" (של מינים בסכנה) של איגוד השימור העולמי (IUCN), תשעה עשר מינים נתונים בסכנה, ואילו השניים האחרים "קרובים לאיום". מתוך 19 המינים הנתונים בסכנה, מצב השימור של שניים הוא "סכנת-הכחדה חמורה": אלבטרוס אמסטרדם ואלבטרוס צ'טהאם. האיום המרכזי על האלבטרוסים הוא דיג מסחרי בעזרת מערך חכות. האלבטרוסים ועופות ימיים אחרים שניזונים בשמחה משיירים, נמשכים לפיתיונות ונלכדים בהמוניהם. מדי שנה נהרגים בדרך זו עשרות אלפי אלבטרוסים, ודיג לא-חוקי רק מגביר את הבעיה.
איום אחר על האלבטרוסים הוא הכנסה של מינים פולשים לשטחי המחיה שלהם. מינים פולשים, כמו חולדות או חתולי רחוב, הם מינים שמוכנסים לאזור מסוים על ידי האדם ומזיקים לאקולוגיה המקומית. במקרה של האלבטרוסים, החולדות והחתולים תוקפים לעיתים קרובות את ביצי האלבטרוסים ואת גוזליהם. האלבטרוסים נהגו לחיות מאז ומתמיד באיים נטולי יונקים טורפים, ולכן גם לא פיתחו הגנות כנגדם. אפילו מין קטן, כמו עכבר, עלול להזיק: באי גוף גוזליו של האלבטרוס הטריסטני נאכלים על ידי עכבר הבית. הנזקים שגורמים המינים הפולשים לאלבטרוסים ולאקולוגיה בכלל אינם דווקא מיידיים: בקר כילה צמחייה חיונית באי אמסטרדם, מה שמאיים על אלבטרוס אמסטרדם; ובאיים אחרים, מיני צמחים שהוכנסו על ידי האדם גורמים להפחתה באוכלוסיית הצמחים המקומית, וכתוצאה מכך - להקטנת אזורי הקינון הפוטנציאליים של האלבטרוס.
אחד הצעדים החשובים בדרך להגנה על האלבטרוסים היה ההסכם לשימור האלבטרוסים והיסעורים שנחתם בשנת 2001, ויישומו החל בשנת 2004 בתשע מדינות: אוסטרליה, אקוודור, ניו זילנד, ספרד, דרום אפריקה, צרפת, פרו והממלכה המאוחדת. ההסכם תובע ממדינות אלו לנקוט בצעדים ספציפיים להקטנת מספר האלבטרוסים הנלכדים כשלל לוואי בציד, להפחתת הזיהום ולסילוק מינים פולשים מאיים בהם העופות מקננים.
פטריק טומאסי
פטריק טומאסי (באנגלית: Patrick Twumasi; נולד ב-9 במאי 1994) הוא כדורגלן גנאי המשחק כקיצוני בפאפוס ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
טומאסי נולד באובואסי, גאנה. הוא הצטרף לספרטקס יורמלה מליגת העל הלטבית, אליה עבר מרד בול גאנה. טומאסי כבש עשרה שערים ב-22 הופעות בליגה והפך למלך השערים של הקבוצה ובמקום השביעי בליגה כולה.
ב-2014 הושאל טומאסי למועדון הרוסי אמקאר פרם מהליגה הבכירה ברוסיה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית ב-10 במרץ 2014 במשחק מול וולגה ניז'ני נובגורוד.
ב-9 ביולי 2014 הושאל שוב לאסטנה מהליגה בקזחסטן, לשארית עונת 2014. כבש עשרה שערים ב-11 משחקים והפך למלך השערים של המועדון באותה העונה, ועזר לאסטנה לזכות באליפות.
טוומאסי חתם באסטנה לפני פתיחת עונת 2015. ב-27 ביולי 2017 חתם על חוזה חדש לשנתיים במועדון הקזחי.
ב-27 ביולי 2018 חתם על חוזה לארבע שנים באלאבס הספרדית מהלה ליגה.
ב-16 באוגוסט 2019 חתם על הסכם השאלה לשנה בגזניאטפ מליגת העל הטורקית.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם על חוזה לשלוש שנים בהנובר 96 הגרמנית מהבונדסליגה השנייה.
ב-3 בפברואר 2022 חתם במכבי נתניה מליגת העל. ב-19 בפברואר כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, במשחק הליגה נגד מכבי פתח תקווה. בינואר 2023 זכה עם המועדון בגביע הטוטו לעונת 2022/2023.
ב-3 באוגוסט 2023 חתם בפאפוס הקפריסאית.
נבחרת גאנה
טומאסי זומן לנבחרת הבוגרת של גאנה, על ידי מאמנה הישראלי אברם גרנט, למשחק מוקדמות גביע אפריקה 2017 נגד מאוריציוס ביוני 2016. לזכותו 3 הופעות במדיה מאז 2017.
תארים
אסטנה מכבי נתניה
קורי מייקל סמית'
קורי מייקל סמית' (באנגלית: Cory Michael Smith ; נולד ב-14 בנובמבר 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
סמית' גדל בקולומבוס, אוהיו, וסיים את לימודיו בתיכון היליארד דרבי בשנת 2005. היו לו שאיפות החל מלהיות פסנתרן ועד לעורך דין. בזמן לימודיו באוניברסיטת אוטרביין, הוא לוהק למחזות בהם "הסצנה", מעגל הגיר הקווקזי, מי מפחד מווירג'יניה וולף?, וטרטיף.
קריירה
בשנת 2011, סמית' שיחק בכמה הפקות תיאטרון בנין יורק. הוא שיחק בתפקיד ראשי במחזמר פנטסטיקס גם בתיאטרון Barrington Stage Company במסצ'וסטס ובתיאטרון הרפרטוארי של סנט לואיס. הוא שיחק גם במחזה Edith Can Shoot Things and Hit Them.
סמית' ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי במחזה ארוחת בוקר בטיפאני ב-2013. באותה עונת תיאטרון, הוא גם כיכב באוף-ברודוויי Cock במחזה קרב תרנגולים מאת מייק ברטלט והלוויתן מאת סמואל ד. האנטר, שהוצג בבכורה עולמית במרכז דנוור לאמנויות הבמה עם בכורה בניו יורק ב- Playwrights Horizons.
סרטו העלילתי הראשון היה Camp X-Ray, שהוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2014 בינואר. הוא הופיע בסרט אימה קצר, מזון לכלבים, בכיכובה של אמנדה סייפריד שהוצג בבכורה ב-2014. באותה שנה הופיע במיני-סדרה אוליב קיטרידג' ושנה לאחר מכן הופיע בסרט קרול.
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה גות'האם בתור איש החידות, אדוארד ניגמה, מומחה לזיהוי פלילי במשטרת גות'אם סיטי אשר נוהג להציג את המידע כחידות ובעל פיצול אישיות, ולבסוף מתגלה כפסיכופת בשנת 2018, הוא כיכב בתפקידו הראשי הראשון בדרמה הלהט "בית העצמאית, 1985.
בשנת 2022 לוהק סמית' לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה אל מעבר האוקיינוס, בהפקת נטפליקס. בסדרה שעלתה ב-7 באפריל 2023 הוא מגלם את העיתונאי, חסיד אומות עולם, וריאן פריי.
חיים אישיים
בראיון במרץ 2018, סמית' הצהיר שהוא קווירי.
מריה גימבוטאס
מריה גימבוטאס (בליטאית: Marija Gimbutienė; 23 בינואר 1921 – 2 בפברואר 1994) פמיניסטית, חוקרת פולקלור וארכאולוגית ליטאית-אמריקאית, שהתמחתה בתקופה הפרהיסטורית באירופה. פרסמה ספרים על המטריארכאליות בפרהיסטוריה, מחקריה הארכאולוגיים התמקדו בתקופת המהפכה החקלאית ובתקופת הברונזה. גילתה דפוסי בנייה וקבורה המרמזים על שליטה מטריארכלית בתרבויות קדומות. היא הייתה הראשונה שהציעה את ההיפותזה הקורגנית בחקר השפות ההודו-אירופאיות.
זוכת פרס אניספילד-וולף עבור ספרה "הציוויליזציה של האלה" (The Civilization of the Goddess).
ביוגרפיה
נולדה בשם Marija Birutė Alseikaitė בוילנה, בירת הרפובליקה של ליטא המרכזית כבת למשפחה של אינטלקטואלים ליטאים. אמה ורוניקה (Veronika Janulaitytė-Alseikienė) קיבלה את הדוקטורט ברפואת עיניים באוניברסיטת ברלין בשנת 1908 והייתה הרופאה-האישה הראשונה בליטא. אביה דניאליוס (Danielius) קיבל את התואר ברפואה מאוניברסיטת טרטו שבאסטוניה בשנת 1910.
לאחר המהפכה הרוסית ייסדו הוריה את בית החולים הראשון בווילנה. במהלך תקופה זו, היה אביה גם המוציא לאור של העיתון "וילניאאוס ז'ודיס" (Vilniaus Žodis) ושל מגזין התרבות "וילניאאוס שוויאסה" (Vilniaus Šviesa) והיה חסיד נלהב של עצמאות ליטא בתקופת מלחמת פולין-ליטא. הוריה התמחו באמנות ליטאית עממית מסורתית, ואת ביתם פקדו מוזיקאים וסופרים מפורסמים.
על החינוך התרבותי הרחב שלה אמרה גימבוטאס: "הייתה לי הזדמנות לפגוש סופרים ואמנים כגון וידונס, טומאס-וייז'גאנטאס, ואפילו בסנביצ'יוס, אשר בו הורי טיפלו. כשהייתי בת ארבע או חמש שנים, הייתי יושבת בכורסה של בסנביצ'יוס כדבר שבשגרה. ואחר כך, לאורך כל החיים, אוסף הפולקלור של בסנביצ'יוס נשאר חשוב בצורה בלתי רגילה עבורי."
משנת 1936 השתתפה גימבוטאס במשלחות אתנוגרפיות להקלטת פולקלור מסורתי ולמדה וחקרה אמונות וטקסים ליטאיים וטקסים העוסקים במוות. היא סיימה בשנת 1938 את לימודיה בהצטיינות בגימנסיה אוושרה (Aušra) בקובנה ונרשמה לאוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס (Vytautas Magnus), שם למדה במחלקה לבלשנות. ולאחר מכן למדה לתואר שני בארכאולוגיה באוניברסיטת וילנה והמנחה שלה בתואר השני היה הארכאולוג ג'ונאס פוזינאס (Jonas Puzinas), שהתמחה בפרה-היסטוריה של לטביה. בשנת 1942 היא השלימה בהצטיינות את עבודת המאסטר שלה, "מצבי קבורה בליטא בתקופת הברזל", וקיבלה את התואר השני במדעי הרוח מאוניברסיטת וילנה, ליטא.
במהלך מלחמת העולם השנייה חייתה גימבוטאס בליטא תחת הכיבוש של ברית המועצות, בשנים 1940–1941, ושל גרמניה הנאצית, בשנים 1943-1941.
שנה לאחר לידת בתם הראשונה, דנוטה, ביוני 1942, נמלטה משפחת גימבוטאס מליטא בעקבות כיבושה מחדש על ידי הסובייטיים, בתחילה אל וינה ומשם לאינסברוק ולבוואריה. על תקופה סוערת זו אמרה גימבוטאס, "החיים פשוט כופפו אותי כמו צמח קטן, אבל העבודה שלי המשיכה בכיוון אחד."
בזמן קבלת מלגה ועבודת פוסטדוקטורט באוניברסיטת טיבינגן, גימבוטאס ילדה את בתה השנייה, Živilė. היא המשיכה במחקריה באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת מינכן מ-1947 עד 1949. משפחת גימבוטאס עזבה את גרמניה והיגרה לארצות הברית בשנת 1949.
לאחר שהגיעה לארצות הברית, החלה גימבוטאס לעבוד באוניברסיטת הרווארד בתרגום כתבים בתחומי הארכאולוגיה ממזרח אירופה, והפכה למרצה בחוג לאנתרופולוגיה. בשנת 1955 הוענק לה תואר עמית של מוזיאון פיבודי הרווארד.
בתה השלישית, רוזה יוליה, נולדה באוגוסט 1954 בבוסטון.
מחקרים ופרסומים
גימבוטאס התפרסמה בזכות שלושה ספרים שפרסמה במהלך עבודתה בארצות הברית:
הציוויליזציה של האלה כפי שנוסחה על ידי גימבוטאס, הגדירה הבדלים בין המערכת החברתית האירופית העתיקה שאותה היא מגדירה כתרבות האלה, תרבות ממורכזת-בנשים (gynocentric, woman-centered) לבין התרבות החל מתקופת הברונזה ההודו-אירופית שבה שולטים הגברים ("androcratic"), התרבות אשר החליפה אותה.
על פי הפרשנות שלה, תרבויות שהיו ממורכזות בנשים, או מטריארכליות, התאפיינו בשלווה ושלום, כבוד לנשים ובשוויון כלכלי. במחקריה, היא מצאה הוכחות לקיומם של כפרים גדולים בתרבויות אלה, שהגיעו לגודל של עד 17,000 איש, שבהם נמצאו בבתים צלמיות נשיות, ובהם, כל הבתים היו שווים בגודלם. לטענתה, התרבות הגברית היא זאת שהמציאה את אי-השוויון.
גימבוטאס מצאה שלושה גלים של פלישת תרבויות שהיו להגדרתה תרבויות הנשלטות על ידי גברים לוחמים (androcratic). היא הייתה הראשונה שהציעה את ההיפותזה הקורגנית. גימבוטאס חילקה את "התרבות קורגנית" לארבעה שלבים עוקבים שראשיתם (התרבות הקורגנית הראשונה) בתרבויות סאמרה וסרוגלאזובו  שהתקיימו במהלך התקופה הכלקוליתית באזור הדנייפר והוולגה בראשית האלף ה-4 לפנה"ס. על פי ההיפותזה, בראשית האלף ה-3 לפנה"ס התפשטו עמים נוודים אלו ברחבי הערבה הפונטית-כספית ואף חדרו למזרח אירופה.
עטלף עשון
עטלף עשון (שם מדעי: Amorphochilus schnablii) הידוע גם כעטלף חסר-אגודל סלעי, הוא מין של עטלף קטנטן במשפחת הפורפטריים שחי באמריקה הדרומית והנציג היחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1877 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא גדול במקצת מהסוג השני במשפחה – עטלף חסר-אגודל. החלק הראשון של שמו המדעי מציין את המבנה המוזר של הלוע, והחלק השני הוא מחווה לאנטומולוג הגרמני יוהאן אנדרס שנאבל.
תיאור ואנטומיה
העטלף העשון מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, בראש גדול ועגול ובכנפיים גדולות ורחבות יחסית. הגולגולת מתחלקת בין אזור המוח הגבוה, הרחב והכיפתי, לבין החרטום החרוטי, השטוח והקצר שפונה באלכסון כלפי מעלה. החרטום מכוסה לעיתים קרובות בשיער וגורם לו להראות כחתוך פנים. האוזניים גדולות ורחבות בצורת משפך והן נוטות קדימה; הצפיר שלהן קצר ומשולש. האף עגול ודמוי אף-חזיר, והנחיריים בצורת אליפסה. השפה התחתונה מכוסה ביבלות קטנות בחזית, ועל הסנטר יש שתי בליטות בשרניות משולשות שמוקפות אף הן ביבלות קטנות.
אורך הראש והגוף של העטלף העשון 35–49 מ"מ אורך הזרוע 34–38 מ"מ, ואורך הזנב עד 30 מ"מ; משקלו 3–5 גרם והוא גדול במעט מהעטלף חסר האגודל. הבדל נוסף ביניהם, הוא שהאחרון נוטה להיות כהה יותר ופניו חסרות יבלות. כפי שאופייני לבני המשפחה, אגודלי העטלף העשון אינם נוכחים על קרומי הכנף ומוחלפים בכפתור או גדם שעליו טפר זעיר לא פונקציונלי (עשוי גם להיעדר). הזנב דקיק וארוך ומכוסה כולו בקרום התעופה האחורי שמפותח, רחב ומעוגל.
העטלף העשון בעל פרווה עבה, ארוכה וחדגונית. צבעה הכללי נע בין אפור עשן לאפור כהה, צפחה או בהיר, ולעיתים גם חום אפרורי, חום קפה כהה או חום ערמוני. אזור הצוואר והראש שזור בשיער צהוב ובז׳ ונוטה לקבל גוון זהוב, בעוד שהגחון והחזה עשויים להיות בצבע לבנבן, אפרפר או בז'. הכנפיים בצבע שחור פיח, חום כהה או ערמוני. הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד. האוזניים כהות בקצוות ובהירות בחלקן הפנימי.
תפוצה וביולוגיה
העטלף העשון מצוי בקו החוף המערבי של אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלו משתרע על המורדות המערביים של הרי האנדים מול קו החוף: החל מדרום-מערב אקוודור (כולל האי פונה), לאורך מערב פרו עד לצפון-מערב צ'ילה. בית הגידול שלו מורכב מיערות, שטחים מעובדים, אזורים כפריים ועירוניים וגם אזור אלטיפלאנו הצחיח למחצה והשוליים של מדבר אטקמה. המין מצוי לרוב באזורים נמוכים לאורך קו החוף והעמקים מול האנדים, אך מופיע גם על מדרונות הרריים גבוהים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. שיא הגובה המתועד הוא מהעיר קיימרקה בפרו (2,750 מטר).
העטלף העשון חי בבדידות, בקבוצות קטנות של עד 5 פרטים, או במושבות גדולות עד 300 פרטים. הוא מוצא מקלט במהלך היום במערות, נקיקי סלעים, מבנים נטושים ותחת גשרונים ויוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה. התזונה שלו מורכבת בעיקר ממיני פרפראים, אותם הוא מחפש סמוך לאדמה ומאתר באמצעות איכון-הד. הנקבה ממליטה גור יחיד בסמיכות לעונת הגשמים.
התפתחות המורכבות הביולוגית
התפתחות המורכבות הביולוגית היא אחת התוצאות החשובות של תהליך האבולוציה. האבולוציה יצרה בין השאר אורגניזמים מורכבים ביותר.
קשה מאוד להגדיר או למדוד את רמת המורכבות בפועל בביולוגיה. תכונות כמו תכולת גנים, מספר סוגי התאים או מורכבות המורפולוגיה מוצעים כולם כמדדים אפשריים.