cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסף צרויה
ביוגרפיה
באוגוסט 2015 יצא אלבומו של עומר אדם "מודה אני", בו הלחין את מרבית השירים. בין השירים שהלחין ניתן למנות את "אז הלכתי" ו"מודה אני", שזכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים.
ב-2016 יצא שירו של עומר אדם "אחרי כל השנים", שהלחין והפיק צרויה. באותה שנה, זכה צרויה לצד כותב השיר אבי אוחיון ואדם עצמו בפרס אקו"ם ל"שיר השנה". ב-2017 יצא האלבום "אחרי כל השנים", בו נכלל השיר, שהפיק צרויה במלואו.
ב-2019 יצא אלבומו ה-22 של אייל גולן, "הפוך מהיקום", מתוכו הלחין את השיר "כמו בספרים ההם".
ב-2023 יצא אלבומו השביעי של עומר אדם, סוף העולם, מתוכו הלחין והפיק צרויה את השיר "קומה 58".
חיים אישיים
צרויה מתגורר בקריית עקרון. נשוי ואב לשלושה.
מינדן-ראוונסברג
מינדן-ראוונסברג הייתה יחידה מנהלית פרוסית שהורכבה מנסיכות מינדן ורוזנות ראוונסברג בין השנים 1719 – 1807. הבירה הייתה מינדן. ב-1807 הפך האזור לחלק מממלכת וסטפאליה, מדינת חסות של צרפת הנפוליאונית. השטח הוחזר לפרוסיה לאחר מלחמות נפוליאון והפך לחלק מאזור מינדן בתוך המחוז הפרוסי החדש של וסטפאליה ב-1815.
גאוגרפיה
מינדן הייתה הבירה האזורית באותה תקופה, כאשר ערים אחרות כמו בילפלד והרפורד היו בעלות חשיבות נמוכה יותר. במינדן-ראוונסברג התגוררו 160,301 תושבים בשנת 1800 והיא כללה שטח של 2,113 קמ"ר בשנת 1806.
כיום
הטריטוריה של מינדן-ראוונסברג נמצאת כעת בצפון-מזרח נורדריין-וסטפאליה וחלק מאוסטוסטפאלן-ליפה. היא מקיפה בערך את המחוזות מינדן-ליבקה, הרפורד, צפון גוטרסלו ובילפלד, כעיר הגדולה והמרכז הכלכלי. מכיוון שהשתייכה לברנדנבורג-פרוסיה במשך מאות שנים, מינדן-ראוונסברג נחשבת היום כאזור תרבותי השונה משכניו על ידי הלותרניות שלו והתפתחותו הכלכלית המיוחדת.
בובי ליץ'
בובי ליץ' (באנגלית: Bobby Leach; 1858, קורנוול, אנגליה - 26 באפריל 1926, ניו זילנד) היה הגבר הראשון והאדם השני, לאחר אנני טיילור, שחצה את מפלי ניאגרה בתוך חבית. הוא ביצע את הפעלול ב-25 ביולי 1911. בנפילתו, סדק ליץ' את לסתו ושבר את שתי פיקות ברכיו. כתוצאה מכך אושפז למשך שישה חודשים בבית חולים. ליץ' עבד בקרקס של ברנום וביילי (Barnum and Bailey Circus) ולכן פעלולנות לא הייתה זרה לו. קודם לפעלולו במפלי ניאגרה, היה ליץ' בעל מסעדה ברחוב ברידג' והתרברב מול לקוחותיו שכל מה שאנני (טיילור) יכולה לעשות, הוא יכול לעשות יותר טוב.
בניגוד לאנני טיילור לפניו, בובי ליץ' נהנה מהצלחה עקב פעלולו. במשך כמה שנים הוא סייר בקנדה, ארצות הברית ואנגליה, סיפר על הרפתקתו במופעי וודביל ואולמות הרצאה, הציג והצטלם עם החבית בה חצה את המפלים.
ליץ' חזר למפלי ניאגרה, ניו יורק ב-1920 וניהל בריכת שחייה. בשנות השישים שלו ניסה לשחות דרך המערבולות שבתחתית המפלים אבל נכשל לאחר כמה ניסיונות. בניסיונתיו הכושלים, הציל אותו אדם בשם ויליאם "רד" היל, שהכיר את המפלים והיה ידוע באזור לאחר מכן עקב פעולות ההצלה הרבות שביצע.
ב-1926, בזמן סיור פומבי בניו זילנד, ליץ' פצע את רגלו כשהחליק על קליפת תפוז (יש אומרים שהייתה זו קליפת בננה). רגלו הזדהמה, ועקב נמק נאלצו לכרות אותה. למרות הכריתה, ליץ' נפטר מפצעיו חודשיים לאחר מכן.
קרב פוקשאן
קרב פוקשאן היה קרב שהתרחש ב-1 באוגוסט 1789 בין כוחות משולבים של האימפריה הרוסית ואוסטריה, לבין כוח של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון של הכוחות הרוסיים-אוסטריים.
בליל 1 באוגוסט עבר הכוח הרוסי-אוסטרי את הנהר והחל להתקדם לכיוון פוקשאן, שם שהה המחנה הטורקי. הקרב העיקרי החל לקראת השעה 10 בבוקר. הטורקים פתחו בהפגזת תותחים על הכוח התוקף, אולם התותחנים הרוסיים הצליחו לשתק את התותחים הטורקיים. פרשים תקפו את הצד הימני של הטורקים, והצליחו לשבור את המבנה המקורי. כניסת כוח רגלי נוסף הובילה לנסיגה כוללת של הטורקים. רוב הכוח הטורקי התבצר בשני מנזרים שהיו במקום. לאחר קרב קשה, הצליחו הרוסים לכבוש את מנזר סמואל הקדוש, ואילו האוסטרים השתלטו על המנזר השני.
לקראת השעה אחת בצהריים הסתיימה הלחימה. הפרשים הרוסים והאוסטרים המשיכו לתקוף את הטורקים הנסוגים עד הערב.
קרל גאורג לברכט, נסיך אנהלט-קתן
קרל גאורג לברכט, נסיך אנהלט-קתן (בגרמנית: Karl Georg Lebrecht von Anhalt-Köthen; 15 באוגוסט 1730 - 17 באוקטובר 1789), היה נסיך גרמני מבית אסקניה ושליט נסיכות אנהלט-קתן.
ביוגרפיה
קרל גאורג לברכט נולד ב-15 באוגוסט 1730 בקתן, והיה בנו השני (אך הבכור שנותר בחיים) של אוגוסט לודוויג, נסיך אנהלט-קתן, מאשתו השנייה כריסטינה יוהנה אמיליה מפרומניץ-פלס, בתו של ארדמן השני, רוזן פרומניץ-פלס.
כנסיך צעיר שירת קרל גאורג לברכט לזמן קצר בצבא הדני (1750–1751) ומנובמבר 1751 שירת בצבא הפרוסי.
בשנת 1755, הוא ירש את אנהלט-קתן לאחר מות אביו.
קרל גאורג לברכט עוטר כאביר מסדר העיט השחור בשנת 1780, ובשנת 1787 הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל.
משפחתו
קרל גאורג לברכט התחתן בגליקסבורג ב-26 ביולי 1763 עם לואיזה שרלוטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתו של פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וצאצאית של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק. נולדו להם שישה ילדים:
מתייה דלפייר
מתייה דלפייר (בצרפתית: Matthieu Delpierre, נולד ב-26 באפריל 1981 בנאנסי שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם שטוטגרט, עמה זכה באליפות בעונת 2006/2007 בבונדסליגה, ושימש בה קפטן.
Welcome to the Party
Welcome to the Party (בעברית: ברוך הבא למסיבה) הוא סינגל שהוקלט על ידי התקליטן דיפלו, הראפרים פרנץ' מונטנה וליל פאמפ והזמרת-יוצרת זהביה וורד. השיר יצא לאור ב-15 במאי 2018, כסינגל מתוך פסקול הסרט "דדפול 2", על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס, קולומביה רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ ו-Mad Decent.
מתייה דלפייר
קריירת מועדונים
דלפייר שיחק כנער בליל, והחל מעונת 1999/00 שיחק בקבוצת הבוגרים של המועדון. הקבוצה הייתה בעונת הבכורה של דלפייר בליגת המשנה הצרפתית, ודלפייר, שערך מספר הופעות בעונה זו, סייע לקבוצה להעפיל לליגת העל הצרפתית מהמקום הראשון. כבר בעונה הראשונה של ליל בליגת העל הצרפתית לאחר מספר שנות היעדרות, סיימה הקבוצה ביחד עם דלפייר במקום השלישי, עם 27 ספיגות בלבד, והייתה הקבוצה עם ההגנה הטובה בליגה. דלפייר העפיל עם ליל לליגת האלופות, בה שיחקה הקבוצה בעונת 2001/02, וסיימה את שלב הבתים במקום השלישי, ממנו נשרה לגביע אופ"א. ליל ודלפייר עברו בגביע אופ"א את פיורנטינה, אך הודחו בשמינית הגמר על ידי בורוסיה דורטמונד בשערי חוץ. באותה עונה, סיימו ליל ודלפייר במקום החמישי בליגת העל הצרפתית. בשתי העונות הבאות, ליל ודלפייר סיימו בחצי התחתון של הטבלה. בקיץ 2004 עזב דלפייר את ליל לאחר חמש עונות בקבוצה הבוגרת, בהן ערך 83 הופעות והבקיע שלושה שערים, כאשר הקבוצה סירבה להאריך את חוזהו.
Welcome to the Party
השיר הגיע למקום השמיני במצעד של ניו זילנד.
מתייה דלפייר
קריירת מועדונים
בקיץ 2004 חתם דלפייר בשטוטגרט בהעברה חופשית, והצטרף לסגל של המאמן ארמין פה. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/05, דלפייר סיים עם שטוטגרט במקום החמישי בבונדסליגה. בעונת 2005/06 שטוטגרט ודלפייר סיימו במקום התשיעי בבונדסליגה, כאשר דלפייר הפך לשחקן הרכב קבוע. בעונת 2006/07 דלפייר היה חלק מהקבוצה של שטוטגרט שזכתה באליפות הבונדסליגה לראשונה מזה 15 עונות, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם סרדר טשצ'י, ריקרדו אוסוריו, פרננדו מיירה, ארתור בוקה ולודוביק מאנין, ויחד עם השוער טימו הילדברנד ספגה הגנת שטוטגרט 37 שערים בלבד בעונה זו, והייתה להגנה השנייה בטיבה בליגה. באותה עונה דלפייר הגיע עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה הקבוצה לנירנברג והחמיצה זכייה בדאבל. בזכות הצלחתו, דלפייר זכה להתעניינות מבאיירן מינכן, ארסנל, אולימפיק מרסיי וסנט אטיין, אך האריך את חוזהו בשטוטגרט עד לקיץ 2012. בעונת 2007/08 היה דלפייר שותף לקמפיין הכושל של שטוטגרט בליגת האלופות, שם סיימה הקבוצה את שלב הבתים במקום האחרון עם שלוש נקודות בלבד. בהמשך, דלפייר המשיך להציג יכולת יציבה בהגנתה של שטוטגרט, ומונה כקפטן הקבוצה בדצמבר 2009 על ידי המאמן מרקוס באבל. בינואר 2012 ביקש דלפייר ממאמנו דאז ברונו לאבאדיה למנות במקומו קפטן אחר, ואמנם, מונה במקומו סרדר טשצ'י.
Welcome to the Party
רקע והפקה
השיר נכתב על ידי דיפלו, פרנץ' מונטנה, ליל פאמפ, ג'וסלין דונלד וולנטינו חאן. סגנון השיר הוא הטראפ והיפ הופ.
מתייה דלפייר
קריירת מועדונים
בקיץ 2012, עם תום חוזהו בשטוטגרט, עזב דלפייר את המועדון בהעברה חופשית לאחר שמונה עונות, וחתם בהופנהיים. דלפייר שיחק בהופנהיים עונה וחצי, בהן ערך 23 הופעות והבקיע שער אחד. בינואר 2014 חתם דלפייר לחצי עונה באוטרכט ההולנדית, שם שיחק עד לתום עונת 2013/14 וערך 14 הופעות.
Welcome to the Party
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דיפלו ב-21 במאי 2018. הקליפ מורכז ממספר סצנות בהן מופיעים הזמרים וכן חלקים מתוך הסרט עצמו.
מתייה דלפייר
קריירת מועדונים
בקיץ 2014 חתם דלפייר במלבורן ויקטורי האוסטרלית על חוזה לשנה. באוקטובר 2014 הבקיע דלפייר את שער הליגה הראשון והיחיד שלו במדי מלבורן ויקטורי, שהיה השער הראשון שהובקע באותה עונת משחקים באוסטרליה, בניצחון 4-1 על ווסטרן סידני וונדררס. בעונה זו סיים דלפייר עם מלבורן ויקטורי במקום הראשון בליגה הסדירה, וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל האוסטרלית, כשהוא נבחר בסיום העונה לנבחרת מצטייני העונה. במאי 2015 האריך דלפייר את חוזהו בעונה נוספת, שגם בה נכלל בנבחרת מצטייני העונה, ואף זכה בפרס הקרוי מדליית ויקטורי, כאשר נבחר על ידי שחקני הקבוצה כשחקן המצטיין של העונה. בתום עונת 2015/16, פרש דלפייר ממשחק פעיל לאחר שתי עונות בליגה האוסטרלית, בהן נחשב כבלם עם השפעה עצומה ואחד הטובים ביותר בתפקיד זה ששיחקו בליגה האוסטרלית.
Welcome to the Party
וידאו קליפ
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הווידאו קליפ עומד על כ-165 מיליון צפיות.
מתייה דלפייר
קריירה בינלאומית
דלפייר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, ואף ערך 12 הופעות במדי נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21. במרץ 2008 זומן דלפייר לסגל נבחרת צרפת הבוגרת, אך לא ערך בשורותיה הופעות. לדלפייר הופעה אחת בנבחרת המשנה של צרפת, בשנת 2008.
תארים
עם ליל:
עם מלבורן ויקטורי:
הושן
הושן (בנורווגית: Håsjøen) הוא אגם בנפה ררוס שבמחוז טרנדלג בנורווגיה. האגם ממוקם בין האגמים פראגן ו- Rambergssjøen לאורך נהר האלאווה.
שטחו של האגם הוא 2.61 קילומטרים רבועים והוא ממוקם במרחק של כ-20 קילומטר דרום-מזרחית לררוס.
שארלוט ריצ'י
שארלוט ריצ'י (באנגלית: Charlotte Ritchie; נולדה ב-29 באוגוסט 1989) היא שחקנית וזמרת-יוצרת אנגלייה. היא חברה בלהקת המוזיקה הקלאסית "All Angels". ריצ'י השתתפה בסדרת הטלוויזיה "בשר טרי" של ערוץ 4, ובסדרה "Siblings" של ה-BBC. מינואר 2015 עד מרץ 2018 שיחקה ריצ'י בתפקיד האחות ברברה גילברט בסדרת הדרמה "מיילדת".
ביוגרפיה
ריצ'י נולדה בקלפהאם שבלונדון. היא התחנכה בבית ספר לבנות ג'יימס אלן בדולוויץ' שבדרום לונדון והצטרפה לתיאטרון המוזיקלי לנוער בממלכה המאוחדת (Youth Music Theatre UK). ב-2005 הופיעה בהפקה שלהם למחזה "Red Hunter". היא סיימה תואר באנגלית ובדרמה באוניברסיטת בריסטול, ובאותו זמן גם שיחקה בסדרה "בשר טרי".
ב-2004 שיחקה ריצ'י בתפקיד ראשי בסרט קצר בשם "The Open Doors" יחד עם מייקל שין. ב-2005 הופיעה ללא קרדיט בסרט הקולנוע "הארי פוטר וגביע האש". באוגוסט 2006 השתתפה במחזה "The Pierglass" בתיאטרון יאנג פלזנס במסגרת תיאטרון הפרינג' של פסטיבל אדינבורו.
ריצ'י הייתה מגישה בערוץ הטלוויזיה "Boomerang", והופיעה יחד עם להקת "אול אנג'לס" בפרק באופרת הסבון "אמרדייל". ב-2009 גילמה את אמילי אוון בסדרה "Life of Riley" של ה-BBC.
מ-2011 עד 2016 גילמה ריצ'י את "אורגון" בסדרה הקומית "בשר טרי" של ערוץ 4 הבריטי.
ריצ'י כיכבה לצדו של טום סטורטון בסיטקום "Siblings" של ערוץ BBC Three, ששודר לראשונה בקיץ 2014. באותה שנה הופיעה כחברת פאנל בשעשועון "8 Out of 10 Cats".
ב-2015 לוהקה ריצ'י לסדרת הדרמה התקופתית "מיילדת". היא גילמה את דמותה של האחות ברברה גילברט (הירוורד) עד מרץ 2018 כשהחליטה לעזוב את התוכנית. הדמות מתה כתוצאה מאלח דם שנגרם מדלקת קרום המוח.
ב-2016 השתתפה ריצ'י בסיבוב הופעות בבריטניה של המחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד בתפקיד סיביל צ'ייס בהפקה יחד עם השחקן טום צ'יימברס.
וארבלוג
וארבלוג (בהונגרית: Várbalog) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בוארבלוג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 539 תושבים, ובשנת 2019 רק 353 תושבים.
מנחם מנדל טייטלבוים
הרב מנחם מנדל טייטלבוים (נולד י"ט באדר ב' תשכ"ז, 31 במרץ 1967) הוא בנו הבכור של רבי אהרן טייטלבוים, אחד משני אדמו"רי חסידות סאטמר. הרב מנחם מנדל הוא הרב של הריכוז הגדול של חסידי אביו בשכונת וויליאמסבורג ברובע ברוקלין שבניו יורק.
ביוגרפיה
נולד לסאשא, בת רבי משה יהושע הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, ולרב אהרן טייטלבוים. נקרא על שם סב אמו, רבי מנחם מנדל מדעעש שנספה בשואה.
בחודש כסלו תשמ"ד נישא לברכה סימא, בת הרב דוב בעריש מייזליש, חתן סבו רבי משה טייטלבוים. החתונה נערכה בהשתתפות רבבות בקומפלקס ״נסי קולוסיאום״ בניו יורק. לפני חתונתו נסע לישראל והוסמך שם לרבנות על ידי הרב יצחק יעקב וייס והרב משה אריה פריינד. לאחר חתונתו מונה לרב בית הכנסת "עצי חיים סיגעט" בשכונת ויליאמסבורג ומאוחר יותר היה רב קהילת סאטמר באנטוורפן שבבלגיה. בשנת תשס"ו (2006), לאחר עלות אביו לכס האדמו"רות, חזר לארצות הברית ומונה לרב חסידי אביו בוויליאמסבורג. הוא נוסע לשבתות לחסידי אביו בעולם ועורך באטע׳ס. בשנים האחרונות כאשר נוסע אביו אל חסידיו בוויליאמסבורג לראש השנה, הוא שולח את רבי מנדל לקריית יואל. רבי מנדל הוא גם ראש הישיבה לצעירים של סאטמאר בוויליאמסבורג. תיקן תקנות לקהילתו, כגון שאסור להזמין יותר מ-30 אורחים לסעודת בר מצווה ויש לקיימה באולמות זולים.
נקודת האל-חזור (ספר)
נקודת האל-חזור הוא ספרו של רונן ברגמן, המתאר את מלחמתו של המודיעין הישראלי באיראן ובחזבאללה. הספר נערך על ידי שחר אלתרמן ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן בשנת 2007.
הספר מתאר את היחסים בין ישראל לאיראן, אשר נקטעו עם תפיסת השלטון באיראן על ידי ח'ומייני בשנת 1979. הספר מתאר את המאבק שהחל אז בין ישראל לאיראן וזאת בהסתמכות על מסמכים שונים ושיחות עם גורמים בכירים ב-20 מדינות, וכן תוך תיאור מפורט של פרשיות חשאיות ומבצעים עלומים שלא פורסמו.
לצד זאת כולל הספר ניתוח ותיאור מקיף של משנתו של ח'ומייני, האופן בו הצליח לתפוס את השלטון ולהחזיק בו, מאבקי הכוחות הפנימיים בשלטון בטהראן מחד גיסא, ובקהילת המודיעין הישראלית מאידך גיסא, הפיכת חזבאללה לכוח הצבאי והפוליטי הדומיננטי בלבנון, ועוד.
צירקון 3M22
היסטוריה
הטיל הוא פיתוח נוסף של HELA (רכב מעופף ניסיוני היפרקולי) שפותח על ידי משינוסטרויניה שהוצג בתערוכת הסלון האווירי במוסקבה (MAKS) בשנת 1995.
ב-20 בפברואר 2019 הצהיר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי הטיל מסוגל להאיץ עד מאך 9 ולהשמיד מטרות ים ויבשה בטווח של 1,000 ק"מ. בסוף אותה שנה, ב־24 בדצמבר 2019, הצהיר פוטין כי גרסה יבשתית של צירקון נמצאת בפיתוח.
ב-26 בנובמבר 2020 הודיע משרד ההגנה הרוסי על ניסוי מוצלח נוסף של הטיל שהופעל מהפריגטה "" בים הלבן, ופגע ביעד ימי שנמצא במרחק 450 ק"מ בים ברנץ.
ב-4 באוקטובר 2021 הודיעה רוסיה על שיגור טיל השיוט העל-קולי צירקון 3M22 מצוללת בים ברנץ.
ב-31 ביולי 2022, בנאום בסנקט פטרבורג ב של רוסיה, הנשיא ולדימיר פוטין הכריז כי צי הים השחור יצויד בטילי שיוט היפרסוניים מסוג צירקון נגד ספינות, "בחודשים הקרובים".
ג'וג'ובי
איירליין אינת'יראת' (באנגלית: Airline Inthyrath; נולד ב-12 ביוני 1984) הידועה בשם הבמה ג'וג'ובי (Jujubee לפעמים נכתב jUjUBee) היא מלכת דראג אמריקאית. היא התפרסמה כשהיא השתתפה בעונה השנייה של המרוץ לדראג של רו פול. היא גם השתתפה בעונה הראשונה ובעונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס ובהמרוץ לדראג של רו פול: הממלכה המאוחדת נגד העולם. היא המתחרה היחידה שהשתתפה בארבע עונות של התוכנית ושהגיעה לגמר בכל עונה שבה היא השתתפה.
ביוגרפיה
ג'וג'ובי נולדה למשפחה של לאו-בודהיסטים בפרזנו, קליפורניה וגדלה בלוול, מסצ'וסטס. אבא שלה מת כשהיא הייתה בת 15 ובאותה השנה אמא שלו נטשה אותה ואת שתי אחיותיה. אם הדראג שלה היא כריזמה ז'נבה-ג'קסון טיה. היא סיימה את הלימודים בתיכון לוול בלוול, מסצ'וסטס וקיבלה תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט.
קריירה
ג'וג'ובי התמודדה בעונה השנייה של המרוץ לדראג של רו פול והגיעה למקום השלישי. ג'וג'ובי שימשה בתור פרופסורית לדראג בתוכנית "RuPaul's Drag U".
ב-6 באוגוסט 2012, הוכרז שג'וג'ובי תתמודד בעונה הראשונה של המרוץ לדראג: אולסטארס. בעונה, המלכות היו צריכות להתחלק לזוגות והיא ורייבן היו זוג. הן הגיעו לגמר וג'וג'ובי הגיעה למקום השלישי עם שאנל. היא הופיעה בווידאו קליפ לשיר "Queen" של XELLE ולשיר "Call My Life" של בלייר סיינט קלייר.
ב-2019, היא הופיעה עם ביבי זהרה בנה, ת'ורג'י ת'ור ואלקסיס מטאו בתוכנית של TLC "דראג כל הדרך לחופה". ב-2020, היא שיחקה בסדרה "איי-ג'יי והמלכה" בכיכובו של רופול.
ב-8 במאי 2020, ג'וג'ובי הוכרזה כמתמודדת בעונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס. היא הפכה למלכה הרביעית, יחד עם אלקסיס מטאו מאותה עונה, שאנג'לה, לטריס רויאל ומנילה לוזון שהתחרתו בשלוש עונות שונות. היא זכתה באתגר הראשון שלה אי פעם בתחרות בפרק 3 והפסידה בליפ סינק בפעם הראשונה נגד מתנקשת הליפ סינק מונה אקס צ'יינג' לשיר "Juice" של ליזו. ג'וג'ובי הגיעה לגמר, מה שהפך אותה למלכה הראשונה בהיסטוריה של המרוץ לדראג שמגיעה לגמר בשלוש עונות. ג'וג'ובי הגיעה למקום השני יחד עם מיז קרקר.
בנובמבר 2021, ג'וג'ובי הוכרזה כמתחרה בעונה הראשונה של תוכנית הבת של המרוץ לדראג "Queen of the Universe", תחרות שירה בין-לאומית של מלכות דראג. היא הודחה בפרק השני.
בינואר 2022, היא הוכרזה כמתחרה בהמרוץ לדראג של רו פול: הממלכה המאוחדת נגד העולם, והפכה למלכה הראשונה שהתחרתה בארבע עונות שונות של הזיכיון. היא הגיעה גם בעונה הזו לגמר וסיימה במקום השלישי אחרי שהיא הפסידה בליפ סינק נגד בלו הידרנג'אה לשיר "The Reflex" של דוראן דוראן.
ב-2022, ג'וג'ובי הנחתה פודקאסט של שעשועון דייטים בשם "Queen of Hearts".
ג'וג'ובי הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, "Good Juju: Vol. 1" ב-23 ביוני 2020. היא ביצעה את השיר "Don't Wanna Love" מהאלבום בפרק הראשון של העונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס ככישרון שלה במופעה כישרונות. המיני-אלבום הבא שלה, "Good Juju: Vol. 2", יצא ב-21 ביוני 2020.
במאי 2022, ג'וג'ובי דובבה את הדמות של הטיגריסית באלבום של אלסקה "Drag: The Musical".
מייק לאראבי
מייקל דני "מייק" לאראבי (באנגלית: Michael Denny "Mike" Larrabee; 2 בדצמבר 1933 – 22 באפריל 2003) היה אתלט אמריקאי. אלוף אולימפי (טוקיו 1964) ושיאן עולם בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה
לאראבי נולד בהוליווד, לוס אנג'לס, קליפורניה, אך גדל בונטורה, קליפורניה. בעקבות כישרונו והישגיו באתלטיקה הוא זכה במלגת לימודים ולמד גאולוגיה באוניברסיטת דרום קליפורניה. בעקבות סדרה של פציעות נמנע ממנו להשתתף במשחקים האולימפיים שנערכו במלבורן 1956 וברומא 1960.
בשנת 1957 דורג לאראבי במקום השני בעולם בריצת 400 מטר.
שיאן עולם
באליפות איגוד האתלטים החובבים שנערכה בשנת 1964 זכה לאראבי בפעם היחידה בקריירה שלו בתואר בריצת 400 מטר. בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-12 בספטמבר אותה שנה הוא השווה את השיא העולמי בריצה זו (44.9 שניות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה לאראבי בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.15 שניות, לפני ונדל מוטלי מטרינידד וטובגו (45.24 שניות) ואנדז'יי בדנייסקי מפולין (45.64 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אולן קאסל, יוליס ויליאמס והנרי קאר, בשיא עולם חדש של 3:00.7 דקות, לפני בריטניה (3:01.6 דקות) וטרינידד וטובגו (3:01.7 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים עבד לאראבי כמורה למתמטיקה וסוכן בחברת אדידס. הוא המשיך בפעילות גופנית בטניס, בצלילה, בסקי, בטרקים ובטיפוס הרים.
בשנת 2001 אובחן כחולה בסרטן הלבלב ובשנת 2003 הכריעה אותו מחלתו בביתו שבסנטה מריה, קליפורניה.
הישגים ותארים
בדצמבר 2003 זכה לאראבי להיכלל בהיכל התהילה באתלטיקה של ארצות הברית.
יחסי אבחזיה–ניקרגואה
יחסי אבחזיה-ניקרגואה הם יחסי החוץ שבין רפובליקת אבחזיה לבין רפובליקת ניקרגואה. ניקרגואה הכירה באבחזיה ובדרום אוסטיה ב-5 בספטמבר 2008. במהלך מסיבת עיתונאים שהתקיימה בנובמבר 2008, שר החוץ הניקרגואי, סמואל סנטוס לופז, אמר "אנו חושבים כי החלטתנו להכיר באבחזיה ובדרום אוסטיה הייתה הוגנת בהחלט, אנו בודקים את האפשרויות על מנת להוביל לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים באופן ברור והגיוני, נפעל בעזרת חברינו, ככל הנראה רוסיה, על מנת ליצור מגעים קרובים במסגרת היחסים".
יחסים דיפלומטיים
אבחזיה וניקרגואה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 בספטמבר 2009, לאחר שמשלחה אבחזית פגשה את הנשיא הניקרגואי, דניאל אורטגה, במהלך ביקורה באמריקה המרכזית. ב-18 עד 21 ביולי 2010, נציגה רשמית של אבחזיה ביקרה רשמית בניקרגואה בראשות הנשיא האבחזי, סרגיי בגאפש. ב-19 ביולי, הצטרפה למשלחת האבחזית, משלחת מדרום אוסטיה בראשות הנשיא אדוארד קוקויטי. באותו היום, שני הנשיאים נכחו באירועים הרשמיים במסגרת יום הולדת ה-31 של החזית הסנדיניסטית. ב-20 ביולי, נשיא אבחזיה וניקרגואה חתמו על מספר מזכרי הבנות, הסכמי ידידות ושיתופי פעולה בדבר נסיעות ללא אשרת כניסה עד 90 יום, יחסי מסחר-כלכלה, שירותים אוויריים ושיתוף פעולה בין הבנק הלאומי של אבחזיה והבנק הניקרגואי.
ב-16 באפריל 2012, אבחזיה פתחה את שגרירותה בניקרגואה, כאשר זאור גווג'אבה (שכיהן כשגריר אבחזיה בוונצואלה) קיבל את תעודותיו מהנשיא אלכסנדר אנקבב. ב-27 ביוני 2012, שגריר ניקרגואה, לואיס קואדרה, הציג את כתב אמנתו בפני שר החוץ של אבחזיה ולנשיא אנקבב.
ריאסטן
ריאסטן (בנורווגית: Riasten) הוא אגם בנפה הולטילן שבמחוז טרנדלג בנורווגיה.
שטחו של האגם הוא 5.14 קמ"ר והוא ממוקם סמוך לגבול המוניציפלי של הנפות טיידל וררוס, לאורך 25 קילומטרים ממזרח לכפר רנביאגדה. האגם שוכן כ-15 קילומטרים ממערב לגבול עם שוודיה.
דניס בלוך
דניס מדלן בלוך (בצרפתית: Denise Madeleine Bloch, ידועה גם כדניס בלוך; 21 בינואר 1916 – 5 בפברואר 1945) הייתה סוכנת שעבדה עם הארגון החשאי הבריטי למבצעים מיוחדים (SOE) במלחמת העולם השנייה. בלוך נתפסה על ידי הגרמנים והוצאה להורג במחנה הריכוז רוונסבריק.
ביוגרפיה
בלוך נולדה למשפחה יהודית (ז'אק אנרי בלוך וסוזן לוי-שטראוס) בפריז, צרפת בשנת 1916. היו לה שלושה אחים. אביה ושניים מאחיה היו חיילים צרפתים שנפלו בשבי הצבא הגרמני ב-1940. אמה, אחיה ז'אן קלוד ודניס חיו חיים חשאיים ונמנעו מרדיפות, בשל היותם יהודים, על ידי שימוש בניירות ובזהויות כוזבות. ביולי 1942, משפחת בלוך הוברחה מעבר לגבול, מצרפת הכבושה לצרפת הבלתי כבושה של וישי. בליון, באה דניז במגע עם ז'אן ארון, מהנדס יהודי של חברת סיטרואן שעבד עם ההתנגדות הצרפתית ומנהלת הביון והחבלה הבריטית SOE בראשות פיליפ דה וומקור.
ריגול
בליון גויסה בלוך לעבוד עבור ה-SOE, בכינוי אמברואה Ambroise. היא החלה בעבודת ההתנגדות עם מפעיל הרדיו SOE בריאן סטונהאוס עד למעצרו לקראת סוף אוקטובר אותה שנה.
לאחר כיבוש העיר סטונהאוס, הסתתרה בלוך עד תחילת 1943, אז יצרה קשר עם סוכני ה-SOE, ג'ורג' רג'ינלד סטאר ופיליפ דה וומקור. היא החלה לעבוד איתם בעיירה אג'ן, במחוז דרום צרפת של Lot-et-Garonne. בהמשך, הוחלט לשלוח אותה ללונדון בליווי סוכן אחר. לאחר מסע קשה, שנמשך 22 יום, בו עברו את הרי הפירנאים, את ספרד ואת גיברלטר הגיעו לבסוף ללונדון. בלונדון עברה שבועות של אימונים שונים כסוכנת, כולל קורס צניחה, והוכשרה על ידי ה-SOE כמפעילת אלחוט לקראת החזרה לצרפת.
ב-2 במרץ 1944, הוצנחה, יחד עם סוכן נוסף, רוברט בנואיסט, למרכז צרפת. שניהם עבדו באזור נאנט עבור מעגל הכמרים, במשימות שונות, בין היתר היא שלחה וקיבלה יותר מ-80 הודעות אלחוטיות וחבלה במסילות ברזל. השניים יצרו מחדש קשר עם סוכן ה-SOE ונהג המרוצים של בנואיסט, ז'אן-פייר ווימיל. ב-18 ביוני, בסביבות השעה 8:20 בבוקר, פשט ה-Sicherheitsdienst (SD) על בית אימו של בנואיסט בפריז, בעת ששניהם שהו בה ועצרו אותם. בלוך נחקרה ועונתה לפני שנשלחה לגרמניה. היא הוחזקה בבתי הכלא בטורגאו שבסקסוניה ובקניגסברג בברנדנבורג שם סבלה מקור ומתת-תזונה.
בלוך נשלחה לבסוף למחנה הריכוז ראוונסבריק. מתישהו בין ה-25 בינואר 1945 ל-5 בפברואר היא הוצאה להורג על ידי הגרמנים, וגופתה נשרפה בקרמטוריום. היא הייתה בת 29. ליליאן רולף וויולט סאבו, שתי חברות נוספות ב-SOE שהוחזקו ברוונסבריק, הוצאו להורג בערך באותו זמן. במאי, ימים ספורים לפני הכניעה הגרמנית, הוצאה להורג גם סוכנת ה-SOE ססילי לפורט. נטען כי הורסט קופקוב, רב-סרן באס אס (שהוסתר בבריטניה לאחר המלחמה) היה מעורב במעצר והרג של סוכני SOE אלה.
קבר משפחתה של בלוך בבית הקברות במונמארטר בפריז מנציח את חייה והוצאתה להורג.
רנו אלטיקה
רנו אלטיקה (בצרפתית: Renault Altica) היא מכונית קונספט, המוגדרת כמכונית סטיישן בתצורה קופה בסגנון "Shooting-brake", שהוצגה בשנת 2006 בצרפת.
בקע נסבר
בקע נסבר או מעבר נסבר (באנגלית: Nesebar Gap; בבולגרית: седловина Несебър) הוא אוכף (מעבר הרים) בהרי טנגרה, במזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של האוכף 1.3 קילומטרים.
בקע נסבר מפריד בין רכס פליסקה שממערב לבקע נסבר, לבין המדרון הצפוני של הר פריזלנד שבהרי טנגרה, שממזרח לבקע נסבר;
בקע נסבר משמש כמעבר בין שער אורפאוס שממערב לבקע נסבר, לבין מחנה אקדמיה ואוכף לוזן שממזרח לבקע נסבר.
גובהו של בקע נסבר - 550 מטרים מעל פני הים.
מיפוי הבקע
בקע נסבר מופה לראשונה בפירוט בשנת 1991 על ידי ה-Servicio Geográfico del Ejército.
מקור השם
הבקע נקרא על שם עיירת הנופש נסבר, שבבולגריה, לחוף הים השחור.
קהילת יהודי ברהובה
קהילת יהודי ברהובה היא קהילה יהודית אורתודוקסית שהייתה ממוקמת בעיר ברהובה באוקראינה ונקראה בתקופה מוקדמת יותר בשם ברגסס. בשיא שגשוגה מנתה הקהילה כ-8,000 איש, אשר היוו כשליש מתושבי העיר. השפה המדוברת בקהילה הייתה בעיקר הונגרית, אך היו שדיברו גם יידיש וגרמנית.
מידע כללי
בֶרֶהוֹבה (בֶרֶהוֹבוֹ) או בֶרֶגְסַס בעבר (אוקראינית: Берегове, הונגרית: Beregszász, יידיש: בערעגסאס, בערגסאז, אנגלית: Berehove), היא עיר במערב אוקראינה במחוז זקרפטיה הידוע גם בשם טרנסקרפטיה (Transkarpathia)או קרפטורוס, סמוך לגבול המדינה עם הונגריה. העיר שוכנת למרגלות הרי הקרפטים שעל מדרונותיהם נטועים כרמים, בצומת רכבות ועל גדות נהר קטן בשם ורק (Verke).
היסטוריה
ברהובה (ברהובו)/ברגסס מוזכרת במסמכים משנת 1504 בשם ברגסס, ונחשבת כעיר מחוז מרכזית במחוז ברגובסקי (Beregovskij area). היא נוסדה במאה ה-11 כמושבה סכסונית על ידי הדוכס למפרט (Duke Lampert).
בתום מלחמת העולם הראשונה כחלק מהסכם סן ז׳רמן, צורפה לצ׳כוסלובקיה, ולפני מלחמת העולם השנייה הייתה שייכת למחוז ברג (Bereg) בהונגריה. בשנת 1945, הועברו המחוז הכולל את העיר לאוקראינה.
שם העיר שונה מספר פעמים: בשנת 1910 - ברגסס (Beregszasz); בשנת 1920 - ברהובה, מאז שנת 1946, שם העיר הוא ברגובו. השפה הרשמית במשרדי הממשל היא הונגרית, אף על פי שהיא שייכת לאוקראינה. הואיל וקיים בה רוב של תושבים הונגרים, הוחלט כי השפה הרשמית במשרדי הממשל תהיה הונגרית, על אף שמתגוררים בה גם אוקראינים, צוענים ורוסים.
תולדות הקהילה היהודית
ראשיתה של הקהילה היהודית בעיר שנקראה אז ברגסס, הוקמה במאה ה-18 - שנת 1768. והיא כללה ארבע משפחות יהודיות, שרובן הגיעו מפולין והתגוררו באחוזות האציל ים לבית שנבורן (Schoenborn), ובמחצית השנייה של המאה ה-18, החלו לארגן את מוסדותיהם.
לשיא פריחתה הגיעה הקהילה בשנת 1867, עם החלת חוק הזכויות לשוויון זכויות (האמנציפציה) ליהודים שחוקק במונרכיה האוסטרו-הונגרית. בעיר הוקמו בתי כנסת רבים שחלקם נוסד על ידי ״הקהילה החרדית״, אך הם נהרסו. כמו כן הוקמו בה מוסדות חינוך יהודיים ותלמודי תורה, ופעלו בעיר רוב תנועות הנוער הציוניות, כאשר בעקבות החינוך לציונות עלו מספר משפחות לפני המלחמה לארץ ישראל. ערב השואה מנתה הקהילה היהודית כ-8,000 איש.
מלחמת העולם השנייה
במרץ 1944 כבשה גרמניה את הונגריה ועם הכיבוש הגרמני, הוחלט להקים במקום מספר גטאות, שהיו מיועדים לתושבי מחוז ברגסס ולתושבי העיר היהודים. הם נדרשו לעקור לגטאות שמוקמו: בבית החרושת ללבנים קונט (Kont) סמוך לתחנת הרכבת, בבית החרושת ללבנים ואלי (Valy) ולמבני החווה אשר באחוזת וייס (Weisz) שם הוחזקו בצפיפות, ללא תנאי היגיינה וללא מים. הזקנים והבלתי כשירים לעבודה הועברו ושוכנו בבית הכנסת הקטן, ובית הכנסת הגדול הוסב לבית חולים. הניהול הפנימי של הגטאות הופקד בידי היודנראט. בנוסף, נאלצו לעבור חקירות בעינויים על מנת שיגלו את מיקום מחבוא חפצי הערך שאותם הסתירו.
מפקד הגטאות הזמניים הללו, היה הז'נדרם ההונגרי, סגן טיבור קצקשי-טולס (קולמן) (Tibor Kecskesi-Tollas [Kohlmann]).
במאי 1944 נלקחו 12,000 היהודים ונשלחו ב-4 משלוחים אל מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, שם נספו רובם. רק כ־1,000 יהודים מתושבי העיר שרדו את המלחמה.
אוכלוסייה
התיישבות היהודים במקום החלה בשנת 1830 עם 200 נפשות. במאה ה-19 גדלה הקהילה ומספר חבריה הגיע ל-2,000-1,000 איש. בשנת 1910 מנתה הקהילה, כ־2,724 נפשות, ובשנת 1921 גדלה האוכלוסייה היהודית ל-4,592 נפשות. ערב מלחמת העולם השנייה (1938), נמנו בעיר כ־8,000 יהודים. אולם בשנת 1941 צנח המספר והיא מנתה 5,865 איש. בחודש אפריל 1944, נערך בעיר מִפְקָד ומספר אנשי הקהילה היהודית היה כ-3,600 נפשות. לאחר המלחמה, לא נשארו כמעט יהודים בעיר ובמפקד שנערך בשנת 2010 נשארו בעיר מעט מאוד יהודים.
כלכלה
משהתקבל חוק שוויון הזכויות, ועד ראשית מלחמת העולם השנייה היוו היהודים את עמוד השדרה של חיי המסחר והכלכלה בעיר. הם עסקו במסחר ומלאכה, בסנדלרות, נגרות, פחחות, שרברבות ועוד. אך גם במקצועות חופשיים כמו רפואה, ועריכת דין. בנוסף היו בבעלותם שני בנקים, 16 מפעלים ו-3 טחנות קמח (בבעלות קרו מנו, נויוולט, שנדור ובניו ). מספר משפחות אף היו בעלות חוות.
עם כניסת ההונגרים לאזור, נרשם על ידם, כי בקרב חברי הקהילה היהודית היו 12 בעלי קרקעות, כאשר סך השטח הוא כ-2,000 הֶקְטָר אדמות חקלאיות, שכללו גם גידול כרמים.
בתי המלון בעיר היו אף הם בבעלות משפחות יהודיות, כמו משפחות דונט, גולדגלנץ, דנש ואחרים. וכן היה ברשותם קו אוטובוס אחד, שנסע מברהובה למונקאץ׳.
מוסדות הקהילה
בשנת 1795, נמצאו בברהובה בית תפילה ו״חברה קדישא״. לאחר מכן, הוקמו מוסדות נוספים שהיו מרוכזים במרכז העיר: בית הכנסת הגדול, בית המדרש הגדול, מקווה, משרדי הקהילה, מגורי אב בית הדין, החזן, השמש והשוחטים, מאפית מצות, משחטת עופות ואטליזים.
אגודות נשים
במסגרת הקהילה היהודית בעיר, היו קיימות מספר אגודות נשים: אגודת נשים שטיפלה בחולים יהודים וסיפקה מזון כשר למאושפזים בבתי החולים, ארגון ויצ״ו פעל בתחום הסוציאלי והחברתי, אגודת הנשים בהנהלתן של איגנץ וייס וד״ר קרטס מור ו״אגודת הבנות״ שנשיאתה הראשונה הייתה ד״ר אמליה בראון, הרופאה הראשונה בקרפטים.
מוסדות לימוד
הקהילה היהודית במקום הייתה קהילה מאורגנת שנוצרה באמצע המאה ה-19, ובראשה עמד הרב. בשנת 1861, היה הרב אברהם יהודה לייב שוורץ מחבר ״קול אריה״, שאסף סביבו 50 תלמידים והקים ישיבה. מאוחר יותר הוקמו בעיר מוסדות לימוד נוספים: "תלמוד תורה", "יסודות התורה", ישיבות קטנות וישיבת "בני אשר", שבראשה עמד הרב אשר שטיינמץ, ולמדו בה כ-100 תלמידים בני העיר והסביבה.
״חברה קדישא״
״חברה קדישא״ היה אחד המוסדות היהודים הראשונים שהוקם במקום עם הגעת ארבע המשפחות היהודיות להתיישבות בעיר. שנים רבות שימש כיושב הראש של ״חברה קדישא״ שלום שוורץ. המוסד החזיק גם מטבח עממי, שסיפק אוכל חם לנזקקים וחדרי לינה לעניים שהגיעו מחוץ לעיר.
בתי כנסת
בית הכנסת הגדול נבנה בסוף המאה ה-19, בקצה אחד של הכיכר המרכזית בעיר. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם שימש כחזן ראשי בבית הכנסת ליברמן ולידו פעלה מקהלה בניצוחו של בנו ירוחם ליברמן, השמש היה יוסף וייס, שנפטר כשנה לפני גירוש יהודי ברגסס. אחריו מילא את התפקיד בנו ננדור- שמואל שנשלח יחד עם משפחתו לאושוויץ-בירקנאו, והצליח לשרוד את מחנה הריכוז.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 (כאשר אוקראינה הייתה אחת הרפובליקות של ברית המועצות ), הופקע בית הכנסת מרשות הקהילה, הועבר לידי המדינה והוסב למרכז תרבות עירוני.
בשנת 2022 הוחל בפרויקט אוקראיני-הונגרי משותף להסרת מעטפת הבטון שנבנתה סביב בית הכנסת בתקופה הסובייטית - בשנת 1969. מטרת הפרויקט, לשחזר את המראה החיצוני המקורי של בית הכנסת מהמאה ה-19. לדברי ראש המנהל של מחוז טרנסקרפטיה, שיפוץ הבניין אמור להתחיל בשנת 2023, וממשלת הונגריה תממן את השיפוץ. התכנון לפתיחת הבניין מחדש הוא שנת 2024. במסגרת השיפוץ יתווסף וייבנה אגף חדש ומודרני שיחובר לבניין בית הכנסת באטריום זכוכית. האגף יהיה מיועד למשרדים, וחללים ציבוריים, שיכללו גם בניית תיאטרון מודרני.
בעיר קיים גם בית כנסת קטן המשמש כבית תפילה. בית כנסת זה עבר שיפוץ במימון חלקי של משרד החוץ ההונגרי.
בית הקברות
ארגון ההנצחה היהודי של בתי הקברות היהודים באירופה שם לו למטרה לשמר את קיומם של בתי הקברות היהודים. לגדר את שטחם, לשמור על קדושתם ולשמש כזיכרון ותיעוד לקהילות שנהרסו. אחד מבתי הקברות הללו הוא בית הקברות היהודי בברהובה. לא קיים מידע על מועד הקמתו של בית הקברות, אך הוא מופיע לראשונה במפות הקדסטרליות (מפות רישום קרקעות ) לצורך מס בשנת 1866. המצבה הקדומה ביותר שנשתמרה, מתוארכת לסוף המאה ה-18 - שנת 1797.
רבני העיר
רב העיר הראשון היה הרב יצחק רוכליץ. הרב השני שכיהן בין השנים 1861- 1881 היה הרב אברהם יהודה לייב הכהן שוורץ, בעל ״קול אריה״, מתלמידי החת"ם סופר. בין השנים 1883 - 1930, כיהן כרב העיר הרב שלמה שרייבר סופר, בנו של הכתב סופר ונכד החת״ם סופר, שהתפרסם בחיבוריו על משפחתו: אגרות סופרים וחוט המשולש. חתנו, הרב שלמה הירש, היה רבה האחרון של הקהילה, אשר כיהן כרב הקהילה בין השנים 1930–1944 ונספה בשואה.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 קבע האדמו"ר ר' אהרן ראטה את מושבו בברהובה, ובשנת תרצ״ט עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. לאחר עלייתו ארצה של ר׳ אהרון ראטה, קיבל על עצמו הרב יוסף מאיר פולק שהיה תלמידו את הנהגת חבורת ״שומרי אמונים״. הרב נספה במחנה הריכוז קמניץ-פודולוסק, בשנת 1944, ובנו, הרב אברהם אלטר פולק, שניצל עם אמו עלה ארצה והקים בפתח תקווה את החצר מבעלז בשם ״בית אהרון״.
נשיאי הקהילה
נשיאי הקהילה שכיהנו מתחילת המאה ה-20 היו: ד"ר שמעון רייזמן (Reismann), שנדור וארי (Vari), לאיוש הרשקוביץ, פישל הארטמאן, אלברט פודור (Fodor), יעקב מרמלשטיין (Mermelstein) וד"ר בלה סקלי (Szekely). מור גרינבוים היה מזכיר קהילה.
אישים מפורסמים
בין האישים המפורסמים מברהובה ניתן למנות:
סר אלכס סנדור אלכסנדר (Sir Alex Sandor Alexander), היה תעשיין, איש כספים וכן יו״ר של חברות בריטיות רבות. הוא הגיע לבריטניה מצ׳כוסלובקיה כפליט; אנדריאה בוסקור (Andrea Bocskor), חברת הפרלמנט האירופי מטעם הונגריה; ד״ר אמליה בראון (Dr. Amalia Braun), הייתה הרופאה הראשונה באזור הקרפטים ובברגסס, השתתפה בקונגרס הציוני הראשון יחד עם בנימין זאב הרצל; הרב גבריאל הוגו גריין (Gryn Hugo Gabriel), היה שדרן מוכר וידוע בבריטניה; ד"ר קאג' ג'ן הרטמן (Dr. Kaj Jene Hartmann) היה רופא, אשר זכה לאחר מותו בפרס פיתוח העיר ( Prize Pro Urbe); ננדור ״קונסי״ וייס (Nandor "Cunci" Weiss), חזר לברהובה אחרי המלחמה, והפך לאחד מאנשי המפתח של הקהילה היהודית בעיר; סנדור ז׳אק (Sándor JÁK) - סופר; מיכאל יוסיפוביץ׳ (Michael Iosipovics), היה חבר נבחרת הכדוריד הלאומית של אוקראינה ואחר כך חבר נבחרת הפועל בישראל; ארנקה סיגל (Aranka Siegal), סופרת ניצולת שואה; הוריו של הכלכלן מילטון פרידמן, זוכה פרס נובל לכלכלה בשנת 1976, הגיעו מברהובה; ד״ר ברתולומיאו קובט (Bartholomew Kubat), היה מנתח ידוע פליט מצ׳כוסלובקיה וניצול שואה; מירוסלב קובט (Miroslav Kubat), בתקופת הרפובליקה הראשונה של צ׳כוסלובקיה (1938-1918), עסק בעריכת דין ולאחר מכן שירת כקצין בצבא הצ׳כוסלובקי במלחמת העולם השנייה, לאחר המלחמה חזר לעסוק בעריכת דין ועבר לניו יורק; ג׳ודי קסאב (Judy Casaab) נולדה להורים יהודים ממוצא הונגרי, חיה בברגסאס ואחרי המלחמה עברה להתגורר באוסטרליה. זכתה פעמיים בפרס ארצ׳יבלד (Archibald Prize) ופעם אחת בפרס ווין (Wynne Prize). הייתה אומנית, ציירת פורטרטים, שרטטת ואומנית נוף, זכתה בפרס הזהב של הונגריה; פירוסקה רייכארט (Piroska Reichart), הייתה משוררת וסופרת. . אלוף משנה ישראל ירקוני שלישם הצבאי של שלושה נשיאי מדינת ישראל. אלברט אלוביץ' בעל אותות ההצטיינות הרב ביותר בצבא הצ'כוסלובקי. דר' פרנץ איז'ק רופא בכיר במערכת הרפואה הישראלית בשנות ה-50 וה-60.
תנועות הנוער
בעיר פעלו כמעט כל תנועות הנוער הציוניות ורבים מבני הקהילה הצעירים היו חברים בהן, בעיקר בתקופה שבין מלחמות העולם. שתי תנועות הנוער הגדולות ביותר היו התנועה החלוצית-ציונית ״השומר קדימה״ ותנועת ״בית״ר״.
תנועת ״השומר קדימה״, נוסדה בשנות ה-20 המוקדמות של המאה ה-20. היא מנתה מאות חברים והיו לה 10 סניפים ברחבי צ׳כוסלובקיה, במיוחד במזרח המדינה ובאזורי הגבול עם הונגריה ורומניה. התנועה התמקדה בעיקר בחינוך ציוני ובצופיות והייתה הראשונה שדאגה לאגד ולרכז את הנוער היהודי בעיר. בשנת 1928 התכנסה ועידת "השומר קדימה" הכללית בעיר, שבמסגרתה התקיימו דיונים בין התנועה ובין תנועת ״בית״ר״ בניסיון לחלק את תחומי הפעילות ביניהן.
בתקופה זו, נוהגות היו שתי התנועות לערוך שני מופעים גדולים שהיו ממלאים את האולם הגדול של העיר בקהל צופים - ״השומר קדימה״ הייתה עורכת את המופע בחג החנוכה ו״בית״ר״ הייתה עורכת בחג הפורים. מנהיג תנועת ״השומר קדימה״ בלה גרוס, שנספה מאוחר יותר בשואה, אף שימש כציר באחד הקונגרסים הציוניים שהתקיימו בתקופה שבין מלחמות העולם.
מתוך ״השומר קדימה״ יצאו שתי תנועות נוספות, תנועת ״הנוער הציוני״ ותנועת ״בית״ר״ שמנתה חברים רבים. בנוסף להן פעלו בעיר תנועות נוער נוספות, ״השומר הצעיר״ שנוסד בשנת 1933, כאשר מספר שנים לאחר מכן נטמעה בו תנועת ״השומר קדימה״ והפכה לחלק ממנו, ותנועת הנוער ״בני עקיבא״.
תנועות הנוער התבססו על התנדבות החברים והן דאגו לכל צרכיהן ותוכניותיהן ללא תמיכות ותקציבים. החינוך הציוני לא פסק גם כאשר הועברה ברהובה לשליטת הונגריה. הואיל והשלטון ההונגרי לא ראה בעין יפה את התארגנות הצעירים היהודים, נאלצו רוב המדריכים בתנועות השונות לעזוב את העיר והפעילות בתנועות הנוער עברה למחתרת.
בנוסף לתנועות הנוער התארגנו בעיר מספר מפלגות כמו ״הרוויזיוניסטים״, ״הציונים הכלליים״ ו״המזרחי״.
בין מייסדי ״השומר קדימה״ ו״הציונים הכלליים״, ניתן למנות את בלה גרוס, פישל הרטמן, ליפוט רוז, ברנט האלס ואחרים. מייסד תנועת ״בית״ר״ בעיר היה אלכסנדר וינקלר ומפקדי התנועה היו שמואל טייכמן ואלישע כ״ץ.
יחסי מקסיקו–פולין
יחסי מקסיקו-פולין הם היחסים הדו צדדיים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לרפובליקה של פולין. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה
בספטמבר 1921 הכיר נשיא מקסיקו, אלווארו אוברגון, בריבונותה הלאומית של פולין. באותה שנה נפגש הנסיך הפולני אלברט רדזוויל, שהיה ראש הליגה הפולנית בוושינגטון די. סי., ארצות הברית, עם דיפלומטים מקסיקנים בעיר, ובכך נוצר הקשר הרשמי הראשון בין שתי המדינות. עם זאת, רק ב-26 בפברואר 1928 כוננו רשמית היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. בשנת 1930 חתמו מקסיקו ופולין על חוזה ידידות, מסחר וניווט ומקסיקו פתחה במהרה את החוקה הדיפלומטית הראשונה בוורשה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, התדרדרו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות עם עלייתו של אדולף היטלר בגרמניה השכנה מערבית לפולין וברית המועצות המתרחבת מתמיד. באוגוסט 1939 חתמו גרמניה וברית המועצות על חוזה לא תוקפני בו נאמר כי הם לא יתקפו זה את זה אם תפרוץ מלחמה באירופה ושהם ישתפו ביניהם בשטח פולין. אמור היה להיות אמור להתייחס לאמנה זו בשם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. במהלך מלחמת העולם השנייה, היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לפולין לא פסקו מעולם. מקסיקו גינתה בתוקף את הפלישה והכיבוש של פולין על ידי כוחות גרמנים וסובייטים כאחד. במאי 1942 הכריזה מקסיקו מלחמה על גרמניה ובדצמבר 1942 ערך ראש ממשלת פולין ולדיסלב שיקורסקי ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו מנואל אבילה קמאצ'ו. כדי להפגין סולידריות עם העם הפולני, מקסיקו קיבלה בשנת 1943 מעל 2,000 פליטים פולנים כולל 1,400 יתומים פולנים להתיישב במדינת גואנחואטו שבמרכז מקסיקו. לאחר המלחמה נותרו רבים מהפליטים להתגורר במקסיקו.
בסוף מלחמת העולם השנייה המשיכה מקסיקו לקיים יחסים דיפלומטיים עם פולין הקומוניסטית. בשנת 1960 שתי המדינות שדרגו את משלחותיהן הדיפלומטיות לזו של שגרירויות. בשנת 1963 הפך הנשיא אדולפו לופס מטאוס לראש המדינה המקסיקני הראשון שביקר בפולין. באותה שנה ביקש ראש ממשלת פולין יוזף צירנקייביץ' ביקור רשמי במקסיקו. היחסים הדיפלומטיים נמשכו ללא הפוגה גם כאשר פולין עברה מממשל קומוניסטית לממשל דמוקרטי בשנת 1989. בשנת 1998 ביקור נשיא פולין לך ואלנסה במקסיקו. וולשה חזר למקסיקו בדצמבר 2000 כדי להשתתף בהשבעת הנשיא ויסנטה פוקס.
בשנת 2017, שתי המדינות הנציחו את פתיחת משרד סוכנות ההשקעות והסחר הפולנית במקסיקו סיטי. בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 90 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לפולין
ביקורים רמי דרג מפולין למקסיקו
תחבורה ותיירות
לוט פוליש איירליינס ו-TUI fly הולנד מפעילה טיסות שכר עונתיות בין נמל התעופה הבינלאומי קנקון לנמל התעופה פרדריק שופן. בשנת 2015 נסעו 35,000 אזרחים פולנים למקסיקו לתיירות.
יחסי סחר וכלכלה
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי, שפולין חברה בו מאז הצטרפה בשנת 2004. מאז, הסחר בין שתי המדינות גבר באופן דרמטי. בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות בכ-1.2 מיליארד דולר. פולין היא השותפה המסחר ה -47 החשובה ביותר במקסיקו בעולם. הייצוא העיקרי של מקסיקו לפולין כולל: כלי רכב מנועים, טרקטורים, אופניים וכלי רכב אחרים; יחידות זיכרון; סכיני גילוח; וטורבינות טורבו, טורבופרופ וגז. הייצוא העיקרי של פולין למקסיקו כולל: כלי רכב ומושבים; מוצרים המיועדים לתוכנית הקידום של תחום הרכב וחלקי הרכב; ומשאבות דלק להזרקת דיזל.
בין 1999 ל-2012 הסתכמה ההשקעה הישירה בפולין במקסיקו ב -17 מיליון דולר. באותה תקופה הסתכמה ההשקעה הישירה במקסיקו בפולין בכ-4 מיליון דולר. חברות רבות לאומיות מקסיקנית כגון סמקס, Saltillo התעשייתי Grupo, Katcon, Mexichem ו-Nemak לפעול בפולין בירה מקסיקנית וטקילה נמצאות בקלות בארץ. וודקה פולנית ומשקאות חריפים אחרים זמינים באתרי הכל כלול במקסיקו ונמכרים גם בחנויות ברחבי הארץ. חברות רב-לאומיות פולניות Boryszew ו-Bury Technologies פועלות במקסיקו. בפולין נצפים קולנוע מקסיקני וטלנובלות.
רוזנות ראוונסברג
רוזנות ראוונסברג (בגרמנית: Grafschaft Ravensberg) הייתה רוזנות היסטורית של האימפריה הרומית הקדושה. שטחה היה במזרח וסטפאליה, גרמניה למרגלות יער אוסנינג או טויטובורג.
היסטוריה
ראוונסברג הוזכר לראשונה במאה ה-12; מקום מושבו הראשון היה טירת ראוונסברג. רוזני ראוונסברג הקימו מאוחר יותר את טירת ספרנברג בבילפלד בערך 1240–1250, שם קבעו את מושבם. הם החזיקו גם בטירת לימברג ליד Preußisch Oldendorf.
הרוזנות עברה בירושה מאוחר יותר לידי דוכסות ברג בשנת 1346, אשר בתורה הפכה לחלק מדוכסות ייליך-ברג בשנת 1423, ובסופו של דבר לדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג בשנת 1521.
לאחר מלחמת הירושה של ייליך, בהסכם קסאנטן ב-1614, עברה רוזנות ראוונסברג לנסיכות הבוחר מברנדנבורג, שהפכה לממלכת פרוסיה ב-1701, ונוהלה בתוך מינדן-ראוונסברג בין השנים 1719–1807, עד לפירוק הרוזנות במהלך מלחמות נפוליאון.
ינשוף הרעמה
ינשוף הרעמה (שם מדעי: Jubula lettii) הוא סוג ומין יחיד של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים אשר אנדמי ליערות גשם באפריקה. הינשוף נדיר לצפייה, ולכן רבים מהיבטי אורח חייו לוטים באפלה. משערים כי הוא נמצא תחת סיכון מסוים לקיומו, בשל כריתת יערות, חקלאות ואיבוד בתי גידול.
תיאור
זהו ינשוף בגודל בינוני שאורכו נע בין 30 ל-44 ס"מ, אשר קיבל את שמו מציצות האוזניים ונוצות הצוואר המוארכות שלו, המקנות לראשו מראה "רעמתי". גופו מקושט בפסים וכתמים, וצבוע בחלקיו העליונים בצבע הערמון, בצבע אדמוני בחלקיו התחתונים, ובצבע לבנבן בבטנו. צבע רגליו מקורו צהוב חיוור.
רוזנות ראוונסברג
בית ייליך
1348–1395 באיחוד אישי עם ברג, מאז 1437 עם ייליך-ברג
ינשוף הרעמה
תפוצה ובית גידול
משוער כי ינשוף הרעמה מעדיף יערות גשם בעלי עצים גבוהים וחופה צפופה (ראו פירוש:), ולא יערות ירוקי-עד למחצה (ראו פירוש:). יתר על כן, הוא לעולם לא נצפה מחוץ ליער או לקרחת היער. המין מעדיף במיוחד אזורים בהם צמחים מטפסים וחרקים נפוצים בשפע (כמו ליד נהרות).
ינשוף הרעמה נצפה במספר מקומות: ליבריה (נימבה ובזבדרו שנמצאת בגרנד קדה; ראו מחוזות ליבריה), חוף השנהב (הפארק הלאומי טאי), גאנה (תצפית ישנה בלבד), קמרון (הפארק הלאומי Korup,הר Rata ו-Rumpi Hills, הר Cameroon ו-Mokoko-Onge), גינאה המשוונית, גבון (Gamba, לופה-אוקנדה, Ipassa), הרפובליקה של קונגו (Dimonika ו-Lower Kouilou) והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (שמורת אוקאפי, Itombwe). נכון לשנת 2012, תחום תפוצתו אינו ידוע במלואו, בנוסף לנדירותו וחוסר המידע עליו. כמו כן, גודל האוכלוסייה אינו ידוע, אך משוער כי הוא נדיר יותר במערב שטח תפוצתו, ונפוץ יותר במזרחו.
רוזנות ראוונסברג
בית הוהנצולרן
משנת 1614 מרקיזי ברנדנבורג ומלכי פרוסיה
ינשוף הרעמה
התנהגות
זהו יצור לילי, המגיח ממקום מושבו בין הצמחים המטפסים עם בואה של שעת בין הערביים כדי לצוד במרחבים הפתוחים. משוער כי חיפושיות וחגביים מהווים את רוב פריטי תפריטו (נמצאו גם ירקות וירק בבטנו של ינשוף צעיר). רגליו ומקורו החלשים כנראה אינם מסוגלים לצוד טרף גדול מכך. זוג ינשופים וגוזלים מבוגרים נצפו בחודש פברואר בהר לימבה, ליבריה; מה שהוביל את החוקרים להשערה כי הנקבה מטילה ביצים בחלל בתוך או בקן ענפים (בין חדש או ישן של עוף אחר) בין מרץ למאי ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. כמו כן נצפו פרחונים בשלהי דצמבר ובינואר בקמרון ובגבון.
רוזנות ראוונסברג
בית הוהנצולרן
לצרפת על ידי הסכם טילזיט משנת 1807, שולבה בממלכת וסטפאליה
תיקון לחוק מכון הזיכרון הלאומי
התיקון לחוק מכון הזיכרון הלאומי משנת 2018 הוא חוק פולני הקובע עונש לדיבור המייחס את האחריות לשואה לפולין או לאומה הפולנית. סעיף 2א, המתייחס לפשעי "לאומנים אוקראינים" נגד "אזרחים פולנים", גרם אף הוא למחלוקת. החקיקה היא חלק מהמדיניות של מפלגת חוק וצדק המבקשת להציג נרטיב של פולנים אתניים כקורבנות וגיבורים. החוק נתקל בביקורת בינלאומית נרחבת, שכן הוא נתפס כפגיעה בחופש הביטוי ובחופש האקדמי, וכמחסום לדיון פתוח על שיתוף הפעולה של פולנים עם רצח היהודים בפולין בתקופת השואה,  במה שתואר כ"משבר הדיפלומטי הגדול ביותר בהיסטוריה ההמודרנית של פולין".
החוק אינו מזכיר את המחלוקת על הביטוי "מחנה מוות פולני", שדנה במחנות ריכוז שבנתה גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה על אדמת פולין הכבושה, אך כוונת החוק העיקרית הייתה להתמודד עם המחלוקת הזו. בשנת 2019, בית הדין החוקתי של פולין קבע כי סעיף 2א בטל ואינו מחייב.
היסטוריה
תיקון עם חלק מאותן מטרות, סעיף 132א לחוק העונשין הפולני, התקבל בשנת 2006 במאמץ של שר המשפטים זביגנייב זיוברו אך נפסל שנתיים לאחר מכן על רקע פרוצדורלי. התיקון נתפס כמכוון לכתביו של ההיסטוריון יאן טומאש גרוס, שמחקרו על הטבח בידוובנה עורר דיון ציבורי רחב בפולין. התיקון כונה לעיתים קרובות "לקס גרוס" (בלטינית: חוק גרוס).
לאחר תקופה של שתדלנות, ניסח זיוברו ב-17 בפברואר 2016 את הנוסח הראשון של תיקון 2018. ב-30 באוגוסט 2016, מועצת השרים בראשות ראש הממשלה ביאטה שידלו, העבירה את הטיוטה לסיים. בספטמבר 2016 טען זיוברו כי המונח "מחנה מוות פולני" הוא התקפה על "שמה הטוב של האומה הפולנית". החקיקה המוצעת זכתה לביקורת בינלאומית כניסיון לדכא דיון על פשעים שביצעו אזרחים פולנים בתקופת השואה. את הוספת "איסור תעמולת הבנדריזם" לחוק – סעיף 2א – הובילה תנועת הימין הפוליטית קוקיז'15 (Kukiz'15). קוקיז'15 הגישה תוספת זו ב-16 ביולי 2016, אולם מפלגות המצע האזרחי וחוק וצדק חסמו אותה בנימוק של "טובת יחסי פולין-אוקראינה". סעיף 2א נוסף להצעת החוק ב-25 בינואר 2018 במהלך הקריאה השנייה.
ב-26 בינואר 2018, לאחר אישור החוק בקריאה שלישית, הלשכה התחתונה של הפרלמנט הפולני, הסיים, אישרה את החוק  שחל על פולנים וזרים. ב-1 בפברואר 2018 העביר הלשכה העליונה, הסנאט, את הצעת החוק ללא תיקון. ב-6 בפברואר 2018 הנשיא אנדז'יי דודה חתם על הצעת החוק. לפי סקר דעת קהל בפברואר 2018, 51% מהפולנים התנגדו לתיקון מ-2018. חלקים מסוימים בחוק נכנסו לתוקף 14 ימים לאחר רישומו ב-Dziennik Ustaw (פנקס החוקים). החוק המלא נכנס לתוקף תוך שלושה חודשים. החוק הועבר לבית הדין החוקתי של פולין לבדיקת התאמתו לחוקה הפולנית.
הצעת החוק הובילה לגינויים נגד ממשלת פולין בארצות הברית, אירופה וישראל. כמה מבקרים האשימו את ממשלת פולין בהכחשת השואה. מרכז שמעון ויזנטל פרסם אזהרת מסע הקוראת ליהודים להגביל את הביקורים בפולין בשל "הקמפיין הממשלתי של פולין לשנות את האמת ההיסטורית על ידי הכחשת השותפות הפולנית בזוועות הנאצים".
נכון למאי 2018, 70 אישומים לפי החוק הוגשו לבתי המשפט בפולין. עם זאת, רובם היו על ידי אזרחים פולנים שהפגינו נגד החוק באמצעות הפללה עצמית. כתב אישום הוגש נגד ה-BBC בגין הפקה על אושוויץ שהשתמשה במונח "גטאות יהודים פולניים".
החוק המקורי
החוק המוצע משנה חוק קודם המתייחס למכון הזיכרון הלאומי (החוק מ-18 בדצמבר 1998 על המכון לזיכרון לאומי – הוועדה לתביעה על פשעים נגד האומה הפולנית, Dz.U. 1998 nr. 155 poz. 1016).
1. מי שטוען, בפומבי ובניגוד לעובדות, שהאומה הפולנית או הרפובליקה של פולין אחראית או שותפה לפשעי הנאצים שבוצעו על ידי הרייך השלישי, כמפורט בסעיף 6 של האמנה של בית הדין הצבאי הבינלאומי המצורפת להסכם בינלאומי להעמדה לדין ולענישה של פושעי המלחמה הגדולים של מדינות הציר האירופיות, הסכם שנחתם בלונדון ב-8 באוגוסט 1945 (כתב העת הפולני לחוקים משנת 1947, פריט 367), או בגין פשעים אחרים המהווים פשעים נגד השלום, פשעים נגד האנושות או פשעי מלחמה, או מי שמפחית את אחריותם של המבצעים האמיתיים של הפשעים האמורים, צפוי לקנס או מאסר של עד 3 שנים. גזר הדין יפורסם ברבים.
2. אם המעשה המפורט בסעיף 1 נעשה שלא בכוונה, דינו של העושה קנס או הגבלת חירות.
3. לא מבוצעת עבירה אם המעשה הפלילי המפורט בסעיפים 1 ו-2 נעשה במסגרת פעילותו האמנותית או האקדמית של האדם.
תיקון
הלחץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית והאיום בהורדת דרג היחסים בין ארצות הברית לפולין היו משמעותיים בהחלטת ממשלת פולין לשנות מסלול. בסוף יוני 2018 החליטה ממשלת פולין להפסיק להמתין לפסיקה מבית המשפט לחוקה ובהליך מהיר, החקיקה עברה במהירות שיא, שמונה וחצי שעות בלבד. התיקון הסיר את האפשרות להעמדה לדין פלילי, אך גם הסיר את הפטור של מלגות ואמנויות מהחוק. עדיין ניתן להגיש כתבי אישום בבית משפט אזרחי.
תומאס ביילי אולדריץ'
תומאס ביילי אולדריץ' (באנגלית: Thomas Bailey Aldrich; 11 בנובמבר 1836, פורטסמאות', ניו המפשייר – 19 במרץ 1907, בוסטון, מסצ'וסטס) היה סופר, משורר, מבקר ועורך אמריקני. נודע כעורכו של כתב העת "The Atlantic", וכן כאחד מראשוני הכותבים בסוגת "הילד הרע".
ביוגרפיה
אולדריץ' נולד ב-11 בנובמבר 1836 בפורטסמאות', ניו המפשייר, והיה בנם היחיד של אליאס טאפט ושל שרה ביילי אולדריץ'. בילדותו עבר יחד עם אביו לניו אורלינס, לואיזיאנה. בשנת 1849 נפטר אביו, ואולדריץ' בן ה-13 זנח את ההכנות ללימודים בקולג' ושב לפורטסמאות', שם התגורר בבית סבו. תקופת מגוריו עם סבו היוותה השראה לספרו "סיפורו של ילד רע".
תיקון לחוק מכון הזיכרון הלאומי
תיקון
בעקבות התיקון, פרסמו ראשי ממשלות פולין וישראל הצהרה משותפת המגנה את האנטישמיות ודוחה את ה"אנטי-פולניות". אמירה זו גונתה על ידי יד ושם ומנהלו לשעבר, ניצול השואה יצחק ארד, משום שנראתה כמשווה בין השניים.
ניתוח משפטי
הרציונל של ממשלת פולין לחוק היה שהוא דומה לחוקים נגד הכחשת שואה במדינות רבות במערב אירופה. אולם חוקרי משפט דחו השוואה זו וציינו כי החוק הפולני, בניגוד לחוקי הכחשת השואה, נועד להגן על הכבוד הלאומי. הם קובעים כי החוק קשור יותר לסעיף 301 של טורקיה, ששימש להעמדה לדין של אזרחים טורקים המודים ברצח העם הארמני.
חוקרות המשפט הפולניות אלכסנדרה גלישצ'ינסקה-גרביאס, גרז'ינה ברנובסקה ואנה ווייצ'יק קובעות כי עם הגרסה המתוקנת של החוק, "הסיכון להפרות של זכויות וחירויות הפרט נותר גבוה".
חוקרת המשפט הפולני פטריציה גז'ביק (Patrycja Grzebyk) כותבת כי "מדען שרוצה לחקור פשעים שבוצעו על ידי אזרחים פולנים או את היקף שיתוף הפעולה הפולני מסתכן באובדן זמנו, כספו והמוניטין שלו בהליכים ממושכים נגדה שיחל מי שחש עלבון". גם הנוסח המתוקן של החוק אינו עולה בקנה אחד עם החוק הבינלאומי ותקני זכויות האדם, שכן הוא "מגביל את חופש הביטוי והפעילות המדעית בצורה לא פרופורציונלית ומאפשר לארגונים לא ממשלתיים להגיש תביעה בשם המדינה הפולנית או האומה". אולדזיסלאו בלבוסאו (Uladzislau Belavusau) כותב שלמרות ביטול הסנקציות הפליליות, "יש יסוד לחשש שחוק 2018 עלול להשפיע לרעה על חופש הביטוי בהיסטוריה הפולנית... כל מי שמביע דעות הנוגדות את הגרסה הרשמית של ההיסטוריה המוכרת על ידי המדינה הפולנית עלול ליפול תחת תחום החוק."