cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבניין הראשי של HSBC
היסטוריה
מבנה ההנהלה השני כלל שני מבנים שנבנו בסגנון שונה. המבנה הנציב בדרך המלכה (Queen's Road) היה בנוי בסגנון אדריכלות ויקטוריאנית, כאשר אכסדרת עמודים ניצבה בחזית המבנה, ובראשו הייתה כיפה אוקטגונלית.
המבנה השני נהרס בשנת 1933 על מנת לאפשר הקמת מבנה חדש באתר - מבנה זה הושלם בשנת 1935 ונבנה הן על שטחי המבנה השני, והן על שטחים שפונו בעקבות הריסת בית העירייה הישן של הונג קונג. מבנה זה נבו בסגנון אר דקו, והיה באותה עת המבנה הגבוה ביותר באסיה.
בתקופת הכיבוש היפני של הונג קונג במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המבנה את ממשלת כוחות הכיבוש היפנים.
בשנת 2006 הורחב המבנה והוקמה מבואה חדשה על מנת להגביר את האבטחה במבנה.
תיאור המבנה
גובהו של המבנה כ-180 מטרים ובו 47 קומות ו-4 קומות מרתף תת-קרקעיות לצורך בניית המבנה נעשה שימוש ב-30,000 טונות פלדה שנוצקו בתבניות מודלריות בגלאזגו ו- 4,500 טונות של אלומיניום שנוצקו בארצות הברית והובאו להונג קונג והורכבו באתר.
ייחודו של המבנה בכך שאין בו מעליות המקשרות את כל הקומות - מעליות המבנה מקשרות קומות ספורות בלבד, ועיקר התנועה בין הקומות היא באמצעות מדרגות נעות הממוקמות בחלל המרכזי של המבנה. גורד השחקים תלוי ולא מוצב על עמודים. כל 7 קומות תלויות על מסבכים אדירים - הדבר מאפשר גמישות לשינויים בארגון העבודה.
החלל המרכזי הפתוח מאפשר כניסת אור שמש לכל חלקי המבנה. מראות בראש המבנה מכוונות את אור השמש לתוך החלל המרכזי והאור מאיר את מבואת המבנה במראית שעות היום. תריסים קבועים נבנו במטרה להצל על חלונות המבנה ולקררו, ונעשה שימוש במי ים במערכות מיזוג האוויר של המבנה, במטרה לחסוך באנרגיה ובמי שתייה.
פנג שווי
המבנה תוכנן על מנת להתאים לעקרונות הפנג שווי - מסיבה זו נבנה המבנה למול נמל ויקטוריה, כאשר כיכר הפסלים ממוקמת לפניו, ואין מבנה המפריד בינו לבין הים (ובכך מתאפשרת זרימת אוויר חופשית מהים למבנה - דבר המביא הצלחה לפי עקרונות הפנג שווי). הבנק עומד על כך שבתכנון שבוצע על ידי ממשלת הונג קונג לייבש שטחי ים בקרבת החוף, יישאר שטח פתוח בין הים לבין המבנה.
פסלי האריות
כאשר הוחלט על הקמת המבנה השלישי באתר, בשנת 1935, הוזמנו שני פסלי אריות עשויים ברונזה, מאת הפסל הבריטי ו. ו. ואגסטאף (W W Wagstaffe), בדומה לזוג האריות שהוצבו בשנת 1923 בחזית בניין HSBC שהוקם בשאנגחאי. זוג האריות שהוצבו בשנגחאי הפכו לפופולריים ביותר - תושבי העיר האמינו שהם מביאים מזל ונהגו ללטף אותם למטרה זו. האריות בשנגחאי זכו, בבדיחות, לשמות סטפן (Stephen) וסטיט (Stitt) - כאשר סטפן נקרא על שם א. ג. סטפן, מנהל HSBC באותה עת, וסטיט היה ג. ה. סטיט, מנהל סניף שנגחאי של הבנק. השם סטפן ניתן לפסל האריה השואג, ואילו סטיט ניתן לפסל האריה השקט - בהתאם לאופיים של המנהלים.
זוג האריות שהוזמן למבנה שהוקם בהונג קונג היו גדולים מהזוג בשנגחאי, בשל חשיבותו של מבנה ההנהלה הראשי. גם זוג אריות אלה זכו לפופולריות, ותושבי הונג קונג ראו בהם פסלים המביאים מזל ועושר. גם כיום נוהגים זוגות צעירים בהונג קונג להגיע לאריות לאחר חתונתם ולגעת באפם של האריות על מנת לזכות בהצלחה בחיי נישואיהם. גם זוג אריות אלה זכו לכינוי סטפן וסטיט.
פסל האריה השמאלי (סטפן) נפגע במהלך הקרב על הונג קונג עת כבשו כוחות צבא יפן את האי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הורו שלטונות הכיבוש היפני על שליחת האריות ליפן לצורך התכתם לצורכי המלחמה - אולם תוכנית זו לא בוצעה אל הפועל. האריות הגיעו ליפן, ובטרם הותכו נכנעה יפן. האריות נתגלו במספנה באוסקה בשנת 1945 על ידי מלח אמריקאי שזיהה אותם, והושבו להונג קונג באוקטובר 1946.
כאשר נהרס המבנה השלישי בשנת 1984 על מנת להקים את המבנה הנוכחי, הועברו האריות לכיכר הפסלים הסמוכה, ובשנת 1985 הושבו למקומם בפתח המבנה.
בשנת 2002 נוצרו העתקים של הפסלים עבור מגדל HSBC בלונדון על ידי הפסל הניו זילנדי מארק קנדי. קנדי התבקש ליצור העתקים מדויקים של הפסלים, למעט צלקות מלחמת העולם השנייה, עבור ההנהלה בלונדון.
העתקים נוספים של האריות מצויים בפתח מבני הבנק בטורונטו ובונקובר שבקנדה.
הארת המבנה
בשנת 2003 יזמה מועצת התיירות של הונג קונג את "סימפוניה של אורות" - תוכנית להארת גורדי השחקים של הונג קונג לעת לילה, על מנת ליצור מופע אור-קולי לעידוד התיירות. מגדל HSBC משתתף במופע זה, ולצורך כך הותקנו במבנה 716 יחידות תאורה, ובהם 8 אורות חיפוש, וכקילומטר של נורות LED חיצוניות המשנות צבעים בהתאם למופע. עלות התקנת האורות הוערכה ב-5.5 מיליון דולר הונג קונגי.
The House of Blue Light
The House of Blue Light (בית האור הכחול) הוא אלבומה השנים עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בשנת 1987.
היסטוריה
הקלטת האלבום הייתה מייגעת וכרוכה בקשיים וסיבוכים רבים, וריצ'י בלקמור העיד שחלק מהשירים הוקלטו שוב שוב עד לתוצאה הסופית. את הסיבה לכך ניתן להבין מדבריו של איאן גילן, שתיאר את המתיחות הרבה ששררה בין חברי הלהקה: "אני מסתכל אחורה אל התקליט "The House of Blue Light" - יש בו כמה שירים טובים, אבל אני מרגיש שמשהו שחסר בו. אני לא יכול להרגיש את ה"רוח" של הלהקה. אני יכול לראות או לשמוע חמישה אנשי מקצוע העושים כמיטב יכולתם, אבל זה כמו קבוצת כדורגל, אם אין את הרוח, זה לא מתפקד. זה כמו קבוצה של אחד עשר כוכבים שמשחקים על אותו מגרש, אך אינם מחוברים בלב וברוח". ג'ון לורד הוסיף: "עשינו טעות חמורה כשניסינו לייצר מוזיקה עדכנית, אך גילינו שזה לא מה שהציבור רוצה מאיתנו".
לצורך קידום האלבום יצרה הלהקה שני סרטוני וידאו לשירים "Bad Attitude" ,"Call of the Wild", אך חברי הלהקה משתתפים רק בקליפ של השיר הראשון.
הביקורות לאלבום היו ברובן חיוביות. אתר Allmusic העניק לאלבום 3 כוכבים מתוך 5. מגזין העניק לו 4.5 מתוך 5. האלבום אף הגיע למקום 34 במצעד "בילבורד 200" האמריקאי.
בשנת 1999 יצא לאור מהדורת אריך נגן של האלבום, ומספר רצועות משם קצרות מהגרסה המקורית, כך שאורכו הכולל הוא: 46:16.
בירקה
היסטוריה
מועד ייסודה של בירקה אינו ידוע במדויק. הממצא הארכאולוגי מצביע על התפר שבין תקופת ונדל (550-790) והתקופה הוויקינגית, דהיינו אמצע המאה ה-8. ניתן לתארך את דברי ימי היישוב לשני שלבים עיקריים - הראשון ממועד הקמתה ועד סוף המאה ה-9, עת יחסי המסחר שלה היו רק עם מערב אירופה. התקופה השנייה מסוף המאה ה-9 ועד נטישת העיר כמאה שנים לאחר מכן, מתאפיינת במסחר עם שטחי רוסיה של ימינו וחלקו המזרחי של העולם המוסלמי. בתקופה זו העיר גדלה והגיעה לשיא פריחתה.
המוצרים שבירקה ייצאה כללו בעיקר ברזל מברגסלאגן שממערב לה, פרווה מבעלי חיים שניצודו על ידי תושבי היישוב או שנלקחו בכוח מהסאמים, קרני אייל הצפון, שנהבי ניבתן, ענבר, דבש ונוצות אדרית. בנוסף, סחר עבדים נהג עם שוקי המזרח. הייבוא כלל חרס, זכוכית, מטבעות - במיוחד מכסף, מוצרי יוקרה דוגמת משי, רקמה ביזנטית ועוד.
חלק גדול מהידע אודות תולדות בירקה מגיע משני חיבורים - "חיי אנסקאר" (Vita Anskarii) מאת רימברט מהשנים 869–876, ו"מעשי הבישוף מהמבורג" (Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum) מאת אדם מברמן. אנסקאר היה נזיר פרנקי שנשלח בשנת 829 על ידי לואי החסיד לבירקה כדי לנצר את תושביה. הוא התקבל בידי המלך ביורן השני אשר התיר לו לפעול ביישוב. המלך לא התנצר אך אנסקאר הצליח לנצר את הרגייר (Hergeir), מושל העיר. אנסקאר נותר שנה וחצי בבירקה ואז שב להמבורג והיה לבישוף. אנסקאר שב לבירקה בשנים 852–853 ולאחר משא ומתן ממושך עם המלך אולוף הראשון הותר לו להקים כנסייה ביישוב. מעט מאוד ידוע על השליחות הנוצרית בשוודיה לאחר מותו של אנסקאר בשנת 865, אך אדם מברמן מזכיר בספרו ארכיבישוף בשם אוני אשר מת בשנת 936 בעת שליחות בבירקה. שני החיבורים מספקים מידע גם על הופגורדן השוכנת על האי אַדֱּלְ (Adelsö) הסמוך, שבו התגורר המלך. לא ברור אם מלכי הופגורדן היו מלכי שוודיה כולה או מלכים מקומיים, ונראה שלפחות באופסלה מלך מלך נוסף. למלך הייתה סמכות מסוימת בבירקה, אולם ליישוב הייתה מועצה ומושל משל עצמו. החוק בבירקה נקרא חוק בּיֶירְקֱּה או בִּיָירְקִּי (Björkö ו-Bjarkey בהתאמה) והצטיין בכך שקבע שוויון בין כל בני האדם, ללא קשר למקום מוצאם, דבר חריג באותה עת. חוק זה שימש בסיס לחוקים דומים של ערי מסחר אחרות בימי הביניים, וכן של חוקים מאוחרים יותר אשר הגדירו את מעמדן של ערים.
בירקה ירדה מגדולתה בבת אחת בשנת 970 לערך, אף שהיישוב המשיך והתקיים אל תוך המאה ה-11. אדם מברמן כתב כי בשנת 1060 לערך האתר היה נטוש לחלוטין. הסיבה המדויקת לשקיעתה של בירקה אינה ידועה וסביר שמדובר במספר גורמים שחברו להם יחדיו. עם אלה נמנים נסיגת קו החוף שהביאה לסגירת נתיבי שיט; הירידה בסחר עם מזרח אירופה בעקבות התקפות סוויאטוסלב, נסיך קייב באגן הוולגה, העתקת תפקידה של העיר לסיגטונה כ-35 ק"מ מצפון לעיר, ובנוסף שרידי חורבן מראים שבירקה הותקפה בסוף המאה ה-10.
האדמה השחורה
ליבו של האתר הארכאולוגי מכונה "האדמה השחורה" (Svarta Jorden) ובו התגוררו תושבי היישוב בתקופה הוויקינגית. הכינוי "האדמה השחורה" מייצג שכבה ארכאולוגית עשירה בממצא אורגאני שצבעו כהה, ואשר מבהיר כי האתר יושב במשך זמן רב. גובהה של שכבה זו הוא עד שני מטרים, ושטחה כ-7 הקטאר. היא תחומה במערב בקו החוף ובמזרח בחומה מבוצרת. עם זאת, בחלק מהתקופה היה היישוב גדול יותר והשתרע מעבר לחומה לכיוון צפון-מזרח, כך שכיסה שטח של 13 הקטאר. חלק משטח היישוב נפגע מאוחר יותר בשל עיבוד חקלאי. היישוב נחלק לחלקות שנתחמו ברחובות ובתעלות. בכל חלקה היו בית אחד או שניים וכן מבנים נספחים ששימשו כבתי מלאכה או כחנויות. המבנים נבנו מבוץ וקורות עץ (half-timbered) ונשאו גגות מעץ או כבול. הריכוז הגבוה של זרחן בקרקע וערך ההגבה הגבוה שלה, סייעו לשימור מתכות, ובאדמה השחורה נמצא מספר גדול של חפצי ברונזה וברזל וכן מטבעות, במיוחד ממקור מוסלמי, דבר המאשר את חשיבות המסחר עם המזרח. עוד נמצאו חפצי זכוכית, חרס, עצמות ואפילו בד.
הנמלים
ממערב ליישוב משתרע מפרץ קטן ורדוד אשר שימש ככל הנראה כמעגן, ונוסף לו שני מפרצים בצפונו של האי משמרים את הסיומת "האמן" (Hamn) שמשמעותה בשוודית היא נמל - קוגהאמן (Kugghamn) וקושהאמן (Korshamn). ייתכן והיה נמל נוסף בסוֹלוִיקסגרופן (Salviksgropen) בצפון-מזרח האי. במעגן הסמוך ליישוב התגלה רציף עשוי מלבני אבן באורך של כ-10 מטרים וברוחב של 3 מטרים וכן עמודי עגינה מעץ. מבנים דומים התגלו מאוחר יותר גם בשני הנמלים שבחופו הצפוני של האי.
הביצורים
בצידו המזרחי של היישוב שכנה חומה באורך של 700 מטרים, אשר הגיעה עד לגבעת המצודה בדרום. רק חלקה הצפוני של החומה באורך של 400 מטר השתמר והיתר נהרס, ככל הנראה בגלל עיבוד חקלאי. החומה הייתה עשויה משני קירות אבן מקבילים שביניהם חלל אשר מולא באדמה ובכבול. הקמת החומה נעשתה במספר שלבים אך לכל המוקדם בשנת 900, ובשל מטבע שנמצא בבסיס החומה ניתן לתארך חלק ממנה לשנת 925. חלקים מהחומה הוקמו מעל קברים אשר שולבו בה. כדי להגן על היישוב מן הים, חומה עשויה עץ המשיכה מערבה אל תוך המפרץ, ובה נקבעו שערים צפים. חלק מעמודי העץ של החומה עדיין נראים במפרץ.
בצידה הדרומי של העיר שכנה גבעה מבוצרת (Borgen) שהייתה אופיינית לתקופת הברונזה באירופה. כ-500 גבעות מבוצרות דומות התגלו באזור ימת מלארן לבדו. אולם בתקופה הוויקינגית גבעות מבוצרות כאלו הפכו נדירות, דבר שמאפשר להתייחס אל בירקה כשלב מעבר בין תקופת הברזל הגרמאנית למצודות המבוצרות של ימי הביניים. מבנה המצודה היה מסיבי וגם כיום הוא מתבלט באתר. הוא התאפיין בחומה חצי עגולה נושאת שינות מעץ, באורך של 350 מטרים, גובה של 2–3 מטרים ועובי של 7–8 מטרים. גם חומה זו הייתה עשויה משני קירות אבן מקבילים, והתווך מולא בחומר. בצידה המערבי של הגבעה לא הוקמה חומה, שכן בצד זה שכן מצוק שיורד אל הימה ואשר סיפק הגנה מספקת. נראה כי המצודה הוקמה במקביל להקמת היישוב, אולם בשני שלבים - חומה ראשונה עלתה באש בתחילת המאה ה-9 ואילו החומה המאוחרת, המסיבית יותר, ספגה מספר שריפות בסוף המאה ה-10. החומה הוקמה מעל מספר קברים, ובמיוחד קבר גדול מאמצע המאה ה-8 בו נקברו אדם רם מעלה וסוסו. בשל סמיכות הזמנים להקמת היישוב, ייתכן שאדם זה השתייך למשפחה שהקימה את בירקה.
הקברים
באי ביירקה שוכנים לפחות 2,500 קברים באזורים שונים. באזור הגדול ביותר (האמלאנדן - Hamlanden), השוכן צפונית-מזרחית לאדמה השחורה, מרוכזים 1,600 קברים, דבר ההופך אותו לאחד מבתי הקברות החשובים ביותר שהשתמרו מהתקופה בסקנדינביה. בנוסף נמצאו ריכוזים גדולים של קברים מדרום ומצפון למצודה. רק 1,600 מהקברים נחקרו ובחלקם יותר מאדם אחד, כך שקשה לאמוד את מספרם המדויק של האנשים אשר נקברו באי. שיטת הקבורה האופיינית ביותר לתקופה הוויקינגית הייתה שריפת גוויות והטמנת האפר מתחת לרוגם, ולעיתים נדירות יותר מתחת למבנה אבן. עם זאת בבירקה התגלו שלדים שלמים רבים, דבר המרמז על חדירת הנצרות ליישוב, או על קבורת זרים בהתאם למנהגם. בנוסף התגלו 111 אולמות קבורה שבהם הונחו ארונות עץ שבהם גופה וחפצים שונים, ולעיתים הוקם רוגם גדול מעל לקבר. קברים אלה שברבים מהם התגלו בני זוג, שייכים לאנשים רמי מעלה או לעשירים, והמספר המשמעותי של קברים מסוג זה מעיד על השפעה זרה. לעיתים נקברו גם סוסים בקברים אלה, והחפצים שהונחו בהם כוללים כלי נשק, תכשיטים, בגדי משי ומוצרי יוקרה נוספים. באחד מאולמות הקבורה התגלה בשנת 2017 שלד של אישה, דבר המעיד על קיומן של נשים לוחמות בעלות מעמד גבוה בחברה הוויקינגית. בתחילה חשבו החוקרים כי מדובר בגבר בשל כלי הנשק שנמצאו בקבר, אולם לאחר מכן הוכח כי מדובר באישה.
אלקית מצוייצת
אלקית מצוייצת (שם מדעי: Aethia cristatella) היא מין של עוף ימי ממשפחת האלקיים.
אורכם של האלקיות 18-27 ס"מ ומוטת כנפיהם 34-50 ס"מ. משקלם מגיע ל-195-330 גרם. היא בעלת נוצות שחורות, ומקור כתום בעל ציצה מזדקרת והעיניים לבנות ובעלות פס מאחוריהם. הם קטנות וגופם עגלגל עם רגליים בעלות קרומים.
האלקית חיה במושבות צפופות בחופים וצוקים בצפון האוקיינוס השקט ובים ברינג ומקננות באיים מרוחקים כמו האיים האלאוטיים, האיים הקוריליים והאי סחלין. אלו עופות הניזונות בתוך הים מקריל ויצורי ים דומים.
רוית חלד
ביוגרפיה
חלד סיימה תואר ראשון במדעים באוניברסיטת תל אביב בשנת 2004. המשיכה במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בשנת 2008.
ב-2011 מונתה למרצה בכירה בחוג למדעי כדור הארץ של אוניברסיטת תל אביב. ב-2015 מונתה פרופסור חבר בחוג למדעי כדור הארץ באוניברסיטת תל אביב. ב-2016 עברה לעבוד באוניברסיטת ציריך.
חלד היא חלק מהצוות המדעי של הגשושית ג'ונו של נאס"א אשר חוקרת את כוכב הלכת צדק. כמו כן היא אחת מהמדענים הראשיים בצוות המחקר של הגשושית Jupiter Icy Moon Explorer של סוכנות החלל האירופית וגם חברת צוות המחקר של טלסקופ החלל PLATO של סוכנות החלל האירופית, האמור להיות משוגר ב-2024.
חלד נשואה להרלד איטה, פרופסור לפיזיקת חלקיקים, ואם לשניים.
היווצרות כוכבי לכת
מחקרה של חלד עוסק בהיווצרות של כוכבי לכת במערכת השמש. במסגרת המחקר נבדק הקשר בין היווצרות כוכבי הלכת למבנה הפנימי שלהם, עבור ענקי גזים, כגון צדק, שבתאי, וענקי קרח כגון נפטון, ואורנוס. נבדקים התהליכים המביאים להיווצרות כוכבי הלכת במערכת השמש שלנו לעומת היווצרות כוכבי לכת סביב כוכבים אחרים, המחקר בודק גם אם ניתן למצוא מנגנון אחיד החוזה את היווצרות כוכבי הלכת, ומה ההבדלים בין מערכות פלנטריות שונות והתהליכים הפיזיקליים המשפיעים על היווצרות כוכבי לכת במערכת מסוימת.
מבנה פנימי של כוכבי לכת וזמן הסיבוב הפנימי
קבוצת המחקר של חלד בודקת גם את המבנה הפנימי של כוכבי הלכת והרכבם. במסגרת המחקר מפותחים מודלים חישוביים לחזות את ההתנהגות הדינמית של כוכב הלכת והשוואה לתצפיות קיימות. במסגרת המחקר, הצוות חוקר את מהירויות הסיבוב העצמי של ענקי הגזים והאם ניתן למצוא קשר בין המבנה לתנועת האטמוספירה בכוכבי לכת אלו.
חסמים לתנועת הרוחות באורנוס ונפטון
חלד, יחד עם יוחאי כספי ועודד אהרונסון ממכון ויצמן למדע ואדם שומאן וביל הבארד מאוניברסיטת אריזונה, הצליחו לחשב כי הרוחות החזקות הנושבות על פני נפטון ואורנוס מוגבלות לשכבת אטמוספירה שעומקה אינו עולה על 1,000 ק"מ. בנפטון, רוחות אלו מנשבות במהירויות של כ-2,000 קמ"ש, עם סופות וזרמי סילון חזקים. מאז גילוי הרוחות הללו על ידי הגשושית וויאג'ר 2, ניסו חוקרים לגלות מה היקף תופעת הרוחות, על מנת להבין יותר טוב את הרכב מבנה ענקי הקרח הללו. ב-2013, כספי, חלד, שומאן, הבארד ואהרונסון הצליחו למדל את ההשפעה של הרוחות על שדה הכבידה של כוכבי הלכת ולהראות כי זרמי הסילון מהווים רק אחוז קטן ממסת כוכבי הלכת. תנועת הרוחות מביאה לשינוי במסה הרגעית של כוכב הלכת ובכך לתנודה בשדה הכבידה שלו. באמצעות חישוב הקשר בין לחץ וצפיפות לתבנית הרוחות ומדידת המומנט הכבידתי, הם הוכיחו כי שכבת הרוחות מוגבלת ל-1,000 ק"מ ומהווה אחוזים בודדים ממסת כוכבי הלכת. כתוצאה מכך החוקרים יכלו ליצור מפה של שדה הכבידה של כוכבי הלכת המבוססת על נתוני הרוחות.
חישוב זמן הסיבוב העצמי של שבתאי
בשנת 2015, הצליחה חלד, יחד עם יוחאי כספי ואלי גלנטי ממכון ויצמן למדע, לחשב במדויק את זמן הסיבוב העצמי של שבתאי (10 שעות, 32 דקות, 45 שניות). החישוב הקודם הסתמך על מדידות של הגשושית וויאג'ר 2 ב-1981. אולם חישובים שהתקבלו ממדידות הגשושית קאסיני הראו שיש אי תאימות במספרים ויש פער בהבנה וחישוב זמן הסיבוב העצמי של שבתאי. הבעייתיות היא שמרכיבי האטמוספירה של שבתאי, ובעיקר המימן וההליום, נעים במהירויות שונות ואינם מעידים על הסיבוב העצמי של שבתאי עצמו. על כן המחקר של חלד התבסס על חישוב מהירות הסיבוב על ידי מדידת שדה הכבידה של שבתאי ועל חישוב דחיסותו ופחיסותו (העובדה שקוטרו מכיוון מזרח-מערב גדול מקוטרו בכיוון צפון-דרום).
אליזבת דרמוט וולש
אליזבת דרמוט וולש (באנגלית: Elisabeth Dermot Walsh; נולדה ב-15 בספטמבר 1974) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה מהופעתה בתפקיד אליזבת בסרט "Falling for a Dancer" ובדמות ד"ר זארה קרמייקל בסדרת הדרמה "רופאים".
ביוגרפיה
וולש נולדה בווימבלדון בשם אליזבת קלייר לואיז וולש לשחקן האירי דרמוט וולש (1924–2002) ולאשתו השלישית השחקנית האנגלייה אליזבת מדליין אניר (1944–1993).
יש לה אחות בשם אוליביה, ומנישואיו הקודמים של אביה יש לה אחות, סאלי, ואח, מייקל.
יוזף אורבן
יוזף אורבן (באנגלית: Joseph Urban; 26 במאי 1872 – 10 ביולי 1933) היה אדריכל, מאייר ומעצב במה אוסטרי-אמריקאי.
אליזבת דרמוט וולש
ביוגרפיה
היא למדה בווסט הית' סקול, שהיה פנימייה לבנות בעיר סבנאוקס בקנט. את הכשרתה המקצועית רכשה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
קריירה
הופעת הבכורה של וולש בטלוויזיה הייתה בסרט "Falling for a Dancer". עוד הופיעה במיני-סדרה "Love in a Cold Climate", בסדרה "Unfinished Business", בפרק ב"רציחות במידסומר" ובסדרה הרפואית "הולבי סיטי" ב-2003 שיחקה בתפקיד ראשי בדמות אלינור קרלייל בעיבוד של ITV לספר "Sad Cypress" מאת אגאתה כריסטי. ב-2002 גילמה את ליליבט, המלכה אליזבת הצעירה, בסרט הטלוויזיה על חיי הורי המלכה "ברטי ואליזבת".
יוזף אורבן
ביוגרפיה
אורבן היגר לארצות הברית בשנת 1911 כדי להיות המנהל האמנותי של חברת האופרה של בוסטון. הוא כבר היה אדריכל בינלאומי מוכשר, מאייר ומעצב תפאורה עם למעלה מ-50 הפקות מבית האופרה המלכותית של וינה, האופרה של שאנז אליזה וקובנט גארדן.
אליזבת דרמוט וולש
קריירה
ב-2009 הצטרפה לצוות השחקנים של אופרת הסבון של ה-BBC "רופאים" בתפקיד ד"ר זארה קרמייקל. היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "מרק אהבה". בתיאטרון הופיעה במחזות "Ring Round the Moon", "שונא הבריות", "The Country Wife", "חיי גלילאו", ובעיבוד לספר "רבקה" לצדו של נייג'ל הייברס.
חיים אישיים
וולש חיה בברמינגהם עם בן זוגה השחקן דילן צ'ארלס.
יוזף אורבן
ביוגרפיה
על ידי החלת נקודות של צבעי יסוד זה לצד זה על תפאורות הבד, הוא הצליח ליצור ולהאיר תפאורת תיאטרון בצבעים חיים המזכירים את היצירות של מונה או סרה בשנת 1914 הוא עבר לעיר ניו יורק, שם עיצב הפקות עבור המטרופוליטן אופרה. ויליאם רנדולף הרסט היה לקוח ותומך חשוב בו. הוא גם הפיק ביחד עם ריצ'רד אורדינסקי את "מסכת הקהילה". החל משנת 1917, הוא היה עוסק לעיתים קרובות כמעצב במה על ידי המטרופוליטן אופרה של ניו יורק. בסך הכל הוא יצר תפאורות ל-47 הפקות חדשות במטרופוליטן עד 1933. עיצוביו הרבים סיפקו לחברת האופרה סגנון הפקה מגובש לאורך כהונתו של המנכ"ל ג'וליו גאטי-קסזה. רבים מהעיצובים של אורבן נשארו בשימוש החברה עד שנות ה-50.
עד מהרה תפסו הסטים והתאורה החדשנית שלו את עינו של פלורנץ זיגפלד הבן, ששכר אותו לעצב את המועדון בשנות ה-20. אורבן עיצב את מועדון לילה המהמם עם מרפסות זכוכית, במה נעה ואפקטים של תאורה צבעונית. אורבן זכה להצלחה זו אחר זו ביצירת הסטים של המועדון. ויליאם רנדולף הרסט, איל מדיה, שם לב ורצה לשכור את אורבן לעבוד על סרטיו בכיכובה של מריון דייוויס, פילגשו, וכוכבת המועדון הקודמת. הרסט הגיע להבנה עם חברו זיגפלד שעבודתו של אורבן עבורו לא תפריע לאף אחת מההפקות של המועדון אורבן עבד על 25 סרטים במהלך השנים.
אורבן מת ב-10 ביולי 1933 מהתקף לב בדירתו במלון רג'יס במנהטן, שם החלים לאחר ניתוח.
ואצלב, מלך הונגריה
ואצלב, מלך הונגריה (בהונגרית: Vencel magyar király; לעיתים קרובות ואצלב הצ'כי, שמו כשליט ההונגרי היה: ונצל, בצ'כית: Václav; בפולנית: Wacław; 6 באוקטובר 1289 – 4 באוגוסט 1306). ואצלב היה הדוכס המלכותי הצ'כי והפולני משושלת פז'מיסל. הוא בנם של מלך בוהמיה ואצלב השני ומלכת בוהמיה יודית הבסבורג. במהלך האינטררגנום, כולל בין השנים 1301 עד 1305, היה מלך הונגריה, ולאחר מכן מ-1305 ועד מותו בשם ואצלב השלישי היה מלך בוהמיה ותחת השם Wenceslaus II היה מלך פולין.
יחסי הונגריה-בוהמיה בסוף המאה ה-13
גם אביו וגם אמו של ואצלב השני היו קשורים לבית ארפאד בצד הנשי ולכן ואצלב הופיע כטוען לכס המלכות ההונגרית כבר ב-1290. בניגוד לשאר אירופה, בהונגריה, מוצאו של אנדראש השלישי, מלך הונגריה הוכר כלגיטימי. ואצלב היה קשור גם בסכסוכים האזרחיים הקשורים לאביו החורג, הלורד (ברון) הצ'כי זאוויס רוזנברג, כך שבאותה תקופה השליט משושלת פז'מיסל (Přemysl) עדיין לא עלה על כס המלכות ההונגרי. לאחר הוצאתו להורג של זאוויס רוזנברג (24 באוגוסט 1290), ואצלב השני החל לשלוט באופן עצמאי בבוהמיה ומיקד את תשומת לבו בעיקר בפתרון הבעיות הפנימיות של המדינה ולכן לא היווה איום על המלך אנדראש השלישי. תחת שלטונו של אנדראש הקשר הטוב בין שתי המדינות התבטא גם בכך שבפברואר 1298 ואצלב ובתו של אנדראש ארז'בט התארסו. יחסי הונגריה-בוהמיה הועמו מעט מהעובדה שב-1297 ב-18 ביוני נפטרה אמו של ואצלב, יודית הבסבורג (Judith of Habsburg), שהצליחה ליישב את הניגודים בין אחיה אלברט הבסבורג לבין בעלה ואצלב השני. בסכסוך החדש בית הבסבורג-שושלת פז'מיסל שהתהווה, מקומו של אנדראש השלישי סומן על ידי נישואיו לאגנס הבסבורג, אך לא התרחש עימות גלוי בחייו של אנדראש.
בחירתו למלך ההונגרי
לאחר מותו הבלתי צפוי של אנדראש השלישי, כמה נסיכים הודיעו על תביעתם לכס המלוכה ההונגרי. המועמד עם התמיכה הזרה הגדולה ביותר הייתה בקארוברטו (Caroberto), בהונגרית קארוי רוברט (שהיה נסיך ממוצא איטלקי-צרפתי-גרמני), שהגיע ממשפחת אנז'ו מנאפולי, ולימים הפך מלך הונגריה כקארוי הראשון, מלך הונגריה. קארוי רוברט נהנה מתמיכת הכס הקדוש, בזמן מותו של אנדראש, הוא כבר שהה בהונגריה כטוען לכס המלכות. הוא ניצל את ההזדמנות להכתיר את עצמו למלך באביב 1301 באסטרגום על ידי הארכיבישוף הנבחר גרגיי ביצ'קאי. עם זאת, הלורדים (הברונים) ההונגרים פחדו מהתחזקות ההשפעה האפיפיורית, הם לא הכירו בהכתרה ההזדמנותית ובמאי 1301, באספה הלאומית (פרלמנט) שבחר את המלך בבודה, נבחר הנסיך ואצלב למלך. יש גם דעה כי הכתר ההונגרי הוצע לראשונה לאביו, לוואצלב השני, אך הוא לא קיבל אותה בטוענו לגבי ידיעתו את השפה ההונגרית והמליץ על בנו במקום זאת. התמיכה בוואצלב בתוך המדינה הייתה גדולה משמעותית מזו של קארוי רוברט, למעט כמה לורדים מאזור הספר הדרומי והארכיבישוף, כל האחרים תמכו בממלכתו של ואצלב. ב-27 באוגוסט 1301, בסקשפהרוואר, הארכיבישוף יאנוש מקלוצ'ה הכתיר את ואצלב למלך בכתר הקדוש ההונגרי והוא, כמלך הונגריה לקח לעצמו את השם לאסלו שהיה פופולרי במדינה באותה תקופה. בדומה להכתרת האביב של קארוי רוברט, גם הכתרת ואצלב לא עמד במנהגים המשפטיים המקומיים, משום שהיא לא בוצעה על ידי הארכיבישוף של אסטרגום. במחצית השנייה של 1301, היו למדינה אפוא שני מלכים בעלי לגיטימציה מפוקפקת, אך אף אחד מהם לא הפעיל כוח ממשי. המרוויחים היחידים מהמצב היו ברוני המחוזות, שניצלו היטב את המאבק (הסמוי בינתיים) בין שני המלכים.
משחקי כס, השגריר האפיפיורי
בספטמבר 1301, הקרדינל ניקולו בוקאסיני, (לימים האפיפיור בנדיקטוס האחד עשר) שליח האפיפיור בוניפאציוס השמיני הצליח בדיפלומטיה מיומנת של קרדינל להשיג שרוב הכמורה הבכירה ההונגרית צידד בקארוי רוברט. בינתיים, הצבא הפרו-אנג'ו בראשות מיקלוש ולרינץ צ'סנקי התקדם מטרנסדנוביה וצר על העיר בודה. עם זאת, העיר נותרה בצד ואצלב ולאחר שצבאותיו של איבאן קסגי התקרבו לעיר, נאלץ קארוי רוברט לסגת ללא תוצאות. בתגובה, השגריר האפיפיורי קילל את מושבו של ואצלב בקללה כנסייתית, אך אנשי בודה גירשו את הכמרים שהלכו בעקבות האיסור והמשיכו לערוך את כל הטקסים הדתיים בעידודו של פטורמן, הרקטור הפרו-ואצלבי שעמד בראש העיר. השגריר עזב לבסוף את הונגריה בתחילת 1303 מבלי להשיג את מטרתו. עם זאת, האפיפיור עדיין לא ויתר על עזרה לאנז'וס לעלות על כס המלכות של הונגריה. הוא זימן את הצדדים לבית המשפט האפיפיורי, ולאחר מכן ב-1303 הוא הכריז שלא ניתן למלא את כס המלוכה ההונגרי בבחירות, אלא בירושה, וכי היורש החוקי הוא נכדה של המלכה מרי מנאפולי, קארוי רוברט. האפיפיור אסר על המלך הצ'כי ובנו להשתמש בתואר המלוכה ההונגרי ותחת עול הנידוי קרא למנהיגים החילונים והכנסייתיים ההונגרים לשרת את האנז'ו.
התפטרות ואצלב מהכס ההונגרי
הניגודים בין ואצלב לבין אלברט הבסבורג התחדדו ב-1304. המלוכה של ואצלב השלישי פגעה שוב ושוב באינטרסים של ההבסבורגים, משום שמצד אחד, השלטון הפולני, הצ'כי וההונגרי של שושלת פז'מיסל פירושו היה שליטה נגדית בכוח מול ההבסבורגים ומצד שני אלברט הבסבורג היה מצד אמו דודו של קארוי רוברט, שגם הוא תבע כאמור את הכתר ההונגרי. לפני ההתנגשות הצפויה, רצה המלך הצ'כי לסדר את מצבו של בנו. עד אז, התמיכה בוואצלב בהונגריה נחלשה משמעותית. ואצלב השני הגיע להונגריה עם צבא גדול באוגוסט 1304, אך בסופו של דבר הוא קבע את מצבו של בנו כחסר סיכוי. הוא הפקיד את ניהול המדינה בידי אדון המחוז, איבן קסגי, שעמד לצד בנו ולקח את בנו יחד עם תכשיטי ההכתרה לפראג. בכך שמינה את קסגי ונטל את הכתר הקדוש, ציין ואצלב כי לא ויתר סופית על כס המלכות ההונגרי. הנסיגה התרחשה רק בגלל המתקפה ההבסבורגית שהייתה צפויה. בהתקפה שהתרחשה בסתיו 1304, השתתף אוטו הבווארי, שהו אוטו השלישי, דוכס בוואריה, מלך הונגריה מאוחר יותר, לצד החיילים הגרמנים ולצד ההונגרים מצדדי קארוי רוברט. המתקפה בסופו של דבר לא הצליחה, אבל ב-21 ביוני 1305 מת ואצלב השני מלך בוהמיה וכך נחתם החוזה הגרמני-בוהמי ב-18 באוגוסט אותה השנה, בו התנאים כבר הוכתבו על ידי המלך הגרמני. התנאים כללו שבנו ואצלב השלישי יוותר על כס המלכות ההונגרי ויחזיר את סמלי ההכתרה. אלברט לא תבע לעצמו את הכתר הקדוש, אלא רצה לתת אותו לקארוי רוברט. ואצלב אכן מילא את התנאי הראשון, ב-9 באוקטובר 1305 בברון (ברנו), הוא ויתר חגיגית על זכותו לכס המלכות ההונגרי, אך מסר אותה לאוטו יחד עם הכתר.
הכחדת הענף המלכותי של שושלת פז'מיסל
ואצלב היה רק בן שש עשרה כאשר ויתר על הכתר ההונגרי. הכישלונות שחווה כרסמו בכוחו של המלך הצעיר, בתקופה האחרונה לחייו ניהל אורח חיים מופקר, לא היה אכפת לו מתפקידיו המלכותיים, הוא הקיף את עצמו באצילים צ'כים צעירים וחילק תרומות עשירות. הוא גם ביטל את אירוסיו עם הנסיכה ההונגרית ארז'בט, שחיכתה בווינה לנישואים המובטחים. (היא הייתה הצאצא הידוע האחרון של בית ארפאד שסיימה את חייה ב-6 במאי 1338 במנזר הנזירות של טס, בשווייץ) הברונים הצ'כיים היו מודעים לסכנות של גוויעת השושלת ובאוקטובר 1305 הם שכנעו את ואצלב להינשא. הוא נישא לנסיכה פיאסט ויולה מטשן, אך הנישואים נותרו ללא ילדים. ואצלב השלישי נרצח ב-4 באוגוסט 1306 באולומואוץ. המבצעים והמניע לרצח אינם ידועים. הוא נקבר תחילה באולומואוץ, אך מאוחר יותר הונחה גופתו ליד אביו במנזר בזברסלב. עם מותו נכחד הענף המלכותי הראשי של השושלת ששלטה בבוהמיה ללא הפרעה במשך יותר מארבע מאות שנה.
כלבו (מקומון)
כלבו (או בשמו המלא "כלבו – חיפה והצפון") הוא מקומון חיפאי, מקומון זה הוא השני הכי ותיק בישראל (אחרי "ערב ערב באילת"), ויוצא לאור מאז שנת 1974.
היסטוריה
כלבו נוסד על ידי טדי אינס בעת שהיה תקציבאי בסניף חיפה של סוכנת הפרסום "בינג ליניאל" (בבעלות יונה בינג ושמעון ליניאל), והעלה את הרעיון להוציא עלון פרסום בן מספר עמודים. הוא פנה לאיש העסקים דייוויד רוז שיצטרף כמשקיע. השניים פנו לשלמה תל, שגם עבד כתקציבאי ב"בינג ליניאל" והיה אחראי על מחלקת המודעות בחיפה ובעל קשרים נרחבים בעיר. בתחילה סירב שלמה תל להצטרף למיזם, לבסוף הסכים להצטרף בתנאי שהעלון יכלול גם כתבות וחדשות מקומיות. כלבו יצא לאור לראשונה ב-10 באוקטובר 1974.
זמן קצר לאחר יציאת הגיליון הראשון פרש דייוויד רוז מהמיזם והעיתונאי מרדכי לבנון הצטרף והיה לעורך הראשון שלו. אחת החשיפות הראשונות שפרסם העיתון היה שראש עיריית חיפה, ירוחם צייזל, שיקר לגבי גילו כדי שיוכל להמשיך לעבוד בעירייה ולא לצאת לפנסיה.
בשנת 1981, רכש עמוס שוקן 25% מהבעלות בעיתון, שהיה אז חלק ממהלך בו הקים את רשת המקומונים שוקן (ב-1979 הקים את כל העיר בירושלים ואת העיר בתל אביב ב-1980). ב-1982 הציע לרכוש את מלוא הבעלות, מרדכי לבנון וטדי אינס הסכימו למכור את חלקם אך שלמה תל סירב והמשיך להחזיק ב-25% מהבעלות.
בין השנים 1981–1985 התפרסם בכלבו המדור "ראש קטן", בעריכת יורם מארק-רייך, שהתפרש על פני 4 עמודים, והיה מעין עיתון בתוך עיתון. המדור עסק במוזיקת רוק ומטאל, הומור וסאטירה, קומיקס, מדע בדיוני ועוד. בני הנוער והצעירים תושבי חיפה העריצו את מארק-רייך וחבורתו, עליה נמנו צעירים שהפכו מאוחר יותר לעיתונאים וסופרים מצליחים, ביניהם אריק מירובסקי, לימור נחמיאס, ליאור פרי, אבי בליזובסקי ועוד. באוגוסט 1985 פרש מארק-רייך מהעיתון, עקב נסיעתו ללונדון לייצג שם את קול ישראל במשך חמש שנים, ועבר לכתוב מלונדון לעיתון המתחרה - "קול חיפה".
בשנת 1998, מוזג כלבו עם הוצאת המקומונים "הד הקריות", שמוציאה לאור מקומונים באזור הקריות, הגליל המערבי, נתניה וחדרה. "הד הקריות" הייתה בבעלות האחים שלמה ודורון לונדון והאחים עובד ניר ורוני נגרי, והחזיקה חמישה מקומונים: "צפון 1", "הד הקריות", "ידיעות הגליל", "חדשות נתניה" ו"חדשות חדרה". ב-2005 החל מהלך של איחוד מערכות "כלבו" ו"הד הקריות" למערכת אחת. במסגרתה הם עדיין יופצו כשני עיתונים נפרדים, אולם הם יצאו מאותה מערכת. אולם שנה אחר כך, פורקה הקבוצה עקב חילוקי דעות בין השותפים השונים, וקבוצת "הד הקריות" חזרה להיות עצמאית.
בשנת 2002 נפטר מייסד העיתון שלמה תל באופן מפתיע כשהוא בן 62. תל היה שותפו של עמוס שוקן, בקבוצת מקומוני רשת שוקן עד יום מותו. בנו של שלמה שון תל ייסד את אתר לוח המודעות החינמי יד2, שפגע בהכנסות רשת שוקן ממודעות בתשלום.
עם הכתבים בעיתון במהלך השנים נמנו יורם מארק-רייך, רונן ברגמן, רמי רוזן, אלי לוי, יוסי בר־מוחא, רויטל חובל, רועי שווץ, אבי בליזובסקי, דרור גלוברמן, אמנון בירמן וצדוק אשל.
תחקירים וחשיפות
במשך השנים פרסם "כלבו" מספר רב של תחקירים וחשיפות, בין המקרים הבולטים היו:
עורכי העיתון
עורכיו במשך השנים:
מעמד האישה בתאילנד
פוליטיקה
למרות היעדר מגבלות משפטיות על נשים המשתתפות בזירה הפוליטית של תאילנד, הגורמים שמנעו את עלייתן של נשים בפעילות פוליטית כוללים חסמים מבניים, מכשולים תרבותיים, הישגים חינוכיים נמוכים, מעמד סוציו-אקונומי נמוך ובעיות חלוקת הכוח עם המין השני. רק ב-5 ביוני 1949 הפכה לראשונה אישה בתאילנד לחברה בבית הנבחרים של האספה הלאומית של ממלכת תאילנד.
עסקים
בתחום היזמות, האוכלוסייה הנשית של תאילנד מרכיבה כ-47% מכוח העבודה במדינה, מה שהופך את האחוז הגבוה ביותר של נשים עובדות באזור אסיה-פסיפיק. עם זאת, נשים אלה חוות גם אפליה ואי שוויון מגדרי ביחס לשכר משום שהן מועסקות לרוב בעבדות בשכר נמוך.
ביחס לרווחתן של נשים, חלק מהנשים בתאילנד נוטות להפוך לקורבנות אונס בנישואים, סחר בבני אדם, זנות, וצורות אחרות של התעללות ופשעי מין על ידי המקומיים.
נישואים
לדברי המשרד הלאומי לסטטיסטיקה של תאילנד, נשים תאילנדיות נישאות בגיל מוקדם יותר מגברים, וכי 24% ממשקי הבית בתאילנד מזהים את הנשים כראש משק הבית. בשנת 2007, הניו יורק טיימס דיווח כי לאחר מלחמת וייטנאם, תאילנד הפכה ליעד תיירות "מנוחה ובילוי" ומין לגברים זרים, וכתוצאה מכך חלקם נישאים לנשים תאילנדיות. בין אלה שמיסדו נישואים כאלה הם גברים מאירופה וארצות הברית המחפשים חברותא והקלה כלכלית, במיוחד בתקופת הפנסיה. נשים תאילנדיות לעומת זאת, נכנסות לנישואין מסוג זה כדי לגאול את עצמן מהחיים הקודמים שלהן בזנות, מנטישה על ידי שותפים לשעבר, וכבריחה מעוני ואומללות. עם זאת, בהחלט לא כל הנשים התאילנדיות שנכנסו לסוג זה של נישואים היו זונות לשעבר.
הנה הלילה
"הנה הלילה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. הוא יצא לאור בשנת 1977, על ידי חברת התקליטים אינטרקור, כסינגל מתוך רגשות מעורבים.
על השיר
בשנת 1977 ביקשה רשות השידור מאילנית לייצג את ישראל פעם נוספת באירוע האירוויזיון השנתי. היא הגישה כעשרה שירים לוועדה מיוחדת, שלבסוף בחרה את "אהבה היא שיר לשניים". שירים נוספים שנכתבו לוועדה היו "נסיך החלומות" ו"הנה הלילה".
"הנה הלילה" נכתב והולחן על ידי אליעוז רבין ורוני וייס, שגם הפיק אותו. הוא זכה להצלחה כבירה, כשהגיע בשיאו במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' למקום הראשון במשך שלושה שבועות רצופים. הוא אף דורג במצעד השנתי במקום ה-18.
אריאנה דבוז
אריאנה דבוז (באנגלית: Ariana DeBose; נולדה ב-25 בינואר 1991) היא שחקנית, זמרת ורקדנית אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2021 על תפקידה בסרט "סיפור הפרברים".
ביוגרפיה
דבוז נולדה ב-25 בינואר 1991 בצפון קרוליינה. אמה, ג'ינה דבוז, היא מורה בחטיבת ביניים. דבוז למדה ריקוד במתחם הריקודים CC & Co בראלי, צפון קרוליינה. אביה אפרו-פורטו ריקני ואמה לבנה. היא אמרה גם, "אני מציגה את עצמי כשחורה ויש לי שושלת אפרו-אמריקאית, אבל אני יש לי גם חלק איטלקי."
פריצה
הקריירה שלה התפתחה כאשר דבוז שיחקה את מארי וילסון במחזמר "מוטאון" בברודוויי ב-2013, והייתה שחקנית מחליפה לדמות של דיאנה רוס. דבוז עזבה את ההפקה זמן קצר לאחר מכן כדי לגלם את אפונין בהפקה אזורית של "עלובי החיים" לפני שחזרה לברודוויי לתפקיד אצילה ונגנית במחזמר "פיפין", תוך שהיא מחליפה את תפקיד השחקן הראשי, שבסופו של דבר היא קיבלה אותו לתקופה קצרה בשנת 2014.
המילטון
דבוז עזבה את "פיפין" כדי להופיע בתפקיד ה-Bullet בהרכב המחזמר "המילטון" באוף-ברודוויי בתחילת 2015. המחזמר עבר לברודוויי מאוחר יותר באותה השנה, והפך לסנסציה בן-לילה. היא הייתה מועמדת לפרס אסטר על ריקודה במחזמר.
סיפור ברונקס וסאמר
דבוז עזבה את "המילטון" ביולי 2016, והופיעה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה, "Blue Bloods" בתפקיד סופיה אורטיז, ושיחקה בתפקיד דפני בסרט המותחן "Seaside."
היא חזרה לברודוויי בנובמבר 2016 בתפקיד ג'יין במחזמר "סיפור ברונקס" עד אוגוסט 2017. היא גם אירחה את הבלוג של Broadway.com "ברונקס בולט" במשך שמונה שבועות.
דבוז החלה לשחק את התפקיד של דיסקו דונה ב"סאמר" בסן דייגו בתיאטרון לה ג'ולה פלייהאוס בסוף 2017. היא חזרה לתפקיד זה בברודוויי, שנפתחה באפריל 2018. היא קיבלה מועמדות לפרס טוני לשנת 2018 לשחקנית משנה טובה ביותר במחזמר. לעיתים קרובות היא מופיעה במועדון ההופעות 54 Below.
דבוז שיחקה את אלייסה גרין בעיבוד הקולנועי של המחזמר "הנשף". בנוסף, גילמה את דמותה של אניטה בעיבוד הקולנועי המחודש של המחזמר "סיפור הפרברים", וזכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100. דבוז נבחרה להנחות את טקס פרסי טוני ה-75 שיתקיים ב-12 ביוני 2022, באולם המוזיקה רדיו סיטי, ניו יורק.
חיים אישיים
דבוז מזוהה כקווירית, ויצאה מהארון בפני משפחתה ב-2015.
פסגת רוז (איי שטלנד הדרומיים)
פסגת רוז או פסגת רואוז (באנגלית: Rose Peak) היא פסגה במרכז אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 655 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 3.7 קילומטרים צפונית מזרחית מהר רייה, ו-6 קילומטרים ממחט טרניק.
היסטוריה
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שם הקאטר (ספינת מפרש) "רוז" של האחים אנדרבי.
די צייט
די צייט (בגרמנית: Die Zeit - "הזמן") - השבועון הנמכר והנקרא ביותר בגרמניה. מביע בדרך כלל דעות פוליטיות מרכזיות, תוך פנייה בעיקר לקהל האינטלקטואלי. המוציא לאור הנוכחי שלו, החל משנת 2000, הוא יוזף יופה (פורמלית יחד עם הקנצלר לשעבר הלמוט שמידט עד למותו ב-2015). יופה היה מספר שנים גם העורך הראשי ומכהן גם כעורך עד היום.
היסטוריה
השבועון "די צייט" נוסד בהמבורג שבגרמניה ב-21 בפברואר 1946, זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כשהעיר הייתה עדיין תחת שלטון בריטי ונדרש רישיון בריטי לצורך ההוצאה לאור. המהדורה הראשונה שלו יצאה ב-25,000 עותקים בלבד.
מייסדי ה"די צייט" היו מספר גרמנים תושבי המבורג, אנשי מרכז-ימין, שהתנגדו בדרך זו או אחרת לנאצים, בתקופת שלטונם של האחרונים, גם אם לא לחמו בשלטון הנאצי ישירות ולעיתים אף שירתו בצבא הגרמני בתקופת המלחמה.
המייסד העיקרי של השבועון ומי שהיה זה שקיבל בפועל מהצבא הבריטי את הרישיון להוצאתו לאור והפך עם השנים לבעל המניות היחידי בו, היה גרד בוצריוס. בוצריוס היה שופט גרמני, שהיה נשוי מאז 1932 ליהודיה, דיטה (גרטל) לבית גולדשמידט. אשתו ברחה לבריטניה ב-1938 ואילו הוא נשאר בגרמניה. תקופה מסוימת וכל עוד ניתן היה, הוא הגן על יהודים, כעורך דין, אפילו תחת השלטון הנאצי. בני הזוג התגרשו בדצמבר 1945, סמוך לאחר תום המלחמה.
מייסד אחר, ריכרד טינגל, לימים העורך הראשי למשך כעשור, היה האחראי על הבנייה בעיריית המבורג, הודח מתפקידו עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, ועבר את שנות המלחמה בברלין, כסופר ומתרגם. בנוסף לשניהם היו בין המייסדים עוד מספר תושבי המבורג, בעלי פרופיל דומה.
סמוך לאחר התחלת פעילותו של ה"די צייט", ב-1946 הצטרפה אליו העיתונאית והסופרת, הרוזנת מריון דנהוף. דנהוף הייתה בשעתו בין הקושרים כנגד היטלר ב-1944, במה שנודע כקשר העשרים ביולי, יחד עם גראף הלמוט ג'יימס פון מולטקה, גראף קלאוס שנק פון שטאופנברג, אדמירל וילהלם קנריס ואחרים. בניגוד להם, דנהוף שרדה בחיים, הצטרפה כאמור ל"די צייט" וקיבלה את התפקיד של העורכת הפוליטית. היא הפכה לסגנית העורך הראשי ב-1955, עורכת ראשית ב-1968 ומוציאה לאור ב-1972. דנהוף כיהנה כמוציאה לאור במשותף של ה"די צייט", עד יום מותה ב-2002.
ב-1979 זכה ה"די צייט" בפרס ארסמוס ההולנדי בגין תרומה משמעותית לתרבות או לחברה באירופה.
ב-2001 הקימה קרן די צייט את "מכון בוצריוס לחקר החברה וההיסטוריה הגרמנית בת זמננו", באוניברסיטת חיפה, על שם גרד בוצריוס.
השבועון כיום
ההוצאה לאור של "די צייט" קרויה על שם המייסד העיקרי – "ההוצאה לאור של "די צייט" על שם גרד בוצריוס" – ומקום מושבה העיקרי הוא בהמבורג. ההוצאה לאור שייכת החל מ-1996 ל"קבוצת ההוצאה לאור של גאורג פון הולצברינק" משטוטגרט. הקבוצה העבירה ב-2009 מחצית מהבעלות ל"דיטר פון הולצברינק מדיה", השייכת לאחד מיורשיו של איל התקשורת גאורג פון הולצברינק.
לשבועון יש משרדים ועורכים בפרנקפורט, בברלין, בדרזדן, בלונדון, בבריסל, בפריז, במוסקבה, באיסטנבול ובוושינגטון, וכתבים זרים קבועים בתל אביב, ביוהנסבורג, בניו יורק, בניו דלהי ובבייג'ינג.
ה"די צייט" יוצא לאור כל יום ה' בשבוע והוא ידוע בין השאר במאמרים הארוכים ומלאי הפרטים המופיעים בו ובפורמט הגדול מהמקובל של הדפים שלו. מספר עותקי השבועון הנמכרים מדי שבוע בממוצע עומד על יותר מחצי מיליון, כאשר מספר הקוראים נאמד בכשני מיליון קוראים מדי שבוע בממוצע. בהשוואה, "דר שפיגל", שהוא המתחרה העיקרי של השבועון, מוכר כארבע מאות אלף עותקים בשבוע (הנתונים נכונים לראשית 2012).
השבועון אמנם הופיע וממשיך להופיע בהמבורג, אבל העירייה סירבה להרשות לו, עם הקמתו, להשתמש בסמלה ולכן הוא נושא את הלוגו של עיריית ברמן הסמוכה, שהסכימה לכך.
דיוויזיית השריון ה-79 (בריטניה)
דיוויזיית השריון ה-79 הייתה דיוויזיית שריון מיוחדת של הצבא הבריטי שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה כחלק מההכנות לפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, יום ה-D.
גנרל פרסי הוברט פיקד על הדיוויזיה והיה אחראי על פיתוח כלי רכב משוריינים שהיוו פתרונות לבעיות הנחיתה האמפיבית על קו החוף הצרפתי המוגן; הטנקים הבלתי רגילים האלו שפיתח והפעיל היו ידועים בשם "הבדיחות של הוברט". הם כללו טנקים שצפו, יכלו לפנות מוקשים, להרוס הגנות, לשאת ולהניח גשרים וכבישים. השימוש המעשי בטנקים מיוחדים אלו נעשה במהלך הנחיתות בחופים. כלי הרכב שלה פוזרו כיחידות קטנות על פני הדיוויזיות שהשתתפו בנחיתות ובפעולות הבאות. הדיוויזיה נשארה בפעולה במהלך המערכה בצפון-מערב אירופה, והעניקה תמיכה מיוחדת במהלך הקרבות לקבוצת הארמיות ה-21 ומדי פעם ליחידות אמריקאיות מחוץ לקבוצת הארמיות ה-21. לאחר מכן היו להם שימוש משמעותי במהלך חציית הריין.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה כיחידה משוריינת סטנדרטית ששירתה בבריטניה תחת פיקוד הצפון באוגוסט 1942. גנרל אלן ברוק, ראש המטה הכללי הקיסרי, שחזה את הצורך בכלי רכב משוריינים מיוחדים, הציע את הפיקוד על הדיוויזיה למייג'ור-גנרל פרסי הוברט באוקטובר 1942.
בתחילה כללה הדיוויזיה חי"ר, ארטילריה וכוח הנדסה, אך יחידת החי"ר, החטיבה ה-185, הוסרה בספטמבר 1942, גדודי הארטילריה שלה הוסרו כולם עד אפריל 1943 ויחידות ההנדסה שלה הוסרו עד נובמבר 1943.
הוברט נתן כיוון תקיף והטנקים המוזרים למראה שפיתח והפעיל היו ידועים בתור ה-Hobart's Funnies. הם כללו טנקים שצפו, יכלו לפנות מוקשים, להרוס הגנות, לשאת ולהניח גשרים וכבישים - כל דבר שיאפשר לכוח הפלישה לעלות לחוף ולפרוץ את ההגנות הגרמניות. הדיוויזיה נחתה בצרפת ביוני 1944. הדיוויזיה שימשה עוד במהלך הקרב על ברסט, קרב שפך הסכלדה (מבצע Infatuate), הקרב על משולש רור (מבצע בלקקוק), חציית הריין (מבצע ביזה) ומעבר האלבה.
דיוויזיית השריון ה-79 פורקה ב-20 באוגוסט 1945. הוברט פיקד לאחר מכן על המפעל לפיתוח שריון מיוחד (SADE), שהוקם מגורמים של הדיוויזיה ה-79 יחד עם המרכז לאימון ופיתוח סער.
סנדלוניים
סנדלוניים או סוליות גדולי שיניים (שם מדעי: Paralichthyidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים הקרובים לסנדליים ולשטחנוניים.
יש להם עיניים גדולות וצורת דמוית עפיפון ולסת גדולה הפונה למעלה ובה שיניים חדות.
דגים אלה חיים באוקיינוסים הממוזגים והטרופים במי האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי. הם מהלכים קרוב לקרקעית ולא שוחים הרבה.
ארז דוד מייזל
ארז דוד מייזל (נולד ב-3 בספטמבר 1969) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש כראש החטיבה לקשרי חוץ.
ביוגרפיה
מייזל סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בשנת 1987. עם גיוסו לצה"ל התנדב מייזל לצנחנים ושובץ בפלחה"ן צנחנים. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך עבר לחיל המודיעין ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל ובהם ראש מחלקת הבקרה בשנים 2010-2014. בשנת 2016 מונה לראש החטיבה לקשרי חוץ, ומילא תפקיד זה עד נובמבר 2019. במסגרת התפקיד, יזם והוביל את פרויקט מורשת קשרי החוץ של צה"ל - "חץ הדורות". ב-24 בנובמבר 2019 הוענק לו מטעם כוח המשקפים הרב-לאומי (כמ"ר - MFO) את אות מנכ"ל הכמ"ר להצטיינות.
קווינסי פרומס
קווינסי אנטון פרומס (בהולנדית: Quincy Anton Promes; נולד ב-4 בינואר 1992 באמסטרדם, הולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני בספרטק מוסקבה.
קריירת מועדונים
פרומס ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית במדי טוונטה ב-11 באפריל 2012 כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 2-2 נגד א.ז. אלקמאר.
ב-31 ביולי הושאל פרומס לגו אהד איגלס מליגת המשנה לעונת 2012/13. בסוף אותה עונה פרומס היה השלישי בקבוצתו מבחינת בכמות השערים שכבש, עם 13 שערים ונחשב לכישרון הגדול ביותר של הליגה. במבחני פלייאוף העלייה, פרומס הבקיע צמד נגד דורדרכט, שהספיק להעלות אותה לסיבוב השני במבחנים לאחר תוצאת 3–6 בסיכום. הקבוצה הצליחה להבטיח את מקומה בליגה הבכירה בהולנד לאחר 18 שנות היעדרות.
ב-8 באוגוסט 2014 פרומס נמכר לספרטק מוסקבה הרוסית בעבור סכום המשוער ב-15 מיליון אירו.
ב-31 באוגוסט 2018 עבר לסביליה תמורת 21 מיליון אירו. כעבור יומיים פרומס ערך את הבכור שלו בליגה הספרדית במדי סביליה, בדרבי העירוני נגד ריאל בטיס בו סביליה הפסידה 1:0.
ב-24 ביוני 2019 חתם פרומס באייאקס לחמש שנים עבור 15.7 מיליון אירו. עם זאת ב־2021 כבר חזר לספרטק מוסקבה הרוסית.
נבחרת הולנד
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים רשם במשחק ידידות במרץ 2014 נגד נבחרת צרפת.
טחן קליפורני
טחן קליפורני המכונה גם עטלף הים (שם מדעי: Myliobatis californica) הוא מין של בטאי ממשפחת הטחניים המצוי במי האוקיינוס השקט בסמוך לחופי אמריקה הצפונית, מאורגון עד למפרץ קליפורניה אך נמצא גם דרומה יותר עד לאיי גלאפגוס.
מאפיינים
אורכו של הטחן יכול להגיע ל-1.8 מטר ומשקלו המרבי מגיע ל-91 ק"ג, אך יותר נפוץ למצוא אותו במשקל 9-13 ק"ג. הוא בעל כנפיים דמויות סהר מצידי גופו וראש גדול עם פה גדול ופתח זימים מגודל לידו נמצאים העיניים. הטחן חופר עם חוטמו בחול הימי כדי לחפש טרף קטן כמו דגים, חלזונות וסרטנים והוא יכול לחפור עד לעומק 20 ס"מ.
הוא נפוץ סביב יערות קלפ או כרי אצות בימים ממוזגים. הטחן שוחה במים עם כנפיו העצומות לעבר אתרי החול ושם חופר עד שמגיע לטרף ובינתיים מושך כמה דגים הניזונים משיירי ארוחתו.
פרסונה (לוויין)
"פרסונה" (שם הצופן 14F137) הוא לוויין סיור אופטי צבאי רוסי מהדור השלישי, שנועד להשיג תמונות ברזולוציה גבוהה ושידורן המבצעי לכדור הארץ באמצעות רדיו. סוג חדש של לוויינים פותח ויוצר במרכז הטילים והחלל בעיר סמרה, פרוגרס, בעוד שהמערכת האופטית מיוצרת באיגוד האופטיקה והמכני LOMO. הלוויין הוזמן על ידי מינהל המודיעין הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של רוסיה. הרכיב החליף את הדור הקודם של לוויינים מסוג נמן וינטאר 4KS1M.
כל הלוויינים שוגרו תחת שם "קוסמוס".
היסטוריה
המכרז ליצירת לוויין סיור אופטי-אלקטרוני חדש מדגם "פרסונה" נערכה על ידי משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית בשנת 2000. נבחנו פרויקטים של פרוגרס ולאבוצ'קין. הפרויקט של פרוגרס היה שינוי עמוק לעומת לוויין נמן מהדור הקודם תוך שימוש בפתרונות טכניים רבים שיושמו על הרכיב האזרחי רסורס-DK. הפרויקט המתחרה של לבוצ'קין היה גם לוויין משופר מתוך זה של הדור הקודם "אראקס". לאחר שפרויקט פרסונה של פרוגרס ניצח במכרז, תוכנן שיגור ראשון של מערכת הלוויינים לשנת 2005, אך בשל עיכוב בניסויים הקרקעיים, שיגורה התרחש רק ב-2008. עלות יצירת הלוויין הראשון מוערכת ב-5 מיליארד רובל.
עלות יצירת הלוויין השני היא כ-10 מיליארד רובל.
בנייה ומסלול
פרסונה מבוססת על הרכיב רסורס-DK והיא פיתוח של הלוויינים הצבאיים הסובייטיים יאנטאר-4KS1 "טרילן" ויאנטאר-4KS1M "נמאן". בנוסף, היא משתמשת במערכת אופטית חדשה שנוצרה באיגוד האופטי-מכני LOMO, העולה במאפייניה על כל המערכות שנוצרו ברוסיה ובאירופה (נכון לשנת 2001), המתקרבת למאפיינים של מערכות מעקב מתוצרת ארצות הברית. לפי נתונים לא רשמיים, הרזולוציה שלו אמורה להגיע ל-30 ס"מ. הלוויינים נעים במסלול מעגלי סינכרוני לשמש בנטייה של 98 מעלות ובגובה של 750 ק"מ.
איסוף והעברת מידע
העברת המידע הטלמטרי ממערכת פרסונה והעברת הפקודות ללוויין מתבצעת באמצעות מערכת המדידה לפיקוד מדגם קוב-קונטור (KIS), שנוצרה במכון המחקר המדעי למכשירים מדויקים (Научно-исследовательский институт точных приборов). בנוסף, ה-KIS מודד ומשדר למתחם הבקרה הקרקעי את פרמטרי הניווט של מסלול הרכיב לביצוע תמרוני מסלול.
קליטה, אחסון ושידור מידע מתבצעים באמצעות קישור רדיו מהיר (HSRL). ציוד HSL שונה עבור "פרסונה" 2 בהשוואה ל"פרסונה" 1 כדי להרחיב את יכולותיה. הרכיב קולט את התמונות הדיגיטליות ורושם אותן בהתקן אחסון הנתונים שלו. הפרודוקטיביות הכוללת של זרם הקלט היא 23 Gbit/s, עקב שימוש בבסיס אלמנט מתקדם יותר ואלגוריתמים מורכבים יותר עבור קידוד ודחיסת נתונים. העברת המידע לכדור הארץ מתבצעת באמצעות ערוץ רדיו מאובטח במהלך מעבר הרכיב מעל נקודת הקרקע לצורך קבלת מידע.
שימוש
לפי קומרסנט, לוויין הסיור האופטי-אלקטרוני פרסונה מס' 2 (קוסמוס-2486) שימש לאיסוף מודיעין במהלך המבצע הצבאי הרוסי של כוחות האוויר והחלל הרוסיים בסוריה.
רשימת לווייני מערכת "פרסונה" (14F137)
להלן רשימת שיגורי לוויינים של מערכת "פרסונה".
אלעזר רוקח (רב)
רבי אלעזר רוקח (תמ"ה, 1685-כ"ז בתשרי תק"ב, 1741; מכונה גם המעשה רוקח על שם ספרו המפורסם) היה רב בקהילות ראקוב, טרנוב, ברודי, אמשטרדם וצפת, ואבי משפחת רוקח שבין צאצאיה נמנים אדמו"רי חסידות בעלז ואישים ידועים רבים. נולד בקרקוב שבגליציה לרב שמואל שמעלקא. בשנת תק"א (1740) עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת, ובה נפטר.
ביוגרפיה
נולד לרב שמואל שמלקה מרגליות ואמו טייביל (לבית באב"ד) בקרקוב, ובשם עיר זו חתם כל ימיו. שם למד תורה מפי רב בשם ר' נחום. בגיל צעיר התבקש לדרוש בעיר במעלת הצדקה. הוא כיהן כאב"ד ראקוב בפולין. בעת כהונתו שם, הוא התפרסם בעקבות מחאה מקורית נגד קבוצת רבנים בכנס שנערך בלובלין, ובו התירו גבינה שחששו למקורה. בהמשך מונה לרבה של העיירה טרנוב.
הוא מונה לאב"ד ברודי העיר היהודית המרכזית בגליציה, כנראה משנת ה'תע"ט. בברודי הקים לעצמו בית מדרש שבו התפללו בנוסח ספרד על פי האר"י והתנהג בקדושה עליונה ובפרישות עצומה והיה יושב כל היום מעוטף בטלית ותפילין ובני דורו קראוהו חסיד וקדוש. כ״ז באלול בשנת תצ"ה נבחר לרבנות הקהילה האשכנזית באמשטרדם במקומו של ר' אברהם ברלינר שנפטר בשנת ת"צ.
באמשטרדם התקבל בכבוד רב, ולכבודו הוטבע מטבע זיכרון, שעל צדו האחד חקוק דיוקנו. מעשה חקיקת דיוקן על מטבע היווה תקדים בציבור היהודי, והוא עורר דיון הלכתי, שרישומיו בספרו של ר' יעקב עמדן "שאילת יעב"ץ" (א, ק"ע) ובו שמח על כך שמושלי אמסטרדם בסופו של דבר גנזו את המטבע הזו, ושיער שהרב לא ידע על המטבע, מכיוון שצורת הפנים הייתה בהבלטה, ולכן אסורה על פי ההלכה. ביום א׳ י׳ בסיון שנת ת״ק הוא הודיע על עזיבתו את אמשטרדם ואת "הכבוד המדומה" כלשונו בעשרה בטבת ה'תק"א בחורף קר במיוחד, ולמרות זאת הקהילה כולה נפרדה ממנו בטקס רב רושם. בחול המועד סוכות תק"א הגיע לצפת, ולא ברור מה עלה בגורלו. יש הכותבים שמונה כנשיא ארץ ישראל, ועסק בחלוקת כספי הצדקה לעניים. וקיימת מסורת שהתאמץ לפגוש את רבי נחמן מהורדנקא בארץ ישראל שעלה לפניו אך לא עלה בידו הדבר. הוא סבל ממלחמה עם השבתאים בארץ, לאחר שלחם בהם באמשטרדם. הוא נפטר תוך שנה מהגיעו, בשנת ה'תק"ב אך מועד הפטירה שלו אינו ברור, מסורת אחת קובעת את פטירתו בג' בחול המועד סוכות אותה שנה, מסורת אחרת טוענת שנפטר בשבת בראשית - השבת שלאחר סוכות ושמיני עצרת (שמחת תורה).
פטירתו
על פי המסורה, וכן על פי עדות נכדו (בן בנו) רבי נפתלי הירץ רוקח נקבר בבית העלמין הישן צפת במערה הנקראת "מערת האשכנזים" מימין לכניסה. על פי מסורת זו היו נוהגים בצפת להשתטח על קברו בימי הרחמים והסליחות.
אמנם יש הסוברים שנקבר בבית הקברות היהודי העתיק בחברון, על פי צוואתו. אבל העובדה שנכדו כותב להפך הוא ראיה חזקה שנקבר בצפת ולא בחברון.
אלמנתו, חוה, נקברה בהר הזיתים.
הערצת גדולי ישראל את רבי אלעזר
כבר בחייו היה אחד מהדמיות הנערצות ביותר הן אצל היהודים ואפילו אצל הגוים וזה בגלל חסידותו וקדושתו ורבוי מופתיו ונפלאותיו. גדולי ישראל מכל החוגים אשכנזים וספרדים וגם אחרי מותו הן חסידים והן מתנגדים מזכירים שמו בהערצה. היעב"ץ (שלא היה מרבה בשבחים בדרך כלל) כותב עליו בנוגע למטבע שעשו לכבודו
הנודע ביהודה באחת מתשובותיו לנכד רבי אלעזר כותב
החיד"א כותב עליו בשם הגדולים
בחסידות
אדמו"רי תנועת החסידות ובראשם הבעל שם טוב העריצוהו והתבטאו אודותיו בצורה מופלגת. סיפור בשבחי הבעש"ט מספר על כך שהבעל שם טוב ידע שמטרת הרב בנסיעתו ארצה הייתה להיפגש עם מקובל נוסף - הרב נחמן מהורדנקא ובכך להביא את המשיח והגאולה. אך לבעל שם טוב נודע על כישלון התוכנית, עזיבת הרב מהורדנקא את ארץ ישראל, ופטירתו בלא עת של רבי אלעזר, בסוג של נבואה.
נס הלבקן
אחיו הגדול, אהרן, היה אביה של שפרינצה, אשת רבי אלימלך מליז'נסק ה"נועם אלימלך". אחיה יהושע היה לבקן ונולד עיוור. התינוק הוחזק במרתף אפל, על פי החלטת הרופאים. בביקור של רבי אלעזר אצל אחיו, בירך את כל בני הבית, ושם את ידיו על עיני יהושע, שנפקחו והוא החל לראות. באותו מעמד בירך את שפרינצה שבעתיד תלד בן, וביקש שזה ייקרא על שמו, לזכר הנס. וכך עשתה. בן זה הוא רבי אלעזר ויסבלום מליז'נסק
ספריו
ספרו "ארבעה טורי אבן" הודפס עם הרמב"ם בדפוס וילנה ובמהדורת ורשה שהועתקה ממנה. בעקבות זאת הפירוש מופיע בכל מהדורות הרמב"ם המודפסים כיום.
ספריו מעשה רוקח על המשנה ועל התורה נדפסו במספר מהדורות, החשובה בהן הוצאת מונקטש משנת ה'ת"ש הכוללת את תולדות המחבר ומקורות אודותיו. בשנת ה'תשנ"ג לכבוד נישואי בנו יחידו של הרבי מבעלז, נדפסו יחד כל ספרי ר' אלעזר רוקח בספר 'מעשה רוקח השלם'. הספר מושתת על הוצאת מונקטש, ובו הקדמה מורחבת.
יחוסו וצאצאיו
מסורת של אדמורי"ם וביניהם אדמור"י בעלז, מייחסת את רבי אלעזר מרגליות לרב יואל פייביש שטנגן ובהמשך למשפחת באב"ד, לרב יהושע העשיל מחבר הספר מגיני שלמה (ומאבותיו של הרב פאלק, הפני יהושע שקרא לספרו על שם הרב העשיל), ולרב נפתלי כ"ץ מחבר הספר סמיכת חכמים. ייחוס זה וקשרים משפחתיים אלו, הובילו משפחות רבות לחשב את שושלותיהם לשושלת דוד המלך. לאחרונה חוקרים מצאו שקשרים אלו דרך ה"מעשה רוקח" בטעות יסודם, אך עם זאת משפחות אדמו"רים רבים, כולל שושלת רוקח מבעלז, עדיין מקושרים לאישים אלו ולשושלת בית דוד דרכם, בקשרים משניים, מסועפים.