cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נישואי תערובת ביהדות
במקרא
כלומר התורה רואה בנישואים עם הגויים יושבי הארץ סכנה להובלת בני ישראל לעבודת אליליהם, ומטעם זה אוסרת אפילו לכרות ברית עם גויים אלו.
קריאה נוספת להימנעות מנישואי עם בני שבעת העממים יושבי הארץ, המנוסחת באופן דומה, ניתן למצוא בספר דברים: חכמי התלמוד נחלקו בשאלה האם האיסור המקראי חל רק על שבעת העממים, או שהטעם שניתן לאיסור, "כי-יסיר את בנך מאחרי", מרחיב את 'איסור החתנות' לכל הגויים, ושבעת העממים התייחדו בכך שאסור לבן ישראל להתחתן עימם אפילו לאחר גיור. לפי הדעה הראשונה, האיסור ליהודים להתחתן עם כלל הגויים הוא איסור דרבנן מבית דינו של חשמונאי.
בספר נחמיה מסופר על פרשת גירוש הנשים הנוכריות ברטרוספקטיבה ותוך אזכור תקדים שלמה כמלך שחרף צדקותו הוחטא בידי נשיו:
לפי חוקרי מקרא שונים אשר עסקו ביחסו לנישואים בין-דתיים, עמדתו החד-משמעית נגד נישואים בין-דתיים התגבשה רק לאחר גלות בבל ושיבת ציון. לפיהם, הדוגמאות הרבות המובאות מעלה בהן נישואים אלו נתפסים כחטא, מייצגות גישה מחמירה אשר לא אפיינה את החברה הישראלית הקדומה מראשיתה אלא בתקופה מאוחרת יחסית, מקורה בהתמודדות עם חשש ההתבוללות, והיא שהולידה את הגיור כהליך פורמלי.
לפי חנן בירנבוים, למשל, גלות בבל היא שהולידה בחוגים מסוימים של שבי ציון בדלנות לאומית ואף עוינות כלפי נכרים, שהתבטאה, בין היתר, באיסור נישואי התערובת. לדברי משה ויינפלד, בתקופה זו הועמק הפער בין בני ישראל לבני הנכר כתוצאה מהתפתחותה של התנועה הבדלנית, ממנה יצאו עזרא הסופר וסיעתו. לפי ויינפלד תנועה זו פיתחה אידאולוגיה דתית-לאומית קיצונית המבוססת על מדרש הכתובים יותר מאשר על הכתובים עצמם, בסתירה לסובלנותה של היהדות כלפי הנכרים, הבאה לידי ביטוי, לדבריו, בספר ישעיהו:
לפי יאירה אמית, נישואים בין-דתיים וקשרים עם נוכרים היו חלק מחיי היום-יום בתקופות מסוימות, בהן, ככל הנראה, התקיימה סימביוזה בין עם ישראל לעמים הסובבים אותו. כך, למשל, תופעה זו נתפשה כמאפיינת את תקופת ההתנחלות, כפי שניתן ללמוד מן הנאמר בספר שופטים:
אמית מביאה מספר דוגמאות לתקופות נוספות בהן לא הקפידו על איסור נישואי תערובת. כך, למשל: מנישואי שמשון לאישה מתמנה, א-ד)] אפשר ללמוד שמה' נקבע הדבר "כי מה' היא" (שם, 4), נישואי דוד המלך למעכה בת תלמי מלך גשור ], אינם נחשבים עשיית הרע בעיני ה', וכן גם הופעות של גורמים ממוצא זר בתוך ישראל, כמו: צֶלֶק העמני , אוריה החתי (שם, לט), ועוד. הבדלים אלה בהתייחסות המקורות לסוגיית הנכרים בכלל ולנישואי התערובת בפרט, זכו להכרה מרכזית כל כך בשדה המחקרי, עד שהפכו לאחד מן הטיעונים המגויסים לצורך הבחנה רעיונית בין מקורותיהם השונים של כמה מהספרים.
גם לפי מחקרה של אמית, חוקי התורה האוסרים על קשרי חיתון עם מי שאינו יהודי, כמו גם הביקורות על נישואים לנוכריות בספר מלכים במקריהם של שלמה ואחאב ( לט-לג), מקורם בתקופתם של עזרא ונחמיה. תקופה זו הייתה הפעם הראשונה בה הפכה סוגיית איסור נישואי התערובת לעיקרון שיש לאכוף אותו על החברה היהודית וקיבלה ממדים חדשים של עימות גלוי, כפי שמתואר בספר עזרא. אחד המקרים המשקפים תופעה זו יותר מכל הוא מקרה גירוש הנשים הנוכריות, בו מתואר כיצד ביקש עזרא לגרש מהארץ את כל הנשים הקשורות לגברי ישראל דרך נישואי תערובת.
ביהדות בת זמננו
כמה ממנהיגיה החילוניים של התנועה הציונית התבטאו בשאלת הנישואים המעורבים. כך, למשל, כתב משה לייב ליליינבלום, מראשי תנועת חובבי ציון ברוסיה, לגבי "עם בריא", ש, וראה בשלילת נישואי תערובת ביהדות חלק מחוליי העם היהודי.
במכתב למקס נורדאו, שנישא לגויה, הביע אף בנימין זאב הרצל את עמדתו בעניין זה:
ליאור טל שדה טוען שיש להפריד בין התבוללות לנישואי תערובת. התבוללות היא מצב בו אדם מאבד כל קשר לעמו ולזהותו, אך בנישואי תערובת ניתן, תאורטית, לשמור על קשר לעם ולזהות. בפועל, מרבית הילדים שגדלים במשפחות מעורבות מחוץ למדינת ישראל, לא מוגדרים על ידי הוריהם כיהודים. פרופסור סרג'ו דלה-פרגולה טוען כי "בשנות ה-90 התחברו לצד היהודי פחות מ-20% מהילדים שנולדו בנישואי תערובת, גם בארצות הברית וגם ברוסיה. הנתונים האלה נוגעים לזהות הילדים על פי הצהרת ההורים". פרופסור גור אלרואי טען בשנת 2016, כי בארצות הברית רק "שליש מהילדים של זוגות מעורבים גדלים בבית יהודי. הולכים לסאנדיי סקול, למחנה קיץ יהודי, הולכים לבית כנסת ומציינים את החגים היהודיים".
בישראל פועלים מספר ארגונים נגד נישואי תערובת וממקדים את עיקר פעילותם נגד נישואים בין ערבים ליהודים, כדוגמת הארגונים להב"ה ויד לאחים.
פנאנתאיזם
פנאנתאיזם (מיוונית: πᾶν "הכול"; ἐν "ב־"; ו־Θεός "אל") היא תפיסה שלפיה העולם הוא חלק מהאל, אך האל אינו רק העולם, אלא גם מה שמעבר לו. המונח נטבע על ידי הפילוסוף הגרמני קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה בשנת 1828 כדי להבדיל בין רעיונותיהם של גאורג וילהלם פרידריך הגל (1770–1831) ופרידריך וילהלם שלינג (1775–1854) על יחסי האל והיקום מהפנתאיזם כביכול של ברוך שפינוזה.
הפנאנתאיזם דומה לפנתאיזם בכך ששתי הגישות דוגלות בתפיסת אלוהות אימננטית, לפיה העולם אינו נבדל מהאל אלא הוא מזוהה עימו. אך בשונה מהפנתאיזם שאינו מכיר בדבר מעבר לתחום ההכרה והשפה, ובכך הוא בעצם חומרי, ומזהה את האל עם הטבע בלבד, הרי הפנאנתאיזם מאמין בקיומם של דברים מעבר לתחום ההכרה והשפה, ולכן לשיטתו אין האל מצטמצם בטבע והעולם בלבד, אלא כולל גם את מה שמעבר לו. בניגוד לפנתאיזם המניח אל סופי, הפנאנתאיזם מכיר בקיומו של אל אינסופי.
בניגוד לפנתאיזם שלפי התפיסה הרווחת אינו עולה בקנה אחד עם מסורות דתיות, והפירוש שהוא נותן למושג האל כמעט מעקר את המושג מהתכנים שנמסכו בו במסורות הדתיות השונות, הרי שהפנאנתאיזם מצליח לעלות בקנה אחד גם עם תפיסות דתיות שונות, כיוון שהוא משאיר ביד האל את היכולת לחולל ניסים, הוא משאיר אותו אינסופי ובלתי נתפס, ודוגל, למעשה, בהבנה רגילה של מושג האל לצד האלהת הטבע. במסגרת זו אף ניתן להכניס מערכות של עולמות נסתרים, כדוגמת אלו המופיעים בקבלה.
מקובל כי הוגים יהודיים רבים, ואף דתיים, דוגלים בפנאנתאיזם. תופעה זו מופיעה בעיקר אצל פילוסופים יהודים שהושפעו מתורת הקבלה, שבה מופיעים משפטים שונים אודות הימצאותו של האל בכל מקום, כמו (ארמית: "אין מקום הריק ממנו [מאלוהים]"), ו (בראשית רבה ס"ח, ט'), לצד ביטויים המורים על אינסופיותו של האל. גישה פילוסופית לעניין מובילה כמעט בהכרח לפנאנתאיזם, ויש המגדירים את תורת החסידות כפנאנתאיסטית, במיוחד כפי שהיא מתבטאת בכתבי רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד, ויש המגדירים גם את רבי אברהם יצחק קוק כפנאנתאיסט, בפרט על פי תלמידו הגדול הרב דוד כהן ("הנזיר") בספרו קול הנבואה. אך יש חוקרים שרואים את משנתם של אלו כאקוסמיזם, לפיו היקום כפי שהוא נראה אינו בסופו של דבר אלא אשליה, ומה שקיים באמת אינו אלא האינסוף המוחלט.
כמו כן מצויה תפיסה זו גם בפלגים שונים של רוב ככל הדתות: נצרות, הינדואיזם, סיקיזם, אסלאם, גנוסיס ובודהיזם.
בין הפנאנתאיסטים עצמם, הדוגלים בתפיסת אלוהות אימננטית ועם זאת בכך שהאל מכיל גם מה שמעבר לתחום הטבע, ההכרה והשפה, קיימים שני זרמים עיקריים:
Ness Digital Engineering
Ness Digital Engineering היא חברה המספקת מערכות מידע, המחזיקה משרדים ב-10 מדינות והמטה הראשי שלה ממוקם בניו ג'רזי, ארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 1999 בשם נס טכנולוגיות באמצעות מיזוג של חברות אחדות. מרכז החברה היה בישראל ומטה החברה היה בקריית עתידים בתל אביב, בשנת 2014 החל מהלך של פיצול החברה, פעילות נס בישראל, בחברת נס א.ט., נרכשה על ידי חברת חילן, והפעילות הבינלאומית של החברה נותרה בחברה, ששינתה את שמה ל- Ness Digital Engineering.
היסטוריה
נס טכנולוגיות נוסדה על ידי זאב וולפסון כאיחוד של מספר חברות ישראליות (טכם - טכנולוגיה מתקדמת בע"מ, מראשוני בתי התוכנה בישראל ומי שהובילה את השוק שנים רבות, קונתהל ואחרות). בהמשך רכשה מספר רב של חברות בארצות שונות, והפכה לאחד מגופי התוכנה והשירות הגדולים בישראל, שהעסיקה בשנת 2001 כ-2,300 עובדים.
עד שנת 2014 הייתה החברה מחולקת למספר חטיבות, העיקריות שבהן: Ness SPL, נס אירופה, TSG ונס ישראל. טרם פיצולה העסיקה החברה יותר מ-4,500 עובדים.
פיצול החברה
ב-2004 בוצע הפיצול הראשון בחברה, כאשר חברת הבת "Ness ISI", שפיתחה מערכת לאינטגרציה של מידע רפואי לארגוני בריאות, פוצלה לחברה חדשה בשם dbMotion. ב-2013 נמכרה dbMotion לחברת AllScript האמריקנית תמורת 235 מיליון דולר.
ביוני 2014 נרכשה עיקר פעילות נס בישראל (שרוכזה בחברה נס א.ט. בע"מ) על ידי חברת חילן. העסקה לא כללה את חברת הבת "סוויפטנס" שפיתחה את המסלקה הפנסיונית עבור משרד האוצר, ואת החטיבה הביטחונית של נס, Ness-TSG, ששינתה את שמה לחברת TSG IT Advanced Systems. בינואר 2016 רכשו התעשייה האווירית ופורמולה מערכות את חברת TSG ב-50 מיליון דולר.
עיסוקי החברה מאז פיצולה
החברה עוסקת במיקור חוץ של טכנולוגיות מידע וב-offshore, אינטגרציה של מערכות ופיתוח יישומים, תוכנה וייעוץ, אבטחת איכות והדרכה. בספטמבר 2016 שינתה החברה את שמה ל-Ness Digital Engineering. לחברה משרדים ב-10 מדינות והמטה הראשי שלה ממוקם בניו ג'רזי, ארצות הברית. מנכ"ל החברה מתחילת 2020 הוא רנג'יט טינאיקר (Ranjit Tinaikar).
עם החברות שהחברה עוסקת בהטמעת מוצריהן נמנות Amazon Web Services, Google Cloud Platform, נייס, ServiceNow ו-TIBCO.
שתי חברות בנות של החברה, Sovereign CRM, שנרכשה ב-2019, ו-CassaCloud, השוכנת בסלובקיה ונרכשה ב-2020, מתמקדות בהטמעה של מוצרי חברת סיילספורס.
מנזר העלייה לשמים
מנזר העלייה לשמיים אשר כונה גם מנזר סטארודביצ'י או מנזר ווז'נסנסקי (ברוסית: Вознесенский монастырь) היה מנזר לנשים הממוקם במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. המנזר שימש כמקום הקבורה של הצארינות והנסיכות הגדולות של רוסיה, וכן של נשות אצולה רוסיות.
היסטוריה
המנזר נוסד בשנת 1389 על ידי אאודוקסיה דמיטרייבנה, אלמנתו של דמיטרי דונסקוי. אבן הפינה של הקתדרלה של המנזר הונחה בשנת 1407, זמן קצר לפני פטירתה של דמיטרייבנה. בשנת 1415 נהרסה הקתדרלה בשריפה, ונבנתה מחדש בשנת 1467 על ידי הנסיכה מריה יארוסלאבנה, אשתו של וסילי השני.
המנזר נפגע בשריפה נוספת בשנת 1483 ונבנה מחדש בין השנים 1518–1519. הקתדרלה נבנתה מחדש בין השנים 1587–1588. למבנה זה היו חמש כיפות - הד צורני לקתדרלת המלאך מיכאל שניצבה מולה, מעברה השני של כיכר איוואנובסקיה.
בקתדרלה של המנזר נקברו סופיה ויטובטובנה, רעייתו של ואסילי הראשון; סופיה פאלאולוגה, רעייתו של איוואן השלישי; כמה מנשותיו של איוואן האיום; הדוכסית הגדולה אאודוקסיה אלכסייבנה (בתו של אלכסי הראשון); והצארינה מריה דולגורוקבה, רעייתו הראשונה של מיכאיל הראשון.
על פי המסורות הרוסית, במספר הימים שלפני חתונתו של הצאר נהגה כלתו לעתיד להתגורר במנזר.
בשנת 1634, ביוזמת הצאר מיכאיל הראשון נבנתה כנסייה חדשה עבור המנזר. בשלהי המאה ה-17 נבנה בסמוך מגדל פעמונים.
בשנת 1721 שופץ המנזר ביוזמת פיוטר הגדול. המנזר ניזוק בשריפה בשנת 1737 ושופץ ביוזמת אנה, קיסרית רוסיה. במהלך כיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812 חפצי הקודש של המנזר, ובהם האיקונין של מרים, אם ישו שצויר בשנת 1482 הועברו לוולוגדה.
בשנת 1823 הורחב מבנה המנזר, ובשלהי המאה ה-19 נבנתה כנסיית קתרינה הקדושה, בסגנון נאו-גותי בתכנונו של האדריכל קארלו רוסי.
במהלך מהפכת אוקטובר נפגעו מבני המנזר מאש תותחים, ובשנת 1929 נהרס מבנה המנזר ביוזמת הממשלה הסובייטית על מנת לבנות באתר את בית הספר לפיקוד הצבא האדום.
האיקונות אשר היו במנזר הועברו לגלריית טרטיאקוב ולנשקיית הקרמלין. האיקונוסטאזיס של קתדרלת העלייה הועבר לכנסיית שנים עשר השליחים הסמוכה, וקברי בני משפחת המלוכה הועברו לאגף של קתדרלת המלאך מיכאל הסמוכה.
המנון אורוגוואי
המנון אורוגוואי, "בני המזרח, המולדת או הקבר" (בספרדית: Orientales, la Patria o la tumba), הוא ההמנון הלאומי של הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי.
מילות ההמנון נכתבו על ידי פרנסיסקו אקוניה דה פיגרואה (Acuña de Figueroa) שכתב גם את המנון פרגוואי. מילות השיר הוכרזו באופן רשמי כהמנון ביום 8 ביולי 1833. השיר הולחן בידי פרנסיסקו חוסה דבלי (Debali), שפעל בשתוף פעולה עם פרננדו קיחאנו (Quijano) ובוצע לראשונה ביום 19 ביולי 1845. כשלוש שנים לאחר מכן, ביום 25 ביולי 1848, הוכר הלחן כזה של ההמנון הרשמי. תשעים שנה לאחר מכן (20 במאי 1938, צו חדש כלל בשיר שינויים מאת חררדו גראסו (Grasso) ובנונה קלקבקצ'יה (Calcavecchia)
הגרסה הארוכה
Libertad o con gloria morir!
Es el voto que el alma pronuncia,
Y que heroicos sabremos cumplir
Libertad, libertad Orientales
Ese grito a la Patria salvó.
Que a sus bravos en fieras batallas
De entusiasmo sublime inflamó.
De este don sacrosanto la gloria
Merecimos: tiranos temblad!
Libertad en la lid clamaremos,
Y muriendo, también libertad!
Dominado la Iberia dos mundos
Ostentaba su altivo poder,
El Oriente sin nombre ni ser:
Mas, repente sus hierros trozando
Ante el dogma que Mayo inspiró,
Entre libres, déspotas fieros,
Un abismo sin puente se vió.
Su trozada cadena por armas,
Por escudo su pecho en la lid,
De su arrojo soberbio temblaron
Los feudales campeones del Cid:
En los valles, montañas y selvas
Se acometen con muda altivez,
Retumbando con fiero estampido
El estruendo que en torno resuena
De Atahualpa la tumba se abrió,
Su esqueleto, venganza! gritó:
Los patriotas el eco grandioso
Se electrizan en fuego marcial,
Y en su enseña más vivo relumbra
De los Incas el Dios inmortal.
Largo tiempo, con varia fortuna,
Batallaron liberto, y señor,
Disputando la tierra sangrienta
Palmo a palmo con ciego furor.
La justicia, por último, vence
Domeñando las iras de un Rey;
Y ante el mundo la Patria indomable
Inaugura su enseña la ley.
Orientales, mirad la bandera,
De heroísmo fulgente crisol;
Nadie insulte la imagen del Sol!
De los fueros civiles el goce
Sostengamos; y el código fiel
Veneremos inmune y glorioso
Como el arca sagrada Israel.
Porque fuese más alta tu gloria,
Y brillasen tu precio y poder,
Tres diademas, oh Patria, se vieron
Libertad, libertad adorada,
Mucho cuestas tesoro sin par!
Pero valen tus goces divinos
Esa sangre que riega tu altar
Si a los pueblos un bárbaro agita,
Removiendo su extinto furor,
Fratricida discordia evitemos,
Diez mil tumbas recuerdan su horror!
Tempestades el Cielo fulmina,
maldiciones desciendan sobre él,
Y los libres adoren triunfante
De laureles ornada brillando
La Amazona soberbia del Sud,
En su escudo de bronce reflejan
Fortaleza, justicia y virtud.
Ni enemigos le humillan la frente,
Ni opresores le imponen el pie:
Que en angustias selló su constancia
Y en bautismo de sangre su fé.
Festejando la gloria, y el día
De la nueva República el Sol,
Con vislumbres de púrpura y oro,
Engalana su hermoso arrebol.
Del Olimpo la bóveda augusta
Resplandece, y un ser divinal
Con estrellas escribe en los cielos,
Dulce Patria, tu nombre inmortal.
De las leyes el Numen juremos
Igualdad, patriotismo y unión,
Inmolando en sus aras divinas
Ciegos odios, y negra ambición.
La grandeza del Pueblo Oriental,
Si enemigos, la lanza de Marte
Si tiranos, de Bruto el puñal
האקדמיה לערפדים
האקדמיה לערפדים (באנגלית: Vampire Academy) היא סדרת רומנים על טבעיים רבת מכר בעלת שישה חלקים מאת רישל מיד. הסדרה פורסמה במקור בין השנים 2007–2010.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר רוזמרי "רוז" האת'וויי, מתבגרת דמפירית (חצי אדם חצי ערפד) שמאומנת להיות שומרת הראש של חברתה וסיליסיה "ליסה" דרגומיר, שמשתייכת לקבוצת הערפדים מורוי. רוז לומדת כיצד להביס את הסטריגוי (הערפדים האל-מתים הרעים) ב"אקדמיית סנט ולדמיר לערפדים", ומוצאת את עצמה לכודה ברומן אסור עם המורה והמאמן שלה - דימיטרי בליקוב, ובקשר נפשי בלתי-מוסבר עם ליסה.
רשימת הספרים
שלושת הספרים האחרונים לא תורגמו לעברית.
הסרט
ב-2010 הוכרז על סרט המבוסס על הספר הראשון בסדרה. ב-2013 נבחרו השחקנים זואי דויטש, דנילה קוזלובסקי ולוסי פריי לגלם את רוז, דימיטרי וליסה, בהתאמה. הסרט יצא לאור לבתי הקולנוע ב-7 בפברואר 2014, נחשב לכישלון מסחרי ונקטל על ידי המבקרים. בסך הכל גרף הסרט 15.4 מיליון דולר לעומת תקציב של 30 מיליון.
המנון איי שלמה
אלוהים, שמור על איי שלמה שלנו (באנגלית: God Save Our Solomon Islands) הוא ההמנון של איי שלמה.
ההמנון הוכרז כרשמי בשנת 1978, לאחר הכרזת העצמאות.
המלים נכתבו על ידי פנפסה בלקנה ומטילה בלקנה, לחן של פנפסה בלקנה.
לורדים חילוניים
הלורדים החילוניים או הלורדים של העולם הזה (באנגלית: Lords Temporal) הם קבוצה של חברי בית הלורדים - הבית העליון של פרלמנט הממלכה המאוחדת.
קבוצת לורדים אלה הכוללת הן את קבוצת הלורדים לחיים והן את קבוצת הלורדים היורשים את תארם, יחד עם קבוצת הלורדים הרוחניים מהווים את חברי בית הלורדים.
קודם לרפורמות שנערכו בבית הלורדים, כל הלורדים הארציים היו בעלי זכות הצבעה. בעקבות הרפורמות שנערכו בשנת 1999, הוגבלו זכויות הלורדים היורשים להצביע בבית הלורדים, ורק קבוצה מצומצמת של לורדים יורשים נבחרים נותרה בעלי זכות הצבעה (יחד עם הלורדים לחיים שנותרו בעלי זכות הצבעה).
אצטדיון דפרטמנטל ליברטד
אצטדיון דפרטמנטל ליברטד (בספרדית: Estadio Departamental Libertad) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר פאסטו שבקולומביה ומכיל כ-28,000 מקומות. הוא משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת דפורטיבו פאסטו. כמו כן, משמש גם לאירועים תרבותיים וספורטיביים ונמצא בבעלותו של מחוז נריניו.
האצטדיון נפתח בשנת 1953 בשם "13 ביוני", ושלוש שנים מאוחר יותר, לאחר נפילתו של הדיקטטור רוחאס פינייה, שונה שמו של האצטדיון ל"ליברטד" (חופשי). האצטדיון עבר שיפוץ והרחבה עד לכדי 28,000 מקומות, לקראת השתתפותה של דפורטיבו פאסטו בגביע ליברטדורס 2007.
FN Barracuda
FN Barracuda הוא אקדח תופי בלגי שנוצר על ידי FN Herstal. האקדח נכנס לשימוש בשנת 1970 לבלשים, מאבטחים ובעיקר להגנה עצמית, אך בשנת 1989 הופסק ייצורו.
עונת 2018/2019 בליגה האדריאטית
עונת 2018/2019 בליגה האדריאטית הייתה העונה ה-18 של תחרות לקבוצות כדורסל. תחרויות התקיימו ב-2 חטיבות. בחטיבה הראשונה (עליונה) השתתפו קבוצות מהמדינות הבאות: סלובניה - 2 קבוצות, קרואטיה - 3 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - קבוצה בודדת, סרביה - 4 קבוצות, מונטנגרו - 2 קבוצות.
המשחק הראשון התקיים ב-28 בספטמבר 2018 ותחרות הסתיימה ב-22 באפריל 2019. בתחרות השתתפו 12 קבוצות.
התחרות כללה העונה הסדירה (22 סיבובים) ושלב הפיינל פור במתכונת של משחקי בית ומשחקי חוץ עד ל-2 ניצחונות. בסיום העונה הקודמת מזט סקופיה ממקדוניה ירדה לחטיבה השנייה של הליגה. במקומה עלתה לחטיבה הראשונה קרקה נובו מסטו מקרואטיה.
העונה הסתיימה בניצחון של הכוכב האדום בלגרד מסרביה, בפעם הרביעית בתולדות המועדון.
בסיום העונה פטרול אולימפיה מסלובניה ירדה לחטיבה השנייה של הליגה. זאדאר מקרואטיה שיחקה במשחקי מבחן, ניצחה ונותרה בליגה.
פיינל פור
משחקי הגמר נערכו עד ל-3 ניצחונות.
בז ציידים
בַּז צַיָּדִים (שם מדעי: Falco cherrug) הוא עוף דורס מהסוג בז, שבמשפחת הבזיים. תפוצתו ממזרח אירופה ועד לסין כאשר הוא חורף במרכז אפריקה, בעיקר באתיופיה. בארצות ערב בז זה משמש לבזיירות ומכאן שמו העברי.
תיאור
בז ציידים הוא בז גדול עם מוטת כנפיים גדולה ביחס לגודלו. אורכו 45–57 ס"מ, ואורך מוטת כנפיו היא 97–126 ס"מ. משקלם של הזכרים הבוגרים מגיע ל-730–990 גרם ומשקלן של הנקבות 970–1300 גרם. גבו חום וראשו בהיר, עם פס עין כהה ופס שפם דק וארוך. בטנו וחזהו בהירים, עם נקודות כהות.
בדומה לבזים אחרים, לבז הציידים יש מקור מעוקל וחד המשמש בעיקר לתפיסת טרף. בז זה משתמש במקורו החד והחזק כדי לנתק את עמוד השדרה של הטרף.
תפוצה ובית גידול
בז ציידים שוכן באזורים חצי-מדבריים וביערות ממזרח אירופה עד מרכז אסיה. בחורף הוא נודד עד לאזורים הצפוניים של דרום אסיה וחלקים של אפריקה. (בשנת 1997 נצפו בזים גם באזור גרמניה).
הבזים בונים את קניהם על עצים גבוהים - 15 עד 20 מטר מעל הקרקע - באזורי פארק ויערות פתוחים. איש מעולם לא צפה בבז ציידים שהקים קן לעצמו. בדרך כלל הם תופסים קינים נטושים של מינים אחרים, ולעיתים אף מגרשים את בעלי הקן בכח. באזורים הררים יותר הבזים משתמשים בקנים בקצות הצוקים, כ-8 עד 50 מטר מעל לקרקע.
רבייה וצאצאים
על מנת למשוך נקבות, בזי ציידים הזכרים עוסקים בתצוגות אוויריות מרהיבות. במפגשים קרובים יותר עם בן/בת זוג פוטנציאליים, הבזים קדים זה לזה, ואינטראקציות רבות משלבות אלמנט כלשהו של קידה. בחיזור אחר בת זוג פוטנציאלית, הזכר חג סביבה עם טרף משתלשל מטפריו, או שהוא מביא את הטרף לנקבה בניסיון להוכיח שהוא צייד טוב. לאחר מכן, במהלך תקופת הקינון, הזכר מאכיל את הנקבה הדוגרת.
הבזים בדרך כלל מתחילים להתרבות בגיל שנתיים עד שלוש שנים. בכל תטולה יש 2-6 ביצים, ובממוצע יש 4 ביצים לתטולה. לאחר הטלת הביצית השלישית מתחילה הדגירה המלאה ונמשכת בדרך כלל כ 32–36 יום.
הצעירים בוקעים בעיניים עצומות, אך הן נפקחות לאחר מספר ימים. הבזים הצעירים מתחילים לעוף בגיל 45 עד 50 יום, אך הם נשארים בשטח הקינון, תלויים בהוריהם למזון, עוד 30 עד 45 יום, ולעיתים יותר זמן. אם הם נתקלים במקור מזון מקומי גדול, פרחוני התטולה עשויים להישאר יחד זמן מה.
תוחלת חיים
בזים המשמשים לציד עדיין סובלים מאותם גורמים לתמותה כמו אלה שחיים בטבע, כולל מספר מחלות חיידקיות וויראליות, טפילים ופציעות שנגרמו כתוצאה מפגיעה או מאבק עם טרף.
אף על פי שרוב הבזים החיים בטבע צפויים לחיות בין 5 ל 7 שנים, ידוע כי ישנם מעטים מהציפורים הללו שהגיעו גם לגיל 10 שנים. בזים החיים בשבי נוטים לחיות זמן רב יותר מאשר עמיתיהם הפראיים. בשבי צפויים הבזים לחיות בין 15 ל -20 שנה.
מזון
במהלך עונת הרבייה, מזונם מבוסס בעיקר על מכרסמים שוכני קרקע. בזמנים אחרים, מזונם כולל גם עופות שוכני קרקע כגון שליו, קטיים, פסיונים, ועופות אוויריים נוספים כמו ברווזים, אנפות ואפילו דורסים אחרים (כגון ינשופים, בזים אחרים וזרונים).
שאושאן (סין)
שאושאן (בסינית: 韶山; בפין-יין: Sháoshān) היא תת-נציבות עירונית, השייכת לנציבות העירונית שיאנגטאן במזרח מחוז חונאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה העירונית מנתה 103,357 תושבים. העיר צ'ינגשי היא מושבה.
כמקום הולדתו של מאו דזה-דונג, מייסד הרפובליקה העממית של סין, הייתה שאושאן בסיס חשוב במהלך המהפכה הקומוניסטית הסינית. זהו גם מקום הולדתה של המסעדה המשפחתית של מאו, רשת מסעדות שהתפשטה לערים רבות אחרות. 'תיירות אדומה' לשאושאן ולמקומות אחרים הקשורים לרקע הקומוניסטי של סין הניעו את הכלכלה המקומית, תוך הגברת ההבנה של האנשים בהיסטוריה המהפכנית של סין.
היסטוריה
שאושאן נהנית מהיסטוריה ארוכה. ככל שהאגדה מתרחשת, היה פעם מלך בשם שונדי שבמקרה עבר כאן במהלך ביקורתו דרומה. הוא היה כל כך מוקסם מהנוף כאן שהוא ניגן את מוזיקת שאו (韶 乐), שמשך אליו פיניקס רבים ועופות שונים לבוא ללוות. ושושאן נקרא על כן על שם מוזיקת שאו. זה היה תחת שיפוטה של מדינת צ'ו בימי קדם.
ב־26 בדצמבר 1990 הפכה שאושן לעיר ברמת המחוז שאושרה על ידי מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין (ממשלת סין).
אלי גרינפלד
אלי גרינפלד (נולד ב-14 באוגוסט 1955) הוא יזם תרבות, מפיק ישראלי ומנהל אמנותי בתחום תרבויות העולם. זוכה פרס דיאלוג בין התרבויות באיטליה לשנת 2009.
ביוגרפיה
בצעירותו רכש ניסיון מקצועי בעבודה לצידו של יעקב אגמון בתיאטרון בית ליסין. בתחילת דרכו עבד עם אמנים ישראלים ובהם קורין אלאל סוזן ופראן תימנה בראואר וניהל אמנותית פסטיבלים כמו לילות יפו, פסטיבל היין של ראשון לציון.
בהמשך עבר ליצוג אמנים בינלאומיים בישראל ובין היתר עם ז'ורז' מוסטאקי, יסמין לוי, סאפו, שנקר, מדרדאוס בשנת 2001 יזם את פסטיבל העוד של ירושלים והקים בשנת 2003 את פסטיבל העוד של תל אביב.
יזם בשנת 2003 את פסטיבל תרבות של שלום בתל אביב.
הפקות שלו שולבו בפסטיבל ישראל פסטיבל האביב של ראשון לציון פסטיבל מחול כרמיאל ובמסגרת בימות פיס של מפעל הפיס יזם ומנהל אמנותי של פרויקטים בהם דיאלוג בין התרבויות ובין היתר עובד בתחום זה עם תזמורת נצרת למוזיקה ערבית, גלית גיאת, לובנה סלאמה ואמנים בינלאומיים ששיתפו פעולה עם תזמורת נצרת כמו תום יורק מרדיוהד הזמרת המרוקאית הולנדית הינד סאפו ועוד הפיק בשיתוף ליבל מגדה דיסקים של תזמורת נצרת כולל מחווה לאום כולתום.
אאודי Q
אאודי Q (באנגלית: Audi Q) היא משפחה של רכבי שטח/פנאי במרכב קרוסאובר (SUV), שמיוצרים על ידי אאודי. הרכב הראשון בסדרה הוא האאודי Q7. אחריה הוצגה המכונית הפופולרית ביותר בסדרה האאודי Q5.
בשנת 2005 תבעה ניסאן את אאודי על שימוש באות Q לרכביה, בעת שניסאן כבר משתמשת לרכבי הפנאי שלה באות זו משנת 1989.
גשר האבן הגדול
גשר האבן הגדול (ברוסית:  Большой Каменный мост) הוא גשר קשת מפלדה שמשתרע על נהר מוסקבה בקצה המערבי של הקרמלין במוסקבה, רוסיה. קודמו היה גשר האבן הקבוע הראשון. הגשר הקיים הושלם בשנת 1938 על ידי המהנדס ניקולאי קלמיקוב.
.
בוא לטוס איתי
בוא לטוס איתי (באנגלית: Come Fly with Me) הוא סרט בריטי משנת 1963, המתבסס על רומן הצ'יק ליט "Girl on a Wing" מאת ברנרד גלמסר, לסרט יש אלמנטים של אופרת סבון, הוא קידם את התדמית הזוהרת של התעופה בתקופת מנוע סילון ואת היוקרה של העבודה של דיילות אוויר.
עלילה
דונה, קרול והילדה הן שלוש דיילות אוויר המבצעות טיסות סדירות מניו יורק לפריז ולווינה, במהלך טיסה דונה מכירה את הברון האוסטרי פרנץ פון אלזינגן, המתגלה כמבריח יהלומים, קרול מאוהבת בטייס ריי ווינסלי, המנהל רומן עם אישה נשואה, הילדה טסה את תשומת לבו של וולטר לוקאס, מולטי מיליונר מטקסס.
G4 (ערוץ)
G4 היה ערוץ טלוויזיה אמריקאי בכבלים ובלוויין שהיה מיועד בעיקר לגברים בין הגילאים 12–34 והיה מוקדש בעיקר לעולם משחקי הווידאו ולקהל הגיימרים. הערוץ הושק בתאריך 24 באפריל 2002, משרדיו ואולפניו נמצאים מאז ועד היום בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא משודר בארצות הברית תחת השם "G4" ובקנדה בשם G4techTV Canada וזמין ליותר מ-59 מיליון אנשים.
מיזוג TechTV
אדם ססלר היה בין המנחים המעטים שהמשיכו לעבוד גם לאחר האיחוד והוא הנחה תוכניות עד לשנת 2012.
לאחר המיזוג
בשנת 2010 DirecTV הודיע שמורידה את הערוץ מחבילת ערוצים שלה. בשנת 2012 הוכרז ששידור תוכניות פופולריות X-Play Attack of the Show! יופסק לקראת סוף השנה. בשנת 2014 הרשת הפסקה לשדר.
בשנת 2020 חשבונות טוויטר של הערוץ החלו להיות פעילים. בספטמבר 2020 ערוץ יוטיוב של G4 החל לשדר סרטון עם אדם סלר (שדרן לשעבר של הערוץ) בו הוכרז על חיפושי שדרנים לערוץ המחודש. השידורים החלו במהלך שנת 2021.
G4 בישראל
לאחר שנה וחצי מיום עלייתו לאוויר, נסגר הערוץ "עקב חוסר בחומר לשידור", לטענת החברה. מנגד, טענו צופי הערוץ כי הערוץ שידר תוכניות באיחור של חודשים. התוכניות לא שודרו בצורה עקבית ומסודרת והדבר הביא לחוסר התעניינות בקרב הצופים. לאחר שנסגר הערוץ, הועלה במקומו ערוץ הגברים "אגו", שגם הוא מוצר של חברת "ענני תקשורת". הערוץ החל לשדר תחילה כמה מתוכניות הרכש מערוץ G4 ואת תוכנית המקור מימי game one, שנקראה "גיים פליי".
לאחר שבועות ספורים, הפסיקו לשדר את "גיים פליי", והערוץ נשאר עם תוכניות הרכש. הערוץ מאז משדר שתי תוכניות העוסקות במשחקי וידאו- X-PLAY ו-G4tv.com (שירדה אגב ממסכי G4 האמריקאי כבר בדצמבר 2005). X-PLAY ו-G4tv.com ממשיכות לשדר אומנם, אבל הן עדיין לא עכשוויות ומעודכנות ומספר פרקיהן מוגבל.
סגירת G4
ב-16 באוקטובר 2022 פורסם אימייל ממנכ"ל Comcast Spectacor, הבעלים של G4, שהערוץ הולך להיסגר מפני שהוא לא הכניס רווחים לחברה.
Mike and Ike
Mike and ike הוא מותג אמריקני של סוכריות ג'לי בטעמי פירות. הסוכריות יוצרו לראשונה ב-1940 על ידי חברת "Just Born", חברה משפחתית שנוסדה בשנת 1923 וממוקמת בעיר בית לחם שבפנסילבניה, ארצות הברית.
מייק אנד אייק הן סוכריות אליפטיות צמיגיות בטעמי פירות בצבעים וטעמים שונים, כולל דובדבן, תפוז, הסוכריות כשרות. כיום מייצרת החברה גרסאות נוספות של הממתק, למשל "ג'ולי ג'ו" (טעם ענבים), "איטליין אייס" (טעם סורבה איטלקי בטעמי פירות) וגרסאות עונתיות שונות.
לאורך השנים זכה הממתק לפופולריות בארצות הברית. הוא הוזכר בסדרות טלוויזיה שונות, בהן "כולם אוהבים את ריימונד", "איש משפחה", "האנה מונטנה", "13 סיבות" ו"ללא גבולות".
יחסי אנגולה–זימבבואה
יחסי אנגולה–זימבבואה הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אנגולה לבין רפובליקת זימבבואה.
היחסים בין שתי המדינות התאפיינו בשיתוף פעולה מאז כינונם.
מלחמת האזרחים באנגולה
נשיא זימבבואה מוגאבה ונשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה, נפגשו בלוסקה שבזמביה ב-15 בנובמבר 1994 כדי לקדם את התמיכה בפרוטוקול לוסקה, הסכם שלום שנחתם באוגוסט, שניסה לשים קץ למלחמת האזרחים באנגולה. מוגאבה ומנדלה אמרו שניהם כי הם מוכנים להיפגש עם ג'ונאס סאווימבי, מנהיג אוניטה, קבוצה פרו-מערבית חמושה. מנדלה ביקש מסאווימבי לבוא לדרום אפריקה, אבל סאווימבי לא נענה לבקשתו.
ב -1998 קנתה ממשלת אנגולה תחמושת ומדים מתעשיות ההגנה של זימבבואה, תוך הפרה של אמברגו הנשק שנקבע על פי פרוטוקול לוסקה. הודות למשלוחי נשק זרים החזירה ממשלת אנגולה את כוחה, וסיימה בשנת 2002 את מלחמת האזרחים.
מלחמת קונגו השנייה
אנגולה, נמיביה וזימבבואה התערבו במלחמת הקונגו השנייה (1998–2003), נלחמו בשם נשיא קונגו ג'וזף קבילה נגד התנועה לשחרור קונגו ואוגנדה, והפגנה הקונגולית למען הדמוקרטיה ורואנדה. בעוד כוחות חמושים נאמנים לאנגולה ומדינות שכנות אחרות נסוגו בשנת 2002 מהמדינה, כוחות רואנדה וזימבבואה נשארו בקונגו.
יחסים דיפלומטים
אנגולה מחזיקה בשגרירות בהארארה. מאידך, זימבבואה מחזיקה בשגרירות בלואנדה.
המחאות במיאנמר (2021–הווה)
המחאות במיאנמר 2021, המכונה במיאנמר מהפכת האביב (בבורמזית: နွေ ဦး တော်လှန်ရေး) הן הפגנות שהחלו בתחילת פברואר 2021 כתוצאה מההפיכה הצבאית במדינה שהכריז מין אונג הלינג, מפקד הכוחות המזוינים במדינה, הטטמדאו. נכון ל-24 בפברואר 2023, 3,026 אזרחים נהרגו על ידי כוחות צבא או משטרה ו-19,836 בני אדם נעצרו.
בתגובה לתנועת המחאה ההולכת וגדלה, מנהיגי צבא ההפיכה חוקקו מספר אמצעי נגד. אלו כללו שיבוש האינטרנט והרשתות החברתיות, פיזור מפגינים ומסיתים פרו-צבאיים, ושימוש בכוח אלים לדיכוי הפגנות ועוד.
רקע
הצבא חלק על תוצאות הבחירות, וטען כי הייתה הונאת בחירות. שמועות על ניסיון ההפיכה נפוצו במשך מספר ימים קודם לכן, מה שגרם להצהרות דאגה מצד מעצמות המערב בהן, צרפת וארצות הברית.
שביתות
ב-2 בפברואר 2021, עובדי שירותי בריאות ועובדי מדינה ברחבי הארץ, כולל בבירה נייפידאו, פתחו בתנועה לאומית לאי ציות אזרחית (အာဏာ ဖီ ဆန် ရေး လှုပ်ရှားမှု), כחלק מההתנגדות להפיכה. קבוצה בפייסבוק שכונתה "תנועת אי הציות" משכה אליה יותר מ-230,000 חברים, מאז השקתה הראשונית ב-2 בפברואר 2021.
שביתות העבודה התפשטו במהירות גם למגזרים אחרים. שבעה ארגוני מורים, ובהם הסתדרות המורים במיאנמר בת 100,000 איש, התחייבו להצטרף לשביתת העבודה. צוות משרד החוץ הצטרף גם הוא לשביתה. עד ל-5 בפברואר, שביתת השירות הציבורי כללה צוותים וסטודנטים במגזר המינהלי, הרפואי והחינוכי ב-91 בתי חולים ממשלתיים, 18 אוניברסיטאות ומכללות ו-12 מחלקות ממשלתיות ב-79 יישובים. החל מ-25 בפברואר, נהגי המשאיות החלו גם הם בשביתה נגד ההפיכה בכך שסירבו להעביר סחורות מהרציפים בארבעת הנמלים העיקריים של יאנגון.
ב-3 בפברואר התעוררה תנועת חרם מקומית בשם "הפסק קניית עסקי ג'ונטה" שקראה להחרים מוצרים ושירותים הקשורים לצבא מיאנמר.
תגובת הצבא
ב-4 בפברואר 2021 הוטל על מפעילי וספקי שירותי אינטרנט ברחבי מיאנמר לחסום את הרשת החברתית פייסבוק עד ל-7 בפברואר 2021, כדי להבטיח את "יציבות המדינה". למחרת הרחיבה הממשלה את איסור הגישה לרשתות החברתיות כך שיכלול גם את הרשתות אינסטגרם וטוויטר.
רשויות אכיפת החוק פעלו במהירות לביטול מחאות ההתנגדות להפיכה. החל מ-7 בפברואר 152 מפגינים הוכנסו למעצר. המשטר הצבאי החל לפתוח בהליכים פליליים נגד העצורים.
המחאות
על פי ה-AAPP, נכון ל-1 במאי 2021 נהרגו 759 מפגינים. השימוש ללא הבחנה בכוח של החונטה הביא למותם של לפחות 44 ילדים, כולל ילדה בת 7 שנורתה בביתה ודיווחים על מאות ילדים וצעירים עצורים.
ב-8 בפברואר, החלה המשטרה להשתמש בכדורי גומי, תותחי מים וגז מדמיע, כדי לפזר מפגינים בעצרות המוניות. המנהיג הצבאי מין אונג הלינג הורה לדכא את ההפגנות. ב-9 בפברואר אושפזו שני מפגינים במצב קשה בגלל פצעי ירי. אחת מאלה הייתה Mya Thwe Thwe Khine צעירה בת עשרים, שמתה בבית חולים ב-19 בפברואר, והפכה לסמל המאבק.
עוצמת ההתערבויות של הרשויות עלתה בתחילת חודש מרץ, עם דיווחים על לפחות 18 הרוגים ב-28 בפברואר ועל 38 ב-3 במרץ.
היום האלים ביותר של ההפגנות הגיע ב-27 במרץ, החג השנתי של כוחות הצבא, ועל פי הדיווחים לפחות 107 נהרגו. המספר הגבוה ביותר ליום בודד מפרוץ המחאה. באותו יום תקפה קבוצת האיחוד הלאומי קארן (KNU) בסיס צבאי, והרגה 10 חיילים ולקחה אחרים כבני ערובה בהתקפה הראשונה על הצבא מאז תחילת המחאה.
ב-6 ביוני יצאו אלפי מפגינים לרחובות ביאנגון ומעבר למיאנמר, וקראו לפתוח ב"מהפכת האביב". כוחות הביטחון פגעו במפגינים בהסיפאו והרגו לפחות שני בני אדם.
ב-19 ביוני, מחאות חילקו את המדינה בין אלה שחגגו את יום הולדתו ה-76 של סו סו צ'י לבין מפגינים פרו-צבאיים ברחבי המדינה. שמה של מחאות פרו-סואי קאי נבחר כ"מחאות פרחים".
מחאות בעולם
בארצות הברית, ב-3 בפברואר הפגינו יותר מ-150 אמריקאים בורמזים מול שגרירות מיאנמר בוושינגטון הבירה. ב-6 במרץ, מפגינים בטנסי התאספו בבית הקפיטול מדינת טנסי בנאשוויל במחאה להטיל מגבלות על הצבא הבורמזי. הפגנות נערכו גם בערים אחרות עם אוכלוסיות בורמזיות גדולות, כמו ב-27 בפברואר בפרבר בלואיסוויל בדאלאס.
באוסטרליה, ב-1 במרץ, מספר אוסטרלים בורמזיים מחו ליד בית הפרלמנט בפרת' כשהם קוראים לממשלת אוסטרליה לתמוך במפגינים במיאנמר. ב-6 במרץ התכנסו מפגינים בסידני כאות סולידריות עם המפגינים במיאנמר.
אזרחים בורמזים בטוקיו, התכנסו מול אוניברסיטת האו"ם כדי למחות נגד ההפיכה.
זאפורוז'ץ
זאפוֹרוֹזֶ'ץ' (רוסית: Запоро́жец; אוקראינית: Запорожець) הייתה מכונית סובייטית זולה וקטנה, שזכתה לפופולריות ניכרת בברית המועצות. מקור השם בעיר זפוריז'יה שבה יוצר לראשונה.
היסטוריה
בדומה לחיפושית ולטראבנט הגרמניות, מכונית הזאפורוז'ץ תוכננה להיות "מכונית עממית". היא תוכננה ונבנתה החל משנת 1958 במפעלי ЗАЗ, ראשי תיבות של Запорожский Автомобильный Завод ברוסית, או Запорізький Автомобілебудівельний Завод באוקראינית ("מפעל המכוניות של זאפורוז'יה") בעיר זאפורוז'יה (אוקראינית: Запоріжжя) באוקראינה. דגמים שונים של המכונית יוצרו עד שנת 1994.
הזאפוֹרוֹזֶ'ץ מזכיר במידת מה את דגם הפרינץ של NSU במנועו האחורי ובמראהו, אך המכוניות אינן חולקות כל חלק משותף.
המפעל ЗАЗ קיים גם כיום, אך מייצר את דגם ה"טאבריה" (Та́врия), שהוא בעל קירור מים והנעה קדמית, בעוד הזאפורוז'ץ היה בעל קירור אוויר ומנוע אחורי.
T-64
T-64 הוא טנק מערכה סובייטי שייצורו החל בשנת 1963. ה-T-64 נחשב לטנק מתקדם ומהפכני בזמנו, וכלל חידושים דוגמת מיגון שכבתי וטען אוטומטי, וכתוצאה מכך מעולם לא יוצא מחוץ לברית המועצות. בגלל עלותו הגבוהה, הוא יוצר בכמויות קטנות יחסית בהשוואה לטנקי מערכה סובייטים בני-זמנו.
רקע
T-64 הוא טנק מערכה סובייטי אשר פותח על ידי צוות מהנדסים (בהובלת א.א. מורוזוב), אשר חזר לחרקוב (כיום אוקראינה) לאחר שהות ממושכת בעיר ניז'ני טאגיל, שבה השלים את פיתוחו של טנק ה-T-54 בשנת 1947.
הטנק שנוצר נחשב בעת הצגתו למהפכני בכל קנה מידה ולאחד הטנקים המתקדמים בעולם, שכן, הטנק כלל פתרונות מקוריים וחידושים רבים:
המיגון השכבתי המרוכב והתותח החדש לא היוו חלק מתוכנית הפיתוח המקורית, ושולבו באבות-טיפוס מאוחרים בעקבות הופעתם של הטנקים המערביים צנטוריון ו-M60 פטון החמושים בתותחי 105 מ"מ ומיגון משופר. למעשה, גרסאות הבסיס של ה-T-64 כללו תותח בקוטר 115 מ"מ שהושאל מה-T-62.
ניידות
בניגוד לרובם המכריע של הטנקים הסובייטים אשר קדמו לו, ה-T-64 לא בוסס על מזקו"ם "כריסטי" אלא על מזקו"ם "ויקרס" חדש ומתוחכם. בנוסף, שדרוג המנוע למנוע חדשני עם 2 גלי ארכובה איפשר לטנק מהירות דרך של 75 קמ"ש. עם זאת, המנוע סבל מבעיות אמינות קשות אשר היוו את אחת הסיבות לפיתוח טנק ה-T-72. בהתאם לדוקטרינה הסובייטית, צויד הטנק לצליחת נהרות. גרסאות מאוחרות של הטנק כוללות מנוע.
מיגון
המיגון השכבתי המרוכב של טנק T-64 כאמור, לא היווה חלק מתוכנית הפיתוח המקורית. גרסאותיו המתקדמות של הטנק כוללות שיפורי מיגון רבים כגון מדוכות עשן, ומיגון ריאקטיבי.
כמו טנקים סובייטים רבים שפותחו בשלבי המלחמה הקרה טנק ה-T-64 מוגן מפני קרינה, נשק כימי ונשק אחר להשמדה המונית, זאת בזכות כיסוי פנים הטנק בחומר מיוחד המונע מהקרינה לחדור לפנים הטנק, כל האמצעים לראיית לילה ומערכות התצפית נסגרות אוטומטית, בזכות חיישן מזהה קרינה ומערכת לסינון אוויר מפני גורמים זיהומיים מאפשרת לצוות לנשום לרווחה.
חימוש
כאמור, החל מגרסת T-64A, מצויד הטנק בתותח טנק חלק-קדח בקוטר 125 מ"מ מדגם 2A46 (אורך L48) היורה תחמושת חצי אחודה. החל מגרסת T-64B נוספה לטנק יכולת שיגור טילי נ"ט מהקנה. הטילים שנורו מהתותח הם מסוג AT-8 ומונחים על ידי מערכת לייזר שהותקנה על הצריח. הטילים איפשרו חדירה של 600 מילימטר שריון בטווח של 4,000 מטר, יכולת מהפכנית בתקופה זו (ומרשימה גם היום). בנוסף לכך יש לטילים יכולת מסוימת נגד מסוקים. בטנק הותקנה מערכת בקרת אש חדישה עם מד טווח לייזר ומחשב בליסטי. שיפור נוסף וחשוב הוא הגדלת טווח הנמכת התותח, שאיפשר ירי מרמפות (אם כי עדיין טווח הנמכת התותח נמוך מהמקובל בטנקים מערביים).
הטען האוטומטי
התחמושת מוצבת כך שההודף נמצא במצב שוכב והפגז במצב עומד. טען זה מבוסס על יד רובוטית, הוא מסוגל לטעון תחמושת חצי אחודה ב-4 עד 5.5 שניות, תלוי במיקום הקרוסלה. אופן סידור הפגזים מתחת לצריח מקנה לצוות יותר מרחב והופך את התנאים בטנק לנוחים יותר. במקרה של כשל בטען האוטומטי הטיפול בו יותר מסובך מהטיפול בטען של ה-T-72, אך למפקד יש אפשרות לטעון את התותח ידנית.
שירות
למרות כל החידושים, לקה ה-T-64 בפרמטר האמינות ובנוסף מחירו היה גבוה. עובדה זו הביאה לייצור מוגבל של הטנק תוך ייצור המוני של גרסתו המקבילה והמפושטת – ה-T-72. במשך שנים רבות נשמרה עובדת קיומו של הטנק בסוד (בעיקר עקב המיגון המתקדם), והטנק מעולם לא יוצא אל מחוץ לגבולות ברית המועצות.
כיום הטנק משרת בצבאות רוסיה, אוקראינה ואוזבקיסטן. ממשיך דרכו הוא ה-T-80 על שלל גרסאותיו.
נחל יהוד
נכון ל-2007 משמש הנחל, בקטע מדרום לעיר יהוד, כתעלת ביוב, אליה מוזרמים מי קולחין מהעיר יהוד ובכך מהווים פגיעה חמורה באיכות הסביבה ובהמשך גם בנחל איילון.
בעקבות פתיחתו של פארק אריאל שרון הייתה כוונה לשקם את מערך הנחלים באזור, ונחל יהוד נכלל גם הוא בתוכנית. אולם, תוכניות עיריית יהוד-מונוסון היו לצמצם למינימום את שטח סביבת הנחל ולהקים במקום אזור תעשייה.
מעלה - המרכז לציונות דתית
מעלה - המרכז לציונות דתית היא עמותה שהוקמה בשנת 1988 במטרתה לחקור, לקדם ולהפיץ את משנת הציונות הדתית.
לצורך מימוש מטרתה מקיימת העמותה מערך ארצי של שיעורי תורה. היא מפעילה את אתר Jewtube בו סרטים ברוח הציונות הדתית.
בשנת 1989 הקימה העמותה את בית הספר לקולנוע מעלה. כיום בית הספר פועל בנפרד מהעמותה. באותה שנה נטלה העמותה על עצמה את חידוש הופעתו (בסדרה חדשה) של כתב העת 'גוילין - למחשבה דתית-לאומית' (בעריכתו של משה קרונה), ותחת אחריותה הופיעו שני כרכים (גליונות א-ד).
בשנת 1992 עתרה העמותה לבג"ץ נגד שרי האוצר, החינוך והתרבות, ונגד עמותת "אל המעיין" ואחרים מכוון שנדחתה פנייתה אל ועדת ההקצבות במשרד החינוך והתרבות לקבל תמיכה כספית לפעילותה, מכוון שהסעיף התקציב שממנו ביקשה את התמיכה הוגדר כ"פעילות תרבות לחרדים". העמותה טענה כי "'חרדי' הוא כל אדם החרד לדבר ה' והעמותה נכללת בקטגוריה זאת. בג"ץ דחה את בקשתם.
יו"ר העמותה היה אמנון שפירא. נכון ל-2017 היו"ר הוא חיים פלק ומנכ"לה הוא רפי קפלן.
קרל מיינהוף
קרל פרידריך מיכאל מַיינהוף (Carl Friedrich Michael Meinhof, 23 ביולי 1857-11 בפברואר 1944) היה כומר ובלשן גרמני, ומחלוצי המחקר של שפות אפריקה.
עבודתו הידועה ביותר של מיינהוף התמקדה בחקר שפות הבנטו, ניסוח העקרונות הדקדוקיים של שפות אלה, ומחקר השוואתי חלוצי של מערכת קבוצות השם המורכבת המאפיינת את שפות משפחת השפות. בנוסף חקר מיינהוף שפות שפות ניז'ר-קונגו אחרות, שפות חוי-סאן ושפות חמיות (כיום נכללות בשפות אפרו-אסיאתיות), וניסח שיטת מיון וחלוקה שהייתה מקובלת עד שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20. מיינהוף היה בין הראשונים שהקליטו מוזיקה אפריקאית מסורתית ב-1902, וב-1917 הוא פרסם קובץ של סיפורי עם אפריקאים.
הכי מתוק שיש
הכי מתוק שיש (באנגלית: The Sweetest Thing) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הקומדיה הרומנטית אשר צולם בשנת 2002. בסרט מככבות קמרון דיאז, סלמה בלייר וכריסטינה אפלגייט.
עלילה
עלילת הסרט מתחילה כשכריסטינה וולטר (קמרון דיאז) וקורטני רוקליפ (כריסטינה אפלגייט), צעירות חובבות מסיבות, רוצות להקל על הפרידה של חברתן ג'יין ברנס (סלמה בלייר) מהחבר שלה. הן מחליטות לקחת אותה למסיבה. במהלך הערב כריסטינה פוגשת את פיטר (תומאס ג'יין) ומתאהבת בו. היא מפספסת את ההזדמנות להיות איתו באותו ערב, ומכאן מתחיל מסען של כריסטינה וקורטני בחיפוש אחר וולטר.
בסרט יש שימוש רב בהומור גס. בין היתר צולמה סצנה בה שלוש הדמויות הראשיות יושבות במסעדה ושרות שיר על האופן בו נשים מחמיאות לאיבר המין של הפרטנר שלהן.
קול אמריקה
קול אמריקה (באנגלית: (Voice of America (VOA), רשת שידורי רדיו וטלוויזיה של ממשל ארצות הברית. הרשת משדרת מגוון תוכניות רדיו, טלוויזיה ושידורי אינטרנט לרחבי העולם ב-46 שפות. תוכניות הרשת מקדמות דעות חיוביות אודות ארצות הברית, ממשלה ותרבותה. הרשת נוסדה בשנת 1942 כחלק ממשרד המידע המלחמתי של ארצות הברית (Office of War Information). כיום היא מנוהלת ומפוקחת על ידי מועצת נאמני השידור (Broadcasting Board of Governors), הממונה על ידי נשיא ארצות הברית ומופעלת על ידי "המשרד לשידורים בינלאומיים" (International Broadcasting Bureau; IBB). שידורי התחנה משודרים הן באמצעות משדרים קרקעיים (AM, FM וגלים קצרים) והן באמצעות לוויין, כמו כן יש ל"קול אמריקה" הסכמי שיתוף פעולה עם רשתות שידור רבות ברחבי העולם.
רקע
בשנת 1939 פרסמה ועדה מטעם הקונגרס מדיניות לפיה "רישיון לתחנת שידור לשידורים בינלאומיים יינתן רק לתחנה המשקפת את תרבותה של הארץ (ארצות הברית) ומקדמת רצון טוב, הבנה ושיתוף פעולה בינלאומי". מטרת המדיניות נגזרה מעקרונות מדיניות השכן הטוב (Good Neighbor policy) של פרנקלין רוזוולט שהופנתה למדינות אמריקה הלטינית. אולם ראשי תחנות הרדיו הפרטיות ראו במדיניות משום הטלת צנזורה על שידוריהן והממשל ראה צורך לפתח שידורי רדיו משלו, שלא יחייבו אותו לסמוך על מפעילים פרטיים או לצנזר אותם.
ב-1940 לקח על עצמו נלסון רוקפלר, ראש היחידה לתיאום יחסים בינלאומיים במחלקת המדינה של ארצות הברית להקים תחנת שידור בגלים קצרים ששידוריה יופנו אל אמריקה הלטינית ויילחמו בתעמולה הנאצית.
במלחמת העולם השנייה
בינואר 1942 שכרה ממשלת ארצות הברית מקטעים בני 15 דקות מכל תחנות השידור עבור שידורי "קול אמריקה". אות השידור היה השיר יאנקי דודל. השידורים כללו חדשות שהופנו ליפן, איי דרום האוקיינוס השקט, צפון אפריקה ואירופה הכבושה. השידור הראשון של "קול אמריקה" היה ב-24 בפברואר 1942. המוטו של השידורים היה "אנו אומרים לכם את האמת, טובה או רעה". כאשר קם "משרד האינפורמציה" במשרד ההגנה באמצע 1942, הוא לקח תחת חסותו את שידורי קול אמריקה.
בתחילת דרכה הגיעה קול אמריקה להסכם עם ה-BBC האנגלי על מנת לשדר באנגליה, צרפת, צפון אפריקה ואיטליה. משדרים הוקמו על אדמת אירופה בפלרמו, לאחר פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943. השידורים לאזור הפסיפי שודרו מהוואי ולאחר מכן מן הפיליפינים (מ-1944).
עם סוף מלחמת העולם השנייה היו ל"קול אמריקה" 39 משדרים ברחבי העולם והיא שידרה ב-40 שפות שונות. מרכזי ההפקה היו בניו יורק ובסן פרנסיסקו והועסקו בהם למעלה מ-1,000 אנשי מקצוע שהכינו יומני חדשות, תוכניות תרבות, מוזיקה ופרשנות. חלק מהתוכניות יועדו לשידור פנים בתוך ארצות הברית, אך רובן יועדו לשידורי חוץ.
ב-1945 הועברה רשת השידור למחלקת המדינה ושידוריה צומצמו במידה ניכרת.
במלחמה הקרה
מחלקת המדינה השתמשה בשידורים כחלק מהתפיסה הכוללת של מדיניות החוץ.
ב-1947 החלה ברית המועצות לשדר תעמולה קומוניסטית ברחבי אירופה ובתגובה החלה "קול אמריקה" לשדר בשפה הרוסית בעוצמה גבוהה ממשדריה באירופה. בתגובה החלה ב-1949 מערכת לוחמה אלקטרונית מצד ברית המועצות למטרת שיבוש השידורים.
ב-1952 נעשה ניסיון להקים ספינות שידור, שעל סיפונן יותקן אולפן שידור שיועד לשדר אל ברית המועצות, ארצות מזרח אירופה וסין. הספינה הראשונה מסוג זה, ה-Courier, עגנה ברודוס, בהרשאת יוון ושידרה עד שנות השישים, אולם היא נותרה יחידה והצי המתוכנן לא הוקם.
ב-1950 חודשו השידורים בערבית, תחילה במסגרת חצי שעה ועד משבר סואץ ב-1956 התארכו השידורים לכדי 14 וחצי שעות יומיות.
ב-1953 הוקמה סוכנות האינפורמציה של ארצות הברית (USIA - United States Information Agency), שהתקיימה עד 1999, ו"קול אמריקה" סונפה אליה. הסוכנות הייתה שייכת למשרד לענייני חינוך ותרבות של מחלקת המדינה שיועד להפצת תרבות אמריקאית ברחבי העולם. קול אמריקה שידרה במסגרת זו תוכניות ג'אז שהפכו להיות פופולריות ושולבו במסעות הופעות שמומונו על ידי מחלקת המדינה. בין האמנים שהשתתפו בתוכניות אלה היו דיזי גילספי, לואי ארמסטרונג ודיוק אלינגטון.
בעת משבר הטילים בקובה באוקטובר 1962 שידרה קול אמריקה שידורים למדינות דרום ומרכז אמריקה בספרדית ברצף, 24 שעות ביממה במשך 14 יום. הרשת גם שידרה לעולם את נחיתת אפולו 11 על הירח, ששולבה במהלך תעמולתי והסברתי של ארצות הברית.
קול אמריקה השקיעה רבות במשדריה באירופה, ובפרט בברלין, במקביל שידר באירופה גם "רדיו אירופה החופשית/"רדיו ליברטי", ששידוריו היו נדבך בקמפיין של לוחמה פסיכולוגית שניהל ה-CIA, אשר קיבל תכנים גם מקול אמריקה. לאחר התמוטטות ברית ורשה, ב-1991, הודו רבים ממתנגדי הקומוניזם ששידורי קול אמריקה סייעו להם בהעלאת המורל ובקבלת מידע. זאת למרות שהשידורים שובשו תדיר על ידי הממשלות במזרח אירופה. אולם, במהלך המרד ההונגרי ב-1956 ובמהלך האביב של פראג ב-1968 תמכו השידורים במורדים ועודדו אותם במלל, אך ללא גיבוי של ממש במעשים מצד ממשלת ארצות הברית.
בשנות השמונים פותחו שידורי טלוויזיה בלוויין שהופנו לאירופה, קובה וסין על ידי רשת שנקראה WORLDNET, הרשת מוזגה לתוך קול אמריקה ב-2004. כמו כן פותחה רשת רדיו וטלוויזיה ייעודית עבור מתנגדי משטר בקובה בשם TV/Radio Martí. בשנים אלה התחילה קול אמריקה לשדר גם לאפגניסטן, בשפות מקומיות (דארי ופשטו) ובסוף העשור הגבירה את שידוריה לסין בשפות קנטונזית ומנדרינית ודיווחה על ההתפתחויות הפרו-דמוקרטיות של 1989 (ששיאן היה המחאות בכיכר טיין-אן-מן).
תוכניות באנגלית קלה - Special English
ב-1959 יזמה הרשת את שידורי "Special English" במטרה לשדר תוכניות באנגלית קלה (תוך שימוש באוצר מילים בסיסי של 1,500 מילים) עבור קהל שאינו דובר אנגלית כשפת אם. שידורי Special English כוללים שידורי חדשות, עדכוני מדע, חלל, תרבות ומוזיקה אמריקאית וסיפורים אודות דמויות בהיסטוריה האמריקאית. מורים לאנגלית ברחבי העולם משתמשים בשידורי Special English ככלי עבור תלמידיהם ללימוד השפה והתרבות. באוקטובר 2009 נחגג יובל שנים לשידורי Special English.
פרשת תחנת הממסר של "קול אמריקה" בערבה
ביוני 1987 נחתם הסכם בין ממשלות ארצות הברית וישראל להקמת תחנת ממסר בערבה, ליד עין חצבה. התחנה הייתה אמורה לקלוט שידורים מארצות הברית, להגבירם ולשדרם בגלים קצרים בעוצמה גבוהה למזרח אירופה, מרכז אסיה ומזרח אפריקה. הרעיון נתקל בהתנגדות ציבורית על רקע חשש מפגיעה בחי ובצומח והשפעותיה של הקרינה האלקטרומגנטית העזה של המשדרים רבי-העוצמה. הדבר העסיק רבות את הכנסת ה-12 ולבסוף בוטלה הקמת תחנת הממסר, הן בשל ההתנגדות הציבורית והן בשל סיומה של המלחמה הקרה.
לאחר תום המלחמה הקרה
תום המלחמה הקרה פתח בפני קול אמריקה אפשרויות שידור ללא הפרעות והיא הרחיבה את השפות שבהן שידרה ואת אזורי הכיסוי לאזורים בהם שרר דיכוי אוכלוסייה כגון כורדיסטן, רואנדה, טיבט ומדינות יוגוסלביה לשעבר. קול אמריקה גם משדרת תוכניות במסגרת חברות שידור מקומיות כגון התוכנית "חברון סה אגא" (באורדו: "מעבר לכותרות") בטלוויזיה של אפגניסטן.
ב-1994 יצר הנשיא ביל קלינטון את מועצת נאמני השידור (Broadcasting Board of Governors) ואת "המשרד לשידורים בינלאומיים" (International Broadcasting Bureau; IBB) כגופים פדרליים עצמאיים, תוך ביטול סוכנות האינפורמציה של ארצות הברית. הגוף החדש כלל פיקוח ובקרה על כל גופי השידור הבינלאומיים של הממשל כגון רדיו אירופה החופשית, רדיו סין החופשית, רדיו סאווה (Sawa) ורשת אל-חורה (Al Hurra) בערבית, ורדיו פרדה (Radio Farda, בפרסית).
ב-1994 הייתה רשת קול אמריקה הראשונה להשתמש באינטרנט לצורך הקמת תחנת שידור המשדרת חדשות ותכנים עדכניים באופן רציף באתרה. האתר מציע תוכן ב-44 שפות. כמו כן מנצלת קול אמריקה את האתר יוטיוב לצורך פרסום תכניה.
בפברואר 2004 נוסד ערוץ אל-חורה בערבית, המשודר באמצעות לוויין ל-22 מדינות ערב.
השידורים בעברית
בין ה 15 במאי 1951 ל 28 באפריל 1953 שידרה תחנת קול אמריקה, במשך חצי שעה מדי ערב, שידור בשפה העברית המיועד למאזינים במדינת ישראל. השידורים החלו בימי נשיאותו של הנשיא הארי טרומן, ידיד ישראל והופסקו לאחר חילופי הממשל בארצות הברית, בראשית תקופת כהונתו של הנשיא דווייט אייזנהאואר שממשלו לא היה ידידותי לישראל.
קרב אוסן
כוח משימה סמית', כוח משימה בן 400 חיילים רגלים שנתמך על ידי סוללת תותחים, נע לעבר אוסן השוכנת דרומית לבירת קוריאה הדרומית, סיאול, ותפקידו היה לשמש משמר אחורי על מנת לעכב את התקדמות הצפון-קוריאנים, בזמן שכוחות אמריקאיים נוספים מגיעים למדינה כדי להקים קו הגנה דרומית משם. לכוח המשימה חסרו תותחי נ"ט וגם נשק אפקטיבי נגד טנקים המופעל על ידי הרגלים, אשר היו מצוידים בנשק ישן שכלל בזוקות ומספר קטן של תותחים ללא רתע. מלבד מספר מצומצם של פגזי מטען חלול כנגד טנקים בהם הייתה מצוידת סוללת ה-M101 הוביצר, לא סופקו באותו שלב ללוחמים האמריקאיים בקוריאה אמצעים המסוגלים לפגוע בטנקי ה-T-34 בהם השתמשה צפון קוריאה.