cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק שלזינגר
פסיכולינגויסטיקה
המודל שהציע שלזינגר השפיע על התחום כולו שכן הוא התמודד עם הקושי שהיה לפסיכולוגיה ההתפתחותית לאמץ הנחות יסוד מבית מדרשה של הגישה הגנרטיבית-חומסקינית הנוגעות לכישורים מולדים של ילדים כאשר אלה לא התיישבו עם הידוע על תהליכים התפתחותיים. שלזינגר שילב בתפיסתו את התובנות החומסקיניות החדשות בדבר המבנה הבוגר של הדקדוק עם תהליכים התפתחותיים שהיו בעלי ריאליות אמפירית והתיישבו עם הידוע על התפתחות ילדים. בתחילת שנות ה-80, כאשר התפרסם ספרו של שלזינגר, Steps to Language: Toward a Theory of Language Acquisition, ובמקביל לו מאמרים רבים מפרי עטו, הגדירו חוקרים בינלאומיים את הגישה המוצגת בספר הזה "המהפכה הסמנטית" בתחום התפתחות השפה. אמנם התחום הנחקר היה תחום התפתחות השפה, אולם ההשלכות של הראייה שהציע שלזינגר היו נרחבות פי כמה שכן הן נגעו לתאוריות של למידה בפסיכולוגיה ולמצב ההתחלתי –Bootstrapping Procedures – הרלוונטי להתפתחות באופן כללי.
ברבות השנים כתב שלזינגר פרסומים רבים בעיתונות המקצועית לסוגיה המפרטים ומפתחים את התאוריה הייחודית שלו, שהיוותה קול צלול ועקבי המציב אלטרנטיבה לגישת נועם חומסקי.
חקר שפת הסימנים
בשנות ה-60 החל להתעניין בשפת הסימנים הישראלית, שפה השונה מהותית משפות מדוברות. שלזינגר סבר כי חקר שפה זו והכרתה עשויים לשפוך אור חדש על מהותה של השפה האנושית בכלל. אולם באותה עת כמעט ולא היו חוקרים בישראל ומחוצה לה שהתעניינו בשפה זו, והספרות הנוגעת לה הייתה דלה ביותר. הגירוי הראשוני להתעניינותו בתופעה זו נבע מעיסוקה של אשתו, שהייתה מורה ומנהלת בבית הספר לחירשים בירושלים. שלזינגר הגיש תוכנית מחקר למשרד הבריאות, החינוך והרווחה של ממשלת ארצות הברית ואושר לו על ידיהם תקציב נרחב עבור מחקר שהעסיק אותו, בצירוף צוות של סטודנטים, במשך שנים. תוצאות המחקרים בכל אחד מהנושאים שחקרו פורסמו כספרים וכמאמרים ועוררו התעניינות גדולה בתחום, אשר נמשכת עד היום הזה. בשנת 1978 עמד בראש צוות שפרסם מילון עברי ראשון לשפת הסימנים.
חקר הארגומנטציה התלמודית והוראת התלמוד
יצחק שלזינגר הקדיש שנים רבות מחייו המחקריים גם לחקר התלמוד, בייחוד דרכי האינטרפרטציה התלמודית. שני תחומי מחקר אלה, פסיכולינגויסטיקה ותלמוד, מתחברים זה לזה בעבודתו; הם ניזונים זה מזה ומפרים זה את זה. גם מחקריו בתחום הפרגמטיקה של הלשון (שפורסם בספר The structure of arguments משנת 2001 בנושא הארגומנטציה) קיבלו השראה מהתעניינותו בארגומנטציה התלמודית. מאידך, המחקר שלו על המסרים הסמויים שבהבעה הלשונית, שהוא עוסק בו בשנים האחרונות, השפיע ומשפיע על המחקר התלמודי שלו. בסדרת חוברות לימוד לתלמידים – "פרקי גמרא" בהוצאת משרד החינוך – ביסס שלזינגר דרך הוראה מקורית וחדשה שתרומתה הייתה רבה לשינוי מעמדו של מקצוע זה במערכת החינוך. "פרקי גמרא" מציבים בפני הלומד משימות אתגריות ומנחים אותו ב"כיבוש" הסוגיה צעד אחר צעד. התובנות שהנחו את שלזינגר בבנית התוכנית קשורות ישירות לעבודתו בתחום הפסיכולינגויסטיקה ותאוריות למידה. בכך יישם חשיבה תאורטית-אקדמית במעשה החינוכי.
ספרים ומחקרים
לשלזינגר למעלה ממאה פרסומים במגוון תחומי התעניינותו (ספרים, פרקים בספרים ומאמרים), החל מתחום חקר ההתפתחות הלשונית ועד לתחום התלמוד והוראתו. אלה מקצת הפרסומים:
מבחר פרסומים בהוראת התלמוד ובמחקרו
לום (קמרון)
לום (בצרפתית: Loum) היא עיר בקמרון שנמצאת באזור החוף.
גאוגרפיה
לום ממוקמת כ-69 ק"מ מבירת האזור דואלה וכ-218 ק"מ מבירת המדינה יאונדה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 22 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא נובמבר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,646 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (450 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (7 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
לום ממוקמת ליד הכבישים הלאומיים N5, N16 והכביש האזורי P16.
קאזואו אישיגורו
סר קָזוּאוֹ אִישִיגוּרוֹ (באנגלית: Kazuo Ishiguro, ביפנית: カズオ・イシグロ; נולד ב-8 בנובמבר 1954) הוא סופר בריטי ממוצא יפני, חתן פרס נובל לספרות לשנת 2017.
אישיגורו הוא אחד הכותבים המוערכים כיום בעולם: ספריו היו מועמדים ארבע פעמים לפרס מאן בוקר היוקרתי, ואחד מהם, "שארית היום", אף זכה בפרס בשנת 1989. עיתון "הטיימס" כלל את אישיגורו ברשימת 50 הכותבים הגדולים ביותר מאז 1945. בשנת 1993, הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. שבעה מספריו תורגמו לעברית.
ביוגרפיה
קאזואו אישיגורו נולד בשנת 1954 בנגסאקי שביפן, בן לשיזוקו ולשיזואו אישיגורו. בשנת 1960 היגר עם משפחתו (הוריו ושתי אחיותיו) לגילדפורד שבאנגליה, שם עסק אביו, שהיה מומחה לאוקיינוגרפיה, במחקר במכון הבריטי לאוקיינוגרפיה. לאחר סיום לימודיו בתיכון יצא לטיול של שנה בארצות הברית ובקנדה. בשנת 1974 החל ללמוד באוניברסיטת קנט, ובשנת 1978 קיבל תואר ראשון באנגלית ובפילוסופיה. הוא עסק במשך שנה בכתיבת סיפורת, ובשנת 1980 קיבל תואר שני בכתיבה יוצרת מהאוניברסיטה של מזרח אנגליה. בשנת 1982 קיבל אזרחות בריטית.
בשנת 2002 בחר את אלבומה של זמרת הג'אז סטייסי קנט, "They Can't Take That Away from Me", כאחד התקליטורים שייקח עמו לאי בודד, ובעקבות זאת פנתה אליו קנט בבקשה שיכתוב למענה, וכך החל שיתוף פעולה ביניהם. אישיגורו וקנט כתבו יחד ארבעה שירים מקוריים, הנכללים באלבומה משנת 2007, "Breakfast on the Morning Tram". שיתוף פעולה זה נמשך באלבומה "The Changing Lights" משנת 2013.
בשנת 2005 כתב את התסריט לסרטו של ג'יימס אייבורי "הרוזנת הלבנה"; סרט דרמה-היסטורי בהשתתפותם של רייף פיינס, ונסה רדגרייב והירויוקי סנאדה.
בשנת 2022 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט הדרמה "לחיות" שביים אוליבר הרמנוס ומבוסס על הסרט היפני "איקירו" משנת 1952 מאת הבמאי אקירה קורוסאווה.
סגנון כתיבה
ספריו לרוב מתוארים בגוף ראשון ועוסקים בכשלים אישיותיים. מטרתם לגרום לקורא לחוש בו-זמנית אמפתיה למספר יחד עם תחושה בלתי נמנעת של כשל מתמשך המוביל לבעיה בלתי פתירה. הסיומת, לרוב, אינה מובילה לפתרון בעיה, פורקן כלשהו, או תובנה עצמית משמעותית של המספר.
יחסו ליפן
אישיגורו נולד ביפן באחת הערים המפורסמות ביותר בהיסטוריה (נגסאקי שבדרום יפן, שספגה את הפצצה האטומית אחרי הירושימה). שמו - קָזוּאוֹ אִישִיגוּרוֹ - הוא יפני באופן בולט ועלילות שני ספריו הראשונים מתרחשות ביפן. עם זאת, אישיגורו הסביר בראיונות שמכיוון שעזב את יפן בגיל צעיר, ספריו אינם יפניים באופיים ויפן שהוא מתאר בספריו היא, לדבריו, יפן דמיונית.
ספרים
בשנת 2010 יצא לאקרנים עיבוד של ספר נוסף של אישיגורו, Never Let Me Go (בעברית תורגם ל"לעולם אל תתן לי ללכת"), בכיכובם של קארי מאליגן, קירה נייטלי ואנדרו גארפילד
צ'רפובץ (כדורגל)
צ'רפובץ הוא שמו של מועדון כדורגל מהעיר צ'רפובץ, שבמחוז וולוגדה, רוסיה, שנשא את השם סברסטאל בשנים 1997—2005. משנת 2006 ועד 2012 נקרא בשם "שקסנה" ובשנת 2012 אורגן מחדש בשם "צ'רפובץ".
הישג השיא הוא אליפות המערב של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 2000.
שקסנה
בשנת 2006 מפעל סברסטאל חדל לתמוך בקבוצה וזו התמודדה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה תחת השם "שקסנה". ברם הקבוצה לא הצליחה להתחזק בליגה ובסוף עונת 2012 פורקה.
צ'רפובץ
בשנת 2012 שקסנה אורגנה מחדש כקבוצת הכדורגל "צ'רפובץ" שהחלה להתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ובאליפות מחוז וולוגדה. הקבוצה התמקמה בראשות טבלת האליפות ובשנת 2016 השתתפה לראשונה בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל. בשנת 2017 זכתה באליפות הליגה החובבנית.
נינוצ'קה
נינוצ'קה (באנגלית: Ninotchka) הוא סרט דרמה-קומדיה אמריקאי משנת 1939 בבימויו של ארנסט לוביטש. הסרט מגולל את סיפורה של צירה רוסית המתאהבת בגבר צרפתי במהלך ביקורה בצרפת. בסרט משחקים גרטה גרבו ומלווין דאגלס בתפקידים ראשיים. זהו סרטה הקומי הראשון של גרבו. בנוסף, זהו אחד הסרטים האמריקאיים הראשונים המתארים את רוסיה הקומוניסטית באופן הומוריסטי.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר. ב-1990, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
הפקה
הסרט יצא לאקרנים במהלך מלחמת העולם השנייה ברחבי אירופה. ברית המועצות ובנות בריתה החרימו את הסרט עקב תוכנו. למרות זאת הסרט היה הצלחה כלכלית ברחבי העולם.
חרף הניסיון לצייר את תפקידה הראשון הקומי של גרטה גרבו, למעשה כבר בסרט "המלכה כריסטינה" (1933) ניהלה דיאלוגים קומיים עם השחקן ג'ון גילברט.
פרסים ומורשת
הסרט זכה לביקורות מהללות ולהצלחה כלכלית ברחבי העולם. הסרט השפיע רבות על סרטים כמו גרבי משי (1957) ולבני הברזל (1956). מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט ברשימות מאה שנים... מאה תשוקות במקום ה-40 ומאה שנים... מאה קומדיות במקום ה-52.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (עבור גרטה גרבו), התסריט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.
פורטונה (פירושונים)
פוֹרְטוּנָה (fortuna) – מזל בלטינית
דאוקליון
דֶאוּקָלְיוֹן או דוּקָליוֹן (ביוונית עתיקה: Δευκαλίων) הוא שליט אזור פתיה וגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אשר יצר מחדש את האנושות לאחר שזו הוחרבה במבול על ידי זאוס, אבי האלים (להבדיל מדאוקליון בנו של מינוס). דאוקליון הוא יציר כפיו של הטיטאן פרומתאוס, הטיטאן שיצר את בני האדם וגילה להם את סוד השימוש באש. הוא היה נשוי לבת-דודתו פִּירָה, שיצר אפימתאוס. לבנם קראו הלן והוא נחשב לאב הקדמון של היוונים ועל שמו נקראת יוון - "הלס".
החרבת האנושות
בני האדם הרגיזו את זאוס במעשיהם הרעים. בעיקר סלד זאוס ממנהג אכילת והקרבת בשר אדם לאלים. הוא גמל בליבו להשמיד את האנושות כולה על ידי שיטפון שיציף את הארץ ויטביע את יושביה. פרומתאוס חזה את האסון הקרב והזהיר ממנו את בנו. דאוקליון חזר לעירו ובנה ארגז גדול, אליו נכנסו הוא ואשתו. כשהחל השיטפון, וגלים ענקיים הציפו את העולם כולו וכיסו את הבתים והערים, ישבו דאוקליון ופירה בארגז שהטלטל על פני הגלים. לאחר תשעה ימים נפסק השיטפון, המים פחתו והספינה עצרה על פסגת ההר פרנסוס.
החזרת האנושות
דאוקליון ואשתו יצאו מהספינה והקריבו קורבן הודיה לזאוס. הם הבחינו במקדש קטן שהיה מכוסה בצדפים וצמחי מים בגלל השיטפון. מקדש שהיה שייך לאלה תמיס, אליו הם נכנסו והתחננו בפניה שתעזור להם. זאוס שמע את תחינתם, והורה לתמיס לעזור לדאוקליון ופירה להחזיר את האנושות לארץ. תמיס שמעה לזאוס, ואמרה להם את המסר הבא:
דאוקליון ופירה הבינו שהכוונה לאמא אדמה, ועצמותיה הן האבנים. הם מילאו את הוראותיה של תמיס והלכו לפנים בזמן שראשם מכוסה והם זורקים אבנים אחורנית. האבנים שזרק דאוקליון נהפכו לגברים והאבנים שזרקה פירה נהפכו לנשים, כך מילאו בני האדם את הארץ כמקודם.
היצע כסף
בכלכלה, היצע הכסף הוא הסכום הכולל של הנכסים המוניטריים הזמינים בכלכלה מוגדרת ברגע נתון. קיימות מספר הגדרות שונות ל"כסף", אך הוא לרוב כולל מזומנים (אמצעי תשלום המונפקים על ידי השלטון של אותה מדינה או שטרות ומטבעות אחרים המקובלים על הציבור כדוגמת דולר ארצות הברית) ופיקדונות הניתנים לפתיחה מידית.
במרבית מדינות העולם בהיסטוריה, הוגדר מטבע אשר נקבע על ידי השלטון ככלי החוקי ליישוב חובות, אשר מונפק על ידי השלטון, וחקיקה מחייבת את אזרחי המדינה להשתמש בו לעסקיהם. בישראל מהווה השקל מטבע כזה. בעבר, אמצעי תשלום המאושרים על ידי השלטון הוגבלו למטבעות, ומאוחר יותר גם שטרות אשר הונפקו על ידי גוף אשר קיבל הסמכה להדפסת כספים מהשלטון. עם זאת, בנקאות ברזרבה חלקית מאפשרת לבנק להיות חייב סכום כסף רב משהופקד לתוכו. למשל, אם משה הפקיד 100 שקלים בבנק, הבנק שמר 10% מהם (10 שקלים) כרזרבה, והלווה 90 שקלים לדוד, היצע הכסף הכולל הוא 190 שקלים (על אף שכמות הכסף הזו אינה קיימת כלל במערכת, ולו משה יבקש את כספו בטרם החזיר דוד את ההלוואה, הוא יגלה שהבנק אינו מסוגל לשלם לו).
בשל מורכבותם, קיים קושי באיסוף נתונים על היצע הכסף במדינה, ונתונים הרומזים עליו נאספים לרוב על ידי משרד האוצר או הבנק המרכזי של המדינה. קיימות תאוריות רבות המקשרות בין היצע הכסף ובין תופעות מוניטריות אחרות כדוגמת אינפלציה, דפלציה, רמות המחירים של מוצרים נתונים במדינה וכו', אך אין הסכמה על השפעתם של אלה על אלה, ובעוד שיש הטוענים שתופעות אלה נגרמות על ידי היחס בין היצע הכסף ובין כמות הסחורות והשירותים במדינה (והערך שיש לאנשים עבורם), טוענים אחרים כי תופעות מוניטריות אלה מקורן באופי חלוקת הכסף בין חברי המדינה.
מדדים להיצע הכסף במערכת הרזרבה הפדרלית בארצות הברית
כאמור בתחילת הערך, קיימים סוגים שונים של נכסים כלכליים, המתארים כולם כסף באופנים שונים, ונבדלים זה מזה בין השאר בנזילותם.
הרכיבים השונים של היצע הכסף מכונים "M"s (מהמילה Money, כסף). לרוב הדיון נעשה ב-M0 (הצר ביותר) עד ל-M3 (הרחב ביותר), אך הבחירה באילו מבין מדדים אלה להשתמש למדידת היצע הכסף במדינה תלוי בשיקול דעתו של הבנק המרכזי ונגידו.
חלוקה אופיינית ל-"M"s:
יחס בין שני רכיבים כאלה (לרוב M2 / M0) מכונה "מכפיל הכסף".
בנקאות ברזרבה חלקית
המקור לקיומם של סוגי כסף רבים הוא בשיטת הבנקאות ברזרבה חלקית. כאשר בנק מלווה כסף שאין ברשותו, הוא מייצר דה פקטו כסף חדש לשוק (כסף זה על סוגיו השונים הוא המרכיב את כל הרכיבים אשר מעבר ל-M0). במערכת זו קיימים שני סוגי כסף - כסף אשר יוצר על ידי הבנק המרכזי (מטבעות, שטרות, ושטרות חוב שהונפקו על ידי הבנק המרכזי), וכסף בנקאי (התחייבויות של בנקים כלפי לקוחותיהם).
בשיטת הרזרבה החלקית הבנק בדרך כלל מחויב על פי חוק לשמור על יחס קבוע מינימלי בין ההפקדות לתוכו ובין הכסף שהוא מלווה ללקוחותיו. יחס זה מגביל את יכולתו לייצר כסף ביחס לכמות הכסף הכוללת במדינה, זאת אף אם הבנק מלווה את הכסף לבנק אחר, אשר משתמש בו לבצע הלוואות נוספות (היות שהטור ההנדסי מתכנס, כיוון שיחס הרזרבה תמיד חיובי).
דוגמה
M0 M1
M2
שינוי היצע הכסף
לכל כלכלה מודרנית קיים מטבע ייחודי, אשר לשלטון מונופול על הנפקתו (לרוב באמצעות הבנק המרכזי של המדינה). על כן, עשוי השלטון לנסות להשפיע על כלכלת המדינה באמצעות שליטה על היצע הכסף (בין אם הגדלתו, ובין אם הקטנתו).
פעולה של הגדלת היצע הכסף מכונה הרחבה כמותית, ונעשית במספר אופנים, אשר שני העיקריים שלהם הוא קניית איגרות חוב על ידי המדינה (אשר מזרימה את התשלום עליהן חזרה למשק, ומעלה את ערך איגרות החוב שטרם נקנו), והדפסת כסף (ייצור כסף יש מאין בחשבונות המדינה). בדומה, יכולה המדינה למכור איגרות חוב נוספות לציבור על מנת להוציא כסף מהמחזור, ולהקטין את היצע הכסף במדינה. כאשר מדינה בעלת חוב הנקוב במטבע שלה, ואינו צמוד למדדים אובייקטיביים חיצוניים, הרחבה כמותית תעזור לה להקטין את היקף החוב שלה על חשבון אזרחיה (אשר הכסף בכיסם יפחת בערכו). הרחבה כמותית בולטת מבוצעת מאז שנת 2008 על ידי ארצות הברית, וכוללת קניית התחייבויות חזרה של הממשלה האמריקאית בהיקפים של מעל ל-2 טריליון דולרים, אשר בעקבותיה פעל הבנק האירופאי באותו האופן, ובחר לבצע הרחבה כמותית באותו היקף גם כן.
מאחר שהביקוש לכסף של אותה המדינה נותר ללא שינוי, הגדלת היצע הכסף תקטין את ערכו מול מטבעות אחרים ומול נכסים, ותייצר אינפלציה. מצד שני, הקטנת היצע הכסף במדינה תגדיל את ערכו, ותייצר דפלציה. השפעות תופעות אלה על המשק מורכבות, וקיימות תאוריות מרובות על ההשפעות שלהן, לחיוב ולשלילה.
אברהם דאנון
ר' אברהם דאנון (באנגלית: Abraham Danon; 15 באוגוסט 1857 – 23 במאי 1925) היה משכיל עברי, רב, משורר, מתרגם, עיתונאי, היסטוריון ומחנך יהודי-ספרדי עות'מאני.
קורות חיים
אברהם בן יוסף שמואל דאנון נולד באדירנה, האימפריה העות'מאנית למשפחה רבנים ספרדית. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה בעיר מולדתו, וכן היה תלמיד של המזרחן הנודע פרופ' יוסף הלוי, השתלם בשפות זרות רבות ובהשכלה מסורתית וכללית. בשנת 1880 נסע לפריז ללימודי פילוסופיה ולאחריהם חזר לעיר מולדתו.
בשנת 1887 פרסם את ספרו הראשון, "תולדות בני אברהם", תרגום לעברית של מחקרו ההיסטורי L’Histoire des Israélites של תיאודור ריינך תוך שילוב סיכומים ממחקריהם של גרץ, שולמן וגייגר.
בשנת 1888 פרסם ספר שירה עברית פרי עטו בשם "משכיל לאידן". בספר תרגם לעברית גם משיריהם של המשורר הרומי ורגיליוס, המשורר הפרסי הקלאסי סעדי והמשורר הצרפתי ויקטור הוגו. מלבד ספר זה הרבה לחבר שירה עברית ולפרסמה מעל כתבי עת שונים במהלך חייו.
דאנון חיבר מחקרים רבים בנושאים היסטוריים, בעיקר על ההיסטוריה של יהודי האימפריה העות'מאנית. בין היתר חיבר מספר מאמרים מקיפים על כת השבתאות. היה גם ראשון החוקרים היהודים להתעניין בכת הדונמה.
במקביל לעיסוקיו הספרותיים עסק בחינוך. תחילה היה מנהל של תלמוד תורה מקומי באדירנה ולאחר מכן, בשנת 1891, ייסד בית מדרש לרבנים בעיר מטעם חברת כל ישראל חברים. תוכנית הלימודים שילבה בין לימודים רבניים מסורתיים להשכלה כללית מודרנית.
דאנון היה חבר באגודות אקדמיות שונות, בהן האגודה ללימודים אסייתיים של צרפת והאקדמיה המלכותית של מדריד. בשנת 1897 נסע לפריז והשתתף בקונגרס בינלאומי של מזרחנים.
בשנת 1917 בעקבות מלחמת העולם הראשונה נסע לפריז, שם מונה לפרופסור לעברית בבית המדרש למורים של כל ישראל חברים (École Normale Israélite Orientale). בשנת 1920 מונה למנהל בית המדרש.
דאנון היה פוליגלוט ושלט בשפות רבות, בהן עברית, טורקית, לאדינו, ערבית וכן שורה של שפות אירופאיות בהן צרפתית, יוונית, איטלקית, גרמנית, אנגלית ועוד. לאורך השנים שמו כחוקר יצא למרחק. הוא פרסם מעל כתבי עת ועיתונים בעברית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, אנגלית ועוד. בין כתבי העת שפרסם בהם ממאמריו נמנים Revue des Études Juives, Zeitschrift fur Romanische Philologie,Journal Asiatique,Revue Hispanique, Revue d’Ethnographie, Jewish Quarterly Review, Rivisita Critic di Madrid, כתב העת בצרפתית "המנורה" כתבי העת העבריים המבשר (איסטנבול), הצפירה (ורשה), מזרח ומערב (ארץ ישראל) ובמאספים הספרותיים השנתיים בעריכת נחום סוקולוב. הוא חיבר גם מספר ערכים אנציקלופדיים עבור האנציקלופדיה היהודית. בנוסף פרסם מספר ספרים נוספים, בהם קובץ של רומאנסות בלאדינו בצירוף תרגומם לצרפתית, מחקרים בלשניים על הלאדינו, ספר העוסק בהיסטוריה השושלתית העות'מאנית, ומחקרים רבים על ההיסטוריה של היהדות העות'מאנית, יהדות ספרד, והיהדות בכללותה.
הוא נפטר בפריז בשנת 1925. הותיר מאחוריו בכתב יד מילון עברי-צרפתי בן שני כרכים, קטלוג של כתבי היד הטורקיים בספריית המכון ללימודים אוריינטליים בפריז, וביוגרפיות שחיבר על תנאים ואמוראים.
עם תלמידיו נמנה הרב שבתאי ג'אין.
אולאודה אקוויאנו
אולאודה אקוויאנו (Olaudah Equiano), שנודע גם בשם גוסטבוס ואסה (Gustavus Vassa; בסביבות 1745, ממלכת הארדרה באפריקה – 31 במרץ 1797, לונדון) היה עבד משוחרר שקנה בכספו את חירותו. תמך בלונדון בתנועה הבריטית לביטול העבדות. האוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה בשנת 1789, סייעה בעקיפין לחקיקת החוק לסיום סחר עבדים 1807, בבריטניה ובמושבותיה.
קורות חיים
אולאודה אקוויאנו נולד בכפר של בני שבט האיבו הנמצא בניגריה של היום (בעבר ממלכת הארדרה), וגדל במשפחה בעלת מעמד, כבנו של צ'יף בכיר. כילד נחשף לתרבות האפריקאית הטבעית, שכללה מזון מיוחד, לבוש אופייני, ריקודים ומנהגים ייחודיים. בהיותו כבן 11 נחטף ביחד עם אחותו הצעירה בידי אפריקאים מכפר אחר במחוז.
אקוויאנו ואחותו נחשפו לראשונה לאדם הלבן, תוך שהם עוברים מיד ליד ומכפר לכפר. בשלב מסוים הופרד אקוויאנו מאחותו, התגלגל בין סוחרים בתוך היבשת, הובא אל החוף, ונמכר לסוחרי עבדים טרנס אטלנטיים ממוצא אירופאי. אלו, במסגרת תהליך המכונה מעבר הביניים, העלו את אקוויאנו, ביחד עם 244 עבדים אפריקאים נוספים, על ספינה שחיכתה בנמל ניגרי, חצתה את האוקיינוס האטלנטי והביאה את העבדים לאיים הקריביים. אקוויאנו ומספר עבדים נוספים נשלחו לקולוניה הבריטית וירג'יניה, ושם הוא נרכש על ידי קצין בצי הבריטי, מייקל פסקל, אשר העניק לו את השם גוסטבוס ואסה, על שם גוסטב הראשון, מלך שוודיה. היחס לעבדים בווירג'יניה באותה תקופה היה אכזרי, והם נענשו בחומרה ולעיתים תוך שימוש ברסן ברזל כדי לחסום את פיהם.
כעבד של קצין בצי הבריטי, אקוויאנו הוכשר כימאי, ובמהלך מלחמת שבע השנים נגד צרפת נסע זמן רב יחד עם בעליו. אקוויאנו רכש את חיבתו של פסקל, ששלח אותו לגיסתו בבריטניה, שם למד בבית ספר קרוא וכתוב. אקוויאנו המיר את דתו לנצרות, ובפברואר 1759 הוטבל בכנסיית סנט מרגרט.
אקוויאנו נמכר לג'יימס דורן, ופסקל הנחה אותו למכור את אקוויאנו לאדם שיתייחס אליו כראוי. אקוויאנו נשלח למונטסראט באיי ליווארד שבקריביים, ושם נמכר לסוחר קווייקר מפילדלפיה בשם רוברט קינג, שהעסיק אותו בחנויותיו ובמשלוחים ימיים. ב-1765, כאשר היה אקוויאנו בן 20, הבטיח לו קינג שהוא יוכל לקנות את חירותו במחיר בו נקנה, 40 פאונד (סכום המקביל ל-27,000 ש"ח, נכון לשנת 2008). קינג שיפר את יכולות הכתיבה והקריאה של אקוויאנו, סיפק לו הדרכה דתית ואיפשר לו לקיים גם מסחר לצורכי רווח עצמי, במקביל לעיסוקו במסחר כעבד של קינג. אקוויאנו סחר בפירות ובכוסות זכוכית בנתיב ג'ורג'יה-הקאריביים, עד שבשנת 1767 איפשר לו קינג לקנות את חירותו.
קינג ביקש מאקוויאנו להישאר כשותפו במסחר, אולם השהות במושבות הבריטיות כאדם משוחרר הייתה מסוכנת ומגבילה מבחינתו של אקוויאנו, שפעם אחת כמעט נחטף שוב לעבדות בעת שהטעין ספינה בג'ורג'יה.
לאחר שחרורו
לאחר שחרורו ב-1767 עבר אקוויאנו לאנגליה. הוא המשיך בעבודתו בים, כולל השתתפות במסעות כספן שמקום מושבו באנגליה. ב-1773 הוא השתתף במשלחת של הצי הבריטי לקוטב הצפוני, על סיפון הספינה רייסהורס, למציאת נתיב צפוני אל הודו. במהלך מסע זה עבד עם ד"ר צ'ארלס אירווינג, שפיתח תהליך להתפלת מי ים ממנו התעשר ברבות השנים. שנתיים מאוחר יותר שכר אירווינג את אקוויאנו לפרויקט בחוף היתושים במרכז אמריקה, על מנת לבחור ולנהל עבדים במטעי קני סוכר, תוך שימוש ברקע האפריקאי שלו ובשליטתו בשפת איגבו. אירווינג ואקוויאנו היו עמיתים וחברים במשך למעלה מעשור, אולם יוזמת המטעים נכשלה.
בלונדון הרחיב אקוויאנו את פעילותו, למד נגינה בקרן יער, והצטרף למועדוני דיבייט, בהם המועדון הרדיקלי "החברה המכוונת של לונדון" (London Corresponding Society). במהלך מסעותיו ביקר בפילדלפיה ב-1785 ובניו יורק ב-1786.
פעילות חלוצית לביטול העבדות
בשנת 1786 בלונדון החל להיות מעורב בתנועה לביטול העבדות והיה חבר בולט ב"בני אפריקה", קבוצה של 12 גברים שחורים שפעלו לביטולה.
משנות השמונים של המאה ה-18 היה פעיל בתנועה לביטול העבדות. התנועה להפסקת סחר העבדים הייתה חזקה במיוחד בקרב קווייקרים, אך אלו היו מוגבלים ביכולתם להיבחר לפרלמנט, ובשנת 1787 הוקמה "החברה למימוש הפסקת סחר העבדים" שלא הייתה בעלת צביון דתי וחבריה היו אנגליקנים שניסו להשפיע ישירות על הפרלמנט. אקוויאנו הפך למתודיסט בתקופה זו בהשפעת הטפותיו של ג'ורג' ווייטפילד בעולם החדש.
אקוויאנו המשיך להתיידד ולקבל תמיכה מפעילי ביטול עבדות, ורבים מהם עודדו אותו לכתוב ולפרסם את סיפור חייו. לשם כך קיבל תמיכה כספית מפילנתרופים מתנגדי עבדות ומפטרונים דתיים. הרצאותיו והכנת ספרו נתמכו בין השאר על ידי סלינה הייסטינגס, הרוזנת מהנטינגדון.
בשנת 1789 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "הנרטיב המעניין של חייו של אולאדה אקוויאנו, או גוסטבוס ואסה, האפריקני". סיפורו האישי של אקוויאנו על העבדות, מסע התקדמותו וחוויותיו כמהגר שחור גרמו לסערה עם פרסומם. הספר הניע את התנועה נגד העבדות בבריטניה, באירופה וב"עולם החדש" (אמריקה). התיאורים שלו בספר הפתיעו רבים בשל איכות הדימויים, תיאורם וסגנונו הספרותי. חלק גדול מהקוראים הלבנים אף הודו כי חשו בושה לאחר שלמדו על הסבל שעבר.
האוטוביוגרפיה סייעה בחקיקת חוק סחר העבדים ב-1807, אשר הוביל לסיום הסחר בבני אדם ממוצא אפריקאי בבריטניה ובמושבותיה.
קלאודסאט
הלוויין צופה על שכבות העננים של כדור הארץ באמצעות מכ"ם, מודד את גובה ועובי העננים, ועל ידי כך מוסיף נתונים אודות הקשר בין העננים והאקלים כדי לפתור שאלות הקשורות להתחממות הגלובלית.
קלאודסאט טס במבנה מתואם המכונה "A Train" ביחד עם לוויינים נוספים: אקווה, אאורה, קליפסו (ששוגר יחד עמו), והלוויין הצרפתי פאראסול.
המכ"מ שעל גבי קלאודסאט משגר פעימות קצרות של גלי מיקרו לאטמוספירה, ובאמצעות פיענוח הדרך שבה הפעימות הללו נקלטות בחזרה בלוויין, יוצר תמונה של מבנה ותכולת המים בעננים. עוצמת החזר אותות המכ"ם קשורה ישירות לכמות המים בעננים. למעשה הדבר מאפשר למדענים אפילו 'לשקול' את העננים.
הלוויין קלאודסאט מתופעל על ידי אוניברסיטת קולורדו.
עמית קמה
עמית קמה (נולד ב-8 באוגוסט 1960 בקיבוץ נגבה) הוא איש אקדמיה, פעיל חברתי וקדר.
השכלה ומחקר
כיום הוא מרצה בכיר בחוג לתקשורת במכללה האקדמית עמק יזרעאל.
מחקריו מתמקדים בעיקר בקבוצות מיעוט שונות – הומואים, מהגרות עבודה ומהגרים באופן כללי, נכים ועוד. בנוסף, חקר את מעמדם של האשכנזים בחברה הישראלית. בשנים האחרונות בוחן את ההבניה החברתית של הגוף וייצוגיו התקשורתיים. כחמישים פרסומים בנושאים אלו ראו אור בכתבי עת מדעיים ובספרים ישראליים ובין-לאומיים. בשנת 2019 ייסד עם פרופ' סלביה פוגל-ביזאוי את מיזם המחקר "מגדר ולהט"ב בקיבוץ ובהתיישבות השיתופית".
מכהן כחבר מערכת כתבי העת: Queer Studies in Media & Popular Culture ו-Journal of LGBT Youth והיה אחד מכותבי הערכים לאנציקלופדיה Routledge International Encyclopedia of Queer Culture. בין השנים 2012-2021 כיהן כחבר מערכת כתב העת מסגרות מדיה וכן היה עורך הלשון (בהתנדבות) של כתב העת.
בשני העשורים האחרונים מקבץ, מארגן ומקטלג מאגר מידע הכולל כ-850 עבודות מחקר, שפורסמו בכתבי-עת מדעיים ובערוצים אקדמיים אחרים (עבודות לשם קבלת תואר שני ודוקטור) בעברית, ערבית, צרפתית ואנגלית על ידי חוקרים מקומיים או חוקרים זרים אשר בחנו היבטים מגוונים של להט"ב בישראל. הרשימה נועדה לשם כינון גוף ידע מסודר ושיטתי על הומואים, לסביות, ביסקסואלים ו/או טרנסג'נדרים בקרב חוקרים, חוקרות והציבור הרחב.
משפחה
עמית היה בן-זוגו של פרופ' עוזי אבן בין השנים 2009-1986. את מאבקיהם המשפטיים להשוואת זכויות של להט"ב החלו השניים בתביעה נגד אוניברסיטת תל אביב על מנת שתכיר בו כבן-זוגו של אבן. האוניברסיטה נענתה לבקשתם בעקבות התקדים של בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ ובכך נסללה הדרך להכרה בזוגות מאותו המין במקומות עבודה נוספים.
בשנת 2004 התחתנו השניים בעיריית טורונטו שבקנדה. למשפחתם הצטרף בשנת 1995 נער בשם יוסי, לאחר שנזרק מביתו עקב נטייתו המינית. הזוג אבן-קמה קיבל בספטמבר 1995 אישור ממשרד הרווחה לשמש ליוסי משפחת אומנה. מאז שנת 2006 ניהלו השניים מאבק משפטי למען הכרה ביוסי כבנם המאומץ, לבקשתו, ואף שכבר אינו קטין. בתחילת 2008 השיב היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז לבקשתם כי אין מניעה להכיר בזוגות חד-מיניים כהורים מאמצים גם לילדים שאינם בניהם הביולוגיים, ובשנת 2009 התקבלה בקשתם וניתנה גושפנקא פורמלית למערכת היחסים המשפחתית.
דגל מאוריציוס
דגל מאוריציוס (באנגלית: Flag of Mauritius) הוא דגלה הלאומי של מאוריציוס, ידוע גם כדגל "ארבעת הפסים" (בצרפתית: Les Quatre Bandes), אומץ עם זכייתה של מאוריציוס בעצמאות ב-12 במרץ 1968. הדגל מורכב מארבעה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), כחול, צהוב וירוק.
הנס האזרחי המונף על כלי שיט אזרחיים פרטיים, והנס הממשלתי (המונף על כלי שיט ממשלתיים) הם דגל אדום או כחול בהתאמה, שבקנטון הדגל (הפינה העליונה הקרובה לניצב) מצויר דגל המדינה, ובמרכז הנס סמל מאוריציוס.
הנס הימי המונף על כלי שיט צבאיים וכלי משמר החופים, מורכב מפסים אנכיים אדומים, לבנים וכחולים בעלי רוחב משתנה. במרכז הסמל מופיע עוגן.
משמעות הצבעים
בדגל מופיעים הצבעים הכלל-אפריקאיים:
להרוג את ביל
להרוג את ביל (באנגלית: Kill Bill) הוא סרטו הרביעי של הבמאי קוונטין טרנטינו, שיצא לאקרנים בשנת 2003. בדומה לסרטיו הקודמים, "ספרות זולה", "כלבי אשמורת" ו"ג'קי בראון", הסרט מתאפיין באלימות קיצונית וגרפית ובהומור שחור, אך הוא פונה במידה רבה גם לצופים שאינם חובבי סוגה זו. הסרט, שאורכו ארבע שעות, פוצל לשניים, כאשר החלק השני יצא בשנת 2004. חשיבותו של הסרט היא כיצירה פוסטמודרנית הבנויה מציטוטים ממגוון מקורות תרבות ומטשטשת בין תרבות גבוהה ונמוכה.
עלילה
"להרוג את ביל" הוא סיפור אחד, אשר חולק לשני סרטים בני חמישה פרקים כל אחד, שמוצגים בסדר לא ליניארי, צורה אופיינית לסרטיו של קוונטין טרנטינו. הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי העלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".
הכלה (תורמן) מוצגת בתחילת הסרט בשמלת החתונה שלה אשר מלאה בדם מיד לאחר טבח אלים בכנסייה קטנה בטקסס. היא מנסה בשארית כוחותיה לומר לביל (קאראדין) שהיא בהריון עם התינוק שלו, אבל הוא יורה בה בראש.
ארבע שנים לאחר מכן, הכלה מופיעה בביתה של ורניטה גרין (פוקס). ורניטה והכלה נלחמות בקרב אכזרי אל המוות, שבסופו הכלה הורגת את גרין מול בתה בת הארבע. היא אומרת לבתה שהיא מצטערת שנאלצה להרוג את אמה בפניה, ואם היא תרצה לנקום את מות אמה כאשר היא תגדל, הכלה תחכה לה. הכלה עוזבת בטנדר צהוב.
הבזק לעבר מה שקרה אחרי החתונה מגלה שהכלה שרדה את הטבח בכנסייה והיא שוכבת ללא הכרה בבית החולים. אל דרייבר (האנה), המתנקשת בעלת העין האחת, אשר החליפה את מקומה של הכלה כמאהבתו של ביל, מצליחה לחמוק לחדר בה שוכבת הכלה בבית החולים כדי להזריק לכלה רעל לתוך צינור העירוי שלה. ביל מצליח לעצור את דרייבר מלהרוג את הכלה ברגע האחרון בעיקר משום שהוא מאמין כי מגיע לכלה למות מוות יותר מכובד.
הכלה עוקבת אחר אישי למקום מפגש בו היא נמצאת, שם מופיעה גם להקה מקומית. הכלה מגיעה לבושה בחליפה צהובה (הומאז' לסרטי ברוס לי) ולוקחת את פאטאל כבת ערובה כדי לגרום לאישי להופיע בפניה. אישי משלחת את גוגו יובארי ואת "88 המשוגעים" בכלה, אשר נלחמת בהם ומנצחת את כולם בקרב עקוב מדם. הכלה אז מפנה את תשומת לבה אל אישי, אשר נהרגת בקרב חרבות דרמטי בגן מושלג.
הסרט הראשון מסתיים כאשר ביל מגלה לצופים כי בתה של הכלה בחיים.
מלך הלוחמים
מלך הלוחמים ( באנגלית: The King of Fighters (בקיצור מכונה KoF) היא סדרה של משחקי וידאו של חברת SNK בסגנון קרבות. בניגוד למשחקים שהיו מקובלים עד שנת 1994, בסדרה זו אלו אפשר לבחור את קבוצה הלוחמים.
סיפור העלילה ודמויות
המשחק הראשון בסדרה מ-1993 מתרכז בסוחר נשק בשוק השחור בשם רוגאל ברנסטיין שלחם בלוחם בשם לאופלד גאוניץ והפסיד. בעקבות זה גאוניץ עוקר לרוגאל את עינו הימנית. ב-1994 רוגאל ארגן טורניר קרבות בין-קבוצתיות, כשכל קבוצה מייצגת מדינה. רוגאל נלחם בעצמו על סיפון היאכטה שלו "נח השחור" נגד מנצחי הטורניר והפסיד. כדי למנוע את ההשפלה הוא הטביע את היאכטה, אולם המנצחים שרדו. ב-1995 הוא חזר לממן את הטורניר, והעמיד כבן זוג את סאייסיו קוסאנאגי, אבא של קיו מיפן, ועשה לו שטיפת מוח.
ב-1996 הטורניר אורגן על ידי יפנית בשם צ'יזורו קאגורה. אחרי שהטורניר נגמר גאוניץ נהיה חזק יותר. המשחק הזה פתח את "סאגת האורוצ'י".
ב-1998 יצא משחק חסר עלילה המאחד בין רוב הלוחמים מכל המשחקים. בשנת 2008 יצאה גרסה מורחבת הכוללת את שאר הלוחמים אשר לא השתתפו במשחק המקורי.
ב-1999 ה"בוס" הוא קריזליד, לוחם אירי. המשחק הזה פותח את "סאגט נסט" שנמשכה עד המשחק של 2002. יחוד הסאגה הזו הוא שהפעם בכל קבוצה יש ארבעה לוחמים (במקום שלושה) והלוחם הרביעי ניתן לזימון כדי לתת התקפה חזקה יותר. התכונה הזו הורדה במשחק של 2002 אשר מסיים את הסאגה. בדומה למשחק מ-1998, גם משחק זה חסר עלילה ומכיל את רוב הדמויות מהסאגה. בשנת 2009 יצאה גרסה מורחבת למשחק הכוללת את כל הלוחמים שהשתתפו באותה סאגה (ואילו הלוחמים שלא לקחו חלק בסאגה הופיעו בזירות השונות).
ב-2003 נפתחת סאגה חדשה הידועה כ"סאגת אש" אשר סובבת סביב לוחם מסתורי שנקרא אש שמביא איתו לטורניר מספר די גדול של צרות ועניינים על טבעיים. רוב הדמויות החדשות במשחק מקורן במשחק לחימה שיצא מוקדם יותר באותה השנה (Garou: Mark of the Wolves) בנוסף גם צ'יזורו קאגורה חוזרת אחרי היעדרות של חמש שנים. בנוסף קיימים ארבעה בוסים במשחק: קאסו, כפיל של קיו שנוצר מהDNA שלו בסאגה הקודמת, מאקי, אחותה התאומה של צ'יזורו, אדלהייד, בנו של רוגאל ומוקאי, שד. ב-2006 יצא המשחק השני בסאגה. הפעם הפסיקו לקרוא למשחקים לפי שנים ולכן המשחק נקרא XI. בשנת 2009 יצא המשחק XII ובשנת 2011 יצא המשחק האחרון בסאגה XIII. הקרבות בסאגה זו מורכבים מסיבוב אחד ארוך שבמהלכו ניתן להחליף את הדמויות באמצע (אבל עדיין צריך לנצח את כל שלוש דמויות היריב).
החל מ-2004 נוצרה סדרה בת שנקראת "מלך הלוחמים: השפעה מרבית" אשר כללו שלושה משחקים. המשחקים היו בתלת מימד.
משחקים מוקדמים
מספר לא קטן של הלוחמים מסדרת "מלך הלוחמים" התחילו את דרכם בסדרות אחרות.
המשחקים
המשחקים נקראו על שם השנה. במשחק של 1994 ניתן היה לבחור רק קבוצות ערוכות מראש, של שלושה לוחמים כל קבוצה, כשכל אחת מהקבוצות מייצגת מדינה: יפן, סין, ארצות הברית, ברזיל, מקסיקו, בריטניה, דרום קוריאה ואיטליה. כשלוחם אחד נופל השני ממשיך את הקרב. ה"בוס" הוא רוגאל ברנשטיין, מנהל הטורניר. רוב הקבוצות המשיכו גם למשחקים הבאים, בשינויים קלים.
במשחקים של 1995–1996 ניתן היה לערוך את הקבוצות.
החל מהמשחק של 1997 ניתן לבחור בין שני סגנונות משחק- "מתקדם" ו"אקסטרה". ב"מתקדם" אפשר ליצור תנועת "יאוש" של נזק כפול, וב"אקסטרה" ניתן להזיז את מד הכח ידנית תוך משחק.
המשחק של 1998 היה ללא סיפור רקע, וכלל כמעט את כל הלוחמים שהשתתפו במשחקים הקודמים, כולל רוגאל כ"בוס" שחזר מהמוות. ברגע שלוחם מסוים נופל מד הכח של המשחק עולה דרגה. בגרסה מתקדמת של המשחק, "ultimate match", נוסף סגנון נוסף, "ultimate", בו ניתן לערוך את הסגנון.
במשחק של 1999 ניתן היה לבחור ארבעה לוחמים, כשאחד מהם הוא "תוקף", כלומר יכול להיכנס למשחק לכמה שניות רק כדי לתת מכה מיוחדת.
במשחקים של 2000–2001 ניתן היה לבחור מתוך הארבעה כמה הם "תוקפים", ונוספה רמה נוספת של תנועת סופר-יאוש. המשחק של 2002 חזר למתכונת של 1998, וכמוהו גם לו לא היה סיפור רקע.
במשחק של 2003 נוספה רמת "יאוש של מנהיג", ואותה רק מנהיג השלישייה יכול לבצע. בנוסף לכך, ניתן היה להחליף לוחם באמצע הקרב, והקרב היה בעל סיבוב אחד ארוך. המשחק של 2004 הוא כמו 1998 ו-2002.
משחקי המשך
המשחקים הבאים היו בעלי שמות ולא שנים.
החל מ-2000 יצאו שלושה משחקים משותפים עם סטריט פייטר, בשם "SNK vs. Capcom". במשחק הראשון ניתן היה לבחור מספר של לוחמים כשסכום דרגות הקושי שלהם הוא ארבע. המשחק השני כלל כמה סגנונות משחק, שלושה מ-SNK ושלושה מ"סטריט פייטר אלפא 3". המשחק השלישי פותח על ידי SNK. במשחק הראשון השלבים הם גרסאות חדשות לשלבים מפורסמים מהמשחקים: הפגודה של ריו, הרכבת של טרי בוגארד על רקע דרום דקוטה, מקדש בודהה של סגאת בתאילנד, "פאו פאו קפה" במקסיקו של חבורת "art of fighting", מגדל גיס בפלורידה של גיס האוורד ועוד.
הסרט
בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט המבוסס על הסדרה, ובעיקר על משחקי 95' עד 97', בבימויו של גורדון צ'אן, במאי הונג קונגי. בין השחקנים: שון פאריס (קיו קוסאנאגי), ריי פארק (רוגאל), דייוויד ליץ' (טרי בוגארד), ומגי קיו (מאי שיראנוי).
מוקד הסרט בעיר בוסטון, שם צ'יזורו היא הספונסרית של הטורניר, כמו במשחק של 1996, שמשוחק במימד מקביל. רוגאל גונב חפצי קסם שמקנים לו יכולת לעבור בין ממדים, משתלט על מימד הטורניר והורג לוחמים שנכנסים למימד. חבורת הגיבורים (ביניהם טרי ומאי, שבסרט הם סוכני CIA) מגייסת את קיו, חצי יפני, כדי למצוא חרב אגדית השייכת למשפחת אביו, סאיסיו, שסובל מנזק מוחי אחרי היתקלות עם רוגאל (כמו במשחק של 1995). רוגאל מנסה להשתלט על כח האורוצ'י אבל יורי מעיר בתוכו את הכח הזה (כמו במשחק של 1997) ורוגאל נהרג.
הקבוצות העיקריות
במהלך הסדרה היו שינויים רבים בהרכבים של הקבוצות. דמויות רבות הצטרפו לקבוצות מסוימות ואילו דמויות אחרות יצאו או עברו לקבוצה אחרת. ובנוסף קבוצות חדשות נוספו וחלק עזבו. בשני המשחקים הראשונים הקבוצות נקראו תחת שם המדינה ממנה הן מגיעות. אבל החל מהמשחק של 1996 שמות הקבוצות שונו מכיוון ששמות המדינות לא באמת מייצגות את הדמויות. למשל הקבוצה ממקסיקו, אף אחד מהלוחמים לא באמת הגיע ממקסיקו. ריו, יורי וטאקומה הם יפנים ורובט הוא ארגנטינאי. לכן שם הקבוצה שונה ל"ארט אוף פייטינג" מכיוון שכל הדמויות מהקבוצה הגיעו מסדרת משחקים זו.
ערכין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קאלה (קמרון)
קַאֶלֶה (בצרפתית: Kaélé) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון הרחוק.
פיגועי באלי (2005)
פיגועי הטרור שאירעו בבאלי ב-1 באוקטובר 2005 כללו סדרה של פיצוצים באתרי נופש בבאלי שבאינדונזיה, בהם נהרגו 20 אנשים.
קאלה (קמרון)
גאוגרפיה
קאלה ממוקמת כ-57 ק"מ מבירת האזור מרואה וכ-751 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-110 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-11 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד.
פיגועי באלי (2005)
רקע
באלי הוא אחד מאיי הארכיפלג האינדונזי המשמש כאתר תיירות פופולרי. מרבית תושבי האזור הם הינדים, בעוד שיתרת תושבי אינדונזיה הם מוסלמים. ב-12 באוקטובר שנת 2002, כ-3 שנים לפני סדרת הפיגועים המדוברת, אירעו במקום שרשרת פיגועי טרור נוספים שבוצעו על ידי ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה המסונף לארגון אל-קאעידה, ובו נהרגו 202 אנשים.
קאלה (קמרון)
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (25 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 928 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (255 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
פיגועי באלי (2005)
פיגוע הטרור
בשעה 6:50 בערב, לפי שעון מקומי, אירעו שני פיצוצים בשוק מקומי, ליד חוף תיירותי ידוע ובקרבת מספר בתי מלון. בשעה 7:00 אירע פיצוץ נוסף בכיכר העיר קוטה (הנמצאת דרומית לדנפסאר), אשר הייתה הומה אדם באותה השעה. אזור זה היה הומה תיירים מערביים (אירופאים, אוסטרלים ואמריקאים) - על פי השערות, מספרם באזור היה גדול מ-7,500.
שלוש פצצות נוספות באזור התגלו בטרם התפוצצו. חוקרי משטרה משערים כי מדובר בפיגועי התאבדות בידי שלושה מפגעים.
קאלה (קמרון)
תנועה ותחבורה
קאלה ממקומת ליד הכביש הלאומי N12. יש ליד קאלה שדה תעופה אזרחי.
פיגועי באלי (2005)
נפגעים
מספר ההרוגים בפיגוע היה 26 וכמה עשרות נוספים נפצעו. על פי סוכנות הידיעות רויטרס, נהרגו 12 תושבי אינדונזיה, שלושה אוסטרלים (בהם שני ילדים) ותייר יפני אחד. בין הפצועים היו 17 אוסטרלים, שישה דרום קוריאנים, שלושה אמריקנים, שלושה יפנים ותייר בריטי.
חשודים
מפכ"ל המשטרה האינדונזי אנסייד מבאי ציין את שמותיהם של שני חשודים בארגון הפיגועים - אזהארי חוסין, חבר ארגון הטרור ג'מאעה אל-אסלאמיה, מהנדס במקצועו ובעל תואר דוקטור בהנדסה מאוניברסיטת רדינג, ונוראטדין מוחמד טופ, כימאי במקצועו. מבאי סבור כי שניהם היו בין המתאבדים.
הר נזר
הר נזר הוא הר בהרי רמים שבמזרח הגליל העליון, כשני קילומטר מקיבוץ מנרה ומתנשא לגובה 760 מטרים מעל פני הים.
שמו הערבי ג'בל אל בע'דאדייה (בגדידיה). הר נזר הוא שמורת טבע ששטחה כ-150 דונם (שמורת הר נזר נקראת גם שמורת סחלבים מנרה).
הצמחייה בהר
בהר נזר ולרגליו יש ריכוז עשיר של 11 מיני סחלבים (בין היתר סחלב איטלקי ודבורנית הקטיפה, וכן גייארדו), הפורחים בחודשי מרץ-אפריל. בסתיו פורחים כאן שלושה מיני כרכום.
חלק זה של השמורה נפגע קשות בקיץ 2006, כתוצאה מהפיכתו לאתר ארטילריה במהלך מלחמת לבנון השנייה. במערב השמורה נמצאים שטחי דגניים ובהם שיחים רבים של חלבלוב מגובשש, וחורש של אלון מצוי, לבנה רפואי ואגס סורי, אך האתר הבולט הוא מערת נזר.
צפונית לשמורה נמצאת פסגתו של הר נזר עצמו, המיוערת באורנים.
מערת נזר
במדרון ההר נמצאת מערת נזר, שנוצרה מקריסתה של תקרת חלל המסה. שמה של השמורה והר נזר, מתקבל ממצוקים בסביבתו היוצרים כעין כתר. ההר מתנשא לגובה 760 מטר, אשר מאפשרת תצפית נוף לעבר הרי גולן, פסגות הגליל, דרום לבנון והגולן, על ההר ובשמורה שרידי קשתות חצובות ושרידי חומה שהקיפה את היישוב.
מערת נזר היא מערת בולען, קוטרה כשלושים מטר, שתקרתה התמוטטה ועומקה כ- 10 מטר. בקירות המערה נראים שרידי נטיפים. המערה שימשה בעבר את רועי הצאן באזור, תקרתה מפויחת ובקרקעיתה נמצאות גדרות אבן נמוכות ששימשו את הרועים. במערה דגרו בעבר יוני סלע ותנשמות, אולם מאז קיץ 2014 הפכה המערה לאתר מורשה לטיפוס צוקים. המקום משך אליו חובבי טיפוס רבים ובשל כך באישור רשות שמורות הטבע הותקנו על קירות המערה כ-26 מסלולי טיפוס ספורטיביים בדירוגים שבין 6b ועד 9a. הירידה היחידה ללא חבל נמצאת מצדו המערבי של הבולען (כשמתחילים להקיף אותו עם כיוון השעון מגיעים אליה מהר).
מגדל השעון (יפו)
מגדל השעון ביפו הוא מגדל שעון שהוקם על ידי מוריץ שינברג, יזם נדל״ן, שען וצורף יהודי מיפו. המגדל, שהוקם בשנת 1903, היה אחד משישה מגדלי שעון שנבנו בארץ ישראל לכבוד יובל 25 שנות כהונתו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני. המגדל נבנה בעזרת תרומתם של תושבי העיר, ערבים ויהודים, ובראשם יוסף בק מויאל, והוא אחד ממאה מגדלי שעון שנבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית כולה. המגדל בנוי מאבן כורכר, וצורתו מזכירה במעט כנסייה אירופית. בראש המגדל כיסוי נחושת, שבו שני שעונים ופעמון המצלצל אחת לחצי שעה. על שם המגדל נקראה הכיכר בה נמצא - כיכר השעון.
היסטוריה
ביומנו של השען שיינברג מובא הרקע להחלטה על בניית מגדל השעון, תוך ציון תאריך שונה:
הקמת המגדל סימנה שינוי תרבותי בעיר, שכן עד אז הפעמונים היחידים שצלצלו היו בראשי צריחי הכנסיות והמסגדים, והקמת מגדל השעון ה"אזרחי" סימלה את השינוי התרבותי לכיוון של חברה אזרחית. כיכר השעון הפכה למקום מרכזי לאחר הריסת חומות העיר במאה ה-19, ובסביבותיה פעלו שוקים, מבני הממשל ומרכז מסחרי, וכן "תחנה מרכזית לכרכרות ולעגלות" ברחוב בית אשל של ימינו שנמצא בסמוך אל כיכר השעון, שממנה יצאו שירותי תחבורה ציבורית לרחבי ארץ ישראל. השען הראשון שטיפל במנגנון השעון היה נתנאל מרקוביץ' שהיה בעל חנות שעונים ברחוב אסקנדר עוואד (לימים "רחוב בוסטרוס" הסמוך). בעת גרוש יהודי ת"א - יפו על ידי הטורקים בזמן מלחמת העולם הראשונה, קיבל נתנאל מרקוביץ' אישור מיוחד מהמושל הטורקי להישאר בעיר כדי לכוון ולטפל בשעון.
בשנת 1965, שופץ המגדל על ידי עיריית תל אביב, הותקנו בו שעונים חדשים, סורגים אמנותיים ועבודות אמנות אחרות, שנוצרו על ידי האמן אריה קורן. לאחר שנות הזנחה רבות, בו הוא לא צלצל ומחוגיו לא נעו, שופץ המגדל בשנית בשנת 2001 על ידי האדריכלים אייל זיו, איתן עידו ורלי פרטו ביזמת החברה הממשלתית לתיירות ועיריית תל אביב-יפו. במהלך השחזור נמצאו המנגנון המקורי של השעון והפעמון.
שלושה מתוך ארבעת לוחות השיש שנשאו את חותם הסולטן עבדול חמיד השני אבדו, ובמקומם הותקנו רפליקות מזכוכית. הרביעי, הפונה לכיוון דרום, חודש ושוחזר בשנת 2016 על ידי רשות העתיקות.
ביולי 2017 מכרה הכנסייה היוונית אורתודוקסית את הבעלות על הקרקע עליה נמצא מתחם השעון ביפו ב-5.2 מיליון ש"ח, לחברת "Bona trading".
בשנות ה-80 של המאה ה-20, השעון תוקן ותוחזק על ידי השען אברהם אמיר. ב-2021 תוקן השעון על ידי סוזנה קאופמן.
בושם על עורי
בושם על עורי הוא אלבום האולפן ה-15 של הזמרת ירדנה ארזי, שיצא ב-12 באוקטובר 2009, 14 שנים לאחר אלבומה הקודם.
רקע
באלבום 12 שירים חדשים שנאספו במשך זמן רב. בין הכותבים נמצאים אהוד מנור, רחל שפירא, חיים קינן ויואב גינאי. לאחר התייעצויות ארוכות עם מוזיקאים שונים יצרה ארזי קשר עם יהודה פוליקר, ובשיתוף פעולה ראשון מסוגו בין השניים יצא האלבום "בושם על עורי". פוליקר הלחין והפיק את כל השירים באלבום, וכן כתב את המילים של מחצית מן השירים.
שם האלבום היה אמור להיות "כשאתה זה אני" על פי השיר השביעי באלבום, אך לאחר צאת הסינגל הראשון, "בושם על עורי" שכתבה רחל שפירא, ב-26 ביולי 2009, הוחלט לשנות את שם האלבום ל"בושם על עורי" בעקבות האהדה הרבה לשיר בתחנות הרדיו. באוגוסט יצא לאור לרדיו הסינגל השני מתוך האלבום, "הייתה לי ארץ", שכתב אהוד מנור מספר שבועות לפני מותו במיוחד לארזי. בתחילת אוקטובר יצא לרדיו השיר "מה קורה אחי" שכתב פוליקר על פי מאמר של פרופסור עוז אלמוג, שזכה להשמעות רבות ברדיו. השיר כלל עיבוד אלקטרוני של "Tomer G". ב-12 באוקטובר יצא האלבום המלא לחנויות.
בעקבות האלבום יצאה ארזי לסיבוב הופעות חדש בעיבוד אורי זך.
שפרירה זכאי
שפרירה (שָׁפִי) זכאי-רז (נולדה ב-13 בספטמבר 1932; י"ב באלול ה'תרצ"ב) היא שחקנית, מדבבת, במאית דיבוב, עיתונאית ומתרגמת ישראלית, חלוצת הדיבוב העברי.
ביוגרפיה
שפרירה זכאי-רז נולדה בגדרה ב-13 בספטמבר 1932 ליהודית (1909–2004) ויואל זכאי (1909–1982), זוג עולים מפולין. אביה היה מנהל בית ספר יהודה הלוי וחוקר לשון, ואימה הייתה מורה ומחנכת. זכאי היא אחותם הגדולה של הווירולוגית פרופ' זִכריה זכאי-רוֹנֶס והפסיכולוג והחוקר פרופ' דן זכאי. זכאי למדה בסטודיו למשחק של מניה ארנון. כבר בנעוריה, בשנת 1947, שיחקה בסרט "דמעת הנחמה הגדולה".
שנות החמישים
את דרכה המקצועית בתיאטרון החלה בתיאטרון "הבימה", שבו שיחקה בשנים 1952–1953. אחר-כך למדה שנתיים באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) עד 1955. בשובה לישראל מלונדון בשנת 1956 הצטרפה לתיאטרון "האהל", שבו שיחקה עד 1961. תפקידה הבולט שם היה ב"הכתובה" לאפרים קישון.
שנות השישים
בראשית שנות ה-60, השתלמה ב"אוניברסיטה של התיאטרון" שליד תיאטרון האומות בפריז.
ב-1964 שיחקה בתיאטרון הוורוד, וב-1965 בתיאטרון הקאמרי. ב-1969 שיחקה ב"תיאטרון האכזריות – ארטו" ובתיאטרון המרתף, ובראשית שנות ה-70 שיחקה בתיאטרון גיורא גודיק במחזה "הדירה".
באמצע שנות ה-60 החלה להרחיב את עיסוקה לתרגום, עיבוד ובימוי. היא תרגמה מחזות, תרגמה תסכיתים בקול ישראל והשתתפה בהם כשחקנית.
בשנת 1964 שיחקה בסרט "יהודית" לצידה של סופיה לורן, שצולם בישראל, ויצא לאקרנים בשנת 1966.
שנות השבעים
בשנות השבעים הופיעה בסדרה "חדווה ושלומיק" ובסרט "חצי חצי", עם תחילת עידן סדרות הילדים בטלוויזיה הישראלית בשנות ה-70 החלה לעסוק בדיבוב. זכאי תרמה את קולה לגרסה העברית של הסדרה "בילבי" ששודרה בשנת 1973. הדיבוב בוים בידי ג'רום קניג, והיה להפקת הדיבוב הראשונה שנעשתה בישראל.
שנות השמונים ואילך
במהלך שנות השמונים שמשה ככתבת בעיתון "מעריב" לענייני חוץ בתחום הבידור.
היא החלה לעסוק בתרגום ובבימוי דיבוב בסדרה "החבורה העליזה", ששודרה בשנת 1979. ב-1980 הקימה חברת הפקה לדיבוב בשם "סרטי רז", שפעלה עד לשנת 2008.
זכאי אחראית לדיבובים העבריים של סדרות רבות שהפכו מוכרות בארץ ברבות השנים, בין היתר: "שאלתיאל קוואק", "היה היה - החיים", "כח המחץ", "הלב", "מקרון 1", "דובוני אכפת לי", "דנבר הדינוזאור האחרון" ו"הדרדסים", אשר שודרו בטלוויזיה החינוכית ובערוץ הראשון.
זכאי הייתה חלוצת תחום דיבוב הסרטים בארץ. בסוף שנות השמונים הוחלט לנסות להפיק לראשונה דיבובים עבריים לסרטי וולט דיסני. המשימה הופקדה בידי זכאי.
הסרט הראשון שדובב היה "ספר הג'ונגל". בשנת 1988 הופק דיבובו העברי, שהיה הדיבוב העברי הראשון לסרט מונפש באורך מלא. בדיבוב הסרט השתתפו, בין היתר: הכל עובר חביבי (עמי מנדלמן בתפקיד המלך לואי וזיגי הנשר, ויובל דור, קיקי רוטשטיין ושלומית אהרון בתפקידי שירה), דני ליטני בתפקיד באלו הדב, חיים טופול כבגירה הפנתר, יוסי ידין כשירחאן, טל בלכרוביץ' כמוגלי ואילי גורליצקי, כקא הנחש.
הדיבוב העברי לסרט נחשב למוצלח, ולכן המשיכה זכאי במלאכה. עוד באותה שנה (1988) הפיקה זכאי את הדיבוב העברי הראשון שהופק לסרט עם הפצתו הראשונה בקולנוע - הדיבוב לסרט "אוליבר וחבורתו" של חברת וולט דיסני. אחריו המשיכה להפיק דיבובים לסרטים ותיקים, ובשנת 1990 הפיקה דיבוב נוסף שהופץ עם הפצתו הראשונה של סרט בישראל – "בת הים הקטנה". מאז כל סרטי דיסני שהופצו בארץ זכו לגרסאות עבריות, שהופקו עם הפצתם הראשונה (פרט ל"פנטסיה 2000" שדובב מאוחר יותר ממועד הפצתו המקורי).
בכל הפקות הדיבוב שלה, שימשה זכאי כבמאית וכמפיקה, והייתה אמונה גם על מלאכת התרגום. זכאי עסקה גם בדיבוב עצמו, והמשיכה לתרום את קולה לתפקידים רבים, כשחקנית וקריינית.
במקרים רבים שיתפה פעולה עם רוני וייס, ששימש מנהל מוזיקלי ברבות מן הפקות הדיבוב שלה, ועם שמיניית ווקאל, ששימשו מקהלה בהפקות רבות, (לרבות סרטי וולט דיסני הקלאסיים).
בשנת 1983 נסעה יחד עם משה טימור לרומא לשחק בסרטו של וודי אלן "זליג", לאחר שהחליט שכל מדינה שמקרינה את הסרט תשלח שחקנים מקומיים שיגישו מהדורת חדשות שמשודרת כחלק מהסרט בשפתם לקהל המקומי.
במהלך שנות ה-90 עסקה זכאי גם בתרגום ספרים, ופעמים רבות תרגמה ספרים שהתלוו לדיבובים שהפיקה וכדומה. בנוסף, זכאי שיחקה בסרט "אישה זרה" של מיכל בת-אדם בשנת 1993.
זכאי תרגמה, הפיקה וביימה את הגרסאות העבריות לכל הסרטים הקלאסיים של וולט דיסני, לצד סרטים מוכרים רבים, בהם: "אליס בארץ הפלאות", "פינוקיו", "במבי", "על כלבים וגנבים", "היפהפייה הנרדמת", "אלאדין", "היפה והחיה", "מלך האריות", "פוקהונטס", "הגיבן מנוטרדם", סרטוני "מיקי מאוס" שונים, "נסיך מצרים", "אצבעונית", "סוס פרא", "אצבעונית" סרטי פיקסאר הראשונים – "צעצוע של סיפור", "באג לייף", "צעצוע של סיפור 2", "מפלצות בע"מ", "מוצאים את נמו", "משפחת סופר-על", הסרטים הראשונים בסדרת "הארי פוטר" ועוד.
עד לתחילת שנות ה-2000, למעשה, רובן המוחלט של הפקות הדיבוב לסרטים בישראל הופקדו בידיה. החל מאמצע שנות האלפיים הייתה אמונה על בימוי הדיבוב העברי לסרטי ההמשך של דיסני, שיצאו ישירות לווידאו ביתי. היא הפיקה דיבובים לסרטים נוספים רבים שהופצו רק בהפצה ביתית, כמו סרטי ההמשך ל"אלאדין" ו"היפה והחיה", כמו גם סרטי "פו הדב" הרבים, "ספר הג'ונגל 2", "לילו וסטיץ' 2", "סטיץ': הסרט", ועוד.
זכאי שבה מספר פעמים להפיק דיבובים לסרטים שהופצו בבתי הקולנוע בארץ, כמו "קרוסלת הקסמים", "נרניה", "לפגוש את הרובינסונים" של אולפני דיסני, ו"סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן", שהיה הסרט האחרון שהופץ בקולנוע, עד כה, שאת דיבובו העברי ביימה. עם זאת המשיכה בתפקידה כבמאית סרטי הווידאו הביתיים, וביימה את הדיבוב לסרט "בת הים הקטנה 3: סיפורה של אריאל", שהופק בשנת 2008. בין השנים 2008 ו־2014 לא עסקה זכאי בבימוי והפקת דיבוב, אולם בשנת 2014 שבה, כשביימה את הדיבוב העברי הראשון לסרט "הקדירה השחורה" של אולפני וולט דיסני. הסרט הופק והופץ בעולם ובארץ בשנת 1985, אך לא זכה לדיבוב עברי במשך השנים, עד שהופקדה המשימה בידיה של זכאי. הפקת הדיבוב ל"הקדירה השחורה" היא הראשונה שביימה זכאי באולפני אלרום. הגרסה העברית לסרט ניתנת להשגה כרגע רק דרך חנות האייטונס הישראלית.
בשנת 2010 השתתפה בהפקת הדיבוב העברי של הסרט "אליס בארץ הפלאות" (של טים ברטון), שבוימה בידי נינה אמיר באולפני וידאופילם אינטרנשיונל. היא דיבבה את דמותה של דודה אימוג'ין.
החל משנת 2016 נעשה שימוש בתרגומיה לשירים מסוימים בעיבודי הלייב אקשן, סרטי ההמשך והסדרות של סרטי דיסני שהיא ביימה בעבר, כשבחלק מהשירים נעשה שימוש חלקי בתרגומים המקוריים. בין היתר:
בראיונות שנערכו עמה סיפרה זכאי שבכל הדיבובים שהפיקה ותרגמה, הייתה חשובה לה ההקפדה על עברית יפה, עשירה ותקינה. אנשים רבים שגדלו על דיבוביה מספרים שאין להם ספק שחלקה ניכר בהעשרת שפתם.
במחצית השנייה של העשור הראשון של המאה ה-21, זמן קצר טרם פרשה מעבודתה כבמאית דיבוב, השתתפה זכאי בתפקידים בסרטים ישראליים שונים, בהם "מתוק ומר" (לצד צופית גרנט ואלון נוימן) (2007), בתפקיד שלומית, ו"עיניים פקוחות" (לצד רן דנקר, זהר שטראוס וטינקרבל) (2009), בתפקיד אמא של פישר. בנוסף היא שיחקה בשני פרקים בקומדיית המצבים "החיים זה לא הכל".
הספורטאי הצעיר של השנה של ה-BBC
הספורטאי הצעיר של השנה של ה-BBC (אנגלית: BBC Young Sports Personality of the Year) הוא פרס שמוענק לספורטאי בריטי מתחת לגיל 17 שהצטיין במיוחד בשנה זו. ב-1999 נקרא הפרס "תואר הפנים החדשות" וב-2001 שונה לשם הנוכחי.
שפרירה זכאי
שנות השמונים ואילך
עבודתה של זכאי לאורך השנים חשפה אנשים רבים לעולם הדיבוב. בין אלה שהביאה לתחום ניתן למנות את במאי הדיבוב שרון כהן של אולפני אלרום בסרט "המסע המופלא הביתה" (בתפקיד הכלב צ'אנס) ואת אביו, השחקן אלברט כהן, אורנה כץ (במאית הדיבוב של וידאופילם אינטרנשיונל), אפי בן ישראל (במאית הדיבוב של אולפני "דאבי-דאב"), אלי גורנשטיין ("מלך האריות", "היפה והחיה"), עמי מנדלמן, דורון בן-עמי, יובל זמיר ("היפה והחיה"), רמה מסינגר ("אלאדין", "מוצאים את נמו", "מפלצות בע"מ), עידו מוסרי, יורם יוספסברג, אוהד שחר, שמעון כהן, איציק סיידוף, תומר שרון ("מפלצות בע"מ"), שרה וינו-אלעד, לימור שפירא, מומי לוי ויגאל שדה.
בשנת תשפ"א-2021 הוענק לה אות יקירת העיר תל אביב.
מתרגומיה
ספרונים; חלקם ספרונים שהופקו כתוספת לקלטות שמע שהכילו קריינות שהציגה סיפורי סרטים. סדרה כזו הופקה בידי חברת "קלסיקלטת" בשנות ה-90. הסדרה הכילה קלטות שמע, בהן קריינות המספרת את סיפוריהם של כמה מסרטי וולט דיסני. בין הקלטות שהופקו "ספר הג'ונגל", "סינדרלה", "שלגייה ושבעת הגמדים", "מולאן" ועוד. את הקריינות הפיקה זכאי, ולעיתם אף ביצעה בעצמה, וגם את הספרונים תרגמה.
מטיב: המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה
מטיב: המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה הוקם בשנת 1989 על ידי בית חולים הרצוג בקריית יובל ירושלים, מטפל בנפגעי טראומה נפשית וחוקר נושאים הקשורים לכך כמו בניית חוסן נפשי, הפרעת דחק פוסט-טראומטית ועוד.
החטיבה קלינית של המרכז, מטיב, נותנת טיפול לנפגעי פסיכוטראומה ומתערבת במצבי משבר. למרכז גם פרויקטים ייעודיים לחיילי צה"ל, לקהילה האתיופית, לנוער בקו העימות וברשות הפלסטינית ולסיוע בינלאומי לאזורים מוכי אסון.
המרכז נוסד ומנוהל על ידי פרופ' דני ברום.
סטימסון סקורצ'ר
סטימסון סקורצ'ר (באנגלית: Stimson Scorcher) הוא רכב תלת גלגלי, פתוח לחלוטין, שתוכנן ונבנה על ידי מעצב הרכב Barry Stimson אשר יוצר בין השנים 1976–1980 בבריטניה.