cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגבול התרמודינמי
הצדקה מתמטית
המקור המתמטי לגבול התרמודינמי נובע משימוש בנוסחת בולצמן עבור האנטרופיה:, כאשר K_B הוא קבוע בולצמן, ו\Omega מציינת את מספר המצבים המיקרוסקופיים של המערכת. ספירת מספר המצבים האפשריים במערכת דורשת שימוש בחישובים הכוללים עצרות. כדי לפתח את הביטוי, משתמשים בנוסחת סטרלינג. השימוש בנוסחת סטרלינג מוצדק רק עבור מספרים גדולים, ולכן תחזיות המכניקה הסטטיסטית מתבססות על ההנחה שמטפלים במספרים גדולים של חלקיקים.
במערכות פשוטות הנמצאות בשיווי משקל תרמודינמי, ניתן להצדיק את התחזיות באמצעות תכונות של משתנים מקריים בלתי תלויים. עבור משתנים מקריים בלתי תלויים, השונות היא אדיטיבית, ולכן מתקיים עבורם משפט הגבול המרכזי. השימוש במשפט הגבול המרכזי מוצדק רק עבור מספר גדול של משתנים בלתי תלויים. כתוצאה מכך, מערכות פשוטות מרובות חלקיקים מפגינות התנהגות גאוסיאנית במקורב. ניתן להראות שבגבול התרמודינמי, היחס בין התוחלת לבין סטיית התקן שואף לאפס, ולכן אפקטיבית המערכת מפגינה התנהגות דטרמיניסטית.
משמעות הגבול התרמודינמי במכניקה הסטטיסטית
תוצאות רבות במכניקה הסטטיסטית ניתנות להצדקה ריגורוזית רק בגבול התרמודינמי. ללא הנחת הגבול התרמודינמי לא ניתן להניח שקילות בין הצברים השונים. בנוסף, תכונת האקסטנסיביות של האנטרופיה לא מתקיימת עבור מערכות שאינן בגבול התרמודינמי. באופו דומה, ניתן להצדיק תופעות דוגמת עיבוי בוז איינשטיין רק באמצעות הנחה זו.
איחוד (פוליטיקה)
__הפניה_קבועה__
לא סופי
לא סופי (באנגלית: !Not Final) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה באוקטובר 1941, ותורגם לעברית בשנת 1981 בספר חדירת הזמן תחת השם לא סופית!, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3. זהו אחד משני הסיפורים היחידים של אסימוב בהם יש אינטליגנציה לא אנושית שמקורה במערכת השמש.
הסיפור ממחיש את המתח בין המדע התאורטי לבין המדע המעשי ("הטכני"). את התאורטי מייצג המדען היוצא בטענה הנחרצת ששדה כוח הוא דבר בלתי אפשרי ("זה סופי! זה סופי! זה סופי!"), ואת המעשי מייצג הטכנאי שמצליח להתגבר על הבעיה וליצור שדה כוח.
עלילה
המתיישבים של כדור הארץ על גנימד, הלווין הגדול ביותר של צדק, מגלים את קיומם של חיים תבוניים על צדק. הם מצליחים ליצור קשר עם בני צדק בעזרת רדיו, ומשוחחים איתם. כאשר בני צדק מגלים שבני שיחתם אינם בני צדק כמוהם, הם שולחים להם הודעה שהם ישמידו אותם, ומנתקים אתם את הקשר. הסיבה לאיום זה נעוצה בכך שבני צדק רואים בבני שיחתם יצורים נחותים מהם.
מדענים על גנימד מבינים ששום ספינה של צדק לא תוכל לעזוב את הכוכב ללא טכנולוגיית שדה כוח, וקובעים כי אם טכנולוגיה כזאת אינה אפשרית, בני צדק לא יוכלו לממש את האיום שלהם. למרות שיצירת שדה כוח היא אפשרית, הוא לא יכול להתקיים יותר משבריר שנייה בכוח הדרוש להתגברות על לחץ האוויר של כדור הארץ, וקל וחומר של צדק. המדען האחראי, תאורטיקן מבריק, חוזה ומוכיח על ידי ניסויים שהדבר אינו אפשרי. ניקולס אורלוף, נציג המושבות שהיה על גנימד כדי להעריך את האיום, מדווח לכדור הארץ שהאיום של בני צדק כבר לא מהווה סכנה.
בינתיים, ספינה מתקרבת לגנימד כדי לקחת את אורלוף ולהחזירו לכדור הארץ. בשיחה בין קפטן הספינה וטכנאי מתגלה כי הספינה עושה שימוש בשדה כוח בצורה גאונית שהמדענים על גנימד לא חשבו עליה. הטכנאי כמובן גילה ששדה הכוח מתפוצץ, תוך שהוא מאבד בתהליך יד ועין, אך הוא מצליח לעקוף את הבעיה על ידי כיבוי והדלקה של שדה הכוח בתדירות גבוהה. בצורה זו הוא פועל מעט זמן כך ששדה הכוח לא מספיק להתפוצץ, אבל בכל זאת מספיק זמן כך שהוא לא מאבד אוויר.
השורה האחרונה של הסיפור, "אני מתאר לעצמי שהוא [אורלוף] יהיה די מרוצה [מהטכנולוגיה החדשה]", היא אירונית מאחר שהקורא יודע שזה בדיוק ההפך ממה שאורלוף (ושאר המין האנושי) רוצה, מאחר שהוא מראה כי בני צדק יכולים לפתח שדה כוח לצאת מצדק ולממש את איומו.
שולמית ולנשטיין
שולמית ולנשטיין (ינואר 1925 – 12 במרץ 2017) הייתה משפטנית ישראלית, שכיהנה כשופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב וכשופטת בפועל בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה
שולמית לבית פיילכנפלד (פלד) נולדה בברלין שבגרמניה וגדלה בנירנברג. עלתה לארץ ישראל עם משפחתה זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933. המשפחה גרה בירושלים והיא למדה בגימנסיה העברית רחביה, אך לא סיימה את לימודיה שם כי יצאה לעבוד לסייע בפרנסת המשפחה. היא עבדה במטה הצבא הבריטי ובשנת 1944, במקביל ללימודיה לבחינות הבגרות נכנסה לעבוד כמזכירה במחלקת היועץ המשפטי של ממשלת המנדט. תוך כדי כך העבירה חומר סודי לידי שירות הידיעות של ההגנה. נעדרה במקרה ממשרדה במלון המלך דוד בעת שהונח בו מטען חבלה ב-1946 וכך ניצלה מפגיעה.
לאחר קום המדינה עבדה בתל אביב כמזכירתו של היועץ המשפטי לממשלה יעקב שמשון שפירא.
נישאה ב-1948 לעיתונאי אריה ולנשטיין. לא היו להם ילדים. בעלה נפטר בשנת 1975.
קריירה משפטית
ולנשטיין למדה משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים ואת בחינות הסיום עשתה כבר לאחר הקמת מדינת ישראל, כשבמקביל נבחנה בבחינות אקסטרניות של אוניברסיטת לונדון. את ההתמחות שלה עשתה בפרקליטות, אצל מיכאל הרפזי. ב-1951 הוסמכה כעורכת דין. עבדה כפרקליטה פלילית בפרקליטות מחוז תל אביב, ועסקה בין השאר בתביעות בנושאי ריגול ורמאות. בשנת 1955 השתלמה בלונדון בקרימינולוגיה. משנת 1958 עסקה בתביעות בהאשמות על העלמות מס. בשנת 1964 הייתה עוזרת בכירה במחלקת הייעוץ של היועץ המשפטי לממשלה ועסקה בהגנה על הצרכנים מפני חוזים אחידים מקפחים וכיהנה בוועדה למניעת הפצת פרסומי תועבה. בתחילת 1965 מונתה לפרקליטת מחוז תל אביב לעניינים אזרחיים. בין השאר הגנה על המדינה בתביעה של אלכסנדר זרחין לתמלוגים, בטענה שהמתקנים שהוקמו להתפלה לא השתמשו בהמצאתו של זרחין. בשנת 1969 מונתה לשופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, בו כיהנה עד צאתה לגמלאות ב-1991. בשנת 1984 מונתה לסגנית נשיא בית המשפט.
אחד התיקים שבהם ישבה בדין במהלך כהונתה היה תביעת לשון הרע שהגיש הקבלן בצלאל מזרחי נגד עיתון הארץ, אחד ממשפטי לשון הרע הידועים של שנות ה-70. התביעה הוגשה בעקבות תחקיר נרחב מאת העיתונאי אבי ולנטין ומסמך משטרתי שהודלף, שפורסמו בו ב-1977 אודות הפשע המאורגן בישראל. בתחקיר זה תואר מזרחי כאחד מאנשי הפשע המאורגן. בסיומו של דיון ממושך פסקה ולנשטיין שהעיתון לא הוכיח שהתובע הוא מאנשי הפשע המאורגן. היא פסקה שהעיתון ישלם לו פיצויים בסכום של 300 אלף לירות.
לאחר פרישתה מכס השיפוט פעלה כבוררת. כמו כן כיהנה כיושבת ראש המנהלה להסדרים במגזר החקלאי-משפחתי וכראש הוועד הציבורי למינוי דירקטורים בבנקים שבהסדר (לפי חוק מניות הבנקים שבהסדר, תשנ"ב-1992).
שולמית ולנשטיין נפטרה ב-12 במרץ 2017.
יחסי ערב הסעודית–פקיסטן
היסטוריה
ערב הסעודית ופקיסטן התחילו לפתח יחסים מסחריים, תרבותיים, דתיים, פוליטיים ואסטרטגיים נרחבים מאז הקמתה של פקיסטן בשנת 1947. פקיסטן מאשרת את יחסיה עם ערב הסעודית כ"שותפות החשובה והדו-צדדית" ביותר במדיניות החוץ הנוכחית של פקיסטן, עבודה המבקשת לפתח יחסים הבילטרליים קרוב עם ערב הסעודית, המדינה הגדולה ביותר בחצי האי ערב שממוקמות בה שתי הערים הקדושות ביותר לאסלאם, מכה ואל-מדינה ואת היעד של עולי רגל מוסלמים מכל רחבי העולם.
על פי סקר של מרכז המחקר של פיו, הפקיסטנים מחזיקים בתפיסה החיובית ביותר של ערב הסעודית בעולם, כאשר 9 מתוך 10 נשאלים ראו לטובה את ערב הסעודית. הממלכה ניסתה לעיתים קרובות לשפר עוד יותר את יחסיה עם פקיסטן על ידי מתנות והלוואות. לעיתים קרובות מדובר במתנות בעלות ערך דתי או סמלי. לדוגמה, בשנת 2014 ערב הסעודית העניקה לפקיסטן 200 טון תמרים כמחווה של ידידות.
ב-2 באפריל 2014 דווח בעיתון פקיסטן היום כי פקיסטן תמכור מטוסי JF-17 רעם לערב הסעודית, לאחר שהממלכה העניקה מענק של 1.5 מיליארד דולר לפקיסטן בתחילת 2014.
קשר דיפלומטי
ערב הסעודית ופקיסטן הן חברות מובילות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC). ערב הסעודית היא אחת התומכות החזקות ביותר בהודו במהלך מלחמות פקיסטן עם הודו, במיוחד בעצמאות בנגלדש מהאגף המזרחי של פקיסטן בשנת 1971.
ערב הסעודית תומכת בעמדת הודו בנוגע לסכסוך קשמיר ומתנגדת לעמדת פקיסטן בתהליך השלום ההודי-פקיסטני. עם פקיסטן, היא סיפקה תמיכה כלכלית ופוליטית נרחבת לטאליבן והמוג'אהדין באפגניסטן שתלחם במלחמת אפגניסטן בשנת 1980. במהלך מלחמת המפרץ בין השנים 1990–1991, שלחה פקיסטן כוחות להגנה על האתרים הקדושים האיסלאמיים בערב הסעודית, אך זנים התפתחו כאשר כמה פוליטיקאים פקיסטנים והגנרל מירזה אסלם בג ראש מפלגת אז. במטה הצבא הפקיסטני הביעו תמיכה גלויה בסדאם חוסיין ובמשטר בעיראק ואת פלישתה לכווית. יחד עם איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ופקיסטן היו המדינות היחידות שהכירו בשלטון הטאליבן באפגניסטן. בחודש מאי 1998, ערב הסעודית הייתה המדינה היחידה אשר עודכנה בסודיות מוחלטת על ידי ראש הממשלה נוואז שריף על החלטת פקיסטן על ביצוע ניסוי גרעיני במעבדות-III לבדיקה-נשק (WTL-III) באזור של גבעות החגים. לאחר הניסויים האטומיים, ערב הסעודית, יחד עם איחוד האמירויות הערביות, היו המדינות היחידות שתמכו בפקיסטן ובירכו את המדינה על קבלת "ההחלטה הנועזת". יתר על כן, ערב הסעודית הבטיחה לספק 50,000 חביות נפט בחינם ליום כדי לסייע לפקיסטן להתמודד עם סנקציות כלכליות אפשריות לאחר מכן.
קשר כלכלי
ערב הסעודית היא מקור הנפט הגדול ביותר עבור פקיסטן. כמו כן, היא מספקת סיוע כספי נרחב לפקיסטן. העברתם של מהגרים פקיסטניים לערב הסעודית מהווה גם מקור עיקרי למטבע חוץ לפקיסטן. בשנים האחרונות, בשתי המדינות החליפו משלחות רמות דרג, ומפותחות תוכניות להרחבת שיתוף הפעולה בין המדינות בתחומי המסחר, החינוך, הנדל"ן, התיירות, טכנולוגיית המידע, התקשורת והחקלאות. ערב הסעודית מסייעת לפיתוח יחסי סחר עם פקיסטן באמצעות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, איתה מנהלת פקיסטן משא ומתן על הסכם סחר חופשי; היקף הסחר בין פקיסטן למדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ עמד בשנת 2006 על כ-11 מיליארד דולר. שיתוף פעולה פיננסי כולל כ-3 מיליארד דולר בסיוע והלוואות, מתוכם כ-1.5 מיליארד דולר הופקדו בבנק המרכזי בפקיסטן.
יחסי ביטחון
פקיסטן מקיימת קשרים צבאיים הדוקים עם ערב הסעודית, ומספקת תמיכה נרחבת, נשק ואימונים לכוחות הצבא הסעודים. מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 הוצבו חיילים פקיסטנים בערב הסעודית כדי להגן על הממלכה. פקיסטן העבירה אימונים גם לחיילים ולטייסים סעודים. טייסי קרב של חיל האוויר של פקיסטן הטיסו מטוסים של חיל האוויר המלכותי הסעודי כדי להדוף פלישה מדרום תימן בשנת 1969 וחיל המהנדסים של צבא פקיסטן בנה ביצורים סעודים לאורך גבולו עם תימן.
בשנות השבעים והשמונים, במהלך מלחמת איראן-עיראק, הוצבו בממלכה כ-20,000 חיילים פקיסטנים. ערב הסעודית ניהלה משא ומתן לרכישת טילים בליסטיים פקיסטניים המסוגלים לשאת ראשי נפץ גרעיניים. כמו כן, ישנה סברה כי ערב הסעודית השתתפה בסתר במימון של פקיסטן תוכנית פצצת אטום ומבקשת לרכוש נשק אטומי מפקיסטן כדי לאפשר לה לפעול נגד איומים אפשריים מן הארסנל של נשק להשמדה המונית שבידי איראן, עיראק לבין ישראל. שתי המדינות קיבלו משלחות ברמה גבוהה של מדענים, מומחים צבאיים ממשלתיים וסעודיים, שביקשו לחקור את פיתוח תוכנית הגרעין הסעודית. פקיסטן גם היוותה מתווך מרכזי בעסקת הנשק אל-יממה עם הממלכה המאוחדת.
לדברי ברונו טרטריס, חוקר קונסורציום האיחוד לאי-הפצה ב, במהלך דיונים בלתי פורמליים שהתקיימו בשנת 2005 אמרו בכירים לשעבר ברשות הפיקודית הלאומית בפקיסטן כי הפעלת ראשי נפץ גרעיניים בפקיסטן בערב הסעודית תהיה "גרועה יותר ממשבר הטילים בקובה". טרטריס מסיק כי אין ראיות קשות ברשות הרבים לשיתוף פעולה גרעיני כלשהו בין שתי המדינות.
פקיסטן דחתה את בקשת ערב הסעודית לתרום כוחות להתערבות בהובלת ערב הסעודית בתימן.
חיילים פקיסטניים בערב הסעודית
בפברואר 2018 הודיעה פקיסטן כי תשלח כוחות לערב הסעודית ב"משימת אימונים וייעוץ".
רכש צבאי
ערב הסעודית היא היבואנית הגדולה ביותר של נשק פקיסטני, ורכשה כלי נשק קונבנציונליים קטנים ובינוניים בשווי מיליוני דולרים אמריקאים. בשנת 2016, מפעלי הפקודות של פקיסטן (POF) הבטיחו צו ייצוא בשווי 81 מיליון דולר לערב הסעודית.
יחסי תרבות
מסגד פייסל שבפקיסטן נקרא על שמו של פייסל, מלך ערב הסעודית, שתמך ומימן את בנייתו של המסגד. ערב הסעודית גם סיפקה עזרה דתית וחינוכית ענפה כדי להיות תורם משמעותי בבניית מסגדים ו ברחבי פקיסטן, כולל מסגד פייסל באסלאמאבאד. מספר בתי הספר הדתיים גדל מ־800 ל-27,000 בשנת 1997 וכולם ממומנים על ידי ערב הסעודית. בתי הספר משמשים כפעוטונים לבני נוער וילדים צעירים יותר (מעניקים חינוך דתי ומוסרי) מפקיסטן, סוריה, אפגניסטן, איראן, רוסיה, תימן וכו'.
מאז 1947, המפלגות הפוליטיות קיבלו מימון לפעילותן הפוליטית במדינה. העיר הפקיסטנית הגדולה ליאלפור נקראה גם שם פייסלבאד לכבוד המלך פייסל בשנת 1977. ערב הסעודית נותרה יעד מרכזי להגירה בקרב פקיסטנים, שמספרם המתגורר בערב הסעודית נע בין 900,000 למיליון. ערב הסעודית הייתה תומכת גדולה בתוכנית "האסלאמיזציה" של השליט הצבאי הגנרל זיא-אול-חק בשנות השבעים. בשנת 2006 הוענק למלך עבדאללה מערב הסעודית את נישן-א-פקיסטן, הגבוה ביותר מבין העיטורים האזרחיים של פקיסטן.
בובאל הכף
טקסונומיה
הדעות חלוקות לגבי הסיווג של בובאל הכף. ישנם המסווגים אותו כתת-מין של בובאל אשר נחשב לשיטתם סוג ומין יחיד. אחרים סיווגו את בובאל הכף כמין נפרד בסוג בובאל.
מחקר גנטי מצא שבובאל ליכטנשטיין ובובאל הכף שייכים לענף משותף של העץ הפילוגנטי. בעקבות זאת נקבע שמיון הכולל את בובאל הכף ביחד עם שאר תת-המינים של הבובאל אך משאיר את בובאל ליכטנשטיין כמין נפרד, יגרום לכך שהמין בובאל תהיה קבוצה פרפילטית. במילים אחרות, או שבובאל הכף ובובאל ליכטנשטיין הם שניהם תת-מינים של מין וסוג הבובאל, או ששניהם מינים בסוג בובאל.
תיאור
לבובאל הכף יש זוג קרניים גדולות וכבדות ויש להם מבנה דומה לבובאל ג'קסון: הקרניים צומחות באלכסון לכיוון מעלה ואחורה, מתעגלות כלפי קדימה, וחוזרות בעיקול חד לאחור בדומה ל-"S"; בפרטים מבוגרים הן גם מתעקמות בסוף לצדדים ויש להם ביחד צורה מלאה של נבל. הקרניים עבות ורחבות לכל אורכם, ורק בשליש האחרון של הקרן הן הופכות בהדרגה לדקות וחדות ביותר. הקרניים צומחות במרכז "עוקץ הקרן" (בליטה גדולה על המצח), ובמרחק גדול מהעיניים והאוזניים. בבסיס הן צמודות למדי אחת לשנייה (לעיתים במרחק של סנטימטרים בודדים), ובקצוות הן עלולות להיות במרחק פי-10 מהבסיס. הקרניים מחורצות בטבעות, חצאי טבעות וחריצים במרווח גדול בין אחת לשנייה, וכרבע מהקרן חלק לגמרי. כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא דומה לאלו של הראמים - שפיץ חד וחלק הצומח בצורה ישרה. צבע הקרניים משתנה בין שחרחר ושחור כחלחל, לחלודה כהה, אפור כהה או בהיר; צבע השפיצים זהה לשאר הקרן, ולעיתים כהה או בהיר מן הרגיל. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ושל הזכרים גדולים וכבדים יותר. הפרווה של בובאל הכף מורכבת משערות קצרות ודלילות. צבע הפרווה מתחלק לארבעה: מהכתפיים והגב ועד עוקץ הזנב חום-אדמדם כהה, העכוז בצבע צהבהב או לבן קרמי, צדדי הבטן, הגחון, המותניים והצוואר חום בהיר או חולי, והצדדים החיצוניים של הרגליים בצבע שחור. לעיתים יש פס שחור לאורך הגב, או כפלי עור גדולים בצוואר. הזנב שעיר מאוד כזנב הסוס בצבע שחור. צבע הפנים של בובאל הכף הוא חום צהבהב בהיר או כהה - בהתאם לצבע הגוף, כאשר ממרכז המצח ועד סוף החרטום ישנה "מסכה" שחורה בולטת המסייעת לזהות אותו בקלות; המסכה דומה מאוד לזו של דאמאליסק הסהר, אך היא אינה מתפשטת לצדדי החרטום ותחת זה מקיפה לעיתים את כל הלוע וממשיכה מבין הקרניים לאחור עד האוזניים. מסביב לעיניים יש בדרך כלל עיגולים שחורים, אך למרות זאת הן מופרדות מה"מסכה" על ידי פס חום בהיר במרכז המצח. צבע האוזניים מתחלק בין אדמדם בצד החיצוני ללבן-צהבהב בצד הקדמי.
תפוצה ובית גידול
בובאל הכף נפוץ באופן טבעי בדרום ודרום מרכז אפריקה. הוא מצוי בצפון, מרכז, ומערב נמיביה, מרבית חלקי בוצוואנה, דרום, צפון, ומרכז דרום אפריקה (פרובינציות: הכף הצפוני, הכף המערבי, הכף המזרחי, הפרובינציה הצפון-מערבית, המדינה החופשית, חאוטנג וקוואזולו-נטאל), ובמידה מועטת גם בדרום אנגולה; נכחד מלסוטו והובאה לזימבבואה וסווזילנד.
בית הגידול של בובאלי הכף הוא בעיקר בתי גידול צחיחים כדוגמת סוואנת שיחים דוקרנית, ערבה מדברית, מדבר קלהארי ושולי מדבר נמיב בבוצוואנה ונמיביה, וכן כרי דשא וחורשים דלילים באקלים ים תיכוני של הכף המערבי, מישורי "היוואלד" ו"הקארו הגדול" באקלים סובטרופי של מרכז דרום אפריקה. הוא מצוי גם באגני ניקוז ובושלי נהרות לימפופו, אורנג' וואל. הטמפרטורות בתחומי מחייתו נעים בין 10 ל-30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 25 מ"מ בלבד במערב קלהארי לעד 1,000 מ"מ לשנה בדרום קוואזולו-נטאל ובכף התקווה הטובה.
אקולוגיה
בובאלי הכף פעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב, ונחים ומעלים גרה בשעות הצהריים. הם חיים ביחידות או בקבוצות של 20-5 פרטים. באופן כללי הם בעלי חיים נוודים בשל הידלדלות של מקורות מזון באקלים הצחיח. תזונתם מורכבת בעיקר מסוגים שונים של עשבים, והחרטום הארוך שלהם מעניק להם יתרון של גישה נוחה יותר לעשבים מועדפים ויכולת לעיסה משופרת. בהתאם לבית גידולם היבש בדרך כלל, התזונה שלהם משתנה לפי העונות: דשא טרי וירוק באיכות גבוהה העונת הגשמים, ועשבים יבשים באיכות נמוכה יותר בעונת היובש. בובאל כף אינו תלוי במים כל כך כשאר תת-משפחת הבובאלים, ויזדדק למקור מים רק כאשר מלונים ופקעות אינם בנמצא.
לבובאלי הכף יש חוש שמיעה וריח מצוין, אך חוש הראייה שלהם די גרוע. כאשר הבובאל נבהל, הוא פותח בסדרת התחמקויות מהירות כדי לבלבל את התוקף לפני הריצה העיקרית המגיעה למהירות של 55 קמ"ש עם מקסימום של 80 קמ"ש. טקטיקת ההתחמקות היא בדרך כלל ריצה בזגזגים שמקשה מאוד על הטורפים לתופסם.
בין הטורפים העיקריים של בובאל כף נכללים האריות, הצבועים הנמרים, הברדלסים והזאבים הטלואים. עם זאת, למרות היותו אחד מהמינים הנפוצים בבתי הגידול הצחיחים בקלהארי הוא אינו נחשב כמקור מזון עיקרי לאחד מהטורפים האלה: הוא מהווה כ-7% מהתזונה של האריה, 6.25% משל הנמר, 3.5% משל הצבוע, ו-1.75% משל הברדלס. בדרך כלל אריות מתמקדים בזכרים בוגרים, ואילו צבועים ונמרים בעגלים צעירים. ההריון נמשך כשמונה חודשים, לאחריהם נולד עגל יחיד. בדרך כלל הנקבות ממליטות סמוך לעונה הגשומה. לאחר הלידה, העגלים חבויים בצמחייה הצפופה לפני שהם מצטרפים לעדר, כדי להגדיל את סיכויי ההישרדות שלהם מפני טורפים, כיוון שהם חלשים ובעלי יכולת סיבולת נמוכה. הנקבות יכולות להתרבות בסביבות שנתיים, ונכנסות להריון שוב 9 או 10 חודשים לאחר ההמלטה הקודמת. תוחלת החיים היא בסביבות 19 שנים.
שימור
מצב השימור של בובאל הכף מוגדר על ידי IUCN כללא חשש (LC) בשל מספרים גדולים ותפוצה רחבה באזורים בלתי מיושבים, ובאופן כללי הוא הבובאל היחיד שלא צפויה לו סכנה בעתיד הקרוב. האיום העיקרי על בובאל זה הוא ציד שמתרחש בעיקר בכפרים נידחים בהם אין אכיפה של חוקי הציד. באזורים אלה יש מנהג עתיק לצוד את הבובאל בעיקר בשעות החמות ביותר של היום שאז הוא אינו פעיל כל כך. במהלך ה-20 שנה האחרונות המקום היחיד בו מתחולל עדיין ציד ברמה מסחרית הוא במרכז קלהארי. בובאל כף הוא מין הבובאל הנפוץ ביותר עם אוכלוסייה שנאמדת בסביבות 130,000 פרטים, ובמגמת עלייה מתמדת בשל ההכנסה שלו לחוות ציד רבות בדרום אפריקה ונמיביה.
גבול מצרים–רצועת עזה
גבול מצרים–רצועת עזה הוא גבול באורך 12 קילומטרים בין רצועת עזה למצרים. ישנו אזור חיץ לאורך הגבול שאורכו כ-14 ק"מ.
מעבר גבול רפיח הוא נקודת המעבר היחידה בין מצרים לרצועת עזה. הוא ממוקם על הגבול הבינלאומי שאושר בהסכם השלום בין ישראל למצרים משנת 1979. רק מעבר אנשים מתבצע במעבר גבול רפיח; ככזה, הגבול בין מצרים לעזה פתוח רק למעבר של אנשים, לא של סחורות. כל תנועת המטענים חייבת לעבור דרך ישראל, בדרך כלל דרך מעבר הגבול כרם שלום שבשליטת ישראל על מכשול עזה–ישראל.
רקע
ב-1 באוקטובר 1906, הממשלות העות'מאניות והבריטיות הסכימו על גבול בין ארץ ישראל שבשליטה העות'מאנית לבין מצרים שבשליטת הבריטים, החל מטאבה לרפיח. למרות שאחרי מלחמת העולם הראשונה ארץ ישראל הייתה גם בשליטה בריטית, גבול מצרים-ארץ ישראל נשמר כדי לשלוט בתנועת הבדואים המקומית. משנת 1948 עזה נכבשה על ידי מצרים העצמאית. כתוצאה מכך, הגבול בין רצועת עזה למצרים עצמה היה גבול מינהלי בלבד ללא ביקורת גבולות. במלחמת ששת הימים של 1967 כבשה ישראל את חצי האי סיני ואת רצועת עזה מידי מצרים, ושוב הייתה ביקורת גבולות נומינלית.
ב-1979 חתמו ישראל ומצרים על הסכם שלום שהחזיר את סיני, הגובלת ברצועת עזה, לשליטה מצרית. כחלק מאותה הסכם, הוקמה רצועת אדמה ברוחב 100 מטר, הידועה בשם ציר פילדלפי, כאזור חיץ בין רצועת עזה למצרים. בהסכם השלום, גבול עזה-מצרים שהוקם מחדש נמתח על פני העיר רפיח. כשישראל נסוגה מסיני ב-1982, חולקה רפיח לחלקים מצריים ופלסטינים, תוך פיצול משפחות, מופרדות על ידי מחסומי תיל.
ז'אק דמי
ז'אק דמי (בצרפתית: Jacques Demy; 5 ביוני 1931 – 27 באוקטובר 1990) היה במאי צרפתי. נחשב לבמאי הנגיש ביותר מהגל החדש הצרפתי. דמי לא התעניין בקולנוע אקספרימנטלי כמו אלן רנה או באג'נדות פוליטיות כמו גודאר, אלא עסק בעיקר ביצירת עולמות פנטזיה בדומה לפרנסואה טריפו. ביצירותיו עסק גם במחזות זמר, אגדות ובסרטי דור הזהב של הוליווד.
ביוגרפיה
דמי נולד בעיירה קטנה בסמוך לנאנט בחוף האטלנטי של צרפת, בילדותו ביים סרטים קצרים ולמד אומנות, לאחר הכשרה של האנימטור המפורסם פול גרימולט, הוא הפיק את הסרט הדוקומנטרי הקצר הראשון שלו בעזרתו של הבמאי הדוקומנטרי ג'ורג' רוקייה ב-1955. בסרט דמי מתמקד בזוג זקנים כפריים שמתמודדים עם האפשרות שאחד מהם ימות לפני השני. סרטו המלא הראשון, "לולה", הופץ ב-1961 ומשך את תשומת לבו של גודאר שצירף אותו לתנועה של הגל החדש, ב-1962 התחתן דמי עם הבמאית-יוצרת אנייס ורדה, שהייתה משויכת לתנועת הגדה השמאלית, מה שגרם לשיתוף פעולה של דמי עם יוצרים כמו אלן רנה ואלן רוב-גרייה. ב-1964 יצא סרטו המפורסם ביותר של דמי, "מטריות שרבורג", מחזמר אקספרימנטלי שבו כל הדיאלוגים הם שירה בהלחנתו של מישל לגראן. לאחר מכן יצר בשנת 1967 את הסרט "העלמות מרושפור", שהצליח אך במידה פחות מ"מטריות שרבורג".
דמי נפטר ממחלת האיידס ב-1990 ואלמנתו אנייס ורדה הוציאה את הסרט הדוקומנטרי "ג'אקו איש נאנט", המתאר בעיקר את הרפתקאותיו של ז'אקו עם חבריו, אהבותיו הראשונות, וקשרו לילדה היפה שכצעירה נכנסה להריון ודמותה שימשה אותו שנים מאוחר יותר כהשראה לז'נבייב ב"מטריות שרבורג". הסרט מצולם בצבע ובשחור לבן ומשלב קטעי ארכיון וסרטים ישנים הנראים כמו ניסיונותיו של ילד חובב קולנוע ליצור סרטים משלו. הסצנות, צולמו בבית ילדותו של דמי.
עכסן שחור-זנב
עכסן שחור־זנב (שם מדעי: Crotalus molossus) הוא מין של נחש ארסי מהסוג עכסן החי בדרום מערב ארצות הברית ומקסיקו.
מאפיינים
אורכו של העכסן 75 עד 107 סנטימטרים (ואף נמצאו פרטים שאורכם 129 סנטימטרים), והוא בעל גוף בצבע צהוב וחום עד ירוק זית וזנב בצבע שחור (זה מקור שמו של העכסן). הנקבה גדולה יותר מהזכר. הוא משיל את עורו כמה פעמים בשנה.
הנחש חי בדרום מערב ארצות הברית באריזונה, ניו מקסיקו, טקסס, מפרץ קליפורניה ובמקסיקו עד מדינת אואחאקה, במגוון בתי גידול כמו מדבריות, ערבות ואזורים הרריים.
הנחש ניזון בעיקר ממכרסמים ויונקים קטנים אחרים אך גם מעופות וזוחלים קטנים כמו לטאות ונחשים אחרים. הארס שלו כולל בעיקר המטוקסין, אך הוא פחות ארסי מעכסן גב-יהלום מזרחי ועכסנים אחרים. למרות זאת הוא בעל שיני ארס גדולות יותר משאר העכסנים וכדי שהארס יהיה יעיל הוא צריך להזריק כמויות גדולות מהארס לטרפו.
באביב ובסתיו הנחש פעיל בעיקר ביום ואילו בקיץ הוא פעיל לילה. בחורף הוא ישן תרדמת חורף במחילות של בעלי חיים אחרים. הנקבה משריצה 4 עד 12 נחשים קטנים בקיץ, והצאצאים נשארים עם האם עד שהם עצמאיים.
תוחלת החיים של נחש זה היא 15 עד 20 שנה. מצב השימור של נחש זה על פי הרשימה האדומה של IUCN הוא ללא חשש עקב תפוצה גדולה ונוכחות באזורים מוגנים רבים.
אגמית (צמח)
אגמית (שם מדעי: Spirodela) היא סוג צמח במשפחת הלופיים. עם סוג זה נמנים צמחי מים צפים, זעירים וחסרי שורשים, הגדלים במקווי מים עומדים או בזרימה איטית. פרחיו קטני ממדים. שמו העברי של הצמח מרמז בית גידולו.
הסוג השתייך בעבר למשפחת 'עדשת-המים', שעל-פי מחקרים סיסטמטיים עדכניים נחשבת לתת-משפחה של משפחת הלופיים. בסוג שלושה מינים, אחד מהם גדל בארץ ישראל - אגמית רבת-שורשים (Spirodela polyrhiza)
גונסאלו ראמוס
גונסאלו מתיאס ראמוס (בפורטוגזית: Gonçalo Matias Ramos; נולד ב-20 ביוני 2001 באולהו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליג 1 ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים
ראמוס גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. ב-21 ביולי 2020 ערך ראמוס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהבקיע צמד שערים לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-85 בניצחון 4-0 על דפורטיבו אבס במסגרת המחזור ה-33 בליגה לעונת.
ב-7 באוגוסט 2023 הושאל לפריז סן-ז'רמן לעונה אחת עם אופציית רכישה.
קריירה בינלאומית
ראמוס היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, בו הפסידה נבחרתו בגמר.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך ראמוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 4-0 על נבחרת ניגריה במשחק ידידות לקראת מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ב-6 בדצמבר 2022 ערך ראמוס את הופעת הבכורה שלו במונדיאל, במשחק שמינית הגמר של פורטוגל מול נבחרת שווייץ שהסתיים בניצחון 6–1 לטובת פורטוגל. באותו משחק כבש ראמוס שלושער ובישל שער אחד.
גזר דין מוות (סיפור קצר)
גזר דין מוות (באנגלית: Death Sentence) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הוא הופיע לראשונה בגיליון נובמבר 1943 של Astounding Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
עלילה
תאור ריאלו, חוקר תימהוני, ניגש לפסיכולוג באוניברסיטת ארקטורוס. לטענתו הוא בילה שנים רבות על כוכב לכת נידח ומצא ראיות מעורפלות על כך שהיה פעם חלק מהפדרציה הגלקטית האבודה, שהתבססה על פסיכולוגיה הרבה יותר מתקדמת מהפסיכולוגיה של היום.
בהתבסס על דיווחיו יוצאת קבוצת מחקר כדי לחקור את כוכב הלכת. הם מגלים מסמכים בני כמה אלפי שנים ומתחילים לחקור אותם. ריאלו טוען כי הפסיכולוגים העתיקים הקימו עולם המלא ברובוטים בעלי מוח פוזיטרוני, במטרה לחקור אותם ולבצע עליהם ניסויים. בנוסף לכך טוען ריאלו כי הוא כבר היה על הפלנטה, וכי הוא נתן לרובוטים לבחון את ספינת החלל שלו.
בעקבות המצב הזה נוצר חשש כי הרובוטים יפתחו מסע בין-כוכבי, ויפתחו במלחמה נגד הפדרציה הנוכחית. הממשלה מחליטה בחוסר ברירה לתקוף ולהשמיד אותם לפני שזה קורה - כך שעל עולם הרובוטים נגזר דין מוות. ריאלו מסרב לתת לזה לקרות, ויוצא לכוכב כדי להזהיר את הרובוטים. הוא חוזר לעיר בה פגש את הרובוטים לראשונה - עיר בשם ניו יורק.
מרי קרפנטר
מֶרִי קַרְפֶּנְטֶר (באנגלית: Mary Carpenter; 3 באפריל 1807 – 14 ביוני 1877) הייתה וחברתית אנגליה. בתו של כומר אוניטרי, היא ייסדה ו, שסיפקו הזדמנויות חינוכיות שלא היו זמינות בעבר לילדים עניים ולעבריינים צעירים בבריסטול.
היא פרסמה מאמרים וספרים על עבודתה והשתדלנות שלה הייתה מכרעת במעבר של כמה חוקים בתחום החינוך באמצע המאה התשע-עשרה. היא הייתה האישה הראשונה שכתבה מאמר שפורסם על ידי. היא נאמה בכנסים ומפגשים רבים והתפרסמה כאחת הדוברות הפומביות המובילות בתקופתה. קרפנטר הייתה פעילה בתנועה לביטול העבדות; היא גם ביקרה בהודו, ביקרה בבתי ספר ובבתי סוהר ופעלה לשיפור ה, הקמת בתי ספר לעבריינים צעירים ושיפור תנאי הכלא. בשנים מאוחרות יותר היא ביקרה באירופה ובאמריקה, והמשיכה במסעותיה לרפורמה בחוקי העונשין ובחינוך.
קרפנטר תמכה בפומבי בזכות הבחירה לנשים בשנותיה המאוחרות וכן פעלה למען גישה של נשים להשכלה גבוהה. היא קבורה ב בבריסטול ויש לזכרה לוח זיכרון בטרנספט הצפוני של קתדרלת בריסטול.
תחילת חייה
קרפנטר נולדה ב-1807, באקסטר, ילדתם הראשונה של, כומר אוניטרי באקסטר, ואנה (או האנה) פן. בשנת 1817 המשפחה עברה לבריסטול, שם אביה היה אחראי על הכנסייה "". הוא הקים פנימייה ברחוב גרייט ג'ורג' שב, אשר נוהלה על ידי אשתו ובנותיו, שם למדה מרי מדעים, מתמטיקה, יוונית ולטינית. היא לימדה בבית הספר, עבודה לתקופות קצרות כאומנת באי וייט ובהרטפורדשייר, ובשנת 1827 חזרה לבריסטול כדי להיות מורה ראשית במה שהפך אז ל"פנימיית גברת קרפנטר לנשים צעירות" (Mrs Carpenter's Boarding School for Young Ladies).
בשנת 1833 היא פגשה את ראג' רמוהון ראי, מייסד תנועת שעשתה רפורמה בהינדואיזם החברתי, והושפעה מהפילוסופיה שלו במהלך שהותו הקצרה עם מיס קאסל ומיס קידל בבית ביץ' ב בבריסטול לפני שראי מת מדלקת קרום המוח בספטמבר של אותה שנה. מאוחר יותר באותה שנה היא גם פגשה את, אוניטרי אמריקאי שייסד את השליחות הדתית לעניים (Ministry-at-Large to the Poor) בבוסטון, מסצ'וסטס. אומרים שהוא עורר השראה בקרפנטר לתחילתה של הרפורמה החברתית, בין היתר על ידי הערה מקרית כשטייל עם קרפנטר ברובע שכונת עוני בבריסטול. ילד קטן לבוש סמרטוטים חצה את דרכם וטקרמן העיר, "צריך ללכת בעקבות הילד הזה לביתו ולטפל בו". הוא הקים בית ספר חווה במסצ'וסטס, שהפך מאוחר יותר למודל למוסדות לעבריינים צעירים. כתביה המאוחרים של קרפנטר מבוססים על רעיונות שפיתחה מהתכתבות שלה עם טקרמן.
עבודה סוציאלית והתנגדות לעבדות
ב-1835 היא עזרה לארגן "חברת עובדים ומבקרים" (Working and Visiting Society), בשכונות העוני סביב לואינס מיד (Lewin's Mead), שבה היא המשיכה לשמש כמזכירה במשך כמעט עשרים שנה. קבוצה זו נוצרה בהשראת עבודתו של טקרמן בבוסטון. מטרותיהן של חברות כאלה היו לבקר את העניים ולגייס כספים ממעמדות הביניים שצצו כדי להקל על העוני ולשפר את החינוך. לאחר מות אביה ב-1840, קרפנטר עבדה עם אחיותיה בפנימייה של אמה ב בבריסטול. בשנת 1843 התעורר העניין שלה בתנועה לביטול העבדות בעקבות ביקורו של הנדבן מבוסטון. ב-1846 היא השתתפה בפגישה שבה נישאו נאומים על ידי תומך ביטול העבדות הבולט ופרדריק דאגלס, אשר נמלט מעבדות ב-1838. היא תרמה למאמצי גיוס הכספים למטרת ביטול העבדות והמשיכה להתעניין בנושא במשך עשרים השנים הבאות. גם אחיה, ו ואחותה אנה היו פעילים בקמפיין זה. בשנת 1851 החזרה עבד נמלט מבוסטון חזרה למדינות הדרום גרמה לה לומר על חוק העבד הנמלט 1850 שארצות הברית "ביצעה מעשה אכזרי... נגד האנושות, נגד עצמה, נגד אלוהים". אירוע זה גרם לה להתרכז בעבודתה החינוכית.
הצעת חוק הוגשה לפרלמנט "כדי לתת מענה לחינוך טוב יותר של ילדים במחוזות הייצור", אך היא לא הצליחה לעבור עקב התנגדות, שכן נראה כי היא מעניקה עדיפות לעמדת הכנסייה האנגליקנית. כתוצאה מכישלון הצעת החוק, קמו בעיירות רבות באנגלית, שסיפקו חינוך, מזון וביגוד לעניים, והניעו את קרפנטר להקים בעצמה בית ספר כזה ב-, בריסטול. זמן קצר אחר כך הוקם גם בית ספר לילי למבוגרים. ב-1848 סגירת בית הספר הפרטי של משפחת קרפנטר העניקה לה יותר זמן לעבודות חינוך וצדקה. היא פרסמה ספר זיכרונות על ג'וזף טקרמן וסדרת מאמרים על בתי ספר מרופטים שפורסמו בעיתון The Inquirer, עיתון אנגלי אוניטרי, שלאחר מכן פורסמו בצורת ספר.
מוסדות לעבריינים צעירים
לאחר מכן, בשנת 1851, יצא לאור הספר "בתי ספר מתקנים לילדי השכבות הגוססות והמסוכנות ולנערים עבריינים" (Reformatory Schools for the Children of the Perishing and Dangerous Classes, and for Juvenile Offenders). היא שרטטה שלושה סוגים של בתי ספר הנדרשים באופן דחוף; בתי ספר יומיים טובים בלא תשלום (לילדי האוכלוסייה הכללית), בתי ספר תעשייתיים (לילדים נזקקים) ובתי ספר מתקנים (עבור עבריינים צעירים). ספר זה משך תשומת לב ציבורית לעבודתה, והיא החלה לתקשר עם הוגים, מחנכים ורפורמטורים מובילים. מי שניסח הצעות חוק בתחום החינוך התייעץ עם קרפנטר, והיא הוזמנה למסור עדות בפני ועדות בית הנבחרים הבריטי, ובשנת 1852 היא פרסמה את "נערים עבריינים, מצבם והטיפול בהם" (Juvenile Delinquents, their Condition and Treatment), שתרם לחקיקתו של "חוק נוער עבריין" (Juvenile Offenders Act) בשנת 1854.
ב-1852 היא מימשה את רעיונותיה, והקימה בית ספר מתקן בבריסטול ב-1852, ב בשטח של בית ספר שהוקם במקור על ידי. במקור זה היה בית ספר מעורב עבור בנים ובנות, אבל עד מהרה היא החליטה להפריד בין המגדרים ולהקים מוסד מתקן לבנות במה שהוא כיום בשנת 1854, במימון תחילה על ידי.
מוסד "האכסניה האדומה"
כאשר ליידי ביירון מתה בשנת 1860, מרי קרפנטר קיבלה מורשת לרכוש מייד את האכסניה האדומה, כולל קוטג' שישמש להכשרת הבנות בשירות ביתי. יומניה המפורטים של מרי קרפנטר (Ref. 12693/1-2) (קטלוג מקוון) מתארים את הימים הראשונים באכסניה האדומה שהפכו אותה מבית נטוש לבית ספר פונקציונלי, כולל גילוי רגל אדם במבנה השירותים החיצוני. יומניה של קרפנטר חושפים גם את השימוש ב'תאים' הממוקמים במרתף של "האכסניה האדומה" להענשת "נערות אלימות, עקשניות ורועשות". עונשים אחרים כללו הלקאה במקל וקיצוץ שיערותיהן כמעט עד הקרקפת.
פרנסס פאוור קוב, הלוחמת הידועה למען זכויות בעלי חיים, עבדה באכסניה האדומה וחיה עם מרי קרפנטר מ-1858 עד 1859, אך מערכת יחסים סוערת בין השתיים גרמה לכך שקוב עזבה את בית הספר.
אמונותיה הדתיות החזקות הניעו את הרפורמות שלה. "אהבה חייבת להיות התחושה השלטת של כל מי שמנסה להשפיע ולהדריך ילדים אלה", כתבה ב"בתי ספר מתקנים לילדי השכבות הגוססות והמסוכנות ולנערים עבריינים". כעת, לאחר שנקבע עיקרון בתי הספר המתקנים, פעלה קרפנטר נמרצות למען בתי ספר יומיים חינם, בטענה שבתי הספר המרופטים זכאים לסיוע כספי מהממשלה. בפגישה באוקספורד ב-1860, היא הפכה לאישה הראשונה שקראה מאמר בישיבת, שהתייחס לנושא זה, ובעיקר בשל יוזמתה, התקיים ב-1861 בברמינגהם כנס על בתי ספר מרופטים ביחס למענקים ממשלתיים לחינוך.
באותה שנה הוזמנה קרפנטר לשאת עדות לוועדה הנבחרת של בית הנבחרים לחינוך ילדים חסרי כל (Select Committee on the Education of Destitute Children). בין שאר הראיות היא מתחה ביקורת על כמרים קתולים שהזהירו ילדים צעירים של מהגרים אירים מלהשתתף בבית הספר המרופט שלה. היא גינתה את "האנגלו-אירים הנחותים" כמי שמשלבים "את חטאי האנגלים בעיירה מסחרית גדולה עם ....האופי הטבעי שלהם בצורה מאוד לא רצויה".
היא עוד אמרה: "אני יכולה רק לומר שהילדים אמרו לנו שהכמרים הלקו באחד המקרים ילד משום שהגיע לבית הספר שלנו, והפעילו השפעה חזקה מאוד כדי למנוע מהם לבוא, ושאני בעצמי ספגתי עלבונות ברחוב מילדים קתולים... שמרגישים בטעות שהם מפגינים את קנאותם לדת שלהם על ידי העלבת פרוטסטנטים".
הודו
בשנת 1866 ביקרה קרפנטר בהודו (שהייתה אז ועד 1947 בשלטון בריטי), ביקור ששאפה אליו מאז פגישתה עם ראג' רמוהון ראי בשנת 1833. היא ביקרה בכלכותה, מדרס ובומביי, וגילתה שרוב הבנות לא קיבלו חינוך מעבר לגיל שתים עשרה שנים, בעיקר בגלל מחסור במורות משכילות. במהלך ביקורה פגשה קרפנטר את, מנהיג תנועת. סן ביקשה ממנה להקים ארגון בבריטניה כדי לשפר את התקשורת בין הרפורמטורים הבריטים וההודים, דבר שעשתה ב-1870, והקימה את. היא ביקרה בבתי ספר, בתי חולים ובתי כלא רבים ועודדה את המנהלים הקולוניאליים ההודיים והבריטיים לשפר ולממן אותם. היא דאגה במיוחד מכך שהמחסור בחינוך נשי טוב הוביל למחסור במורות, אחיות ועובדות בכלא. אולם מרי קרפנטר (Mary Carpenter Hall) בבית הספר לבנות ברהמו בכלכותה הוקם כאנדרטת זיכרון לעבודה זו.
היא גם השתתפה בחנוכת האגודה בנגלית למדעי החברה, והפנתה מאמר למושל הכללי על הצעות לחינוך נשים, בתי ספר רפורמטוריים ושיפור תנאי הכליאה. היא חזרה להודו ב-1868 והשיגה מימון להקמת בית ספר רגיל לחינוך מורות הודיות. ב-1875 היא ערכה ביקור אחרון והצליחה לראות רבות מהתוכניות שלה בפעולה. היא גם הציגה הצעות לרפורמה בכלא ההודי למזכיר הממשלה ההודית.
אירופה ואמריקה
בקונגרס הבינלאומי לענישה ולכליאה (International Penal and Prison Congress) בשנת 1872 הקריאה קרפנטר מאמר על "העקרונות והתוצאות של בתי הספר הרפורמטוריים והמוסמכים באנגליה (The Principles and Results of the English Reformatory and Certified Industrial Schools). היא הקריאה ארבעים מאמרים בכנסים של משנת 1857, נשאה הרצאות רבות בציבור ונודעה כאחד הדוברים הבולטים על רפורמה חברתית בעידן שבו מעט נשים נאמו אי פעם במפגשים ציבורים.
עבודתה של קרפנטר החלה כעת למשוך תשומת לב באירופה ומחוצה לה. לא כל תשומת לב כזו הייתה חיובית, האפיפיור פיוס התשיעי גינה את ספריה ואת יצירתה ב-1864. הנסיכה אלכסנדרה, נסיכת הסן, שהתעניינה ברפורמה חברתית, הזמינה אותה, יחד עם, לדרמשטאדט כדי לסייע בארגון קונגרס של נשים עובדות ב-1872. בפגישה זו נקבע לפעול למען "הכנה טובה יותר לחיי הבית" ו"להקדיש תשומת לב רבה יותר להתפתחות הנפשית של עניין בבעיות המעשיות של החיים". בסיום הפגישה הציעה קרפנטר הקמת איגוד בינלאומי לחינוך תעשייתי של נשים. היא המשיכה לנשאטל בשווייץ כדי ללמוד את מערכת הכלא של לואי גיום (Louis Guillaume), וב-1873 לאמריקה, שם פגשה פעילי ביטול העבדות כדוגמת ופרדריק דאגלס. היא ביקרה בבתי כלא ובשנת 1874 כתבה לאגודת הכלא של ניו יורק כדי להביע את דאגה לגבי "מצבם הנורא של בתי הכלא".
שארית חייה
קרפנטר תמכה בתנועה להשכלה גבוהה של נשים, ותמיד תמכה בעניין הפמיניסטי, אך במשך רוב חייה לא עשתה זאת בפומבי, מתוך אמונה שחוסר הפופולריות של התנועה למען זכות בחירה לנשים עלול לפגוע ברפורמות שלה בתחום החינוך והעונשין. אבל היא הופיעה ב-1877, שנת מותה, על במה ציבורית בבריסטול, ותמכה ב"אגודת בריסטול ומערב אנגליה למען זכות הבחירה לנשים" (Bristol and West of England Society for Women’s Suffrage). היא הוזמנה לראיון עם ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ופלורנס נייטינגייל בטירת וינדזור ב-1868.
קרפנטר מעולם לא נישאה, אבל היא אימצה ילדה בת חמש, רוזנה (Rosanna) ב-1858. היא מתה, בשנתה, ב"אכסניה האדומה" ביוני 1877 ונקברה בבית הקברות של ארנוס וייל. תהלוכת ההלוויה שלה הייתה באורך של 800 מטרים. מפגש ציבורי באוקטובר 1877 גייס 2,700 ליש"ט שהוקדשו לבתי הספר הרפורמטוריים שלה ואנדרטה בקתדרלת בריסטול.
מורשת
בית הספר הרפורמטורי בקינגסווד היה פעיל עד 1984 ומוסד האכסניה האדומה לבנות נסגר ב-1918. לקמפיינים של קרפנטר לרפורמת עונשין לנוער הייתה השפעה רבה על התפתחותו של משטר נאור יותר להתמודדות עם עבריינים צעירים. לכתביה, לאקטיביזם הפוליטי ולפניות הציבור שלה הייתה השפעה רבה על החינוך המתקן בבריטניה, אירופה, הודו ואמריקה וסייעו לחולל רפורמות גדולות במאה ה-19 וה-20. עם זאת, רבים מהגורמים לפשעי נוער נותרו כנראה ללא מענה אפילו בתחילת המאה ה-21, וכישלונות של בתי כלא לנוער עבריין עכשוויים ספגו ביקורת מצד גופים רשמיים.
חלון מפרץ
חלון מפרץ (באנגלית: Bay window) הוא חלון הבולט החוצה מהקירות הראשיים של בניין ויוצר מפרץ בחדר.
חלון מפרץ הוא סוג של חלון הבולט מהקיר החיצוני של הבניין, ויוצר מפרץ או גומחה בתוך החדר. הוא מורכב בדרך כלל מחלונית מרכזית, הנקראת אבנט קבוע, ולצדה שני חלונות קטנים או יותר, הידועים כחלונות תלויים או כפולים. הסידור יוצר נוף פנורמי של החוץ, מאפשר כניסת יותר אור טבעי לחדר ומספק מרחב נוסף בתוך החדר. חלונות מפרץ מתוכננים לרוב כך שימשכו מעבר לקיר החיצוני, ויצרו פינה קטנה או פינת ישיבה בפנים, אשר יכולה לשמש למטרות שונות כגון קריאה, תצוגה או פשוט להנאה מהנוף. הם נמצאים בדרך כלל בבנייני מגורים, במיוחד בחדרי מגורים, פינות אוכל או חדרי שינה, אך ניתן לראות אותם גם במבנים מסחריים או ציבוריים.
סוגים
חלון מפרץ הוא כינוי כללי לכל מבני החלונות הבולטים, ללא קשר אם הם מעוקלים או זוויתיים, או מתפרשים על פני קומה אחת או מספר קומות.
בתוכנית, הצורות הנפוצות ביותר הן טרפז שווה-שוקיים (שאפשר להתייחס אליו כחלון מפרץ משופע) ומלבן. אבל צורות מצולעות אחרות עם יותר משתי פינות נפוצות גם הן כמו צורות מעוקלות. אם חלון מפרץ מעוקל ניתן לחלופין לקרוא לו חלון קשת. חלונות מפרץ בצורת משולש עם פינה אחת בלבד קיימים אך נדירים יחסית.
חלון מפרץ הנתמך על ידי תושבות, כנים או זיזים דומים נקרא חלון גַּבְלִית.
"רוואשין" (Rawashin) הוא סגנון מסורתי וייחודי של חלון מפרץ מעוצב בג'דה, ערב הסעודית (למשל, כמו בחזית בית נאסיף ).
BadComedian
BadComedian (שם אמיתי יבגני ולדימירוביץ' באז'נוב; נולד ב-24 במאי 1991) הוא אישיות יוטיוב ומבקר קולנוע רוסי. BadComedian הוא הכינוי של יבגני, כמו גם שמו של ערוץ היוטיוב שלו.
BadComedian עורך ביקורות על סרטי רוסיים (ולעיתים גם אמריקאיים, הודים ואוקראינים). הביקורת הראשונה שלו הועלתה ב-24 במרץ 2011. לפעמים הוא מעלה ביקורות חיוביות בערוץ נפרד שנקרא EvgenComedian. הוא נהג לשתף פעולה עם CarambaTV. יבגני מבקר לא פעם סרטי קומדיה בבימויו של זורה קריז'ובניקוב ויצאו על ידי חברת Enjoy Movies וסרטי פעולה שיצר אלכסנדר נבסקי. בשנים 2015–2017 יצאה סדרת האינטרנט BadTrip, בה יבגני באז'נוב מסתובב במקומות שונים בארצות הברית הקשורים לסרטים מפורסמים וסדרות טלוויזיה. הכינוי "BadComedian" נגזר משמו של הקומיקאי, דמות מתוך ספר הקומיקס והסרט "השומרים" ואילו "Bad" מרמז שהוא עצמו חושב על הביקורות שלו כסרקסטיות ולא כהומוריסטיות.
Eurosport, RBK ו-Elle כינו את BadComedian מבקר הקולנוע הראשי של יוטיוב ברוסית.
ביוגרפיה
יבגני נולד ב-24 במאי 1991 בסטרליטמאק, רפובליקת בשקורטוסטן. בגיל 12 הוא עבר לדדובסק עם הוריו. כיום הוא מתגורר בנחאבינו, במחוז מוסקבה.
בשנת 2013 סיימה יבגני את אוניברסיטת סחר וכלכלה רוסית הממלכתית, הפקולטה למסחר ושיווק. נושא עבודת הגמר שלו היה "סרטונים ויראליים".
בשנים 2013–2014 וב-2017 הוא ערך סיבוב הופעות סטנד-אפ. במקביל הוא אירח מופע העוסק בסטנד-אפ בשם "ProStandUp", שפורסם באתר CarambaTV. הוא הופיע בהופעת קמע בסרט משנת 2016 "יום שישי" ובסרט "הארדקור הנרי".
בשנת 2014 אירח את תוכנית טלוויזיה "גיבורי האינטרנט" בערוץ הטלוויזיה הרוסי "פלפל" יחד עם מקסים גולופולוסוב ואיוואן מקרביץ'. הוא עבד במשך שנה כעורך בתוכנית החדשות וסטי בערוץ הטלוויזיה רוסיה-24.
באז'נוב הודה שבמאי הקולנוע האהובים עליו הם יורי ביקוב, ויקטור שמירוב, רומן קרימוב ויבגני שליאקין.
Ready for Romance
Ready for Romance (בעברית: מוכן לרומנטיקה) הוא אלבום האולפן השלישי של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא לאור ב-26 במאי 1986, בהוצאת הנסה רקורדס. האלבום שהה חמישה שבועות רצופים בראש מצעד האלבומים הגרמני, וקיבל בסופו של דבר את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (BVMI), על מכירות של יותר מ-500,000 עותקים במדינה. הוא גם הגיע לראש המצעדים באוסטריה ובשווייץ, תוך שהגיע לעשירייה הפותחת בפינלנד, הולנד, נורווגיה, ספרד ושוודיה. הוא הגיע למקום ה-76 במצעד האלבומים הבריטי, והפך לאלבום היחיד של הצמד שהצליח להיכנס למצעד.
שני הסינגלים "Brother Louie" ו-"", שהופצו מהאלבום הגיעו למקום הראשון בגרמניה ולחמישייה הפותחת באוסטריה, שוודיה ושווייץ.
חלון גבלית
חלונות גבלית נפוצים באדריכלות אסלאמית בצורת משרביה ובטורקית ידועים בשם סאניסין (şahnişin) או קומבה (cumba). בתרבות האסלאמית, החלונות והמרפסות הללו מזדקרים מחזית הרחוב של בית, ומספקים אזור בו נשים יכולות להציץ החוצה ולראות את הפעילויות למטה, בעודן נשארות בלתי נראות.
מקורות
לפי המילון האנגלי של אוקספורד, המונח oriel נגזר משפת האנגלו-נורמן oriell ומלטינית מאוחרת oriolum, שניהם משמעותם "גלריה" או "מרפסת", אולי מלטינית קלאסית Aulaeum ("וילון").
סנטנדר בריטניה
סנטנדר בריטניה (באנגלית: Santander UK plc) היא בנק בריטי המספקת שירותים פיננסיים ונמצא בבעלות מלאה של קבוצה "סנטנדר" הספרדית. מטה החברה ממוקם בדרך יוסטון בלונדון.
היסטוריה
הבנק מבוסס על שלוש חברות בריטיות שנתנו שירותים בתחום vפיננסי. במהלך השנים 2004–2008 החברות נרכשו על ידי קבוצה "סנטנדר" הספרדית. הקמת הבנק הסתיימה בשנת 2010 כאשר נפתח הסניף הראשון במרכז לונדון. בהמשך סניפים אחרים עברו שינוי מיתוג ובסוף שנת 2010 פעלו מעל ל-1000 סניפים. בעקבות המיזוג הבנק נקלg למצב שברחובות מרכזיים של מספר ערי בריטניה היו מספר סניפים. כך למשל בפלימות היו ארבעה סניפים באותו רחוב במרחק של מאות מטרים. עד למרץ 2012 56 סניפים נסגרו בעקבות שינוי ארגוני ומיזוג. במהלך שנת 2012 היה ניסיון לרכוש סניפים נוספים מבנקים בריטים אך בסופו של דבר העסקה לא מומשה.
בשנת 2011 הבנק סבל מרמת שרות ירודה במיוחד מעל ל-500 מיליון פאונד נשמרו לצורך מתן פיצוי ללקוחות. בשנת 2012 סוכם על מכירת שרות כרטיסי אשראי ממותגים לבתי עסק שונים לחברת NewDay. העסקה נחתמה במאי 2013.
בשנת 2014 נשקלה הנפקה ראשונה לציבור שבסופו של דבר הוקפאה.
בשנת 2019 הוחלט על סגירת 140 ובשנת 2021 נסגרו עוד 111 סניפים.
באופן מסורתי בנק נותן חסות לקבוצת McLaren של תחרויות פורמולה 1 ותחרויות גרנד פרי בריטניה.
דוד אלקיים
רבי דוד אלקיים (רד"א, 1851 -1941) היה חכם, משורר, פסל, צייר, עיתונאי ומלומד יהודי מאסואירה שבמרוקו. אחד משלושת מחבריה של האנתולוגיה "שיר ידידות" שמהווה את הבסיס לשירת הבקשות של יהדות מרוקו. היה שותף לרבות מעמדות תנועת ההשכלה וכתב מאמרים לעיתונים כגון הצפירה.
קורות חיים
דוד אלקיים (לעיתים נכתב: אלקאים) נולד בשנת 1851 לנסים אלקאים במוגדור (אסואירה), עיר נמל ומסחר מרוקאית לחופי האוקיינוס האטלנטי. דבר את השפות עברית, צרפתית, מרוקאית יהודית, ערבית ספרותית ואנגלית והיה בקיא בשירה האנדלוסית של ימי הביניים ובשירה הערבית. הוא היה משורר רחב יריעה ושירתו מגוונת, ועוסקת בשאלות של מוסר, ארץ ישראל, עוני וזקנה, תקומת השפה העברית ורעיונות ההשכלה. מספר משיריו מוקדשים לסוגיות נדירות יחסית בשירה העברית של צפון אפריקה, כגון תהליך היצירה של המשורר ומהותו. פרופ' יוסף שטרית הגדיר אותו כ"אחד מגדולי המשוררים העבריים בצפון אפריקה, ואולי אף הגדול שביניהם".
רד"א היה חבר בקבוצה של מלומדים יהודים במוגדור שהיו שותפים לרבות מעמדות תנועת ההשכלה והושפעו ממנה. הוא עצמו שלח באופן קבוע מאמרים לעיתונים כלל-יהודיים מודרניים כגון הצפירה והיהודי (עיתון שיצא לאור בלונדון), בין השאר על חיי הקהילה היהודית במוגדור ובמרוקו בכללותה. במאמריו בעיתונים אלה שזורים עמדותיו המשותפות עם תנועת ההשכלה, כגון קריאה ליהודים לרכוש השכלה כללית, להתנהג בשווה ללא-יהודים במצוות בין אדם לחברו ועוד. גם בסגנון הכתיבה שלו רד"א הזכיר את כתיבתם של הוגי תנועת ההשכלה.
87 משיריו נאספו לאנתולוגיה בשם "שירי דודים". 27 מתוכם הם שירים ארוכים (קצידה) העוסקים בפרשות השבוע, אותם רד"א רצה להפוך לחלק משירת הבקשות. בנוסף הוא היה אחד משלושת עורכיה של האנתולוגיה "שיר ידידות", אנתולוגיה של שירה עברית ופיוטים מהעת העתיקה ועד ימיו, בעיקר מספרד וצפון אפריקה, המהווה את הבסיס לשירת הבקשות של יהדות מרוקו.
הלך לעולמו בי' בניסן ה'ת"ש, ונקבר בבית הקברות היהודי במוגדור.
פארק תעשיות פלמחים
פארק תעשיות פלמחים הוא אזור תעשייה הממוקם כקילומטר וחצי מזרחית לקיבוץ פלמחים, סמוך למתחם איקאה בראשון לציון וסמוך לצירי תנועה עיקרים בהם כביש 431, נתיבי איילון וכביש 1.
פעילות
הפארק, המשתרע על שטח של כ-300 דונם, קרוי על שם קיבוץ פלמחים הסמוך אליו אשר החזיק בבעלות הנכס משנות ה-70 עד למכירתו לקבוצת איי.אי.אס החזקות בשנת 2006.
הפארק הוא אזור תעשייה המשרת חברות רבות בתחומי התפלה, בנייה, תשתית, אחסון, לוגיסטיקה, תעסוקה וייצור. בפארק קיימות תוכניות מתאר ארציות למתקני התפלת מים וחיבור גז טבעי, תב"ע לאזור תעשייה, אפשרות לתחנת דלק וכן שטחי מסחר. את כל שטחי הפארק מחזיקה ומנהלת חברת פארק פלמחים בע"מ מקבוצת איי.אי.אס החזקות. בעל השליטה בקבוצה הוא חיים גייר ומנכ"ל הקבוצה הוא שלום מלכה.
בין החברות השוכרות שטחים בפארק ניתן למצוא את סולל בונה, שלמה רכב - חברה לאספקת שירותי רכב, דניה סיבוס, ספנקריט פלמחים - חברה בת בבעלות מלאה של איי.אי.אס החזקות העוסקת בבנייה מתועשת.
מטילדה גטר
מטילדה גטר (בפולנית: Matylda Getter; 1870 – 1968) הייתה נזירה פרנציסקנית קתולית וחסידת אומות העולם מפולין.
בתפקידה כאם מנזר ניהלה גטר מספר בתי ילדים ובתי יתומים באזור, ושם החביאה ילדים יהודיים רבים במהלך תקופת הכיבוש הגרמני. בשנים 1942 ו-1943 יצרה גטר קשר עם ארגון צנטוס שטיפל בילדים יהודים וביתומים יהודים בגטו ורשה. רבים מילדים אלה הוברחו מהגטו והוסתרו מיד לאחר מכן בבתי הילדים שתחת ניהולה של גטר. רבים מילדים אלה ניצלו ממוות בשואה.
מניעיה של האם גטר, על פי הצהרתה, היו אמונתה הדתית. היא לא דרשה מעולם תשלום עבור מעשיה, אם כי מספר הורים ומספר קרובי משפחה של הילדים שהוסתרו ביקשו לשלם את עלויות ההחזקה של הילדים או את חלקן. חלק מהילדים הוטבלו לנצרות במהלך הסתרתם, אך לאחר השחרור הושבו כולם ליהדות.
הנצחה
בשנת 1985 הכיר יד ושם במטילדה גטר בתור חסידת אומות העולם.
צבי שפילמן
צבי שפילמן (5 ביוני 1925 – 11 במאי 2013) היה מפיק סרטים ישראלי.
ביוגרפיה
ב-1965 פרש שפילמן מהעסק המשפחתי והקים את חברת ההפקות "ישראפילם", שהתמחתה במתן שירותי הפקה לסרטים זרים, אותו ניהל יחד עם אלכס מסיס. תוך זמן קצר הצטרף כשותף לחברה שלמה מוגרבי. במקביל הפיקה החברה סרטים ישראלים.
בשנת 2000, האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה העניקה למפיק צבי שפילמן, פרס על מפעל חיים. בתם של בני הזוג שפילמן, מולי (נולדה ב-1970), היא במאית ותסריטאית.
סרטיו
שפילמן לקח חלק בצילומי סצנת הסיום של הסרט "רשימת שינדלר" זוכה האוסקר, בה הניצולים והשחקנים שמגלמים אותם בסרט, מגיעים יחד אל קברו של אוסקר שינדלר בירושלים.
ישראפילם של צבי שפילמן לקחה חלק גם חלק בהפקת צילומי סצנת הפתיחה של "אל תתעסקו עם הזוהן" של אדם סנדלר שצולמה בישראל.
את התסריט לסרט "סוף שבוע בתל אביב", בחר צבי שפילמן, אחרי שהיה נוכח בפיצ'ינג השנתי של סטודנטים לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, גם בגיל 80, הוא היה מחובר ליוצרים צעירים, הסרט זכה בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל מוסקבה 2008 והתמודד בתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים בירושלים. והיה מועמד לשישה פרסי אופיר.
נץ הים (סרט, 1940)
נץ הים (באנגלית: The Sea Hawk) הוא סרט הרפתקאות רומנטי אמריקאי משנת 1940, בבימויו של מייקל קורטיז, עם ארול פלין, ברנדה מרשל ופלורה רובסון בתפקידים הראשיים.
למרות השם, אין קשר בין הסרט הזה לבין הרומן "נץ הים" של רפאל סבטיני (1915) והסרט האילם "נץ הים" (1924) שהופק על פיו.
הסרט הופק בשעה שהממלכה המאוחדת עמדה לבדה בפני צבאו של אדולף היטלר ויש בו נימת תעמולה והשוואה בין המצב בתקופת המלחמה עם הספרדים והתקופה הנוכחית בדומה לסרט "שרפה מעל אנגליה".
תקציר העלילה
שנת 1585, פליפה השני, מלך ספרד יושב ליד מפת עולם גדולה ואומר לשריו כי מטרות שספרד תשתלט על כל העולם וכי יש רק אי אחד קטן שעומד בדרכו – אנגליה. הוא מתחיל לבנות ארמדה שתכניע אותה אבל בינתיים מורה לדון אלוורז (קלוד ריינס), להגיע ללונדון, להיפגש עם המלכה, להתלונן על התקפות הפרביטירים ולהפיג את חששותיה מתוכניות המלחמה של ספרד.
דון אלוורז עולה על ספינה עם אחייניתו דונה מריה (ברנדה מרשל) המלווה על ידי מיס לנתם (אונה אוקונור) האנגליה. רב החובל הוא דון לופז (גילברט רולנד).
הספינה שלהם מותקפת, נשדדת ומוטבעת על ידי הפריבטיר ג'יימס ת'ורפ (ארול פלין) המכונה "נץ הים" ומפקד על ספינתו "אלבטרוס". ת'ורפ מתאהב מיד בדונה מריה אך היא בזה לו בתחילה ומחשיבה אותו כשודד.
אליזבת מתייעצת עם נכבדיה. סיר ג'ון (דונלד קריספ) מייעץ לה להתכונן למלחמה ואילו סר ווליפינגהאם (הנרי דניאל) שמשתף בחשאי פעולה עם הספרדים, אומר לה שאין חשש.
בלונדון מתקבל דון אלוורז על ידי המלכה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה (פלורה רובסון) ומתלונן על התקפות הפריבטירים. המלכה נוזפת בהם ובת'ורפ אך זה למראית עין. היא נהנית מהשוד שלהם שרובו מועבר לאוצר. ת'ורפ מחזיר למריה את תכשיטיה והיא מתאהבת בו.
ה"אלבטרוס" מגיעה לפנמה, אך מתגלה על ידי יליד. הפיראטים יורדים ממנה, אורבים לשיירת האוצר הספרדי, תוקפים אותה ונופלים למארב של הספרדים. ת'ורפ נמלט עם חלק מאנשיו ומגיע דרך שטח שורץ ביצות ויתושים ל"אלבטרוס", אך מסתבר שהיא תפוסה על ידי הספרדים.
הם מובלים לספרד, ועומדים למשפט האינקוויזיציה ונדונים למאסר עולם כעבדים מפעילי משוטים בספינת משוטים.
לאחר מספר חודשים של עבודת פרך מצליח ת'ורפ לשחרר את השלשלת אליה הוא קשור וכל חבריו משתלטים על הספינה ועוברים לספינה סמוכה שם נמצאים מפקדי הצי עם פקודות לבניית הארמדה. הם משתלטים עליהם ומגיעים ללונדון. בארמון מנהל ת'ורפ דו-קרב עם לורד ווליפינגהאם, הורג אותו ומצליח להגיע למלכה ולהראות לה את המסמך. ת'ורפ נפגש עם דונה מריה והם מתחבקים.
פרסים
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:
סוון בנדר
סוון בנדר (בגרמנית: Sven Bender, נהגה זוון; נולד ב-27 באפריל 1989; רוזנהיים שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר האחורי. אחיו התאום לארס בנדר, כדורגלן עבר גם הוא.
קריירה
בשנת 2003 הצטרף בנדר למחלקת הנוער של מינכן 1860. בשנת 2006 עלה לבוגרים כאשר הוא רק בן 17. בשנת 2009 עבר לבורוסיה דורטמונד. בעונת הפך לבורג מרכזי בקבוצה וזכה עימה באליפות גרמניה, לראשונה מזה 9 שנים. ב-6 בינואר 2013 האריך את חוזהו בדורטמונד עד 2017. ב-13 ביולי 2017 חתם לארבע שנים בבאייר לברקוזן.
בצעירותו, היה בנדר חלק מהנבחרות הצעירות של גרמניה. בפברואר 2011 זומן ראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק נגד ובמרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד.
Hy
Hy (או Hylang) היא שפת תכנות ממשפחת שפות Lisp אשר עוצבה על מנת לתרגם את הביטויים בה לעץ נתונים שנקרא Abstract Syntax Tree, (בקיצור AST), אשר מכיל את המבנה הכללי של הקוד (משתנים, תנאים, לולאות, קבועים, וכדומה). Hy הוצגה לראשונה בכנס הפייתון השנתי PyCon בשנת 2014 על ידי פול טגילמונטה.
בשפות ממשפחת Lisp בדרך כלל כותבים את הערכים והפעולות בתוך סוגריים. ביטויים בתוך הסוגריים הללו נקראים ביטויי S, (או באנגלית: S Expressions) והם ליוו את Lisp משלביה הראשונים.
בדומה למיפוי ביטויי ה-S ב-Kawa (מימוש של Scheme (ניב של שפת התכנות Lisp) ב-Java) וב-Clojure (ניב של Lisp ב-Java) לתוך ה-JVM, שמפרשת וממירה קוד ל Java Bytecode (אוסף פקודות שהמעבד מבין), Hy אמורה לשמש כקצה קדמי לתחביר האבסטרקטי של פייתון.