cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנהל התקן
מטרה
מנהל התקן מספק API מוגדר. אם קיימת תוכנה המהווה תקן, כמו מערכת הפעלה, אזי יצרני אותה תוכנה קובעים את ה־API הנ"ל, ויצרני החומרה הם אלה שצריכים להתאים עצמם.
לעיתים תוכנה מסוימת שהיא התוכנה הנפוצה ביותר בסוג התוכנה שלה (כמו AutoCad בתב"ם) היא זו שקובעת את התקן עבור סוג מסוים של מנהלי התקנים.
מצב שבו אין תקן עבור מנהל התקן נחשב לבעייתי ומקשה מאוד על הקישור בין חומרה לתוכנה. למשל כל תוכנת DOS השתמשה בתקן אחר עבור מנהל התקן למדפסות, דבר שחייב את המשתמש לעבוד עם מדפסות מסוימות בלבד או בהדמיה של מדפסת אחרת שאיפשרה לו להשתמש רק בחלק מהתכונות של המדפסת.
RC6
תיאור האלגוריתם
RC6 הוא אלגוריתם פרמטרי המוגדר על ידי הסימון RC6-w/r/b. גודל מילה הוא w סיביות, מספר הסבבים הוא r והמפתח בגודל b בתים, לצורך התקן נקבע w=32, r=20 והמפתח יכול להיות בתים. האלגוריתם פועל על ארבע מילים בגודל w תוך שימוש בפעולות הבאות:
הקלט הוא 128 סיביות טקסט גלוי המחולקות לארבע מילים בגודל 32 סיביות A,B,C,D לפי סדר בתים קטן (הסיביות הראשונות של הקלט מוצבות בבית הראשון של A). וכן מפתח מורחב (ראה להלן) שהוא מערך של 43 מפתחות-סבב בגודל 32 סיביות כל אחד, המסומן. בתיאור הצופן, סבב מתייחס לתהליך דמוי רשת פייסטל, דהיינו בכל סבב מחצית סיביות הקלט עוברות טרנספורמציה בהתאם למחצית השנייה ולאחר מכן מחליפים מקומות לפי סדר. להלן פסאודו קוד.
הרחבת מפתח
תהליך הרחבת המפתח תואם את תהליך הרחבת המפתח של RC5, עם יותר מילות מפתח. המפתח מורחב ממפתח הצופן b המסופק על ידי המשתמש כשהוא מרופד באפסים לפי הצורך ומיוצג על ידי מערך L המכיל c מילים בגודל w סיביות. אם המפתח b=0 אזי c=1 ו-L[0]=0. מספר המילים הדרוש למפתח המורחב S הוא 2r+4. מכינים מערך תוך שימוש בקבוע  שהוא ייצוג הקסדצימלי של e-2 (כאשר e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי) ובקבוע  שהוא ייצוג הקסדצימלי של \phi-1 כאשר \phi מייצג את יחס הזהב (אילו ערכים שרירותיים שאפשר להחליפם באחרים להתאמה אישית) מבצעים כדלהלן:
ביצועים וביטחון
יישום צופן RC6 (על פנטיום 2) בשפת c הגיע למהירות של כ-600 מחזורי שעון לבלוק או כ-5 מגה לשנייה. RC6 עולה בביצועיו על ריינדל במימוש בתוכנה בעיקר על מחשב אינטל 32 סיביות. כמו יתר המועמדים (לפי דרישות התקן) מתאים ליישום גם בחומרה או במעבד כרטיס חכם, אם כי לריינדל ביצועים טובים יותר בשטח זה. היות ש-RC6 אינו משתמש בתיבות החלפה מימוש האלגוריתם מאוד קומפקטי ויכול לאכלס פחות מ-256 בתים. הערכת המפתחים היא שההתקפה הטובה ביותר האפשרית כנגד הצופן, היא בסיבוכיות בין 2^{704} ל-2^{256}.
קוד לדוגמה
להלן קוד C++ לא אופטימלי להמחשה. לפי פרמטרים:. המפתח באורך b יכול להיות 16, 24 או 32 בתים. הקלט והפלט הם מערכי 4 מילים בגודל 32 סיביות. S הוא מערך עזר בגודל 44 מילים.
מטרואיד
בקומבינטוריקה, מטרואיד (matroid) הוא אובייקט שמכליל עקרונות מתורת הגרפים ואלגברה ליניארית. למשל, גרף יחד עם קבוצת היערות המוכלים בו מהווים מטרואיד. דוגמה קלאסית נוספת למטרואיד היא קבוצת וקטורים יחד עם תתי קבוצות בלתי תלויות שלה. ישנן הגדרות שקולות רבות למטרואידים. השקילויות בין ההגדרות יכולות להיות פשוטות או מורכבות, תלוי באילו זוג הגדרות נבחר.
הגדרות
מטרואיד (סופי) M הוא זוג סדור (E,I), כאשר E היא קבוצה של אובייקטים כלשהם ו-I היא משפחה של תתי קבוצות של E. E נקראת קבוצת הבסיס של המטרואיד. כל קבוצה ב-I נקראת קבוצה בלתי תלויה של המטרואיד. קבוצה בלתי תלויה מקסימלית (ביחס להכלה, כלומר, כזו שכל קבוצה שמכילה אותה כבר לא בלתי תלויה) נקראת בסיס. קבוצה תלויה מינימלית ביחס להכלה (כלומר, כל איבר שנוריד ממנה יהפוך אותה לבלתי תלויה) נקראת מעגל. ניתן להגדיר מטרואיד באמצעות הקבוצות הבלתי תלויות שלו, הבסיסים שלו, המעגלים שלו ועוד.
קבוצות בלתי תלויות
זוג סדור (E,I) כך ש-E קבוצת איברים סופית ו-I היא משפחה של תתי קבוצות של E הוא מטרואיד אם ורק אם:
במילים אחרות, בכל מטרואיד הקבוצה הריקה היא בלתי תלויה, כל תת-קבוצה של קבוצה בלתי תלויה היא גם בלתי תלויה, ובהינתן שתי קבוצות בלתי תלויות שהאחת גדולה בעוצמתה מהשנייה, ניתן להעביר איבר מהגדולה אל הקטנה, וכך לקבל קבוצה גדולה יותר שנשארת בלתי תלויה.
בסיסים
תהי E קבוצת בסיס כלשהי של איברים. תהי \mathcal{B} משפחה של תתי קבוצות של E. \mathcal{B} היא קבוצת בסיסים (קבוצות בלתי תלויות מקסימליות ביחס להכלה) של מטרואיד כלשהו אם ורק אם:
במילים אחרות, לכל מטרואיד יש בסיס (קבוצה בלתי תלויה מקסימלית ביחס להכלה), ולכל שני בסיסים, מתקיים שניתן להחליף איבר של אחד באיבר של אחר. כלומר, בהינתן איבר מסוים בבסיס הראשון שאינו בבסיס השני, ניתן להחליפו באיבר אחר מהבסיס השני, שאינו נמצא בבסיס הראשון, ועדיין לקבל בסיס.
מעגלים
ישנן הגדרות רבות נוספות במונחים אחרים, אותן נמצא למצוא בקריאה הנוספת.
תורת הגרפים
יהי G=(V,E) גרף קשיר. מטרואיד המעגלים של G שמסומן M(G) הוא הזוג הסדור (E,I) כך ש-E היא קבוצת הקשתות של הגרף ו-I היא משפחה של קבוצות של קשתות של G המהוות (ביחד עם הקודקודים המחוברים להן) יער (כלומר, לא כוללות מעגלים). הקבוצות הבלתי תלויות  הן כל קבוצות הקשתות שלא כוללות מעגלים בגרף. הבסיסים של M(G) הם העצים הפורשים של G. המעגלים הם כל המעגלים הפשוטים בגרף. אכן, בכל גרף מתקיים שהקבוצה שלא מכילה קשתות היא קבוצה ללא מעגלים (=יער) ולכן בלתי תלויה. בנוסף, תת-קבוצה של יער מהווה בעצמה יער, ולבסוף, בהינתן שני יערות, האחד גדול מהשני, ישנה קשת מהיער הגדול שניתן להעביר ליער הקטן, ובכך להגדיל את היער הקטן מבלי להפכו לתלוי (כלומר מבלי לסגור בו מעגל). אם מדובר בגרף לא קשיר, יש להחליף את המילים "העצים הפורשים" ב"היערות הפורשים".
אלגברה ליניארית
תהי A מטריצה מעל שדה כלשהו. עמודותיה הן וקטורים. המטרואיד הווקטורי על A  הוא הזוג הסדור (E,I) כאשר E היא קבוצת הווקטורים המהווים את עמודות המטריצה ו-I היא משפחת קבוצות הווקטורים הבלתי תלויות (במובן הרגיל של אלגברה ליניארית) מתוך E.
כמקובל, בסיס הוא קבוצה בלתי תלויה של וקטורים מקסימלית ביחס להכלה (כל וקטור שנוסיף לה יהפוך אותה לתלויה). מעגל הוא קבוצת וקטורים בלתי תלויה בתוספת איבר אחד שהופך אותה לתלויה.
הסיבה ללקיחת עמודותיה של המטריצה בתור קבוצת בסיס, על פני קבוצת וקטורים כללית, היא על מנת לאפשר לאותו וקטור לחזור פעמיים (ובכך ליצור מעגל - קבוצה תלויה, מינימלית ביחס להכלה, בגודל 2). אכן, הקבוצה הריקה היא בלתי תלויה, תת-קבוצה של קבוצה בלתי תלויה גם היא בלתי תלויה, ובהינתן שתי קבוצות בלתי תלויות (ליניארית) של וקטורים, האחת גדולה מהשנייה, ניתן להעביר וקטור מהגדולה אל הקטנה מבלי להפוך אותה לתלויה (משיקולי ממדים).
מטרואידים יוניפורמיים
תהי E קבוצת ובה n איברים. לכל קיים מטרואיד U_{k,n} שקבוצת הבסיס שלו E והוא מכונה מטרואיד יוניפורמי. במטרואיד זה, קבוצה נקראת בלתי תלויה אם עוצמתה קטנה או שווה מ-k. למשל, אם קבוצת הבסיס שלנו היא \{a,b,c,d\} אז במטרואיד U_{2,4} הקבוצות הבלתי תלויות הן:. במטרואיד U_{0,n} הקבוצה הבלתי תלויה היחידה היא הקבוצה הריקה. במטרואיד U_{n,n} כל הקבוצות הן בלתי תלויות. באופן כללי, במטרואיד יוניפורמי U_{k,n}, הקבוצות הבלתי תלויות הן כל הקבוצות בעוצמה קטנה או שווה ל-k, הבסיסים הם כל הקבוצות בעוצמה בדיוק k והמעגלים הם כל הקבוצות מעוצמה k+1.
דוגמה למבנה שאינו מטרואיד
יהי גרף G=(V,E). תהי I משפחת כל קבוצות הקשתות שמהוות זיווג (לאו דווקא שלם). כלומר, קבוצת קשתות נמצאת ב-I אם ורק אם אין בה זוג קשתות עם קודקוד משותף. אז M=(E,I) אינו מטרואיד. אמנם, אף על פי שהקבוצה הריקה היא זיווג, וכל תת-קבוצה של זיווג היא בעצמה זיווג, הדרישה השלישית עבור מטרואידים אינה מתקיימת: בהינתן שני זיווגים בגרף בגדלים שונים, אין זה בטוח שניתן להעביר קשת מהגדול אל הקטן, ולהשאירו זיווג חוקי. למשל, בגרף הדו צדדי השלם על 4 קודקודים K_{2,2}, אם ניקח את הזיווג הקטן להיות קשת אחת (לא משנה איזו) ואת הזיווג הגדול להיות זוג קשתות אחרות, הוספת כל אחת מבין שתי הקשתות של הקבוצה הגדולה תהפוך את הקבוצה הקטנה לכזו שאינה זיווג.
קבוצה סגורה
קבוצה היא סגורה אם כל איבר שנוסיף לה יעלה את דרגתה ב-1. במטרואידים וקטוריים, קבוצה היא סגורה אם ורק אם כל האיברים שהיא פורשת מתוך קבוצת הבסיס כלולים בה. במטרואיד גרפי, קבוצת קשתות היא סגורה אם ורק אם כל קשת שנוסיף לה מחוצה לה תחבר בין שני קודקודי קצה שקשתותיהם כבר בקבוצה.
סגור (closure)
לכל מטרואיד M=(E,I) מוגדרת פונקציית הסגור, המתאימה לכל תת-קבוצה של קבוצת הבסיס את הקבוצה הסגורה המינימלית המכילה אותה. במטרואידים וקטורים, הדבר שקול לכל איברי E הנפרשים על ידי הקבוצה.
דואליות
יהי M=(E,I) ותהי \mathcal{B} קבוצת הבסיסים שלו. תהי, קבוצת משלימי הבסיסים שלו. אז היא קבוצת בסיסים של מטרואיד אחר, שמכונה המטרואיד הדואלי ל-M ומסומן M^*. במטרואידים גרפיים של גרפים מישוריים, ההגדרה מתלכדת עם הגדרת הגרף הדואלי (הגרף בו הפאות הופכות לקודקודים).
ההיררכיה המטרואידית
בנוסף למטרואידים גרפיים, וקטוריים ויוניפורמיים קיימות גם מחלקות נוספות של מטרואידים: מחלקת כל המטרואידים מכילה מחלקה חלקית ממש של מטרואידים וקטורים. אלה הם המטרואידים הניתנים לייצוג על ידי מטריצה מעל שדה כלשהו, כפי שנאמר לעיל. מחלקה זו מכילה (ממש) את מחלקת המטרואידים הבינאריים. אלה הם המטרואידים הניתנים לייצוג על ידי מטריצה מעל השדה בין שני איברים. מחלקה זו מכילה (ממש) את מחלקת המטרואידים הרגולריים. אלה הם המטרואידים הניתנים לייצוג כמטריצה שאיבריה יכולים להיות מעל כל שדה. מחלקה זו מכילה (ממש) את מחלקת המטרואידים הגרפיים. אלה הם המטרואידים הניתנים לייצוג כגרף בו הקבוצות הבלתי תלויות הן קבוצות ללא מעגלים פשוטים.
דאסו תעופה
דאסו תעופה (בצרפתית: Dassault Aviation) היא יצרנית צרפתית של מטוסים אזרחיים וצבאיים.
החברה נוסדה בשנת 1929 על ידי מרסל בלוך בשם "חברת מרסל בלוך למטוסים" (Société des Avions Marcel Bloch). אחרי ששרד וחזר ממחנה בוכנוואלד, שינה בלוך את שמו למרסל דאסו והתנצר.
ב-20 בדצמבר 1947, קיבלה החברה את השם "Avions Marcel Dassault". בשנת 1971, אחרי רכישת חברת "Breguet Aviation", שונה שמה של החברה ל - "Avions Marcel Dassault - Breguet Aviation" או בקיצור (AMD-BA). בשנת 1990, שונה השם פעם נוספת ל-Dassault Aviation.
היסטוריה
החברה ייצרה את מטוסי הקרב הסילוניים הראשונים בשירות חיל האוויר הצרפתי והידועים שבהם הם הוריקן (1949), מיסטר (1954), סופר מיסטר (1955), מיראז' ועוד.
לחברת דאסו שמור מקום חשוב בהיסטוריה של חיל האוויר הישראלי: היא סיפקה לחיל את מטוסי הקרב התקניים הראשונים שלו ומטוסי המיראז' 3 של החברה זכו להצלחה רבה במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים בהן הפילו הטייסים הישראלים באמצעותם מספר רב של מטוסי אויב תוצרת ברית המועצות. החברה ידועה גם כיצרנית מנועי טיל יריחו הישראלי בדגמיו המוקדמים.
עבד א-רחמן סוואר א-דהב
פילדמרשל עבד א-רחמן סוואר א-דהב (בערבית: عبد الرحمن سوار الذهب; מוכר גם בשמות סוואר א-דהב או א-דהב; 1934 - 18 באוקטובר 2018) היה נשיא סודאן בין ה-6 באפריל 1985 ל-6 במאי 1986.
ביוגרפיה
א-דהב נולד בעיר אל-אבייד שבדרום סודאן בשנת 1934. הוא התקבל ללימודים באקדמיה הצבאית הסודאנית. לאחר תום לימודיו באקדמיה, הוא הפך להיות דמות פוליטית בולטת כאשר נשיא סודאן, ג'עפר נומיירי, מינה אותו כרמטכ"ל צבא סודאן, ולאחר מכן כשר ההגנה וכמפקד הכללי של הכוחות המזוינים של סודאן בשנת 1984.
בשנת 1985, א-דהב הוביל הפיכה צבאית להדחתו של הנשיא נומיירי, אשר בעקבותיה א-דהב הפך למנהיגה בפועל של סודאן. שלטונו של א-דהב בסודאן נמשך עד לשנת 1986, כאשר בעקבות בחירות שהתקיימו במדינה, הוא ויתר על כוחו לטובת ממשלתו הנבחרת של אחמד אל-מירע'ני.
אברהם לייב זיסו
אברהם לייב זיסו (ברומנית: Avram Leib Zissu; 25 בינואר 1888 – 16 בספטמבר 1956) היה סופר, עורך, מוציא לאור, פובליציסט, איש עסקים ומנהיג פוליטי יהודי רומני. אסיר ציון, עם שחרורו מהכלא הקומוניסטי, עלה לישראל והתאזרח בה בשנת 1956 ונפטר חודשים ספורים לאחר מכן. בתחום הספרות הרומנית היה אחד מנציגי הזרם האוונגרדיסטי.
רקע משפחתי ושנות צעירותו
זיסו נולד ב-1888 בפיאטרה ניאמץ, רומניה, כבנם של פינקו עזרא זיסו, מנהל חשבונות בבנק, ושל אשתו, הינדה-לאה. במשפחה נולדו בסך הכל עשרה ילדים: ארבעה בנים ושש בנות. אברהם לייב הספיק ללמוד תורה וללמוד בבתי ספר ממלכתיים כשבגיל 16 השיג מלגה ועמד להתחיל לימודי פילוסופיה בהלברשטאדט בגרמניה. אולם בגלל סגירת הבנק שבו עבד אביו, נאלץ הנער לוותר על תוכניתו ולהירתם לעזור למשפחתו קשת היום. הוא התחיל לעבוד בהנהלת חשבונות, אך במקביל המשיך להתעמק בלימודים רבניים ובפילוסופיה. בגיל 20 נבחן וקיבל הסמכה להיות רב. הוא לא כיהן מעולם כרב ולא השתמש בתעודה שברשותו. בפיאטרה ניאמץ התיידד זיסו עם אאוג'ן רלגיס הצעיר ממנו, לימים אידאולוג אנרכיסט וסופר ופובליציסט בנושאים יהודיים. בביקוריו ביאש התקבל זיסו בחוג הספרותי של האימטלקטאולים היהודים אליאס ומוזס שוורצפלד. בשנים 1904–1910 כתב במגזין היהודי "Egalitatea " שהופיע ביאש. באותה שנה התעמת עם סטודנטים לאומנים רומנים שפעל בהשפעת ההסתה האנטישמית של הפרופסור א.ק.קוזה בדצמבר 1907 יחד עם ד. כהנה ייצג זיסו את יהודי פיאטרה ניאמץ בוועדיה הציונית העשירית בגאלאץ. שם הגן על רעיון "הציונות הרוחנית", נעלה יותר בעיניו מהציונית הארגונית. ב-1910 התקבל לעבודה בבנק מולדובה וב-1914 ניהל בה שביתה. המשיך להיות מעורה בתרבות היהודית ביאש בה פעל לצידם של שמשון לזר-שרגא, המשורר יעקב גרופר והרב יעקב יצחק נימירובר. בפברואר 1912 יחד עם י. שנברג ייצג זיסו את יהודי יאש בכינוס בבוקרשט לרגל מלאת שלושים שנה לתנועות הציוניות בנוכחות נחום סוקולוב. באותה תקופה הכיר את הצייר ראובן רובין, "מעין חניך שלו" שהיגר לצרפת ב-1923.
התחלת הקריירה העיתונאית והספרותית
בו זמנית עם עבודתו כמנהל חשבונות כתב זיסו ספרות ומאמרים בשפות רומנית ועברית. ביוני-דצמבר 1909 ערך זיסו בעיר הולדתו, יחד עם מ. בראונשטיין-מבשן ירחון ציוני בעברית, בשם "המקיץ". ייתכן כי היה זה כתב העת העברי החילוני הראשון שהופיע ברומניה-"רגאט".. מאוחר יותר בשנת 1912 הוא הוציא לאור ב-יאשי, בשותפות עם פטרה קונסטנטינסקו-יאש את השבועון הספרותי ברומנית " Floare Albastră" ("פרח כחול"). שפורסם ביאש בשישה גליונות. בין כותביו נמנו בנימין פונדויאנו, לודוביק דאוש, אנריק פורטונה, קונסטנטין מוטאש וגריגורה ט. פופה. כתב עת זה היה לרוב מסורתי ונאו-רומנטי, מנוגד לסימבוליזם ולשמאל פופורניסטי המיוצג על ידי כתב העת "ויאצה רומניאסקה". רוב הכותבים פרסמו בשמות עט.. זיסו השתתף בכתבי עת נוספים ובהם "המילה", "העולם היהודי", "בילטה דה פאפאגל" (Bilete de papagal "כרטיסים של תוכי"), "אדם","פונטיה דה פילדש" ("גשר השנהב") ועוד. הקריירה של זיסו כסופר התחילה ב-1914 עם פרסום המחזה "דוד ברנדייס". אז כתב גם בעיתון היידי "ליכג"
המשך פעילותו כציוני ובתחום הכתיבה
זיסו כתב עבור כתב העת הספרותי בשפת היידיש "ליכט" ביאשי וועבור כתב העת "התקווה" בגאלאץ. בשעה שפעילות הוועד הציוני הפדרלי בגאלאץ נשלעה למשבר, זיסו הצטרף לאיחוד הציוני ביאש, שהשתתף בוועידה הציונית בבוקרשט במאי 1915 שזומנה על ידי י. הרשקוביץ' ולשכתו הפלגנית "אידיאלול" ("האידיאל"). זיסו, לזר-שרגה ונציגים ציוניים אחרים מיאשי דרשו את פיזור הוועד פדרלי. אחרי שהצעתם נדחתה הם קראו לוועד הפדרלי לכנס מיד מפגש של ה"ועדות האזוריות". בנובמבר 1915 זיסו עצמו היה נציג האיחוד מיאש בכנס ההתיעצות הציוני שהתכנס גם הוא בבוקרשט. שם הוא לקח חלק בהקמת הוועד הציוני לתעמולה ברומניה. באותה תקופה, בשנת 1914 בעקבות אירוסיו ולאחר מכן נישואיו לרחל צימר (1974-1892), הצעירה ממנו בשבע שנים, בתו של התעשיין קרול צימר, סוחר נפט מבוקרשט, הפך זיסו לאיש ניהול בתאגידים תעשייתיים. תוך זמן לא רב הפך לאדם עשיר, בעל נכסי דלא ניידי ברומניה ובברלין. הוא היה, בין היתר בעלים בשותפות לבית החרושת לסוכר ביישוב Ripiceni ריפיצ'ן.
ב-1918 יחד עם חד עם ידידו הכומר הרומני גאלא גאלאקטיון ועם ד"ר לאון אלגזי פרסם זיסו את שני הגליונות של כתב העת Spicul (ספיקול - "השיבולת") ב-1919 הקים וניהל את היומון הציוני "מנטואיריה" (Mântuirea "הגאולה"), שהופיע בבוקרשט בין השנים 1919–1921. הוא הזמין את פונדויאנו ואת י. לודו לעבוד בו כעורכים. צוות העיתון כלל גם את ב. פלוריאן, בן זוג של הסופרת האוונגרדיסטית שחתמה בשם העט הזכר פיליפ קורסה. לפי ההיסטוריונית קמליה קרצ'ון "מנטואיריה" היה "מלאכת מחשבת" של זיסו והיה אחד העיתונים הפוליטיים היהודים החשובים ביותר בתקופה שבין מלחמות העולם והעיתון הציוני החשוב ברומניה. בנוסף זיסו חבר ללהקת התיאטרון המודרניסטית של פונדויאנו ושל ארמנד פסקל "אינסולה" (האי). משנת 1927 עבר לגור בברלין חצרכי עסקים. שם המשיך לכתוב רומנים ומסות ברומנית, שהתפרסמו אחר כך ברומניה. חזר בגרמניה אחרי עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933. בין השאר כתב ספר פולמוסי בענייני דת: "לוגוס, ישראל, הכנסייה", שבו ניתח את הברית החדשה מנקודת מבט בקורתית של יהודי שגדל בחינוך תורני. זיסו הפך באותה עת למממן העיקרי של תנועת בית"ר ברומניה.
זיסו היה ציוני נלהב ומבקר חריף הן של אויבי יהדות רומניה והן של המנהיגים היהודים הלא ציוניים, או "הלא מספיק ציוניים" לטעמו. מן המפורסמות הייתה היריבות בינו לבין וילהלם פילדרמן, איתו התחרה על הנהגת יהדות רומניה. תפיסתו הלאומית-ציונית הייתה משיחית ומבחינה דתית הוא דגל בקשר ישיר של הפרט לעולמו האמוני הפנימי, ללא כל קשר לממסד דתי כלשהו. הוא דחה מכל וכל את הממסד הרבני (למשל, במסה "לא קיימת דת משה" Nu există cult mozaic ) ודגל בעולמם הרוחני של נביאי ישראל. לתפיסת עולמו היו חסידים לא מעטים בין יהודי רומניה וביניהם המשורר והוגה הדעות ברבו פונדויאנו.
זיסו היה המנהיג הבולט של התנועה הציונית ברומניה, מנהיג המפלגה היהודית הרומנית ונציג הסוכנות היהודית. הוא המשיך בארגון העלייה לארץ ישראל גם במהלך מלחמת העולם השנייה, בתיאום עם משטר יון אנטונסקו. זיסו חיפש דרכים לשיתוף אינטרסים כלשהו בין המשטר הצבאי הפאשיסטי והתנועה הציונית: הללו רצו שהיהודים יעזבו את רומניה וגם התנועה הציונית רצתה בכך. כבר בשנת 1941 הגיש לגנרל אנטונסקו תוכנית לארגון הגירת יהודי רומניה. בראשית שנת 1942 נעצר ונשלח על ידי שלטון אנטונסקו למחנה הריכוז טרגו ז'יו, זאת בתואנת העלבת המנהיג של מרכז היהודים, ד"ר ננדור גינגולד. זיסו נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו. באותה שנה, 1942, נפל בנו, תאודור זיסו, בעודו נלחם כמתנדב ביחידת קומנדו בריטית בקרב אל-עלמיין השלישי. זיסו שוחרר כעבור חצי שנה מהמחנה, לאחר התערבותם של אנשי רוח ודת רומנים. ב-1943 נעצר פעם נוספת ונשלח לאותו מחנה ריכוז בגלל התנגדותו למס האדיר שהטיל שוב אנטונסקו על הקהילה היהודית המרוששת, 4 מיליארד ליי.
כמה ימים לאחר נפילת משטרו של אנטונסקו, ב-23 באוגוסט 1944, פרסם זיסו את הכרוז הבא: "Evrei, cătuşele au fost sfărâmate. Ale noastre, ale tuturora. Tirania e doborâtă şi drumul spre izbăvire e liber. Hotărârea bărbătească a democraţiei române a dat putinţa armatei ţării să cureţe acest drum. Ea a izbutit să înlăture obstacolele, să-l alunge pe cotropitor. Aşteptând din partea noului regim acte manifeste de cuprinzătoare justiţie reparatoare şi pentru populaţia evreiască, cea mai crunt năpăstuită de tirania prăbuşită, ştim că datoria noastră, în momentul de faţă, este să ascultăm de poruncile unui guvern care, aflând în el puterea de a scutura jugul, a hotărât să netezească drumul spre o Românie liberă, dreaptă, democratică. El mai are de luptat cu rezistenţe. Să facem zid în jurul lui. Să-i oferim braţele noastre, dacă le va cere. I le-am oferit şi aşteptăm dispoziţia lui. Cu nădejdea mai sus rostită, proclamăm că parola noastră, deci a voastră, este în acest moment: Sprijin guvernului de dezrobire; luptă necruţătoare împotriva tuturor fascismelor; luptă fără preget pentru triumful democraţiei. În numele partidului evreiesc din România. A.L. Zissu, 28 august 1944 " "יהודים, האזיקים רוסקו. שלנו, של כולם. הרודנות נפלה והדרך אל הגאולה חופשית. ההחלטה האמיצה של הדמוקרטיה הרומנית אפשרה לצבא המדינה לטהר דרך זו. היא הצליחה להסיר מכשולים, לגרש את הכובש. אנו מצפים מהשלטון החדש למעשים שיפגינו צדק מתקן גם עבור האוכלוסייה היהודית שניזוקה קשה מכל בידי הרודנות שנפלה. יודעים אנו שחובתנו ברגע זה לציית להוראות של ממשל שמצא בתוכו את הכוח להשליך את העול, והחליט לסלול את הדרך אל רומניה חופשית, צודקת, דמוקרטית. הוא צריך עדיין להילחם במתנגדים. נקים חומה סביבו. נושיט לו את זרועותינו, אם יבקש. הצענו לו ואנו ממתינים להנחיותיו. עם התקווה שביטאנו לעיל, אנו מכריזים על סיסמתנו, סיסמתכם, לשעה זו: תמיכת בשלטון המשחרר, מאבק בלתי מתפשר נגד הפשיזמים מכל הסוגים, מלחמת חורמה למען ניצחון הדמוקרטיה. בשם המפלגה היהודית של רומניה. א. ל. זיסו, 28 באוגוסט 1944 "
בשנים הראשונות של המשטר הקומוניסטי, נשאר זיסו כמעט ללא אמצעי קיום. ניסה להתקיים משיעורים פרטיים לעברית, שיהפכו במהרה לעיסוק אסור, ופנה במכתבים למנהיגי המדינה. ניסה לחצות את הגבול אך נתפס ונעצר בבית הסוהר הצבאי בטימישוארה. ב-10 במאי 1951 עצרו אותו שוב במהלך משפטי הציונים ברומניה. הוא נחקר במשך שנים, עמד בפני האשמות דמיוניות (הואשם בהיותו סוכן הגסטאפו בהתבסס על נסיעותיו לגרמניה לטיפול ברכושו) רבות, אך לא נשבר וניסח בעצמו את תשובותיו (שלא כמו נחקרים רבים שהסכימו לחתום על כל מה שכתבו חוקריהם). אחרי 3 שנות מעצר, ב-31 במרץ 1954, נידון למאסר עולם עם עבודת פרך בגין בגידה. לאחר התערבויות דיפלומטיות קוצר עונשו, שוחרר בקיץ 1956 ושולח אל ישראל. עם הגיעו לארץ, במצב גופני ירוד מאוד, הוכר כאסיר ציון, אושפז ולאחר זמן קצר נפטר. יהדות רומניה והמוסדות הציוניים התאבלו על מותו,,'.
חייו הפרטיים
מנישואיו לרחל צימר ב-1916 נולד לזיסו ולאשתו ילד יחיד, תאודור זיסו, שהיה בעצמו לפעיל ציוני ונהרג במלחמת העולם השנייה בחזית הלובית.
הנצחה
זיסו היה אחת הדמויות העיקריות בספריו של מיכאיל סבסטיאן: "יומן" ו"מזה אלפיים שנה".
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
סגן ראש ממשלת בריטניה
תפקיד סגן ראש הממשלה (באנגלית: Deputy Prime Minister) אינו קיים באופן רשמי בממלכה המאוחדת. יחד עם זאת, במהלך השנים, בחרו ראשי ממשלת בריטניה באחד משרי הממשלה כסגן ראש הממשלה.
תואר זה הוא תואר כבוד בלבד, ואינו מעניק באופן רשמי (דה יורה) סמכויות מיוחדות לנושא התואר. יחד עם זאת נוהגי ראשי הממשלה להעניק סמכויות מיניסטריאליות שונות לנושאי התואר, דבר המעניק להם סמכויות בפועל (דה פקטו).
בדומה לישראל, סגן ראש הממשלה בבריטניה אינו משמש כממלא מקום ראש הממשלה במקרה של מחלה של ראש הממשלה או נבצרות אחרת של ראש הממשלה מלמלא את תפקידו.
הסבר חוקתי להיעדר נושא משרה רשמי
מספר תאוריות חוקתיות מסבירות את היעדר התפקיד הרשמי של "סגן ראש הממשלה" או "ממלא מקום ראש הממשלה". תאוריות אלה מתבססות על העיקרון לפיו לבית המלוכה (כיום, למלכה) הזכות לבחור מי יעמוד בראש הממשלה המבצעת את מדיניותה. קיומו של תפקיד רשמי של סגן לראש הממשלה או ממלא מקום לראש הממשלה, משמעו שבמקרה שראש הממשלה אינו ממלא את תפקידו (בשל מחלה, בשל מוות או בשל נבצרות אחרת), מתמנה מיידית סגנו או ממלא מקומו. משמעות חוקתית של תפקיד רשמי כזה היא שלילת כוחו של בית המלוכה לקבוע את זהות העומד בראש הממשלה. בכל מקרה של נבצרות, יכול בית המלוכה למנות כל אדם אחר "אשר יזכה לאמונו של בית הנבחרים" – ולא בהכרח מדובר בראש המפלגה הגדולה ביותר שבבית הנבחרים. במספר מקרים בחר המלך דווקא במועמד שלא עמד בראש המפלגה הגדולה ביותר (כך אירע שהמלך ג'ורג' החמישי בחר באנדרו בונאר לו להקים ממשלה, וכן כאשר המלך בחר בדייוויד לויד ג'ורג' להקים ממשלה – שני אישים אלה נאלצו להקים קואליציה כיוון שלמפלגתם לא היה רוב בפרלמנט).
אמנם במקרה אחד מונה סגן ראש הממשלה (סר אנתוני אידן) לראש ממשלה, אולם מדובר היה במנהיג המפלגה וביורש הפוליטי של ראש הממשלה דאז (וינסטון צ'רצ'יל), כך שבחירתו לא נבעה מעצם היותו הסגן.
סיבות למינוי סגן ראש ממשלה
מינוי של פוליטיקאי לתפקיד סגן ראש הממשלה מתבצע משיקולים פוליטיים ובהם:
מגורים רשמיים
מאחר שהתפקיד איננו קיים באופן רשמי (מבחינה חוקתית), אין מבנה מיועד למגורי סגנו של ראש הממשלה, אולם בשל היותו חבר הממשלה, זכאי סגן ראש הממשלה (כמו כל שר אחר) לקבלת מגורים רשמיים מממשלת בריטניה באזור לונדון, ובית נופש בכפר.
השר הראשון
"השר הראשון" (First Secretary of State) הוא תואר כבוד לשר הבכיר ביותר בקבינט הבריטי.
הביאנלה לאמנות בסאו פאולו
הביאנלה לאמנות בסאו פאולו (בפורטוגזית: Bienal de São Paulo) היא ביאנלה עכשווית בינלאומית הנערכת בסאו פאולו מדי שנתיים, החל משנת 1951. היא הביאנלה השנייה בותק אחרי הביאנלה של ונציה שנוסדה בשנת 1895.
הביאנלה נוסדה על ידי התעשיין האיטלקי-ברזילאי סיסילו מטרצו. משנת 1957 היא נערכת באולם תצוגה שתוכנן על ידי אוסקר נימאייר וגודלו כ-30,000 מטרים מרובעים.
בשנת 2010 נערכה הביאנלה ה-29 במספר.
קולורדו (אוניית מעפילים)
קולורדו הייתה אוניית מעפילים של ארגון ההגנה. היא הגיעה לחופי ארץ ישראל שבועות אחדים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נתגלתה על ידי הבריטים ומעפיליה הושמו במעצר. הבריטים העלו על הספינה מאות מעפילים נוספים שנתפסו על גבי סירות ליד חוף חיפה. מעצרם היה נושא למחאה חריפה של העיתון דבר ולתגובה שנקטו שלטונות המנדט נגד העיתון בסגירתו למשך שבוע ימים.
ההפלגות הראשונות
הספינה קולורדו הייתה ספינה קטנה ואיטית שנועדה להוביל מעפילים ללב ים לשם העברתם לספינות מהירות יותר. בשיטה זו העבירה הספינה מסוף שנת 1938 ועד אמצע 1939 אל הספינה אטרטו כ-2,500 מעפילים במספר הפלגות.
במאי 1939 יצאה הקולורדו מנמל ביוגוסלביה ועל סיפונה 379 מעפילים, למפגש נוסף עם האטרטו. אך "אטרטו" נתפסה על ידי הבריטים ולא הגיעה למפגש. על כן הקולורדו התקדמה באיטיות לכיוון חיפה.
ב-6 ביוני 1939 הצליחה "קולורדו" להוריד בחופי הארץ 118 מעפילים, אך בהתקרב כוחות בריטיים הפסיקה את ההורדה ונמלטה. ב-14 ביוני 1939 הורידה הספינה את שאר 261 המעפילים בחוף נהריה, דקות אחדות לפני שספינת מלחמה בריטית הגיעה למקום.
ההפלגה האחרונה
ב-8 ביולי 1939 יצאה הקולורדו מנמל קונסטנצה שברומניה כשעל סיפונה 377 מעפילים. בדרך התקלקלו מכונות הספינה והיא הטלטלה שלושה ימים בים עד שתוקנה התקלה. ב-25 ביולי התקרבה הספינה לחוף הרצליה והתגלתה על ידי ספינת המלחמה הבריטית "אימפריאל", שקרבה אליה וימאיה קפצו על סיפונה של הקולורדו והשתלטו עליה. המעפילים שהיו עיקרם מפולין והתחפשו בתחילה לתיירים, השמידו את המסמכים שהעידו על כך שהם מפולין וטענו שהם פליטים מגרמניה. אולם הבריטים לא קנו את הסיפור וזיהו נכונה שהם מפולין.
הספינה הובלה לנמל חיפה אליו הגיעה ב-28 ביולי. לראשונה לא שוחררו מעפילים שנתפסו באופן מיידי. המעפילים הוחזקו על ידי הבריטים במשך 12 יום על גבי הספינה ובקרב המעפילים וביישוב הועלו סברות שונות לגבי כוונות הבריטים. בין השאר הועלתה הסברה שיש כוונה להחזיר את המעפילים לרומניה ופולין, הסברה שיש כוונה לעצרם בקפריסין והסברה שיש כוונה להחזיקם במחנה המעצר בעתלית. המעפילים קבלו אוכל מועד הקהילה בחיפה, אולם לאחר כמה ימים נפסקו המשלוחים.
ב-10 באוגוסט תפסו הבריטים 5 סירות מוצפות במים ועליהן כ-300 מעפילים סובלים מצמא ושרב. מעפילים אלה הגיעו מחופי בולגריה, לאחר הפלגה של 12 יום על גבי ספינת מעפילים. רב החובל של הספינה הביא אותם עד למרחק של כ-30 קילומטרים מן החוף והודיע להם כי הספינה עומדת לטבוע ואילצם לעלות על הסירות. הם הטלטלו על גבי הסירות במשך 13 שעות עד שנתפסו על ידי הבריטים. הבריטים העלו את מעפילי הסירות על הקולורדו שעמדה ריקה לאחר שמעפיליה הושמו במחנה המעצר. הם הובאו כבר באותו יום למחנה המעצר בחיפה ובשבת 12 באוגוסט העבירו הבריטים את פליטי הסירות למחנה מעצר בצריפין.
הקולורדו הוחרמה על ידי שלטונות המנדט לאחר הליכים משפטיים ממושכים.
רב החובל וצוות הימאים
רב החובל היווני של הספינה, דמטריוס ורניקוס, עוזרו ושאר 22 אנשי הצוות נעצרו על ידי הבריטים, והועברו למעצר בכלא עכו.
בית המשפט המחוזי דן את רב החובל ועוזרו לשישה חודשי מאסר וזיכה את שאר אנשי הצוות. אולם עוד קודם לכן חולץ רב החובל ורניקוס ממאסרו על ידי אנשי ההגנה; כשיצא מן הכלא בלווית סמל משטרה כדי להסתפר במספרה בחיפה, השאירו הסמל במספרה ויצא לחנות סמוכה כדי לשתות. בשובו למספרה לא מצא את ורוניקוס. מכונית שחיכתה לו העבירה אותו לקיבוץ שער העמקים ממנו הועבר באמבולנס לתל אביב כשהוא מתראה כחולה אנוש, בליווי רופאה ושתי אחיות. בתל אביב חיכו לו מלחי הספינה שלא נעצרו.
רב החובל והמלחים הסתתרו בבית אריזה בכפר אזר וחיכו להזדמנות להימלט מן הארץ. כשנודע להם כי ספינה יוונית עוגנת בנמל תל אביב הם חתרו אליה בשעת לילה בסירה. אחרי חתירה מאומצת הגיעו לספינה וצעקו לעבר מלחיה כדי למשוך תשומת לבם. כשאחד ממלחי הספינה ניגש אחד מהם לדופן הספינה והם קראו לעברו כי ביניהם יש רב חובל יווני. המלח הודיע על כך לרב החובל של הספינה ושב אליהם ואמר כי הקפטן שלו אומר שאם אפילו מלך יוון היה פה הוא לא ידבר איתו בשעת לילה במקום כזה ובצורה כזו. אנשי הקולורדו שבו ריקם ואז החליטו אנשי ההגנה לפעול ואנשי הקולורדו וקברניטה הובלו לטורקיה בספינת המנוע "טרומפלדור" של הפלוגה הימית של הפועל. מטורקיה הגיעו ליוון מולדתם.
ביומטריה
ביומטריה (מיוונית: ביו=חיים, מטריה=מדידה), או ביוסטטיסטיקה, היא תחום מדעי רחב העוסק בפיתוח וביישום של שיטות כמותיות וסטטיסטיות בפתרון בעיות הקשורות בביולוגיה. הביומטריה עוסקת בבעיות הקשורות ביצורים שונים (צמחים, בעלי חיים ובהם גם בני אדם) בתחומי מחקר ויישום שונים: חקלאות, אבולוציה, זיהוי וזיהוי פלילי, אקטואריה. בין תחומי המשנה של הביומטריה:
פוביזם
פוֹביזם (בצרפתית: Fauvisme; בצרפתית "fauves": חיות פרא) הוא זרם בציור המודרני שמרכזו היה בצרפת, ופעל בשנים 1905–1907. משמעות השם היא "הזרם הפראי".
רקע
בתחילת המאה העשרים, על אף שעברו כבר כ-25 שנים מהופעתו של זרם האימפרסיוניזם, עדיין נחשבו יצירות הציירים האימפרסיוניסטים על ידי חלק גדול מהקהל האמנותי כבלתי ראויות. אף על פי שהציבור הרחב התקשה עדיין לקבל יצירות של ציירים ותיקים כמו מונה ורנואר, האמנים עצמם לא המתינו לקבלת ההכרה וכבר נוצרו הזרמים החדשים של הפוסט אימפרסיוניזם, הסימבוליזם, הנאביס, הפרימיטיביזם והפוינטיליזם. כל הזרמים הללו היוו מצד אחד המשך לאימפרסיוניזם, אך מצד שני קראו עליו תיגר. כל זרם בצורה אחרת. המשותף לרובם היה ההתנגדות לנאמנות של האימפרסיוניזם למציאות החזותית. מתוך הזרמים הללו, אפשר לראות את התפתחות הפוביזם כהמשך לציירים הפוסט אימפרסיוניסטים ובמיוחד לואן גוך, לגוגן ולסזאן.
התפתחות הפוביזם
מאחרי הפוביזם לא עמד מניפסט אידאולוגי או תאוריה מלומדת. הוא נוצר כתוצאה ממפגש בין יוצרים מקוריים שמצאו עניין משותף בפריצה אל מחוץ לזרמים האמנותיים שהיו קיימים אז. ניתן לייחס, אולי, את משכו הקצר של הפוביזם לחסרונה של דוקטרינה מרכזית וניתן לראות שחברי הזרם פנו בהמשך דרכם לכיוונים שונים.
אנרי מאטיס, שנחשב כאמן המזוהה ביותר עם הפוביזם, ובמידה רבה גם כמנהיג הקבוצה בהיותו המבוגר מבין חבריה ובעל הניסיון הרב ביותר, הגיע ללמוד בסטודיו של גוסטב מורו בפריז ב-1892. הוא פגש שם בשנות לימודיו את קמואן, מאנגן, מארקה ורואו (האחרון אינו שייך לפוביזם, אך השתתף בתערוכותיהם הראשונות). בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 כבר השתתף מאטיס בתערוכות וסיגל לעצמו חלק ממאפייני הפוביזם. ב-1898, לאחר מותו של מורו, עבר מאטיס לחוג אחר של אמנים, וביניהם דרן ופיאי. ב-1901 פגש מאטיס את ולאמנק. בעוד שמאטיס הושפע מאוד מהאמנות האירופית ומעברה, ולאמנק התרברב בכך שאינו מכיר את המוזיאונים וטען שתולדות האמנות אינן מעניינו והלב הוא שצריך להכתיב את הציור. בשנים הבאות נקלע מאטיס למצוקה כלכלית קשה ודרן התגייס לצבא ופעילות חלק מהציירים שהיו שותפים לזרם זה פחתה. אולם, ב-1904 וב-1905 הגיעו מאטיס, ולאמנק ודרן לגיבוש הסגנון החדש והציגו את ציוריהם בסלון הסתיו בפריס.
בתערוכה שנפתחה ב-17 באוקטובר 1905, ראה המבקר לואי ווסל פסל פלורנטיני קלאסי ומסביבו ציוריהם עזי הצבעים של מאטיס, ולאמנק, מארקה ודרן. הוא כתב בעיתון באותו ערב "דונאטלו כלוא בין חיות פרא". מכאן קיבל הזרם האמנותי את שמו (חיות פרא-Fauves). למרות ההתנגדות שעוררו הציורים בקרב הציבור הרחב, החלה התעניינות בהם מצד אספני אמנות, דבר שנתן אפשרות לציירים למכור את יצירותיהם. כעבור שלוש שנים, ב-1908, התפרקה הקבוצה וחבריה פנו לכיוונים שונים.
השפעות
למרות חייו הקצרים, לפוביזם הייתה השפעה רבה על התפתחות האמנות במאה העשרים. אם על ידי חבריו שהמשיכו בכיוונים חדשים כמו בראק שהיה ממייסדי הקוביזם ואם על ידי השפעתו על אמנים וזרמים אחרים כגון האקספרסיוניזם. בין האמנים המפורסמים שנחשבים כמושפעים מהפוביזם אפשר למנות את ז'ואן מירו, מארק שאגאל ווסילי קנדינסקי. כמו כן, הייתה לפוביזם השפעה על ציירים בלגים והולנדים שיצרו באותן שנים שהבולט מהם היה ריק ואוטרס.
מערכת הצתה
תנועת הבוכנה בצילנדר היא תנועה קווית (אורכית) שהופכת בעזרת גל ארכובה וטלטלים לתנועה סיבובית שמועברת (דרך תמסורת) לגלגלי הרכב.
רגע ההצתה בכל צילינדר חייב להיות מכוון כך שכל הצילינדרים יעבדו בתיאום; תזמון הניצוצות נעשה על ידי מפלג שמעביר לכל צילינדר מתח חשמלי ברגע הנכון. כיוון התזמון של הניצוצות מכונה "כיוון הצתה". כיוון לא נכון גורם ליצירת ניצוץ בזמן לא אופטימלי, והתוצאה מכך היא ניצולת נמוכה ו"צלצולים במנוע", שהם למעשה הצתה מוקדמת מדי של התערובת, בטרם סיימה הבוכנה את תנועתה מעלה.
שלום אוסלנדר
שלום אוסלנדר (באנגלית: Shalom Auslander; נולד ב-1970) הוא סופר ומסאי יהודי-אמריקאי.
קורות חייו
אוסלנדר נולד במונסי שבמדינת ניו יורק. הוא גדל בקהילה יהודית אורתודוקסית למשפחה אדוקה, בן זקונים אחרי אחיו ואחותו. דודו הוא הרב נחום לאם. בגיל 17 נשלח לישראל ללמוד בישיבת "נווה ציון" בקריית יערים, ובגיל 19 חזר לארצות הברית ועבר לגור לבדו בטינק שבניו ג'רזי.
כתיבתו של אוסלנדר מתפרסמת בקביעות בעיתון הבריטי "הגארדיאן" וכן בעיתונים האמריקאיים "הניו יורק טיימס" ו"הניו יורקר". הוא פרסם מספר ספרים: קובץ סיפורים קצרים בשם "Beware of God" (2006); ספר זכרונות על חייו בשם "מחבואים עם אלוהים" (Foreskin's Lament, תרגום מילולי: "קינת העורלה", 2007), שיצא גם בעברית; ורומן בדיוני בשם "Hope: A Tragedy" (2012), על איש שמוצא בעליית הגג בביתו את אנה פרנק הבוגרת.
כתיבתו בעיתונות ובספריו עוסקת לעיתים קרובות בזהותו היהודית והרקע האורתודוקסי שלו. בכתביו הוא מותח ביקורת חריפה על הוריו, ומתאר כיצד התמרד כנער נגד כללי הדת הנוקשים שהנהיגה משפחתו.
ב-2003-2004 היה מועמד ל"פרס קורט לספרות יהודית" בקטגוריית הסופר הצעיר בנושאים יהודיים.
במאי 2015 עלתה סדרת הטלוויזיה הקומית "רגעים קטנים של אושר" אותה יצר, כתב והפיק לרשת הטלוויזיה שואוטיים, ובין היתר כיכבו בה סטיב קוגן, בראדלי ויטפורד, אלן בארקין וקתרין האן.
אוסלנדר נשוי ואב שני בנים, ומתגורר בוודסטוק שבמדינת ניו יורק.
סכסוך הטפילד-מק'קוי
סכסוך הטפילד-מק'קוי היה סכסוך משפחות מפורסם בשנים 1863 עד 1891, בין שתי משפחות שחיו בסמיכות על גבול וירג'יניה המערבית וקנטקי לאורך נהר טאג פורק, יובל משנה של נהר אוהיו. הסכסוך גבה לאורך השנים את חייהם של 12 אנשים. 7 בני משפחת מק'קוי, 4 בני משפחת הטפילד ועוזר שריף.
משפחת הטפילד שחיה בווירג'יניה המערבית הונהגה על ידי ויליאם אנדרסון הטפילד שכונה "Devil Anse Hatfield" ומשפחת מק'קוי שחיה בקנטקי הונהגה על ידי רנדולף מק'קוי. המעורבים בסכסוך משתי המשפחות היו צאצאים של אפרים הטפילד שנולד ב-1765 וויליאם מק'קוי שנולד ב-1750.
הסכסוך נכנס ללקסיקון הפולקלור האמריקאי כמטונימיה לכל סכסוך מר עם סממנים של כבוד המשפחה, צדק ונקמה.
תולדות הסכסוך
הסכסוך האלים החל עם מותו של אסא הרמון מק'קוי שחזר ממלחמת האזרחים האמריקאית ונרצח על ידי כנופיה של יוצאי צבא הקונפדרציה. ויליאם הטפילד היה בתחילה חשוד ברצח אך מאוחר יותר הוכח כי שכב חולה בביתו. רוב החוקרים סבורים כי דודו, חבר הכנופיה ג'ים ואנס, ביצע את הרצח.
בתרבות
ב-2012 שודרה מיני סדרת הטלוויזיה "הטפילדס ומקויס" של ערוץ ההיסטוריה העוסקת בסכסוך. ביל פקסטון גילם את ראש משפחת מקוי רנדולף מקוי לצידו של קווין קוסטנר שגילם את ראש משפחת הטפילד ויליאם אנדרסון הטפילד.
סרגיי שריקוב
סרגיי אלכסנדרוביץ' שריקוב (ברוסית: Серге́й Алекса́ндрович Ша́риков; 18 ביוני 1974 – 6 ביוני 2015) היה סייף יהודי-רוסי. אלוף אולימפי בעל 4 מדליות אולימפיות, מהן 2 זהב (חרב קבוצתי), 1 כסף (חרב אישי) ו-1 ארד. 3 פעמים אלוף עולם בחרב קבוצתי ובעל מדליית ארד מאליפות העולם (לה שו-דה-פו 1998) ואלוף אירופה (פונשל 2000) בחרב אישי.
ביוגרפיה
שריקוב נולד וגדל במוסקבה למשפחה יהודית. הוא החל להתאמן בסייף בגיל 12 בהדרכתו של דוד טישלר. הוא היה חבר נבחרת רוסיה בשנים 1994–2005.
באליפות העולם בסיף לנוער שנערכה במקסיקו סיטי בשנת 1994 זכה שריקוב במדליית זהב בחרב אישי ובאליפות העולם בסיף שנערכה בהאג, הולנד בשנת 1995 זכה במדליית כסף בתחרות חרב קבוצתי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה שריקוב בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתית ביחד עם סטניסלב פוזדניאקוב וגריגורי קיריינקו, לפני הונגריה ואיטליה ובמדליית כסף בתחרות חרב אישי אחרי סטניסלב פוזדניאקוב ולפני דמיין טויה מצרפת. בקרב חצי הגמר הוא ניצח את טויה 14-15 ובקרב הגמר הוא הפסיד לפוזדניאקוב 15-12.
באליפות העולם בסיף שנערכה בלה שו-דה-פו, שווייץ בשנת 1998 זכה שריקוב במדליית ארד בתחרות חרב אישי.
באליפות אירופה בסיף שנערכה בפונשל, פורטוגל ביולי 2000 זכה שריקוב בשתי מדליות זהב, בחרב אישי לפני אלכסיי פרוסין וסטניסלב פוזדניאקוב וחרב קבוצתי לפני בלארוס ואוקראינה.
קייט מילר-היידקי
קייט מילר-היידקי (באנגלית: Kate Miller-Heidke, נולדה ב-16 בנובמבר 1981) היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית אוסטרלית. נציגת אוסטרליה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר "Zero Gravity".
סרגיי שריקוב
ביוגרפיה
באולימפיאדת סידני (2000) זכה שריקוב במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתית ביחד עם סטניסלב פוזדניאקוב ואלכסיי פרוסין, לפני צרפת וגרמניה. בתחרות חרב אישי הוא סיים במקום עשירי.
קייט מילר-היידקי
קריירה
קייט-מילר היידקי התמודדה באירוויזיון 2019 בישראל, בלווי על ידי זמרי ליווי ישראליים וסיימה במקום התשיעי עם 284 נקודות.
חיים פרטיים
בשנת 1998 סיימה מילר-היידקי את בית הספר האנגליקני לבנות סנט איידן, לפניו למדה מילר-היידקי בבית ספר חילוני. לאחר שסיימה את בית הספר למדה מילר-היידקי בקונסרבטוריון הלאומי של קווינסלנד תואר ראשון במוזיקה קלאסית כאשר היא מסתמכת על מלגה מלאה. לאחר מכן, למדה מילר-היידקי תואר שני במוזיקה. כזמרת קלאסית היא זכתה במגוון פרסים (בין השנים 2000–2005). את הופעתה האופראית הראשונה עשתה בשנת 2005 באופרה של קווינסלנד בתפקיד פלורה באופרה "The Turn of the Screw".
סרגיי שריקוב
ביוגרפיה
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה שריקוב במדליית ארד בתחרות חרב קבוצתית ביחד עם סטניסלב פוזדניאקוב, אלכסיי דייצ'נקו ואלכסיי יקימנקו, אחרי צרפת ואיטליה. בתחרות חרב אישי הוא סיים במקום שמיני. בשבל רבע הגרמ הוא הפסיד לאלדו מונטנו מאיטליה 15-13 שזכה במדליית זהב.
לאחר שפרש מתחרויות שימש כחבר באיגוד הסיף הרוסי ובשנת 2009 התמנה למאמנה הראשי של נבחרת רוסיה בחרב.
הנצחה
ב-2003 הונצח שריקוב ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
מיס לבנון
מיס לבנון (בערבית: ملكة جمال لبنان) היא תחרות יופי הנערכת בלבנון.
התחרות נערכה לראשונה ב-1952 והזוכה מכהנת בתואר במשך שנה. החל משנת 1975 התחרות משודרת בטלוויזיה. בשנת 2019 התחרות לא נערכה עקב המצב הפוליטי במדינה.
הזוכות בתחרות מייצגות את לבנון בתחרות מיס עולם ומיס יוניברס.
בשנת 1971 גאורג'ינה ריזאק זכתה בתחרות מיס יוניברס. בשנת 2001 כריסטינה סבאיה זכתה בתחרות מיס אינטרנשיונל
סטיבן סונדהיים
סטיבן ג'ושוע סונדהיים (באנגלית: Stephen Joshua Sondheim; 22 במרץ 1930 – 26 בנובמבר 2021) היה מלחין ופזמונאי יהודי אמריקאי.
סונדהיים הוא מחברם של מילות השירים והלחנים למחזות זמר ידועים רבים, כגון: קומפני, "Follies", "מוזיקת לילה זעירה", סוויני טוד, "אל תוך היער", יום ראשון בפארק עם ג'ורג' ו-"Assassins". בין עבודותיו המפורסמות הנוספות: מילות השירים למחזות הזמר "סיפור הפרברים" ו"ג'יפסי" וכן שירים לסרט "דיק טרייסי". זכה במספר רב של פרסים של תעשיית המוזיקה והבידור האמריקאית (בהם פרסי טוני, גראמי, ואוסקר), ונחשב לאחד מהיוצרים החשובים והמשפיעים ביותר בתחום מחזות הזמר במחצית השנייה של המאה ה-20.
קורות חיים
סונדהיים נולד בניו יורק ב-22 במרץ 1930 וגדל באפר וסט סייד במנהטן. אביו, יצרן שמלות, ואמו, מעצבת אופנה, היו שקועים בעבודתם, וסונדהיים הילד בילה את רוב זמנו מחוץ לבית. יחסיו עם אמו היו קשים, ובראיונות עִמו הוא תיאר אותה כאם מנוכרת ואנוכית. סונדהיים גילה עניין במוזיקה מילדות מוקדמת, אז החל ללמוד נגינה בפסנתר. משיכתו למחזות זמר החלה כשהיה בן 9, כאשר צפה עם אביו במחזמר "Very Warm for May" בברודוויי. כשהיה בן 10 הוריו התגרשו, והוא עבר עם אמו לגור בחווה בפנסילבניה. שם הוא התיידד עם שכן בן גילו, ג'ימי המרשטיין, בנו של אוסקר המרשטיין, מחבר מחזות הזמר הנודע. אוסקר המרשטיין הפך לאב חלופי לסונדהיים, לחונך שלו ולמורה לאומנות כתיבת מחזות הזמר. המרשטיין יצר עבור סונדהיים מעין קורס, שבו הוטל עליו לכתוב מספר מחזות זמר: מחזמר שמבוסס על מחזה שסונדהיים אהב, מחזמר שמבוסס על מחזה שהיה פגום בעיניו, מחזמר שמבוסס על ספר או סיפור קצר שטרם הומחז, ומחזמר מקורי. "מטלות" אלה לא הועלו מעולם בהפקות מקצועיות. לתקופת החונכות של סונדהיים אצל המרשטיין הייתה השפעה רבה על התפתחותו המקצועית של סונדהיים. עם זאת, סגנון כתיבתם שונה מאוד.
ב-1950 סיים סונדהיים את לימודיו בוויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס בהצטיינות יתרה, ועבר ללמוד הלחנה אצל המלחין מילטון בביט. הוא התעניין בכתיבת מוזיקה א-טונאלית, אך בביט עודד אותו להמשיך ולהתרכז במוזיקה טונאלית. סונדהיים הסכים, והמוזיקה שלו נותרה טונאלית, אם כי משופעת בהרמוניות דיסוננטיות. המחצית הראשונה של שנות ה-20 של חייו התאפיינה במאבק להכרה מקצועית ובהתמודדות עם קשיים כלכליים. הוא ניגש לאודישנים רבים, וניסה כוחו בכתיבת תסריטים לטלוויזיה. זמנו הפנוי הוקדש לצפייה אינטנסיבית בסרטי קולנוע משנות ה-40 וה-50. באותה תקופה הוא כתב את מחזמר הביכורים שלו, "Saturday Night". המחזמר היה אמור לעלות בברודוויי בעונת 1954–55, אולם ההפקה סבלה מקשיים שונים, ובוטלה סופית בקיץ 1955 לאחר פטירתו של המפיק הראשי.
כשסונדהיים היה בן 25, הציע לו המחזאי ארתור לורנץ לחבר את מילות השירים למחזמר "סיפור הפרברים", למוזיקה של ליאונרד ברנשטיין. בתחילה הסתייג סונדהיים מההצעה, שכן העדיף לעבוד על מחזמר משלו, אולם אוסקר המרשטיין שכנע אותו שהשתתפות בכתיבת המחזמר תהיה התנסות מועילה עבורו, וסונדהיים קיבל לבסוף את ההצעה. המחזמר, שעלה ב-1957, זכה להצלחה גדולה, ואף עובד לסרט זוכה אוסקר ב-1961. הצלחה ראשונה זו הייתה נקודת מפנה בקריירה של סונדהיים, ובעקבותיה באו שתי הצלחות נוספות: המחזמר "ג'יפסי" ב-1959 והמחזמר "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" ב-1962. גם שני מחזות זמר אלה עובדו אחר כך לסרטים. רצף ההצלחות נקטע ב-1964, עם כישלונו של המחזמר "Anyone Can Whistle", שירד מהבמות לאחר 9 הופעות בלבד. גם המחזמר הבא של סונדהיים, "Do I Hear a Waltz‎?‎", שעלה ב-1965, לא זכה להצלחה גדולה. אף על פי שמתחילת הקריירה שלו שאף סונדהיים לכתוב גם את המילים וגם את הלחנים לשיריו, הוא נאלץ להסתפק בכתיבת המילים ברוב ההפקות שבהן השתתף באותה תקופה, ורק בשני מחזות זמר ("דבר מצחיק קרה בדרך לפורום" ו-"Anyone Can Whistle") הלחין גם את המוזיקה. זו לא זכתה בזמנו לתשומת לב מיוחדת, ובשלב זה בקריירה שלו הוא נודע בעיקר כתמלילן מוכשר.
ההכנסות ממחזות הזמר המצליחים שיפרו את מצבו הכלכלי של סונדהיים, ובין 1965 ל-1970 הוא שקד על פיתוח פרויקטים חדשים, כתב את המחזמר הטלוויזיוני "Evening Primrose", ופרסם סדרה של תשבצי היגיון במגזין "ניו יורק". תקופה זו הסתיימה ב-1970 עם העלאת המחזמר "קומפני" בשיתוף הבמאי והמפיק הרולד (האל) פרינס. במחזמר זה, כמו גם בכל אלה שכתב אחר כך, חיבר סונדהיים הן את הלחנים והן את מילות השירים. המחזמר זכה להצלחה קופתית וביקורתית. הוא נחשב למהפכני בזמנו בשל העיסוק בנושא "רציני" – נישואים ומחויבות זוגית – ובשל המבנה היוצא-דופן שלו – אוסף אפיזודות מחיי הגיבורים, שאינן מתלכדות לכדי סיפור בעל סדר כרונולוגי מוגדר. סונדהיים ופרינס המשיכו לשתף פעולה, ועד 1979 הם העלו ארבע הפקות נוספות: "Follies" (1971), "מוזיקת לילה זעירה" (1973), "Pacific Overtures" (1976) ו"סוויני טוד" (1979). במחזות זמר אלה נמשך העיסוק בנושאים רציניים ובלתי שגרתיים, ובמקביל כתיבתו של סונדהיים נהייתה בוגרת ומורכבת יותר. כך למשל, המחזמר "Pacific Overtures" מתאר את ההיפתחות של יפן למערב במחצית השנייה של המאה ה-19, ומשלב אלמנטים של תיאטרון הקבוקי ומוזיקה יפנית מסורתית. "סוויני טוד", שנחשב לאחד משיאי יצירתו, הוא יצירה מורכבת נוספת; המחזמר מסווג לעיתים כאופרה או כאופרטה, ומשלב אלמנטים אופייניים לסוגה זו, כגון שימוש נרחב בלייטמוטיבים. מחזות הזמר של סונדהיים ופרינס זיכו אותו בארבעה פרסי טוני, וגם בהכרה כמוזיקאי חשוב. להצלחה תרם גם השיר "הכניסו את הליצנים" ("Send in the Clowns") מתוך "מוזיקת לילה זעירה". הביצוע לשיר של ג'ודי קולינס מ-1975 היה ללהיט, וזיכה את סונדהיים בפרס הגראמי. השיר הוקלט מאז על ידי זמרים רבים, ואף הפך לסטנדרט ג'אז.
ב-1981 העלו סונדהיים ופרינס את המחזמר המשותף האחרון שלהם באותה תקופה, "Merrily We Roll Along" המחזמר נחל כישלון צורב, וירד מהבמות לאחר 16 הופעות בלבד. במהלך השנים שוכתב המחזמר וזכה להכרה; אולם באותה תקופה סונדהיים המאוכזב תכנן לפרוש מעולם התיאטרון, וליצור סרטים, משחקי וידאו, או ספרי מתח. לבסוף, הוא החל לשתף פעולה עם המחזאי והבמאי ג'יימס לפיין, וביחד הם העלו ב-1984 את המחזמר "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'", שעלילתו עוסקת בציור "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט" של הצייר הצרפתי ז'ורז' סרה. המחזמר נחשב להישג אמנותי מרשים, וזיכה את סונדהיים בפרס פוליצר לדרמה – פרס יוקרתי שאינו מוענק בדרך כלל למחזות זמר. סונדהיים ולפיין המשיכו את שיתוף הפעולה במחזמר "Into the Woods", שעלה ב-1987 והתבסס על שילוב של כמה אגדות ילדים. המחזמר זכה להצלחה מסחרית גדולה ולאהדת המבקרים, וזיכה את סונדהיים בפרס טוני נוסף. ב-1990 העלה סונדהיים, הפעם ללא לפיין, את המחזמר הפרובוקטיבי "Assasins", שגיבוריו הם האנשים שהתנקשו, או שניסו להתנקש, בנשיאי ארצות הברית במהלך ההיסטוריה. באותה שנה יצא גם הסרט "דיק טרייסי", ובו מספר שירים שכתב סונדהיים. ביניהם היה השיר "Sooner or Later (I Always Get My Man;)"; בביצוע מדונה, שזיכה אותו בפרס אוסקר. ב-1994 חזר סונדהיים לעבוד עם לפיין, וביחד הם והעלו את המחזמר זוכה הטוני "תשוקה".
בסוף שנות ה-90 החל סונדהיים לעבוד על מחזמר בשם "Wise Guys" ביחד עם שותפו הוותיק האל פרינס. המחזמר היה אמור לעלות ב-1999, אולם ההפקה נתקלה בקשיים שונים, ובהם סכסוך משפטי. לבסוף המחזמר שוכתב והועלה מחוץ לברודוויי תחת השם "Bounce". ההפקה קיבלה ביקורות מעורבות, וסונדהיים, שאף הוא לא היה מרוצה מההפקה, המשיך לעבוד על המחזמר ולשכתב אותו. גרסה חדשה וקודרת יותר של המחזמר הועלתה ב-2008 תחת השם "Road show". בשנת 1996 הלחין סונדהיים את פסקול הסרט "כלוב הציפורים". הפקה נוספת שבה השתתף סונדהיים היא המחזמר "The Frogs", שעלה בשנת 2004 – גרסה מורחבת של מחזמר באותו שם שהוצג פעמים ספורות ב-1974 בהפקה סטודנטיאלית. ב-2006 סיפר סונדהיים למגזין טיים אאוט לונדון, כי אין בכוונתו לכתוב חומר חדש. הוא נימק זאת באובדן אנרגיה כתוצאה מגילו המתקדם, ובציפיות הגבוהות מדי של הקהל. עם זאת הוא המשיך להיות מעורב בפרויקטים שונים כגון הסרט "סוויני טוד". ב-2008 זכה סונדהיים בפרס טוני למפעל חיים.
עבודות עיקריות
הקרדיט למחזה (book) מתייחס לחלק הלא-מושר של המחזמר. שם עברי צוין עבור הפקות שהועלו בישראל.
פלסיוצ'לוס
פלסיוצ'לוס (שם מדעי: Plesiochelys) הוא סוג נכחד של צב אשר חי בסוף תור היורה וכלל מין בודד - Plesiochelys etalloni. מאובניו נמצאו ב-1873 באירופה ברחבי שווייץ, צרפת, אנגליה, ספרד ופורטוגל בשכבות סלעים, בהם נמצאו מספר עצמות גולגולת מאובנות ועצמות שלד.
ככל הנראה צב זה נכחד לחלוטין בסוף תור היורה.
מדד סימפסון
שימוש
לפני השימוש בנוסחה יש לקבוע שני פרמטרים שונים:
הנוסחה למדד סימפסון היא: כאשר:
התוצאה המתקבלת היא ההסתברות ששני פרטים אקראיים מתוך החברה יהיו שייכים לאותו מין (או כל רמה טקסונומית אחרת אשר נבחרה), תוצאותיה של הנוסחה נעים בין 0 ל-1. ככל שהחברה עשירה יותר במינים (או סוגים וכו') וחלוקת הפרטים ביו המינים מאוזנת יותר המדד יתקרב ל-0, לעומת זאת חברה בעלת מעט מינים או בעלת חלוקה לא מאוזנת של הפרטים בין המינים (קרי - מין אחד או מינים ספורים דומיננטיים והשאר נדירים) תתן מדד המתקרב ל-1.
דוגמה א'
שני אקולוגים באוניברסיטת חובזה התבקשו לבדוק ולהשוות את חברת החיפושיות שבאוניברסיטה. לצורך כך דגמו החוקרים חיפושיות משני מקומות במוסד - מהשירותים ומהקפיטריה. עקב חוסר ידע בטקסונומיה לא הצליחו לזהות החוקרים את החיפושיות ברמת המין ונאלצו להסתפק ברמת הסוג. להלן התוצאות:
לפי החישוב, מדד סימפסון של החברה בשירותים נמוך יותר ממדד סימפסון של החברה בקפיטריה. לכן, החברה בשירותים מגוונת יותר מהחברה בקפיטריה.
דוגמה ב'
המחלקה לאקולוגיה באוניברסיטת חובזה קיבלה תקן נוסף לטקסונום והאחרון ניגש למלאכת זיהוי מדויק של מיני החיפושיות שנדגמו בשירותים ובקפיטריה. להלן תוצאותיו:
לפי החישוב החדש מדד סימפסון של החברה בשירותים הפעם הוא גבוה יותר ממדד סימפסון של החברה בקפיטריה. לכן, בבדיקה החוזרת, החברה בשירותים מגוונת פחות מהחברה בקפיטריה.
חסרונותיו של מדד סימפסון
למדד סימפסון חיסרון עיקרי: הוא מעניק תשומת לב מועטה למינים נדירים - הם כמעט ולא משפיעים על התוצאה המתקבלת מהמדד למרות שבמציאות מינים נדירים מהווים אחוז נכבד מכלל המינים בחברות ביולוגיות מורכבות. מדענים החוקרים חברות בהם יש מספר מינים דומיננטיים והמון מינים נדירים יעדיפו, ברוב המקרים, להשתמש במדדים אחרים. חיסרון נוסף, הנגזר מהחיסרון הראשון הוא עיוות בתוצאות כאשר משווים שתי חברות שבאחת יש מינים בודדים מאוזנים ובשנייה יש מינים רבים שחלקם נדירים - בעוד שנהיר לכל שהחברה השנייה מגוונת יותר המדד עלול להצביע ההפך - כך לדוגמה עלול המדד להצביע על חברת המדבר כחברה מגוונת יותר מהחברה ביער גשם.
אהרון גלעדי
אהרון גלעדי (1907–ינואר 1993) היה צייר ישראלי.
אודות
גלעדי הציג 3 תערוכות יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב (1939, 1956, 1958). שלושה תבליטים שיצר לחזית הגלריה בשנת 1969 (אז כבר נקראה בשם "גלריה עידן") עדיין מוצבים במקומם ברחוב פרישמן 19 בתל אביב. הוא השתתף בשנת 1957 בביאנלה לאמנות בסאו פאולו.
היה חבר בקבוצת אופקים חדשים. הוא זכה פעמיים בפרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול, בשנים 1948 ו-1954. בשנת 1960 זכה בפרס ההסתדרות. גלעדי מוזכר בספר הביתה של אסף ענברי. אהרון גלעדי נטמן לבקשתו בקיבוץ אפיקים. הותיר אחריו את רעייתו, שני בנים - ישראל ואילן ונכדים. בשנת 1997 נערכה לזכרו תערוכת רטרוספקטיבה במשכן לאמנות בחולון.
פלגיוקלז
פלגיוקלז (מיוונית שבירה נטויה) היא שורת מינרלים מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה). שורת הפלגיוקלז היא אחת מהחשובות ביותר בקבוצות המינרלים שמהם בנויים סלעי היסוד.
קבוצת פצלות השדה, שהפלגיוקלז הוא חלק ממנה, מכילה מינרלים טקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי. כמו בקוורץ, בנויים מינרלים אלה מארבעה טטרהדרונים, אלא שבעוד שבקוורץ כל הטטרהדרונים בנויים מ- SiO4, בפצלת השדה מחליף אטום אלומיניום את אטום הצורן באחד או שניים מהטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי בדמות קטיון כדוגמת אשלגן, נתרן וסידן.
המינרלים בקבוצת הפלגיוקלז
פלגיוקלז היא שורה איזומורפית של מינרלים המתחילה במינרל אלביט שנוסחתו NaAlSi3O8, ושבו מספק קטיון נתרן את הפיצוי החשמלי ומסתיימת במינרל אנורתיט שנוסחתו CaAl2Si2O8 ושבו מחליפים שני אטומי אלומיניום מחצית מכמות אטומי הצורן בארבעת הטטרהדרונים ולכן נדרש פיצוי חשמלי של קטיון סידן שהוא דו־ערכי. גבישי הפלגיוקלז מורכבים מתערובת שבה יש יחסים שונים בין כמויות האלביט לכמויות האנורתיט. הטבלה הבאה מפרטת את החלוקה השמית המקובלת למינרלים השונים המרכיבים את קבוצת הפלגיוקלז על פי יחסי אלביט/אנורתיט.
אלביט - מינרל נפוץ יחסית ובעל חשיבות בבניית סלעי יסוד חומציים ובדייקים פגמטיטיים, לעיתים קרובות בלווית מינרלים נדירים כגון טורמלין ובריל. מקור השם מלטינית - albus (לבן), בשל צבעו הלבן הנקי.
הר סקוט (קנדה)
הר סקוט (באנגלית: Mount Scott) ממוקם על גבול בין פרובינציות אלברטה וקולומביה הבריטית שבקנדה.
פלגיוקלז
המינרלים בקבוצת הפלגיוקלז
המינרלים המצויים בין אלביט לאנורתיט בקבוצת הפלגיוקלז דומים מאוד האחד לשני וכמעט שלא ניתן להבחין ביניהם למעט באמצעים אופטיים.
הר סקוט (קנדה)
גובהו של ההר 3,296 מטרים מעל פני הים.
פלגיוקלז
המינרלים בקבוצת הפלגיוקלז
אוליגוקלז – נפוץ בגרניט, סיאניט, דיוריט וגנייס. מצוי לעיתים קרובות בחברת אורתוקלז. השם אוליגוקלז מקורו ביוונית ופירושו "שבירה קטנה" והוא מתייחס לעובדה שהזווית בין מישורי הפצילות רחוקה בצורה ניכרת מהזווית הישרה. אבן שמש היא בעיקרה אוליגוקלז (לעיתים אלביט) משובצת בפתיתים של המטיט.
הר סקוט (קנדה)
ההר מתנשא לגובה של 966 מטרים מעל סביבתו.
פלגיוקלז
המינרלים בקבוצת הפלגיוקלז
אנדסין - מינרל אופייני לסלעים בינוניים כדוגמת הדיוריט ולסלעים געשיים כדוגמת האנדזיט.