cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיטי הארט מוקסון
קיטי הארט-מוקסון (נולדה ב-1 בדצמבר 1926) היא ניצולת שואה פולניה-אנגליה. היא נשלחה למחנה העבודה אושוויץ בשנת 1943 בגיל 16, שם שרדה במשך שנתיים, וגם הייתה כלואה במחנות אחרים. זמן קצר לאחר שחרורה באפריל 1945 על ידי חיילים אמריקאים, היא עברה לאנגליה עם אימה. היא התחתנה והקדישה את חייה להעלאת המודעות לשואה. היא כתבה שתי אוטוביוגרפיות הנקראות "אני חיה" ו"בחזרה לאושוויץ".
משפט השוואתי
משפט השוואתי (המכונה גם משפט משווה) הוא תחום בחקר המשפט המשווה בין שיטות משפט וחוקים במקומות או בזמנים שונים, ובין מטרותיו תיעוד היסטורי, לימוד על טיבו של משפט תקדימי (כגון המשפט המקובל), מציאת השיטה היעילה יותר ועוד.
ישנם שני סוגים של משפט השוואתי:
Civil law - דומיננטית מאוד בעולם (נקרא גם המשפט הקונטיננטלי) כדוגמת צרפת.
כאשר אנו יודעים את שם שיטת המשפט הנוהגת דבר זה אומר לנו רבות על המדינה:
מקורות משפטיים אפשריים
ההיררכיה המקובלת מבחינת חשיבות המקור המשפטי היא פירמידת הנורמות של קלזן:
כאשר נאמר על כך:
“The king must not be under man but under God and under the law, because the law makes the king...” (Bracton, On the Laws and Customs of England, 1258)
היבטים
היבטים מוסדיים:
היבטים תרבותיים:
סמל דתי-תרבותי
בישראל
בראי ההיסטורי:
גורמים עכשוויים:
במשפט הישראלי קיימת נטייה הולכת וגוברת לעבר המשפט האמריקני. העולם כולו נע לכיוון אמריקה (עם זאת דבר זה יכול להוות בעיה שכן ישנם הבדלי תרבות וגישות).
התפתחות
מותם של מהגרים מגרמניה והתפכחות מאשליית הקדמה, הביאו לשקיעה של המשפט ההשוואתי משנות ה-70 של המאה הקודמת, אך בתקופה האחרונה אנו חווים פריחה מחודשת הבאה לידי ביטוי באמצעות:
סוראמין
סוראמין (Suramin) היא תרופה המשמשת לטיפול במחלת השינה ובמחלות נוספות הנגרמות על ידי פרוטיסטים מהסוג טריפאנוזומה (Trypanosoma), וכן בעיוורון הנהרות (אונכוצריאזיס), מחלה הנגרמת על ידי התולעת Onchocerca volvulus.
סוראמין, אשר פותחה ב-1916 על ידי הכימאי הגרמני אוסקר דרסל (Oskar Dressel) מחברת באייר (Bayer), מפתחת האספירין, היא מולקולה סימטרית שבמרכזה קבוצת שתנן (NH-CO-NH). סוראמין, שנוסחתה C51H34N6O23S6, מכילה בנוסף שש קבוצות סולפונט (HSO2OH), שתי קבוצות מתיל (CH3), ארבע קבוצות אמיד (בנוסף לזו של קבוצת השתנן) ושמונה טבעות בנזן, מהן ארבע מאוחות בשני זוגות (נפתלן). כשהמולקולה ניתנת כתרופה היא מכילה בדרך כלל שישה אטומי נתרן הקשורים לקבוצות הסולפונט.
את התרופה נוטלים באמצעות זריקה שבועית בת גרם אחד במשך שישה שבועות. בין תופעות הלוואי ניתן למנות בחילה, הקאות, פריחה בעור ולעיתים נדירות נזק לכליות ודלקות עור.
מעשייה
מעשייה היא סיפור עם שבו מוטיבים רבים החורגים מההתנסות היומיומית, מוטיבים על-טבעיים שאינם ניתנים לאישור אמפירי, בין היתר דמויות כגון פיות, גובלינים, אלפים, טרולים, ענקים, חיות מדברות ובדרך כלל אף כישופים ומעשי קסמים. בתרבויות שבהן שדים ומכשפות נתפסים כיצורים אמיתיים, עשויים סיפורי המעשיות להתמזג לתוך סיפורי אגדה שבהן תוכן הסיפור נתפס על ידי המספר והמאזין כבעל משמעות היסטורית. אולם, שלא כמו אגדות ושירה אפית, המעשיות בדרך כלל אינן מכילות יותר מאשר התייחסות שטחית לדת או למקומות גאוגרפיים ממשיים, לאישים או למאורעות. הפתיח המאפיין סיפורי מעשיות הוא: "היה היה פעם..." ואין הכוונה למועד מסוים. ניתן למצוא מעשיות בסיפורי עם שבעל פה וכן בספרות הכתובה. ההיסטוריה של סיפורי המעשיות קשה ביותר לשחזור, זאת כיוון שניתן לעקוב אחריה אך ורק בביטויה הכתוב. אולם, אף מסיפורי המעשיות הכתובים ניתן ללמוד כי סיפור המעשיה קיים בתרבות האנושית מזה אלפי שנים, אף שייתכן כי לא הוכר כענף ספרותי נפרד. ניתן למצוא סיפורי מעשיות, לאורך מאות בשנים, בכל תרבות אנושית בעולם. סיפורי מעשיות ועבודות הנובעות מהם, עדיין נכתבים אף בימינו אלה.
קהל היעד לסיפורי המעשיות הקדומים היה מבוגרים וילדים גם יחד, אולם סיפורי מעשיות נתפסים כמיועדים בעיקר לילדים כבר החל מן הסלון הספרותי הצרפתי במאה ה-17. הכותרת שהעניקו האחים גרים לאסופת הסיפורים שלהם הייתה "מעשיות לילדים ובני הבית" והקשר בין מעשיות לילדים הלך והתחזק במהלך השנים.
מומחי פולקלור סיווגו את סיפורי המעשיה במספר דרכים. אחד הסיווגים הבולטים הוא זה של ארנה-תומפסון וכן הניתוח המורפולוגי של ולדימיר פרופ. פולקלוריסטים אחרים הציעו פרשנויות למשמעותן של המעשיות, אולם עד היום לא התגבשה שיטה כדי לקבוע באופן חד-משמעי את משמעות המעשיות.
סימנים מזהים
על אחת הכול מסכימים, סיווגו של סיפור כסיפור מעשייה (אנגלית: Fairy tale ובתרגום מילולי: "סיפור פייה") איננו תלוי בכך שתופענה בעלילתו פיות. נראה שחיות מדברות ונוכחות קסמים הם מאפיינים נפוצים הרבה יותר בסיפורי מעשיות מאשר פיות. אולם, עצם העובדה כי בעלילת סיפור מופיעה חיה מדברת איננה הופכת את הסיפור לסיפור מעשיה, כך קורה לדוגמה במשלים.
ג'ון רונלד רעואל טולקין במאמרו "על סיפורי מעשיות" (On Fairy-Stories) הסכים לכך שנוכחות פיות אינו חלק מהותי מהגדרת סיפור מעשייה והגדיר סיפורי מעשיות כסיפורים על הרפתקאות בני אדם ב"ארץ הפיות" (Faërie), הגמדים, האלפים ושאר יצורים קסומים ואף קסמים רבים אחרים. אולם, באותו מאמר ובשימוש באותה הגדרה, טולקין מוציא מגדר סיפורי מעשיות סיפורים שרבים רואים בהם מעשיות.
חלק מן הפולקלוריסטים מעדיפים את המונח הגרמני Märchen כדי להתייחס לסוגת המעשיות, מנהג שמצא שורשים בהגדרה של תומפסון במהדורת 1977 של הספר "הסיפור העממי" (The Folktale): "סיפור בעל אורך שבו מופיעים ברצף מוטיבים או אפיזודות. עלילתו מתפתחת בעולם דמיוני ללא מיקום גאוגרפי מדויק, או יצורים בעלי הגדרה מדויקת והוא מלא בקסום. בארץ דמיונית זו, גיבורים צנועים הורגים את אויביהם, עולים למלוכה ונישאים לנסיכות.".הדמויות והמוטיבים של סיפורי מעשיות הם פשוטים ונעים בדפוס קבוע: נסיכות ורועות אווזים; בנים צעירים ונסיכות אצילות; עוגים, ענקים, דרקונים וטרולים; אמהות חורגות מרושעות וגיבורים רק לכאורה, פיה סנדקית ועוזרים קסומים אחרים, לעיתים קרובות סוסים מדברים, או שועלים או ציפורים; הרים עשויים זכוכית; איסורים והפרת איסורים. החוקר איטלו קלבינו טען כי סיפור המעשייה הוא הדוגמה המושלמת ל"מהירות" בספרות, בזכות החסכנות והדייקנות שבעלילה.
היסטוריה של הסוגה
במקור סיפורים המסווגים עתה כסיפורי מעשיות היו רק עוד סוג של סיפור שלא סווג כסוגה נפרדת. המונח הגרמני Märchen משמעותו המילולית היא "סיפור" ללא ייחוד מסוים. הסוגה עצמה הובחנה על ידי סופרי תקופת הרנסאנס, אשר החלו להגדיר סוגות של סיפורים. בפרט תרם ג'ובאני פרנצ'סקו סטרפרולה לאיסוף ופרסום מעשיות ולהגדרת הסוגה. מאותה עת באופן הדרגתי התגבשה הסוגה בזכות סופרים רבים עד אשר לא היה עוד ספק בזיהויה בעבודותיהם של האחים גרים. בהתפתחות הדרגתית זו המונח "סיפורי פיות" (שהוא המונח המקובל ל"סיפורי מעשיות" באנגלית, צרפתית ושפות נוספות) נטבע כאשר סגנון ה-préciosité שלט בכתיבת סיפורים ומאדאם ד'אולנואה (d'Aulnoy) טבעה את המונח הצרפתי "contes de fée" (מילולית: "סיפור פייה").
בטרם הוגדרה סוגת הפנטזיה, סיפורים רבים שהיו מסווגים כפנטזיה הוגדרו כסיפורי מעשיות, כולל ספרו של טולקין "ההוביט", ספרו של ג'ורג' אורוול "חוות החיות" וספרו של ליימן פרנק באום "הקוסם מארץ עוץב. אף שסיפורי הפנטזיה ובמיוחד תת-הסוגה "פנטזיה מעשייתית", עושים שימוש בולט במוטיבים של סיפורי מעשיות, חוקרי ספרות רואים בהם סוגות נפרדות.
היחס שבין העממי לספרותי
סיפור המעשייה, כפי שהוא מסופר בעל-פה, הוא תת-סוג של הסיפור העממי. מצורתו זו העלו סופרים רבים סיפורי מעשיות על הכתב, לעיתים תוך שינויים משמעותיים בעלילה. אלה הם סיפורי מעשיות ספרותיים (גרמנית: Kunstmärchen). אצל האחים גרים ניכר מאמץ לשמר את מאפייני סיפור המעשייה שבעל-פה, אבל אף על פי כן, ניכר עיבוד רב של סיפורי המעשיות כך שיתאימו לצורתם הכתובה.
ניכרת השפעה הדדית בין סיפורי מעשיות ספרותיים לבין סיפורי מעשיות שבעל-פה ובין אלה לבין סיפורים מארצות זרות, בקו העלילה, במוטיבים ובמרכיבים שונים. פולקלוריסטים שונים במאה ה-18 ניסו לשחזר את הצורה "הטהורה" של הסיפור העממי, זו שלא "זוהמה" בגרסאות ספרותיות; אולם אף שסיפורי המעשיות בעל-פה היו קיימים אלפי שנים בטרם הועלו על הכתב, לא קיימים סיפורי-עם בצורה טהורה – כפי שאף לא קיימים סיפורי מעשיות ספרותיים בצורתם הטהורה, כאלה שאינם משאילים מן המסורת העממית. מעת שבאו גרסאות ספרותיות של סיפור המעשייה, בלתי אפשרי לעקוב אחר ההשאלה ההדדית. מספרי סיפורים עשויים אפילו לתור אחר סיפורי המעשיות הספרותיים כדי להעשיר את מספר סיפוריהם ואת המוטיבים שלהם.
היסטוריה
סיפורי מעשיות היו חלק ממסורת הסיפור שבעל-פה. תחת לכתוב את המעשיות, סיפורים אלה סופרו או שהומחשו באופן דרמטי וכך עברו מדור-לדור. כיוון שכך, ההיסטוריה המדויקת של התפתחות סיפורי המעשיות לוטה בערפל. עמים ללא מסורת של כתב, סיפרו ודאי סיפורי מעשיות מבלי שאלה תועדו. סיפורי המעשיות הכתובים העתיקים ביותר מקורם במצרים העתיקה, 1300 לפנה"ס לערך, סיפורי מעשיות צצים אף לסירוגין לאורך ההיסטוריה של התרבויות הכתובות, כך בתרבות רומא העתיקה ב"סיפור ארוס ופסיכה", המופיע ב"חמור הזהב" של לוקיוס אפוליוס (רומא, המאה ה-2 לספירה), או בפנצ'אטנטרה (הודו 200–300 לספירה), אולם אין זה ידוע באיזו מידה סיפורים אלה מייצגים את סיפורי העם שסופרו באותה תקופה. מסגנון כתיבת סיפורים אלה ואוספי סיפורי מעשיות אחרים, ניתן להסיק כי מדובר בסיפורי מעשיות שעובדו לצורה ספרותית. אולם סיפורים אלה מעידים על שורשיה העתיקים של המעשייה, עתיקה בהרבה מסיפורי אלף לילה ולילה (1500 לספירה לערך). מעבר לאסופות כתובות של סיפורי מעשיות, בסין, פילוסופים טאואיסטים כמו לייצ'י וז'ואנגצ'י כללו סיפורי מעשיות בכתביהם הפילוסופיים. מאחר שניתן לאמץ הגדרה מרחיבה יותר של הסוגה, סיפורי המעשיות המפורסמים יותר בתרבות המערב הם אלה של היווני איזופוס (במאה השישית לפנה"ס). רמיזות לסיפורי מעשיות מופיעות בשפע בסיפורי קנטרברי של ג'פרי צ'וסר, במחזותיו של ויליאם שייקספיר ובמקומות נוספים. ניתן לראות במחזה המלך ליר גרסה ספרותית של סיפור מעשייה. סיפורי המעשיות הפכו לאופנתיים בין בני המעמד העליון בצרפת בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 (1690–1710) ובין הסיפורים שסופרו באותה תקופה בלטו אלה של ז'אן דה לה פונטן ושארל פרו, אשר קיבעו את גרסת המעשיות על היפהפייה הנמה וסינדרלה.
הראשונים שניסו לשמר לא רק את העלילה והדמויות של הסיפור, אלא אף את סגנונו, היו האחים גרים, אשר אספו מעשיות גרמניות. באופן אירוני, אף שהמהדורה הראשונה של ספרם (בשנים 1812 ו-1815) היא בגדר אוצר בלום לפולקלוריסטים, האחים שכתבו את סיפורי המעשיות במהדורות המאוחרות יותר כדי שיתאימו יותר לטעם הקהל ובכך הבטיחו את הגידול במכירות הספרים ואת הפופולריות של ספרם.
העיבודים הספרותיים של סיפורי המעשיות לא רק שאבו את השראתם מן הסיפור העממי, אלא אף השפיעו על הסיפור העממי. האחים גרים לא כללו במתכוון כמה מן הסיפורים באוסף, אף שסופרו להם בעל-פה, זאת כיוון שזיהו כי מקור הסיפורים הוא בשארל פרו ובשל כך הסיקו כי אלה סיפורים צרפתיים ולא גרמניים. מסיבה זו, אף ששמעו את סיפור כחול הזקן, הם לא כללו אותו באוסף.
מעשיות וילדים
חברי הסלון הספרותי הצרפתי של מאדאם ד'אולנו (Précieuses) כיוונו את סיפוריהם לקהל המבוגר, אולם ראו כמקור יצירתם את הסיפורים שמשרתות, או נשים מן המעמד הנמוך, היו מספרות לילדיהם. אכן, בסיפור מאותה תקופה מופיע מחזרה של דוכסית המציע לספר לה סיפור מעשייה והיא מגיבה ואומרת כי היא אוהבת סיפורי מעשיות כאילו הייתה עדיין ילדה. אחד מחברי הסלון הספרותי הצרפתי, ז'אן-מארי לה פרינס דה בימון, ערך לילדים גרסה לסיפור היפה והחיה וגרסה זו היא המוכרת עד היום. האחים גרים קראו לספרם בשם "סיפורי הילדים ובני הבית" ובמהדורות מאוחרות שכתבו את סיפוריהם לאחר שקיבלו תלונות כי הם אינם מתאימים לילדים.
בעת המודרנית סיפורי מעשיות שונו באופן שניתן יהיה לקוראם לילדים. האחים גרים התמקדו בהוצאת כל רמיזה מינית מן הסיפורים. פעמונית, במהדורה הראשונה של הסיפור, פעמונית גילתה למכשפה על ביקורי הנסיך בשאלה מדוע בגדיה נעשו הדוקים על גופה, בכך איפשרה למכשפה להבין כי היא בהיריון, אולם במהדורות מאוחרות יותר היא שואלת מדוע קל לה יותר למשוך מעלה למגדל את הנסיך מאשר את המכשפה. מנגד, מבחינות רבות סיפורי המעשיות החלו להכיל יותר תאורי אלימות – במיוחד הענשת הרשעים. בעיבודים מאוחרים יותר הוצאו תיאורי האלימות. בתקופה הוויקטוריאנית שונו סיפורי המעשיות כך שיכילו מוסר השכל, כך שונה סיפור סינדרלה כדי שיכיל מסרים של ערך הצניעות וכיבוש היצר, דבר שעורר את מחאתו של דיקנס שאמר: "בעידן תועלתני, יותר מאשר בכל זמן אחר, חשוב מאוד שנכבד את סיפורי המעשיות".
פסיכואנליסטים כמו ברונו בטלהיים, אשר ראה באכזריות הבאה לידי ביטוי בסיפורי המעשיות העתיקים אות לקונפליקטים פסיכולוגיים, מתח ביקורת חריפה על "טיהור" הסיפורים מן הנימוק שהדבר מחליש את תועלתם לילדים ולמבוגרים כדרך סמלית לפתרון בעיות. במאה העשרים תרמו סרטיו של וולט דיסני להפצת סיפורי המעשיות המערביים, ובמיוחד האירופאים, לכל רחבי תבל. כך סרט ההנפשה "שלגיה ושבעת הגמדים" נועד בעיקרו לקהל הילדים. באופן דומה פעלו סרטי האנימה להפצת סיפורי מעשיות יפניים.
מעשיות ספרותיות
מחברים אחרים החדירו לסיפורי המעשיות האירופאיים עם הגיבורים הגבריים, מוטיבים מסוימים, בהם רב-תרבותיות או פמיניזם ובכך מתחו ביקורת על הסיפרים (נרטיבים) המסורתיים.
מעשיות בקולנוע
סיפורי מעשיות זכו לגרסאות דרמטיות כבר בימי הקומדיה דל'ארטה ומאוחר יותר בפנטומימה. תחילת עידן הקולנוע איפשר הצגת סיפורי מעשיות בצורה מדויקת יותר, בעזרת שימוש באפקטים מיוחדים ובהנפשה. סרטו של וולט דיסני "שלגיה ושבעת הגמדים" אשר יצא לאקרנים בשנת 1937, היווה פריצת דרך בכל הקשור להצגת סיפורי מעשיות ופנטזיות באופן כללי. השפעתו של דיסני סייעה לביסוס הז'אנר כחלק מסרטי הילדים, למרות שהסרט שלגיה, כמו גם סרטים אחרים באורך מלא של החברה, נועדו במקורם גם לציבור המבוגר. רבים האשימו את דיסני בפישוט הסיפורים ובכך שסיפורי המעשיות בסרטיו הסתיימו תמיד בסוף טוב, בניגוד לסוף העצוב, הכואב ומלא הסבל שהיה במקור לרבים מסיפורי המעשיות העממיים.
רבים מסרטי סיפורי המעשיות נועדו במיוחד לילדים, החל מסרטיו המאוחרים של וולט דיסני ועד לסרטו של אלכסנדר רו "ואסיליסה היפהפייה", אשר היה הסרט הסובייטי הראשון בתקציב גדול שנושאו היה סיפור עממי רוסי. אחרים עשו שימוש במוטיבים מסיפורי המעשיות כדי ליצור ולספר סיפורים חדשים, כך למשל בסרט המבוך.
סרטים אחרים עיבדו סיפורי מעשיות והפכו אותם לסרט המיועד למבוגרים. כך למשל, הסרט בחברת זאבים (The Company of Wolves, 1984), סרט אימה שהוא עיבוד לסיפור כיפה אדומה וסרטו של ז'אן קוקטו משנת 1946 היפה והחיה אשר עיבד את סיפור המעשייה הנושא שם זהה והסרט הנסיכה מונונוקי היוצר סיפור חדש ממוטיבים של סיפורי המעשיות.
מוטיבים
כל השוואה בין סיפורי מעשיות שונים תעלה במהירה כי לרבים מסיפורי המעשיות מאפיינים משותפים. שניים מתוך הסיווגים המקובלים ביותר של הסיפור העממי הם אלה של אנטי ארנה, כפי שנערכה מחדש על ידי סטיט תומפסון לשיטה הידועה בשם "סיווג ארנה-תומפסון" ושיטתו של ולדימיר פרופ: "מורפולוגיה של סיפורי עם".
ארנה-תומפסון
שיטה זו מקבצת סיפורי עם וסיפורי מעשיות בהתאם לקו העלילה הכללי. כך מקובצים יחדיו סיפורים בעלי מאפייני עלילה דומים. שיטה זו תלויה במידה רבה באותם מאפיינים שבהם בחרו המסווגים להתמקד.
כך למשל, סיפורים כמו סינדרלה – שבה גיבורה נרדפת, בעזרתה של פיה טובה או עוזר קסום אחר, נוכחת באירוע (אחד או יותר) שבו היא זוכה באהבתו של נסיך ומוכרת ככלתו האמיתית – מסווגים כסוג מספר 510: "הגיבורה הנרדפת". חולשתה של שיטת סיווג זו נעוץ בעובדה כי היא מתקשה לסווג חלקים מן העלילה כמוטיבים. הסיפור פעמונית, לדוגמה, מסווג כסוג 310 (המשרתת במגדל), אבל העלילה נפתחת בכך שיש דרישה לתינוק כתמורה לרכוש שנגנב. כך, סיפורי מעשיות אחרים הנפתחים בדרישה לילד כתמורה לרכוש שנגנב, אולם קו העלילה הראשי שונה מזה של פעמונית, לא יסווגו כמספר 310. מנגד, סיפורים שהפתיח לעלילתם שונה לחלוטין מפעמונית, אולם המוטיב המרכזי בהם הוא המשרתת הכלואה במגדל, יסווגו תחת אותו סוג עלילה. בהדגשת האלמנט המרכזי המשותף ככלי לסיווג, מתעלמת שיטת סיווג זו מן הצבע והפרטים המיוחדים לכל עלילה.
מורפולוגיה
ולדימיר פרופ התמקד במחקרו בסיפורי מעשיות רוסים, אבל שיטת הניתוח שלו מועילה מאוד אף לסיפורים מארצות אחרות. לאחר שמתח ביקורת על שיטת הסיווג של ארנה-תומפסון על שהיא מתעלמת מתפקידם של המוטיבים בסיפורים ומכיוון שלדעתו המוטיבים ששימשו לסיווג של ארנה-תומפסון לא נבדלו זה מזה באופן ברור. פרופ בחר לנתח את הסיפורים באמצעות התפקיד של כל דמות בעלילה והפעולה שנעשתה על ידו, כך הגיע למסקנה כי סיפור מורכב מ-31 מרכיבים ושמונה סוגי דמויות. בעוד שלא כל המרכיבים דרושים לכל סיפור, הופעת המרכיבים נעשית בסדר קבוע – להוציא את העובדה שכל מרכיב עשוי להישלל פעמיים, כך שיופיע שלוש פעמים. לדוגמה, בסיפור האח והאחות, המופיע באוסף האחים גרים, האח אינו מתפתה פעמיים לשתות מן הנחל ורק בפעם השלישית הוא שותה.
אלמנט אחר הוא הפיה הטובה הנותנת לגיבור עזרה קסומה, לעיתים קרובות לאחר ששמה אותו במבחן. בסיפור האחים גרים "ציפור הזהב", השועל המדבר בוחן את הגיבור בכך שהוא מזהיר אותו מפני כניסה לפונדק ולאחר שעמד במבחן, הוא עוזר לו למצוא את הדבר אחריו חיפש במסעו. בסינדרלה, הפיה הטובה נותנת לסינדרלה את השמלות שהיא צריכה כדי להשתתף בנשף.
שיטת הניתוח של פרופ ספגה ביקורת על שהיא מתעלמת מן הנימה, האווירה, הדמויות וכל מאפיין אחר המבדיל בין סיפור מעשייה אחד למשנהו.
תפקידים מגדריים סטריאוטיפיים
המעשיות העממיות טומנות בתוכן מסרים מגדריים המתבטאים בדמויות בעלות תפקידים מגדריים סטראוטיפיים. הדמויות הנשיות במעשייה חסרות שם בדרך כלל, והן מכונות בשמות תואר אשר מבליטים את התכונה המרכזית החיובית או השלילית כמו למשל כיפה אדומה, לכלוכית, שלגיה והיפהפייה הנרדמת. הדמויות הן סטראוטיפיות "טובות" או "רעות". אין דמויות אפורות במעשייה – כולן מוקצנות בתכונותיהן, מה שנקרא לפי חוקי אוקסל אולריק "חוק הניגוד". הן בדרך כלל דמויות "שטוחות", מעוצבות בדפוסים קבועים, מייצגות קבוצה או מעמד ואינן משתנות. אף על פי שהדמויות שטוחות ואינן משפיעות על מהלך העלילה, היווצרותן והשתנותן התפתחה לאורך ההיסטוריה לפי מקום וזמן, תוך התאמתן לחברה המספרת.
דמויות המעשייה מתגלגלות והולכות בתהליך מתמיד מדמות לחברתה, תוך שהן מסתגלות למציאות החיים המשתנה מתקופה לתקופה. תהליך ההשתנות מתחיל במיתוסים על אלים קדומים שבהם דמות 'האם הגדולה' התפצלה לשתי ישויות: טובה ורעה, כפי שמשתקף באמצעות הדיכוטומיה בין הדמויות. הישויות שהתפצלו מדמות ה'אם הגדולה' משקפות את שני צדדיה של האישה, מצד אחד, האישה הטובה והחלשה שיולדת טרם מותה ומצד שני האישה הרעה שיכולה להיות אם חורגת, מלכה או מכשפה.
דמות האשה החזקה במעשייה היא מרכזית ויכולה להיות בעלת תכונות על-טבעיות כמו מכשפות. למרכזיות זו יש יסוד בחברה הקדומה שבה השבטים נשלטו על ידי אם העדה, והמשפחה עוצבה על ידי תפקודים אימהיים ולא על ידי אינטראקציה בין גבר לאשה. לעומת זאת מיוצגת גם דמות האישה הכנועה, הנשלטת על -ידי הגבר ומכאן צמחו הסטראוטיפים המשפיעים על עיצוב אישיות הילדים.
פרשנות
מעשיות רבות, במיוחד אלה המיועדות לילדים, מכילות מוסר השכל. פרו סיים את המעשיות שאסף במוסר השכל, אף שלעיתים ספק אם מסרו מוסרי. כך סיפור סינדרלה מסתיים בהערה כי יופייה ואופייה לא היו מועילים לה לולא עזרתה של הסנדקית, דבר הבא להצביע על חשיבותם של קשרים חברתיים.
סיפורי מעשיות רבים פורשו באשר למשמעותם. פירוש מיתולוגי אחד טוען כי רבים מסיפורי המעשיות, כולל אלה של עמי ותמי, היפהפייה הנרדמת, הנסיכה והצפרדע, היו מיתוסים של אל השמש; פרשנות זו איננה מקובלת בימינו. רבים מסיפורי המעשיות אף זכו לניתוח ופירוש פסיכולוגי מנקודות מבט פרוידיאניות, יונגיאניות ואחרות, זאת מבלי שאחת מן הפרשנויות האלה הפכה למקובלת.
פרשנויות לגרסה כזו או אחרת של מעשייה זכו לביקורת על שהדגישו את חשיבות מוטיבים מסוימים בסיפור, בעוד שאלה לא היו אינטגרלים לסיפור המעשיה, בעוד שאותו סיפור עצמו זכה במהלך ההיסטוריה לגרסאות רבות. כך בסיפור "כחול הזקן" נחשף יצר סקרנותה של אשתו על ידי המפתח המוכתם בדם, על ידי שבר הביצה, או על ידי ורד שאותו ענדה, זאת מבלי שפרט זה ישפיע על העלילה. אולם פרשנויות שונות של מעשיה זו ייחסו חשיבות לאותו עצם שחשף את פעולתה הסקרנית של האישה.
ליגת העל הפרגוואית
ליגת העל הפרגוואית (בספרדית: División Profesional de la Asociación Paraguaya de Fútbol, הליגה המקצוענית של התאחדות הכדורגל הפרגוואית) היא ליגת הכדורגל הבכירה בפרגוואי. בליגה משחקות 12 קבוצות, והיא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הפרגוואית.
הליגה, שנוסדה ב-1906, מתנהלת החל משנת 1996 בשיטת אפרטורה וקלאוסורה. עד ל-2007 נקבעה אלופה אחת כל שנה בפלייאוף שנקבע בהתאם לתוצאות האפרטורה והקלאוסורה, והחל מ-2008 מוכתרות שתי אלופות בכל שנה, אלופת האפרטורה ואלופת הקלאוסורה.
האלופה המכהנת (קלאוסורה 2019) היא קלוב אולימפיה. אולימפיה היא הקבוצה המעוטרת ביותר בליגה, עם 44 זכיות בתואר האליפות. אולימפיה היא גם היחידה ששיחקה בכל המהדורות של הליגה, החל מ-1906. השנייה בקטגוריה זו היא קלוב גוארני, שהחמיצה רק את עונת.
היסטוריה
ליגת העל הפרגוואית החלה את דרכה בשנת 1906. ב-18 ביוני פגש עורך העיתון המקומי "אל דיאריו", דון אדולפו ריקלמה, את נציגי חמש הקבוצות שהיו קיימות אז במדינה (אולימפיה, גוארני, ליברטד, חנרל דיאס ונסיונל). יחד הם הקימו את הגוף המנהל של הכדורגל הפרגוואי, "הליגה הפרגוואית לכדורגל" (כיום: התאחדות הכדורגל הפרגוואית). ריקלמה כיהן כנשיא ההתאחדות במשך השנתיים הראשונות לקיומה.
עונת הבכורה של הליגה, בהשתתפות חמש הקבוצות וקבוצת 14 דה מאיו, יצאה לדרך ב-8 ביולי, פחות מחודש מההחלטה על הקמתה, במשחק בין גוארני לאולימפיה שהסתיים בשוויון 1-1. גוארני הייתה לאלופת פרגוואי הראשונה, לאחר שסיימה את העונה במאזן נקי מהפסדים, עם שמונה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו.
הליגה הוסיפה להתקיים כליגה חובבנית עד ל-1931. האלופה החובבנית האחרונה הייתה אולימפיה, שזכתה בתואר השמיני בתולדותיה. קיום הליגה הופסק בין 1932 ל-1934 בעקבות מלחמת הצ'אקו. ב-1935 חזרה הליגה לפעילות, והייתה לראשונה לליגה מקצוענית. האלופה המקצוענית הראשונה הייתה סרו פורטניו, שזכתה באליפות החמישית בתולדותיה.
שיטת הליגה
כל עונה בליגה מחולקת לשני טורנירים עצמאיים, שבסוף כל אחד מהם מוכתרת אלופה. בכל טורניר מתמודדות ביניהן 12 הקבוצות המשתתפות בשני סיבובים, ובסך הכול 22 מחזורים לכל טורניר. טורניר האפרטורה, הפותח את העונה, משוחק בין החודשים פברואר ליולי, וטורניר הקלאוסורה משוחק בין יולי לדצמבר.
ירידת הליגה מתבצעת באמצעות שיטת הממוצעים. בסיום כל שנה, לאחר שמסתיימים שני הטורנירים, יורדות שתי הקבוצות בעלות ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בשלוש השנים האחרונות, ובמקומן עולות שתי הקבוצות עם ממוצע הנקודות הגבוה ביותר בליגת המשנה.
השתתפות במפעלים בינלאומיים
החל מ-2012, לפרגוואי שבעה מקומות בתחרויות גביע בינלאומיות (שלוש נציגות בגביע ליברטדורס, ארבע נציגות בגביע סודאמריקנה).
לגביע ליברטדורס שולחת פרגוואי את אלופות האפרטורה והקלאוסורה, וכן את הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר בטבלה המסכמת את שתי העונות יחדיו שלא זכתה באחד הטורנירים.
לגביע סודאמריקנה שולחת פרגוואי גם כן את אלופות האפרטורה והקלאוסורה, וכן את המדורגות 4 ו-5 בטבלה המסכמת את שתי העונות יחדיו.
מעבר פאליסר
מעבר פאליסר (באנגלית: Palliser Pass) הוא מעבר הרים שגובהו 2,084 מטרים, בהרי הרוקי הקנדיים. המעבר נמצא בגבול בין הפארק הלאומי באנף שבפרובינציית אלברטה (בקצהו הדרומי של פארק זה), לבין הפארק הפרובינציאלי שיא הרי הרוקי שבפרובינציית קולומביה הבריטית (בקצהו הצפוני של פארק זה) שבקנדה.
גאוגרפיה
במעבר עובר מסלול ההליכה "מסלול מעבר פאליסר" (Palliser Pass Trail) שהוא המשכו של מסלול נהר ספריי (Spray River Trail).
מקור השם
המעבר נקרא על שם ג'ון פאליסר, שהוביל את משלחת פאליסר.
פארק צ'ארלס קלור
פארק צ'ארלס קלור הוא פארק בדרום-מערב תל אביב הממוקם ברצועת חוף תל אביב-יפו על שטח של כ-120 דונם שיובש מהים. אורכו כקילומטר וחצי, ורוחבו בין חמישים למאה וחמישים מטרים. הפארק ניטע בתחילת שנות ה-70, שופץ בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 ומשתלב בטיילת של חופי תל אביב. הפארק נקרא על שמו של הנדבן צ'ארלס קלור.
ב-2019 הוקם בפארק ה"יורו-וילג'", כפר האירוויזיון שהיה פתוח לקהל בתקופת אירוויזיון 2019 שנערך בתל אביב, באותה השנה התקיימו בפארק אירועי הגאווה לאחר מצעד הגאווה השנתי בתל אביב.
היסטוריה
הפארק ממוקם בסמוך לחוף שלידו שכנה שכונת מנשייה, שכונת שהייתה פרבר צפוני של יפו. במקום בו שוכן הגן, הוקמה בסוף המאה ה-19 שכונה יהודית בשם יפה נוף. השכונה היוותה מוקד של תקריות ירי ופעלו מתוכה צלפים ערבים כנגד השכונות היהודיות של תל אביב עד מלחמת העצמאות. במהלך הקרבות במלחמה נפגעו בתי ותשתיות השכונה אך למרות זאת, כבר במהלכה נכנסו עולים חדשים לשכונה, והיא הפכה לשכונת עוני צפופה.
בשנות ה-50 וה-60 התנהל דיון באשר לעתיד השכונה אשר לבסוף הוחלט בשנת 1963 לפנות ולהרוס את השכונה. לקראת סוף שנות ה-60 הושלם פינוי התושבים, והוחל בהריסת בתי השכונה. הקבלנים שהרסו את בתי השכונה לא פינו את פסולת הבנייה, אלא דחפו אותה למקום הקרוב האפשרי-לתוך הים. במהרה הצטברו כמויות עצומות של פסולת בניין על החוף ובתוך הים. העירייה נדרשה לנקות את החוף, אולם התברר כי זול יותר לכסות את ההריסות בעפר ולשתול עליו דשא. לכן הוחלט להקים בחופי מנשייה פארק על גבי ההריסות, ואף להרחיב את השטח שיובש מהים על ידי פסולת הבניין. התוצאה היא שהוקם פארק, אך מנגד איבדו תושבי תל אביב רצועת חוף ארוכה שיכלה לשמש כחופי רחצה. רק בחלקו הדרומי של הפארק קיימת רצועת חוף צרה וקצרה.
לאחר שהוחלט להקים במקום פארק, הופקד אדריכל הנוף, המשורר ע. הלל, על תכנון הפארק, תחת האילוצים של שטח צר וארוך, קרקע המורכבת מכיסוי עפר מעל הריסות שאינה מאפשרת לנטוע עצים אלא רק דשא ושיחים נמוכים, וקרבה לים המביאה רוחות ים עם רסיסי מלח.
ע. הלל החליט ליצור במקום גבעות נמוכות, כדי ליצור חיפוי לשיחים מהרוחות ומרסיסי המים המלוחים. כן ניטעו דקלים ועצי אשל בצד המזרחי של הפארק (בשטח שאינו שטח ים מיובש). רוב שטחי הפארק כוסו במשטחי דשא ובשיחי חוף האופייניים לחולות, כמו שיחי מלוח קיפח וצמחי נר-הלילה החופי. בצד המערבי, לאורך קו המים החדש הוקם קיר חיפוי עטוף בסלעים (שמטרתו למנוע את היסחפות תשתית הפארק לים). לצד הקיר הוקמה טיילת רחבה. בגלל מיקומם של הקיר והטיילת בשטחים בעומק הים, מתנפצים עליהם לרוב גלים עזים, ומצד שני רבים שם הדגים, ולכן האתר חביב על דייגים רבים.
בשנת 1971 תרם צ'ארלס קלור מיליון לירות להקמת הפארק.
הפארק התחבב הן על תושבי תל אביב והן על תושבי יפו. לעומת זאת, פרויקט הקמת מרכז העסקים במנשייה הופסק לאחר שנבנו מספר מגדלים (מתחם בית הטקסטיל), כיוון שכוחות השוק גברו על המתכננים, ומרכז העסקים הישן התרחב מזרחה, לכיוון ציר האיילון ולא מערבה. תוצאה נוספת הייתה ששכונת נוה צדק שוקמה במקום להיהרס, והפכה לשכונת מגורים מבוקשת.
בסוף שנות ה-90 חובר הפארק ישירות ליפו, כשנבנתה הטיילת הדרומית (טיילת "שער ליפו" וטיילת "חומת הים"), המוליכה ממנו עד לנמל יפו. כיום עיריית תל אביב מקדמת תוכניות להרוס את מתחם "הדולפינריום" הצמוד לפארק מצפון, ולחברו ישירות לטיילת של מרכז תל אביב.
בנובמבר 2007 החל הפארק לעבור תהליך שיפוץ יסודי, שנמשך עד 2009, וכלל בנוסף לחידוש תשתיות הפארק גם שינויים מהותיים, כמו השטחת הגבעות (כדי ליצור נוף לים מכל רחבי הגן) ובניית טיילת מזרחית, נוסף לטיילת המערבית הקיימת על קו המים.
ב-7 באפריל 2023 התרחש בפארק פיגוע דריסה בו נרצח תייר ונפצעו שבעה נוספים.
יפרח נאמן
OBE פרופסור יפרח נאמן (13 בפברואר 1923 – 4 בינואר 2003), היה כנר ומורה בריטי.
קריירה
לאחר שהתמקם בלונדון נאמן פגש את הפסנתרנית מיירה הס והמלחין הווארד פרגוסון, שניהם הפכו לחברים לכל החיים. הם הזמינו אותו לנגן בסדרת הופעות הצהריים של הגלריה הלאומית, ובמהלך השנים הבאות ניגן נאמן ב-15 קונצרטים של הגלריה הלאומית.
נאמן לימד בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה משנת 1958 ועד מותו, תחילה כפרופסור לכינור, ולאחר מכן כראש לימודי סולו מתקדמים. בשנת 1998 מונה לפרופסור אמריטוס כהוקרה על שירותו של 40 שנה בבית הספר. נאמן העביר כיתות אמן ברחבי העולם וכאורח פרופסור ערך שיעור משלו ארבע פעמים בשנה בקונסרבטוריום פיטר קורנליוס במיינץ, גרמניה, משנת 1973 ועד מותו. הוא גם היה יועץ מומחה לבית הספר למוזיקה של קתדרלת וולס במשך למעלה מ-30 שנה. הוא לימד בקורס הקיץ של הנגרייב במשך יותר מ-25 שנה.
פרסים
נאמן קיבל פרסים בינלאומיים ואנגלים רבים, כולל פרס Gutenberg-Plakette של העיר מיינץ, גרמניה, בשנת 1997, מדליית "Cobbet" של להקת המוזיקאים Worshipful בשנת 1997, ו-Freedom of the City of London בשנת 1980. הוא מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 1983.
מותו
יפרח נאמן נפטר מסרטן ב-4 בינואר 2003 בגיל 79 בלונדון, אנגליה, הותיר אחריו את אשתו ג'יליאן, בנו סם ובתו רייצ'ל.
כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה
כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה (באנגלית: The Task Force for International Cooperation on Holocaust Education, Remembrance, and Research) הוא גוף בין-לאומי שהוקם בשנת 1998 ביוזמתה של ממשלת שוודיה. מטרתו היא לקדם את החינוך, המחקר והנצחת השואה. נכון לשנת 2023 חברות בארגון 34 מדינות.
אודות
כל מדינה החברה בארגון משמשת בתורנות בראשותו במשך כשנה אחת.
ביוני 2017 הצביעו חברי הפרלמנט האירופי בעד אימוץ ההגדרה של המושג "אנטישמיות" לפי הקריטריונים של "כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה". בין השאר, קובעת ההגדרה כי התנגדות לקיום מדינת ישראל היא אנטישמיות. החלטה זו התקבלה במורת רוח בשל החשש בקרב חלק מהמדינות ממצב בו ביקורת על מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים תפורש כאנטישמיות. בדצמבר 2018 היא הוחלפה בהצעת פשרה, לפיה אימוץ ההגדרה היא המלצה לא מחייבת.
חוף גולד (אנטארקטיקה)
מקור השם
שמו של החוף ניתן לו בשנת 1961 על ידי הוועדה הניו זילנדית למתן שמות באנטארקטיקה. החוף נקרא על שם לורנס מ. גולד, גאולוג שהיה המשנה למפקד במשלחת הראשונה של בירד לאנטארקטיקה בשנים 1930–1928.
תאודור מיינרט
תאודור הרמן מיינרט (בגרמנית: Theodor Hermann Meynert; 15 ביוני 1833 – 31 במאי 1892) היה רופא גרמני-אוסטרי, יליד סקסוניה, פסיכיאטר, נוירואנטומיסט ונוירופתולוג. נחשב לפורץ דרך בחקר המבנה של קליפת המוח ("האדריכלות התאית" של קליפת המוח) הוא סבר שהפרעות בהתפתחות המוח עלולות להיות הסיבה לנטייה להפרעות פסיכיאטריות ושקיימים מצבים פסיכוטיים הפיכים.
ילדות וצעירות
תאודור מיינרט נולד ב-1833 בדרזדן כבנו של הרמן מיינרט (1895-1808), סופר, עיתונאי ומבקר תיאטרון. אמו, מארי מיינרט לבית אמרינג, הייתה זמרת באופרה המלכותית של דרזדן. כשהיה בן 3, אביו התמנה כחבר במערכת העיתון "וינר תיאטרצייטונג" ומשום כך עברה כל המשפחה לווינה. אחרי סיום לימודי התיכון בגימנסיית שוטן והתקבל מיינרט לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת וינה,. בה זכה להערכת הפרופסור קרל פון רוקיטנסקי. מורו לאנטומיה היה יוזף הירטל (1894-1810) ומורו להיסטולוגיה היה קרל וודל (1891-1815). ב-1861 סיים את הלימודים לתואר דוקטור לרפואה וכירורגיה והתחיל לעבוד כרופא זוטר בבית החולים "רודולף". ב-1865 עבר בהדרכת רוקיטנסקי את מבחן ההתמחות בתחום "המבנה והתפקיד של המוח ושל מח השדרה" והיה למרצה בתחום זה. החל מ-1866 עבר כ"פרוסקטור" (עוזר-מדריך באולם הנתיחות) בבית החולים לחולי נפש של וינה (Landesirrenanstalt) ב-Lazarettgasse 14. .
המשך הקריירה המקצועית והאקדמית
ב-1868 קיבל מיינרט את ההסמכה להוראה גם בתחום הפסיכיאטריה. ב-1870 התמנה כפרופסור מחוץ למניין בקתדרה החדשה לפסיכיאטריה ולמחלות העצבים שהוקמה באוניברסיטת וינה וכמנהל הקליניקה הפסיכיאטרית האוניברסיטאית הראשונה שהוקמה במסגרת בית החולים הכללי של וינה. בהמלצת המנטור שלו לשעבר, רוקיטנקסי, שכיהן אז כנשיא האקדמיה הקיסרית למדעים ועמד בראש קולגיום הרופאים מיינרט היה הראשון באימפריה האוסטרו-הונגרית שהחזיק במשרה כזאת והשני אחרי גריזינגר במרחב הדובר גרמנית. . ב-27 במרץ 1873 התמנה לפרופסור מן המניין. רק כעבור 12 שנה ראה את הגשמת חלומו עם פתיחת מחלקה נוירולוגית בבית החולים הפסיכיאטרי. עם עמיתיו ותלמידיו באותה תקופה נמנו אוגוסט פורל, קרל ורניקה, גבריאל אנטון וארנולד פיק. בין תלמידיו המצטיינים בווינה היו גם יוזף ברויר וזיגמונד פרויד, כמו כן יוליוס וגנר-יאורג שהנהיג את הטיפול בחום גבוה לעגבת.
מיינרט ופרויד
בשנים 1886-1883 פרויד עבד בבקליניקה הפסיכיאטרית ובמעבדה ההאנטומית של מיינרט בבבית החולים הכללי של ווינה. גם הוא שאף למצוא את התשתיות  הנוירו-אנטומיות של התהליכים הפסיכולוגיים. הוא חקר באותה תקופה את התכונות המרדימות של הקוקאין ואת האפזיה. בקליניקה של מיינרט נחשף פרויד לרעיונות של הרבארט וגריזינגר שדיברו התיחסו לחשיבות התהליכים הבלתי מודעים ובמוח קיימות מחשבות מתחרות שמתוכן חלק מגיעות למודע ברגע מסוים. מיינרט העריך את פרויד וב-28 בפברואר 1885, יחד עם ארנסט בריקה והרמן נוטנאגל חתם על ההמלצה לקדם את פרויד לתפקיד מרצה ("פריוואט דוצנט"). .כשפרויד פנה לשיטות מחקר וטיפול אחרות כמו היפנוזה מיינרט התרחק מפרויד. הוא לעג גם לרעיון של פרויד על "היסטריה אצל גברים". יש שסברו שהוא עצמו סבל בסתר מהפרעה מסוג זה, מה שהביא אותו לפיוס עם פרויד בסוף חייו. , כשהיה מתוח, היה מיינרט מאוד עצבני ורגיש, זמן רב לפני סוף חייו סבל מהתקפי סחרחורת ואף משיתוקים חלקיים חולפים מלווים בהפרעות דיבור שאותם ניסה להסתיר מפני הסובבים. יש לציין שב-1884 התמודד מיינרט גם עם מות בנו האהוב, קרל, שמת בגיל 17 ממחלת ראות.
שנותיו האחרונות
בשנים 1892-1889 מיינרט ערך שנתון לפסיכיאטריה Jahrbucher für Pscyhiatrie. באפריל 1892 בגלל הידרדרות במצבו הבריאות עקב מחלת לב עזב מיינרט את ניהול הקליניקה. הוא פרש לביתו בקלוסטרנויבורג באוסטריה התחתית ברחוב לאופולדשטראסה 62, כעבור זמן מה נראה שחזרו כוחותיו ורצה לשוב לעבודתו, במיוחד כשנודע לו כי בסתיו ייבחר כרקטור האוניברסיטה. אף על פי כן, מחלת ראות פתאומית מנע זאת ממנו והוא נפטר בביתו בקלוסטרנויבורג ב-31 במאי 1892 בערב. הובא לקבורה ב-2 ביוני 1892 בבית הקברות אוברה שטאט בקלוסטנויבורג.
פלורנס בסקום
פלורנס בסקום (אנגלית: Florence Bascom; ) הייתה האישה השנייה שזכתה בתואר דוקטור בגאולוגיה בארצות הברית, והראשונה שקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בשנת 1893. היא גם הפכה לאישה הראשונה שעבדה בסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1896. היא הייתה ידועה בממצאים החדשניים שלה בתחום הגאולוגיה, והובילה את הדור הבא של נשים גאולוגיות.
תאודור מיינרט
חקר המוח
פעילותו של מיינרט בווינה התרחשה בעיצומה של "תקופת הזוהר השנייה" של הפקולטה לרפואה בווינה שנציגיה הבולטים היו שקודה, בילרוט ורוקיטנסקי. לצדו של וילהלם גריזינגר היה מיינרט אחד ממייסדי הפסיכיאטריה כענף רפואי המושתת על מדעי הטבע  וברוחו של רוקיטנסקי, אחד ממייסדי האנטומיה ההשוואתית של מערכת העצבים המרכזית. מיינרט בדק מאות בעלי חיים על מנת לקבוע איזה חלק של המוח מאחראי על איזה חלק של הגוף. הוא הצליח להבחין מבחינה מורפולוגית את המערכות האחראיות לתנועות הרפלקסיות הבלתי רצוניות ואת מסלולי העצבוב הרצוני שהתפתחו מאוחר יותר. לראשונה ב-1867 הבהיר מיינרט את ההבדלים האזוריים בקליפת המוח ואת ארגון תאיה בחמש שכבות אופקיות. כך הוא הבחין בין החלק של קליפת המוח ששטחו מורכב מחומר אפור (נאו-קורטקס או נאו-פאליום, והחלק ששטחו מורכב מחומר לבן ("אלו-קרוטקס" או ארכי-יפאליום) הוא ראה בקליפת המוח את החלק של המוח שבו נוצרים תפקודי האישיות של האדם. הוא תיאר נוירונים אסוציאטיביים ותיאר מושג של "עצמי ראשוני" כ"מודעות גופנית", שונה מה"מודע"  ושנראה להיסטוריונים קשורה ל"לא מודע" של פרויד.
פלורנס בסקום
ראשית חייה
פלורנס בסקום נולדה בויליאמסטאון, מסצ'וסטס הצעירה מבין חמשת הילדים במשפחתה. פלורנס בסקום הגיעה ממשפחה, שבניגוד למסורת באותה תקופה, עודדה את כניסתן של נשים לחברה. אביה, ג'ון בסקום, היה פרופסור במכללת ויליאמס. הוא היה הגורם המניע בקריירה שלה והיה הקשר הראשון שלה לתחום הגאולוגיה. אמה, אמה קרטיס בסקום, הייתה פעילה בתנועות לזכויות נשים.
תאודור מיינרט
חקר המוח
בספרו מ-1868 - Der Bau der Großhirnrinde und seine örtliche Verschiedenheiten nebst einem pathologisch-anatomischen Korollarium, ((מבנה קליפת המוח וההבדלים המקומיים שלה, לרבות קונקורדנציה אנטומית-פתולוגית) התעמק במיוחד בתיאור קליפת המוח, אזור ההיפוקמפוס, פקעת ההרחה ו"קרני הראייה" (optic radiation). הוא הבחין את מענית הפריש כמענית החשובה ביותר באונה האוקציפיטלית . הוא מצא שפרט לאונה האוקציפיטלית, כל האונה הרקתית (טמפורלית)יכולה להיות מעורבת בראייה. מיינרט לא טען שהמציא בעצמו שיטה לחקר האנטומי של המוח, והכיר תודה לגלריה שלמה של חוקרים קודמים שאפשרו זאת, ארנולד, סטילינג, קליקר,פוביל, ובמיוחד רוקיטנסקי.  .בתחומו נעזר מאוד בטכניקה של בורדך להבלטת סיבי העצבים (Abfaserung) בנתיחה קפדנית וסבלנית של מערכת העצבים.
פלורנס בסקום
ראשית חייה
אביה ג'ון בסקום הפך לנשיא אוניברסיטת ויסקונסין בשנת 1874. רק שנה לאחר מכן בשנת 1875 החלה האוניברסיטה לקבל נשים. גבעת בסקום בתוך קמפוס מדיסון נקרא על שם המשפחה ומורשתם.
תאודור מיינרט
תגליות בנוירואנטומיה
פרט לחמש שכבות תאי העצב בקליפת המוח, מיינרט גילה מספר מבנים אנטומיים הקרויים לפי שמו:
(שמו של מיינרט ניתן על ידי קליקר) מיינרט מצא שמחלת פרקינסון יכולה להיות קשורה לליקוי בתפקוד הגרעין הבזלי. (1871)
פלורנס בסקום
ראשית חייה
היא נולדה בתקופת מלחמת האזרחים, שפיצלה את המדינה, אבל גדלה בבית בו המשפחה הדגישה את החשיבות של שוויון מגדרי. מגיל צעיר בלטו אצלה תכונות של בגרות והייתה קרובה מאוד לאביה. אביה נאבק במחלות נפש והשתמש בילדיו כדרך לעזור לו להתגבר עליה. הוא עשה זאת על ידי סיורים עם ילדיו בהרים לקידום מדעי הטבע. פלורנס סיימה בציונים גבוהים את בית הספר התיכון מדיסון בגיל 16.
תאודור מיינרט
תובנות בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה
מיינרט הקדיש את עבודתו למציאת המיקום האנטומי של הפונקציות השונות של המוח. הוא ניסח מספר תאוריות לגבי קורלציות בין נוירואנטומיה לתהליכים הנפשיים. הוא שיער שחיבור בין אסוציאציה מחשבתית אחת לאסוציאציה הבאה אחריה בזמן הוא קשור למגע בין תאי עצב של קליפת המוח המחוברים זה עם זה על ידי סיבים עצביים. לדעתו שורה של אסוציאציות קליפתיות יכולות להיחשב ל"זרם חשיבה". הוא שיער שמחשבות וזיכרונות מסוימים קשורים לתאים ספציפיים של קליפת המוח.
פלורנס בסקום
השכלה
היא השלימה תואר ראשון באומנויות בשנת 1882, ותואר ראשון במדעים בשנת 1884 מאוניברסיטת ויסקונסין. לאחר שכנוע מאביה ודחייה מבית ספר אחר, השיגה בסקום את התואר הראשון במדעים, שקידם את העניין שלה בגאולוגיה. בשנת 1887 השלימה תואר שני במדעים מאותה אוניברסיטה. במהלך תקופה זו הייתה לנשים גישה מוגבלת לחינוך גבוה. הפרופסורים שלה באוניברסיטת ויסקונסין, רולנד דואר אירווינג וצ'ארלס ואן היס, היו חלק מצוות הסקר הגאולוגי האמריקאי. בסקום קיבלה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בזמן שלמדה שם נאלצה לשבת מאחורי מסך כדי לא להפריע לגברים בכיתה, שהשכלתם הייתה בראש סדר העדיפויות. מכיוון שהגאולוגיה באותה תקופה הייתה תחום גברי בלבד, התמודדה בסקום עם אתגרים רבים בהשכלתה וביסוסה בתחום. לפיכך היא התפרסמה כ"חלוצת הנשים הגאולוגיות ".
היא הייתה האישה השנייה שקיבלה תואר שלישי בגאולוגיה. היא הייתה הגאולוגית הראשונה שהציגה מאמר לפני מוסדות הסקר הגאולוגי בוושינגטון, בשנת 1901. היא הייתה גם האישה הראשונה שנבחרה למועצה של החברה הגאולוגית של אמריקה (בשנת 1924 ) בשנת 1930 הפכה לסגנית הנשיא של החברה הגאולוגית.
תאודור מיינרט
תובנות בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה
מיינטר שאף לבסס את הפסיכיאטריה כמדע מדויק המושתת על אנטומיה. בספר הלימוד המקיף שלו ''Psychiatrie. Klinik der Erkrankungen des Vorderhirns'' ("פסיכיאטריה. קליניקה של מחלות המוח הקדמי") הוא כתב:
ייחס את מחשבות השוא ואת ההזיות לגירוי של השכבות התת-קליפתיות (תת-קורטיקליות). את המלנכוליה ואת המאניה ייחס להפרעות במחזור הדם של קליפת המוח (קורטיקליים).
פלורנס בסקום
עבודה ומחקר
פלורנס בסקום תרמה לזיהוי של וולקנים חומציים. חידושה היה בזיהוי סלעים שונים שנוצרו על ידי הרי הגעש. בסקום טענה כי תצורות הסלע של "הרי הדרום" South Mountain השתנו עם הזמן, כאשר חלק מהסלעים היו במקור ריוליט, אך כעת הם סלעים הולוקריסטליים. סלעים אלה אתגרו, באותם ימים, את המינוח ששימש לזיהוי סלעים שהומצא על ידי מדענים גרמנים ואנגלים, ולכן היא יצרה קידומות כתוספת לשמות סלעים קיימים כדי לאפיין שינויים חומציים בסלעים. הקידומות שהיא נתנה הם מטא, אפי ואפו.
תאודור מיינרט
תגליות בפסיכיאטריה הנושאות את שמו
לימים ידוע כמצב בלבולי חריף והפיך.
חייו הפרטיים
מנעוריו מיינרט כתב שירים, בלדות, התעניין בתיאטרון ובהיסטוריה. בביתו אירח סלון של מפגשי תרבות שבו השתתפו סופרים, מוזיקאים, ציירים ושחקני תיאטרון. מיינרט היה מיודד עם תאודור בילרוט ועם יוהאן גבריאל זיידל. בתו, הייתה המספרת והמשוררת דורה פון שטוקרט-מיינרט (1947-1870). ב-1930 היא כתבה ספר ביוגרפיה על אביה ועל תקופתו. נכדו של מיינרט היה הפסיכיאטר פרנץ-גינטר פון שטוקרט (1967-1899)
מורשת
עם תלמידיו נמנו, חוץ מפרויד, ברוייר ויאורג, גם הנוירופסיכיאטרים הרוסים סרגיי קורסקוב וולדימיר סרבסקי, הנוירופתולוג הגרמני קרל ורניקה, הנוירולוג הגרמני אדולף פון שטרימפל, הנוירולוג האוסטרי גבריאל אנטון, הנוירו-אנטומיסט השווייצרי אוגוסט-אנרי פורל, כמו כן הנוירולוגים האמריקאים ג'יימס ג'קסון פטנם, ברנרד זקס ומוזס אלן סטאר, הרופא הצבאי הצ'כי-אוסטרי פרנטישק כבוסטק הבן  והנוירופסיכיאטר היהודי-צ'כי ארנולד פיק וכו'. מחקריו של מיינרט השפיעו במידה רבה על הקריירה של הנוירופתולוג הגרמני פאול פלכסיג שהיה ליריבו.
פרסים ואותות הוקרה
מאוחר יותר - חבר כבוד של חוג הקריאה האקדמי בווינה.
מבחר ספרים
(פסיכיאטריה. קליניקת מחלות המוח הקדמי, המבוססת על מבנהו, על תפקודיו ותזונתו) (שיעורים קליניים בפסיכיאטריה)
פלורנס בסקום
עבודה ומחקר
היא גם ניהלה קריירה כמורה. לימדה מתמטיקה ומדעים במכללת רוקפורד בשנים 1887–1889, ובהמשך באוניברסיטת אוהיו בין השנים 1893 עד 1895. היא עזבה את אוניברסיטת אוהיו כדי לעבוד בקולג' לנשים בפנסילבניה "בריין מאר" (Bryn Mawr), שם יכלה להמשיך ולערוך מחקרים וללמד קורסים בגאולוגיה ברמה גבוהה יותר. בסקום אפילו לקחה חופשה בשנת 1907 כדי ללמוד פטרוגרפיה ומינרלוגיה. היא בילתה שנה בלימוד ובמחקר קריסטלוגרפיה מתקדמת במעבדתם של ויקטור גולדשמידט והיידלברג לפני שחזרה ללמד.
תאודור מיינרט
לקריאה נוספת
Editura Știintifică, București, 1963 ("מתולדות חקר המוח")
פלורנס בסקום
עבודה ומחקר
במכללת בריין מאר, הגאולוגיה נחשבה כנספחת למדעי הטבע האחרים. סביבת העבודה שלה כללה שטח אחסון בבניין שהוקם אך ורק לכימיה ולביולוגיה. במהלך שנתיים הצליחה לפתח אוסף משמעותי של מינרלים, מאובנים וסלעים. בסקום הקימה את המחלקה לגאולוגיה של הקולג' בשנת 1901. היא המשיכה ללמד ולהכשירה דור של נשים צעירות במחלקה זו. בשנת 1937, 8 מתוך 11 מהנשים שהיו עמיתות האגודה הגאולוגית של אמריקה היו בוגרות הקורס של בסקום במכללת בריין מאר.
תאודור מיינרט
קישורים חיצוניים
הפרק "מיינרט" (מיכאיל שופט - 100 רופאים גדולים, הוצאת וצ'ה 2011)
פלורנס בסקום
עבודה ומחקר
בשליש הראשון של המאה העשרים, תוכנית הלימודים של בסקום נחשבה לאחת מהטובות במדינה, עם דגש חזק הן במעבדה והן בעבודת שטח. התלמידים שלה לא רק סיימו את לימודיהם, הם הצליחו לעיתים קרובות בקריירה גאולוגית. רבים קיבלו תפקידים בממשלה כמורים באוניברסיטאות, או מישרות של מודדים פדרליים. בנוסף, במהלך מלחמת העולם השנייה היו חלק מתלמידיה מעורבים בעבודות חסויות של היחידה לגאולוגיה צבאית בסקר הגאולוגי בארצות הברית.
בסקום פרשה מהוראה בשנת 1928 אך המשיכה לעבוד בסקר הגאולוגי של ארצות הברית עד שנת 1936.
פלורנס בסקום נפטרה משבץ מוחי ב־18 ביוני 1945, בגיל 82. היא קבורה בבית קברות במכללת ויליאמס בויליאמסטאון, קרוב לבני משפחה.
מורשת
פלורנס בסקום הותירה אחריה מורשת בתגליותיה המדעיות המשמעותיות, אך גם בהכשרה של מספר גאולוגיות חשובות. היא הקימה את המחלקה לגאולוגיה במכללת בריין מאר ועודדה נשים אחרות להיכנס לתחום הגאולוגיה. בסקום הכשירה את לואיז קינגסלי, קתרין פאולר בילינגס, הפטרולוגית אנה ג'ונאס סטוזה, הפטרולוגית אלינורה בליס קנופף, הקריסטלוגרפית מרי פורטר, הפליאונטולוגית ג'וליה גרדנר, הגאולוגית של הנפט מריה סטדניצ'נקו ואחרות.
כוכב הלכת המינורי 6084 Bascom, אסטרואיד כפול נקרא על שמה.
When Christmas Comes
When Christmas Comes הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, ביחד עם הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון לג'נד, מתוך אלבום האולפן השלוש עשרה שלה, Merry Christmas II You. השיר יצא לאור ב-21 בנובמבר 2011, על ידי חברות התקליטים איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ ומרקורי רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים הדיגיטליים שבקוריאה הדרומית.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מריה קארי וג'יימס פויסר, הולחן על ידי קארי והופק על ידי קארי ופויסר גם כן. מייק דייבר מה-BBC החמיא לשיר, אך הוסיף כי הוא לא מתעלה על הסינגל הראשון מתוך האלבום, "". עם זאת, ציין כי הוא "נוצר בצורה מושלמת".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר בוים על ידי סאנא חמרי אשר ביימה עבור קארי גם את הקליפים של להיטיה "Thank God I Found You" ו-"Crybaby". הקליפ צולם בביתה של מריה קארי בלוס אנג'לס, תוך שהוא מציג בתוכו מסיבה שהיא עורכת לכבוד החג.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-6.8 מיליון צפיות.
הארטלי פראר
הָארְטְלי טראוֶורְס פֶרָאר (באנגלית: Hartley Travers Ferrar 28 בינואר 1879 - אפריל 1932) היה גאולוג, שנלווה למשלחת דיסקברי, המשלחת הראשונה לאנטארקטיקה של קפטן סקוט.
חייו
פראר נולד סמוך לדבלין, אירלנד, בן לאדגר פראר, פקיד בנק, ומרי הולמס פראר.
בגיל צעיר עבר עם משפחתו לדרום אפריקה, שם למד בבית ספר סמוך לקייפטאון. הוא נשלח לאנגליה להמשך לימודיו בתיכון ואחר התקבל לסידני סאסקס קולג' בקיימברידג', שם למד גאולוגיה. הוא הצטיין בספורט. עם סיום לימודיו הוצעה לו משרת גאולוג במשלחת הראשונה של קפטן סקוט לאנטארקטיקה, והוא היה לחבר הצעיר ביותר בסגל המדעי.
פראר הפליג דרומה על הספינת המחקר דיסקברי וכשהספינה עגנה בניו זילנד, הכיר שם את מי שתהיה לאשתו, גלדיס אנדרסון. מניו זילנד המשיכה הספינה דרומה ומצאה מעגן מתאים במצר מקמרדו שבים רוס - המשלחת תעשה במקום זה שני חורפים, לאחר שהספינה קפאה בקרח ולא הצליחה להשתחרר ממנו בקיץ הראשון. פראר השתתף באופן פעיל בחקר המקום ובניהול מחקרים מדעיים (כגון מדידת מליחות מי הים) לצד מחויבותו העיקרית לביצוע סקר גאולוגי. הוא הצטרף, עם אחרים, לארנסט שקלטון ואדוארד אדריאן וילסון במסעות מזחלות, ובקיץ האנטארקטי של 1903 יצא למסע התגליות הגדול שלו אל ההרים המערביים של ארץ ויקטוריה. הוא הגיע במסעו אל קרחון טיילור העליון ומצא מרבצי פחם בגובה 2,400 מ'. כמו כן אפיין שכבה רחבת-ידיים של אבן-חול המצויה בחבל ארץ זה, וזו נודעה במשך כשכבת פראר או רובד קבוצת-על ביקון. קרחון פראר נקרא על שמו, ושלא במתכוון גילה את המאובנים הראשונים שנמצאו על מה שהיה מוכר אז כיבשת אנטארקטיקה. אחת מדגימות הסלע הרבות שהובאו אל המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) נבקעה בידי וילפרד נורנמן אדוארדס בשנת 1928, ובתוכה נמצאו שני עלים מאובנים של גלוסופטריס אינדיקה. פראר חזר עם ה"דיסקברי" בשנת 1904 והקדיש את השנה הבאה לכתיבת הדו"ח הגאולוגי של המשלחת. לאחר זאת התמנה לסקר גאולוגי במצרים, שם עבד עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז החזיר את משפחתו לניו זילנד. הוא חזר לשרת בגדוד קנטרברי הראשון בפלשתינה-א"י, שם עבד בעיקר בסקרים אוויריים ובמודיעין.
אחרי המלחמה התקבל לעבודה בסקר הגאולוגי של ניו זילנד וביצע עבודת-שדה מקיפה הן באי הצפוני והן בדרומי של המדינה. בתקופת עבודתו שם קיבל את תואר הדוקטור. הוא מת בוולינגטון לאחר ניתוח בשנת 1932. כאות הוקרה נקראה על שמו פסגת פראר ב"רכס העננים" של האי הדרומי. מזכרות שונות ממסעותיו בקוטב שמורות, יחד עם תצלומים שלו כספורטאי בימי הלימודים, במכון סקוט לחקר הקוטב בקיימברידג', במוזיאון קנטרברי בכרייסטצ'רץ' בניו זילנד וב"דיסקברי" עצמה בדאנדי שבסקוטלנד.
רגימנט הכחולים והמלכותיים
רגימנט הכחולים ומלכותיים (באנגלית: Blues & Royals) בשמו המלא משמר הפרשים המלכותי והדרגונים הראשון (באנגלית: Royal Horse Guards and 1st Dragoons או בראשי תיבות RHG/D), הוא רגימנט פרשים (חיל שריון) בצבא הבריטי. הרגימנט ממוקם במקום השני בסדר הבכירות של הפרשים בצבא לאחר משמר החיים, השניים מרכיבים את משמר הפרשים ומשמשים יחידות סיור משוריין ומשימות ייצוגיות של משמר המלוכה הבריטית.
הרגימנט הוקם ב-23 במרץ 1969 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים 'משמר הפרשים המלכותי' שכונה "הכחולים" ו-'רגימנט הדרגונים המלכותי' שכונה "המלכותיים", שם הרגימנט החדש הורכב על ידי צירוף הכינויים של שני הרגימנטים.
הרגימנט קשור מאוד למשפחת המלוכה הבריטית, הנסיכה אן מכהנת בתור מפקדת הרגימנט ואחיה המלך צ'ארלס השלישי מכהן כראש הרגימנט והמפקד הייצוגי שלו. גם הנסיך הארי וגם אחיו הנסיך ויליאם שירתו מספר שנים בתור לוטננטים צעירים ברגימנט, הנסיך הארי אף הופיע במדי הרגימנט במהלך החתונה של קייט מידלטון והנסיך ויליאם באפריל 2011.
משמר הפרשים המלכותי ('הכחולים')
במשך השנים שירת הרגימנט בין היתר במלחמות הנפוליאוניות ובקרב ווטרלו, במלחמת העולם הראשונה שירת הרגימנט כחלק מ-'רגימנט משמר המקלעים' ובמלחמת העולם השנייה שירת כחלק מהרגימנט המורכב של משמר הפרשים. משמר הכחולים פורק לבסוף בשנת 1969 ואוחד לכדי 'הכחולים והמלכותיים'.
רגימנט הדרגונים המלכותי ('המלכותיים')
'רגימנט הדרגונים המלכותי הראשון' (באנגלית: 1st The Royal Dragoons) הוקם בשנת 1661. תחילה הורכב הרגימנט מחיילי הפרלמנט וותיקי מלחמת האזרחים האנגלית ובהמשך נקרא 'רגימנט סוסי טנג'יר' על שם שירותם בטנג'יר שהייתה חלק מבריטניה בתקופה זו למספר שנים. הרגימנט מוספר בתור רגימנט הדרגונים הראשון ונחשב לרגימנט הפרשים הבכיר החל משנת 1674. מספר שנים לאחר מכן קיבל הרגימנט תואר 'מלכותי' לשירות המלך צ'ארלס השני ונקרא 'רגימנט הדרגונים המלכותי של המלך', במשך השנים שונה שמם במקצת לכדי מספר גרסאות עד שלאחר שירותם במלחמת העולם הראשונה, בשנת 1921, שונה שמם לכדי 'הרגימנט הראשון הדרגונים המלכותי'.
מבנה
שני הרגימנטים של משמר הפרשים אינם משמשים רגימנטים משוריינים מלאים, אך בכל זאת בעלי יכולת להישלח למוקדים שונים ולהשתתף בפעילות מבצעית.
רגימנט הכחולים והמלכותיים מורכב משלושה אסקדרונים (squadron), שניים מהם משמשים יחידות סיור משוריינות המבוססות על רק"מי סיור שונים כגון הווריור. האסקדרון השלישי משמש יחידת פרשים ייצוגית אשר מוצבת דרך קבע בלונדון וחייליה שומרים באופן ייצוגי במספר מוקדים מרכזיים בעיר ובאתרי המלוכה הבריטית.
במלחמת פוקלנד ב-1982 השתתפו שני אסקדרונים של הרגימנט בקרבות באי המזרחי באיי פוקלנד כשהן חמושות בטנקים קלים מדגמי סקורפיון וסימיטר.
בקע (גאולוגיה)
בקע הוא שקע צר וארוך בקרום כדור הארץ, המשתרע לאורכו של העתק נרחב. היווצרות בקעים ארוכים אופיינית לתהליך של היפרדות לוחות טקטוניים וביקוע יבשות-על. לאורך שולי הבקע עשוי להתפתח עמק ביקוע.
כאשר הבקע מתמלא מים, יכול להיווצר מקווה מים – אגם בקע דוגמת הכנרת ואגמי הבקע הסורי-אפריקני, ואף אוקיינוס. בתחתית הבקע יכול להתאסף סלע געשי, ופעילות געשית היא מרכיב נפוץ, אם כי לא בהכרח קיים, בבקעים.
כאשר בקע היוצא מצומת משולש אינו מתפתח לכדי אוקיינוס, הוא נקרא בקע כושל.
אוסוויגו
אוסוויגו (באנגלית: Oswego) היא עיר במחוז אוסוויגו שבמרכז מדינת ניו יורק שבארצות הברית. העיירה משמשת כמושב המחוז של מחוז אווסוגו. נכון ל-2010 מנתה אוכלוסיית אוסוויגו 18,142 תושבים.
העיר שוכנת ברצועת החוף הדרום-מזרחית של ימת אונטריו ובשפך של נהר אוסוויגו.
העיר נוסדה במקור בשנת 1796.
בעיר שכן, בשלהי מלחמת העולם השנייה, מקלט חירום לפליטים, רובם יהודים.
משפט הנורמליזציה של נתר
במתמטיקה, ובמיוחד אלגברה קומוטטיבית, משפט הנורמליזציה של נתר הוא תוצאה טכנית חשובה שהוכיחה אמי נתר.
ניסוח המשפט
המשפט קובע שכל תחום שלמות שהוא אלגברה נוצרת סופית מעל שדה K, הוא הרחבה שלמה של חוג פולינומים. כלומר, קיימים באלגברה איברים בלתי תלויים אלגברית כך שכל איבר a \in A מאפס פולינום מתוקן עם מקדמים ב-.
מקרה פרטי של המשפט הוא הניסוח הבא:
שימושים ומסקנות
משפט הנורמליזציה של נתר נחשב למשפט בסיסי באלגברה קומוטטיבית, ויש לו שימושים רבים להוכחות משפטים בסיסיים בתחום.
משמעות גאומטרית
במונחים גאומטריים, B הוא חוג הקואורדינטות של המרחב האפיני K^d, A הוא חוג הקואורדינטות של יריעה אלגברית כלשהי (שחייבת להיות מאותו ממד כמו B). מכיוון ש-, הרי שקיים הומומורפיזם הכלה: המורפיזם המושרה על הסכמות האפיניות הוא מורפיזם סופי:
.
המסקנה היא שכל יריעה אלגברית היא כיסוי מסועף של מרחב אפיני.
ביונטק
ביונטק (באנגלית: Biopharmaceutical New Technologies (BioNTech) SE) היא חברת ביוטכנולוגיה גרמנית שמפתחת ומייצרת מוצרי אימונותרפיה לטיפול במחלות. היא מפתחת תרופות מבוססות RNA שליח (mRNA) לטיפול מותאם אישית בחולי סרטן וחיסונים למחלות זיהומיות. החברה עוסקת גם בפיתוח טיפול תאי. בשנת 2020 עסקה החברה בפיתוח חיסון נגד קורונה, בשיתוף עם חברת פייזר האמריקאית.
החברה נוסדה בשנת 2008 במיינץ שבגרמניה, על ידי זוג מדענים גרמניים, ד"ר אואור שאהין, יליד טורקיה ממוצא כורדי, וד"ר אוזלם טורצ'י, יחד עם האונקולוג האוסטרי כריסטוף הובר. במועצה המדעית המייעצת של החברה כיהן מאז ייסודה פרופ' רולף מ. צינקרנגל, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1996. סגנית נשיא בכירה היא קטלין קריקו.
באוגוסט 2018 הודיעה החברה שחתמה על הסכם עם חברת התרופות פייזר לפיתוח חיסון מבוסס RNA שליח נגד מחלת השפעת. לפי ההסכם, לאחר ש"ביונטק" תשלים את שלב 1 בניסוי קליני בחיסון, פייזר תמשיך ביתר שלבי הניסוי והמסחור.
בספטמבר 2019 חתמה החברה על הסכם עם קרן ביל ומלינדה גייטס, לתוכנית למלחמה בשחפת וב-HIV.