cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאו-קאנטיאניזם
התחלות
בשנת 1870 היה בכל אוניברסיטה גרמנית גדולה לפחות פרופסור נאו-קאנטיאני אחד בפקולטה לפילוסופיה. לאור עובדה זאת ועובדות סטטיסטיות אחרות, קלאוס כריסטיאן קוהנקה, אחד מבכירי החוקרים הנאו-קנאטיאנים, כינה את העשורים הללו "התקופה הנאו-קאנטיאנית של פילוסופיית האוניברסיטה הגרמנית". כתוצאה מהתהוות הזרם הנאו-קאנטיאני בין כותלי האוניברסיטאות הגרמניות, נהוג כיום לחלק את הנאו-קאנטיאניזם לשלוש אסכולות עיקריות: אסכולת מרבורג, שגיבוריה הראשיים היו הרמן כהן, פול נטורפ וארנסט קסירר; אסכולת הדרום-מערב, באדן או היידלברג, שנציגיה העיקריים היו וילהלם וינדלבנד, היינריך ריקרט  ואמיל לאסק ; והאסכולה הנאו-פריסיאנית בגטינגן בהנהגתו של לאונרד נלסון. האוניברסיטאות הנאו-קאנטיאניות הדומיננטיות היו מרבורג, גטינגן, שטרסבורג והיידלברג.
ג'סי ואסאלו
ביוגרפיה
חודש לאחר המשחקים האולימפיים באליפות ארצות הברית בשחייה זכה ואסאלו בתואר הראשון שלו במשחה ל-1500 מטר חופשי לפני בריאן גודל (האלוף האולימפי ושיאן העולם הטרי) ובובי האקט (סגן האלוף האולימפי).
נאו-קאנטיאניזם
אסכולת מרבורג
ניתן לאתר את ההתחלות של אסכולת מרבורג לשנת 1871 כאשר הרמן כהן פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו Kants Theorie der Erfahrung (תורת הניסיון של קאנט) בו הוא פירש את קאנט בצורה אנטי-פסיכולגיסטית ומצא בביקורת הראשונה שלו ביטוי של דרך חדשה לעסוק בפילוסופיה: השיטה הטרנסצנדנטלית. מאוחר יותר בשנת 1880 כאשר פול נטורפ עבר למרבורג ועבד מתחת לכהן באוניברסיטה, אסכולת מרבורג נולדה ככוח מוסדי. מבין סטודנטים רבים של שני כהן ונטורפ אשר זיהו את עצמם עם האסכולה במרבורג, המשפיע ביותר היה ארנסט קסירר.
ג'סי ואסאלו
שיאן ואלוף עולם
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם בשחייה שנערכו בוודלנדס, טקסס בתחילת אוגוסט 1978 קבע ואסאלו במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 4:23.39 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה עצמה שנערכה בברלין הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחה של-200 מטר גב 2:02.16 דקות, לפני גארי הרינג מניו זילנד (2:03.71 דקות) וזולטאן וראסטו מהונגריה (2:03.90 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:20.05 דקות, לפני סרגיי פסנקו מברית המועצות (4:22.29 דקות) ואנדראש הרגיטאי מהונגריה 4:27.04 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.99 דקות, אחרי גרהם סמית' מקנדה שקבע שיא עולם חדש של 2:03.65 דקות ולפני אלכסנדר סידורנקו ברית המועצות (2:05.29 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה ואסאלו בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:03.29 דקות, לפני שיאן העולם היוצא סמית' (2:05.86 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:21.63 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב (2:02.07 דקות).
בשיא כושרו ניבחר ואסאלו לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי. בתחרות שחייה שנערכה מיד לאחר המשחקים האולימפיים הוא הוכיח שהוא הטוב בעולם כששחה במשחים בהם החזיק בשיא העולם, 200 מטר מעורב אישי ו-400 מטר מעורב אישי, תוצאות מהירות מאלו של המנצחים באולימפיאדה.
בשנת 1981 חזר ואסאלו למיאמי והחל ללמוד ולשחות תחת הדרכתו של ביל דיאז באוניברסיטת מיאמי. אביו נפצע קשה בתאונת דרכים מרכב ולא התאושש ממנה. בנוסף, לרוע מזלו הוא ניפצע בברכו השמאלית ונאלץ לעבור ניתוח. ההחלמה מהפציעה לקחה לו כשנתיים ומנעה ממנו להשתתף באליפות העולם בשחייה שנערכה בשנת 1982.
לאחר חזרתו לתחרויות באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ואסאלו במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:21.46 דקות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:04.51 דקות, התוצאה שקבע דירגה אותו במקום 9 ולא הצליח להתברג לשלב הגמר ולכן פרש.
ואסאלו בעל תואר ראשון מאוניברסיטת מיאמי באומנות ובתקשורת. הוא נשוי לבטסי לופז ולהם שלושה ילדים.
נאו-קאנטיאניזם
השיטה הטרנסצנדנטלית
המחויבות המרכזית של אסכולת מרבורג הייתה לשיטה הפילוסופית הטרנסצנדנטלית אשר, לפי נטורפ, כרוכה בשני שלבים. בשלב הראשון הפילוסוף מזהה "עובדה" תרבותית מסוימת. הפילוסופיה התאורטית מתחילה עם "עובדה מדעית"; הפילוסופיה הפרקטית עם עובדה של "סדר חברתי"; האסתטיקה עם עובדה של "יצירה אומנותית". אלו הן עובדות קונקרטיות, מפורטות וניתנות לאימות היסטורי. כדוגמה, תאורטיקן פילוסופי יתחיל את התהליך על ידי חקר התאוריות הטובות ביותר אותן מציעים בני דורו, כך שבשלב הראשון הוא יעבוד כאספן עובדות החוקר את השיטות השונות והמושגים החשובים השייכים לאותה תרבות שהוא חוקר. בשלב השני לעומת זאת, ימשיך הפילוסוף מעבר לאיסוף עובדות לזיהוי האספקטים של אותו תחום בתרבות המאפשרים את תוקפו האובייקטיבי של התחום. במילים של חברי האסכולה, התהליך מערב זיהוי של "החוקים" או "הצורה" של תחום תרבותי זה. שיטה זו מבוססת על המודל של קאנט בעבודתו "פרולגומנה לכל מטאפיזיקה עתידית" – הוא התחיל בלזהות מתוך התאוריה המדעית הטובה ביותר של זמנו – התאוריה של ניוטון – את החוקים, המושגים והשיטות הבסיסיות. בשלב השני הוא הראה כיצד הקיום של חוקים, מושגים ושיטות אלו מתאפשר על ידי מושגים וחוקים שהם אפילו עוד יותר בסיסיים – חוקים אשר מאפשרים את תוקף אובייקטיבי.
מרדכי בן-ארי
מרדכי בן-ארי (10 בספטמבר 1920 - 4 בספטמבר 1994) היה מנכ"ל ויו"ר אל על, ולאחר מכן איש עסקים ויועץ בכיר בתחום התעופה האזרחית הבינלאומית.
נאו-קאנטיאניזם
השיטה הטרנסצנדנטלית
מאחר שהשיטה הטרנסצנדנטלית מתחילה בעובדה של תרבות, נאו-קאנטיאנים השייכים לאסכולה זו דוחים את האפשרות של מטאפיזיקה ספקולטיבית. הפילוסופיה הטרנסצנדנטלית כפי שהם הבינו אותה נבדלת גם מהפסיכולוגיה ולא תלויה בה. אף על פי שהמטרה של תורת ידע היא להבין מה מאפשר "חוויה", אלא שהם מבינים את המושג של "חוויה" בצורה לא פסיכולוגית כלל.
מרדכי בן-ארי
ביוגרפיה
בן-ארי נולד כמרדכי ליבוביץ' בטרנסילבניה, רומניה, בשנת 1920, בנם של ד"ר יצחק-יהודה ואליזבט. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל בגפו, ונמנה עם חברי "הגרעין הטרנסילבני" שהקים את קיבוץ מעגן בעמק הירדן. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני בהיסטוריה, סוציולוגיה, פילוסופיה וסטטיסטיקה.
נאו-קאנטיאניזם
תורה של ידע
הליבה של תאוריית הידע הנאו-קאנטיאנית של מרבורג היא תפיסה של "תוקף אובייקטיבי". ב"תוקף האובייקטיבי "של הידע, הם מתכוונים לעצמאות שלו מנבדקים בודדים, לאמיתתו, וליחס שלו לאובייקטים. תאוריה של תוקף אובייקטיבי, אז, היא גם תאוריה של "התעלות" של האובייקט - באיזה מובן האובייקט הוא סטנדרט עצמאי של נכונות לידע. בנוסף לתאוריית האובייקטיביות, עוד מחויבות מרכזית בכתיבה של אסכולה זו היא הדחייה של "הנתון". במחויבות זו הם מתרחקים באופן מפורש מקאנט. לפי קאנט, לקושר הקוגניטיבי שלנו יש שתי זרועות: זרוע קולטת (רגישות) וזרוע ספונטנית (הבנה). דרך רגישות חפצים ניתנים לנו, ודרך הבנה חפצים באים לידי מחשבה. הייצוגים של רגישות הם אינטואיציות, אשר מקושרות לאובייקטים בצורה ישירה; הייצוגים של הבנה הם מושגים, אשר מקושרים לחפצים דרך תיווך. הספקנות של חברי אסכולת מרבורג כלפי הבחנות אלה הגיעה לשיאה בלוגיקה של הידע הטהור של כהן, שם הן נדחות באופן סופי.
מרדכי בן-ארי
בארגוני "ההגנה" ו"הבריחה"
בן-ארי הצטרף ל"הגנה" ושירת באזור ירושלים בשנים 1945-1943, בין השאר כסגן מפקד הקלט (מערך קליטת כוח אדם). בשנים 1945–1948 נמלט מהבריטים, והועבר במסגרת שירותו ב"הגנה" לגליל, שם היה קצין התכנון של נפת תל-חי. במסגרת תפקידו זה לקח חלק פעיל בתכנון של הגנת צפת, שעמדה בהצלחה בקרבות מלחמת העצמאות.
ערב הכרזת המדינה מונה על ידי שאול אביגור והנהגת מוסדות "ההגנה" ועלייה ב', למפקד "הבריחה" באוסטריה ומזרח אירופה, למעט ברית המועצות. בתפקידו זה שירת בין השנים 1950-1948. המשימה שהוטלה עליו הייתה לחלץ מספר רב ככל הניתן של פליטים יהודים מהונגריה, צ'כיה, רומניה, פולין ויוגוסלביה ולהעבירם אל מחוץ ל"מסך הברזל", על ידי הברחת הגבולות. אוסטריה ובירתה וינה, שבאותה עת נחלקו לארבעה אזורי שליטה בין בעלות הברית הכובשות (ברית המועצות, ארצות הברית, בריטניה וצרפת), היוו את מרכז הפעילות של ארגון "הבריחה". נתיב הברחת הפליטים היה דרך האזור הרוסי באוסטריה לווינה, ואז לחלק העיר הנתון לשליטת האמריקאים. משם נמשכו נתיבי הבריחה דרך גרמניה לנמלי צרפת, או דרך אזור הכיבוש הצרפתי והרי האלפים אל נמלי איטליה. משימה נוספת הייתה לסגור את כל מחנות העקורים באוסטריה, שהיוותה צומת מרכזי לתנועה ממזרח אירופה, ולדאוג להעלאת הפליטים לישראל על כל רכושם וציודם.
נאו-קאנטיאניזם
תורה של ידע
דחיית "הנתון" של חברי אסכולת מרבורג יכולה להיות קשה לפירוש. זה נראה שהם מכחישים את העובדה הברורה שישנו אלמנט פסיבי כלשהו בתפיסה, והם אינם משאירים מקום לניסויים במדעי הטבע. בבואנו לתת פירוש לדוקטרינה זו, יהיה לעזר רב לזכור כי תאוריית הידע של מרבורג נוגעת ליחסים בין תוכן הידע - כיצד חלק אחד מתוכו מצדיק חלק אחר. היא לא עוסקת ביחסים סיבתיים בין מעשי הנפש לבין התפיסה. הגיונית, התוכן היחיד שיכול להצדיק מחשבה חייב להיות בעצמו משהו בר-חשיבה, מכיוון שלפי נטורפ, "ידע מבוסס רק על ידי ידע אחר".
הפילוסופים של מרבורג אפיינו את הפילוסופיה שלהם כמעין "אידיאליזם". יש להבחין בחדות בין אידיאליזם זה לבין "סובייקטיביזם", מכיוון שהם אינם מאמינים כי אובייקטים של ידע הם ייצוגים - הם אינם מאמינים כי הקיום מושאי הידע תלוי בקיומם של מוחות שיחשבו עליהם. אידיאליזם זה מנוגד גם לדעה כי הידע שלנו אשלייתי באמת; הם לא קובעים שיש אובייקטים שלא ניתנים להכרה, או שטבעם האמיתי של אובייקטים של ידע הוא באופן בלתי אפשרי בלתי ידוע.
מרדכי בן-ארי
בחברת אל על
בשנת 1950 הצטרף לחברת "אל על", חברת התעופה הלאומית שהייתה אז בחיתוליה, כמנהל מחלקת מטען ודואר. בשנים 1958-1956 שימש כסגן ראש אגף מסחר, ובשנים 1960-1958 כראש אגף שיווק ומכירות. בשנת 1960 מונה כסמנכ"ל למסחר, וב-1967 נתמנה כמנכ"ל החברה. בתפקיד זה הוביל את החברה במשך עשור, תקופה שבה הפכה אל על מחברת תעופה קטנה לחברה משמעותית, בעלת פריסה רחבה, הפועלת ומוכרת בפורומים בינלאומיים בעולם התעופה. עם סיום כהונתו כמנכ"ל ב-1977 מונה כיושב ראש פעיל של מועצת המנהלים של החברה, תפקיד שאותו מילא עד פרישתו מהחברה בשנת 1979.
במהלך כהונתו של בן-ארי בראשות החברה גדל צי המטוסים מ-7 מטוסי בואינג 707 ובואינג 720 ביולי 1967, לצי הכולל 16 מטוסים בנובמבר 1979: 7 מטוסי 707, 2 מטוסי 720 ו-7 מטוסי בואינג 747 (3 לנוסעים, 2 למטען, ו-2 מטוסים יסיבים - הניתנים להסבה מתצורת מטוס נוסעים למטען ולהפך). היצע המושבים של החברה גדל ב-225%. ההכנסה השנתית של החברה גדלה ב-13 שנים ב-560%, מ-62 מיליון דולר בשנת 1967, ל-414 מיליון דולר בשנת 1979. בשנת 1967 הוטסו כ-370,000 נוסעים וכ-200,000 טון-ק"מ, לעומת 1,250,000 נוסעים וכמעט 1,000,000 טון-ק"מ בשנת 1979.
נאו-קאנטיאניזם
אסכולת הדרום-מערב
מוכרת גם כאסכולת באדן או אסכולת היידלברג. ניתן לטעון כי התחלתה הייתה במאמרו של וילהלם וינדלבנד בשנת 1883 בשם "השיטה הביקורתית או הגנטית?" אשר בפעם הראשונה גם נותנת חשיפה ברורה לנקודת המבט הפילוסופית אשר תאפיין את אסכולת הדרום-מערב, ותקרא במפורש לחזרה של קאנט. עם זאת, רבים מהרעיונות המרכזיים במאמר זה כבר ניסחו על ידי המורה של וינדלבנד, הרמן לוטצה, בעבודתו בשם "הגיון" (1874). הרעיונות שהציג וינדלבנד בתאוריה של הידע פותחו בצורה מערכתית על ידי הסטודנט שלו היינריך ריקרט. מאוחר יותר, סטודנט של וינדלבנד וריקרט בשם אמיל לאסק, שהזדהה עם נקודת מבטם הפילוסופית, תרם גם הוא רבות לפיתוח הזרם הדרום-מערבי בפילוסופיה הנאו-קאנטיאנית. פילוסוף נוסף שתרם לפיתוח הזרם הדרום-מערבי היה ריכרד קרונר.
מרדכי בן-ארי
בחברת אל על
בן-ארי העמיק ומיסד את המחקר הכלכלי-תעופתי על היבטיו השונים, ובעיקר בממד רב-שנתי, מחקר שהיווה בסיס קריטי לקראת הצטיידות אל על בצי מטוסים מתקדם. במסגרת תוכנית הפיתוח הזאת הוביל בן-ארי את ההחלטה בדבר רכישת מטוסים רחבי גוף מדגם בואינג 747 (ג'מבו), ופעל כדי לשכנע את הממשלה לאשר את הרכש הזה, ששידרג את מיקומה של אל על בקרב חברות התעופה הבינלאומיות. כן היה צורך להשיג את המשאבים הדרושים לרכישת מטוסים אלה. אל על הצליחה לממן את מרבית ההשקעה בהצטיידות מאסיבית זו, בהיקף של מאות מיליוני דולרים, מתוך אמצעים עצמיים שצברה וממקורות אשראי חיצוניים שגייסה, בין ממשלתיים ובין בנקאיים. רכישת ה-747 הייתה ההשקעה הגדולה ביותר שנעשתה במשק הישראלי במסגרת עסקה אחת עד לאותה עת. קליטת המטוס הענק דרשה הכנות ארגוניות מהותיות, לרבות הכשרת כוח אדם מיומן בתחומים חדשים ופיתוח תורות הפעלה, תוך שיתוף פעולה עם גורמים תעופתיים שונים, ובניית האנגר חדש וגדול ממדים לאחסנת המטוסים ואחזקתם.
לאורך שנות פעילותו בראשות אל על הנהיג בן-ארי את התפיסה השוללת את פתיחת שמי ישראל לטיסות שכר, מתוך ראיית זכויות הטיס כנכס לאומי שראוי לייחדו לחברת התעופה הלאומית. כתחליף לטיסות השכר, עוד בתקופת כהונתו כסמנכ"ל למסחר, הגה את הרעיון של "מחירים קבוצתיים" -Non affinity group fares (למעשה, "טיסות שכר שלא לקבוצות סגורות": 1962, ועידת יאט"א בצ'נדלר, אריזונה). "המחירים הקבוצתיים" היו באותה עת פריצת דרך בתחום הוזלת תעריפי הטיסה לישראל וממנה, וסייעו לפיתוח התיירות בישראל. כאשר בוטל לבסוף האיסור על טיסות השכר, יזם בן-ארי את הקמת "אל על שירותי שכר בע"מ" - לימים "סאן דור", חברת הבת של אל על המתמחה בטיסות שכר ועדיין פועלת כיום.
נאו-קאנטיאניזם
פילוסופיה כתאוריה של ערך
"קאנט הניח תפיסה חדשה של משימת ואופן הידע של הפילוסופיה כנגד הפסיכולוגיזם של בני דורו", כותב וילהלם וינדלבנד בחיבורו הפרוגרמטי, "שיטה ביקורתית או גנטית?". וינדלבנד טען כי נושא הפילוסופיה הוא "תוקף" של "אקסיומות". על הפילוסופיה לזהות את האקסיומות הללו, להכניסן למערכת ולהסביר כיצד הן שולטות בפעולות הידיעה, ההתנהגות והשיפוט. משימה אחרונה זו מחייבת לתת דין וחשבון כללי לגבי תוקף, זאת בנוסף לזיהוי האופן שבו המדעים ואזורי התרבות השונים נשלטים על ידי אקסיומות ספציפיות. לוגיקה (או פילוסופיה תאורטית, או תורת הידע) היא מדע האקסיומות לידיעה; אתיקה היא מדע הנורמות למשחק; אסתטיקה היא מדע הכללים של "השפעות הרגשות".
תפיסה זו של פילוסופיה מספקת לאסכולת הדרום-מערב תרופת נגד לפסיכולוגיזם, השונה באופן מהותי מסוג האנטי-פסיכולוגיזם שמציעה אסכולת מרבורג. מבחינת וינדלבנד אקסיומות מובנות באופן "טלאולוגי": הם הכללים שיש לעקוב אחריהם כדי לממש מטרות מסוימות. למשל, ההיגיון נותן את הנורמות שיש לעקוב אחריהן אם רוצים להאמין למה שנכון. אקסיומות הן נורמות, וההכרחיות שלהן היא צורך נורמטיבי. בעיקרו של דבר, הפילוסופיה נבדלת מהפסיכולוגיה מכיוון שנורמות נבדלות מעובדות. מה שוינדלבנד מכנה "השיטה הגנטית" מכיר בתוקף או כלליות עובדתית בלבד. שיטה זו מבקשת להדגים את תקפות האקסיומות בכך שהיא מראה שהאקסיומות הללו מובנות בפסיכולוגיה שלנו, או שהן אוניברסליות לכל התרבויות. לכן השיטה הגנטית הופכת את הפילוסופיה לתלויה בפסיכולוגיה ובהיסטוריה התרבותית. אך השיטה הגנטית היא חסרת סיכוי: לא ניתן להוכיח את האקסיומות השולטות בכל המדעים באמצעות פסיכולוגיה או אנתרופולוגיה, מכיוון שמדעים עצמם מניחים את האקסיומות הללו. אכן, השיטה הגנטית מאיימת על רלטיביזם, מכיוון שאיננו יכולים לומר במה בני אדם יאמינו בכל עת ובכל מקום, אלא רק במה שהם מאמינים כעת, או במה שמאמינים בתרבות זו או אחרת. ואכן, בשיטה הגנטית, האמת והטוב מצטמצמים לכוח חברתי או לדעת הרוב.
מרדכי בן-ארי
בחברת אל על
בן-ארי יזם את יישומו של מודל, שכבר יושם בקרב מספר חברות תעופה, והוא הקמת מערך תשתית משלים בבעלות אל על, בתחומים מסונפים ומשיקים לתעופה ולתיירות, כגון מלונאות, אספקת מזון למטוסים, צינורות שיווק כסוכנויות נסיעות סיטונאיות, מסוף מטענים ועוד. לשם יישום מודל זה הוקמה חברת החזקות בבעלות אל על בשם "תש"ת".
נאו-קאנטיאניזם
פילוסופיה כתאוריה של ערך
יש להדגיש כי עבור וינדלבנד ושאר חברי אסכולת הדרום-מערב, מטרת הפילוסופיה הביקורתית הייתה להפוך "לפילוסופיית תרבות כוללת". בפרט, הם רצו להרחיב את הפרויקט הביקורתי של קאנט לאזורי התרבות שהטיוטה המקורית של קאנט הזניחה: מה שנקרא "Geisteswissenschaften", בעיקר היסטוריה.
מרדכי בן-ארי
בחברת אל על
בן-ארי הוביל מאבק לריכוז היצוא החקלאי של ישראל בידי אל על, ופעל לפיתוח עסקי של ענף זה ושילובו בפעילות החברה. בעקבות מדיניות זו, בראשית שנות ה-80 הייתה אל על החברה המובילה בהיקף ובנפח המטענים מעל האוקיינוס האטלנטי, אפילו בהשוואה לחברות גדולות ממנה בהרבה. אל על ומדינת ישראל נחשבו למובילות בתחום היצוא החקלאי יחסית לחברות תעופה ולמדינות אחרות, בעיקר בענף יצוא הפירות, הירקות והפרחים. לפעילות זו הצטיידה אל על במטוסי בואינג 747 יסיבים למטען, והקדימה בכך את מרבית חברות התעופה בעולם. בישראל זכתה יוזמה זו גם לתמיכה של השדולה החקלאית ושל חיל האוויר. בן-ארי היה מהוגי הרעיון, ופעל למימושו בחברת בואינג בשנים 1972–1975.
פעילותה של אל על במהלך כהונתו של בן-ארי התנהלה תחת עננה של יחסי עבודה רעועים. במהלך שנות ניהולו נקטו חלק מוועדי העובדים באל על עיצומים ושביתות מסוגים שונים (כ-90 אירועים) בתדירות גבוהה. אירועים אלה פגעו בעסקיה של החברה ובתדמיתה.
נאו-קאנטיאניזם
תורה של ידע
ישנן 4 מאפיינים בסיסיים לתאוריית הידע הנאו-קאנטיאנית של אסכולת הדרום-מערב:
מרדכי בן-ארי
אחרי הפרישה מאל על
עם פרישתו מאל על מונה בן-ארי על ידי נשיא יאט"א קנוט המרשלד (Knut Hammarskjold) לעמוד בראש הוועדה לפרויקטים מיוחדים בארגון. בין היתר נתנה הוועדה בראשותו שירותי ייעוץ מיוחדים לחברות תעופה ומדינות שונות בעולם ובכלל זה שירותי ייעוץ יסודיים ומתמשכים לממשלת קניה, בעיצוב מדיניות תעופה ובפיתוח חברת התעופה הלאומית שלה.
הוא גם שימש כיועץ מיוחד לתיירות ותעופה לנשיא מועדון הים התיכון (Club Med) ז'ילבר טריגנו, לחברי הנהלת המועדון, ולחברות תעופה שונות באירופה ובארצות הברית.
בן-ארי הקים יחד עם ד"ר לובה וולק ויהודה מרגלית, מפורשיה הבכירים של אל על, את הארגון שלא למטרות רווח ICAM ("מרכז בינלאומי למינהל בתעופה האווירית"), שחרת על דגלו הכשרה וקידום של מנהלים בתחום מקצועות התעופה האזרחית. הארגון זכה לתמיכת יאט"א ומשרד החוץ הישראלי, במסגרת פעולות סיוע למדינות מתפתחות.
יחד עם שותפים ייסד בן-ארי חברה שעסקה בפעילות בינלאומית בנושאי החכרה (leasing), ייעוץ ומימון של רכישת מטוסים, ושירותי ניהול בתחום התעופה. בסיס החברה היה בשאנון, אירלנד. בשנת 1981 היה בן-ארי בין מייסדי לשכת המסחר ישראל-אירלנד, ושימש כיו"ר שלה עד פטירתו. במהלך פעילותו עם גורמי תעופה וממשל אירים פעל בן-ארי מאחורי הקלעים, בשיתוף משרד החוץ, לכינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל ואירלנד. היחסים מוסדו לבסוף בשנת 1994, ושגרירות אירלנד בישראל נפתחה בשנת 1996.
בן-ארי נפטר ב-4 בספטמבר 1994 ונקבר בבית העלמין בקריית שאול.
קית' רוולי
קית' כריסטופר רוולי (נולד ב-24 באוקטובר 1949) הוא פוליטיקאי אשר מכהן מאז ספטמבר 2015 כראש ממשלת טרינידד וטובגו. בשנים 2010–2015 הנהיג רוולי את האופוזיציה במדינה. הוא מכהן בבית הנבחרים מאז שנת 1987.
ביוגרפיה
בעבר כיהן כשר החקלאות, המקרקעין והים (בפרלמנט הרביעי), שר התכנון והפיתוח ושר השיכון (בפרלמנט השמיני) ושר המסחר והתעשייה (בפרלמנט התשיעי).
רוולי הוא אב לארבעה ילדים- שני בנים ושתי בנות.
מרנטה
מרנטה (שם מדעי: Maranta leuconeura), נקרא גם צמח תפילה, הוא מין של צמח פורח במשפחת המרנטיים (Marantaceae). מוצאו בברזיל ביערות הגשם. צמחים נוספים במשפחה זו הם קלתאה, סטרומנטה וקטננטה.
תיאור
הכינוי "צמח תפילה" ניתן לצמח בשל התכונה של עליו "לזוז" בצורה המזכירה תפילה - העלים פרוסים שטוחים במהלך היום ומתקפלים מעלה ומזדקפים לקראת ערב.
עליו של הצמח הם רחבים עגולים ומבריקים ועליהם דוגמאות וכתמי צבע. הצבעים והדוגמאות משתנים בין זנים שונים של מרנטות.
שורשי המרנטה רדודים.
פרחיו הם לבנים וקטנים והם פורחים בעונת הגדילה. בגידול ביתי הצמח פורח לעיתים רחוקות.
ביות
בשל מראהו ותכונתו "להתפלל" המרנטה הפך לצמח בית פופולרי מאוד.
בגידול ביתי, הצמח זקוק לאור שמש לא ישיר ולחות גבוהה. זאת מכיוון ומוצאו הוא ביערות גשם טרופיים בהם הלחות גבוהה והאור מסונן דרך עצים. למרות שהצמח דורש אדמה לחה, הוא פגיע גם לריקבון של השורשים שיכול להיגרם מעודף השקיה. על כן מומלץ לשתול אותו בכלי עם ניקוז ולהימנע מעודפי מים. אור שמש ישיר עשוי לשרוף את העלים, אך מיעוט באור עלול לגרום לצמיחה של עלים דהויים ולפגיעה בצבע העלה.
הצמח רגיש גם למינרלים וחומרים נוספים העלולים להימצא במים ובעיקר במי ברז, על כן מומלץ להשקות אותו במים מזוקקים ולא במי ברז. הופעה של כתמים חומים בקצות העלים עלולה להעיד על הימצאות חומרים במי ההשקיה המזיקים לצמח.
ריבוי
ניתן להרבות את הצמח על ידי חלוקה ובאמצעות ייחור.
ניתן לבצע ריבוי גם באמצעות זרעים.
זנים
קיימים מספר זנים של מרנטה. חלק מהזנים הם טבעיים, וחלקם נוצרו באופן מלאכותי על ידי השבחה.
זנים טבעיים של מרנטה:
מחלות
ישנם מעט מזיקים שהמרנטה פגיעה אליהם. המזיקים הנפוצים בצמח המרנטה הם אקרית הקורים וקמחית.
הצמח רגיש לריקבון של השורשים.
פר אנייר
פר יוהאן ולנטין אנייר (בשוודית: Per Johan Valentin Anger; 7 בדצמבר 1913 - 26 באוגוסט 2002) היה דיפלומט שוודי שבמהלך מלחמת העולם השנייה השתתף במאמצים לשחרר יהודים הונגריים ממעצר וגירוש בידי הנאצים.
ביוגרפיה
אנייר נולד בגטבורג. הוא למד משפטים באוניברסיטת סטוקהולם ומאוחר יותר באוניברסיטת אופסלה. לאחר סיום לימודיו, בנובמבר 1939, הוא גויס לצבא. עם תום שירותו, הציע לו משרד החוץ השוודי משרת מתלמד בצירות בברלין שם החל לעבוד בינואר 1940. אנייר סופח למחלקת המסחר, אך לאחר שהצירות קיבלה מידע אודות התקפה נאצית קרובה על נורווגיה ועל דנמרק, נעשה מעורב במסירת מודיעין לסטוקהולם. ביוני 1941 חזר לסטוקהולם, שם פעל למען יחסי המסחר בין שוודיה והונגריה. בנובמבר 1942 נשלח לבודפשט כמזכיר שני בצירות השוודית.
לאחר פלישת גרמניה להונגריה ב-19 במרץ 1944, אנייר נעשה מעורב במאמצים לסייע ליהדות הונגריה. הוא יצא ביוזמה לספק דרכונים שוודיים זמניים ואישורים מיוחדים על מנת להגן על היהודים מפני מעצר וגירוש. תחילה סופקו כ-700 מסמכים. אף על פי שחוקיות המסמכים הייתה מוטלת בספק, הממשלה ההונגרית הסכימה להכיר בבעליהם כאזרחים שוודיים. ב-9 ביולי הגיע ראול ולנברג לבודפשט, ומיד החל לפעול להרחבת יוזמתו של אנייר. הוא יזם אישורים צבעוניים להגנה (Schutzpasse) ואף יצר אזורים מוגנים ברחבי העיר.
אנייר וולנברג שיתפו פעולה. כאשר תנועת "צלב החץ" תפסה את השלטון, באוקטובר 1944, והשליטה טרור, אנגר, ולנברג, ועמיתיהם נטשו את השגרה הדיפלומטית של עבודתם והחלו לפעול יומם וליל כדי להציל יהודים ממסעות המוות וההוצאות להורג. אנייר שוחרר שלושה חודשים מאוחר יותר, אך ולנברג לעולם לא נראה יותר. הוא הפך לאחד מהנעדרים הבולטים ביותר במאה ה-20.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה, שירת אנייר במשרות דיפלומטיות במצרים, באתיופיה, בצרפת, באוסטרליה ובארצות הברית. מאוחר יותר הפך לראש תוכנית הסיוע הבינלאומית של שוודיה ושירת כשגריר באוסטריה, בקנדה ובאיי בהאמה. לאחר המלחמה הוביל מאמצים לחקור את אחריתו של ולנברג ולשם כך נפגש אישית עם מיכאל גורבצ'וב בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2000 הממשלה הרוסית הכירה לבסוף בכך שוולנברג ונהגו מתו בחסות הסובייטים בשנת 1947, אך נסיבות המוות נותרו לא נהירות.
ב 1981 פרסם אנגר ספר זכרונות בו תיאר את מעשי ההצלה בבודפשט, את פגישתו האחרונה עם וולנברג, וכלל תיאור ביקורתי של הניסיונות להתחקות על גורלו של וולנברג.
למון טוויגס
למון טוויגס או ענפי הלימון (באנגלית: The Lemon Twigs) היא להקת פופ ורוק אמריקאית מלונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית, שהוקמה בשנת 2015 על ידי האחים בריאן ומייקל ד'אדאריו. שני האחים הם זמרים, כותבי שירים ומנגנים על מגוון כלי-נגינה. על הבס מייגן זינקווסקי ועל הקלידים דני איילה. כל חברי ההרכב למדו ב-Hicksville High School בניו יורק.
ביוגרפיה
למון טוויגס הוקמה על ידי האחים בריאן ומייקל ד'אדאריו בזמן שהיו תלמידים בתיכון היקסוויל בלונג איילנד, ניו יורק. שני האחים הם הסולנים, הגיטריסטים והמתופפים, ומוכשרים בנגינה על כלים נוספים. באלבום Do Hollywood, כל אחד מהאחים הוביל בשירה ובגיטרה את השירים שהוא כתב והלחין, וכך נשמר המנהג גם בהופעות חיות. חבריהם לספסל הלימודים זינקווסקי ואיילה מנגנים על בס וקלידים, בהתאמה. איילה הוא גם זמר משני. הלהקה כותבת ומנגנת מוזיקה שמעדכנת רוק קלאסי משנות השישים, כדוגמת הביטלס, הביץ' בויז והזומביז, וכן הרכבי פאוור פופ וארט רוק משנות השבעים כדוגמת ביג סטאר והראמונס. כמו כן, הם מושפעים ממחזות הזמר של תיאטראות ברודוויי.
פר אנייר
הוקרה
ב-28 באפריל 1981 הכיר מוסד יד ושם באנייר כאחד מחסידי אומות העולם. בשנת 1955 הוענק אות הגבורה של הרפובליקה ההונגרית. בשנת 2000 הוענקה לו אזרחות ישראלית של כבוד. בשנת 2001, מוזיאון ההיסטוריה של שוודיה בארצות הברית העניק לו "פרס הומניטרי ברוח ראול וולנברג". באפריל 2002 ראש ממשלת שוודיה גורן פרסון העניק לאנייר את אות ה"Illis Quorum Meruere Labores" עבור פעילותו במהלך המלחמה ואחריה.
אנייר נפטר בסטוקהולם לאחר שלקה בשבץ.
תחליף בשר
תחליף בשר הוא מזון הדומה בתכונותיו לבשר אך אינו מיוצר מבעלי חיים. המטרה העיקרית של תחליפי הבשר היא להקנות למזון תכונות דומות לבשר כמו טעם, מרקם וערך תזונתי, זאת במטרה לתת מענה סביבתי ואקולוגי לתעשיית ייצור הבשר, ולהבטיח ביטחון תזונתי לאוכלוסיית העולם הגדלה בעשורים הבאים.
חלבונים מן הצומח מהווים את המקור העיקרי לבסיס תחליפי הבשר. הרכיב הבולט ביותר בתעשיית תחליפי הבשר הוא חלבון הסויה הנחשב מקור לחלבון צמחי איכותי בעל ערך תזונתי גבוה. לצד חלבון הסויה נעשה שימוש בחלבונים נוספים כמו חלבון אפונה, חלבון תפוח אדמה, חלבון עדשים, חלבון חומוס ועוד. בנוסף, תחליפי הבשר מיוצרים גם באמצעות שיטות ביוטכנולוגיות מתקדמות הכוללות הדפסה תלת-ממדית של חומרי גלם מבוססי חלבון צמחי, גידול בשר מתורבת שמקורו מתא חיה בתנאי מעבדה ועוד. מקובל להתייחס לכלל החלבונים שלא ממקור בעל חיים כאל "חלבונים אלטרנטיביים".
שוק תחליפי הבשר הולך וגדל ברחבי העולם. בשנת 2020 תחליפי בשר צמחי בארצות הברית הכניסו יותר מ-1.4 מיליארד דולר, גידול של 45% לעומת שנת 2019. במקביל, מספר החברות בתחום החלבון האלטרנטיבי ברחבי העולם גדל במהירות, גם בתחום המזון המתורבת וגם בתחום המזון מן הצומח.
היסטוריה
צריכת מוצרים מעובדים מצמחים החלה בתרבויות עתיקות כמו הבודהיזם ובמדינות כמו סין והודו עוד בימי קדם. המאכל הראשון שיכול להיחשב כתחליף בשר הוא טופו, מוצר העשוי מסויה שהחל להיות מיוצר בסין עוד לפני 2000 שנה. כמו כן, קיים תיעוד של סייטן וטמפה מאותה התקופה.
באירופה ובארצות הברית הטופו התפרסם רק בשנת 1960. בשנות השישים חל גידול בביקוש לתחליפי בשר במדינות מערביות מפותחות בעקבות מספר הצמחונים הגדל. במקביל יצאו לשוק תחליפי בשר נוספים מבוססי סויה שניסו לחקות את מרקם הבשר, ובשנות השבעים החל פרסום שיווקי נרחב של מוצרים אלה כתחליפי בשר. בשנות השמונים התרחשה פריצת דרך בתחום תחליפי הבשר כאשר החלו לפתח מוצרים מפטריות בעקבות הדמיון הרב בטעם ובמרקם לבשר.
במאה ה-21 מוצרים רבים מיוצרים בשיטות שונות, ממקורות שונים כמו אפונה, חיטה, חרקים, חלבוני חלב וחלבון המיוצר במעבדה. בערת טכנולוגיות חדשניות קיימים אמצעים לייצר תחליפי בשר בעלי מרקם ועסיסיות הדומים יותר מבעבר לתכונות הבשר האמיתי.
סוגים והרכבים
בנוסף קיימים תחליפי בשר נוספים העשויים מקטניות, פטריות ואגוזים.
תהליכי עיבוד
שיטה שכיחה נוספת לייצור תחליפי בשר היא אקסטורזיה (בישול בשיחול). שיטה זו יעילה ואינה צורכת הרבה אנרגיה ביחס לשיטות אחרות. השיטה מתחלקת לאקסטרוזיה יבשה (עד 30% לחות במוצר) ואקסטורזיה רטובה (40%-80% לחות במוצר). תהליך האקסטרוזיה הרטובה מקנה לתחליף הבשר תכונות אורגנולפטיות (תחושתיות) דומות יותר למוצרי בשר. תהליך האקסטרוזיה מבוסס על בישול בטמפרטורה ולחץ גבוהים, לרוב על ידי קיטור ועיצוב צורת הבשר על ידי מכונה ייעודית. התהליך משנה את התכונות הפיזיות והכימיות של המזון אך איכות החלבון ונעכלותו אינם נפגעים.
בשיטות עיבוד מסורתיות ניתן לייצר בעיקר תחליפים למוצרים טחונים (כמו בשר בקר, בשר עוף טחון ונקניקיות), אולם ייצור נתחים שלמים הוא מורכב יותר. הדפסה תלת-ממדית של חומרי גלם ממקור צמחי מהווה את הפתרון הנוכחי על מנת לייצר מבנה תלת־ממדי מורכב שמשויך לנתחים שלמים, שמכילים בין היתר גם מבנה תלת־ממדי של שומן המפוזר ברקמה. החברה הישראלית Redefine Meat מיישמת טכנולוגיה זו והשיקה בסוף שנת 2021 מספר מוצרים המחקים נתחים שלמים של בשר בקר.
הצורך בתחליפי בשר
הסיבות העיקריות לגידול העולמי בשוק תחליפי הבשר הן סיבות סביבתיות-אקולוגיות המקושרות לגידול בשר (בעיקר בקר) וסיכונים בריאותיים הכרורכים בצריכה רבה של בשר אדום. סיבות נוספות הן ביטחון תזונתי לאוכלוסיית העולם ההולכת וגדלה ודאגה לרווחת בעל חיים.
ענף החקלאות אחראי לשימוש של כ-70%–85% מצריכת המים העולמית ולפליטה של כ-30% מכלל גזי החממה הנפלטים לסביבה, כאשר חלק אינטגרלי מצריכה זו שייך לתעשיית הבשר, בעיקר בשר בקר. תהליכי ייצור בשר אינם ידידותיים לסביבה בעקבות שימוש רב במים, אדמות ומשאבים ביחס לתהליכי יצור אחרים. בעקבות גידול האוכלוסייה הכללית והגידול בצריכת המזון לאדם, ייצור המזון צפוי לעלות ב-70% עד לשנת 2050 בעקבות כך גם ההשפעה ההרסנית על הסביבה. במטרה לתת מענה לבעיה אקולוגית זו יש צורך להפחית ביצור בשר בקר באמצעות פיתוח תחליפי בשר ועידוד צריכתם. החלפה חלקית של בשר בקר במזון צמחי יכולה להפחית את פליטת גזי החממה ב-5%–15%, להפחית את השימוש בקרקעות ולחסוך במים. גם הפחתה בצריכת בקר לטובת צריכת מוצרי עוף עדיפה מבחינה סביבתית שכן גידול עופות דורש פחות משאבים.
מבחינה תזונתית, ארגון הבריאות העולמי ממליץ להפחית בצריכה של מוצרי בקר, ובפרט במוצרי בקר מעובדים שמסווגים לפי הגדרתו ככאלו שמעלים את הסיכוי לחלות בסרטן.
מבחינה מוסרית קיימות בעיות הקשורות לרווחת בעלי החיים וכוללות סוגיות אתיות כמו סבל בעלי החיים בעת החזקתם ובעת תהליך השחיטה. קיימים ארגונים רבים שמטרתם לשמור על הספקת צורכיהם של בעלי החיים בניהם ארגונים ממשלתיים ולא ממשלתיים. ארגונים אלה פועלים במטרה לעודד צריכת חלופות בשר צמחיות.
בעיה נוספת העולה מצריכת בשר היא גידול בפערים הסוציואקונומיים הקיימים. גידול בקר למאכל מהווה ניצול לא יעיל של משאבי הטבע וגורם לשימוש מוגבר במשאבים חיוניים להשרדות כלל שכבות האוכלוסייה. על מנת להאכיל בקר יש צורך במי שתייה רבים, בשטחי מרעה ובדגנים המשמשים כמזון העיקרי, כאשר לטובת גידול של קילוגרם אחד של בשר בקר למאכל יש לספק שבעה ק"ג דגנים. לעומת זאת, עבור בשר עוף היחס עומד על 2 ק"ג דגנים עבור קילוגרם מזון אחד. בעקבות הביקוש הגובר מחיר הדגנים עולה ומגביר את הרעב במדינות עניות בהם ניזונים בעיקר מדגנים.
חברות מייצרות
קיימות מספר רב של חברות העוסקות בפיתוח תחליפי בשר, ומספרן הולך וגדל משנה לשנה כשהתעניינות בשוק גוברת. בתחום הבשר המתורבת הושקו בשנת 2020 לבדה 23 חברות חדשות וסה"כ פועולת בתחום 76 חברות.
החברה המוכרת ביותר שמשכה תשומת לב עולמית, היא beyond meat אשר הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 2009 על ידי איתן בראון. מאז ועד היום פיתחה החברה מוצרים רבים ביניהם תחליפי עוף ובקר המבוססים על רכיבים צמחיים. חברה נוספת היא impossible foods שהוקמה בשנת 2011 על ידי פטריק בראון. בשנת 2016, בשיתוף עם חברת בורגר קינג, פיתחה החברה המבורגר ממקור צמחי העונה לשם impossible whopper שהחל להימכר בתפוצה רחבה בשנת 2019.
ישראל נחשבת למדינה חלוצה וחדשנית גם בתחומי מזון מן הצומח ותחליפי בשר, והיא מדורגת שנייה בעולם בהשקעות ובחברות בתחום זה, כאשר במקום הראשון ניצבת ארצות הברית. בין החברות הישראלית העוסקות בתחליפי בשר מן הצומח ניתן למצוא את Redefine Meat ו- Savoreat, ובין החברות העוסקות בבשר מתורבת נמצאת Aleph Farms שהשלימה בשנת 2021 גיוס של 105 מיליון דולר ומתכננת להשיק את מוצר הדגל במהלך 2022.
ההתעניינות הגוברת בתחום מושכת גם את יצרניות הבשר הקלאסיות לשוק, ובשנת 2021 זוגלובק השיקה תחת המותג Wonders of Nature תחליפי בשר צמחיים. בין המוצרים שהחברה מייצרת ניתן למצוא נקניקיות צ'וריסו, קבב, המבורגר ובשר טחון המיוצרים מרכיבים צמחים בלבד.
The Good Food Institute Israel (GFI Israel) הוא ארגון מדעי ללא מטרות רווח ששם למטרה להאיץ את פיתוח פתרונות החלבון האלטרנטיבי על ידי עידוד מחקרים והשקעות בתחום לצד עבודה ממשלתית לקידום רגולציה מתאימה בנושא. הסניף הישראלי נוסד בשנת 2019 והוא חלק מרשת סניפים עולמית עם מטרה משותפת.
תל עיטון
תֵּל עֵיטוֹן הוא תל ארכאולוגי בגודל 60 דונם, הנמצא בעמק התלם, ליד נחל אדוריים בדרום-מזרח שפלת יהודה, בסמוך למושב שקף.
תחליף בשר
פיתוח התחום
תחום תחליפי הבשר נמצא בתהליכי פיתוח נרחבים וממשיך להתפתח משנה לשנה. על פי הערכות של קמעונאית המזון האמריקאית Cargill שפורסמו ביוני 2021, תוך מספר שנים מוצרי בשר צמחי יהוו 10% מנתח שוק המזון.
תל עיטון
שמו הנוכחי של התל בא לו מהכפר הביזנטו-ערבי הסמוך, חרבת עיטון.
בסקר שנערך על התל התגלו סימני התיישבות החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה הפרסית-הלניסטית, במאות ה-4-3. הסקר העלה ממצאים ספורים מתקופות מאוחרות יותר, שכנראה אינן משקפות יישוב קבע בתל. בתקופה הביזנטית, הפך התל לאדמה חקלאית, ובתקופה זו נערכו בתל עבודות עפר גדולות ונבנו בו טרסות רבות, המשוות לתל את צורתו הנוכחית.
תחליף בשר
פיתוח התחום
בנוסף קיימת התקדמות בתחום הדפסת תלת-ממד אשר מטרתה היא הדפסת בשר בר קיימא בתנאי מעבדה. בתנאים אלה מתאפשרת שמירה על ערכים תזונתיים אידיאלים ומוקנה מרקם הדומה מאוד למרקם הבשר. כמו כן, גם תחום גידול תאי שריר במעבדה, שמטרתו יצור רקמות בשיטות ביוטכנולוגיות, מתפתח עם השנים וקיימות יותר חברות המנסות לייצר מוצר מסוג זה. שיטות אלה שמות דגש על שיפור המרקם הטעם והערך התזונתי של תחליפי בשר על מנת להגדיל את השוק העתידי ולעודד צריכה של תחליפי בשר.
חלק מתחליפי הבשר שמקורם מן הצומח נחשבים למזון אולטרה מעובד מכיוון שעברו מספר תהליכי עיבוד תעשייתיים. למרות העלייה המשמעותית של שוק תחליפי הבשר הצמחוניים, קיימת ביקורת רבה מצד הציבור ומצד גורמי בריאות כלפי מוצרים אלו. משרד הבריאות ממליץ להימנע מצריכה מוגברת של מזונות אולטרה מעובדים ומקשר ביניהם לבין עודף משקל, תחלואה בסרטן, התפתחות דלקות והזדקנות מוקדמת.
תל עיטון
תולדות המחקר
האתר מסומן במפת הקרן לחקר ארץ ישראל בתור "ח'רבת עיטון" (Kh. Aitun).. בסמוך לתל מופיע על המפה כיתוב תמים למראה לגבי מערות ובורות באזור. למעשה, האזור מכיל מאות רבות של מערות קבורה.
בקיץ של שנת 1976, נערכו חפירות שוד בתל. כתוצאה מכך, חברי משלחת החפירות של תל לכיש באו לתל עיטון, וניהלו חפירות הצלה במשך שבועיים, במרכזו של התל. החפירה המצומצמת העלתה בעיקר ממצאים מהמאות 8-9 לפנה"ס - תקופת הברזל 2.
החל משנת 2006, חופרת במקום משלחת מטעם המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בראשותו של אברהם פאוסט.
תולדות התל
המידע אודות התל בראשיתו הוא מצומצם, שכן החפירות טרם העמיקו מעבר לתקופת הברונזה המאוחרת, אולם תוצאות הסקר מראות על יישוב קטן בתקופת הברונזה המוקדמת, שדעך בתקופת הברונזה הביניימית, התחדש בתקופת הברונזה התיכונה וגדל להיות עיר משמעותית בתקופת הברונזה המאוחרת. היישוב, ששוכן על קו התפר בין אזורי השליטה היהודאים והפלשתים, המשיך את חייו במהלך תקופת הברזל א' כעיר מבוצרת. הממצאים העיקריים בתל משתייכים לתקופת הברזל ב', עת התקיימה בתל עיר, מהגדולות שבממלכת יהודה.
בראשו של התל, התגלה בית רחב מידות מטיפוס בית ארבעת המרחבים הבנוי לבנים ואבני גוויל וגזית. הבית, הגדול במיוחד, משתרע על פני 250 מ"ר (ומלבד החצר, כנראה התקיימה בו גם קומה שנייה), ומכיל ממצא עשיר, ובמיוחד ממצא ארכאובוטני: גרעיני זיתים, ענבים, עדשים, דגנים ושיני שום. ראשיתו של הבניין מתוארכת על פי הממצא האורגני לשלהי המאה ה-11 או לראשית המאה ה-10 לפני הספירה. המבנה חרב בסופה של המאה ה-8, אולי בעת מסע סנחריב בשנת 701.
בתקופה המאוחרת של היישוב בתל, נבנתה במקום בו עמד בעבר "בית המושל" מצודה גדולה, עם קירות עבים במיוחד. הקירות שרדו רק לגובה נדבך אחד, כך שניתן לראות את מתארה של המצודה, אך לא ניתן לתארכהּ. בהסתמך על הממצאים במקומות אחרים בתל, משערים החופרים כי מצודה זו נבנתה בתקופה הפרסית, או בראשית התקופה ההלניסטית.
זיהוי
אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל זיהו את תל עיטון עם העיר עיטם, שבנחלתו של שבט שמעון, וזיהה זה זכה לתמיכה של יוחנן אהרוני בתקופה מאוחרת יותר. מרטין נות זיהה את התל עם העיר "עגלון" הנזכרת מספר פעמים בספר יהושע, ומתוארת כנמצאת בין הערים לכיש וחברון. זיהויו של נות נתקבל גם על ידי אנסון רייני ונחשב לזיהוי המקובל של התל. גרשון גליל זיהה בתל עיטון את לבנה, זיהוי שנשלל על ידי נדב נאמן המציין שהתל לא היה מיושב במאה השביעית, דבר שאינו מתאים להיותה של חמוטל בת ירמיהו, אשת המלך יאשיהו מלבנה. זכריה קלאי העלה בהיסוס את הסברה שתל עיטון היא מורשת גת.
נפקא מינה
נַפְקָא מִנַּהּ (בארמית: יוצא ממנה) הוא מונח למדני שגור בתלמוד שמשמעותו היא הפקת השלכה מעשית מדיון רעיוני. פעמים רבות במהלך דיון הלכתי נשאלת השאלה "לְמַאי נַפְקָא מִנַּהּ?" - "לְמה נפיק מזאת?", או במילים אחרות, "מהי ההשלכה המעשית?". הביטוי חדר לשפה המשפטית, ובהטיותיו השונות הפך לשגור בתחומים שונים.
תל עיטון
לקריאה נוספת
Orna Zimhoni, "The Iron Age Pottery of Tel 'Eton and Its Relation to the Lachish, Tell Beit Mirsim and Arad Assemblages", Tel Aviv 12(1), Tel Aviv University institute of archaeology, Tel Aviv, 1985, pp. 63-90.
נפקא מינה
מינוח
השימוש במונח בהקשרו התלמודי מבוסס על ההנחה שלדברי התנאים והאמוראים יש תכלית מעשית, ולכן למה שנכתב במשנה ובתלמוד צריכה להיות "נפקא מינה" - השלכה מעשית. כך גם בדיונים הלכתיים למדניים, כאשר עולים ספקות או צדדים שונים להסביר מושג כלשהו, נהוג לבדוק את הנפקא מינה שבין שתי האפשרויות; כלומר באלו מקרי-קצה יבוא ההבדל שבין האפשרויות לידי ביטוי מעשי.
לעיתים מופיעה בתלמוד השאלה "במאי פליגי" - "במה הם חולקים"? שבניגוד לתמיהה אודות ה"נפקא מינה", מטרתה היא לברר מהו שורשה הרעיוני של המחלוקת (למשל, מה ההבדל בין שני הגישות, ומה גרם להם להיות חלוקים בדעותיהם. כלומר לא ניתן דגש על הנפקות המעשית אלא על הגורמים למחלוקת).
דוגמה
ניתן למצוא מופעים רבים לביטוי, הן בתלמוד והן בדיונים הלכתיים שונים. משנה המובאת בתלמוד במסכת בבא מציעא, פוסקת כי אדם המוצא "כלי אנפוריא" אינו חייב להשיב אותם לבעליהם. הגמרא מסבירה מהם כלי אנפוריא: כלומר, כלים חדשים שלבעליהם עדיין אין היכרות מספקת כדי לזהותם. בתגובה לכך התלמוד תמה על הצורך של המשנה לפרט את הדין הזה; אם אלו כלים שאין בהם סימן מובהק, מאי נפקא מינה? כלומר - הרי כל כלי שאין בו סימן אין חובה להשיבו, אם מדובר בכלי אנפוריא ואם לאו, אם כן מהו הדין היוצא מהפירוט אודות כלי אנפוריא?
בתשובה לכך הגמרא מסבירה שהדין הנוסף הנלמד כאן הוא שכלים חדשים כאלה אין חובה להחזיר אפילו לאדם אמין, בעוד את יתר המציאות חובה להחזירם אם אדם אמין מזהה אותן כשייכות לו.
עוצמה חכמה
"עוצמה חכמה" (באנגלית: "Smart Power") הוא מונח מתחום היחסים הבינלאומיים, המתייחס לשילוב של אסטרטגיות של עוצמה רכה ושל עוצמה קשה.
הוא מוגדר על ידי Center for Strategic and International Studies כ"גישה המדגישה את הצורך בצבא חזק, אך בד בבד גם בבריתות, שיתופי פעולה ומוסדות בכל הרמות שמטרתם להרחיב את ההשפעה האמריקאית ולכונן את הלגיטמיות של השלטון האמריקאי".
המושג של עוצמה חכמה קיבל הגנה רשמית מאת מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון, אשר הדגישה כי אין בכוונתה של ארצות הברית לוותר על עוצמתה הדיפלומטית והצבאית, אך עם זאת שרצונה של ארצות הברית לשים קץ לנרטיב המשיחי ולשימוש התכוף בכפייה שאפיין את ממשל בוש.
חיים מאיר זאב זלנפריינד
רבי חיים מאיר זאב הכהן זלנפריינד (~תקכ"ט, 1769 - ה'תקצ"ב, 1832) היה רבה של סעליש, ולפני כן רבן של הערים טארלא שבפולין, וראצפערט ונאדאוודוואר שבהונגריה. מחבר הספר "שערי חיים".
ביוגרפיה
חיים מאיר זאב נולד לרבי אברהם יצחק הכהן כ"ץ, מי ששימש רבה של פינטשוב, ומחבר הספר "כתר כהונה". ולאמו, שרה מרים, בתו של הגביר רבי איצק מיוזפאף. גיסו, בעל אחותו, היה רבי אלעזר לעוו, בעל "שמן רוקח", שלימים היה מחותן כפול שלו.
למד תורה אצל אביו, כפי שהוא מעיד בספרו:. כן למד אצל רבי מנחם מנדל מיוזפאף.
בשנת 1786 בהיותו כבן 17 נישא לשרה לאה, בת הגביר רבי שלמה מטארלא שבפולין. אמה, יענטל, הייתה בתו של רבי אלכסנדר סנדר הכהן, אב"ד זאמוטש, נכד רבי משה הכהן גינצבורג אב"ד ראשניץ.
לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן חותנו לתקופה קצרה. בשנת 1788, בטרם הגיע לגיל עשרים, התמנה לרבה של טארלא בפולין, עיר מגורי חותנו, וכיהן בתפקיד עשרים שנה. בספרו הובאו כמה תשובות וחידושים רבים שכתב בהיותו רב בטארלא. אך בשנת 1808 בשרפה הגדולה שאירעה בטארלא עלו רוב כתביו באש.
זמן קצר לאחר מכן, עקב המצב המדיני והצבאי בפולין, עזב את פולין. הוא שהה כשנתיים בברלין. לאחר מכן הגיע לעיר טריטש והתאכסן אצל גיסו רבי אלעזר לעוו, בעל "שמן רוקח", שכיהן אז כרב העיר.
בשנת 1810 עבר להונגריה. אך בהיותו אזרח גליציה שינה את שם משפחתו מכ"ץ לזלנפריינד, כדי שיוכל לשהות בהונגריה. מסופר, שכאשר הגיעו אליו פקידי הממשלה לשאול אותו מה שם משפחתו, היה עסוק בקריאת מכתב של אחד הרבנים אליו, שהיה ממוען ל'ידיד נפשי' [ביידיש ="זעלענפריינד"], והפקיד סבר שזה שמו.
במשך כחצי שנה הוא התגורר בעיר אלמאשד. בשנת 1811 התקבל לרבה של ראצפערט והגליל. בתקופת רבנותו בראצפערט היה בקשר קרוב עם רבי יצחק אייזיק מקאליב, שכיהן כרב המחוז.
בשנת 1815 התמנה לרבה של העיר נאדאודוואר שבמחוז האידו, הסמוכה לדברצן. הוא ייסד ישיבה בנאדאודוואר ולימד תורה לתלמידיו.
בשנת 1821 לאחר שהתפנתה משרת הרבנות בעיר סעליש, בעקבות מינויו של רבי אליעזר ליפמן שטיין לרבה של דיאנדיש, התמנה הרב זלנפריינד לרבה של סעליש.
בתקופת רבנותו בסעליש פרצה בעיר שרפה גדולה וכילתה את רוב כתביו - בפעם השנייה בחייו. בתשובה בשנת 1825 כתב בתוך דבריו:.
נשא ונתן בתורה עם גדולי דורו, בהם רבי מרדכי בנעט, החתם סופר, וגיסו ומחותנו רבי אלעזר לעוו בעל "שמן רוקח", ואף מזכירם בספרו, ובמיוחד את גיסו בעל "שמן רוקח" שאיתו היה לו קשר קרוב ביותר בעקבות נישואי שני בניו לשתי בנותיו של בעל "שמן רוקח". אולם אחד מהזוגות התגרש בתוך ימי השבע ברכות, והם תלו את הסיבה בכך שהדבר נוגד את צוואת רבי יהודה החסיד.
בראש הספר יש הסכמות של גדולי הרבנים, ובהם רבי צבי הירש מליסקא בעל "אך פרי תבואה", מחותנו רבי ישעיה בנעט אב"ד קאלוב, קרובו רבי ירמיהו לעוו אב"ד אוהעל בעל "דברי ירמיהו" ורבי שמואל שמעלקא טויבש אב"ד שינאווא ויאסי.
רבי חיים מאיר זאב נפטר בשבת, כ"ב באדר שני תקצ"ב, ונקבר בסיגט, בקרבת אהל הכהנים שבו טמונים בעל הקונטרס הספיקות וצאצאיו. הספיד אותו המרא דאתרא של סיגעט רבי מנחם מענדל שטרן, וההספד נדפס בספרו של הרב שטרן "דרך אמונה". את מקומו ברבנות העיר סעליש, תפס בשנית רבי אליעזר ליפמן שטיין.
כמעט כל כתביו נשרפו בשתי השריפות הגדולות שאירעו בערי רבנותו - טארלא וסעליש.
דוד זית
דוד זית (זִיסְקִינְד) (23 במאי 1922 – 16 באפריל 2006) היה היסטוריון ואיש חינוך ישראלי, איש הקיבוץ הארצי - השומר הצעיר.
ביוגרפיה
זית נולד בוורשה בירת פולין בשנת 1922. בנעוריו היה חניך בקן "השומר הצעיר". כחבר התנועה עלה לארץ ישראל בינואר 1938 על מנת ללמוד בכפר הנוער בן שמן. עם סיום לימודיו היה בין מייסדי קיבוץ להבות הבשן, שנוסד ב-1940 בכרכור, ועלה להתיישבות ב-2 בנובמבר 1945 בעמק החולה המזרחי, למרגלות הגולן. זית כיהן מספר פעמים כמזכיר הקיבוץ, יצא לשליחות מטעם מפ"ם לארגנטינה בשנים 1955–1957, היה מורה ומחנך בבית הספר התיכון "עינות ירדן" בקיבוץ עמיר, וניהל את מחלקת החינוך של הקיבוץ הארצי.
זית היה בין מייסדי יד יערי בגבעת חביבה - מרכז המחקר והארכיון של תנועת הנוער "השומר הצעיר", התנועה הקיבוצית "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר" ומפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם) - ושימש כמנהלו המדעי השני. תואר דוקטור בהיסטוריה מטעם אוניברסיטת תל אביב הוענק לו בראשית שנות ה-80, ולאחר מכן פרסם מספר ספרים ומאמרים על תולדות "השומר הצעיר" והקיבוץ הארצי.
נפטר בלהבות הבשן ב-16 באפריל 2006, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ לצד אשתו רבקה שנפטרה חמש שנים לפניו.
צוללת רטובה
צוללת רטובה (באנגלית: Wet Sub) היא כלי רכב תת-מימי אשר אינו מספק סביבה יבשה עבור המאיישים אותו. בדרך כלל צוללנים בחליפות צלילה ירכבו עליו (בדומה לרכיבה על אופנוע או מזחלת) או שישהו בתוכו בחלל סגור המאפשר תצורה בעלת גרר נמוך.
שימוש צבאי
הכלי יכול לשמש כמערכת להנחת מיקוש ימי כגון הצמדת מוקשי עלוקה לספינות. בנוסף כלי כזה יכול לשמש לאיסוף מודיעין, כאשר תנועה תת-מימית מאפשרת יכולות מוגברות לחמקנות והסוואה. יש פיתוחים המותאמים להאזנות לכבלי תקשורת תת-ימיים.
ישנם כלים היברידים כאלו המסוגלים לנוע גם על פני המים כמעין סירת מנוע בעת הצורך בנוסף ליכולות התת-מימיות. דוגמה לכלי כזה היא MRCC (Multi-Role Combatant Craft) בייצור STIDD Systems האמריקאית.
תחנת הרכבת דימונה
תחנת הרכבת דימונה היא תחנת רכבת ישראל בעיר דימונה. התחנה משמשת כתחנת קצה לקו הנוסעים באר שבע – דימונה. המסילה עליה התחנה נמצאת ממשיכה עד הר צין.
היסטוריה
תחנת הרכבת דימונה נחנכה ב-8 בספטמבר 1965, לאחר השלמת סלילת המסילה בין באר שבע לדימונה, עבודות הסלילה נמשכו כשמונה שנים לסירוגין. התחנה נחנכה בנסיעה של רכבת נוסעים בה 140 מוזמנים שיצאה מתל אביב לדימונה. תחילה פעלו בקו רק רכבות משא שהובילו בעיקר פוספטים מהנגב ואשלג מים המלח.
ב-25 במרץ 1967 נחנך שירות רכבת נוסעים לדימונה. בקו פעלו לרוב שתי רכבות ביום לכל כיוון מתל אביב, דרך באר שבע. שירות הנוסעים הופסק ב-1978.
תחנת רכבת חדשה נפתחה ב-17 בדצמבר 2005. התחנה ממוקמת מחוץ לעיר, במרחק של כ-1 ק"מ, בסמוך למוסך הקטרים של דימונה. הקו לבאר שבע פועל בתדירות נמוכה ועוברים דרך התחנה נוסעים מעטים, כמות הנוסעים המועטה ביותר מבין כל תחנות רכבת ישראל (80 נוסעים ליום בממוצע נכון ל-2009). טרם פתיחת תחנת דימונה, התחנה הדרומית ביותר של רכבת ישראל הייתה תחנת באר שבע מרכז.
במרץ 2020 הופסקה תנועת הרכבות בין באר שבע לדימונה ביחד עם תנועת רכבות הנוסעים בכל הארץ כחלק מהגבלות שהטילה הממשלה על התחבורה הציבורית עקב התפשטות נגיף הקורונה, הקו נשאר מושבת גם אחרי 22 ביוני 2020, כאשר חזרה הרכבת לפעול בשאר הקווים. במסגרת התמודדות עם משבר כלכלי בעקבות התפשטות נגיף הקורונה, משרד האוצר הציע לבטל את הקו מבאר שבע לדימונה עקב תפוסה נמוכה מאוד שלו.
בסוף יולי 2020, הקו בין באר שבע לדימונה חזר לפעילות.
ב-18 בספטמבר 2022 הוחלט בימי שישי יופעלו 6 רכבות בשעה לבאר שבע, אך הוחלט לסגור את קו דימונה לבאר שבע בימי שישי ובמוצ"ש זאת בגלל עבודות חשמול.
שירות רכבות בתחנה
מהתחנה יוצאות 3 רכבות ביום לבאר שבע בימי א-ה.
קווי אוטובוס לתחנה
השירות המשלים לתחנה דליל ביותר בהתאם לתדירות קו באר שבע - דימונה. ישנו קו בודד של חברת "אגד" שמספרו 12 המוביל מהתחנה לשוק העירוני והתחנה המרכזית ותדירותו 3 נסיעות ביום לכל כיוון בהתאם למספר הנסיעות של הרכבת לכל כיוון בקו באר שבע - דימונה.
Culo (שיר)
"Culo" הוא סינגל הבכורה של הראפר האמריקאי-קובני פיטבול, בהשתתפות הראפר האמריקאי, ליל ג'ון. הסינגל הוא השיר הראשי של אלבום הבכורה של פיטבול, M.I.A.M.I. השיר משתמש בריקוד הקולי, רידים, שזכתה לבולטות מהלהיט של נינה סקיי, Move Ya Body. היה בו גם שימוש של קטעים מהשיר Pull Up של מר וגאס, כאשר האחרון תבע את פיטבול וג'ון.
השיר נבחר במקום 32 בבילבורד הוט 100, מקום 45 במצעד שירי הR&B/היפ הופ, ובמקום 11 במצעד שירי הראפ. גרסת רמיקס של השיר בהשתתפות ג'ון ואיווי קווין שוחררה בין השנים 2004–2006. השיר השתתף במצעד 12 שירי הדאנסהול והרגאטון של המאה ה-21 ונבחר במקום 12. אודיו לשיר זכה ל־19 מיליון צפיות ביוטיוב.
שני פוקר
שני פוקר (נולדה ב-ד' בטבת ה'תשנ"ג, 28 בדצמבר 1992) היא משוררת, עורכת ספרותית ומבקרת ספרות ישראלית.
קורות חיים
שני פוקר נולדה וגדלה ברמת גן.
שיריה של פוקר התפרסמו לראשונה בשנת 2018 בכתב העת "המוסך", וזמן קצר לאחר מכן גם בכתבי העת "הבה להבא" ו"הו!". מאז שיריה מתפרסמים בקביעות בבמות שונות, לרבות כתבי עת, עיתונים ואנתולוגיות שירה.
בשנת 2019 יצא ספר שיריה הראשון "מחצית חביוני" בהוצאת "הבה לאור" ובעריכת עודד כרמלי. במקביל, סיפורים פרי עטה של פוקר התפרסמו לאורך השנים בין השאר בכתבי עת שונים כמו "מעבורת", "גרנטה", ו"ynet".
על שירתה זכתה בפרס ע"ש גד יעקבי מטעם אוניברסיטת ת"א ובפרס רמי דיצני לשירה מטעם עמותת הליקון.
בשנת 2021 ערכה ביחד עם עודד כרמלי את פרויקט כינוס כל המחזות של יונה וולך, שהותקנו לספר "אנדרטה של צרעת: יונה וולך - כל המחזות", שיצא בהוצאת "הבה לאור". פוקר היא חברת מערכת בכתב העת "הבה להבא", ומפרסת בקביעות בכתב העת.
בשנת 2022 מצאה שירים גנוזים של המשורר דן פגיס בארכיונו שבמכון גנזים. השירים התפרסמו במוסף תרבות וספרות של עיתון הארץ ובגיליון 18 של כתב העת הבה להבא.
כותבת רשימות ספרות בעיתון הארץ.
ספריה
כתיבה:
מחצית חביוני, קובץ שירה, הבה לאור, 2019.
עריכה:
אנדרטה של צרעת: יונה וולך - כל המחזות, הבה לאור, 2019.
טיטוס אנדרוניקוס
טיטוס אנדרוניקוס (באנגלית: Titus Andronicus) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר וכפי הנראה הטרגדיה המוקדמת ביותר שכתב שייקספיר. המחזה עוסק בדמותו הדמיונית של גנרל רומי המעורב במעגל של נקמה עם אויבתו, מלכת הגותים טמורה.
עלילה
טיטוס אנדרוניקוס שב לרומא כמנצח ממסע מלחמה בן עשר שנים נגד שבטי הגותים. בנוסף לשלל הוא שבה את מלכתם טמורה ואת שלושת בניה. כנקמה על מות בניו במערכה, הוא זובח את הנסיך הגותי אלארבוס, על אף תחינותיה של אמו. קיסר רומא מת זה לא מכבר, ושני בניו סאטורנינוס ובסיאנוס מתקוטטים על הירושה. אחיו של טיטוס, הטריבון מרקוס, מודיע שהעם רוצה בו אך הלה דוחה את ההצעה בנימוק שאינו ראוי ומעניק את תמיכתו לבכור סאטורנינוס. הוא מעניין להשיא לו את בתו לביניה, אך היא כבר מאורסת לבסיאנוס. טיטוס מתרתח כשבניו החיים מודיעים לו שאל לו לכפות עליה להתחתן עם הקיסר, מאשים אותם בבגידה ובחמת זעמו הורג את בנו מוטיוס. סאטורנינוס נחרד מהמעשה, דוחה כל קשר עם משפחת אנדרוניקוס ומתאהב בטמורה היפהפייה, אותה הוא נושא לאישה. מלכת רומי החדשה מתחילה לזמום את נקמתה בטיטוס. בתור התחלה, היא משכנעת את בעלה לחנון הן את אחיו והן את המצביא, ומורה ליועצה ומאהבה בסתר אהרן המורי להביא למפלת האחרון.
בעת מסע ציד, מעודד אהרן את בניה של טמורה, דמטריוס וכירון, לרצוח את בסיאנוס כדי שיוכלו לאנוס את לביניה. הם הורגים אותו ומתעללים בה ביער; כדי שלא תוכל לגלות את שאירע, הם כורתים את לשונה וידיה ומותירים אותה בין העצים. אהרן מצליח להפיל את האשמה ברצח על בניו של טיטוס, מרטיוס וקווינטוס. הקיסר עוצר אותם ודנם למיתה. הטריבון מוצא את לביניה הגידמת והאילמת ומביאה לבית אביה, ההמום מצער. אהרן מבקר את טיטוס ומשכנע אותו בערמה שסאטורנינוס הסכים לחנון את בניו אם הוא או אחד מבניו הנותרים יכרתו את ידם וימסרו לו אותה. המצביא נעתר ואהרן קוטע את אחת מזרועותיו כדי להביאה לקיסר. טיטוס מצפה לשליח שיביא לו את מרטיוס וקווינטוס חופשיים; תחת זאת, הלה מגיע ומוסר לו את זרועו הכרותה יחד עם ראשיהם הערופים של שני בניו. אנדרוניקוס צמא לנקמה ומורה לבנו הנותר, לוקיוס, לצאת אל ארצם של הגותים המובסים ולגייס צבא נגד הקיסרות. לביניה מצליחה לכתוב בעפר את האמת על זהות תוקפיה באמצעות מקל שהיא מחזיקה בפיה.
טמורה יולדת, אך מסתבר כי זהו בנו של אהרן, והוא כהה-עור כמו אביו. אהרן הורג את המיילדת ונמלט עם התינוק כדי להצילו מסאטורנינוס. מחוץ לעיר הוא נלכד על ידי הצבא שהביא לוקיוס, והלה מאיים לתלות את העולל אם לא יתוודה. אהרן מספר את כל האמת. המלכה, השומעת על מצבו של אנדרוניקוס, סבורה כי הוא השתגע. היא ובניה מתחפשים ובאים אליו באומרם שהם רוחות הנקם, הרצח והאונס שהגיעו מן השאול. היא אומרת לו כי תעניק לו שילם מכל אויביו, אבל עליו לאמר ללוקיוס לחדול מהמלחמה ולהגיע למשתה עם הקיסר בתוך העיר. אנדרוניקוס מעיר על הדמיון בין ה"רוחות" למלכה ושני בניה, אך אומר להם כי אין ספק שמדובר בחולשת אנוש מצדו. הוא מתרצה ומשגר את מרקוס לקרוא לבנו. לפני שטמורה עוזבת הוא דורש ש"רצח" ו"אונס" יישארו עמו, והבנים נעתרים. כשהיא עוזבת, הוא שוחט את שניהם ואוסף את הדם באגן שמחזיקה לביניה. טיטוס אומר לה שיגיש למלכה את בניה שלה כמזון במשתה.
לוקיוס מגיע העירה וכולם נאספים לסעוד עם הקיסר. במהלך הארוחה, שואל אנדרוניקוס את סטורנינוס אם על אב להרוג את בתו משחולל כבודה, כשם שמצווה המנהג. הקיסר עונה בחיוב, וטיטוס רוצח את לביניה לנגד עיניו ומספר לו על מעשיהם של כירון ודמטריוס. הקיסר מצווה להביאם בפניו, אך המצביא מבשר לו שהם היו חלק ממרכיבי העוגה שהוגשה לטמורה. אז הוא הורג את המלכה, וסאטורנינוס קוטל אותו כנקמה. לוקיוס ממית את הקיסר, ובהיעדר מועמדים אחרים מוכרז כיורשו. הוא מצווה להשליך את גופת הקיסרית לכלבים ולתת לאהרן למות מצמא.
הטקסט של המחזה
המחזה פורסם בשלוש מהדורות קוורטו בטרם פורסם במהדורת הפוליו הראשונה של "כל כתבי שייקספיר" בשנת 1623. המהדורות מכונות Q2, Q1 ו-Q3.
Q1, אשר פורסם בשנת 1594, נחשב בעיני מומחים כעותק מלא ובר סמכא של הטקסט השייקספירי, ומהווה את הבסיס למהדורות המודרניות, אף שחלק מן הטקסט שהופיע במהדורת הפוליו אינו קיים בה. כיום מצוי בעולם עותק אחד של Q1.
Q2 אשר פורסם בשנת 1600 התבסס כפי הנראה על עותק פגום ולא שלם של Q1, וחסרות בו מספר שורות. כיום מצויים בעולם שני עותקים של Q2.
Q3 אשר פורסם בשנת 1611 נראה כהשחתה נוספת של הטקסט של Q2. יש בו מספר שינויים לעומת Q2 שכפי הנראה מקורם בטעות.
מהדורת הפוליו של 1623 מבוססת כפי הנראה על Q3, אך כוללת גם חומר שאינו מצוי באף אחת ממהדורות הקוורטו, לרבות תמונה 2 במערכה 3 במלואה, תמונה חשובה שבה נראה כי הגיבור מאבד את שפיותו. כיום רואים בה רוב המומחים תמונה אותנטית, והיא כלולה במהדורות המודרניות של המחזה.
רוב המלומדים מתארכים את כתיבת "טיטוס" לתחילת שנות התשעים של המאה ה-16, כפי הנראה לפני 1594, המועד שבו פורסם לראשונה.