cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כולם מדברים על ג'יימי
אלבום צוות השחקנים המקורי של הוסט אנד (2018)
שמו של האלבום: .
הפקות
הצגת הבכורה של המחזמר התקיימה ב-Crucible Theatre שבשפילד ב-13 בפברואר 2017, לאחר מספר הצגות טרום-בכורה החל מה-8 בפברואר. המחזמר הוצג בתיאטרון זה עד ל-25 בפברואר. במאי הפקה זו היה ג'ונתן בטרל. ב-6 בנובמבר 2017 הפקה זו עברה לוסט אנד שבלונדון, שם הוצגה ב-Apollo Theatre בהשתתפות רוב שחקני צוות השחקנים המקורי משפילד.
ההפקה צפויה לצאת לסיבוב הופעות ברחבי הממלכה המאוחדת שיחל ב-8 בפברואר 2020 בשפילד. לייטון ויליאמס לוהק לתפקיד הראשי של ג'יימי בסיבוב הופעות זה.
תגובות וביקורות
המחזמר זכה לביקורות חיוביות, בדרך כלל.
אן טרנמן מהטיימס, שכתבה רק לאחר שאושר באופן סופי שהמחזמר יעלה בווסט אנד, כי היא נתנה "ל[מחזמר] זה חמישה כוכבים באופן נדיר. ברגע ש[מחזמר] זה הסתיים - הקהל כולו כאחד נעמד על רגליו. אני חושבת שיש ל[מחזמר] זה השפעה [על הקהל] מאותה הסיבה שאוון הנסן היקר, המחזמר שגרף פרסי טוני [רבים] בניו יורק, הוא הצלחה כה גדולה". עוד הוסיפה כי "[מחזמר] זה [הוא] להיט, הראוי כל כך להזדמנות לתקוע את יתדו בשדרת שפטסבורי (הרחוב בו נמצא Apollo Theatre). עכשיו הוא קיבל אותה".
קלייר ברנן מהאובזרבר כתבה כי "הדרמה חסרת מעוף, אך העושר הוא שמחזיק את סיפור ההתבגרות הזה ... עם זאת, מדובר עדיין בהפקה נוגעת ללב, מצחיקה ומשמחת". דומיניק קוונדיש, שהעניק למחזה ארבעה כוכבים בביקורתו שבדיילי טלגרף, כתב כי "אינני יכול לחשוב על מחזמר שהצליח לסובב אותי ככה ... כמו מחזה זה [שהוא] מצחיק, מקומם, נוגע ללב ... ההצגה שולחת אתכם למקום של הרגשה טובה. עם זאת, אם תחשבו על זה יותר מדי, הבועה הזו תתפוצץ".
במדיות אחרות
ב-5 ביולי 2018, הופעת המחזמר על הבמה צולמה ושודרה בשידור חי בבתי קולנוע ברחבי בריטניה ואירלנד.
עיבוד קולנועי של המחזמר לסרט קולנוע עלילתי באותו השם הופק על ידי פוקס המאה ה-20  ויצא בשנת 2021.
אקדמיית צרפת ברומא
אקדמיית צרפת ברומא (באיטלקית: Accademia di Francia a Roma, בצרפתית: L'Académie de France á Rome) הוא מוסד תרבות צרפתי הפועל ברומא, באיטליה, בווילה מדיצ'י על גבעת פינצ'ו. האקדמיה מארחת אמנים וחוקרים במטרה לקדם את פעילותם היצירתית והמחקרית. בין השאר, היא אירחה את חתני פרס רומא שהוענק לאומנים בצרפת.
אקדמיית צרפת מארגנת בבירת איטליה תוכנית תרבותית מגוונת - תערוכות, הקרנות סרטים, מפגשי ספרות וכנסים, לעיתים קרובות בשיתוף פעולה עם מקבלי מלגות או מקבלי מלגות לשעבר. האקדמיה מחויבת גם לשמר ולהכיר לקהל הרחב את בניין וילה מדיצ'י וגניו, הפתוחים לציבור בכל ימי השבוע, פרט ימי ב', לרבות סיורים מודרכים.
היסטוריה
"אקדמיית צרפת ברומא" הוקמה בשנת 1666 על ידי קולבר, כדי לאפשר לזוכים בפרס רומא ולאמנים שבחסות האצולה הצרפתית הבכירה להתארח ולהשתלם ברומא ובאיטליה. השהות ברומא נמשכה כ-3 עד 5 שנים, לפי המקצוע. התוכנית להקמת המוסד התגבשה עוד בשנת 1664 כשכיהן קולבר כשר הבינוי, האומנות והמסחר. לפי דרישת המלך לואי הארבעה עשר, שצוינה אחר כך בסעיף 11 של תקנון האקדמיה, האומנים שנשלחו להתארח בה היו אמורים להתגייס למלאכת העתקת יצירות האמנות האיטלקיות וציור המונומנטים והארמונות של רומא וסביבתה. מושבה הראשון היה על גבעת ג'אניקולו, אחר כך בארמון מנצ'יני שבוויה דל קורסו עד שנת 1799 שבה נכבש הבניין על ידי חיילים ורהיטיו פוזרו. בשנת 1803 האקדמיה הועברה על ידי נפוליאון בונפרטה לווילה מדיצ'י, מה שאפשר לאמנים צעירים מצרפת להמשיך להיוודע מקרוב לנכסי צאן הברזל של האמנות הקלאסית היוונית-רומית ושל אמנות הרנסאנס ולשאוב מכך השראה במסות השנתיות הידועות כ-"L'envoi de Rome" שחויבו לחבר ולשלוח להערכה לפריז.
בימי מלחמת העולם הראשונה חלה הפסקה בפעילותה. אחרי הפלישה לצרפת ב-1941 מוסוליני הפקיע את בניינה. המוסד הועבר לניס, אחר כך לפונטנבלו. אחרי המלחמה חזרה למושבה הקבוע בווילה מדיצ'י. בשנת 1968 ביטל שר התרבות של צרפת, אנדרה מאלרו, את פרסי רומא, אחרי ניסיון ראשון כושל לעשות זאת בשנת 1962. בשנת 1967 נבחר החתן האחרון לפרס רומא לאדריכלות, אך אירועי מאי 1968 בצרפת מנעו את הענקתו.
החסות על המוסד עברה מידי האקדמיה הצרפתית לאמנויות יפות ומהמכון של צרפת לידי משרד התרבות הצרפתי והמדינה הצרפתית. כתגובה לכך, החל משנת 1975, הקימה האקדמיה הצרפתית לאמנויות תחרות שנתית לאדריכלות שבה מוענק מטעמה "גראן פרי לאדריכלות". מאז האורחים בווילה מדיצ'י אינם נבחרים רק מקרב האוחזים במקצועות המסורתיים כמו ציור, פיסול, אדריכלות, חריטה על מדליות או על אבני חן, אלא גם מתחום הספרות, התפאורנות, הצילום, הקולנוע, תולדות האמנות, ושיפוץ דברי האומנות.
עם הזוכים במלגות של אקדמיית צרפת ברומא נמנו ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, ז'אן-בטיסט קארפו, שארל גרנייה, קלוד דביסי, ז'ורז' ביזה, פרנסואה בון, ובשנים האחרונות - איי אם פיי, פסקל דוספן, לוראן גראסו, ואלרי מרז'ן, מרי נדיאה, קסבייה בובואה ורבים אחרים.
פעילותה העכשווית
כיום אקדמיית צרפת ברומא נמצאת בחסות משרד התרבות והתקשורת הצרפתי, וההשתלמויות בה פתוחות בפני אומנים וחוקרים דוברי צרפתית מכל העולם, בגילים שבין 45-20. מקבלי מלגות ההשתלמות נבחרים על ידי חבר שופטים עצמאי. ההשתלמויות נמשכות בין 12 ל-18 חדשים. בעקבות רפורמה משנת 2013 נקבעו גם אפשרויות אירוח אחרות בעלות מטרות ומשכי זמן אחרים. אקדמיית צרפת ברומא פתוחה לקהל באמצעות סיורים מודרכים בווילה מדיצ'י ותוכניות תרבות עשירות.
גרג קופרברג
ביוגרפיה
גרג קופרברג נולד בוורשה למשפחת מתמטיקאים. בשנת 1969 המשפחה עברה לשוודיה ובשנת 1972 לארצות הברית בה הוא גדל בעיר אובורן (אביו התמנה לפרופסור באוניברסיטת אובורן).
בשנים 1992–1995 הוא עבר באוניברסיטת שיקגו ואז עבר לאוניברסיטת ייל. בהמשך הוא התחיל לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס בה התמנה לפרופסור.
הוא נשוי לפיזיקאית רנה זיו, גם היא פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
הירופומי הירנו
הירופומי הירנו (ביפנית: 平野 博文, נולד ב-19 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי יפני, שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה וחבר בית הנבחרים היפני בדיאט של יפן מטעם המפלגה הדמוקרטית היפנית (DPJ) במחוז הבחירה ה-11 של אוסקה.
אמיל בוהינן
אמיל בוהינן (בנורווגית: Emil Bohinen; נולד ב-12 במרץ 1999, נורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי, המשחק בעמדת הקשר בסלרניטנה מהסרייה א'.
הירופומי הירנו
הירנו נולד בקצוראגי, ואקאיאמה. הוא החל לעבוד בתאגיד פנסוניק בשנת 1971 לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת צ'ואו. הוא נבחר לבית הנבחרים לראשונה בשנת 1996 כעצמאי. הוא היה מזכיר הממשלה היפני בממשלת יוקיו הטויאמה.
ב-13 בינואר 2012 מונה לתפקיד שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה וכיהן בתפקידה זה עד שבסוף 2012 הוחלף על ידי מקיקו טנאקה.
אמיל בוהינן
קריירה
בוהינן החל את קריירת הכדורגל באקדמיה לכדורגל של מועדון סטאבק. בשנת 2017 עלה להרכב הקבוצה הבוגרת והחל מאותה השנה התאמן עם הקבוצה הבוגרת. ב-17 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות נורווגיה במשחק מול סארפסבורג 08, כשעלה למגרש כמחליף בדקה ה-90 במקום הוגו ווטלסן.
ב-15 בפברואר 2021 הוא חתם על חוזה ארוך טווח עם המועדון הרוסי צסק"א. ב-4 בדצמבר 2021 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על קריליה סובייטוב סמרה.
ב-31 בינואר 2022 הושאל לסלרניטנה מהסרייה א'. הוא ערך את הופעת הבכורה ב-7 בפברואר בתיקו 2-2 עם ספציה.
חיים אישיים
הוא בנו של הכדורגלן הנורווגי לארס בוהינן, ששיחק בליגת העל האנגלית במועדון בלקבורן רוברס, בנוטינגהאם פורסט ובדרבי קאונטי.
סגנון משחק
בוהינן משחק בעיקר כקשר מרכזי, הוא שיחק מדי פעם גם ככנף קיצוני ותואר כשחקן מיומן עם טכניקה טובה וראיית משחק טובה. אתר יורוספורט תיאר אותו כמי ש'יש לו גם גורם X כשמדובר ברגל שמאל'.
מעולם לא חבו רבים כל כך, הרבה כל כך, למעטים כל כך
"מעולם לא חבו רבים כל כך, הרבה כל כך, למעטים כל כך" (באנגלית: Never was so much owed by so many to so few) הוא נאום שנשא וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, בפני בית הנבחרים של הפרלמנט הבריטי ב-20 באוגוסט 1940, במהלך הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה. בנאומו התייחס צ'רצ'יל לצוותי חיל האוויר המלכותי, "המעטים", שלחמו באותו זמן נגד הלופטוואפה, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, ואמר בין היתר:
לנאום זה קדמו נאומיו המפורסמים של צ'רצ'יל "דם, עמל, דמעות ויזע" מ-13 במאי, "נילחם בחופים" מ-4 ביוני ו"הייתה זו שעתם היפה ביותר" מ-18 ביוני, אשר נאמרו במהלך המערכה על צרפת. נאום זה נאמר במהלך השלב השני של הקרב על בריטניה, בזמן שעיקר מאמצי הלופטוואפה הופנו מתעלת למאנש לאי הבריטי עצמו, ובפרט לשדות התעופה של בריטניה. במהלך הנאום ציין צ'רצ'יל את הסיכומים הדיפלומטיים עם ארצות הברית על תמיכתה בבריטניה, ועל כוונתה להקים בסיסים צבאיים באי הבריטי.
צרויה
צְרוּיָה היא דמות מקראית. בתם של נצבת וישי. אחותם של אביגיל ודוד. אמם של יואב, אבישי ועשהאל. בניה נקראים על שמה, בשונה מהמקובל במקרא, בה נקראים האישים על שם אביהם, מפני שהייתה אישה חזקה וראויה לציון או מפני שהייתה ממשפחה מיוחסת לעומת בעלה שלא היה מוכר.
בניה
במהלך עליית דוד לשלטון, יוצאי חלציה של צרויה - יואב, אבישי ועשהאל - הוכיחו עצמם כאנשיו הנאמנים ביותר, ולאחר עלייתו למלכות תפסו עמדות כוח מרכזיות במוסדות השלטון. דוד עצמו התייחס למצב זה כך:
אבישי בן צרויה
אבישי היה אחד מחשובי גיבוריו של דוד והצטרף אליו, ככל הנראה, כבר בשלב הראשון של התגבשות תומכיו של דוד, עת נמלט דוד מפני שאול למדבר.
יואב בן צרויה
יואב היה שר צבאו של דוד המלך. במסגרת תפקידו נלחם בארם, עמון ואדום, ומילא תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנימית בישראל. יואב מאופיין באישיות עצמאית וחזקה ומתואר כמקבל הכרעות אישיות, וכאחד שאינו מהסס לסטות מפקודותיו של דוד המלך ואף לנזוף בו כאשר הוא חושב שהדבר דרוש.
עשהאל בן צרויה
עשהאל היה מגיבוריו של דוד המלך. על עשהאל סופר שהיה קל רגלים כצבי: "ועשהאל קל ברגליו כאחד הצבאים אשר בשדה". הוא רדף אחרי אבנר בן נר בברכת גבעון. אבנר הפציר בו שירפה ממנו, מאחר שאם אבנר ימיתו, לא יוכל "לשאת פניו" אל יואב אחיו. משסירב עשהאל, הרגוֹ אבנר. מאוחר יותר נקם יואב את נקמת עשהאל אחיו, והרג את אבנר.
נייט פארקר
נייט פארקר (באנגלית: Nate Parker; נולד ב-18 בנובמבר 1979) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
פארקר נולד בנורפוק שבווירג'יניה. בנעוריו גדל בווירג'יניה ביץ' ובהמפטון רודס. בתקופת התיכון הצטיין בהיאבקות וזכה למלגה ללימודים באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. על פי בדיקת DNA, פרקר הוא מצאצאי "אנשי טיקאר" החיים כיום בקמרון.
ב-1999, במהלך חופשת הקיץ לאחר שנתו הראשונה באוניברסיטה, הואשם פארקר יחד עם עמיתו לנבחרת ההיאבקות באונס ובתקיפה מינית של סטודנטית, הוא זוכה ב-2001 לאחר מאבק משפטי. בעקבות הפרשה עבר לאוניברסיטת אוקלהומה, המשיך להתחרות בהיאבקות וסיים תואר ראשון בתכנות מחשבים. לאחר הלימודים עבד כמתכנת בבניית אתרי אינטרנט.
קריירה
את קריירת המשחק שלו החל לאחר שצד את עיניו של מגלה כישרונות בשעה שליווה את חברו למבחן בד בדאלאס. הוא עבר ללוס אנג'לס והחל לשחק בפרסומות ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. תפקידו המרכזי הראשון בקולנוע היה בסרט "Rome & Jewel" מ-2006 שלא זכה להצלחה. ב-2007 שיחק בסרט "Pride", דרמה תקופתית המתרחשת בשנות ה-70 בה גילם את דמותו של חבר נבחרת שחייה המורכבת כולה מאפרו-אמריקאיים. באותה שנה שיחק בסרט "The Great Debaters" דרמה תקופתית המתרחשת בשנות ה-30 של המאה ה-20 בבימויו של דנזל וושינגטון, בסרט גילם חבר קבוצת דיבייט המורכבת מסטודנטים אפרו-אמריקאיים שקוראת תיגר על קבוצה מאוניברסיטת הרווארד, על משחקו היה מועמד לפרס NAACP Image לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2008 שיחק בסרט "החיים הסודיים של הדבורים", אף הוא דרמה תקופתית העוסקת במאבק האפרו-אמריקאיים בגזענות, הוא היה מועמד פעם נוספת לפרס NAACP Image לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2012 שיחק בסרטים "עסקה מגונה", "זנבות אדומים" בו גילם אחד מטייסי טסקיגי וב-"Red Hook Summer" בבימויו של ספייק לי. ב-2014 שיחק בסרטים "נון-סטופ" ו"אודות אלכס" ובתפקיד הראשי בדרמה הרומנטית "Beyond the Lights", על משחקו בסרט היה מועמד לפרס NAACP Image לשחקן הטוב ביותר.
פארקר כתב, הפיק, ביים ושיחק בתפקיד הראשי בסרט הולדתה של אומה שיצא לאקרנים ב-2016. הסרט עוסק במרד נט טרנר, מרד העבדים הנודע ביותר בתולדות ארצות הברית. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל סאנדנס וזכה בפרס השופטים ובפרס הקהל לסרט הטוב ביותר. כמו כן זכה בפרס הבמאי פורץ הדרך של השנה מטעם איגוד בעלי אולמות הקולנוע בארצות הברית. חברת פוקס סרצ'לייט רכשה את זכויות ההפצה של הסרט תמורת 17.5 מיליון דולר, הסכום הגבוה ביותר ששולם להפצת סרט שהוצג בפסטיבל והסכום הגבוה ביותר ששולם עבור סרט מוגמר כלשהו שהוצג בפסטיבל קולנוע. פארקר העדיף את ההצעה של פוקס סרצ'לייט על פני סכום של 20 מיליון דולר שהוצע לו על ידי נטפליקס מכיוון שרצה שהסרט יופץ באופן נרחב בבתי הקולנוע.
הפרויקט הבא עליו עובד פארקר הוא עיבוד קולנועי לביוגרפיה של מפיקת התוכניות ב-ESPN ליסה פן, העוקבת אחר המתאבקים דרטיון קרוקט ולירוי סאטון, האחד עיוור והשני קטוע רגליים, שמתמודדים עם נכותם.
חיים אישיים
ב-2016 ייסד בית ספר לקולנוע במכללת וילי שבטקסס. מכללת וילי היא המכללה שסיפור קבוצת הדיבייט שלה שימש השראה לסרט The Great Debaters בו השתתף.
Isla Divina
Isla Divina (בעברית: אי אלוהי) הוא אלבום האולפן השלושה עשר של הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי. הוא יצא לאור ב-29 באפריל 2022 בהוצאת חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט. בשבועות שקדמו לצאת האלבום, אפשרה טרווי לשמור אותו בהוצאות מוקדמות באפל מיוזיק, ספוטיפיי ודיזר.
העטיפה ותאריך היציאה של האלבום נחשפו לראשונה ב-24 במרץ 2022. בסמוך לכך, הכריזה טרווי על סיבוב הופעות נלווה, "Isla Divina World Tour". במהלך סיבוב ההופעות, קיימה הופעות בארצות הברית. ב-5 באפריל 2022, נודע כי מרבית הכרטיסים נמכרו והופעות שונות בסיבוב ההופעות הוכתרו כ"סולד אאוט".
רקע
בשנת 2019, הוציאה טרווי את אלבום האולפן השנים עשר שלה, Diosa de la Noche, שזכה להצלחה בינלאומית. בהמשך לכך, הוציאה את אלבום ההופעה החמישי שלה, Diosa de la Noche Tour, ולאחר מכן חדלה מלהוציא אלבומים נוספים ב-2021. עם זאת, במרץ 2022 הודיעה על כך שבכוונתה להוציא את Isla Divina כבר באפריל 2022.
לצד ההכרזה על Isla Divina הכריזה טרווי על סיבוב ההופעות, "Isla Divina World Tour".
ברבור (בית חרושת)
"מפעלי חרסינה ברבור בע"מ" או "ברבור" היה מפעל לייצור אריחי חרסינה, שפעל בעכו בין השנים 2003-1953.
היסטוריה
בשנת 1963 נרכש המפעל על ידי אברהם קריניצי, צבי סבירסקי, שהיה בעליו של מפעל "פיינס טרוסט" לקרמיקה בפתח תקווה, וש. בצרי, שפתחו אותו מחדש. בשנת 1969 נהרג קריניצי בתאונת דרכים בעת שחבר מביקור במפעל. בשנת 1974 הושלמה רכישת המפעל בידי "כור תעשיות". בשנת 1958 הציג המפעל מתוצרתו ב"תערוכת העשור", במסגרת ביתן שהוקדש לבית ולתכולתו.
בשנת 1983, אז היה מצבת עובדיו של המפעל כ-200 עובדים, הגיע היקף מכירותיו לכ-6 מיליון דולר, אולם, למרות היקף גדול זה, לא הצליח להגיע לרווחיות. בנוסף, בשטחו הצטברו מלאים בערך של כחמישה חודשי ייצור. בשנת 1985 חנך המפעל קו חדש לאריחי מוזאיקה ששימשו לחיפוי חיצוני של מבנים, ושיועדו לשוק האמריקאי.
בשנת 2003 ניסתה המדינה להגן על המפעל באמצעות העלאת המכס על יבוא אריחי פסיפס. גם ניסיונות להעתיק את פס היצור למפעל פיניציה, אז בבעלות משותפת של "קבוצת טרי איי", נכשלו והמפעל נסגר.
גיא אוני (סרט)
גיא אוני הוא סרט ישראלי באורך מלא, המבוסס על רב המכר הנודע של שולמית לפיד באותו שם. הספר עובד לסרט והופק על ידי דן וולמן. הסרט יצא להקרנות בבתי הקולנוע, בהפצה עצמית של וולמן, בינואר 2011. הסרט הוקרן בפסטיבל ירושלים, השתתף בתחרות בפסטיבלי הקולנוע הבינלאומיים בגואה, הודו, בפנום פן, קמבודיה. ב-2011 זכה בפרס בפסטיבל בינלאומי בסין. בדצמבר 2012 זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בניו דלהי.
ארמדיל שעיר הררי
ארמדיל שעיר הררי (שם מדעי: Chaetophractus villosus), ידוע גם בשמות ארמדיל גדול (לא לבלבל עם ארמדיל ענק) וארמדיל שעיר גדול הוא מין של ארמדיל דרום אמריקאי, והוא אחד ממיני הארמדילים הגדולים ביותר. הארמדיל נפוץ מצפון פרגוואי ודרום בוליביה ועד לדרום ארגנטינה. בית גידולו במדבריות למחצה ובשטחים פתוחים, כגון הפמפס. אורך גופו של הארמדיל נע בין 22 ל-40 סנטימטר, והוא שוקל 2 קילוגרם. זנבו מגיע לאורך של 17-9 סנטימטר. על גבו של הארמדיל מצויה שכבה כפולה המורכבת מחומר קרני ועצמות המשמשת להגנה. היא מגנה על הכתפיים, הגב וצידי הגוף מפני טורפים ופגיעות גוף. שכבה זו מחולקת ללוחיות ו"חגורות" המוקפות בעור גמיש. ישנן 18 "חגורות", שמתוכן 8-7 "חגורות" ניידות, המאפשרות תזוזה וכיפוף. לארמדיל גם שריון קטן על הראש שמגן על אזור האוזניים ועל העורף. אזור הבטן מכוסה בעור רך ובפרווה דלילה. צבע פרוותו נע בין אפור-חום ללבן. גם על הזנב יש טבעות שריון שמגינות עליו.
המבנה החברתי הוא יחידאי. ההריון של הנקבה נמשך בין 75-65 יום והוולד בלידתו שוקל כ-155 גרם. הוא נולד עירום, עם עור רך וורוד ההולך ומתקשח עם הזמן. בהמלטה ישנם בין 3-1 ולדות. הוולד פוקח עיניו רק לאחר כשלושה שבועות.
הארמדיל הוא אוכל כל, וניזון מחרקים ופרוקי-רגליים אחרים, מכרסמים, זוחלים, נבלות ומזון צמחי. הוא נוהג להתחפר מתחת לנבלות כדי להשיג רימות וזחלים, המשמשים כתוספת חלבונים. התחפרות היא הפעילות הדומיננטית אצל הארמדיל. בעזרת טפרים ארוכים וחזקים הוא מתחפר בכל סוג של אדמה על מנת לברוח מטורפים, כדי לחפש מזון וכדי לצנן את טמפרטורת גופו בימים חמים במיוחד. יכולתו להתחפר מסייעת לו להימלט מטורפים. כאשר הוא חש מאוים הוא מכניס את רגליו מתחת לשריון ומשתטח על האדמה כך שרק שריונו נשאר חשוף. תוחלת חייו של הארמדיל בשבי מגיעה ל-30 שנים.
הארמדיל יכול להזיק לגידולים חקלאיים וניצוד למזון על ידי האדם, ועל כן הוא בסיכון קל במרבית אזורי תפוצתו.
גיא אוני (סרט)
תקציר העלילה
הסיפור מתרחש בארץ ישראל העות'מאנית של שלהי המאה ה-19. פאניה (תמר אלקן), צעירה ויתומה כבת 17, עולה לארץ ישראל ליפו מרוסיה עם דודה המבוגר, אחיה המעורער בנפשו ובתה התינוקת, שנולדה לאחר אונס שעברה בפוגרום. באכסניה בעיר מתאהב בה יחיאל (ציון אשכנזי), אלמן ואב לשני ילדים המבקש את ידה. פאניה, חסרת האמצעים, מסכימה להינשא לאיש הזר ויחדיו הם עוברים לביתו שב"גיא אוני" (ג'עוני) היא ראש פינה. ביישוב גרים בכפיפה אחת עובדי אדמה יהודים וערבים. סיפור אהבתם של פאניה ויחיאל מתרחש על רקע התעוררות תנועת חיבת ציון וראשית הגשמת חלום השיבה לארץ ישראל.
ישעיה נפתלי הירץ שפירא
רבי ישעיה נפתלי הירץ שפירא (ה'תקצ"ח, 1838 - ד' בסיון ה'תרמ"ה, 18 במאי 1885). היה רב אדמו"ר חסידי בדינוב, השלישי בשושלת דינוב.
ביוגרפיה
נולד בדינוב בשנת ה'תקצ"ח לרבי דוד שפירא מדינוב ולרחל מינא. נישא לאדל רבקה בת דודו רבי אלעזר שפירא מלנצהוט. לאחר נישואיו נסע לצאנז ללמוד אצל רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
לאחר פטירת אביו בי"ט באדר ה'תרל"ד מונה רבי ישעיה למלא את מקומו ברבנות ובאדמו"רות. במקביל ייסדו אחיו רבי צבי אלימלך ורבי מאיר יהודה שפירא חצרות בבלאז'וב ובבוקווסק. בשנות כהונתו חיבר את ספרו "הנותן אמרי שפר".
נפטר בד' בסיון ה'תרמ"ה, חתנו רבי יוסף שפירא מילא את מקומו.
דני מושיוב
דני מושיוב (נולד ב-22 באוקטובר 1968) הוא קצין ישראלי במילואים בדרגת אל"ם, כיהן כמפקדה הראשון של קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון.
ביוגרפיה
החל את דרכו בחיל הצנחנים, לאחר מכן שירת במגוון תפקידים בחיל הרפואה.
בין היתר היה ראש ענף אימון ומבצעים בחיל הרפואה, סגן מפקד המשלחת בעקבות רעידת האדמה בהאיטי וסגן מפקד בה"ד 10. תכנן והוביל את פרויקט אליפות צה"ל לרפואה.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנהל מחוז דרום של קופת חולים מאוחדת.
חיים אישיים
מושיוב מתגורר ברמת גן, נשוי ואב לשלושה. מושיוב בעל תואר ראשון בחינוך בלתי פורמלי ותואר שני במנהל מערכות בריאות.
הון ארוטי
הון ארוטי או הון מיני הוא הערך החברתי של יחיד או קבוצה כתוצאה מהאטרקטיביות המינית שלהם. בדומה לצורות אחרות של הון, ההון הארוטי ניתן להמרה ואפשר להשתמש בו כדי להשיג צורות נוספות של הון, כגון הון חברתי או הון כלכלי. המונח "הון ארוטי" הוגדר על ידי הסוציולוגית הבריטית קתרין חכים בשנת 2010, וכתיבתה בנושא זה שנויה במחלוקת. חכים הגדירה את ההון הארוטי כצורה נוספת של הון, בהתבסס על התאוריה של הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה. לפי חכים, ההון הארוטי מהווה נכס רביעי חשוב לצד שלושת סוגי ההון שאפיין בורדייה, והם הון כלכלי, הון תרבותי והון חברתי. לדבריה, ההון הארוטי אינו תלוי במוצא החברתי ולפיכך מאפשר ניידות חברתית, כך שההון הארוטי למעשה הופך לחתרני מבחינה זו ומפרק את מבני הכוח הרגילים בחברה הפטריארכלית. לטענת חכים, גם לגברים וגם לנשים יש הפוטנציאל לפתח, לנצל ולהשתמש במשאב הארוטי לטובתם האישית, ובכך מבטאת עמדה סקס פוזיטיבית. חכים קוראת לנשים לפתח אצלן את ההון הארוטי ולהשתמש בו ככלי רב עוצמה על מנת לשפר את אי-השוויון בין המינים, משום שגברים רוצים סקס יותר מאשר נשים. כתוצאה מכך ישנם גירעונות מיניים גבריים, אשר נשים אינן צריכות אלא לנצל. עמדתה זו היא עמדה שנויה במחלוקת שספגה ביקורת, שכן היא משקפת תפיסה מהותנית של מגדר.
קולות האביב (בלט)
קולות האביב הוא בלט פה דה דה קצר של הכוריאוגרף הבריטי פרדריק אשטון לצלילי ואלס 'קולות האביב' (בגרמנית: Frühlingsstimmen) של המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס (הבן). במקור, הלחן נכתב מתוך כוונה לצרפו כדיברטימנטו להפקת האופרטה 'העטלף' של שטראוס באופרה המלכותית לצד 'פולקת הפיצוצים', והוצג לראשונה כיצירה בפני עצמה בבלט המלכותי בשלהי 1978.
הון ארוטי
התאוריה על הון ארוטי תקפה בכל סוגי היחסים ועבור כל קבוצות הגיל. בנוסף, הוא מהווה נכס חשוב עבור קבוצות בעלות גישה נמוכה להון כלכלי, חברתי ותרבותי כגון מיעוטים תרבותיים ואתניים, צעירים ובעלי מעמד נמוך. את הגותה בנושא זה פרסמה חכים בשני ספריה שיצאו לאור בשנת 2011: "Erotic Capital: The Power of Attraction in the Boardroom and the Bedroom" ו"Honey Money: The Power of Erotic Capital."
קולות האביב (בלט)
'קולות האביב' עצמה היא יצירה קצרה כבת 8 דקות ללא עלילה, ואלס וינאי ער שנכתבה לו כוריאוגרפיה. ליצירה רושם עז של קלילות ותנועות שמחות שהושפע רבות מהנועזות של בלט בולשוי. הבלט מוצג על ידי רקדן ובלרינה, שניהם אנונימיים ומכונים 'רקדן'.
הון ארוטי
הגדרה כלכלית
על פי תורת ההון האנושי של גארי בקר, גברים ונשים משקיעים בהצגת המיניות שלהם באופן רציונלי, כאשר הם מצפים לתשואה על ההשקעות והטרחה שלהם. כלומר, כאשר גבר או אשה חושבים שהדבר יניב להם פירות כלכליים, הם מציגים את המיניות שלהם. בקר מגדיר זאת כצורה של הון בריאותי שנגזר מצורת ההון האישי והוא אחד ממרכיביו העיקריים, אותו אי אפשר להעביר בהורשה. ההון המיני של אדם מוגדר כערך הנוכחי של הטבות מהנאה מינית שהפרט יכול לקבל לאורך שנות חייו שנותרו לו. כלומר, ערך המלאי של המיומנויות והיכולות השונות המהוות את המשאבים המיניים של האדם, שנרכשו, נוצרו או השתנו באמצעות אסטרטגיות אישיות, בחירות, מאמציו וחוויתיו של הפרט עד לאותה נקודה. כך בעצם נקבע הערך של ההון המיני של הפרט בשוק, שכן אין שוק אמיתי שבו אפשר לשער את ערכו ולכן הערכת השווי חייבת להיות במונחים של הפקת תועלת. לאורך כל חייו, הפרט רוכש מניות של הון זה באמצעות דפוסי התנהגות, יכולות והרגלים מוטבעים, שעשויים להשפיע באופן משמעותי על רווחתו. ההטבות עשויות להיות חברתיות או פרטיות ביחסים אינטימיים. משום שלהתנהגות מינית יש ממדים ומוצרים רבים, אין טבע אחד להון מיני. ההיבט הציבורי או חברתי של יחסי מין שנדון בפומבי הוא בדרך כלל ההיבט השלילי: מחלות, פוריות לא רצויה,, זנות, הטרדה, התעללות, תפקוד לקוי וכדומה. תוצרי לוואי אלו מעניקים ליחסי מין מוניטין שלילי בשיח הציבורי. ההיבט הפרטי הוא תכונה חיובית של מין שלא מוצג לעיתים קרובות בשיח הציבורי ויש בו אפשרות להשיג חיזוק חברתי וערך עצמי. ההון המיני של הפרט כולל גם את הרשת החברתית ממנה הוא בוחר את שותפיו, המוניטין, הרגליו מיניים ועוד. מלאי ההון משפיע על יכולת הפרט לייצר את המין שהוא חפץ בו, ברמה מקובלת של סיכון למחלה. בכל גיל נתון, ההון הקיים הוא תוצר של "השקעות" קודמות בתכונות או במיומנויות אלה, אשר הן חלק ממניות ההון האנושי הכולל ומשפיעות על ההתנהגות המינית ועל רווחתו הכללית של כל פרט. במאמרו של רוברט ס. מישל נדגמת ההסתברות למפגש מיני בו יכולה לעבור מחלה מאדם לאדם. מחלות מפחיתות את ההון המיני של מי שנדבק בהן או נושא אותן. תכונות רבות עשויות להשפיע על התנהגות מינית או על ההון המיני, כאשר שלושה גורמים בעלי השפעה מרכזית הם גיל, מגדר ומצב משפחתי. תכונות בעלות השפעה פחותה על רב ההיבטים של התנהגות מינית כוללים רמת השכלה, הכנסה, גזע/ מוצא אתני, שיוך דתי, עירוני, אזור מגורים וכיוצא בזאת.
הגדרה סוציולוגית
ההגדרה הסוציולוגית מבוססת על תפיסת ההון של בורדייה. בשנת 1980 בורדייה הצביע על ההבדלים בין הון כלכלי, תרבותי וחברתי. מושגים אלו רווחים עד היום בשדה המחקר הסוציולוגי. לפי בורדייה, ניתן להרחיב את השימוש במושג ההון ממשמעותו הכלכלית ולכלול בתוכו לא רק חליפין של דברים חומריים אלא גם צורות לא-חומריות ולא כלכליות של הון. המשאבים הכלכלי, החברתי והתרבותי מוגדרים כהון מפני שניתן לצבור אותם באופן תאורטי כדי להשתמש בהם בעתיד על מנת להפיק סוגים נוספים של הון. ההון ניתן להמרה ולהורשה לדור הבא. חברות ותרבויות שונות מעניקות משקלים שונים לסוגי ההון השונים ומעריכות אותם באופנים שונים.
חשיבות הון ארוטי
חכים טוענת כי הון ארוטי, או מיני, יוצא מגבולות השדה המיני ומעבר ליחסים אינטימיים פרטיים. המחקר שלה מציע כי תאוריית ההון הארוטי נוגעת לתחומים רבים כמו שוק העבודה, וגם אינטראקציות חברתיות יומיומיות, ניידות חברתית, דייטינג והיכרויות. במקצועות בעלי ממד ציבורי או שירותי כגון פרסום, מדיה, פוליטיקה, אמנות, ספורט ובידור, אנשים בעלי הון ארוטי גבוה עשויים להפיק ממנו יותר. עיסוקים אלו מצריכים הופעה והצגה חיצונית חברתית שבה הון ארוטי מועיל בעסקים ומעניק הצלחה. הון ארוטי עוזר למכור מוצרים, שירותים, רעיונות ומדיניות וכך הוא הופך בעל ערך רב יותר.
מי שמחזיק, או מחזיקה, בהון ארוטי עשוי/ה לצפות להרוויח 10-15% יותר מאלו שהון זה חסר להם, ולהשתמש בו כדי להשפיע על הקריירה, הכישורים החברתיים והחינוכיים ועוד של אותו פרט. לפיכך, ההון הארוטי חשוב יותר ויותר בחברות מודרניות אמידות. לרב, לנשים יש יותר הון ארוטי מגברים ולכן הוא מעניק זכויות יתר לנשים. אולם, הפרש זה בין גברים לנשים אינו קבוע ויכול להשתנות במהלך הזמן והתפתחות החברה. ניתן לראות זאת בשימוש הולך וגובר של גברים באמצעי טיפוח, תחזוק הגוף על ידי דיאטות ומכוני כושר לצורך פיתוח הגוף והנראות החיצונית וצריכה מוגברת יותר מבעבר של ניתוחים פלסטיים. גברים במערב מפתחים את ההון הארוטי שלהם יותר במאה ה-21 ומכאן שההבדלים עשויים להצטמצם. כמו כן, חשיבות ההון הארוטי עולה בעת המודרנית, זאת משום ההתקדמות בתחום הטיפוח והיופי ואמצעים טכנולוגיים שנכנסו לשוק. אלו, בשילוב עם מרכיבים חברתיים נוספים, מעלים את הציפיות החברתיות להון ארוטי.
בנוסף, הון זה עשוי לתרום לבריאות המינית, או הנפשית של הפרט. לדוגמה, במצבים בהם נשים וגברים עם הון מיני נמוך מתקשים בניהול משא ומתן בכלל, או מול אדם בעל הון ארוטי גדול יותר מהם בפרט. כתוצאה מכך הם מפתחים רגשות שליליים כלפי סיטואציות כאלה ורגשות נחיתות. ההון הארוטי כולל מיומנויות שניתן ללמוד ולפתח, כמו גם יתרונות מולדים באופן טבעי. חכים מציעה שבדומה להגות של סימון דה-בובואר, שקובעת כי הן הגבריות והן הנשיות מהווים הופעה החוזרת על עצמה ומשועתקת על ידי האנשים בחברה המבצעים את תפקידם המגדרי באופן שמסייע להם להתקבל חברתית, גם התנהגות ארוטית היא במידה רבה הופעה שניתן ללמוד כיצד לבצע אותה, כפי שנקבע על ידי החברה בה הפרט חי.
הון ארוטי מורכב מ-6 אלמנטים, כאשר אלמנטים מסוימים עשויים להיות בולטים ומורגשים יותר, או פחות, בחברות שונות ובנקודות זמן שונות. האלמנטים רלוונטיים גם לגברים וגם לנשים ותורמים להגדרת ההון הארוטי של הפרט. להלן 6 האלמנטים שהוצגו על ידי חכים:
אלמנט היופי
יופי הוא מרכיב מרכזי בהון הארוטי והערכתו משתנה מתרבות לתרבות ומתקופה לתקופה. כך, למשל, ניתן למצוא הבדלים בהערכת יופי בין חברות אפריקאיות לחברות אירופאיות ובין מאות מוקדמות למאוחרות. כיום נשים שמבנה פניהם סימטרי והם פוטוגניים ובעלי עיניים ופה גדולים, נחשבות יפות, בעוד שבמאות מוקדמות יותר נשים עם עיניים קטנות ופיות קטנים נחשבו יפות ועדינות. כוונת חכים באלמנט זה היא שמאפייניו הם של מה שנתפש כיופי קלאסי וסטטי. האלמנט מתייחס רק לאזור הפנים וניתן לתפוס אותו בצילום תמונה.
אלמנט האטרקטיביות המינית
אלמנט זה מתייחס לגוף, בנפרד מהפנים. בלתי אפשרי לתפוס אטרקטיביות מינית באמצעות צילום שכן היא כוללת את האופן שבו האדם מדבר, מתנהג, זז ומתנועע. ההגדרה לגוף סקסי משתנה לפי העדפות הגבר או האישה: גוף רזה, שמן, שרירי, גבוה, קטן, זעיר וכיוצא בזאת. הטעם האישי שמכתיב אטרקטיביות מינית של אדם בעיני סביבתו תלוי גם בגיל ובתקופת חיים. חכים קוראת לאלמנט זה גם "סקס אפיל" והוא מורכב מאישיות, סגנון, התנהגות נשית או גברית, אופן ההוויה של האדם ותכונות של אינטראקציה חברתית.
אלמנט האטרקטיביות החברתית
זהו אלמנט חברתי לחלוטין. הוא מורכב מקסם אישי, חן, כישורים חברתיים, כריזמה ועוד. מדובר ביכולתו של בעל, או בעלת ההון הארוטי, לגרום לאנשים אחרים להרגיש בנוח. בעל, או בעלת ההון הארוטי משרים אווירה נעימה, שמחה ותחושה שהם מכירים את הצד השני שחפץ להכיר אותם ואף לחשוק בהם. אנשים מסוימים בעמדות כח מחזיקים בכריזמה וקסם, ואחרים כלל לא. חלק מהמיומנויות הללו ניתנות לרכישה, שכן הן אינן בעלות תוקף אוניברסלי. אלו כישורים חברתיים בעל ערך רב.
אלמנט החיוניות
תערובת המכילה כושר גופני, אנרגיה חברתית וחוש הומור טוב. מדובר באנשים בעלי עוצמה ושמחת חיים חזקה, העשויים להיות לב-ליבה של המסיבה ומרכז העניינים. במרבית התרבויות אנשים בעלי אלמנט החיוניות הם בעלי כישורי ריקוד, או עוסקים בפעילויות ספורט.
אלמנט ההצגה
הצגה חברתית היא האופן שבו האדם מציג את עצמו לחברה. היא כוללת סגנון לבוש, בושם, תכשיטים, תסרוקת, אביזרי אופנה, איפור וכדומה. מדובר בקישוטים שונים אותם הגבר או האישה נושאים או לובשים כדי להכריז באמצעותם על מעמדם החברתי והסגנון שלהם לעולם. זוהי הצהרה דרך ההופעה החיצונית, כדרך שבה משתמשים מלכים, נשיאים ונושאי תפקידים ציבוריים כדי להדגיש את כוחם וחשיבותם. אנשים עושים זאת גם במסיבות ובאירועים כדי להפוך את עצמם לאטרקטיביים וכדי לספר מי הם ומה הם באמצעות ההצגה החברתית לזרים שהם פוגשים. אנשים שמיומנים בהצגה חברתית הם גם אטרקטיביים יותר, לדעת חכים.
אלמנט המיניות
אלמנט זה מביע את המיניות עצמה: אנרגיה מינית, עליזות, יכולת מינית, דמיון ארוטי וכל דבר נוסף שעשוי לספק באופן מיני את בן או בת הזוג. במידה בה אדם הוא מאהב טוב או לא ידועה רק לפרטנר המיני. כמו כן, יכולת זו עשויה להיות פחות יעילה עם השנים אבל יחד עם יכולתו של הפרטנר והתלהבות משותפת, ייתכן והליבידו לא ייחלש. עם זאת, גברים ונשים בעלי ליבידו חזק הם בעלי סיכויים גבוהים יותר לרכוש ניסיון שבסופו של דבר מוביל ליכולת גבוהה יותר. על פי חכים, סקרים מראים כי חלק קטן באוכלוסייה פעילים מינית באופן קיצוני. רב האוכלוסייה פעילה באופן בינוני וקיים מיעוט שנמנע מקיום יחסי מין. על סמך זאת, מניחה חכים, כי מיומנות מינית אינה תכונה אוניברסלית אף בקרב מבוגרים ופעילות מינית קיצונית היא מנת חלקם של מיעוט. היא מציבה את אלמנט המיניות במקום האחרון מפני שלרב הוא מופעל באופן פרטי ביחסים אינטימיים, בעוד שחמשת האחרים ניתנים להפעלה ולצפייה בכל ההקשרים החברתיים האחרים, כאשר הם נראים לעין או לא.
אלמנט הפוריות - תוספת תלוית תרבות
חכים מוסיפה אלמנט זה מפני שיכולת הרבייה ייחודית לנקבות. בתרבויות מסוימות, כגון ההודית והאיטלקית, לפוריות ערך רב וזו תורמת לאטרקטיביות ולהון הארוטי של האישה. הפוריות מעניקה יתרון משמעותי לנשים על גברים במקומות אלה ומהווה מרכיב מרכזי בנישואים וביצירת מערכות יחסים. לחלופין, מציינת חכים, נראה שבמאה ה-21 במדינות מודרניות המאופיינות בפוריות גבוהה, לפוריות ערך נמוך יותר. אך גם בתרבויות בהן הפוריות איננה מרכיב מרכזי בהון הארוטי, לנשים יש יותר הון ארוטי מגברים והן מנצלות אותו באופן פעיל יותר.
לסיכום, ההון הארוטי הוא שילוב של משיכה אסתטית, ויזואלית, פיזית, חברתית ואטרקטיביות מינית המוצגים כלפי שאר החברה ובפרט כלפי בני המין שאותו בעל ההון הארוטי רוצה למשוך, בהקשרים חברתיים.
כפי שנאמר, האלמנטים רלוונטיים וחשובים גם לגברים וגם לנשים, אך הרלוונטיות משתנה בכפוף לתרבות ולמאה אליה מתייחסים. בפפואה גינאה החדשה לדוגמה, גברים הם אלו שמקשטים את פניהם בצבעים בהירים ועיצובים יצירתיים. מנגד, במדינות מערביות נשים צובעות את פניהן באיפור וגברים עושים זאת לעיתים נדירות. כמו כן, הערך וההשקעה בהון הארוטי תלויה בעיסוק של הפרט, ובשאלה האם במקצוע שלו ההון הארוטי מוערך או לא. לדוגמה, אנשים שעוסקים בטכנולוגיית מידע ותקשורת לא זקוקים על פי רב להון ארוטי. ייתכן שזו הסיבה שהם מתויגים חברתית כ"גיקים", מוסיפה חכים. לעומת זאת, ביפן נשים שמקצוען הוא גיישות משתמשות בהצגת וניצול ההון הארוטי שלהן כיוון שהוא הכרחי לעבודתן. תערובת ששת האלמנטים שבהן הן בוחרות משתנה על פי הצורך: בידור, אמנות וכולי.
הקשר תאורטי
כתיבה פמיניסטית משנות ה-60 המאוחרות ואילך העמיקה את המחקר בתחום המגדר והנשיות. מתוך מכלול הספרות הפמיניסטית ישנו ענף הידוע גם בכינוי "מלחמות המין הפמיניסטיות". ביסודה של המחלוקת בענף תאורטי זה עומדת השאלה על הקשר בין המיניות הנשית, לבין אי-שוויון בין המינים. באופן זה נוצרו שני גופי ידע ושיח משמעותיים המנוגדים זה לזה. הראשון טוען כי יחסים מיניים בין גברים ונשים נוצרו כמאפיין של אי-השוויון בין המינים והם מנציחים ומשעתקים את אי השוויון הזה. המיניות הנשית נתפסת כתוצר של תשוקה גברית וההטרוסקסואליות עצמה, יותר משהיא בחירה מינית, היא מכלול שלם שמשעתק ומשמר את האידאולוגיה הפטריארכלית ויחסי הכוחות המגדריים. מנגד עומדים טיעונים "פרו-מין" או "סקס פוזיטיב", לדידם יש לבטל הגבלות על התנהגות מינית של נשים והבניית צורות נכונות של מיניות נשית. דיכוי מיניות של הנשים, למעשה, נתפס כאבן יסוד של פטריארכיה.
יתרונות הנשים על הגברים
חכים מאשימה את התאוריה הפמיניסטית ואת הפטריארכיה שתיהן בביטול השימוש במשאב ההון הארוטי. כאמור, לנשים יש יותר הון ארוטי מאשר גברים, לפי חכים, ויש להן פוטנציאל ליתרון משמעותי מול גברים. נשים רבות אינן מודעות לכך כיוון שגברים מונעים מנשים את האפשרות לנצל את יתרונן הייחודי על פניהם ואף משכנעים אותן שהון ארוטי הוא חסר ערך. במקביל, גברים ונשים כאחד נוטים להוקיע שימוש בהון ארוטי מטעמים של שמרנות מינית. עם זאת, ביקושם של הגברים לסקס עולה על ההיצע, היא טוענת, ותאוריות פמיניסטיות מקובלות נכשלות בהסבר מדוע קיימים הבדלים בין המינים. לדעתה, ההבדלים בתחום המיני אינם נובעים מהבנייה חברתית, שכן חוסר האיזון ברצון למין בין גברים לנשים עודנו קיים, גם לאחר ביטול ההגבלות החברתיות על חיי מין ופעילות מינית של נשים. מסקרים העוסקים בשאלות על מין עולה כי הביקוש של גברים למין גדול באופן משמעותי מנשים, גברים מביעים התלהבות רבה יותר, מאוננים בתדירות גבוהה יותר ומביעים יותר עניין בארוטיקה ובמגוון של פעילות מינית. בנוסף, גברים מדווחים על יותר בני זוג מיניים ושותפים מיניים.
חכים טוענת כי ניתוחים של סקרים מיניים מזהים "סגנון חיים מיני", לפיהם ניתן לראות כי גברים ונשים שונים זה מזה מבחינה כמותית וגם מבחינת האינטרסים המיניים שלהם, הערכים והפעילויות. הביקוש הרב של גברים לפעילות ובידור ארוטי מכל הסוגים ובכל הגילאים מהווה יתרון לנשים, הנובע מחוסר האיזון המהותי באספקה. גברים נשארים במעין מצב של "רעב" תמידי למין. ממצא זה מאושר על ידי סקר חוצה תרבויות שערכה, המראה כי בממוצע נשים חוות ירידה חדה בחשק המיני לאחר גיל 35, בעוד שגברים אינם חווים זאת כלל. תמיכה נוספת לתאוריה זו חכים מוצאת במחקר השוואתי בין-לאומי שנערך בסוף שנות ה-80. המחקר כלל 37 מדינות ותרבויות ב-5 יבשות שונות. נמצא שהנשים המודרניות המשכילות ביותר מעדיפות גברים בעלי חוסן כלכלי, וכי גברים מחפשים אטרקטיביות פיזית בתמורה.
הכשרת זנות
חכים טוענת שמשמעות הבדל זה בין גברים לנשים היוצר גרעון מיני, היא שיש להכשיר את תעשיית המין בתשלום, משום שהיא בלתי ניתנת לשבירה. פורנו, מועדוני חשפנות או שירותי מין לעולם לא ייעלמו וניסיונות לעצור אותם בדרכים חוקיות וחינוכיות צפויים לעלות בתוהו. תשלום תמורת מין הוא הפתרון לבעיית ההיצע והביקוש, משום שבחברות מונוגמיות הדרך הקלה להשיג מין היא לשלם עבור השירות, כפי שאנשים יוצאים למסעדות כדי לאכול סוגים שונים של מאכלים שאינם מן הנמצא בביתם. יש לחגוג סיפורי הצלחה בתחום זה ולהתמקד בכך שמין יכול לשמש לבילוי, לדעתה, ולאמץ את הרעיון ששחרור מיני נשי יכול להתרחש באמצעות יחסי מין בתשלום.
הכחשה של הון ארוטי
חכים סבורה שגם גברים וגם נשים נושאים באשמה על הדבקת התווית המקובלת לנשים שמשתמשות בהון הארוטי שלהן לטובתן, כ"לא מוסריות ולא הגונות". למשל, באמצעות גינוי נשים מושכות ש"מנצלות גברים" ומבקשות להינשא לגבר עשיר. לדעתה, פמיניסטיות תמכו בגישה זו במקום לאתגר אותה. יתרה מזאת, התאוריה הפמיניסטית מחזקת את נקודת המבט הפטריארכלית תוך כדי שהיא מאתגרת אותה לכאורה. התאוריה הפמיניסטית שירשה דיכוטומיה, לפיה אישה מוערכת על סמך ההון האנושי שלה המורכב מניסיון מקצועי, מסירות לקריירה, השכלה ואינטליגנציה, או שהיא מוערכת אך ורק על ידי ההון הארוטי שלה. נשים בעלות שני סוגי ההון אינן "מורשות" מבחינה חברתית להשתמש בשניהם. התאוריה הפמיניסטית מתעקשת שעמדת הנשים בחברה צריכה להתבסס אך ורק על ההון הכלכלי והחברתי שלהן. הון תרבותי, שבו נשים יכולות להתעלות מעל גברים, נכלל לעיתים נדירות. באופן פרדוקסלי, גישה זו מפחיתה את אספקת המיניות הנשית ובכך מעלה את ערך ההון הארוטי בקרב נשים הטרוסקסואליות. נקודת המבט הפמיניסטית רוויה באידאולוגיה פטריארכלית עד כדי כך שאינה יכולה להבחין שההטרוסקסואליות יכולה להוות מקור להנאה, בידור וכוח של נשים על גברים.
גזע ומגדר
נתוני מחקר משנת 2005 מראים כי הון ארוטי נקשר בקשר הדוק עם גזע וסטראוטיפים על אטרקטיביות מינית על בסיס גזע. נשים וגברים שחורים, נשים לבנות ואנשים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך נבדלים זה מזה בהון הארוטי שהם מחזיקים, המשקף את מעמדם בחברה. הם מגבילים את המיניות שלהם, כאשר הנפגעות ביותר כתוצאה מכך הן נשים שחורות. כתוצאה מכך, גברים לבנים ובעלי מעמד חברתי גבוה הם בעלי גישה גדולה יותר להון ארוטי. מחקר נוסף מראה כי גברים שחורים מקבלים מעמד מיני גבוה משום שהם משויכים לפנטזיות מיניות של אמריקאים ואמריקאיות לבנות, כתוצאה מגזענות היסטורית כלפי שחורים בארצות הברית, שייחסה עוצמה ארוטית מסוכנת ומאיימת לגברים שחורים, בגינה נשים לבנות צריכות להיזהר.
גם פרר הראה כי הון ארוטי עשוי להיות מוגבר בקשרים בין גזעיים ולהועיל לניידות חברתית כלכלית, שכן ההון הארוטי המיוצר בתחום הבין-גזעי מומר לצורות אחרות של הון. במאמרו הוא מתאר כיצד החל משנות ה-80 גברים מערביים הגיעו לעבוד ולחיות בערי החוף הסיניות, דוגמת שאנגחאי, ויצרו קשרים מיניים עם נשים סיניות שהיוו את הקשרים המרכזיים שלהם לחברה הסינית. מנקודת מבט זו פרר מראה כיצד הכלכלה של השדה המיני הבין גזעי מותנית בשינויים רחבים במעמדם הכלכלי והחברתי של זרים בסין. כלומר, כאשר גבר מערבי עבר לשדה מיני חדש, הוא מצא שההון הארוטי שלו עלה או ירד. הללו חווים את הגבריות שלהם כמעצימה וגם בשולי החברה כאחד. ההון המיני הזר שלהם מנוצל אך מנוכר בו זמנית. נשים סיניות מגלות שהן יכולות להשקיע בצורות ספציפיות של הון ארוטי הרלוונטי ליחסים בין-גזעיים, לקבל בתמורה תמיכה כלכלית ולהשתמש במערכות היחסים שלהן כדי לפתח הון חברתי ותרבותי, אך גם מרגישות מנוכרות מקשרים חברתיים ומיניים עם גברים סינים. כמו כן, מקסום תועלת ההון הארוטי של האדם הזר בשדה מיני חדש עלולה להיות בעלת השלכות מעורבות על רווחתו הפסיכולוגית והחברתית.
גרוס-גרין ערך מחקר בשנת 2009 על גברים צעירים בני מעמד הפועלים מרפובליקת מוזמביק. מסקנותיו הן שצעירים עניים בונים הון ארוטי על ידי שיפור הביצועים המיניים שלהם וטיפוח המראה החיצוני, על מנת לספק את בנות המין השני ולהתחרות עם בני המעמד הגבוה מהם. לכן, ההון הארוטי חיזק את גבריותם, כאשר רפורמות ניאו ליברליות הובילו לאבטלה מסיבית ובעקבותיה מספר גדל והולך של צעירים המבססים את סמכותם כלפי נשים וגברים אחרים על סמך כוח פיזי והגוף הגברי שלהם, ולא על בסיס עוצמה כלכלית ומעמד חברתי. כל זאת משום שגברים אלו אינם יכולים להעניק תמיכה כלכלית, מתנות ואמצעים חומריים אחרים לצעירות בגילם. הדבר העניק להם כבוד ויוקרה, אותם לא יכלו לקבל במונחים פיננסיים. המצב גם הוביל להצגת גבריות אלימה ותוקפנית.
השפעות הון ארוטי
חכים גורסת שהון ארוטי הוא בעל ערך רב יותר כאשר הוא מתחבר לסוגי ההון הנוספים, קרי הון כלכלי, תרבותי וחברתי. אנשים בעלי מעמד גבוה מחפשים בן או בת זוג בעלי הון ארוטי גבוה, כך שגם ילדיהם יירשו הון גבוה. באופן זה, בטווח הארוך ההון הארוטי מסנן ומסווג אנשים ממעמדות שונים ונוצרים הבדלי מעמדות בחברה.
התעלמות מהון ארוטי במחקר
על אף שהון מיני הוא משאב נפוץ, הוא מופשט וקשה למדוד אותו באופן אמפירי. כמו כן, ההון הארוטי קיבל תשומת לב מועטה מחוקרי מדעי החברה, אף על פי שקיימות הוכחות רבות לחשיבותו. חכים סבורה שההתעלמות של חוקרים אלו נעוצה בכך שנקודת המבט הגברית היא הדומיננטית ביותר בסוציולוגיה ובכלכלה, אפילו במאה ה-21. קיימת הטיה פטריארכלית במדעי החברה שמשקפת את ההגמוניה הגברית בחברה כולה. טענה נוספת המועלית על ידי חכים היא שהדת הנוצרית פעלה על מנת לקשר מיניות ומין להשפלה, בושה וזלזול ולהיבט הנמוך ביותר בקיום האנושי. עיסוק במיניות נתפס כ"לא מוסרי".
לדעתה, השימוש החזק והיעיל ביותר שעוצב על ידי גברים כדי לצמצם את השימוש של נשים בהון ארוטי הוא הבוז והזלזול בעובדות מין, אשר נחשבות לקורבנות, מכורות לסמים, חסרות אונים ומנודות חברתית. לעיתים קרובות מין בתשלום מסווג כפעילות פסולה וסובל מסטיגמה חברתית שלילית.
כמו כן, כישלונו של בורדייה, שהגה את תאוריית ההון הכלכלי, חברתי ותרבותי, בולט במיוחד משום שהוא עסק בעצמו בניתוח היחסים בין גברים ונשים, והביע רגישות כלפי תחרות על שליטה ועוצמה במערכות יחסים. עם זאת, בורדייה היה מעוניין בשלושת המשאבים הקשורים זה לזה וניתנים להמרה זה בזה. הון ארוטי הוא ייחודי ומאופיין בחתרנות, שכן הוא אינו נשלט על ידי מעמד חברתי או סטטוס וגם אינו תלוי בהם.
כלכלה וקלקלת מין
שולמית אלמוג וקארי כרמית יפת מתארות במאמרן שעוסק ביחסים בין מיניות, מגדר ומשפט את המונחים כלכלת מין וקלקלת מין. בתאוריות של כלכלת מין, הפעילות המינית ההטרוסקסואלית מתרחשת בשוק שבו המין משמש כמשאב ומיניות נשית היא בעלת ערך רב יותר מזה של מיניות גברית. יחסי המין משמשים מעין סחר חליפין, כאשר הגבר מעניק לאשה איזה שהוא אמצעי או משאב אחר בתמורה לקיום יחסי המין. הערך של מה שהאישה תקבל בתמורה ליחסי המין שהיא מעניקה תלוי במחיר שנקבע על ידי התרבות שאליה שניהם משתייכים או במעמד היחסי שמוענק לתכונות מיניות מוערכות כלשהן, כך בדומה לסוגי ההון שתוארו על ידי בורדייה. יהא המחיר אשר נקבע בתרבות המסוימת, לנשים יש עליונות מינית מובנית על גברים. אולם לטענתן, משאב המין לא מיתרגם למשאב הון סימבולי ולעוצמה כלכלית וחברתית כפי שהיה מצופה אלא להפך. במקום להשתמש במשאב המין שעומד לרשותן לצמיחה וקידום אישי, המין משמש כאמצעי נגד נשים. את המצב שבו מיניות משמשת אמצעי מפתח לדיכוי נשי שמנציח את אי השוויון המגדרי בחברה הן מכנות "קלקלת מין". כלומר, כלכלת מין מקולקלת. כלכלת המין המקולקלת חוסמת נשים מלהשתמש במיניות שלהן באופן שיעצים אותן ולמעשה משמר את היחסים ההיררכיים בין גברים לנשים מקדמת דנן. זאת על מנת שנשים לא ישתמשו בכוח שנמצא בבעלותן ומבוקש מאוד אצל גברים וכך יפרו את הסדר בו לגברים יש עליונות על נשים.
במאמרן הן מסבירות את ההבניה שיצר הקשר בין מין, אישה ובושה. הבניה זו מטפלת בצורך של גברים להחליש את יתרונותיהן של נשים בשל מיניותן. לפי שולמית אלמוג וקארי כרמית יפת, המשטר הפטריארכלי מצא פתרון וקישר בין מיניות האישה לבין בושה באופן אינטנסיבי והכרחי. כך למשל, שימוש במיניות האישה מלווה במעין קנסות חברתיים והשפלה חברתית. ניתן להבחין בהסדרה מסוג זה בדיכוטמיית ה"חברה- פרוצה" או "בתולה-זונה". זהו מודל שבו אשה בקצה האחד יכולה להיות "חברה"/ "בתולה/קדושה": צנועה, מכובדת, מתנהלת לפי מודל של נשיות "ראויה" ובקצה השני הקיצוני לו, האישה יכולה להיות "פרוצה", "שרמוטה" ו"שרלילה", כלומר, אשה שחורגת לחלוטין מהמודל ולא מתנהגת באופן הגון עם המיניות שלה. במאמרן מציינות אלמוג ויפת כי גם בתחום המשפט ניתן לראות כיצד המשטר הפטריארכלי שמעודד הופעה מסוימת של מיניות בא לידי ביטוי. כאשר אישה נתפסת הגונה היא ראויה להגנה על גופה ומיניותה. אישה שאינה נתפסת כזו, מסומנת בתגית בושה והשפלה שגובה מחיר משפטי נוסף על זה החברתי. המיניות הנשית צוירה ככזו שעשויה להמית חורבן, קלון וחרפה על מי שמשתמשת בה באופן לא מהוגן. הפטריארכיה, לדעתן המשותפת של חכים, אלמוג ויפת, לא רק שללה מנשים את צורות ההון הגבריות והמקובלות יותר מבחינה חברתית, אלא גם הגבילה את יכולתן של נשים להשתמש בסוג ההון היחידי שנותר להן, ההון הארוטי, כדי שלא יוכלו להמיר אותו לסוגי הון אחרים. האידאולוגיה הפטריארכלית עשתה זאת באמצעות פיתוח תפיסה שרואה את ההון הארוטי והשימוש בו כלא-מוסריים ומלאי אשמה. בספריה ובמאמרה, חכים הביעה את האמונה כי באופן טבעי נשים בעלות הון ארוטי רב יותר מאשר גברים, אך אף על פי כן, אינן משתמשות בו באופן מלא ומנצלות את המשאב שבו בורכו. זאת משום שגברים מפריעים להן על ידי שימוש ביוש.
לטענת אלמוג ויפת, זהו מנגנון מתוחכם שמסדיר את שליטתן של הנשים במשאב שיש רק להן ועומד לרשותן, ומבטיח שימוש לא מסוכן במשאב. שימוש כזה אינו חותר תחת הסדר החברתי ומרתיע נשים מניצול של המשאב שלהן ורתימה שלו לצרכים כלכליים למשל. באופן זה, נקודת החוזק שמייחדת נשים הופכת לחסרון וחולשה וערך המיניות הנשית "מוזל". גם כיום, בזמנים של מתירנות מינית ונורמות חדשות, מודעות פמיניסטית גבוהה, צעדת השרמוטות וקמפיין Me Too, הפיקוח על השימוש במשאב המין הנשי ממשיך להתקיים. לטענתן, הקשר בין אישה ובושה הוא כל כך עמוק וטבוע בחברה עד שהוא נראה טבעי. ההגבלה הפטריארכלית על מיניות שמנסה להיות כוח שמגביל ומרסן את העוצמה הטמונה במיניות הנשית עדיין קיימת משום שהיא נתפסת כמשהו שמתבקש והגיוני. לפי הכותבות, אף רובן המכריע של ההוגות הפמיניסטיות מאמינות בקישור בין מיניות נשית לבושה. הפמיניזם האנגלו-אמריקאי רואה במיניות כמקור לסכנה, נחיתות וחולשה ואימץ את נקודת המבט הפטריארכלית בכל הנוגע להון ארוטי. כלומר, עצם השימוש במיניות לדעתן הוא תוצר של דיכוי פטריארכלי. ההשקפה הרדיקלית ביותר בעניין זה מובעת בהגותה של קתרין מקינון, שלדעתה ביחסי המין מגולמת הנחיתות הנשית. מקינון סבורה כי ללא שינוי מן היסוד של הנורמות המיניות ותפיסת המין הקיימת, לא יתחולל שינוי ביחסים המגדריים. במילים אחרות, המיניות היא עמוד התווך עליו מושתתים היחסים המגדריים ההיררכיים. לאידאולוגיה זו שותפה גם אנדריאה דבורקין, שטענה בספרה משגל (ספר) כי כל חדירה לגופה של אישה מהווה שלילה של אנושיותה. לעומתן, אלמוג ויפת מציעות פרדיגמה חדשה שבה יחסי המין אינם נתפסים ככניעת צד אחד לרצונו של הצד האחר ומצב בו יש עליון מול נחות/ה, אלא מצויר כמפגש רצונות שמייצג את הרווח שצפוי לכל אחד מהצדדים.
יופי משלם
תמיכה נוספת לתאוריית ההון הארוטי ניתן לראות בספרו של הפרופסור לכלכלה דניאל ס. המרמש "Beauty Pays": יופי משלם. בספרו המרמש בודק מנקודת מבט כלכלית אמפירית מדוע אנשים אטרקטיביים מצליחים יותר. באמצעות נתוני מחקר בתחומי הכלכלה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה, מראה המרמש כיצד הדבר ייתכן. האדם המודרני אובססיבי למראה שלו ומשקיע סכומי כסף גדולים על בגדיו, טיפוח וצביעת השיער, ביצוע ניתוחים פלסטיים וכדומה, מתוך ציפייה לתמורה עבור ההשקעה, אשר נחשבת שטחית. כמו כן, האדם משתמש ביופי וסוחר בו כמו בהכנסה מסורתית רגילה כדי להעלות את רמת החיים ורמת היחסים הבין-אישיים, משום שליופי יש ערך כלכלי. המרמש טוען כי אנשים בעלי יתרון של יופי הם גם בעלי יתרון כלכלי וחברתי מצטבר. אלו מקבלים יותר משום שהחברה מעדיפה את היפה ובעל המראה הטוב יותר. אנשים יפים הם בעלי יתרונות בכל תחומי החיים, נוטים להיות יותר מועסקים, לקבל יותר אישורי הלוואה, להיות בזוגיות עם בני זוג נאים ומשכילים יותר ומקבלים שכר משמעותי יותר מאשר אלו שאינם נחשבים אטרקטיביים מבחינת סטנדרט היופי האוניברסלי. אנשים אטרקטיביים מחפשים בדייטים בני זוג אינטליגנטיים או בעלי הכנסה גבוהה, מרוצים יותר מחייהם באופן כללי וגם פרודוקטיביים יותר. בספרו המרמש מסביר מדוע זה קורה ומהי משמעות הדבר עבור אלו שאינם נחשבים אטרקטיביים. לדעתו, ממשלות צריכות לפתח תוכניות ומדיניות כוללת שתסייע לאנשים אשר אינם נחשבים אטרקטיביים, משום שהם נמצאים בעמדת נחיתות. לדידו, אלו צריכים סיוע על מנת להתגבר על החיסרון שלהם כדי להימנע מאפליה לא הוגנת זו, עליה הוא מצביע.
ביקורת
נגד ההגות של חכים בדבר הון ארוטי הועלו ביקורות ותגובות מעורבות. זאת, מכיוון שחכים כוללת את התאוריה הפמיניסטית ואת האידאולוגיה הפטריארכלית כאחראיות-שותפות להפחתת כוחן של הנשים.
הביקורת הראשונה גורסת שאי אפשר לנתק את ההון הארוטי מההקשר התרבותי וההיסטורי שלו. נשים נאלצו לפתח את סוג ההון הארוטי משום שנאסרה עליהן גישה לסוגים אחרים של הון. ייתכן מאוד שגישה שווה לסוגי ההון האחרים לא הייתה מביאה נשים לידי צורך כה רב לשימוש בהון ארוטי בהשוואה לגברים. כלומר, אילו היה שוויון בגישה ובזמינות לסוגים האחרים של ההון (חברתי, כלכלי, תרבותי), לא היו צריכות הנשים ללמוד ולהשתמש בהון הארוטי.
השנייה, חכים רואה בהון הארוטי מאפיין של נשים בעיקר, כלומר, תפיסתה מביעה מהותנות לפיה מהות הנשים שונה ממהותם של גברים ומשותפת לכל הנשים באשר הן. גישה זו מתעלמת מהבדלים בין נשים ומכלילה אותן לקבוצה אחת בעלי מאפיינים זהים. חכים כותבת שהיא מזהה כי תגובה זו עתידה להגיע ומבטלת אותה, באמצעות האמירה כי פמיניסטיות נוטות להשתמש בטיעון זה לעיתים קרובות.
השלישית, ההון הארוטי תלוי במראה חיצוני ובנורמות פטריארכליות של מיניות נשית שיכולה לשמש הון ארוטי, בעוד סוגים אחרים של הון אינם תלויים בהם בהכרח. כלומר, הקישור בין נשיות לבין מראה חיצוני כאמצעי להצלחה כלכלית הוא פטריארכלי ומדכא בפני עצמו, אם כי חכים טוענת שתפיסת ההון הארוטי על ידי התאוריה הפמיניסטית הוא תוצר של דיכוי. במקרה שבו ההון הארוטי נחשב כנכס רביעי, מתקבלת בהכרח חלוקת המשאבים הפטריארכלית המסורתית. לפיה, השכלה, כישרון ועבודה קשה יניבו פירות כלכליים לגברים. נשים שמעוניינות באותן פירות כלכליים צריכות להתמקד במראן החיצוני, לטפחו ולשמרו. כמו כן, חכים טוענת שניתן ללמוד כיצד לצבור הון ארוטי, ואם הפרט אינו יפה או נאה, חכים מציעה להשיג גוף טוב, ללמוד כיצד לרקוד או לפתח כישורים חברתיים. אבל, ייתכן מצב שבו קיימות נשים שאינן מסוגלות לגייס הון ארוטי כלל או זקוקות להכשרה מקצועית ופיתוח שתלוי מלכתחילה בהשקעה כלכלית מסוימת. מחקרים הראו כי תכונות בעלות אופי ארוטי נצברות באופן לא שיווני בין נשים, דבר המגולם במבנים חברתיים, גזע וגיל. כתוצאה מכך, נשים מפנימות סטנדרטים של יופי ומשיכה פיזית שאינם כוללים אותן לעיתים קרובות. כלומר, החברה מוקיעה אותן מלכתחילה. כך נפגעים ההערכה והדימוי העצמי שלהן, הן מפתחות הפרעות אכילה והתנהגות מינית פוגענית. בנוסף, נושא ההזדקנות הוא בעל חשיבות רבה עבור נשים בתחום שבו ההון הארוטי משתלם הכי הרבה- נישואין. בהשוואה לגברים, נשים עומדות בפני סטנדרט כפול כאשר הן נשפטות באופן חמור יותר מגברים ונחשבות פחות אטרקטיביות ורצויות מבחינה מינית לאורך זמן וככל שהן מתבגרות.
הרביעית, הבדלי שכר בין גברים לנשים שוללים את ההצעה של חכים כי נשים בעלות הון ארוטי רב מצליחות יותר בפן הכלכלי מנשים שאינן אוחזות במשאב זה. מדד המגדר של מכון ון-ליר בירושלים מראה כי גברים מרוויחים בממוצע 9 ש"ח יותר לשעה מנשים. במילים אחרות, אי-השוויון בין גברים לנשים במשכורת לא יכול לנבוע מהון ארוטי ולא ניתן להסביר מדוע עדיין הוא קיים בעזרת משאב ההון הארוטי. אילו תאוריית ההון הארוטי הייתה נכונה, נשים רבות היו מרוויחות שכר דומה ואף זהה לגברים.
החמישית, משום שההמשגה של הון ארוטי היא מאוד כללית ונשענת על מעט מאוד תמיכה אמפירית. חכים מציעה כי נשים מעריכות הון ארוטי פחות מגברים ופחות מעוניינות מגברים בהיבט המיני של בני זוגן, ובהיבטים הלא-מיניים האחרים של ההון ארוטי. יתר על כן, משום שגברים מעריכים הון ארוטי יותר מאשר נשים, הם מעריכים את כל האלמנטים המרכיבים את ההון הארוטי בכללותו. מחקרים קיימים אינם מאשרים את ההנחות הללו של חכים וטוענים כי מחקרים בנושאי דפוסים מגדריים של קריטריונים לבחירת שותפים מראים שלנשים אכפת פחות או יותר כמו גברים. כמו כן, לגברים לא אכפת מההון הארוטי בכללותו.
השישית, עולה השאלה מדוע גברים אשר סובלים מגירעון מיני מעוניינים לדכא את ההון הארוטי והמיניות של נשים. יהיה זה הגיוני יותר שגברים יבחרו בהתנהגות המעודדת מתירנות והפקרות מינית כדי להגביר את הנגישות של המין בשוק העבודה, ההיכרויות והנישואין.
Revenge of the Dreamers
Revenge of the Dreamers (בעברית: נקמת החולמים) הוא אלבום האוסף הראשון של חברת התקליטים האמריקאית דרימוויל רקורדס. האלבום יצא לאור ב-28 בינואר 2014, על ידי חברת התקליטים. האלבום יצא ביום הולדתו של מייסד החברה, הראפר ג'יי קול.
ג'יימס וו. בלאק
ג'יימס וויט בלאק (באנגלית: James Whyte Black; 14 ביוני 1924 – 22 במרץ 2010) היה פרמקולוג סקוטי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1988, יחד עם גרטרוד עליון וג'ורג' ה. היצ'ינגס, "על גילוי עקרונות חשובים בטיפול תרופתי שהובילו ליצירת תרופות חדשות".
ביוגרפיה
בלאק נולד ב-14 ביוני 1924 בסקוטלנד, כרביעי מבין חמישה בנים למשפחה בפטיסטית.
בגיל 15 זכה במלגה לאוניברסיטת סנט אנדרוז. בשנת 1946 סיים שם את התואר השני. לבלאק היו חובות גדולים עם סיום לימודיו באוניברסיטה, ולכן לקח עבודה בהוראה בסינגפור במשך שלוש שנים, לפני שעבר ללונדון בשנת 1950. בתחילת שנות ה-50 הקים את המחלקה לווטרינריה באוניברסיטת גלאזגו. בשלב זה, פיתח בלאק עניין באופן בו אדרנלין משפיע על לב האדם, במיוחד אצל אלו הסובלים מתעוקת לב. מחקריו בנושא זה הובילו אותו להמצאת התרופה פרופראנולול.
בשנת 1973 החל לעמוד בראש המחלקה לפרמקולוגיה בקינגס קולג' לונדון, שם הקים את הקורסים לכימיה רפואית.
בלאק נפטר ב־22 במרץ 2010 בלונדון ממחלת הסרטן. הלווייתו נערכה ב-29 במרץ.
ג'וזף ואנס
ג'וזף ואנס (באנגלית: Joseph Vance; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, שכיהן כמושל אוהיו ה-13, הראשון מבין חברי המפלגה הוויגית שכיהן בתפקיד זה.
ראשית חייו
ג'וזף ואנס נולד בקאטפיש (כיום וושינגטון) שבפנסילבניה. ב-1788 הוא עבר יחד עם אביו, ג'וזף ק. ואנס, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית, לואנסבורג שבקנטקי, וב-1805 לאורבנה שבאוהיו.