cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tina Live in Europe
קידום
על מנת לקדם את האלבום שחררה טרנר 5 סינגלים מהאלבום אשר כולם היו סינגלים ששחררה טרנר בעבר אך היא שחררה אותם מחדש בגרסת ההופעה החיה. הסינגל הראשון היה השיר "Nutbush City Limits" אותו הוציאה טרנר במסגרת ההרכב המוזיקלי שלה ושל בעלה אייק וטינה טרנר. הסינגל השני מאלבום היה השיר "Addicted to Love", גרסת כיסוי לשירו של רוברט פלמר וכך גם שאר הסינגלים שגם הם היו גרסאות כיסוי לשירים אשר טרנר ביצעה במהלך ההופעה.
הצלחה מסחרית
האלבום הצליח להגיע למעמד פלטינה כפולה בהולנד, מעמד פלטינה באוסטריה, ולמעמד זהב בברזיל, גרמניה, ספרד ובריטניה. בארצות הברית מכר 200 אלף עותקים ובכך לא היה זכאי למעמד מכיוון שעל מנת לקבל מעמד במדינה יש צורך למכור לפחות 300 אלף עותקים.
שבחים
ב-1989 האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הרוקיסטי הנשי הטוב ביותר".
נונאטאק הריסון
הנונאטאק ממוקם 7 קילומטרים דרומית לקרחון סאבג'.
גילוי הנונאטאק
הנונאטאק התגלה מן האוויר, בטיסת מסוק שהמריא מאוניית צי ארצות הברית Burton Island במסגרת משלחת החקר לים בלינגהאוזן של צי ארצות הברית, בפברואר 1960 (הקיץ האוסטרלי של שנת 1960).
מקור השם
הנונאטאק נקרא על שמו של הנרי ט. הריסון, הבן (Henry T. Harrison, Jr.), שהיה מטאורולוג במשלחתו של ריצ'רד בירד לחקר אנטארקטיקה, בין השנים 1928–1930.
לקריאה נוספת
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987, Geological Evolution of Antarctica, Cambridge, England, P 401
• A.M. GRUNO, D. V. Kent, I. W. D. Dalzeil, New Paleomagnetic Data From Thurston Island' Implications for the Tectonics of West Antarctica and Weddell Sea Opening, JOURNAL OF GEOPHYSICAL RESEARCH, VOL. 96, NO. Bll, PAGES 17,935-17,954, OCTOBER 10, 1991
ביאטריצ'ה צ'נצ'י
ביאטריצ'ה צ'נצ'י (באיטלקית: Beatrice Cenci; 6 בפברואר 1577 - 11 בספטמבר 1599) הייתה בת למשפחת אצולה מרומא. התפרסמה כאשר הוצאה להורג בהוראת האפיפיור קלמנס השמיני לאחר שנמצאה אשמה ברצח אביה, פרנצ'סקו, שהתעלל בה כילדה, בסיועם של אמה החורגת לוקרציה וברנדטו, בנה.
סיפור המעשה
פרנצ'סקו צ'נצ'י, שהיה אציל אלים, חי עם משפחתו בארמון מבוצר ברובע רגולה שברומא (סמוך לגטו רומא). ביאטריצ'ה הייתה בתו מאשתו הראשונה ולפי דברי ההגנה במשפטה "כל רומא ידעה" שאביה מתעלל בה, עד כדי גילוי עריות. בעקבות כך עזבה יחד עם אמה החורגת, אשתו השנייה של אביה, לוקרציה ובנה בן ה-12, ברנדטו לטירת המשפחה באברוצי. ב-1598, במהלך אחד מביקוריו של האב בטירה, סיממו אותו הנשים תוך הסתייעות במשרתים והרדימו אותו. לאחר מכן הכתה בראשו ביאטריצ'ה בת ה-21 באמצעות פטיש (מקבת) וגופתו הושלכה מן החלון, במטרה לשוות לרצח מראה של תאונה.
בעקבות העדרו של צ'נצ'י מרומא החלה משטרת מדינת האפיפיור לחקור את העדרו, זאת בעת ששררה אווירה של הכבדת כוח החוק האפיפיורי, בעיקר על בני האצולה. המעשה התגלה מפיו של אחד מן המשרתים והמשפט נפתח ברומא, בסיומו הורשעו השלושה ברצח. ברנדטו הצעיר נשפט לחיי עבדות, אך שוחרר לאחר שנה. הנשים נשפטו להוצאה להורג בעריפה.
ביאטריצ'ה הוצאה להורג בעריפת ראש על גשר טירת סנטאנג'לו. רכוש משפחת צ'נצ'י הוחרם לטובת משפחתו של האפיפיור, משפחת אלדוברנדיני. ההוצאה להורג עוררה התקוממות בין תושבי רומא, שדוכאה עד מהרה. גופתה של ביאצריצ'ה נטמנה בכנסיית סן פייטרו אין מונטוריו. האגדה מספרת שמאז רדוף הגשר ברוחה של ביאטריצ'ה הנושאת את ראשה בידה.
בתרבות
ביאטריצ'ה צ'נצ'י הונצחה ביצירות אמנות רבות. פרסי ביש שלי כתב אודותיה את המחזה "The Cenci: A Tragedy in Five Acts", כן נכתבו אודותיה נובלות מאת סטנדל, אלפרד נובל ("נמסיס") ואלברטו מורביה. אופרות מאת ברתולד גולדשמידט ואלברטו חינסטרה (שתיהן לפי המחזה של שלי). המחזאי המודרני אנטונן ארטו עיבד אף הוא את המחזה של שלי.
אלכסנדר דיומא האב כלל את סיפורה בספרו "פשעים מהוללים".
ב-1966 נעשה סרט קולנוע איטלקי בשם ביאצריצ'ה צ'נצ'י, שלא זכה להצלחה או לביקורת חיובית.
חתונת הנסיך צ'ארלס וליידי דיאנה ספנסר
החתן, בנה הבכור של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, היה יורש העצר של כס המלוכה הבריטי וחבר העמים, והכלה הייתה בת למשפחת ספנסר. ביום חתונתם דיאנה הייתה בת 19 וצ'ארלס בן 33.
הטקס שנערך היה טקס חתונה מסורתי של הכנסייה האנגליקנית. הטקס נוהל על ידי אלן וובסטר, דיקן קתדרלת סנט פול, ורוברט רנסי, הארכיבישוף מקנטרברי, ניהל את הנישואים. אישים בולטים שנכחו כללו חברים רבים ממשפחות מלכותיות אחרות, ראשי מדינות רפובליקניות ובני משפחות החתן והכלה. לאחר הטקס, עשו בני הזוג את ההופעה המסורתית במרפסת של ארמון בקינגהאם. בממלכה המאוחדת הוכרז חג לאומי באותו יום לציון החתונה. הטקס כלל היבטים טקסיים רבים, כולל שימוש בכרכרות המדינה וטקסים של חיל הרגלים ושל חיל הפרשים.
עם הנישואין קיבלה דיאנה את התואר הנסיכה מוויילס.
החתונה כונתה באופן נרחב על ידי התקשורת כ"חתונת אגדות" ו"חתונת המאה". כ-750 מיליון איש צפו בטקס בטלוויזיה ברחבי העולם. אירועים ומסיבות רחוב רבות נערכו ברחבי הממלכה המאוחדת כדי לחגוג את המאורע. בני הזוג נפרדו ב-1992 והתגרשו ב-1996 לאחר חמש עשרה שנות נישואים.
רקע
הנסיך צ'ארלס הכיר את ליידי דיאנה ספנסר במשך כמה שנים. הם נפגשו לראשונה ב-1977 בזמן שצ'ארלס יצא עם אחותה הבכורה ליידי שרה. הוא גילה בה עניין רציני ככלה פוטנציאלית בשנת 1980 כשהם התארחו יחד בסוף שבוע כפרי, שם צפתה בו משחק פולו. בהמשך הוא הזמין אותה לסוף שבוע של שייט לעיירה הבריטית קאוז, על סיפון היאכטה המלכותית של בריטניה. לאחר מכן הגיעה הזמנה לטירת בלמורל, ביתה הסקוטי של משפחת המלוכה, על מנת לפגוש את משפחתו. דיאנה התקבלה היטב בבלמורל על ידי המלכה, הנסיך פיליפ והמלכה אליזבת המלכה האם. בהמשך היו לזוג כמה פגישות בלונדון. דיאנה וצ'ארלס התראו זה את זה במשך כשישה חודשים, אך בראיונות עתידיים אמרה דיאנה כי הם נפגשו רק 13 פעמים בסך הכל לפני הצעת הנישואין.
הצעת הנישואין
הצעת הנישואין הגיעה ב-3 בפברואר 1981 בחדר הילדים בטירת וינדזור. דיאנה תכננה חופשה לשבוע הבא, וצ'ארלס קיווה שתנצל את הזמן לשקול את תשובתה. דיאנה הסכימה, אבל האירוסין שלהם נשמרו בסוד במשך השבועות הבאים. האירוסין שלהם הפכו לרשמיים ב-24 בפברואר 1981, והזוג נתן ראיון בלעדי לתקשורת. במהלך ההכרזה הפומבית על האירוסין, לבשה דיאנה "חליפת חצאית כחולה קובלט" של המותג הבריטי "קוג'נה". דיאנה בחרה טבעת אירוסין גדולה שהורכבה מ-14 יהלומי סוליטר המקיפים ספיר ציילון כחול אובלי 12 קראט משובץ בזהב לבן 18 קראט, שהיה דומה לטבעת האירוסין של אמה. הטבעת נוצרה על ידי תכשיטן הכתר גארארד. בשנת 2010, היא הפכה לטבעת האירוסין של קתרין, הדוכסית מקיימברידג'. המלכה האם נתנה לדיאנה שרשרת ספיר ויהלומים כמתנת אירוסין. סדרת תמונות שצולמו על ידי הרוזן מסנודון פורסמה בווג בפברואר 1981 לציון האירוסין. קלייטון הווארד איפר את דיאנה וג'ון פרידה סדר את שערה עבור הדיוקן הרשמי. מאוחר יותר התיישבו בני הזוג לראיון נוסף עם אנג'לה ריפון מבית BBC ועם אנדרו גרדנר מ-ITV.
שני לילות לפני החתונה, נערך נשף חגיגי בארמון בקינגהאם, והמלכה אירחה לאחר מכן ארוחת ערב לקהל של 90 אנשים. כמו כן נערכה קבלת פנים עם ריקודים ל-1,500 איש. בין המוזמנים היו חברי וצוות בית המלוכה. בלילה שלפני החתונה הוזמנו 150 איש, כולל ראשי מדינות וממשלות, לארוחת ערב עם המלכה.
החתונה
החתונה התקיימה ב-29 ביולי 1981. 3,500 אורחים הגיעו לקתדרלת סנט פול. צ'ארלס ודיאנה בחרו בסנט פול על פני מנזר וסטמינסטר, האתר המסורתי של חתונות מלכותיות, מכיוון שבסיינט פול היו יותר מקומות ישיבה וכן המיקום איפשר תהלוכה ארוכה יותר דרך לונדון.
הטקס היה טקס חתונה מסורתי של הכנסייה האנגליקנית, בראשותו של הכומר רוברט רנסי, הארכיבישוף מקנטרברי, והכומר אלן וובסטר, דיקן קתדרלת סנט פול. שני מיליון צופים עמדו על תוואי התהלוכה של דיאנה מבית קלרנס לכנסייה, כאשר 4,000 שוטרים ו-2,200 קציני צבא היו במקום על מנת לנהל את ההמונים. האבטחה הייתה גדולה במיוחד בשל האיום הפוטנציאלי של תקיפה על ידי הגרילה הרפובליקנית האירית. גם הבדיקות הביטחוניות בשדות התעופה גדלו. עלויות החתונה הוערכה מאוחר יותר ב-48 מיליון דולר בסך הכל, כאשר 600,000 דולר הוצאו על אבטחה. בתהלוכה השתתפו גדודים ממחוזות חבר העמים הבריטי, כולל הגדוד המלכותי של קנדה.
בשעה 10:22 המלכה ומשפחת המלוכה נלקחו לקתדרלה בשמונה כרכרות, הנסיך מוויילס בכרכרת לנדאו משנת 1902, אשר שימשה לאחר הטקס להחזרת בני הזוג לארמון בקינגהאם. ליידי דיאנה הגיעה לקתדרלה בכרכרת זכוכית עם אביה, ג'ון ספנסר; היא לוותה על ידי שישה שוטרים רכובים ממשטרת המטרופולין. היא הגיעה לטקס בשעה 11:20. הכרכרה הייתה קטנה מכדי להחזיק את שניהם בנוחות בשל שמלתה בעלת הנפח.
כשהתזמורת ניגנה בחצוצרה מנגינה מאת ג'רמיה קלארק, הכלה עלתה במעלה המעבר במשך שלוש וחצי דקות.
רגע מביך נרשם כאשר דיאנה שינתה בטעות את סדר השמות של צ'ארלס במהלך נדריה, ואמרה "פיליפ צ'ארלס ארתור ג'ורג'" במקום "צ'ארלס פיליפ ארתור ג'ורג'" הנכון. היא לא הבטיחה "לציית" לו כחלק מהנדרים המסורתיים. המילה הזו בוטלה לבקשת בני הזוג, מה שעורר אז סנסציה. גם צ'ארלס עשה טעות. הוא אמר שהוא יציע לה את "סחורתך" במקום "סחורת העולם שלי".
נציגי כנסייה נוספים שנכחו ונשאו תפילות פומביות לאחר הטקס היו הארכיבישוף לשעבר מקנטרברי, דונלד קוגן, הקרדינל בזיל הום, הכומר אנדרו דויג והכומר הארי ויליאמס.
מוזיקה
שלוש מקהלות, שלוש תזמורות ואנסמבל אוהדים ניגנו את המוזיקה לטקס. אלה היו מקהלת באך, מקהלת קתדרלת סנט פול, מקהלת הקפלה המלכותית, תזמורת בית האופרה המלכותי, תזמורת הפילהרמונית והתזמורת הקאמרית האנגלית והרכב אוהדים מבית הספר הצבאי המלכותי. על המקהלות ניצח בארי רוז, מנהל המקהלה בסנט פול. נגן העוגב של הקתדרלה, כריסטופר דרנלי; ונגן המשנה שלו, ג'ון סקוט; ניגנו באורגן. על התזמורת של בית האופרה המלכותי, התזמורת הפילהרמונית והתזמורת הקאמרית האנגלית ניצח סר דייוויד ווילקוקס, שהיה מנהל הקולג' המלכותי למוזיקה ומקהלת באך; ריצ'רד פופלוול, נגן העוגב בכנסיית צ'אפל; וסר קולין דייוויס, שהיה המנהל המוזיקלי של קובנט גארדן. מוזיקה ושירים שהושמעו במהלך החתונה כללו את "מצעד הנסיך של דנמרק", "אני נשבע לך, ארצי", "פומפ ונסיבות מס' 4" וההמנון הלאומי הבריטי ("אלוהים שמור על המלכה"). סופרן ניו זילנד, קירי טה קנאווה שרה את "Let The Bright Serafim" מתוך שמשון של ג.פ. הנדל.
בגדי החתן והכלה
שמלת הכלה של דיאנה הוערכה ב-9,000 ליש"ט (שווה ערך ל-36,700 ליש"ט ב-2021). השמלה הייתה עשויה מטפטה משי שנהב, מעוטרת בתחרה, רקמת יד, פאייטים ו-10,000 פנינים. היא תוכנן על ידי אליזבת ודייוויד עמנואל וכללה שובל של 25 רגל (7.6 מ') של טפטה שנהב ותחרה עתיקה. השמלה עוצבה לפי רצונה של דיאנה שרצתה שתהיה לה את השובל הארוך ביותר בתולדות החתונות המלכותיות. הכלה ענדה את נזר הירושה של משפחתה מעל צעיף טול משי שנהב, ושיערה עוצב קצוץ קצר על ידי מעצב השיער קווין שנלי. היא נעלה זוג נעלי קלייב שילטון עם עקבים נמוכים "עם ראשי תיבות C ו-D מצוירים ביד על הקשתות שלה" ומעוטרים ב-542 פאייטים ו-132 פנינים. לנושאי הכלה המקובלים של "משהו ישן, משהו חדש, משהו מושאל, משהו כחול", לשמלת הכלה של דיאנה הייתה תחרה עתיקה "שעשויה מבד שנטווה בחוות משי בריטית" ("הישן"), הנזר של משפחת ספנסר. והעגילים של אמה ("הושאלו"), וקשת כחולה שנתפרה לחגורת המותן ("הכחולה"). הבושם הרשמי של החתונה המלכותית היה "הוביגנט פרפורם", חברת הבשמים הצרפתית הוותיקה ביותר. דיאנה בחרה בניחוח הפרחוני Quelques Fleurs, שהציג "נגיעות של טוברוז, יסמין וורד". דווח כי היא שפכה בטעות בושם על חלק מהשמלה שלה, אותו כיסתה מאוחר יותר בידה במהלך הטקס. לכלה היו גם זוג נעלי בית עשויות משי שנהב בעבודת יד עם רקמת פנינים ופאייטים. ברברה דאלי איפרה את הכלה לקראת הטקס.
בהוראת המלכה, שני זרי פרחים דומים הוכנו עבור הכלה על ידי דייוויד לונגמן שהכילו "גרדניות, סטפנוטיס, סחלב אודנטולגלוסום, שושנת העמקים, ורדים של ארל מאונטבאטן, ורוניקה, קיסוס, הדס וטרדססקנטיה".
צ'ארלס לבש את מדי מפקד הצי המלא שלו. הוא גם ענד כוכבים ממסדרי הבירית והגדילן, מדליית יובל הכסף של המלכה, ו"הצופן המלכותי של הנסיך מוויילס בזהב על כותפות על שתי הכתפיים". הוא נשא חרב של הצי בה הידית בציצית בזהב.
אורחים
ראש ממשלת ניו זילנד רוברט מולדון ורעייתו תיאה מולדון השתתפו בחתונה המלכותית.
כל המושלים הכלליים של מדינות חבר העמים הבריטי, כמו גם המלכים האירופים השתתפו, למעט המלך חואן קרלוס הראשון ומלכת ספרד סופיה. (למלך הספרדי "הומלץ" שלא להשתתף על ידי ממשלתו מכיוון שירח הדבש של הזוג הטרי כלל עצירת ביניים בטריטוריה השנויה במחלוקת של גיברלטר). רוב ראשי המדינות הנבחרים של אירופה היו בין האורחים, למעט נשיא יוון, קונסטנטין קרמנליס (שסירב מפני שהמלך הגולה של יוון, קונסטנטינוס השני, קרוב משפחה וידידו של החתן, הוזמן כ"מלך של יוון"), ונשיא אירלנד, פטריק הילרי (שלו הומלץ על ידי ראש ממשלת אירלנד צ'ארלס הוהי לא להשתתף בגלל המחלוקת על מעמדה של צפון אירלנד). הגברת הראשונה ננסי רייגן ייצגה את ארצות הברית בחתונה. בזמן שנשיא גמביה דאודה ג'ווארה השתתף בחתונה, המפלגה המהפכנית הסוציאליסטית של גמביה ניסתה לבצע הפיכה בארץ הולדתו. בין יתר המוזמנים היו חברים של בני הזוג והכלה הזמינה את צוות הגן בו עבדה לחתונה. ספייק מיליגן והארי סיקומב היו בין הבדרנים שהוזמנו לטקס על ידי הנסיך מוויילס.
קבלת הפנים
בני הזוג ו-120 אורחים חזרו לארמון בקינגהאם לקבלת פנים לאחר הטקס. דיאנה וצ'ארלס הופיעו בהופעה מסורתית במרפסת של ארמון בקינגהאם בשעה 13:10, ושימחו את הקהל כשהתנשקו, בכך יזמו את המסורת של לנשק את הכלה במרפסת. במהלך הלילה הוצגו זיקוקים מעל הייד פארק ו-100 משואות הודלקו ברחבי הארץ כדי לחגוג את החתונה המלכותית.
עוגות החתונה
לזוג היו 27 עוגות חתונה. חיל הים סיפק את עוגת החתונה הרשמית. דייוויד אייברי, אופה ראשי בבית הספר לבישול של הצי המלכותי בצ'טהם קנט, הכין את העוגה במשך 14 שבועות. הם הכינו שתי עוגות זהות למקרה שאחת תינזק. סמל הנסיך מוויילס והסמל של משפחת ספנסר שימשו לקישוט של עוגת הפירות השכבתית בגובה מטר וחצי ששקלה 225 פאונד. עוגת החתונה הנוספת של בני הזוג נוצרה על ידי השף קונדיטור הבלגי SG Sender, שהיה ידוע בתור "העוגה למלכים". עוגת חתונה נוספת נוצרה על ידי השף ניקולס לודג'; השף ניקולס הכין בעבר את עוגת יום ההולדת ה-80 של המלכה האם וגם היה זה שיצר את עוגת ההטבלה לנסיך הארי. פרוסה מעוגת החתונה של בני הזוג נמכרה מאוחר יותר על ידי Julien's Auctions ב-2018 ונמכרה על פי הערכות בין 800-1,200 דולר. נתח נוסף נמכר ב-1,850 ליש"ט (2,565 דולר) במכירה פומבית של 2021.
מתנות
בני הזוג קיבלו מתנות מגורמים זרים, כולל "קערת זכוכית חרוטה של Steuben עשויה מפורצלן בעבודת יד מאת בוהם" מארצות הברית, סט רהיטים עתיקים מאת רוברט בייטמן הקנדי עבור הנסיך צ'ארלס, יחד עם "סיכה גדולה של זהב, יהלומים ופלטינה" לדיאנה מקנדה, מגשי כסף מאוסטרליה בעבודת יד, "שטיח צמר רחב" מניו זילנד, "שעון יהלומים וספיר תואם, צמיד, תליון, טבעת ועגילים" מבית נסיך הכתר של ערב הסעודית, ו"ציור שמן קטן של האמן האמריקאי הנרי קולר מהנסיך צ'ארלס מנגן פולו", ושעון בסגנון ארט דקו של המעצב הראשי של קרטייה, דניאל צ'אקינוט. המועצה המחוזית של אדינבורו הייתה בין הארגונים שתרמו תרומה לצדקה לכבוד חתונתם של בני הזוג ותרמה 92,500 דולר לקרן Thistle, "ארגון צדקה לנכים". מועצת מנצ'סטר רבתי הציעה התמחות בהנדסה למספר קטן של צעירים מובטלים, ואוניברסיטת קיימברידג' שלחה "עותק חלופי של הנוסע האנגלי השלם" מאת רוברט סנדרס. חברת Worshipful of Glovers מלונדון הציגה לבני הזוג כפפות עשויות עור, משי וכותנה. מספר מתנות אלו הוצגו בארמון סנט ג'יימס בין 5 באוגוסט ל-4 באוקטובר 1981 אז חזר הזוג מירח הדבש.
התעניינות ציבורית ותקשורתית
על פי ההערכות, 750 מיליון איש צפו בטקס ברחבי העולם, והנתון הזה עלה לכאורה למיליארד עם הוספת קהל הרדיו, אם כי אין אמצעים לאמת את הנתונים הללו. 28.4 מיליון צפו באירוע ב-BBC וב-ITV בבריטניה. אנג'לה ריפון, פיטר וודס, טום פלמינג, ווינפורד ווהן-תומאס, רולף האריס וטרי ווגאן סיפקו את הסיקור ל-BBC בטלוויזיה וברדיו. הסיקור של BBC Two תוכנן למשוך צופים לקויי שמיעה על ידי אספקת כתוביות, מה שסימן את "היציאה הגדולה הראשונה למערכת Palantype". האירוע שודר ב-50 מדינות כאשר קרוב ל-100 חברות טלוויזיה סיקרו אותו. בבריטניה, הרשת הלאומית דיווחה על עלייה עצומה בביקוש לחשמל לאחר הטקס. טקס החתונה התקבל בחיוב בציבור, ולפי ה"ניו יורק טיימס" סימל את "המשכיות המלוכה" בבריטניה. מספר טקסים ומסיבות נערכו במקומות שונים על ידי הציבור כדי לחגוג את המאורע ברחבי הממלכה המאוחדת. 600,000 איש עמדו ברחובות לונדון כדי לצפות בטקס, וההערכה היא שכ-10 מיליון איש השתתפו במסיבות הרחוב. החתונה שודרה בהרחבה בטלוויזיה וברדיו במדינות רבות, וערוצי חדשות סיקרו את הטקס בשפות שונות. המשורר חתן פרס הממלכה המאוחדת ג'ון בט'מן פרסם שיר לכבוד הזוג.
ירח הדבש
שלט "זה עתה נישאו" הוצמד לכרכרה על ידי הנסיכים אנדרו ואדוארד, אחיו של צ'ארלס. הזוג הוסע בכרכרה מעל גשר וסטמינסטר על מנת לתפוס את הרכבת מתחנת ווטרלו לרומזי בהמפשייר כדי להתחיל את ירח הדבש שלהם. הזוג יצא מתחנת ווטרלו ברכבת המלכותית הבריטית + 975025 קרוליין. הם נסעו לברודלנד, שם בילו הוריו של הנסיך צ'ארלס את ליל הכלולות שלהם בשנת 1947. הם שהו שם שלושה ימים, ואז טסו לגיברלטר, שם עלו על היאכטה המלכותית בריטניה לשייט בן אחד עשר ימים בים התיכון, בביקור בתוניסיה, סרדיניה, יוון ומצרים. אחר כך הם טסו לסקוטלנד, שם התאספו שאר בני משפחת המלוכה בטירת בלמורל, ובילו בבקתת ציד באחוזה. במהלך אותה תקופה ניתנה לעיתונות הזדמנות מסודרת לצלם.
And Your Bird Can Sing
And Your Bird Can Sing (בעברית: והציפור שלך יכולה לשיר), הוא שיר מאת הביטלס באלבומם Revolver ב-1966. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון (הקרדיט ניתן גם לפול מקרטני).
לנון סיים לכתוב את השיר, בסיועם של ג'ורג' האריסון ומקרטני, מפני שהיה עסוק ביצירות אחרות והתייחס אל השיר כ"שיר שנכתב כלאחר יד.. קופסה ריקה עם אריזה מהודרת".
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-20 מיליון.
מיקרופייבר
מיקרופייבר (באנגלית: Microfibre) הוא סיב סינתטי דק במיוחד בעובי של פחות מדנייר (denier) אחד, ממנו יוצרים חוטים ובדים דקים במיוחד. המיקרופייבר עשוי לרוב מפוליאסטר, פוליאמיד (למשל, ניילון, קבלר, נומקס), או צירוף של השניים. מיקרופייבר משמש ליצירת בדים שאינם ארוגים, בדים ארוגים ובדים סרוגים. הצורה, הגודל והשילובים השונים של הסיבים הסינתטיים נבחרים בעבור מאפיינים ספציפיים כגון רכות, עמידות, ספיגה, דחיית מים, אלקטרודינמיקה ויכולות סינון. מיקרופייבר נפוץ בתעשיית הביגוד, ריפודים, מסננים תעשייתיים ומוצרי ניקיון.
חומר
מיקרופייבר הוא סיב המכיל פחות מדנייר אחד לכל נימה (דנייר הוא מדד של צפיפות ליניארית המשמש בדרך כלל כדי לתאר את גודלו של סיב או חוט. 9000 מטרים של סיב עם דנייר אחד, שוקלים גרם אחד). הסיבים משולבים כדי לייצר חוטים. חוטים נסרגים או נארגים במגוון של מבנים (שתי וערב, צמות וכו.) על מנת ליצור בדים מסוגים שונים. בעוד מיקרופייברים רבים עשויים פוליאסטר, הם יכולים גם להיות מורכבים מפוליאמיד או פולימרים אחרים.
היסטוריה
הפקה של סיבים אולטרה דקים (פחות מ 0.7 דנייר) מתוארכת לסוף שנות ה-50. יחד עם זאת העובי הלא רציף ואורכי הסיב הקצרים והאקראיים התאימו למעט מאוד יישומים. ניסויים ומחקרים לייצר סיבים אולטרה דקים בעלי עובי נימה רציף נעשו באופן אינטנסיבי לאחר מכן כאשר המבטיחים ביותר ביניהם נוהלו ביפן במהלך 1960 על ידי ד"ר מיושי אוקמוטו (Dr. Miyoshi Okamoto). התגליות של אוקמוטו, יחד עם אלה של ד"ר טויוהיקו היקוטה (Toyohiko Hikota) הולידו יישומים תעשייתיים רבים. בין אלה היה האולטרה זמש, אחד המיקרופייברים הסינתטיים הראשונים שהוגדרו כהצלחה, אשר מצא את דרכו לשוק בשנות ה -1970. החל מרגע זה החל השימוש במיקרופייבר בתעשיית הטקסטיל להיות נפוץ יותר ויותר. מיקרופייברים פורסמו לראשונה בשוודיה בתחילת 1990 וראו הצלחה כמוצר באירופה במהלך העשור. בשנת 2007, הייתה ראברמייד (Rubbermaid) החברה הגדולה הראשונה שהחלה בפס ייצור מוצרי מיקרופייבר עבור השוק האמריקאי.
לבוש
לבוש המיקרופייבר משמש לעיתים קרובות כלבוש ספורטיבי כמו בגופיות לרכיבה על אופניים, בשל יכולת ספיגת הלחות (זיעה) מהגוף תוך שמירה על הלובש קריר ויבש. מיקרופייבר הוא גם גמיש מאוד, מה שהופך אותו מתאים להלבשה תחתונה. בגדי מיקרופייבר היו גם בשימוש צבאי ועל ידי סוכנויות פדרליות בארצות הברית, בשל העובדה שהם מתייבשים במהירות וגורמים לפחות גירויי עור מבגדים אחרים, אבל צבא ארצות הברית אסר על לבישת בגדים סינתטיים בשל סיכון גבוה להמסת החומר וסכנת שרפה.
מיקרופייבר משמש גם כדי ליצור חומר קשה, אך נעים למגע לשימוש בבגדים באופן כללי כגון חצאיות וז'קטים. מיקרופייבר משמש גם כחומר דמוי זמש רק זול הרבה יותר, וקל יותר לתפירה ולניקוי מאשר זמש אמיתי.
בידוד
חומרי מיקרופייבר כגון פרימהלופט (PrimaLoft) הם מבודדים תרמיים ומשמשים כחומר מבודד חלופי לנוצות בשמיכות פוך, שקי שינה וציוד מחנאות בשל יכולת שמירת החום הטובה שלהם גם כאשר החומר לח או רטוב.
כדורסל
כדורי סל ממיקרופייבר הפכו פופולריים ברחבי העולם וה-NBA הציע להשתמש בכדור מיקרופייבר בעונת 07–2006. הכדור, אשר יוצר על ידי ספולדינג, אינו מחייב תקופת הרצה בטרם השימוש כמו כדורי עור ובעל יכולת ספיגה של מים ושמנים, כלומר הזיעה של השחקנים הנוגעים בכדור נספגת טוב יותר, מה שהופך את הכדור לחלקלק פחות. במהלך העונה, הליגה קיבלה תלונות רבות של שחקנים על כך שהכדור קופץ שונה מכדורי העור, וכי הוא גרם לחתכים על ידיהם. ב-1 בינואר 2007, ביטלה הליגה את השימוש בכל כדורי המיקרופייבר וחזרו לכדור סל מעור.
ניקיון
מוצרי מיקרופייבר המשמשים לניקוי ביתי מורכבים בדרך כלל מסיבים שזורים של פוליאסטר ופוליאמיד. מוצרי מיקרופייבר עבור חומרי ניקוי מסחריים כוללים גם מוצרים רבים המורכבים ממיקרופייבר העשוי מ 100% פוליאסטר. בדים העשויים ממיקרופייבר רכים במיוחד ושומרים על צורתם היטב. מיקרופייבר באיכות גבוהה המטופל בתהליך סריגה נכון, יהיה מוצר ניקוי יעיל ביותר. מוצר זה יכול להכיל עד שמונה פעמים את משקלו במים. למוצרי מיקרופייבר יש יכולת יוצאת דופן לספוג שמנים, והם לא גסים מספיק כדי לגרד אפילו צבע מתמונות אלא אם כן הם לא נוקו מחלקיקים קשים משימוש קודם.
ריהוט
בדים העשויים ממיקרופייבר נפוצים מאוד בתעשיית הריהוט. ריפודים ממיקרופייבר ניחנים בתכונות של רכות, מראה יוקרתי ועמידות בפני מים מה שהופך אותם לאטרקטיבים ביותר יחד עם זאת ניקוי ספות בעלות ריפוד מיקרופייבר פשוט יותר והן שומרות על מראה חדש לאורך זמן.
איכות הסביבה ובעיות בטיחות
בד המיקרופייבר נוטה להיות דליק ופולט גזים רעילים בעת בעירה בשל השימוש בסיבים סינתטיים כמו פוליאסטר וניילון המיוצרים מפטרוכימיקלים. בדי מיקרופייבר אינם ברי מיחזור ואינם מתכלים. לרוב יישומי הניקוי הם מיועדים כמוצר רב פעמי ולא לשימוש חד פעמי למעט כאשר הם משמשים לניקוי רכיבים אופטיים מדויקים בהם שימוש חוזר באותו בד ניקוי עלול לגרום לפגיעה חמורה בשל הצטברות אבק ורטיבות מניקוי קודם. בניקוי ביתי ניתן להשתמש פעמים רבות במטליות מיקרופייבר ללא חומרי ניקוי בעוד ששימוש בבדים אחרים יחייבו זאת.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
הרפובליקה הטורקית (טורקית Türkiye Cumhuriyeti), המכונה בדרך כלל טורקיה, היא מדינה טרנס-יבשתית בצפון מערבו של המזרח התיכון באסיה ובתראקיה שבאירופה. היא קמה לאחר מלחמת העולם הראשונה מחורבותיה של האימפריה העות'מאנית החולה, ויצאה לדרך חדשה, תוך התמקדות בדחיית רבים מעקרונותיה הבסיסיים של המדינה העות'מאנית, ואגב ניסיון להקים מדינה מודרנית בזמן הקצר ביותר. באופן מסורתי נהוג לחלק את ההיסטוריה של הרפובליקה הטורקית לשלוש תקופות עיקריות - מלחמת העצמאות, תקופת המפלגה הבודדת והתקופה הרב-מפלגתית.
ליאו פליישמן
ליאו פליישמן (פורגאץ') (בהונגרית: מקודם Fleischmann Leó לאחר שינוי שמו Forgács Leó; 5 באוקטובר 1881 – 17 באוגוסט 1930) היה שחמטאי יהודי-הונגרי, אלוף הונגריה בשחמט לשנת 1907.
ביוגרפיה
פליישמן נולד בבודפשט, בירת הונגריה. החל את הקריירה הבינלאומית בשנת 1904, עת השתתף בתחרות מונטה קרלו, שם הגיע למקום השישי בתחרות גמביט רייס. באותה שנה הגיע למקום העשירי בתחרות קובורג (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי). בשנת 1905 ניצח פליישמן בתחרות ברמן (דרג ב') והגיע למקום החמישי בתחרות וינה (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1906 חלק מקום 3–4 בתחרות נירנברג (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1907 הגיע למקום החמישי בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1907 ניצח פליישמן באליפות הונגריה שהתקיימה בבודפשט.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
עליית התנועה הלאומית הטורקית והקמת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה
למחרת כיבוש איזמיר, ב-16 במאי 1919 יצא מוסטפא כמאל מאיסטנבול לסיוואס והחל מארגן את התנועה הלאומית הטורקית. שורה של ועידות שהחלו בוועידת אמסיה שפרסמה את חוזר אמסיה (Amasya Genelgesi), דרך ועידת ארזורום וכלה בועידת סיוואס בספטמבר 1919, גיבשו את עקרונותיה של התנועה המתהווה אשר שינתה את שמה ל"האגודה להגנה על זכויות אנטוליה ותראקיה" (Anadolu ve Rumeli Müdafaa-i Hukuk Cemiyeti). עם פיזור הפרלמנט העות'מאני האחרון במרץ 1920 נגלתה היריבות בין מוסטפא כמאל לממשלה העות'מאנית באיסטנבול לעיני כל. ב-23 באפריל 1920 הכריז מוסטפא כמאל על הקמתו של הפרלמנט הטורקי החדש באנקרה, אשר כונה "האספה הלאומית הגדולה של טורקיה" (Türkiye Büyük Millet Meclisi - TBMM). האספה הכריזה על מוסטפא כמאל כנשיאה ועל איסמט פשה (İsmet İnönü) לראש המטות המשולבים של טורקיה. האספה אישרה חוקה בסיסית ב-20 בינואר 1921, אך זו הייתה לקונית למדי ולא קבעה הפרדת רשויות.
ליאו פליישמן
ביוגרפיה
בשנת 1908 שינה פליישמן את שמו לפורגץ' ושיחק תחת שמו החדש. בשנת 1909 הגיע למקום ה-14 בתחרות סנקט פטרבורג (ניצחו: עמנואל לסקר ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1910 חלק מקום 9–10 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1911 הגיע למקום השלישי בתחרות סן רמו (ניצח: הנס פארני). בשנת 1912 הגיע למקום ה-13 בתחרות סן סבסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1912 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: מילן וידמר). בשנת 1913 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: רודולף שפילמן).
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
נגד היוונים
מבין שלושת העימותים המזוינים הבינלאומיים בהם היו מעורבים הטורקים בתקופה זו, הייתה מלחמת יוון–טורקיה הקשה, המשמעותית והממושכת ביותר. באופן רשמי החלה המלחמה עם כיבוש איזמיר וסביבתה בידי היוונים ב-15 במאי 1919, אולם רק ביוני 1920 החלו היוונים להתקדם לתוככי אסיה הקטנה, תוך שהם משיגים שליטה בכל מערבה וצפון-מערבה של אנטוליה. בינתיים נחתם הסכם סוור ב-10 באוגוסט 1920 וזה ביסס באופן רשמי את שליטתה של יוון בתראקיה המזרחית להוציא את איסטנבול, באיים בוזג'אאדה וגקצ'אדה וכן באיזמיר וסביבתה. המהפך במלחמה החל בראשית 1921 כאשר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה הצליחה להתארגן ולהציב כוח לוחם בהנהגת איסמט פשה שניצח את היוונים בשני הקרבות באינני. ב-23 באוגוסט 1921 חצו היוונים את נהר הסקריה והגיעו למרחק של 40 ק"מ בלבד דרומית-מערבית לאנקרה, אך נסוגו בשל האבדות הכבדות שספגו ובשל התדלדלות במלאי התחמושת. הניצחון הטורקי הושג בקרב דומלופנר (Dumlupınar) באוגוסט 1922 והכוח הטורקי כבש את איזמיר ב-9 בספטמבר 1922. חודש לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 1922, אולצו היוונים להצטרף לשביתת הנשק של מודניה והמלחמה הסתיימה.
ליאו פליישמן
ביוגרפיה
נפטר בברטיופאלו שבהונגריה.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
נגד הצרפתים
בהסכם סייקס–פיקו שנחתם ב-1916 חילקו ביניהן צרפת ובריטניה את השליטה במזרח התיכון. לפי הסכם זה קיבלו הצרפתים לרשותם את דרום אנטוליה החל באוקטובר 1919. בוא הצרפתים שנעזרו בחיילים ארמנים עורר מרי אזרחי שהתפתח לקרב של ממש תוך זמן קצר. הצרפתים נאלצו לסגת בעקבות תבוסות חוזרות ונשנות, והמלחמה הסתיימה בפינוי כל הכוחות הצרפתים מאסיה הקטנה לאחר חתימת הסכם אנקרה ב-21 באוקטובר 1921.
משביתת הנשק של מודניה ועד הכרזת העצמאות
שביתת הנשק של מודניה (טורקית Mudanya Mütarekesi) סיימה את מלחמת יוון–טורקיה והקנתה לטורקים את השליטה בכל אסיה הקטנה, תארקיה המזרחית ובדרדנלים ובבוספורוס. ב-1 בנובמבר 1922 ביטלה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה את מוסד הסולטנות, וב-17 בנובמבר 1922 עזב הסולטאן מהמט השישי את איסטנבול ויצא לגלות. הסכם לוזאן שנחתם ב-24 ביולי 1923 הכיר בעצמאותה של טורקיה, גבולותיה נוסחו ונקבעו חילופי האוכלוסייה בינה לבין יוון. הכוחות הזרים פינו את איסטנבול בסוף 1923, וב-29 באוקטובר 1923, הכריז מוסטפא כמאל על הקמתה של הרפובליקה הטורקית.
שלטון מוסטפא כמאל ורפורמות אטאטורק
עם הכרזתה של הרפובליקה הטורקית מונה מוסטפא כמאל לנשיאה ואיסמט אינני היה לראש ממשלתה יומיים לאחר מכן. שני אלה ויתר חברי האספה נמנו על מפלגת העם הרפובליקאית שהוקמה באופן רשמי ב-9 בספטמבר 1923 ואשר חפפה במידה רבה לתנועה הלאומית הטורקית. על אף שהחוקה לא אסרה ריבוי מפלגות, עתידה מפלגה זו להיות המפלגה הממשית היחידה במדינה עד שנת 1946, ובין מוסדותיה למוסדות המדינה התקיימה פעמים רבות חפיפה רבה.
מוסטפא כמאל החל בתנופת שינוי ופיתוח דרסטית שנמשכה משך 14 שנים עד מותו בשנת 1938, ואשר נודעה כרפורמות אטאטורק. למעשה הושפעה כל התנהלותה ומדיניותה של טורקיה מרפורמות אלה, ולא דובר בשינויי חוק ספציפיים, או ברפורמות במגזר או בתחום מסוים. הרפורמות נגעו בכל אורחות החיים במדינה, ובכלל זה בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, החקיקה, התרבות והחברה; ולמעשה החלו עם ביטול הסולטנות בסוף 1922, דהיינו לפני הכרזת עצמאותה של המדינה, והמשיכו להשפיע על טורקיה משך כל קיומה ועד ההווה. הרפורמות שמו דגש על מודרניזציה וחילון המדינה בהתאם לששת עקרונות היסוד של ה"כמאליזם" (על שמו של מוסטפא כמאל) - הרפובליקה, לאומיות, עממיות, מהפכנות, חילוניות ומדינתיות. עיקר הרפורמות מפורטות להלן:
אליזבת פנייה
אליזבת מריה פנייה (באנגלית: Elizabeth Maria Peña; 23 בספטמבר 1959 – 14 באוקטובר 2014) הייתה שחקנית אמריקאית. ידועה בין היתר בשל השתתפותה בסרטי הקולנוע "נס ברחוב שמונה", "שעת שיא", "משפחת סופר-על" ו"סבתא".
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שלטון מוסטפא כמאל ורפורמות אטאטורק
עיון ברשימת הרפורמות מבהיר את עוצמת השינוי באופייה ובמדיניותה של טורקיה. בתוך 14 שנים בלבד הושלמו שינויים העשויים להמשך עשרות ומאות שנים בלא זרז רב עוצמה. די בהפרדת הדת מהמדינה במדינה שהייתה בבסיסה דתית, בביטול החוק הדתי והערכאות הדתיות, בהחלפת כל מערכת החוקים והכתב כדי להבין את מידת תעוזתו של מוסטפא כמאל. אולם ייתכן שהרפורמה החשובה ביותר הייתה דווקא בין הראשונות. ב-3 במרץ 1924 בוטלה הח'ליפה והח'ליף אבדילמג'יט השני (Halife Abdülmecit) עזב את המדינה. ב-23 באפריל 1924 פורסמה "רשימת המאה חמישים" (Yüzellilikler) שהייתה רשימה של מאה וחמישים מבכירי הממשל העות'מאני שהוגדרו כבלתי רצויים במדינה. ברשימה המקורית היו תחילה 600 איש אך היא צומצמה וכללה, נוסף על הח'ליף עצמו, את בני השושלת העות'מאנית, חברי ממשלתה, אנשי צבא בכירים, מושלי המחוזות העות'מאנים, חברי המיליציה העות'מאנית הצ'רקסית, שוטרים, עיתונאים ואחרים. תומכיה של רשימה זו טענו כי הוכיחה שהרפובליקה הטורקית לא הייתה המשך ישיר של האימפריה העות'מאנית, אלא ישות חדשה. האיסור על ה-150 להיכנס לטורקיה עמד בתוקפו עד ה-28 ביוני 1938.
אליזבת פנייה
ביוגרפיה
פנייה נולדה ב-23 בספטמבר 1959 באליזבת, ניו ג'רזי, בתם של מריו פנייה, שחקן, במאי, ותסריטאי שהיה מייסד שותף של אנסמבל התיאטרון הלטיני-אמריקאי, ואסטל מרגריטה (טוירק) פנייה, מנהלת אמנותית ומפיקה. היא ממוצא קובני ובילתה חלק מילדותה בקובה. בגיל 8, פנייה ומשפחתה עברו לגור בניו יורק. בשנת 1975, היא הייתה חברה מייסדת של הארגון ההיספני של שחקנים לטינים. ב-1977, היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר לאמניות הבמה בניו יורק. בין חבריה לכיתה היו וינג ריימס ואסאי מוראלס, אתם כיכבה ב"לה במבה" ו"רחובות של תקווה".
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שלטון מוסטפא כמאל ורפורמות אטאטורק
הרפורמות המוקדמות הוסדרו בחוקת טורקיה שהתקבלה ב-20 באפריל 1924 והייתה בעלת אוריינטציה מערבית. חוקה זו שירשה את החוקה הלקונית מ-1921 הפרידה בין שלוש הרשויות, קבעה את האספה הלאומית כרשות המחוקקת ואת נשיא טורקיה כראש המדינה וכראש הרשות המבצעת. עוד נקבעה עצמאותה של הרשות השופטת ובחלקה החמישי קבעה החוקה זכויות אזרחיות בסיסיות כמו שוויון, חירות וכדומה.
מוסטפא כמאל נהנה מכוח רב אך לא היה חסין מקיומה של אופוזיציה, וב-1925 אף ניצל מניסיון של ארמני להתנקש בחייו באיזמיר. במזרח פרץ מרד כורדי שהונהג על ידי שייח סאיד פירן (כורדית Şêx Seîdê Pîran) אך הוא דוכא באפריל 1925 ומנהיגיו הוצאו להורג בתלייה בדיארבקיר חודשיים לאחר מכן. עם זאת, המרד הקטין את כושר המיקוח של טורקיה בכל הנוגע לגורלו של אזור מוסול בעיראק אשר הועבר להכרעת חבר הלאומים לפי הסכם לוזאן, וכל טענותיה של טורקיה בעניין שדות הנפט בצפון עיראק נדחו.
אליזבת פנייה
קריירה
ב-1979 הופיעה פנייה בסרט הבכורה שלה, "El Super", קומדיה על משפחת פליטים קובנית מהמעמד הבינוני-נמוך קובני המנסה להתרגל לחייהם החדשים במזרח הארלם". היא עבדה שוב עם במאי הסרט לאון איצ'סו בסרטו הבא, Crossover Dreams. משם המשיכה לסרטים מצליחים כמו "לה במבה", "חטיפה נעימה", "סולם יעקב", "כוכב בודד", "נס ברחוב שמונה" ו"שעת שיא". בשנת 2002, היא כיכבה בסדרת Showtime, רחובות של תקווה, בתפקיד טיה ביבי קורדס, בפרק "Justicia", אותו היא גם ביימה. היא דיבבה את תפקיד מיראז' בסרט המונפש של פיקסאר, "משפחת סופר-על". היא שיחקה בתפקידי כוכבת אורחת בסדרות מספ7ים ו"משפחה מודרנית". היא כיכבה בסיטקום משלה בשנת 1987, I Married Dora, ובסדרה זוכת השבחים אך קצרת החיים של ג'ון סיילס, "'Shannon's Deal" (1989-1991). ב-1996, סיילס כתב וביים את סרט הבלשים, "כוכב בודד" ושוב ליהק אותה כשחקנית ראשית, תפקיד אשר זיכה אותה בפרסי אינדפנדנט ספיריט ובראבו לאותה השנה.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שלטון מוסטפא כמאל ורפורמות אטאטורק
מבית חלק מוסה קזם קראבקיר שהיה מבין מנהיגי התנועה הלאומית הטורקית על מוסטפא כמאל בהחלטתו לבטל את הח'ליפה בשלב כה מוקדם, וייסד את "מפלגת הרפובליקה הפרוגרסיבית" (Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası) ב-17 באוקטובר 1924. לאחר ניסיון ההתנקשות במוסטפא כמאל והמרד הכורדי שבשניהם האשים האחרון את קראבקיר, פוזרה מפלגתו ב-5 ביוני 1925 ופעולתה נאסרה. קראבקיר וחלק מחברי מפלגתו נאסרו, והוא נאלץ לפרוש מהפוליטיקה והושם במעצר בית משך 13 שנים עד לאחר מותו של מוסטפא כמאל.
אליזבת פנייה
חיים אישיים
פנייה נישאה לוויליאם סטפן קיבלר ב-1988, ומאוחר יותר הם התגרשו. ב-1994 היא נישאה להנס רולה, איתו היו לה שני ילדים.
פנייה נפטרה ב-14 באוקטובר 2014 בלוס אנג'לס, קליפורניה בגיל 55, כתוצאה משחמת הכבד עקב צריכת אלכוהול, אשר בתורה גרמה לדימום בדרכי העיכול, הלם לבבי ודום לב. גופתה נשרפה.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שלטון מוסטפא כמאל ורפורמות אטאטורק
ב-1930 הגיע ראש ממשלת יוון, אלפתריוס וניזלוס, לביקור היסטורי באנקרה ובאיסטנבול ונפגש עם מוסטפא כמאל. ביקור זה בא לאחר מספר שנים של משא ומתן שנועד לנרמל את יחסי שתי המדינות, ואשר הוביל לחתימת ההסכמה הבלקנית ב-9 בפברואר 1934. במסגרתה של הסכמה זו ויתרו יוון, טורקיה, רומניה וממלכת יוגוסלביה על כל הטענות הטריטוריאליות שהיו להן זו כלפי זו לאחר מלחמת העולם הראשונה. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סייעה הברית בהשכנת שלום ויציבות בבלקן, במיוחד בין טורקיה והמדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית, ובראש וראשונה יוון. ב-1930 ערך מוסטפא כמאל ניסוי בדמוקרטיה. הוא פנה אל שגרירו בפריז, אלי פטהי אוקיאר, וביקש ממנו להקים מפלגת אופוזיציה למפלגת העם הרפובליקאית במטרה לבסס מערכת שלטון רב-מפלגתית במדינה. התנאי היחיד שהציב מוסטפא כמאל לאוקיאר היה שעקרון הפרדת הדת והמדינה חייב להישמר. אוקיאר הקים את המפלגה הרפובליקנית החופשית (Serbest Cumhuriyet Fırkası) ב-12 באוגוסט 1930, אך בתוך שלושה חודשים בלבד התגברו בה קולות המתנגדים לרפורמות, ואוקיאר שחשש לגורלן פיזר את המפלגה ביוזמתו שלו ב-17 בנובמבר 1930.
ב-18 ביולי 1932 הצטרפה טורקיה שהייתה מכונסת במידה רבה בענייניה הפנימיים אל חבר הלאומים. חוק השמות התקבל ב-1934 וחייב כל אדם לקחת לו שם משפחה. מוסטפא כמאל עצמו היה למוסטפא כמאל אטאטורק (Mustafa Kemal Atatürk). עוד בוטלו הכינויים ביי ומקבילתו הנשית הנֵם, אפנדי ופאשה. אולם השינוי החשוב ביותר בשנה זו היה מתן זכות מלאה לנשים לבחור ולהיבחר לאספה הלאומית. נשים זכו לזכויות בחירה כבר ב-1929 אך זו הייתה מוגבלת לרשויות המקומיות. עתה זכו בזכות בחירה מלאה, ובתחום זה הייתה טורקיה לחלוצה לא רק בעולם המוסלמי אלא בעולם בכלל.
ב-1937 פרץ מרד כורדי בטונג'לי מזרחית לאנקרה. המרד שזכה לשם "מרד דרסים" (Dersim İsyanı), שמה הקודם של העיר, נמשך גם בשנת 1938 אך דוכה בידי צבא טורקיה שגייס 50,000 איש לשם כך. מנהיג המרד עצמו, סייד רזה (Seyit Rıza), נתפס ב-5 בספטמבר 1937 והוצא להורג בתלייה.
תקופת איסמט אינני
מוסטפא כמאל אטאטורק הלך לעולמו ב-10 בנובמבר 1938. למחרת מונה ידידו איסמט אינני לנשיא השני של טורקיה וזכה לכינוי "מנהיג האומה" (Milli Şef). אינני השלים את יוזמתו של אטאטורק לסיפוח מדינת האטיי ב-23 ביוני 1939, ובכך קבע את גבולותיה של טורקיה עד היום. הוא יזם וטיפח את פולחן האישיות של אטאטורק ואת מיתוס היותו "אבי האומה" הטורקית המודרנית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפעילו הן מדינות הציר והן בעלות הברית לחצים על אינני במטרה לצרף את טורקיה למלחמה לצידן. אינני, אשר זכר את מוראותיה של מלחמת העולם הראשונה ואת תוצאותיה העגומות מבחינת האימפריה העות'מאנית, עמד על כך שטורקיה תשמור על נייטרליות. הוא הצליח לדחות את הצטרפותה של טורקיה למלחמה עד ה-23 בפברואר 1945 עת הצטרפה אל בעלות הברית, דבר הנחשב לאחת מהצלחותיו הפוליטיות החשובות ביותר. מעבר לעובדה שההצטרפות למלחמה לצד בעלות הברית בשלב זה של המלחמה הייתה בגדר הימור בטוח וקנתה לטורקיה את הזכות להימנות על הצד המנצח ולהצטרף אל האומות המאוחדות, ביקש אינני להשיג את תמיכתן של בריטניה וארצות הברית במקרה שסטלין ינסה לממש את תאוותו הבלתי מוסתרת להשתלט על מצרי הבוספורוס והדרדנלים. מטרה זו הושגה כאשר נשיא ארצות הברית הארי טרומן, פרסם ב-12 במרץ 1947 את דוקטרינת טרומן אשר הייתה במקורה הצהרת מדיניות נגד לפעולות ברית המועצות (בעיקר באירופה) ובמיוחד נגד תמיכתה בתנועות הקומוניסטיות באיראן, טורקיה ויוון. מעבר לחשיבות ההצהרתית של הדוקטרינה היא הביאה עימה סיוע כלכלי וצבאי אמריקאי רחב היקף לטורקיה.
אחת מיוזמותיו של אינני הייתה הקמת "מוסדות הכפר" (Köy Enstitüleri) החל מ-1940, פנימיות ציבוריות ומעורבות להכשרת מורים, אשר היו לגורם העיקרי בפיתוח האזורים הכפריים. ברוב הכפרים לא היו בתי ספר כלל ועיקר והקמת המוסדות איפשרה להכשיר מורים לשם כך. ב-14 שנות פעולתם של 20 המוסדות הם הכשירו כ-25,000 מורים. המוסדות נסגרו לבסוף בשל ההתנגדות העזה שעוררו בעיקר בקרב אוכלוסייה מסורתית ושמרנית, אשר התנגדה למוסדות המעורבים ולדעות הליברליות שהתפתחו בהם.
עם זאת, סופה של התקופה החד-מפלגתית נראה באופק עם סיומה של מלחמת העולם השנייה. אדנאן מנדרס, משפטן שלא נמנה עם האליטה של מלחמת העצמאות של טורקיה, ייסד את המפלגה הדמוקרטית (Demokrat Parti) הימנית-מתונה ב-7 בינואר 1946. מנדרס היה פעיל במפלגה הרפובליקנית החופשית של אוקיאר ב-1930, ולאחר פיזורה הצטרף למפלגת העם הרפובליקאית. עם זאת, ב-1945 הוא הורחק משורותיה על רקע מחלוקת פנימית, ושנה לאחר מכן הקים את מפלגתו החדשה. המפלגה הדמוקרטית הייתה למפלגה הראשונה בתולדות הרפובליקה אשר היוותה משקל נגד של ממש למפלגת העם הרפובליקאית, והבחירות שהתקיימו באותה שנה היו הבחירות הראשונות בהן השתתפה יותר ממפלגה אחת. מפלגת העם הרפובליקאית נותרה אמנם בשלטון הודות לחוק שקבע כי כל הקולות באזור בחירה ייזקפו לזכות המפלגה הזוכה ברוב הקולות באותו אזור (במידה רבה באופן זהה לשיטת הבחירות בארצות הברית); אולם ארבע שנים מאוחר יותר, בבחירות שערכו ב-14 במאי 1950, הביסה המפלגה הדמוקרטית את מפלגת העם הרפובליקאית תוך שהיא זוכה ב-53.3% מסך קולות הבוחרים, ואלה תורגמו לפי החוק ל-408 מ-550 המושבים באספה הלאומית. לראשונה בתולדותיה הודחה מפלגת העם הרפובליקאית מהשלטון, והתקופה החד-מפלגתית באה לסיומה.
מבוא: המודל הטורקי והביצה הפוליטית
ב-57 השנים שלאחר המהפך הפוליטי של 1950, תפס הצבא את השלטון בשלוש הזדמנויות שונות ובשתיים מהן ביטל את החוקה ופיזר את כל המפלגות או חלק מהן, וזאת כדי לאפשר לתרבות פוליטית לשוב ולהתפתח טאבולה ראסה לאחר זמן קצר. כבר בהפיכה הצבאית השנייה ב-1971 ושוב ב-1997 ובשנת 2007 הביא הניסיון המצטבר לכך שהצבא צבר כוח עצום ודי היה באזהרה מצד ראש המטות המשולבים של טורקיה בההזדמנויות כדי להביא לנפילת הממשלה ולעריכת בחירות חדשות. תופעה זו זכתה ב-1971 לכינוי "מהפכת המזכר" (על שם גילוי דעתו של ראש המטות המשולבים במזכר) ו-1997 נודעה כ"מהפכה הפוסט-מודרנית" (Post-modern darbe).
אולם גם בין ההפיכות הצבאיות ידעה המערכת הפוליטית בטורקיה חוסר יציבות ותחלופה עצומה של ממשלות, לעיתים תוך מספר ימים. פיזורן של המפלגות על ידי הצבא הביא לכך ששמותיהן השתנו אם כי הן שמרו על מצע פוליטי זהה לזה של "מפלגת האם" מלפני ההפיכה. בנוסף לכך מפלגות התאחדו ונפרדו ומדינאים עברו ממפלגה למפלגה. כל אלה תרמו ליצירתו של סבך פוליטי העשוי להיראות מורכב ומסובך במבט ראשון, אך לאחר מכן ניתן לזהות בו את הכוחות הפוליטיים העיקריים. הטבלה שלהלן מפרטת את הזרמים המדיניים העיקריים במערכת הפוליטית בטורקיה מאז 1950:
שנות החמישים וההפיכה הצבאית הראשונה
ב-22 במאי 1950 היה מנהיג המפלגה הדמוקרטית, ג'לל באייר לנשיא טורקיה ואדנאן מנדרס לראש ממשלתה. שני אלה הנהיגו את המדינה משך עשר שנים הבאות עד 1960. בשנים אלה נקטה טורקיה מדיניות של פתיחות בינלאומית וחיזקה את קשריה הן עם מדינות ערב והן עם המערב. ב-1950 שלחה טורקיה למעלה מ-5,000 חיילים שנלחמו לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה, וב-18 בפברואר 1952 הצטרפה לנאט"ו.
בתחום הפנים עודדה הממשלה את פיתוח התעשייה ואת תהליך העיור וגילתה סובלנות כלפי האסלאם ואורח החיים המסורתי במדינה. מנדרס השיב את החינוך הדתי אל בתי הספר, התיר מחדש למואזין לקרוא לתפילה בשפה הערבית והצהיר כי ממשלתו תקפיד על עקרונות האסלאם. הונהגה מדיניות ליברלית יחסית בתחום הכלכלי אשר הביאה להשקעה פרטית ולפיתוח מואץ מחד, אך מאידך דלדלה את אוצר המדינה בשל יבוא מוגבר וגרמה למשבר כלכלי קשה.
בלילה שבין ה-6 בספטמבר 1955 ל-7 בספטמבר 1955 התרחשו באיסטנבול מהומות והמון פרע ביוונים ובארמנים בעיר. במהומות שנודעו כפרעות איסטנבול (טורקית 6-7Eylül Olayları - "אירועי 6-7 בספטמבר"; יוונית Σεπτεμβριανά - "ספטמבריאנה") מצאו 14 איש לפחות את מותם ונזק כבד נגרם לרכוש בבעלות נוצרים. המהומות הגבירו את קצב הגירת היוונים מאיסטנבול בפרט ומטורקיה בכלל.
למרות הפתיחות והסובלנות שגילה מנדרס בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות ואף הורה על מעצרם של עיתונאים. מדיניות זו כמו גם התנכלותו ליריביו הפוליטיים, ובמיוחד למפלגת העם הרפובליקאית, כרסמו בפופולריות שלו בקרב אינטלקטואלים, סטודנטים וגורמים צבאיים אשר חששו לגורלם של עקרונות הכמאליזם ומורשת אטאטורק. הצהרותיו של מנדרס בעניין מעמדו של האסלאם במדינה והנסיגה בעקרונות החילוניות וההפרדה בין דת למדינה הביאו את הצבא הטורקי לכלל פעולה. לאחר התפטרות של הרמטכ"ל רישטי ארדלהון שהיה נאמן לשלטון, ב-27 במאי 1960 הוא תפס את השלטון.
ההפיכה בוצעה על ידי קבוצת קצינים זוטרים למדי שהבכירים שבהם היו בדרגה המקבילה לאלוף-משנה. שעות ספורות לאחר מכן, הביא קצין בדרגת סרן את גנרל ג'מל גירסל בטיסה מאיזמיר לאנקרה והוא מונה לראש המדינה, ראש הממשלה, שר הביטחון וראש המטות המשולבים של טורקיה. למרבה האירוניה, גירסל שהיה מפקד כוחות היבשה, אולץ לעזוב את תפקידו ב-3 במאי 1960, היינו כשלושה שבועות בלבד לפני ההפיכה, בשל כך שהביע את תמיכתו בראש הממשלה אדנאן מנדרס. עם זאת הוא עדיין נהנה מפופולריות רבה בטורקיה והיה דמות מוכרת גם בשורות נאט"ו.
מלווין ראפין
מלווין ראפין (בצרפתית: Melvin Raffin; נולד ב-9 באוגוסט 1998) הוא אתלט צרפתי, שיאן העולם עד גיל 20 בקפיצה משולשת באולם.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שנות החמישים וההפיכה הצבאית הראשונה
באייר, מנדרס ו-12 אחרים מבין חברי מפלגתם, כמו גם ראש המטות המשולבים של טורקיה, נעצרו והועמדו לדין בגין בגידה, שחיתות ופגיעה בחוקה. מנדרס ושני אחרים נדונו למוות והוצאו להורג בתלייה ב-17 בספטמבר 1961, ואילו באייר והיתר נשלחו למאסר. המפלגה הדמוקרטית פוזרה ופעילותה נאסרה. חוקת טורקיה מ-1924 בוטלה וב-9 ביולי 1961 אושרה חוקה חדשה במשאל עם. לפי חוקה זו, השלישית בתולדות המדינה, הפכה טורקיה מרפובליקה נשיאותית לרפובליקה פרלמנטרית והנשיא היה לבעל תפקיד ייצוגי. הפרלמנט חולק לשני בתים - הסנאט והאסיפה הלאומית - והונהגה שיטת בחירות יחסית. בנוסף הוקמה המועצה לביטחון לאומי ברשותו של נשיא המדינה ובה חברים חלק מהשרים, ראש המטות המשולבים של טורקיה ונציגי הזרועות הצבאיות. מקובל שסעיף זה ביסס באופן חוקי את כוחו של הצבא בטורקיה והעניק לו את הרשות להתערב בפוליטיקה, כפי שעשה מספר פעמים מאז חקיקתו של הסעיף. עוד הוקם בית המשפט לחוקה אשר לו הזכות לבחון את חוקיותם של כל החוקים במדינה ואת התאמתם לחוקה, וקביעתו הוכרה כסופית.
מלווין ראפין
ביוגרפיה
ראפין נולד בבור-לה-רן שבצרפת. ב-2015 זכה באליפות צרפת באולם בקפיצה משולשת וב-2016 זכה באליפות צרפת באולם ובאצטדיון. באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' ב-2016 זכה במדליית ארד בתוצאה של 16.37 מטר.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שנות השישים וההפיכה הצבאית השנייה
כבר בתחילת תפקידו ועוד בטרם הושב השלטון לעם, הוביל גירסל קו מתון ופייסני שמטרתו להשיב את השלטון לידי העם בהקדם. הוא שחרר עצורים ועיתונאים והתיר מחדש את הפצתם של 14 עיתונים שפעולתם נאסרה. בנוסף, הוא מינה את גנרל רגפ גימישפלא לראש המטות המשולבים של טורקיה ועם פרישתו של האחרון מהתפקיד חודשיים לאחר מכן, ביקש ממנו גירסל להקים את מפלגת הצדק אשר תמלא את החלל שהותירה אחריה המפלגה הדמוקרטית של אדנאן מנדרס וג'לל באייר.
אולם השנים שלאחר השבת השלטון לעם אופיינו בחוסר יציבות פוליטית. מפלגת העם הרפובליקאית בראשותו של הנשיא לשעבר איסמט אינני עלתה לשלטון, אך הממשלה הראשונה שהקים החזיקה מעמד שבעה חודשים בלבד. ממשלה שנייה בראשותו של אינני שרדה שנה וחצי והשלישית 14 חודשים. הדברים החלו משתנים כאשר סוליימאן דמירל התמנה למנהיגה של מפלגת הצדק. בבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1965, הצעיד דמירל את המפלגה לניצחון סוחף והיה לראש ממשלת טורקיה בהיותו בן 41 בלבד. הוא הקים ממשלת רוב שכיהנה במשך 4 שנים ושתי ממשלות רוב נוספות לאחר הבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1969.
מלווין ראפין
ביוגרפיה
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 קבע במוקדמות שיא עולם עד גיל 20 בתוצאה של 17.20 מטר. בגמר סיים במקום החמישי. באולימפיאדת טוקיו העפיל לגמר אך נפסל בו בכל ניסיונותיו. ב-2022 זכה בפעם השלישית ברציפות באליפות צרפת באולם. באליפות העולם באולם סיים במקום השישי בתוצאה של 16.68 מטר.
Here Comes the Sun
Here Comes the Sun (בעברית: הנה מגיעה השמש) הוא שיר בסגנון רוק של להקת הביטלס שנכתב על ידי ג'ורג' האריסון ויצא באלבום Abbey Road משנת 1969. השיר הוקלט בין ה-7 ביולי ל-19 באוגוסט, ויצא ב-26 בספטמבר. השיר הוקלט באפל רקורדס, הופק על ידי ג'ורג' מרטין ואורכו 3:05 דקות. השיר זכה בתואר מכירות פלטינה בארצות הברית.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שנות השישים וההפיכה הצבאית השנייה
עם זאת, לאחר בחירות אלה הלך וגבר חוסר השקט במדינה בעיקר בקרב חוגי השמאל ומהומות רחוב התחוללו ברחביה. בשל כך ובשל חששו של ראש המטות המשולבים של טורקיה כי גורמים שמאלניים קיצוניים, גם בקרב הצבא עצמו, מתכננים לתפוס את השלטון, הוא הודיע במזכר לנשיא ג'וודט סונאי, ב-12 במרץ 1971, כי אם דמירל לא יפזר את ממשלתו ותוקם ממשלה יציבה, יתפוס הצבא את השלטון במדינה. דמירל הגיב בהתפטרות בו ביום וההפיכה זכתה בשל כך לכינוי "הפיכת המזכר".
Here Comes the Sun
השיר הוא אחד השירים המצליחים שנכתבו על ידי ג'ורג' האריסון עבור הלהקה. בין האמנים שביצעו גרסאות כיסוי לשיר נמצאת נינה סימון. האריסון וקלפטון ניגנו את השיר במהלך הקונצרט למען בנגלדש.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שנות השישים וההפיכה הצבאית השנייה
המועצה לביטחון לאומי, שנשלטה על ידי הצבא, פנתה לניהאט ארים, משפטן, עיתונאי וחבר מפלגת העם הרפובליקאית, והמליצה לו לפרוש מחברותו במפלגה. ארים מונה כראש ממשלה "על מפלגתי" ב-26 במרץ 1971 וכיהן בראשה של ממשלת אחדות לאומית חלשה עד 3 בדצמבר 1971 עת נאלץ להתפטר בשל קריסת ממשלתו. אולם נשיא טורקיה ג'וודט סונאי שב ומינה את ארים לכהונה נוספת כשבוע לאחר מכן. ב-17 באפריל 1972 התפטר ארים מראשות הממשלה באופן סופי כשמדיניותו לא זכתה לתמיכת האספה הלאומית ופרש מהתפקיד ב-22 במאי 1972.
Here Comes the Sun
באלבום הרמיקסים של הביטלס, Love, השיר מופיע יחד עם קטעים מהשירים The Inner Light ו-Within You Without You.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
שנות השישים וההפיכה הצבאית השנייה
בתקופת זו שנמשכה כ-14 חודשים הוקם משרד התרבות ונאסר גידול אופיום בלחצה של ארצות הברית. בנוסף פוזרה ונאסרה "מפלגת הפועלים הטורקית" (Türkiye İşçi Partisi, TİP) ונרצח קונסול ישראל בטורקיה אפרים אלרום. שתי ממשלות ממונות קצרות כהונה כיהנו לאחר מכן ועד שבולנט אג'וויט מנהיגה של מפלגת העם הרפובליקאית לאחר איסמט אינני נבחר והיה לראש הממשלה ב-26 בינואר 1974. שנים אלה התאפיינו ברדיפת ארגונים שמאלנים ומעצר פעילי שמאל, וקציני הצבא השמאלניים שנחשדו במזימה לתפוס את השלטון הורחקו מהשירות.
Here Comes the Sun
לשיר בוצעו גרסאות כיסוי גם על ידי ריצ'י הייבנס וסטיב הארלי.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
פלישת טורקיה לקפריסין
ממשלתו של בולנט אג'וויט שהייתה הממשלה הנבחרת הראשונה לאחר שלוש שנים בהן כיהנו בטורקיה שתי ממשלות אחדות ושתי ממשלות ממונות, הועמדה למבחן קשה כבר בחלוף חצי שנה מיום מינויה. ב-15 ביולי 1974 ובעידודה של החונטה הצבאית השלטת ביוון, תפס אאוקה, "ארגון הלוחמים הקפריסאים הלאומי השני" (EOKA-B, Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών B) את השלטון בקפריסין במסגרת הפיכה צבאית. מדיניותו הברורה של ארגון זה אשר תמך באיחוד האי עם יוון (Ένωσις) הביאה את ממשלתו של אג'וויט לפלוש לקפריסין ב-20 ביולי 1974. המערכה זכתה לשם הקוד הצבאי "מבצע אטילה" ונמשכה עד תחילת חודש אוגוסט 1974. כוחות טורקים נחתו מהים ומהאוויר בחופי קירניה (גירנה) בצפון קפריסין ובאזור גניילי (Genüyeli) צפונית-מערבית לבירה ניקוסיה. יומיים לאחר מכן, ב-22 ביולי 1974 חברו שני הכוחות אלו לאלו וביססו מסדרון בשליטה טורקית מחופו הצפוני של האי עד לפאתי הבירה. הפסקת אש בתיווך האומות המאוחדות וסבב שיחות ראשון בין הצדדים שנערך בז'נבה ב-25 ביולי 1974 כשלו והלחימה נמשכה עד תחילת חודש אוגוסט 1974. גם סבב השיחות השני בז'נבה ב-10 ביולי 1974 הסתיים במבוי סתום, וב-14 ביולי 1974 פתח הצבא הטורקי ב"מבצע אטילה השני" שנמשך שלושה ימים בלבד ומוטט את ההגנה היוונית והקפריסאית-יוונית בצפונו של האי.
עם תום הקרבות השתרע האזור שנכבש בידי הטורקים ממורפו (Μόρφου, כיום Güzelyurt) במערב ועד פמגוסטה (יוונית Αμμόχωστος, טורקית Mağusa או Magosa בעבר, וכיום Gazimağusa - "מאוסה הגיבורה") במזרח והקיף כשליש משטחו של האי. קו הפסקת האש שנקרא אותה עת "קו אטילה" ולימים נודע כקו הירוק חצה את האי ואת העיר ניקוסיה. הפלישה לקפריסין הסתיימה על הצד הטוב ביותר מבחינת טורקיה, ואף הייתה אחת הסיבות העיקריות לנפילת משטר הגנרלים ביוון ימים ספורים לאחר מכן. בעקבות חלוקת האי ובצעד שהזכיר עד מאוד את חילופי האוכלוסייה בין טורקיה ויוון לאחר הסכם לוזאן מ-1923, נמלטו או גורשו 200,000 קפריסאים-יוונים שהתגוררו בצפון האי אל דרומו, ובמקביל נמלטו או גורשו 60,000 קפריסאים-טורקים אל צפונו. בנוסף היגרו מטורקיה עשרות אלפי טורקים אל חלקו הצפוני של האי. שנה לאחר מכן הכריזו הטורקים על הקמתה של המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין (Kıbrıs Türk Federe Devleti) בצפונו של האי. אף שהכיבוש הטורקי לא הוכר על ידי קפריסין, האומות המאוחדות והקהילה הבינלאומית, נותר מצב החלוקה (טקסים) בעינו מאז, וב-15 בנובמבר 1983 הוכרזה עצמאותה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti, KKTC). מדינה זו המוכרת על ידי טורקיה בלבד, מתפקדת כמדינה וסאלית של טורקיה.
טורקיה גולשת לחוסר יציבות
אולם גל האופוריה ששטף את טורקיה בעקבות המערכה המוצלחת לא הביא מזור לחוסר היציבות הפוליטי במדינה, וממשלתו של אג'וויט לא הוציאה את שנתה הראשונה. משבר האנרגיה העולמי ב-1973 והאמברגו שהוטל על טורקיה בעקבות הפלישה לקפריסין דרדרו את מצבה הכלכלי של המדינה. ב-17 בנובמבר 1974 שוב מינה הנשיא פהרי קורוטירק ממשלה ממונה אשר החזיקה מעמד ארבעה וחצי חודשים בלבד, ונפלה ב-31 במרץ 1975 בעקבות הצבעת אי-אימון. החל ב-1975 ועד 1980 כיהנו בטורקיה חמש ממשלות. סוליימאן דמירל ממפלגת הצדק ובולנט אג'וויט ממפלגת העם הרפובליקאית החליפו זה את זה בראשות הממשלה. ממשלתו של דמירל החזיקה מעמד שנתיים עד 1977. הממשלה הבאה הוקמה בידי אג'וויט וכיהנה חודש בודד בלבד בטרם שב השלטון למשך חצי שנה לרשותו של דמירל. אג'וויט שב והחליפו ב-5 בינואר 1978, ובסוף 1979 שוב היה דמירל לראש הממשלה. מחול זה הסתיים בהפיכה הצבאית השלישית במדינה ב-12 בספטמבר 1980.