cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לידיה פילד אמט
קריירה
כדי להשלים את הכנסותיה, עבדה אמט בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 כעוזרת המדריך לשעבר שלה, ויליאם מריט צ'ייס, בהוראת שיעורי הכנה בבית הספר שלו לאמנות קיץ בהינקס הילס בלונג איילנד, ניו יורק, שם עבדה גם ג'ני אקין דלוני.
בשנת 1893 נבחרה לידיה אמט, יחד עם אמניות אמריקאיות בולטות כמו מארי קאסאט, מרי מקמוני-לואו, לוסיה פיירצ'ילד פולר ואחותה, רוזינה (אמט) שרווד, לצייר ציורי קיר בבניין "האישה החדשה" שנבנה בתערוכה הקולומביאנית העולמית. התרומתה של אמט כללה ציור שכותרתו "חותם של מועצת מדינת ניו יורק" וציור קיר שכותרתו אמנות, ספרות ודמיון.
לימים עיצבה לידיה אמט לעצב חלונות ויטראז' עבור לואיס קומפורט טיפאני והייתה מאיירת פורייה למגזין הרפרס בזאר. היא קיבלה גם משימה מהנשיא הרברט הובר לצייר דיוקן רשמי של הגברת הראשונה, לו הנרי הובר, שתלוי כעת בבית הלבן.
בשנת 1896 עיצבה לידיה אמט את מדליית "קולום", אחד הפרסים הוותיקים של החברה הגיאוגרפית האמריקאית, שהוקמה בצוואתו של ג'ורג' וושינגטון קולום (1809-92), סגן נשיא האגודה, ומוענקת "לאלה המצטיינים ותורמים בתגליות גאוגרפיות או בקידום המדע הגאוגרפי."
אף על פי שהיא ידועה בעיקר בזכות דיוקנאותיה של ילדים, לידיה אמט העדיפה לצייר דיוקנאות של בוגרים, מכיוון שהיא לא ראתה בדיוקנאות ילדים עבודה מאתגרת במיוחד.
אחד הדיוקנאות המפורסמים ביותר של אמט הוא זה של אחיינה הצעיר, המחזאי רוברט אמט שרווד.
אמט הציגה עבודותיה לעיתים קרובות באקדמיה הלאומית לעיצוב, והשתתפה בכמה תערוכות בינלאומיות מרכזיות. היא קיבלה פרסים בתערוכה הקולומביאנית העולמית (1893), בתערוכת אטלנטה (1895), בתערוכה הפאן-אמריקאית (1901), בתערוכת סנט לואיס (1904) וכדומה.
לידיה אמט נעשתה חברה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1909 ובשנת 1911 קודמה לאקדמאי מלא באקדמיה.
קלרנס טאון
קלרנס טאון (באנגלית: Clarence Town) היא עיר באי ומחוז לונג אילנד שבאיי בהאמה. העיר היא בירת האי ופועלות בה מרינה, שתי מסעדות ורציף שבו עוגנת ספינת דואר על בסיס שבועי. כמו כן פועלים בעיר מכולת קטנה, תחנת דלק, פאב, תחנת משטרה, סניף דואר ומרכז קהילתי. בעיר נמצאות שתי כנסיות, אחת אנגליקנית והשנייה קתולית.
אלכסנדר מק'קול סמית
ביוגרפיה ויצירה
אלכסנדר מק'קול סמית נולד והתחנך ברודזיה (הקרויה כיום זימבבואה) ועבר לסקוטלנד, ארץ המוצא של הוריו, להשלמת לימודיו האקדמיים. כפרופסור למשפט רפואי, הוא שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, באיטליה ובמדינות שונות באפריקה, ביניהן בוצוואנה, שבה חי מספר שנים והקים את בית הספר למשפטים באוניברסיטה.
במקביל לפעילותו האקדמית, הוא כיהן כחבר במוסדות אנגליים ובינלאומיים של ביואתיקה, ביניהם הוועדה הבינלאומית לביואתיקה של אונסק"ו והוועדה לגנטיקה אנושית של אנגליה. פעילות זו נפסקה לאחר הוצאת ספריו בארצות הברית ב-2002, כשהצלחתם הגדולה תבעה ממנו להקדיש יותר זמן לקריירה החדשה שלו.
כיום הוא חי באדינבורו עם משפחתו ובין כלל עיסוקיו המגוונים, הוא מנגן בבסון בתזמורת חובבים שהקים, אשר נקראת "התזמורת הגרועה באמת".
מק'קול סמית הוא סופר פורה מאוד בשני תחומי פעילותו, הספרותית והמשפטית, ומסוגל לפי עדותו לכתוב 1,000 מילים בשעה, כאשר הוא מרוכז. בתחום האקדמי הוא פרסם עשרות ספרים ומאמרים על משפט רפואי, משפט פלילי ועל פילוסופיה.
יצירתו הספרותית כוללת כ-30 ספרי ילדים, 3 אסופות של סיפורים קצרים וארבע סדרות של נובלות:
את פרסומו העולמי הקנתה לו הבלשית האפריקאית, שהספרים עליה נמכרו במיליוני עותקים ותורגמו ללמעלה מ-30 שפות. ניתן אולי לזקוף את הצלחתה המפתיעה של הסדרה לתום ולחום האנושי השופעים משתי גיבורות הספר; מא ראמוצווה הבלשית ובוצוואנה והחיים בה, אשר גורמים לקוראים להאמין, שאולי העולם הוא מקום טוב יותר ובודד פחות ממה שחשבו עד כה.
מא ראמוצווה, הבלשית "בעלת הממדים המסורתיים" (כלומר, שמנה מאוד), אינה בלשית קונבנציונלית. היא מטפלת בבעיות החיים של לקוחותיה ומביאה אותם לידי פתרון. היא פילוסופית של המוסר ואינה מסתפקת בגילוי המידע אלא מקבלת החלטות בנוגע לתוצאות. בדרך כלל, החלטות אמיצות בעלות שכל ישר רב, הנובעות מהבנה אמיתית של האדם. היא פותרת, מעבר לתעלומה עצמה, גם את הבעיה שהיא יצרה בחיי האנשים, פתרון מוסרי ומקורי.
החיים בבוצוואנה, יותר משהם מהווים רקע לסיפור, הם העילה האמיתית לו. בוצוואנה הצחיחה, שאנשיה חיים באיום תמידי של בצורת, חוסים בצילם של עצי שיטה קוצניים עדיני עלעלים תחת "שמים ריקים חוורים עד כדי לובן". אנשים פשוטים וטובים שרבים מהם חיים עדיין לפי "הערכים המסורתיים" - מכבדים את הזולת, מחויבים למשפחתם המורחבת, מגדלים בקר וגאים בבוצוואנה ובמנהיגיה שהובילו אותה להיות המדינה הלא מושחתת והדמוקרטית שהיא. חייהם מתוארים בפירוט ובאופן מוחשי. הקורא לומד את קודי ההתנהגות ודרכם את עדינותה ואצילותה של תרבותם: מהי הדרך הנכונה לקחת מתנה? בשתי ידיים כמובן, כי יד אחת מצביעה על חמדנות להוטה; איך צריך להחזיק את החצר שלפני הבית? מטוטאת כהלכה מתוך כבוד לחברה בחוץ; למה מן הראוי לבעליו של בית לשכור לו עוזרת אחת לפחות? כדי שיתחלק במזלו עם פחותי מזל ממנו וישתף אותם ברכושו על ידי שיאפשר להם להתפרנס ממנו, ועוד כהנה וכהנה.
יעקב ריישר
רבי יעקב ריישר (ידוע גם כ-יעקב בַּקוֹפֶן, בכתיב מיושן: באַקאָפען; 1661, פראג – ו' בטבת תצ"ג, 1732, מץ) היה מרבני אשכנז, פוסק ומחבר הספרים עיון יעקב, שבות יעקב, חק יעקב (על הלכות פסח), ועוד.
ביוגרפיה
נולד בפראג למשפחת רבנים חשובה והתמנה לדיין בעיר. אביו, רבי יוסף, הוא מחבר ספר "גבעות עולם". רבי יעקב נשא את בִּתו של בנימין וולף מפראג, אביו של בעל הספר אליה רבה. בהמשך, עבר לכהן כרב בעיר ריישא (ז'שוב), ועל שמה נקרא "ריישר" (יידיש: 'בן העיר ריישא'). מאוחר יותר עבר לאנסבך ומשם לוורמייזא, לאחר מכן עבר לעיר מץ שם כיהן כרב ואב"ד הקהילה, בה נפטר ונקבר.
נהג לחתום "הקטן כאש"ע יעקב", כאש"ע הם ראשי תיבות של "כאפרוח שנפתחו עיניו".
אנדרוס טאון
אנדרוס טאון (באנגלית: Andros Town) היא עיר במחוז "אנדרוס צפון" באי אנדרוס שבאיי בהאמה. העיירה היא בירת האי. נכון ל-2012 בעיירה ישנם 2,433 תושבים. גובה העיירה הוא 13 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה
אנדרוס טאון ממוקמת בחלקה הדרום־מערבי של המדינה, כ-60 קילומטר דרומית לבירה נסאו. השטח סביב אנדרוס מישורי ביותר. הים נמצא ליד העיירה מצפון־מזרחה. האזור מיושב בדלילות. בסביבות העיירה צומח בעיקר יער סוואנה.
טמפרטורה
הטמפרטורה הממוצעת השנתית באזור היא 24 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא אוגוסט, כאשר הטמפרטורה בחודש הזה היא 27 מעלות צלזיוס, והקר ביותר הוא ינואר, עם 20 מעלות צלזיוס בממוצע.
גשמים
ממוצע הגשמים השנתי הוא 1,603 מילימטרים.
החודש עם כמות הגשמים הגדולה ביותר הוא יוני, עם ממוצע של 250 מ"מ של גשמים, והחודש עם כמות הגשמים הנמוכה יותר הוא ינואר, עם ממוצע של 21 מ"מ של גשמים.
נאווית הפסים
נאווית הפסים (שם מדעי: Aphanius fasciatus) הוא דג שוכן קרקעית אנדמי לשפכי נחלים לאורך חופי האגן המזרחי של הים התיכון באזורים בעלי מליחות משתנה.
מאפיינים
אורכו כ-60 מ"מ גופו אפור מפוספס בפסים בהירים, אצל הזכרים הזנב מפוספס בפסים שחורים. בעונת הרבייה נוצרים זיווגים זמניים בין זכר אחד השומר על נחלתו לבין נקבות אחדות המטילות ביצים בודדות או אשכולות ביצים המודבקות לאבנים ולצמחייה התת-המימית.
תהילים קמ"ו
תהילים קמ"ו הוא המזמור ה-146 בספר תהילים.(על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-145 במספר) מזמור זה הוא מזמור תהילה ובו מבקש המשורר מעצמו לשבח ולהלל את שם ה' ולשיר לו. המזמור הוא אחד מעשרה מזמורים הפותחים בקריאה להלל את ה': 'הַלְלוּיָהּ'.
בתרבות
המלחין אנטון ברוקנר כתב יצירה מוזיקלית לתזמורת ומקהלה למילות המזמור.
המזמור בליטורגיה
המזמור נאמר בכל יום כחלק מפסוקי דזמרא בכל יום.
שמואל אשכנזי (כנר)
שמואל אשכנזי (באנגלית: Schmuel Aschkenasi; נולד ב-11 בינואר 1941) הוא כנר אמריקאי-ישראלי, תלמידה הראשון של אילונה פהר.
חייו
שמואל אשכנזי נולד בשנת 1941 בתל אביב, אך כבר בהיותו בן חודשיים עזבה משפחתו את העיר בעקבות הפצצת האיטלקים ועברה לחולון, שם גדל והתחנך. אביו, שעלה ארצה מגליציה בשנת 1935 היה בעל מלאכה חובב מוזיקה, וגמר אומר להקנות לילדיו את החינוך המוזיקלי שנשלל ממנו בילדותו. שמואל החל לנגן בגיל שש, תחילה אצל דודו, כנר חובב, ואחר אצל אילונה פהר כתלמידה הראשון של מי שנודעה במשך השנים כ"יוצרת ילדי פלא". הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בגיל 12, בנשף העיתונאים בירושלים, וזמן קצר אחר כך הופיע ברסיטל ראשון במוזיאון תל אביב ובקונצרט באולם ימק"א ירושלים, עם תזמורת קול ישראל, בנגינת הקונצ'רטו לכינור של ארנסט שוסון.
בגיל 15 יצא אשכנזי לארצות הברית ללמוד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה אצל אפרם צימבליסט, תחילה במלגה של קרן נורמן ואחר במלגה מטעם מכון קרטיס.
לאחר גמר לימודיו היה לסולן מבוקש עם תזמורות ידועות ברחבי העולם וכן הרבה לנגן מוזיקה קאמרית עם הרכבים שונים. במשך קרוב ל-40 שנה היה כנר ראשון ברביעיית ורמיר. אשכנזי מלמד במכון קרטיס ובאוניברסיטאות שיקגו וברונסוויק. אשכנזי חבר סגל בסמינר הקיץ לכינור קשת אילון ומקיים במקום כל שנה כיתת אמן
שמואל אשכנזי נשוי ואב לשניים. אשתו היא כנרת בתזמורת שיקגו. בניו אינם עוסקים במוזיקה.
Mynet
mynet הוא שמם של אתר חדשות ואפליקציית מובייל המופעלים בידי חברת "ידיעות תקשורת", זרוע המקומונים של קבוצת "ידיעות אחרונות".
היסטוריה
בשנת 2008 הקימו העורך הראשי של ynet, יון פדר, והעורכת הראשית של ידיעות תקשורת, יעל אדמוני, ערוץ חדשות מקומיות בשם mynet. השם שנבחר מורכב מהלחם בסיסים של המילים my ו-ynet, המבטאות את הרעיון לספק שירות חדשות "אישי" שיביא לתושבים עדכונים וידיעות מהסביבה המקומית שלהם.
תחילה, האתר הוגש בפלטפורמה של ערוץ משנה של ynet, שריכז ידיעות מהערים השונות. בשלוש השנים הראשונות, העורך הראשי של האתר היה העיתונאי נועם רשף. עם עזיבתו בשנת 2011, מונה גיא בניוביץ' לתפקיד העורך הראשי.
בשנת 2017 עברה רשת mynet תהליך מיתוג ועיצוב-מחדש והפכה לאתר חדשות עצמאי, שתחתיו פועלים 19 אתרי חדשות משניים והוא מפעיל מערכת כתבים, עורכים וצלמים משלו.
בשנת 2019 השיקה הרשת אפליקציה חדשה שפותחה על ידי "ידיעות טכנולוגיות", הזרוע הדיגיטלית של "ידיעות אחרונות", ומנגישה את תוכני האתר למשתמשי הטלפונים הסלולריים.
תוכני האתר
האתר מספק חדשות מקומיות במגוון תחומים: פוליטיקה, ספורט, תרבות, חינוך, בריאות, נדל"ן, רכילות, פנאי ואוכל. כמו כן, במהלך השנה משיק האתר מספר פרויקטים גדולים השמים דגש על קידום עסקים קטנים ועצמאיים.
מבנה ותפעול
דסק החדשות המרכזי של mynet ממוקם בבית ידיעות אחרונות בראשון לציון וממנו נערכים מרבית אתרי הרשת. אתר "mynet ירושלים" ואתר "mynet קריות" מתופעלים ממערכות הממוקמות בערים עצמן. נכון ל-2023, ברשת mynet ישנם 19 אתרים מקומיים, המתופעלים על ידי כ-30 עורכים וכתבים ברחבי הארץ:
סייג רום
הביטוי סייג רום מתאר את הגובה המקסימלי אליו מסוגל להגיע כלי טיס. יש להבדיל מונח זה מהמונח תקרת שירות שמתאר את הגובה המקסימלי בו כלי טיס מסוגל לנסוק במהירות 100 רגל לדקה.
במהלך תנועתו של כלי טיס באוויר, ישנה חשיבות ללחץ האוויר בסביבת כלי הטיס. בעזרת המנוע (בוכנה או סילון) נע כלי הטיס ונוצרת זרימת אוויר על משטחי העילוי וגוף המטוס אשר מחזיקים את כלי הטיס באוויר. ככל שעולים גבוה יותר באטמוספירה, כך קטנה יותר כמות החמצן באוויר ומנוע כלי הטיס אינו מסוגל להגיע לניצולת מספיקה כדי לשמור על מהירות כלי הטיס באוויר (מנוע זקוק לחמצן לצורך הנעתו). כך כלי הטיס מתחיל לרדת מגובה הטיסה לגובה בו יש מספיק חמצן המאפשר ניצולת מלאה למנוע.
דראז'ן ירקוביץ'
דראז'ן ירקוביץ' (קרואטית: Dražan Jerković; נהגה: [drǎʒan jěːrkoʋitɕ]; 6 באוגוסט 1936 - 9 בדצמבר 2008) היה כדורגלן קרואטי ששיחק בעמדת החלוץ, ולאחר מכן היה מאמן.
קריירה
ירקוביץ' שיחק עבור דינמו זאגרב בין 1954 ל-1965, ועבור גנט בשנת 1965. הוא נאלץ לפרוש בגיל צעיר יחסית בגלל פציעות חמורות שנגרמו לו במהלך המשחקים, ובזמן פרישתו הוא היה בשיא הקריירה. במדי דינמו הוא זכה באליפות בשנת 1958, ובגביע הליגה ב-1960 ו-1965. בסך הכל הוא הופיע במדי הקבוצה ב-315 משחקים והבקיע 300 שערים.
ירקוביץ' שיחק עבור נבחרת יוגוסלביה בין 1960 ל-1964, והבקיע 11 שערים ב-21 משחקים. הוא השתתף ביורו 1960 ומונדיאל 1962. הוא היה בסגל הנבחרת היוגוסלבית למונדיאל 1958, אך לא שותף במשחקים.
ירקוביץ' הבקיע 4 שערים עבור יוגוסלביה במונדיאל 1962, וביחד עם חמישה שחקנים נוספים הוא זכה בפרס נעל הזהב. יוגוסלביה סיימה במקום הרביעי. ברבע הגמר היא ניצחה את נבחרת מערב גרמניה בתוצאה 0-1, בחצי הגמר הפסידה לנבחרת צ'כוסלובקיה בתוצאה 3-1, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לנבחרת צ'ילה בתוצאה 1-0.
ירקוביץ' הופיע פעם אחת במדי נבחרת קרואטיה, לאחר שהיא כונסה פעם אחת במסגרת יוגוסלביה הקומוניסטית למשחק ידידות נגד נבחרת אינדונזיה ב-1956. ירקוביץ' היה המאמן של נבחרת קרואטיה החדשה בין 1990 ל-1992.
ירקוביץ' נפטר ב-9 בדצמבר 2008 בזאגרב.
מאזדה K360
מאזדה K360 (באנגלית: Mazda K360, ביפנית: マツダ・K360) היא מכונית מיקרו, בתצורת טנדר, תלת-אופן, מתוצרת יצרנית המכוניות היפנית מאזדה, במשותף עם Toyo-Kogyo Co Ltd, אשר יוצר בין השנים 1959–1969.
יוצרו 280,000 יחידות.
באוגוסט 1962 עבר הדגם מתיחת פנים קלה, שהוסיפה פתחי אוורור, ובסיס הגלגלים הורחב ב-35 מ"מ.
בקבינה - 2 מושבים (נהג+נוסע).
הדלתות הקדמיות "דלתות התאבדות" - נפתחו הפוך לכיוון התנועה.
דלתא בברבור
δ בברבור (פאוואריס) הוא כוכב בקבוצת הכוכבים ברבור (סיגנוס), שבהירות נראיתו, מדרגה 2.87, היא הרביעית בעוצמתה בקבוצה, והוא מציין את הכנף המערבית של הברבור. במקור לא היה שם רשמי ל δ בברבור, הוא היה חלק מהאסטריזם "אל-פאוואריס" שמשמעות שמו היה "הרוכבים" בערבית הילידית. בשנת 2016 הוחלט רשמית שהשם ייצג את δ בברבור A בפרט.
תכונות δ בברבור B
δ בברבור B הוא כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F1 V והוא מקיף את δ בברבור A במסלול אליפטי למדי כך שהמרחק ביניהם נע בין 80 ל-220 יחידות אסטרונומיות (מפעמים ועד פי 5.5 מהמרחק של פלוטו מהשמש) בזמן הקפה של כ-780 שנים. מסוגו הספקטרלי נראה שמסתו היא כ-1.6 מסות שמש וטמפרטורת פניו כ-7,300 קלווין. מהטמפרטורה ועוצמת ההארה שעומדת על בערך פי 7 מעוצמת ההארה של השמש, ניתן לחשב את רדיוסו שעומד על כ-1.7 רדיוסי שמש. גם בהירותו של δ בברבור B דווחה בעבר כמשתנה בין דרגות בהירות 6.3 ו-8.5 והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך הדיווחים הם ישנים למדי וייתכן שאינם אמינים. במרחק זוויתי של כ-3 שניות קשת מ- δ בברבור A, ניתן להבחין בו בקלות באמצעות טלסקופ חובבים.
תכונות δ בברבור C
δ בברבור C נמצא במרחק זוויתי של כדקת קשת מ- δ בברבור A ובהירותו היא מדרגה 12. לא ידוע עליו הרבה, אך מבהירותו הנמוכה ששקולה לכ-3 מאיות מעוצמת ההארה של השמש, נראה שהוא ננס אדום עם מסה של פחות מחצי מסת שמש ורדיוס של פחות מחצי רדיוס שמש. המרחק בינו ובין השניים האחרים הוא לפחות 3,000 יחידות אסטרונומיות.
חיים דב שחר
חיים דב שחר (שוארץ) (1891, ז' באדר תרנ"א - 21 באוגוסט 1930, כ"ז באב תר"ץ) היה סופר, מורה ומחנך. מפעל חייו "לוח החבר".
נעוריו
חיים דב שחר נולד וגדל בכפר קטן, סקוראני, שבסרביה, לאביו ברוך משה שוארץ ולאימו מרים חנה בת משה פלטניק. הוא למד בחדר. את השכלתו הכללית קיבל על ידי מורים פרטיים ובשנת 1910 נסע לוורשה להשתלמות נוספת והרחבת ידיעותיו. פרסומו הספרותי הראשון ראה אור בעיתונו היומי של י. ח. טביוב "החבר". כמו כן פרסם ספורים, שירים וחידות בעיתוני הילדים "הירדן", "הפרחים", ו"החיים והטבע".
פעילותו הציונית וטיפוח השפה העברית
שחר ארגן בעירו עבודה תרבותית וציונית. הוא טיפל באגודת "דוברי עברית" שבעיירתו ועודד את בני הנעורים להיספח לאגודתו. .
המועדון הראשון של "פרחי התחיה" היה בביתו של שחר, שהיה גם בית ועד לחובבי ונאמני השפה העברית. על חברי האגודה הוטל לדבר רק עברית. עם הזמן הצטרפו לאגודה גם הורי הילדים והתנועה העברית הלכה והתפשטה גם לעיירות סמוכות. אז הורגש בצורך בבית ספר עברי מיוחד בתוכנית עברית רחבה. בית הספר שהוקם שימש אחר כך יסוד לגמנסיה עברית. גם לאחר שעלה ארצה המשיך שחר לדאוג ולהתעניין בנעשה בעירו.
עלייתו ארצה והעיסוק בהוראה
בשנת 1914 (תרע"ד) הגשים את חלומו ועלה ארצה. הוא החל ללמוד בבית המדרש למורים העברי שבבית הכרם. סיים לימודיו בסוף מלחמת העולם הראשונה. עבד כמורה בבית הספר תחכמוני שבירושלים.
בתקופת לימודו נדרש (כמו תלמידים אחרין) להתגייס לצבא העות'מאני אך בחר להיפקד מהשירות כדי לא לעזוב את הארץ.
פעילותו בהסתדרות הציונית
לאחר מלחמת העולם הראשונה מונה שחר למזכיר מחלקת החינוך של ההנהלה הציונית ועבד עם דוד ילין והנרייטה סאלד.
פרויקט "לוח החבר" והתוספות
גולת הכותרת של עבודתו של שחר הייתה הוצאתו של לוח החבר שהיווה אנציקלופדיה קטנה שיועדה לתלמידים ובה קיבץ חומר ממקורות רבים (עבריים ולועזיים כאחד). את המקום המרכזי בלוח תופסת ארץ ישראל אבל הובא בו גם אוצר שלם של דברי תורה, חוכמה, פתגמים, שירי עם וקטעי ספרות. בשנת תרפ"ד (1924) יצאה החוברת הראשונה (הייתה זו גם שנת לידת ביתו היחידה, מרים) ושחר התעקש להוציאה למרות המצב הכלכלי הקשה שלו.
מטרתו של שחר בהוצאת הלוח הייתה לשים במוקד את הילד, צרכיו, ותחומי העניין שלו הנגשת החומר באופן נעים ומועיל.
הקמת הוצאת "המשתלה"
ב-1916 (בתקופת מלחמת העולם הראשונה) ייסד שחר את הוצאת הספרים "משתלה" בירושלים שהוציאה ספורים לילדים ולבני הנעורים.
הקמת הדפוס המאוחד
ב-1919 הכין שחר הצעה (שכללה דרכי פעולה ויתרונות) לאיחוד כל בתי הדפוס בירושלים לבית דפוס אחד גדול קואופרטיבי. ההצעה לא התממשה.
הקמת בית הכרם
שחר ורעייתו דבורה היו בין מייסדי שכונת בית הכרם ונמנו על אגודת "בוני בית", שנוסדה ב-1920 והקימה את התשתית הראשונה של השכונה. הכללים שהכתיבה האגודה חייבו רכישת המוצרים אצל יהודים וכן שהעבודה תהייה עבודה עברית. המייסדים חוו קשיים רבים עקב היות השכונה החדשה מנותקת מירושלים.
הזוג שחר היו ממניחי היסוד לגן הילדים ולבית הספר של השכונה, וכן לבית הכנסת בו תמך ואליו עודד ילדים לבוא.
שחר היה מעורב בפעילות התרבותית של השכונה שכללה ערבי שבת, חגים יהודיים וכן הוצאת עלון.
הצעה ללוח הקרן הקיימת
שחר הכין הצעה ללוח של הקרן קיימת לישראל שכלל חוכמת ארץ ישראל ונועד לסייע לעסקני הקרן בעבודתם.
הקמת "בית נער" בירושלים
בין כתביו שמורה הצעה שעובדה יחד עם מרדכי בן הלל הכהן, להקמת "בית נער" בירושלים שתשמש אכסניה לתלמידים עולי הרגל לירושלים.
הלכסיקון של הסופרים והספרות העברית
זכריה פישמן התחיל ביצירת הלכסיקון הראשון של הספרות העברית אך הוא נפטר לפני שסיים את עבודתו, נפטר ושחר ועוד סופרים ואנשי שם החליטו לסיים את המלאכה ואף הוציאו מסמך שבו הם מתארים מה נעשה עד היום ומה יש לעשות וכן הוקמה קרן להוצאת הלקסיקון שאותה קראו על שם פישמן ועבורה החלו לאסוף תרומות. השלמת הלכסיקון לא יצאה אל הפועל.
כתיבה ותרגום
שחר תרגם לעברית סיפורים לילדים שנכתבו בשפות זרות.
פטירה
שחר נפטר באופן פתאומי כשהיה בן 39 בלבד ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים כשעל מצבתו נכתב "ושירת חייו באמצע נפסקה". במלאת שנה למותו פרסמו תלמידיו וחבריו חוברת "ציון לחבר" ובה דברים לזכרו.
לאחר מלחמת ששת הימים, נמצא הקבר ובני המשפחה שיחזרו את המצבה הייחודית לפי התרשימים שהיו בידיהם. כמה חודשים לאחר גילוי המצבה מחדש נפטרה גם אלמנתו דבורה וייס שחר.
משפחתו
עם הגיעו ארצה שינה את שמו מ"שווארץ" ל"שחור". ב-1919 אימץ את הצעתו של קדיש סילמן ושינה את שמו ל"שחר". נישא לדבורה וייס (בתו השנייה של עקיבא אריה ויס. לזוג נולדה בת יחידה מרים (מירה) שהייתה מהילדים הראשונים של שכונת בית הכרם (נישאה לאברהם קולודני).
אחים ואחיות של שחר:
מנזר תדאוס הקדוש
מנזר תדאוס הקדוש (ארמנית Սուրբ Թադէոս վանք; אזרית Qara kilsə ופרסית قره‌کلیسا - "הכנסייה השחורה") הוא מנזר ארמני עתיק הממוקם בגובה של 2,200 מטר מעל פני הים, כ-12 ק"מ מהעיר מאקו במחוז מערב אזרבייג'ן שבצפון-מערב איראן. בשל מיקומו וממדיו נצפה המנזר ממרחק רב, והוא מתאפיין בצריחי שתי הכנסיות השוכנות בו.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-15 בא המנזר תחת השפעת הספווים אשר המשיכו והעניקו חסות לארמנים המקומיים, אולם ב-1604 הגלה השאה עבאס הגדול כרבע מיליון ארמנים מהאזור מסיבות אסטרטגיות. תושבים אלה הועברו למרכז איראן והרחק מהאזור ששכן סמוך לגבול עם האימפריה העות'מאנית. כתוצאה מכך שקע המנזר בתחילת המאה ה-17, אך בסביבות 1650, כאשר ביססו הספווים את שלטונם באזור מחדש, שופץ שוב. בעת פלישת הפרסים לטביליסי ב-1787, נשדד המנזר, אך הוא שב ושוקם בתחילת המאה ה-18 על ידי הרוסים, וב-1814 הוקמה בו "הכנסייה הלבנה". בעשור הראשון של המאה ה-20 היה המנזר למוקד של התנגדות ארמנית לשלטון העות'מאני, ולאחר כיבוש ארמניה בידי ברית המועצות, עקר אליו הקתוליקוס וקבע בו את מושבו בין השנים 1930-1947. בשנת 2008 הוכרזו המנזר וקפלת סאנדוחט השוכנת במרחק של שני קילומרים דרומית-מזרחית לו, כאתר מורשת עולמית. סך השטח המוכרז הוא כ-32 הקטאר.
האתר
מנזר תדאוס הקדוש - המתחם של המנזר משתרע על פני שטח של כ-30 הקטאר, והוא כולל את המנזר, שני בתי קברות - האחד דתי והאחר ציבורי - וכן שלוש קפלות. החלק העיקרי של המנזר עשוי בצורת מלבן באורך של 64 מטר וברוחב של 51 מטר (תרשים - 8). סמוך לו שוכן צבר של 12 מבנים משניים לשימושים שונים (תרשים - 12) וכן חצר חיצונית סגורה המשמשת מבקרים ועולים לרגל (תרשים - 9). סביב שלושת חלקי המבנה ניצבת חומה שבפינותיה מגדלי שמירה עגולים הבולטים מקו החזית שלו. בחומה קבועים כארבעים תאי מגורים לנזירים (תרשים - 5, 6, 7). צבר המבנים הדתי שוכן במרכזה של החצר התחומה בחומה, והוא מגיע לאורך של 41.7 מטר ולרוחב של 23.6 מטר. הצבר כולל שער כניסה הנתמך בארבעה עמודים רבועים (תרשים - 3), כנסייה מרכזית בצורת צלב יווני המכונה "הכנסייה הלבנה" (תרשים - 2), וכנסייה נוספת המכונה "הכנסייה השחורה" (תרשים - 1). הכנסייה השחורה היא העתיקה מבין השתיים ובה מתקיים עיקר הפולחן. צפונית-מזרחית למנזר שוכנות שלוש קפלות קטנות, ששתיים מהן הרוסות. לא הרחק מהמנזר ניצבת קפלה נוספת שאיננה כלולה בהכרזה. אורכה 7.1 מטר, רוחבה 4.5 מטר והיא נושאת גג בצורת קמרון חבית. לפי המסורת ניצבת קפלה זו במקום בו מת תדאוס הקדוש.
קפלת סאנדוחט - קפלה זו משתרעת על פני שטח של כשני הקטאר בלבד, כשני קילומטרים דרומית-מזרחית למנזר. היא מלבנית, אורכה 6.8 מטר ורוחבה 5.1 מטר. סמוך לקפלה שוכנים שני בתי קברות.
El Toro Relajo
El Toro Relajo הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה Dreaming of You. השיר יצא לאור ב-24 בדצמבר 1995, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום. השיר הוקלט כשיר הנושא של הסרט "דון חואן דה מרקו", בשנת 1994.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2 מיליון השמעות.
ביקורת
אנריקה לופטג'י מלוס אנג'לס טיימס כתב כי "שני השירים הספרדיים החדשים של סלינה ["El Toro Relajo" ו-"Tú Sólo Tú"], הם שירים המגובים על ידי מריאצ'י והם שירים מסוגת הראנצ'רה . בנוסף לכך, יש לציין שקולה של סלינה בהם לא נשמע טוב במיוחד, היות שהיא הייתה חולה בעת הקלטתם".
ניוקאסל (בירה)
בירה ניוקאסל בראון אייל (באנגלית: Newcastle Brown Ale) היא בירת אייל בריטי חום מסורתי, העשויה מתערובת של מספר סוגי לתת, שעורה וחיטה המותססים בתסיסה עילית. צבעה הוא חום עמוק והיא מתאפיינת במרירות נמוכה במיוחד, ובארומות וטעמי דגנים, ביסקוויט, אגוזים וקרמל. בירה ניוקאסל מיוצרת על ידי חברת היינקן הבינלאומית. במשך השנים הדגישה הבירה את הערך האורבאני, שהפך לאחד מסמלי ההיכר שלה. בישראל, הבירה משווקת על ידי חברת טמפו משקאות.
פרדראג מיאטוביץ'
פרדראג "פג'ה" מיאטוביץ' (בסרבית-קירילית: Предраг Мијатовић - Пеђа; נולד ב-19 בינואר 1969 בפודגוריצה, מונטנגרו, יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ומנהלה הספורטיבי של פרטיזן בלגרד בהווה. מיאטוביץ' נחשב לאחד משחקני יוגוסלביה הטובים ביותר בשנות ה-90.
למיאטוביץ' 74 הופעות בנבחרות (נבחרת יוגוסלביה ונבחרת סרביה ומונטנגרו), בהן כבש 28 שערים. במסגרת הופעותיו בנבחרת יוגוסלביה שיחק מיאטוביץ' גם במונדיאל 1998 וביורו 2000.
ניוקאסל (בירה)
היסטוריה
בירה ניוקאסל הפכה למותג של Scottish & Newcastle, אחרי המיזוג של Scottish Brewers ומבשלות ניוקאסל בשנת 1960. ב-22 באפריל 2004, Scottish & Newcastle הודיעו על סגירת מבשלות טיין, ועל העברת ייצור ניוקאסל בראון אייל לאתר מבשלות בדנסטון. במאי 2005 יוצרה בפעם האחרונה הבירה במבשלות טיין. לפני המעבר נעשו בדנסטון ניסויים כדי להבטיח שטעם הבירה לא עבר שינוי. אריזת הבקבוקים של ניוקאסל בראון אייל הועברה למבשלת ג'ון סמית בטדקסטר, צפון יורקשייר, ב-2007. ב-2008 היינקן קנתה את Scottish & Newcastle בעסקה משותפת עם קרלסברג.
הפצה ויצוא
בירה ניוקאסל לא הייתה נפוצה בדרום מזרח אנגליה ובמידלנד עד סוף שנות השמונים. קמפיין שיווקי מוצלח שהושק באותה תקופה שינה את המצב, וכיום היא אחת מבירות האייל המובילות באנגליה. ב-2005 ניוקאסל בראון אייל יוצאה ל-41 מדינות. ב-2010, למעלה מ-640,000 הקטוליטר של הבירה נמכרו בארצות הברית, למעלה מכפליים מהכמות שנמכרה בשנת 2001.
פרדראג מיאטוביץ'
קריירת מועדונים
בחורף 1989/1990 היה מיאטוביץ', שחקנה של בודוצ'נוסט פודגוריצה, קרוב לחתימה בהיידוק ספליט, עד אשר נשיא פרטיזן (ולימים ראש ממשלת סרביה) מירקו מריאנוביץ' שכנע אותו לעבור לפרטיזן בלגרד. מיאטוביץ' חתם בבלגרד תמורת סכום של מיליון מארק ששולמו לקבוצת הנוער שלו, נגדה גם כבש את שער הבכורה שלו במדי פרטיזן.
בעונתו השנייה בפרטיזן כבש מיאטוביץ' 14 שערים ב-33 הופעות. למרות זאת, פרטיזן לא הצליח לזכות בתארים, ונשארה בצילה של היריבה הגדולה הכוכב האדום בלגרד, שהצליחה גם במפעלים המקומיים וגם במשחקיה באירופה. מיאטוביץ' נהיה למנהיג בקבוצה בעונת 1991/1992, תחת המאמן איביצה אוסים. הוא סייע לקבוצה לזכות בגביע היוגוסלבי ב-1992 כאשר גברה על הכוכב האדום, שהייתה באותה עת גם אלופת אירופה. באותה עונה זכה מיאטוביץ' בתואר "הכדורגלן היוגוסלבי של השנה".
כבר בעונת הבכורה שלו בליגה הספרדית היה מיאטוביץ' בורג מרכזי בוולנסיה, תחת המאמן חוס הידינק, וכבש 16 שערים ב-35 הופעות. מיאטוביץ' המשיך להתקדם ובעונת, בה כבש כמות מדהימה של 28 שערים ב-40 הופעות, זכה בתואר הכדורגלן הזר של העונה בספרד. לאחר העונה המרשימה הזאת כבר לא יכלו להתעלם ממנו בריאל מדריד, וכרטיסו נרכש על ידי מועדון הפאר הספרדי.
בריאל חבר מיאטוביץ' לחלוץ יוגוסלבי אחר, דאבור שוקר, שהגיע מסביליה, ויחד הרכיבו השניים חוד קטלני. שניהם שיחקו בכל 38 משחקי הליגה של עונת, והובילו את ריאל לאליפות, כששוקר כובש 24 שערים ומיאטוביץ' 14. בעונת סבל מיאטוביץ' מפציעות, שגרמו לחוסר יציבות בכושר המשחק שלו. למרות זאת הוא כבש 10 שערים ב-24 משחקי ליגה, ושיתף פעולה עם החלוץ הצעיר פרננדו מוריינטס שהגיע מסרגוסה ודחק את שוקר החוצה. אמנם את האליפות איבדה ריאל לטובת ברצלונה, אך הצליחה לזכות בליגת האלופות לאחר 32 שנים. במשחק הגמר נגד יובנטוס באמסטרדם ארנה ניצחה ריאל, כשמיאטוביץ' כובש את השער היחיד במשחק.
למרות הזכייה בליגת האלופות, חוזהו של המאמן יופ היינקס לא הוארך. ומחליפו חוסה אנטוניו קמאצ'ו וחוס הידינק שהחליף את קמאצ'ו הירבו למקם את מיאטוביץ' כשחקן כנף, עמדה הזרה לו. גם החלפתו של הידינק בג'ון טושאק לא עזרה למיאטוביץ', שכן השניים הסתכסכו. ההדחה המוקדמת בליגת האלופות (ברבע הגמר לדינמו קייב, בשורותיה שיחק אנדריי שבצ'נקו), יחד עם אובדן האליפות עונה שנייה ברצף, הביאו לשינויים בסגל הקבוצה. אחד מהם היה הבאתו של החלוץ הצרפתי הצעיר והמוכשר ניקולא אנלקה במקומו של מיאטוביץ', שהועבר לפיורנטינה.
בפיורנטינה, תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני ולצדו של גבריאל בטיסטוטה, לא הצליח מיאטוביץ' לבוא לידי ביטוי, עקב תחרות גדולה על ההשתתפות בהרכב. את רוב משחקיו בקבוצה שיחק מיאטוביץ' בקישור, ולכן כבש רק 4 שערים ב-3 עונותיו בקבוצה. לאחר מכן חזר מיאטוביץ' לספרד לעונת פרישה בלבאנטה מהליגה הספרדית השנייה, שם כבש 3 שערים ב-21 הופעות.
קריירת נבחרות
בקיץ 1996, יחד עם המעבר של מיאטוביץ' לריאל מדריד, חזרה יוגוסלביה להתחרות לאחר 4 שנות השעיה בעקבות אמברגו של האומות המאוחדות. מיאטוביץ', שהיה באותה תקופה כוכב בקנה מידה אירופאי, היה שחקן מפתח בנבחרת, ששיחקה בשיטה התקפית שהתאימה לו. בשני משחקי הפלייאוף על ההעפלה למונדיאל 1998 נגד נבחרת הונגריה כבש מיאטוביץ' 7 שערים (שלושער במשחק הראשון בבודפשט ורביעייה בגומלין בבלגרד). יוגוסלביה ניצחה 1–12 בסיכום שני המשחקים והעפילה למשחקי המונדיאל בצרפת.
למונדיאל הגיעה יוגוסלביה עם ציפיות גבוהות. רבים חשבו שהנבחרת, שהציגה סגל שהורכב מכוכבים מקבוצות אירופאיות, תהיה "הסוס השחור" של הטורניר, ומיאטוביץ', שהגיע לאחר זכייה עם ריאל מדריד בליגת האלופות, אף רמז כי יוגוסלביה תגיע לשלבים הגבוהים של הטורניר. למרות כל הציפיות, יוגוסלביה הודחה כבר בשמינית הגמר, כשמיאטוביץ' כבש רק שער אחד ואף החמיץ פנדל במשחק בו הודחה יוגוסלביה נגד נבחרת הולנד.
לטורניר יורו 2000 הגיע מיאטוביץ' מפיורנטינה, ללא הלחץ והציפיות שליוו את נבחרתו בטורניר ב-1998. הוא שיחק בכל משחקיה של יוגוסלביה בטורניר, אם כי בעמדה אחורית יותר, כשבעמדת החלוץ שיחק סאבו מילושביץ'. את הטורניר סיים מיאטוביץ' ללא שערים.
לאחר הפרישה מכדורגל
לאחר שפרש ממשחק ב-2004 המשיך מיאטוביץ' להתגורר בוולנסיה והפך לסוכן שחקנים. ביולי 2006 חבר מיאטוביץ' לרמון קלדרון במירוץ לנשיאות ריאל מדריד. כשקלדרון זכה בתפקיד מונה מיאטוביץ' למנהל הספורטיבי של המועדון, ומאז מתגורר במדריד.
מיאטוביץ', שהגיע במקור ממונטנגרו, היה מעורב בכמה הפגנות נגד הפגזות נאט"ו ביוגוסלביה. הוא נקנס על ידי ריאל מדריד במעל 5 מיליון פזטות, לאחר שסירב לעלות למשחק נגד אלאבס באפריל 1999, בעיצומה של מלחמת קוסובו.
מוטו (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ניוקאסל (בירה)
שמות וכינויים
ניוקאסל בראון אייל מכונה "כלב" (dog) על ידי תושבי צפון אנגליה. מקור הכינוי בביטוי "יוצא לטייל עם הכלב" (going to walk the dog), שמשמש כתירוץ להליכה לפאב השכונתי. לעיתים הבירה מכונה גם "בראון" (Brown), "ברון" (broon), ו"ניוקי בראון" (Newkie Brown).
צפון אנגליה
כמו מבשלות בירה בריטיות רבות, ניוקאסל בראון אייל מזוהה עם האזור בו היא מיוצרת, צפון מזרח אנגליה. לזיהוי המקומי תורמים לא רק שם הבירה, אלא גם החסות על קבוצת הכדורגל ניוקאסל יונייטד וייצוג נהר טיין המקומי בכוכב הכחול שבלוגו. השיוך המקומי הביא לזיהוי המותג עם האתוס והערכים של מעמד הפועלים.
מהדורות מיוחדות
בשנת 2005, 3,000 הבקבוקים האחרונים שיוצרו במבשלת ניוקאסל המקורית עוטרו בתוויות מזכרת וניתנו במתנה לעובדים. ב-2006, יוצר קו מיוחד של 2.5 מיליון בקבוקים לציון הקריירה של השחקן אלן שירר מניוקאסל יונייטד, ששבר את שיא ההבקעות של המועדון. המהדורה המוגבלת עוטרה בפסי השחור-לבן המזוהים עם הקבוצה, לצד פורטרט של שירר. ב-2007, יצאה מהדורה מוגבלת של הבירה לכבוד להקת הרוק המקומית מקסימו פארק.
המהדורה המוגבלת הושקה לקראת הופעה של הלהקה בניוקאסל, כשאת התווית עיצבה הלהקה. כמו כן יצאו לשוק בשנת 2007 בקבוקים מיוחדים לציון 80 שנה למשקה.
בירה ניוקאסל בישראל
בירה ניוקאסל משווקת בישראל על ידי חברת טמפו משקאות וניתן להשיגה בחנויות ובמעל 90 פאבים ברחבי הארץ. בארץ הדגש השיווקי של בירה ניוקאסל הוא על עידוד ותמיכה ביצירה עירונית מקומית. במסגרת זאת, בירה ניוקאסל מימנה את הפקת הסרט הקצר "פול" שביים אדם ביזנסקי. הסרט הוצג בפסטיבל חיפה 2011. כמו כן מפעילה בירה ניוקאסל את הבלוג עטלף, שעוסק בעיצוב, אסתטיקה ויצירה עירונית. הבלוג יזם סדרה של טיפים לקולנוענים צעירים, בהדרכתו של גורו הקולנוע וזוכה פרס ישראל לקולנוע מנחם גולן. את הסדרה צילם, ביים וערך נכדו של גולן, אורן עידן.
עינת נתן
ביוגרפיה
עינת נתן נולדה בחיפה בשם עינת ישראלי, לאם יועצת חינוכית ואב איש קבע בחיל האוויר. בשל שירותו של האב, גדלה נתן במספר בסיסי חיל האוויר, והתגוררה עם משפחתה בסן דייגו. היא שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר. לאחר סיום לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, למדה הנחיית הורים במכון אדלר.
נתן מנהלת קליניקה פרטית להדרכת הורים ומקיימת הרצאות בנושאי הורות תחת הכותרת "היעד ההורי".
ב-2018 הוציאה לאור את ספרה "חיימשלי" העוסק בהדרכת הורים. הספר היה לרב-מכר.
בתקשורת
את הקריירה התקשורתית שלה החלה בפינת ההורות "באמא שלך" בתוכנית הבוקר של טל ברמן ואביעד קיסוס, בעת ששודרה ברדיו תל אביב. לאחר שהתוכנית ושדריה הועברו לרדיו 99, נתן עברה להגישה בתחנה זו. בעבר הגישה פינה בנושאי הורות בתוכנית "רשת על הבוקר" בערוץ 2 וכיום מגישה פינה בתוכנית "על הבוקר" בערוץ רשת 13. בשנת 2020 כתבה טור יומי במוסף מיוחד של ידיעות אחרונות העוסק במגפת הקורונה. היא כותבת טור באתר mako.
נתן הגישה לסירוגין את התוכנית "משפחה גרעינית" בגלי צה"ל יחד עם מגיש נוסף (לרוב אברי גלעד). מיולי 2018 הגישה את הפודקאסט "אמא אמא", בשיתוף עם הילה קורח. בפברואר 2021 שינה הפודקאסט את שמו ל"אמא אבא" והיא מגישה אותו מאז עם בן זוגה, יובל נתן.
במאי 2023 עלתה לאוויר תוכנית דוקו-ריאליטי בשם 'מבחן ההורים הגדול' מטעם קשת 12. נתן, מנחה את תוכנית זו יחד עם דני פרידלנדר.
חיים פרטיים
עינת נתן נשואה לאיש התקשורת והעיתונאי לשעבר יובל נתן. הם הורים לחמישה ילדים ומתגוררים בתל אביב.
טום ויטאקר
תומאס ג'יימס ויטאקר (באנגלית: Thomas James Whittaker; 21 ביולי 1898, אלדרשוט – 24 באוקטובר 1956, לונדון) היה כדורגלן אנגלי, מדריך כושר ומאמן.
קריירה
ויטאקר גדל בניוקאסל החל מגיל צעיר מאוד. הקריירה שלו החלה בצפון מזרח אנגליה כשחקן נוער, ובמקביל הוא למד לקראת תואר של מהנדס ימי שאותו ניצל מאוחר יותר כשעבד עבור חברה מקומית. הוא גויס לצבא הבריטי ב-1917, אך מאוחר יותר עבר לצי המלכותי. ב-1919 הוא שוחרר מהשירות.
ויטאקר היה גם כדורגלן בזמן ששירת ביחידתו, ולאחר מלחמת העולם הראשונה הוא ויתר על הקריירה כמהנדס והצטרף לארסנל של לזלי נייטון בנובמבר 1919. בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ולאחר מכן עבר לשחק כשחקן כנף. ויטאקר חתם על חוזה המקצוען שלו בינואר 1920, וערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד החוץ לווסט ברומיץ' אלביון ב-6 באפריל 1920. הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב בשנות ה-20, והשתתף ב-70 משחקים שבהם הבקיע שני שערים.
ויטאקר המשיך לעבוד תחת ג'ורג' אליסון שהחליף את צ'פמן שמת בפתאומיות ב-1934, והתמנה גם לתפקיד מדריך הכושר של נבחרת אנגליה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא עבד עבור ארגון ההתרעה מפני תקיפות אוויריות. מאוחר יותר במלחמה הוא שירת כטייס בחיל האוויר המלכותי, והגיע לדרגת מפקד טייסת. הוא קיבל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית עבור פעילותו בפלישה לנורמנדי.
חידוש
חידוש הוא מצווה או הלכה בתורה, שחלק מכלליהן ויסודותיהן אינו לפי הכללים ההלכתיים הרגילים, ולכן לא ניתן לקבוע את כלליהן האחרים לפי הכללים הסטנדרטיים הרגילים, ואף לא ניתן להסיק מכלליהן והלכותיהן למצוות אחרות.
דיני אישות
ב מובאת דעתו של רב, לפיה מצוות אשת יפת תואר הנלמדת בפרשת כי תצא, היא חידוש. בפרשה זו קובעת התורה כי כאשר יהודי יוצא למלחמת מצווה ורואה אישה גויה שחושק בה, הוא רשאי לשאת אותה לאחר חודש ימים ולאחר שלבי הכנה מסוימים. מצווה זו היא חידוש, שכן הלכה למשה מסיני שאסור להתחתן עם אשה שאיננה מהעם היהודי. דין דומה מופיע לגבי עבד עברי שמותר לו לשאת שפחה כנענית, ולכן לפי דעתו של רב אין לחלק בו בין כהן, לישראל שאינו כהן.
עדים זוממים
דוגמה נוספת היא עדים זוממים; התורה קובעת כי כאשר עדים העידו עדות מסוימת, ובאו עדים אחרים והעידו כי באותה שעה היו עמם במקום אחר וממילא לא היה באפשרותם להיות במקום בו ראו את העדות, פוסקת התורה כי יש להאמין לעדים האחרונים המזימים את העדים הראשונים, וכעונש יש לבצע בעדים הראשונים את העונש ביקשו לחייב. לפי דברי האמורא אביי, העדים נפסלים לעדות כבר מהשעה שהעידו את העדות, שהרי עכשיו התברר כי באותה שעה כבר העידו עדות שקר, ואם כן כל העדויות שהעידו מאז והלאה אין להן תוקף הלכתי. לעומת זאת, רבא סבור כי העדים נפסלים רק מאותה שעה שהתברר כי עדותם הייתה עדות שקר, על ידי העדים הזוממים. אחת מהפרשנויות לדעתו של רבא היא בכך שדין עדים זוממים הוא חידוש, שהרי כשם שאנו מאמינים לעדים האחרונים שהעדים הראשונים היו במקום אחר ולא כפי שאמרו הם עצמם, כך היה עלינו להאמין במידה שווה לעדים עצמם הטוענים כי הם כן היו במקום, ומכיוון שהלכה זו היא בגדר חידוש ואינו בגדר סברה, גם הכללים האחרים של דין זה שונים מהרגיל, ואין לנו לומר את סברותינו בנושא יותר מאשר שנכתב בתורה בפירוש, שהם נפסלים כאשר באו העדים הזוממים לבית הדין להזימם.
איסורי אכילה
גם איסור בישול בשר בחלב מוגדר על ידי התלמוד כחידוש, מכיוון שהאיסור הוא רק על בישול ולא על שרייה, ובעוד שבשר שנתבשל זמן קצר ביותר בחלב אסור, בשר שהיה שרוי יום שלם בחלב הוא מותר, ומכאן שגדר האיסור הוא לא על פי הכללים הרגילים. אף ההיתר של שתיית חלב מבהמה טהורה מוגדר על ידי התלמוד כחידוש, מכיוון שהתהוותו של החלב הוא לפי דעה אחת - מדם האסור באכילה, ולפי דעה שנייה החולקת על כך - מכיוון שהחלב הוא כאבר מן החי, מכיוון שהוא חומר הנוצר מגופה של בהמה טהורה ונאכל בעודה חיה, ולכן לאחר שאנו יודעים כי אחד מכינויי ארץ ישראל הוא "ארץ זבת חלב ודבש" מכך שהחלב מותר, שהרי אין שבחה של ארץ ישראל בדבר טמא, ייתכן שגם חלב של בהמה טמאה הוא מותר, ולכן ישנו פסוק מיוחד האוסר חלב בהמה טמאה.
איסור גיעולי עכו"ם, כלומר כלי שבושלו בו מאכלי טריפה על ידי גויים, גם הוא בגדר חידוש, שכן כלל הוא בכל התורה שנותן טעם לפגם מותר, כלומר איסור הבלוע בכלי וכבר עברו עשרים וארבע שעות מאז שנבלע בו, מותר מן התורה לבשל בכלי ואין צורך להכשירו, שכן הטעם הבלוע בו הוא פגום ואינו ראוי יותר לאכילה, ועם זאת אסרה התורה כלים שגוי בישל בהם מאכלי טריפה וחייבה אותם להכשירם, ולכן לא ניתן ללמוד משם לאיסורים אחרים ולומר כי כל טעם הבלוע בכלי נחשב כמו המאכל עצמו והוא אסור.
דיני מזיק
לפי דעתם של הרשב"א, והרמב"ן גם בור הוא חידוש, מכיוון שאין דרכו לילך ולהזיק, וכן, בשונה משאר אבות הנזיקין, בור שהזיק אינו ממונו של האדם שכרה אותו, אלא שהתורה החילה עליו סטטוס אד הוק כאילו היא הבעלים של הבור לצורך חיובו, ועוד שהניזק הוא שבא לרשותו של המזיק.
מוציא שם רע
ההלכה קובעת כי אדם המוציא שם רע על אשתו שזינתה לאחר אירוסיה, והתברר שאכן אמת דיבר שזינתה בין ארוסיה לנישואיה, דינה בסקילה על פתח בית אביה. גם אם התברר שזינתה לאחר הנישואין, גם אז דינה בסקילה, למרות שבאופן רגיל העונש על זנות לאחר הנישואין הוא חנק, ולכן דין זה מוגדר כחידוש.
אל-מסתמסכ
אל-מסתמסכ באללה (מילולית: הדבק בעקשנות באל), אבו אל-צבר יעקוב בן אל-מתוכל עלא אללה השלישי (בערבית: المستمسك بالله, ابو الصبر يعقوب بن المتوكل على الله الثالث) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים בין השנים 1498-1509 ובשנית למספר חודשים בשנת 1516. כהונתו מסמלת את שלהי בית עבאס בקהיר, ואת נפילתם של הממלוכים נותני חסותם.
אל-מסתמסכ באללה קרוי על שמו של מוחמד "אל-מסתמסכ" בן אל-חאכם הראשון, אשר יועד לח'ליפות אך נפטר טרם זמנו (1300 לערך). אל-מסתמסכ עלה לשלטון בשנת 1498 לאחר פטירתו של אביו אל-מתוכל השלישי. הוא שלט כ-11 שנים עד שוויתר על שלטונו למען בנו מוחמד אל-מתוכל הרביעי. לאחר מפלת הממלוכים בראשות הסולטאן קנסוה ע'ורי בקרב מרג' דאבק באוגוסט 1516 ונפילת הסולטאן בשדה הקרב, התרחשה הפיכת חצר שהשיבה את אל-מסתמסכ לשלטון לזמן קצר עד שהפיכת נגד השיבה את בנו אל-מתוכל הרביעי לשלטון לעת קצרה. אך הדבר לא הועיל, והכוחות העות'מאניים של סלים הראשון סגרו על קהיר, כבשוה והדיחו את אל-מתוכל הרביעי מכהונתו. לאחר הכיבוש הוגלה אל-מסתמסכ יחד עם בנו ויתר בני עבאס אל איסטנבול ומת שם בשנת 1521. בנו האריך ימים אחריו ונפטר ב-1543.
נחום ורלינסקי
נחום ורלינסקי (13 באוקטובר 1895 - 27 באוקטובר 1973) היה מנכ"ל תנובה (1937–1970).
קורות חיים
ורלינסקי נולד במחוז יליזבטגרד באוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), למשפחת סוחרים ציונים. בנעוריו קיבל חינוך מסורתי ועברי, בהמשך למד במכון הנוירולוגי בסנקט פטרבורג, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אודסה (הוסמך ב-1920), בפקולטה לכלכלה באוניברסיטה הפוליטכנית באודסה. היה פעיל בצעירי ציון.
נישא לדינה רדומיסלסקי, אחותו של גריגורי זינובייב, ממייסדי ומנהיגי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שהוצא להורג ב-1936 במסגרת הטיהורים הגדולים של יוסיף סטלין.
ב-1925 עלה לארץ ישראל. אשתו עבדה כרופאת משפחה בקופת חולים כללית. בנם היחיד מיכאל, שנולד ב-1923, נפטר בינקותו ב-1925 (י"ג אייר תרפ"ה), נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
ורלינסקי היה מזכיר המשק בנהלל עד 1930, אז עבר לנהל את מטה תנובה בחיפה על פי בקשת אליעזר יפה, מנכ"ל תנובה ואיש נהלל. לאור התנגדות ועד נהלל לעזיבתו הועברה הסוגיה להכרעת ברל כצנלסון שקבע כי ורלינסקי יעבור לתנובה.
ב-1937 התמנה למנכ"ל תנובה במקום אליעזר יפה, שפרש בשל מחלה. ורלינסקי ניהל את תנובה 33 שנה, במהלך תקופה זו הצטרפו אליה מעל 400 יישובים של ההתיישבות העובדת וחקלאים פרטיים. תנובה, שהוקמה כאגודה שיתופית לשיווק משותף של תוצרת חקלאית, הפכה תחת ניהולו למונופול ששלט בשוק הישראלי, הן על רוב אספקת המזון לצרכנים והן על אמצעי השיווק ליצרנים. ורלינסקי פעל לקביעת מכסות ייצור, והכללת תנובה במועצות הייצור השונות, ולחינוך לצריכת חלב באמצעות תוכנית חלוקת חלב בבתי הספר. הוא החשיב את עקרון השיווק המאורגן השיתופי כזהה בחשיבותו לעקרונות אחרים של תנועת העבודה - עבודה עצמית ועזרה הדדית. בשל תפקידו המרכזי במשק הישראלי, בכתבות וראיונות רבים בעיתונות הובאה התייחסותו של ורלינסקי לסוגיות בייצור ושיווק, לגבי תוצרת החלב, הירקות, הפירות, הביצים ועוד, כמו גם בנושאים כלליים של המשק ההסתדרותי.
ב-1970 פרש מתפקידו כמנכ"ל אך מונה ליושב ראש מועצת המנהלים של תנובה. בשנת 1971 זכה בפרס העבודה "למפעל חיים" מטעם ההסתדרות הכללית.
ורלינסקי עסק כל השנים גם בפעילות ציבורית. בשנות ה-30 נבחר כחבר הנהלת הדר הכרמל וחבר ועד לשכת המסחר בחיפה. היה ציר מטעם מפא"י בקונגרסים הציוניים ה-14, ה-15, ה-16 וה-20 ונבחר לחבר הוועד הפועל הציוני. היה חבר מועצת ההסתדרות, מונה ב-1955 לחבר מועצת המנהלים של בנק לאומי, חבר המרכז החקלאי, חבר המחלקה להתיישבות. במלחמת העצמאות מונה על ידי בן-גוריון כאחראי להספקת המזון לירושלים הנצורה. היה חבר בוועדה הכלכלית המייעצת לראש הממשלה (בתקופת דוד בן-גוריון ומשה שרת). הוצע לו תפקיד שר החקלאות אך העדיף להמשיך בתפקידו כמנכ"ל תנובה. היה חבר הנהלת בנק הדואר וב-1962 מונה ליושב ראש.
לאחר פרישתו כתב את הספר "בלבטי התנובה" המתאר את התפתחות תנובה בתקופתו, שיצא לאור ב-1973, מספר חודשים לפני מותו של ורלינסקי.
ירושלים החדשה (אמנים)
"ירושלים החדשה" הייתה כינוייה של חבורה שגובשה בירושלים ב-1908 ביוזמתו ובהנהגתו של בוריס שץ, מייסד בית הספר לאמנות בצלאל. ש"ץ אסף סביבו אמנים, חלקם סטודנטים בבצלאל, אומנים ופועלים, בעיקר סתתים ופועלי דפוס, שחשב לחשובים במיוחד לשם "כיבוש העבודה" בירושלים וכן אנשי רוח. הם קראו לעצמם גם ה"קומונה הירושלמית" ו"הטורקים הצעירים", ככינויה של התנועה שתפסה אותה עת את השלטון בטורקיה ועוררה תקוות לרפורמה גם בארץ ישראל. מטרת הקבוצה הייתה ליצור "ירושלים חדשה שתהיה מקום של השראה ומקדש ליצירה תרבותית ואמנותית", ברוח ערכי תנועת האמנויות והאומנויות.
קומונת הסתתים (1906-1908)
בראשית 1906 הקים פרופסור בוריס שץ בירושלים את בית הספר לאומנות בצלאל, אשר בתחילתו שכן בבית שכור בשכונת החבשים. תלמידי בית הספר ומוריו היו ברובם יהודים אשר הגיעו מהגולה לירושלים, בתוספת של מספר תלמידים מקומיים. בחזונו ראה ש"ץ את בצלאל כהתחלה של תעשיית אומנות בישראל שתספק פרנסה למאות משפחות. כחלק מיוזמה זאת הזמין ש"ץ לירושלים פועלים, בני העלייה השנייה, מרחבי הארץ על מנת לעבוד בירושלים כסתתים. ש"ץ דאג למימון תקופת ההכשרה של הסתתים, שבמסגרתה הם למדו את מלאכת הסיתות מבעלי מלאכה מקרב עולי תימן ובערבים קיבלו השתלמות באומנות בבצלאל. במסגרת זו הגיעו לירושלים שתי קבוצות של פועלים, אחת של חברי מפלגת 'פועלי ציון' ואחת של חברי מפלגת 'הפועל הצעיר'.
קבוצת הפועלים הראשונה הקימה בעיר קומונה שבה חבריה חיים במשותף וחולקים את רכושם ומשכורתם. קומונה זאת נחשבת לאחד הניסיונות הראשונים בצורת חיים זו, שהבשילו בשנים מאוחרות יותר בתנועה הקיבוצית. חברי הקומונה כללו את זאב אשור, גד אביגדורוב, יוסף נחמני, יוסף ברץ, משה אינגברמן, מנחם שמואלביץ (ממש"י), קלמן מרמר, אלכסנדר זייד, ציפורה בקר (לימים זייד) ואחותה קיילה (לימים גלעדי). יחזקאל חנקין אשר עבד בתור צייד עבור הזואולוג ישראל אהרוני היה אורח קבוע וחלק מהחבורה. הם התגוררו בתחילה בצריף קטן בחצר של בית ספר בצלאל, ומאוחר יותר בשכונת 'משכנות ישראל' וב'חצר פלויד' שהייתה שייכת למדריך התיירים האמריקני רולה פלויד. בשל לבושם השונה מאנשי היישוב הישן בירושלים, אי-הקפדתם על השבת, והאופן שבו הנשים בחבורה התנהגו כמו הגברים הם היוו מראה חריג ברחובות ירושלים. בקרב יהודי ירושלים הם נודעו בכינוי 'החוליגנים' ואילו בקרב הערבים הם נודעו בתור 'החבורה המוסקובית'.
ירושלים החדשה (1908-1918)
בשנת 1908 עם הקמת הקומונה בסג'רה והקמת ארגון השומר, עברו חלק גדול של חברי קומונת הסתתים לגליל. בין הסיבות לעזיבת ירושלים היה הקושי במציאת פרנסה בעיר, והקושי בהתארגנות במסגרת הקומונה בסביבה עירונית. מנגד הצטרפו לקבוצה בירושלים יצחק בן-צבי, שהיה מזכיר מפלגת פועלי ציון בארץ ישראל ונודע בכינוי המפלגתי 'אבנר', ורחל ינאית. עם המעבר של בצלאל למשכנו הקבוע, הושכר המבנה בשכונת החבשים לחברי הקומונה ו'המחצלת של אבנר' הפכה למקום מפגש והתכנסויות של צעירים בני העלייה השנייה, ודמויות כמו הציירת אירה יאן (אשר עבדה כמורה בבצלאל), היו בני הזוג ד"ר נפתלי וד"ר חנה וייץ, יהושע ברזילי, מנהל סניף בנק אפ"ק בירושלים, אליעזר בן-יהודה, אברהם לונץ, יהודה בורלא ועוד מבני היישוב הישן, אשר תהו על קנקנם של בני העלייה השנייה וראו בהם בעלי ברית לחידוש פני ירושלים.
אנשי קבוצת ירושלים החדשה היו סוציאליסטים והיוו את עמוד השדרה של סניף פועלי ציון בירושלים, ששץ עמד בראשו. אחת מפעולותיהם הראשונות הייתה הקמת איגוד מקצועי לפועלי הבניין ולפועלי הדפוס היהודים וקימומם לשביתה בת חודש בבתי הדפוס בירושלים לאחר שפועל דפוס הוכה, דבר שלא היה נדיר. הייתה זו שביתת הפועלים היהודים הראשונה בארץ ישראל. חברי הקבוצה זאב אשור, יצחק בן-צבי, רחל ינאית ודוד בן-גוריון (אשר הגיעו לשם כך לירושלים מהגליל) היו הדמויות המרכזיות בהקמת עיתון "האחדות" - עיתון מפלגת 'פועלי ציון', והקמת בית הדפוס הקואופרטיבי "דפוס אחדות".
מפעל חשוב נוסף של בני החבורה היה הקמת הגימנסיה העברית רחביה. יוזמי הגימנסיה היו שץ, אירה יאן, יהושע ברזילי וחנה ונפתלי וייץ. מפאת מחסור במורים הם ביקשו מיצחק בן-צבי ורחל ינאית להיות בין המורים הראשונים שם. בתיה לישנסקי, אחותה הצעירה של רחל ינאית; בתה של אירה יאן ובתם של הזוג וייץ היו לתלמידותיה.
שץ תכנן עבור הקבוצה גם תוכנית התיישבות בשכונה בירושלים בה יחיו יחדיו אמנים ופועלים, בשם "נווה בצלאל". השכונה אמנם קמה ב-1924 (רחוב נרקיס בירושלים כיום), אך לא אכלסה את בני החבורה המקורית. מלחמת העולם הראשונה הפיצה את חברי החבורה לכל עבר וגרמה לפירוקה.
המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית
המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית (באיטלקית: Partito Fascista Repubblicano) הייתה מפלגה פוליטית באיטליה בראשות בניטו מוסוליני לאחר נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה והקמת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית.
המפלגה הייתה החוקית היחידה ברפובליקה הסוציאלית האיטלקית והייתה ה"יורשת" של המפלגה הפשיסטית הלאומית, אך מפלגה זו הושפעה מאוד מהפשיזם הרדיקלי המוקדם של תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 ומאנטי-מונרכיזם, שכן חברי המפלגה ראו במלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי בוגד לאחר חתימת הסכם הכניעה האיטלקי לבעלות הברית.
אידאולוגיית המפלגה הייתה פשיסטית רדיקלית והייתה די זהה לאידאולוגיית המפלגה הפשיסטית הלאומית אותה הנהיג מוסוליני לפני הפלישה. עם זאת, המפלגה החדשה הייתה מפולגת יותר מהקודמת ופלגיה התחרו על תמיכתו של מוסוליני. המפלגה התאפיינה באנטי-ליברליזם, אנטישמיות, אנטי-קומוניזם, אנטי-קפיטליזם ולאומנות.
היסטוריה
המפלגה הפשיסטית הלאומית, הייתה מפלגת השלטון והמפלגה החוקית היחידה באיטליה הפשיסטית פורקה ופוזרה לאחר שב-25 ביולי 1943 הצביעה המועצה הפשיסטית העליונה על הדחתו של מוסוליני ברוב של 19 קולות בעד, 8 נגד ונמנע אחד. למחרת ביקש מוסוליני להתקבל אצל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי. אמנם, המלך פיטר אותו, החליפו במרשל פייטרו באדוליו והעבירו למעצר. בכך הגיע לקיצו המשטר הפשיסטי באיטליה.
ב-12 בספטמבר 1943, בפשיטת גראן סאסו שחררו כוחות הפאלשירמייגר את מוסוליני ממעצרו, שהקים את הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (שהייתה למעשה מדינת בובה של גרמניה הנאצית) יום לאחר מכן, ב-13 בספטמבר הוקמה המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית, שהייתה מפלגת השלטון והמפלגה החוקית היחידה ברפובליקה הסוציאלית האיטלקית. מזכיר המפלגה היה אלסנדרו פאבוליני.
בשל השליטה החזקה של הגרמנים בממשלה החדשה ובמוסוליני בפרט, כוחה של המפלגה היה מוגבל מאוד. כדי להתגבר על חולשה זו, ניסתה המפלגה לקבל את תמיכתם של הבודדים באוכולוסייה שעדיין אהדו את האידאולוגיה הפשיסטית.
המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית לא התגברה על הוצאתו להורג של מוסוליני והתפרקות הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ולאחריהן, המפלגה פורקה ב-2 במאי 1945. תנועות פוליטיות אחרות שהוקמו לאחר תום מלחמת העולם השנייה שניסו לרשת המפלגה ואף לחדש ולשנות את הדוקטרינה הפשיסטית לכיוון מתון ומתוחכם יותר לא קיבלו תמיכה רבה ומאז האידאולוגיה הפשיסטית אינה מקובלת באיטליה ואף לעיתים אינה חוקית.
Do You Know (אלבום של ג'סיקה סימפסון)
Do You Know (בעברית: אתה יודע) הוא אלבומה השישי של הזמרת ג'סיקה סימפסון ב-5 בספטמבר 2008 באופן דיגיטלי וכמה ימים אחר כך גם באופן פיזי על ידי קולומביה נאשוויל ואפיק רקורדס. אלבום זה הכיל מוזיקת קאנטרי והיה לאלבום הראשון של הזמרת שהכי מוזיקה מסוג זה. על האלבום עבדו מספר כותבים ומפיקים ביניהם ברט ג'יימס וג'ון שנקס.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ולמקום ה-4 במצעד האמריקאי הכללי כאשר מכר בשבוע הראשון ליציאתו 65 אלף עותקים. האלבום קיבל ביקורות מעורבות מבמקרי המוזיקה.
רקע
לאחר שעד היום כל אלבומיה היו אלבומי פופ רצתה סימפסון בפעם הראשונה לעשות אלבום קאנטרי לאחר שלטענתה "היא גדלה סביב מוזיקת קאנטרי". כתוצאה מכך היא עברה לנאשוויל על מנת להקליט את אלבום זה. זו לא הייתה למעשה הפעם הראשונה בה סימפסון הביעה התעניינות בקאנטרי כאשר ביצעה בעבר גרסת כיסוי לשיר הקאנטרי "These Boots Are Made for Walkin" ואף הופיעה בקליפ של זמר הקאנטרי וילי נלסון.
קרב קווג'לין
קרב קווג'לין היה קרב במסגרת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, שנערך מ-31 בינואר עד 3 בפברואר 1944 באטול קווג'לין שבאיי מרשל בין האימפריה היפנית וארצות הברית. כחלק מהפקת הלקחים אחרי קרב טאראווה, תקפה ארצות הברית בו זמנית את שני האיים הגדולים באטול - האי קווג'לין בדרום והאי רוי נאמור בצפון. על אף שהמגינים היפנים סבלו מנחיתות מספרית והיו מצוידים פחות מהאמריקאים, הם הגנו על עמדותיהם בנחישות, וברוי נאמור שרדו רק 51 חיילים מתוך חיל מצב של 3,500.
עבור האמריקאים, היווה הקרב שלב נוסף באסטרטגיית "דילוג-האיים" שקירבה אותם ליפן, וכן זריקת מורל שכן היה זה הניצחון האמריקאי הראשון בתוך תחומי טבעת ההגנה החיצונית היפנית באוקיינוס השקט. עבור היפנים, הבהיר ההפסד בקרב את כישלון שיטת המגננה בקו החוף. לאחר קרב זה החלו המגינים היפנים להקים את קווי ההגנה הרחק מהחוף, ובקרבות פלליו וגואם שבאו לאחר קרב קווג'לין עלה בחדות מספר ההרוגים האמריקאים.
המערכה באיי גילברט ומרשל
לאחר שכבש את מקין ואת טאראווה באיי גילברט, הפכו איי מרשל למטרתו של הצי האמריקני באוקיינוס השקט. עד מלחמת העולם הראשונה היו האיים קולוניה גרמנית, אז קיבלה יפן מנדט לשליטה באזור מחבר הלאומים. מכיוון שהיפנים סגרו את האיים לעולם הרחב עלו השערות כי היפנים הקימו מערכת ביצורים ענפה, אולם להשערות אלה לא נמצאו הוכחות. היפנים התייחסו לאיים אלה כחלק מטבעת ההגנה החיצונית של האימפריה, וראו בהם כאדמה יפנית שתקיפתם נחשבה כתקיפת איי הבית היפניים.
לאחר אובדן איי שלמה וגינאה החדשה ב-1943, החליט הפיקוד היפני כי ניתן לוותר על איי מרשל משום שהעדיפו לערוך קרב הכרעה קרוב יותר לאיי הבית, אולם בסוף שנת 1943 נשלחו תגבורות שמטרתן הייתה לגרום לאבדות רבות יותר בקרב האמריקאים, כשאלה יתקפו את האיים. בינואר 1944 היו תחת פיקודו של המפקד האזורי, אדמירל מסאמי קובָּיַאשי, כ-28,000 חיילים לטובת הגנת איי מרשל ומעט מטוסים.
ההכנות היפניות
על אף החשיבות שיוחסה לאיי מרשל, מעולם לא הפך האי קווג'לין למבצר. כמעט עשר שנים לאחר שהחלה בניית הביצורים, נותרו האיים מבוצרים פחות מטאראווה הסמוך, שבו נבנו ביצורים רבים תוך פחות מ-18 חודשים. בנוסף, רק כמחצית מהכוחות שהוצבו באי היו לוחמים, והשאר פועלים ללא אימון קרבי. רק לאחר אובדן איי שלמה וגינאה החדשה החלו היפנים לחזק איי מרשל. למעשה, בספטמבר 1943, החשיב הפיקוד העליון היפני את איי מרשל כאזור אבוד, שמטרת הלחימה בו היא לעכב את האמריקאים בזמן שקו הגנה חדש מוקם בין אינדונזיה, אטול קרוליין ואיי מריאנה. על מנת לעכב את האמריקאים זמן ארוך ככל הניתן, נשלחו לאיי מרשל חיילים מהפיליפינים, מנצ'וקוו ומיפן עצמה, וכן מטוסים לסיוע אווירי.
כוח ההגנה העיקרי של איי מרשל היה "כוח הבסיס השישי" ומפקד הכוח, אדמירל-משנה מונזו אקיאמה, נאלץ לפזר את חייליו על פני שטח עצום. התגבורת שהגיעה כללה את הגדוד השני של "החטיבה האמפיבית הראשונה" שכלל 9 טנקים זעירים ושתי פלוגות מצוידות בטנקים אמפיבים. כוחות התגבורת נפרסו במהירות על ידי אקיאמה, בעיקר באטולים השוכנים בהיקף האזור.