cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס אבדנור
ביוגרפיה
ב-1986, לאחר שניצח בפער גדול את הבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית וגבר על המושל ביל ג'נקלו, הפסיד אבדנור בבחירות הכלליות לטום דאשל, אז חבר בית הנבחרים האמריקאי. אחרי שעזב את הקונגרס של ארצות הברית, היה אבדנור בשנים 1987–1989 מנהל הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית, והיה יועץ במסע הבחירות המוצלח לסנאט של ג'ון ת'ון נגד דאשל בבחירות 2004.
בחודש מאי 2012 הלך אבדנור לעולמו בסו פולס שבדקוטה הדרומית, בן 89 במותו.
אליפות ישראל באתלטיקה 1952
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בין התאריכים 20 - 21 ביוני 1952.
Divlji vjetre
Divlji vjetre (בעברית: רוחות פראיות) הוא שיר בקרואטית, שנכתב והולחן על ידי אנטה פקוטיץ', ובוצע על ידי דמיר קדז'ו. ב-29 בפברואר 2020 השיר זכה בתוכנית "Dora 2020" שמהווה את קדם האירוויזיון הקרואטי, ונבחר לייצג את המדינה באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
2NE1
2NE1 (בקוריאנית: 투애니원, בעברית טוּאֵנִיוָאן) היא להקת בנות דרום קוריאנית אשר נוצרה על ידי YG Entertainment בשנת 2009.
הלהקה ממובילות הגל הקוריאני למערב, מוכרת בך ששברה סטראוטיפים על להקות בנות קוריאניות.
כיום הלהקה מורכבת משלוש חברות להקה: CL, Bom ו-Dara. חברת הלהקה הרביעית והצעירה ביותר, Minzy, עזבה באופן רשמי את הלהקה ב-5 באפריל 2016.
הלהקה התפרסמה לראשונה עוד לפני הופעת הבכורה שלהן, כאשר הופיעו יחד עם להקת הבנים Big Bang עבור בפרסומת עבור LG Electronics, כשהן מבצעות את השיר "Lollipop".
הופעת הבכורה הרשמית של הלהקה היה ב-6 במאי 2009, עם השיר “Fire”. מאז הלהקה הוציאה לאור שני מיני אלבומים, ‘’’2NE1’’’ (2009) ו’’’2NE1’’ (2011), ושני אלבומי אולפן, ‘’’To Anyone’’’ ו’’’Crush’’’. המיני אלבום הראשון שלהם כלל את השיר מספר אחד “I Don’t Car”, אשר העניק ללהקה את פרס "שיר השנה" לשנת 2009 בטקס Mnet Asian Music Awards. השירים הבאים שיצאו לאור, כמו “Go Away”, “Lonely” ו”I Am The Best” זכו להצלחה דומה. השיר “I Am The Best” העניק ללהקה את פרס "שיר השנה" לשנת 2011.
2NE1 הופיעו לראשונה ביפן בספטמבר בשנת 2011 עם הגרסה היפנית שלהן למיני אלבום השני, Nolza. מאז, הלהקה הוציאה לאור אלבום אולפן בשם Collection, ושני סינגלים פיזיים ביפן. בשנת 2012, הניו-יורק טיימס קבע כי הופעת הלהקה בפרודנשל סנטר בניו ג'רזי כאחת ה"הופעות הטובות ביותר לשנת 2012".
באוקטובר 2012, זאק גרינבורג מהמגזין פורבס ציין כי הלהקה מכרה 27 מיליון הורדות דיגיטליות.
לפני הופעת הבכורה
2NE1 הוזכרה בפעם הראשונה על ידי אמצעי התקשורת בקוריאה הדרומית בסוף שנת 2004.
בויונג מהלהקה Spica ולינזי מהלהקה Fiestar, התאמנו עם הלהקה, אך נשרו לבסוף ולא נכללו בהרכב הסופי של הלהקה. YG Entertainment הודיעו באופן רשמי בתחילת שנת 2009 כי הלהקה תהיה מורכבת מארבע חברות וכי היאעשה את הופעת הבכורה בחודש מאי של אותה השנה. החברה הודיעה כי הלהקה התאמנה במשך ארבע שנים, וכי אלבום הבכורה שלהן יכלול שירים שהופקו על ידי המנהיג של הלהקה 1TYM, טדי פארק. שם הלהקה בתחילה הוכרז כ"21", אך בעקבות גילוי של זמר אחר המשתמש בשם זה כשם במה, הלהקה שינתה את שמה לשם שלה כיום "2NE1". השם, נהגה בקוריאנית בדומה לאופן שבו הוא נהגה באנגלית, "To Anyone" או “Twenty One”, המשלב את הביטויים "21st century" ו"New Evolution".
הופעת בכורה וסינגל ראשון
השיר הראשון של הלהקה, Lollipop הופק והוקלט יחד עם להקת הבנים Big Bang כפרסומת עבור LG על מנת לקדם את מכשיר הטלפון החדש שלהם Cyon. השיר יצא לאור דיגיטלית ב-27 במרץ 2009, הקליפ וידאו של השיר פורסם ב-28 במרץ. שיר זה לא קודם על ידי הלהקה עקב היותה פרסומת (נוצר קונפליקט עם רשתות הטלוויזיה והזכאיות לשדר את השיר).
שיר הבכורה של הלהקה, “Fire”, יצא לאור ב-6 במאי. השיר נכתב והופק על ידי טדי פארק מהלהקה 1TYM והכיל אלמנטים של היפ-הופ וראגיי. הקליפ וידאו עבור השיר כלל שתי גרסאות: גרסה אחת של "חלל" וגרסה נוספת של "רחוב". הקליפ זכה למיליון צפיות תוך 24 שעות מרגע פרסומו.
הופעת הבכורה של הלהקה עם השיר “Fire” נערכה בתוכנית המוזיקה Inkigayo של הרשת SBS ב-17 במאי. חברות הלהקה לקחו חלק בתוכנית הריאליטי הראשונה שלהן בשם “2NE1TV” על מנת לקדם ולעזור בקידום הלהקה והשיר. הלהקה וכן שיר הבכורה שלה הפכו למונחי חיפוש פופולריים במנועי החיפוש באינטרנט.
פרסים וזכיות
הלהקה זכתה בשלושה פרסים של Cyworld Digital Music Awards: השירים “Lollipop” ו”Fire” זכו בקטגוריית "שיר החודש" והלהקה זכתה בפרס "טירון החודש" עבור חודש מאי 2009.
ב-14 ביוני 2009 הלהקה זכתה בתוכנית המוזיקה הקוריאנית Inkigayo במקום הראשון, זאת לאחר ההופעה הרביעית שלהן בתוכנית. הם זכו בפרס השני באותה התוכנית בשבוע שלאחר מכן. באותו חודש, הלהקה חתמה על עסקה עם חברת Fila והן הפכו להיות הדוגמניות של החברה בפרסומת החדשה שלה.
בספטמבר 2009, 2NE1 הופיעו ב"פסטיבל השירים של אסיה", בו הן זכו בפרס ה"טירון של אסיה".
הלהקה זכתה בהרבה פרסים של טקסי סוף השנה, וביניהם שיר השנה בטקס של Mnet Asian Music Awards. אלבום הבכורה שלהן הגיע להיקף מכירות של 100,000 עותקים עד סוף השנה.
סינגל שני ואלבום ראשון
הסינגל השני של הלהקה היה השיר, "I Don’t Care", הוא יצא לאור ב-1 ביולי, יחד עם המיני אלבום הראשון, ‘’2NE1’’. פעילויות הקידום של המיני אלבום החלו באופן רשמי בתחילת יולי. מנכ"ל חברת התקליטים של הלהקה, יאנג יון-סוק אמר כי השיר מציג צד יותר רך, ודימוי יותר נשי של הלהקה בניגוד לשיר הבכורה שלהן, “Fire”. השיר הפך להיות השיר בעל מספר ההורדות הגדול ביותר של אותו חודש.
הלהקה סיימה את הופעות הקידום של השיר על ידי ביצוע של השיר בסגנון ראגיי בתוכנית המוזיקה Inkigayo. בעקבות הפופולריות של הרימקס, הוא יצא לאור באופן דיגיטלי ב-3 בספטמבר בתור הסינגל הדיגיטלי הבא של הלהקה. בחודש אוגוסט, הלהקה לקחה הפסקה זמנית מפעילויות כקבוצה, וכל חברה בלהקה הוציאה לאור סינגל סולו.
תרנגול כפרות (ספר)
תרנגול כפרות הוא רומן מאת אלי עמיר שראה אור בשנת 1983 בהוצאת עם עובד.
הספר מספר על קבוצת נערים עולים, בעיקר מעיראק, יוצאי מעברות, המתחנכים בקיבוץ בשנות ה-50 של המאה ה-20. הספר מבוסס על יסודות אוטוביוגרפיים של עמיר מקיבוץ משמר העמק, ומתאר את מפגש התרבויות של העולים, את לבטיהם בענייני דתיות וחילון, העבר הגלותי מול העצמאות הלאומית, המסורת והחידוש. הספר מתאר גם את בעיותיו של הקיבוץ והסתירות בין ערכיו הסוציאליסטים לבין אלו הדמוקרטיים והציוניים.
ב-1992 תסרט וביים איש הקולנוע דן וולמן את סרט הטלוויזיה "תרנגול כפרות" המבוסס על הספר.
הספר תורגם לאנגלית, גרמנית, רוסית, טורקית, אזרית, מקדונית ואיטלקית.
תקציר הספר
העלילה מתרחשת בשנות ה-50 של המאה ה-20, זמן קצר לאחר קום המדינה.
המעבר הישיר בין שתי התרבויות – המעברה והקיבוץ, מסורתיות ומהפכנות, הקפיטליזם בגולה וסוציאליזם בקיבוץ ועוד – גורם לילדי המעברה לרתיעה וחשש מחיי הקיבוץ ותרבותו.
כחלק מההשתלבות במקום המדריכים של הקיבוץ מעניקים לנערים שמות חדשים שמתאימים רק במקצת לשמותיהם הישנים, מלבד הרצון שהנערים ישתלבו במקום המדריכים רצו להרחיקם מעט מהמעברה ומהחיים הקודמים, אך דווקא נורי – שמנסה כל כך להשתלב בקיבוץ - מסרב לקבל עליו את השם שניתן לו – נמרוד, אולי מחשש שכך יופרד מעברו, או מתוך תחושה ששמו שומר על עצמיותו.
נורי בולט במיוחד בניסיונו להשתלב בקיבוץ ולהידמות ל"אזוריים" - ילדי הקיבוץ (נילי, שגם היא מוזכרת בהמשך כאחת שמשתדלת להשתלב בקיבוץ, כנראה פשוט זכתה לתשומת לבו של נורי רק מאוחר יותר, אם כי ייתכן שהתלהבותה ורצונה להשתלב צצו מאוחר יותר אחרי הגעתם לקיבוץ משל נורי, שהחל בכך כבר בערב הגעתם). כבר בערב הגעתם לקיבוץ, בחדר האוכל, החליט לאכול דג מלוח, על אף שזה היה שנוא עליו, וזאת כיוון שהניח כי הקיבוצניקים אוכלים אותו. בהזדמנות הבאה לא נטש נורי את עבודתו על אף שהשתוקק לעשות זאת ועל אף שחבריו כבר עשו זאת. הוא מתנדב לעבוד בזבל - אף שידע כי חבריו מתנגדים לעבודה בזבל - כדי שיוכל להשתלב בקיבוץ, וכן הלאה. במעשיו אלו מוביל למעשה נורי את חבריו בדרכם להסתגלות לחיים בקיבוץ. כאשר הוא מגיע לעבוד בזבל, הוא פוגש את דולק, ונוצרת ביניהם מערכת יחסים. דולק מספר לנורי סיפורים על ההתיישבות, המלחמות וחייו, ונורי מוקסם מסיפוריו, ובינו לבינו משווה את דולק לאביו.
בלחץ המדריכים נפגשים ילדי המעברה עם ה"אזוריים", אך הפגישה רוויית מתח, ואינה יוצרת יחסים של ממש בין העולים ל"אזוריים", בעיקר משום שילדי המעברה עוד לא הסתגלו לקיבוץ. לאחר זמן מה, מחליטים ילדי המעברה, בעידודם של מדריכיהם, ישי וסוניה, לערוך בחירות כדרך ה"אזוריים", ולבחור לעצמם "הנהגה". נורי נדחף לבחירות כנגד אבנר, שצבר כלפיו מרירות רבה בשל ניסיונו להתערב בקיבוץ.
יום אחד, בשל הריחוק הרב שבין ילדי המעברה לאנשי הקיבוץ, מסתבך הרצל - מידידיו של נורי, שאהב מאוד הפגנות - עם אחד מאנשי הקיבוץ. הרצל וחבריו בטוחים כי הרצל יסולק מהקיבוץ, אך לבסוף הדבר נמנע. האירוע מראה לנו כי הקרע בין הילדים מהמעברה לבין תושבי הקיבוץ היה עמוק גם לאחר הזמן הרב יחסית שהיה לצדדים לפתור לפחות חלק מהבעיות ולהיפתח אחד לשני.
לאחר שנבחר נורי לתפקידו, לוחצים עליו חבריו לאפשר יותר חופשות הביתה (לנערים ניתנה חופשה הביתה כל 3 חודשים), בטענה כי נורי הבטיח להם זאת לפני הבחירות. כיוון ש"חברת הנוער" הייתה המחליטה בעניין זה, שיגר אליהם נורי מכתב בבקשה לאפשר חופשות הביתה לעיתים קרובות יותר. לאחר שנודע העניין לסוניה וישי - המדריכים – מוזמנים הנערים לבירור ונורי מואשם כי פעל מאחורי גבם כששלח את המכתב לחברת הנוער. נורי מצפה מחבריו, שהיו אלה שלחצו עליו לשלוח מכתב, לעזרה, אך רק בוזגלו מתייצב לצידו, ואילו השאר אינם פוצים פה. נורי ובוזגלו לא מסולקים אמנם מהקיבוץ, אך הקרע שנוצר בינם לבין השאר נשאר עוד זמן רב.
כצעד בדרך לקירוב הנערים מהמעברה ל"אזוריים" הולכים הנערים - ביוזמתה של סוניה המדריכה – לחידון המוזיקלי שעורכים ה"אזוריים". המוזיקה המושמעת בחידון היא מוזיקה קלאסית שאינה מוכרת לנערים מהמעברה. רובם עוזבים מיד, ונורי מחכה עד סוף החידון, אך שום התקרבות לא מושגת. כדי להתקרב לאזוריים ולשבות את ליבה של "אזורית" שהתאהב בה, מתחיל נורי ללמוד מוזיקה קלאסית בעזרתו של ישי המדריך. נורי ונילי, הולכים יום אחד לחידון מוזיקלי נוסף, לבדם הפעם, ונורי מצליח לנחש אחת מהמנגינות, וגאה בכך מאוד. הוא ונילי נשארים גם אחרי כן במסיבה של ה"אזוריים". נורי רוקד עם ה"אזורית" שהתאהב בה, ומגלה מעט פרטים עליה. נילי רוקדת עם אחד ה"אזוריים", ומכירה אותו. לאחר מכן, עוקב נורי אחר ניצה – ה"אזורית" שהכיר – ומנסה להתראות איתה. נילי מפתחת קשר אינטימי עם ה"אזורי" שהכירה, ומאוחר יותר נכנסת להריון. היא אף אומרת, "חשבתי שכך עושות כל ה'אזוריות'", מה שמעיד על כך שהסכימה לוותר על הערכים שלימדו אותה כדי להשתלב בקיבוץ ובחייו. היא מנסה להתנער מעברה בעיראק ובחיק משפחתה במעברה ולקבל את החיים בקיבוץ. כאשר נודע להוריה על היותה הרה, הם כמובן נדהמים ונרעשים, ואנו עדים לתשלום הכבד שנילי משלמת על ניסיונה לזנוח מאחור את חייה הקודמים. ניצה עצמה אינה נעתרת לחיזוריו של נורי, והוא חש בכך כישלון עצום. הוא מתרחק בכך מהחברה הקיבוצית, ולאחר מכן, הוא מוצא אהבה חדשה אצל נערה פולניה, גם היא הגיעה לא מכבר לתרבות זרה, ועל אף הבדלי המוצא, עדיין שניהם נמצאים במקום חדש ועוין.
כך, כשנורי ממשיך בדרכו לאחר שנחל אכזבה קשה אצל ניצה בת הקיבוץ, הוא מתרחק מעט ממסגרת הקיבוץ ששאף להיכנס אליה, אם כי אהבתם אינה נתונה במסגרת הצרה של יוצאי המעברות מעיראק בלבד, אלא מתרחבת כבר למעגל גדול יותר, של הזרים בקיבוץ בכללם. כאשר על נורי מוטל תפקידו החדש כמדריך במעברה, הדבר מורה על היקלטותו של נורי בקיבוץ, כיוון שהוא כבר מספיק קיבוצניק כדי שיוכל להיות שונה במעברה, ולא עוד אחד מבניה. למעשה, רק עצם הרצון לשלוח את נורי למעברה בלי לחשוש שמה הדבר "יקלקל" אותו, מעידה שהמדריכים הבינו כי נורי כבר הפך חלק מהקיבוץ, וזאת כיוון שבעבר טענו כי כל חופשה גורמת להתפוררות המאמץ שהושקע בנערי המעברה, בשל השהייה בבית (המעברה שהייתה סמוכה לקיבוץ לא הייתה אמנם ביתו הקודם של נורי, אך היו לו במקום אנשים קרובים והמקום דמה למעברתו הוא). נורי דורש לארגן מפגש ולהזמין את האנשים במעברה לארוחה משותפת עם הקיבוצניקים, וייתכן שהצעתו זאת נובעת מהרצון לקרב מעט שני עולמות מנוגדים אלו, כדי שיוכל לחיות בשני בלי לחוש תלוש לחלוטין מהראשון. הניסיון לקרב בין אנשי הקיבוץ למעברה לא מצליח, והמפגש מקרב יותר בין יוצאי המעברות לתושביהן, מאשר בין תושביהן לקיבוצניקים. לאחר מכן מוצעת לנורי וחבריו לפרוש לנגב ולהקים שם קיבוץ משל עצמם. קיימים ביניהם חילוקי דעות באשר להסכמה על הרעיון וביצועו. בסיפור לא נודע לנו האם אכן הקימו הנערים קיבוץ בנגב, אך נראה שבסוף נשאר הקיבוץ בגדר רעיון בלבד. ייתכן לקיבוץ מילא לא היה סיכוי: יוצאי המעברה היו בעלי תרבות משותפת, וספק אם היו מצליחים ליצור לעצמם תרבות שתתאים לקיבוץ, שכן ממייסדי הקיבוץ "קריית-ארנים", בא כל אחד עם תרבות זרה לשאר, וכולם נאלצו להתאחד וליצור תרבות אחרת, ומצב זה לא התקיים אצל יוצאי המעברה.
כשמגיע נורי למעברה, הוא מביא מהקיבוץ תרנגול כפרות. הוריו אינם מסכימים להשתמש בו כבתרנגול כפרות כיוון שלא נשחט כדין. זוהי עוד אבן דרך בהתנתקותו של נורי מהמעברה והסתגלותו לקיבוץ. לאחר מכן הוא מנסה להעביר את הדגם הקיבוצי – של ועדות לעניינים השונים – למעברה. הוא כנראה כבר הסתגל לדגם ואף מתפלא שאינו קיים במעברה.
שם הספר
מקורו של שם הספר במנהג הכפרות הנעשה באמצעות תרנגול, שאותו נוהגים לבצע בחלק מקהילות היהודיות בערב יום הכיפורים. התרנגול משמש כ"מקבל" גזר הדין במקום האדם שמבצע את מנהג הכפרות, כלומר, גזר הדין יועבר מהאדם אל התרנגול.
בסיום הספר מביא גיבור הספר נורי להוריו במעברה מתנה, תרנגול שחוט, תוך מחשבה שמתנה זו תשמח את הוריו. אך למרות זאת, הוריו לא מסכימים להשתמש בתרנגול זה מאחר שלא נשחט כראוי. נורי למעשה נמשל לתרנגול הכפרות - גם בהיותו קרבן של חבריו, וגם בהיותו קורבן של הוריו. אבל למרות זאת הוא רצח בדם קר את הוריו.
בעקבות הספר
בספר מתוארים חיי המעברה וחיי הקיבוץ על שני קצוות בסקלה. בעוד חיי המעברה מסמלים מצוקה, ניוון, יאוש וחיי עבר, חיי הקיבוץ מסמלים קדמה, יצירה, תקווה וחיי עתיד. במבט מעין זה מובן מדוע הנערים עם כל קשיי ההתאקלמות מעדיפים לנסות להתערות בתרבות זו, הזרה לכל תפיסתם וחינוכם, וגם אם הם מרגישים בה מעט כבני נכר, הדחויים בה, במידה רבה או מעטה.
אחד הדברים הבולטים בספר הוא תיאור שבירת המסגרות ושבירת ההיררכיה של החברה היהודית המסורתית. אנשי הקיבוץ המהפכנים שנטשו את משפחותיהם בגולה, מבקשים לא רק להדביק בלהט המהפכני הסוציאליסטי את סביבתם, אלא לגרום להם לעמוד על דעתם, ולמרוד במסגרות הקיימות, המשפחה והדת שכובלות את היחידים בכללים הנוקשים שלהם. הנערים והנערות מפסיקים לשמוע להוריהם, וגם הרב מוצג בספר כמי שמאבד את מקומו ואת הסמכות שלו, אפילו בעיני הקהילה שבמעברה עצמה.
נורי
נורי מנסה לגשר על הפערים הגדולים ולהשתלב בחברה הקיבוצית. הוא מסכים לעבוד בזבל כדי להוות דוגמה ולהשתלב עם בני הקיבוץ. כמו כן הוא הופך להיות מעין הדובר של הקבוצה שלו, ובכך נהפך להיות מנהיג חברתי. הוא הולך למועדון של הקיבוץ כדי לשמוע מוזיקה קלאסית. מוזיקה זו לא הייתה מוכרת לו והוא עשה זאת כדי להשתלב עם האזוריים. הוא אף נבחר לוועדת החברה של הקיבוץ- בתפקידו זה הוא יוצר קשר עם בני הקיבוץ. לקראת סוף התקופה, נורי נבחר להיות מדריך ושליח של הקיבוץ.
נילי
הניסיונות של נילי להשתלב בחברה היו כרוכים הרבה מאמץ והקרבות. הניסיונות כגון: לבישת מכנסיים קצרים, הליכה למפגשים עם האזוריים, והתחברות עם אחד האזוריים בשם צביקה. נילי נכנסת ממנו להריון ובכך מסתיים הקשר שלה עם משפחתה, כי הוריה לא תומכים בנישואיה לצביקה. היא נקרעת ממשפחתה לטובת ההשתלבות בחברה ה"צברית" ואהבתה לצביקה.
מסרים חברתיים
אחד המסרים העיקריים בסיפור, הוא שיש למנוע מהחברה הישראלית להפוך לכור היתוך, שבו כל עולה יאבד את זהותו הקודמת ויזנח את תרבותו, כדי להשתלב בחברה הישראלית. הספר מעודד לשמור על הזהות ולהשתלב בחברה במקביל לכך. בצורה כזאת תהיה החברה ססגונית וצבעונית ולא אפורה וחדגונית.
מלבד זאת, אנו למדים מהסיפור שקליטה היא תהליך ארוך וקשה, וכדי שתצליח יש צורך ששני הצדדים, הקולט והנקלט, יוותרו על חלק מרצונותיהם. הנקלט לא יוכל לשמר את התרבות ואורח החיים שלפיהם חי בעבר באופן מושלם ומבלי לקבל מעט מהתרבות ואורח החיים של הקולט. הקולט, לעומתו, יצטרך לקבל בהבנה את עובדת בואו של הנקלט מתרבות זרה, ולוותר על הרעיון להנחיל לו את כל תרבותו ומנהגיו ולאלצו לוותר על תרבותו שלו.
עקרות בית נואשות
עקרות בית נואשות (באנגלית: Desperate Housewives) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה-קומית-מסתורית זוכת פרסי אמי וגלובוס הזהב, שנוצרה על ידי מארק צ'רי ושודרה ברשת ABC. הסדרה מציגה את חייהן של ארבע עקרות בית המתגוררות בוויסטריה ליין (Wisteria Lane), רחוב בדיוני בפרבר רגוע בשם פיירוויו (Fairview), ועוקבת אחר מאבקיהן האישיים כשתעלומה מרחפת באוויר, לאחר התאבדותה של אחת הנשים. הסדרה עוסקת ביחסים שבין ארבע הנשים לבין עצמן, בינן לבין בני משפחתן ובינן לבין תושבים נוספים בוויסטריה ליין.
הסדרה זכתה לביקורות מעולות, וביחד עם "האנטומיה של גריי" ו"אבודים" הקפיצה את רשת ABC למרומי טבלאות המדרוג, עם יותר מ-23.5 מיליון צופים לפרק בממוצע. ברחבי העולם זכתה הסדרה לכ-119 מיליון צופים קבועים. הסדרה הוגדרה לא אחת על ידי המבקרים והצופים כ"סקס והעיר הגדולה בפרברים", אך למרות זאת קיימים הבדלים רבים בין הסדרות, כשבראשם המסתורין שאפיין את הסדרה מרגעה הראשון. הסדרה זכתה בפרסים רבים כשבהם באוקטובר 2012 זכתה בפרס "הסדרה הטובה ביותר" בטקס צרצר הזהב, מחווה לירידתה מהמסכים במאי אותה השנה.
עונה 1
פרקים 1–23 (23 פרקים). החלה ב-3 באוקטובר 2004 והסתיימה ב-22 במאי 2005.
עם סיום העונה מתבררת סיבת התאבדותה של מארי אליס יאנג, מרתה השכנה גילתה שפול ומרי אליס חטפו את בנם זאק בהיותו תינוק מאמו הביולוגית דרידרה אשר נרצחה על ידי מרי אליס לאחר שאיתרה אותם במגוריהם החדשים, באמצעות המידע הזה מרתה ניסתה לסחוט את מרי אליס מה שגרם למרי אליס להתאבד. וגם מייק דלפינו מגיע לפתרון התעלומה המטרידה אותו - היעלמותה של חברתו לשעבר, דירדרה. בְּרִי ואן דה קאמפ הופכת לאלמנה לאחר שרוקח המאוהב בה פוגע בתרופות של בעלה, הסובל ממחלת לב. טום סקאבו מתפטר מעבודתו לאחר שנודע לו שלינט פגעה בקידומו לאחר שחששה שהקידום יגביר את היעדרותו מהבית, ומציע ללינט שתחזור לעבודתה כפרסומאית. גבריאל מוצאת עצמה בהריון, לאחר שבעלה החליף את הגלולות למניעת הריון שבהן השתמשה. טרם כניסתו לכלא נודע לקרלוס שגבריאל בגדה בו. סוזן מוחזקת כבת ערובה על ידי זאק, בנה של מרי אליס יאנג, המעוניין להרוג את מייק דלפינו, בו הוא חושד שהרג את אביו.
עונה 2
פרקים 24–47 (24 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 2005 והסתיימה ב-21 במאי 2006.
אחרי הגילוי על סודה האפל של מארי אליס, עקרות הבית ממשיכות בחייהן. ברי, אשר בעלה נפטר, לא מתמודדת היטב עם היותה אלמנה, ויוצאת עם האיש אשר בלי ידיעתה הרעיל את בעלה כדי להיות איתה. במהלך העונה ברי מתמודדת גם עם היותה אלכוהוליסטית וסחיטתו של בנה אשר רוצה עצמאות ואת כספי החסכונות שלו. סוזן, עדיין מחפשת אהבה לאחר שנפרדה ממייק, מסיימת במיטה עם בעלה לשעבר שיוצא עם אידי בריט. כאשר אידי מגלה זאת, היא שורפת את ביתה של סוזן כליל. לינט חוזרת לעבוד בפרסום, ובעלה טום הופך לעקר בית במקומה. לקראת סוף העונה הם מתחילים לעבוד יחד כאשר לינט היא הבוסית. יותר מאוחר גם מגלה כי לטום יש בת נוספת, ממישהי שהכיר לפני שנים רבות. גבריאל ההרה מחליטה להיות נאמנה לבעלה קרלוס, שמרצה את מאסרו בכלא. כאשר היא מתחילה להשלים עם היותה אמא בעתיד, היא מאבדת את התינוק. הם מחליטים ללכת על אימוץ, אך גם זה לא מסתדר, לבסוף מחליטים שעוזרת הבית שלהם שאו-מיי תשמש גם לפונדקאית שלהם, מאוחר יותר גבי תגלה כי קרלוס יבגוד בה איתה ותגרש אותו מהבית. כאשר הן מתמודדות עם חייהן, הנשים שמות לב למשהו חשוד בנוגע לשכנים החדשים: בטי אפלווייט ובנה מתיו, אשר עברו לוויסטריה ליין באמצע הלילה. ומחזיקים באסיר במרתפם, המתגלה כבנה השני של בטי, אשר הרג את חברתו של אחיו. בנה הראשון מת׳יו יוצא עם דניאל, בתה של ברי, בסוף העונה הם בורחים יחד, ואז מתגלה האמת כי מת׳יו הוא זה שרצח את חברתו. בפרק האחרון לעונה, מסיבה שאינה ידועה, אורסון הודג׳ הידיד של סוזן דורס את מייק שבדרכו להציע לסוזן נישואים, וגורם לו להיכנס לקומה.
עונה 3
פרקים 48–70 (23 פרקים). החלה ב-24 בספטמבר 2006 והסתיימה ב-20 במאי 2007.
עונה 4
פרקים 71–87 (17 פרקים). החלה ב-30 בספטמבר 2007 והסתיימה ב-18 במאי 2008.
התעלומה המרכזית של העונה קשורה לקתרין מייפייר אשר חוזרת לשכונה אחרי 12 שנים, יחד עם בעלה החדש אדם, בתה דילן וסוד טמון בליבה. דילן שהייתה בזמנו חברתה הטובה של ג'ולי מאייר (בתה הבכורה של סוזן), לא זוכרת דבר לא עליה, ולא על כל התקופה בה חייתה בעבר בוויסטריה ליין. סוזן ושאר השכנות חושדות שכל זה קשור לעזיבה הפתאומית של קתרין ולבעלה הקודם, עליו היא לא מוכנה לדבר בשום פנים ואופן. ברי מעמידה פני הרה כדי לחפות על דניאל, שנמצאת בהריון מתקדם. כמה חודשים אחר כך דניאל יולדת את בנה בנג'מין וברי מתעקשת לערוך לו ברית מילה בניגוד לדעת אורסון. סוזן נכנסת להריון ממייק דלפינו. לרוע המזל, מייק מתמכר לתרופות נגד כאבים ונאלץ לעזוב את הבית לחודש כדי לעבור תוכנית גמילה. אחרי זמן ממושך היא מגלה כי אורסון דרס אותו. לינט סקאבו מתמודדת עם הסרטן ומנסה להסתיר את דבר המחלה מהשכנים. במקביל, מתמודדת לינט גם עם אמה האקסצנטרית סטלה, שמחליטה לעזור למשפחת סקאבו ועוברת לגור אצלם. גבריאל הופכת לאשת ראש העיר, ומגלה שוויקטור מתכוון לרוץ למשרת מושל קליפורניה, ולומדת שבעלה הטרי, התחתן איתה רק מטעמי רייטינג וגיוס המצביעים, מתחילה לבגוד בו יחד עם לא אחר מאשר קרלוס, בעלה הקודם שהחל בינתיים במערכת יחסים עם אידי בריט. אידי מגלה את הרומן ומוסרת מידע לוויקטור. זוג הומואים, לי מקדרמוט (קווין ראהם) ובוב האנטר (טאק ווטקינס) עוברים לגור בוויסטריה ליין.
בפרק המסיים את עונת החורף של הסדרה תושבי ויסטריה ליין מתמודדים עם אסון הטורנדו שמביא איתו הרס ומוות: השכנה, איידה גרינברג נהרגת משום שוויתרה על מקומה המוגן עבור אחד מילדי משפחת סקאבו, ויקטור לאנג נהרג, קרלוס נפצע קשה וככל הנראה איבד את מאור עיניו, הרבה בתים נהרסו. בפרק האחרון קתרין מגלה את סודה הנורא לבתה דילן ולוויין (בעלה לשעבר). בסוף הפרק האחרון "קופצת" עלילת הסדרה קפיצה של 5 שנים קדימה. משם לומדים הצופים מעט על השינויים שיעברו על גיבורי הסדרה: גבריאל היא אם במשרה מלאה עם שתי בנות, ברי הופכת למעין "מרתה סטיוארט" בתחילת דרכה, כאשר אנדרו בנה משמש כמנהלה האישי. בניה של לינט הופכים לעבריינים צעירים, דניאל בתה של ברי נישאת ולוקחת אליה חזרה, את התינוק שעד עכשו היה נתון לטיפולה של ברי וסוזן חיה עם בן זוג בשם ג'קסון.
עונה 5
פרקים 88–111 (24 פרקים). החלה ב-28 בספטמבר 2008 והסתיימה ב-17 במאי 2009.
העלילה מתרחשת 5 שנים לאחר סיום העונה הקודמת. אחת מהתעלומות היא סביב בעלה של אידי, דייב ויליאמס (ניל מקדונו). דייב מחפש לנקום במי שדרס למוות את בתו ואשתו וידוע לו שזה מישהו שמתגורר ברחוב ויסטריה. הוא מתחיל נקמה בתושבי ויסטריה ליין, כשבראשונה הוא נפטר מקארן מקלאסקי, שגילתה על תוכניתו וניסתה בעזרת אחותה לאסוף מידע אודותיו. קארן הספיקה לדווח עליו לממונה על שחרורו בערבות, והממונה מגיע לוויסטריה ליין, שם במהלך הופעה של להקתו של דייב (שהוקמה על ידי דייב על מנת להיות בקרבה גדולה למייק על מנת לנקום בו), מצית דייב למוות את הממונה עליו. בנוסף, על מנת לצאת נקי מהפשע, דייב מאשים את פורטר סקאבו, בנם של לינט וטום, בהצתת המועדון. לינט וטום מגלים שבנם פורטר מנהל רומן עם אישה נשואה, שגורמת לו להיקלע לסכסוך עם בעלה, שמנהל מועדון ומאיים לרצוח אותו. פורטר בורח מביתם ועובר לגור עם סבתו (אמה של לינט). קרלוס וגבריאל מתמודדים עם הקשיים שבגידול שתי בנות ובעיוורון של קרלוס כתוצאה מהטורנדו, ובמהלך העיוורון, עם קליינטית טורדנית שקרלוס השיג במהלך עבודתו כמסאג'יסט. לאחר שראייתו של קרלוס שבה אליו, הוא מתפטר מעבודתו כמסאג'יסט. ברי ואורסון חווים בעיות בנישואים, כשברי לא מוכנה לקבל את אורסון כעובד שותף איתה לאחר שישב בכלא. טום מגלה כי דייב האשים לשווא את בנו בהצתת המועדון. אידי מגלה כי דייב מדבר לאשתו המתה וסובל מהפרעה נפשית, ולאחר שהיא מגלה שהוא מטורף הרוצה לחסל את מי שהרג את אשתו ובתו, אידי בורחת מפניו, ומתנגשת בעמוד מתח גבוה. כאשר היא יוצאת מהמכונית הפגועה, היא מתחשמלת למוות ולא מספיקה לספר לכולם על תוכניתו של דייב. לאחר מותה, דייב מגלה במהלך האבל את וידויה של סוזן, כי היא הרגה בתאונה אישה ובת שלא במכוון, והיא מודה בפניו כי היא עד היום מצטערת על כך. מבלי שתדע כי מדובר באשתו ובתו של דייב, סוזן מנסה לעודד את דייב בתקופת האבל על אידי. בנה של אידי, טרוורס, אינו מעוניין לקבל את אפרה של אמו ואף מסרב להתאבל עליה, לאחר שהרגיש פגוע כי העבירה את המשמורת עליו לאביו באופן מלא. על מנת להשלים את מסע הנקמה שלו, דייב נוסע עם סוזן ואם-ג'יי לטיול, ומשאיר קלטת למייק. קתרין מוצאת את הקלטת, ומשאירה אותה פתוחה בתיק שלה. מייק, שבינתיים הפך לבן זוגה של קתרין ומתכנן להינשא לה צופה בקלטת ביום חתונתו, ומגלה כי דייב מתכנן לרצוח את סוזן ואת בנו. מייק משאיר את קתרין בשדה התעופה לבדה, וזו חושבת כי הוא לא רוצה להינשא לה. מייק מצליח ליתור קשר עם סוזן ולהזהיר אותה לגבי תוכניותיו של דייב. ברי שולחת מתנקש לאורסון על מנת שיעזוב את הבית. טום ולינט בהיריון. קרלוס וגבי מאמצים את אחייניתו של קרלוס, שמסתבר כי היא מושכת את בניה של משפחת סקאבו על מנת שיעשו עבורה עבודות תמורת הנאה.
עונה 7
פרקים 135–157 (23 פרקים). החלה ב-26 בספטמבר 2010 והסתיימה ב-15 במאי 2011.
בעונה זו חוזר פול יאנג (מארק מוזס), בעלה של מרי אליס שהתאבדה, אשר היה גר בעבר בשכונה. הוא הואשם ברצח, וכביכול "נבגד" על ידי דיירי השכונה, שלא תמכו וביקרו אותו. הוא חוזר על מנת לנקום בכל השכונה. עונה זו מתמקדת גם באשתו החדשה המסתורית של פול יאנג - בת', ותוכניותיה של פלישיה טילמן כדי לנקום את מותו של אחותה, מרתה הובר. גבריאל וקרלוס מגלים שבתם חואניטה הוחלפה בלידתה עם תינוקת אחרת, וכתוצאה מכך גבריאל נאלצת להתחיל טיפול פסיכולוגי שמחזיר אותה לעיירה בה גדלה. עקב בעיות כלכליות, סוזן ומשפחתה עזבו את ויסטריה ליין וסוזן נאלצת להרוויח כסף באמצעות "חשיפתה" באתר אינטרנט ומסתירה זאת מבעלה מייק. במשך העונה היא נפצעת ונאלצת להמתין להשתלת כליה, שמגיעה בסוף מכיוון לא מתוכנן.
ברי יוצאת עם בחור הצעיר ממנה ב-17 שנים (בריאן אוסטין גרין) אותו הכירה בזמן ששיפץ לה את הבית. קרלוס מגלה את האמת על מות אמו, וכתוצאה מכך מסתיימת הידידות בין משפחת סוליס עם ברי. בעונה החדשה מצטרפת לשכונה עוד דמות רנה פרי (ונסה ויליאמס), שהייתה החברה הטובה ביותר של לינט. במהלך העונה מתגלה רומן ישן של רנה עם בעלה של לינט, טום. נישואיהם של השניים נקלעים לקשיים לאחר שלינט מכריחה את טום לקחת הצעת עבודה מפתה בניגוד לרצונו.
עונה 8
פרקים 158–180 (23 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 2011 והסתיימה ב-13 במאי 2012.
בעונתה האחרונה של הסדרה הסיפור המרכזי הוא על סוד משותף של הבנות - (בעונות הקודמות זה היה על סודות אחרים של כל דמות בנפרד, והפעם זה ביחד.) לאחר שגבריאל וקרלוס חוזרים בעונה השביעית לעיירה בה גבריאל גדלה, אביה החורג של גבריאל, אלחנדרו, שאנס אותה כשהייתה ילדה, עקב אחריה לביתה שבוויסטריה ליין, הוא מאיים עליה וקרלוס הורג אותו שלא בכוונה תחילה. הבנות עוזרות לשניים להיפטר מהגופה ושומרות על הסוד. בינתיים, לברי יש חבר שוטר שמתחיל לחשוד שמשהו לא בסדר. לסוזן יש רגשות אשמה והיא מספרת למייק שעוזר להן לכסות על הסיפור. מאוחר יותר לינט בלית ברירה מספרת לבעלה שהיא סייעת לרצח, בזמן שהם בכלל פרודים. קרלוס הופך להיות אלכוהוליסט בעקבות האשמה שהרגיש ברצח אביה החורג של גבריאל וברי שומרת הרבה סודות מהחבורה בנושא הסתרת הגופה וזה גורם לכל הבנות לריב ולא לדבר עימה. בעקבות כך ברי מרגישה בודדה וחוזרת לשתות אחרי שהייתה פיכחת כבר כמה שנים. העניינים מסתבכים כאשר מייק מסתבך עם עבריינים מהשוק האפור ונרצח לעייני סוזן בזמן שהגן עליה. בעלה לשעבר של ברי, אורסון, חוזר לשכונה ומנסה להשיג את ברי בחזרה. ברי מגלה כי אורסון הוא זה שעקב אחריה ושלח לה מכתב סחיטה, שכמעט גרם לה להתאבדות, ומחליטה לגרש אותו. בעקבות כך אורסון שולח תמונות למשטרה של פיירוויו על מנת לנקום בברי כדי שיחשבו שהיא רצחה את אביה החורג של גבי.
ברי מגיעה לבית משפט, שם הבנות עוזרות לה להשיג את עורך הדין טריפ המטפל בעניין. לינט עושה הכל על מנת להחזיר אליה את טום בו היא עדיין מאוהבת אך לא מצליחה, לקראת סיום העונה טום מתחיל להרגיש שוב את ניצוצות האהבה כלפי לינט, אף על פי שיש לו בכלל בת זוג אחרת. קרלוס רוצה לעשות שינוי בחייו ומתפטר מעבודתו בטענה שהוא גורם רע ומתחיל לעבוד בעבודה יותר מוסרית אך פחות ריווחית בניגוד לרצונה של גבריאל. קארן מקלסקי צריכה להתמודד עם מחלת הסרטן ואומרת שהיא רצחה את האבא החורג של גבריאל ומשחררת את ברי מהאשמות ובכל זאת בית המשפט מחליט שלא לתבוע את קראן מקלסקי. בתה של סוזן, ג'ולי בהיריון עם התינוקת של פורטר, בנה של לינט. בסוף בעונה בן ורנה מתחתנים ג'ולי יולדת ולינט וטום חוזרים להיות ביחד, וקארן מקלאסקי מפסידה בקרב למחלת הסרטן ומתה. הפרק האחרון מסתיים בתיאור החיים של כל אחת מהבנות בעתיד, כאשר כל אחת מהן עוזבת את וויסטריה ליין לטובת מקומות שונים; סוזן עוזרת לגדל את בתה של ג'ולי, ברי נעשית פוליטיקאית, לינט מקבלת עבודה גדולה בניו יורק בחברה של קת'רין מייפר שקפצה לביקור מוקדם יותר, וגבי פותחת רשת בגדים משלה ומקבלת תוכנית בנושא בטלוויזיה.
אנימציית הפתיחה
הרעיון לאנימציית הפתיחה היה של יוצר הסדרה, מארק צ'רי. לאחר פנייה ל-16 חברות להגשת הצעות למימוש רעיון זה, נבחרה החברה ההוליוודית yU+co. אנימציית הפתיחה מבוססת על יצירות אמנות נודעות, המציגות יחסי גבר-אישה במהלך הדורות.
יצירות האמנות שבאנימציית הפתיחה:
את המוזיקה לאנימציית הפתיחה חיבר דני אלפמן.
קישורים חיצוניים
מידע:
משרד ההגנה (הונגריה)
משרד ההגנה (בהונגרית: Honvédelmi Minisztérium או בראשי תיבות HM) הוא משרד בממשלה ההונגרית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של הונגריה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של כוחות ההגנה ההונגריים, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. מפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) מדווח ישירות לשר.
בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, הוקמה ממשלה הונגרית עצמאית. במסגרת זו, הוקם "משרד ההגנה המלכותי" בבודפשט אשר היה אמון על ניהול החלק ההונגרי בצבא הקיסרי והמלכותי בתקופות שלום. במקביל אליו פעל משרד מלחמה אוסטרו-הונגרי משותף אשר פיקח על משרדי המלחמה של אוסטריה והונגריה ונטל את הפיקוד העליון על הצבא המשותף בתקופות מלחמה. עקבות קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוקם מחדש "משרד ההגנה הלאומית" אשר פועל ברציפות (עם שינויים קטנים) עד ימינו.
קרישטוף סלאי-בוברובניצקי מכהן כשר ההגנה מאז 24 במאי 2022.
ביוגרדסקה גורה
ביוגרדסקה גורה (Biogradska Gora), הוא הקטן מבין ארבעת הפארקים הלאומיים במונטנגרו. הוא נמצא ליד העיירה קולאשין, בין הנהרות טארה ולים.
כאשר שוחרר אזור קולאשין משלטון העות'מאנים ב-1878 ניתן האזור במתנה לניקולא הראשון מלך מונטנגרו ומאז היה מוגן. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1952 (קטגוריה II של IUCN).
הפארק משתרע על שטח של 54 קמ"ר וכולל יער גדול, פסגות עד 2,000 מטרים ושישה אגמים קרחוניים שהיפה ביניהם הוא אגם ביוגרדסקה (Biogradsko jezero), הנמצא בכניסה לפארק.
הפארק משמש למטרות מחקר. יש בו עשרות סוגים של פרחים, עצים, ציפורים ובעלי חיים. בלב הפארק משתרע יער שהוא אחד מהיערות הראשוניים האחרונים באירופה, בשטח של 16 קמ"ר ובו כ -2000 מינים ותת-מין של עצים בני מאות שנים שלא הושפעו מפעילות אדם. יותר מ 700 מינים של פטריות זוהו עד כה בפארק הלאומי. הפארק נחשב גם למיוחד בכך שהוא מציג כמה מיני הפטריות שנמצאות ברשימה האדומה האירופית הנמצאות בסכנת הכחדה בינלאומית. גם 38 מיני יונקים וכ- 350 מיני חרקים זוהו בפארק.
טרפטו
טרפטו (בגרמנית: Treptow) היא שכונה גדולה בדרום מזרח ברלין, בירת גרמניה. היא גובלת בקפניק (Köpenick) במזרח, נויקלן (Neukölln) במערב, קרויצברג בצפון-מערב, פרידריכסהיין בצפון, ליכטנברג בצפון מזרח ובמדינת ברנדנבורג בדרום. בשכונה מתגוררים כ-120 אלף איש.
השכונה מאופיינת ביערות ובשטחים פתוחים נרחבים רבים, בהם משובצים עשרות אגמים. הפארק הגדול, פארק טרפטו (Treptower Park), נמצא בגבולות השכונה, והוא כולל יער פראי, אגמים ונהר השפרה עובר בשטחו, ובקצהו נערך בסופי שבוע שוק הפשפשים הגדול ביותר בברלין. גם הפארק הגדול וולהיידה (Wuhlheide) נמצא בתחום השכונה, ובתוכו גם אצטדיון להופעות פתוחות גדולות, המארח להקות בינלאומיות רבות.
פארק המדע אדלרסהוף (Adlershof) הוא אחד מסימני ההיכר הנוספים של השכונה.
מדליית השירות המצוין של מחלקת ביטחון המולדת
מדליית השירות המצוין של מחלקת ביטחון המולדת (באנגלית: Homeland Security Distinguished Service Medal) היא עיטור צבאי של המחלקה לביטחון המולדת, המוענקת למשרתים בכוחות המזוינים ארצות הברית עבור שירות מצוין. הגרסה הנוכחית של המדליה הוכרזה בפברואר 2003 עם תכולה בדיעבד ל -1 במרץ 2002.
מדליה זו מקבילה למדליית השירות המיוחד של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
היסטוריה
העיטור נוסד במקור ב-7 בדצמבר 1992 על ידי הנשיא ג'ורג' וו. בוש כמדליית השירות המצוין של מחלקת התחבורה וניתן היה להעניק אותו למשרתים במשמר החופים האמריקאי בלבד. ב-28 בפברואר 2003 חתם הנשיא ג'ורג 'וו. בוש על צו שהחליף את גרסת מחלקת התחבורה של העיטור בגרסת מחלקת ביטחון המולדת החלה בדיעבד ל-1 במרץ 2002. ב-5 באפריל 2011, חתם הנשיא ברק אובמה על תיקון לצו, המאפשר לעניק אותו לכלל המשרתים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
סדר ענידת האותות
כמדליית שירות מצוינת, עיטור זה הוא אחד העיטורים הגבוהים ביותר שניתן להעניק לחבר בכוחות המזוינים האמריקניים.
העיטור נענד לאחר מדליית הכבוד, צלב שירות מכובד, צלב חיל הים, צלב חיל האוויר וצלב משמר החופים, ולחברי משמר החופים, לפני מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה וכל אחת ממדליות השירות המצוין של הזרועות השונות. עבור המשרתים ביתר הזרועות, מדליית השירות המצוין של מחלקת ביטחון המדינה נענדת לפני מדליית השירות המיוחד של הזרוע בו משרת העונד אך לאחר מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה. ניתן להעניק את המדליה לכל אחד מחברי הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מוקדמות יורו 1964
מוקדמות יורו 1964 הוא טורניר כדורגל שנערך באירופה בין יוני 1962 למאי 1964, ובמסגרתו התמודדו 29 נבחרות לאומיות החברות באופ"א על ארבעה מקומות ביורו 1964 שנערך בספרד.
טורניר המוקדמות כולו התנהל בשיטת בית-חוץ, ללא שימוש בחוק שערי חוץ. במקרה של שוויון בתום שני המפגשים, הוכרעה ההתמודדות במשחק שלישי ומכריע.
הטורניר החל בסיבוב מוקדם, בו השתתפו כל הנבחרות למעט, ו שזכו לכרטיס חופשי לשמינית הגמר. פרשה מהטורניר לאחר הגרלת הסיבוב המוקדם, בה הוגרלה להיפגש עם.
הנבחרות המעפילות
1 במודגש: זכתה בטורניר
הספרייה הלאומית של צרפת
הספרייה הלאומית של צרפת (בצרפתית: Bibliothèque nationale de France, בראשי תיבות: BnF) היא ספרייה לאומית וגם הספרייה החשובה ביותר בצרפת. יש לה מעמד חוקי של מוסד ציבורי. פעילותה נעשית במספר אתרים, שהמרכזי בהם הוא "אתר פרנסואה-מיטראן" שנמצא בגדה השמאלית, ברובע ה-13 של פריז.
אוסף הספרייה מוערך ב-13 מיליון פריטי דפוס וספרים. הספרייה מוכרת גם הודות לספריות המקוונות שלה, בעיקר ספריית גאליקה וכן אירופיאנה. המסמכים שמועלים לאתרים הם בצורת תמונות, על פי רוב, אולם הם טקסטואליים בעיקרם, במיוחד באתר אירופיאנה. זוהי אחת הספריות החשובות ביותר בעולם.
היסטוריה
מקורה של הספרייה הלאומית של צרפת בספרייתו של המלך, שנוסדה בארמון הלובר במאה ה-14, בתקופת שלטונו של שארל החמישי. הספרן הראשי של המלך היה ז'יל מלה (Gilles Mallet). ספרייה זו פוזרה לאחר מותו של שארל השישי (1422). בתקופת מלכותו של נכדו לואי ה-11 הוקמה ספרייה חדשה שעברה בירושה ממלך לבא אחריו, אולם רק מאז תקופתו של שארל השמיני, בסוף המאה ה-15, החלה להישמר רציפות כלשהי באוספי הספרייה, מבלי שחלקים מהם ייעלמו מעת לעת. שארל השמיני היה הראשון להכניס לאוספים דברי דפוס. הספרייה הועברה לאמבואז ומאוחר יותר פוצלה, על ידי המלך פרנסואה הראשון, לספרייה מלכותית נוספת בבלואה שבפונטנבלו. ב-1544 אוחדו שתי הספריות בפונטנבלו. פרנסואה הראשון חוקק את "חוק מונפלייה" בשנת 1537. חוק זה, שחייב מסירת עותקים של מסמכים שנכתבו בצרפת לספרייה, במטרה ליצור אוסף לאומי, היה חוק ההפקדה הראשון בתקופה המודרנית. הספרייה הוחזרה לפריז בשנת 1568. היא עברה התפתחות משמעותית תחת לואי ה-14, ונפתחה לציבור ב-1692. לאחר מספר מעברים נוספים התמקמה הספרייה בשנת 1720 ברחוב רישלייה, שם נמצא כיום "אתר רישלייה" שלה. עם שינויי המשטר שעברו על צרפת החל מ-1789, הפך המוסד ל"ספרייה הלאומית", ואחר כך ל"ספרייה הקיסרית", שעברה לשכון במבנה שהוקם על ידי אנרי לברוסט (Henri Labrouste) ב-1868.
השינויים שעברו על המוסד באו לידי ביטוי גם במעברי מיקום, כשהמעבר האחרון, לאתר טולביאק (Tolbiac) היה החשוב ביותר, ואליו נלווה גידול בשטחי השימוש, בנייה חדשה, הרחבת מבנים קיימים, ואחסון האוספים בעומק האדמה (באתר רישלייה) או בגובה (באתר טולביאק). במרוצת המאות ידעה הספרייה התפתחויות טכניות רבות, אליהן הגיעה לעיתים באיחור מה. התפתחויות אלו הביאו עמן את הופעתן של תעודות מגוונות יותר. טכנולוגיות שונות הוכנסו לשימוש עם כינונם של קטלוגים מורכבים יותר ויותר (קטלוגים בכתב יד ובדפוס, ומאז 1987 קטלוגים דיגיטליים). מעמדה של הספרייה התפתח גם הוא, מספרייה ריבונית לשירות של המדינה ועד למוסד ציבורי אוטונומי. כמו כן, הספרייה גיוונה מאוד את פעילויותיה, בראש ובראשונה בארגון תערוכות, כנסים ואירועים תרבותיים נוספים. היא כוננה, בנוסף, שיתוף פעולה עם ספריות נוספות, ראשית עם מקורות צרפתיים ושנית עם מקורות מחוץ לצרפת.
מעל לכל, עיקר ההיסטוריה של הספרייה הוא צמיחה בלתי פוסקת של אוספים. ההפקדה על-פי חוק הגדילה ברציפות אוספים של מסמכים מסוגים שונים, והיא המקור החשוב ביותר לצבירת האוסף. הספרייה הלאומית נהנית גם מתרומות רבות, לעיתים תרומות של פריטים בודדים, אך גם של אוספים שלמים. החלפות ספרים הן מקור נוסף לספרים, במיוחד של פרסומים שמקורם מחוץ לצרפת. פרסומים מארצות אחרות נרכשים בכסף (מדובר בעיקר בפרסומים חדשים, אך לעיתים גם ברכישה של מסמכים נדירים במכירה פומבית). על הגדלת האוסף באמצעות רכישה ניתן דגש רב או מועט, בהתאם לתקופה ובתקציב שניתן לספרייה. הספרייה הלאומית של צרפת מקבלת מדי פעם פריטים שמקורם בהחרמות ועיקולים. אוספיה התעשרו באופן זה במיוחד בזמן המהפכה הצרפתית. הספרייה קיבלה, כמו כן, מימון מקיף, במקור בעיקר ממנזרים, מקולז'ים ומאוניברסיטאות שנסגרו או דוכאו, רובם באזור פריז. בנוסף, קיבלה הספרייה מסמכים שהוחרמו ממדינות שכנות.
משנת 1988 עברה הספרייה הלאומית של צרפת תקופה של שינויים חשובים. ב-14 ביולי, נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן, בעצתו של ז'אק אטלי, הכריז על "הקמתה והסדרתה של אחת הספריות הגדולות והחשובות בעולם... שתכסה את כל תחומי הידע, תהיה ברשות הכול, תשתמש בטכנולוגיות המודרניות ביותר לשיגור נתונים, בה ניתן יהיה להיוועץ ממרחק, ולה יהיו קשרים עם ספריות אירופאיות אחרות". האתר שנבחר היה ברובע טולביאק החדש (שברובע השלושה-עשר של פריז) שבגדה השמאלית, אזור שעבר את ההתחדשות העירונית הנרחבת ביותר בעיר. הפרויקט האדריכלי של דומיניק פרו (Dominique Perrault) נבחר. הספרייה הלאומית החדשה של צרפת נפתחה לציבור ב-20 בדצמבר 1996, ולאחר העברת האוספים המרכזיים מאתר הספרייה שברחוב רישלייה, נפתח האתר, באוקטובר 1998, בפני חוקרים.
סטטוס ויעדים
הספרייה הלאומית של צרפת היא מוסד ציבורי בעל אופי אדמיניסטרטיבי (établissement public à caractère administratif) תחת פיקוח משרד התרבות הצרפתי. כשאר הספריות הלאומיות, תפקידה לבנות אוספים, בעיקר סביב ההפקדה על פי חוק, לדאוג לשימורם ולהנגישם לציבור. הספרייה מפיקה קטלוג מצאי, משתפת פעולה עם מוסדות לאומיים ובינלאומיים אחרים ומשתתפת בתוכניות מחקר. היא מארגנת, בנוסף, תערוכות מתחלפות בתחומי הספרות, ההיסטוריה והאמנות (תערוכות בנושאי בולים, הדפסים, צילום, ועוד) שקשורות לכנסים או אירועים נוספים שנערכים בה.
קומת הגן העליונה - או-דה-ז'רדן - שבאתר טולביאק פתוחה בתשלום למבקרים מגיל 16 ומעלה. תחתית הגן, כמו גם חדרי ההרצאות של שאר האתרים, אינם נגישים ללא אישור למחקר, והכניסה אליהם היא בתשלום.
מאז נובמבר 2005, הספרייה הלאומית של צרפת דואגת להספקת שירותי מקורות וירטואליים, שנקרא סינבד (Sindbad).
הפקדה-על-פי-חוק
הספרייה הלאומית של צרפת מופקדת על איסוף ושימור ההפקדות שהיא מקבלת בתוקף ההפקדה-על-פי-חוק (כוננה בימי פרנסואה הראשון במאה ה-16), בעזרתו של המכון הלאומי האודיו-ויזואלי והמרכז הלאומי לסינמטוגרפיה והמוקדים האזוריים (pôles régionaux) של ההפקדה-על-פי-חוק. היא מקבלת את מרבית המסמכים ואת מרב הכניסות שמגיעות הודות לחוק זה. אך בעוד שהספרייה משמשת כאתר להפקדת ספרים ושאר דברי הדפוס, ספריית ההפקדה עבור קומיקס היא במרכז הלאומי לקומיקס ותמונות (CNBDI) שבאנגולם.
פעילות תרבותית
לספרייה הלאומית של צרפת מסורת ארוכה של תערוכות סביב תחומי אוספיה השונים, ואולם לעיתים קרובות הן מיובאות במלואן מבחוץ. מאז הקמתו של המוסד הציבורי החדש, הגבירה הספרייה את פעילותה באירוח אירועים מדעיים, כמו גם קולוקוויום, ועידות ולעיתים נדירות יותר, הקרנות סרטים וקונצרטים.
הספרייה הלאומית משמשת גם כבית הוצאה לאור. היא מפרסמת בעיקר קטלוגים מאוספיה, קטלוגים של תערוכות ומסמכים לא ערוכים. כמה מפרסומיה paraisse לאחר עריכה משותפת עם עורכים פרטיים.
הספרייה דואגת לפרסם שני כתבי עת: כרוניקה של הספרייה הלאומית של צרפת (Chroniques de la Bibliothèque nationale de France, שבה ניתן לצפות גם באופן מכוון, ראו כאן), המספרת על חיי המוסד, וסקירת הספרייה הלאומית של צרפת (Revue de la Bibliothèque nationale de France), הכוללת מאמרים על ההיסטוריה של הספרייה, על אוספיה, כמו גם על ההיסטוריה של אמצעי התקשורת ושל ספריות ככלל.
שיתוף פעולה עם ספריות צרפתיות אחרות
אחת המשימות של הספרייה הלאומית של צרפת היא לדאוג לשיתוף פעולה עם ספריות צרפתיות אחרות. היא נמצאת גם כן בקשרים מועדפים עם ספריות שונות שנקראות "מוקדים עמיתים" (pôles associés) של הספרייה הלאומית. מוקדים אלו הם משני סוגים:
בנוסף, הספרייה הלאומית של צרפת דואגת לספק הערות ביבליוגרפיות לספריות אחרות. במקביל, שומרת הספרייה הלאומית על הקטלוג הכללי של צרפת (CCFr), שמאגד את קטלוג אופל פלוס (BN-Opale Plus), את הקטלוג הכללי של הספריות האוניברסיטאיות של צרפת (SUDOC) וכמה קרנות ישנות או ספציפיות של הספריות העירוניות.
הספרייה ממלאת גם תפקיד מקצועי, שמתבטא בעיקר באירוח מתמחים, בארגון ימי עיון מקצועיים ובהפצת סטנדרטים ביבליוגרפיים.
שיתוף פעולה בינלאומי
הספרייה הלאומית של צרפת נמצאת בקשר עם ספריות שונות ומוסדות אחרים מחוץ לצרפת. שיתוף הפעולה הבולט ביותר הוא עם "הספרייה האירופית", ספרייה וירטואלית המופעלת במשותף בידי מספר ספריות אירופיות, ברובן ספריות לאומיות בעצמן.
שיתוף פעולה זה הוליד את המיזם "הספרייה האירופית המקוונת" (BnuE), פרויקט שמאגד את מרבית הספריות הלאומיות של היבשת, למעט זו של בריטניה. במסגרת זו, פיתחה הספרייה הלאומית של צרפת מאז קיץ 2006 מודל של "הספרייה האירופית המקוונת" שנחנכה בשם "אירופיאנה" ונפתחה לציבור בחודש מרץ 2007.
הספרייה הלאומית של צרפת מעורבת גם בקשרי שיתוף עם ספריות של מדינות דוברות צרפתית, מתוך שאיפה להקים ספרייה מקוונת פרנקופונית שמתוכננת להיות מוצגת לקהל בקיץ 2008.
בנוסף, הספרייה הלאומית נמצאת בקשר עם ספריות ממדינות אחרות, בעיקר מדינות אפריקאיות שבהן דוברים צרפתית ומדינות מדרום אמריקה. לבסוף, היא משתתפת ב"פדרציה הבינלאומית של איגודי הספרנים והמוסדות" (Fédération internationale des associations de bibliothécaires et d'institutions). בתוך הפדרציה משתתפת הספרייה בקבוצות העבודה העוסקות בקביעת נורמות קיטלוג ואחראית בפרט על תיאום תוכנית השימור (PAC-Preservation and conservation), שמוקדשת לשימור ואבטחת מסמכים עתיקים או שבריריים.
בשנת 2009 כאשר ברונו ראסין היה מנהל הספרייה היא יזמה פרויקט רחב של סריקת ספרים במטרה לא להיות תלויה בחברת Google.
ארגון פנימי
הספרייה מנוהלת בידי מועצת מנהלים המורכבת מנציגי משרדי הממשלה השונים: משרד התרבות משמש כאפוטרופוס האדמיניסטרטיבי, אך נמצאים בה גם נציגי משרדי התקשורת, החינוך הגבוה, המחקר, האוצר ומשרד החוץ (בשל קשריה הבינלאומיים של הספרייה). יושבים במועצה גם נציגי המחקר, נציגי כוח האדם ושני נציגים של מבקרי הספרייה, האחד מייצג את מתחם הגן של הספרייה והשני את ספריית המחקר.
מועצת המנהלים מסתייעת במועצה מדעית, לה תפקיד מייעץ. בנוסף, לספרייה הלאומית ועדה טכנית משותפת וועדה לניקיון וביטחון.
נשיא הספרייה הלאומית של צרפת, הממונה בצו של המדינה לכהונה בת שלוש שנים אותה ניתן להאריך לכהונה נוספת, מסתייע במנהל כללי ובמספר מנהלים נוספים. מאז 2 באפריל 2007 מכהן ברונו רסין (Bruno Racine) כנשיא הספרייה הלאומית, לאחר שנבחר לתפקיד על ידי ועדת שרים.
שרותי הספרייה הלאומית של צרפת נחלקים לשלוש מנהלות וארבע משלחות:
ארכיטקטורה ומיקום
48.86805°N, 2.33837°W
האתר ההיסטורי של הספרייה הלאומית של צרפת (שנקרא כיום, לעיתים, "הספרייה הלאומית לפני הבנייה והמעבר של האוספים לאתר טולביאק") מתפרס על פני רובע רישלייה, שגובל ברחובות פּטִי-שָאן (בדרום), רחוב ויוְיאן (במזרח), לובואה (בצפון) ורישלייה (במערב). הפרט הישן ביותר במתחם זה נבנה עבור הקרדינל מזראן בידי האדריכלים פייר לה מואה (Pierre Le Muet) ופרנסואה מנסר (François Mansart), לו מייחסים את תכנון שתי הגלריות, המשמשות כיום כגלריות לתערוכות. המבנים עברו שיפוצים ושינויים חדשים החל משנות העשרים של המאה ה-18 תחת ניהולם של רובר דה קוט (Robert de Cotte) ושל האב בינו (Jean-Paul Bignon). מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-19 נוספו שינויים מעטים בלבד. בשנת 1854 החל שלב שיפוצים גדול חדש תחת אנרי לברוסט: שינוייו המרכזיים היו בחזית החצר ובחדר הגדול שכונה "חדר לברוסט". חזית המבנה המרכזי עוטרה בפסלים של שארל דז'ורז' (Charles Degeorge) שמציגים את "הגאונים בשירות המדע". את לברוסט החליף ז'אן-לואי פסקל (Jean-Lois Pascal), שהמשיך את העבודות בחצר ובנה ב-1916 את החדר הסגלגל, שנחנך רק בשנת 1936. בשל המחסור במקום, הספרייה הלאומית נאלצה להתרחב ולחרוג מעבר למתחם רישלייה. היא תפסה, לפיכך, חלקים מגלריה ויויאן ושיכנה שם את שירותי ספריית ההפקדה, ואולם אתר זה ננטש עם חנוכת אתר פרנסואה מיטראן של הספרייה הלאומית. עם זאת, הספרייה הלאומית משתמשת עדיין בבית מספר 61 שברחוב רישלייה למטרות אדמיניסטרטיביות, וכן בבית שברחוב לבואה, שנבנה בשנת 1964 בידי אנדרה שטלן (André Chatelin) עבור מחלקת המוזיקה. המתחם רישלייה/לבואה מורכב ברובו מחדרי הרצאות, חנויות ומשרדים. ניתן למצוא שם גם שלושה חללי תצוגה: גלריה מזראן - עבור תערוכות נושא, הגלריה לצילום (המוכרת גם כגלריה מנסר) והקריפטה - המיועדת להצגת תערוכות קטנות.
מחלקות ואוספים באתר רישלייה/לובואה
מעבר למצוין בטבלה במחלקות השונות של אתר רישלייה ישנם עוד כ-2,700,000 כרכי דפוס (ספרים, כתבי-עת, אוספים), מהם כ-12,000 הם אינקונבולה.
פרויקט "רישלייה"
מאז המעבר של מרבית דברי הדפוס לאתר טולביאק החלה הספרייה הלאומית של צרפת לבצע פרויקט מודרניזציה של אתר רישלייה, לו כמה פנים:
השלבים הראשונים יצאו כבר לדרך. תוכנית השיפוץ והפריסה החדשה הופקדו בידי ברונו גודן (Gaudin) והן אמורות להתחיל בראשית 2009 ולהסתיים ב-2014.
ארכיטקטורה ומיקום
48.83361°N, 2.37611°W
בטולביאק, אתר פרנסואה מיטראן של הספרייה הלאומית, שנקרא גם "הספרייה הגדולה ביותר", תופסת שטח של 75 דונם ומתפרסת על פני 60,000 מ"ר. האתר, פרי תכנונו של דומיניק פרו מורכב בעיקר מארבעה מגדלים גבוהים ופתוחים, הדומים ל"מחזיקי ספרים", או לספרים פתוחים. לכל מגדל יש שם:
את מרכז המתחם תופס גן בן 12,000 מ"ר הסגור לקהל, אך בהיותו ממוקם במעלה קומת הגן, מקנה מראה שליו ורגוע במרכז ההמולה והרעש העירוניים שסביבו. העצים שצומחים בגן הם עצי חורש. קומה מחולקת לשתי קומות, מהן הנמוכה יותר היא מעין רחוב פנימי שמיועד לתנועת כלי רכב (בעיקר כלי רכב מיוחדים של הספרייה הלאומית וכלי רכב שמביאים את ספרי ההפקדה). סך השטחים שבנויים מחוץ למגדלים הוא 290,000 מ"ר.
לאחר המעבר לטולביאק עומדים לרשות החוקרים חללי קריאה גדולים יותר והם נהנים מניידות פונקציונלית ומודרנית. כעת זמן ההמתנה הממוצע עובר לעיתים נדירות את שלושים הדקות. ואולם, הכניסה לחדרי הקריאה היא בתשלום.
באתר טולביאק ישנם שני חללי תצוגה, "האולם הגדול" ו"האולם הקטן". בנוסף, תערוכת קבע תלויה במבואה ומציגה את המוסד. אודיטוריום גדול ואודיטוריום קטן מאפשרים לארגן כנסים מקצועיים, קולקוויום, וועידות, הרצאות וקונצרטים.
אוספים
אוספי סניף טולביאק של הספרייה הלאומית תופסים שטח מדף בן 385 ק"מ. האוספים אליהם יש גישה חופשית, שמוצגים לעיתים בקומת הגן העליונה (קומת הספרייה הלימודית) ולעיתים בקומת הגן (קומת ספריית המחקר), מכילים כ-575,000 כרכים בערך. אוספי המורשת (collections patrimoniales) מפוזרים במחלקות השונות של אתר טולביאק, למעט מחלקת המחקר הביבליוגרפי (DRB).
גם למחלקה האודיו-ויזואלית, יורשת המחלקה הפונוטקית הלאומית (Phonothèque nationale), ישנם אוספים עתיקים, והיא מתייחדת התחזוקה ותמיכה ספציפיים של 900,000 מסמכים קוליים בקירוב, 90,000 קטעי וידאו, 250,000 דימויי סטילס דיגיטליים ו-50,000 מסמכי מולטימדיה.
המחלקה המכובדת והיוקרתית ביותר היא מחלקת שימור הספרים הנדירים, בה מצויים כ-200,000 פריטים בקירוב. מחלקת השימור כוללת ספרי אינקונבולה, יצירות ייחודיות בפורמט שלהן (גדולות או קטנות במיוחד), מסמכים שמעידים על התפתחויות הטכניות של ייצור הספרים והמסמכים, מסמכים שבריריים ועדינים במיוחד, ספרים שהשתייכו בעבר לאנשים מפורסמים, ולבסוף, ה"גיהנום" של הספרייה, שמורכב מיצירות שהוכרזו כ"מופקרים".
בנוסף ישנם כ-100,000 טקסטים דיגיטליים נגישים. חלק מהם בלבד מרכיב את אתרי הספרייה המקוונים "גליקה" ו"אירופאנה", משום שאין עוד בעיות חוקיות להציגם שם.
אתר ארסנל
48.85028°N, 2.36353°W
ספריית הארסנל, לשעבר ספרייה ציבורית שאוחדה עם הספרייה הלאומית בשנת 1934, מורכבת כיום ממחלקה אחת בלבד. היא מתמחה בעיקר בספרות, ובמידה פחותה בהיסטוריה. ברשותה: לספרייה ניתן להגיע באמצעות תחנת המטרו - סולי-מורלן.
ספריית מוזיאון האופרה
48.87194°N, 2.33167°W
ספריית מוזיאון האופרה, שנמצאת בתוך האופרה גרנייה, מסונפת למחלקת המוזיקה של הספרייה הלאומית של צרפת. מקורותיה בספריית המוזיקה ובארכיבי האופרה הלאומית של פריז שהוקמה ב-1669. היא כוללת, לפיכך, כמה אוספים עתיקים בעלי חשיבות רבה (פרטיטורות, מודלים, תלבושות). לספרייה מסמכים רבים בתחום המוזיקה וכן בתחום המחול, אותם הם חולקים עם הארכיב הבין-לאומי למחול. לספריית מוזיאון האופרה ניתן להגיע באמצעות תחנת המטרו - אופרה.
אתר הספרייה ברחוב שטרסבורג
"המרכז הלאומי לספרי ילדים" (Centre national du livre pour enfants), שנקרא גם "ההנאה שבספרים" ושוכן ברחוב שטרסבורג מאז שנת 2005, היה מסונף בעבר למנהלת הספרים והקריאה. ב-1 בינואר 2008 צורף כחלק מהספרייה הלאומית של צרפת. ואולם, אוספיה ומשרדיה נותרו לעת עתה במקומם. המרכז מורכב מחדר קריאה אחד בעל 24 מושבים, והוא מכיל כ-20,000 מסמכים אליהם יש גישה חופשית וכן 190,000 עיתונים.
בית ז'אן וילאר באביניון
באביניון מחזיקה בבעלותה הספרייה הלאומית של צרפת את בית ז'אן וילאר (Jean Vilar), שמסונף למחלקת האמנויות והמופעים. ספרייה זו מכילה ארכיבים מהפקות של פסטיבל אביניון.
המרכז הטכני של ביסי-סן-ז'ורז'
לספרייה הלאומית של צרפת סניף בעיר ביסי-סן-ז'ורז', במבנה אותו היא חולקת עם המרכז הטכני לספרי השכלה גבוהה. אתר ביסי משמש: מבנה הספרייה הוקם בשנת 2005 בתכנונו של דומיניק פרו. מ-1996 עד 2006 נשלחו העותקים העודפים שנצברו בהפקדה-על-פי-חוק למרכז הטכני בביסי; עותק אחד נשמר (שם) במטרה ליצור אוסף גיבוי, שבעיקרון לא ייעשה בו שימוש, והאחרים שימשו לחילופי-ספרים בינלאומיים, או נשלחו לספריות אחרות בצרפת בהתאם לזנושא של כל מסמך. מאז הרפורמה בחוק ההפקדה, שבמסגרתה הוקטן מספר העותקים שמחויבות לספק ההוצאות לאור, נפסקה פעילות זו.
המרכז הטכני בסבלה-סיר-סרט
לספרייה הלאומית של צרפת סניף בקומונה סַבְּלֶה-סיר-סָרְטְ (Sablé-sur-Sarthe), המשותף לה ולמרכז ז'ואל לה טול (Joël Le Theule), המוקדש לרסטורציה של מסמכים עדינים.
אגף ורסאי
הספרייה הלאומית של צרפת הקימה את הבניין הראשון שלה שבורסאי בין השנים 1932–1934, ומבנה שני ב-1954, במטרה להקדישם לשימור כתבי עת ואוספים כפולים. מאז 1998 אין שימוש במבנים אלו.
המרכז הטכני הישן של פרובן
מרכז לרסטורציה הוקם בקומונה פּרוֹבָן (Provins) במטרה לשקם ולהעביר עיתונים לפורמט של מיקרופילם. האתר נסגר בשנת 2002.
קטלוגים
הספרייה הלאומית של צרפת מפתחת אספקת משאבים דיגיטליים המיועדים הן לציבור שמבקר באתרי המוסד והן לציבור המרוחק. להלן המשאבים העיקריים העומדים לרשות הציבור בנוסף לקטלוגים אחרים שהוזכרו לעיל.