cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב איוו ג'ימה
הימים האחרונים של הקרב
לאחר שאבטחו את אזור הנחיתה, תוגברו כוחות הנחתים במקביל להגעת הציוד הכבד, והם החלו להתקדם צפונה במטרה לכבוש את שדות התעופה ואת שאר חלקי האי. רוב החיילים היפנים לחמו עד המוות. בליל ה־25 במרץ כוח של 300 חיילים יפנים פתח במתקפת נגד אחרונה בקרבת שדה התעופה מס' 2. טייסי צבא, גדודי הנדסה ונחתים מגדוד החלוץ ה־5 (בנוסף ל־28 הסיירים) נלחמו עם התוקפים היפנים עד הבוקר וספגו אבדות כבדות – למעלה ממאה הרוגים ומאתיים פצועים - לפני שהצליחו לבסוף להשמיד אותם. ביום שלאחר מכן האי הוכרז באופן רשמי כמקום "בטוח".
אף על פי שהעניין שנוי במחלוקת, עקב עדויות סותרות של ניצולים מקרב היפנים, נטען שקוריבאישי הנהיג אישית את המתקפה האחרונה. בניגוד למתקפות נגד קודמות, שאופיינו ברעש רב, הכוח התוקף שמר על שקט עד לרגע המתקפה, ולכן הצליח להפתיע את האמריקנים. אם הדבר יוכח כנכון, קוריבאישי יהיה הקצין היפני הבכיר ביותר שהוביל בעצמו מתקפה במהלך מלחמת העולם השנייה. בנוסף, זו הייתה פעולתו האחרונה של קוריבאישי בתהליך ההתנתקות שלו מהמסורת הצבאית היפנית. בדרך כלל נהגו הקצינים היפנים הבכירים לבצע ספוקו בעורף כשהמצב הפך לחסר תקווה, בעוד החיילים שבפיקודם נהרגים בתקיפות התאבדות, כפי שאירע בקרבות רבים - כגון קרב סאיפאן וקרב אוקינאווה - במהלך המלחמה בזירת האוקיינוס השקט.
לאחר הקרב
לאחר שאיוו ג'ימה הוכרז כאזור בטוח, העריכו הנחתים שעל אדמת האי נותרו לא יותר משלוש מאות חיילים יפנים, שנמצאים ברשת המערות והמנהרות שבאי. למעשה, מספר היפנים שנותרו היה קרוב יותר לשלושת אלפים. קוד ההתנהגות של היפנים, הבושידו, לצד תעמולה שתיארה את האמריקאים כחיות פרא אכזריות, גרמו לחיילים יפנים רבים שלא להיכנע לאמריקאים. החיילים היפנים שלא היו מסוגלים להתאבד התחבאו במערות במהלך היום ויצאו מהמערות בשעות הלילה על מנת לחפש מזון. אולם חיילים יפנים רבים נכנעו והופתעו כאשר האמריקאים התייחסו אליהם בחמלה, והציעו להם מים, סיגריות, או קפה. מבין החיילים שהתחבאו במערות, ידוע המקרה של יאמאקאגה קוקופו ומטסודו לינסוקי, שנטען כי התחבאו במשך שש שנים עד שהסגירו את עצמם ב־1951 (מקור אחר טוען שתאריך הכניעה היה למעשה ב־6 בינואר 1949).
למעלה מרבע ממספר מדליות הכבוד שהוענקו לנחתים במלחמת העולם השנייה ניתנו לנחתים שלחמו בפלישה לאיוו ג'ימה. הנחתים, הן חיילי הסדיר והן חיילי המילואים, קיבלו 24 מדליות כבוד. חמש מדליות נוספות הוענקו לחמישה אנשי צי (סדיר ומילואים גם כן).
בהתחשב במספר האבדות הגדול, נחיצותו של כיבוש האי והשפעתו ארוכת הטווח על תוצאות המלחמה הם נושאים שנויים במחלוקת עד היום. באפריל 1945 אמר בראיון במגזין ניוזוויק מפקד המבצעים הימיים בדימוס, ויליאם פראט:
ליפנים שעל איוו ג'ימה היה מכ"ם שבאמצעותו נשלחו התראות על מטוסי B-29 שהגיעו מאיי מריינה. מטוסי קרב שבסיסם היה באיוו ג'ימה תקפו מדי פעם את המטוסים הללו, שהיו פגיעים במיוחד בדרכם ליפן כיוון שהיו עמוסים בפצצות ובדלק. כמו כן, האי שימש כבסיס הצלה אווירי־ימי לאחר כיבושו. אולם הצידוק המסורתי לחשיבות האסטרטגית של איוו ג'ימה למאמץ המלחמתי של ארצות הברית היה שהאי מספק נקודת נחיתה ותדלוק מחדש למפציצים האמריקאים בדרכם למשימות אל יפן וממנה. ב־4 במרץ, כאשר המלחמה עדיין התנהלה, דיווח המפציץ דינה מייט של קבוצת ההפצצה התשיעית של חיל האוויר על מחסור חמור בדלק כאשר היה ליד האי וביקש רשות לבצע נחיתת חירום. למרות אש אויב, נחת המטוס בחלקו של האי שהיה בשליטת בעלות הברית, ללא כל פגיעות, קיבל טיפול ותדלוק והמריא בחזרה. בסך הכול, נמנו במהלך המלחמה 2,251 נחיתות של מפציצי B-29 באיוו ג'ימה.
אולם שיקולים אלו לא היו בעלי משקל בקבלת ההחלטה על כיבוש האי, שהייתה מבוססת כולה על הדעה של הצבא וחיל האוויר שהאי יכול לשמש בסיס למטוסי קרב שילוו משימות הפצצה ארוכות טווח. ליווי כזה לא היה מעשי ואף לא היה נחוץ, ובמהלך המלחמה טסו מעל איוו ג'ימה רק עשר טיסות כאלה. גם צידוקים אחרים שנויים במחלוקת. אף על פי שמספר מטוסי יירוט יפניים חנו באיוו ג'ימה, השפעתם על מאמץ ההפצצה האמריקאי הייתה שולית: במהלך שלושת החודשים שלפני הפלישה הופלו רק 11 מטוסי B-29 בקרבות עם מטוסי היירוט היפניים. טייסי המפציצים לא ראו צורך לעשות עיקוף מיוחד ליד האי. כיבוש איוו ג'ימה לא השפיע על מערכת ההתראה המוקדמת היפנית, שהמשיכה לקבל מידע על המפציצים מהאי רוטה (שמעולם לא הותקף). מספר אנשי צוות של מטוסי B-29 שהופלו ניצלו על ידי מטוסי חילוץ וכלי שיט שפעלו מהאי, אולם איוו ג'ימה היה רק אי אחד מתוך איים רבים שהיה יכול לשמש למטרה זו. באשר לחשיבות האי כאתר נחיתה ותדלוק עבור המפציצים, קפטן רוברט בארל מחיל הנחתים, שהיה אז מדריך באקדמיית הצי של ארצות הברית, טען שרק חלק קטן מתוך 2,251 הנחיתות היו בגלל מקרה חירום אמיתי, ורובן היו בעיקר בשביל בדיקות טכניות רגילות, אימונים או תדלוק. לפי בארל:
למרות זאת, במהלך קידום המכירות של ספר המחקר של בארל בנושא, רוחות איוו ג'ימה, המפיצים שעבד עמם ציינו שהאבדות היוו בסיס למה שהם כינו "יראת הכבוד כלפי חיל הנחתים", שלא רק סימלה את "הרוח הלאומית האמריקאית" אלא גם הבטיחה את "ההישרדות המוסדית" של חיל הנחתים.
מורשת
בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ממוקמת אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית המתארת את הנפת הדגל בסוף הקרב. כמו כן, במוזיאון הזיכרון של חיל הנחתים, הנמצא מחוץ לוושינגטון הבירה, יש פסל הממחיש את התמונה המפורסמת שנועד להנצחת החיילים שנפלו בקרב.
ב־19 בפברואר 1985, יום השנה לפלישה, נערך מאורע בחוף שבו החלה הפלישה, שנקרא "איחוד מחדש של כבוד". באירוע השתתפו חיילים לשעבר משני הצדדים הלוחמים. במרכז האתר שבו נערך המפגש הוקמה אנדרטה שעליה נחרטו משפטים על ידי אנשים משני הצדדים. היפנים עמדו ליד הר סוריבאצ'י, היכן שהיו הכתובות ביפנית, והאמריקאים עמדו ליד החוף, היכן שהיו הכתובות באנגלית. לאחר הסרת הלוט והענקת פרחים, נציגים מטעם שתי המדינות התקרבו אל הפסל; כאשר נפגשו, הם לחצו ידיים. החיילים הוותיקים חיבקו אחד את השני ובכו.
טקס הזיכרון האמריקאי־יפני המשותף לרגל יום השנה החמישים לקרב נערך ליד האנדרטה במרץ 1995. ימי זיכרון נוספים נערכו בשנים שלאחר מכן.
אנדריי וורוביוב
אנדריי יורייביץ' וורוביוב (נולד ב -14 באפריל 1970 בקרסנויארסק, רוסיה) הוא פוליטיקאי רוסי. מכהן כמושל מחוז מוסקבה, בעבר עמד בראש סיעת רוסיה המאוחדת בדומה הממלכתית והיה אחד מסגני יושב ראש הדומה.
משפחה
אנדריי וורוביוב נולד ב-14 באפריל 1970 בקרסנויארסק, סיביר. אביו הוא יורי וורוביוב, ממייסדי המשרד למצבי חירום של רוסיה, בן ברית קרוב של סרגיי שויגו, שכיהן כשר. אחיו הצעיר מקסים הוא איש עסקים. אנדריי וורוביוב נשוי ואב לשניים.
חינוך
בשנת 1995, אנדריי וורוביוב סיים את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של צפון אוסטיה על שם חטאגורוב, ב-1998 למד באקדמיה לסחר חוץ. בשנת 2006 קיבל תואר שני במנהל עסקים (MBA) בתקשורת פוליטית ועסקית בבית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה. בשנת 2005 הגן על עבודת הגמר שלו בכלכלה באקדמיה הרוסית לשירות ציבורי שתחת נשיא רוסיה.
שירות צבאי
בשנים 1988–1989 שירת בחטיבת דז'רז'ינסקי, השתתף במבצעים בבאקו (אזרבייג'ן), ירוואן (ארמניה), קוקנד ופרגאנה (אוזבקיסטן). החטיבה הפכה בהמשך לחטיבה הנפרדת למטרות מיוחדות, אחת היחידות לפיזור מהומות של המשמר הלאומי של רוסיה.
איש עסקים
בשנים 1991–1998 עסק בארגון ופיתוח עסק משלו. בשנת 1998 הקים את חברת הים הרוסית ויזם הקמת מפעל לעיבוד דגים בפרברי מוסקבה.
קריירה פוליטית
בשנים 2002–2003 הוא ייצג את הרפובליקה של אדיגיה במועצת הפדרציה. משנת 2000 היה מייסד ונשיא הקרן הציבורית הבין-אזורית לתמיכה במפלגת הרוב "רוסיה המאוחדת". בשנת 2003 נבחר לסגנו של יושב ראש הדומה הממלכתית של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית. בשנים 2005–2012 עמד בראש הוועד המנהל המרכזי של מפלגת "רוסיה המאוחדת" והיה ראש הסיעה בפרלמנט. בשנת 2007 הוא נבחר לסגן יושב ראש הדומה. בשנת 2011 הוא נבחר מחדש לסגן יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. ב-11 בפברואר 2012 הוא דיווח כי עזב את תפקידו. לדבריו, הוא התפטר מהמפלגה כדי להתרכז בעבודה פרלמנטרית בדומה.
לאחר מינויו של שויגו לשר ההגנה ב-8 בנובמבר 2012, וורוביוב מונה על ידי הנשיא ולדימיר פוטין כממלם מקום המושל החדש של מחוז מוסקבה. הוא מילא את התפקיד באופן זמני עד לבחירות שנערכו בספטמבר 2013. הוא הפך למועמד עצמאי למשרת מושל מחוז מוסקבה בבחירות וזכה ב-8 בספטמבר 2013 ברוב של 78 אחוז מכלל הקולות.
מושל מחוז מוסקבה
ב-8 בנובמבר 2012 מינה נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את אנדריי וורוביוב לתפקיד ממלא מקום מושל מחוז מוסקבה. יומיים קודם לכן מונה ראש המחוז לשעבר, סרגיי שויגו, שעמד בראש המחוז במשך שישה חודשים בלבד, לתפקיד שר ההגנה הרוסי.
ביוני 2013, מפלגת רוסיה המאוחדת מינתה את וורוביוב כמועמד לבחירות למושל מחוז מוסקבה. ביולי אותה השנה, וורוביוב יזם להעביר את רכוש האקדמיה הרוסית למדעים באזור מוסקבה לידי ממשלת המחוז. ב-9 בספטמבר 2013 הוא נבחר למושל מחוז מוסקבה בבחירות למושלות וקיבל 78.94% מהקולות.
בסוף מאי 2014 חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על החוק לשלטון עצמי מקומי, שמשנה את נוהל בחירת מושלי המחוזות. יומיים לאחר מכן הגיעה טיוטת חוק מהדומה המחוזית במוסקבה מהמושל אנדריי וורוביוב, לפיה בחירות ישירות של ראשי ערים עם תפקידים אמיתיים נותרו רק בעיר ראוטובו. בערים אחרות, ראשי ערים ייבחרו על ידי נציגי פרלמנט מקומיים, או שתפקיד ראש העיר יבוטל ממערכת הרשות העירונית המבצעת, ובכך ישללו תפקידים ניהוליים. במקרה האחרון, הכוח האמיתי יהיה בידי ראשי אזורים או ראשי מינהלים (מנהלי ערים) שמונו על ידי המושל. החוק משפיע גם על האינטרסים של עיריות שאינן בעלות מעמד של עיר, שם מבוטלות גם בחירות ישירות לראשותן.
החוק אושר מייד בשלוש קריאות תוך 24 שעות, ונציגי "רוסיה המאוחדת" סירבו ליוזמה לדון בפרויקט עם הרשויות המקומיות. לדברי נציגי האופוזיציה, אימוץ החוק בחיפזון נובע מבחירות לרשויות המקומיות, והרשויות קיצצו את האזורים עם ביטול הבחירות מסיבות פוליטיות וכלכליות. כך, בחירות ישירות בוטלו בערים הגדולות בעלי אוכלוסייה ופוטנציאל כלכלי. על פי האנליסט הפוליטי רוסטיסלב טורובסקי, הרשויות האזוריות מסרבות לדיאלוג עם האליטות המקומיות על פי חוק זה, ובונות ממשל אנכי וריכוזי.
כדי לשחזר את היערות הסמוכים למוסקבה, שנפגעו ממגפת ארבה, פתח וורוביוב בספטמבר 2014 בקמפיין "היער שלנו. שתלו את העץ שלכם ”.
בשנת 2014 אישר וורוביוב את תוכנית OSVV, המספקת עיקור של כלבים תועים והשבתם לרחוב לחיים חופשיים בסביבה עירונית. יישום תוכנית זו יועד לתקופה 2014 - 2018. התוכנית יושמה בכסף מהתקציב האזורי על ידי פעילים וארגונים ציבוריים הנלחמים למען זכויות בעלי חיים.
במאי 2016, ביוזמתו של וורוביוב, נחקק חוק לפיו ראשי המחוזות העירוניים והמחוזות העירוניים במחוז מוסקבה ממונים ישירות על ידי המושל.
בשנת 2018 הוא שלח מכתב לשר התרבות ולדימיר מדינסקי, ובו הציע מטעם ממשלת מחוז מוסקבה תיקונים לחוק הפדרלי "על אובייקטים בעלי מורשת תרבותית (מונומנטים היסטוריים ותרבותיים) של עמי הפדרציה הרוסית". ממשלת המחוז הציעה לנטוש את הבדיקה ההיסטורית והתרבותית המחייבת של אדמות לפני פיתוח האדמות, ולהכירם האובייקטים המצריכים בחינה כזו רק בשטחים בהם התגלה אובייקט "שכבר מחזיק בסימנים של מורשת תרבותית, כולל [חשיבות] ארכאולוגית" במהלך העבודה. לדברי וורוביוב, הדבר נעשה לטובת "נציגי עסקים קטנים, כמו גם אזרחים רוסים, כולל פנסיונרים, אנשים עם מוגבלות ומשפחות גדולות, שיוכלו לקדם בנייה בשטחים בבעלותם מבלי שיהיה חיוב לבדוק את האדמה.
ב-9 בספטמבר 2018 נבחר מחדש כשזכה ברוב של 62.52% מהקולות.
צוואר
הצוואר הוא אזור בגוף הנמצא בין החזה לגולגולת. בצוואר עוברים מספר מבנים אנטומיים חשובים, ובהם עמוד השדרה שמחזיק את הגולגולת בעזרתה של החוליה הראשונה (C1), חוט השדרה הממוקם בתוך עמוד השדרה, הלוע והגרון, קנה הנשימה, הוושט שמאפשר את מעבר המזון מהפה אל מערכת העיכול, וכן מספר רב של כלי דם גדולים ועצבים.
בצוואר מספר שרירים שתפקידם העיקרי הוא החזקת הצוואר וסיבוב הראש. רוב הצוואר מעוצבב בעזרת צביר העצבים הצווארי וחלק ממנו מעוצבב בעזרת עצבי הגולגולת (מכונים גם עצבים קרניאליים).
צינור הלוע - Pharynx
הלוע (Pharynx) הוא צינור שרירי מוארך הנושק לעמוד השדרה, אשר נמתח מבסיס הגולגולת בחלקו העליון, ועד לושט בחלקו התחתון. צינור זה מכיל מספר פתחים, וביניהם לחלל האף (Nasal Cavity), חלל הפה (Oral Cavity), ולגרון (Larynx) - צינור סחוסי המוביל אוויר לקנה הנשימה והריאות. הפתחים הללו מייצרים תקשורת ישירה בין אזורים אלו, ובגינם מזון שנאכל מועבר לרוב לושט ומשם לעיכול בקיבה, אך לעיתים פורץ דרך האף (בייחוד בזמן צחוק), או נתקע בדרכי האוויר עד כדי השתנקות. לחלופין, ניתן להחדיר בעת הצורך צינור האכלה לקיבה דרך האף (זונדה), או צינור הנשמה דרך הפה (צנרור קנה).
בעגה האנטומית נהוג לסווג את הלוע בהתאם לפתחים שצוינו לעיל: הלוע האפי המתקשר עם חלל האף (Nasopharynx); הלוע הפומי המתקשר עם חלל הפה (Oropharynx); והלוע הגרוני המתקשר עם הגרון ודרכי האוויר (Laryngopharynx).
כל שרירי הלוע מעוצבבים על ידי העצב הקרניאלי ה-10 (עצב הואגוס), למעט שריר בודד המכונה Stylopharyngeus אשר מעוצבב על ידי העצב הקרניאלי ה-9 (Glossopharyngeal Nerve).
גרון - Larynx
בתוך הצוואר ממוקם הגרון (Larynx), צינור סחוסי המהווה פרוזדור לכניסת אוויר לריאות. הגרון ממוקם קדמית לצינור הלוע (Laryngopharynx), ומסתיים בקנה הנשימה (Trachea) בחלקו התחתון. בחלקו העליון של הגרון ממוקם בית הקול, מבנה אנטומי קטן המורכב משני צמדים של כפלים גידיים עטופי רירית: מיתרי הקול האמיתיים (True Vocal Folds) ומיתרי הקול הדמויים (False Vocal Folds). שרירים עדינים שולטים בתנועת מיתרי הקול האמיתיים, אשר פתיחתם לרווחה נחוצה לנשימה, ויצירת רטט בהם אחראית להפקת צלילים (דיבור ושירה). שרירים נוספים יכולים לסגור באופן הרמטי את שני סוגי מיתרי הקול, וכך למנוע יציאת אוויר מבית החזה לסביבה החיצונית, כפי שנעשה בעת מאמץ או בעת הפרשת צואה.
מחלות נגיפיות עונתיות מתבטאות לא פעם בחום, כאבים בבליעה ואדמומיות באזור הלוע הפומי (Oropharynx). בשפה יום-יומית נאמר על תופעה זו כי מדובר ב"דלקת גרון" (Laryngitis), אך למעשה זוהי דלקת לוע (Pharyngitis). דלקת גרון מתבטאת בעיקרה בצרידות עקב הפגיעה במיתרי הקול, אף על פי שהיא יכולה להיות מלווה גם בדלקת לוע. זוהי אבחנה שפירה על פי רוב החולפת מעצמה, אבל בפעוטות היא עלולה לסכן חיים (ראה: קְּרוּפּ).
גרגרת
פיקת הגרון או פִּקַּת הַגַּרְגֶּרֶת, היא החלק הקדמי והבולט של הגרון ותיבת הקול. מבנה זה נוצר מאחד מסחוסי הגרון המכונה "סחוס המגן" (Thyroid Cartilage). צורתו של סחוס זה היא כמעין ספר פתוח, כאשר הוא פונה לאחור ומגן בכריכתו על מיתרי הקול העדינים. הגרגרת היא זווית הפתיחה של 'הספר', כאשר בגברים ישנה זווית חדה ואילו בנשים הזווית קהה יותר. אף על פי שגרגרת ידועה כמבנה אנטומיה גברי, היא קיימת גם בנשים, אם כי בנשים היא איננה כה בולטת חיצונית מפאת זוויתו של סחוס המגן.
משולשי הצוואר
בשל מורכבותו הרבה של הצוואר, והמבנים הרבים אותם הוא מכיל, מקובל לחלקו לשישה תת-משולשים בשתי רמות היררכיה. חלוקה זו מבוססת על ארבעה שרירים, מהם שני שרירים שטחיים ושני שרירים עמוקים.
השרירים השטחיים הם שריר הטרפז ושריר הסטרנוקלאידומסטואיד (Sternocleidomastoid Muscle) כנראה בתמונה. בהתאם לשרירים הללו מחולק הצוואר ל'משולש קדמי' (בין הסטרנוקלאידומסטואיד וקו האמצע של הצוואר) ו'משולש אחורי' (בין שריר הטרפז לבין שריר הסטרנוקלאידומסטואיד).
כלי דם
הצוואר מכיל כלי דם רבים, וביניהם כלי דם של אזור הראש, הפנים, הצוואר והכתף. בשל כך, מדובר באזור אנטומי רגיש ופגיע.
עורקים
ביציאה מחדר שמאל מתרוממת האאורטה, אבי העורקים, אשר מכילה שלושה פיצולים גדולים בבסיס הצוואר: עורק הברכיוספאליק הימני (ברכיו - זרוע, צפאלוס - ראש); עורק הקרוטיד השמאלי; ועורק הסאב-קלאביאן השמאלי. עורק הברכיוספאליק הימני מתפצל במהרה לכדי עורק קרוטידי ימני וסאב-קלאביאן ימני, אשר מזינים את אזור הצוואר והזרוע בהתאמה.
העורקים הקרוטידיים
בשני צידי הצוואר ממוקמים עורקים גדולים המכונים "עורקי התרדמה" או "העורקים הקרוטידיים" (Common Carotid Arteries). אלו הם כלי דם גדולים, אשר מתפצלים בשלישו העליון של הצוואר לכדי עורק קרוטידי פנימי (Internal Carotid) אשר חודר לגולגולת להזנת המוח והעין, ולכדי עורק קרוטידי חיצוני (External Carotid) אשר מזין את הפנים והצוואר. בצוואר, העורק הקרוטידי החיצוני מתפצל ל-8 עורקים מרכזיים:
כלי דם אלו מזינים את כלל המבנים הצוואריים, את מרבית חלקי הפנים (Face), ואת חלקו החיצוני של הראש. כך למשל עורק ה-Superior Thyroid Artery מזין את בלוטת התריס והגרון (באמצעות אחד מפיצוליו המכונה Superior Laryngeal Artery); עורק ה-Lingual Artery מזין את הלשון; ועורק הפנים Facial Artery מזין את מרבית המבנים השטחיים בפנים, אך גם מספק דם לחלל האף ולעין. יחד עם זאת, האף וארובת העין מוזנים על ידי כלי דם נוספים, אשר מקורם הוא בעיקר מהעורק המקסילרי (Maxillary Artery). גלגל העין עצמו מוזן על ידי ה-Ophtalmic Artery, אשר הוא פיצול שמקורו בעורק הקרוטידי הפנימי (Internal Carotid); בניגוד לעורק הקרוטידי החיצוני, העורק הקרוטידי הפנימי איננו מתפצל כלל בצוואר, ופיצוליו מופיעים רק לאחר חדירתו לחלל הגולגולת.
איברי חישה קרוטידיים
בנקודת הביפורקציה (פיצול) של העורקים הקרוטידיים לכדי חיצוניים ופנימיים, ממוקם איבר חישה עדין אשר מנטר את תכולת הגזים בדם וכן את חומציותו. חיישן זה מכונה Carotid Body. בקרבה לחיישן זה, אך גבוה יותר בחלקו הראשון של העורק הקרוטידי הפנימי, ישנה התרחבות הנקראת Carotid Sinus; זהו איבר חישה נוסף אשר מנטר את הדם, ותפקידו לבחון את לחץ הדם. יחד, הכימורצפטורים של ה-Carotid Body והבארו-רצפטורים של ה-Carotid Sinus מוודאים בכל עת כי אספקת הדם למוח תקינה. מבנים אלו מעוצבבים על ידי Hering's nerve, שהוא עצב המקבל סיבים משני עצבים קרניאליים: 9 ו-10.
העורקים התת-בריחיים: עורקי הסאב-קלאביאן
עורקי הסאב-קלאביאן הם פיצולים גדולים של האאורטה, בדומה לעורקים הקרוטידיים. בעוד שהעורקים הקרוטידיים מזינים את הראש, הצוואר והפנים, עורקי הסאב-קלאביאן מהווים מקור לכלי דם המזינים את החזה, הכתף והגפה העליונה. יחד עם זאת, ישנם מספר פיצולים צוואריים חשובים לעורקי הסאב-קלאביאן:
העורקים הורטברליים, אחד מימין ואחד משמאל, חודרים לחרירים מותאמים להם בצידי החוליות הצוואריות, ולבסוף חודרים לחלל הגולגולת דרך החור הגדול (Foramen Magnum). עורקים אלו מתחברים ליצירת העורק הבאזילרי (Basilar Artery), ויחד עם העורק הקרוטידי הפנימי מזינים את המוח.
מבין פיצולי הסאב-קלאביאן, ה-Thyrocervical Trunk הוא הבולט ביותר בשל פיצוליו הרבים:
ניקוז ורידי
ככלל, עורקים מלווים על ידי ורידים בעלי שם דומה. הורידים הצוואריים מתנקזים למערכת ורידית ענפה של ורידים ג'וגולריים (Jugular Veins). בעומקו של הצוואר ממוקם הוריד הג'וגולרי הפנימי (Internal Jugular Vein), שהוא וריד מאסיבי אשר מנקז את המוח, וכן מקצת מהפנים, האוזן והלשון.
שטחית לו, ישנם שני כלי דם ג'וגולריים נוספים: הוריד הג'וגולרי החיצוני (External Jugular Vein) ו-וריד הג'וגולרי הקדמי (Anterior Jugular Vein). לצד שני אלו ישנו גם סעיף ג'וגולרי אלכסוני הנקרא בפשטות "Communicating Vein". הורידים הג'וגולריים השטחיים מתנקזים לבסוף לורידי הסאב-קלאביאן (Subclavian Vein).
היחידה המרכזית
היחידה המרכזית היא יחידת חקירות ומודיעין אשר פועלת ברמת המחוזות השונים במשטרת ישראל. בכל מחוז קיים ימ"ר שתפקידו לטפל בפשיעה החמורה בתחום המחוז. עבירות ופשעים חמורים עוברים מרמת התחנות לרמת הימ"ר על פי החלטת מפקד המחוז, ראש אגף החקירות והמודיעין והמפכ"ל. היחידות מטפלות בעבירות רצח, סמים, ארגוני פשיעה ופשע מאורגן, סחיטות ואיומים וכו'.
היחידות מורכבות מחוקרים, בלשים, אנשי מודיעין ואמצעים טכנולוגיים לביצוע המשימה. מרבית תיקי החקירה שמתנהלים בימ"ר מסווגים ברמת סודי וסודי ביותר. רק לאחר "פיצוח" והגשת כתב אישום החקירה מדווחת לאמצעי התקשורת. אנשי הימ"ר מפעילים סוכנים סמויים בקרב סוחרי סמים ועוקבים אחרי בלדרים שמייבאים לישראל סמים ואמל"ח. היחידות המרכזיות המחוזיות גם שותפות לפעילות למניעת פח"ע. היחידה המרכזית מהווה ראש חץ בפעילות כנגד הפשיעה החמורה בארץ ולעיתים קרובות מוצאים בה השוטרים את עצמם בעימות ישיר בינם לבין העבריינים בהם הם מטפלים. היחידה המרכזית מהווה למעשה יחידת עילית של המחוז ונותנת מענה למפקד המחוז בתופעות בעייתיות.
במשטרת ישראל קיימות יחידות הימ"ר הבאות:
ג'ונו (גשושית)
ג'וּנוֹ (באנגלית: Juno) היא גשושית לחקר כוכב הלכת צדק, המהווה חלק מתוכנית הגבולות החדשים של נאס"א. ג'ונו שוגרה מנמל החלל קייפ קנוורל בפלורידה ב־5 באוגוסט 2011, על גבי משגר אטלס 5, והגיעה ליעדה ב־4 ביולי 2016.
משימת המחקר העיקרית של ג'ונו היא לחפש רמזים לאופן שבו נוצר צדק, לחקור את הרכבו הפנימי, את השדה המגנטי ואת תופעת זוהר הקוטב שלו, מה כמות המים האצורה באטמוספירה הפנימית יותר של צדק, ואיך מפולגת המסה בתוך כוכב הלכת. בנוסף תחקור ג'ונו את התופעות המטאורולוגיות והרוחות באטמוספירה של צדק, אשר יכולות להגיע למהירויות של כ־600 קמ"ש.
ג'ונו היא גשושית המחקר הראשונה שמשתמשת באנרגיה סולארית לחקר כוכבי הלכת החיצוניים. במהלך מסעה אל צדק, בינואר 2016, שברה את השיא של הגשושית רוזטה עבור החללית הרחוקה ביותר מהשמש שמשתמשת באנרגיה סולארית, כאשר הגיעה למרחק של כ־800 מיליון ק"מ מהשמש. במרחק של צדק מהשמש, 5.2 יחידות אסטרונומיות, קרינת השמש חלשה פי 25 מאשר בכדור הארץ, ולפיכך נזקקת הגשושית לשלושה לוחות סולאריים בגודל תשעה מטר כל אחד לקליטת האנרגיה הסולארית, שמורכבים באופן סימטרי בין צדי הבסיס המשושה של הגשושית.
שם הגשושית
לפי הסיפור המיתולוגי, נימפת המים איו שובה את קסמו של יופיטר והוא מתנה עמה אהבים. כדי להסתיר את מעשיו מיונו, הוא מפזר מעטפת של עננים (או לפי גרסה אחרת - הופך עצמו לענן). יונו, שחושדת במעטפת העננים הזו, מפזרת אותם ומצליחה לחשוף את התכסיס של יופיטר, גם לאחר שהוא הופך את איו לעֶגְלָה.
הסיפור מתואר באפוס מטמורפוזות מאת אובידיוס, ולהלן קטע חלקי מתוך תרגומו של יהושע פרידמן:
משימות קודמות לצדק
מבין כוכבי הלכת שמחוץ למערכת השמש הפנימית צדק נחקר אולי יותר מכל גרם שמים אחר. צדק הוא ענק גזים וכוכב הלכת הגדול ביותר במערכת השמש ובשל כך מעורר עניין מדעי נרחב בנוגע לשאלות רבות, כגון אופן היווצרות מערכת השמש. סיבה נוספת למחקר הרב היא שגם גשושיות שלא נועדו לחקור אותו עברו במסלולו כדי לנצל את כוח הכבידה שלו על מנת להאיץ את מהירותן.
הגשושית הראשונה שחקרה את צדק והביאה צילומים ראשונים שלו הייתה פיוניר 10 בשנת 1973. אחריה ביקרו אותו גם פיוניר 11, וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2, יוליסס, גלילאו, קאסיני וניו הורייזונס. גשושיות אלו השיגו מידע רב וחשוב אודות צדק אולם כולן, פרט לגלילאו, חלפו על פניו באופן שמכונה "יעף" (Flyby), ולא חקרו אותו ואת ירחיו ביסודיות.
אישור המשימה ופיתוחה
במהלך שנות ה־90 הוצעו מספר משימות למחקר נוסף של צדק וירחיו. הרעיון לגשושית שתקיף את צדק במסלול קוטבי אקסצנטרי, בדומה למסלולה של ג'ונו, עלה כבר אז בהצעה שכונתה "צופה זוהר הקוטב של צדק" (Jupiter Auroral Observer). הצעה נוספת בשם "INSIDE Jupiter", שכללה שיגור מקפת לצדק, הגיעה לשלבים הסופיים בתחרות במסגרת תוכנית דיסקברי בשנת 2000, אך במקומה נבחרו המשימות "שחר" וטלסקופ החלל קפלר. בשנת 2003 פרסמה האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, לבקשת נאס"א, דוח בו המלצות למשימות שונות לחקר מערכת השמש במהלך העשור שבין 2003–2013. מבין המשימות שהוצעו בדו"ח הושם גם דגש על חקר צדק והוצעה בו משימה שכונתה "מקפת צדק קוטבית עם גשושי עומק" (Jupiter polar orbiter with deep probes).
משימת ג'ונו התבססה על אותן הצעות קודמות והוגשה בשנת 2004 להתמודדות בתחרות למשימה השנייה של תוכנית הגבולות החדשים, עליה הכריזה נאס"א שנה לפני כן. ביולי 2004, נבחרו שתי הצעות לשלב הסופי - ג'ונו ומונרייז (Moonrise). מונרייז הציעה לשלוח לירח נחתת ושני רוברים ולהחזיר ממנו דגימה לכדור הארץ. ההצעה נראתה מתאימה יותר לאותה תקופה, שכן באותה שנה הכריז הנשיא ג'ורג' ווקר בוש על החזון לחקר החלל לפיו תחזור ארצות הברית לבצע משימות מאוישות לירח. אף על פי כן, נאס"א הכריזה בשנת 2005 על ג'ונו כמנצחת בתחרות, והחלה בפיתוח המשימה.
התכנון המקורי היה לשגר את ג'ונו כבר באמצע 2009, אולם בהמשך יעד השיגור נדחה ל־2011 כדי לעמוד בלוח הזמנים. בניית הגשושית החלה באפריל 2010 על ידי לוקהיד מרטין במתקן של החברה בדנוור. בתחילת 2011, החלה הגשושית לעבור סדרת ניסויים שנועדו לבדוק את מכשיריה השונים ויכולתה לשרוד בתנאים הקיצוניים בחלל. באפריל 2011, כהכנה לשיגורה מנמל החלל קייפ קנוורל באוגוסט, ג'ונו הועברה לעיר טיטוסוויל בפלורידה בסמוך לנמל החלל, שם המשיכה לעבור בדיקות שונות.
צוות המשימה ושיתוף פעולה בינלאומי
המשימה מנוהלת על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL) של נאס"א. החוקר הראשי של המשימה הוא סקוט ג'. בולטון, חוקר חלל המתמחה במדעים פלנטריים ממכון המחקר הדרום־מערבי בסן אנטוניו שבטקסס. המשימה מבוצעת בשיתוף פעולה עם ארגונים נוספים וכוללת חוקרים מאוניברסיטת הוואי, המכון הטכנולוגי של קליפורניה (קאלטק), אוניברסיטת קולורדו ו"מרכז המדע הפלנטרי" מטוסון, וכן ממרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א.
בפיתוח המשימה היה שיתוף פעולה עם גורמים בינלאומיים, והמרכזית בהם היא סוכנות החלל האיטלקית. הסוכנות תרמה לבניית הגשושית חלק ממערכת תקשורת הרדיו שלה וכן ספטקרומטר תת־אדום (ראו JIRAM בפסקת מכשור מדעי). הסוכנות תרמה גם את דיסקית גלילאו שהותקנה בג'ונו לזכר גלילאו גליליי. גם המשרד הפדרלי הבלגי למדיניות מדעית (BELSPO) לקח חלק במשימה ותרם רכיב עבור הספקטרוגרף העל־סגול של ג'ונו (UVS). מבין הצוות המדעי שיוכל להיעזר במידע שתביא ג'ונו, ניתן למנות גם את החוקרת הישראלית למדעים פלנטריים רוית חלד.
עלות
כחלק מתוכנית הגבולות החדשים של נאס"א, שכוללת משימות בעלות בינונית יחסית - התחרות במסגרתה נבחרה ג'ונו כללה גם מסגרת תקציב של 700 מיליון דולר, לא כולל עלות השיגור לחלל. לאחר הוצאות נוספות שלא תוכננו מלכתחילה, ויחד עם עלות השיגור ותפעול הגשושית עד לסיום משימתה - מוערכת העלות הסופית של משימת ג'ונו בכ־1.1 מיליארד דולר. מחצית מסכום זה שימשה לפיתוח הגשושית ומכשירי המדידה, 184 מיליון עבור השיגור, ויותר מ-300 מיליון דולר עבור תפעול הגשושית ומחקר מדעי לאורך תקופת המשימה.
יעדי המחקר של המשימה
מטרתה המרכזית של ג'ונו היא להמשיך את המחקר שנעשה על צדק ולהבין טוב יותר את אופן היווצרותו, התפתחותו והרכבו הפנימי. לפי ההיפותזה המקובלת, צדק - שמרבית המסה שלו מורכבת מהגזים הקלים מימן והליום, ובכך הרכבו דומה להרכב הכימי של השמש - נוצר בשלבים הראשונים של היווצרות מערכת השמש. יתר כוכבי הלכת התפתחו בשלבים מאוחרים יותר והושפעו במידה ניכרת מקיומו של צדק, ולכן הבנת תהליכי היווצרותו היא שלב חשוב בהבנת התפתחות מערכת השמש כולה. בנוסף לכך, מכיוון שיותר ויותר כוכבי לכת חוץ־שמשיים מתגלים, ורבים מהם הם ענקי גזים, הבנת מבנהו של צדק ובניית מודל מתמטי המתאר אותו, תאפשר להשתמש בו כאב טיפוס להבנת שאר ענקי הגזים במערכת השמש ובמערכות פלנטריות אחרות.
אחת השאלות המרכזיות לגבי אופן היווצרותו ומבנהו הפנימי של צדק היא שאלת קיום הליבה במרכזו, הרכבה והמסה שלה. לפי מודל אחד צדק נוצר בתהליך של ספיחה על ליבה, בו ליבה ראשונית, שהתגבשה בדיסקה הקדם־פלנטרית שסבבה את השמש הקדומה, ספחה שכבת גז של מימן והליום שעטפה אותה (Core Accretion Model). מודל אחר גורס כי צדק נוצר ללא ליבה ראשונית עקב קריסה כבידתית של גזי מימן והליום, בגלל אי־יציבות כבידתית בדיסקה הקדם־פלנטרית (Disc Instability Model). מודלים אלו מנבאים מסה שונה לליבה של צדק, ולכן מדידת המסה שלה תאפשר אישוש או הפרכה של המודלים השונים. ג'ונו תחקור את הרכבו הפנימי של צדק באמצעות ניסוי כבידתי (ראו ניסוי GS בפסקת מכשור מדעי) שייבחן וריאציות בשדה הכבידתי של צדק, אשר מהן ניתן ללמוד על התפלגותה של מסת צדק. התפלגות המסה בצדק קשורה קשר הדוק למומנט התמד פולרי מנורמל, והמידע שג'ונו צפויה למצוא יעזור לצמצם את אי־הוודאות בו ובכך לשקף את המבנה הפנימי של כוכב הלכת.
משימה מרכזית נוספת של ג'ונו היא למדוד ולהעריך את שיעור המים באטמוספירה של צדק. שיעור המים בצדק הפך לשאלה מרכזית לאחר שהגשושית הקודמת לצדק, גלילאו, שלחה גשוש אל תוך האטמוספירה של צדק ומדדה שיעור מים נמוך מאוד, בניגוד להשערות החוקרים. אחד ההסברים המקובלים לתעלומה זו הוא שהגשוש נכנס לתוך "נקודה חמה" (Hot Spot) באטמוספירה, בה שיעור המים נמוך ביחס ליתר המקומות (בדומה למדבר בכדור הארץ). בניגוד לגלילאו, ג'ונו לא תחקור את האטמוספירה במקום ספציפי, אלא באמצעות מדידת קרינת גלי המיקרו שפולט צדק, מה שיאפשר לחוקרים לחקור את האטמוספירה הפנימית, מעבר למעבה העננים, עד לעומקים שבהם הלחץ גבוה יותר מ־100 בר (בר אחד קרוב בערכו ללחץ בגובה פני הים בכדור הארץ).
מדידת שיעור המים תאפשר להבין טוב יותר את התפקיד של פלנטיסימלים בהיווצרות מערכת השמש. לפי מודלים שמתארים את היווצרות מערכת השמש, לפלנטיסמלים שנוצרו על ידי מים שקפאו במרחק גדול מספיק מהשמש (מעבר ל"קו השלג"), היה תפקיד מרכזי בהעברת יסודות כבדים וחומרים נדיפים (Volatiles), כמו מים, אל כוכבי הלכת במערכת השמש, ובכללם כדור הארץ. נתון שמתאים להשערה זו הוא השיעור הגבוה בצדק של יסודות כבדים כגון ארגון וחנקן, שמדד הגשוש ששלחה גלילאו אל תוך צדק, מכיוון שפלנטיסימלים יכלו להעשיר את צדק ביסודות אלו. אולם במקרה כזה יש לצפות גם לשיעור מים גבוה בצדק, דבר שלא נמדד על ידי הגשוש, ולכן ג'ונו תבצע מדידה גלובלית של שיעור המים. מדידת המים תאפשר גם לאשש או להפריך מודלים שונים לגבי מיקום היווצרותו של צדק - כאשר לפי חלק מהמודלים צדק לא נוצר במיקומו הנוכחי אלא נדד פנימה.
יעד מחקר נוסף של משימת ג'ונו הוא לחקור ולמפות את השדה המגנטי העצום של צדק ואת המגנטוספירה שלו, האזור בחלל שמושפע מהשדה המגנטי, אשר משתרכת לאורך מיליוני קילומטרים. באמצעות חקר השדה המגנטי, ג'ונו תאפשר להבין טוב יותר כיצד פועל תהליך הדינמו שיוצר אותו: בדומה לכדור הארץ, השדה המגנטי של צדק נוצר על ידי תנועה של מוליך חשמלי בתוך כוכב הלכת. אולם בניגוד לכדור הארץ, בו החומר המוליך הוא ברזל מותך בליבה החיצונית, בצדק החומר המוליך הוא מימן, שעקב הלחץ העצום במעמקי כוכב הלכת הופך למימן מתכתי שמתנהג כמוליך. ג'ונו תחקור גם את תופעת זוהר הקוטב בקטביו של צדק, שנוצרת על ידי השדה המגנטי שלו.
יעף בקרבת כדור הארץ
על אף שאטלס 5 הוא אחד המשגרים הכבדים ביותר שנמצאים בשימוש, הוא לא היה חזק מספיק על מנת לשגר את הגשושית במסלול ישיר לצדק. על מנת להגיע ליעדה, כוונה הגשושית למסלול ראשוני שהגיע אל מעבר למסלולו של מאדים והחזיר את ג'ונו לכדור הארץ על מנת לבצע בקרבתו יעף ב־9 באוקטובר 2013. שיטה זו מכונה מקלעת כבידתית, ובמסגרתה השתמשה הגשושית בכוח הכבידה של כדור הארץ על מנת להאיץ את מהירותה למהירות של כ־140,000 ק"מ בשעה (כ־39 ק"מ בשנייה), ביחס לשמש. בנוסף, היעף אפשר למדענים לבחון חלק מהמכשור המדעי של הגשושית.
באופן בלתי מתוכנן, נכנסה הגשושית במהלך היעף ל"מצב בטוח" לזמן קצר. הסיבה לכך הייתה תקלה בהגדרות ההגנה האוטומטית על הסוללות מפני הספק חשמלי נמוך, אף על פי שמחסור קצר באור שמש שיגרום לכך היה מתוכנן כחלק מן היעף. אולם הגשושית לא ניזוקה, והחלה שיוט שקט של כ־3 שנים אל עבר צדק.
מסלול סביב צדק והשלב המדעי
ג'ונו תוכננה במקור להשתמש במנוע הרקטי שלה פעם נוספת, על מנת להיכנס למסלול בעל משך הקפה קצר יותר עבור השלב המבצעי של המשימה, אך היא נשארה במסלול הראשוני עקב חשש מתקלה במערכת ההנעה הרקטית.
לפי התכנון המקורי, בזמן שיגור החללית, המסלול הראשוני של ג'ונו אמור היה לכלול הקפה בודדת שתימשך 107 ימים, אך כשנה לפני ההגעה לצדק הוחלט לפצל אותו לשני מסלולים קצרים יותר בני 53.5 ימים כל אחד. ג'ונו תוכננה לבצע ב־19 באוקטובר 2016 את הבעירה הרקטית המוזכרת לעיל, כדי להיכנס למסלול מבצעי קצר יותר בן 14 יום. הבעירה הרקטית נדחתה לאחר שהתגלתה, בבדיקה לפני הבעירה, פתיחה איטית מהמתוכנן בשסתומי הליום של מערכת לוויסות הלחץ של דלק המנוע הרקטי. חקירה שבדקה את הבעיה העלתה כי קיים חשש שהתקלה תקרה גם במהלך הבעירה הרקטית ועלולה להוות סיכון לחללית או תביא למסלול לא רצוי. בעקבות התקלה, נאס"א החליטה לוותר על הבעירה הרקטית ולהשאיר את החללית במסלול הראשוני שלה, שנמשך כאמור 53.5 יום.
מלבד הארכת משך המשימה באופן משמעותי, מעבר ל־20 החודשים שתוכננו, לג'ונו יש את אותה יכולת איסוף נתונים מדעיים כמו במסלול שתוכנן לה במקור, מכיוון שבשני המסלולים היא הייתה מגיעה לאותה נקודת פריאפסיד (הנקודה הקרובה ביותר במסלול סביב המוקד - צדק). ב-6 ביוני 2018 הודיעה נאס"א על הארכת המשימה מעבר לתכנון המקורי, ולתקצבה עד 2021.
המסלול האליפטי של ג'ונו נקבע על בסיס היעדים המחקריים של המשימה, שדרשו את ההתקרבות המקסימלית האפשרית לכוכב הלכת, בעיקר כדי למפות ביסודיות את השדה הכבידתי והשדה המגנטי של צדק. המסלול עובר דרך הקטבים של צדק, בשל כמה סיבות:
תצפיותיה של ג'ונו נעשות בעיקר בזמן קצר של כ־3 שעות לפני ו־3 שעות אחרי הנקודה הקרובה ביותר לצדק במסלול (פריאפסיד). שאר הזמן, כאשר ג'ונו נמצאת הרחק מצדק במהלך רוב המסלול, ישמש לשידור המידע שהגשושית אספה חזרה לכדור הארץ ולבחינת התקינות שלה ושל מכשיריה.
סיום המשימה
מכיוון שהקרינה בסביבת צדק תפגע באופן הדרגתי במכשור האלקטרוני של הגשושית, היא תוכננה מראש לשרוד לתקופה קצרה יחסית ולפעול במשך כ־20 חודשים. כשמשימתה סביב צדק תסתיים, הגשושית תפעיל את המנוע הרקטי שלה לתמרון אחרון על מנת להיכנס למסלול התנגשות בצדק, אז תתפרק באטמוספירה שלו. ההשמדה המכוונת נועדה למנוע התנגשות של ג'ונו באחד מירחיו של צדק, ולגרום ל"זיהום פלנטרי" של אחד מהירחים עליהם יש אולי אפשרות לקיום חיים. החשש גדול במיוחד בקשר לירח אירופה, בו חוקרים משערים שמתקיים אוקיינוס תת־קרקעי מתחת למעבה של קרח. במהלך בנייתה היה ניסיון לשמור על הגשושית נקייה מבקטריות שעלולות לשרוד את התנאים הקשים בחלל החיצון, והיא נבנתה ב"חדר נקי" בו נשמרים תנאי ניקיון גבוהים ביותר. על אף הניסיון לשמור על הגשושית נקייה, לא ניתן היה לוודא חיטוי מוחלט שלה ועל כן ננקטת שיטה זו של התרסקות מבוקרת, כפי שננקטה בעבר עבור גשושיות אחרות כמו גלילאו.
הארכת המשימה
ב־29 בספטמבר 2022 הגשושית חלפה בסמוך לקו המשווה של הירח אירופה, במרחק 352 ק"מ מפני השטח. הגשושית צילמה את הירח ברזולוציה של 1 ק"מ לפיקסל והשיגה נתונים יקרי ערך על מבנה קליפת הקרח של אירופה, פנים, הרכב פני השטח והיונוספירה, בנוסף לאינטראקציה של הירח עם המגנטוספרה של צדק.
מבנה הגשושית
ג'ונו מורכבת מבסיס בצורת משושה בקוטר של 3.5 מטר, וביחד עם האנטנה המרכזית גובהו מגיע גם כן ל־3.5 מטר. לשלוש מדפנותיה מחוברים לוחות סולאריים אשר מספקים את כל תצרוכת החשמל שלה, ואיתם אורכה מגיע ל־20 מטר. משקלה בעת השיגור היה 3,625 ק"ג, כש־1,593 ק"ג מהם הם הגשושית עצמה, 1,280 ק"ג הם דלק ו־752 ק"ג הם מחמצן לדלק.
מרבית רכיביה האלקטרונים מוגנים בתוך "כספת", קופסת טיטניום שנועדה להגן עליהם מפני הקרינה הקשה שבמגנטוספירה של צדק. לגשושית מערכת הנעה רקטית לצורך תמרוני מסלול וכיוון בחלל, והיא מסתובבת סביב עצמה במשך כל המשימה כדי לשפר את יציבותה במסלול, עם קצב שנע בין 1 ל־5 סיבובים לדקה.
לוחות סולאריים
ג'ונו היא הגשושית הראשונה לצדק ולכוכבי הלכת שמחוץ למערכת השמש הפנימית שתפעל על בסיס אנרגיה סולארית. במהלך מסלולה לעבר צדק, בינואר 2016, "שברה את השיא" שקבעה הגשושית האירופאית רוזטה באוקטובר 2012, כאשר הפכה לגשושית הרחוקה ביותר מהשמש שמתבססת על אנרגיה סולארית.
השימוש באנרגיה סולארית במשימה לחקר צדק מציב עבורה אתגר קשה עקב העובדה שהמרחק בין צדק לשמש גדול פי חמישה ממרחקו של כדור הארץ מהשמש (עם מרחק ממוצע של 5.2 יחידות אסטרונומיות) ולכן מקבל הרבה פחות אור שמש ממנו. בשל כך, לוח סולארי באזור צדק יפיק פי 25 פחות אנרגיה מאשר בקרבת כדור הארץ. במשך זמן רב מתכנני משימות סברו כי לא ניתן להשתמש באנרגיה סולארית במרחק גדול כל כך מהשמש, ואכן - עד אז כל הגשושיות שחקרו את מערכת השמש החיצונית, החל מפיוניר 10 ועד ניו הורייזונס פעלו באמצעות גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי (RTG), שמפיק חשמל מחום שנפלט מחומר רדיואקטיבי. אולם פיתוחים בטכנולוגיה סולארית שאפשרו את הגדלת התפוקה של תאים סולאריים ב־50%, עלות נמוכה יותר וכן היעדר זמינות של פלוטוניום 238 (החומר הרדיואקטיבי שמפעיל את ה־RTG) בזמן הצעת המשימה, הטו את הכף לבחירה באנרגיה סולארית.
שלושת הלוחות הסולאריים של ג'ונו הורכבו באופן סימטרי על גופה המשושה. אורכו של כל לוח סולארי הוא 8.9 מטר ורוחבו 2.7 מטר, מה שהופך את ג'ונו להיות הגשושית הגדולה ביותר ששלחה נאס"א לחלל החיצון. כל לוח מורכב מארבעה מקטעים נפרדים אשר קופלו במהלך השיגור ונפרסו בחלל. באחד הלוחות הסולאריים הותקן מגנטומטר במקום המקטע הרביעי, עקב הצורך להרחיקו מגוף הגשושית כדי שהשדה המגנטי שלה לא יפריע לו לבחון את השדה המגנטי של צדק. בסך הכל הלוחות הסולאריים מורכבים מ־18,698 תאים פוטו־וולטאיים עם שטח כולל של 60 מטר רבוע. בסביבת כדור הארץ יכולים הלוחות הסולאריים של ג'ונו להפיק בין 12–14 קילו־וואט, בעוד בצדק הם יוכלו לספק כ־460–490 וואט בלבד, כאשר עם הזמן הקרינה בסביבת צדק תשחוק את הלוחות ותוריד את התפוקה לכ־420 וואט. למרות המתח החלש שיסופק, מכשיריה האלקטרונים תוכננו להיות חסכוניים ביותר בצריכת החשמל שלהם.
מערכת הנעה
מערכת ההנעה המרכזית של ג'ונו כוללת מנוע רקטי בודד מדגם Leros-1b, השורף דלק נוזלי מסוג הידרזין ומחמצן מסוג N2O4. את תמרוני הגשושית השונים במהלך המסלול מבצע המנוע אשר מספק דחף של 645 ניוטון. כאשר המנוע לא פועל, במהלך רוב המשימה, הוא מכוסה על מנת למנוע נזק שעלול להיגרם ממטאורואידים זעירים או פסולת חלל. ג'ונו מצוידת גם בתריסר מנועים קטנים שמשתמשים בדלק ההידרזין בלבד, ומשמשים אותה להכוונה בחלל ולביצוע תמרונים לתיקון מסלול. הדלק מאוחסן במספר מיכלים כדוריים שמכוסים בבד מבודד ומערכת חימום שמופעלת שבועות לפני תחילת הבעירה, כדי להעלות את טמפרטורת הדלק לרמה הנדרשת לצורך בעירה.
תקשורת
לג'ונו יש חמש אנטנות שמאפשרות לה לתקשר עם צוות המשימה בכדור הארץ. הגשושית משתמשת בטווח התדרים X ו־Ka של גלי רדיו ונעזרת ברשת החלל העמוק של נאס"א. תקשורת במרחקים שבהם נמצאת ג'ונו הופכת לבעייתית עקב הזמן הרב שלוקח לאותות הרדיו להגיע מצדק עד לכדור הארץ, כ־45 דקות לכל כיוון. לכן הגשושית מתוכננת כך שתדע לפעול באופן עצמאי במקרה הצורך ובמקרה של תקלה לעבור ל"מצב בטוח" ולחכות לפקודות מכדור הארץ.
האנטנה המרכזית של הגשושית היא אנטנה פרבולית בקוטר של 2.5 מטר. זוהי אנטנה בשבח גבוה (HGA), ועליה להיות מכוונת בדיוק רב אל כדור הארץ. האנטנה משמשת גם כמכשיר מדעי לניסוי הכבידה (ראו "GS" בפסקת מכשור מדעי), בו יבחנו את השפעות שדה הכבידה של צדק על הגשושית באמצעות ניתוח אפקט דופלר באותות הרדיו שהיא משדרת לכדור הארץ, במטרה ללמוד את הרכבו הפנימי.
לגשושית ארבע אנטנות נוספות - אנטנה בשבח בינוני (MGA) עם טווח גדול יותר, מה שמאפשר כיוון מדויק פחות לכדור הארץ, אך עוצמת השידור שלה חלשה יותר; שתי אנטנות בשבח נמוך (FLGA ו־ALGA), אחת קדמית ושנייה אחורית, שמאפשרות טווח רחב עוד יותר אך בעלות עוצמת שידור נמוכה מאוד ולכן עשויות לשמש בעיקר בעת כניסה ל"מצב בטוח"; אנטנה טבעתית בשבח נמוך (TLGA) שמשדרת מצדי הגשושית וכך מגשרת על הפער שבין האנטנה הקדמית והאנטנה האחורית, ומשמשת בעת תמרונים שונים בהם יש צורך לסובב את שאר האנטנות הרחק מכיוון כדור הארץ.
"כספת" להגנה מפני חגורות הקרינה
לעומת הגשושית גלילאו לפניה, ג'ונו מיועדת לשרוד פחות זמן סביב צדק. הסיבה לכך היא שמסלולה של ג'ונו מביא אותה קרוב יותר לצדק מאשר מסלולה של גלילאו ועל כן היא תינזק ותישחק מהר יותר עקב חגורות הקרינה העזות שמפיק השדה המגנטי של צדק. בנוסף למסלולה האליפטי של ג'ונו שמאפשר לה להתחמק מרוב הקרינה בחגורות הללו, רכיביה הרגישים של הגשושית מוגנים גם באמצעות קופסה, או "כספת" כפי שהיא מכונה בפי מתכנניה. כספת זו עשויה מטיטניום בעובי סנטימטר אחד ונועדה לספוג את הקרינה החזקה וכך להגן, גם אם לא בצורה מוחלטת, על הרכיבים האלקטרוניים שנמצאים בתוכה.
מכשור מדעי
הגשושית נושאת תשעה מכשירים מדעיים שנועדו לחקור את צדק באמצעים שונים: מצלמת אור נראה צבעונית שמשמשת בעיקר לצרכים חינוכיים והסברתיים; ספקטרומטרים בטווחי אור שונים לניתוח ההרכב הפנימי והכימי של האטמוספירה ותופעת זוהר הקוטב; ומגנטומטר למיפוי השדה המגנטי של צדק. חלק מהמכשירים בנויים כך שהרכיבים האלקטרוניים שלהם מוגנים בתוך ה"כספת" בגוף הגשושית, בעוד החיישנים שלהם מוצבים על דפנות הגשושית, כדי לאפשר להם לבצע את המדידות השונות.
להלן תרשים המתאר את מיקומם בגוף הגשושית וטבלה המתארת את תפקידם:
דיסקית גלילאו ודמויות לגו
בנוסף לפעילות ההסברתית והחינוכית שנאס"א מתכוונת לקדם באמצעות מצלמת ג'ונו־קאם, נאס"א שיתפה פעולה עם ארגונים נוספים על מנת להוסיף מרכיבים סמליים והסברתיים למשימה.
שיתוף פעולה נוסף היה עם חברת לגו, שתרמה שלוש דמויות לגו שצורפו לגשושית. שלוש הדמויות הן יופיטר (או זאוס במיתולוגיה היוונית) ואשתו ואחותו יונו שלפי הסיפור המיתולוגי הסירה את מעטה העננים שיופיטר הציב כדי להסתיר את מעשיו עם איו (ראו פסקת שם הגשושית). הדמות השלישית, המחזיקה טלסקופ, היא של גלילאו גליליי.
נבחרת בנין בכדורגל
נבחרת בנין בכדורגל לגברים, המכונה "הסנאים", מייצגת את בנין מאז 1975 עת הפכה דהומיי לבנין. עד אותה שנה נקראה "נבחרת דהומיי בכדורגל".
נבחרת הכדורגל של בנין מעולם לא העפילה לטורניר גביע העולם בכדורגל, ולזכותה ארבע הופעות בגביע אפריקה לאומות כאשר השיג השיא הוא העפלה לרבע הגמר ב-2019.
שיאי שחקנים
נכון ל-17 ביוני 2023
{| class="wikitable sortable" style="text-align:center;"
מלך השערים
!דירוג !width=160px|שחקן !width=50px|שערים !width=50px|הופעות !width=50px |יחס !width=100px|שנים
נזקי ריקושט
נזקי ריקושט הם נזקים שנגרמו לאדם אחד בעקבות פגיעה בגופו או ברכושו של אדם אחר. המושג, שמקורו בספרות המשפטית הצרפתית, הוחדר למשפט הישראלי על ידי רונן פרי בשנת 2000. נהוג לאמר כי הסובלים נזקים אלה מצויים ב"מעגל הסיכון המשני" כיוון שהפגיעה בהם אינה התוצאה הישירה והמיידית של מעשה העוולה. נזקי הריקושט יכולים להיות נזקים פיזיים או רכושיים, אך עיקר הדיון המשפטי והאקדמי נוגע לנזקים כלכליים טהורים ולנזקים נפשיים טהורים.
הצגת הנושא
בדיני הנזיקין ניתן להבחין בין כמה סוגי נזקים: נזקים פיזיים הכוללים נזקי גוף (למשל אדם שאצבעותיו נפגעו כתוצאה מעבודה עם מכשיר מסוכן) ונזקי רכוש (למשל נזק לרכב); נזקים נפשיים טהורים (למשל אדם הניזוק נזק נפשי בעקבות תוצאות הפגיעות הקשות שנגרמו לילדו בעקבות תאונת דרכים קשה) ונזקים כלכליים טהורים (עבודות שיפוץ והרחבה בכביש שמנעו גישה סבירה ונוחה לתחנת דלק ועקב כך להפסד לקוחות). הבחנה חשובה נוספת בין סוגי הנזקים היא בין נזקים ממוניים - שניתן להעריך את שווים הכספי במדויק (למשל אובדן השתכרות, הוצאות רפואיות ונזק למבנה) לבין נזקים בלתי ממוניים – שלא ניתן להעריך את שווים הכספי במדויק, ופיצוי בגינם נעשה על ידי אומדן של בית-המשפט. כאשר נזקים אלו אינם מלווים בנזק מוחשי, הם יוגדרו כנזק בלתי ממוני טהור (למשל עוגמת נפש).
נזקי הריקושט (נזקים עקיפים או משניים) יכולים להיות מכל סוג. באופן מסורתי, דיני הנזיקין עוסקים בפיצוי לקורבן הישיר. למשל, אדם הנפגע מסככה בים שלא תוחזקה כראוי והתמוטטה עקב רשלנות של העירייה, נחשב לניזוק ישיר ועל כן זכאי לפיצויים. ניזוק עקיף יהיה מעסיקו של הנפגע הישיר בגין הפסד ימי עבודה, ומכאן לפגיעה בתפוקה שגורמת לאובדן רווחים. במקרה זה מדובר בנזק ריקושט כלכלי טהור שכן הפגיעה במעסיק היא כספית בלבד, ואינה מערבת פגיעה גופנית. התביעה הקלאסית בגין נזק כלכלי טהור היא תביעת התלויים - אובדן תמיכה כלכלית למשפחה שאיבדה את המפרנס העיקרי שלה בתאונה, למשל. תביעה שכזאת, כפי שנראה בהמשך, זוכה לרתיעה בפסיקה.
המסגרת הנורמטיבית העיקרית לתביעתו של הניזוק הריקושטי היא עוולת הרשלנות המוגדרת בסעיפים 35–36 לפקודת הנזיקין. עוולת הרשלנות היא עוולת מסגרת הפרוסה על מגוון רחב של מקרים, ומורכבת מארבעה יסודות מצטברים: קיומה של חובת זהירות (שנקבעת על ידי מבחן הצפיות המעוגן בסעיף 36), הפרת החובה (התרשלות), נזק וקשר סיבתי עובדתי ומשפטי בין ההתרשלות לבין הנזק. המפתח לפתרונה של שאלת האחריות בסוגיית נזקי הריקושט, הוא בקביעה בדבר קיומה או היעדרה של חובת זהירות שחב המזיק כלפי הניזוק המשני. חובת זהירות קמה אם צריך היה לצפות מראש את הנזק העקיף, כאשר במילה "צריך" מגולם רובד עובדתי-טכני ורובד נורמטיבי.
הכרה בנזק ריקושט כנזק בר-פיצוי, משמעותה מגמה של הרחבה בפסיקת הפיצויים. הרחבת חוג הזכאים לפיצויים על ידי הכרה בניזוקים שאינם צד ישיר לעוולה. כלומר, הרחבת גבולות האחריות ברשלנות. קיומה של חובת הזהירות המושגית נקבע על-פי מבחן הצפיות, הווה אומר, על-פי המענה לשאלה, האם אדם סביר צריך היה לצפות התרחשותו של נזק. הבעייתיות בשימוש במבחן זה בסוגיה היא שהמעוול ברשלנות ימצא עצמו חייב בפיצויים מספר רב של בני אדם, שכן כמעט כל אירוע יכול שישפיע באופן כלשהו על רגשותיהם ונפשם של הקרובים לניזוק העיקרי. תוצאה זאת אינה הגיונית משום הנטל הכבד על המעוול ומשום שפותחת היא פתח רחב להצפה של תביעות, כגון תביעות סרק ותביעות קלות ערך.
בתי-המשפט הישראליים לא הכריעו באופן כללי בשאלת הנזק הריקושטי הכלכלי. מפסקי-הדין שכן נדונו עולה המסקנה כי בתי-המשפט אינם נוטים להטיל אחריות כלפי הניזוקים המשניים. נכונותם של בתי-המשפט בישראל כיום, להכיר בנזק כלכלי טהור, היא שבכלל יכולה לאפשר את הדיון בנושא הנזקים הריקושטים הכלכליים, אך יש להדגיש שהפסיקה טרם הכירה מפורשות בנזק כלכלי טהור כנזק בר-פיצוי בשל החשש להרחבה בלתי מבוקרת של הזכאים לפיצוי, החשש מפני הצפת בתי-המשפט וכן הקושי לעמוד על שיעור הנזקים. ומכאן קל וחומר אין הפסיקה תמהר להכיר בנזק ריקושט כלכלי טהור שמרחיב עוד יותר את מעגל הניזוקים.
הדין הישראלי מכיר בנזק ריקושט כלכלי טהור כאשר הניזוקים הם תלויים (בני משפחה ממדרגה ראשונה של מנוח שנפטר). ברם, זכות התביעה של תלויים במקרים בהם גרמה עוולה למותו של אדם (המעוגנת בסעיפים 78–81 לפקודת הנזיקין) מוגבלת לנזקים כלכליים הנובעים מן התלות המשפחתית במנוח, ואינה משתרעת על תלות עסקית - כמשתמע מלשון החוק, הקרובים ממדרגה ראשונה זכאים לפיצויים להם היה זכאי המנוח מהמזיק לולא נפטר. מכאן שגם בסוגיה זו, לא מכירה הפסיקה הישראלית בנזק ריקושטי כלכלי. פסק-דין יוצא דופן בפסיקה הישראלית בהקשר זה הוא סחר ושירותי ים שממנו עולים ניצוצות של הטלת אחריות על נזק ריקושטי כלכלי. פסק-הדין יידון בהמשך.
בעבר, במשפט המקובל היה הכלל שאין פיצוי על נזקים כלכלים טהורים ("כלל השלילה") על בסיס עוולת הרשלנות, אלא אם הם מלווים בנזק מוחשי. כלומר, כאשר יש נזק מוחשי, ניתן לתלות עליו גם נזק כלכלי טהור. כיום, באנגליה, ניתן לתבוע בגין נזק כלכלי טהור רק כאשר התובע מוכיח שבמסגרת היחסים המיוחדים בינו לבין הנתבע, נטל על עצמו הנתבע את האחריות לנזקים הכלכליים של התובע. בעקבות הדיון בנושא הוכרעה גם שאלת מעמדם של הניזוקים הריקושטים באנגליה ונראה שהמשפט האנגלי אינו מעניק פיצוי בגין נזק ריקושט כלכלי טהור. החריג היחיד באנגליה לכלל השלילה, וזאת בשונה מהדין הישראלי, הוא בתביעה של תלויים במקרה מוות של המפרנס העיקרי. זכות זו מוענקת להם בחוק.
גם בארצות הברית נפסק בדרך כלל פיצוי בגין נזק כלכלי הנובע מרשלנות רק כאשר הוא נלווה לנזק פיזי שדיני הנזיקין מפצים בגינו בלאו הכי. למשל, כאשר נגרם נזק גופני עקב רשלנות, הגורר אובדן השתכרות. נזק כלכלי טהור, אף שניתן להוכיחו בבירור, אך שאינו נשען על נזק מוחשי של התובע, אינו זוכה לפיצוי. זהו כלל הנזק הכלכלי (the economic loss rule), המקביל לכלל השלילה במשפט המקובל, שגורס שאין פיצוי על נזק עצמאי מנזק מוחשי הנגרם עקב רשלנות. נראה שבתי-המשפט בארצות הברית מיישמים את הכלל, קל וחומר, גם על נזקי ריקושט כלכליים טהורים. דוגמה לכך, ניתן לראות בפרשת Stevenson v. East Ohio Gas Co. שם הנתבע אחסן גז טבעי בשטחו, הגז התלקח ועסקים רבים בסביבה נפגע והושבתו למס' ימים. הנזק הריקושטי בסוגיה נגרם לעובדים של בתי העסק, שתבעו בגין אובדן השתכרות למשך שמונה ימים - הזמן בו מקום עבודתם נסגר. בית-המשפט דחה את הטענה בהסתמכו על כלל הנזק הכלכלי. עיקר נימוקו של בית-המשפט בדחיית התביעה, הוא שקבלת טיעון התובעים יאפשר מספר רחב מאוד ולא ידוע של תביעות נגד הנתבע. כלומר, בית-המשפט לא מאפשר הרחבת מעגל הניזוקים משיקולי מדיניות שהעיקרי ביניהם הוא החשש מהצפת בתי-המשפט ואף הנימוק התועלתני שקבלת התביעה למעשה תגרום למפעל הנתבע לפשוט רגל דבר שיוביל למספר רב יותר של אנשים לאבד את מקום עבודתם לצמיתות. חשש נוסף שבתי-המשפט בארצות הברית מציינים בדחייתם תביעות לנזק כלכלי טהור הוא החשש מפני מתן פיצוי כפול. מדינות בארצות הברית חלוקות בשאלה האם ליישם באופן גורף את כלל הנזק הכלכלי או שניתן להחריגו במקרים ספציפיים. במדינות התומכות באי החלה גורפת של הכלל, אחת ההצעות היא להטיל את האחריות על הנזק, לגוף שמסוגל לפזר את הנזק באופן הטוב ביותר (כמו חברות ביטוח). לסיכום, בארצות הברית יש הסכמה רחבה לנחיצותו של כלל הנזק הכלכלי הטהור המונע הרחבה לא רצויה של גבולות האחריות ברשלנות, אך אין הסכמה היכן הגבול צריך להימתח במדויק.
הוראות החוק הרלוונטיות
כאמור לעיל, העוולה העיקרית לפיצוי ניזוקים עקיפים היא עוולת הרשלנות. ניתן לחשוב על אפשרות לפיצוי ניזוקים עקיפים גם בעוולת המטרד לציבור על-פי סעיף 42 לפקודת הנזיקין, וזאת רק בתנאי שנגרם נזק ממון. למשל נהג משאית הנושא מטען חריג בניגוד לתקנות התעבורה, ועקב כך משתחרר המטען אל הכביש וחוסם עורק תנועה ראשי. ניזוק עקיף במקרה זה יהיה אדם שעקב חסימת הכביש נמנע ממנו מלהגיע לעסקו הפרטי ובשל כך הפסיד לקוחות רבים.
גם על-פי חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, הוכרו עקרונית תביעות של ניזוקים עקיפים על ידי הרחבת ההגדרה של "נפגע" כמשמעותו בחוק, ועל ידי שימוש במבחן הסיכון לבדיקת החבות. על-פי מבחן הסיכון, תוטל חבות על המזיק כאשר התוצאה המזיקה נופלת לאותו מתחם של סיכון אותו העוולה ביקשה למנוע. קביעת החבות על-פי מבחן זה אינה מבוססת על אשמה (כמו במבחן הצפיות), אלא על כל התנהגות מזיקה שנמצאת במתחם הסיכון תוטל חבות (בין אם המזיק אשם ובין אם לאו). לכן, בדרך כלל השימוש במבחן זה יעשה בעוולות תחת משטר של אחריות מוחלטת (אחריות החלה בכל מקרה, ללא קשר לאשמו של המזיק). יוצא אפוא שמבחן הסיכון רחב יותר ממבחן הצפיות, והאחרון הוא בעצם יישום קונקרטי של מבחן הסיכון - התנהגות שהייתה צפויה או הייתה צריכה להיות צפויה היא בהכרח גם התנהגות מסוכנת (הנופלת לתוך מבחן הסיכון) אותה העוולה ביקשה למנוע. לעומת זאת, ייתכן מצב בו ההתנהגות לא הייתה צפויה ולא הייתה צריכה להיות צפויה (כלומר אין למזיק אשם) אך בכל זאת היא התנהגות אותה העוולה ביקשה למנוע (כלומר נמצאת במתחם הסיכון).
מבחינת ההגנות (כללים המפחיתים או פוטרים לחלוטין את אחריותו של המזיק לפיצוי) של דיני הנזיקין, כגון הסתכנות מרצון של הניזוק העקיף, אשם תורם או עקרון הקטנת הנזק, נראה שאין יחוד עקרוני לתביעה של ניזוקים עקיפים. כלומר גם ניזוקים אלו, אם נזקם יוכר כבר-פיצוי, יאלצו להוכיח שלא הסתכנו מרצון, שהעוולה לא נגרמה באשמתם – כולה או חלקה, ו/או שלא ניתן היה להקטין את הנזק שנגרם. נטל ההוכחה לתחולה של אחת ההגנות היא על הנתבע (המזיק).
פיתוחים פסיקתיים בבית-המשפט העליון
המקרה הראשון שהגיע לבית-המשפט העליון בו נידונה תביעת רשלנות בנזיקין על נזק עקיף הוא ע"א 294/54 צבי נ' שמיר. התביעה הוגשה על ידי הורי קטין שטבע למוות בבור שופכין, שיצא מכלל שימוש, לא היה סתום והיה מכוסה בשכבה דקה של עפר ונתמלא מים מצינורות הביוב המקולקלים. האם, שלא נכחה בשעת האירוע, טענה שכתוצאה משמיעתה על האסון שקרה לבנה, לקתה בזעזוע נפשי ובמחלה. טענה זו נדחתה במהרה על ידי בית-המשפט תוך הסתמכות על הדין האנגלי שקבע שמקרי זעזוע הנגרמים עקב שמיעה על תאונה שנגרמה לקרוב, להבדיל מנוכחות פיזית בזמן התאונה, אינה מקימה עילה לפיצוי בנזיקין. אך מיד לאחר הדחייה, ובהסתמך על הדין האנגלי, קובע בית-המשפט שככלל, לא ניתן לקבל פיצוי על נזק נפשי אם אינו בא לידי ביטוי דבר הגלוי לעין, קרי נלווה לנזק מוחשי. התוצאה היא, שבית-המשפט דוחה מתן פיצוי על נזק גוף לא מוחשי (נזק גוף טהור) גם אם מדובר בניזוק ישיר, קל וחומר שיידחה פיצוי שכזה לניזוק עקיף. בית-המשפט לא דן לעומק בעניין הניזוקים העקיפים, ודי לו בדחיית הטענה בכך שמדובר בנזק גוף טהור, ללא קשר למעגל הניזוקים. מבחינה פרשנית, על-פי הגדרת המונח "נזק" בפקודת הנזיקין ("אבדן חיים, אבדן נכס, נוחות, רווחה גופנית או שם-טוב, או חיסור מהם, וכל אבדן או חיסור כיוצאים באלה..."), אין כל בעיה להכניס לתוכה גם את הנזק הנפשי הטהור. לדעת השופט א' ריבלין שלילת הפיצויים בראש נזק זה לא נבעה בגלל היעדר מגע פיזי בין המזיק לניזוק, שכן באותו הזמן כבר הוכר נזק ממון שנגרם שלא כתוצאה ממגע פיזי (הלוא הוא נזק כלכלי טהור), אלא נבעה מחשש מפני תביעות סרק וקושי בהערכת הנזק.
כפי שהוזכר לעיל, בע"א 243/83 עיריית ירושלים נ' גורדון, הוכר לראשונה הנזק הנפשי הטהור כנזק בר-פיצוי, שאינו תלוי בנזק מוחשי. דחיית התביעות בגין נזק זה בהסתמך על הקושי בהערכתו נדחתה במפורש. עוד הודגש בפסק-הדין, שעסק בעיקר בעוולת הרשלנות, שהמבחן לקביעת הטלת האחריות אינו אופיו וטיבו (סוג הנזק ועוצמתו) של הנזק, אלא קיומה של חובת זהירות. בית-המשפט נזהר מלחסום את הדרך להכרה בחוג נוסף של ניזוקים הזכאים לפיצוי בגין נזק נפשי טהור, והותוותה הדרך להכרה בניזוקים נוספים (עקיפים) על ידי שימוש במבחן הצפיות - כלומר אם המזיק צפה או צריך היה לצפות שהניזוק (גם אם הוא עקיף) יינזק, הוא יחויב בנזיקין.