cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע ממשי
בעלות הברית
לארמייה הקנדית הראשונה היה תקופה קשה בה היה עליה לפנות את דרכי הגישה לאנטוורפן במהלך הסתיו שעבר. היא הייתה, מבחינה מספרית, הקטנה מבין ארמיות בעלות הברית בצפון אירופה, ולמרות שמה, הכילה יחידות בריטיות משמעותיות כחלק מהמבנה שלה. עבור מבצע ממשי, היא חוזקה עוד יותר על ידי הקורפוס ה-30. בתחילת המבצע, פריסת בעלות הברית הייתה, משמאל לימין על פני חזית בעלות הברית:
דיוויזיות נוספות הוכפפו עם התקדמות המבצע:
פני השטח
בעלות הברית התקדמו מחרוסביק (Groesbeek), שנכבשה במהלך מבצע מרקט גארדן, מזרחה לקלווה וגוך, פנתה דרומה מזרחה לאורך הריין עד לקסנטן (Xanten) ולהתקדמות כוחות ארצות הברית. כל אזור הקרב היה בין נהרות הריין והמז, בתחילה דרך הרייכסוואלד ולאחר מכן על פני ארץ חקלאית.
הרייכסוואלד הוא אזור מיוער קרוב לגבול הולנד-גרמניה. מישור השיטפונות של הריין, היה ברוחב 3.2–4.8 קילומטרים (ואשר בעת המבצע הותר להציפו לאחר חורף רטוב), היה הגבול הצפוני של השטח ומישור ההצפה היה הגבול הדרומי. רכס רייכסוואלד הוא שריד קרחוני שכשהוא רטוב הופך בקלות לבוץ. בזמן המבצע, הקרקע הופשרה ובעיקר לא הייתה מתאימה לכלי רכב גלגליים ובעלי זחלים, ותנאים אלו גרמו לתקלות במספר ניכר של טנקים.
המסלולים ביער היו בעיה עבור בעלות הברית, הן במהלך ההתקדמות ביער והן בהמשך לאספקה ותגבורת. הכבישים הראשיים היחידים באזור עברו מצפון ליער (מניימכן לקלווה) ומדרומו (ממוק (Mook) לגוך) – שום נתיב סלול ממזרח למערב לא עבר דרכו. היו שלושה מסלולים מצפון לדרום: מהקנס (Hekkens) לקרננבורג (Kranenburg), מהקנס לקלווה ומקלווה לגוך, לאורך הקצה המזרחי של הרייכסוואלד. המחסור בדרכים מתאימות הוחמר בשל הקרקע הרכה וההצפה המכוונת של מישורי השיטפונות, שהצריכו שימוש בכלי רכב אמפיביים. הכבישים הטובים המעטים נפגעו במהירות והתפרקו בשל התנועה הכבדה המתמדת בהם במהלך המבצע.
הגרמנים בנו שלושה קווי הגנה. הראשון היה מוילר (Wyler) למז לאורך הקצה המערבי של הרייכסוואלד, אשר אויש על ידי הדיוויזיה ה-84 ורגימנט הצנחנים ה-1; זה היה קו "מלכודות" שנועד רק לעכב מתקפה ולהזעיק את הכוחות העיקריים. השני, מעבר ליער, כלל את רס (Rees), קלווה וגוך, והשלישי נפרש מרס, דרך יער הוכוואלד לגלדרן.
מבצע ממשי (קרב הרייכסוואלד)
מבצע ממשי תוכנן בשלושה שלבים נפרדים:
שלב 1 - פינוי הרייכסוואלד ואבטחת קו העיירות חֶנֶפ (Gennep), אספרדן (Asperden) וקלווה.
שלב 2 - פריצת מערכת ההגנה השנייה של האויב ממזרח ודרום-מזרח לרייכסוואלד, כיבוש היישובים וצה (Weeze), אידם (Uedem), קלקר (Kalkar) ואמריך (Emmerich) ואבטחת הקשר ביניהם.
שלב 3 - פריצת קווי ההגנה הנשענים על ההוכוואלד וההתקדמות לאבטחת הקו הכללי גלדרן-קסנטן. המבצע החל כהסתערות חזיתית של חי"ר, בתמיכה משוריינת, נגד עמדות מוכנות, בשטח שנתן יתרון למגינים. ב-7 בפברואר יותר מ-750 מפציצים כבדים של חיל האוויר המלכותי הפציצו את קלווה וגוך עם כמות גדולה של חומר נפץ. על מנת לצמצם את יתרונות המגנים, הופעלה הפגזה ארטילרית בקנה מידה גדול, ההפצצה הבריטית הגדולה ביותר מאז קרב אל-עלמיין השני. לוחמים ממש התחרשו למשך שעות על ידי רעש של 1,034 תותחים. קיוו שהדבר לא רק יהרוס את ההגנות הגרמניות ברחבי הרייכסוואלד אלא גם יהרוס את המורל של המגינים ואת רצונם להילחם. כמו כן בוצעו התקפות אוויריות כדי לבודד את אזור הקרב מתגבור נוסף.
מבצע ממשי החל ב-8 בפברואר 1945, בשעה 10:30 חמש דיוויזיות חי"ר, 50,000 איש עם 500 טנקים, תקפו לאורך הקו – בהתאמה מהצפון, הקנדיות השלישית והשנייה, ה-15 (סקוטית) במרכז וה-53 (הוולשית) וה-51 (היילנד) מימין. למחרת שחררו הגרמנים מים מסכר רור הגדול ביותר, אשר הציפו את העמק, ותקעו ללא תקנה את המבואות כדי להבטיח זרימה יציבה במשך ימים רבים. למחרת הם הוסיפו להצפה בכך שעשו את אותו הדבר לסכרים במעלה הזרם על הרור והאורפט (Urft). הנהר עלה בגובה שני מטרים בשעה והעמק במורד הנהר למז נשאר מוצף במשך כשבועיים.
הקורפוס ה-30 התקדם בקרבות כבדים לאורך צוואר היבשה הצר בין המז והוואל (Waal) ממזרח לניימכן, אך מבצע רימון נאלץ להידחות בשבועיים כאשר הגרמנים שחררו את המים מסכרי רור ומפלס הנהר עלה. הארמייה האמריקאית התשיעית לא הייתה מסוגלת לנוע ושום פעולות צבאיות לא יכלו להימשך לאורך הרור עד שהמים ירדו. במהלך השבועיים של ההצפה, היטלר אסר על פילדמרשל גרד פון רונדשטט לסגת מזרחה מאחורי הריין, בטענה שזה רק יעכב את הקרב הבלתי נמנע. רונדשטט קיבל פקודה להילחם במקום שבו עמדו כוחותיו. הקיפאון האמריקאי שנוצר איפשר לרכז את הכוחות הגרמניים נגד ההתקפה האנגלו-קנדית.
בתחילה, הקורפוס ה-30 התקדם במהירות על פני רוב חזיתו, אך לאחר היום הראשון, הופיעה תגבורת גרמנית ודווח על עימותים אלימים עם רגימנט של דיוויזיית הצנחנים ה-6 ויחידות שריון. הורוקס הורה על הדיוויזיה ה-43 (וסקס) להתקדם מעבר לקלווה לחלק האחורי הגרמני. דבר זה הביא לפקק התנועה הגדול ביותר בהיסטוריה של הלוחמה המודרנית. עם כביש יחיד זמין בלבד, יחידות הדיוויזיות ה-43, ה-15 והקנדיות הפכו מעורבות בטור בל יינתק באורך של 16 קילומטרים.
ג'ון אלכסנדר גילפילן
ג'ון אלכסנדר גילפילן (באנגלית: John Alexander Gilfillan; 1793–1864) היה פרופסור לציור באוניברסיטת סטראטקלייד, שהיגר ל-Whanganui, ניו זילנד בשנת 1841. הוא התיישב בחווה אך כאשר זו נהרסה בשנת 1847 הוא עבר לאוסטרליה. בהיותו שם עבד כסוכן מכס וצייר מספר ציורים היסטוריים משמעותיים.
מבצע ממשי
מבצע ממשי (קרב הרייכסוואלד)
הדיוויזיה ה-15 קיבלה פקודות לכבוש את קלווה, אך בליל 9 בפברואר היא נעצרה בפאתי העיר. קורפוס הפאנצר ה-47 בפיקודו של הגנרל היינריך פון ליטוויץ הופנה לקלווה ולרייכסוואלד. ב-11 בפברואר הדיוויזיה ה-15 פינתה את העיר. לאחר שהרחיב את קו החזית ל-23 קילומטרים, הקורפוס הקנדי השני, עם הדיוויזיות השנייה והשלישית והדיוויזיה המשוריינת הרביעית, קיבל אחריות להתקדמות לאורך הריין לקלקר ולקסנטן. הקורפוס ה-30 היה אמור לפעול מימין ולכבוש את גוך לפני שינוע לעבר הריין ויחבור לאמריקאים – לאחר שמבצע רימון יצא לדרך.
ג'ון אלכסנדר גילפילן
ביוגרפיה
ג'ון אלכסנדר גילפילן נולד בשנת 1793 באי ג'רזי, ליד חופי נורמנדי, צרפת. ג'ון בילה שמונה שנים בצי המלכותי לפני שהחליט לאמץ את האמנות כמקצוע. מאוחר יותר הוכשר כאמן בסקוטלנד והיה פרופסור לציור באוניברסיטת סטראטקלייד בגלאזגו.
ב-1841 הוא היגר לניו זילנד והגיע לוולינגטון ביום חג המולד. גילפילן השיג הקצאה של 450 דונם בעמק מטאראווה ליד וונגאנוי, ועבר אליה בסוף 1845. ההתיישבות על אדמת מאורים מסורתית יצרה תסיסה באזור וב-18 באפריל 1847 הותקפה החווה של גילפילן. ג'ון נמלט ופנה לכיוון ואנגאנוי בהאמינו שהוא היעד האמיתי ושמשפחתו לא תיפגע. הוא טעה. כשחזר למחרת עם יחידת משטרה חמושה הוא מצא את אשתו מרי ושלושה מילדיהם מתים. ביתם נהרס ובת נוספת נפצעה קשה בהתקפה.
מבצע ממשי
מבצע ממשי (קרב הרייכסוואלד)
הדיוויזיה השלישית השתמשה בכלי רכב אמפיביים מסוג "באפלו" כדי לנוע באזורים המוצפים; המים הפכו את הגנות השדה ואת שדות המוקשים הגרמניים לבלתי יעילים ובודדו את יחידותיהם באיים בהם ניתן היה לאסוף אותם, בזה אחר זה. הקורפוס ה-30 עשה חזרות על טקטיקות לוחמת יער והצליח להביא כוחות שריון קדימה (למרות שיעור גבוה של נזקים עקב התנאים הטבעיים בשילוב עם גיל הטנקים). ההגנות הגרמניות לא חזו טקטיקות כאלה, ולכן לטנקים הללו, כולל יורקי הלהבות של טנקי צ'רצ'יל קרוקודיל, היה ערך הלם רב.
ג'ון אלכסנדר גילפילן
ביוגרפיה
הוא עזב את ניו זילנד זמן קצר לאחר מכן, והגיע לסידני ב-1847. גילפילן השתמש ברישומים שלו מתקופתו בניו זלנד כדי להשלים את ציור הפנים של "מועצת הילידים", שהוצג בתערוכה הגדולה בלונדון ב-1851. בשנים 1852–1853 ביקר גילפילן בחפירות הזהב הוויקטוריאניות והפיק מספר סקיצות שהופיעו אז ב-Illustrated London News מ-26 בפברואר יחד עם קטעים כתובים נילווים.
מבצע ממשי
מבצע בלוקבאסטר
עד שזרמי המים מסכרי הרור שככו והארמייה האמריקאית התשיעית הצליחה לחצות את הרור ב-23 בפברואר, גם כוחות אחרים של בעלות הברית התקרבו לגדה המערבית של הריין. הדיוויזיות של רונדשטדט שנותרו בגדה המערבית של הריין נופצו לרסיסים בחבל הריין ו-230,000 איש נפלו בשבי.
ג'ון אלכסנדר גילפילן
ביוגרפיה
בדצמבר 1856, הוא עבד במחלקת המכס במלבורן. ויצירתו "מועצת הילידים" זכתה לתשומת לב רבה ונמכרה לר' גריס תמורת 160 פאונד. גילפילן התחיל גם בציור היסטורי שאפתני אחר. הפעם הנושא שלו היה 'נחיתתו של קפטן קוק במפרץ בוטני', וגילפילן טרח רבות להשיג דיוקנאות אותנטיים לדמויות הראשיות. ביוני 1857 העבודה הייתה לקראת סיום והתיאור של הציור הופיע ב'אדלייד טיימס'.
מבצע ממשי
לאחר מכן
לאחר הקרב ערכה חטיבת השריון ה-34 תחקיר של חלקה בשלב הקרבות ביער על מנת להדגיש את פעילות השריון ולהפיק לקחים.
ג'ון אלכסנדר גילפילן
ביוגרפיה
בנובמבר 1856, גילפילן, יחד עם תשעה אחרים, הכין את קוד הכללים של החברה הוויקטוריאנית לאמנויות יפות שהוקמה ונבחר לוועדה בשנה שלאחר מכן. הוא פרש ב-1861.
הוא מת ב-11 בפברואר 1864 במלבורן, ונקבר בבית הקברות הכללי של העיר.
אביבה גלעדי
ביוגרפיה
גלעדי נולדה בשנת 1917, בבודפשט, למשפחת שמואל פישמן, וקיבלה את השם אווה. אמה הייתה גיזלה לבית קופפרשטיין. היא למדה בגימנסיה היהודית לבנות של הקהילה היהודית של פשט, בה גילתה חיבה למדעי הטבע. קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת בודפשט בשנת 1942, ולאחר מכן המשיכה לעבוד באוניברסיטה בו למדה בלי לקבל משכורת. לאחר כניסת הנאצים להונגריה התחבאה בגטו בודפשט עד שנתפסה והועברה למחנה עבודות כפייה ליד בודפשט. בהמשך נכללה במשלוח לאושוויץ אך נמלטה והתחבאה עד הגעת הצבא האדום לבודפשט בינואר 1945. בשנת 1946 עברה לווינה, בה נישאה למיכאל גלעדי, טכנאי רנטגן. בינואר 1948 עלו לארץ ישראל עם סרטיפיקט מזויף.
היא לימדה שלוש שנים בבית ספר התיכון שבקיבוץ גבעת השלושה, ועבדה תקופה מסוימת במכון ויצמן. ב-1955 עברה גלעדי לחיפה, והחלה לעבוד בטכניון, בתחילה במחלקה לפיזיקה, ובשנת 1958, עת הוקמה המחלקה ללימודי הנדסה גרעינית, עברה ללמד במחלקה זאת.
ב-1959, לאור הצטיינותה, קיבלה מלגה מארצות הברית, להשתלם בלימודי הנדסה גרעינית ב"אָרְגוֹן" - המעבדה של מחלקת האנרגיה במדינת אילינוי, וכן במחלקה לפיזיקה גרעינית של אוניברסיטת מישיגן. כשסיימה את שנת הלימודים עבורה ניתנה המלגה, הציעו לה האמריקאים להישאר שנה נוספת בארצות הברית, ולזכות בתואר גבוה במדעי הגרעין. במקביל ללימודי התואר, עברה קורס מיוחד למפעילי כורים גרעיניים בהצלחה, וקיבלה רישיון להפעלת כורים גרעיניים. עד סוף 1963 הייתה האישה היחידה בעולם המערבי שהחזיקה ברישיון שכזה.
גלעדי שבה לישראל והדריכה סטודנטים בטכניון במדעי הגרעין. במסגרת שיתוף פעולה עם משרד הביטחון הפעילו הסטודנטים בהדרכתה את המרכז למחקר גרעיני שורק.
ב-1963, הוזמנה גלעדי שנית על ידי רשות המים של ממשלת ארצות הברית הפעם כדי לסייע בהפעלת כור גרעיני חדש שהוקם במרכז הגרעיני בפוארטו ריקו, ה-BONUS, ומיועד לפרויקט התפלת מים. במסגרת תפקידה זה הכשירה גלעדי צוות של מהנדסים, אשר עסקו לאחר מכן בתפעול השוטף של הכור. כמו כן לימדה קבוצת צעירים לקראת תואר מוסמך באנרגיה גרעינית.
אביבה גלעדי הייתה נשואה פעמיים - בהונגריה, למתמטיקאי איוואן שרש (1966-1907), ממנו התגרשה, ואחר כך בישראל, למיכאל גלעדי, יליד פולין. מנישואיה השניים נולדו לה שני ילדים.
טובה צימוקי לוין
טובה צימוקי לוין היא עיתונאית וכתבת לענייני משפט ב-ynet ובידיעות אחרונות. מסקרת את מערכת המשפט בישראל, משרד המשפטים, לשכת היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטות המדינה.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים וגדלה בשיכון העיתונאים (ירושלים) בשכונת טלביה, לחוה, מזכירת המערכת של סניף ירושלים בעיתון ידיעות אחרונות, ואריה צימוקי (במקור: לייב רוזינקו), שהיה פעיל ציוני, עיתונאי בידיעות אחרונות ויו"ר המועצה הציונית לישראל. יש לה אחות אחת, חגית בכר, עורכת דין בהשכלתה.
למדה בבית הספר היסודי ע"ש הנרייטה סאלד (שהיה קרוי בתחילת שנות ה-60 "בית ספר דרום"), ובתיכון בגימנסיה העברית רחביה (סיימה ב-1971).
שירתה בצה"ל בחיל המודיעין.
לאחר תום שירותה למדה תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
מקום עבודתה הראשון כעיתונאית היה העיתון דבר. בהמשך עברה לכתוב בעיתון ידיעות אחרונות והיא עובדת שם ובאתר ynet מעל 30 שנה, ומסקרת את תחום המשפט.
בשנת 2022 קיבלה פרס מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים.
משפחתה
נשואה למייק לוין (בנו של חבר הכנסת מטעם תנועת החרות נחום לוין), שהיה בעבר יו"ר ועד העובדים במשרד התחבורה.
מתגוררת בשכונת רסקו (גבעת ורדים) בירושלים.
כתבות נבחרות שכתבה
צימוקי כתבה כתבות רבות במהלך עבודתה העיתונאית. להלן כמה מהן:
הומוקבדגה
הומוקבדגה (בהונגרית: Homokbödöge) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בהומוקבדגה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 810 ובשנת 2020 רק 616 תושבים.
בתי בושת במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית
במלחמת העולם השנייה הקימה גרמניה הנאצית בתי בושת במחנות הריכוז על מנת ליצור תמריץ לאסירים לשתף פעולה. בסופו של דבר בתי הבושת שימשו בעיקר את הקאפו, משום שאסירים רגילים היו בדרך כלל תשושים מדי ונזהרו מחשיפה לתוכניות האס אס. בסופו של דבר, בתי הבושת במחנה לא הביאו לעלייה ניכרת ברמת הפריון בעבודה של האסירים.
הומוקבדגה
יהודי הומוקבדגה
בהומוקבדגה חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ובמקום קיים בית קברות יהודי ישן.
בתי בושת במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית
הנשים שאולצו להיכנס לבתי הבושת הללו הגיעו בעיקר ממחנה הריכוז ראוונסבריק. ההערכה היא שלפחות 34,140 אסירות אולצו לעבדות מינית במהלך שלטון הרייך השלישי.
תפעול
בית הבושת הראשון הוקם במאוטהאוזן בשנת 1942. לאחר 30 ביוני 1943 החל להתקיים בית בושת במחנה אושוויץ, והחל מ-15 ביולי 1943 בבוכנוואלד. במחנה הריכוז נוינגמה הוקם בית בושת בתחילת 1944, ובדכאו במאי 1944, של דורה-מיטלבאו בסוף הקיץ של 1944, ושל זקסנהאוזן ב-8 באוגוסט 1944. ישנם תאריכים סותרים לבית הבושת בפלוסנבירג: מקור אחד טוען בקיץ 1943, ואחר קובע שהוא לא נפתח לפני 25 במרץ 1944.
בתי הבושת במחנה נבנו בדרך כלל כצריפים מוקפים בגדר תיל, עם חדרים בודדים קטנים לעד 20 אסירות, בהשגחת נשים בשורות הנאצים. הנשים הוחלפו בתדירות גבוהה עקב תשישות ומחלות, ובדרך כלל נשלחו אל מותן מאוחר יותר. בתי הבושת היו פתוחים רק בשעות הערב. הנשים הותאמו ללקוחות על ידי איש אס אס. חלק מהנשים עברו עיקור בכפייה וכן הפלות כפויות, שגרמו לרוב למוות.
ישנן עדויות (שנויות במחלוקת במקצת) שבחלק מבתי הבושת, ייתכן שלנשים היו קעקועים על החזה שלהן שאומר פלד-הורה ("זונת שדה").
נושא הזנות הכפויה במחנות נרמז בזיכרונותיהם של הניצולים כבר ב-1972, כאשר יצאה לאור המהדורה הראשונה של ספרו של היינץ הגר. עם זאת, הנושא נשאר ברובו טאבו במחקרי הנאציזם עד אמצע שנות ה-90, כאשר פרסומים חדשים של חוקרות שברו את השתיקה.
לעיתים פיתה האס אס נשים לשרת בבתי הבושת על ידי הבטחה שיקבלו יחס אנושי יותר או הפחתת עונשן הבלתי מוגבל.
הומוסקסואלים
בנוסף לשימוש בבתי בושת במחנות כאמצעי לשלוט באסירים, לעודד שיתוף פעולה ולמנוע מהומות ובריחות, היינריך הימלר התכוון שישמשו אותם כאמצעי ללמד לאסירים משולשים ורודים (הומוסקסואלים). הגר טוען כי הימלר הנחה שכל האסירים ההומוסקסואלים יגיעו לביקורי חובה בבית הבושת במחנה פעם בשבוע כאמצעי "לרפא" אותם מההומוסקסואליות שלהם.
בתרבות
הסרט התיעודי הצרפתי "לילה וערפל" הזכיר את קיומם של בתי בושת במחנות ריכוז כבר בשנת 1955. סרט זה, של הבמאי אלן רנה, כלל קטעים מקוריים נרחבים של המחנות והתבסס על ראיונות עם ניצולים. בתי בושת של מחנות ריכוז גרמניים הוצגו מחדש גם בסרטי ניצול נאציים בדיוניים שנעשו בשנות ה-70 כמו אילסה, היא הזאב מהאס.אס, האורגיה האחרונה של הרייך השלישי , מחנה הניסויים של ה-SS ומחנה האהבה הנאצי 27. דוגמאות לספרות ישראלית בנושא כוללות את ספרו של הסופר יחיאל די-נור, סטאלג ובית הבובות.
הסופר הצ'כי ארנושט לוסטיג כתב רומן בשם עיניים ירוקות מקסימות, המספר את סיפורה של ילדה יהודייה בת 15 שגורשה למחנה ונאלצה לשרת בבית בושת במהלך מלחמת העולם השנייה. בדרמת הטלוויזיה האוסטרלית של שנות ה-50, "מקום להתקשר הביתה", הדמות הראשית, שרה אדמס, היא אוסטרלית שהתגיירה ונכלאה במחנה הריכוז ראוונסבריק לפני שנאלצה להיכנס לבית בושת במחנה.
פלאט (נהר)
הנהר פלאט (באנגלית: Platte River) הוא נהר מרכזי במדינת נברסקה בארצות הברית. הוא מתחיל במפגש בין שני יובלים: הנהרות נורת פלאט (North Platte) וסאות פלאט (South Platte), ואורכו, מנקודת המפגש ועד השפך לנהר מיזורי הוא 499 קילומטרים. אורך הקטע מהמקור המרוחק ביותר דרך היובל נורת פלאט ועד השפך הוא 1,690 קילומטרים. אגן הניקוז שלו משתרע על שטח של כ-220,000 קילומטרים רבועים. הנהר פלאט הוא יובל של המיזורי, בעצמו יובל של הנהר מיסיסיפי הנשפך למפרץ מקסיקו. לאורך מרבית מסלולו הנהר פלאט הוא זרם מתפתל, רדוד, בוצי ורחב, שקרקעיתו ביצתית ומפוזרים בו איים רבים, כלומר ערוץ פְּזָרוֹת. מאפיינים אלו מקשים מאוד על שיט בקאנו והנהר לא שימש מעולם כנתיב שיט מרכזי לציידי הפרוות או למגלי הארצות.
הפלאט הוא מערכת היובלים המשמעותית ביותר באגן הניקוז של הנהר מיזורי. הוא מנקז חלק גדול ממרכז המישורים הגדולים בנברסקה ומזרח הרי הרוקי בקולורדו ובוויומינג. עמק הנהר שיחק תפקיד חשוב בהתפשטות מערבה של ארצות הברית, ודרכו עברו כמה מנתיבי ההגירה המרכזיים, כולל שביל אורגון, שביל קליפורניה, שביל מורמון ושביל בוזמן. האירופאים הראשונים שראו את הפלאט היו ציידי פרוות וחוקרי ארצות צרפתיים בערך ב-1714. הם קראו לנהר בתחילה "נברסקייה" (Nebraskier), תעתיק של השם בו קראו לנהר בני שבט האוטו, שפירושו "מים שטוחים". ביטוי זה קרוב מאוד למילים בצרפתית "ריווייר פלאט" (rivière plate – "נהר שטוח"), המקור המשוער של שם הנהר פלאט.
מוצא
הנהר פלאט נוצר במערב נברסקה מזרחית לעיר נורת פלאט במפגש הנהרות נורת פלאט וסאות פלאט. המקור של שניהם הוא בהפשרת השלגים בהרי הרוקי מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה.
הנהר נורת פלאט מתחיל במרכז צפון קולורדו בעמק נורת פארק (North Park valley) המוקף הרים בגובה 3,700 מטרים. מקור הנהר נורת פלאט הוא במחוז ג'קסון. גבולותיו הם: קו פרשת המים של אמריקה במערב ובדרום והפסגות ממזרח. הגבול הצפוני הוא מדינת ויומינג. העיירה הקרובה ביותר בקולורדו היא וולדן (Walden), מושב המחוז. ממחוז ג'קסון הנורת פלאט זורם צפונה כ-320 קילומטרים מהיער הלאומי ראוט (Routt National Forest) ונורת פארק בסמוך לוולדן אל העיר קספר בוויומינג. מרחק קצר לאחר שהנהר עובר דרך קספר פונה הנורת פלאט לכיוון מזרח-דרום-מזרח וזורם כ-560 קילומטרים עד העיר נורת פלאט בנברסקה. ערוץ הנהר נורת פלאט צר והזרם מהיר יותר בקולורדו ובוויומינג מאשר בנברסקה, שבה הזרם איטי ורדוד תוך יצירת ערוץ פזרות.
שמונה סכרים נבנו על הנהר נורת פלאט בוויומינג ונברסקה לשם אגירת מים להשקיה. הקטעים בחלק העליון של הנהר בהרי הרוקי בקולורדו ובוויומינג פופולריים לפעילויות נופש: רפטינג ודיג של טרוטת עין-הקשת, טרוטה חומה וטרוטת קלארק ודגים נוספים. במערב נברסקה מהווים קרקעיתו וגדותיו של הנורת פלאט נווה מדבר ירוק באזור הצחיח למחצה זה של אמריקה הצפונית. בהגיעו לפקסטון (Paxton) הנהר כיום קטן ממה שהיה בעבר בשל כמויות המים שמוטים ממנו להשקיה. רוחב הנהר בהיסטוריה הגיע עד קילומטר וחצי במקומות רבים, כפי שניתן לראות מהערוץ העתיק ומתיעודים היסטוריים.
אגן הניקוז של הנהר סאות פלאט כולל כ-73,000 קילומטרים רבועים בפינה הצפון-מזרחית של קולורדו, חלקים מדרום-מזרח ויומינג בקרבת העיר שאיין וחלק קטן בפינה הדרום-מערבית של נברסקה. הנהר סאות פלאט מנקז חלק גדול מהרי פרונט ריינג' מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה. החלק של הנהר המכונה סאות פלאט נוצר במחוז פארק, השוכן דרומית-מערבית לדנוור באגן ערבות העשב סאות פארק (South Park grassland basin) ובהרים מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה. הוא נוצר במפגש הנהרות סאות פורק סאות פלאט (South Fork South Platte) ומידל פורק סאות פלאט (Middle Fork South Platte River), כ-25 קילומטרים דרומית-מזרחית לפיירפלי (Fairplay). לאחר התמזגות הנהרות זורם הסאות פלאט למזרח-דרום-מזרח עד ליציאה ממאגר אילוונמייל (Elevenmile). בנקודה זו פונה הנהר בכמעט 90 מעלות על מנת לעקוף את הצד המערבי של פסגת פייקס וזורם בכיוון כללי מזרח-צפון-מזרח כ-160 קילומטרים דרך דנוור והלאה עד גרילי. מגרילי פונה הסאות פלאט מזרחה וזורם כ-320 קילומטרים עד למפגש עם הנורת פלאט בסמוך לעיר נורת פלאט בנברסקה (41.11389°N, -100.67583°W).
כעשרים סכרים נבנו על הנהר סאות פלאט בקולורדו לשם אגירת מים לשתייה והשקיה. מספר הסכרים בכל אגן הניקוז של הסאות פלאט עשוי להיות גדול מ-1,000 כיוון שעל כמעט כל הפלגים העיקריים נבנה לפחות סכר אחד. הנהר סאות פלאט משמש כמקור מים עיקרי למזרח קולורדו הצחיח. עמק הנהר סאות פלאט שימש כנתיב הגירה עיקרי לדנוור. שבילי העגלות היו לאורך הצד הדרומי של הנהר סאות פלאט. שיירות העגלות חצו את הקרקעית הבוצית של הנהר סאות פלאט בכמה מקומות, על גבי מעבורת או במישרין בשנים שבהם גובה פני המים היה נמוך, על מנת להישאר בצד הדרומי של הנהר נורת פלאט, שבו היו שבילי ההגירה. כורים שמטרתם הייתה דנוור השתמשו בשביל הנהר סאות פלאט בדרכם אל קולורדו.
הערוץ העיקרי
הנהר פלאט מתחיל במפגש בין הנהרות נורת פלאט וסאות פלאט. לאורך מרבית מסלולו הנהר פלאט הוא זרם מתפתל, רדוד, בוצי ורחב, שקרקעיתו ביצתית ומפוזרים בו איים רבים, כלומר ערוץ פְּזָרוֹת. מימיו העכורים, הערוצים הרדודים, האיים הרבים ושרטונות הבוץ שמיקומם משתנה כל הזמן היקשו אפילו על שיט בקאנו, והנהר לא שימש מעולם נתיב שיט ראשי. הפלאט זורם בקשת רחבה, למזרח-דרום-מזרח עד סמוך לפורט קירני (Fort Kearny), ואז למזרח-צפון-מזרח, לרוחב נברסקה דרומית לעיר גרנד איילנד (Grand Island), ואז לקולומבוס (Columbus). כ-8 קילומטרים דרומית-מזרחית לקולומבוס נשפך לפלאט הנהר לופ (Loup River), יובל באורך 110 קילומטרים. בתקופת החלוצים חצתה את הנהר מעבורת הנהר לופ. מקולומבוס הנהר פלאט זורם כמעט ישר מזרחה כ-80 קילומטרים דרך היישובים נורת בנד (North Bend) ופרימונט (Fremont).
סמוך לפרימונט מתעקל הפלאט דרומה ואז מזרחה סביב אומהה בעיקול גדול דמוי האות "L". העיקול מתחיל בפניה חדה שבה הנהר זורם כ-16 קילומטרים לדרום-דרום-מזרח עד ווטרלו (Waterloo) השוכנת כ-30 קילומטרים מערבית לאומהה. סמוך לווטרלו הפלאט מתעקל שוב וזורם ישירות דרומה למשך כ-15 קילומטרים. כ-50 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחית מווטרלו וכ-50 קילומטרים מהשפך של הפלאט לנהר מיזורי נשפך לפלאט מצפון הנהר אלקהורן (Elkhorn). מקורו של האלקהורן, נהר באורך 470 קילומטרים, הוא במזרח הרי סנדהילס (Sandhills) בנברסקה, והוא אחד היובלים הגדולים ביותר של נהר הפלאט. האלקהורן נשפך לפלאט בנתיב כלפי דרום דרומית-מערבית לאומהה, כ-2 קילומטרים דרומית וכ-8 קילומטרים מערבית לגרטנה (Gretna). החלוצים שיצאו מאומהה (הוקמה 1854) או קנסיל בלאפס (Council Bluffs, נוסדה 1846) השתמשו בשביל מורמון צפונית לנהר פלאט, והיו חייבים לעבור במעבורת את האלקהורן. בזמן בנייתה של מסילת הברזל של חברת יוניון פסיפיק מערבה מאומהה ב-1866 נבנה גשר גדול על האלקהורן. לאחר השפך של האלקהורן לנהר פלאט הוא ממשיך דרומה כ-11 קילומטרים לפני שהנהר פונה שוב בחדות וזורם מזרחה במשך כ-30 קילומטרים לפני השפך לנהר מיזורי. למחוז סרפי (Sarpy) בנברסקה צורת סהר, כשגבולו במזרח הוא נהר המיזורי, בדרום ובמערב הוא תחום בנהר פלאט, ובצפון על ידי מחוז דאגלס הכולל את אומהה. הפלאט נשפך למיזורי כ-15 קילומטרים דרומית לאומהה (41.05389°N, -95.88139°W).
כולל הנהר נורת פלאט הנהר פלאט משתרע על מעל ל-1,400 קילומטרים, וכולל אגן ניקוז של כ-220,000 קילומטרים רבועים. הספיקה הממוצעת היא 199 מטרים לשנייה. הפלאט מנקז אחד מהאזורים הצחיחים ביותר של המישורים הגדולים כשהספיקה שלו נמוכה בהרבה מנהרות באורך דומה באמריקה הצפונית. במרבית מסלולו הוא זרם פזרות קלאסי, רחב, בוצי ורדוד שחלקו התחתון זורם במישור הצפה הגובל במצוקים. בתקופת החלוצים, היה התיאור ההומוריסטי הנפוץ לגבי הפלאט שבשפך הוא היה "ברוחב מייל, אבל בעומק של שישה אינץ' בלבד". המהגרים בתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה אמרו שהוא "סמיך מדי מכדי לשתות, אבל דק מדי מכדי לחרוש". במערב נברסקה מהווים הקרקעית והגדות של הפלאט נווה מדבר ירוק באזור הצחיח למחצה זה של אמריקה הצפונית. החלק המרכזי של עמק הנהר פלאט הוא אתר עצירה חשוב לעופות מים נודדים, כדוגמת עגור אמריקאי ועגור קנדי, בנתיב הנדידה המרכזי של העופות באמריקה הצפונית.
מאז אמצע המאה ה-20 הנהר התכווץ בצורה משמעותית. הקיטון בגודלו מיוחס בחלקו למים המוטים להשקיה, ובמידה רבה יותר למים המוטים לשם שימוש האוכלוסייה הולכת וגדלה של קולורדו, שהביקוש שלה למים עלו על היכולת של מי התהום לספק אותו.
היסטוריה
תרבויות שונות של ילידים חיו לסירוגין לאורך הפלאט במשך אלפי שנים לפני שהאירופאים הגיעו לאזור. שבטים היסטוריים תבעו בעלות על טריטוריות שונות באזור. בני השבטים האינדיאניים ביקרו בדרך כלל באזורים שונים בעונות שונות, כשעקבו אחר עדרי הביזון בתקופות הציד. הופעת הסוסים, שנמלטו מחוקרי הארצות הספרדים המוקדמים בשנות ה-40 של המאה ה-16, שינתה באופן דרמטי את החיים במישורים הגדולים. שבטי האינדיאניים יכלו לעקוב בקלות רבה יותר אחרי עדרי הביזון כשהם היגרו מצפון לדרום ובחזרה. לפני 1870 היגרו עדרים שמנו כמה מאות אלפי ביזונים תקופתית וחצו את הפלאט בתורם אחר מרעה עונתי. החיות חצו את הפלאט בדשדוש או בשחייה. האירופאי הראשון שראה את הפלאט הוא חוקר הארצות הצרפתי אטיין דה ונייאר, סייר דה בורמון (Étienne de Veniard, sieur de Bourgmont; 1734-1679) ב-1714, שכינה את הנהר "נברסקייה" (Nebraskier), תעתיק של השם בו קראו לנהר בני שבט האוטו, שפירושו "מים שטוחים". הצרפתים אמצו אחר-כך את השם בצרפתית "ריווייר פלאט" (rivière plate – "נהר שטוח").
את הטריטוריה של הנהר פלאט, שנשלטה בחלקה על ידי שבטי אינדיאנים שונים, תבעו הן חוקרי ארצות ספרדים והן חוקרי ארצות צרפתים שניסו לשלוט על המישורים הגדולים. ספרד תבעה את כל המישורים הגדולים לאחר משלחת פרנסיסקו וסקס דה קורונדו בשנים 1541–1542. חוסה נראנחו (Jose Naranjo) בן תערובת הופי שפעל כסייר עבור הספרדים בדרום-מערב ארצות הברית, היה המפקד הצבאי של חילות העזר האינדיאניים בשירות הספרדים. עד 1714 (השנה שבה "גילו" חוקרי ארצות צרפתים את הפלאט) הוא וקבוצת חוקרים קטנה מהדרום כבר הגיעו על פי הדיווחים לפלאט שלוש פעמים. מאוחר יותר הוא הוביל ב-1720 את משלחת וייאסור (Villasur) לאזור במאמץ של הספרדים לעצור את ההתפשטות הצרפתית לתוך המישורים הגדולים. חבורת וייאסור ונראנחו ביצעה את מרבית המסעות צפונה לתוך המישורים הגדולים. התקפה של בני הפוני והאוטו הביסה את הכוח הספרדי. הניצולים חזרו לסנטה פה והספרדים השאירו את המישורים הגדולים לאינדיאנים.
כתוצאה ממלחמת שבע השנים (1763-1756), שבאמריקה הייתה קרויה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ויתרו הצרפתים לבריטים על כל הטריטוריות באמריקה הצפונית שבבעלותם מזרחית לנהר המיסיסיפי. הספרדים השתלטו על אדמות מערבית למיסיסיפי. מכיוון שהיו מעט חיות בעלות פרווה באזור הפלאט התעלמו חוקרי הארצות וציידי הפרוות הצרפתים והבריטים מהאזור. במהלך המלחמות הנפוליאוניות (1815-1803) השתלטה צרפת מחדש לזמן קצר על האדמות ממערב למיסיסיפי שהיו בידי הספרדים.
ב-1804 מכר נפוליאון את האזור מערבית לנהר המיסיסיפי לארצות הברית בעסקה המכונה רכישת לואיזיאנה. ארצות הברית כמעט והכפילה את שטחה בעלות של 15 מיליון דולר. ב-1820 הורה צבא ארצות הברית למייג'ור סטיבן לונג (Stephen Harriman Long; 1864-1784) לחקור ולמפות את האזור סביב הפלאט. לונג תיאר את האזור כ"מדבר" אמריקני גדול, תוך התעלמות מכך ש"המדבר" היה בית גידול ליותר ממיליון ביזונים ושאינדיאנים רבים שחיו באזור. כתוצאה מהדוח שלו ושל אחרים היה לארצות הברית עניין מועט בהתיישבות באדמות המישורים. האמונה הייתה שהאדמה "הטובה" נמצאת באורגון ובקליפורניה, בייחוד לאורך החופים, ואלו היו היעדים של מרבית המהגרים למערב. המורמונים התיישבו ביוטה, בעיקר בשל רדיפה דתית במזרח ארצות הברית. גילוי זהב וכסף דרבנו יותר את ההגירה לכמעט כל המדינות במערב.
הילידים האמריקנים השתמשו במשך זמן רב בנתיב לאורך הפלאט וכבשו שבילים משני צדדי הנהר הרחב והרדוד. הדרך שכבשו הילידים מערבה לאורך הפלאט, נורת פלאט והנהר סוויטווטר (Sweetwater) בוויומינג נתגלתה ב-1811 על ידי וילסון פרייס האנט (Wilson Price Hunt) ממשלחת אסטור. הוא היה אז בדרכו חזרה ממבצר פורט אסטוריה (Fort Astoria), שהוקם על נהר הקולומביה בסמוך לאוקיינוס השקט, לתחנות המסחר שעל נהר המיזורי. מכיוון שבאותה תקופה היו רק מעט מתיישבים וציידי פרוות אמריקנים בטריטוריית אורגון השנויה במחלוקת, כמעט שלא נעשה שימוש בתגלית הדרך שלו והיא כמעט שנשכחה.
הנתיב נתגלה מחדש על ידי ג'דדיה סמית וציידי פרוות אחרים ב-1823. השביל לאורך הנהרות פלאט, נורת פלאט וסוויטווטר הפך לנתיב עיקרי לציידי פרוות ולסוחרים למפגשי הרי הרוקי. ציידי הפרוות והסוחרים שהנהיגו שיירות פרדות הנושאות סחורות ואספקה עבור אנשי ההרים היו בין קבוצות האמריקאים אירופאים הראשונות להשתמש בשביל. בשובם הביאו סוחרי הפרוות פרוות שנועדו לשווקים במזרח. השימוש בנתיב לשם סחר הפרוות הסתיים סביב שנת 1840.
בעקבות סוחרי הפרוות נקבעו שבילי ההגירה העיקריים לאורך הגדות הצפוניות והדרומיות של הפלאט והנורת' פלאט והם שביל אורגון (1869-1843), שביל קליפורניה (1869-1843), שביל מורמון (1869-1847) ושביל בוזמן (1868-1863). כל רשת שבילים זו, שלעיתים כונתה שבילי המהגרים או הדרך הגדולה של הנהר פלאט (Great Platte River Road), שכיוונה מערבה עברה לאורך שתי גדות הנהר פלאט. רשת זו שימשה מ-1841 את שיירות העגלות של המהגרים למערב. יישוב מחלוקת הגבול עם בריטניה בנושא אורגון ב-1846, סיום מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848, הבהלה לזהב בקליפורניה ב-1849, וגילוי מרבצי זהב וכסף נוספים משכו מהגרים רבים מערבה.
לנהרות פלאט במדינת נברסקה לעתיד ונורת פלאט בוויומינג היו ערוצים ואיים רבים. נתיבי המים היו בדרך כלל רדודים, בוציים ובלתי צפויים ולכן נמנע בהם שיט בקאנו. עמק הנהר פלאט היווה מסדרון נוח לתנועת עגלות. המדרון שלו היה מתון בכיוונו מערבה ממיזורי. הנתיב דרך הפלאט אפשר גישה למים, מספוא לבהמות, ביזונים וגללים של ביזונים שהאינדיאנים והמהגרים השתמשו כדלק למדורות. מי הפלאט היו בוציים וטעמם רע, אבל ניתן היה להשתמש בהם בהיעדר מקור מים אחר. המהגרים למדו שאפשר להניח את המים בתוך דלי למשך שעה ואז מרבית הטין שוקעת לקרקעית. השבילים דרך עמק הנהר פלאט השתרעו לאורך 720 קילומטרים במדינת נברסקה של ימינו. כמעט כל השבילים התכנסו על נהר הפלאט בפורט קירני או לפניו באמצע נברסקה. ההיסטוריונים מעריכים שכ-400,000 מהגרים עברו בשבילים לאורך הפלאט.
הפוני אקספרס, שפעל בשנים 1860–1861 וקו הטלגרף הטרנס קונטיננטלי הראשון, שהושלם ב-1861, שניהם עקבו אחר שבילי המהגרים לאורך הפלאט. השלמת הטלגרף חיסלה את העסקים של הפוני אקספרס כיוון שסיפקה תקשורת מהירה בהרבה בין מזרח למערב. ב-1866 נבנה החלק הראשון של יוניון פסיפיק במסילת הברזל הטרנס קונטיננטלית הראשונה לאורך הנהר פלאט שהתחילה מערבה מאומהה. במאה ה-20 כביש לינקולן (Lincoln Highway), ומאוחר יותר כביש בין-מדינתי 80 נסללו לאורך עמק הפלאט. מסלולם של כבישים אלו מקביל לפלאט ולנורת פלאט דרך מרבית נברסקה.
רבות מהערים הגדולות התחילו על הנהר פלאט או בסמוך לו, כיוון שהיה נתיב תחבורה ראשון. אלו כוללות את אומהה (נוסדה 1854), פורט קירני (נוסדה 1848), גרנד איילנד (נוסדה 1857) ונורת פלאט (נוסדה 1869). ב-1859 חפרו מתיישבים את תעלת ההשקיה הראשונה להטות מים מהפלאט לשם חקלאות.
אקולוגיה
הנהר פלאט הוא במרכז נתיב הנדידה המרכזי (Central Flyway) מסדרון צפון-דרום מרכזי לעופות נודדים מאתרי הקינון הקיציים בצפון (אלסקה וקנדה), דרומה בחורף, ובחזרה באביב. מיני העופות המשתמשים בנתיב הנדידה המרכזי כוללים: ברבור מחצצר, ברבור הטונדרה, מעל למיליון פרטים של ברנטה קנדית, אווז לבן-מצח, עגור קנדי, צולל גב-קנבס (Aythya valisineria) ואחרים. מינים אחרים כדוגמת עיטם לבן-ראש, אנפות, וכמה מינים של ברווזים נודדים דרך אזור הנהר פלאט, אבל למרחקים קצרים יותר. עגור אמריקאי, מין החופמי Charadrius melodus ושחפית גמדית אמריקנית (Sternula antillarum) הם עופות המשתמשים בנתיב הנדידה המרכזי שסווגו כמין בסיכון ומוגנים תחת שותפות המינים בסיכון של הנהר פלאט (Platte River Endangered Species Partnership).
הצמחים הנפוצים באזור הנהר פלאט הם Schizachyrium scoparium (באנגלית little bluestem), Andropogon gerardi (big bluestem), שניהם משתייכים למשפחת הדגניים וצפצפה משולשת ('Populus deltoides). אייל פרדי לבן-זנב, מינים רבים של שפמנונים, ברנטה קנדית ועיטמים לבני-ראש מושכים חובבי טבע. אזור הנהר פלאט חיים בעלי חיים רבים, אבל עיור וחקלאות גורמים בהדרגה לאובדן בתי גידול, ומספרם של בעלי החיים מצוי בירידה. ברנטות קנדיות הסתגלו לשדות החקלאיים ומוצאים חלק גדול ממזונם מתבואה שטרם נקצרה. רבים התיישבו בפארקים בפרוורים והפסיקו את הנדידה העונתית.
מדיניות וניהול
הנהר פלאט זורם דרך האזור הצחיח של המערב התיכון של ארצות הברית ומימיו נוצלו יתר על המידה. הדרישות למי הנהר פלאט עלו על ספיקת מי הנהר בשנים צחיחות. הקריטריונים להקצבת יתר של המים, על פי הנוסח הסופי של החוק המדינתי מספר 962 של מדינת נברסקה הם שאם אגן הנהר, תת-האגן, או קרבתו הם נושא להסכם שיתוף פעולה בין-מדינתי בין שלוש או יותר מדינות, ואם קודם לתאריך ההסכם, הכריזה מחלקת המשאבים הטבעיים של נברסקה (Nebraska Department of Natural Resources) מורטוריום על אישורים להקצאות מים חדשות של מים עיליים באגן נהר, תת-אגן או בקרבתו וביקשה מכל נפת משאבי טבע להפסיק, או להמשיך הפסקה שהתקבלה בעבר, מתן אישורים להקצאות מים חדשות על כל אגן נהר, תת-אגן או בקרבתו או חלקם בהתאם לחלוקת המשנה. מרבית אגן הנהר פלאט נחשבת כיום מנוצלת יתר על המידה.
החל ב-2004 יזמו מספר בעלי עניין בנברסקה את המחקר ההידרולוגי המשותף של הנהר פלאט (Platte River Cooperative Hydrology Study בראשי תיבות COHYST). מחקר זה, שנעשה תוך שיתוף פעולה עם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ושירות השימור של משאבי הטבע של ארצות הברית (Natural Resources Conservation Service), מנסה להגיע לתובנה טובה יותר של הגאולוגיה וההידרולוגיה של אגן הנהר פלאט מגבולות קולורדו וויומינג עד קולומבוס, כולל אגן הנהר לופ. התובנה המשופרת תוכל לשמש לפתח מדיניויות לניהול מערכת הנהר, הן לשימוש אנושי והן למען המינים בסיכון באגן.
קרב מיקולאייב
הקרב על מיקולאייב הוא קרב שהחל ב-26 בפברואר 2022 כחלק מהמתקפה של חרסון במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
מיקולאיב היא עיר בניית ספינות חשובה מבחינה אסטרטגית השוכנת לחוף הים השחור. אם רוסיה הייתה מנסה נחיתה אמפיבית כדי לכבוש את אודסה, בעלת נמל הים השחור הגדול באוקראינה ונכס אסטרטגי מרכזי, היא תצטרך נתיב אספקה מחרסון. על מנת להגיע לאודסה ממזרח, הצבא הרוסי יצטרך לחצות את נהר הבוג הדרומי, ובמיקולאיב היה הגשר הראשון במעלה הנהר שיכול היה לספק נקודת מעבר בת קיימא.
הקרב
בשעות אחר הצהריים של 26 בפברואר 2022 הצליחו 12 טנקים רוסיים לפרוץ בקאחובקה בדנייפר והחלו לנוע לכיוון מיקולאייב. ויטלי קים, מושל מחוז מיקולאייב, הצהיר שיש לעיר 5 שעות להתכונן. כמו כן הוכנו כוחות ארטילריה ויחידות נוספות.
בסביבות השעה 18:52 נראו טנקים בפאתי העיר, וראש העיר הורה לאזרחים להישאר בבית ורחוק ככל האפשר מחלונות. זמן קצר לאחר מכן, כוחות נכנסו לעיר וקרב על הבוג הדרומי פרץ כעשר דקות לאחר מכן. על פי כמה דיווחים, טנקים "עברו בעיר". כוחות רוסים השתלטו גם על גן החיות מיקולאייב. לאחר כשלוש שעות של לחימה, הכוחות הרוסיים גורשו על ידי כוחות אוקראיניים, ובעוד כמה טנקים רוסיים עקפו את העיר, הלחימה בעיר נמשכה. קרבות נרחבים נרשמו ב-Корабельний район (Миколаїв), ברחוב סלובידסקה 6 ובשדרה המרכזית.
במהלך הקרב, על מנת לשרוף אותם באמצעות בקבוקי תבערה ולנסות להאט את הכוחות הרוסיים למקרה שייכנסו לעיר בעוד כוחות אוקראינים מכוונים את הטנקים שלהם.
הכוחות האוקראיניים הדפו את הכוחות הרוסיים במהלך החצי הראשון של מרץ. במקביל הכוחות ותושבי העיר התמודדו עם ירי טילים מצד הרוסים על העיר.
ממשלת אוקראינה טענה שהיא יזמה מתקפת נגד באמצע מרץ.
ב-18 במרץ, על פי הדיווחים, כוחות אוקראינים פרצו דרך קווים רוסים במיקולאייב, ודחפו אותם בחזרה לתוך מחוז חרסון.
מושל האזור אמר כי כמה כוחות רוסים נדחקו בחזרה לחרסון וכי צבאות מוסקבה פנו להפגיז את העיר ללא הבחנה, ופגעו במרכזים אזרחיים.
ב-8 באפריל טענה אוקראינה ש"כמעט לא" נותרו כוחות רוסים באזור מיקולאיב. במקביל הוצהר כי הכוחות הרוסיים המשיכו להפגיז את מיקולאייב.
בעיר הוטל פעמים רבות עוצר ונאכפה גם האפלה מוחלטת. החל מאמצע אפריל העיר סבלה ממצוקת מים לאחר שניזוק הצינור אשר הוביל מים לעיר.
פרבריה הדרומיים של מיקולאייב היו במרחק של עשרה קילומטרים מהכוחות הרוסיים הקדמיים וכ-30 קילומטרים מהעיר חרסון, שנכבשה על ידי צבא רוסיה.
Hold It Against Me
Hold It Against Me (בעברית: החזק את זה נגדי) הוא הסינגל הראשון מאלבומה השביעי של זמרת הפופ בריטני ספירס, Femme Fatale. הסינגל יצא ב-11 בינואר 2011 באמצעות חנות המוזיקה של iTunes, וזכה למיליוני הורדות כבר בשבוע הראשון ליציאתו.
ההורדות באינטרנט וההשמעות להן זכה בתחנות הרדיו תרמו לכניסתו של השיר הישר למקום הראשון במצעדים רבים ברחבי העולם, ובפרט למצעד הבילבורד הוט 100, כל זאת כשבוע בלבד לאחר יציאתו, הישג שהיה שמור רק לשלושה שירים לפניו. כשישה שבועות לאחר יציאתו נכנס השיר למקום הראשון בבילבורד הוט 25 (מצעד הפופ הרשמי).
השיר הוגדר על ידי חלק מהמבקרים כעבודה הטובה ביותר של ספירס עד אותה עת. זהו הסינגל הראשון שהוציאה מזה שנה וחצי, מאז 3.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מקס מרטין (שאחראי ללהיטים נוספים של ספירס), דוקטור לוק ובוני מק'קיי בשלהיי 2010. הוא הופק על ידי מקס מרטין, דוקטור לוק ובילבורד. במקור נכתב השיר עבור הזמרת קייטי פרי, אך לבסוף החליט מרטין שהשיר מתאים יותר לספירס מאשר לפרי. השיר הוצע לבריטני, ורק לאחר שעבר עיבודים רבים, הקלטות דמו, והתאמות לאלבומה, הסכימה ספירס לבצע את השיר ולהוציאו כסינגל ראשון מאלבומה.
בדצמבר 2010 החלו שמועות לגבי קיומו של השיר, אותן הכחישו מקס מרטין ודוקטור לוק. ב-9 בדצמבר, לאחר מספר הפצות מזויפות של השיר, אישר הצמד את קיומו של השיר ואת יציאתו כסינגל של בריטני.
ספירס הופיעה עם השיר במספר מקומות; ב-Rain Night Club שבו צולמה תוכנית דוקמנטרית על ספירס עבור הערוץ MTV בשם "I am the Femme Fatale", בתוכנית הבוקר Good Morning America ביום יציאת האלבום, ובתוכנית הערב של ג'ימי קימל באותו היום. השיר היה שיר הפתיחה של ספירס בFemme Fatale Tour.
וידאו קליפ
הקליפ הוקרן לראשונה בערוץ MTV האמריקאי, בשעה 21:55 ב-17 בפברואר 2011. שבועיים לפני צאתו של הקליפ שודר מדי יום טיזר קצר שלו, באורך 10 שניות, וכך שודרו 14 טיזרים לקליפ, האחרון שבהם באורך של 30 שניות.הקליפ נפתח במספר שוטים של אסטרואיד שנופל בפיצוץ על כדור הארץ ואז סצנה בה נראית בריטני בעודה מתלבשת בבגדים לבנים, מתבשמת בבושם החדש שלה, "רדיאנס" ומתאפרת. המיוחד בקטעים אלה של הקליפ הוא, שהצופה רואה את האולפן עצמו, מאחורי המצלמות והתאורה, כמו מאחורי הקלעים של הקליפ. מיד לאחר מכן היא מתחילה לרקוד בליווי רקדנים נוספים. הריקוד נפסק לקראת הפזמון האחרון (לאחר שבריטני "מתמוטטת" על הרצפה), עת מתחילה סצנה שבה הזמרת נלחמת בכפילה של עצמה. האחת לובשת שחור והשנייה אדום, ובסיום הקרב שתי ה"בריטניז" נופלות ארצה. בריטני ממשיכה לרקוד הפעם על במה חדשה, בלבוש שחור, כשברקע נראים ניצוצות, אפקטי תאורה ואש. הקליפ נגמר כאשר מופיע סימן שאלה גדול על המסך. לאורך הקליפ, במקביל לריקוד, מופיעה ספירס מתוך היכל גדול וארוך, עולה מעלה-מטה לבושה בשמלת כלולות ארוכה, וברקע על המוני מסכי סוני ענקיים משודרים קליפים והופעות שלה מהעבר. בשלב מסוים מתחילה בריטני להתיז צבע בכל רחבי ההיכל דרך צינורות עירוי ארוכים המחוברים לידיה. בנוסף, בסצנות אחדות נראית בריטני בתוך טבעת מלאה במיקרופונים, כמו בראיון; או שפתיה של בריטני שרות על רקע שחור.
עם צאתו זכה הקליפ לפופולריות רבה באתר יוטיוב ולכארבע מיליון צפיות ביממה הראשונה להעלאתו. נכון לפברואר 2021 הווידאו קליפ לשיר עומד על כ-131 מיליון צפיות בעמוד הvevo הרשמי שלה ביוטיוב. בנוסף לכך, הוא נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
בורשצ'יב
בורשצ'יב (באוקראינית: Борщів, בפולנית: Borszczów, בורשצ'וב, ביידיש: באָרשטשיוו) היא עיר במחוז טרנופול אוקראינה.
היסטוריה
האזכור הראשון של העיר מתייחס ל-1456, אז העיר השתייכה למשפחת דודינסקי. ב-1629 העיר קיבלה זכויות מגדבורג. בין 1672–1683 העיר השתייכה לטורקים. אחרי חלוקת פולין העיר עברה לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בין 1809–1815 הייתה העיר חלק מן האימפריה הרוסית, ואז חזרה לידיה של אוסטריה. ב-1810 נמנו בעיר 317 משפחות, 286 בתים ו-1054 תושבים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1914–1917, נכבשה העיר על ידי הרוסים, ולאחר מכן הייתה זמן קצר חלק מהרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. עד ספטמבר 1939 הייתה חלק מפולין, ואז נכבשה על ידי הצבא האדום.
תולדות הקהילה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מסוף המאה ה-17. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה הקהילה בעיר, וישבו בה חסידויות שונות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הגיעו לעיר מאות פליטים יהודים מיישובי הסביבה.
ארגונים ציוניים פעלו בעיר מסוף המאה ה-19, ובשנת 1909 הוקם בה בית ספר עברי מרשת שפה ברורה. בין מלחמות העולם פעלו בעיר תנועות נוער ציוניות.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים ממערב פולין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. ב-17 בספטמבר 1939 נכנס לעיר הצבא האדום, ומוסדות הציבור היהודיים במקום נסגרו.
ב-7 ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו לעיר כוחות צבא הונגריה. באותה עת הובאו לעיר מאות פליטים יהודים מאזור הקרפטים, והועד המקומי התגייס לסייע להם. עם העברת השלטון בעיר לידי הגרמנים, צוו יהודיה לשאת סרט עם מגן דוד על זרועם, ובני 14 עד 60 חויבו בעבודות כפייה. כמו כן, הוגבלה תנועת היהודים בעיר, ומונה בה יודנרט, אשר נצטווה להעביר לגרמנים תשלומי כופר וחפצי ערך. ראש היודנרט הראשון בעיר, וולף הס, נרצח לאחר שהגרמנים סברו שאינו צייתן דיו.
לאחר אקציות שנערכו ביישובי בסביבה, הועברו לגטו בעיר יהודים נוספים רבים מהאזור, ואלו סבלו במהלך חורף 1943-1942 מרעב וממגיפות. יהודים רבים שניסו להימלט מהגטו נתפסו, ונרצחו.
ב-3 במרץ 1943 שולחו כ-400 יהודים נוספים מהגטו למחנות ההשמדה, וב-19 באפריל, ערב פסח, אספו שוטרים גרמנים ואוקראינים כ-800 יהודים מהגטו, ורצחו אותם בבית העלמין היהודי בעיר.
ב-5 ביוני 1943 נרצחו כ-700 יהודים נוספים בבית העלמין בעיר. ב- 9 ביוני 1943 החלה אקציה נוספת, בת חמישה ימים, במהלכה נרצחו כ-1,800 יהודים נוספים בבית העלמין בעיר, והעיר הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". קבוצה של כ-60 יהודים הושארה בעיר לצורך סידור רכוש הקורבנות.
ב-14 באוגוסט 1943 נרצחו כ-360 יהודים שהסתתרו ביערות הסביבה, והתפתו להודעות הגרמנים כי אם יסגירו עצמם לא יאונה להם כל רע. המצוד אחר יהודים מסתתרים נמשך עד לתום תקופת הכיבוש הגרמני ב-27 ביולי 1944.
אוכלוסין
שינוי אוכלוסייה יהודית לאורך השנים:
סולימאנה קוליבאלי
סולימאנה קוליבאלי (בצרפתית: Souleymane Coulibaly; נולד ב-26 בדצמבר 2001 בדיאגו שבמאלי) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל חדרה מליגת העל הישראלית, בהשאלה ממימוסאס, ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים
קוליבאלי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת סטלה קלאב מליגת העל של חוף השנהב.
ב-1 ביולי 2021 חתם במימוסאס מליגת העל של חוף השנהב.
ב-3 באוגוסט הושאל קוליבאלי למשך עונה אחת להפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
וואלה! שופס
'''וואלה! שופס''' הוא אתר סחר אלקטרוני המשמש לרכישת מוצרים ושירותים שונים אונליין. האתר בבעלות משפחת לבנת (באמצעות החזקתה בחברת תקשוב). האתר מציע 28 קטגוריות מסחר ביניהן: מוצרי חשמל, סמארטפונים וטלפונים ניידים, מוצרים לבעלי חיים, אופנה, הנעלה, ריהוט, אלקטרוניקה וכדומה. האתר פותח ומופעל על ידי חברת שופמיינד בע"מ.
רקע והקמת האתר
החברה הוקמה בסוף שנת 1999 כמיזם משותף של חברת וואלה! תקשורת ובית התוכנה קומרסמיינד ונרשמה כחברה על ידי אורי נדלר ששימש כמנכ"ל החברה הראשון. האתר עלה לאוויר באוגוסט 2000 ובשנת 2004 הפך לאחד מאתרי המסחר האלקטרוני המובילים בישראל. בשנת 2003 הוקם אתר וואלה!טורס, המשמש כסוכנות נסיעות אינטרנטית, בשותפות עם חברת איסתא.
בשנת 2006 השיקה החברה עוד 2 אתרים, וואלה!Buy, זירת מסחר חופשית בדומה ל-eBay ווואלה!Pay, אתר המאפשר סליקת תשלומים במודל PayPal. בשנת 2011 השיקה החברה את אתר עיצוב אלבומי התמונות ומוצרי הדפוס האישיים - וואלה!פרינט, שמאפשר עיצוב אלבומי תמונות ולוחות שנה ללא צורך בהורדת תוכנה.
באוגוסט 2018 נמכר האתר לבעלותה המלאה של משפחת לבנת.
שירותים עיקריים
וואלה! שופס מאפשרת רכישה מקוונת של מוצרים ושירותים הן במכירה ישירה באתר והן על ידי רכישת קופונים למימוש בחנויות. בשנת 2006 הכריזה החברה על אמנת השירות שלה, מתוך הבנה שהגולש הישראלי סובל מבעיית אמון בכל הקשור לאתרי מסחר אלקטרוניים. אמנת השירות כללה: ערבות לכספי הלקוחות, התחייבות למסחר הוגן וגילוי נאות וקניה מאובטחת תוך שמירה על הפרטיות.
במהלך 2015 השיקה החברה את אפליקציית mobipic - אפליקציה המאפשרת יצירת אלבום דיגיטלי או לוח שנה ישירות מהסמארטפון.
יוחנן פריד
הרב יוחנן פריד (נולד בג' באלול תש"א, 26 באוגוסט 1941) הוא יו"ר בית הרב קוק, בעבר רב מושב בית מאיר וראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך.
ביוגרפיה
נולד וגדל בירושלים ליצחק ולאסתר לבית נתנזן. אביו הוא נכדו של הרב נפתלי שוארץ. בתיכון למד בבית הספר לנערים "מזרחי" בירושלים (לימים: תיכון הימלפרב). החל מכיתה י"א, בעקבות המלצת הרב שלמה זלמן אוירבך ובתיווכו של מורו הרב שמחה הכהן קוק, למד אחרי הצהרים בישיבת מרכז הרב בהסדר מיוחד עם הרב צבי יהודה הכהן קוק. לאחר התיכון למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה ושירת בנח"ל. לאחר מכן למד במרכז הרב אצל הרצי"ה. השלים לימודי הוראה ב"מכון שבדרון" להוראה ולחינוך בירושלים, והוסמך לרבנות במכון הרי פישל ועל ידי מועצת הרבנות הראשית.
הרב פריד לימד תנ"ך ומחשבת ישראל בקריית נוער שבירושלים, במדרשית נעם ובמדרשיית עמליה. בשנת תש"ל נקרא על ידי הרב צבי יהודה קוק לעמוד בראש מכון הלכה ברורה ובירור הלכה יחד עם הרב אריה שטרן, ועסק בהכנת התשתית לפעולות המכון ולפרסומיו וכן בעריכת כמה מן המסכתות שיצאו במסגרת המכון. מאוחר יותר - הקים לבקשת הרב צבי יהודה מרכז לימודי-תרבותי להנחלת מורשת הרב קוק בבניין ההיסטורי שבו גר הרב הראי"ה קוק, בית הרב קוק. במשך כעשרים שנה שימש במקביל כרב בית הכנסת "תקוותנו" בשכונת רוממה בירושלים.
פרסם מאמרים בנושאים הלכתיים-תורניים, במחשבת החסידות ובמשנת הרב קוק. בשנת תש"ן הוציא הרב יוחנן פריד את הכרך הרביעי של אורות הקודש, שנערך עוד בימי הרב הנזיר, ונשאר בכתב יד, וכלל את המאמרים של מוסר הקודש. בשנת תשנ"ה (1995) הוציא לאור את הספר "מזמורי תהילים ואורות הקודש", העוסק בקישורים בין כתביו של הרב קוק למזמורי התהילים. בשנים תש"ס-תשס"א הוציא לאור ספרי לקט מתוך כתבי החסידות בשם "נפשי יצאה בדברו", "מן היין המשומר" ועוד. מספר שנים שימש כר"מ למחשבת ישראל בישיבת שבות ישראל.
הרב פריד נמנה עם מייסדי גוש אמונים ושימש כדוברו הראשון במשך שלוש שנים. לאחר מכן גויס לצה"ל מחדש על ידי השר עזר וויצמן והרמטכ"ל רפאל איתן  והקים את הענף ליהדות וציונות במפקדת קצין חינוך ראשי של צה"ל. פיתח תוכניות חינוכיות בנושאי יהדות וציונות והטמיען במערכת ההדרכה של הצבא. שירת בצבא הקבע במשך כ-7 שנים והשתחרר בדרגת סא"ל.
במשך עשרים ושש שנה עמד הרב פריד בראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך.ובמקביל כיהן משנת תשנ"ה ועד שנת תשע"ה כרב מושב בית מאיר.
הרב פריד הקים ומשמש כראש בית המדרש לנשים "בת בי רב" של מכון לנדר. זכה בפרס ירושלים לתרבות יהודית.
הרב פריד מעורב בפרויקטים חינוכיים הפונים גם לציבור החילוני בישראל. בין היתר הוא משמש כרב מצעד החיים מאז ייסודו של המפעל.
בשנים תשע"ח - תשע"ט ערך את העלון 'לאורו', העוסק במשנת הראי"ה קוק.
בשנת תשפ"ב הוציא לאור (במסגרת "בית הרב") כרכים של "הראי"ה בפרשה" שהוא אוסף בן 700 עמודים של כ-300 דרשות לפרשות השבוע בהסתמך על כתבי הראי"ה קוק שנכתבו על ידי רבנים, חוקרים ותלמידים מבוגרים וצעירים.
משפחתו
אשתו היא הרבנית נורית פריד, בתו של הרב ברוך רקובר, אב"ד חיפה, והיא נינתם של הרב יוסף חיים זוננפלד ראש ומנהיג העדה החרדית בירושלים, ושל שמחה מנדלבוים, מיקירי ובוני ירושלים. הגב' פריד היא מחנכת ומורה ותיקה ללימודי היהדות וכן יוצרת התפקיד ומקימת המכון להכשרת טוענות רבניות.
לבני הזוג שישה ילדים:
אחיו, מנחם, מראשוני מתיישבי גוש עציון, לשעבר חבר קיבוץ כפר עציון ומקים היישוב נווה דניאל.
שלבי הסרטן
דירוג גידול סרטני (באנגלית: Cancer staging) הוא תהליך של קביעת מידת ההתפשטות של מחלת סרטן בגוף האדם. הדירוג המקובל בימינו הוא מתן דרגה המסומנת בספרה רומית I-IV למחלה, כאשר I הוא גידול מבודד ואילו IV היא דרגת מחלת סרטן אשר התפשטה בגוף במידה המרבית. הדירוג נותן משקל לגודל הגידול, לעומק חדירתו לרקמה בה התפתח, למידת חדירתו לאיברי גוף קרובים, למספר קשרי לימפה שנמצאו נגועות בגרורות (אם בכלל), ולמידת התפשטותו לאיברים מרוחקים בגוף.
שיטת דירוג TNM
ניתן לחלק דירוג מחלת סרטן לשני סוגי דירוגים: דירוג קליני ודירוג פתולוגי. בשיטת דירוג TNM (ר"ת T - גידול (Tumor), N - קשר לימפה (Node), M - גרורה (Metastasis)) מקדימה האות "c" דירוג קליני, והאות "p" דירוג פתולוגי (כך לדוגמה, cT3N1M0 או pT2N1M1). כיוון שקיימים קריטריונים שונים לדירוג קליני ולדירוג פתולוגי, הדבר מניב לעיתים הבדלים אף בדירוג שניתן לאותו חולה. דירוג פתולוגי נחשב בדרך כלל מדויק יותר, כיוון שהוא מתבסס על בחינה ישירה של הגידול ומידת התפשטותו, בניגוד לדירוג קליני המוגבל לתצפיות בלתי ישירות על הגידול הנמצא עדיין בגוף. אולם, השימוש הנכון בשני הדירוגים הוא כמשלימים זה את זה. לא כל גידול סרטני מטופל בניתוח ומכאן שלא בכל מקרה ניתן לדרג פתולוגית את המחלה. נוסף לכך, לעיתים קודם להתערבות הניתוחית עובר המטופל טיפולים בכימותרפיה וברדיותרפיה הגורמים להקטנת גודל הגידול, כך שדירוג פתולוגי עשוי להניב תוצאה שהיא נמוכה מן השלב המדויק של המחלה.
שיטת דירוג זו נמצאת בשימוש ברוב מחלות הסרטן, להוציא גידולים מוחיים ולוקמיה.
שיקולים בדירוג
דירוג מדויק של מחלת הסרטן הוא בעל חשיבות גבוהה כיוון שהוא מהווה שיקול מרכזי בבחירת סוג הטיפול שנבחר: טיפולים טרם הניתוח, או לאחריו, וכן היקף הניתוח הנדרש. לכן, שגיאה בדירוג עלולה להוביל לבחירת שיטה טיפולית שאינה נכונה.
למחלות הסרטן הנפוצות יותר קיים הליך מוגדר היטב שבאמצעותו נערך הדירוג. לדוגמה, במחלות סרטן השד וסרטן הערמונית, רופאים מדרגים את המחלה באופן שגרתי כמחלה בשלב מוקדם ובעלת סיכון נמוך להימצאות גרורות. במקרים כאלה הארגונים הרפואיים המקצועיים ממליצים נגד השימוש בבדיקות הדמיה, טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים, טומוגרפיה ממוחשבת או מיפוי עצמות, כיוון שהסיכונים הכרוכים בביצוע הבדיקה עולים על התועלת הכרוכה בהם. חלק מן הבעיות המתעוררות בעקבות ביצוע בדיקות מיותרות הן ביצוע טיפולים פולשניים מיותרים, בזבוז משאבים במערכת הבריאות, חשיפה מיותרת לקרינה מייננת ואבחנות שגויות.
דירוג פתולוגי
דירוג פתולוגי הוא הליך שבו רופא מומחה בפתולוגיה בוחן דגימות של רקמה. הליך זה עשוי להיות בעייתי משתי סיבות עיקריות: זיהוי ויזואלי ודגימה אקראית. זיהוי ויזואלי משמעותו זיהוי הרקמה הסרטנית בדגימה המתבסס על התרשמות מקצועית של הרופא ממה שרואות עיניו וכרוך ביכולתו להבחין בתאים סרטניים, מקום שבו הם מעורבים בתאי גוף בריאים. אי הבחנה בתא סרטני בודד עלולה להוביל למסקנה שגויה ולהתפשטות לא צפויה ומסוכנת של המחלה. בעיית הדגימה האקראית מקורה בכך שקשרי הלמפה הנכרתות מגוף המטופל נבחרות על ידי המנתח וכך דגימות אקראיות הן שנבדקות. אם בדרך מקרה תאים סרטניים הקיימים בקשרי למפה לא נמצאים בפרוסות הדגימה אותן בוחן הפתולוג במיקרוסקופ הדבר עלול להוביל לדירוג שגוי ולטיפול שאינו מתאים לשלב המחלה.
גידולים מוצקים
בגידולים סרטניים מוצקים שיטת TNM היא המקובלת ביותר. במספר מחלות סרטניות נהוגים דירוגים נוספים.
יחסי אוסטרליה–פרגוואי
יחסי אוסטרליה–פרגוואי הם היחסים הדו-צדדיים בין אוסטרליה לפרגוואי. יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1974. שתי המדינות חברות בקבוצת קיירנס.
יחסים דיפלומטיים
אוסטרליה ופרגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1974, והשגריר הראשון של אוסטרליה בפרגוואי, ח.א. דאן, הציג את אמנתו ב-6 באוקטובר 1976. קונסוליית פרגוואי במלבורן נחנכה בשנת 2008. בשנת 2011 כוננו יחסים דיפלומטיים וקונסולריים בין אוסטרליה לפרגוואי. בינואר 2011 פתחה אוסטרליה קונסולית כבוד בעיר אסונסיון, כאשר יאן ספרנזה הרשמי, הוא גם מנכ"ל קרן מויסס ברטוני בפרגוואי, בנוסף לתפקידו כקונסול.  קונסוליית הכבוד מספקת שירותים קונסולריים מוגבלים לאוסטרלים בפרגוואי. בספטמבר 2011, פרגוואי פתחה שגרירות בקנברה.
יחסי תרבות
האירוע הבולט ביותר בין אוסטרליה לפרגוואי היה הקמתה של אוסטרליה החדשה התנחלות סוציאליסטית אוטופית בפרגוואי שנוסדה על ידי התנועה האוסטרלית החדשה האוסטרלית. תנועה זו הוקמה על ידי ויליאם ליין. ליין גייס 220 מלחים, אנשי מניות ואיגודים והפליגו מסידני ביולי 1893 לפרגוואי. באותה תקופה ממשלת פרגוואי הייתה להוטה להגירה מאוסטרליה כדי להגביר את אוכלוסיית הצעירים, לבנות מחדש את האוכלוסייה ולחזק את הכלכלה המקומית, והממשלה הציעה לקבוצה שטח גדול של אדמה טובה. המושבה הוקמה רשמית ב-28 בספטמבר 1893 כקולוניה נואבה אוסטרליה וחיו בה 238 מבוגרים וילדים.