cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Te Amo
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות מקרב מבקרי המוזיקה. ג'וד רוג'רס מ-BBC Music ציין כי השיר הוא "מהשירים הפחות עתידניים באלבום, וזאת מכיוון שהוא לא כולל השפעות אלקטרוניות כבדות הנמצאות בשירים כמו "Hard" ו-"G4L", המושפעים בצורה מובהקת מסגנון המוזיקה הזה".
רוברט קופסי מדיגיטל ספיי העניק לשיר ארבעה מתוך חמישה כוכבים וכתב כי: "ריהאנה עברה מפנטוזים על גברים בשירים כמו "Rude Boy" לפנטוזים על נשים. כלומר, היא לוקחת הפסקה משירים מהסוג הזה ועוברת לשירים בהם היא מוצאת עצמה כמושא רגשותיה של אישה אחרת. זהו אחד מהרגעים הפחות מאיימים באלבום, בו ריהאנה מתמודדת עם המיניות שלה לצד ביטים של סטארגייט שלא ניתן לעמוד בפניהם".
וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם תוך יומיים ב-29 וה-30 באפריל 2010, בצרפת ובוים על ידי אנטוני מנדלר, איתו ריהאנה שיתפה פעולה פעמים רבות בעבר, כשביים את הקליפים לשירים "Wait Your Turn" ו-"Russian Roulette". תמונות מצילומי הקליפ שוחררו לאינטרנט; בתמונות נראית ריהאנה לובשת שמלת מקסי מרטיטה של מארה הופמן שעולה יותר מאלף דולר. דוגמנית-העל הצרפתייה לטיסיה קסטה שיחקה תפקיד של פאם פטאל (אישה בעלת השפעה הרסנית על גברים) ומושא האהבה של ריהאנה.
הקליפ מתחיל כאשר לטיסיה קסטה מגיעה עם מכונית לטירה בה ריהאנה נמצאת ומחכה לה. קסטה יוצאת מהמכונית בלבוש מאוד פרובוקטיבי ומתקדמת לכניסת הטירה ושם פוגשת את ריהאנה. קסטה מנסה לפתות את ריהאנה שמתנגדת לפיתויים, אך לבסוף נכנעת לקסם של קסטה. תחילה היא פוגשת אותה בסלון ותופסת את תשומת לבה. בסצנה הבאה נראות השתיים בחדר אחר כאשר קסטה משפשפת את ראשה על רגליה של ריהאנה. בסצנה שלאחר מכן נראות השתיים מחוץ לטירה כאשר ריהאנה נופלת בייאוש על האדמה אל מול קסטה. בסצנות הסיום של הקליפ נראות השתיים בחדר מלא רקדנים ומתחילות להרגיש בנוח אחת לצד השנייה עד שבסוף ריהאנה נכנעת סופית לפיתוייה והשתיים מתגפפות בחדר חשוך בלבוש פרובוקטיבי. לאורך כל הקליפ ניתן לראות את ריהאנה כאשר היא חווה עינויים פסיכולוגיים כאשר קסטה מנסה לפתות אותה ללא הרף. הקליפ צבר למעלה מ-170 מיליון צפיות (נכון ל-12 במרץ 2021).
מיקומים במצעדים
בשוודיה השיר הגיע לראשונה למקום ה-52 אך עם הפצתו מחדש כעותק פיזי הוא הגיע למקום ה-48 ולאחר 6 שבועות נשר מהמצעד. בבריטניה לעומת זאת שיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-14 לאחר שבועיים ובמצעד שירי ה-R&B הבריטי הוא הגיע למקום ה-5 לאחר 5 שבועות. באוסטרליה השיר הגיע לראשונה למקום ה-35 והגיע בסופו של דבר למקום ה-11. בשווייץ השיר הגיע לראשונה למקום ה-58 ובשיאו למקום ה-9. בפלנדריה השיר הגיע לראשונה למקום ה-29 ובשיאו הגיע למקום ה-14 ובוולניה הוא הגיע למקום ה-10. באיטליה השיר הגיע לראשונה למקום ה-9 ובשיאו הגיע למקום ה-7. בדנמרק השיר זכה להצלחה פושרת כאשר הגיע למקום ה-22 בלבד אך בפינלנד ונורווגיה השיר הגיע למקומות ה-14 וה-12 בהתאמה. בגרמניה השיר הגיע למקום ה-13 בבכורה ובשיאו הגיע למקום ה-11. באופן כללי השיר זכה להצלחה באירופה כאשר הגיע למקום ה-18 במצעד האירופאי הכללי. בקנדה השיר הגיע למקום ה-66 אף על פי שלא הופץ שם באופן רשמי.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה בעולם, אך לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100. בברזיל הגיע השיר לצמרת המצעד, ובכך הפך לאחד מהשירים היחידים של הזמרת לעשות זאת.
הקרמיקה של איזניק
הקרמיקה של איזניק מציינת סוג של עבודות קרמיקה ייחודיות בחומר הגלם והעיטורים שלהם, אשר מקורן בעיר איזניק, בטורקיה. מדובר אריחים, בפריטים למוסדות דת וגם כלים לשימוש יום- יומי. כנראה שייצור קרמיקה באיזניק החל כבר במאה ה-4 לפנה"ס, בהשפעת הידע שהגיע ממסופוטמיה, מצרים ואסיה. יצור הקרמיקה נותר ברמה הפשוטה, שהייתה נהוגה באזור, במשך תקופה ארוכה, עד פריצת הדרך שחלה במאה ה-15, אשר הפכה את איזניק למקור של פריטי קרמיקה ברמה גבוהה במיוחד.
פריחה
למרות עברה ההסטורי המפואר, במאה ה-14 העיר ירדה במעמדה והייתה לעיר מחוז משנית בחשיבותה. השינוי בא עם הפריחה הגדולה של תעשיית הקרמיקה ופרסומה של העיר, בסוף המאה ה-15. אין הסבר מספק לעובדה ששיאים של איכות במוצרי קרמיקה הושגו דווקא באיזניק. אחת ההשערות היא שאומני קרמיקה מפרס הוגלו לשם באופן שרירותי על ידי השלטון העות'מאני. הם הביאו איתם ידע וטכניקות חדשות ויחודיות, וישמו אותם על התשתיות שהיו קיימות כבר במקום. השינוי המשמעותי היה ויתור על החימר המסורתי האדמדם, אשר שימש לעיצוב גוף העבודה, והחלפתו בתערובת של 80% סיליקה (חול וקוורץ טחון), והשלמה על ידי חימר וזכוכית גולמית. התערובת הזו קיבלה בימינו את השם frit, והיא הומצאה בפרס, במאה ה-12 .התוצאה של תערובת זו היה גוף קשיח, בצבע לבן בוהק. התוצרים היו מצוינים באיכותם ומשכו את עינם של אנשי חצר הסולטן, מעריצי ה. בהתאם לביקוש, באיזניק החלו ליצר קרמיקה בצבעי כחול- לבן, בעיטורים סיניים, כחיקוי לחרסינה הסינית. אריחים בצבעי כחול לבן שימשו לחיפוי המאוזולאום של אחד מבניו של באיזיט השני, אשר נקבר ב-1507.
מגמה החיקוי נזנחה בסוף מאה ה-15 ובמאה ה-16, ובאיזניק התפתחה תעשיית אריחים מצוירים אשר הגיעה לשיאים אומנותיים, עליהם שמרה כ־100שנה. נראה שהציורים לעיטור האריחים צוירו על ידי ציירים בחצר הסולטן והועברו לאיזניק להעתקה בטכניקת השבלונות. העיטורים כללו ציורים של צבעונים, ורדים, יקינטונים, ורימונים, במקביל לדוגמאות גיאומטריות, מסורתיות. במאה ה-16, כתוצאה מהפריחה הכלכלית באימפריה, הסולטן סולימאן השני יזם הקמת מבנים מונומנטליים, אשר קירותיהם צופו באריחי איזניק. סולטן זה שיקם את מבנה כיפת הסלע והחליף את הפסיפסים הביזנטיים המתפוררים, בני המאה ה-7, באריחי איזניק, אשר הובאו לירושלים במאמצים לוגיסטיים גדולים. . גם באיסטנבול נעשה שימוש רחב באריחים אלה, בכמה אולמות בארמון טופקאפי, במסגד סולימאניה, במסגד הכחול, ב ועוד. בתקופה זו, בעקבות ההזמנות הנרחבות מחצר סולימאן ויורשיו, איזניק יצרה כמויות גדולות של אריחים ומעט מאד פריטים אחרים.
בשל התפוצה הנרחבת של כלי איזניק, נעשו מספר טעויות בזיהוי, אשר תוקנו בעקבות מחקרים חדשים. בחפירות במילטוס ובקרן הזהב נמצאו כלי קרמיקה בכחול- לבן. החוקרים ראו בהם שני סוגים של מוצרי קרמיקה אשר יוצרו במקום הימצאם, אך לאחרונה הסתבר שאלה כלים שנוצרו באיזניק. טעות דומה נעשתה בכלים פוליכרומיים, שנקנו ברודוס, בין השנים 1865 ל-1878, עבור מוזיאון קלוני בפריס. הכלים נקראו "קרמיקת רודוס", עד זיהויים ככלים מתוצרת איזניק. לגבי כלי הקרמיקה שנמצאו בקרן הזהב, ראוי לציין שמדובר בקערות קטנות, המהוות כנראה חוליה מקשרת לעבודות מיוליקה.
שיטות יצור מסורתיות
בתקופת הזהר של קרמיקת איזניק, גוף המוצר היה עשוי מתערובת של 80-85% קוורץ טחון, וההשלמה נעשתה בחימר וסיליקה. אחרי כיור הכלי, היה שלב של יבוש, אשר ארך 10 ימים. בשלב זה הכלי היה בעל צבע אפור בהיר. כדי להעניק לו את הדמיון לחרסינה הסינית, הגוף צופה בגלזורה (slip) של חימר וקוורץ ואחרי יבוש נוסף של 10 ימים, הכלי הועבר לשריפה בטמפרטורה של 930 מעלות צלזיוס. אחרי הקרור, הכלי עוטר בטכניקת השבלונה וצופה בגלזורה העשויה תערובת של קוורץ, תחמוצות של מתכת וסודה. המוצר יובש באוויר והועבר שוב לשריפה של 12 שעות. ההרכב המדויק של הגלזורה נשמר בסוד לאורך השנים. בשלב ראשון העיטור היה בעל צבע יחיד, קובלט כחול. במחצית הראשונה של המאה ה-16נוסף צבע טורקיז ושחור. זה האחרון שימש לציור קווים דקים ומדויקים. במחצית השנייה של המאה ה-16 נוסף צבע אדום -אלמוג ואחרון התווסף צבע ירוק אזמרגד שקוף למחצה. באיזניק בוצעה השריפה בטמפרטורה של 800–900 מעלות צלזיוס לעומת 1100–1200 מעלות צלזיוס בשריפה רגילה. שוני זה איפשר שימוש בפיגמנטים שאינם עמידים בטמפרטורה גבוהה. העיטורים צופו לאחר מכן בגלזורה נטולת צבע, עבה, שקופה חלקית, ואפילו היום היא נותנת תחושה של עומק ומונעת סינוור.
שקיעת איזניק
החל בראשית המאה ה-17 חלה התדרדרות במצב הכלכלי והפוליטי של האימפריה העות'מאנית, אשר גררה הפסקת ההזמנות מחצר הסולטן, וכתוצאה מכך הייתה גם ירידה באיכות החומרים של קדרי איזניק. לפי מחקרים חדשים, ההתדרדרות נובעת גם משריפות קטלניות אשר פרצו ברובע הקדרים, ההשפעה השלילית המצטברת של שאיפת אבקת סיליקה ואדי בדיל ומלריה בקרבת אגם איזניק. את מקומה של איזניק תפסה, עם תוצרים שאינם דומים ברמתם לאלה שנוצרו באיזניק, ונועדו בעיקר למשקי הבית הפרטיים.
קניון מול הים
קניון מול הים הוא מרכז קניות במרכז העיר אילת מול חופי הים האדום והטיילת שלצידם. קניון זה הוערך בשנת 2010 כקניון הרווחי ביותר בישראל, שכן נמצא באזור סחר חופשי הנהוג באילת משנת 1985, ולכן המוצרים הנמכרים בו פטורים ממע"מ. הקניון נפתח בשנת 1997.
בקניון מגוון של כמאה חנויות לממכר מוצרי חשמל, אופנה, אביזרים, תכשיטים, ספורט, הנעלה, מזון, קפה ועוד.
לקניון ארבע כניסות: דרך הטיילת, דרך מסעדת "קפה קפה", השער הראשי מול רחבת החניון, וכניסה מהחניון התת-קרקעי.
באוקטובר 2021 דיווחה קבוצת עזריאלי על חתימת הסכם לרכישת קניון מול הים בתמורה ל-1.31 מיליארד שקל. עזריאלי רכשה את הקניון מידי אלי ישראלי (50%), אילן בן דב (25%) וחברת הביטוח הפניקס (25%).
אצרתריום
אצרתריום (שם מדעי: Aceratherium) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הקרנפיים, אשר חי באירואסיה ובעיקר באירופה במהלך המיוקן. הוא הוגדר ב-1883 ובסוג נכללו 3 מינים שונים. פירוש שמו הוא: "הבהמה חסרת הקרן".
קרנף זה שונה מהקרנפים החיים כיום, והוא השתייך לתת-המשפחה הקדומה Aceratheriinae, בה מצויים גם האצרורינוס (שבעבר נחשב למין שלו), הטלאוצרס והכילותריום, הקרויה על שמו. הוא הגיע לאורך 2.5 מטרים, לגובה 120 סנטימטרים ולמשקל של 1 טון, דומה מעט לקרנף סומטרה המודרני.
הגולגולת הגיעה לאורך 45–58 סנטימטרים והייתה חסרת קרניים, אך בעלת לסת ארוכה עם ניבים קדמיים בלסתותיו העליונות, ובעיקר התחתונות שאולי שימשו להגנה ואולי גם לחפירה והאף הקצר אולי נראה כמו חדק. המבנה של הקרנף היה מאוד נמוך וייתכן שהוא רעה בביצות ובבריכות בדומה להיפופוטם.
בניגוד לקרנפים המודרניים קרנף זה היה בעל מעט שיניים קצרות, כך שהוא ניזון רק מעלים וענפים של עצים ושיחים, מה שאיפשר לו לחיות רק באזורים לחים יחסית.
גיום, נסיך לוקסמבורג
גיום, נסיך לוקסמבורג (Guillaume vu Lëtzebuerg; נולד ב-1 במאי 1963) הוא בנו השלישי של ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ביוגרפיה
גיום נולד ב-1 במאי 1963 בטירת בצדורף, לז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה. גיום התחנך בלוקסמבורג ובשווייץ, ובהמשך למד בגרנובל בצרפת. לאחר מכן למד גיום באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה, ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית, שם סיים את לימודיו בשנת 1987. לאחר מכן עבד גיום כחצי שנה בקרן המטבע הבינלאומית בוושינגטון, ובהמשך עבד כשנתיים בנציבות האירופית. כיום עובד גיום כמנהל בחברת ארסלורמיטאל הצרפתית.
ב-8 בספטמבר 1994 התחתן גיום עם סיבילה סנדרה ויילר. סיבילה היא בתם של פול-אניק ויילר, בנה של הדוגמנית היווניה אליס ביפלאקו, ושל דונה אולימפיה טורולוניה די סיביטלה-ססי, בתה של ביאטריס, נסיכת ספרד. ב-24 בספטמבר קיבלה סיבילה את התואר "נסיכת לוקסמבורג".
משפחתו
ב-8 בספטמבר 1994 התחתן גיום עם סיבילה, נסיכת לוקסמבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
קיווי אוקריטו
קיווי אוקריטו (שם מדעי: Apteryx rowi) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד.
זהו קיווי קטן שהתגלה רק בשנת 2003, באזור היערות של לגונת אוקריטו (Ōkārito Lagoon), בחופים המערביים של האי הדרומי ומכאן שמו. קיווי זה מצוי בסכנת הכחדה ונמצאו רק 400 פרטים שלו. הוא כפוף במראהו ובעל נוצות מקורזלות דמויות שערות. המקור ארוך ובעל שערות חישה וכן בעל נחיריים הקרובות לקצה והוא בעל חוש ריח חזק.
הקיווים הם מונוגמים והנקבה מטילה 3 ביצים, שגודלם כמעט 20% ממשקל גופה, ובכך היא הביצה הגדולה ביותר יחסית למשקל המטילה. גם הזכר וגם הנקבה דוגרים ומטפלים בביצים ובאפרוחים.
קיווי זה מצוי בסכנה בטבע עקב כריתת היערות, ציד והבאת בעלי חיים לא ילידים שמאיימים עליהם.
סומכוס (פירושונים)
סומכוס הוא כינוים בתעתיק עברי של כמה אישים בעלי שמות יווניים שונים:
{{פירושונים|* סומכוס (Somachos) – תנא בן הדור החמישי של תקופת התנאים, תלמידו של רבי מאיר
ראו גם
}}
מלטה במשחקים הפאראלימפיים
רפובליקת מלטה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים רומא (1960), כששלחה משלחת של ארבעה ספורטאים שהתחרו באתלטיקה, בסנוקר ובטניס שולחן. זו הייתה גם האולימפיאדה הפורה ביותר של מלטה, כשכל אחד מהספורטאים שלה זכה במדליה: 2 מדליות כסף ו-2 מדליות ארד. עד לשנת 1984 השתתפה מלטה בכל אולימפיאדה, פרט לאולימפיאדת הנכים טורונטו (1976). באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) זכתה מלטה בשתי מדליות ארד, ובאולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) היא זכתה באחת נוספת. ב-5 התחרויות לאחר שנת 1984 מלטה לא לקחה חלק, ובאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) היא חזרה להשתתף.
מלטה מעולם לא לקחה חלק באולימפיאדת חורף פאראלימפית.
פינחס פולונסקי
פינחס פולונסקי (ברוסית: Полонский Петр (Пинхас) Ефимович, נולד ב -11 בפברואר 1958, מוסקבה) הוא חוקר יהדות ישראלי, המפיץ את היהדות בקרב יהודים דוברי רוסית. פרסם כמה ספרים שהפכו פופולריים, והיה עורך ראשי עבור אחרים.
פולונסקי היה בין המייסדים של רשת מחתרתית ללימוד יהדות בברית המועצות. כיום בישראל הוא מרצה על יהדות, בעיקר בקהלים דוברי רוסית, וחוקר את תורתו של הרב קוק. חיבר פירוש על התורה בשם "אבות בתנועה". מפרסם באופן תדיר בעיתונות ומוציא ספרים.
ביוגרפיה
פולונסקי נולד בשנת 1958 במוסקבה למשפחה יהודית מתבוללת לא דתית, ולמד בבית ספר מיוחד עם התמקדות במתמטיקה ופיזיקה. עם סיום לימודיו בבית הספר גיבש החלטה לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל. הוא החל ללמוד עברית בקבוצה חשאית, ולאחר מכן להתעמק בתורה וביהדות בעיקר אצל מיכאיל שניידר ואברום מילר. במקביל, בין השנים 1975–1980 למד מתמטיקה במכון המדיני להוראה במוסקבה וסיים תואר שני במתמטיקה והוראה.
סדרת שערי תפילה
את סדרת הספרים הזו התחיל פינחס פולונסקי עוד במחתרת במוסקבה עם ההוצאה לאור של ההגדה המוערת בשנת 1980, ההגדה הונפקה באמצעות צילום והופצה במאות עותקים ברחבי מוסקבה ובערים גדולות אחרות של ברית המועצות לשעבר. הגדה זו הייתה מיועדת לעזור להכין ולהעביר סדר פסח אפילו לאדם הלא מנוסה בכך. בישראל, יחד עם "מחניים", פרסם פולונסקי סידור עם תרגום לרוסית ופרשנויות על הטקסט, תחת הכותרת "Врата молитвы" (שערי תפילה), שנשאר עד היום סידור התפילה הפופולרי ביותר בשפה הרוסית; מחזור "שערי תשובה" לראש השנה ויום הכיפורים; הגדה של פסח עם פירושים; ספר שכותרתו "Долг живых" (מנהגי האבל), ועוד סדרה של ספרים על חגים יהודיים וכדומה.
מחקר על מורשתו של הרב קוק
בשנת 1991 החל פינחס פולונסקי לשתף פעולה עם בית הרב קוק בירושלים לשם חקר משנתו של הרב קוק. התוכנית כללה לימוד אישי של מורשת של הרב קוק עם מומחים מוכרים, כגון הרב יעקב פילבר, הרב אורי שרקי, הרב ד"ר יוחאי רודיק ורבים אחרים. במהלך הלימודים הכין להוצאה לאור את עבודתו "סובלנות במשנתו של רב קוק". בשנת 2009, במהלך המחקר, הוציא פולונסקי מונוגרפיה שכותרתה "הרב אברהם יצחק כהן קוק. חייו ומשנתו" בשפה הרוסית. הפרקים העיקריים של הספר תורגמו ויצאו לאור באנגלית ולאחר מכן גם בעברית. הספר קיבל תמיכה רחבה של רבנים מפורסמים ומומחים במשנתו של הרב קוק והומלץ לכלול אותו בתוכנית הלימודים במוסדות הציונות הדתית.
עבודות אחרות
בשנת 2009 השתתף פולונסקי בייסודו של פרויקט ויקי-אנציקלופדיה אקדמית בנושאים יהודים וישראליים. מטרת הפרויקט היא פרסום משלים (ביחס לוויקיפדיה ומקורות אחרים), מידע איכותי, אקדמי ואמיתי ביהדות, בנושאים יהודים ובישראל באינטרנט הרוסי. פולונסקי הוא היוזם ורכז הפרויקט "שמירת הזיכרון", שמטרתו לשמר את הזיכרון על תנועת המחתרת היהודית-ציונית בברית המועצות. הוא גם המייסד של פרויקט "לחימה באנטישמיות אינטלקטואלית".
בשנת 2022 פרסם פולונסקי סידור עם תרגום מילולי לרוסית, תעתיק פונטי ואודיו.
השקפה דתית ופילוסופית
פינחס פולונסקי מייחס את עצמו לאגף רדיקלי-מודרניסטי של הציונות הדתית, שמהותו היא מודרניזציה שמרנית של היהדות, ובמילים אחרות - מודרניזציה פעילה, עם הקפדה על גישה יהודית שמרנית. בכך הוא רואה את עצמו ממשיך דרכו של הרב קוק ופועל באופן שוטף עם הרב אורי שרקי.
פולונסקי תומך באינטגרציה של רעיונות אוניברסליים לדת, היוצרת סימביוזה בריאה ורואה במודרניזציה של הדת דבר הכרחי. הוא מאמין בחשיבותם הדתית של המדע, האמנות, הדמוקרטיה, וערכים חילונים אוניברסליים אחרים, ופעיל בקידום הרעיונות של בני נח וקידום עליה ותפילה בהר הבית ליהודים. פולונסקי רואה את הדיאלוג בין היהדות לנצרות כחיובי. בספר "מקדש משה ומקדש אהרון" משווה פולונסקי את היחסים בין היהדות לנצרות ליחסים של משה ואהרון בתוך העם היהודי.
יזם את תפיסת "שלושה שלבים בהגעתו של המשיח" בניגוד לגישת שני השלבים, המקובלת היום בקרב הציונות הדתית. פולונסקי הציג את מושג האנטי-פונדמנטליזם הדתי, או במילים אחרות - התנגדות לפונדמנטליזם דתי המבוססת על תפיסה של המשכיות והתגלות טבעית.
אלפרד קר
אַלְפְרֶד קֶר (במקור קמפנר, בגרמנית: Alfred Kerr; Kempner); 25 בדצמבר 1867 – 21 באוקטובר 1948) היה מבקר ספרות ותיאטרון רב השפעה, משורר ומסאי גרמני-יהודי.
ביוגרפיה
קר היה אחד משני ילדים במשפחה יהודית מצליחה בברסלאו, שלזיה. אביו, מאיר עמנואל קמפנר, היה סוחר יין ובעל מפעל. הוא שינה את שם משפחתו לשם קֶר בשנת 1887, והשינוי נעשה רשמי בשנת 1909. למד ספרות גרמנית ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין והיה מבקר התיאטרון בעיתונים נחשבים כמו הברלינר טאגבלאט. רעייתו הראשונה, אינגבורג תורמלן, לה נישא ב-1917, מתה בגל השפעת בשנת 1918. בשנת 1920 נישא בשנית לפסנתרנית יוליה לבית וייסמן.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נמלט עם אשתו יוליה וילדיהם מגרמניה לשווייץ. שם שהו כחצי שנה בתקווה שיוכל להמשיך לכתוב ולפרסם בשפה הגרמנית. המולי"ם השווייצרים חששו לפרסם ביקורת נגד המשטר הנאצי (בנימוק שמירת הנייטרליות) ועל כן עזבו לפריז. ספריו נשרפו בגרמניה. קר הצליח למכור תסריט בבריטניה וקיווה להפיק שם סרט, על כן עזבה המשפחה ללונדון ב-1935.
ב-1947 קיבלה משפחת קר אזרחות בריטית. ב-1948 בתחילת סיור מתוכנן בכמה ערים גרמניות, עבר קר אירוע מוחי בעת ביקורו בהמבורג. הוא שם קץ לחייו באמצעות מנת יתר של "ורונל" שרכשה עבורו אשתו. הוא נקבר בבית הקברות אולסדורף ללא אזכור דתו, לפי בקשתו. הותיר אחריו את רעייתו, בן ובת. הבן, מייקל (1921–2006), היה השופט היחיד בבית הדין העליון (High Court of Justice), שנולד מחוץ לבריטניה והבת ג'ודית (1923–2019) הייתה סופרת ומאיירת. אפרה של אשתו נקבר למרגלות קברו לאחר פטירתה בשנת 1965.
ארכגוזאורוס
ארכגוזאורוס (שם מדעי: Archegosaurus; מילולית: "לטאה מקורית") הוא סוג נכחד של דו-חיים בן לסדרת הטמנוספונדילים, אשר התקיים באירופה של תקופת הפרם, בעידן הפלאוזואיקון לפני 253–299 מיליון שנה.
מאפיינים
הארכגוזאורוס היה בן משפחתו של הקונזוקוביה ודמה במראהו לתנין קטן באורך של מטר וחצי, אך היה בעל עור רך כמו של דו-חי. אורך הגולגולת שלו הגיע ל-30 ס"מ, רבע מאורך הגוף, והייתה מוארכת, שטוחה ומלאה בשיניים חרוטיות. הבעלים שלה כנראה היה צייד ממארב לטרף שהתקרב לגדת המים. הזנב היה שרירי ופעל לתאוצה מתוך המים והגפיים היו קצרות ובעלות קרומים.
כיום הוא משויך לסדרת הטמנוספונדילים, אך מספר חוקרים משייכים אותו, לצד סוגים כמו אאוגיריניוס ואנתרקוזאורוס לקבוצה של הדו-חיים Embolomeri, דמויי זוחלים שהפכו לאבות הזוחלים האמיתיים.
חבורת לא אירא
חבורת לא אירא היא סדרת ספרים חרדית לילדים של הסופרת יהודית גולן, (יצאה תחת שם העט ג. אבי-נתן) שיצאה בהוצאת חזון. מאייר הסדרה הוא דוד גולדשמיט. שם החבורה נלקח מהפסוק, והוא נבחר לשם הסדרה משום שהוא ראשי תיבות של ארבעת חבריה: אלי, ידידיה, ראובי ואבי. הסדרה פורסמה בעבר בהמשכים בעיתון הילדים של יום ליום, "יום צעיר". ספרי הסדרה נמכרו בקרוב ל-5,000 עותקים כל אחד.
ישראל יצחק רייזמן
הרב ישראל יצחק הלוי רייזמן (א' באדר תרמ"ט, 1889 - ז' באדר תשכ"ט, 1969) היה דיין ומורה הוראה חסידי-ירושלמי, חבר בית הדין של העדה החרדית, וראב"ד קהילות החסידים בירושלים.
הוא היה חבר בהרכב בית הדין השני והדומיננטי מאוד של העדה החרדית, משנת 1948 עד 1969, ביחד עם הרב פנחס עפשטיין והרב דוד יונגרייז.
ביוגרפיה
נולד בעיר העתיקה לר' נתנאל. אביו עלה לארץ ישראל מפראגא, פרבר של ורשה, ונסע לחצרותיהם של החידושי הרי"ם, רבי אברהם מטשכנוב ורבי ישעיה מושקט מפראגא. נישא לשרה חיה, בתו של רבי שלום לייב אייזנבך, מחבר ספר "באר יצחק".
היה תלמידם של רבי שניאור זלמן מלובלין, ה"תורת חסד", ורבי אברהם שמחה הורוביץ מבארנוב. היה חסידו של רבי דוד צבי שלמה בידרמן, הרבי מלעלוב. בהמשך היה מקורב לאדמו"רי גור, רבי אברהם מרדכי אלתר ובנו רבי ישראל. למד קבלה מרבי חיים שאול דוויק הכהן.
הרב יוסף חיים זוננפלד ביקשו לכהן כדיין בבית הדין של העדה החרדית אך הוא סירב. בשנת תש"ב, נענה לבקשתו של הרב יוסף צבי דושינסקי והחל לכהן כדיין. בהמשך החל גם לכהן כראב"ד קהילות החסידים, על מקום הרב ישראל זאב מינצברג.
מסר שיעורי תורה רבים במספר בתי כנסיות בירושלים. נודע בידיעותיו המופלגות, והתבלט בחזרותיו המרובות על הש"ס והשולחן ערוך. היה שותף להקמת ישיבת שפת אמת בירושלים. שימש גם כגבאי צדקה, ומצעירותו נהג לאסוף כסף לצורכי שבת לעניים.
בתו היחידה, גולדה לאה, נישאה לרבי שלום סאפרין, האדמו"ר מקומרנה. הוא חינך ולימד את הרב לייב מינצברג, שהיה שכנו והתייתם מאביו בילדותו.
קניון רחובות
קניון "עופר" רחובות (מכונה גם "הקניון הגדול") הוא מרכז קניות במרכז העיר רחובות. הקניון נפתח בשנת 1996 ומשמש את תושבי רחובות והסביבה. הקניון בבעלות עופר השקעות.
מבנה
הקניון משתרע על שטח של כ-30 אלף מ"ר, בשני מפלסים, מכיל 155 בתי עסק ומגדל משרדים בו שוכנים משרדי עיריית רחובות, מרפאות שירותי בריאות כללית ולאומית שירותי בריאות, סניף משרד הרישוי, תחנה מרכזית, בתי קולנוע, מועדון כושר ועוד.
פיליפ גיבס
ביוגרפיה
גיבס נולד בלונדון, אביו שהיה פקיד ממשלתי העניק לו חינוך ביתי וטיפח את כישורי הכתיבה שלו ושל אחיו (שניים מהם ארטור גיבס וקוסמו המילטון הפכו לסופרי ידועים בזכות עצמם).
קניון רחובות
מבנה
בשנת 2010 נסגרה התחנה המרכזית הישנה בעיר, והתחנה המרכזית החדשה עברה בסמוך לקניון. באותה שנה החלה הרחבת הקניון.
פיליפ גיבס
ביוגרפיה
את מאמרו הראשון פרסם בשנת בגיל 16 ב-1894 בדיילי כרוניקל, בשנת 1899 פרסם גיבס את סיפרו הראשון "מייסדי האימפריה". גיבס מונה לעורך ספרותי בעיתון היומי הדיילי מייל, ובהמשך פרסם גם בעיתונים נוספים כמו הדיילי אקספרס והטיימס. בשנת 1909 חשף גיבס מעשה תרמית של פרדריק קוק שטען כי הגיע לקוטב הצפוני.
גיבס במלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיע גיבס לחזית המערבית ושלח ממנה דיווחים ריאליסטים לגבי מצב הקרבות. מכיוון שדיווחיו של גיבס לא עלו בקנה אחד עם כתבותיה של התעמולה הממשלתית התייאש ממנו הפיקוד הבריטי והורה לו לעזוב את צרפת. לאחר שגיבס התנגד לגירושו הוא נעצר ונישלח בחזרה לאנגליה. זמן קצר לאחר מכן חזר גיבס לצרפת ככתב צבאי ביחד עם עוד ארבעה כתבים בריטיים שהיו מוטמעים בכוחות הלוחמים. ככתב צבאי היו כתביו נתונים לצנזורה חריפה של משרד המלחמה, צנזורה שמנעה ממנו לדווח על התנאים האמיתיים של הקרבות ועל חוסר היעילות של מפקדי הצבא. בזמן המלחמה פרסם גיבס מאמרים רבים ואף מספר ספרים: "נשמת המלחמה" (1915), הקרב על הסום (1917), ו"מבפומה לפשנדל" (1918). בשיחה אישית אמר ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' לגיבס שלו ידעו האזרחים את המציאות הצבאית, הייתה המלחמה מסתיימת ביום אחד.
יעקב משה ליבוביץ
הרב יעקב משה ליבוביץ (ה'תרנ"ג, 1893 – כ"ד בסיוון ה'תשכ"ד, 4 ביוני 1964) היה ר"מ בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, ולאחר מכן ראש ישיבת קמניץ בירושלים.
קניון רחובות
מבנה
בשנת 2014 הרחבת הקניון הסתיימה, ועם הרחבת הקניון נבנה חניון נוסף. בקניון פועל גם בית קולנוע מבית HOT CINEMA (לפני כן נקרא "גלובוס מקס"). כולל 6 אולמות קולנוע.
יעקב משה ליבוביץ
תולדותיו
בשנת תרצ"ח (1938) מינהו אביו כר"מ בישיבת כנסת בית יצחק. במעמד כל בני הישיבה ומסופר שאביו הכריז שכשם שבי"ד ממנים למטה כך בי"ד ממנים למעלה בשנת 1940 נמלט עם בני משפחתו לארץ ישראל, באוניה שבה היו גם הרב שך, הרב דוד פוברסקי ורבנים נוספים. הקים בארץ את ישיבת קמניץ וגיסו הרב ראובן גרוזובסקי שלח כסף לתחזוקה של הישיבה כאשר את שטח הבניין קנה מדמי הנדוניה שלו. היה מקורב לרב יצחק זאב סולובייצ'יק והשתתף בשיעוריו בירושלים, וכן היה נמנה עם המניין הקבוע בביתו בשבתות ובימים טובים.
בניו הם הרב חיים שלמה ליבוביץ, מראשי ישיבת פוניבז' וקמניץ; הרב זלמן נטע ליבוביץ, מחבר ספר ברכת יעקב; והרב ברוך ליבוביץ.
פיליפ גיבס
לאחר מלחמת העולם הראשונה
אחרי המלחמה פרסם גיבס את סיפרו "עכשיו מותר כבר לספר" (1920) בו הוא כותב את סיפורה של המלחמה בחזית המערבית על כל זוועותיה לפי עדותו האישית וללא הצנזורה שנכפתה עליו בזמן המלחמה, גיבס מספר בפרוטרוט על הסבל שעברו החיילים הפשוטים והקצינים הזוטרים בחפירות. על מותם של עשרות אלפים בקרבות חסרי תכלית שהובילו לכיבוש זמני של השוחות הקדמיות של הגרמנים רק כדי לסגת מהם זמן קצר מאוחר יותר בעקבות המתקפה הנגדית.
למרות הביקורת החריפה שהעביר זכה גיבס לתואר אצולה כהוקרה על שירותו ככתב הצבאי. לאחר המלחמה המשיך גיבס לפרסם מאמרים וספרים, בין היתר היה העיתונאי הראשון שקיבל ריאיון עיתונאי אצל האפיפיור (ייתכן שעובדת היותו של גיבס קתולי סייעה בכך). במלחמת העולם השנייה שימש גיבס זמן קצר ככתב צבאי אך פעל גם כעובד משרד ההסברה הבריטי.
בכל הקריירה שלו החזיק גיבס בדעות ליברליות המזדהות עם האזרח הפשוט. גיבס כתב רבות בעד תנועת הסופרוג'טים שביקשה לתת זכות הצבעה לנשים. הוא כתב על מצוקות החייל הפשוט בשדה הקרב ועל המצב הכלכלי הקשה באנגליה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. הוא ביקר את שיטת המעמדות החברתיים את הפערים החברתיים ואת חוסר הסולידריות כלפי החיילים המשוחררים.
מניטול
מניטול (Mannitol) הוא חומר אבקתי לבן ומתוק, סוג של סוכר אלכוהולי, שאיננו סוכר ואיננו אלכוהול, בדומה לקסיליטול, אריתריטול, סורביטול ועוד. כמוהם, גם הוא משמש לעיתים בתור ממתיק מלאכותי, משום שאיננו נספג היטב במעי. לעיתים קרובות זוהי האבקה הלבנה העוטפת מסטיקים.
מניטול משמש כתרופה לשעת חירום, במקרים של לחץ תוך-גולגולתי גבוה, וכן כנגד לחץ תוך עיני גבוה בגלאוקומה, ועוד.
מחקרים שנערכו באוניברסיטת תל אביב ובמקומות נוספים בעולם מצביעים עליו כתרופה אפשרית להקלת הסימפטומים של מחלת פרקינסון ואולי אף לטיפול במחלה. יתרונו בהקשר זה בכך, שכתוסף מזון אין צורך לרוכשו במרשם רופא ומחירו זול להפליא וכתרופה הוא כבר מאושר כאמור לשימוש. יש להיזהר עם זאת מתופעות לוואי, שנקשרו עם השימוש בו באינהלציה או בעירוי (לא ברור מה המצב אם לוקחים את המניטול דרך הפה).
מניטול נוצר מרדוקציה או חיזור של הסוכר מנוז, כלומר, אם מחמצנים מניטול נוצר מנוז. מקור שמו, כמו גם שם הסוכר ממנו הוא נוצר, מנוז, הוא המן המקראי שאכלו בני ישראל במדבר.
תרופה
בתור תרופה נמכר מניטול תחת שמות מסחריים שונים, שהידוע בהם הוא אוסמיטרול. התרופה כלולה ברשימת ארגון הבריאות העולמי של התרופות החיוניות לכל מערכת בריאות ציבורית. השימוש המקובל ביותר שלה הוא במקרי חירום של לחץ תוך-גולגולתי גבוה, בדרך כלל עקב טראומה גופנית. במקרים כאלה מקובל להזריק לפצוע מניטול, הפועל תוך כרבע שעה ופעילותו מחזיקה מעמד עד כשמונה שעות. הסיבה היא שהמניטול ידוע, הן ביכולתו לעבור את מחסום דם-מוח ולהגיע למוח והן ביכולתו להשוות לחצים אוסמוטיים. מעבר לכך משתמשים במניטול כתרופה גם במקרים מסוימים של אי-ספיקת כליות, לחץ תוך-עיני לא תקין, בצקת ועוד.
מניטול ופרקינסון
במחלת פרקינסון, תאי המוח המייצרים דופאמין, מתים לאחר שנוצרים בתוכם גושים של חלבון מסוים הקרוי אלפא-סינוקלאין. צוות חוקרים מאוניברסיטת תל אביב, בראשותם של פרופסור אהוד גזית, שהיה המדען הראשי במשרד המדע ופרופסור דניאל סגל, גילה, כי מניטול מסוגל לפרק במעבדה את גושי החלבון הללו.
המחקר עדיין לא הסתיים. החוקרים צריכים לבדוק מהו המינון היעיל ביותר, לבחון חומרים דומים כמו למשל סוכרים אלכוהוליים נוספים, לראות אם שילוב שלהם משפיע טוב יותר על גושי החלבון במוחם של העכברים, ועוד. עם זאת, היתרון של המניטול, הוא שהחומר כבר מאושר למגוון שימושים רפואיים, וניתן בהזרקה למשל לטיפול בבצקת קשה. הוא גם אחד החומרים היחידים המסוגלים לפתוח את מחסום הדם-מוח מסנן הדם, המונע מחומרים רבים להגיע אל המוח. היבט חיובי נוסף - מנגנון המחלה של פרקינסון דומה במידה מסוימת לזה של אלצהיימר ומחלות ניווניות נוספות של מערכת העצבים וגם החלבון אלפא-סינוקלאין הוא קודמן - פרקורסר של חלבון המצטבר במוח במחלת אלצהיימר, כך שאם יוכח כי מניטול מועיל למלחמה בפרקינסון, יש סיכוי לתועלת דומה גם במחלות שיטיון אחרות.
ב-15 בדצמבר 2016 הוקרנה בערוץ הראשון בתוכנית "מבט" כתבה של מיכל רבינוביץ' על כמה חולי פרקינסון, אחד מהם אביהו בן-נון מפקד חיל האוויר לשעבר, שהחליטו לנסות על עצמם טיפול במחלתם באמצעות מניטול ועל תוצאות הביניים של ניסוי עצמי זה.
הפרופסורים גזית, סגל ומצליח, מובילי המחקר שתואר לעיל נקטו בשיטת מיקור המונים ופתחו אתר "רפואת המונים", אליו הם מבקשים שיירשמו חולי פרקינסון רבים ככל האפשר, שיסכימו לנסות על עצמם את השפעת המניטול. הסיבה היא שלחברות התרופות אין אינטרס לממן מחקר על השפעתו של חומר שאי אפשר לרשום עליו פטנט. עד ל-1 בינואר 2017 נרשמו לאתר זה מעל אלפיים חולים ובתוך פחות משלושה חודשים המספר הוכפל.
ג'וליה בראונלי
ג'וליה אנדרוז בראונלי (באנגלית: Julia Andrews Brownley; נולדה ב-28 באוגוסט 1952) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של מדינת קליפורניה. בראונלי חברת המפלגה הדמוקרטית, וטרם היבחרה לבית הנבחרים האמריקאי הייתה חברה בבית המחוקקים של קליפורניה.
ביוגרפיה
בשנת 2006 התמודדה בראונלי לבית המחוקקים של קליפורניה מטעם מחוז בית המחוקקים ה-41 של המדינה. בראונלי גברה על ארבעה מועמדים אחרים בבחירות מקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות ניצחה עם 62% מקולות הבוחרים. בשנת 2008 היא זכתה בבחירות חוזרות לתקופת כהונה שנייה עם 66% מהקולות. בשנת 2010 זכתה לתקופת כהונה שלישית עם 59% מקולות הבוחרים. בשנת 2012 לא הייתה יכולה להתמודד מחדש בשל הגבלת כהונה לאחר שש שנים בבית המחוקקים של קליפורניה, שהן שלוש תקופות כהונה רצופות. במהלך כהונתה בבית המחוקקים זכתה בראונלי לתמיכה בידי "ליגת מצביעי הסביבתנות". ב-2010 ניסחה בראונלי הצעת חוק ששמה למטרה לאסור שימוש בשקית קניות מפלסטיק, אך הצעת החוק לא נתקבלה.
בפברואר 2012 הודיעה בראונלי על מועמדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של קליפורניה. המחוז היה בעבר מחוז הקונגרס ה-24, שיוצג בידי אלטון גאלי מהמפלגה הרפובליקנית, חבר בית הנבחרים במשך 26 שנה. בבחירות הכלליות ניצחה בראונלי את טוני סטריקלנד הרפובליקני עם 53%. בראונלי התמודדה מחדש בבחירות 2014, מול ג'ף גורל הרפובליקני, עליו גברה בבחירות הכלליות. בראונלי נכללה בתוכנית החזית של ועדת הקמפיין הקונגרסיאלית של המפלגה הדמוקרטית, שנועדה להגן על חברי קונגרס פגיעים. לאחר שהמועמדים הרפובליקנים קיבלו מעל 50% מהקולות בבחירות הדֶמֵה ביוני 2014, המירוץ בין הרפובליקנים לדמוקרטים על ייצוג מחוז הקונגרס ה-26 של קליפורניה נעשה צמוד, מה שהביא לבחינה מדוקדקת יותר של תוצאות הבחירות הכלליות. מהתוצאות הראשוניות עלה כי בראונלי זכתה ב-51% עד 49%, כאשר כ-4,000 קולות מפרידים בין המועמדים.
בראונלי תומכת ב-DREAM Act (חוק לסיוע, פיתוח וחינוך לזרים שהיגרו לארצות הברית), בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ובנישואים חד מיניים. היא דגלה בעד הרחבת הרגולציה על חברות הביטוח ובהגדלת המימון לעמרכת החינוך הציבורית. מאז שנבחרה לקונגרס הצביעה בראונלי עם המפלגה הדמוקרטית 93% מהזמן. ב-19 בנובמבר 2015 הצביעה בעד הצעת החוק "HR 4038", חקיקה שתפסיק למעשה את יישובם מחדש של פליטים מסוריה ומעיראק בארצות הברית.
טריבונה
טריבונה היא מבנה המורכב ממדרגות גבוהות רבות, המאפשרות ישיבה או עמידה עליהן. הטריבונה נועדה לאפשר לקהל רב לצפות בהתרחשות אחת, מבלי שהקרובים אליה יסתירו את המתרחש לרחוקים יותר.
היסטוריה
בימנו, טריבונות מצויות בדרך כלל בתיאטראות, ובאצטדיונים בהם מתקיימים אירועים כתחרויות ספורט. מצויות טריבונות בצורת חצי מעגל ואחרות בצורת מעגל שלם, כשבמרכזן מתחוללת ההתרחשות בה צופים.
בקרב חסידים
פרנצ'עס היא מילה ביידיש שמשמעותה טריבונות. בפי החסידים מכונות בשם "פרנצ'עס" טריבונות צרות בדרך כלל הנבנות אצלם לצורך זמני. פרנצ'עס משמשים בדרך כלל בעת התכנסות חסידים לחתונה גדולה, למצווה טאנץ, או לאירוע גדול בו מופיע האדמו"ר. באירועים מסוג זה, נוהרים חסידים רבים ולעיתים מספרם הוא כעשרות אלפים, ולכן גם בהן יש צורך לבנות פרנצ'עס לצורך פתרון בעיית מקומות הצפייה. על הפרנצ'עס נהוג, בחלק מהאירועים בחצר החסידית, לרקוד ולשיר, וזאת בדרך כלל בקידושים ובטישים מרכזיים. כאשר נערך בערב שבת או יום טוב טיש מרכזי בהשתתפות האדמו"ר, נבנות הפרנצ'עס לאחר התפילה. הישיבה מפונה מאדם ומרהיטים, ובמלאכת בניית הפרנצ'עס עוסקים גויים.
בטיחות
מפאת אופיין, יש הטוענים שהטריבונות לוקות באי בטיחות מובהקת. מספר אירועי בטיחות ותאונות התרחשו על גבי טריבונות, האסון המפורסם והחמור ביותר בו היו מעורבים טריבונות הוא אסון הילסבורו - אירוע אשר התרחש ב-15 באפריל 1989, באצטדיון הילסבורו שבשפילד, אנגליה, שבמהלכו נמחצו למוות 96 אוהדי כדורגל. באירוע זה סומנו הטריבונות כאחד מגורמי האסון. בישראל ב-2021 התרחש האסון בבית הכנסת בגבעת זאב בו נהרגו 2 בני אדם ונפצעו 219.
מסילת הרכבת לכפר א-לובן
מסילת הרכבת לכפר א-לובן הייתה שלוחת רכבת צבאית שסללו הבריטים, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה לתמיכה לוגיסטית בכוחותיהם בחזית שנמתחה לרוחבה של ארץ ישראל - קו שתי העוג'ות. המסילה בעלת רוחב הפס הצר נסללה במחצית הראשונה של 1918 מזרחה ממסילה המזרחית העות'מאנית. תחילת המסילה בכפר ג'יניס ומשם נמשכה לאורך נחל בית עריף ועד לכפר א-לובן. לאחר המלחמה הרחיבו הבריטים חלק מהמסילה לרוחב סטנדרטי (105 ס"מ) על מנת לשרת מחצבה (ממזרח לשוהם כיום). כמו כן נסללה שלוחה, לשירות מחנות הצבא בבית נבאלא והמפעלים במקום.
רקע היסטורי
במהלך מלחמת העולם הראשונה נעו הכוחות הבריטים מחצי האי סיני צפונה תוך שהם מסיגים את הכוחות הטורקים. במהלך דצמבר 1917 התייצבו הכוחות הלוחמים לאורך חזית שנקראה "קו שתי העוג'ות" ונמתחה לרוחבה של הארץ מנחל הירקון (הקרוי בערבית "אלעוג'ה") במערב לכפר הערבי עוג'ה א-תחתא שמצפון ליריחו במזרח. קו החזית נפרץ בספטמבר 1918.
ההיסטוריה של המסילה
כדי לתמוך בכוחותיהם על קו שתי העוג'ות סללו הבריטים, במהלך המחצית הראשונה של 1918, מסילה צרה (76.2 ס"מ) באורך 20 ק"מ מקרבת תחנת הרכבת כפר ג'יניס מזרחה עד כפר א-לובן שבדרום השומרון. המסילה נסללה בתוך 6 חודשים והחלה לפעול באוגוסט 1918, אך בעקבות הצלחות הבריטים במהלך ספטמבר 1918 ותזוזת קו החזית צפונה שימשה המסילה למטרותיה המקוריות רק למשך כחודש, וננטשה עם סיום המלחמה.
ב-1921 הרחיבו הבריטים חלק מהמסילה, מתחנת הרכבת כפר ג'יניס עד למחצבות שמצפון ליישוב בית נחמיה כיום, לרוחב תקני של 143.5 ס"מ והיא שימשה להובלת תוצרת מהמחצבות. המשך הקו מזרחה, מהמחצבה עד הכפר א-לובן, נשאר ברוחבו המקורי.
לאחר מלחמת העצמאות נזנח הקו, והפסים נלקחו למטרות אחרות.
נכון ל-2015 קשה לזהות את הסוללה שהמסילה עברה עליה. על חלק גדול מתוואי המסילה, לאורך נחל בית עריף, סללה מדינת ישראל כביש. לאורך המסלול אפשר למצוא מספר אתרים הקשורים לקו זה.
תוואי המסילה ואתרים לאורכה
לבחירתם של הבריטים בסלילת המסילה לאורך נחל בית עריף היה יתרון גדול בשל הגאוגרפיה של הנחל, ששיפועו מתון וגדותיו אינן תלולות, ולכן היקף העבודה ההנדסית לאורכו היה מינורי. בתקופות מאוחרות יותר נסללה דרך מעל רוב הסוללה.
השלוחות למחנה בית נבאלא
ב-1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה, בנו הבריטים מחנה ציוד ותחזוקה גדול בבית נבאלא שכלל מספר רב של מחסנים ומפעלים. לצורך השינוע של חומרי הגלם בנו הבריטים, בתוך המחנה, מספר רב של שלוחות של מסילת הרכבת ואף הקימו מסופים ורציפים לשירות המחסנים והמפעלים במקום. אחת השלוחות שירתה מפעל ג'ריקנים ושלוחה אחרת הגיעה לתחנת שינוע חצץ אותה ניתן לראות בשולי כפר טרומן.
לשמה
"לשמה" הוא ביטוי בדת ובהלכה המתייחס למספר דברים בהם נעשה מעשה הפולחן/מצווה לשמו. {{פירושונים|
פירושים אחרים
}}
העיר העתיקה של מילאנו
העיר העתיקה של מילאנו (באיטלקית: Municipio 1 di Milano) היא אחת מתשע המחוזות המנהליים במילאנו שבאיטליה. היא כוללת בתוכה את המרכז ההיסטורי של העיר, שכמעט ואינו מאוכלס, אך מתויר לרוב וחלק גדול משאר השטח בעיר מוקדש למוזיאונים ולמבני עירייה.
מהקמת העיר ועד ימי הביניים
ההשערה היא שאת העיר ייסדו שבטים קלטיים כ-600 שנים לפני הספירה. כ-380 שנה לאחר מכן, בסביבות שנת 222 לפני הספירה, כבשו הרומאים את מילאנו, והם אלה שהעניקו לה את השם מדיולאנום (Mediolanum). במאה הרביעית לספירה, כשאמברוזיוס כיהן כהגמון של מילאנו ותאודוסיוס הראשון כיהן כקיסר, הייתה מילאנו, לזמן קצר, לבירת הקיסרות הרומית המערבית. בזמן זה הייתה מילאנו העיר השנייה בגודלה באירופה כולה, עם 300,000 תושבים, אוכלוסייה גדולה מאוד באותו זמן. כיום נחשב אמברוזיוס לפטרון העיר הקדוש ומגינה.
מאז המאה ה-11 הייתה מילאנו עיר חופשית תחת שלטון בית ויסקונטי. ב-1395 רכש ג'אן גָלֵאָצוֹ ויסקונטי תואר דוכס והפך לדוכס הראשון של דוכסות מילאנו.
הרנסאנס
בין 1395 ועד שלהי המאה ה-18 הייתה מילאנו לבירת דוכסות מילאנו ונשלטה על ידי דוכסים מבית ויסקונטי. בין 1447 ל-1450 התקיימה בה רפובליקה קצרת ימים שנקראה הרפובליקה האמברוזית. לאחר 1450 שלטו בעיר דוכסים מבית ספורצה.
במשך תקופת הרנסאנס ופריחתה התרבותית של אירופה כולה ואיטליה בפרט, שלטו במילאנו משפחות הדוכסים ספורצה וויסקונטי, שעודדו את האמנות, הפיסול והתרבות בעיר ועודדו אמנים רבים להגיע אליה, ביניהם גם לאונרדו דה וינצ'י שהתגורר תקופה מסוימת במילאנו. אחרי ניסיון כושל לכבוש את שאר צפון איטליה במהלך המאה ה-15, נכבשה מילאנו בידי צרפת, ולאחר מכן על ידי אוסטריה (בית הבסבורג). בתחילת המאה ה-16 ניתנה השליטה במילאנו לאנשי בית הבסבורג שבספרד. במהלך המאה ה-18 חזרה שוב השליטה בעיר מספרד לאוסטריה, בגלל מותו של שליט ספרד מבית הבסבורג. מאוחר יותר, בזמן המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליוניות, ראו הצרפתים במילאנו חלק מרפובליקת קיסייפלין וסיפחו את מילאנו אל קיספליין, שבעתיד נעשתה לחלק מממלכת איטליה. לאחר תקופה זו הייתה מילאנו לחלק מממלכת לומברדיה-ונטה, תחת שלטון אוסטרי. לבסוף הייתה העיר לאחת ממרכזי הלאומיות והדרישה לחירות באיטליה, וריכזה את הטוענים למען איחוד איטליה ועצמאותה מהשלטון האוסטרי.
ב-1859, לאחר המלחמה השנייה בסדרת מלחמות העצמאות של איטליה, הסתיימו שנות השלטון האוסטרי במילאנו על ידי ממלכת סרדיניה.
המאה ה-20
בזמן מלחמת העולם השנייה הפציצו כוחות בעלות הברית את מילאנו בשיטתיות בשל היותה מרכז תעשייה חשוב באיטליה. ההפצצות נמשכו אפילו לאחר שהמפקד האיטלקי פייטרו באדוליו וצבאו נכנעו לבעלות הברית בשנת 1943, וזאת, בין השאר, בשל כך שכוחות צבא גרמניים רבים רוכזו אז באיטליה. עד שפסקה כליל הלחימה באיטליה, ב-25 באפריל 1945, נגרמו לעיר נזקים כבדים: שכונות שלמות, ביניהן אזורים היסטוריים בעלי חשיבות עולמית, נחרבו. כשליש מבתי העיר נהרסו ויצירות אמנות רבות אבדו.
לאחר המלחמה החל תהליך שיקום העיר, שחזרה בהדרגה והייתה למוקד תעשייתי-כספי חשוב באיטליה.
פלץ
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה
ז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה (11 באוקטובר 1927 - 10 בינואר 2005), הייתה בתו של לאופולד השלישי, מלך הבלגים, ואשתו של ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ביוגרפיה
ז'וזפין שארלוט נולדה ב-11 באוקטובר 1927 בבריסל, ללאופולד השלישי, מלך הבלגים ולאסטריד, נסיכת שוודיה, בתם של הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד ואינגבורג, נסיכת דנמרק. ז'וזפין שארלוט בילתה את ילדותה בארמון סטויבנברג הסמוך לבריסל, ובשנת 1935 נהרגה אמה בתאונת דרכים. ז'וזפין שארלוט התחנכה על ידי מורים פרטיים, והוקמה בשבילה כיתה קטנה בארמון. בשנת 1940 נכנסה ז'וזפין שארלוט לפנימייה, ובה למדה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-7 ביוני 1944 - יום לאחר הפלישה לנורמנדי, נשלחו בני המשפחה למעצר בגרמניה, ממנו שוחררו ב-7 במאי 1945. לאחר מכן התיישבו בני המשפחה בשווייץ, וז'וזפין שארלוט למדה באוניברסיטת ז'נבה.
ב-9 באפריל 1953 התחתנה ז'וזפין שארלוט עם ז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. אף על פי שהנישואים התקיימו ממניעים פוליטיים, הם היו נישואים מאושרים, ובני הזוג חיו ביחד באושר במשך 52 שנים עד מותה. ז'וזפין שארלוט תמכה בנושאים תרבותיים והומניטריים, ואף כיהנה כנשיאת הצלב האדום בלוקסמבורג. בנוסף היא אהבה את מלאכת הגינון, ואף נהנתה מציד, דיג, סקי וספורט מים אחר.
ב-10 בינואר 2005 מתה ז'וזפין שארלוט בטירת פישבאך, כתוצאה מסרטן הריאות שממנו סבלה זמן רב.
משפחתה
ב-9 באפריל 1953 התחתנה ז'וזפין שארלוט עם ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
יצחק מודעי
יצחק מוֹדָעִי (17 בינואר 1926 – 14 במאי 1998) היה פוליטיקאי ומדינאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה
מודעי נולד וגדל בתל אביב, בבית דתי, כיצחק מדזוביטש. אביו היה מזכ"ל קואופרטיב אגד. הוא למד בבית ספר תיכון גאולה בעיר, שם היה פעיל בוועד התלמידים, ובגיל 14 התגייס להגנה. ב-1943 סיים את לימודיו ויצא לשנת שירות, שבמהלכה הוצב כנוטר בתחנת המשטרה של סידנא עלי. לאחר מספר חודשים גילו הבריטים את פעילותו בהעברת מידע פנימי הנוגע להעפלה ל"הגנה", והוא הועבר מתפקידו. הוא עבר לחיפה והחל ללמוד הנדסה כימית בטכניון, והמשיך את שנת השירות שלו כשוטר תנועה. ב-1944, במהלך שירותו במשטרה, הכה את הסמל הבריטי הממונה עליו לאחר שזה כינה אותו "יהודי ארור". מודעי נעצר, אך שוחרר וסולק מהמשטרה לאחר שאביו "הפעיל את קשריו". במהלך לימודיו בטכניון היה פעיל באגודת הסטודנטים ועמד בראש האגף הימני שלה, "גוש מגן". בסוף לימודיו הוסמך כמהנדס ובאוקטובר 1947 נקרא לשירות פעיל ב"הגנה", ואז החל בקריירה צבאית.
הוא למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה וכן השתלם בלימודי כלכלה ומשפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון. בסיום הלימודים הוא הוסמך כעורך דין.
במסגרת שירותו הצבאי שימש מפקד מחלקה בגדוד 32, שעליה פיקד בדצמבר 1947 בעת ההתקפה על כפר יעבץ. המחלקה פעלה בגזרה שבין כפר יונה לרמת הכובש. לאחר מכן היה מודעי מפקד פלוגה בגדוד 34 של חטיבת אלכסנדרוני במהלך מלחמת העצמאות, ובקרבות לטרון הוא הציל את חייו של אריאל שרון. מודעי השתתף עם מחלקתו בלחימה בקאקון, ואדי עארה, כפר סבא הערבית וראש העין. כמפקד פלוגה, השתתף בסוף מאי 1948 ב ובקרבות סביב משטרת לטרון. ביוני 1948 פיקד על יחידתו באזור נתניה כחלק ממערך החסימה היבשתי שנועד לעצור את התגבורות של האצ"ל לאנייה אלטלנה. מאוחר יותר השתתף גם במבצע דני ובקרבות סביב כיס פלוג'ה. מודעי שירת כמפקד גדוד, כחבר ועדת שביתת הנשק בין ישראל לסוריה וישראל ולבנון, ושימש סגן נספח צבאי בלונדון בשנים 1951–1953. השתחרר מצה"ל ב-1953 בדרגת סגן-אלוף. לאחר מלחמת ששת הימים שירת כמושל הצבאי הראשון של העיר עזה.
שר האנרגיה והתקשורת
בשנים 1977 ועד 1984 כיהן כשר האנרגיה והתשתית (למעט תקופה של יותר משנה מאוגוסט 1981 ועד אוקטובר 1982). בשנת 1978 כיהן כיו"ר הוועדה לארגון אירועי ה-30 למדינה. אחרי מותו של שמחה ארליך הפך מודעי לראש המפלגה הליברלית, שהייתה המרכיב השני בכוחו בליכוד.
במאי 1980, לאחר שעזר ויצמן התפטר מהממשלה, עלה הרעיון להעביר את יצחק שמיר למשרד הביטחון ולמנות את מודעי לשר החוץ, כפיצוי לליברלים על שמשרד האוצר נלקח מהם. ואולם חברי הכנסת של התנועה הדמוקרטית לשינוי התנגדו למינוי נחרצות, בגלל היותו של מודעי נץ מדיני ובטענה שהוא נעדר כישורים לתפקיד. מודעי הגיב באומרו שיש לו "90% כישורים לתפקיד".
שר האוצר
בשנת 1984, שבה מונה למקום השלישי ברשימת הליכוד כמנהיג המפלגה הליברלית, קיבל את תפקיד שר האוצר, התפקיד הבכיר ביותר שבו כיהן. עם היכנסו לתפקיד היה המשק הישראלי בתהליך אינפלציה של 400% לשנה. במשך השנתיים שבהן כיהן בתפקיד, השתתף מודעי בתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, שבמסגרתה יזם ראש הממשלה שמעון פרס "עסקאות חבילה" עם ההסתדרות והתאחדות התעשיינים. הגורם המרכזי בעסקאות החבילה היה הקפאת מחירים ושכר במשק. נוסף על כך הושתו על הציבור מיסים שונים ובוצע קיצוץ בתקציב הממשלה ובקצבאות. כך הצליחה הממשלה לעצור את האינפלציה ולייצב את המשק. מודעי גם העביר את ההילך החוקי של מדינת ישראל משקל לשקל חדש, שהיה שווה 1,000 שקלים ישנים. את חוויותיו מאותה תקופה שילב בספרו "מחיקת אפסים" (עידנים, תשמ"ח 1988), הקרוי על שם המעבר משקל לשקל חדש, שכלל הורדת שלושה אפסים מערכו של השקל.
כשר האוצר ספג מודעי ביקורת רבה מצד שרים בממשלה וגורמים אחרים על סירובו לתת תקציבים לצרכים שונים. מודעי לא נשאר חייב והשתמש בביטויים שזכו לכותרות בהתייחסו למבקרים אותו. בדצמבר 1985 הוא אמר למשה קצב, שאמר שיש למתן את הקיצוצים ולא נורא אם האינפלציה תהיה גבוהה קצת יותר: "החוצפה שלך עומדת ביחס הפוך לגילך". בתחילת אפריל 1986 צוטט מודעי כאומר שראש הממשלה שמעון פרס אינו כלכלן, וכינה אותו "ראש ממשלה מעופף" בגלל נסיעותיו התכופות לחו"ל. לאחר בקשת הבהרות דרש פרס את העברתו של מודעי מכהונתו כשר האוצר. יצחק שמיר, מנהיג הליכוד וממלא מקום ראש הממשלה, עמד לצידו של מודעי, והמערכת הפוליטית נערכה לפירוק ממשלת האחדות והליכה לבחירות. אולם במגעים בין המפלגות הוחלט להעביר את מודעי לתפקיד אחר והוצעו אפשרויות שונות. אופציה אחת הייתה שמודעי יתחלף עם שר החוץ יצחק שמיר עד לקיום הרוטציה, אולם פרס דחה אותה ודרש שמודעי לא יחזור למשרד האוצר גם לאחר הרוטציה. לאחר מכן עלתה ההצעה שמודעי יתחלף עם אריאל שרון, אבל גם הצעה זאת נדחתה. לבסוף הוחלט על הצלבה בין מודעי למשה נסים: נסים מונה לשר האוצר ומודעי עבר למשרד המשפטים. מודעי כעס על ששמיר לא גיבה אותו יותר.
לאחר שמודעי המשיך בהתבטאויותיו כנגד פרס, הוא נאלץ להתפטר מן הממשלה ביולי 1986. לקראת ביצוע הרוטציה באוקטובר 1986 התחדש המאבק בין המערך, שדרש כי מודעי לא יחזור לממשלה, ובין הליכוד, שדרש את שובו של מודעי לממשלה. לבסוף הוסכם שמודעי ישוב כשר בלי תיק, אך שכל שינוי בתפקיד שר בממשלה יהיה מותנה בהסכמה של שמיר ופרס, ומודעי הצטרף לממשלת יצחק שמיר. מודעי דרש משמיר להשיבו לתפקיד ביצועי, אולם מבוקשו לא ניתן לו. במשך כמה חודשים עיכב שמיר את מינוי שגריר ישראל בארצות הברית בדרישה שבתמורה יינתן למודעי תפקיד ביצועי, אך ללא הועיל.
לאחר הבחירות לכנסת ה-12, במסגרת ממשלת אחדות לאומית מאולצת בגלל חוסר רצונו של שמיר להקים ממשלת ימין צרה, התמנה מודעי לשר הכלכלה והתכנון. בתחילת 1990 היה אחד משלושת ה"חישוקאים" שהצרו את פעולותיו המדיניות של יצחק שמיר.
ב-19 בפברואר 1990 פרש מודעי מהליכוד עם ארבעה חברים מהמפלגה הליברלית, והקים איתם את המפלגה לקידום הרעיון הציוני. בזמן התרגיל המסריח סירבו מודעי וחבריו, למעט אברהם שריר, להצטרף לממשלתו של שמעון פרס. לאחר שתפקיד הקמת הממשלה הוחזר לידי יצחק שמיר, הצטרף מודעי לקואליציה שלו תמורת תפקיד שר האוצר. בעת המשא ומתן על השתתפותו זו בקואליציה עם שמיר הדהים מודעי שוב, כאשר דרש ערבות כספית להבטחת מימושו של ההסכם הקואליציוני עימו, מה שהתפרש כחוסר אמון בהבטחה של ראש הממשלה שמיר.
כישלונו של מודעי ברשימת "המפלגה הליברלית החדשה" בבחירות לכנסת השלוש עשרה בשנת 1992 סימן את סוף הקריירה הפוליטית שלו, והוא פרש לעולם העסקים. עם זאת מודעי המשיך בפעילות ציבורית, ובין השאר היה יו"ר מועדון המאה של בוגרי הטכניון.
משפחתו
אשתו, מיכל מודעי, הייתה מלכת היופי השנייה של מדינת ישראל ולאחר מכן נשיאת ויצו העולמית. למודעי נולדו שלושה ילדים. הבכורה, הראלה, נהרגה בתאונת דרכים כשהייתה בת 22; מדי שנה מוענק פרס מפקד גלי צה"ל על שמה. בנו, בועז מודעי, היה שגריר ישראל באירלנד. נכדו, יואב מודעי, הוא כתב NBA המשמש כשליח ערוץ הספורט בארצות הברית.
הנצחה
על שמו של יצחק מודעי נקרא פארק ברחוב טבנקין בחיפה, פארק בעיר נשר, פארק בשכונת צהלה בתל אביב, גשר מעל נתיבי איילון, ככר בעיר אשדוד וכן רחובות בכמה ערים בישראל, בהן ירושלים (בשכונת מלחה), באר שבע, נתניה וגבעת שמואל. כמו כן הוא מוזכר בשירה של להקת הבילויים, "שירו של האנץ".
Job Entry SubSystem
Job Entry Sybsystem בראשי תיבות JES הוא רכיב במערכת ההפעלה MVS, מערכת ההפעלה OS/390 ומערכת ההפעלה z/OS של חברת IBM. רכיב זה של מערכת ההפעלה משמש לקליטת עבודות בתורים, להכנסתן לביצוע ולהכנסתן לתורים לביצוע כתיבת הפלט ליחידות היקפיות, כגון: מדפסות.
קובצי ה-JES
ה JES משתמש בשני קבצים: SPOOL ו-Checkpoint.
ב SPOOL הוא קובץ גדול בו מאוחסן המידע של העבודות בתורים השונים. את נפח האחסון העיקרי של ה SPOOL תופסות עבודות הממתינות להדפסה. כאשר אותו SPOOL משרת יותר ממחשב אחד ב JES2 הוא נקרא (Multi Access Spool (MAS.
ה-Checkpoint הוא קובץ קטן המכיל מידע על תורים והצבעות על מיקומה של כל עבודה ב-SPOOL. ה-Checkpoint הוא קובץ קריטי ל-JES. פגיעה בו פירושה אובדן כל העבודות הממתינות בתורים לביצוע ולהדפסה. בגלל רגישותו מוחזקים שני העתקים של קובץ זה.
עיבוד מהיר של המידע ב-Checkpoint הכרחי לצורך עבודה יעילה של מערכת ההפעלה, לפיכך קיימים מנגנונים המשפרים את מהירות הקריאה ממנו ואת מהירות הכתיבה אליו.
התורים במערכת ושלבי העיבוד
בכל אחד מהתורים ניתן לתת עדיפויות שונות לעבודות שונות. מנגנוני העדיפויות, עשויים לקבוע את סדר ביצוע העבודות. התורים להמתנה לביצוע נבנים על בסיס כרטיסי הפיקוח המגדירים את העבודה. בסביבת מערכות הפעלה שבהן פועל ה JES, ההגדרות מתבצעות בשפת תסריטים פשוטה הנקראת: (Job Control Language (JCL. בתור זה נכללות עבודות המתבצעות במערכת ההפעלה. העבודות עברו מהתור להמתנה ונטענו לזיכרון המרכזי של המחשב באמצעות רכיב במערכת ההפעלה הנקרא Initator. עבודות ממתינות לתורי הדפסה לפי מאפיינים שונים, כגון: סוג המדפסות או האתר בו ממוקמות המדפסות.
התאמות ייחודיות לארגון
ארגון יכול להתאים את האופן שבו עובד ה-JES לצרכים הייחודיים שלו. ההתאמה נעשית באמצעות תוכניות בשפת אסמבלר, שעובדות בשיתוף עם ה JES. תוכניות אלה נקראות Exits. התוכניות מקבלות פרמטרים מה-JES, מבצעות עיבוד ומחזירות לו את תוצר העיבוד.
הפארק הלאומי ביג בנד
הפארק הלאומי ביג בנד (באנגלית: Big Bend National Park) הוא פארק לאומי, השוכן בדרום-מערב מדינת טקסס שבארצות הברית. הפארק משתרע על שטח 3,242.2 קמ"ר בשטח מדברי במחוז ברוסטר (Brewster County). לפארק חשיבות לאומית בהיותו האזור המוגן הגדול ביותר של אקולוגיה וטופוגרפיה של מדבר צ'יוואווה בארצות הברית. בשטח הפארק גדלים יותר מ-1,200 מינים של צמחים, ושוכנים בו יותר מ-450 מינים של עופות, 56 מינים של זוחלים ו-75 מינים של יונקים.
חשיבותו של הפארק מתבטאת גם בשפע האתרים הגאולוגיים והפלאונטולוגיים שבו, המוגנים על פי חוק. בתחומי הפארק נחשפו שפע מאובנים של בעלי חיים מהקרטיקון ומהשלישון. ארכאולוגים גילו בפארק כלים שגילם המשוער הוא כ-9,000 שנה, ומבנים ונופים היסטוריים מאפשרים הצצה לאורח החיים באזור הגבול שבין ארצות הברית למקסיקו במאה ה-19.
גאוגרפיה ואקלים
הנהר ריו גראנדה משמש כקו הגבול הבינלאומי בין מקסיקו לארצות הברית לאורך מעל 1,500 קילומטרים, ומתוכם 190 קילומטרים מנוהלים על ידי הפארק הלאומי, שהנהר מהווה את גבולותיו הדרום-מערביים והדרום-מזרחיים. העיקול הגדול בנהר (ועקב כך בקו הגבול בין טקסס למקסיקו) באזור זה הוא שנתן לפארק את שמו "ביג בנד", כלומר כיפוף או עיקול גדול. משום שהריו גראנדה משמש כגבול בינלאומי, פועלת הנהלת הפארק תחת מגבלות בלתי שגרתיות כאשר היא באה ליישם ולאכוף את התקנות, הכללים והמדיניות של הפארק. על פי תנאי הסכם גואדלופה אידלגו, משתרע שטח הפארק רק עד קו מרכז ערוץ הנהר העמוק ביותר שבו זרם הנהר ב-1848 (שנת חתימת ההסכם). יתרת השטח דרומית לקו זה, כולל הנהר או חלקו, שוכנים בתחומי מקסיקו.
הפארק מפגין ניגודים דרמטיים, ואקלימו קיצוני. האביב מגיע מאוחר והוא חם ויבש, והטמפרטורה בקיץ מתקרבת ל-40°C במקומות הנמוכים. החורף ברחבי הפארק בדרך כלל נוח, אך מדי פעם יורדת הטמפרטורה מתחת ל-0°C (נקודת הקיפאון של המים). הטמפרטורה והלחות אינן אחידות ברחבי הפארק בשל ההבדלים בגובה, מבערך 550 מטרים מעל פני הים לאורך הנהר ועד פסגת אמורי (Emory Peak) בהרי צ'יסוס (Chisos Mountains) בגובה 2,387 מטרים. שונות זו תורמת למגוון יוצא דופן של בתי גידול לצמחייה ובעלי חיים. חלק מהמינים המצויים בפארק, דוגמת מין האלון Quercus gravesii (באנגלית Chisos Red Oak או גם Grave's Oak), אינם מצויים בשום מקום אחר בארצות הברית.
חמישה כבישי אספלט עוברים בפארק ביג בנד. הכביש בין מעבר ההרים "פרסימון גאפ" (Persimmon Gap – "פער האפרסמון") לצומת פנתר (Panther Junction) הוא בן 45 קילומטרים, ומקשר בין הכניסה הצפונית לפארק למטה הפארק ומרכז המבקרים שבצומת פנתר. בין צומת פנתר לכפר ריו גראנדה מוביל כביש באורך 34 קילומטרים היורד כ-600 מטרים ממטה הפארק בצומת פנתר לריו גראנדה. בין תחנת הכניסה מאווריק (Maverick Entrance Station), הכניסה המערבית לפארק, למטה הפארק בצומת פנתר מוביל כביש באורך 37 קילומטרים. כביש אגן צ'יסוס הוא כביש באורך 10 קילומטרים המטפס לגובה של 1,731 מטרים מעל פני הים במעבר פנתר (Panther Pass), ואז יורד לתוך אגן צ'יסוס. הכביש הנופי על שם רוס מקסוול (Ross Maxwell Scenic Drive), באורך 48 קילומטרים, מוביל מצומת פנתר למחוז ההיסטורי קסטולון (Castolon Historic District) ולקניון סנטה אלנה.
דרומית לגבול שוכנות מדינות מקסיקו צ'יוואווה וקואווילה ושמורות הטבע החדשות הקרויות "מדרס דל כרמן" (Maderas del Carmen) וקניון דה סנטה אלנה (Cañón de Santa Elena).