cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רועי אזולאי
קונצרטים בולטים
בעונת הקונצרטים 2022–2023 ניצח על התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד במופע השלישי בסדרת המינויים של התזמורת. הקונצרט ״אהלן וסהלן״ אירח את סולני להקת שפתיים, חיים אוליאל וסמי לזמי, וכלל עיבודים חדשים לקלאסיקות של הלהקה, לצד קטעים מקוריים של מנהלה האמנותי של התזמורת, נגן הקמנג'ה אלעד לוי.
בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים
בית הספר של הצי ללימודי מוסמכים (באנגלית: Naval Postgraduate School ובקיצור: NPS) הוא אוניברסיטה מחקרית מוסמכת הממומנת בידי הצי האמריקני וממוקמת במונטריי. האוניברסיטה מספקת תוארי מוסמך אוניברסיטה ודוקטור וכן מענקי מחקר לפוסט-דוקטורט. היא אחת מתשע עשרה האקדמיות הפדרליות של ארצות הברית.
אוכלוסיית הסטודנטים היא בעיקרה קצינים פעילים משלל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, אך גם אזרחים עובדי ממשלת ארצות הברית וקצינים מצבאות זרים לומדים בה במסגרת תוכניות שונות. חברי הפקולטה מאידך הם ברובם אזרחים.
פרנק ג'ונסטון
פרנק ג'ונסטון, (באנגלית: Frank Johnston ; 19 ביוני 1888 – 19 ביולי 1949) היה צייר קנדי וחבר בקבוצת השבעה.
בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1909 ועברה בשנת 1951 למושבה הנוכחי בקליפורניה. טרם נרכשו בידי ממשלת ארצות הברית, הקמפוס ומתקני האוניברסיטה שימשו כמלון דל-מונטה ועד היום מספר בניינים וגנים נשמרו מתקופה זו.
הרכב התלמידים
בשנת הלימודים 2009 למדו באוניברסיטה 1,392 תלמידים בתוארי מוסמך ודוקטור. 86% מתלמידי האוניברסיטה הגיעו מזרועות הצבא האמריקני ומסוכנויות ממשלתיות אחרות. היתר, 14% מהתלמידים או 195 במספר, הם תלמידים זרים הנשלחים על ידי הצבאות במדינותיהם. התלמידים הזרים מגיעים מכ-40 מדינות שונות, ובולטות במיוחד יוון (40 סטודנטים), טורקיה (32 סטודנטים) וסינגפור (30 סטודנטים). גם מישראל נשלח נציג אחד.
בוגרי האוניברסיטה
נכון לשנת 2009, במהלך 100 שנות קיומה 46,000 בוגרים סיימו את לימודיהם במסגרת האוניברסיטה, מתוכם 4,913 קצינים מצבאות זרים, 33 אסטרונאוטים וכ-25% מהקצונה הבכירה של הצי האמריקני. רבים מבוגרי האוניברסיטה משתלבים ברמות הניהול הבכירות של זרועות הצבא במדינותיהם. בין בוגרי האוניברסיטה:
פרנק ג'ונסטון
ביוגרפיה וקריירה
בשנת 1908 הצטרף לחברת אמנות מסחרית גריפ בע"מ. בשנת 1910 הוא עזב לארצות הברית שם למד אמנות בפילדלפיה ועבד בעיצוב מסחרי בניו יורק.
עם שובו לטורונטו בשנת 1915, הוא השתמש בזמנו הפנוי מאמנות מסחרית כדי להמשיך בציורי נוף, דרך טיולי רישום ברחבי טורונטו. בשנת 1918 הוא הוזמן על ידי "אנדרטת המלחמה הקנדית" לתעד אימונים של אנשי צוות טיסה קנדיים לתפקידם. משנת 1918 הצטרף לציירים לורן האריס וג'יימס הארווי מקדונלד במסעותיהם לאלגומה.
ציוריו מאותן שנים מבטאים פרשנות דקורטיבית חזקה לנוף, והוא השתמש לעיתים קרובות בטמפרה ולא בצבע שמן כדי לחפש את דפוס ומרקם הנושא שלו. קצב הציור של ג'ונסטון היה כזה שמנסיעה אחת לאלגומה בשנת 1919, הוא הציג בגלריה לאמנות בטורונטו שישים עבודות - יותר מכל אמן אחר. כעבור כמה חודשים הוא הציג תצוגה גדולה בתערוכת יחיד של 200 ציורים.
בשנת 1920 הוא הוזמן להצטרף לקבוצת השבעה, אך הקשר שלו אליה היה קצר. הוא אמנם השתתף בתערוכה הראשונה של הקבוצה בשנת 1920, אך ב-1921 עזב את טורונטו כדי להיות מנהל בית הספר לאמנות בויניפג. הוא טען כי אין לו מחלוקת עם הקבוצה, אלא רק שהוא רוצה ללכת בדרכו.
הוא הפך לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות. הוא היה גם חבר באגודת האמנים אונטריו. עבודתו נמצאת באוספים ציבוריים רבים כגון הגלריה הלאומית של קנדה.
הוא נפטר בטורונטו בשנת 1949 ונקבר יחד עם חבריו לקבוצת השבעה במתחם אוסף האמנות הקנדי מקמייקל בקלינבורג, אונטריו.
רוקפור
רוֹקְפוֹר (בצרפתית: Roquefort) הוא סוג של גבינה כחולה חצי-קשה העשויה מחלב כבשים. מאחר שזוהי אחת המפורסמות שבגבינות הכחולות, בעבר היווה שמה כינוי לכל הגבינות הכחולות, אך כיום רק גבינות כחולות שהבשילו ברוקפור-סור-סולזון רשאיות להיקרא רוקפור.
מקורה של הגבינה בעיר רוקפור-סור-סולזון (Roquefort-sur-Soulzon) שבדרום צרפת, ומכאן שמה. לפי האגדה, נער שאכל את ארוחת הבוקר שלו שכללה גבינה שמקורה מחלב כבשים ולחם זיהה את אהובתו, נטש את ארוחתו והלך לקראתה. חודשים לאחר מכן כשנתקל בארוחתו הקודמת הופתע לגלות שהגבינה עוד הייתה אכילה ואף השתבחה עם הזמן למרות מעטה העובש שניכר עליה.
צבע הגבינה לבן, עם נימים כחולים כהים של עובש. העובש, פניציליום רוקפורטי (Penicillium roqueforti – מין של פניציליום), מעניק לגבינה את ייחודה. העובש המקורי נמצא רק במערות קמבלו (Cambalou) באזור הייצור המקורי של הגבינה, ולפי החוק באירופה אסור לקרוא בשם "רוקפור" לגבינות שאינן מיוצרות באזור זה. בעבר נהגו המגבנים להשאיר במערות לחם למשך שישה שבועות עד שצמח בו עובש; לאחר מכן הלחם יובש ונטחן לאבקה שהוספה לחלב. כיום העובש מיוצר בתנאי מעבדה.
קילוגרם אחד של גבינת רוקפור עשוי מ-4.5 ליטרים של חלב, והגבינה עשירה בשומן, חלבון ומינרלים, בפרט סידן.
טיבט
טיבט (בטיבטית: བོད་; תעתיק IPA להגייה לפי ניב להסה: [pʰø̀]; במנדרינית תקנית: 西藏; תעתיק פין-יין: Xīzàng) היא רמה גבוהה במרכז אסיה ומקום מושבו של העם הטיבטי. בהיותה שוכנת בממוצע כ-4,900 מטר מעל גובה פני הים, היא מכונה "גג העולם".
הגדרות
הממשלה הטיבטית הגולה וקהילת הפליטים הטיבטים קוראים בשם "טיבט" לאזור רחב ידיים שהתקיימה בו במשך מאות שנים תרבות טיבטית, הכולל את המחוזות ההיסטוריים אַמְדוֹ, קאם ('Khams') ואוּ-צַאנְג ('Dmus-gtsang'), אך אינו כולל אזורים שמחוץ לרפובליקה העממית של סין כגון ארונאצ'ל פרדש, סיקים, לדאק (כולם בהודו) ובהוטן, על אף שגם בהם ניתן למצוא השפעה תרבותית טיבטית.
ברפובליקה העממית של סין מתייחס המונח "טיבט" לאזור האוטונומי הטיבטי (א"א טיבט) – יחידה מנהלית ברמת מחוז, שעל פי טענות הריבונות של סין כוללת גם את ארונאצ'ל פרדש. בנוסף לאמדו, קאם ואו-צאנג ניתן לראות בסיקים, בהוטן ולדאק חלק מטיבט רבתי. א"א טיבט מכסה את התחום שהיה בעבר תחת שליטת הדלאי לאמה ומורכב מאו-צאנג ומערב קאם, בעוד שאמדו ומזרח קאן נחלקים היום בין מחוזות צִ'ינְגהָאי, גַאנְסוּ, יוּנַּאן וסצ'ואן. ההבדלים בהגדרה מהווים מוקד משמעותי בסכסוך. פיזור מזרח קאם ואמדו למחוזות המקיפים היה יוזמה של קיסר יונג-ג'נג בן המאה השמונה עשרה, חלוקה שנשמרה ברציפות מאז על ידי הממשלות הסיניות. מנגד טוענים גולים טיבטים כי חלוקה זו היא מדיניות של הפרד ומשול.
סכסוך הריבונות
מרבית שטחה של טיבט מנוהל כיום בידי הרפובליקה העממית של סין. פרט לה, גם הממשלה הטיבטית הגולה וגם הרפובליקה הסינית (טאיוואן) טוענות לחזקה עליה. ממשלת הרפובליקה העממית של סין והממשלה הטיבטית הגולה חלוקות בשאלה מתי הפכה טיבט לחלק מסין וכן בנוגע ללגיטימיות של הכללת טיבט בסין.
בשנת 1959 נמלט הדלאי לאמה ה-14 מטיבט וייסד ממשלה גולה בדרמסאלה שבצפון הודו. ממשלה זו טוענת לריבונות על אזורים טיבטים מבחינה אתנית או היסטורית, כולם בשליטה סינית. בנוסף לא"א טיבט, שהיה תחת שליטת הדלאי לאמה עד 1951, טוענת הממשלה הגולה לריבונות על אמדו (צ'ינגהאי) ומזרח קאם (החבל האוטונומי גארזה שבמערב סצ'ואן). חלקים רבים של אזורים אלה נשלטו בידי שליטים טיבטים מקומיים עד 1949. לפי מפקד משנת 2000, כ-45% מהטיבטים שבסין מתגוררים בא"א טיבט.
שם
טיבטית – שמה של טיבט בכתב הטיבטי הוא བོད་, הנהגה pö בניב של להסה (הבירה), (Bod בתעתיק Wylie). קיומה מוכר במערב לראשונה בגאוגרפיה של תלמי, שם היא מכונה βαται (בַּטַאי), ובכתבים סינים עתיקים היא מוזכרת בשם fa.
השם טיבט הגיע לעברית ולשפות אירופאיות, דרך ערבית וטורקית, מהשפות הטורקיות, כאשר Töbän (ברבים Töbäd) משמעו "רמה". אותו המקור מיוחס גם לשם 吐蕃/טוּפֿאן – השם הסיני של האימפריה הטיבטית (המאה ה-7 עד המאה ה-11). בסנסקריט נקראת טיבט טְרִיבְשְׁטַאפּ.
פרהיסטוריה
הנוכחות האנושית הראשונה ברמה הטיבטית מתוארכת כעת לתקופה הפלאוליתית התיכונה, כ-160 אלפי שנים לפני זמננו לפחות; זה גיל הקרום הגירני שמצפה לסת תחתונה שהתגלתה במערת באישיה (Baishiya Karst Cave), בגובה של 3,280 מטר מעל פני הים. הלסת זוהתה כשייכת לאדם הדניסובי באמצעות אנליזת חלבון עתיק. ממצא זה הוא הראייה הראשונה להימצאותם של דניסובים מחוץ למערת דניסובה בסיביר.
מועד הגעתו של הומו ספיינס לרמה הטיבטית אינו ברור. ממצאים ארכאולוגיים (כלי אבן מסותתים) מרמזים שבני אדם מודרניים אכלסו לראשונה את הרמה הטיבטית לפני כארבעים אלף שנה לפחות. אוכלוסייה זו הוחלפה במידה רבה בסביבות 3000 לפני הספירה על ידי מהגרים נאוליתיים מצפון סין. עם זאת, קיימת המשכיות גנטית חלקית בין התושבים הפלאוליתיים לבין האוכלוסיות הטיבטיות העכשוויות. הרוב המכריע של רכיבי הגנום המיטוכונדרי האימהיים הטיבטיים בעלי קשר מסוים הן לאוכלוסייה הפלאוליתית והן לאוכלוסייה הנאוליתית.
לפי ההשערה, אללים מסוימים שרווחים כיום בקרב טיבטים ובני עם השרפה, ומאפשרים להם לתפקד טוב יותר בגבהים דלי החמצן של רכס ההימלאיה, הגיעו אל האדם המודרני מהאדם הדניסובי, באמצעות רביית כלאיים, והשיעור של האללים הללו באוכלוסייה הטיבטית גדל מאוד בזכות ברירה טבעית.
מונומנטים מגליתיים ומתחמי קבורה התגלו ברמה הטיבטית וייתכן ששימשו אותם בפולחן אבות.
היסטוריה קדומה
מפה של האימפריה הפרסית מן המאה ה-2 לפני הספירה בכתב סיני נמצאה בטיבט. תחומיה הם מאסיה התיכונה במזרח ועד ירושלים ומצרים במערב, כשבמרכזה בירת כורש וקברו, הפונה מזרחה
לא ידוע הרבה על ההיסטוריה של טיבט לפני המאה השביעית. השפה הטיבטית משתייכת למשפחת הלשונות הבורמו-טיבטיות, עם קרבה רחוקה ללשונות הסיניות, מה שעשוי להעיד על העבר הפרה-היסטורי במקום. מקובל כי המלך סוֹנְגצָן גַאמְפּוֹ הביא את הבודהיזם לטיבט במאה השביעית לספירה.
בין המאה השביעית למאה העשירית הייתה טיבט אימפריה חזקה. ידוע גם כי הנצרות הייתה קיימת בטיבט לפני שנת 782 המבנה הייחודי של החברה הטיבטית, שבו האדמה מחולקת לשלושה סוגים – אחוזות של משפחות אצולה, אדמות חופשיות ואחוזות של מנזרים של כתות טיבטיות מסוימות – נוצר לאחר היחלשותם של מלכים טיבטים במאה העשירית. מבנה חברתי זה נמשך ברציפות עד לאמצע המאה העשרים. ערב הפלישה הסינית בשנות החמישים למעלה מ-700,000 מתוך כ-1,250,000 תושבי טיבט היו צמיתים.
מונגולים ומנצ'ורים
בשנת 1240, נכנסו המונגולים למרכז טיבט ותקפו מספר מסגדים. ב-1247 השתתף קוֹדן (Köden), אחיו הצעיר של השליט המונגולי גוּיוּק (Güyük) חאן, בטקס המכיר בסָא-סְקְיָה לאמה כשליטה האזרחי של טיבט. החאנים המונגולים שלטו בצפון סין עוד משנת 1215, ובשנת 1271 הכריזו על עצמם כשושלת הקיסרית החדשה של סין, שושלת יואן. קובלאי חאן היה פטרון של הבודהיזם הטיבטי ומינה את הסא-סקיה לאמה לאיש הדת הבכיר מטעם המדינה. הטיבטים ראו יחס זה כדוגמה ל"יוֹן-מְצ'וֹד", או יחסי כוהן–פטרון. בפועל היה הסא-סְקְיָה לאמה כפוף לחאן המונגולי. קריסת שושלת יואן ב-1368 הביא להפלתו של הסא-סקיה בטיבט. אז נשלטה טיבט ברצף של שלוש שושלות חילוניות. במאה ה-16, אלְטָאן חאן משבט טוּמֶט המונגולי תמך בשושלת הדתית של הדלאי לאמה כדת השלטת בקרב המונגולים והטיבטים.
ב-1841 פלש לטיבט צבאו של הגנרל זוֹרוֹוָאר סִינְג מהממלכה ההודית גָ'אמוּ וקשמיר. לאחר מותו בקרב טוֹאְיוֹ פלשו צבאות סינו-טיבטים לג'אמו, אך אלה הובסו בקרב צ'וּשׁוּל. הסכם שנחתם במקום קבע את קו הגבול בין הודו לטיבט.
השפעה בריטית
ב-1904 הגיעה משלחת דיפלומטית בריטית מלווה בכוח צבאי גדול, ופילסה את דרכה בכוח ללהסה. ראש המשלחת היה הקולונל פרנסיס יָאנְגְהָאזְבֵּנְד. המניע העיקרי של המשלחת היה חשש, שהסתבר כחסר בסיס, שרוסיה מרחיבה את טביעת רגלה בטיבט, ואולי אף מעניקה סיוע צבאי לממשלה הטיבטית. כשהגיעה המשלחת ללהסה, הספיק כבר הדלאי לאמה עצמו לברוח לאוּרְגָה שבמונגוליה, אך הסכם נחתם על ידי בכירים דתיים וחילוניים של הממשלה הטיבטית, ועל ידי נציגי שלושת מנזרים סֶרָה, דֶרפּוּנְג וגַאנְדֶן. ההסכם הבטיח את כיבוד הגבול בין טיבט לסיקים, סחר חופשי יותר בין נתינים בריטים וטיבטים ומתן פיצוי כספי שיינתן על ידי הממשלה הטיבטית לזו הבריטית לכיסוי הוצאות שליחת כוחות חמושים ללהסה. ההסכם גם הבטיח נוכחות של סוכן מסחר שישב בשוק הסחר בגְיַאנְצֶה. משרת סוכן הסחר בגיאצה אוישה החל מ-1904 ועד ל-1944. בלהסה עצמה, עם זאת, לא היה נציג בריטי רשמי קבוע עד לשנת 1937, אז הוגדר תפקיד "ראש המשלחת הבריטית ללהסה".
גם סוכנות נפאלית הייתה קיימת בלהסה בעקבות פלישת נפאל לטיבט על ידי ממשלת הגוּרְקָה ב-1855.
בוועידה האנגלו-סינית משנת 1906 אושר מחדש ההסכם הבריטי-טיבטי משנת 1904, והבריטים הסכימו ש"לא לספח טריטוריה טיבטית או להתערב בניהול טיבט" בעוד שסין התחייבה ש"לא 'להתיר' לאף מדינה זרה להתערב בטריטוריה או במנהל הפנימי של טיבט." בוועידה בריטית-רוסית משנת 1907, גם הכירה בריטניה ב"ריבונות של סין על טיבט" וכפועל יוצא מהכרה זו התחייבה ש"לא להיכנס למשא ומתן עם טיבט אלא דרך תיווך הממשלה הסינית." המונח ששימש במסמך, Suzerainty, מתאר מצב שבו אזור או קבוצת אנשים כפופה לישות חזקה ממנה וזו האחרונה מתירה לראשונה חופש פעולה פנימי מוגבל, אך שולטת ביחסי החוץ שלה. ב-1910 הייתה הפעם הראשונה שממשלת הצ'ינג ביססה שלטון ישיר על טיבט. הדלאי לאמה ה-13 נמלט להודו הבריטית בפברואר 1910. באותו חודש פרסמה ממשלת הצ'ינג הצהרה שהדיחה את הדלאי לאמה הנוכחי ועודדה חיפוש אחר גלגול חדש של הדלאי לאמה. באותה עת התיידד הדלאי לאמה עם הקצין הפוליטי הבריטי צ'ארלס בֶּל. עמדתה הרשמית של הממשלה הבריטית הייתה שהיא לא תתערב בין סין לטיבט, והיא רק תכיר בשלטון ב'פועל' של סין בטיבט. בֶּל כתב אחר כך, בהתייחסו לתקופה זו, כי "הטיבטים הופקרו לאגרסיביות הסינית, אגרסיביות, שהמשלחת הצבאית הבריטית ללהסה והנסיגה שבעקבותיה [והריק השלטוני שנוצר מכך] היו האחראים העיקריים לה."
יחסים עם הרפובליקה הסינית
בפברואר של שנת 1912 הודח קיסר צ'ינג האחרון מכס הקיסרות והוקמה הרפובליקה הסינית. באפריל נכנעו כוחות חיל המצב הסיני בלהסה לרשויות הטיבטיות. ממשלת הרפובליקה החדשה ביקשה למנות את מפקד הכוחות הסיניים בלהסה לנציגם בטיבט, אך הטיבטים העדיפו שכל הכוחות הסינים ישובו לסין גופא. ביולי אותה השנה שב הדלאי לאמה מהודו לטיבט, ובסוף 1912 כבר חזרו הכוחות הסינים לסין גופא דרך הודו. ב-1913 חתמו טיבט ומונגוליה על הסכם של הכרה הדדית ועצמאות מסין. ב-1914 נערכה ועידת סִימלַה בהודו, שמטרתה הייתה להביא להסכם בין סין, טיבט ובריטניה. במהלך הוועידה ניסתה בריטניה לחלק את טיבט ל"טיבט פנימית" ו"טיבט חיצונית". משנכשל המשא ומתן בנוגע לגבול המסוים בין טיבט הפנימית לזו החיצונית, דרשו הבריטים תחת זאת לספח 90,000 קמ"ר של שטחים מדרום טיבט, המהווים את מרבית שטחה של מדינת ארונאצ'ל פרדש בהודו של היום, כשהיא מכירה בכפיפות של טיבט לסין (suzerainty), אך לא בריבונותה המוחלטת (sovereignty). הנציגים הטיבטים, תחת לחץ בריטי, חתמו על המסמך, אך נציגי ממשלת סין הצהירו כי סיפוח שטחים בחשאי הוא בלתי מתקבל על הדעת מבחינתם. למרות מחאת הסינים, אימצה בריטניה את קו הגבול החדש, קו מקמהון, וממשלת הודו העצמאית, שקמה מאוחר יותר, אימצה אותו אף היא; אך העמדה הסינית מאז הייתה ונשארה שמכיוון שסין, הריבונית על טיבט, לא חתמה על ההסכם, ההסכם הוא חסר ערך, וסיפוח ארונאצ'ל פרדש על ידי הודו הוא חסר משמעות. מחלוקת זו הייתה הרקע למלחמת סין-הודו בשנת 1962, ולסכסוך הגבול עם הודו הנמשך עד היום.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים הסינית שפרצו מאוחר יותר, גרמו למעצמות המערב ולפלגים הלוחמים בתוך סין לאבד עניין בטיבט, ושלטונו של הדלאי לאמה ה-13 נמשך באין מפריע. הוא שלט אז על או-צאנג ועל מערב קאם, שטח החופף בקירוב את זה של המחוז האוטונומי הטיבטי של ימינו. מזרח קאם, ממזרח לנהר היאנגצה, נשלטה אז על ידי המצביא הסיני המקומי ליו וון-חווי. המצב באַמְדוֹ (מחוז צ'ינגהאי של ימינו) היה סבוך יותר, שם המצביא בן-החווי, מָא בּוּפַאנג, שלט באזור שִׂי-נִינְג (בירת המחוז), ושאף להרחיב את שליטתו על אמדו כולה.
יחסים עם הרפובליקה העממית של סין
כמו הרפובליקה הסינית, גם הרפובליקה העממית של סין מעולם לא ויתרה על ריבונותה על טיבט. בשנת 1950 נכנס "צבא השחרור העממי" לאזור הטיבטי צ'אמדו, כשהוא מוחץ ללא קושי את ההתנגדות הזעומה של הצבא הטיבטי דל האמצעים. ב-1951, הושג, תחת לחץ צבאי, "הסכם שבע-עשרה נקודות" בין נציגי הדלאי לאמה לנציגי בייג'ינג, המאשרר את ריבונותה של סין על טיבט בניהול משותף תחת נציגי השלטון המרכזי והשלטון הטיבטי. מרבית האוכלוסייה הטיבטית באותה עת הייתה חקלאית, צמיתה של מנזרים ואצילים. כל ניסיון לחלוקה מחדש של האדמות ושל הממון היה נתקל בהתנגדות, ואכן רפורמות כאלה לא הונהגו במחוז טיבט עצמו. עם זאת, במזרח קאם ואמדו, בהיותן מחוץ למחוז, הונהגו הרפורמות בחלוקת האדמות במלואן. כתוצאה מכך פרץ מרד באמדו ומזרח קאם ביוני 1956. ההתקוממות, שנתמכה על ידי ה-CIA האמריקאי, התפשטה גם ללהסה, אך עד 1959 חוסלה לחלוטין. גולים טיבטים טוענים שעשרות אלפי טיבטים נהרגו באותן השנים. הדלאי לאמה ה-14 ונציגי שלטון טיבטים נוספים נמלטו לגלות בהודו, אך מקרים מבודדים של התנגדות עוד התקיימו עד ל-1969, כשה-CIA הסיר את תמיכתו.
הפאנצ'ן לאמה שנותר אסיר למעשה, הושלט על ידי הסינים כשליט בובה בלהסה, בטענה שבהיעדר הדלאי לאמה הוא עומד בראש הממשלה החוקית של טיבט. ב-1965 הפכו מערב קאם ואו-צאנג – האזורים שהיו תחת הדלאי לאמה עד 1959 – לאזור אוטונומי. האחוזות המנזריות בוטלו, והוחל בהחדרת חינוך חילוני. בזמן המהפכה התרבותית הרסו המשמרות האדומים, באופן מכוון ושיטתי, אתרים תרבותיים בכל רחבי הרפובליקה העממית, ביניהם גם אתרי מורשת בודהיסטית טיבטית. עם המחריבים נמנו גם צעירים טיבטים רבים, שהצטרפו למשמרות האדומים כמו צעירים סינים רבים, בלהט התקופה ובעידוד התעמולה הממשלתית. מתוך אלפי המנזרים בטיבט, למעלה מששת אלפים הושמדו, ורק בודדים שרדו את התקופה ללא נזק משמעותי, וכן אלפי נזירים ונזירות טיבטיים נהרגו או נאסרו.
החל משנת 1979 נערכו שינויים כלכליים מרחיקי לכת בטיבט, כמו בסין כולה, אך המערכת הפוליטית נותרה לא דמוקרטית ומדכאת כמקודם. המדיניות של הרפובליקה העממית מתוארת לעיתים כמתונה ולעיתים כמדכאת. מרבית החירויות הדתיות הושבו על כנן בתנאי שהלאמות לא יקראו תיגר על שלטון הרפובליקה העממית. זרים רשאים לבקר במרבית האזורים של טיבט, ונטען שההיבטים השליליים יותר של השלטון מוסתרים מהמבקרים.
מותו של הפאנצ'ן לאמה בשנת 1989 הביא למחלוקת נוספת ביחסים בין הדלאי לאמה לממשל הסיני, הפעם בעניין יורשו-גלגולו של הפאנצ'ן לאמה. על פי מסורת הבודהיזם וַאגְ'רַאיָאנָה של הטיבטים, בוחר הלאמה להתגלגל לגוף אחר. עם מותו של הפאנצ'ן לאמה, זיהה הדלאי לאמה את גלגולו ה-11 של הפאנצ'ן לאמה בילד בשם גנדן צ'ואקי ניאמה, בעוד שהממשל הסיני, בהסתמך על תקדים קיסרי מהמאה השמונה-עשרה, זיהה דווקא את הילד גיאנגאין נורבו, שגדל בבייג'ינג. בעוד שהאחרון מופיע מדי פעם בתקשורת, גורלם של ניאמה ומשפחתו לוטים בערפל מאז שנעלם. לטענת הסינים הם נמצאים תחת זהות בדויה למען פרטיותם וביטחונם, בעוד שגולים טיבטים טוענים כי הם נעצרו.
גאוגרפיה
טיבט ממוקמת ברמת טיבט, האזור הגבוה בעולם. רובו של רכס ההימלאיה נמצא בטיבט, כשפסגה הגבוהה ביותר שלו נמצאת בגבול בין טיבט לנפאל.
האקלים יבש מאוד במשך תשעה חודשים בשנה. כמויות קטנות של שלג יורדות במעברי הרים במערב מדי שנה, אך אינן גדולות מספיק בכדי לחסום את המעברים. האזורים המערביים מאופיינים בטמפרטורות נמוכות, היכן שהשממות החשופות נעדרות כל צמחייה פרט לשיחים נמוכי קומה, והרוח נושבת ללא הפרעה על פני מישורים צחיחים נרחבים. למונסון ההודי השפעה מסוימת על האקלים במזרחה של טיבט. ובצפון מתאפיין האקלים בחום רב בקיץ וקור מקפיא בחורף.
טיבט ההיסטורית נחלקת לכמה אזורים:
ההשפעה התרבותית הטיבטית משתרעת גם על בהוטן ונפאל השכנות, אזורים סמוכים בהודו כסיקים ולדאק, וכן מחוזות סמוכים בסין בהם הדת הנפוצה היא הבודהיזם הטיבטי. מדינת ארונאצ'ל פרדש שבהודו אף היא נחשבת לאזור טיבטי. היא מכונה בסין "דרום טיבט" ואף נטענת לריבונות על ידי ממשלת סין.
ערים
לְהַסָה היא בירתה המסורתית של טיבט וכן בירתו של המחוז האוטונומי הטיבטי. עד לכיבוש הסיני היא נחשבה לעיר הבירה הגבוהה בעולם (3650 מ'). עיר חשובה נוספת בא"א טיבט היא שִׁיגַאצֶה. בעיר זו נמצא מנזר טַאשִׁילְהוּנְפּוֹ, בו נהג להתגורר הפאנצ'ן לאמה, הלאמה השני בחשיבותו בהירארכיה הטיבטית אחרי הדלאי לאמה.
ערים אחרות בא"א טיבט הן גְיַאנְצֶה, צַ'אמְדוֹ, נַאגְצ'וּ, נְיִינְגְצִ'י, נֵדוֹנְג, בַּרקָאם, סַאקְיָה, גַארְצֶה, פֵּלְבַּר וטִינְגְרִי; בסצ'ואן העיר דַארְצֵנדו; בצ'ינגהאי הערים קְיֶגוּנְדוֹ (או יוּשׁוּ), מַאצֶ'ן, לְהַאצֶה וגוֹלְמוּד.
כלכלה
הכלכלה הטיבטית מתבססת על חקלאות קיומית. בשל המחסור בקרקע ראויה לעיבוד, מתבססת החקלאות על משק חי. בשנים האחרונות, בעידוד פעיל של הרשויות, הולך ענף התיירות ותופס מקום חשוב בכלכלה הטיבטית.
ביולי 2006 נחנכה מסילת הרכבת שבין גולמוד שבצ'ינגהאי ללהסה. בכך הושלם המיזם ההנדסי עתיר התקציב המחבר לראשונה במסילת רכבת רצופה את בייג'ינג עם להסה. מטרתו המוצהרת של המיזם היא לעודד את פיתוח טיבט מוכת העוני, אך המתנגדים טוענים כי המסילה פוגעת בטיבט. כך למשל, טוענים המתנגדים, המסילה תגביר את הגירת הסינים בני האן לטיבט. הגירה לטיבט של בני האן, קבוצת הרוב בסין, תפסה תאוצה בעשור האחרון, והטיבטים חוששים כי הגירה זו, המביאה איתה את התרבות הפופולרית הסינית, עלולה לחסל את התרבות המקומית. מתנגדים טוענים גם כי הרכבת פוגמת באקולוגיה השברירית של טיבט, וכן כי הנהנים העיקריים מיתרונותיה הכלכליים של הרכבת יהיו דווקא בני ההאן הסינים ולא הטיבטים. אך בעוד פעילים למען טיבט החופשית קוראים להחרים את קו הרכבת הזה, קרא הדלאי לאמה לטיבטים להמתין בסבלנות כדי לבחון אילו יתרונות עשויה המסילה להביא להם. לדברי דובר הממשלה הגולה, הדלאי לאמה מברך על הקמת המסילה, בתנאי שזו תצמיח תועלת למרבית הטיבטים.
דמוגרפיה
היסטורית, מרבית תושביה של טיבט היו טיבטים-אתניים. קבוצות אתניות נוספות בטיבט הן המונגולים, החְווֵי (סינים מוסלמים), מֶנְבָּה, ולוֹבּה.
חלקם של בני האן באוכלוסייה בימינו הוא נושא טעון פוליטית. הממשלה הטיבטית הגולה טוענת כי ממשלת הרפובליקה העממית של סין הציפה בכוונה תחילה את טיבט בבני האן מתוך מטרה לשנות את ההרכב הדמוגרפי של טיבט. ממשלת הרפובליקה העממית מכחישה זאת.
עמדת הקהילה הטיבטית הגולה
במהלך שנות ה-60, ה-70 וה-80 של המאה העשרים, נשלחו אסירים רבים (למעלה ממיליון, על פי כמה מקורות), למחנות עבודה בצ'ינגהאי, ולאחר שחרורם מצאו תעסוקה במקום. הפחתת הנוקשות הכלכלית ועלייה בניידות הפנימית בסין, הביאו החל משנות השמונים של המאה העשרים לשטף הגירה של סינים בני האן לטיבט לצורכי עבודה או להתיישבות קבע, אך מספרם הממשי נותר שנוי במחלוקת.
עמדת הרפובליקה העממית של סין
ממשלת סין העממית אינה רואה בעצמה כוח כובש בטיבט ומכחישה נמרצות את ההאשמות על הצפה במהגרים. היא גם אינה מכירה בהגדרה של "טיבט הגדולה", המשמשת את הממשלה הטיבטית הגולה. כמו כן, הם טוענים שכל האזורים מחוץ למחוז האוטונומי טיבט מלכתחילה לא היו תחת שלטון הממשלה הטיבטית, אלא חלקים ממחוזות אחרים של סין.
על פי נתוני הרפובליקה העממית, בטיבט 2.4 מיליון טיבטים, לעומת 190,000 שאינם טיבטים. מספרם הכולל של הטיבטים בכל הישויות הטיבטיות האוטונומיות (ר' מפה) עומד על חמישה מיליון, בהשוואה ל-2.3 שאינם טיבטים. באזור האוטונומי הטיבטי מרוכזים מרבית אוכלוסיית ההאן מרוכזת בלהסה הבירה. מדיניות פיקוח הילודה, ומדיניות הילד היחיד בראשה נוגעות לבני האן בלבד. יושב ראש האוטונומיה, גַ'אמְפָּה פּוּנְצוֹק, טען בעבר כי לממשלה המרכזית אין כל מדיניות של הגירה לטיבט עקב תנאי האקלים הקשים, וכי אותם 6% בני ההאן שבטיבט הם קבוצה מאוד נזילה של עובדים ואנשי עסקים, וכי אין כל בעיית הגירה.
טבלה זו כוללת את כל הישויות האוטונומיות בשין, וכן את עיריית שינינג ונפת האידונג, שאינן אוטונומיות טיבטיות. שתי האחרונות נכללו בטבלה כדי להשלים את כיסוי נתוני מחוז צ'ינגהאי וכן מכיוון שהם נכללים בתחום "טיבט הגדולה" של הממשלה הטיבטית הגולה.
ח"א – חבל אוטונומי; נ"א – נפה אוטונומית; ח"ע – חבל עירוני
הנתונים אינם כוללים את חיילי צבא שחרור העם (הצבא הסיני) בשירות פעיל.
מקור: מחלקת סטטיסטיקה מדעית של אוכלוסייה וחברה של המשרד הלאומי לסטטיסטיקה של סין (国家统计局人口和社会科技统计司) ושל המחלקה לפיתוח כלכלי של הוועדת המדינה לעניינים אתניים של סין (国家民族事务委员会经济发展司), 'טבלאות בענייני לאום של מפקד האוכלוסין משנת 2000' (2000年人口普查中国民族人口资料) בשני כרכים, בייג'ינג: בית הוצאה לאור לענייני לאומים (民族出版社), 2003.
דת
הדת היא מרכיב חשוב מאוד בחיי הטיבטים, ויש לה השפעה חזקה על כל היבטי החיים. רוב הטיבטים מאמינים בדת שהיא סינתזה בין דת הבון לבין הבודהיזם.
בון
דת הבון (Bön או Bon) היא הדת העתיקה של טיבט, היא כשלעצמה מחולקת לדת האלים (לה צ'וס) ודת האנשים (מי צ'וס, או גקונג).
דת האנשים מועברת בצורת מיתוסים וסיפורי עם, על פי דת זו העולם נברא על ידי אלי השמיים או ההרים (וכן אלי הסלעים והעצים) שירדו מהשמיים (פיווה). כאשר האלים ירדו הם הביאו איתם את הצמחים, את בעלי החיים ואת האנשים. תקופה מסוימת חיו האלים יחד עם בני האדם עד שהשטן נמלט מכלאו והפיץ את הרשע בעולם. כתוצאה מכך עלו חלק מהאלים חזרה לשמיים וחלק הפכו לתת-קרקעיים (אלי הקלו), בהם אלי (או אלות) המים. העולם התדרדר.
המלך הראשון נולד כתוצאה מזיווג של אל שירד מהשמיים עם אחת מאלות המים ומכאן קדושתו ותפקידו המרכזי של המלך בדת.
ההרים מייצגים את האלים ולכן הם קדושים ומכונים אל המקום או עמוד השמיים אבל גם קודקוד האדם הוא אל המקום בזכות האמונה כי בעבר היה יוצא מראשם של המלכים "חבל מו" מאגי, העשוי מקרני-אור ודרכו היו עולים בערב לשמיים וחוזרים עם בוקר לאדמה. על פי האמונה המלכים לא מתו אלא בשלב מסוים עלו לשמיים דרך חבל המו שלהם.
בכל שנה חדשה נערכות תחרויות מסוגים שונים המייצגות את המאבק בין האלים לשדים.
עם הגעת הבודהיזם שילב הבון לתוכו אלמנטים בודהיסטיים רבים וכן מיתולוגיות אחרות שחילחלו לטיבט מאיראן ומסין. כך הוגדר בנרב ני-בו כמייסד דת הבון וקיבל מאפיינים איראניים ובודהיסטיים. וכך יש בכתבי הקודש של הבון כמה גרסאות לסיפור הבריאה המושפעות ממקורות שונים.
בודהיזם
הבודהיזם הובא לטיבט במאה ה-7, ובסוף המאה ה-8 כבר הופיע בתעודות רשמיות כדת המדינה. במאה ה-9 הייתה תקופה בה נאסר הבודהיזם והוחזרה דת הבון.
טיבט היא המרכז המסורתי של הבודהיזם הטיבטי, צורה ייחודית של וג'ריאנה, המתקשרת גם למסורת בודהיזם השינגון ביפן. פרט לטיבט, נפוץ הבודהיזם הטיבטי גם במונגוליה, וברפובליקות בוריאטיה, טובה, וקלמיקיה שברוסיה.
אסלאם
בערים טיבטיות יש גם קהילות מוסלמיות קטנות המכונות קאצ'י. אלה קושרות את מוצאן לשלושה אזורים: קשמיר ("קאצ'י יול" בטיבטית עתיקה), לדאק, ומדינות טורקיות במרכז אסיה. גם לפרס הייתה השפעה מוסלמית על טיבט. לאחר הפלישה לטיבט ב-1959 ביקשה קבוצה של טיבטים מוסלמים לקבל אזרחות הודית על-סמך שורשיהם בקשמיר והממשלה ההודית הצהירה עוד באותה השנה שכל הטיבטים המוסלמים הם מעתה ואילך אזרחי הודו. פרט לאלה יש גם קהילה מוסלמית סינית מבוססת בטיבט, הקשורה לבני החְווֵי הסינים. הטענה היא שמהגרים מוסלמים נכנסו לראשונה לטיבט בסביבות המאה ה-12. נישואים ויחסים חברתיים הביאו לגידול הדרגתי באוכלוסייה זו.
נורוז (ראפר)
אור יעקב נורוזי (נולד ב-8 בספטמבר 1999) המוכר בשם הבמה נורוז (לעיתים כדי ג'יי פנחס), הוא ראפר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ושחקן ישראלי.
קריירה
נורוז העלה לאתר יוטיוב את שירו הראשון, "ס.ע.מ.כ", ב-15 במרץ 2016, כשהיה בן 16.
ב-4 באפריל 2017 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "ק.ק.י" (ראשי תיבות של "קשקוש קרימינלי יצירתי"). באלבום מתארחים לוקץ', מיכאל סוויסה, דאוד מהשטחים ונוה צור.
ב-25 ביוני 2017 הוציא את השיר "לואי וי" בשיתוף דאווד מהשטחים ויאנג הפנר. השיר הוא חלק מהמיקסטייפ המשותף של נורוז ודאוד מהשטחים, "קושי Vol. 1". ב-9 בנובמבר 2017 יצא המיקסטייפ.
ב-27 בנובמבר 2017 הוציא מיני-אלבום משותף עם הראפר לוקי, שכלל בתוכו שלושה שירים, "קיפוד" בהשתתפות אורי שוחט, "מי אתה" ו-"300". ב-10 באפריל 2018 הוציא את הסינגל "מבסוטון". ב-23 ביוני של אותה שנה התארח בשירו של דודו פארוק ״אחותך״. ב-23 באוקטובר של אותה שנה, הוציא את הסינגל "לופ". בקליפ של השיר התארח המנחה הישראלי דני רופ. ב-11 בדצמבר של אותה שנה, הוציא את הסינגל "איי איי איי" בשיתוף הראפר הישראלי בוי אצ'י.
ב-24 במרץ 2019 הוציא אלבום משותף עם המפיק המוזיקלי אורי שוחט בשם "אבוד". את כל האלבום הפיק שוחט.
ביולי 2019 החל נורוז להנחות בסדרה "הקומה האחרונה" בערוץ TeenNick.
ב-24 בספטמבר 2019 הוציא את השיר "מרגיש נפלא" בשיתוף פעולה עם בוי אצ'י. השיר זכה להצלחה רבה ברשת החברתית טיקטוק ונכלל במיני-אלבום המשותף של נורוז ובוי אצ'י שיצא לאור ב-2020 הנושא את אותו השם.
ב-7 בנובמבר 2019 יצא השיר "חפץ חשוד" של אורי שוחט בו השתתף לצד מיכאל סוויסה.
בדצמבר 2019 התארח באלבומו השלישי של הראפר טונה, "ועכשיו לחלק האינטרגלקטי", בשיר "קלאנג", לצידו של מיכאל סוויסה.
ביוני 2020 החל להצטלם לעונה החמישית של הסדרה "כפולה", בכיכובה של נועה קירל. עוד באותה השנה, עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה "הקומה האחרונה" בערוץ TeenNick, אותה מנחה. באוקטובר, הוכרז כי הועמד יחד עם בוי אצ'י לייצג את ישראל בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה. בנובמבר, הוציא את האלבום "תמונה".
ב-12 בדצמבר הוציא את אלבומו "מרגיש מוגזם", שהופק על ידי טהר שפי, בן בליעל, בוי אצ'י ואורי שוחט. בהמשך, הוציא עם שחר סאול ואגם בוחבוט את "דובשנייה".
מנעד
מִנְעָד (בלועזית: דִּיאַפָּזוֹן) הוא טווח צלילים. מקור המילה בהלחם: מן-עד. ניתן להתייחס למנעד של יצירה, כלומר טווח הצלילים הדרוש כדי לבצע אותה, או למנעד של כלי נגינה או זמר, כלומר לטווח הצלילים שמסוגל המבצע להפיק.
מבצע שמנעדו אינו מכיל את מנעד היצירה לא יוכל לבצע אותה. חלק מן העבודה על פיתוח קול מטרתה הרחבת המנעד של הזמר. עם זאת, לא ניתן להגדיל את המנעד באופן בלתי מוגבל; לנתוני גופו של הזמר השפעה על מנעדו (כמו גם על טיב קולו וגונו), והמנעד יכול להשתנות או להתגמש מסיבות שונות (אימון ארוך או מחלה, למשל).
מקובל למדוד מנעד של זמרים וכלים באוקטבות. מנעדם של מרבית הפסנתרים, לדוגמה, הוא כשבע אוקטבות.
נמל התעופה הבין-לאומי דזאודזי-פאמאנדזי
נמל התעופה הבין-לאומי דזאודזי-פאמאנדזי (בצרפתית: Aéroport de Dzaoudzi-Pamandzi) הוא נמל תעופה הממוקם בדזאודזי שבמיוט. זהו נמל תעופה היחידי של מיוט ובשנת 2010 עברו בו כ־300,000 נוסעים.
בנמל תעופה זה יכולים לנחות רק מטוסים קטנים ובינוניים (בואינג 737, איירבוס A318 ודומיהם) וכן בואינג 777 בזכות תכונותיו הייחודיות. בשנת 2015 הסתיימה בניית מסלול ארוך יותר, המאפשר למטוסים גדולים יותר לנחות.
שדה התעופה מופעל ומנוהל על ידי SNC-Lavalin, במסגרת חוזה לטווח ארוך של 15 שנה שנחתם עם ממשלת צרפת בשנת 2011. ההיקף החוזי כולל גם את הרחבת שדה התעופה ופיתוח תשתיות כדי להתאים למטוסים גדולים יותר. טרמינל נוסעים חדש נחנך בשדה התעופה ב־2 באפריל 2013, שנבנה בעלות של כ־118 מיליון דולר. הטרמינל החדש הוא בניין דו קומתי הכולל שטח של 7,800 מ"ר. בנייתו החלה במאי 2012. הטרמינל העתיק בשטח של 1,250 מ"ר הוסב לשטח משרדים.
חברות תעופה ויעדים
בנוסף לשימוש האזרחי, קיים שטח קטן המשמש את חיל האוויר הצרפתי.
יעקב חיים בן נאים
רבי יעקב חיים בן נאים (או אבן נאים; נפטר בכ"ח בתשרי ה'תקס"ד, 1803) היה מחכמי צפון-אפריקה וממנהיגיה במאה ה-18. רב, מקובל ופוסק.
בקרב יהודי אלג'יר נהגו לכנותו בשם "שליח ירושלים ר' יעקב אבן נאים". חיבר פיוטים לפורים של יהודי אלג'יר.
קורות חיים
נולד לרבי שמואל, כנראה בעיר פאס שבמרוקו, ובהמשך עלה לארץ ישראל וחזר לגולה ומכאן כינויו "שליח ירושלים".
רבי יעקב חיים היה רב בפאס שבמרוקו, ונחשב לתלמידו של הרב יעקב אבן מלכא ושל רבי אפרים מונסונייגו. בשנת ה'תק"כ (1760) עזב את פאס בדרכו לארץ-ישראל, אך התעכב בעיר מסקרה, שם שימש כרב ודיין. עלה לארץ-ישראל וישב בה זמן קצר. בשנת ה'תקכ"ד (1764) ירד לאלג'יר, שם שימש כרב ודיין כעשר שנים. נהג בתקיפות ובחריפות ועורר נגדו מתנגדים, ועקב כך, נאלץ לעקור לליוורנו שבאיטליה, שם הדפיס את חיבוריו: "זרע יעקב" - שו"ת; "ישועות יעקב" - דרשות; "חסד ואמת" - מחידושיו לתלמוד. כן הדפיס את ספר הזוהר. באלג'יר נהגו להזכיר בליל יום הכיפורים את נשמת "שליח ירושלים ר' יעקב אבן נאים".
פורים אלג'יר
בתקופת הנהגתו של רבי יעקב חיים אירע חג הפורים של יהודי אלג'יר, שנחגג בעקבות הניצחון על הספרדים. בעקבות כך, חיבר רבי יעקב פיוטים לכבוד חג זה.
קישורים חיצוניים
חכם יעקב חיים בן נאים, באתר החכם היומי
סוזן קיטינג גלספל
סוזן קיטינג גלספל (באנגלית: Susan Keating Glaspell; 1 ביולי 1876 – 27 ביולי 1948) הייתה כותבת מחזות, שחקנית, סופרת ועיתונאית אמריקאית. גלספל ידועה בכך שייסדה, ביחד עם ג'ורג' קוק, את קבוצת "שחקני פרובינסטאון" (Provincetown Players) רבת ההשפעה. בין עבודותיה המפורסמות ביותר - המחזות "Alison's House" ו-"Trifles" עבודותיה עסקו בנושאים פמיניסטיים ואקטואליים לאותה תקופה. "Alison's House" זכה בפרס פוליצר בשנת 1931. גלספל הייתה האישה השנייה בהיסטוריית ארצות הברית שזכתה לפרס הזה על עבודות ספרות דרמה.
ילדות ונעורים
גלספל נולדה בשנת 1876, בדבנפורט, איווה. הוריה - אביה, אלמר גלספל, ואמה, אליס קיטינג - היו חקלאים. במשך כל ילדותה התגוררה בחוות הוריה, שם גדלה על עקרונות העבודה הקשה וההתמדה. היא למדה בבית ספר ציבורי דבנפורט, ואחרי שסיימה את לימודי התיכון, החלה לימודיה באוניברסיטת דרייק בדה מויין, שם למדה ספרות וקלאסיקות ספרותיות.
משפחה
בשנת 1913, גלספל התחתנה עם ג'ורג' קראם קוק, שהיה כותב מחזות, סופר ופרופסור, ועברה איתו לניו יורק. גלספל עצמה רצתה ילדים משלה, אבל לאחר הפלה טבעית בשנת 1914, החליטה שהניסיון להיכנס להריון שנית יהיה דבר מסוכן לבריאותה. במקום זאת, היא הייתה לדמות הורית לשני ילדיה החורגים, נילה והארל.
קריירה אומנותית
גלספל סיימה את לימודיה באוניברסיטה בשנת 1899, והחלה באותה שנה לעבוד כעיתונאית. לאחר כשנתיים, גלספל עזבה את העיתון וחזרה לדבנפורט במטרה להשקיע את כל זמנה בכתיבת ספרות בדיונית. הסיפורים שכתבה החלו להופיע בעקביות במספר כתבי עת. היא פרסמה את ספרה הראשון, "The Glory of The Conquered," בשנת 1909, שזכה להצלחה רבה. לאחר שהתגוררה שנה בפריז, פרסמה את ספרה השני, "The Visioning (1911)".
בבית הקיץ שלהם בקייפ קוד, 1915, הזוג ארגן קבוצת שחקנים חובבים שהעלו מספר מחזות קצרים. בשנה לאחר מכן, יוג'יון אוניל הוכר לקבוצה, והיא החלה להיקרא "שחקני פרובינסטאון" (Provincetown Players). גלספל כתבה מספר מחזות עבור הקבוצה, והמפורסם מביניהם היה "Trifles". ההצלחה המרובה של המחזה עודדה את הקבוצה לעבור לגריניץ', ניו יורק.
עד לשנת 1922, "שחקני פרובינסטאון" העלו למעלה מ־90 מחזות של כמעט 50 כותבי מחזות אמריקאים. ( גלספל שיחקה בעצמה ברבים ממחזותיה. בתקופה הזאת נוצר קונפליקט אידאולוגי בקרב השחקנים. הקבוצה, שהחלה בתור "מגרש משחקים" לכותבי מחזות ומרחב עבודה תיאטרלי נהפכה לקבוצה שדגשה מסחרי וכספי. היו כאלה שדבקו בעמדתם שהקבוצה צריכה להישאר נאמנה לגרסתה המקורית, והיו כאלה שטענו להפך ותמכו בעקרונות החדשים שלה. גלספל וקוק התמנו עם הראשונים, ובעקבות כך שלא הסכימו עם שינוי הקבוצה ועקרונותיה החדשים, מאוחר יותר באותה שנה, הם עברו לגור בדלפי, יוון. קוק נפטר שם שנתיים לאחר מכן.
גלספל חזרה לניו יורק. היא פגשה את נורמן מאטסון, סופר צעיר ממנה בהרבה. הם עברו לגור ביחד לתקופה, ומעולם לא התחתנו באופן רשמי. בשנת 1927, היא פרסמה את הביוגרפיה שכתבה לבן זוגה המנוח, ג'ורג' קוק, הנקראה The Road to The Temple. (4)
בעקבות אותו הקונפליקט הפנימי של "שחקני פרובינסטאון" והשינוי הדרמטי שעברו מאז הקמתם, גלספל ניתקה את עצמה סופית מהקבוצה. (4)
גלספל לא חזרה לכתיבת מחזות עד לשנת 1930, שבמהלכה, כתבה את אחד ממחזותיה המפורסמים ביותר, "Allison's House." הוא היה מבוסס על סיפור חיה של אמילי דיקינסון. המחזה זכה בפרס פוליצר בשנת 1931. בשנת 1940, היא הוציאה לאור את ספר הילדים היחיד שלה, "Cherished and Shared of Old".
גלספל נשארה לגור בפרובינסטאון, מסצ'וסטס, עד למותה בשנת 1948. בשנת 1967, תשע עשרה שנים לאחר מותה, סוזן גלספל נכנסה להיכל התהילה של הנשים של איווה. (4)
פעילות מקצועית
במהלך חיה, גלספל כתבה תשעה ספרים, ארבעה עשר מחזות, וסיפורים קצרים ומאמרים רבים מאד. בעבודותיה, גלספל השתמשה בטכניקות תיאטרליות מודרניות לזמנה. היא הייתה אחת מכותבת המחזות הראשונות שכתבה נשים מודרניות והציגה את חיפושיהן אחר עצמאות ומימוש עצמי. ב"fidelity" ו "suppressed desires" גלספל התנסתה בסימבוליות ובימוי אקספרסיוניסטי. לתקופה, עבודותיה הושפעו מהזרם הפרוידיאני, ובחלק מעבודותיה היא עוסקת בשיגעון, מצב נפשי ומחלות נפש. (
מחנה 8 במרץ
מחנה 8 במרץ (או קואליציית 8 במרץ) היה קבוצה של מספר מפלגות בלבנון, בהנהגת חזבאללה ואמל, המזוהה עם חברות ציר ההתנגדות, איראן ומשטר אסד בסוריה. המחנה הוא יריבו של מחנה 14 במרץ הלבנוני הפרו-מערבי.
מקור השם
מקורו של השם ב-8 במרץ 2005, יום בו עלתה קריאה מצד מספר מפלגות לערוך הפגנות המוניות בדרום ביירות, בתגובה למהפכת הארזים אשר הובילה ליציאת הכוחות הסוריים מלבנון. המפגינים הודו לסוריה על כך שעצרה את מלחמת האזרחים הלבנונית, תמכה בייצוב לבנון, ותמכה בהתנגדות הלבנונית מול הכיבוש הישראלי. המפלגות הראשיות היו חזבאללה, אמל, המרדה, המפלגה הקומוניסטית הלבנונית והמפלגה הסורית הלאומית-סוציאליסטית.
היסטוריה
במרץ ואפריל 2008 פרשו מישל מור ומפלגתו מחזית השינוי והרפורמה (גוש של מספר מפלגות נוצריות, אשר בראשן הזרם הפטריוטי החופשי של מישל עאון) וכך גם ממחנה ה-8 במרץ.
ביולי 2013 התפרק המחנה עקב סכסוך בין נביה ברי למישל עאון.
לאחר כשנתיים של קיפאון, מוצע מישל עאון לנשיא לבנון. מר עאון נתמך על ידי חזבאללה מועמדותו נחסמה על ידי סעד חרירי ממחנה ה-14 במרץ, עד שנכרתה עסקה במסגרת מונה חריר לראש הממשלה.
לאחר מכן, ראש הזרם הפטריוטי החופשי היה לג'ובראן באסיל, נוצרי, ומחליפו של הנשיא מישל עאון בראשות המפלגה. באסיל ידוע בעמדותיו הנחרצות נגד ישראל, ובכך שחיזק את הברית הקיימת עם חזבאללה והשיעים בלבנון.
הוצאת מצפה
הוצאת מצפה הייתה הוצאת ספרים עברית, אחת משלוש הוצאות הספרים הפרטיות שפעלו בארץ ישראל בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
בשנת 1921 ייסדו יהושע צ'צ'יק, מרדכי ניומן ויוסף שרברק בירושלים חנות ספרים והוצאת ספרים בשם "תרבות", שבהמשך הפכה ל"מצפה". ההוצאה התמקדה בהוצאת ספרות ושירה. הספר הראשון שיצא במסגרתה היה הרומן "ימים ולילות" לנתן ביסטריצקי.
אשר ברש ערך ספרי פרוזה בהוצאה זו, ובמסגרתה הוציא לאור את ספרו של דוד פוגל "חיי נישואים".
בשנת 1933 הוקמה, בשותפות עם הוצאת שטיבל, "הוצאת שם" (ראשי תיבות של שטיבל ומצפה) להוצאת ספרות ילדים. השותפות התפרקה ב-1935. בשנת 1934 התארגנו מתרגמים שעבדו עבור ההוצאה וקבלו על תנאי שכרם. הוויכוח התנהל בחלקו מעל דפי העיתונות. אגודת הסופרים מינתה ועדת תיווך אשר כללה את פישל לחובר, נחום טברסקי, מנחם זלמן וולפובסקי ואחרים.
בשנת 1941 התמזגה לתוך הוצאת י' שרברק.
יהושע צ'צ'יק
תולדות חייו
צ'צ'יק נולד בסטולין שברוסיה הלבנה (אז חלק מהאימפריה הרוסית). גדל בפינסק, ולמד שם בחדר. בצעירותו ארגן אגודה ציונית לנוער בסטולין.
בשנת 1913 עלה לארץ ישראל, עבד ברחובות כפועל שכיר בחקלאות והתנדב כעסקן ציבור.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים על ידי השלטונות העות'מאנים. משם עבר לארצות הברית והיה פעיל שם בתנועת פועלי ציון. עם הקמת הגדודים העבריים, התנדב לגדוד נהגי הפרדות, וחזר עִמם לארץ ישראל.
לאחר שחרורו מהצבא, ייסד בירושלים חנות לספרים עבריים בשם "תרבות". לאחר מכן הצטרפו אליו, כשותפים בחנות, מרדכי ניומן ויוסף שְׂרֶבֶּרְק, והחנות התפתחה למרכז לתרבות והשכלה בירושלים, לימים הוצאת מצפה.
צ'צ'יק נודע בפעלו להגנת הרובע היהודי מכנופיות ערביות בפרעות תר"פ והוא המשיך בפעילותו הצבאית בתפקידי פיקוד ב"הגנה".
פעילותו המו"לית
בשנת 1925 ייסד צ'צ'יק יחד עם מרדכי ניומן ויוסף שרברק את הוצאת הספרים העברית "מצפה", שהייתה הוצאת-הספרים הפרטית הראשונה בארץ ישראל, וגם בשנות ה-20 וה-30 הייתה אחת משלוש ההוצאות העבריות הפרטיות בארץ ישראל. ההוצאה התמקדה בספרות ובשירה.
בשנת 1941 מוּזגה פעילותה של "מצפה" עם הוצאת י' שרברק תחת ניהולו של יוסף שרברק.
ב-1944 פתח צ'צ'יק את הוצאת יהושע צ'צ'יק, אשר התמקדה בהוצאת ספרי מוזיקה, תיאטרון, היסטוריה ואנציקלופדיות.
במשך שנים רבות היה יושב ראש התאחדות הוצאות הספרים בישראל.
מנהרת רמין
מנהרת רמין על שם הכפר רמין (הנמצא ביציאה מהמנהרה), היא מנהרה לרכבת על מסילת השומרון בצפון השומרון, בסמוך לכפר אל-עטרה. המנהרה נחפרה בידי הטורקים כחלק ממערך מסילות הברזל לצרכים צבאיים שנסלל בארץ ישראל בזמן מלחמת העולם הראשונה. המנהרה, כחלק ממסילת השומרון כולה, אינה פעילה כיום. אורך המנהרה הוא כ-200 מטר.
היסטוריה
לאחר השלמת הרכבת החיג'אזית נסללה שלוחה מתחנת דרעא (כיום בסוריה) עד חיפה וזכתה לשם רכבת העמק על שם עמק יזרעאל שאותו חצתה. לאחר מכן הוחלט כי תיסלל שלוחה מתחנת הרכבת עפולה שעל שלוחת רכבת העמק דרומה עד לירושלים דרך שכם ובכך לחבר את ירושלים באמצעות מסילת השומרון, רכבת העמק ומסילת הרכבת החיג'אזית לעבר הירדן המזרחי עד המקומות הקדושים לאסלאם בחצי האי ערב. הוחל בסלילת קטע המסילה בין עפולה וג'נין. העבודה נפסקה בשדה ליד סילת א-ד'אהר בהרי השומרון בשנת 1912 לאור דרישת הצרפתים שחששו שהמסילה החדשה תתחרה עם המסילה הקיימת של חברה צרפתית בין יפו לבין ירושלים. העות'מאנים שנזקקו לתמיכה הכלכלית הצרפתית (שמיטת חובות ורשות לגייס הון בצרפת) נענו לדרישה..
כאשר המסילה הגיעה לתחנת הרכבת בסבסטיה, נבנה מסעף למסילה כמאתיים מטרים מזרחית לתחנה. התוואי הראשי פנה מערבה לכוון טולכרם דרך נחל שכם, התוואי המשני המשיך לשכם.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, סלל הצבא הבריטי מסילת רכבת מחיפה לטולכרם ומשם ללוד ולדרום הארץ, (המסילה המזרחית) ובכך הפך את המנהרה (כמו את כל המסילה העוברת דרך הרי השומרון) לחסרת שימוש. מאז ועד היום עוברת תנועת הרכבות מצפון הארץ לדרומה דרך שפלת החוף ולא דרך הרי השומרון.
יחסי גאורגיה–סן מרינו
יחסי גאורגיה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
חוקי פרנל
חוקי פרנל הם כללים פיזיקליים המתארים כיצד גל אלקטרומגנטי ובפרט אור, מוחזר ונשבר במפגש בין שני חומרים בעלי תכונות אופטיות שונות, כגון זכוכית ואוויר. החוקים נקראים על שם אוגוסטן ז'אן פרנל אשר הגה אותם ברבע הראשון של המאה ה-19. חוקים אלו הם מעמודי התווך של האופטיקה ומשמשים כבסיס להסבר תופעות אופטיות רבות כגון, החזרה פנימית מלאה, זווית ברוסטר, התאבכות משכבות והקיטובים של אופנים מולכים.
היסטוריה
חוקי פרנל באו כ-200 שנה אחרי שהריוט, סנל ודקארט גילו את חוקי ההחזרה והשבירה לעולם האירופאי. פרנל עשה את הצעד הבא כאשר בעזרת חוקיו, תיאר לא רק את הכיוון אליו האור יוחזר ויישבר, אלא גם את חלוקת העוצמה של הגל הפוגע בין הגל הנשבר והמוחזר. המרכיבים החסרים ב-200 שנה אלו היו הבנת הקיטוב של האור, ותכונותיו הגליות. אף על פי שבעזרת גבישי קלציט איסלנדי כבר בשנות ה-70 של המאה ה-17 ידעו הויגנס וברתולין שלאור השמש קיימת תכונה חבויה לה קראו קיטוב, אף אחד לא ידע לתאר פיזיקלית את מקור תכונת הקיטוב. בנוסף לכך העולם המדעי במאה ה-18 קבל כמעט באופן מוחלט את תפיסתו של ניוטון בה האור הוא זרם חלקיקים, על פני התפיסה הגלית של הויגנס. פרנל ויאנג גילו באופן בלתי תלוי גם את תכונותיו הגליות של האור בניסויים שונים של התאבכות, וגם את קיטובו הרוחבי של אור השמש. חוקי פרנל הם תלויים בכיוון התנודות של הגל האלקטרומגנטי (דהיינו הקיטוב), לתנודות אלו אין מקום בתורה החלקיקית של ניוטון. פרנל בחייו הקצרים הבין את תכונותיו הגליות של האור ביניהן הקיטוב, ועם הבנה זאת ידע לפתח את חוקי פרנל מתאוריה מכנית של ויברציות בחומר. כיום מקובל להוכיח את חוקי פרנל תאורטית ממשוואות מקסוול אשר נולדו לעולם רק כמחצית המאה לאחר מכן.
הסבר
כאשר גל אלקטרומגנטי הנע בחומר בעל מקדם שבירה n_{in} פוגע בזווית כניסה \theta_{in} בגבול של חומר שני בעל מקדם שבירה n_{out}, חלקו מוחזר בזווית שווה לזווית הפגיעה וחלקו נשבר על פי חוק סנל (ראו איור 1). מתמטית ניתן לרשום את הגל בתווך הראשון כסכום של הגל הפוגע והגל המוחזר.
כאשר \hat r מסמן את פעולת ההחזרה אשר יכולה לשנות את המשרעת, מופע וקיטוב של השדה החשמלי הפוגע.
בתווך השני קיים רק הגל הנשבר.
חוקי פרנל מתארים כמותית את פעולת ההחזרה והשבירה על מנת שיהיה ניתן לחשב את המשרעת, המופע והקיטוב של הגל המוחזר והנשבר ביחס לגל הפוגע. לדוגמה כאשר אור הנע באוויר פוגע בניצב במשטח זכוכית 4% מהעוצמה תוחזר והקיטוב יהיה זהה לקיטוב של האור הפוגע (בגלל הפגיעה המאונכת). מתמטית חוקים אלו מגולמים במשוואות פרנל אשר מחשבים את מקדמי ההחזרה והשבירה כתלות במשתנים הבאים:
משוואות פרנל מתארות את ההחזרה והשבירה של גל מישורי על ידי משטח אינסופי שטוח ואחיד. בפועל משוואות פרנל נותנות תוצאות שימושיות ברמת דיוק גבוהה עבור קרני אור מקבילות אשר פוגעות במשטח הגדול מכתם האור ושטוח ביחס לאורך הגל של האור. בערך זה נתאר את השדה החשמלי של הגל רק כגל מישורי אידיאלי, כלומר גל בעל קיטוב רוחבי.
קיטוב
כאשר גל אלקטרומגנטי פוגע במבנה של שכבות אחידות ואיזוטרופיות (בפרט תווך של שני חומרים המתואר בחוקי פרנל) קיימים שני קיטובים עצמיים של המבנה, קיטוב ניצב למישור הפגיעה (מישור הנפרש על ידי וקטור כיוון התקדמות הגל והווקטור הניצב למשטח) הידוע כקיטוב 's', וקיטוב מקביל למישור הפגיעה הידוע כקיטוב 'p'. אור המקוטב בקיטובים אלו לא ישנה את קיטובו בהחזרה ובשבירה. מקדמי ההחזרה וההעברה של משוואות פרנל כתובים בנפרד לכל קיטוב עצמי. על מנת לחשב את ההחזר עבור קיטוב כללי יש צורך לפרקו בבסיס של הקיטובים העצמיים, לחשב את ההחזרה/שבירה של השדה החשמלי לכל קיטוב בנפרד על פי משוואות פרנל ולחברם בחזרה. לדוגמה אם הגל הנכנס הוא בעל קיטוב מעגלי ימני E_R. כאשר הם ווקטורי היחידה בכיוון הקיטוב הניצב \hat s ובכיוון הקיטוב במקביל \hat p אזי הקיטוב בהחזרה יהיה, ובדומה הקיטוב הנשבר יהיה כאשר r_{s/p} וt_{s/p} הם מקדמי ההחזרה והשבירה של משוואות פרנל בהתאמה עבור הקיטובים העצמיים השונים.
ניתן לראות שהקיטוב יהפוך לקיטוב אליפטי לאחר ההחזרה/העברה עבור כל זווית פגיעה השונה מאפס. זאת מכיוון שעל פי חוקי פרנל המשרעת של הגל החוזר אינה שווה עבור שני הקיטובים העצמיים בכל זווית פרט לפגיעה ניצבת או פגיעה שטוחה. בסביבת שני מצבי קצה אלו ההחזר והשבירה בקירוב טוב, אינם תלוים בקיטוב של הגל הפוגע, ולפיכך כל קיטוב הוא קיטוב עצמי של המבנה בזוויות אלו.
זווית ברוסטר
ניתן להראות ממשוואות פרנל עבור מקדם ההחזרה של הקיטוב המקביל (r_p) שבכל מעבר תווך דיאלקטרי חייב המקדם להתאפס בזווית כלשהי. זווית זו נקראת זווית ברוסטר על שם הפיזיקאי דייוויד ברוסטר שגילה אותה, האור המוחזר במקרה זה יהיה מקוטב בקיטוב מאונך (r_s) ועל כן ברוסטר קרא לזווית, זווית הקיטוב. ברוסטר גילה את זווית הקיטוב באופן ניסיוני כעשור לפני שפרנל פיתח את משוואותיו. קיימים חומרים כיראלים (לא ניתן לתארם רק בעזרת אינדקס שבירה) בהם קיימת זווית קיטוב אך עוצמת ההחזר (r_p) אינה יורדת לאפס.
שדה חשמלי
כאשר הוא היחס בין מקדם השבירה בשני החומרים,  היא ההגדלה האופטית.
כמו כן, מקדמי ההעברה תלויים במקדמי ההחזרה לפי:
משוואות פרנל אינן תלויות ישירות באורך הגל אלא רק בזווית הכניסה ובחומרים, התלות באורך הגל של האור היא רק דרך הנפיצה של החומר.
עוצמת השדה
עוצמת השדה החשמלי מוגדרת כ, ולכן המשוואות עבור מקדמי ההחזרה והעברה הן בפשטות ו. בניגוד למשוואות השדה משוואות העוצמה אינן תלויות בבחירת מערכות הצירים בהעברה והחזרה בגלל שהבדלי הסימן נעלמים כאשר מעלים את השדה בריבוע:
להלן דוגמה של מקדמי ההחזרה (עוצמת השדה) עבור הקיטובים השונים במעבר בין תווך דיאלקטרי בעל מקדם שבירה n=1 לתווך דיאלקטרי בעל מקדם שבירה n=2.
שטף האנרגיה
בבעיות פיזור של אור קיים חוק שימור של שטף העוצמה. כלומר שטף האנרגיה הנכנס שווה לשטף האנרגיה היוצא. במקרה של חוקי פרנל פיזור במפגש של שני תווכים אחידים אופטית, השטף היוצא הוא סכום שטף האנרגיה המוחזר והנשבר. מתמטית הדבר זהה לחוק שימור זרם ההסתברות במכניקת הקוונטים. שטף האנרגיה תלוי בעוצמה אך גם תלוי במהירות הגל בחומר ובזווית התקדמותו יחסית למפזר.
שטף העוצמה החשמלית היא האנרגיה ליחידת זמן החוצה במאונך את המפגש בין שני התווכים ולכן מוגדר כ: , ולכן המשוואות עבור מקדמי ההחזריות והמעבריות הם: ו. על פי חוק שימור שטף העוצמה R+T=1.
הפרש המופע בהחזרה ושבירה
בהנחה שהאור הפוגע מקוטב ליניארית בקיטוב כללי הכולל גם s וגם p, אזי כל הבדל בין מקדמי פרנל עבור הקיטובים השונים יגרום להפיכת הקיטוב לאליפטי. הפרש המופע של קיטובי s ו p שונה עבור אור בהחזרה מלאה. תכונה זאת אפשרה לפרנל להנדס כבר לפני 200 שנה את מעוין פרנל אשר הופך קיטוב ליניארי/מעגלי לקיטוב מעגלי/ליניארי.
ניתן לסכם את הפרשי המופע של מקדמי פרנל עבור מעבר בין שני חומרים דיאלקטרים איזוטרופים כדלקמן: ''אזהרה, הפרשי המופע תלויי הגדרה, ניתן למצוא הגדרות בהן היפוך המופע לקיטוב p בהחזרה הוא עד ברוסטר, ואין היפוך מעבר לברוסטר. מה שאינו תלוי הגדרה הוא שהפרש המופע כתלות בזווית הכניסה רציף לקיטוב s ובעל קפיצה של \pi (היפוך מופע) בזווית ברוסטר עבור קיטוב p.''
דוגמה להשפעה של המופע בהחזרה מלאה באופטיקה היא עקומות הנפיצה של אופנים מולכים במוליך גלים. אופני תנודה אלו הם בעלי קיטוב TE/TM, גלים אלו לכודים בתוך המוליך על ידי החזרה מלאה, אך הם יכולים להתקיים באופן יציב רק כאשר הם מתאבכים באופן בונה עם עצמם. תנאי ההתאבכות הבונה הוא:
כאשר k_z הוא הרכיב הניצב למשטח של וקטור ההתקדמות של הגל בטווח, d הוא רוחב מוליך הגלים ו\phi_r הוא הפרש המופע בהחזרה במפגש בין טווח מוליך הגלים לתווך מצד אחד או מצד שני וn הוא סדר האופן המולך (כלומר כמה פעמים השדה מתאפס לאורך חתך של מוליך הגלים). וקטור ההתקדמות אינו תלוי בקיטוב, אך הפרש המופע בהחזרה שונה עבור קיטובי s ו p, ולפיכך תנאי ההולכה שונה לאופנים בעלי קיטוב s (אופני TE) ולאופנים בעלי קיטוב p (אופני TM), מה שמסביר את ההבדל ביחס הנפיצה.
פיתוח
פרנל פיתח את חוקיו ממודל מכני של תגובת החומר לאור, אך כיום מקובל לפתח את החוקים ישירות ממשוואות מקסוול תחת ההנחה של תגובה ליניארית ותווך ללא זרמים ומטענים חופשיים.
תנאי שפה
בעזרת משפט סטוקס ניתן להראות ש:
בהנחה שאין תגובה מגנטית לחומר, כלומר B=H (דבר הנכון לחומרים ידועים בתחום האור הנראה), ניתן להראות שדרישות תנאי השפה הרוחביות עבור שדה חשמלי ומגנטי של גל מישורי המוחזר ונשבר על פי הזוויות של חוק ההחזרה וחוק סנל, חייב לקיים את ארבע המשוואות הבאות.
הרחבה לחומרים אחרים
בנוסף למעבר בין שני תווכים דיאלקטרים איזוטרופים, ללא תגובה מגנטית, ניתן להרחיב את חוקי פרנל לתווכים אחרים, כאשר ההתייחסות תמיד היא למעבר מחומר דיאלקטרי כגון אוויר לתווך בעל החומר המדובר.
תגובה מגנטית
המשוואות ניתנו עבור חומרים ללא תגובה מגנטית (\mu=1).
גבישי שבירה כפולה
פרנל עצמו כמו חוקרים רבים בזמנו חקרו את תכונת הקיטוב של האור בגבישי שבירה כפולה, בפרט קלציט. באופן כללי גבישים אשר אינדקס השבירה שלהם אינו אחיד לכיוון ההתקדמות של הגל האלקטרומגנטי אינם מקיימים את תכונת הקיטוב העצמי של קיטובי s ו-p, זאת משום שהקיטוב הרגיל והבלתי רגיל נעים בכיוונים שונים בתוך הגביש.
ספקטרום השמש
ספקטרום השמש הוא ספקטרום רציף של אור הנפלט מהשמש. את ספקטרום השמש ניתן לתיאור על ידי מודל גוף שחור, אך גם נראים בו קווי פליטה בדידים, שלפיהם ניתן לדעת על שכיחות היסודות הכימיים על פני השמש. השכיחות הגדולה ביותר היא של מימן והליום. קיומו של היסוד הליום התגלה לראשונה מהספקטרום של השמש, ובתחילה נחשב ליסוד המצוי רק על פני השמש, ומכאן שמו (רק מאוחר יותר הוא התגלה גם על פני כדור הארץ).
היסטוריה
ב-1802 ויליאם וולסטון הבחין בקווים הכהים בספקטרום השמש. הוא חשב כי מדובר בגבולות טבעיים כלשהם של הצבעים ודיווח על תגליתו אך לא התעמק בעניין. מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1814, יוזף פראונהופר הצליח לספור את הקווים הכהים כאשר השתמש בטלסקופ במקום במסך של ניוטון. הוא הגיע לכדי 576 קווים כהים. ולכן קווים אלה נקראו על שמו - קווי פראונהופר. הוא אף החל להבחין כי הקווים הכהים זהים במיקומם ובמרחקם זה מזה לקווי הפליטה אשר מופיעים בספקטרום הפליטה של יסודות מסוימים.
גילוייו הובילו את החוקרים גוסטב קירכהוף ורוברט בונזן ב-1861 למציאת הסבר לקווי פראונהופר בספקטרום השמש. השניים צלחו בזיהוי היסודות על פני השמש על ידי השוואת קווי הבליעה המתקבלים לקווי פליטה של יסודות שונים. הם העלו את הטענה כי חלק מן האור המגיע מן השמש נבלע בכרומוספירה של השמש על ידי היסודות הנפוצים בה, ולכן על כדור הארץ מתקבל ספקטרום רציף עם קווי פראונהופר. קירכהוף ניסח חוקים בעקבות הממצא:
עקרונות יסוד
קרינה רציפה מהשמש
גוף חם פולט קרינה אלקטרומגנטית בכל ארכי הגל, כל אורך גל מסמל קו צבע מסוים וספציפי בספקטרום ואנרגיה שמתאימה לאורך הגל.
תהליך הפליטה של כל אורכי הגל בספקטרום השמש מתרחש הודות לטמפרטורות העצומות השוררות עלייה, השמש היא כוכב מטיפוס G לפי הסיווג ספקטרלי. כוכבים בקבוצה זו הם בעלי טמפרטורות של כ-60000K ויש בספקטרום שלהם קווי מימן חלשים (בהתאם להרכבם הכימי). כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה, השמש מתנהגת כמו גוף שחור ופולטת קרינה הקרויה קרינת גוף שחור, קרינה אשר תלויה אך ורק בטמפרטורת הכוכב. קרינת הגוף השחור מגיעה מן השמש מכיוון שבטמפרטורה גבוהה כל כך האטומים של היסודות השונים בשמש מצויים במצב המעורער (כלומר מעל מצב היסוד n=1), ולכן מתרחשת תופעת פליטה של פוטונים בכל אורכי הגל. ואלה נפלטים בקרינה באופן רציף, מה שאמור ליצור לכאורה ספקטרום רציף המכיל את כל הצבעים הנראים.