cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמכות עניינית
כללים
השופט ניל הנדל פתח באימוץ הלכת פלוני 2014 של השופט רובינשטיין, ובקביעה שלבתי הדין לעבודה סמכות לדון אך ורק בהטרדות מיניות כהגדרתן ברשימה הסגורה המופיעה בחוק, כאשר כל הצדדים להליך הם עובדים במסגרת יחסי עבודה. הנדל בחר להחיל את הכלל משפטי של "הטפל הולך אחרי העיקר", וקבע שכיוון שעבירת האינוס חמורה יותר מהטרדה מינית – בית המשפט האזרחי הוא בעל הסמכות לדון בתביעה שיש בה גם מעשי אונס וגם הטרדות מינות. הנימוק להחלת הכלל בהקשר הזה היה שאין להקשות על נפגעת עבירת המין ולדרוש ממנה לנהל שני הליכים.
תביעת סעד כספי וסעד שאינו כספי
כאשר נתבעים סעד כספי וסעד שאינו כספי, הרי שיש לפצל את התביעה בין בתי המשפט על-פי סמכותם לדון בכל אחד מן הסעדים. לעניין זה שני חריגים:
תביעות שלא ניתן להעריך את שווין
כאמור לעיל, תביעות כספיות עד לסכום של 2,500,000 ש"ח נמצאות בסמכותו העניינית של בית משפט השלום. עם זאת, תביעות שהסעד הנתבע בהן אינו ניתן להערכה, כדוגמת אוסף בולים נדיר, נידונים בבית המשפט המחוזי. פועל יוצא של הלכה זו היא כי כריכת תובענה שאינה ניתנת להערכה כספית (כדוגמת פגיעה בקניין רוחני) יחד עם תביעה כספית, תביא לכך שהסמכות העניינית תהא בידי בית המשפט המחוזי. עם זאת, במאי 2020 ביאר בית המשפט העליון כי אם ניתן להעריך, ולו באופן גס, את שווי התובענה, הרי שהיא ניתנת לכימות, וכללי הסמכות יקבעו על-פי מגבלת 2.5 מיליון השקלים. באותו המקרה, טענה מרצה מאוניברסיטת אריאל כי תלמידתה גנבה את הקניין הרוחני שלה, עת לימדה מחומריה במסגרת קורסי הכנה שהעבירה לבחינת הרישוי הממשלתית בתזונה. בית המשפט קבע כי כריכת תביעה שעניינה קניין רוחני אינה מביאה באופן אוטומטי לכך שהנושא ידון בבית המשפט המחוזי, אלא נדרש גם שהעניין הרוחני לא יהא ניתן להערכה כספית, אף לא בקירוב.
הכללים לגבי תביעה שכנגד
תביעה שכנגד היא תביעה המתבררת באותו בית משפט. הנתבע ראשי, במועד שנקבע להגשת כתב ההגנה, להגיש כתב תביעה שכנגד. הכללים לגבי תביעה שכנגד הם כדלהלן: כללים נוספים
חוסר סמכות עניינית
טענת חוסר סמכות עניינית אינה טענה מקדמית בלבד, כלומר ניתן לטעון אותה בכל שלב משלבי המשפט, ובית המשפט חייב להעלות אותה בעצמו גם אם לא הועלתה על ידי הצדדים. חריג לכך הוא, שאם התובע נגוע בחוסר תום לב אשר "זועק לשמיים", לא תישמע טענתו על כך שבית המשפט ניהל את המשפט בחוסר סמכות.
ככלל, פסק דין שניתן בחוסר סמכות בטל מעיקרו.
העלאת טענת חוסר סמכות עניינית בשיהוי ניכר יכולה להביא לדחיית הטענה מטעם זה בלבד. שיהוי בהעלאת הטענה יכול להביא גם לחיוב מעלה הטענה בהוצאות לטובת אוצר המדינה או לטובת הצד שכנגד.
בפלילים
כאמור, הכלל הבסיסי הוא כי עבירות שהעונש בגינן הוא עד 7 שנות מאסר (כולל) יידונו בבית משפט השלום. אין משמעות הדבר כי בית משפט השלום אינו יכול להשית עונש הגבוה מ-7 שנות מאסר, אלא כי העונש על עבירה בודדת לא יכול לעלות על עונש זה.
לכלל זה ישנם מספר חריגים. ראשית, פרקליט מחוז או פרקליט המדינה יכול לקבוע כי עבירות סמים שעונשן עולה על 7 שנות מאסר או עבירות כלכליות, יכול לקבוע כי יידונו בעבירות אלו בבית משפט השלום (אך זה לא יוכל להשית בגינן עונש העולה על 7 שנים).
פרקליט המחוז יכול להגיש כתבי אישום בגין עבירות צווארות לבן מסוימות, ובתוכן קבלת שוחד וקבלת דבר במרמה, לבית המשפט המחוזי (הגם שהעונש עליהן נמוך יותר).
כמו כן, כתב אישום נגד ראש ממשלה, דיון בעבירת הסגרה, ועבירה לפי חוק הגבלים עסקיים, יידונו בבית המשפט המחוזי בירושלים. עבירה במסגרת חוק המאבק בארגוני פשיעה, וכן כתבי אישום נגד שר או שופט, יוגשו בבית משפט המחוזי.
גארי סיניז
גארי אלן סיניז (באנגלית: Gary Alan Sinise; נולד ב-17 במרץ 1955) הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי, זוכה פרס אמי, פרס גלובוס הזהב, שני פרסי גילדת שחקני המסך ופרס אובי. היה מועמד לפרס אוסקר על משחקו בסרט "פורסט גאמפ".
ביוגרפיה
סיניס נולד בבלו איילנד, אילינוי, ארצות הברית, לרוברט ל. סיניס (נולד ב-1931), עורך סרטים, ומילס (אלסיפ) סיניס. סבו מצד אביו היה ממוצא איטלקי, סבא רבא של סיניס ויטו סיניס היגר מריפקנדידה, באזור בזיליקטה האיטלקי. סיניס למד לזמן קצר בבית הספר התיכון גלנבארד ווסט בגלן אלין, אילינוי, ולאחר מכן סיים את לימודיו בתיכון היילנד פארק בהיילנד פארק, אילינוי.
בשנת 1974, סיניס ושני חברים, טרי קיני וג'ף פרי, הקימו את חברת התיאטרון סטפנוולף. סטפנוולף חשפה מספר שחקנים בולטים כמו ג'ואן אלן, קווין אנדרסון, גארי קול, איתן הוק, גלן הדלי, ג'ון מלקוביץ ', ג'ון מהוני, לורי מטקאלף, מרתה פלימפטון, ג'ים טרו-פרוסט וויליאם פיטרסן ועוד. סיניס שיפר את כישורי המשחק והבימוי שלו בחברה, וקיבל פרס ג'וזף ג'פרסון על הבימוי למחזה "יתומים" של לייל קסלר. במהלך התוקופה עבר משיקגו לניו יורק, ואז לוסט אנד בלונדון, שם עבד על יותר משלושים מהפקות החברה.
קריירה
ב-1982, הקריירה של סיניס החלה להמריא כאשר ביים ושיחק בהפקה של סטפנוולף "True West". ב-1983 הוא זכה בפרס אובי על הבימוי של ההצגה, ושנה לאחר מכן הופיע עם ג'ון מלקוביץ' בהפקת "המחזה האמריקאית" של PBS.
ב-1988 ביים סיניס את מיילים מהבית, סרט בכיכובו של ריצ'רד גיר, על מאבקם של שני אחים נגד עיקול החווה המשפחתית. סיניס שיתף פעולה עם השחקן טום הנקס, שלוש פעמים, בסרטים פורסט גאמפ, אפולו 13 ו-The Green Mile. סרטים ראויים לציון נוספים בהם הופיע סיניס כוללים את על עכברים ואנשים (שביים), משחקי אייל, עיני נחש, כופר, משימה למאדים, העמדה ומתחזה. הוא סיפר את ספרי האודיו ל"מסעות עם צ'רלי" של ג'ון סטיינבק.
בשנת 1992 ביים את הסרט "על עכברים ואנשים" המבוסס על ספר בשם דומה. הסרט זכה לתשואות רבות וביקורות טובות וסיניז אף שיחק בתפקיד הראשי בסרט.
בשנת 1994 הופיע סיניז בסרט שובר הקופות של רוברט זמקיס "פורסט גאמפ", שזיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב. בסרט שיחק סיניז את דן טיילור, מפקד היחידה של פורסט גאמפ (טום הנקס) שאיבד את שתי רגליו במהלך קרב בווייטנאם.
עוד ב-1994 הופיע בסרט זוכה שני פרסי אמי", "העמדה".
ב־1995 גילם סיניז את נשיאה ה-33 של ארצות הברית הארי טרומן בסרט "טרומן", על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הזהב, והיה מועמד לפרס אמי. הוא הופיע גם בסרט שובר הקופות של רון הווארד "אפולו 13" בדמותו של האסטרונאוט תומאס מטינגלי.
ב-1996 השתתף סיניז בשובר קופות נוסף של רון הווארד "כופר".
ב-1997 זכה סיניז בפרס אמי על תפקידו בסרט "ג'ורג' וואלס", בסרט גילם את מושל אלבמה ג'ורג' וולאס, על תפקידו גם קיבל מועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב.
ב-1998 שיחק סיניז במותחן הפשע של בריאן דה פלמה "עיני נחש".
בשנת 2000 שיחק בסרט המדע בדיוני "המשימה מאדים" ובסרט "משחק הצבאים".
בשנת 2001 שיחק בסרט "פצצה מהלכת" בתור ספנסר אולהאם מומחה לנשק, המוצא את עצמו רדוף על ידי הרשויות בטענה שהוא חייזר המתחזה לבן אדם, ושימש גם כאחד המפיקים בסרט.
ב-2003 שיחק בדרמה "הכתם האנושי". ב-2004 שיחק בסרט "הנשכחים". ב-2006 דיבב בסרט האנימציה "חברים על הכוונת" את דמותו של "האדם הנבון".
מ-2004 עבר לטלוויזיה. הוא החל לככב בסדרת הפשע CSI: ניו יורק בתור מאק טיילור ראש מחלקת הזיהוי הפלילי. בסדרה שיחק במשך 9 עונות עד 2013.
החל ב־2016 לשחק בסדרת הבת של ״מחשבות פליליות״ בתפקיד הראשי, ״מחשבות פליליות - חוצה גבולות״.
ב-17 באפריל 2017, סיניס קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד על עבודתו בתעשיית הטלוויזיה, הממוקמת בשדרות הוליווד 6664.
חייו האישיים
סיניז נשוי מ-1981 לשחקנית זוכת פרס אמי מוירה האריס. לזוג 3 ילדים. סיניז תומך במפלגה הרפובליקנית.
ולדיסלב רצ'קייביץ'
ולדיסלב רַצְ'קְיֶיביץ' (Władysław Raczkiewicz; 28 בינואר 1885 – 6 ביוני 1947) היה פוליטיקאי פולני, נשיאהּ הראשון של הממשלה הפולנית הגולה.
רצ'קייביץ' נולד למשפחת משפטנים פולנית בכותאיסי שבגאורגיה. סבו של רצ'קייביץ' השתתף במרידה הפולנית בשנת 1863, וכתוצאה מכך הוחרם רכושו על ידי השלטונות הרוסיים והוא הוגלה לסיביר עם משפחתו, ולאחר מכן התיישב בקווקז. אביו של רצ'קייביץ' שימש כשופט. רצ'קייביץ' הצעיר למד משפטים בסנקט פטרבורג, שם הצטרף לארגון לאומני פולני. לאחר מכן עבד כעורך דין במינסק. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף לתנועת המחתרת הפולנית. הוא שירת תחת יוזף פילסודסקי, אשר החל בבניית הצבא הפולני העצמאי במטרה להשיג את עצמאותה של פולין מידי רוסיה.
לאחר קבלת העצמאות הפולנית בשנת 1918 קיבל רצ'קייביץ' מפילסודסקי את תפקיד שר הפנים, משרה שבה שימש שלוש פעמים במהלך הרפובליקה הפולנית השנייה. כן שימש כמושלם של מספר מחוזות בפולין. בשנת 1930 נבחר לבית העליון של הפרלמנט הפולני, "הסנאט". וב-1935 הפך ליושב ראש ("מרשל") הסנאט. כאשר פלשו הנאצים לפולין בשנת 1939 הצליח להימלט לפריז, ושם חבר אל ולדיסלב שיקורסקי וסטניסלב מיקולאיצ'יק להקמת הממשלה הפולנית הגולה. ב-17 בספטמבר 1939 חתם נשיא פולין איגנצי מושצ'יצקי, אשר שהה בעיירה קוסוב, ליד גבולה הדרומי של פולין, על צו המעביר את השלטון לידי רצ'קייביץ'. צו זה ניתן בהתאם לסעיף 24 לחוקת הרפובליקה, הקובע כי רצ'קייביץ', אשר כבר שהה בפריז, נשבע אמונים על פי החוקה בשגרירות הפולנית והפך לנשיא הרפובליקה הפולנית. אז מינה את שיקורסקי למפקד הכוחות המזוינים הפולנים ולראש ממשלה. כך נשמרה רציפות המדינה הפולנית – במעבר מממשלת פולין שלפני המלחמה, אשר ישבה על אדמת פולין, אל ממשלת פולין הגולה. ממשלת פולין הגולה ישבה בתחילה בפריז ולאחר מכן בלונדון, והפעילה צבאות הן בפולין והן מחוצה לה. בתחילה הייתה הממשלה מקובלת על כל בעלות הברית, ואף ברית המועצות, אשר נטלה חלק במתקפה הנאצית על פולין בשנת 1939, הכירה בה לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941.
חילוקי דעות עם ברית המועצות במספר נושאים, בהן רצח הקצינים הפולנים ביער קאטין, שאלת גבולות פולין, ושאלת הממשלה שתמונה לאחר סיום המלחמה בפולין, הביאו לניתוק היחסים עם ברית המועצות בשנת 1943. ביולי 1943 נהרג שיקורסקי בתאונת מטוס.
לאחר ועידת יאלטה בשנת 1945 גרם יחסו של סטלין אל השאלה הפולנית להסרת תמיכת בעלות הברית בממשלת פולין הגולה. הממשלה המשיכה לפעול בלונדון, למעשה עד שנת 1989. רצ'קייביץ' המשיך לשאת בתפקיד הנשיא (על אף שעל אדמת פולין מונה לנשיא בולסלאב ביירוט הקומוניסט), והלך לעולמו על אדמת בריטניה, בשנת 1947, לאחר שמינה את שר החוץ לשעבר, אוגוסט זאלסקי, ליורשו. הוא הובא לקבורה בחלקה הצבאית הפולנית בבית הקברות בניוארק שעל הטרנט. בנובמבר 2022 הועבר ארונו משם לקבורה בוורשה שבפולין.
קטלאנית
קַטַלַאנִית (Català) היא שפה ממשפחת השפות הרומאניות.
השפה מדוברת במזרח חצי האי האיברי ובמספר מקומות נוספים. לשפה כ־9 מיליון דוברים, רובם בספרד. היא שפה רשמית באנדורה, בחבל קטלוניה שבספרד, בוולנסיה שבספרד, באיים הבלאריים, ובעיר אלְגֶרוֹ שבסרדיניה. בשנת 1714 כשהספרדים כבשו את קטלוניה נאסר השימוש בשפה. מבחינת אוצר מילים ודקדוק, השפה קרובה לספרדית וצרפתית.
התפשטות השפה
השפה הקטלאנית התפתחה במאה הרביעית לספירה, מניבים מקומיים של לטינית שהיו בשימוש בחלק המזרחי של הרי הפירנאים.
במהלך הרקונקיסטה, הכיבוש מחדש של חצי האי האיברי על ידי הנוצרים, התפשטה הקטלאנית לברצלונה, ולאחר מכן לממלכת ולנסיה, לאיים הבלאריים ולאלגרו.
דקדוק
הדקדוק של הקטלאנית קרוב לזה של מרבית השפות הרומאניות, אך יש בו גם מספר מאפיינים ייחודיים.
שמות עצם ושמות תואר
לשמות עצם ושמות תואר יש שני מינים, זכר ונקבה. השמות נוטים במספר יחיד ורבים; סימן הרבים הוא לרוב הסיומת -s.
מאפיין ייחודי של שמות קטלאניים הוא אובדן כמעט מוחלט של הסיומת -n, אשר נעלמה לחלוטין בזכר יחיד, אך מופיעה בנקבה וברבים. למשל:
פועל
כמו בשפות רומניות אחרות, גם בקטלאנית יש מערכת עשירה של זמני פעלים פשוטים ומורכבים, עם מודוס אינדיקטיבי וסוביונקטיבי.
כמו בספרדית וצרפתית, זמני הפעלים הפרפקטיביים המורכבים נוצרים על ידי הפועל haver והפועל בבינוני (particip passat). בנוסף לזמנים אלה קיים בקטלאנית גם זמן עבר ייחודי, pretèrit perfet perifràstic, הנוצר על ידי הפועל anar (ללכת) בזמן הווה ובגוף מתאים בצירוף שם הפועל; למשל, מהפועל cantar (לשיר):
כינויי גוף
כמו באיטלקית ובספרדית, קיימים בקטלאנית כינויי גוף אנקליטיים, אשר מתחברים לפועל כאשר יש להם תפקיד של מושא ישיר או עקיף. הייחוד של הקטלאנית הוא בחוקים המורכבים שלפיהם מתחברים כינויים אלה לפועל וכאשר לפועל יש יותר מכינוי אחד. לכינויים יש אלומורפים רבים בהתאם לזמן והגוף של הפועל ובהתאם לצלילים הראשונים והאחרונים של הפועל.
ניבים קטלאניים
השפה הקטלאנית מורכבת ממספר ניבים, שאותם נהוג לחלק לשתי קבוצות עיקריות, על פי חלוקה שהציע מנואל מילה איפונטאנאלס ב־1861.
הקבוצה המזרחית כוללת את הניבים המדוברים בקטלוניה ובאנדורה, והקבוצה המערבית כוללת את הניבים המדוברים בוולנסיה ובחלק המזרחי של אראגון. בין הקבוצות קיימת השפעה הדדית, וכך הניבים המדוברים בוולנסיה אופייניים יותר לקבוצת הניבים המערבית ואילו הניבים המדוברים באראגון מכילים גם השפעות מזרחיות.
צ'לסי (כדורגל)
הקבוצה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה ב-1955. היא אמנם ניצחה במספר טורנירי גביע בשנות ה-60 ובשנות ה-70, אך לאחר מכן לא זכתה באף תואר עד 1997. העשור הראשון של המאה ה-21 של הקבוצה היה מוצלח ביותר, ושיאיו היו 2 אליפויות הפרמייר ליג ב-2005 וב-2006 והעפלה לגמר ליגת האלופות 2008. צ'לסי המשיכה להצליח גם בעשור שלאחר מכן כאשר בשנת 2012 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, לאחר שגברה על באיירן מינכן בדו-קרב פנדלים, ושבה וזכתה בטורניר גם בעונת 2020/2021 אחרי ניצחון 1–0 על מנצ'סטר סיטי. כמו כן, זכתה בעשור זה ב-3 אליפויות, ב-2010, ב-2015 וב-2017.
הקבוצה מקיימת את משחקי הבית שלה באצטדיון סטמפורד ברידג' שבפולהאם, המכיל 42,500 מקומות. צ'לסי משחקת באצטדיון זה למן יום הקמתה. אף על פי ששמה צ'לסי, אצטדיונה ממוקם בהאמרסמית' ופולהאם, בסמוך לגבול של הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי, דהיינו, לא ברובע צ'לסי עצמו.
מדי הבית הקבועים של צ'לסי מורכבים מחולצות ומכנסיים בצבע כחול, ביחד עם גרביים לבנים. סמל המועדון השתנה פעמים אחדות בניסיון להופכו ליותר מודרני או למתגו. הסמל הנוכחי, שבו אריה המחזיק מטה, הוא גרסה מעובדת של הסמל שאומץ בשנות ה-50. בעונת 2011/2012 נכחו במשחקי הבית של הקבוצה 41,478 צופים בממוצע, דבר המציב אותה במקום השישי בפרמייר ליג.
היסטוריה
מועדון צ'לסי הוקם ב-10 במרץ 1905 בפאב דה רייזינג סאן (The Rising Sun, השמש הזורחת), הנמצא מול הכניסה הראשית לסטמפורד ברידג' ברחוב פולהאם, והקבוצה נבחרה להצטרף לפוטבול ליג זמן קצר לאחר היווסדה. בשנים הראשונות הקבוצה לא זכתה להצלחות רבות, וההישג הטוב ביותר היה ההפסד לשפילד יונייטד בגמר גביע ה-FA של 1915. צ'לסי זכתה למוניטין של החתמת שחקנים ידועים, אך לא השפיעה רבות על הכדורגל האנגלי בשנים שבין שתי מלחמות העולם.
חלוץ העבר האנגלי טד דרייק התמנה לתפקיד המאמן ב-1952, והוביל בקבוצה תהליך של מודרניזציה. הוא החליף את הסמל הישן של המועדון, שיפר את משטר האימונים של קבוצת הנוער, בנה מחדש את סגל הקבוצה, והוביל את צ'לסי לזכייה הראשונה בתואר משמעותי - אליפות הליגה הראשונה בעונת 1954/1955. בעונה שלאחר מכן ייסדה אופ"א את גביע אירופה בכדורגל, אך צ'לסי פרשה מהתחרות לפני התחלתה בעקבות לחצים מהפוטבול ליג ומהתאחדות הכדורגל האנגלית.
שנות ה-60 ידועות בזכות הסגל הצעיר של הקבוצה, שהודרך על ידי המאמן טומי דוקרטי. צ'לסי התמודדה על התארים השונים לאורך כל העשור, אך סבלה ממספר החמצות. היא הייתה מועמדת לטרבל של אליפות, גביע ה-FA וגביע הליגה בעונת 1964/1965, אך זכתה לבסוף רק בגביע הליגה. צ'לסי הפסידה שלוש פעמים בשלב חצי הגמר, ופעם אחת הפסידה בגמר גביע ה-FA. ב-1970 היא זכתה בגביע ה-FA, לאחר שגברה על לידס יונייטד בתוצאה 2 - 1 במשחק חוזר. הקבוצה זכתה בתוארה האירופי הראשון בשנה שלאחר מכן, לאחר שגברה על ריאל מדריד במשחק חוזר באתונה וזכתה בגביע מחזיקות הגביע.
שלהי שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 היו רצופות אירועים עבור צ'לסי. הפיתוח והשיפוץ של סטמפורד ברידג' גרמו לערעור היציבות הכלכלית של הקבוצה, שחקנים בולטים שוחררו והקבוצה ירדה ליגה. בעיות נוספות התעוררו בעקבות קבוצות אוהדים אלימות, שגרמו לבעיות במשך רוב העשור. ב-1982, בעודה שקועה בבעיות, נרכשה צ'לסי על ידי קן בייטס תמורת סכום של לירה שטרלינג אחת, אך זכויות החכירה בסטמפורד ברידג' נמכרו ליזמי נדל"ן כך שהקבוצה עמדה לאבד את אצטדיון הבית שלה. צ'לסי לא הפגינה רמת משחק גבוהה, והייתה מועמדת לירידה לליגה השלישית לראשונה בתולדותיה. אולם, המאמן החדש ג'ון ניל הצליח ב-1983 להרכיב סגל חדש בעלות נמוכה. צ'לסי זכתה באליפות הליגה השנייה בעונת 1983/1984, וביססה את מעמדה בליגה הבכירה לפני ששבה וירדה ב-1988. היא חזרה מיד לליגה הראשונה לאחר שזכתה באליפות הליגה השנייה בעונת 1988/1989.
בייטס ניהל מאבק משפטי ארוך, וב-1992 הצליח להחזיר את זכויות החכירה באצטדיון לידי צ'לסי, באמצעות עסקה עם הבנקים של יזמי הנדל"ן, שפשטו את הרגל בעקבות קריסת השוק. הקבוצה לא שיחקה היטב בתחילת דרכה של הפרמייר ליג החדשה, אך ב-1994 הצליחה להעפיל לגמר גביע ה-FA. רק עם מינויו ב-1996 של רוד חוליט לתפקיד המאמן השתנה מצבה של הקבוצה. הוא הביא עמו לסגל מספר שחקנים עם מוניטין בינלאומי, הוביל את צ'לסי לזכייה בגביע ה-FA ב-1997 והחזיר אותה לצמרת הכדורגל האנגלי. חוליט הוחלף על ידי ג'אנלוקה ויאלי, שהוביל את צ'לסי לניצחון בגביע הליגה ובגביע המחזיקות ב-1998, בגביע ה-FA ב-2000 ולרבע גמר ליגת האלופות באותה שנה. ויאלי פוטר והוחלף במאמן איטלקי אחר, קלאודיו ראניירי, שהוביל את צ'לסי לגמר גביע ה-FA בשנת 2002 ולמוקדמות ליגת האלופות.
באותה עונה,במשחק חצי גמר ליגת האלופות בקאמפ נואו, היא סיימה בתיקו 0 - 0 מול ברצלונה, ובגומלין בלונדון היא הובילה משער של מייקל אסיין בדקה ה-9. בדקה השלישית של תוספת הזמן הצליח אנדרס אינייסטה להשוות את תוצאת המשחק ולהדיח את צ'לסי. בקיץ 2009 מונה קרלו אנצ'לוטי לתפקיד המאמן. בעונת זכתה צ'לסי באליפות הרביעית בתולדותיה לאחר שגברה במחזור האחרון על ויגאן את'לטיק בתוצאה 8 - 0. צ'לסי סיימה עם 103 שערי ליגה - שיא חדש בתולדות הפרמייר ליג - בעוד שהחלוץ דידייה דרוגבה זכה בתואר מלך השערים עם 29 שערים בסך הכל, והקשר פרנק למפארד זכה בתואר מלך הבישולים עם 17 בישולים. לאחר ניצחון על פורטסמות' בגמר גביע ה-FA, השלימה הקבוצה זכייה ב"דאבל" הראשון בתולדותיה.
בעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות, על אף שבאמצע העונה פוטר המאמן אנדרה וילאש בואש והקבוצה הייתה שרויה בתהליכי התארגנות תחת הדרכתו של המאמן החדש ושחקן העבר רוברטו די מטאו. במשחקו הראשון של די מתאו כמאמן ניצחה צ'לסי את נאפולי בתוצאה 1–4 במשחק הגומלין, לאחר הפסד 1–3 במשחק הראשון (שלב שמינית הגמר). במשחק הגמר מול באיירן מינכן, שנערך באליאנץ ארנה שבמינכן, פיגרה צ'לסי משער של תומאס מולר בדקה ה-83, אך השוותה כעבור חמש דקות משער של דידייה דרוגבה. המשחק לא הוכרע גם לאחר הארכה, ובדו-קרב פנדלים, שנערך לאחר מכן, ניצחה 4 - 3 ובכך זכתה בליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדותיה.
בעונה זו סיימה צ'לסי במקום השישי בליגה האנגלית, שתי נקודות פחות מניוקאסל יונייטד במקום החמישי וחמש נקודות פחות מטוטנהאם במקום הרביעי. המקום השישי היה אמור להוביל את צ'לסי לליגה האירופית בעונת 2013/2012, אך לאחר שזכתה בליגת האלופות הובטח לה המקום בשלב הבתים של המפעל בעונה הבאה, ושלח את טוטנהאם שבמקום הרביעי לליגה האירופית. כמו כן, זכתה צ'לסי בגביע ה-FA באותה שנה לאחר ניצחון 1–2 על ליברפול, ובכך השלימה דאבל של גביעים.
די מטאו פוטר ב-21 נובמבר 2012, ורפאל בניטס מונה במקומו. במאי 2013 זכתה צ'לסי בגביע הליגה האירופית לאחר ניצחון 2:1 במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון. באותה שנה, שחקן הקבוצה, פרנק למפארד, הפך לכובש המצטיין של הקבוצה בכל הזמנים. את העונה סיימה צ'לסי במקום השלישי.
לקראת עונה 2013/2014 חזר ז'וזה מוריניו לקדנציה נוספת כמאמן הקבוצה. באוגוסט 2013 הפסידה צ'לסי לבאיירן מינכן בגמר הסופרקאפ האירופי לאחר 2-2 בסיום ההארכה ו-4–5 בתום דו-קרב בעיטות עונשין. בעונת 2014/2015 זכתה באליפות אנגליה החמישית בתולדותיה, ובגביע הליגה החמישי בתולדותיה, והודחה מליגת האלופות בשלב שמינית הגמר. ב-17 בדצמבר 2015 פוטר מוריניו לאחר שהקבוצה הפסידה ב-9 משחקים מתוך 16 בתחילה העונה. במקום מוריניו התמנה חוס הידינק ההולנדי למאמן צ'לסי בפעם השנייה, אך זמן קצר לאחר מכן הוא הוחלף באנטוניו קונטה האיטלקי, שבעונת 2016/2017 הוביל את צ'לסי לזכייה באליפות השישית בתולדותיה. בעונתו השנייה במועדון הביע המאמן את מורת רוחו מהתנהלות ההנהלה וממדיניות הרכש שלה, מה שהתבטא גם ביכולתה הספורטיבית של הקבוצה שירדה למקום החמישי בפער של 19 נקודות ממנצ'סטר סיטי שבמקום הראשון. במסגרת האירופית, הודחה צ'לסי בשמינית הגמר לאחר שברצלונה גברה עליה בתוצאת 1–4 בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2018/2019 כיהן מאוריציו סארי כמאמן הקבוצה, אך גם הוא התקשה להרים את צ'לסי ובתקופתו היא ספגה 0–6 ממנצ'סטר סיטי במסגרת הליגה האנגלית, במה שהיה לתבוסה הגדולה ביותר בתולדות צ'לסי מזה 28 שנים. מצבה של הקבוצה התדרדר עוד יותר לאחר שהפסידה למנצ'סטר יונייטד בשמינית גמר הגביע האנגלי ושוב למנצ'סטר סיטי, הפעם בגמר גביע הפוטבול ליג בדו-קרב פנדלים, אחרי שוויון מאופס בזמן החוקי.
בעונת 2020/2021 זכתה צ'לסי בליגת האלופות בפעם השנייה בתולדותיה לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על מנצ'סטר סיטי. זה קרה ב-29 במאי 2021, בזכות שער של קאי האברץ. תומאס טוכל, המאמן שהגיע בינואר אותה השנה, שינה את סגנון המשחק של הקבוצה, בעיקר בפן ההגנתי, ובכך הביא את גביע האלופות האירופי השני בהיסטוריה של צ'לסי, וסיים עמה בליגה במקום השלישי.
בפברואר 2022 זכתה הקבוצה בגביע העולם למועדונים לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 1–2, לאחר הארכה, על פלמיירס משער שהובקע גם כן על ידי קאי האברץ הגרמני.
באותו חודש, אברמוביץ' הודיע על העברת הקבוצה לנאמנים בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה וחשש מהקפאת נכסיו בבריטניה. ב-10 במרץ, הוקפאו נכסיו בבריטניה באופן רשמי, ואפשרותו למכור את המועדון נבלמה. נקבע שצ'לסי לא תוכל למכור כרטיסים חדשים למשחקיה או לרכוש שחקנים.
אף על פי שהתחילה לא רע את עונת 2022/2023, וניצחה שישה מתוך 11 המשחקים הראשונים בעונה, לאחר מכן חוותה ירידה גדולה על אף מסע רכש משמעותי בינואר, וניצחה רק חמישה משחקים ב-27 מחזורים. הקבוצה כבשה רק 38 שערים לאורך כל העונה וסיימה בחלק התחתון של הטבלה לראשונה מאז עונת 1995/1996.
סטמפורד ברידג'
צ'לסי שיחקה באצטדיון אחד בלבד לאורך כל שנות קיומה. האצטדיון נפתח רשמית ב-28 באפריל 1877. במשך 28 השנים הראשונות לקיומו הוא שימש רק את מועדון האתלטים של לונדון כזירת לתחרויות אתלטיקה, ולא היה קשור כלל לכדורגל. ב-1904 נרכש האצטדיון על ידי איש העסקים גאס מירס ואחיו ג'וזף, שקודם לכן רכשו שטח אדמה נוסף (שהיה גן שוק גדול) מתוך מטרה לערוך עליו משחקי כדורגל.
משפחת מירס מינתה את האדריכל ארצ'יבלד לייטץ' לאחראי על בניית האצטדיון. הם הציעו את האצטדיון לפולהאם, אך הנהלת פולהאם דחתה את ההצעה. כתוצאה מכך, הם החליטו להקים מועדון כדורגל חדש. במקרים רבים הקבוצה נוסדת קודם כל, ורק לאחר מכן מתחילה בחיפוש מגרש למשחקי הבית. כיוון שברובע כבר היה מועדון בשם פולהאם, החליטו המייסדים לאמץ את השם של רובע צ'לסי הסמוך, ולאחר שדחו שמות כגון מועדון הכדורגל קנזינגטון, מועדון הכדורגל סטמפורד ברידג' ומועדון הכדורגל לונדון.
תכולתו המקורית של סטמפורד ברידג' הייתה 100,000 מקומות, ועיצובו היה דמוי-קערה עם טראסת מושבים מקורה. בתחילת שנות ה-30 נבנו טראסות מושבים בחלק הדרומי של האצטדיון עם גג שכיסה כחמישית מהיציע. אזור זה נודע לימים בכינוי "שד אנד" (Shed End), ובין שנות ה-60 לשנות ה-80 אכלסו אותו בעיקר האוהדים המסורים ביותר של צ'לסי. לא ברור מה מקור השם, אך העובדה שהגג היה דומה לפח גלי תרמה לכך ככל הנראה.
בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 החל תהליך מודרניזציה של סטמפורד ברידג', שכלל בין השאר תוכניות להפיכתו לאצטדיון ישיבה בלבד עם 50,000 מקומות. העבודות החלו ביציע המזרחי בתחילת שנות ה-70, אך העלות הגבוהה הביאה את המועדון אל סף פשיטת רגל, ולפיכך, האחזקות נמכרו ליזמי נדל"ן. רק בשנות ה-90 נפתרו הבעיות הקשורות לאצטדיון וניתן היה להמשיך בחידושו. ב-2001 הסתיים תהליך שבמסגרתו החלקים הצפוני, המערבי והדרומי של האצטדיון הפכו ליציעי ישיבה בלבד והמרחק בינם לבין המגרש עצמו קוצר.
המגרש בסטמפורד ברידג', האחזקות, השערים המסתובבים והזכות על השם נמצאים בבעלות החברה "Chelsea Pitch Owners", שהיא מלכ"ר שהאוהדים מחזיקים במניותיו. החברה הוקמה על מנת להבטיח כי יהיה זה בלתי אפשרי למכור את האצטדיון. משמעות נוספת להקמת החברה היא שבהנחה וצ'לסי תעבור למקום אחר יהיה צורך לשנות את השם שלה.
הנהלת צ'לסי מתכננת להגדיל את תכולת האצטדיון מעבר ל-50,000 מושבים. כיוון שהאצטדיון שוכן בלב אזור בנוי בלונדון על דרך ראשית ובסמוך לשתי תחנות רכבת, האוהדים יכולים להיכנס אליו רק דרך כניסת רחוב פולהאם, ובגלל זאת יש מגבלות בריאותיות ובטיחותיות על הרחבת האצטדיון. כתוצאה מכך, היו תוכניות להעביר את האיצטדיון למקום אחר כגון מרכז התערוכות ארלז קורט, תחנת הכוח באטרסי ובסיס צבאי מקומי. אולם, ההנהלה הודיעה כי בכוונתה להשאיר אותו במיקומו הנוכחי.
סמל
מאז הקמת הקבוצה היא השתמשה בארבעה סמלים עיקריים, אם כי לכולם היו וריאציות שונות. ב-1905 היא אימצה את הסמל הראשון שכלל תמונה של פנסיונר צ'לסי, דבר שגרם לכך שהקבוצה כונתה "הפנסיונרים". סמל זה היה בשימוש במשך כחמישים שנים, אך מעולם לא הופיע על החולצות. כחלק מתהליך המודרניזציה של טד דרייק, שהחל ב-1952, הוסר סמל זה מתוכניות יום המשחק על מנת לשפר את תדמית המועדון. סמל זמני, שכלל רק את ראשי התיבות C.F.C, היה בשימוש במשך שנה אחת בלבד. ב-1953 אומץ סמל שכלל אריה המביט אחורה ואוחז מטה, והיה בשימוש במשך 33 שנים. סמל זה היה מבוסס על אלמנטים מהשלט ההרלדי של הרובע המלכותי צ'לסי ומשלט האצולה של רוזן קדוגן (נשיא המועדון) והמטה מאבות מנזר וסטמינסטר. בסמל היו גם שלוש שושנים אדומות המייצגות את אנגליה, ושני כדורי משחק. היה זה סמל המועדון הראשון שהופיע על החולצות, כיוון שמדיניות זו אומצה רק בתחילת שנות ה-60.
ב-1986 אומץ סמל חדש כחלק ממגמת מודרניזציה נוספת ובניסיון לנצל הזדמנויות שיווקיות. בסמל החדש היה אריה מסוגנן בצבעיו הטבעיים (צהוב ולא כחול), הניצב מעל ראשי התיבות של הקבוצה (C.F.C). סמל זה היה בשימוש במשך 19 שנים, ובמהלכן בוצעו בו מספר שינויים שכללו בין השאר שינוי של הצבעים. עם הגעת הבעלים החדשים והתקרבות יובל המאה להקמת הקבוצה, ביחד עם דרישות האוהדים לחזרה לסמל המסורתי, הוחלט כי הסמל ישונה פעם נוספת ב-2004. הסמל החדש אומץ בתחילת עונת 2005/2006, וסימן את החזרה לעיצוב הישן של האריה ההרלדי הכחול המחזיק בידו מטה. בדומה לסמלים הקודמים, סמל זה הופיע במגוון צבעים כגון לבן וזהב.
צבעי ומדי הקבוצה
שחקני צ'לסי לבשו תמיד חולצות כחולות, ובתחילת דרכם הגוון של הכחול היה בהיר יותר בהשוואה לגוון הנוכחי, ובניגוד לתלבושת הנוכחית לבשו מכנסיים לבנים וגרביים בצבע כחול כהה. מקורו של הכחול הבהיר הוא בצבעי המירוץ של רוזן קדוגן, נשיא המועדון. אולם, החולצות בצבע כחול בהיר היו בשימוש במשך זמן קצר בלבד, והוחלפו על ידי הכחול המלכותי בערך ב-1912. כאשר טומי דוקרטי התמנה לתפקיד המאמן בתחילת שנות ה-60 הוא ביצע שינוי נוסף במדים, והוסיף מכנסיים כחולים (שנותרו בשימוש מאז) וגרביים לבנים מתוך אמונה שהצבעים של צ'לסי יהיו יותר בולטים, כיוון שבאותה תקופה אף קבוצה בכירה לא השתמשה בשילוב זה. תלבושת זו נכנסה לשימוש במהלך עונת 1964/1965.
הצבעים הרגילים של מדי החוץ של צ'לסי הם צהוב, או לבן עם עיטור כחול, אך בדומה לקבוצות רבות היו להן כמה תלבושות כאלה. הדגם הראשון היה מורכב מחולצות פסים שחורות ולבנות, ובמשחק אחד בשנות ה-60 הקבוצה לבשה חולצות בסגנון המדים של אינטר מילאנו, גם כן בהנחייתו של דוקרטי. בשנות ה-80 השתמשה הקבוצה בחולצות פסים ירוקות, דגם שחמט אדום-לבן בתחילת שנות ה-90, ותוספת בצבע גרפיט ומנדרינה באמצע שנות ה-90.
התלבושת הנוכחית של צ'לסי מיוצרת על ידי נייקי. היצרן הקודם היה אדידס. נותן החסות (ספונסר) הראשון שהופיע על החולצות של צ'לסי היה גאלף אייר, וזאת לאחר הסכם שנחתם באמצע עונת 1983/1984. נותני החסות שהופיעו לאחר מכן הם גריינג' פארמס, תה באי לין והחברה האיטלקית סימוד. ב-1989 נחתם חוזה לטווח ארוך עם חברת קומודור אינטרנשיונל, ולאחר שזו פשטה את הרגל הספונסרים היו בירת קורס (1995–1997), Autoglass (1997–2001),אמירטס (2001–2005) סמסונג (2005-2015). הספונסר הנוכחי היא חברת יוקוהמה ראבר.
אוהדים
ממוצע הצופים של צ'לסי הוא מהגבוהים באנגליה, ובשנים האחרונות הוא עומד על כ-40,000 צופים למשחק. חלק ניכר מאוהדי צ'לסי מגיעים מאזורי הפועלים של מערב לונדון, כגון האמרסמית' ובאטרסי, מאזורים יותר עשירים כגון צ'לסי וקנזינגטון, וממחוזות הבית. בנוסף לשירי כדורגל רגילים, אוהדי צ'לסי מבצעים שירים הייחודיים להם, וביניהם את השיר "סלרי" שבמהלכו הם זורקים לעיתים סלרי. אך מנהג זריקת הסלרי הפך לפופולרי פחות בשנים האחרונות. השיר הפופולרי של אוהדי צ'לסי הוא השיר "Blue is the colour", שאותו נוהגים לשיר האוהדים ולפעמים גם השחקנים.
לאוהדי צ'לסי אין יריבות ספורטיבית הדומה לדרבי המרזיסייד או הדרבי של צפון לונדון. משחק הדרבי של מערב לונדון מול פולהאם לא היה בולט לאורך השנים, אשר ברובן שיחקו שתי הקבוצות בליגות שונות. בסקר שנערך בשנת 2004 על ידי האתר Planetfootball.com התברר כי לדעת אוהדי צ'לסי יריביהם הגדולים ביותר הם (לפי הסדר): ארסנל, טוטנהאם הוטספר ומנצ'סטר יונייטד.
כמו כן, ישנה יריבות עם אוהדי לידס יונייטד שתחילתה במשחקים מתוחים ושנויים במחלוקת בשנות ה-60 ובשנות ה-70, ובייחוד גמר גביע ה-FA של 1970. בשנים האחרונות התפתחה גם יריבות עם ליברפול לאור תדירות המפגשים ביניהן בטורנירי גביע שונים, כולל ניצחונה של ליברפול בחצי גמר ליגת האלופות בעונת 2004/2005 וונצחונה של צ'לסי על ליברפול בעונת 2007/2008.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 נקשר שמם של אוהדי צ'לסי לתופעות של חוליגניזם. קבוצת אוהדים שהייתה ידועה בכינוי "צ'לסי שד בויז" (Chelsea Shed Boys), הידועה כיום בכינוי צ'לסי הד-האנטרז, התפרסמה בעקבות מעשי האלימות נגד אוהדים אלימים של קבוצות אחרות, כגון אלו של וסטהאם יונייטד ומילוול. העלייה ברמת החוליגניזם גרמה בשנות ה-80 ליושב ראש, קן בייטס, להציע הקמת גדר חשמלית על מנת למנוע מהאוהדים לחדור לתחומי המגרש. הצעה זו נדחתה על ידי מועצת לונדון רבתי. החל משנות ה-90 ניכרה ירידה ברמת הפרות הסדר של הקהל בזמן המשחקים, בין השאר כתוצאה מהגברת האכיפה על ידי המשטרה, הכנסת טלוויזיה במעגל סגור ומעבר לשימוש באצטדיון לישיבה בלבד.
אנטישמיות ונאו-נאציזם
בשנים האחרונות שמם של אוהדי צ'לסי נקשר בתופעות של ניאו נאציזם ואנטישמיות, ובאופן קבוע הם קוראים "יהודון" (yiddo) בעת המשחקים. כמו כן, התפרסם ברחבי העולם שיר ניאו נאצי המושר על ידם בשם "דורבנות" (כינוי לקבוצת טוטנהאם הוטספר) בדרך למחנה ההשמדה אושוויץ".
בעקבות תופעות אלו החליט הבעלים רומן אברמוביץ' על התגייסות של הקבוצה כנגד תופעת האנטישמיות והוביל את הקבוצה לנקוט בצעדים לקידום המאבק באנטישמיות. שחקני הקבוצה השתתפו בקמפיין לעידוד מודעות יום השואה הבינלאומי, ואף שמעו הרצאה בנושא מיושב ראש הסוכנות היהודית יצחק הרצוג.
דירוג אופ"א
נכון ל-2 בספטמבר 2022:
בתרבות הפופולרית
עד שנות ה-50 נקשר שמה של הקבוצה להיכלי מוזיקה, כאשר היעדר ההישגים מהווה חומר גלם לקומיקאים כגון ג'ורג' רובי. אחד מהביטויים לתופעה זו היה בשיר הקומי מ-1933 שבוצע על ידי נורמן לונג, ונקרא "On The Day That Chelsea Went and Won The Cup" (ביום שבו צ'לסי הלכה וזכתה בגביע). מילות השיר תיארו רצף של אירועים חריגים ובלתי סבירים המתרחשים ביום שבו צ'לסי מצליחה לזכות בתואר.
במהלך ההכנות לגמר גביע ה-FA של 1972 יצא לאור הסינגל "Blue Is the Colour" (כחול הוא הצבע), כאשר כל שחקני קבוצת הבוגרים של צ'לסי משתתפים בו. בשיא הפופולריות שלו דורג הסינגל במקום החמישי בדירוג הסינגלים הבריטי. מאוחר יותר עובד השיר לגרסה שנקראה "White Is the Colour" (לבן הוא הצבע), ואומץ בתור ההמנון הרשמי של ונקובר וייטקאפס. לקראת גמר גביע ה-FA של 1997 בוצע השיר "Blue Day" על ידי הזמר סאגס וחלק משחקני צ'לסי, ודורג במקום ה-22 במצעד הבריטי. בריאן אדמס, אוהד של צ'לסי, הקדיש לה את השיר "We're Gonna Win" מהאלבום "til I Die 18".
בעלות והנהלה
מועדון הכדורגל צ'לסי הוקם על ידי גאס מירס במרץ 1905. לאחר מותו בשנת 1912 יורשיו המשיכו להחזיק במועדון עד שנת 1982, כאשר קן בייטס רכש את המועדון מידיו של בריאן מירס, נינו של המייסד, תמורת 1 ליש"ט. בייטס היה בעל השליטה במועדון עד להנפקת הקבוצה בבורסה במרץ 1996. לאחר מכן, אוהד הקבוצה ואיש העסקים מתיו הרדינג הפך למנהל הקבוצה והלווה 26 מיליון ליש"ט לקבוצה כדי להשקיע בשחקנים חדשים.
ביולי 2003, האוליגרך הרוסי-ישראלי רומן אברמוביץ' רכש יותר מ-50% מהמניות, כולל 29.5% ממניותיו של בייטס, תמורת 30 מיליון ליש"ט, ובשבועות שלאחר מכן רכש את שאר המניות במועדון ובסך הכל השקיע 140 מיליון ליש"ט. באותה עת בעלי המניות היו גם מתיו הרדינג (21%), חברת BSkyB(9.9%) וכן מחזיקי מניות אנונימיים. בהמשך, נתח מניותיו בקבוצה הגיע לכדי 90%. בעת הרכישה לצ'לסי היו חובות בסך 100 מיליון ליש"ט, לרבות הלוואות אירופיות בסך 75 מיליון ליש"ט, שנלקחו בתקופת בייטס בשנת 1997. אברמוביץ' כיסה את כל חובות המועדון עד 2008 ולמועדון לא נותרו חובות חיצוניים. אברמוביץ' מממן את הקבוצה באמצעות חברת ההחזקות שלו Fordstam Limited. הקבוצה לא הייתה רווחית בשנים הראשונות של אברמוביץ', ועד יוני 2005 דווח שההפסדים המצטברים הגיעו לסכום של 140 מיליון ליש"ט. רק בנובמבר 2012 צ'לסי הודיעה כי הגיעה לרווח מצטבר בסכום של 1.4 מיליון ליש"ט. בשנת 2012 מרינה גרנובסקאיה, שעובדת עם אברמוביץ' שנים רבות, החלה לכהן כמנכ"ל המועדון. בשנת 2018 הקבוצה דיווחה על רווחי שיא בסך 62 מיליון ליש"ט. עם השנים הפכה צ'לסי למותג גלובלי והיתה לאחד מחמשת מותגי הכדורגל הגדולים באירופה עם שווי של 398 מיליון דולר. בשנת 2016, מגזין "פורבס" דירג את צ'לסי בתור המועדון השביעי ביוקרתו בעולם עם שווי של 1.15 מיליארד ליש"ט (1.66 מיליארד דולרים).
בעל הקבוצה מ-2003 עד 2022 היה, כאמור, איש העסקים והמיליארדר הרוסי-ישראלי רומן אברמוביץ'. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, שהחלה בפברואר 2022, אולץ אברמוביץ' למכור את הקבוצה, וזו נרכשה במאי 2022 על ידי קבוצת רכישה בראשות איש העסקים האמריקאי טוד בוהלי.
סגל השחקנים
נכון ל-16 באוגוסט 2023
תארים והישגים
אחר
משרד האוצר
משרד האוצר הוא המשרד הכלכלי המרכזי של ממשלת ישראל והוא האחראי על קביעת המדיניות הכלכלית של הממשלה. תפקידיו המרכזיים הם: תכנון וביצוע המדיניות הכלכלית-פיסקאלית של מדינת ישראל, ויסות הפעילות הכלכלית והעסקית במשק, קביעת תקציב המדינה השנתי לפעילות הממשלה וחלוקתו למשרדי הממשלה השונים וניהול הכנסות המדינה וגביית המיסים הישירים והעקיפים.
כמו כן מופקד המשרד על קביעת מדיניות השכר והסכמי העבודה במגזר הציבורי ועל ניהול נכסי המדינה. המשרד אף מפקח על גופים מרכזיים בשוק ההון.
אגפי המשרד
בראש משרד האוצר עומד שר האוצר. מתחת לשר, עומדים באופן ישיר סגן השר (או שר נוסף בתוך המשרד), המנהל הכללי, ראשי האגפים (החשב הכללי, אגף תקציבים, אגף שכר והסכמי עבודה והכלכלן הראשי) וכן ראשי יחידות הסמך (רשות המיסים, רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון).
יחידות נוספות הכפופות למנכ"ל המשרד הן: הלשכה המשפטית, יחידת ביקורת פנים, יחידת דוברות, היחידה לפניות הציבור ויחידות מנהליות פנימיות (כדוגמת לוגיסטיקה).
אגף התקציבים
הממונה על התקציבים נכון לשנת 2023 הוא יוגב גרדוס.
אגף התקציבים עוסק בהכנת תקציב המדינה ובהגשתו לאישור הממשלה והכנסת (התקציב השנתי מאושר מדי שנה על ידי הכנסת, בחוק התקציב). לאגף זה השפעה על פעולותיהם של כל משרדי הממשלה, דרך קביעת תקציביהם. האגף עוסק גם בגיבוש המדיניות המקרו-כלכלית של הממשלה.
אגף החשב הכללי
החשב הכללי נכון לשנת 2023 הוא יהלי רוטנברג.
אגף החשב הכללי עוקב אחר הוצאותיה של הממשלה, והוא אחראי על פיקוח תקציב המדינה, כולל טיפול בחשבונאות הממשלתית וחתימה על חוזים שהמדינה היא צד להם (חוזים שבדרך כלל כרוכים בתשלום של המדינה לספקים).
נושאים נוספים שבהם עוסק האגף:
אגף הכלכלנית הראשי
הכלכלנית הראשית, הממונה על הכנסות המדינה, מחקר, וקשרים בינלאומיים נכון לשנת 2023 היא שירה גרינברג.
אגף הכלכלן הראשי הוא יחידת מטה במשרד האוצר האחראי על חיזוי ומעקב אחר המשתנים הכלכליים המשפיעים על המשק הישראלי, גיבוש מדיניות המס של ישראל וכן על ניהול הקשרים הבינלאומיים של משרד האוצר. כחלק מכך שותף האגף בתהליך בניית תקציב המדינה בחיזוי הצמיחה והכנסות המדינה, ומעקב אחר הכנסות המדינה בפועל. האגף גם יוזם מחקרים מקדמי מדיניות, לתמיכה מחקרית בקבלת ההחלטות באוצר, ולהצגת הכלכלה הישראלית לגורמי חוץ. בנוסף האגף יוזם מדיניות ושינויי חקיקה בתחומי המס ומייצג את ישראל בפורומים בינלאומיים העוסקים בתחומי מדיניות כלכלית ומיסוי.
פרסומי אגף הכלכלן הראשי כוללים בין היתר את דו"ח הכנסות המדינה, סקירות כלכליות שבועיות, סקירות ענף הנדל"ן למגורים ומאמרים המתפרסמים מעת לעת.
בנוסף האגף אחראי על הקשרים הבין-לאומיים והמגעים בין משרד האוצר לממשלות זרות, ארגונים בינלאומיים ומוסדות פיננסית בין-לאומיים.
אגף השכר והסכמי עבודה
הממונה על השכר והסכמי עבודה נכון לשנת 2023 הוא אפי מלכין (מ"מ).
אגף השכר אחראי על קביעת מדיניות השכר ויישומה במגזר הציבורי, ניהול משא ומתן בשם הממשלה בכלל המגזר הציבורי והמשק, פיקוח ובקרה על גופים ציבוריים, יישום תיקון 16 לחוק יסודות התקציב (כולל הפעלת יחידת האכיפה) וייעוץ לממשלה ולכנסת בנושאים הנוגעים לשכר.
אגף השכר והסכמי עבודה עוסק בקביעת תנאי העסקתם של עובדי המדינה, באמצעות ייצוג המדינה במשא ומתן לגיבוש הסכמים קיבוציים לעובדי המדינה, בחתימה על הסכמים אלה ובמעקב אחר ביצועם. פעמים רבות שותפות גם הרשויות המקומיות להסכמים אלה. כן מפקח האגף על תנאי ההעסקה בחברות ממשלתיות ובגופים מתוקצבים (כאלה שחלק ניכר מתקציבם ממומן על ידי המדינה, כגון אוניברסיטאות)
היועץ המשפטי
היועץ המשפטי של משרד האוצר נכון לשנת 2023 הוא עו"ד אסי מסינג.
הלשכה המשפטית במשרד האוצר מעניקה ליווי משפטי לפעילותם של לשכת השר ולשכת המנכ"ל, ולפעילות אגפי המשרד. במסגרת הליווי המשפטי, הלשכה המשפטית משתתפת בגיבוש ההיבטים המשפטיים של מדיניות המשרד ונותנת לבוש משפטי למדיניות המשרד שהתגבשה, מציגה את מדיניות המשרד בפני הממשלה והכנסת ומלווה את יישומה מן הבחינה המשפטית. בכלל זה, עוסקת הלשכה המשפטית בכל אלה: ניסוח של חקיקה (חוקים ותקנות), הוראות מינהל והצעות החלטה לממשלה, הכנת חוות דעת משפטיות, ניסוח מכרזים, הסכמים ומסמכים משפטיים, ניהול משא ומתן מול גורמים בתוך הממשלה ומחוצה לה, והכנת עמדת המשרד בתיקים שמתנהלים בבתי המשפט.
רשות המיסים בישראל
מנהל רשות המיסים נכון לשנת 2023 הוא ערן יעקב.
רשות המסים בישראל עוסקת בגביית כל המסים הממשלתיים החלים בישראל.
רשות המסים בישראל מאחדת את אגפי המס השונים: מס הכנסה, מיסוי מקרקעין, מס ערך מוסף, מס קנייה, מכס ומס בולים. הרשות מספקת שירותים בנושאי רפורמות, מוסדות ללא כוונת רווח וכן מידע למעסיקים, למייצגים ולציבור.
רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון
רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון היא רגולטור פיננסי עצמאי בישראל, המפקח על גופים פיננסים חוץ בנקאיים, ובהם חברות ביטוח, קרנות פנסיה, גמל והשתלמות, וכן על מתן שירותים פיננסיים מוסדרים כגון נותני אשראי חוץ-בנקאי, שירותי תשלום והעברת כספים, חברות פינטק ונותני שירותים פיננסים במטבעות וירטואליים.
כמו כן, במסגרת סמכויותיה, אחראית הרשות, על רישוי סוכני ביטוח ויועצי פנסיה, והיא מפקחת על פעילותם מול המבוטחים והעמיתים.
הרשות הוקמה ב-1 בנובמבר 2016 בהתאם לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו-2016, ועד למועד זה פעלה כאגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
המדפיס הממשלתי
מנהל המדפיס הממשלתי הוא רוני פרקין. היחידה באחריותו מבצעת את רוב שירותי הדפוס של כל משרדי הממשלה.
הלשכה לענייני פיצויים אישיים מחו"ל
הלשכה לענייני פיצויים אישיים מחו"ל (נקראת בקיצור: הלשכה לפיצויים אישיים) אחראית על אספקת שירותים לרשויות הפיצויים ומוסדות ביטוח סוציאלי בגרמניה, במסגרת "הסכם השילומים". הלשכה מספקת את השירותים בהתאם לתביעות אישיות של ניצולי שואה אזרחי ישראל.
רד גרלנד
ויליאם מקינלי "רד" גרלנד הבן (באנגלית: William McKinley "Red" Garland, Jr; 13 במרץ 1923 - 23 באפריל 1984) היה אחד מגדולי פסנתרני הג'אז האמריקאים. סגנון הבלוק-קורדס שלו השפיע ועודו משפיע על פסנתרנים רבים אחרים.
ההתחלה
'''ויליאם מ. "רד" גרלנד ''' נולד ב-13 במרץ 1923 בדאלאס, טקסס. גרלנד בא ממשפחה לא מוזיקלית. הכלי הראשון שעליו ניגן היה קלרינט. מאוחר יותר, למד גרלנד סקסופון אלט אצל באסטר סמית', סקסופוניסט ידוע בטקסס שהשפיע מאוד על צ'ארלי פארקר. גרלנד התחיל לנגן לראשונה על פסנתר בשנת 1941 כשהיה בן 18, ובצבא. כששהה בפורט האוצ'וקה, אריזונה, שמע פסנתרן בשם ג'ון לואיס מנגן בחדר המנוחה של הצבא, וביקש ממנו ללמד אותו לנגן. לאחר שסיים את שירותו הצבאי, המשיך גרלנד ללמוד ולהתאמן בעצמו תוך כדי הקשבה להקלטות של נגנים אחרים. השפעותיו העיקריות באותה תקופה היו קאונט בייסי ונט קינג קול. בנוסף, למד גרלנד מג'יימס פ. ג'ונסון, לאקי רוברטס, טדי וילסון, באד פאוול, וארט טייטום אשר היה המועדף על גרלנד. גרלנד ידע שלעולם הוא לא יוכל לנגן כמו טייטום, שהיה ידוע במהירויות הנגינה הגבוהות מאוד שלו, ובתחליפיו ההרמוניים שנחשבו מסובכים באותה תקופה.
פוסט-התחלה
בשנת 1945 הופיע גרלנד לראשונה עם פורט וורת' וביל בלוקר. הופעה זו הייתה פחות מחמש שנים אחרי שגרלנד החל לנגן בפסנתר. באותו זמן הגיע לעיר נגן החצוצרה אורן "הוט ליפס" פייג' שחיפש פסנתרן לנגן איתו לאחר שהפסנתרן הקודם איתו ניגן, פרש. ו פייג' וגרלנד חבר וניגנו יחדיו כמה חודשים עד שמסע ההופעות שלהם הסתיים בניו יורק. בניו יורק רצה גרלנד לחפש עבודה חדשה. ארט בלייקי, שהספיק כבר לשמוע את גרלנד, המליץ עליו לזמר בילי אקשטיין שחיפש מוזיקאים מיוחדים ל"ביג באנד" שלו. אקשטיין שהעסיק מוזיקאים גדולים רבים כגון דיזי גילספי, צ'ארלי פארקר, דקסטר גורדון ומיילס דייוויס, נענה להמלצתו של בלייקי וצירף את גרלנד לתזמורתו. גרלנד ניגן באותו "ביג באנד" כשישה שבועות.
גרלנד מתפרסם
בנוסף לנגינה בתזמורתו של אקשטיין, ניגן גרלנד עם הסקסופוניסט אדי "לוקג'ו" דייוויס בכמה מועדונים. לילה אחד במועדון בשם מינטון, נכנס הפסנתרן בד פאוול והחליף את גרלנד בספסל הפסנתר. גרלנד היה המום מנגינתו של פאוול. מאוחר יותר החל גרלנד להפגש לעיתים קרובות עם פאוול בביתו, וללמוד ממנו. הם נהיו חברים, ופאוול הפך להשפעה הגדולה השנייה על גרלנד אחרי ארט טייטום. בנוסף, קיבל גרלנד עצות מטייטום עצמו, במועדון לילה אחד, בו אמר טייטום לגרלנד בין השאר להפסיק "להרביץ" לפסנתר, ולתת לו "להתנגן מעצמו" ונתן לו כמה פירוקי אקורדים לעבוד עליהם. בשנת 1947 ניגן גרלנד כשנתיים במועדון ה"בלו נוט" בפילדלפיה. באותה תקופה ניגן עם צ'ארלי פארקר, מיילס דייוויס, פאטס נאבארו, ביל האריס, פליפ פיליפס, צ'ארלי ונטורה ובני גרין. ב-1949, הסקסופוניסט האגדי קולמן הוקינס והחצוצרן רוי אלדריג' שכרו אותו כדי לנגן איתם בהרכב. הה הרכב המפתח של גרלנד, ושמועות התפשטו על כך שגרלנד הוא פסנתרן ברמה. הסקסופוניטים האגדיים לסטר יאנג ובן ובסטר שכרו אותו, ואחר כך קיבל גרלנד הרבה יותר פניות מנגנים מפורסמים, ממה שהוא יכול לעמוד בהן.
הטריו
בשנות החמישים המוקדמות, המוניטין של גרלנד התחזק כלכך והוא התחיל לעבוד כמנהיג של טריו עם פול צ'מברס וארט טיילור. גרלנד והטריו שלו הקליטו תקליטים רבים, ואיתם הקליטו מוזיקאים שונים רבים ובהם: פפר אדמס, נאט אדרלי (אחיו של קנונבול אדרלי), ריי בארטו, קני בורל, אדי "לוקגו'" דייוויס, ג'ימי הית', הארולד לאנד, פילי ג'ו ג'ונס, בלו מיטשל, איירה סאליבן ולירוי ויניגר. בנוסף, הטריו הקליט כחמישייה עם הסקסופוניסט ג'ון קולטריין והחצוצרן דונלד בירד.
הקווינטט
בתקליטים אלו ניכר היטב סגנונו הייחודי של גרלנד, עליו יפורט בהמשך, ובנוסף ניכרת השפעה רבה מנגינתו של הפסנתרן אחמד ג'מאל. גרלנד נשאר לנגן עם דייוויס עד שנת 1958 כשרבו השניים. מאז הלך דייוויס לכיוון של ג'אז מודאלי (ג'אז שמאולתר על מודוסים במקום על אקורדים ובאסים מוגדרים – מה שבסופו של דבר הוביל לג'אז חופשי), והחליף את גרלנד בביל אוונס. גרלנד מעולם לא נכנס לג'אז מודאלי. הוא ניגן בעיקר סטנדרטים, בלוז וקטעי נגינה שהיו מקובלים באותה תקופה. הוא לא אהב את הכיוון שאליו הלכו דייוויס וקולטריין לאחר שעזב את הקווינטט. לעומת זאת, התקליטים של הקווינטט של מיילס השפיעו רבות על תנועת הג'אז חופשי.
הפרישה, ואחרי
גרלנד המשיך להנהיג את הטריו שלו, אך סצנת הג'אז הייתה בירידה, ולא היה לו כוח להילחם נגד זה. בשנת 1968 כשאמו מתה, הוא חזר לדאלאס שבטקסס, שם פרש מלהופיע והוציא רק מעט תקליטים עם נגנים פחות מוכרים. בשנת 1976, חזר גרלנד להופיע במועדון מקומי. החזרה האמיתית שלו הייתה בשנת 1978 כשהופיע בסן פרנסיסקו, לראשונה מחוץ לדאלאס אחרי 15 שנים. גרלנד המשיך להופיע באופן סדיר בהופעות צנועות עד מותו מהתקף לב בגיל 60, בתאריך ה-23 באפריל 1984.
בלוק-קורדס
גרלנד היה ידוע לכולם בסגנון ה"בלוק-קורדס" שלו. בסגנון הבלוק-קורדס, שתי הידיים מנגנות אקורדים שיוצרים סאונד של מנגינה, עם ליווי בו זמנית. הסגנון מוציא מהפסנתר המון סאונד, כך שהוא מתאים לנגינה ברגעי השיא של הסולו. פסנתרנים אחרים הידועים בסגנון זה, הם ג'ורג' שירינג, שנגינתו מאופיינת באוקטבות כשהמלודיה בצלילים העליון והתחתון, ובין האוקטבות מנוגנים צלילים אחרים מהאקורד, וביל אוואנס שהוריד את הצליל השני משיא האקורד בשיטתו של שירינג, וניגן אותו אוקטבה מנמוך יותר. טכניקה זו נקראת "דרופ טו" וכיום היא פופולרית מאוד אצל נגני הבלוק-קורדס. גרלנד השתמש בטכניקות שונות אך הבולטת בהן היא שיד ימין הייתה מנגת את צלילי המלודיה באוקטבות, והדרגה החמישית שלהם (כלומר קווינטה זכה מצליל המלודיה) ביניהם, ויד שמאל הייתה מנגנת וויסינגז של ג'אז מודרני. שתי הידיים היו מנגנות ביחד, ובעוד המלודיה ביד ימין משתנה, הוויסינגז בשמאל נשארים אותם וויסינגז. גרלנד נתן משמעות חדשה לנגינת הקווינטות מעל לצלילי המלודיה, שיצרו לעיתים אקורדים דיסוננטיים (לדוגמה: הדרגה החמישית של הדרגה השביעית באקורד היא ה#4 של אותו אקורד). טכניקה זו, אפיינה את נגינתו של גרלנד במיוחד, אם כי לא הייתה המאפיין היחיד כלל.
מאפייני הנגינה ביד ימין
בנוסף לנגינת הבלוק-קורדס ברגעי השיא של הסולואים, גרלנד היה מנגן גם סולו ביד ימין בזמן ליווי הסולו של עצמו ביד שמאל, כמקובל. הסולו מאופיין בנגינת שמיניות סווינג לרוב, אך גם הרבה בטריולות וטרילים קטנים וקצרים. גרלנד נוהג להשתמש הרבה בכרומטיקה, ובאקורדים וסולמות מוקטנים בסולו שלו. גרלנד מרבה להשתמש ב"הקפות" של צלילי האקורד דרך צלילי גישה כרומטיים או טונאליים (כלומר, בתוך הסולם).
בצליל החמישי, דו, מתחילה עליה כרומטית לצליל רה שהוא הצליל ה5 באקורד. ירידה טונאלית לצליל סי שהוא ה-3, וקפיצה ללה במול שהוא ה-במול 9 באקורד. עליה כרומטית לסול שהוא הצליל הראשון באקורד, וקפיצה למטה לסי. משם עליה כרומטית לדו שהוא הצליל הראשון באקורד החדש. "הקפה" של מי, על ידי נגינת הצליל הכרומטי מעליו (פה) ועליה כרומטית מתחתיו, וכו'. גרלנד מנגן אוקטבות כדי להדגיש צלילים מסוימים, לרוב אחרי סיום פרזות מהירות. גרלנד לעיתים משתמש בנגינה על הסולם של התחליף טריטון של אקורד מסוים.
מאפייני הנגינה ביד שמאל
כפי שהוזכר קודם לכן, גרלנד מלווה את עצמו תוך כדי הסולו ביד ימין. גרלנד משתמש באקורדים "צפופים" ביד שמאל, אך לא כחלק משמעותי בסולו. האקורדים בשמאל בעיקר מכתיבים את הקצב ונותנים "גרוב" לסולו, אך הם לא מהווים עיקר. בהרבה מאוד קטעים, גרלנד מכניס את האקורדים שלו, חלק 16 לפני הביט.
קרן פיקדונות ומילוות
קרן פיקדונות ומילוות (בראשי תיבות: קפ"מ) היא קרן נאמנות שפיתחה רשות ניירות ערך, על מנת שתהווה תחליף לפיקדונות בנקאיים קצרים תוך שיפור בתשואה ללקוח. קרן זו היא תת-סוג של קרן כספית שקלית. פיתוח הקרן על ידי הבנקים ובתי ההשקעות מצוי בעיצומו ולכן טרם הוצעה קרן מעין זו לציבור.
מאפייני הקפ"מ
רשות ניירות ערך מעוניינת ליצור מוצר השקעה אשר ישפר את שיעורי הריבית שמקבלים לקוחות פרטיים (בהשוואה לפיקדונות בנקאיים) תוך שמירה על היתרונות הגלומים בפיקדונות הבנקאיים: נזילות גבוהה (שבועית), סולידיות, רמת ביטחון גבוהה.
היתרון הגדול של הקפ"מ הוא בכך שבניגוד לקרן הכספית, היא מוחרגת מחוק הייעוץ. יתרונות ההחרגה הן בכך שמתייתר הצורך של לקוחות לעבור הליך ארוך של ברור צרכים והתאמת מדיניות השקעה לפני שניתן לייעץ להם לגבי מוצר פיננסי זה. כמו כן, היקף הבנקאים שאינם יועצים רב יותר והם אלה שמוכרים באופן שוטף פיקדונות וחסכונות לציבור הרחב. כך, ההחרגה מחוק הייעוץ מנגישה את הקפ"מ לכלל הציבור, ומעניקה לה יתרון בולט על שאר אפיקי ההשקעה, בכלל זה הקרנות הכספיות, המחויבים בייעוץ.
בהחרגה זו גלום גם חיסרון. כדי להשיג תעודת יועץ יש לעבור תקופת הכשרה ארוכה, הכוללת לימודים מקיפים, מבחנים של הרשות לניירות ערך ותקופת סטאז'. בנקאים שאינם יועצי השקעות לא יוכלו לייעץ ללקוחות, להשוות בין אפיקי השקעה שונים, למסור מידע לגבי בתי ההשקעות ודמי הניהול, לתעדף קפ"מ מסוימת על פני אחרות.
הקפ"מ צפויה להניב תשואה גבוהה יותר מפיקדונות בנקאיים ללקוחות פרטיים לאותו מח"מ, בזכות היתרון הטמון בקבוצה על פני היחיד. לקוחות פרטיים המפקידים בבנקים פיקדונות בהיקפים נמוכים באופן יחסי, זוכים כתוצאה מכך לריבית בשיעור נמוך על השקעתם. לעומת זאת, קרן נאמנות כגון הקפ"מ, מאגדת כספים של לקוחות פרטיים רבים ומפקידה אותם בבנק ולכן צפויה לזכות לריבית גבוהה יותר, המתאימה לריבית המשולמת על פיקדונות ג'מבו (פיקדונות בהיקף גבוה מאוד).
יחידות קפ"מ ניתן להציע רק אם הקרן הוגדרה ככזו מיום שהוקמה, ולכן קרן רגילה לא תוכל להפוך לקרן קפ"מ. הסכם הקרן חייב לציין את היות הקרן מסוג קפ"מ.
על פי קביעת רשות ניירות ערך, מנהלי הקפ"מ יכולים לגבות מהמשקיעים בה דמי ניהול. סביר כי בדומה לקרן הכספית, ייגבו דמי ניהול בשיעורים נמוכים (כ-0.1%).
דרומא
השם דרומא מיוחס לאזור דרום הרי חברון בדברי חז"ל וגם על ידי אב-הכנסייה, ההיסטוריון בן המאה ה-4, אוסביוס מקיסריה, המזכיר מושג זה באונומסטיקון שחיבר: "ויש בדרומא כפר אחד גדול מאוד של יהודים נקרא עניה ט' מילין מחברון דרומה".
האזור משתרע בשיפוליו הדרומיים של דרום הר חברון. גבולותיו:
שרידי ההתיישבות היהודית שנמצאו באזור הם רבים - מקוואות טהרה, מערות קבורה, גלוסקמאות, ובתי כנסת.
האזור
בתחילת איגרת שנשלחה על ידי רבן גמליאל והזקנים נאמר:. מקובל לזהות את הדרום העליון באזור הר יהודה - אזור דרום הר חברון, ואת הדרום התחתון כאזור שפלת יהודה בהשוואה דומה לגליל העליון ולגליל התחתון.
במאה ה-9 הסתיים הפרק היהודי באזור: כל הקהילות הגדולות של תקופת המשנה והתלמוד נעלמו, ואת מקומם של בתי-הכנסת תפסו מסגדים ועמם אוכלוסייה חדשה - המוסלמים. ייתכן שיהודי הדרום ברחו מפני הכובשים האסלאמים בשל ערעור הביטחון המתמשך בספר המדבר, וייתכן כי התאסלמו באופן מלא או חלקי.
הכפרים היהודים
בסקר שערך שמריה גוטמן באזור נמצאו כ-70 אתרים מיושבים באזור בתקופה הרומית והביזנטית.
אוסביוס מקיסריה מזכיר באונומסטיקון את הרכב האתני של ארבעה עשר מקומות, מהם תשעה בדרומא. שבעה כפרים יהודיים: כרמל, יוטה, ענים התחתונה, אשתמוע, רימון, תלה ועין גדי, ושני כפרים נוצרים: יתיר וענים העליונה.
מקוואות
תפוצת מקוואות הטהרה באזור היא רחבה:
אריה צאבו
אריה צאבו (נכתב גם: טסאבו) הוא כינוי לאוכלוסייה של אריה מסאי הנמצאת סביב נהר צאבו בפארק הלאומי מזרח צאבו שבקניה. אוכלוסיית אריה צאבו מתייחדת בכך שהם חסרי רעמה בדרך כלל עם מספר מאפיינים ייחודיים נוספים. עם זאת, הם אינם מהווים תת-מין נפרד. אריות צאבו היו ידועים לשמצה בעבר, בעקבות שני פרטים אוכלי אדם שהיו מעורבים בעשרות תקיפות נגד הפועלים שבנו את קו הרכבת לאוגנדה בסוף המאה ה-19. אריות אלה ניצודו לבסוף על ידי ג'ון פטרסון, אשר כתב על כך ספר רב מכר שזכה לשלוש גרסאות קולנועיות לפחות.
דרומא
גלוסקמאות
באזור דרום הר חברון נמצאו גלוסקמאות מטיפוס מיוחד שכונו על ידי החוקרים "גלוסקמאות דמויות סרקופג", בשל דמיונן הרב של מכסי הגלוסקמות למכסי הסרקופגים הרומיים. בתרבות ההלניסטית עוצבו מכסי הסרקופגים בצורת גג גמלוני של מקדש. ובתקופה הרומית המאוחרת הפכו האקרוטריות של גג המקדש למעין בליטות אבן גדולות בארבע פינות המכסה. הגלוסקמאות דמויות הסרקופג הן חיקוי פשוט של המקור. את מכסי הגלוסקמאות האלו מאפיינת שדרה מרכזית דו שיפועית לאורך המכסה, ובארבע פינותיו ישנן בליטות אבן המזכירות את האקרוטריות. הגלוסקמאות- לרוב מגושמות, עשויות מאבן גיר קשה. עיבודן גס ולרוב ניכרים סימני סיתות. אין הקפדה על איכות. עיטורים וכתובות- נדירים ביותר ואם כבר מופיע עיטור זהו דגם גאומטרי פשוט בסגנון ורדה. גלוסקמאות מטיפוס זה התגלו ביישובים בעלי אוכלוסייה יהודית בתקופה הרומית המאוחרת- ביזנטית. ואלו המקומות שבהן התגלו הגלוסקמאות: "אנה אלעזר בן אבה מארי עבדת הדה קבורתה לאבה מארי בר בתה חש (י)שתה שבועה"
אריה צאבו
מאפיינים
הזכרים של אריה צאבו גדולים בדרך כלל יותר מזכרי האריות האחרים של תת-המין המסאי, והם שונים מזכרי תת-מינים אחרים בכך שהם משתתפים באופן פעיל בציד. גם מבנה הלהקות ייחודי משום שאצלם רק אריה יחיד שולט על להקת הלביאות ללא זכרים קשורים, בניגוד ללהקות לביאות אחרות שנמצאות בשליטת 1–4 זכרים עם עד 7 זכרים שקשורים בצורה כלשהי ללהקה (לרוב כאלו המנסים לקחת את השליטה). מספר הפרטים הממוצע בלהקה של אריה צאבו גדולה יותר: 8-7 פרטים, לעומת 4–6 פרטים בממוצע אצל שאר האריות.
דרומא
בתי כנסת
באזור דרומא נחשפו שרידיהם של שמונה בתי כנסת: מעון, סוסיא, אשתמוע, עין גדי, יתיר, רימון וענים.