cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טירת קנינה
היסטוריה
טירת קנינה מחולקת על ידי קירות רוחביים לשלושה חלקים. מתוכם נשמר כיום רק הקיר המפריד בחלק הגבוה ביותר של הגבעה, שהוגן על ידי שלושה מגדלי שמירה. על פי עדותו של הנוסע העות'מאני אווליה צ'לבי, היו בתוך הטירה בתי מגורים, בנייני חיל מצב, מחסני תחמושת, וכן סככות לאספקת מים. בתוך הטירה, היו ארבעה שערים, כאשר אחד מהם חיבר את המחיצה האחרונה שנמצאת בראש הטירה עם שאר הביצורים. השערים האחרים הובילו לכיוונים שונים מחוץ למתחם הראשי. אחת מהכניסות הללו, שנשמרה טוב יותר, ממוקמת בצד הדרומי של הטירה. היא הוגנה על ידי מגדל בצורת משושה שגובהו היה 3.40 מ', והוא השתרע על שטח של 2.85 מ'. השער היה בעל הגנה כפולה ואובטח מבפנים בעזרת שומרים. בשערי הטירה קנינה, לא נמצאו מערכות ביצור פנימיות, או מגדלים חיצוניים, כפי שנמצאות בטירות מימי הביניים האחרות, כמו טירת רוזפה, טירת קרויה וטירת בראט. הכניסות לטירה היו פשוטות ומוגנות על ידי מגדלי צד.
רבים מהמגדלים, אם לשפוט לפי טכניקת הבנייה וצורותיהם הפלמימטריות, מייצגים תקופות שונות של בנייה. המוקדמים ביותר הם המגדלים המשולשים, שגודלם קטן, אבל ממלאים גם את התפקיד של התומכים. מבין שבעת המגדלים שהשתמרו בטירת קנינה, שניים מהם בעלי צורה של משולש, אף על פי שמספר המגדלים באופן כללי היה גדול יותר. על פי שרטוט פלנימטרי, שפורסם ב-1688, ניתן לראות כי לטירה היו אז 14 מגדלים. המגדלים בעלי הצורה החצי-עגולה הם מתקופה מוקדמת. במגדלים חצי מעגליים ומשולשים, נעשה שימוש נרחב בחתיכות לבנים ואריחים, המוצבות בצורה אופקית או לא-סדירה בין מפרקי האבן ובעיקר במגדלים משולשים, בהם נעשה שימוש חוזר באבנים עתיקות רבות. המגדלים המצולעים שייכים לתקופה מאוחרת יותר. מהצורה הפלאנימטרית ומטכניקת הבנייה של הטירה, מגדלים אלו דומים יותר לאלו של טירת דורס שנבנתה במאה ה-18.
טומי פרנקס
טומי פרנקס (באנגלית: Tommy Franks; נולד ב-17 ביוני 1945) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית, שימש מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית ופיקד על כוחות ארצות הברית ובעלות בריתה במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
ביוגרפיה
ב-1965 התגייס לצבא ארצות הברית, לאחר תקופת שירות נבחר לצאת לקורס קצינים והוכשר ב-1967 כקצין ארטילריה. הוצב בגדוד השני של רגימנט הארטילריה הרביעי בדיוויזיית החי"ר התשיעית, ושירת במלחמת וייטנאם כקצין טיווח ארטילריה ומטוסים, ועוזר קצין אג"ם. כמו כן שירת במלחמה כקצין שיתוף ארטילרי בגדוד החמישי של רגימנט החי"ר ה-60.
פיקד על סוללת תותחים במרכז האימונים פורט סיל שבאוקלהומה. ב-1973 הוצב במערב גרמניה כמפקד סוללה בגדוד הראשון של רגימנט הפרשים המשורין השני. בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם של הגדוד. לאחר מכן שימש מפקד פלוגת הנדסה ועוזר קצין אג"ם של הרגימנט המשורין ה-84.
ב-1981 מונה למפקד הגדוד השני רגימנט הארטילריה ה-78 שהוצב במערב גרמניה. ב-1987 מונה למפקד הארטילריה של דיוויזיית הפרשים הראשונה. הוא לחם עם הדיוויזיה במלחמת המפרץ. לאחר המלחמה שימש עוזרו של מפקד בית הספר לארטילריה בפורט סיל.
ב-1995 מונה למפקד דיוויזיית חיל הרגלים השנייה המוצבת בדרום קוריאה. ב-1997 מונה למפקד הארמייה השלישית/פיקוד כוחות צבא היבשה בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
ב-2003 הוגשה נגדו תבעיה בבלגיה, על בסיס סמכות שיפוט אוניברסלית, בגין פגיעה באזרחים במלחמת עיראק. התביעה הוגשה על ידי 19 אזרחים עיראקים, שטענו שנחתים אמריקאים השתמשו בפצצות בעלות טווח פגיעה גדול מהרגיל, ותקפו גם אמבולנסים ואזרחים. ראש ממשלת בלגיה, גי ורהופשטט, הודיע כי הפרקליטות הבלגית תעביר לבית משפט בארצות הברית את התביעה.
לאחר השירות הצבאי
ב-2004 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "American Soldier". הספר שיצא לאור בהוצאת הרפר קולינס נכנס ישר עם פרסומו למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. בדצמבר 2004 העניק לו ג'ורג' ווקר בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
הוא כיהן בדירקטוריונים של חברות בולטות בהן בנק אוף אמריקה, "אאוטבק סטייקהאוס" ו"צ'אק-אי-צ'יז".
חייים אישיים
ב-1969 נישא לקתרין והם הורים לבת אחת.
הכה בחפרפרת
הכה בחפרפרת הוא משחק ארקייד וקרנבל פופולרי, הידוע במקור בשם מונגורה טאי (ביפנית: モグラ退治). מטרתו של המשחק הוא להכות, בשימוש פטיש צעצוע, בחפרפרות צבעוניות.
היסטוריה
המשחק הומצא לראשונה ב-1975, על ידי קאזו ימבדה, בהתבסס על סקיצות שיצר שנה קודם לכן. חברת משחקי הקרנבל, TOGO, הוציאה אותו בשם מונגורה טאי למשחקיות וידאו יפניות ב-1975. ב-1977, Bandai יצרה גרסה דומה למשחק המקורי. המשחק נהיה פופולרי ביפן, והיה משחק הארקייד האלקטרו-המכני הרווחי השני ביותר ב-1976 וב-1977. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, מרכזי ארקייד ביפן החלו להיות מוצפים במשחקי הכה בחפרפרת, שבהם שחקנים השתמשו בפטיש בשביל לפגוע בחפרפרות מפלסטיק שבקעו מהמכונה.
בנובמבר 1976, המשחק הופיע בתערוכת האיגוד הבין-לאומי לפארקי שעשועים ואטרקציות (IAAPA). המשחק משך תשומת לב מצד הנוכחים, מפני שהיה המשחק הראשון שהשתמש בפטיש. משחק דומה, שפותח על ידי ג'רלד דנטון ודוני אנדרסון, יצא ב-1977.
שאול טל
שאול טל (מטלון) (נולד בתל אביב ב-21 במרץ 1943) הוא סופר ומנכ"ל והבעלים של הוצאת פוקוס, המתמקדת כיום בספרי בריאות ומחברם של ספרים בתחום הבריאות, הצילום והמחשוב.
ביוגרפיה
טל נולד וגדל בצפון הישן של תל אביב ולמד בתיכון עירוני א'. הוא היה חניך ומדריך בשבט גוש צופים קשישים תל אביב.
בשנת 1961 התגייס לצבא עם גרעין הנח"ל "גזית" של תנועת הצופים, עבר הכשרה בכפר גלעדי והגיע בסוף שירותו לקיבוץ שדה בוקר. עם שחרורו החל ללמוד כימיה ולשלב אותה עם אהבת נעוריו לצילום. הוא בעל תואר ראשון בכימיה ב-1967, ותארים שני ושלישי בכימיה פיזיקלית.
עוד בנערותו היה טל חובב צילום ובעת לימודי הכימיה באוניברסיטה החל להעמיק בספרים מדעיים על מנת להכיר לעומק את הכימיה של תהליך הצילום. את הידע שצבר העביר לקהל של צלמים מקצועיים וחובבים בהרצאות ובכתיבה בעיתוני הצילום של אותה עת. כחובב צילום אמנותי זכה לתואר AFIAP (אמן צילום מטעם The International Federation of Photographic Art), הוא הציג תערוכות יחיד ברחבי הארץ והשתתף בתערוכות של חובבים. עורכי האנציקלופדיה העברית בחרו בו לכתוב את הערך "צילום" שיצא לאור באנציקלופדיה בשנת 1976.
לאחר סיום התואר השני החל את עבודת הדוקטורט בתחום הכימיה של תהליכי הצילום. לצורך זה השתלם במכון הגבוה למדעי הצילום של הטכניון בציריך שבשווייץ (ETH), והמשיך את עבודתו באוניברסיטה העברית תחת הדרכתו של פרופ' וולף ברג. נושא הדוקטורט היה Initiation period of the photographic development.
בגיל 29 הוציא את ספרו הראשון לחובבים שנקרא "טריקים בצילום". בהמשך נכתבו ספרים נוספים שמיועדים לצלמים מקצועיים והבולט ביניהם הוא "לקסיקון הצילום" בן 2,700 ערכים מקצועיים בתחומי הצילום, הטלוויזיה ועוד, כולל הגדרות, איורים ושמות ערכים בעברית ובאנגלית. לטל היה טור קבוע בעיתוני המחשבים הנפוצים באותה עת. הוא כתב גם שני ספרים בנושא.
הוצאת ספרי בריאות
בראשית שנות החמישים של חייו, כשהוא נושא על עצמו משקל עודף של 17 ק"ג וסובל מתת-פעילות של בלוטת התריס וכולסטרול גבוה החל טל ליטול תרופות כרוניות. כעבור שנתיים שמע במקרה הרצאה בנטורופתיה, שהייתה מניע למהפך הבריאותי ששינה את חייו האישיים והמקצועיים. אותה הרצאה הניעה אותו להוסיף וללמוד נטורופתיה מהרצאות ומספרים וליישם אותם עד שזכה להיפטר מבעיות הבריאות שלו באמצעות שינויים באורחות חיים והפחתה הדרגתית בצריכת התרופות. מכאן קצרה הייתה הדרך למהפך בריאותי שגרם לו לעבור לתזונה צמחית מלאה, לחיות ברוגע ובשלווה ולשמור על כושר גופני בענף הבדמינטון בו החל לשחק בשנת 1995 ואף זכה בגביעים באליפויות לסניורים.
החל משנת 2001 מתמקדת הוצאת פוקוס אשר בניהולו, בעיקר בספרי בריאות וברשותה כיום למעלה מ-200 ספרי בריאות ואתר אינטרנט המנגיש תוכן בריאותי הלקוח מתוך הספרים.
בשנת 1963 עבר להתגורר בשכונת רמת-חן ברמת-גן בה הוא חי עד היום. הוא גרוש עם 3 ילדים וחי בזוגיות שנייה.
מוט (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
קונגרס אופ"א
קונגרס אופ"א הוא הגוף המנהל של איגוד התאחדויות הכדורגל האירופיות (אופ"א). הקונגרס מתקיים בכל שנה במדינה אחרת ומיוצגות בו כל התאחדויות הכדורגל החברות בארגון. בקונגרס מתקיימות הצבעות על בחירת נשיא אופ"א וחברי הוועד המנהל של אופ"א.
היסטוריה ואחריות
הקונגרס הראשון התקיים ב-1955 בווינה שבאוסטריה. מ-1955 עד 1958 התקיים המפגש בכל שנה, מ-1958 עד 2002 התקיים בכל שנתיים, ומ-2002 חזר להתקיים בכל שנה, לרוב בין פברואר למאי.
בנוסף למפגשים הקבועים ישנם גם מפגשים מיוחדים היכולים להתקיים לבקשת הוועד המנהל של אופ"א או בבקשתם של לפחות חמישית מהחברות בארגון. מ-1955 התקיימו 13 מפגשים כאלו.
המפגש האחרון התקיים במרץ 2020 באמסטרדם שבהולנד, והמפגש הבא מתוכנן במרץ 2020 בשווייץ, וטרם נקבעה העיר המארחת.
הקונגרס אחראי על מספר נושאים, ובניהם
שרה טל
שרה ליס (טל) (נולדה ב-1936) היא דוגמנית ישראלית לשעבר, מלכת היופי לשנת 1956. נדבנית המתגוררת בארצות הברית.
ביוגרפיה
נולדה כשרה בינשטוק. למדה בתיכון חדש, ובגיל 20, בהיותה סטודנטית לכלכלה, זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל. ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1956 שנערכה בלונג ביץ', והעפילה לשלב חצי הגמר, אליו הגיעו 15 המועמדות הסופיות.
במשך שנתיים, באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 התרימה למען ישראל מטעם הבונדס בסכומים מצטברים של מיליוני דולרים.
היא נשואה פעם שנייה, ואם לשתי בנות מבעלה הראשון, איש עסקים אמריקאי.
תרמה יחד בעלה השני, המיליונר האמריקאי ביל ליס, מלגות לסטודנטים ישראלים ומיליוני דולרים להקמת מרכז בניו יורק לטיפול בסרטן השד, לאחר שטל החלימה מהמחלה, בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.
מיקל סן חוסה
מיקל סן חוסה דומינגס (בספרדית: Mikel San José Domínguez; נולד ב-30 במאי 1989) הוא כדורגלן עבר ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי והבלם.
קריירת מועדונים
סן חוסה הצטרף בגיל 16 למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו. באוגוסט חתם על חוזה ל-3 שנים בליברפול מהפרמייר ליג. באוגוסט הושאל לאתלטיק בילבאו עד לסיום העונה. ב-17 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במשחק בו ניצחה בילבאו 0-3 את אוסטריה וינה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. את העונה התחיל סן חוסה על הספסל והתקשה לקבל דקות משחק ורק ב-8 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית. במהלך העונה השתנה מעמדו וסן חוסה תפס מקום בהרכב של הקבוצה. ב-19 במאי 2010 חתם על חוזה חדש בבילבאו ל-5 עונות.
ב-5 בדצמבר 2010 סחט פנדל שהוביל לשער הראשון בניצחון של בילבאו 0-2 נגד ריאל סוסיאדד בדרבי של חבל הבסקים. בעונת הגיע עם המועדון לגמר הליגה האירופית ולגמר גביע המלך הספרדי אך בשניהם בילבאו הפסידה. ב-16 בספטמבר 2013 הבקיע את השער הראשון אי פעם באצטדיון סן ממס החדש במשחק בו ניצחה בילבאו 2-3 את סלטה ויגו. סן חוסה הבקיע את השער הראשון בניצחון 0-4 נגד ברצלונה במסגרת הסופר קאפ הספרדי שהיה גם התואר הראשון של השחקן.
ביולי 2020 אתלטיק אישרה כי חוזהו של סן חוסה לא יוארך לאחר קיץ 2020 וסן חוסה עזב את המועדון לאחר למעלה מעשור.
ב-21 בספטמבר 2020 חתם סן חוסה בבירמינגהאם סיטי לשנתיים.
בקיץ 2021, סן חוסה חתם באמורבייטה.
קריירה בינלאומית
סן חוסה זכה עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2007 ועם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. ב-4 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד בהפסד 1-0 ל. סן חוסה נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
אסיה לאציס
אנה "אסיה" לאציס (Anna "Asja" Lacis, נולדה בשם אנה ליפינה; 19 באוקטובר 1891 - 21 בנובמבר 1979) הייתה שחקנית ובמאית תיאטרון לטבית.
ביוגרפיה
לאציס הבולשביקית, התפרסמה בשנות העשרים בזכות קבוצת התיאטרון הפרולטרי הפרופגנדי לילדים שהקימה ברוסיה ולטביה הסובייטיות. היא האמינה כי תיאטרון לילדים יכול לשמש כאבן פינה לחינוך כללי של הילדים, שהיה חשוב במיוחד אצל ילדים עניים, ממעמד הפרולטריון, שלרוב היו להם הזדמנויות חינוך אחרות מועטות עד כדי לא קיימות.
בשנת 1922 עברה לאציס לגרמניה ושם הכירה את ברטולט ברכט ואת ארווין פיסקטור, בפניהם הציגה את רעיונותיהם של וסבולוד מאיירולד ולדימיר מאיאקובסקי.
בשנת 1924 היא פגשה את הפילוסוף והמבקר הגרמני וולטר בנימין בקאפרי. מאז החלו השניים לנהל רומן שנמשך לסירוגין במשך מספר השנים הבאות כשבנימין ביקר את לאציס במוסקבה וריגה. היא נחשבת לאחד הגורמים לאימוץ המרקסיזם על ידי בנימין. בשנת 1928 הקדיש לה בנימין אסופת מאמרים.
בשנת 1938, במהלך הטיהור הגדול של סטלין היא גורשה לסיביר. לאציס חזרה ללטביה הסובייטית בשנת 1948 ובילתה את שנותיה המאוחרות יחד עם בעלה, מבקר התיאטרון הגרמני ברנהרד רייך. בשנים 1948–1957 פעלה לאציס כמנהלת הראשית של תיאטרון הדרמה ואלמיירה בעיר ואלמיירה בלטביה. לאציס ידועה בעבודה בטכניקות אוונגרד בהפקות הבמה שלה. בתה, דגמרא קימלה (Kimele) תיארה את אסיה בספר זכרונותיה בשנת 1996 כאם אנוכית וחסרת אהבה.
נכדתה של לאציס היא מנהלת התיאטרון הלאומי הלטבי עטורת השבחים מרה קימלה.
קלמנס נייתן
קלמנס ניומן נייתן (אנגלית: Clemens Neumann Nathan; 24 באוגוסט 1933 - 2 ביוני 2015) היה סוחר טקסטיל, איש ציבור ופעיל זכויות אדם יהודי-בריטי.
חייו
נולד בהמבורג שבגרמניה וברח עם משפחתו לבריטניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון.
למחייתו עוסק בסחר בטקסטיל. הוא שימש כסגן נשיא של מכון הטקסטיל (Textile Institute). בשנת 1987 קיבל את מדליית מכון הטקסטיל בעבור תרומה לתעשיית הטקסטיל. בשנת 1994 נעשה עמית כבוד בבית הספר לעיצוב שנקר וחבר בוועד המנהלים הבינלאומי של בית הספר. הוא חבר בהנהלת ועידת התביעות היהודיות נגד גרמניה.
בעבר שימש כסגן נשיא של המרכז ללימודים יהודיים-גרמניים באוניברסיטת ססקס.
משנת 2004 עמד בראש "מרכז קלמנס נייתן למחקר" הנקרא על שמו, המשמש כזרוע המחקר של מועצת הארגונים היהודיים העולמיים, ארגון זכויות אדם יהודי המשמש יועץ לאו"ם. מטרת המרכז היא לקדם את נושא זכויות האדם. המרכז מקיים כנסים, יוזם מחקרים ומוציא לאור ספרים.
בשנת 2006 יצא ספר מאמרים, "For the Sake of Humanity: Essays in Honour of Clemens N. Nathan", בעריכת פרופסור רפאל ולדן, לכבודו של קלמנס.
בשנת 1966 הוענק לו תואר "אביר" במסדר Order of Merit of the Italian Republic של איטליה.
החצוצרה של לואי
החצוצרה של לואי (באנגלית: The Trumpet of the Swan) הוא רומן לנוער מאת הסופר האמריקני א"ב וייט משנת 1970. הספר תורגם לעברית בעבר בשם "תרועת הברבור".
עלילה
לואי הוא ברבור מחצצר צעיר הנולד ללא יכולת להשמיע קול. הוא מתיידד עם ילד בן 11 בשם סם, ומחליט שכדי לתקשר טוב יותר עם הסביבה ילך ללמוד בבית הספר קרוא וכתוב. הוא מקבל לוח וגיר שבעזרתו הוא יכול לדבר עם סם. כעת הוא רוצה לחזר אחרי אהובתו סרינה, ולשם כך גונב אביו חצוצרה עבורו, שתשמש לו לקול. לואי לומד לנגן על החצוצרה ויוצא למסע כדי להרוויח כסף כדי לשלם עבור החצוצרה. הוא הופך לנגן מפורסם בבוסטון ובפילדלפיה, ולבסוף מתאחד עם אהובתו ופורש מעסקי הנגינה.
שולמית ולר
שולמית ולר (נולדה: 15 בספטמבר 1944) היא פרופסור אמריטוס לתלמוד ומדרש בחוג לתולדות ישראל ומקרא באוניברסיטת חיפה. היא מתמקדת במחקריה בניתוח ספרותי-רעיוני של סוגיות וסיפורים תלמודיים. פרסמה עשרות ספרים ומאמרים בעברית שחלקם תורגמו לאנגלית. ולר חוקרת מחשבת ישראל בדגש על נשים בתלמוד.
הייתה האישה הראשונה בישראל שקבלה תואר דוקטור בתלמוד ב-1987 מבית המדרש לרבנים באמריקה.
ביוגרפיה והשכלה
ולר סיימה לימודים בבית ספר היסודי ביאליק ובתיכון קוגל בגיל 16.5. בצבא שרתה בנח"ל.
לאחר שרותה הצבאי החלה ללמוד בחוג לתלמוד באוניברסיטת תל אביב, שכלל אז 3 בנות בלבד, שם למדה אצל פרופסור בנימין דה-פריס ופרופסור משה דוד הר. היא סיימה תואר ראשון במקרא ותלמוד ותעודת הוראה מאוניברסיטת תל אביב ב-1968. לאחר מכן החלה ללמוד לתואר שני במשפט עברי באוניברסיטת תל אביב, אצל פרופסור אהרון קירשנבאום, את התואר סיימה בהצטיינות יתרה ב-1972. במקביל לתואר השני קיבלה מלגה ממשרד החינוך כדי ללמוד במסלול לכתיבת תוכניות לימודים בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית.
את הדוקטורט עשתה בבית המדרש לרבנים באמריקה (Jewish Theological Seminar) בניו יורק. היא למדה תלמוד ולימודי רבנות בהדרכתו של פרופסור שמא פרידמן. במסגרת הלימודים שהתה שנה בקמפוס של הסמינר התאולוגי בני יורק ולמדה אצל פרופסור דוד וייס הלבני ופרופסור חיים זלמן דימיטרובסקי. את הלימודים השלימה בהצטיינות בשנת 1987 והייתה האישה הראשונה בישראל שקיבלה תואר דוקטור בתלמוד.
קריירה
בשנת 1970 הצטרפה למשרד החינוך והייתה אחראית במשך עשרים שנה על כתיבת תוכניות לימודים וחומרי למידה וכמפקחת מרכזת על לימודי התורה שבעל פה בבתי הספר הממלכתיים. היא הוציאה לאור שלוש תוכניות לימודים לכל הרמות בבתי הספר הממלכתיים ועשרות ספרי לימוד והדרכה (כ-60) שנכתבו על פי תוכניות אלה.
ב-1987 החלה לעבוד כמרצה בחטיבה האוניברסיטאית של מכללת אורנים.
ב-1991, לאחר פרישתה ממשרד החינוך שימשה כמרצה באוניברסיטת חיפה בחוג לתולדות עם ישראל ומקרא. שם יסדה את המסלול ללימודי תואר שני בתלמוד ובמדרש למורים. כמו כן ריכזה באוניברסיטה זו את לימודי המגדר במחלקה ללימודים כלליים, והייתה ראשת המרכז לחקר היהדות וחברה בוועדות שונות של האוניברסיטה. בשנת 2009 מונתה לראשת החוג לתולדות ישראל.
במהלך השנים לימדה ב-JTS בניו יורק כמרצה אורחת. שימשה מרצה אורחת במכון פידאה ליהדות בסטוקהולם.
ולר היא פרופסור מן המניין החל מ-2012. במחקריה היא שמה דגש על עיון במקורות מאספקט ספרותי-רעיוני ומאספקט היסטורי כאשר המחקר הפילולוגי שימש ככלי עזר הכרחי ובסיסי אך לא עמד במרכז תשומת הלב. ספריה עוסקים בחקירת סיפורים על נשים בתלמוד הבבלי, מתוך ניסיון לגלות את השקפותיהם הבלתי מוצהרות של חכמי המשנה והתלמוד על נשים ונשיות. היא ניסתה להוכיח כי קיים פער בין העמדות הגבריות המובהקות, המובעות ברובד הגלוי של סיפרות חז"ל ובעיקר בהלכה, לבין ההתחשבות באישה, הרגישות כלפיה ואפילו הזדהות עם העמדות הנשיות-המתגלות ברובד הסמוי.
חיים אישיים
ולר נשואה ליעקב ולר, אמא לשלושה בנים וסבתא לשישה נכדים. כיום מתגוררת בהוד השרון.
פרסומים
ולר כתבה וערכה עשרות ספרי לימוד במדרש, אגדה, משנה ותלמוד, ופרסמה עשרות מאמרים בכתבי-עת ובספרים מדעיים בארץ ובחוץ לארץ. במסגרת תפקידה במשרד החינוך כתבה וערכה קרוב לשישים ספרי לימוד והדרכה. בנוסף פרסמה מאמרים בכתבי העת טורא ודרכי ישראל.
קישורים חיצוניים
הסוגיא האהובה - שיח נשים מול שיח גברים. הרצאה של שולמית ולר - 2016
דז'ה סנקאר
דז'ה סנקאר (בהונגרית: Szenkár Dezső; בודפשט, 27 בינואר 1894 – בודפשט, 5 בדצמבר 1962) היה מנצח ומלחין יהודי-הונגרי, בנו של נאנדור סנקאר ואחיו הצעיר של אאוגן סנקאר.
ביוגרפיה
אביו, נאנדור סנקאר (1857–1927) היה מנצח מקהלה, מנהל המקהלה של כמה בתי כנסת, ואמו הייתה רחל רוטנשטרייך (1862–1935). הוא סיים את לימודיו בתיכון בעיר הולדתו, ואחר כך למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט והיה תלמידם של לאו ויינר, אלברט שיקלוש ושל אמן העוגב דזיה אנטלפי-ז'ירוש. בשנת 1923 הוא החל לעבוד בתיאטראות האוניאו. ב־1 בדצמבר 1926 התקבל להתאחדות השחקנים הארצית. ב-1927 הפך למנצח של ה"שטדאטתהאטר" (Stadtheater) באינסברוק, אך עבד גם בסטוקהולם, ברלין, הלסינקי ופריז. הוא התיידד עם המשורר הגדול אטילה יוז'ף, שעבורו חיבר את לחן לשירו של יוז'ף "מלכי בית לחם". הוא שב לבירת הונגריה בשנת 1939 ולאחר מכן יכול היה לעבוד רק במידה מוגבלת עקב החוקים יהודיים בעיקר החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. בדצמבר 1942 הוא ליווה את "הקברט המיוחד" שארגנה האגודה אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך שרק במסגרתה הותר ליהודים לעבוד ורק בפני קהל יהודי. בדצמבר 1943 הוצגו השאנסונים שלו באולם הגדול של האקדמיה למוזיקה, בו השתתף כמלווה. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתיר אותו הפרופסור לרפואה פרידייש ורזאר. לאחר המלחמה המשיך בפעילותו בניצוח ובהלחנה. הוא כתב בעיקר עבודות במה ומוזיקה קלילה. הוא זכה בפרסים על כמה מעבודותיו, היה אורח תכוף בבית הקפה היפני.
רולס-רויס 10 כ"ס
רולס-רויס 10 כ"ס (באנגלית: Rolls-Royce 10 hp) היא המכונית הראשונה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רולס-רויס אשר יוצר בין השנים 1904–1906.
יוצרו 16 יחידות, בתצורת קבריולה, 2 מושבים.
דגם ה"רולס־רויס 10 כ"ס" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בפריז בדצמבר 1904. יחד עם דגם ה"רולס-רויס 10 כ"ס" הוצג דגם הרולס-רויס 15 כ"ס, אבל שיווקו התחיל בשנת 1905.
שורשי החברה מבוססים על חברה שהקים ב-1904 התעשיין האנגלי הנרי רויס במנצ'סטר. עוד באותה שנה הוא נפגש עם סוחר הרכב צ'ארלס רולס שהסכים לשווק את המכוניות החדשות באופן בלעדי. חברת רולס-רויס המשותפת שהייתה קרויה "רולס רויס לימיטד" נוסדה ב-15 במרץ 1906.
דגם הרולס־רויס 10 כ"ס תוכנן על ידי הנרי רויס בשנת 1903, ויוצר בבית המלאכה של רויס ושל שותפו צ'ארלס רולס ברחוב קוק במנצ'סטר, לאחר שחתמו על הסכם איחוד ב-23 בדצמבר 1904. הדגם שווק על ידי סוכנות C.S.Rolls & Co.
סופיקו צ'יאורלי
סוֹפּיקוֹ צ'יַאוּרֵלי (בגאורגית: სოფიკო ჭიაურელი; 21 במאי 1937 – 2 במרץ 2008) הייתה שחקנית גאורגית.
ביוגרפיה
סופיקו צ'יאורלי נולדה בשנת 1937 בטביליסי, בירת גאורגיה; היא הייתה בתם של במאי הקולנוע מיכאיל צ'יאורלי והשחקנית וריקו אנג'פרידזה. בשנת 1960 צ'יאורלי סיימה את לימודיה במכון הכלל-סובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע שבמוסקבה; היא למדה לשחק מהשחקן, הבמאי ומורה המשחק בוריס ביביקוב. עם סיום לימודיה, סופיקו צ'יאורלי חזרה לטביליסי.
בשנים 1964-1960 סופיקו צ'יאורלי הייתה שחקנית בתיאטרון מרג'נישווילי. בשנת 1964 צ'יאורלי עברה לתיאטרון רוסתוולי; בשנת 1968 היא חזרה לתיאטרון מרג'נישווילי ונשארה בה כשחקנית עד מותה בשנת 2008. בשנים 2008-1997 צ'יאורלי שיחקה גם בתיאטרון להצגות יחיד ע"ש וריקו אנג'פרידזה, שנוסד בשנת 1997 על ידי בעלה השני, השחקן קוטה מחרדזה.
סופיקו צ'יאורלי הייתה נשואה פעמיים. בעלה הראשון היה במאי הקולנוע גיורגי שנגלאיה; מנישואים אלה, שהסתיימו בגירושים, נולדו שני ילדים. בעלה השני היה השחקן ושדר הספורט קוטה מחרדזה, שמת בשנת 2002.
בשנת 1965 סופיקו צ'יאורלי הוכתרה לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של לוקרנו. צ'יאורלי זכתה בשלושה פרסי משחק שונים בפסטיבלי הקולנוע הכלל-סובייטי (בשנים 1966, 1972 ו-1974), בתואר אמן העם של גאורגיה הסובייטית (1976), בתואר האמנית העממית של ארמניה הסובייטית (1979) ובפרס ברית המועצות (1980).
בשנים 1979-1974 סופיקו צ'יאורלי הייתה חברת המועצה העליונה (הפרלמנט) של ברית המועצות (במושב התשיעי של המוסד).
סופיקו צ'יאורלי מתה בשנת 2008 בטביליסי ונקברה בפנתאון דידובה שבעיר לצד בעלה השני, קוטה מחרדזה.
דריק גרווין
דריק גרווין (באנגלית: Derrick Gervin; נולד ב-28 במרץ 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
ביוגרפיה
גרווין, שנולד בדטרויט שבמישיגן, היה פורוורד בגובה 2.03 מטר. בתיכון שיחק גרווין, כמו אחיו ג'ורג', בבית הספר מרטין לותר קינג. הוא שיחק במכללות באוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו (UTSA), ונבחר על ידי פילדלפיה 76' בסיבוב הרביעי (בבחירה ה-90 הכללית) של דראפט ה-NBA בשנת 1985. לאחר שהקבוצה בחרה שלא להחתים את גרווין על חוזה, עבר לאוונסוויל ת'אנדר מליגת ה-CBA. לאחר מכן שיחק בקורדובה, קבוצה ספרדית מהליגה השנייה בחשיבותה. בקבוצה היה למכונת התקפה, קלע 46.3 נקודות בממוצע למשחק, וכן קלע מעל 60 נקודות שלוש פעמים באותה עונה. קבוצתו הבאה, גם היא מה-CBA, הייתה סנטה ברברה איילנדרס, בה שיחק בשנים 1989–1990. לאחר מכן הוא שיחק שתי עונות (בשנים 1990–1991) ב-NBA, בתור שחקנה של קבוצת הליגה ניו ג'רזי נטס. הוא קלע בממוצע 8.8 נקודות למשחק ב-77 משחקים.
לאחר העונות בנטס חזר גרווין לשחק בליגת ה-CBA. הוא שיחק בפורט ויין פיורי ואחריה בלה קרוס קטבירדס, ואז עבר לקבוצה הארגנטינאית בוקה ג'וניורס. בסופה של עונה אחת במועדון זה חזר לקבוצת CBA, אוקלהומה סיטי קוואלרי, ולאחריה תקופה נוספת בלה קרוס קטבירדס. כשסיים את העונה בקטבירדס עבר לאירופה: הוא שיחק באיטליה, בקבוצת ליגת העל האיטלקית בכדורסל טורינו ובגלאטסראיי הטורקית מליגת העל הטורקית בכדורסל.
תחנתו הבאה הייתה ישראל, שבה שיחק בהפועל גבת/יגור, שבאותו זמן שיחקה בליגת הכדורסל הבכירה של ישראל. גם בגבת הציג את כישרונו ההתקפי הנדיר: בשתי עונותיו קלע מעל 27 נקודות למשחק, והיה למלך הסלים של ליגת העל בכדורסל. לאחר מכן חזר לתקופה קצרה לפורט ויין פיורי שבה כבר שיחק בעבר, ולאחר מכן חזר לישראל, למכבי קריית מוצקין. את הקריירה סיים גרווין בדטרויט וילס מליגת ה-PBL.
חולצתו של גרווין הופרשה על ידי אוניברסיטת טקסס בשנת 2006. אחיו הבכור, ג'ורג' גרווין, שיחק בליגת ה-ABA משנת 1972 עד 1976 וב-NBA משנת 1976 עד 1986, והוא חבר בהיכל התהילה של הכדורסל וברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
מקייבקה
מקייבקה (אוקראינית: Макіївка) היא עיר במחוז דונצק באוקראינה (דה פקטו המחוז בשליטת ברפובליקה העממית של דונצק). נקראה בעבר דמיטרייבסק.
היסטוריה
תאריך ייסוד העיר נחשב ל-1690, אז במקום היה יישוב של הקוזקים. ב-1875 במקום נפתח מכרה פחם הראשון, ב-1899 נפתח מפעל לייצור פלדה.
ב-22 באוקטובר 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים. ב-6 בספטמבר 1943 העיר שוחררה על ידי חיילי החזית הדרומית. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הייתה חלק ממדינת אוקראינה העצמאית.
החל ממאי 2014 מקייבקה היא דה פקטו חלק מהרפובליקה העממית של דונצק.
אוכלוסייה
הרכב אוכלוסיית מקייבקה לפי לאום ב-1926:
אקולוגיה
לפי הנתונים של המצפה הגיאופיזי המרכזי של המשרד למקרי חירום של אוקראינה האטמוספירה בעיר היא המזוהמת ביותר באוקראינה כולה. רמת זיהום בנזפירן בעיר היא פי ארבעה וחצי מן הרמה הגבוהה ביותר המותרת.
אנדריי מרזליקין
ביוגרפיה
אנדריי מרזליקין נולד בעיר קורוליוב (בעבר, קלינינגרד) שבמחוז מוסקבה וכמרבית תושבי העיר גם אבי המשפחה עבד בתחום תעשיית החלל.
מרזליקין עצמו למד הנדסת רדיו והנדסת חלל והוא בעל תואר בכלכלה. במקביל, סיים לימודי משחק במכון גרסימוב לקולנוע (בסדנה בבימויה של י. קינדינובה). בזמן הלימודים הוא כיכב בסרט הקצר "איך ביליתי את הקיץ שלי" (בבימויה של נ. פוגוניצ'בה) וקיבל את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של VGIK.
משפחתו
הוא נשוי מאז מרץ 2006 לאנה אוסוקינה, פסיכולוגית במקצועה. לזוג ארבעה ילדים:
עמדותיו
השחקן תומך בבדלנים הרוסים במלחמה בדונבאס ומכנה אותם "גיבורים". בנוסף, במאי 2015 ביקר מרזליקין בדונייצק, שם הוא ושאר שחקנים רוסים אחרים הציגו את הסרט "מצודת ברסט".
קבוצת שינדלר
קבוצת שינדלר (באנגלית: Schindler Group) היא חברה שווייצרית המייצרת, מספקת ומתחזקת מדרגות נעות ומעליות לבנייני מגורים, מרכזי קניות וגורדי שחקים. נכון לשנת 2019 מעסיקה החברה כ-66,000 עובדים בכל רחבי העולם, בעלת לקוחות ב-140 מדינות ונסחרת בבורסה לניירות ערך בשווייץ (SIX). מטה החברה הראשי נמצא בעיר אביקון, שווייץ ומפעלי החברה נמצאים בברזיל, סין, סלובקיה, ספרד, שווייץ, הודו וארצות הברית.
היסטוריה
החברה הוקמה בעיר לוצרן, בשנת 1874 על ידי רוברט שינדלר (Robert Schindler) ואדוארד וויליגר (Eduard Villiger) כמפעל לייצור מכונות וציוד הרמה.
בשנת 1906, הוקמה חברת הבת של שינדלר בעיר ברלין, גרמניה ובהמשך נפתחו סניפים נוספים ברחבי אירופה.
בשנת 1979, רכשה שינדלר את חברת המעליות הותון (Haughton), שסיפקה שירותים זהים בארצות הברית.
בשנת 1980, החלה החברה לספק שירותים ברפובליקה העממית של סין.
בשנת 1989, רכשה החברה את חטיבת המעליות בחברת וסטינגהאוס, שהייתה גורם מרכזי בייצור מעליות בארצות הברית.
בשנת 1999, רכשה שינדלר כ-63% ממניות חברת אטלס (Atlas), שסיפקה וייצרה מדרגות נעות ומעליות בברזיל.
בחודש פברואר 2007, נקנסה שינדלק בסכום של כ-144 מיליון אירו בעקבות פרשת קרטל המעליות בו הייתה מעורבת החברה.
החל משנת 2011, נותנת החברה חסות לפרויקט סולאר אימפולס, שמטרתו לפתח ולבנות מטוס הנע באמצעות מנוע חשמלי המוזן מתאים סולאריים.
בשנת 2016, מונה תומאס אוטרלי (Thomas Oetterli) למנכ"ל החברה.
במרץ 2021 הגישה רשות התחרות כתב אישום בגין הסדר כובל (קרטל) נגד החברה וחמש חברות נוספות בטענה להסדרי אי-תחרות על לקוחות שהתקיימו בינה לבין החברות הנוספות.
חברות בת
לקבוצת שינדלר 44 חברות בת המספקות שירותים שונים ברחבי העולם:
דריטן אבאזוביץ'
דריטן אבאזוביץ' (בסרבית: Дритан Абазовић - Dritan Abazović, באלבנית:Dritan Abazoviq או Dritan Abazi, נולד ב-25 בדצמבר 1985 באולצין) הוא פוליטיקאי מונטנגרי, ראש ממשלת מונטנגרו החל מאפריל 2022. הוא נולד כאלבני ומוסלמי, ומכהן כיושב ראש מפלגת "הפעולה הרפורמיסטית המאוחדת". בשנים 2020–2022 הוא כיהן כסגן ראש הממשלה בקבינט של זדרבקו קריבוקפיץ'.
ילדות וצעירות
דריטן אבאזוביץ' נולד ב-1985 במשפחה אלבנית מוסלמית באולצין במונטנגרו שהייתה אז רפובליקה אוטונומית במסגרת פדרציית יוגוסלביה תחת שלטון קומוניסטי. הוא למד בילדותו בבית ספר יסודי ואחר כך בתיכון בעיר הולדתו ונרשם בהמשך ללימודי מדעי המדינה באוניברסיטת סרייבו. סיים את הלימודים האקדמיים כראשון בשכבה וזכה באות הזהב ובתעודת הזהב של אוניברסיטת סרייבו. ב-2008 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים בפקולטה למדעי המדינה של אוניברסיטת מונטנגרו. כעבור עשור בשנת 2019 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת סרייבו עם העבודה Globalna politika – Etički aspekti globalizacije ("פוליטיקה גלובלית - היבטים אתיים של הגלובליזציה"). אבאזוביץ' עבד תקופה מסוימת כמורה בגימנסיית "דריטה" באולצין, בה לימד סוציולוגיה של התרבות, תקשורת ותולדות הדת.
עזריאלי ראשונים
קניון עזריאלי ראשונים או מרכז עזריאלי ראשונים הוא מרכז קניות ומגדל משרדים הממוקם בדרום-מזרח העיר ראשון לציון, במתחם תחנת רכבת הראשונים. הקניון בבעלות קבוצת עזריאלי, והוא נבנה בשנים 2014–2017, ופתיחתו הרשמית הייתה ב-16 במרץ 2017. עלות הקמתו של המרכז עמדה על כ-750 מיליון שקלים. המרכז כולו כולל שטח של כ-52,000 מ"ר, שמתוכם הקניון כולל שטח של כ-20,000 מ"ר, ומגדל המשרדים כולל שטח של כ-32,000 מ"ר. הקניון כולל חנויות וסניפים של חנויות ומותגים. בנוסף, קניון עזריאלי ראשונים מכיל בקומתו השלישית (קומת הגג) מכון כושר.
דריטן אבאזוביץ'
ילדות וצעירות
בשנים 2005–2007 עבד כמדריך בפקולטה למדעי המדינה של אוניברסיטת סרייבו. ב-2009 סיים קורס בנושא "חקר השלום" באוניברסיטת אוסלו. באותה אוניברסיטה עבר סמינר בהתפתחות מקצועית. ב-2011 התגורר אבאזוביץ' בארצות הברית והשתתף בתוכנית השתלמות של מחלקת המדינה בוושינגטון די.סי. בשנים 2010–2012 הוא עבד כמנהל בחברת השידורים "טאוטה" באולצין וכמו כן פעל בעיר בארגון הלא ממשלתי "מוגול".
עזריאלי ראשונים
היסטוריה
לאחר שהוועדה המחוזית לתכנון ובנייה אישרה את התוכנית ביולי 2013 להקמת הקניון ומגדל המשרדים, הגישו חברי מועצה, מספר תושבי נס ציונה וקבוצת סוחרים ערעור למועצה הארצית לתכנון ובנייה נגד התוכנית, בטענה, שהתוכנית להקמת קניון ומגדל משרדים בגבול נס ציונה וראשון לציון, תפגע בעסקים במרכז שתי הערים, נוסף על הטענה, שלפיהם, התוכנית נוגדת את המדיניות הארצית, שקבעה שצריך לפעול לחיזוק מרכזי הערים הוותיקים ולא לבנות מרכזי מסחר חדשים בשולי הערים. לבסוף, בדצמבר 2014 נדחה הערעור, בקביעה כי המיקום של התוכנית אינו ב"שולי הערים", כי אם חלק בלתי נפרד מטבורה של העיר ראשון לציון, וכי התוכנית תואמת למדיניות הארצית של חיזוק הערים הגדולות ומרכזיהן.
דריטן אבאזוביץ'
קריירה הפוליטית
בשנת 2012 אבאזוביץ' נמנה עם מייסדיה של המפלגה הליברלית "מונטנגרו החיובית". בבחירות לפרלמנט בשנת 2012 מפלגה זו זכתה ב-7 מתוך 81 מושבי הפרלמנט והוא היה אז הצעיר בין חברי הפרלמנט. ב-2014 בעקבות פילוג במפלגתו, עזב אבאזוביץ' את "מונטנגרו החיובית" וכיהן כחבר פרלמנט עצמאי עד שב-2015 הצטרף למפלגה החדשה "הפעולה הרפורמיסטית המאוחדת" URA .כיום הוא יושב ראש המפלגה הזאת ובשנים 2015–2020 שימש כנציג שלה בפרלמנט. ביוני 2020 התקבלה מפלגת "הפעולה הרפורמיסטית המאוחדת" בסיעה "המפלגה האקולוגית האירופית" ועל ידי כך הייתה מפגלת האופוזיציה המונטנגרית הראשונה שהצטרפה לסיעת מפלגות אירופית.
עזריאלי ראשונים
היסטוריה
בפברואר 2015, נפלו על הצד שני עגורנים באתר הבנייה של המרכז, עקב רוחות עזות שנשבו. נגרם נזק לאתר, אך לא היו נפגעים. בעקבות האירוע הוציאה העירייה צו להפסקת העבודות באתר, עד שיתקבל אישור בטיחות מחודש לכל המנופים שבאתר.
בשנת 2016 נפתח חניון הקניון לשימוש הציבור ונוסעי הרכבת כאשר הקניון היה בעודו בבנייה.
דריטן אבאזוביץ'
קריירה הפוליטית
במפגש בין מנהיגי שלוש הרשימות "למען עתיד מונטנגרו" (זדרבקו קריבוקאפיץ'), "העולם הוא אומתנו" (אלקסה בצ'יץ') ו"מונטנגרו בשחור לבן" -(דריטן אבאזוביץ' ), סיכמו את העקרונות המנחים של הממשלה הבאה, לרבות סוגיית הרכבת ממשלת מומחים, המשך תהליך הצטרפות מונטנגרו לאיחוד האירופי, המאבק בשחיתות ובקיטוב בחברה המונטנגרית. הם הזמינו לשווא את מפלגות המיעוטים הבוסני והאלבני במונטנגרו, לההצטרף אליהם בהקמת ממשלת קואליציה רחבה.
סגן ראש הממשלה
בסופו של דבר ב-4 בדצמבר 2020 41 מתוך 81 חברי הפרלמנט של מונטנגרו הצביעו בעד ממשלה חדשה בראשות זדרבקו קריבוקאפיץ' שכללה 12 שרים עצמאיים. אבאזוביץ' התמנה לסגן ראש הממשלה אחראי על תיאום המגזר הביטחוני ועל הביטחון הלאומי. הקבינט החדש שאף לפרק את המנגנונים הממלכתיים שנבנו על ידי מפלגת השלטון עד אז, המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים, ולעקור מן השורש את השחיתות ואת הפשע המאורגן. בינואר 2022 התמנה אבאזוביץ' כחבר בוועד המייעץ של המכון לחירות ולביטחון באירופה.
ב-5 בינואר 2021 חשף אבאזוביץ' שהחברה "Global Montenegro" שבבעלותו החלקית של הנשיא מילו ג'וקנוביץ' הייתה חייבת למדינה 12,450,000 יורו ושראשיה אינם נהנים יותר מחסינות. למחרת נעצר זמנית בבודווה איש העסקים בראנו מיצ'ונוביץ' המעורב בענף הבנייה וההימורים ושהיה חשוד בקשרים עם עולם הפשע. על רקע ויכוחים קשים בציבור הנוצרי המונטנגרי בין תומכי הכנסייה האורתודוקסית הסרבית רבת ההשפעה למתנגדיה, בעת המהומות האלימות שפרצו בצטיניה ב-5 בספטמבר 2021 בעת הכתרת המיטרופוליט החדש של מונטנגרו והחוף, יואניקיה מיצ'וביץ' התעוררו קרעים בתוך הרוב הפרלמנטרי. למחרת אבאזוביץ', יחד עם שר הפנים סרגיי סקולוביץ' ומפקד המשטרה זורן ברג'אנין הואשמו על ידי גורמיאופוזיציה בכך שהתנגדו כביכול לאירוע שאורגן על ידי כמה קבוצות מדיה, החזית הדמוקרטית בראשות אנדריה מנדיץ' ונציג של מפלגת "מונטנגרו הדמוקרטית" ראש הממשלה קריבוקאפיץ' הצהיר שהאירועים ייחקרו. לעומת זאת אבאזוביץ' הכריז את תמיכתו במנגנוני הביטחון ובצורת פעולתם. הוא איים שבמקרה שיפוטרו סקולוביץ' וברג'אנין הוא יפסיק לתמוך בממשלת הקואליציה. אכן כעבור חדשים מספר על רקע בקורת על מה שראה כתפקוד לקוי של הממשלה בתחום השילוב באירופה, במאבק בקורונה ואחרים, בתחילת פברואר 2022 הצביעה מפלגתו של אבאזוביץ' בעד הצעת אי אמון בממשלת קריבוקאפיץ'.
עזריאלי ראשונים
היסטוריה
ב-16 במרץ 2017 נפתח הקניון, בעוד שבניית מגדל המשרדים הסתיימה מספר חודשים מאוחר יותר ואכלוסם הסתיים בשנת 2018.
דריטן אבאזוביץ'
ראש ממשלה
ב-3 במרץ 2022 הטיל הנשיא ג'וקנוביץ' על אבאזוביץ' את המשימה להרכיב ממשלה חדשה שתאיץ את שילובה של מונטנגרו באיחוד האירופי, כשברקע הפיצול בציבור המונטנגרי בין מצדדי סרביה, רוסיה והכנסייה האורתודוקסית הסרבית לבין המחנה הפרו-מערבי ופרו-אירופי. ב-28 באפריל 2022 אבאזוביץ' הצליח להרכיב קואליציית מיעוט של מפלגות פרו-אירופיות כולל המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים. הממשלה החדשה האמורה לכהן למשך שנה נתמכה על ידי 45 חברי פרלמנט ו-3 הצביעו נגד. הממשלה מורכבת מ-18 שרים, עבור 20 משרדים (2 בלי תיק) ו4 סגני ראש ממשלה.
עזריאלי ראשונים
היסטוריה
בתחילת דצמבר 2018 החברה הממשלתית, נתיבי איילון העבירה את משרדיה הראשיים למגדל המשרדים במתחם. בכך הצטרפה נתיבי איילון לחברות אלקטרה (מחלקת גיוס), ויינות ביתן (מטה ראשי), אשר עברו למתחם לפני כן.
דריטן אבאזוביץ'
ראש ממשלה
אבאזוביץ' הבטיח להתמקד ברפורמות הנדרשות של ידי האיחוד האירופי כך שמונטנגרו תאיץ את תהליך ההצטרפות לאיחוד בהתחשב במצב שנוצר עם פלישת רוסיה לאוקראינה בפברואר 2022. אבאזוביץ' ציין שהממשלה תיאבק בשחיתות, תעודד השקעות ראויות ופיתוח, תגן על הסביבה ותשפר את הטיפול בילדים ובנוער. ב-20 באוגוסט 2022 ממשלתו איבדה את הרוב בפרלמנט אחרי שנחתם הסכם שנוי במחלוקת בין המדינה לכנסייה האורתודוקסית הסרבית לגבי נכסי מנזריה וכנסיותיה, במונטנגרו. באותה תקופה פעם אבזוביץ' במרץ נגד השחיתות ונגד הפגע המאורגן, במיוחד על ידי פירוק רשת גדולה של מבריחי סיגריות. הוא האשים חלק מהפוליטיקאים בקשר עם אות סחר בלתי חוקי.
חייו הפרטיים
אבאזוביץ' מדבר אלבנית, סרבו-קרואטית ואנגלית. בשנת 2017 הוא חתם על ההצהרה על שפה המשותפת של המונטנגרים, הקרואטים, הסרבים והבוסניאקים.
עזריאלי ראשונים
חנויות הקניון
הקניון כולל מגוון רחב של מותגים, חנויות ומסעדות כגון: צומת ספרים, קרביץ, קסטרו, טבע נאות, H&M, פוקס, פוט לוקר, ריבוק, אדידס, בילבונג, אמריקן איגל, הפנינג, ריקושט, קרביץ, סופר פארם, דוכן של מפעל הפיס, סניף של כללית, מקדונלד'ס, קפה לנדוור, רולדין, ארקפה ועוד.
הקניון
קניון עזריאלי ראשונים כולל שלוש קומות מסחר ומגדל משרדים בן 14 קומות הממוקם לצד הקניון. הקניון כולל חניון תת-קרקעי ענק בן חמש קומות הכולל כ-1500 מקומות חנייה. זהו הקניון הראשון אשר ויתר על אזור המזון המסורתי ובמקומו ישנו מתחם אוכל אשר נפתח בחודש אוגוסט 2017.
הקניון פונה לציר עליו שוכנות ראשון לציון, באר יעקב, נס ציונה, רחובות, יבנה, וכן לאוכלוסיות נוספות באזור השפלה. קרבתו לכביש 431, כביש 412 ולתחנת רכבת הראשונים הופך אותו לאטרקטיבי גם לתושבי יישובים מרוחקים יותר מראשון לציון.
בקניון, מסוף אוטובוסי אגד המאפשר לאוכלוסיות רבות מרחבי העיר להגיע ליעדם מהקניון ואליו. האוטובוסים פועלים ברחבי ראשון לציון, חולון, בת ים, רחובות, נס ציונה, תל אביב ועוד מספר ערים ויישובים בשפלה.
פרנסואה אשיל בזן
גנרל של דיוויזיה פרנסואה אשיל בזן (בצרפתית: François Achille Bazaine; 13 בפברואר 1811, ורסאי, הקיסרות הראשונה - 23 בספטמבר 1888, מדריד, ספרד) היה איש צבא צרפתי. הוא שירת בצבא צרפת במשך ארבעה עשורים, ולחם באלג'יריה, ספרד, קרים, מקסיקו ואיטליה. עם זאת, הוא נודע בעיקר בשל פיקודו הכושל על ארמיית הריין במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
תחילת דרכו
בזן נולד ב-13 בפברואר 1811 בעיר ורסאי שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית הראשונה. אביו, פייר דומיניק בזן היה קצין הנדסה בגרנד ארמה, אשר פעל בחצרו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. אחיו הבכור, שנקרא אף הוא פייר דומיניק, נודע לימים כמהנדס כבישים וגשרים.
בזן חפץ בקריירה צבאית, אולם למשפחתו לא היה כסף להחזיק אותו באקדמיה צבאית יוקרתית כפי שהיה מקובל אותו זמן. הוא נכשל בבחינות לאקול פוליטקניק בשנת 1830, ובמרץ 1831 התגייס לצבא כטירון. הוא שירת ברגימנט החי"ר ה-37, וביולי של אותה שנה הועלה לדרגת קורפורל (מקביל לרב-טוראי בצה"ל).
קריירה צבאית מוקדמת
בשנת 1832 הועלה לדרגת סרג'נט בלגיון הזרים הצרפתי, ועוד באותה שנה הועבר לצפון אפריקה ולקח חלק בקרבות הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה. בקרב מקטה הוא לחם באומץ ונפצע קשה, ועל כך הועלה לדרגת לוטננט וקיבל את אות לגיון הכבוד. הוא נשלח לספרד במסגרת חיל המשלוח הצרפתי שנשלח לסייע לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד במלחמה הקרליסטית הראשונה. הוא לחם בקרבות בהצטיינות, ובאחד מהם נפצע מכדור שחדר לרגלו. בשנת 1839 הוחזר לאלג'יריה, והשתתף בקרבות נגד המורדים האלג'יראים בהנהגת עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי.
בשנת 1851 הוא קיבל את הפיקוד על הרגימנט הראשון של לגיון הזרים. הוא השתתף במלחמת קרים, ובמהלך המצור על סבסטופול הפגין אומץ רב והתבלט כאשר סוסו מת תחתיו והוא קם ממנו והמשיך להילחם. בשנת 1859 הוא היה חלק מחיל המשלוח הצרפתי שסייע לממלכת סרדיניה במלחמת אוסטריה-סרדיניה. ב-1 ביולי 1862 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה של חיל המשלוח הצרפתי שנשלח למקסיקו כדי לסייע למקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו. הוא השתתף במצור על פואבלה בשנת 1863, ובמספר קרבות חשובים נוספים. בהמשך הוא קיבל את הפיקוד על כל חיל המשלוח הצרפתי במקסיקו. ב-28 באפריל 1865 העניק לו הקיסר נפוליאון השלישי את התואר "מרשל צרפת", וכן תפקיד של חבר בסנאט הקיסרי. יחסיו עם קיסר מקסיקו היו מתוחים, והוא הואשם בניסיונות להאריך את המלחמה יותר מדי. כאשר חזר לצרפת ב-12 במרץ 1867 קיבל את הפיקוד על הקורפוס השלישי.
מלחמת צרפת–פרוסיה
ההתקפה של הארמייה הפרוסית הראשונה בפיקודו של שטיינמץ בתחילת הקרב, נבלמה בידי ארמיית הריין וספגה אבדות כבדות. בזן נתן לגנרל שארל דניס בורבאקי מפקד המשמר הקיסרי פקודה לצאת למתקפת נגד שתשחרר את הארמייה מתנועת המלקחיים הפרוסית, אלא שבורבאקי החליט על דעת עצמו שהקרב אבוד, ולפיכך לא הצטרף לקרב. בזן לא התעקש יותר מדי, והקרב הסתיים בניצחון אסטרטגי לגרמנים. ב-19 באוגוסט החליט בזן על נסיגה אל הגבול הצרפתי. מולטקה חזה זאת, וחסם את דרך הנסיגה לכיוון ורדן. בזן העדיף לא להשאיר את צבאו בשטח, חשוף להרעשה הארטילרית של הגרמנים, והכניס את כל 150,000 חייליו אל בין חומותיה הבצורות של מץ. לכך בדיוק מולטקה ציפה. הוא הקים ארמייה חדשה, "ארמיית המז" שפתחה במצור על הכוח של בזן, שהכניס את עצמו מרצונו למלכודת.
בזן שלח מסר לקיסר על פיו יוכל להיחלץ מהמלכודת רק באמצעות "ארמיית שאלון", שלמעשה הייתה הכוח הצבאי הצרפתי היחיד שהגן כעת על צרפת עצמה מפני הגרמנים. נפוליאון הצטרף אל מפקד הארמייה מרשל פטריס דה מק-מהון ב-16 באוגוסט, והשניים נעו לאורך הגבול הבלגי בתקווה לחלץ את בזן. עם זאת, ב-1 בספטמבר הובסה ארמיית שאלון בקרב סדאן, ו-103,000 כולל הקיסר עצמו, נפלו בשבי. צבאו של בזן היה כעת מנותק לחלוטין, בעוד הגרמנים פולשים לצרפת כשאין כוח אמיתי שיכול להתגונן מולם. הקיסרות בוטלה, ובמקומה הוקמה "הרפובליקה הצרפתית השלישית". בזן, שהיה מלוכני מובהק, הבין כעת שהוא משרת לשווא משטר הנוגד את העקרונות שלו. הוא הצליח לשמור על קשר קלוש עם הקיסרית הגולה אז'ני, ואף שקל לשאת ולתת עם הגרמנים כדי להשתמש באנשיו על מנת להחזיר את הקיסר לשלטון. אנשיו סבלו מפגעי מזג האוויר, כמו גם ממחסור באספקה וציוד. ב-27 באוקטובר הוא נכנע לכוחות הגרמנים ונפל בשבי יחד עם אנשיו. כניעתו גרמה אכזבה רבה לכוחות הלוחמים האחרונים של צרפת - צבא מאולתר שארגן לאון גמבטה. גמבטה הבין שעם כניעתו של בזן אבדה התקווה לצרפת, והוא פרסם מנשר חריף נגדו בו כינה אותו "בוגד".
אחריתו
לאחר שחרורו מהשבי הגרמני, הפך בזן לשעיר לעזאזל. הרפובליקנים פרקו עליו את זעמם על הקיסר שאותו שירת, והמלוכנים גם הם הטו את האש אליו במטרה לטשטש את אחריותו של הקיסר על התבוסה. בזן נשפט בפני בית דין צבאי על פיקוד כושל, ועל כך שנכנע במץ בטרם מיצה את כל אמצעי ההגנה שעמדו לרשותו. הוא נידון לגזר דין מוות, אולם זה הומתק מאוחר יותר ל-20 שנות מאסר. בליל ה-9-10 באוגוסט 1874, הוא הצליח להימלט מהכלא בעזרת מספר ידידים, וברח למדריד בירת ספרד. את שארית חייו הוא חי באנונימיות יחסית עד מותו ב-23 בספטמבר 1888 משבץ מוחי.
משפחתו
ב-12 ביוני 1852 הוא נישא למריה דה לה סולדד. היא נפטרה בזמן שירותו במקסיקו. הוא קיים רומן עם נערה מקסיקנית בת 17 בשם מריה חוספה פדראסה, ונישא לה ב-28 במאי 1865.
Wasted Love
Wasted Love הוא סינגל של צמד התקליטנים הצרפתי, אופנבך, בשיתוף פעולה עם לקיו, שיצא, על ידי Ofenbach Music ווורנר מיוזיק גרופ, ב-8 בינואר 2021.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-203 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל יצא בערוץ היוטיוב של הצמד ב-8 בינואר 2021. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-31 מיליון פעמים.
יהדות חרקוב
הִיסטוֹרִיָה
מכיוון שחרקוב הייתה ממוקמת מחוץ לתחום המושב, ממשלת רוסיה שלטה בקפדנות על המגורים היהודיים והיהודים איבדו את הזכות להיכנס לעיר ב-1821, אך קיבלו בחזרה את הזכות הזו ב-1835 כאשר מושל מחוז חרקוב התלונן על אובדן הכנסות של יותר מ-10 מיליון רובל. בין השנים 1855–1881, בתקופת שלטונו של אלכסנדר השני, השלטון עודד מדיניות הגירה סלקטיבית של יהודים "שימושיים" לעיר.
עד סוף המאה ה-19 הפכה העיר למרכז בולט של התנועה הציונית ברוסיה. האוכלוסייה היהודית גדלה באופן משמעותי במהלך התקופה הסובייטית, כאשר הקהילה היהודית של חרקוב הוכפלה מ-65,000 ל-130,000 בין השנים 1923 ל-1939. המחוזות היהודיים העיקריים בתקופת ברית המועצות היו קגנוביץ', אוקטיאברסקי, לנינסקי ודרז'ינסקי. למרות נוכחותה של יבסקציה האנטי-ציונית, בחרקוב היו בית ספר עברי, בתי דפוס וארגונים פוליטיים, לרבות ועידות החכמים (1920) והשומר הצעיר (1923). לקומבונד חרקוב, השלוח המקומית של הבונד האנטי-ציוני, הייתה נוכחות קטנה בעיר.
מלחמת העולם השניה
במהלך השואה, כאשר אוקראינה נכבשה על ידי הרייכסקומיסריאט הנאצי, נרצחו אלפי יהודים בחרקוב. 15,000 יהודים נרצחו על ידי הנאצים בדרוביצקי יאר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה ראתה התחדשות, ועד שנת 1959 חיו בעיר 84,000 יהודים. עם זאת, הדיכוי הסובייטי של הדת והתרבות היהודית הוביל לחיסול התיאטרון היהודי ב-1949, לסגירת בית הכנסת האחרון שנותר בשנים 1948–1949 ולמעצרו של הרב של חרקוב, שמואל לב, ב-1950. במהלך שנות ה-60 וה-70, יהודים נרדפו בשל ניסיון לחגוג את חגי תשרי. מאוחר יותר במהלך הפרסטרויקה, העיר החלה לראות תחיית היהדות והתרבות היהודית. בית הכנסת הכוראלי של חרקוב, שהוחרם על ידי ממשלת ברית המועצות בדרבון של קומוניסטים יהודים, נפתח מחדש כבית כנסת ב-1990.
אפוסטולוס קאלדארס
ביוגרפיה
הוא נפטר בשנת 1990. במהלך הקריירה כתב ב-1,200 שירים. בנו, קוסטאס, הוא גם זמר.
יהדות חרקוב
דמוגרפיה
בתחילת המאה ה-20, חיו בחרקוב כ-11,000 יהודים. בשנת 1939 יהודים היו כ-17% מכלל אוכלוסיית העיר.
ג'ורג' הנרי
ג'ורג' הנרי (באנגלית: George Henry; 1858 – 23 בדצמבר 1943) היה צייר סקוטי, מהבולטים באסכולת גלאזגו.
ביוגרפיה
הנרי נולד באירווין, צפון איירשייר, ולמד בבית הספר לאמנות של גלאזגו, ומאוחר יותר בסטודיו של מקגרגור, אך למד בעיקר בעצמו. שמו של אביו היה הנדרי וג'ורג' הסיר את ה"ד" משם משפחתו כאדם צעיר.
הוא הושפע גם משיתוף הפעולה שלו עם אדוארד אטקינסון הורנל בעבודות כמו "הדרואידים" (1887). "נוף גאלווי" שלו הפך לדוגמה חשובה בגלאזגו בגלל מפתח הצבע הגבוה שלו ואופיו הדקורטיבי בעיקרו. בעקבות הנטיות האלה בילו שני החברים שנה וחצי ביפן.
חשיבותו של הנרי מורכבת מהשפעתו באסכולת גלאזגו בכיוון של צבע עשיר ודקורטיבי. בנוסף לז'אנר ולנוף, הוא גם צייר פורטרטים. בהן הוא בולט יותר ביכולת הטכנית מאשר בעיבוד הדמות. תמונותיו של הנרי נמצאים באוספים ציבוריים כוללים את "השמלה הכחולה", מוזיאון קייפטאון, "הכובע האפור" באדינבורו, שני דיוקנאות בגלאזגו ואחד במונטריאול.
הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית הסקוטית (1902) וכחבר באקדמיה המלכותית.
"הכובע השחור", דיוקן זוהר של אישה אדוארדיאנית בעלת ביטחון רב, נכלל ב-Modern Britain, תערוכה משנת 2007 בגלריה הלאומית של מלבורן.
בשנת 1893 הוא נסע ליפן עם אדוארד אטקינסון הורנל, עוד אחד מ״נערי גלאזגו״ לסיור לימודי של 18 חודשים. עבודתו לאחר מכן המשיכה להיות בעלת נושאים יפניים רבים.
ניקולס בלומברגן
ניקולס בלומברגן (באנגלית: Nicolaas Bloembergen; 11 במרץ 1920 – 5 בספטמבר 2017) היה פיזיקאי הולנדי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1981.
קורות חיים
בלומברגן נולד בדורדרכט שבהולנד לאב מהנדס כימי. היו לו חמישה אחים. בשנת 1938 הוא החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת אוטרכט, אך זמן קצר לאחר מכן, במהלך מלחמת העולם השנייה, השלטונות הגרמנים סגרו את האוניברסיטה.
בשנת 1947 חזר להולנד, והגיש את ממצאיו לגבי תופעת ה-NMR לאוניברסיטת ליידן. הוא קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת ליידן ב-1948, ולאחר מכן היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטה זו במשך כשנה.
בשנת 1949 חזר בלומברגן לאוניברסיטת הרווארד, וב-1951 הפך לפרופסור חבר באוניברסיטה זו. ב-1957 הוסמך כפרופסור לפיזיקה יישומית, ושנה לאחר מכן קיבל אזרחות אמריקנית. בלומברגן עבד באוניברסיטת הרווארד עד שנת 1990.
בשנת 1974 הוענקה לבלומברגן המדליה הלאומית למדעים. ב-1978 זכה במדליית לורנץ. בשנת 1981 זכה בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם ארתור שולוב, על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופית לייזר.
ב-2001 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אריזונה.
נפטר באריזונה ב-5 בספטמבר 2017.
אסתר והמלך
אסתר והמלך הוא סרט אמריקאי/איטלקי משנת 1960 שנכתב, הופק ובוים על ידי ראול וולש. הסרט הופץ על ידי פוקס המאה ה-20 ומתבסס על הסיפור בתנ"ך של מגילת אסתר. ג'ואן קולינס שיחקה את אסתר בסרט.
עלילה
עלילת הסרט היא על בסיס הסיפור המקראי עם מספר שינויים. הסרט מתרחש בפרס במאה הרביעית לפני הספירה. אחרי שאשתו של המלך מוצאת להורג, אסתר מגיעה אל המלך אחשוורוש שהתאלמן לאחרונה. המלך מנסה לדכא ולהביס את מסע השנאה נגד היהודים על ידי השר הרשע שלו, המן (סרג'יו פאנטוני). לפני שהמלך יכול להתאחד עם אסתר כדי להביס את המן הרשע, קורות כמה הרפתקאות ואישה נוספת, אטרקטיבית, מתחרה על תשומת הלב.
טושה
בספורט הסיף הביטוי "טושה" משמש להכרזת נצחון. בהקשר אישי וחברתי - שיחה, דיון, ויכוח - הביטוי משמש ל"נצחון" של דובר מסוים או שבח לדברים שאמר. יש המייחסים ל"טושה" משמעות של "אחד-אפס" (1-0), הלקוחה גם היא מתחום הספורט.
פירוש המילה בשפה הצרפתית (בהגייה צרפתית: [tuʃe]): "נגע". הכוונה היא ל"פגיעה" ישירה באחד המתחרים בסיף. לפעמים קשה לראות בקרבות הסיף אם אכן הייתה "פגיעה" ועל כן בעבר היה על הסייף "הפגוע" להכריז אם מתחרהו הצליח לגעת בו. יחד עם זאת, כאשר סייף היה מכריז על "פגיעה" ויריבו הטיל ספק אם קרתה, היריב היה יכול לומר "'פה דה טושה'" ("אין נגיעה". בהגייה צרפתית: [pɑ də tuʃe]), כדי לציין, שאת ה"פגיעה" הזו לא צריך לספור. היום יש שימוש במיכשור חשמלי המציין אם היה מגע.
Lista över franska uttryck i svenska språket
ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה
ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה (30 בספטמבר 1783 - 16 בינואר 1853), היה בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והמשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה.
ביוגרפיה
ריינר יוזף סבל מאפילפסיה קלה, אולם היא לא הפריעה לו לשרת בצבא כשאר אחיו.
בשנת 1818 מונה ריינר יוזף למשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, אולם למרות כוונותיו הטובות, לא היה פופולרי על האיטלקים, שהתרעמו על חוסר החירות הפוליטית ועל עול המיסים האוסטרי. בשנות ה-40 התדרדר המצב תחת שלטונו, ובשנת 1847 מונה קרל לודוויג פון פיקלמונט לראש ממשלתו, במטרה לשפר את המצב. אולם המינוי לא הועיל, ובשנת 1848 פרצו מהפכות במילאנו ובוונציה כחלק ממהפכות אביב העמים וממלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. בעקבות איבוד שליטתו באיטליה, הוחזר ריינר יוזף לאוסטריה, והוא עבר להתגורר בבוצן, שם חי עד מותו ב-16 בינואר 1853.
קרב ת'פסוס
קרב ת'פסוס הוא קרב שהתחולל בת'פסוס בין כוחותיו של יוליוס קיסר לתומכיו של פומפיוס במהלך מלחמת האזרחים הרומאית (49- 46 לפנה"ס). ת'פסוס הייתה עיר נמל ששכנה בצפון אפריקה כ-8 ק"מ מזרחית לטבאולבה  (כיום בתוניסיה). קווינטוס מטלוס סקיפיו מפקד הכוחות המתנגדים לקיסר, וחותנו של פומפיוס הציב את כוחותיו שכללו 14 לגיונות של חיל רגלים (כ-70,000 איש) וכ-15,000 פרשים במעבר היבשתי ששימש כגישה הצפונית אל העיר. קציניו של קיסר לא הצליחו לרסן את חייליהם שמנו כ-60,000 איש והם הסתערו לעבר הכוחות של תומכי פומפיוס והנחילו להם תבוסה מוחצת תוך כדי טבח בכ-10,000 איש מתומכי פומפיוס. קאטו הצעיר שפיקד על כוח מאסף באוטיקה התאבד לאחר ששמע על תוצאות הקרב על מנת לא ליפול בשבי לידי קיסר. בתוך כ-3 שבועות לאחר ניצחונו בקרב השתלט קיסר על כל שטחה של אפריקה הרומאית.
פפירוס ברוקלין 35.1446
פפירוס ברוקלין 35.1446 (באנגלית: Brooklyn Papyrus 35.1446) הוא הכינוי המודרני שניתן למסמך מצרי עתיק המתוארך למאה ה-17 לפנה"ס. המסמך מציג רשימות של תושבים מצריים. על צידו הקידמי מופיעה רשימה של 80 אזרחים, ועל צידו האחורי מופיעה רשימה של 95 עבדים, רובם ממוצא מערב אסייאתי, שמי או כנעני. המסמך כתוב בכתב היראטי, וככל הנראה נכתב באזור העיר תבאי. תהליך שחזורו המלא של המסמך הושלם ב-1955, והיום הוא שמור במוזיאון ברוקלין שבניו יורק.
היסטוריית המסמך
בין השנים 1950 ו-1952 התקיים ניסיון נוסף, ביוזמת מוזיאון ברוקלין, לבניית מסמך מ-600 החתיכות הזמינות. בשנת 1952, הצטרף האגיפטולוג ויליאם כריסטופר הייז למאמצים אלו. הייז מספר כי "העבודה הייתה מפרכת, לא רק עקב המספר העצום של החתיכות, אלא גם כי חתיכות רבות מהמסמך היו חסרות במאגר". לקראת סוף יוני בשנת 1952, כמעט כל החתיכות הזמינות חוברו יחדיו למסמך בודד, מלבד כ-50 קטעים קטנים שלהם עוד לא נמצא מקום מתאים. בשנת 1955 המסמך השלם פורסם על ידי הייז.
תוכנו
תוכן המסמך מחולק לשני צדדים - צידו הקידמי וצידו האחורי. המסמך נכתב באופן מתמשך לאורך שנים רבות על ידי כותבים שונים מערים שונות.
צד קידמי
בחלק העליון של צידו הקידמי של המסמך מופיעה רשימה של 80 תושבים מצריים שברחו או נעלמו טרם סיימו את המטלות שהובאו להן על ידי השלטון. עקב חזרה על חלק מהשמות יותר מפעם אחת, נראה שמדובר ב-76 תושבים מצריים ולא ב-80. הרוב המוחלט של התושבים הם זכרים. בכל שורה, ראשית מופיע שם אביו של התושב, ולאחר מכן שמו הפרטי של התושב, באופן הבא: ''6. הבן של סנייב, סובחוטפה''
7. הבן של מנקחור, סנוורסט
8. הבן של אידנימירואשאו, אמנמחת מרבית השמות המופיעים ברשימה הם שמות שהיו נפוצים בתקופת הממלכה התיכונה, ועל פי זיהוי השמות הללו ניתן לתארך את המסמך לתקופתה המאוחרת של הממלכה. השמות ברשימה הם שמות מקומיים הכוללים שמות של אלילים מצריים קדומים, וככל הנראה התושבים המופיעים ברשימה הם ילידי המקום. לתושבים המופיעים ברשימה אין תארים מיוחדים המצביעים על מעמד גבוה, וככל הנראה היו איכרים פשוטי עם, אך לא עבדים. בעמודות הבאות הרשימה מופיעים נתונים נוספים אודות אותם התושבים, כמו אזור מגוריהם, תעסוקתם, מינם, שטחים אליהם הם היו שייכים ושמות האנשים עבורם הם עבדו.