cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע חומת מגן
בית לחם
לאחר שבועות ארוכים ומורטי עצבים, שבהם ניסה צה"ל להתיש את המתבצרים באמצעים שונים כמו הרעבה ויצירת רעשים, ולאחר שנכשל ניסיון חילוץ של הימ"מ, הושג ב־9 במאי הסכם על ידי צוות משא ומתן בכיר, והחל פינוי מדורג של אזרחים והגליית 26 מבוקשים מדרג הביניים לעזה. פרשת ההתבצרות הסתיימה ב־23 במאי 2002, לאחר שישראל הסכימה להגליית 13 המבוקשים הבכירים לחו"ל, לאחר שנוצרה נכונות בינלאומית לקלוט אותם בשש מדינות האיחוד האירופי הקתוליות ברובן: איטליה, יוון, אירלנד, בלגיה, פורטוגל וספרד. בשל הרגישות הבינלאומית הגבוהה, כוחות צה"ל נכנסו למקום כדי לפרוק את מטעני החבלה שמלכדו את המקום רק לאחר שהקליטו את ראשי הכנסייה מבקשים מהם לעשות כן. במהלך ההתבצרות נהרגו לפחות שישה פלסטינים, חמושים, מבוקשים, ואנשי הרשות. מסמכי שלל שנתפסו במהלך המבצע, חשפו כי בשנים שקדמו להתבצרות סבלו תושבי בית לחם, בעיקר תושביה הנוצרים, מהתנכלויות של כנופיות של מיליציות חמושות, שבתוכן בולטים אנשי הפת"ח על זרועותיו וכינוייו השונים ("תנזים-פת"ח", "גדודי חללי אל אקצה").
חברון
צה"ל פסח במבצע חומת מגן על העיר חברון וסביבתה, פעילי החמאס (בראשות עבדאללה קוואסמה) והגא"פ (בראשות מוחמד סידר) המשיכו לפעול בה ולשלח ממנה מתאבדים. במאי 2003 פתחו צה"ל והשב"כ במבצע נגד פעילי הטרור בעיר, מה שהביא לפגיעה קשה בתשתיות הטרור בחברון וסביבתה. במהלך החודשים אוגוסט וספטמבר 2003 התגברו המאמצים עקב קריסת הפסקת האש, ופעילות צה"ל, הימ"מ והשב"כ באזור הוביל לחיסול הנהגת החמאס בעיר ולמעצר מחבלים רבים, ביניהם פעילי טרור בכירים.
טול כרם
כוח מחטיבת צנחנים במילואים 55 בסיוע כוח שריון כבש את העיר בהתקפה מהירה, כוחות המחבלים שהתבצרו בעיר הוכו בהלם ומרביתם נטמעו באוכלוסייה המקומית תוך הפקרת נשקם. בניין המשטרה הבריטי ששימש כמרכז לכוחות המחבלים נהרס עד היסוד בהתקפת מטוסי חיל האוויר הישראלי, ולמעשה ההגנה על העיר התמוטטה עם תחילת הפעולה. בקרב נהרגו 9 מחבלים. בהמשך כבשו הכוחות גם את הכפרים הסמוכים וטיהרו את מחנות הפליטים תוך מעצר מאות מבוקשים. לאחר המבצע נעצרה בכפר הסמוך לטול כרם המחבלת המתאבדת הראשונה שאפה שנלכדה בבית הוריה בערב טרם יציאה לפיגוע. כוח מהחטיבה המשיך וכבש בקלות רבה את קבטיה, שנחשבה טרם המבצע למעוז בלתי חדיר. לכוחות צה"ל לא היו אבדות בנפש בכל מהלך המבצע בקרבות אלו. על החטיבה פיקד אל"ם יוסי בכר.
קלקיליה
עיר נוספת שבה פעלו כוחות צה"ל הייתה העיר קלקיליה, בה פעלו כוחות חי"ר, שריון והנדסה בליווי כוחות נוספים. כניסת הכוחות בוצעה בלילה שבין ה־31 במרץ ל־1 באפריל. הכוחות שהו בעיר עד ה־9 באפריל. רוב המבוקשים שהתגוררו בקלקיליה עזבו את העיר טרם כניסת הכוחות, ובעיר התנהלה לחימה מועטת. במהלך המבצע ביצעו הכוחות סריקות מבית לבית ועצרו מספר מבוקשים. חטיבת ביסלמח כבשה את קלקיליה
יריחו
גדודי חטיבת הבקעה במילואים נערכו לכיבוש יריחו, אולם מאמצי תיווך של אנשי עסקים פלסטינים הוביל לכניעת העיר ללא קרב. במהלך המבצע לוחמי המילואים של החטיבה סייעו בכתרים על שכם וג׳נין.
לחצים מדיניים
העובדה כי המבצע הגיע לאחר "מרץ השחור" שבו נהרגו ישראלים רבים ובמיוחד לאחר הטבח בליל הסדר הקלה על ישראל את העברת המבצע בדעת הקהל העולמית. עם זאת, ישראל הותקפה בצורה חמורה על ידי הערבים לגבי כניסתה לתחומי שטחי A ועל ידי האירופאים והאו"ם בקשר ל"טבח" בג'נין. גם ארצות הברית, על אף שגילתה הבנה למרבית פעולות ישראל, פעלה נגד המבצע, כך הכריז הנשיא בוש ב־5 באפריל כי "מספיק זה מספיק" ולאחר שבוע הגיע קולין פאוול לאזור במטרה להרגיע את השטח. באופן מעשי לא היו ללחצים אלו השפעה ממשית על המבצע וישראל, שהכריזה כי היא צריכה חודש על מנת להשלים אותו, זכתה לחודש זה.
אבדות
במהלך המבצע נהרגו 30 חיילים ישראלים ו-127 נפצעו.
על פי נתוני שירותי הבריאות הפלסטיניים והצלב האדום הפלסטיני כ-1,447 פלסטינים נפצעו, מתוכם 538 פלסטינים נפצעו בתחמושת חיה.
תוצאות המבצע
מבצע חומת מגן היה הצלחה צבאית ברורה. ישראל הצליחה תוך זמן קצר, במחיר דמים לא גדול יחסית לנפגעים בפיגועי ההתאבדות, לבלום את גל הטרור, להפסיק את אווירת הטרור ששלטה ברחובות ישראל, ולמוטט עד היסוד את כוחם הצבאי של ארגוני הטרור ברחבי יהודה ושומרון, אגב פגיעה קשה בכוחה הצבאי של הרשות הפלסטינית. במבצע נכבשו חמש מתוך שש הערים הפלסטיניות הגדולות ביהודה ושומרון, ועוד מספר רב של כפרים, ונשבר המחסום הפסיכולוגי שעצר את צה"ל מלהיכנס לשטחי הרשות.
בתקופת המבצע ישראל עצרה כשבעת אלפים חשודים בטרור, מתוכם כאלף חמש מאות שנאסרו לתקופות ארוכות. בנוסף, ישראל הרגה או עצרה בכירים רבים בארגוני הטרור: ב־5 באפריל נהרג קייס עדואן, מחבל בכיר בחמאס ומתכנן הפיגוע במלון פארק ("טבח ליל הסדר"), אחרי מצור על ביתו שבכפר טובאס, יחד איתו נהרגו עוד 5 מחבלים מירי צלפי הימ"מ ולוחמי צה"ל ועל ידי דחפור ה־D9 המשוריין שהרס את הבית; ב־15 באפריל לכד כוח של לוחמי יחידת דובדבן וסיירת שריון 500 את מרואן ברגותי, ראש התנזים ואחד מבין המבוקשים הפלסטינים הבכירים ביותר; בג'נין הרג דחפור D9 משוריין את מחמוד טואלבה, מפקד הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי ומפקד המחבלים הפלסטינים במחנה; במהלך הקרב בג'נין נעצרו סגניו של טואלבה, תאבת מרדאווי והשייח' עלי ספורי.
חרף האמור לעיל, היקף ההשפעה של המבצע עצמו שנוי במחלוקת. את התפישה המקובלת בציבור בהקשר לסיבה לירידת מספר פיגועי ההתאבדות בשטחי ישראל בעשרות אחוזים בשנת 2003 לעומת 2002 ייצגו אנשים כמו האלוף (מיל') יעקב עמידרור, האלוף (מיל') אורן שחור, והפרשן הצבאי רון בן ישי שזקפו עובדה זו לכניסה הקרקעית: למיטוט תשתיות החמאס ביו"ש, שהיו אחראיים למרבית פיגועי ההתאבדות הקשים, לתפיסת מבוקשים, לפרישת מחסומים, כתרים וסגרים שהקשו על ניוד מחבלים וחומרי חבלה, וגרמו לתפיסתם, ואכן, במחסום חווארה נתפסו במהלך השנים מספר רב של מחבלים (בהם קטינים) וחומרי נפץ שתכננו להגיע לערים ישראליות בתחומי הקו הירוק.
הפרשן עפר שלח כתב ב־2008:
לעומתם היו אנשים כמו רביב דרוקר שקראו על תפיסה זו תיגר, וטענו כי על פי פרסומי השב"כ, הקרדיט להפסקת הפיגועים צריך להינתן דווקא לבניית גדר ההפרדה ולא למבצע עצמו.
הישגים מבצעיים-צבאיים
במבצע עצמו הרשות הפלסטינית עצמה פורקה מנשקה, סמלי שלטונה כולל ה"מוקטעה" נהרסו, ערפאת הושם במצור ובבידוד, תשתיות החמאס נהרסו, נתפס מספר רב של מבוקשים ואנשי טרור, נתפסו כמויות גדולות של חומרי נפץ וכלי נשק, והופסק ירי הצלפים על שכונת גילה בדרום ירושלים ועל היישוב פסגות שמצפון לעיר.
כמו כן, תוצאה עיקרית של המבצע, הייתה הגברת חופש הפעולה של צה"ל בשטחי יהודה ושומרון. אם בתקופה שקדמה למבצע כל כניסה לשטחי הרשות הפלסטינית הייתה כרוכה באישור ממשלה, הרי שלאחריו כל מג"ד יכול להחליט לפי שיקול דעתו המבצעי על כניסה לשטחי הרשות. בנוסף, בעקבות המבצע התשתית המרכזית של הטרור נפגעה קשות ואיומי המטענים, טילי הנ"ט ורקטות ה־RPG-7 צומצמו באופן משמעותי. חודש אחרי "חומת מגן" פתח צה"ל במבצע "דרך נחושה" - סדרת פעולות אינטנסיבית שנועדה להמשיך את הישגי מבצע חומת מגן ולפגוע בתשתית הטרור המוכה והחבולה. עד לשנת 2021, צה"ל נכנס לשטחי A באופן כמעט חופשי מדי לילה כדי לעצור מבוקשים; לערים כמו שכם, בית לחם וג'נין - שפעם אפשר היה להיכנס אליהן רק בליווי טנקים וכלים כבדים - נכנסו מדי לילה כוחות חי"ר בג'יפים ממוגנים או ברגל. נכון לספטמבר 2022 כניסת צה"ל לעיר שכם, ועוד יותר מכך לעיר ג'נין כרוכה במבצע מורכב יותר, לאור התבססות מחדש של הטרור שם, אך הכניסה לשאר הערים ושטחי A נותרה עניין יומיומי.
בעקבות המבצע, שכלל צה"ל את טקטיקות הלש"ב (לוחמה בשטח בנוי) והלוחמה בטרור שלו והפיק לקחים מבצעיים רבים. חלק מהלקחים יושמו על ידי צבא ארצות הברית במלחמת עיראק, בשנת 2003.
מפקד חטיבת גולני במבצע "חומת מגן", תא"ל משה (צ'יקו) תמיר, כתב בספרו מלחמה ללא אות, כי החברה בישראל הפגינה חוזקה נוכח אירועי הטרור באינתיפאדה השנייה ותמכה בפעולות צה"ל, דבר שאפשר ליחידות השדה שלו לבצע פעולות התקפיות רבות כנגד תשתיות הטרור באיו"ש, פעולות שהיו לשיטתו של תמיר מורכבות ונועזות ומעידות על יכולתן הגבוהה של יחידות השדה של צה"ל בשדה הקרב. תא"ל תמיר, יחד עם קבוצת מפקדים נוספים מיחידות השדה, ובהם מח"ט הנח"ל יאיר גולן ומח"ט הצנחנים אביב כוכבי וכן מפקדי החטיבות המרחביות באיו"ש גל הירש ונעם תיבון, היה מהדוחפים לפעול כנגד מקורות הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בקסבות ובמחנות הפליטים, למרות היותם מרחבים עירוניים צפופים ומסובכים ללחימה, וזאת למרות היסוסי הפיקוד הבכיר של צה"ל.
השגים מדיניים
במהלך המבצע נתפסו מסמכים רבים מהם עלה כי ערפאת קשור לטרור ומממן אותו, וכי ערב הסעודית מממנת פעילות טרור פלסטינית ותומכת במשפחות המחבלים המתאבדים.
בעקבות התוצאות ההרסניות של מבצע זה כלפי הטרור הפלסטיני, היו גורמים פלסטינים שביקרו את דרכי התנהלותו השלטונית של ערפאת וקראו לעשות חשבון נפש. ברם, ערפאת המשיך בעידוד הטרור כאשר הוא נצור במוקטעה.
בעקבות החומר המודיעיני שנתפס בחומת מגן, שלל הנשק הבלתי חוקי שנמצא במוקטעה, מעורבות ערפאת בפרשת אניית הנשק קארין איי ומסמכים של הרשות הפלסטינית שיירט המודיעין הישראלי הקושרים אותו לפעילויות טרור, ובהם הוראות של ערפאת לתשלום 20,000 דולר לגדודי חללי אל-אקצא (ארגון טרור המסונף לפת"ח), השתכנע נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש שערפאת אינו פרטנר והחליט להחרימו. הבידוד המדיני של ערפאת (שאילץ אותו למנות שני ראשי ממשלה, מחמוד עבאס ואחמד קריע, שאת כהונתם הוא ניסה לטרפד) נמשך עד למותו ב־11 בנובמבר 2004.
גבריאל גארסיה מארקס
גבּריאל חוסה דה לה קונקורדיה גָארסיה מארקֶס (6 במרץ 1927 – 17 באפריל 2014) היה סופר, עיתונאי ותסריטאי קולומביאני, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1982.
ביוגרפיה
גארסיה מארקֶס נולד בעיירה אראקאטאקה שבקולומביה. הוא החל לעבוד כעיתונאי ביומון הקולומביאני "אל אספקטדור" (El Espectador), ובהמשך עבד ככתב חוץ של העיתון ברומא, פריז, ברצלונה, קראקס וניו יורק. בגיל 55 בלבד הוענק לו פרס נובל לספרות לשנת 1982.
במהלך חייו נדד בין ארצות שונות כגון: מקסיקו, שבה חי שש שנים, ספרד, שבה חי שלוש שנים ועוד מדינות שונות, עד שבשנת 1971 שב למולדתו. גרסיה מארקס נחשב לאבי סוגת הריאליזם הקסום.
בין 1947 ל-1955 כתב ופרסם סיפורים קצרים (שקובצו מאוחר יותר בקובץ עיניים של כלב כחול, תרגום: יוסף שריג, הוצאת כתר).
ספרו הראשון סופת שלכת (La hojarasca) יצא לאור בשנת 1955 (תורגם לעברית בידי ישעיהו אוסטרידן ויצא בהוצאת זמורה ביתן). ספרו השני אין לקולונל מי שיכתוב אליו יצא ב-1961 (תרגם: יוסף דיין, הוצאת ספרית פועלים) וספרו השלישי ימי רעה (תרגום: ישעיהו אוסטרידן, הוצאת זמורה ביתן) יצא ב-1962. ספרו הרביעי, וכפי הנראה המפורסם ביותר, Cien años de soledad מאה שנים של בדידות יצא ב-1967 (תרגום: ישעיהו אוסטרידן, הוצאת עם עובד) וסיכם את קורות מקונדו, עיירת ילדותו. "מקונדו" מגיעה לשיא עיצובה בספר, שנחשב לאחת מיצירות המופת של הפרוזה של אמריקה הלטינית.
"מאה שנים של בדידות" היה לרב-מכר בינלאומי וזיכה את מארקס בפרסום בינלאומי. מארקס ניצל את פרסומו לשמש כמתווך במהלך מלחמת האזרחים בקולומביה בין ממשלת קולומביה ותנועת 19 באפריל ואחר כך גם עם תנועת FARC. באותן שנים פיתח מארקס ידידות אישית עם מנהיג קובה פידל קסטרו והיו משוחחים שיחות ארוכות על ספרות ותרבות. ייתכן שזו הייתה הסיבה לסכסוך שפרץ בינו לבין הסופר הפרואני מריו ורגס יוסה, שהיה בעבר חברו ושותפו לדירה, כאשר ורגס יוסה החל לתמוך ברעיונות הקפיטליזם והשוק החופשי. השניים נתקלו זה בזה ב-1976 במקסיקו סיטי, בהצגת בכורה של סרט, וורגס יוסה קרא לגרסיה מרקס והנחית מהלומת אגרוף בפרצופו. הסכסוך הסתיים ב-2007. במהדורה מיוחדת של "מאה שנים של בדידות" (במלאת 40 שנה לספר) נכללה הקדמה מאת ורגס יוסה. ההקדמה היא קטע מספרו של ורגס יוסה על גרסיה מארקס, שראה אור ב-1971, כשהשניים עוד היו ידידים, בשם "History of a Deicide" (תולדותיו של רצח אל).
בשנות ה-70 הוציא שני ספרים. ב-1972 את קובץ הסיפורים הסיפור העצוב שלא ייאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית (תרגום: יואב הלוי, הוצאת שוקן) וב-1975 את סתיו של פטריארך (El otoño del patriarca) שהיה הספר הנמכר ביותר בספרד באותה שנה (תורגם לעברית בידי ריטה מלצר ואמציה פורת, הוצאת עם עובד). באותה שנה יצא גם קובץ הסיפורים עיניים של כלב כחול.
בשנות ה-80 הוציא שלושה ספרים נוספים: כרוניקה של מוות ידוע מראש (1981, תרגום: טל ניצן), אהבה בימי כולרה (1985, תרגום: ריטה מלצר ואמציה פורת) וגנרל במבוך (1989, תרגום: אמציה פורת וריטה מלצר). שלושתם ראו אור בעברית בהוצאת עם עובד.
למעלה מ-30 שנה נמנעה כניסתו לארצות הברית בגלל הביקורת שהשמיע על מדיניותה וחברותו הקרובה עם פידל קסטרו. רק בשנת 1995 הוסר החרם, בזכות הנשיא ביל קלינטון.
בשנת 2006 החליטו אנשי העיירה אראקאטאקה לערוך הצבעה כדי להחליט האם לשנות את שמה, ולקרוא לה על שם יוצא העיירה המפורסם. מעל הכביש הראשי בעיירה מוכת העוני כבר מתנוסס השם החדש: "ברוכים הבאים לעולם הקסום של מקונדו", אך ביוני 2006 נערכה ההצבעה ותושבי העיירה דחו את ההצעה. "מקונדו" תישאר עיירה בדיונית בלבד.
בשנת 2008 פורסם כי מארקס שוקד על כתיבת רומן חדש. אך ב-2009 אמרה הסוכנת שלו כרמן באלסלס, בריאיון לעיתון צ'יליאני, כי הוא לא יכתוב עוד ספרים. וכך גם ג'רלד מרטין, הביוגרף שלו, שאמר שהוא מאמין כי הוא לא יכתוב עוד ספרים אבל "אין להצטער על כך כי הייתה לו קריירה ספרותית ארוכת שנים".
ביולי 2012 סיפר חיימה גארסיה מארקס, אחיו של הסופר, כי גבריאל גארסיה מארקס סובל מדמנציה.
גבריאל גארסיה מארקס נפטר בגיל 87 ב-17 באפריל 2014 מסיבוכים של דלקת ריאות. גופתו נשרפה לפי בקשתו במשרפה במקסיקו סיטי. בדצמבר 2014, לפי הסכם משפחתי אפרו הוחזר לקרטחנה דה אינדיאס, קולומביה, והונח בפטיו של מנזר מרסד של אוניברסיטת קרטחנה.
בשנת 2014 רכשה אוניברסיטת טקסס את הארכיון של גרסייה. בשנת 2017 העלתה האוניברסיטה לרשת כמחצית מהארכיון והוא יהיה פתוח לגולשים. החומר כולל טיוטות של ספריו, תמונות שלא פורסמו, מחברות, תסריטים ופריטים נוספים.
ב-6 במרץ 2018, לכבוד "יום הולדתו" ה-91, הוא זכה לדודל לכבודו.
תוסף מזון
תוסף מזון הוגדר על ידי ועדה משותפת של ארגון הבריאות העולמי וארגון המזון והחקלאות ב-1955/1956 "כל חומר שמוסף למזון בכמויות קטנות במטרה לשפר את המראה, הטעם, הטקסטורה או תכונות השימור שלו". מאז חלה הרחבה בהגדרה והיא מאפשרת לתעשיית המזון מגוון שימושים בחומרים רבים (כ-3000) ובלבד שיהיו בכמויות קטנות ושיוכח שאינם פוגעים בבריאות הציבור. מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA), מאפשר לחומרים אלה להשתלב במזון, רק תוך מגבלות רישוי כמותיות. מקצתם היו בשימוש מזה מאות שנים כמשמרי מזון ואיכותם לאורך זמן הוכחה מעל לכל ספק, לדוגמה: חומץ - בשימור ירקות, מלח - בשימור בשר, סוכר - בשימור וטעם של מרקחת פירות, ואפילו סולפטים כחומר המשמר יין. מנהל המזון והתרופות האמריקאי מאפשר להשתמש באלה האחרונים כמעט ללא הגבלה וללא צורך ברישוי. עם ההתקדמות הטכנולוגית מאז המחצית השנייה של המאה ה-20 הוכנסו תוספי מזון רבים, ממקור טבעי או סינתטי. תוספי המזון כוללים גם חומרים שהוכנסו למזון באופן עקיף במהלך תהליך עיבודם, אריזתם או הובלתם.
זיהוי ומיספור
כדי לארגן ולהסדיר את תוספי המזון, תוך יידוע הצרכן המצוי, כל תוסף מזון מקבל מספר ייחודי הנקרא באירופה – E number ובכך ניתן לו האישור הרשמי לשימוש בו במדינות אירופה. שיטה זו התקבלה על ידי הוועדה הבינלאומית של ארגון הבריאות העולמי וארגון המזון והחקלאות הנקראת "קודקס אלימנטריוס" - ,Codex Alimentarius המטפלת, בין השאר, בנושאי פיקוח וסימון תוספי מזון, ללא קשר האם המוצר מאושר או לא.
בעוד שבאירופה מקדימה האות E את המספר, רוב המדינות האחרות שקיבלו את השיטה מציינות רק את המספר. כך למשל, חומצה אצטית, הנותנת את הטעם לחומץ, המאושרת בכל המדינות, מסומנת במוצרי המזון באירופה כ- E260 בעוד שברוב המדינות מחוץ לאירופה הסימון הוא רק 260. לעומת זאת תוסף צבע אדום למזון, אלקנין (alkannin ), המסומן רק כ-103, אינו מאושר לשימוש באירופה אלא רק באוסטרליה וניו זילנד ולכן אינו מסומן ב E.
קטגוריות
בין סוגי תוספי המזון בהם משתמשים ניתן למנות:
לעיתים מיוחס המונח "תוספי מזון" גם לויטמינים ומינרלים, אף על פי שנהוג לראות בהם תוספי תזונה, בקפסולות או אבקה. עם זאת, יש הרבה מקרים שבהם נהרסים ויטמינים טבעיים שבמזון בתהליך עיבודו (ויטמינים A ו D בפיסטור או עיקור חלב, למשל) ואז קיימות המלצות המחייבות את היצרן להחזיר ואף להוסיפם מעבר לכמות שהייתה. במקרה אחר, נהרסות בתהליך עיבוד המזון חומצות שומן חיוניות ממשפחת "האומגה-3 ", בעיקר אלה בעלות קשרים כפולים הרחוקים האחד מהשני, הרגישות לתהליכי חימצון, תוך פגיעה בערכן התזונתי הייחודי. במקרה זה מותר לייצרן להוסיף אותן, ואף להגן עליהן על ידי תוספת אנטיאוקסידנטים. בעקבות הסערה בעולם הרפואה שחשפה את ההשפעה המזיקה של שומן רווי וטרנס (מרגרינות, שמן דקל) על הסתיידות העורקים החלה תופעת תוספת חומצות השומן הבלתי רוויות בעלות קשר כפול ממשפחת האומגה-3 למוצרי מזון, הן כתוספת והן כהשלמה לאלה שנהרסו בעיבוד המזון.
סוגיות בריאות, פיקוח והגבלות
במהלך המאה ה-21 נוספו חומרים רבים לרשימת תוספי המזון. תהליך הגלובליזציה ועמו מעבר הסחורות החופשי בין מדינות הפך את הפיקוח על המזון מורכב יותר. אירופה, ארצות הברית והמוסדות הבינלאומיים העוסקים בפיקוח השימוש בחומרים אלה החלו לחוקק חוקים, תקנות וצווים, במטרה להגן על הצרכן. ההנחה הבסיסית היא שיצרן המזון המכיל את תוספי המזון הוא האחראי לבטיחות הצרכן הן בנקיטת דרכי יצור נאותים, GMP ,והן בהרכב תוספי המזון, כמותית ואיכותית. חשיפת גורמי מחלות סרטן, סוכרת סוג 2 ועוד חשפו תוספי מזון בעלי השפעה קרצינוגנית הביאו לאיסור השימוש או הגבלה כמותית קיצונית בחומרים שהיו עד אז מותרים לשימוש כגון סכארין, כתחליף לסוכר וניטריטים וניטרטים שהיו מקובלים כמחזקי צבע וחומר משמר אנטיבקטריאלי במוצרי בשר. בהקשר לשימוש בניטרטים - למרות ההוכחות להיותם קרצינוגנים, המשך השימוש בהם מאושר, בהגבלות כמותיות, מאחר שהם מסוגלים לעכב התפתחות של חיידקי בוטוליזם שהרעלנים שלהם גורמים למוות. רשות המזון והבריאות האמריקאית דאגה לחוקק תקנות ליצרני המזון המנחה אותם, שלב אחר שלב, כיצד להבטיח שהמזון המיוצר במפעלם יהיה בטוח לצריכה. הפיקוח הציבורי של נציבות השוק המשותף נעשה באמצעות חוק המתאר את ההיבטים הטכנולוגים של כל תוסף ושמות התוספים שנבדקו ואושרו כמותרים. הפיקוח בארצות הברית מבוסס על חוק Federal Food, Drug, and Cosmetic Act of 1938 ועל כל התוספות והתיקונים שלו מאז ועד היום.
בישראל הפיקוח על בטיחות תוספי המזון נתון בעיקר על אגף במשרד הבריאות שרות המזון הארצי.
קישורים חיצוניים
רשימת תוספי מזון מאושרים מסמך pdf - על-פי תקנות בריאות הציבור (מזון) (תוספי מזון), התשס"א – 2001
https://www.health.gov.il/PublicationsFiles/sivug.pdf
חוברת הסבר בנושא תוספי מזון - https://www.health.gov.il/PublicationsFiles/additive_book.pdf www.health.gov.il/UnitsOffice/HD/PH/FCS/Documents/technological_list.pdf רשימת תפקידים טכנולוגים של תוספי מזון, פברואר 2019
מנחם מנדל זק
הרב מנחם מנדל דובער זק (תרל"א, 1871 - תש"ג, 1943) היה ראש ישיבת ריגה ורבה של ריגה שבלטביה בתקופה שלפני השואה. הוציא לאור את ספר "משך חכמה" של האור שמח מתוך כתבים שהפקיד בידיו.
קורות חיים
נולד במחוז קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה). בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים סולובייצ'יק. נשא את בתו של ר' גרשון, רבה של העיירה וועגער בצפון ליטא. שם התגורר מספר שנים לאחר נישואיו. עד שמונה לכהן כרבה של העיירה קנדאו שבמחוז קורלנד, לטביה.
בשנת תרע"ג (1913) הוא מונה לרבה של העיר מיטאו הסמוכה לריגה.
בשנת תרע"ה (1915) נתמנה לרבה של עיר הבירה ריגה. החל משנת תרע"ח (1918) הוא החל לשמש באופן מעשי כרבה של לטביה כולה שהכריזה על עצמאותה באותה שנה. בעת כהונתו סייע רבות לרבנים שנחלצו מרוסיה להגיע לארץ ישראל ולאמריקה. הוא עמד בראש מערכת הצלה שסייעה כלכלית לפליטים ממלחמת העולם הראשונה.
בתרפ"א (1921) ייסד ישיבה בעירו ועמד בראשה ומסר בה שיעורים יומיים.
בקיץ תרפ"ו (1926), כאשר חלה רבי מאיר שמחה מדווינסק הוא אושפז בבית חולים בריגה ומסר לרב זק את כל כתביו במטרה שיוציאם לאור. מתוכם הוא הוציא לאור את חלקו האחרון של ה"אור שמח" על ספרי מדע, אהבה וזמנים של הרמב"ם ואת ספר "משך חכמה" על התורה.
לאחר פטירת הרב יוסף חיים זוננפלד בשנת תרצ"ב (1932), שלחה לו העדה החרדית בירושלים כתב רבנות עם הצעה לעלות לארץ ישראל ולמלא את מקומו, הוא חפץ במינוי אולם הוא לא יצא אל הפועל.
הרב זק נרצח על ידי הנאצים ביריות כשעמד על מדרגות בנין הקהילה בעת האקציה בגיטו ריגה.
ורדה (נהר)
נהר ורדה (באנגלית: Verde River, בשפת יוואפיי: Haka'he:la) הוא יובל ראשי של הנהר סולט הזורם במדינת אריזונה בארצות הברית. אורכו כ-274 קילומטרים, שטח אגן הניקוז שלו 17,133 קילומטרים רבועים וספיקתו 17 מטרים מעוקבים בשנייה בשפך הנהר. זהו אחד מנהרות האיתן הגדולים של אריזונה.
תיאור
כיוונו הכללי של הנהר כלפי דרום, והוא מתחיל אחרי הסכר באגם סליבן (Sullivan Lake) במחוז יאוואפיי (34.86389°N, -112.46083°W), המוזן על ידי נהרות האכזב ויליאמסון ואלי ואש (Williamson Valley Wash) וביג צ'ינו ואש (Big Chino Wash). הנהר ורדה זורם בחופשיות לאורך 201 קילומטרים דרך אדמות פרטיות, אדמות מדינה, אדמות השייכים לשמורות אינדיאנים ואדמות של שירות היערות של ארצות הברית, בייחוד היער הלאומי טונטו, בטרם המפגש עם הראשון מבין שני הסכרים היוצרים את אגם הורסשו (Horseshoe Lake) ואגם ברטלט (Bartlett Lake). היישובים קמפ ורדה (Camp Verde), קלארקדייל וקוטונווד (Cottonwood) הם מרכזי האוכלוסייה העיקריים לאורך הנהר. הנהר נשפך לנהר סולט בסמוך לפאונטיין הילס (33.54694°N, -111.66056°W). הנהר סולט נשפך לנהר חילה מערבית לפיניקס, בירת אריזונה.
ב-1984 קבע הקונגרס של ארצות הברית 65.2 קילומטרים ממסלולו של הנהר ורדה כנהר פראי ונופי לאומי. החלק הנופי מתחיל בביזלי פלטס (Beasley Flats) ונמשך במורד הזרם לאורך 31 קילומטרים עד הגבול הצפוני של אזור טבע הבראשיתי מזאטזל (Mazatzal Wilderness). החלק הפראי מתחיל בנקודה זו ונמשך משם ועד שפך הנחל רד קריק (Red Creek), 35 קילומטרים משם במורד הזרם.
ב-1986 זיהתה מדינת אריזונה קטע בן 10 קילומטרים כמשאב טבע קריטי. קטע זה של הנהר ורדה ואזור צמחיית הגדות הנלווית, בין העיירה קלארקדייל (סמוך למונומנט הלאומי טוזיגוט (Tuzigoot National Monument)) וגשר ברידג'פורט של כביש מדינתי 89A, צורף למערכת הפארקים המדינתיים של אריזונה. פארק זה, הקרוי "אזור הטבע המדינתי ורדה ריוור גרינוויי" (Verde River Greenway State Natural Area) מקיף שטח בן 1,900 דונם. הפארק המדינתי חוות הסוס המת (Dead Horse Ranch State Park), צמודה לפארק גרינווי.
צמחייה ובעלי חיים
צמחים הגדלים באזור צמחיית הגדות לאורך הנהר כוללים, בין השאר, את העצים: אלנוס אריזוני (Alnus oblongifolia), דולב אריזוני (Platanus wrightii) ואגוז אריזוני (Juglans major), מגוון של ערבות, קנים, סוף, אדר מילני (Acer negundo) ואשל.
בין 27 מיני הדגים המצויים בנהר: קרפיון, בס, גמבוזיה מצויה, שפמנון שטוח-ראש (Pylodictis olivaris), Gila robusta (באנגלית Roundtail chub), Gila intermedia (באנגלית Gila chub), Catostomus clarki (באנגלית Desert sucker), Cyprinella lutrensis (באנגלית Red shiner) ו-Catostomus insignis (באנגלית Sonora sucker). חולייתנים אחרים לאורך הנהר ורדה כוללים: בונה קנדי, לוטרה צפון אמריקנית, פרפור אפור, אנפה כחולה גדולה, צפרדע צ'יריקוואה (Rana chiricahuensis), צב בוץ סונורי (Kinosternon sonoriense) ממשפחת צבים מבאישים (Kinosternidae) ואחרים.
בונים ניצודו "תוך הצלחה בלתי מובטלת" בנהר ורדה על ידי ציידי פרוות אותם הובילו יואינג יאנג (Ewing Young) וקיט קארסון בשנת 1829. האורניתולוג וחוקר הטבע האמריקני אדגר אלכסנדר מירנס (Edgar Alexander Mearns) כתב ב"יונקים מהגבול המקסיקני בארצות הברית", סקר שערך ב-1907, שבונים חיו כמעט בכל הנחלים והנהרות של רמת קולורדו. השבת בונים לטבע במאה ה-21 שינתה אפילו נחלי מדבר קטנים לבית גידול איתן, והגדילה את מגוון ושפע המינים.
פעילויות נופש
שיט על הנהר ורדה בסירות מתנפחות וקיאקים הוא בילוי פופולרי בקטע שבו הנהר זורם דרך העמקים הנופיים ואזור טבע הבראשיתי מזאטזל. השכרת קיאקים, הסעות לאתרים, ציוד לשיט ושירותים זמינים בקלארקדייל, קוטונווד וקמפ ורדה. כמה חברות שיט מסחריות מציעות טיולים מודרכים על הנהר ורדה. קטעים פופולריים לשיט מסחרי כוללים את הקטע בין המזח ב-Lower TAPCO ועד המזח טוזיגוט בקלארקדייל, מסקידמור (Skidmore) לקניון השחור או מביגנוטי (Bignotti) ליער הלאומי פרסקוט (Prescott National Forest) בין קוטונווד לקמפ ורדה, ובין וייט ברידג' לקליר קריק או עד ביזלי פלט ביער הלאומי פרסקוט במורד הזרם מקמפ ורדה.
דיג ספורטיבי
ניתן לדוג בקטע נהר בן 110 קילומטרים מעל קמפ ורדה שגובהו הממוצע 1,200 מטרים מעל פני הים. היישוב הקרוב ביותר שבו אפשר לקנות דלק, מצרכים וציוד דיג הוא קוטונווד. מיני הדגים הנפוצים בקטע זה כוללים בס גדול-לוע, בס קטן-לוע, חמנון, שפמנון תעלות (Ictalurus punctatus), שפמנון שטוח-ראש, אוקונוס צהוב (Perca flavescens), קרפיון ובחורף טרוטת עין-הקשת. ניתן גם למצוא סרטני נהרות וצפרדע שור אמריקנית.
קפטן תחתונים: הסרט
קפטן תחתונים: הסרט (באנגלית: Captain Underpants: The First Epic Movie) הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת של אולפני ההנפשה של דרימוורקס. הסרט יצא לאקרנים ב-2 ביוני 2017. עלילת הסרט מתבססת באופן חופשי על ספר קומיקס לילדים באותו השם מאת דאב פילקי. אולפני ההנפשה של דרימוורקס הפיקו את הסרט, הבמאי היה דייוויד סורן. את הסרט הפיצה פוקס המאה ה-20.
ורדה (נהר)
דיג ספורטיבי
קטע נוסף לדיג בן כ-100 קילומטרים הוא מקמפ ורדה עד אגם הורסשו, בגובה ממוצע של 850 מטרים. היישוב הקרוב לרכישת מצרכים ואספקה הוא קמפ ורדה. מינים לאורך קטע זה כוללים בס קטן לוע וגדול לוע, חמנון, שפמנון, קרפיון, סרטני נהרות וצפרדע שור אמריקנית.
קפטן תחתונים: הסרט
עלילת הסרט
ג'ורג' בירד והרולד הצ'ינס הם שני ילדים שובבים בכיתה ד' הלומדים בבית הספר על שם ג'רום חרבנוביץ'. הם ילדים אחראים, כלומר, כששום דבר רע לא קורה. הדבר היחיד שהם אוהבים יותר מתעלולים הוא לייצר חוברות קומיקס ויחד הם המציאו את גדול גיבורי העל בתולדות בית הספר היסודי – קפטן תחתונים. בהמשך הם הפיחו בו חיים כשהיפנטו את מנהל בית הספר שלהם, מר פיפיש, וגרמו לו לחשוב בטעות שהוא קפטן תחתונים.
ורדה (נהר)
דיג ספורטיבי
אותם מינים שניתן למצוא בקטע מקמפ ורדה עד אגם הורסשו נוכחים לאורך קטע הנהר בן ה-20 קילומטרים מאגם הורסשו לאגם ברטלט. הגובה הממוצע של קטע זה הוא 550 מטרים מעל פני הים והיישוב הקרוב ביותר להצטיידות הוא קרפרי (Carefree).
הגובה הממוצע של קטע הנהר בן ה-30 קילומטרים מתחת לאגם ברטלט הוא 460 מטרים מעל פני הים. מיני הדגים בקטע זה כוללים: בס גדול לוע, חמנון, שפמנונים, אמנון, קרפיון, סרטני נהרות וצפרדעי שור אמריקניות. היישוב הקרוב ביותר להצטיידות הוא פאונטיין הילס.
קפטן תחתונים: הסרט
הפקה
ב-25 באוקטובר 2013 דיווחו האולפנים שרוב לטרמן יביים את הסרט על פי תסריט של ניקולס סטולר. הסרט היה אמור להיות שיתוף הפעולה השני בין השניים, לאחר מסעות גוליבר.
ב-21 בינואר 2014 הודיעה החברה על צוות המדובבים; אד הלמס בתפקיד מר פיפיש (קפטן תחתונים); קווין הארט בתפקיד ג'ורג בירד; תומאס מידלדיץ' בתפקיד הרולד הצ'ינס; ניק קרול בתפקיד הנבל, פרופסור פומפה פ' פיפיקקי וג'ורדן פיל בתפקיד מלווין, אויבם החנון של ג'ורג' והרולד.
דברי איתי יותר
דברי איתי יותר הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר והמלחין נתן גושן, שיצא לאור ב-4 באוגוסט 2015.
מלח בישול
נתרן כלורי (גם: מלח שולחני או מלח בישול או מלח דק/גס) הוא תרכובת יונית (נתרן כלורי, NaCl), מינרל נפוץ מאוד בכדור הארץ בעל חשיבות ביולוגית לבעלי חיים. משמש גם לתיבול ולהכנת מזון.
החומר
מלח הבישול הוא מוצק גבישי המורכב מאניונים של כלור וקטיונים של נתרן המסודרים בסריג יוני: אריזה קובית צפופה (cubic close packed, ccp): כל יון מוקף בשישה יונים במטען מנוגד (קואורדינציה אוקטאדרית).
היסטוריה
לאורך ההיסטוריה האנושית המלח היה תמיד גורם ליצירת קהילות סביבו או במקומות בהם התאפשר מסחר בו. אחד מגורמי המפתח ליציבותה של האימפריה המצרית היה עמק הנטרון, שסיפק לה סוג מסוים של מלח וקיבל, בתורו, את השם נטרון (natron). בקברים מצריים נמצא מלח ששימש כמנחה בהלוויות החל מהאלף השלישי לפנה"ס. מכ-2800 לפנה"ס המצרים התחילו לייצא מלח ודגים מומלחים אל הפיניקים בתמורה לארזי לבנון, זכוכית ואריגים סגולים. הפיניקים, בתורם, המשיכו את הסחר במלח ומוצריו דרך דרכי המסחר שלאורך הים התיכון.
עוד לפני זה, העיר שנחשבת לעתיקה שבאירופה, סולניצאטה שבבולגריה, הייתה למעשה עיר הצמודה למכרה מלח שסיפק מלח לכל אזור הבלקן לשנים שיבואו. השם, באופן מילולי, אומר "salt works".
גם בארץ ישראל ערך המלח היה גבוה, ומכאן נגזרו ביטויים כמו: "מלח הארץ" שניתן לתלמידיו של ישו, שכוונתו שאלו הם הטובים והראויים ביותר, ביטוי המציין גם היום, באופן כללי, אנשים איכותיים מעילית החברה. לפי התנ"ך הוא שימש לחתימת הסכמים עם אלוהים, כשפוזר על מנחות המיועדות לו (צוין בויקרא כשניתנו הוראות לגבי אופן הבאת מנחות, במדבר על הברית עם אהרן ובדברי הימים על הברית עם בית דוד).
זלצבורג, האלשטאט והאליין נמצאות שלושתן בקרבה אחת לשנייה ולנהר הזלצך באזור עשיר במכרות מלח. זלצך, באופן מילולי, אומר "נהר המלח" (Salz) וזלצבורג "טירת המלח" ("salt castle").
המלח היה גם גורם של מספר מלחמות. ונציה נלחמה וניצחה מלחמה נגד ז'נבה בשבילו, והוא שיחק תפקיד משמעותי במהלך המהפכה האמריקאית. כמו כן, הוא היה אחד מהגורמים לפרוץ המהפכה הצרפתית, מאחר שהוטל עליו מס כבד. אם כי אותו מס חזר לאחר המהפכה על ידי נפוליאון, כשהפך לשליט ורצה לממן את המלחמות שלו. פרקטיקה המוזכרת באופן נפוץ לאורך ההיסטוריה היא שהיה נהוג לעיתים לפזר מלח על ערים שנחרבו בידי הצבא הכובש בשביל למנוע כל צמיחה אפשרית בעתיד על האדמה הזו (למשל, כשאפריקנוס סיים להחריב את קרתגו, נאמר שזרע מלח על הריסות העיר). אולם הדבר נתון בספק, מכיוון שמעבר לכך שלא נמצאו לכך שום עדויות, ערכו של המלח היה גבוה, לפיכך אין זה סביר שהיה מבוזבז בצורה כזו.
שגרירות ארצות הברית בטירנה
שגרירות ארצות הברית בטירנה (באנגלית: Embassy of the United States, Tirana) היא הנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית של אמריקה באלבניה.
מלח בישול
שימושים
המלח משמש הן לתיבול המזון והן בתהליכי ההכנה והשימור שלו. הוא משמש לשימור בשר לאורך זמן, לכבישת ירקות ופירות, לחביצת גבינות ולהוצאת הדם מהבשר (גם מטעמי כשרות). משתמשים במלח גם להמסת שלגים בכבישים. מייחסים למלח תכונות חיטוי, למשל כטיפול בדלקת גרון. או להלבנת שיניים. הבדואים משתמשים במלח סדום לריפוי צאן ובקר.
השימוש העיקרי במלח פרט לשימושו במזון הוא למניעת קפיאת מים על כבישים משום שטמפרטורת הקפיאה של מים יורדת כשמומס בהם המלח.
שגרירות ארצות הברית בטירנה
מבנה השגרירות ממוקם בכתובת: Rruga e Elbasanit No. 103 (קרויה גם "Elbasan Street") בטירנה. המבנה נבנה ב-1920.
מלח בישול
בגוף האדם
יון הנתרן (+Na) נחוץ לתפקוד הגוף מכיוון שהוא מאזן את היחס בין חומצה לבסיס, מווסת את נפח הנוזלים בגוף (לחץ דם) ומשמש להעברת האותות העצביים. איבוד מלח מהגוף עקב הזעה, הקאה או הטלה מרובה של שתן עלול לגרום למצב של מחסור במלח, שתסמיניו הם חולשה ועוויתות. במקרים קיצוניים עלול מצב זה לגרום אף למוות.
שגרירות ארצות הברית בטירנה
ראש השגרירות היא "Leyla Moses-Ones" בדרגת הממונה על היחסים מונתה באוגוסט 2018 לתקופה של 3 שנים.
מלח בישול
בגוף האדם
יון הכלור (-Cl) משמש ליצירת חומצת מימן כלורי בקיבה.
שגרירות ארצות הברית בטירנה
אלבניה מחזיקה בשגרירות בוושינגטון די. סי. וקונסוליה בניו יורק.
היסטוריה
אלבניה וארצות הברית כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1922. במהלך מלחמת העולם השנייה פלשו הכוחות האיטלקיים לאלבניה, וארצות הברית סגרה את שגרירותה בשנת 1939. לאחר המלחמה הוקמה באלבניה ממשלה קומוניסטית שהכניסה את אלבניה במשך 40 שנה לבידוד וחוסר פיתוח. רק בשנת 1991 כוננו אלבניה וארצות הברית יחסים דיפלומטיים.
מלח בישול
אמונות ומיתוסים
בעבר התייחסו אל המלח כאל מחצב יקר וכמתנת הטבע ובשל חשיבותו הרבה הוא קיבל תפקיד פולחני בתרבויות שונות ויוחסו לו תכונות ומיתוסים שונים.
שגרירות ארצות הברית בטירנה
היסטוריה
שגרירות ארצות הברית בטירנה נמצאת כיום במבנה בסגנון קולוניאלי איטלקי שנבנה בשנת 1920, המבנה הראשון שנבנה באופן מכוון על ידי מחלקת המדינה כדי לשכן שגרירות.
במרץ 1997 במבצע פינוי לא לוחמי של אזרחי ארצות הברית שרצו לעזוב את אלבניה, בגלל סכסוך אזרחי ומהומות שפרצו באלבניה, פונו 900 אזרחי ארצות הברית ממתחם המגורים בשגרירות ארצות הברית באמצעות מסוקים של חיל הים האמריקאי. המבצע היה קרוי "Silver Wake" ובוצע באחריות חיל הנחתים של ארצות הברית באמצעות "26th Marine Expeditionary Unit"  על ידי "1st Battalion, 8th Marines".
מלח בישול
אמונות ומיתוסים
בגרמניה נהגו לפזר מלח סביב מיטות של תינוקות וילדים נגד רוחות ומזיקים, מנהג שעדין קיים במקומות מסוימים.
אבלים בהודו נמנעים ממלח. כוהנים ורופאים במצרים העתיקה היו מתנזרים ממלח. בני השבט האינדיאני יוצ'י לא אוכלים מלח במשך חגיגות הקציר שלהם.
הומרוס באיליאדה, מכנה את המלח כ"מלח הקודש".
הפקה
מלח טבעי: מלח בצורתו הגבישית הוא המינרל הליט. הליט מתגבש בשכבות נרחבות של מינרלים אוואפוריטיים (שנוצרו מהתאיידות) כתוצאה מהתייבשות של אגמים או ימות סגורים. שכבות המלח עשויות להיות בעובי של עד 350 מטר ולהמצא מתחת לשטחים נרחבים. בארצות הברית וקנדה משתרעות שכבות מלח נרחבות תת-קרקעיות החל באגן הרי האפלצ'ים של מערב מדינת ניו יורק, דרך חלקים מאונטריו ותחת רוב אגן מישיגן. הערים קליבלנד ודטרויט בנויות מעל שכבת מלח עבה אותה כורים לשימוש בהפשרת קרח מכבישים. מרבצים נוספים מצויים באוהיו, קנזס, ניו מקסיקו, נובה סקוטיה וססקצ'ואן. בהרי הימלאיה מופק מלח קדום תת-קרקעי.
"קרחוני" מלח קיימים באיראן הצחיחה, שבה מלח שפרץ מעל לפני השטח בגובה רב "זורם" במורד. במקרים הללו מתגלה בהליט תכונת פלסטיות, המתגברת ככל שהלחץ המופעל עליו גדול יותר.
פקקי מלח הם דיאפירים אנכיים או גושים דמויי צינורות של מלח שנוצרו כאשר לחצים ליתוסטאטיים (לחץ הנובע ממשקל הסלע) וטקטוניים גרמו למלח "לזרום" כלפי מעלה ממרבצי המלח שמתחת לסלעים. עליית פקקי המלח גורמת להתקמרות השכבות שמעליהן ולהתבקעותן. פקק המלח מכיל אנהידריט, גבס וגופרית טבעית, בנוסף להליט וסילביט. פקקי המלח נפוצים לאורך חופי מפרץ מקסיקו במדינות טקסס ולואיזיאנה. פקק מלח יוצר לעיתים מלכודת מבנה שבו ניתן למצוא נפט. מקומות נוספים בהם ניתן למצוא פקקי מלח הם גרמניה, ספרד, הולנד, רומניה, פולין, הודו, פקיסטן ואיראן. גם הר סדום שבדרום ים המלח הוא פקק מלח.
הר סדום הוא מאגר המלח הגדול ביותר בעולם. גובהו 230 מטר מעל ים המלח, אורכו 11 קילומטר, ורוחבו בבסיסו 2.2 קילומטר. הוא עשוי מ-98% נתרן כלורי. כבר מימי קדם כרו ממנו מלח. המלח הופק בתהליכים של חציבה וכריה. על פי ההלכה, חייבים היו להשתמש במלח מהר סדום לטיפול בקורבנות המקדש (מסכת מנחות, תוספות).
כריית המלח התבצעה על ידי שבירת גושים ואחר כך פירורם במחבטי עץ מיוחדים ובפטישים. בסופו של דבר היו גורסים את המלח לגרגירים באמצעות רחיים.
הפקת מלח ממלחות: צורה נוספת שבה נקטו בימי קדם, ועד לפני מספר עשרות שנים גם ערבים משני צידי הירדן, הייתה שימוש במים שעברו דרך מלח באופן טבעי והפנייתם לבורות ניקוז ואידוי. בתחתית הבור היו מצטברים גושי מלח שאותם היו גורסים ברחיים.
אידוי מי ים: דרך נוספת להפקת מלח הייתה שאיבת מים שנקוו בגבי סלע לחוף הים בעת הגאות. לטענת העוסקים בכך, לחופי הים התיכון, הייתה תפוקת המלח בתהליך זה רוטל אחד של מלח על כל חבית של 150 ליטר. יבול מלח כזה, כ-1.8%, סביר בהתחשב בכך שריכוז נתרן כלורי במי הים הוא כ-3.5%. בעבר סוחרים שהיו מובילים סחורות לנמלי יפו ועכו היו חוזרים עם מטען של מי ים לאידוי ולהפצה. ענף כלכלי דומה לא התפתח סביב ים המלח כיוון שמימיו אמנם מכילים 38% מלח, אך מכילים גם מנגן כלורי ומגנזיום, ועל כן הם מרים ושמנוניים למגע, והמלח אינו טעים. <!-- בישראל עוסקת בהפקת מלח חברת "תעשיות מלח לישראל".
ביהדות
ביהדות המלח נחשב לחומר חובה בהקרבת הקורבנות בבית המקדש. שנאמר "על כל קורבנך תשים מלח" ועוד. בבית המקדש הייתה לשכה של מלח. לפני ברכת המזון עד ימינו אלה שוטפים את קצות האצבעות במים על מנת להוריד את המלח סדומית שמסמה את העיניים. וזה נקרא "מים אחרונים" חובה. המילה מלח גימטריה עולה שלוש פעמים שם הויה. על פי הקבלה, לכן טובלים את הפת אחרי ברכת המוציא שלוש פעמים במלח.
-->
אולסטייט ארנה
אולסטייט ארנה (באנגלית Allstate Arena) הוא היכל ספורט רב-תכליתי הממוקם בכפר רוזמונט, הסמוך לשיקגו. האולם מכיל 17,500 מקומות ישיבה. עבודות הבנייה של האום החלו ב-1978 ובנייתו הסתיימה ב-1980. עלות הבנייה אז עמדה על כ-20 מיליון דולר.
החל מ-2010 משחקת באולם שיקגו סקיי עד לפני כן שיחקה ב-UIC פביליון שהכיל 6,000 מקומת ישיבה. מלבד כדורסל, מארח מספר תחרויות ספורט נוספות כגון כדורסל, הוקי קרח, היאבקות, פוטבול באולמות בעוד.
עונת 2002/2003 ביורוליג
עונת 2002/2003 ביורוליג הייתה העונה ה-46 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והשלישית שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company.
המשחק הראשון התקיים ב-10 באוקטובר 2002 ותחרות הסתיימה ב-11 במאי 2003. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של ברצלונה, זה היה הניצחון הראשון בתולדות המועדון.
ג'וזף בלייר (ארצות הברית) מאולקר נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
מירסאד טורצ'אן (טורקיה) ממונטפסקי סיינה נבחר לכדורסלן המצטיין של שלב הגמר.
דיאן בודירוגה (סרביה) מברצלונה נבחר לכדוסלן המצטיין של פיינל פור.
מתכונת התחרות
24 קבוצות החלו בעונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-3 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-4 בתים. מנצח של כל בית קודם למשחקי פיינל פור שנערכו בפלאו סן ז'ורדי, ברצלונה.
שמואל חייק
שמואל חייק (נולד בשנת 1953 ) הוא איש עסקים ישראלי-בריטי, המשמש כיו"ר הארגון קק"ל-בריטניה (JNF-UK).
ביוגרפיה
נולד בכפר סבא וגדל בבני ברק. הוריו, סלים ונאסירה פריזט, עלו לישראל מבגדאד בשנת 1951. אביו היה סוחר אמיד בבגדאד, ובשנות ה-30 רכש קרקעות באמצעות בנק אנגלו-פלשתינה בבני ברק, תל אביב-יפו, פתח תקווה והרצליה פיתוח.
בשנת 1972 התגייס לחיל המודיעין ושירת במלחמת יום הכיפורים בחזית הדרומית. לאחר שחרורו הצטרף למפלגת הליכוד והיה יו"ר צעירי הליכוד. בשנת 1977 עבר למפלגת שלומציון של אריאל שרון. לאחר מכן שב לליכוד וערך ספר ובו שיחות עם יצחק שמיר. דרך היכרות זו יצר קשרים עם פעילים רבים בתנועת הליכוד ומחוצה לה.
חייק הוא אספן של יצירות אמנות, בעיקר של אמנים ישראלים. אוסף האמנות שלו כולל יצירות של ראובן רובין, נחום גוטמן, שמואל בק, יוחנן סימון, נפתלי בזק ומרדכי ארדון. בשנת 2008 הקים את "מרכז חייק לאמנות עכשווית" ביפו כדי לקדם באמצעותו אמנים ישראלים צעירים.
חייק הוא בעל אזרחות בריטית.
מעורבות בפוליטיקה הישראלית
חייק מוערך ומקורב לאנשים רבים בפוליטיקה הישראלית, בהם בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן, ציפי לבני ובעלה, נפתלי שפיצר, ועוזי לנדאו. אלה נעזרים בו למשימות תיווך וגישור.
בשנת 2005 התמודד עוזי לנדאו על ראשות הליכוד מול בנימין נתניהו, וחייק הוביל להסדר שלפיו יפרוש לנדאו מהמירוץ ויודיע על תמיכתו בנתניהו. לפני הבחירות לכנסת השבע עשרה, ב-2006, תיווך חייק בין ליברמן ונתניהו, לאחר תקופה בה חל ריחוק ביניהם.
הוא שוב תיווך בין נתניהו לליברמן כשחברו יחד לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, ב-2013, ורצו ברשימה המשותפת "הליכוד - ישראל ביתנו".
WalkAway
WalkAway# הוא קמפיין במדיה החברתית, שהושק בשנת 2018 ומטרתו לעודד נטישה של המפלגה הדמוקרטית על ידי ליברלים שכבר לא מזדהים עם מה שהחשיב כ"ערכים רדיקלים" שכבשו לטענתו את הזרם המרכזי בה. הקמפיין הושק על ידי מעצב השיער הגאה, ברנדון סטראקה, אשר תיאר איך לאחר שהצביע להילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית, חש שלא בנח עם מה שהגדיר "הנרטיב של השמאל שנתמך על ידי המדיה והוליווד", שלטענתו מעודד שנאה והכפשה של כל מי שחושב אחרת מהם. הוא תיאר שהראו לו כיצד, לטענתו, רשת CNN ערכה נאומים של דונלד טראמפ כדי להציג אותו כגזען, ולאחר מכן החל במחקר עצמאי על היקף התופעה של "פייק-ניוז" בתקשורת המרכזית בארצות הברית שנוטה באופן מובהק לשמאל לטענתו. כתוצאה מהמחקר הקים מיזם שבו הוא מתאר את הממצאים המדאיגים שגילה, ומעודד אנשים אחרים שחושבים כמוהו ופוחדים לדבר, לעשות זאת מעל במה משותפת של המיזם.
המטרה המוצהרת של הקמפיין היא "לעודד אחרים לעזוב את השמאל המפלג, עם זאת, לקחת חזרה את הנרטיב מהמדיה הליברלית את המשמעות של להיות שמרן באמריקה". בנובמבר 2018 כבר היו לסרטון 400,000 צפיות ביוטיוב ומעל מיליון בפייסבוק. באוקטובר 2018 ארגן סטראקה צעדה בה השתתפו אלפים שתמכו ב-WalkAway בוושינגטון.
הקמפיין זכה כצפוי לתגובות אוהדות בתקשורת מרשת פוקס ניוז וניו-יורק פוסט, לעומת לביקורת או סיקור עוין במרבית רשתות התקשורת האחרות, כגון CNN, NBC, וושינגטון פוסט, CBS, ABC, הניו יורק טיימס, Yahoo News ,Google News ואחרות המזוהות כולם עם השמאל הפוליטי.
מיקרושף
מיקרושף היא תוכנית בישול ישראלית לילדים ונוער, המונחה על ידי אלינה לוי והשף ארז עינב. הסדרה שודרה החל מ-1 בינואר 2017, בערוץ KidZ.
פורמט התוכנית
המנחה אלינה לוי והשף ארז עינב מבצעים מנות קלות להכנה שילדים בבית ספר יסודי יכולים לבצע בביתם, כל פרק זה נושא אחר של אוכל (קינוחים, ארוחת צהריים וכו'). הם מכינים מנות לפי הסרטונים ששלחו להם ילדים, שם ביקשו מה להכין. פינה נוספת בתוכנית היא 'לא אומרים איכס על אוכל', בה אלינה מוציאה עוגיית מזל וקוראת את המשפט שרשום לה, המרמז את המשימה (שבדרך כלל קשה, מגעילה או לא נעימה) שהיא צריכה לבצע בנושא אוכל. מדי פעם מתארחים אנשים בתוכנית (שבדרך כלל קשורים לעולם האוכל, כגון מיקי שמו שהתארח בפרק הרביעי). בסוף כל סיום טעימת מנה אלינה מדרגת את המנה של ארז מאחד עד חמש.
עונת 1982/1983 בלה ליגה
עונת 1982/1983 הייתה העונה ה-52 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-4 בספטמבר 1982 והסתיימה ב-1 במאי 1983.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15–17 יעברו בסוף העונה לליגת משנה.
אתלטיק בילבאו זכתה בתואר וזאת בפעם השביעית בתולדות המועדון. אתלטיק בילבאו לא זכתה בסופר קאפ הספרדי לאחר הפסד לברצלונה 3-1 ו-0–1 במפגש הכפול.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: פולי רינקון, ריאל בטיס, שכבש 20 שערים ב-30 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: אגוסטין רודריגס סנטיאגו, ריאל מדריד, שספג 22 שערים ב-29 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
קוד בלאק
קוד בלאק (באנגלית: code black) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בסגנון דרמה רפואית, שנוצרה על ידי מייקל סייצמן והוצגה לראשונה ב-CBS ב-30 בספטמבר 2015. הסדרה מתמקדת בחדר מיון צפוף ולא מאויש, שמבוסס על סרט תיעודי בעל אותו שם שנוצר על ידי ריאן מק.
הפקה
ב-23 באוקטובר 2015, הזמינו CBS שישה תסריטים נוספים לקוד בלאק בחודש לאחר מכן, CBS הזמינה חמישה פרקים נוספים. CBS חידשה את התוכנית עבור העונה השנייה, בחודש מאי 2016.
הליהוק
ב-17 בפברואר 2015, לוהקה בוני סומרוייל ככריסטה, אמא שאיבדה את בנה בעקבות מחלת הסרטן. ב-23 בפברואר לוהקה מלאני צ'נדרה כמלאניה, רופאה בתחילת ההתמחות שלה. מגי גרייס מרשה גיי הארדן לוהקה כד"ר ליאן רוריש הדמות הראשית. ב-3 במרץ, לוהק לואיס גוזמן כחוסה סנטיאגו, האח הבכיר, שמה של הדמות שונה לאחר מכן לג'סי סלאנדר. למחרת, ראזה ג'אפרי לוהק כניל האדסון ובן הולינגסוורת' לוהק כד"ר מאריו, מתמחה מתחיל. כאשר גרייס עזבה לפני שצילומי הסדרה החלו, התפקיד של ד"ר ליאן רוריש ניתן למרשה גיי הארדן ובוני סומרוויל לוהקה לתפקיד של כריסטה.
הקבלה
הסדרה קיבלה ביקורות פושרות. ב-Rotten Tomatoes הסדרה קיבלה ציון של 54%, בהתבסס על 39 ביקורות. לפי Metacritic, לסדרה יש ציון של 53 מתוך 100, בהתבסס על 26 מבקרים, המציין "ביקורות מעורבת או ממוצעת".
סולטאני עומאן
סולטנות עומאן היא מונרכיה אבסולוטית, ולפיכך, המונרך וראש המדינה מכונה סולטאן עומאן (בערבית: سلطان عمان). הסולטאן הוא שליט אבסולוטי, וכהיותו כזה הוא האישיות החזקה ביותר במדינה מבחינת עוצמה פוליטית, אם כי כיום, הסולטאן נוהג למנות קבינט של עוזרים אשר מסייעים לו לשלוט במדינה, ובאופן הדרגתי המדינה עוברת תהליכי דמוקרטיזציה; בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, הקים הסולטאן מועצה מייעצת שנבחרת על ידי העם, אף שרק חלק קטן מהאוכלוסייה העומאנית קיבל זכות בחירה. ב-4 באוקטובר 2004 הצביעו מעל 190,000 אנשים (74% מהרשומים), ונבחרו נציגים ל-83 מושבים, מתוכם שתי נשים. כמו כן, במהלך שנות ה-80 עברה מערכת המשפט מידי בית המלוכה לידי משרד המשפטים כדי שהפיקוח עליה יהיה אזרחי לחלוטין וללא השפעה מלוכנית.
מאז ייסודה בשנת 751 לאחר נפילת שושלת אומייה, ועד שנת 1406, נשלטה הארץ בידי אימאמים, חכמי דת מוסלמיים, כאשר האימאם היה נבחר על ידי מועצת חכמי דת (מג'ליס). בשנת 1406 תפסה את השלטון שושלת שמוצאה משבט נבהאן, ושליטיה היו הראשונים להתקרא בתואר "מלך". שושלת זו החזיקה בשלטון עד 1624, ולאחריה תפסו את השלטון אימאמים משושלת יערובה, שושלת מוסלמית איבאדית. בשנת 1749 נהרג השליט האחרון מהשושלת בידי אחמד בן סעיד, שכינה את עצמו בתואר "סולטאן" וייסד את שושלת אאל סעיד השולטת כיום בעומאן.
הסולטאן המכהן כיום הוא היית'ם בן טארק אאל סעיד, אשר ירש בשנת 2020 את כס דודו קאבוס בן סעיד, שנפטר ללא ילדים.
ללא כפפות
ללא כפפות (באנגלית: Southpaw) הוא סרט דרמת-ספורט אמריקאי משנת 2015 בבימויו של אנטואן פוקואה על פי תסריט מאת קורט סאטר. בסרט מככבים ג'ייק ג'ילנהול, רייצ'ל מקאדמס ופורסט ויטאקר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשאנגחאי ביוני 2015 ויצא להקרנות מסחריות בארצות הברית ב-24 ביולי 2015.
פסקול הסרט הולחן על ידי המלחין ג'יימס הורנר והיה זה הפסקול האחרון שהפיק טרם מותו ביוני 2015. הסרט הוקדש לזכרו.
עלילה
בילי הופ הוא מתאגרף החי בניו יורק עם אשתו מורין ובתם לילה. בקרב על אליפות העולם במשקל קל כבד בילי זוכה באליפות אך נפצע קשה בעינו. מורין מנסה לשכנעו לפרוש מאיגרוף, כל עוד הוא בפסגה. בעת אירוע התרמה ליתומים, בילי סופג הקנטות מצד מתאגרף קולומביאני בשם מיגל "מג'יק" אסקובר, בעת שבילי ואשתו פונים לעזוב את האירוע. מיגל מטיח בו אמירות פוגעניות, בין השאר על מורין ועל התואר בו זכה. בקטטה שפורצת בין השניים יורים המאבטחים המקיפים אותם באוויר, וכדור תועה שירה הקטור, אחיו של מיגל, פוגע במורין וגורם למותה.
בילי מתמכר לטיפה המרה ולסמים ויוצא לחפש את הקטור. הוא מוצא את מריה, אשתו המכורה לסמים של הקטור ועוזב את המקום כשהוא מבין שהקטור אב לילדים. לאחר שהוא תוקף שופט בעת הפסד בקרב, בילי מושעה מאיגרוף למשך שנה, ונותר ללא הכנסות. מסומם הוא נוהג ומתנגש בעץ שבמתחם ביתו. האירוע גורם לו לאבד את המשמורת על בתו המושמת תחת השגחתה של קצינת שירותי הגנת הילד, אנג'לה ריברה. לילה כועסת עליו ומאשימה אותו במצבם.
בילי משיג עבודה במכון האימונים של המתאגרף לשעבר, טיטוס "טיק" ווילס ומשכנע אותו להפוך למאמנו. מנהלו לשעבר של ביל, ג'ורדן מיינס, שכעת מנהל את מיגל אסקובר, מארגן קרב בין השניים כדי להחזיר את בילי למרכז הבמה. טיק מסרב לאמן את בילי מתוך הבנה כי בילי נלחם כדי לנקום במיגל על מותה של מורין, אך משתכנע לאחר שאחד מהילדים המתאמנים במכון, הופי, נהרג בידי אביו האלים בניסיון להגן על אמו.
לילה סולחת לבילי ומשכנעת אותו להביא אותה לצפות בקרב. בתחילת הקרב, מיגל גובר על בילי אך בעצת טיק בילי ממתין לסיבובים האחרונים כדי להגיב. לאורך הקרב הוא משתמש בטכניקות הגנה והתחמקות אך נמנע מלהכות בחזרה. בדקות האחרונות בקרב, בילי מכה בחוזקה את מיגל ומפילו לקרקע. מיגל מצליח לקום לפני שהספירה מסתיימת. בילי מוכרז כמנצח לאחר הצבעת השופטים ומתאחד עם לילה בחדר ההלבשה, כשהיא מוחלת לו על שגיאות העבר שלו ומבקשת ממנו לחזור הביתה.
ירון בן דב
ירון בן דב (11 בינואר 1970 - 5 בינואר 2017) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם בקבוצות מכבי נתניה, הפועל תל אביב ועירוני ראשון לציון, ולזכותו הופעה אחת במדי נבחרת ישראל.
קריירה
בן דב גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה, ובשנת 1989 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 1993/1994 שיחק בן דב בהפועל תל אביב, ולאחר מכן עבר לעירוני ראשון לציון, בה גם סיים את הקריירה.
לזכותו של בן דב 2 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, וב-8 באפריל 1992 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד נבחרת איסלנד שהסתיים בתיקו 2–2.
ב-5 בינואר 2017 נפטר בן דב לאחר מאבק במחלה קשה. באותו יום שיחקו מכבי נתניה ועירוני ראשון לציון, בהן שיחק, אחת נגד השנייה במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה, והמשחק החל בדקת דומייה לזכרו.
צבע מאכל
השפעת צבעי מאכל על הבריאות
בשנים האחרונות התעוררה מודעות של הצרכנים לנזק אפשרי הטמון בצבעי מאכל, ולכן פועלים יצרני מזון לייצר מזון נטול צבעי מאכל, תוך שהם מדגישים זאת באופן בולט על גבי אריזת המזון.
בין צבעי המאכל יש כאלה העשויים מנפט. אלו הן תרכובות ארומטיות המכונות "צבעי זפת הפחם" (Coal tar Dyes), אלו הם הצבעים הצהובים, הכתומים והאדומים המייפים את המזון או המשקה, שחור, סגול, כחול וכדומה. משרד הבריאות מגביל את מינון הצבעים הללו במזון משווק. במוצרי מזון רבים כדוגמת המשקאות הקלים והמוגזים וכן חטיפים למיניהם, חל איסור שימוש בצבעי מאכל אלו. כמו כן מחייב משרד הבריאות את יצרני המזון לציין במפורש על התווית שעל גבי האריזה את הימצאות הצבעים. ישנו אף צבע מאכל אדום המופק מחרק בשם כנימת קוצ'יניל.
פתרון אחר לבעיה זו הוא שימוש בצבעי מאכל טבעיים שאינם מזיקים, כלומר צבעי מאכל המופקים ממזון או אצות. קרמל הוא צבע מאכל המופק מסוכר, וניתן למצוא אותו במשקאות קולה. אנאטו הוא צבע מאכל כתום המופק מרכיב בשם ביקסין שבשיח הטרופי Bixa orellana. צבעים אחרים עשויים ויטמינים כמו ויטמין B2 שנותן צבע צהוב בוהק וקרוטינים שמספקים צבעים כתומים. גם תבלינים כגון פפריקה, אבקת סלק או כורכום משמשים כצבעי מאכל טבעיים שאינם מזיקים. עם זאת, הכנסת צבעי מאכל, מכל סוג למזונות מסוימים (כגון תבלינים), אסורה במדינות מסוימות.
חרף האפשרות לשלב במוצרי המזון צבעי מאכל טבעיים, ממשיכה תעשיית המזון לעשות שימוש רב בצבעים הסינתטיים למרות הנזק האפשרי שבצריכתם וזאת בשל מחירם הנמוך יחסית.
כשרות
רוב צבעי המאכל מיוצרים מצמחים, ולכן אין בהם בעיות כשרות, מלבד E163 שמיוצר לפעמים משיירי ענבים שנסחטו ליין, במקרים כאלה אם צבע המאכל יוצר על ידי גויים, חל עליו איסור 'סתם יינם'.
ישנם צבעי מאכל שמופקים מבעלי חיים, מאחר שבפועל הם מיוצרים מבעלי חיים שאינם כשרים, ולכן גם הם אסורים במאכל לשומרי כשרות. ביניהם: E120 המופק מכנימות ו-E161g שלעיתים מופק משרימפס.
סימון צבעי מאכל
בישראל נהוגה השיטה האירופאית של סימון תוספי מזון, ובכללם צבעי מאכל, על ידי קוד מספרי E המתחילים באות E. כל המספרים בטווח שבין E100 ל-E199 שמורים עבור צבעי מאכל. להלן פירוט הקודים המצויים בשימוש:
ליביוס סוורוס
פלאביוס ליביוס סוורוס סרפנטיוס אוגוסטוס (בלטינית: Flavius Libius Severus Serpentius Augustus; 420 - 15 באוגוסט 465) היה קיסר האימפריה הרומית המערבית מה-19 בנובמבר 461 ועד מותו.
סוורוס שימש בתחילה כסנטור רומי מלוקאניה. כמו יתר הקיסרים המערביים האחרונים, היה חסר כל כוח והשפעה אפקטיביים ולא יכול היה לפתור את הבעיות הרבות של האימפריה. הכוח האמיתי מאחורי הכתר והשולט בפועל באימפריה המערבית היה המגיסטר מיליטום, ריקימר.
המקורות מתארים אותו כאדם אדוק ודתי.
עלייתו לגדולה
ריקימר היה זקוק לקיסר חלש על כס המלכות כדי שיכול לשלוט בו. מוצאו הברברי מנע ממנו מלקחת את הכתר עצמו.
במהלך ביזת רומא (455), שבה גאיזריק את ליקיניה אאודוקסיה, פלקידיה ואאודוקיה - אשתו ושתי בנותיו של ולנטיניאנוס השלישי, הקיסר הרומי המערבי.
עקב נישואיה של אחת מהן, אאודוקיה, עם בנו הונריק, הפך גאיזריק לחלק מהמשפחה הקיסרית. מועמדו לירושת כס הקיסרות הרומאית המערבית היה אוליבריוס שנישא לפלקידיה ולפיכך היה בגדר בן משפחתו.
על מנת להביא לבחירתו של אוליבריוס, החליט גאיזריק להפעיל לחץ על האימפריה עם מספר פשיטות על חופי איטליה וסיציליה, וטען כי הסכם השלום שחתם עם מיוריאנוס אינו תקף. ריקימר הגיב על ידי שליחת משלחת לגאיזריק אשר ביקשה ממנו לכבד את האמנה, בעוד משלחת שנייה נשלחה על ידי לאון הראשון לגאיזריק אשר ביקשה ממנו להפסיק את הפשיטות ולשחרר את אשתו ובנותיו של ולנטיניאנוס השלישי.
למרות הלחץ שהפעילו הפשיטות הונדליות, החליט ריקימר להתעלם מאוליבריוס ולרצות את האריסטוקרטיה האיטלקית על ידי מינוי הסנטור ליביוס סוורוס לכס הקיסרות המערבית. ב-19 בנובמבר 461, נבחר סוורוס כקיסר על ידי הסנאט הרומי, אשר התכנס ברוונה.
אי יציבות בפרובניקיות
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-5, האימפריה הרומית המערבית כבר לא שלטה בכמה פרובינקיות קיסריות אפילו להלכה:
השטח בשליטתו של ליביוס סוורוס היה קטן אף יותר, מאחר שמושלי הפרובניקיות הרומיות, איגידוס, מושל גאליה ומרקלינוס, מושל איליריקום, שתמכו בקיסר הקודם מיוריאנוס, לא קיבלו את בחירתו כיורשו. אפילו לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית לא הכיר בסוורוס. ההיסטוריונים של החלק המזרחי של האימפריה, מרקילנוס קומס ויורדנס כינו אותו "הגזלן של הכס המערבי".
תחת שליטת ריקימר
ריקימר הביא אמנם לבחירתו של סוורוס כקיסר, אך המשיך להיות השליט בפועל. עדות לכך ניתן למצוא במטבעות שנטבעו בתקופת קיסרותו של ליביוס סוורוס, שעל צידם האחורי מופיע חותמו של ריקימר.
עדות נוספת לשליטתו של ריקימר עולה מתוך תיאור תבוסתו ומותו של ברגור, מלך האלאנים, על ידי ההיסטוריון מרקילנוס קומס: