cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דראפט ההרחבה של שנת 2015 בליגת הפיתוח של ה-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 2015 בליגת הפיתוח של ה-NBA הוא דראפט ההרחבה השמיני בתולדות ליגת הפיתוח של ה-NBA. הדראפט התקיים ב-20 באוגוסט 2015 בעקבות הצטרפותה הצפויה של קבוצת ראפטורס 905 לליגה בעונת 2015/16.
דראפט ההרחבה
בדראפט הנוכחי כל אחת מקבוצות הליגה הקיימות קבלה את האפשרות להגן על עד 12 שחקנים מתוך הסגל הקיים. מבין השחקנים ה"לא-מוגנים" בחרו הראפטורס 16 שחקנים. בין השחקנים שנבחרו היו שלושה שחקנים שנבחרו בעבר למשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח: די בוסט, קווין ג'ונס ומוסטפא שאקור וחמישה שחקנים שנבחרו בעבר בדראפט ה-NBA: דנטיי ג'ונס, ארל קלארק, לוק הארנגודי, נולאן סמית' וריקי לידו.
דייוויד רבינוביץ
דייוויד לינקולן רבינוביץ (באנגלית: David Lincoln Rabinowitz; נולד ב-1960) הוא אסטרונום יהודי אמריקני ומדען פלנטרי. רבינוביץ היה שותף בגילוי גופים במערכת השמש החיצונית ובינם סדנה, אריס ומאקה מאקה.
ביוגרפיה
רבינוביץ סיים תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת ייל ב-1983, ודוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת שיקגו. הוא עבר במעבדה למדעי הירח ומדעים פלנטריים באוניברסיטת אריזונה, המעבדה לשדה מגנטי של כדור הארץ במכון קרנגי בוושינגטון, וב-JPL. החל מ-1999, הוא חוקר באוניברסיטת ייל.
מחקרים ותגליות
במהלך מחקרו הוא היה מעורב בפיתוח מצלמות CCD לגילויים של גופים קרובי ארץ וגופים בחגורת קויפר. מחקרו עזר להקטין את ההערכה לגבי מספר האסטרואידים קרובי ארץ שגודלם עולה על 1 ק"מ (מ-1,000 - 2,000 ל-500 עד 1,000)
יחד עם מייקל בראון וצ'אד טרוחיו רבינוביץ השתתף בסקר לגילוי במהלכו התגלו מספר פלוטואידים כגון סדנה, אורקוס ואריס והירח שלו, דיסנומיה. תגליות אלו היו משמעותיות והשפיעו על ההחלטה של הIAU ב-2006 להכריז על פלוטו ככוכב לכת ננסי במקום כוכב לכת. היה מעורב בגילויו של האומיה , אולם בעקבות המחלוקת לגבי איזה צוות גילה את כוכב הלכת הננסי, לא קיבל את הקרדיט על גילויו.
יחד עם טום גהרלס מאוניברסיטת אריזונה וצוות Spacewatch  (סקר אסטרונומי לחיפוש כוכבי לכת מינוריים וכוכבי שביט) רבינוביץ גילה מספר גופים בינם במהלך תגליות שבוצעו על ידי מצפה הכוכבים לה סילה בצ'ילה ב-2010. התגליות נעשו במשותף עם החוקרות סוזן טורטלוט ומג שוומב.
גופים שגילה
רבינוביץ מוכר כשותף בגילויים של 30 כוכבי לכת מינוריים.
פרסים והוקרה
האסטרואיד 5040רבינוביץ נקרא על שמו על מנת לכבד את פעילותו במסגרת תוכנית Spacewatch.
טיטאניקטיס
טיטאניקטיס (שם מדעי: Titanichthys; משמעות שמו: "דג טיטאן") הוא סוג של דג בעל שריון אשר חי באמריקה הצפונית, במרוקו ואולי גם באירופה, במרכז פולין. עם זאת מינים שונים ששויכו לסוג התבטלו בהמשך. הטיטאניקטיס היה הגדול בכל הדגים בעלי השריון והוא חי בסוף הדבון שבעידן הפלאוזואיקון. הוא סווג ב-1885 בידי החוקר ג'ון סטרונג ניוברי.
רות בן ארצי
רות בן ארצי (באנגלית: Ruth Ben-Artzi; נולדה ב-1971 או 1972) היא פרופסור למדע המדינה במכללת פרובידנס ברוד איילנד.
נולדה למתניה בן ארצי, פרופסור למתמטיקה ולעופרה, מורה לעברית ולספרות עברית. היא נכדתם של הסופר שמואל בן ארצי וחוה, מצאצאי תלמידיו של הגאון מווילנה. רות היא דור עשירי בארץ. שירתה בצה"ל בחיל האוויר. הייתה פעילה ב"שלום עכשיו" וחברה במפלגת מרצ.
למדה לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה. את הדוקטורט עשתה באוניברסיטת קולומביה ואת הפוסט דוקטורט במרכז בראון לפוליטיקה בין-לאומית באוניברסיטת פנסילבניה ובמכון למדע המדינה פריז.
ללכת עם דינוזאורים
ללכת עם דינוזאורים הידועה גם בשם הולכים עם דינוזאורים (באנגלית: Walking with Dinosaurs) היא תוכנית טלוויזיה מוקומנטרית של ה-BBC. התוכנית בקריינותו של קנת בראנה, מנסה לאורך שישה פרקים, לסקור את חיי הדינוזאורים על פני כדור הארץ החל מהופעתם (פרק ראשון) ועד להכחדתם (פרק שישי). בדרך כלל הפרקים נראים כמו תוכנית טבע רגילה לחלוטין עם קריינות, והיא מתמקדת בסוג מסוים של דינוזאור שהתוכנית מלווה לאורך הפרק, אך עם הצגתם של עוד מינים נוצר מעין סיפור בפרק עצמו.
טיטאניקטיס
מבנה גופו דמה לזה של כריש ענק או כריש לווייתני והוא חי ככל הנראה באוקיינוס הפתוח, שם חיפש יצורים קטנים שחיו בלהקות.
רות בן ארצי
תחומי מחקרה הם יחסים בין-לאומיים, כלכלה פוליטית בין-לאומית, פיתוח וסיוע בין-לאומי, והמזרח התיכון.
בן ארצי נשואה ואם לשלושה. מתגוררת ברוד איילנד.
ללכת עם דינוזאורים
התוכנית הופיעה גם בארץ בקריינותו של גידי גוב ושודרה בערוץ 2. מאוחר יותר, התוכנית הופיעה שוב בערוץ לוגי, תחת הכותרת "בעקבות הדינוזאורים" בקריינותו של עמי מנדלמן. התוכנית נמכרה גם בקלטות וידאו בדיבובו של נתן דטנר.
ב-2001 וב-2013 יצאו שני משחקים המבוססים על הסדרה: "עולם הדינוזאורים" (בפלטפורמת מחשב אישי) ו"ללכת עם דינוזאורים" (בפלטפורמת Playstation 3).
יהדות לפי מדינה
ערך זה עוסק בעיסוק ביהדות ובסידור חייהם של יהודים במדינות העולם.
משפט השאריות
באנליזה מרוכבת, משפט השאריות הוא משפט חשוב המאפשר לחשב אינטגרלים על מסלול סגור של פונקציות הולומורפיות באמצעות הכרת התנהגותן בנקודות הסינגולריות שלהן. משפט זה הוא הכללה של משפט אינטגרל קושי ונוסחת האינטגרל של קושי, ובנוסף לחשיבותו בתחום האנליזה המרוכבת, הוא גם מאפשר חישוב נוח של אינטגרלים ממשיים שלעיתים לא ניתן לחשב בדרך אחרת.
ניסוח פורמלי
יהי D תחום פשוט קשר ויהיו a_1,...,a_n אוסף סופי של נקודות ב-D. יהא ותהי f פונקציה הולומורפית ב-D^*. תהא \gamma מסילה סגורה ב-D^* כך שכל הנקודות a_1,...,a_n מוקפות על ידה.
השארית של הפונקציה f בנקודה a_k היא המקדם של החזקה  בטור לורן של הפונקציה סביב הנקודה a_k. נסמן אותה.
כמו כן נסמן ב- את מספר הפעמים שבו המסילה \gamma מקיפה את הנקודה a_k (האינדקס של המסילה).
אז מתקיים:
כלומר, האינטגרל על המסילה שווה ל-2\pi i כפול סכום השאריות של נקודות הסינגולריות בתחום שמקיפה המסילה, כאשר כל שארית נלקחת כמספר הפעמים שמוקפת הנקודה הסינגולרית שלה.
דוגמה
נרצה לחשב את האינטגרל הבא:
נשים לב כי בתוך המעגל נקודת הסינגולריות היחידה של  היא z=1.
לכן, לפי משפט השאריות:
נשתמש בפיתוח הפונקציה לטור לורן על מנת לחשב את השארית.
כידוע לנו:. לכן:
נחזור לפונקציה המקורית שלנו:
השארית היא כמו שאמרנו המקדם של האיבר (z-1)^{-1} בטור לורן ולכן נקבל ש: Res(f,1)=1 .
לכן מתקיים ש:
הוכחה
על פי משפט האינטגרל של קושי, די להראות כי כאשר האינטגרל נלקח על מעגל קטן דיו סביב הנקודה a_k כך שאינו מכיל נקודות סינגולריות נוספות של הפונקציה.
מכיוון שהפונקציה אנליטית סביב הנקודה a_k, ניתן לפתח אותה לטור לורן סביב נקודה זו:. מכיוון שטור זה מתכנס במידה שווה מתקיים
כעת, עבור n\ge 0 הפונקציה (z-a_k)^n אנליטית בכל העיגול, ולכן על פי משפט אינטגרל קושי,.
עבור n< -1 מתקיים גם כן ואילו עבור n= -1 מתקיים. את ההוכחה לכך ניתן לראות בהוכחת נוסחת האינטגרל של קושי.
מכל אלו נובע כי כמבוקש.
עביד שחום
עַבְיָד שחום (שם מדעי: Scorpio maurus fuscus) המכונה גם עביד כושי ולעיתים זרחיה הוא תת-מין של עביד צפון אפריקאי. שמו נגזר מהלחם המילים "עב" ו-"יד", על שום צבתותיו העבות.
מאפיינים
גודל פרט בוגר נע בין 6 ל-7 סנטימטרים בממוצע. לעביד השחום כמה וריאציות צבע באזורים שונים בישראל (לא כולל העביד הצהוב הנחשב לתת-מין נפרד).
הוא נפוץ במרכז ישראל וצפונה, וארסו אינו מסוכן לאדם - למעט אלו הסובלים מאלרגיה לארס זה. עקיצתו של עקרב זה אינה כואבת יותר מכדי עקיצת דבורה. עקרב זה משמש חובבי טבע רבים בתחום התצפיות והגידול.
העביד השחום מצוי באזורים הצפוניים של ארץ ישראל, ובחלקים ממרכזה, בשדות, יערות ואזורים זרועי אבנים וצמחייה. תת-מין זה הוא אחד משני העקרבים היחידים בארץ ישראל החי במחילות קבועות: עומק המחילה נע בין 15 ל-30 סנטימטרים, בהתאם לתנאים השוררים באדמה, ולעומק המחילה אין התחשבות בסוג הקרקע.
המחילה מתחילה בחפירה אופקית, ולאחר מכן יורדת בזווית חדה מטה. בדרך כלל, אם המחילה נחפרה תחת אבן והעקרב נמצא מתחתיה מספיקה תזוזה קלה שבקלות והעקרב יצלול באותו הרגע לתחתית מחילתו. בגבור עליו הרעב, הוא ממתין בפתח מחילתו לחרק תועה. הוא נחשב לעקרב עצלן שכמעט ואינו יוצא מפתח מחילתו, למעט בלילה. אם כי פרטים משוטטים נצפים מפעם לפעם. אם החרק עבר רחוק מכדי הושטת צבת, בדרך כלל העקרב לא ירדוף אחריו גם אם הדבר יעלה בעוד יום או יומיים של צפייה. תת-מין נוסף, עביד צהוב נפוץ בדרום הארץ ובאזוריה המדבריים.
עונת 2021/2022 בליגת האלופות בכדורסל
עונת 2021/2022 בליגת האלופות בכדורסל היא העונה השישית של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל, שמאורגנת על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון במסגרת המוקדמות התקיים ב-13 בספטמבר 2021 ומשחק הגמר התקיים ב-15 במאי 2022. בעונה זו הצטרפה למפעל אוניקאחה מאלגה.
טנריפה זכתה בטורניר בפעם השנייה לאחר ניצחון בגמר על מנרסה.
מתכונת התחרות
52 קבוצות מ-30 מדינות השתתפו בעונת 2021/2022 של ליגת האלופות. 28 העפילו אוטומטית לשלב הבתים, ו-24 קבוצות נוספות התמודדו בשלב המוקדמות על 4 מקומות נוספים. בשלב הבתים השתתפו 32 קבוצות המאורגנות ב-8 בתים. הקבוצות שסיימו במקום הראשון בבית העפילו אוטומטית לפלייאוף. הקבוצות שסיימו במקום 2–3 בכל בית התחרו בסדרה של הטוב מ-3 משחקים על כרטיס לפלייאוף בהצלבה עם הבית המקביל (כך שהקבוצה מהמקום השני בבית א' פגשה את הקבוצה מהמקום השלישי בבית ב').
משחקי הפלייאוף התקיימו בשיטת בתים כאשר שתי הראשונות מכל בית העפילו לרבע הגמר, שהוכרע בשיטת סדרות הטוב מ-3 משחקים, כאשר המנצחות העפילו לפיינל פור. הטורניר התקיים בין ה-13 במאי ל-15 במאי 2022.
שלב המוקדמות
24 קבוצות התחרו על 4 מקומות בשלב הבתים של הליגה. קבוצות מדרגים 3–6 התחילו בשלב רבע הגמר (6 נגד 3, 4 נגד 5), המנצחות בשלב זה העפילו לחצי הגמר בו פגשו את מדורגות 1–2 שכבר העפילו לשלב זה, המנצחות התמודדו בשלב הגמר כשהמנצחת העפילה לשלב הבתים של התחרות.
קבוצות ישראליות בתחרות
שלוש קבוצות ישראליות השתתפו במפעל בעונה זו. הפועל חולון והפועל ירושלים השתתפו אוטומטית בשלב הבתים, בעוד הפועל אילת, בהופעתה הראשונה אי פעם במפעל, הודחה בשלב המוקדמות הראשון.
שלב הפליי-אין
בשלב זה התמודדו הקבוצות שסיימו במקומות 2 ו-3 בסדרת הטוב משלוש על מקום בשלב 16 האחרונות. הקבוצות שסיימו במקום ה-2 אירחו את משחק מספר 1 ו-3 במידת הצורך והקבוצות שסיימו במקום ה-3 אירחו את משחק מספר 2.
שלב 16 האחרונות
שתי הקבוצות הראשונות בכל בית העפילו לשלב רבע הגמר.
רבע הגמר
8 הקבוצות שהעפילו משלב 16 האחרונות התמודדו בסדרות על פי הגרלה. הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים זכו ליתרון ביתיות ואירחו את המשחק הראשון והשלישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר אירחו את המשחק השני.
פרשת הסרג'נטים
פרשת הסרג'נטים היא פרשת חטיפתם של שני סמלים (סרג'נטים) בריטים על ידי האצ"ל ותלייתם בחורשה בנתניה (שכיום נקראת "חורשת הסרג'נטים", בעקבות הפרשה) במהלך חודש יולי 1947. המעשה נעשה כנקמה על תלייתם של שלושה לוחמי האצ"ל על ידי הבריטים. מאז אירוע זה הפסיקו הבריטים לתלות לוחמי מחתרת יהודים.
הפרשה עוררה הד תקשורתי נרחב, ספגה גינויים מחוגים רבים בעולם היהודי, הביאה לפגיעה בחמישה יהודים כנקמה והוליכה לפרעות נגד יהודים בבריטניה. לפי היסטוריונים אחדים, הפרשה (ביחד עם פעולות נוספות של האצ"ל) גרמה לבריטים להפוך נחושים יותר בהחלטה לוותר על המנדט, אך במקביל חיזקה דעת קהל שלילית כלפי היישוב היהודי.
הרקע לפרשה
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, לקראת סיומו של העשור השלישי למנדט הבריטי על ארץ ישראל, החלו להתחזק בבריטניה ומחוצה לה הקולות הקוראים לסיום המנדט. את הקולות הללו הוביל וינסטון צ'רצ'יל, מנהיג האופוזיציה השמרנית, שטען בפרלמנט הבריטי כי בריטניה מחזיקה בארץ ישראל הקטנה כמאה אלף חיילים, צבא גדול פי שלושה או ארבעה ממה שהיא מחזיקה בהודו האדירה, "לשם מלחמה מאוסה וחסרת-טעם נגד היהודים כדי לתת את ארץ-ישראל לערבים או אלוהים יודע למי...'להימלט!' זאת פקודת היום בכל מקום. מצרים, הודו ובורמה הולכות מאיתנו, אך דבר אחד בעולם עלינו לשמור בכל מחיר, הזכות להיות ללעג ולשמצה בעולם בגלל ארץ-ישראל".
בשל רצון השלטון הבריטי להוכיח את אחיזתו האיתנה בארץ ישראל, הונהגה בה מדיניות גרדומים - הוצאה לפועל של פסקי דין שבהם נפסק עונש מוות בתלייה. עולה הגרדום הראשון בארץ, שלמה בן-יוסף, הוצא להורג בקיץ 1938, ומיד לאחריו נתלה מרדכי שוורץ (אם-כי בעת תלייתו לא נחשב שוורץ עם עולי הגרדום). פרט להם לא הוצאו להורג בארץ ישראל אנשי מחתרות כלשהם עד 1947 (אליהו בית צורי ואליהו חכים הוצאו להורג במרץ 1945 במצרים, על ההתנקשות בלורד מוין).
באחת מפעולות תנועת המרי העברי, נפצעו ונתפסו מיכאל אשבל ויוסף שמחון, אנשי אצ"ל, שהובאו למשפט צבאי ונידונו למוות ב-13 ביוני 1946. לצד התגייסות מוסדות ואישי ציבור עבריים להצלתם של הנידונים בבקשות חנינה ועתירות שונות, איים האצ"ל ב"מדיניות גרדומים" משלו. מיד לאחר פרסום גזר-הדין שודרה ב"קול ציון הלוחמת", תחנת השידור של האצ"ל, ההצהרה: "אל תתלו את חיילינו השבויים. חי האלוהים, כי שבור נשבור את עמודי התלייה שלכם. על גרדום בגרדום נשיב". חמישה ימים לאחר שניתנו גזרי הדין, חטף הארגון חמישה קצינים בריטיים בתל אביב. שבועיים לאחר מכן, המיר הנציב העליון את גזר הדין של אשבל ושמחון למאסר עולם. למחרת שוחררו שלושת הקצינים שנותרו בידי לוחמי האצ"ל. שני הקצינים האחרים שוחררו עוד קודם לכן, ב-22 ביוני, ארבעה ימים לאחר החטיפה וכשבוע וחצי לפני שחרור חבריהם.
בינואר 1947 נידון למוות לוחם אצ"ל נוסף, דב גרונר, שנתפס במהלך התקפת האצ"ל על המשטרה הבריטית ברמת גן. ב-26 בינואר, יומיים לפני ההוצאה להורג המתוכננת של גרונר, חטפו אנשי האצ"ל קצין מודיעין בריטי בירושלים. למחרת, ב-27 בינואר, חטפו אנשי האצ"ל גם את נשיא בית המשפט המחוזי הבריטי בתל אביב. 16 שעות לפני המועד המתוכנן של ביצוע גזר הדין הודיע מפקד הכוחות הבריטיים בארץ על דחייתו ל"זמן בלתי מוגבל", והאצ"ל שחרר את בני הערובה.
חמישה ימים אחר-כך, ב-21 באפריל, עמדו הבריטים להוציא להורג שני אנשי מחתרת נוספים, מאיר פיינשטיין מאצ"ל ומשה ברזני מלח"י. שעות ספורות לפני התלייה התאבדו השניים בתא הנידונים על ידי פיצוץ רימון יד שהוברח אליהם על ידי המחתרות.
ב-4 במאי 1947 התבצעה הפריצה לכלא עכו. עשרים ושבעה אסירי אצ"ל ולח"י ומאה ושמונים אסירים ערבים נמלטו. מבין המשחררים נהרגו שלושה, וחמישה נתפסו והובאו כאסירים לבית הסוהר שאותו פרצו. בין המשחררים שנתפסו היו אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר. כמו עולי הגרדום לפניהם, סירבו השלושה להגן על עצמם ומאנו להכיר בזכות השלטון הבריטי לשפטם. הייתה סבירות גבוהה, על סמך מקרים קודמים, כי השלושה ידונו למוות. על כן החליט האצ"ל להקדים ולחטוף מראש שני שוטרים בריטיים בזמן ששחו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ב-9 ביוני. 19 שעות לאחר החטיפה הגיע צבא בריטי בסיוע "ההגנה" למקום שבו הוחזקו שני החטופים, ושחררם. יומיים לאחר מכן נדונו שלושת האסירים היהודים למוות. מרגע גזר הדין, היה המרחק בינם לבין הגרדום קצר ביותר - נדרש אישור גזר הדין על ידי מפקד הצבא הבריטי בארץ. הארגון המשיך בנסיונותיו לחטוף בני ערובה, אך אנשי הצבא והמשטרה הבריטים היו דרוכים וחמושים היטב, ונעו כשהם משוטטים בקבוצות גדולות בלבד. כך נכשלו שני ניסיונות חטיפה בירושלים, וניסיון נוסף על יד בסיס תל השומר.
שלושה שבועות לאחר מתן גזרי הדין, ב-8 ביולי, אישר אותם מפקד הצבא, אך משום שבאותה העת ביקרה בארץ ישראל ועדת אונסקו"פ של האו"ם שחקרה את בעיות הארץ, החליט להשעות את ביצועם. השעיה זו, שניתנה על מנת שלא "לקומם" את הוועדה, העניקה לאצ"ל זמן נוסף על מנת לבצע את החטיפה.
התכנון והחטיפה של שני הסרג'נטים
במחנה הנופש הצבאי הבריטי בצפונה של נתניה עבד אזרח יהודי בשם אהרון ויינברג. ויינברג היה פליט מווינה והיה מוכר לבריטים בשמו הלועזי, בעל הצליל הגרמני. משום שלא הפגין שאיפות לאומיות-ציוניות, ניתן בו אמון. המידע על כך התגלגל זמן מה לפני כן למפקד הש"י (שירות המודיעין של "ההגנה") במקום, יהושע בר-זיו, שהטיל על ויינברג ליצור קשר חברי הדוק עם שני סמלים בצבא הבריטי, קליפורד מרטין ומרווין פייס, ששהו רבות באותו מחנה נופש.
שני הסמלים אמנם היו בעלי דרגה נמוכה, אך חשיבותם לש"י הייתה רבה: שניהם השתייכו למודיעין הצבאי, ליחידה לביטחון שדה, ושירתו במשטרת טולכרם, האחראית על נפת השרון. ויינברג הצליח מעל המצופה בתפקידו לקשור קשרי ידידות עם סמלי-המודיעין ולהפעילם כמקורות עבור הש"י, ומדי פעם לפעם הזמינם לבלות בעיר-החוף נתניה, בלבוש אזרחי. בימי הסכנה והמתיחות של קיץ 1947, הייתה יציאה כזו ללב יישוב יהודי מלווה בסכנה רבה, וככל הנראה נעשתה בלא ידיעת מפקדיהם של השניים.
באחת מהפעמים שבהן ביקרו שני הסמלים את ידידם ומפעילם בנתניה, בליל שבת, 4 ביולי, התגלה דבר ביקורם לצעיר חבר האצ"ל שישב בבית הקפה "גן ורד" בעיר והבחין כי שכניו לשולחן דוברים אנגלית. הצעיר הבין את ההזדמנות שנקרתה בדרכו, והחליט לעקוב אחריהם. עם צאתם מבית הקפה פנו השלושה לעבר מחנה הנופש הצבאי בצפונה של נתניה. על פי דיווח זה נערך האצ"ל כעבור שבוע, בתקווה שיופיעו שנית ב"גן ורד".
וכך, ב-11 ביולי 1947, הוצאו מהסליק המחתרתי אקדחים, תחמושת ובקבוק כלורופורם והוכנו מטליות וחבלים - כפי שנעשה פעמים אחדות בשבועות האחרונים, אך תמיד בלא תוצאות. בשל הכשלונות בשבועות האחרונים בחטיפת בני ערובה, היו חברי האצ"ל בנתניה קטני-אמונה באשר לאפשרות שאכן הערב תתבצע החטיפה. מסיבה זו לא ערכו הכנות קפדניות, כראוי למבצע כזה: הנוהג לחטוף מונית בעיר אחרת ולהביאה למקום הפעולה לא בוצע, וכמוהו גם הנוהל לבצע את הפעולה על ידי אנשים שאינם מתושבי המקום. מפקד הפעולה היה בנימין קפלן, שהיה בין האסירים שיצאו אל החופש בפריצה לכלא עכו (לימים, קפלן במלחמת העצמאות). כשחיפש קפלן אדם שישמש בתפקיד נהג, התנדב יוסי מלר, שהיה תושב ותיק בנתניה (וזה מכבר הצטרף לאצ"ל) להביא את מוניתו השחורה ולנהוג בה בשעת החטיפה. עם רדת החשכה הוחלפו לוחיות הרישוי של המונית והיא עמדה מוכנה לפעולה.
בערב אותו היום ויינברג ושני הסמלים הופיעו פעם נוספת ב"גן ורד" (באזור כיכר העצמאות של ימינו). בנימין קפלן פרש את אנשיו ברחבי אזור בית הקפה ועל הדרך המובילה צפונה, אל מחנה הנופש הצבאי. רק לאחר חצות יצאו השלושה מבית הקפה ופסעו ברחוב הרצל. מוניתו של מלר, יחד עם קפלן ועוד שלושה לוחמים, יצאה לדרך על מנת לחוטפם וחנתה ליד "בית המוסדות" (הרצל 15). כשהגיעו הסרג'נטים למקום יצאו מהמונית ארבעת הצעירים רעולי פנים ואקדחים שלופים בידיהם. לאחר התנגדות קלה של אחד הסמלים, הוכנסו השלושה לרכב ומלר החל לנסוע. את ויינברג הוציאו והשכיבו בפרדס בצפון נתניה תחת שמירה, ומאוחר יותר העבירוהו לפרדס נוסף, שם שוחרר. הסמלים הובלו לעבר בונקר תת-קרקעי שנבנה מבעוד מועד מתחת לרצפה של מלטשת היהלומים המושבתת "פלדמן", באזור-התעשייה של שכונת טוברוק, בדרומה של נתניה.
שבת 12 ביולי 1947 - הפעילות המיידית לאחר החטיפה
פעולת החטיפה צלחה. אהרון ויינברג, שנותר שכוב בפרדס בצפון נתניה עד שעות הבוקר המוקדמות, התייצב בשערי מחנה הנופש הצבאי ודיווח על חטיפת שני הסמלים. הוא נלקח כעבור שעה קלה לחקירה במשטרת טול-כרם, שם שטח בפני חוקריו את פרטי החטיפה.
הידיעה הגיעה במהרה גם לראשי "ההגנה" והיישוב היהודי בנתניה. ראש מועצת נתניה, עובד בן עמי, הורה מיידית על כינוס הנהלת המועצה לישיבת חירום. את נציגי המפלגה הרוויזיוניסטית, שהייתה מזוהה עם האצ"ל, לא הזמין בן-עמי לישיבה. בסופה של הישיבה התקבלה החלטה בהתאם לעמדתו של "היישוב המאורגן", שפורסמה למחרת בעיתונים בשמו של בן-עמי ובה נכתב בין השאר: "...חטיפת שני חיילים אנגלים ברחוב המרכזי של נתניה היא מעשה פרובוקטיבי העלול לסכן את שארית התקווה להצלת חייהם ולהשיג חנינה לשלושת הנידונים למוות. אני פונה לכל אזרח בעל רצון טוב, לא להשאיר אבן אחת בלתי הפוכה ולעזור ממש לגילוי עקבות החטופים".
באותו הזמן נערכו ב"הגנה" למציאת החטופים ולשחרורם, ואפילו בכוח אם יהיה בכך צורך. מפקד הש"י באזור הגיע לנתניה על מנת לפקח על המאמצים בעצמו. יהושע בר-זיו, שבינתיים הספיק להתפטר מתפקידו כמפקד הש"י בנתניה, סיפק לו מידע שהיה ברשותו, לפיו האצ"ל בנה בשבועות האחרונים בונקר תת-קרקעי מתחת לביתו של חבר האצ"ל חיים בנאי, ברמת טיומקין. לשניים לא היה ספק ששם אכן מוחזקים החטופים, והם העבירו את המידע (השגוי) לממונים עליהם ב"הגנה".
הקשר הכפול, המידע השגוי וכמעט-חשיפה
כל אותה עת, כאמור, היה בידי "ההגנה" מידע מהימן לכאורה על מקום הימצאותם של שני הסמלים. מידע זה הגיע עד לראש המטה הארצי של "ההגנה", ישראל גלילי, וממנו למפקד העליון של "ההגנה" ויושב ראש הסוכנות היהודית - דוד בן-גוריון. בן-גוריון, שהנהיג באותו זמן את "הסזון הקטן" כנגד האצ"ל והלח"י, היה נחוש בדעתו לשתף פעולה עם השלטונות כנגד ה"פורשים" (האצ"ל והלח"י). זאת בניגוד מוחלט לדעת ראש המטה, שהתנגד לשיתוף פעולה עם הבריטים כנגד יהודים בהתאם למדיניותה הרשמית של "ההגנה", והורה כבר על הכנות לקראת שחרור החטופים בכוח על ידה.
תוכניתו של בן-גוריון לא פעלה: בן-עמי נפגש עם חבר המועצה הרוויזיוניסטי יעקב צ'ינסקי וסיפר לו על כך ש"ההגנה" יודעת את מיקומם של הסרג'נטים, ושהם מוחבאים מתחת לביתו של חיים בנאי. צ'ינסקי, שידע על מיקומם האמיתי של הסרג'נטים ולכן ידע שהמידע שבידי הבריטים שגוי, החליט בכל זאת להודיע למפקד האצ"ל במחוז, אברהם אסף, על החיפוש המתוכנן בשכונתו רמת-טיומקין. אסף ידע את האמת על ה"בונקר" מתחת לביתו של בנאי - מדובר היה בסליק קטנטן שנחפר מתחת רצפתו של בנאי כמה שבועות קודם לכן, ובו הוחבאו בקבוקי הכלורופורם, האקדחים, והחבלים ששימשו לחטיפת הסמלים. בונקר אמנם לא היה שם, אך מציאת הסליק על ידי הבריטים עלולה הייתה להביא לחשיפת מקום מחבואם של החטופים. בזכות הודעתו של בן-גוריון לבן-עמי ובניגוד לתוכניתו, הוצאו מבעוד מועד החפצים המפלילים הללו מהסליק, והוחבאו במקום אחר.
למחרת, 14 ביולי 1947, משפגה הארכה שניתנה על ידי הבריטים ליישוב היהודי על מנת לקיים בעצמו חיפושים, הושמו כ-15,000 תושבי נתניה בעוצר. במפקדת הצבא הבריטי במחנה בית ליד התקבלה ההחלטה להגיע לבונקר שמתחת לביתו של חיים בנאי, ולשחרר משם בכוח את שני הסמלים החטופים. בשעות הצהרים המאוחרות הקיפו את רמת-טיומקין כלי רכב צבאיים, ובהם טנקים ושריוניות. חיים בנאי ושכניו נאסרו כולם, והחלו חיפושים אחר הבונקר. החיילים הפכו כל פינה בביתו וחפרו ברצפה לארכה ולרוחבה בהשאירם הרס מוחלט, אך ללא הועיל: החטופים מעולם לא הובאו לביתו של בנאי, ואילו הסליק שאכן היה בו בתחילה פונה מבעוד מועד.
לאורך כל אותו הזמן, שהו החטופים בבונקר שנחפר במלטשת "פלדמן" בשכונת פועלי-היהלומים "טוברוק". זאב צחור בספרו היינו התקומה כותב שאמו "הכינה לסרג'נטים הבריטים את סעודתם האחרונה" .הם הוצבו בו בעודם ישנים תחת השפעת הכלורופורם, וכשהתעוררו עמד מולם מפקד הפעולה, בנימין קפלן, ואמר להם באנגלית: "נאסרתם בידי הארגון הצבאי הלאומי כבני-ערובה לשלושת היהודים שנידונו למוות בבית-דין צבאי בריטי. התנהגותכם תקבע את גורלכם". בעצתו של עמיחי פאגלין ("גידי"), קצין המבצעים של האצ"ל שהגיע לנתניה מתל אביב עוד באותו היום, אורגנה פעולת הטעייה עבור הבריטים (ועבור "ההגנה"): אנשיו העמיסו על רכב מסחרי גלילי תחבושות, בקבוק כלורופורם, חבלים ואלונקות. את המכונית שלחו מנתניה להרצליה ושם נטשו אותה ליד חוף הים, בהשאירם עקבות ברורים. כל זאת כדי ליצור את הרושם שהחטופים הועברו מנתניה. כמו כן דאג פאגלין לבקבוקי חמצן שיורדו אל תוך הבונקר, לפני שחזר לתל אביב.
שעות ספורות לאחר שפאגלין עזב את המלטשה, כמעט ונחשף מקום המסתור: שני השומרים שהוצבו על המלטשה הבחינו במכונית משטרה בריטית מסיירת באזור טוברוק. מחשש שפניה של המכונית מועדים לכיוון המלטשה, הם החליטו להתחמק ממנה ולהסתתר. מכונית המשטרה אמנם המשיכה בדרכה בסיור שגרתי, אך שומר-היום במלטשה הסמוכה הבחין בשניים מתחמקים דרך החלון, ובסברו שמדובר בגנבים - הזעיק את המשטרה. כוחות משטרה גדולים הגיעו למקום. השוטרים פרצו למלטשה והחלו בחיפוש מקיף. למקום הגיע אחד מבעלי המלטשה, שלא ידע על השימוש שעושה האצ"ל בנכסו, והצליח בתמימותו לשכנע את הבריטים שאין להם מה לחפש במקום. משלא מצאו השוטרים דבר, הסתלקו מהמקום.
ביום חמישי, 17 ביולי, לאחר שלושה ימים של מצור צבאי קשה והדוק הוסר עוצר היום מעל 15,000 תושבי נתניה, אך העיר עצמה נותרה תחת מצור ונשארה מנותקת משאר חלקי הארץ. החיפושים אחר החטופים נמשכו בימים שלאחר מכן והגיעו עד כפר אהרון.
תליית שלושת עולי הגרדום האחרונים
החיפושים בנתניה נמשכו, אך ללא תוצאות. למרות זאת, לאחר שבועיים של מצור על נתניה, ב-26 ביולי, הוסר הפיקוח הצבאי מהסביבה. ב-27 ביולי נמסרה ההודעה הרשמית ברדיו קול ירושלים, כי הנציב העליון הורה לתלות את שלושת הנידונים למוות. עם עלות השחר של יום שלישי, 29 ביולי 1947, כששירת התקווה בפיהם ובפי כל אסירי כלא עכו, הועלו לגרדום ונתלו בזה אחר זה אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר, והיו לשלושת עולי הגרדום האחרונים.
תליית הסרג'נטים במלטשה
באותו הבוקר, שמונה-עשר יום לאחר חטיפתם של הסרג'נטים, הורה ראש מטה האצ"ל חיים לנדאו לאברהם אסף לתלות אותם ואמר לו כי יקבל הוראות מפאגלין. פאגלין הגיע לנתניה בשעות אחר הצהרים של אותו יום ולאחר שחששו מהכוחות הבריטיים הגדולים החליטו לתלות את שני החטופים במלטשת היהלומים עצמה במקום בחורשה כפי שתכננו קודם. כוונת האצ"ל לא הייתה לתלות בסתר ולקבור בחשאי, כי אם לתת פומבי למעשה, למען יראו וייראו. כוונה זו הייתה ברורה גם לבריטים וגם ליישוב היהודי, עד כי ראש עיריית תל אביב, ישראל רוקח, חשש כי האצ"ל יתלה את הסמלים בכיכר מגן-דוד, המקום הסואן והמרכזי ביותר בעיר, ובנתניה חששו שהסמלים יתלו על עמודי החשמל בעיר. "ההגנה" אף הגבירה את הסיורים של חבריה במקומות מרכזיים בערים הללו. עובדה זאת אף הקשתה עוד יותר על התכנון והביצוע של העברת הגופות למקום פומבי.
העברת הגופות לחורשה למחרת ומציאתן
לאחר התלייה, היה ברור שלא יהיה ניתן להעביר את הגופות עוד באותו הלילה. הבריטים ואנשי היישוב סרקו את העיר באופן שיטתי, והיה צורך לסדר כמה וכמה עניינים קודם לכן על מנת להוציאה לפועל. על כן החליט פאגלין להוריד את הגוויות לתחתית הבונקר שבמלטשה, לכסות את פתחו, להשיב את מראה המקום לקדמותו ולהעביר את הגוויות עם עלות השחר, למחרת.
מי שפיקד על התלייה בחורשה והתקין את המוקש, היה חבר האצ"ל, יואל קמחי. בריאיון ל'ערב חדש' ובריאיון לעיתון מעריב, הוא תיאר את התלייה והמיקוש.
למחרת, השכם בבוקר 30 ביולי, הגיעה לפתח מלטשת היהלומים הנטושה בטוברוק מונית שהובאה במיוחד מתל אביב, על מנת שלא תזוהה. באותו הזמן חיפש יוסף מלר, נהג המונית מליל החטיפה, דרך פנויה מכוחות בריטיים שניתן יהיה להעביר בה את הגופות. מספר שעות חלפו עד שנמצא מקום מתאים, ובשעה 09:00 לערך ניתנה ההוראה להוציא את הגופות ולהכניסן למונית התל אביבית. לוחמי האצ"ל ששמרו על המלטשה נאלצו להוציא את שקי הגופות ממנה לאור היום ולהעמיסם על המונית, לתדהמתם של עובדי המלטשות הסמוכות, שבאותו הזמן אכלו את ארוחת הבוקר שלהם.
חלק גדול מעובדי מלטשות אלו היו חברי "ההגנה", וכמה מהם ניגשו למונית ושאלו לפשר השקים. נאמר להם שמדובר ברובים של האצ"ל, וכמה מהם הציעו לחבריהם להחרים את הנשק. אולם אחד מלוחמי האצ"ל, דוד דהרי, הרים את אקדחו והזהיר אותם מלגעת בתכולת השקים: "מי שלא יפגע מכדור, נדע למצוא אותו בבית ונגמור אתו שם. הנשק הוא של האצ"ל". העובדים פנו משם וחזרו כלעומת שבאו.
מרגע זה ואילך היו הנוסעים במונית במירוץ כנגד הזמן: היה ברור שמדובר בעניין של דקות לפני שיוודע לש"י על השקים שהוצאו מהמלטשה, ולאחר מכן - לשלטונות הבריטיים. הם עשו את דרכם מזרחה עד שהגיעו לחורשת אקליפטוסים בקרבת המושבה אבן יהודה, כארבעה ק"מ מנתניה. שם תלו את גופות הבריטים על שני עצים סמוכים, והניחו מוקש כבד הישר מתחתם. אל גופות הסמלים הצמידו שני פתקים שעליהם הודפס בעברית כי החייל הוצא להורג לאחר שהועמד לדין המחתרת ונמצא אשם בריגול ובכניסה בלתי חוקית לארץ ישראל.
בשעה 11:00 באותו היום, מסר יואל קמחי, בשם האצ"ל הודעה למערכות העיתונים בנוגע להריגתם של מרווין פייס וקליפורד מרטין (כפי שמתאר יואל קמחי בראיון ב'ערב חדש' ובריאיון לעיתון מעריב, בשנת 1987), אך בשל השטח הנרחב שבו התבצעו החיפושים, לא התגלו הגופות עד למחרת, 31 ביולי, בשעה 07:00.
הקצין האחראי על החיפושים לא השתהה, וניגש לנסר את הענף שעליו היה תלוי קליפורד מרטין. אך בנפול הגופה על הארץ, התפוצץ המוקש שהוטמן מתחתיה. הקצין היה היחיד שנפצע מההתפוצצות.
באותן שעות ממש, עם היוודע דבר מציאת הגופות בנתניה, החלו תושביה מלאי החששות לאגור מזון ומוצרים בסיסיים. רבים מהם אף נחפזו לעזוב את נתניה, מפחד מפעולת נקם קרובה. המועצה פרסמה קריאה לתושבים שלא להיגרר אחר שמועות שווא, להמשיך בחייהם השגרתיים ולשמור על קור רוח. במשך היום עמדו חברי "ההגנה" בתחנה המרכזית ומנעו מהתושבים לעזוב את העיר.
הודעת האצ"ל
במוצאי 30 ביולי, כיממה לאחר תליית הסרג'נטים, מסרה תחנת השידור של האצ"ל, "קול ציון הלוחמת", את ההודעה על התלייה:
בחוזר פנימי של האצ"ל, שנועד להסביר את תוכן ההודעה שפורסמה, נכתב:
לידיו של חבר אצ"ל שעבד כממיין מכתבים במשרד הדואר הראשי בתל אביב, הגיעה מעטפה מאנגליה ועליה רשום באנגלית "מפקד הארגון הצבאי הלאומי, פלשתינה". המעטפה הגיעה ליעדה. בתוכה הייתה בקשה מאת אביו של מרווין פייס לחון את בנו, שכן הוא צעיר "חף מפשע, שנלכד במצב טראגי ומעולם לא היה אנטי-ציוני". תשובתו של האצ"ל שודרה ב"קול ציון הלוחמת", ב-30 ביולי:
תגובות ביישוב ובחו"ל
ראשון שהגיב למעשה התלייה היה ראש מועצת נתניה. חרד לשלומם של בני נתניה, מסר בן-עמי לעיתונאים כי "מכל הפשעים אשר בוצעו עד היום בארץ זהו הפשע המתועב והמאוס ביותר שטימא את טוהר מלחמת השחרור של עמנו. מעשה התלייה יישאר אות קין על עושי הנבלה. אני מעיד שמיים וארץ כי רוב האוכלוסייה שלנו עשתה מאמצים נואשים לשחרור החטופים ולמנוע את החרפה הזאת".
המוסדות הלאומיים של היישוב מיהרו אף הם לפרסם הודעת גינוי חריפה: "אין מילים בפי הסוכנות היהודית והוועד הלאומי להביע את שאט נפשם על התועבה של רצח שני אנשים חפים מפשע בידי קבוצת פושעים, אשר אזנם אטומה לקול המצפון ואשר נטלו לעצמם את הסמכות לדון בדיני חיים ומות. אנו קוראים ליישוב ולכל עם ישראל לעמוד לימיננו במערכה נגד האיום אשר פשה בנו עד אם יימחה כליל. אנו מביעים את השתתפותנו העמוקה ביגון קרוביהם של קורבנות החטא השפל. אל יזהו הם ועמם את עם ישראל, המתאמץ לחדש את חייו הלאומיים עם מבצעי הרצח המחפיר הזה." נתן אלתרמן פרסם בטור השביעי שיר ובו הוא תוקף בחריפות את האצ"ל, ומכנה את המעשה "נבלה" ו"פיגול".
גם בלונדון, בירת האימפריה הבריטית, גונה המעשה בחריפות ואף הושווה למעשה נאצי. עיתון ה"דיילי אקספרס" הדפיס את תמונות התלויים על פני כל העמוד הראשון של העיתון. הוועד הערבי העליון, בראשותו של ג'מאל אל-חוסייני, גינה אף הוא את התליות ובהצהרה שפרסם הציע לעולם, בין השאר, "שישווה טרור זה עם המהומות הערביות בשנים 1936–1939 שהוכיחו את אצילותם של הערבים. מהומות אלו היו לוחמת פנים אל פנים ולא היו בהן מעשי זוועה כאלה". הפרשה גם השפיעה על דעת הקהל הבריטית על השהות בארץ ישראל. כך לדוגמה במאמר מערכת של המאנצ'סטר גארדיאן נכתב: "הגיע הזמן שהממשלה תחליט לעזוב את פלשתינה".
פעולות נקם של חיילים בריטים והתפרצויות אנטישמיות בבריטניה
מיד באותו הערב בו נמצאו שני הסמלים החלה ברחובות תל אביב השתוללות נרחבת של כוחות צבא ומשטרה בריטיים. שוטרים וחיילים הסתערו באלות על אזרחים עוברי-אורח, וחבטו קשות בכל מי שנזדמן תחת ידיהם. משנמלטו האזרחים מהאזור, החלו השוטרים והחיילים לנפץ חלונות ראווה. במהלך ההתפרעויות נרצחו חמישה יהודים ביריות ועשרים ושבעה נפצעו, וכל זאת מבלי שרשויות המנדט התערבו. בבריטניה פרצו מהומות אנטישמיות. חנויות שבעליהן יהודים הותקפו, חלונות ראווה נופצו והבעלים נסקלו באבנים. בתי קברות חוללו, בית כנסת אחד הוצת וחלונותיהם של בתי כנסת נוספים נופצו. הפגנות פרועות נערכו, כתובות נאצה רוססו, ויהודים נפצעו. המקרה העמיד במבחן קשה את נאמנותם של יהודי בריטניה למלך.
יום לאחר גילוי גופותיהם של הסמלים הבריטים, יום שישי, 1 באוגוסט, הובאו לקבורה מרווין פייס וקליפורד מרטין בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה. באותו יום נקברו בתל אביב חמשת היהודים שנרצחו בהתפרעויות השוטרים והחיילים הבריטים.
בספטמבר, למעלה מחודש לאחר תלייתם של הסרג'נטים, נרצחו סמוך לפרדס חנה מאיר וראובן פלסקובסקי, אב ובנו תושבי המושבה כרכור שהיו פעילים בארגון ההגנה, בעת שהיו בדרכם מחדרה חזרה לביתם. הם נדרסו במזיד על ידי פטרול של הצבא הבריטי ומעשה זה מיוחס כנקמה על פרשת הסרג'נטים.
השלכות והתייחסויות
חודש לאחר הפרשה התכנס הפרלמנט הבריטי למושב מיוחד של הבית התחתון על מנת לדון בה. במהלך הדיון שררה "תמימות דעים כל-מפלגתית לגבי נטישת ארץ ישראל במהירות". שנתיים מאוחר יותר אמר מזכ"ל ה"רויאל אמפייר סוסייטי", הקולונל ארצ'ר קאסט, שהיה משנה למזכיר הכללי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנות העשרים והשלושים, בהרצאה בפני ה"רויאל אמפייר סוסייטי" (Royal Empire Society) (1949): "תליית שני הסרג'נטים הבריטים גרמה ליציאתנו (מארץ ישראל) יותר מכל דבר אחר".
לאחר תליית הסרג'נטים, במהלך החודשים שנותרו לשלטונם, לא הוציאו להורג הבריטים אנשי מחתרת נוספים. מנחם בגין טען שתליית הסרג'נטים הצילה את חייהם של רבים מחברי אצ"ל ולח"י.
במכתב מנובמבר 1948, הדן במתן היתר כניסה לארצות הברית למנחם בגין, כתב סגן שר החוץ של ארצות הברית, רוברט לווט, כי ביקור כזה עלול ליצור עימות עם בריטניה משום שהאצ"ל היה אחראי למספר פעולות שנטען שהביאו ליציאת הבריטים מארץ ישראל.
בשנת 1981 התברר שאחד התלויים, קליפורד מרטין, הוא יהודי על פי ההלכה, משום שאמו, פרננדה, הייתה בת למשפחה יהודית שמוצאה מקהיר. ההנחה המקובלת היא שאנשי האצ"ל לא ידעו עובדה זו.
על רקע הפרשה ובהשראתה נכתב ספרו של אמנון רובינשטיין, "אהבות אסורות" (זמורה ביתן, 2010). חטיפת הסרג'נטים, ובייחוד מאסרם עד להוצאתם להורג, מתוארת בהרחבה מנקודת מבטם של החיילים הבריטיים גם באחד הפרקים של המיני-סדרה "ההבטחה".
חורשת הסרג'נטים
חלק מהחורשה, המכונה כיום באופן רשמי בשם "יער נתניה", שוכן בין שכונת קריית השרון מדרום לשכונת קריית רבין מצפון. אורכה של החורשה ממזרח למערב כ-600 מטרים ורוחבה מצפון לדרום כ-450 מטרים. היא מוקפת ברחובות מכל ארבעת עבריה. אף שבמקום נסללו מספר שבילי הליכה, הוצבו ספסלים ופנסים והוכשרו פינות משחק ופיקניק, שמרה החורשה על צביונה הטבעי. פרשת הסרג'נטים איננה מאוזכרת במקום בשום צורה.
עם זאת, קיים ספק אם אכן נתלו הסרג'נטים באותה חורשה. יש המזהים את החורשה בה נתלו השניים ביער אילנות.
Dedicated
Dedicated הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. האלבום יצא לאור ב-17 במאי 2019 דרך חברות התקליטים 604, Schoolboy ואינטרסקופ רקורדס.
לקידום האלבום יצאה ג'פסן לסיבוב ההופעות "The Dedicated Tour", במהלכו הופיעה באירופה, באמריקה הצפונית ובאסיה. כשנה לאחר הוצאתו, הוציאה ג'פסן את האלבום Dedicated Side B, הכולל שירים שלא נכנסו לאלבום זה.
האלבום הגיע למקום ה-18 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, לאחר שמכר 21 אלף יחידות שקולות לאלבום בארצות הברית בשבוע הראשון להוצאתו. שבוע לאחר מכן ירד האלבום למקום ה-182, ובשבוע שאחריו יצא מהמצעד, לאחר ששהה בו שבועיים בלבד.
יחסי מונקו–רומניה
יחסי מונקו–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רומניה.
היסטוריה
הדיאלוג הפוליטי-דיפלומטי שבין שתי המדינות הגיע לשיאו בשנת 2009 כאשר ביקר אלבר השני, נסיך מונקו ברומניה, בין ה-23 באפריל ל-24 באפריל. היחסים שבין שתי המדינות כוננו בשנות התשעים של המאה העשרים לאחר נפילת משטר ניקולאי צ'אושסקו.
סופית מוכתמת
סוּפית מוכתמת (שם מדעי: Porphyriops melanops) היא מין של רלית קטנה הקרובה לסוג סופית ובעבר הייתה חלק ממנו, אך הופרדה לסוג ומין יחיד.
סופית זו דומה לשאר הסופיות אבל בעלת מקור ירוק, קטן ומעוגל מעט. עיניה אדומות, ראשה שחור וכנפיה חומות. פלג הגוף האחורי שלה מנוקד בחום-לבן. היא שוכנת במים וביבשה. ניזונה בעיקר מצמחים וחרקי מים שונים.
סופית זו חיה בחבורות קטנות. הזכרים קוראים לנקבות בעונת הרבייה אך אינם עוזרים בגידול הצאצאים. הנקבה צריכה לגדל ולשמור על הקן, הנבנה בין צמחי מים, מטורפים כמו שחפים, תנינים, נחשים, חוטמנים וכו'. רוב הזמן היא נמצאת במים.
King
"King" (בעברית: מלך) הוא סינגל של הלהקה הבריטית יירס אנד יירס. השיר יצא ב-3 בפברואר 2015 בהוצאת חברות התקליטים פולידור רקורדס ואינטרסקופ רקורדס. השיר מופיע כסינגל הרביעי של אלבום האולפן הראשון של הלהקה, Communion. השיר נכתב על ידי מייקי גולדסוורת'י, מארק ראלף, אנדרו סמית', אולי אלכסנדר ורוסאל אמרה טורקמן והופק על ידי אנדי סמית' ויירס אנד יירס.
נכון לאוגוסט 2023, השיר הושמע למעלה מ-286 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-554 מיליון פעמים בספוטיפיי.
מריה פרובסט
מריה פרובסט (בגרמנית: Maria Probst; 1 ביולי 1902, מינכן - 1 במאי 1967) הייתה פוליטיקאית גרמנית, חברת המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה.
פרובסט איבדה את בעלה במלחמת העולם השנייה (את הידיעה על כך קיבלה באופן רשמי רק ב-1949) והיא גידלה את ילדיהם לבדה. כדי להתפרנס עבדה כמורה ועורכת בהמלבורג שם החלה את דרכה הפוליטית. מיד ב-1946 נבחרה לפרלמנט של בוואריה, היא נבחרה בבחירות הראשונות לבונדסטאג ב-1949 ושבה ונבחרה שוב ושוב כך שכיהנה כחברת הבונדסטאג עד יום מותה.
בין 27 בפברואר 1958 ו-21 בדצמבר 1965 הייתה פרובסט חברה גם ב. היא נודעה בפעילותה החברתית ובפעילותה לשוויון זכויות לנשים.
מתיו אנדרווד
מתיו דילון אָנדֶרווד (באנגלית: Matthew Dillon Underwood; נולד ב-23 באפריל 1990) הוא שחקן ודוגמן עבר אמריקאי שכיום מתעסק ביצירת סרטים. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כלוגן ריס בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "זואי 101".
ביוגרפיה
אנדרווד נולד בפורט פירס, פלורידה, בנם של ג'רי ויין ופטרישיה אנדרווד. יש לו שתי אחים; ג'ושוע וג'ייקוב ואחות אחת; רבקה.
קריירה
הקריירה שלו החלה כבר כשהיה בן חצי שנה, כאשר זכה בתחרות יופי לתינוקות ומאז החל להופיע בפרסומות שונות, בין היתר ל-AMTC ולדגני הבוקר Reese's Puffs. זמן קצר לאחר מכן הוא החל לדגמן למותגים שונים.
תפקיד המשחק הראשון שקיבל היה דיבוב בסרט ההנפשה היפני "משפחת ימאדה" משנת 1999, שיצא בגרסת דיבוב לאנגלית בשנת 2005. בשנת 2005 הוא הצטרף לצוות השחקנים של קומדיית המצבים של ניקלודיאון "זואי 101", בו גילם את לוגן ריס, תלמיד בבית הספר PCA, למשך כל 4 עונות הסדרה עד לסיומה ב-2008. בשנת 2023, חמש עשרה שנים לאחר סיום הסדרה, הוא חזר לגלם את הדמות בסרט "זואי 102".
בשנת 2009 הוא קיבל את התפקיד הראשי, מת'יו, בסרט האימה "Reality Horror Night" שיצא לאקרנים ב-31 באוקטובר של אותה שנה.
בשנת 2013 הוא ביים את הקליפ לשיר "How Could I Want More" של ג'יימי לין ספירס; אשר שיחקה לצדו ב"זואי 101".
עד שתבואי עד אליי
עד שתבואי עד אליי הוא סינגל של הזמר הישראלי עדן חסון. הוא יצא לאור ב-29 בנובמבר 2022. את השיר כתבו והפיקו חסון וסתיו בגר.
רקע וביקורת
הרכבו המוזיקלי של השיר תואר במאקו כ"הפקת פופ-אלקטרוני אפלה, כינורות, שורות שפונות למכנה משותף גדול". השיר תואר ככזה אשר "יכול היה להיות מגה להיט מדינה, אבל החליטו לשים דרופ מעצבן במקום פזמון". עם זאת, בפרוגי ניתנה ביקורת חיובית לשיר בטענה ש"ממש לאחר שמיעה בפעם הראשונה, אפשר לדעת שמדובר בלהיט הבא".
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה רבה בפלטפורמות הסטרימינג בישראל. ביום הראשון לצאתו, צבר השיר למעלה מ-14 אלף השמעות בפלטפורמת ספוטיפיי, וחצה את רף 43 ההשמעות באותו השבוע. בשיאו, צבר השיר למעלה מ-180 אלף השמעות בשבוע.
הוברטוס, נסיך פרוסיה
הוברטוס, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Hubertus Prinz von Preußen; 30 בספטמבר 1909 – 8 באפריל 1950), היה בנו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
ביוגרפיה
הוברטוס נולד ב-30 בספטמבר 1909 בפוטסדאם, לוילהלם, נסיך הכתר של גרמניה ולצציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
בשנת 1918 לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם הוברטוס נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם, ולאחר מכן הם עברו לאחוזת המשפחה בשלזיה. בשנת 1934 התגייס הוברטוס לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-8. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלחם במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-3, אולם בשנת 1940 נהרג אחיו הבכור וילהלם, נסיך פרוסיה במהלך המערכה על צרפת, ובהלוויתו השתתפו כ-50,000 איש, דבר שהבהיר לחברי המפלגה הנאצית שעדיין יש למלוכנים תומכים רבים בגרמניה. בעקבות כך, היטלר הוציא צו שאוסר על נסיכים מבית הוהנצולרן לשרת בצבא, ובעקבות כך עבר הוברטוס שעבר קודם לכן קורס טיס לשרת כקצין תעופה בשלזיה, עד שסולק מהצבא לגמרי בשנת 1943.
לאחר תום המלחמה איבדה משפחתו את כל אחוזות המשפחה ממזרח לאודר, ובעקבות כך עבר הוברטוס לבידינגן, שם הקים יקב אירוח שהיה בניהולו. בשנת 1950 היגר הוברטוס לדרום-מערב אפריקה יחד עם אחיו פרידריך, נסיך פרוסיה, והשתקע במארינטאל, שם היו למשפחתו אחוזות עוד מימי השליטה הגרמנית באזור, ותכנן להקים חוות צאן גדולה. אולם, ב-8 באפריל אותה שנה מת הוברטוס במפתיע בווינדהוק, כתוצאה מדלקת התוספתן, ולאחר הלווייה גדולה בווינדהוק, הוא נקבר בבית הקברות המשפחתי בטירת הוהנצולרן.
משפחתו
ב-29 בדצמבר 1941 התחתן הוברטוס עם הברונית מריה פון הומבולדט-דאכרודן, אולם הוא התגרש ממנה בתחילת 1943.
ב-5 ביוני 1943 התחתן הוברטוס בשנית עם מגדלנה, נסיכת רויס-קסטריץ, בתם של היינריך העשרים ושישה, נסיך רויס-קסטריץ והרמינה, נסיכת שנבורג-ואלדנבורג, ממנה נולדו לו שתי בנות:
חנק משריץ
חַנָּק משריץ (שם מדעי: Eryx jaculus) הוא מין נחש ממשפחת החנקיים והנציג היחיד בארץ ישראל ממשפחה זו. שמו נובע מכך שהוא משריץ בין 3–15 ולדות בכל השרצה.
מראה
חנק משריץ עשוי להגיע לאורך של כ-80 ס"מ. צבעו עשוי להיות אפרפר, שזוף, חום, או אדמדם, עם כתמים או פסים כהים שנמצאים בצורה לא מסודרת על גבו. בדרך כלל יש פס כהה מן העין לפינת הפה. הוא בעל גוף כבד ויש לו זנב קהה קצר.
תזונה
הוא ניזון ממכרסמים קטנים ולטאות להם הוא אורב מתחת לחול.
הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי
הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי (בסינית: 中国人民解放军陆军, פין-יין: Zhōngguó Rénmín Jiěfàngjūn Lùjūn, באנגלית: People's Liberation Army Ground Force או PLAGF) הוא זרוע היבשה של צבא השחרור העממי והוא הגדול והוותיק שבכוחות המזוינים הסיניים. PLAGF בעל שורשים משנת 1927, אולם רשמית הוקם בשנת 1948. בשנת 2013 היו לחיל 1.6 מיליון חיילים סדירים והוא החיל הגדול בעולם. בנוסף, לחיל מעל 500,000 חיילי מילואים.
רוב הציוד של הצבא מיוצר על ידי חברות סיניות. בהם טנק המערכה המתקדם Type 99 וטנק המערכה העיקרי Type 96.
סולימאן מסוודה
סולימאן מסוודה (בערבית: سليمان مسودة; נולד ב-13 ביולי 1995) הוא עיתונאי ערבי-ישראלי, המשמש כתב ומגיש בכאן 11. מסוודה הוא כתב בדסק הפוליטי מדיני של התאגיד.
ביוגרפיה
מסוודה נולד וגדל ברובע המוסלמי בעיר העתיקה, לאב נהג משאית ואם עקרת בית. הוא אח בכור לשש אחיות. ברוב חייו הוא התגורר בעיר העתיקה ואת שנות התיכון עשה בתיכון "אל-אימאן".
מסוודה הוא הראשון במשפחתו שלמד באקדמיה. הוא למד שנתיים ראיית חשבון באוניברסיטת ביר זית, ואז החליט לעבור ללמוד במוסד אקדמי ישראלי. במהלך המכינה הקדם-אקדמית למד לראשונה בחייו את השפה העברית ולאחר מכן למד לתואר ראשון בחוג לפוליטיקה ותקשורת במכללה האקדמית הדסה.
כסטודנט החל לעבוד בחצי משרה כמפיק בערבית ברדיו מכאן, השייך לתאגיד השידור הישראלי. לאחר מספר חודשים עבר להיות קשב בדסק הערבים והפלסטינים של החדשות בעברית.
בשנת 2019 מונה לכתב בדסק הערבים בערוץ כאן 11. בהמשך מונה לכתב באזור ירושלים.
בשנת 2021, ולצד היותו כתב אזור ירושלים, מסוודה מונה לכתב לענייני מפלגות ערביות, והחל להגיש את התוכנית השבועית "הכול פוליטי", המשודרת בערוץ כאן 11, עם יערה שפירא. מסוודה מגיש גם סדרת רשת ב"כאן" בשם "האיש בשטח".
במרץ 2023 הודיע כי הוא עובר לדסק הפוליטי-מדיני בכאן חדשות.
הוא מתגורר בתל אביב. מכיוון שנולד במזרח ירושלים, מסוודה אינו אזרח ישראלי, אלא בעל תושבות קבע.
Michelle
לאחר הכללתו ב- Rubber Soul, השיר יצא כסינגל בחלק ממדינות אירופה ובניו זילנד בתחילת 1966. השיר היה להיט בולט של הביטלס בבלגיה, צרפת, נורווגיה, הולנד וניו זילנד. גרסת כיסוי בביצוע דייוויד וג'ונתן והאוברלנדרס זכו להצלחה דומה בצפון אמריקה ובבריטניה. "Michelle" זכה בפרס הגראמי לשיר השנה בשנת 1967, והיה לשיר הרוק שזכה בפרס. מאז הפך השיר לאחד מהבולטים ביותר מבין כל שירי הביטלס.
כתיבת השיר והלחנתו
המוזיקה האינסטרומנטלית של "Michelle" נכתבה בתחילה בהשפעת צ'ט אטקינס.
מקור המילים והסגנון של "Michelle" הוא בתרבות הגדה השמאלית בליברפול. בתקופה זו מקרטני הלך למסיבת סטודנטים לאמנות שבה אחד המשתתפים שר שיר צרפתי. עד מהרה מקרטני כתב חיקוי על מנת לבדר את חבריו, שכלל גניחה בצרפתית במקום מילים אמיתיות. השיר נשאר כבדיחה עד 1965, כאשר ג'ון לנון הציע למקרטני לעבד אותו מחדש לשיר שיתאים לאלבום Rubber Soul.
מקרטני ביקש מג'אן ווהן, מורה לצרפתית ואשת חבר קרוב לחשוב על שם צרפתי וביטוי מתחרז. מקרטני טען כי "זה מפני שתמיד חשבתי שהשיר נשמע צרפתי. אני לא יכול לדבר צרפתית כמו שצריך ולכן הייתי צריך עזרה בכתיבת המילים האמיתיות."
ווהן חשבה על "Michelle, ma belle", ותרגמה את המשפט "these are words that go together well" ("אלו מילים שמתחברות טוב ביחד"). התרגום יצא "sont les mots qui vont très bien ensemble. כשמקרטני השמיע את השיר ללנון, לנון הציע להוסיף "אני אוהב אותך". לנון קיבל השראה מהגרסה של נינה סימון ל"I Put a Spell on You", ששמע בערב קודם לכן. בשיר יש את אותו הביטוי, אך עם הדגשה על המילה "You".
לכל גרסה של השיר יש אורך שונה. מיקס המונו בבריטניה אורך 2:33 דקות, בעוד שגרסת הסטריאו משתרעת ל-2:40 דקות. גרסת המונו האמריקאי היא 2:43 דקות. הגרסה באלבום The Beatles: Rock Band אורכת כשתי דקות וחמישים שניות.
פרסום השיר
פרלופון של EMI פרסמה את האלבום Rubber Soul ב-3 בדצמבר 1965 בבריטניה. האלבום נתפס כהתקדמות משמעותית במוזיקת הביטלס ובמוזיקת הפופ בכלל.
אף על פי שאף סינגל מ- Rubber Soul לא יצא בבריטניה או באמריקה, "Michelle" היה השיר הפופולרי ביותר באלבום ברדיו האמריקאי. השיר פורסם כסינגל מסחרי במספר מדינות אחרות. הוא עמד בראש המצעדים באיטליה (במשך שמונה שבועות), הולנד (שבעה שבועות), שוודיה (חמישה שבועות), דנמרק (ארבעה שבועות) ובהונג קונג, אירלנד, ניו זילנד וסינגפור. במאי 1966 מגזין בילבורד דירג את השיר במקום הראשון בארגנטינה ובנורווגיה. "Michelle" מוקם במקום הראשון גם בצרפת (למשך חמישה שבועות).
בטקס פרסי אייבור נובלו לשנת 1967, "Michelle" זכה בקטגוריית "היצירה הכי מבוצעת" בשנת 1966, לפני "Yesterday". השיר זכה בפרס הגראמי לשיר השנה.
גרסאות כיסוי
"Michelle" היה לשיר המצליח ביותר ב-Rubber Soul והוקלט על ידי עשרות אומנים אחרים. אנדי ויליאמס ביצע את "Michelle" באלבומו The Shadow of Your Smile משנת 1966. באותה שנה השיר בוצע גם על ידי הזמרת קתי ברבריאן. בשנים שלאחר מכן "Michelle" בוצע על ידי זמרת הג'אז האמריקאית שרה ווהן.
הלהקה ביטאליקה עשתה קאבר לשיר בשילוב עם השיר "For Whom the Bell Tolls" של מטאליקה. השיר שנקרא "For Whom Michelle Tolls", הופיע באלבומם מ-2013, "Abbey Load".
השיר "Champagne Poetry" מאלבומו של דרייק Certified Lover Boy מצטט את השיר.
טוטס טילמנס
טוטס טילמנס (Jean "Toots" Thielmans; 29 באפריל 1922 – 22 באוגוסט 2016) היה מוזיקאי ג'אז ממוצא בלגי. ידוע במיוחד כנגן מפוחית פה, אך גם גיטריסט ובעל יכולת וירטואוזית בשריקה.
ביוגרפיה
טוטס טילמנס נולד וגדל בבריסל. בגיל שלוש למד לנגן באקורדיון, ומאוחר יותר במפוחית ובגיטרה. מעולם לא למד מוזיקה במסגרת מסודרת ומעולם לא ידע לקרוא תווים.
טילמנס החל את הקריירה שלו כנגן גיטרה. בתחילת שנות ה-50 הצטרף ללהקה של בני גודמן בסיור הופעות באירופה. בשנת 1952 עקר לארצות הברית, שם ניגן עם צ'ארלי פארקר, ו"התגלה" על ידי ג'ורג' שירינג שצרף אותו לחמישיית ג'אז בשנת 1953. לאחר שש שנים בהן ניגן עם שירינג, הקים בעצמו שתי רביעיות סווינג וביבופ.
בשנת 1961 הלחין טילמנס את "בלוזט" - קטע ג'אז אותו ביצע בשריקה בליווי גיטרה באוניסון (כך שמלודיית השריקה והגיטרה זהות ומנוגנות בו-זמנית). בלוזט הפך ללהיט בינלאומי, זכה לביצועים רבים על ידי אמני ג'אז ברחבי העולם ונכלל בספר הסטנדרטים של נגני הג'אז (נורית גלרון מבצעת את בלוזט בתקליטה השני).
באותן שנים שגשגה הקריירה של טוטס טילמנס כנגן מפוחית לצידם של אמני ג'אז ופופ מן השורה הראשונה, כמו קווינסי ג'ונס, רוי אלדרידג', אלה פיצג'רלד, ביל אוונס, דיזי גילספי, אוסקר פיטרסון, רישאר גליאנו, בילי ג'ואל ופול סיימון. ניתן לשמוע את צלילי המפוחית שלו בנעימות הסרטים "קאובוי של חצות" (1969), "שוגרלנד אקספרס" (1974) וכן בפתיחה לתוכנית הילדים "Sesame Street" ומאוחר יותר בנעימת הסרט "ז'אן דה פלורט". כמה מאלבומיו הוקדשו למוזיקה ברזילאית, בהם לקחו חלק שורה ארוכה מחשובי היוצרים הברזילאים, ביניהם שיקו בוארקי, מילטון נסימנטו, קייטנו ולוזו, ז'ילברטו ז'יל ואליס רז'ינה.
טילמנס היה ידוע במזגו הנעים ובצניעותו: הוא נהג לכנות את עצמו "ket" ("ילד רחוב" בסלנג בלגי). על פועלו המוזיקלי קיבל פרס בפסטיבל הג'אז "הים הצפוני" בהאג שבהולנד, ובבלגיה קיבל תואר ברון ותואר דוקטור לשם כבוד משתי אוניברסיטאות. בשנת 1981 לקה טילמנס בשבץ שגרם לשיתוק במחצית גופו, אך החלים והמשיך להופיע ולהקליט עד השנים האחרונות לחייו - כאשר לדבריו הוא "אמנם לא יכול לנגן את כל הצלילים שניגן בעבר אך עדיין הוא מנגן את הטובים שבהם...."
טילמנס המשיך להופיע עד שנת 2014. באוגוסט 2016 נפטר בשנתו בגיל 94.
זירקון
זירקון הוא מינרל יוצא דופן. הוא נפוץ מאוד בקרום כדור הארץ ונמצא בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע. גבישי זירקון גדולים נדירים מאוד. הגודל הממוצע של גבישי זירקון בסלעי גרניט הוא 100–300 מיקרומטר, אך הם יכולים לגדול לגודל של כמה סנטימטרים, במיוחד בפגמטיט (סלע יסוד, בעיקר גרניט, שהתקרר לאט ואפשר היווצרות גבישים גדולים בתוכו).
זירקון הפך לחומר חשוב מאד בתיארוך רדיומטרי של סלעים. מאחר שהוא מכיל אורניום ותוריום (מעשרה חלקיקים למיליון עד ל-5% מהמשקל), ניתן להשתמש בו בטכניקות תיארוך. מכיוון שזירקון יכול לשרוד תהליכים גאולוגיים כמו בלייה והתמרה משתמשים בו בתור אינדיקטור. המינרל העתיק ביותר שנמצא היה זירקון בגיל 4.404 מיליארד שנים. גבישים אלו הם לא רק העתיקים ביותר על כדור הארץ, יש להם תכונה מעניינת נוספת - ריכוז איזוטופ חמצן שבהם מראה שבאותו זמן (לפני 4 מיליארד שנים) כבר היו מים על פני השטח בכדור הארץ. נתון זה התפרסם בכמה ירחונים מדעיים אבל הוא עדיין שנוי במחלוקת.
זירקון נכרה בצורה מסחרית כמקור למתכת זירקוניום (בצורת תחמוצת ZrO). כורי היתוך של ZrO משמשים להתכת פלוטוניום בטמפרטורות העולות על 1755 מעלות צלזיוס. זירקוניום מתכתי משמש בכורים גרעיניים בתור בולע נייטרונים.
זירקון נכרה בכל העולם, בין השאר במדינות: רוסיה (בשרשרת הרי אורל), איטליה, נורווגיה, סרי לנקה, הודו, תאילנד, מדגסקר, קנדה וארצות הברית (במיין, מסצ'וסטס ועוד).
קבוצת הזירקון
זירקון הוא חבר בקבוצה של מינרלים בעלי מבנה דומה הקרויה על שמו קבוצת הזירקון הקבוצה מכילה את המינרלים:
אסטרלידה מצויה
אסטרלידה מצויה (שם מדעי: Estrilda astrild) היא מין של ציפור שיר ממשפחת האסטרילדיים, אשר חיה בטבע במרבית אפריקה אף שהופצה גם לכמה מאיי האוקיינוס השקט והיא אינה נתונה בסכנת הכחדה, כשלעיתים היא מגודלת בשביה. היא תוארה למדע ב-1758 בידי החוקר קארולוס ליניאוס.
תיאור
ציפור זו קטנה מאוד ומגיעה לאורך של 11 עד 13 ס"מ, בעלת מוטת כנפיים של 12 עד 14 ס"מ ולמשקל של 7 עד 10 גרם בקירוב. היא בעלת נוצות אפורות עד חומות עם לחיים ומקור אדומים עזים. המקור גדול ומותאם לפיצוח זרעים. שני הזוויגים דומים אך הנקבות חסרות כמה פסים על בטנן.
הציפור היא פעילת יום החיה לאורך רוב אפריקה שמדרום לסהרה (למעט חלק ממערב אפריקה), אך מתרחקת מיערות עבותים או ממדבריות ונפוצה בעיקר בערבות עשב מוריקות, סוואנות וקני סוף לאורך נהרות. הציפור מחפשת זרעים ונבטים טריים, אך גם חרקים. מאחר שמזונה דל בנוזלים היא חייבת לשתות דרך קבע.
תת-מינים
מין זה כולל 15 תת-מינים:
קרוב לבית (סרט)
קרוב לבית הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הדרמה, שיצא בשנת 2005. הסרט עוסק בחיילות משמר הגבול בירושלים. בימוי ותסריט: וידי בילו, דליה הגר. הסרט הופק על ידי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, בשת"פ עם יס דוקו.
עלילה
מירית (נעמה שנדר) היא צעירה עגמומית ורצינית, בת טובים, המתגייסת לצה"ל ומעוניינת לשרת בתפקיד רב אחריות והשפעה. היא מגיעה ליחידת חיילות של משמר הגבול שבה כוח האדם מגוון באופיו ולא ניתנת בה כל הכשרה לחיילות. תפקידן העיקרי של בנות היחידה הוא לבדוק את תעודות הזהות של העוברים ושבים בירושלים, תוך מחשבה שהדבר יסייע לסיכול פיגועי טרור.