cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salsa20
פונקציית הגיבוב
כלומר מחלקים את הקלט x ל-16 מילים x_0 עד x_{15}, אותם מחשבים באמצעות פונקציית DoubleRound עשר פעמים. ופלט הפונקציה הוא תוצאת החיבור מודולו 2^{32} עם מילות המצב הראשוני x_0 עד x_{15}. המציין מעל הפונקציה DoubleRound מייצג את מספר החזרות. כיוון שהפונקציה הפנימית מבוצעת פעמיים (בשורות ובעמודות) מסומן הצופן בקיצור Salsa20, כלומר ביצוע, נחשב כ-20 סבבים. כאשר מעוניינים בפונקציית הצפנה מהירה יותר על חשבון ביטחון אפשר להפחית במספר הסבבים. האופציות המומלצות הן 8 או 12 סבבים.
הצפנה ופענוח
עם פלט פונקציית הגיבוב Slasa20 המתוארת, אפשר להצפין מסר m באורך מקסימלי של 2^{70} בתים כשהוא מחולק לבלוקים בגודל 64 בתים, עם וקטור האתחול v, המונה i כאשר  והמפתח k באופן הבא:
לאחר הצפנת 2^{70} בתים יש לאתחל את הצופן עם וקטור אתחול חדש ולהתחיל את המונה מאפס או להחליף מפתח. כאמור v לא חייב להיות סודי אך חייב להיות ייחודי. מעשית יכול להיות מונה כלשהו. לפענוח פועלים באופן זהה לחלוטין:
למעשה הנוסחה המתוארת מתאימה רק למסר המתחלק ב-64 בתים. אם המסר קטן יותר, או שהבלוק האחרון אינו בגודל 64 בתים, חותכים את תוצאת פונקציית הגיבוב כאורך המסר ומתעלמים מהיתר.
ביטחון ויעילות
Salsa20 מהיר יותר מ-AES ובמבחני ביצועים של eSTREAM נמצא שבעשרים סבבים הצופן מסוגל להצפין בקצב של 3.93 מחזורי שעון לבית על Xeon בעל ליבה כפולה 3 גיגה-הרץ. כמו כן קיימות שתי גרסאות של הצופן פחותות סבבים הנקראות Salsa20/8 ו-Salsa20/12 עם שמונה סבבים או 12 סבבים בהתאמה, המיועדים למשתמשים הרואים צורך בצופן יעיל ומוכנים להקריב מעט בביטחונו.
ChaCha
ב-2008 הציע דניאל ברנשטיין את משפחת ChaCha שהיא גרסה משופרת של צפני זרם החולקת אותם עקרונות תכנון עם Salsa20 אך בשינויים קלים שנועדו בעיקר להגברת רמת הפיזור (diffusion) של הצופן. הפיזור הנוסף אינו בא על חשבון ביצועים, כמו ב-Salsa20 בכל סבב מתבצעים 16 פעולות חיבור, XOR והזזה מעגלית בהיסטים קבועים וכן נשמרת אותה רמת מקביליות ואף יותר. ההערכה היא שגרסאות ChaCha מספקות עמידות גבוהה יותר נגד קריפטואנליזה ומשפרות במעט את הביצועים אם כי רק על פלטפורמות מסוימות. בגלל אחידות כמות העבודה בכל סבב, למספר הסבבים השפעה ישירה על ביצועי הצופן. מסיבה זו הוצעו גרסאות מופחתות סבבים לשיפור ביצועים על חשבון ביטחון. ChaCha8 מבוסס על Salsa20 עם שמונה סבבים, ChaCha12 על Salsa20 עם 12 סבבים בהתאמה. ההבדלים בין צופן Salsa וצופן ChaCha הם כדלהלן:
פונקציית QuarterRound
פונקציית הסבב הפנימית של ChaCha גם היא מבצעת 4 פעולות חיבור, 4 פעולות XOR ו-4 פעולות הזזה מעגלית על ארבעה משתני המצב הפנימי אך בסדר שונה. ב-Salsa20 כל משתנה מעודכן בפעולה אחת למשל. לעומתו ב-ChaCha כל מילה מעודכנת פעמיים בנפרד, כך שכל מילת קלט משפיעה על מילות קלט אחרות בשני הכיוונים. אפשר לראות על ידי מעקב אחרי כל סיבית כי ב-ChaCha לפחות 12.5 סיביות בממוצע משתנות בכל סבב לעומת רק 8 ב-Salsa20. בנוסף קיים הבדל פחות משמעותי בערכי ההיסטים הקבועים של ההזזה המעגלית 16,12,8,7 לעומת 7,9,13,18 ב-Salsa20. ההשפעה של הבדל זה על ביטחון הצופן זניחה. לעומת זאת קיים שיפור במהירות על פלטפורמות מסוימות.
מטריצת הקלט
בצופן Salsa20 הקלט המורכב מוקטור אתחול ומונה בלוקים וכן שמונה מילות מפתח וארבע מילים קבועות, נטענים לתוך טבלה או מטריצה ראשונית 4\times 4 במבנה זה: בכל הרצה של הצופן הפונקציה הפנימית מעבדת במקביל את עמודות המטריצה האמורה r פעמים ואז מחברת את התוצאה הסופית עם המטריצה הראשונית לקבלת 16 מילים של הפלט. במימושי תוכנה ממוטבים של Salsa20 נהוג היה לבצע תחילה תמורה פנימית של המטריצה הראשונית כך שהעמודה השנייה מוסטת שורה אחת כלפי מעלה, העמודה השלישית שתי שורות כלפי מעלה והרביעית שלוש ומתקבל: השפעת השינוי על ביטחון הצופן זניחה, לעומת זאת חל שיפור בביצועים כיוון שכעת ניתן לממש ארבעה רבעים של הפונקציה הפנימית בהוראת SIMD אחת על וקטורים (ראה עיבוד מקבילי). הרעיון הוא שהיות שהפונקציה הפנימית מופעלת על כניסות המטריצה באלכסונים, ההיסט גורם לכך שהאלכסון יהפוך לעמודה ואז ניתן להבצע את החישוב בפקודה אחת. שינוי דומה נעשה בסבב השני וכן הסבב השלישי כמו הראשון והרביעי כמו השני. רעיון דומה נעשה ב-ChaCha מאותה סיבה אך בשלושה שינויים. תחילה נעשה השינוי בסדר המילים בבלוק הפלט כדי להתאימו לשינוי המתואר לעיל. זאת על מנת לשפר ביצועים על פלטפורמות התומכות ב-SIMD. בנוסף המטריצה הראשונית מסודרת אחרת: הנתונים פשוט נטענים לפי סדר קליטתם כאשר הקלט שהוא בשליטת המשתמש (וכן התוקף במקרה של קריפטואנליזה) מוצב בשורה האחרונה. הסבב הראשון תחילה מחבר את הקבועים למפתחות ואז מבצע XOR של התוצאות עם הקלטים, מבצע הזזה מעגלית ושוב מחבר עם המפתחות וכן הלאה. השינוי השלישי הוא, עיבוד השורות מתבצע באותו סדר בכל הסבבים לפי המוצג בתרשים הבא: ארבעת הרבעים של כל סבב תמיד מסודרים מלמעלה למטה מה שמוסיף מהיבט של מהירות. פונקציית הגיבוב BLAKE הנמנית עם רשימת הפינלסטים של תחרות הגיבוב של NIST וגרסת ההמשך שלה BLAKE2 מבוססים על ChaCha.
שימושים
ב-2014 אימצה גוגל את ChaCha יחד עם קוד אימות מסרים Poly1305 כתחליף ל-RC4 ב-OpenSSL. כמו כן המימוש של גוגל עבור TLS משמש להגנה על תעבורת הרשת (HTTPS) בין דפדפן כרום לאנדרואיד לבין אתרי גוגל. באופן דומה האלגוריתם שולב בפרוטוקול OpenSSH. הצופן ChaCha נכלל גם במערכות ההפעלה OpenBSD ו-NetBSD. וכן הוצע לפרוטוקול IPSec בטיוטה וטיוטה. פונקציית הגיבוב BLAKE מבוססת על ליבת צופן ChaCha בשינויים מינוריים.
קוד לדוגמה
להלן קוד C++ שלם של צופן ChaCha20 המלא (20 סבבים). למען הבהירות הקוד אינו ממוטב והוא תואם את ההמלצה המופיעה באתר המפתח. ההנחה שהמהדר תומך בסדר בתים קטן. הפונקציה _lrotl היא  פונקציית הזזה מעגלית לשמאל הכלולה בספרייה הסטנדרטית של VS. אפשר לשנות את מספר הסבבים בפונקציה ChaCha_encrypt בקריאה לפונקציה Salsa20_Rounds בהתאם לצורך, למשל לגרסת שמונה סבבים יש לציין 8 בפרמטר האחרון, ערכים מומלצים הם 8,12 או 20.
וקטור בדיקה
מפתח (32 בתים):
וקטור אתחול (8 בתים):
מספר סבבים: 20
64 בתים פסאודו אקראיים הראשונים של פלט הצופן בבסיס הקסדצימלי:
בית העלמין וודנסקויה
בית העלמין וודנסקויה (ברוסית: Введенское кладбище) הוא בית קברות היסטורי, הממוקם ברובע לפורטובו, במוסקבה.
בית הקברות וודנסקויה הוקם בשנת 1771, כדי לקבור את קורבנות מגפת הדבר. בית הקברות נחשב לאתר מורשת של רוסיה.
משטרת פולין
משטרת פולין, הידועה בפשטות כפוליציה (Policja) הוא כח המשטרה הלאומי בפולין ונודע בשם זה בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה (1918–1939) וברפובליקה הפוסט-קומוניסטית המודרנית מאז 1990.
גודל הכח הנוכחי הוא 100,000 קצינים וכ-25,000 עובדים אזרחיים. בין הסניפים בכוח ניתן למצוא: שירות פלילי, שירות משטרת תנועה, שירות מניעה ושירות תומך. ברוב הערים ובכפרים מסוימים יש משמרות עירוניות משלהן, המפקחים על הסדר הציבורי ועל בטיחות הדרכים. עם זאת, למשמרות אלה סמכות שיפוט רק על מעשי פשיעה קלים, ובמקרים של פשעים חמורים עשויים לשמש רק בתפקיד מסייע עבור משטרת המדינה.
מינוח
שמו של הכוח, "פוליציה", מתורגם כמשטרה.
שוטר נקרא בדרך כלל policjant; עם זאת, אלה אינם תארים רשמיים ואינם כלולים במבנה הדרגות הרשמי, הם פשוט מונחים המשמשים להתייחסות לכל קצין משטרה ללא קשר לדרגתו. תחנת משטרה ידועה בשם Komenda Policji או Komisariat Policji שניהם מתורגמים פחות או יותר כמפקדת המשטרה. נשים מכונות policjantka.
בסך הכל, דרגות הקצינים אינן משמשות את הציבור הרחב ולכן כשפונים לקצין, מקובל לשמוע את המונח Pan (לנקבה - Pani), שמשמעותו אדון,או גברת לנקבה, לרוב מוסיפים Oficer (קצין) לאחר מכן.
LegalDocML
LegalDocumentXML הוא סטנדרט מבוסס XML המתוחזק על ידי ארגון OASIS שנועד לספק שיטה כללית לכתיבה, עריכה ושיתוף של מסמכים משפטיים כדוגמת מסמכי חקיקה, מסמכים פרלמנטריים, לצורך החלפתם בין מוסדות בינלאומיים. הסטנדרט כולל מודל משותף של נתונים ומטא־נתונים המאפשרים שיתוף מסמכי חקיקה בין שותפים שונים בתהליכי חקיקה בכללם: פרלמנטים, בתי קונגרס, משרדי ממשלה, בתי משפט ומוסדות ממשלתיים. הסטנדרט יוצר גם פורמט אחסון לטווח ארוך של גישה מסמכים פרלמנטרית, חקיקה ומשפטית המאפשרת חיפוש, פרשנות, וויזואליזציה של מסמכים.
מטרות הסטנדרט
סטנדרט LegalDocumentXML שואף להשיג את המטרות הבאות:
הסטנדרט מבוסס על אוצר המילים ועל סכימת ה-XML של Akoma Ntoso. מסיבה זו, הסטנדרט שומר על השם "Akoma Ntoso" ושורש ה-XML של הסטנדרט נקרא "akomaNtoso".
התקן הוא תקן פתוח שנועד להפוך את המבנה והמשמעות של המסמכים המשפטיים לקריאים על ידי מכונה. תגיות ה-XML בו מאפשרות הוספת משמעות סמנטית לתוכן הטקסט. משמעות זו מאפשרת את קריאת הטקסט המשפטי באמצעות מכונות תוך הבנת המשמעות וההקשר של הטקסט. מהסטנדרט מתאר גם את מבנה המסמך, חלוקתו לפרקים, חלקים, סעיפים, מנה הערות שוליים וכיוצא בזה. בדרך זו, מחשב יכול לנתח מידע באמצעות תהליכים הדומים לחשיבה והסקת מסקנות אנושיים, אך באופן מהיר יותר באופן מאסיבי, כך ניתן להשיג שירותים מתקדמים חכמים.
הפיכת מסמך ל"קריא" על ידי מכונה מתבצע באמצעות הוספת "תגים" Markup. תגים אלו מאפשרים למכונה לסרוק במהירות את הטקסט ולנתח את המשמעות שלו.
ראדיסאב צ'ורצ'יץ'
ראדיסאב "צ'ורֶה" צ'ורצ'יץ'  (בסרבית: Радисав Ћурчић; נולד ב-26 בספטמבר 1965 בעיר צ'אצ'אק שבסרביה) הוא כדורסלן עבר סרבי המחזיק באזרחות ישראלית. גובהו של צ'ורצ'יץ' הוא 2.06 מטרים, והוא שיחק בעמדת הסנטר.
קריירה
צ'ורצ'יץ' גדל בצ'אצ'אק. מעונת 1987/1988 עד אמצע עונת 1991/1992 שיחק באולימפיה ליובליאנה הסלובנית. באמצע עונת 91/92 הועבר צ'ורצ'יץ' לאודינה מהליגה השנייה באיטליה.
בעונת שיחק צ'ורצ'יץ' 20 משחקים בדאלאס מאבריקס מה-NBA עד שנפצע. בעונת שיחק בדינמו סאסארי, גם היא מהליגה האיטלקית השנייה.
אלנה, דוכסית לוגו
האינפנטה, אלנה, דוכסית לוגו (בספרדית: Infanta Elena, I duquesa de Lugo, שם מלא: אלנה מריה איסבל דומיניקה דה סילוס דה בורבון אי גרסיה - Elena María Isabel Dominica de Silos de Borbón y de Grecia); נולדה ב-20 בדצמבר 1963) היא בתם הבכורה של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד לשעבר ושל סופיה, מלכת ספרד והשלישית בסדר הירושה לכתר הספרדי. אחותה הצעירה היא הנסיכה כריסטינה ואחיה הצעיר יותר הוא פליפה השישי, מלך ספרד.
הנסיכה אלנה השתתפה באירועים רשמיים רבים וקיימה מסעות לגרמניה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, ארגנטינה, יפן, פרו והפיליפינים, כשהיא מייצגת את המשפחה המלכותית.
חיים אישיים
ב-1987 הכירה הנסיכה אלנה את בעלה לעתיד, חיימה דה מריצ'אלאר, בעת ששהתה בפריז במסגרת לימודי ספרות צרפתית. השניים נישאו ב-18 במרץ 1995 בקתדרלת סביליה בסביליה. עם נישואיה הוענק לה על ידי אביה התואר דוכסית לוגו לכל ימי חייה.
ראדיסאב צ'ורצ'יץ'
קריירה
בעונת חזר צ'ורצ'יץ' לישראל, והפעם להפועל ירושלים. הקבוצה נעצרה בחצי גמר הפלייאוף נגד האלופה מכבי תל אביב, ולא הצליחה להעפיל לגמר הגביע אחרי שנתיים רצופות בהן זכתה בו.
אלנה, דוכסית לוגו
חיים אישיים
לאלנה ולחיימה נולדו שני ילדים:
ב-13 בנובמבר 2007 פורסם שאלנה ובן זוגה נפרדו. בנובמבר 2009 פורסם בתקשורת הספרדית שהשניים מתעתדים להתגרש, לאחר ששמועות על כך נפוצו כבר שנה קודם לכן. בסופו של אותו חודש נחתמו מסמכי הגרושים ובדצמבר אותה שנה הזוג התגרש. לחיימה לא הותר יותר לשאת את תואר דוכס לוגו והוא לא נחשב יותר לחלק ממשפחת המלוכה הספרדית.
ראדיסאב צ'ורצ'יץ'
קריירה
את עונת 1998/1999 סיימה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במקום הראשון בליגה. ערב סדרת גמר הפלייאוף נפגש עם מוני פנאן, מנהל מכבי תל אביב, במה שכונה "פרשת הפיצה", דבר שעורר חשדות בירושלים כי הם דנו במעברו של צ'ורצ'יץ' למכבי בעונה שלאחר מכן. בסדרת הגמר, הפסידה הפועל ירושלים ומכבי תל אביב זכתה באליפות נוספת.
בעונת חזר צ'ורצ'יץ' לטורקיה, הפעם לפנרבחצ'ה. בעונת שב למכבי תל אביב לשנתיים נוספות, בהן זכתה באליפות הסופרוליג. כשמכבי שיחקה במלחה נגד הפועל ירושלים, לצ'ורצ'יץ' חיכו שריקות בוז צורמות, עם קרטוני פיצה מונפים אל על, זכר לאותה פרשת הפיצה.
לאחר פרישתו חזר להתגורר בסרביה.
עמק מוניומנט
מוניומנט ואלי (באנגלית: Monument Valley – "עמק המונומנטים"; בשפת הנאוואחו: Tsé Bii' Ndzisgaii – "עמק הסלעים") הוא אזור ברמת קולורדו בגבול הדרומי של מדינת יוטה עם צפון מדינת אריזונה בארצות הברית, בסמוך למפגש הגבולות בין ארבע מדינות המכונה ארבע הפינות. העמק מתאפיין במקבץ של גבעות בודדות המסתיימות בצוקים זקופים בנויים אבן חול המסתיימים בפסגה שטוחה קטנה בשטחה. צורת נוף זו, הקטנה מהר שולחן, קרויה הר כפתור, ובאנגלית "ביוט" (Butte), ומגיעה עד לגובה של מעל ל-300 מטרים מעל לקרקעית העמק. העמק שוכן בשטחי אומת נאוואחו, השמורה של שבט הנאוואחו. ההגעה לעמק אפשרית דרך הכביש המהיר מס' 163 שחוצה את יוטה ואריזונה.
הגבעות השונות קיבלו כינויים בהתאם לצורתם. שתי גבעות סמוכות שצורתם דומה: חלק עבה שאליו צמוד עמוד קיבלו את הכינוי "כפפת אגרוף", וההפרדה ביניהן היא לפי מיקומן: הגבעה המערבית והגבעה המזרחית. שלושה עמודים נישאים קיבלו את הכינוי "שלוש האחיות", סלע שמצד אחד נראה כמו פיל בעל חדק מכונה "הפיל". ועמוד צר וארוך בגובה של 120 מטרים מכונה "הטוטם" והוא קדוש לבני שבט הנאוואחו.
גאולוגיה
האזור הוא חלק מרמת קולורדו. קרקעית העמק בנויה מאבן טין, חלק מתצורת קטלר (Cutler Formation), או חול שנוצר מבליה של אבן הטין והושקע על ידי הנהרות המתפתלים שחצבו את העמק. מקורו של הצבע האדום הססגוני של הסלעים בתחמוצות ברזל שנחשפו בבלייה של סלעי אבן טין. מקור הצבע הכחול-אפור של הסלעים הכהים יותר בעמק בתחמוצות המנגן.
הגבעות מרובדות באופן ברור לשלוש שכבות עיקריות. השכבה התחתונה עשויה פצלים מהסוג המכונה "סלע האורגן" (Organ Rock), האמצעית עשויה אבן חול מהסוג המכונה "דה שאי" (de Chelly) והשכבה העליונה היא פצלים מתצורת מואנקופי (Moenkopi Formation). השכבה העליונה מכוסה בשכבה דקה של אבן טין מפרט קונגלומרט שינארמפ (Shinarump Member), חלק מתצורת צ'ינלה שנוצרה בטריאס עליון.
בין 1948 ל-1967 כרו בעמק אורניום. בצר המתכת מפוזר באזורים שונים של אבן הטין מפרט שינארמפ בחלק הדרומי של העמק. בחלק מהמרבצים כרו גם ונדיום ונחושת.
אזכורים בתרבות
נוף העמק שולב בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, משחקי מחשב רבים, כמו גם בסרטי פרסומת. כך למשל נערכו בעמק כמה מצילומי הפרסומת לאיש המרלבורו. בין הסרטים הבולטים: מרכבת הדואר (1939) והיא ענדה סרט צהוב (1949) עם ג'ון וויין וקלמנטיין יקירתי עם הנרי פונדה (1946), שניהם בבימויו של ג'ון פורד (פורד ווויין זכו שמקומות בעמק קרויים על שמם); 2001: אודיסיאה בחלל (העמק מופיע לאחר שדייב באומן עובר בשער הכוכב); חיסול בפסגה (The Eiger Sanction), סרטו של קלינט איסטווד מ-1975, שבמהלך הסרטתו בוצע טיפוס על הגבעה המכונה "עמוד הטוטם" תמורת תשלום למנהיגי הנאוואחו, מהלך שעורר מחולקת עזה בקרב הנאוואחו, ומאז נאסר הטיפוס עליה; בחזרה לעתיד 3 שקטעי המערבון שבו צולמו בעמק; תלמה ולואיז; פורסט גאמפ; ומשימה בלתי אפשרית 2. בין סדרות הטלוויזיה: זאב מעופף ומקגייוור. בין משחקי המחשב: Grand Theft Auto: San Andreas ו-Red Dead Redemption.
אסתר בנבסה
אסתר בנבסה (בצרפתית: Esther Benbassa; נולדה ב-27 במרץ 1950) היא היסטוריונית ופוליטיקאית צרפתייה-טורקית-ישראלית. היא מחברת ספרים רבים בנושא מדעי היהדות, והיא חברה בסנאט הצרפתי, שם היא מייצגת את פריז. לאחר מספר דיווחים בעיתונות הצרפתית אשר האשימו אותה בבריונות בכמה מעוזריה וחניכיה הפרלמנטרים, היא הודחה מקבוצתה "הירוקים", שם הייתה סגנית הנשיא.
קורות חיים
אסתר בנבסה נולדה ב-27 במרץ 1950 באיסטנבול שבטורקיה. היא עלתה לישראל בגיל 15 וסיימה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1972. היא עברה לצרפת באותה השנה והפכה לאזרחית צרפתייה בשנת 1974. היא קיבלה שני דוקטורטים, דוקטורט מאוניברסיטת פריז השמינית ודוקטורט נוסף מאוניברסיטת פריז השלישית, ובנוסף מחזיקה פוסט-דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים. היא בעלת אזרחות טורקית, ישראלית וצרפתית.
בנבסה נשואה לז'אן-כריסטוף אטיאס.
קריירה
בנבאסה מחברת ספרים רבים בנושא ההיסטוריה היהודית.
היא הייתה פרופסור במרכז הלאומי למחקר מדעי בשנים 1989 עד 2000, ופרופסור להיסטוריה של יהדות מודרנית באוניברסיטת אקול פראטיק דה אוטז אטיד בשנים 2000 עד 2018.
בשנת 2002 ייסדה את מרכז אלברטו-בנבניסטה ללימודים ספרדיים וללימודי ההיסטוריה החברתית-תרבותית של היהודים, והייתה מנהלתו עד 2018.
כאינטלקטואלית, בנבסה לוקחת חלק פעיל בדיונים ציבוריים ומפרסמת באופן קבוע מאמרים בעיתונים בצרפת ובאינטרנט. היא מעורבת במיוחד במאבקים בגזענות ובאפליה, והיא ייסדה את "אנסמבל פארי דו ויורה", פסטיבל תרבות שנתי.
בנבסה מכהנת כחברת הסנאט הצרפתי מאז 2011, שם ייצגה את עמק המארן בין השנים 2011 עד 2017 ואת פריז מ-2017 עד היום. בשנת 2011 היא תמכה בהצעת חוק המאפשרת לתושבי חוץ בצרפת להצביע בבחירות המקומיות.
בנבסה היא אבירת מסדר ההצטיינות הלאומי של לגיון הכבוד. בשנת 2005 היא זכתה בפרס זליגמן נגד גזענות מטעם קרן זליגמן ובשנת 2008 היא זכתה בפרס גיזוט מטעם האקדמיה הצרפתית.
ז'יגמונד קולוז'ווארי
ז'יגמונד קולוז'ווארי (במקיר גרין, בהונגרית: Kolozsvári Zsigmond; בצרפתית: Sigismond Kolos-Vary; (חואדין באימפריה האוסטרו-הונגרית, 19 במאי 1899 – שווייץ, לה שו-דה-פון, 23 ביוני 1983) היה צייר יהודי-הונגרי-צרפתי, מעצב גרפי, פסל, חבר באסכולת פריז.
קורות חיים
ז'יגמונד גרין נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר לאיוש (גרין) קולוז'ווארי ושל פרנציסקה פרקש (1872–1905). הוא איבד את אמו בגיל צעיר, ואביו התחתן בשנית. בין השנים 1918–1925 הוא סיים את לימודיו באקדמיה ההונגרית לאמנויות שימושיות בבודפשט (שמה היום (אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב). בעת סיורו באיטליה, הוא הושפע מצייר הרנסאנס פאולו אוצ'לו. ב-1926 ביקר בשווייץ ובספרד, אך התיישב בפריז והצטרף לאמנים של אסכולת פריז. ב-1936 הצטרף לאולפן Ateliers 17 בראשות סטנלי הייטר . ב-1940 רצה להצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית עם אשתו. הם ניסו להיכנס לצרפת עם מסמכים מזויפים, אך נעצרו בקו הגבול הזמני וכ"יהודים זרים" נשלחו למחנה המעצר גירס. הם שוחררו ב-1943 ואז מצאו מקלט בשווייץ, שם נאלצו לבלות שמונה חודשים במחנה מאסר. בסתיו 1945 חזר לצרפת עם אשתו וחברתו הרקדנית הצעירה, אותה הכיר בשווייץ. שלוש שנים לאחר מכן, הוא התחתן עם חברתו, איתה נולד לו בן בשם פרנסואה. קולוז'ווארי קיבל אזרחות צרפתית ב-1955.
מעל הכל, האמנות הציור שלו משמעותית. אחרי הדימויים האקספרסיוניסטיים הראשוניים הגיע עידן סוריאליסטי של כעשור. מאוחר יותר הופיעו בתמונותיו נופים שתוארו כשילוב של צורות גיאומטריות חוזרות, הוא צייר תמונות מופשטות בין 1950 לבין 1954, ובתקופת הציור האחרונה שלו שחלה מ-1971 עסק בעיקר בקומפוזיציות ליריות.
שטח C
שטח C הוא מונח שנטבע בהסכמי אוסלו ומתייחס לשטחים ביהודה ושומרון הנמצאים בשליטה ביטחונית ואזרחית ישראלית. שטח C כולל כ-60% משטחי יהודה ושומרון ובהם כל ההתנחלויות.
ז'יגמונד קולוז'ווארי
קורות חיים
רעייתו הייתה ארנקה וואהל, לה נישא ב-16 במרץ 1925 בבודפשט. גיסתו ולריה ואל היא צורפת.
שטח C
לפי הסכמי אוסלו, שטח C היה אמור לעבור בתהליך הדרגתי לשליטתה של הרש"פ, אך בפועל לא התרחש תהליך זה, ובמרוצת השנים עלו רעיונות לחילופי שטחים תחת הסכם סופי.
היסטוריה
ב-28 בספטמבר 1995 חתמה מדינת ישראל עם הארגון לשחרור פלסטין על הסכם אוסלו ב' בו חולקו יהודה ושומרון וחבל עזה לשלושה אזורים: (A), (B), (C). לכל אחד מהאזורים הללו הסדרים מנהליים וביטחוניים שונים. החלוקה ביניהם אופיינה במידה רבה לפי מידת האחריות שניתנה לרשות הפלסטינית, שהוקמה מכוח הסכם זה, על השטחים האמורים. בשטח C לרשות הפלסטינית אין כל אחריות, ולישראל הסמכויות האזרחיות והביטחוניות עליו. בהסכם נקבע כי חלקים נוספים משטח C יועברו לרשות הפלסטינית. עוד נקבע כי החלוקה לשלושת האזורים היא רק שלב מעבר בן חמש שנים, אולם בפועל נותרה בעינה מאז.
בקיץ 2005 מימשה ישראל את תוכנית ההתנתקות, הסיגה את כל כוחותיה מרצועת עזה ופינתה את כל התושבים היהודים בשטחי C שברצועה. מאז, כל שטחי C נמצאים ביהודה ושומרון, ומהווים כ-60% מהם. שטח C ביהודה ושומרון הוא רציף, ושטחי A ו-B מובלעים בתוכו. לעומת זאת, בתקופה שבה ישבו יישובים ישראלים ברצועת עזה, שטחי C היו מובלעות בתוך שטח A. שטחי C כיום כוללים מעל 100 התנחלויות בהן חיים מעל 400,000 תושבים ישראלים, כ-500 יישובים פלסטיניים (הנמצאים באופן מלא או חלקי בשטח C) בהם חיים בין 230,000 ל-300,000 פלסטינים, וכן כבישים, בסיסים ושטחי אש של צה"ל, שמורות טבע (בניהול רשות הטבע והגנים) ואזורים בלתי מיושבים. אף על פי שמדינת ישראל סיפחה את מזרח ירושלים ב-1980, רוב המדינות לא מכירות בסיפוח ורואות בה חלק משטח C.
בשטח C חלות שתי מערכות דינים שונות. מכוח תקנות יהודה ושומרון מוחלים על התושבים הישראלים בשטחי C חלקים נרחבים מן המשפט הישראלי, לצד חקיקה מיוחדת מטעם המפקד הצבאי. התושבים הפלסטינים המתגוררים באותם שטחים עצמם כפופים לדין הירדני, לדין הפלסטיני ולחקיקת המושל הצבאי החלה עליהם. בבג"ץ 5666/03 של עמותת קו לעובד נפסק כי במקרים מסוימים הדין הישראלי יחול גם על פלסטינים העובדים בהתנחלויות.
אומדני האוכלוסייה הפלסטינית
הוצעו הערכות שונות למספר הפלסטינים הכולל בשטח C. מתאם פעולות הממשלה בשטחים בפרסום מאוגוסט 2012 העריך את המספר ב-90,000, תוך ציון שמדובר בכ-3% מתושבי יהודה ושומרון הפלסטיניים.
משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים העריך כי בשנת 2013 התגוררו בשטח C כ-297,900 פלסטינים, אולם מספר זה כולל כ-73,515 במזרח ירושלים, שלפי הגדרתו אף היא חלק משטח זה, 55,018 נפש ביישובים הנמצאים ברובם בשטח C וכן 175,866 ביישובים שמקצת שטחם בשטח C, ורק 67,016 פלסטינים בכפרים הנמצאים במלואם בשטח זה. לפי ג'ף הלפר, יו"ר הוועד הישראלי נגד הריסת בתים, הפלסטינים בשטח C מונים בסביבות 125,000. לפי שלום עכשיו, בפרסום משנת 2008, הם מונים 80,000. העיתונאי דני רובינשטיין טען במאמר שכתב, שהמספר היה 70,000 בתחילת 2010. באוקטובר 2017 העריך נפתלי בנט כי חיים בשטח C כ-80,000 פלסטינים.
במחקר של המכון למחקר יישומי - ירושלים משנת 2013 נכללו סקירה דמוגרפית ואומדן של האוכלוסייה הפלסטינית בשטח C, בחלוקה לפי יישובים. על פי מחקר זה מתגוררים בשטח C כ-242,000 פלסטינים, הנמצאים באזורים השוכנים במלואם או בחלקם בשטח C.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2018, בשטח C מתגוררים 393,163 פלסטינים, אשר נמצאים באזורים ששוכנים במלואם או בחלקם בשטח C (מספר זה אינו כולל 370,000 פלסטינים תושבי מזרח ירושלים).
תוכניות לעתיד השטח
לפי דו"ח של הבנק העולמי המתייחס לנתוני 2011, אם שטח C, כולל מזרח ירושלים, יפותח, והפוטנציאל הכלכלי שלו ימומש בידיים פלסטיניות וללא המגבלות המוטלות על ידי ישראל, התמ"ג הפלסטיני צפוי לגדול, באופן ישיר או עקיף, ב-35%, שהם 3.4 מיליארד דולר לשנה.
בשנת 2009 פרסם ראש ממשלת הרשות הפלסטינית דאז, סלאם פיאד, את תוכניתו להקמה של מדינה פלסטינית דה-פקטו בכל שטחי יהודה ושומרון, כולל שטח C. התוכנית כללה בנייה נרחבת ללא תיאום עם ישראל, וכן בורסה, נמל תעופה, פיתוח תשתיות, ומדיניות של הפרדת רשויות וכלכלה חופשית. בשנת 2019 הכריזה ממשלת הרשות הפלסטינית על ביטול החלוקה לשטחי A, B ו-C, עקב טענתה שההפרות של ישראל את ההסכמות הביטחוניות בשטח A והאזרחיות בשטח B מרוקנות למעשה את תוקף ההסכמים בדבר חלוקת הסמכויות בשטח. עם זאת, בפועל התיאום הביטחוני והמדיני בין ישראל לרשות הפלסטינית נמשך.
קיימות הצעות שונות להחלת הריבונות הישראלית בכל שטחי יהודה ושומרון. אולם יש פוליטיקאים, בייחוד מהימין, אשר הציעו להחיל ריבונות על שטחי C בלבד, בשל חשש ליצירת מדינה דו-לאומית ושינוי צביונה של מדינת ישראל, או רק על חלק משטחי C.
בנייה פלסטינית בלתי חוקית
הריבון בשטח C הוא המפקד הצבאי הישראלי, שהסמיך את המנהל האזרחי לטפל בבקשות לאישורי בנייה, וזה מעניק לפלסטינים אישורי בנייה בצמצום רב.
מאז חתימת הסכם אוסלו מבצעים הפלסטיניים פעולות חד-צדדיות בשטח. בשנת 2015 גיבשה הרשות הפלסטינית תוכנית מרכזית המכונה "המערכה על שטחי C". במסגרתה, פועלת הרשות להשתלטות על שטחים נרחבים בשטח על ידי בנייה בלתי חוקית, לעיתים מסיבית, כולל בתוך שמורות טבע, אתרים ארכאולוגיים וגנים לאומיים, בשאיפה להביאם בסופו של דבר לריבונות פלסטינית. הרשות הפלסטינית מעסיקה מאות עובדים במסגרת פרויקט זה. במקביל, פועלת הרשות להשתלטות באמצעות עיבודים חקלאיים רחבי היקף, פריצות דרכים, הקמת תשתיות מים וחשמל ותביעת בעלות על ערכי טבע ואתרים היסטוריים.
נכון לסוף שנת 2019 השלים פרויקט רישום המקרקעין הפלסטיני מיפוי ורישום של 45% משטחי יהודה ושומרון בשיעור של כ-940 קמ"ר. בנוסף מפעילה הרשות מערכת משפטית והצליחה לעכב או למנוע הליכים נגד קרוב ל-4,000 מבנים בלתי חוקיים.
סיוע זר
התוכנית מקבלת סיוע כספי רב ממדינות זרות ומגובה בהחלטה אירופאית לא רק מטעמים הומניטריים או כלכליים אלא גם ככלי למימוש אג'נדה פוליטית. להערכת משרד המודיעין, המימון הזר לתוכניות אלו עומד על 500 מיליון יורו, ממשלות הולנד, דנמרק, שוודיה, צרפת, שווייץ, בריטניה, בלגיה, גרמניה, טורקיה, קטר וירדן וכן מארגונים חוץ-ממשלתיים שונים. הסיוע הזר כולל: תמיכה מדינית, תקשורתית ומשפטית, הכנה וקידום תוכניות מתאר, קידום מיזמים ורישום מקרקעין.
הבנייה היהודית בשטחי C
לפני הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, הוקמו מספר יישובים יהודיים ביהודה ושומרון ובקעת הירדן. הללו נאלצו להימלט מאימת מלחמת העצמאות, ולבסוף כבשה ירדן את השטח. בשנת 1967 פרצה מלחמת ששת הימים ומדינת ישראל כבשה את יהודה ושומרון וחבל עזה. צה"ל הקים שם בסיסים צבאיים והחיל בהם ממשל צבאי. בין השאר הועברו לשם מרבית בסיסי ההדרכה של צה"ל.
ב-27 בספטמבר 1967 הוקמה התנחלות הראשונה, כפר עציון בגוש עציון, אשר נבנה מחדש לאחר שנחרב במלחמת העצמאות. במקביל הוקם בית ספר שדה הר גילה על ידי יהורם בן-מאיר, שקבל מעמד רשמי ב-1969. רוב ההתנחלויות הוקמו במהלך שלוש ממשלות הליכוד הראשונות, בין 1977 ו-1986. גדילת מספר ההתנחלויות הייתה משמעותית, מ-6 ל-17 בתוך הגושים ומ-32 ל-110 מחוץ להם. אולם מאז מספרן נותר דומה. בשנת 2015 מספר ההתנחלויות בתוך הגושים עומד על 19, ומחוץ לגושים על 106.
ממשלת רבין השנייה העבירה בנובמבר 1992 את החלטה 360 המאיטה את גידול ההתנחלויות. החלטה זו אישרה הפסקת פעולות בנייה ביהודה שומרון וחבל עזה, אך התירה בנייה פרטית על יסוד תוכניות מתאר שקיבלו תוקף כדין. הופסקו ההליכים הנוגעים לתוכניות מתאר שטרם קיבלו תוקף קודם למתן החלטה. עם זאת הוקמה ועדת חריגים אשר בכוחה היה להתיר בכפוף לשיקול דעתה. אישור הוועדה היה דרוש גם לכל הרשאה חדשה לתכנון והקצאת קרקע לבנייה על אדמות מדינה. לפי דו"ח המאחזים, ועדת החריגים אישרה בנייה בשטחים, אך באופן מצומצם יותר. עם זאת, לאחר הסכמי אוסלו ממשלת רבין סללה ופיתחה כבישים עוקפים.
בקיץ 2005 ישראל פינתה במסגרת תוכנית ההתנתקות את תושביה מרצועת עזה, כ-8,600 אזרחים בסך הכל. מאז, כל שטחי C נותרו ביהודה ושומרון, ומהווים כ-60% משטחי יהודה ושומרון. בשטח C נמצאות כל ההתנחלויות כמו גם שמורות לאומיות בניהול רשות הטבע והגנים. על בנייה בהתנחלויות העירוניות כמו אריאל ומעלה אדומים אחראי משרד השיכון, ועל היתר אחראית מועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי. בעשור השני של המאה ה-21 שיעור התחלות הבנייה בהתנחלויות לא היה יציב. בשנים 2013 ו-2016 היה המספר גבוה יותר מבשנים אחרות אך לא הגיע לשיאים מתחילת המאה ה-21.
גידול האוכלוסייה
רוב ההתנחלויות הוקמו במהלך שלוש ממשלות הליכוד הראשונות בין 1977 ו-1986. מספר המתנחלים בתקופה הזו קפץ פי 25 בין השנים 1977 ל-1986: מכ-1,900 מתנחלים לכ-50,000. בתקופת ממשלת רבין השנייה אוכלוסיית המתנחלים המשיכה לגדול ובסוף 1995 עמדה על כ-134,300. קצב זה נמשך גם בימי ממשלת נתניהו הראשונה ובסוף 1999 עמד מספרה על כ-183,900. בסוף 2013 הוערך מספר המתנחלים בכ-370,000 נפש. בסוף 2016 היה מספר תושבי ההתנחלויות כ-420,000.
בנייה ישראלית בלתי חוקית
בסוף שנות ה-90, לאור האיסור על הקמת התנחלויות חדשות, החלה מדיניות של הקמת מאחזים בקרבת התנחלויות אם. בניגוד לחוק הישראלי, המאחזים הוקמו ללא תוכנית בניין עיר וללא החלטת ממשלה רשמית, אולם במקרים רבים הקמתם תואמה עם גורמים בתוך הממשלה, והם קיבלו סיוע ומימון להקמת התשתיות ממשרדי ממשלה ומהמועצות האזוריות המקומיות.
מספר האזרחים בהתנחלויות התקרב בסוף 2004 לרבע מיליון תושבים. שינוי מגמה זמני התרחש בשנת 2005, עם תוכנית ההתנתקות, שבמסגרתה פינתה ישראל את כל ההתנחלויות ברצועת עזה וארבע התנחלויות בצפון השומרון.
מרכבה (טנק)
מרכבה היא סדרה של טנקי מערכה ישראליים, המהווים את עמוד השדרה של חיל השריון הישראלי. ייצור המרכבה החל ב-1979, בחלוף השנים פותחו דגמים מתקדמים ומשוכללים יותר (כל דגם מכונה "סימן"). הדגם המתקדם ביותר הוא מרכבה סימן 4 שייצורו החל בשנת 2003.
הטנק פותח במנהלת המרכבה והרק"ם במשרד הביטחון ומורכב בישראל, רוב חלקיו מיוצרים בישראל. תפיסת התכנון שלו היא הגנה מרבית לצוותו, ולכן שריונו הקדמי עובה ובוצעה מהפכה עיצובית כך שהמנוע מוצב בחזית הטנק, שלא כמו בטנקים מקבילים בעולם. המקום שהתפנה בחלקו האחורי של הטנק איפשר הוספת פתח כניסה אחורי המשמש לנשיאת לוחמי חי"ר ואף לפריקה רגלית של צוות הטנק.
הוגה מיזם טנק המרכבה הוא ישראל טל, מאלופי צה"ל שתרם רבות לחיל השריון וממבססי דוקטרינת השריון כאגרוף המחץ שלו. מתכננו הוא המהנדס ישראל טילן. לצורך מימוש המיזם הוקמה במשרד הביטחון מנהלת מיזם טנק המרכבה (מנת"ק) – הגוף המתאם ומנהל את המיזם, ובחיל הטכנולוגיה והאחזקה הוקמה הרשות לפיתוח טנקים (רפ"ט) – הגוף המתכנן והמפתח של הטנק.
הטנק מרכבה סימן 4 נחשב לאחד הטנקים הטובים ביותר בעולם, וניצב באותה שורה עם הלאופרד 2A7, הצ'אלנג'ר 2 והאברהמס M1A2. יתרונותיו הבולטים הם המיגון החזק (הן השריון הפסיבי המודולרי והן מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח"), המערכות הטכנולוגיות המתקדמות (מערכת בקרת הירי ומערכת ניהול קרב (מענ"ק) צבא יבשה דיגיטלי), המזקו"ם המאפשרת עבירות מרבית גם בשדות הבזלת של רמת הגולן, והשילוביות שלו עם חיל רגלים.
היסטוריה
בשנות ה-60 של המאה ה-20 שיתף צה"ל פעולה עם הצבא הבריטי בפיתוח הטנק צ'יפטיין (Chieftain). בתמורה לשיתוף הפעולה, היו אמורים הבריטים לאפשר את מכירת הטנק לישראל עם ייצורו, אך מאוחר יותר בטלו הבריטים את העסקה כתוצאה מהלחץ הכבד שהפעילו עליהם מדינות ערב. בישראל הוחלט להימנע מהישנות מקרה שכזה בעתיד, ואז הועלה רעיון פיתוחו של טנק ישראלי מקורי.
לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 תוכנן הדור הרביעי של הטנק תוך התחשבות באיומי עימות נמוך עצימות ובניסיון של ישראל מהלחימה ברצועת הביטחון ובשטחי יש"ע, תוך דגש על הטמעת טכנולוגיות חדשות ומערכות דיגיטליות מתקדמות, בהן מערכות קשר, שליטה וניהול קרב דיגיטליות של פרויקט צי"ד, ועל כן המרכבה סימן 4 היא שיפור משמעותי לעומת הדור הקודם. בשנת 2004 נכנסה המרכבה סימן 4 לשירות מבצעי כאשר מחזור הגיוס של מרץ היה הראשון להיקלט על הטנק מההתחלה, ולקראת סוף אותה שנה נצפו טנקי מרכבה סימן 4 בפעילות באזור ג'נין. ב-2005 הוסבה חטיבה 401 מטנקי מגח למרכבה סימן 4. במהלך האימונים התגלו מספר בעיות טכניות במנוע (תוצרת גרמניה) ובשסתומים, המקצרות את חייו ומקדימות את הטיפול התקופתי. בשל בעיה זו הטנק לא היה מבצעי, אך בסיום שנת 2005, על פי פרסומים בעיתונות, נפתרה הבעיה והטנק חזר בשנת 2006 לפעילות מבצעית.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה שבה נפגעו כלים רבים ונפצעו לוחמים מירי טילים, האיצו בצה"ל ורפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואלתא את פיתוחה של "מעיל רוח", מערכת הגנה אקטיבית לטנקים המיירטת פיזית רקטות נ"ט וטילי נ"ט ובכך מונעת מהם לפגוע בטנק. המערכת הפכה למבצעית ב-2009. דגם זה של המרכבה, עם "מעיל רוח", נקרא מרכבה סימן 4מ. כיום (2016) כל טנקי סימן 4 הסדירים הם מדגם סימן 4מ ומצוידים ב"מעיל רוח". טנקי סימן 4 הישנים יותר הועברו לכוחות המילואים.
ב-2011 הוסבה חטיבה 401 למרכבה סימן 4מ, ב-2016 הוסבה גם חטיבה 7 למרכבה סימן 4מ וב-2021 הוסבה גם חטיבה 188 למרכבה סימן 4מ 400. כיום כל חטיבות השריון הסדירות מצוידות בדגם זה ואילו עוצבות המילואים מפעילות טנקי מרכבה סימן 4 ומרכבה סימן 3 ב"ז.
דגמים מבוססי מרכבה
בשנת 2003 החלו ניסויים גם על נגמ"ש מרכבה, הנקרא "נמרה". הוא בנוי על בסיס תובת מרכבה 3, אך במקום צריח יש לו מערכת ייעודית. בדגם הראשון שנכנס לשירות יש מנוף וכננת חילוץ ומטרתו להיות כלי חילוץ ואחזקה בגדודי השריון.
בעקבות האינתיפאדה השנייה הוסבו טנקי מרכבה סימן 3 ללוחמה בשטח בנוי על ידי התקנת שיפורים ומיגונים נוספים על הכלי. בעקבות הקרבות הקשים ברצועת עזה הוסבו מספר טנקי מרכבה לאמבולנסים משוריינים, כאשר המסדרון האחורי צויד באלונקות וציוד רפואי.
בעקבות אסון הנגמ"שים ב-2004 החליטו בצה"ל על ייצור נגמ"ש כבד המבוסס על תובת מרכבה סימן 4. אב-טיפוס המבוסס על סימן 1 נכנס לשירות ניסיוני בחטיבת גבעתי עוד ב-2005 אך גרסה מבצעית המבוססת על תובת סימן 4 נכנסה לשירות מבצעי רק בסוף שנת 2008. הנגמ"ש הכבד, שנקרא 'נמ"ר' (נגמ"ש מרכבה), מצויד במערכת צי"ד, בעמדת נשק "קטלנית" ובאמצעים נוספים. בהמשך פותח דגם הנקרא נמר"ה (נמ"ר הנדסי) שהוא דגם של הנמ"ר עם מתקונים המתאימים לחיל ההנדסה הקרבית.
המרכבה במבצע שלום הגליל
ב-1982 במבצע שלום הגליל נלחם טנק המרכבה (סימן 1) נגד שריון סורי ונגד מחבלים חמושים בטילי נ"ט וזקף לזכותו הצלחות. שני גדודי מרכבה מחטיבה 7, שפעלו בגזרה המזרחית, ניהלו קרב אש נגד חטיבת שריון הסורי המצוידת בטנקי T-62 ו-T-72, והצליחו להשמיד אותה. בגזרה המערבית פעלה חטיבה 211 נגד אנשי פת"ח מצוידים ברקטות RPG-7 וטילי סאגר, והתמודדה איתם בהצלחה. טנקי המרכבה הפגינו עליונות על שאר הטנקים במלחמה, הן של צה"ל והן של הסורים, ביכולת השרידות, וזאת הודות לדגש על מיגון בעת תכנון הטנק. לפי סטטיסטיקות שאסף צה"ל, אחוז הטנקים שהושמדו מסך כל הטנקים שנפגעו היה הקטן ביותר עבור המרכבה.
המרכבה במלחמת לבנון השנייה
בקיץ 2006, במלחמת לבנון השנייה, הכניס צה"ל ללבנון שלוש אוגדות משוריינות. מרבית הנפגעים באוגדות אלה היו צוותי טנק. מתוך 370 טנקי מרכבה שהיו בשימוש בלחימה, פגע חזבאללה ב-52 טנקים. שניים מהטנקים נפגעו ממטעני גחון וכל צוותי הטנק נהרגו. חזבאללה, שירה במהלך המלחמה כ-500 טילי נ"ט, השתמש לראשונה בטילי נ"ט עם ראש כפול מסוג טאנדם, כנראה מתוצרת רוסיה. טילים אלה מפעילים בתחילה מטען שפוגע במיגון של הטנק, ולאחר מכן הם מפעילים את המטען העיקרי על הטנק החשוף. טילים אלה – בהם הקורנט תוצרת רוסיה – פגעו בחמישה טנקים וגרמו ל-10 הרוגים. בקרבות בלבנון נעשה שימוש במרכבות מסוגים 2, 3 ו-4. כמעט כל הטנקים שנפגעו תוקנו לאחר המלחמה וחזרו לשירות.
לאור התוצאות של מלחמת לבנון השנייה, עלתה מחדש שאלת יעילותו של הטנק, והכדאיות הכלכלית של ייצורו. אחת הטענות שהועלו לטובת המרכבה היא שלמרות הפגיעות, שיעור החדירה של טילי נ"ט במלחמת לבנון השנייה היה הנמוך ביותר בתולדות מלחמות ישראל. כמו כן, נרשמה ירידה של יותר מ-50% בכמות ההרוגים יחסית למבצע שלום הגליל ומלחמת יום הכיפורים. טענה נוספת היא שאם היה כשל אזי הוא היה ברמה המבצעית של החיילים, שאומנו בעיקר למשימות בשטחים ולא למלחמה מסוג זה. טענה דומה, שטוען האלוף (במיל') יצחק בן ישראל, היא שחיל השריון עצמו שפוצל ופורק וסופח למסגרות חי"ר, הופעל בניגוד לתורת הלחימה שלו עצמו, לא כמסגרת מובילה בקרב משולב, אלא כנספח באופן סטטי. עוד הוא מוסיף כי אי הפעלת מדוכות העשן בשל שיקולים תקציביים גרמה לפגיעה מיותרת.
עתיד המרכבה לאחר מלחמת לבנון השנייה
בשל ביצועי חיל השריון במלחמת לבנון השנייה והאכזבה הכללית מתוצאות המלחמה, וכן בשל קיצוצים בתקציב הביטחון, היו שהטילו ספקות בעתיד המרכבה. כך למשל ב-28 בספטמבר 2006 דיווח העיתון גלובס שבצה"ל הוחלט לסגור תוך 4 שנים את פס הייצור של המרכבה. לעומת זאת, בצה"ל הכחישו את הכוונה ובתוכנית החומש "תפן 2007" הכריזו על כוונתם להמשיך להצטייד בדגמי מרכבה סימן 4מ עם מערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח (Trophy)" ולהצטייד במאות נגמ"שי מרכבה.
ואכן, ב-2009 הותקנה לראשונה המערכת "מעיל רוח" על מחלקת טנקים וב-2012 הותקנה על כל טנקי חטיבה 401. כמו כן, הנמ"ר נקלט בחטיבת גולני אך חלקים ממנו יוצרו בארצות הברית כדי להוזיל עלויות ולנצל את כספי הסיוע האמריקאים.
ב-2012 בעקבות משבר תקציבי בצה"ל נשקלה האפשרות להקפיא רכישת טנקים חדשים, נגמ"שי נמ"ר חדשים וחלקי חילוף. בעיתונות אף הועלו השערות בדבר סגירת פס הייצור של המרכבה. ראש התאחדות התעשיינים אמר שפרויקט המרכבה מספק עבודה לאלפי עובדים, רובם בפריפריה, ושסגירתו תגרום נזק רב לכלכלה.
ב-13 באוגוסט 2013 הודיע שר הביטחון משה יעלון על המשך ייצור טנק המרכבה ועל רכישת טנקי מרכבה סימן 4מ חדשים לצה"ל. כמו כן, החליט צה"ל להסב את חטיבה 7 מטנקי מרכבה סימן 2 לטנקי מרכבה סימן 4מ החדשים. ב-2014 החלה חטיבה 7 בהסבה מטנקי מרכבה סימן 2ד לטנקי מרכבה סימן 4מ המצוידים במערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח".
ביוני 2014 החליט משרד הביטחון לראשונה על מכירת טנקי מרכבה סימן 4 למדינה אחרת, במחיר של 4.5 מיליון דולר לטנק.
במהלך השנים פועל צה"ל להצטיידות בדגמים חדשים על חשבון דגמי טנקים ישנים יותר. משנת 2005 מבוסס המערך הסדיר של חיל השריון על טנקי מרכבה בלבד (אחרי שחטיבה 401 הוסבה לסימן 4 ממגח 6). משנת 2014 גם מערך המילואים של החיל כולל רק טנקי מרכבה (סימני 2, 3 ו-4). החל משנת 2020 כל המערך הסדיר מפעיל טנקי מרכבה סימן 4מ בעוד שמערך המילואים מפעיל טנקי סימן 3 וסימן 4.
המרכבה במבצע צוק איתן
טנקי המרכבה לקחו חלק במבצע צוק איתן ב-2014. טנקי המרכבה, בעיקר סימן 4מ, לקחו חלק משמעותי בתמרון הקרקעי, הודות למערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח" שפעלה בהצלחה ויירטה כ-10 טילי נ"ט שנורו על הטנקים, כולל רקטות RPG-7 וטילי קורנט מתקדמים. המערכת אפשרה תמרון מהיר ועמוק של הטנקים וכן חיסול חוליות נ"ט שירו על הטנקים. עוד גורם מרכזי להצלחת הטנקים בלחימה היה מערכת צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד) שהותקנה על כל הטנקים ואפשרה שליטה ובקרה, קשר, סנכרון ותיאום ברמות חסרות תקדים בין החמ"ל (מפקדת החטיבה) לכל הטנקים ולכוחות מסייעים כמו חיל האוויר וחיל התותחנים, וכן תיאום מלא וחלוקת מידע בין כל הטנקים. יתר על כן, מערכת צי"ד אפשרה להעביר לטנקים מידע מודיעיני בזמן אמת שסיפקו אגף המודיעין וחיל האיסוף הקרבי והציגה את המידע באופן דיגיטלי במחשבי הטנקים – דבר שייעל באופן משמעותי את הלחימה. הטנקים השמידו מאות מטרות (בין השאר ירו הטנקים פגזים על בתים ממולכדים, דבר שהביא ליזימת המטענים וחומר הנפץ שהוסתרו בבתים ולפיצוצם), פגעו במאות מחבלים (חטיבה 401 לבדה הרגה 120–130 מחבלים) וחיפו על לוחמי חיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית.
טבלה השוואתית
להלן טבלה השוואתית של כל דגמי המרכבה:
מרכבה סימן 1
מרכבה סימן 1 הוא הדור הראשון של טנק המרכבה. משקלו למעלה מ-60 טון והוא מונע במנוע דיזל. הוא חמוש בתותח L7 מחורק-קנה בקליבר 105 מ"מ, מספר מקלעי מאג ומרגמה 60 חש"ן. כבר בטנק זה ניתן לראות את יישום העקרונות המנחים בסדרת טנקי המרכבה: המנוע ממוקם מלפנים, ומשמש כחלק מההגנה על הצוות. מחשבה רבה הושקעה בעיצוב הפנים והנדסת האנוש שלו איכותית, ביחס לטנקים בני דורו.
סימן הזיהוי הבולט ביותר שלו הוא ה"חצאית" או "האוזניים" – הבליטה המעוגלת בצידי הצריח, בחיבור לתובה. מאחר שגם למרכבה סימן 2 "חצאית" דומה, קשה להבדיל ביניהם, אך אפשרי לעשות זאת לפי חוליות זחל וכבל גרירה המחוברים ל"חצאית". סממן חיצוני נוסף המאפשר זיהוי מרחוק הוא העדרם של סלי תובה (סלי חי"ר) וקיומה של מרגמה חיצונית על דופן הצריח בצד המפקד (בשאר סימני המרכבה המרגמה היא פנימית). מרכבה סימן 1 עבר שינויים רבים בטרם הושק סימן 2. בתחילה מחשב הירי היה ללא מערכת לומדת ואמצעי ראיית הלילה הותקן רק בעמדת המפקד. תריס הפליטה לגזי המנוע היה בעל שני פתחים משני צידי הטנק והצריח היה כמעט ללא מיגון.
עם השנים חלק מטנקי המרכבה סימן 1 הוסבו למרכבה סימן 2. על ידי השינויים האלה: אמצעי ראיית לילה פאסיבי הותקן לתותחן ובחלק מהטנקים הותקן אף אמר"ל תרמי. מחשב הירי שודרג ומספר מערכות נוספות בתוך הצריח שופרו אף הן. מספר הפגזים המקורי, 62, הופחת ל-54 לטובת תחמושת נוספת למרגמה; זרקור הקסנון, שהיה אמצעי הכינון בלילה, הוסר. שערות שולמית הוספו וכיום ההבחנה החיצונית בין סימני 1 ו-2 היא רק על בסיס סלי חי"ר (שאינם קיימים בסימן 1), סל צריח (קטן יותר בסימן 1), כבל גרירה והמרגמה. חלק מאנשי הצוות ששירתו בשירותם הפעיל על מרכבה סימן 2 מוסבים לשירות מילואים על גבי סימני 1.
במרכבה סימן 1 נעשה שימוש במבצע שלום הגליל, שכלל לחימה של צבא מול צבא, לחימה של צבא מול גרילה בשטח פתוח ולחימה בשטח בנוי. בעקבות המלחמה התקבל משוב רב על ביצועי הטנקים ואילו שיפורים ותיקונים יש לבצע בהם. חלק גדול מהתיקונים והשיפורים בוצע בדגם הבא מרכבה סימן 2 וחלק אחר בוצע בדגם של שנות התשעים: מרכבה סימן 3.
מרכבה סימן 2
מרכבה סימן 2 הוא הדור השני של טנק המרכבה. הטנק הוא תוצאה של לקחים מפעילות המרכבה סימן 1 במבצע שלום הגליל.
כמו לסימן 1, גם למרכבה סימן 2 יש תותח בעל קנה מחורץ בקליבר של 105 מ"מ ו"חצאית" או "אוזניים" – שתי בליטות מעוגלות בצידי הצריח, בחיבור לתובה. בעבר, סימן 2 נבדל מסימן 1 בכך שיש לו רק תריס פליטה אחד בימין הטנק ואילו לסימן 1 תריס בכל צד. עוד הבדל הוא הוספת "שערות שולמית", כדורי ברזל הקשורים בשרשראות ברזל, לחלק האחורי של הצריח, וכן סלי חי"ר.
שיפור מהותי נוסף הוא בחטיבת הכוח. המנוע שופר מעט, אך שיפור מהותי הורגש בממסרת, האחראית על העברת הכוח בין המנוע והזחלים. לחטיבת הכוח הוספה אפשרות ה"פיבוט" המאפשרת סיבוב של זחל אחד קדימה בעוד השני מסתובב לאחור.
לסימן 2 יש אפשרות להתקין תוספת מיגון בעיקר בצידי הצריח ובגחון – מיגון קס"ג (על שם הקו הסגול, לשם היא יועדה).
כמו מרכבה סימן 1, המרכבה סימן 2 נכנס לראשונה לשימוש בגדוד "געש" של חטיבה 7.
ב-2016 יצא המרכבה סימן 2 על כל דגמיו מהשירות הסדיר, אחרי שחטיבה 7 הוסבה לטנקי מרכבה סימן 4מ. ביולי 2020 נערך האימון האחרון של טנקי סימן 2 שאחריו יצאו הטנקים משירות מילואים. חלק מהטנקים הישנים מוסבים לנגמ"שי תומכי לחימה בשם "אופק" שמיועדים לחימוש, פינוי רפואי, לוגיסטיקה ופיקוד.
גיגנטוהירקס
גיגנטוהירקס (שם מדעי: Gigantohyrax; משמעות השם: "שפן ענק") הוא סוג נכחד של יונק מהסדרה שפנאים וככל הנראה ממשפחת השפניים, אשר התקיים באפריקה של הפליוקן שלפני 3.6 עד 2.6 מיליון שנה. יונק זה היה קרובו של שפן הסלע המודרני אך היה גדול ממנו בהרבה.
מרכבה (טנק)
מרכבה סימן 3
מרכבה סימן 3 הוא הדור השלישי של טנק המרכבה, שפותח ונכנס לשירות ב-1990, ומהווה קפיצת מדרגה לעומת קודמו. המרכבה סימן 3 כבד מקודמו, הוא חמוש בתותח חלק-קדח בקליבר 120 מ"מ (IMI MG251) ומצויד בחטיבת כוח המפיקה 1,200 כוחות סוס. ב-1995 נכנס לשירות הדגם מרכבה סימן 3ב ב"ז שמצויד במערכת בקרת אש מתקדמת מדגם ברק זוהר של אלביט מערכות ומספר שיפורים נוספים. מאוחר יותר נכנס לשירות הדגם מרכבה סימן 3ד ב"ז שבנוסף לשיפורים של קודמו כולל תוספת שריון מודולרי לצריח.
גיגנטוהירקס
הוא תואר למדע ב-1965 בידי החוקר Kitching ונכלל בו מין יחיד - Gigantohyrax maguirei. הממצאים המאובנים שלו התגלו בתצורות שונגורה שבאתיופיה, בעוד אחרים התגלו אולי באתר המורשת העולמית עמק מקאפן, שבדרום אפריקה.
מרכבה (טנק)
מרכבה סימן 3
גם תכנון הצריח שונה, וה"אוזניים" העגולות שהיו בסימני 1 ו-2 הוסרו. מאוחר יותר, נוסף לצריח מיגון מודולרי משופע (שריון משופע) בצידי הצריח, מיגון זה נקרא קס"ג על שם הקו הסגול. הטנק מצויד בתותח מתקדם יותר: התותח חלק הקדח – מדגם MG251 – פותח ומיוצר על ידי תע"ש ודומה לתותח 120 מ"מ L44 של ריינמטאל הגרמנית. התותח הוא בקליבר 120 מ"מ. התותח מיועד לירות פגזי 120 מ"מ שפותחו על ידי ישראל אך יכול גם לירות פגזי 120 מ"מ שמשמשים את מדינות ברית נאט"ו. בנוסף לתותח הטנק חמוש במספר מקלעי מאג ומרגמה 60 חש"ן פנימית.
גיגנטוהירקס
השפן הקדום היה ידוע מממצאי גולגולת ושרידי לסת ושיניים, בייחוד של הלסת העליונה. על פיהם נראה שבניגוד לשפנאים גדולים מהמשפחה פליוהירקיים, כמו הטיטאנוהירקס, המגלוהירקס והקוובביהירקס שחיו באאוקן עד האוליגוקן והגיעו לגודל של עד 1 טון. אף שלא הגיע לגודלם עדיין היה כבד פי שלוש משפן הסלע המודרני ומהסוג שפן עצים.
מרכבה (טנק)
מרכבה סימן 3
למרכבה סימן 3 עבירות גבוהה ביותר והוא נועד לעמוד בתנאי השטח הקשים של רמת הגולן. בהשוואה לטנקים מתקדמים אחרים במאה ה-21, יתרונותיו היחסיים של הסימן 3 הם: מערכת הירי, התותח והתחמושת שווים פחות או יותר למקבילותיהן האמריקניות והאירופאיות החדישות ביותר.
גיגנטוהירקס
למעשה שפן זה היה בעל קירבה מסוימת במבנה הטוחנות והמלתעות שלו לשפני העצים יותר משפני הסלע, אף שהתקיים על הקרקע והסלעים ולא בין העצים.
מרכבה (טנק)
מרכבה סימן 3
בעקבות האינתיפאדה השנייה, הוסבו מספר טנקי מרכבה סימן 3 ללוחמה בשטח בנוי. השיפורים העיקריים היו הוספת מקלע כבד M2 בראונינג 0.5 קואקסיאלי (מקלע מקביל) שמתופעל כולו מתוך הצריח, מצלמות וידאו לניווט יותר טוב, עמדת צלף במסדרון האחורי ורשתות הגנה כנגד רימונים. הדגם נקרא מרכבה סימן 3 LIC. כמו כן, במבצע קשת בענן ברפיח ובמלחמת לבנון השנייה הוסבו מספר טנקי מרכבה לאמבולנסים ויכלו לפנות חיילים פצועים תחת אש. כיום כל הטנקים בסדיר הם מדגם סימן 3ד ב"ז ורוב טנקי המילואים הם מדגמי ב"ז (3ב ו-3ד) ומיעוטם מדגם סימן 3 הישן יותר.
מרכבה סימן 4
מרכבה סימן 4 הוא הדגם הרביעי והמתקדם ביותר של טנק המרכבה. המפרט הטכני ויכולותיו של 'סימן 4' עולים באופן משמעותי על אלו של קודמיו. בשנת 2003 החלה הכנסתו לצבא. בשנת 2004 החלו טנקי מרכבה 4 בפעילות מבצעית בג'נין. קיימים מספר שיפורים לסימן 4 שכבר נמצאים בפעילות מבצעית, 4ב' (2006) ו-4מ' (2010). כיום טנקי סימן 4מ משרתים בחטיבה 401, חטיבה 7 וחטיבה 188 הסדירות. מספר חטיבות מילואים מפעילות טנקי סימן 4 וסימן 4מ.
המרכבה סימן 4 חמוש בתותח 120 מ"מ חלק-קדח תוצרת תע"ש-סולתם, מדגם MG253, דור שני ומשופר לתותח המורכב במרכבה סימן 3. התותח מיועד לירות פגזי 120 מ"מ שפותחו על ידי ישראל אך יכול גם לירות פגזי 120 מ"מ שמשמשים את מדינות ברית נאט"ו. המרכבה סימן 4 מסוגל לירות בין השאר פגזי חץ-ח"ש (חודר שריון נגד טנקים), כלנית (פגז רב-תכליתי) וחצב (נגד מבנים וחי"ר מבוצר) בדיוק רב ביותר.
מערכת בקרת האש במרכבה סימן 4 היא מערכת בקרת אש מתקדמת, דור שני לברק זוהר. המערכת מדויקת ביותר הן כשהטנק נייח בעמדת ירי והן כשהטנק בתנועה. המערכת מסוגלת להינעל גם על מטרות בתנועה ולעקוב אחריהן ומאפשרת אחוזי פגיעה גבוהים מאוד בירי הפגז הראשון. המערכת מאפשרת לטנק לפגוע גם במסוקי קרב. בנוסף המערכת מסוגלת להסתנכרן עם פגזי כלנית וחצב ולקבוע את מצב הפעולה שלהם וסוג אפקט הפיצוץ בלחיצת כפתור של התותחן. בצריח הטנק מותקן תוף המכיל עשרה פגזים (ומכאן שמו: 10 פ'). הטען יכול לבחור בלחיצת כפתור את סוג הפגז, ולטעון אותו. שאר הפגזים מאוחסנים במארזים חסיני אש להגברת שרידות הטנק.
בנוסף לתותח הראשי, הטנק חמוש בשני מקלעי מאג ולעיתים גם במקלע כבד M2 בראונינג 0.5 או מקל"ר 40 מ"מ המתופעל כולו מתוך הצריח ובכך מאפשר לאנשי הצוות לירות במקלע הכבד בלי להיחשף לאש אויב. אחד משני מקלעי המאג 7.62 מ"מ נאט"ו הוא מקלע מקביל המופעל על ידי התותחן, והשני מותקן על הצריח מבחוץ, ומופעל בידי מפקד הטנק. בנוסף, הטנק מצויד בדגם חדש של מרגמה 60 מ"מ תוצרת תע"ש-סולתם.
למרכבה סימן 4 ניידות משופרת, המאפשרת תנועה קלה יחסית בשדות הבזלת של רמת הגולן שמקשה על תמרון הטנקים. המזקו"ם שופר כדי לשרוד תוואי קרקע קשים ולצמצם את תופעת פריסת זחל. את המרכבה סימן 4 מניעה חטיבת כוח עם מנוע דיזל GD 883 בן 12 צילינדרים בתצורת V מבוקר מחשב ומקורר מים המפיק . המנוע הוא מבין הרכיבים המעטים של הטנק שלא מיוצרים בישראל: הוא מיוצר על ידי MTU מגרמניה בשיתוף עם ג'נרל דיינמיקס (כיום נקראת חברת L-3 קומיוניקשיין) מארצות הברית.
שיפור מהותי הוא התקנת מערכת ניהול קרב (מענ"ק) דיגיטלית המהווה חלק ממיזם צבא יבשה דיגיטלי, שמטרתו למחשב את מערכות התקשוב, הפיקוד, השליטה והבקרה בקרב ולאפשר לכל הכוחות הלוחמים להיות בקשר אחד עם השני, לשתף מטרות ומידע מודיעיני ולקבל תמונה מלאה בזמן-אמת של שדה הקרב.
הדגם החדש ביותר הוא המרכבה סימן 4מ 400, שמשרת בחטיבה 188, וכולל מערכת הגנה אקטיבית "מעיל רוח" ומערכת ניהול קרב דיגיטלית "משואה 750", הדור החדש ביותר של צי"ד.
מרכבה סימן 4 "ברק"
טנק עתידי זה נמצא בפיתוח ובשלב של הקמת פס ייצור בתחילת 2022.
ה"ברק" יכלול:
יצרנים עיקריים
לצורך מימוש הפרויקט הוקמה במשרד הביטחון "מנהלת המרכבה והרק"ם" (מנת"ק) – הגוף המתאם ומנהל את הפרויקט ובחיל החימוש הוקמה הרשות לפיתוח טנקים, רפ"ט – הגוף המתכנן ומפתח מבחינה טכנית את הטנק. בעקבות שינויים מבניים בצה"ל הוכפפה בשנת 2006 רפ"ט למנת"ק וכיום גם היא יחידה של משרד הביטחון. ייצור רכיבי הטנק נעשה במספר רב של מפעלים וחברות תעשייה ישראליות וגם בידי מספר חברות זרות המספקות רכיבים (כגון המנוע). הטנק עצמו מורכב בידי מש"א 7000 (מפעל שיקום ואחזקה) במחנה תל השומר.
ייצוא הטנק
מתחילת ייצור המרכבה נאסרה מכירתו למדינות זרות. מערכות שונות מתוכו (כגון שריון ומערכות משנה של הטנק) לא נכללו באיסור ונמכרו מחוץ לישראל, לדוגמה הסכם שנחתם בין אלביט לתעשיית הביטחון בארגנטינה למודרניזציה של הטנק: TAM. בשנת 2010 החליט משרד הביטחון, עקב המשבר התקציבי המתמשך והקושי של מערכת הביטחון להמשיך ולשאת בעלויות הפרויקט (כמיליארד שקלים בשנה), להתיר באופן עקרוני את מכירת המרכבה סימן 4 ל"לקוחות נבחרים" לאחר בחינה של כל הצעת רכש בנפרד ובתנאי שהמכירה תאושר בידי הממשל האמריקאי. בשנת 2014 חתם משרד הביטחון על עסקת יצוא ראשונה של הטנק עם מדינה זרה, ששמה נאסר לפרסום. היקף העסקה הוערך בכמה מאות מיליוני דולרים. בשנת 2022 יוצאו טנקי גישור מבוססי מרכבה למדינת הפיליפינים. בשנת 2023 נחתמה עסקה למכירת טנקי מרכבה סימן 2 ומרכבה סימן 3 שיצאו משירות בצה"ל למדינה באירופה ומדינה בדרום אמריקה. ובמשא ומתן עם מדינות נוספות דוגמת מרוקו ליצוא דגמים אלה.
במשחקי וידאו
דמות טנק המרכבה הוצגה במספר משחקי הווידאו, ביניהם במשחקים War Thunder ו-World Of Tanks.
מוזאונים
יש בעולם מספר מוזיאונים שברשותם טנקי מרכבה בתצוגה: יד לשריון (סימן 1–4), מוזיאון בתי האוסף (אבות טיפוס של סימן 1), מוזיאון השריון הצ'כי (סימן 1).
מס גודש בסטוקהולם
מס הגודש בסטוקהולם (בשוודית: Trängselskatt i Stockholm, נקרא גם אגרת הגודש בסטוקהולם) הוא למעשה אגרת גודש המוטלת על רוב כלי הרכב הנכנסים והיוצאים ממרכז סטוקהולם, שוודיה. המס יושם ב-1 באוגוסט 2007 לאחר תקופת ניסיון שנמשכה שבעה חודשים, מה-3 בינואר 2006 וה-31 ביולי 2006. מטרתו העיקרית של המס היא להפחית את עומסי התנועה ולשפר את איכות האוויר והסביבה במרכז סטוקהולם. הכספים הנאספים באמצעות המס משמשים לפיתוח תשתיות התחבורה בתוך העיר ובסביבותיה. בתחילה המס הוצג כאגרה אך הממשלה השוודית פסקה שתשלומים אלו מהווים מס ולא אגרה, ומס ממשלתי ולא מקומי מאחר שרשויות מקומיות בשוודיה אינן רשאיות ליצור מיסים חדשים. עם זאת, אין הבדל בין השניים. אחד המאפיינים הבולטים של המס הוא השינוי בדעת הקהל כלפיו. לפני תקופת הניסיון, שיעורי התמיכה בו בעיר סטוקהולם היו נמוכים יחסית ועמדו על כ-40%. לאחר תקופת הניסיון שיעורי התמיכה עלו למעל ל-50% וב-2011 כבר עמדו על מעל ל-70%.
מספר חודשים לאחר תקופת הניסיון הנ"ל, בספטמבר 2006, נערך משאל בו תושבי המרחב המוניציפלי של העיר סטוקהולם הצביעו ברובם בעד החלת המס באופן קבוע בעוד שתושבי 14 רשויות מוניציפליות מסביב לעיר הצביעו ברובם נגד. ב-1 באוקטובר 2006, מנהיגי המפלגה שניצחה בבחירות הכלליות של 2006 הכריזו על כל שהם יפעילו את המס באופן קבוע. הריקסדאג, בית הנבחרים של ממלכת שוודיה אישר את ההחלטה ב-20 ביוני 2007 והחלת המס כאמור יושמה באופן קבוע ב-1 באוגוסט 2007. ב-1 בינואר 2016 המס התייקר באזורים במרכז סטוקהולם ובנוסף, החל להיגבות גם באסינגלדן, הכביש המהיר המחבר את העיר סולנה מצפון לסטוקהולם עם סטוקהולם.
האזורים עליהם חל המס
תשלום המס חל למעשה על כל האזור הפנימי של העיר הכולל את מרכז העיר והרבעים סדרמאלם, נורמאלם, אסטרמאלם, קונגסהולמן והאיים לילה-אסינגן ויורגארדן. ישנן עמדות ביקורת אלקטרוניות בלתי מאוישות בכל הכניסות לאזור כאשר המס תקף גם לכניסה לאזור וגם ביציאה מהאזור.
גובה המס
גובה המס לתשלום תלוי בעיקר בשעה בה נעשית הכניסה לאזור הממוסה או היציאה ממנו. אין תשלום בימי שבת, ראשון, ימי חג והימים שלפניהם, בשעות הלילה (18:30-06:29) ולא במהלך חודש יולי. גובה המס הועלה בחודש ינואר 2016. זו הייתה ההתייקרות הראשונה מאז הוצג המס באופן קבוע במהלך 2007. ההתייקרות המשמעותית ביותר הייתה בשני חלונות הזמן העמוסים ביותר, 7:30 עד 8:29 ו-16:00 עד 17:29, בהן עלה המחיר מ-20 קרונות ל-35 קרונות. המטרה הייתה להסיט את התנועה לזמנים אחרים ולתחבורה ציבורית ובכך להפחית את העומס באזור מרכז העיר. כמו כן, האגרה המקסימלית המושלמת ליום עלתה ל-105 קרונות. התקבולים הנוספים מהאגרה יופנו למימון הרחבת המטרו.
אופן התשלום
תשלום המס לא יכול להתבצע בנקודות הביקורת, בנקודות אלו רק מתבצע רישום אלקטרוני של העוברים בהן. בקשת תשלום נשלחת לבעל הרכב בסופו של כל חודש עם חישוב כולל לחודש החולף. בקשת התשלום חייבת להיות משולמת עד סוף החודש העוקב כאשר בעל הרכב אחראי לבצע את התשלום, גם אם חשבון לתשלום לא הגיע. התשלום יכול להתבצע בצורה יזומה על ידי בעל הרכב המקבל דרישת תשלום או באמצעות הסדר שנקרא אוטוגירו (Autogiro) המאפשר חיוב אוטומטי של חשבון הבנק של בעל הרכב. הימנעות מתשלום החשבון בזמן המותר גוררת תזכורת לתשלום עם תוספת קנס של 500 קרונות. אם התשלום והקנס לא משולם תוך 30 יום נוספים, התיק עובר לרשויות האכיפה בתוספת 600 קרונות לפחות והתראה נשלחת לבעל הרכב מרשויות האכיפה. החל מ-2015, הכללים חלים גם על כל רכב עם רישוי זר לאחר שהרשויות בשוודיה החלו להעסיק חברות גבייה במדינות נוספות.