cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיוריוסה
פיתוח וליהוק
במרץ 2020, נמסר כי מילר ערך אודישנים לדמותה של פיוריוסה באמצעות שיחות סקייפ, וכי בין המועמדות נמצאה טיילור-ג'וי. באוקטובר, אושר כי סרט פריקוול שיתמקד בקורותיה של פיוריוסה, שאת דמותה תגלם טיילור-ג'וי, נמצא בפיתוח, ונמסר על ליהוקם של כריס המסוורת' ויאיא עבדול-מאטין השני. בנוסף, נמסר כי רבים מחברי צוות ההפקה שעבדו על סרטים קודמים בזיכיון ישובו להפקת סרט הפריקוול. מילר בחר בטיילור-ג'וי לאחר שראה את הופעתה בקטע ראשוני מתוך הסרט "אתמול בלילה בסוהו" ועבור האודישן שלה, הקצה לה את המונולוג "Mad as Hell" מסרטו של סידני לומט, "רשת שידור". בנובמבר, נמסר על עזיבתו של עבדול-מאטין השני בעקבות בעיות בלוח הזמנים שלו, ועל ליהוקו של טום ברק במקומו. בינואר 2022, נמסר כי על צילומי הסרט יהיה אמון הצלם סיימון דוגן. ביוני 2022, דווח כי נייתן ג'ונס ואנגוס סמפסון ישובו לגלם את דמויותיהם מ"כביש הזעם".
צילומים
הסרט זכה לתמריץ של 175 מיליון דולר, ולתקציב של 233 מיליון דולר באוסטרליה, הסכום הגבוה ביותר אי פעם שהוקצב להפקת סרט במדינה. לאחר שדיווחו על תאריכים מרובים שונים לתחילת הצילומים, אושר במהלך ריאיון שנערך בין "דדליין הוליווד" למילר במאי 2022 כי צילומי היחידה השנייה כבר החלו באוסטרליה לקראת הצילומים. במאי 2022, נמסר כי צילומי יחידה שנייה עברו לעיירת היי, וכי צילומים נוספים עתידים להתקיים בעיירת סילברטון. צילומי הסרט החלו ב-1 ביוני 2022 באוסטרליה.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-24 במאי 2024. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-23 ביוני 2023.
ג'ו אינגלס
ג'וזף הווארט "ג'ו" אינגלס (באנגלית: Joseph Howarth "Joe" Ingles; נולד ב-2 באוקטובר 1987 באדלייד, אוסטרליה הדרומית) הוא כדורסלן אוסטרלי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד במילווקי באקס מליגת ה-NBA. מלך השלשות של הג'אז בכל הזמנים.
אוסטרליה
אינגלס שיחק כדורסל בנעוריו בתיכון "לייק ג'ינינדרה" שבקנברה, אוסטרליה. לאחר ששיחק שנתיים במדי "מכללת הספורט הלאומית של אוסטרליה", הצטרף לקבוצת הסאות' דראגונס מליגת העל האוסטרלית ובכך החל את הקריירה המקצוענית שלו כאשר הוא בן 19.
אירופה
כעבור שלוש עונות באוסטרליה, חתם אינגלס על חוזה לעונה בגרנדה. בתום חוזהו, חתם אינגלס לשלוש עונות בברצלונה. בתום חוזהו בקבוצה הקטאלונית חתם במכבי תל אביב, איתה זכה ביורוליג לאחר ניצחון בתוצאה 98–86 על ריאל מדריד במשחק הגמר.
NBA
בספטמבר 2014 חתם בלוס אנג'לס קליפרס, אך שוחרר מספר ימים לפני פתיחת העונה ובסופו של דבר חתם ביוטה ג'אז. הוא פתח את העונה כשחקן ספסל, אך במחצית השנייה הפך לשחקן חמישייה ופתח ב-32 משחקים. בסיום העונה הוחתם על חוזה רב-שנתי בקבוצה. בשתי העונות הבאות חזר לשחק בעיקר כמחליף.
ביולי 2017 חתם על הארכת חוזה ביוטה ל-4 עונות נוספות עבור כ-52 מיליון דולר. בעונת 2017/2018 שב לחמישייה ופתח בכל המשחקים, למעט אחד. במהלך העונה קבע שיא מועדון חדש כשקלע 204 שלשות. בכך שבר את שיאו של רנדי פוי, שעמד של 179 שלשות. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לסיבוב השני של הפלייאוף מול יוסטון רוקטס. במשחק השני של להסדרה קלע שיא קריירה של 27 נקודות, כולל 7 שלשות, המהוות גם הן שיא קריירה וסייע לקבוצתו להשוות באופן זמני את הסדרה. בעונת 2020/21 שבר את שיא השלשות של היוטה ג'אז עם 846 שלשות במדיה, ושבר את שיאו של ג'ון סטוקטון. בסוף העונה היה אחד משלושה מועמדים לפרס השחקן השישי של העונה, אבל סיים את המירוץ במקום השני ולא זכה בפרס. חברו לקבוצה, ג'ורדן קלארקסון זכה בפרס על חשבונו. בפברואר 2022 עבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת ניקיל אלכסנדר-ווקר. ביולי 2022 חתם על חוזה לשנה עם מילווקי באקס.
פטריק לייהי
פטריק ג'וזף לייהי (באנגלית: Patrick Joseph Leahy; נולד ב-31 במרץ 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כסנאטור מטעם מדינת ורמונט מאז שנת 1975 ועד שנת 2023. לייהי היה בעת פרישתו החבר הוותיק ביותר בסנאט וכיהן מתחילת שנת 2021 ועד ינואר 2023, כמו גם בשנים 2012–2015 כנשיא הזמני של הסנאט.
קורות חיים
לייהי נולד במונטפלייר שבוורמונט. מוצאה של אמו איטלקי, ואילו אביו ממוצא אירי. חלק מאבותיו הגיעו לוורמונט במאה ה-19 כדי לעבוד כחוצבים. ב-1964 קיבל תואר J.D במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון. לאחר מכן עבד כשותף בפירמה שנוהל על ידי מושל ורמונט דאז, פיליפ הוף. ב-1966 מינה הוף את לייהי למלא מושב פנוי במשרד המשפטים של ורמונט, כפרקליט מטעם מחוז שיטנדן. הוא נבחר באותה שנה לכהונה מלאה, וב-1970 לכהונה שנייה.
בנובמבר 1974 נבחר לסנאט של ארצות הברית, בצל פרשת ווטרגייט, שגרמה להתפטרותו של ריצ'רד ניקסון באוגוסט אותה השנה. הוא הביס את חבר בית הנבחרים היחיד של ורמונט דאז, וירש את הסנאטור המכהן זה 34 שנים, ג'ורג' אייקן. בבחירתו הפך לסנאטור הנבחר הראשון בהיסטוריה של ורמונט השייך למפלגה הדמוקרטית. מאז נבחר לעוד שבע כהונות מלאות. הצבעותיו בסנאט ועמדותיו הן מהליברליות ביותר בבית המחוקקים. הוא שירת בשנים 2001–2003 וכן בשנים 2007–2015 כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית.
עם פטירתו של דניאל אינווי בדצמבר 2012, הפך לייהי לחבר הוותיק ביותר בסיעה הדמוקרטית בסנאט (ואף הוותיק ביותר מבין שתי הסיעות), וירש את תפקידו כנשיא הזמני של הסנאט, וכיהן בו עד ינואר 2015.
במרץ 2015 נמנה לייהי עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. בפברואר 2016 הוא פנה, יחד עם עוד עשרה חברי קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית, למזכיר המדינה ג'ון קרי, בדרישה לחקור חשד שכוחות הביטחון הישראליים הוציאו להורג פלסטינים ללא משפט.
החל מינואר 2021 כיהן כנשיא הזמני של הסנאט, לצידה של סגנית הנשיא, קמלה האריס. ב-15 בנובמבר 2021 הכריז לייהי כי לא יתמודד ב-2022 לתקופת כהונה תשיעית בסנאט, וכהונתו נחתמה לראשונה לאחר כ-48 שנים רצופות עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2023.
הוא ערך הופעת קמע בחמישה סרטי באטמן.
חיים אישיים
לייהי נשוי ואב לשלושה. הוא קתולי באמונתו. הוא עיוור בעינו השמאלית מאז לידתו.
מוטי (פיל)
מוטי (באנגלית: Motty; 11–21 ביולי 1978) היה פיל, שהיה תוצאת רביית כלאיים של פיל אפריקני ופיל אסייתי.
היתכנות ביולוגית
אף על פי שהפיל האפריקני והפיל האסייתי הם שני סוגים טקסונומים אחרים, רביית כלאיים ביניהם אפשרית, משום שהם חולקים מטען שווה של כרומוזומים.
ביוגרפיה
מוטי נולד לשיבא, פילה אסייתית, ולג'מבולינו, פיל אפריקני, בגן החיות של צ'סטר ב-11 ביולי 1978, והוא נקרא על שם מייסד גן החיות, ג'ורג' מוטרשיאד.
אף על פי שגדל בהשגחה רפואית צמודה, מוטי חלה ומת לאחר עשרה ימים, ב-21 ביולי 1978. מתוצאות הנתיחה לאחר המוות נראה כי הוא מת בשל החיידק "Escherichia coli" שגרם לאלח דם ובשל דלקת מעי נמקית.
גופתו פוחלצה ונשמרה במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
מראה
לחייו, אוזניו ורגליו של מוטי היו דומות לשל פיל אפריקני, בעוד מספר הציפורניים (5 מקדימה, 4 מאחורה) היו כשל פיל אסייתי. בחדק ובגוף עצמו היו מוטיבים משולבים של פיל אפריקני ואסייתי יחד.
פול ציפסר
פול ויקטור לואי ציפסר (בגרמנית: Paul Victor Louis Zipser; נולד ב-18 בפברואר 1994) הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בבאיירן מינכן.
קריירה
ציפסר החל את קריירת המשחק שלו בשנת 2010, בקבוצת העיר בה נולד, היידלברג. ב-18 בינואר 2013 חתם לארבע עונות בבאיירן מינכן.
ב-21 באפריל 2015 נרשם לדראפט 2015 ב-NBA, אך החליט להמתין. בעונת 2015/2016 זכה בתואר השחקן הגרמני הצעיר הטוב ביותר בבונדסליגה. בתום העונה ניגש לדראפט 2016 ב-NBA.
ב-23 ביוני 2016 נבחר על ידי שיקגו בולס בבחירה ה-48 בדראפט. ב-15 ביולי הוא חתם על חוזה בקבוצה. במהלך עונת 2016/2017 ב-NBA שיחק ציפסר 44 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-0.8 אסיסטים ב-19.2 דקות למשחק, והעפיל עם הקבוצה לשלב הפלייאוף, בו הפסידה 2–4 לבוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון. במהלך עונת 2017/2018 ב-NBA שיחק ציפסר 54 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 4 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-0.9 אסיסטים ב-15.3 דקות למשחק. את העונה סיימו הבולס במקום ה-13, עם מאזן של 27–55, ולא העפילו לפלייאוף. במאי 2018 עבר ניתוח ברגלו השמאלית עקב שבר. ב-14 ביולי 2018 הבולס סיימו את חוזהו. במהלך שתי עונותיו בקבוצה, ציפסר נשלח מפעם לפעם לווינדי סיטי בולס, קבוצתה של הבולס בליגת הפיתוח של ה-NBA.
לאחר שבינואר 2019 היה קרוב לחתימה בברוקלין נטס, ב-17 בינואר 2019 חתם בסן פבלו בורגוס מליגת העל הספרדית.
ב-5 באוגוסט 2019 שב לבאיירן מינכן.
פרארי (פירושונים)
פרארי (Ferrari) הוא שם משפחה שמקורו באיטלקית ומשמעותו נפח. {{פירושונים|* פרארי – חברה איטלקית לייצור מכוניות ספורט אישים:
ראו גם
}}
שניאור
שְׁנֵיאוֹר הוא שם פרטי ושם משפחה יהודי-אירופאי. מקורו במילה הספרדית סניור (Señor) והגיע לארצות אשכנז דרך התפוצה היהודית-הספרדית במזרח אירופה. לדיעה אחרת משמעותו שני אור. {{פירושונים|
ראו גם
}}
רות גורדון
ביוגרפיה
גורדון נולדה בעיר קווינסי, מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-אפיסקופלית. בתם היחידה של אנני טפליי (לבית זיגלר) ושל קלינטון ג'ונס. נכנסה לתחום המשחק לאחר שנרשמה בגיל 18 לאקדמיה האמריקאית לאומנויות דרמה.
משחק
גורדון החלה את דרכה כשחקנית בפרסומות ובסרט שקט. גורדון התפרסמה בפעם הראשונה בשנת 1940 בדרמות "אייב לינקולן באילינוי" בתפקיד הגברת הראשונה מרי טוד לינקולן ו"כדור הקסם של ד"ר ארליך" בתפקיד הדוויג אשתו של הפיזיקאי הגרמני פאול ארליך (אדוארד ג'י רובינסון). לאחר מכן השתתפה בסרטי המלחמה "אקשן בצפון אטלנטי" בתפקיד שרה אשתו של קצין צי הים סטיב ג'רוויס ו"קצה האפלה".
בשנת 1956 הייתה גורדון מועמדת כשחקנית תיאטרון לפרס טוני על הופעתה כגברת דולי לוי במחזה "The Matchmaker". גורדון זכתה בשנת 1965 ב פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "דייזי" בתפקיד אמה הדומיננטית של הנערה דייזי קלובר (נטלי ווד). על הופעתה זו הייתה גורדון מועמדת גם לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אך הפסידה אותו לשלי וינטרס. כשלוש שנים לאחר מכן זכתה גורדון בת ה-72 בפרס האוסקר לתפקיד משנה ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור הקשישה התימהונית מיני קאסטבט בסרט האימה של רומן פולנסקי "תינוקה של רוזמרי". ב-1971 הייתה גורדון מועמדת בפעם השלישית לפרס גלובוס הזהב, לתפקיד הטוב ביותר לשחקנית קומית/מוזיקלית על הופעתה בקומדיה השחורה של האל אשבי "הרולד ומוד" בה שיחקה בתפקיד הקשישה בעלת הנפש החופשייה מריג'ו מוד צ'ארדין.
ב-1978 השתתפה בקומדיית ההרפתקאות "מחפש צרות" בכיכובו של קלינט איסטווד בתפקיד אמו של אורוויל בוגס עליו חזרה גם בשנת 1980 בסרט ההמשך "צרות בצרורות". בשנת 1979 זכתה גורדון בפרס אמי על הופעתה בסיטקום "טקסי" לצידו של ג'אד הירש. את הופעותייה האחרונות עשתה גורדון בפנטזיה "מקסי" בתפקיד גברת לווין ובסרטו טוני ביל "שומר הראש שלי".
תסריטאות
במקביל לקריירת המשחק הפורייה שלה עסקה גורדון בהצלחה יתרה גם בכתיבת תסריטים. גורדון הועמדה שלוש פעמים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ביחד עם בן זוגה התסריטאי המצליח גארסון קאנין על התסריטים שכתבו ביחד לסרטיו של ג'ורג' קיוקור "חיים כפולים", "צלע האדם" ו"פאט ומייק". בנוסף כתבה לבדה את התסריט לסרטו של קיוקור "השחקנית".
חיים אישיים
גורדון התחתנה בשנת 1918 עם השחקן האמריקאי, גרגורי קלי, לו נשארה נשואה במשך 9 שנים עד למותו. בשנת 1942 נישאה בפעם השנייה בחייה, לעמיתה לעבודה בכתיבה, התסריטאי האמריקאי-יהודי, גארסון קאנין, הזוג נשאר נשוי עד למותה של גורדון. לגורדון נולד ילד אחד מחוץ לנישואים ממערכת יחסים קצרה שניהלה עם מפיק התיאטרון האמריקאי-יהודי, ג'ד האריס.
מוות
ב-28 באוגוסט 1985 גורדון מתה משבץ בעיירה אדרגטאון, מסצ'וסטס, בת 88 במותה.
ג'ון דיבלר
ג'ון קית' דיבלר (באנגלית: Jon Keith Diebler; נולד ב-22 ביוני 1988) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
קריירת תיכונים ומכללות
דיבלר החל את דרכו בכדורסל כששיחק עם אחיו הבכור ג'ייק בנבחרת התיכון שלהם, תיכון פוסטוריה, עבור אביהם קית' דיבלר אשר היה מאמן הקבוצה. דיבלר עבר לתיכון סנדוסקי לאחר שאביו קיבל שם את משרת המאמן.
בעונת הג'וניור שלו, הוא קלע 77 נקודות בניצחון 100–105 על תיכון טיפין קולומביאני. בעונתו השנייה של דיבלר, הוא זכה עם התיכון באליפות המדינה. בעונתו האחרונה, הוא העמיד ממוצעים של 41.2 נקודות, 12.3 ריבאונדים ו-6 אסיסטים למשחק. דיבלר סיים את הקריירה שלו בתיכון עם 3,208 נקודות, יותר ממרבית מגדולי התיכונים באוהיו, לוק קנארד (2,977), לברון ג'יימס (2,646), ג'רי לוקאס (2,438) וג'ים ג'קסון (2,328).
דיבלר נבחר ל"מר כדורסל של אוהיו", לאחר שהוביל את נבחרת התיכון שלו לאליפות. במהלך ניסיון לייאפ ברבע האחרון של משחק האליפות האזורית שבר דיבלר את האף, אך הוא חזר למשחק הגמר של המדינה וקלע 48 נקודות בהפסד בשתי נקודות לתיכון דייטון דאנבר. זה היה כמות הנקודות השלישית בגודלה אי פעם לשחקן במהלך משחק גמר בתיכונים באוהיו.
בקריירת המכללות שלו, שיחק דיבלר באוניברסיטת המדינה של אוהיו במשך ארבע שנים. ב-13 במרץ 2010, עקף דיבלר את ג'אמר באטלר בשלשות במהלך הקריירה באוהיו. דיבלר שיחק בעונתו השלישית 37.2 דקות בממוצע למשחק. ב-1 במרץ 2011, הוא קלע 10 שלשות רצופות ללא החטאה וסיים עם 10 מ-12 לשלוש, כששבר את שיא השלשות באוהיו למשחק. ב-6 במרץ 2011, דיבלר קלע 7 שלשות, וסיים עם 27 נקודות מול אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
דיבלר פתח בחמישייה ב-115 משחקים מהלך תקופתו במככלות, כולל כל משחק מאז עונתו השנייה.
קריירה מקצועית
ב-6 ביוני 2011, דיבלר נסע לפורטלנד, על מנת להשתתף באימוני קדם עונה עם פורטלנד טרייל בלייזרס. לאחר מכן נבחר דיבלר על ידי פורטלנד בסיבוב השני בדראפט ה-NBA 2011. ב-20 ביולי 2012, זכויות השחקן של דיבלר עברו ליוסטון רוקטס.
ב-22 בינואר 2019, זכויותיו עברו לשיקגו בולס.
באוגוסט 2011, חתם דיבלר לעונה בפאניוניוס מהליגה היוונית. ב-25 ביולי 2012, הוא עבר לפינאר קרשיאקה מהליגה הטורקית. עם קרשיאקה הוא זכה באליפות טורקיה בשנת 2015.
ב-23 ביולי 2015, הוא חתם לעונה באנאדולו אפס. ב-8 ביולי 2016, חתם דיבלר בגלאטסראיי.
ב-23 ביוני 2017, חתם דיבלר לעונה בבשיקטש. בבישקטש הוא קלע 11.5 נקודות בממוצע למשחק בליגת האלופות. ב-18 באוגוסט 2018, חתם דיבלר לעונה בדרושפאקה אשר שיחקה ביורוליג.
ב-6 בספטמבר 2020, חתם דיבלר בהפועל תל אביב מהליגה הישראלית.
איבון אגנואר
איבון הניואר (בצרפתית: Yvonne Hagnauer לבית גלאן (Goéland); 1898, פריז – 1985, מודו ) הייתה מורה, מנהלת בית ספר וחסידת אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
איבון אגנואר לבית אבן (Yvonne Eugénie Pauline Even) נולדה למשפחה שמוצאה מחבל ברטן. משפחתה התיישבה בלה פאבילון-סו-בואה (Les Pavillons-sous-Bois) מצפון לפריז. אביה היה סוחר. היא למדה היסטוריה, ספרות ואנגלית באוניברסיטת קיימברידג'. היא נישאה בשנת 1925 ועבדה בתור מורה בבית ספר בפריז. משנתה החינוכית הייתה הומניסטית ופמיניסטית. אגנואר הייתה שותפה בארגונו של כנס בין-לאומי בנושא חינוך בשנת 1937, בארגון "ליגת הנשים לשלום" בשנת 1938 ובייסודו של מוסד להכשרה פדגוגית, שלאחר 1945 היה שמו "מרכז להכשרה בשיטות חינוך פעילות" (Centre d'entraînement aux méthodes d'éducation active).
פעילותה בתקופת השואה
במהלך שנות הכיבוש הגרמני בצרפת נפתחו ברחבי צרפת - על ידי ארגוני סיוע צרפתיים - בתי ספר ליתומים צרפתיים או לילדים שהוריהם היו בשבי הגרמני או בעבודת כפייה בידי הגרמנים, בכללם ילדים יהודים. אגנואר הייתה ממייסדותיו של אחד מבית ספר אלה, "בית הילדים של סבר" ששכן בקומונת סבר שבפרברי פריז. בית הספר נתן מחסה לילדים יהודים, בהם יתומים, החל משנת 1941. הילדים ששהו בבית הספר היו בין הגילים שלוש ו-18. הלימודים בבית הספר כללו לימודים עיוניים, קלאסיים ומקצועיים-טכנולוגיים.
במהלך שנות הכיבוש הגרמני ניהלה אגנואר את בית הספר וניצלה את תפקידה לשם הצלת עשרות ילדים יהודים שנרדפו על ידי הגרמנים. היא סיפקה להם מזון, לבוש ומסמכי זהות מזויפים, כמו גם חינוך ברמה גבוהה, למרות התנאים הקשים וסכנת ההסגרה שריחפה על ראשה כל תקופת הכיבוש.
לאחר המצוד אחר יהודי פריז בקיץ 1942 וגירוש מבוגרים יהודים רבים למחנות ריכוז בסביבת פריז, בעיקר למחנה הריכוז דראנסי, נותרו ילדים יהודים רבים לבדם. אגנואר מצאה ילדים יהודים רבים בפתחי בתים, ללא מקום ללכת אליו. היא קלטה אותם בבית הספר שניהלה, וכך היו כמאה מתוך 150 ילדי בית הספר שלה - פליטים יהודים.
אגנואר שמרה על כל מסמכיהם המקוריים של הילדים, כדי שזהותם לא תאבד, בעיקר בכל הנוגע לצעירים שבהם, שהיו בני שלוש, והסתירה מסמכים אלה כדי שלא תחשף זהותם היהודית של הילדים. זאת עשתה מ-1942 ועד השחרור בקיץ 1944. מיד לאחר השחרור החזירה לילדים את מסמכי הזהות שלהם והזכירה לילדים את זהותם האמיתית על כל פרטיה.
אגנואר החביאה בבית הספר גם יהודים מבוגרים, ואת זהותם הסוותה בתור עובדים, מורים ויועצים, חלק מחברי הסגל החינוכי. אחד המוסתרים, שלפני כן עבד עבור האוז"ה וסייע בהסתרת ילדים, היה השחקן והפנטומימאי הצעיר מרסל מרסו לבית מאנגל (Mangel). באחד הניסיונות להצלת ילדים יהודים, ניסה מרסו להעביר קבוצת ילדים לשווייץ אך הניסיון נכשל. אגנואר קיבלה לבית ספרה את כל הילדים בקבוצה, הניעה את הצוות לסייע להם וסיפקה להם מסמכים מזויפים. כמו כן דאגה לאשפוזה של ילדה שאותה הביא מרסו לבית הספר, ילדה חולה ללא מסמכים מתאימים. אגנואר התייצבה במטה המשטרה המקומי, ולמרות הסיכון לחייה השיגה את המסמכים הדרושים.
לאחר המלחמה
רבים מהילדים שהסתירה אגנואר בשנות המלחמה נותרו יתומים אחרי המלחמה. בפסח של שנת 1945 דאגה אגנואר לכך שילדים אלה יזכו לאירוח בבתיהן של משפחות יהודיות לרגל ליל הסדר.
חלק מהניצולים שמרו עם אגנואר על קשר גם לאחר המלחמה ולאחר עזיבתם את בית הספר.
לאחר המלחמה המשיכה אגנואר לנהל את בית הילדים בסבר עד שנת 1970.
הנצחה
בשנת 1974 הוכרה אגנואר על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם. היא זכתה לתואר קצינה בלגיון הכבוד הצרפתי ולאותות כבוד ממשלתיים צרפתיים. שלט הנצחה לזכרה הוצב בקומונת סבר שבפרברי פריז, שם פעלה.
יובל רוטמן
יובל רוטמן (נולד ב-1965) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור חבר בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. רוטמן הוא היסטוריון חברתי, העוסק בהיסטוריה חברתית ואנתרופולוגית של מזרח הים התיכון וביזנטיון (ארץ ישראל, סוריה, טורקיה, יוון, ודרום איטליה של ימינו) באלף הראשון לספירה.
חייו ופועלו האקדמי
רוטמן נולד בתל אביב וגדל בבני-ברק ובקריית אונו. את התואר הראשון שלו, סיים באוניברסיטת בר-אילן במדעי המחשב והיסטוריה, ואת התואר השני בבית הספר להיסטוריה שבאוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן עבר לצרפת שם השלים את לימודיו עד לקבלת תואר דוקטורט בשנת 2002 מאוניברסיטת פריז 10 - נאנטר ומאוניברסיטת תל אביב. עניינה של עבודת הדוקטורט שלו - עבדות ועבדים במעבר בין העולם הרומי של שלהי העת העתיקה לעולם הים התיכון הביזנטי-מדייאבלי. נושא העבודה: "עבדות ועבדים בעולם הים-תיכוני בין המאה השישית לאחת-עשרה". אל סוגיית העבדות, הגיע רוטמן מתוך עניינו בשאלת גלגוליה של העבדות בעולם היווני-רומי במסגרת היחסים וההשפעות, שבין הקהילות הפוליטיות השונות שנוצרו במרחב הים-תיכוני, קהילות שבשלהי העת העתיקה החלו להגדיר עצמן על פי סממנים דתיים. רוטמן המשיך וממשיך לחקור את נושא העבדות מכיוונים שונים, ולאורך השנים פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושא עבדות, שבויי מלחמה, פדיון שבויים ועבדות ילדים.
בין הקורסים השונים של רוטמן, ניתן למצוא את הקורסים הבאים: "עולמות יהודים בין כורש למוחמד", יהודים, פגאנים ונוצרים כותבים היסטוריה בעת העתיקה", "בין עבד עברי לעבד אפריקאי: העבדות בישראל ובעמים", "המשפחה היהודית בעת העתיקה", "יחסי יהודים ונוכרים בעת העתיקה", "קדושים ועושי ניסים" ועוד. כולם נושקים לתחום מחקרו של רוטמן ועניינם בתהליכים ובהשפעות החברתיות והתרבותיות שהתרחשו במזרח הקרוב הרומי - ביזנטי. קרי המפגש המרתק בין, המסורת ההלניסטית, הציוויליזציה היהודית והתרבות הנוצרית העולה ותוצאותיו.
מחקריו הנוכחיים של רוטמן, עוסקים בדמות הקדוש ועושה הניסים בדתות המזרח הקרוב בשלהי העת העתיקה וביריבות התרבותית בין הקהילות היהודיות לנוצריות במרחב הביזנטי. לאורך שנותיו כאקדמאי הוא לקח ולוקח חלק פעיל בארגון ובהרצאות, בכנסים רבים ומוזמן להרצאות אורח בישראל ומחוצה לה. כמו כן הוא פרסם מספר כתבות ומאמרי דעה בעיתונים ומגזינים מקוונים בהם "הארץ".
לרוטמן הכשרה וניסיון עבר של עשר שנים כאיש מחשבים וסטרטאפיסט (הוא עבד בין השאר באינטל, אלביט, אלגוטק מערכות ובשרות הציבורי). הוא עבד כדפס והציג בתערוכות אומנות קבוצתיות ובתערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה. הוא חי בתל אביב עם שותפו לחיים.
ספריו
בשנת 2016 יצא ספרו האחרון של רוטמן בהוצאת הספרים של אוניברסיטת הרווארד : Insanity and Sanctity in Byzantium: The Ambiguity of Religious Experience ספר זה הוא פרי מחקריו האחרונים של רוטמן העוסקים בדמותו של הקדוש ועושה הניסים. בספר זה מתאר רוטמן כיצד מעמד הקדושה שמוענק להתנהגות חריגה ואף על גבול השיגעון, אפשרה לחברות השונות במרחב הדתי של שלהי העת העתיקה לבסס הגדרות חברתיות ופסיכולוגיות חדשות. "הקדוש המשוגע" הוא זה שבאמצעות שגעונו הצליח להגיע לרמה עליונה ומורמת של רוחניות. דמותו של הקדוש החריג מהבחינה החברתית אפשרה לבסס מעמד של נורמליות לחריגות בעולם חברתי ותרבותי משתנה. כך, מראה רוטמן, שמבחינה דתית הקדשתו של החריג, האבנורמלי, היה כלי רב עוצמה והכרחי במעבר מעולם פגאני לעולם מונותאיסטי. ספר זה בוחן בצורה מדוקדקת את אבות הטיפוס של הקדושים בדת הנוצרית המתפתחת כמו "הקדוש המשוגע", המרטיר והסגפן, ומשווה בינם לבין דמויות מקבילות ביהדות הרבנית של אותה תקופה. קריאה אנתרופולגית ושימוש במודלים תאורטיים פסיכואנליזה מאפשרים לרוטמן לחשוף את התפקיד המרכזי של קידוש אבנורמליות חברתית בתהליך הדינמי של התפתחות חברתית, כאן בתהליכי העיצוב והמעבר של החברה פגאנית לחברה נוצרית.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו הראשון של רוטמן בצרפתית בהוצאת Les Belles Lettres, Paris, ותורגם לאנגלית בשנת 2009 על ידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת הרווארד: הספר מוקדש לסוגיית העבדות בביזנטיון ובמרחבי מזרח הים התיכון. בספר זה בוחן רוטמן את ההגדרות המשתנות של מושגי העבדות החירות והקשר שביניהם בעולם הביזנטי, עולם של שינויים פוליטיים, חברתיים ודתיים, ביניהם גם עלייתו של האסלאם שעיצב והגדיר מחדש את מונחי העבדות והחירות. הספר עוסק בגורלם של העבדים בעת העתיקה ובוחן את הגדרות העבדות והחירות במזרח הים התיכון וביזנטיון בעת העתיקה ובימי הביניים המוקדמים. בלבו של הספר עומדת ביזנטיון כממשיכתה של האימפריה הרומית, שבעולמה התחוללו אירועים היסטוריים בעלי חשיבות רבה, הופעתו של האסלאם ביניהם. רוטמן בוחן את תהליכי השינוי בתפיסה החברתית תרבותית של עבדים שהחלו בתקופה זו להיתפס יותר כבני אדם בעלי זהות דתית של מאמינים לצד היותם רכוש פרטי. בספר זה קורא רוטמן תיגר על הגדרות כלכליות מעיקרן של תופעת העבדות ומציע הגדרה חדשה וחדשנית למונחי העבדות והחירות, הגדרה שלא עומדת בקנה אחד עם ההקשר המודרני שנוצר בין שני המונחים, שלפיו עבדות מיוחסת לכל צורה קיצונית של תלות חברתית. רוטמן מגדיר את מוסד העבדות והשימוש בעבדים לא כמוסד משפטי-כלכלי סטטי, אלא כחלק ממערכת רחבה יותר של קשרים חברתיים, שמשתנה ומשנה את הגדרותיה בהתאם לשינויים הפוליטיים, חברתיים, כלכליים ודתיים של התקופה. הספר חושף את העבדות כתופעה דינמית שלה חלק בלתי נפרד, מושפע ומשפיע על ה ההיסטורית של העולם הים-תיכוני.
מוראליה
המוראליה (בלטינית: Moralia, ענייני מוסר; ביוונית עתיקה: Ἠθικά, אתיקה) הוא אוסף של 78 מאמרים ונאומים כתובים מאת הסופר היווני בן המאה ה-1 לספירה, פלוטרכוס. החיבורים מספקים תובנות לגבי החיים הרומיים והיווניים, אך לעיתים הם גם אבחנות נטולות-זמן בפני עצמן. דורות רבים של אירופיים קראו או חיקו אותם, כולל מישל דה מונטן וההומניסטים של הרנסאנס והפילוסופים של עידן הנאורות.
תוכן החיבורים
תחת השם "מוראליה" קובצו כל חיבוריו של פלוטרכוס ששרדו, מלבד הביוגרפיות. את חיבורי ה"מוראליה" כתב פלוטרכוס לפני שהתמסר לכתיבת הביוגרפיות ("חיי אישים"), אותן כתב במהלך שני העשורים האחרונים לחייו.
לצד אלה ישנם מאמרים פילוסופיים יותר: "על שקיעת האורקלים", "על העיכובים של הנקמה האלוהית" ו"על שלוות הנפש", ומאמרים קלים יותר, כמו "אודיסיאוס וגרילוס" - דיאלוג הומוריסטי בין אודיסאוס של הומרוס לבין אחד החזירים המכושפים של קירקה.
בחיבור "על שלוות הנפש", טוען פלוטרכוס כי יש לאמן את ההיגיון שימשול בחלק הלא-רציונלי של הנפש; שאדם יוכל להשיג את השלווה אם יתאים עצמו לכל מה שקורה לו באופן הרמוני ושרק אם יפנה את מחשבותיו לעבר הדברים הטובים בחייו, יזכה לאושר. לטענתו, הקנאה מובילה את האדם לאומללות, והשאיפה מונעת ממנו לשמוח על הדברים הטובים שכבר יש לו. עליו להתאים את רצונותיו ליכולותיו. פלוטרכוס מדגיש כי זכירת הדברים הטובים בחיים ושחרור הדברים הרעים תורמים לשלוות הנפש.
ישנם חיבורים נוספים: על סוקרטס ושחרור תבאי, על גבורת נשים, על האינטליגנציה של החיות ("על חוכמת בעלי החיים"), "על אכילת בשר", מעט על פילוסופיה נאו-אפלטונית ותולדות מדע הכוכבים.
מאחר שאנשי ספרטה לא כתבו את תולדותיהם לפני התקופה ההלניסטית, ומאחר שהספרות היחידה שלהם ששרדה הם קטעים משירים מהמאה ה-7 לפנה"ס, חמש הביוגרפיות על אישים ספרטנים, והחיבורים "אימרות של ספרטנים" ו"אימרות של נשים ספרטניות", שמקורותיהם כבר נעלמו מאז, מהווים את אחד המקורות העשירים ביותר להיסטוריונים של לקדמון. עם זאת, חיבורים אלה שנויים במחלוקת, מאחר שפלוטרכוס חי מאות שנים אחרי אותה ספרטה עליה הוא כתב (אלף שנים מפרידות בינו ובין האירועים המוקדמים ביותר), ואף על פי שהוא ביקר בספרטה בעצמו, רבים מהמנהגים עליהם הוא מדווח כבר נזנחו מזמן, ופירושו של דבר שהוא מעולם לא ראה בעיניו את מה שתיאר בכתב. גם מקורותיו בחיבורים אלה עלולים להיות בעייתיים, מאחר שהוא הושפע מהיסטוריות שנכתבו לאחר שקיעתה של ספרטה, שניכרת בהן הנוסטלגיה לעבר שמח יותר, אמיתי או מדומיין. ההערצה שהיסטוריונים כמו פלוטרכוס (או קסנופון) חשו כלפי החברה של ספרטה, הובילה אותם להגזים בטבעה האחיד, כאשר הם מקטינים את החריגות מהאידיאלים של שוויון ומערפלים מגמות של שינוי היסטורי. וכך, השיויוניות והחסינות העל-אנושית לכאב שכבשו את הדמיון העממי, הם כפי הנראה מיתוסים ופלוטרכוס הוא האדריכל הראשי שלהם. למרות פגמים אלה, פלוטרכוס חשוב ביותר כאחד המקורות העתיקים היחידים על החיים בספרטה.
פסאודו-פלוטרכוס
מספר מהדורות של המוראליה כוללות כמה חיבורים שכיום ידועים כפסאודואפיגרפיה: "סיפורים יווניים ורומאיים מקבילים", "על הגורל", "חיי עשרת הנואמים" (ביוגרפיות של הנואמים האטיים, המבוססות על קייקיליוס), "על דעותיהם של הפילוסופים" ו"על המוזיקה". "פסאודו-פלוטרכוס" אחד אחראי על כל החיבורים הללו, אולם מחברם אינו ידוע. למרות שהמחשבות והדעות המתועדות בהם אינן של פלוטרכוס ומקורן בתקופה מעט מאוחרת יותר, הם כולם קלאסיים במקורם ויש בהם ערך להיסטוריון.
אלכסנדר ואן דר בלן
אלכסנדר ואן דר בלן (בגרמנית: Alexander Van der Bellen; נולד ב-18 בינואר 1944) הוא פוליטיקאי וכלכלן אוסטרי, נשיא אוסטריה.
ואן דר בלן הוא פרופסור בדימוס לכלכלה באוניברסיטת וינה. בעודו חבר מפלגת הירוקים, שימש כחבר המועצה הלאומית מ-1994 עד 2012 והיה יו"ר המועדון הפרלמנטרי והדובר הפדרלי של מפלגתו מ-1997 עד 2008.
ב-2016 התמודד על תפקיד נשיא אוסטריה בתמיכת מפלגת הירוקים. סיים במקום השני מתוך שישה בסיבוב הראשון. בסיבוב השני ניצח בפער מזערי את נורברט הופר, מועמד מפלגת החירות. בעקבות עתירה של מפלגת החירות למערכת המשפט הנוגעת לאי-סדרים בבחירות בוטלו תוצאותיהן, וואן דר בלן לא נכנס לתפקידו, ונקבע סיבוב שני חוזר. ואן דר בלן ניצח בבחירות החוזרות שנערכו בדצמבר בהפרש גדול והיה לנשיא אוסטריה הנבחר. ב-9 באוקטובר 2022, ניצח בבחירות ולפיכך זכה בכהונה שנייה.
ואן דר בלן הוא נצר למשפחת האצולה ההולנדית-רוסית ואן דר בלן, שהשתקעה באימפריה הרוסית בשלהי המאה ה-18. המשפחה לקחה חלק בפוליטיקה הליברלית של ממשלת המעבר הרוסית, וברחה לאסטוניה בשנת 1919 בעקבות הישגי הצבא האדום במלחמת האזרחים הרוסית. ב-1940, עם התקדמות ברית המועצות במלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה שנית למחנה פליטים בגרמניה, ולבסוף עברה להשתכן בווינה, שם נולד אלכסנדר. לאחר סיום המלחמה נותרו בני המשפחה (ובהם אלכסנדר) חסרי אזרחות, ונשארו במעמד של פליטים באוסטריה. רק בגיל 14, בשנת 1958, קיבל אלכסנדר אזרחות אוסטרית במשותף עם הוריו. במהלך מערכת הבחירות הזכיר ואן דר בלן רבות את קורות משפחתו בהקשר של סוגיית הפליטים באירופה, וטען כי על המדינות לקלוט מבקשי מקלט הבורחים מאימת המלחמה ברחבי העולם.
קנאנגה
קנאנגה, (בצרפתית: Kananga, בעבר נקראה לולובאורג או לולואבורג) היא עיר הבירה של מחוז קסאי-מרכז ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. זהו האזור העירוני הרביעי המאוכלס ביותר במדינה, עם אוכלוסייה שנאמדות ב-1,458,000 נפשות (2020). שטח העיר הוא כ-743 קילומטרים רבועים והצפיפות היא כ-1,700 נפש לקמ"ר. הגובה המוערך של העיר הוא כ-600 מטרים מעל לפני הים. האקלים המקומי הוא אקלים סוואנה טרופי. העיר שוכנת ליד נהר לולואה, יובל של נהר קסאי ומסילת הברזל אילבו-לובומבאשי. העיר נחשבת למרכז מסחרי ואדמיניסטרטיבי חשוב, ובה שוכן נמל התעופה של קנאנגה.
העיר הוקמה בשנת 1884.
מנואל
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
גינתר בלומנטריט
גינתר בלומנטריט (בגרמנית: Günther Blumentritt; 10 בפברואר 1892 – 12 באוקטובר 1967) היה גנרל גרמני שמילא תפקידים בכירים במלחמת העולם השנייה כראש מטה וקצין מבצעים בחזית המזרחית והמערבית תחת פיקודם של גינתר פון קלוגה, אריך פון מנשטיין גרד פון רונדשטט וולטר מודל.
תחילת הקריירה הצבאית
הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1911. ב-1912 עבר קורס קצינים באקדמית המלחמה בדנציג וקיבל דרגת לויטננט. במלחמת העולם הראשונה נלחם בתחילה בחזית בלגיה וצרפת ולאחר מכן בחזית המזרחית. בסיום המלחמה נפצע בקרב והועלה לדרגת אובר-לויטננט. במלחמה עוטר בצלב הברזל דרגה 1 ו-2 ואות הפציעה.
החזית המזרחית
ב-7 במאי 1939 החל בלומנטריט לעבוד על תכנון הפלישה לפולין ביחד עם רונדשטט ופון מנשטיין. הוא הועבר מה-OKH ומונה לקצין המבצעים של קבוצת ארמיות דרום בפיקודו של רונדשטט כשפון מנשטיין משמש ראש מטה.
לאחר כיבוש פולין הועבר בלומנטריט למטה קבוצת ארמיות A בפיקודו של רונדשטט. ביחד עם פון מנשטיין ששימש ראש המטה והנינג פון טרסקו הם תכננו את מבצע אִבחת מגל (בגרמנית - Sichelschnitt) לכיבוש צרפת שנקרא אחר כך "תוכנית מנשטיין". לאחר כיבוש צרפת הם תכננו את הפרישה לבריטניה - מבצע ארי ים שלא יצא לפועל.
לקראת מבצע ברברוסה מונה בלומנטריט לקצין מטה של הארמייה הרביעית בפיקודו של פון קלוגה והועלה לדרגת גנרל מיור. ארמייה זאת הייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז בפיקודו של גנרל פדור פון בוק. הארמייה סבלה אבדות כבדות בשערי מוסקבה ונאלצה לסגת כשנפתחה מתקפתו של ז'וקוב ב-6 בדצמבר 1941.
בינואר 1942 חזר בלומנטריט ל-OKH ומונה לקצין אספקה ראשי. הוא המליץ לממונים עליו שיש צורך לסגת מסטלינגרד. גם גנרל פרנץ האלדר ראש המטה של ה-OKH תמך בו אבל ללא הועיל.
בחזית המערבית
בספטמבר 1942 הועבר בלומנטריט לחזית המערב בתפקיד ראש מטה של גרד פון רונדשטט מפקד החזית (OB West). בתפקידו זה היה אחראי לתכנון תוכנית ההגנה כנגד פלישה לחופי צרפת.
ב-6 ביוני 1944 הופתעו בלומנטריט ורונדשטט מהנחיתה בנורמנדי ובתחילה חשבו שזאת פעולת הסחה. באותו יום התקשר בלומנטריט לאלפרד יודל בברכטסגאדן וביקש ממנו שידבר עם היטלר ויקבל הסכמתו להפעלת יחידות טנקי פנצר נגד הפולשים אבל יודל ענה לו שהיטלר הלך לישון ואין להעירו. כשהיטלר קם בשעה 15.00 ונתן רשות להפעיל את הטנקים זה היה מאוחר מדי. לאחר שדווח להיטלר שרונדשטט מעלה מחשבות פסימיות על תוצאות המלחמה וסובר שעל גרמניה להיכנע, הוא החליף אותו ב-2 ביולי 1944 בגנרל פון קלוגה. בלומנטריט פעל כראש מטהו בקרב על קן ובקרב פאלז. לימים אמר בלומנטריט כי הם הופתעו מכך שבעלות הברית לא נצלו את ההצלחה בנורמנדי לעלות מיד צפונה לכיוון הריינוס וברלין, שכן מהלך כזה היה מקצר מאוד את המלחמה.
בלומנטריט היה מקורב לגנרלים שהשתתפו בקשר ה-20 ביולי ועל כן נחשד בהשתתפות בקשר וסולק מתפקידו. אבל היטלר שחיבב אותו לא האמין בהאשמות כלפיו, זיכה אותו ואף העניק לו ב-13 בספטמבר 1944, עיטור של צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר תקופה קצרה חזר בלומנטריט למפקדת חזית המערב, תחת פיקודם של מודל ורונדשטט. ב-20 באוקטובר 1944 מונה בלומנטריט למפקד קורפוס האס אס ה-12, ולאחר מכן מונה למפקד קבוצת קורפוסים שכונתה "קבוצת קורפוסים בלומנטריט". הקבוצה כללה את הקורפוס ה-86, ואת קורפוס האס אס ה-12. הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים והשתתף בקרבות מבצע מרקט גארדן ובקרב על הבליטה.
ב-29 בינואר 1945 מונה בלומנטריט למפקד הארמייה ה-25, תוך שהוא משמש כמפקד כל כוחות הצבא הגרמני בהולנד כולל חיל אוויר וים. ב-18 בפברואר 1945 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. הוא הבחין שכוחות בעלות הברית מתכוונים לפלוש לגרמניה מדרום להולנד ולעקוף אותה והציע להיטלר לסגת מהולנד, אך היטלר סירב ולבסוף נכבשה הולנד על ידי בעלות הברית ללא קרב. ב-28 במרץ מונה בלומנטריט למפקד ארמיית הצנחנים הראשונה, וב-10 באפריל מונה למפקד "פלגת הארמייה בלומנטריט" - אוסף יחידות שרוכז יחדיו. בתחילת מאי 1945 הופיע בעצמו במפקדת גנרל מונטגומרי והציע כניעה של הכוחות הגרמנים בהולנד, אך לא היה לו אישור על כך מהפיקוד. הכוחות בהולנד, דנמרק וצפון גרמניה נכנעו ב-5 במאי 1945.
לאחר המלחמה
בלומנטריט הושם במחנה שבויים והופיע כעד במשפטי נירנברג ב-1946 לאחר מכן הועבר למחנה שבויים בארצות הברית עד 1 בינואר 1948. לאחר זאת שימש כיועץ בחימוש הבונדסוור ושל אגף ההיסטוריה של צבא ארצות הברית.
הוא שימש יועץ היסטורי למפיקי הסרט היום הארוך ביותר בו גילם את דמותו השחקן קורט יורגנס.
דמותו של בלומנטריט מופיעה גם בסרט "גשר אחד רחוק מדי" על מבצע "מרקט גארדן".
בלומנטריט התבטא רבות על מהלכי מלחמת העולם השנייה. הוא טען שמה-21 ביוני 1941, יום לפני תקיפת ברית המועצות במבצע ברברוסה, היה ברור לו שגרמניה הולכת לקראת תבוסה שכן לא תוכל לגבור בו זמנית על ברית המועצות והמערב. הוא סיפר שהעריך שבעלות הברית יפלשו בקאלה ולא בנורמנדי וטען שאילו עשו זאת הייתה הצליחה עוברת יותר בקלות, אף על פי שהגרמנים חיכו להם שם. על הביצורים שהוכנו בחוף קאלה הוא טען שהם היו ביצורי דמה ובעלות הברית יכלו לגבור עליהם בקלות. לטענתו, העליונות האווירית של בעלות הברית הייתה כה מוחצת שלא הייתה להם כל דרך למנוע את הפלישה. על השואה הוא אמר:
נידם
נידם הוא שם משפחה שמקורו בערבית ומשמעותו תכשיטן. {{פירושונים|
הערות שוליים
}}
קומרון ואפה
קומרון ואפה (פרסית: کامران وفا; נולד ב-1 באוגוסט 1960) הוא פיזיקאי איראני-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת הרווארד וממובילי החוקרים בתחום תורת המיתרים. זוכה מדליית דיראק לשנת 2008 ובפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית לשנת 2017.
אודות
ואפה נולד בטהראן ולמד בתיכון אלבורז היוקרתי בעיר. בשנת 1977 נסע לארצות הברית ולמד ב-MIT תואר במתמטיקה ופיזיקה. בשנת 1985 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בהנחיית פרופסור אדוארד ויטן.
עבודתו של ואפה עוסקת בתורת המיתרים, בכבידה קוונטית ובאנתרופיה של חורים שחורים.
סטרוקטורליזם
סְטְרוּקְטוּרָלִיזְם (על פי האקדמיה ללשון העברית: תורת המִבניות) הוא זרם מחשבה אינטלקטואלי שהגיע לשיאו בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעיקר בצרפת. ניתן לסמן את תחילת הסטרוקטורליזם כבר בשנות ה-20, כאשר חוקר השפה רומן יאקובסון שייסד את "אסכולת פראג", קרא לחבריה "סטרוקטורליסטים". בין ראשוני המשתמשים במודל הסטרוקטורליסטי לעבודות בתחומים אחרים היו האנתרופולוג קלוד לוי-שטראוס ומבקר הספרות רולאן בארת.
הבסיס הבלשני של הסטרוקטורליזם
זרם המחשבה הסטרוקטורליסטי מעוגן במודל הבלשני של פרדינן דה-סוסיר, שהבחין בין "שפה" ל"דיבור". ה"שפה" היא מערכת הכללים וההסכמים הנמצאת בבסיס כל "דיבור". כל ביטוי מסוים בעל פה או בכתב מקבל את משמעותו רק בתוך המבנה הכללי של השפה. מודל זה מהווה בסיס לתפיסה הסטרוקטורליסטית של תופעות תרבותיות כ"דיבור" בתוך "שפה" אותה יש למצוא, לחקור ולהבין כדי לתת משמעות לתופעות אלה. כדוגמה לפעילות זו, הסטרוקטורליסטים יחפשו את "שפת הקולנוע" כדי להבין את משמעותו של סרט מסוים, או את "שפת הדמוקרטיה" כדי להבין מה משותף למשטרים שונים המכונים "דמוקרטיים".
הבנת כל מבנה, בין אם שפה או מערכת סימנים אחרת, מבוססת על היכולת לפרק את המכלול ליחידות הבסיסיות המרכיבות אותו ולזהות את ההבדלים ביניהן. על פי רומן יאקובסון, השיטה הבסיסית ביותר להבחנה בין יחידות במבנה היא שימוש בניגודיויות בינאריות - ניסוח של ניגודיות בין אלמנטים. זהותו ומשמעותו של כל אלמנט נקבעת בדרך השלילה - על פי ההבדלים בינו לבין המרכיבים האחרים במבנה הכולל. הבדלים אלה מובנים תמיד במסגרות החברתיות בתוכן הם נוצרים, ולכן הם שרירותיים ויכולים להשתנות מתרבות לתרבות.
ההצדקה להחלת המודל הבלשני על תופעות שאינן לשוניות קשורה להגדרת השפה על ידי דה-סוסיר כמערכת של סימנים - אוסף של יחידות (מילים) שבכל אחת מהן הצליל ("המסמן") מתאים למשמעות ("המסומן"). דה-סוסיר טען כי הלשון היא מערכת סימנים אחת מני רבות וייסד את מדע הסמיוטיקה - תורת הסימנים. הסטרוקטורליזם מייחס אופי סמיולוגי לכל המערכות אותן הוא חוקר - תקנים, אירועים, תופעות חברתיות ותרבותיות אינן "טבעיות" או "נתונות", אלא מקבלות משמעות מתוך האופן שבו בני האדם מגדירים ומבינים אותם. לכן כל אלה הם סימנים - יחידות של משמעות ("המילים") - בתוך מערכות תרבותיות וחברתיות רחבות יותר ("השפה").
סטרוקטורליזם וסמיוטיקה
מתוך תפיסותיו של דה סוסיר לגבי השפה כמערכת סימנים נוצרה הסמיוטיקה - אחד מכלי הניתוח המרכזיים במחקר התרבות המשמש חוקרים מתחומים שונים ומגוונים. הסמיוטיקה עוסקת בכל מה שמייצג משהו אחר, או "סימן" בלשון הסמיוטיקאים. בבסיס הסמיוטיקה עומדת ההנחה כי תוצרי תרבות, או תופעות ואובייקטים שקיבלו משמעות בתרבות, מתפקדים כמערכת של סימנים - יש להם ממד תקשורתי, הם מעבירים מסרים, מובנם נוצר על ידי בני אדם במסגרת מערכות של מוסכמות אנושיות וכל סימן במערכת מקבל את משמעותו מתוך מקומו ביחס לכל הסימנים האחרים. מערכת סימון עבור הסמיוטיקאים היא מושג רחב מאוד הכולל כל מערכת של סימנים מאורגנת ומובנית הנושאת משמעות תרבותית. ניתן לכלול במסגרת זו תופעות רבות ומגוונות, כגון יצירות ספרות, טקסים שבטיים, אופנה, עיצוב מכוניות או תוכניהן של פרסומות. את כל אלה ניתן לקרוא כמו לשון ולחשוף את השיטתיות (את "השפה" או "מבנה העומק" בלשונם של הסמיוטיקאים) שבדרך פעולתם.
אחד מחשובי הסמיוטיקאים של המאה ה-20 היה רולאן בארת ששילב את הסמיוטיקה עם ביקורת אידאולוגית של ייצוגים תרבותיים.
אנתרופולוגיה סטרוקטורליסטית
האנתרופולוגיה הסטרוקטורליסטית נוסדה על ידי קלוד לוי-שטראוס והתפתחה אל מול שתי אסכולות אלטרנטיביות ששלטו עד שנות ה-50 של המאה ה-20 - הפונקציונליזם והמחקר ההיסטורי. האנתרופולוגיה הסטרוקטורליסטית מתבוננת בתרבות כמערכת תקשורת סמלית, דהיינו כשפה. לדפוסים תרבותיים יש ממד תקשורתי, הם מייצגים משמעויות המבוססות על מערכת מופנמת של כללי התנהגות ועל היחסים ביניהם. המשמעות של כל דפוס תרבותי, כל התנהגות, נוצרת הודות לקיומה של "השפה" - מערכת המכוננת הבדלים בין ההתנהגויות השונות. משמעויות אלה נחקרות על ידי האנתרופולוגיה הסטרוקטורליסטית, המנסה לזהות את המבנה שבבסיסן. לוי-שטראוס סבר כי "שפת התרבות" היא אוניברסלית ומשותפת לכל התרבויות - "מבנה העומק" שהוא תכונה מולדת של המוח האנושי, וההבדלים בין התרבויות השונות הם ברמת הפרטים של השפה בלבד. בעקבות רומן יעקובסון הוא ראה את המוח האנושי כמאורגן בצורה של צמדי ניגודים בינאריים, וסימן סדרה של ניגודים בסיסיים כאלה אשר ניתן להבין כל תרבות במונחיהם.
אחד מהמחקרים של לוי-שטראוס בו יישם את המודל הסטרוקטורליסטי הוא עבודתו על המיתוסים שהתפרסמה במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20. בבסיס עבודה זו הוא השילוב של העושר והשונות של המיתוסים יחד עם העובדה שקיים דמיון בסיסי מפתיע בין מיתוסים שנוצרו בתרבויות שונות לחלוטין. מכאן לוי-שטראוס הסיק שיש לבחון את המיתוסים כשפה ולהבחין בין התוכן של המיתוס שמשתנה ממיתוס אחד למשנהו לבין מבנה העומק העומד בבסיס כל המיתוסים שזהה בכל התרבויות. לוי-שטראוס התעניין במבנה זה וחילץ אותו באמצעות ניתוח שיטתי של מיתוסים שונים.
סטרוקטורליזם ותורת הספרות
החלת מושג המערכת על הספרות משמעותה מעבר מהתמקדות בפרשנות של יצירה בודדת לניסיון להבין אותה כחלק מתוך מערכת רחבה יותר. מעבר זה גורם להוצאת זהות מחבר היצירה והקשריה החוץ-ספרותיים אל מחוץ לתחום העיסוק של תורת הספרות. חוקרי הספרות הסטרוקטורליסטים עושים הבחנה בין המבנה המופשט הכללי של הספרות לבין מימושיו האפשריים, ובאנלוגיה לבלשנים החוקרים את מבנה השפה, מושא המחקר שלהם הוא המבנה. ברמה המופשטת ביותר מדובר בניסיון להבין ולאפיין את המבע הספרותי, או בניסוח אחר, מהי ה"ספרותיות", או מהי הפואטיקה של הספרות. עם זאת חוקרי הספרות הסטרוקטורליסטים עוסקים גם במערכות מצומצמות יותר וביחסים שבין פריטים למערכות בהן הם ממוקמים. לדוגמה, סוגה מסוימת יכולה להיבחן כ"פריט" על רקע היחסים שבינה לבין מערכת של סוגות אחרות; יצירה המשתייכת לסוגה מסוימת תיבחן ביחס למערכת של אותה סוגה, ו"פריט" יכול להיות גם רכיב מסוים בתוך יצירה.
אסכולת פראג שנוסדה על ידי רומאן יעקובסון עם שותפים נוספים בשנת 1926 הייתה בין הראשונות ליישם את המודל הסטרוקטורליסטי על הספרות כאמנות לשונית. מחקרו של אומברטו אקו משנת 1966 בו ניסח את הכללים שעומדים מאחורי סדרת ספרי ג'יימס בונד מהווה דוגמה ליישום כזה.
ביקורת על הסטרוקטורליזם
ביקורת נוספת בסיסית יותר, קשורה לעצם התפיסה הסטרוקטורליסטית של התרבות כמוצר מוגמר בעל משמעויות קבועות ויציבות הניתנות לפענוח באופן סופי, בעוד שעל פי בורדייה התרבות היא תהליך דינמי המשתנה לאורך זמן, בין השאר בהשפעת בני האדם המקיימים ביניהם אינטראקציות שונות.
מאכינל
מאכינל (באנגלית: Machinal) הוא מחזה פרי עטה של המחזאית והעיתונאית האמריקאית סופי טרדוול, המבוסס על סיפור חייה האמיתי של רות סניידר, שהייתה האשה הראשונה שהוצאה להורג בכיסא החשמלי במדינת ניו-יורק. הצגת הבכורה בברודוויי בבימויו של ארתור הופקינס שנחשבת כפיסגת התיאטרון האקספרסיוניסטי בארצות הברית. המחזה נכלל במדריך השנתי של מבקר התיאטרון ברנס מנטל "המחזות הטובים ביותר" לשנת 1928/9.
תקציר העלילה
המחזה מספר על הלן, שכל חייה מוכתבים לה. היא ממלאת את דרישות החברה מהנשים, לא משנה עד כמה היא אינה שבעת רצון מכך. היא עובדת כמזכירה ונישאת לג'ורג' ג'ונס, הבוס שלה, אותו היא מוצאת דוחה, נולד להם תינוק והיא נתקפת בדיכאון אחרי לידה. היא פוגשת את דיק רו, גבר מקסיקני בבילוי בבר, שמצית בה את תאוות החיים ומנהלת איתו רומן. מספר שנים לאחר נישואיהם נמצא בעלה מת במיטתו כשראשו מנופץ באבן חדה. הלן עומדת למשפט שזוכה לכיסוי תקשורתי נרחב, נמצאת אשמה ברצח ומוצאת להורג על כיסא חשמלי.
תולדות ההפקה
בהפקה המקורית בניו יורק שיחק קלארק גייבל בתפקיד המאהב, שנים ספורות לפני שהוא נהפך לכוכב קולנוע. זו הייתה הופעת הבכורה שלו והוא זכה עליה לתשבחות. מעצב התפאורה של ההפקה המקורית היה רוברט אדמונד ג'ונס.
הצגת הבכורה של "מאכינל" בבריטניה נקראה The Life Machine (חיי המכונה) והיא הועלתה בשנת 1931.
לאחר מכן המחזה מיעטו להעלות את המחזה במערב, שמשל בו התיאטרון הריאליסטי. אולם ברוסיה "מאכינל" זכה לפופולריות, מכיוון שהוא הוקיע את התרבות הקפיטליסטית.
המחזה חודש בידי התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון בהפקה אותה ביים סטיבן דלדרי. הצגת הבכורה התקיימה ב-13 באוקטובר 1993. פיונה שו גילמה את דמותה של האישה הצעירה, קירן היינדס גילם את דמותו של מאהבה וג'ון וודבין גילם את דמותו של בעלה. מעצב התפאורה, שכללה סורג מתכת גדול שהוזז לעמדות שונות בסצינות שונות במחזה, היה איאן מקניל, מעצבת התפאורה הייתה קלייר מיטשל, מעצב התאורה היה ריק פישר ומלחין המוזיקה היה סטיבן וורבק. ההפקה זכתה בפרס לורנס אוליבייה להפקה המחודשת הטובה ביותר.
הפקת המחזה בכיכובם של רבקה הול ומייקל קומפסטי (Cumpsty) אמורה להיות מוצגת בשלהי 2013 או ראשית 2014. הבמאית היא לינדזי טרנר. טרום הבכורה תיערך ב-20 בדצמבר 2013, כשהצגת הבכורה הרשמית תתקיים ב-16 בינואר 2014, בתיאטרון American Airlines Theatre, בעיר ניו יורק.
מנספילד (אוהיו)
מנספילד (באנגלית: Mansfield) הוא מושב המחוז של מחוז ריצ'לנד אשר במדינת אוהיו שבארצות הברית, כ-105 קילומטרים מקולומבוס ו-111 קילומטרים מקליבלנד.
דמוגרפיה וגאוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2010 היו בעיר 47,821 תושבים, 18,696 משקי בית ו-10,655 משפחות. 73.3% מהתושבים הם לבנים, 22.1% אפרו-אמריקאים, 0.2% אינדיאנים, 0.7% אסיאתים, ו-3.0% משני גזעים או יותר.
העיר משתרעת על שטח של כ-80.08 קילומטרים רבועים, מתוכם 79.95 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-0.13 קמ"ר שטחי מים.
תושבים נודעים ממנספילד
תושבים נודעים בולטים אשר נולדו במנספילד כוללים את:
יהודי שינדלר
בתרגום מילולי מגרמנית יהודי שינדלר, (בגרמנית: Schindlerjuden) היו קבוצה של כ-1,200 יהודים שניצלו על ידי אוסקר שינדלר במהלך השואה. הם שרדו את שנות המשטר הנאצי בעיקר באמצעות התערבותו של שינדלר, שמצא להם מעמד מוגן כעובדי תעשייה במפעל כלי האמייל שלו בקרקוב, ואחרי 1944 במפעל החימוש שלו בצ'כיה הכבושה שנקראה אז הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. שם ניצלו יהודים אלה מלהישלח למחנות ההשמדה ושרדו רובם ככולם את תקופת מלחמת העולם השנייה. שינדלר הוציא את הונו האישי כתעשיין כדי להציל את "יהודי שינדלר".
סיפורם תואר בספר "תיבת שינדלר", מאת תומאס קנילי , ובעיבוד הקולנועי של סטיבן ספילברג לרומן, בשם רשימת שינדלר. פולדק פפרברג, אחד הניצולים, שכנע את תומאס קנילי לכתוב את הרומן, ואת סטיבן ספילברג להפיק את הסרט.
על פי ההערכות היו למעלה מ-8,500 צאצאים של "יהודי שינדלר" שחיו ברחבי ארצות הברית, ישראל ומדינות אחרות בשנת 2012.
תולדות הרשימה
הרשימה המקורית של יהודי שינדלר שהועברו למפעל של שינדלר במחנה ברינליץ, בחבל הסודטים הכבושה, הוכנה על ידי מייטק פמפר, יצחק שטרן ואוסקר שינדלר בספטמבר ובאוקטובר 1944. הרשימה הזו כנראה כבר לא קיימת.
רשימה נוספת עם 1,000 שמות, שערך פמפר עם הגעתם של האסירים ב-21 באוקטובר 1944 למפעל ברינליץ, הוצגה על ידו לארכיוני ארולזן – מרכז בין-לאומי אודות רדיפות הנאצים ב-1958.
שתי רשימות של 1,098 אסירים שנערכו על ידי הנהלת המחנה בברינליץ ב-18 באפריל 1945 קיימות, והן שמורות ביד ושם, שם אוסקר ואמילי שינדלר הוכרו כחסידי אומות העולם. הרשימה הראשונה מכילה 297 אסירות (נשים) ואילו הרשימה השנייה מכילה 801 אסירים (גברים). יש כמה עותקים שמורים והעתקי פחם של הרשימה מאפריל 1945, כאשר חלקם נמצאים במוזיאונים בעוד שאחרים נמצאים בידיים פרטיות, בעיקר של משפחות אסירים לשעבר. באפריל 2009 התגלה עותק של הרשימה המקורית, המתעדת 801 שמות. הרשימה נתרמה על ידי מחבר תיבת שינדלר תומאס קנילי, לספריית המדינה של ניו סאות' ויילס בסידני.
יהודי שינדלר המוכרים יותר
(הרשימה המקורית ציינה בגרמנית גם את שנת ומקום לידתם של העובדים, אזרחותם ואת מקצועם).
תרגום לעברית של המקצועות מהרשימה
ברשימה המקורית מופיעים קיצורים אחדים ליד המקצוע המצוין כמו:
מונובקטם
מונובקטם היא אנטיביוטיקה מקבוצת הבטא לקטם, שבו טבעת הבטא לקטם אינה מחוברת לטבעות אחרות.
תרופות מונובקטם הן פחות בשימוש, אולם ניתן לתת אותם לחולים המפתחים תגובה אנפילקטית לפניצילין. מונובקטם פעילה נגד חיידקים גראם שליליים בלבד והיא עמידה כנגד רוב החיידקים המייצרים את האנזים בטא לקטמז.
המונובקטם היחיד המופץ מסחרית הוא התרופה aztreonam. תופעות הלוואי שלו הן פגיעה קלה בתפקודי הכבד ופריחה על העור. מונובקטם נוספים הם tigemonam, nocardicin A, tabtoxin.
הוקו לילי
הוקו לילי (שם מדעי: Nothocrax urumutum) הוא מין של עוף יער אמריקאי ממשפחת ההוקיים והמין היחיד בסוגו. מין זה פעיל בלילות ומכאן שמו.
מאפיינים
ההוקו הוא עוף בינוני הדומה לתרנגול שחור ובעל ציצות נוצות שחורות וראש גדול. הוא מצוי באמריקה הדרומית בברזיל, פרו, קולומביה, אקוודור וונצואלה ביער האמזונאס ובכמה ביצות טרופיות וסובטרופיות.
אורכו של ההוקו 66 ס"מ. הוא גבוה ובעל רגליים ארוכות ונוצות חומות עם נוצות כנפיים חומות-אפורות ובטן אדומה. הזנב ארוך וכחול. הראש שחור סביב העיניים ישנו עור כחול והגבות צהובות. להוקו ישנו מקור מעט מעוקל בצבע אדום. עיניו של ההוקו גדולות כדי לקלוט הרבה אור בשעות הלילה.
ההוקו חי ביערות ומסוגל לעופף ולחיות על ענפים נמוכים, אך יעדיף להיות על הקרקע. הוא מחפש מזון קטן כמו פירות, זרעים ויצורים קטנים.
מוקדמות מונדיאל 2002 - אסיה
199 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 2002, והתחרו על 32 מקומות בטורניר הגמר. ו, המארחות, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 29 מקומות לשאר הנבחרות.
לאסיה (AFC) הוקצו: 4.5 מקומות, מתוכם 2 לקוריאה הדרומית וליפן ועל ה-2.5 האחרים התחרו 40 נבחרות. הנבחרת שזכתה בחצי מקום העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אירופה.
מהלך המוקדמות
ו, מארחות המונדיאל, העפילו אוטומטית והותירו 2.5 מקומות עבור 40 הנבחרות הנותרות. המשחקים באסיה התנהלו בשלושה סבבים:
בית 1
עומאן העפילה לסיבוב הגמר.
בית 2
איראן העפילה לסיבוב הגמר. בבית זה הייתה אמורה לשחק, אך היא פרשה מהטורניר.
בית 3
קטאר העפילה לסיבוב הגמר.
בית 4
בחריין העפילה למונדיאל.
בית 5
תאילנד העפילה לסיבוב הגמר.
בית 6
עיראק העפילה לסיבוב הגמר.
בית 7
אוזבקיסטן העפילה לסיבוב הגמר.
בית 8
איחוד האמירויות הערביות העפילה לסיבוב הגמר.
בית 9
סין העפילה לסיבוב הגמר.
בית 10
בבית זה לא היו נקודות ולכן הדירוג היה מהפרש שערים. ערב הסעודית העפילה לסיבוב הגמר.
בית 1
ערב הסעודית העפילה.
בית 2
סין העפילה.
פלייאוף
איראן העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אירופה.
תורת שדה ממוצע
תורת שדה ממוצע (Mean Field Theory - MFT) היא שיטה בפיזיקה סטטיסטית ותורות הסתברות נוספות המאפשרת תיאור והבנת מערכות סטוכסטיות על ידי מיצוע על דרגות חופש מיקרוסקופיות (לכן "ממוצע") ורדוקציה של ממדיות הבעיה לתיאור מקרוסקופי. קירובים כאלו ממצעים על דרגות חופש כגון מיקום יחסי, צפיפות מסה, תנע, תנע זוויתי, מגנטיזציה וכדומה, כתלות בבעיה אותה מנסים לפתור.
דרגות החופש יכולות לבוא באינטראקציה אחת עם השנייה (למשל - ספין של חלקיק אחד בא באינטראקציה עם ספין סמוך לו. שני הספינים נחשבים לדרגות חופש מיקרוסקופיות נפרדות), והמיצוע צריך להתחשב בכך. לרוב נייצג את ההשפעה של כל השכנים של חלקיק מסוים על דרגות החופש של החלקיק באמצעות שדה ממוצע. כך ניתן לצמצם בעיה רב גופית, שאינה פתירה עקרונית באופן אנליטי דטרמיניסטי, לבעיה דו-גופית של החלקיק והשדה הממוצע. השיטה גם מכונה "פיתוח עקבי-עצמי" כיוון שניתן כעת לסכום על כל החלקיקים ולשחזר את השדה מהממוצע, מה שמניב, באופן כללי, משוואה אינטגרלית.
הרעיון הופיע לראשונה בפיזיקה בעבודתו של פייר קירי ופייר ווייס כדי לתאר מעברי פאזה. גישות נוספות שאימצו את השיטה תרמו למחקר ויישומים במודלים אפידמיולוגיים, תורת התורים, ביצועי רשתות מחשבים גדולות ותורת המשחקים.
בעיה עם גופים רבים עם אינטראקציות באופן כללי אינה פתירה במדויק (אפילו בהתייחסות סטטיסטית לבעיה ושימוש בפונקציית החלוקה) למעט למקרי קיצון פשוטים בעלי סימטריה רבה (כגון תורת שדה אקראי ומודל איזינג בממדים נמוכים מ-3). בתורת שדה ממוצע, הבעיה הרב-גופית מוחלפת בבעיה חד-גופית בשדה חיצוני הנבנה על ידי מיצוע אינטראקציות מיקרוסקופיות - המיצוע למעשה מחליף את האינטראקציות מכל שאר החלקיקים על חלקיק שרירותי בשדה אפקטיבי, דרגת חופש יחידה. הקושי הגדול (למשל של חישוב פונקציית החלוקה) נעוץ בדרך כלל בספירה קומבינטורית של כמות האינטראקציות הנוצרות בעקבות רכיבי האינטראקציה בהמילטוניאן כאשר סוכמים על כל המצבים. המטרה של תורת השדה הממוצע היא לפתור את הבעיות הקומבינטריות האלו. הקלות שבה השיטה מובילה לתובנות וניבויים הנוגעים לגבי התנהגות המערכת (כתוצאה מאוניברסליות של מערכות מורכבות) הופכת אותה לטכניקה נפוצה.
טכניקות המשתמשות בתורת שדה ממוצע כהנחה מרכזית כוללות את קירוב בראג-וויליאמס, מודלים על עץ קיילי, תורת לנדאו לניתוח מעברי פאזה, קירוב פייר-ווייס ועוד.
בתורת שדות, ניתן לפתח את ההמילטוניאן בטור חזקות של גודל התנודות סביב ממוצע השדה. בהקשר הזה ניתן לחשוב על השדה ממוצע עצמו כ"סדר אפס" של הפיתוח, ממנו כבר ניתן להסיק התנהגויות חשובות של המערכת. למעשה ניתן להשתמש בתורת הפרעות כדי להשתמש בפתרון עבור שדה ממוצע עבור חישוב הסדרים הבאים, ולהשיג תובנות רבות נוספות.
באופן כללי, לממדיות הבעיה תפקיד חשוב בקביעה האם תורת שדה ממוצע תניב תוצאות טובות. ככל שיותר אינטראקציות פועלות על חלקיק יחד במערכת המקורית, כך המיצוע יתן תוצאה מדויקת יותר. זה קורה במערכות בממדים מרחביים גבוהים או בעלות אינטראקציות ארוכות-טווח. קריטריון גינזבורג נותן אומדן פורמלי לכמה התנודות מעבר לשדה הממוצע הופכות את תורת שדה ממוצע לפחות אפקטיבית, כתלות במספר הממדים המרחביים של המערכת.