cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלימות נגד יהודים בפולין, 1944–1946
עלילת דם
האינטליגנציה הפולנית שמלפני המלחמה חדלה להתקיים. 23.7 מיליון איש חיו בפולין בשנת 1946, אך רק 40,000 מהם היו בוגרי אוניברסיטאות ששרדו את המלחמה - פחות מ־0.2 אחוז מהאוכלוסייה. בין 1944 ל-1956 הוחזקו 350,000-400,000 פולנים בבתי הכלא הסטליניסטים. עקב השמדת רוב מוסדות ההשכלה הגבוהה בפולין, שבוגריהם היו מתונים ביחסם ליהודים, ועקב עליית המשטר הקומוניסטי, שזוהה עם היהודים, גברה העוינות כלפי היהודים בפולין בשנים שלאחר המלחמה. פרעות ומהומות אנטי-יהודיות פרצו בעקבות עלילות דם כוזבות נגד כמה יהודים בערים ועיירות פולניות - קרקוב, קיילצה, ביטום, ביאליסטוק, ביילבה, צ'נסטוחובה, לגניצה, אוטבוצק, ז'שוב, סוסנוביץ, שצ'צ'ין וטרנוב. אלימות אנטי-יהודית התחוללה גם בכפרים ובעיירות קטנות במרכז פולין, שם התרחש הרוב המכריע של הפגיעה ביהודים. מבצעי הפעולות האנטי יהודיות נענשו רק לעיתים נדירות.
פוגרום קרקוב ב-11 באוגוסט 1945 היה המהומה האנטי-יהודית הראשונה בפולין שלאחר המלחמה, והביא למותה רוזה ברגר. הפוגרום פרץ עקב שמועה שהפיץ צעיר (שלימים טען כי הטעו אותו) כי גוויותיהם של ילדים נוצרים הוסתרו בבית הכנסת "קופה". במהלך ההתפרעות הותקפו יהודים בקז'ימייז' ובאזורים אחרים בעיר העתיקה. שרפה הוצתה בבית הכנסת "קופה". 145 חשודים נעצרו ובהם 40 אנשי מיליציה ושישה חיילים. בספטמבר ובאוקטובר 1945 הואשמו כ-25 מהם ועשרה מהם נשלחו לכלא. זמן קצר לאחר פוגרום קיילצה, האלימות כלפי יהודים בפולין פסקה, בין היתר עקב מיעוט היהודים, שכן אלה ברחו בהמוניהם מפולין.
פוגרום קיילצה
פוגרום קיילצה פרץ ב-4 ביולי 1946 עקב שמועה לפיה ילד פולני נחטף על ידי יהודים אך הצליח להימלט, וכן שילדים פולנים אחרים נרצחו על ידי יהודים. השמועה הציתה תגובה ציבורית אלימה שהופנתה אל היהודים. התקפות על יהודים תושבי קיילצה הונהגו על ידי יחידות של המיליציה הקומוניסטית והצבא הפולני שבשליטת הסובייטים, אשר אישר את השמועות על חטיפה.
בפוגרום בקיילצה נרצחו 42 איש וכ-50 נפצעו קשה. מספר הקורבנות אינו מבטא את השפעת הפוגרום. פוגרום קיילצה היווה נקודת מפנה בהיסטוריה של יהודי פולין לאחר המלחמה, שכן לאחר מכן הגיעה המחתרת הציונית למסקנה כי אין עתיד ליהודים בפולין. זמן קצר לאחר מכן חתם האלוף שפיצ'לסקי על צו המאפשר ליהודים לעזוב את פולין ללא אשרות או אישורי יציאה, וההגירה היהודית מפולין גברה. ביולי 1946 עזבו את פולין כמעט 20,000 יהודים. בספטמבר נותרו בה כ-12,000 יהודים. בריטניה דרשה מפולין (בין השאר) להפסיק את יציאת היהודים, אך לחצה ברובו לא הצליח.
מספר הקורבנות
מחקר של דוד אנגל עבור בית הספר להוראת השואה ביד ושם כלל בדיקת "מקרי מוות יהודים באלימות שלגביהם קיים תיעוד ספציפי, לפי חודש ופרובינציה". המחקר שימש כנקודת מוצא בדו"ח משנת 1973 של ההיסטוריון לוסיאן דוברושיצקי, ש"ניתח רשומות, דוחות, מברקים, פרוטוקולים וגזרי עיתונות מהתקופה הנוגעת לתקיפות ורציחות אנטי-יהודיות ב-115 יישובים" בהם תועדו כ-300 מקרי מוות של יהודים.
מספר היסטוריונים, ביניהם אנטוני פולונסקי ויאן גרוס, מציינים את הנתונים ממחקרו של דוברושיצקי. דוברושיצקי כתב כי "על פי הערכות כלליות 1,500 יהודים איבדו את חייהם בפולין מהשחרור עד קיץ 1947". גרוס שציטט את דוברוסיצקי טען כי ניתן לייחס רק חלק ממקרי המוות האלה לאנטישמיות וכי רובם נבעו מהערעור הכללי במצב לאחר המלחמה, מאלימות פוליטית וממקרי שוד. אנגל כתב שדוברוסצקי "לא הציע מקור ל'הערכות כלליות' כאלה", ואלה "לא אושרו על ידי אף חוקר אחר", גם לא הערכה של 1,000 קורבנות, כפי שנטען על ידי גוטמן. לדברי אנגל, "שתי ההערכות נראות גבוהות". אנה צ'יצ'ופק (Anna Cichopek) טענה כי יותר מאלף יהודים נרצחו בפולין בין 1944 ל-1947. על פי סטפן גראייק נרצחו כאלף יהודים במחצית הראשונה של שנת 1946. ההיסטוריון תדיאוש פיוטרובסקי העריך כי בין 1944 ל-1947 היו 1,500–2,000 קורבנות יהודים של סכסוך אזרחי כללי שפרץ עם התבססות הכוח הסובייטי, ואלו היוו 2 עד 3 אחוז מכלל קורבנות האלימות לאחר המלחמה בפולין.
במאמר בכתב העת המחקרי "יד ושם: קובץ מחקרים" כתב היסטוריון השואה דוד אנגל:
[דוברושיצקי] לא דיווח על תוצאות המחקר, אלא במונחים הכלליים ביותר, ואף לא ציין את המקורות הספציפיים מהם ערך את רשימת המקרים שלו. עם זאת, בחינה שיטתית נפרדת של התיקים הרלוונטיים בארכיון המשרד הפולני למינהל ציבורי, בתוספת דיווחים שהוכנו על ידי שגרירות ארצות הברית בוורשה ועל ידי מקורות יהודיים בפולין, וכן עלונים שפרסמו הוועד המרכזי. של יהודי פולין והסוכנות הטלגרפית היהודית, קובעת שטענתו של דוברושיצקי אמינה: היא הציגה תיאורים של 130 אירועים ב-102 מוקדים בין ספטמבר 1944 לספטמבר 1946, בהם 327 יהודים איבדו את חייהם.
יחסי סין–סלובניה
יחסי סין–סלובניה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין סין לסלובניה. הרפובליקה העממית של סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם סלובניה בשנת 1992, והיא מקור היבוא הגדול ביותר של סלובניה באסיה.
היסטוריה
פרדיננד אבגושטין הלרשטיין, מסיונר ישועי ממוצא סלובני, הגיע לסין במהלך שושלת צ'ינג, וזכה להערכת הקיסר צ'יאן לונג; הוא בנה מכשירים אסטרונומיים, והביא להחדרת התרבות הסינית והגאוגרפיה הסינית לאירופאים. הוא נחשב על ידי כמה חוקרים כמו 'מרקו פולו של סלובניה'.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הוקמה במחצית השנייה של 1945, כאשר סלובניה הייתה חלק מיוגוסלביה. סלובניה הכריזה על עצמאותה כמדינה ביוני 1991. גרמניה תמכה בעצמאות המקומית מיוגוסלביה וניסתה לשדל את חברי הקהילה האירופית שהסתייגו. עם זאת, לרפובליקה העממית של סין הייתה מערכת יחסים טובה עם יוגוסלביה באותה תקופה. ביולי 1991 יוגוסלביה הוציאה את כוחותיה ומוסדות אחרים מסלובניה, שנחשבה להכרה מוסווית בעצמאות סלובניה. בשנה שלאחר מכן הכירה הרפובליקה העממית בסלובניה ובעקבות כך כוננה יחסים דיפלומטיים עם המדינה.
יחסים כלכליים
על פי מרכז המחקר הכלכלי, סין בשנת 2012 ייצאה בשווי 15.6 מיליון דולר סלובניה, בעיקר מנועים, מחשבים ושאר מיוד מכני, שאר הסחורות, כולל טקסטיל, כימיקלים וכו', הפך למקור היבוא הגדול ביותר של סלובניה באסיה. סלובניה ייצאה באותה שנה בשווי 231 מיליון דולר לסין היבשתית, ויותר ממחצית הסחורות היו מכונות וציוד.
עדי ביכמן
עדי מאיה ביכמן (נולדה ב-5 בפברואר 1983) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל (1999–2021) במשחה ל-1500 מטר חופשי (בריכת 25 מטר), השתתפה באולימפיאדת סידני במדי נבחרת ישראל. שיאנית ישראל במשך כ-11 שנים (עד 2020) והשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 800 מטר חופשי מתחת ל-9 דקות (בריכה אולימפית). בעלת שתי מדליות ארד באליפות אירופה בשחייה לנוער (מוסקבה 1999). נוסף לכך, הייתה שחקנית נבחרת ישראל בכדורמים נשים.
ביכמן מנהלת את תחום הספורט ב.
ביוגרפיה
עדי ביכמן נולדה בקריית אונו. החלה לשחות בגיל חמש וחצי. מאמניה הראשונים היו אורי קליינמן וחיים פיינגולד בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו. אחר כך שחתה כשנה אצל רובי שלו בקבוצת השחייה של הפועל גבעתיים. ובגיל 11, התאמנה בהדרכתו של המאמן הלאומי לאוניד קאופמן באקדמיה למחוננים בספורט שבמכון ווינגייט.
ביכמן היא חברת הנהלת מכבי ישראל (מ-2020) וחברת הנהלת איגוד השחייה בישראל (מ-2020). היא גם חברת הנהלת הוועד האולימפי בישראל ויו"ר הוועדה המקצועית של הוועד האולימפי (מ-2021) וחברת הוועדה השל הוועד האולימפי האירופאי (EOC) לפסטיבל האולימפי האירופאי לנוער ( EYOF) (מ-2021).
אלופת ישראל בגיל 12
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1995 בגיל 12 בלבד, זכתה ביכמן בשתי מדליות זהב ובתואר הבוגרות הראשון שלה. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.00 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:50.23 דקות.
1997
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בליסבון, פורטוגל שנערך ביולי 1997 זכתה ביכמן בשתי מדליות, כסף, וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:01:60 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2.25.16 דקות
1998
בשנת 1998 זכתה ביכמן במדליית כסף ו-3 מדליות ארד במשחקים האירופיים לנוער שנערכו במוסקבה, רוסיה. כאשר כל קפיצה למים היוותה שיא ישראלי חדש.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן בסוף יולי אותה שנה סיימה ביכמן במקום הרביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:58.85 דקות ובמקום ה-10 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.30 דקות.
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה קבעה ביכמן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 4:50.96 דקות, שיפור משמעותי לשיא של טימאה טוט שניקבע 7 שנים קודם לכן (4:58.16 דקות).
1999
באליפות החורף של ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במשגב עם בינואר 1999 קבעה במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 17:10.29 דקות. נכון לפברואר 2022 שיא זה עדיין לא נשבר.
באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה במוסקבה, ביולי אותה שנה זכתה ביכמן בשתי מדליות ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש בתוצאה של 8:49.72 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש נוסף של 4:53.67 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בליסבון, בדצמבר אותה שנה סיימה ביכמן במקום ה-21 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש בתוצאה של 4:50.75 דקות ובמקום ה-24 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:18.54 דקות.
2000
בסבב הגביע העולמי בשחייה מס' 11 (בריכת 25 מטר) שנערך בפריז, צרפת בפברואר 2000 סיימה ביכמן במקום החמישי בשיא ישראלי חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:42.38 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ אותה שנה סיימה ביכמן במקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:43.77 דקות ובמקום 21 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:19.19 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה הלסינקי, פינלנד בתחילת חודש יולי אותה שנה קבעה ביכמן שיא ישראלי חדש בתוצאה של 8:47.98 דקות וסיימה במקום החמישי ובכך איפשרה את השתתפותה במשחקים האולימפיים, לאחר שקבעה את הקריטריון האולימפי. ראשונה סיימה פלביה ריגמונטי משווייץ (8:29.16 דקות). שיא זה נשבר ביוני 2011.
באולימפיאדת סידני שנערכה בשנת 2000 הייתה ביכמן לספורטאית הראשונה מישראל שהשתתפה בתחרויות. היא לא הצליחה לשפר את הישגיה וסיימה במקום ה-38 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:27.33 דקות, במקום ה-25 בתוצאה של 9:01.90 דקות ובמקום ה-26 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:06.72 דקות.
2003
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2003 זכתה ביכמן במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 17:19.22 דקות, לפני תמר שושן שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 15–16 של 17:28.29 דקות ומאשה בליזניוק (18:08.53 דקות)
2004
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2004 זכתה ביכמן במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 17:26:02 דקות, לפני תמר שושן.
חייה האישיים
ביכמן מתנדבת כמאמנת בקבוצת השחיה של צה"ל וחברת ועדת הנדלר האמונה לקביעת אמות המידה לחלוקת ההקצבות בספורט.
היא אחת מ-25 ספורטאיות עילית בתוכנית המנטוריות הבינלאומית של Women Athletes Business Network בשיתוף ארנסט & יאנג. מי שהייתה המנטורית של עדי היא מרי דייוויס, נשיאת Special Olympics באירופה ואסיה, שהייתה מועמדת לנשיאות אירלנד.
נוסף לכך, אימנה ביכמן בקבוצת מכבי פארק המים רעות את קבוצות העתודה והקבוצה התחרותית, ומאמנת גם היום במכבי שוהם את קבוצת המאסטרס.
קבוצת הנוער (סדרת טלוויזיה)
קבוצת הנוער (ברוסית: Молодёжка) הוא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית אשר שודרה במקור החל משנת 2013 ועד 2019 (6 עונות) בערוץ CTC. הסדרה הופקה במימון משותף ובחסות ליגת ההוקי הקונטיננטלית, KHL.
הסדרה הפכה לאחת מסדרות הטלוויזיה הפופולריות ברוסיה וזכתה להצלחה רבה בעקבות הצלחת סרט הקולנוע "אגדה מספר 17". הסדרה זכתה בכמה פרסים, ביניהם פרס האקדמיה הרוסית לטלוויזיה כסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לשנת 2017 ובפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה כסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לשנת 2014.
עלילה
בקבוצת ההוקי קרח לנוער "הדובים" מתמנה מאמן חדש: סרגיי מאקייב, בעברו שחקן NHL, שמקבל על עצמו את המשימה לאחד את הקבוצה. אלא שזו מתבררת כמשימה לא קלה: השחקנים לא מגלים אמפתיה וכל אחד שקוע בצרות משלו: יש להם משפחה, חיים אישיים ולימודים שתופסים נתח חשוב יותר עבורם. אבל מאקייב הוא לא אדם שמוותר ויהיה עליו לרתום את כל יכולותיו כדי להפוך את השחקנים המפורדים למקשה אחת ויחידה שתביא לקבוצה רצף ניצחונות והישגים במסגרת משחקי ליגת ההוקי לנוער.
איאן מרדוק
איאן מרדוק (Ian Murdock; 28 באפריל 1973 - 28 בדצמבר 2015) היה המייסד של הפצת הלינוקס דביאן ואת משווקת הלינוקס המסחרית Progeny. עבד עבור סאן מיקרוסיסטמס כאחראי על אסטרטגיות של מערכות ההפעלה. בעבר שימש כמנהל הטכנולוגי של קרן לינוקס ויושב ראש Linux Standard Base, תקן השימוש עבור מערכת ההפעלה לינוקס. התגורר באינדיאנה שבארצות הברית.
ב-1993 הוא חיבר טקסט בשם "Debian Manifesto" בזמן שהיה סטודנט באוניברסיטת פרדו, שם הוא סיים תואר ראשון במדעי המחשב בשנת 1996.
הוא קרא לדביאן על שמו ועל שם חברתו באותה תקופה, מי שלימים הפכה אשתו ומאוחר יותר גרושתו, דברה (Debra).
פירוק לשברים חלקיים
באלגברה, פירוק לשברים חלקיים של פונקציה רציונלית מבטא את הפונקציה כסכום של שברים, כאשר:
חשיבותה של שיטת הפירוק לשברים חלקיים נעוצה בכך שהיא מספקת אלגוריתם מובנה למגוון חישובים המערבים פונקציות רציונליות, חישובים אשר מאפשרים מציאת פונקציות קדומות (ראו אינטגרציה בשברים חלקיים) של פונקציות רציונליות, פיתוחי טיילור ועוד. בלב השיטה עומד משפט קיום מרכזי, המתבסס על אלגוריתם אוקלידס לפולינומים.
הרעיון של השיטה פותח ב-1702 בידי גוטפריד וילהלם לייבניץ, אולם הוא לא הצליח לטפל באופן מלא בבעיית האינטגרציה של השברים עם המכנה הריבועי. יוהאן ברנולי השלים את הפרטים החסרים של האלגוריתם, וסיפק נוסחאות (סבוכות במקצת) לאינטגרלים של שברים עם מכנים שהם חזקות של פולינומים ריבועיים.
עקרונות בסיסיים
אם לפונקציה רציונלית במשתנה בלתי תלוי אחד x יש מכנה שמתפרק לגורמים כ-:
מעל שדה K (שיכול להיות שדה הממשיים או המרוכבים) ואם בנוסף ל-P ו-Q אין גורם משותף, אז לפי זהות בזו לפולינומים, ששקולה לאלגוריתם אוקלידס המורחב, קיימים פולינומים (C(x ו-(D(x כך ש-, ומתקיים:
לכן:
ולפיכך R ניתנת לכתיבה גם כ-:
כאשר כל המונים הם פולינומים.
באמצעות אינדוקציה הפונקציה הרציונלית (R(x ניתנת לכתיבה כסכום של שברים עם מכנים שהם חזקות של פולינומים אי-פריקים. אם נרחיב רעיון זה, ניתן לכתוב את:
כסכום של שברים עם מכנים שהם חזקות של F ומונים ממעלה נמוכה מזו של F, בתוספת אפשרית של פולינום. התוצאה היא המשפט הבא:
משפט: יהיו f ו-g פולינומים שונים מאפס מעל שדה K. נכתוב את g כמכפלה של חזקות של פולינומים זרים ואי פריקים:
אם deg f < deg g, אז b = 0.
אם K הוא שדה המספרים המרוכבים, אז מהמשפט היסודי של האלגברה מובטח לנו שכל הגורמים pi הם גורמים ליניאריים ממעלה אחת, וכל המונים a_{ij} הם קבועים. כאשר K הוא שדה הממשיים, חלק מהגורמים pi עשויים להיות ריבועיים, כך שבפירוק לשברים חלקיים, חלוקות של פולינומים ליניאריים בדרגות של פולינומים ריבועיים עשויות להופיע גם כן.
דוגמאות
להלן יובאו מספר דוגמאות לפירוק לשברים חלקיים.
גורם ריבועי פריק במכנה
נניח וברצוננו לפרק את השבר לשברים חלקיים. באמצעות טרינום קל לראות שהמכנה מתפרק לגורמים הבאים: לפיכך, אנו מחפשים סקלרים A ו-B כך ש: דרך אחת למצוא את A ו-B היא על ידי "העלמת השברים", כלומר, הכפלת שני הצדדים במכנה המשותף. זה מביא אותנו לביטוי הבא: נאסוף באגף הימני של המשוואה את אשר מוכפל ב-x ואת אשר לא. מכיוון שיש שוויון בין שני אגפי המשוואה, ניתן להשוות את המקדמים של הביטויים הדומים. הפתרון לביטויים אלו הוא ', '. לפיכך, מתקבל הפירוק הבא לשבר זה:
גורם ריבועי בלתי פריק במכנה
ניתן לראות כי הביטוי x2 + 2x + 4 איננו פריק באמצעות מספרים ממשיים מכיוון שהדיסקרימיננטה של הביטוי היא שלילית. לכן, אנו מחפשים סקלרים A, B, C כך ש:
לאחר "העלמת השברים" אנו מקבלים
ניתן לסדר משוואה זו ולכתוב על פיה שלוש משוואות ליניאריות בעלות שלושת הנעלמים A, B, C, כמו שעשינו בדוגמה הקודמת, אבל מכיוון שפתירת מערכת כזו של משוואות הופכת למעיקה ככל שמספר המשתנים גדל, אנו מנסים שיטה אחרת. הצבה של 2 במקום x במשוואה מעלימה את כל הביטוי הימני השני ואנו מקבלים
מכאן 12A = 84, לכן A=7 כך שקיבלנו
נציב 0 במקום x.
מכאן C=4. קיבלנו
נציב 1 במקום x.
מכאן B=3. אם כך, הפירוק לשברים חלקיים של שבר זה הוא:
גורמים החוזרים על עצמם במכנה
עבור שברים מהצורה הזו
(כאשר P יכול להיות כל פולינום שהוא ממעלה נמוכה דיה), הפירוק לשברים חלקיים נעשה באופן הבא:
לדוגמה, ניקח את השבר הבא:
המכנה מתפרק באופן הבא:
הגורם ממעלה ראשונה (x − 4) חוזר על עצמו במכנה. לפיכך, הפירוק לשברים חלקיים נעשה בצורה הבאה:
מכאן פותרים כמו בדוגמאות לעיל.
בעלי גורם ריבועי בלתי פריק במכנה (כאשר שוב, P יכול להיות כל פולינום שהוא ממעלה נמוכה דיה), הפירוק לשברים חלקיים נעשה באופן הבא:
דפוס זה של פירוק נכון גם עבור כל גורם ריבועי בלתי פריק אחר ומספר השברים הנ"ל תלוי במספר החזרות של הגורם במכנה.
פירוק השבר באמצעות משפט השאריות
באופן כללי יותר, בהינתן  והקטבים של הפונקציה. נסמן ב-q את הריבוי של כל קוטב ואז עבור ההצגה
המקדמים נתונים על ידי הנוסחה לחישוב שארית
מוריה חברה לפיתוח ירושלים
מוריה חברה לפיתוח ירושלים בע"מ היא חברה עירונית, המשמשת כזרוע הביצוע של עיריית ירושלים ומשרד התחבורה ומופקדת על ניהול וביצוע מיזמי הפיתוח והתשתיות הגדולים בירושלים. תחומי ההתמחות המרכזיים של חברת מוריה הם פיתוח תשתיות תחבורתיות - הקמת עורקי תחבורה ראשיים ומערכי כבישים, הקמת נתיבי תחבורה ציבורית, הקמה ופיתוח התשתיות של הרכבת הקלה, פיתוח שכונות חדשות, הקמת מבני ציבור, פיתוח אורבני, הקמת פארקים, שבילי אופנים וגני שעשועים, אנרגיה סולארית ועוד.
היסטוריה
חברת מוריה הוקמה בשנת 1987 על ידי ראש העיר ירושלים טדי קולק. כיום משמש ראש העיר משה ליאון כיו"ר הדירקטוריון וגלעד בר-אדון מכהן כמנכ"ל החברה. מוריה רשמה בשנת 2020 שיא בתולדות החברה, עם ניהול וביצוע של כ-350 פרויקטים ברחבי העיר בהיקפי ביצוע של 1.8 מיליארד ש"ח, עלייה של 300 מיליון ש"ח בהשוואה לפעילות החברה בשנת 2019.
מיזמים
בין המיזמים שמנהלת ומבצעת החברה:
20 מיליון מיל אל כדור הארץ
20 מיליון מיל אל כדור הארץ (באנגלית: 20 Million Miles to Earth) הוא סרט מדע בדיוני אמריקני משנת 1957. הסרט בוים על ידי נתן ה. ג'ורן וכיכבו בו ויליאם הופר, ג'ואן טיילור ופרנק פוגליה.
עלילת הסרט
דייגים באיטליה מבחינים בחללית המתרסקת לתוך הים. הדייגים ממהרים לחפש ניצולים, ונכנסים לחללית דרך חור שנפער בה. הם מוצאים רק שני אנשים שנשארו בחיים וממהרים להוציא אותם מתוך החללית ולברוח ממנה לפני שהיא טובעת. אנשים אשר היו שותפים לפרויקט הטיסה של החללית (שהייתה לכוכב הלכת נוגה) מוצאים את הדייגים אשר חילצו את ניצולי ההתרסקות ושואלים אותם שאלות בנושא.
בינתיים, ילד שמטייל על חוף הים מוצא גליל מתכת עם גוש חומר דמוי ג'לי בתוכו. הילד מוציא את גוש החומר מתוך הגליל ולוקח אותו אל וטרינר מקומי. הילד משכנע את הווטרינר לקנות את גוש החומר. במקביל, שני הניצולים מהתרסקות החללית מתעוררים במרפאה קטנה ואחד מהם חולה במחלה קשה ומת. הניצול השני ממהר למצוא את גליל המתכת.
הרופאה שהייתה במרפאה שבה התעוררו ניצולי ההתרסקות חוזרת לביתה, שהוא גם ביתו של הווטרינר. בכניסתה לבית, מגלה הרופאה שמתוך הג'לי שקנה הווטרינר יצא יצור משונה. הרופאה מראה לווטרינר את היצור, וזה מתלהב ומחליט לקחת אותו לגן הזואולוגי. כשהרופאה והווטרינר מתכוננים לנסוע אל הגן הזואולוגי, הם מגלים לתדהמתם שהיצור הכפיל את גודלו.
משלחת נוספת של אנשים שהיו חברים בפרויקט הטיסה לנוגה מאתרת את הילד שמצא את גליל המתכת וזה מספר להם על הווטרינר לו מכר תוכנו של הגליל. המשלחת מאתרת את הווטרינר, ממש בזמן להגיע אל היצור שגדל בהרבה מגודלו המקורי וברח. חברי המשלחת רודפים אחרי היצור לתוך חווה, וכמעט תופסים אותו, אבל הוא מצליח לתקוף את בעל החווה ולברוח.
המשלחת חוזרת לבסיסה והוגה תוכנית חדשה ללכידת היצור. משלחת חדשה מצליחה לאתר את היצור ולהפיל עליו רשת חשמלית, וזו גורמת לו להלם ולאיבוד הכרתו. ניצול ההתרסקות יוצא עם כתבים לראות את היצור, שנמצא באותו זמן במעבדה וגדל לממדי ענק. היצור מצליח להתעורר מהתרדמת ולברוח מהמעבדה. היצור זורע הרס רב, והצבא יוצא בעקבותיו. אחרי מרדף ארוך בעקבות היצור, הוא מטפס על הקולוסיאום. הצבא יורה לעברו ומפיל אותו יחד עם אבנים כבדות מהקולוסיאום, המוחצות אותו למוות.
צ'אפי (סרט)
צ'אפי (באנגלית: Chappie) הוא סרט פעולה-דיסטופי-מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של ניל בלומקאמפ. סרט מככבים שרלטו קופליי, דב פאטל, סיגורני ויבר, יו ג'קמן, חוזה פאבלו קנטיו וחברי הרכב ההיפ הופ הדרום אפריקאי נינג'ה ויולנדי ויסר.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בניו יורק ב-4 במרץ 2015, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 במרץ 2015. הסרט גרף 102 מיליון דולר ברחבי העולם.
תקציר העלילה
בעקבות הסלמה בשיעור הפשע ביוהנסבורג המשטרה בעיר פונה אל חברת "טטראבאל", המתמחה ברובוטיקה, בראשות מישל בראדלי (סיגורני ויבר), על מנת שתספק לכוחות המשטרה רובוטים שיסייעו להתמודד עם הפשיעה בעיר. הרובוטים של החברה פותחו על ידי דיון וילסון (דב פאטל), מהנדס צעיר ומבריק שמפתח במקביל גם אינטליגנציה מלאכותית.
וילסון נחטף בהמשך על ידי פושעים שדורשים ממנו שיתכנת מחדש את אחד הרובוטים, על מנת שיסייע להם לבצע פשעים. וילסון משלב ברובוט, המכונה "צ'אפי", תוכנת אינטליגנציה מלאכותית חדשנית.
הקונפדרציה של הריין
הקונפדרציה של הריין (בגרמנית: Rheinbund; בצרפתית: Confédération du Rhin) הייתה ברית של 16 מדינות שעוצבה תחת הלחץ של נפוליאון בונפרטה בקיץ 1806 בפריז וכללה נסיכויות שהיו בעבר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית. הקונפדרציה התקיימה עד לנובמבר 1813, לאחר הפסדו של נפוליאון בקרב לייפציג. הקונפדרציה הוקמה על ידי נפוליאון אחרי ניצחונו בקרב אוסטרליץ על פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועל אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה, ולאור חוזה פרסבורג.
במהלך קיומה, נכללו בקונפדרציה מדינות, נסיכויות ודוכסויות רבות, ואחד הקשיים בקונפדרציה היו שהמדינות רצו ריבונות מלאה ושאינה מוגבלת.
האיחוד הותיר את מדינות האזור כקונפדרציה של מדינות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי מוגבל, בשליטת צרפת. על מדינות הקונפדרציה נכפו רפורמות שונות בתחומי הממשל, הכלכלה והמודרניזציה החברתית שהשפיעו על ההיסטוריה הגרמנית, לצד הרפורמות הפרוסיות. לרפורמות השלכה גם על מעמד היהודים במדינות הפדרציה, אשר הושפע מן האמנציפציה הצרפתית.
לאחר מפלתו של נפוליאון הוקמה בקונגרס וינה (1815) הקונפדרציה הגרמנית, בגבולות דומים לאלה של הקונפדרציה של הריין, בתוספת אוסטריה ופרוסיה.
היסטוריה
ב-12 ביולי 1806 חתמו בפריז 16 מדינות גרמניות על איחודם במסגרת הקונפדרציה של הריין, תחת חסותו של נפוליאון. ב-1 באוגוסט פרשו חברי הקונפדרציה באופן רשמי מהאימפריה הרומית הקדושה, וב-6 באוגוסט הכריז פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על פירוק האימפריה, ונשאר רק עם התואר קיסר אוסטריה.
על פי האמנה, הקונפדרציה הייתה מנוהלת על ידי גוף חוקתי משותף, אך המדינות השונות (במיוחד הגדולות) רצו ריבונות בלתי מוגבלת. במקום ראש מדינה מלוכני, כפי שהיה קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נשא, לשעבר הקנצלר הראשי, בתואר "הנסיך הראשון" של הקונפדרציה. ככזה, הוא היה נשיא מועצת המלכים וניהל את הדיאט של הקונפדרציה, שנועד להיות גוף דמוי פרלמנט על אף שמעולם לא התאסף בפועל, בעוד נשיא מועצת הנסיכים היה פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן.
בתמורה לתמיכתם בנפוליאון קיבלו כמה מהשליטים מעמד גבוה יותר: בוואריה, וירטמברג וסקסוניה קיבלו מעמד של ממלכה, ואילו באדן, הסן וברג קיבלו מעמד של דוכסות גדולה. בנוסף קיבלו המדינות שטחים נוספים, על ידי שצורפו אליהם המדינות הקטנות לשעבר של האימפריה. אולם המדינות נאלצו לשלם מחיר גבוה מאוד על מעמדם החדש, מכיוון שהקונפדרציה הייתה בראש ובראשונה ברית צבאית, שמטרתה לספק הגנה הדדית למדינות בברית, וכן הם נאלצו לשלוח חיילים רבים להילחם במלחמות הנפוליאוניות. כפי שהתגלגלו האירועים, מצאו עצמם חברי הקונפדרציה כפופים יותר לנפוליאון מאשר היו כפופים קודם לכן לבית הבסבורג.
לאחר תבוסת פרוסיה לצרפת בקרב ינה-אאורשטדט בשנת 1806, לחץ נפוליאון על רוב המדינות הקטנות בגרמניה להצטרף לקונפדרציה של הריין. בסופו של דבר הצטרפו עוד 23 מדינות גרמניות לקונפדרציה, ובשיא גודלה בשנת 1808 כללה הקונפדרציה 36 מדינות - ארבע ממלכות, חמש דוכסויות גדולות, 13 דוכסיות, 17 נסיכויות, ואת הערים החופשיות של ברית ההנזה המבורג, ליבק, וברמן. מכל מדינות גרמניה, רק אוסטריה, פרוסיה, הולשטיין הדנית ופומרניה השוודית, וכן מדינות הגדה המערבית של הריין ונסיכות ארפורט, שסופחו על ידי האימפריה הצרפתית, נשארו מחוץ לקונפדרציה.
בשנת 1810 חלקים גדולים של הקונפדרציה בצפון מערב גרמניה סופחו לצרפת, על מנת לפקח טוב יותר על אמברגו הסחר עם בריטניה - המערכת הקונטיננטלית.
הקונפדרציה של הריין התמוטטה בשנת 1813, לאחר המערכה הכושלת של נפוליאון נגד האימפריה הרוסית ותבוסתו במערכה בגרמניה. רבים מחבריה הצטרפו למחנה בעלות הברית, לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג.
שירות ציבורי
שירות ציבורי הוא שירות שניתן לציבור על ידי המדינה (באמצעות המגזר הציבורי) או מי שקיבל זיכיון לכך מטעמה. גבולותיו של המושג משתנים ממדינה למדינה (מדינת רווחה מרחיבה את גבולותיו של מושג זה), ולעיתים משתנים גבולותיו בתוך אותה מדינה, בהקשרים שונים.
בשירותים הציבוריים יש הניתנים ללא כוונת רווח (חינם או בתשלום חלקי), על ידי המגזר הציבורי או המגזר השלישי, ויש הניתנים על ידי גופים עסקיים, תמורת תשלום מלא או מסובסד. גם כאשר שירות ציבורי ניתן בתשלום בידי גוף פרטי, הוא כפוף לרגולציה נרחבת מזו המופעלת על כלל הפעילות הכלכלית. אחדים מהשירותים הציבוריים מהווים מימוש של זכויות האדם, כגון הזכות לחינוך והזכות לבריאות.
בנוסף לשירות הבסיסי הכלול בשירות הציבורי, פעמים רבות ניתן לרכוש באופן פרטי שיפורים והרחבות לשירות זה. דוגמה: בנוסף לחינוך הציבורי ניתן לרכוש חינוך פרטי; בנוסף לשירותי הבריאות הציבוריים ניתו לרכוש טיפול רפואי פרטי.
בחוקי מדינת ישראל
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מחייב להבטיח נגישות של שירות ציבורי לאנשים עם מוגבלות. בחוק מוגדר שירות ציבורי כשירות המיועד לכלל הציבור או לחלק בלתי מסוים ממנו, שירות הניתן בידי גוף ציבורי ושירות הניתן במקום ציבורי. רשימת השירותים המיועדים לכלל הציבור כוללת:
בחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים מוגדר שירות ציבורי כשירותי תחבורה (אוטובוסים, רכבות, תובלה אווירית, אניות, שירותי הסעה והשכרת רכב), תקשורת, אנרגיה, חינוך, תרבות, בידור, תיירות ושירותים פיננסיים (שירותי בנקאות, מתן אשראי וביטוח), המיועדים לשימוש הציבור. החוק אוסר הפליה במתן שירות ציבורי, מחמת גזע, דת או קבוצה דתית, לאום, ארץ מוצא, מין, נטייה מינית, השקפה, השתייכות מפלגתית, גיל, מעמד אישי או הורות.
חוק העונשין אינו מגדיר שירות ציבורי, אך קובע עונש של שלוש שנות מאסר למי שמפריע לקיום שירות ציבורי או מחבל בו, תוך פגיעה בגופו או בנכסיו של חברו או איום או הפחדה או בכוח חרם או איום בחרם עליו או על נכסיו וללא כל סיבה או הצדק סבירים לחרם.
שורש 49
שורש 49 או ג'י בּוּ (בסינית: 己部; בפיניין: Jǐ bù) הוא השורש ארבעים-ותשעה של הכתב הסיני. פירושו "עצמי", והוא אחד מתוך 31 (מתוך סך הכל 214 שורשי קאנגשי) שורשים המורכבים משלושה קווים.
במילון קאנגשי יש 20 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
הצבעים משתנים
הצבעים משתנים הוא אלבום האולפן השלישי של מאיר בנאי שיצא לאור במרץ 1990. אף על פי שהאלבום לא שיחזר את ההצלחה המסחרית לה זכה אלבומו הקודם גשם, הוא נחשב בעיני רבים ממעריציו של בנאי לאחד הטובים באלבומיו. זהו שיתוף הפעולה הראשון בין מאיר בנאי למפיק המוזיקלי משה לוי שהמשיך גם באלבומים וביניהם, לב סדוק ובאלבום האקוסטי שיצא במסגרת האוסף הכפול כמה אהבה.
כל המילים, הלחנים והעיבודים לשירים היו של בנאי, ובין השירים הבולטים בו היו "אני גונב לא בשביל הכסף", "השמש עוזבת", "את אחת יחידה" ו"הצבעים משתנים עכשיו". את האלבום הפיקו מיכאל תפוח ואתי אנטה - "המון הפקות".
11 במרץ
11 במרץ הוא היום ה-70 בשנה (71 בשנה מעוברת), בשבוע ה-10 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 295 ימים.
ג'רי טיילור
כתיבה עבור "מסע בין כוכבים"
לאחר שכתבה בעבר תסריטים לסדרות טלוויזיה שונות, כמו "Little House on the Prairie" ו-"The Incredible Hulk", ושימשה כמפיקה וכבמאית בסדרות "Quincy, M.E." ו-"Jake and the Fatman", לי שלדון - אשר איתו עבדה על "Quincy, M.E." - המליץ עליה למפיקי "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
ג'רי הצטרפה לצוות "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בתחילת העונה הרביעית, כמפיקה אחראית, והייתה שותפה לכתיבת הפרק "Suddenly Human". לאחר שנתיים, ג'רי הפכה למפיק-שותפה, ביחד עם ריק ברמן ומייקל פילר, ושימשה כמפיקה בפועל של העונה השביעית והאחרונה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא". במהלך תקופה זו היא כתבה מספר פרקים, לרבות הפרק האחרון של ויל ויטון כדמות קבועה בסדרה ("Final Mission"), הפרק שבו נראו לראשונה הקרדאסים, שמאוחר יותר קיבלו תפקיד משמעותי בעלילת הסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ("The Wounded"), וכן את החלק הראשון של הפרק הכפול בו הופיע ככוכב אורח ליאונרד נימוי כספוק ("Unification").
במהלך השנה האחרונה של "הדור הבא", ג'רי עבדה עם ריק ברמן ומייקל פילר על פיתוח סדרת מסע בין כוכבים רביעית - "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". כאשר הפקת "הדור הבא" הסתיימה, ג'רי הועברה לצוות ההפקה של "וויאג'ר", ושימשה כמפיקה בפועל, יחד עם ריק ברמן, בארבע השנים הראשונות. בתחילת העונה השנייה, אשר מייקל פילר עבר למשרה מופחתת של יועץ יצירתי, ג'רי הפקה לראש צוות הכותבים ונשארה בתפקיד זה עד לתום העונה הרביעית, כאשר פרשה והעבירה את השליטה בצוות הכותבים לבראנון בראגה.
במהלך עבודתה על "הדור הבא" ו-"וויאג'ר", ג'רי כתבה שלושה רומנים אודות "מסע בין כוכבים".
חיים אישיים
ג'רי הייתה נשואה לשדרן הספורט דיק אנברג בשנים 1963–1973. בנם אלכסנדר אנברג שיחק דמויות של וולקנים הן בדור הבא ובהן בוויאג'ר. בשנת 1996 ג'רי התחתנה עם הבמאי-מפיק-תסריטאי דייוויד מואזינגר.
הנצחה
טיילור, שנולדה בבלומינגטון, אינדיאנה, שילבה את מקום הולדתה בקורות חייה של קפטן קת'רין ג'יינוויי הבדיונית. בסוף אוקטובר 2020 הונצחה דמותה של ג'יינוויי בעיר הולדתה העתידית. למונומנט שהוצב הוסף אזכור לטיילור, הן כילידת המקום והן כמי שהייתה אחראית בין היתר על עיצוב דמותה של ג'יינוויי.
דינאמיזם של כלבלב ברצועה
"דינאמיזם של כלבלב ברצועה" (באיטלקית: Dinamismo di un cane al guinzaglio) הוא ציור מאת הצייר הפוטוריסטי האיטלקי ג'אקומו באלה (Giacomo Balla).
הציור מציג כלבלב שחור הקשור ברצועה, ההולך לצידה של דמות נשית הלובשת שמלה שחורה. הקומפוזיציה של הציור נבנתה על ידי אימוץ נקודת מבט חלקית. באלה בוחר לקטוע את הדמות הנשית ולהציג רק את שולי שמלתה. במרכז עניינו עומד הניסיון לתיאור תנועה, בהשפעתו של צילום הסינמטוגרפיה בידי אטיין-ז'ול מארה. תנועות הכלב, תנועת הרצועה והשמלה מתוארים בצורה סימולטאנית.
אמיל יונסון
אמיל יונסון (באיסלנדית: Emil Jónsson; 27 באוקטובר 1902 – 30 בנובמבר 1986) היה ראש ממשלת איסלנד מדצמבר 1958 ועד נובמבר 1959. קודם לכן הוא שימש בתפקיד שר הדייג והרווחה. הוא היה מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של איסלנד בין השנים 1956 – 1968 וחבר האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנד) משנת 1934 ועד 1971.
חייו
אמיל יונסון נולד בעיר הפנרפיירדיר ליון יונסון ולזיגבורג זיגורדרדוטיר. ב-1919 הוא סיים את לימודי התואר השני שלו וב-1925 את לימודי ההנדסה בקופנהגן.
בין השנים 1925 – 1926 שימש יונסון כעוזר מהנדס בעיר אודנסה שבדנמרק. לאחר מכן ועד 1930 היה מהנדס העיר בעיר הולדתו. ב-1926 ייסד בעירו בית ספר תעשייתי והיה מנהלו עד 1944. בשנים 1930 ועד 1962 היה חבר במועצת העיר ומ-1930 ועד 1937 כיהן כראש העיר. בין השנים 1937 – 1944 כיהן כשר הדיג. לאחר מכן ועד 1949 שימש כשר התחבורה כשב-1947 קיבל על עצמו גם את תפקיד שר המסחר. ב-1949 הוא מונה לתפקיד שר החוץ, תפקיד בו שימש עד 1956. לאחר מכן שימש בתפקיד ניהולי בבנק האיסלנדי Landsbankinn. ב-23 בדצמבר 1958 נבחר לתפקיד ראש ממשלת איסלנד ובמקביל כיהן גם כשר הדיג והתחבורה. ב-19 בנובמבר 1959 סיים את תפקידו כראש הממשלה לאחר שמפלגתו נוצחה בבחירות על ידי מפלגת העצמאות בראשותו של אולאפור תורס שירש אותו בתפקידו והוא עצמו לא נבחר לפרלמנט. בממשלתו של תורס כיהן יונסון כשר הדיג והרווחה עד 1965, אז מונה לתפקיד שר החוץ, תפקיד בו הוא שימש עד 1971.
המרגל סנודן
המרגל סנודן (באנגלית: Snowden) הוא סרט מתח ביוגרפי על אדוארד סנודן משנת 2016. הסרט בוים על ידי אוליבר סטון ונכתב על ידי סטון וקיירן פיצג'רלד. בסרט מככבים ג'וזף גורדון-לוויט, שיילין וודלי, מליסה ליאו, זאכרי קווינטו, טום ווילקינסון, סקוט איסטווד, לוגן מרשל-גרין, טימותי אוליפנט, בן שנצר, לאקית' לי סטנפילד, ריס איוואנס וניקולס קייג'.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-16 בספטמבר 2016.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר אדוארד סנודן, עובד לשעבר בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית, שהדליף מידע מסווג מהסוכנות לביטחון לאומי לעיתון הגרדיאן ביוני 2013. בין השאר, המידע המסווג חשף מידע סודי על תוכניות המעקב של הסוכנות על מיליוני אזרחים חפים מפשע שלא היו מוכרות אפילו לקונגרס באותה העת.
פרדריק לייטון
פרדריק לייטון (באנגלית: Frederic Leighton; 1830, סקרבורו – 1896, לונדון) היה צייר ופסל בריטי. עבודותיו עוסקות בנושאים מיתולוגיים, קלאסיים ומקראיים, בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה
לייטון החל את לימודי האמנות שלו אצל האמן האוסטרי אדוארד וואן שטיינל ובהמשך אצל הצייר האיטלקי ג'ובאני קוסטה.
בגיל 17 הוא פגש את הפילוסופ הגרמני ארתור שופנהאואר בפרנקפורט וצייר את דיוקנו, בגיל 24 עבר לפירנצה שם למד באקדמיה לאמנויות יפות, בין השנים 1855 עד 1859 עבר לפריז שם פגש את ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, אז'ן דלקרואה, ז'אן-בטיסט קאמי קורו, ואת ז'אן-פרנסואה מילה.
בשנת 1860 עבר ללונדון וחבר לקבוצת ציירים, משוררים, מבקרים ופסלים אנגליים בשם האחווה הפרה-רפאליטית, בשנת 1864 הוא חבר למוסד האמנות הבריטי האקדמיה המלכותית לאמנויות ובשנת 1878 מונה לנשיאו למשך שמונה שנים, בשנת 1900 ציוריו ייצגו את בריטניה בתערוכה העולמית של פריז (1900), היה מהוגי התנועה האסתטית, תנועה שחרתה על דגלה את האסתטיקה והיופי, כאידיאל עליון בכל תחומי החיים.
לזר קוגן
לזר יוסיפוביץ' קוגן (Ла́зарь Ио́сифович Ко́ган; 1889 - 3 במרץ 1939) היה איש הצ'קה והנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות, רב-סרן בביטחון המדינה (1935), ראש מערכת הגולאג (1930–1932). סגן ראש הגולאג (1932–1936). נעצר בשנת 1938 ונורה בשנת 1939 במסגרת הטיהורים הגדולים.
ביוגרפיה
אביו נולד בכפר ילובקה במחוז קרסנויארסק במשפחה יהודית, אביו סחר בפרוות, היה סוחר הגילדה הראשונה.
לזר היה משתתף פעיל בתנועה המהפכנית, האנרכו-קומוניסטית. בשנת 1908, בית המשפט המחוזי הצבאי בקייב דן אותו למוות בשל חלקו בשוד מזוין, בהמשך הומר עונשו למאסר עולם, ביליזבטגרד ובחרסון. חבר המפלגה הבולשביקית מאז יולי 1918 ושירת בצבא האדום כקומיסר גדוד, מפקד בית הספר של המפלגה.
בשנת 1920 - מונה לראש האוגדה המיוחדת של הארמייה התשיעית, ראש האגף המיוחד של הצ'קה באזור טרסק ואז נשלח לצפון הקווקז - לכהן כראש הצ'קה בנובורוסייסק, מאז שנת 1923 - שימש כסגן ראש הצ'קה בדגסטאן.
מאז 1926 - היה עוזר לראש המינהל הראשי של משמר הגבול של אוגפא"ו. בשנת 1930 - עוזר לראש המשטרה החשאית.
בשנים 1930–1932 הוא היה ראש הגולאג, משנת 1932 היה סגן ראש ה-גולאג, ראש פרויקט בניית תעלת הים הלבן, ועד אוגוסט 1936 היה ראש הבנייה של תעלת מוסקבה-וולגה.
בשנים 1936–1937 - שימש כסגן הקומיסר העממי על ענף היערות של ברית המועצות.
ב-4 באוגוסט 1933 הוענק לו מסדר לנין על השתתפותו הפעילה בהנהגת בניית התעלה בים הלבן, קיבל את עיטור הדגל האדום. היה חבר הוועד המנהל המרכזי של ברית המועצות בשנים 1935–1937.
הוא נעצר ב-31 בינואר 1938 במסגרת הטיהורים הגדולים. ב-3 במרץ 1939 נורה בעקבות פסק הדין של הקולגיום הצבאי של בית המשפט העליון של ברית המועצות. שמו טוהר בשנת 1956, במסגרת תהליך הדה-סטליניזציה.
סולז'ניצין תיאר אותו כאחד מ"עוזרי סטלין ויגודה, ראש המשגיחים בבלומור" האחראי למותם של עשרות אלפי בני אדם.
אוניקו וילהלם ואן וסנאר
הרוזן אוניקו וילהלם ואן וסנאר (בהולנדית: Unico Wilhelm van Wassenaer Obdam; 2 בנובמבר 1692 – 9 בנובמבר 1766) היה דיפלומט ומלחין הולנדי.
ביוגרפיה
ואן וסנאייר נולד בדלדן למשפחה עשירה, שופעת באנשי צבא חשובים ודיפלומטים. בשנת 1723 הוא החל ללמוד משפטים בליידן. הוא נשא לאישה את דודוניאה לוסיה ואן גוסלינגה, ונולדו להם שלושה ילדים.
שאלת זהות המחבר
לא מעט מסתורין ריחף עד לאחרונה מעל ליצירתו החשובה ביותר "6 קונצ'רטי ארמוניצ'י", שהלחין בשנים 1725–1740.
וסנאר נמנע מלפרסמה בשמו בשל היותו אציל (אם כי יש האומרים שסירובו נבע מפקפוקיו שלו ליכולתו הקומפוזיטורית), והיא יוחסה לכנר האיטלקי קארלו ריצ'וטי. בשלב מאוחר יותר העלה המלחין הפולני פרנצ'ישק לסל את האפשרות שפרגולזי הלחין את היצירה מאחר שסגנון הקונצ'רטי איטלקי מאוד.
את החידה פתר לבסוף המוזיקולוג ההולנדי אלברט דונינג בשנת 1979. הוא מצא את הפרטיטורה המקורית של היצירה בארכיון טירת טוויקל (מקום הולדתו של הרוזן). בהקדמה לפרטיטורה זו, שאותה כתב וסנאר עצמו, הסביר מדוע סירב לפרסם את היצירה בשמו.
סגנון היצירה
לקונצ'רטי ארבעה חלקים המושתתים על יסודות האופנה האיטלקית (הרומאית) האופייניים לתקופה. ואולם ניתן להבחין באצילות הצפון־אירופאית שניחנת באיזון, בהתפתחויות ההרמוניות הלא-צפויות, בחשיבה הקונטרפונקטית המורכבת וברגעי השיא.
קיני
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
קונטסה 1300 ספרינט
קונטסה 1300 ספרינט (ביפנית: 日野コンテッサ1300スプリント, באנגלית: Contessa 1300 Sprint, קרויה גם: Hino Contessa 1300 Sprint) היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הינו מוטורס היפנית אשר יוצרה בשנת 1966 ביפן.
קאמיאנקה בוזקה
קאמיאנקה בוזקה (באוקראינית: Кам'янка-Бузька; בפולנית עד 1945: Kamionka Strumiłowa, קאמיונקה סטרומילובה; ביידיש: קאַמינקע) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, על גדת נהר הבוג המערבי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם הסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי היישוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1456, ובשנת 1627 הותר ליהודים לבנות בה בית כנסת. בשנת 1913 פגעה בעיירה שרפה גדולה, שכילתה את רוב בתי היהודים ביישוב. בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיירה רוב יהודיה, ורבים מהם לא שבו אליה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 3,283 יהודים, למעלה ממחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. בתקופה זו הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת אלו רצחו בה כ-200 יהודים. ב-2 ביולי 1941 ערכו אוקראינים מקומיים, בעידוד הגרמנים, פוגרום המוני ביהודי העיירה, במהלכו נרצחו כמה מאות יהודים.
ב-10 בנובמבר 1941 פשטו הגרמנים על בתי היהודים בעיירה, ולאחר סלקציה, רצחו כ-500 יהודים ביער סמוך. בהמשך החודש הוקם בעיירה מחנה עבודה, בו רוכזו יהודים רבים מיישובי הסביבה, ואשר רבים מיושביו מתו ממגיפות וברעב.
ביוני 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים שגורשו מיישובי הסביבה. באקציה שנערכה במקום ב-15 בספטמבר 1942 שילחו הגרמנים כ-1,500 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך רצח כמה עשרות יהודים בשטח העיירה.
ב-21 בספטמבר 1942 נרצחו כ-600 יהודים נוספים מהעיירה בסביבת הכפר זאובוז'ה. יהודים שניסו למצוא מקומות מסתור בסביבת העיירה אותרו ונרצחו ברובם בידי הגרמנים והאוקראינים.
ב-28 באוקטובר 1942 שולחו כמה מאות יהודים שעוד נותרו בעיירה לבלז'ץ. ב-10 ביולי 1943 חוסל סופית גם מחנה העבודה שהוקם בעיירה, כאשר מספר הנספים בו עמד על למעלה מ-5,000 יהודים.
באטמן: שנה ראשונה
באטמן: שנה ראשונה (באנגלית: Batman: Year One) היא קשת סיפור שפורסמה בכותרי הקומיקס באטמן בין פברואר למאי 1987 על ידי חברת DC קומיקס למשך ארבע חוברות. הסיפור נוצר בידי הכותב פרנק מילר והמאייר דייוויד מזוצ'לי.
עלילת "שנה ראשונה" השפיעה על עיבודים שונים שנעשו לדמות הקומיקס במהלך השנים, בין היתר על סרטי הקולנוע "באטמן מתחיל" ו"האביר האפל", שמתעדים את שנותיו הראשונות של באטמן כלוחם בפשע, סרט האנימציה באטמן: מסכת התעתועים וסדרת האנימציה הבאטמן. נכון ל-2011, "באטמן: שנה ראשונה" נכלל במקום השני ברשימת 25 הרומנים הגרפים הגדולים של באטמן, לפי IGN. האתר ציין כי אף סיפור מלפניו ואחריו לא הצליח ללכוד את הריאליזם, את החיספוס ואת האנושיות של באטמן ושל ג'יימס גורדון בצורה כל כך מוצלחת. בנוסף, לא רק שמדובר באחד הקומיקסים החשובים שאי פעם נכתבו, הוא גם בין הטובים ביותר.
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום ה-14 ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה. ב-18 באוקטובר 2011 יצא לסיפור עיבוד אנימטיבי באותו שם.
עלילה
הסיפור מגולל את תחילת הקריירה של ברוס ויין כבאטמן ושל ג'יימס גורדון במשטרת גות'אם סיטי. ברוס ויין חוזר לגות'אם מאימונים של אמנויות לחימה, ציד אדם וחקר המדע בארצות שונות למשך 12 שנה, וג'יימס גורדון עובר לגור בעיר יחד עם אשתו ברברה לאחר שקיבל העברה משיקגו. עד מהרה, שתי הדמויות מכירות מקרוב את רמת השחיתות שפשטה בעיר, כאשר גורדון גם עד לכך ששותפו ארנולד פלאס תוקף קטין רק לשם הנאה.
במשימת מעקב ברובע איסט אנד המוזנח, ניגשת אל ויין המחופש פרוצה צעירה בשם הולי רובינסון ומציעה לו את שירותיה. הוא נסחף שלא מרצונו לקטטה עם הסרסור שלה ומותקף בידי כמה פרוצות, ביניהן הדומינטריקס סלינה קייל. שני שוטרים מפסיקים את הקטטה ולוקחים את ויין למעצר ברכב המשטרה, אבל ויין המדמם וההמום שובר את אזיקיו וגורם לתאונה, כשהוא גורר את השוטרים למקום מבטחים בטרם נמלט מהמקום. הוא בקושי מגיע לאחוזת ויין, מתיישב אל מול פסלו של אביו ומבקש ממנו את הדרכתו בלחימה בפשע. לפתע עטלף מנפץ את החלון ומתיישב על הפסל, ובכך מעניק לו את ההשראה להפוך לעטלף.
גורדון מתחיל לפטור את המשטרה מהשחיתות הנגועה בה, אך בהוראתו של מפכ"ל המשטרה גיליאן לואב הוא מותקף בידי קציני משטרה, ביניהם פלאס, שמאיים על אשתו ההרה. כנקמה, גורדון מאתר את פלאס, מכה בו ללא רחם, משפיל אותו ומותיר אותו אזוק וערום בשלג.
כשגורדון הופך לידוען בעקבות מעשי הגבורה המעטים שלו, באטמן מגיח לראשונה ומתקיף קבוצת גנבים. אט אט הוא עושה את דרכו במעלה ההיררכיה, ותוקף את פלאס במהלך לקיחת שוחד מסוחר סמים. באטמן מפריע במהלך סעודה בה נוכחים רבים מהפוליטיקאים המושחתים וראשי הפשע, ביניהם קרמיין "הרומאי" פלקונה, ומודיע על כוונתו להביאם לצדק. לואב פוקד על גורדון לעצור את באטמן בכל האמצעים הדרושים.
לואב פוקד על השמדתו של הבניין, לאחר שהפיץ כי הוא מיועד להריסה. דבר זה מאלץ את באטמן לסגת למרתף המבוצר, וכאשר צוות SWAT סוגר עליו, הוא קורא לעטלפים שבמערת העטלף שלו באמצעות מכשיר זימון כהטעיה כדי להימלט, כשהוא פצוע משני פצעי ירי. סלינה קייל עדה למעשיו בבניין הנטוש ומחליטה לעטות על עצמה תחפושת ולהתחיל בקריירת פשע.
באטמן מסתנן לתוך אחוזתו של פלקונה ושומע מזימה נגד גורדון. סלינה קייל מופיעה ומתקיפה את פלקונה ושומרי ראשו מתוך תקווה לבנות לעצמה מוניטין בכך שהיא מפלילה את באטמן במעשי השוד שלה. כשגורדון עוזב לביתו, הוא מגלה אופנוען נכנס למוסך שלו. הוא נחרד לגלות שהאופנוען הוא ג'וני ויטי, אחיינו של פלקונה, שמחזיק יחד עם בריוניו במשפחתו כבני ערובה. גורדון יורה בבריונים ורודף אחרי ויטי, שנמלט עם התינוק. ברוס ויין רודף אף הוא אחרי ויטי באופנוע. גורדון יורה בגלגל מכוניתו של ויטי על הגשר, והשניים נלחמים אחד בשני. גורדון מאבד את משקפיו במהלך המהומה, וויטי והתינוק נופלים מהגשר. ויין ממהר להציל את התינוק. גורדון עד לכך שהוא ניצב בפני באטמן כשהוא ללא המסיכה, אך היות שהוא ללא משקפיו הוא עיוור לחלוטין.
בסצינות האחרונות של הקומיקס, פלאס מסגיר את מפכ"ל המשטרה לואב ומספק לדנט עדויות ושבועה, ולואב מתפטר מתפקידו. גורדון מקודם לקפטן ועומד על גג בניין, כשהוא ממתין לפגישתו עם באטמן ודיונם בפושע בשם הג'וקר, שמתכנן להרעיל את אספקת המים של העיר.
המשכיות
"באטמן: שנה ראשונה" מתקיים לא רק בהמשכיות יקום DC המרכזי, אלא גם בהמשכיות סיפורים אחרים של מילר, ביניהם "האביר האפל חוזר", "האביר האפל מכה שנית", "Spawn\Batman", ו-All-Star Batman and Robin the Boy Wonder.
בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים, חברת DC קומיקס אתחלה מחדש רבים מכותריה. הסיפור העוקב את אירועי "שנה ראשונה" היה "באטמן: שנה שנייה", אך אירועי הקרוסאובר "שעת אפס: משבר בזמן" של שנת 1994 מחק את השנה השנייה מההמשכיות. בשיכתוב נוסף שב"קאטוומן: שנה ראשונה" נקבע כי סלינה קייל לא הייתה פרוצה כי אם גנבת שהעמידה פנים כדי לבצע את פשעיה.
בעקבות הצלחת סרט הקולנוע "באטמן", סדרת החוברות באטמן: אגדות האביר האפל עוקבת אחר חמש שנותיו הראשונות של באטמן ולחימתו בפשע. זאת ועוד, כמה סיפורים מתייחסים ישירות לאירועי "שנה ראשונה", ביניהם קשת הסיפור הראשונה, Batman: Shaman. בשנת 1998, ג'ף לואב וטים סייל יצרו את "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך" ואת "באטמן: ניצחון אפל", שתי מיני סדרות בנות 13 חוברות כ"א, שתיארו את שנותיו הראשונות של באטמן כלוחם בפשע וסיפרה מחדש את סיפור מקורם של דו-פרצוף ודיק גרייסון. הסיפור "שנה ראשונה" המשיך ברומן הגרפי "באטמן: האיש הצוחק" משנת 2005, המתעד מה קרה בעקבות פגישתם של גורדון ובאטמן בסוף "שנה ראשונה" ואת היתקלותם הראשונה בג'וקר. שני סיפורים, "באטמן ואנשי המפלצות" ו"באטמן והנזיר המשוגע" מתקשרים לאותה תקופת זמן וממלאים את הפער שבין "שנה ראשונה" ו"האיש שצוחק". בעקבות ביטול הכותר "אגדות האביר האפל" בשנת 2007, החלה פרסומה של Batman Confidential, שתיארה את ימיו הראשונים של באטמן, אף על פי שכמה מהסיפורים מתרחשים מספר שנים לאחר סיפורו של מילר, היות שתלבושתו של באטמן היא צהובה.
עיבוד אנימטיבי
לעלילת הקומיקס "באטמן: שנה ראשונה" יצא עיבוד אנימציה ב-18 באוקטובר 2011 מאולפני האנימציה של האחים וורנר, בהפקתו של ברוס טים. עבודת הדיבוב כללה את בנג'מין מקנזי כקולו של באטמן, אלייזה דושקו כקאטוומן, בריאן קראנסטון כסגן ג'יימס גורדון, קייטי סאקהוף כבלשית שרה אסן, אלכס רוקו כקרמיין "הרומאי" פלקונה, ג'ון פוליטו כמפכ"ל המשטרה גיליאן לואב, פרד טטשיור כארנולד פלאס ורובין אטקין דאונס כהארווי דנט.
הוצאת ה-DVD של הסרט כללה סרטון אנימציה קצר של קאטוומן, ובו קאטוומן מתמודדת מול מאפיונר (בדיבובו של ג'ון דימאג'יו) בזמן שהיא מנסה למנוע הפצת משלוח.
אתר הביקורת IGN ציין כי מדובר ב"בידור למבוגרים רציני ואמיתי שיספק מעריצים אדוקים וחדשים כאחד". מגזין The A.V Club העניק לסרט ציון -A וציין כי מדובר בעיבוד ללא דופי, שמעתיק את מילותיו של פרנק מילר ואת איוריו של מזוצ'לי אחד לאחד לעיתים, וכי צפייה בסרט העניקה את התחושה אותה קיבלו קוראי הרומן הגרפי כשקראו אותו לראשונה.
טריינספוטינג 2
טריינספוטינג 2 (באנגלית: T2 Trainspotting) הוא סרט קולנוע בריטי מ-2017, המתרחש באדינבורו שסקוטלנד. הסרט בוים על ידי דני בויל, על פי תסריט שנכתב על ידי ג'ון הודג'. הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-27 בינואר 2017, וברחבי העולם בפברואר ובמרץ 2017.
זהו סרט המשך לטריינספוטינג משנת 1996, ובו מככב הרכב האנסמבל המקורי, כולל השחקנים הראשיים יואן מקגרגור, יואן ברמנר, ג'וני לי מילר ורוברט קרלייל, יחד עם שירלי הנדרסון, ג'יימס קוזמו וקלי מקדונלד.
עשרים שנה לאחר שגנב את השלל שכלל 16,000 ליש"ט מחבריו, מארק רנטון עוזב את אמסטרדם וחוזר לאדינבורו. הוא מוצא את חברו דניאל "ספאד" מרפי, אשר עדיין מכור להרואין ובעל דחפים אובדניים. הוא פוגש שוב גם את סיימון "סיק בוי" ויליאמסון, שמנהל את הפאב הנטוש של דודתו. פרנסיס בגבי, מצידו, מרצה עונש מאסר של 25 שנים. לאחר שבקשת השחרור של בגבי נדחתה, הוא מתכנן לברוח מהכלא על מנת לנקום ברנטון.
הקומפניון דה לה שנסון
הקומפניון דה לה שנסון (בצרפתית: Les Compagnons de la chanson) הייתה חבורת זמר צרפתית שפעלה בצרפת במשך ארבעה עשורים (1941–1985) ופרסמה עשרות להיטים. הלהקה, שכללה גברים בלבד, הופיעה בישראל חמש פעמים, והשפיעה רבות על המוזיקה הישראלית בשנות החמישים והשישים, בין השאר על סגנון הלהקות הצבאיות, ובמיוחד על להקת התרנגולים. אחדים משיריה זכו בשנות ה-60 וה-70 לגרסאות עבריות.
הקמת הלהקה
הלהקה הוקמה ב-1941, בתחילת הכיבוש הגרמני בצרפת במלחמת העולם השנייה. תחילה נקראה הקבוצה "Les Compagnons de la Musique" (ידידי המוזיקה) ורק ב-1946 שינתה את שמה ל-"Les Compagnons de la chanson" (ידידי השיר).
ב-1941, בליון שהייתה תחת ממשל צבאי גרמני, הקים מנצח המקהלות הצעיר לואי לייבאר (Louis Liébard) חבורת זמר שהורכבה מצעירים בני משפחות "Compagnons de France" - גילדת בעלי מלאכה וקרא לחבורה "Les Compagnons de la Musique". חבורת הזמר הופיעה תחילה באזור מרכז צרפת והרפרטואר שלה כלל שירי עם. לייבאר היה מנצח מחמיר והקפיד על טכניקת השירה ועל משמעת אמנותית. פרד מלה (Fred Mella), בנו של מהגר איטלקי, הצטרף ללהקה ב-1943 כדי להתחמק מהגרמנים וקולו הייחודי הפך אותו במהרה לסולן הלהקה. במהלך שנותיה הראשונות של הלהקה לא היה הרכבה יציב וחלק מחבריה עזבו את הלהקה עם סיום המלחמה.
ב-1944, ערכו את הופעותיהם הראשונות בפריז. באחת מההופעות, שהייתה חלק מקונצרט חגיגי שהוקדש לעובדי מסילת הברזל, השתתפה גם אדית פיאף, שהייתה כבר באותה עת כוכבת. היא התרשמה מהאיכות הקולית של הלהקה והחליטה לכוון אותם לרפרטואר מודרני יותר. בעת שחרור צרפת הצטרפו הקומפניון למקהלת תיאטרון הצבא הצרפתי ונעו בעקבות הכוחות הלוחמים של הארמייה הראשונה בפיקודו של ז'אן דה לטר (Jean de Lattre de Tassigny) שנלחמה עדיין בצפון צרפת. באותה עת הצטרפו שני חברים חדשים ללהקה וב-1946, לאחר שהמנצח לייבאר עזב את הקומפניון, הצטרף חבר נוסף וגובש ההרכב של תשעה גברים שהיה קבוע במשך שנותיה המוקדמות של הלהקה:
ההצלחה
ההצלחה הגיעה ב-1946, בעת שהלהקה ליוותה את אדית פיאף באחד משיריה המפורסמים, "Les Trois Cloches" (שלושת הפעמונים), שנכתב על ידי ז'אן וילאר ז'יל (Jean Villard Gilles). התקליט נמכר במיליון עותקים והקומפניון הפכו במהירות ללהקה מוכרת ואהודה בצרפת. פיאף גם לקחה אותם למסע ההופעות שלה בניו יורק ואחר כך בחלקים נוספים בארצות הברית והם זכו להצלחה רבה במידה כזו שמסע ההופעות נמשך חמישה חודשים. ב-1948 הם שבו לארצות הברית, הפעם ללוס אנג'לס ולחוף המערבי ושוב זכו להצלחה גדולה. ב-1949, בעת שערכו מסע הופעות בקוויבק נישאו שניים מחברי הלהקה לנשים מקומיות. אחד מהם, פול ביסונו, השתקע בקוויבק ועזב את הלהקה ובמקומו הצטרף אחיו הצעיר של פרד מלה, רנה.
הלהקה החלה להופיע באולמות הגדולים של פריז והמשיכה לשתף פעולה עם אדית פיאף ולצאת למסעות הופעות מעבר לים. תקליטיהם זכו להצלחה וכל תקליט נמכר טוב יותר מקודמו. להיטיהם הגדולים בסוף שנות ה-40 היו "Céline", "Dans les prisons de Nantes" ו-"C'est pour ça", ו-"le Galérien" (ללחנו של לאו פול, אביו של מישל פולנרף) ב-1950. ב-1952 החליף ז'אן ברוסול את מארק אראן שעזב על מנת להיות הזמר המוביל בלהקה אחרת. כך זכתה הלהקה לחבר שהיה גם מחבר וגם מעבד מוזיקלי. בשנות החמישים חלק גדול מהרפרטואר של הקומפניון היה גרסאות כיסוי של להיטי התקופה, גם להיטים צרפתיים וגם זרים (בייחוד להיטים אמריקאים). בין השנים 1950 ו-1955 הופיעה הלהקה תשע פעמים במופע של אד סאליוון.
ב-1956 חל שינוי נוסף בהרכב הלהקה. ז'אן אלבר פרש במטרה לפתח קריירת סולו והחליף אותו ז'אן-פייר קלווה שהיה גיטריסט צעיר ובעל קול ערב. במהלך שנות החמישים הוציאה הלהקה להיטים נוספים וביניהם: "Lettre à Virginie", "le Violon de tante Estelle", "San Francisco", "Gondolier", "Guitares et tambourins", "Si tu vas à Rio" ו-"le Marchand de bonheur".