cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כלכלת אסטוניה
סקירה כללית
לפני מלחמת העולם השנייה כלכלת אסטוניה התבססה על חקלאות, אך היה קיים מגזר ידע משמעותי, כאשר עיר האוניברסיטה טרטו ידועה בתרומותיה המדעיות, ומגזר תעשייתי צומח, דומה לזה של פינלנד השכנה. מוצרי חלב תוצרת המדינה כמו חמאה, חלב וגבינה, היו ידועים בעיקר בשווקים במערב אירופה. השווקים העיקריים ליצוא היו גרמניה ובריטניה, ורק 3% מכל המסחר היו עם ברית המועצות השכנה. אזרחי אסטוניה ופינלנד חיו ברמת חיים דומה יחסית.
סם רוברדס
קריירה
ב-2007 הופיע מותחן הפשע "סכין בלב" בתור אביו של קליי ברספורד (היידן כריסטנסן), בנוסף באותה שנה החל את תפקידו בסדרת הדרמה "אחת שיודעת" בתור יואי "הקפטן" ארצ'יבלד אביו של נייט ארצ'יבלד (צ'ייס קרופורד).
כלכלת אסטוניה
סקירה כללית
סיפוח המדינה לברית המועצות בשנת 1940 וההשמדה מצד הנאצים והסובייטים בעת מלחמת העולם השנייה פגעה קשות בכלכלה האסטונית. הכיבוש הסובייטי שלאחר המלחמה יצר תהליך של שילוב הכלכלה והתעשייה המקומית לתוך ברית המועצות. התמ"ג לנפש של אסטוניה היה 100 דולר בלבד בשנת 1991.
סם רוברדס
קריירה
ב-2011 השתתף רוברטס בדרמה הרומנטית "סטטוס: ידידים" בתפקיד ג'ק סרג'נט אביו החורג של תלמיד התיכון ג'ורג' (פרדי היימור).
כלכלת אסטוניה
סקירה כללית
לאחר שאסטוניה נפרדה מהקומוניזם בסוף שנות השמונים, וקיבלה את עצמאותה בחזרה בשנת 1991 והפכה לכלכלת שוק, היא התגלתה כחלוצה בכלכלה העולמית. בשנת 1992 אימצה המדינה את הקרון האסטוני כמטבע משלה, וזה ייצב מאוד את הכלכלה. בשנת 1994 היא הפכה לאחת המדינות הראשונות בעולם שאימצה מס שטוח, בשיעור אחיד של 26% ללא קשר להכנסה האישית. אסטוניה קיבלה יותר השקעות זרות לנפש במחצית השנייה של שנות התשעים מכל מדינה אחרת במרכז ומזרח אירופה. בין 2005 ל-2008 הופחת שיעור המס על ההכנסה האישית מ-26% ל-21% בכמה צעדים.
כלכלת המדינה צמחה במהירות, והתוצר לנפש שלה גדל מ-34.8% מממוצע האיחוד האירופי -15 בשנת 1996 ל-65% בשנת 2007, בדומה לזה של מדינות מרכז אירופה. היא כבר דורגה כמדינה בעלת הכנסה גבוהה על ידי הבנק העולמי. התמ"ג לנפש של המדינה, מהווה אינדיקטור טוב לעושר, היה 35,974 דולר בשנת 2018 לפי הבנק העולמי, בין זה של ליטא וקפריסין, אך מתחת לזה של מרבית חברי האיחוד הוותיקים דוגמת ספרד או איטליה. בגלל הביצועים הכלכליים שלה לאחר התפרקות ברית המועצות, נחשבת המדינה לאחת מהנמרות הבלטיות.
סם רוברדס
קריירה
ב-2012 שיחק רוברדס בעונה השלישית של סדרת הדרמה "טרמיי" בתור המסעדן טים פיני.
כלכלת אסטוניה
סקירה כללית
בשנת 2008 דורגה אסטוניה במקום ה-12 מתוך 162 מדינות במדד החופש הכלכלי 2008, הטוב ביותר מכל אחת מהרפובליקה הסובייטית לשעבר. באותה שנה מנגד המדינה הייתה בתחתית רשימת המדינות האירופיות לפי החופש בשוק העבודה, אך הממשלה עובדת על שיפורים.
סם רוברדס
חיים אישיים
לו בן אחד מאשתו הראשונה לה היה נשוי בשנים 1986–1994: השחקנית ודוגמנית העבר האמריקאית, סוזי איימיס; ושני בנים מאשתו השנייה לה נישא ב-1997: הדוגמנית הדנית, סידסל ינסן.
כלכלת אסטוניה
סקירה כללית
מבחינת אסטוניה, המשבר הפיננסי בין השנים 2007–2008 היה קל יחסית, מכיוון שהתקציב של אסטוניה נשמר בעקביות, והמשמעות היא שהחוב הציבורי של אסטוניה יחסית לתמ"ג במדינה נותר הנמוך ביותר באירופה. המשק התאושש בשנת 2010.
ב־1 בינואר 2011 הצטרפה אסטוניה לגוש האירו, והפכה לראשונה מבין הרפובליקות הסובייטיות לשעבר לעשות כן.
בשנת 2013 דירג קבוצת הבנק העולמי את אסטוניה במקום ה-21 במדד קלות עשיית העסקים.
היסטוריה מוקדמת
עד תחילת המאה ה-13, השטח שכונה כיום אסטוניה היה עצמאי. הכלכלה הייתה ברובה חקלאית, אך אסטוניה הייתה מדינה עם קו חוף ארוך, והיו בה גם פעילויות ימיות רבות. התפתחות אוטונומית הגיעה לקיצה על ידי מסעי הצלב הצפוניים שנערכו על ידי מלך דנמרק, ליבוני הגרמני והפקודות הצבאיות הטטאוניות. העולם האסטוני עבר שינוי בעת הכיבוש צבאי. המלחמה נגד הפולשים נמשכה בין השנים 1208–1227. המחוז האחרון באסטוניה שנפל היה האי סאראמה בשנת 1261.
לאחר מכן, במשך מאות שנים, עד מלחמת העולם השנייה, החקלאות האסטונית כללה איכרים ילידים שעבדו אחוזות גדולות בסגנון פיאודלי שהוחזקו על ידי בעלי אדמות גרמנים אתניים. בעשורים שקדמו לעצמאות, השלטון הצארי הריכוזי יצר סקטור תעשייתי גדול למדי שנשלט על ידי חברת הייצור Kreenholm, שהייתה אז מפעל הכותנה הגדול בעולם.
עצמאות
לאחר שהכריזה על עצמאות בשנת 1918, חתמה על חוזה טרטו בשנת 1920, ירשה המדינה האסטונית החדשה כלכלה הרוסה לאחר המלחמה ומטבע רובל מנופח. למרות תלאות ניכרות, ניתוק ואבטלה, אסטוניה צלחה את העשור הראשון לעצמאותה, והפכה את כלכלתה לחלוטין. בשנת 1918 הוחלף הרובל הצארי בסימן האסטוני שהיה במחזור עד שנת 1927. עד שנת 1929 הוקם מטבע יציב, הקרון. הוא הונפק על ידי בנק אסטוניה, הבנק המרכזי במדינה. כאשר פוצו בעלי האדמות הגרמניות על אחוזותיהם, החרימה הממשלה את האחוזות וחילקה אותם לחוות קטנות, אשר לאחר מכן היוו את הבסיס לשגשוג אסטוני. הסחר התמקד בשוק המקומי ובמערב, במיוחד בגרמניה ובריטניה. רק 3% מכל המסחר היה עם ברית המועצות.
הכיבוש הסובייטי
סיפוח המדינה לברית המועצות בשנת 1940, וההשמדה מצד הנאצים והסובייטים במהלך מלחמת העולם השנייה פגע קשות בכלכלה האסטונית. הכיבוש הסובייטי שלאחר המלחמה וסובייטיזציה של החיים התחברו עם שילוב הכלכלה והתעשייה של אסטוניה במבנה המתוכנן המרכזי של ברית המועצות. יותר מ-56% מהחוות האסטוניות פעלו במודל של קולקטיב בחודש אפריל 1949 לבדו, אחרי גירושים המוניים לסיביר שהתרחשו חודש קודם לכן. מוסקבה הרחיבה את התעשיות האסטוניות שהיו בהן חומרי גלם זמינים באופן מקומי, כגון כריית פצלי שמן וזרחן.
שיקום, עצמאות, מודרניזציה וליברליזציה
מאז כינונה מחדש כמדינה עצמאית, עיצבה אסטוניה את עצמה כשער בין מזרח למערב, ועבדה על קיום רפורמה כלכלית ושילוב עם המערב. תקציב מאוזן, חוב ציבורי שכמעט שאינו קיים, מס הכנסה בשיעור קבוע, משטר סחר חופשי, מטבע להמרה במלואו מגובה על ידי מועצת מטבעות וקשר חזק לאירו, סקטור בנקאות מסחרי תחרותי, סביבה מסבירת פנים להשקעות זרות, שירותים אלקטרוניים חדשניים ושירותים מבוססי מובייל הם מסימני ההיכר של הכלכלה מבוססת השוק החופשי של אסטוניה.
אסטוניה הייתה אמורה לאמץ את האירו בשנת 2008, אך מכיוון ששיעור האינפלציה היה מעל 3% הנדרשים, מועד האימוץ התעכב לשנת 2011. ב-1 בינואר 2011, אסטוניה אימצה את האירו והייתה למדינה ה-17 בגוש האירו.
הפרטת חברות ממשלתיות הושלמה כמעט לחלוטין, כאשר רק הנמל ותחנות הכוח העיקריות נותרו בידי הממשלה.
החוקה המקומית דורשת תקציב מאוזן, וההגנה המוקנית בחוקי הקניין הרוחני של אסטוניה היא שווה לזו של אירופה.
בתחילת 1992, הן בעיות הנזילות והן החולשה המבנית שנבעו מהתקופה הקומוניסטית, יצרו משבר בנקאי. כתוצאה מכך נחקקה חקיקה בנושא פשיטת רגל ובבעלות פרטית; בנקים מנוהלים היטב הופיעו כמובילי שוק. כיום קיימים תנאים כמעט אידיאליים למגזר הבנקאי. זרים אינם מוגבלים ברכישת מניות בבנק או ברכש אחזקות.
בורסת טאלין, האלקטרונית במלואה נפתחה בתחילת שנת 1996 ונרכשה על ידי בורסת פינלנד בהלסינקי בשנת 2001.
אסטוניה הצטרפה לארגון הסחר העולמי בשנת 1999.
מתחילת שנות האלפיים ועד החלק האחרון של אותו עשור, הכלכלה האסטונית חוותה צמיחה ניכרת. בשנת 2000 צמח התוצר האסטוני ב-6.4%.
עם הצטרפותה ל בשנת 2004, נצפתה לזמן קצר צמיחה דו ספרתית.
המשבר הפיננסי של 2008, התגובה והתאוששות
המשבר הפיננסי בשנים 2007–2008 השפיע עמוקות על הכלכלה האסטונית, בעיקר כתוצאה משפל בהשקעות וירידה בצריכה שבעקבות התפוצצות בועת שוק הנדל"ן שנבנתה בשנים קודמות.
הממשלה ערכה תקציב שלילי משלים שהועבר על ידי הרייגיקוגו. הכנסות התקציב צומצמו בשנת 2008 בכ־6.1 מיליארד אירו וההוצאות ב־3.2 מיליארד. גירעון בחשבון השוטף היה קיים, אך החל להתכווץ בחודשים האחרונים של 2008, והיה צפוי להמשיך לעשות זאת בעתיד הקרוב.
בשנת 2009, המשק האסטוני התכווץ ב-15.1% ברבעון הראשון. הביקושים המקומיים והזרים הנמוכים דיכאו את התפוקה הכוללת של המשק. הירידה החדה ביותר בייצור התעשייתי בכל האיחוד האירופי הייתה הירידה החדה ביותר בכלכלה האסטונית, בשיעור של 33.7%. באותה שנה אסטוניה הייתה אחת מחמש הכלכלות בעלות הביצועים הגרועים ביותר בעולם מבחינת קצב צמיחת התוצר השנתי, והייתה בעלת אחד משיעורי האבטלה הגדולים ביותר באיחוד האירופי, שעלה מ-3.9% במאי 2008 ל-15.6 % במאי 2009.
כמה מומחים ועיתונאים בינלאומיים, שאוהבים לראות בשלוש המדינות הבלטיות כזהות כלכלית אחת, לא שמו לב לכך שאסטוניה הצליחה יותר מלטביה וליטא במדדים בסיסיים רבים. הגירעון בחשבון השוטף והאינפלציה היו נמוכים מאשר בלטביה; התוצר לנפש היה גבוה יותר מאשר בלטביה וליטא; החוב הציבורי של אסטוניה היה נמוך ב-3.8% מהתמ"ג, והרזרבות הממשלתיות היו קרובות ל-10% מהתמ"ג. ההבדל מודגם בכך שבדצמבר 2008 הפכה אסטוניה לאחת המדינות התורמות לחבילת ההצלה המובילה של קרן המטבע הבינלאומית עבור לטביה.
בתגובה למשבר, ממשלת אנסיפ בחרה באיחוד פיקסלי, שמירה על משמעת פיסקלית ותקציב מאוזן בשילוב חבילות צנע: הממשלה הגדילה את המיסים, והפחיתה את ההוצאות הציבוריות על ידי צמצום הוצאות ומשכורות ציבוריות.
ביולי 2009 הועלה מס ערך מוסף מ-18% ל-20%. הגירעון הרשום בתקציב לשנת 2009 היה 1.7% בלבד מהתמ"ג.
כתוצאה מכך הייתה אסטוניה בשנת 2009 לאחת מחמש מדינות בלבד בקרב האיחוד האירופי אשר עמדו בקריטריונים של מאסטריכט לחובות ולגירעונות, והייתה בעלת הגירעון השלישי הנמוך ביותר אחרי לוקסמבורג ושוודיה. אסטוניה גם לא הייתה צריכה לבקש עזרה מטעם קרן המטבע הבינלאומית. למרות הירידה השלישית בגודלה בתוצר, הייתה המדינה בגירעון התקציבי הנמוך ביותר והחוב הציבורי הנמוך ביותר במדינות מרכז ומזרח אירופה.
בשנת 2009 הכלכלה האסטונית החלה להתגבר והצמיחה הכלכלית התחדשה במחצית השנייה של שנת 2010. שיעור האבטלה במדינה צנח מאז באופן משמעותי לרמות שלפני המיתון. אסטוניה קיבלה אישור בשנת 2010 להצטרף לגוש האירו בשנת 2011.
הצטרפות ליורו
לפני הצטרפות המדינה לגוש האירו נקבע היחס של הקרון האסטוני ליורו בשיעור של 15.64664 EEK ליורו אחד; לפני כן נקבע הקרון לסימון הגרמני בערך 8 EEK ל־1 DEM.
התוכניות להצטרפות לגוש היורו היו קיימות הרבה לפני 2011. עיצוב מטבעות אירו אסטוניים הושלם בסוף 2004.
המסע של אסטוניה לעבר היורו ארך זמן רב ממה שנחזה בתחילה, מכיוון ששיעור האינפלציה היה ללא הפסקה מעל 3% הנדרשים לפני 2010, מה שמנע מהמדינה לעמוד בתנאי הכניסה. המדינה תכננה במקור לאמץ את האירו ב-1 בינואר 2007; עם זאת, היא לא עשתה כן באותה שנה, ושינתה רשמית את תאריך היעד שלה פעמיים: תחילה ל-1 בינואר 2008, ובהמשך ל-1 בינואר 2011.
ב־12 במאי 2010 הודיעה הנציבות האירופית כי אסטוניה עמדה בכל הקריטריונים להצטרפות לאזור האירו. ב־8 ביוני 2010 סיכמו שרי האוצר של האיחוד האירופי כי אסטוניה תוכל להצטרף לגוש היורו ב־1 בינואר 2011. ב־13 ביולי 2010, אסטוניה קיבלה את האישור הסופי מ-ECOFIN לאמץ את האירו החל מ-1 בינואר 2011.
המעבר ליורו אכן התרחש ב־1 בינואר 2011.
בכך הייתה אסטוניה לראשונה מבין הרפובליקות הסובייטיות לשעבר להצטרף לגוש האירו.
ב-2011, העלתה סטנדרד אנד פורס את דירוג האשראי של אסטוניה מ-A ל-AA-. בין הגורמים שציין S&P כתורם להחלטתה היה האמון ביכולתה של אסטוניה "לקיים צמיחה כלכלית חזקה". קצב צמיחת התוצר של אסטוניה בשנת 2011 היה מעל 8%, למרות הגידול השלילי באוכלוסייה.
הכלכלה כיום
אסטוניה כמעט שאינה תלויה ביבוא אנרגיה, ומספקת מעל 90% מצרכי החשמל שלה באמצעות פצלי שמן מוקשים. מקורות אנרגיה חלופיים כמו עץ, כבול וביומסה מהווים כ־9% מייצור האנרגיה הראשונית. המדינה הייתה זקוקה לייבוא מוצרי נפט ממערב אירופה ורוסיה. אנרגיה מפצלי שמן, טלקומוניקציה, טקסטיל, מוצרים כימיים, בנקאות, שירותים, מזון ודייג, עצים, בניית ספינות, אלקטרוניקה ותחבורה הם ענפי מפתח בכלכלה. נמל Muuga נטול הקרח, בסמוך לטאלין, הוא מתקן מודרני הכולל יכולת מעבר טובה, מעלית תבואה בעלת קיבולת גבוהה, אחסון צונן / קפוא ויכולות טעינה של מכלית שמן חדשות לגמרי. הרכבת משמשת כצינור בין המערב, רוסיה ונקודות אחרות למזרח.
אסטוניה כיום מושפעת בעיקר מהתפתחויות בפינלנד, רוסיה, שוודיה וגרמניה - ארבע השותפות העיקריות לסחר. הממשלה הגדילה משמעותית את הוצאותיה לחדשנות מאז 2016, עם כ-304 מיליון אירו שנועדו לעודד מחקר ופיתוח בשנת 2017.
תחזיות עתידיות
תחזיות ארוכות טווח לכלכלה האסטונית נותרו בין המבטיחות באירופה. בשנת 2011 צמיחת התוצר הריאלית באסטוניה עמדה על 8.0%, ועל פי התחזיות שביצעו ה- CEPII, התוצר לנפש יכול לעלות עד 2025 לרמה של הכלכלות הנורדיות של שוודיה, פינלנד, דנמרק ונורווגיה. על פי אותן התחזיות, עד שנת 2050, אסטוניה יכולה להיות הארץ הפורה ביותר באיחוד האירופי, אחרי לוקסמבורג, ובכך להצטרף לחמשת העמים הפרודוקטיביים ביותר בעולם.
השתתפות בתעסוקה
באסטוניה מועסקים כ -600,000 עובדים, ובכל זאת יש במדינה מחסור בעבודה מיומנת, ועקב העובדה שקיים מחסור במיומנות בכל מקום באירופה, הממשלה הגדילה את מכסת וויזות העבודה עבור אזרחים שאינם תושבי אזור EEA, אם כי בכל זאת, נמתחה עליה ביקורת כי היא לא מספיקה להתמודדות עם המחסור.
לאחר המיתון שיעור האבטלה ירד, ובמשך כל 2015–2016 נשאר השיעור קרוב לרמות שקדמו לירידה הכלכלית ונשאר על מעט מעל 6%.
מגזרים
טאלין מתפקדת כמרכז הפיננסי של המדינה. על פי חברת Invest באסטוניה, היתרונות של המגזר הפיננסי האסטוני הם שיתוף פעולה בלתי-בירוקרטי בין חברות ורשויות, וריבוי של אנשים משכילים, וזאת חרף העובדה שאסטונים צעירים משכילים נוטים להגר למערב אירופה לצורך הכנסה גדולה יותר. הבנקים הגדולים ביותר הם Swedbank, SEB Pank, ו- Nordea. לאחרונה נעשו מספר הנפקות בבורסה בטאלין.
חקלאות, שהתקיימה בין היתר בכוח הקולקטיביזציה במשך עשרות שנים ועד לתקופת המעבר לעצמאות בשנים 1990–1992, הופרטה והייתה ליעילה יותר, והאזור החקלאי הכולל גדל בתקופה שלאחר שיקום העצמאות של אסטוניה. חלקה של החקלאות בתוצר המקומי הגולמי ירד מ־15% ל -3.3% במהלך השנים 2000–2002, ואילו התעסוקה בחקלאות ירדה מ -15% ל -5.2%.
ענף הכרייה מהווה 1% מהתמ"ג. מצרכים מוכרים כוללים פצלי שמן, כבול ומינרלים תעשייתיים, כמו טיט, אבן גיר, חול וחצץ . הסובייטים יצרו תעשיות מזהמות בראשית שנות החמישים, שהתרכזו בצפון מזרח המדינה. הכלכלה הסוציאליסטית והאזורים הצבאיים הותירו את המדינה מזוהמת מאוד, ובעיקר נוכח תעשיית פצלי השמן באיידה-וירומה, פליטות דו תחמוצת הגופרית לאדם גבוהות כמעט כמו בצ'כיה. מי הים בחופים מזוהמים במקומות מסוימים, בעיקר במזרח. הממשלה מחפשת דרכים להפחתת הזיהום עוד יותר. בשנת 2000 הפליטות היו קטנות ב -80% בהשוואה לשנת 1980, וכמות השפכים הלא מטוהרים שהוזרמו לגופי מים הייתה קטנה ב -95% בהשוואה לשנת 1980.
התפוקה האסטונית חוותה צמיחה מהירה, וכתוצאה מכך גם השכר עלה במהירות, עם עלייה בצריכה הפרטית בשיעור של כ -8% בשנת 2005. על פי נתוני המכון האסטוני למחקר כלכלי, התורמים הגדולים ביותר לצמיחת התוצר בשנת 2005 היו ענפי העיבוד, התיווך הפיננסי, הקמעונאות והסחר הסיטונאי, התחבורה והתקשורת.
תשתיות
כ־7.5% מכוח העבודה במדינה מועסק בתחום התחבורה והמגזר תורם למעלה מ־10% מהתוצר. אסטוניה משיגה עסקים רבים מתעבורה בין האיחוד האירופי לרוסיה, בעיקר מטען נפט דרך נמלי אסטוניה. חלקם של סחר התעבורה בתמ"ג במחלוקת, אך רבים מסכימים כי העוינות המוגברת של רוסיה מורידה את הנתח.
במקום פחם, חשמל מופק משריפת פצלי שמן, עם התחנות הגדולות בנרווה. פצלי שמן מספקים כ -70% מהאנרגיה הראשונית במדינה. מקורות אנרגיה אחרים הם גז טבעי המיובא מרוסיה, עץ, דלקים מנועים ושמנים דלקיים.
לאסטוניה חדירה גבוהה לאינטרנט, וקשרים זמינים בכל רחבי הארץ.
סחר
אסטוניה מייצאת מכונות וציוד (33% מכל היצוא בשנה), עץ ונייר (15% מכל היצוא בשנה), טקסטיל (14% מכל היצוא בשנה), מוצרי מזון (8% מכל היצוא בשנה), ריהוט (7) % מכל היצוא בשנה) ומתכות ומוצרים כימיים. אסטוניה מייצאת מדי שנה 1.562 מיליון מגה וואט חשמל. היא מייבאת מכונות וציוד (33.5% מכל היבוא בשנה), מוצרים כימיים (11.6% מכל היבוא בשנה), טקסטיל (10.3 'מכל היבוא בשנה), מוצרי מזון (9.4% מכל היבוא בשנה) וציוד תחבורה (8.9% מכל היבוא בשנה). בנוסף המדינה מייבאת מדי שנה 200 אלף מגה וואט חשמל.
שיין מקמהן
שיין ברנדון מקמהן (באנגלית: Shane Brandon McMahon; נולד ב-15 בינואר 1970), הידוע יותר בשם הבמה שלו, שיין מקמהן הוא איש עסקים ומתאבק אמריקאי. הוא מייסד ויושב ראש חברת Ideanomics. בנוסף, הוא מחזיק בבעלות מזערית בארגון ההיאבקות WWE, שבו הוא מתפקד כמפיק ומתאבק.
מקמהן הוא דור רביעי למקדמי מופעי היאבקות כאשר הוא חלק ממשפחת מקמהן המוכרת בעולם ההיאבקות. הוא החל לעבוד עבור ה-WWE בעודו בן 15 בלבד, תחילה כמחסנאי. מקמהן עבד במספר תפקידים נוספים, כשביניהם שופט, מפיק, שדרן ולעיתים מתאבק. הוא הנין של ג'ס מקמהן, הנכד של וינסנט ג'יימס מקמהן, הבן של הבעלים/יו"ר/מנכ"ל ה-WWE, וינס מקמהן ושל שגרירת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית לשעבר, לינדה מקמהן. כמו כן, הוא אחיה הגדול של אישיות ה-WWE, סטפני מקמהן, והגיס של סמנכ"ל ה-WWE והמתאבק פול "טריפל H" לווק.
שמואל טנקוס
שמואל "שמוליק" טנקוס (טנא) (14 בנובמבר 1914 - 4 במרץ 2012) היה מפקד חיל הים הישראלי בשנים 1954–1960.
ילדות ולימודים
טנקוס נולד בשכונת נווה שלום ביפו ולמד מכיתה א' בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בחופשות הקיץ עבד במשק של דודו במושבה סג'רה (כיום אילניה) בגליל התחתון. שם התוודע אל עבודת החקלאות ותכנן להמשיך ללימודים גבוהים בתחום זה. מתוך כוונה זו נרשם ללימודי אגרונומיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אך תוכניותיו להמשך הלימודים בתחום האגרונומיה השתבשו בגלל דחיית הקמתו המתוכננת של המכון הגבוה לחקלאות ברחובות, ובסופו של דבר הובילו אותו האירועים אל קריירה ימית.
שיין מקמהן
בשנת 2009, מקמהן הודיע על התפטרותו מתפקידו ב-WWE. שנה מאוחר יותר, הוא הפך למנכ"ל של חברת שירות הבידור, YOU On Demand. ב-12 ביולי 2013, מקמהן התפטר מרצונו כמנכ"ל החברה ומינה את וייצ'נג ליו ליורשו, תוך כדי שהוא נשאר מנכ"ל החברה בפועל וסגן יו"ר הדירקטוריון. בשנת 2016, הוא חזר ל-WWE.
ביוגרפיה
שיין ברנדון מקמהן נולד ב-15 בינואר 1970 בגייטרסבורג, מרילנד ללינדה ווינס מקמהן. יש לו אחות קטנה אחת בשם סטפני מקמהן.
שמואל טנקוס
פעילות בהגנה ובהעפלה
בעקבות שביתת הערבים בפתיחת המרד הערבי הגדול, בשנת 1936, זומן טנקוס בדחיפות מתפקידו כאחראי על עמדת האיתות בקריית ענבים להתייצב לעבודה בהקמת נמל תל אביב, והוצב לעבודה כספן על דוברת המחפר.
בתקופת ההעפלה היה שמואל טנקוס בין הפעילים בארגון הבאת המעפילים, אם במציאת מקומות הנחתה מתאימים ואם בליווי אוניות המעפילים מאירופה לארץ ישראל. כן המשיך בהדרכת קורסים ימיים מטעם ההגנה, במסווה של פעילות ספורטיבית בחסות הפועל.
שיין מקמהן
חיים אישיים
מקמהן בדרך כלל לבוש באפודי בייסבול שעליהם מופיע הכיתוב "Shane O Mac" מקדימה ו"McMahon" מאחור.
ב-19 ביולי 2017, מקמהן היה מעורב בהתרסקות מסוק, שבו לא נפגע.
שמואל טנקוס
פעילות בהגנה ובהעפלה
בשנת 1945 הוקם קורס חשאי לקציני ים במסגרת בית הספר הימי בחיפה, בשיתוף הפלמ"ח, המוסד לעלייה ב' והנהלת הטכניון. מטרת הקורס הייתה להכשיר ימאים לפיקוד על ספינות מעפילים לאחר המלחמה, שעמדה לפני סיום. שמואל טנקוס לימד בקורס זה ניווט חופי ואסטרונומיה. בהמשך לימד טנקוס והדריך בבית הספר הימי, ושילב את עבודתו שם בפעילות בהפועל ובפלי"ם. הוא הצטיין בעבודתו כמורה למקצועות השיט.
שיין מקמהן
חיים אישיים
מקמהן הוא חובב אמנויות לחימה משולבות מושבע. הוא מתאמן בג'ו ג'יטסו ברזילאי תחת הדרכתו של רנזו גרייסי, כשבנוסף מתאמן באיגרוף תאילנדי תחת הדרכתו של פיל נרס.
שמואל טנקוס
שירות בחיל הים
לאחר הצבעת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 נקרא טנקוס לקחת חלק בהקמת חיל הים. שימש כראש מערך ההדרכה בחיל, מפקד הפריגטה אח"י משגב (ק-30) ומפקד שייטת הטרפדות ("השייטת הקטנה" - שייטת 5).בדצמבר 1950 מונה טנקוס לראש מחלקת המבצעים של החיל.
את הפיקוד על החיל קיבל ב-1 ביולי 1954. עד סוף 1954 שימש כממלא מקום מפקד החיל, ולאחר מכן התמנה למפקד קבוע. בתקופתו נקלטו המשחתות אח"י יפו ואח"י אילת, הוקמה שייטת הצוללות ונקלטה הצוללת הראשונה בחיל, אח"י תנין.
טנקוס פיקד על חיל הים במלחמת סיני. המשחתת המצרית איברהים אל אוול, שהגיעה להפגיז את חיפה, נלכדה והוסבה לשירות בחיל הים בשם אח"י חיפה.
ב-1 במרץ 1960 פרש אלוף טנקוס מתפקיד מפקד חיל הים והוחלף על ידי יוחאי בן-נון. בראיון שנערך עימו לפני פרידתו מחיל הים אמר
בשירות המילואים עמד בראש מטה משק לשעת חירום בפיקוד הצפון, כמו כן שימש חבר בוועדת פרס ביטחון ישראל.
מנהל בית הספר לקציני-ים עכו
גם בשנות שירותו בחיל הים לא ניתק טנקוס את הקשר עם בית הספר הימי בחיפה והמשיך ללמד בו פעמיים בשבוע. רק כשהתמנה למפקד חיל הים הפסיק את עבודתו החינוכית עד לאחר שחרורו מן הצבא. ב-1960 חזר טנקוס אל בית הספר והחליף את רב חובל אנריקו לוי כמנהלו של בית הספר לקציני-ים עכו. בשנת 1970 פרש מן הניהול, אך זמן לא רב אחר כך נבחר ליו"ר מועצת המנהלים שלו. במקביל לעבודתו בבית הספר השתתף בוועדות משמעת וחקירה שונות של צי הסוחר הישראלי.
טנקוס המשיך ללמד בבית הספר בהתנדבות אחרי פרישתו, מתוך אהבתו למקצוע, עד 1996. גם לאחר שנתו ה-80 הצטרף מדי פעם להפלגות בספינות בית הספר.
משק לשעת חירום
לאחר שפרש מניהול בית הספר לקציני ים, הזמין מוניה מרדור את טנקוס לשרת בוועדת מל"ח פיקוד צפון. בשנת 1971 מונה ליושב ראש הוועדה לאחר שאלוף מאיר אילן נהרג בתאונת דרכים. הקמת הנושא באה לידי ביטוי במלחמת יום הכיפורים; המשק האזרחי במרחב הצפון סבל פחות עקב ההכנות והתושייה שגילו בעלי המפעלים. לאחר המלחמה הופקו ויושמו לקחים. בשנת 1979 הגיע טנקוס לגיל פרישה 65. משה גת המ"מ קבוע ליו"ר ועדת המל"ח יזם פניה לשרי הממשלה. ושר הביטחון עזר ויצמן האריך את כהונתו בשנה נוספת. בשנת 1980 פרש טנקוס לגמלאות אך המשיך לעסוק בנושא המל"ח כגמלאי מתנדב.
ציונים וכיבוד
שמואל טנקוס היה תושב חיפה משנת 1952. בשנת 2001 העניקה לו עיריית חיפה את תואר יקיר העיר חיפה.
ב-14 במרץ 2004 כובד טנקוס בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי. לפי מכתב המלצה לפרסשנשלח על ידי אלופי צה"ל.
בשנת 2019 נקראה על שמו כיכר בדרך המובילה לבה"ד חיל הים בבת גלים בחיפה.
משפחה
בשנת 1942 נשא טנקוס את יפה גרובשטיין. נולדה להם בת אחת, רות, ששירתה בחיל הים. הוא התאלמן בשנת 1990.
טנקוס הובא למנוחות בבית הקברות שדה יהושע בחיפה, בטקס צבאי מלא. מפקד חיל הים, רם רוטברג, נשא דברי הספד, ושוחרים של בית הספר לקציני ים עכו היוו את משמר הכבוד.
גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה
גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה ממוקם בשכונת רמת אלון בחיפה להנצחת חסידי אומות העולם שסיכנו את חייהם למען הצלת יהודים בתקופת השואה והתגוררו בעיר פרק זמן מסוים או עד לפטירתם.
היוזמה והרעיון להקמת הגן
תושב חיפה רוני גרוסמן, אשר אביו ניצל בזכות ורוניקה פרוצאי, ואמו הסתתרה בבית מוגן של ראול וולנברג, ביקש למצוא דרך מיוחדת להנצחה בחיפה. הוא פנה ליונה יהב, ראש עיריית חיפה, וכך עלה הרעיון להנצחה באמצעות גן מיוחד. הנושא עלה ואושר פה אחד ב־2005 במועצת העיר. בישיבה הוחלט להקים גן ציבורי על שם חסידי אומות העולם תושבי חיפה, בשכונת רמת אלון, חיפה.
תיאור הגן
בכניסה לגן ניצבים שלושה עמודי זיכרון. על עמוד האבן המרכזי חרוטה מפת הגן עם מסלול ממוספר של אבני הזיכרון. בצדו השמאלי עמוד זיכרון ובו סיפורו של הגן. בצידו הימני עמוד עליו חרוטים שמות חסידי אומות העולם. הגן טובל בירק ומוצל באמצעות עצים ובו שבילים מרוצפים. ברחבי הגן מפוזרות פינות ישיבה. ובשבילי הגן במסלול מעגלי ניצבים הסלעים שעל כל אחד מהם חרוט השם ותמצית סיפור ההצלה של מי שהתגוררו בחיפה והוכרו כחסיד אומות העולם. בשטח הגן נבנה גם אמפיתיאטרון וכן מגרש משחקים הנקרא "גן ילדי הנצח" לזכרם של מיליון וחצי ילדים שנספו בשואה. בגן מונצח גם הדיפלומט השוודי, חסיד אומות העולם ראול וולנברג, שבזכותו ניצלו עשרות אלפי יהודים בהונגריה. ב-1936 וולנברג התגורר במשך כחצי שנה בחיפה כשעבד בבנק הולנד ברחוב הבנקים פינת עיר התחתית בחיפה. חסידי אומות העולם הנוספים המונצחים באבני הזיכרון הם: זופיה אבני, אנה דוברוצקה, פלגיה שפרינגר הוצ'אק אנה הורנונג טומצ'ק, ברוניסלבה ואירינה זינטל יקירה, בלה ליפר (ואליה) יקימובה, הלינה לוגובסקי, ירוסלבה לויצקה, ויקטור מלניק, תמרה ברומברג, אליזבט סטרול (ניקופוי), מריה דיקר, ורוניקה פרוצאי, ויקטוריה צוקרביץ, יוליה קלדי, יוסף גרובר (נסטור סניאדאנקו) ויז'י שלאג.
חנוכת הגן
הגן נחנך ב-2008. לטקס חנוכת הגן הוזמנו חסידי אומות העולם שהיו עדיין בחיים, ניצולים ובני משפחותיהם. בטקס נכחו גם נציגים דיפלומטים מהמדינות שבהם פעלו חסידי אומות העולם, כגון, שגרירת פולין בישראל וקונסול הכבוד של פולין בחיפה, צרפת, אוקראינה וארצות הברית. כמו כן השתתפו בטקס ד"ר מרדכי פלדיאל, מנהל מחלקת חסידי אומות העולם ביד ושם, ונציגי תנועות הנוער ומועצת הנוער העירונית של חיפה.
פעילות חינוכית
בית הספר היסודי רוממה בחיפה הפך את ההגעה לגן ביום השואה והגבורה למסורת בית ספרית. הביקור בגן מהווה השלמה ללימוד בכיתה על המושג חסידי אומות העולם. הרעיון החל ביוזמה של יואב גרוסמן תלמיד בית הספר, בנו של רוני גרוסמן, יוזם הקמת הגן.
בית החולים העירוני לילדים טושינו
בית החולים הקליני העירוני לילדים טושינו (ברוסית: Тушинская детская городская клиническая больница) הוא אחד מבתי החולים הגדולים באירופה, הממוקם ברובע טושינו הצפונית במחוז הצפון-מערבי של מוסקבה.
היסטוריה
באפריל 1984 החל בית החולים לקבל את מטופליו הראשונים. בשנת הפתיחה עבדו בבית החולים כ-150 איש. נפתחו ארבע מחלקות ילדים, מחלקה סומטית ורדיולוגית, מעבדה ובית מרקחת. במקביל הפך בית החולים לבסיס המכון המרכזי לשיפור רופאים.
במהלך ארבע השנים הבאות צויד בית החולים בציוד הרפואי העדכני ביותר מהמדינות החברות במועצה לסיוע כלכלי הדדי. כמו כן, נפתחו במוסד ארבע מחלקות ילדים נוספות, ארבע מחלקות כירורגיות עם 60 מיטות כל אחת ובניין מחלות זיהומיות עם 350 מיטות, שלוש מחלקות טיפול נמרץ ל-30 מיטות וחדר ניתוח לשמונה יחידות ניתוח.
ביוני 1995 ביקרה הנסיכה הבריטית דיאנה, בבית החולים ותרמה ציוד רפואי כצדקה.
כנרת – ים של חיים
כנרת – ים של חיים הוא סרט טבע תיעודי ישראלי, העוקב אחר החי בכנרת, תוך כדי שהוא מגולל את סיפור חייה של גורת חתול ביצות שאיבדה את אימה ונותרה לבדה. הסרט בוים וצולם על ידי משה אלפרט, הופק על ידי טרנספקס הפקות ואפיקים הפקות ויצא לאקרנים ב-5 באוגוסט 2021.
הסרט מלווה בקטעי מוזיקה שהלחין אורי אופיר בנגינת תזמורת הרדיו הבולגרית, והוקלטו לו שירים מקוריים שהלחין עילי בוטנר, בין היתר בביצוע של ירדנה ארזי ואדר גולד.
נעימה (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים
אלכסנדר רנצ'ימן
אלכסנדר רנצ'ימן (באנגלית: Alexander Runciman; 15 באוגוסט 1736 – 4 באוקטובר 1785) היה צייר סקוטי של נושאים היסטוריים ומיתולוגיים. הוא היה אחיו הבכור של ג'ון רנצ'ימן, שהיה גם צייר.
ביוגרפיה
הוא נולד באדינבורו, ולמד באקדמיית פוליס, גלאזגו. מ-1750 עד 1762 הוא למד אצל צייר הנוף רוברט נורי, לאחר מכן הפך לשותף בחברה המשפחתית נורי. הוא גם עבד כצייר במה עבור התיאטרון המלכותי באדינבורו.
בשנת 1767 נסע לרומא, שם בילה חמש שנים. אחיו ג'ון התלווה אליו, אך מת בנאפולי בחורף 1768–69. במהלך שהותו של רנצ'ימן באיטליה התוודע לאמנים נוספים כמו הנרי פוסלי. מאמציו הראשונים של רנצ'ימן היו בציורי נוף לאחר מכן הוא פנה לנושאים היסטוריים ודמיוניים.
בשובו מאיטליה לאחר תקופה קצרה בלונדון, שם הציג ב-1772 באקדמיה המלכותית, הוא התיישב באדינבורו, והתמנה למאסטר של האקדמיה. הוא זכה לפטרונות של סר ג'יימס קלרק, שאת האולם שלו בבית פניקויק עיטר בסדרה של נושאים מאת אוסיאן שקיבלה השראה מתמונות האיליאדה של הצייר גאווין המילטון. הוא גם יצר ציורים דתיים שונים ועיטר מזבח בכנסייה האפיסקופלית של קאוגייט, אדינבורו. כמו כן צייר תמונות מהמיתולוגיה. הוא נהנה ממוניטין טוב כצייר נוף עוד בחייו.
רנצ'ימן מת באדינבורו ונקבר בחצר הכנסייה קנונגייט. הקבר אינו מסומן אך לוח אבן הוקם על ידי ה-RSA בשנת 1866 על הקיר הפונה מערבה של הכנסייה לזכרו ולזכר אחיו ג'ון שמת בנאפולי.
שיעור קומה (ספר)
תוכן הספר
ספר "שיעור קומה" עוסק בתיאור האלוהות תוך מתן צורת אדם לאל, כאשר מובנו הפשוט הוא כי לאל יש דמות גשמית (אנתרופומורפיזם). להגשמת האל מצאו חוקרים כדוגמת גרשם שלום ושאול ליברמן מקבילות במקרא, והאחרון אף הגדיל לעשות וכתב: "הוא שיעור קומה, הוא מעשה מרכבה, הוא מדרש שיר השירים", כשהוא מתייחס לפסוקים כמו: "ראשו כתם פז", "שפתותיו שושנים", "ידיו גלילי זהב" וכולי. רבי עקיבא, שהיה חלק מחוג יורדי המרכבה, קבע בדיון שהתנהל סביב מקומו של שיר השירים בקאנון המקראי כי "כל הכתובים קודש, ושיר השירים קודש קודשים". בסופו של ספר שיעור קומה נמצאת הצהרה, המיוחסת לרבי ישמעאל, על חשיבותו של הספר:
.
גדולי היהדות אמרו שאין להבין את החיבור כפשוטו וכי יש בו סודות עמוקים, או התנגדו אליו בחריפות, וערערו על יחוסו לתנא רבי ישמעאל.
היחס בין הספר ובין הזרם הגנוסטי
קווי דמיון שונים נמצאים בין חיבור זה לבין הזרם הגנוסטי, הן מצד זמן חיבורו של הספר ופריחת הגנוסטיקה באותה עת והן מצד המטבעות הלשוניים הדומים, כגון "יוצרנו" ו"יוצר בראשית" המקביל לאל דמיורגוס במיסטיקה הגנוסטית. בשל קרבה זו בין הספר לגנוסטיקה יש שטענו כי האחד הושפע מן השני, והיו שטענו כי שניהם שואבים את תורתם ממקור קדום זהה.
מניעי כתיבת הספר
.
עניין נוסף הוא השימוש בלשון רבבה (עשרת אלפים), שכן מידה זו היא הגדולה ביותר הנמצאת בשימוש בעברית ולכן טרח המחבר והרחיק את מידותיו של האל עד לקצה יכולתה של השפה בתיאור מניין ומידה.
הפולמוס סביב הספר
בשל התפיסה כי ספר שיעור קומה הוא בעל אופי אנתרופומורפי השתמשו בו הקראים בוויכוחם עם רב סעדיה גאון, והתנגחו בו בעזרת שימוש בציטוטים מתוך החיבור בניסיונם להוכיח כי היהדות הרבנית סוטה מן הרציונליות, בתגובה רס"ג פקפק ביחוס הספר לרבי עקיבא ורבי ישמעאל, אך טען שגם אם יתברר שהספר נכתב על ידם ואינו זיוף, אפשר לפרש את דבריו כמוסבים על האור הנברא המתגלה לנביאים בחזיונות, ולא לה' עצמו, כך שלא יובילו להגשמה. הראב"ע מקבל את סמכותו של הספר אך טוען שאין להבינו כפשטו, אלא יש להבין את תיאורי הגוף שבו כביטוי סמלי של חלקי הקוסמוס. הרמב"ם, שמזוהה עם השיטה הרציונלית, נטה בתחילה לקבל את הספר כמשל, אך בהמשך דחה את הספר בתוקף, וב"תשובות הרמב"ם" אף טען כי החיבור "אינו אלא חיבור אחד הדרשנים בערי אדום [...] השמדת אותו הספר והכרתת זכר ענינו מצווה רבה". היש"ר מקנדיאה בספר נובלות חוכמה ייחס ספר זה לר' אלעזר מוורמייזא זיהוי שמתברר כשגוי מאחר שהחיבור מוזכר כבר אצל רב האי גאון.
אתלקה בנקה
אתלקה בנקה (במקור אתל בלאו; בהונגרית: Benkő Etelka; סבדסאלאש, 5 ביוני 1872 – בודפשט, 28 באוגוסט 1921) הייתה זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה (סופרן).
ביוגרפיה
אתל בלאו נולדה במשפחה יהודית כבתם של מור בלאו, סוחר ופאני הויזלר (או הייסלר). לאחר קורסים בחוג לדרמה באקדמיה הלאומית המלכותית ההונגרית לדרמה (כיום שמה האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע), שיחקה בתיאטרון של השחקן ומנהל תיאטרון פאל רקודצאי בתיאטרון קישפלודי ובשנת 1894 חתמה חוזה כזמרת אופרטה בתיאטרון גיור-שופרון. בהופעת הקיץ של "חוג התיאטרון של בודה" הכירה את מבקר התיאטרון, הסופר זולטאן אמברוש וב-11 ביוני 1894 הם נישאו בכנסיית בארז'בטווארוש. הנישואין עוררו מאבק רציני עבור אמברוש הקתולי, אך לאחר אלמנות ארוכה בעקבות אובדן אשתו הראשונה, גיזלה טורמאשי, אהבתו הגדולה לאמנית בת ה-22 ניצחה את אמונתו.
בשיא הצלחתה בקיץ 1921 חלתה בשפעת הספרדית ונפטרה.
תהילים ל"ט
תהילים ל"ט הוא המזמור השלושים ותשעה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-38). זהו אחד משלושה מזמורים המתחילים ב"לידותון" ומתייחסים לידותון שהיה אחד מראשי משפחת משוררים לויים.
תוכנו של המזמור
מזמור ל"ט מורכב מארבע עשרה פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
א'-ד'
המשורר עוצר את עצמו בכוח מלבטא את כאבו בקרבו מחשש שיגיד דברים קשים: "אָמַרְתִּי אֶשְׁמְרָה דְרָכַי מֵחֲטוֹא בִלְשׁוֹנִי" (ב), והשתיקה גורמת לצער נוסף:"וּכְאֵבִי נֶעְכָּר"(ג), עד שהיא גורמת לתחושות של רצון עז לדבר:"חַם לִבִּי בְּקִרְבִּי בַּהֲגִיגִי תִבְעַר אֵשׁ דִּבַּרְתִּי בִּלְשׁוֹנִי"(ד).
ה'-ז'
המשורר מבקש באלוהים לדעת עד כמה הוא חדל: "הוֹדִיעֵנִי ה' קִצִּי וּמִדַּת יָמַי מַה הִיא אֵדְעָה מֶה חָדֵל אָנִי"(ה), והוא מבין שהאדם הוא יצור חולף עם זמן חיים קצוב ולא ידוע: "אַךְ כָּל הֶבֶל כָּל אָדָם"(ו).
ח'-י"ד
בסופו של דבר, פונה המשורר אל האלוהים הנצחי כי רק הוא תקוותו:"וְעַתָּה מַה קִּוִּיתִי אֲדֹנָי תּוֹחַלְתִּי לְךָ הִיא"(ח) והוא מבקש מחילה על חטאיו בגלל שהוא יצור חולף: "כִּי גֵר אָנֹכִי עִמָּךְ תּוֹשָׁב כְּכָל אֲבוֹתָי הָשַׁע מִמֶּנִּי וְאַבְלִיגָה בְּטֶרֶם אֵלֵךְ וְאֵינֶנִּי" (יג-יד).
זעקת הקרב
זעקת הקרב (באנגלית: Battle Cry) הוא רומן מאת ליאון יוריס שראה אור ב-1953, העוסק בכיתה בחיל הנחתים האמריקני במלחמת העולם השנייה. בספר התבסס יוריס על ניסיונו שלו כאלחוטן קרבי בחיל הנחתים. בשנת 1955 ביים ראול וולש את העיבוד קולנועי של הספר על פי תסריט של יוריס עצמו, ועיבוד זה היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול המקורי, שאותו הלחין מקס שטיינר. בסרט שיחק ואן הפלין בתפקיד הראשי.
הספר תורגם לעברית בידי דניאל שר בשנת 1957, ושנית בידי מרדכי ברקאי בשנת 1987.
עלילה
הרומן מספר את סיפורם של אנשי הגדוד השני ברגימנט הנחתים השישי, בדגש על אנשי כיתת האלחוט בפלוגת המפקדה . גיבורי הסיפור באים מרקע מגוון: נער "כל-אמריקאי", אינדיאני הבא משמורה, והיספאני עני מסן אנטוניו. הסמל הקשוח שלהם מתאר את תהליך הפיכתם מטירונים ללוחמים באמצעות מסלול אימונים תחת פיקודו התובעני של סם האקסלי. כך גם מתוארים בספר הקרבות בהם השתתפו, ביניהם קרב גוודלקנל, קרב טאראווה והקרב על סאיפאן.
השפעה
הספר שימש השראה למפקדים שונים בצה"ל, ומרדכי גור, לימים הרמטכ"ל העשירי, כותב באוטוביוגרפיה שלו על כך, ועל ההשפעה של הספר עליו עצמו, במסגרת חוויותיו כמ"פ בחטיבת הצנחנים.
יצחק מאיו (רב)
הרב רפאל יצחק מאיו (מאייו) (נפטר בכ"א באלול ה'תק"ע, 20 בספטמבר 1810) היה רב, פוסק הלכה, וסופר תורני, ורבה של הקהילה היהודית באיזמיר. חיבר מספר ספרי הלכה, הידוע בהם הוא החיבור שרשי הים.
ביוגרפיה
נולד בשנת תפ"ה (1725) בערך בעיר קושטא לאהרן. בתחילה למד מפי רבי יהודה אשכנזי ומפי רבי יצחק נוניש בילמונטי, מחבר "שער המלך", ולאחר פטירת ר"י אשכנזי היה רבי יצחק נוניס רבו העיקרי, ובין הרב לתלמידו נוצרו קשרים עמוקים. הרב מאיו מוזכר בשער המלך (הלכות חמץ ומצה א, ג): "ידיד נפש החכם השלם יצחק מאיו הי"ו". בספריו מובאות רבות מדברי רבו שאינן מופיעות ב"שער המלך". לאחר פטירת הר"י נוניס (תקל"ד) פעל הרב מאיו להדפסת שאר כתביו ("שער המלך" נדפס עוד בחיי רבו) ושימש כתובת אליה נשלחו חידושי הר"י נוניס.
בשנת תקמ"ב (1782) התמנה כרב באיזמיר כסגנו של הרב הראשי רבי חיים מודעי, וכאשר זה האחרון עלה לארץ ישראל (תקנ"ג, 1793) הוכתר רבי יצחק מאיו כ"רב הכולל" של איזמיר, עד פטירתו, וכמשנה לו שימש רבי רפאל יוסף חזן, בעל שו"ת "חקרי לב". בשנת תקנ"ו הגיע לאיזמיר מהרי"ט אלגזי כדי לתווך ולהשכין שלום בין שני רבני העיר. במהלך התיווך נכתב 'שטר פשר/השוואה' בין שניהם, ובין היתר סיכמו בו כי כאשר יהיו חלוקים בדבר איסור והיתר, המתיר יבטל דעתו בפני האוסר.
בשנת ה'תקנ"ג נפטרה אשתו.
נחום אריאלי
נחום אריאלי (א' בטבת תרצ"א, 21 בדצמבר 1930 - ה' באב תשס"א, 25 ביולי 2001) היה פרופסור למחשבת ישראל, הוגה דעות, סופר ומשורר. בעל תואר ד"ר לפילוסופיה.
קורות חיים
למד פילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1973 קיבל תואר שני ובשנת תשל"ו קיבל תואר ד"ר בנושא "משנתו הפילוסופית של ר' שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ)". פרסם מספר ספרי הגות ומחקר, וכמו כן רומנים היסטוריים. את כתב היד של ספרו הראשון "שישה היכלות", רומן היסטורי על חיי הרמח"ל, הגיש בשנת 1960 לתחרות פרס אשר ברש, וזכה לשבחם של השופטים. מאז שנות ה-50 פרסם אריאלי שירים, סיפורים ורשימות בעיתונות הדתית בישראל. היה בקשר קרוב עם קרובת משפחה של אשתו, המשוררת זלדה.
לימד שנים רבות כפרופסור מן המנין במחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן.
הוא נפטר בה' באב תשס"א, 25 ביולי 2001.
חיים אישיים
לאריאלי היו שישה ילדים. בתו יעל וילנר היא שופטת בית המשפט העליון, ובנו אבי (אביגדור) היה ראש המחלקה היהודית בשב"כ.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
אאו טנאקה
אאו טנאקה (ביפנית: 田中碧; נולד ב-10 בספטמבר 1998 בקווסאקי שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים
טנאקה גדל במחלקת הנוער של קווסאקי פרונטלה. הוא ערך 79 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל היפנית, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-26 ביוני 2021 הושאל טנאקה למשך עונה אחת לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה. ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד הולשטיין קיל במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת. ב-8 באפריל 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על הנזה רוסטוק במסגרת המחזור ה-29 בליגה. בסך הכל ערך 29 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה במועדון, בהן הבקיע שער אחד. ב-28 באפריל חתם על חוזה קבוע לשלוש עונות במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-14 בדצמבר 2019 ערך טנאקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 5-0 על נבחרת הונג קונג במסגרת אליפות מזרח אסיה.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של יפן טורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וערך שש הופעות בטורניר, בו סיימה נבחרתו במקום הרביעי.
ב-12 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת אוסטרליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
ולרי ברושין
ולרי ויקטורוביץ' ברושין (באוקראינית: Вале́рий Ви́кторович Бро́шин; 19 באוקטובר 1962 – 5 במרץ 2009) היה כדורגלן סובייטי-רוסי-טורקמני ששיחק בעמדת הקשר ולזכותו 11 הופעות ושער אחד בנבחרת טורקמניסטן.
קריירה
ברושין גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל זניט לנינגרד. בשנת 1980, בגיל 18, עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא שיחק בשורות זניט במשך 5 עונות וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הסובייטית בשנת 1984. בשנת 1985 הוא סולק מזניט עקב הסכסוך עם מאמן הקבוצה. ברושין עבר לצסק"א מוסקבה (ששיחקה אז בליגת המשנה של ברית המועצות). די מהר הפך ברושין לשחקן מפתח בשורות צסק"א. הוא שיחק במדיה עד שנת 1992, עלה עם הקבוצה לליגת העל והיהי שותף לעונת הדאבל (1990/1991 ), כאשר צסק"א זכתה גם באלפיות וגם בגביע ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות החליט ברושין לחפש את מזלו בחו"ל - הוא שיחק בקבוצה פינית קופס. לאחר עונה אחת בפינלנד עבר לספרד, שם שיחק במדי קבוצת בדחוס מהליגה השלישית. בשנת 1993 שב לרוסיה וניסה להשתלב חזרה בצסק"א, אך ללא הצלחה. הוא שותף במשחקים מעטים, בהמשך הושאל על ידי הצסק"א להפועל כפר סבא ולמכבי פתח תקווה. בשנת 1995 עבר לקבוצת נעוריו, זניט, אך גם בה לא מצא את מקומו. במשך כשנה לא שיחק באף קבוצה. בשנת 1997 הוזמן לטורקמניסטן לשחק בקבוצת הצמרת הטורקמנית קופטדאג מהעיר אשגבאט. בשנת 1999 עזב את טורקמניסטן וחזר לרוסיה. הוא הוחתם בקבוצת סק"א רוסטוב מהליגה הרוסית השנייה. כעבור שנה עבר לקבוצת ניקה מוסקבה, אף היא מהליגה השנייה. אחר כך שיחק תקופה קצרה ב הומל מבלארוס. בשנת 2001 פרש ממשחק פעיל.
נבחרות
בשנת 1987 זומן ברושין לנבחרת האולימפית של ברית המועצות. הוא שיחק בשני משחקים במסגרת מוקדמות אולימפיאדת סיאול, אך לא זומן לתחרות עצמה. בשנת 1990 נכלל ברושין בסגל נבחרת ברית המועצות למונדיאל 1990, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
בשנת 1997, בעת ששיחק בקבוצת קופטדאג בטורקמניסטן הוא זומן לשחק בשורות הנבחרת של המדינה. כדי לאפשר זאת הוא קיבל בהליך מזורז אזרחות טורקמנית. ולרי ברושין שיחק במדי נבחרת טורקמניסטן 11 משחקים והבקיע שער אחד.
קריירת אימון
ברושין הצטרף אל סגל המאמנים של קבוצת הומל הבלארוסית, לאחר פרישה ממשחק פעיל בשנת 2001. בהמשך היה עוזר מאמן של קבוצת ניקה מוסקבה.
מותו
ולרי ברושין מת ב-5 במרץ 2009 ממחלת הסרטן במוסקבה.
קרו קרו בוניטו
קרו קרו בוניטו (באנגלית: Kero Kero Bonito; נכתב גם בקיצור: KKB) היא להקת אינדי פופ בריטית, אשר נוסדה בלונדון בשנת 2011. הלהקה כוללת את הזמרת שרה מידורי פרי, הידועה גם בשם הבמה שלה שרה בוניטו, ואת הנגנים גאס לובן וג'יימי בולד. שם הלהקה מעורפל בכוונה, כאשר אחד ההסברים לשמה הוא שימוש באונומטופיה של קרקור הצפרדע, והסבר נוסף מורכב משם הציפור קיווית צ'יליאנית בברזילאית ("quero-quero bird") יחד עם המילה "bonito", שמשמעותה "יפה" בפורטוגזית ובספרדית, כך שמתקבל הביטוי "קיווית צ'יליאנית יפה" או "אני רוצה, אני רוצה יפה" בתרגום גס.
משפט ליוביל (מכניקה המילטונית)
במכניקה המילטונית ובמכניקה ססטיסטית, משפט ליוביל, הנקרא על שמו של ז'וזף ליוביל, מתאר את ההתנהגות של מערכת פיזיקלית במרחב הפאזה. משפט זה, בניסוחים שקולים, טוען שהנפח במרחב הפאזה נשמר תחת טרנספורמציות קנוניות, וכן שפונקציית צפיפות ההסתברות במרחב הפאזה נשארת קבועה עבור כל מסלול בו. תוצאה זו מצדיקה את ההנחה היסודית של המכניקה הסטטיסטית שטוענת כי במערכת סגורה כל המצבים המיקרוסקופיים הזמינים הם שווי-הסתברות.
קרו קרו בוניטו
יצירותיה הראשונות של הלהקה הושפעו מג'יי-פופ, מאמנים כגון קיארי פאמיו פאמיו וממוזיקת משחקי וידאו. עם זאת, יצירותיה לאחר מיני-אלבומה TOTEP משנת 2018 הושפעו מלהקות אינדי רוק כגון Mount Eerie ו-My Bloody Valentine. פרי, שבמוצאה היא חצי יפנית, שרה גם ביפנית וגם באנגלית.
משפט ליוביל (מכניקה המילטונית)
שימור הנפח במרחב הפאזה
במערכת פיזיקאלית המתוארת על ידי s קואורדינטות מוכללות, מרחב הפאזה הוא מרחב בעל 2s ממדים - מימד אחד לכל קואורדינטה מוכללת ומימד אחד לכל תנע הצמוד לקואורדינטה מוכללת: , כאשר \mathcal{L} הלגראנז'יאן של המערכת. כל נקודה במרחב הפאזה מייצגת מצב מוגדר מסוים של המערכת, וכאשר המערכת נעה הנקודה המתאימה לכל מצב מגדירה עקומה הנקראת מסלול הפאזה.
אלמנט נפח אינפיניטסימלי במרחב הפאזה ניתן לרשום כ-, ולכן נפח מסוים במרחב הפאזה, היכול לייצג קונפיגורציות של מערכת מרובת חלקיקים (צבר) הוא. משפט ליוביל טוען שהנפח אינווריאנטי תחת טרנספורמציות קנוניות. טרנספורמציה קנונית מעבירה את הקוארינטות והתנעים המוכללים לקואורדינטות ותנעים מוכללים חדשים באופן שמשמר את משוואות המילטון. בפרט, מכיוון שהתקדמות בזמן - מעבר מהקואורדינטות q(t),p(t) לערכיהן לאחר זמן \tau: - היא טרנספורמציה קנונית, ניתן לראות שהנפח במרחב הפאזה נשמר בזמן.
הוכחה
רוצים להראות שהנפח במונחי הקואורדינטות הקודמות זהה לנפח במונחי הקואורדינטות החדשות. ניתן להעביר את האינטגרל השני להיות אינטגרל במונחי הקואורדינטות הישנות בעזרת היעקוביאן:
, ולכן נותר רק להראות שהיעקוביאן הוא 1.
נשתמש בכללים של יעקוביאנים כדי לקבל:.
כל טרנספורמציה קנונית ניתן לרשום במונחי פונקציה יוצרת כלשהי, למשל כך שהקואורדינטות האחרות מתקבלות ממנה:. לכן האיבר בדטרמיננטה שבמונה בשורה ה-i ובעמודה ה-k הוא. האיבר ה-i,k בדטרמיננטה שבמכנה הוא, כלומר היעקוביאן שבמכנה הוא שחלוף של זה שבמונה, ולכן הדטרמיננטות שלהם זהות. קיבלנו כי J=1 ולכן הנפחים שווים.
משוואת ליוביל
עבור צבר של מצבים שונים של מערכת פיזיקלית מסוימת, נגדיר את פונקציית צפיפות ההסתברות במרחב הפאזה כך ש- היא ההסתברות למצוא את המערכת במצב מסוים שנמצא באלמנט הנפח. מכיוון שהתקדמות בזמן היא טרנספורמציה קנונית, והנפח במרחב הפאזה קבוע תחת טרנספורמציות קנוניות, נקבל כי הנפח שתופסים מספר מצבים במרחב הפאזה, המתפתחים בזמן באופן קלאסי (על-פי משוואות המילטון) נשמר בזמן, ולכן צפיפות ההסתברות לאורך מסלול ההתפתחות בזמן, גם היא קבועה בזמן :
כאשר \mathcal{H} ההמילטוניאן, סוגרי פואסון, והקשר  ידוע ממכינקה המילטונית.
זוהי משוואת ליוביל המתארת את התפתחות צפיפות ההסתברות במרחב הפאזה בזמן. בצורה שקולה ניתן לרשום:
למשוואה זו, הנכונה למכניקה הקלאסית הנשלטת על-ידי משוואות המילטון, יש מקבילה במכניקת הקוונטים, משוואת פון-נוימן :
כאשר \rho הוא אופרטור הצפיפות.
במערכות בשיווי משקל
עבור מערכות שנמצאות בשיווי משקל, צפיפות ההסתברות אינה תלויה מפורשות בזמן:. במקרה זה, משוואת ליוביל הופכת להיות:
פתרון כללי לכך הוא שצפיפות ההסתברות היא פונקציה של ההמילטוניאן :
, וכאשר המצבים בדידים ההסתברות זהה לכל המצבים הזמינים:, זוהי פונקציית ההסתברות בצבר המיקרוקנוני שמראה את ההנחה היסודית של המכניקה הסטטיסטית - בשיווי משקל במערכת סגורה כל המצבים הזמינים הם שווי הסתברות.
רון ארד (מעצב)
רון ארד (נולד ב-24 באפריל 1951) הוא מעצב תעשייתי ישראלי בעל שם עולמי הפועל בעיקר בלונדון. ארד הוא גם אדריכל, אך נודע בעיקר כמעצב רהיטים ומוצרים והוא נחשב לאחד המעצבים הבולטים בסגנון העיצוב הפוסט מודרניסטי.
קורות חיים
ארד נולד וגדל בתל אביב, בנם הצעיר של הציירת אסתר פרץ-ארד והפסל והצלם גרישה ארד, ואחיו של הוויולן והמלחין עתר ארד. בין השנים 1971–1973 למד בבצלאל ולאחר מכן למד אדריכלות בלונדון (עד 1979). בשנת 1981 פתח משרד בלונדון יחד עם שותפתו קרוליין תורמן. ב-1989 הקים את 'Ron Arad Associates', חברה העוסקת בעיצוב ובאדריכלות. בשנת 1994 ייסד את 'Ron Arad Studio' בקומו שבאיטליה. במאי 2008 היה שותף מייסד לחברת הבת "רון ארד ארכיטקטים", שעוסקת בארכיטקטורה. אותה השנה נפתח בעזרתו מוזיאון הבאוהאוס בבית ביאליק בתל אביב.
במאי 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב. באוגוסט אותה שנה שימש כשופט בתחרות האדריכלית סוכה סיטי בניו יורק.
בספטמבר 2011 זכה במדליית העיצוב של לונדון, שניתן למעצבים שתרמו תרומה יוצאת דופן ללונדון.
יצירותיו
מוצריו של ארד מתאפיינים במתכות מעוקמות ובצורות אמורפיות בעלות מראה גולמי ולעיתים גם הומוריסטי. עבודותיו נמכרות בחנויות יוקרה ברחבי העולם ומציגות בתערוכות במוזיאונים חשובים: מרכז פומפידו בפריז, מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק ומוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון. בשנת 2002 הוא זכה לחברות כבוד של האגודה המלכותית לאומנויות בבריטניה.
ארד עיצב את מוזיאון העיצוב בחולון, שכבר לפני פתיחתו עורר עניין רב בשל צורתו הייחודית. המוזיאון נבחר על ידי מגזין התיירות "קונדה נסט טרוולר" כאחד מפלאי תבל החדשים.
מגדלי תוצרת הארץ(ToHa) תוכננו על ידי רון ארד אדריכלים יחד עם המשרד הישראלי ישר אדריכלים.
960-969 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 969 - 960 לפני הספירה
יישובים סוריים נטושים ברמת הגולן
יישובים סוריים נטושים ברמת הגולן הם מקומות ברמת הגולן שהיו בהם בעבר יישובים סוריים. ברמת הגולן היו 163 יישובים, בהם 2 ערים, ובנוסף להם 108 משקים חקלאיים, שכונו "מזרעות". על פי אומדן משנת 1966, האוכלוסייה הסורית ברמת הגולן מנתה 147,613 תושבים. במלחמת ששת הימים כבשה ישראל מסוריה שטח של כ-1,250 קמ"ר מרמת הגולן, שהוא כ-70% משטח הרמה, ורוב התושבים נמלטו מאימת הקרבות ולא הורשו לחזור לבתיהם. קיימות מספר עדויות על אזרחים סורים שפונו לקוניטרה על ידי חיילי צה"ל, ומשם גורשו באוטובוסים לסוריה. במספר כפרים התושבים פונו על ידי כוחות צבא סוריה שהשתלטו על הכפר.
ב-10 ביוני 1967 הוחל על רמת הגולן ממשל צבאי. המושל הצבאי הטיל עוצר על כל שטח הרמה, וגירש ממנה את מעט האזרחים שנותרו, למעט יישובי דרוזים. לאחר מכן הרס צה"ל את המבנים ברוב היישובים הנטושים.
רקע: רמת הגולן לפני 1967
עד שנת 1964 נכללו שטחי הגולן במחוזות סוריה: צפון הרמה היה חלק ממחוז ריף דמשק, ודרום הרמה היה חלק ממחוז דרעא. בשנת 1964 הוקם מחוז קוניטרה, שכלל את כל רמת הגולן. במחוז היו שתי נפות: נפת קוניטרה ונפת פיק. במחוז נמנו 163 יישובים (כולל 2 ערים) ועוד 108 משקים חקלאיים. על פי אומדן משנת 1966, האוכלוסייה הסורית ברמת הגולן מנתה 147,613 תושבים.
כלכלת הגולן תחת השלטון הסורי הייתה מבוססת בעיקר על משקים חקלאיים. בשנת 1966 היו בחוות ברמת הגולן מעל למיליון כבשים ועיזים, 3,700 פרות, וכן תרנגולות, סוסים ובעלי חיים אחרים. החוות הניבו כמות גדולה של מספוא, ירקות, חלב, צמר, דבש וביצים. כמו כן היו באזור בתי ספר, מרכזי מסחר ותחנות משטרה.
אוכלוסיית רמת הגולן הייתה מגוונת מבחינה אתנית. כ-70% מהתושבים היו מוסלמים סונים, 10% דרוזים, והשאר בדואים, עלווים (שהתגוררו בעין פית, זעורה וע'ג'ר), צ'רקסים (שהתגוררו בעיקר בעיר קוניטרה ובכפרים סביבה), טורקמנים (שהתגוררו בכפרים במרכז הרמה), נוצרים (אורתודוקסים, קתולים, מרונים ופרוטסטנטים), ארמנים, כורדים ומהגרים מהמגרב.
רמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים כבש צה"ל שטח של 1,250 קמ"ר משטחה של סוריה ברמת הגולן. כתוצאה מן התבוסה הודח הרמטכ"ל הסורי אחמד סוידאני ומפקד חזית הגולן, אחמד אל-מיר, אולץ לפרוש מהצבא. בשטח האמור נכללו העיר קוניטרה, כ-139 כפרים ו-61 חוות. 93% מתושבי הכפרים (בין 115,000 ל-122,000 איש) נמלטו במהלך המלחמה ולא הורשו לחזור לבתיהם. חיילי צה"ל שאיתרו תושבים מסתובבים ליד הכפרים העבירו אותם לקוניטרה, ומשם הם הועברו לשטח סוריה.
במפקד אוכלוסין שערך צה"ל באוגוסט 1967 נמנו שמונה יישובים בלבד: מג'דל שמס, בוקעאתא, מסעדה, עין קנייא, ע'ג'ר, קוניטרה, ואל-מנצורה. ביישובים אלה נותרו 6,396 תושבים בלבד, רובם המכריע דרוזים. ישראל החליטה להתיר לכ-7,000 תושבים דרוזים שחיו בגולן להישאר בכפריהם, מתוך הנחה שהם יהפכו להיות אזרחים נאמנים, כמו הדרוזים בגליל. הנחה זו התבררה כשגויה.
אחד מהכפרים המאוכלסים שנותרו, סחיתא, נהרס חלקית בסוף שנת 1967 ובמקומו נבנה מוצב צבאי. בין השנים 1971–1972 תושביו הועברו למסעדה, וצה"ל הרס כליל את מבני הכפר מכיוון שמיקומו על הגבול היה בעייתי מבחינה צבאית.
דן אורמן מונה לתפקיד "ראש חוליית סקר ופיקוח על ההריסה בגולן", או קמ"ט (קצין מטה) ארכאולוגיה מטעם הממשל הצבאי. הוא ערך והגיש לממונים עליו רשימה של 127 כפרים שיועדו להריסה, ודיווח לממוניו על פעילותו. למשל, באחד מדיווחיו כתב: "בסוף חודש יולי 1968 סקרנו את הכפר הנדון [כפר ללא שם ממזרח לקלק]. מאחר שלא נמצאו בכפר או בסביבה הקרובה לו ממצאים ארכאולוגיים, שחררנו את הכפר להריסה כללית. כשבוע ימים לאחר מכן, פיקחנו על הריסת הכפר. הכפר נהרס ויושר כליל. בשעת ההריסה לא נתגלו ממצאים ארכאולוגיים כל שהם."
אורמן ליקט את הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו, והקים בקוניטרה מוזיאון זמני, שבהמשך הפך למוזיאון עתיקות הגולן בקצרין. בין הממצאים בכפר דבורה התגלתה כתובת יהודית חשובה שבה נזכר רבי אליעזר הקפר.
במקביל לסקר הכפרים נערכו שני סקרים נוספים. "סקר חירום", שנערך מספטמבר 1967 עד פברואר 1968, על רקע החשש שרמת הגולן תוחזר לסוריה. הסקר נועד לתעד ממצאים אודות ההתיישבות בגולן בכל התקופות, במיוחד הכנענית והרומית. הוא נערך באמצעות ג'יפים והשתתפו בו שמריה גוטמן, קלר אפשטיין ויצחקי גל. גל ניהל צוות נוסף שערך "סקר נופים ואתרים" מטעם רשות שמורות הטבע והוציא לאור פרסום שהקיף את רוב האתרים הארכאולוגיים בגולן.
העיר קוניטרה חזרה לידי סוריה במלחמת יום הכיפורים, אך לאחר תקופה חזרה שוב לידי ישראל. במהלך הקרבות הוחרבו חלקים מהעיר, לטענת הסורים וועדה מיוחדת של האומות המאוחדות, בכוונת זדון, בעוד שלטענת ישראל הדבר נעשה עקב צרכים צבאיים. ביולי 1974 הוחזרו כ-100 קמ"ר משטח רמת הגולן לידי סוריה, כולל העיר קוניטרה ומספר כפרים בסביבתה.
זמן קצר לאחר תום המלחמה החלה התיישבות מחודשת של יהודים ברמת הגולן. נכון לדצמבר 2021, חיים בחלק הישראלי של רמת הגולן כ-52 אלף איש, בהם כ-23 אלף יהודים, כ-23 אלף דרוזים, ומיעוטים עלווים, בדואים ואחרים. רוב הדרוזים ברמת הגולן הם אזרחי סוריה לשעבר וצאצאיהם. בחלק הסורי, במחוז קוניטרה, מתגוררים כ-80 אלף תושבים שמורכבים מדרוזים, סונים, צ'רקסים, טורקמנים ופליטים פלסטינים.
רשימת היישובים
בספר "ההר שהיה כמפלצת - הגולן בין סוריה וישראל" מאת יגאל קיפניס, שראה אור בהוצאת מאגנס ב-2009, נמנים כ-160 כפרים וכ-100 חוות שבהם התגוררו אזרחים סורים ב-1967, לצד מספר התושבים בכל יישוב.