cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרל פון בלאס
ביוגרפיה
דודו, שופט בוורונה, זיהה את כישרונו ונתן לו תמיכה כספית ללימודים בוונציה בשנת 1832. הוא היה סטודנט באקדמיה בוונציה בין השנים 1832–1837 וזכה בפרסים רבים והחל לקבל עמלות מפורטרטים. בשנת 1837 הוא קיבל את מלגה מהאקדמיה הוונציאנית, שאפשרה לו ללמוד ברומא במשך חמש שנים. הוא נסע לשם ובמהלך ביקורו בא במגע עם הצייר המוביל בתנועת הנצרתיים, האמן הגרמני יוהאן פרידריך אוברבק וחוגו, שהשפיעו עליו בדרכים רבות.
עם זאת, הוא לא הסכים איתם אמנותית והבין שאמנותו מכוונת לקומפוזיציות חזקות ומציאותיות יותר. בהיותו באיטליה נסע רבות, למד והעתיק ציורי מאסטרים ישנים רבים. לאחר מכן התמסר לאמנות כנסייתית ולסצנות ז'אנריות בעלות אופי פולחני, וקיבל עמלות רבות כולל כמה בהוראתו של האפיפיור פיוס התשיעי עימו היה בקשר אישי כתוצאה מעיטורו בקתדרלת אלבנו. הוא למד גם במינכן במשך שנתיים ואז צייר עבודות מוזמנות לכנסיות בפריז, לונדון, איטליה הונגריה ורוסיה.
בשנת 1842 התחתן פון בלאס עם אישה איטלקית, אגנזינה אג'ודה, אותה הכיר באלבנו בשנת 1840.
בשנת 1850 הוא מונה לאקדמיה של וינה, וצייר כמה ציורי קיר בכנסיית אלט לרצנפלד. בשנת 1855 הוא קיבל פרס בתערוכת פריז וכן היה מועמד לפרופסור באקדמיה בוונציה באותה שנה. הוא היה פרופסור באקדמיה בוונציה בין השנים 1856–1866.
בשנת 1866 שב לווינה. האוטוביוגרפיה שלו פורסמה בווינה בשנת 1876.
הוא אביו של צייר הז'אנר יוג'נה דה בלאס (1843–1942), שהמוניטין שלו האפיל על זה של אביו, ויוליוס פון בלאס (1845–1923), גם הוא צייר.
הוא נפטר בווינה בשנת 1894.
Ipconfig
במחשבים,   (קיצור של internet protocol configuration) הוא יישום קונסולה של מערכות הפעלה מסוימות המציג את כל ערכי התצורה הנוכחיים של רשת TCP/IP ומרענן את הגדרות ה-DHCP (פרוטוקול תצורת מארח דינמי) ו-Domain Name System (DNS).
Microsoft Windows, ReactOS
הפקודה  תומכת במתג שורת הפקודה. התוצאה היא מידע מפורט יותר מ- בלבד.
מאפיין נוסף חשוב של הוא לאלץ את רענון כתובת ה-IP של DHCP של המחשב המארח לבקש כתובת IP אחרת. זה נעשה באמצעות שתי פקודות ברצף. ראשית,  מתבצע כדי לאלץ את צד הלקוח לוותר מייד על הכתובת השמורה לו על ידי שליחה לשרת הודעת שחרור DHCP אשר מעדכנת את פרטי הסטטוס של השרת ומסמן את כתובת ה-IP של הלקוח הישן כ"זמינה". לאחר מכן, הפקודה  מבוצעת כדי לבקש כתובת IP חדשה. כאשר מחשב מחובר לכבל או למודם DSL, ייתכן שיהיה צורך לחבר אותו ישירות ליציאת הרשת של המודם כדי לעקוף את הנתב, לפני השימוש ב- ולכיבוי ההתקן למשך תקופה, כדי להבטיח כי כתובת ה-IP הישנה נלקחת על ידי מחשב אחר.
ניתן להשתמש בפרמטר  כדי לנקות את מטמון ה-DNS של מערכת השמות (Domain Name System) כדי להבטיח שבקשות עתידיות ישתמשו במידע DNS טרי על ידי אילוץ שמות מארחים שייפתרו מחדש מאפס.
פסגת סנטינל (אלברטה)
פסגת סנטינל (באנגלית: Sentinel Peak), המכונה גם הר סנטינל (באנגלית: Sentinel Mountain) היא הר ברכס ליווינגסטון באזור קאנאנאסקיס, בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהה של הפסגה 2,373 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת לגובה של 255 מטרים מעל סביבתה.
הפסגה ממוקמת בסמוך מצפון-מזרח למעבר סנטינל (Sentinel Pass).
מקור השם
שמה של פסגת סנטינל ניתן לה בשנת 1884 על ידי ג'ורג' מרסר דוסון (George M. Dawson).
עם זאת, במפה של דוסון משנת 1886 הוא קורא לפסגת סנטינל "הר סנטינל".
פוקיים
פוקיים המכונים גם כלבי ים צפוניים (שם מדעי: Phocinae) היא תת-משפחה של כלבי ים החיים לאורך חופי חצי הכדור הצפוני כשהמין פוסה באיקלית מצוי בימת באיקל והוא הטורף הימי היחיד החי במים מתוקים.
ההבדל העיקרי ביניהם לבין תת-משפחת המונכיים הוא הציפורניים המפותחות שעל סנפיריהם הקדמיות והאחוריות, מה שמראה על התאמה פחותה לחיים בים, אף שהם שחיינים מצוינים. הם גם קטנים יותר ובעלי מבנה כרומוזומים אחר.
תת-המשפחה מכילה מינים רבים שנכחדו וכיום נחלקת לשלושה שבטים קיימים: Erignathini הכולל את המין כלב ים מזוקן, Cystophorini הכולל את המין כלב ים כובעי ו-Phocini.
ויליאם מקמהון
סר ויליאם "בילי" מקמהון (באנגלית: William "Billy" McMahon; 23 בפברואר 1908 – 31 במרץ 1988) היה מדינאי אוסטרלי, איש המפלגה הליברלית, שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה העשרים. כשר בממשלה הוא כיהן את התקופה הארוכה הרצופה ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה (21 שנים ושישה חודשים).
ראשית חייו
ויליאם מקמהון נולד בסידני כבנם של מרי אן (לבית וולדר) ושל ויליאם מקמהון שהיה עורך דין. דודו מצד אמו היה סמואל וולדר, ראש עיריית סידני. אמו של מקמהון מתה בהיותו בן 9 ואביו מת בהיותו בן 18. הוא התחנך בבית ספר יסודי בסידני ולמד באוניברסיטת סידני, שם סיים תואר במשפטים. הוא התמחה במשרד עורכי הדין אלן, אלן והרמסלי, משרד עורכי הדין הוותיק באוסטרליה. ב-1940 הוא התגייס לצבא, אך בשל שמיעתו הפגומה הוא הוצב לתפקידי מטה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא טייל באירופה והשלים תואר בכלכלה באוניברסיטת סידני.
קריירה פוליטית
ב-1949 נבחר מקמהון לפרלמנט האוסטרלי מטעם מחוז הבחירה של לאו בסידני והוא היה אחד מחברי הפרלמנט החדשים הרבים שנכנסו לפרלמנט באותה מערכת בחירות וכונו "forty-niners". הוא היה כשרוני ושאפתן וב-1951 מינה אותו ראש הממשלה רוברט מנזייס לתפקיד שר האווירייה ושר הצי. מקמהון כיהן במגוון תפקידים במשך 21 השנים הבאות, כמו שר השירותים החברתיים והחקלאות, כשר העבודה והשירות הציבורי וכן כסגן נשיא המועצה המייעצת למושל הכללי. ב-1966, כאשר נבחר הרולד הולט להיות ראש הממשלה, ירש אותו מקמהון בתפקיד שר האוצר וכסגן מנהיג המפלגה הליברלית. למרות התקדמותו, נותר מקמהון בלתי פופולרי בקרב עמיתיו. הוא היה מוכשר מאוד, אך חבריו ראו בו שאפתן מדי ותחבולן. לאורך כל חייו נפוצו שמועות חוזרות ונשנות על נטייתו ההומוסקסואלית (שמועות המתבססות על כך שבהיותו שר הצי הוא היה בוחר במלחים צעירים שלבשו מכנסיים הדוקים כדי שיהיו נושאי מקלות הגולף שלו ועל התנהגותו בחדרי ההלבשה של מגרשי סקווש, כולל מקרה בו קיבל חבורה בעין, שלדבריו נגרמה מחבטה ממחבט בעת משחק). ב-1965, בגיל 57, הוא נישא לסוניה רייצ'ל הופקינס, שהייתה אז בת 32. השנים הביאו לעולם שלושה ילדים: מלינדה, ג'וליאן (שהתפרסם בזכות עצמו כדוגמן וכשחקן) ודבורה.
בדצמבר 1967, נעלם ראש הממשלה הרולד הולט כששחה בחוף הים ומקמהון סומן כיורשו המיועד. יחד עם זאת, הכריז ראש הממשלה הזמני ומנהיג מפלגת הכפר, ג'ון מקיואן, כי הוא ומפלגתו לא יהיו מוכנים לשרת בממשלה תחת הנהגתו של מקמהון. מקיואן לא פירט בפומבי את הסיבות לסירובו זה, אך בשיחה פרטית הוא אמר למקמהון שהוא לא בוטח בו. מקיואן, שהיה פרוטקציוניסט, חשד במקמהון, ובצדק, שהוא מצדד במדינות של סחר חופשי ושל דה-רגולציה.
לפיכך, הסיר מקמהון את מועמדותו להיות ראש הממשלה, והסנאטור ג'ון גורטון נבחר להיות מנהיג המפלגה הליברלית וראש הממשלה. מקמהון מונה להיות שר החוץ והמתין להזדמנות הנכונה לשוב לקדמת הבמה הפוליטית. קואליציית האנטי-לייבור כמעט והובסה בבחירות של 1969. לאחר הבחירות קרא מקמהון תיגר על מנהיגותו של גורטון, אך לא הצליח בכך, בעיקר עקב התנגדותו של מקיואן.
בינואר 1971 פרש מקיואן מתפקידיו כמנהיג מפלגת הכפר וכסגן ראש הממשלה. יורשו, דאג אנתוני, הסיר את הוטו של מקיואן על בחירתו של מקמהון. במרץ אותה שנה התפטר שר ההגנה, מלקולם פרייזר, מהממשלה כשהוא מותח ביקורת חריפה על תפקודו של גורטון, שהכריז שתפקיד מנהיג המפלגה פתוח לבחירה. הצבעת אי אמון פנים מפלגתית הסתיימה בתיקו ועל פי חוקת המפלגה אז, משמעות תוצאה זו הייתה שהצעת האי אמון נדחתה. גורטון הכריז שמבחינתו תוצאות ההצבעה מראות שאין למפלגה אמון בו והוא התפטר מתפקידו. בבחירות שהתקיימו לאחר מכן נבחר מקמהון כמנהיג המפלגה וכתוצאה מכך כראש הממשלה וגורטון נבחר להיות סגן מנהיג המפלגה.
ראש ממשלה
מקמהון נכנס לתפקידו בעת שהקואליציה עברה תקופה קשה. לאחר 23 שנות שלטון הייתה בקואליציה תחושה של עייפות וחוסר מיקוד. הבעיה הראשונה שלו הייתה גורטון. מקמהון מינה אותו כשר ההגנה בעל כורחו. מצב מגוחך זה הסתיים כאשר גורטון פרסם שני מאמרים המפרטים את הבעיות שהוא התמודד איתן בנוגע להדלפות של מידע מתוך ישיבות הקבינט על ידי שרים אחרים. מקמהון דרש מגורטון להתפטר. בילי סנדן נבחר להיות סגן מנהיג המפלגה.
מקמהון מצא עצמו מתמודד מול מפלגת הלייבור שהחלה אז תהליך של התאוששות תחת הנהגתו של גוף ויטלם. בבחירות של 1969 חסרו למפלגת הלייבור ארבעה מושבים בלבד בפרלמנט כדי לנצח בבחירות ומאז היא הציגה את עצמה כחלופה רצינית לממשלה. בשנה וחצי הבאות, לא היה מקמהון מסוגל להביס את ויטלם. בדיונים בפרלמנט הוא זכה להשפלות מויטלם, שהיה נואם שנון ומוכשר. לעיתים קרובות הוא מצא עצמו בעמדת הגנה כשויטלם תוקף את מעורבותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם ודורש את הנהגתה של מדיניות רדיקלית חדשה כמו ביטוח בריאות ממלכתי. באחד המקרים, מקמהון תקף את ויטלם על דרישתו שאוסטרליה תכיר ברפובליקה העממית של סין, וכאשר נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון הכריז על ביקורו בסין, חזר בו מקמהון. האינפלציה הגואה, פגעה במוניטין שלו. כדי להחמיר את המצב, החל בחוגי המפלגה הליברלית להשתרר אי-שקט, שאירע בעיתוי גרוע מבחינתו של מקמהון, שכן הבחירות של 1972 התקרבו אז. הופעותיו בטלוויזיה אז לא החמיאו לו במיוחד.
ביוני 1971 ביטל מקמהון את תוכנית האנרגיה הגרעינית של גורטון, שכללה את הקמתו של כור גרעיני שהיה מסוגל להפיק פלוטוניום. הוא ראה בתוכנית זו כלא עולה בקנה אחד עם מטרותיה של האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני שנחתמה על ידי גורטון ב-1970 ומאוחר יותר, ב-1973 אושררה על ידי ויטלם.
מונכיים
מונכיים המכונים גם כלבי ים דרומיים (שם מדעי: Monachinae ) היא תת-משפחה של כלבי ים שהתפתחו בתחילת המיוקן ואולי אף מהאוליגוקן. הם נבדלים מבני תת-המשפחה פוקיים בגודלם ובמבנה הציפורניים והכרומוזומים שלהם.
ויליאם מקמהון
ראש ממשלה
בתחילתה של שנת 1972 הובילה הלייבור באופן ברור בסקרים ושביעות הרצון ממקמהון התנדנדה סביב ה-28%. העיתונות פנתה נגדו בצורה כה תקיפה, עד שחוקר מדע המדינה הבריטי, דייוויד בטלר, ציין לאחר ביקורו באוסטרליה שלא זכור לו שום ראש ממשלה בשום במדינה ש"נקטל באופן מקיף" על ידי התקשורת כמו מקמהון. באותה עת, היה מקובל לומר שמקמהון "לא נראה ולא נשמע כראש ממשלה". הוא המתין זמן ארוך ככל שיכול, אך בסופו של דבר הכריז על עריכתן של בחירות ב-2 בדצמבר.
מונכיים
בתת-משפחה זו ישנם 3 שבטים: כלבי ים לובודונים, כלבי ים נזיריים ופילי ים.
אמנות אפריקאית
אמנות אפריקאית היא מונח המתייחס בדרך כלל לאמנות שמקורה באזורים שמדרום לסהרה ביבשת אפריקה, ומוציא את אזור צפון אפריקה שכן ספג תרבויות ומסורות שונות לאורך שנים רבות.
מונכיים
מינים אלה שוכנים ברובם לאורך חצי הכדור הדרומי או בחופים טרופיים, אף שחלק מהמינים (כמו פיל ים צפוני או כלב ים נזירי מצוי) מגיעים צפונה יותר לחופים ממוזגים ובעבר אף היו מינים שחיו לאורך צפון האוקיינוס האטלנטי שלחופי אירופה ואמריקה הצפונית.
ויליאם מקמהון
ראש ממשלה
במהלך מערכת הבחירות, נטשו את מקמהון כמה משרי ממשלתו, תקדים שלא היה כדוגמתו בשיטת וסטמינסטר. הקואליציה הובסה בבחירות בהפרש של שמונה מושבים. מאוחר בליל הבחירות, כשהתוצאות היו ברורות מעל כל ספק, הודה מקמהון בתבוסה וסיים את הרצף הארוך ביותר בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית שבו החזיקה מפלגה ברסן השלטון.
מונכיים
תת-המשפחה כוללת את הגדול שבטורפים הימיים וסדרת הטורפים בכלל - פיל ים דרומי המגיע לאורך 7.5 מטרים ולמשקל של 4 טונות. היא כוללת גם את המין כלב ים נזירי קריבי, שהוא הטורף הימי הראשון שנכחד בעת החדשה.
אמנות אפריקאית
האומנות האפריקאית לרוב אינה כוללת את האזורים הגובלים בים התיכון, בצפון היבשת, מאחר שהם ספגו תרבויות ומסורות שונות לאורך השנים. האומנות באזורים אלו נחשבה במשך שנים רבות חלק מהאומנות המוסלמית. גם האומנות האתיופית נבדלת מיתר היבשת, שכן ספגה מסורות נוצריות, בשונה מהמסורות האפריקאיות השולטות במרבית היבשת ובאסלאם המקובל בצפון היבשת.
ויליאם מקמהון
ראש ממשלה
מקמהון כיהן ברציפות כשר בממשלה במשך 21 שנים ושישה חודשים, שיא שמעולם לא נשבר. רק ג'ון פירס וג'ון מקיאון כיהנו יותר זמן ממנו, אך תקופת כהונתם לא הייתה רצופה.
אמנות אפריקאית
יבשת אפריקה מכילה אנשים, חברות, תרבויות וציוויליזציות רבים בעלי ייחוד ספציפי, וכל אחד מהם מקבל את הנישה הייחודית שלו בתוך מונח האמנות האפריקאית. הגדרה זו עשויה לכלול גם פריטי אמנות של תפוצות אפריקה, וביניהם האומנות האפריקאית-אמריקאית והאמן הבריטי-ניגרי יינקה שוניברה. על-אף הייחוד והמגוון הרחב של תרבויות באפריקה, ניתן לסווג את התרבויות החזותיות ביבשת בכמה נושאים אמנותיים מאחדים, וביניהם, מסיכות, טקסטיל, פיסול ואמנות גוף.
היסטוריה
שורשי האמנות האפריקאית עתיקים מאוד, ונעוצים בתקופה שקדמה לכתיבת ההיסטוריה. באזור הסהרה נמצאו ציורים חרוטים בסלע, שנשמרו כ-6000 שנים. האמנות באפריקה שמדרום לסהרה, הושפעה רבות מסגנונות אמנות מהמערב וממצרים העתיקה, ובצירוף עם האומנות המקורית מדרום היבשת התהוותה ל-'אמנות אפריקאית'. עושרו של הטבע שמקיף את יבשת אפריקה הוביל לכך שהאמנות הייתה לפרשנות מופשטת של בעלי-חיים, עולם הצומח ותופעות טבע גולמיות. הפסלים העתיקים ביותר ממערב אפריקה שמוכרים, הם הפסלים של תרבות הנוק מאזור ניגריה, שמציגים דמויות עשויות חימר. ההערכה לגבי פסלים אלו היא שהם נוצרו בסביבות שנת 500 לפני הספירה. שיטות מורכבות יותר של פריטי אמנות באפריקה שמדרום לסהרה פותחו בסביבות המאה ה-10, וביניהן נכללות עבודות הברונזה של בני שבט היורובה בניגריה.
ויליאם מקמהון
פרישתו ומותו
מקמהון שירת כשר בממשלת הצללים של בילי סנדן עד לבחירות של 1974. בבחירות של 1975, 1977 ו-1980 הוא שמר על מושבו בפרלמנט. יחד עם קלייד קמרון, הוא היה ב-1977 לזקן חברי בית הנבחרים והחל מ-1980, עם פרישתו של קמרון, הוא נשא בתואר זה לבדו. עם פרישתו של הסנאטור ג'סטין או'בריאן ב-1981, הוא נהיה זקן שני בתי הפרלמנט. הוא התפטר מהפרלמנט ב-1982.
אמנות אפריקאית
הייצוג והשימוש באמצעים ויזואליים באומנות אפריקאית
באומנות האפריקאית ניכרת רתיעה ופחד ליצור יצירות שמייצגות באופן מדויק דמויות ספציפיות. ייצוג כזה מעיד, על-פי האמונה האפריקאית, על זימון כוונות זדוניות ועוררות של כעס וזעם. האומנות האפריקאית משתמשת לרוב במינימום ההכרחי על-מנת לזהות אדם מסוים, ונמנעת משימוש בפרטים שעלולים לפגוע באדם הפרטי. לעומת זאת, ביצירות המצריות, המגיעות מצפון היבשת, ניכר הניסיון ליצור יצירות המשקפות את האדם בצורה אמיתית ומוחשית.
באמנות האפריקאית ניכרת ההעדפה ליצירות תלת-ממדיות על פני יצירות דו-ממדיות. אפילו ציורים אפריקאים ופריטי לבוש אפריקאים רבים נעשו תוך כוונה ליצור תחושה של תלת-ממדיות. ציורים על בתים נעשים לעיתים בצורה מתמשכת על פני הבית, בהמשכיות שמכריחה את המתבונן ללוות את היצירה ולהסתובב במקביל אליה על-מנת להרגיש אותה באופן אופטימלי ומלא. בדים מעוצבים נלבשים כפריטי לבוש דקורטיביים, וטקסיים שהופכים את הלובש אותם למעין פסל חי. למעשה, בשונה מהאמנות המערבית הסטטית, האומנות האפריקאית משקפת אנימציה ותנועה
ויליאם מקמהון
פרישתו ומותו
ויליאם מקמהון מת בסידני מסרטן ב-31 במרץ 1988 כשהוא בן 80. רעייתו סוניה מתה 22 שנים אחריו, בגיל 77 באפריל 2010.
אמנות אפריקאית
חומרים
אמנות אפריקאית באה לידי ביטוי במגוון צורות וסגנונות, והיא עשויה מחומרים שונים. תכשיטים מהווים פריטי אמנות פופולריים, והם משמשים לציון מעמד, השתייכות לקבוצה מסוימת, או כעיטורים אסתטיים בלבד. תכשיטים אפריקאים עשויים ממגוון חומרים, לדוגמה אבן עין הנמר, המטיט, סיבים של צמחים, קליפות קוקוס, קליפות עצים וחרוזים. הפסלים האפריקאים יכולים להיות עשויים מעץ, קרמיקה, או אבן. הטקסטיל אפריקאי מורכב מסוגים רבים של חומרים וביניהם: KITENGE האפריקאי, Bògòlanfini, Kente cloth. דרך נפוצה להכנת פסיפס במערב אפריקה היא באמצעות כנפיים של פרפרים וחול צבעוני.
ויליאם מקמהון
תוארי כבוד והנצחה
מקמהון מונה להיות חבר במועצה המלכותית ב-1966. ב-1972 הוא מונה להיות חבר במסדר עמיתי הכבוד וב-1977 הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על שמו נקרא מחוז בחירה בניו סאות' ויילס.
אמנות אפריקאית
אומנות אפריקאית בראייה מגדרית
חפצי האמנות באפריקה שמדרום לסהרה, פותחים צוהר לבחינת ההבניות התרבותיות המגדריות בקבוצות השונות בחברה האפריקאית, על ידי התבוננות בתפקידים של הגברים והנשים בכלל תחומי החיים. חפצי האמנות מצביעים גם על השינויים במצב הסוציו-אקונומי, שמשתקפים באמצעות שינויים בסגנון, בחומרים, בטכנולוגיה ובדרכי ההפצה של פריטי האמנות. האמנות האפריקאית הוכרה על ידי האירופאים כאמנות רק בעשורים הראשונים של המאה ה-20, וכללה בשנות ה-70 רק מסכות ופיסול פיגורטיבי. פרטי אמנות אלו נעשו אך ורק על ידי הגברים, שכן נשים באפריקה לא עסקו בגילוף עצים או בעבודה עם מתכת. תחומי עשייה כמו קרמיקה, קליעה, דקורציה וסגנונות נוספים המזוהים עם עבודה של הנשים, נחשבו לפחות ערכיים ולכן התעלמו מהם.
סיבה נוספת לכך שהתעלמו מהאמנות של הנשים היא היעדר חשיפה של האמנות הנשית לקהל הרחב. נשים, לעומת גברים, מוגבלות הרבה יותר בפעילויות שלהן, הן נשארות במסגרת העבודה הביתית, ולא יוצאות לתחום הפומבי. האומנות הגברית חשופה הרבה יותר לעין הציבור ולכן נתפסת כמרשימה יותר.
העשייה האמנותית באפריקה מחולקת באופן ברור על ידי מגדר. אמנם תמיד יש יוצאים מן הכלל, אך לרוב הנשים האפריקאיות עובדות עם חימר וחומרים טבעיים אחרים בתחום הקדרות והצביעה, בעוד הגברים עובדים עם עץ ומתכות בתחום הפיסול. תחום אומנות המשותף לנשים וגברים הוא האריגה, כאשר השוני בעבודת שני המגדרים בא לידי ביטוי בטכניקת העבודה. במערב אפריקה, גברים אורגים רצועות ארוכות ורחבות במכונת אריגה אופקית, ונשים אורגות בדים רחבים יותר במכונת אריגה אנכית.
דוגמה לכך היא חלוקת התפקידים בשבט היורובה בניגריה, בו נשים אורגות פריטים מיוחדים לאירועים שונים, כמו טקסי קבורה, והגברים אורגים פריטים לשימוש יומיומי. דעה רווחת בתרבות האפריקאית היא שהגברים מקבלים השראה מהאבות הקדמוניים שלהם והנשים לא, שכן אין להן צורך בהשראה זו מתוקף התעסקותן בתחום המלאכה הביתית.
מסכות
מסכות, מיצגי מסכות, הופעות וטקסים שונים תופסים חלק משמעותי בחברה האפריקאית ובתרבות שלה, לצד תרבויות אפריקאיות ללא יצירות של מסכות כלל. המסכה מהווה כלי שבעזרתו ניתן להעביר ידע מדור לדור, להציג תפיסות חברתיות, פוליטיות, מעמדיות וכיוצא בזאת. מעבר לכך, בתרבויות אפריקאיות רבות התפקיד של המסכה הוא לחשוף זהות חדשה ולהעביר מסר חדש, ולאו דווקא להסתיר את הזהות של חובש המסכה.
בין השבטים השונים, ניתן להשתמש באמצעים שונים כדי לייצג את אותם מושגים, רעיונות או רגשות. בתוך שבטי היאורה (Yaure), גורו (Guro), דן (Dan) ובאצ'וקווה (Bachokwe) למשל, ניתן להשתמש בתנוחה שמביטה קדימה, בשילוב עם עיניים שנדמות כחריץ והבעת פנים קפואה כדי להצביע על מצב של דיבוק רוחני. אותו המצב מיוצג בשבט היורובה (Yoruba) על ידי שימוש בתווי פנים בולטים באופן נועז, בייחוד העיניים, בשילוב עם נטייה לאחור של הראש.
משום ששבטיות היא תמצית האמנות האפריקאית וכל קבוצה שבטית היא מבנה מאוד אוטונומי, בתוך החברה האפריקאית המסורתית, צורות ביטוי סגנוניות התחלקו במידה רבה על פי גבולות שבטיים, עם זרימה מועטה של סגנונות בין גבולות אלה. יתרה מכך, מסכות שבטיות של שבטים שונים, מאפיינות את סוג הפנים של שבטים אלה. עם זאת, ישנם היבטים המשותפים לכלל המסכות, כגון צורות מסוימות או מוטיבים מסוימים, היוצרים משמעויות המובנות על ידי שבטים רבים מעבר למיקומם הגאוגרפי. מצח שמעוצב במידה רבה כמו כיפה הוא בדרך כלל סימן לחוכמה ולרוחניות ללא דופי, בעוד השימוש בפיגמנטציה לבנה, כמו על the Ibo maiden mask, מצביע על רוחות רפאים, רוחות המתים ועל מאפיין מ"עולם אחר". בחלקים רבים של אפריקה, תאו או זן מסוים שלו הנקרא “bush-cow” נחשבים לחיות הבאות במגע עם מכשפות. לכן, מסכות הלובשות את צורתם, כמו גם אלה הלובשות את צורתם של בעלי חיים אחרים, בעיקר אנטילופות, משמשות בטקסים הקשורים בגירוש שדים, בהזרמה של כוח טבעי באמצעות כישוף ומתן כבוד לאבות הקדמונים. קיימת התייחסות לנקודת התפר שבין התחום של מיצגי מסכות והתחום של מופעים, ולעובדה כי קיימת הבחנה בין מופעים של גברים ושל נשים. בהתבוננות בתפיסת מקומה של האישה במיצגי מסכות ניתן לסווג את מופעי הנשים לחמש קטגוריות: הופעות בפני קהל ציבורי, הופעות כחלק מקבוצה לפי שיוך חברתי, אתני או פוליטי, מופע של כוהנות דת, הופעות כחלק משיוך לקבוצה מכובדת בקהילה ומופעי מחווה לאלים. מיצגי המסכות הנשיים הללו הם למעשה כלי להבעה עצמית שוברת מוסכמות ופורצת גבולות ופערים אתניים, גזעיים ומעמדיים בחברה, כדרך להציג שיוך פוליטי, חברתי, מעמדי או אתני. מיצגי מסכות אלו מכילים עוצמה רבה, שנתונה בידי המופיעים, ומהווים כלי להעברת מסרים שונים לחברה. מסכות עץ, בצורה של בני-אדם, בעלי חיים או יצורים מיתולוגיים, הם בין פריטי האמנות הנפוצים ביותר במערב אפריקה. בהקשרים המקוריים שלהם, מסכות טקסיות משמשות לחגיגות, זימונים של אלים, קצירת יבול, והכנות למלחמה. את המסכות חבשו רקדנים שנבחרו מראש. ובמהלך מיצג המסכות נכנס הרקדן או הרקדנים לטראנס עמוק, במהלכו הוא "מתקשר" עם אבותיו. ניתן לחבוש את המסכות בשלוש דרכים שונות: בצורה אנכית שמכסה את הפנים, כמו קסדות שעוטפות את כל הראש, וכמעין כרבולת שנשענת על הראש, בדרך כלל כחלק מן התחפושת הכללית. מסכות אפריקאיות לעיתים קרובות מייצגות רוח, והאמונה הרווחת היא שהרוח של האב הקדמון במסכה משתלטת על מי שחובש אותה. כאמור, רוב המסכות האפריקאיות מיוצרות מעץ, והן יכולות להיות מעוטרות בשנהב, בשיער בעלי חיים, בסיבים צמחיים, בפיגמנטים, באבנים ובאבני חן.
פיסול
הפסלים העתיקים ביותר שמקורם באפריקה שמדרום לסהרה, הם כאמור הפסלים של שבט הנוק בניגריה. פסלים אלו עשויים מטרקוטה, קרמיקה עשויה חרס המשמשת ליצירת כלים, והם המזוהים ביותר עם תרבות הנוק, שנחשבת לאחת מהציוויליזציות העתיקות והמפותחות ביותר במערב אפריקה. התקופה בה מתוארכת תרבות הנוק היא בין 900 לפנה"ס ועד ל-200 לספירה, אך יש חוקרים שטוענים כי התרבות החלה מהמחצית של האלף השני לפנה"ס (1500 לפנה"ס לערך) ועד תחילת הספירה הנוצרית שנת 0. פסלי הטרקוטה הם בין החפצים המזוהים ביותר עם היבשת האפריקאית, וקיימת הסברה כי תרבות הנוק הייתה לראשונה שעיבדה ברזל מבין כלל הציוויליזציות שמדרום לסהרה. פסלי הנוק החלו למעשה את העשייה בפיסול מחוץ לגבולות מצרים. לאורך ההיסטוריה ניכר כי האפשרויות של דגמי פסלי הנוק היו כמעט ובלתי מוגבלות. פסלים שונים ייצגו חולי, מלחמה, אהבה ומוזיקה. לדוגמה, נמצא פסל של גבר ואישה כורעים זה מול זה, וזרועותיהם כרוכים סביב השני בחיבוק אוהב. דוגמה נוספת היא של אסירים הקשורים בשלשלאות באזור הצוואר והמותניים. ודוגמה אחרת היא של דמות של גבר בעל שפם דקיק ופה פעור, כאילו עוסק בשירה, ודמות של גבר שאוחז בין רגליו בתוף, כשיקוף של העולם המוזיקלי המקומי. ואולם, על אף הגיוון הרב בדמויות הנוק, קיימים מאפיינים שחוזרים על עצמם בפסלים באזורים נרחבים לאורך השנים. הדמויות הן כמעט תמיד בעלות ראש גדול, עיני שקד ושפתיים פשוקות, ולרוב בעלות תסרוקות או כובעים מפוארים, אשר סימלו את מעמדם החברתי. תנוחה נפוצה היא של גבר יושב וצופה לאופק, כשידיו מונחות על ברכיו. תנוחה שכזו אף הייתה למושא העתקה וזיוף של חקייני פסלים רבים. עיצוב עיני השקד והשפתיים הפשוקות מהווים מאפיינים אמנותיים שחזרו על עצמם במשך אלפי שנים אחרי שתרבות הנוק הסתיימה. בחינה מיקרוסקופית של הפסלים מראה כי החימר ככל הנראה הגיע ממקור יחיד ולא ידוע, עובדה אשר יכולה להצביע על מחוז משותף ומרוכז של תרבות הנוק. מעבר לכך, במקרים שונים נמצאו פסלי הנוק בכמויות רבות באזורים מוגדרים, דבר שמעיד על אוכלוסייה גדולה.
מעט מאוד ידוע על האופן בו נגדעה תרבות הנוק. הסבר אפשרי לסיום תקופת הנוק כוללים ממצאים מדעיים המתארים ירידה חדה בהיקף של חרסינה וטרקוטה בשכבות הקרקע מהתקופה הרלוונטית. היסטוריונים בתחום האומנות נהגו לראות באומנות הנוק כתופעה בודדת, כשריד בודד המנותק מרצף האומנות האפריקאית. אולם, במחקר המודרני בוחנים ציוויליזציות מאוחרות יותר בדרום ניגריה אשר רכשו כישורי עיבוד מתכות, דיוקנאות נטורליסטיות ויכולות נוספות ומקובל לחשוב שמקורם מתרבות הנוק.
תרבות האיפה (ife) צמחה בדרום-מערב ניגריה, והתמחתה גם היא בתחום הפיסול. ישנם חוקרים בתחום הטוענים שתרבות האיפה הושפעה מתרבות הנוק בתחום האומנות ושאבה את סגנונה ממנה. אולם ישנם חוקרים שטוענים שאין הוכחות לכך שאנשי האיפה נחשפו לפסלי הטרקוטה של תרבות הנוק, ולכן על אף הדמיון הרב בחפצי האומנות של שתי התרבויות אין ביניהן קשר של השפעה אחד על השני. בני האיפה ידועים כאמור בפיסול באמצעות ברונזה נטורליסטית, אבן וטרקוטה, ותקופת השיא של הביטוי האומנותי של בני האיפה הייתה בין השנים 1200 ל-1400 לספירה. הפסלים שיצרו היו בדרך כלל ראשים ודמויות אנושיות אחרות, בגדלים שונים ועם חריטות שונות על גביהם, ונמצאו עליהם מגוון רחב של סימוני גוף בכלל וצילוקים באזור הפנים בפרט. חפצי אומנות נוספים שמזוהים עם בני האיפה הם חרוזי זכוכית שהתגלו האתרים מרוחקים כמו מאלי, מאוריטניה וגאנה.
אמנות גוף
אמנות גוף היא תחום אמנות רחב מאוד ונפוץ באפריקה שמדרום לסהרה. זהו כלי לביטוי עצמי הן מבחינה אסתטית, והן מבחינה רוחנית. ציורי גוף בקרב שבט הדנגמה (dangme) בדרום גאנה נפוצים בעיקר בקרב הנשים בשבט, והם נעשים באמצעות גירים, תערובות של ירקות ופחמים. כוהנות הדת האפריקאיות נוהגות לצייר על גופן לקראת אירועים מיוחדים, טקסים וריטואלים דתיים. כוהנות הדת מעטרות את גופן או בעיטורים מקובלים המציינים את המאפיינים של האל הספציפי אותו מייצגת הכוהנת, או שבמקרים מיוחדים מתרחש תהליך שבו נכנסת הכוהנת לטראנס, והאל הספציפי מביא לידי ביטוי דרישה לעיטורים שהוא רוצה שיעטרו את גופה של הכוהנת. תהליך הציור על הגוף עשוי להימשך שעות רבות, ולהתלוות בחוויה עוצמתית ומיוחדת. הפיגמנט הלבן הוא הפיגמנט הנפוץ ביותר בציורי הגוף של שבט הדנגמה בדרום גאנה, ועיצובים וסימונים שונים מצביעים על האלים השונים, על דתות ועל מעמדות חברתיים (צ'יפים ומלכים סומנו בעיטורים מיוחדים וכך הובדלו מיתר האנשים).
מסורת מיוחדת של אמנות גוף ופנים נפוצה בקבוצות נשים בליבריה ובסיירה לאון, אשר מדריכות נערות בתהליך התבגרותן. תהליך זה מלווה באמצעות טקסים מסורתיים שונים, אשר במהלכם המשתתפות עוסקות בצביעת הפנים ובציורי גוף. תחום עיסוק נוסף של נשים באפריקה, ובייחוד בניגריה, הוא סימון הגוף וצילוקים. הצילוקים נעשים על ידי נשים בתהליך הכולל מספר שלבים, מתחיל מגיל שש ומסתיים בבגרות. כל שלב בתהליך הזה מלווה בריטואלים קבועים. הצורות והסמלים של הצילוקים משקפים שלבים חשובים בתהליך ההתבגרות של הילדה. הצלקת הראשונה למשל, נעשית ליד הטבור, כדי להדגיש את הפוטנציאל שלה לפריון. צילוקים אלו נמשכים שנים כואבות וטקסים רבים, עד שנחשבים לבעלי השפעה. תהליך זה נתפס כתוסף אסתטי ומדגיש את זהות הנערה בהפיכתה לאישה בוגרת, עם כל המשמעויות הנלוות לכך בחברה.
טקסטיל
בקרב שבט היורובה, בדרום-מערב ניגריה ובדרום מזרח בנין, האגונגון (Egungun) מתייחס לכלל הדמויות חובשות המסכות במסגרת מיצגי מסכות או טקסים אחרים. לרוב, הכוונה בשימוש במונח זה מתייחסת לטקסים שנתיים של התקשרות עם האבות הקדמונים וזימונם. במהלך טקסים אלו מבקשים המשתתפים לכבד את השושלת של אבותיהם הקדמונים ולקבל את ברכתם. תלבושות האגונגון חובות בתוכן עוצמות אשר משתחררות עם לבישתן והתחלת טקס האגונגון. משמעות הבדים בעולמם של היורובה היא מרכזית מאוד, ומלווה אותם בכל תחומי החיים. עירום מבחינתם משקף ינקות, חוסר שפיות או חוסר אחריות חברתית. תלבושותיהם משקפות את מעמדם החברתי ורמת היוקרה המיוחסת להם – ככל שעולה רמת התכנון והפירוט של הבגד, כך מזוהה האדם כבעל מעמד חברתי גבוה יותר. תלבושות האגונגון מורכבות ממספר שכבות בד יקר, אשר משקף את העושר והסטטוס החברתי של המשפחה, כמו גם את כוחו של האב הקדמון. השכבה הראשונה של הבגד, זו הקרובה ביותר לגוף האדם עשויה מ- "aso oke", בד מפוספס בגוונים לבן ואינדיגו (גוון כחול כהה). בד זה מדמה את המעטה איתו עוטפים את המת. בד זה, ביחד עם רשת לאזור הפנים והידיים, תפקידם לכסות את כל הגוף ובכך להבטיח את האנונימיות של לובש הבגד. מעל שכבת בד בסיסית זו, מתווספות שכבות בד נוספות, דשי בגד, כמעין כנפיים אשר מסתחררות ונפתחות עם תנועת הסיבוב של לובש התלבושת, ויוצרות "רוח של ברכה". שכבות אלו מעוטרות בטלאים, מקלעות, נצנצים וקמעות להגנה מפני אויבים. תלבושות אלו נשמרות ומתחדשות בכל שנה לשימוש חוזר, אך קיימים מקרים בהם האב הקדמון דורש תלבושת חדשה, ומגויסים מאמצים רבים להכנתה.
חברת האגונגון מורכבת מגברים ונשים, אך הגברים הם היחידים שמורשים ללבוש את התלבושות לטקסים. הנשים יכולות להשתתף בשירה ובתפילה שמלווה את פסטיבל האגונגון.
הצבעים המזוהים עם הגברים באפריקה נהגו להיות צבעים חזקים ובולטים ואילו הצבעים המזוהים עם הנשים היו יותר עדינים. ניכר כי הגבולות הללו היטשטשו. בתרבויות אפריקאיות רבות הצבעים לבן ואדום מזוהים עם המוות. הטקסטיל באפריקה מסמל קבוצות אתניות, ואת זהותן. בניגריה לדוגמה, כאשר יוצאים לטיול או הולכים לאירועים מחוץ לאזור מגוריהם, נהוג ללבוש את אותו סוג הבגד וצבעו, או לפחות להחזיק בקו אחיד וייחודי.
אחד מהסממנים המוכרים של התרבות והמורשת האפריקאית בתחום הטקסטיל הוא בד הקנטה שמקורו בגאנה. בד הקנטה הוא סוג של בד עשוי ממשי ומכותנה שזור ברצועות, אשר נוצר לראשונה על ידי בני שבט האקן בגאנה וממלכת אשנטי. לאורך השנים אומץ הבד על ידי אנשים מחוף השנהב ומדינות אפריקאיות אחרות. במקור בד הקנטה נחשב לתלבושת מלכותית שנלבשה על ידי המלכים אך ורק באירועים חגיגיים יוצאי דופן, אך עם הזמן הפך לנפוץ יותר ויותר וחגיגיותו נחלשה.
מקור השם קנטה (kente) מגיע מהמילה kenten שמשמעותה בשפתם של שבט האקן היא סל, ומתייחסים אליו כאל בד שארוג כמו סל.
ניתן לזהות את בד הקנטה על-פי הצורות והדוגמאות הססגוניות והמרהיבות, בצבעים בהירים, צורות גאומטריות ועיצובים נועזים. מעבר לכך, לצבעים של בד הקנטה יש משמעויות שונות:
זמביה
האומנות בזמביה שופעת ומגוונת, והיא ביתם של כמה מהאמנים המוכשרים והיצירתיים ביותר בעולם. הרצון של האמנים מזמביה ליצור כל כך חזק שהם ישתמשו בכל חומר יצירה, החל משקי יוטה ועד לצבע מכוניות. לפעמים אף סדינים ישנים משמשים כבסיס לאומנות שלהם וכחתיכות קנבסים.
האומנות בזמביה החלה בתקופת הקולוניאליזם ומאז היא פורחת ומשגשגת. אולם האמנים בזמביה חווים קשיים שונים, וגם היום חומרים כמו צבעי שמן, מברשות, ובדי קנבס צריכים להיות מיובאים מדרום אפריקה ומעלים את מחיר החומרים באופן משמעותי. מעבר לכך בזמביה אין מתקנים פומביים, כדוגמת ספריות בנושאי אומנות, אליהם יכולים האמנים לגשת ולהרחיב את השכלתם בתחום האומנות, ויש מעט מאוד אופציות ללמוד אומנות ברחבי המדינה.
כדי להתגבר על הקשיים הללו ובמטרה לפתח את האומנות המקומית בזמביה קמה קרן "Lechwe" (באנגלית: the Lechwe Trust). הקרן הוקמה על ידי האמנית סינתיה זוקאס, ומטרתה הייתה לסייע לאנשים שרצו לעסוק באומנות ולפתוח באוסף של פריטי אומנות להנצחת המורשת של מדינת זמביה. בזכות הקרן הצליחו אמנים מזמביה להישאר במדינה ולעסוק באומנות, ולא נאלצו להגר כמו אמנים רבים אחרים בעבר.
קניה
בשנת 2013 בביאנלה של ונציה הוקם ביתן קניאטי בו מספר אמנים לרבות קיוות'י מבונו הציגו את היצירותהם.
טנזניה
אחד מסוגי האומנות המוכרים ביותר בטנזניה הם ציורי ה-Tingatinga העשויים מצבעי אמייל על בד. המוטיבים בציורים אלו הם חיות ופרחים לרוב בעיצובים צבעוניים שחוזרים על עצמם. עיצוב זה נוצר על ידי אדוארד סעידי טינגה-טינגה, שנולד בדרום טנזניה ולאחר מותו ב-1972 ציורים מסוג זה הפכו לנפוצים מאוד ברחבי טנזניה והעולם. ציורים אלו מעטרים את קירות בקתות בדרום ובמרכז טנזניה.
בוטסואנה
עדות קדומה מאוד של ציורים מגיעה מבוטסואנה, בציורים שמתארים ציד של חיות ובני אדם.
דיוק ניוקם: פרויקט מנהטן
משחקיות
דיוק ניוקם: פרויקט מנהטן נבנה על בסיס המנוע הגרפי התלת-ממדי Prism3D. גם השלבים וגם הדמויות ממודלות בתלת מימד באופן מלא וכן השחקן והמצלמה יכולים לנוע לכל ציר, אך תנועת השחקן מוגבלת למשטח דו-ממדי. המנוע מאפשר לשחקן לקרב או לרחק את המצלמה על פי צרכיו: לראות אילו אויבים מתקרבים ולקבל מבט כללי על השלב. דיוק יכול להתכופף, לרוץ, לקפוץ ולהחליק.
המשחק מחולק ל-8 שלבים (המכונים פרקים), אשר כל אחד מהם מחולק לשלושה חלקים. בחלק השלישי של כל שלב, מתקיים קרב של דיוק נגד בוס. על מנת לסיים חלק, על דיוק לשחרר בחורה (המכונה בייב) מידיהם של המוטנטים ולהשיג כרטיס גישה. כמו כן, בכל חלק קיים פריט בשם ניוק (Nuke), אשר נמצא מפוזר במפה וניתן לאוספו. על כל 10 ניוקס שנאספו, דיוק מקבל תוספת של 2 אגו וכן תוספת תחמושת לכלל נשקיו. בנוסף לכך, במפות מפוזרות שלושה סוגי חפיצים אשר נותנים כוחות זמניים לדיוק: נזק כפול המכפיל את הנזק של דיוק, שדה כוח המגן על דיוק מנזק ותרמיל ריחוף המאפשר לדיוק לרחף ולעבור מכשולים בקלות רבה יותר. דיסק המשחק מגיע עם עורך שלבים בשם "PrismEd", אך זה לא הצליח לצבור פופולריות בקרב השחקנים ונכון ל-2020, קהילת עורכי השלבים מאוד קטנה אך פעילה.
פרויקט מנהטן אינו מהווה המשך ישיר למשחקים הקודמים בסדרה. סגנונו מזכיר את המשחק הראשון בסדרה, כמו העובדה שהאנטגוניסט נראה ומתנהג כמו ד"ר פרוטון, האנטגוניסט הראשי במשחק הראשון. כמו כן, פיצ'ר גלילה בצד גם כן קיים במשחק.
העלילה המקורית של פרויקט מנהטן כללה את ד"ר פרוטון בתור האנטגוניסט, אך זה שונה על מנת למנוע שגיאות המשכיות עם דיוק ניוקם לנצח, אף על פי שבסופו של דבר המשחק לא כלל בכלל את ד"ר פרוטון והוא הופיע רק בהרחבה The Doctor Who Cloned Me.
עלילה
פרויקט מנהטן מציג את גיבור הפעולה דיוק ניוקם באור שוביניסטי-הומוריסטי, כאשר הפעם הגיבור נלחם נגד מק מורפיקס (Mech Morphix), מדען משוגע אשר משתמש בחומר רדיואקטיבי דמוי רפש ירוק בשם ג.ל.ו.פ. (G.L.O.P.P; ראשי תיבות של Gluon Liquid Omega-Phased Plasma) על מנת ליצור מוטציות קטלניות מבעלי חיים על מנת להשתלט על האי מנהטן שבעיר ניו יורק. בין היצורים שמורפיקס יצר, ניתן למנות אליגטורים אנושיים, מקקים ענקיים ואף חזירים-שוטרים, אויב אייקוני מהמשחק דיוק ניוקם 3D. בנוסף למוטנטים, דיוק פוגש באויבים חדשים כמו אישה-מכנית ומצלמות אבטחה קטלניות.
אויבים
לכל אויב במשחק יש שלוש רמות: ככל שהרמה גבוהה יותר כך קשה יותר להרוג את האויב והוא יותר חזק וקטלני כלפי השחקן. ככל שמתקדמים יותר במשחק כך הסיכוי לפגוש אויבים ברמה גבוהה יותר גדלה. ישנם שמונה סוגי אויבים במשחק:
כלי נשק
ישנם שמונה כלי נשק במשחק וכן נשק נוסף "סודי". בסך הכל יש שלושה סוגי תחמושת הנמצאים בשימוש: כדורים, מטעני צינור וגלופ.
פיתוח
ב-1996, ג'ורג' ברוסרד נשאל לגבי פרויקטים עתידיים של 3D Realms: הוא אמר כי משחק מסדרת דיוק ניוקם בסגנון גלילת צד בשם דיוק ניוקם לנצח נמצא בתהליך הפקה ואמור לצאת במהלך דצמבר 1997. מאוחר יותר התברר כי הפרויקט בוטל וכי במקומו יפותח משחק המשך ל-דיוק ניוקם 3D תוך שמירה על השם. כאשר פרויקט מנהטן הוצג לראשונה לציבור, הופצו שמועות כי הוא המשחק ש-3D Realms ביטלה, אך שמועות אלו הופרכו כאשר התגלה כי פרויקט מנהטן הוא משחק אשר מפותח על ידי Arush Entertainment. פורט מגרסת המחשב לקונסולת המשחקים Xbox 360 יצא לאור לשירות Xbox Live Arcade ב-23 ביוני 2010, תמורת 800 נקודות מיקרוסופט (MSP). הגרסה כללה שני אווטארים כפרס (תרמיל ריחוף וחולצה עם הלוגו של דיוק ניוקם), שניתן להשיגם במשחק.
מעמד חוקי
ב-2004 המפתחת Arush Entertainment נקנתה על ידי HIP Interactive. זמן קצר לאחר מכן, חברת HIP פשטה רגל. בעקבות הליכי פשיטת הרגל, הזכויות על הכותר הועברו על ידי בית המשפט לחברת פשיטת רגל. חברת 3D Realms ניסתה להשיג את הזכויות לכותר בחזרה, אך לא צלחה בזאת. המקרה תועד על ידי ג'ו סיגלר, ממנהלי אתר האינטרנט של הבחרה, באתר הפורומים. בפוסט שכתב ב-11 במאי 2006, סיגלר פירט על המצב:
זמן מה לאחר פשיטת הרגל, האתר הרשמי של המשחק נפל והדומיין נקנה בסכום כסף גבוה. למרות זאת, ג'ו הצליח להשיג עותק מלא של האתר מעובד לשעבר של Arush וכעת מאחסן אותו באתר של 3D Realms.
בסוף פברואר 2009, מפיצת משחקי הווידאו הדיגיטלית GOG.com הכריזה על כך שמספר כותרים בבעלותה של Apogee Software יהיו זמינים לקנייה באתר בעתיד. דיוק ניוקם: פרויקט מנהטן הופיע ברשימת הכותרים. המשחק החל להימכר ב-10 במרץ 2009, דרך החנות הדיגיטלית של GOG.com. כאשר נשאל לגבי כך, ג'ו השיב בפוסט בפורומים של 3D Realms, כי נעשתה עבודה משפטית ב-2008 על מנת לשחרר את הזכויות למשחק.
המשחק זמין לרכישה באתר ZOOM Platform, זמין לרכישה מהמרקט של Xbox Live לקונסולת המשחקים Xbox 360 וכן הותאם לאחור לקונסולת המשחקים Xbox One. גרסה למערכת ההפעלה iOS יצאה לאור ב-18 בדצמבר 2013, כך שהמשחק זמין ב-App Store. ב-28 בדצמבר 2015, GOG.com הכריזה על מבצע מכירה אחרונה וכי המשחק יפסיק להימכר בחנות החל מ-1 בינואר 2016 בשעה 00:59 שעון ישראל. ב-19 ביולי 2020, המשחק הוסר מהחנות הדיגיטלית סטים.
ביקורת
על פי אתר הציונים Metacritic, גרסת המחשב האישי קיבלה באופן כולל ביקורות חיוביות ואוהדות, גרסת ה-Xbox 360 קיבלה באופן כולל ביקורות שליליות וגרסת ה-iOS קיבלה ביקורות מעורבות. האתר GameSpy כינה את גרסת המחשב האישי. האתר GameSpot היה יותר נייטרלי על אותה הגרסה וציין כי. האתר IGN כינה את גרסת המחשב. בניגוד לכך, אותו אתר ביקר את גרסת ה-Xbox 360 וכינה אותה ו-.
זכויות להט"ב בג'מייקה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בג'מייקה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהות המגדרית. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כפלילית ונושאת עונש מאסר עד 10 שנים ו/או עבודות כפייה. עם זאת, החוק דווח לאורך השנים כלא נאכף בפועל.
ג'מייקה ידועה זמן רב כמדינה בעלת יחס הומופובי רחב כלפי מערכות יחסים חד-מיניות בקרב האוכלוסייה בעוד סקרים שנעשו בשנים האחרונות הציגו שרוב הג'מייקנים מחזיקים בדעות שליליות כלפי קבלה של להט"ב בחברה. אפליה ואלימות נגד להט"ב מוגדרות כנפוצות מאוד בעוד אזרחי להט"ב בג'מייקה שומרים לעיתים קרובות בסוד על נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית. בשנת 2006 המגזין טיים הגדיר את ג'מייקה כ-"מקום הכי הומופובי על פני כדור הארץ", וב-2013 רוב מכריע של להט"ב ג'מייקנים הצהירו שהם נתונים ל-"קבלת אלימות הומופובית בפומבי".
ממשלת ג'מייקה הצהירה בשנת 2012 כי היא "מחויבת למתן יחס שווה והוגן בקרב אזרחיה ומאשרת שלכל אדם שלטענות הזכויות שלו הופרו יש זכות לתבוע פיצוי". הממשלה טענה בנוסף כי "לא קיימת אפליה משפטית נגד אנשים על רקע נטייתם המינית" למרות שדה יורה הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה עדיין בתוקף מאז 1864 על רקע "חוק העבירות נגד האדם 1864" מתקופת השלטון הקולוניאלי של האימפריה הבריטית.
מעמד בחוק
חבר העמים הקריביים, אזור האיים הקריביים עם מדינות וטריטוריות דוברות אנגלית שהיוו בעבר את החלק הקריבי של האימפריה הבריטית וכיום הן מוגדרות כחלק מחבר העמים הבריטי, אימצו לאורך השנים את החוקים הבריטיים לאיסור "מעשה סדום" שכלל איסור על קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה. אולם, החוקים לא היו מוסדרים בקפידה באזור הקריביים כפי שהם היו בממלכה המאוחדת עד לתקופה הוויקטוריאנית. באנגליה חוק איסור מעשה הסדום משנת 1861 שנודע כ-"חוק העבירות נגד האדם 1864" בשאר חלקי האימפריה הבריטית בוטל ב-1967. ג'מייקה, שזכתה בעצמאות שלה מהאימפריה חמש שנים קודם לכן ב-1962, אימצה את החוק שנשאר במקומו עד היום.
חוק העבירות נגד האדם (1864)
'''סעיף 76. עבירות לא טבעיות.''' "כל מי שיורשע בפשע המתועב של קיום מעשה סדום, שבוצע עם אדם או עם כל בעל חיים, דינו להיאסר ולעבוד בעבודות כפייה לתקופה שלא תעלה על 10 שנים".
בעקבות ההצהרה של ראש ממשלת ג'מייקה פורשיה סימפסון-מילר כי "אין להפלות אף אחד בגלל נטייתו המינית" ושממשלתה תבקש לבחון את תוכן חוק איסור מעשה הסדום הקיים, עורך הדין ופעיל זכויות הלהט"ב הג'מייקני מוריס טומלינסון הגיש תביעה נגד ג'מייקה בוועדה האינטר-אמריקאית לזכויות אדם  בפברואר 2012 נגד ההפללה הקיימת בחוק הפלילי נגד קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה. עם זאת, לא נקבע מועד לדיון הראשון בתביעה לאחר שטומלינסון נאלץ לברוח מהמדינה בגלל איומי מוות רבים שקיבל לאחר שידיעות על נישואיו לבן זוגו טום דקר בקנדה הגיעו לתקשורת המקומית.
בשנת 2012, הומוסקסואל ג'מייקני בשם גארת' הנרי ואישה לסבית בשם סימון אדוארדס עתרו לוועדה האינטר-אמריקאית לזכויות אדם על ערעור חוקתיות ההפללה של פעילות הומוסקסואליות בג'מייקה. שניהם טענו בתביעתם שהם נאלצו לברוח מג'מייקה בגלל סעיפי החוק הקיים נגד הומוסקסואליות מחשש לחייהם. הנרי נאלץ להגיש בקשת מקלט בקנדה בשנת 2008 לאחר שספג התקפות חוזרות ונשנות של כנופיות הומופוביות ואכזריות משטרתית על רקע היותו הומוסקסואל. אדוארדס נמלטה גם כן מג'מייקה וקיבלה מקלט בהולנד ב-2008 לאחר שזוג גברים מכנופיה הומופובית ירו אל עבר ביתה וניסו להרוג את שני האחים שלה שאחד מהם הומוסקסואל גלוי. שש שנים מאוחר יותר ביולי 2018 הוועדה הודיעה שהיא תבדוק אם היא יכולה להגיש תביעה כדי לערער על חוקתיות סעיפי החוק הפלילי בג'מייקה נגד קיום פעילות הומוסקסואלית. בדו"ח שלה שמפרט את ההחלטה, הוועדה הכירה בחששות הקורבנות מ-"אפליה ואלימות נגד להט"ב והשפעת סעיפי חוק איסור מעשה הסדום" וציינה בנוסף כי "אם יוכחו העובדות לכאורה הנוגעות לאיומים על ביטחון, יושרה אישית, התערבות בחיים הפרטיים והמשפחתיים, מכשולים במתן הגישה לזכות מגורים והתנועה, קבלת יחס לא שוויוני, היעדר גישה להליך משפטי ראוי ולהגנה משפטית והתערבות בגישה לשירותי בריאות, הסעיפים עלולים לבסס הפרות של האמנה האמריקאית לזכויות אדם". ממשלת ג'מייקה התנגדה לקבילות העתירות והגנה על סעיפי החוק הקיימים.  התיק נותר תלוי ועומד נכון לאפריל 2023.
בפברואר 2013 הארגון "AIDS-Free World" הגיש תביעה לבית המשפט העליון של ג'מייקה נגד חוקתיות סעיפי חוק איסור מעשה הסדום בשמו של ג'אבד ג'אגאי שהודיע לארגון שבעל הבית שלו הוציא אותו מביתו בגלל נטייתו החד-מינית. ביוני 2013 החל בית המשפט לדון בתיק. באוגוסט 2014 הארגון נאלץ לבטל את התביעה תוך ציון איומי מוות וחששות לביטחונו האישי של ג'אגאי ושל משפחתו לאחר הגשת התביעה. בנובמבר 2015, הפעיל טומלינסון הגיש תביעה נוספת לבית המשפט העליון של ג'מייקה נגד סעיפי החוק בעודו מצהיר שהם מפרים סעיפים שונים בחוקת ג'מייקה בהם הזכות לפרטיות. טומלינסון הוסיף שתוכן חוק איסור מעשה הסדום "מפר את הזכות להגנה מפני ענישה לא אנושית, משפילה או מיחס אחר". תביעתו נתמכה על ידי הארגונים למאבק במחלת האיידס: הרשת המשפטית של HIV/איידס הקנדית ו-"AIDS-Free World". בפברואר 2016 בית המשפט ערך דיון ראשון בתיק. הסניגורית הציבורית ארלין הריסון הנרי ביקשה להצטרף לתביעה לצידו של טומלינסון. ביולי 2016 בית המשפט דחה את הנרי מלהשתתף בתביעה והיא ביקשה רשות לערער על דחיית ההשתתפות לבית המשפט לערעורים. בית המשפט העליון השעה את הדיון בתיק עד להחלטת בית המשפט לערעורים. לאחר עיכוב של שנתיים, אישר בית המשפט לערעורים את פסיקת בית המשפט העליון שאסרה על הנרי להצטרף לטומלינסון בתביעה. התביעה של טומלינסון נותרה תלויה ועומדת נכון לאפריל 2023.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
ג'מייקה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). לצד אי הכרתה של ג'מייקה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה שמגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 1962.
בשנת 2011, הפרלמנט הג'מייקני העביר את "חוק מגילת הזכויות והחירויות היסודיות (תיקון חוקתי), 2011" שאסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים דה יורה וכל סוג אחר של הכרה מוגבלת יותר במערכות יחסים שאינן מוגדרות בין בני זוג מהמין השני במדינה.
בשנת 2012, ניקול י. דניס-בן, אזרחית אמריקאית ילידת ג'מייקה ובת זוגה אמה בן ערכו את החתונה הלסבית שנודעה כראשונה בג'מייקה. למרות שנישואיהן לא הוכרו חוקית במדינה הן היו רשומות כנשואות במדינת ניו יורק, מקום מגוריהן. בנות הזוג ערכו את טקס החגיגה בג'מייקה לאחר שנישאו כחוק בארצות הברית.
בשנת 2019 ראש הממשלה אנדרו הולנס ממפלגת הלייבור וראש האופוזיציה פיטר פיליפס ממפלגת העם הלאומית הצהירו על התנגדותם להכשרה של נישואים חד-מיניים.
הגנה מפני אפליה
לא קיימים חוקים שמכסים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בג'מייקה.
לדברי הוועדה האינטר-אמריקאית לזכויות אדם לג'מייקה, "לא קיים חוק שאוסר על אפליה של אדם על בסיס נטייתו המינית, זהותו המגדרית או הביטוי המגדרי שלו. אין חקיקה שמתייחסת לפשעי שנאה בג'מייקה". עם זאת, צווי סגל שירות המדינה 2004 שיש להם תוקף של חוק מגינים על עובדי ציבור מפני אפליה על רקע נטייה מינית מאז 2004.
תנאי מחיה
לג'מייקה קיים מבנה חברתי שנשלט מאוד על ידי גברים. כתוצאה מכך, יחסים הטרוסקסואלים זוכים לשבחים כסימנים של גבריות במילים של שירים פופולריים, במיוחד בז'אנר הדאנסהול בניגוד ליחסים הומוסקסואלים שנתפסים כפגיעה אפשרית ב-"אידיאל" הגברי. מוזיקה ג'מייקנית אוכפת באופן דומה הטרונורמטיביות ורטוריקה הומופוביה אגרסיבית בתרבות הג'מייקנית. הפזמון של שיר הדאנסהול הג'מייקני "Boom Bye Bye" של הזמר בוג'ו בנטון משנת 1992 קרא במפורש לרצח של גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים. הנרטיב הזה נפוץ למדי במוזיקת דאנסהול ומשקף את ההומופוביה שתוארה לאורך השנים כ-"נוכחת להפליא" בג'מייקה. עמדות הומופוביות אגרסיביות בג'מייקה מיוחסות בעיקר לנורמות קיימות של היפר-גבריות שמקבילה למאצ'ואיזם שנוכח לרוב במרכז ודרום אמריקה. ב-20 במרץ 2019 בנטון וצוות ההפקה שלו הסירו רשמית את "Boom Bye Bye" מקטלוג השירים שלו ופלטפורמות הזרמת מדיה כגון אפל מיוזיק וספוטיפיי.
גבריות ג'מייקנית מוגדרת באופן רחב באוכלוסייה המדינה כאנטיתזה להומוסקסואליות. לדברי ד"ר קינגסלי רגאשנטי סטיוארט, פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת איי הודו המערבית, "הרבה גברים ג'מייקנים, אם תקראו להם הומוסקסואלים, הם יתחילו מיד להיות אלימים... זה העלבון הגרוע ביותר מבחינתם שאפשר לתת להם. רגשות הומופובים משפיעים כמעט על כל היבט של החברה הג'מייקנית ומעצבים את השפה היומיומית של הצעירים".
סקירה תקופתית אוניברסלית של מועצת האו"ם לזכויות אדם
מועצת האו"ם לזכויות אדם השלימה בשנת 2011 את הסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בנוגע למעמד זכויות האדם בג'מייקה. בדו"ח שלה בסיום הסקירה הצהירה באומרה,"'ג'מייקה הדגישה כי למרות שקיום פעילות הומוסקסואלית בין גברים בוגרים בהסכמה נותר אסור על פי חוק, לא הייתה אפליה משפטית נגד אנשים על רקע נטייתם המינית. ג'מייקה ציינה כי החוק הג'מייקני לא הפליל את נטייתם המינית של לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים וגם הממשלה לא הסכימה לגילויי אפליה או אלימות כלפי לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים. לא נמצאו מקרים אמינים של מעצרים שרירותיים ו/או הטרדה של אנשים כאלה על ידי המשטרה, וגם לא הייתה קיימת מדיניות רשמית כזו. ג'מייקה הצהירה כי סוגיית ההומוסקסואליות הגברית נושאת רגישות רבה בחברה הג'מייקנית שבה נורמות תרבותיות עומדות בבסיס הדחייה של פעילות הומוסקסואלית גברית על ידי רוב גדול של ג'מייקנים ושהממשלה מחויבת להבטיח שכלל האזרחים יהיו מוגנים מפני אלימות'."במהלך פגישת עבודה של המועצה משלחת אוסטרליה המליצה לג'מייקה לבטל את הסעיפים בחוק הפלילי הקיים שמפלילים פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה ו-"לגנות בפומבי אמירות הומופוביות של עובדי ציבור". הולנד הביעה דאגה מהאפליה הקיימת נגד להט"ב ג'מייקנים והוסיפה שההפללה הקיימת של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה "תורמת לבעיה". משלחת ארצות הברית הצהירה על "דאגה לגבי נוכחות האפליה, האלימות והניצול במיוחד נגד לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים". סלובניה הצהירה כי "ההתעללות וההטרדה נגד להט"ב ג'מייקנים על ידי פקידי אכיפת החוק מדאיגות ביותר". הממלכה המאוחדת המליצה לג'מייקה לקדם סובלנות ולנקוט באמצעים להפסקת גילויי האפליה שקיימים נגד להט"ב. שוודיה הביעה דאגה מההפללה הקיימת של קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים בוגרים וחקרה אם קיימות יוזמות כלשהן לביטולן על ידי ממשלת ג'מייקה.
אלימות
בשנת 2012 ארגונים לא ממשלתיים למען זכויות אדם וגופים ממשלתיים כאחד הסכימו כי אלימות נגד להט"ב בעיקר מצד אזרחים פרטיים הייתה נפוצה בג'מייקה. ארגון זכויות הלהט"ב "The Jamaican Forum for Lesbians, All-Sexuals and Gays" המשיך לדווח על "הפרות חמורות של זכויות אדם" שכללו "תקיפה בנשק קטלני, אונס מתקן של נשים שהואשמו בהיותן לסביות, מעצרים שרירותיים, תקיפות על ידי המון זועם, דקירות, הטרדה של הומוסקסואלים ולסביות על ידי צוות בתי החולים והסוהר וירי ממוקד נגד קבוצות אנשים כאלה". לדברי הלשכה לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה במחלקת המדינה של ארצות הברית "לעיתים קרובות המשטרה המקומית לא ביצעה חקירות לאחר אירועים כאלה. במהלך 2012 הארגון "J-FLAG" קיבל 68 דיווחים על הטרדה או התעללות על רקע מיני נגד אזרחי להט"ב, שכללו 53 מקרים של ניסיונות או התעללות, תקיפות שכללו לפחות שני נרצחים ו-15 דיווחים על להט"ב שנעקרו מביתם. נתוני "J-FLAG" הראו שצעירים בגילאי 18 עד 29 "המשיכו לשאת בנטל של אלימות שמבוססת על רקע נטייה מינית". בבתי הסוהר בג'מייקה היו דיווחים רבים ב-2012 על אלימות נגד אסירים הומוסקסואלים שבוצעו על ידי סוהרים ואסירים אחרים, אך מעט מהאסירים ביקשו עזרה רפואית לאחר מכן דרך מערכות בתי הסוהר. באותה שנה, סקר שנערך חשף שלמעלה מ-900,000 ג'מייקנים שמהווים שליש מאוכלוסיית המדינה האמינו שהממשלה "לא עושה מספיק כדי להגן על להט"ב מפני אפליה".
הארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצהיר שקיבל דיווחים רבים על "פעילות ערנית נגד הומוסקסואלים על ידי חברי הקהילה המקומית" ו-"התעללות או עינויים על ידי המשטרה". הארגון הצהיר באומרו כי "הומוסקסואלים ולסביות הוכו, נחתכו, נשרפו, נאנסו ונורו על רקע נטייתם המינית. אנו מודאגים מכך שהדיווחים הללו הם רק קצה הקרחון. הומוסקסואלים רבים בג'מייקה מפחדים ללכת לרשויות ולבקש עזרה". אלימות זו גרמה למספר רחב של להט"ב ג'מייקנים להפוך למבקשי מקלט, לרוב בקנדה וארצות הברית. בינואר 2019, במהלך מסיבת עיתונאים במונטיגו ביי הצהיר שר התיירות הג'מייקני דונובן ווייט כי "תיירים הומוסקסואלים מוזמנים לג'מייקה. ג'מייקנים לא מביעים עוינות כלפי תיירים הומוסקסואלים".
אירועים
ביוני 2004, אחד מהחברים המייסדים של "The Jamaican Forum for Lesbians, All-Sexuals and Gays" ופעילי זכויות הלהט"ב המובילים בג'מייקה, בריאן וויליאמסון, נדקר למוות בביתו. המשטרה קבעה כי הרצח היה תוצאה של שוד אך "J-FLAG" טען שההתנקשות בו הייתה פשע שנאה על רקע נטייתו החד-מינית. החוקרת רבקה שלייפר מהארגון "Human Rights Watch" נפגשה באותו יום עם וויליאמסון והגיעה לביתו זמן קצר לאחר שגופתו התגלתה. הארגון הצהיר בתגובה:"'היא מצאה קהל קטן שר ורוקד. איש אחד קרא 'באטי בוי (ביטוי סלנג ג'מייקני שמשמש לעיתים קרובות להתייחסות לגבר הומוסקסואל או נשי) הוא מת'. אחרים חגגו, צחקו וצעקו 'בואו נביא אותם אחד בכל פעם', 'זה מה שאתה מקבל על חטא'. אחרים שרו את 'Boom bye bye', שורה מתוך שיר דאנסהול של הזמר הג'מייקני בוג'ו בנטון על ירי ושריפת גברים הומוסקסואלים'.""Human Rights Watch" דיווח שהמשטרה סייעה לחשוד ברצח של וויליאמסון להתחמק מזיהוי, וסירבה בעקביות לחקור את האפשרות של מניע הומופובי לרצח. הקצין הבכיר האחראי לחקירה טען באומרו כי "רוב האלימות נגד הומוסקסואלים היא פנימית. אין לנו מקרים של גברים הומוסקסואלים מוכים (על ידי הטרוסקסואלים)".
שנה לאחר מכן, חבר של וויליאמסון, לנפורד הארווי, הומוסקסואל שעבד בקבוצה למאבק במחלת האיידס "Jamaica AIDS Support for Life" נורה למוות בציון יום האיידס העולמי ב-1 בדצמבר 2005. על פי הדיווחים, חמושים פרצו לביתו ודרשו את הכסף שיש לו בזמן שהם שואלים אותו "אתה באטי בוי?". איבון מק'קלה סוברס, ראש הארגון משפחות נגד טרור מדיני הצהיר בתגובה לאירוע "אני חושב שהשתיקה שלו, הסירוב שלו לענות על השאלה הזאת, חתמו על זה". סוברס הוסיף כי "הם פתחו לאחר מכן את המחשב הנייד שלו וראו תמונה שלו עם בן זוגו בחיבוק שהראה שהם ביחד. אז הם הוציאו אותו מהבית ורצחו אותו". שישה חשודים הואשמו בהריגה. משפטם החל ולאחר מכן נדחה ב-2007. הוא חודש ב-2012 ובשנת 2014 שוחרר אחד הנאשמים לחופשי.
בנובמבר 2012, שני מאבטחים בקמפוס אוניברסיטאי הכו סטודנט הומוסקסואל שלפי הדיווחים חיפש מסתור מהמון של סטודנטים הומופובים שרדפו אחריו על מנת להכות אותו. חברת האבטחה פיטרה את שני המאבטחים והאירוע גונה על ידי האוניברסיטה וכן חברת האבטחה. האוניברסיטה הקימה בעקבות האירוע קבוצת עבודה לפיתוח תוכנית רגישות וחינוך להתמודדות עם חוסר סובלנות ובריונות.
ביולי 2013, המון זועם בסנט ג'יימס רצח את דוויין ג'ונס, נער בן 16 שהזדהה כא-בינארי. ג'ונס הוטרד בבית הספר שלו על רקע זהותו ובגיל 14 הוצא מהבית שלו על ידי אביו. הוא עבר לגור בבית נטוש במונטיגו ביי עם חבריו. בערב ה-21 ביולי 2013 הם נסעו יחד לאזור למרכז העיר והשתתפו במסיבת ריקודים. כשכמה גברים במסיבה גילו שג'ונס שביצע קרוס-דרסינג בלבוש נשי איננו נקבה, הם התעמתו איתו ותקפו אותו. ג'ונס הוכה, נדקר, נורה ונדרס עם מכונית של אחד התוקפים ומת בשעות הבוקר המוקדמות. הרצח משך תשומת לב בינלאומית ותגובות זועמות במיוחד באמריקה הצפונית וגינויים רבים על ידי ארגוני זכויות אדם. המשטרה חקרה את הרצח אולם, איש לא נעצר או הואשם ברציחתו של ג'ונס והפשע עדיין נותר לא פתור נכון לאפריל 2023. באוגוסט 2013, דין מוריה, איש עסקים הומוסקסואל גלוי במונטיגו ביי, נדקר למוות בביתו. לאחר מכן ביתו הוצת ומכוניתו נגנבה. בעקבות הרצח נפתחה חקירה על מנת לקבוע האם מוריה היה קורבן לרצח על רקע נטייתו המינית. פעילים מקומיים ובינלאומיים למען זכויות להט"ב טענו כי הרצח הוא פשע שנאה על רקע הומופוביה. ב-2014 הואשם נער בן 19 ברצח של מוריה. באותו חודש בשנת 2013 שני גברים שנראו על ידי המון זועם כהומוסקסואלים נאלצו למצוא מחסה בתחנת משטרה לאחר שעברו תאונת דרכים קלה.