cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבירות כפרית
תקציר העלילה
לאחר נגינת האינטרמצו על ידי התזמורת, נפתחת הסצנה בחגיגה של כל אנשי הכפר העולצים והשותים יין, הכול תחת "שרביטו" של טורידו הדואג למלא את הכוסות. נכנס אלפיו וטורידו מוזג לו יין, אך זה מסרב לקבלו ואומר בפני כולם כי היין הזה עלול להרעילו. האיכרים מתחילים להבין במה מדובר, ובסיום חילופי הדברים נושך טורידו את אוזנו של אלפיו - סימן מקובל להזמנה לדו-קרב. טורידו מתוודה בפני אלפיו על אשמתו, אך לדבריו, אם יהרוג אלפיו אותו, תישאר סנטוצה לבדה ולזאת לא יסכים. טורידו נכנס לביתו על מנת לבקש את ברכת אמו בטרם יצא לדו-קרב. טורידו נפרד ממאמא לוצ'יה ויוצא. לאחר רגעים מספר נשמעת זעקה של אחת מנשות הכפר המבשרת כי טורידו נרצח.
קטעים מפורסמים
אופרה זו, על אף קוצרה, משופעת בלחנים מוכרים, ביניהם:
מען
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ארצ'י גריי
ארצ'יבאלד קולין "ארצ'י" גריי (באנגלית: Archibald Colin "Archie" Gray; 18 באפריל 1877, גלאזגו – 29 ביולי 1943, פייזלי) היה כדורגלן סקוטי.
קריירה
גריי החל את קריירת הנוער שלו במועדונים גוואן קולומביה וגלאזגו אשפילד. ב-1899 הוא הצטרף למועדון הכדורגל היברניאן מאדינבורו. הוא שיחק בהיברניאן במשך חמש עונות, וזכה עם המועדון בגביע הסקוטי בעונת 1901/1902 ובאליפות סקוטלנד בעונת 1902/1903. ב-21 במרץ 1903 הוא הופיע במדי נבחרת סקוטלנד בהפסד 0–2 לנבחרת אירלנד, שהיה משחקו הראשון והאחרון בנבחרת.
בקיץ 1904 הוא עבר דרומה והצטרף לוולוויץ' ארסנל מלונדון, זמן קצר לאחר שהמועדון הלונדוני העפיל לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיו. גריי ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק מול ניוקאסל יונייטד ב-3 בספטמבר, ומייד לאחר מכן הפך למגן הימני הבכיר של ארסנל. הוא שמר על מעמד זה במשך חמש העונות הבאות; המועדון העפיל פעמיים לחצי-גמר גביע ה-FA (בעונת 1905/1906 ובעונת 1906/1907), ובליגה סיים בדרך כלל במרכז הטבלה.
ב-1909 איבד גריי את מקומו בהרכב לסקוטי דאנקן מקדונלד, אך חזר להרכב בעונת 1910/1911 שבה שיחק בשתי עמדות המגן במערך המשחק של ארסנל, בעיקר כמחליפו של ג'ו שו. אולם, כיוון שכבר היה בן 30 הוא היה בעדיפות נמוכה לעומת שחקנים צעירים יותר כגון ג'ון פירט, ובעונת 1911/1912 הוא לא הרבה לשחק. משחקו ה-200 והאחרון במדי ארסנל היה מול נוטס קאונטי ב-23 בדצמבר 1911. באביב 1912 הוא הועבר לפולהאם מהליגה השנייה תמורת סכום של 250 לירות שטרלינג. בפולהאם שותף ב-25 משחקים במשך שלוש עונות, ולבסוף פרש מכדורגל ב-1915. ב-1943 נהרג בתאונת דרכים, בעת עבודתו כנהג.
המעופפים הנועזים
המעופפים הנועזים (קרואטית: Mali leteći medvjedi) היא סדרת אנימציה יוגוסלבית בשפה הקרואטית בת 39 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1990- 1991. בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1992–1993, ולאחר מכן בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור.
כל פרקי הסדרה דובבו לעברית, מלבד פרק 11 שעוסק בחג המולד.
את שיר הפתיחה והסיום של התוכנית בגרסה העברית ביצעה חני נחמיאס.
עלילה
הסדרה מתמקדת בזן נדיר של דובים קטנים בעלי כנפיים, החיים ביער קסום חיי קהילה שיתופיים אוטופיים. המעופפים הנועזים יחד עם הידידים שלהם, לקחו על עצמם את המשימה להגן על היער שלהם מזיהום. אף על פי כן, המאמצים שלהם, לעיתים קרובות, מופרעים על ידי שני סמורים, חמי וסמי, אשר משתדלים לזהם את היער. מדי פעם הסמורים מקבלים עזרה מחיליק הנחש. שלושתם תמיד משתדלים למצוא דרכים להפריע להרמוניה של היער אבל תמיד בסוף הדובים מסכלים את תוכניותיהם. הדובים תמיד קשובים לעצותיהם של הדוב הזקן, צור (אשר זקן מדי בשביל לעוף) וחברו שוף הינשוף.
נבחרת יפן בכדורסל
נבחרת הגברים של יפן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של יפן. מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל היפנית.
נבחרת יפן הייתה אחת הנבחרות החזקות באסיה בין השנים 1965-1997, כאשר היא זוכה פעמיים במדליית הזהב, 5 פעמים במדליית הכסף ו-7 פעמים במדליית הארד. הישג השיא שלה במשחקים האולימפיים הוא המקום התשיעי אליו הגיעה ב-1936. הנבחרת הופיעה חמש פעמים באליפות העולם בכדורסל, כשהישג השיא שלה הוא המקום ה-11 ב1967.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת בטורניר אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
יחסי יוון–מונטנגרו
יחסי יוון–מונטנגרו הם יחסי החוץ בין יוון למונטנגרו. היחסים בין נסיכות מונטנגרו לממלכת יוון החלו רשמית בשנת 1881. יוון הכירה במונטנגרו ב-13 ביוני 2006. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 בדצמבר 2006.
Goats Head Soup
Goats Head Soup (מרק ראש עז) הוא אלבומם של להקת הרוק הרולינג סטונז. האלבום יצא לאור בשנת 1973.
האלבום כולל עשרה שירים אשר שניים מתוכם יצאו כסינגלים. הוא יצא מיד אחרי אלבומם המצליח של הלהקה, Exile on Main Street, אשר תרם משמעותית להצלחתו. זהו האלבום האחרון אשר הופק על ידי ג'ימי מילר. עטיפת האלבום צולמה על ידי דייוויד ביילי, חבר של מיק ג'אגר.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי והבריטי, והגיע למעמד של פלטינה משולשת. הוא כלל בין השאר את הלהיט Doo Doo Doo Doo Doo (Heartbreaker), וכן את הלהיט הגדול באלבום: Angie, בלדת רוק אקוסטית, שהגיע למקום הראשון בבילבורד.
למרות הצלחתו המסחרית של האלבום, הוא נחשב לפחות מוצלח מקודמיו, ולאחר שיצא חלה ירידה בהצלחתה של הלהקה.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו בידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס פרט ל-Winter, אשר נכתב בידי מיק ג'אגר ומיק טיילור.
רבנו תם
רבי יעקב בן מאיר (בערך 1100–ד' בתמוז ד'תתקל"א, 9 ביוני 1171), מכונה בדרך כלל רבנו תם, בראשי תיבות: ר"ת, היה נכדו של רש"י, ומגדולי בעלי התוספות. כמו סבו, חי רבנו תם בצרפת. כתב את "ספר הישר" וכן ספר על הדקדוק העברי. נודע גם כמשורר ובלשן בעל ידע לשוני רב.
כינויו "רבנו תם" נגזר מהפסוק "ויעקב איש תם יושב אהלים" (בראשית כה, כז).
משפחתו ורבותיו
מוצאו של רבנו תם בלותיר (לורן) בצפון צרפת. אחת משלוש בנותיו של רש"י, יוכבד, נישאה לרבי מאיר בן שמואל מהעיר רומרוג. לר' מאיר ויוכבד נולדו ארבעה בנים: הגדול שבהם רבי שמואל (רשב"ם); שני - רבי יצחק (ריב"ם) שנפטר בגיל צעיר בעוד אביו חי; שלישי - רבי יעקב הידוע יותר כרבנו תם; רביעי - ר' שלמה. בנים אלו היו לראשוני בעלי התוספות. כמו כן ידוע שהייתה להם לפחות בת אחת.
תחילה למד רבנו תם אצל אביו, ועוד בחייו הגיע להוראה.. מאוחר יותר למד אצל אחיו הרשב"ם. יש אומרים שהוא למד גם אצל ר' יעקב בן שמשון. בהמשך נחשב לאחד מגדולי הפוסקים בדורו ומגדולי בעלי התוספות, והיה למנהיג יהדות צרפת ובעל השפעה גדולה על יהדות אשכנז.
לרבנו תם נולדו חמישה בנים: יוסף, משה, שלמה (שעסק בכתיבת ספרים בשביל אביו), יצחק (חיבר תוספות לספר הישר) ושמואל (כתב כמה סימנים בספר הישר). בנוסף, הייתה לו בת.
בנישואים שניים רבנו תם התחתן עם מרים, שהייתה אחותו של ר' שמשון מפלייזא.
רבנו תם התפרנס מהלוואות וייצור יין, והיה עשיר.
מסעות הצלב ועלילות הדם
בעקבות עלילת הדם בבלואה (Blois) בשנת 1171, שבה הוצאו להורג כשלושים מיהודי הקהילה, קבע רבנו תם, כמנהיג יהודי צרפת, את יום כ' בסיון כתענית ציבור לזכר עלילה זו.
תקנות
רבנו תם כינס בטרואה-טרוייש באמצע המאה ה-12 את האסיפות שהביאו לקביעת תקנות ליהדות צרפת. ביניהן אחת הנוהגת בדין תורה עד לימינו (בשינויים שנקבעו במהלך הדורות) והקרויה "תקנת הנדוניה". נראה שהיה זה בזמן שישב בטרוייש לאחר שירד מנכסיו ברמרו.
קשריו עם גדולי ישראל בדורו
בתקופה שבה חי רבי אברהם אבן עזרא בצרפת הוא התיידד עם רבנו תם, וישנה התכתבות ביניהם בה הוא אומר על ר"ת - "אתה מקום מקדש וההראל". רבנו תם התכתב גם עם גדולי ישראל נוספים בדורו. במיוחד ידועה התכתבותו עם רבי משולם ממלון, שאיתו נחלק בנוגע לדרכי הלימוד והפסיקה. כן עסק בדקדוק, ובמחלוקת בין דונש בן לברט ומנחם בן סרוק תמך רבנו תם במנחם, וכתב ספר 'הכרעות' נגד דונש.
קבורתו
רבנו תם נפטר בד' בתמוז ד'תתקל"א, ונקבר בבית הקברות העתיק בעיר רומרוג יחד עם אחיו, הרשב"ם, אחיינו ר"י הזקן ובעלי תוספות נוספים. ב-2005 נעשה מאמץ לשקם את בית הקברות ולתחמו, ואף הוקם בית מדרש סמוך.
פיוט ושירה
רבנו תם היה ממעריצי הפיוט, ופסק, שלא רק שמותר להפסיק את סדר התפילה בשביל הפיוטים, אלא יש בזה "מצווה מן המובחר ומכוון אדם את לבו למקום על ידיהם". מלבד כתיבת פיוטים משלו, ר"ת גם פירש והגיה (תיקן) פיוטים של פייטנים אחרים. כמו כן, הוא הסתמך על פיוטים לפסוק הלכה. היום ידועים לנו שלושים ואחד פיוטים המיוחסים לרבנו תם (לגבי ארבעה מהם יש ספק אם אמנם הוא המחבר). בין פיוטיו כתב מערבית לשמיני עצרת, אשר בעלי התוספות שלאחריו מצטטים שורה ממנה כראיה בדיונם ההלכתי. אחד מפיוטיו, הפיוט הארמי "יציב פתגם" נקלט במחזורי אשכנז ונאמר עד היום בהפטרת יום טוב שני של שבועות. רבנו תם היה הראשון מבין חכמי צרפת שחיבר שירים במשקל השירה הספרדית. בזה הוא כנראה הושפע מחכמי ספרד ודרום צרפת שהיה איתם במגע. רבי אברהם אבן עזרא מתח ביקורת על ניסיונו של רבנו תם הצרפתי לעסוק בשירה ולחקות את הסגנון הספרדי, ולאחר שראה את שיריו, השיב ראב"ע לרבנו תם במכתב-שיר עוקצני השקול במשקל ספרדי (יתד ושתי תנועות, יתד ושתי תנועות, יתד ותנועה, בדלת ובסוגר): "וּמִי הֵבִיא לְצָרְפַתִּי בְּבֵית שִׁיר / וְעָבַר זָר מְקוֹם קֹדֶשׁ וְרָמַס? וְלוּ שִׁיר יַעֲקֹב יִמְתַּק כְּמוֹ מָן / אֲנִי שֶׁמֶשׁ וְחַם שִׁמְשִׁי וְנָמַס"'' רבנו תם עונה לו בענווה, בשיר הכתוב באותו המשקל בדיוק, ובכך מוכיח את כישרונו לכתוב במשקלים ספרדיים: "אֲבִי עֶזְרִי יִשִׁׁיבוּהוּ סְעִפָּיו / אֲשֶׁר נָתַן יְדִידוֹ בֵּין אֲגַפָּיו אֲנִי עֶבֶד לְאַבְרָהָם לְמִקְנָה / וְאֶקּוֹדָה וְאֶשְׁתַּחֲוֶה לְאַפָּיו"'' ומשיב לו ראב"ע בשורות שיר שיש בהן הכרה בגדלותו של ר"ת ובמידותיו, הכתובות אף הן באותו המשקל: "הֲנָכוֹן אֶל אֲבִיר עַם-אֵל, וְרוֹעָם / לְהַשְׁפִּיל רֹאשׁ בְּמִכְתָּב אֶל בְּזוּי עַם וְחָלִילָה לְמַלְאַךְ הָאֱלֹהִים / אֲשֶׁר יִקּוֹד וְיִשְׁתַּחֲוֶה לְבִלְעָם"''
תלמידיו
ר' שלמה לוריא (המהרש"ל) כותב כי "שמונים בעלי תוספות היו בפרק אחד לפני רבנו תם וכל אחד הגיע להוראה .... ותלמידים לרוב בלי מספר". להלן רשימה חלקית של תלמידי רבנו תם. רובם מוזכרים בתוספות או בספר הישר:
הערכת הדורות לרבנו תם
חכמי דורו פנו אליו בשאלותיהם כאל גדול הדור, וכתבו אליו בהכנעה וביראת כבוד, ופתיחות שאלותיהם מלאות דברי הערצה. לדוגמה: ;. במות רבנו תם קוננו בו הדור, וכלשון בן אחותו, הר"י הזקן, . תלמידו ר' חיים הכהן אמר:, (כלומר שר"ת בעיניו היה גדול הדור ולכן הוא סבר שצדיקים אינם מטמאים במיתתם כדוגמת רבי הקדוש בדברי הגמרא בכתובות).
ביטוי לדעת הדורות הבאים על רבנו תם נמצא בדברי ר' יצחק בן ששת, הריב"ש, אשר הביע בכמה מקומות את הערכתו הרבה לחכמי הצרפתים בכלל ולרבינו תם בפרט, באמרו (תשובה שצ"ד):. ובהמשך התשובה כתב:. בני דורו העריצוהו לא רק בגלל חריפותו ובקיאותו; הם ראו בו אישיות של מנהיג ודבר לדור, בעל כוח השפעה והכרעה. ותלמידיו הכירו בו את המורה, שהראה להם דרך חדשה בלימוד התלמוד.
האגדה העממית (מהמאה ה-16) מבטאת את מידת ההערכה שהיה לר"ת על עצמו וגם את מידת ההכרה שהוא זכה לה, בסיפור זה: ''"וקבלתי ששמע ר"ת קול בכייה כשמת רש"י ושאל מה קול הבכי? ואמרה לו אמו, כמדומה לי על שכבה נר ישראל, אמר אני אחזור ואדליקהו"''.
המשורר איציק מאנגר כתב את השיר ביידיש "רבנו תם", שהושר בפי חוה אלברשטיין. השיר תורגם לעברית בידי דן אלמגור ונכלל במופע "איש חסיד היה". השיר מספר על מכתב ששולחת מלכת טורקיה לרבנו תם ומתוודה על אהבתה אליו, אך אשתו של רבנו תם זועמת על הווידוי ואומרת שאין די לבעלה בה.
תפילין דרבנו תם
את שתי הדעות במחלוקת הקדומה בעניין סדר הפרשיות בתפילין, נהוג לקרוא על שם רבנו תם וסבו, רש"י, עד היום ישנה חלוקה בין 'תפילין של רש"י' ל'תפילין של רבנו תם'. הגם כי המנהג להניח תפילין בנוסח רש"י, ישנם המחמירים ומניחים שני זוגות תפילין, אחד אחרי השני או ביחד. במסורת שכמותה פסק רש"י, סדר הפרשיות הוא "קדש", "והיה כי יביאך", "שמע ישראל", "והיה אם שמוע". למסורת שכמותה פסק רבנו תם הסדר הוא "קדש", "והיה כי יביאך" "והיה אם שמוע" ו"שמע ישראל".
שיטתו בזמן בין השמשות
בהלכה מוזכרת שיטתו בזמן בין השמשות כ"שיטת רבינו תם" ולדעתו צאת השבת 72 דקות לאחר השקיעה, כדעתו פסקו עוד ראשונים וכן השולחן ערוך.
אולפן עברית
אולפן עברית (מכונה בקיצור אולפן; מקור המילה בארמית "בית אולפנא", משמעותה: מקום לימוד) הוא בית ספר ללימוד אינטנסיבי של השפה העברית. האולפנים מיועדים בראש ובראשונה לעולים חדשים במסגרת תהליך הקליטה. בנוסף יכולים ללמוד בהם גם תושבי חוץ ותיירים.
מדינת ישראל מפעילה אולפנים באמצעות המשרד לקליטת עלייה, משרד החינוך והסוכנות היהודית. עולים חדשים זכאים לפטור משכר לימוד באולפנים. אולפנים מתקיימים בערים, קיבוצים ובאוניברסיטאות. קיימים אולפנים בהם לומדים לא רק עולים חדשים אלא גם תיירים ודיפלומטים כמו אולפן "עקיבא" ו"אולפן רעננה" או לעובדים זרים כמו אולפן "גורדון" בתל אביב.
באולפן בסיסי נלמדות כ-500 שעות לימוד במתכונת בוקר (במשך כחמישה חודשים) או במתכונת ערב (במשך כעשרה חודשים).
האולפן נועד להקל על שילוב מהיר ככל האפשר של העולה במדינה ועל התערותו החברתית, התרבותית והכלכלית בה. להשגת מטרה זו נלמדת עברית ברמה המאפשרת קיום שיחה, קריאה והבנה בסיסית של השפה. בנוסף, אולפנים רבים מלמדים גם נושאי תרבות ישראלית, היסטוריה וגאוגרפיה.
האולפן הראשון נוסד בירושלים ב-1949. האולפנים היוו כלי ליישום תפיסת כור ההיתוך כיוון שאפשרו לפתח תחושת זהות משותפת ורגשי שייכות בקרב יהודים בני תרבויות שונות. במהלך השנים סיימו את האולפנים יותר מ-1.3 מיליון עולים חדשים.
מסגרת האולפן היא גישה ייחודית וחדשנית ללימוד שפה בשל היותה מבוססת תרבות. בשל כך אומצה ומיושמת על ידי עמים אחרים השואפים להחיות שפות נכחדות או שאינן בשימוש. במדינות כגון ויילס, אזרבייג'ן, קטלוניה וניו זילנד ביססו את לימודי השפה המקומית על שיטת האולפן; בוויילס אף משתמשים בשם "אולפן" כשמו של אחד מקורסי המתחילים (באיות המקומי: Wlpan).
ביקורת
מחקר ממשלתי שנערך ב-2007 הראה שאפילו לאחר חמישה חודשים של לימוד עברית אינטנסיבי באולפן, 60% מהעולים מעל גיל 30 לא יודעים לקרוא, לכתוב או לדבר עברית ברמה מינימלית. המצב באוכלוסייה הרוסית גרוע אף יותר, ו-70% מהעולים דוברי הרוסית אינם יכולים להבין את החדשות בעברית.
כתוצאה מהמחקר הכנסת הקימה ועדה כדי לבדוק את המצב ולתת המלצות לשיפור ושינוי שיטת האולפן. מספר אלטרנטיבות כבר נשקלו כשיטות לימוד באולפן.
ב-2011 דווח על הישגים בינוניים של מרבית הלומדים באולפנים, ועל נשירה מהלימודים, בשל מבני לימוד מוזנחים ורעועים, מספר תלמידים גבוה בכיתה, מחסור בציוד, ושיטות מיון והוראה מיושנות.
כמענה לביקורות ולכשלים המובנים באולפנים הרגילים הוקמו בשנים האחרונות אולפנים חדשניים הפועלים בשיטות עדכניות לרכישת שפה שנייה, כגון אולפן אור, "כאן זה לא אולפן", אולפן בית, ועוד.
סינגולד
סינגולד היא חברת ניו מדיה שהוקמה בשנת 2011 על ידי יקיר חג'ג' וראובן אטיאס ומתמחה בשיווק והפצה של מוזיקה ישראלית לחנויות המוזיקה המקוונות בארץ ובעולם.
סינגולד מייצגת ומפיצה מוזיקה של אמנים ישראלים רבים כמו הפרויקט של רביבו, אריק ברמן, רמי קלינשטיין, אביהו מדינה, שחר אבן צור, איתי לוי, איב אנד ליר ועוד מאות נוספים.
רולאנדו
רולאנדו ג'ורג' דה פונססה (נולד ב-31 באוגוסט 1985) המכונה רולאנדו הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בספורטינג בראגה.
סינגולד
מאז 2013 עוסקת החברה גם בהפקת מופעים בחו"ל ובניהול אישי וייצוג בלעדי בישראל.
רשימת אמנים
אמנים בהווה (רשימה חלקית)
רולאנדו
קריירה
ב-15 באפריל 2008 אושר כי רולאנדו חתם בפורטו חוזה לארבע שנים. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שלושה שערים ב-28 הופעות ועמה זכה בדאבל, באליפות פורטוגל והגביע הפורטוגזי. בעונת ישב יותר על הספסל אך זכה בעוד אליפות פורטוגל שנייה ברציפות. ב-17 בפברואר 2011 הבקיע שער נגד סביליה בניצחון 1–2 במסגרת שמינית גמר הליגה האירופאית, בסוף העונה זכה עם הקבוצה בטורניר בניצחון במשחק הגמר 1-0 על ספורטינג בראגה.
רולאנדו החל את עונת מעולה בכך שהבקיע צמד שערים נגד ויטוריה בסופר קאפ הפורטוגזי שהובילו לניצחון 1–2 וזכייה.
ב-30 בינואר 2013 הושאל עד סוף העונה לנאפולי האיטלקית מהסרייה א'.
ב-10 באוגוסט 2013 הושאל שוב והפעם לאינטר מילאנו מאותה הליגה עד סוף העונה. הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-27 באוקטובר נגד הלאס ורונה בניצחון 2–4. ב-2 בפברואר 2015 הושאל לאנדרלכט הבלגית עד סוף העונה.
בקיץ 2015 חתם במרסיי הצרפתית. ב-27 בפברואר 2020 חתם בספורטינג בראגה לשנתיים וחצי.
נבחרת פורטוגל
למרות שרולאנדו נולד בכף ורדה, הוא עבר לפורטוגל בגיל 14 והתאזרח ב-2006. משם החל לשחק בנבחרת הצעירה של פורטוגל, יחד איתה השתתף באליפות אירופה עד גיל 21.
רולאנדו זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת במרץ 2009 במשחק ידידות נגד אך לא לקח חלק במשחק. נכלל בסגל מונדיאל 2010.
עודד בן-עמי
עודד בן-עמי (נולד ב-22 בנובמבר 1952, ד' בכסלו ה'תשי"ג) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי. בין השנים 1996–2000 כיהן כדובר צה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש כיועץ התקשורת לראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.
ביוגרפיה
עודד בן-עמי נולד ב-1952 לשמואל בן-עמי, יליד צ'כוסלובקיה, ולשולמית, ילידת רומניה, והוא גדל והתחנך בעיר רחובות ולמד בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט. הוא בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 1971 התגייס לגלי צה"ל והחל לשמש בתפקידי עריכה והגשה שונים. בהמשך מונה לכתב לענייני צבא וביטחון של התחנה ואף שימש בתפקיד זה במהלך מלחמת יום הכיפורים. מאוחר יותר המשיך בתפקידו בשירות קבע. שימש כעורך ומגיש תוכניות בקול ישראל ובהמשך ככתב לענייני צבא בערוץ הראשון. בשנת 1977 הנחה את פסטיבל הזמר המזרחי השמיני.
בן-עמי שימש ככתב המדיני של קול ישראל בין 1985 ל-1989. במהלך תקופה זו נודע בזכות יחסיו הקרובים עם ראש הממשלה יצחק שמיר. בהמשך מונה לשליח רשות השידור בוושינגטון בין השנים 1989–1992, לרבות במהלך מלחמת המפרץ. בן-עמי שימש כיועץ התקשורת לראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין בשנים 1992–1995. בשנת 1996 מונה על ידי הרמטכ"ל אמנון ליפקין שחק לדובר צה"ל והוענקה לו דרגת תת-אלוף. במסגרת תפקידו כיהן כחבר המטה הכללי של צה"ל, במהלך ממשלת נתניהו הראשונה וממשלת ברק.
לאחר פרישתו מצה"ל בינואר 2001 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, בתחילה שימש כמבזקן, והחל מינואר 2005 הוא משמש כמנחה קבוע של תוכנית האקטואליה "שש עם". החל מיולי 2006 החל למנות בכל סוף תוכניתו את הימים לנפילתם בשבי של אלדד רגב, אהוד גולדווסר וגלעד שליט, ובין ראיונותיו הבולטים הריאיון עם קרנית גולדווסר, רעייתו של אהוד גולדווסר, כשבועיים לאחר החזרת גופתו מלבנון והריאיון עם יובל ארד, בתו של הנווט הנעדר רון ארד, בעניינו של החייל השבוי גלעד שליט.
עם היבחרו של בנימין נתניהו לתפקיד ראש ממשלת ישראל בפעם השנייה ב-2009, הציע לו נתניהו לשמש כיועצו, אולם בן עמי דחה את ההצעה.
חיים אישיים
בן-עמי נשוי לפסלת אורנה בן-עמי ואב לשלושה ילדים, בהם העיתונאי והסופר יובל בן-עמי והשחקנית תמר לבני. אחיו הבכור היה חיים בן-עמי, ששימש בתפקיד בכיר במשרד הביטחון.
אולימפיאדת השחמט 1960
אולימפיאדת השחמט ה-14 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בלייפציג, שבגרמניה, בין 26 באוקטובר ל-9 בנובמבר 1960.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-13.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
האל הרטלי
האל הרטלי (באנגלית: Hal Hartley; נולד ב-3 בנובמבר 1959) הוא במאי קולנוע אמריקאי, מחשובי הבמאים בקולנוע העצמאי בארצות הברית בשנות ה-90.
הרטלי נולד בלונג איילנד ב- 1959. אחרי שנה של לימודים בקולג' לאמנות התחיל לעבוד בחנות ספרים וצילם סרטי 8 מ"מ, שאיפשרו לו להתקבל ללימודי קולנוע באוניברסיטה של מדינת ניו יורק. בין סרטיו החשובים "הנרי פול" (1997) (עליו זכה בפרס התסריט בקאן), "האמת שלא תיאמן" (1989), "אמון הדדי" (1990), "חובבים" (1994), "פלירט" (1995), "פיי גרים" (2006) ו-"נד רייפל" (2014).
הפדרציה האמריקאית של מפתחות הגוף
הפדרציה האמריקאית של מפתחות הגוף (באנגלית: American Federation of Women Bodybuilders) נוסדה בשנת 1980 על ידי סוזן פריי, קים קאסידי ודוריס בארילאוקס. בן וידר ביקש מהן לפתוח ארגון ארצי למפתחות גוף, כדי לספק מקום בו מפתחות גוף חובבניות יוכלו להשתלב בקבוצה (דבר של היה קיים אז באמריקה). מכיוון שזה לא היה חוקי לפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף לתחזק שני ארגוני חובבים נפרדים (מכיוון שהייתה קיימת אגודת NPC לחובבנים גברים).
גארט הרדין
גארט ג'יימס הרדין (באנגלית: Garrett James Hardin; 21 באפריל 1915 – 14 בספטמבר 2003) היה מדען אמריקאי בולט בתחום האקולוגיה והיבטיה המוסריים. ב-1968 התפרסם לאחר שפרסם מאמר בשם "הטרגדיה של נחלת הכלל" שעסק בבעיית ניהול משאבי הטבע הציבוריים בכדור הארץ. בהזדמנויות שונות עורר הרדין את זעמן של קבוצות שונות באקדמיה ובחברה האמריקאית בעקבות עמדות קיצוניות ולא תקינות פוליטית שביטא בפומבי.
ביוגרפיה
הרדין נולד בדאלאס שבטקסס. בגיל ארבע חלה בשיתוק ילדים והחלים אך היה מוגבל בתנועותיו, דבר שהשפיע על נטייתו לתחום העיוני. אביו היה סוכן של חברת רכבות והמשפחה העבירה את מקום מגוריה מספר פעמים. את רוב ילדותו עשה הרדין בחווה חקלאית במיזורי והתנסותו בחיי החווה חסרי הרחמים השפיעה כנראה על תפיסת עולמו.
נושא מרכזי בקריירה שלו, שחזר ברבות מעבודותיו, היה בעיית ריבוי האוכלוסין. דבר זה הביאו לכתיבה על נושאים שהיו שנויים במחלוקת בארצות הברית כמו הפלות (שהביאו לכך שנמתחה עליו בקורת מצד הימין הפוליטי) והגירה וסוציוביולוגיה (שהביאו לכך שהשמאל הפוליטי מתח עליו בקורת). במאמריו אף עסק באתיקה של שימור הסביבה ובבריאתנות.
ב-1994 היה הרדין אחד מ-52 הפרופסורים שחתמו על המאמר "Mainstream Science on Intelligence", שהתפרסם בוול סטריט ג'ורנל ונכתב על ידי לינדה גוטפרדסון. המאמר הגן על הממצאים אודות "אינטליגנציה וגזע" שהוצגו בספר השנוי במחלוקת "עקומת הפעמון".
הרדין ואשתו ג'יין היו חברים באגודה שחבריה האמינו בזכותם של פרטים לקבוע את מועד מותם. הם התאבדו יחד בביתם שבסנטה ברברה בספטמבר 2003, זמן קצר לאחר שחגגו את יום נישואיהם ה-62, כשהוא בן 88 והיא בת 81.
הרפתקאותיו המופלאות של נסיך צפרדע
הרפתקאותיו המופלאות של נסיך צפרדע (באנגלית: Freddie as F.R.O.7) הוא סרט אנימציה בריטי משנת 1992.
בישראל, הסרט הופץ בקלטות וידאו ו-DVD על ידי חברת קלסיקלטת.
עלילה
האגדה מתחילה בימי הביניים במונקו, מונטה קרלו, צרפת. הנסיך פרדריק, בן 10 חי עם אביו המלך בטירה ענקית ליד הנהר במונקו, בעל כוחות קסומים. אמו, המלכה, טבעה בים בסערה לפני שנה. יום אחד, כאשר שניהם בילו ברכיבה על סוסים ביער, פרדריק איבד גם את אביו לאחר שנפל מגובה רב והוכש על ידי קוברה אדומה. פרדריק היתום נלקח בידי דודתו המרושעת, מסינה, אשר אחראית לרצח הוריו, והפכה את פרדריק לצפרדע וניסתה לתפוס אותו. שניהם נפלו מחלון הטירה אל הנהר ופרדריק התחמק משיני המפלצת הענקית מהים. מסינה קיוותה לשלוט בעולם ולהשמיד את פרדריק. המפלצת הייתה נסי. זנבה של נסי ותקע מתחת לסלע ופרדריק עזר לה באמצעות כוחות הקסם, והשניים הפכו לחברים טובים. נסי לקחה אותו ליד אדמה יבשה ואמרה שאם פרדריק יזדקק לה הוא ישרוק לה. פרדריק קפץ ברחבי הזמן אל המאה ה-20 אל נהר מלא בצפרדעים, ושם הוא זכה להתיידד איתם ולהעביר את שנות ילדותו.
כאשר פרדי גדל, הוא הפך לסוכן סודי בצרפת, הידוע בתור פרדי אפס-שבע. ויש לו גם מכונית מצוירת. הוא נקרא ללונדון, אנגליה בידי הסוכנות הסודית הבריטית, בעקבות היעלמותן של בניינים מפורסמים כגון: עמוד נלסון, מצודת לונדון, ארמון בקינגהאם, קתדרלת סנט פול וסטונהנג'. פרדי פגש את בריגאידר, והוצג בידי דפי, אישה אנגלית אשר מומחית באמנויות לחימה, וסקוטי, איש סקוטי עם מומחיות בכלי נשק. המצב נהיה יותר גרוע כאשר קתדרלת קנטרברי נעלמה. פרדי פגש גם את טריבי, סוכן סודי מתגנב.
בזמן סיור באסקוט, גילה פרדי שהנבל שגונב את כל הבניינים הוא אל סופרימו, והוא עובד יחד עם מסינה, אשר העבירה את רוב זמנה בצורת הקוברה. פרדי אפילו לומד שאל סופרימו מתכנן לגנוב את הביג בן. שהוא יודע שדפי וסקוטי לא היו רוצים שעוד משהו יגנב, פרדי אומר להם שהמטרה הבאה היא טירת וינדזור והם מתחבאים בביג בן ונתפסו בידי נחש רובוט ענקי. הם יוצאים אל אי סודי בסקוטלנד ומגלים שאל סופרימו משתמש בכל הבניינים שגנב כך שהוא מכווץ אותם לגודל של גביע ומשתמש בהם כסוללות לקריסטל הענקי, אשר יכול לשלוח וירוס כוחני מרדים אל העולם כולו, אשר יגרום לאנשים לישון והוא יוכל לשעבד אותם. סקוטי השתגע כאשר הבניין האחרון שנגנב הוא טירת אדינבורו.
הקרב האחרון מתרחש בין פרדי ומסינה, אשר תוקפת אותו בתור עטלף, צבוע, עקרב, ונחש חנק. כאשר מסינה החלה לחנוק את פרדי כצורת הנחש, פרדי נזכר במילותיו האחרונות של אביו ומצא את כוחו כדי לחמוק ולהעיף את מסינה אל עמוד חשמלי אשר חשמל אותה באופן גבוה. בריגיידר והצוות הגיעו בזמן, וטריבלי נתפס שהוא מרגל עבור הרעים. המצב חזר לקדמותו ופרדי עבר לטפל באנשים הרעים בארצות הברית.
גריגורה אלכסנדרו גיקה
גריגורה אלכסנדרו גיקה, לפעמים קרוי בהיסטוריוגרפיה הרומנית גריגורה החמישי גיקה (ברומנית: Grigore Alexandru Ghica או Grigore al Cincilea Ghica בצרפתית Grégoire Aléxandre Ghyka, 27 באוגוסט 1807 או 25 באוגוסט 1804
בוטושאן - 24 באוגוסט 1857 פריז) היה שליט ("דומן" או "דומניטור") נסיכות מולדובה בין השנים 1849–1853 ובין 1854–1856. היה בן למשפחת הבויארים גיקה (גיקאס), שמוצאה בדרום אלבניה, אז באימפריה העות'מאנית. מנהיג בעל השקפות נאורות, ברוח "אביב העמים", שאף ועשה צעדים למודרניזציה של ארצו.
רקע משפחתי
נציג של משפחת האצולה גיקה, שהייתה מעורבת בתולדות רומניה החל מהמאה ה-17, גריגורה אלכסנדרו גיקה נולד מתישהו בין 1800 ו-1810 בעיר בוטושאן כבן של אלכסנדרו גיקה (1768-1850) שמילא תפקידים של לוגופט גדול (Mare Logofăt) - רב יועצים של שליטי מולדובה, ושל אלנה סטורדזה. אביו היה מצאציו של מאטיי גיקה, אח של השליט גריגורה השלישי גיקה (שהוצא להורג בשנת 1777).
עלייתו לשלטון
בחזרתו למולדת אחרי לימודים בווינה ובפריז גיקה מילא תפקידים בכירים בממשל של דודו מצד אמו, מיכאיל סטורדזה. הטמאן (1826), מזכיר מדינה (שר החוץ) בשנת 1842 ואחר כך שר האוצר בשנים 1843–1844, הצטיין בניהול נבון ונקיון כפיים.
בהמשך השתתף באופוזיציה של המחנה ה"לאומי" (Partida nationala) נגד סטורדזה, שהיה שמרן יותר ובן ברית של רוסיה. בעקבות התנועה המהפכנית של "אביב העמים" במולדובה ב-1848 התערבו במדינה זו כוחות צבאיים מרוסיה וטורקיה. בהסכם באלטה לימאן בין שתי מעצמות אלה, ב-1 במאי 1849, הוחלט למנות בנסיכויות הרומניות שליטים חדשים לתקופה של 7 שנים, לפזר את האסיפות הנבחרות ולהחליפן ב"דיוואנים" שיהיו ממונים על ידי השליטים החדשים. עקב הדחתו של מיכאיל סטורדזה, גריגורה אלכסנדרו נבחר על ידי שתי המעצמות לעלות לשלטון במקומו ב-14 באוקטובר 1849. הווזיר הגדול ראשיד פאשה התרשם מהליברליות המתונה שלו ומכישורים שיכלו להבטיח יציבות שלטונית. בדומה לעמיתו הוולאכי, בארבו שטירביי, גיקה התייצב בקושטא על מנת לקבל מידי הטורקים את סמלי השלטון.
מלכותו הראשונה. יוזם רפורמות מתונות
בהגיעו לשלטון גיקה, לא רק שאישר לחלק משמעותי מעמיתיו המהפכנים לחזור לביתם אלא אף קידם אותם במשרות רמות ממשלו: למשל, את מיכאיל קוגלניצ'אנו, וסילה אלכסנדרי, אלכסנדרו יואן קוזה (שהתמנה מנהל במשרד הפנים ופרקלאב) ויון יונסקו דה לה בראד. עוד לפני נסיגת הכוחות הזרים, התחיל גיקה במספר רפורמות שנראו לו דחופות. הקים משרד לעבודות צבוריות, הקים שרות דליז'אנסים, ולקח אמצעים מיועדים למגר את המגיפות שאיימו על אוכלוסיית הצאן של הנסיכות. ב-3 באפריל 1850 הקים את גוף המשטרתי של ה ז'נדארמריה.
בזמן מלכותו התחילו ההכנות לכתיבת אוספי החוקים המודרניים בדיני אזרחות, משפט פלילי ומסחרי במולדובה. בשנת 1851 הנהיג הסדרים חדשים ביחסים בין בעלי האחוזות ובין האיכרים, תוך הגבלת ימי העבודה, איסור ניצול האיכרים בעבודות מחוץ לתחום החקלאות, ביטול מס ה"דיז'מה" (מס "מעשר" שדרכו חלק מהתפוקה של החלקה האישית האיכרים היה מועבר על ידי האיכר לבעל האחוזה), הגדלות שטחי המרעה, הקלות להעברה המגורים ומקום. נשא נתן עם גורמים בנקאים מפרוסיה ומאוסטריה בנושא הקמת בנק לאומי של מולדובה אבל, בגלל הנסיבות הגאו-פוליטיות, כולל לחצים של השלטונות רוסיים והאוסטריים, משטרי הכיבוש הזר, תוכניותיו לא יצאו לפועל. הבנק הוקם לבסוף אחרי סיום תפקידו, בשנת 1857.
בתחום החינוך, בשנת 1851 מינה את המשכיל הפטריוט הרומני מטרנסילבניה, אוגוסט טרבוניו לאוריאן, למקפח על בתי הספר בנסיכות. הנהיג שלוש דרגאות הוראה, כולן ברומנית כשפת הוראה, כמו כן הוסיף ל"אקדמיה המיכאיליאנה" שבבירה יאש- ששינתה את שמה ל"אדקמיה וסיליאנה" - פקולטה למשפטים ופקולטה לפילוסופיה. הסמינרים ללימודי דת הוסדרו לפי דגם של פקולטות לתאולוגיה. הוקם בית ספר למיילדות, בית ספר לכירורגיה, (1850) שהיו אמורים להיות גרעין לפקולטה עתידית לרפואה. בשנת 1852 ויתר לטובת המדינה על ארמונו שברחוב גוליה (כיום קוזה וודה) ביאש, והקים בו "אורפנוטריון" או "המכון הגרגוריאני" - מוסד ליתומים ולילדים חסר בית.
גיקה הקים גם מוסדות פילנתרופיים נוספים, בין השאר מוסד לנכים בגאלאטה. הקלותיו בתחום הצנזורה (1856) עודדו הפצה חופשית יותר של המחשבות. העיתונים "רומניה ליטררה" (רומניה ספרותית) שבעריכתו של אלכסנדרי ו"סטיאווה דונרי" ("הכוכב של הדנובה") שבעריכת קוגלניצ'אנו יכלו לחדש את הופעתם. חלה התעצמות בפעילות הספרותית. השליט עצמו סייע להדפסת את הכרוניקה של גאורגה שינקאי מהאסכולה הטרנסילבנית (1853) ואת ההוצאה לאור של כרוניקת ארץ מולדובה (לטופיסצול צארי מולדובי) בעריכתו של קוגלניצ'אנו. הזמן מלכותו הונהג בארצו השרות הטלגרפי.
מלכותו השנייה וסיום שלטונו
ב-24 באוגוסט 1857 בהיותו בן 50, שם קץ לחייו ביריית אקדח, במקום מגוריו בארמון פראגייה (Fraguier) הידוע גם כ"ארמון מֶה" (Château du Mée) על יד מלן Mélun (במחוז סן-א-מארן Seine-et -Marne) הובא לקבורה בבית הקברות של הכפר לה מה-סיר-סן (Le Mée-sur-Seine) . השאיר מכתב שבו כתב: אני קרבן למזימה מתועבת. למרות חפותי מפשע, אייני מסוגל עוד לחיות. יבוא יום כשהצדק יצא לאור. אחכה לאויבי בפני הבית דין של רבון עולם"
יחסו למיעוטים
העניק זכויות התאזרחות לנוצרים הקתוליים והפרוטסטנטים במדינה. בימי מלכותו של גריגורה אלכסנדרו תם עידן התקנון האורגני. היהודים המשיכו ליהנות רק מזכויות אזרחיות אחדות והיו מחוסרי זכויות פוליטיות. השליט ביטל הגבלות שהיו קיימות על התיישבות יהודים ברחבי מולדובה. היהודים הורשו שוב לקנות כרמים. איום הגירוש הוגבל רק לגבי היהודים שהתיישבו לא מזמן בנסיכות. כמו כן יושם חוק גיוס היהודים לצבא. לעומת זאת צו מ-5 באוגוסט 1862 אסר עדיין על בניית בתי כנסת במרחק של פחות מ-150 רגל מכנסייה כלשהי.
גיקה פעל בדצמבר 1855 להרחבת שחרור הצוענים מעבדות. לפניו נחקק חוק לשחרור הצוענים מהאחוזות של המנזרים בלבד. גיקה שוכנע על ידי יועצו הצרפתי אדוארד גרנייה (1819–1901) ובתו, נטלי באלש, שכבר שחררה את צוענייה, והחליט יחד עם מיכאיל קוגלניצ'אנו ופטרה מברוגני, לפנות לדיוואן ה"אד הוק" עם הצעת חוק לשחרור כל הצוענים מעבדות והפיכתם לאזרחים. בפנייתו אמר:
אחרי אישור בקול אחד של המועצה, ב 10 בדצמבר (22 בדצמבר לפי לוח השנה הגרגוריאני) 1855 נאסרה העבדות בכל רחבי מולדובה. הבעלים הבויארים פוצו על ידי המדינה כדלקמן: 8 דוקאטים בשביל הצוענים הקרויים "לינגורארים" (lingurari) ("מייצרי כפות") ואלו המיושבים ("וטראש" = vătraşi), ו-4 דוקאטים בשביל הצוענים הנוודים - ה"לאייש" (lăieşi), שום פיצוי עבור שחרור התינוקות והנכים.
נשותיו וצאצאיו
גריגורה אלכסנדרו גיקה היה נשוי שלוש פעמים, ל:
הנצחה
סיפר במילים חמות על ביקורו של גריגורה אלכסנדרו גיקה בבית הספר שבו למד בנעוריו בעיר טרגו ניאמץ.
לקריאה נוספת
(אלכסנדרו דימיטריה קסנופול - "תולדות הרומנים של הדאקיה הטראיאנית: מההתחלות ועד לאיחוד הנסיכויות", כרך ב - מ 1633 ועד 1859, הוצאת ארנסט לרו, פריז, ,1896 (מישל דוברן ופרנסואה לטב- לה מה-סיר-סן ותולדותיו, הוצאת עירית מה-סיר סן, 1994 עק 147–150 ) (ג'ורג'טה קרצ'ון - מולדובה בימי מלכותו של גריגורה אלכסנדרו גיקה, 1849-1856, יאש, 1996 ) Carol Iancu Evreii din România de la excludere la emancipare (1866-1919) Editura Hasefer, București 1996
קישורים חיצוניים
(קודרין פלורין מוראריו, (אוניב. "א.י. קוזה". יאש) - "גריגורה אלכסנדרו גיקה והבנק הלאומי של מולדובה", בכתב העת "קודרי קוסמינולוי", ט"ז, 2010, מס.2
משתה הורדוס
משתה הורדוס הוא תבליט מתוך אגן הטבילה בסיינה מאת דונאטלו, בסגנון הרנסאנס המוקדם (1423–1427).
סיפור המעשה
הורדוס אנטיפס היה שליט יהודי ששלט בחסות הרומאים, והיה נשוי להרודיאס, גרושתו של אחיו. לאשתו הייתה בת מנישואיה הראשונים, שלומית, שהייתה רקדנית. באחד מן המשתים שערך ביקש הורדוס אנטיפס משלומית לרקוד בפני האורחים. שלומית הסכימה אך בתנאי מוקדם אותו לא הסכימה לספר. הורדוס אנטיפס הסכים ושלומית רקדה בפני האורחים. בסוף המשתה ביקשה שלומית את מותו של יוחנן המטביל שהיה באותו זמן אסור בכלאו של הורדוס אנטיפס. שלומית הייתה מאוהבת ביוחנן אך זה לא החזיר לה אהבה, לכן רצתה להתנקם בו. הורדוס אנטיפס הזדעזע אך בלית ברירה ממש את מבוקשה ועוד באותו ערב הגיש את ראשו של יוחנן על מגש לשלומית.
קומפוזיציה
בניגוד לקומפוזיציה הרנסאנסית שבה הדמויות נמצאות במרכז התמונה דונאטלו מציב במרכז חלל ריק. משמעות בחירה זו היא ליצור קומפוזיציה שתסמל את הבריחה וההימלטות של הדמויות מהאירוע המזעזע. ליצור קומפוזיציה דינאמית שמבוססת על קווי אלכסון.
התאמה לצופה
אגן הטבילה נמצא נמוך יותר מגובה אדם והתבליט נעשה כך שיתאים לצפייה ממבט על, לגובהו של אדם.
ג'ון דוראן
ג'ון חאדר דוראן פלאסיו (בספרדית: Jhon Jader Durán Palacio; נולד ב-13 בדצמבר 2003 במדיין שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצה אסטון וילה מהפרמייר ליג באנגליה.
קריירת מועדונים
דוראן החל את הקריירה המקצוענית שלו באנביגאדו מליגת העל הקולומביאנית. הוא ערך 45 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
אסטון וילה
ב-16 בינואר ב-2023 חתם דוראן באסטון וילה.
קריירה בינלאומית
ב-24 בספטמבר 2022 ערך דוראן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה, בניצחון 4-1 על נבחרת גואטמלה במשחק ידידות.
תחבורה בת קיימא
תחבורה בת קיימא או תחבורה מקיימת היא תפיסה אשר בבסיסה עומד הרצון לצמצם את השימוש ברכב פרטי ולקדם מערך של פתרונות שונים הכוללים שילוב של תחבורה ציבורית, תחבורה שיתופית, תחבורה לא ממונעת והליכה רגלית. מערך תחבורה זה אמור לאפשר הגעה יעילה ממקום למקום, בצד שמירה על איכות הסביבה ובריאות הציבור. לנושא יש השלכות על תכנון של תשתיות והתאמה של מרחבים עירוניים קיימים.
הגישה מתבססת על ההנחות כי נסיעה במכונית פרטית גורמת לנזק סביבתי העולה על נזקיה של התחבורה הציבורית (ביחס למספר המשתמשים), וכי שטחי השירות והתשתית הנדרשים לבסס מערך תחבורה של רכבים פרטיים ממצה עצמו תוך תקופה קצרה, אינו מעשי לאורך זמן, ועלול לפגוע ביעילותם של אמצעי התחבורה האחרים.
אמצעי תחבורה בני קיימא
גישת התחבורה בת קיימא מתאפיינת בשימוש באמצעי תחבורה שעל פי התאוריה אינם גורמים למפגעים סביבתיים, ולבזבוז משאבים.
כבישי אופניים
בשנים האחרונות הולך ותופס תאוצה הרעיון להקים מערכת תחבורה בר-קיימא שתכלול מערכת אוטוסטרדות של שבילי אופניים שתכלול גשרים ומחלפים במקביל למערכת התחבורה הרגילה.
תכנון תחבורה בת קיימא
ניתן לחלק את גישת התכנון הנובעת מהתאוריה של התחבורה בת הקיימא לשני תחומים.
שינוי המרחב העירוני הקיים
על מנת להתאים מרחב עירוני קיים לתחבורה בת קיימא, יש להבטיח זמינות של אמצעי תחבורה בני קיימא בכל המרחב המתוכנן. לשם כך ניתן להשתמש בתנאי התעבורה הקיימים. לדוגמה, מדרכות ומעברי חצייה, הם הנתיבים המקובלים לתנועת הולכי רגל וממילא קיימים ברוב הערים. במידה ותשתית לתחבורה בת קיימא, אינה קיימת במרחב העירוני, ניתן, על פי התאוריה להקים תשתית כזו גם על חשבון תשתית קיימת שאינה בת קיימא, כלומר תשתית המיועדת לתעבורת כלי רכב פרטיים.
תכנון חדש של המרחב העירוני
אם מתכננים אזור עירוני על פי כללי התחבורה בת הקיימא, יש להקפיד על הקצאת שטחים לתחבורה ציבורית מכל הסוגים, כלומר, אוטובוסים, רכבות ורכבות תחתיות. את מרכזי המסחר והתעסוקה יש לתכנן בצמוד לתחנות תחבורה ציבורית. כמו כן, יש לוודא קיומן של דרכים לאופניים ולהולכי רגל.
ריכוז האוכלוסייה
חלק מהתומכים בתאוריה של התחבורה בת הקיימא, תומכים גם בריכוזי אוכלוסין צפופים ובקיומן של ערים גדולות ובניה רוויה למגורים כיוון שבתנאים כאלו תחבורה ציבורית כדאית כלכלית, ותחבורה לא ממונעת כמו רכיבה על אופניים יכולה להיות יעילה. אזור בעל אוכלוסייה דלילה ובניה פרטית נמוכה ומרווחת, הופך את התחבורה הציבורית ללא כלכלית ולכן קיומו נוגד את התאוריה של התחבורה בת הקיימא.
ביקורת על התחבורה בת הקיימא
התאוריה של תחבורה בת קיימא לוקה בחוסרים רבים, לדוגמה: ניתן לטעון כי היא לא לוקחת בחשבון גורמים משמעותיים בנושאי תחבורה, גאוגרפיה, דמוגרפיה, אקולוגיה וכלכלה, שאם היו נלקחים בחשבון, היו הופכים את התאוריה למופרכת ולא רלוונטית. בין הגורמים שאינם נלקחים בחשבון בתאוריה של תחבורה בת קיימא ניתן למנות:
בנוסף, נטען כי התאוריה אינה מציעה פתרונות מעשיים, לא לשינוע פרטי ולא לשינוע מסחרי, אלא היא גישה אופנתית פוליטית שנועדה לנגח את אורח החיים האמריקאי.
דוד תדהר
דוד תדהר (7 ביוני 1897 – 15 בדצמבר 1970) היה קצין משטרה יהודי-ישראלי, בלש פרטי וחוקר חלוצי היישוב. ערך את ה"אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו".
קורות חיים
דוד תדהר נולד בז' בסיוון ה'תרנ"ז בשכונת נווה שלום שביפו לאסתר-רחל לבית נירנברג ולמשה-בצלאל טודרוסוביץ. הוא היה בן יחיד להוריו לאחר שששת ילדיהם הקודמים מתו בעודם קטנים.
תדהר היה ספורטאי מצטיין, ובשנת 1913 החל לשחק כדורגל בקבוצת מכבי תל אביב. בשנת 1916 פרש ממשחק והפך לעסקן ספורט. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה שירת בגדודים העבריים. והיה חבר בוועד הסיוע לפליטי יפו, שגורשו בידי הטורקים. הוא השתתף בהגנת יפו בימי מאורעות תרפ"א (1921) והצטרף לארגון "ההגנה". בשנת 1921 הצטרף למשטרת המנדט, שירת כקצין משטרה בירושלים והיה למפקד המשטרה בעיר. בסוף 1924 נישא לרבקה לבית קפילוטו, מיהודי חברון.
ב-1934 רכש קרקע ובנה לעצמו בית אבן בן ארבע קומות במקום שבו נמצא כיום מחלף גהה. כעבור שנה פקד את הארץ משבר כלכלי חמור בעקבות מלחמת איטליה-אתיופיה השנייה ותדהר נאלץ למכור את המבנה בחצי המחיר כדי להחזיר את חובותיו, הרוכש ד"ר ביתן הקים במקום את בית החולים גהה שהעניק לצומת גהה את שמו. ב-1974 נהרס הבית כדי לאפשר את הרחבת הצומת ויצירת מחלף גהה.
תקופה מסוימת שימש אורי אבנרי כעוזר במשרדו. באמצע שנות הארבעים הוציא לאור את "ספריית הראשונים", שערך וכתב הסופר יעקב חורגין. הספרייה כללה חוברות ביוגרפיות על ותיקי היישוב.
תדהר עסק בעידוד הספורט, בעיקר במסגרת ארגון "מכבי". כמו כן, הוא ערך את אחד הספרים הראשונים העוסק בתולדות האגודה.
היה חבר בלשכת "ברקאי" של ארגון הבונים החופשיים וכתב כמה מהספרים הראשונים בעברית על תולדות הארגון בארץ ישראל. בספטמבר 1970 זכה לפרס השנתי מטעם הוועידה הבין-לאומית השנתית של ארגון הבלשים העולמי עבור פעילותו בתחום הבלשות.
נפטר בי"ז בכסלו תשל"א, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו, רבקה, בן ובת.
בערים ירושלים, תל אביב, ראשון לציון ופתח תקווה נקראו רחובות על שמו. ביקנעם עילית נקרא בית ספר על שמו, בית חינוך תדהר.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
יצירתו
דוד תדהר כתב ספרים אחדים על רקע קורות חייו וניסיונו המשטרתי, ביניהם "חוטאים וחטאים בארץ ישראל" (1924), "בין הפטיש והסדן" (1931), "במדים ובלא מדים" (1938) ו"בשירות המולדת" (1960). יזם את המפעל הגדול: ה"אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו". אנציקלופדיה זו מכילה 19 כרכים הכוללים כ-6,000 ערכים ביוגרפיים על דמויות חשובות יותר וגם חשובות פחות בתולדות ההתיישבות - ונחשבת כמקור בעל חשיבות היסטורית, ספרותית וביוגרפית רבה, המשמש את המחקר הארצישראלי בתחומים אלה עד היום. את החומר שאב ממקורות מידע רבים, ובעזרת "חבר-עובדים חרוץ ונלבב". דוד תדהר זכה לפרסום רב ב"ספרית הבלש", 28 חוברות ובהן סיפורים בלשיים דמיוניים שהופיעה ב־1932, להן השאיל את שמו ותמונתו, כגיבור עלילותיהן. "ספריית הבלש" בעריכת שלמה בן-ישראל, נחשבת כחלוצת הספרות הבלשית העברית.
אוריקלקום
אוֹרִיקָלְקוֹם (Oricalkum), או אוריקלטיום היא מתכת מיתולוגית. היא ידועה בכך שתחת חום היא אינה ניתכת אלא צוברת אנרגיה.
בתרבות המודרנית
האוריקלקום מופיעה במגוון סרטים, תוכניות טלוויזיה ומשחקים כגון:
כלוב הצלעות
כלוב הצלעות הוא הסדר של העצמות בבית החזה של בעלי חיים. הוא נוצר על ידי עמוד השדרה, צלעות ועצם החזה ומקיף את הלב והריאות.
בני אדם
אצל בני אדם ישנן 12 זוגות של צלעות, רובן מחוברות לעצם בית החזה (סטרנום). מתחת לכל צלע עובר וריד, עורק ועצב. בין כל צלע ישנם שרירים בין צלעיים. הצלעות התחתונות מכסות חלק מחלל הבטן.
פתולוגיות של כלוב הצלעות
טראומה בחזה. הנזק לכלוב החזה עקב הלם לבית החזה.
pneumothorax. הוא מתייחס לפתולוגיה המשפיעה על חלל הפלורלי, על המרווח בין הריאות לכלוב הצלעות. הוא בא לידי ביטוי בכאבים עזים בחזה, הקשורים לעיתים בקשיי נשימה.
גידולים בדופן החזה. גידולים ראשוניים או משניים יכולים להתפתח בעצמות או ברקמות רכות.
מחלות של העצמות. כלוב הצלעות יכול להיות המקום להתפתחות מחלות עצמות כגון אוסטיאופורוזיס (בריחת סידן) או דלקת חוליות מקשחת.
בית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים
בית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים (National Memorial Cemetery of the Pacific) הוא בית קברות לאומי בעיר הונולולו שבהוואי, ארצות הברית, שבו נקברו חללי וותיקי הכוחות המזוינים של ארצות הברית וקרוביהם ואזרחים נכבדים. ניצבת בו גם אנדרטת הונולולו לנעדרים במלחמות ארצות הברית באוקיינוס השקט. זהו אחד האתרים הידועים באיי הוואי ומיליוני אנשים מבקרים בו מדי שנה.
בית הקברות
בית הקברות שוכן במכתש פואוואינה (Puowaina Crater) – לוע הר געש כבוי בעיבורה של הונולולו, ששמו מיתרגם בקירוב כ"גבעת הקורבן". הוא מוכר יותר בשמו העממי "קערת הפונץ'" (Punchbowl).
הקונגרס החליט על הקמת בית הקברות ב-1948, בעקבות מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט. בינואר 1949 נקברו בו החללים הראשונים – חיילים של ארצות הברית שהובאו מזירה זו, ובכללם חללים שנהרגו בהתקפה על פרל הארבור. בסך הכל נקברו בו 13,000 מחללי אותה מלחמה. בית הקברות נפתח לציבור ב-19 ביולי 1949, עם קבורתם של חמישה מחללי המלחמה – חייל אלמוני, שני חיילי חיל נחתים, קצין צבא ארצות הברית ואזרח – העיתונאי ארני פייל. טקס חנוכת האתר נערך ב-2 בספטמבר 1949 – יום השנה הרביעי לטקס הכניעה של יפן במלחמת העולם השנייה.
הקברים באתר סומנו בתחילה בצלבים ומגיני דוד מעץ. ב-1951 הם הוחלפו בלוחות מצבה מלבניים מגרניט, השקועים בדשא.
בבית הקברות הוקם מסלול זיכרון, העובר בין 56 אבני זיכרון שהונחו באתר על ידי מוסדות שונים לזכר ותיקי המלחמות.
בית הקברות – למעט האנדרטה שבו - מנוהל על ידי המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית.
בית הקברות נכלל במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
אנדרטת הונולולו
ב-1964 הוקמה בשוליו המערביים של בית הקברות אנדרטת הונולולו, המנציחה את שמותיהם של הנעדרים האמריקניים בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה וכן במלחמת קוריאה. בשנת 1980 היא הורחבה כדי לכלול גם את שמות הנעדרים ממלחמת וייטנאם. בסך הכל הונצחו באנדרטה שמותיהם של 28,778 נעדרים. שמותיהם נחרתו על גבי כותלי חצרות אבן, המשתרעות משני צידיו של גרם מדרגות המעפיל אל האנדרטה. היא כוללת גם מבנה בית תפילה גבוה שבחזיתו פסל בן תשעה מטרים של קולומביה ואכסדרות ובהן תצוגת מפות קרב.
דוד ויטל
ביוגרפיה
דוד ויטל נולד בלונדון ב-1927, למאיר וברברה גרוסמן. בשנת 1934 עלה לישראל.
את התואר הראשון והשני עשה ויטל באוניברסיטת אוקספורד, 1955. את התואר השלישי השלים באוניברסיטת אוקספורד ב-1966.
בשנים 1954–1965 עבד במשרד החוץ הישראלי ובמשרד ראש הממשלה. הוא היה בצוות ההקמה של אגף תבל ב"מוסד".
שימש כמרצה באוניברסיטת סאסקס באנגליה בשנים 1966–1968. כיהן כפרופסור באוניברסיטת בר-אילן בשנים 1968–1972.
כיהן כפרופסור באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1977–1995. מאז 1995 היה פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2008 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל.
דוד ויטל היה נשוי עד לפטירתו לעליזה (וקסמן) ולהם שלושה ילדים. נפטר בינואר 2023.
ארגון הביון של משרד ההגנה האוסטרלי
ארגון הביון של משרד ההגנה האוסטרלי (באנגלית: Defence Intelligence Organisation, בראשי תיבות: DIO) הוא גוף של צבא למודיעין האחראי על תחום המודיעין האסטרטגי ומודיעין טכנולוגי, זהו סוכנות ביון צבאית המספקת שירותי ייעוץ בענייני הגנה ומסייעת לגיבוש החלטות הממשלה בענייני הביטחון הלאומי.
זהו הגוף העיקרי לתכנון מבצעים של כוחות ההגנה. הגוף אינו מסתפק באיסוף מודיעין או ביצוע פעולות סמויות בלבד אלא גם מנהל מבצעים בתחום כלכלת הצבא, טרור בינלאומי ומניעת הפצת נשק להשמדה המונית.
הארגון מהווה חלק מקהילת המודיעין האוסטרלית והיא חלק מקבוצת המודיעין והמדיניות האסטרטגית של משרד ההגנה, יחד עם הארגון למודיעין מרחבי והמינהל למודיעין אותות האוסטרלי (ASD). ראש הארגון מייג 'ור גנרל מת' יו הול.
מצעד בעלי החיים
מצעד בעלי החיים הוא הפגנה שנתית בישראל למען זכויות בעלי חיים וטבעונות. המצעד מתקיים בתל אביב-יפו, בסוף הקיץ. בנוסף לאזרחים רגילים, המצעד מונה ארגונים רבים ביניהם אנימלס, ויגן-פרנדלי, תנו לחיות לחיות, החזית לשחרור בעלי חיים ועוד.
המצעד השנתי הרביעי התקיים ב-9 בספטמבר 2017, והיה למצעד הגדול בעולם, בו השתתפו בין 15 ל-30 אלף איש.
היסטוריה
המצעד החל את דרכו כהפגנה שהתקיימה ב-24 באוגוסט 2013, ובה השתתפו כ-3,000 איש. עם פרסום קיום ההפגנה בארץ, התארגנו מחאות גם בכ-40 ערים נוספות ברחבי העולם ביניהן לונדון, סן פרנסיסקו וקוסטה ריקה.
בשנה השנייה להתארגנות, ב-20 בספטמבר 2014 התקיים מצעד, ובו השתתפו כ-5,000 איש, ביניהם חברי הכנסת איתן כבל ותמר זנדברג. את המצעד קידמו תחקירי אנימלס וכולבוטק על התעללות בבעלי החיים במשחטות תנובה וזוגלובק, דבר שהגביר את כמות המשתתפים במצעד.
ב-3 באוקטובר 2015 התקיים המצעד השלישי, בו השתתפו כ-15,000 איש. המצעד הסתיים בכיכר רבין, שם התקיימה עצרת מחאה בהנחיית אורלי וילנאי ובהשתתפות מיקי חיימוביץ'. המחאה התמקדה בדרישה להפסיק את המשלוחים החיים של עגלים וכבשים מאוסטרליה ומאירופה, לעצור את הרפורמה בשוק העופות, להשקיע בעיקור וסירוס כלבים וחתולים, ולהטיל אחריות פלילית על מנהלים בתאגידים שמתעללים בבעלי חיים.
ב-9 בספטמבר 2017 התקיים המצעד הרביעי, שהיה למצעד זכויות בעלי החיים הגדול בהיסטוריה ומנה בין 15 ל-30 אלף משתתפים. המצעד החל בגן מאיר והסתיים בכיכר רבין. בשיאו של המצעד המשתתפים יצרו מיצג מבריסטולים בו נראית צורת כף רגל של בעל חיים. היה זה המיצג האנושי הגדול ביותר שנעשה למען בעלי חיים. בסוף המצעד הייתה עצרת בהנחיית מיקי חיימוביץ' ובה נאמו אינגריד ניוקירק מנכ"לית עמותת PETA, האקטיביסט הטבעוני האוסטרלי ג'יימס אספי, עדית רומנו מייסדת חוות החופש ורעות הורן מנכ"לית עמותת אנימלס. בעצרת הופיעו גבע אלון ועלמה זהר. המצעד אורגן על ידי עמותת ויגן-פרנדלי, במסגרת הפרויקט ויגן-אקטיב, ומומן באמצעות תרומות מכ-1000 תורמים בסכום מצטבר של כ-150 אלף ש"ח. ההכנות למצעד כללו צוות של כ-200 מתנדבים שפעלו במשך ארבעה חודשים. גם בעקבות המצעד הזה, התארגנו מצעדים נוספים ברחבי העולם למען זכויות בעלי החיים.
רביולי
רביולי (באיטלקית: Ravioli) הוא שמם של של כיסוני פסטה איטלקיים עם מליות שונות.
המלית יכולה להיות מבוססת על בשר (בקר, חזיר, עוף או תערובת שלהם), דגים, פירות ים, חלמונים, גבינה או תערובת גבינות. מליות אטלקיות מסורתיות אחרות כוללות בין היתר ריקוטה מעורבת עם גבינה מגוררת וירקות כמו תרד, סלק עשויות להיות מבוססות על רסק בדרגות שונות (קרי, רסק גס עד מחית) של תפוחי אדמה, פטריות, דלעת, ערמונים או ארטישוק. המליות העיקריות הן גבינה, בטטה, תרד ופטריות. להלן מספר דוגמאות למלית:
הרביולי בצורתו יכול להיות בצורה מלבנית, משולשת, חצי סהר או עגול.
רביולי מוגש לעיתים ברוטב עגבניות. מליות עדינות לרוב יוגשו עם רטבים עדינים יותר, כגון כאלה המבוססים על עלי מרווה המטוגנים בחמאה, ולעיתים רוטב פסטו.
הרביולי מוגש כמנה עיקרית בסעודת יום הווטרנים בארצות הברית.
ענן בין-כוכבי
ענן בין-כוכבי הוא שם כולל לכל הצטברות של גז, פלזמה ואבק בגלקסיית שביל החלב וגלקסיות אחרות. במילים אחרות, ענן בין-כוכבי הוא אזור צפוף מהרגיל של התווך הבין-כוכבי. על סמך הצפיפות, גודל וטמפרטורה של ענן מסוים, המימן בתוכו יכול להיות נייטרלי (אזור H I), יוני (אזור H II) (למשל פלזמה) או מולקולרי (ענן מולקולרי). עננים נייטרליים ויוניים נקראים לעיתים גם "עננים מפוזרים", ועננים מולקולריים נקראים לעיתים גם "עננים צפופים".
מרכיבים כימיים
ניתן לנתח את הרכבם של עננים בין-כוכבים על ידי בחינת הקרינה האלקטרומגנטית אשר נקלטת מהם. רדיו-טלסקופים סורקים את העוצמות של תדרים מסוימים של קרינה אלקטרומגנטית האופיינית לספקטרום מסוים של מולקולות. חלק מהעננים הם קרים ונוטים לשדר קרינה אלקטרו מגנטית בעלת אורך גל גבוה. ניתן ליצור מפת שכיחות של אותן מולקולות, דבר שמאפשר את הבנת ההרכב המגוון של העננים הבין-כוכבים. בעננים חמים, לעיתים קרובות ישנם יונים של יסודות רבים כאשר הפליטה האלקרומגנטית היא בספקטרום האור נראה ועל-סגול.
רדיו-טלסקופים יכולים גם לסרוק את התדירויות בנקודה מסוימת במפה ולתעד את עוצמתם של כל סוגי המולקולות. שיאי תדירויות מצביעים על שכיחותם של מולקולה או אטום בענן הבין-כוכבי. גובה השיא פרופורציונלי לאחוז היחסי שהוא מהווה.
זיהוי בלתי צפוי של כימיקלים בעננים בין-כוכבים
עד לאחרונה צפו כי שיעור הריאקציות בעננים בין-כוכבים הוא נמוך מאוד, עם תוצרים מינמליים עקב הטמפרטורה הנמוכה והצפיפות הגבוהה בעננים. למרות זאת, הובחנו מולקולות אורגניות בתחום הספקטרום שבו מדענים לא ציפו למצוא באותם התנאים, כגון פורמלין, מתנול ו ויניל אלכוהול (vinyl alcohol). התגובות הנחוצות ליצירת חומרים אלו מוכרים למדענים רק בתנאי הטמפרטורה והלחץ של כדור הארץ ובמעבדות. הימצאותם מעידה על כך כי התגובות הכימיות המצויות בעננים הבין-כוכבים קורות מהר ממה שחשבו, ככל הנראה תגובות במצב גז שזרות לתרכובות האורגניות שהובחנו בכדור הארץ.
עננים בין-כוכבים מספקים גם אמצעי לחקר הימצאותן ויחסן של מתכות בחלל, דבר שעשוי לסייע בפיתוח של תאוריות על סיבת היווצרותם. במיוחד כאשר יחס המתכות בעננים לא עקבי בהשוואה לאלו הצפויות להיווצר בתוך הכוכבים (כתוצאה מהיתוך) ובזאת לספק הסברים חלופיים כגון פליטה של קרן קוסמית.
ענן בעל מהירות גבוהה
עננים אלו בעלי מהירות גבוהה (High-velocity cloud) ממה שניתן להסביר על ידי סיבוב גלקסיית שביל החלב. הם מזוהים בעיקר בקו 21 ס"מ של מימן נייטרלי ובדרך-כלל מכילים כמות נמוכה של יסודות מתכת לעומת עננים בין-כוכבים רגילים בשביל החלב. תאוריות אשר מנסות להסביר עננים בלתי רגילים אלו טוענות לשאריות חומר מזמן היווצרות הגלקסיה, או היסחפות של חומר על ידי גאות מגלקסיות אחרות או של הקבוצה המקומית. על מנת להבין את מקורם יש צורך בהבנה טובה יותר של המרחקים והמתכתיות שלהם.
עננים בעלי מהירות גבוהה מזוהים עם הקידומת HVC לדוגמה הענן HVC 127-41-330.
הליגה המקצועית של IFBB
בשנת 1946 ייסדו בן וג'ו וידר את ארגון IFBB, בשנת 1965 יצר ג'ו וידר את התחרות המקצועית הראשונה של הארגון מר אולימפיה. בשנת 1978 תחרות לילה של אלופים הראשונה נערכה בניו יורק. בשנת 1980 יצר ג'ו וידר את התחרות מיס אולימפיה. בשנת 1987 עבר חלק מ-IFBB מפתחי גוף ארגון מחדש וקיבל את השם החדש "IFBB-המחלקה המקצועית". ב-1989 התאחדו ארנולד שוורצנגר וג'ים לורימר ויצר את התחרות ארנולד קלאסיק. ב-1990 יצר ג'ון באליק את איש הברזל. ב-1995 ג'ו וידר יצר את פיטנס אולימפיה, וב-2003 את פיגר אולימפיה. בשנת 2005. הפכה המחלקה המקצועית של IFBB לליגה המקצועית של IFBB באופן רשמי.
בשנת 2006 היו למעלה מ-40 תחרויות פיתוח גוף של ארגון IFBB וסכום כל הפרסים המחולקים היה בשווי 1.6 מיליון דולר.
נעמי רוזנברג
נעמי רוזנברג (9 בפברואר 1943, י"ד באדר א' התש"ג - 13 במרץ 2006, ג' באדר התשס"ו) הייתה מחנכת, מורה ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בהר הצופים בירושלים. בבית הוריה ספגה ערכי יהדות וערכי שירה ותרבות. למדה בבית הספר היסודי "מעלה" ובתיכון "אפרתה" בירושלים. מגיל צעיר הייתה חניכה ומדריכה בתנועת 'בני עקיבא'.
בשנת 1965 הוסמכה בסמינר אפרתה להוראה בבית הספר היסודי ולהוראת מבוגרים. במשך תקופת הלימודים בסמינר הדריכה בפנימיית 'אפרתה'. עם חבריה השתתפה במבצע ביעור הבערות בהנחייתו של חתן פרס ישראל יעקב מימון, ולימדה את העולים במעברות אורה-עמינדב ובמעברת תלפיות קריאה וכתיבה.
עבודתה כמחנכת
את עבודתה בהוראה התחילה בשנת הלימודים 1964, בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "שמשון" בבית שמש, ובו לימדה במשך שנתיים. בשנת 1967 עברה ללמד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "לדוגמה לבנים ע"ש הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל" בירושלים ולימדה בו במשך שלושים ושלוש שנים.
במשך השנים לימדה בקורסים למורות בהוראת הספרות, עסקה בהדרכת מורים ואימנה את פרחי ההוראה של מכללת ליפשיץ בכיתות שבהן לימדה. כמו כן הדריכה מורים בשנת הסטאז' שלהם. במשך שנתיים לימדה במכללה ירושלים.