cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד ל. היל
ביוגרפיה
ב-1959 היה היל ראש פדרציית המדענים האמריקאים. בתפקיד זה הוא העיד בפני ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית נגד מינויו של יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית לשעבר לואיס סטראוס למזכיר המסחר של ארצות הברית בידי הנשיא דווייט אייזנהאואר. בעדותו הצהיר כי היל האשים את סטראוס בחוסר יושרה, רדיפה אובססיבית אחר הערכה אישית, יוהרה מתמשכת ונקמנות אישית. הוא נימק את עדותו בין היתר בשל התנגדותו של סטראוס למשלוח רדיונוקלידים לנורווגיה ב-1959 ותפקידו בשימוע שהסיר את סיווגו הביטחוני של רוברט אופנהיימר. לבסוף, עדותו של היל הובילה את הסנאט של ארצות הברית לדחות את מינויו של סטראוס, לראשונה מאז 1925.
בערוב ימיו בילה היל את הקריירה שלו בעבודה במגזר הפרטי, והקים חברות מחקר ופיתוח בהן ".Nanosecond Systems Inc", יצרנית של ציוד מדידה ברמת דיוק גבוהה, וכיהן כנשיא "תאגיד מחקר הרבור", חברה לאכיפת פטנטים והשקעות. הוא היה אב לשבעה ילדים עם רעייתו מרי, שנפטרה ב-1992. בדצמבר 2008 נפטר היל בעיירה ברייטון שבמדינת ניו יורק.
לופה פיאסקו
ווסאלו מוחמד ג'אקו (באנגלית: Wasalu Muhammad Jaco; נולד ב-16 בפברואר 1982), הידוע בשם הבמה לופה פיאסקו (Lupe Fiasco), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, יזם ואקטיביסט אמריקאי.
ביוגרפיה
לופה פיאסקו גדל בשיקגו. הוא פיתח עניין בהיפ הופ לאחר שלא אהב בתחילה את הז'אנר, עקב השימוש בוולגריות ובמיזוגיניה בשירי הז'אנר. לאחר שאימץ את השם לופה פיאסקו והקליט שירים במרתף של אביו, הצטרף בגיל 19 להרכב בשם "דה פאק". ההרכב התפרק זמן קצר לאחר הקמתו, ופיאסקו פגש עד מהרה את הראפר ג'יי זי, שעזר לו לחתום על חוזה תקליטים עם אטלנטיק רקורדס.
באפריל 2006 הוציא פיאסקו את סינגל הבכורה שלו כאמן סולו, "Kick, Push", שהגיע למקום ה-78 במצעד הבילבורד הוט 100. בהמשך השנה, הוציא את אלבום הבכורה שלו, Lupe Fiasco's Food & Liquor, בו נכלל השיר. האלבום זכה להצלחה ושבחים מהמבקרים והגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי הראפ של הבילבורד. ב-2007 זכה האלבום בארבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי, בהם "אלבום הראפ הטוב ביותר". שנה לאחר מכן, זכה השיר "Daydreamin'" בקטגוריית "הביצוע האורבני/אלטרנטיבי הטוב ביותר".
בשנת 2007 הוציא את אלבומו השני, Lupe Fiasco's The Cool, שזכה גם הוא להצלחה והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הראפ של הבילבורד. בנוסף, הוכתר האלבום על ידי הניו יורק טיימס ל"אחד מהאלבומים הטובים ביותר של השנה". הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Superstar", הגיע לעשירייה הפותחת במדינות שונות, בהם ארצות הברית, שם הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100, ובריטניה, שם הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2011 הוציא את אלבומו השלישי, Lasers, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 204,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון לצאתו. מאוחר יותר, קיבל האלבום את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירת 500,000 עותקים. ב-2012, שנה לאחר מכן, הוציא את אלבומו הבא, Food & Liquor II: The Great American Rap Album Pt. 1, שהגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד 200. בנוסף, הועמד האלבום לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
בנובמבר 2014 הוציא את הסינגל המוביל מתוך אלבומו החמישי, "Deliver", הכולל קולות רקע של הזמר טיי דולה סיין. ב-1 בדצמבר 2014, הוא התארח בסינגל "Linger" של גאי סבסטיאן. בינואר 2015 הוציא את האלבום, שנקרא Tetsuo & Youth. האלבום קיבל שבחים ממבקרי המוזיקה ודורג על ידי מגזין רולינג סטון במקום ה-27 ברשימת "40 אלבומי הראפ הטובים ביותר בשנת 2015". במצעד הבילבורד 200, הגיע האלבום בשיאו למקום ה-14.
בפברואר 2017 הוציא את האלבום Drogas Light, שהיה לאלבומו הראשון שיצא תחת הלייבל "Thirty Tigers", לאחר שעזב את אטלנטיק רקורדס. במצעד הבילבורד 200, הגיע האלבום למקום ה-28. בשנת 2018, הוציא את אלבומו הבא, Drogas Wave.
כף ברנאקי
כף בראנקי (באנגלית: Cape Bernacchi) היא לשון יבשה סלעית, בחוף סקוט, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מפרידה בין מפרץ ברנאקי ומפרץ ניו הרבור.
גילוי ומיפוי הנקודה
הנקודה התגלתה ומופתה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
סקוט קרא לכף על שמו של לואיס ברנאקי, פיזיקאי חבר המשלחת.
טליתא קומי (בית ג'אלה)
תולדות המוסד
המוסד הוא ממשיך דרכו של בית היתומות "בית טליתא קומי" שפעל בירושלים משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה.
עד 1948 פעל בירושלים בית יתומות מייסודו של מסדר הדיאקוניסות, על קרקע שהשתייכה לכנסייה אוונגלית-הלותרנית הגרמנית בארץ הקודש. בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החרימו שלטונות המנדט הבריטי את המבנה הירושלמי, כנכסי מדינת אויב ושיכנו בו משרדי ממשלה. כך עבר המוסד לבית ג'אלה. כחלק מהסכם השילומים הועברו נכסים בבעלות גרמנית לרשות מדינת ישראל, כך שבית טליתא קומי המקורי בירושלים לא היה יכול לשמש עוד לייעודו המקורי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 שימשו מוסדות טליתא קומי בבית ג'אלה לקליטת בנות פליטים פלסטינים, תוך הפיכתו מבית יתומות לבית ספר. אבן הפינה למבנה הקבע הונחה ב-1959 וב-26 באפריל 1961 נחנך המבנה, כק"מ דרומית-מערבית לבית ג'אלה. ב-1980 התקבלו לראשונה למוסד גם תלמידים בנים והחינוך הפך למשותף לבנים ולבנות.
בשנת 2014 נפתח במתחם בית הארחה.
המוסד מהווה מרכז אזורי, עבור האוכלוסייה הנוצרית בעיקר, לפעילות ספורט, תרבות ואיכות הסביבה (במקום הוקמה תחנת הצפרות הראשונה ברשות הפלסטינית).
משרד בלנק
משרד בלנק (בגרמנית: Amt Blank) היה כינויו של משרד ההגנה של גרמניה המערבית בין אוקטובר 1950 ליוני 1955. מכיוון שבאותה תקופה לגרמניה עדיין נאסר להחזיק צבא, המשרד לא תפקד באופן רשמי כמשרד הגנה. הוא נקרא על שם מי שעמד בראשו - תיאודור בלנק.
לטאת זנב הזברה
לטאת זנב הזברה (שם מדעי: Callisaurus draconoides) היא מין של לטאה יחידה בסוגה ממשפחת הלטאות המקרינות החיה במדבריות של מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו.
משרד בלנק
המשרד שכן בתחילה בבניין מאולתר במוזיאון קניג שבבון. בהמשך הוא עבר לצריף ארמקיל, גם כן בבון.
לטאת זנב הזברה
מאפיינים
אורכה של הלטאה 64-102 מ"מ והיא בעלת רגליים ארוכות איתם היא יכולה לרוץ במהירות. צבעה צהוב אפור עם זנב ארוך בצבע שחור-לבן כמו זברה, ממנו קיבלה את שמה. הראש בעל עיניים גדולות וחוטם מוארך. רגליה של הלטאה פונות כלפי מעלה והיא יכולה לחפור איתם במהירות. דרך זו עוזרת לה לברוח מטורפים מהירים.
משרד בלנק
תולדות המשרד
בראשית ימיה, נמנעה ממשלת גרמניה המערבית בעיסוק בנושאים צבאיים. במאי 1950 מינה הקנצלר קונרד אדנאואר את הגנרל גרהרד פון שוורין כיועצו המיוחד לענייני צבא. בהמשך, הקים אדנאואר את "המרכז לשירות המולדת" (Zentrale für Heimatdienst) ומינה את שוורין למפקדו. כעבור זמן קצר נאלץ אדנאואר לפטר את שוורין מתפקידו כיוון שלא שמר על החשאיות הנדרשת ושוחח על תפקידו עם העיתונות. ב-26 באוקטובר מינה אדנאואר את חבר הבונדסטאג תיאודור בלנק ליועצו לענייני ביטחון. בלנק קיבל משרד משלו וסיפח אליו את המרכז לשירות המולדת.
לטאת זנב הזברה
מאפיינים
היא מצויה במדבריות בין סלעים אך בעיקר במאורות בחול אותם היא חופרת. היא יכולה לצום ולא לשתות זמן רב. לטאה זו פעילה במשך היום.
משרד בלנק
תולדות המשרד
בלנק צירף למשרד את הגנרל אדולף הויזינגר, שהביא עמו יוצאי צבא נוספים. הבולטים שבהם היו הנס שפיידל וארנסט וירמר. יחד, הם החלו להניח בחשאי תשתית להקמת צבא גרמני עצמאי. הצעד נעשה ללא אישור מצד שלטונות הכיבוש של בעלות הברית בגרמניה. עם זאת, בעלות הברית ידעו על כך ובחרו להעלים עין. מתוך הנחה שצבא מערב-גרמני חזק יסייע להם בעתיד במערכה מול ברית המועצות. במקביל, פעל אדנאואר לתיקון חוקת גרמניה כדי שניתן יהיה להקים צבא בעתיד באופן חוקי.
לטאת זנב הזברה
מאפיינים
היא ניזונה מחרקים שונים וכן מעכבישים, נדלים ולטאות קטנות. היא עלולה להיטרף על ידי יונקים טורפים, עופות דורסים ולטאות גדולות והיא נמלטת מהם בריצה מהירה.
משרד בלנק
תולדות המשרד
המשרד כלל בתחילה 20 איש בלבד, אולם עד 1953 כבר מנה 700 איש. במרץ 1956, בברכת בעלות הברית, עבר באופן רשמי החוק שאפשר את הקמתם מחדש של כוחות מזוינים גרמניים. בלנק הפך לשר ההגנה הראשון של גרמניה, והויזינגר הפך למפכ"ל הראשון של הבונדסוור.
שביעות רצון (סדרת טלוויזיה)
שביעות רצון (Сатисфакция) היא סדרת טלוויזיה היסטורית רוסית משנת 2006 בבימויו של מיכאיל שבצ'וק. פרק הבכורה שודר ב-2 בינואר 2006.
תקציר העלילה
רוסיה של אמצע המאה ה-19 נמצאת בעיצומה של מלחמה, שמפגישה בין חמשת חיילי יחידת טנגין המשרתים במאחז: אנדריי ראבסקי, ניקולאי אננסקי, אלכסנדר שולנין, פיודור צ'יסטיאקוב ו-ולדימיר באומגרטוף שהוגלה לקווקז משום שהעז לקרוא תיגר על הנסיך גוליצין ולקרוא אותו לדו-קרב.
אמוג'י: הסרט
בסרט מככבים המדבבים טי. ג'יי. מילר, ג'יימס קורדן, אנה פריס, מאיה רודולף, סטיבן רייט, ג'ניפר קולידג', ג'ייק ט. אוסטין, כריסטינה אגילרה, סופיה ורגרה, פטריק סטיוארט, רוב ריגל ושון הייז.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות שליליות מצד הקהל וקיבל דירוג של 3.3 מתוך 10 באתר IMDb, ובאתר Rotten tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 7% מתוך 131 מבקרים.
הסרט זכה בפרס פטל הזהב בארבע קטגוריות שונות: בקטגוריות הסרט הגרוע של השנה, התסריט הגרוע, המסך הגרוע והבימוי הגרוע ביותר.
תקציר העלילה
בתוך אפליקציית המסרים נמצא לו העולם הנסתר של 'טקסטופוליס', עיר שוקקת חיים שבה כל סמלי האימוג'י גרים, בתקווה להיבחר על ידי המשתמש של הטלפון. בעולם הזה, לכל אימוג'י יש רק הבעת פנים אחת - למעט ג'ין, אימוג'י שנולד ללא פילטר והוא מלא בהבעות ורגשות. ג'ין נחוש בדעתו להיות "נורמלי" כמו כל סמלי האימוג'י האחרים, ומגייס את עזרתם של החברים הכי טובים שלו: כיף ופירצה. יחד, הם יוצאים למסע בין היישומים השונים בטלפון כדי למצוא את הקוד שיתקן את ג'ין. אבל כאשר סכנה גדולה מאיימת על הטלפון, גורלם של כל האימוג'ים תלוי בשלושת החברים, אשר חייבים להציל את העולם שלהם לפני שיימחק לנצח.
הפקה
ב-21 ביולי 2015 ניצחו אולפני ההנפשה של סוני במלחמת ההצעות נגד האחים וורנר וסרטי פרמאונט על הזכויות להפקת סרט אנימציה של אמוג'י, מבוסס על תסריט של אריק סייגל וטוני לאונדיס, ולאונדיס גם מביים את הסרט. מישל ראימו קוויט הפיקה את הסרט. הסרט הוכרז באופן רשמי ב-CinemaCon 2016, ונחשף שהסרט יהיה בעולם דיגיטלי בתוך טלפון חכם.
ביום האמוג'י 2016, נחשף שטי. ג'יי. מילר ידבב את הדמות הראשית ג'ין. באוקטובר 2016 נחשף כי אילנה גלזר וג'יימס קורדן יצטרפו לצוות השחקנים. בדצמבר 2016 שם הסרט השתנה מ-"Emojimovie: Express Yourself" ל-"The Emoji Movie". מאוחר יותר גלזר הוחלפה באנה פריס.
ב-20 בדצמבר 2016 שוחרר הטיזר טריילר. הטריילר השני שוחרר ב-16 במאי 2017.
השקה
בנובמבר 2015 קבעה סוני כי הסרט ייצא לאקרנים ב-11 באוגוסט 2017. שנה לאחר מכן, הסרט הוזז ל-4 באוגוסט 2017 כשהסרט "בייבי דרייבר" קיבל את תאריך השחרור המקורי. במרץ 2017 הוזז הסרט שבוע אחורה ל-28 ביולי 2017 כאשר הוא מחליף תאריכים עם הסרט "המגדל האפל".
הסרט יצא יחד עם הסרט "כלבלב!", שהוא סרט קצר בבימוי גנאדי טרטקובסקי והוא מבוסס על סרטי "מפלצת של מלון".
קישורים חיצוניים
ביקורות
אלכסנדר ארקטוב
אלכסנדר ארקטוב (1888 – 1961; Могилевский, Александр Аркадьев) היה מבקר תיאטרון, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי. אחד מבמאים הבולטים של קולנוע אילם וממקימי מערך תעמולה סוביטית בקולנוע.
ראשית חייו
אלכסנדר ארקטוב נולד בשנת 1888 ברצ'יצה, האימפריה הרוסית.
קריירה
ארקטוב החל את דרכו כמבקר תיאטרון ועיתונאי. משנת 1910 עבד כתסריטאי ומשנת 1912 התחיל גם לביים סרטים על חיי יהודים בתחום המושב.
בשנת 1910 כתב ארקטוב את התסריט הראשון לסרט העלילתי המקורי הראשון של הקולנוע היהודי אשר צולם על ידי הבמאים הצרפתיים מטרום וגנזן. היה זה סרט מלודרמה המבוסס על עלילת השיר העממי היהודי הפופולרי "לחיים". הסרט הוצג בבתי קולנוע רבים ברוסיה.
בשנת 1911 כתב תסריט לסרט בשם "הכינור" המבוסס על סיפור מאת הרצמן. בשנת 1912 ארקטוב כתב שני תסריטים וגם ביים לראשונה שני סרטים, "אל נקמה" ו"רייצ'ל".
בשנת 1913 ארקטוב ביים את הסרט "הצרות של שרה" שנחשב לאחד משיאי הסרטים היהודיים. עם הופעה זו החלה עליית הקריירה של איוון מוז'וחין. ארקטוב הצליח להעביר בסרט את הידע שלו על הפרטים היומיומיים של חיי העיר הקטנה. הסרט זכה להצלחה גדולה, אבל לא בקרב יהודים בתחום המושב.
כל הסרטים שביים ארקטוב עד למהפכת אוקטובר ברוסיה מתמקדים בסיטואציות דרמטיות של החיים הפנימיים של הקהילה היהודית בתחום המושב, בהתנגשויות שנגרמו על ידי החוקים והמסורת היהודית. העלילות שיקפו את עמדתו של חלק משמעותי מהנוער היהודי, שעזב את תחום המושב, קיבל השכלה חילונית באוניברסיטאות ולאחר מכן התבולל.
בשנים 1917–1918 ביים ארבעה סרטים עבור אולפני הסרטים "מזרח" בעיר אודסה. נושאי הסרטים האלה היו שונים. הם התמקדו בדיכוי והשפלה שתושבי תחום המושב חוו תחת שלטון הצאר. הצגת סרטים אלה עד 1917 הייתה בלתי אפשרית עקב הצנזורה. סרטו היהודי האחרון של ארקטוב "רוצה להיות רוטשילד" מבוסס על אחד המונולוגים המפורסמים של שלום עליכם בשם "לו הייתי רוטשילד".
ארקטוב התאכזב מהר מממשל הסובייטי ופנה לשר התרבות הקומיסר לונצ'רסקי בבקשה לנסוע אל מחוץ לברית המועצות. ב 1921 נשלח במסגרת עבודתו לאוסטריה ולא חזר יותר לברית המועצות.
באוסטריה ביים ב 1921 סרט היסטורי "ז'אן טורוט".
מותו
אלכסנדר ארקטוב נפטר ב 1961 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
נירבורגרינג
נירבורגרינג (בגרמנית: Nürburgring) (ידוע גם בכינויים "The Ring" ו"הגיהנום הירוק") הוא מתחם ספורט מוטורי בסמוך לעיירה נירבורג במדינת ריינלנד־פפאלץ אשר בגרמניה. הוא ממוקם כ־70 קילומטר דרומית לעיר קלן וכ־120 קילומטר צפונית־מערבית לפרנקפורט.
לנירבורגרינג תצורות שונות של מסלולי מרוץ. האירועים העיקריים המתקיימים בו הם מרוצי הגרנד פרי הגרמני והאירופי, אליפות העולם לאופנועים, מרוץ ה־DTM, מרוץ 24 השעות של נירבורגרינג, מרוץ 6 השעות של נירבורגרינג ומרוצי ה־VLN. בנוסף, מסלול ה'נורדשלייפה' (Nordschleife) (פירוש: "לולאה צפונית") אשר נבנה בשנות ה־20 מסביב לטירת נירבורג מימי הביניים, משמש את מרבית יצרניות הרכב הגדולות כמעין מרכז ניסויים לדגמים שונים שלהן ובחינת יכולותיהן. בין היצרניות מתנהלת גם תחרות לא רשמית אך בעלת משמעות גדולה של זמני הקפת המסלול.
מסלול נירבורגרינג נחשב לאחד המסלולים בעלי המשמעות ההיסטורית הגדולה ביותר ולאחד המסלולים המאתגרים ביותר בסבב מרוצי הפורמולה 1, ולאחד משמות מסלולי המרוצים התובעניים והמוערכים ביותר בספורט המוטורי בעולם. את שם הכינוי "הגיהנום הירוק" הגה נהג המרוצים הבריטי ג'קי סטיוארט עקב פיתולי הכביש המסוכנים בתוך היערות המקומיים.
במקור היו בנירבורגרינג ארבע תצורות של מסלולי מרוץ: המסלול כולו (Gesamtstrecke), אשר אורכו 28.265 קילומטר, מסלול הנורדשלייפה העיקרי, המכיל 73 פניות מהן 33 לצד שמאל ו־40 לצד ימין, ואורכו 22.832 קילומטר; מסלול הזידשלייפה (Südschleife) (שפירושו: "הלולאה הדרומית"), אשר אורכו 7.747 קילומטר; ומסלול החימום (המכונה Betonschleife) באורך 2.281 קילומטר מסביב לאזור עצירות ה'פיט', המכונה לעיתים גם "לולאת הסיום" (Zielschleife). בין השנים 1982–1983 נהרס אזור קו הסיום של המסלול על מנת לבנות מסלול גראנד פרי חדש בטיחותי ומודרני. בנייתו של המסלול הסתיימה בשנת 1984, ומאז משמש את כל אירועי המרוץ הגדולים והבינלאומיים ובכללם מרוץ הפורמולה 1. עם זאת, מסלול הנורדשלייפה עדיין בשימוש לצורך מרוצים ובדיקות שונות ובנוסף גם פתוח מדי יום לגישה ציבורית לקהל הרחב אשר באפשרותו לנהוג על המסלול תמורת תשלום.
מסלול נירבורגרינג המלא מורכב מ־174 פניות. רוחבו הוא בין 8 ל־9 מטרים בממוצע.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-20 היה הספורט המוטורי בתחילת דרכו כאשר מרוצי ה-ADAC (כיום מועדון הרכב הגדול בגרמניה ובאירופה עם 17 מיליון חברים נכון ליוני 2010) בגרמניה התקיימו בכבישים ציבוריים מסביב להרי האייפל. אולם הסכנות הגדולות שטמונות במרוצים המתקיימים בכבישים ציבוריים התבררו, ומייד הוצעה בנייתו של מסלול מרוצים ייעודי בדומה לאבוס בברלין ולמונזה באיטליה אך עם אופי שונה, כאשר התוכנית הייתה לבנות מעגל ארוך ותובעני אשר יחשוף כל פגם כלשהו ברכב חדש.
בנייתו של המסלול החלה בספטמבר 1925 והושלמה באביב 1927, כאשר מרוצי ה-ADAC החלו כבר להתקיים במקום. ביוני 1927 התקיים במסלול מרוץ אליפות העולם באופניים, וחודש לאחר מכן התקיים מרוץ הגראנד פרי הגרמני הראשון במקום. אירוע הספורט המוטורי הבכיר האחרון שהתקיים במסלול נירבורגרינג המלא כולו התקיים בשנת 1939, כאשר לאחר מכן כל האירועים המרכזיים כגון מרוצי הגראנד פרי נערכו רק במסלול הנורדשלייפה. מרוצי אופנועים ושאר מרוצים קטנים נערכו בדרך כלל במסלול הסודשלייפה הקצר והבטיחותי יותר.
לאחר מלחמת העולם השנייה חודשו בעולם אירועי המרוצים והספורט המוטורי כאשר מסלול הנורדשלייפה הפך שוב בשנות ה-50 למרכז במת הגראנד פרי הגרמני במסגרת אליפות העולם במרוץ הפורמולה 1, למעט מרוץ שנת 1959 אשר התקיים באבוס בברלין. בשנת 1953 הוצג על ידי ארגון ה-ADAC לראשונה מרוץ 1000 הקילומטרים של נירבורגרינג, מרוץ סיבולת למכוניות ספורט אשר מתקיים גם כיום. בשנות ה-60 התקיימו במסלול הסודשלייפה הקצר גם כמה מרוצים של סבב מרוצי הגראנד פרי הגרמני לאופנועים. בשנת 1970 הוצג מרוץ 24 השעות של נירבורגרינג, מרוץ סיבולת למכוניות טורינג.
במהלך סוף שנות ה-60 מסלול הנורדשלייפה כמו גם מסלולי מרוץ אחרים באירופה נעשו יותר ויותר מסוכנים עבור הדורות החדשים של מכוניות הפורמולה 1. בשנת 1967 נבנתה פניית שיקיין (Chicane) לפני ישורת התחלת\סיום המסלול על מנת להפחית את מהירות המכוניות בכניסה לנתיב רחבת הטיפולים (הפיט). לאחר התאונה הקטלנית בה נהרג הנהג הבריטי פירס קוראג' במסלול זאנדוורט בהולנד בשנת 1970, החליטו נהגי הפורמולה 1 להחרים את המרוץ בנירבורגרינג אלא אם כן ייעשו בו שינויים משמעותיים, בדומה לשינויים שנעשו במסלול בספא בשנה שלפני כן. ביצוע שינויים אלו במסלול לא התאפשר עקב ההתראה הכל כך קצרה של הנהגים, עקב כך בוטל הגראנד פרי הגרמני בנירבורגרינג בשנה זו וקיום המרוץ הועבר למסלול הוקנהיימרינג המשופץ.
בהתאם לדרישות נהגי הפורמולה 1 מסלול הנורדשלייפה שופץ ועבר החלקה כולל יישור מהמורות, מספר הפניות במסלול הוקטן, ובנוסף נבנו גדירות בטיחות. בעקבות שינויים אלו, מרוץ הגראנד פרי הגרמני חזר להתארח בנורדשלייפה בשנים 1971–1973.
בשנת 1973 הוספה פנייה שמאלה אשר האטה את המהירות ביציאה מפניית מצגספלד (Metzgesfeld) המהירה ובכניסה לפניית קאלנהארד (Kallenhard) המסוכנת. במהלך השנים נעשו עבודות נוספות לבטיחות המסלול אשר שופרה כעת שוב שוב, כגון החלקת הקפיצות בישורת הארוכה והראשית של המסלול, בנוסף להרחבתה על ידי הסרת הצמחייה והשיחים מסביב אשר הצרו את המסלול באופן מסוכן. עד לשנת 1976 נערכו במסלול שלושה מרוצי פורמולה 1 נוספים, אולם דרישות גבוהות יותר הן של נהגי הפורמולה 1 והן של ארגון ה-FIA לשינויים בטיחותיים נוספים במסלול לא יכלו להיענות עקב עלות כספית גבוהה או שהיו בלתי אפשריים לביצוע, על כן מרוץ 1976 היה מרוץ הפורמולה 1 האחרון שהתקיים במסלול הנורדשלייפה הישן.
בשל אורכו הרב של המסלול (22 קילומטר) ורוחבו הצר עקב התוואי ההררי, נירבורגרינג לא הצליח לעמוד בדרישות הבטיחות. בשנת 1976 אלוף העולם המכהן באותה העת, והנהג היחיד אשר הקיף את מסלול הנורדשלייפה המלא באורך 22.83 קילומטר בזמן של מתחת ל-7 דקות (6:58.6) ניקי לאודה, הציע לנהגי פורמולה 1 אחרים להחרים את המסלול עקב אי הסדרת עניין הבטיחות במסלול, אך הנהגים האחרים הביעו התנגדות לרעיון זה וקיום המרוץ אושר. באופן אירוני, לאודה התרסק באותו מרוץ בהקפה השנייה, כנראה בגלל כשל במתלה האחורי של מכונית הפרארי שבה נהג. לאודה נכווה קשה מאוד בתאונה זו כאשר חייו ניצלו על ידי הנהגים האחרים אשר חילצו אותו לאחר שהיה לכוד במכונית הבוערת והטעונה עדיין במכל דלק מלא, ולא על ידי המרשלים אשר ציודם היה דל ביותר. היבט נוסף אשר התברר בתאונה זו, הוא המרחק הרב אשר כבאיות ואמבולנסים היו צריכים לעבור כדי להגיע למקום תאונה, זאת גם אף על פי שמכונית ההצלה של הארגון הייתה פורשה 911. תאונה זו סימנה את סוף מרוצי הפורמולה 1 במסלול נירבורגרינג הישן. מאז לא התקיים שם עוד מרוץ, והחל משנת 1977 הועבר קיום הגראנד פרי הגרמני למסלול הוקנהיימרינג.
בשנת 1980 נערך מרוץ הגראנד פרי הגרמני לאופנועים האחרון במסלול, וגם קיום מרוץ זה הועבר למסלול הוקנהיימרינג. בשנת 1981 החלו עבודות על מסלול חדש באורך 4.5 קילומטר, מסלול שנבנה מסביב לרחבה הישנה של עצירות הפיט. במקביל גם בוצעו עבודות במסלול הנורדשלייפה ונבנה מסלול קטן נוסף המוביל אל רחבת הפיט. תצורה זאת של הנורדשלייפה שימשה את מרוץ 1000 הקילומטרים של נירבורגרינג בשנת 1983 בעוד עבודות הבנייה מתבצעות בקרבת מקום. במהלך האימונים שלפני מרוץ זה קבע הנהג הגרמני שטפן בלוף זמן שיא של כל הזמנים בהקפת מסלול הנורדשלייפה המלא באורך 20.8 קילומטרים עם מכונית הפורשה 956 שלו כאשר הקיף את המסלול ב-6:11.13 דקות ומהירות ממוצעת מעל 200 קילומטר לשעה. שיאו של בלוף לא נשבר במשך 35 שנים, עד אשר ביולי 2018 נקבע למסלול שיא חדש על ידי הנהג טימו ברנהרד לאחר שהקיף את המסלול בזמן של 5:19.546 דקות במכונית הפורשה 919 הייבריד EVO.
בשנים 1982–1983 נבנה מסלול הנורדשלייפה מחדש ונוספו שטחי מילוט נוספים כגון בפינת ארמברג (Aremberg) ובפינת ברונכן (Brünnchen), אשר לפני כן כללו רק גדרות ביטחון. פני המסלול נעשו בטוחים יותר, במיוחד במקומות הקופצניים אשר היו בהם בליטות גדולות. בנוסף כל פינות המסלול נצבעו בצבעי מרוץ לאזהרה.
1984 מסלול הגראנד פרי החדש
בשנת 1984 הושלמה בנייתו של מסלול הגראנד פרי החדש (בגרמנית: GP-Strecke). מסלול זה תוכנן ונבנה כדי לעמוד בתקני הבטיחות הגבוהים ביותר. יש הטענו כי מסלול הגראנד פרי החדש איבד את אופיו הייחודי של המסלול הישן, בנוסף נשמעו טענות מצד נהגי פורמולה 1 כי למסלול החדש מאפיינים דומים מדי לשאר המסלולים בסבב בכך שהוא מאפשר הזדמנויות מעטות לביצוע עקיפות.
ב-12 במאי התקיים מרוץ ראווה כדי לחגוג את פתיחת המסלול, מרוץ אשר כלל את הנהגים הבולטים והנודעים ביותר של התקופה כגון איירטון סנה, ניקי לאודה, אלן פרוסט, ג'ק ברבהאם (שלוש פעמים אלוף העולם בפורמולה 1), פיל היל (אלוף העולם 1961), ג'ון סורטיס (1964), דני הולם (1967), ג'יימס האנט (1976), ג'ודי שכטר (1979), אלן ג'ונס (1980), קק רוזברג (1982), ז'אק לאפיט, סטירלינג מוס, קרלוס ראוטמן, אליו דה אנג'ליס, הנס הרמן, ג'ון ווטסון ואחרים. כל הנהגים במרוץ התחרו עם מכונית המרצדס-בנץ 190E בנפח מנוע 2.3 ליטרים. איירטון סנה ניצח במרוץ וניקי לאודה הגיע אל המקום השני לאחר שהתחיל את המרוץ מהמקום האחרון מאחר שהחמיץ את מקצי הדירוג. אחריהם הגיעו הנהגים ראוטמן, רוזברג, ווטסון, הולם ושכטר.
בנוסף לאירועים בינלאומיים גדולים חזר נירבורגרינג לארח את מרוץ הפורמולה 1 כאשר מרוץ הגראנד פרי האירופי לשנת 1984 התקיים במסלול כמו גם מרוץ הגראנד פרי הגרמני בשנת 1985. מרוצים נוספים אשר התקיימו במסלול הם מרוצי ה-DTM, מרוץ 1000 הקילומטרים של נירבורגרינג, מרוצי אופנועים, מרוצי משאיות, מרוצי מכוניות היסטוריות וישנות (Oldtimer GrandPrix) ומופעי מוזיקה (Rock am Ring). כמו כן מסלול הנרובורגרינג אירח את מרוץ הגראנד פרי האירופי בסבב הפורמולה 1 בין השנים 1995–2006, ואת מרוץ הגראנד פרי הלוקסמבורגי בשנים 1997–1998.
בשנת 2002 שונה מעט המסלול כאשר פניית הקסטרול-שיקיין (Castrol-chicane) לשעבר אשר הייתה בסוף ישורת זינוק/סיום המסלול הוחלפה בפנייה חדה ימינה (Haug-Hook) על מנת ליצור הזדמנויות עקיפה. בנוסף גם נבנה למסלול קטע איטי חדש בצורת אומגה במקומו של מסלול הקארט הישן. שינויים אלו האריכו את מסלול הגראנד פרי מ-4,500 מטרים ל-5,200 מטרים, ואילו במקביל קוצר מסלול הוקנהיימרינג מ-6,800 מטרים ל-4,500 מטרים.
זמן קצר לפני פתיחת עונת 2007 בפורמולה 1 שונה שמו של קטע השיקיין אאודי S לקטע השיקיין שומאכר S על שמו של מיכאל שומאכר.
אירוח לסירוגין עם הוקנהיימרינג
בשנת 2007 הודיע FIA כי החל מעונת הפורמולה 1 2007 יארחו המסלולים נירבורגרינג והוקנהיימריג את מרוץ הגראנד פרי הגרמני לסירוגין כאשר את מרוץ 2007 אירח נירבורגרינג, אם כי בעקבות בעיות של זכויות יוצרים על השם "גרנד פרי גרמניה", שונה באותה שנה באופן חד פעמי שמו של המרוץ ל"גרנד פרי אירופה".
מרוצים כיום במסלול הנורדשלייפה
כיום מתקיימים במסלול הנורדשלייפה מספר מרוצי מכוניות טורינג כגון סדרות מרוצי ה-RCN/CHC וה-VLN, חלקם במסלול עצמו בלבד באורך 20.8 קילומטר וחלקם בשילוב הנורדשלייפה יחד עם קטעים ממסלול הגראנד פרי של הפורמולה 1, שילוב אשר יוצר אורך מסלול של 24.4 ק"מ. מרוצים אלו מתקיימים במספר של 15 ימי שבת בשנה במשך כמה שעות.
המרוץ המרכזי שמתקיים בנורדשלייפה הוא מרוץ 24 השעות של נירבורגרינג אשר מתקיים אחת לשנה בדרך כלל באמצע חודש מאי. מרוץ זה נוסד בהשראת מרוץ 24 השעות של לה מאן, ולעיתים מגיעים לצפות בו כ-200,000 צופים. כמו כן במרוץ זה משתתפים למעלה מ-700 נהגים חלקם מקצוענים וחלקם חובבנים, ו-220 מכוניות, החל ממכוניות קטנות עם הספק של 100 כוח סוס ועד למכוניות עם הספק של 500–700 כ"ס מתוצרת פורשה, BMW, מרצדס-בנץ, אאודי ואופל.
מרוץ מרכזי נוסף שמתקיים בנורדשלייפה הוא מרוץ 6 השעות של נירבורגרינג אשר מתקיים מאז שנת 1953.
באופן מסורתי משתמשים יצרני הרכב וכלי תקשורת מענף הרכב במסלול הנורדשלייפה כדי להציג את זמני ההקפה של רכביהם, בעיקר כלי רכב בייצור סדרתי.
גישה ציבורית במסלול הנורדשלייפה
במשך כמעט 80 שנים שימש הנורדשלייפה ככביש אגרה ציבורי חד-סיטרי, כאשר במקביל היה נסגר למטרות בדיקה שונות, אימונים, או אירועי מרוץ. מאז פתיחתו בשנת 1927 ניתנה האפשרות (Touristenfahrten) לציבור הרחב לנהוג במסלול ברכביו הפרטיים, החל ממכוניות פרטיות, אופנועים, גוררים למיניהם ואפילו אוטובוסים. המסלול נפתח בעיקר בימי ראשון, אך גם בשבתות רבות ובערבים של ימי החול בשבוע. לעיתים נסגר המסלול למשך שבועות, בעיקר בחודשי החורף ובהתאם לתנאי מזג האוויר, כמו גם בעקבות עבודות תחזוקה שונות. מסלול הנורדשלייפה מהווה מוקד משיכה מרכזי לתיירים רבים ולחובבי נהיגה ומוטוריקה מכל רחבי העולם, חלק מכך היא היסטוריית המסלול והאתגרים אשר הוא מספק. חלק מהתיירים עולים למסלול עם רכבם הפרטי וחלקם שוכרים מכוניות ספורט מחברות מקומיות ייעודיות למסלול.
כל רכישות כרטיסי ההקפות מלבד אלו של בעלי הכרטיס השנתי מתווספות למערכת תשלום מקומית הנקראת רינג-קארד (ring°card), הרינג-קארד מאפשר את אחסון זמן ההקפות של הנוהגים ומאפשר גם שימוש במקום כסף מזומן במסעדות, בארים ומועדוני לילה רבים באזור. כמו כן למעט כרטיס ההקפה הבודדת מזכה את בעליו באשראי למזון ושתייה במסעדת אייפלדורף הסמוכה ובכניסה חופשית למוזיאון נירבורגרינג (ring°werk).
פעילות מפורסמת ופופולרית מאוד לקהל הרחב במסלול הנורדשלייפה היא ה-BMW Ring Taxi, בה ניתנה האפשרות תמורת תשלום לנסוע במכונית הב.מ.וו M5 הקיצונית לצד נהגת המרוצים סבינה שמיץ אשר נהגה עד קצה יכולת המכונית והקיפה את המסלול במהירות האפשרית. פעילות זו פופולרית כל כך עד שיש להזמין כרטיסים שנה מראש.
1940 בארצות הברית
1940 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 164 שנה מיום היווסדה.
חדו"ש – לחופש דת ושוויון
עמותת חדו"ש לחופש דת ושוויון היא עמותה ישראלית שנוסדה באוגוסט 2009 ומגדירה את מטרתה כקידום חופש דת ושוויון בנטל בין חילונים לחרדים בישראל.
ייסוד העמותה
יוזמי הקמת הארגון הם הרב הרפורמי אורי רגב ואיש העסקים היהודי-אמריקאי סטנלי גולד. ההכרזה על הקמת הארגון התקיימה בהיכל העצמאות בתל אביב, כצעד סמלי לביטוי מחויבותם של אנשי עמותת חדו"ש ליישום הבטחות מגילת העצמאות לחופש דת ומצפון ולשוויון זכויות ללא הבדל דת. הארגון שואף לאגד סביב מטרות אלה את כלל הציבור היהודי, בישראל ובתפוצות.
פעילות הארגון
מנכ"ל העמותה הוא אורי רגב, וסטנלי גולד משמש היושב ראש שלה בארצות הברית. שחר אילן, בעבר כתב עיתון "הארץ", משמש סמנכ"ל מחקר והסברה בארגון, והוא אחראי לעריכת המחקרים והסקרים שמפרסם הארגון.
בין הנושאים שהארגון פועל לקידומם:
על פי דו"ח פעילות שפרסם הארגון הוא התמקד עד כה באיסוף מידע אודות יחסי דת ומדינה בישראל ואודות עמדות הציבור בסוגיות השונות שלהם, ועסק בפרסום המידע בציבור בערוצים שונים של התקשורת האלקטרונית (אתר האינטרנט של הארגון, דף פייסבוק, בלוגים וכלי התקשורת).
בהזמנת הארגון נערך עם הקמתו סקר על עמדות הציבור בסוגיה של יחסי דת ומדינה, וסקר דומה נערך גם בהמשך פעילותו של הארגון. לקראת יום ירושלים במאי 2010 פרסם הארגון ממצאים של סקר דעת קהל שיזם בנוגע ליחסי דתיים וחילונים בירושלים.
הארגון פעל להעמדת המידע שהוא אוסף לרשות חברי הכנסת בניסיון להשפיע על הפעילות בכנסת בנושאים אלו.
אנשי הארגון מלווים את עבודת צוות המעקב אחרי יישום חוק טל של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת ומעמידים לרשותו מידע בנושא.
מרשון ברוקס
מרשון סקיטיף ברוקס (באנגלית: MarShon Scitif Brooks; נולד ב-26 בינואר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת גואנגדונג סאות'רן טייגרס מליגת העל הסינית, בעמדת הקלע.
קריירת מכללות
ברוקס נולד בעיר לונג ברנץ' שבניו ג'רזי, ובין השנים 2007–2011 למד בפרובידנס קולג' אשר בפרובידנס, רוד איילנד. בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 10.4 נקודות בממוצע למשחק, ובעונתו האחרונה פרץ עם ממוצעים של 24.6 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק; בכך היה סגן "מלך הסלים" של ליגת המכללות כולה, אחרי ג'ימר פרדט. במשחק מול אוניברסיטת נוטרדאם ב-23 בפברואר 2011 השווה את שיא המועדון כאשר קלע 52 נקודות, בהפסד קבוצתו בתוצאה 93–94. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז "Big East".
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2011 נבחר ברוקס בבחירה ה-25 על ידי בוסטון סלטיקס, ומיד נשלח בטרייד לניו ג'רזי נטס. בעונתו הראשונה עם הנטס פתח ב-47 מתוך 56 המשחקים בהם שותף, העמיד ממוצעים של 12.6 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונה העוקבת שימש כמחליפו מהספסל של ג'ו ג'ונסון, ותרם 5.4 נקודות למשחק בלבד. במשחק מול קליבלנד קאבלירס ב-3 באפריל 2013 ניצל ברוקס את היעדרותו של ג'ונסון הפצוע, וקלע שיא קריירה של 27 נקודות.
ביולי 2013 הועבר יחד עם ג'רלד וולאס, כריס האמפריז, קית' בוגאנס, כריס ג'וזף ו-3 בחירות דראפט עתידיות בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לקווין גארנט, פול פירס, ג'ייסון טרי ודי. ג'יי. וייט. ב-15 בינואר 2014, לאחר עשרה משחקים בלבד עם הסלטיקס, נשלח עם ג'ורדן קרופורד לגולדן סטייט ווריורס, במסגרת טרייד משולש עם מיאמי היט. כחודש לאחר מכן שלחו אותו הווריורס ללוס אנג'לס לייקרס, לצד קנט בייזמור, תמורת הרכז סטיב בלייק. לכל אורך אותה עונה שותף ב-35 משחקים עם שלוש הקבוצות בהן שיחק, וקלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם בקבוצת אולימפיה מילאנו, אשר השתתפה בליגת העל האיטלקית וביורוליג. בעונתו היחידה בקבוצה הפסידה מילאנו מול דינמו סאסארי הן בחצי גמר הליגה האיטלקית (3–4), והן במשחק גמר הגביע האיטלקי (94–101), והודחה מהיורוליג בשלב ה"טופ-16". ב-40 משחקיו בליגה האיטלקית קלע ברוקס 13.6 נקודות בממוצע למשחק, וב-24 משחקיו ביורוליג קלע 12.8 נקודות למשחק.
במרץ 2018 חזר ברוקס לשחק ב-NBA, כאשר חתם על חוזה בממפיס גריזליס. בשבעת משחקיו עם הגריזליס עד לסיום עונת הצטיין עם ממוצע של 20.1 נקודות למשחק. בינואר 2019, לאחר 29 משחקים בעונת, הועבר עם ויין סלדן לשיקגו בולס, ממנה שוחרר מידית.
בפברואר 2019 חתם על חוזה בקבוצת גואנגדונג סאות'רן טייגרס הסינית.
מפרץ ברנאקי
רוחבו של המפרץ 6 קילומטרים.
הוא ממוקם בין נקודת מארבל וכף ברנאקי.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיה בין השנים 1910–1913, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
סקוט קרא למפרץ על שמו של כף ברניקי; סקוט קרא לכף על שמו של לואיס ברנאקי, פיזיקאי חבר המשלחת.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 243
ג'ורג' ווטרהאוס
ג'ורג' מארדסן ווטרהאוס (באנגלית: George Marsden Waterhouse; 6 באפריל 1824 – 6 באוגוסט 1906) היה ראש ממשלת אוסטרליה הדרומית מאוקטובר 1861 ועד יולי 1863 וראש ממשלת ניו זילנד מאוקטובר 1872 ועד מרץ 1873.
אוסטרליה
ווטרהאוס היה בן 15 כאשר ב-1839 היגרה משפחתו לאוסטרליה, בתחילה להובארט. ארבע שנים לאחר מכן הוא עבר להתגורר באדלייד והקים שם עסק מסחרי.
הוא נבחר לראשונה לפרלמנט של אוסטרליה הדרומית באוגוסט 1851. שלוש שנים מאוחר יותר הוא התפטר ונבחר שוב ב-1857, אך התפטר שוב זמן קצר לאחר מכן.
ניו זילנד
ב-1869 היגר ווטרהאוס לניו זילנד וב-13 במאי 1870 הוא מונה להיות חבר במועצה המחוקקת (הבית העליון של ניו זילנד שהיה קיים אז). בנובמבר 1871 הוא כיהן כשר בממשלתו של ויליאם פוקס ובאוקטובר 1872 הוא נבחר להיות ראש ממשלת ניו זילנד. במרץ 1873 הוא התפטר מתפקידו לאחר שמצא שזה בלתי אפשרי להיות חבר הבית העליון ולהמשיך לשלוט בשרי הממשלה. הוא המשיך להיות חבר בבית העליון עד יוני 1890.
פרישה באנגליה
עקב בריאותו הרופפת, פרש ווטרהאוס לאנגליה ב-1889. הוא מת בטורקי ב-6 באוגוסט 1906.
שחפית ים
שַׁחֲפִית יָם (שם מדעי: Sterna hirundo) הוא מין עוף ימי ממשפחת השחפיתיים, החיה בקרבת חופי הים, מה שהעניק לה את שמה.
סופרקופה סודאמריקנה
הסופרקופה "ז'ואאו האבלנז'" (בספרדית: "Supercopa "João Havelange; מוכרת גם כסופרקופה סודאמריקנה, סופרקופה ליברטדורס, או בפשטות, סופרקופה) היה טורניר כדורגל דרום אמריקאי למועדונים זוכי גביע ליברטדורס, שנוהל על ידי CONMEBOL. הטורניר התקיים בין השנים 1988 ו-1997, ונחשב בעת שנערך לטורניר כדורגל המועדונים השני בחשיבותו בדרום אמריקה, אחרי גביע ליברטדורס.
שחפית ים
שחפית הים היא עוף בגודל של תור ומשקלה הוא כ-130 גרם. גוף השחפית מוארך ועדין: צבע הראש והעורף הוא שחור חלקה העליון הכוללים את הגב והכנפיים אפורים והבטן לבנה.
סופרקופה סודאמריקנה
בטורניר השתתפו מדי שנה כל זוכות העבר של גביע ליברטדורס. הטורניר התקיים במחצית השנייה של השנה, בעוד גביע ליברטדורס התקיים במחצית הראשונה שלה.
שחפית ים
שחפית הים היא עוף להקה, המקננת במושבות דגירה צפופות.
סופרקופה סודאמריקנה
הטורניר הופסק ב-1997 על מנת לפנות מקום לגביעים האזוריים, גביע מרקוסור וגביע מרקונורטה, שהחלו ב-1998 והתמזגו בהמשך, בשנת 2000, עם גביע קונמבול (שהיה השלישי בחשיבותו), כדי ליצור טורניר יחיד שישוחק במחצית השנייה של השנה. גביעים אזוריים אלו הוחלפו ב-2002 בטורניר יחיד לכל היבשת, גביע סודאמריקנה.
מדי שנה, זוכת הסופרקופה התמודדה עם זוכת הליברטדורס על גביע רקופה סודאמריקנה (הסופר קאפ הדרום אמריקאי).
הקבוצות עם מירב הזכיות בטורניר הן קרוזיירו ואינדפנדיינטה, עם שתי זכיות לכל אחת. הזוכה הראשונה הייתה ראסינג קלוב, והאחרונה - ריבר פלייט.
פורמט הטורניר
פורמט הטורניר השתנה ממהדורה למהדורה, בעיקר מכיוון שמספר הזוכות בליברטדורס גדל מעת לעת וממילא גם מספר המשתתפות. ככלל, הטורניר החל משלב שמינית גמר הדורש 16 קבוצות, כשבשנים הראשונות חלק מהקבוצות החלו לשחק ישירות בשלב רבע הגמר, שכן עדיין לא היו קיימות 16 זוכות בליברטדורס. מאוחר יותר, כשמספר המשתתפות הפוטנציאליות עלה על 16, עברו חלק מהקבוצות שלב מוקדם (שלוש קבוצות התחרו על מקום אחד ברבע הגמר במשחקי בית וחוץ ביניהן, בעוד שאר המקומות ברבע הגמר נקבעו על ידי מפגשי שמינית גמר רגילים בין שתי קבוצות). במהדורה האחרונה קדם לשלב הנוקאאוט (שהחל הפעם מחצי הגמר) שלב עם 4 בתים בני 4 קבוצות, כשקבוצות מסוימות נאלצו לעבור שלב מקדים נוסף.
הקבוצות שהשתתפו בטורניר, לפחות במהדורה אחת:
שחפית ים
קינון
שחפית הים בונה את קינה על הקרקע באזורים בעלי צמחייה מועטה ומטילה עד שלוש ביצים בקן. הביצים הן בצבע לבן עם כתמי הסוואה. זמן הדגירה הוא 21–22 ימים ולאחר בקיעת האפרוחים השחפיות מזינות אותם בעיקר בדגים אך גם ביצורים ימיים נוספים. האפרוחים מתחילים לעוף לאחר 28 יום.
סופרקופה סודאמריקנה
פורמט הטורניר
הערה: ואסקו דה גאמה זכתה ב-1948 ב"אליפות דרום אמריקה לאלופות", טורניר שהוכר רשמית על ידי CONMEBOL בדיעבד כאחד מהטורנירים שהיוו גרעין לגביע ליברטדורס, ובכך התאפשרה השתתפותה בסופרקופה.
אוסקר אייזק
אוסקר אייזק הרננדז אסטרדה (בספרדית: Óscar Isaac Hernández Estrada; נולד ב-9 במרץ 1979) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי יליד-גואטמלה. זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 2016 על תפקידו במיני סדרה של HBO; "דרוש גיבור" שיצא לאקרנים ב-2015. הוא השחקן הראשי במיני סדרה "מון נייט" המשודרת בדיסני+.
ביוגרפיה
אוסקר אייזק הרננדז אסטרדה נולד בגואטמלה סיטי, בגואטמלה למשפחה אוונגליסטית-פרוטסטנטית. בנם של מריה אאוחניה אסטרדה ניקול, אם צרפתייה-גואטמלית, ואוסקר גונזלו הרננדז-קאנו, רופא בתחום הפולמונולוגיה ממוצא קובני. משפחתו עברה לארצות הברית כאשר היה בן חמישה חודשים ואייזק גדל במיאמי שבפלורידה. יש לו אחות גדולה, המדענית ניקול הרננדז האמר, ואח הצעיר ממנו, העיתונאי מייק הרננדז.
אייזק הוא בוגר החוג למשחק בבית הספר ג'וליארד. בשנת 2016, נכנס אייזק לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין טיים, ובשנת 2020 הניו יורק טיימס דירג אותו במקום ה-#14 ברשימת 25 השחקנים הגדולים של המאה ה-21.
קריירה
תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט בהפקתו של אייס קיוב "הכול אודות בנג'מין" משנת 2002. התפרסם לראשונה בסרטה של קתרין הארדוויק "סיפור הולדת ישו" בתפקיד יוסף הקדוש. ב-2008 הופיע בסרטו של רידלי סקוט "גוף השקרים" בתפקיד באסם, עוזרו של סוכן ה-CIA רוג'ר פאריס (לאונרדו דיקפריו).
בשנת 2009 זכה אייזק לביקורות אוהדות ובמספר פרסי קולנוע באוסטרליה על תפקידו בהפקתו של אנתוני לפאליה "מה קרה בבאליבו?", בה שיחק בתור נשיא מזרח טימור ז'וזה רמוס הורטה. כמו כן הופיע בדרמה "אגורא" בתפקיד נציב מצרים פלביוס אורסטס, תלמידה וחברה הקרוב של היפאטיה (רייצ'ל וייס). ב-2010 הופיע פעם נוספת עבור רידלי סקוט בדרמה התקופתית "רובין הוד", בתפקיד ג'ון, מלך אנגליה.
ב-2011 השתתף אייזק בסרט הפשע המוערך "דרייב" בתור העבריין המשוחרר מהכלא סטנדרד; בסרטו של זאק סניידר "סאקר פאנץ'" בתור האח בלו ג'ונס בבית החולים לחולי נפש; ובסרטה של מדונה "ווליס ואדוארד", בו שיחק בתור אווגני, שומר הביטחון הרוסי איתו מקיימת רומן עקרת הבית וואלי ווינתרופ (אבי קורניש).
בשנת 2013 כיכב בתור זמר הפולק לואין דייוויס בסרט הדרמה המוזיקלית של האחים כהן "בתוך לואין דיוויס", ועל תפקיד זה קיבל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר, לפרס אינדפנדנט ספיריט ולפרס סאטורן.
בשנת 2015 גילם את נייתן המלט בייטמן בסרט המדע הבדיוני "אקס מכינה".
בנוסף ב-2015, כיכב במיני-סדרה בת השישה פרקים של רשת HBO האמריקאית, "דרוש גיבור" שביים פול האגיס על פי תסריט של דייוויד סיימון. אייזק זכה לשבחי המבקרים על הופעתו בתור הפוליטיקאי ניק וואסיסקו, ואף זכה בפרס גלובוס הזהב ל"שחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה" לשנת 2016.
בשלהי 2015, גילם את דמותו של פו דמרון בסרט השביעי בסאגת סרטי מלחמת הכוכבים והסרט הראשון בטרילוגיה השלישית של הסאגה "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" שביים ג'יי ג'יי אברהמס. אייזק שחזר את תפקידו זה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי" שביים ריאן ג'ונסון ויצא לאקרנים בשנת 2017, ובסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר" שסוגר את טרילוגיית ההמשך של הסאגה; שוב בבימויו של אברהמס.
בשנת 2016 גילם את עין סבאח נור/אפוקליפס האנטגוניסט הראשי בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה", הסרט התשיעי בסדרת סרטי אקס-מן מבית מארוול קומיקס, שביים בריאן סינגר. באותה שנה, הוא שיחק את התפקיד הראשי בדרמה ההיסטורית "ההבטחה" אודות רצח העם הארמני, לצדם של כריסטיאן בייל והשחקנית הקנדית שרלוט לה בון.
בשנת 2018 שיחק לצד נטלי פורטמן בסרט "העולם שאחרי: הכחדה", שם גילם את בעלה. הסרט, בבימויו של אלכס גרלנד, הוא שיתוף הפעולה השני של אייזק עם הבמאי, אחרי "אקס מכינה".
סכר קליבלנד
סכר קליבלנד (באנגלית: Cleveland Dam) הוא סכר בטון, הבנוי על נהר קפילנו המתנשא לגובה של 91 מטרים, ומצוי בצפון ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. הסכר מווסת את זרימת המים מאגם קפילנו, הידוע גם בשם מאגר קפילנו. מטרתו אינה הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, כי אם אחסון חלק ממי השתייה של האזור (Lower Mainland's, . הבנייה החלה בשנת 1951, והושלמה בשנת 1954.
הסכר נקרא על שם המהנדס ארנסט אלברט קליבלנד שחזה את הצורך בתחזוקה נאותה של אספקת מים טהורה ויעילה, כמו גם שימוש בר קיימא במקורות המים. הוא כיהן כנציב הראשי הראשון של מחוז המים הגדול בוונקובר (Greater Vancouver Water District, משנת 1926 ועד מותו בשנת 1952.
תאונות
לסכר קליבלנד היו כמה כשלים בשער התוף, מה שגרם למים להשתחרר ללא שליטה לנהר קפילנו, העובר דרך הפארק האזורי נהר קפילנו. בניגוד לסכרים של רשות הסכרים של קולומביה הבריטית (BC Hydro,, לסכר קליבלנד, המופעל על ידי המחוז האזורי של המטרופולין של ונקובר, אין מערכת אזעקת אזהרה, חרף היותו בתוך פארק פופולרי הקרוב לאזור בנוי ומיושב.
בשנת 1975, ילדה בת תשע נהרגה על ידי נחשול מים ששוחרר מהסכר. באזור לא היו אז שלטי אזהרה או אזעקה. מאוחר יותר נוספו שלטים כדי להזהיר את המבקרים מפני הסכנות הפוטנציאליות של הסכר.
בשנת 2001 נלכדו ארבעה דייגים בנהר כאשר מפלס המים זינק ללא אזהרה לאחר ששער התוף של המפרץ נפתח בשוגג. הסוכנות WorkSafeBC הוציאה כמה הוראות להפחתת הסיכון לעובדים ולציבור, לרבות (לא רשימה מלאה): "נעילת שערי המברץ, גישה לנתיבי הנהר על ידי עובדים שאינם נדרשים לנעילה, מערכות mancheck, חילוץ ופינוי חירום, שילוט אזהרה ציבורי, וכן אזעקות אזהרה". עם זאת, הייתה התעלמות מחלק מההוראות, ולא הותקנו אזעקות אזהרה הפונות לציבור.
ב-1 באוקטובר 2020, שער התוף של הסכר נפתח במפתיע במהלך עבודות תחזוקה, וגרם למים לזרום לנהר קפילנו. שטף המים הרג אדם אחד ולכד כמה מבקרים בתוך הפארק האזורי של נהר קפילנו. בעוד שרבים הצליחו להימלט בעצמם, ארבעה אנשים נזקקו לעזרה בחילוץ ולפחות אדם אחד עדיין נעדר. מפלס המים של נהר קפילנו עלה במהירות בשיעור של 3.58 מטרים, כאשר התיעוד המרבי הוא של הדף בן 413 מטר מעוקב של מים בשנייה. קצבי זרימה כאלה מתרחשים לרוב רק בעונת הגשם.
בטלוויזיה ובקולנוע
סדרת הטלוויזיה "האיש במצודה הרמה" של אמזון מציגה את הסכר פעמים רבות בתור מיקום מפגש ליד קנון סיטי ב"אזור הנייטרלי".
קוני למל בתל אביב
קוני למל בתל אביב (באנגלית: Kuni Leml B'Tel Aviv) הוא סרט ישראלי מסוגת מחזמר קומי משנת 1976.
בסרט מגלם מייק בורשטיין שתי דמויות במקביל (קוני ומוני - אחים תאומים) בקומדיה של טעויות. הסרט כולל שירים וריקודים, שהידוע שבהם הוא שירו של קונילמל "אני קוני קוני למל" בביצועו של בורשטיין.
פסקול הסרט יצא בתקליט. הסרט נמצא במקום 10 במאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים, עם כ-771,000 כרטיסי קולנוע שנמכרו.
עלילה
לכבוד יום הולדתו התשעים, מכריז קוני למל הסב, שהנכד הראשון מבין שני התאומים - קוני ומוני, שיעלה לארץ ישראל ויתחתן עם יהודייה, יקבל מיליוני דולרים.
קוני, אברך צעיר, ומוני, דתל"ש שחי עם בדרנית מפוקפקת וגויה, מנסים את מזלם ומגיעים לארץ... מוני שואל את זהותו של קוני, וקוני בדרכו לארץ מתאהב במרילין הגויה של מוני, בהתחלה מרלין משתפת פעולה עם מוני, וזאת כדי לזכות בירושת המיליונים על חשבונו של קוני, אך בהמשך החיבור של מרלין עם קוני מובילה לאהבה גדולה שאף גורמת לה להתגייר, ואף להתחתן איתו. מאידך מוני נפרד ומוותר על מרלין, ומתאהב במלכה ביתו השמרנית של 'שמש' הישיבה, העובדת כחדרנית ב"מלון דן". בסוף מגיע גם סבא קוני למל לארץ לאחר ששמע ששני נכדיו נישאו. קומדיית טעויות עם סוף מתוק.
שלום מנצורה (רב)
מארי שלום (סאלם) מנצורה (ה'תק"ס – אייר ה'תרמ"ד; 1800 – 1884) היה חכם תימני במאה ה-19.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תק"ס (1800) ליהודה בן סאלם מנצורה ברובע היהודי בעיר צנעא, בירת תימן.
בילדותו, למד תורה אצל אביו. את עיקר תורתו למד אצל מארי אברהם הלוי אלשיך, שהיה ממונה על הנפקת מטבע האימאם בתימן.
עקב קרבתו למלכות, התמנה להיות גובה הגזייה, מס גולגולת שהטיל השלטון המוסלמי בתימן על בני עמים לא מוסלמים שחיו תחתיו. שמו מופיע בשטר מתאריך ט' כסלו ה'תקצ"א (1831), בהיותו בן כ-30.
הרב יעקב ספיר, כשהיה בביקור בתימן בשנת ה'תרי"ט (1859), כתב עליו:.
משפחתו
אחיו הוא המשורר רבי סעדיה (סעיד) מנצורה, שידוע מכמה שירים שחלקם נדפסו, וחלקם נמצאים בדיואנים שונים ובכתבי יד, ובעיקר מחיבורו "הגלות והגאולה" שהוא חיבור המאקאמות האחרון בתימן.
למארי סאלם היו שני בנים, יעיש ושלמה שנפטר בצעירותו, ושלוש בנות. אחת מבנותיו נישאה למשה יצחק הלוי, אביו של הרב יחיא יצחק הלוי רבה הראשי של תימן.
בית הכנסת בהאלה
בית הכנסת של האלה משמש את כ-700 חברי הקהילה היהודית בעיר הַאלֶה על נהר זאלֶה.
היסטוריה
הבניין נבנה בתכנונם של האדריכלים גוסטב וולף ותאודור להמן מלבנים צהובות ואדומות בשנת 1894. במקור נבנה הבניין כאולם הלוויות של בית הקברות היהודי, שנבנה בשנת 1864 צפונית-מזרחית למרכז העיר האלה. מדובר באולם פשוט בסגנון מורי עם חלונות מקושתים גדולים, ובחזיתו מספר כיפות בצל. אולם הלוויות הפך לבית הכנסת בשנת 1948, והוא נועד להחליף את בית הכנסת הישן במרכז העיר, שנהרס במהלך ליל הבדולח בנובמבר 1938 ומאז לא שוקם. כאשר שינה הבניין את ייעודו והפך לבית כנסת, נוספו למבנה בימה, ארון קודש, כיסאות ישיבה ועזרת נשים מוגבהת. עבור ארון הקודש נאלצו המתפללים לסגור את הכניסה המזרחית אל האולם, מכיוון שארון הקודש הוצב במזרח בית הכנסת כנהוג.
מבצע קציצה
מבצע קציצה או מבצע בשר קצוץ (באנגלית: Operation Mincemeat, מילולית: "מבצע מינסמיט") היה מבצע הונאה צבאית בריטי במלחמת העולם השנייה. במבצע שיצא לפועל בתחילת 1943, נעשה שימוש בגופה שעליה "מסמכים מסווגים" מזויפים כתרגיל הטעיה לקראת מבצע האסקי.
רקע
בוועידת קזבלנקה בינואר 1943 החליטו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל שהשלב הבא במלחמה, לאחר הצלחת מבצע לפיד, יהיה מה שכונה בהמשך מבצע האסקי - פלישת בעלות הברית לסיציליה שהחל בלילה שבין 9 ביולי ל-10 ביולי 1943. מכיוון שפלישה לסיציליה הייתה צעד מתבקש של בעלות הברית, נערך מבצע הטעיה רב ממדים, מבצע ברקלי (Operation Barclay) שמטרתו הייתה להסיט את תשומת לב גרמניה הנאצית מהכוונה לפלוש לסיציליה. "מבצע ברקלי" כלל שימוש באמצעי הונאה והטעיה רבים. "מבצע קציצה" היה אחד ממבצעי המשנה של מבצע ברקלי, ונוסף אליו נעשה שימוש רב ברשתות הסוכנים הכפולים, בראשם זו של חואן פויול גארסיה ("גארבו").
מבצע קציצה בוצע על ידי המודיעין של הצי המלכותי הבריטי ו-MI5, בראשותו של ג'ון גודפרי. כבר ב-29 בספטמבר 1939 הפיץ עוזרו של גודפרי, איאן פלמינג, תזכיר בשמו של גודפרי שבו ציין, בין שאר אמצעי ההונאה והטעיה, גם שימוש בגופה ועליה מסמכים מזויפים. עם זאת, מי שהגה ב-31 באוקטובר 1942 את הרעיון להשתמש בגופה ותכנן אותו לפרטי פרטיו, היה קצין חיל האוויר המלכותי צ'ארלס כריסטופר צ'ולמונדליי (Cholmondeley) שסופח ל-MI5. מי שהיה מפקדו של צ'ולמונדליי ונציג מודיעין הצי בוועדת XX (Double-Cross System) שפיקחה על הפעלת הסוכנים הכפולים, היה יואן מונטגיו.
על מונטגיו וצ'ולמונדליי הוטל לפתח את התוכנית, במטרה לגרום לאבווהר לשכנע את ה-OKH - המפקדה העליונה של הוורמאכט שאין בדעת בעלות הברית לפלוש לסיציליה, אלא שפלישה כזו תהיה בגדר תוכנית הטעיה בלבד.
פרטי התכנון והביצוע
הוחלט שההטעיה תבוצע באמצעות גופה אשר תיסחף לחופי פונטה אומבריה שבספרד, כשעליה מסמכים מזויפים המזהים את המת כקצין מטה, הנושא בתיקו מסמכים ומכתבים אישיים בין גנרלים בכירים של בעלות הברית שמהם ניתן להסיק על תוכניות המלחמה בים התיכון.
הגופה
הקצינים מונטגיו וצ'ולמונדליי יצרו קשר עם פתולוגים בלונדון על מנת לברר איזה סוג גופה יתאים למשימה זו וכיצד יש לנהוג בגופה כדי שניתוח שלאחר המוות, שייערך לאחר מציאתה, לא יחשוף את ההונאה.
הגופה שנמצאה מתאימה הייתה של אדם חסר כל וכנראה גם לוקה בנפשו בשם גלינדר מייקל, שנולד ב-4 בינואר 1919 באברברגוד למשפחה קשת יום ומת ב-28 בינואר 1943 לאחר בליעת רעל שהכיל חומצה זרחתית. תכונתה של חומצה זו, כפי שהוסברה אז לקצינים על ידי אותם פתולוגים בריטים, היא שאיננה משאירה עקבות אשר פתולוגים ספרדים שינתחו את הגופה יצליחו למצוא. הגופה הושארה בקירור בחדר המתים ברובע האקני עד שיוחלט על השימוש בה, כשבמקביל החלו הקצינים לבנות את הדמות הבדיונית שאותה תשמש הגופה. בנוסף נעזר צ'ולמונדליי בצ'ארלס פרייזר סמית שתפקידו היה לספק ציוד מיוחד לסוכנים חשאיים וזה תכנן מכל מיוחד שבו תועבר הגופה בקירור בקרח יבש.
הדמות
מונטגיו וצ'ולמונדליי החלו לבדות פרטים ביוגרפיים של דמות שתהלום את השליחות שהוטלה עליה ואשר גם בדיקה שעלולים סוכנים גרמנים לבצע לא תטיל ספק בקיומה האמיתי. על הקצין היה לשאת מכתבים למפקדים בכירים, לכן הוחלט שהדמות תהיה של קצין בדרגת מייג'ור בחיל הנחתים המלכותי.. מתוך חשש שיעלה בידי הגרמנים לאמת את זהות הקצין, נמצא ששם המשפחה "מרטין" נפוץ יחסית בין קציני הצי (נמצאו תשעה) והשם הפרטי נקבע להיות "ויליאם (ביל)". קצין בשם זה סופח אותה עת להדרכת טייסים בתחום ארצות הברית. לדמות נבנה סיפור כיסוי, הותאמו פרטי לבוש ונכתבו מסמכים ומכתבים אישיים שעל הגופה היה לשאת, בצד פריטים תמימים נוספים שכל אדם ובפרט כל חייל נושא בכיסיו, כמו גם תמונתה של חברתו "פאם" ומכתבים שלכאורה שלחה אליו. התעוררה בעיה במציאת אדם חי שניתן יהיה לצלמו לתעודת הזהות של ויליאם מרטין. הסתבר שרוני ריד דומה למדי לגופה וצילומו הוא שנבחר לתעודת הזהות.
המכתבים
מהות ההונאה נבנתה על שלושה מכתבים שונים, שתפקידם היה לבנות את הרושם שכוחות הברית ינחתו ביוון ובסרדיניה ולא בסיציליה. מהבחינה הטכנית הנחת העבודה הייתה שהחומר הכתוב והמודפס שנשאה הגופה היה חייב להיות כתוב בדיו שתשרוד את שהיית הגופה במי הים, אך לא כזה שיגרום לחשד שהמסמכים זויפו במכוון. הוכנו שלושה מסמכים: תיק ובו המכתבים נקשר בשרשרת לחגורתו של המנוח, על מנת שלא יאבד ויגיע עם הגופה לחוף וגם ישאיר רושם שתכולתו חשובה.
מקום הטלת הגופה
אתר הטלת הגופה נבחר להיות לחופי ספרד שהיתה, לכאורה, מדינה נייטרלית במהלך המלחמה, שכן היה צורך לבנות סיפור כיסוי סביר להימצאות גופה הנושאת מסמכים מסווגים באזור שבו אין סכנה לנפילת מסמכים כאלה לידי הגרמנים. הקשרים שבין ספרד לגרמניה היו כאלה שלא השאירו מקום לחשש שמא לא יועברו לידי הגרמנים. עם זאת, היה "חשש" שאם יימצאו המסמכים בידי הצי הספרדי, אשר היו יחסים מצוינים בין ראשיו לבין ראשי הצי הבריטי, יוחזרו התיק וכל מסמכיו לידי הבריטים, מבלי שיגיעו לידיים נאציות. לאחר התעמקות בפרטי הסוכנים הגרמנים על אדמת ספרד וגזרות פעולותיהם, הוחלט להטיל את הגופה באופן שתיסחף לחופי פונטה אומבריה, לשפך הריו טינטו, הסמוכה להואלבה, שם יהיה המקרה בטיפולו של קארל-אריק קיהלנתהל, סוכן האבווהר שהיה גם מפעילו של גארבו.
העברת הגופה
לאחר קבלת אישורו של צ'רצ'יל למבצע וקבלת ההחלטה שהגופה תוטל סמוך לחוף מצוללת, נבחרה למשימה הצוללת סראף בפיקודו של נורמן (ביל) ג'וול. הסראף עגנה בגרינוק שבסקוטלנד ועמדה להפליג לים התיכון. מונטגיו וצ'ולמונדליי יצאו מלונדון לגרינוק במשאית, נהוגה בידי נהג שבמקצועו האזרחי היה נהג מרוצים, עם המיכל ובו הגופה, ושם הועלה המכל אל הצוללת. ב-19 באפריל 1943 הפליגה הסראף וב-29 באפריל לפנות בוקר הועלה המכל לסיפון, נפתח, והגופה הוטלה לים במרחק של כקילומטר מהחוף, אליו נסחפה ברוח המערבית. למחרת נמצאה הגופה על החוף על ידי דייג סרדינים, שמיהר לדאוג לדיווח על הימצאה ליחידת הגנת החוף הספרדית.
תוצאות המבצע
דבר הימצאות הגופה נמסר לאנשי הקונסוליה הבריטית. נערך ניתוח קצר ולא ממצה שלאחר המוות. הרופא, בעידוד איש הקונסוליה הבריטית שנכח בנתיחה, קבע שמדובר בטביעה, והגופה הועברה לקבורה בבית הקברות בהואלבה. התיק, המסמכים ושאר הפריטים שנמצאו על הגופה מצאו את דרכם לפיקוד הצי הספרדי. נדרשו עוד לא מעט בחישות מצד הבריטים במטרה להעביר מסר שהם עומדים על קבלת כל הפריטים מבלי שאיש יצפה בהם, וזאת בכוונה הפוכה, לגרום לספרדים לצפות בהם ולהעביר את תוכנם למודיעין הנאצי. בנוסף, הפעיל קיהלנתהל לחץ מצדו, על מקורביו הספרדים, להעביר את המסמכים לעיונו.
תוכן המסמכים עבר בנתיבי פיקוד המודיעין הגרמני לאלכסיס ברון פון רון, לוילהלם קנריס, ממנו לוילהלם קייטל ולבסוף לאדולף היטלר. ב-12 במאי הוציא היטלר פקודה לפיה יש לצפות לתקיפת בעלות הברית ביוון ובסרדיניה.
מכיוון שהודות לפיצוח האניגמה קיבלו אנשי אולטרה בבלצ'לי פארק אימות לכך שהמודיעין והצבא הגרמני אימצו לחלוטין את מסרי מבצע קציצה, נשלח לצ'רצ'יל, ששהה באותו הזמן בארצות הברית, מברק שלשונו: "הקציצה נבלעה על כרעיה וקרביה" ("Mincemeat swallowed rod, line and sinker by the right people and from the best information they look like acting on it.").
הצלחת ההונאה סייעה לבעלות הברית בפלישתן לסיציליה, בשל הזזת חלק ניכר מכוחות התגבור הגרמניים מהאי האיטלקי אל עבר יוון וסרדיניה. ההיסטוריון יו טרבור-רופר כינה את המבצע "האפיזודה המרשימה ביותר בתולדות ההונאה".
על חלקם ב"מבצע קציצה" זכו יואן מונטגיו וצ'ארלס צ'ולמונדליי בתוארי אבירות של מסדר האימפריה הבריטית.
המבצע בתרבות
דאף קופר השתמש בעלילת הסיפור ברומן דמיוני, כביכול, "מבצע הרטברייק", שחיבר בשנת 1950. בהמשך התגלה הסיפור כנכון בספרו של יואן מונטגיו "האיש שמעולם לא היה", אשר יצא לאור בשנת 1953 והוסרט ב-1956. את דמותו של מונטגיו בסרט משחק קליפטון וב, מונטגיו עצמו מופיע בסרט בתפקיד סגן מרשל של חיל האוויר המלכותי, המותח ביקורת צינית על תוכנית "מבצע קציצה".
בנוסף אורה מורג הוציאה ספר נוער הנקרא "האניגמה במבצע קציצה".
ב-2020 הופק סרט מותחן בשם "האיש שלא היה" בכיכובם של קולין פירת', ג'ייסון אייזקס ומת'יו מקפדיין.