cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שורש (שפות שמיות)
שורש תנייני
גזירה של שורש תנייני מתרחשת בשתי דרכים עיקריות. האחת נובעת מניתוח צורני מחודש של המילה, כשהדובר מתייחס אל עיצורים השייכים במקורם למשקל כאל חלק מהשורש. בכך נוצר למעשה שורש חדש. דרך גזירה זו קיימת בלשון חז"ל. למשל, המילה "תרומה" היא מן השורש ר-ו-ם (כמו הֵרִים) במשקל תְּקוּלָה. בלשון חז"ל התייחסו אל התי"ו כאל שורשית, והעניקו למילה ניתוח חדש, כגזורה משורש ת-ר-ם במשקל קְטוּלָה. הדרך השנייה, הנפוצה יותר בעברית החדשה, היא גזירה מכוונת של שורש מבסיס על ידי השמטת תנועות הבסיס, בתהליך המכונה "סחיטה" (לדוגמה: ת-פ-ק-ד מן "תפקיד", במקור משורש פ-ק-ד), ולעיתים אף גזירה ישירה של שורש משורש אחר בתבניות קבועות כמו פ-ע-ל-ל (למשל: דברר), א-פ-ע-ל (אחזר), ת-פ-ע-ל (תשאל), ש-פ-ע-ל (שכתב), מ-פ-ע-ל (מחזר), פ-ע-ל-ן (עצבן), פ-ע-ל-ת (תכנת), פ-ל-פ-ל (בלבל).
התהליך של גזירת שורש תנייני יכול להתרחש מספר פעמים בזו אחר זו. כך למשל מהשורש התנייני ת-ח-ל (התחיל) - שהוא בעצמו נגזר בתקופת חז"ל מהשורש המקראי ח-ל-ל (הֵחֵל) - נגזר, בתקופת העברית החדשה, השורש החדש א-ת-ח-ל (אִתְחֵל).
התפתחות השורש
אף על פי שנהוג לטעון שבשפות השמיות שורש הוא בן שלושה עיצורים, יש תפיסה שהייתה נהוגה בדקדוק הקדום ויש המצדדים בה כיום שטוענת כי השורש הבסיסי היה בן שני עיצורים בלבד, למשל: קמתי, באתי (*ק-מ, *ב-א - פועלי 'ע"ו', וכן גזרת ע"ע ועוד), ובשלב מאוחר יותר התפתחו השורשים לשלוש אותיות, בין השאר על ידי הוספת תנועה או עיצור באמצע השורש (כך נוצרו גזרות ע"ו, ע"י) או הכפלת העיצור השני של השורש (גזרת הכפולים - ע"ע). יש המרחיקים לכת עוד יותר, ומצביעים על הדמיון הסמנטי בין השורשים פ-ר-ד, פ-ר-ך, פ-ר-ס, פ-ר-ע, פ-ר-ץ, פ-ר-ק, פ-ר-ר ועוד, או בין השורשים ק-צ-ב, ק-צ-ץ, ק-צ-ר, ק-צ-ע, וטוענים שגם במקרים האלה היו במקור רק שורשים בני שני עיצורים (*פ-ר, *ק-צ) ואלה התגוונו למשמעויות דקות יותר על ידי הוספת עיצורים שלישיים שונים. הטענה הזו מתקבלת על הדעת, ואף אומצה בידי חלק מחוקרי הלשון העברית בתקופתנו, ביחס לפעלים מן הגזרות, אך החוקרים מסכימים שאי אפשר לקבל אותה ביחס לפעלים השלמים (כלומר אלה שכל העיצורים בהם רגילים, כמו הדוגמאות של פ-ר-ק וק-צ-ב).
חקר השורשים בימי הביניים
שיטת הדקדוק בימי הביניים: מאז אמצע ימי הביניים מקובלת השיטה החד-גונית, לפיה כל שורש הוא שלָשי. לשיטה זו קדמה השיטה הרב-גונית, בה השורש מוגדר לפי אותן האותיות המתקיימות בכל ההטיות שלו. תוצאה של הגדרה זו היא שאין מספר קבוע של רדיקאלים בשורש, והוא יכול לנוע החל מאחד ועד שבעה רדיקאלים. לדוגמה: המילים הלכתי, אלך - מקורן מהשורש 'לך'. המילים מטה, נטיתי, אטה - השורש הוא בן אות אחת בלבד, 'ט'. מכה, הכיתי, אכה - השורש 'כ'. בתפיסה זו החזיק, בין השאר, מנחם בן סרוק, המדקדק בן המאה ה-10.
התפיסה שכל השורשים הם שלָשיים התחדשה בספרד בסוף המאה ה-10 על ידי ר' יהודה אבן חיוג', והומשכה בידי רבי יונה אבן ג'נאח שכתב את "ספר השורשים". חיוג' כתב בערבית וספריו תורגמו לעברית כבר במחצית הראשונה של המאה ה-11, אך אנשי צרפת ובעיקר בצפון לא קראו את חיבוריו. ייתכן שבזכות המגע בין יהודים וערבים עם נוצרים בספרד, הגיעה תגלית זו גם אל היהודים בצרפת. חידושו הגדול של חיוג' היה ביכולתו להראות שגם פועל כמו "קָם" הוא שלָשי (כלומר, בעל שלושה רדיקאלים, או "אותיות שורש"), אף על-פי שהרדיקאל השני (ע' הפועל) לא בא לידי ביטוי בתור אות. אותיות אלה, שאינן כתובות - אבל נמצאות במבטא - הן יסוד תורתו, הנקראת על שם המונח שהמציא, תורת "אלסאכן אללין".
מעכבי האנזים Dipeptidyl Peptidase IV
מעכבי האנזים Dipeptidyl Peptidase IV (מעכבי DPP-IV) הם משפחה של תרופות לטיפול בסוכרת מסוג 2, שנקראות גם הגליפטינים, על שם הסיומת של כל אחת מהן (גליפטין gliptin). התרופה הראשונה שיצאה לשוק היא סיטאגליפטין שאושרה לשימוש על ידי ה-FDA בשנת 2006.
מנגנון הפעולה
מבין ההורמונים שמופרשים מהמעי, אחד ההורמונים שנקרא אינקרטין מופרש בתגובה למזון (בעיקר פחמימות) שמגיע למעי. האינקרטינים הם הורמונים שמגרים הפרשת אינסולין ותורמים להפרשת אינסולין כתלות ברמות הגלוקוז בדם. קיימים מספר הורמונים אינקרטיניים והידועים בהם הם GIP ו-GLP-1. זמן מחצית החיים של GLP-1 הוא קצר מאוד (כ-5 דקות) משום שהוא עובר פירוק על ידי האנזים DPP-IV. אנזים זה מהווה את אתר הפעולה של התרופות המעכבות אותו. עיכוב פעילות האנזים DPP-IV על ידי הגליפטינים, מאריך את משך הפעילות של האינקרטינים ועוזר לאזן את רמות הגלוקוז בדם. בכך מושג איזון טוב יותר של מחלת הסוכרת.
שימוש ויעילות
תרופות מעכבות אנזים Dipeptidyl Peptidase IV (גליפטינים) יכולות להינתן לבד או בשילוב עם תרופות אחרות לטיפול בסוכרת. כשהן ניתנות לבד או עם מטפורמין. יעילות הגליפטינים נבדקה במספר רב של מחקרים קליניים. אך בסקירה שיטתית של Cochrane משנת 2020, כאשר נבדק הטיפול בסוכרת בגליפטינים בהשואה לטיפול במטפורמין, לא נמצאה ראיות להפחתת תמותה מכל סיבה, תופעות בריאות חמורות, תמותה קרדיווסקולרית, אוטם שריר לב לא קטלני, שבץ מוחי לא קטלני או מחלת כליות סופנית.
יעילותן מתבטאת ביתרונות הבאים:
תופעות לואי
במטופלים שנוטלים תרופה נוספת אשר עלולה לגרום לסוכר נמוך בדם, כגון אינסולין או סולפונילאוריאה, דווח על שכיחות גבוהה של רמת סוכר נמוכה בדם (היפוגליקמיה) בעת נטילת תרופות מעכבות אנזים Dipeptidyl Peptidase IV (גליפטינים). תופעות לוואי שכיחות שדווחו כוללות אף סתום, נזלת, כאב גרון, שיעול,, כאב ראש, שלשול, דלקת בדרכי השתן, רמות שומנים גבוהות בדם, עליה במשקל, עצירות, כאבי שריר-ושלד, עליה בחומצת שתן וסמני פגיעה בלבלב בבדיקות דם. סקירה משנת 2014 מצאה סיכון מוגבר לאי ספיקת לב עם סקסאגליפטין ואלוגליפטין, מה שגרם ל-FDA להוסיף ב-2016 אזהרות לתוויות התרופות הרלוונטיות. ב-2015, הזהיר מינהל המזון והתרופות האמריקני (FDA) כי תרופות לסוכרת מסוג 2 כמו סיטאגליפטין, סקסאגליפטין, לינגליפטין ואלוגליפטין עלולות לגרום לכאבי מפרקים שעלולים להיות חמורים ומשביתים. ה-FDA הוסיף אזהרה ואמצעי זהירות חדשים לגבי סיכון זה לתוויות של כל הגליפטינים. ניתוח-על משנת 2018 הראה ששימוש במעכבי DPP-4 היה קשור לסיכון מוגבר ב-58% לפתח דלקת לבלב חריפה בהשוואה לפלסבו או לאי-טיפול. מחקר תצפיתי שפורסם באותה שנה, מרמז על סיכון מוגבר לפתח מחלת מעי דלקתית (במיוחד, קוליטיס כיבית), המגיע לשיא לאחר שלוש עד ארבע שנים של שימוש וירידה בהמשך.
גיז'רמו וילאס
גיז'רמו אפולינריו וילאס (בספרדית: Guillermo Apolinario Vilas; נולד ב-17 באוגוסט 1952 במאר דל פלאטה שבפרובינציית בואנוס איירס) הוא טניסאי עבר ארגנטינאי, שבשיאו דורג במקום הראשון בדירוג העולמי. וילאס הוא הטניסאי הארגנטינאי הראשון שזכה בטורניר מסוג גראנד סלאם.
קריירה
זכה בארבעה תוארי גראנד סלאם: רולאן גרוס ובאליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1977 (שניהם שוחקו על מגרש החימר) ופעמיים באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1978 וב-1979 (מגרש דשא).
בשנת 1974 הוא אף זכה באליפות סבב המאסטרס העולמי. והוא גם זכה ב־5 תוארי מאסטרס בין השנים (1975-80).
השנה המוצלחת בקריירה
השנה המוצלחת בקריירה הייתה ב-1977 כאשר זכה בשניים מתוך ארבעת טורנירי הגראנד סלאם ו-16 מתוך 31 טורנירי הסבב העולמי לגברים שבהם השתתף, אשר מדובר בשיא זכיות לשנה בסבב. בנוסף באותה שנה הוא ניצח ב-145 משחקים מול 15 הפסדים בלבד (בסבב העולמי 15–130, שיא ניצחונות לעונה).
וילאס נבחר שלוש פעמים לספורטאי השנה בארגנטינה (פרס "אולימפיית זהב"): ב-1974, ב-1975 וב-1977.
פרישה
וילאס פרש מהסבב המקצועני בשנת 1989, אך המשיך לשחק בטורנירי צ'אלנג'ר עד 1992. הוא נבחר להיכל התהילה של הטניס בשנת 1991.
אנה הבלשית
אנה הבלשית (ברוסית: А́нна-детекти́въ) היא סדרת דרמה בלשית רוסית עם אלמנטים של מיסטיקה. שמה הראשוני היה — "אנה המדיום". בהפקת הסדרה השתתפו חברת Skyway Productions וחברת Star Media.
שידור פרק הבכורה נערך ב-7 בנובמבר 2016 בערוץ TV-3. הסדרה שודרה מיום שני עד יום חמישי בשעה 19:30. הפרק האחרון של העונה הראשונה שודר ב-22 בדצמבר 2016.
עונה 1
שנת 1888. לעיר המחוז זאטונסק מגיע מסנקט פטרבורג הבירה החוקר המנוסה יאקוב שטולמן. שם הוא פוגש נערה מקומית, אנה מירונובה, חובבת מדע, מיסטיקה ורוחניות. יחד, הם יוצאים לפתור שלל מקרים מסתוריים וסדרת פשעים איומים. אנה עוזרת לו לפתור את התיק, ומערכת יחסים נוצרת ביניהם. עם זאת, יאקוב יוצא לאירופה ומשאיר את מירונובה לבדה.
משה שטיינשניידר
משה (מוריץ) שטיישניידר (Moritz Steinschneider; רמש"ש; א' בניסן ה'תקע"ו, 30 במרץ 1816 – ט' בשבט ה'תרס"ז, 24 בינואר 1907), מייסד המחקר המודרני של הביבליוגרפיה העברית, היסטוריון ומזרחן, מגדולי מלומדי חכמת ישראל במערב.
תולדות חייו
נולד בעיירה פרוסניץ שבמוראביה וקיבל השכלה תורנית וכללית כאחד. את לימודיו המשיך בניקלשבורג, בפראג ובווינה. בווינה למד מדעי המזרח, ספרות עברית, שפות שמיות (עברית, ערבית וסורית) וביבליוגרפיה, על אף הגבלות שהוטלו על לימודיו ומחקריו בשל יהדותו. הוא הצטרף לאגודה קדם-ציונית, אך פרש ממנה לאחר מספר שנים כשהגיע למסקנה שהרעיון בלתי-אפשרי ליישום. אחרי מעבר בלייפציג ושוב בפראג הגיע לבסוף ב-1845 לברלין, ובה נשאר עד פטירתו. שם הכיר את צונץ, אברהם גייגר ושאר חוקרי חכמת ישראל.
כסטודנט השתתף באירועי מהפכת 1848, ובאותה שנה קיבל אזרחות פרוסית. באותה שנה גם נשא לאישה את אוגוסטה לבית אוורבך, והתפרנס בתחילה כמורה פרטי וכדרשן, וכן השתתף בחיבור ובתרגום ספרי לימוד לילדים יהודים. ב-1850 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג, וב-1859 התמנה מרצה בבית המדרש ע"ש פייטל היינה אפרים בברלין, שבו למדו יהודים ונוצרים מדעי היהדות שלא לשם קבלת תואר. מ-1860 עד 1869 היה נציג הקהילה היהודית לענייני שבועת היהודים (more judaico), והביע את התנגדותו לטקס זה. ב-1869 התמנה למנהל בית ספר יהודי לנערות בברלין, משרה שהחזיק בה כעשרים שנה, ובאותה שנה קיבל גם משרת ספרן בספרייה המלכותית בברלין. הוא דחה הצעה ללמד בבית הספר הגבוה למדעי היהדות בברלין. בין תלמידיו היו יצחק יהודה גולדציהר, שניאור זלמן שכטר, חיים ברודי, יהודה ליב מאגנס, אלכסנדר מרקס, ג'ורג' קוהוט, גוטהולד וייל, ארתור בירם ואחרים. נכדו, גוסטב שטיינשניידר, היה פילוסוף ועלה לארץ ישראל.
שטיינשניידר נפטר ב-1907 ונקבר בבית הקברות היהודי בווייסנזה שבברלין. בשכונת תל חיים בתל אביב נקרא רחוב על שמו.
תחומי מחקר והשקפת עולם
שטיינשניידר מכונה במקורות רבים "אבי הביבליוגרפיה העברית". הוא פרסם מאמרים ומחקרים לרוב בתולדות הספר העברי והיהודי, בפרט בימי הביניים. פרסומיו ומחקריו הביבליוגרפיים והאחרים הניחו את התשתית לחקר מדעי היהדות במסגרת תנועת חכמת ישראל. הוא פרסם קטלוגים מפורטים, כולל ביוגרפיות של המחברים, של ספרי הדפוס בספרייה הבודליאנית באוניברסיטת אוקספורד ושל כתבי היד העבריים בספריות בברלין, בספריית מדינת בוואריה במינכן, בהמבורג ובליידן. ערך אנציקלופדי על הספרות היהודית שכתב ל-Allgemeine Encyklopädie der Wissenschaften und Künste (האנציקלופדיה הכללית למדעים ולאמנויות) שיצאה לאור בברלין 1844–1847 יצא לאור גם כספר בפני עצמו ותורגם לאנגלית (Jewish Literature from the Eighth to the Eighteenth Century, לונדון, 1857) ולעברית ("ספרות ישראל", וילנה 1899, תרגם תלמידו צבי (הנרי) מאלטר, עם עדכונים של רמש"ש עצמו).
שטיינשניידר כתב למעלה מאלף וארבע מאות ספרים, מאמרים, קטלוגים, רשימות ביבליוגרפיות ומהדורות מדעיות של חיבורים קדומים, ובנוסף לכך ביקורות ספרים ומכתבים, שחלקם לא פורסמו. הוא כתב בגרמנית, איטלקית, צרפתית, לטינית ועברית (לרבות פרסומים ברבים מכתבי העת של המשכילים העבריים במזרח אירופה). מ-1859 עד 1882 ערך כתב עת בשם Hebräische Bibliographie, בעברית "המזכיר".
תחומי מחקרו לא היו בספרות העברית בלבד: הוא עסק גם בכל הספרות המדעית שלפני התקופה המודרנית, בארצות האסלאם ובאירופה וחקר את תרגומי ספרי המדע בין השפות יוונית, ערבית, עברית והשפות האירופיות. בעיקר התמקד בפילוסופיה, רפואה ומתמטיקה של ימי הביניים.
פרסומים
בין פרסומיו החשובים ביותר של שטיינשניידר: מהדורות חדשות של ספריו נדפסו לאורך המאה העשרים, והעיסוק בפרסומיו נמשך גם בראשית המאה העשרים ואחת, לרבות הכנת מהדורה מקוונת של ספרו על התרגומים העבריים.
אומוניה ניקוסיה
מועדון האתלטיקה אומוניה ניקוסיה (ביוונית: Αθλητικός Σύλλογος Ομόνοια Λευκωσίας) הוא מועדון כדורגל קפריסאי מעיר הבירה, ניקוסיה, אשר משחק בליגת העל הקפריסאית. אומוניה זכתה ב-20 תוארי אליפות, ב-16 גביעי קפריסין וב-16 גביעי הסופר קאפ הקפריסאי. המועדון נוסד בשנת 1948 ונהיה חבר בהתאחדות הכדורגל הקפריסאית בשנת 1953. כמועדון אתלטיקה, לאומוניה ישנם גם קבוצות כדורסל (ראו אומוניה (כדורסל)), כדורעף, קט-סל ואופניים.
היסטוריה
מועדון האתלטיקה אומוניה ניקוסיה הוקם בשנת 1948, לאחר מלחמת העולם השנייה. ייסודו של המועדון (ביחד עם מספר מועדונים נוספים), התרחש בעקבות המשבר הפוליטי של התקופה הזו, קונפליקט בין מפלגות הימין למפלגות השמאל. אוהדי אומוניה נחשבים ברובם כתומכי מפלגת השמאל.
בשנת 1953 הצטרפה אומוניה להתאחדות הכדורגל הקפריסאית כקבוצה בליגת העל הקפריסאית. במהלך שנות ה-60 החל המועדון להתהוות כמועדון פאר ברמה הקפריסאית, כאשר זכה בתואר האליפות הראשון שלו בעונת. אומוניה סיימה עם יתרון של 7 נקודות מעל המקום השני, שבו סיימה אנורתוסיס פמגוסטה. אומוניה המשיכה במסע ההצלחה שלה וקטפה מאז תארים רבים. עם 19 אליפויות ו-12 גביעים, אומוניה מצאה את העצמה כקבוצה המעוטרת ביותר במדינה. בנוסף לכל, אומוניה השיגה לעצמה עוד שיא של 5 דאבלים - בשנים 1972, 1974, 1981, 1982 ו-1983.
אומוניה הייתה הקבוצה הדומיננטית ביותר בליגה במהלך שנות ה-70, כאשר זכתה ב-7 תוארי אליפות רצופות בין 1974 ל-1979, שיא נוסף שבו מחזיקה הקבוצה עד היום. באותה תקופה שיחק בשורות המועדון אחד השחקנים הגדולים ביותר בתולדות הכדורגל הקפריסאי, החלוץ סוטיריס קאיפאס, וגם השחקן המפורסם גרגורי סאבאס. קאיפאס, הנחשב בעיני רבים כשחקן הכדורגל הקפריסאי הטוב ביותר בכל הזמנים, זכה בתואר נעל הזהב באירופה אחרי שסיים כמלך השערים בכל הליגות באירופה בשנת 1976 עם 39 שערים - דבר שנחשב להישג הגדול ביותר שבו זכה שחקן כדורגל קפריסאי אי פעם.
למרות הבדלי הרמות הברורים בין אומוניה לשאר הקבוצות הבכירות באירופה, אומוניה הוכיחה את עצמה כיריבה ראויה בגביעי אירופה השונים. בליגת האלופות בעונת 1979/1980, הם חזרו הביתה אחרי תבוסה קשה 10-0 מול אייאקס באמסטרדם, וניצחו אותה 0-4 בגומלין, בתצוגת כדורגל מרהיבה בניקוסיה.
אחרי עזיבתו של קאיפאס, אומוניה המשיכה לייצר שחקנים כישרוניים שעזרו לה להמשיך להיות הקבוצה הבכירה במדינה. הקבוצה זכתה באליפות משנת 1981 עד 1985, ושוב ב-1987 וב-1989. למרות הזכייה בתואר בעונת 1992/1993, אומוניה הוכרחה להיות תחת צילה של אנורתוסיס פמגוסטה במהלך שנות ה-90. למרות זאת, אוהדי הקבוצה זכו לראות תצוגות שערים רבות מידי החלוץ ההונגרי יוסף יוריאץ בתחילת העשור, וכן של הגרמני ריינר ראופמן, שהגיע למועדון בשנת 1998. הוא היה השחקן הטוב ביותר באי במשך 4 שנים ואפילו התאזרח ושיחק במדי נבחרת קפריסין. עוד כוכב של הקבוצה בשנות ה-90 היה הקשר קוסטאקיס מלקוס, ששיחק אחר כך אצל היריבה אפואל ניקוסיה.
למרות הכל, עד עונת 1999/2000 חיכתה אומוניה בקוצר רוח לזכות בתואר כלשהו, ולבסוף זכתה להניף באותר העונה את הגביע הקפריסאי. כמו שזכתה הקבוצה לסבלנותם המדהימה של אוהדיה, ההצלחה הזו הזכירה לקבוצה את מסורת הגביעים הרצינית שלה. המועדון מחזיק בשיא של הקבוצה היחידה שזכתה בגביע 4 פעמים ברצף בין 1980 ל-1984.
בעשור הבא, תואר האליפות שב למועדון. לאחר הגעתו של המאמן הנק הווארט באמצע העונה, אומוניה טיפסה בטבלה כדי לזכות באליפות נוספת אחרי ניצחון האלופה הקודמת אנורתוסיס פמגוסטה 1-3, במשחק שהכריע את האליפות. תהילה נוספת הושגה בעונת 2002/2003 כאשר המאמן טוני סאבבסקי הוביל את הקבוצה לאליפות מספר 19. אומוניה זכתה בגביע הקפריסאי בעונת 2004/2005.
בשנת 2010 זכתה הקבוצה באליפות ה-20, ובשנתיים שלאחר מכן זכתה פעמיים ברציפות בגביע.
בעונת 2016/2017 בליגה האירופית הודחה הקבוצה בסיבוב השני של שלב המוקדמות על ידי בית"ר ירושלים.
אצטדיון
מגרשה הביתי הנוכחי של הקבוצה אצטדיון GSP, המכיל 23,400 מקומות ישיבה וידוע גם בשם אצטדיון פאנסיפריה. זה האצטדיון הגדול ביותר בקפריסין. המועדון מתחלק באצטדיון עם אפואל ניקוסיה, המועדון הגדול השני מן העיר, וגם עם אולימפיאקוס ניקוסיה, והקבוצות משתמשות בו מאז שנת 1999. אצטדיונה הקודם של הקבוצה היה אצטדיון מקריו, מאז שנת 1977, ולפניו היה אצטדיון פאלאיו (הישן) ג'י אס פי, שגם בו שיתפו פעולה שלוש הקבוצות מניקוסיה. בשנותיו הראשונות של המועדון, אומוניה שיחקה באצטדיון גול.
האוהדים
למועדון יש שני מועדוני אוהדים עיקריים: "PA.SY.FI." ו"Gate 9", שמייצגים את מרבית האוהדים של הקבוצה.
"Gate 9" הוא מועדון האוהדים הקטן יותר של הקבוצה. המועדון שאב את שמו של סוטיריס קאיפאס, השחקן הגדול ביותר בתולדות המועדון והמדינה, כאשר הוקם בשנת 1992. מאז המועדון אוהדים עוקב אחרי הקבוצה לכל מקום בעולם שבו שהיא משחקת, והוא שייך לארגון הגג של ארגוני אוהדים אנטי-גזענים (אנטירה), אלרטה (Alerta network).
תארים
אליפויות (21) – 1961, 1966, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1987, 1989, 1993, 2001, 2003, 2010, 2021 זכיות (16) – 1965, 1972, 1974, 1980, 1981, 1982, 1983, 1988, 1991, 1994, 2000, 2005, 2011, 2012, 2022, 2023 זכיות (16) – 1966, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1988, 1989, 1991, 1994, 2001, 2003, 2005, 2010, 2012
בוס (צרפת)
בוס הוא אחד מהאזורים החקלאיים הפוריים בצרפת ועל כן מכונה גם "הגורן של פריז". פרט לחיטה ושאר דגנים מגדלים באזור גם סלק סוכר.
גאוגרפיה
אזור בוס מתפרס על שטח של 6,000 קמ"ר. מבחינה טופוגרפית מדובר ברמה אשר גובהה הממוצע הוא 140 מטרים, נעדרת עצים ושיחים עוד מהתקופה הנאוליתית. נופה נשלט מרחוק על ידי קטדרלת נוטר דאם משארטר.
יישובים
הערים העיקריות הן שארטר, שאטודן, אטאמפ וואנדום.
ארטנה, אונו, אונה־סוז־אונו, שמפיני־אן־בוס, מארול־אן־בוס, רוזייר־אן־בוס, ריאן (לוארה), ווֹב, וילוֹ, אפּרנון, מנטנון, ירמנונוויל, אַנש, סן־פיאה, אוּ (אר־ולואר), אוּ, שארטנווילייה, קולטנוויל, לוויזאן, ליסה (אר־ולואר), לֶוו, שאמפול, מנווילייה, דימאנשוויל, מבוֹאזן, פייר (אר־ולואר).
דרכי תחבורה
האזור נחצה על ידי צירי תחבורה ראשיים, דוגמת כביש A10 ומסילת הרכבת TGV האטלנטית. בדרום־מערב האזור ניתן להבחין בשלדי פרויקט ה"אירוטרן" שבנייתו הופסקה.
היגרוגרפיה
דרך הבוס זורמים מצפון אל צפון־מערב האסון והאר, יובלים של נהר הסן. כמו כן הנחל לואר (Loir), יובל של הנהר לואר, זורם מערבה.
כלכלה
אזור בוס ידוע בגידולי הדגנים, סלק הסוכר, תפוחי האדמה והלפתית. התפוקה יוצאת הדופן שלו ופוריות הקרקע קשורות לאקוויפר ענק של מי תהום, שנקווה בשארית תת־קרקעית שמקורה בהטיה של מי הלואר בעקבות תנועות טקטוניות. אחרי שנת 2005, במחוז אר־א־לואר, לאורך הכביש A10, הוקם פארק לטורבינות רוח.
תרבות
האזור היה לזירה לכמה יצירות של סופרים צרפתים מפורסמים.
פרוונית
פרוונית (שם מדעי: Chaetopelma) היא סוג של עכביש ממשפחת הפרווניתיים (טרנטולות) מהעולם הישן (הנבדלות מטרנטולות העולם החדש במספר מאפיינים). בסוג זה נמצא גם המין פרוונית שחורה, הטרנטולה היחידה המופיעה באופן טבעי בישראל, אם כי נכללים בו לפחות שלושה מינים נפרדים שטרם תוארו.
ניתן למצוא מינים מסוג זה במזרח התיכון, בטורקיה ובקפריסין.
ברונו קרייסקי
ברונו קרייסקי (בגרמנית: Bruno Kreisky; 22 בינואר 1911 – 29 ביולי 1990) היה פוליטיקאי יהודי סוציאל-דמוקרטי אוסטרי, קנצלר אוסטריה (1970–1983). תקופת כהונתו של קרייסקי כקנצלר הייתה הארוכה בתולדות הרפובליקה האוסטרית.
תחילת דרכו
קרייסקי נולד בווינה למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת. אביו, מקס קרייסקי, בן למשפחה יהודית נכבדה ממורביה, שהגיע לווינה בראשית המאה העשרים, היה מנכ"ל שתי חברות בתחום הטקסטיל ובעל תפקיד בכיר בבנק הלאומי האוסטרי. אמו, אירנה לבית פליקס באה ממשפחה עשירה, שהחזיקה במפעל שימורים מצליח.
בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. בשנת 1927 עבר לתנועת "נוער העובדים הסוציאליסטים" (SAJ). ב-1930 התקדם לתפקיד אחראי מחוז וב-1933 ניהל את תחום התרבות וההכשרה בתנועה. באוקטובר 1931 פרש מחברותו בקהילה היהודית והפך לחסר דת. בשנת 1929 בעקבות הכרותו עם המדינאי אוטו באואר (יהודי גם הוא), החל בלימודי משפטים באוניברסיטת וינה. אולם, בשנת 1934 עלה הקנצלר הפאשיסטי אנגלברט דולפוס לשלטון באוסטריה והמפלגה הסוציאליסטית הוצאה מחוץ לחוק. קרייסקי, יחד עם הסוציאליסט רומן פלאייס (Roman Felleis) ייסדו את התנועה המחתרתית "הנוער הסוציאליסטי-מהפכני" (Revolutionäre Sozialistische Jugend) וערכו פגישות בצ'כוסלובקיה. כתוצאה מפעילותו זו נעצר בינואר 1935 בבית הוריו. במהלך מעצרו הכיר סוציאליסטים אחרים מצד אחד ונאצים מן הצד האחר. במרץ 1936 הועמד לדין במסגרת "משפט הסוציאליסטים" והואשם בבגידה. הוא נשפט לשנת מאסר בפועל. ביוני אותה שנה שוחרר והוצא מן האוניברסיטה.
במרץ 1938 סיים את לימודיו והוסמך לעריכת דין, זמן קצר לאחר סיפוחה של אוסטריה לגרמניה (האנשלוס). מיד לאחר מכן נעצר, ובמעצרו חלק תא בין היתר עם הגנרל היהודי אמיל זומר, אך לבסוף שוחרר באוגוסט אותה שנה בתנאי שיעזוב את אוסטריה. הוא עזב לדנמרק ללא אשרה, אולם בזכות מכרים קיבל אשרת מעבר ובדנמרק ניסה לקבל אשרת הגירה לבוליביה. יושב ראש תנועת הנוער הסוציאליסטי השוודי, טורסטן נילסון, ארגן לו אשרה לשוודיה, שבה שהה מספטמבר 1938 ועד לסופה של מלחמת העולם השנייה. בשנת 1939 עלה אחיו הבכור, פאול, לארץ ישראל. קרייסקי תמך באחיו כלכלית במשך שנים, כיוון שזה היה חולני ובלתי-יציב נפשית.
בגלות
בשוודיה הצליח קרייסקי להתאקלם במהרה, גם בזכות קשריו עם פעילים סוציאליסטים וגם בזכות בן דודו, התעשיין הרברט פליקס (Herbert Felix), שהיה בעל מפעל שימורים בשוודיה והיה נשוי לנתינה שוודית. קרייסקי התיישב בסטוקהולם, עבד כיועץ כלכלי ופרסם מאמרים בעיתונות המקומית והזרה. בתחום הפוליטי פעל קרייסקי לשחזור עצמאותה של אוסטריה לאחר המלחמה ושקד על היבדלות התנועה הסוציאליסטית בגלות מן הקומוניסטים. הוריו הגיעו גם הם לשוודיה בפברואר 1940. בקיץ אותה שנה פגש לראשונה בווילי ברנדט, ששהה אז בגלות בנורווגיה. השניים נותרו חברים עד יומו האחרון של קרייסקי. בשנת 1942 נישא לוורה פירת, יהודייה ממשפחת תעשיינים. בנם הבכור, פטר, נולד בשנת 1944.
לאחר תום המלחמה, באוקטובר 1945, התמנה על ידי ממשלת שוודיה לאחראי על משלוחי סיוע לאוסטריה - תרופות, אבקת חלב, ומוצרי מזון. לעיתים גם מכשירים וציוד שלא היו בנמצא באוסטריה. חברי מפלגתו שלחו לו בקשות סיוע בדרך קבע. במאי 1946 שב לווינה וניסה להשתלב שוב בפעילות פוליטית, אולם גולים אוסטרים לא התקבלו אז בברכה בזירה הפוליטית. בנוסף, חששה המפלגה הסוציאליסטית שעם חזרתם של יהודים לשורותיה, תתחזק תדמיתה כ"מפלגה יהודית". קרל רנר ואדולף שרף שכנעו את קרייסקי לשוב לזמן מה לשוודיה על מנת להקים מחדש את נציגות אוסטריה שם. מתחילת 1947 שימש קרייסקי כמזכיר הנציגות ונהנה מתמיכת משרד החוץ האוסטרי. מאוחר יותר שימש כמזכירו של השגריר. בסוף שנת 1950 נקרא לשוב לווינה, לאחר 12 שנות גלות.
קריירה פוליטית
באפריל 1951 הוא שב עם משפחתו לאוסטריה וביוני התמנה ביוזמתו של סגן הקנצלר, אדולף שרף, ליועצו של הנשיא הנבחר וראש עיריית וינה, תיאודור קרנר. קרנר נחשב לבלתי-שגרתי, בלתי-פורמלי ולעיתים אף חסר טאקט. קרייסקי סייע רבות לקרנר וזכה דרכו ליצור קשרים הדוקים עם צמרת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. באפריל 1953 מונה למזכיר המדינה תחת שר החוץ קרל גרובר. קרייסקי ולאופולד פיגל ניהלו במשותף את המשא ומתן לחתימת החוזה (Österreichischer Staatsvertrag) בין אוסטריה בעלות הברית (ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות) שסיים את שליטת הארבע במדינה. לשניים הצטרף גם יוליוס ראב והם יצאו כמשלחת לחתום על החוזה במוסקבה באפריל 1955. בעקבות חתימת ההסכם במאי אותה שנה ועזיבת בעלות הברית את אוסטריה בעקבותיה, זכה קרייסקי לתהילה רבה ועל גלי ההצלחה נבחר לפרלמנט בשנת 1956. בשנת 1959 נבחר לכהן כשר החוץ, ומרב זמנו הופנה לניסוח הסכמי המסחר האירופיים שהיוו בסיס לאיחוד האירופי. בשנת 1967, לאחר הפסד מפלגתו בבחירות, הוא מונה ליו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ובשנת 1970 הוביל את המפלגה לניצחון והפך לקנצלר היהודי הראשון בתולדות אוסטריה. הוא היה פופולרי מאוד בקרב תושבי המדינה ואף חזר וזכה גם במערכות הבחירות של 1971, 1975 ו-1979. במקביל נשא בתפקידים מרכזיים באינטרנציונל הסוציאליסטי והתקרב לארצות ה"עולם השלישי".
בבחירות אפריל 1983 הפסידה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית את הרוב המוחלט שהיה לה בפרלמנט האוסטרי וקרייסקי, אשר עמד בראשה, וכקאנצלר אוסטריה, סירב לכונן ממשלת מיעוט. החליף אותו בתפקידו שר החינוך שלו, פרד זינובאץ, שמונה לקאנצלר אוסטריה. מעת סיום כהונתו כקאנצלר אוסטריה החלה בריאותו של קרייסקי להידרדר. בשנת 1984 הוא עבר ניתוח השתלת כליה ובהמשך חי באי פלמה דה מיורקה בספרד. קרייסקי מוגדר כקאנצלר הסוציאליסט הטוב ביותר שהיה לאוסטריה ומונה ליו"ר כבוד של המפלגה. הוא הלך לעולמו ביולי 1990 בווינה.
יחסו לישראל ולציונות
קרייסקי, כיהודי אוסטרי טיפוסי, ראה ביהדות דת קונפסיונלית (בשנות ה-30 חדל מלהזדהות עמה והצהיר על עצמו כחסר דת), והדגיש שאין עם יהודי. הוא נודע כמסתייג מן הציונות כפתרון לבעיה היהודית וכביקורתי כלפי עמדותיה של ממשלת ישראל בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי, אך למרות זאת הכיר בחשיבות קיומה של מדינת ישראל ליהודי העולם. דעותיו אלו זיכו אותו בכבוד בעולם הערבי ואף בקשרי חברות עם נשיא מצרים, אנואר סאדאת ושליט לוב, מועמר קדאפי. קרייסקי הגדיל לעשות ובשנת 1980 היה מהראשונים בעולם שהכירו באש"ף והתיר לארגון לפתוח בארצו שגרירות פלסטינית רשמית. קרייסקי ספג ביקורת קשה ממדינת ישראל ומהעולם היהודי, שראו בדעותיו אלה בגידה בעם היהודי. במיוחד זכורים דבריו על ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר, באומרו כי הוא השליט האירופאי היחידי שלא נסחט על ידה, וכן פנייתו המזלזלת לראש הממשלה מנחם בגין עת אמר עליו "בסך הכול מדובר בעורך דין קטן מפולין". קרייסקי התנגד נחרצות גם למאבקו של צייד הנאצים שמעון ויזנטל ואמר בתגובה לטענת ויזנטל לפיה ארבעה מחברי ממשלתו הם בעלי עבר במפלגה הנאצית, כי ויזנטל חי מלהגיד לעולם כי האוסטרים אנטישמים.
ב-9 ביולי 1979 תקף אותו בגין על קשריו עם ערפאת, תוך רמיזה למוצאו היהודי של קרייסקי: "נתגבר על הערפאתים הנאצים וגם על משרתיהם, יהיה מוצאם אשר יהיה".
עם זאת, וינה שימשה, החל משנות השישים, מרכז לפעילות ארגון נתיב. משנת 1965 שימש ארמון שנאו (Schloss Schönau) כמחנה מעבר חשאי למהגרים יהודים מברית המועצות לישראל ולמדינות המערב, תחת הסכם בשתיקה עם קרייסקי.
ב-28 בספטמבר 1973, ראש השנה, חטפו שני מחבלים פלסטינים מספר מהגרים יהודים מברית המועצות ודרשו את סגירת המחנה בתמורה לשחרורם. קרייסקי נכנע לדרישות החוטפים. על התנהלותו באירוע זה (שכונה בהמשך פרשת שנאו) ספג ביקורת קשה מצד ישראל. ב-2 באוקטובר ביקרה גולדה מאיר בווינה וניסתה לשכנעו לשנות את החלטתו, אולם הוא לא נענה לה. מאוחר יותר הסכים לפתיחת מחנה מעבר באתר אחר. בתקופת פעילותו עלו ממחנה שנאו למעלה מ-70,000 יהודים בסיועה של הסוכנות היהודית.
ימים מספר לפני פרוץ מלחמת יום כיפור סיפר לו בכיר בשלטון המצרי, איסמעיל פהמי, על רצונה של מצרים לתקוף את ישראל. קרייסקי לא העביר אזהרה לישראל, כי לא העריך את הדברים כאמינים.
בספטמבר 1982 הגיע לובה אליאב אל קרייסקי בשליחות סודית מטעם ראש הממשלה מנחם בגין. קרייסקי התבקש לסייע במגעים לחילופי שבויים ממלחמת לבנון. קרייסקי מינה את הרברט אמרי, מנהל לשכתו ושגריר אוסטריה לשעבר בביירות, כאיש קשר במשא ומתן.
אחיו היחיד פאול קרייסקי, יליד 1909, הפך גם הוא לחסר דת ב-1929. להבדיל מאחיו, פאול עלה לארץ ישראל בשנת 1939, התחתן ב-1953 והתגורר בירושלים ועסק במכירת תוצרת של עיוורים. בנוסף, קיבל פנסיה קטנה מממשלת אוסטריה באמצעות השגרירות האוסטרית בתל אביב
פאי בירכתי הספינה
π בירכתי הספינה הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה (אחרי נאוס) עם בהירות נראית מדרגה 2.7. הכוכב נמצא במרחק של למעלה מ-800 שנות אור ממערכת השמש. ציוני באייר של כוכבי הקבוצה ניתנו כאשר הכוכבים השתייכו לקבוצת "ארגו נאביס" (ספינת הארגונאוטים), שפורקה לארבע קבוצות ובשל כך אין קשר בין בהירות הכוכבים ובין ציוני באייר שלהם. למרות בהירותו ומיקומו בקבוצת הכוכבים, לא זכה π בירכתי הספינה לשם משלו בתרבות המערבית, בניגוד לכוכבים אחרים בקבוצה.
תכונות
π בירכתי הספינה הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים במרחק זוויתי של כ-0.72 שניית קשת זה מזה ומסומנים π בירכתי הספינה Aa ו-π בירכתי הספינה Ab. במרחק זוויתי של מעט יותר מדקת קשת מבני הזוג נמצא כוכב נוסף שבעבר היה מסומן כ-π בירכתי הספינה B וכיום נהוג לציינו כ-HD 56856.
π בירכתי הספינה Aa
π בירכתי הספינה Aa הוא הכוכב הבהיר יותר מבין השלושה והיחיד שניתן לצפייה ללא ציוד עזר. זהו על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K3 Ib (בעבר, כאשר המרחק אליו הוערך בכ-100-200 שנות אור, הוא סווג כענק כתום מסוג ספקטרלי K4 III). מסתו קרובה ל-12 מסות שמש ורדיוסו כ-220 רדיוסי שמש, בערך כמו רדיוס מסלול כדור הארץ סביב השמש. טמפרטורת פניו כ-4,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 7,800 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה אך בשל טמפרטורת פניו הנמוכה, חלק משמעותי מקרינתו היא בתחום התת-אדום, כך שעוצמת ההארה המלאה שלו היא קרוב לפי 12,000 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו של π בירכתי הספינה משתנה בפחות מעשירית של דרגת בהירות והוא מסווג כמשתנה סדיר למחצה.
π בירכתי הספינה B
π בירכתי הספינה B (מסומן בדרך כלל כ-HD 56856), הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי 9.5 עם בהירות מדרגה 8 ומסה שמוערכת בכ-2.5 מסות שמש. לא ידוע אם הוא קשור כבידתית לזוג π בירכתי הספינה A, אך אם כן, הוא נמצא במרחק של לפחות רבע שנת אור או 17,000 יחידות אסטרונומיות מהם, וזמן ההקפה שלו סביבם הוא לפחות 700,000 שנים.
סביבה
π בירכתי הספינה הוא חלק מצביר פתוח שנקרא קולינדר 135 (לפעמים גם נקרא צביר π בירכתי הספינה) והוא הכוכב הבהיר ביותר בצביר. חוץ ממנו יש בצביר עוד 3 כוכבים עם דרגת בהירות מתחת ל-5.5 כך שניתן לראותם ללא ציוד עזר. חוץ מהם, משקפת או טלסקופ חובבים מאפשרים לצפות בעשרות כוכבים נוספים ברדיוס של פחות ממעלה מסביבם. מדידות של המהירות הרדיאלית, התנועה העצמית והמרחק, נותנות תוצאות דומות לחלק משמעותי מהכוכבים האלה ומוכיחות שאכן מדובר בצביר.
לייגר
הלייגר (באנגלית: Liger) הוא בן-כלאיים של אריה ושל נקבת טיגריס (מקור שמו הוא הלחם של המילים האנגליות ל"אריה" ול"טיגריס" - Lion ו-Tiger).
מאפיינים
הלייגר גדול מהוריו. לייגרים גדלים גופנית עד הגיעם לגיל שש. בעבר סברו בטעות כי בלייגר מופרש הורמון גדילה כל חייו באופן כזה שאינו חדל לגדול פיזית.
הלייגר יחד עם הטיילייגר הם החתולים הגדולים ביותר, אולם בטבע החתולים הגדולים ביותר הם מתת המין טיגריס סיבירי.
נכון לספטמבר 2013 משקל הלייגר הגדול ביותר שתועד הוא 418.2 ק"ג, אורכו 3.33 מטר וגובהו 1.25 מטר בכתפיים וכונה "הרקולס".
הלייגר הזכר עקר, אך למרות זאת מתבגר מבחינה מינית ומזדווג עם הנקבות. לייגר ממין נקבה, לעומת זאת, לרוב פורייה, ומסוגלת להעמיד צאצאים.
הלייגר מתאפיין בפסים הדומים לפספוס הטיגריס, ובצבע חום־צהבהב הדומה לאריה. הגורים נושאים את רעמת האריה, שנעלמת אט אט עם הגיל, כאשר בחלק מהמקרים נשאר רק סימן לכך שהייתה רעמה ובחלק נשארת רעמה קטנה.
סודות הגברת קירסאנובה
סודות הגברת קירסאנובה (ברוסית: Та́йны госпожи́ Кирса́новой) היא סדרת טלוויזיה בלשית רוסית, המהווה פריקוול לסדרה הבלשית-מיסטית "אנה הבלשית". בהפקת הסדרה השתתפו חברת "בומרנג" וחברת Star Media, שגם הפיקה את סדרת האם.
לייגר
מאפיינים
ישנן עדויות שונות לאורך ההיסטוריה על קיומם של לייגרים, כגון גילוף של גורי הלייגר שנעשה על ידי G.B. Whittaker בשנת 1825, ציורים, שני גורים שנולדו בשבי בשנת 1837 והוצגו לוויליאם הרביעי וויקטוריה, ועדויות שונות משנת 1900 ואילך. משקלו וגודלו של הלייגר אינו מאפשר לו לצוד מחמת חוסר היכולת שלו לרדוף אחרי טרף נמלט, וכך גם אם ירגילו לייגר לטבע, סביר להניח כי הוא ימות מרעב. הלייגרים יכולים אפוא להתקיים רק בגני חיות. הלייגר נוטה למות בגיל צעיר בגלל פגמים גנטיים.
סודות הגברת קירסאנובה
שידור פרק הבכורה התקיים ב-3 בדצמבר 2018 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה 1". הסדרה החדשה שודרה ברוסיה בימים שני עד שישי ב-14:40.
עלילה
בשנת 1878, אל עיירת המחוז בוגורודסק מגיעה מורה צעירה למתמטיקה בשם לריסה קירסאנובה. היא מנסה למצוא את ארוסה פאבל בסטוז'ב, שבאופן מסתורי נעלם יום לפני חתונתם. בניסיון למצוא פתרון, היא חושפת שורת פשעים גדולים.
פיליפ, דוכס אורליאן
פיליפ, דוכס אורליאן (בצרפתית: Philippe d'Orléans; 1 ביולי 1336 - 1 בספטמבר 1375), היה בנו של פיליפ השישי, מלך צרפת.
ביוגרפיה
פיליפ נולד ב-1 ביולי 1336 בווינסן, לפיליפ השישי, מלך צרפת, ולז'אן מבורגונדי, בתם של רובר השני, דוכס בורגונדי ואנייס מצרפת, דוכסית בורגונדי. בשנת 1344 קיבל פיליפ מאביו את התואר דוכס אורליאן, וב-18 בינואר 1345 הוא התחתן עם בלאנש מצרפת, דוכסית אורליאן, בתם של שארל הרביעי, מלך צרפת וז'אן ד'אברו. בשנת 1356 נלחם פיליפ בקרב פואטייה ונפל בשבי האנגלי, שבו שהה עד לאחר חתימת הסכם ברטיני בשנת 1360, אם כי הוא נשאר בתחילה כבן ערובה במקום אחיו ז'אן השני, מלך צרפת. ב-1 בספטמבר 1375 מת פיליפ באורליאן, ומכיוון שלא היו לו בנים חוקיים חזרה נחלתו לכתר הצרפתי.
פייר דאק
אנדרה איזאק המכונה פייר דאק (15 באוגוסט 1893 - 9 בפברואר 1975) היה הומוריסט וקומיקאי יהודי צרפתי.
לי סטרסברג
לי סטרסברג (באנגלית: Lee Strasberg, 17 בנובמבר 1901 - 17 בפברואר 1982) היה במאי, שחקן ומפיק אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר בשל היותו מורה למשחק בעל שיעור קומה וממציאה של שיטת המשחק האמריקנית המבוססת על שיטת סטניסלבסקי. עם תלמידיו נמנים בין היתר אן בנקרופט, מרלון ברנדו, דסטין הופמן, מונטגומרי קליפט, ג'יימס דין, מרילין מונרו, פול ניומן, אל פצ'ינו, רוברט דה נירו, ראובן אדיב, הארווי קייטל, איליה קאזאן, ג'רלדין פייג', ג'יין פונדה, אלי וולך, אוה מארי סיינט, אלן בורסטין, צ'ארלס גרודין, סטיב מקווין ואנה מוחה. ממייסדי מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע.
פייר דאק
חייו
נולד למשפחה יהודית בעיר שאלון-סור-מארן (כיום שאלון-אן-שמפאן, בירת חבל שמפאן-ארדן) בצרפת. בניה של המשפחה, שמוצאה היה מחבל אלזס, לחמו למען צרפת בצבא המהפכה ובמלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870. אחיו הבכור של איזאק נהרג במלחמת העולם הראשונה בהגנה על צרפת נגד הגרמנים. אביו היה קצב במקצועו, ואיזאק השתמש בהמשך בשפת הקצבים בפזמוניו.
לי סטרסברג
קורות חייו
בשנת 1931 היה סטרסברג אחד ממייסדיה של קבוצת תיאטרון שעם חבריה נמנו איליה קאזאן, ג'ון גרפילד, סטלה אדלר, סאנפורד מייזנר, פראנצוט טון ורוברט לואיס. ב-1936 התאזרח סטרסברג בארצות הברית. ב-1949 הוא החל את הקריירה הארוכה שלו בסטודיו השחקנים בניו יורק שפעל להנחלת שיטת המשחק שהתבססה על סטניסלבסקי. כעבור שנתיים התמנה סטרסברג למנהל אמנותי, והמוניטין של המוסד שגשג.
בשנת 1966 ייסד סטרסברג את "סטודיו המערב למשחק" בלוס אנג'לס. ב-1969 הוא יסד את מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק ובלוס אנג'לס. סטרסברג אף שיחק, הפיק וביים בעשרות מחזות, בעיקר בברודוויי.
סטרסברג הופיע בעצמו כשחקן לעיתים רחוקות, בשבעה סרטים בלבד. תפקידו המפורסם ביותר הוא בסרט "הסנדק 2", בו גילם את דמותו של המאפיונר היהודי הקשיש היימן רות', העומד בראשו של ארגון פשע ומצוי על סף פרישה למיאמי. דמותו של מייקל קורליאונה בסרט זה גולמה בידי תלמידו לשעבר של סטרסברג, אל פאצ'ינו, שהציע לשתף את סטרסברג בסרט כשחקן. בעבור הופעה זו הוענקה לסטרסברג מועמדות לפרס האוסקר. הוא הפסיד את הפרס לתלמיד אחר שלו - רוברט דה נירו.
פייר דאק
חייו
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת, שימש כאחד מדוברי רדיו לונדון. באחד השידורים אמר: "רדיו פריז משקר, רדיו פריז הוא גרמני". בתגובה, קריין רדיו פריז פיליפ אנריו, שעבד בשירות התעמולה הנאצית, הציג את פייר דאק כפליט יהודי שכלל אינו צרפתי. הוא השיב: "כאשר תמות, ייכתב על קברך (אם יהיה לך קבר כלל), 'מת למען היטלר אחרי שהוצא להורג בירייה על ידי הצרפתים'".
נבחרת אקוודור בכדורסל
נבחרת הגברים של אקוודור בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אקוודור.
H-II Transfer Vehicle
ה-H-II Transfer Vehicle (מכונה ביפנית: こうのとり - חסידה לבנה, נהגה 'קואונוטורי') הנקראת בקיצור HTV היא חללית מטען לא מאוישת שפותחה על ידי הסוכנות היפנית לחקר החלל (JAXA) במטרה לתספק את הרכיב היפני "קיבו" של תחנת החלל הבינלאומית (ISS) ואת התחנה עצמה. JAXA החלה לתכנן את החללית בתחילת שנות ה-90, במטרה לשגר את המשימה הראשונה - HTV-1 ב-2001, אך רק 8 שנים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 2009, שוגרה החללית. חלליות ה-HTV משוגרות על גבי המשגר היפני H-II B. השם היפני של החללית (חסידה לבנה) נבחר מפני ש"החסידה הלבנה מסמלת את העברתם של דברים חשובים (כגון תינוקות), וזהו גם יעודה של החללית - לשאת מטען חשוב אל תחנת החלל הבינלאומית".
לי סטרסברג
קורות חייו
בשנת 1978 שיחק בסרט הטלוויזיה "הדייר האחרון" לצדם של כריסטין לאטי ודני איילו.
פייר דאק
חייו
אחרי המלחמה שב פייר דאק לפריז וב-1949 פגש בפרנסיס בלאנש. הם הגישו סידרה רדיופונית בהמשכים ברדיו אירופה 1 מ- 1956 עד 1960. סידרה זו זכתה להצלחה רבה בצרפת.
H-II Transfer Vehicle
מבנה
ל-HTV יש תא מטען לא מדוחס הניתן לגישה באמצעות זרוע רובוטית לאחר שהחללית נעגנה בתחנה. באמצעות הזרוע ניתן להעביר מטען מהתא הלא מדוחס היישר אל החלקים הלא מדוחסים של המודול היפני קיבו. לחללית יש גם תא מטען מדוחס היכול להכיל עד ל-8 "חבילות אספקה סטנדרטיות" (ISPR), אשר נפרקים על ידי צוות התחנה ללא צורך בלבישת חליפות חלל (עם פרישת מעבורות החלל של נאס"א ב-2011 הפכה ה-HTV לחללית היחידה היכולה לתספק את ה-ISS עם חבילות ISPR).
לי סטרסברג
חייו הפרטיים
סטרסברג נישא לנורה קרקון (Nora Krecaun) ב-1926, היא נפטרה כעבור שלוש שנים. בשנת 1934 נשא לאישה את אשתו השנייה, שחקנית הדרמה והמורה למשחק פאולה סטרסברג. השניים היו נשואים עד למותה מסרטן בשנת 1966. הם הוריהם של השחקנית סוזן סטרסברג ושל המורה למשחק ג'ון סטרסברג. הוא נישא בשלישית לאנה לבית מזרחי, יהודייה ילידת וונצואלה. היא אמם של שני ילדיו הצעירים דייוויד ואדם.
פייר דאק
חייו
לפני מותו ב-1975 אמר: "המוות הוא חוסר ידע לחיות".
לי סטרסברג
השיטה
טכניקת המשחק אותה המציא לי סטרסברג, הקרויה באנגלית "The Method" או "Sensory Method", היא פיתוח שלו (ושל סטלה אדלר) של הטכניקה של סטניסלבסקי. השיטה שמה דגש על הרגש, לפי העיקרון שקובע כי השחקן אינו מנסה לחקות את הדמות, כי אם נכנס לדמות כך שזכרונותיה ורגשותיה הופכים להיות נחלתו. לפי השיטה, על השחקן להבין הבנה עמוקה את הפסיכולוגיה של הדמות ואת מניעיה. כמו כן עליו לבצע תחקיר ולהתעמק בכל הרבדים של הדמות הן הגלויים (צורת ההליכה, סגנון הלבוש) והן הסמויים (זכרונות, רגשות). בין הטכניקות שבהם משתמשים בשיטה היא השלכה מזיכרון אישי של אירוע שקרה לשחקן הנוטע בו תחושות דומות לאלו של הדמות אותה הוא משחק. כך הביא סטרסברג לעולם המשחק בקולנוע ובתיאטרון האמריקאי אלמנט שלא היה בנמצא עד אז ושאיפשר משחק ריאליסטי הרבה יותר ומרכזיות רבה לשחקן האמן.
הופעותיו בברודוויי
כל עבודותיו הם מחזות והפקות עצמאיות אלא אם כן מצוין אחרת.
נבחרת אקוודור בכדורסל
הנבחרת נחשבת לאחת החלשות ביבשת אמריקה ובעולם.
הנבחרת העפילה פעם אחת לאליפות העולם בכדורסל הראשונה שהתקיימה בשנת 1950 וסיימה במקום השמיני מתוך עשר קבוצות לאחר שהפסידה לנבחרות מצרים וצרפת ולאחר מכן ניצחה במשחקי הדירוג על מקומות 7-10 את נבחרות יוגוסלביה וספרד והפסידה לפרו.
מאז לא השתתפה הנבחרת בטורנירים משמעותיים נוספים עד לאליפות אמריקה בכדורסל שנערכה בשנת 1989 ובה סיימה במקום ה-12 והאחרון.
מאז ועד היום לא השתתפה נבחרת אקוודור בטורנירים משמעותיים נוספים.
נבחרת אקוודור מעולם לא השתתפה במשחקים האולימפיים
H-II Transfer Vehicle
מבנה
החללית בתצורתה הרגילה כוללת כאמור תא מטען לא מדוחס ותא מטען מדוחס, היכולים לשאת סך הכל עד ל-7,600 ק"ג. אורך שני תאי המטען בתצורה זו הוא 9.2 מטרים. ניתן גם לשגר את החללית עם שני תאי מטען מדוחסים, אך אז ניתן לשגר פחות מטען (רק 7,000 ק"ג) ואורך שני התאים מתקצר ל-7.4 מטרים.
HTV-R
JAXA מתכננת להוסיף לחלליות ה-HTV קפסולת חדירה לאטמוספירה שתאפשר להחזיר מטען מתחנת החלל הבינלאומית אל כדור הארץ, שתחליף את תא המטען המדוחס של החללית. הקפסולה תוכל להחזיר לכדור הארץ עד ל-1.6 טון מטען. חללית ה-HTV בתצורה זו תיקרא HTV-R והיא לא תשוגר לפני 2017.
משימות
התאריכים מפורטים ב־UTC.
קדחת פל-אבשטיין
קדחת פל-אבשטיין (באנגלית: Pel–Ebstein fever) היא מחלה התוקפת לעיתים אנשים החולים בלימפומת הודג'קין. במהלך המחלה תוקף את החולה חום, שמתגבר באופן מחזורי ויורד לאחר זמן ממוצע של שבוע או שבועיים.
היסטוריה
המחלה נקראת על שם הרופאים פיטר פל ווילהלם אבשטיין, שכתבו עליה מאמרים בשנת 1887.
גורם
הגורם למחלה עדיין אינה ברור, אם כי ההערכה הרווחת היא כי תגובה של המערכת החיסונית, בעיקר שחרור מחזורי של ציטוקין, נקרוזה של הלימפה ותאי סטרומה של בלוטות הלימפה פגועים.
טיפול
המחלה מטופלת בדרך כלל באמצעות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים או באמצעות טיפולים המיועדים לטיפול בלימפומת הודג'קין, כמו כימותרפיה.
מחלוקת
חוקרים רבים טענו שקיום המחלה מוטל בספק, לאור העובדה שהיא פוגעת בשיעור של 5%–10% מכלל החולים במחלה, שהוא נתון לא מוחלט. ההמטולוג והאנדוקרינולוג ריצ'רד אשר טען כי המחלה אינה קיימת, והחוקרים מתייחסים אליה רק משום שהוענק לה שם, אף על פי שאינה אמיתית.
דניאל גיבסון
דניאל היראם גיבסון (באנגלית: Daniel Hiram Gibson; נולד ב-27 בפברואר 1986 ביוסטון, טקסס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
ראשית חייו
במכללה שלו כיכב גיבסון בעמדת הקלע. בשתי העונות הראשונות שלו במדי המכללה הוא קלע 935 נקודות עם 175 קליעות מטווח שלוש הנקודות. ב-21 בינואר 2006 הוא קלע שיא קריירה, 37 נקודות. בעונת 2005/2006 הוא קלע 101 זריקות מטווח שלוש הנקודות.
בשתי עונותיו בטקסס קלע גיבסון 13.8 נקודות עם 3.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים בממוצע למשחק ב-68 משחקים. ב-7 ביוני 2006 הודיע גיבסון שהוא מתמודד על בחירתו בדראפט 2006 של ליגת ה-NBA.
קריירה
אחרי שהודיע שהוא מתמודד לדראפט נבחר גיבסון ב-29 ביוני 2006 בחירה ה-42 בדראפט על ידי קליבלנד קאבלירס. אחרי שעבר תקופת התרשמות בקאבס לפני הדראפט, החליט גיבסון שהוא מוותר על תקופות התרשמות בקבוצות אחרות ושהוא ימשיך להתאמן עם סגל הקאבס עד לדראפט. יש המאמינים שזו הסיבה שגיבסון נבחר בסיבוב השני של הדראפט בלבד. הוא הצטרף לקו האחורי של הקאבס, שהיה הגרוע ביותר בליגה בתום העונה שעברה.
בעונת הבכורה שלו שיחק גיבסון 60 משחקים ואף פתח בחמישייה ב-16 מהם. בעונה זו הוא קלע 4.6 נקודות בממוצע למשחק. בנוסף הוא הוביל את שחקני השנה הראשונה באחוזים מטווח השלוש עם 41.9%. גיבסון עזר לקאבס להגיע לפלייאוף. מאמן הקאבס, מייק בראון, נתן לגיבסון לפתוח בחמישייה לראשונה ב-6 בדצמבר 2006 במשחק נגד טורונטו ראפטורס. במשחק הזה קלע גיבסון 18 נקודות והוסיף 5 ריבאונדים.
ההזדמנות הגדולה הראשונה בפלייאוף של גיבסון באה במשחק השלישי נגד דטרויט פיסטונס בסדרת גמר המזרח. במשחק זה הוא קלע 9 נקודות, מתוכן שתי שלשות. הוא הוסיף חטיפה חשובה מטיישון פרינס קרוב לסיום המשחק. במשחק הבא בסדרה הוא קלע 21 נקודות כשהוא מדייק ב-10 זריקות מתוך 12 מקו העונשין.
במשחק השישי באותה סדרה נגד הפיסטונס גיבסון היה הכוכב. ההופעה שלו כללה שיא קריירה של נקודות בפלייאוף עם 31, כש-19 מהנקודות האלו באות ברבע הרביעי. הוא קלע את כל חמשת הניסיונות שלו לשלוש, והוסיף 6 ריבאונדים. בעונה זו הודרך גיבסון על ידי השחקן הוותיק של הקאבס, אריק סנואו, שעזר לו לשפר את הגנתו.
בעונת שיחק גיבסון ב-58 משחקים כשהוא פותח בחמישייה ב-26 מהם. הוא קלע 10.4 נקודות עם 2.5 אסיסטים בממוצע למשחק. משחק שיא העונה שלו הגיע ב-20 בנובמבר 2007 כשקלע 26 נקודות נגד מילווקי באקס. ב-2 בנובמבר באותה שנה גיבסון קלע 6 שלשות במשחק נגד ניו יורק ניקס, שיא קריירה. ב-5 בדצמבר הוא מסר 8 אסיסטים, עוד שיא קריירה. גיבסון דורג במקום ה-5 בכל הליגה באחוזים מטווח הקליעה משלוש, עם 44.0%. הוא פיספס 18 משחקים במהלך העונה בעקבות פציעה בקרסול.
במהלך העונה נבחר גיבסון לשחק באתגר הרוקיז סופמורס שבסוף שבוע האולסטאר כשחקן שנה שנייה. בנוסף הוא נבחר לשחק גם בתחרות השלשות שהתקיימה גם היא באולסטאר, שבאותה שנה אורח על ידי ניו אורלינס פליקנסניו אורלינס הורנטס. במחצית הראשונה של המשחק השווה גיבסון את שיא השלשות שנקלעו במשחק, ובמחצית השנייה שבר את השיא. הוא סיים את המשחק עם 11 מ-20 מעבר לקשת השלוש, עם 33 נקודות (קלע רק שלשות). הוא נבחר ל-MVP של המשחק.
בתחרות קליעת השלשות הוא הגיע לגמר, וסיים במקום השני כשהפסיד בגמר לג'ייסון קאפונו. את הסיבוב הראשון הוא סיים עם 17 נקודות, שנתנו לו את המקום השני בתחרות בשוויון עם דירק נוביצקי. בסיבוב השני גיבסון קלע עוד פעם 17 נקודות, אך המגן על התואר משנה שעברה, קאפונו, קלע 25 נקודות כדי לנצח שנה שנייה ברציפות.
במשחק החמישי נגד בוסטון סלטיקס בסדרת חצי גמר המזרח פרק גיבסון את כתפו ופיספס את שני המשחקים האחרונים בסדרה. הקאבלירס הפסידו בסדרה 4-3 בלעדיו. גיבסון אמר שהפיספוס של המשחק השביעי בסדרה הזו עדיין רודף אותו:.
ב-10 ביוני 2008 ערך גיבסון ניתוח בקרסולו ביוסטון. ב-16 ביולי באותה שנה הוא והקאבס חתמו על חוזה ל-5 שנים שבו גיבסון ירוויח 21 מיליון דולר. ב-26 בנובמבר 2008 קלע גיבסון את הנקודה ה-1000 שלו בליגת ה-NBA נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר. בעונת שיחק גיבסון ב-75 משחקים, ולא פתח כלל בחמישייה. הוא קלע 7.8 נקודות בממוצע למשחק בעונה זו.
בעונת שיחק גיבסון ב-56 משחקים בלבד ופתח בחמישייה ב-10 מהם. הוא קלע 6.3 נקודות והוסיף שיאי קריירה באחוזים מהשדה 466%, והאחוזים שלו מטווח השלוש שלו היו טובים אפילו יותר עם 477%.
בעונת שיחק גיבסון עד כה ב-58 משחקים ופתח מהם בחמישייה ב-15. עד כה הוא מספק שיאי קריירה בנקודות עם 11.9, באסיסטים עם 3.1, בריבאונדים עם 2.7, באחוזים מקו העונשין עם 811% ובחסימות עם 0.3 בממוצע למשחק.
ריאליזם מוסרי
ריאליזם מוסרי או ריאליזם אתי זו ההשקפה המטא-אתית מטאפיזית, כי קיימות במציאות עובדות מוסריות (תכונות, ערכים, מהות ה'טוב') כמושאי הידיעה, אותם מתארים מונחי ומשפטי המוסר. עובדות הנושאות ערך אמת וקיומן בלתי תלוי בהכרה ובמחשבה האנושית. 'תורת האידאות' של אפלטון, ריאליסטית במובהק. לאידאות, בהן אידאת ערך ה'טוב', קיום בעולם נצחי נפרד, כיש מופשט צורני-מהותי. הן אובייקטיביות יותר מהמוחשים המתהווים בדמותן, בעולם המעשה. ניתן להכיר את הערכים ידיעה מלאה. גישות ריאליסטיות נוספות הן; האינטואיציוניזם של ג'ורג' אדוארד מור, המשווה 'טוב' ל'צהוב' להוכחת קיומו של 'טוב' מוסרי כעובדה שניתן להכירה בלתי אמצעית. והנטורליזם, התופס את האתיקה כחלק בלתי נפרד מן המדע, כעובדות מוסריות טבעיות. ומבסס משפטי מוסר על עובדות מציאות. פיליפה פוט מייצגת גישה זו.
גישה מודרנית של אקספרסיביזם, מציעה את הכעין-ריאליזם כגרסת פשרה, אשר מקבלת את נקודת המוצא האנטי ריאליסטית, אך לתועלת לחיים משותפים תקינים של בני אדם, מוצאת כי ניתן להתייחס פסיכולוגית ובמודע, אל הערכים כאילו היו אובייקטיביים.
אבן רושד
אִבְּן רוּשְד (ערבית, בשמו המלא: أبو الوليد محمد بن أحمد بن محمد بن أحمد بن أحمد بن رشد, אבּוּ אל-וליד מוּחמד אִבּן אחמד אִבּן רוּשִד, ידוע בשפות אירופיות בשם Averroes, אברואס; 1126 – 1198) היה רופא ופילוסוף מוסלמי, אשר השפיע רבות על הפילוסופיה האירופאית בימי הביניים. במערב מכנים אותו אבי הרציונל והפרשן.
ביוגרפיה
מוחמד בן אחמד בן מוחמד בן רושד נולד ב-14 באפריל 1126 בקורדובה שבספרד. משפחתו הייתה ידועה בעיר בזכות שירותם הציבורי, במיוחד בתחום החוק והדת. סבו, אבו אל-ואליד מוחמד היה השופט הראשי (קאדי) של קורדובה והאימאם של המסגד הגדול של קורדובה תחת האלמוראבים. אביו אבו אל-קאסים היה גם שופט ראשי עד שהאלמורבידים הוחלפו על ידי אלמווחידון בשנת 1146.
על פי הביוגרפים המסורתיים שלו, השכלתו של אבן רושד הייתה "מצוינת", כולל לימודי החדית' (מסורות הנביא מוחמד), משפטים, רפואה ותאולוגיה. הוא למד רפואה אצל אבו ג'עפר ג'רים אל-תאג'יל, שלימד אותו כנראה גם פילוסופיה. וגם הכיר את עבודותיו של הפילוסוף אבן באג'ה (הידוע גם בשם Avempace), ואולי הכיר אותו באופן אישי או חונך על ידו. הוא הצטרף למפגש קבוע של פילוסופים, רופאים ומשוררים בסביליה בה השתתפו הפילוסופים אבן טופייל ואבן זוהר כמו גם הח'ליף העתידי אבו יוסף יקוב. הוא למד גם את תאולוגיית הכלאם של אסכולת באשרי, אותה ביקר בהמשך חייו. הביוגרף שלו במאה ה-13, אבן אל-עבאר, אמר שהוא מעוניין יותר בחקר החוק ועקרונותיו מאשר בחדית' והיה מוכשר במיוחד בתחום החילף (מחלוקות בפסיקה האיסלאמית). אבן אל-עבבר הזכיר גם את תחומי העניין שלו ב"מדעי הקדמונים", כנראה בהתייחס לפילוסופיה ולמדעים היוונים. היה מיודד עם הפילוסוף אבן טופייל שהמליץ עליו לפני המלך, כמחליפו בתפקיד הוזיר.
כתב שירים ונחשב לגדול במלומדי דורו. כתביו מקיפים את שטחי הרפואה, מדעי הטבע, פילוסופיה, משפטים, ומתמטיקה, אך בעיקר נתפרסם בפירושיו ובביקורתו על תורתו של אריסטו, שהחכמים בימי הביניים התייחסו אליה כמעט בחרדת קודש.
חיבוריו
בין חיבוריו העיקריים פירושים ל"המדינה" של אפלטון ולרוב ספרי אריסטו בנושאי רפואה, אסטרונומיה ומשפט, לרבות מאמרים על היחס בין פילוסופיה דת וחברה. למרות הערצתו את אריסטו, הוא ראה בפילוסופיה יסוד זר לרוח האסלאם. פירושיו תורגמו ללטינית ולעברית והשפיעו על ה"אוירואיסטים" הלטינים והיהודים.
כך למשל, טרחו יעקב אנטולי ורלב"ג לתרגם לעברית ולבאר את פירושו (הקצר) של אבן רושד לחמשת הספרים של תורת-ההגיון (האורגנון) לאריסטו, תחת הכותר "הגיון אבן רושד" (התרגום כולל את: ספר המבוא, המאמרות, המליצה, ההיקש והמופת).
פירושיו של אבן רושד לחיבוריו של אריסטו הופיעו בשלוש מתכונות שונות: [א'] ג'אמי - ביאור קצר (למדי) שעניינו תקציר עמדותיו של אריסטו, [ב'] תאלחיס - פירוש 'אמצעי' שעניינו פרפרזה מסוגננת של הרצאת דברי המקור בתוספת הערות פה ושם (לעיתים נקראה הגרסה הקצרה בכינוי 'הביאור האמצעי'); ובמקביל, [ג' ] תפסיר או סרח - ביאור ארוך ומלא.
אבן רושד ידוע בחיבורו "תהפות אל-תהאפות" (מפלת המפלה) כקונטרסט לספרו של אל-ע'זאלי (תהאפת אל פלאספה - מפלת הפילוסופים), שבו הוא מנסה ליישב את הסתירה שמציג אלע'זאלי בין הידע האלוהי שהועבר דרך הנביאים לבין התפיסה הפילוסופית. הוא טוען כי ההתפלספות לגיטימית ואף מוכיח את דבריו על סמך פסוקים בקוראן "האם לא יתבוננו אל מלכות השמים והארץ, ואל כל אשר ברא אלוהים" - ניתן להבין מדבר האל כי לא קיימת סתירה בין הפילוסופיה לפסוקי הקוראן.
לדידו, הפילוסופיה נועדה לשכבת העילית החברתית שכן היא זו היכולה להשתמש בלוגיקה כדי לתמוך באמת הנכונה. השפעתו העמוקה של אבן רושד הייתה דווקא על הפילוסופיה הנוצרית-מערבית ולא על הדורות האסלאמים שאחריו ומספר מכתביו תורגמו לשפה הלטינית.
חיבור עצמאי חשוב נוסף של אבן רושד הוא ( فصل المقال في ما بين الحكمة و الشريعة من إتصال) ['כתב פצל אלמקאל ותקריר מא בין אלשריעה ואלחכמה מן אלאחצאל'. ובתעתיק אחר: 'כתב אל-פצל פי מה בין אל-חיכמה ואל-שריעה מן איתיסאל'] = על ההרמוניה בין הדת והפילוסופיה, או: "מאמר נחרץ על טיב הקשר בין דת ופילוסופיה". בחיבור קצר זה מתייחס רושד לקיומם של סוגיות הנדמות כשנויות במחלוקת בין דת האסלאם לבין הפילוסופיה (כוונתו בראש ובראשונה לפילוסופיה האריסטוטלית), ומבקש לטעון כי לאמיתו של דבר אין סתירה בין השתיים. זאת בעיקר משום שלטענתו לעיתים אין לקרוא את הקוראן בקריאה מילולית אלא יש להבין את הפסוקים במישור אחר. בחיבור זה קובע ן' רושד כי יש מוסלמים הראויים לכך, החייבים ללמוד פילוסופיה, ותחום זה צריך להיכלל כמדע איסלמי.
שיטתו הפילוסופית
אבן רושד ניסה לישב בין המערכת הפילוסופית של אריסטו לבין האסלאם. לדעתו, אין סתירה בין הדת לבין הפילוסופיה, אלא הן שתיהן דרכים שונות להגעה לאותה האמת. אך היה נאמן למורשת האריסטוטלית, ותקף את אבן סינא שהכניס למשנתו הפילוסופית רכיבים מן הכלאם כדי לאחד אותה עם הדת. הוא האמין בנצחיותו של היקום, כדעתו של אריסטו, וגם טען, בעקבותיו של אבן באג'ה אותו העריץ, ובניגוד לאבן סינא, שהנשמה מורכבת משני חלקים, אחד אישי ואחד אלוהי; בעוד שהאישי אינו נצחי, כל בני האדם חולקים ברמה הבסיסית את אותה הנשמה.
נצחיותו של העולם הייתה קשורה גם בהכרחיותם של חוקי הטבע שאינם משתנים לעולם. ככל הנראה, אבן רושד דגל בדטרמיניזם.
קשת מוצלבת
הקשת המוצלבת (גם קשת אופקית או רובה קשת) (באנגלית: crossbow, בשפות אחרות וריאציות של Arbalest) היא מתקן ירי קליעים המורכב מקשת המותקנת בצורה אופקית על קת, בה שחרור המיתר נעשה על ידי לחיצה על ההדק. דריכת המיתר יכולה להיות ידנית, או בעזרת מנוף או ארכובה.
סין
מקורה של הקשת המוצלבת ככל הנראה בסין, ברבע השני של האלף הראשון לפני הספירה. לכלי נשק זה זמן דריכה ארוך, אך הוא אינו דורש מן המפעילים מיומנות מיוחדת. עובדות אלה העבירו את הדגש בלחימה הסינית משימוש בצבאות קטנים ומיומנים לצבאות גדולים בעלי מפקדים מוכשרים, המסוגלים למקם את הקשתות בחכמה ולפקד על פעילות הקשתים, לרבות החלפת שורות יעילה וכדומה.
אירופה ואמריקה
הקשת המוצלבת הגיעה לאירופה בתחילת ימי הביניים. ייתכן שממציאה שאבו השראה מהבליסטרה, הנראית ממש כמו רובה-קשת ענקי. הקשת המוצלבת נראית כקשת המונחת במאוזן על מוט עץ בהצלבה. הקשת עצמה עשויה לרוב ממתכת, בניגוד לקשתות רגילות העשויות מעץ. כמו בקשת רגילה, בין שני קצוות הקשת המוצלבת מתוח מיתר שיכול להיות עשוי מחומרים שונים. ישנם סוגים שונים של מנגנוני ירי עבור קשתות אופקיות, אך המכנה המשותף לכולם הוא שהחץ נורה על ידי לחיצה על הדק (בניגוד לקשת רגילה, בה החץ נורה פשוט על ידי שחרור המיתר מהאצבעות המותחות אותו).
שחרור הקשתים מהצורך להחזיק את הקשת במצב דרוך בזמן הכוונון, מאפשרת החזקת הקשת במצב דרוך זמן בלתי מוגבל למעשה, לעומת קשת רגילה בה הדריכה נעשית זמן קצר בלבד לפני הירי, ומאפשרת שימוש בתנוחות בהן לא ניתן להשתמש בקשת רגילה, למשל כאשר הקשת שוכב מאחרי מחסה או מסתור.