cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Something Corporate
היסטוריה
באוקטובר 2003, Something Corporate הוציאה את האלבום השני שלה, "North". האלבום פתח במקום ה-24 במצעד הבילבורד 200. הם השיקו את האלבום עם הופיעה בתוכנית "ג'ימי קימל לייב" והופיעו עם השירים "If U C Jordan" ו-"Space". השיר "Space" יצא כסינגל מהאלבום "North". בפברואר 2004, אושר שווילאם טל עזב את Something Corporate כדי לעסוק בקריירת סולו. בובי אנדרסון החליף את טל.
בקיץ של 2004, הלהקה התעייפה משנים בדרכים והחליטה לקחת הפסקה. בינואר ופברואר 2005, הלהקה הופיעה בארצות הברית יחד עם Straylight Run, Hidden in Plain View, דה אקדמי איז... ו-Armor for Sleep. באפריל, הלהקה הופיעה באוניברסיטת אינדיאנה.
במהלך ההפסקה, מקמהן, הרננדז ואנדרסון יצאו פרויקט צדדי בשם Jack's Mannequin. הלהקה הוציאה אלבום בשם "Everything in Transit" באוגוסט 2005. ביום שבו הלהקה סיימה להקליט את האלבום, מקמהן אובחן בלוקמיה לימפוציטית חריפה. הוא מאז נכנס להפוגה.
באוקטובר 2006, הלהקה התאחדה להופיע בפסטיבל Bamboozle Left.
ב-2008, מקמהן הוציא אלבום שני עם Jack's Mannequin בשם "The Glass Passenger".
ב-27 באפריל 2010, Something Corporate הוציאה אלבום אוסף בשם "Played in Space: The Best of Something Corporate".
ב-9 בספטמבר 2022, הלהקה הופיעה בהופעת הפתעה לכבוד יום ההולדת ה-40 של מקמהן באנהיים, קליפורניה. מקמהן, קווין פייג', בריאן אירלנד, ג'וש פרטינגטון וויליאם טל ניגנו סט של חמישה שירים. חבר להקת Wilderness גם הופיע איתם.
סאליוט 5
סאליוט 5 (OPS-3, ברוסית:Салют-5) הייתה תחנת חלל סובייטית, אשר שוגרה בשנת 1976 כחלק מתוכנית סאליוט. תחנה זאת הייתה השלישית מסדרת תחנות חלל צבאיות בשם "אלמאז". למרות זאת, תחנה זו נכללת כחלק מתוכנית סאליוט על מנת להסתיר את מטרתה האמיתית. בשל האופי הצבאי של התחנה, לא שחררה ברית המועצות מידע רב באשר לתחנה והמשימות אליה.
לתחנת החלל הגיעו משלחות של סויוז 21 ו-סויוז 24. בשנת 1977 התחנה הורדה מהמסלול.
רקע כללי
תחנת החלל הראשונה הייתה סאליוט 1 (נקרא גם DOS-1) אשר שוגרה על ידי ברית המועצות באפריל 1971. אך רק משימה אחת הצליחה לעגון בה, סויוז 11 שנשארה בה 23 יום במהלך יוני של אותה שנה, וחרף הצלחה זאת הצוות מת במהלך החזרה לכדור הארץ.
באותו הזמן התקיימו בברית המועצות שתי תוכניות נפרדות עבור הקמת תחנות חלל. סאליוט 1, למשל, השתייכה לתחנות האזרחיות אשר נקראו: Durable Orbital Stations או בקיצור DOS. דוגמאות נוספות הן DOS 2 ב-1972 ו-DOS 3 ב-1974 הבלתי מוצלחות ובהמשך סאליוט 4, סאליוט 6, סאליוט 7 המוצלחות.
תחנות החלל הצבאיות פותחו וממנו על ידי הצבא ונקראו "אלמאז", באופן כללי הן היו מאוד דומות לתחנות החלל האזרחיות הן בצורתן ובגודלן. אך בניגוד לתחנות האזרחיות פנים התחנה היה שונה מאוד, זאת בעקבות שינויי תכנון שבוצעו על ידי ולדימיר צ'לומיי. תחנת החלל הצבאית הראשונה ששוגרה היא סאליוט 2 באפריל 1973, אך בשל תקלה מספר ימים לאחר שהוכנסה למסלול מעולם לא אוישה.
תיאור התחנה
התחנה הייתה מאובזרת עם מקלחת, עמדת שנה אנכית וגם מיטות מתקפלות. הרצפה כוסתה בצמדן כדי לסייע לקוסמונאטים להתנייד בתחנה. התחנה כללה גם בידור, בין השאר סט שח מגנטי, רשמקול וקלטות שמע. נוסף על כך היו בתחנה מספר מכשירי כושר כגון הליכון.
מצלמות צפייה בכדור הארץ
התחנה נשלטה על ידי רכיב "אגאט-1" אשר שימש טלסקופ לצפייה בכדור-הארץ. הטלסקופ היה בעל אורך מוקד של 6.375 מטר ובעל רזולוציה אופטית יותר משלושה מטר, על פי מקורות פוסט-סובייטים. היסטוריונים של נאס"א העריכו שעל פי גודל המראה הטלסקופ היה בעל רזולוציה אופטית של פחות ממטר אחד. הטלסקופ עבד לצד מצלמות רחבות ושימושו העיקרי היה צבאי. נאמר כי הקוסמונאטים ששהו בתחנה צפו במטרות שהונחו על האדמה בשטח בייקונור. נוסף על כך היו משימות משניות כמו חקר זיהום מים, שטחים חקלאיים וכו'.
נוסף לטלסקופ היו על התחנה מצלמות נוספות כמו: מצלמה טופוגרפית, מצלמת כוכבים, מצלמת הוולגה שצפתה בגלים האינפרה אדומים והייתה בעלת כושר הפרדה של 100 מטר.
שיגור
התחנה שוגרה ב-22 ביוני 1976 על ידי משגר פרוטון תלת שלבי. היא הגיע למסלול המתוכנן ללא בעיות.
סויוז 21
סויוז 21 המריאה ב-6 ביולי 1976 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן מספר שבועות לאחר שיגור תחנת היעד שלהם, סאליוט 5. על סיפונה זוג קוסמונאוטים: בוריס וולינוב וויטאלי ז'ולובוב. ב-7 ביולי, יום לאחר השיגור, עגנה החללית בתחנה והחלה את שהות הצוות שם. ביום ה-42 של שהות הצוות התרחשה תקלה חמורה ומספר מערכות התנתקו. אחרי שעתיים הצוות הצליח לייצב את המצב. כתוצאה מסטרס בריאותם ומצבם הנפשי נפגע. היה גם חשש שלאוויר שבחלל התחנה נכנסו גזים רעילים. כתוצאה מכך סוכם על קיצור שהות הצוות בתחנה והם עזבו אותה ב-24 באוגוסט 1974.
סויוז 24
לפני שצוות חזר לכדור הארץ הם העמיסו ממצאים מניסויים וצילומים לקפסולה מיוחדת ושחררו אותה. היא צנחה בכדור הארץ בהצלחה.
הצוות חזר בהצלחה ב-25 בפברואר לאחר 17 יממות של טיסה.
המשך פעילות
לקיץ 1977 היה מתוכנן ביקור נוסף של צוות קוסמונאטים בתחנת החלל "סאליוט 5". היו בעיות בסיום בנייה של חללית "סויוז" עבור המשלחת וכמו כן התברר שמלאי דלק בתחנת החלל אוזל וייתכנו בעיות לבצע תמרונים לצורך עגינה ושמירת מסלול. בעקבות כך הוחלט על ביטול שליחת צוות נוסף.
התחנה החלה לאבד גובה, וב-8 באוגוסט 1977 התרסקה.
הצופים החלוציים
הצופים החלוציים הייתה תנועת נוער שהוקמה במאי 1951 על ידי יוצאי תנועת הצופים העבריים, בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד והקמת איחוד הקבוצות והקיבוצים.
רוב חברי תנועת הצופים, שרצו לשמור על צביונה הבלתי מפלגתי, היו בקשר עם איחוד הקבוצות והקיבוצים, שהיה מזוהה באופן בלתי פורמלי עם מפא"י, ואילו קבוצת תומכי מפ"ם, שדבקו במרקסיזם ורצו להיות קשורים לקיבוץ המאוחד, פרשה מתנועת הצופים והקימה את תנועת הנוער קצרת הימים, "הצופים החלוציים", שהצטרפה לאחר תקופה קצרה לתנועת המחנות העולים.
מועצת התנועה הט"ז
המועצה הארצית ה-16 של תנועת הצופים העבריים, שהתכנסה בירושלים בחול המועד סוכות תשי"א (אוקטובר 1950), הוכנה מראש בלי שיתופם של נציגי המפעלים אנשי מפ"ם, במטרה להביא לידי הכרעה. הרצאות הפתיחה, הדיונים וניסוח ההחלטות נועדו להעמיד סוף סוף את עקרונות התנועה על דיוקם החד-משמעי, שיחייב גם מסקנות מעשיות. הכוונה הברורה הייתה לשלול מהבוגרים אנשי מפ"ם את האפשרות להדריך בתנועת הצופים מבלי להתכחש ל"אני מאמין" שלהם, שכלל שלילה מוחלטת של הדמוקרטיה ה"בורגנית" ותמיכה במפלגה הקומוניסטית שבראשות סטלין.
החלטות המועצה היו טעונות אישור של ההנהגה הראשית. בישיבה ביום 11.10.1950, שהתכנסה לדון בהחלטות המועצה ולהנחות את ועדת המדריכים, עשו נציגי המפעלים - יוסי כהן ממעגן מיכאל, ברנדי ובוכסי מבארי ויעקב ורסנו מפלמחים - ניסיון נוסף לשנות את הגזירה. בנימוקים שונים, פורמליים ומוסריים כאחד, תבעו מן המרכז שלא לראות את החלטות המועצה - היא הגוף העליון של התנועה - כמחייבות, לא להפעילן, או לכל הפחות לפרשן באופן שלא ישלול מהם את הזכות להדריך בתנועה. טענתם העיקרית הייתה שהשקפות פוליטיות של מדריכים אינם מעניינה של תנועת-הנוער ויש להתאחד סביב המשותף, הוא החינוך להגשמה חלוצית.
אולם רוב חברי המרכז ובראשם אריה כרוך, חמדה אסיאו, הלל ברזל וחיים אדלר, לא האמינו עוד ברצונם או ביכולתם של החברים הללו להינתק מן האידאולוגיה הסטליניסטית, בה דבקה מפ"ם אותה עת, בעת מילוי תפקידם החינוכי.
לאחר החלטת המרכז, יצאו אנשי המפעלים למלחמה גלויה בהם. תחילה ארגנו כינוס מחאה של קיבוצי הצופים, אך זה הוחרם על ידי אנשי חצרים ותל קציר. אחר-כך הביאו את הנושא לבירור בפני החניכים בשכבות המתבגרים. התסיסה שעורר הפולמוס בקרב הצופים אילצה את המרכז לנקוט באמצעים נגד המדריכים "המורדים" ולמנוע מהם את הגישה אל החניכים. כ- 200 צופים בתל אביב וכ- 800 בחיפה - אחוז לא מבוטל בתנועה בת 7,000 חברים - התייצבו לימין מדריכיהם המודחים. הם הצהירו על הזדהותם עם מפעלי הצופים ועל התנגדותם להחלטות המועצה ובכך הוציאו את עצמם משורות הסתדרות הצופים. בפסח תשי"א (אפריל 1951) כונסה בירושלים המועצה הארצית ה-17, בלא שהוזמנו אליה הצופים הללו ונציגי חמשת המשקים: מעגן מיכאל, בארי, פלמחים, יראון, ותל רעים. פילוגה של תנועת הצופים היה לעובדה.
הקמת הצופים החלוציים
ב-2 במאי 1951 פרסמה "קבוצת מדריכים שהוצאה מן התנועה" גילוי-דעת בעיתון דבר ל"פרשת הפילוג בהסדרות הצופים". לאחר שגוללו את השתלשלות העניינים מנקודת מבטם והטילו את האחריות לפילוג על יריביהם בהנהגת התנועה, הודיעו על החלטתם להקים תנועת נוער חלוצית עצמאית שתמצא את משענתה החינוכית והציבורית במפעלי ההתיישבות של הצופים.
"תנועת הצופים החלוציים", כפי שקראה לעצמה, הגדירה את עצמה מיד לקיבוץ המאוחד ולא עבר זמן רב עד שהצטרפה אל אחותה, תנועת המחנות העולים. היה זה תהליך מתבקש מאליו לאור הזהות האידאולוגית בין שתי התנועות והדמיון הרב במקורותיהן ובהתהוותן. זמן מה נקראה התנועה החדשה "המחנות העולים - הצופים החלוציים" עד ששינתה את שמה ל"דרור - המחנות העולים".
חיות (פירושונים)
{{פירושונים| אישים ששמם חיות:
ראו גם
}}
צ'אד במשחקים האולימפיים לנוער
צ'אד משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מצ'אד לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתתפות של ספורטאי הנוער מצ'אד היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של צ'אד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה.
משפחת קופשיץ
משפחת קופשיץ היא משפחה ירושלמית, שהעמידה מקרבה רבנים. אבי המשפחה היה הרב צבי (הירש) קופשיץ, בן העלייה הרביעית וחניך ישיבות סלובודקה וחברון. המשפחה מיוחסת מצד אם המשפחה, חיה רוחמה קופשיץ, לרב שמואל הלל שינקר מאישי תנועת המוסר.
במשפחה מקובל שלפני נישואיה, פנתה חיה קופשיץ לסבה, הרב יוסף חיים זוננפלד, שהיה אחראי על קופת עזרה לנישואין לזוגות עניים, שיסייע לה ברכישת ביגוד. הרב זוננפלד השיב שבעת שנטל את האחריות לקופה, קיבל על עצמו שלא ליהנות ממנה, הוא או צאצאיו. הוא סבר על פי חז"ל שיש בכך חשש לשחיתות. במקום זאת, בירך אותה באריכות ימים ושבניה יהיו תלמידי חכמים.
ראש המשפחה: הרב צבי (הירש)
בסוף שנות ה-20 מינהו הרב זוננפלד כר"מ בבית היתומים דיסקין, על פי הצעת ראש ישיבת חברון הרב משה מרדכי אפשטיין. הרב זוננפלד הקפיד שלא למנות קרובי משפחה, ולכן בתחילה לא סיפר לו הרב אפשטיין במי המדובר ורק לאחר שתיאר את מעלותיו והתאמתו לתפקיד גילה לו את שמו. הרב זוננפלד חרג ממנהגו ומינהו לתפקיד, והוא שימש בו עשרות שנים. בשנות ה-40 הוצע לו על ידי הרב אייזיק שר לכהן כמשגיח בישיבת סלבודקה שהקים בבני ברק, אולם הוא סירב להצעה.
כל בניו למדו בישיבת חברון. למרות שהמשפחה התגוררה בדירת חדר קטנה הקפיד שכל בניו יישנו בבית ולא בפנימיית הישיבה כדי שיוכל להשגיח עליהם מקרוב. בשנות ה-40 התגייסו רבים מצעירי ירושלים החרדים לפעילות בארגוני המחתרת היהודיים. הכינוסים שנועדו לגייס את הצעירים נערכו בעיקר בשעות הלילה. בעקבות זאת נהג הרב קופשיץ ללמוד בכל ערב בבית המדרש של ישיבת חברון שבשכונת גאולה, כדי להשגיח על בניו שם.
למרות הצפיפות הרבה בביתו אימץ עם אשתו את בת אחותה, שנפטרה בצעירותה. לימים היא נישאה לרב חיים שאול קרליץ. אימץ יתום נוסף, קרוב משפחתו, שעלה לבדו לישראל. החזון איש שידך את בתו לאה לרב נסים קרליץ.
על מצבתו נכתב: "מסר נפשו לגדל בניו ובנותיו לתורה ויראת שמים מתוך עוני ודוחק גדול בתפילה ובתעניות".
חיזגיל אבשלומוב
חיזגיל אבשלומוב (ברוסית: Хизгил Давидович Авшалумов; ) הוא סופר, משורר ומחזאי בן עדת יהודי ההרים.
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה קצין ביחידת פרשים ונפצע מספר פעמים.
בשנת 1952 חיזגיל אבשלומוב סיים לימודים אקדמיים בהיסטוריה במכון למורים במחצ'קלה. בשנים 1960–1991 הוא היה עורך של ירחון "המולדת הסובייטית שלנו" במחצ'קלה.
במהלך השנים חיזדיל אבשלומוב פרסם יצירות ספרותיות רבות שבמרכזם יהודי ההרים. רוב היצירות היו בג'והורי, חלק מהם פורסמו ברוסית ותורגמו לאנגלית, צרפתית וספרדית. בסיפורים אלו הוא תייר את החיים של יהודי ההרים תקופת האימפריה הרוסית ובתקופת ברית המועצות.
בנוסף לכך חיזגיל אבשלומוב פרסם שירים לילדים. בשנת 1980 הוא פרסם ספר שירה בה נכללת היצירה שהוקדשה לחייה של גולבוהור דוידובה. הוא כתב גם מספר מחזות שהועלו על במת תיאטרון מקומי.
חיזגיל אבשלומוב נפטר בשנת 2001 ונטמן בבית העלמין היהודי במחצ'קלה.
פעילות ודעות
על פעילותו רבת שנים לאבשלומוב הוענקו עיטורים של ברית המועצות ועל שמו נקרא רחוב בדרבנט.
אבשלומוב היה תומך בתאוריה שנתמכה על ידי השלטון הסובייטי שיהודי ההרים הם למעשה טאטים ולא קשורים ליהודים. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא המשיך לתמוך בדעות קומוניסטיות.
למת שוורץ
באנליזה מרוכבת, למת שוורץ (Schwarz lemma) היא טענה הקובעת כי פונקציה מרוכבת אנליטית מעיגול היחידה לעצמו המתאפסת באפס נשלטת על ידי פונקציית הזהות. הלמה נובעת כמעט ישירות מעקרון המקסימום של פונקציות אנליטיות.
את הלמה ניסח והוכיח הרמן שוורץ. הלמה, פשוטה ככל שתהיה, היא הבסיס לטענות רבות אחרות, חלקן מורכבות במיוחד, כמו משפט המיפוי של רימן.
ניסוח
יהי עיגול היחידה ללא השפה.
תהי פונקציה אנליטית, כך ש-f(0)=0. מתקיים: אם בסעיף הראשון מתקיים שוויון עבור z \neq 0, או שמתקיים שוויון בסעיף השני, אזי קיים כך ש-.
הוכחה
נגדיר פונקציית עזר:
אז g אנליטית על D. לכל ולכל  מתקיים לפי עקרון המקסימום:
כעת, אם מתקיים שוויון כנ"ל באחד הסעיפים, הרי ש-g(z)=1 עבור נקודה פנימית של D, ולכן לפי עקרון המקסימום g קבועה ושווה לקבוע עם ערך מוחלט 1, ולכן מקבלים.
למת שוורץ-פיק
גרסה נוספת (ולמעשה שקולה) ללמת שוורץ היא למת שוורץ-פיק (על שם גאורג פיק):
תהי אנליטית. אז לכל מתקיים:
ומתקיים אי שוויון שוורץ-פיק:
הוכחה
לכל a \in D נגדיר. קל לבדוק כי אנליטית והפיכה, עם הפכית {\phi}_{-a}.
אם כן הטענה שצריך להוכיח היא. היות שהפונקציה הפיכה, אפשר להחליף, ונקבל ששקול להוכיח .
כעת נשתמש בלמת שוורץ - נגדיר. אז , ומתקיים, ולכן מקבלים הדרוש.
כדי להסיק את אי שוויון שוורץ-פיק, נשים לב שמהחלק הראשון נובע
תוצאות נוספות
להלן תוצאות נוספות מלמת שוורץ.
.
יוהאן גוטפריד שדו
יוהאן גוטפריד שדו (בגרמנית: Johann Gottfried Schadow; 1764, ברלין – 1850) היה פסל גרמני.
ביוגרפיה
שדו נולד בברלין לחייט עני.
לאחר שלוש שנים חזר שדו לברלין והמשיך את דרכו של טאסרט בחצר המלך וכמזכיר האקדמיה הפרוסית לאמנות.
שדו היה בקשרי ידידות עם יוהאן וולפגנג פון גתה ולאחר שבנו של גתה ביקר אותו בוויימאר שדו יצר שתים עשרה מדליות של גתה.
בין תלמידיו של שדו: כריסטיאן דניאל ראוך, ואמיל וולף האחיין שלו.
שדו היה אביהם של הפסל רודולף שדו והצייר וילהלם פרידריך שדו מאשתו הראשונה והצייר פליקס שדו. לשדו ולאשתו השנייה היה נכד האדמירל פליקס פון בנדמן.
גרינלנד (סרט)
גרינלנד הוא סרט מותחן אסונות אמריקאי משנת 2020 בבימויו של ריק רומן ונכתב על ידי כריס ספרלינג. בסרט מככבים ג'רארד באטלר (שגם הפיק), מורנה בקארין, רוג'ר דייל פלויד, סקוט גלן, דייוויד דנמן והופ דייוויס, ועוקב אחר משפחה שצריכה להילחם על הישרדות כשכוכב שביט משמיד כוכבי לכת דוהר לכדור הארץ.
במקור תוכנן לצאת לאקרנים בקולנוע בארצות הברית, גרינלנד נדחה מספר פעמים בגלל מגפת COVID-19. הסרט שוחרר על ידי STXfilms, באמצעות וידאו על פי דרישה ב-18 בדצמבר 2020, ולאחר מכן הושמע ב- HBO Max ו- Amazon Prime. הוא עדיין שוחרר בתיאטרון בטריטוריות אחרות, החל מבלגיה ב-29 ביולי 2020. הסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים והכניס 52.3 מיליון דולר ברחבי העולם עם תקציב הפקה של 35 מיליון דולר.
סרט המשך, Greenland: Migration, נמצא בפיתוח, כאשר וואך, באטלר, בקארין ופלויד חוזרים כולם.
San Marino RTV
San Marino RTV הוא תאגיד השידור הציבורי של סן מרינו. הוא מפעיל ארבעה ערוצי טלוויזיה ושתי תחנות רדיו.
היסטוריה
שידורי הרדיו הניסיוניים של סן מרינו החלו ב-27 בדצמבר 1992. ב-28 בפברואר 1993 החל רדיו סן מרינו לשדר במשך 24 שעות ביממה.
שידורי טלוויזיה ניסיוניים החלו ב-24 באפריל 1993. ב-28 בפברואר 1994 הושקו שידורים קבועים, בין השעות 10:00-14:00.
ביולי 1995 הפך השידור הציבורי של סן מרינו לחבר מלא באיגוד השידור האירופי, דבר שמאשר לו להשתמש באירועים שמפיק האיגוד.
בשנת 2007 החל עניין בסן מרינו להשתתף בתחרות הזמר של האירוויזיון, וב-27 בנובמבר אותה שנה הכריז RTV כי סן מרינו תשתתף באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד, סרביה, למרות העובדה ש-RAI, השידור הציבורי של איטליה, המחזיק ב-50% מהבעלות על RTV, פרש ב-1997 מהתחרות בשל עניין להשקיע בפסטיבל סן רמו. לאחר מכן נסוגה בה סן מרינו מהשתתפות בתחרות בשל בעיות תקציביות, עד שב-2011 השתתפה המדינה לראשונה בתחרות. היא עלתה לגמר בפעם הראשונה ב-2014.
בשנת 2011 ניסתה סן מרינו להשתתף בתחרות אירוויזיון הילדים אך הם ויתרו באוקטובר. ב-25 באוקטובר 2013 הוכרז כי סן מרינו תערוך את הופעת הבכורה שלה באותה שנה.
הטינה
עלילה
העלילה המוצגת בסרט אינה ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
בשנת 2001, קיאקו סא'אקי היא אישה יפנית שנשואה לטאקאו ואם לילד בשם טושיו. קיאקו מאוהבת באובססיביות בפיטר קירק, פרופסור אמריקאי שגר בטוקיו יחד עם אשתו מריה ועוקבת אחריו לכל מקום אליו הוא הולך. יום אחד כשקיאקו חוזרת לביתה ונכנסת לחדרה, היא רואה את טאקאו קורא ביומנה על אהבתה לפיטר. מרוב כעס וזעם, טאקאו רוצח את קיאקו על ידי שבירת הלסת שלה, ולאחר מכן הוא מטביע את בנם בן השמונה טושיו באמבטיה יחד עם חתול המחמד שלו. טאקאו מניח את גופתה המתה של קיאקו בעליית הגג ולאחר מכן קיאקו חוזרת בתור רוח נקמנית ותולה את טאקאו בחדר השינה של בנם בעזרת שיערה. מאותו יום, בית משפחת סא'אקי מתחיל להירדף על ידי רוחותיהם של בני המשפחה ורוחו של החתול, וכל מי שנכנס לתוכו, נהרג על ידי אחת מהרוחות של בני משפחת סא'אקי. יום לאחר שכל בני משפחת סא'אקי מתו, פיטר מגיע לבקר בביתם, בעקבות מכתבים שהוא קיבל מקיאקו. במהלך ביקורו הוא מוצא את רוחו של טושיו (המופיע בפניו כילד חי ולא כרוח) ואת היומן של קיאקו, וקורא בו על אהבתה של קיאקו אליו. בסוף הביקור הוא מגלה את גופתה של קיאקו בעליית הגג ואת גופתו של טאקאו בחדרו של טושיו ובורח מהבית באימה. למחרת בבוקר פיטר, המזועזע ממה שראה מתאבד בקפיצה מממרפסת ביתו לעיני אשתו ההמומה. שלושת חוקרי המשטרה שחקרו את הרצח מצאו את מותם גם הם בידי קיאקו.
בשנת 2004, עוברת לגור בבית משפחת סא'אקי, משפחת ויליאמס שהיא משפחה אמריקאית שעוברת לגור בטוקיו. המשפחה כוללת את מת'יו, אשתו ג'ניפר, אימו המבוגרת אמה, ואחותו סוזן שרק רואה את הבית, אך לא עוברת לגור בו, מכיוון שהיא גרה בדירה אחרת בטוקיו. ג'ניפר ומת'יו נהרגים על ידי רוחו של טושיו וקיאקו הורגת את יוקו, אישה יפנית שמגיעה לבית כדי לטפל באמה. כשאלכס הבוס של יוקו, מגלה שיוקו נעלמה באופן מסתורי, הוא שולח את קרן דייוויס, סטודנטית אמריקאית לסיעוד הגרה בטוקיו יחד עם בן זוגה דאג, להחליף אותה. כשקרן מגיעה לבית משפחת סא'אקי כדי לטפל באמה, היא מוצאת את טושיו (הנראה כילד חי) נעול בארון ביחד עם מר החתול. בינתיים קיאקו רוצחת את סוזן ויליאמס בדירתה ובהמשך אותו היום, קרן רואה את קיאקו הורגת את אמה, ובשל כך היא נלקחת לבית חולים עקב טראומה נפשית. בבית חולים קרן מספרת לבלש בשם נקגאווה על פגישתה עם הרוחות.
בהמשך אותו היום, קיאקו הופכת את גופתה המתה של יוקו לזומבי ובעזרתה הורגת את אלכס. נקגאווה חושב שהרציחות שקרו בבית משפחת סא'אקי לפני שלוש שנים, הן הגורמות לאירועים המוזרים שקורים בסביבת הבית, ולכן הוא מגיע לבית עם שני מכלים של בנזין במטרה לשרוף אותו, אך טאקאו מטביע אותו באמבטיה. קרן מגיעה לדירתה כדי למצוא את דאג, אך היא מגלה שהוא הלך לבית משפחת סא'אקי במטרה לחפש אותה שם.
כאשר קרן מגיעה לבית משפחת סא'אקי, היא מקבלת חזיונות של הלילה בו מתו בני משפחת סא'אקי, ושל היום למחרת בו בא פיטר קירק לבקר בביתם ומצא את גופותיהם. קרן התכוונה לצאת מהבית, אך אז היא מוצאת את דאג שרוע על הרצפה מבלי יכולת לזוז או לדבר. בעוד קרן מנסה להוציא אותו מהבית, קיאקו זוחלת לכיוונם ממעלה המדרגות והורגת את דאג. לפני שקיאקו הורגת גם את קרן, זו מפילה את מכלי הבנזין שנקגאווה הביא, מדליקה אותם ומבעירה את הבית. קרן ניצלת מהשריפה ונלקחת לבית חולים, שם היא מתאבלת על מותו של דאג, ומגלה שגם הבית ניצל מהשריפה. הסרט מסתיים כאשר קיאקו מופיעה מאחורי קרן, ובכך מתגלה ששריפת הבית לא גרמה לקללה להסתיים.
ההבדלים בין הגרסה הרגילה לגרסת ה-BluRay
== סצינות שהוסרו בעריכה ==
סרטי המשך
הטינה 2 הוכרז 3 ימים לאחר הקרנת הבכורה של הסרט, ויצא בשנת 2006.
הטינה 3 הוכרז על ידי סרטי סוני במהלך 2006. טקאשי שימיזו הצהיר שבהתחלה הוצע לו לביים את הסרט, אך הוא העדיף לשמש כמפיק במקום. ב-23 באוקטובר 2007, אושר שהסרט יבויים על ידי טובי וילקינס.
בשנת 2020 ייצא הסרט "הטינה" שעלילתו מתקיימת במקביל לאירועי הסרט הראשון והשני.
גביע הזהב 2023
גביע הזהב של CONCACAF 2023 הוא הטורניר ה-17 של גביע הזהב ("גולד קאפ") והמהדורה ה-27 של אליפות אמריקה הצפונית בכדורגל. הטורניר נערך בארצות הברית וקנדה בין ה־24 ביוני ל־16 ביולי 2023, בניהול CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני.
משתתפות
המשתתפות בתחרות נבחרו לפי הישגיהן בליגת האומות של CONCACAF 2022/23 ובמוקדמות גביע הזהב.
שלמה לוטן
שלמה לוטן (נולד ב-1968) הוא היסטוריון המתמחה בחקר המסדרים הצבאיים בממלכת הצלבנים. מומחה לתקופה הצלבנית בארץ ישראל, ותולדות המסדר הטבטוני. עמית מחקר במרכז רנרט לחקר ירושלים במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
מחקריו
מחקריו עוסקים בלימוד התקופה הצלבנית, ובעיקר בהתמקדות ביצירה הייחודית שנוצרה ברחבי ממלכת ירושלים – המסדרים הצבאיים. היו אלה לוחמים – נזירים אשר שימשו כצבא המילואים של הממלכה, בעלי נחלות, מקימי מבצרים ותורמים לרווחתה של הממלכה ולסעד הרפואי שניתן לתושביה ולצליינים שביקרו בה. מחקריו מתמקדים בעיקר במסדר הגרמנים – מסדר הטבטונים אשר נוסד בשטחה של הממלכה בשנת 1198 ושרד בה עד לנפילתה בשנת 1291. עיקר פעילותם של הטבטונים אירעה בשטחי הגליל העליון בתחום נחלתם באזור מעיליא וג'דין, ובאתר הידוע כמטה מסדרם, מבצר מונפור שעובר מעל נחל כזיב. בסיסם של הטבטונים היווה מוקד להתפשטותם של הטבטונים אל אתרים רבים ברחבי אירופה ובעיקר אל מרכזם המפורסם בפרוסיה (צפונה של פולין) במקום בו נלחמו מלחמת חורמה בכופרים באמונה הנוצרית בימי הביניים. מחקרים אלה מהווים נדבך נוסף בהבנת תקופה מורכבת זו בתולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל בימי הביניים.
תיאור מחקריו
עבודת הדוקטור שלו נכתבה על תולדות המסדרים הצבאיים בתקופה הצלבנית בארץ ישראל, ובעיקר על תולדות המסדר הטבטוני, המסדר הגרמני אשר נוסד בעיר עכו בשנת 1198. בהמשך התבסס המסדר במאחזים רבים ברחבי אירופה ובעיקר בחלקה הצפוני בגרמניה, פרוסיה ולטביה. הדוקטורט יצא בשנת 2012 כספר.
מחקריו נוגעים לתולדותיה של ממלכת ירושלים, ירושלים בתקופה הצלבנית, ומבצרים צלבניים: מבצר עתלית, מונפור ומבצר יחיעם.
מאמרים בכתבי עת
pp. 555-566
אבסטרקציה (מדעי המחשב)
במדעי המחשב, אבסטרקציה (מאנגלית Abstraction ובעברית: הפשטה) היא תהליך שבאמצעותו נתונים והוראות מוגדרים על ידי הצגה דומה למשמעות הסמנטית שלהם, תוך הסתרת פרטי המימוש שלהם.
צ'לסטה
צֶ'לֶסטָה (Celesta) היא כלי הקשה אידיופוני המופעל באמצעות מקלדת. הקלידים מחוברים לפטישים המכים במערכת של לוחות מתכת (בדרך כלל פלדה), והלוחות מעבירים את תנודותיהם לגופי תהודה. דוושה (פדל) משמשת להחזקה ולעמעום של הצליל.
צליל הצ'לסטה דומה לצליל הגלוקנשפיל, אך בעל גוון רך יותר. אף שאינו עשיר בצלילים עיליים רבים, הוא מצטיין באיכות טהורה במיוחד שהקנתה לכלי את שמו, לפי המילה הצרפתית celeste שפירושה "שמימי".
אבסטרקציה (מדעי המחשב)
מטרת האבסטרקציה להציג רק את הפרטים הרלוונטיים לנקודת המבט הנוכחית, על ידי הקטנת כמות הפרטים ו"הוצאה החוצה" של הטיפול בהם, כך שהמתכנת יוכל להתמקד רק בכמות מוגבלת של רעיונות בפרק זמן נתון.
צ'לסטה
הצ'לסטה היא כלי בטרנספוזיציה - הצליל שהיא מפיקה גבוה באוקטבה אחת מהצליל הכתוב בתווים. בכלי הצרפתי המקורי היו חמש אוקטבות, אך צליל האוקטבה הנמוכה ביותר לא נחשב מוצלח, והיא הושמטה בדגמים מאוחרים יותר. כיום מוחלפת הצ'לסטה בחלק מהתזמורות הסימפוניות בדגם גרמני גדול יותר, בעל חמש אוקטבות. אף שמקובל לשייך את הצ'לסטה לקבוצת כלי ההקשה בתזמורת, מנגנים בה בדרך כלל פסנתרנים. התווים כתובים בשתי חמשות.
אבסטרקציה (מדעי המחשב)
יש לבצע אבחנה בין אבסטרקציה לבין מודולריות, בעוד מודולריות אחראית על פירוק לגורמים של הפתרון, אבסטרקציה אחראית על חיבור נתונים של הנושא עצמו לעניין מסוים. לדוגמה, כשבבית משפט לפני מתן עדות, משביעים את העד לומר את האמת, רק את האמת ואת כל האמת, המשפט ׳את כל האמת׳ מחביא בתוכו הגנה מפני אבסטרקציה. אנו משביעים את העד לספר הכול, ללא ביצוע חיבור של נתונים לעניין מסוים בלבד.
צ'לסטה
היסטוריה
הצ'לסטה הומצאה בשנת 1889 על ידי אוגוסט מוּסטֶל בפריז. קדם לה הטיפוֹפון או הדוּלציטון שהמציא אביו של מוסטל, ויקטור מוסטל, ב-1860. במקום לוחות מתכת היו בטיפופון קולנים, אך עוצמת הכלי הייתה נמוכה מכדי שישתתף בתזמורת.
אבסטרקציה (מדעי המחשב)
מערכת יכולה להיות מורכבת מכמה שכבות אבסטרקציה, שכל אחת מהן חושפת את המתכנת למשמעויות וכמויות שונות של פרטים. לדוגמה, שכבות אבסטרקציה נמוכות (low-level) חושפות את פרטי החומרה של המחשב, עליה רצה התוכנה, בעוד ששכבות גבוהות (high-level) מטפלות בלוגיקה העסקית של התוכנה.
צ'לסטה
היסטוריה
צ'ייקובסקי היה אחד הראשונים שהשתמשו בכלי זה ביצירה לתזמורת מלאה; הצ'לסטה מופיעה בפואמה הסימפונית האחרונה שלו, "ווֹיֵווֹדָה", ובחלקים מהבלט האחרון שלו, מפצח האגוזים (1892), בין השאר ב"ריקוד פיית הסוכר".
אבסטרקציה (מדעי המחשב)
רעיון האבסטרקציה במדעי המחשב החל כאנלוגיה לאבסטרקציה במתמטיקה, שם טכניקת האבסטרקציה מסתמכת על הגדרות מתמטיות, מה שהופך אותה לגישה טכנית יותר לעומת הרעיון הכללי של אבסטרקציה בפילוסופיה. לדוגמה, בשפות תכנות, מספר הוא אותו רעיון (concept) כפי שהוא מוגדר במתמטיקה. פרטי המימוש יכולים להשתנות בהתאם לסוג החומרה והתוכנה, אבל זה לא מהווה מגבלה מכיוון שרעיון המספרים במחשבים תמיד מתבסס על אותו רעיון מתמטי.
בתכנות, אבסטרקציה יכולה להיות מיושמת לשליטה (control) או לנתונים (data): אבסטרקציית שליטה היא אבסטרקציה של הפעולות ואילו אבסטרקציית נתונים עוסקת בהפשטה של מבני נתונים (ראו: מבנה נתונים מופשט).
אותה הגדרה אבסטרקטית יכולה לשמש כממשק משותף עבור משפחה של אובייקטים אשר חולקים את אותה משמעות, אבל ממומשים בדרכים שונות וכוללים התנהגות שונה. מנגנון הירושה בתכנות מונחה-עצמים יכול לשמש לצורך הגדרת מחלקה אבסטרקטית המגדירה את הממשק המשותף.
ההמלצה שמתכנתים ירבו להשתמש באבסטרקציות כאשר ניתן לעשות זאת על מנת למנוע כפילויות בקוד המקור ידועה כ"עיקרון האבסטרקציה" (abstraction principle). הדרישה ששפת תכנות תספק את האבסטרקציות הנדרשות גם היא נקראת באותו שם.
אבסטרקציית שליטה
אבסטרקציית שליטה (control abstraction) היא אחד השירותים המרכזיים שמספקות שפות תכנות. מחשבים מסוגלים להבין רק פעולות ברמה הנמוכה ביותר, כדוגמת העברת מספר ביטים ממקום אחד בזיכרון למקום אחר ולהפיק את הסכום של שני רצפים של ביטים. שפות תכנות מאפשרות לבצע פעולות כאלה ברמה גבוהה יותר. בתור דוגמה, נסתכל על הביטוי הבא הכתוב בתחביר דמוי-פסקל (שפת תכנות עילית):
לבן אדם זה נראה כחישוב מובן ופשוט למדי ("אחד ועוד שתיים שווה שלוש, כפול חמש שווה חמש עשרה"). לעומת זאת, השלבים ברמה הנמוכה (low-level) אשר נדרשים כדי לבצע את החישוב הנ"ל, להחזיר את הערך "15" ולבצע השמה של ערך זה למשתנה "a", הם למעשה די עדינים ומורכבים. יש להמיר את הערכים לייצוג בינארי (בדרך כלל משימה הרבה יותר מורכבת ממה שאנשים עשויים לשער) ולפרק את החישובים (על ידי מהדר או מפרש) להוראות בשפת סף (שוב, פעולות הרבה פחות אינטואיטיביות עבור המתכנת: פעולות כגון הזזה שמאלה של אוגר בינארי, או הוספה של המשלים הבינארי של אוגר אחד לתוכן של אוגר שני, הן פשוט לא הצורה שבה בני אדם חושבים על הפעולות האריתמטיות האבסטרקטיות של חיבור או כפל). ולבסוף, פעולת ההשמה של הערך המתקבל, "15", למשתנה המסומל בתווית "a", כך שמאוחר יותר ניתן יהיה להשתמש ב-"a", כוללת שלבים נוספים "מאחורי הקלעים", של מציאת התווית של המשתנה ושל תוצאת החישוב בזיכרון הפיזי או הוירטואלי, אחסון של הייצוג הבינארי של "15" באותו מקום בזיכרון, וכו'.
ללא אבסטרקציית שליטה, בכל פעם שמתכנת ירצה לבצע פעולה פשוטה כמו חיבור או כפל של שני מספרים ולשמור את התוצאה במשתנה, הוא ייאלץ לפרט ידנית את כל השלבים ברמה הבינארית של האוגרים. לעבודה כפולה כזאת יש שתי השלכות שליליות משמעותיות:
תכנות מובנה
בתוכנית פשוטה, המטרה היא להבטיח שללולאות יהיו נקודות יציאה ברורות, וכאשר ניתן, שתהיה נקודת יציאה יחידה מתוך פונקציות ופרוצדורות. במערכות מורכבות יותר, המטרה היא לפרק משימות מורכבות להרבה מודולים נפרדים. שיטת עבודה כזאת מאפשרת לבודד את פרטי המימוש של רכיב מסוים ומגוון המתודות הפנימיות שלו מיתר הרכיבים. תכנות מונחה-עצמים מאמץ ומרחיב רעיון זה.
אבסטרקציית נתונים
אבסטרקציית נתונים (data abstraction) כופה הפרדה ברורה בין תכונות אבסטרקטיות של טיפוסי נתונים לפרטים הקונקרטיים (concrete) אודות המימוש שלהם. התכונות האבסטרקטיות הן אלה שניתן לראותן בקוד הלקוח אשר עושה שימוש בטיפוס הנתונים - הממשק לאותו טיפוס נתונים. לעומת זאת, המימוש הקונקרטי נשמר פרטי לגמרי (מוסתר מהמשתמש), והוא אף יכול להשתנות, לדוגמה כדי להכניס שיפורי יעילות שנעשים עם הזמן. הרעיון הוא ששינויים כאלה לא אמורים להשפיע על קוד הלקוח, מאחר שהם לא כוללים שום שינוי להתנהגות האבסטרקטית (הממשק).
לדוגמה, ניתן להגדיר מבנה נתונים מופשט בשם "טבלת חיפוש", אשר משייך באופן ייחודי ערכים (values) למפתחות (keys), ומאפשר לאחזר ערך על ידי ציון המפתח המתאים לו. ניתן לממש טבלת חיפוש כזאת בדרכים שונות: כטבלת גיבוב, עץ חיפוש בינארי, או אפילו כרשימה ליניארית פשוטה של זוגות מסוג [מפתח:ערך]. מנקודת המבט של קוד הלקוח שיעשה שימוש במבנה הנתונים, התכונות האבסטרקטיות של טיפוס הנתונים הן זהות בכל אחד מהמימושים.
כמובן שעל מנת שכל זה יעבוד, יש לדאוג לנכונות פרטי הממשק מלכתחילה, מאחר שלכל שינוי מאוחר יותר עשויה להיות השפעה גדולה על קוד הלקוח. אחת הדרכים להסתכל על כך היא שהממשק מהווה חוזה בין טיפוס הנתונים לבין קוד הלקוח לגבי ההתנהגות המוסכמת; כל מה שאינו מוגדר בחוזה עלול להשתנות מאוחר יותר ללא הודעה מוקדמת.
אבסטרקציה בתכנות מונחה-עצמים
בתכנות מונחה-עצמים, אבסטרקציה מאפשרת הגדרת אובייקטים (עצמים) המהווים "שחקנים" אשר יכולים לבצע עבודה, לדווח אודות המצב שלהם ולשנות אותו, ו"לתקשר" עם אובייקטים אחרים במערכת. בבסיס האבסטרקציה בתכנות מונחה-עצמים עומד מושג ה"כימוס" אשר מתייחס להסתרת פרטי המצב (לדוגמה, הערך של משתני המחלקה) של האובייקט, ולהרחבת רעיון טיפוס הנתונים כפי שהיה בשימוש בשפות תכנות מוקדמות יותר, על מנת לקשור חזק גם התנהגות (פונקציות) לנתונים.
שכבות אבסטרקציה
כסדרה של שכבות אבסטרקציה (מלמטה למעלה): חומרה, קושחה, אסמבלר, ליבה, מערכת הפעלה ויישומים במדעי המחשב נפוץ השימוש בשכבות או רמות של אבסטרקציה, שם כל רמה מייצגת מודל שונה של אותו המידע ותהליכים, אבל משתמשת במערכת ביטויים, אובייקטים והרכבים ייחודיים אשר תקפים רק לתחום (domain) מסוים. כל רמה אבסטרקטית ו"גבוהה" יותר יחסית, נבנית על גבי רמה יחסית "נמוכה" ו"ממשית" (concrete) יותר, אשר נוטה לספק ייצוג פרטני ("גרנולרי") יותר ויותר.
לדוגמה, שערים לוגיים נבנים על גבי מעגלים אלקטרוניים; ייצוג בינארי נבנה על גבי שערים לוגיים; שפת מכונה נבנית על גבי ייצוג בינארי; שפות תכנות על גבי שפת מכונה; מערכות הפעלה ויישומים על גבי שפות תכנות. כל רמה מגולמת בשכבה שתחתיה, אבל לא נקבעת על ידה, מה שהופך אותה במידה מסוימת לשפת תיאור העומדת בפני עצמה.
ארכיטקטורה רב-שכבתית
ארכיטקטורה רב-שכבתית מחלקת את הטיפול במשימות השונות של היישום לחלקים נפרדים (שכבות). זוהי טכניקה בעיצוב תוכנה, חומרה ותקשורת נתונים, בה רכיבי המערכת או הרשת מופרדים לשכבות כך שניתן יהיה לבצע שינויים באחת מהשכבות מבלי להשפיע על יתר השכבות.
דריוזאוריים (דמויי-תנין)
משפחה זו דמתה לגוויאליים והייתה בעלת לסתות צרות יחסית עם שיניים זוגיות זקורות מעט בקדמת הלסת. הם היו קרוביהם של הפולידוזאוריים, ביניהם גם הסרקוסוכוס הענק. מעריכים שמינים רבים בקבוצה היו שוכני ימים שנעו באוקיינוס הפתוח. מרביתם הגיעו עד לאורך 6 מטרים אך הגדול מביניהם, הפוספטוזאורוס הגיע לאורך של 9 מטרים.
בעבר סברו שבני המשפחה היו בעלי מוצא אפריקני, אך בהמשך התגלו מאובנים שלהם בכל היבשות.
ברנקו וייס
בְּרַנְקוֹ וַייס (Branco Weiss; 23 באפריל 1929 – 31 באוקטובר 2010) היה יזם ופילנתרופ יהודי-שווייצרי. בישראל נודע בעיקר בזכות מכון ברנקו וייס שהקים.
קורות חיים
ברנקו וייס נולד בזאגרב למשפחה יהודית מאזור בורגנלנד, שבהמשך התיישבה בקרואטיה. אביו נרצח על ידי הפשיסטים. בהיותו ילד עבר לאיטליה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיע לשווייץ. ב-1944 סיים שם את בחינות הבגרות. ב-1947 החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH) בעזרת מלגה שקיבל, ועבד במקביל כלבורנט. סיים את לימודיו ב-1951 כמהנדס כימיה. לאחר מכן כתב דיסרטציה על ניתוח עלות-תועלת בנוגע לטכניקות סינון.
יזם, הקים וניהל מספר חברות היי-טק. "קונטרון" (Kontron), שהקים ב-1959, נרכשה בשנת 1974 על ידי ענקית התרופות "הופמן לה רוש". כפילנתרופ, תמך במספר אוניברסיטאות ובמיזמי תרבות רבים. קיבל ארבעה תוארי דוקטור לשם כבוד: מאוניברסיטת תל אביב (1993), מהאקול פוליטכניק פדרל בלוזאן (EPFL) (1998), מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH) (1998) ומאוניברסיטת בזל (2005; על תרומתו היוצאת-דופן להקמת המכון למדעי היהדות). מ-1985 עד 1994 העביר במכון הטכנולוגי של ציריך את הקורסים "מבוא לאסטרטגיות טכנולוגיות" ו"תכנון, הקמה, בנייה וניהול מיזמים חדשים". מ-2002 מעניק ה-ETH את מִלגת ברנקו וייס (Society in Science - The Branco Weiss Fellowship). ב-2004 תרם וייס לפרויקט "Science City" של ה-ETH 23 מיליון פרנקים שווייצריים. היה חבר של כבוד באיגוד המהנדסים והארכיטקטים השווייצרי (SIA) וכן חבר מועצת המנהלים וחבר של כבוד באקדמיה השווייצרית למדעי הטכנולוגיה (SATW).
הוא הקים את ארגון "דוד" שפעל נגד תופעות אנטישמיות ותרם להקמת מכון ללימודי יהדות באוניברסיטת בזל. ברנקו וייס היה אספן נלהב של אמנות מודרנית.
בישראל פועל משנת 1990 מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, הכולל 20 בתי ספר ברחבי הארץ. מטרת המכון היא "לקדם יכולות למידה וחשיבה טובה בקרב תלמידים ומורים בישראל". ביחד עם עיריית תל אביב המכון מקדם פרויקט פורצי דרך.
ברנקו וייס נפטר ב-31 באוקטובר 2010 בציריך.
מפרץ לינגאיין
מפרץ לינגאיין (באנגלית: Lingayen Gulf) הוא מפרץ גדול בצפון מערב לוזון, האי הגדול והמאוכלס ביותר בפיליפינים. אורך המפרץ 56 קילומטרים ורוחבו 35 קילומטרים. הוא תחום על ידי הפרובינציות פנגסינן ולה אוניון  ובין הרי זמבלס  להרי מרכז קורדיירה. נהר אגנו מתנקז למפרץ לינגאיין.
גאוגרפיה
במפרץ יש איים רבים, והמפורסמים שבהם נמצאים בפארק הלאומי מאה האיים. הפארק מהווה אטרקציה תיירותית הכוללת 123 איים, שרובם קטנים. האי הגדול ביותר הוא האי קברויאן (Cabarruyan Island; לפעמים הוא נקרא גם Anda Island), עליו נבנתה הרשות המקומית אנדה. האי השני בגודלו הוא האי סנטיאגו הנמצא בשפך המפרץ לים סין הדרומי.
החוף מהעיירה לברדור ועד לסן פביאן  מאופיין בחוף חול, אפור וארוך. חופים ידועים נוספים לאורך המפרץ נמצאים בבולינאו ובסן פרננדו. מימי מפרץ לינגאיין עכורים בגלל קרקעיתו החולית. שוניות האלמוגים נהרסו אודות לדיג באמצעות דינמיט. נעשים מאמצים לשחזר חלק מהשוניות, במיוחד בתוך הפארק הלאומי מאה האיים.
מספר ערים שוכנות לאורך חוף המפרץ כמו דגופן ואלמינוס  בפנגסינן וסן פרננדו בלה אוניון. לינגאיין, בירת פנגסינן, שוכנת גם היא על שפת המפרץ.
נהרות הנשפכים למפרץ
למפרץ נשפכים חמישה נהרות עיקריים. באזור פרובינציית פנגסינן שבדרום נשפכים הנהרות אגנו, דגופן ואנגלקן-בואד. באזור פרובינציית לה אוניון שבמזרח נשפכים הנהרות ארינגאי ובאואנג.
היסטוריה
במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בימי מלחמת העולם השנייה, מפרץ לינגאיין היה אזור לחימה חשוב ואסטרטגי בין הכוחות אמריקאים והכוחות היפנים.
ב־22 בדצמבר 1941 במסגרת המתקפה העיקרית היפנית על הפיליפינים, נחתה הארמייה ה-14 של צבא יפן בפיקודו של סגן אלוף הומה מסאהרו בחלק המזרחי של מפרץ לינגאיין ליד אגואו, קאבה , סנטיאגו ובבאואנג. שם ניהלו הכוחות היפנים מספר קרבות קצרים יחסית כנגד כוחות המגן הפיליפינים שהיו חסרי ציוד ואימון, שקבלו סיוע של צוללות, כוחות אוויר ורגלים, אמריקאים ואוסטרלים. תוך יממה הצליח הכוח היפני לכבוש את המפרץ. עם רדת הערב ב-23 בדצמבר נעו היפנים כ-16 ק"מ לפנים הארץ. בעקבות התבוסה, הגנרל דאגלס מקארתור פקד על הכוחות לסגת מלוזון לכיוון בטאן . בשלוש השנים הבאות המפרץ נותר תחת הכיבוש היפני עד למתקפת הנגד האמריקאית שהתקיימה בין התאריכים 6–9 בינואר 1945 תוך הנחתה אמפיבית של כוחות הארמייה השישית האמריקנית בחופי מפרץ לינגאיין.
ב־9 בינואר 1945 בשעה 09:30, ביצעה הארמייה השישית האמריקנית נחיתה אמפיבית במפרץ, שבוצעה לאחר הרעשה מסיבית והרסנית מהים. ביום הראשון של המערכה, לבדו, נחתו 68,000 חיילים. בסך הכול הנחיתו האמריקאים 203,608 לוחמים לאורך קטע חוף של 32 קילומטרים. ראש החוף, השתרע מסואל, לינגאיין, ודגופן במערב (בפיקוד הקורפוס ה-14) ועד סן פביאן  במזרח (בפיקוד הקורפוס הראשון).
למרות הצלחתם של האמריקנים להוציא את הצבא היפני ממפרץ לינגאיין, האמריקנים ספגו אבדות כבדות יחסית, במיוחד בשיירותיהם הימיות, כתוצאה מפיגועי התאבדות של טייסי קמיקזה יפניים. מ-4 עד 12 בינואר 1945 הוטבעו בסך הכול 24 אוניות ו-67 כלי שיט נוספים נפגעו קשה ממטוסי הקמיקזה.
בעקבות הנחיתה האמפיבית הפך מפרץ לינגאיין למחסן נשק ואספקה עצום להמשך המלחמה כדי לתמוך בהתקפות האמריקאיות והפיליפיניות במנילה ובשאר לוזון, ומשם למחוז אוקינאווה.
כלכלה
דיג והפקת מלח הם ענפי התעשייה העיקריים במפרץ לינגאיין. למעשה, פירוש שם פנגסינן בפיליפינית הוא, מקום בו מכינים מלח. המלח מופק ממי ים בתהליך אידוי המים שהוזרמו לבריכות. בגמר תהליך האידוי נשאר המלח הגבישי בבריכות.
במפרץ לינגאיין שוכנת גם תחנת הכוח סואל המפיקה 1200 מגה וואט. זו תחנת כוח המבוססת על פחם הגדולה ביותר בפיליפינים.
סוזן פורד
סוזן אליזבת' פורד ביילס (באנגלית:Susan Elizabeth Ford Bales; נולדה ב-6 ביולי 1957) היא צלמת עיתונות וסופרת אמריקאית. בתם של נשיא ארצות הברית ה-38 ג'רלד פורד ושל רעייתו בטי פורד.
ביוגרפיה
היא שימשה כמארחת הרשמית בבית הלבן בעת שאמה הייתה בטיפולים עקב סרטן השד בו לקתה.
היא למדה במכללת מאונט ורנון לנשים, מוסד אקדמאי לנשים בלבד בוושינגטון הבירה, אחרי כן היא גם למדה סמסטר אחד באוניברסיטת קנזס. היא הוכשרה כצלמת ועבדה בצילום עיתונאי עבור Associated Press וניוזוויק.
ב-2002 יצא הרומן שכתבה ביחד עם לורה היידן "Double Exposure: A First Daughter Mystery".
חיים אישיים
ב-10 בפברואר 1979 התחתנה עם צ'ארלס ואנס ששירת בשירות החשאי של ארצות הברית בזמן כהונתו של אביה כנשיא. נולדו להם שתי בנות, טיין מרי ואנס (ילידת 1980) והת'ר אליזבת' ואנס (ילידת 1983). ב-1988 הם התגרשו.
בשנת 2010, בגיל 53, פורד קיבלה דום לב פתאומי תוך כדי פעילות גופנית במכשיר אליפטי.
צוללת חשמלית
רקע
כדי להבין את ההתפתחויות בעולם הצוללות, יש להבין את האמצעים שעמדו לרשות הכוחות השונים של בנות הברית, שהרי כבכל מלחמה, ההתמודדות היא בין שני כוחות כאשר כל צד מנסה לפתח אמצעי לחימה שיתנו לו עליונות על הצד השני.
מאידך גיסא, כל צד ניסה לנצל באופן מרבי את האמצעים המוגבלים שעמדו לרשותו ולהתמקד רק בצרכים המיידיים שלו. כלומר, לא ניסו לפתח אמצעים חדשים, אלא אם כן היה צורך בהם כדי להראות עליונות על האויב.
המצב בתחילת מלחמת העולם השנייה
בתחילת המלחמה, לא היה מכ"ם מושט, ולא היה מכ"ם מוטס. האמצעי היחידי, שנותר לאוניות ומטוסי הסיור של כוחות הברית לגלות צוללות גרמניות שתקפו ללא הרף - היה גילוי בעין. אבל אמצעי זה היה מאוד מוגבל, כיוון שהוא לא היה יעיל במצבי ים קשה ובוודאי שלא היה יעיל בלילות. נוסף לכך, לא שותפו במערכה בצד כוחות הברית אף נושאת מטוסים. כתוצאה מזה תצפית אווירית יכלה להתבצע רק באזורים שהיו בטווח המטוסים משדות תעופה.
בהתאם למצב הזה, נבנו הצוללות הגרמניות. הצללית שלהם הייתה נמוכה, ובים שקט הם אף הנמיכו אותה יותר על ידי שיוט ב"חצי ציפה", הן היו בנויות לפעול כשהן משייטות על פני המים ורק במצבים קיצוניים הם פעלו ממצב צלילה. היכולת שלהם לצלול נוצלה בדרך כלל רק כדי להיעלם מהשטח כאשר אוניות הליווי של השיירות היו מגלות אותן ופותחות במרדף. מהירותן העל-מימית הייתה גבוהה יחסית, הן היו מצוידות בתותח נגד כלי שיט ובתותחים אנטי-אוויריים. הן אף היו מצוידות במיכל צלילה מהירה כדי לאפשר להן להיעלם מהשטח במהירות. לרובן היה גם צינור משגר טורפדו (צמ"ט) מופנה לאחור, כדי לשגר אל אוניית ליווי אם היא מתגלה ונמצאת במצב של מרדף.
גם בתכנון מהירויות השיוט נתנה העדפה ברורה לשיוט על מימי על פני שיוט בצלילה. מהירות על מימית טיפוסית הייתה 17 (ואף יותר) קשרים ימיים, בעוד שהמהירות בצלילה הייתה 7.5 קשרים בלבד.
שנת 1942
בשנת 1942 הופיעו המכ"מים הראשונים, קודם המוטסים ומייד אחריהם המכ"מים המושטים. בסיסי הבית של הצוללות שעסקו בתקיפת שיירות, וניסו לקיים מצור על בריטניה, קיצרו את המרחק שבין בסיסיהן ואזורי הזירה על ידי העברת הבסיסים בגרמניה לאזור ברטאן במערב צרפת. כאשר התחילו להופיע מטוסים בעלי מכ"מים מוטסים, הם הפתיעו פעמים רבות צוללות אשר העריכו שהן יכולות לנוע באין מפריע בשעות החשיכה. לצוללות לא היה כל ציוד לגלות שידורי מכ"ם ולא היה להן מושג, במשך כחצי שנה, איך מגלים אותן המטוסים.
הצוללות ספגו אבדות רבות (88 צוללות טבעו במשך שנת 1942), והתשובה הגרמנית לכך הייתה להגביר את קצב ייצור הצוללות. בתחילת שנת 1942 היו לגרמנים 269 צוללות פעילות ובסוף השנה, למרות האבדות הרבות, צי הצוללות הגרמניות מנה 397 צוללות.
שנת 1943
בשנת 1943 הופיעו נושאות המטוסים האמריקאיות ובזאת התאפשר כיסוי מלא, פחות או יותר, של כל הזירות באוקיינוס האטלנטי, של מטוסי סיור מצוידים במכ"מים. מרגע זה לא עזרה הגברת קצב הייצור של צוללות גרמניות והמערכה למעשה הוכרעה (בלי שהגרמנים היו מודעים לכך).
שנים 1944 ו- 1945
בשנים 1944 ו- 1945 הייתה ירידה דרמטית בביצועי הצוללות. בשנת 1944 הם איבדו 264 צוללות ובשנת 1945 הם איבדו 399 צוללות.
הקושי העיקרי של הגרמנים היה מחסור באמצעים, בבתי מלאכה, ובמספנות (כי אלה היו עיקר המטרות להפצצות של מטוסי כוחות הברית).
בסך הכל נבנו 119 צוללות מדגם XXI אבל רק אחת הספיקה להגיע למצב מוגדר כצוללת מבצעית, ו-61 צוללות קטנות מדגם XXIII אבל רק 6 הגיעו למצב מוגדר כצוללת מבצעית.
תכנון
השיפורים העיקריים היו:
הצוללת מדגם XXI
על הצוללת הזאת נאמר על ידי רבים במערב, שמזלינו הוא שבניית הצוללת הזאת התעכבה כל כך, כי אם היא הייתה פעילה מוקדם יותר על ידי הנאצים, פני המלחמה באוקיינוס האטלנטי היו עלולים חלילה להסתיים אחרת.
היא הייתה בעלת הדחק על מימי של 1,621 טונות והדחק בצלילה של 1,819 טונות.
הצוללת נבנתה לפעול בזירות השונות באוקיינוס. היה לה טווח פעולה גדול (15,500 מילים במהירות על מימית של 10 קשרים), ומבחינה טכנולוגית היא הייתה מעודכנת לפיתוחים האחרונים שהיו קיימים. היא הופעלה על ידי צוות בן 60 צוללנים.
מהירותה המרבית העל מימית הייתה 15.6 קשרים, ומהירותה המרבית בצלילה הייתה 17.2 קשרים. היא הייתה צוללת הרבה יותר שקטה מקודמותיה.
היו בה 6 צינורות משגרי טורפדו (צמ"טים) בחרטום, והיא יכלה לשאת 23 טורפדו, או 12 מוקשים.
עומק צלילה מרבי 280 מטרים.
הצוללת מדגם XXIII
הצוללת נועדה לפעול בזירות קטנות, שבהן היה קושי לצוללות הגדולות לפעול.
היא הייתה בעלת הדחק על מימי של 234 טונות והדחק בצלילה של 258 טונות.
היו בה שני צינורות משגרי טורפדו (צמ"טים) בחרטום, ושני טורפדו (ללא טעינה חוזרת).
מהירותה המרבית העל מימית הייתה 9.7 קשרים, ומהירותה המרבית בצלילה הייתה 12.5 קשרים.
טווח פעולה 15,500 מילים במהירות על מימית של 8 קשרים.
היא הופעלה על ידי צוות בן 14 צוללנים.
עומק צלילה מרבי 180 מטרים.
Ə
Ə (אות קטנה: ə) היא אות באלפבית הלטיני המייצגת תנועות שונות בשפות שונות. צורת האות היא e לטינית מסובבת ב-180 מעלות. באזרית מייצגת האות את התנועה. האות משמשת גם באלפבית הפונטי הבינלאומי לייצוג תנועה מרכזית אמצעית שקרויה גם שווא (Schwa).
באלפבית הפאן-ניגרי קיימת אות דומה, שלה אות קטנה זהה, ואות גדולה כמו E לטינית גדולה מסובבת ב-180 מעלות (Ǝ).
Ǝ
Ǝ (אות קטנה: ə) היא אות באלפבית של אפריקה ובאלפבית הפאן-ניגרי אשר מייצגת את אותו הצליל של האות שלה היא דומה:Ə. צורתן של האות הגדולה והאות הקטנה דומה לאותם סוגי אותיות של האות הלטינית E|Ee אבל כששתיהן הפוכות.
במתמטיקה, האות Ǝ היא סימון של הכמת הישי הלוגי "קיים".
קומורו במשחקים האולימפיים לנוער
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של קומורו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט, אתלטיקה, ג'ודו ושחייה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים והשתתפותם הייתה סמלית. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה ושחייה.
כביש 258
כביש 258 הוא כביש אורך אזורי במזרח הנגב המקשר בין כביש 25 בדרום ובין כביש 31 בצפון. אורכו של הכביש הוא 22.4 ק"מ. הכביש משרת בעיקר נהגים הבאים מאזור דימונה לכיוון ערד או להפך, נהגים הנוסעים מערד לאילת וכן את עובדי מפעלי מישור רותם הסמוכים לקצהו הדרומי של הכביש.
תוואי בכביש
הכביש מתחיל בצומת צפית שעל כביש 25 (דימונה – סדום), מערבית למעלה תמר. בחלקו הדרומי, הכביש חוצה את מישור רותם תוך שהוא עובר ליד מפעלי מישור רותם, פוספטים ערד וכימיקלים ערד. צפונה משם הכביש עובר יותר במרחבים גליליים, והוא מסתיים בצומת חתרורים שבמעלה זוהר (כביש 31 – ערד – ים המלח), מזרחית לערד.
מגילת ההודיות
מגילת ההודיות היא אחת משבע מגילות מדבר יהודה הראשונות שהתגלו במדבר יהודה במערה מס' 1 הסמוכה לחורבת קומראן על ידי בדואים. הייתה זו אחת משלוש המגילות הראשונות שנרכשו על ידי פרופ' אליעזר סוקניק מסוחר העתיקות קנדו בבית לחם בנובמבר 1947. הטקסט של המגילה התגלה בהמשך בעוד שני קטעים במערה מס' 1 ושישה קטעים נוספים במערה מס' 4. מכל מקום המגילה שהתגלתה לראשונה מכילה את החלק הגדול של הטקסט הידוע לנו. מגילה זו מוצגת כיום בהיכל הספר במוזיאון ישראל.
מחקר המגילה
המגילה שהגיעה כאמור לסוקניק יחד עם מגילת המלחמה, עוררה את פליאתו של סוקניק, שכן לפניו עמד טקסט שהוא זיהה כטקסט מימי בית שני, אך לא מצא לטקסט שום מקבילה בספרות הידועה לנו. סוקניק היה הראשון שפרסם את טקסט המגילה בספרו "אוצר המגילות הגנוזות". הוא קרא לה בשם מגילת ההודיות כי רוב הפרקים שבה מתחילים במילים "אודכה אדוני". מהדורה נוספת פורסמה בהמשך על ידי יעקב ליכט. בהמשך פורסמו מהדורות נוספות על ידי חוקרים ישראלים ושאינם ישראלים. הקטעים שהתגלו במערה הרביעית פורסמו בסדרת תגליות במדבר יהודה חלק 39, והטקסט המשולב פורסם בכרך 40 החותם את הסדרה בידי איילין שולר.
מצבה הפיזי של המגילה בצירוף שאר הקטעים שנמצאו אינו מאפשר פרסום אחיד וחד משמעי של הטקסט של המגילה. סדר הטורים שלה שונה בפרסומים ממחקר אחד למשנהו. אלישע קימרון פרסם מהדורה מדעית של המגילה עם חילופי הנוסחאות והשלמות משוערות בכרך הראשון של הכתבים העבריים ממגילות קומראן בהוצאת יד יצחק בן-צבי.
תוכן המגילה
לדעתו של סוקניק נכתבה מגילת ההודיות בידי "מורה הצדק" – שהוא מנהיג "עדת היחד". מסקנתו נובעת מסגנון המגילה הכתוב בעיקר בלשון מדבר, ומכך שהוא כותב שהוא מנהיג את עדתו וכן מתיאוריו את הרדיפות שרדפוהו אויביו. כל זה בסגנון מוכר מכתבים כיתתיים אחרים ממגילות קומראן. ישראל קנוהל כתב בספרו "בעקבות המשיח" שהכותב היה משיח שקדם לישו ושדמותו שימשה מודל למשיח הנוצרי. דעה זו שעוררה עניין ברחבי העולם הנוצרי זכתה להתנגדות מספר חוקרים.
המגילה כתובה בסגנון שירי בלשון מקראית, ויש בה שירים המשבחים את האל. כמו בכתבים אחרים של הכת, גם כאן מתוארים כוחות הטבע ובני האדם ככאלה שנגזרה עליהם דרך התנהגות מראש (תורת הגזירה הקדומה), טבע האדם הוא עירוב של טוב ורע ובעתיד הרשעים וכוחות הרע יושמדו. האל ברא את הרע בסוד חוכמתו ואין האדם יכול להבין זאת. האדם זקוק לחסדי האל לשם כפרת עוונותיו.
שדמית אדומת-כנף
שדמית אדומת כנף (שם מדעי:Glareola pratincola) היא מין של עוף ממשפחת השדמתיים, השייכת לסדרת החופמאים. אורכה כ-24-28 ס"מ ומוטת כנפיה כ-60-70 ס"מ. בישראל היא חולפת מצויה ומקננת נדירה. היא מוגדרת בארץ כמין בסכנת הכחדהעקב התמעטות הקינונים.
שדמית זו, בשונה משאר החופמאים, ניזונה לרוב מחרקים מעופפים ולא מחרקים הנמצאים על הקרקע. ציד החרקים מתבצע בדרך כלל בקבוצות, מה שמאפשר שלל גדול יותר. השדמית חיה בדרך כלל בשדות, ושם גם מקננת. קנה של השדמית נמצא על הקרקע והתטולה היא 2-4 ביצים.
Step Into My World
Step Into My World (בעברית: צעד אל תוך עולמי) הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית מרינה מקסימיליאן. האלבום יצא לאור ב-12 באוגוסט 2013, על ידי חברת התקליטים NMC.
שש שנים לאחר השתתפותה בגמר התוכנית "כוכב נולד". האלבום כולל שמונה שירים בשפה אנגלית ושיר אחד ברוסית המשלבים בין מגוון סגנונות מוזיקליים: פופ, ג'אז, סול ומוזיקה אלקטרונית. האלבום יצא בחברת אן אם סי וכל השירים בו הופקו על ידי עופר מאירי. באלבום משתתפים חברי הטריו LayerZ הכולל את הגיטריסט יונתן אלבלק, הבאסיסט גלעד אברו והמתופף אביב כהן, המלווים את הזמרת מתחילת דרכה.
רקע והפקה
מארינה השתתפה בעונה החמישית של התוכנית "כוכב נולד" והגיעה למקום השני בגמר התחרות, אחרי בועז מעודה. במהלך השנים שחלפו מהזכייה בתוכנית המשיכה מארינה לעסוק במוזיקה, אך הוצאת האלבום הבכורה נדחתה שוב ושוב. בשנת 2009 העלתה את המופע "אקספרמנל" ,שכלל שירים מקוריים, אך הם לא הוקלטו. בשנת 2011 הוציאה סינגל בשם "עמוק בטל" ששילב מילים שכתבה לאה גולדברג בתוספת בית בשפה הרוסית שכתבה מארינה. השיר היה אמור להיות הראשון מתוך אלבום שלם המבוסס על טקסטים של שירי משוררים, אך בסופו של דבר העבודה לא הבשילה לכדי אלבום.
יציאת האלבום לוותה בהופעה שקיימה מארינה כחודש וחצי לאחר יציאת האלבום, הופעה בה התארחו דנה אינטרנשיונל וירמי קפלן וזאת לאחר שההופעה המקורית שתוכנה להיערך חודש לפני כן נדחתה עקב דלקת במיתרי הקול.
ביוני 2014 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב לאחר שנמכרו למעלה מ-15,000 עותקים.
הצלחה וביקורות
עם יציאת האלבום הוא זכה לביקורות אוהדות והמבקרים הגדירו את מרינה כ"זמרת מליגה אחרת" וכ"גדולה מהחיים". השירים באלבום שונים זה מזה בסגנונם, אך עם זאת נוצרת תחושה של אלבום זורם ומגובש בסאונד שלו. הביצועים מסעירים, אך מצליחים שלא לגלוש לאובר-דרמה והשילוב בין המבצעת הייחודית והמפיק המסחרי עושים לאלבום טוב ומייצרים אלבום עם סאונד המזכיר הפקות הנעשות בחוץ לארץ
נחמה ליפשיץ
נחמה ליפשיץ (7 באוקטובר 1927 – 21 באפריל 2017) הייתה זמרת ליטאית-ישראלית ששרה בעברית וביידיש, והפכה לסמל ל"יהדות הדממה" עקב היותה מסורבת עלייה מברית המועצות במשך שנים רבות.
ביוגרפיה
נחמה ליפשיץ נולדה ב-1927 בעיר קובנה שבליטא למשפחה יהודית ציונית. אביה, ד"ר יהודה-הירש ליפשיץ (1980–1900), היה רופא ועסקן תרבות יליד אולקניקי שבליטא, שלמד בישיבתו של הרב ריינס בלידא ואחר-כך למד רפואה באוניברסיטת קובנה. במלחמת העולם השנייה ברחה עם הוריה ואחותה צפורה מזרחה לאוזבקיסטן, שם שימש אביה רופא ביישוב כפרי קטן. ב-1946, אחרי המלחמה, שבה לליטא הסובייטית. למדה בקונסרבטוריון בבירה וילנה, וב-1957 החלה להופיע כסולנית של פילהרמונית וילנה. החלה להופיע בשירים ביידיש ובעברית, ערכה מסע הופעות ברחבי ברית המועצות והפכה לסמל ולפה ליהדות הדממה ולכיסופי היהודים לעלייה לישראל.
בחודש מרץ 1969 עלתה ליפשיץ לישראל. בהופעותיה הראשונות שרה שירים ביידיש ובעברית, כמו "ירושלים של זהב", "הליכה לקיסריה (אלי אלי)" ו"עם ישראל חי" של המשורר יוסף קרלר שהפך לסמל המסחרי שלה. הופעותיה הוקלטו לאלבום שהתפרסם בקהילות היהודיות והיא הוזמנה למסע הופעות בארצות הברית, אוסטרליה, אנגליה ואמריקה הלטינית.
בשנת תשל"ח-1978 זכתה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
נחמה ליפשיץ הייתה ספרנית במקצועה, למדה ספרנות וארכיון באוניברסיטת בר-אילן. עבדה כארכיונאית ולימים מנהלת בספריה העירונית למוזיקה בתל אביב.
בשנת 2004 קיבלה תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
ב-21 באפריל 2017, ליפשיץ הלכה לעולמה בגיל 89. הותירה אחריה בת. היא נקברה בבית העלמין הדרום.