cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגרדום: מערכה 2
עלילה
בשעה מאוחרת בלילה, אנה מקבלת מ"כמעטמפורסם99" קישור לסרטון שבו נראית לקס מבועתת, מראה סימני שפשוף קשים על צווארה ומביעה מצוקה בעקבות המשחק באתגר. בשיעור היסטוריה, אנה מתבקשת לקרוא קטע על הנשיא קנדי, אבל הטקטס מתעוות לכדי המונולוג שלפני התלייה. במקום ספר הלימוד מופיע ספרון המחזה, ויד התליין נשלחת מתוכו לעבר צווארה. היא בורחת בפאניקה מהכיתה לשירותים, ורואה במראה סימני שפשוף חבל על הצוואר, כמו אצל לקס. היא חוזרת הביתה, מכניסה את הספרון למגירה, חוסמת את "כמעטמפורסם99" וחובשת את הצוואר. למחרת היא מבקשת שנית משלייק להחליף את המונולוג מ"הגרדום" בקטע אחר. למרות סירובו היא עולה לבמה לדקלם מונולוג מ"בחזרה לתאיולונד" אבל לתדהמתה שלייק מחמיא על שהחליטה להיצמד ל"הגרדום", אחרי שדקלמה בעצם את דברי לקס מהסרטון.
בבית, בזמן שליסה מתקלחת, דלת חדר האמבטיה נפתחת מאליה. היא יוצאת מהמקלחת ודורכת על קצה חבל המונח על הרצפה. ליסה הולכת לאורך החבל, ולזוועתה הוא קשור לעץ בחצר ומלולאתו תלויה גופת הכלב שלה. אנה חוזרת והן קוראות לשוטר. אחר כך הן מתחבקות, ולפתע הספרון מופיע ללא הסבר בידה של אנה המבוהלת. ליסה רואה את הספרון, קורעת אותו בזעם וטוענת שעיסוקה של אנה במחזה פוגע בשתיהן. למראה החבישה על הצוואר, ליסה חושדת שאנה פוגעת בעצמה. בין השתיים מתגלע ויכוח שבמהלכו ליסה מטיחה באנה שהיא חסרת כישרון להצליח כשחקנית, ואנה המתוסכלת מבהירה שמבחן הבמה חשוב לה כמו תצוגת האופנה עבור ליסה. למחרת, אנה במעבדת המחשבים בבית הספר, בודקת בגוגל איך אפשר להפסיק את קללת אתגר צ'ארלי. מתקבלת הודעה מ"כמעטמפורסם99", עם קישור לדף אינטרנט שכותרתו "אתגר צ'ארלי המושלם", ופוסט המסביר שהדרך היחידה לרצות את צ'ארלי ולהפסיק את האתגר היא להקריב קורבן מרצון. מיד מוקרן שידור חי בסטרימינג ובו לקס מתכוונת להתאבד בתלייה בחדרה. אנה משכנעת אותה לא לעשות זאת, משום ששתיהן חוות את אותו מצב, ויחד יוכלו לצאת מזה. לקס נענית, אך התליין מופיע מאחורי גבה. אנה מנסה להזהיר את לקס, אבל סוללת הלפטופ מתרוקנת. היא חוטפת מטען מתלמידה אחרת ומתחברת שנית. לקס מפנה את ראשה למצלמה כשלולאת חבל כרוכה על צווארה ונהרגת, כנראה בידי התליין. נכנסת הודעה מ"כמעטמפורסם99" שמסביר לאנה שאם היא רוצה לסיים את זה, אל לה לשבת במעבדת המחשבים. היא מבינה שהאלמוני צופה בה, ואז רואה את התלמיד ג'יימס פ', מסתכל לעברה דרך חלון המעבדה כשהוא עוטה ברדס, ופונה להסתלק. היא יוצאת אחריו, אבל בחצר הוא נעלם ממנה, כאילו זו הייתה הזיה.
אחר הצהריים באותו יום מתקיים מבחן הבמה בנוכחותו של סקוט למונט, מגלה הכישרונות. אנה נרתעת בתחילה מלעלות לבמה, ואז צץ ספרון המחזה בכיס מכנסייה באופן מסתורי. היא מבינה שעליה לגלם את תפקידה במלואו, ועולה לבמה להציג את המונולוג שלה. הופעתה קוצרת הצלחה רבתי, ולמונט מציע לה לשמחתה ללמוד משחק באוניברסיטת ניו יורק במלגה מלאה. באותו זמן, ליסה מתכוננת בבית לצאת לתצוגה שלה. לפני שהיא יוצאת, ליסה משאירה לאנה הודעה קולית עם איחולי הצלחה במבחן הבמה והתנצלות על דבריה הפוגעניים. פתאום מתחוללת בתוך הבית סערה לא טבעית, התליין מופיע בחדר וחונק את ליסה למוות באמצעות סרט המדידה שלה. בסצנה הבאה, אנה והוריה באים אל הבית הריק אחרי ההלוויה. קייד בביתו קורא באינטרנט כתבה מאוקטובר 2013 על מעצרה של פפייפר רוס בגין הרצח המשולש בביאטריס, נברסקה, ואשפוזה במוסד פסיכיאטרי, עשרים שנה אחרי מותו של צ'ארלי גרימל. לכתבה מצורף סרטון שהודלף, כפי צולם במצלמת הגוף של שוטרים שבאו לעצור את פפייר ואמה בביתן, ובו נראים השוטרים נהרגים בידי תליין הרפאים (סצנת הסיום של הסרט הקודם). בינתיים, אנה בודקת הודעות מהמשתמש המסתורי, המתרעם על שהיא מתעלמת ממנו. הוא מסביר בהודעותיו שאתגר צ'ארלי תובע קורבן, ועליה לקיים את "האתגר המושלם" עד תומו. לבסוף הוא שולח לה תמונת גרדום עם שני חבלי תלייה בצירוף ההודעה "בניתי את זה בשבילך". מבועתת, אנה מטיחה את הלפטופ בקיר ושוברת אותו.
קייד מתקשר לנחם את אנה על מות ליסה, ואומר שהוא חקר עוד את פרשת המחזה ומצא מי יכול לשים לזה סוף. הם נוסעים למוסד שבו כלואה פפייפר. בהיכנסם למוסד, מכונית נוספת עוצרת בחוץ ליד מכוניתם. הם מוצאים את פפייפר כבולה בשלשלת לכיסא גלגלים וכפותה בכתונת משוגעים. אנה מסבירה לה שהיא חשבה שהאתגר הוא סתם משחק מטופש, אבל אחותה מתה והיא מבקשת לדעת מה לעשות כדי להפסיק את הרציחות. פפייפר עונה שהיא ארגנה את ההצגה בבית הספר ב-2013 כדי לנקום באחראים למות אביה, מסבירה שהרציחות לא ייפסקו עד שיהיה קורבן מרצון, כפי שעשה ריס כשהקריב את עצמו (בסרט הראשון), ואז נתקפת טירוף ומנסה להתנפל עליהם, והם נמלטים. ביציאתם מהמוסד מתנפל עליהם אדם בתלבושת תליין, וגורר אותם אל גרדום כפול הניצב בקרחת יער, כשידיהם כפותות וראשיהם מכוסים בשק. הוא מסיר מעליהם את כיסויי השק, ואנה מבינה שזהו "כמעטמפורסם99" ששלח לה את ההודעות וצפה בה כל הזמן. התליין מסביר ש"הוא" (צ'ארלי) רוצה שאחד מהם יבחר להיות קורבן מרצון, ואנה מתחננת שיתלה אותה כי האשמה בה, וייחוס על קייד. תליין הרפאים מופיע למרגלות הגרדום, התליין האנושי פותח את הדלתות הצונחות מתחת לרגלי קייד, והוא נתלה. תליין הרפאים נעמד לצידו של התליין האנושי השולח ידו אל ידית התלייה של אנה המבקשת רחמים על קייד. ברגעיה האחרונים, אנה הוזה וממלמלת את המונולוג של גיבורת "בחזרה לתאיולונד", ואז נתלית למוות.
פיתוח
הכוונה להפיק סרט המשך עלתה מיד אחרי יציאת הסרט הראשון. הרעיון המקורי היה לעשות פריקוול שיסביר כיצד הפקת תיאטרון הייתה כה לרצחנית, אולם קלאף ולופינג סברו שגישה זו לא מתאימה. במהלך העבודה על הסרט הראשון, התרחשה בארצות הברית ובעולם תופעת אינטרנט סנסציונית המוכרת כ"אתגר צ'ארלי צ'ארלי", והשניים החליטו לטפל בהיבטים של טוב ורע ברשתות החברתיות ולבחון מה אם המחזה "הגרדום" יהפוך לסנסציה ויראלית עם ילדים המשחקים ברשת וקשת של תוצאות, החל מגריפת צפיות רבות ועד סיכון עצמי. הכוונה הייתה להציג סיפור על אנשים שסבורים שהרשת לא צופנת כל רע, ולכן אינם ערניים ולא יזהו את תמרורי האזהרה.
האופן שבו התפתח הרעיון, כמו גם ההחלטה להתמקד בדמות מרכזית אחת במקום אנסמבל של דמויות, איפשר לקלאף ולופינג להציב מגוון דמויות חדשות בסביבת תפאורה אחרת, תוך שימור קורטוב מהסיפור המקורי. נאמנים להבטחתם להמשיך לצלם בפרזנו, קליפורניה, עיר מושבה של חברת "טרמנדם" ומגוריו של טראוויס קלאף, הם הצליחו לקיים תקציב נמוך ולהשתמש בשחקנים ואנשי צוות הפקה מקומיים. השניים הסבירו שהמרחק מהמולת הוליווד מקנה אווירה משפחתית של שני בחורים שמצלמים סרט בחצר האחורית שלהם, ואם יינתנו להם עשרה מיליון דולר, הם יוכלו ליצור יקום קולנועי שלם של סרטי נוקמים.
הפקה
ב-29 באוגוסט 2017 נודע שסרט ההמשך של "הגרדום" צולם בחשאי במהלך סתיו 2016, והקרנת מבחן התקיימה במתחם חברת "האחים וורנר" בברבנק, קליפורניה, לעיני קהל צופים גילאי 13–25. באוגוסט 2018 אישר ג'ייסון בלאם שצילומי הסרט הסתיימו. בניגוד לסגנון הפאונד פוטג' שאפיין את הסרט המקורי, סרט ההמשך משלב צילום קולנועי מסורתי עם טכנולוגיות מודרניות, כולל סצנות שצולמו בטלפון סלולרי, הזרמת מדיה ורשתות חברתיות.
הסרט צולם באתרים אותנטיים המהווים גם נקודות התמצאות בעיר פרזנו, שם צולם גם הסרט הקודם, ובסביבות העיר. בין אתרים אלה נמצאים קולג' San Joaquin למשפטים בעיר קלוביס הסמוכה, בית קולנוע "אדוארד'ס", ותחנת דלק המתוארת בפי תושבי המקום "תחנת הדלק של מטוס הקרב המתרסק" ברובע קראת'רס, משום שעל גגה ניצב דגם של מטוס קרב שחרטומו נעוץ כביכול בגג. בתחנת הדלק מתרחשת הסצנה שבה שתי הנערות מצלמות סלפי עם אנה.
הפצה
הצגת בכורה באירופה התקיימה בשוודיה ב-31 במאי 2019, והסרט יצא לבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ובהזרמת מדיה ב-25 באוקטובר 2019, במסגרת עונת סרטי ליל כל הקדושים. הסרט לא הופץ בפורמט Blu-ray.
ב-11 בספטמבר 2019 הופץ קדימון טיזר שממנו עולה שעלילת הסרט מתקיימת באותו יקום קולנועי שנוצר בסרט הראשון, כולל חזרת רוח הרפאים של צ'ארלי גרימל.
לקראת היציאה הרשמית, התקיימו שתי הקרנות פתוחות: ב-23 באוקטובר נערך בקומפלקס הקולנוע "Maya" בפרזנו אירוע שטיח אדום שכלל בכורה חגיגית בנוכחות צוות ההפקה, השחקנים, ואורחים מהוליווד. בערב למחרת, 24 באוקטובר, אירח אתר האינטרנט Dread Central המתמקד בסוגת האימה, הקרנה חינמית בנוכחות קלאף ולופינג, בבית קולנוע בשדרות סאנסט בהוליווד.
ביקורות
עם היוודע תאריך ההפצה, ריאן סקוט הביע באתר Movie Web את דעתו שהעובדה שהסרט יופץ זמן כה רב אחרי שהתקיימו הקרנות מבחן, לא מבשרת טוב לכל סרט קולנוע, וסרט אימה דל תקציב בפרט.
באתר הבידור "Cryptic Rock", ג'יני בלו העניקה לסרט ציון 4.5 מתוך 5, תוך שהיא כותבת שזהו סרט עכשווי מפתיע העונה לכל הפרמטרים של סוגת האימה ללא שמץ של דם שפוך, עם "הקפצות בהלה" (Jump scares) מעולות וכל ה"טריקים" של אמנות האימה, באינטנסיביות היוצרת מתח מטלטל אמיתי. בלו סבורה שחסרונו של הסרט הוא שהיה מקום לקצרו בעשר דקות כדי שהריגושים יזרמו טוב יותר, אך מדובר בלהיט מפחיד באופן מהנה, הנותן פרשנות משמעותית להיותה של ההצלחה חרב פיפיות. בלו משבחת את תרומתם של שלושת השחקנים הראשיים להצלחתו של הסרט, ומדגישה בעיקר את הורוואת' שמצליחה להציג רגשות של מי שמעונה על ידי רוע בלתי נראה, והופכת את הסרט למפחיד במלוא מובן המילה.
בביקורת באתר "Bloody Disgusting", ויליאם ביביאני ציין שזהו סרט אימה קטן, ראוי, מותח ומפחיד לעיתים, המאפיל על הסרט המקורי בכל הבחינות ומהווה התקדמות גדולה עבור קלאף ולופינג כקולנוענים. ביביאני משבח את משחקה של אמה הורוואת' שמקנה לדמותה של אנה רבדים מפתיעים המעלים שאלות קשות לגבי תעשיית המשחק האוכלת את אנשיה, וכיצד טייפקאסטינג עלול להפוך לעינוי. כמו כן, המבקר משבח את עבודת הצילום של קייל גנץ המפגין התמצאות בהיבטים של סוגת האימה. ואולם, לדעת ביביאני, הסרט נפגם באופן מתסכל בגלל אי-אילו "הקפצות בהלה" לא משכנעות שנוצרו בהדמיית מחשב, סוף מאכזב ביותר ותלבושת מגוחכת של התליין. שאחרת, הסרט יכול להיות מותחן הולם. לאור זאת, ביביאני מעניק לסרט ציון 2 מתוך 5.
קודי האמאן שיבח הופעה חזקה, כהגדרתו, של אמה הורוואת', והוא צופה לה עתיד מזהיר. אבל לדעתו, גם יכולותיה של הורוואת' לא מונעות מהסרט את היותו מייגע ומשעמם. האמאן נתן לסרט ציון 4 מתוך 10. גם בראיין טאלריקו סבור שהורוואת' מקסימה ומוכשרת יותר מכפי תפקידה, ואין לה חלק בכשלים הרבים בסרט כה חסר חיות, עד שנראה שאיש מהמעורבים בו לא התכוון לעשות אותו. ג'סטין לואו כתב ב"הוליווד ריפורטר" שהסרט לא יצירתי בעליל, ולא סביר שהוא יעורר עניין בקרב חובבי האימה העונתיים הנוהרים לבתי הקולנוע ול-VOD. לדבריו, התסריט הוא בליל של סוגות המתח והאימה ללא בחירה מובהקת בין השתיים, והסוף המפתיע רק מדגיש עלילה לא קוהרנטית עם סיפור רקע לא מספק והתפתחות לקויה של הדמויות. בביקורת ב"ניו יורק טיימס", גלן קני הביע דעה שאמה הורוואת' מזכירה את הילרי סוונק בצעירותה. מעבר לכך, קני טוען שהסרט מתקשה ברובו להיצמד להיגיון פנימי כלשהו, טענה שמאוזנת מעט על ידי התפנית העלילתית בסיום הסרט, אולם גם אז מדובר, לדעת קני, בסצנה מיזוגינית "המונחת כמו דובדבן מעופש על תבשיל מרושל של הקפצות בהלה שחוקות".
הערות שוליים
28
פרסי הקולנוע של אקדמיית גולדן אייקונס 2014
טקס 2014 פרסי הקולנוע של אקדמיית גולדן אייקונס 2014 נערכו במרכז סטאפורד, ביוסטון שבטקסס, ב-25 באוקטובר 2014. מנחה האירוע היה הקומיקאי, ג'וליוס אגוו.
חורושיובסקי
חורושיובסקי (ברוסית: Хорошёвский район) הוא ראיון של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
טרוסטברג
טרוסטברג (באנגלית: Trostberg) היא עיירה במחוז בוואריה, גרמניה. העיירה ממוקמת על נהר האלץ והיא ממוקמת כ-19 ק"מ צפונית-מערבית לטראונשטיין. כמו עם "עיירות ישנות" אחרות באזור, גם עיר זו היא יעד תיירותי פופולרי.
עידן שדה
עידן שדה (נולד ב-8 במאי 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. עד 2016 שיחק בקבוצת הפועל בני אשדוד מליגה ג', ואף שימש כמנהל בית הספר לכדורגל של המועדון.
טרוסטברג
כלכלה
כ-1,400 אנשים עובדים בטרוסטברג, רובם המכריע באזור תעשייה כימי גדול שנמצא ליד העיירה. אחת מהחברות העיקריות הפועלות בעיר היא SKW, מפעל הייצור של החברה נוסד ב-1908. בין השנים 1978 ו 2000, החברה נקראה "calcium cyanamide".
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה נוהל בעיירה מחנה משנה של מחנה הריכוז דכאו.
עידן שדה
קריירה
שדה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ס. אשדוד. ב-17 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. במקביל המשיך שדה לשחק גם בקבוצת הנוער, ובעונת כבש 19 שערים והיה מלך השערים של ליגת העל לנוער ביחד עם טל בן-חיים. ב-1 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי פתח תקווה. בעונת הצטרף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וב-16 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1-2 נגד מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-14 בפברואר 2009 כבש צמד בניצחון 1-4 נגד הפועל ירושלים במסגרת גביע המדינה. ב-6 בדצמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1-2 נגד מכבי אחי נצרת.
בינואר הושאל לאנוסיס נאון פראלימני לאחר שהתקשה להשתלב בהרכב של אשדוד, ובחצי עונה בליגת העל הקפריסאית כבש שער אחד ב-11 משחקים. באוגוסט עבר בהשאלה להפועל בני לוד מהליגה הלאומית כחלק מעסקת העברתו של מוראד אבו ענזה לאשדוד. בינואר הושאל להפועל כפר סבא, ובסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה א'. בקיץ הושאל להפועל ירושלים, וכבר בהופעת הבכורה שלו הבקיע שער בניצחון 1-3 נגד מכבי יבנה. את העונה סיים כמלך השערים של המועדון עם 10 שערים בליגה הלאומית.
בקיץ שוחרר רשמית מאשדוד וחתם בעירוני קריית גת, אך במדיה הופיע רק בשלושה משחקי גביע הטוטו ולאחר כחודש שוחרר וחתם בהפועל אשקלון מליגה א'. בינואר חתם בהכח עמידר רמת גן, וב-6 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 נגד בית"ר תל אביב רמלה במהלכו הורחק כרטיס אדום. בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה א'.
בקיץ 2015 חתם שדה בקבוצת הפועל בני אשדוד שנוסדה באותו הקיץ. שדה מונה למנהל בית הספר לכדורגל של המועדון, ובמקביל שיחק במדי הקבוצה בליגה ג'. הוא רשם ממוצע מרשים של 28 שערי ליגה ב-25 הופעות.
באוקטובר 2016, לאחר עונה אחת בקבוצה, חתם שדה במדי היריבה האדומים אשדוד, אך ההעברה בוטלה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל בעקבות טענות כי המעבר בוצע בעזרת חתימות מזויפות על טופס שחרורו. מאז לא שב עוד למגרשים.
יום הג'אז הבין-לאומי
התפתחות הג'אז
החל משנת 2011, מדינות החברות באו"ם מציינות את יום הג'אז הבינלאומי בסדרת מופעים, דיונים ושידורים המוקדשים לתרבות הג'אז, ככוח מקדם שלום, סובלנות ופתיחות תרבותית. האירועים תועדו באתר שהקים jazztlv.wordpress.com ובאתר הבינלאומי jazzday.com. החל משנת 2011, מדינות החברות באו"ם מציינות את יום הג'אז הבינלאומי בסדרת מופעים, דיונים ושידורים המוקדשים לתרבות הג'אז, ככוח מקדם שלום, סובלנות ופתיחות תרבותית. בשנת 2015 הפסנתרן גלעד חצב יזם סדרת הופעות, איתר וכן פנה לתקשורת בעניין יום הג'אז בישראל. כתוצאה מכך הופקו מספר הפקות מקור לצד מופעי ג'אז של אמנים ישראלים בערים: יפו, חיפה, תל אביב וירושלים, וכן התקיימו מספר שידורי רדיו שהוקדשו לנושא. בשנת 2015 זכה החצוצרן הישראלי אבישי כהן, לנגן בבמה המרכזית בפריז, לצד הרבי.
יום הג'אז בעולם
הקונצרט משתרע כמעט על כל עידן הג'אז המוקלט, החל בביצוע מתנדנד של גרשווין "יש סירה של סאט לניו יורק" של הסולן קורט אלינג ופליקס סקסופון צ'יליאני מליסה אלדנה, כדי לקבל את "Buchame Mucho" מקוריאה הסולן יון סאן לא והכנרית רג'ינה קרטר, להופעה מקורית של למעלה מ -12 “מתנגדי הג'אז” הוותיקים של קובה. יחסי הגומלין ההיסטוריים בין ההשפעות הקובניות והאפריקאיות-אמריקאיות נחקרות על מנגינות כמו "ציפור" של פרדי האברד, שמציעות את החצוצרן הקובני חוליו פדרון ואת כוכבת הבס האמריקנית בן ויליאמס.
יום הג'אז בישראל
בשנת 2015 הפסנתרן גלעד חצב יזם סדרת הופעות, איתר וכן פנה לתקשורת בעניין יום הג'אז בישראל. כתוצאה מכך הופקו מספר הפקות מקור לצד מופעי ג'אז של אמנים ישראלים בערים: יפו, חיפה, תל אביב וירושלים, וכן התקיימו מספר שידורי רדיו שהוקדשו לנושא. בשנת 2015 זכה החצוצרן הישראלי אבישי כהן, לנגן בבמה המרכזית בפריז, לצד הרבי הנקוק ואמנים מפורסמים נוספים בתעשיית הג'אז.
סדרת ההופעות נחשבת למוצלחת מאוד והתפרסמה ברחבי הארץ בפסטיבלים יוקרתיים למיניהם.
אירועים רשמיים ביום
מדי שנה מתקיימים גם אירועים רשמיים במספר ערים בעולם.
בניו יורק נוהגים לציין את יום הג'אז הבינלאומי באירוע רשמי ומיוחד מסוגו בכיכר ה-"טיימס סקוור". אירוע רשמי זה הוא אירוע המנוהל על ידי עיריית ניו יורק ואמני ג'אז רבים מרחבי ארצות הברית מגיעים לכיכר בשביל לצפות ולהאזין למוזיקה של אמני הג'אז העכשוויים ביותר.
בפריז מתקיים אירוע רשמי גם כן, אירוע הממומן על ידי אונסק"ו בהנחיית אירינה בוקובה, בכירה באונסק"ו.
המלחמה המוהמנדית הראשונה
המלחמה המוהמנדית הראשונה התחוללה בשלהי 1897 ותחילת 1898 בין כוחות של צבא הודו הבריטית לבין פשטונים משבט המוהמנד באזור שמצפון לפשוור על גבול פקיסטן ואפגניסטן. המלחמה החלה בעקבות התקוממות של מספר שבטים פשטונים כנגד השאיפה הבריטית לשלוט באזורים שמצפון להודו כדי למנוע פלישה להודו. המערכה הסתיימה בניצחון הבריטים.
רקע
במהלך רוב המאה ה-19 התחולל סכסוך בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה הרוסית באזור הגבול בין הודו ורוסיה. אזור זה כלל, בעיקר, את פקיסטן ואפגניסטן. במהלך סכסוך זה שאף כל צד להשתלט על עמדות שולטות וצירים ראשיים וזאת כדי למנוע פלישה לשטחיו על ידי הצד השני.
השטחים עליהם ניסו המעצמות להשתלט היו מאוכלסים על ידי שבטים מקומיים (בעיקר פשטונים) בעלי שאיפות לעצמאות לכן חלק מתהליך ההשתלטות על אזורים אלו כלל מלחמות ובריתות של המעצמות עם אותם שבטים. בשלהי המאה ה-19 התייצב חלק גדול מקו גבול זה אך היו עדיין אזורי ספר בהם התקיימו פעולות התגדות של בני השבטים. אחד מאזורים אלו היה מעבר ח'ייבר והאזורים הסמוכים לו. מעבר זה, המחבר את פשוור (פקיסטן) עם ג'לאלאבאד וקאבול (אפגניסטן), שימש, במשך מאות שנים, מעבר מצפון אפגניסטן לפקיסטן ולהודו ולכן נתפס בעיני הבריטים כנקודה אסטרטגית.
מדרום למעבר חי שבט הפשטונים האפרידים ומצפון ישב שבט הפשטונים המוהמנדים. שני שבטים אלו סירבו להיכנע למרות של בריטניה ויצרו תסיסה מתמדת באזור דבר שאילץ את הבריטים להחזיק במקום כוחות משמר וכן לשלוח מדי פעם תגבורות כדי לדכא התקוממויות (1851, 1852, 1854, 1864, 1879, 1880).
ב-1893 פעל הדיפלומט הבריטי מורטימר דוראנד יחד עם שליט אפגניסטן לקבוע את קו הגבול בין אפגניסטן לאימפריה הבריטית (נקרא "קו דוראנד" ). קו זה הכניס את בני השבטים הללו לשליטתה של בריטניה דבר שהעצים את התסיסה כנגד הבריטים.
העילה לפרוץ המלחמה
החל מיוני 1897 באה ההתנגדות הגוברת לבריטים מצד השבטים הפשטונים לידי ביטוי בסדרה של התקפות על מצודות בריטיות ושיירות שנעו בדרכים: בסיומן של התקפות אלו הצליחו הפשטונים לסלק את הבריטים מרוב עמדותיהם ולהשתלט על מעבר ח'ייבר דבר שאילץ את הבריטים לצאת למלחמה להחזרת שליטתם במעבר ובסביבותיו.
ההכנות לתגובה הבריטית
הפיקוד הבריטי החליט לפעול תחילה כנגד השבטים המוהמנדים מצפון לפשוור ולדחות את הפעולה נגד השבטים האפרידים מדרום לפשוור. יעד המערכה היה הכנעת השבטים המורדים והענשתם.
הבריטים הקצו למתקפה זו 2 כוחות: סה"כ מנו הכוחות הבריטים כ-10,000 חיילים ומספר תותחים.
שחרור מלקנד וצ'קדרה
המשימה הראשונה שאליה יצאה הדיוויזיה של בלאד היה להציל את הכוחות הבריטים בעיירות צ'קדרה ומלקנד  (כ-60 ק"מ מצפון לבסיס ההתארגנות בנושארה). בעיירות אלו עמדו הכוחות תחת מצור והתקפות בלתי פוסקות של לוחמים פשטונים מאז 26 ביולי. כוחותיו של בינדון בלאד הגיעו למלקנד ב-1 באוגוסט ולצ'קדרה ב-2 באוגוסט 1897 שחררו את הנצורים והדפו את הלוחמים הפשטונים צפונה.
המערכה בצפון פקיסטן
בסוף ספטמבר בסתיימו הקרבות בגזרה של אלס והוא חזר לפשוור להתארגן למערכה מול השבטים האפרידים. בלאד המשיך את המערכה במזרח המדינה עד כניעת השבטים ב-5 באוקטובר 1897. "כוח מלקנד" המשיך להחזיק את עמדותיו עד 21 בינואר 1898 ואז פורק.
תיעוד המערכה
למערכה זו הצטרף לוטננט משנה וינסטון צ'רצ'יל ככתב צבאי. את חוויותיו קיבץ בספר בשם "The Story of the Malakand Field Force" אותו הקדיש למפקדו מייג'ור גנרל סר בינדון בלאד.
דויד גלימברטי
הוא חבר במפלגה הדמוקרטית של איטליה ונבחר לראשות עיריית וארזה בבחירות המקומיות באיטליה ב-2016. הוא נכנס לתפקידו ב-21 ביוני 2016.
שנים ראשונות
בצעירותו הצטרף לאגודה הלאומית של פרטיזנים איטלקים סניף וארזה. מגיל צעיר התעניין בפוליטיקה, ובסופו של דבר הצטרף למפלגה הדמוקרטית.
ראש עיריית וארזה
ב-2016 הוא התמודד על תפקיד ראש עיריית וארזה, לאחר שנבחר כמועמד של המרכז-שמאל בבחירות המקדימות.
בסיבוב הראשון הוא השיג 41.95% מהקולות, והעפיל לסיבוב השני נגד פאולו אוריגוני, מועמד עצמאי שנתמך על ידי קואליציית מרכז-ימין, שהשיג כ-47% מהקולות. בסיבוב השני, ניצח גלימברטי עם 51.84% מהקולות ונבחר לראשות עיריית וארזה.
הוא ראש העיר הראשון של וארזה שאינו חבר בליגה הצפונית מאז 1993 וראש העיר הראשון מטעם המרכז-שמאל מאז 1992.
בבחירות לראשות עיריית וארזה ב-2021, הוא נבחר מחדש כראש העיר, לאחר שניצח את מועמד המרכז-ימין מתאו לואיג'י ביאנקי עם 53.20% מהקולות.
חיים אישיים
גלימברטי נשוי ואבא לשני ילדים.
פאבל נחימוב
פאבל נחימוב (ברוסית: Павел Степанович Нахимов) (5 ביולי 1802 - 12 ביולי 1855) היה אדמירל רוסי, בין המפקדים הרוסים הבולטים במלחמת קרים וכיהן כמושל צבאי של סבטופול במהלך המלחמה.
ביוגרפיה
פאבל נחימוב נולד בכפר בגוברניית סמולנסק. בשנת 1813 ביקש להתקבל לבית הספר לקציני חיל הים אך התקבל רק כעבור שנתיים. בשנת 1818, עם סיום הלימודים החל את השרות בצי הבלטי. בשנים 1821–1825 השתתף במסע סביב העולם. בשנת 1827 השתתף בקרב נברינו והיה אחראי על תותחנות באחת הספינות. בשנת 1828 קיבל לפיקודו את הקורבטה "נברין" שהייתה ספינת שלל טורקית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) היה חלק מהצי שהשתתף במצור על מצרי הדרדנלים. בשנת 1830 חזר לים הבלטי. בשנת 1834 הועבר לצי של הים השחור. בשנת 1852 קודם לפקד על קבוצת אוניות.
מלחמת קרים
בתחילת מלחמת קרים פיקד על הצי הרוסי בקרב סינופ. במהלך הקרב גרם לתבוסה מוחצת של הצי הטורקי. במהלך מצור על סבסטופול היה מפקד הצי והנמל. בפברואר 1855, לאחר הטבעת הצי, היה מפקד של החזית הדרומית של קו ההגנה הרוסי. ביוני 1855 קודם לדרגת אדמירל. ב-10 ביולי 1855 במהלך בדיקת המבצרים הקדמיים נפצע מירי צלף ונפטר לאחר יומיים. הוטמן בקתדרלת העיר.
הנצחה
בשנת 1928 פסלו בסבסטופול נהרס בהתאם לפקודת השלטונות. במהלך מלחמת העולם השנייה יוסיף סטלין החליט להחיות את זכרו. הוקמו פנימיות צבאיות ליתומים שנקראות על שמו. בשנת 1944 הוספו למערכת העיטורים הסובייטים עיטר נחימוב ומדליית נחימוב.
בשנת 1946 צולם סרט על חייו.
במשך שנים בצי הרוסי והסובייטי היו אוניות מלחמה שנקראו על שמו. נמצאת כיום (2010) בשרות סיירת גרעינית שנבנתה בשנת 1986. כמו כן אוניית נוסעים אזרחית נקראה על שמו.
Mood Ring (שיר של בריטני ספירס)
Mood Ring (מעוצב: ; בעברית: טבעת מצב רוח) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית בריטני ספירס.
השיר היה זמין לרכישה ולקנייה כבר ב-14 בספטמבר 2016, בעת שהוציאה ספירס את המהדורה היפנית של אלבומה Glory ובהמשך, יצא לאור ב-29 במאי 2020, כסינגל רשמי מתוכו, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. השיר יצא כסינגל במסגרת השקתו המחודשת של האלבום, בה הושקה גם עטיפה חדשה עבורו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיג'יי מאסטרד, ניקולס אודינו, וויטי וורבריק, לואיס יוז, ג'ון אשר ומלאני פונטנה והופק על ידי דיג'יי מאסטרד. כותבי השיר ג'ון אשר ומלאני פונטנה הם מעריצים של ספירס. ספירס הקליטה את השיר ביוני 2015. פונטנה, ששהתה בפינלנד בזמן הקלטתו, לא הצליחה להגיע להקלטות, אך טענה כי לספירס לקח שעה אחת בלבד להקליט את השיר כולו, מה שאומר לטענתה שהזמרת "מכירה את השיר מבפנים ומבחוץ". השיר עצמו לא נכלל במהדורה הרגילה או במהדורת הדלוקס של האלבום, אלא נכלל כרצועת בונוס במהדורה היפנית בלבד. למרות שלא הופיע בגרסה הרגילה של האלבום, ספירס טענה כי השיר הוא אחד מהאהובים עליה באלבום ותיארה אותו כ-"מעורר מצב רוח וסקסי". בעקבות קמפיין #JusticeForGlory, שהושק על ידי מעריציה במדיה החברתית במהלך מגפת הקורונה, הזמרת חשפה את עטיפת האלבום החדשה ב-8 במאי 2020 - ארבע שנים לאחר צאתו המקורית. השיר הפך לסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר "Waterbed" של צמד הדיג'יים הצ'יינסמוקרס כולל בתוכו קטעים מתוך שיר זה.
הצלחה
השיר יצא בסמוך לצאת אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא, Chromatica. השיר הגיע למקום השני במצעד האייטונס שבארצות הברית, כשלמקום הראשון הגיע השיר "Rain on Me" של גאגא ואריאנה גרנדה. בהמשך, הצליח השיר לכבוש את פסגת המצעד, בה נשאר למשך זמן מה.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של ספירס ב-29 במאי 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. באודיו ניתן לראות את עטיפת האלבום.
קוקטייל (סרט)
קוקטייל (באנגלית: Cocktail) הוא סרט דרמה רומנטית משנת 1988 שבוים על ידי רוג'ר דונלדסון. זהו סרט קאלט בקרב ברמנים ופלייריסטים רבים ברחבי העולם. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם שנכתב על ידי הייווד גולד שכתב גם את התסריט לסרט. בסרט מככב טום קרוז כבריאן פלניגן – מוזג שאפתן וכשרוני השואף להיות איש עסקים ומתאהב בג'ורדן המגולמת על ידי אליזבת שו בזמן שהוא עובד בבר בג'מייקה.
עלילת הסרט
בריאן פלניגן שהשתחרר מצבא ארצות הברית עובר לגור בעיר ניו יורק ומתקבל במשרה חלקית להיות מוזג בטי ג'י איי פריידייז בזמן שהוא לומד לתואר בעסקים (כדי להתקבל למשרה בשיווק). בתחילה בריאן הוא מוזג איום אך עם הזמן, בהנחיית המנהל שלו דאג קוגלין (מגולם על ידי בריאן בראון) הוא לומד את רזי הבר כולל פליירינג ואומנות הכנת הקוקטיילים.
בריאן ודאג מתקרבים מאוד ודאג לוקח על עצמו את תפקיד המנטור של בריאן הנאיבי. כשלבראין יש שאיפות גבוהות, דאג מביע עניין ששניהם יפתחו בר משלהם. דאג מציע את השם "קוקטיילים וחלומות". מופע המוזגות של בריאן ודאג נהייה פופולרי והם נשכרים לעבוד במועדון אופנתי בו מתארחים השמנה וסולתה של ניו יורק. במקום זה משוררים יאפים מדקלמים את שירתם כדי שה"פטרונים" יכולו לשמוע. באחת מן ההזדמנויות מדקלם בריאן שיר:
"אני הוא אחרון הברמנים המשוררים / אני רואה את אמריקה שותה את הקוקטיילים המופלאים שאני מכין / אמריקאים מצחינים מדבר שאני מערבב או משקשק / סקס על החוף / שנאפס המוכן מאפרסק / פטיש קטיפה / אלבמה סלאמר / אני מכין דברים עם מיץ וקצף / סנאי ורוד / עצלן בעל 3 אצבעות. / אני מכין משקאות כה מתוקים ואופנתיים / תה קר / קמיקז / אורגזמה / עווית המוות / סינגפור סלינג / דינגלינג / אמריקה את מסורה לכל טעם שיש לי / אבל אם את רוצה להשתכר כלוט / למה שלא תזמיני שוט? / הבר פתוח."
בריאן עובר לגור בג'מייקה, שם הוא עובד כברמן וחוסך כדי לפתוח בר משל עצמו. הוא מפתח מערכת יחסים עם ג'ורדן (אליזבת' שו). לאחר זמן מה דאג מופיע בבר של בריאן לאחר שנישא לקרי (קלי לינץ') - אשה מושכת מאוד ועשירה אף יותר המפלרטטת בגלוי עם גברים רבים בחוף. דאג מדרבן את בריאן לפתות את בוני (ליסה ביינס), אשה מבוגרת ואמידה ובריאן נענה לאתגר. ג'ורדן מגלה את הדבר, שבורה והרוסה היא חוזרת לביתה. בריאן ממשיך ברומן עם בוני מתוך כוונה להתקבל למשרת מפתח בחברה של בוני, והם חוזרים לניו יורק, אך לאחר שהוא מבין שזה לא יצלח הוא נקלע לתגרה ולבסוף הם נפרדים.
דאג ובריאן נפגשים בניו יורק. למרות שלכאורה יש לדאג את כל מה שהוא רצה אי פעם הוא אינו מאושר. מתברר שהוא הפסיד את כספה של אשתו בשוק המסחר. דאג אינו רוצה לספר לאשתו על המצב אליו הם נקלע. לאחר מכן קרי מנסה לפתות את בריאן להתעלס איתה אך בריאן מסרב מתוך נאמנות לחברו. קרי כועסת ואומרת שהיא אינה יכול לקיים יחסי אישות עם גבר אחד בלבד. לאחר מכן דאג מתאבד וקרי שולחת לבריאן מכתב מדאג אותו הוא כתב לפני מותו ומתברר שזהו מכתב ההתאבדות של דאג, שם הוא כותב כי בכוונתו להתאבד כי חייו הם בדיחה.
לבסוף בריאן מגיע לבית אביה של ג'ורדן, שם היא גרה, ומתחנן למחילה ומבטיח לדאוג לה ולתינוק שלהם. למרות שאביה של ג'ורדן נאבק בבריאן ומבטיח שלא לתת לביתו פרוטה אחת יותר, ג'ורדן עוזבת את בית אביה עם בריאן. בריאן מצליח לבסוף לפתוח בר משל עצמו שנקרא "הקוקטיילים והחלומות של פלניגן". לבסוף מתגלה שלג'ורדן ובריאן יש תאומים.
אולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה
אולריקה אלאונורה (בשוודית: Ulrika Eleonora); 23 בינואר 1688 – 24 בנובמבר 1741) הייתה מלכת שוודיה מדצמבר 1718 ועד פברואר 1720 ולאחר מכן ועד למותה הייתה המלכה הרעיה של שוודיה. לאחר מותו של אחיה קרל השנים עשר ב-1718, היא טענה לזכותה על הכתר. אחותה הבכורה המנוחה, הדוויג סופיה, הותירה אחריה בן, קרל פרדריק, שלכאורה הייתה לו זכות גדולה יותר לטעון לכתר על פי כלל העדפת הבן הבכור. אולריקה אלאונורה, לעומת זאת, טענה שהיא שאר הבשר הקרובה ביותר למלך המנוח, על פי קרבת דם, והביאה כראיה גם את התקדים של כריסטינה, מלכת שוודיה. היא הוכרה כיורשת על ידי הפרלמנט (ריקסדג), לאחר שהיא הסכימה לוותר על סמכויותיה כמלכה אבסולוטית, שהונהגו על ידי אביה. ב-1720 היא ויתרה על כתרה לטובת בעלה, הרוזן פרדריק מהסן-קאסל.
ראשית חייה
אולריקה אלאונורה נולדה ב-23 בינואר 1688, והייתה ילדתם הצעירה של קרל האחד עשר, מלך שוודיה ושל אולריקה אלאונורה, בתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק והיא נקראה על שם אמה.
בשנת 1693, בהיותה בת חמש, לאחר מות אמה, הועברו אולריקה אלאונורה, אחיה ואחותה להשגחתה של סבתם, הדוויג אלאונורה. עם זאת, סבתה הייתה ידועה ביחס המועדף שרחשה כלפי אחותה הגדולה של אולריקה אלאונורה. בתקופת ילדותה, היא זכתה להתעלמות במידת מה בהשוואה לאחותה הבכורה, המוחצנת והמוכשרת, הנסיכה הדוויג סופיה. אחיה ואחותה של אולריקה אלאונורה הגדולים ממנה נהנו מפעילויות של ריקוד ורכיבה ועל פי המדווח הביטו עליה בצורה מתנשאת משהו בשל חוסר האומץ שלה להשתתף במשחקיהם והיא הייתה מתפרצת בבכי בקלות יחסית. היא תוארה כנערה ידידותית, צנועה ומכובדת, עם ידיים בעלות מתאר יפה, אך ההתייחסות אליה לא הייתה כאל נערה אינטליגנטית או מושכת. סבתה, הדוויג אלאונורה, תיארה אותה כעקשנית והיא הייתה ידועה כמי שהביעה את סלידתה מאנשים אחרים או מאירועים מסוימים על ידי זה שהעמידה פני חולה. היה לה כישרון מוזיקלי ובקונצרטים שהתקיימו בחצר המלכות היא הייתה מנגנת בקלווייר ומלווה את אחותה שהייתה שרה. אולריקה אלאונורה חיה רוב חייה בצלם של אחרים, בצל הצלחתו של אחיה כמלך ובצל אחותה שהייתה מושכת יותר.
החל משנת 1700 היא טיפלה בסבתה, במהלך העדרו של אחיה לרגל השתתפותו במלחמה הצפונית הגדולה. אחותה, הדוויג סופיה הייתה אז היורשת בכוח לכתר.
בשל העובדה שאחיה, קרל השנים עשר, היה רווק וחשוך ילדים, היא נחשבה למי שתוליד צאצאים שירשו את הכתר ולפיכך היא הייתה מבוקשת בשוק הנישואין. ב-1698 עלתה הצעה שהיא תינשא לקרל, נסיך דנמרק ושאחיה יינשא לנסיכה סופיה הדוויג מדנמרק, אך בשנת 1700 ירדה תוכנית זו מעל הפרק. באותה שנה התנהל משא ומתן על נישואיה לפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, שהסתיים בלא כלום. מאוחר יותר היא הייתה הסנדקית של לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה והיא נקראה על שמה.
הצעות נישואין נוספות הגיעו ממי שלעתיד היה ג'ורג' השני, מלך בריטניה. ומיוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-גותה. ב-1710 היא קיבלה הצעה נוספת מהנסיך פרדריק מהסן. המשא ומתן נוהל על ידי בת לווייתה, אמרנטיה פון דיבן, שהייתה חביבה עליה ובה היא בטחה. הנישואין קיבלו את ברכתה של סבתה של אולריקה אלאונורה. כמלכה-האלמנה היא יכלה לאלץ את אולריקה אלאונורה לעזוב את שוודיה ולעבור להסן ובכך להגדיל את סיכוייו של בנה של אחותה הבכורה, קרל פרידריך, לרשת את כס המלכות. האירוסין הוכרזו ב-23 בינואר 1714 וטקס החתונה התקיים ב-23 במרץ 1715. במהלך החתונה העיר אחיה של אולריקה אלאונורה, קרל השנים עשר: "הריקוד שאחותי רוקדת היום מרחיק אותה מהכתר".
לאחר מותה של סבתה ב-1715, הפכה אולריקה אלאונורה לאישיות המרכזית בחצר המלכות ותקופה זו הייתה המאושרת ביותר בחייה. מבחינתה של אולריקה אלאונורה היו נישואיה נישואי אהבה, אך הם הפכו לניסיון לעשות בה שימוש ככלי משחק פוליטי. פרדריק נשא אותה לאישה מתוך כוונה להשיג את כתר שוודיה לעצמו ומיד לאחר החתונה הוא החל במזימה להפיכתה של אולריקה אלאונורה ליורשת הכתר במקומו של אחיינה. "מפלגת הסן" ו"מפלגת גוטורפ" ניצבו זו מול זו במאבק על כס המלכות.
לאחר מותה של אחותה הבכורה, הדוויג סופיה, ב-1708, השתנה מצבה של אולריקה אלאונורה. היא הייתה לחברת משפחת המלוכה הבגירה היחידה שנכחה אז בשוודיה, להוציא את סבתה. כבר בסוף שנת 1712, עלו בראשו של קרל השנים עשר מחשבות על הפיכתה של אולריקה אלאונורה לעוצרת בעת היעדרויותיו משוודיה. המועצה המלכותית שכנעה אותה להיות נוכחת בישיבותיה. בנובמבר 1713 היא נכחה בישיבה הראשונה ובה התקבלה החלטה לכנס את הפרלמנט כדי להכריז עליה כעוצרת בתוקף היותה בעלת הקרבה המשפחתית הקרובה ביותר למלך. ב-1713 מינו אותה הממשלה וסבתה להיות העוצרת במהלך היעדרותו של המלך מהארץ וכך היא הייתה כלי משחק בידיהם של הכוחות הנאבקים על ההשפעה בשוודיה מבלי להיות יורשת העצר. הבחירה הייתה כעת בין אולריקה אלאונורה לבין אחיינה. הפרלמנט התנגד לבחירתו של אחיינה קרל עקב רצון חבריו לבטל את המלוכה האבסולוטית ולהשיב להם את הכוח לשלוט במדינה. כעוצרת, הקפידה אולריקה אלאונורה להיות מעודכנת בענייני המדינה והאיצה באחיה לשוב מהר תוך כדי שהיא מזהירה אותו על ההשלכות של אי חזרתו המהירה. ברשותו של אחיה היא חתמה על כל מסמכי המדינה להוציא אלה שנגעו לו אישית. עם זאת, היא ראתה את עצמה רק כנציגתו של אחיה, ולפיכך לא יזמה פעולות על דעת עצמה. כמו אחותה בשעתה, היא ביקשה מאחיה מספר פעמים את רשותו לבקר אותו במהלך המלחמה, אך נענתה בשלילה. היא פגשה את אחיה בפעם הראשונה לאחר 16 שנים ב-1716, ופעם נוספת ב-1718.
מלכה שולטת
ב-5 בדצמבר 1718 קיבלה אולריקה אלאונורה את הידיעה על מותו של אחיה חמישה ימים קודם לכן. מיד עם קבלת הידיעה היא הכריזה על עצמה כעל מלכה. המועצה המלכותית קיבלה את ההכרזה בהפתעה ולא התעמתה אתה. אולריקה אלאונורה לקחה על עצמה ענייני המדינה והדיחה את גאורג היינריך פון גרץ ואת חסידיו מהשלטון. "מפלגת הסן" הבטיחה את ירושת כס המלכות על ידי אולריקה אלאונורה. הם השיגו את תמיכתה של האופוזיציה בפרלמנט שרצתה לשים קץ למלוכה האבסולוטית שהונהגה בשוודיה ב-1680 ולמסד את המשטר הפרלמנטרי. ב-15 בדצמבר 1718, הכריזה אולריקה אלאונורה שאף על פי שהיא ירשה את הכתר, אין לה שום כוונה להמשיך לנהוג על פי משטר המלוכה האבסולוטית מבית מדרשו של אחיה. המועצה הייתה נחושה בדעתה לבטל את האבסולוטיזם ואת הזכות לרשת את הכתר, אך הסכימה להתייחס לאולריקה אלאונורה כאל מלכה נבחרת. דעתם זכתה לתמיכת הרוב בפרלמנט. אולריקה אלאונורה אולצה להסכים לבטל את המלוכה האבסולוטית ולוותר על הזכות לרשת את הכתר, הן לעצמה והן לאחיינה. לאחר שהיא הסכימה לחתום על החוקה החדש בתוקף תפקידה כמלכה, היא נבחרה ב-23 בינואר 1719. ב-19 בפברואר אותה שנה, היא חתמה על החוקה ובכך הבטיחה לעצמה את תמיכתו של הפרלמנט כך שלא יעביר את הכתר לאחיינה. ב-17 במרץ היא הוכתרה כמלכה בקתדרלה של אופסלה וב-11 באפריל היא נכנסה לסטוקהולם באופן רשמי כמלכה. היא מעולם לא ערכה את הסיור המסורתי של מלכי שוודיה ברחבי הארץ. תחת זאת, היא קיימה את הסיור הזה כמלכה רעיה יחד עם פרדריק ב-1722, לאחר הכתרתו.
עלייתה של אולריקה אלאונורה לכס המלוכה התרחשה זמן קצר לפני סיומה של המלחמה הצפונית הגדולה. במהלך התקפותיה של רוסיה על שוודיה בקיץ 1719, תקף הצי הרוסי את סטוקהולם. למרות המתקפה המתמשכת, הכריחה אולריקה אלאונורה את אנשי חצרה להשתתף באירוע שתוכנן עוד קודם לכן בשגרירות הבריטית. היא זכתה לשבחים על אומץ ליבה בהתעלמה מהעובדה שהאויב היה כה קרוב לבירה. אשת החצר החביבה עליה הייתה אמרנטיה פון דיבן, שאתה היו לה יחסי קרבה. פון דיבן הייתה יועצתה הקרובה, מקור לנחמה ולתמיכה והשתיים היו קרובות כמו אחיות. במהלך תקופת מלכותה הקצרה, כדי להבטיח את התמיכה בשלטונה, העניקה אולריקה אלאונורה תוארי אצולה לאנשים רבים. במהלך תקופה של 15 חודשים היא העניקה 181 תוארי אצולה, יותר מכל מלך אחר בהיסטוריה של שוודיה. אולריקה אלאונורה הייתה למעשה בעד המלוכה האבסולוטית. היא הסכימה לכינונה של החוקה החדשה רק כדי למנוע את עלייתו למלוכה של אחיינה ויחסיה עם המועצה המלכותית היו טובים. היא נכנסה לעימות עם נשיא המועצה, ארביד הורן, שהתפטר במחאה וכן עם יורשו, גוסטב קורנהילם. הורן מתח עליה ביקורת על כך שהיא שיתפה את בן זוגה בענייני המדינה, לחץ עליה לכבד את החוקה והעליב אותה באמצעות הערה שהעיר "שאין לצפות לדבר טוב שיצא ממלכה אישה". לעימותים אלו הייתה השפעה לא טובה על ענייני החוץ והביטחון של שוודיה.
אולריקה אלאונורה תמכה בשאיפות הפוליטיות של בן זוגה וכבר מההתחלה היא רצתה שהוא יהיה מלך שותף, כדוגמת מרי השנייה וויליאם השלישי באנגליה. בכל אופן, ההצעה הזאת לא אושרה על ידי הפרלמנט. סיבה אחת לכך הייתה שמלוכה משותפת נאסרה בשוודיה מאז המאה ה-15. הייתה גם התנגדות לכך בפרלמנט על רקע השפעתם של אמרנטיה פון דיבן ושל אחיה על ענייני המדינה. קשייה של אולריקה אלאונורה בכיבוד החוקה והקושי להסתדר עם הפרלמנט, בנוסף להרגל הקבוע שלה לדון עם בן זוגה על ענייני המדינה, גרמו לחברי הפרלמנט לשאוף להחליפה בפרדריק כמלך יחיד אם היא תתפטר, רעיון שזכה לתמיכתו של פרדריק. ב-29 בפברואר 1720, לאחר שנדחתה שוב בקשתה למלוכה משותפת, התפטרה אולריקה אלאונורה לטובת בן זוגה, בתנאי שהיא תירש אותו אם הוא ימות לפניה. צעד זה אושר על ידי הפרלמנט. לעיתים קרובות דיברה אולריקה אלאונורה על התפטרותה כהקרבה הגדולה ביותר של חייה. פרדריק ירש אותה ומלך החל מ-24 במרץ 1720 כפרדריק הראשון, מלך שוודיה.
מלכה רעיה
מלכותו של פרדריק החלה את התקופה הידועה בשוודיה כ"עידן החירות", כאשר המלוכה איבדה את כוחה לטובת האצולה. כמלכה רעיה, פרשה אולריקה אלאונורה לחיים פרטיים. היא נישאה משיקולי אהבה והייתה ידועה כמי שהיו לה רגשי אמון עזים כלפי פרדריק. בתחילה, תוארו היחסים ביניהם כמאושרים, ולפני שפרדריק היה למלך, הוא הגביל את עצמו לתפקיד בן הזוג של המלכה. ב-1724, הביעה אולריקה אלאונורה את תקוותה שהיא תלד יורש, אך הדבר לא עלה בידה.
מערכת היחסים בין השניים השתנתה לאחר עלייתו של פרדריק על כס המלכות ונאמר שכאשר היא מסרה לו את הכתר, היא העניקה לו את חירותו. פרדריק החזיק פילגשים ויחסי הזוגיות שלו מחוץ לנישואין התרחבו לאחר שהוא איבד את סמכותו המלכותית ב-1723. ב-1730, היה פרדריק לראשון מבין מלכי שוודיה שהייתה לו "פילגש רשמית", בת האצולה הצעירה, הדוויג טאובה, שהוענק לה תואר האצולה, הרוזנת מהסנשטיין. תגובתה של המלכה לכך לא נודעה מעולם בציבור והיא מעולם לא הגיבה על כך, אך היא החלה להימנע מנוכחות בחצר המלכות והקדישה את עצמה לעיסוקים דתיים ולפעילויות צדקה. עם זאת, בשיחות פרטיות הביעה אולריקה אלאונורה את חוסר שביעות רצונה באוזניה של אמרנטיה פון דיבן, ששכנעה אותה לא לתת לעולם פומבי לתגובתה לרומן הזה, שכן היה זה מתחת לכבודה של המלכה שמעמדה היה ללא עוררין. על ידי כך שפון דיבן שכנעה את המלכה לא לחשוף את מורת רוחה מבגידה זו, היא הפכה גם לחביבתו של פרדריק. בתחילתו של הרומן היא אפילו שיתפה פעולה עם הדוויג טאובה כאשר זו התאמצה להגן על שמו הטוב של המלך. מדיניותה לא להביע בפומבי את חוסר שביעות רצונה, נחלשה במהלך שנותיה האחרונות, ככל הנראה עקב מעמדה המיוחד של טאובה כפילגש הרשמית, עקב התמשכותו של הרומן ובשל העובדה שטאובה והמלך הולידו צאצאים. ביוזמתה של אולריקה אלאונורה ננזפה טאובה על ידי משלחת של הכמורה. בהזדמנות זו הגנה טאובה עליה באומרה שהיא מעולם לא הייתה מודעת לשום תגובה שלילית מצדה של המלכה.
אולריקה אלאונורה כיהנה כעוצרת בשתי הזדמנויות. ההזדמנות הראשונה הייתה כאשר פרדריק נעדר משוודיה ב-1731 והשנייה ב-1738 – 1739 כאשר הוא חלה. היא הוכרזה כעוצרת במאי 1731, כאשר פרדריק יצא לביקור בהסה ומשלה עד שובו בסתיו. ב-1738 היא התבקשה על ידי הפרלמנט לקבל את העוצרות כאשר מצב בריאותו של פרדריק החמיר והייתה סכנה לחייו. היא קיבלה על עצמה את התפקיד ומילאה אותו עד לערב ראש השנה 1739. במהלך תקופת עוצרותה השנייה, היא אסרה על פעילותו של התיאטרון השוודי עקב ההתנגדות לכך מצד הכמורה. עם זאת, התיאטרון חידש את פעילותו בשנה שלאחר מכן.
אולריקה אלאונורה גילתה עניין בתכשיטים ובמוזיקה. היא נהנתה לקחת חלק בריקודים שנערכו בנשפים בארמון ואף על פי שההיסוסים שלה על רקע דתי גרמו לה לנקיפות מצפון בנושא, היא העסיקה להקות תיאטרון גרמניות וצרפתיות שהופיעו באולם הנשפים המלכותי (Bollhuset). במסגרת אדיקותה הדתית היא הייתה נוהגת להפסיק את ישיבות הפרלמנט לצורך תפילה. באופן דומה, היא נהגה לחקור את הצעירות שהיו מוצגות לראשונה בארמון על ידיעותיהן בתנ"ך ותגמלה אותן על תשובות נכונות. מתוך הקפדה על גאוותה המלכותית, היא הייתה ידועה כמי שהתחזתה לחולה ולעזוב אירועים בהם היא ספגה עלבונות. בנוסף לפון דיבן, היו לה כמה ידידים אישיים, בעיקר נשים. ביניהן היו הדוויג מורנר וחברת הילדות שלה, אנה פלמינג, שהייתה בת לווייתה במשך 30 שנה.
המלכה אולריקה אלאונורה מתה מאבעבועות שחורות ב-1741.
צונאמי (שיר)
צונאמי הוא שיר של הזמרים הישראלים יסמין מועלם ומרגי, מתוך אלבום האולפן השני של מועלם, "אין עולם". הוא יצא לאור כסינגל המוביל מתוך האלבום ב-30 במאי 2023, בסמוך לצאתו של האלבום, באמצעות חברת התקליטים תקליטי יהלום. את השיר כתבו מועלם ומרגי והפיק ישי סוויסה, שהפיק את שאר שירי האלבום.
רקע וכתיבה
מועלם חשפה כי כתבה את פזמון השיר כארבע שנים לפני צאתו ושמרה אותו כשיר המיועד לביצועו של מרגי, תחת שם הפרויקט "מאמי למרגי". לבסוף, החליטה מועלם לכלול את השיר באלבומה השני "אין עולם" כדואט שלה יחד עם מרגי, המופיע כרצועה הרביעית באלבום, ופרסמה אותו כסינגל המוביל מתוכו.
קבלה ביקורתית
בסקירת האלבום בישראל היום, צוין השיר כנקודת חולשה באלבום, כשנאמר כי שיתוף הפעולה בין מועלם למרגי "לא מממש את הפוטנציאל של המפגש בין שני הכוחות המשמעותיים הללו לכדי אמירה משמעותית". באופן דומה, בן שלו מהארץ ציין כי השיר "אמור להיות שיר מחרמן אבל משתמש בכל כך הרבה דימויים לחים, רטובים ומציפים" ותיאר את השיר כ"חסר עוקץ — מוזיקלי, רגשי או אחר".
בסקירה חיובית באתר Time Out תל אביב, תואר השיר כ"רגע שיא באלבום" ושיתוף הפעולה של מועלם יחד עם מרגי צוין לחיוב, בטענה ש"השילוב בין מועלם למרגי עובד בצורה יפהפייה".
ז'ויטה
ז'ויטה (בהונגרית: Zsujta) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ז'ויטה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-231 תושבים בשנת 1990 עד 149 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-34%).
בז'ויטה חיו מעט יהודים.
הר דיסקברי
הר דיסקברי הוא הר געש שכבתי כבוי בולט ומבודד, השוכן בראש מצר מקמרדו וממזרח לקרחון קטליץ באנטארקטיקה. הוא משקיף על החלק הצפון-מערבי של מדף הקרח רוס. הוא מהווה מרכז של מסה בעלת שלוש זרועות שחצי האי בראון הוא שלוחה אחת שלו מצפון; מינה בלוף נמצאת שנייה ממזרח; השלישי הוא הר מורנינג ממערב.
הר דיסקברי התגלה על ידי המשלחת הלאומית הבריטית לאנטארקטיקה 1901-04 ונקרא על שם ספינת המשלחת שלהם, ספינת המחקר דיסקברי.
אדריאן רולינס
אדריאן רולינס (באנגלית: Adrian Rawlins; נולד ב-27 במרץ 1958) הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ארתור קיד בסרט האימה "האישה בשחור" (1989) ובתפקיד ג'יימס פוטר בסרטי הארי פוטר.
ביוגרפיה
רולינס נולד בעיר סטוק-און-טרנט שבמחוז סטפורדשייר, בנם של מייביס (שם נעורים ליס) ואדוארד רולינס. הוא למד בבית הספר התיכון "Stanfield Technical High School" בסטוק-און-טרנט ובקולג' "Stoke VI Form College". אחר כך למד אמנות ומשחק בקרו ואלסגר קולג', כיום אוניברסיטת מנצ'סטר מטרופוליטן.
ב-2015 השתתף רולינס בסדרת הדרמה "עלילות דיקנס" בתפקיד אדוארד ברברי.
טיגר (דמות)
טיגר (באנגלית: Tigger) הוא אחת הדמויות הבדיוניות הידועות בסדרת ספרי "פו הדב" מאת א"א מילן. אהרון אמיר, שתרגם את "הבית בקרן פו" לראשונה, העניק לו שם עברי: נמיר. הוא נקרא כך גם בתרגומה של אבירמה גולן, ואילו בתרגומו של אוריאל אופק הוא נקרא נמרור, למרות שמדובר בטיגריס, ולא בנמר.
אישיות
טיגר הוא טיגריס שחצן, קופצני ועליז. בסדרת הספרים הוא אחד מחבריו הטובים ביותר של פו הדב והוא מאוד אוהב לבקר אותו וגם את חבריו האחרים: רו, חזרזיר, ארנב, וכריסטופר רובין. חברו הטוב ביותר ביער הירוק הוא רו, כי אף הוא אוהב לקפץ, והם יוצאים להרפתקאות רבות יחד.
פרט לסדרת הספרים, טיגר גם מככב כאחת הדמויות האהובות של דיסני בהופעות שלו בסרטי פו הדוב של דיסני, ובעיקר בסרט שמתמקד בעיקר בו: "טיגר: הסרט", שבו הוא מרגיש בודד בחברה ומחפש טיגרים כמוהו.
צרעפציתיים
המינים במשפחה זו נוהגים בעיקר ליצור עצפים על אלונים. צרעת עפצים ממשפחה אחרת (Eulophidae) הנפוצה בארץ יוצרת עצפים על אקליפטוס.
קישורים חיצוניים
* [http://www.entomology.org.il/sites/default/files/pdfs/IJE-1968-Sternlicht.pdf STERNLICHT, M. (1968b): The oak galls of Israel (Quercus calliprinos Webb, and Quercus ithaburensis Decne.). – Volcani Institute of Agricultural Research 1198-E: 17–44, plates 1-6.]
מליו
מליו בע"מ (באנגלית: Melio) היא חברת פינטק ישראלית, העוסקת בהעברת תשלומים בין עסקים (B2B).
החברה הוקמה בפברואר 2018 על ידי מתן בר (מנכ"ל החברה ), זיו פז (מנהל תפעול ראשי, פרש בסוף 2021) ואילן אטיאס (CTO). שירותי החברה, שהושקו במאי 2019, מספקים בארצות הברית שירות של ביצוע תשלומים מעסקים קטנים לספקים שלהם, לקבלני משנה ולנותני שירותים. במקום תשלום בהמחאה, המצריך עבודה ידנית ומועבר באיטיות, מציעה החברה אפליקציה לביצוע התשלום בהעברה בנקאית או תוך חיוב כרטיס האשראי של העסק. לאפליקציה ממשק עם מערכת הנהלת החשבונות QuickBooks הנפוצה בעסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית. מרבית העברות הכספים נעשות חינם, והחברה גובה עמלה על שירותי פרימיום. מגפת הקורונה בארצות הברית תרמה לצמיחה מואצת של החברה. לחברה מרכז פיתוח בתל אביב ומשרדי מכירות ותמיכה בניו יורק ובדנבר, קולורדו.
עם הקמתה גייסה החברה 4.5 מיליון דולר, ב-2019 גייסה 11 מיליון דולר, במרץ 2020 גייסה 48 מיליון דולר, ובאוגוסט 2020 גייסה 80 מיליון דולר. בינואר 2021 גייסה החברה 110 מיליון דולר לפי שווי חברה של 1.3 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן. בספטמבר 2021 גייסה החברה 250 מיליון דולר לפי שווי של ארבעה מיליארד דולר אחרי הכסף. הגידול הניכר בשווי החברה נובע מגידול ניכר בהיקף הפעילות שלה.
13 סיבות (סדרת טלוויזיה)
13 סיבות (באנגלית: ) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית המבוססת על הרומן "שלוש-עשרה סיבות" מאת ג'יי אשר. הספר עובד לסדרת טלוויזיה על ידי בריאן יורקי עבור נטפליקס. דיאנה סאן ובריאן יורקי הם מנהלי התוכנית של הסדרה. העונה הראשונה, כולל פרק מיוחד: "13 סיבות לדבר על זה", שוחררו לנטפליקס ב-31 במרץ 2017. הסדרה סובבת סביב תלמיד תיכון, קליי ג'נסן וחברתו האנה בייקר, נערה שהתאבדה לאחר שסבלה משורה של נסיבות מדכאות שנגרמו על ידי אנשים מבית הספר שלה. קופסת קלטות שהוקלטו על ידי האנה לפני ההתאבדות מפרטות את שלוש עשרה הסיבות לסיום חייה.
במקור תוכנן לצאת סרט המבוסס על הספר בכיכובה של סלינה גומז, אך לבסוף הוא נבחר על ידי נטפליקס לצאת כסדרה בסוף 2015. גומז השתתפה בתור מפיקה. העונה הראשונה קיבלה שבחים מהמבקרים ומהקהל, ששיבחו את הנושא בה היא עוסקת ואת הליהוק. במיוחד שני השחקנים הראשיים, דילן מינט וקתרין לנגפורד, שקיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה. הסדרה עוררה מחלוקת מצד גורמים שונים, כולל אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש, על תיאור גרפי של הסוגיות בנושאים כמו התאבדות ואונס, יחד עם תוכן בוגר אחר.
בחודש מאי 2017 הוכרז כי הסדרה חודשה לעונה השנייה, אשר שוחררה ב-18 במאי 2018, יחד עם הספיישל השני של "13 סיבות לדבר על זה". העונה השנייה קיבלה ביקורות מעורבות יותר מהמבקרים, ונמתחה ביקורת על העלילה, בה העונה כונתה "הרסנית" ו"אינה ראויה לצפייה". בפרט, העונה גם עוררה מחלוקת בקרב המבקרים והקהל בעקבות סצנה גרפית המתארת תקיפה מינית.
ביוני 2018 הוכרז כי הסדרה תמשיך לעונה שלישית אשר שוחררה ב-23 באוגוסט 2019; כמו כן נמסר כי השחקנית שמגלמת את האנה בייקר (קתרין לנגפורד) לא תמשיך לעונה הבאה. בשנת 2019 הורדה מנטפליקס סצנת ההתאבדות של האנה עקב מקרים מרובים של התאבדות באופן דומה, כנראה, לאחר צפייה בסצנה.
באוגוסט 2019 דווח כי חודשה הסדרה לעונה רביעית ואחרונה. אשר עלתה לשידור ב-5 ביוני 2020.
עלילה
בעונה הראשונה, קליי ג'נסן בן השבע-עשרה חוזר לביתו יום אחד מבית הספר ומוצא ארגז מסתורי במרפסת שלו. בפנים הוא מגלה שבע קלטות, קלטות שהוקלטו על ידי האנה בייקר, חברתו לכיתה המנוחה ואהבה נכזבת, שהתאבדה שבועיים קודם לכן. על הקלטות, האנה מקליטה יומן שמע רגשני עז, ומפרטת מדוע החליטה לסיים את חייה. נראה כי כל אדם שמקבל חבילה זו של קלטות בסגנון ישן, קשור ביסודו למדוע הרגה את עצמה. קליי אינו הראשון שקיבל את הקלטות, אך יש פירוט שמסביר כיצד עליו להעביר את הקלטות לאחר ששמע אותן. האנה ביקשה מהאנשים המופיעים בקלטות להעביר אותן מאחד לשני לפי סדר האירועים, עם עותק נוסף שהוחזק בידי המשגיח אם משהו מהחברים לא יעביר את הקלטות הלאה. כל קלטת מתייחסת לאדם אחר המעורב בחייה של האנה התורם לסיבת להתאבדותה. הקלטות מתייחסות לאנשים בחייה של האנה. יחסה של האנה אליהם מורכב.
אנטל ראדו
אנטל ראדו (במקור רודר, בהונגרית: Radó Antal; מור, 29 ביוני 1862 – בודפשט, 22 בנובמבר 1944) היה סופר, משורר והיסטוריון ספרות יהודי-הונגרי ואחד מגדולי המתרגמים של זמנו. הוא בנו של המורה אדולף רודר. היה חבר באגודת קישפלודי.
13 סיבות (סדרת טלוויזיה)
עלילה
בעונה שנייה, חודשים לאחר התאבדותה של האנה, קליי והאנשים האחרים שהוזכרו על הקלטות, כמו גם חברים קרובים ובני משפחתה של האנה, הסתבכו בקרב משפטי אזרחי בין הוריה של האנה לבית הספר התיכון ליברטי. בהאשמת רשלנות מצד בית הספר, אמה של האנה נלחמת למען תוצאה צודקת מבחינתה. חוסר רצונה להגיע להסדר לפני המשפט, ונסיבות אישיותיות הורסים את נישואיה לאביה של האנה. הסיפור מתגלה בנרטיבים הממחישים את סיפורה של האנה שסיפרו הנוכחים בבית המשפט במשפט. קליי, התופס את עצמו כמגנה הכושל של האנה, יוצא לחקירה תוך שימוש בכל העדויות שיכול למצוא במאמץ להשפיע על התיק האזרחי בין הוריה של האנה לבית הספר. קליי גם משתדל לחשוף את התרבות המושחתת של בית הספר התיכון ואת ההטייה לטובתם של ספורטאים עשירים על פני התלמיד הממוצע, מה שפוגע במיוחד בנערות צעירות כמו האנה.
אנטל ראדו
ביוגרפיה
אנטל ראדו נולד בעיר מור בטרנסדנוביה, שם אביו אדולף רודר היה מורה. משם עבר לעיר סומבטהיי וסיים שם את לימודיו בבית הספר היסודי והתיכון. משנת 1876 ואילך הופיעו שיריו בעיתונים של סומבטהיי ובעיתונים פריפריאליים אחרים. הוא התחיל ללמוד שפות זרות כבר בגיל צעיר והחל לכתוב בכתב העת שערך אביו בשם "אזרח המולדת" (Honpolgár). הוא הצטרף לאביו כעורך שותף בשנת 1879 ותרגם משוררים הונגרים לגרמנית.
13 סיבות (סדרת טלוויזיה)
עלילה
העונה שלישית נקבעת שמונה חודשים לאחר סיום העונה השנייה. קליי וחבריו נאבקים להתמודד עם ההשלכות של ההסתרה של ניסיון הטבח של טיילר בנשף האביב, תוך שהם עוזרים לו לקראת החלמה. עם זאת, מתחים חריגים מגיעים לנקודת רתיחה במהלך משחק העונה של ליגת הפוטבול של בית הספר, מה שגורם לרציחתו של ברייס ווקר. תלמידי תיכון ליברטי נחקרים שוב תחת המיקרוסקופ שכן החקירה על הרצח של ברייס מאיימת לחשוף את סודותיהם האפלים ביותר.
בעונה הרביעית, מצבו הנפשי של קליי מדרדר בעוד הוא וחבריו מנסים לשמור את הסוד על סיבת מותו האמיתי של ברייס. תלמיד חדש בשם וינסטון שניהל בעבר רומן עם מונטי - מנסה לגלות את האמת ובכך להוכיח את חפותו בעזרת דייגו ואחותו של מונטי, אסטלה.
אנטל ראדו
ביוגרפיה
משנת 1879 למד בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט שנקראת היום אוניברסיטת אטווש לוראנד, בתחילה למד פילולוגיה קלאסית, לימים פילולוגיה מודרנית, בשנת 1883 סיים עם תואר דוקטורט במדעי הרוח ועם תעודת הוראה. הוא היה גם כתב עיתון בתקופה זו. במרץ 1880 הצטרף למערכת העורכים של העיתון היומי "עצמאות", ממנו נפרד בסתיו של אותה השנה כדי לנסוע לרומא ללמוד את השפה והספרות האיטלקית. אולם הפעם יכול היה להישאר שם רק כמה שבועות. בתקופה זו כתב מאמרים לעיתוני בודפשט. כשחזר קיבל תפקיד בכתב העת פסטר ג'ורנל (Pester Journal), שם כתב בין היתר על נושאי ספרות ותיאטרון.
בשנת 1881 שינה רודר את שם משפחתו לראדו. באותו זמן בדיוק המשורר קארוי סאס כבר הציג תרגום ספרותי באגודת קישפלודי (כמה משירי טורקוואטו טאסו "ירושלים המשוחררת"), שעל בסיסו קראה לו האגודה לתרגם את כל האפוס; גם ראדו החל באותה עת לפרסם את תרגומי הספרות שלו ב"סקירה של בודפשט" (Budapesti Szemle) ובאותה השנה הכין את התרגום של יצירת ביירון "לארה" לתחרות התרגום הספרותי של אגודת קישפלודי, בה הוא זכה בסוף בפרס הראשון על פי החלטת באספה הכללית של האגודה ב-1882 בהתבסס על דו"ח השיפוט של הכומר הלותרני וילמוש גיורי. באותה שנה החל לעבוד גם עבור בית האופרה של בודפשט, שעבורו תרגם כמה שירים. במרץ 1883 הוזמן ל"עיתון ההונגרי" (Magyar Ujság) כעורך העיתון היומי, אך בילה רק שישה חודשים בתפקידו בטרם הצטרף למערכת העורכים של ה"פשטי הירלאפ" ((Pesti Hírlap (napilap, 1878–1944).
13 סיבות (סדרת טלוויזיה)
הפקה
סרטי יוניברסל רכשו את הזכויות לסרט של הספר ב-8 בפברואר 2011, וסלינה גומז לוהקה לתפקיד האנה בייקר. ב-29 באוקטובר 2015, הוכרז שנטפליקס תעשה עיבוד טלוויזיוני של הספר וגומז תשמש כמפיקה בפועל. טום מקארתי נשכר כדי לביים את שני הפרקים הראשונים. הסדרה הופקה על ידי Anonymous Content וסרטי פרמאונט כשגומז, מקארתי, ג'וי גורמן, מייקל שוגר, סטיב גולין, מנדי טיפי וקריסטל לייבלין משמשים כמפיקים בפועל. הצילומים לסדרה התקיימו בערים בצפון קליפורניה, ואייחו, בניצ'יה, סן רפאל, קרוקט וסבסטופול במהלך הקיץ של 2016. העונה הראשונה בת 13 הפרקים ופרק מיוחד יצא לאור בנטפליקס ב-31 במרץ 2017.