cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליל פיפ
2017: אלבום הבכורה, סיבוב ההופעות העולמי השני והמוות
אלבום אולפן הבכורה של פיפ, Come Over When You're Sober, Pt. 1, יצא ב-15 באוגוסט 2017 וב-22 באוגוסט הגיע למקום הראשון במצעד 100 האלבומים בצ'כיה. זמן קצר לאחר מכן יצא פיפ לסיבוב ההופעות העולמי השני שלו. סיבוב ההופעות שהחל בספטמבר באירופה התקיים בין היתר בפולין, גרמניה, בלגיה וצרפת, ולאחר מכן המשיך לארצות הברית בתחילת אוקטובר של אותה השנה. סיבוב ההופעות נקטע בעקבות מותו של גוסטב. ב-15 בנובמבר 2017, שבועיים לאחר יום הולדתו ה-21, נפטר גוסטב, ליל פיפ, באוטובוס ההופעות שלו לפני הופעה מתוכננת באולם ההופעות The Rock שבטוסון, אריזונה. מותו נקבע בשעה 21:00 על ידי משרד הבוחן הרפואי של מחוז פימה, שערך בדיקות רעילות לליל פיפ, כאשר דווח על ידי ה-"New York Daily News" שסיבת המוות שלו הייתה מנת יתר מקרית של פנטניל, אופיואיד, וזאנקס. מותו נצפה כאבדה גדולה למוזיקה של המאה ה-21 ולמיליוני בני נוער ברחבי העולם, ובמגזין הרולינג סטון נכתב: "הוא יכל היה להיות קורט קוביין של דורו".
2018–הווה: הוצאת המוזיקה שלאחר המוות
לאור העובדה שללפיפ מוסר עבודה והתמדה במוזיקה, גם לאחר המוות נותרו לפיפ מספר שירים ופרויקטים גמורים שעדיין לא ראו אור. ב-12 בינואר 2018 הוציא מרשמלו את שיתוף הפעולה שלו ושל פיפ שנקרא "Spotlight" ; חודש לאחר מכן יצא הקליפ לשיר. לאורך המשך השנה יצאו מספר שירים של פיפ או שירים בהם פיפ השתתף, בין היתר: "Got 'Em Like" - שיר של ג'וסי ג'יי יחד עם פיפ וויז קאליפה, "Dreams & Nightmares" - שיר של הראפר Teddy יחד עם פיפ, ובמאי יצא השיר "4 Gold Chains" בו פיפ מארח את Clams Casino.
במרץ 2018 נרכש ארכיון המוזיקה של פיפ על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. באותו הזמן דווח גם כי אלבום משותף של פיפ ו-iLoveMakonnen עתיד לצאת. ב-17 באוגוסט הכריז iLoveMakonnen על סינגל חדש של פיפ בשם "Falling Down", עיבוד מחודש של שיתוף הפעולה שלו עם פיפ בשם "Sunlight on Your Skin" שהקליטו בסתיו 2017. בעיבוד המחודש במקום iLoveMakonnen מופיע הראפר XXXTentacion, שהקליט את החלק שלו בשיר בעקבות מותו של פיפ. השיר "Falling Down" יצא ב-19 בספטמבר 2018 והגיע למקום ה-13 במצעד בילבורד הוט 100 ; הגרסה המקורית יחד עם iLoveMakonnen יצאה גם היא 8 ימים לאחר מכן.
ב-14 באוקטובר 2018 הוכרז כי אלבומו הראשון שלאחר המוות Come Over When You're Sober, Pt. 2 מוכן ורק נותר לקבל את האישור להוציאו. כ-3 ימים לאחר מכן ניתן האישור על ידי משפחתו של פיפ שהסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום יהיה "Cry Alone"; וכך היה והוא יצא יום לאחר מכן, ב-18 באוקטובר. ב-1 בנובמבר יצא הסינגל השני, "Runaway", וב-9 בנובמבר יצא רשמית האלבום Come Over When You're Sober, Pt. 2. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, ומכר 81,000 עותקים בשבוע הראשון.
ב-31 בינואר 2019 יצא השיר "I've Been Waiting", שיתוף פעולה יחד עם iLoveMakonnen והלהקה פול אאוט בוי (שנוספה לשיר לאחר המוות של פיפ). ב-10 במרץ הסרט התיעודי של פיפ, Everybody's Everything, הוקרן בפסטיבל הסרטים SXSW, וב-15 בנובמבר 2019 יצא הפסקול לסרט. באפריל 2019 שני השירים "Gym Class" ו-"Star Shopping" יצאו מחדש לפטפורמות המוזיקה, וכך היה גם לשאר המוזיקה של פיפ בהמשך השנים 2019, 2020 ו-2021. באותן השנים עלתה המוזיקה הישנה של פיפ לפטפורמות המוזיקה, בין היתר: המיני-אלבום Vertigo, המיקסטייפ Crybaby (שיצא מחדש לסטרימינג ב-2020 לציון 5 שנים לפרויקט), המיקסטייפ Hellboy, המיני-אלבום California Girls, המיני-אלבומים Castles ו-Castles II (מיני אלבומים בשיתוף פעולה יחד עם ליל טרייסי), Feelz ומספר סרטונים מתוך הופעות חיות של פיפ.
יחסי דרום סודאן–סודאן
יחסי דרום סודאן–סודאן הם יחסים דיפלומטיים דו-צדדיים בין הרפובליקה של דרום סודאן לבין הרפובליקה של סודאן. שתי המדינות חולקות גבול מדיני שאורכו 2,158 קילומטרים.
היסטוריה
בשנת 1955 פרצה בסודאן מלחמת אזרחים בין הדרום הנוצרי לצפון המוסלמי. המלחמה נמשכה 17 שנים והסתיימה עם חתימת הסכם אדיס אבבה. בהסכם נקבע כי ח'רטום מבטיחה ליצור אוטונומיה באזור דרום המדינה, כמו גם הקמת צבא בו יהיו מספר שווה של קצינים בצפון ובדרום. ערבית הוכרה כשפה הרשמית היחידה בסודאן, ואנגלית קיבלה מעמד של שפה רשמית בדרום המדינה. בשנת 1983 פרצה מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, העמים הלא-ערבים בדרום המדינה התקוממו בגלל אי הסכמה עם מדיניות האסלאמיזציה אותה נקט נשיא סודאן, ג'עפר נומיירי. האוטונומיה של דרום סודאן חוסלה וזה היה כרוך במחאה על האוכלוסייה המקומית ועל הקמת הצבא העממי לשחרור סודאן שהחל להילחם למען עצמאות האזור. על פי הערכות שונות, בין 1.5 ל-2 מיליון תושבים בדרום סודאן מתו במלחמת האזרחים, כ-4 מיליון תושבים הפכו לפליטים. בינואר 2005 חתמו צדדי הסכסוך על הסכם נאיבאשה בקניה, לסיום הסכסוך. על פי ההסכם, סודאן התחייבה לערוך משאל עם לעצמאות בדרום סודאן, ואם תצליח, להכיר בעצמאות שטח זה. משאל העם נערך בינואר 2011, כמעט 99% מתושבי דרום סודאן הצביעו בעצמאות מח'רטום.
היחסים בין המדינות החלו רשמית ב-9 ביולי 2011, מיד לאחר שהממשלה בח'רטום הכירה בעצמאות השטחים הדרומיים. עם זאת, המלחמה בין הצפון לדרום, שהובילה לחלוקת סודאן, התחדשה עד מהרה. הסכסוך נגרם על ידי שטחי גבול עתירי נפט, כמו גם מחלוקות על תשלום מעבר נפט מדרום סודאן הנושא באמצעות שטחה של סודאן, שם מתרכז זיקוק נפט. במהלך המלחמה מתו כ-1,500 איש משני הצדדים, רובם תושבי דרום סודאן. ישנה בעיה בין המדינות בתיחום הגבול: מחוז אביי בווראבה, בקורדופן הדרומית ואזור קפיה קומי בדרום דארפור הם שטחים שנויים במחלוקת.
באוגוסט 2012 הסכימו המדינות לסיים את הסכסוך באמצעות קביעת אגרות עבור מעבר חומרי גלם. באמצעות תיווך האיחוד האפריקאי, אורגן בסוף ספטמבר אזור מפורז בין סודאן לדרום סודאן.
Paper Monsters
Paper Monsters הוא אלבום הסולו הראשון שהוציא דייב גהאן, סולן להקת דפש מוד, בשנת 2003.
דייב גהאן יצא לסיבוב הופעות לקידום האלבום שנקרא Live Monsters.
האלבום הגיע למקומות 36 ו-127 במצעדי האלבומים בבריטניה וארצות הברית (בהתאמה).
אנגלוס אוורט
אנגלוס אוורט (ביוונית: Άγγελος Έβερτ) (10 באפריל 1894 – 30 בדצמבר 1970) כיהן כמפקד משטרת אתונה בזמן כיבושה על ידי מדינות הציר, תרם תרומה משמעותית למאמצי ההגנה על יהודי העיר וסביבתה, ועל פעולותיו אלה הוכתר כחסיד אומות העולם.
פועלו למען יהודי אתונה
בסוף שנת 1943, עם כניסת הכוחות הנאציים לאתונה, הורה על הנפקת אלפי תעודות זהות חדשות ליהודי העיר תחת שמות נוצריים בהן צוין סעיף הדת של מחזיק התעודה כנוצרי. בכך תרם להצלת יהודים רבים מקהילת העיר. על מעשיו אלו הוקירה אותו מדינת ישראל והוענק לו בשנת 1969 אות "חסיד אומות העולם" מטעם מכון "יד ושם".
אנגלוס העיד על עצמו כי שאב את ההשראה לפעולותיו מדבריו ומעשיו של הארכיבישוף דמסקינוס שהצהיר בריש גלי, על אף שהוזהר שיוצא להרוג אם יעשה כן, כי על העם היווני להתגייס למען הצלת יהודי יוון הנותרים. הארכיבישוף רתם את הכנסייה האורתודוקסית היוונית למען הצלת יהודי אתונה וסביבתה ועודד את גופי הממשל ותנועות ההתנגדות לעשות כן (על פועלו זה, הוענק לארכיבישוף דמסקינוס אות "חסיד אומות העולם").
ביוגרפיה
נולד באתונה בשנת 1894 למשפחה ממוצא בווארי אשר הגיעה ליוון במקביל להמלכת נסיך בוואריה, אותון, למלך יוון (1832). אביו היה קצין בז'נדרמריה היוונית. אוורט למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובשנת 1915 הצטרף לז'נדרמריה. בשנת 1929 עבר למשטרה היוונית ובספטמבר 1941 התמנה למפקד משטרת אתונה. באותה עת יוון הייתה כבר תחת כיבוש מדינות הציר וחולקה לשלושה אזורי שליטה; גרמני, בולגרי ואיטלקי, כאשר אתונה הייתה בתחומי שטח הכיבוש האיטלקי.
במסגרת תפקידו קיים אוורט קשרים עם כוחות הכיבוש, ובמקביל קיים באופן חשאי קשרים עם ממשלת יוון הגולה בקהיר ועם תנועות ההתנגדות המקומיות. ב-3 בספטמבר 1943, עם הדחת בניטו מוסוליני, הודיעה איטליה על כניעתה בפני כוחות בעלות הברית. בעקבות כך פלשו כוחות גרמניה הנאצית לאזור השליטה האיטלקי וכבשו אותו מידיהם והקימו את הרפובליקה של סאלו, שהייתה מדינת בובה איטלקית של הנאצים שפעלה עד מותו של בניטו מוסוליני
מבחינת היהודים המשמעות הייתה סכנת השמדה מיידית, כשם שקרה בשטח הכיבוש הגרמני, שבו נחרבו הקהילות היהודיות כליל ונשלחו למחנות השמדה. לאור זאת ובמטרה למנוע את זיהויים ככל האפשר, הורה אוורט על הנפקת תעודות זהות נוצריות ליהודים.
בשנת 1951 מונה למפקד משטרת יוון ופרש משירות בינואר 1955. ב-30 בדצמבר 1970 נפטר מדום לב.
בנו של אוורט, מילטיאדיס אוורט, הפך ברבות השנים לפוליטיקאי משפיע ביוון, וכן כיהן כראש עיריית אתונה בין השנים 1987–1989.
אמאוס
אמאוס (יוונית Ἐμμαούς; לטינית Emmaus) היה יישוב יהודי קדום על הדרך בין ירושלים והשפלה, אשר קיימות גישות שונות לזיהויו כיום.
תושבי העיר נמכרו לעבדות על ידי הלוחם הרומי גאיוס קסיוס לונגינוס, ולפי אחד הזיהויים מדובר במקום בו לאחר דיכוי המרד הגדול יישב הקיסר אספסיאנוס חיילים משוחררים ושינה את שמה ל"ניקופוליס" (-עיר הניצחון).
לפי האמונה הנוצרית, פגש בה ישו שניים מתלמידיו, לאחר שקם לתחייה.
אמאוס ניקופוליס: התקופה הביזנטית
השם אמאוס הוא צורתו היוונית של השם העברי חמת או השם הארמי חמתא שמצביע על מרחצאות חמים שהיו במקום. הכפר הערבי עמואס, שהתקיים במקום עד 1967, שימר את השם הקדום "אמאוס". אין כיום ספק כי אמאוס שהתפרסמה בקרבות המכבים ושהייתה ידועה כאמאוס ניקופוליס בתקופה הרומית והביזנטית היא אמאוס שבעמק איילון. על יסוד מסורת מהמאה ה-3, זיהו הביזנטיים את אמאוס של הברית החדשה עם זו המוזכרת בספר מקבים א' ובכתבי יוסף בן מתתיהו. זיהויה של אמאוס במקום זה החזיק עד תקופת ממלכת ירושלים הצלבנית. המרחק מאמאוס-ניקופוליס לירושלים הוא המכשלה העיקרית לזיהויה עם אמאוס מהברית החדשה. הערך של 176 סטדיות קרוב ל-160, אך כאמור המרחק המקובל כיום על החוקרים הוא של 60 סטדיות מאמאוס האוונגלית לירושלים. בתקופה הביזנטית נבנתה במקום כנסייה. לימים נדדה המסורת לאבו גוש, ונראה שהכנסייה הצלבנית שנבנתה באמאוס-ניקופוליס על חורבות הכנסייה הביזנטית קשורה למסורת אחרת, הקושרת את המקום לחשמונאים, משום קרבתו למודיעין. ב-1878, ביום שני של הפסחא, התגלה למרים בוארדי, נזירה כרמליתית מבית לחם, חזיון שבו ראתה מקום עליו נאמר לה "זה המקום בו ישוע ברך את הלחם, בביתם של תלמידי אמאוס". שבועיים אחר כך הזדמנה הנזירה לאמאוס-ניקופוליס וזיהתה את המקום אותו ראתה בחזיונה. מאז עלה שוב זיהויה של אמאוס-ניקופוליס עם האירוע המתואר בברית החדשה, וב-1879 קנה מסדר הכרמליתיות את השטח מאנשי הכפר הערבי עמואס, ובאתר החלו חפירות. בהמשך הוקם במקום "בית השלום", המשמש מאז 1993 את "קהילת בני האושר".
אבו גוש: התקופה הצלבנית
המסורת של זיהוי אמאוס-ניקופוליס עם אמאוס האוונגלית נמשכה עד הגעת הצלבנים לארץ; הללו חיפשו אתר במרחק 60 סטדיות מירושלים, על פי המסורת המקובלת באירופה. הצלבנים הגיעו במהלך חיפושיהם אחר אמאוס האוונגלית לקריית אל ענב (כיום אבו גוש), הנמצאת על הדרך הראשית מיפו לירושלים. קריית אל ענב נמצאה אכן מרוחקת כ-60 סטדיות מירושלים, לכן נמצאה מתאימה על ידי הצלבנים לזיהוי עם אמאוס האוונגלית. בעקבות הזיהוי נבנה במקום מנזר בנדיקטיני ולימים גם כנסיית גבירתנו של ארון הברית.
אל-קובייבה: ימי הביניים ועד היום
מעיון קפדני במסלולי הצליינים הלטיניים, נראה כי הזיהוי של אמאוס בקובייבה לא היה קיים במאה ה-12, אז רווחו שני הזיהויים של אמאוס בניקופוליס ובאבו גוש. הכפר הפרנקי באל-קובייבה היה יישוב הקבע הראשון במקום והוא נבנה בשנות העשרים של המאה ה-12. בתקופה זו נבנתה במקום כנסייה שנראה כי שימשה ככנסייה קהילתית (פרוכיאלית) ולא היה לה קשר למסורות אמאוס. כאשר גורשו הצלבנים מירושלים ומהרי יהודה במחצית המאה ה-13, נאלצו עולי רגל נוצרים לעלות מיפו לירושלים דרך רמלה ונבי סמואל. האיסור לבקר במקומות הקדושים שמסביב לירושלים גרם לנדידת מסורות עתיקות לאתרים נגישים. הימצאותה של קובייבה על הדרך שבה הלכו, שרידי הכנסייה מימי הביניים באתר, וריחוקה של קובייבה כשישים סטדיות מירושלים, התאימו למקורות. מורי הדרך הפרנציסקנים שליוו את הצליינים החלו לגבש בתקופה זו את הזיהוי של אמאוס עם אל-קובייבה. בראשית המאה העשרים נבנתה במקום כנסייה פרנציסקנית שהוקדשה ב-1902.
זיהוי על פי כתבי יוסף בן-מתתיהו
אמאוס נזכרת אצל יוסף בן מתתיהו, לפיו היא הייתה בתקופת המאה ה-1 לפנה"ס עיר קטנה, שתושביה נמכרו לעבדות על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס. עוד ציין יוסף בן-מתתיהו, כי לאחר דיכוי המרד יישב אספסיאנוס באמאוס שמונה מאות חיילים משוחררים "הנפטרים מעבודות הצבא", ושינה את שמה לניקופוליס - "עיר הניצחון". ברם, בכתבי יד שונים מספרו של יוסף בן-מתתיהו, צוינו ערכים שונים לגבי מרחק הקולוניה של אספסיאנוס מירושלים. לעיתים מופיע המספר 60 סטדיות (11 ק"מ) ולעיתים 30 (5.5 ק"מ), ונראה כי מדובר בשני מקומות שונים: האתר הראשון הוא עיירה בגבול עמק איילון שנודעה לאחר דיכוי המרד הגדול בשם ניקופוליס. האתר השני, ככל הנראה "קולוניה אמוסה", שכן בקרבת מוצא הנקראת במקרא "המצה". במקום זה יישב אספסיאנוס חיילים משוחררים, ושם האתר השתמר בשמו של הכפר הערבי קאלוניה:
זיהוי על פי הברית החדשה
הברית החדשה מציינת שתי גרסאות למרחקה של אמאוס מירושלים: בחלק מכתבי היד מוזכרת אמאוס במרחק 60 סטדיות מירושלים ובחלקם במרחק 160 סטדיות. כתבי היד המזכירים את המספר 60 רבים בהרבה מאלו המזכירים את המספר 160 (מתוך כ-3,000 כתבי יד של הברית החדשה שנמצאו רק כעשרים מזכירים את המספר 160 סטדיות). יחד עם זאת, הקודקסים המועטים המזכירים את המספר 160 סטדיות אמינים ועתיקים יותר. לדוגמה, אחד מכתבי היד המגדילים את המרחק בין אמאוס לירושלים ל-160 סטדיות הוא קודקס סינאיטיקוס, כתב יד מהמאה ה-4, שהוא אחד העותקים העתיקים והחשובים ביותר של הברית החדשה.
בסביבות המאה ה-4 קבע אוסביוס מקיסריה באונומסטיקון כי אמאוס שבברית החדשה היא ניקופוליס שבעמק איילון, ובכך קיבל את האומדן של 160 סטדיות. בעקבות אוסביוס אימץ הירונימוס אותו זיהוי מקום בתרגומו ללטינית של האונומסטיקון, אף שבתרגומו לוולגטה השאיר את הערך 60. על סמך אנלוגיה מעורפלת של שמות ומרחקים, זוהו מקומות שונים בארץ ישראל, בתקופות שונות, כאמאוס שבברית החדשה: הקסטל, קאלוניה, אבו גוש, עמואס, אל-קובייבה, בית גוברין, חירבת חמסה דרומית מערבית לבתיר, ארטאס הסמוכה לבריכות שלמה, ועוד. הוויכוח סביב הזיהוי המדויק טרם הוכרע, ועד היום מנסים אנשים שונים בכנסייה להגן על הזיהוי המקובל עליהם. נראה כי חשיבות הזיהוי של האתר המקורי נובעת בין השאר מכך שלרבים מהצליינים המבקרים במקומות הקדושים חשיבות המקום הקדוש אינה טמונה רק בזיכרון המסורת ובתפילה, אלא בידיעה כי המקום הוא אותנטי.
אמאוס במקורות הנוצריים
התגלות ישו לשני תלמידיו בדרך לאמאוס מתוארת בפירוט בטקסט הבשורה על-פי לוקאס:
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס", בעלה של מרים, אחת מאלו שנכחו בצליבת ישו (הבשורה על-פי יוחנן פרק 29 פסוק 25), ואת התלמיד השני כ"שמעון", בנו של קליאופס ואחד משבעים תלמידיו של ישו.
דורותיאה שלגל
דורותיאה שלגל (בגרמנית: Dorothea Schlegel; נולדה כברנדל מנדלסון; 24 באוקטובר 1763 – 3 באוגוסט 1839) הייתה סופרת גרמנית יהודייה מומרת. בתו הבכורה של משה מנדלסון ורעייתו של פרידריך שלגל.
ביוגרפיה
ברנדל מנדלסון הייתה בתו הבכורה של מנדלסון. הוא גידל אותה תוך שילוב בין חינוך יהודי מסורתי וחיי החברה הגבוהה בברלין. כבר בצעירותה התבלטה כבעלת אינטליגנציה גבוהה ואופי לא יציב. ב-1783 נישאה לבנקאי יהודי בשם שמעון פייט (או וייט, Veit) וילדה לו ארבעה ילדים, מהם שניים נותרו בחיים והם הציירים הגרמנים הידועים יוהאן ופיליפ פייט, אנשי האסכולה הנצרתית בציור. בדומה לרחל פרנהגן, היא ניהלה בביתה חברת קריאה שבה נפגשו בני המשפחה וידידים מדי שבוע וקראו מחזות; אורח הכבוד היה אביה, ואורחים נוספים היו ידידתה הנרייטה הרץ ובעלה מרכוס, דוד פרידלנדר ואחרים.
נישואיה לפייט נמשכו כשש עשרה שנה, ולפי עדות ידידתה לא היו נישואין מאושרים. ב-1794 שינתה את שמה מברנדל לדורותיאה. במהלך ביקוריה בסלון של ידידתה הנרייטה הרץ פגשה את הסופר פרידריך שלגל, שהיה צעיר ממנה בשבע שנים. השניים התאהבו זה בזה, היא ניהלה עמו רומן מחוץ לנישואין ולבסוף התגרשה מבעלה. ב-1799 עברו שניהם לינה וב-1802 עברו שוב לפריז, שם המירה את דתה לנצרות פרוטסטנטית ונישאה לשלגל. ב-1808 המירה את דתה בשנית יחד עם בעלה ובנה לנצרות קתולית. משפחתה נידתה אותה אחרי המרת הדת, והיא סבלה מקשיים כלכליים והתפרנסה בעיקר מפרסום יצירותיה הספרותיות בידי בעלה. בשנים 1818–1819 הייתה עם בניה ברומא, ואת שנותיה האחרונות עד מותה ב-1839 העבירה בפרנקפורט, יחד עם בעלה, שמת ב-1829.
חיברה את הרומן Florentine, שפורסם בעילום שם על ידי בעלה ב-1801. חיברה כמה יצירות נוספות שפורסמו בשמו של בעלה, וכן תרגמה חיבורים מצרפתית לגרמנית, בהם את הרומן "קורין" של מאדאם דה סטאל, ופרסמה מאמרים בכתב העת Europa שערך בעלה.
אורי חזקיה
אוֹרי חזקיה (נולד ב-18 בספטמבר 1979) הוא סטנדאפיסט, שחקן, תסריטאי ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
חזקיה נולד וגדל בירושלים, להורים צברים ממוצא בולגרי ותימני. אביו הוא מלאכי חזקיה, אשר שימש קריין החדשות ב"קול ישראל". בבגרותו, עבר חזקיה עם משפחתו לתל אביב ולמד בגימנסיה העברית "הרצליה" עד שנת 1997.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר כמפקד קורס ביטחון שדה בבית הספר למקצועות התעופה בעובדה, במהלכו החל להופיע במועדוני סטנדאפ כגון הקאמל קומדי קלאב.
עם שחרורו מצה"ל החל חזקיה להופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, בהן: "טיאר ברשת", "חדשואו", "יומטוב", "על כל בעיה חזקיה" בערוץ הילדים ובתוכניתו של יגאל שילון "פספוסים". כמו כן, השתתף ככותב בתוכנית "ערב אדיר" של ערוץ 2. במסגרת התוכנית "האקדמיה לצחוק" נפגש כבוחן עם חברו לימים אבי נוסבאום. השניים חברו להנחות את התוכנית הסאטירית "מכת מדינה" בערוץ ביפ, וכן גם תוכנית בוקר ברדיו 99.
ביוני 2012 הוציא את השיר "מזייף בפזמון".
ב-2013 חזקיה כיכב בתפקידו הקולנועי הראשון בסרט המתח הקומי "פלאות" בבימויו של אבי נשר, בהשתתפות אדיר מילר.
בינואר 2014 הוציא את השיר "שללה" יחד עם עמית פרקש ובהשתתפות ירון ברלד. באוקטובר באותה שנה, החל להשתתף בעונה החמישית של תוכנית הבידור של קשת "מועדון לילה" בערוץ 2, והמשיך להשתתף בעונות השישית והשביעית של התוכנית.
ב14 בדצמבר 2022 חזקיה הוציא את השיר "AND WHEN THE SKY IS TILILI".
חיים אישיים
באפריל 2017 נישא לבת זוגו, אריאל, והם הורים לשלושה ומתגוררים ברמת החייל שבתל אביב.
דיפול
בפיזיקה ובכימיה דִיפּוֹל (או מומנט-דיפול. בעברית: דו-קוטב) הוא תוצר של התפלגות מטען או זרם חשמלי. תכונה זו מהווה מדד לקוטביות התפלגות המטען (או הזרם), כלומר קיום אזור אחד בעל עודף מטען חיובי ואזור שני בעל עודף מטען שלילי.
גודל הדיפול (חלוקת המטען משני צדדי המולקולה) שווה לגודל המטען כפול אורך הדיפול. לפיכך ככל שהדיפול גדול יותר כך המשיכה שלו חזקה יותר. הדיפול הוא גודל וקטורי המסומן לרוב ב-\vec p, כאשר הווקטור מצביע מן האזור הטעון שלילית אל האזור הטעון חיובית, וגודלו תלוי בכמות המטענים וההפרדה ביניהם.
לתכונת הדיפול חשיבות רבה בפיזיקה ובכימיה. כך לדוגמה, לאטומים ומולקולות רבים יש דיפול האחראי לתכונותיהם החשמליות והמגנטיות.
אין לבלבל דיפול עם דה-פולריזציה כמו בדחפים עצביים.
הדיפול והמבנה המולקולרי
הדיפול נוצר בעקבות חלוקת מטען על המולקולה. לפיכך הן בעקבות קשר יוני באמצעות אניון וקטיון יצרו דיפול על מולקולה והן בשל קשר קוולנטי קוטבי. למשל מולקולת המים (H_2O) יוצרת שני דיפולים על אף שסך המטענים במולקולה שווה לאפס.
הדיפוליות של מולקולה תקבע את הכיוון שממנו היא תתחבר למולקולה אחרת וכך תשפיע על המבנה מולקולרי. במילים אחרות, דיפול חיובי יעדיף להתחבר אל אניון במולקולה אחרת. אם אין באפשרות להתחבר למטען, הוא ינסה להתחבר לדיפול אחר כאשר המצב האופטימלי הוא שמול דיפול שלילי יעמוד דיפול חיובי. מאחר שבדרך כלל יש למולקולות מטענים נוספים, כמו זוג גלמוד הדיפול יתעקם מעט. למשל במולקולת המים, המצב האופטימלי של המטענים (מימן-חמצן)זה מזה יהיה במרחק של 95.84 פיקו מטר וזווית של-104.5 מעלות בין שני המימנים לאטום החמצן.
עבור אוסף מטענים נקודתיים
הדיפול של אוסף מטענים נקודתיים \ q_i הממוקמים בנקודות \vec r_i מוגדר כ:
עבור התפלגות מטען רציפה
הדיפול של התפלגות מטען רציפה, המאופיינת על ידי צפיפות מטען מוגדר כ:
הדיפול כמומנט ומולטיפולים אחרים
כפי שניתן לראות מן ההגדרה, הדיפול הוא בעצם המומנט הראשון של התפלגות המטען. באופן אנלוגי ניתן להתבונן במומנטים אחרים של התפלגות המטען הקרויים מולטיפולים.
כך לדוגמה, המומנט מסדר אפס, המוגדר כ: או כ:, מכונה מונופול והוא בעצם המטען הכולל של המערכת.
ההתנהגות החשמלית של המערכת נשלטת (במובן שיוסבר להלן) על ידי המולטיפול הראשון שלא מתאפס. לפיכך הדיפול חשוב במערכת שהמונופול שלה מתאפס, כלומר במערכת של מטענים שבכללותה נטרלית. במערכת בה גם המונופול וגם הדיפול מתאפסים ההתנהגות החשמלית נשלטת על ידי המומנט השני של התפלגות המטען - הקוודרופול.
יש לציין שהגדרת הדיפול (ושאר המולטיפולים הגבוהים יותר) תלויה ברמת העיקרון בבחירת ראשית הצירים, אולם במקרה בו המונופול מתאפס ההגדרה אינה תלויה בראשית.
פיתוח מולטיפולי
הפוטנציאל החשמלי הנוצר על ידי התפלגות מטענים נתון על ידי:
ניתן לפתח ביטוי זה כטור חזקות ב-\ 1/r:
כאשר המקדמים \ a_n תלויים במומנט ה-\ nי של התפלגות המטען. אם המטענים ממוקמים באזור הראשית, אזי במרחק גדול ניתן להסתפק באיבר הראשון בטור שאינו מתאפס. לפיכך, במקרה בו מדובר בהתפלגות מטען שבכללותה נטרלית (עבורה המומנט מסדר אפס, המונופול \ a_0 מתאפס), הפוטנציאל החשמלי והשדה החשמלי הנגזר ממנו נקבעים (במרחק גדול מהתפלגות המטען) על ידי הדיפול.
דוגמה - דיפול המורכב משני מטענים נקודתיים
הדוגמה הפשוטה ביותר להתפלגות מטען בעלת דיפול היא שני מטענים נקודתיים \pm q המרוחקים מרחק \ d זה מזה.
מומנט הדיפול של התפלגות מטען זו היא כאשר הווקטור \vec d מצביע מהמטען השלילי לחיובי.
תכונות
דיפולים חשמליים יגיבו לשדה חשמלי אחיד בסיבוב (כלומר יפעל על הדיפול מומנט סיבוב) ולגרדיאנט שדה חשמלי בתאוצה קווית (כלומר יפעל על הדיפול כוח שקול שונה מאפס), נוסף על התאוצה הסיבובית. מכך נובעות שתי התכונות הבאות:
דיפולים בעלי מומנט דיפול משתנה בזמן מקרינים קרינה אלקטרומגנטית:
All Good Things...
"All Good Things..." הוא פרק כפול – פרקים 25 ו-26 של עונה 7 – המהווים סיום לסדרת הטלוויזיה המדע בדיונית "מסע בין כוכבים: הדור הבא". שני פרקים אלו הם פרקים 177 ו-178 מתוך סך 178 פרקי הסדרה. שם הפרק נגזר מתוך הביטוי "All good things must come to an end" (בעברית: "לכל דבר [טוב] יש סוף").
הפרק זכה בפרס הוגו לשנת 1995 בגין ההצגה הדרמטית הטובה ביותר.
תקציר
קפטן ז'אן-לוק פיקארד מוצא את עצמו מועבר בין שלוש תקופות זמן שונות (עבר, הווה, עתיד) הודות לקיו, כאשר עיוות של מרחב-זמן מסתורי, ההולך וגדל בעבר אך קטן יותר בעתיד, מאיים להשמיד את כל המציאות.
תיאור העלילה
קפטן ז'אן-לוק פיקארד, באופן בלתי מוסבר, מוצא את עצמו קופץ בין שלוש תקופות זמן שונות: קפיצות אלו בזמן מתרחשות ללא כל אזהרה, וכתוצאה מכך נוצר חוסר-המשכיות בהתנהגותו של פיקארד, אשר לעיתים קרובות נשאר מבולבל, או משאיר את הסובבים אותו מבולבלים.
בסופו של דבר, להפתעתו, פיקארד מוצא את עצמו שוב באולמו של השופט קיו, שמתוודה בפניו כי הוא הגורם לקפיצות בזמן של פיקארד, ומתאגר את פיקארד לפתור את התעלומה של האנומליה המסתורית, שאם לא כן – פיקארד יהיה אחראי על השמדתה של כל האנושות.
כאשר ז'אן-לוק פיקארד מגיע לאנומליה בכל שלוש תקופות הזמן, הוא מגלה שהאנומליה הרבה יותר גדולה בעבר, אבל לא קיימת כלל בעתיד. בעוד שספינות האנטרפרייז של העבר וההווה סורקות את האנומליה באמצעות קרני טכיון, ספינת ה"פסטר" מותקפת על ידי ספינות קלינגוניות, אולם הצוות ניצל הודות להופעתה ברגע האחרון של האנטרפרייז-D מהעתיד, תחת פיקודו של אדמירל ויליאם רייקר. הוא יורה אל עבר כמה מספינות המלחמה הקלינגוניות התוקפות, מה שגורם להן לברוח אל האזור הנייטרלי. כאשר כל הצוות מתאחד מחדש, מתגלה כי וורף ורייקר עדיין מסוכסכים ביניהם, בגין דיאנה טרוי המנוחה, שלשניהם הייתה עימה מערכת יחסים רומנטית רצינית.
קיו שוב מופיע בפני פיקארד, ולוקח אותו מיליארדי שנים אל העבר של כדור הארץ, שבו האנומליה, ההולכת וגדלה ככל שנעים אחורה בזמן, נפרשת על פני כל רביע אלפא, ומונעת את היווצרות החיים לראשונה על כדור הארץ. כאשר פיקארד חוזר לעתיד, הוא מגלה שהאנומליה הופיעה, לאחר שנוצרה כתוצאה מהוראותיו-שלו, שכן שלושת מטחי הטכיון, משלוש תקופות הזמן השונות, הן שמקיימות אותה. דאטה וג'ורדי קובעים כי הם יוכלו לעצור את האנומליה אם שלוש ספינות האנטרפרייז יטוסו אל מרכז האנמוליה, וייצרו מעטפות עיוות סטטי מסביבן. פיקארד מורה על כל שלוש ספינות האנטרפרייז לעשות כן. כל אחת מן הספינות סובלת מבקע בליבת מנוע העיוות שלה, ולאחר ששתיים מהן מתפוצצות, קיו מופיע על גשר הפיקוד של האנטרפרייז הנותרת, ואומר לפיקארד: "לכל דבר טוב חייב להיות סוף", רגע ממש לפני שגם זו מתפוצצת.
ז'אן-לוק פיקארד מוצא את עצמו מול קיו, כשופט של האנושות באותו בית המשפט כפי שהיה שבע שנים קודם לכן. קיו מברך את פיקארד על שהיה מסוגל לחשוב בו-זמנית, בצירי זמן שונים, על מנת לפתור את החידה, ובכך הוכיח כי האנושות עדיין יכולה להתפתח, להפתעת רצף הקיו. קיו מסביר שהאנומליה מעולם לא הייתה קיימת באמת, וכי העבר וההווה שוחזרו. לאחר מכן, הוא עוזב את אולם בית המשפט, כאשר בדרכו החוצה הוא נפרד לשלום מפיקארד באומרו "נתראה... שם בחוץ" (משפט המתכתב עם משפטו האחרון של פיקארד בפרק הפיילוט: "בואו נראה מה יש שם בחוץ"). פיקארד חוזר אל האנטרפרייז-D של ההווה, ומפסיק לקפוץ בזמן.
בפעם הראשונה אי פעם, פיקארד מצטרף למשחק הפוקר השבועי של הצוות שלו, ומביע חרטה שלא עשה זאת קודם לכן. הוא מחלק את הקלפים, ואומר "... והשמים הם הגבול", מרמז כי מצפות לצוות הרפתקאות נוספות.
הפקה
הפרק "All Good Things..." שודר במקור כפרק אחד שאורכו שעתיים; בשידורים חוזרים, בדרך כלל, הפרק מוצג בצורה ערוכה, כשני פרקים, באורך של שעה כל אחד.
רונלד ד. מור ובראנון בראגה ציפו כי מייקל פילר או ג'רי טיילור יכתבו את פרק סיום הסדרה; כתוצאה מכך, הם כתבו את "All Good Things..." במקביל עם "מסע בין כוכבים: דורות", לעיתים מתבלבלים בין היבטים שונים של השניים. בערוץ ה-"commentary" של ה-DVD של "מסע בין כוכבים: דורות", הם העירו כי "All Good Things..." היה קל יותר, מאחר שלא היה להם תאריך יעד מסוים ונוקשה, שהיו חייבים לעמוד בו.
במהלך הצילומים של "All Good Things...", צולם גם כן סרט תיעודי רטרוספקטיבי מאחורי הקלעים, הנקרא "Journey's End: The Saga of Star Trek: The Next Generation", בהנחיית ג'ונתן פרייקס.
תגובות
הפרק דורג במקום החמישי ברשימה של המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" של "עשרת הפרקים הטובים ביותר של מסע בין כוכבים: הדור הבא". הפרק "All Good Things..." זכה בפרס הוגו לשנת 1995 בגין ההצגה הדרמטית הטובה ביותר. הפרק היחיד הנוסף של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" שזכה בפרס זה הוא "The Inner Light".
השערות מבטלות
השערות מבטלות הוא כשל מעגליות רטרודוקטיבי שבו מגנים על השערה (היפותזה) אחת באמצעות העלאת השערה שנייה שתסביר מדוע האירועים שחוזה ההשערה הראשונה אינם מתרחשים. ההשערה השנייה מבטלת או מחלישה את הניבויים הקיימים בהשערה הראשונה.
הדוגמה הבולטת ביותר להשערות מבטלות היא תאוריות הקשר למיניהן. בכל תאוריות הקשר יש מבנה שבו מוצע הסבר אחד (שלו אין ממצאים תומכים), והסבר שני מסביר את העדר הממצאים באמצעות הטענה שמישהו נקט אמצעים כדי לטשטש עקבות או לסלק את הממצאים. ייתכן בהחלט מצב שאכן מישהו נקט אמצעים כדי לטשטש עקבות פעולתו, אך לכל הפחות יש להצביע על ממצאים ברורים לקיום פעולה זו ואין להסתפק ב"חשדות" או צירופי מקרים בעלמא.
הנטייה לכשל "השערות מבטלות" קיימת בצורה בולטת גם בתאוריות שונות בתחומי הכלכלה והחברה הסובלות מחולשות תאורטיות בסיסיות, המוסברות באמצעות הכנסת גורם שלישי המסביר את נקודת החולשה באמצעות העלאת טענה לא נתמכת נוספת. הדגם הטיפוסי לטיעונים אלו הוא הבא:
בשימוש במבנה זה, ובסיוע ממצאים אנקדוטליים או השערות נוספות אפשר להעלות למעשה כל השערה וגם את היפוכה הגמור. לדוגמה:
למעשה, הוכחות נסיבתיות מבוססות על השערות מבטלות. עם זאת, נהוג להרשיע אדם רק כשהסבירות להיותו חף מפשע נמוכה מאוד.
נוסח השליחים
נוסח השליחים (בלטינית: Symbolum Apostolorum או Symbolum Apostolicum) הוא הצהרת אמונה נוצרית עתיקה, אחת הקאנוניות ביותר בנצרות כולה. משמש זרמים רבים בנצרות למטרות ליטורגיות וקטכיות. השימוש הרב ביותר בנוסח זה נעשה בקרב הזרמים המערביים, ובכלל זה בכנסייה הלטינית, הכנסייה העיקרית בכנסייה הקתולית, וכן באנגליקניזם ובלותרניזם. כנראה, שמה של גרסה זו של הקרדו נובע מהמסורת מן המאה ה-5 שלפיה כל אחד משנים-עשר השליחים הכתיב חלק מתפילה זו תחת השפעת רוח הקודש לאחר הפנטקוסט. נוסח השליחים מחולק באופן מסורתי לתריסר משפטים.
אוגו פוסקולו
אוגו פוסקולו (באיטלקית: Ugo Foscolo; בשמו המלא ניקולו אוגו פוסקולו Niccolo Ugo Foscolo 6 בפברואר 1778 זקינתוס - 10 בספטמבר 1827) טרנהם גרין, על יד לונדון) היה משורר, היסטוריון ומבקר של הספרות ופטריוט איטלקי ממוצא יווני. נחשב הנציג העיקרי של הספרות האיטלקית בצומת המאות 18 וה-19. ביצירתו נפגשים האידיאלים האסתטיים של הנאו-קלסיציזם עם מוטיבים ורעיונות של הטרום-רומנטיזם והרומנטיזם.
מאשה רספוטינה
אלה ניקולייבנה אגייבה (ברוסית: Алла Николаевна Агеева; נולדה ב-13 במאי 1964) הידועה בשם הבמה מאשה רספוטינה (באנגלית: Masha Rasputina) היא זמרת פופ רוסייה, שזכתה לשיא הפופולריות שלה בשנות ה-90 וה-2000.
אוגו פוסקולו
הוכרח מגיל צעיר לחיות רחוק ממולדתו - האי היווני זקינתוס, אז זנטה, אחר כך הרפובליקה של ונציה. הרגיש גולה כל חייו, מושפע מעולם האידיאלים הקלאסיים של היוונים שבהם התחנך בילדותו. נדד מארץ לארץ, פוסקולו היה חסר אמונה דתית ודבק ברוח של עידן האורות, משורר של רגשות ושאיפות אוניברסליות.
מאשה רספוטינה
נעוריה וקריירה
רספוטינה נולדה באינסקוי שבמחוז קמרובו ב-13 במאי 1964 כבת של עובד תחנת הכוח מקומית. בילדותה, עברה רספוטינה לכפר אורופ, שם התגוררה עם סבה וסבתה מצד אביה. בעקבות הוריה, רספוטינה הגישה תחילה מועמדות לקורס טכני, אך נשרה מאחר שהעדיפה להשקיע בעולם המוזיקה ובקריירה שלה כזמרת. לאחר מכן, היא עברה למוסקבה, ולקחה חלק באודישנים מרובים. בסופו של דבר, היא הצטרפה להרכב מוזיקלי והחליטה ללמוד באוניברסיטה הממלכתית לתרבות ואמנויות קמרובו. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה והמשיכה לתואר שני בבית הספר למוזיקה טבר בניצוח מקהלה, אותו סיימה ב-1988.
ב-2003 היא הוציאה את הלהיט, "Roza chaynaya" (ברוסית: Роза чайная, כלומר "ורד התה"), דואט עם פיליפ קירקורוב.
אולגה קורבוט
אולגה ולנטינובנה קורבוט (בבלארוסית: Вольга Валянцінаўна Корбут; ברוסית: Ольга Валентиновна Корбут; נולדה ב־16 במאי 1955) היא מתעמלת בלארוסית-סובייטית. היא אלופה אולימפית (מינכן 1972 ומונטריאול 1976) בעלת 6 מדליות מהן, 4 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 5 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
קורבוט זכתה לפרסום עולמי באולימפיאדת מינכן (1972), כאשר כבשה את ליבו של הציבור המערבי בעיצומה של המלחמה הקרה. למרות שישנן מתעמלות רבות שזכו גם לפניה וגם אחריה במדליות אולימפיות ובתארים רבים יותר, נחשבת הופעתה באולימפיאדת מינכן כפורצת דרך וכאירוע אשר שינה את פני התעמלות הנשים.
תחילת הקריירה
קורבוט נולדה בעיר גרודנו שבבלארוס. כבר בגיל צעיר התבלטה ביכולתה הספורטיבית ונמשכה לענף ההתעמלות בעקבות אחותה הגדולה שזכתה בהמשך גם היא בתארים בענף ההתעמלות. בגיל שמונה הצטרפה לבית ספר לספורט שנוהל על ידי רנאלד קניש שנודע כבר אז כמאמן התעמלות חדשן. המאמנת הראשונה שלה הייתה המתעמלת האולימפית (אולימפיאדת טוקיו) אלנה וולצ'סקיה. ב־1967 השתתפה באליפות בתי הספר של ברית המועצות וזכתה במדליות זהב על סוס קפיצות, מקבילים מדורגים וקורה. ב-1969, בהיותה בת 14 בלבד, התמודדה לראשונה באליפות ברית המועצות. קורבוט, שהתאמנה אז תחת הדרכתו של קניש, הציגה אז לראשונה בעולם, שני אלמנטים הקרויים על שמה: קורבוט סלטו - סלטה לאחור על מכשיר הקורה וקורבוט פליפ - סלטה לאחור מהבד העליון של המקבילים המדורגים. "קורבוט פליפ" היה התרגיל הראשון שבו התבצעה עזיבה של המקבילים המדורגים תוך כדי תנועה לאחור. קורבוט זכתה באליפות במכשיר סוס הקפיצות ובמקום החמישי בקרב רב.
בעקבות תרגיליה האקרובטיים, שזכו לתשואות הקהל, החל ויכוח בעולם ההתעמלות הסובייטי, האם ראוי לשלב תרגילים בעלי אופי קרקסי בהתעמלות הסובייטית בעלת המסורת המפוארת. ואמנם, מועצת הספורט הלאומית בברית המועצות החליטה להתנגד לתרגילים הללו וסימנה בכך את תחילת מאבקם של קניש וקורבוט להכרה בתרגיליהם החדשניים.
היא זכתה שוב במכשיר סוס הקפיצות באליפות ברית המועצות של 1970 ובמקום השמיני בקרב רב. באליפויות של 1971 ו-1972 זכתה במקומות הרביעי והשלישי (בהתאמה) בקרב רב.
אולימפיאדת מינכן
במסגרת תרגילי הקרב רב, אשר פתחו את תחרויות התעמלות הנשים באולימפיאדה, בעת שהובילה את התחרות לאחר שלושה מכשירים, ביצעה קורבוט תרגיל כושל במיוחד, דווקא על אחד המכשירים שבו הצטיינה - המקבילים המדורגים. במהלך התרגיל היא נכשלה באלמנטים פשוטים ואף נפלה מן המכשיר. בסיום התרגיל היא מיררה בבכי כאשר מצלמות הטלוויזיה מתמקדות בה. דווקא כישלון זה והתנהגותה האנושית, שבאה בניגוד לתפיסת הקהל המערבי את ספורטאי הגוש המזרחי כנוקשים וחסרי רגש, הקנו לה את אהדת הקהל והחלו את הפיכתה לאחת מכוכבות המשחקים.
בתחרויות במכשירים הבודדים הייתה מעורבת קורבוט בשתי הופעות בלתי נשכחות. בתרגיל על המקבילים המדורגים ביצעה הפעם תרגיל מושלם אשר כלל אלמנטים אקרובטיים קשים מאוד. הקהל הגיב במחיאות כפיים סוערות, אך נדהם כאשר השופטים העניקו לה את הציון 9.80 שנראה לקהל כנמוך מדי. תגובת הקהל במינכן הייתה חסרת תקדים. במשך דקות ארוכות קרא הקהל בוז ורקע ברגליו ולא איפשר את המשך התחרות. למרות זאת, השופטים לא שינו את החלטתם ואחרי כרבע שעה של מחאות הקהל סימנו השופטים למתעמלת הבאה לעלות למכשיר ורק במהלך התרגיל פסק הרעש. בסיום, הספיק הציון 9.80 למדליית כסף בלבד.
קורבוט זכתה במדליית זהב על תרגיליה על מכשיר הקורה והתייצבה למכשיר האחרון, תרגיל הקרקע. היא הייתה המתעמלת האחרונה בסבב המתעמלות והייתה זקוקה בתרגילה האחרון לציון של 9.90 כדי לזכות במדליית הזהב במכשיר ולחלוף על פני יריבתה הגדולה לודמילה טורישצ'בה. קורבוט ביצעה תרגיל מלא חן וללא טעויות וכבשה את לב הקהל שהגיב בתשואות סוערות. השופטים העניקו לה את הציון 9.90 וכך היא זכתה במדליית הזהב האישית השנייה שלה במשחקים. בנוסף, היא זכתה במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית יחד עם קבוצת המתעמלות הסובייטית.
הפופולריות של קורבוט
כבר במהלך אולימפיאדת מינכן הפכה קורבוט לאישיות בולטת הרבה מעבר להישגיה הספורטיביים. התקשורת המערבית התפעלה מגילה הצעיר ומיכולתה האקרובטית, אך במיוחד שבתה קורבוט את לבם של הצופים המערביים בחיוכיה בזמן ולאחר התרגילים ובחינה הכובש שכאמור, עמד בסתירה להתנהגותם הרצינית והנוקשה של רוב הספורטאים מהגוש המזרחי. לאחר האולימפיאדה היא החלה בסיורים ברחבי העולם ואף הגיעה בעיצומה של המלחמה הקרה לארצות הברית שם נפגשה עם הנשיא באותה עת, ריצ'רד ניקסון, אשר לדברי קורבוט אמר לה כי הופעתה במינכן תרמה להפחתת המתיחות הפוליטית בתקופת המלחמה הקרה יותר מכפי ששגרירויות המדינות היו מסוגלות לעשות בתקופה של חמש שנים.
סיום הקריירה
קורבוט זכתה ב-1973 באליפות ברית המועצות ובאוניברסיאדה. באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בלונדון, בריטניה אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתחרות הקרב רב אחרי בת ארצה לודמילה טורישצ'בה. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בווארנה, בולגריה בשנת 1974 היא זכתה ב-5 מדליות מהן 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על סוס הקפיצות ומדליות כסף בתרגילים על הקרקע, על המקבילים המדורגים ועל הקורה.
ב-1975 היא הסתכסכה עם מאמנה קניש ועברה להתאמן אצל אשתו. באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית ובמדליית כסף בתרגיל על הקורה.
ב-1977, כחצי שנה אחרי האולימפיאדה, היא פרשה מהתעמלות. היא נישאה לזמר הבילורוסי ליאוניד בורטקביץ (ממובילי להקת פסניארי) וילדה בן ב-1979. לאחר אסון צ'רנוביל ב-1986 היא החלה שוב במסע סיורים בעולם במטרה לגייס תרומות למען נפגעי האסון. ב-1991 היא עקרה עם משפחתה לארצות הברית ועסקה שם באימון נערות צעירות בהתעמלות. לאחר מספר שנים, נטען כנגדה כי יישמה את שיטות האימון הקשוחות שהיו נהוגות בברית המועצות גם על הנערות האמריקאיות והיא נאלצה להפסיק למשך זמן מה את קריירת האימון שלה. בשלב מאוחר יותר התגרשה קורבוט מבעלה, נישאה מחדש לאמריקאי והתגרשה בשנית ב-2007. היא חיה כיום באריזונה. ב-2001 נתפסה קורבוט בגנבה פעוטה מחנות אך היא הכחישה את ההאשמות.
השפעתה על התעמלות הנשים
הופעתה של קורבוט באולימפיאדת מינכן הייתה פורצת דרך במובנים רבים. עד אז שלטה בהתעמלות הנשים האסכולה הסובייטית שהושפעה מאוד מתנועות הבלט הקלאסי והדגישה תנועות "ברבור" ארוכות, קצב איטי יחסית ורצינות. רוב המתעמלות המובילות עד אז היו בשנות העשרים שלהן.
שיטות האימון של קניש
בשנים האחרונות, בעת היותה בארצות הברית, יצאה קורבוט במספר הזדמנויות בהתקפות חריפות על מאמן העבר שלה רנאלד קניש. היא טענה כלפיו כי היא נאלצה כילדה להתאמן עד 20 שעות ביום. נדרש ממנה לרשום כל מזון שאכלה וכל משקה ששתתה. האימונים על התרגילים האקרובטיים הביאו למספר פציעות קשות ביותר. קניש הכריח אותה להתאמן מול מראה ולחייך באופן בלתי פוסק. לטענתה, כילדה, לא היו לה חיי חברה כלל והיא פיתחה תלות מוחלטת בקניש. היא גם רמזה כי ייתכן וקיבלה חומרים אשר עיכבו את התפתחותה המינית, דבר אשר נועד לשמר את גמישות גופה ואת תדמיתה הצעירה.
בהאשמות הכבדות ביותר שבהן יצאה קורבוט לגבי קניש, היא טענה כי זמן קצר לפני אולימפיאדת מינכן, בעת היותה בת 17, הכריח אותה קניש לשתות כמה כוסות של קוניאק, כפה עליה קיום יחסי מין עמו וכי בהזדמנויות שונות הכה אותה. רנאלד קניש, אשר נדרש להאשמות החמורות הללו, ענה כי קורבוט הייתה ילדה עצלה וקפריזית. הוא הכחיש מכל וכל את סיפור כפיית יחסי המין וטען כי קורבוט המציאה את הסיפור גם כדי לקדם את מכירת ספרה אשר יצא לאור באותה עת וגם כדי לנקום בו על כך שהכה אותה פעם אחת בפומבי ומאז אותו אירוע, שנאה אותו קורבוט לטענתו. כאמור, קניש הכחיש כי הכה את קורבוט בהזדמנויות נוספות.
פוינט פייפר
פוינט פייפר (באנגלית: Point Piper) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וולהרה.
גאוגרפיה
בזכות מיקומו נשקפים מחופיו נופים פנורמיים מרשימים, שהעלו את ערך הנכסים בפרוור לגבהים מרשימים. על פי הערכת כתבת הנדל"ן סינדי מרטין ב-2002, הערך הכולל של הנכסים על קרן וולסלי (Wolseley Crescent) לאורך קילומטר חוף, הוא כ-720 מיליון דולר אוסטרלי, מה שהופך את פוינט פייפר להיות הפרוור היקר ביותר בסידני מבחינת ערך יחסית לשטח (אם כי לא בהכרח מבחינת ממוצע שווי בתים). הפרוור הוא מהקטנים בסידני, עם אחד עשר רחובות בלבד: שדרות בקהרסט ולונגוורת; הדרכים סאות' הד החדשה, וונולה, ויונה ווולסלי; הרחובות וונתוורת ורדברס; קרן וולסלי; וונתוורת פלייס ווינגדל פלייס.
בגבולו הצפון מזרחי נמצא חוף ליידי מרטינס ובצידו המערבי חוף שבעה שילינג.
היסטוריה
הנחלה הראשונה שחולקה בפוינט פייפר ב-1816 ניתנה לקפטן ג'ון פייפר, קצין ממוצא סקוטי. בנחלה זו בנה פייפר אחוזה בשטח של 770,000 מ"ר, לה קרא "פוינט פייפר" (מילולית, נקודת פייפר). בעת שירותו של פייפר כנציב המכס בסידני נמצאו עדויות למעילה מטעמו. אף שפייפר מעולם לא הואשם בפשע כלשהו, הוא ניסה להטביע עצמו במימי הנמל ושרד ניסיון התאבדות זה. מאוחר יותר הוא מכר את כל נחלותיו בפוינט פייפר, רוז ביי, ניוטרל ביי ופיטרשהם בעבור 5,000 דולר ועבר לחיות בכפר. במקומו הגיע נציב מכס חדש מטעם הכתר האנגלי, קולונל ג'ון גיבס, ומשפחתו דרה באחוזה. אחוזת פוינט פייפר נהרסה במהלך מאמצי השיקום והבניה במאה ה-19.
תרבות
במקום מספר בתים מרשימים ארכיטקטונית, כגון אחוזתו של ג'ון סיימונד, שנבנתה בעלות של 70 מיליון דולר אוסטרלי (לא כולל עלות המגרש), והפכה לבית היקר ביותר שנבנה אי פעם באוסטרליה. בית המגורים השני בעלותו באוסטרליה מצוי גם הוא בפרוור, אחוזת קרייג-יי-מור (Craig-y-Mor), שהייתה בעבר בבעלותו של רנה ריבקין, בנקאי ועמיל בורסה, עד שמכרהּ בעבור 16.15 מיליון דולר. בשנת 2008 נמכרה אחוזה זו שוב ב-32.4 מיליון דולר.
בפרוור מתגוררים מספר אישים בעלי חשיבות: מלקולם טרנבול, חבר פרלמנט ומועמד לראשות הממשלה; פרנק לוי, מייסד רשת הקניונים וסטפילד; ג'ון סיימונד, מייסד רשת הלוואות המשכון Aussie Home Loans; ובוב הוק, ראש ממשלת אוסטרליה ה-23 (1983–1991).
Your Disco Needs You
Your Disco Needs You (בעברית: הדיסקו שלך צריך אותך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג, מתוך אלבומה השביעי, Light Years. השיר יצא לאור בשנת 2001, כסינגל החמישי והאחרון מן האלבום, כאשר במקור היה צריך לצאת כסינגל הראשון.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-20 במצעד המוזיקה האוסטרלי, ה-152 במצעד הסינגלים הבריטי, וה-27 במצעד שבשווייץ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קיילי מינוג, גיא צ'יימברס ורובי ויליאמס, והופק על צ'יימברס וסטיב פאוור. השיר כשמו, עוסק בסגנון הדיסקו, ומילותיו מתארות וממחישות את הכוח השורר בתוך מוזיקת הדיסקו, ואת העוצמה שבה.
למרות שלא יצא בבריטניה, השיר הצליח להגיע בשיאו שם אל המקום ה-152, בזכות מכירות בלבד. לקראת סופו של השיר, שרה מינוג בית בשפה הצרפתית.
ראי בתוך ראי
"ראי בתוך ראי" (בגרמנית: Der Spiegel im Spiegel - Ein Labyrinth – מראה בתוך מראה: מבוך) הוא קובץ סיפורים סוריאליסטיים מאת מיכאל אנדה, אשר יצא לאור בשנת 1983. הקובץ תורגם לעברית מגרמנית על ידי שלמה טנאי ויצא לאור בהוצאת "זמורה ביתן" בשנת 1988.
"ראי בתוך ראי" אינו ספר עלילתי, אלא אוסף של סיפורים קצרים, היוצרים ביחד מקשה אחת שלמה. הסיפורים מתארים עולם של חזיונות בעלי הגיון פנימי, הלובשים ופושטים צורה ומציגים, יחד ולחוד רעיונות פילוסופיים עמוקים. לא קיים סדר מסוים (מספרי) או אחר של ה"פרקים", והקשר בין הסיפורים הוא אסוציאטיבי.
באסופה עוברת כחוט השני השאלה "מה משתקף במראה, אשר משתקפת במראה"? אין תשובה ברורה בספר על השאלה, בשל המבנה הייחודי של הספר, שבו הקורא עלול "ללכת לאיבוד" בטיעונים הלוגיים השונים - מה שמסביר חלקית את כותרת המשנה בגרמנית - "מבוך".
השאלה: "מה רואים בראי המשתקף בתוך ראי? התדעי זאת, מפקדת משאלות זהובת העין?" מופיעה בספרו של אנדה "הסיפור שאינו נגמר".
יוסף הפטמן
יוסף חיים הֶפְטְמן (בכתיב יידי: העפטמאַן; ט"ו באב תרמ"ח, 23 ביולי 1888, – כ"ד בטבת תשט"ו, 18 בינואר 1955) היה עיתונאי וסופר בתקופת היישוב ובימי המדינה, פזמונאי ועורך העיתון "הבוקר".
קורות חיים
יוסף הפטמן נולד בברינסק שברוסיה בשנת 1888. החל עבודתו העיתונאית בעיתון "הצפירה" בשנת 1910, ובשנת 1911 היה חבר המערכת של העיתון.
עלה לארץ ישראל בשנת 1920 או 1921. הפטמן הוא מעבדו או מתרגמו לעברית של השיר "אנו נהיה הראשונים", משירי העלייה השלישית. שימש מזכיר הוועד הלאומי.
בשנת 1922 יצא לפולין, ופעל בה כעיתונאי ונואם. בשהותו בפולין חיבר את ההמנון לטקס פתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים, שהושר ביום הפתיחה ב-1 באפריל 1925. היה פעיל בתנועת "החלוץ" ולאחר מכן במפלגת "הציונים הכלליים", מפלגת חוגי המעמד הבינוני-הגבוה של סוחרים, תעשיינים ובעלי הון, שאף הייתה משולבת בהנהגת היישוב ובארגון "ההגנה". יהודי פולין הכירו אותו היטב מההרצאות הרבות שהיה נותן בעיירות נדחות ברחבי פולין.
בסוף 1934 חזר הפטמן לארץ ישראל, ועבד בדואר היום. משנת 1936 ועד מותו היה עורך עיתון "הבוקר", עיתונם של "הציונים הכלליים".
יסד את "עיתון העיתונאים" המיוחד, שהיה עורכו הראשי וגם מנחו: היה זה אירוע תרבותי שבועי בשנים 1940–1952 בימי שישי, כשבתל אביב היה הכול סגור למופעי אמנות ובידור, וזו הייתה הבמה הציבורית היחידה הפתוחה לחיי תרבות.
הפטמן היה פעיל באגודת העיתונאים, ומשנת 1940 שימש אף כיו"ר האגודה. היה מהוגי רעיון הקמת בית העיתונאים, מפעל שארך שנים רבות, מסוף תקופת המנדט הבריטי, שבה לבקשתו הקצתה ממשלת המנדט מגרש בתל אביב להקמת הבית, ובהמשך איסוף כספים ותרומות להקמתו וכלה בשלבי הבניה שארכו משנת 1953 ועד שנחנך בשנת 1957 כבית סוקולוב, אותו כבר לא זכה לראות בחייו.
יוסף הפטמן נפטר ב-18 בינואר 1955, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק. בשנת 1957 נקבע על שמו רחוב במרכז תל אביב.
האבסינת
האבסינת (בצרפתית: L'Absinthe) הוא ציור משנת 1876 מאת הצייר האימפרסיוניסטי הצרפתי אדגר דגה, הנחשב לדוגמה מובהקת של סגנון האימפרסיוניזם באמנות. בעת יצירתו נקרא הציור "שרטוט של בית קפה צרפתי", מאוחר יותר שוּנה שמו ל"דמויות בבית קפה", ורק בשנת 1893 קיבל את שמו הנוכחי. הוא מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז.
תיאור היצירה
בציור מתוארות שתי דמויות – גבר ואישה. האישה יושבת במרכז התמונה, והגבר יושב לשמאלה ומביט שמאלה – אל מחוץ לתמונה. האישה בוהה קדימה, מבטה אינו ממוקד בדבר, ולפניה כוס ובה אבסינת שהוא משקה ירוק חריף.
כל אחת מהדמויות שקועה בעצמה, והיצירה מבטאת את הניכור והבדידות החברתית שנפוצה בפריז הגדלה והולכת של שנות ה-1870. האישה היא השחקנית ששימשה מודל לאמנים, והגבר הוא הצייר והפסל – שתי דמויות בוהמייניות ידועות באותה עת. בית הקפה שבו יושבים השניים הוא בכיכר פיגאל שבפריז, ששימש מקום מפגש מקובל לאמנים (נהרס בשרפה ב-2004).
הקומפוזיציה של הציור משקפת את השפעת הצילום על האמנות המודרנית בקיטוע של הקומפוזיציה ובנקודת המבט של הצייר. הדמויות ממוקמות בשולי הפורמט, ואת החלל המרכזי של הציור תופשים השולחנות הריקים של בית הקפה, המסודרים בזווית היוצרת עומק פרספקטיבי בחלל.
הלגיון העשירי פרטנסיס
הלגיון העשירי פְרֵטֶנְסִיס (לטינית: LEGIO X FRETENSIS או בקיצור LXF) היה לגיון רומאי שהוקם על ידי אוקטביאנוס בשנת 41 לפנה"ס, בזמן מלחמת האזרחים ברומא. הידיעות על פעולות הלגיון מגיעות עד תחילת המאה ה-5.
מלחמת האזרחים והתקופה הקיסרית
אוקטביוס הקים את הלגיון העשירי בשנת 41 לפנה"ס, המספר שניתן לו הוא התייחסות ללגיון העשירי אקווסטריס שפעל תחת פיקודו של יוליוס קיסר.
המערכה הראשונה של הלגיון התקיימה בסיקיליה ב-36 לפנה"ס. הלגיון, תחת פיקודו של מרקוס אגריפה, נלחם נגד צבאו של סקסטוס פומפיוס. הניצחונות בקרבות במילאי ובנאולוכוס, בקרבת מצר מסינה (לטינית: Fretum Siculum), הסירו את האיום שהטיל פומפיוס על רומא, והעניקו ללגיון את הכינוי פרטנסיס – "של המיצר".
בשנת 31 לפנה"ס נלחם הלגיון העשירי בקרב אקטיום כנגד מרקוס אנטוניוס. השתתפותו העיקרית של הלגיון בקרב, שהיה קרב ימי, היה בעלייה ותפיסת ספינות שעגנו ליד החוף. לציון הקרב נקבעה ספינת מלחמה תלת-חתרית כאחד מסמליו. סמל נוסף היה דמות של חזיר בר.
מעבר חום
מעבר חום הוא מעבר של אנרגיית חום מגוף בטמפרטורה גבוהה לגוף בטמפרטורה נמוכה. מעבר החום מתבצע בשלוש דרכים: הולכה, הסעה וקרינה.
הלגיון העשירי פרטנסיס
מלחמת האזרחים והתקופה הקיסרית
מאוחר יותר הוצב הלגיון העשירי בבלקן ומשם הועבר לסוריה בשנת 6 לפנה"ס, שם הוא היה חלק מן המערך הצבאי הרומאי שהוקם כהגנה נגד פלישה של האימפריה הפרתית. עם סיפוחה של יהודה לאימפריה הרומית בשנת 6 נשלח הלגיון העשירי לעזור לקוויריניוס לדכא כל התנגדות לסיפוח ולארגון יהודה כפרובינקיה.
מטבע עם טביעת רכב של הלגיון העשירי פרטנסיס נמצאה בחורבת מצד.
המרד הגדול
הלגיון העשירי יחד עם הלגיון החמישי מקדוניקה הוצבו באלכסנדריה בשנת 66 כהכנה לפלישה לאתיופיה אולם פרוץ המרד הגדול ביהודה גרם לשינוי התוכנית והלגיונות הועמדו תחת פיקודו של אספסיאנוס שנירון הטיל עליו לדכא את המרד. מפקד הלגיון העשירי בתחילת המרד היה מרקוס אולפיוס טראיאנוס. תחילה הלגיון העשירי היה מוצב בעכו אולם הוא נאלץ לעבור לקיסריה, הלגיון השתתף בכיבוש אזור הטראכון והעיר גמלא, הוא חנה בבית שאן. עדויות למחנהו של הלגיון נמצאו גם בעין המסייעת 7020. בשנת 67 כבש הלגיון את יפיע והחריב אותה. הלגיון כבש והרס את היישוב היהודי בקומראן באביב של שנת 68. הלגיון הקים את מחנה החורף שלו ביריחו. הלגיון העשירי היה חלק ממחנה הצבא הרומאי שהטיל מצור על ירושלים בשנת 70, מחנהו של הלגיון היה על הר הזיתים ואנשיו הצטיינו בירי בליסטראות על העיר הנצורה, המצור נמשך כחמישה חודשים שבסופם הלגיונות הרומאיים הסתערו על העיר, כבשוה ושרפו את בית המקדש.
אחרי הניצחון על מרכז ההתנגדות בירושלים הלגיון העשירי השתתף במבצעים הרומאים לטיהור שאריתה של יהודה משרידי המרד, הוא כבש את המבצרים הרודיון ומכוור. הלגיון תחת פיקודו של פלביוס סילבה הטיל מצור בשנת 72 על מצדה, מעוזם האחרון של המורדים, הצרים החלו בבניית סוללה אדירה שהייתה מורכבת מאלפי טונות של אבנים ואדמה. בנייתה הושלמה בשנת 73 והלגיון הצליח לפרוץ את חומות המבצר רק כדי לגלות שהמורדים בחרו לקחת את חייהם מאשר ליפול בשבי הרומאי. לאחר השלמת דיכויו של המרד הלגיון העשירי הועבר ליהודה ומחנה הקבע שלו נקבע בירושלים, הוא היה כפוף לפיקודו של נציב יהודה שמעתה היה בדרגה של לגאטוס. הלגיון העשירי לקח חלק במלחמות הפרתיות של הקיסר טראיאנוס כנגד האימפריה הפרתית.
האבסינת
ביקורת
כשהוצגה לראשונה בשנת 1876, זכתה היצירה לביקורות שליליות ביותר. המבקרים כינו את היצירה "מכוערת" ו"מעוררת דחייה" והיא לא הוצגה שוב עד שנת 1892, עת הוסרה מהתצוגה בשל קריאות הבוז של הצופים. בין השאר תקפו המבקרים את התמונה בשל מה שנראה כ"חוסר איזון" – הדמויות אינן במרכז התמונה או בחזיתה, והדמות הימנית "חתוכה".
הלגיון העשירי פרטנסיס
בסיס הלגיון העשירי בירושלים
על-פי כתבי יוסף בן מתתיהו, יחידות מהלגיון העשירי נשארו לשמור על חורבות ירושלים, והתמקמו באזור מגדלי המצודה של הורדוס (אזור מגדל דוד של ימינו), שלא הוחרבו יחד עם שאר העיר. עד לשנים האחרונות סברו רוב החוקרים כי זה היה מיקום מחנה הלגיון עד לסוף המאה השלישית כאשר עזב הלגיון את העיר. אולם בחפירות הארכאולוגיות הנרחבות שהתנהלו באזור נמצאו ממצאים מועטים שניתן לשייכם ללגיון העשירי, כגון כמה מטבעות, וכן רעפים, לבנים וצינורות חרס מוטבעים בחותם הלגיון. ממצאים כאלה נמצאו באתרים רבים בעיר ובסביבותיה ולכן לא יכולים להוות הוכחה חד-משמעית למיקומו של הלגיון. כמו כן לא נמצאו שרידי ביצורים או מבנים אחרים שניתן לשייכם למחנה צבאי.
מעבר חום
הולכת חום
הולכת חום היא העברה של חום בעזרת מגע בין שני גופים, או בתוך גוף מוליך. הפיזיקאי הצרפתי ז'וזף פורייה קבע בחוק פורייה כי הולכת חום בין שני גופים פרופורציונית להפרש הטמפרטורות ביניהם ביחס ישר, ולמרחק ביניהם ביחס הפוך, או מתמטית:
הלגיון העשירי פרטנסיס
בסיס הלגיון העשירי בירושלים
בחפירות שנערכו ב-1949 בגבעת רם (שייח' באדר) לצורך הקמת בנייני האומה, חשף הארכאולוג מיכאל אבי-יונה את בית המלאכה לכלי חרס שכלל כבשנים, לבנים ורעפים של הלגיון שהיה במקום. פריטים רבים של לבנים ורעפים עם טביעות החותם של הלגיון העשירי נמצאו ברחבי הארץ ובסביבות העיר בפרט.
מעבר חום
הולכת חום
כאשר \ J זרם החום שעובר, \ \Delta T הפרש הטמפרטורות בין שני הגופים, ו-\ \lambda הוא מקדם הולכת החום במעבר.
הלגיון העשירי פרטנסיס
בסיס הלגיון העשירי בירושלים
החוקרים ונסן ואבל הניחו כי המחנה הרומאי עבר שינויים בגודלו ומיקומו בהתאם לצורכי הלגיון כך שמאז החורבן ועד מרד בר כוכבא השתרע המחנה על פני העיר העליונה ושטחו התכווץ למחצית לאחר 135 ושוב התכווץ במהלך המאה השלישית משנטש הלגיון את העיר ועבר לבסיסו באילת. הנחה זו מקובלת בחלקה על רוב החוקרים המתעלמים מהשלב הראשון שאין לגביו כל מידע. החוקרים מסכימים כי המחנה היה יוצא דופן מאחר שהוקם על חורבות עיר קיימת והפך למרכזה של קולוניה, סביב מחנה הלגיון הוקמו השכונות האזרחיות.
מעבר חום
הולכת חום
להולכה בתוך גוף מחלקים את הגוף לחלקים קטנים, וביניהם יעבור חום לפי מקדם הולכת החום של החומר. מתוך שימור אנרגיה בבעיה מגיעים למשוואת הולכת החום:
כאשר היא פונקציית הטמפרטורה בזמן ובמרחב, והמקדם \ k (לפעמים \ \kappa) הוא מקדם הולכת החום של הגוף, למשל במוט מוליך מקדם ההולכה הוא
כאשר \ \lambda מקדם הולכת החום של החומר, \ \rho צפיפות המסה של החומר, \ c קיבול החום הסגולי של החומר, ו-\ A שטח החתך של המוט.
לפתרונות המשוואה והמחשה ראו הערך משוואת הולכת החום.
הסעת חום
הסעת חום היא העברה פיזית של חום, כלומר תנועה של גוף כלשהו שמכיל חום, ממקום אחד למקום אחר. לרוב מתבטאת הסעה בזורמים, כאשר זרם כלשהו של חומר מחליף חומר קר בחומר חם. פעמים רבות אפשר לתאר את תנועת החומר, ואי לכך גם את תנועת החום, באמצעות פעפוע.
גוף שספח חום- נפחו גדל. הדבר זניח במוצק אך ניכר בנוזל ובעיקר בגז; עם העלייה בנפח צפיפותו קטנה (מסה ליחידת נפח). כאשר הנוזל או הגז מצויים בהשפעת כוח משיכה האזור הצפוף יותר ישאף לשקוע (יש בו יותר מסה ליחידת נפח) ואילו הפחות צפוף יעלה כלפי מעלה; תנועה זו יוצרת זרמים המסיעים את הנוזל או הגז החם.
הסעת חום נפוצה מאוד בטבע. הסעת חום באטמוספירה משפיעה על מטאורולוגיה והיווצרות סופות; וזרימה באוקיינוסים מושפעת גם היא רבות.
משוואת ההסעה הכללית :
כאשר Q הוא שטף החום "הנלקח" בהסעה. h - מייצג את מקדם ההסעה אשר מתחלקת ל-2 מקרים : הסעה חופשית והסעה מאולצת, A - מייצג את שטח המעטפת החשוף להסעה ו-T∆ מייצג את הפרש הטמפרטורה בין הסביבה לגוף.
קרינת חום
גופים חמים פולטים קרינה, שגורמת לקירורם. חוק סטפן-בולצמן קובע כי זרם האנרגיה הנפלט מגוף פרופורציוני לטמפרטורה שלו ברביעית. מתמטית: