cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנושה אנסארי
קריירה
בשנת 1993, יסדה בשיתוף עם בעלה וגיסה אמיר אנסארי את חברת הטלקום Telecom Technologies Inc. החברה הייתה ספקית של טכנולוגיית שאפשרה לספקי שרות לשפר את ביצועי המערכת ולהוריד את עלויות ההפעלה. החברה שבסיסה בריצ'רדסון, טקסס, הציעה מוצרים שאפשרו שילוב בין רשתות טלקום קיימות לרשתות הדור הבא של יישומים, באמצעות טכנולוגיית מתגי תוכנה. בשנת 2001 החברה נרכשה על ידי Sonus Networks, Inc. בעסקת מלאי למניה עבור 10.8 מיליון מניות ממניות Sonus. אנושה אנסארי הפכה לסגנית נשיא החברה ומנכ"לית חטיבה חדשה בחברה. בשנת 2006, הייתה מיסדת שותפה בחברת Prodea Systems, ומכהנת כיו"ר וכמנכ"לית החברה. Prodea היא חברה לניהול טכנולוגיות ושירותים בבעלות פרטית שהוקמה על ידי משפחת אנסארי עם מרכזי פיתוח הן בריצ'רדסון, טקסס ובעמק הסיליקון.
פעילות ציבורית
אנסארי השתתפה כדוברת באקדמיה למנהיגות הדבש בשנת 2010 עם הומר היקאם במחנה החלל של ארצות הברית בהאנטסוויל, אלבמה.
בשנת 2009 הוצגה אנסארי בסרט הדוקומנטרי "תיירי החלל" של הקולנוען השווייצרי העצמאי כריסטיאן פריי על מיליארדרים ששילמו כדי לבקר בתחנת החלל הבינלאומית.
היא כיהנה כדוברת ראשית וקיבלה תואר דוקטור של כבוד למדע מאוניברסיטת עמק יוטה ב־25 באפריל 2013.
ב־26 בפברואר 2017, היא ופירוז נאדרי ייצגו את הקולנוען האיראני אסחר פרהאדי בטקס פרסי אוסקר ה-89 וקיבלו את פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר בשפה זרה לסרטו The Salesman. פרהאדי לא השתתף בטקס בגלל התנגדותו לאיסור ההגירה של הנשיא טראמפ החל על שבע מדינות מוסלמיות כולל איראן. פרהאדי בחר באנסארי ובנאדי כנציגיו מכיוון ששניהם איראנים-אמריקאים מצליחים.
אנסארי כיהנה בדירקטוריונים של הקרן Make-a-Wish של צפון טקסס ומרכז הסיעוד לילדים במחוז קולין. היא הייתה פעילה עם כמה ארגונים ללא מטרות רווח, כולל הארגון האיראני האמריקני לנשים ללא מטרות רווח. עמותות אחרות כוללות את קרן אשוקה בתמיכתה ביזמים חברתיים.
טיסתה לחלל
אנסארי עצמה אמרה שהיא לא רואה את עצמה "תיירת חלל", ומעדיפה את התואר "משתתף בטיסה בחלל". היא מהתומכות של רעיון הפרטת החלל תהליך המאפשר לחברות בעלות יכולת מסחרית לשלוח ציוד או אנשים באופן עצמאי לחלל למטרות של חקר או למטרות אחרות. חברת ההשקעות שלה פרואדה הודיעה על שיתוף פעולה עם Space Adventures, Ltd. וסוכנות החלל הפדרלית של רוסיה ליצירת צי של כלי טיס תת-מסלולי בחלל לשימוש מסחרי עולמי.
אנסארי התאמנה כגיבוי עבור דייסקה אנוומוטו, תייר חלל מיפן, לטיסת סויוז לתחנת החלל הבינלאומית, באמצעות חברת Space Adventures. ב־21 באוגוסט 2006 נפסל אנוומוטו מבחינה רפואית מלהצטרף למשימת Soyuz TMA-9 שהייתה אמורה לצאת לדרך בחודש שלאחר מכן. למחרת אנסארי הועלה לצוות הראשי.
יום לפני עזיבתה היא התראיינה בטלוויזיה הלאומית האיראנית לתוכנית האסטרונומיה "שמי הלילה", המארחים איחלו לה הצלחה והודו לה בשם האיראנים. אנסארי בתמורה הודתה להם. אנסארי המריאה למשימת סויוז TMA-9 עם המפקד מיכאיל טיורין (RSA) ומהנדס הטיסה מייקל לופז-אלגריה (נאס"א) בשעה 04:59 (UTC) ביום שני, 18 בספטמבר 2006, מבייקונור, קזחסטן. היא הפכה לתיירת החלל הרביעית (והאישה הראשונה). החוזה שלה לא מאפשר לחשוף את הסכום ששולם, אך תיירי חלל קודמים שילמו סכום של יותר מ-20 מיליון דולר. מעבורת החלל עגנה בתחנת החלל הבינלאומית ביום רביעי 20 בספטמבר 2006, בשעה 05:21 (UTC). לאחר שהות של תשעה ימים עזבה את תחנת החלל עם המעבורת סויוז TMA-8 עם האסטרונאוט האמריקני ג'פרי ויליאמס והקוסמונאוט הרוסי פאבל וינוגרדוב וב־29 בספטמבר 2006, בשעה 01:13 UTC נחתה בערבות קזחסטן (90 ק"מ צפונית לארקאליק). צוות החילוץ העבירו אותם לקוסטנאי במסוק לטקס קבלת הפנים.
במהלך שהותה בת תשעה הימים על סיפונה של תחנת החלל הבינלאומית, הסכימה אנסארי לבצע סדרת ניסויים מטעם סוכנות החלל האירופית. היא ערכה ארבעה ניסויים, הכוללים:
היא גם הפכה לאדם הראשון שפרסם בלוג אינטרנט מהחלל.
מחלוקת דגל איראן
אנסארי התכוונה ללבוש את דגל ארצות הברית על חליפת החלל שלה לצד גרסה לא פוליטית של דגל איראן, כדי לכבד את שתי המדינות בהן חיה. כמה מערוצי חדשות בארצות הברית שערו, שלא בצדק, שהיא מתכוונת ללבוש את גרסת הדגל האיראני שקדמה למהפכה האיראנית בשנת 1979 באיראן. בהתעקשות נאס"א ופקידים רוסים, היא לא ענדה את הדגל האיראני באופן רשמי, אלא לבשה את צבעי הדגל האיראניים במקום ושמרה על דגלה של איראן בטיסה הרשמי שלה.
היא ובעלה אמרו כי אל נועד שום מסר פוליטי, למרות המתיחות הגוברת ביחסי ארצות הברית ואיראן.
אנשי צוות
מיכאל לופז-אלגריה, האסטרונאוט יליד-ספרד, שטס על חללית הסויוז הרוסית בטיסת החזרה עם אנסארי, הביע את ספקותיו לכתבים לפני הטיסה: "אני לא מעריץ גדול באופן אישי על כך שהחבר'ה האלה ילכו לבקר אצל תחנת החלל מכיוון שי היא עדיין שנמצאת תחנת בבנייה ולא ממש תפעולי. אני לא חושב שזה אידיאלי."
מיכאל לופז-אלגריה מאוחר יותר הצהיר שהוא ספקן כלפי תיירים פרטיים לפני כמה שנים, אך כעת מאמין שהיא חיונית להישרדותה של תוכנית החלל הרוסית החשובה לתוכנית החלל האמריקאית: "אם זה הפתרון הנכון ... אז לא רק שהוא טוב מבחינת התמיכה בתוכנית החלל הרוסית, אלא שהוא גם טוב לנו", אמר. נוכחותו של אנסארי בחלל "היא חלום גדול ותקווה גדולה לא רק למדינה שלנו אלא למדינות בכל רחבי העולם."
נבו
{{פירושונים|* הר נבו – הר בירדן שבו, על פי המסורת, מת משה רבנו
ראו גם
}}
מחמוד קייס
ביוגרפיה
מחמוד קייס נולד בשנת 1985 בכפר נחף. החל לצייר בילדותו, ובנעוריו למד ציור בבית הספר במועצה המקומית נחף אצל הצייר הפלסטיני אוסמה סעיד. בעל תעודת מדריך מוסמך באמנות מכללת סכנין. למד במכינה לאמנות בבית הספר מנשר בתל אביב ולאחריה התקבל ללימודי התואר הראשון בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה. בשנת 2015 סיים בהצטיינותאת לימודי התואר שני בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה, ובשנת 2016 זכה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט.לדבריו, במרבית עבודותיו קיים יסוד ביוגרפי ורובן ככולן בעלות פרשנויות ישירות וסמויות ומכילות ביקורת פוליטית.
יצירות נבחרות
קייס עוסק בשאלות של מקום, שייכות וזהות מנקודת המבט של פלסטיני שנולד בישראל. ביצירותיו הוא מתמודד עם תחושת הניכור אשר הוא חווה במולדתו, ועם מושג ה״בית״ - לא רק כמרחב קונקרטי, כי אם גם כמצב רגשי, רוחני ופוליטי.
הצורה האורנמנטלית המוסלמית, הערבסק, עומדת במרכז עיסוקו של קייס בסדרת מיצבים פיסוליים שכותרתן ערבסק 1# (2012), ערבסק 2# (2014) וערבסק 3# (2015). במיצבים אלו הצורה הבסיסית של הערבסק מבודדת, מפורקת מצורתה המקורית, עוברת הפשטה וצומחת לממדים גדולים המתפרסים על פני כל חלל התצוגה. ניתוק הצורה המזוהה עם תרבות הבנייה המוסלמית מהאופן המוכר והמסורתי שלה ומיקומה בתוך עולם סגנוני, חומרי ורעיוני אחר, מעלים מגוון שאלות הנוגעות להקשר וטוענים אותה במשמעויות עכשוויות. השימוש בעץ טבעי גולמי ולא צבוע ליצירת מיצבים אלו מבחין אותן מהחומרים ומהצבעוניות המקובלים ליצירת הערבסק המסורתי ויוצר מבנה חד-פעמי, נטול יסודות, קל להרכבה ופירוק אשר מותאם לחלל התערוכה.
במיצב ״עקירה״ (2012) קייס בנה שובך יונים גדול והציבו על מרפסת גלריית בית הגפן בחיפה במסגרת התערוכה הקבוצתית ״מצב מיצוי״. שובך זה אכלס להקת יונים במשך חודשיים, עד שנעקרו וגורשו ממנו על ידי האמן יום לפני פתיחת התערוכה. מה שנותר הוא הבית-הכלוב הריק עם עדויות ליונים שחיו בו – נוצות, לשלשת, ושאריות אוכל. דלת הכלוב נותרה פתוחה ומרמזת על פוטנציאל השיבה. בטקסט לתערוכה זו כותבת האוצרת רולא ח׳ורי כי ״התערוכה בוחנת את המושג ״מצב מיצוי״ או ״מצב נישול״, כלומר מצב שבו מתבטל האחר לאחר שנכבש, רוקן מתרבותו והורחק מההיסטוריה שלו״.
ניכור וזרות יחד עם נושא מצוקת הדיור ביישובים הערבים עקב אי הקצאת קרקעות להרחבת היישובים ואי מתן אישורי בניה על ידי המדינה, מקבלת ביטוי במיצב: ״שטיח״ (2010). בעבודה זו קייס יוצר שטיח בעל דגם גאומטרי חוזר וצבעוניות מרהיבה אשר מורכב מגפרורים וקוצי ברגים. המראה המרהיב של השטיח כמסמן טריטוריה פרטית וביתית עומד בניגוד לחומרים הדוקרניים והנפיצים ממנו הוא עשוי ובתוך כך נוצרת דואליות בין הביתי למאוים.
בסדרה של עבודות שנעשתה בין השנים 2006–2007 קייס יוצר יציקות בטון שהן הגדלה של מטבע מתקופת המנדט הבריטי שעליו מופיעה בצורה מעגלית המילה ״פלסטין״ בערבית, עברית ובאנגלית. בקטלוג לתערוכה ערבסק 3# כותבת אפרת לבני בפרשנותה על העבודה, כי במטבעות הבטון קייס מבקש לחזור לרגע שלפני 48, טרום הנכבה - רגע היסטורי שבו ייתכן כי הכל יכול היה להיות אחרת ואפשר לדמיין יהודים וערבים חיים במשותף ובשוויון תחת ישות מדינית אחת.
העבודות בתערוכה "תאונות" (2021) עשויות משיירי פח של רכב שניזוק באופן טוטאלי, שלעולם לא ישובו להיות כשהיו. קייס מטפל בפח ויוצר ברק והשתקפויות. הוא מטשטש את הצלקות ומעמת את המתבוננים עם הקלות של הדחקת העבר.
חצי מעגל
בגאומטריה, חצי מעגל הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות במישור אשר נמצאות מצדו האחד של קו ישר הנמצא במישור, ואשר מרחקן מנקודה הנמצאת על גבי הישר קבוע. חיתוך של מעגל לאורך הקוטר שלו יוצר שני חצאי מעגל. בגאומטריה אוקלידית וגם ברוב הגאומטריות האחרות אורכה של קשת חצי מעגלית שווה תמיד ל-180 מעלות. חלק המישור הכלוא בתחום שנוצר על ידי חיבור קצות הקשת בקטע ישר הוא צורה גאומטרית דו-ממדית שהיא חצי עיגול. זוהי צורה סימטרית בעלת ציר סימטריה אחד, שהוא האנך האמצעי לקטע שמחבר את קצות הקשת. הקטע המחבר את קצות הקשת הוא למעשה הקוטר של מעגל התוחם במדויק את החצי-מעגל, והקטע המחבר את מרכז הקוטר עם כל נקודה על החצי-מעגל הוא הרדיוס. לפי משפט תאלס כל המשולשים החסומים בחצי מעגל כך ששניים מקדקודיהם מונחים על קצות הקוטר וקודקוד נוסף מונח במקום כלשהו על פני הקשת, הם משולשים ישרי זווית. כל הישרים החותכים את החצי-מעגל והמאונכים לו מתכנסים לנקודה אחת שהיא מרכז הקוטר.
נוסחאות
אורך הקשת של חצי-מעגל שרדיוסו \ r שווה ל- \pi r, והיא חוסמת חצי-עיגול ששטחו שווה ל- \ \pi r^2/2.
בגאומטריה אנליטית משוואת החצי-מעגל הנמצא ברביעים הראשון והשני, ואשר מרכזו בראשית הצירים היא:
מיקום מרכז המסה של חצי-עיגול:
שימושים גאומטריים
חצי מעגל יכול לשמש לבניה גאומטרית של ממוצע חשבוני וממוצע הנדסי של אורך שני קטעים. אם בונים בעזרת מחוגה חצי מעגל על קוטר שהוא סכום שני הקטעים, הרי שאורך רדיוס המעגל, השווה באורכו למחצית הקוטר, הוא הממוצע החשבוני של אורכי הקטעים. בעזרת משפט פיתגורס ניתן להוכיח שאורכו של קטע המאונך לשני הקטעים, כך שאחת מנקודות הקצה שלו נמצאת על החצי-מעגל, ונקודת הקצה השנייה מתלכדת עם נקודות הקצה המשותפות לשני הקטעים, שווה באורכו לממוצע ההנדסי של אורכי הקטעים. דבר זה יכול לעזור במשימה של תרבוע מלבן, מאחר ששטחו של מלבן שווה לשטחו של ריבוע שצלעו שווה באורכה לממוצע ההנדסי של אורכי ניצבי המלבן.
שימושים אדריכליים
באדריכלות של הזמן הקדום, ובעיקר בתקופת הרומאים, הייתה לצורת הקשת החצי מעגלית חשיבות מרכזית בקירוי מבנים, בגישור ובהובלת מים (אקוודוקט). יתרונותיה המבניים של צורה זו איפשרו בניית מבנים רחבי ידיים, בעלי יכולת נשיאה של עומסים גדולים. בימינו משמשת הקשת החצי מעגלית בקירוי מבנים רחבי ידיים כמו בריכות שחיה ותחנות רכבת, וכן בקירוי חממות. גם צורתן של מנהרות היא, בדרך כלל, חצי מעגלית.
ניל שיקוף
קריירה מוקדמת
שיקוף נולד בברוקלין שבניו יורק לאביו החזן סידני שיקוף. הוא החל את דרכו כחזן בבית כנסת רפורמי, אך עד מהרה עבר לשיר אופרה. הוא למד שירה זמן קצר מאביו שנפטר בגיל צעיר, ואחר כך בבית הספר ג'וליארד בין היתר אצל הטנור הנודע פרנקו קורלי. עוד קודם ללימודיו בבית הספר, כבר שר תפקידים שונים בתיאטרונים קטנים ובהפקות זולות, בין היתר את תפקיד דון חוזה באופרה כרמן בחברת האופרה "אמאטו". בבית הספר שיחק בתפקידי משנה, וכן שימש כמתלמד באופרה של סנטה פה. הופעתו הראשונה כזמר ראשי בהפקה של בית אופרה מכובד, הייתה בשנת 1975 בתפקיד ארנאני תחת ניצוחו של ג'יימס לוויין בסינסינטי.
בשנת 1978, נשא לאישה את זמרת הסופרן ג'ודית האדון, אף היא בוגרת ג'וליארד. בשנת 1984, לאחר מות אימו, סבל שיקוף מבעיות רגשיות שהשפיעו על טכניקת השירה ואיכות קולו, ופחד הבמה שלו חזר. הוא ביטל מספר רב של הופעות, וערער את מעמדו כאשר נחשב כזמר שלא ניתן לסמוך עליו. לאחר פרידה מתוקשרת וכואבת מאשתו בשנת 1989 סבל מהתמוטטות עצבים באמצע הופעה של וורתר במטרופוליטן.
קריירה מאוחרת
שיקוף המשיך במטרופוליטן במשך שנתיים לאחר המקרה, אך בשנת 1991 עזב את ארצות הברית, בהותירו מאחור את הלחצים שנגרמו מהפרשיות והשערוריות הבלתי נגמרות של גירושיו והמלחמה על המשמורת על ביתו עליזה. תחילה התגורר בברלין 3 שנים, ולאחר מכן בציריך. הוא הופיע בכל רחבי אירופה, כשהוא בונה את המוניטין שלו מחדש. הוא הופיע באופרה של וינה, לה סקאלה, קובנט גארדן, האופרה של פריז, בדויטשה אופר ברלין, האופרה הממלכתית של בוואריה ועוד בתי אופרה ואולמות קונצרטים רבים ברחבי אירופה.
בשנת 1997, השיגו שיקוף והאדון הסכם גירושים. כעת היה יכול שיקוף להנשא בשנית לסופרן דון קוטוסקי, עימה חי מאז 1993, וכן לחדש את הקשר עם ביתו. באותה שנה חזר שיקוף להופיע במטרופוליטן בתפקיד לנסקי ביבגני אונייגין של צ'ייקובסקי. הופעתו המחודשת נזכתה לביקורות טובות, ומאז הופיע מעל ל-200 הופעות במטרופוליטן ב-20 תפקידים שונים.
שיקוף בישראל
שיקוף הופיע בהפקות של האופרה הישראלית. תחילה בכרמן בעונת 2009, ולאחר מכן בהיהודיה ב-2010.
על קצות האצבעות
תוכן השיר
בוטנר אמר על השיר שהוא "נוגע בנקודות האלה בחיים של סוף, של שבר, של השלמה עם מציאות אחרת וניסיון להיאחז ברסיסים אחרונים של זיכרונות".
ביקורות
באתר מעריב ציין שי להב את השיר במסגרת שירים של בוטנר שמשתמשים בסאונד "אייטיזי" וגיטרות חשמליות, במה שהתייחס אליו להב כ"ניסיון מבורך ומוצלח להרחיב את גבולות הז'אנר".
באתר פרוגי כתבו על השיר:
אנליזה ממדית
אנליזה ממדית היא כלי שימושי במדעים מדויקים ובהנדסה לצורך חישובים. בהקשר זה, ממד מוגדר כגודל פיזיקלי, כמו: מסה, אורך או זמן. אנליזה ממדית משמשת בעיקר ככלי עזר ובקרה בפיתוח משוואות ובהבנת משמעותן.
שימושים
מקובל לבחור את הממדים בתור הגדלים הבסיסיים של מערכת היחידות אשר נמצאת בשימוש. כך למשל, במכניקה אם נשתמש במערכת SI אז הגדלים הבסיסיים (הממדים) הם מסה, אורך וזמן, אשר מסומנים בעזרת האותיות \,T,L,M, בהתאמה. גדלים נוספים יכולים להיות מוגדרים באמצעות הגדלים הבסיסיים. כך למשל מהירות מוגדרת על ידי:, כאשר \,v היא המהירות, \,x הוא האורך ו-\,t הוא הזמן. ממשוואה זו ניתן להסיק שהמהירות היא גודל בעל ממדים של \frac{L}{T}.
בצורה דומה, כוח מוגדר באמצעות החוק השני של ניוטון: , כאשר \,F הוא הכוח, \,m המסה ו-\,a התאוצה. מכאן ניתן לראות שלכוח יש ממדים של:.
אנליזה ממדית, מהווה בדרך-כלל את השלב הראשון בבדיקת נכונותם של חישובים. לדוגמה, פעולות חיבור או חיסור בעת עריכת חישובים יבוצעו תמיד על גדלים בעלי אותם ממדים, כך שאם התקבל ביטוי שהתבצע בו חיבור של גדלים בעלי ממדים שונים אז הוא מצביע על שגיאה. כלל זה לא חל על פעולות כפל וחילוק, ומותר לכפול ולחלק גדלים בעלי ממדים שונים. אם במהלך החישובים מופיע ביטוי הכולל פונקציות כמו:, אז הארגומנט של הפונקציה יהיה בהכרח חסר ממדים.
בכל משוואה ניתן לבצע העברת אגף, או במילים אחרות, המשוואה \,a=b שקולה למשוואה \,a-b=0. על-כן, שיקולי האנליזה הממדית דורשים שהממדים של שני האגפים יהיו זהים. בצורה זו ניתן לוודא באופן ראשוני את היתכנותן של משוואות, ולבדוק ביטויים המתארים גדלים. כך למשל, אם נקבל משוואה שבה הכוח מקבל ממדים שאינם, אז תוצאה זו מקורה בטעות.
אנליזה ממדית משמשת גם ככלי עזר לבחינת כיווני התקדמות תאורטיים, ולמציאת סדרי גודל של תופעות.
אחת הדוגמאות היפות והאפקטיביות לשימוש באנליזה ממדית היא החוק של קולמוגורוב לפיזור האנרגיה בנוזל הנמצא בתנועה טורבולנטית תחת לחץ קבוע (למשל, תנועת הגלים בסערה). נסמן ב-\ \epsilon הוא זרימת האנרגיה (השינוי באנרגיה האצורה ביחידת מסה, לאורך יחידת זמן). קולמוגורוב הראה שמן ההנחה (הלא מוכחת) שזרימת האנרגיה אינה תלויה בגודל הגל, נובע שהתפלגות האנרגיה מתאימה לנוסחה, כאשר C קבוע, ו-k הוא גודל הגל.
דוגמה לפתרון בעיה פיזיקלית בעזרת אנליזה ממדית
ניתן למצוא את זמן המחזור של מטוטלת באופן הבא:
הפרמטרים הפיזיקליים בבעיה הם: זמן המחזור של המטוטלת הוא גודל בעל ממד T, שצריך להיות פונקציה של הפרמטרים הנ"ל. אם מניחים שהפונקציה היא מהצורה כאשר a,b,c הם פרמטרים לא ידועים ו- \ \lambda הוא קבוע, אז השוואת הממדים נותנת, ואם כך . מכאן שזמן המחזור הוא . למרות שאת ערכו של הקבוע החסר יש להשלים בדרך אחרת, התלות של זמן המחזור בנתוני הבעיה הושגה כמעט ללא מאמץ תאורטי, וללא כל ניסויים.
אריה ארוך
אריה ארוך (ניסלביץ) (1908, חרקוב, רוסיה – 15 באוקטובר 1974, ירושלים) היה צייר ודיפלומט ישראלי יליד חרקוב שבאימפריה הרוסית (כיום בשטחה של אוקראינה). יצירתו של ארוך שילבה השפעות הפופ ארט והאמנות המופשטת עם תכנים מן הביוגרפיה שלו. בנוסף, הצביעו רבים מחוקרי תולדות האמנות הישראלית על יחסו החלוצי של ארוך לנושאים מן המסורת היהודית המופיעים ביצירתו. סגנון הציור שלו שכלל שרבוט ורישום חופשי, השפיע על שורה של אמנים כגון רפי לביא, אביבה אורי ואחרים. שרה ברייטברג-סמל הציעה את יצירתו של ארוך, במאמרה "אגריפס נגד נמרוד" (1988), כמודל עבור עיצוב תפיסת ישראליות חדשה באמנות, והציעה את ציורו "רחוב אגריפס" כמייצג של הלאומיות העברית. על יצירתו זכה ארוך בשנת 1971 בפרס ישראל לציור. כדיפלומט כיהן כשגריר ישראל בברזיל ובשוודיה.
נעורים
אריה ארוך נולד בנובמבר שנת 1908 בחרקוב שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשם ליובה ניסלביץ, הצעיר בשלושת ילדיהם של רבקה-שולמית וחיים ניסלביץ. בזמן לידתו הייתה חרקוב מחוץ לשטחו של תחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית.
אביו היה סוחר אמיד ופעיל פוליטית בחוגי הציונות ברוסיה. בין השאר היה האב שותף בהקמת גימנסיית "תרבות" ברוסיה. בבית הוריו קיבל אריה חינוך חילוני שכלל שיעורי נגינה וחשיפה לספרות ולשירה. בילדותו הרבה לצייר. בראיון מאוחר ציין ארוך כי כבר בגיל 6 נהג לצייר דמויות של באי הבית בפחם. בנוסף, נחשף ניסלביץ לתערוכות במוזיאון בחרקוב. בין התערוכות במוזיאון ידועה תערוכה של מאנה כץ.
ארץ ישראל, 1924-1934
בשנת 1924 עלה ניסלביץ לארץ ישראל עם הוריו ועם אחותו, בעוד אחיו הבכור נשאר ברוסיה. בין השנים 1924-1926 למד אמנות ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות". בין חבריו למחזור הלימודים היו אביגדור סטימצקי, משה קסטל, ציונה תג'ר, יחזקאל שטרייכמן ואחרים. עם מוריו נמנו הצייר שמואל בן-דוד, אמן האמייל אהרן שאול שור ויעקב אייזנברג, שבסדנתו ייצר ניסלביץ אריחי קרמיקה מעוטרים, בין היתר לשלטים. בנוסף, נרקמה ידידות בינו לבין הצייר חיים גליקסברג, שלימד אותו את מלאכת הציור בצבעי שמן.
בשנת 1926 למד ניסלביץ במגמה הריאלית של גימנסיה הרצליה בתל אביב, שם למד אצל יצחק פרנקל בה הושפע מהאמנות המודרנית הצרפתית. שם, נולד הכינוי "ארוך", שהוצמד לו בשל גובהו. כינוי זה אומץ בסופו של דבר על ידי ניסלביץ' כשם משפחה. בשנים 1929-1930 למד ארוך ארכיטקטורה בטכניון במשך כשנה וחצי. בשנת 1932 למד תקופה קצרה ב"סטודיה" ללימוד ציור שפתח הצייר יוסף זריצקי. בנוסף, הוא התקבל כחבר באגודת הציירים והפסלים, ובמסגרתה השתתף בתערוכה הכללית של האגודה.
במות אביו, בשנת 1932, עיצב ארוך מצבה בבית הקברות טרומפלדור ועליה קטע משיר מאת דוד שמעוני, מורהו של ארוך בגימנסיה הרצליה. בשנת 1934 נפטרה גם אמו של ארוך.
פריז – ארץ ישראל – אמסטרדם, 1934–1939
בשנת 1934 נסע ארוך לפריז ולמד שם באקדמיה קולארוסי (Académie Colarossi). בין היתר השתתף ארוך בכמה שיעורים שהעביר הצייר הקוביסט פרנן לז'ה. בציור "תפנים עם כיסא" (1935), שצויר בתקופת שהותו של ארוך בפריז, מתואר פנים חדר כחול העשוי במשיכות מכחול מהירות, ובמרכזו כיסא אדום ועליו פרטי לבוש שונים. סגנון ציור זה, האופייני לעבודתו של ארוך בשנים אלו, ממחיש את האקספרסיוניזם המתון שאימץ ארוך בהשפעת אמני "אסכולת פריז" כגון חיים סוטין, מארק שאגאל ומאנה כץ. גם בציור "דיוקן" משנות השלושים משתמש ארוך במשיכות מכחול אקספרסיביות כדי לעצב דיוקן מלנכולי זה. שלא כאמנים אחרים, אופן הציור של ארוך איננו חורג מגבולות הייצוג האמנותי, ומשיכות המכחול האקספרסיביות שלו אינן הופכות לתיאור בעל יסודות מופשטים.
עם שובו לארץ ישראל, בשנת 1936, עבד ארוך למחייתו כמודד קרקעות. הוא נשא לאישה את אלן אלבק (אלראי), שפגש באונייה בדרכו מפריז. נישואים אלו החזיקו מעמד זמן קצר בלבד. מבחינה אמנותית המשיך ארוך לפעול בהשפעת אסכולת פריז. הוא השתתף בתערוכה קבוצתית במוזיאון תל אביב ועיצב תפאורה למחזה "המעגל הלבן" (1936), אגדה יפנית בעיבוד פרידריך לובה בתיאטרון "האהל", ולמחזה "שומרים" (1937) מאת עבר הדני בתיאטרון "הבימה".
בין השנים 1938-1939 שהה ארוך באמסטרדם. את השפעתם של ציורי וינסנט ואן גוך ניתן למצוא בציורי פרחים כגון "דומם, אגרטל ופרחים" (1938), בהם בולטות משיכות המכחול הנמרצות והנושא האופייני לוואן גוך. בעבודה "מבעד לחלון" (1938), לדוגמה, תיאר ארוך נוף הולנדי עירוני הנשקף מבעד לחלון. בעבודה זו ובאחרות מן התקופה השתמש ארוך בהדגשה של קווי האורך והרוחב שבתיאור כדי לחלק את הקומפוזיציה בצורה כמעט גאומטרית ושטוחה. ב-21 בינואר 1939 נפתחה בגלריה "סנטה לאנדוור" באמסטרדם תערוכת יחיד לארוך. התערוכה זכתה לסיקור בעיתונות המקומית, וצוינה בו ההשפעה הפריזאית על ארוך.
תל אביב, 1939–1948
בשנת 1939 חזר ארוך לתל אביב והציג תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ, ובה מבחר מן העבודות שיצר באמסטרדם. יצירותיו משנות הארבעים המשיכו את סגנון הציור שגיבש בהולנד, והן מתאפיינות בנטייה לקומפוזיציות הנשענות על חלוקה גאומטרית ברורה. בשנים אלו הרבה ארוך ליצור תיאורי נוף. בתחילת העשור יצר ארוך קבוצה של תיאורי נוף בזכרון יעקב ובחיפה, שם שהה לפרקים בין השנים 1942-1946 במסגרת שירותו בצבא הבריטי. בנוסף, הוא עיצב תלבושות עבור הלהקה הצבאית הארצישראלית הראשונה, שהעלתה תוכנית בין השנים 1942-1943.
במהלך כל המחצית הראשונה של העשור הציג ארוך במגוון של תערוכות קבוצתיות בבניין "הבימה". כשהשתתף ב"תערוכת השמונה", שהתקיימה בדצמבר 1942 בבניין "הבימה", ציין חיים גמזו את השימוש שלו בצבע, בהשפעתו של ואן גוך, והוא קיבל פרס לאמנים צעירים ע"ש מאיר דיזנגוף מטעם עיריית תל אביב. בשנת 1943 נישא ארוך בשנית לדבורה קניג. לאחר שחרורו מן הצבא, בשנת 1946, עבר הזוג להתגורר בדירה ברחוב הירקון 120 בתל אביב, שם הקים ארוך סטודיו קטן בחצר הבית.
בשנת 1947 הציג ארוך במסגרת תערוכת "השבעה" במוזיאון תל אביב. בתערוכה זו הציג עשר עבודות ובהן ציורים כגון "גברים בטיילת" (1943) ותיאורי נוף אחרים. אויגן קולב פרסם ביקורת אוהדת על ציוריו של ארוך, ותיאר את מעברו מציור פוסט אימפרסיוניסטי אל הדגשת "הצורות הבנויות" ו"פשטות הצבע". עבודותיו ממחצית העשור מציגות נטייה לסכמאטיות ולפירוק של הנוף לצורות גאומטריות בסגנון קוביסטי. הדבר בולט גם בעבודות המוקדמות כגון "האוטובוס האדום" (1944-1946) מסדרת "אוטובוס בהרים".
בואנוס איירס – מוסקבה – ירושלים, 1948–1955
בשנת 1948 הצטרף ארוך לקבוצת "אופקים חדשים". אולם משום שבשנה זו נסע לשליחות בבואנוס איירס מטעם הקרן הקיימת לישראל, למעשה לא הציג ארוך את יצירותיו במסגרת הקבוצה עד לשנת 1952. בשנת 1949 הציג ארוך תערוכה בגלריה "ויאו" (Viau) בבואנוס איירס, ובה הוצגו מספר ציורים מחיי יוסף, הדמות המקראית.
בשנת 1950 הצטרף ארוך למשרד החוץ. במסגרת תפקידו הוא נשלח לכהן כציר בשגרירות ישראל במוסקבה. בדצמבר 1951 נולד בנו יונתן ארוך. במוסקבה הוא חידש את קשריו עם בני משפחתו בברית המועצות. העבודות שיצר ארוך בתקופת שהותו במוסקבה מפתחות את הגישה ה"ילדותית" לציור שאותה אימץ. בולטת נטייתו של ארוך להדגשת הממד העיטורי והדקורטיבי בציור. בעבודה "כנסיית ואסילי הקדוש" (1951), לדוגמה, מתוארת כנסיית וסילי הקדוש כרישום סכמטי צבעוני. ארוך נטש בעבודה זו את האקספרסיוניזם והקוביזם לטובת דימוי סכמטי המנתק את מבנה הכנסייה מחלל ממשי.
בפברואר 1953, בעקבות ניתוק היחסים בין ברית המועצות לישראל, חזר ארוך לישראל. בשנת 1954 עבר להתגורר בירושלים, בדירה ברחוב בלפור מס' 1. בנובמבר 1955 הציג ארוך תערוכה בבית הנכות בצלאל בירושלים, ובדצמבר במוזיאון תל אביב לאמנות, ובה כ-28 ציורי שמן. כמו כן, ציורו "אוטובוס בהרים" (1955) זכה בפרס דיזנגוף בשנה זו ונרכש על ידי מוזיאון תל אביב. בשנת 1956 השתתף ארוך בתצוגה הישראלית בביאנלה של ונציה לצד ציירים כגון אביגדור סטימצקי, יוסל ברגנר וצבי מאירוביץ, שאצר מרדכי ארדון. יצירותיו כגון "בית כנסת ודמויות", "משה מסראייבו" או "דיוקן אבי האמן", כולן משנת 1955, מציגות את העניין ההולך וגובר של ארוך בנושאים יהודיים ומשפחתיים בתקופה זו.
אופקים חדשים וישנים, 1959–1966
בין השנים 1956-1959 כיהן ארוך כשגריר ישראל בברזיל. בשנים אלו מיעט בציור. בשנת 1959 התמנה ארוך לשגריר ישראל בשוודיה. השהות בסטוקהולם עוררה בו פרץ יצירתי נרחב. בשנים 1962-1960 הוא החל ליצור את גוף העבודות המשמעותי שלו, הנפרד מאופי הציור הישראלי של שאר חברי "אופקים חדשים" בכל הקשור לשילוב דימויים בעלי משמעות סמלית חוץ-אמנותית.
אחד מן המניעים לפרץ יצירתי זה היה החשיפה של ארוך לתערוכות האמנות העכשווית של אותה תקופה, שהוצגו במוזיאון העירוני בסטוקהולם בשנים אלו. בין היתר ראה ארוך בשנת 1962 תערוכה של אמני "פופ ארט" ובהם רוברט ראושנברג וג'אספר ג'ונס. השימוש של האמנים האמריקאים בחפצי רדי מייד "מטופלים" כחלק מיצירת האמנות, וסגנון הציור המופשט טאשיזם (Tachisme) וה"אנפורמל" (informel) הצרפתי, השתלבו ביצירתו של ארוך כחיבור מעודן שכונה "מופשט קונקרטי". עבור ארוך ופרשניו משמעו של סגנון זה היה שילוב בין דימוי פיגורטיבי, בעל משמעות סמלית עבור האמן, ועיצובו כהפשטה לכדי צורה עצמאית חדשה.
בין העבודות הידועות מתקופה זו היא סדרת הציורים "צָקְפַר", שארוך החל ליצור בשנת 1961. עבודות אלו מבוססות על דימוי מן הזיכרון של שלט סנדלרים ועליו דימוי של מגף, אותו זכר ארוך מילדותו. ארוך יצר וריאציות על דימוי זה והגיע למעין צורה מופשטת הנתונה בתוך מסגרת אובאלית. בראיון מאוחר הסביר ארוך את התפתחות הצורה כבסיס ל"מופשט הקונקרטי": "הצורה שהתפתחה מהמגף הייתה בעיני צורה קונקרטית (בניגוד למופשטת) אשר זכות קיום לה, זכות קיום שרציתי לגלם בחפץ המופשט, באובייקט, כפי שהגדרתיו קודם."
בשנת 1963 שב ארוך מסטוקהולם והתיישב בירושלים. הוא החל בקשרים עסקיים עם ברטה אורדנג, מנהלת "גלריה רינה" בירושלים, שהציגה תערוכה מעבודותיו בשנה זו. בנוסף, הוא התמנה למנהל המחלקה לקשרי תרבות במשרד החוץ עד לפרישתו בשנת 1971. בעת השתתפותו בוועידה ברומא, במסגרת תפקידו במשרד החוץ, רכש ארוך לראשונה חפיסת גירי פסטל שמן מתוצרת חברת "פנדה" והחל ליצור גוף עבודות גדול של ציורים בטכניקה זו, חלקם על רפרודוקציות ודפי מגזינים שונים (גדעון עפרת טען כי היה זה ארוך שקיבע את השם "פנדה" כשם גנרי לצבעים אלו). בשנת 1964 הציג ארוך 34 ציורים במסגרת התצוגה הישראלית לביאנאלה של ונציה, חלקם בטכניקה של צבעי ה"פנדה". ב-1966 הוצגה ב"גלריה מסדה" בתל אביב תערוכה ובה 23 ציורי פנדה, אותה ארגן רפי לביא.
סדרת עבודות נוספת שארוך עבד עליה במהלך שנות השישים הייתה מבוססת על תיאור בריאת העולם, תיאור יציאת מצרים ותיאור משה עם לוחות הברית, כפי שהם מופיעים באיורי "הגדת סראייבו" מן המאה ה-14. עבודות אלו, כגון "מוטיב יהודי" (1961), "תפילה, קשת בכחול-סגול" (1961) או "הבריאה, הגדת סראייבו" (1966), מציגות סמלים מופשטים בעלי משמעות מטאפיזית. בעבודות אלו, טען גדעון עפרת, חיבר ארוך "את ההפשטה הלירית הישראלית, זו שיובאה מפריז בידי זריצקי וחבריו, עם זיכרון עממי יהודי; לחבר אופקים חדשים עם ישנים" ואת היהדות עם אוניברסליזם.
בציורים "רחוב אגריפס" (1964) ו"הנציב העליון" (1966), יצר ארוך את השילוב המובהק ביותר בין אופקי מציאות "קונקרטיים" ומקומיים, לבין "פופ ארטיות" בינלאומית. בציור "רחוב אגריפס", שזכה לפרשנות הרבה ביותר מבין יצירותיו של ארוך, שילב ארוך סמלים הקשורים לתקופת שהותו של ארוך בבצלאל ובירושלים, שהדגישו את עניינו של ארוך בתיאור סממנים דתיים ואזרחיים של סמכות ושלטון. ב"נציב העליון", הממשיך את העיסוק בסממנים אלו, השתמש ארוך באלמנטים איקונוגרפיים נוספים, המבוססים על תולדות האמנות המערבית ועתידים להופיע גם ביצירתו המאוחרת. בין דימויים אלו בולטים השילוב בין הצבע האדום והכחול וכפילות של דימויים.
שנים אחרונות, 1967–1974
בין השנים 1967-1970 השתתף ארוך בשלל תערוכות קבוצתיות. ב-1968 אצר יונה פישר תערוכה ובה 48 מעבודותיו של ארוך במוזיאון ישראל. בנוסף, העניק המוזיאון לארוך את "פרס סנדברג". ב-1970 עבר ארוך ניתוח להסרת גידול במעי הגס. ב-1971 הוענק לארוך פרס ישראל לציור.
במהלך שנותיו האחרונות הרבה ארוך בהתייחסויות ארס פואטיות בעבודותיו. כחלק מגישה זו יצר ארוך וריאציות על דימויים הלקוחים מן הספרות, כגון "שתי קוביות" (1968) או סירה (1968), המצטטים פרטים מספר לימוד של כריסטיאן לודולף ריינהולד, "בעקבות "הנשף בסורן" של דרן" (1967), המתבסס על יצירתו של אנדרה דרן, "שני עצים לזכר המצי"ר" (1973) ועוד. מוטיב ארס פואטי נוסף הוא דימוי של פרופיל אדם.
בתקופה האחרונה לחייו תכנן ארוך שני פרויקטים מונומנטליים - שטיח קיר עבור בית הלוחם תל אביב ותבליט קיר עשוי מרישום בעזרת צינורות מנוסרים, עבור ספריית האוניברסיטה העברית. אולם מחלתו הקשה לא אפשרה לו להשלים פרויקטים אלו. הוא נפטר ב-15 באוקטובר 1974 בביתו שברחוב בלפור בירושלים לאחר מחלה ממושכת. הותיר אישה ובן.
יצירתו
במשך שנים רבות נתפשה יצירתו של ארוך כשוליים של ההפשטה הישראלית. כמו רבים מחברי קבוצת "אופקים חדשים", יצירתו המוקדמת מושפעת מן הפוסט אימפרסיוניזם והאקספרסיוניזם בנוסח של אסכולת פריז. על אף שגם ביצירתו עברו הדימויים תהליך של רדוקציה צורנית, הרי שההפשטה, בנוסח שגיבש יוסף זריצקי ב"אופקים חדשים", הייתה רחוקה מן העניין של ארוך במשמעות הדימויים. ארוך הקפיד בראיונות רבים להדגיש את העניין שלו בפורמליזם, בצורות ובאופן בנייתו של ציור. אולם, רבות מן הצורות והדימויים המופשטים היו תוצאה של תהליך "הפשטה קונקרטי", בו שמרו הצורות, בעבור ארוך, על משמעותן הסמלית.
טכניקת הציור שארוך פיתח, שכללה שרבוט, חריטה ו"קשקושים", לצד מראה של ציור מופשט שכלתני, השפיעה על שורה של אמנים המזוהים עם "דלות החומר", ובראשם על רפי לביא, אשר ראו בו - לצד אביבה אורי - כמתווה דרך לציור ישראלי חדש.
החל משנות השמונים החלה להופיע פרשנות שונה לעבודתו של ארוך. במקום להדגיש את הפן הפורמליסטי, החלו מבקרי האמנות לתת דגש לתכנים העולים מיצירתו של ארוך, ובכלל זאת אלמנטים מן המסורת היהודית. ארוך נתפש כמי שחיבר בין יהדות וישראליות מקומית, לבין אוניברסליזם. במאמרה "אגריפס נגד נמרוד" (1988), הציגה שרה ברייטברג-סמל את יצירתו של ארוך כמודל עבור עיצוב תפיסת ישראליות חדשה. במאמר היא תקפה את התפיסה הקאנונית בספרות המחקר של תולדות האמנות הישראלית, אודות "נמרוד" (1939) של יצחק דנציגר, שראתה בו כמייצג בלעדי של הלאומיות העברית. "רחוב אגריפס" הוצע על ידיה כאלטרנטיבה ראויה יותר, כזו המצרפת ערכים "יהודיים" עם ערכים ציוניים.
אריה ארוך, על אף שהיה חבר קבוצת "אופקים חדשים", הציע ביצירתו אלטרנטיבה ל"מופשט הלירי". במקום מופשט אל-צורני, הציע התרכזות בצורות; במקום האובייקטיביות - ביסוס היצירה על כתב-יד אישי; במקום מקצוענות הנתמכת בשיטה - שימוש בטכניקות בלתי-שגרתיות לצורך הולדת צורות; במקום זיקה לאמנות מופשטת צרפתית - ציטוט ושימוש בדימויים המשתייכים לתפיסות אמנות שונות. כך נולדו בציוריו צורות מציורי ילדים, משימוש בחפצים מצויים, מדימויים עממיים או מסורתיים או כאלה הקשורים לזיכרונות ילדות. אריה ארוך השפיע על אמנים צעירים יותר בחשיבתו, באופן שילוב הדימויים השונים זה מזה בציוריו, בכמו-סתמיות חסרת הפאתוס שאפיינה את יצירתו, בטכניקות שלו (מחיקות, חריטות, שרבוטים). אביבה אורי ואחריה רפי לביא נמנו עם האמנים האלה.
סטנופלסיקטיים
משפחה זו סווגה לראשונה ב-1923 בהתבסס על הסוג סטנופלסיקטיס (Stenoplesictis) - טורף הדומה לגחן שחי באירופה ובחלק מאסיה במהלך המיוקן. במראהו הוא דמה לגחן ענקי שהגיע לאורך 1.3 מטרים ולמשקל 10 ק"ג. מינים נוספים בקבוצה היו בעלי מראה דומה ולסתות מעוצבות כמו אוכלי כל עד אוכלי בשר היפרקרניבורים או מסוקרניבורים.
כיום חלק מהחוקרים רואים במשפחה זו קבוצה פוליפילטיות שבה מינים דומים רבים אך חסרי קשר טקסונומי אמיתי.
מיון
הסוגים הבאים שויכו למשפחה זו:
תנועה (פונולוגיה)
בפונטיקה ובפונולוגיה, תנועה היא הגה המבוצע בשפה ומאופיין במרווח רחב יחסית בבסיס החיתוך שלו, ובדרך כלל הוא מהווה את ההגה המרכזי בהברה. זאת לעומת עיצור, שמאופיין במרווח צר יחסית בבסיס החיתוך ונמצא בדרך כלל בשולי ההברה. בשפות מסוימות קיימות כעשרים תנועות שונות ולמעשה מגוון התנועות האפשרי הוא אינסופי.
בהקשר דקדוקי עברי־מסורתי, (ראו להלן) מאופיינות תנועות על־פי תכונות לשוניות שאינן תואמות בהכרח למערכת פונולוגית שהייתה קיימת בנקודת זמן מסוימת בתולדות העברית (שכן לשון המקרא, שעליה מתבסס הדקדוק העברי המסורתי, מכילה רבדים היסטוריים שונים), לכן נהוג לציינן בשמותיהן המסורתיים (קמץ, חולם וכו'), ולא כמקובל בבלשנות כללית ישירות על־פי ייצוגן הפונולוגי (למשל /aː/ או /oː/) או הפונטי (למשל [ä] או [o]).
הגדרה
המושג תנועה מוגדר גם פונטית וגם פונולוגית.
תנועה על פי ההגדרה הפונטית היא הגה שהמרווח בבסיס החיתוך שלו רחב. במילים אחרות, האוויר היוצא החוצה מן הריאה אינו נתקל כמעט בהפרעה ופורץ החוצה בחופשיות.
תנועה על פי ההגדרה הפונולוגית היא ההגה שמהווה את גרעין ההברה. לרוב קיימת הקבלה בין שתי ההגדרות, למשל, בביצוע המילה קַו 'kav', כשהוגים את העיצור k האוויר נעצר בווילון, וכשהוגים את העיצור v האוויר נעצר בשפתיים אך כשהוגים את התנועה a האוויר משתחרר החוצה בלי חיכוך. כמו כן, באותה המילה, העיצורים ק', ו' הם צדדיים, לעומת התנועה a שהיא המרכזית בהברה המלכדת את כל העיצורים להברה אחת שלמה.
במקרים נדירים יש סתירה בין שתי ההגדרות. כגון המלה הצ'כית [krk] בה ההגה r מהווה את מרכז ההברה, אך מבחינת אופן חיתוכו הוא עיצור.
מאפייני תנועות
ניתן להבחין בין התנועות השונות והמגוונות לפי מספר תכונות כאשר לתנועה אחת יכולות להיות מספר תכונות בו זמנית המבחינות בינה לבין תנועות אחרות החולקות איתה חלק מתכונותיהן.
גובה
גובה התנועות מתייחס לגובה שבו נמצאת פסגת הלשון בעת הגיית התנועה יחסית לגג חלל הפה. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון נמצאת מעל אמצע המרחק בין גג חלל הפה לתחתיתו נקראות תנועות גבוהות או תנועות סגורות ותנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון נמצאת מתחת לאמצע המרחק בין גג חלל הפה לבין תחתית חלל הפה נקראות תנועות נמוכות או תנועות פתוחות. באופן כללי, התנועות u, i הן התנועות הגבוהות ביותר, והתנועה a היא הנמוכה ביותר.
מיקום
מיקום התנועות מתייחס למיקום פסגת הלשון בציר הרוחב של חלל הפה בעת ההגייה יחסית לגב חלל הפה. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון מצויה באזור הקידמי של הפה נקראות תנועות קדמיות. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון מצויה באזור המרכזי של הפה נקראות תנועות מרכזיות. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון מצויה באזור האחורי של הפה נקראות תנועות אחוריות. לדוגמה: התנועות i, e הן תנועות קדמיות, התנועות o, u הן תנועות אחוריות והתנועה a היא תנועה מרכזית.
מעוגלות
מעוגלות התנועות מתייחסת לתכונה של מידת כיווץ השפתיים בעת הגיית התנועה. תנועות שבעת הגייתן השפתיים מכווצות נקראות תנועות מעוגלות ותנועות שבעת הגייתן השפתיים מצויות במצב רפוי נקראות תנועות בלתי מעוגלות. לדוגמה: התנועה u מבוצעת בשפתיים מכווצות והתנועה i בשפתיים רפויות.
אנפוף
אנפוף התנועות מתייחס לאופן זרימתו של חלק מהאוויר או כולו החוצה דרך חלל האף בעת הגיית תנועות מסוימות. רוב התנועות הן אוראליות כלומר כל האוויר זורם דרך הפה אך ישנן שפות בהן ישנן תנועות מאונפפות אשר בעת הגייתן יורד החך הרך (הווילון) וחלק מהאוויר משתחרר דרך חלל האף.
קוליות
קוליות התנועות מתייחסת למצב מיתרי הקול בעת הפקת התנועה. מיתרי הקול עשויים לרעוד או שלא לרעוד ללא קשר להתנהגות איברי ההגייה בחלל הפה. תנועות הן בדרך כלל קוליות, אך ישנן שפות מסוימות בהן תנועות קוליות ותנועות אטומות משמשות פונמות שונות.
רוטיזציה
תנועות שעברו רוטיזציה (בעברית: רִיּוּשׁ, מלשון ר|רי״ש) הן תנועות שבעת הגייתן קצה הלשון כפוף אחורנית מה שמשווה לתנועה צליל לוואי הדומה לאות r האנגלית. כיפוף הלשון אחורנית עצמאי מתנועת גוף הלשון, כך שגוף הלשון יכול להיות בקדמת חלל הפה, באחורי חלל הפה, גבוה או נמוך בחלל הפה ובאותו הזמן קצה הלשון עשוי להיות כפוף או לא כפוף.
משך (אורך)
משך התנועות מתייחסת לתכונת אורך הגיית התנועה. בעברית המודרנית אין הבחנה בין תנועות קצרות לארוכות, לעומת זאת על-פי ההשערה בעברית הקדומה היו מספר אורכים שונים לכל תנועה. בגרמנית ובערבית, למשל, ישנה הבחנה בין תנועות קצרות לארוכות עד היום. בדרך כלל ישנו קשר בין אורכה של תנועה מסוימת להטעמת ההברה בה היא נמצאת.
טון
טון הוא הגדרת גובה הצליל בזמן הגיית התנועה (ולעיתים גם בזמן הגיית עיצורים). הטון יכול להיות ישר - למשל טון גבוה, טון נמוך; והוא יכול להשתנות לאורך הגיית התנועה - טון עולה, טון יורד או שילוב כלשהו של עלייה וירידה. שפות שבהן טונים הם פונמה לכל דבר מכונות שפות טונאליות. כמו כל פונמה, הטון בשפות אלה מבחין במשמעות, כך שהגיית אותה הברה או מילה משפיעה על משמעותה.
טרפז התנועות
כדי שיהיה נוח להתייחס לכל הגייה אפשרית של התנועות, הן ממוינות בטרפז התנועות של האלפבית הפונטי הבינלאומי (IPA). למעשה כל נקודה סביב הטרפז ובתוכו מגדירה הגייה של התנועה. הראשון שתיאר את טרפז התנועות הוא הפונטיקאי דניאל ג'ונס.
השורות מתארות את גובה התנועות, כאשר מיקומן הוא מיקום הלשון ביחס לחך. בשורה העליונה ביותר מצוינות התנועות הגבוהות - המכונות גם סגורות, ובשורה התחתונה ביותר מצוינות התנועות הנמוכות -המכונות גם פתוחות. העמודות מתארות את מיקום התנועות כאשר בעמודה הימנית ביותר מצוינות התנועות האחוריות, ובעמודה השמאלית ביותר מצוינות התנועות הקדמיות. בכל מיקום וגובה תנועות בהם מופיעות שתי תנועות, התנועה השמאלית בלתי-מעוגלת והתנועה הימנית מעוגלת.
התנועות בדקדוק העברי
המונח העברי "תנועה" נקבע על ידי מדקדקי העברית בימי הביניים על־פי המונח הערבי המקביל "חַרַכַּה". הם הגדירו בדרך כלל תנועה כהגה המלווה את העיצור ומבוצע ללא חסימה של האוויר בדרכו. המדקדקים עסקו - גם בעת החדשה ולאחר תחיית העברית - במניית התנועות ובחלוקתן ל"תנועות גדולות" (או "ארוכות"), ל"תנועות קטנות" (או "קצרות"), ול"תנועות חטופות", ובקביעת כללי הופעתן, התחלפותן והגייתן של התנועות. מאחר שלשון המקרא, שעליה מתבסס הדקדוק העברי המסורתי, מכילה רבדים היסטוריים שונים (טקסט עיצורי, אמות קריאה, ניקוד, מסורות קריאה), משקפים סיווגי התנועות וכללי הדקדוק העוסקים בהן מציאות לשונית שאיננה תואמת בהכרח למערכת פונולוגית שהייתה קיימת בנקודת זמן מסוימת בתולדות העברית.
בעברית הכתובה ההבדל בין עיצורים לתנועות בולט במיוחד, משום שהעיצורים מסומנים באותיות האלפבית, ואילו התנועות מסומנות בסימני הניקוד. בעברית הקדומה ובשפות שמיות אחרות לא סומנו התנועות כלל, והטקסט הכיל רק את העיצורים; בשלב מסוים נוספו אמות קריאה לציון התנועות, ורק בראשית ימי־הביניים הוסיפו בעלי המסורה את סימני הניקוד, במקביל להתפתחויות דומות בסורית ובערבית.
קונל יו אודונל אלכסנדר
ראשית חייו
יוז אלכסנדר נולד בקורק, אירלנד, כבנם הבכור של קונל ויליאם לונג אלכסנדר, פרופסור להנדסה באוניברסיטת קורק והילדה ברברה בנט. אביו מת בשנת 1920 והמשפחה עברה לברמינגהם באנגליה שם זכה במלגה ללימוד מתמטיקה בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1928 וסיים ראשון במחזורו בשנת 1931. משנת 1932 אלכסנדר לימד מתמטיקה בוינצ'סטר, שם נישא לאניד קונסטנס קריצ'טון בדצמבר 1934. בשנת 1938 פרש מהוראת המתמטיקה והחל לנהל את נושאי המחקר בשיתוף עם ג'ון לואיס.
בלצ'לי פארק והמודיעין הבריטי
בחודש פברואר 1940 הגיע אלכסנדר לבלצ'לי פארק, מקום בו מוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה יחידת מודיעין סודית של הבריטים, יחידת מפענחי צפנים (Codebreakers) שתפקידה היה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של כוחות הצבא הגרמני ומדינות הציר. אלכסנדר הצטרף לצריף 6, אגף בבלצ'לי פארק שמטרתו הייתה לפענח את צפני האניגמה של הצבא וחיל האוויר הגרמניים. בשנת 1941 עבר אלכסנדר לצריף 8, אגף שתפקידו היה לפענח הודעות אניגמה של הצי הגרמני. האגף הובל על ידי אלן טורינג. לימים התמנה אלכסנדר לסגן מנהל כפוף לאלן טורינג, וכאשר אלן טורינג נסע לארצות הברית התמנה אלכסנדר באופן רשמי למנהל צריף 8 בנובמבר 1942.
בחודש אוקטובר 1944 הועבר אלכסנדר לעבוד על הצופן היפני JN-25.
קריירה שחמטאית
אלכסנדר ייצג את אוניברסיטת קיימברידג' באירועי שחמט בין השנים 1929–1932 בעת שלמד מתמטיקה בקינגס קולג'. הוא זכה פעמיים באליפות בריטניה בשחמט, בשנים 1938 ו-1956. אלכסנדר ייצג את אנגליה שש פעמים באולימפיאדות השחמט.
בין השנים 1964 ל-1970 שימש אלכסנדר כקפטן נבחרת אנגליה בארבע אולימפיאדות. אלכסנדר קיבל תואר אמן בינלאומי בשנת 1950 ותואר אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות בשנת 1970.
הישגו התחרותי הטוב ביותר היה מקום ראשון בתחרות הייסטינגס 1946/47 עם 7.5/9 לפני סבלי גריגורייביץ' טרטקובר 6.5/9, דניאל ינופסקי והארי גולומבק ומקום ראשון משותף עם דוד ברונשטיין בתחרות הייסטינגס 1953/54, תחרות בה ניצח את רבי האמנים הסובייטים דוד ברונשטיין ואלכסנדר טולוש. לאלכסנדר לא היו הרבה הזדמנויות לשחק בחו"ל מכיוון שלא הורשה לשחק במדינות הגוש המזרחי בגלל עבודתו המסווגת בנושא צפנים. אלכסנדר גם כתב את טור השחמט של העיתון Sunday Times בשנות השישים והשבעים.
השתתפות באולימפיאדות
קונל יוז אודונל אלכסנדר השתתף ב-6 אולימפיאדות השחמט כחלק של הקבוצה האנגלית.
ספרים עליו
Harry Golombek, revised by Ralph Erskine, "Alexander, (Conel) Hugh O'Donel (1909-1974), chess player and cryptanalyst" in the Oxford Dictionary of National Biography, 2004 Harry Golombek and William Hartston, The Best Games of C. H. O'D. Alexander (1976).
היפות והאמיצות
היפות והאמיצות הייתה תוכנית רדיו סאטירית ששודרה ב"רדיו תל אביב" בשנים 2000-1997.
שם התוכנית הייתה אנטיתזה לתוכנית הטלוויזיה "היפים והאמיצים" ששודרה באותו זמן בטלוויזיה.
לתוכנית רדיו זו היו 3 עונות שידור. עונתה הראשונה שודרה מסוף שנת 1997 בהנחיית מיכל ניב ותמר מרום בשעות 09:00 עד 11:00 (לאחר התוכנית "לחמניות" בהגשת מרב מיכאלי).
בעונתה השנייה בספטמבר 1998 החליפה עינב גלילי את תמר מרום.
עונתה האחרונה של התוכנית מספטמבר 1999 שודרה בשעה 16:00 עד 18:00 להגברת נתוני השמיעה בתוכנית.
התוכנית הסאטירית הייתה דיאלוג בין שתי המנחות בשפה פוסט-פמיניסטית תוך שימוש במילים ייחודיות כגון "מוסית", "מרפסת" וכדומה. התוכנית הייתה פופולרית ואף היה משא ומתן להעבירה לטלוויזיה.
בתוכנית היו פינות קבועות בהם השתתפו מרב מיכאל, וארז טל, מירי חנוך ושרי אנסקי.
התוכנית האחרונה שודרה ב-20 בינואר 2000, יום לפני התאבדותה של השדרנית מיכל ניב.
במלאת שנתיים למותה של מיכל ניב הושמעו ברדיו תל אביב בסוף כל שעה קטע ארכיון מתוך התוכנית "היפות והאמיצות".
יחסי גאורגיה–יפן
יחסי גאורגיה–יפן (בגאורגית: საქართველო-იაპონიის ურთიერთობები, ביפנית: グルジアと日本の関係) הם היחסים הדיפלומטיים בין גאורגיה לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-3 באוגוסט 1992. גאורגיה מיוצגת ביפן על ידי שגרירותה אשר נמצאת בטוקיו, בירת יפן. ליפן יש שגרירות אשר ממוקמת בטביליסי, בירתה של גאורגיה.
כלכלה משותפת
יפן שולחת מדי שנה סיוע כלכלי נרחב לפרויקטים שונים של פיתוח הכלכלה והתרבות בגאורגיה. בתחום המסחר, הייצוא היפני לגאורגיה עולה על הייצוא הגאורגי ליפן. רוב המוצרים אשר יפן מייצאת לגאורגיה הם מכוניות וחלקי רכב, גאורגיה מייצאת ליפן מוצרי מזון וכימיקלים בעיקר.
שיתוף פעולה צבאי
בפברואר 2011 נפגש שר החוץ הגאורגי, ניקולוז ושקידזה, עם מנכ"ל משרד הביטחון היפני הירושי אוי. השניים שוחחו על הסיכויים לשיתוף פעולה צבאי עתידי בין יפן לגאורגיה.
סחר
הייצוא הגאורגי ליפן לשנת 2018 הסתכם בכ-2.1 מיליארד ין. המוצרים העיקריים אשר הובאו ליפן הם: בגדים, אלומיניום, כימיקלים ויין.
הייצוא היפני לגאורגיה לשנת 2018 עמד על 28.1 מיליארד ין. המוצרים העיקריים אשר הובאו לגאורגיה הם: כלי רכב, גומי ומכונות.
יונה בלטמן
יונה בְּלַטְמן (1929 – 1 בפברואר 2012) היה עורך דין ישראלי ופרקליט המדינה בין השנים 1982–1988.
ביוגרפיה
במהלך לימודיו ולאחריהם החזיק בתפקידים שונים בלשכת היועץ לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה. בשנים 1950–1958 ריכז את המועצה הכלכלית המייעצת, בראשה עמד השר פרץ נפתלי. לאחר מכן פנה לעיסוק משפטי.
בשנים 1958-1966 היה בלטמן עוזר וסגן פרקליט מחוז ירושלים וייצג את המדינה בנושאים פליליים בערכאות משפטיות שונות. בשנת 1962 הופיע כתובע במשפט של הרב מנדלזון ובני הזוג קוט שהואשמו בחטיפת יוסל'ה שוחמכר. המשפט הסתיים בהרשעה מינורית לאחר שהעד המרכזי של התביעה הודה ששיקר.
בשנים 1966–1970 היה סגן בכיר לפרקליט המדינה ובנובמבר 1978 מונה למשנה לפרקליט המדינה.
בשנת 1982 מונה לתפקיד פרקליט המדינה וכיהן בתפקיד זה עד 1988. בעת כהונתו טיפלה הפרקליטות בפרשת קו 300. ממאי 1984 עד תחילת 1985 כיהן בראש ועדת בלטמן שחקרה את מותם של המחבלים, אך לא הצליחה לאתר את האשמים. לאחר ששיבוש החקירה על ידי השב"כ נתגלה, והיועץ המשפטי של השב"כ וסגנו קיבלו חנינה, הוביל בלטמן חרם של פרקליטות המדינה על שיתוף פעולה עם היועץ המשפטי של השב"כ, עד הדחתם של מקבלי החנינה. תפקיד מרכזי שמילא כפרקליט מדינה היה כתובע במשפטו של ג'ון דמיאניוק. בלטמן הופיע בעצמו בבית המשפט, ושם זכה לחשיפה תקשורתית רבה יחסית לקודמיו.
לאחר פרישתו משירות המדינה היה בלטמן מבקר האוניברסיטה העברית.
נפטר בפברואר 2012, בגיל 82.
חיים אישיים
בלטמן התגורר בירושלים עם רעייתו אטה בלטמן, והיה אב לשתי בנות ובן. בנו מנחם נהרג בתאונת דרכים. אחת מבנותיו, דפנה בלטמן-קדראי, כיהנה כנשיאת בתי משפט השלום במחוז המרכז וכיום היא שופטת בית המשפט המחוזי מרכז-לוד.
ArtRave: The Artpop Ball
ArtRave: The Artpop Ball (מעוצב כ-artRAVE: the ARTPOP ball) הוא סיבוב ההופעות הרביעי של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא, שקידם את אלבום הרביעי שלה, Artpop. הסבב התרחש בין 4 במאי 2013 ל-24 בנובמבר 2014. הוא כלל ערים שבהם גאגא לא ביקרה מפני הפסקת הסבב הופעות הקודם שלה, "The Born This Way Ball Tour" לאחר פציעתה בברכה הימנית. לסבב גם בוצע מופע קידום בפסטיבל המוזיקה "SXSW" שבו גאגא עוררה מחלוקת בכך שאחת מרקדניותיה הקיאה על גופה בעת ביצוע השיר "Swine".
הרעיון והשם של "ArtRave" נגזרים ממסיבת שחרור בשם "Artpop". הבמה דומה למערה והורכבה משני קטעים המחוברים בין מסלולים שקופים, המאפשרים לקהל לנוע מתחת למסלולים, ועדיין לצפות במופע. התלבושות של גאגא בתערוכה כללו תלבושת תמנון מזרועות גומי, תלבושת עם כנפיים וכדור כחול בבטנה, תלבושת של ביקיני צדפות ופאה חומה, ועוד. כול תקופת הסבב התאפיינה בביצועים צבעוניים.
רקע ופיתוח
ערך מורחב - "Lady Gaga Live at Roseland Ballroom", "ArtRave" בתקופת שחרור האלבום Artpop, גאגא קיימה סבב הופעות שיווקי בניו יורק בשם "ArtRave" בו ביצעה 9 שירים מהאלבום בין 11 בנובמבר ל-12 בנובמבר 2013. מאוחר יותר גאגא לקחה את הרעיון של "ArtRave" ויצרה את הסבב "ArtRave: The Artpop Ball". לאחר ביטול הלג בצפון אמריקה בסבב הקודם שלה בין השנים 2012–2013 עקב פציעה חמורה בירכה, הסבב החל בארצות הברית ב-4 במאי 2014 בפורט לודרייל, פלורידה וביקר בכול התאריכים המובטלים, כמו כן בערים חדשות. גאגא הסבירה לעיתון האינדיפנדנט הבריטי על הסבב, "כשה אני על הבמה במהלך Artpop Ball, נקודת המופע היא לקחת את מה שהיה הבלגן של החיים שלי ולעשות אומנות מתוך זה, להעלות את הרוח של חלומות אמנותיים ויצירתיות ולקחת את כל הדברים שהרגשתי בהם כאב וזעם..." לפני תחילת הסבב גאגא ביצעה סבב הופעות קבוע בין התאריכים 28 במרץ 2014 עד 7 באפריל באולם רוסלנד במנהטן בשם "Lady Gaga Live at Roseland Ballroom" לאחר המופע האחרון עם כ-1.5 מיליון הכנסות, האולם נסגר לצמיתות.
גאגא גם ביצעה מופע בפסטיבל המוזיקה "South by Southwest" באוסטין שבטקסס לקידום הסבב. תחילה, חטיבת המוזיקה והבידור בעיר שללה את אישורה של גאגא להופיע במקום, וציינו כי מדובר ב-"בעיות של ביטחון הציבור". ב-6 במרץ 2014, הוכרז כי גאגא אכן תופיע במקום. רנדל ליין מפורבס דיווח כי הכנסות מופע הפסטיבל יתמוכו בארגונה של גאגא "Born This Way Foundation" ובארגוני צדקה. המופע עורר מחלוקת כאשר הרקדנית מילי בראון הקיאה נוזל ירוק על גופה של גאגא במהלך השיר "Swine" מהאלבום. המקרה קיבל גם תלונות מצופים שהתלוננו כביכול על צחוק בהפרעות אכילה. בתגובה למחלוקת, גאגא אמרה בריאיון לחדשות MTV, "אני יכולה להבין למה אנשים עושים את ההקשר הזה, אבל הביצוע באמת לא הצהרה על הפרעות אכילה... מילי ואני ידענו שלא כל אחד יאהב את המופע, אבל שנינו מאמינות בביטויים אמנותיים ובאישית חזקה, אני תומכת בה ובמה שהיא עושה, Artpop, האלבום החדש שלי על הבאת אמנות ומוזיקה ברוח המרד היצירתי... בשבילנו המופע היה אמנות בצורתה הטהורה ביותר".
לסיבוב ההופעות, אמרה גאגא לתחנת הרדיו "Capital FM" כי היא רצתה משהו אחר מאשר הסידור "מפלצת בור" שהיה לה בעבר בסבב "The Born This Way Ball", שבגללו הייתה מוגבלת בלהופיע על חלק אחד של הזירה. לפיכך היא וצוותה חשבו על בניית שני שלבים, שלב אחד מרכזי ומלווה אחד בקצה המרוחק של הזירה, וישתפר על ידי תוספת של מסלול אשר ימשיך בכל רחבי הרצפה בזירה, כך שיתאפשר לגאגא לקיים אינטראקציה עם הקהל. במרץ 2014, צייצה גאגא תמונה של הבמה בחשבונה בטוויטר, שהראתה את המסלול משתרע מין הפלטפורמה הראשית עד למושב הקבלה הכללי, ולאחר מכן מתחלק לשני מסלולים נוספים, המסתיימים בשלבים קטנים בתוך הקהל. בסוף המסלול הראשון הוקמה פלטפורמה נוספת שירדה היישר אל הקהל. גאגא ציינה כי המסלולים הארוכים, שאורכם 110 מטרים, יהיו עשויים מליטוס המעניק להם צבע שקוף, כך שהקהל יוכל לרקוד מתחתיו, ועדיין יוכל לראות את המופע. השלב הראשי תואר כמערה לבנה, המזכירה את אטלנטיקה מ-1989 בסרט בת הים הקטנה, והציגה רקע דיגיטלי המראה כוכבים וירח.
תקציר המופע
ההופעה מתחילה בפתאומיות כאשר המסך מול הקהל נדלק והבמה זוהרת בצבעים צבעוניים ומתחילה להתנגן מוזיקה קצבית חזקה ברקע וקולה של גאגא נשמע מדבר. במסך נראים המילים, "האם", "אתם", "מוכנים" ולאחר כ-5 דקות שהרקדנים הסתובבו סביב הבמה עם כדורים צבעוניים, גאגא יוצאת עם תלבושת מנצנצת עם כנפיים, תספורת קארה בלונדינית, וכדור בדולח כחול באזור החזה שלה (כמו בעטיפת האלבום) ומתחילה לבצע את שיר הפתיחה "Artpop". בסיומו השיר השני "G.U.Y" מתחיל להישמע והיא שרה את מילותיו ללא הכנפיים בתלבושתה. במעבר לשיר הבא "Donatella" היא נשארת על הבמה שזוהרת באורות סגולים באותה התלבושת, וכאשר השיר מסתיים היא יורדת מהבמה ומחליפה לתלבושת שונה ובחזרתה נראית עם פאה בצבע שטני וביקיני צדפות ונושאת נאום. כאשר מסיימת את דבריה "Venus" מתחיל ובעת ביצועו היא מנגנת בגיטרה. לאחר הביצוע היא מגיעה לצד שני נגנים לבושים בלבן ונושאת נאום לקהל לפני השיר "Manicure". בעת השיר היא לובשת ג'קט משובץ בצבעים אדום ושחור ומתהלכת על הבמה עם מקל המיקרופון שלה ויושבת על כיסא שאותו מזיז אחד מרקדניה. בסיום השיר היא יורדת מהבמה ומחליפה תלבושת חדשה לפני "Just Dance" שבו מנגנת בגיטרת פסנתר, ובמעבר לשיר הבא "Poker Face" נשארת על הבמה לצד רקדניה הלבושים בתלבושות צבעוניות, וכך גם ב-"Lovegame".
לאחר שלושת השירים היא נעלמת מהבמה שזוהרת בצבע צהוב ומוזיקת מעבר מתחילה להישמע, כאשר היא עולה לבמה ונראית בתלבושת חדשה בצבע שחור לבן שעשויה מגומי המזכירה תמנון, מתחילה לבצע את "alehjdro". לקראת סיום הביצוע רקדניה מורידים ממנה את זרועות התמנון והבמה מחליפה צבע מאדום לסגול והשיר "Do What U Want" מתחיל בכך שהיא יושבת על כיסא העשוי מיד אדם בצבע כסוף שמתחיל לעלות למרכז הבמה. בסיום השיר גאגא מתחילה לבצע את "Dope" ו-"Yoü and I" על פסנתר עשוי גבישים כחולים שנמצא על הבמה ולאחר ביצוע השירים, נושאת נאום ומעלה מעריץ על הבמה ושרה לצידו בליווי הפסנתר את "Born This Way". לאחר השיר היא והמעריץ יורדים מהבמה והיא מחליפה לתלבושת חדשה בזמן שמוזיקת מעבר נשמעת לקהל וקונפטי נופל ואורות צבעוניים זוהרים על הבמה. כאשר היא חוזרת נראית עם שיער ירוק ומעיל עור שמתחתיו לבוש שחור חלק ללא מכנס, החלה לשיר מספר בתים מ-"The Edge Of Glory" ועברה במהרה ל-"Judas" ואחריו "Aura". במעבר לשיר השמונה עשר, "Sexxx Dreams" היא נשארת עם התלבושת על הבמה הזוהרת בצבע אדום כחול ומבצעת את השיר. לשיר הבא "Mary Jane Holland" לבמה מובאים כיסאות לבנים שעימם היא ורקדניה מבצעים את השיר בערפל על הבמה.
בשיר ה-20 במהלך המופע, "Bed romance" אחד הרקדנים לוקח את גאגא לאחד המסלולים על הבמה והיא מתחילה לרקוד את כיראוגרפיית השיר המקורית. כאשר הוא מסתיים היא נעלמת מהבמה שמחשיכה ומוארת בצבע כחול, מחליפה תלבושת בזמן שמוזיקת ג'אז נשמעת ברקע, וחוזרת עם פאת תלתלים שחורה ומעיל אדום ומתחילה לשיר את "(Bang Bang (My Baby Shot Me Down". לפני ביצוע "Telephone" היא נושאת נאום קצר ומחליפה תלבושת בעירום על הבמה מול הקהל, שניראת כחצאית ירוקה, שיער סגול, ונעלי ספורט אפורות. היא נשארת עם תלבושת זו גם בשירים הבאים "Applause", ו-"Swine" לפני ההדרן. בסיום השיר היא נעלמת מהבמה ומחליפה תלבושת בפעם האחרונה. לאחר מכן היא חוזרת עם שיער לבן ארוך (כמו בווידאו קליפ ל-"") ושמלה לבנה מנצנצת עם שובל ונושאת נאום לקהל לפני ביצוע "Paparazzi" על הפסנתר. בסיומו היא ורקדניה נותנים קידה לקהל ונעלמים והבמה מחשיכה. המופע נמשך כשעתיים ו-25 דקות וזהו הסבב הארוך ביותר של גאגא.