cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
אוגדה 210
עקב הקשיים בטיהור מלא של השטח שכבשה האוגדה ביום הקודם התקשו דרגי החטיבות להגיע אל הכוחות במהלך הלילה ולהעביר אליהם אספקה. בשל עובדה זו נוצר מחסור בדלק ובתחמושת בטנקים. בבוקר צורף לאוגדה "כוח נתי" - גדוד טנקים בפיקוד נתי גולן אשר הורכב בעיקר מאנשי צוות שחזרו מחוץ לישראל לאחר פרוץ המלחמה. מרבית הכוח צורף לחטיבה 679 שמנתה כעת כ-50 טנקים כשירים, ופלוגה מכוח נתי סופחה לחטיבה 179. חטיבה 179 עסקה במהלך הלילה בחילוץ הפצועים ושיקום הטנקים. יחד עם פלוגת הטנקים מכוח נתי, מנתה החטיבה בבוקר 12 באוקטובר כ-24 טנקים כשירים. כוח נתי הרענן הוביל את חטיבה 679 לכיוון כפר נסג', אולם נתקל באש חזקה ומספר טנקים נפגעו. מפקד הגדוד, נתי גולן, נפצע ובהיעדר מפקד נעצר הגדוד להתארגנות. שני הגדודים המקוריים של חטיבה 679 המשיכו להתקדם ועד השעה 13:00 כבשו את כפר נסג'. המחסור בדלק הפך קריטי והחטיבה נאלצה לעצור ולהמתין לתדלוק. חטיבה 9, יחד עם חטיבה 179, המשיכה צפונה לכיוון כנכר וכבשה את תל מרעי.
תוך כדי ההתארגנות של חטיבה 679 נצפה כוח גדול המתקרב מדרום, אשר זוהה כחטיבה הראשונה של חיל המשלוח העיראקי. זיהוי חיל המשלוח והערכות יתר של גודלו גרמו לאוגדה 210 לעצור את התקדמותה ואף לסגת מחלק מהשטחים שכבשה באותו היום, כדי להיערך לקרב מול השריון העיראקי. תוכניות הפיקוד להתקדם צפונה לכיוון דמשק נזנחו ואף אוגדה 36 נעצרה, ובהמשך אף שלחה כוחות לעזרת אוגדה 210.
אוגדה 146
בפריצה למובלעת ב-11 באוקטובר נשארה אוגדה 146 במגננה בדרום רמת הגולן. בליל 11–12 באוקטובר הוטלה על האוגדה המשימה לתקוף את המערך הסורי בדרום הרמה. האוגדה, שכללה כעת שלוש חטיבות, החלה בהתקפה בבוקר 12 באוקטובר.
בבוקר 12 באוקטובר נשלחה אוגדה 146 לתקוף את המערך הסורי מול דרום רמת הגולן. חטיבה 4 התקדמה ממוצב 110 ותפסה את ציר ביר אל-עג'ם-קוניטרה, במטרה לתקוף את אזור כודנה מצפון. חטיבה ממוכנת 670, מתוגברת בטנקי גדוד השריון הפיקודי (גש"פ 181 שכלל טנקי סופר שרמן), תקפה את ציידא ואל-חנות. המוצבים באל-חנות נכבשו אולם באזור ציידא נתקלו הטנקים באש נ"ט חזקה ומספר טנקים נפגעו. חטיבה 205 נותרה בחיפוי ותוכננה לתקוף בהמשך לכיוון שיח' מסכין.
בשעות הבוקר הורה שר הביטחון משה דיין לרכז את המאמצים בצפון רמת הגולן. בעקבות הוראה זו הוחלט לקראת הצהריים להעביר את חטיבה 205, שכללה כ-50 טנקים, לאוגדה 210. חטיבות 4 ו-670 נסוגו חזרה לקו הסגול ונערכו להגנה.
הגעת חיל המשלוח העיראקי לסוריה
טרם המלחמה לא שותפה עיראק בתוכניות המלחמה, אולם הסכימה להעמיד לרשות סוריה ומצרים סיוע במקרה של מלחמה. עם פרוץ המלחמה החלו העיראקים בהכנת חיל המשלוח שישוגר לעזרת סוריה. חיל האוויר העיראקי הקצה למלחמה ארבע טייסות ואלה הועברו לסוריה ב-7 וב-8 באוקטובר.
כוחות היבשה העיראקים שהוחשו לסוריה כללו שתי דיוויזיות שריון ושלוש חטיבות חי"ר. הכוחות העיראקים היו פזורים ברחבי עיראק והיה עליהם לעבור מרחק רב עד לאזור הקרבות בסוריה. לרשות הצבא העיראקי עמדה כמות מוגבלת של מובילי טנקים וחלק מהיחידות עברו את הדרך הארוכה לסוריה בנסיעה על זחלים.
תנועת חיל המשלוח העיראקי נקלטה בישראל, ולאזור גבול סוריה-עיראק נשלחו מספר גיחות תצפית שלא זיהו את תנועת הכוחות. במסגרת מבצע כותנת הונחת כוח מסיירת צנחנים בלילה שבין 11 ל-12 באוקטובר בעומק סוריה, סמוך לגבול עם עיראק, במטרה לפוצץ גשר שעליו נע חיל המשלוח. הכוח השמיד מספר מובילי טנקים ופוצץ את הגשר, אולם מאמץ זה לא בלם באופן משמעותי את הגעת חיל המשלוח העיראקי לסוריה.
הכוחות העיראקים הראשונים הגיעו לדמשק ב-9 באוקטובר, ונשלחו להגן מול הגזרה המרכזית של רמת הגולן. ב-12 באוקטובר עמדו לרשות הסורים חטיבת השריון 12 והחטיבה הממוכנת 8, שניהם מהדיוויזיה השלישית העיראקית. כוחות אלה נשלחו לבלום את התקדמות כוחות צה"ל דרומה במובלעת הסורית, וב-12 באוקטובר בשעות הצהריים תקפו את אוגדה 210 מדרום.
הקרב מול חיל המשלוח העיראקי
כאמור, כוח החלוץ של חיל המשלוח העיראקי זוהה בצהרי 12 באוקטובר. חטיבה 679, אשר נפרסה לתדלוק ואספקה, תפסה בזריזות עמדות על הרכסים אותם כבשה זמן קצר קודם לכן. לקראת השעה 15:00 נכנסה החטיבה לקרב מול כוח (גדוד טנקים וגדוד חי"ר ממוכן) מחטיבת השריון 12 של הדיוויזיה ה-3 העיראקית. טנקי חטיבה 679 החלו לירות מטווחים קצרים בטנקים העיראקים שלא היו מוכנים למפגש. משגבר הלחץ על חטיבה 679 הפנה מפקד האוגדה לקרב גם את חטיבות 179 ו-9 שנאלצו בשל כך לסגת מתל מרעי, אותו כבשו קודם במאמץ גדול. כוח נתי, שסיים בינתיים להתארגן, נשלח אף הוא לקרב וסייע בבלימת המתקפה. במהלך הקרב הקשה נפגעו כמה עשרות טנקים עיראקים והכוח העיראקי נסוג לקראת הערב.
במטרה למנוע התקפות עיראקיות חוזרות הורה מפקד אוגדה 210, בשעה 16:00 לערך, לחטיבה 205 שסופחה אליו לכבוש את תל מסחרה ותל אל-מל שמדרום להם. החטיבה נעה במהירות ובשעה 18:00 לערך, עם רדת החשיכה ניתקלה בכוח עיראקי נוסף מחטיבה 12 שכלל גם הוא גדוד טנקים וגדוד חי"ר ממוכן. מאחר שלכוח העיראקי היו אמצעי ראיית לילה, מצבם היה עדיף ובקרב שהתפתח התקשה כוח צה"ל לזהות את טנקי העיראקים. השריון הישראלי החל לספוג פגיעות ונאלץ לסגת באופן בלתי מסודר צפונה לכיוון ג'בא, תחת חיפוי ארטילריה ישראלית. מפקד הכוח העיראקי החליט להמשיך את תנופת ההתקפה, ולמרות חוסר בקציני קישור סורים לסיוע בניווט, המשיך להתקדם צפונה באיטיות בחשכה.
ההתקדמות המחודשת של העיראקים גרמה לתחושת בהלה באוגדה 210, ובסביבות שעה 18:00 ניתנה פקודת נסיגה מהירה צפונה לכל כוחות האוגדה. בנוסף ניתנה הוראה להוצאת כל משאיות האספקה והרכבים הרכים מחוץ למובלעת, בחזרה לשטח ישראל. בשעות הלילה ערך דן לנר את ארבע חטיבות האוגדה במערך אוגדתי בצורת 'ח' באזור צומת מעץ-תל שער באופן הבא: חטיבה 179 מדרום למעץ באגף הימני של המערך, חטיבה 679 בצומת מעץ, חטיבה 9 על הציר שמדרום לתל שער, וחטיבה 205 דרומית לתל שער, באגף השמאלי של המערך האוגדתי. גדוד טנקים 75 מחטיבה 7 (אוגדה 36) נערך בעורף אוגדה 210, כקו הגנה שני. בשעות הלילה נעצרו העיראקים להתארגנות ובשקט שהשתרר הוכנסו למובלעת מכליות דלק ותחמושת עבור הטנקים של אוגדה 210.בשעה 03:00 לפנות בוקר חידש הכוח העיראקי את תנועתו צפונה והכוח הראשון זוהה עם עלות השחר ב-13 באוקטובר על ידי חטיבה 9, כשהוא מתקדם צפונה מכיוון תל אל-מל. כשהגיעו הטנקים העיראקים לטווח של כמה מאות מטרים פתחה החטיבה באש משני כיוונים, וכ-15 טנקים הושמדו. כוח עיראקי נוסף זוהה על ידי חטיבה 205 באזור תל מסחרה, וגם היא פתחה באש. בשעה 7:00 לערך החל הכוח העיראקי לסגת, וחטיבות האוגדה החלו להתקדם בעקבותיו. חטיבה 9 כבשה מחדש את כפר נסג' והמשיכה לכיבוש תל מרעי, בעוד חטיבה 205 (יחד עם גדוד 75 מחטיבה 7) כבשה את תל מסחרה בחיפוי של חטיבה 679. חטיבה 179 כבשה את תל אל-מל לעיראקים הושמדו בסך הכול כ-60 טנקים במהלך היום בעוד לצה"ל היו ארבעה טנקים פגועים.
המשך הלחימה במובלעת נגד חיילות המשלוח הערביים
בליל 13–14 באוקטובר נערך ניסיון נוסף לכיבוש תל א-שמס. הפעם הוקצה למשימה גדוד הצנחנים 567 מחטיבה 317, אשר תקף את התל מדרומו בתנועה רגלית. הכוחות נתקלו בהתנגדות מעטה ועד 4:00 לפנות בוקר כבשו את התל.
באותו הלילה קודמו שני תותחי M-107 מגדוד 412 לתוך שטח הלג'ה הקטנה, כדי לירות על דמשק. כל תותח ירה 10 פגזים על שדה התעופה אל-מאזה שבפאתי העיר ולאחר מכן דילגו התותחים חזרה לאחור.
ב-15 באוקטובר החלה אוגדה 210 בתמרון אשר כלל את כל ארבע חטיבות הטנקים שברשותה. לקראת סופו של היום הצליח גדוד השרמנים של חטיבה 9 לכבוש את תל ענתר (מדרום מזרח לכפר נסג'). במהלך היום השמידה אוגדה 210 כמה עשרות כלי רק"מ של העיראקים בעוד לה נפגעו 7 טנקים. חטיבת השריון 12 של חיל המשלוח העיראקי הוצאה משדה הקרב לאחר שאיבדה יותר מ-50% מכוחה. במהלך היום הצטרפו לקרבות חטיבת שריון עיראקית נוספת (החטיבה השישית), חטיבת החי"ר 20, וחטיבת השריון 40 הירדנית.
ב-16 באוקטובר ניסו הכוחות הסורים, העיראקים והירדנים בסוריה להנחית מתקפה גדולה על כוחות צה"ל במובלעת. בעוד לפי התכנון הייתה המתקפה אמורה להיות מתואמת בין הכוחות השונים, בפועל תקפו הירדנים והעיראקים כל אחד בנפרד וללא תיאום. המתקפה המתוכננת נקלטה על ידי המודיעין הישראלי ואוגדה 210 התכוננה למתקפה בבוקר 16 באוקטובר עם חטיבות 179 ו-679 בחזית, וחטיבה 9 בעתודה.בשעה 9:00 החלה חטיבה 40 הירדנית בתנועה מתל חרה צפונה לכיוון תל מסחרה. החטיבה הירדנית השתמשה בטנקי צנטוריון, בדומה לחטיבות השריון הישראליות, דבר שהקשה על זיהוים ותרם לבלבול. למרות זאת הצליחו כוחות חטיבה 179 שנערכו על תל אל-מל לפגוע בטנקים הירדנים מהאגף וגרמו להם נזקים רבים. לאחר מכן נכנסה החטיבה הירדנית לטווח טנקי חטיבה 679 וטנקים ירדנים נוספים נפגעו, עד שלבסוף נסוגה חטיבה 40 חזרה דרומה. המתקפה הירדנית בוצעה ללא סיוע ארטילרי סורי וללא מתקפה מקבילה של הכוחות העיראקים, כפי שתוכנן מראש.
למקרה בו יחליטו הירדנים לפנות מערבה אל הקו הסגול נפרש מדרום לקוניטרה כוח מאוגדה 146. לאחר שהובררה כוונת הירדנים צפונה הוחזרו הכוחות, אולם גדוד 39 (שפעל תחת חטיבה 4) קיבל הוראה להתקדם אל עבר הגבול. הגדוד הגיע לפאתי כפר א-ריחניה (ממזרח להר בני רסן), ונתקל בשדות מוקשים ובאש ארטילרית כבדה. המג"ד, יואב וספי, נהרג בהפגזה ומספר טנקים עלו על מוקשים.
בשעה 10:00 החלה המתקפה העיראקית באזור תל ענתר. את ההתקפה הובילה חטיבה 6 ובה כ-90 טנקים, כמו גם חי"ר וארטילריה. החטיבה העיראקית נבלמה על ידי טנקי חטיבה 205, כאשר חטיבה 9 מסייעת מצפון. בשעות אחר הצהריים נשלח גדוד 71 מחטיבה 7 לעזרת אוגדה 210. הגדוד התקדם מצפון לכפר דיר אל-עדס, וניהל אש עם כוחות עיראקים. בשעות אחר הצהריים הסתיים הקרב לאחר שהחטיבה העיראקית איבדה רבע מכוחה. במקביל, תקפו גם הסורים את כוחות אוגדה 36 במזרעת בית ג'ן ובתל א-שמס, אך גם התקפות אלו נהדפו.
ב-17 באוקטובר יצאה אוגדה 210, עם חטיבות 679 ו-179, מהמובלעת לצורך התארגנות ברמת הגולן. את מקומה של האוגדה בדרום המובלעת תפסה אוגדה 146, ולרשותה עמדו חטיבות השריון 4, 9 ו-205.
ב-17 וב-18 בחודש נמשכו המתקפות מצד הכוחות הסורים, אשר החלו להשתקם בעקבות משלוחי נשק גדולים אשר הגיעו מברית המועצות. ההתקפות בוצעו בסדר גודל גדודי, ובשילוב של שריון וחי"ר, אך כולן נהדפו. מנגד, בלילה שבין 16 ו-17 באוקטובר הפגיזו תותחי צה"ל בשנית מטרות מדרום לדמשק, בקטנא ובערטוז.
בליל 18–19 באוקטובר התחולל קרב אום בוטנה, במהלכו כבש גדוד הצנחנים 567 מחטיבה 317 את הכפר אום בוטנה (ממזרח לקוניטרה) כדי להרחיב את המובלעת דרומה ולפתוח ציר נוסף לאספקת הכוחות. גדוד 471 של החטיבה תוכנן לכבוש את תל כודנה בגזרת אוגדה 146 אולם הפעולה בוטלה לאחר שהכוחות יצאו לדרכם.
בבוקר 19 בחודש הוציא הפיקוד הסורי העליון את מתקפת הנגד הגדולה האחרונה שלו במלחמה. גדוד חי"ר עיראקי הצליח לתפוס את תל ענתר לפני האור הראשון, אולם חטיבה 205 תקפה חזרה ועד 7 בבוקר כבשה מחדש את התל. בהמשך ניהלה החטיבה יחד עם חטיבה 9 קרב שריון מול כ-140 טנקים עיראקים מחטיבה 6, בסופו נסוגה החטיבה העיראקית. ב-9 בבוקר יצאה חטיבה 40 הירדנית להתקפה על תל מסחרה ואום בוטנה, אולם גם התקפה זו נבלמה, הפעם על ידי טנקי חטיבה 4 שהיו פרוסים באזור.
לקראת הפסקת האש הכין פיקוד הצפון שלוש תוכניות התקפיות: כיבוש החרמון, המשך המתקפה בכיוון צפון-מזרח במטרה לאיים על דמשק, ומתקפה מזרחה כדי להשמיד את חיל המשלוח העיראקי. לבסוף הוחלט להתמקד בכיבוש החרמון, אשר הסתיים ב-22 באוקטובר במסגרת מבצע קינוח.
המערכה בחרמון
בסוף מלחמת ששת הימים כבש צה"ל את אחת מפסגות החרמון. לאחר המלחמה הוקם מוצב החרמון, ששימש לאיסוף מודיעין על ידי אמ"ן וחיל האוויר הישראלי. החרמון הפך ליעד חשוב לכיבוש על ידי צבא סוריה, ולצורך כיבושו הוקצו משאבים רבים וחיילי הקומנדו עברו אימונים רבים כהכנה לקרב.
כיבוש החרמון על ידי הסורים
ערב מלחמת יום הכיפורים היו במוצב 54 חיילי צה"ל: 14 לוחמים מגדוד 13 של חטיבת גולני שאבטחו את המוצב, והשאר חיילי יחידה 848 של אגף המודיעין, חיילי חיל האוויר וחיילים מחיל הקשר. בבוקר 6 באוקטובר, כשהסתבר כי צפויה לפרוץ מלחמה, תוגבר המוצב בצוות תצפית ארטילרי, ומספר חיילי המוצב עלה ל־60. לצורך כיבוש החרמון הקצו הסורים את גדוד הקומנדו 82 וכוח מגדוד הסיור 183, ובסה"כ כ-300 לוחמים.
עם פתיחתה של המלחמה, החל מהשעה 14:00, הופגז מוצב החרמון באופן אינטנסיבי. בשעה 14:55, בחסות ההרעשה הארטילרית, ניגשו ארבעה מסוקי מי-8 סורים ובהם כוחות קומנדו לנחיתה סמוך לתחנת הרכבל העליונה. בגישה לנחיתה התרסק אחד המסוקים ורוב חייליו נהרגו. בסמוך לשעה 15:15 שככה ההפגזה וחמישה חיילי גולני יצאו מהמוצב וראו עשרות חיילים סורים נעים לכיוון שער המוצב. שני מקלעים מתוך השלושה שבעמדות הירי נפגעו מההפגזה והחיילים השתמשו בנשק האישי מסוג עוזי ובמקלע התקין היחיד שנותר. הירי ריתק את חיילי הקומנדו אולם בשל מחסור בתחמושת נאלצו הלוחמים לשוב למוצב בשעה 15:45. חיילי הקומנדו הסורי נמנעו מלהיכנס לתוך המוצב אלא ירו לתוכו מבחוץ, והטילו רימוני רסס והלם. חיילי המוצב הסתתרו במחילות הפנימיות של המוצב וכיסו את פניהם בפלנלית בשל העשן והאבק הרב שיצר הירי ופיצוץ הרימונים.
למחרת, ב-7 באוקטובר בשעה 9:00 בבוקר לערך, נשמעו קולות ירי מחצר המוצב. חיילים אחדים שנותרו במוצב סברו שמתנהל קרב של כוחות צה"ל לחילוצם ויצאו מהמוצב, אולם לאחר מרדף קצר השתלטו עליהם חיילים סורים, פגעו בחלקם ולקחו אותם בשבי. שאר החיילים שבמוצב הצליחו לאתר במוצב החשוך מזון, מכל פלסטיק ובו מים ומקלט רדיו. החיילים ניסו במספר הזדמנויות לצאת ממחבואם אולם נתקלו בחיילים סוריים בחדר המוצב המרכזי וחזרו למחבואם. ב-12 באוקטובר, לאחר תשעה ימי הסתתרות, יצאו ממחבואם החיילים הישראלים ונלקחו בשבי הסורי.
במהלך כיבוש המוצב נהרגו 13 מחיילי צה"ל, ו-31 חיילים נפלו בשבי. עשרה חיילים הצליחו להיחלץ מהמוצב. בין השבויים היה סגן עמוס לוינברג, קצין בינה רשתית (קב"ר) ביחידה 848, שסיפק לשוביו מידע סודי רב על צה"ל בכלל ועל אמ"ן בפרט.
הניסיון הראשון לכיבוש החרמון
ב-8 באוקטובר, בעקבות עדותם של שני חיילי גולני שהצליחו להיחלץ מהמוצב, התברר כי במוצב החרמון עדיין מצויים מספר חיילים נצורים. מח"ט גולני, אל"ם אמיר דרורי ביקש מהפיקוד לכבוש מחדש את ההר ולחלץ את החיילים. בקשתו אושרה ובבוקר אותו היום התארגנו שני כוחות שיתקפו את המוצב. הכוח מנה כ-150 לוחמים ובהם צוותים מסיירת גולני, כוח מגדוד 51 וכוח מגדוד 17. התכנון היה חפוז, לכוחות לא ניתן תדריך סדור ולא היה מודיעין בדבר גודל הכוח הסורי בהר.
הכוח נע בשני ראשים: האחד ממונע בזחל"מים, אליהם הצטרפו שני טנקים, על כביש האספלט שהיה צר ומפותל. הכוח השני נע רגלית על קו הרכס לגבעה 1614. הכוח הרכוב הגיע לרכבל התחתון ומצא את המקום נטוש ודגל ישראל מתנוסס בו. הכוח המשיך בנסיעתו במעלה ההר והגיעו לאזור המכונה "עיקול הטנק" שבו הניחו הסורים שרשרת מוקשים. הכוח הרכוב נאלץ לעצור לפני שרשרת המוקשים, אז נורתה לעברו אש חזקה מטווח קצר מן המארב. האש הסורית נורתה משלושה כוונים וכללה אש מנשק קל, מטולי אר פי ג'י ורימונים. עד מהרה היה מצבו של הכוח הרכוב קשה כאשר דרכו קדימה חסומה והוא מתקשה לסגת בכביש הצר כשתהום לצידו.
גם הכוח הרגלי העוקף נתקל במארב של חיילים סוריים שהיטיבו להתחפר ולהילחם, וכאשר הצליח להתגבר על המארב כבר נתן מח"ט גולני, דרורי, את הפקודה לסגת עקב מצבו הקשה של הכוח הממונע, שנזקק להתארגנות מחודשת. בסיום הקרב נהרגו 25 חיילים ובהם מפקד גדוד 17 של חטיבת גולני, סגן-אלוף דובי דרור, ו־57 נפצעו.
מבצע קינוח
בין 8 ל־21 באוקטובר לא בוצעו ניסיונות משמעותיים לכבוש מחדש את מוצב החרמון, אך נערכו פשיטות ופעולות ל"ריכוך" העמדה הסורית ופגיעה בכוחות המחזיקים במוצב. מטוסי חיל האוויר הפציצו את אזור המוצב מעת לעת והארטילריה של צה"ל הפגיזה אותו, אך אש הזו גרמה לפגיעות מעטות בסורים שהיו מחופרים היטב סביב המוצב.
ילקוט שמעוני
ילקוט שמעוני הוא לקט מדרשים קדומים המסודרים לפי פסוקי התנ"ך. זהות המחבר וזמנו שנויים במחלוקת בין החוקרים.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
מבצע קינוח
בשעות הצהריים החלה הטסת כוחות הצנחנים במסוקי יסעור אל מוצב החרמון הסורי. גדוד 471 כבש את מוצב הפיתולים לאחר קרב קצר והמשיך אל נ.ג. 2360, אותו תפס סמוך לחצות. גדוד הצנחנים השני, גדוד 567 המשיך אל עבר מוצב החרמון הסורי, ובסביבות השעה 03:00 מצא אותו ריק.
דה סוטו סוב-אורבן
דגמי ה"דה סוטו סוב-אורבן" התאימו לצרכנים הזקוקים לרכב בעל קיבולת גדולה, ולמוניות.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
מבצע קינוח
כוחות גולני נתקלו בהתנגדות רבה יותר בכיבוש המוצב הישראלי של החרמון. פלוגת הסיור של החטיבה הגיעה באיגוף ממערב ומצפון לכיוון הרכבל העליון, ולחמה בקרב קשה ברכבל התחתון וברכבל העליון. המ"פ נהרג וכוח הסיירת לא הצליח להתקדם. הכוח העיקרי בקרב היה גדוד 51, שהגיע רגלית ממסעדה והיה אמור להגיע לגבעה 1614, לעיקול הטנק ולרכס החרמון. בסביבות השעה שתיים בלילה החל הקרב. חיילי הצבא הסורי התחפרו בשוחות אישיות ובין הסלעים סביב למוצב החרמון ושברו באש מדויקת את התקפות צה"ל.
ילקוט שמעוני
תוכן
פירוש על הילקוט, בשם "זית רענן", חיבר הרב אברהם גומבינר, בעל "המגן אברהם". הפירוש היה קיים בשלמותו רק בפני עצמו, אך בצמוד לילקוט נדפס ברוב המהדורות רק תקציר ממנו.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
מבצע קינוח
הקרב הפך לצמוד ולא מאורגן, ופגזי הסיוע הארטילרי נפלו קרוב לכוחות הישראלים ואפילו ביניהם. הקרב התדרדר לקרב אישי בין חיילי צה"ל לחיילים סוריים ללא יד מכוונת כמעט. מרכז הקרב היה סביב גבעה שסומנה במפות כגבעה מספר 16 עליה ומסביבה התנהל עיקר המאמץ. הגבעה הייתה היעד של פלוגה ג' בגדוד 51. כוחות אחרים אגפו את הגבעה ולחמו בשטח שבינה לבין המוצב. כוח של פלוגה ב' טעה בניווט ועלה לגבעה 24 במקום לעלות לגבעה 19. רק בבוקר הבין הקמב"ץ שהכוח נמצא על גבעה 24. מאוחר יותר שלח המג"ד את פלוגה א' לגבעה 17, שם פגשו אנשיה את לוחמי הקומנדו הסורי שהיו ערוכים בעשרים מחפורות דו רובאיות. באותה עת נפצע בגבעה 16 מפקד פלוגה ג', סרן יגאל פסו. כמו כן נפצע מפקד הפלוגה המסייעת, סרן מיקי מוסברג, ופלד, המג"ד, דיווח למח"ט כי הקרב הפך למורכב ומתנהל באיטיות.
דה סוטו סוב-אורבן
במדינת ישראל מוניות "דה סוטו סוב-אורבן" היו מאוד נפוצות מתחילת שנות החמישים של המאה העשרים. הדגם שווק כמונית עירונית וכמונית בין־עירונית.
ילקוט שמעוני
מהדורות
משנת 1998 החלה לצאת בירושלים, על ידי הרב רפאל לוין, מהדורה חדשה ומוערת, וכתוב בהקדמתו: "גוף הילקוט הוא כפי הנדפס בהוצאת וורשא תרל"ח, פרט למקומות שנראה שלקה בחסר או בטעות המעתיקים, ואז העתקנו את שתי הגרסאות. כמו כן הוספנו שינויי נוסחאות מהילקוט הנדפס מכת"י אוכספורד (=הוצאת מוה"ק הנ"ל), ומשאר המדרשים המובאים בילקוט". במהדורה זו מובא גם פירוש זית רענן השלם, שבמהדורות הקודמות נדפס רק תקציר שלו. עד היום הודפסו 13 כרכים, הכוללים את חמשת חומשי תורה ומגילות איכה, רות ואסתר.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
מבצע קינוח
לקראת הבוקר נפצעו מפקד החטיבה אל"ם אמיר דרורי ומפקד גדוד 51, סא"ל יהודה (יודק'ה) פלד, וקצין האג"ם החטיבתי, רס"ן יואב גולן, נטל את הפיקוד על החטיבה. למרות התנאים הקשים ותחושת הכאוס דבק גולן במשימה וביקש כוחות סיוע כדי להשלים את המהלך החטיבתי. לאחר שווידא כי אין עוד לוחמים בגבעה 17, שטח המפתח עליו התבצרו לוחמי הקומנדו הסורי, הפעיל גולן ארטילריה כבדה על הגבעה ועל מוצב החרמון.
בורגס
בּוּרגָס (בבולגרית: Бургас) היא עיר נמל בדרום מזרח בולגריה, לחופי הים השחור, בירת מחוז בורגס ומרוחקת 389 קילומטרים מהבירה סופיה.
העת העתיקה וימי הביניים
ראשית התיישבות אנושית באזור העיר מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת. בסמוך לעיר נמצאו שרידי התיישבות מהמאה ה-6 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. השרידים הארכאולוגיים מעידים על מערכת סחר חליפין מפותחת עם תרבויות מאזור הים השחור והים התיכון. במהלך המאה הראשונה נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית ונבנו בו יישוב ומצודה בשם דֶאוּלְטוּם (במיקום שהוא כ-20 קילומטרים מהעיר המודרנית). עם הפיצול באימפריה עבר היישוב לחזקת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-5 הוחרב בידי ההונים.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
מבצע קינוח
בשלב זה הצטרף לקרב כוח העתודה מגדוד 17 בפיקוד דוד כץ, והגיע למתחם השוחות בגבעה 16. כץ ארגן את פינוי פצועי גדוד 51 אחורה, הורה לקצין האג"ם להפסיק את הארטילריה שפגעה בכוחותינו ופתח בהסתערות להשלמת כיבוש גבעה 16 וגבעה 17. השבירה של הסורים הייתה מיידית. חלק קטן מהם שהמשיך בלחימה חוסל על ידי לוחמי גדוד 17 שתוגבר בלוחמים נוספים מגדוד 51.
בורגס
העת העתיקה וימי הביניים
לאחר קריסת האימפריה הבולגרית הראשונה הקימו הביזנטים ((במיקום שהוא כ-10 קילומטרים מבורגס המודרנית) יישוב ומצודה בשם פִּירְגוֹס, ששרידיו תועדו בידי גאוגרפים אירופים במהלך המאה ה-19. במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש האזור בידי צבא האימפריה העות'מאנית.
דה סוטו סוב-אורבן
חטיבת דה סוטו
חטיבת דה סוטו של חברת קרייזלר עסקה בייצור ובשיווק רכב אמריקאי משנת 1928–1968. חטיבת דה סוטו בנתה יותר מ-2 מיליון כלי רכב מאז שנת 1928.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
מבצע קינוח
בשעה 09:00 בערך נכנסו כוחות גולני לחצר מוצב החרמון הישראלי, והניפו את דגל ישראל ודגל גולני על תורן המוצב. בשעה 10:30 דיוח כץ: "תחנות כל העולם, החרמון בידי גולני". בקרב כיבוש החרמון נהרגו 55 חיילי צה"ל וכ-80 נפצעו.
בורגס
התקופה העות'מאנית
במהלך המאה ה-17 מאוזכר לראשונה בתעודות עות'מאניות שמה המודרני של העיר שנקראה בעת ההיא אָחֶלוֹ בורגס. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1829-1828) עזבו חלק מתושבי העיר ביחד עם הכוחות הרוסים הנסוגים והתיישבו באזור בסרביה, אוקראינה ומולדובה. ב-6 בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) שוחררה העיר בידי צבא האימפריה הרוסית ואוכלוסייתה מנתה 2,950 נפשות. לאחר המלחמה הוכללה בורגס מתוקף סיכומי קונגרס ברלין בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.
דה סוטו סוב-אורבן
חטיבת דה סוטו
חטיבת המכוניות דה סוטו קרויה על שם ארננדו דה סוטו - החוקר הספרדי שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
המערכה האווירית
עוד לפני המלחמה בנתה סוריה מערך של 25 סוללות של טילי קרקע-אוויר ובצידן מספר רב של תותחים נ"מ בקטרים שונים, אשר יחד כיסו את גובהי הטיסה השונים בשמי רמת הגולן. מערך זה הגביל מאוד את יכולת הפעולה של חיל האוויר הישראלי בחזית זו, ובצה"ל נבנו תוכניות לטיפול במערך סוללות הנ"מ הסוריות במקרה של מלחמה, שהתבססו על מתן התראה מוקדמת לפרוץ המלחמה.
בורגס
לאחר עצמאות בולגריה
ב-6 בספטמבר 1885 הכריז באופן חד צדדי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, על איחוד בין רומליה המזרחית לנסיכות בולגריה. לאחר האיחוד וסיום מלחמת בולגריה–סרביה (1885) בוצע טרנספר לאוכלוסייה המוסלמית שנאלצה להגר לשטחי האימפריה העות'מאנית. ב-18 במאי 1903 נפתח לפעילות הנמל בבורגס, שהביא להאצת הפעילות הכלכלית בעיר ולגידול במספר התושבים. לאחר מלחמת הבלקן השנייה בוצעו חילופי אוכלוסייה בין ממלכת בולגריה לממלכת יוון, אלפי פליטים בולגרים נאלצו להגר מתראקיה המזרחית לשטח בולגריה ורבים התיישבו בבורגס. בעידן הקומוניסטי של הרפובליקה העממית הבולגרית הפכה העיר למרכז תעשייתי אזורי בעיקר בתחום זיקוק נפט ותעשיות פטרוכימיות.
דה סוטו סוב-אורבן
דגמי סדרה ראשונה
==מאפיינים==
בורגס
הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס
ב-18 ביולי 2012, בשעה 17:30 (זמן מקומי), מחבל מתאבד התפוצץ באוטובוס במגרש החנייה של נמל התעופה בורגס ובו 42 תיירים ישראלים, רובם בני נוער, בדרכם מנמל התעופה למלונות שלהם, לאחר שהם הגיעו לבולגריה בטיסה של אייר ויאה מתל אביב שנחתה בשעה 16:50. בפיגוע נרצחו שישה בני אדם, ונפצעו יותר מ-30.
דמוגרפיה
בשנות ה-90 חל קיטון באוכלוסיית העיר בשל הגירה שלילית, שנעה מהמשבר הכלכלי החריף שחוותה בולגריה לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי. בין 1992 ל-1999 קטן מספר התושבים ב-3.6%. בעשור הראשון של המאה ה-21 חלה התאוששות כלכלית מסוימת, בעיקר בחציו הראשון, ובמהלכו גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור של 2.18%.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
המערכה האווירית
עם פתיחת המלחמה ב-6 באוקטובר תקף חיל האוויר הסורי מחנות ומפקדות ברמת הגולן, והפציץ את מוצב החרמון. מטוסי חיל האוויר הישראלי נשלחו תחילה להגנת שמי ישראל ומאוחר יותר החלו בסיוע בהול לכוחות היבשה בסיני וברמת הגולן שהיו במצב קשה, מבלי שטיפלו במערך קודם במערך סוללות הטילים, כפי שתוכנן. מטוסי חיל האוויר תקפו מטרות סוריות בחזית הצפון בניסיון להעניק סיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע ולבלום את התקדמות כוחות השריון הסורים, אולם עקב איום סוללות הטילים הסוריות הוגבלה יכולת הסיוע של מטוסי חיל האוויר הישראלים ומספר מטוסים הופלו.
בורגס
כלכלה ותחבורה
בורגס היא העיר הרביעית בגודלה בבולגריה, אחרי סופיה, פלובדיב ווארנה. מיקומה הגאוגרפי הופך את נמל העיר לנמל החשוב ביותר של בולגריה על חוף הים השחור. נופיה ורצועת החוף הארוכה הצמודה אליה הפכו אותה ליעד אטרקטיבי לתיירים. כלכלת העיר מושתתת על תיירות ועל תעשייה. בבורגס קיים מפעל זיקוק הנפט הגדול ביותר בבלקן, המצוי בבעלות לוקאויל. כמו כן קיימות תעשיות נלוות לנפט כמו פולימרים ותעשיות כימיות. לצורך הקמת תשלובת זו בשנות ה-60 של המאה ה-20 אגם מנדרנסקו נותק מהים ומאגם עם מים מליחים הפך לאגם עם מים מתוקים לצורכי תשפובל תעשיית הנפט. בנוסף, יש ליד העיר מכרות מלח וברזל ומספר מפעלים לעיבוד עץ. באוקטובר 2009 עמד שיעור האבטלה בעיר על 4.36%, מהנמוכים בבולגריה.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
המערכה האווירית
האלוף מרדכי הוד, מפקד חיל האוויר לשעבר, הצטרף ב-6 באוקטובר לחבורת הפיקוד הקדמית של חיל האוויר במפקדת פיקוד הצפון, שימש כמפקד קדמי של החיל למשך חמשת הימים הבאים, וניהל את הפעילות האווירית בחזית.
בורגס
כלכלה ותחבורה
בורגס מצויה על תוואי עורק מספר 8 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. העיר מחוברת לרשת מסילות הרכבת הפנים בולגריות המקשרות אותה לערי בולגריה המרכזיות. נמל העיר הוא הגדול בבולגריה ונפח תעבורות הסחורות דרכו מהווה 60% מכלל תעבורות הסחורות בדרך הים בבולגריה. בפרברי העיר, כ-12 קילומטרים ממרכזה, ממוקם נמל התעופה בורגס, שב-2008 בוצעו בו 16,952 המראות ונחיתות ועברו בו 1,936,853 נוסעים, בעיקר לאירופה. חברת סאן דור הישראלית מפעילה קו טיסה עונתי לבורגס.
ב-18 ביולי 2012 התרחש הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, שבו פוצץ עצמו מחבל מתאבד באוטובוס שהוביל תיירים ישראלים, ורצח את הנהג והמדריכה הבולגרים וחמישה תיירים ישראלים.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
המערכה האווירית
ב-7 באוקטובר ניסה חיל האוויר לתקוף את מערך הנ"מ הסורי במסגרת מבצע דוגמן 5, במטרה ליצור לעצמו חופש פעולה בשמי הרמה. התקיפה, שבוצעה בנוהל קרב חפוז וללא הכנות מתאימות, נכשלה בהשגת יעדיה. סוללת טילים אחת הושמדה ואחרת נפגעה, בעוד חיל האוויר ספג אבדות כבדות: 6 מטוסים הופלו ו-10 נוספים ניזוקו. כתוצאה מכך נאלצו מטוסי חיל האוויר להמשיך לפעול באזור רמת הגולן תחת איום נ"מ למשך יתרת המלחמה.
בורגס
אקלים
בבורגס שורר אקלים סובטרופי גשום עם השפעה מסוימת מכיוון הים השחור המעניקה לו מאפיינים של אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 12oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-2oc בינואר ועד 22oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 550 מילימטרים.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
המערכה האווירית
חיל האוויר הסורי סייע במהלך המלחמה לצבא הסורי במתקפתו לתוך רמת הגולן. מסוקים של חיל האוויר הסורי הנחיתו במספר מקרים חיילי קומנדו בעומק רמת הגולן. לאחר תחילת ההבקעה הישראלית לסוריה סייעו המטוסים הסורים בבלימת התקדמות השריון הישראלי. ב-8 באוקטובר ביצע חיל האוויר הישראלי שורת תקיפות נגד כוחות קרקע סוריים בדרום הרמה, כהכנה וכסיוע למתקפת הנגד הישראלית באזור זה, והתקיפות נמשכו גם למחרת. ב-9 באוקטובר תקף החיל כוחות סורים ממזרח לקו הסגול, אשר התקדמו כדי לתקוף את חטיבה 7 בעמק הבכא. באותו יום תקף חיל האוויר את המטכ"ל הסורי בדמשק. בחמשת הימים הראשונים של המלחמה ביצע חיל האוויר 439 גיחות תקיפה ברמת הגולן, ואיבד 18 מטוסים.
בורגס
תיירות
בורגס היא עיר תיירות, וכן מחוז בורגס הכולל את הסאני ביץ' אתר נופש גדול על חוף הים השחור בבולגריה. האתר ממוקם כ-37 קילומטרים צפונית לבורגס, בשטח המוניציפלי נסבר שבמחוז בורגס.
סאני ביץ' הוא אתר הנופש הגדול והמפורסם בבולגריה. האתר כולל מעל ל-500 בתי מלון, שבהם יש מעל ל-110,000 מיטות. כמו כן, יש באזור האתר 130 מסעדות ומספר רב של בתי קפה, מועדוני לילה, בארים ופאבים.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
ירי טילי פרוג
בשלושת הלילות הראשונים של המלחמה שיגרה סוריה 25 רקטות פרוג לעבר ישראל. בערב 6 באוקטובר פגעו ארבע רקטות במגדל העמק וגרמו נזק מועט.
בורגס
תיירות
בתנופת פיתוח שמתרחשת במקום מתחילת המאה ה-21 הורחב שטח האתר, רוב בסיסי בתי המלון חודשו ומספר בתי מלון יוקרתיים נבנו, לצד הקמת מבני דיור גדולים.
נסבר היא עיירת דייגים עתיקה לחופי הים השחור, המשמשת כבירת נפת נסבר במחוז בורגס שבמזרח בולגריה. בדצמבר 2019 התגוררו בעיר כ-14,500 תושבים. ב-1983 הוכרזה נסבר כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בשל המספר הרב של המבנים ההיסטוריים והמבנים בעלי החשיבות שנשתמרו בעיר.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
ירי טילי פרוג
ב-9 באוקטובר, היום הרביעי למלחמה, בשעה 03:35 לפנות בוקר, שיגרו הסורים מספר רקטות פרוג-7 לעבר בסיס חיל-האוויר רמת דוד במה שכונה "ליל הפרוגים". אחת הרקטות פגעה בבית בשיכון המשפחות של הבסיס וגרמה למותו של טייס סקייהוק ולפציעת שני טייסים נוספים. רקטה נוספת, שפגעה במגורי החיילים, גרמה לפציעתם של מספר חיילים. רקטות נוספות פגעו ביישובים סמוכים, אחת מהן פגעה בבית ילדים בקיבוץ גבת הסמוך, אך לא היו נפגעים כיוון שהילדים שהו במקלט. הסורים שיגרו גם רקטות לעבר שדה התעופה מחניים ומפקדת פיקוד צפון בצפת אך אלו לא גרמו לנפגעים.
בורגס
יסוד הקהילה
תיעוד ראשון בכתב לקהילה יהודית בבורגס מצוי מ-1828 בהקשר פגיעות חיילי צבא האימפריה הרוסית בבני הקהילות היהודיות בבולגריה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829). ב-1899 עזבו כמה עשרות משפחות יהודיות את העיר והתיישבו באזור איזמיט. בשל קשיים כלכליים חזרו רבים מהם לעיר בהדרגה, רובם במהלך מלחמת הבלקן הראשונה. ב-1900 נכללה קהילת בורגס ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית ומנתה 800 נפשות.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
המערכה הימית
בפרוץ המלחמה כלל חיל הים הסורי 8-9 ספינות טילים מסדרות "קומאר" ו"אוסה", 14 ספינות טורפדו, שלוש ספינות למלחמה בצוללות, שתי מקשות ועוד מספר ספינות קטנות. לרשות חיל הים הישראלי עמדו בים התיכון 11 ספינות טילים מדגמי סער 2, סער 3 וסער 4, ו-2 ספינות תותחים מדגם סער 1, אולם ספינות אלה שימשו גם למלחמה בצי המצרי בים התיכון.
חיל הים הישראלי פעל מיד עם פתיחת המלחמה בצורה התקפית. מיד עם פרוץ המלחמה נשלחו חמש ספינות טילים ישראליות אל נמל לטקיה כדי לתקוף את כלי השייט הסורים בנמליהם. בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר התחולל קרב לטקיה במהלכו הוטבעו חמש ספינות סוריות בלא אף פגיעה בספינות הישראליות. בעקבות הקרב נמנע הצי הסורי מלהיכנס לקרבות נוספים מול חיל הים הישראלי. קרב זה היה גם קרב טילי ים-ים הראשון בהיסטוריה.
בורגס
בממלכת בולגריה
ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת בורגס בכנס הקהילות היהודיות שהתקיים בסופיה, על ידי ראשי הקהילה - שמואל יולזארי, חיים פרחי וביטוש סידי. בבורגס הייתה פעילות ציונית ענפה לצד פעילות קומוניסטית לא מבוטלת. בבחירות לוועדי הקהילות היהודיות שנערכו ב-4 במרץ 1923 זכו הציונים ב-67.2% מהקולות והקומוניסטים ב-32.8% ובבחירות שנערכו ב-1932 זכו הציונים ב-65% והמתנגדים ב-35%.
ב-1920 למדו במערכת החינוך היהודית 106 תלמידים שהיוו 96% מכלל התלמידים היהודים. התלמידים למדו בכיתת גן ילדים אחת ו-4 כיתות בית ספר יסודי. הממשלה הבולגרית מימנה 9.6% מתקציב מערכת החינוך היהודית ועיריית בורגס עוד 13.4%. ב-1926 ירד מספר התלמידים ל-86. במהלך שנות ה-20 וה-30 פעל בעיר בנק יהודי, ששימש גם כקופת מלווה (קאסה) ופעל בסיוע ארגון הג'וינט. בראשית שנות ה-30 מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-3,000 נפשות.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
המערכה הימית
בלילה שבין 10 ל-11 באוקטובר יצאה שייטת ספינות הטילים להפגזת החוף הסורי. נמל לטקיה הותקף בשנית, כמו גם מסופי הדלק בנמל. בנוסף, הובערו מכלי הדלק בבניאס. גם הפעם לא הצליח חיל הים הסורי לפגוע בספינות הישראליות. בלילה הבא הופגז נמל טרטוס ומכלי הדלק בקרבתו. ספינה סורית אחת לפחות נפגעה בקרב וגם הפעם לא היו נפגעים בקרב חיל הים הישראלי.
הרכבת האווירית הסובייטית לסוריה
לאחר ימי הלחימה הראשונים נוכחה ברית המועצות כי צבא סוריה איבד מאות טנקים ואמצעי לחימה רבים. אבדות גדולות התרחשו גם בצבא המצרי, שנסמך גם הוא על התמיכה הסובייטית. לפיכך החליטה ברית המועצות לספק באופן מיידי ציוד לחימה לסוריה ולמצרים, כדי למנוע התמוטטות צבאית של בנות בריתה וערעור מעמדה במזרח התיכון. לצורך המבצע הקצו הסובייטים 225 מטוסי תובלה מסוג אנטונוב 12 ואנטונוב 22 שביצעו 945 גיחות ישירות מברית המועצות וממדינות ברית ורשה למצרים ולסוריה. לצורך כך פורקו יחידות צבאיות שלמות מברית ורשה מציודן.
בורגס
מלחמת העולם השנייה ולאחריה
ב-16 בספטמבר 1939 פרסם מפקד המשטרה הבולגרית, קולונל אטאנאס פאנטב, צו גירוש ל-4,000 נתינים זרים המצויים בשטח ממלכת בולגריה, רובם ככולם יהודים, פליטי המלחמות השונות בבלקן, שנותרו ללא אזרחות בולגרית. היהודים גורשו לשטחי יוון וטורקיה ומי שלא התקבל במדינות אלה נאלץ להגר למדינות אחרות ובכלל זה לארץ ישראל. אין נתונים מדויקים לגבי מספר המגורשים מבורגס, אך במרץ 1943 העריך משרד הפנים הבולגרי שבעיר מתגוררים כ-2,000 יהודים. מבין מנהיגי הקהילה בעת ההיא ניתן למנות את ד"ר יוסף בן-ריי, חיים וצ'ליבי ברוך וחיים ישעיה.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
הרכבת האווירית הסובייטית לסוריה
הרכבת האווירית הסובייטית החלה ב-10 באוקטובר, ונמשכה גם לאחר הפסקת האש. המטוסים הראשונים נחתו בשדה התעופה חלב שבצפון סוריה כשהם נושאים בבטנם טילי קרקע אוויר שהיו דרושים בדחיפות לצבא סוריה. ציוד נוסף נשלח מברית המועצות לסוריה דרך הים, באוניות שיצאו מנמל אודסה לנמל לטקיה בסוריה.
בורגס
מלחמת העולם השנייה ולאחריה
ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה", כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 422 יהודים מבורגס שנכללו במכסה זו. הגירוש לא יצא לפועל. ב-17 ביוני 1943 גורשו יהודי וארנה ובורגס לכפרים וערי שדה מרוחקות בתוך בולגריה. רבנים ומנהיגי קהילה נשלחו למחנה הריכוז בסומוביט. היהודים שוחררו בתחילת אוקטובר 1943, פרט לעצורי מחנה הריכוז, שבינואר 1944 הועברו לכפר טאבאקובה צ'שמה ליד פלבן ומאוחר יותר למחנה הריכוז בקאייליקה, ממנו שוחררו רק בספטמבר 1944. לאחר מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר 1,100 יהודים, רובם עלו למדינת ישראל בגל העלייה מבולגריה בין 1948 ל-1949. ב-28 במאי 1949, בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובבורגס נמנו 175 יהודים.
הקהילה היהודית במאה ה-21
בראשית המאה ה-21 התגוררו בבורגס כמה עשרות יהודים. ב-2022 נמנו בעיר 130 יהודים, אך אין בה קהילה ממוסדת ובעלת מוסדות פעילים. בסמוך לאתר הנופש סאני ביץ' פועל בית חב"ד ובו מתקיימות תפילות וסעודות שבת, הוא משמש כמרכז יהודי המעניק גם שירותי דת לנופשים המעוניינים בכך, וכן מפעיל מסעדה.
החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
הרכבת האווירית הסובייטית לסוריה
ישראל ביצעה מספר פעולות לסיכול הסיוע לסוריה, שהשפעתן הייתה מועטה. ב-10 באוקטובר הופצץ שדה התעופה חלב על ידי רביעיית מטוסי פנטום. בהפצצה נפגע מטוס אנטונוב ונפגעו מספר חיילים סובייטים. כתוצאה מהפגיעה במסלולים שבו מספר מטוסים סובייטים על עקבותיהם ונחתו בבודפשט. הפעלת השדה התחדשה למחרת וטייסי חיל האוויר קיבלו הוראה להיזהר שלא לפגוע עוד במטוסים סובייטיים. באותו היום הותקף גם נמל התעופה הבינלאומי של דמשק שגם בו נעשה שימוש להפעלת הרכבת האווירית. אניית מטען סובייטית הוטבעה על ידי ספינת טילים של חיל הים בנמל לטקיה וכן שתי אניות סוחר זרות אחרות נפגעו. ב-12 באוקטובר הפציצו מטוסים ישראלים גשרים שעליהם עמדו לעבור טנקים שסופקו לסוריה בדרכם לחזית רמת הגולן.
בלילה שבין 12–13 באוקטובר הונחת כוח של סיירת צנחנים במסגרת מבצע דוידקה באזור קטייפה, מצפון מזרח לדמשק, במטרה לפוצץ גשרים שעליהם צפוי היה לעבור ציוד לחימה שהגיע ברכבת האווירית. הכוח הישראלי התגלה בטרם הגיע לגשרים וחולץ תחת אש מבלי שהשלים את משימתו.
בתגובה לרכבת האווירית הסובייטית, החלה גם ארצות הברית לשלוח ציוד לחימה לישראל במסגרת מבצע ניקל גראס. במסגרת המבצע סופקו לישראל בעיקר מטוסים, טילי נ"ט ותחמושת, ואלה שימשו את צה"ל גם בלחימה מול סוריה.
אמצעי הלחימה הסובייטים סייעו לצבא סוריה לשקם את כוחו במהלך המלחמה ולאחריה. בסך הכל קיבלה סוריה במהלך המלחמה מאות טנקים ומטוסים, טילי קרקע, תחמושת וציוד צבאי רב.
סיכום
ב-23 באוקטובר התקבלה במועצת הביטחון של האו"ם החלטה 339 שנועדה להביא להפסקת אש בכל החזיתות. ב-24 באוקטובר נכנסה לתוקפה הפסקת האש בין ישראל לסוריה, כשצה"ל ממשיך להחזיק בשטח המובלעת שכבש.
בסופה של המלחמה ניצב צה"ל בתוך השטח הסורי, כשהוא כמעט בטווח תותחים לדמשק. היה זה ניצחון מרשים לצה"ל, לאחר הכישלון המודיעיני אשר גרם לו להיתפס בלתי מוכן עם פרוץ המלחמה. צבא סוריה אשר היה ערוך במלוא כוחו כדי לכבוש את רמת הגולן ואף להמשיך אל עבר הגליל ספג תבוסה נוספת מידי צה"ל, וללא עזרת חילות המשלוח הערביים ומשלוחי הנשק מברית המועצות, היה מתקשה לעצור את כוחות צה"ל המאיימים על דמשק.
למרות הניצחון, אבדות צה"ל בחזית זו היו כבדות. עד הפסקת האש נהרגו כ-800 חיילי צה"ל בקרבות מול הסורים, 2,900 נפצעו, ו-61 חיילים נפלו בשבי. מרבית הנפגעים נפגעו במהלך קרבות הבלימה הקשים בחמשת הימים הראשונים של המלחמה. אבדות הסורים מוערכות בכ-3,100-4,000 הרוגים, 10,000 פצועים וכ-350 שבויים. בנוסף, איבדו הסורים יותר מ-1,000 טנקים וכ-150 מטוסים. בקרב הכוחות העיראקים היו 835 הרוגים ו-73 נעדרים, בנוסף למעל 100 טנקים ונגמ"שים שנפגעו.
לאחר הפסקת האש החלה מלחמת ההתשה במובלעת הסורית שכללה תקריות וחילופי אש בין צה"ל לצבא הסורי באזור המובלעת. ב-31 במאי נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. בהסכם הוחלט על הפסקת אש בין הצדדים והחזרת השבויים, כמו גם על נסיגה של ישראל משטח המובלעת.
ב-6 ביוני 1974 ביצעו ישראל וסוריה את חילופי השבויים, ובמסגרתם הועברו גם גופותיהם של חיילים שנהרגו ונותרו בידי הצד השני.
בהתאם להסכם פינה צה"ל תוך שלושה שבועות את כל שטחי המובלעת ושיא החרמון וכן את העיר קוניטרה וסביבתה ושב אל קו הגבול שמלפני מלחמת יום הכיפורים. באמצע יוני 1974 הושלם הפינוי של כוחות צה"ל מהמובלעת.
הנצחה
האנדרטאות, חלקן מנציחות יחידות וחלקן אישיות, נמצאות קרוב לאזורי הלחימה עצמם, ומרביתן נמצאות בחלק המזרחי של רמת הגולן, לאורך הגבול וסמוך לכביש 98.
אגון פולק
אגון פולק (12 בנובמבר 1898 - 21 בנובמבר 1981) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי, מאמנה הראשון של נבחרת ישראל לאחר קום המדינה.
קורות חייו
פולק נולד בשנת 1898 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד רץ. יחד עם הקבוצה זכה באליפות אוסטריה בשנת 1925 ובמדיה כיכב בניצחון החוץ 0-5 על וסטהאם יונייטד. יחד עם קבוצתו ביקר פעמיים בארץ ישראל של תקופת המנדט. בשנת 1928 עבר לשחק בקבוצת ניו יורק ג'איינטס האמריקאית, ובשנת 1932 פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1934 מונה למאמן מכבי תל אביב במקום שמעון "לומק" רוטנר, אף הוא שחקן עבר של הכח וינה. המאמן שחרר מיד שחקנים מבוגרים של הקבוצה והעלה שחקני נוער במקומם. במקביל לתפקידו כמאמן מכבי תל אביב אימן פולק גם את נבחרת ארץ ישראל בשנת 1938, דבר שהיה חידוש באותם ימים. במשחקי הנבחרת מול יוון במוקדמות מונדיאל 1938 הנבחרת הפסידה ופולק התפטר מתפקידו.
בשנת 1939 היה שותף למסעה של מכבי תל אביב לאוסטרליה שנמשך כחצי שנה ונשאר ביבשת כשנה נוספת. לאחר שובו לישראל חזר לתפקיד מאמן מכבי תל אביב עד לשנת 1947.
לאחר קום המדינה מונה למאמנה הראשון של נבחרת ישראל למשחק ראווה מול נבחרת ארצות הברית, שבו הפסיד עם נבחרתו 3-1. בעקבות ההפסד הוחלף פולק בידי לאיוש הס.
פולק היה לפרשן, בין השאר ב"ידיעות היום", ולמאמן לעת מצוא. בשנת 1949 מונה למאמן הפועל חיפה, ולאחר שנה סיים את תפקידו. בשנת 1955 היה מאמנה של בית"ר ירושלים, אך לא הצליח להצעיר את הקבוצה כפי שרצה. בשנת 1957 שב למכבי תל אביב בתפקיד יועץ ומרכיב הנבחרת. במרץ 1958 קיבל על עצמו את אימון מכבי רמת גן. בשנת 1959 לקח על עצמו לאמן את בית"ר תל אביב לתקופה קצרה. פולק האמין בצירוף של כדורגל סקוטי ואוסטרי, כצורת המשחק המושלמת.
בשנת 1976 הוציא אוטוביוגרפיה, "חוויותיו והרפתקאותיו של שחקן כדורגל בחמש יבשות תבל - באספקלריה אישית של אגון פולק", ושימש כתב עבור העיתון "חדשות הספורט".
בשנות ה-70 היגר לגרמניה, שם נפטר בשנת 1981.
מוזיאון תכנון העיר של שאנגחאי
מוזיאון תכנון העיר של שאנגחאי (סינית: 上海 城市 规划 展览馆; פין-יין: Shànghǎi Chéngshì Guīhuà Zhǎnlǎn Guǎn). הוא מרכז תערוכות בן 6 קומות עם 2 קומות מרתף הממוקם בכיכר העם בשאנגחאי סמוך לבניין הממשל העירוני ומציג את הפיתוח והתכנון העירוני. המוזיאון מציג בין השאר דגמים בהתפתחות ההיסטורית של העיר שאנגחאי.
המוזיאון
האולם המרכזי של המוזיאון הוא דגם גדול של העיר שאנגחאי ובו מצויים כל מבני העיר כולל מבנים שעדיין לא הוקמו ונמצאים בתהליכי הקמה. המבקרים באולם יכולים לראות את דגם העיר מן הצד או לעלות קומה ולצפות בו מלמעלה.
הדגם נועד לייצג את שאנגחאי ולכלול את כל ההתפתחויות המתוכננות של העיר. עם זאת עקב גודלו של הדגם עוברים בו כמה עמודים המסתירים את תצוגת המבנים בו.
לצד האולם המרכזי ישנו אולם קטן בו מוקרנים סרטים ב-360 מעלות. בנוסף לכך הצופים באולם מרגישים כמו בבית קולנוע תלת־ממדי עם כיסאות זזים ובו מוקרנים גם סרטים על העיר שאנגחאי כולל סרטון על תערוכת אקספו 2010.
חסידות בוסטון
חסידות בוסטון (באסטאן) היא חצר חסידית הנקראת על שם העיר בוסטון בארצות הברית, שבה התגורר מייסד השושלת. שורשי החסידות הם מחסידות לעלוב.
ייסוד החסידות
החסידות התחילה להתפתח עם הגעתו של מייסדה, רבי פינחס דוד הלוי הורוביץ, לעיר בוסטון בשנת תרע"ד (1914).
רבי פינחס דוד נולד בירושלים בשנת תרל"ו (1876). נקרא פינחס על שם סבו, הרב פינחס הורוביץ מבראד, שנפטר שנה לפני כן, ודוד על שם דוד המלך. אמו הייתה אחותו של רבי דוד צבי שלמה בידרמן מלעלוב. כשהיה כבן עשרים הורה לו דודו לנסוע לאמריקה ולהיות שם אדמו"ר. הוא סירב לעזוב את ירושלים ונשאר בה.
עשר שנים אחר כך פרצה מחלוקת בגליציה בשאלת שיטת החלוקה של הכספים שנאספו עבור היישוב היהודי בארץ ישראל. תושבי ירושלים שיגרו לגליציה משלחת לדיון שנערך בנושא, ובתוכה רבי פינחס דוד. כשהסתיים הדיון, נשאר עוד כמה חודשים בגליציה כדי להכיר את גדולי התורה והחסידות במקום. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה נחסמה הדרך חזרה ולכן נסע לבוסטון. כעבור זמן הצטרפה אליו משפחתו.
סביב רבי פינחס דוד התחילה להתקבץ קהילה והוא נעשה בפועל אדמו"ר. בשנת תרצ"ו (1936) הקים ישיבה בשיתוף פעולה עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק, שבה למדו לימודי קודש בבוקר ולימודי חול אחר הצהריים.
בשנת ת"ש עזב רבי פינחס דוד את העיר בוסטון ועבר לשכונת ויליאמסבורג שהתחילה להיות מרכז חרדי. התגורר שם כשנתיים עד לפטירתו בח' בכסלו תש"ב, בגיל 66 שנים. רבי פינחס דוד נפטר בח' בכסלו תש"ב. לאחר כשלוש וחצי שנים נקברו עצמותיו ליד קבר אביו בהר הזיתים.
רבי לוי יצחק
הבן השני, רבי לוי יצחק הורוביץ, נסע לבוסטון שנתיים לאחר פטירת אביו וחידש שם את החצר. היה חתנו של רבי נפתלי אונגר מניימארקט. הוא מצא מסילות ללב סטודנטים יהודים שלמדו בעיר. היה עורך "שבתונים", תוכניות שבת לסטודנטים שבהן טעמו את טעמה של שבת חסידית. בהשפעתו החלו רבים מהם לשמור מצוות והתקבצו סביבו. סייע לאלפי אנשים שבאו לבוסטון במשך השנים לצרכים רפואיים במסגרת ארגון רופא שייסד.
אחרי מלחמת ששת הימים עלה לישראל. היו בבעלותו אדמות ברכס שועפאט, שאותן קנה אביו בשנת תרפ"ט (1929), והוא ביקש לבנות שם קריה חסידית. האישורים התמהמהו והנהלת עיריית ירושלים הציעה לו להחליף את האדמות האלה בקרקע בשכונת הר נוף. האדמו"ר קיבל את ההצעה, ובסוף שנת תשמ"ד (1984) נכנס לבית המדרש החדש שנבנה עבורו בשכונה. גם לאחר העלייה לארץ המשיך לשהות בבוסטון בחודשי החורף, כדי לקיים את הפעילות עם הסטודנטים היהודים.
בשנת תשמ"ט (1989) מונה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. הוא דגל בעמדות תקיפות בכל הקשור לנושאי ארץ ישראל, ובכמה מקרים השפיע על החלטות של המועצה בתחום זה. נפטר בי"ח בכסלו תש"ע ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
רבי לוי יצחק הדגיש את האחריות והדאגה לכלל ישראל, ללא הבחנה בין יהודי ליהודי. חסידות בוסטון-הר נוף היא אחת הבודדות שקיבלה לתוכה את בני כל העדות ויש בה שיעור גבוה של בעלי תשובה.
בני רבי משה
בשנת תשמ"ה, לאחר פטירת רבי משה, הוכתרו בניו על ידי האדמו"ר מבלאז'וב כצוואת אביהם.
בני רבי לוי יצחק
בשנת תש"ע אחרי פטירת האדמו"ר לוי יצחק הורוביץ מונו שלושת בניו לאדמו"רים בהסכמת החסידים וכצוואת אביהם.
מוסדות וקהילות החצר
בארצות הברית ישנם בתי מדרש במונסי, איירמונט (מכונה זידיטשוב-בוסטון), ניו ג'רזי ובוסטון. לחסידות יש בית כנסת במנצ'סטר בראשות רבי ישראל אהרן הורוויץ, בנו של רבי פינחס דוד.
בשנת תשי"ב (1952) הקים רבי לוי יצחק הורוביץ את ארגון רופא, מוסד לייעוץ רפואי. הוא וצוות מיוחד עסקו במתן עזרה וייעוץ בנושאים רפואיים, ופיתחו מסועפים עם מומחים בתחום הרפואה. כיום מנהל את הארגון האדמו"ר הרב נפתלי יהודה.
בשנת תשל"ט (1979) יסד בבוסטון ישיבה מיוחדת לבעלי תשובה.
י.א. מיטווך ובניו
'''י.א. מיטווך ובניו בע"מ''' היא חברת טכנולוגיית המידע הוותיקה ביותר בישראל, הפועלת משנת 1933. החברה היא מפיצה בלעדית בישראל של החברות NCR ו-Teradata, ועוסקת בשיווק, בהטמעה ובתחזוקה של מוצריהן, וכן מוצרים של חברות נוספות. לקוחות החברה הם ארגונים גדולים, בעיקר מהמערכת הפיננסית.
לחברה כ-200 עובדים. לחברה, שמרכזה בתל אביב, חמישה אתרים: שלושה בתל אביב, אחד בחיפה ואחד בירושלים.
היסטוריה
חברת י.א. מיטווך ובניו החלה את פעילותה בגרמניה בשנת 1906, בראשותו של יצחק אויגן מיטווך (שעל שמו נקראה). בשנת 1933, עם עליית בני המשפחה לארץ ישראל, הועברה הפעילות והחברה הארץ-ישראלית ייצגה את חברת "נשיונל" (כיום NCR) האמריקאית גם בסוריה ובלבנון.
כנציגת "נשיונל" נטלה החברה תפקיד חשוב בהתפתחות המיכון המשרדי ועיבוד הנתונים ביישוב ואחר כך במדינה. בשנת 1936 סיפקה החברה לבנק אנגלו-פלשתינה ארבע מכונות להנהלת חשבונות מתוצרת "נשיונל", במחיר של 575 לא"י לכל מכונה. היו אלה המכונות הראשונות מסוגן בבנקאות בארץ ישראל. הטכנאי הראשון למכונות אלה היה בנו של י.א. מיטווך, לודוויג מיטווך, שהפך לימים מנכ"ל החברה. בחברה עבדו גם שני אחיו של לודוויג, יעקב ורפאל. ציוד לעיבוד נתונים שהחברה ייבאה לארץ והופעל באמצעות כרטיסים מנוקבים, הותקן בבנק אנגלו-פלשתינה ובחברת החשמל ובהמשך במוסדות נוספים. כחלוצה בתחומה, סיפקה החברה קופות רושמות ומכונות אלקטרו-מכניות להנהלת חשבונות.
בשנות ה-60 הוסיפה החברה לקו המוצרים שלה את מחשבי NCR, שאותם סיפקה למוסדות פיננסיים גדולים, משרדי ממשלה, ארגונים מסחריים, מפעלי תעשייה ועוד. בשנת 1964 התקינה החברה בבנק דיסקונט מחשב מדגם NCR 315, שהיה המחשב הראשון במערכת הבנקאות בישראל. מחשב דומה הותקן במינהל הכנסות המדינה. מאמצע שנות ה-60 הפעילה החברה לשכת שירות לעיבוד נתונים. פעילות זו הצטמצמה בשנות ה-80 עד לסגירתה בתחילת שנות ה-90.
החברה הביאה לראשונה לישראל מכונות אוטומטיות למשיכת מזומנים (כספומטים), והיא עד היום אחד הספקים הגדולים בתחום זה, כשהיא מספקת ומתחזקת עמדות כספומט לכל הבנקים. בנוסף היא מספקת מערכות מרכזיות לסליקה, מיון ועיבוד של צ'קים למרבית הבנקים בישראל.
בשנות ה-80 נוסף לחברה תחום תקשורת נתונים. החברה החלה להקים רשתות מחשבים מתקדמות, ובשנות ה-90 נוספו לפתרונות שסיפקה החברה גם מוצרי תקשורת קולית – טלפוניה. כיום משלבת החברה את שני העולמות הללו לכדי פתרונות מתקדמים, הכוללים מערכות מוקד טלפוני, טלפוניית IP, מענה קולי והאחדת מסרים. החברה גם השתתפה בהקמה של מערכי מוקד טלפוני בארגונים גדולים בישראל.
תחומי פעילות
באמצעות חטיבת מחסני הנתונים שלה, החברה היא מפיצה בלעדית בישראל של חברת מחסני הנתונים Teradata בישראל, ועם לקוחותיה נמנות חברות כרטיסי אשראי, רשתות קמעונאיות, חברות תקשורת, חברות תעופה ועוד. חטיבה זו הרחיבה את פעילותה גם לתחום ה-Big Data.
החברה עוסקת גם באספקה של ציוד ועזרי מחשוב, הכולל מחשבים אישיים נייחים וניידים, מדיה מגנטית לגיבוי, מדפסות, עמדות רפואיות ממוחשבות, ציוד ארגונומי ועוד.
החברה גם מייצגת את NCR בשיווק ציוד לעמדות קיוסק מידע ולעמדות שירות ותשלום עצמי.
החברה תורמת מדי שנה פרס ע"ש לודוויג מיטווך למנהלי מערכות מידע, המוענק על ידי לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל. עם מקבלי הפרס נמנית תא"ל (במיל') אילה חכים, לשעבר מפקדת יחידת לוטם.
החברה מנוהלת על ידי האחים ד"ר דוד (דדי) מיטווך וד"ר עלי מיטווך, שהם דור שלישי לניהול החברה המשפחתית.
ג'נט אביעד
ג'נט אביעד (נולדה כ-ג'נט לוזי קופלר ב-1943 בפילדלפיה, פנסילבניה) היא סוציולוגית ואשת חינוך ישראלית, ילידת ארצות הברית, שכיהנה כמרצה בכירה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים ונמנתה עם מנהיגי תנועת שלום עכשיו. היא עסקה גם כן בפעילות פילנתרופית בתחום קידום החינוך בתפקיד מנהלת השלוחה הישראלית של הקרן הקנדית צ'ארלס ואנדראה ברונפמן, שנקראה "קרן קרב", ופעלה עד סגירתה בשנת 2015.
ביוגרפיה
היא עלתה לישראל בשנת 1972 עם בעלה השני, פרופ' תומאס פ. או'די, סוציולוג של הדת, ממוצא אירי-אמריקאי קתולי, שכיהן כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך נישואיהם התפרקו, והיא התאזרחה בישראל יחד עם בנם, מיכאל. היא עבדה כמרצה בכירה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1978 נמנתה עם מייסדיה של תנועת שלום עכשיו. ג'נט אביעד הייתה חברה במועצת המנהלים של המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך. היא פרסמה ספרים ומאמרים בתחום הסוציולוגיה של הדת ובתחום החינוך. אביעד ידועה גם כן כמנהלת השלוחה הישראלית של התוכנית קרב לקידום החינוך במסגרת קרן מיסודם של צ'ארלס ואנדראה ברונפמן. שפעלה בישראל עד שנת 2015.
חייה הפרטיים
ג'נט אביעד הייתה נשואה שלוש פעמים: בעלה הראשון היה שיינדלין, השני היה תומאס פ. או'די, אבי בנה, מיכאל תומאס אביעד. אחר כך היא הייתה בת זוגו של חוקר הספרות והפילוסוף מנחם ברינקר עד יום מותו בשנת 2016. בנה מיכאל אביעד (יליד 1969) הגיע בצעירותו לכותרות, כשבשנת 2002 בימי האינתיפאדה השנייה התראיין בכתבות באנגלית בעת שהשתתף כחייל בפעילות לשחרור בני הערובה בכנסיית המולד בבית לחם. הוא הקים יחד עם אשתו את המגזין A Sweet Life שהוקדש להתמודדות עם הסוכרת.
אבינרי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מורשיליש
מוּרְשִילִיש הוא שמם של שלושה מלכי החתים.
מהנדס טיסה
מהנדס טיסה (בחיל האוויר הישראלי: מכונן אוויר) הוא איש צוות אוויר במטוסים שאחראי לבדיקת המטוס לפני ואחרי כל טיסה ולניטור המערכות במטוס בזמן הטיסה. המערכות המנוטרות הן בין היתר: לחץ האוויר, הדלק, בקרת הסביבה, המערכת ההידראולית ומערכת החשמל. בחלק מהמטוסים הצבאיים מבצע מהנדס הטיסה בדיקה מקיפה של כלל המערכות.
עמדת מהנדס הטיסה ממוקמת בתא הטייס, בדרך כלל מאחורי ובין הטייס וטייס המשנה. במספר מטוסים צבאיים כמו בc-130 יושב מהנדס הטיסה בין הטייסים, במטוסי בואינג הוא יושב מול פאנל צדדי אשר בו מחווני ומפסקי המערכות השונות ובטופולב 134 הוא ממוקם באף המטוס. מהנדס הטיסה הוא מומחה למערכות המטוס ואחראי לאיתור ופתרון תקלות שעלולות להתעורר בזמן הטיסה או במצבי חירום. כמו כן, תפקידו הוא לעבד את הנתונים הנדרשים להמראה ולנחיתה של המטוס. במטוסי ההרקולס אחראי המכונן על גם ניהול התהליכים הטקטיים בטיסה (הצנחות, תדלוק אווירי וכו').
בעקבות התפתחות טכנולוגיית המחשבים ומערכות הטיסה, אין עוד צורך במהנדסי טיסה במטוסי הנוסעים החדישים. עם זאת, הם עדיין משמשים בתפקידם על גבי מטוסים ישנים יותר שעדיין נמצאים בשירות פעיל כגון בואינג 727 ובואינג 747 מדגמי 100, 200 ו-300. במטוסים החדשים ניטור מערכות הטיסה נעשה באמצעות מחשב המדווח על תקלות ישירות לטייסים.
בחלק מחברות התובלה האוויריות מהנדס הטיסה נחשב גם לקצין שני, אם הוא טייס בהכשרתו. בחברות התעופה המסחריות מהנדס הטיסה הוא שלישי בשרשרת הפיקוד, אחרי הקברניט והקצין הראשון ואינו הבכיר בצוות הטיסה.
בחיל האוויר הישראלי ישנם מהנדסי טיסה במטוסי הבואינג 707 שתפקידם הוא לבצע את תהליך ההתחברות בעת תדלוק אווירי. כינוי בעל התפקיד בעת הטיסה הוא בוּמר, על שם מוט התדלוק המכונה "בום".
פינחס דוד הורוביץ
רבי פינחס דוד הלוי הורוביץ ("הרבי מבוסטון") (אלול תרל"ו-ח' בכסלו תש"ב; 1876–1941) היה האדמו"ר הראשון בשושלת אדמו"רי בית באסטאן, שעמד בראשה משנת תרע"ה (1915) ועד לפטירתו בשנת תש"ב (1941).