cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורלנדו וולרידג'
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1981 נלקח וולרידג' בבחירה השישית, על ידי שיקגו בולס. לאחר עונת רוקי סולידית (7.3 נקודות למשחק) כשחקן ספסל, הפך וולרידג' בעונת לאחד השחקנים הבולטים של הבולס, כשקלע 16.5 נקודות בממוצע למשחק. ב-3 עונותיו הבאות בשיקגו רשם ממוצעים של 21.0 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק לצידו של מייקל ג'ורדן הצעיר. בעונות ו- התחרה בשתי תחרויות ההטבעות הראשונות ב-NBA, בהן ניצחו לארי נאנס ודומיניק וילקינס, בהתאמה.
באוקטובר 1986, לאחר 5 עונות עם הבולס, חתם וולרידג' על חוזה בניו ג'רזי נטס. בעונתו המלאה היחידה בניו ג'רזי הוביל את קלעי הקבוצה עם 20.7 נקודות בממוצע למשחק. בפברואר 1988 הושעה על ידי ליגת ה-NBA עד לסיום עונת בשל שימוש בסמים קשים. בעונת הצטרף ללוס אנג'לס לייקרס, והעפיל עמה לגמר ה-NBA בו הפסידה מול דטרויט פיסטונס (0–4). בשתי עונותיו בקבוצה קלע 11.1 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של ג'יימס וורת'י.
לקראת עונת נשלח וולרידג' בטרייד לדנוור נאגטס, אשר קצב המשחק הגבוה בו שיחקה הניב את ממוצע הנקודות הגבוה בליגה (119.9) וכן את ממוצע הספיגה הגבוה בליגה (130.8). ב-53 המשחקים בהם שותף באותה עונה קלע וולרידג' שיא קריירה של 25.1 נקודות בממוצע למשחק. באוגוסט 1991 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, ולאחר כעונה וחצי בהן קלע 13.6 נקודות למשחק הועבר בטרייד נוסף למילווקי באקס. בעונתו האחרונה ב-NBA,, שיחק עבור פילדלפיה 76'. לאורך הקריירה ב-NBA קלע 13,623 נקודות בסך הכול, אשר הציבו אותו במקום הרביעי בתולדות הליגה מבין השחקנים שמעולם לא השתתפו במשחק האולסטאר של ה-NBA (אחרי אדי ג'ונסון, ג'יימס אדוארדס ופרוויס שורט).
בקיץ 1994 חתם על חוזה בבנטון טרוויזו האיטלקית, אותה אימן מייק ד'אנטוני. בעונתו היחידה בקבוצה הוביל אותה, לצד פטר נאומוסקי, לזכיות בגביע ספורטה ובגביע האיטלקי. ב-14 משחקיו בטורניר גביע ספורטה קלע 22.5 נקודות בממוצע למשחק, ובמשחק הגמר קלע 26 נקודות בניצחון קבוצתו מול סאסקי בסקוניה. בעונה העוקבת עבר לשחק בווירטוס בולוניה, אשר סיימה את העונה במקום השלישי בליגת העל האיטלקית.
לאחר הפרישה ממשחק
בעונות 1998 ו-1999 שימש וולרידג' כמאמן הראשי של קבוצת לוס אנג'לס ספארקס מליגת ה-WNBA. לאחר שתי עונות, בהן רשמה הקבוצה מאזן כולל של 25 ניצחונות ו-17 הפסדים, פוטר וולרידג' מתפקידו והוחלף על ידי מייקל קופר. בשנים 2007–2009 אימן את קבוצות "יוסטון טייקרס" ו"אריזונה ריינוס" מליגת ה-ABA החדשה.
ב-31 במאי 2012 נפטר וולרידג' ממחלת לב כרונית, בגיל 52.
אח"י חרב (סער 3)
אח"י חרב הייתה ספינת טילים מדגם סער 3 שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד סוף שנות ה-80.
בשירות חיל הים
הספינה אח"י חרב נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבורג שבצרפת והובאה לישראל בשנת 1969 במסגרת מבצע נועה בה הוברחו מצרפת חמש ספינות טילים של חיל הים לאחר שצרפת הטילה אמברגו על יצוא נשק ממנה לישראל.
מלחמת יום הכיפורים
באוקטובר 1973 השתתפה הספינה בקרבות הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים. ב-6 באוקטובר בקרב פורט סעיד הדפה הספינה ניסיון התקפה מצרי על מוצב של חיל הים בחופי סיני. בליל ה-8 באוקטובר השתתפה בקרב דמיאט במצרים והטביעה ספינת אוסא מצרית. ב-11 באוקטובר השתתפה בהפגזת מטרות בחופי סוריה, היא השמידה מתקנים בנמל לטקיה.
המשך שירות
ב-30 באוקטובר 1976 איתרה אח"י חרב בפיקוד רוני פלג, שתי סירות מחבלים מערבית לנבי יונס סירה אחת הושמדה והשנייה נגררה לחיפה.
ערב מלחמת לבנון הראשונה הייתה הספינה בשלב אחרון של שיפוץ כללי במספנת חיל הים באילת. והיא הצטרפה למלחמה ב-24 ביוני 1982 כאשר חצתה את תעלת סואץ בדרכה מאילת לזירה הצפונית.
בשנת 2002 הושקה ספינה מדגם סער 4.5 נירית, שנקראה גם היא אח"י חרב.
נבחרת אנגולה בכדורסל נשים
נבחרת אנגולה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של אנגולה. הנבחרת זכתה פעם אחת באליפות אפריקה בכדורסל נשים בשנת 2011 ועקב כך העפילה לראשונה בתולדותיה לאולימפיאדת לונדון ובה הפסידה בכל משחקיה. נבחרת אנגולה מעולם לא העפילה לאליפות העולם בכדורסל נשים.
גוגל קארדבורד
הגוגל קארדבורד (באנגלית: Google Cardboard) היא מסכת מציאות מדומה שפועלת על ידי הכנסת טלפון חכם לתוך חריץ המיועד לכך במסכה. הוא פותח על ידי גוגל והוצג בפעם הראשונה לציבור הרחב ב-2014 בסן פרנסיסקו. המסכה מאפשרת צפייה בתמונות ובסרטונים ולשחק במשחקים של מציאות מדומה שנוצרו על ידי יישומים ספציפיים.
הגוגל קארדבורד הומצא על ידי שני צרפתים: דוד קוז ודמיאן הנרי, שניהם עובדים במכון לתרבות גוגל בפריז. גוגל מפרסמת באופן חופשי את הפריסה והמדריך של ה"גוגל קארדבורד" באתר האינטרנט שלה, וכך זה מאפשר לכל אחד לבנות את "הקארדבורד" שלו.
כשהמוצר יצא בתחילה, פורסם שגוגל עשתה זאת כהתרסה כנגד פייסבוק שפיתחה משקפי מציאות מדומה יקרים מאוד וגוגל הראתה שאפשר לעשות זאת מחתיכת קרטון פשוטה.
חומרים
המסכה בעיקרה היא חתיכת קרטון שמוסיפים לה את הפריטים הבאים :
יישומים
כשיצא לציבור הרחב, ה"גוגל קארדבורד" נחשף עם כמה יישומים תואמים כולל Google Earth, גוגל מפות ו-YouTube.
יישום זה גם עודכן בסוף שנת 2014, וכעת מציע ספריית יישומים תואמים עם ה"גוגל קארדבורד".
אח"י געש (סער 3)
אח"י געש (סער 3) הייתה ספינת סער שנבנתה במספנות CMN בשרבור. כספינה תשיעית לספינות סער ושלישית מדגם סער 3. הייתה הספינה הראשונה בחיל הים שנקראה בשם זה. הושקה במאי 1969 יצאה לדרכה לארץ במבצע ספינות שרבורג בדצמבר 1969. וסיימה את השירות בשנת 1985. במסגרת חידוש סדר הכוחות הוחלפה בספינה מדגם סער 4.5 הנושאת אותו שם.
מילוט ספינות שרבורג
משימה ראשונה לספינה הייתה במילוט משרבור במסגרת מבצע נועה. אח"י געש שימשה כספינת פיקוד משנית לכח ועליה הפליג סא"ל עזרא קדם (כריש). מפקד הספינה היה סרן גיל קרן וקציני המשמרת היו ליאור מרגולין ודוד הרפזי. קצין המכונה היה . לאחר התדלוק השני שנעשה מדרום למלטה הובילה אח"י געש את אח"י חץ ושתיהן נעו בנפרד משאר הכוח.
משימות ראשונות
בשנת 1970 הורכבה בספינה מערכת הנשק טילי ים-ים גבריאל ותותח אוטו מלרה 76 מ"מ. במסגרת שייטת ספינות הטילים הוגדרה הספינה בפלגה 33.
משימה חשובה ראשונה לספינה הייתה חיפוש מסוק שהתרסק בים. בחודש יולי 1971 התרחש אסון מסוק העשרה, שבו התרסק מסוק יסעור של חיל האוויר מעל הים בקרבת חוף סיני. אח"י געש יצאה לחיפושים שנערכו בשיתוף מטוסי חיל האוויר. המקום אותר והגופות שנמצאו נאספו לספינה והובאו לנמל.
ב-4 באפריל 1973 נטלה הספינה חלק במבצע אביב נעורים. השתתפה בפיצוץ מתקנים של מחבלים בעיר צידון שבדרום לבנון.
במלחמת יום הכיפורים
כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים הייתה הספינה בכשירות מלאה והשתתפה בלילה הראשון בקרב לטקיה. הספינה בפיקוד רס"ן אריה שפר הצטיינה בקרב. הכח הישראלי שהיה ערוך כלפי נמל לטקיה הופתע משלוש ספינות טילים סוריות שירו את הטילים מכיוון דרום מזרח. פעולות ההתגוננות מטילים הצליחו. הספינות הישראליות לא נפגעו וסגרו במלוא המהירות לעבר הספינות הסוריות.
במהלך התרחשות הקרב, זיהתה אח"י געש ספינת טילים אוסה במצב היערכות לירי טילים על הכח הישראלי. אחי געש הסתערה על אוסה תוך התגוננות והתחמקות מהטילים המאיימים נגדה. הסורים שאפו לנצל את יתרון הטווח של טילי הסטיקס על ידי ירי מוקדם ככל האפשר. מכך נוצר מצב דו-קרב שבו טילים משני הצדדים נמצאים בו זמנית באוויר האחד כנגד השני. תוך כך הצליחה אח"י געש לירות שני טילי גבריאל ברצף, הטיל הראשון של אח"י געש פגע במטרה שהתפוצצה. הטיל השני נשאר ללא מטרה ונפל לים. המפקדים הסורים ומרבית אנשי הצוות נהרגו בקרב. . המצב שבו טילים משני הצדדים נמצאים בו זמנית באוויר לא חזר על עצמו במלחמה.
בהמשך מלחמת יום הכיפורים השתתפה בקרב לטקיה השני הפגיזה בנמל הצי הסורי מינת אל-ביידה. בליל 19/20 אוקטובר השתתפה אח"י געש יחד עם אח"י חנית (סער 3), בהפגזת החוף הסורי.
לחימה במחבלים
אח"י געש השתתפה בפעולות אבטחה על חופי ישראל, ב-7 במרץ 1975 לכדה מול חופי חיפה ספינה שהובילה את המחבלים שהשתלטו על מלון סבוי.
אח"י געש השתתפה במבצע ליטני בחודש מרץ 1978 בפיקוד אלכס אייל. פעילויות עיקריות במבצע כללו הפגזת חוף ומבצעים עם ש/13 והשתתפות במצור הימי. כן השתתפה במבצעים יזומים רבים.
לאחר הסכם השלום עם מצרים אורגנה שייטת ספינות הטילים מחדש בים התיכון ואח"י געש מצאה את מקומה במסגרת פלגה 45 בבסיס חיפה.
החפה במפרץ אילת וחילוץ
אח"י געש שירתה בבסיס חיפה ובספטמבר 1981 נשלחה לאילת דרך תעלת סואץ לטיפול תחזוקה. הפלגה מבצעית לפי פקודת דרך צלחה 7 מפקד המבצע היה מפל"ג 45. איוש הספינה לקה בחוסר אנשי צוות אחראיים וקציני מחלקות מוסמכים. מפקד הספינה דרש השלמות קבועות אך אנשי הצוות החסרים הושלמו מספינות אחרות. נוספו גם אורחים ומפקחים. הספינה יצאה לים עם מספר תקלות שהוגדרו כי יתוקנו במהלך השיפוץ. בהיותה בדרכה בלילה במרכז מפרץ אילת ארעה תקלה באספקת המתח החשמלי. טיפול ראשוני שגוי הביא לכיבוי מכ"ם החיפוש ותקיעת עוקבי המצפן החשמלי. אנשי המשמרת בגשר לא הבחינו שהעוקבים תפוסים ולא קיימו תצפית יעילה. המפקד לא הוזעק. הספינה עלתה במהירות 27 קשר על ריף אלמוגים בחוף הסעודי, באתר: 28.6625°N, 34.77167°W. לגוף הספינה נגרם נזק משמעותי אך לא היו נפגעים.
הספינה חולצה מהחוף במבצע ימאות מורכב, שארך שלוש יממות. מבצע הולנדי מעופף נעשה בפיקוד ישיר של ראש מספן ציוד תא"ל חנוך בן אליהו והשתתפו בו שתי גוררות מנמל אילת ונחתת פ-55 שהנחיתה צמ"ה.
החזרה לכשירות
מספנת חיל הים באילת ביצעה את התיקונים והשיפוץ באח"י געש. מספנות ישראל בנו מחדש את התחתית חלקים מהגוף התחתון. החלקים הועברו לאילת והורכבו לספינה. התיקונים ארכו שנה וחצי ולאחריהם חזרה הספינה לבסיסה בחיפה. הספינה חזרה לתפקוד מלא. אף כי הייתה מתאמצת ולוקח לה יותר זמן לעבור את שלב הגלישה. לא היו בעיות הפלגה בכח משולב בכל המהירויות.
Un Verano Sin Ti
Un Verano Sin Ti (בעברית: קיץ בלעדיך) הוא אלבום האולפן הרביעי והחמישי בסך הכל של הראפר והזמר הפורטוריקני באד באני. הוא יצא לאור ב-6 במאי 2022 תחת הוצאת Rimas Entertainment בעקבות הפצת האלבום הקודם שלו El Último Tour Del Mundo שיצא בשנת 2020. האלבום הוא אלבום רגאטון, קומביה ואינדי פופ הכולל 23 רצועות, המכיל הופעות אורח, בין היתר, של ג'יי קורטז, ראו אלחנדרו וצ'נצ'ו קורליאונה.
האלבום זכה להצלחה והגיע לראש מצעד הבילבורד 200 בארצות הברית, והוא האלבום השני של באד באני והאלבום השני בשפה הספרדית שבראש המצעד.
רקע כללי
באד באני השיק את הפרויקט ב-24 בינואר 2022, כאשר פרסם טיזר שהכריז על סיבוב ההופעות הקרוב שלו ב-2022, World's Hottest Tour. הוא כינה את האלבום "אלבום להשמיע בקיץ, על החוף, כפלייליסט". הקליפ של "Moscow Mule" צולם במיאמי, פלורידה ופוראטו ריקו.
הרכב האלבום
האלבום הוא בעיקר מסוגת רגאטון, קומביה ואינדי פופ בהשראת סגנונות מוזיקליים שמקורם באיים הקריביים, כגון רגאיי, בומבה, ממבו ובאצ'טה. האלבום מכיל גם אלמנטים של דאנסהול, דאנס-פופ וטכנו.
ביקורות
האלבום זכה לשבחי המבקרים. ב-Metacritic, המקצה דירוג מנורמל מתוך 100 לביקורות ממבקרים מקצועיים, האלבום קיבל ציון ממוצע של 86, על סמך 6 ביקורות".
ב-AllMusic נכתב, " [האלבום] הוא לא רק יצירה עונתית אלא עדות לכתיבת השירים הייחודית של בניטו - [המתפרשת] על פני ז'אנרים, דורות ואפילו שפות, הוא פועל כדי לייצר נקודות ציון מתמשכות המתחקות אחר שמחות, צער ותשוקות אוניברסליות.". מגזין Consequence שיבח את הרבגוניות המוזיקלית של האלבום, והדגיש ש"צד ב' הוא החצי ההרפתקני יותר של האלבום, שדוחף את הסאונד של באד באני למקומות חדשים עם שיתופי פעולה עם אמנים אלטרנטיביים... עם [האלבום] השמשי, באד באני ממשיך בגאווה להעניק למוזיקת הפופ טעם, רעש וצלילים נחוצים מאוד דרך האיים הקריביים." בעודם מתייגים את האלבום כ"המוזיקה החדשה הטובה ביותר", אתר פיצ'פורק כתב כי האלבום הוא "מסע ארוז בצורה קפדנית דרך הצלילים השונים של האזור הקריבי - רגאטון, רגאיי, בומבה, דמבו דומיניקני, ממבו דומיניקני, ובאצ'טה, בין היתר."
מגזין הרולינג סטון שיבח את האלבום, אך ציין שהוא "נופל לחלק מהבעיות של הרגאטון המודרני. רבים ציינו שלמרות שבאד באני שואב השראה מהרפובליקה הדומיניקנית בפרט, אף דומיניקנים לא מופיעים באלבום. ואורך האלבום מייצר כמה הפוגות ובחירות שהן די בינוניות: באופן לא מפתיע, שירי הרגאטון הכי מיינסטרים כאן הם בין הפחות מעניינים."
רשימות סיכום שנה
אף על פי שהאלבום אינו מבוצע על ידי מבצע מאמריקה, האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022. בפרט, האלבום הוכתר כאלבום הטוב ביותר של השנה ברשימה שפרסמה מגזין בילבורד.
הצלחה מסחרית
האלבום הופיע במקום הראשון בבילבורד 200 בארצות הברית עם 274,000 יחידות שקולות לאלבומים. זהו האלבום השני שהגיע למקום הראשון של באד באני והאלבום השני בשפה הספרדית בראש הבילבורד 200. האלבום גם השיג את שבוע הסטרימינג הגדול ביותר לאלבום לטיני אי פעם, וצבר 356.66 מיליון השמעות בארצות הברית, הכי הרבה עבור כל אלבום מאז אלבומו של דרייק, Certified Lover Boy, והוא האלבום המושמע ביותר בספוטיפיי בשנת 2022 עד כה.
ב-12 בספטמבר 2022, האלבום שב להופיע במקום הראשון במצעד בילבורד 200 ושבר את השיא לאלבום עם מספר הגבוה ביותר של שבועות במצעד בילבורד 200 לשנת 2022 עם 10 שבועות סך הכל, והצליח לעקוף את אלבום הפסקול של הסרט אנקנטו, אשר עשו זאת עם 9 שבועות בפסגת המצעד.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הספרדי וקיבל תואר פלטינה משולשת במדינה. האלבום הפך לאלבום הראשון של באד באני שהגיע לעשירייה הפותחת במצעדי המוזיקה של קנדה, איטליה, הולנד ושווייץ.
צפיפות נושאי מטען
צפיפות נושאי המטען הוא פרמטר פיזיקלי המאפיין את מספר החלקיקים הטעונים החופשיים ליחידת נפח, שמגיבים למתח חשמלי ויוצרים הולכה בחומר. בדרך כלל חלקיקים אלו הם אלקטרונים ובמוליך למחצה גם חורים.
הגדרה מתמטית
בשונה מצפיפות מטען - שהיא מספר החלקיקים הטעונים ליחידת נפח עבור אנרגיה מסוימת - צפיפות נושאי המטען מתקבלת על ידי אינטגרציה על צפיפות המצבים באנרגיה כפול האכלוס שלהן, על פני כל האנרגיות, מחולק ביחידת נפח:
.
כאשר D היא צפיפות המצבים, f היא התפלגות פרמי-דיראק ו-n הוא הסימון המקובל לצפיפות נושאי המטען.
במוליך למחצה, כאשר ישנה גם צפיפות של חורים, צפיפות נושאי המטען מוגדרת בצורה הבאה:
מדידה אמפירית
צפיפות נושאי המטען נמדדת בדרך כלל על ידי אפקט הול, שבו נוצר מתח בכיוון ניצב לזרימת הזרם בהשפעת שדה מגנטי על ידי כח לורנץ. מתח זה תלוי בצפיפות נושאי המטען:
צפיפות נושאי מטען משתנה בדרך כלל בין בחומר מבודד ובין   במוליך טוב.
איאן קלהאן
החבר איאן רוברט קלהאן (באנגלית: Ian Robert Callaghan; נולד ב-10 באפריל 1942 בליברפול, אנגליה, הממלכה המאוחדת) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק במרבית הקריירה שלו בקבוצת ליברפול, והוא שיאן ההופעות במדיה בכל הזמנים. קלהאן שיחק בעמדות הקישור.
קריירה
קלהאן החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ליברפול מעיר הולדתו בעונת. במשך כל הקריירה הוא לא ספג ולו כרטיס צהוב או אדום אחד, לבד מבגמר גביע הליגה נגד נוטינגהאם פורסט ב-, בו קיבל כרטיס צהוב, עקב שיפוט שעליו אמר חברו לקבוצה טומי סמית' (מספר 8 בדירוג ההופעות במדי ליברפול בכל הזמנים) כי "היה צריך לירות בשופט". הוא שיחק במדי ליברפול 857 פעמים בכל המסגרות, מה שהפך אותו לשיאן ההופעות במדיה בכל הזמנים.
לאחר תקופתו בליברפול, בה זכה עם הקבוצה ב-19 תארים הסך הכל, שיחק בקבוצות קטנות בארצות הברית, אנגליה, אוסטרליה ואירלנד למשך כ-5 עונות נוספות, עד שפרש בשנת 1982. קלהאן קיבל את פרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית בעונת ונכלל בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
ויוויאן מרצ'נט
ויוויאן מרצ'נט (באנגלית: Vivien Merchant; 22 ביולי 1929 - 3 באוקטובר 1982) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה שהייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1966 על תפקידה בקומדיה "אלפי". מרצ'נט הייתה אשתו של המחזאי והתסריטאי המפורסם הרולד פינטר.
ביוגרפיה
מרצ'נט נולדה בשם אדה תומפסון במנצ'סטר. לקחה את שם הבמה שלה "ויוויאן" מכוכבת הקולנוע ויוויאן לי.
קריירת משחק
החלה את הקריירה שלה על בימות תיאטרון בשנת 1948 והתפרסמה בפעם הראשונה בקומדיה הרומנטית "אלפי". על הופעתה בתפקיד לילי קיבלה את פרס באפט"א לשחקנית המבטיחה ביותר ומועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. בשנת 1964 קיבלה מרצ'נט את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה. הופיעה לאחר מכן בדרמות "תאונת דרכים" של ג'וזף לוסי בתפקיד רוזלינד אשתו של הפרופסור סטיבן (דירק בוגרד), "החקירה" של סידני לומט בתפקיד מאורין אשתו הבלש סרג'נט ג'ונסון (שון קונרי) ו-"A War of Children". ב-1972 השתתפה בסרטו האחרון של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" בתור אשתו של מפקד המשטרה אוקספורד והייתה מועמדת לפרס באפט"א על הופעת המשנה שלה בסרט "הביתה".
חיים אישיים
למרצ'נט היה ילד אחד מנישואיה ההרסניים למחזאי והתסריטאי הרולד פינטר שהסתיימו בגירושין מתוקשרים, לאחר שפינטר החל לנהל רומן עם הסופרת אנטוניה פרייזר. לאחר הגירושין שקעה בדיכאון עמוק ונפלה לאלכוהוליזם ממנו מתה בגיל 53 בשנת 1982.
המשחק (משחק מחשבתי)
המשחק הוא משחק מחשבתי שבו המטרה היא להימנע מלחשוב על המשחק עצמו. חשיבה על המשחק מהווה הפסד, שיש להכריז עליו בכל פעם שהוא מתרחש. אי אפשר לזכות ברוב הגרסאות של המשחק. בהתאם לווריאציה של המשחק, כל העולם, או כל מי שמודע למשחק, משחקים בו כל הזמן. אם הפסדת כל שנותר לעשות זה לגרום לאחרים להפסיד גם כן. עם הזמן פותחו טקטיקות יצירתיות כדי להפעיל כמויות גדולות של אנשים.
באנגלית אומרים - 'i lost the game' או בקיצור - 'ILTG'. ובעברית יש לומר 'ש*ט נפסלתי', ולא 'ש*ט נזכרתי' כמו שרבים חושבים, כי המשחק הוא לא להיזכר במשחק וכאשר אתם נזכרים אתם נפסלים ועל זה אתם צריכים להכריז (על הפסילה).
קבלה
המשחק תואר כמאתגר וכיף לשחק, וכחסר טעם, ילדותי ומכעיס. בחלק מהפורומים באינטרנט, כמו Something Awful ו-GameSpy, ובכמה בתי ספר, המשחק נאסר.
קיירנס
קיירנס (באנגלית: Cairns) היא עיר בחלקה הצפוני של קווינסלנד שבאוסטרליה. העיר נוסדה בשנת 1876 ונקראה על שמו של ויליאם וולינגטון קיירנס, מושל קווינסלנד. היא הוקמה כדי לשמש תחנה בדרכם של כורי זהב שעשו את דרכם לנהר ההודג'קינסון, אך מאוחר יותר חלה ירידה באוכלוסיית העיר לאחר שנמצא נתיב נוח  יותר למכרות הזהב. בהמשך נסללה אליה מסילת רכבת והיא הפכה לנמל ליצוא קנה סוכר, זהב, מחצבים שונים נוספים ותוצרת חקלאית מהאזור. נכון ל-2019 אוכלוסיית העיר מונה 153,951 נפש.
קריינס ממוקמת כ-1,700 ק"מ מבריסביין ו-2,700 ק"מ מסידני. היא מהווה יעד לתיירות חוץ בזכות האקלים הטרופי שלה ובנוסף משמשת נקודת מוצא לנוסעים לשונית המחסום הגדולה ולצפון קווינסלנד.
היסטוריה
קודם להתיישבות האירופאית היה האזור מיושב על ידי שבטים אבוריג'ינים. ב-1770, ג'יימס קוק מיפה לראשונה את האזור וקרא לו מפרץ טריניטי (Trinity Bay). משלחות סקר שהגיעו למקום 100 שנים לאחר מכן ציינו את המקום כמתאים להקמת נמל.
במלחמת העולם השנייה שימשה קיירנס כבסיס לפעולות של כוחות ההגנה של אוסטרליה לפעולות באוקיינוס השקט.
סטפ אפ 2: הרחובות
סטפ אפ 2: הרחובות (באנגלית: Step Up 2: The Streets) הוא סרט ההמשך לסרט סטפ אפ, אשר יצא לאקרנים בשנת 2008. הסרט בוים על ידי ג'ון מ. צ'ו, ומככבים בו בריאנה אביגן, רוברט הופמן וקאסי ונטורה.
תקציר העלילה
אנדי (מגולמת על ידי בריאנה אביגן) היא רקדנית רחוב המתגוררת יחד עם האפוטרופוסית שלה, שרה, שגידלה אותה מאז שאימה נפטרה. בתחילת הסרט אנדי חברה בלהקת רקדני רחוב בשם "410" אשר ידועים לשמצה בבולטימור ומבוקשים על ידי המשטרה בשל מעשי ונדליזם והפרת הסדר הציבורי. שרה מכריחה את אנדי בתחילת הסרט לנטוש את 410. בהמשך, הידיד של אנדי טיילר גייג' משכנע את אנדי לנסות להתקבל לבית הספר לאמנויות במרילנד. אנדי עוברת את האודישן ומתקבלת לבית הספר אך מתקשה בהמשך להשתלב בבית הספר החדש. נחושה להוכיח את כישוריה, אנדי מקימה צוות רקדנים חדש הכולל מספר חברים לכיתה ובהם צ'ייס (מגולם על ידי רוברט הופמן), אשר נרשמים לתחרות ריקודי רחוב מחתרתית נחשבת בשם "הרחובות" ובהמשך יתחרו ברקדני הרחוב של 410.
שביל הרכס הפסיפי
שביל הרכס הפסיפי (באנגלית: Pacific Crest Trail, ידוע בקיצור כ-PCT) הוא שביל הליכה ארוך במערב ארצות הברית. השביל מתחיל בדרום בגבול ארצות הברית בקליפורניה עם מקסיקו, ומסתיים בצפון בגבול ארצות הברית בוושינגטון וקנדה. אורכו 4,286 ק"מ ומרחקו הממוצע מהחוף הפסיפי הוא כ-200 קילומטרים.
השביל הוא אחד משלושת שבילי הכתר משולש של הליכה (Triple Crown of Hiking) הארוכים, לצד שביל האפלצ'ים היוצא מג'ורג'יה ומסתיים במיין, ושביל קו פרשת המים של היבשת המתחיל בגבול ארצות הברית–מקסיקו בניו מקסיקו ומסתיים בגבול ארצות הברית–קנדה שבמונטנה.
הנתיב
לאורך 260 ק"מ (ברכס סיירה נבדה) השביל חובר לשביל ההליכה "שביל ג'ון מיור" (JMT).
היסטוריה
את השביל יזם ותכנן קלינטון צ'רצ'יל כבר ב-1932. השביל נוסד באופן רשמי ואושר על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-1968, במסגרת החקיקה למערכת שבילים לאומיים, יחד עם שביל הליכה ארוך נוסף, שביל האפלצ'ים, שביל העובר לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית, ואורכו כיום כ-3,400 ק"מ.
העבודות על שביל הרכס הפסיפי בוצעו (ועדיין מבוצעות) בשיתוף פעולה בין הממשלה הפדרלית לבין מתנדבים תחת ארגונה של ה"אגודה הרשמית לשביל הרכס הפסיפי". השביל הושלם באופן רשמי ב-1993.
"טיילי קצה אל קצה"
"טיילי קצה אל קצה" (מסע דרך, באנגלית: Thru-hikers) הוא מונח המתאר טיילים ההולכים לאורך שביל הליכה ארוך ברצף, מתחילתו ועד סופו. הליכה רצופה של השביל בשלמותו, דורשת תכנון מדוקדק, ארגון, מחויבות וכוח רצון. הנקודה הראשונה לתכנון היא כיוון הצעידה: מרבית הצועדים (מעל 90% מה-thru-hikers), הולכים לאורך ה-PCT מהגבול עם מקסיקו בדרום, לגבול עם קנדה בצפון, אך ישנם כאלו הבוחרים לעשות זאת בכיוון ההפוך - מצפון לדרום. בהמשך מתכננים את מועד היציאה והסיום המתוכנן בהתאם לתנאי מזג-האוויר בחלקים השונים של השביל (בעיקר תנאי השלג בסיירה-נבדה ובצפון הקסקייד). לבסוף מתכננים משקל מקסימלי לנשיאה (המשפיע על קצב ההליכה), נקודות עצירה ונקודות הצטיידות באוכל, גז בישול, שירותי דואר וכו'.
רוב הצועדים צפונה מתחילים בסביבות סוף אפריל-תחילת מאי (במטרה להגיע לחלק המסלול בסיירה נבדה, כשהוא כבר אינו מכוסה בשלג), ומסיימים את המסלול לאחר כ-5 חודשים בממוצע (זמן השהייה במסלול יכול להתארך אם יש עיכובים ודחיות לאורך המסלול, עקב תנאי מזג-האוויר). ישנם אתלטים מקצועיים שמסיימים את השביל כולו בריצה שאורכת כחודשיים. כ-700–800 צועדים בגילאים שונים יוצאים מדי שנה במטרה לצעוד את כל השביל עד לסופו. כ-60% מהם מסיימים בסוף. עלות ממוצעת ל-thru-hiker בשביל היא כ-8,000-4,000 דולר אמריקני ואף יותר, בהתאם לבחירת מקומות הלינה בנקודות העצירה והצטיידות באוכל וציוד (מחסור בכסף, עבור אנשים שלא העריכו נכונה את עלות הטיול, הוא אחת הסיבות הנפוצות המועלות להפסקתו באמצע).
היתרים (permits) דרושים לאורך צעידה בחלקים שונים של השביל, בהתאם לתקנות המדינות, שמורות והפארקים השונים, כאשר ניתן לקבל היתר צעידה למרחקים ארוכים, לצועדים על ה-PCT מעל 800 ק"מ (500 מייל). באתר האגודה הרשמית של השביל קיים המידע על ההיתרים הנדרשים.
טיילי קצה אל קצה המסיימים את השביל בשלמותו ברצף מוזמנים להירשם באתר האגודה, לקבל מדליה ותעודה, ולהיכלל ברשימת ה-thru-hikers של ה-PCT.
טארטרוקיון
טארטרוקיון (שם מדעי: Tartarocyon) הוא סוג נכחד של יונק מהמשפחה כלבי דוב, אשר התקיים בצרפת של תחילת המיוקן שלפני 12.8 עד 12 מיליון שנה מזמננו.
שביל הרכס הפסיפי
בתרבות
הספר "הולכת רחוק" נכתב כיומן מסע של אישה כבת 26 המחליטה ללכת לאורכו של שביל הרכס הפסיפי בלי שום ניסיון מוקדם. בשנת 2014 עובד לסרט הוליוודי בשם הולכת רחוק.
טארטרוקיון
סוג זה תואר ב-2022 בידי החוקרים: "Solé, Lesport, Heitz & Mennecart" ומשמעות שמו: "כלב הטרטארו" (Tartaro) - ענק אוכל אדם מהמיתולוגיה הבסקית, שהתקיים בחבל בארן. הסוג מכיל מין בודד - Tartarocyon cazanavei, הקרוי לכבוד בעלי שטח החפירה של המאובנים אלן קזנובה, אשר תרם רבות לחפירתה.
ממצאי המאובנים של טורף זה התגלו בפירנאים האטלנטיים של דרום-מערב צרפת ואלה כללו רק שרידי לסת תחתונה גדולה, אשר מעידה שבעליה אולי שקל מעל 200 ק"ג והיה כנראה גדול טורפי אירופה של המיוקן. מבנה הלסת מעידה על שיני טורף וייתכן שהיה צד פרסתנים קדומים או אכל נבלות שמצא. במראהו דמה מעט לדוב בגודלו ואופן הליכתו אף שמבנה הלסתות דמה יותר לזה של כלב והיה בעל עוצמת נשיכה חזקה ביותר.
פאנץ' וג'ודי
פאנץ' וג'ודי הוא תיאטרון בובות מסורתי שראשיתו במאה השבע עשרה באיטליה ואחר כך בבריטניה. הדמות המרכזית במופע היא מר פאנץ' ולצידו אשתו ג'ודי. המופע מכיל רצף של סצנות קצרות, שמשכן בדרך כלל שלוש דקות לכל היותר. בכל סצנה מופיעות שתי דמויות, בדרך כלל פאנץ' ובידו מקל החובלים (סלפסטיק) ודמות נוספת. המופע מודולרי באופיו כך שהקהל יוכל להצטרף או לעזוב בסוף כל אפיזודה, כחלק מאופיו של המופע - מופע רחוב. את המופע מציג מפעיל יחיד שמסתתר בתוך תא ומפעיל בובות כפפה. המפעיל מכונה פרופסור או איש הפאנץ'. לעיתים יש לו עוזר שתפקידו להרחיק את הקהל, לעודד אותו להשתתף בקריאות ביניים ולאסוף את הכסף (בעבר בתוך כובע, כיום במכירת כרטיסים) וכן ללוות את המופע במוזיקה ובאפקטים.
היסטוריה
למופע של פאנץ' וג'ודי יש שורשים בקומדיה דל'ארטה האיטלקית, שבה הייתה דמות של לץ כרסתן ושמו פולצ'ינלו. בתחילה הוא היה שחקן אמיתי, ומשנפטר יצרו מסכת קומדיה דל'ארטה בדמותו. פאנץ' בגרסתו האנגלית אלים יותר ואנרכיסט יותר. כבר במיתולוגיה היוונית נמצאו דמויות של לצים מפירי נורמות, ובמאה הארבע עשרה הועלו מופעים דתיים ובהם בובות בעלות מראה וקולות דומים לאלו של פאנץ' וג'ודי. עד אמצע המאה השמונה עשרה שימשו מריונטות למופעי פאנץ', מה שהגביל את הניידות שלהם וגם את היכולת של הבובות להחזיק חפצים או להכות. מהמחצית השנייה של המאה השמונה עשרה ועד ימינו עברו מופעי פאנץ' לבובות כפפה. בתקופה זו גם השתנה שמה של אשת פאנץ' מג'ואן לג'ודי. המעבר לבובות כפפה אפשר למופע להיות נייד יותר, אלים יותר ובעל קצב מהיר יותר, וצמצם את הצוות למפעיל אחד, המופיע עם עוזר. במאה העשרים, עם התפתחות התחבורה, הפך פאנץ' וג'ודי למופע חופים שמשפחות באות במיוחד לצפות בו. על פי רוב המופעים מוזמנים, כך שאין צורך בעוזר הגובה כרטיסים, ולכן חלק מאנשי הפאנץ' מופיעים לבד. בתקופה זו גם התקבע הבד האדום-לבן שמכסה את המפעיל, מתחת לקופסה ובה הבובות. תקופה זו מסמנת שינוי משמעותי נוסף - מופע פאנץ' וג'ודי הפך ממופע למבוגרים למופע המזוהה יותר עם ילדים, ולכן בתקופה זו הוצאו מהמופע דמויות שנתפסו כלא מוסריות: השטן ופולי היפה, פילגשו של פאנץ'.
הסיפור
אין סיפור אחד מוחלט לפאנץ' וג'ודי. המופע הוא בעצם שרשרת של התרחשויות, כאשר הקהל יכול להצטרף או לעזוב בתום כל אפיזודה. הסיפור משתנה מתקופה לתקופה, אך ישנו שלד שנשמר. פאנץ' מתנהג בצורה מחפירה, רב עם אשתו והתינוק, ואז מגיעות רשויות החוק. פאנץ' מכה והורג את שליחי החוק, השוטר, השופט והתליין בזה אחר זה. המופע מתובל בבדיחות ושירים. כיום המופעים מתנהלים בדומה לתבנית הבאה: פאנץ' וג'ודי מציגים את עצמם כזוג מאושר בפני הקהל, ג'ודי מבקשת מפאנץ' לשמור על התינוק ואז פאנץ' מתרשל, בעבר הוא היה מכה אותו, כיום סצנה זו לא מקובלת. התינוק ניזוק, אז מגיעה ג'ודי שואלת את פאנץ' מה קרה לתינוק? היא כועסת עליו, מכה אותו ואז הוא מכה אותה בחזרה והורג אותה. מגיע השוטר ופאנץ' מכה והורג גם אותו, ג'ואי הליצן תובע את הנקניקיות שלו, פאנץ' מייצר לו נקניקיות ואז מגיע הקרוקודיל לטרוף אותן, פאנץ' לא שם לב והקרוקודיל כמעט טורף אותו, (הקהל מזהיר את פאנץ' מפני הקרוקודיל) פאנץ' זקוק לרופא, הרופא דורש ממנו לקחת תרופה, פאנץ' מכה והורג גם אותו. אז מגיעה רוח רפאים להפחידו, לעיתים גם השטן, או התליין, פאנץ' מנצח גם אותם לקול תשואות הקהל. במהלך השנים נכתבו טקסטים שונים של פאנץ' וג'ודי. ב-1828 הודפס מחזה כתוב על פאנץ' וג'ודי כפי שבוצע על ידי האמן ג'ובאני פיסיני, אויר על ידי ג'ורג' קרוקשאנק, ונכתב על ידי ג'ון פיין קולייר. זהו גם הטקסט הכתוב היחיד ששרד מתקופה זו. מידת דיוקו מוטלת בספק. ויש הטוענים שג'ון קולייר שכתב בו קטעים שלא היו במופע. בהמשך פורסמו טקסטים כתובים נוספים, אך כל אחד מהם מייצג לא יותר מאשר תקופה מסוימת, שכן המופע הוא דינמי ומשתנה. מדי פעם נערך פסטיבל פאנץ' וג'ודי במקום "הולדתו" של מופע פאנץ' קובנט גארדן, ולעולם לא יהיו שם שני מופעים זהים.
השפעות על אומנות עכשווית
דמות הנווד של צ'ארלי צ'פלין כמי שלא נכנע לכללים ומוסכמות חברתיות מושפע מדמותו של פאנץ' כמו כן מציינים את משפחת סימפסון כמושפעת מפאנץ' וג'ודי. האחים מרקס שילבו סצנה שבה אחד האחים משתלב במופע פאנץ' וג'ודי בסרטם מונקי ביזנס (1931) ונראה שגם הם הושפעו מפאנץ' מפר הכללים. יש המציינים קשר ללצים מוקדמים הרבה יותר כגון נאסר א-דין הטורקי או טיל אוישפינגל הגרמני. בסרט "אוליבר טוויסט" של רומן פולנסקי ישנה סצנה בה נראה מופע רחוב של פאנץ' וג'ודי ונראה שיצירתו זו של צ'ארלס דיקנס מבטאת את הרקע החברתי לסיפורי פאנץ'
מסתייגים ומצדדים
מבקרי אמנות, עיתונאים ומחנכים מסתייגים מפאנץ' בגלל אופיו האלים, האנרכיסטי והלא תקין פוליטית. בגרמניה מופעי קספרל (הגרסה הגרמנית של פאנץ') צונזרו קשות בעקבות טענות דומות ואף טענות לשימוש שעשה הנאציזם במופעים מעין אלו. לעומתם אנשי פאנץ' ותיקים טוענים שהמופע הוא בבואה חברתית, משקף את התסכול שהיה לאנשים מהממסד, בפרט במאה התשע עשרה אז תליית אנשים לעיני ההמון (גם על חטאים קטנים כגון גנבת מזון) הייתה מעשה שבשגרה, וכן מהווה קתרזיס לתסכולם של אנשים מריבוי החובות המוטלים עליהם, ונורמות חברתיות כובלות. כמו כן הם טוענים שחשוב לשמר את מסורת פאנץ' כמו שהיא ולא לעקר אותה. מבחינה היסטורית חברתית מופעי פאנץ' מתארים די בדייקנות בעיות טיפוסיות האופייניות למאה השמונה עשרה: צפיפות גדולה בערים שגרמה לאנשים להגיע הבייתה רק לשינה, ולכן מופעי רחוב היו פופולריים, ריבוי תליות פומביות, רופאים שמזיקים להמון העם יותר מאשר מועילים להם, משטרה חסרת אונים בפני פשע גובר, נשים וילדים מוכים - מה שנחשב לנורמטיבי אז.
מטריקה
בטופולוגיה, מֶטְרִיקָה היא פונקציה המתאימה לכל זוג נקודות במרחב מספר אי-שלילי, ומקיימת כמה תנאים פשוטים. בזכות תנאים אלה, אפשר לראות במטריקה הכללה של מושג המרחק מהמרחב האוקלידי למרחב כלשהו.
הסבר אינטואיטיבי
מטריקה היא הגדרה כוללת יותר של מושג המרחק. מושג המרחק מוגדר בגאומטריה האוקלידית, ה"פשוטה". כללי המטריקה (להלן) מאפשרים להגדיר ערך המציית לאותם חוקים כלליים במרחבים שאינם אוקלידיים. שלוש התכונות הנדרשות מכל מטריקה הן:
הגדרה פורמלית
נובע מכך ש-d(x,y)\ge 0 (אי שליליות) שהרי מהאקסיומות מתקיים
.
קבוצה S יחד עם הפונקציה d נקראת מרחב מטרי, והוא יסומן על ידי הזוג (S,d).
אם מחליפים את אי-שוויון המשולש בדרישה החזקה יותר ש-, המטריקה נקראת מטריקה לא ארכימדית. במרחב עם מטריקה לא ארכימדית כל משולש הוא שווה-שוקיים.
דוגמאות
לעומת זאת, המרחק בין שתי נקודות במפה על-פי אורך הדרך שיש לנסוע כדי להגיע מאחת לשנייה אינו מטריקה, עקב קיומם של כבישים חד סיטריים, שגורמים למצבים שבהם.
שקילות מטריקות
שתי מטריקות על אותו מרחב הן שקולות אם הן מגדירות את אותה טופולוגיה מטרית. ניתן להראות ששתי מטריקות הן שקולות אם ורק אם כל כדור פתוח ביחס למטריקה אחת, מכיל כדור פתוח בעל אותו המרכז ביחס למטריקה האחרת. מכיוון שהטופולוגיה של מרחב מטרי נקבעת על ידי התכנסות של סדרות, שתי מטריקות הן שקולות אם ורק אם כל סדרה מתכנסת ביחס לאחת מהן, מתכנסת גם ביחס לשנייה. עם זאת, המושג של סדרת קושי, התלוי במטריקה, אינו נשמר תחת שקילות (לדוגמה, המטריקה על הקטע (0,1) שקולה למטריקה הרגילה שם, אבל הסדרה, שאינה מתכנסת, היא סדרת קושי לפי המטריקה הרגילה, אבל לא לפי d).
כל שתי נורמות על המרחב שקולות (כמטריקות), ולכן יש למרחב הזה טופולוגיה נורמית אחת ויחידה.
הטנזור המטרי
בגאומטריה דיפרנציאלית ואנליזה על יריעות המונח "מטריקה" משמש כדי לציין את הטנזור המטרי המוגדר מעל יריעה חלקה M, זהו שדה טנזורי המתאים לכל נקודה במרחב טנזור. הטנזור הזה מייצג בעצם את המטריקה הלוקלית של מרחק אינפיניטסימלי בין שתי נקודת במרחק של הנקודה. כלומר, אלמנט האורך האיפיניטסימלי נתון על ידי כאשר \mu,\nu רצים על האינדקסים של וקטורי הבסיס בנקודה k.
כדי לקבל את המרחק בין שתי נקודת כלשהן, a ו-b, יש לבצע אינטגרציה על אלמנט האורך האינפיניטסימלי. כלומר, אנו מגדירים מטריקה חדשה על ידי כאשר k הוא פרמטר של עקומה גיאודזית המחברת בין a ל-b ואת  יש לפרש כטנזור המטרי בנקודה \gamma (k) והאינטגרציה מתבצעת כאינטגרל מסלולי לאורך עקומה זו.
בתורת היחסות
בתורת היחסות מוגדר מרחב-זמן, הנקרא גם מרחב מינקובסקי.
בתורת היחסות הפרטית, מותאם למרחב-זמן מרחק בריבוע, המוגדר על ידי: כאשר הם המרחקים במרחב האוקלידי התלת-ממדי, \mathrm{d}t הוא הפרש הזמנים (המרחק בציר הזמן) ו-c היא מהירות האור. במקרה זה, המרחק בריבוע יכול להיות גם אפס או שלילי, בניגוד לחלק מהדרישות על מטריקה. על כן, אומרים שהמטריקה בתורת היחסות הפרטית היא מטריקה מוכללת, ומהווה הרחבה של מושג המטריקה הקלאסי.
בתורת היחסות הכללית, המטריקה היא באופן כללי טנזור מטרי (מוכלל), והיא מהווה פתרון של משוואות איינשטיין. דוגמה בעלת חשיבות היסטורית היא מטריקת שוורצשילד, המתארת את עקמומיות המרחב סביב כוכב כדורי מסיבי, בפרט סביב חור שחור. בעזרת מטריקה זו, הצליחו מדענים לאשש את תורת היחסות הכללית.
אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Анастасия Михайловна; נולדה ב-28 ביולי 1860 - מתה ב-11 במרץ 1922), הייתה בתו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ואשתו של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ביוגרפיה
אנסטסיה נולדה ב-28 ביולי 1860 בסנקט פטרבורג, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן, בתו של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן. בשנת 1862 מונה אביה לנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, ואנסטסיה גדלה בטביליסי עם ששת אחיה. לאנסטסיה היה קשר חזק מאוד עם אחיה הבכור ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ושניהם גילו עניין מיוחד באמנות.
בשנת 1902 ניהלה רומן עם מזכירה האישי ולדימיר אלכסנדרוביץ' פאלטוב, ואף נכנסה להריון ממנו. בתחילה ניסתה אנסטסיה לטעון שמדובר בגידול, ולאחר מכן טענה שנדבקה באבעבועות רוח, ומשום כך שהתה בהסגר, וב-23 בנובמבר אותה שנה ילדה אנסטסיה בניס את בנה אלקסיס לואי דה ונדן, שנשלח ללמוד בפנימיה בנורמנדי.
בשנת 1905 התחתנה בתה צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. מכיוון שאנסטסיה הייתה מסוכסכת עם וילהלם השני, הותר לה לשהות בברלין רק בעת החתונה, ולאחר הולדת נכדה הראשון. בשנת 1908 מת אביה מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בקאן, ואנסטסיה ירשה את כל רכושו הרב, ואת אחוזתו בקאן.
זמן קצר קודם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקרה אנסטסיה את אחיה מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בלונדון, ומשם שלחה מכתב לניקולאי השני, קיסר רוסיה שהיא מקווה שלא תפרוץ מלחמה ושתוך כמה ימים יוכלו שוב להיפגש כל המשפחה. לאחר פרוץ המלחמה העדיפה לעבור למקום נייטרלי, משום שבצרפת נחשבה לנתינה גרמנית, ומאידך לגרמניה לא רצתה לחזור, עקב מוצאה הרוסי, ומשום כך עברה ללוזאן שבשווייץ, ואילו אחוזתה בקאן הפכה לבית חולים צבאי. בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית איבדו בנה ובתה את שלטונם, ומאידך בעקבות המהפכה הרוסית נרצחו שלושה מאחיה.
בשבוע הראשון של מרץ 1922 חלתה אנסטסיה, חטפה התקף שבץ, וב-11 במרץ מתה בגיל 61.
משפחתה
ב-24 בינואר 1879 התחתנה אנסטסיה עם פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדו 3 ילדים:
אילן יוחסין
אנסטסיה הייתה צאצאית של שושלות המלוכה של בית רומנוב, בית וירטמברג, בית הוהנצולרן, בית מקלנבורג-שטרליץ, בית צרינגן, בית גיירסברג ובית הולשטיין-גוטורפ.
קלמנטס מרקהם
סר קלמנטס רוברט מרקהם (באנגלית: Sir Clements Robert Markham; 20 ביולי 1830 – 30 בינואר 1916) היה גאוגרף, חוקר ארצות וסופר. היה מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית (RGS) בשנים 1888-1863, ובשנים 1893-1905 כיהן כנשיא החברה. בתפקידו זה היה אחראי בעיקר לארגון המשלחת הלאומית לאנטארקטיקה בשנים 1904-1901 ולמתן הדחיפה לקריירת הקוטב של רוברט פלקון סקוט.
ילדות
מרקהם נולד ב-20 ביולי 1830 בבסטילינגפליט, יורקשייר, אביו היה כהן דת. קלמנטס מרקהם היה תלמיד מוכשר בבית הספר וסטמינסטר, וכבר בגיל צעיר גילה עניין בגאולוגיה ואסטרונומיה והרבה לכתוב, עיסוק שמילא את רוב שעות הפנאי שלו. בווסטמינסטר, שהיה "מקום נפלא ומרנין" בעיניו, פיתח עניין מיוחד בחתירה והרבה להשתתף בתחרויות על נהר התמזה.
קריירה ימית
מרקהם החל את הקריירה שלו כצוער וכקצין זוטר בצי המלכותי. ב-27 ביוני 1844 יצא לפורטסמות' ושם עלה על ה"קולינגווד", אוניית הדגל של האדמירל ג'ורג' סימור, שיצאה למסע ימי ממושך אל אוקיינוס השקט. המסע נמשך קרוב לארבע שנים, והיה נוח למדי למרקהם, הודות לקשריו החברתיים עם ג'ורג' סימור, שאשתו ובנותיו נלוו אליו להפלגה. האונייה הגיעה לנמל ולפראיסו בצ'ילה, שם היה מטה הפעולה של תחנת האוקיינוס השקט, ב-15 בדצמבר, אחרי מסע שכלל ביקורים בריו דה ז'ניירו ואיי פוקלנד והפלגה סוערת באוקיינוס הדרומי.
לאחר מנוחה של שבועות אחדים יצאה "קולינגווד" שוב, הפעם אל קאייאו, הנמל העיקרי על חופי פרו, שם התוודע מרקהם לראשונה לארץ שתתפוס מקום חשוב בקריירה שלו בשנים הבאות. במהלך השנתיים הבאות שייטה "קולינגווד" באוקיינוס השקט, ביקרה באיי סנדוויץ' (האוואי), במקסיקו ובטאהיטי, שם ניסה מרקהם לסייע למורדים הלאומנים במאבקם נגד המושל הצרפתי. הוא התנסה לראשונה בטעמה של משמעת הצי כשנענש על התחצפות למדריך של הצי; כעונש, הצטווה לעמוד על הסיפון משמונה בבוקר עד שקיעת השמש. ב-25 ביוני 1846 עבר מרקהם את הבחינה לקצין זוטר, במקום השלישי מקבוצה של עשרה. את התקופות הארוכות שעשה בנמלי צ'ילה ופרו גם ניצל ללימוד ספרדית.
המסע הראשון לחוג הארקטי 1851-1850
סר ג'ון פרנקלין יצא מאנגליה במאי 1845 עם שתי ספינות, "ארבוס" ו"טרור", במסע חיפושים אחר המעבר הצפון-מערבי. המשלחת נראתה לאחרונה ב-29 ביולי על ידי ציידי לווייתנים במים הצפוניים של מפרץ באפין, קשורה בעוגן אל מצוף קרח וממתינה להזדמנות להמשיך מערבה.
החיפוש אחר הספינות הנעדרות החל כעבור שנתיים. על פלוגת ההצלה שאליה הצטרף מרקהם פיקד הוראשו אוסטין בספינה "רזולוט". על ספינתו של מרקהם, "אסיסטנס", פיקד רב חובל ארסמוס אומאני. סמכויותיו של מרקהם, כחבר הצעיר ביותר במשלחת והקצין הזוטר היחיד בה, היו מוגבלות, אך הוא תיעד כל פרט מחיי המשלחת ביומנו. הספינות הפליגו ב-4 במאי 1850. אחרי הקפת הנקודה הדרומית ביותר של גרנלנד ב-28 במאי, התקדמה פלוגת החיפושים צפונה עד שהקרח בלם אותה במפרץ מלוויל ב-25 ביוני. שם התעכבו הספינות עד 18 באוגוסט. כשהצליחו לבסוף להתקדם מערבה אל תוך מצר לנקסטר, הנתיב שבו היה פרנקלין אמור להפליג, ככל הידוע. כאן התפזרו הספינות כדי לחפש באזורים שונים סימנים למשלחת האבודה. ב-23 באוגוסט איתר אומאני בתצפית גלעד אבנים, ובקרבתו גילה חומרי אריזה, שנשאו את השם "גולדנר", ספק שימורי הבשר של פרנקלין. יחד עם עוד פריטים של ציוד נטוש, היו אלה השרידים הראשונים של פרנקלין שמישהו מצא עד אז. כעבור כמה ימים, על ביצ'י איילנד, גילתה קבוצת החיפוש שלושה קברים, שבהם הוכח כי נטמנו אותם חברים מן הצוות של פרנקלין, שמתו בין ינואר לאפריל 1846.
במסע החיפושים הזה השתכנע מרקהם בעליונות הגרירה האנושית על פני זו של מזחלות כלבים, כמנהג האינואיטים, או אסקימואים, כפי שנקראו בימים ההם. עם זאת, הדעות בשאלה זו היו חלוקות ולא מעט מוותיקי החיפוש אחר משלחת פרנקלין צידדו בכלבי-מזחלות.
החברה הגאוגרפית המלכותית
כנשיא החברה הגאוגרפית המלכותית, שם לו מרקהם למטרה את חידוש העניין בקרב הציבור הבריטי בחקר אנטארקטיקה בסוף המאה ה-19, לאחר פסק זמן של 50 שנה. היו לו רעיונות מוצקים ונחושים לגבי הדרך שבה יש לארגן משלחת לאומית לאנטארקטיקה, והוא נאבק קשות לוודא, שמשלחת כזאת תנוהל בראש ובראשונה כמיזם של הצי, בפיקודו של קפטן סקוט. להשגת מטרה זו היה עליו להתגבר על עוינות והתנגדות מצד רבים מאנשי הקהילה המדעית. למגינת לבו, המשלחות הראשונות שיצאו בהמרצת החברה הגאוגרפית היו המשלחת הנורווגית בפיקודו של בורשקרווינק ומשלחת בלגית בהנהגת אדריאן דה ז'רלאש.
כיון שהמאמצים לגייס כספים להוצאת משלחת מן האוצר הבריטי עלו בתוהו, פנה מרקהם לגיוס תרומות מן הציבור, ולמטרה זו פרט על הרגשות הפטריוטיים וגייס לעזרתו את יובל היהלום של המלכה ויקטוריה. כיבוש הקוטב הדרומי היה חלום ששבה את לב הציבור הבריטי, אך מרקהם שאף ליותר מכך - הוא חזה מחקר מדעי, חקר גאוגרפי ושליטה של הצי המלכותי, כולם כאחד במשלחת, שתגלה ותמפה ארצות חדשות ותגיע לשיא חדש של קצה הדרום. לאחר חיפושים וחקירות בין אנשי הצי, בחר למפקד על משלחת זו את רוברט פלקון סקוט, אז קצין טורפדו מומחה בן 31. בשנים שלאחר המשלחת, המשיך מרקהם לתמוך בקריירה של סקוט, עד כדי זלזול או התעלמות מהישגיהם של חוקרים אחרים באותה תקופה.
כל חייו היה מרקהם נוסע מתמיד וכותב פורה של ספרי היסטוריה ומסעות וביוגרפיות. הוא היה הכותב הראשי של מאמרים ודיווחים רבים למען החברה הגאוגרפית ועסק הרבה בעבודת עריכה ותרגום למען אגודת האקלוט ואף כיהן כנשיאהּ. הוא קיבל תוארי כבוד ציבוריים ואקדמיים, והוכר כגורם משפיע רב חשיבות על תורת הגאוגרפיה, אף כי היה מקום להודות, שחלק גדול מעבודתו היה מבוסס יותר על התלהבות מאשר על למדנות. בין תוואי הנוף הנושאים את שמו הר מרקהאם באנטארקטיקה, שסקוט קרא על שמו בשנת 1902.
נשיא החברה
במאי 1888 פרש מרקהם ממשרתו כמזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית, לאחר שמצא עצמו מסוכסך עם המדיניות החדשה של החברה, שביכרה הקניית ידע על פני מחקר מעשי. עם פרישתו ניתנה לו מדליית הזהב של מייסדי החברה על מה שתואר בטקס ההגשה כ"שירותים שאין דומה להם לחברה".
השנים הבאות היו גדושות במסעות ובכתיבה. היו שיוטים נוספים עם שייטת ההכשרה, וביקורים ממושכים בים הבלטי ובים התיכון. בשנת 1893, במהלך אחד המסעות הללו, נבחר מרקהם in absentia (שלא בנוכחותו) לנשיא החברה הגאוגרפית המלכותית. הקידום הבלתי-צפוי היה תוצאה של מחלוקת בתוך החברה בשאלה של קבלת נשים לחברות, סוגיה שמרקהם בחר לא להביע את דעתו לגביה. כשהנושא הובא ביולי 1893 לפני אספה כללית מיוחדת, ההצעה לקבל נשים לחברה נדחתה על חודו של קול על אף הצבעה גורפת בעדה באמצעות הדואר. בנסיבות אלה בחר נשיא החברה, סר מ. א. גרנט דאף לפרוש מתפקידו. 22 החברות הקיימות הורשו להישאר, אבל שום אישה נוספת לא התקבלה עד ינואר 1913, כשהחברה הגאוגרפית המלכותית שינתה את מדיניותה. אף כי מרקהם לא היה בחירה ראשונה כמחליף לגרנט דאף - היו פניות קודמות אל דמויות אחרות ידועות-שם - הוא שמר מרחק ממחלוקת החברות לנשים והיה מקובל על רוב החברים. זמן קצר לאחר כניסתו לנשיאות, כהוקרה לשירותיו לגאוגרפיה, עוטר מרקהם בתואר אביר-מפקד במסדר האמבט (KCB) והיה לסר קלמנטס מרקהם.
במכתב שנכתב כעבור שנים רבות, אמר מרקהם, שעם קבלתו את מעמד הנשיאות חש צורך, לאחר הסכסוך בנושא הנשים, "להשיב לחברה את שמה הטוב" על ידי אימוץ איזה שהוא מפעל גדול ורב-חשיבות. הוא בחר בחקר אנטארקטיקה כבסיס למשימה זו; שום מחקר אנטארקטי משמעותי לא יצא לדרך מצד שום מדינה מאז משלחתו של ג'יימס קלארק רוס חמישים שנה קודם לכן. תנופה חדשה ניתנה לנושא באמצעות הרצאה, שנשא ב-1893 לפני החברה האוקיינוגרף פרופסור ג'ון מאריי, שבה קרא ל"משלחת שתפתור את השאלות החשובות, שעודן תלויות ועומדות בנושא הדרום." בתשובה למאריי יצרו החברה הגאוגרפית והחברה המלכותית ועדה משותפת, שקראה להוצאת משלחת בריטית לאנטארקטיקה.
הנצחה
הר מרקהאם ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה, נקרא על שמו.
רבי יהודה בן פזי
רבי יהודה (לפי ברייתה דרבי שמעון) בן פזי (גם רבי יהודה בן סימון) היה כהן, מן האמוראים המפורסמים בין אמוראי ארץ ישראל. ברחבי התלמוד הירושלמי נמצאים מאות מאמרים בנושאי הלכה ואגדה שנאמרו מפיו.
אישיות "פזי"
בעל סדר הדורות חוקר אם השם פזי היה שם אביו (או שם סבו) של רבי יהודה או שם אמו, אם שלא ניתן להחליט התשובה בבירור, ידוע כי אביו של רבי יהודה היה רבי שמעון בן פזי (או רבי סימון).
תיאטרון צלליות
תיאטרון צלליות הוא סוג של תיאטרון בובות, המתקיים אלפי שנים במסורות עתיקות של פולחן ומספרי סיפורים, שמקורן במזרח ומתחדש בימינו. בתיאטרון הצלליות המסורתי מופיעות הבובות מאחורי מסך, כאשר אור מטיל את הצללים שלהן, הנראים על המסך מלפנים.
היסטוריה
מקורותיו של תיאטרון הצלליות הם בהודו ובמזרח הרחוק, שם הוא מתועד כבר מלפני כ-1000 שנה, אך בוודאי התקיים עוד הרבה לפני כן. סיפור סיני עתיק מהמאה השנייה לפנה"ס, מבטא את כוחה של אומנות זו כמעניקת חיים: בתקופת שושלת האן (206 לפנה"ס - 220 לספירה), מתה אחת מאהובותיו של הקיסר ולבו נשבר. הוא ציווה על פקידי חצרו להחזיר את אהובתו לחיים. הם יצרו את צורתה מ-11 פיסות עור נפרדות ובעזרת מנורת שמן - הניעו את צלליתה והחזירוה לחיים.
סוג זה של תיאטרון התפתח מטקסים דתיים וההקשר הדתי נשמר שם עד היום. מפעיל הצלליות במזרח הרחוק היה כוהן דתי, שהפעיל את דמויות האלים ותיווך ביניהם לבין האדם, כשהוא מספר את עלילותיהם.
התכנים הדתיים של תיאטרון הצלליות המסורתי בהודו, אשר התפשטו ממנה לאינדונזיה, תאילנד ומאלזיה, היו בדרך כלל משני האפוסים הגדולים: ה"ראמאיאנה" וה"מהאבהארטה". בסין - התכנים הדתיים היו ממקורות בודהיסטים.
מלבד ההקשר הדתי - תיאטרון הצלליות שימש להנאת העשירים והציבור הרחב באירועים חגיגיים, ולעיתים אף השתמשו בו לסאטירה כנגד השלטונות, כמו במחזות ה"קאראגוז" בטורקיה.
במאה ה-17 הובא תיאטרון הצלליות לאירופה על ידי סוחרים שהגיעו דרך פרס, חצי האי ערב וטורקיה. מטורקיה הוא הגיע ליוון, לבלקנים ולמצריים. מאיטליה הוא הגיע לצפון אירופה. במחצית השנייה של המאה ה-18 הוא הפך פופולרי בצרפת, איטליה, גרמניה ואנגליה, אולם בהשוואה למקומו בתרבות המזרח - ניכרה חולשתו בתרבות המערב. הפופולריות שלו דעכה במידה ניכרת לאחר סוף המאה ה-19 והוא אף כמעט ונכחד בראשית המאה ה-20 בעקבות המצאת הקולנוע ומאוחר יותר הטלוויזיה שהפכו לאמצעי הבידור הפופולריים בעולם, וגם בעקבות שתי מלחמות העולם.
למרות נחיתות הצלליות ביחס לקולנוע ולטלוויזיה - הקדימה ההנפשה בצלליות את ההנפשה של וולט דיסני בכעשור: בשנים 1923–1926 יצרה לוטה רייניגר (Lotte Reiniger) את סרט ההנפשה הראשון באורך מלא מצלליות מצולמות: "הרפתקאות הנסיך אחמד".
והנה בשנות ה-70 של המאה ה-20, בזכות טכנולוגיות חדשות, חל במערב מהפך בתיאטרון הצלליות ונוצר סוג חדש, שבו מרחב תמרון יצירתי מאין כמותו ואפשרויות מטמורפוזה בלתי מוגבלת של הצל. בעיקר היה זה בזכות המצאת נורת ההלוגן, אשר הובילה ל"שחרור הצל" ולאפשרויות הבעה חדשות באמצעות: הרחקת הבובה מהמסך תוך שמירה על חדות הצל, יצירת שינויים בצורת הצל כך שאיננו יותר העתק הבובה, והזזת מקור האור כאמצעי חדש להזזת הצל.
בימינו, אמנים עצמאיים מעלים הצגות תיאטרון צלליות בדרכם המיוחדת, אם במופעים שלמים, כמו ריצ'רד ברדשואו האוסטרלי, וכמו Teatro Gioco Vita האיטלקי, ואם כחלק מטכניקה מעורבת, כמו במופע "נקודת אור" של פטריסיה או דונובן הישראלית. הצלליות מגיעות כיום גם אל תוכניות הבידור והפרסומות, כמו להקת השחקנים פילובולוס.
בשווביש גמונד (Schwäbisch Gmünd) שבגרמניה מתקיים מדי 3 שנים פסטיבל בינלאומי לתיאטרון צלליות.
המסורת ההודית
בובות הצלליות הן מצורות האומנות העתיקות ביותר בהודו, צורה שהתפתחה מאומנות המופע הוויזואלי של ציורים (ציורי מגילה או בודדים). הצלליות כסוג של תיאטרון - התפתח כנראה מהמחזה של דמויות שנגזרו מציורים. המסורות הופצו לאזורים שונים על ידי שבטים נודדים ונתמכו וחודשו על ידי בעלי שררה ושליטים מלכותיים. מקורות תיאטרון הצלליות הם האפוסים אשר שימשו במשך שנים רבות כאמצעי אודיו-ויזואלי לחינוך המעורב בבידור. נושאי הראמאיאנה והמהאבהארטה, חדורי מחשבה דתית ונושאים אתיים, מסופרים באירועים נבחרים במשך לילה אחד. האפוס כולו מסופר במרתון של כמה לילות רצופים. המסר הפילוסופי הוא: הטוב משתלט על הרע והאלים לעולם לא מתערבבים עם השדים הרעים. את הבובות המייצגות אלים ויצורים שמימיים מחשיבים מאוד ושומרים בנפרד מבובות השדים.
המסורת הסינית
תיאטרון הצלליות נוצר בתקופת שושלת האן (206 לפנה"ס - 220 לספירה). הוא הפך די פופולרי כבר בתקופת שושלת סונג (1279-960), אז צוינו החגים במופעים רבים של הצגות צלליות. בתקופת שושלת מינג (1644-1368), היו בעיר בייג'ינג בלבד בין 40 ל-50 להקות תיאטרון צלליות. במאה ה-13 הפכה הצגת הצלליות לבידור רגיל במחנות הצבא המונגולי. המונגולים הכובשים הפיצו אותה לארצות רחוקות כמו פרס, חצי האי ערב וטורקיה. מאוחר יותר היא הגיעה לארצות אחרות בדרום מזרח אסיה.
מסכי הצלליות הקדומים ביותר נעשו מנייר אורז. מספרי הסיפורים השתמשו באומנות זו לספר על אירועי מלחמה בין ממלכות או סיפורים ממקורות בודהיסטים. כיום, משתמשים בבובות שנעשות מעור ונעות באמצעות מקלות להצגת סיפורי מעשיות ומיתולוגיות מסורתיים. תיאטרון הצלליות הסיני מופיע בסרט "לחיות" של Zhang Yimou משנת 1994.
המסורת האינדונזית - ה"וויאנג קוליט"
תיאטרון הצלליות הנקרא באינדונזיה "וויאנג קוליט" הוא הידוע ביותר מבין סוגי התיאטרון האינדונזי, ופופולרי במיוחד ביאווה ובבאלי. המושג נגזר מן המילה "וַואיַנְג", שפירושה המילולי בשפת הג'אווה הוא "צל" או "דמיון", והיא גם מרמזת על "נשמה". המילה "קוּלִיט" פירושה "עור", כיוון שהבובה עשויה מעור של תאו (באפלו), דק ומחורר.
הסיפורים לקוחים בדרך כלל מהאפוס ההודי - הראמאיאנה והמהאבהארטה, או מסיפור הגבורה של הגיבור האיסלמי אמיר האמזה.
מופעי הצלליות לוו בלהקת מוזיקאים מסורתית, ובמקורם נמשכו עד 6 שעות או עד השחר. להקת ה"וַואיַנְג קוּלִיט" כוללת את ה"דַלַנְג" - רב-אומן הצלליות, את הנגנים ואת הזמרות. הדלנג הוא המספר והמפעיל היחיד של בובות הדמויות הרבות. הוא מפעיל את הצלליות מאחורי מסך מכותנה, המואר במנורת שמן או מנורת הלוגן מודרנית, ויוצר אפקטים ויזואליים הדומים לאנימציה. לצללית השטוחה יש איברים המונעים ביד בעזרת מוטות המחוברים אליה. ידית המקלות חטובה מקרן של תאו.
ב-7 בנובמבר 2000, הכירה אונסק"ו ב"וַואיַנְג קוּלִיט" מאינדונזיה כ"יצירת מופת של המורשת האנושית בעל פה".
המסורת הטורקית שעברה גם ליוון - תיאטרון הקאראגוז
המסורת הטורקית של תיאטרון הצלליות הנקראת "קָארָאגוֹז (Karagöz) וחָאגִ'יבַאט", התפשטה באימפריה העות'מאנית והופיעו בה טיפוסים המייצגים את כל הקבוצות העיקריות האתניות והחברתיות של תרבות זו. תיאטרון זה הוצג על ידי אומן צלליות אחד, אשר שיחק בקולו את כל הדמויות ולווה על ידי תוף מרים (טמבורין). תיאטרון זה היה אחת מצורות בילוי הפנאי החשובות בערים העות'מאניות ומופעיו התקיימו בין היתר בבתי הקפה.
במאה ה-19 הותאמו דמויות אלה לשפה ולתרבות היוונית, כשהפכו לקאראגיוזיס וחאג'יבאטיס, וכל אחד מהם הפך בעל אישיות סטריאוטיפית יוונית. מסורת זו פרחה ביוון אחרי קבלת עצמאותה, כבידור פופולרי בעיקר למבוגרים, במיוחד לפני עידן הטלוויזיה. עם זאת, הסיפורים שמרו על סממנים אופייניים לסוף התקופה העות'מאנית. תיאטרון זה עבר תחייה מסוימת בשנים האחרונות, כשהוא פונה בעיקר לקהל הצעיר.
תיאטרון צלליות ידיים
אומנות צלליות ידיים (Shadowgraphy) הייתה פופולרית במאה ה-19 באירופה. באומנות זו מציבים את הידיים והאצבעות באופנים מיוחדים, כדי ליצור צלליות הנראות כבעלי חיים, צמחים, אישים מפורסמים ועוד. גמישות הידיים ויכולת השליטה על התנועתיות שלהן - מאפשרות החייאה של דמויות הצלליות, המפתיעה את הצופים. האומן הישראלי אלברט אלמוזנינו התפרסם בעולם בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 במופע צלליות ידיים, ואף הוציא ספר דוגמאות בשם "The Art of Hand Shadows".
צלליות שחקנים
בתיאטרון זה מופיעים שחקנים מאחורי מסך ויוצרים בגופם את הצלליות. התנועה החיה והמיחברים המרתקים של חלקי גוף האדם בצלליות, המשתנים ללא הרף והופכים לבעלי חיים, לנופים, לכלי תחבורה ועוד - יוצרים חיזיון מרהיב ומרתק לקהל גדול. למשל פילובולוס - להקת ריקוד מודרני אמריקאית מפורסמת, שהופיעה בצלליות ב-2007 בטקס פרס האוסקר ששודר בטלוויזיה ולאחר מכן יצרה מופע של ערב שלם שנקרא "Shadowland".
צלליות חפצים
בתיאטרון זה משתמשים בחפצים מחיי יומיום, אשר הטלת צלליהם בזוויות שונות ובמקצבים מוזיקליים, יוצרת מראות חדשים ומרתקים, כאשר ההרפתקה האמנותית מנצלת את מבניות החפץ וחומריותו. למשל להקת תיאטרון החפצים מספרד "La Conica teatre d'ombre", שהופיעה ב-2000 בפסטיבל בשווביש גמונד עם המופע "צלליות של חפצים", בו חפצי יומיום הפכו שחקנים.
תיאטרון צלליות בחינוך
האפשרות להתנסות בסוג זה של תיאטרון באמצעים פשוטים, הריגוש שמעוררת ההשתנות הצורנית המפתיעה של הצל, והנגיעה שיש בו לנושא המדעי של האור והצל - מעוררים את ההתעניינות בו גם בתחום החינוך.
את תיאטרון הצלליות ניתן לחקור וללמוד בבית הספר, תוך מפגש עם תרבויות ותוך מפגש עם תופעת הצל. התבוננות בתופעת הצל מאפשרת התוודעות לנושאים כמו מסלולי כדור הארץ, שעון שמש, הצל הצבעוני ונושאים נוספים.