cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שעם
הדרישה לשעם הולכת וגדלה שכן נמכרים יותר ויותר בקבוקי יין. מכיוון שניתן לקצור את קליפת העץ רק כפעם בעשור, מחירו של שעם גמיש מאיכות גבוהה הוא יקר למדי. יינות זולים משתמשים לרוב בפקקים משעם זול באיכות נמוכה, בפקקי פלסטיק, פקקי מתכת בעלי הברגה או סגרים אחרים אשר גם מונעים את טעם הלוואי הקל של השעם. פקקים סינתטיים לא מתייבשים ומתכווצים כפקקי השעם, ולכן אין צורך לאחסן את הבקבוקים בשכיבה כדי למנוע את חמצון היין.
בבית החרושת
הקליפות המפורקות מועברות לבתי חרושת ומתייבשות במשך שישה חודשים. לאחר מכן הן מתבשלות בחום של 120 מעלות. הקליפות המעובדות עוברות לסוגי שימושים:
קיריל שצ'ולקין
קיריל שצ'ולקין (ברוסית: Кирилл Иванович Щёлкин; 17 במאי 1911 – 8 בנובמבר 1968) היה פיזיקאי סובייטי, מראשי המפתחים של הנשק הגרעיני בברית המועצות.
שנותיו הראשונות
קיריל שצ'ולקין נולד בטביליסי (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בירת גאורגיה). כאשר קיריל היה בן שבע המשפחה עברה להתגורר למחוז סמולנסק. בשנות ה-20 של המאה ה-20 לאור מצבו הבריאותי של האב המשפחה עברה לחצי האי קרים. בשנת 1932 קיריל ש'צולקין סיים את לימודי פיזיקה באוניברסיטה בעיר סימפרופול. לאחר סיום לימודי האוניברסיטה קיריל ש'צולקין עבר לעבוד במכון למחקר פיזיקאלי בלנינגרד.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה שצ'ולין גויס לצבא האדום והשתתף בקרבות. בשנת 1943, לפי הנחיית איגור קורצ'טוב, שצ'ולקין הוחזר לתחום מחקר מדעי והצטרף לצוות מפתחי נשק גרעיני.
פיתוח נשק גרעיני
כבר משלבי הראשונים של מאמץ סובייטי לבנות פצצה גרעינית קיריל שצ'ולקין השתתף בפרויקט. בשנת 1945 הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו ובשנת 1947 קיבל תואר פרופסור.
קיריל שצ'ולקין חתום על מסמך קבלת נפץ גרעיני ממפעל והשתתף בניסוי ראשון שהתרחש ב-29 באוגוסט 1949. ש'צולקין גם היה אבי הרעיון לשם הפצצה "RDS-1" (ברוסית זה ראשי תיבות של משפט "רוסיה עושה בעצמה"). בעקבות הניסוי המוצלח, שצ'ולין קיבל תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
בסוף שנות ה-50 שצ'ולקין התמנה למנהל הראשון של מרכז לפיתוח נשק גרעיני בסביבת צ'ליאבינסק (צ'ליאבינסק-70). עד מהרה הוקמה עיר שלמה סביב המרכז. על הפיתוחי נשק גרעיני שבוצעו במכון זה ש'צולקין קיבל פרס לנין.
שצ'ולקין נפטר במוסקבה בשנת 1968 והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ארנסט נייגל
ארנסט נייגל (באנגלית: Ernest Nagel; 16 בנובמבר 1901 – 20 בספטמבר 1985) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי של המדע. נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בתנועת הפוזיטיביזם הלוגי, לצד רודולף קרנפ, הנס רייכנבאך וקרל המפל.
ביוגרפיה
נולד בעיירה נובה מסטו נאד ואהום (כיום בסלובקיה, אז נקראה ואגאויהיי [Vágújhely] והייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). אמו, פרידה וייס, הגיעה מהעיירה ורבובה (או ורבו) הסמוכה. הוא היגר לארצות הברית בגיל 10 עם משפחתו, והפך לאזרח ארצות הברית בשנת 1919. נייגל קיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1923, שם למד אצל מוריס רפאל כהן, וקיבל תואר שני (1925 ) ושלישי (בשנת 1931) מאוניברסיטת קולומביה. הדיסרטציה שלו עסקה במושג המדידה. הוא כותב בה כי ג'ון דיואי הוא הבסיס למרבית מהפילוסופיה שלו. לאורך מרבית הקריירה שלו ניסה נייגל לשלב בין הריאליזם הפילוסופי של כהן עם האינסטרומנטליזם הרדיקלי שבו דגל דיואי. בשנת 1930 שימש מרצה בסגל הזוטר של הסיטי קולג' של ניו יורק, ובשנה שלאחריה קיבל משרה במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1934 כתב עם מוריס כהן את "An Introduction to Logic and the Scientific Method" ("מבוא ללוגיקה ולשיטה המדעית"). פרט לשנה אחת (1966–1967) שבה הרצה באוניברסיטת רוקפלר, בילה נייגל את יתרת הקריירה האקדמית שלו בקולומביה. בשנות הארבעים היה למרצה מן המניין, והוא הפך למרצה ("פרופסור") הראשון לפילוסופיה על שמו של ג'ון דיואי בשנת 1955. היה פרופסור באוניברסיטה משנת 1967 ועד פרישתו בשנת 1970, וגם לאחר מכן המשיך ללמד.
בשנת 1958 פרסם עם ג'יימס ר. ניומן ספר קצר בשם "משפט גדל", שבו הבהירו את משפטי אי-השלמות של קורט גדל עבור אנשים שאינם בעלי ידע רב בלוגיקה מתמטית. הוא ערך את כתב-העת "The Journal of Philosophy" בשנים 1939–1956, ואת כתב-העת "Journal of Symbolic Logic" בשנים 1940–1946. היה נשיא האגודה ללוגיקה סימבולית בשנים 1947–1949, ונשיא האגודה הפילוסופית האמריקאית  בשנים 1954–1955. הוא זכה בשתי מלגות גוגנהיים (בשנים 1934 ו-1950), החל משנת 1962 היה חבר החברה הפילוסופית האמריקאית, ונבחר לאקדמיה הלאומית למדעים בשנת 1978.
עבודתו עסקה בפילוסופיה של תחומים מתמטיים כמו גאומטריה והסתברות, במכניקת קוונטים ובתאוריות רדוקטיביות ואינדוקטיביות של המדע. ספרו "The Structure of Science" ("מבנה המדע"; 1961) פתח למעשה את המחקר בתחום הפילוסופיה האנליטית של המדע. הוא הראה כיצד סוגי הסברים שונים משמשים בתחומים שונים, והיה ספקן לגבי ניסיונות לאחד את טיבם של חוקים או הסברים מדעיים. הציע שעל ידי הצבת שוויון-ערך אנליטי (או "חוקים מגשרים") בין המונחים המקושרים עם תחומים מדעיים שונים, ניתן היה לחסל את כל המחויבויות האונטולוגיות, למעט אלה שאותן דורש המדע הבסיסי ביותר. הוא החזיק גם בדעה שמדעי החברה הם מדעיים, ועליהם לאמץ את אותם סטנדרטים כמו מדעי הטבע. לאורך שנים רבות העביר באוניברסיטה קורס על המתודולוגיה של מדעי החברה יחד עם פול לזרספלד.
היה חברו הקרוב של סידני הוק.
בשנת 1935 נישא לאדית' אלכסנדריה האגסטורם (Edith Alexandria Haggstrom; נפטרה ב-1988), והיו להם שני בנים: אלכסנדר ( פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון) וסידני נייגל ( פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת שיקגו). הוא מת בניו יורק ב-1985.
קמרין מנהיים
קמרין מנהיים (אנגלית:  Camryn Manheim; נולדה ב-8 במרץ 1961) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית. זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידה בתור אלינור פראט בסדרת הטלוויזיה "הפרקליטים".
ביוגרפיה
מנהיים נולדה בעיירה קלאדוול שבניו ג'רזי וגדלה בעיר פאוריה שבמדינת אילינוי. נולדה בשם דברה פרנסיס מנהיים למשפחה יהודית, אמה סילביה הייתה מורה ואביה ג'רום היה פרופסור למתמטיקה. מנהיים היא בעלת שני תארים אקדמיים, אחד מ"אוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז" והשני מבית ספר למשחק שב"אוניברסיטת ניו יורק".
קריירת משחק
התחילה את דרכה בסרטו של אלן פארקר "הדרך לוולוויל" ובקומדיה הגאה "ג'פרי". ב-1998 שיחקה בתפקיד קולנועי משמעותי ראשון בקומדיה "רומי ומישל – פגישת מחזור", ביחד עם פיליפ סימור הופמן בקומדיה השחורה "אושר" ובסרטו השני של מ. נייט שאמלאן "ער לחלוטין". בשנת 2000 הופיעה בסדרת הפנטזיה המצליחה "הממלכה העשירית" בתפקיד שלגייה. ב-2002 שיחקה בדרמת הפשע הטלוויזיונית של הHBO "פרויקט לארמי". ב-2003 השתתפה בתפקיד קטן בפרודיה "מת לצעוק 3". ב-2005 השתתפה במותחן האימה "מים אפלים" ובדרמה "חיים בלתי גמורים". ב-2007 שיחקה בסרטו של אנתוני הופקינס "סליפסטרים". התפרסמה גם בזכות הופעותייה בסדרת המתח "הלוחשת לרוחות", שם שיחקה בתפקיד דיליה בנקס חברתה של גיבורת הסדרה מלינדה גורדון (ג'ניפר לאב יואיט) שמתקשרת עם רוחות. השתתפה בסדרה החוק של הארייט בעונה הראשונה במספר פרקים שם שיחקה כתובעת פלילית עם השחקנית קתי בייטס.
באוגוסט 2016 שיחקה בסרט המתח "זר דופק בדלת" לצד רוזמונד פייק וראיין פיליפה.
כיום משחקת מפקדת בסדרה חוק וסדר.
הפרקליטים
לאחר תפקידים קטנים במספר סרטים קטנים התפרסמה מנהיים לראשונה בשנת 1997 בה התחילה את תפקידה בן שבע השנים בסדרת הדרמה המשפטית של דייוויד אי קלי "הפרקליטים". על הופעותיה בתפקיד הפרקליטה אלינור פראט קיבלה מנהיים בשנת 1999 את פרס אמי ואת פרס גלובוס הזהב אותו חלקה ביחד עם פיי דאנאוויי.
חיים אישיים
מנהיים היא אם חד הורית לילד שנולד לה בשנת 2001 בנה הוא כוכב דיסני מיילו מנהיים. היא פעילה חברתית ופועלת נמרצות לטובת פמיניזם ולקבלת אנשים שמנים ולהט"ב. מנהיים סיפרה על חייה האישיים והמקצועיים, עם הקשיים שנאלצה להתמודד בדרך להצלחה בספרה "אני שמנה, אז מה!" שיצא לאור בשנת 2000.
משפחת רקובר
משפחת רקובר היא משפחה ירושלמית ותיקה. רבים מצאצאי המשפחה משמשים במשרות ציבוריות, תורניות ורבניות חשובות בישראל.
נפתלי בוטווין
נפתלי יצחק בוטווין (19 בפברואר 1905 – 6 באוגוסט 1925) היה קומוניסט יהודי-פולני, שהתנקש במודיע של המשטרה (שהסתנן למפלגה הקומוניסטית בפולין והסגיר פעילים) והוצא בשל כך להורג. מעשהו זה זכה להערכה רבה, במיוחד בקרב הפעילים הקומוניסטים, ואף הונצח בצורות שונות. ב-1937 קראו מתנדבים יהודים בבריגדות הבינלאומיות לפלוגה שלהם על שם בוטווין.
ביוגרפיה
בוטווין נולד ב-1905 בעיירה קאמיאנקה בוזקה שלייד לבוב והיה הילד השמיני במשפחה ענייה. ב-1908 נפטר אביו דבר שהחמיר את מצבה הכלכלי של המשפחה ובסופו של דבר אילץ את נפתלי לעזוב את לימודיו בגיל 13 ולצאת לפרנס את המשפחה. תחילה עבד במפעל וב-1920 התקבל לעבודה כשולייה של יצרן נעלים.
ב-1922 הצטרף בוטווין לתנועת הנוער היהודי הסוציאליסטי של הבונד הצוקונפט וב-1923 הצטרף לאיגוד העובדים והפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של פולין (KPP). בעקבות פעילותו הפוליטית פוטר בוטווין ממפעל הנעלים ב-1925.
חיסול צכנובסקי
המפלגה הקומוניסטית בפולין פעלה לשיפור תנאי העבודה של הפועלים ולהתארגנותם. פעילות זו הייתה לצנינים בעיני בעלי הממון והשלטונות במדינה שלחצו על המשטרה לפעול בנמרצות כדי לדיכוי המפלגה. אחת מדרכי הפעולה העיקריות של המשטרה הייתה החדרת מלשינים למפלגה שפעלו להסגרת הפעילים. אחד מהמלשינים המזיקים ביותר היה יוזף צכנובסקי (Josef Cechnowski). תחילה הצטרף צכנובסקי לסניף המפלגה בוורשה והחל להסגיר את פעיליה שם אך לאחר שחשד שהתגלה עבר ללבוב שם פעל בוטווין. במפלגה חשדו שצכנובסקי הוא מלשין של המשטרה והנהגתה החליטה לחסלו. תחילה הוטלה המשימה על חוליה בת 3 פעילים פולנים (היבנר, קנייבסקי ורוטקובסקי) אך הם נאסרו ב-17 ביולי 1925 בזמן שניסו להוציא לפועל את החיסול. בעקבות כישלון זה הוטלה המשימה על בוטווין שהצטייד באקדח וירה למוות בצכנובסקי ב-29 ביולי 1925 בזמן שיצא מבית המשפט בעיר. בוטווין ניסה לברוח אך שוטרים רדפו אחריו ותפסוהו.
הנצחתו
לאחר הוצאתו להורג הפך בוטווין לסמל למאבק של העובדים (במיוחד בקרב ארגוני הקומוניסטים היהודים). יום מותו צוין בלוח ימי הזיכרון של הקומוניסטים הישראלים, סיפורו הוצג במספר הצגות בתיאטרון האידי בפולין ושמו ניתן לילדים רבים.
על קיר בית החרושת בו עבד בוטווין נקבע שלט זיכרון אולם ב-1969 הוסר השלט.
ב-1937 נקראה הפלוגה היהודית בבריגדות הבינלאומיות בספרד בשם "פלוגת נפתלי בוטווין" על שמו.
קריית הממשלה
קריית הממשלה הקרויה גם קריית בן-גוריון נמצאת בגבעת רם שבירושלים, ומהווה ריכוז של בנייני הרשות המחוקקת, המבצעת והשופטת במדינת ישראל. הקריה, הנמצאת בהקמה מתמשכת מאז שנות ה-50 של המאה ה-20, מהווה היום חלק מרכזי מתוכנית הרחבה רחבת היקף המתוכננת לכלול בצד בנייני מוסדות השלטון של המדינה גם מבני תרבות לאומיים, אנדרטאות וסמלים לאומיים, ואזורי התכנסות ובילוי - תחת השם החדש קריית הלאום.
היסטוריה
זמן קצר לאחר הקמת המדינה, וכתגובת נגד לדרישת האו"ם לבינאום העיר ירושלים החליטה בחודש דצמבר 1949 ממשלת ישראל בראשות דוד בן-גוריון להעביר את מוסדות השלטון מתל אביב לירושלים. לצורך מיקום מוסדות השלטון ומוסדות המדינה הראשיים נערך חיפוש אחר שטח במרכז ירושלים באזור רחוב יפו ומשלא נמצא, נבחרה גבעה פנויה במערב העיר באזור "גבעת רם" שהייתה סמוכה אל מרכז העיר ומרכזי העסקים הראשיים. זאת על פי תוכנית האב לירושלים של צוות אדריכלים בראשותו של היינץ ראו, שנודעה כ"תוכנית ראו" והועידה את גבעת רם כמרכז מוסדות השלטון של המדינה.
באזור מרוכז זה נמצאת קריית הלאום המכילה את המבנים העיקריים של שלוש הרשויות של מדינת ישראל:
בניית מבני הממשלה שהחלה בשנת 1950 נמשכה שנים רבות. מבין משרדי הממשלה המתוכננים נבנו רק שלושה במהלך העשור הראשון להקמת המדינה.
התוכנית המקורית של הקמת קריית הממשלה תוכננה על ידי האדריכלים מוניו גיתאי-ויינראוב ואל מנספלד, אך היא לא יצאה לפועל, ובסופו של דבר הקריה נבנתה ללא תוכנית אב מוגדרת. משרדי הממשלה נבנו פזורים במרחבי שטחים פתוחים, כדי לאפשר את בניית הקריה בשלבים מבלי להשאיר מראה אזור בלתי גמור או בניינים חצי מושלמים (דבר שהיה קורה לו היו מתכננים את הקמת כל המשרדים במבנה אחד מונומנטלי). במסגרת שלב הבנייה שהיה אמור להיות ראשוני (והיה סופי) הוקמו שלושת משרדי הממשלה המרכזיים - משרד ראש הממשלה, משרד האוצר ומשרד הפנים. בהמשך היו אמורים להיבנות ארבעה בניינים נוספים. בין המבנים הותרו שטחי גינה פתוחים, אשר במהלך השנים הפכו למגרשי חנייה לעובדי המשרדים ולשטחים סגורים בשל צרכים ביטחוניים של הגנה על אישי הציבור העובדים במשרדים אלה.
המבנים הראשונים הוקמו ברוח הסגנון הבינלאומי שהיה מקובל בתקופת המנדט, כאשר בכל קומה יש מסדרון מרכזי שמשני צדדיו ובקצותיו מצויים המשרדים. על מנת למנוע בניית מבנים מסיביים מידי, ועל מנת להשתלב עם פני השטח ההרריים, נבנו המבנים בשלוש מדרגות בכל מבנה (כל מבנה מהווה שלושה בניינים המחוברים זה לזה בהתאם לשיפוע של הגבעה). המבנים מצופים באבן ירושלמית, כאשר כל קומה וקומה מופרדת מקודמתה באמצעות מגרעת בשיפוע האבן.
משכן הכנסת תוכנן בסוף שנות ה-50 בסגנון שונה במסגרת תחרות אדריכלית, ונחנך ב-1966. במחצית השנייה של שנות ה-70 הוקם בקריית הממשלה בניין בנק ישראל (נחנך 1981), אף הוא בסגנון ייחודי ושונה מיתר בנייני הקריה. הבניין תוכנן כמבנה "פירמידה הפוכה" בהשראת בניין עיריית בוסטון, בחיפוי אבן נסורה שהייתה בשימוש רווח בבנייה בירושלים באותה עת. במחצית השנייה של שנות ה-80 תוכנן והוקם בניין בית המשפט העליון (נחנך 1992), אף הוא בסגנון ייחודי משלו ולאחר תחרות אדריכלית. בהמשך תוכננו שני בנייני משרדי ממשלה נוספים - בניין משרד החוץ (נחנך 2003) ובניין ג'נרי (נחנך 2004) המאכלס את משרד התחבורה, משרד התיירות ומשרד הכלכלה.
על אף קיומה של קריית ממשלה, משרדים רבים ויחידותיהם נותרו פזורים במבנים שכורים ברחבי ירושלים. במהלך שנות השמונים רוכזו חלק ממשרדים אלה, ומשרדים חדשים שהוקמו (כגון משרד המדע והטכנולוגיה) לקריית הממשלה במזרח ירושלים בשכונת שייח' ג'ראח. אזור משרדי הממשלה במזרח ירושלים יחד עם המטה הארצי של משטרת ישראל נקרא בשם "קריית מנחם בגין" (על שם ראש הממשלה מנחם בגין שיזם את הקמתם בתחילת). בשנת 2013 רוכזו משרדים נוספים למגדלי הבירה במערב העיר.
קריית הלאום
קריית הלאום היא מתחם במרכז ירושלים הכולל את קריית הממשלה ע"ש דוד בן-גוריון, הכנסת, גן סאקר, גן המנורה ולצידו גן הוורדים בשטחה של גבעת הנשיא ואת גבעת רם. המתחם אמור לכלול בעתיד את כל מוסדות השלטון של מדינת ישראל ואת כל היחידות הממשלתיות שאמורים לעבור אליה. בסמוך אל קריית הלאום נמצאים מוזיאון ישראל, מוזיאון ארצות המקרא, הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל, ג'וינט ישראל, והאוניברסיטה העברית - גבעת רם. בסמוך לבית המשפט העליון מצויה יד הזיכרון למגיני ירושלים, ששכנה בעבר מול בנייני האומה ברחוב יפו. וממולו מבנה חניון קריית הלאום ובו סניף בנק ותחנת מכבי אש, ובצמוד אליו מתחם סינמה סיטי ירושלים. בסמוך עתידה לקום כיכר הלאום. בסמוך אל מוזיאון המדע בשטח שבין קריית הממשלה לבין האוניברסיטה העברית עתידים לקום בניין ארכיון המדינה ולצידו בניין הספרייה הלאומית ובניין הגלריה הלאומית המתוכנן לקום בצורת גורד שחקים מסתובב. את הקריה חוצה כביש שדרות יצחק רבין (כביש המע"ר) המחבר אותה בין שכונת נחלאות ושכונת קריית משה. במקום שכן בעבר לפני קום המדינה הכפר הערבי שייח' באדר ולאחר קום המדינה שונה שמו לשכונת תמר. כיום מתפנים בתי הכפר לשם הקמתה של שכונת משכנות האומה.
פרויקט קריית הלאום כולל למעשה את תוכנית המתאר החדשה של קריית הממשלה והשלמת בנייתם של כל משרדי הממשלה והעברתם אל גבעת רם במערב העיר.
לאחר חנוכת קריית הלאום מתוכננים לעבור אליה גם משרדי הממשלה המצויים כיום בקריית מנחם בגין במזרח העיר, כולל הקמתו של בניין חדש עבור המטה הארצי של משטרת ישראל ובנוסף גם בניין בעבור מבקר המדינה ובית הארחה חדש שעתיד לקום עבור דיפלומטים המבקרים בארץ בדומה לבלייר האוס שבוושינגטון הבירה.
הגלקסיה הננסית משאבה
הגלקסיה הננסית משאבה היא גלקסיה ננסית, שמסווגת לפעמים כגלקסיה לא-סדורה ולפעמים כגלקסיה אליפטית, ושנמצאת בקבוצת הכוכבים משאבה במרחק של כ-4.4 מיליון שנות אור ממערכת השמש, סמוך לקצה של הקבוצה המקומית. בסביבת הגלקסיה נמצאות גם NGC 3109, גלקסיית סקסטנט A וגלקסיית סקסטנט B שמהוות ביחד תת-קבוצה של גלקסיות שנקראת קבוצת NGC 3109 או קבוצת משאבה - סקסטנט. גלקסיות הקבוצה נמצאות במרחק של בין 5.2 מיליון שנות אור ל-5.8 מיליון שנות אור ממרכזה של הקבוצה המקומית (הגלקסיה הננסית משאבה היא במרחק של 5.6 מיליון שנות אור) וחלק מהחוקרים רואים בה קבוצת גלקסיות נפרדת מהקבוצה המקומית, כך ששייכותה של הגלקסיה הננסית משאבה לקבוצה המקומית מוטלת בספק. לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 15.2 והיא התגלתה בשנת 1997 על ידי האסטרונומים אלן וייטינג, מייק אירווין וג'ורג' האו בתמונות של המצפה האירופי הדרומי. הגלקסיה נמצאת כ-6.3 מעלות מצפון-מערב לכוכב העמום α במשאבה וכ-1.2 מעלות מדרום לגלקסיה NGC 3109. מכיוון שהמרחק של שתיהן ממערכת השמש דומה, מרחק זוויתי זה שקול למרחק של כ-135,000 שנות אור ביניהן, כך שהן קרובות יחסית וייתכן שהן קשורות כבידתית זו לזו.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-2 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,560 שנות אור, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-100 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ- מסות שמש ובנוסף יש בה כמות קטנה של מימן נייטרלי שמסתו מוערכת בכ-. שאר מסת הגלקסיה, כ-95%, מורכבת מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. בהירותה הנראית הכוללת של הגלקסיה היא פי 1.2 מיליון מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות הממוצעת של כוכבי הגלקסיה נמוכה למדי ועומדת על כ-2.5% מזו של השמש, מה שמצביע על אוכלוסיית כוכבים זקנה יחסית לזו של שביל החלב. למרות שאוכלוסיית כוכבי הגלקסיה היא זקנה יחסית, בחלקה המרכזי נמצא ריכוז של כוכבים צעירים יחסית שגילם הוא לכל היותר עשרות מיליוני שנים, כך שבמרכז הגלקסיה עדיין מתרחשת יצירה של כוכבים חדשים. דבר זה מאפיין יותר גלקסיות לא-סדורות ננסיות לעומת גלקסיות אליפטיות ננסיות שבהן בדרך כלל כמעט שאין גז מימן חופשי ויצירה של כוכבים, ולכן היא מסווגת גם כגלקסיה לא-סדורה, למרות שעל פי צורתה היא גלקסיה אליפטית ננסית.
מודל תורים
למדדים אלו, שנחקרים בעיקר במסגרת חקר ביצועים, ניתנת חשיבות רבה בתחומים כגון שירות לקוחות, תכנון פסי ייצור ועוד. על כן מיטוב מערכת התורים באמצעות חקירת המודל מאפשר לחסוך עלויות ולשפר את ביצועי המערכת.
סימון
הסימון המתמטי הנפוץ ביותר למודל תורים נקרא סימון קנדל (Kendall) הקרוי על שם ממציאו הבריטי ובנוי לכל היותר משישה סימונים עוקבים המציינים את תכונות התור במודל: כאשר:
על פי רוב משמיטים את שלושת הסימונים האחרונים בהנחה ש-K ו-N הם אינסוף, ו-Disc הוא FCFS (מגיע ראשון מקבל שירות ראשון). ההתפלגויות הנפוצות ביותר עבור A ו-B הן התפלגות מעריכית (M), התפלגות ארלנג עם k כפרמטר (Ek), התפלגות מנוונת כלומר דטרמיניסטית (D) והתפלגות כללית כלשהי (G).
שיטות שירות
קיימות מספר שיטות שירות עיקריות הממומשות במודל תורים:
הגדרה וניתוח
לאחר זיהוי המצבים נהוג לשרטט דיאגרמת שינויים שמייצגת את המעברים האפשריים בין המצבים השונים של המערכת. אם ההתפלגויות A ו-B הן מעריכיות, אזי מתקבלת שרשרת מרקוב למצב שיווי המשקל. את התפלגות ההסתברות לכל אחד ממצבי המערכת ניתן לחשב באמצעות פתרון שרשרת מרקוב שנבנתה קודם לכן, באמצעות משוואות שיווי משקל בין הקצב הנכנס לקצב היוצא ומשוואת נורמליזציה לסכום כל ההסתברויות.
פתרון אנליטי למודל תורים הוא נדיר למדי, ועל פי רוב רק תורים בסיסיים זוכים לפתרון שכזה, למשל התור הפשוט ביותר, תור M/M/1. תורים אחרים מצריכים קירוב, אנליזה נומרית או סימולציה כדי לקבל תוצאות כמותיות. קירוב נפוץ לדוגמה הוא נוסחת קינגמן, נוסחה לתורים כלליים מסוג G/G/1, המספקת קירוב למשך ההמתנה בתור על בסיס פרמטרים מדידים לחלוטין ולבדוק את השפעת שינויים על ביצועי התור.
רשת תורים
רשת תורים היא מערכת המכילה מספר סופי של תורים כאשר בתום קבלת שירות משרת אחד לקוח עובר לתור אחר. רשת תורים פתוחה היא רשת בה לקוחות חדשים מצטרפים למערכת וגם רשאים לעזוב אותה ורשת תורים סגורה היא רשת שלקוחות לעולם לא עוזבים וממשיכים לעבור משרת לשרת כך שמספר הלקוחות נותר קבוע. רשתות מורכבות יותר אף מאפשרות מחלקות שונות של לקוחות המצריכות טיפול שונה בכל אחד מהשרתים. מצבה של רשת בעלת m תורים מתואר על פי רוב באמצעות וקטור, כאשר ki מציין את מספר הלקוחות הממתינים בתור ה-i. לדוגמה, ניתן לחשוב על פארק שעשועים כעל רשת תורים סגורה, שבה הלקוחות הם המבקרים והשרתים הם המתקנים השונים. המבקרים עוברים מתור לתור ומקבלים שירות בכל אחד מהמתקנים, אך בזמן השיא של הפרק תנועת המבקרים החדשים והעוזבים היא דלילה ביותר ועל כן זניחה. התוצאה המשמעותית הראשונה שהתקבלה בתחום רשתות התורים מכונה משפט ג'קסון שחל על רשתות המכונות רשתות ג'קסון, עבורן ניתן לחשב בקלות יחסית את התפלגות המצבים של הרשת ומשם את שאר המדדים הנפוצים לאפיון מודל תורים.
החברה הכלכלית של ידידי הארץ
החברות הכלכליות של ידידי הארץ (בספרדית: Sociedad Económica de los Amigos del País) היו אגודות פרטיות שפעלו במספר ערים בספרד ובמושבותיה באמריקות במחצית השנייה של המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 במטרה לקדם ידע ברוח ההשכלה.
בשנת 1765 נוסדה בורגארה (Vergara), גיפוסקואה (Guipúzcoa) שבארץ הבסקים החברה הכלכלית של ידידי הארץ הראשונה בידי המרקיז של פנייפלורידה (Marquis de Peñaflorida), חוויאר מוניבה אה אידיאקס (Munive e Idiaquez). תוך מספר שנים נוסדו עשרות של חברות נוספות בכל ריכוזי האוכלוסין הגדולים ברחבי ספרד והן עודדו ייסוד, הקמה, פיתוח ושיפור בתחומים שונים של הכלכלה והחברה כגון חקלאות, גידול בעלי חיים, תעשייה וכן ידע בתחומי המדע והרוח. על אף שהיו אלו חברות פרטיות הן נזקקו לרישיון מטעם הכתר. חברי החברות הכלכליות של ידידי הארץ היו לרוב בני האריסטוקרטיה המקומית, אנשי אקדמיה ובוגריהן וכן אמנים.
חברות כלכליות של ידידי הארץ נוסדו גם מחוץ לספרד ברחבי האימפריה הספרדית בערים כגון הוואנה, סנטיאגו דה צ'ילה, בוגוטה, בואנוס איירס, אנטיגואה גואטמלה, קיטו וסנטה קרוס דה מומפוס (Santa Cruz de Mompox) וכן בפיליפינים. בעולם החדש התקיימה סתירה בין מטרותיהן של החברות לבין המדיניות הכלכלית האימפריאלית המרקנטליזם שכפתה ככל שניתן סחר בחומרי גלם עם המטרופולין בתמורה למוצרים מוגמרים על חשבון של פיתוח כלכלי מקומי ותיעוש. אף על פי כן פעלו החברות להיטיב את ההיכרות עם משאבי הארץ ולעסוק בתחומי המסחר, החקלאות, החינוך ולעסוק אף בשאלות חברתיות ופוליטיות. לעיתים פרסמו החברות מאמרים בתחומי עיסוקם ולרוב קראו להפחתת המגבלות המרקנטליסטיות. חברות אחדות עסקו בהנגשת הידע לציבור וקיימו שיעורים פומביים בתחומים מגוונים.
נוסף על ההבט הכלכלי פעלו החברות למען הפצת רעיונות ההשכלה, ורבים מחברי האגודות ייבאו והפיצו את כתביהם של וולטר, לוק, האנציקלופדיה הגדולה בעריכת דידרו ואחרים, על אף שאלו נאסרו להפצה במושבות. חלק מהחברות במושבות, כגון זו שבאנטיגואה גואטמלה, גלשו לפעילות שגבלה בתחום הפוליטי, רישיונן נשלל והן נסגרו. אחדים מראשונים התומכים ברעיון העצמאות במושבות הספרדיות היו מעורבים בחברות הללו והידע שנצבר בהן תרם לחשיבה בקורתית כלפי המסגרת האימפריאלית.
בברזיל הקולוניאלית קמו בין השנים 1724 ו-1794 שש אגודות ספרותיות ומדעיות בסלבדור ובריו דה ז'ניירו שהתקיימו לזמן קצר אולם היו פעילות ביותר.
הרובע התשיעי של פריז
הרובע התשיעי של פריז (בצרפתית: IXe arrondissement), הממוקם בגדה הימנית, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. יש בו מקומות מרכזיים רבים, בינם שדרות אוסמן על בתי הכולבו הגדולים של גאלרי לפאייט ושל פרנטן שבהם. הרובע התשיעי, יחד עם הרובע השני והרובע השמיני, מאכלס את אחד ממרכזי העסקים של פריז, סביב אזור האופרה גרנייה. שטח הקרקע של הרובע התשיעי הוא 2.179 קמ"ר. ברובע צולם אחד מהסרטים הראשונים אי פעם, "איש הולך מעבר לפינה".
דמוגרפיה
שיא צפיפות האוכלוסין ברובע התשיעי היה בשנת 1901, אז הגיע מספר התושבים ל-124,011 (56,912 תושבים לקמ"ר). מאז משך הרובע בעיקר פעילות עסקית ושימש פחות כאזור מגורים. בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה רק 55,838 איש, בעוד שהרובע מאכלס 111,939 משרות.
הרבעים הפנימיים
כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע התשיעי הם:
בית תלמי
בית תַּלְמַי (ביוונית: Πτολεμαῖος, פתולמאיוס) היה שושלת מלוכה הלניסטית ששלטה על מצרים. תקופת שלטונם מוכרת בספרות בשם תקופת מצרים התלמיית. השושלת שלטה במצרים במשך כ-300 שנה, מ-323 לפנה"ס עד 30 לפנה"ס.
תלמי הראשון, מייסד השושלת, היה אחד ממצביאיו של אלכסנדר הגדול ומקדוני במוצאו. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס, הוא מונה לנציב (סטראפ) מצרים, ובשנת 305 לפנה"ס הכריז על עצמו כמלך מצרים ונטל את השם "סוֹטֵר" (מילולית, מושיע). המלכה האחרונה לבית תלמי הייתה קלאופטרה השביעית, שנודעה כמאהבתו של יוליוס קיסר ומאוחר יותר גם של מרקוס אנטוניוס. קלאופטרה הצליחה לשמור על עצמאותה של מצרים, אך התאבדה לאחר תבוסתו של אנטוניוס בקרב אקטיום (31 לפנה"ס) וניצחונו של אוגוסטוס. לאחר מותה הסתיים שלטונו של בית תלמי, ומצרים הפכה לפרובינקיה רומית.
חלק מבנות המשפחה נישאו למלכים מבית סלאוקוס, שושלת מלוכה הלניסטית נוספת ששלטה בסוריה והפכו לחלק מבית מלוכה זה. בנים נוספים מבני המשפחה שלטו בקפריסין ובקירינה.
שוודיה החדשה
שוודיה החדשה (שוודית: Nya Sverige) הייתה קולוניה שוודית קטנה לאורך נהר הדלאוור על החוף האטלנטי של צפון אמריקה. מרכז ההתיישבות בה היה במבצר כריסטינה, עכשיו וילמינגטון, והיא כללה חלקים מהמדינות המודרניות, דלאוור, ניו ג'רזי ופנסילבניה. ההתיישבות הוקמה ב-29 במרץ 1638 ונכבשה על ידי הולנד החדשה ב-15 בספטמבר 1655. בנוסף לשוודים ופינים, כללו המתיישבים גם הולנדים וגרמנים.
היסטוריה
באמצע המאה ה-17, שוודיה הגיעה לשיאה הטריטוריאלי, והייתה לכוח אירופאי חשוב. היא שלטה על פינלנד ואסטוניה ושלטה גם על חלקים מפולין, גרמניה, לטביה ורוסיה המודרניות. השוודים רצו להגדיל את השפעתם על ידי סחר במוצרים חקלאיים (טבק) ופרוות כדי לעקוף את הסוחרים הבריטים הצרפתים וההולנדים. חברת שוודיה החדשה שכרה סוחרים משוודיה הולנד וגרמניה.
המשלחת השוודית הראשונה לצפון אמריקה יצאה מנמל גטבורג בשלהי שנת 1637. המשלחת אורגנה ופוקחה על ידי קלס פלמינג, גנרל שוודי מפינלנד. חברי המשלחת שטו על גבי ספינות הפוגל גריפ והקלמר ניקל אל תוך מפרץ דלאוור, שהיה טריטוריה שנטענה עליה בעלות הולנדית. הם עברו את קייפ מאי וקייפ הנלופן בשלהי מרץ 1638, והטילו עוגן במינקואס קייל, נקודה סלעית שכיום ידועה בשם "נחיתת השוודים". הם בנו מבצר במקום שבו נמצאת העיר ווילמינגטון המודרנית, וקראו לו "מבצר כריסטינה", על שם כריסטינה, מלכת שוודיה.
בשנה שלאחר מכן, 600 שוודים, יחד עם מספר הולנדים וגרמנים בשירות שוודי, התיישבו באזור. ההתיישבות פלשה להולנד החדשה, שכן הנהר והאדמה שמסביבו היו שטחים שנטענו עליהם בעלות הולנדית.
פטר מינואי הפך למושלה של הקולוניה בשוודיה החדשה. כמנהל לשעבר של חברת הודו המערבית ההולנדית, מינויט הכיר את הסטטוס של שני צידי נהר הדלאוור באותו הזמן. הוא ידע שלהולנדים היו שטרי מכר לשטחים שממזרח לנהר (ניו ג'רזי), אבל לא על השטחים שממערבו (מרילנד, דלאוור, פנסילבניה). לאחר שנחת בגדתו המערבית של הנהר, כינס מינויט את הצ'יפים המקומיים לפגישה חשאית בתאו האישי על ספינת הקלמר ניקל. הוא שכנע אותם לחתום על שטרי מכר שהכין במטרה למנוע בעיות עתידיות עם ההולנדים. האדמות שקנה מהצ'יפים כללו את הגדה המערבית של הנהר הדרומי מתחת לנהר הסצ'וילקיל; או במילים אחרות פילדלפיה ודרום מזרח פנסילבניה המודרניות, דלאוור ומרילנד.
מושלה של הולנד החדשה - קיפט - התנגד להתיישבות השוודים, אך מינויט התעלם ממכתבו כי ידע שההולנדים היו חסרי כוח צבאי באותו הזמן. מינויט גמר לבנות את מבצר כריסטינה במהלך שנת 1638, ואז רצה לחזור לסטוקהולם על מנת להביא מטען נוסף. הוא עצר עצירה זמנית בקריבים כדי לקחת מטען של טבק כדי למכור אותו באירופה ולהפוך את המסע לרווחי. מינויט נהרג במהלך המסע מהוריקן על האי סנט כריסטופר שבקריבים. כך, העבודות המשרדיות של המושל הראשון של שוודיה החדשה עברו ללוטננט (אז הועלה לדרגת קפטן) מאנס נילסון קלינג, עד שהמושל הבא נבחר ובא משוודיה, שנתיים לאחר מכן.
ב-1643 החברה התרחבה לאורך הנהר ממבצר כריסטינה, והקימה את מבצר ניו אלפסבורג על הגדה הצפונית ליד סלם, ניו ג'רזי המודרנית. במאי 1654, מבצר קסימיר ההולנדי נכבש על ידי החיילים משוודיה החדשה בהנהגתו של יוהאן ריסינג. המבצר נכבש ללא קרב בגלל שלחיל המצב שלו לא היה כוח אש. המבצר נקרא מחדש- מבצר טריניטי.
כפעולת תגמול, ההולנדים, שהונהגו תחת המושל פטר סטויוסנט, התקדמו לעבר נהר הדלאוור בסוף קיץ 1655, והובילו לכניעת המוצבים השוודים במבצר טריניטי ובמבצר כריסטינה.
המתיישבים השוודים והפינים המשיכו ליהנות מרמה של אוטונומיה אזורית, מיליציה, דת, בית משפט ואדמות עצמאיות.
מנואל (אי)
מנואל (מלטזית ואנגלית Manoel) הוא אי קטן בשטח של 0.3 קמ"ר השוכן בנמל מרסמשט בצפון-מזרח מלטה. בדרך כלל מכנים תושבי האזור את האי בכינוי "איל-גזירה" (II-Gżira - "האי"), וכינוי זה היה לשמה של העיר גזירה (Gżira) שבשטחה שוכן האי. אורכו של האי ממזרח למערב הוא כ-1,050 מטרים ורוחבו המרבי מדרום לצפון עומד על כ-450 מטרים. מצפון לאי הוא מופרד מהאי מלטה באמצעות ערוץ סלימה (Sliema Creek) ומדרום לו באמצעות ערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek). האי מחובר אל יתר שטחו של האי מלטה באמצעות גשר קטן בקצהו המערבי.
היסטוריה
במקור נקרא האי בשם "אי הבישוף" (איטלקית "l'Isola del Vescovo"; מלטזית "il-Gżira tal-Isqof"). בשנת 1643 הקימו בו האבירים ההוספיטלרים את בית החולים "לצרטו די סאן רוקו" (Lazzaretto di San Rocco) ששימש כמחנה הסגר, במטרה למנוע חדירת מגיפות דבר וכולרה אל מלטה. ספינות שהגיעו מאזורים נגועים נאלצו לעגון משך מספר ימים לאורך חופו הדרומי של האי כדי להסיר חשש לזיהום. שרידי בית החולים שוכנים עדיין בצידו הדרומי של האי.
שוודיה החדשה
היסטוריה
ההיסטוריון ה. ארנולד ברטון אמר שהמשמעות הגדולה ביותר של שוודיה החדשה הייתה ההתעניינות החזקה והארוכה בצפון אמריקה שהקולוניה יצרה בשוודיה. אמריקה הייתה הסטנדרט להשכלה וחופש, והפכה למודל של שוודיה הליברלית. בין 1870-1910 החלה הגירה עצומה של שוודים לארצות הברית, במיוחד למינסוטה, אך גם לשיקגו, ובסך הכל כמיליון מהגרים שוודים.
מנואל (אי)
היסטוריה
ב-1723 הקים הגראנד מאסטר מנואל דה ויליינה (Manoel de Vilhena) מצודה על האי עבור כ-500 לוחמים, והמצודה כמו גם האי, נקראו על שמו. המצודה הוקמה בצידו המזרחי של האי, הצופה לעבר בירת מלטה, ולטה, והקמתה הסתיימה ב-1755. למצודה תבנית של כוכב בעל ארבעה קודקודים ובמרכזה רחבה גדולה, המוקפת בארקדה בת שתי קומות. חלקים מהמבנה ומהחפירים שבו נחצבו בסלע הבסיס של האי. עוד שכנה במצודה קפלה שהוקמה בסגנון אדריכלות הבארוק והייתה מוקדשת לאנטוניוס מפאדובה.
במלחמת העולם הראשונה וכן בשנת 1936, שוב פעל בית החולים באי כתחנת הסגר. במלחמת העולם השנייה שימשו האי והמצודה את חיל הים המלכותי וסוללת תותחי נ"מ פרסה סביב המצודה. האי ספג הפצצות כבדות של מטוסי הלופטוואפה, המצודה ניזוקה באורח קשה, ובאחת ההפצצות בחודש מרץ 1942 הקפלה נהרסה לחלוטין. לאחר המלחמה שכנה באי מעין שמורת טבע לא רשמית לעופות מים, אשר תוחזקה על ידי מתנדבים מקומיים ומומנה מכספי תרומות.
האי כיום
המצודה מוקפת ברצועת גן משלושת עבריה שאינם פונים אל הנמל. לאורך חופו הדרומי של האי מעגן יאכטות, ובחלקו המערבי מבנים ומגרשי אחסנה לסירות. עוד שוכן באי "מועדון היאכטות המלכותי של מלטה" (Royal Malta Yacht Club). בסוף שנת 2006 החל שיפוצה של המצודה והוא אמור להסתיים בשנת 2010. קיימות תוכניות שנויות במחלוקת להקמת בתי מגורים בשטחו של האי וכן מתחם למסחר ולתיירות.
סדר זרעים
סֵדֶר זְרָעִים הוא הראשון שבסדרי המשנה, ונכללות בו ההלכות הקשורות בעבודת אדמה וכן הלכות של ברכות ותפילות, הנמצאות במסכת ברכות. בסדר זה ישנן 655 משניות בסך הכל.
בתלמוד נדרש הפסוק על ששת סדרי משנה. המילה הרומזת לסדר זרעים היא "אֱמוּנַת" מפני שאדם הזורע הוא אדם מאמין, כי לעולם אין לדעת האם התבואה תצמח בשנה הבאה, עקב כל פגעי הטבע האפשריים.
המסכתות שבסדר
סדר זרעים כולל 11 מסכתות:
מיקום סדר זרעים
סדר זרעים הוא הסדר הראשון של שישה סדרי משנה. הרמב"ם מסביר, שהסיבה שהוא הראשון היא משום שבשביל לעבוד את ה' צריך לחיות ואי אפשר לחיות בלא מזון. לכן, המשנה מתחילה קודם כל בדינים הקשורים לזרעים הנאכלים שמהם עושים לחם שהוא מזונו הבסיסי ביותר של האדם.
רימונבאנט
רימונבאנט (rimonabant) היא תרופה נוגדת תיאבון כנגד השמנת יתר וכן למניעת עישון. התרופה אושרה לשימוש באיחוד האירופאי בשנת 2006, אך בשנת 2008 הוחלט להפסיק את השימוש בתרופה זו עקב תופעות לוואי נפשיות העלולות לגרום גם להתאבדות.
מנגנון התרופה הוא חסימת קולטן (רצפטור) CB1 - קאנבינואיד, במערכת העצבים המרכזית ובאיברים היקפיים הקשורים למטבוליזם של הגלוקוז והשומנים, ובכך הורדת התיאבון.
התגלה כי תופעת הרעב המוגבר שנוצר לאחר צריכת קנאביס, נובעת מכך שהחומר הפעיל בסם - Tetrahydrocannabinol או THC עובד על קולטני המערכת הקאנבינואידית, שגורמת לתיאבון מוגבר ולעלייה ברמות השומנים והסוכר בדם. התרופה פותחה בניסון להשיג את האפקט ההפוך. זו התרופה הראשונה הפועלת במנגנון זה.
בנוסף להורדת התיאבון, תרופה זו אפקטיבית גם נגד מספר בעיות מטבוליות וכנגד גורמי סיכון קרדיו-וסקולריים, בהם עלייה בכולסטרול הטוב, הפחתה ברמת הטריגליצרידים ואיזון רמות הגלוקוז בדם, שיפור מצב הטרשת בעורקים הכליליים.
התרופה פותחה על ידי חברת סאנופי-אוונטיס (Sanofi-Aventis) ומשווקת בשם המסחרי אקומפליה (acomplia). כאשר יינתן אישור לשיווקה בארצות הברית, היא תשווק בשם המסחרי זימולטי (zimulti).
רקע
השמנת יתר היא תופעה נפוצה ביותר בעולם המערבי, ונחשבת למגפה. היא מהווה אחד מגורמי הסיכון המובילים לתחלואה ולתמותה. טרם נמצאו תרופות בטוחות ויעילות נגד השמנה שניתן לתת אותן לטווח ארוך. אפילו שתי התרופות שנחשבו כטובות ביותר עד 2006 - רדוקטיל וקסניקל אינן נותנות מענה של ממש עקב ריבוי תופעות הלוואי.
רימונבאנט היא תרופה נוספת לבעיה זו, וגם לה תופעות לוואי.
אישור התרופה והפסקתה
האיחוד האירופי אישר את רימונבאנט ב-21 ביוני 2006 כתרופה נגד השמנת יתר, בהתוויה הבאה: רימונבאנט יינתן בשילוב עם דיאטת הרזיה ועם תרגילי כושר לבעלי מדד מסת גוף BMI של לפחות 30 ק"ג\מ"ר, או לבעלי BMI של לפחות 27 ק"ג\מ"ר שיש להם גורמי סיכון נוספים כמו סוכרת סוג 2 או דיסליפידמיה. התרופה אושרה בישראל באוקטובר 2007, אך היא איננה בסל הבריאות. ב-13 ביוני 2007 הוועדה המייעצת של FDA למערכת האנדוקרינית וחילוף חומרים (EMDAC) קבעה כי היצרן צרפתי Sanofi-Aventis לא הצליח להוכיח את בטיחותה של רימונבאנט והחליטה להמליץ לא לאשר את הטיפול נגד השמנת יתר.
ב-23 באוקטובר 2008 הודיעה היצרנית, חברת סאנופי-אוונטיס על השעיית הפצת התרופה, בעקבות החלטת הסוכנות האירופית לתרופות (EMA), שלא להשתמש בתרופה עקב תופעות לוואי נפשיות העלולות לגרום גם להתאבדות.
מינון וצורת מתן
טבלית 20 מ"ג אחת ליום למבוגרים.
אלי על
שְׁמוּרַת אֵלִי עַל היא שמורת טבע הממוקמת במחוז הצפון, בדרום רמת הגולן, מערבית דרומית ממושב אבני איתן, צפונית מזרחית ממושב אליעד לצדי נחל אל על.
שם השמורה נקבע לפי קרבתה למושב אליעד (שנקרא בעבר "אלי-על"), ולעיתים נקראת בשמות דומים כגון שמורת נחל אל על, שמורת אל על או שמורת נחל דיפלה.
השמורה משתרעת משני צדי נחל אל על לאורך כ-3.5 קילומטרים. הנחל עובר בשמורה בערוץ עמוק ויוצר במהלכו כמה מפלי מים, ביניהם "המפל הלבן" החותר באבן גיר לבנה ומכאן שמו. מזרחית מהמפל הלבן התגלו שרידים של אמת מים עתיקה לסוסיתא. מפל נוסף הוא "המפל השחור" הצונח מסלעי בזלת - מקור שמו, וכמה ברכות.
ישנו מסלול הליכה בשמורה המתחיל במושב אליעד ומסתיים בחניון המפלים שליד אבני איתן, אורכו כ-5 ק"מ, ומשכו כ-3 שעות.
הצומח
צמחייה שופעת בתוואי הנחל; קנה מצוי, הרדוף הנחלים, שיח אברהם וערבה. במדרונות המובילים אל הנחל נמצא צמחים רבים חד שנתיים ובהם מיני אירוס צבעוני וכלניות. על סלעי הגיר פורחת חלמונית גדולה.
בורזום
בּוּרזוּם (Burzum, מהלשון השחורה של מורדור: אפלה) הייתה להקת בלאק מטאל נורווגית. הלהקה היא למעשה מיזם יחיד של וארג ויקרנס, הפועל תחת שם הבמה "קאוּנט גרישנאך". מלבד עיסוקה של בורזום בבלאק מטאל, היא הוציאה גם מספר אלבומים המשתייכים למוזיקת אמביינט.
השנים המוקדמות (1991-1993)
לאחר שפרש מלהקת אולד פיונרל בשנת 1991, על מנת להתרכז ביצירת מוזיקה משלו, הקים וארג ויקרנס את הרכב הסולו שלו, "בורזום" - הרכב בו הוא החבר היחידי. כבר לאחר שהקליט שני דמואים בלבד, הפך ויקרנס (תחת שם הבמה "קאונט גרישנאך") לדמות מפתח בסצנת המטאל הנורווגית. סגנונה הייחודי של בורזום תפס את תשומת ליבו של הגיטריסט אוייסטיין "יורונימוס" אארסת', שבבעלותו הייתה חברת תקליטים. יורונימוס החתים את ויקרנס, אשר החל בהקלטת אלבומו הראשון - Burzum. האלבום הוקלט בכוונה תחילה באיכות ירודה, דבר שהיה נפוץ בסצנת הבלאק מטאל הנורווגית דאז. האלבום ראה אור לראשונה במרץ 1992. אלבומה השני של הלהקה, Det som engang var (מנורווגית: מה שהיה פעם), יצא לאור באוגוסט 1993.
תקופת המאסר (1993-2009)
אלבומה השלישי של הלהקה,  Hvis lyset tar oss (מנורווגית: אם האור ייקח אותנו), יצא במאי 1994. באותה השנה נעצר ויקרנס בחשד לרצח יורונימוס, שכאמור היה בעליה של חברת התקליטים בה הוחתמה הלהקה, ובחשד להצתת מספר כנסיות. את האלבום הבא של הלהקה, Filosofem ("אמירה פילוסופית" בנורווגית), הקליט ויקרנס עוד בשנת 1993, אך הוציא אותו לאור רק בינואר 1996, בעודו במאסר. שני האלבומים הבאים של הלהקה, Dauði Baldrs (מנורדית עתיקה: מותו של באלדר) ו-Hliðskjálf (מנורדית עתיקה: מושב שער או סלע השמים, שמו של כס המלכות של אודין), שיצאו לאור בשנים 1997 ו-1999 בהתאמה, הוקלטו שניהם בבית הסוהר.
לאחר המאסר וסוף הפרויקט (2009-2018)
מיד לאחר שחרורו מהכלא בשנת 2009 החל ויקרנס לכתוב חומרים חדשים לקראת אלבומה הבא של בורזום. האלבום, שנקרא Belus, יצא לאור במרץ 2010. כשנה לאחר מכן, במרץ 2011, יצא לאור אלבומה השמיני של הלהקה, Fallen. בנובמבר של אותה השנה יצא האלבום From the Depths of Darkness, אשר כלל בעיקר שירים מתחילת דרכה של בורזום שהוקלטו מחדש. במאי 2012 יצא האלבום Umskiptar (מנורדית עתיקה: מטמורפוזה), אלבומה העשירי של בורזום. שני האלבומים הבאים של בורזום, אלבומיה האחרונים של הלהקה, יצאו לאור במאי 2013 וביוני 2014 ונקראו Sôl austan, Mâni vestan (מנורווגית: מזרחה מהשמש, מערבה מהירח) ו-The Ways of Yore בהתאמה.
ביוני של שנת 2018 ויקרנס הודיע בערוץ היוטיוב הרשמי שלו על הפסקת הפרויקט ועל סוף דרכה של בורזום.
לאחר ההודעה על הפסקת הפעילות, בשנת 2020 הוציא לאור את אלבום האוסף Thulean Mysteries הכולל קטעים מוזיקליים בהן השתמש כמוזיקת רקע בסרטוני היוטיוב שלו, האלבום שוחרר מספר חודשים לאחר שערוץ היוטיוב הוסר בטענות של תוכן קיצוני ומסית.
משתה
משתאות התקיימו לאורך ההיסטוריה, עדויות לכך קיימות בממצאים ארכאולוגים, במסמכים ובספרות מתקופות שונות ומאזורים רבים.
ממצאים ארכאולוגיים
בתל כברי בארמון כנעני מתקופת הברונזה התיכונה התגלו שרידים המעידים על משתאות מפוארים, בין השאר חדר מעוצב בפאר בסגנון ייחודי באזור זה, בהשפעות  התרבויות האגאיות והתרבות המינואית, בו נמצא כלי יין ענק. בארמון נמצאה עצם של שור הבר - בעל חיים גדול מאוד אשר ניתן היה להפיק ממנו כמות בשר לכ-500 איש. כיוון שבתקופה זו אכילת בשר נערכה באירועים חגיגיים בלבד ואוכלוסיית העיר מנתה כ-6,000 איש בלבד, הרי מדובר היה במשתה המוני וראוותני שמשוער כי היה מפגן כוח פוליטי של השליט.
משתאות בדתות
משתאות מתוארים בתנ"ך בעלילות הנפרשות מתקופת האבות עד תקופת בית שני. לוט ערך משתה לאורחיו המלאכים. אברהם ערך משתה לרגל גמילתו של יצחק. יצחק ערך משתה לאבימלך מלך גרר. לבן ערך משתה לרגל חתונת בתו לאה עם יעקב. אשתו של שמשון הציקה לו במשך שבעת ימי המשתה כדי שיגלה לה את פתרון חידתו לאורחיו הפלשתים. נבל הכרמלי היה בעיצומו של משתה כאשר חזרה אשתו אביגיל לביתם לאחר תחינתה לדוד. דוד ערך משתה לאבנר בן נר לאחר שאבנר העביר את תמיכתו משאול אל דוד. שלמה ערך משתה בעקבות הבטחות אלוהים שנגלו בחלומו. בני איוב ערכו משתה עם אחיותיהם. מגילת אסתר נפתחת עם משתאות המלך אחשוורוש ומסתיימת עם ימי המשתה בחג פורים שקבעו היהודים לזכר גאולתם. במשתה בלשצר מבשר דניאל לבלשצר מלך בבל על מפלתו הקרבה.
בשפה העברית מספר ניבים שמקורם בתנ"ך או בתלמוד ונגזרו ממנהגי משתאות וייצור וצריכת היין, כגון: "כיד המלך", "שוקט על שמריו", "חומץ בן יין", "פתח בכד וסיים בחבית".
בברית החדשה מתואר משתה הורדוס, בו רקדה שלומית בת הרודיאס. המלך הורדוס אנטיפס הבטיח למלא את משאלתה והיא ביקשה וקיבלה את ראשו של יוחנן המטביל (הבשורה על-פי מרקוס, ו', 21-28).
חלק מעלילות המיתולוגיה הנורדית מתרחשות במהלך משתאות. ב"לוקסנה" לוקי משתתף במשתה של ענק הים אגיר, הורג את אחד המשרתים, מגורש מהמשתה, חוזר ומתעמת עם האלים ומוצג כמחרחר ריב סדרתי. ב"תְרימְסְקְביתַה" לוקי ותור המחופש לכלה מגיעים לארץ הענקים, שם נערך לכבודם משתה. תור מדהים את הנוכחים בתיאבונו כאשר אוכל לבדו שור שלם ותשעה דג סלמון. באדה הפרוזאית מסופר כי כל לילה נערך משתה בולהאלה, היכלו של אודין.
משתאות בהיסטוריה
יוספוס פלביוס מתאר בספרו תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים בפרוטרוט את ארמון הורדוס בירושלים ומציין בין השאר כי היו בו "אולמות משתה עצומים". ממצאים ארכאולוגיים תומכים בחלק מהפרטים בתיאוריו.
בקרב מלכי המזרח הקרוב בעת העתיקה נערכו משתאות כשהסועדים אינם יישובים אלא מסבים על ספות, מנהג שסימל יוקרה ומותרות. המנהג הועתק ליוון העתיקה למשתאות האצולה ובכללם הסימפוזיון. עדויות לנוהג זה בקרב אצולת יוון העתיקה קיימות החל מהמאה ה-7 לפנה"ס, ובהמשך אומץ המנהג בקרב שכבות רחבות יותר שהיו בידיהם העושר והפנאי לעסוק בפעילות זו. המנהג התפשט אל אזורי ההשפעה היווניים, בין השאר ברומא העתיקה. משתאות אלו הוזכרו רבות בספרות ובאמנות היוונית והרומית.
בבתיהם של עשירי יוון ורומא נערכו המשתאות בחדר אוכל רשמי שנקרא "טריקליניום", הלחם של מילים יווניות שניתן לתרגמו כ"שלוש ספות", הנגזר מעיצוב החדר: לאורך שלושה קירות ניצבו ספות, שעל כל אחת מהן יכלו להתרווח שלושה סועדים בתנוחת רכינה שמאלה. בין הספות הוצבו שולחנות קטנים. המילה העברית "טרקלין" אומצה על ידי חז"ל ממקור זה לתיאור חדר אירוח מפואר. היהודים בתקופת המשנה והתלמוד אימצו אופן ישיבה זה עבור סעודות חגיגיות. מנהג זה משוקע במצוות ההסבה בליל הסדר, כאשר אכילה בהסבה מסמלת את היות החוגגים בני חורין, בקיימם מנהג אשר עבדים לא יכלו לקיים. פילון האלכסנדרוני, פילוסוף יהודי-הלניסטי אשר חי במאה ה-1 לספירה במצרים התלמיית ההלניסטית, השווה בספרו על חיי העיון, בפסקה "משתאות הגויים", בין משתאות היוונים למשתאות כת התרפויטים היהודית. את משתאות היוונים ביקר על שהתאפיינו בשכרות, אלימות, בזבזנות ויחסים הומוסקסואלים. את התרפויטים העריץ על משתאותיהם הצנועים - התכנסות אחת לשבעה שבועות לליל שימורים הכולל משתה צנוע והגון, לימוד תורה ושירת המנונות משותפת של גברים ונשים. בתקופת הרנסאנס נסיכים ערכו משתים מתוחכמים בהם הפגינו את עושרם והדהימו את אורחיהם במאכלים אקזוטיים, באיכות מעולה ובמגוון גדול. המשתה היה חלק מההוויה והתרבות ההחצרונית. פעמים רבות היה פוליטי באופיו והתקיים כקבלת-פנים לאורחים רמי מעלה.
בבריטניה היה נהוג משתה הכתרה רב-מנות כחלק מטקס הכתרת המלך. המשתה האחרון נערך בעת הכתרת ג'ורג' הרביעי -1821. אחיו, ויליאם הרביעי, אשר מלך אחריו, ביקש להפחית בהוצאות האדירות של המשתה וביטל אותו, דבר שהפך למנהג מאז. אף על פי שאין עורכים עוד משתה הכתרה, המאכל Coronation Chicken (תרנגולת ההכתרה), אשר הוגש בארוחה הבלתי רשמית לכבוד הכתרת המלכה אליזבת השנייה, הפך למתכון פופולרי ביותר באנגליה ומחוצה לה.
משתה בינלאומי מפורסם בימינו הוא "משתה נובל" הנערך כחלק מטקס הענקת פרס נובל.
משתאות באומנות
הטקסט "ארוחה בביתו של טרימלכיו" מתוך סטיריקון מהמאה ה-1 לספירה, המיוחס לפטרוניוס, מתאר בהרחבה משתה מוגזם ואף גרוטסקי בביתו של טרימלכיו, עבד משוחרר שמפגין כך את עושרו המופרז.
היצירה "החכמים במשתה" מאת אתנאיוס מסביבות שנת 200 הכילה כ-30 ספרים ומהווה מעין אנציקלופדיה של ידע בתחומי דעת, תרבות ואמנות שונים. הידע הכלול ביצירה ערוך כשיחות בסימפוזיון שנמשך מספר ימים, סוג משתה שהיה אופייני לשליטי מצרים התלמיית. משתאות בהסבה היו נפוצים בתרבות האטרוסקית ורישומם ניכר מאוד באמנות האטרוסקית, בפרט בסרקופגים רבים שתארו דמויות מסבות. באמנות האטרוסקית נשים הוצגו כשוות לגברים, למשל מסבות לצידם במשתאות, בניגוד למקובל בעולם היווני באותה תקופה.
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד כללה שירי חול מסוגים שונים, ביניהם שירי יין, אשר תוארו את המשתאות הגדולים שנערכו על שלל פרטיהם. שירה זו קרובה לשירת החשק ולפעמים כרוכה בה ללא הפרד.
גבי קדוש
גבריאל (גבי) קדוש (נולד ב-11 בנובמבר 1953, ד' בכסלו ה'תשי"ד) הוא איש ניהול ישראלי. שימש כראש העיר השביעי של אילת, בשנים 1993–2003.
ביוגרפיה
קדוש נולד במושב רינתיה למאיר ואסתר, יהודים יוצאי מרוקו, ממקימי המושב.
הוא סיים לימודיו בפנימייה הצבאית "אונים". עם סיום הלימודים התגייס לצה"ל והתנדב לשרת בסיירת חרוב, סיירת שהשתייכה לפיקוד מרכז, וקיימה מרדפים אחרי מחבלים בשטחי בקעת הירדן. השתחרר ב־1974, לאחר מלחמת יום-הכיפורים, והגיע לאילת בעקבות אביו שהתגורר בעיר משנת 1964 הודות לעבודתו בחברת "מקורות".
ב-1979 סיים קדוש את לימודיו בתחום התיירות ולימודי ידיעת הארץ, עסק בהדרכת תיירים, ומילא תפקידי ניהול בבתי מלון. קדוש הקים וניהל את עמותת התיירות באילת, את עמותת "נווה מדבר" באמצעותה נבנו שכונת מגורים באילת, וכיהן כנשיא רוטרי. בין השנים 1986–1989 שימש בתפקיד סגן ראש עיריית אילת, ממונה על השירותים העירוניים ויו"ר ועדת תחבורה.
ב-11 בנובמבר 1993 נבחר לראשות העיר אילת.
במהלך כהונתו שם קדוש דגש רב על קידום נושא החינוך בעיר, והיה ממקימי קמפוס בן-גוריון, האוניברסיטאות באילת. וכן, העיר קיבלה את פרס החינוך הארצי לשנת 2003. במהלך כהונתו השנייה, קידם קדוש את רעיון הקזינו באילת, בשיתוף מפעל הפיס
לאחר ניצחונו של בנימין נתניהו בבחירות 2009, מונה קדוש לשמש בסגל משרד ראש הממשלה. עם מינויו ליועץ ראש הממשלה לענייני התיישבות, עבר להתגורר בעלי זהב. במקביל לתפקידו כיועץ ראש הממשלה לענייני התיישבות, בשנת 2011 מונה ליועץ פוליטי של ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
בהמשך עבר קדוש לחריש והתמודד בבחירות 2018 על ראשות המועצה המקומית, וזכה ב-10% מהקולות.
צעירים שאינם לומדים ואינם עובדים
צעירים שאינם לומדים ואינם עובדים (מכונה באנגלית: NEET, ראשי תיבות של "Not in Education, Employment, or Training") היא תופעה חברתית של צעירים מובטלים ושאינם במסגרת לימודית או בהכשרה מקצועית.
הגדרות
התופעה הוגדרה לראשונה בבריטניה בשנת 1999 על ידי ועדה מיוחדת שהוקמה על ידי קבינט ממשלת בריטניה. לפני כן היה קיים מונח דומה בשם "סטטוס אפס" אך נלוותה אליו משמעות שלילית והוחלט להפסיק להשתמש בו. הגדרת הוועדה למונח היא: "צעירים בגיל 16 עד 24 שאינם לומדים, עובדים או מחפשים עבודה, וכן אלו המטפלים בילדים או בבני משפחה, נמצאים בחופשה ללא תשלום או בנסיעות, חולים או נכים, מתנדבים או עוסקים בפעילות אחרת כלשהי", אולם כדי להעריך את מספר הצעירים הנמצאים במצב זה היה הקריטריון העיקרי חוסר תעסוקה.
ביפן הוגדרה התופעה כ"צעירים בגיל 15 עד 34 שאינם מועסקים, אינם עוסקים בעבודות משק בית, לא נרשמו ללימודים או להכשרה מקצועית ואינם מחפשים עבודה." הכינוי Freeter משמש ביפן ככינוי גנאי לאנשים אלה.
ביטוי דומה הוא NLFET, ראשי תיבות של "neither in the labour force nor in education or training". ביטוי זה, להבדיל מהקודם, מחשיב מובטלים שעבדו בעבר כחלק מהנמצאים במעגל התעסוקה.
בספרד, מקסיקו, ארגנטינה, צ'ילה ואורוגוואי המונח המקביל הוא "ניני" - "ni-ni", ראשי תיבות של "ni estudia, ni trabaja" ("לא לומד ולא עובד"). גם בפורטוגזית קיים מונח דומה, "נם-נם".
היסטוריה
התופעה התרחבה במדינות רבות לאחר המשבר הכלכלי העולמי של 2008, בהן צעירים רבים הפכו למובטלים ולא הצליחו למצוא עבודה. צעירים נוטים יותר לעבוד במשרות חלקיות ועם תחילת המשבר הכלכלי ב-2008 פוטרו רבים מהמועסקים במשרות אלה מעבודתם. רק חלק מהם נקלטו במסגרת אחרת, כגון לימודים או הדרכה.
שיעור הצעירים שאינם לומדים ואינם עובדים במדינות שונות
בשנת 2016 היו בכלל העולם המערבי 42.5 מיליון צעירים, שהם 15% מכלל אוכלוסיית הצעירים, שאינם עובדים ואינם לומדים. שני שלישים מהם הוגדרו "לא פעילים", כלומר לא מחפשים עבודה באופן אקטיבי.
באוסטרליה בשנת 2016 היה שיעור הצעירים בקבוצת הגיל 15 עד 29 שאינם לומדים ואינם עובדים 12.5%.
בארצות הברית בשנת 2011 היה שיעור הצעירים בקבוצת הגיל 16 עד 24 שאינם לומדים ואינם עובדים כ-15%, ובשנת 2017 כ-12.5%. קבוצה זו מכונה גם "נוער מנותק" ("Disconnected youth"), וקיים במדינה דיון ציבורי ער אודות הדרכים בהן ניתן לסייע לאנשים אלה להימנע מהדרה חברתית ולהשתלב במעגל התעסוקה.
בישראל
סקר של מכון ברוקדייל שבדק את המאפיינים הסוציו-דמוגרפיים של הצעירים שאינם עובדים ואינם לומדים מצא הבדל משמעותי במאפיינים הבאים:
המכון הישראלי לדמוקרטיה פרסם בשנת 2017 דו"ח בשם "חוסר מעש בקרב צעירים ערבים בישראל" המנתח את תופעת הצעירים שאינם לומדים ואינם עובדים בקרב ערביי ישראל, מונה את החסמים להשתלבות המיעוט הערבי בשוק העבודה הישראלי, ומציע דרכים להתמודדות עם בעיה זו.
השפעות ארוכות טווח
יש הרואים בתופעה בעיה כלכלית וחברתית ארוכת טווח, בטענה שהתופעה תשפיע על רמת הכישורים של דור העתיד ולטווח רחוק עלולה לגרום לבעיות בריאותיות, עלייה ברמת הפשע ופגיעה בלכידות החברתית במדינה.
דום-דום
דום דום (Dumdum) הוא קליע רגיל שראשו החד נקטם. כתוצאה מכך שטח הפגיעה של הקליע בגוף הנפגע גדול יותר.
היתרון המרכזי בשימוש בסוג זה של קליעים במהלך ירי, הוא יכולת איבוד אנרגיה קינטית גבוהה של הקליע בגוף - דבר המאפשר כוח עצר רב לכל קליע, כך שמספר נמוך של פגיעות דרוש לנטרול המטרה, וכן מניעת יציאת הקליע מגוף הנפגע באופן שהוא עלול לפגוע באדם נוסף.
החסרונות של קליע הדום דום נעוצות במבנהו הלא-אווירודינמי, הפוגע במסלול הבליסטי שלו ומוריד מכושר החדירה שלו.
לפי אמנת האג משנת 1899, השימוש המלחמתי בכדורים מעין אלו אסור, בשל הסבל הרב הנגרם לנפגע מהם.
השם 'דום דום' (או ליתר דיוק, דאם דאם, בהינדית) לקוח משמה של עיירה בהודו בה ייצרו לראשונה קליעים מסוג זה.
גביע Match Premier
גביע Match Premier (ברוסית: Кубок «Матч Премьер») או גביע Parimatch Premier (ברוסית: Кубок «Париматч» Премьер) הוא טורניר כדורגל ידידותי, המאורגן על ידי ערוץ הטלוויזיה Match Premier בחסות חברת ההימורים Parimatch.
היסטוריה
הטורניר הראשון התקיים בקטר מ-21 בינואר עד 29 בינואר 2019.. השם הרשמי ברוסית היה ФОНБЕТ КУБОК МАТЧ ПРЕМЬЕР. ארבע קבוצות מהפרמייר ליג הרוסי השתתפו בתחרות: זניט סנקט פטרבורג, לוקומוטיב מוסקבה, ספרטק מוסקבה ורוסטוב.
הטורניר השלישי התקיים בקטאר מ-1 בפברואר עד 9 בפברואר 2020. השתתפו בו רוסטוב, ספרטק מוסקבה, לוקומוטיב מוסקבה ופרטיזן בלגרד שהשתתפו בטורניר שנערך באצטדיון של אקדמיית Aspire בדוחא שבקטאר.
הטורניר החמישי נערך בקיץ 2022, בהשתתפות זניט, צסק"א, סוצ'י וניז'ני נובגורוד.
הטורניר הששי נערך בחסות חברת ההימורים Pari, בו השתתפו זניט, פנרבחצ'ה, הכוכב האדום בלגרד ונפטצ'י באקו. התקיים ביולי 2023 בגזפרום ארנה.
פרס
מנצחת הטורניר זוכה בפרס כספי על סך 80 אלף דולר. הסגנית זוכה ב-50 אלף דולר, המקום השלישי ב-40 אלף דולר והמקום האחרון מקבל 30 אלף דולר. אם לכל אחת יש את אותו מספר נקודות ואותו מאזן שערים, כל קבוצה תקבל 50 אלף דולר.
פורמט
הקבוצות משחקות בסך הכל שש משחקים, כל אחת עם השנייה. במקרה של תיקו בתום הזמן החוקי, הכללים קובעים עריכת דו-קרב פנדלים.
מועדון מקבל 3 נקודות על ניצחון בזמן החוקי, 2 נקודות על ניצחון בפנדל, ונקודה אחת על תבוסה. במהלך המחצית הראשונה והשנייה לא ניתן לבצע יותר מחמישה חילופים. במהלך ההפסקה, מספר השינויים בהרכב אינו מוגבל. כאשר מקצים מקומות בטבלה, במקרה של שוויון נקודות, מתייחסים להפרש השערים ואם קיים שוויון גם במאזן זה סופרים את המאזן במפגשים הישירים. בנוסף, 2 נקודות מוענקות לקבוצה שמנצחת בדו-קרב פנדלים.
חורף 2019: קטאר
הטורניר נערך מ-21 עד 29 בינואר 2019.
קיץ 2019: אוסטריה
הטורניר נערך מ-26 ביוני עד 4 ביולי 2019.
חורף 2020: קטאר
הטורניר נערך מ-1 עד 9 בפברואר 2019.
קיץ 2021: מוסקבה
הטורניר נערך מה-10 עד 18 ביולי 2021 באוטקריטיה ארנה במוסקבה ובחימקי ארנה במחוז מוסקבה.
קיץ 2022: סנט פטרסבורג ומוסקבה
הטורניר נערך בחודש יולי 2022 ב־VTB ארנה במוסקבה ובאצטדיון סמנה בסנקט פטרבורג.
קיץ 2023: סנט פטרסבורג
הטורניר נערך בחודש יולי 2023 בגזפרום ארנה בסנקט פטרבורג, במהלכו זניט אירחה שלושה מועדונים זרים.
יצחק שניאור
יצחק שניאור (11 בדצמבר 1925 - 20 בנובמבר 2011) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. שניאור היה שחקן בנבחרת ישראל בשנות ה-50, ובמהלך הקריירה ככדורגלן זכה ב-4 אליפויות ו-2 גביעים במדי מכבי תל אביב, ועוד גביע במדי בית"ר תל אביב. לאחר שפרש אימן שניאור במעל לעשר קבוצות שונות איתם זכה ב-3 אליפויות ישראל כמאמן, ובנוסף גם אימן בנבחרת ישראל ביחד עם יעקב גרונדמן.
בשנת 1989 זכה שניאור בעיטור מכבי ישראל.