cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דריק אדקינס
'''דריק אר. אדקינס (באנגלית: Derrick R. Adkins'''; נולד ב-2 ביולי 1970) הוא אתלט אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי ואלוף עולם בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
אדקינס נולד בברוקלין, ניו יורק.
באוניברסיאדה שנערכה בשפילד, אנגליה ביולי 1991 זכה אדקינס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה סיים אדקינס בריצת 400 מטר משוכות במקום שישי בתוצאה של 49.28 שניות, המנצח היה סמואל מטטה מזמביה (47.64 שניות).
באוניברסיאדה שנערכה בבאפלו, ארצות הברית ביולי 1993 זכה אדקינס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.35 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בסוף חודש אוגוסט אותה שנה סיים אדקינס בריצת 400 מטר משוכות במקום שביעי בתוצאה של 49.07 שניות, המנצח היה חברו לנבחרת קווין יאנג (47.18 שניות).
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995, זכה אדקינס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.98 שניות, לפני מטטה (48.03 שניות) וסטפן דיאגנה מצרפת (48.14 שניות).
אלוף אולימפי
לפני אולימפיאדת אטלנטה (1996), הפסיד אדקינס ליריבו הגדול, מטטה, ב-4 מתוך 5 התחרויות שביניהם, אך במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.54 שניות, לפני מטטה (47.78 שניות) ולפני חברו לנבחרת קלווין דייוויס (47.96 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיים אדקינס במקום 14 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.95 שניות, המנצח היה דיאגנה (47.70 שניות).
הוקר טמפסט
הוקר טמפסט (באנגלית: Hawker Tempest) הוא מטוס קרב מתוצרת חברת הוקר איירקראפט, שיוצר עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה, וכונה בהתחלה טייפון II, מאחר שפותח כשיפור למטוס ההוקר טייפון. המטוס היה אחד ממטוסי הקרב החד מנועיים החזקים והמהירים ביותר בגבהים נמוכים שלקחו חלק במלחמת העולם השנייה.
הטמפסט נכנס לשירות בשנת 1944 כמיירט בגובה נמוך, במיוחד כנגד "הפצצות המעופפות" - טילי השיוט הגרמניים מדגם V-1. כמו כן שימש לתקיפות קרקעיות והופעל לצורך כך באופן נרחב במהלך מבצע מארקט גארדן. הוא הצטיין כמשימות סיור בזכות מהירותו הגבוהה בגובה נמוך, הטווח הארוך שלו, החימוש הכבד שנשא ועיצובו של תא הטייס שאפשר לטייס שדה ראייה רחב. בשלבים המאוחרים של המלחמה הוא שימש גם לתקיפת תשתיות קרקעיות בגרמניה ולתקיפת מטוסי הלופטוואפה על הקרקע.
היסטוריה מבצעית
המטוס נכנס לשימוש מבצעי באפריל 1944 על ידי 3 טייסות של חיל האוויר המלכותי, שביצעו באמצעותו סיורים אוויריים ארוכי טווח בצפון צרפת, הולנד ובלגיה, תקיפות צליפה והפצצה טקטית של מטרות מזדמנות על הקרקע, כגון כלי רכב, מתקני מכ"ם, ספינות ועוד, וכהכנה לפלישת בעלות הברית לנורמנדי.
הצלחותיו של המטוס בתקיפות אלה, ובפרט הצלחותיו בתקיפת אתרי שיגור של טילי השיוט V-1, הובילו לייצור מטוסים נוספים ככל שגבר האיום שנשקף מטילי השיוט על בריטניה. ביוני 1944 שוגרו טילי V-1 הראשונים על לונדון והמטוס התגלה כמיירט יעיל שלהם בזכות ביצועיו המצוינים בגובה נמוך ויכולתו לטוס ברציפות עד 4.5 שעות בעזרת מכלי דלק נתיקים.
הבריטים נהגו לשלוח את המטוסים לסיורים ארוכים לאורך חופי בריטניה, וכאשר זוהו טילים במכ"ם היו מכוונים את המטוסים לכיוונם על מנת ליירט אותם לפני שהם מגיעים למטרותיהם. מבין 1,846 טילי V-1 ששוגרו לעבר בריטניה עד סוף המלחמה, הפילו מטוסי הטמפסט 638 מתוכם.
בספטמבר 1944 כבר הורחב השימוש במטוס ל-5 טייסות ששירתו בקו החזית ושהפעילו בסך הכל 114 מטוסים מדגם זה, בין היתר בסיוע אווירי לכוחות הקרקעיים שניסו לבסס ראש גשר על נהר הריין במסגרת מבצע מרקט גארדן. באוקטובר 1944, לאחר שאיום טילי ה-V-1 נחלש, הופעל המטוס מבסיסים בהולנד וזכה להצלחות כנגד מטוסי המסרשמיט BF 109 והפוקה-וולף FW 190 הגרמניים, אך בעיקר המשיך לשמש במשימות סיור חמושות. מבנים של 8 מטוסים נהגו לחדור לעומק השטח הכבוש על ידי הגרמנים בגובה 7,000 או 8,000 רגל (2,100 או 2,400 מטרים), ובהגיעם לאזור המטרה הנמיכו מחציתם לגובה 4,000 רגל (1,200 מטרים) וחיפשו מטרות לתקיפה, בזמן ששאר המטוסים נשארו בגובה רב יותר וסיפקו הגנה מפני מטוסי הקרב הגרמניים. לאחר מכן התחלפו המטוסים בתפקידם עד שכל התחמושת נוצלה או עד שלא נותרו מטרות.
בין אוקטובר ודצמבר 1944 הופסקה פעילותו המבצעית של המטוס לצורך שיפוצים והדרכות לטייסים חדשים שנקלטו בטייסות הקרב המבצעיות. המטוס הוחזר לשימוש בדצמבר 1944, שימש לתקיפה של מסילות רכבת בצפון גרמניה ומטרות מזדמנות על הקרקע ובאוויר, והשמיד 89 רכבות ומטרות קרקעיות רבות אחרות, במחיר אובדן של 20 מטוסים. אף על פי ששימושו העיקרי לא היה יירוט אווירי, עד דצמבר 1944 הופעלו באמצעות המטוס 52 מטוסי קרב גרמניים, כולל מספר מטוסי סילון מדגם מסרשמיט ME 262. טייסי הטמפסט פיתחו שיטה להפלת מטוסי הסילון, תוך ניצול חולשתם העיקרית שהיא פגיעותם הרבה בזמן הגישה נחיתה במהירות נמוכה, ובמקום לנסות לתקוף אותם ישירות, ארבו להם בזמן חזרתם לבסיסיהם. שיטה זו פעלה היטב אך הסבה למטוסי הטמפסט אבדות כבדות מאש נ"מ.
טייס הסילון הגרמני הרברט לנג אמר על הטמפסט כי:
לאחר המלחמה
לאחר סיום המלחמה הוצא המטוס בהדרגה משירות פעיל. 6 מטוסים עדיין טסים כיום בבעלות פרטית של טייסים מבריטניה, ארצות הברית וקנדה, ו-6 מטוסים נוספים מאוחסנים או מוצגים בפומבי במוזיאונים לתעופה.
תרנגולי חלל בחלל
תרנגולי חלל בחלל (באנגלית: Space Chickens in Space) היא סדרת טלוויזיה אוסטרלית קומית מצוירת מדע בדיוני שנוצרה על ידי José C. García de Letona ו-Rita Street ופותחה על ידי טומי ומרקוס ואד פלאטן, אלן קין, שיין פרז וסקוט זונבורן עבור 9Go! ודיסני XD. הסדרה הופקה על ידי Ánima Estudios Studio Moshi ,Gingerbread Animation, והופצה על ידי Cake Entertainment, בהשתתפות דיסני EMEA.
עלילה
צ'אק, סטארלי ופינלי נלקחים מביתם ונרשמים בטעות לאקדמיה צבאית בין-גלקטית עילית לשעבר. יידרש את כל הכוח שלהם, ועבודת צוות, כדי לשרוד כל בריחה שיש להם.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי תומר שביט, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא. בנוסף, שיר פתיחה ושיר סיום בדיבוב העברי ביומו על ידי גילן שחף.
הפקת הסדרה
הסדרה: תרנגולי חלל בחלל מונפשת באופן מלא בבית בסטודיו Moshi (אוסטרליה) באמצעות צינור האנימציה ההיברידית Harmony המותאמת אישית שלהם, המשלבת תערובת של אנימציה מצוירת ביד ואיכות גבוהה. סטודיו מושי סיפק בימוי אנימציה, עיצוב (דמויות מקוריות מוכנות להפקה ופיתוח עולם מקורי), פיקוח על לוח תכנון ויצירות אמנות, אנימציה דיגיטלית בעבודת יד, FX חזותי.
שחרור הסדרה
הסדרה עלתה לראשונה ב-9Go! באוסטרליה ב-30 בספטמבר 2018, בערוץ הטלוויזיה 2x2 ברוסיה ב-1 בינואר 2020, והייתה בבכורה של דיסני XD באירופה, ב-המזרח התיכון וב-אפריקה ב-19 בנובמבר 2018. באפריל 2022, כל הפרקים והסרטים הקצרים זמינים ב-דיסני+.
אנג'לו טיילור
'''אנג'לו אפ. טיילור (באנגלית: Angelo F. Taylor'''; נולד ב-29 בדצמבר 1978) הוא אתלט אמריקאי, הוא פעמיים אלוף אולימפי בריצת 400 מטר משוכות (סידני 2000 ובייג'ינג 2008) בעל 4 מדליות אולימפיות מהן 3 זהב ואלוף עולם בעל 4 מדליות עולמיות מהן 3 זהב.
ביוגרפיה
טיילור נולד באולבני, ג'ורג'יה. הוא למד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (ג'ורג'יה טק).
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בסידני, אוסטרליה בשנת 1996 זכה טיילור במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.18 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) בשנת 1998 זכה טיילור במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.14 שניות, הוא זכה במדליית כסף באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה אותה שנה בתוצאה של 47.90 שניות ובמדליית כסף במשחקי הרצון הטוב שנערכו אותה שנה בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.92 שניות.
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999, זכה טיילור במדליית זהב, בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.45 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום 19 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.58 שניות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני (2000) זכה טיילור בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.50 שניות, לפני האדי סואן סומאלי מערב הסעודית (47.53 שניות) ולוולין הרברט מדרום אפריקה (47.81 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.35 דקות, לפני ניגריה (2:58.68 דקות) וג'מייקה (2:58.78 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סבל טיילור מסינוסיטיס ולמרות זאת זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.54 דקות, לפני איי בהאמה (2:58.19 דקות) וג'מייקה (2:58.39 דקות) ובמקום 13 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.23 שניות.
לאחר שהייתה ירידה משמעותית ביכולתו התברר לאחר מכן שהוא סבל משברים בשתי השוקיים שמנעו ממנו להתאמן במשך כשנה שלמה בהצעת רופאיו.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים טיילור במקום 10 בתוצאה של 48.72 שניות.
בשנת 2005 נעצר טיילור על קיום יחסי מין עם קטינות. בסופו של דבר הוא הודה באשמה בשנת 2006 ונגזר עליו עונש מאסר על תנאי לשלוש שנים וכן קנס.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה טיילור במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:55.56 דקות, לפני איי בהאמה (2:59.18 דקות) ופולין (3:00.0 דקות) ובמדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.32 שניות, אחרי חבריו לנבחרת ג'רמי וורינר (43.45 שניות) ולאשון מריט (43.96 שניות)
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה טיילור בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.25 שניות, לפני חבריו לנבחרת קירון קלמנט (47.98 שניות) וברשון ג'קסון (48.06 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם מריט דייוויד נוויל ווורינר בשיא אולימפי חדש של 2:55.39 דקות, לפני איי בהאמה (2:58.03 דקות) ורוסיה (2:58.06 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה טיילור במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.86 דקות, לפני בריטניה (3:00.53 דקות) ואוסטרליה (3:00.90 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום 18 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.64 שניות.
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם באתלטיקה בשנת 2011, סיים טיילור במקום שלישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאת השנה שלו, 47.94 שניות. באליפות עצמה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית זכה טיילור במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:59.31 דקות, לפני דרום אפריקה (2:59.87 דקות) וג'מייקה (3:00.10 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.31 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה טיילור במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.05 דקות, אחרי בהאמה שקבעה שיא לאומי חדש של 2:56.72 דקות ולפני טרינידד וטובגו (2:59.40 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.25 שניות.
שלילת המדליות בשל אימרוץ
שתי מדליות הזהב שזכה בהן טיילור בריצת השליחים באליפויות העולם בסביליה ואדמונטון וכן מדליית זהב שזכה בריצת שליחים באולימפיאדת סידני, נשללו ממנו כאשר התגלה שאנטוניו פטיגרו, התאומים אלווין וקלווין הריסון וכן ג'רום יאנג השתמשו בסמים אסורים.
דמנה
דמנה הייתה עיר מקראית בשבט זבולון, אשר ניתנה לבני מררי הלויים, והיא אחת מארבעים ושמונה ערי הלויים, ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים.
העיר דמנה מוזכרת בתנ"ך בספר יהושע כא, לה:, שם מתבהר כי היא אחת מערי הלויים.
דמנה הייתה כנראה מרכזה של בקעת בית נטופה, בקעה בגליל התחתון, ושימשה כמרכז אדמיניסטרציה באזור.
שם העיר
חוקרים רבים טוענים כי דמנה היא בעצם שיבוש של שם העיר "רמון" (או "רמונו", "רמונה"), ושהיא למעשה מקבילתה של דמנה בספר דברי הימים א'. בעקבות כך הם סבורים כי זו גם הכוונה לעיר רמונו המוזכרת בתנ"ך בספר דברי הימים:.
בנג'מין וולפיש
בנג'מין וולפיש (באנגלית: Benjamin Wallfisch; נולד ב-7 באוגוסט 1979) הוא מפיק, מלחין, מנצח, ומתזמר בריטי, שידוע בזכות פועלו במגוון סרטים שוברי קופות כגון "אנאבל: הבריאה", "מאחורי המספרים", "זה", ו"בלייד ראנר 2049".
בין פסקוליו הידועים של וולפיש הם: Annabelle: Creation ,It ,Hidden Figures.
תחילת חייו
בגיל 5 החל לנגן בפסנתר. כיום, מתגורר וולפיש מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם אשתו מיסי.
הפריצה כמלחין
בשנת 2012, הלחין את הפסקול לסרט המצליח "פטי 1453". בשנת 2013, הלחין את הפסקולים עבור "שעות", "פטיש האלים", "קיץ בפברואר" ו"הסיפור השלושה עשר". שנה אחרי זה הלחין את הפסקולים עבור "רקדן המדבר" ו"בופאל: תפילה לגשם". בין היתר עשה זאת גם עם "אושוויץ", "תחת לחץ", "אמת מהבהבת" ו"גמבה" בשנת 2015. בשלוש השנים הללו זכה בנג'מין וולפיש להצלחה נאה כמלחין פסקולים של מגוון סרטים שונים.
בשנת 2016, באה פריצתו הגדולה כאשר הלחין את הפסקולים של שלושת הסרטים "מולי", "כיבוי אורות", והסרט "מאחורי המספרים", שהיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: בקטגוריות "שחקנית המשנה", "התסריט" ו"הסרט הטובים ביותר". ואף זכה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית "אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע". בסמוך לכך השתתף בהלחנת הפסקולים של "התרופה לשלמות" שזכה לביקורות חיוביות ו"דנקרק" שזכה להצלחה גם כן.
הסרט "אנאבל: הבריאה" שיצא ב-2017, ועבורו הלחין וולפיש את הפסקול Annabelle: Creation, זכה להצלחה חסרת תקדים והפך לשובר קופות עם רווחים של 306 מיליון דולר בסך הכל. באותו הזמן עשה זאת עם שובר הקופות "זה" שהפך לסרט האימה הרווחי ביותר בכל הזמנים, כאשר גרף סכום של 700.4 מיליון דולר. לאחר מכן הלחין את פסקולי הסרטים "בלייד ראנר 2049" ו"מוחות אפלים".
פסקולים
סרטים שוולפיש הלחין עבורם פסקולים:
קו מנחה מדיה
קו מנחה מדיה בע"מ (K MEDIA GROUP) היא חברה פרטית אשר עסקה בתחום האינטרנט, מדיה ותוכן, והפעילה בעברה מספר אתרים גדולים בישראל. החברה היא חברת בת של קו מנחה שרותי מידע ותקשורת, המפתחת ומשווקת תוכנות לשוק ההון, וחברת אחות של חשבים ה.פ.ס מידע עסקי, המפעילה את אתר תקדין.
נכון לשנת 2020 לחברה אין כלל פעילויות.
היסטוריה
במרץ 2011 "קו מנחה שרותי מידע ותקשורת" ביצעה ארגון מחדש לכלל פעילותיה, שבמהלכה פוצלה פעילות האינטרנט של חברת "קו מנחה let me know" לחברת האחות "קו מנחה מדיה". אופיר שטויאר החל לכהן כמנכ"ל החברה החדשה.
בספטמבר 2013 החברה רכשה את פעילות האינטרנט של חברת תפוז אנשים, כולל אתר שיתוף הווידאו flix תמורת 4.3 מיליון שקל. בנוסף, רכשה 51% ממניות חברת "הדף הראשון שלי". בנובמבר 2014 רכשה את יתרת המניות בחברה זו ממייסדה אפרת פרידליך והגיעה להחזקה מלאה בחברה.
במרץ 2017 מכרה החברה את זכויותיה באתרים תפוז ו-Flix. אך נכון ליולי 2020 קו מנחה היא זו שעדיין מפעילה את תשתיות ושרתי האתר.
בדצמבר 2015 שי מגל מונה למנכ"ל החברה. במאי 2021 מורן צור מונה למנכ"ל החברה.
חמישים (סדרת טלוויזיה)
חמישים היא דרמה קומית ישראלית, שיצרה הסופרת והתסריטאית יעל הדיה, המבוססת על חוויותיה האישיות כאם חד הורית לשלושה ילדים מתבגרים, כשהיא מתקרבת לגיל 50 ומתמודדת עם גיל המעבר אצל נשים. בסדרה מככבת אילנית בן-יעקב בתפקיד אלונה נחמיאס. עוד משתתפים: הילה אברמוביץ', יונתן ווקס, עלמה בראון, דודו אלהרר ועופרי פרישקולניק.
דאטי בוקמן
דאטי בוקמן (נולד בסביבות שנת 1767 ומת ב-7 בנובמבר 1791) היה המנהיג בתחילת מרד העבדים בהאיטי. הוא נולד בסנגמביה (כיום סנגל וגמביה), נחטף, שועבד ונשלח לג'מייקה. בסופו של דבר הוא הגיע להאיטי, היכן שהפך למנהיגם של המארונים (Maroons) ושל ההונגנים (כוהני הוודו). על פי מספר מקורות בני זמנו, באוגוסט 1791, בוקמן וססיל פטימן ניהלו טקס דתי בבויס קיימן ששימש זרז למרידת העבדים ב-1791, שמקובל לראות בה את הפתיחה של מרד העבדים בהאיטי. בוקמן היה מנהיג מפתח במרד העבדים בקאפ-האיסיין, בחלק הצפוני של האיטי. הוא נהרג בידי בעלי מטעים צרפתיים וחיילים קולוניאלים ב-7 בנובמבר 1791, חודשיים בלבד לאחר שהמרד התחיל. הצרפתים הציגו לראווה את ראשו של בוקמן במאמץ לפוגג את הילת הלוחם הבלתי מנוצח שיצר בוקמן סביבו. למעשה, העובדה שהצרפתים עשו זאת ממחישה את אמונתם בחשיבות של בוקמן.
חייו
בסביבת שנת 1767, דאטי בוקמן נולד בסנגמביה, שם הוא היה עולמא. הוא נתפס בסנגמביה ונשלח לעבדות בקריביים, בהתחלה לג'מייקה, לאחר מכן לסן-דומנג (המושבה הצרפתית בהאיטי), שם הפך להונגן .בעקבות מאמציו ללמד את העבדים האחרים לקרוא, נמכר לבעל מטעים צרפתי, תפקידו היה לפקח על העבדים האחרים ולאחר מכן נהג עגלה. שמו הצרפתי בא מכינויו האנגלי, "Book Man", שהחוקרות סילוויאן דיוף וסילוויאן קמארה פירשו זאת כראיה למקורותיו האיסלמיים; הן ציינו שהמונח "אהל אל-כתאב" הוא מילה נרדפת למוסלמים בחלקים רבים בעולם. לורן דובואה טוען יכול להיות שבוקמן מילא אחר המצוות של דת סינקרטית המשלבת דתות אפריקאניות מסורתיות וצורה של אחת מהדתות האברהימיות. בוקמן נהרג על ידי הצרפתים בנובמבר 1791.
הטקס בבויס קיימן
דיווחים בני התקופה ממקמים את הטקס בבויס קיימן בערך ב-14 באוגוסט 1791. בוקמן והכוהנת ססיל פטימן ניהלו את האחרון בסדרת מפגשים לארגון מרד עבדים שבועות מראש; השותפים לקשר שנכחו במפגש היו ז'אן פרנסואה, בייסו, ג'אנוט בול ואחרים. חיה נשחטה, שבועה נישאה ובוקמן נאם את הנאום הבא:
לפי האנציקלופדיה של הדת האפריקאית, "הדם של החיה שניתן לשתייה לנוכחים נועד כדי לחתום את גורלם לנאמנות לסיבת השיחרור של סן-דומנג." שבוע לאחר כן, אלף שמונה מאות מטעים נהרסו ואלף בעלי עבדים נהרגו. בוקמן לא היה הראשון שניסה לארגן התקוממות של העבדים בסן-דומנג, קדמו לו אחרים, כגון פדרג'אן ב-1676 ופרנסואה מקנדל ב-1757. מידותיו הגדולות, מראה הלוחם שלו ומזגו החם הפכו אותו למנהיג יעיל ועזרו לו להצית את מרד העבדים בהאיטי.
מארבי "ינשוף" ו"גירית"
"ינשוף" ו"גירית" היו שמות קוד לסדרת חדירות לשטח ירדן, שבוצעו בשנים 1969–1968. במסגרת זו, ביצעו צוותי קרב חדירות תדירות ואינטנסיביות לשטח ירדן למשימות – הנחת מארבים נגד אדם ורכב, פיצוץ והריסת מבנים ששמשו את ארגוני המחבלים, איסוף מודיעין, מיקוש ומלכוד של דרכים ומעברים.
שיטה
בכל המקרים היה הכרח לחצות את נהר הירדן, שהיווה את הגבול ובתקופת החורף והאביב היה שוצף וגבוה. המארבים כללו כמה כוחות משנה:
תוצאות
בשנים 1968–1969 נערכו כ-400 מבצעי "ינשוף ו"גירית". רוב הפעולות נעשו מול גזרת פיקוד הצפון. במהלך פעולות אלו נהרגו 15 חיילים מצבא ירדן ו-17 מחבלים ופוצצו 71 מבנים. לצה"ל היו בפעולות אלו 9 הרוגים ו-21 פצועים.
דארק שרה
דארק שרה (באנגלית: Dark Sarah) היא להקת מטאל סימפוני, מטאל גותי ומטאל נאו-קלאסי פינית המורכבת היידי פרוויאנן, סאמי סאלונן, ארקה קורהונן, רוד רוטשטן ותומאס טונקארי. הלהקה הוקמה על ידי פרוויאנן לאחר שעזבה את להקת המטאל הפינית אמבריאן דאון ב-2012. הסגנון של הלהקה מתואר לעיתים קרובות כ"מטאל קולנועי".
אלבום הבכורה של דארק שרה, Behind the Black Veil, יצא לאור בשנת 2015.
2012–2015: הקמה ו-Behind the Black Veil
הזמרת היידי פרוויאנן החלה לעבוד על אלבום הבכורה של דארק שרה, Behind the Black Veil, לאחר שקיבלה את ההחלטה לעזוב את להקתה לשעבר, אמבריאן דאון. כשכתבה את המילים הראשונות שלה לשיר "Save Me", העוסק בדמות בשם שרה, היא החליטה בסופו של דבר להקליט אלבום קונספט שיעסוק בצד האפל של אותה הבחורה. לאחר מכן, החליטה לקרוא ללהקה "דארק שרה" ("שרה האפלה"). כדי לקדם את האלבום, היא ביקשה מהמוזיקאים קספרי הייקינן, טימו לייטינן ויוקה קוסקינן להקליט את שני השירים הראשונים "Save Me" ו-"Poison Apple", שצורפו בהמשך לאלבום הבכורה של דארק שרה, Behind the Black Veil. כדי לממן את כל הפרויקט, החלו שלושה קמפיינים נפרדים באינדיגוגו, שכולם קיבלו מימון מלא על ידי המעריצים. התקליטור פוצל לשלושה חלקים, שנקראים פרקים, הפרק הראשון כלל את 4 הרצועות הראשונות, הרצועות השניות 5 עד 8, והרצועות השלישיות 9 עד 14.
ב-27 בספטמבר 2012 הוכרז כי מנואלה קרלר (מלהקת קסנדריה) תשתתף בדואט לשיר "Memories Fall", כדמות הגורל. שני שיתופי פעולה נוספים הוכרזו מאוחר יותר, ב-13 בינואר 2013. הגיטריסטים סאמי סאלונן וארקה קורהונן, המתופף לאורי קווסלו ונגן הבס יוקה קוסקינן נוספו להרכב הרשמי של דארק שרה, בעוד פרוויאנן נשארה הסולנית.
2015–2017: The Puzzle
ב-16 בדצמבר 2015 הודיעה פרוויאנן דרך עמוד הפייסבוק שלה שהחלו הקלטות לשירים הראשונים של האלבום הבא. ב-6 במרץ 2016 יצא הטיזר הראשון ביחד עם שם האלבום החדש, שנקרא, The Puzzle. הסיפור של האלבום נמשך מהמקום בו הסתיים האלבום הקודם. פרוויאנן הצהירה כי: "The Puzzle הוא אלבום קונספט שממשיך את הסיפור שהתחיל באלבום הבכורה שנקרא, Behind the Black Veil. לאחר שהעץ הרשע מת ונפשה של שרה האפלה איתה, היא נשלחה להיסחף לאורך נהר המוות. הנחלים לקחו אותה לאי שאליו נלקחות הנשמות המגורשות. כדי לצאת מהאי היא צריכה לפתור את הפאזל ולמצוא שלושה מפתחות". לאחר מכן, החל קמפיין אינדיגוגו נוסף למימון האלבום.
אפטוסטיכוס סטיבנקולברי
אפטוסטיכוס סטיבנקולברי (שם מדעי: Aptostichus stephencolberti) הוא מין של עכביש מהסוג אפטוסטיכוס הקרוי על שמו של הקומיקאי והסאטיריקן האמריקאי סטיבן קולבר. העכביש התגלה על קו החוף של קליפורניה בשנת 2007.
דארק שרה
2015–2017: The Puzzle
הקליפ לשיר "Little Men" יצא ב-15 באפריל 2016. ב-24 באפריל חשפה פרוויאנן בעמוד הפייסבוק שלה ששוב יופיעו שלושה אורחים באלבום החדש. מנואלה קרלר גילמה בשנית את דמות הגורל בשיר "Rain", ויואה-פקה לפאלוטו (מלהקות כרון ונורת'רן קינגס) מגלם את דמות הדרקון בשיר "Dance with the Dragon". ב-13 בספטמבר הוכרזה האורחת השלישית, שרלוט ווסלס (מלהקות דיליין ופנטזמה) שמגלמת את בת הים הרעה בשיר "Aquarium". The Puzzle יצא לאור ב-18 בנובמבר. ב-18 באוקטובר יצא קליפ המילים של השיר "Aquarium".
אפטוסטיכוס סטיבנקולברי
תיאור ותפוצה
אזורי התפוצה של העכביש הם בדיונות החוף מאזור ביג סר ועד לשמורת פוינט לובוס וגשר שער הזהב בחצי האי של סן פרנסיסקו. בהשוואה למינים קרובים כמו אפטוסטיכוס אנג'לינהג'ולי (על שם השחקנית אנג'לינה ג'ולי), הסטיבנקולברי בהיר יותר. הן לזכר והן לנקבה רגליים חומות-צהובות, חלקם העליון והכליצרות חומים והבטן בהירה יותר ובעלת פסים אלכסוניים. לזכר שש שיניים ולנקבה חמש.
דארק שרה
2017–הווה: The Golden Moth
במרץ 2017, הוכרז שהאלבום השלישי של דארק שרה נמצא בשלבי הקלטות, כאשר JP לפאלוטו הצטרף אליה מחדש. בהמשך, נודע שהוא ופרוויאנן הלחינו יחד את שירי האלבום. כמו כן, הוכרז על קמפיין מימון המונים נוסף לגיוס כסף לקליפ חדש. במסגרת הקמפיין הצהירה הלהקה כי: "הקונספט של דארק שרה בנוי סביב סיפור המספר על אישה צעירה בשם שרה והמאבק שלה בצד המרושע שלה, "שרה האפלה". האלבומים מספרים סיפור על מסעה בשלושה עולמות – העולם האמצעי, עולם החיים (האלבום Behind The Black Veil) ו-The Under World, שבו מתגוררים המתים (The Puzzle) והעולם העליון, שבו נמצאים רוחות ואלים". האלבום החדש תואר גם כהמשך לסיפורם של שרה האפלה והדרקון (שליט השאול), שנפגשים שוב בעולם העליון. ב-26 באוקטובר החל הקמפיין הנוסף באינדיגוגו, שהושלם ב-14 בדצמבר. יחד איתו פורסם גם השם של האלבום החדש, The Golden Moth, וקליפ חדש לשיר "Trespasser". ב-2 בנובמבר, הזמרת זוברו אזנארז מלהקת המטאל Diabulus in Musica נחשפה כאורחת חדשה ראשונה באלבום בתור אלת מסכת הברזל בעמוד הפייסבוק של דארק שרה. מאוחר יותר, ב-3 בדצמבר נחשפו שני האורחים האחרים, הזמר ונגן הבס מארקו היטאלה מלהקת המטאל הפינית נייטוויש בתור אל הזקן הלבן ונגנית האקורדיון נטע סקוג מלהקת המטאל הפינית אנסיפרום כמגדת עתידות.
אפטוסטיכוס סטיבנקולברי
מתן השם
במהדורה מאוחרת יותר של התוכנית עדכן קולבר כי בונד החליט לקרוא עכביש על שמו באומרו "וכל שהיה עלי לעשות הוא להתחנן בלי בושה בטלוויזיה הארצית." השניים שוחחו בטלפון במטרה להחליט איזה מבין העכבישים האפשריים ייקרא על שמו של קולבר, אך מאחר שמדובר היה ב-27 מינים הוחלט שבונד יקבל את ההחלטה בעצמו.
השם Aptostichus stephencolberti הוכרז רשמית בתוכנית ב-6 באוגוסט 2008. מאחר שקולבר מבטא את שם משפחתו (Colbert) כשה-T שקטה, הוחלט שגם ה-T בשמו של המין stephencolberti תהיה שקטה.
מלחמת קונגו השנייה
מלחמת קונגו השנייה היו מעורבות באופן ישיר תשע מדינות וכ-20 מיליציות. בעקבות המלחמה נהרגו כ-5.4 מיליון אנשים עד שנת 2008, מרביתם מרעב וממחלות, ואחרים נפלו קורבן למעשי זוועה דוגמת אונס וקניבליזם.
המלחמה הסתיימה באופן רשמי ביולי 2003.
רקע למלחמה
מלחמת קונגו השנייה הייתה המשך למלחמת קונגו הראשונה ולהפלת שלטון מובוטו ססה סקו בקונגו-זאיר, כשנשיא קונגו, לורן קבילה בקש להוציא מארצו את הכוחות הזרים שעזרו לו להפיל את משטר מבוטו.
הפלת משטרו של מבוטו התאפשרה על ידי "ברית הכוחות הדמוקרטיים לשחרור קונגו" (AFDL), קואליציה של גורמים מקומיים קונגואים, שהוקם בכינוס בלמרה שבדרום קיבו, ב-18 באוקטובר 1996. ה-AFDL כלל את: מיליצית ה-PRP הנוטה למרקסיסטית של קבילה, ה-ADP של הטוטסים הזאיריים, הבאניאמולנגה והבניאמסיסי, ה-MRLZ של שבט הבאשי מסביבת בוקאבו בדרום קיבו, וה-CNRD ממזרח קאשאי. המרד נתמך על ידי ממשלת רואנדה הטוטסית, שחששה מפני פליטי ההוטו, שברחו מרואנה למזרח קונגו אחר שכוחות הטוטסי (ה--RPF) הביסו את הממשל הרואנדי ההוטואי, בסיום רצח העם ברואנדה.
ממשלת בני הטוטסי, שחששה מפלישת ההוטו ממזרח זאיר, החלה לספק נשק למיליצית הטוטסי בניאמולנגה. ממשלת מובוטו ססה סקו, גינתה בתוקף את ההתערבות, אבל הייתה חסרת יכולת צבאית לעצור בעדם.
ב-7 באוקטובר 1996 הקציב סגן המושל של דרום קיבו לכ-200,000 הבאניאמולנגה בזאיר שבוע לעבור לרואנדה. בתגובה, פתחו באוקטובר 1996 בני הטוטסי בזאיר במרד, בתמיכת כוחות צבא של רואנדה, במטרה להשתלט על המחוזות המזרחיים של קיבו בזאיר, ולהתגבר על בני ההוטו.
מרבית הלוחמים של קבילה היו בני הטוטסי, ורבים מהם נלחמו באזור האגמים הגדולים של אפריקה. קבילה בעצמו היה יריב של מובוטו במשך זמן רב, ותומך של פטריס לומומבה – ראש הממשלה הראשון של קונגו העצמאית, שהוצא להורג ב-1961 והוחלף על ידי מובוטו ב-1965.
קבילה ניסה לאחד מחדש את המדינה תוך שימוש בכוח. באוגוסט 1998, סילק קבילה את כל בני הטוטסי, שהיו בני בריתו, מממשלתו, והורה לכוחות הזרים לצאת לאלתר מקונגו. אירוע זה היה אות הפתיחה למלחמת קונגו השנייה.
הסיבות הכלכליות לפרוץ המלחמה
קיימת טענה כי אחת הסיבות שהובילו למלחמה היא הרצון לשלוט במשאבי הטבע בקונגו. ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו נמצא כ-80% ממלאי הקולטן בעולם. הקולטן הוא מקור לטנטלום, אבקה עמידה לחום שמסוגלת להוליך מטען חשמלי גבוה. תכונה שגורמת לו להיות מרכיב חיוני בקבלים אלקטרוניים. בסוף שנות ה-90 ובתחילת שנות ה-2000, חלה עליה עצומה בביקוש לקולטן, בעקבות השימוש ההולך וגובר בטלפונים סלולריים ובמכשירים אלקטרוניים נוספים.
חקירת האו"ם על שימוש לא חוקי במינרלים
צוות מומחים של האו"ם החל באפריל 2001 לחקור את השימוש הלא חוקי שנעשה ביהלומים, קובלט, קולטן, זהב ומשאבים יקרי ערך אחרים שהיו בקונגו. הדו"ח האשים את רואנדה, אוגנדה וזימון בשימוש סיסטמטי לרעה של משאבים שהיו שייכים לקונגו, והומלץ למועצת הביטחון להטיל עליהן סנקציות.
בנוסף לכך נטען כי עשרות חברות בינלאומיות הרוויחו מהלחימה באזור ומכריית הקולטן, וחלקן אף החריפו את הסכסוך כדי להבטיח גישה למחצב. האו"ם האשים 85 חברות זרות בליבוי הלחימה. כמה חודשים לאחר מכן הודיע האו"ם כי ההאשמות מול החברות נפתרו.
תמיכה ממדינות אפריקה השונות
כשהשלטון בקונגו עבר לידי לורן קבילה, במאי 1997, הוא שינה את שמה מזאיר, שם שניתן לה על ידי מבוטו, לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
קבילה חשש למעמדו, מכיוון שקצינים רואנדים עמדו בראש צבאו, והוא חשש שהוא יודחו ויוחלף בבן שבט טוטסי שיכפיף את המדינה לרואנדה. ב-14 ביולי 1998 פיטר קבילה את הרמטכ"ל הרואנדי ג'יימס קאבארבה, והחליף אותו ביליד קונגו, סלסטין קיפוואה. המהלך גרם להתקררות ביחסים עם רואנדה. קאבארבה מונה ליועץ הרמטכ"ל החדש.
זימבבואה
חלקים נרחבים מצבא זימבבואה הועברו לקונגו ב-1998, תחת ניהולו של רוברט מוגאבה. מוגאבה סיפק חיל אוויר. צבאה של זימבבואה נחשב לאחד הצבאות המתקדמים והמקצועיים באפריקה. האסטרטגיה של זימבבואה כללה הגנה על קבילה באופן אישי באמצעות צבא של בעלות ברית. בנוסף, הם התכוונו לכבוש מחדש התיישבויות, ולסלק את המורדים מאזור קינשאסה. מוגבה תכנן לשלוח לקינשאסה כוחות מיוחדים יחד עם כוחות צנחנים, ומספרם נע בין 600–1,000 חיילים. באוגוסט 1998 הוא שלח שני גדודים נוספים. היקף חיל המשלוח הגיע ל-12,000 חיילים בשנת 2001.
הזימבבואים התחילו לסגת ב-2002, ויצאו לחלוטין מהמלחמה עד סוף אותה השנה. לפני שהם נכנסו ללחימה, הם בנו לעצמם צבא ששילב גדודים שונים וגדולים, בעלי כוח תגובה רחב ותמיכה אווירית מספקת. על אף שהצבא הזימבבואי היה בכשירות גבוהה ומקצועית, המבצעים הממושכים בקונגו גרמו לנזק בכשירותם.
חיל האוויר הזימבבואי השתמש באופן יעיל בכוח האווירי שהיה לרשותו ופגע בצורה מדויקת בכוחות המורדים ובתוקפים הרואנדים, אך במהלך הלחימה איבד מסוקים ומטוסים רבים.
נמיביה
נמיביה לקחה חלק בלחימה בקונגו בעקבות הוראתו של הנשיא סם נוג'ומה. נמיביה הייתה חברה בארגון "קהילת הפיתוח של צפון אפריקה" וזאת הייתה הסיבה העיקרית להתערבותה. נוג'ומה היה בעל ברית של קבילה זמן רב. המפלגה השולטת אז, SWAPO, הייתה בעלת אינטרסים זהים לאלו של מוגבה. קינשאסה הייתה חלק חשוב במסחר של נמיביה – יצוא דגים, וכרייה. בפברואר 1999, הצבא הנמיבי שהיה בקונגו מנה בקושי 1,000 חיילים. בשנים 2000 ו-2001 המספרים נעו בין 1,600 ל-2,000, על אף שלא היה צורך בהם. הם פרשו לחלוטין ב-2002. עד לאותה הנקודה נהרגו 30 חיילים בזמן לחימה, והמאמץ המלחמתי עלה לנמיביה 150,000$ ביום.
ההתערבות של נמיביה לוותה בביקורת קשה על ידי מפלגות האופוזיציה, דרום אפריקה, ומספר תורמים מערביים. האיחוד האירופאי הביע דאגה לכך שנוג'ומה השתמש לרעה בקרן הפיתוח של נמיביה לטובת קונגו. מדינות אחדות, ביניהן פינלנד, הפסיקו את תמיכתן הכספית.
1998–1999
באוגוסט 1998 אוימה ממשלתו של קבילה על ידי התקוממות מורדים בניאמולנגים. רואנדה הציעה להם עזרה וכתוצאה מכך נוצרה תנועה חדשה, שכללה בעיקר את הבניאמולנגים ונקראה ה-RCD. התנועה השתלטה על מחוזות מזרחיים עשירים במשאבים וכן על ערים. טענת הממשלה הרואנדית הייתה שחלק ניכר ממזרח קונגו שייך לה מבחינה היסטורית, בנוסף טענו שקבילה מארגן רצח עם כנגד הטוטסים. עד ל-13 באוגוסט, פחות משבועיים לאחר שההפיכה החלה, המורדים החזיקו בתחנות הכוח ההידרואלקטריות שסיפקו חשמל לקינשאסה, בנוסף גם הנמל של מאטאדי, שדרכו עבר רוב המזון שסופק לקינשאסה, נפל לידם. מרכז היהלומים של קיסאנגאני נפל לידי המורדים ב-23 באוגוסט.
אוגנדה, שהמשיכה לתמוך ב-RCD יחד עם רואנדה, הקימה גם היא תנועת מורדים, "תנועת שחרור קונגו", ה-MLC.
ב-18 בינואר 1999 רואנדה, אוגנדה, אנגולה, נמיביה וזימבבואה הסכימו על הפסקת אש בוועידת פסגה שהתקיימה בווינדהוק, נמיביה. ה-RCD לא הוזמנו לוועידה, מה שגרם להמשך הלחימה.
1999–2000
ב-5 באפריל 1999 המתיחות בתוך ה-RCD בכל הנוגע לשליטת הבניאמולנגים הגיעה לנקודת שיא. מנהיג ה-RCD, ארנסט וואמבה העביר את המפקדה שלו מגומה שבקונגו לקיסנגני, שהייתה בשליטת אוגנדה. בנוסף, חתימתם של קבילה ונשיא אוגנדה על הפסקת אש ב-18 באפריל הגבירה את המתיחות. רואנדה וארגון RCD סירבו להשתתף בהסכם הפסקת האש. ב-16 במאי וואמבה סולק מתפקידו כראש ה-RCD לטובת נציג פרו-רואנדי. שבעה ימים לאחר מכן, סיעות שונות של ה-RCD נאבקו על שליטה בקיסאנגני. ב-8 ביוני קבוצות של מורדים נפגשו על מנת להתאחד כנגד קבילה. למרות המאמצים, אוגנדה יצרה מחוז חדש, "איטורי", שהוביל להתנגשות אתנית, אשר הובילה לקונפליקט האיטורי, שנמשך מ-1999 עד 2003. קונפליקט ה"איטורי" היה מורכב מאוד בשל מעורבותן של קבוצות חמושות רבות, כמויות גדולות של נשק באזור, משאבי טבע חשובים ומתיחות אתנית רבת שנים.
הסכסוך היה אלים מאוד וכלל טבח בקנה מידה גדול. בשנת 2006, דיווח ה-BBC כי 60,000 אנשים נהרגו מאז 1998. מאות אלפי בני אדם נעקרו מבתיהם, והפכו לפליטים.
בסופו של דבר מאמצים דיפלומטיים הם אלה שהובילו להפסקת האש הראשונה של המלחמה.
ביולי 1999 נחתם הסכם השלום לוסאקה על ידי שש המדינות הנלחמות – קונגו, אנגולה, נמיביה, זימבבואה, רואנדה ואוגנדה. ב-1 באוגוסט הצטרפה להסתכם גם ה-MLC. לפי תנאי ההסכם כוחות צבאיים של כל הצדדים, ישתפו פעולה בניסיון לאתר, לנטרל ולתעד את כל קבוצות המורדים בקונגו, בעיקר את אלו שמזוהים עם רצח העם הרואנדי של שנת 1994. המתח של אוגנדה ורואנדה הגיע לנקודת שבירה בתחילת אוגוסט, בעקבות עימות בקיסאנגני בין הצבא הפטריוטי של רואנדה וכוחות ההגנה של אנשי אוגנדה. כוחות מורדים רואנדים ניסו ליזום מתקפה גדולה והתקרבו לקינשאסה, אבל הודחו בסופו של דבר.
ב-24 בפברואר 2000, האו"ם הותיר לכוח הצבאי "MONUC", ארגון של האו"ם שפעל בקונגו, לפקח על הפסקת האש. עם זאת, הלחימה בין המורדים וכוחות הממשלה, ובין הרואנדים לאוגנדים, נמשכה.
2001
ב-16 בינואר 2001, נורה לורן קבילה על ידי שומר הראש שלו, ראשידי מוזאליין, בארמון הנשיאותי בקינשאסה. קבילה הוטס לטיפול רפואי בזימבבואה, הממשלה מסרה כי הוא נפצע אבל עדיין חי. לאחר יומיים הממשלה מסרה הודעה שהניסיונות הנואשים של הצוות הרפואי בזימבבואה להציל את קבילה כשלו, ושהוא מת מפצעיו. גופתו הוחזרה להלוויה ממלכתית ב-26 בינואר.
ג'וזף קבילה, בנו של לורן קבילה, נבחר פה אחד על ידי הפרלמנט של קונגו לנשיאות. הנשיא החדש נפגש בארצות הברית עם נשיא רואנדה, פול קגאמה. רואנדה, אוגנדה והמורדים הסכימו לתוכנית הנסיגה של האו"ם. אוגנדה ורואנדה התחילו לסגת מהחזית.
2002
בשנה זו מצבה של רואנדה במלחמה התחיל להחמיר. רבים מחברי ה-RCD ויתרו או הצטרפו לממשלתו של קבילה. בנוסף, הבניאמולנגים, שהיו המרכיב העיקרי בכוחות המיליציה של רואנדה, החלו להתעייף מלשלוט בקיגאלי ולקחת חלק בסכסוך. חלקם החלו למרוד, מה שהוביל למתקפות אלימות בינם ובין הצבא הרואנדי.
באותו הזמן, הפכה מערב קונגו לבטוחה יותר תחת שליטתו של ג'וזף קבילה, אשר הצליח להשתלט על האינפלציה, ומדינות זרות המשיכו לשלוח עזרה.
ב-19 באפריל גובש בדרום אפריקה הסכם סאן סיטי, שבמסגרתו, קונגו קיבלה את האפשרות לבחירות דמוקרטיות, מאוחדות, ומרובות מפלגות. עם זאת לא היו תנאים שנגעו לאיחוד הצבא, וזאת הייתה חולשת ההסכם. בעקבות ההסכם חלה ירידה בלחימה.
ב-30 ביולי רואנדה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו חתמו על "הסכם פרטוריה", זאת לאחר משא ומתן בן חמישה ימים בפרטוריה, דרום אפריקה. המשא ומתן עסק בעיקר בשתי סוגיות: יציאת הצבא הרואנדי מקונגו, ומיזוג בין החיילים הרואנדים לשעבר, ופירוק מיליציית ההוטו.
לאחר 11 ימים, החיילים הרואנדים הראשונים החלו לסגת ממזרח קונגו. ב-5 באוקטובר רואנדה הכריזה על סיום הנסיגה, ו-MONUC אישר את עזיבתם של חיילים רואנדים רבים.
ב-6 בספטמבר נחתם הסכם השלום "לואנדה" בין קונגו ואוגנדה. ההסכם כלל את פינוי צבא אוגנדה ממזרח קונגו ונועד לשפר את היחסים בין שתי המדינות.
ב-21 באוקטובר, פרסם האו"ם דו"ח בנוגע לשוד המשאבים של קונגו על ידי קבוצות המורדים. גם רואנדה וגם אוגנדה הכחישו את הטענות שבעלי תפקידים פוליטיים וצבאיים בכירים היו קשורים בסחר בלתי חוקי במשאבים.
ב-17 בדצמבר, כלל המפלגות בקונגו חתמו על הסכם כללי. ההסכם תיאר תוכנית עבור ממשלת מעבר, שבסופו של דבר תוביל חקיקה חדשה ובחירות נשיאותיות תוך שנתיים מחתימתו. ההסכם קבע את הסיום הרשמי של מלחמת קונגו השנייה.
2003 והלאה
ב-18 ביולי 2003, הוקמה ממשלת המעבר, כפי שסוכם בהסכם בין המפלגות בקונגו. ההסכם חייב את המפלגות לבנות תוכנית שתאחד את המדינה, לפרוק את נשקן ולהתאחד, ובסופו של דבר לקיים בחירות.
הגורם העיקרי לחולשה המתמשכת של ממשלת המעבר הייתה סירוב המפלגות הנלחמות לוותר על כוחן. ב-30 ביוני 2006, התושבים הצביעו לטובת חוקה חדשה, והתקיימו בחירות ראשונות בקונגו.
בבחירות אלה קבילה התמודד מול מנהיג ה-MLC ז'אן פייר במבא. שניהם טענו לניצחון והתחילו להילחם. עקב כך, השתלט כח האו"ם על הבירה. באותה שנה, התקיימו שוב בחירות וקבילה ניצח. הכוחות המורדים שולבו בצבא.
תוצאות המלחמה
המלחמה גבתה את חייהם של כ-5.4 מיליון בני אדם (בין השנים 1998–2008), בעיקר כתוצאה מרעב וממחלות שבאו בעקבותיה והייתה אחת המלחמות הקטלניות ביותר מאז מלחמת העולם השנייה. מיליוני בני אדם נוספים נעקרו מבתיהם או מצאו מקלט במדינות שכנות.
הצלת הילדים בבסלניי
הצלת הילדים בבסלניי אירעה באוגוסט 1942, כאשר תושבי האאול בסלניי אימצו ילדים יתומים, רובם יהודים, אשר נמלטו מאזורי הקרבות בלנינגרד. תושבי הכפר שמרו על חייהם במהלך השואה וזייפו מסמכי אוכלוסין כדי להערים על הכיבוש הנאצי שהמדובר בילדים מקומיים, תוך סיכון חייהם. לאורך השנים סירב יד ושם לדון בהענקת אות חסיד אומות העולם למשפחות.
רקע
ב-10 באפריל 1942 פונה בית היתומים ששכן על גדות נהר האוחטה, ליד לנינגרד. הילדים נשלחו לכיוון ארמביר שבארמניה, באמצעות דרך החיים שעל אגם לדוגה הקפוא. באוגוסט ההתקפה הגרמנית הגיע לקווקז והוחלט להסיט את מסלול השיירה לאבחזיה שבהרים. באזור טברדה הופצצה הרכבת עם הילדים המפונים על ידי הלוופטוואפה. חלק מהקרונות עלו באש וכל היושבים בהם איבדו את חייהם. היתר, כ־300 במספר, נאלצו להתקדם רגלית. הילדים אשר שרדו, בני 3 עד 14, פונו באמצעות ארבע עגלות סוסים והחלו לנוע בין הכפרים, בניסיון לארגן להם הצלה. התושבים בכפרים השונים סירבו להסתיר את הילדים, שרובם היו יהודים, בשל הרעב הכבד ומחשש שהנאצים יכבשו את האזור ויענישו אותם.
הצלה
כשנכנסו העגלות עם הילדים חלושים לכפר בסלניי, כפר צ'רקסי-מוסלמי, כ-40 ק"מ מערבית לצ'רקסק, המקומיים, בעיקר נשים ומבוגרים שנותרו בכפר כיוון שהגברים היו בחזית, חששו שהילדים לא יצליחו לשרוד את המסע להרים והציעו לאמץ אותם. ראש מועצת הכפר, סגיד שובגנוב, ומזכיר הקולחוז, קושין לחוב, כינסו ישיבה בה הוחלט על אימוצם של 36 ילדים, מהם 32 יהודים, ועל הקצאת תוספות מזון למשפחות המאמצות. הם זייפו את רישומי האוכלוסין של הכפר, והעניקו תעודות מזויפות לילדים. כבר ביום הראשון ראש הכפר רשם בכל המסמכים הרשמיים את הילדים כצ'רקסים מוסלמים שנולדו בכפר. המשפחות המאמצות לימדו אותם צ'רקסית, ואלה שלא קלטו את השפה, התבקשו להעמיד פנים כאילמים.
במהרה נכבש האזור על ידי הגרמנים, אשר העריכו כי חלק מהילדים הנמלטים מהטבח הגיעו לכפר. מורזבק אוחטוב, זקן הכפר שמונה על ידי הנאצים, הצליח לשכנע את הממונה הנאצי כי הידיעות בדבר הגעת ילדים לאזור היו שקריות. בזכות כך, ובזכות המסמכים המזויפים, הילדים לא נחשפו. במהלך 152 ימים בהם שלטו הנאצים על הכפר, נהרג נער אחד, אשר הואשם בהסגת גבול לשטח החיילים הנאצים. על אף האיומים הקולקטיביים, סירבו 1,800 תושבי הכפר להסגיר את הילדים.
אחרית דבר
לאחר נסיגת הנאצים, אוחטוב הואשם על ידי השלטונות הסובייטיים בשיתוף פעולה עם הנאצים, אולם הוא שוחרר לאחר שבועיים של חקירה. רוב הילדים ניצולי הפרשה הועברו לבית יתומים בסטאלינגרד, אך שלושה מהם בחרו להישאר בכפר. התושבים הסבירו את המניע לגבורתם בתחושת חובה כצ'רקסים וכמוסלמים להצלת חיי אדם, הנובע מתוך קוד הכבוד המכונה "אדיגה חאבזה". בייחוד עליהם לדאוג לחיי ילדים הנתונים בסכנה, ללא קשר למוצאם או לדתם.
לאורך השנים סירב יד ושם לדון בהענקת אות חסיד אומות העולם למשפחות. לפי ההיסטוריון יאיר אורון, הסיבה לכך היא כי הסיוע ניתן בשל תחושה הומניטארית, ולא בעזרה לילדים בשל יהדותם. במרץ 2017 דנה בנושא ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
M2
M2 (מ-Messier 2, נקרא גם NGC 7089) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים דלי הנמצא במרחק של כ-37,500 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-150,000 כוכבים. זהו אחד מהצבירים הכדוריים הגדולים ביותר שמוכרים כיום.
היסטוריה
הצביר התגלה בשנת 1746 על ידי האסטרונום הצרפתי ממוצא איטלקי ג'ובאני דומניקו מראלדי, שגילה גם את הצביר M15, במהלך תצפיות שערך בכוכב שביט יחד עם ז'אק קאסיני (בנו של ג'ובאני דומניקו קאסיני). מראלדי תיאר את שני הצבירים כ"כוכבים ערפיליים", אך לא זיהה שמדובר בצבירים של כוכבים. בשנת 1760 התגלה הצביר על ידי שארל מסיה, שגם כן לא הבחין בכוכבי הצביר וסיווג אותו בקטלוג מסיה כערפילית. רק בשנת 1783 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שמדובר למעשה בצביר המורכב מכוכבים רבים.
הצביר ניתן לצפייה בעין רק בחשיכה מוחלטת ובתנאי תצפית מיטביים, כ-5 מעלות מצפון לכוכב β בדלי. במשקפת או בטלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בגרם שמיים שאינו כוכב ורק בטלסקופ מקצועי ניתן להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות נראית 13.1.
מאפייני הצביר
M2 הוא אחד הצבירים הגדולים ביותר שמוכרים כיום - קוטרו כ-175 שנות אור, כך שלמרות מרחקו הגדול - כ-37,500 שנות אור גודלו הזוויתי הוא כ-16 דקות קשת - כרבע מעלה. צורתו אליפטית והוא צפוף למדי - חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של כ-10 שנות אור בלבד. מבין 150,000 הכוכבים שבו זוהו 21 כוכבים משתנים. הכוכבים הבהירים ביותר שבו הם ענקים אדומים וצהובים. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F4. גילו של הצביר מוערך בכ-13 מיליארדי שנים, כך שזהו אחד הצבירים ה"זקנים" בגלקסיית שביל החלב.
היתוך (מתכת)
מבחינה כמותית, רוב המתכות הנמצאות בשימוש האדם מופקות בתהליך היתוך. יחד עם זאת, היתוך אינו מתאים להפקת מתכות מסוימות, בהן: אלומיניום, כספית, ליתיום, ועוד.
עקרונות ההיתוך
תהליך ההיתוך אינו מתמצה רק ב"התכת המתכת מתוך העפרה", כפי שלעיתים טועים לחשוב. רוב העפרות מכילות תרכובות שבהן המתכת קשורה ליסודות כימיים אחרים, כגון חמצן (היוצר תחמוצת), או גופרית (היוצרת סולפה). כדי להפיק מתכת יש לסלק יסודות אלה ביצירת תגובה כימית שבה הם נקשרים לפחמן. מכאן שתהליך ההיתוך מורכב משימוש בחומרים מחזרים אשר יקשרו עם אותם יסודות מחמצנים כדי לשחרר את המתכת. כיוון שרוב עפרות המתכת אינן מורכבות ממינרל טהור, יש צורך גם בשימוש בתלחים (כגון סיד) כדי ליצור תגובה כימית עם הפסולת ולהסירה כסיגים.
באופן היסטורי, בתהליכי ההיתוך הקדומים נעשה שימוש בפחמן (שבפחם) כדי לגרום לחיזור בבדיל (מתוך המינרל קסיטריט SnO2), נחושת (מתוך קופריט Cu2O, מלכיט Cu2CO3(OH)2, ומינרלים אחרים), עופרת (מתוך תחמוצת עופרת PbO), ולבסוף ברזל (מתוך המטיט Fe2O3 ומינרלים אחרים), כדי ליצור את התגובות הכימיות הבאות:
בכל התגובות הכימיות הללו הגורם המחזר היה פחמן חד-חמצני, כיוון שהפחם והתחמוצות נותרו מוצקים ולכן לא יכלו להגיב ישירות זה עם זה. הרשימה מעלה היא בסדר עולה של טמפרטורה הנדרשת להליך ההיתוך. לאור זאת ניתן להבין מדוע בתולדות הציוויליזציה האנושית תקופת הנחושת קדמה לתקופת הברונזה וזו קדמה לתקופת הברזל.
תגובת חיזור יכולה להתרחש גם בטמפרטורה הנמוכה מטמפרטורת ההתכה של המתכת. תהליך זה נמצא בשימוש בכבשני ברזל וניתן להפיק ממנו גושי מתכת ספוגיים (מחוררים) שיש צורך בעיבוד נוסף כדי להביא לדחיסתם.
בימי קדם, המקור העיקרי לבדיל היה בתחמוצת SnO2 (קסיטריט). המקור העיקרי לנחושת ועופרת היה בתרכובות גופריתיות (סולפות), Cu2S (קלקוסיט), ו-PbS (גלנה); כדי להפיק את המתכת ממינרלים אלה היה צורך קודם לחמצנם, על ידי קלייה באוויר, בתגובות הכימיות הבאות:
כסף נמצא בטבע בדרך כלל במינרלים סולפידיים המעורבים יחד עם גלנה, לכן הותך תחילה עם עופרת ואחר כך הופרד ממנה בצריפה.
הערות שוליים
Verhüttung Hutnictwo
יחסי אירלנד–קפריסין
יחסי אירלנד–קפריסין הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של אירלנד לרפובליקת קפריסין. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובאומות המאוחדות.
יחסים צבאיים
אנשי צבא אירים נשלחו לקפריסין כחלק מכוח השמירה על השלום בקפריסין מטעם האו"ם.
ביקור נשיא קפריסין באירלנד
נשיא קפריסין טסוס פפדופולוס הוביל משלחת של פוליטיקאים ודיפלומטים קפריסאים לדבלין בשנת 2005 כדי לחזק את הקשרים בין אירלנד וקפריסין. כחלק מביקורו באירלנד, פפדופולוס השיק באופן רשמי את אזור העתיקות הקפריסאיות במוזיאון הלאומי של אירלנד.
צבי קדם
צבי קדם (באנגלית: Zvi Kedem) הוא מדען מחשב ישראלי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת ניו יורק. מחקריו עוסקים בכריית מידע, סיבוכיות חישובית וחישוב מבוזר.
החתרן: סוף המלחמה
החתרן: סוף המלחמה (ברוסית: «Диверса́нт. Коне́ц войны́») היא סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2007, מהווה המשך לסדרות "החתרן" (2004) ו"החתרן: קרים" (2020), המבוסס על הרומן "החתרן" מאת אנטולי אזולסקי. הסדרה מתרחשת בשנים 1943–1947 כשהדמויות הראשיות הן חיילי מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות, המבצעים משימות מעבר לקווי האויב. בשנים האחרונות של המלחמה ניתק הקשר עמם והם יוצאים לביצוע פעולות מוצלחות באופן עצמאי. שידור פרק הבכורה התקיים ב-14 בנובמבר 2007 בשעה 21:30 בערוץ הראשון. הפרק האחרון שודר ב-29 בנובמבר 2007.
צילומי הסרט נערכו ברוסיה ובורוצלב, שגילמה את תפקיד ברלין בסדרה. בטקס פרסי נשר הזהב 2008 הסדרה הייתה מועמדת בקטגוריית "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר או מיני-סדרה (עד 10 פרקים)".
עלילה
על פי מידע שהתקבל ממקורות אמינים, הגרמנים מכינים קבוצת חבלה, שתצנח בחצי האי קרים למטרה לא ידועה כדי להתחבר ליחידה נאצית, הפועלת במסווה של פרטיזנים סובייטים. תפקידם של גיבורי הסדרה הוא להשמיד את הקבוצה באתר הנחיתה, ובמסווה של חבלנים גרמנים נטושים, להסתנן לחוליה הנאצית, ולברר גם את משימות החוליה וקבוצת החבלה. אף על פי שהמבצע לא היה מושלם, הצליחו החיילים הסובייטים ליירט את הגרמנים באתר הצניחה, להשמיד חלק מהחיילים הנאצים. הסובייטים הצליחו להסתנן לחוליה הגרמנית ולברר כי המשימה העיקרית שלה היא למצוא מטמון בו מסתתרים מסמכים וסוד דגימות של התפתחויות מדעיות סובייטיות, שהופכות מטוסים לבלתי נראים לאויב. בעזרתו של פרופסור סרגייב, הצליחו הסובייטים לפוצץ את המטמון, להימלט מהמרדף ואחרי שהחרימו מטוס גרמני, לטוס מעל קו החזית.
בזמן חופשה בחוף הים השחור בקווקז, הקבוצה חושפת סוכן אויב אחר. היחידה חוגגת את הניצחון בברלין ומתפזרת. סרן אלכסיי בובריקוב מצליח להגשים את חלומו - לפגוש את משפחתה של האישה שבגדה בהוריו. עם זאת, הימצאותו באזור הכיבוש הסמוך עם מסמכי אנשים אחרים מסתיימת במעצרו. גורלם של עמיתיו במשך זמן מה נותר בלתי ידוע - קפטן קלטיגין מגיע לבית החולים בהתמוטטות עצבים ולאוניד פילאטוב מנסה להסדיר את חייו החדשים כאזרח. אך לאחר זמן מה הם מתאספים יחד ומופקדת עליהם משימה חדשה לנטרל את הפעולות העוינות של חבורת פושעים ברוסטוב על-דון. הסדרה מסתיימת בכך שבמהלך המבצע ברוסטוב הם נשלחים לבצע משימה נוספת באמריקה הלטינית.
סוכן חשאי 117: קהיר, רשת מרגלים
סוכן חשאי 117: קהיר, רשת מרגלים ששוחרר בצרפת בשם OSS 117: Le Caire, nid d'espions, הוא סרט קומדיה וריגול צרפתי משנת 2006 בבימויו של מישל הזנביצ'וס, שזהו סרט הביכורים שלו. בסרט מככבים ז'אן דוז'ארדן, ברניס בז'ו ואורה אטיקה. הסרט מתרחש בשנת 1955, בעקבות עלילותיו של הסוכן החשאי הצרפתי הובר בוניסו דה לה באת'/סוכן חשאי 117, כאשר הוא נשלח לקהיר כדי לחקור את היעלמותו של חברו הטוב ביותר, המרגל ג'ק ג'פרסון, רק כדי למעוד ברשת תככים בינלאומיים.
הסרט מבוסס על סדרת הרומנים OSS 117 מאת ז'אן ברוס, אך משמש כפרודיה על ז'אנר סרטי המרגלים ולא כעיבוד נאמן ומתאר את סוכן 117 כצרפתי אידיוטי עם השקפות צרות אופקים על גזע, דת, ותפקידי המגדר. סרט ההמשך, המרגל האבוד בריו דה ז'ניירו, שגם ביים חזנביצ'יוס ובכיכובו של דוז'ארדן, שוחרר בשנת 2009.
עלילה
העלילה הראשית מתחילה בהיעלמותו של סוכן OSS, ג'ק ג'פרסון, וספינת משא סובייטית בקהיר. סוכן 117 נשלח לחקור את האירועים, מכיוון שהוא והסוכן ג'פרסון חולקים היסטוריה, המוצגת ברצף פתיחה קצר ובפלאשבקים לאורך הסרט. הסוכן 117 נופל לתוך רשת של מזימות בינלאומיות, המערב את הצרפתים, הסובייטים, הבריטים, סיעות נפרדות של מצרים, מרגל בלגי ואף פלג של הנאצים מההתחלה.
לאורך הסרט לדמות הראשית שני מושאי אהבה עיקריים. הראשונה היא נסיכה מצרית בשם אל טרוק, שלא יכולה לעמוד בפני קסמיו. השנייה הוא עוזרתו לשעבר של ג'ק ג'פרסון, לרמינה אל אקמר בטוש, שבהתחלה לא מגלה שום עניין בדמות הראשית - ולמעשה הופכת באופן זמני לנבל משני בשל הצהרותיו של סוכן 117 כלפי דתה - אך מתרככת אליו בסוף.
הפקה
הסרט הוא המשך לסדרת סרטי הריגול OSS 117 משנות החמישים והשישים של המאה העשרים, שהיו מבוססים בתורם על סדרת רומנים מאת ז'אן ברוס, סופר פופולרי צרפתי פורה. עם זאת, במקום להתייחס ברצינות לז'אנר, הסרט מעניק פרודיה לסדרות המקוריות ולסרטי ריגול והבולט ביותר הוא סדרת ג'יימס בונד המוקדמת עד לתעשיית הקולנוע, הבימוי האמנותי, המוזיקה והתלבושת של שנות ה -60 (אף על פי שמדובר בסרט אנכרוניסטי קל כפי שהסרט נאמר בדיאלוג שייקבע בשנת 1955, ומכאן רצף בו סוכן 117 רוקד בקצרה את הטוויסט לא במקום). לדוגמה, סצינות הנהיגה צולמו כולן בהקרנה אחורית ברורה, סצינות לילה צולמו בבירור במהלך היום עם פילטר כחול ותנועות מצלמה פשוטות, תוך הימנעות מתנועות הסטאדיקם התלת־ממדי ותנועת המנוף שמושגות בקלות כיום. הסצנה בשדה התעופה בקהיר צולמה באולם הכניסה של קמפוס אוניברסיטת פנתאון-אסאס.
הדמות הראשית בסדרה הוא סוכן חשאי 117, סוכן חשאי של המשרד לשירותים אסטרטגיים, הוברט בוניסור דה לה באת', הידוע גם בשם הצופן OSS 117. את הדמות מגלם השחקן הצרפתי ז'אן דוז'רדן, ולצדו ברניס בז'ו. סרט ההמשך הוא "המרגל האבוד בריו דה ז'ניירו", ודוז'ארדן, בז'ו והבמאי מישל חזנוויצ'וס עבדו יחד אחר כך על הסרט זוכה האוסקר, "הארטיסט", סרט שכמו "קהיר, רשת מרגלים", מהווה מחווה לז'אנר עבר של תעשיית הקולנוע.
ביקורת
הסרט זכה בפרס מחט החלל המוזהב כסרט הפופולרי ביותר של פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסיאטל ובפרס גרנד פרי טוקיו שהוענק לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו בשנת 2006. הסרט היה יחסית מוצלח בקופות בצרפת, עם נוכחות של למעלה משני מיליון צופים. בשל ביצועי הסרט, הופק סרט המשך משנת 2009 בשם המרגל האבוד בריו דה ז'ניירו.
עובדות מעניינות
בסצנה הראשונה אחרי, סוכן 117 מתעלס עם אישה שמתבררת כאחייניתו של המלך פארוק, המלך האחרון של מצרים המודרנית.
במהלך המשימה מכניסים את הסוכן למצב מביך בו הוא אמור לשיר ולנגן בעוד, הוא שר את "במבינו", במקור שיר איטלקי, שהולחן על ידי ג'וזפה פנסיולי ונכתב על ידי ניקולא סלרנו, אך הגרסה המפורסמת בוצעה על ידי הזמרת הצרפתית ילידת קהיר, דלידה, בסרט, הגרסה מבוצעת על ידי השחקן היא במבטא אלג'יראי.
התעמלות אמנותית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) – קרב רב אישי
תחרות ההתעמלות האמנותית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) – קרב רב אישי התקיימה ב-HSBC ארנה בריו דה ז'ניירו, ברזיל, כאשר ההכשרה התקיימה ב-19 באוגוסט והגמר התקיים למחרת, ב-20 באוגוסט.
פורמט התחרות
במהלך הגמר, ביצעו המתעמלות ארבעה מקצים (כדור, חישוק, קלאבים וסרט), כשהציונים נספרו וחוברו לסכום סופי.
Summer
Summer (בעברית: קיץ) הוא שיר של המפיק המוזיקלי הסקוטי קלווין האריס, שפורסם ב-14 במרץ 2014 כסינגל השני מאלבום האולפן הרביעי שלו, Motion. בדומה לסינגל קודם שלו, "Feel So Close" ולסינגל מאוחר יותר שלו, "My Way", האריס עצמו מבצע את השיר. הקליפ הנלווה לשיר בוים אמיל נאוה ופורסם ב-6 באפריל 2014.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לסינגל השישי של האריס שהגיע להישג זה. במצעד הבילבורד הוט 100, הגיע השיר בשיאו למקום השביעי, והפך ללהיט השני שלו שנכנס לעשירייה הראשונה כאמן מוביל, והשלישי בסך הכל. בארצות הברית, נמכרו יותר ממיליון עותקים, נכון ליולי 2014. השיר היה מועמד לפרסי קליפ השנה וסינגל השנה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2015.
ביקורות
השיר זכה לביקורות מעורבות-חיוביות. לואיס קורנר מ-דיגיטל ספיי דירג את השיר בשלושה וחצי מתוך חמישה כוכבים, וכינה אותה "להיט מבריק ותוסס שנועד לפלייליסט בחודשים החמים יותר". ג'יימסון קוקס ממגזין טיים טען כי לשיר "אין הרבה בשר לירי על עצמותיו, אך ככל שהוא מגיע על עקביו של אחד החורפים הקשים לאחרונה, המאזינים עשויים להיות רעבים לכל דבר שמעיד על עונה חמה ושמשית יותר". רובי דוו מאידולייטור כינה את הרצועה "שיר ההמנון של הקיץ".
בספטמבר 2014, זכה "Summer" בתואר "שיר הקיץ" על ידי ספוטיפיי; השיר היה למואזן ביותר מאז יוני 2014, עם יותר מ-160 מיליון האזנות. במגזין טיים, דורג "Summer" כשיר השביעי הגרוע ביותר של 2014. Time listed "Summer" as the seventh worst song of 2014.
וידאו קליפ
הקליפ הנלווה לשיר בוים על ידי אמיל נאוה והוקרן בבכורה ב-6 באפריל 2014. השחקן האנגלי ג'ייסון סטיית'האם ביצע הופעת קמע בקליפ.
נכון ליולי 2019, הקליפ זכה ליותר מ-1.41 מיליארד צפיות ביוטיוב.
ויג'יי פרשאד
ויג'יי פרשאד (בהינדי: বিজয় প্রসাদ; נולד ב-14 באוגוסט 1967) הוא היסטוריון אמריקאי יליד הודו. פרסם ספרים רבים וכתב טורי פרשנות בעיתונות. הוא העורך הראשי של הוצאת הספרים "LeftWord" המוציאה לאור ספרים המשקפים את השמאל הפוליטי באסיה. כמו כן משמש כמנהל מכון מחקר בשם "Tricontinental" מיסודו של ארגון הסולידריות עם תושבי אסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית.
הוא מגדיר את עצמו כמרקסיסט ואנטי-ציוני. חבר במועצה המייעצת האמריקאית של תנועת החרם על ישראל, שהיא חלק מתנועת ה-BDS העולמית.
משנת 1996 עד 2017 שימש כפרופסור להיסטוריה של דרום אסיה ויחסים בינלאומיים במכללת טריניטי בהרטפורד, קונטיקט. בשנים 2013 עד 2014 היה גם יושב ראש המכללה על שם אדוארד סעיד באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
בשנת 2010 מונה פרשאד לעמוד בראש המכון ללימודים בין תחומיים במכללת טריניטי. קבוצה של פרופסורים שלחה למכללה מכתב בו הם מוחים על המינוי, לאור עמדותיו של פרשאד ופעילותו לקידום חרם אקדמי על ישראל. הנהלת המכללה דנה בנושא זה עם נציגי הפדרציה היהודית בקונטיקט והליגה נגד השמצה, אך המינוי נותר בעינו.
קורות חייו
ויג'יי פרשאד נולד וגדל בקולקטה, הודו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בדהראדון עבר לארצות הברית, שם סיים תואר ראשון בהיסטוריה במכללת פומונה (קליפורניה) ב-1989, ותואר דוקטור באוניברסיטת שיקגו בשנת 1994.