cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקסנטיוס
יחסיו עם הסנאט
נוסף על כך, סביר לשער כי בחירתו של מקסנטיוס לקחת על עצמו את תואר הפרינקפס, ולא תואר רם יותר, בתקופת שלטונו המשותפת עם אביו מקסימיאנוס, נעמה לסנאטורים ברומא. על אף צעדים אלו של מקסנטיוס, הצורך שלו במשאבים רבים על מנת לממן את שלטונו ואת מיזמי הבנייה שלו, הכניסו אותו ליחסים עכורים עם הסנאט הרומי לפחות בנקודת זמן אחת במהלך שלטונו - בעת המרד באפריקה בשנת 310. אפריקה היוותה את השטח העשיר ביותר במשאבים בתחומי האימפריה בעת הזאת, וכאמור הייתה ספקית התבואה המרכזית עבור רומא. בזמן המרד באפריקה, הקושי הכלכלי שאליו נכנסה רומא, דחף את מקסנטיוס להשית מס גם על הסנאטורים עצמם. על אף תלונותיהם הרמות של חלק מהסנאטורים, מקסנטיוס הציג את השתת המס על הסנאטורים לא כהחמרה חדשה, אלא כהשבתו של 'מס רומאי עתיק', כחלק מתוכניתו להחזיר את רומא לתפארתה ההיסטורית.
נוסף על יחסיו העכורים עם הסנאט בתקופה זו, ישנן מספר עדויות המתארות את מקסנטיוס כמי שהרג מספר סנאטורים, וניסה לפתות את נשותיהם של סנאטורים אחרים ברומא. עם זאת, מקובל להטיל ספק רב בעדויות אלו, שמקורן בכתביהם של סופרים שעבדו בשירותו של קונסטנטינוס או בשליחות הנצרות, ולוקים בתיאורים מוגזמים המאפיינים רבים מהתיאורים בדיעבד של "עריצים" אחרים בתולדות האימפריה, שנכתבו מתוך מטרה להאדיר את השליט המנצח על פני השליט המפסיד באמצעים דרמטיים קיצוניים.
ביטויים אדריכליים
עלייתו לשלטון של מקסנטיוס ברומא התבצעה תוך רתימת כעסם של אזרחי רומא על דחיקת רומא ממרכז האימפריה לשוליים. אחד האופנים הבולטים ביותר שבהם התבטאה הדחיקה הזאת, היה בתחום הבנייה והשיפוצים של מבני הציבור בעיר רומא. העיר רומא שמקסנטיוס ביקש להנהיג בסתיו של שנת 306 הוזנחה משך תקופה ארוכה מאוד - הפורום רומנום, לב העיר הרפובליקנית והמרחב שבו קיסרים ביטאו בעבר את גדולתם וכוחם באמצעות בניית מבני ציבור, מקדשים והצבת פסלים - כמעט ולא שופץ או תוחזק בידי דמות אימפריאלית קרוב למאה וחמישים שנה טרם עליית מקסנטיוס לשלטון. נוסף על כך, שרפה שפרצה בפורום רומנום ב-283 פגעה בחלקו הדרום-מזרחי, הכולל את המקדש לוֶנוּס ורומא - שנותר בלתי שמיש באופן חלקי או מלא עד עליית מקסנטיוס לשלטון בשנת 306.
בהתייחס למצב המתואר לעיל, האסטרטגיה הפוליטית של מקסנטיוס של חידוש תפארתה הקדומה של רומא זכתה לביטוי בולט במלאכת בנייה קדחתנית. מקסנטיוס בונה במרכז העיר רומא שני מבנים בולטים במרחב בעלי חשיבויות סמליות משלימות, המהווים (יחד עם מקדש רומולוס) רצף של נוכחות מקסנטית בפורום רומנום: בזיליקת מקסנטיוס ומקדש ונוס ורומא. בכך, ביקש מקסנטיוס למצב את עצמו כשליט רומאי גדול ומרכזי בדמותם של בנאי העבר הגדולים.
מבנים אלו, שנבנו כרצף בחלקו הדרום-מזרחי של הפורום רומנום, היוו תת-מרחב בפני עצמו הנושא משמעויות סמליות, המבטאות בתמצית את שלושת הרגליים שעליהן עמדה התעמולה המקסנטית ברומא: מקדש ונוס ורומא ביקש להעלות מחדש על נס את הפולחן המקומי העתיק של רומא, מקדש רומולוס ביטא את השושלת השלטונית של מקסנטיוס בדמות השושלות המשפחתיות של הקיסרים הגדולים ובזיליקת מקסנטיוס ביטאה את עליונתו ועושרו של מקסנטיוס ואת השיבה לגדולתה ועוצמתה של העיר רומא.
מלבד שלושת המבנים שנבנו בפורום רומנום, מקסנטיוס הכפיל את גובהה של חומת העיר, חומת אורליאנוס, כדי לאפשר לעיר רומא להתגונן בפני מצור ממושך, וב-21 באפריל שנת 308 - יום הולדתה של העיר רומא - חונך מקסנטיוס פסל של האל מארס בפורום רומנום.
הפסל נחנך יום לאחר התמנותו של בנו של מקסנטיוס, ולריוס רומולוס, לתפקיד קונסול, ובבסיס הפסל מופיעים שני תחריטים: האחד מציג את האל מארס ושני בניו רומולוס ורמוס - להם מיוחסת בנייתה של העיר רומא, והשני מציג את מקסנטיוס עצמו עם בנו רומולוס. הצגת שני התחריטים זה לצד זה תחת פסלו של האל מארס בשילוב עם שמו של בנו של מקסנטיוס - רומולוס, ביקשה לבטא קשר ישיר בין מקסנטיוס ושושלתו לבין סיפור ייסוד העיר רומא וערכיה. בבסיס הפסל מופיעה כתובת בלטינית המוקדשת לאל מארס ולמקסנטיוס 'הבלתי מנוצחים'. לאחר ניצחונו של קונסטנטינוס על מקסנטיוס בשנת 312, נמחק שמו של מקסנטיוס מבסיס הפסל.
משך שנים רבות היה קושי רב בזיהוי של כלל המבנים שבנה מקסנטיוס בעיר רומא. בעיה זו נבעה הן בשל שכתוב הזיכרון ההיסטורי של דמותו ופועלו של מקסנטיוס בידי קונסטנטינוס ואנשיו לאחר ניצחונו על מקסנטיוס בשנת 312, והן בשל שיפוצים, שינויים והכנסת אלמנטים עיצוביים חדשים במבנים שבנה מקסנטיוס על-מנת לשייכם לשלטונו של קונסטנטינוס, ומתוך מטרה למחוק את זכרו של מקסנטיוס כבנאי וכ'מחדש העיר רומא'. באמצעות הצלבה בין שיטות בנייה תקופתיות ותיארוך של מבנים שבוודאות נבנו על ידי מקסנטיוס לבין מבנים שמקורם היה מוטל בספק, קיימת היום הסכמה רחבה יחסית בקרב החוקרים אודות מרבית המבנים שבנה מקסנטיוס ברומא.
בזיליקת מקסנטיוס
בזיליקת מקסנטיוס היא המבנה המפואר והגדול ביותר שמקסנטיוס בנה במרכז רומא. זה הוא המבנה הגדול ביותר שנבנה בפורום רומנום אי פעם. בנייתה התרחשה בחפיפה חלקית לבניית מקדש רומולוס הצמוד אליה. לא ידוע בוודאות מה היה שימושו המקורי של המבנה בעת הקמתו, אך מקובל לשער כי המבנה שימש כאולם משפט וכמקום מפגש ציבורי. השערה זו נתמכת על ידי נסיבות עלייתו לשלטון של מקסנטיוס, שכללו את תמיכתם של בעלי השררה ברומא, ויש סבירות בטענה כי הקמת מבנה מפואר ומרכזי כזה היוותה אישור למערכת היחסים הקרובה שבין מקסנטיוס לאליטה השלטונית בעיר. הבזיליקה של מקסנטיוס שידרה כוח ויציבות של שלטונו, לצד פריטה על מסורות רומיות עירוניות, ועמדה כניגוד לתקופה הארוכה בה רומא הלכה ונעשתה שולית יותר ויותר באימפריה הרומית.
בקרבת המבנה, נמצאה כתובת המתייסחת למקסנטיוס ונושאת את הכיתוב: conservator urbis suae ("מְשַׁמֵּר העיר").
נוכחותה הבולטת של הבזיליקה לא חמקה מעיניו של קונסטנטינוס, שלאחר הניצחון על מקסנטיוס השקיע בשיפוץ ושינוי הבזיליקה יותר מאשר בכל בניין אחר בעיר רומא, ושייך אותה בכך לתקופת שלטונו. דרך זו של עיצוב מחודש של הזיכרון ההיסטורי נחלה הצלחה מרובה, שכן עד העת החדשה הבזיליקה זוהתה עם קונסטנטינוס, ועד ימינו נושאת לרוב את שמו של קונסטנטינוס בהתייחסויות השונות למבנה, ולא את שמו של מקסנטיוס.
עיצובו של המבנה במקום כה מרכזי ובבנייה שביקשה לסמן את 'חזרתה של רומא לימיה הגדולים', גם צדה את עיניהם של תעמולנים פוליטיים מודרניים באיטליה. ב-1935, ארגון הפנאי והתרבות של המפלגה הפאשיסטית באיטליה Opera Nazionale Dopolavoro - הפיק גרסה גרנדיוזית למחזהו הקלאסי של שייקספיר "יוליוס קיסר", שעלתה בעיר רומא. התפאורה שנבחרה כרקע להפקה הגרנדיוזית הייתה בזיליקת מקסנטיוס, שהעצימה את כוונותיהם של המפיקים (בהם בניטו מוסוליני עצמו) לעורר בקהל הצופים יראה והדרת-כבוד לגדולתה האימפריאלית של רומא.
מקדש ונוס ורומא
מקדש ונוס ורומא שופץ והורחב לאחר שמשך כ-24 שנים היה בלתי-שמיש או שמיש-למחצה בשל שתי שריפות שהתרחשו בפורום ב-306 וב-283 ופגעו במבנה באופן ניכר. ניתן לשער כי בעבור תושבי רומא, שבמהלך 24 שנים אלו ראו כיצד עירם הופכת שולית יותר ויותר באימפריה הדיוקלטיאנית ותחת שלטון הטטררכיות, פעולת חידוש זו הייתה בעלת ערך סמלי רב מאוד, ובפרט לאור שימושו המסורתי של המבנה כאתר הפולחן העתיק והגדול ביותר של העיר רומא.
מלבד תיקון המבנה והשמשתו מחדש, מקסנטיוס הגביה את המבנה כך שניצב במעמד בולט יותר בעיר, הרחיב את ממדיו והעצים את הקישוטים שעיטרו את המבנה - כך שהמבנה החדש ביטא הן את גדולתו וכוחו של מקסנטיוס, והן את כוחה המחודש של רומא. חשיבותו של המקדש אינה ניתנת למחלוקת - זהו המקדש הגדול ביותר בעיר המוקדש לרומא, אך גם המקדש הגדול ביותר לרומא ברחבי האימפריה. הפולחן לרומא היה נהוג גם מחוץ לעיר רומא עצמה במקומות שונים בשטחי האימפריה בסוף המאה הראשונה לפנה"ס, ובעיקר בתחילת תקופת הפרינקיפאט. השתתפות בפולחן שימשה לרוב כדרך נוספת לבטא נאמנות לשלטון הרומי. באמצעות הבנייה המחודשת של מקדש ונוס ורומא, מקסנטיוס ביקש לחדש את תפארתה של דת-המדינה הישנה של רומא ולהדגיש את מעמדה ואת חשיבותה של העיר רומא לאימפריה. מרכזיותו של המקדש בתעמולה הפוליטית של מקסנטיוס הועצמה גם דרך הטבעתו על גבי מטבעות שונים בתקופת שלטונו.
וילת מקסנטיוס
וילת מקסנטיוס נבנתה מחוץ לחומות העיר רומא ושוכנת לצד דרך הוייה אפיה בין אבן המיל השנייה והשלישית מהעיר. עד תחילת המאה ה-19 היה מקובל לשייך את המבנים שנמצאו באתר זה לקיסר קרקלה, ורק לאחר מציאתן של כתובות באתר בשנת 1825 הכוללות את שמותיהם של מקסנטיוס ובנו רומולוס, שויך האתר למקסנטיוס.
הוילה מכילה מספר מבנים: אזור מגורים, קרקס למרוצי סוסים, ומאוזוליאום לבנו של מקסנטיוס - רומולוס - שנפטר מסיבה לא ידועה בשנת 309.מנהגי הקבורה המוקדמים במסורת הרומית התבססו על קבורה מחוץ לגבולות העיר, ומקובל לשער כי הקפדתו של מקסנטיוס על מנהגי הפולחן, המסורת והתרבות של רומא, היוו שיקול מרכזי בבחירת מיקום הוילה, המכילה אתר קבורה בולט. בעוד שמשמעויותיהם התעמולתיות של המבנים שבנה מקסנטיוס בפורום רומנום היו ברורות ובולטות, והודגשו ככאלו באמצעות הטבעת מטבעות הנושאים את דמותם - בניית הוילה מחוץ לגבולות העיר מציבה אתגר בפני החוקרים המבקשים להבין את משמעותה המדויקת בפוליטיקה המקסנטית.
ניתוח המאפיינים האדריכליים של המוזוליאום לרומולוס הנמצא באתר, בהשוואה למבנים דומים באותה התקופה מרחבי האימפריה, מצביע על עיצוב ייחודי לתקופה המכיל מאפיינים של קבורת 'גיבור' (Heroa) בקנה מידה אוניברסלי. פרט זה מצטרף אל היעדרה של כתובת ברורה ובולטת באתר המשייכת את המוזוליאום באופן ישיר לרומולוס (כנהוג באותה העת), ולגודלו של האתר המאפשר את אחסונם של מספר סרקופגים. יחד, עובדות אלו מחזקות את ההשערה כי המוזוליאום נועד לשמש לקבורה משפחתית. השערה זו מתיישבת יפה עם הפוליטיקה המקסנטית, המדגישה את השושלתיות המשפחתית על פני מבנה הלגיטימציה השלטונית בטטררכיה.
בשטח הקירקוס באתר, נמצא ראש של פסלו של הרקולס - סמל נוסף למשפחתו של מקסנטיוס. בנוסף, הרכב המבנים באתר הכולל מבנה מגורים וסירקוס הצמוד אליו, מצביעים על דמיון בולט ליחס שבין גבעת הפאלאטין והסירקוס מקסימוס בעיר רומא. דמיון זה במיקום וביחס שבין המבנים, ממקם את המוזולאום לרומולוס כמקביל במדויק מבחינה טופוגרפית למקדש הרקולס ברומא. קומפוזיציה זו של מבנים והקשרים תרבותיים, יכולה הייתה לבטא את גדולתו וייחודיותו של מקסנטיוס כשליט יחיד וכחלק משושלת בעלת ייחוס הרקוליאני ולגיטימציה לשלטון, אל מול השליטים הרבים של הטטררכיה וחוסר הנכונות הבולט מצידם לקבל את שלטונו של מקסנטיוס כשלטון בעל תוקף.
ביטויים במטבעות
למטבעות היה ערך מיוחד ככלי להפצת תעמולה שלטונית בעת העתיקה, ומקסנטיוס עשה בהם שימוש יצירתי ונרחב. המטבעות שהטביע מקסנטיוס ביטאו לסירוגין או במקביל, ובהתאם לצורכי התעמולה שלו, הן את גדולתה של רומא, והן את ייחודו וגדולתו כשליט רומי, לצד הדגשת ייחוסיו המשפחתיים ושושלתו התומכים בטענתו לשלטון.
מטבעות רבים מתקופתו מציגים סמלים עתיקים ומוכרים של רומא, דוגמת הזאבה הרומאית (Lupa Romana) ובניה רומולוס ורמוס; אחרים מציגים מבנים שונים שמקסנטיוס בנה בעיר והוזכרו לעיל; ורבים נושאים ביטויים המאדירים את מקסנטיוס כ"מְשַׁמֵּר העיר" (Consarvator urbis suae) או את ערכיה הנצחיים של העיר רומא (Romea aeternae). לצד מבנים וסמלים אלו, מטבעותיו של מקסנטיוס נשאו גם את דמויותיהם של האלים הרקולס ומארס – האלים המסמלים את השיוך השושלתי של מקסנטיוס ואת העיר רומא, בהתאמה.
בחודשים הראשונים לשלטונו, טבע מקסנטיוס מטבעות שנשאו את התואר "השליט הבלתי-מנוצח" (Princeps invictus) תואר ארכאי שלא נעשה בו שימוש בתקופת הטטררכיה, אך כן רומז לתואר פרינקפס שהיה בשימוש במאות הראשונה והשנייה לספירה ברומא. ניתן לפרש את השימוש בביטוי פרינקפס כתצורה נוספת של בידולו של מקסנטיוס מהטטררכיה, דרך בחירה בתואר שלטוני שאינו מזוהה עם הטטררכיה אלא דווקא עם רומא המסורתית.
בחינת הכרונולוגיה של הטבעת מטבעות בידי מקסנטיוס, מגלה כי לאורך שש שנות שלטונו חלו שינויים בסמלים ובביטויים בהם השתמש ככלים אידאולוגיים. הדוגמה המובהקת ביותר היא ככל הנראה השימוש בדמויות האלים הרקולס ומארס: נראה כי בין השנים 306–308 לספירה, המטבעות שמטביע מקסנטיוס הנושאים את דמותו של האל הרקולס – סמל משפחתו של מקסנטיוס במסגרת הטטררכיה – נוכחים באופן בולט. באותה התקופה דמותו של האל מארס – סמלה של העיר רומא – מופיע באופן שולי בלבד. במהלך שנת 308, וכן במהלך שנת 310, דמותו של האל מארס מתחילה להופיע במטבעות מקסנטיוס באופן נרחב, בעוד דמותו של האל הרקולס מופיעה באופן שולי בלבד. לאור ידיעתנו כי בשנת 308 התקיימה הוועידה בקרנונטום בה הוקע מקסנטיוס כ'עריץ' וכ'אויב האימפריה', וכי באותה השנה התבצע ניסיון ההפיכה הכושל של מקסימיאנוס ברומא - נראה סביר לשער כי בחירתו של מקסנטיוס להעצים בתקופות אלו את נוכחותו של מארס על פני הרקולס, מהווה ביטוי להיבדלותו השלטונית של מקסנטיוס מהטטררכיה וסמליה, ואת כריכת גורלו בגורל העיר רומא. השימוש הנרחב שעשה מקסנטיוס בדמותה של האלה 'רומא' במטבעות שהטביע, המופיעה יותר מכל דמות אלילית אחרת במטבעותיו, נראה כמחזק טענה זו.
מטבעות אחרים נשאו את דיוקנותיהם של האוגוסטים והקיסרים השונים בטטררכיה שהיו בקשרים משפחתיים עם מקסנטיוס. השימוש בדמויות אלו על המטבעות שהטביע מקסנטיוס זכו לפרשנויות שונות במחקר, כשהמקובלת שבהן גרסה כי מדובר במחוות פיוס עם חלקם, וכדרך נוספת להדגיש את ייחוסו המשפחתי של מקסנטיוס, ובכך את הלגיטימציה לתביעתו לשלטון ברומא. מחקר עדכני וקפדני יותר מצביע על כך שהדמויות מהטטררכיה המופיעות על מטבעות מקסנטיוס, מופיעות בין השנים 310–311, והן דמויותיהם של גלריוס, קונסטנטיוס כלורוס ואביו מקסימיאנוס, לצד דמות בנו רומולוס. שלושת הראשונים אכן כיהנו בטטררכיות הראשונה והשנייה, אך בשעת הטבעת המטבעות היו כולם מתים, והאוגוסטים והקיסרים החיים שכיהנו בטטררכיה בעת הטבעת המטבעות – נעדרים ממנה באופן בולט. על כן, מקובל לשער כי שימוש זה במטבעות נועד להדגיש את ייחוסו המשפחתי של מקסנטיוס (gens valeria) ולפיכך את הלגיטימציה שבתביעתו לשלטון ברומא.
מבנים שונים שבנה מקסנטיוס ברומא הופיעו על המטבעות שהטביע וביטאו ניסיון להעצים את חשיבותם ולהדגיש את תפקידו ומעמדו של מקסנטיוס כמחדש וכבונה רומא. השימוש הבולט ביותר שעשה מקסנטיוס במבנים על גבי מטבעות שהטביע הוא במקדש ונוס ורומא, שנבנה מחדש בידיו בשנת 306 לספירה, ומופיע במטבעות שהנפיק מקסנטיוס לצד הכיתוב Consarvator urbis suae (' מְשַׁמֵּר העיר').
עיצובה מחדש של דמותו של מקסנטיוס בזיכרון ההיסטורי
מיד לאחר תבוסתו של מקסנטיוס לקונסטנטינוס בשנת 312 לספירה, קונסטנטינוס והסנאט הכריזו על מקסנטיוס Damnatio memoriae ("הכחדת הזיכרון"), ושמו וזכרו נמחקו ממבני ציבור ומכתובות רבות בעיר רומא.
הוכרז כי שלטונו של מקסנטיוס היה שלטון 'עריץ' - הכרזה שנשענה על עובדת היותו שליט בלתי-חוקי ברומא, שמעולם לא מונה לתפקיד בידי השליטים האחרים בטטררכיה. יחידות הצבא שתמכו במקסנטיוס לאורך שלטונו - ובעיקר המשמר הפרטוריאני ויחידת הפרשים העילית (Equites Singulares) ברומא - הואשמו בחתרנות ובעריצות על תושבי העיר ומוסדותיה, ועל כן פוזרו או קוצצו משמעותית ומבני הציבור שלהן נהרסו. מצבות קבריהם של ה"אקוויטס סינגולרס" אף שימשו את קונסטנטינוס לבניית מבנים שונים בעיר כחלק מהכחדת זכרן. "הכחדת הזיכרון" שהופעלה על מקסנטיוס נעשתה בצורה מקיפה ואפקטיבית למדי, שכן עד העת החדשה מבנים רבים שבנה מקסנטיוס ברומא כחלק מהאידאולוגיה השלטונית שלו, יוחסו לקיסרים אחרים ובעיקר לקונסטנטינוס.
גורם נוסף ומרכזי מאוד להבנת עיצובה מחדש של דמותו של מקסנטיוס בספרות ההיסטורית הוא בחירתו של קונסטנטינוס לאמץ את הנצרות כחלק משלטונו ברומא. עובדה זו מיצבה את ניצחונו של קונסטנטינוס בקרב בגשר מולוויוס בשנת 312 לא רק כניצחונו שלו על פני שליט בלתי-חוקי, אלא בעיקר כניצחונה של הנצרות על הפגאניות. משמעות דתית זו, לצד כתיבת ההיסטוריה המחודשת הנהוגה בעת חילופי שלטון אלימים, עודדה את הצגת מקסנטיוס כמתנגד עקבי לנצרות, או אף כרודף נוצרים. מקובל היה להניח כי כך אכן היה, עד המחקר ההיסטורי של השליש האחרון של המאה ה-20 ואילך.
חוקרים מסוימים משערים כי ייתכן וצעדיו הסובלניים של מקסנטיוס ביחס לנצרות, נבעו מצורך פוליטי נקודתי בתומכים חדשים בתוך רומא, או כדרך נוספת לבדל את עצמו ואת שלטונו מהטטררכיה - בשנה שהוכיחה את עצמה כשנת מפנה בשלטונו של מקסנטיוס ברומא וביחסיו עם הטטררכיה.
גילויים ארכאולוגיים
בדצמבר 2006, בחפירה ארכאולוגית שנערכה בקרבת גבעת הפלטין ברומא, נמצאו חפצי שלטון קיסריים שנעטפו במשי והוחבאו בתוך קופסאות עץ. הממצאים כללו מספר חניתות וכידונים מעוטרים, וכן שרביט בצורת פרח שבראשו כדור כחלחל-ירקרק. משלחת המחקר תיארכה את הממצאים לתקופת מקסנטיוס, החוקרים במשלחת העלו את הסברה כי ייתכן וסמלי השלטון הוחבאו בידי תומכי מקסנטיוס בעיר, כדי שלא יועברו לידיו של קונסטנטינוס.
השרביט שנמצא בחפירה מוצג החל מפברואר 2007 בתצוגה במוזיאון הלאומי בעיר רומא
יחסי נמיביה–פינלנד
יחסי נמיביה–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים של פינלנד ונמיביה. פינלנד הכירה בנמיביה ב-21 במרץ 1990. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים באותו יום. נמיביה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי ואילו פינלנד מחזיקה בנמיביה שגרירות בווינדהוק וקונסוליית כבוד בוואלוויס ביי.
יחסים דיפלומטיים
פינלנד הצהירה שהיא תומכת נחרצת בעצמאות נמיביה עוד לפני שנמיביה השיגה זאת.
סיוע פיני
ממשלת פינלנד סיפקה סיוע בתחומי הייעור, המים, הסביבה והבריאות.
יחסי סחר
באופן כללי, הסחר בין נמיביה לפינלנד היה קטן. היצוא של נמיביה לפינלנד גדל מ-810 מיליון דולר נמיבי בשנת 2004 ליותר ממיליארד דולר נמיבי (בערך 90 מיליון אירו) בשנת 2007. עם זאת, דוח משנת 2011 הראה כי המסחר היה מוגבל עוד יותר. היצוא של פינלנד לנמיביה הסתכם ב-2.4 מיליון אירו, בעיקר בנייר ומוצרי נייר. ייצוא נמיביה לפינלנד הסתכם רק ב-0.9 מיליון אירו, בעיקר מורכב ממוצרי בשר ובשר. השר הפיני לענייני אירופה וחוץ חוץ, אלכסנדר סטוב, יחד עם משלחת סחר ביקרו בנובמבר 2012 בדרום אפריקה ובנמיביה. המטרה הייתה לקדם הזדמנויות עסקיות עבור חברות פיניות.
ביקורים רשמיים
ביוני 2008 ביקר פינלנד ראש ממשלת נמיביה נהס אנגולה.
בפברואר 2011 ביקר בנמיביה נשיא פינלנד טריה הלונן.
פרוקופיס פבלופולוס
פרוקופיס פבלופולוס (ביוונית: Προκόπης Παυλόπουλος, נולד ב-10 ביולי 1950) הוא פוליטיקאי ועורך דין יווני שכיהן כנשיא יוון השביעי בין השנים 2015 עד 2020. בהשכלתו הוא פרופסור למשפטים. כיהן כשר הפנים בשנים 2004 - 2009.
ב-18 בפברואר 2015 נבחר פבלופולוס על ידי הפרלמנט ההלני לתפקיד נשיא יוון. הוא סיים את כהונתו ב-13 במרץ 2020.
קריירה אקדמית
פבלופולוס נולד וגדל בקלמטה. אביו היה מנהל בית ספר תיכון.
בשנים 1978 - 1979 שירת בצבא היווני. ב-1980 הצטרף לסגל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת אתונה, שם קיבל משרת פרופסור מן המניין.
קריירה פוליטית
בשנת 1974, לאחר נפילת המשטר הצבאי ביוון, היה פבלופולוס מזכירו של נשיא יוון הראשון שנבחר, מיכאיל סטסינופולוס. לאחר מכן מילא תפקידים פוליטיים שונים, ובין השאר שימש כראש הלשכה המשפטית של הנשיא קונסטנדינוס קרמנליס ויועץ מדיני של מפלגת "הדמוקרטיה החדשה" בה היה פעיל.
בשנת 2000 נבחר לפרלמנט היווני מטעם מפלגתו, ומילא תפקידים פרלמנטריים שונים. במרץ 2004 מונה כשר הפנים בממשלתו של קוסטס קרמנליס, ומילא תפקיד זה עד ספטמבר 2009.
בפברואר 2015 הכריז ראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס כי פבלופולוס הוא המועמד לנשיאות שבו תתמוך מפלגת השלטון סיריזה. הוא נבחר לנשיאות על ידי הפרלמנט ב-18 בפברואר 2015, הושבע ב-13 במרץ והחליף את קרולוס פפוליאס.
מעורבותו בזירה הבינלאומית
בדצמבר 2015 נפגש פבלופולוס באתונה עם נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, שפרש בפניו את חזון "שתי מדינות לשני עמים" והודה לו על תמיכת יוון בעם הפלסטיני. פבלופולוס אמר כי יוון תמשיך לפעול למציאת פתרון לסוגיה הפלסטינית, שיתאים לחוק הבינלאומי.
במרץ 2016 ביקר פבלופולוס בישראל, ובין השאר נפגש עם נשיא המדינה ראובן ריבלין וראש הממשלה בנימין נתניהו וביקר ביד ושם. בפגישותיו נדונו שיתופי פעולה בתחומי הביטחון והתיירות. בפגישותיו בישראל הדגיש פבלופולוס שאירופה חייבת להתמודד עם משבר הפליטים שמציפים אותה בדרכים הומניות, ולהתנגד לגזענות, לשנאת זרים ולאנטישמיות.
בספטמבר 2016 היה בין המשתתפים בהלוויית שמעון פרס.
חיים אישיים
פבלופולוס נשוי ואב לשתי בנות ובן.
דאטא טכנולוגיות
חברת דאטא טכנולוגיות איתור (באנגלית: DATA Detection Technologies Ltd) היא חברת טכנולוגיה ישראלית המייצרת ומשווקת מערכות לספירה ומיון של גופים קטנים לתעשיות הפארמה, היהלומים והזרעים. החברה מייצרת ומשווקת את מוצריה על פני 5 יבשות ומרכזה בקיבוץ צרעה.
מאט ריצ'רדס
מתיו "מאט" ריצ'רדס (באנגלית: Matthew "Matt" Richards; נולד ב-17 בדצמבר 2002) הוא שחיין בריטי, אלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-200 מטר חופשי.
אינוקנטיוס התשיעי
האפיפיור אינוקנטיוס התשיעי (בלטינית: Innocentius IX; 20 ביולי 1519 - 30 בדצמבר 1591), נולד כג'ובאני אנטוניו. היה האפיפיור בין 29 באוקטובר ל-30 בדצמבר 1591.
לפני כהונתו כאפיפיור, היה עורך דין, דיפלומט ומנהלן בכיר בזמן כהונתו של האפיפיור הקודם, גרגוריוס הארבעה עשר.
אינוקטיוס נולד בשנת 1519 בבולוניה שבאיטליה, לאחר שמשפחתו היגרה מצפון המדינה. למד משפטים באוניברסיטת בולוניה ושם קיבל תואר דוקטור במשפטים. לאחר מכן עבר לרומא ועלה בסולם הדרגות הדתי. בשנת 1560 מונה לבישוף. בשנת 1572 הפך לקרדינל.
כיהן כראש הפטריארכיה הלטינית בשנים 1572–1585.
בשנת 1591 מונה לאפיפיור, וכיהן בתפקיד זה רק כחודשיים. הוא הספיק למנות מספר קרדינלים לתפקידם ולעזור בניהול מלחמות הדת בצרפת, אך מותו לא אפשר לו לממש את תוכניותיו.
קרחון אקוסטה
אורכו של הקרחון 3 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון, בסמוך ממזרח לנקודת דייר.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם אלכס ו. אקוסטה (Alex V. Acosta), עובד הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בעיר פלאגסטאף, במדינת אריזונה שבארצות ברית; אקוסטה היה מומחה למחשבים וגרפיקה והיה חלק מהצוות של הסקר הגאולוגי, שהכין מפות מתמונות הלוויין ברזולוציה גבוהה, ומתמונות לווין לנדסאט, של אזור חוף סיפל, בשנות ה-90.
גשר הידידות הסינו-קוריאני
גשר הידידות הסינו-קוריאני או גשר הידידות סין-קוריאה הצפונית (בקוריאנית: 조중우의교; בסינית מפושטת: 中朝友誼橋) הוא גשר הממוקם על נהר היאלו על גבול סין–קוריאה הצפונית. הגשר מקשר בין העיר דאנדונג בסין וסינוויג'ו בקוריאה הצפונית באמצעות רכבת וכביש. הגשר אינו מיועד להולכי רגל.
גשר זה מהווה אחד ממעברי הגבול הרשמיים של קוריאה הצפונית, ודרכו ניתן להיכנס או לעזוב את המדינה.
הגשר נבנה על ידי הצבא היפני הקיסרי במהלך תקופת הכיבוש היפני בקוריאה ובמנצ'וקוו (צפון מזרח סין של היום), בין אפריל 1937 למאי 1943.
במקור שמו של הגשר היה גשר הנהר יאלו, ורק בשנת 1990 שם הגשר שונה לשם הנוכחי.
רקע והיסטוריה
במהלך מלחמת קוריאה, בין נובמבר 1950 ועד לפברואר 1951, חיל האוויר האמריקני עשה שימוש במפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס ובמטוסי קרב מסוג לוקהיד F-80 שוטינג סטאר לשם התקפות חוזרות ונשנות על הגשרים שלאורך נהר היאלו, בניסיון לעצור את תנועת צבא השחרור העממי דרומה ולפגוע באספקה השוטפת שלו מכיוון סין העממית. הפצצות אלו הובילו גם להריסתם של שני הגשרים.
בהמשך, הגשר החדש תוקן והוחזר לפעילות. במקביל, הגשר הישן נותר הרוס בחלקו הצפון-קוריאני, וכיום משמש כאטרקציה תיירותית.
נכון לשנת 2018, לאורך הגשר עובר כבל סיב אופטי אשר מעניק לקוריאה הצפונית גישה לרשת האינטרנט דרך ספקית האינטרנט הסינית China Unicom. בדומה לכבל דומה אשר נמתח לאורך גשר הידידות (קוריאה-רוסיה) מטעם ספקית האינטרנט הרוסית TransTelekom.
תיירות
גשר הידידות הסינו-קוריאני מהווה אטרקציה תיירותית בסין, ומדורג בסולם AAAA במדד התיירות הסיני הלאומי. נכון לימינו, סירות תיירות מסין נוהגות לשוט בסמוך ומתחת לגשר, תוך שיט בסמוך לחופי קוריאה הצפונית.
מריו ז'ארדל
מריו ז'ארדל דה אלמיידה ריביירו (בפורטוגזית: Mário Jardel de Almeida Ribeiro; נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. הוא נודע בעיקר בזכות יכולות המיקום על המגרש והבישול שלו. הוא נחשב לאגדה בגרמיו, ושיחק תפקיד מרכזי בקבוצה שזכתה בגביע ליברטדורס 1995. בזכות יכולותיו הוא הצליח להפוך לאחד החלוצים הפוריים ביותר באירופה כששיחק בפורטו, גלאטסראיי וספורטינג ליסבון, הבקיע 206 שערים ב-274 משחקים במועדונים הללו וזכה פעמיים בנעל הזהב האירופית.
לאחר שעזב את ספורטינג ב-2003 עבר ז'ארדל רצף של קדנציות קצרות ולא מוצלחות במועדונים באנגליה, איטליה, ספרד, קפריסין, בולגריה, ארגנטינה ואוסטרליה. לאחר מכן שיחק בכמה מועדונים קטנים יותר בברזיל ופרש ב-2011.
ז'ארדל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל ב-1996, רשם 10 הופעות וזומן לסגל הנבחרת לקופה אמריקה 2001.
ברזיל
ז'ארדל שיחק תחילה עבור ואסקו דה גאמה, אך עבר ב-1995 לגרמיו, ושיחק תפקיד מרכזי בקבוצה כשזכתה גביע ליברטדורס 1995. הוא כבש 12 שערים וסיים כמלך השערים של הטורניר, כולל שלושער ברבע הגמר מול פלמיירס של רוברטו קרלוס ושער בגמר מול אתלטיקו נסיונל.
פורטו
בשנת 1996 קושר ז'ארדל למספר קבוצות, ולאחר שלא הצליח לעבור לבנפיקה ליסבון ולגלאזגו ריינג'רס, הוא חתם בפורטו הפורטוגלית, שם בעזרת שחקנים כמו זלאטקו זחוביץ' וסרז'יו קונסייסאו, הוא היה מלך השערים באירופה במשך שלוש שנים (1998/99, 1999/00, 2001/02), עם ממוצע שערים של מעט יותר משער למשחק (130 שערים ב-125 משחקים). אף על פי שהיה מלך השערים שלוש פעמים, בגלל השימוש במקדמים לפי שיטת הדירוג של אופ"א, הוא זכה רק פעמיים בנעל הזהב האירופית, ב-1998/99 ו-2001/02. הוא הפסיד לקווין פיליפס ב-1999/2000 אף על פי שכבש שישה שערים יותר מפיליפס.
בראיון ב-2014 חשף ז'ארדל כי במהלך תקופתו בפורטו צרך קוקאין בידיעת רופא ופיזיותרפיסט הקבוצה.
גלאטסראיי
לפני עונת 2000/01 נמכר ז'ארדל לגלאטסראיי הטורקית, זוכת גביע אופ"א, לאחר שהפעילה את סעיף השחרור שלו בסך 16 דולר אמריקאי.
לאחר שכבש חמישה שערים במשחק הבכורה שלו בסופר ליג נראה היה שז'ארדל יסתגל היטב למועדון החדש שלו, אך לקראת סוף העונה פציעות ובעיות אישיות רמזו שהוא עומד לעזוב את הקבוצה.
הוא היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה ב 2000, וכבש פעמיים כולל שער זהב בניצחון 2–1 על ריאל מדריד. הוא הגיע עם הקבוצה לרבע הגמר ליגת האלופות, כבש שישה שערים בתחרות ועזר לנצח את ריינג'רס, דפורטיבו לה קורוניה, מונקו, פריז סן-ז'רמן, מילאן וריאל מדריד. הוא סיים את העונה עם 34 שערים.
ספורטינג ליסבון
בעונת 2001/02 חזר ז'ארדל לפורטוגל, לאחר שספורטינג ליסבון החתימה אותו ביום האחרון של חלון ההעברות בעבור חוזה בשווי 11 מיליון אירו חשלוש עונות. ספורטינג העבירה לגלאטסראיי שלושה שחקנים: אמבו אמפנזה, רוברט פסהאר ופאבל הורבאת' (בשווי 3.4 מיליון אירו), וכן 5 מיליון דולר.
עונת 2001/02 הייתה מוצלחת ברובה לז'ארדל, שכן הוא הבקיע 42 שערים ב-30 משחקים (17 בפנדלים) וספורטינג זכתה הן ליגה והן ב. הוא גם זכה בתואר כדורגלן השנה בפורטוגל של עיתון רקורד, אחד משני השחקנים הזרים היחידים שעשו זאת (יחד עם ליסנדרו לופס הארגנטינאי).
בעוד שעונת 2001/02 הייתה ללא ספק הטובה ביותר בקריירה של ז'ארדל, עונת 2002/03 התבררה כתחילת הסוף. לאחר ששוב לא זומן לנבחרת ברזיל, הפעם למונדיאל 2002, ולא היה כשיר בתחילת העונה, הוא בילה את השנה ברשימת הפצועים.
במהלך פגרת חג המולד, חזר ז'ארדל לעיר הולדתו פורטלזה, שם נחתך ברגלו בתאונת דרכים. הוא כבש רק תשעה שערים באותה עונה. לצד דקו, הוא קיבל אזרחות פורטוגלית בפברואר 2003.
דעיכה
באוגוסט 2003 עבר ז'ארדל למועדון האנגלי בולטון וונדררס, ששילם לספורטינג 1.5 מיליון אירו. עם זאת, ז'ארדל לא הצליח להבקיע שער ליגה עבור המועדון, אף על פי שכבש שלושה שערים בגביע הפוטבול ליג נגד וולסול (פעמיים) ונגד ליברפול באצטדיון אנפילד.
באוגוסט 2004 חתם ג'ארדל במועדון הארגנטינאי ניואל'ס אולד בויס, שלא היה צריך לשלם לבולטון דמי העברה.
בספטמבר 2005 חתם ז'ארדל בגויאס מליגת העל הברזילאית עד ל-31 בדצמבר 2006.
ז'ארדל חזר לפורטוגל וחתם בביירה-מאר לעונת 2006/07 תמורת סכום שלא פורסם. אף על פי שהגיע למועדון עם עודף משקל, הוא עבד קשה והתאמן במיוחד כדי לרדת במשקל ולעלות בכושר גופני. הוא כבש שער בהופעת הבכורה שלו במועדון, תיקו 2–2 מול אבס. בחלון ההעברות בינואר חתם ז'ארדל באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסיאית.
ניוקאסל ג'טס
ז'ארדל עבד קשה על כושרו הגופני לפני שהגיע לניוקאסל. הוא לא שיחק במדי הג'טס בשלושת המחזורים הראשונים מפני שהיה באוסטרליה עם אשרת תייר. בסופו של דבר אושרה לו אשרת ספורט לפני תחילת המחזור הרביעי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף בדקה ה-70' בניצחון 1–0 על אדלייד יונייטד במחזור הרביעי.
אויב
אויב הוא אדם או קבוצה של אנשים שנחשבים כפוגעניים או שמהווים איום. המונח "אויב" משמש כפונקציה חברתית על ידי כך שהוא מגדיר ישות מסוימת כאיוּם, ובכך מעורר תגובה רגשית עזה כלפי אותה ישות.
מריו ז'ארדל
ניוקאסל ג'טס
לאחר שהצטרף לג'טס קיבל ז'ארדל זמן משחק מועט, ובדרך כלל נכנס כמחליף מאוחר. הבעלים של ניוקאסל, קון קונסטנטין, הביע את רצונו שז'ארדל ישחק יותר, אך המאמן גארי ואן אגמונד לא שש לתת לברזילאי תפקיד גדול יותר.
טניס באולימפיאדת סיאול (1988)
אולימפיאדת 1988 נערכה בסיאול, קוריאה הדרומית. תחרויות הטניס נערכו בין ה-20 בספטמבר ל-1 באוקטובר. נערכו תחרויות הגברים, הנשים, זוגות גברים וזוגות נשים (סך הכל 4 מדליות זהב). התחרויות נערכו במרכז הטניס של הפארק האולימפי. בתחרויות השתתפו 129 ספורטאים (81 גברים ו-48 נשים) מ-38 מדינות.
מריו ז'ארדל
הליגות הנמוכות בברזיל (2008–2010)
ב-29 ביוני 2008 הצטרף ז'ארדל למועדון הליגה הברזילאית השנייה קריסיומה. הוא כבש ארבעה שערים בעונת 2008 בסרייה ב', והקבוצה ירדה ליגה לאחר שסיימה במקום ה-18 עם 41 נקודות מ-38 משחקים.
אויב
בעברית המילה נגזרת מהשורש 'איב' והיא קשורה למילה 'איבה'.
טניס באולימפיאדת סיאול (1988)
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 64 טניסאים שחולקו ל-4 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מריו ז'ארדל
הליגות הנמוכות בברזיל (2008–2010)
ז'רדל הצטרף לפרוביאריו ב-4 בפברואר 2009, וב-11 במרץ ערך את הופעת הבכורה ואף כבש בה. באוגוסט 2009 הוא חתם ל-6 חודשים באמריקה דה פורטלזה, אך שוחרר ב-30 באוקטובר 2009.
אויב
כפונקציה במדעי החברה
התחושה שקיים אויב משותף מגבירה את הלכידות של חברים בקבוצה. עם זאת, הזיהוי של ישויות אחרות כאויבים והיחס אליהן ככאלה עלולים להיות לא רציונליים ואף להעיד על תפקוד פסיכולוגי לקוי. לדוגמה, קיטוב קבוצתי עשוי להתפתח לחשיבה קבוצתית, מה שעלול להוביל את חברי הקבוצה לזהות אנשים שאינם חברים באותה קבוצה או אנשים שחברים בקבוצות אחרות כאילו הם אויבים, גם כאשר אלה האחרונים כלל אינם מהווים איום ממשי.
מריו ז'ארדל
הליגות הנמוכות בברזיל (2008–2010)
ב-20 בינואר 2010 חתם ז'ארדל על חוזה עד סוף עונת 2010 באליפות פיאאוי עם פלמנגו. הוא הפך לשחקן חופשי ב-10 ביוני 2010.
צ'רנו מורה
ב-27 ביוני 2010 נחת ז'ארדל בווארנה, בולגריה על מנת לנהל משא ומתן על חתימה בצ'רנו מורה. למחרת הוא חתם על חוזה לשנה והוצג רשמית במועדון. ז'ארדל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-17 ביולי, במשחק ידידות מול ויקטוריה ברנשטי הרומנית שהסתיים בתיקו 2–2.
טניס באולימפיאדת סיאול (1988)
תחרות הגברים
מילוסלב מצ'יר נפגש במשחק הגמר עם טים מיוט  וניצח ב-4 מערכות.
אויב
כפונקציה במדעי החברה
סכיזופרניה פרנואידית מאופיינת באמונה לא רציונלית שאנשים אחרים, החל מבני משפחה ומכרים אישיים ועד ידוענים הנראים בטלוויזיה, הם אויבים אישיים המתכננים פגיעה באדם. גישות לא רציונליות עשויות להרחיב את ההתייחסות לתופעות לא אישיות לא רק כאל אויבים קונספטואליים, אלא כאל שחקנים חיים המביאים בכוונה מחלוקת לסובל.
טניס באולימפיאדת סיאול (1988)
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 48 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
שטפי גראף נפגשה במשחק הגמר עם גבריאלה סבטיני  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה, אליפות צרפת הפתוחה, אליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה. בכך בשנת 1988 שטפי גארף זכתה בגראנד סלאם בתחרות נשים.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 8 זוגות דורגו:
במשחק הגמר קן פלאק ורוברט סגוסו מארצות הברית נפגשו עם סרז'יו קזל ואמיליו סאנצ'ס מספרד וניצחו אותם ב-5 מערכות.
יוהאן אקשטיין
יוהאן או ג'ון אקשטיין (באנגלית: John Eckstein; 1735 – 1817) היה פסל, חרט וצייר יליד גרמניה, שעבד זמן קצר בלונדון לפני שחזר לגרמניה ומשם היגר לאמריקה.
טניס באולימפיאדת סיאול (1988)
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 14 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר זינה גריסון ופם שרייבר מארצות הברית נפגשו עם יאנה נובוטנה והלנה סוקובה מצ'כוסלובקיה וניצחו אותן ב-3 מערכות.
ישראל בתחרות
עמוס מנסדורף קיבל דירוג בתחרות הגברים - מס' 12. בסיבוב הראשון הוא ניצח את יו ג'ין-סון מקוריאה הדרומית ב-3 מערכות. בסיבוב השני הוא נפגש עם קלי אברנדן מניו זילנד וניצח ב-4 מערכות. בסיבוב השלישי הוא הפסיד לטים מיוט מארצות הברית ב-3 מערכות.
יוהאן אקשטיין
ביוגרפיה
הוא נולד בפופנראוט ליד נירנברג ב-25 בנובמבר 1735, בנו של קונרד אקשטיין, חוטב עצים. הוא למד באקדמיה לאמנויות בנירנברג לפני שעבר לאנגליה.
אויב
בישראל
שתי פקולטות בארץ, באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת חיפה עוסקות בתחום לימודי השלום ופתרון סכסוכים. באקדמיה אויב הוא אותה ישות שנתפסת מאיימת, מתסכלת או מונעת השגת מטרה. בין נושאי הלימוד בתחום נכללים עניינים כגון: תהליכים בניהול קונפליקטים בין אישיים ופוליטיים, משא ומתן, גישור ויישוב סכסוכים, פתרון סכסוכים ותיאוריות ומחקר ביישוב סכסוכים, אמיתות ופייק בסכסוכים חברתיים.
טניס באולימפיאדת סיאול (1988)
ישראל בתחרות
בסיבוב הראשון גלעד בלום הפסיד לג'רמי בייטס מבריטניה ב-5 מערכות.
בסיבוב הראשון שחר פרקיס הפסיד לחבייר פרנה מארגנטינה ב-4 מערכות.
אילנה ברגר השתתפה בתחרות הנשים והודחה בסיבוב הראשון.
עמוס מנסדורף וגלעד בלום השתתפו בתחרות זוגות גברים. הם ניצחו בסיבוב הראשון, אך הפסידו בסיבוב השני ב-3 מערכות והודחו מהתחרות.
יוהאן אקשטיין
לונדון
ידוע על הקריירה המוקדמת של אקשטיין בלונדון מהעובדה שהוא חתם על התבליט באנדרטה לרוג'ר טאונסנד במנזר וסטמינסטר, שנעשה בבית המלאכה של בנג'מין ותומאס קרטר בשנת 1761. עם זאת, הוא לא תכנן אותה בעצמו, אך עבד על פי מודל מחרס של לוק פרנסואה ברטון. באפריל 1762 החברה לאמנויות העניקה לו שכר עבור תבליט אבן בפורטלנד, אותו הציג בשנה לאחר מכן בחברת האמנים. עבודה נוספת נכנסה בעקבותיה בשנת 1764.
אויב
בישראל
ב-7 ביוני 2015 נשא נשיא המדינה באותה עת, ראובן ריבלין נאום שמכונה מאז "נאום השבטים", בו הוא מתאר את החברה הישראלית כבנויה מ-4 שבטים – חילונים, דתיים, ערבים וחרדים – שאין ביניהם משותף רב ואף רבה ביניהם העוינות.
מריו ז'ארדל
צ'רנו מורה
ז'ארדל ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בווארנה ב-7 באוגוסט 2010 בהפסד 0–2 ללוקומוטיב פלובדיב. במחזור הבא של ליגת העל הבולגרית הוא שיחק 26 דקות כמחליף בניצחון 1–0 על אקדמיק סופיה. ב-31 באוקטובר 2010 הוא הבקיע את שערו הראשון בבולגריה, כשכבש את השער היחיד בניצחון 1–0 על לוקומוטיב סופיה. ב-28 בנובמבר 2010 הוא עזב את הקבוצה, בין השאר בשל חששות הנוגעים לתנאי מזג האוויר הקרים בבולגריה.
יוהאן אקשטיין
חזרה לגרמניה
בשנת 1765 אקשטיין קיבל את הזמנתו של פרידריך הגדול לעבוד בחצר הפרוסית, שם הפך לפסל הראשי של המלך, כשהוא מבצע עבודות רבות בפוטסדאם. בשנת 1769 הזמנה נוספת הביאה אותו לחצרו של הדוכס הגדול ממקלנברג בלודוויגשלוסט, שנה לאחר מכן חזר לאנגליה. בלונדון הוא הציג דיוקנאות שעווה באקדמיה המלכותית. לאחר שנה חזר לחצר הדוכסות הגדולה, שם עבד על פסל ועשה תבליטי שעווה, כולל דיוקן של פרידריך פרנץ הראשון.
מג וייט
מג וייט (באנגלית: Meg White; נולדה ב-10 בדצמבר 1974) היא מתופפת אמריקאית הידועה בעיקר על פעילותה עם ג'ק וייט במסגרת צמד הרוק הווייט סטרייפס.
יוהאן אקשטיין
חזרה לגרמניה
לאחר ארבע שנים בלודוויגשלוסט הוא חזר לברלין בהזמנת המלך. בשנים 1775–1776 עיצב עבור מפעל החרסינה והציג את עבודתו באקדמיה. בשנת 1786 הוא לקח את מסכת המוות של פרידריך, שממנה הכין ראשים לפסלי חזה משעווה. הוא המשיך לקבל חסות מלכותית מיורשו של פרידריך, פרדריק ויליאם, וייתכן שגילף דגמים של יוהאן גוטפריד שאדו לשער ברנדנבורג בברלין בשנת 1792.
מג וייט
ביוגרפיה
נולדה בשם מייגן מרתה וייט בפרבר של דטרויט, מישיגן. לאחר סיום בית הספר התיכון, עבדה במסעדה, בה פגשה לראשונה את הזמר והגיטריסט ג'ון אנתוני גיליס (ג'ק וייט). הם נישאו ב-1996, והקימו את צמד הווייט סטרייפס ב-1997. תחילה זכו להצלחה בדטרויט, בשל המוזיקה החדשנית שיצרו, מסוגת גראז' רוק. עם צאת האלבום "White Blood Cells" ב-2001 זכה הצמד להכרה עולמית. וייט זכתה בפרסים רבים כחלק מפעילותה בהרכב, בהם 4 פרסי גראמי.
סגנון התיפוף שלה מכונה "ראשוני" בשל פשטותו, והוא זכה לשבחים ולביקורות כאחד ממבקרי המוזיקה ומעריצי הלהקה. וייט מעידה על עצמה כביישנית, והיא שומרת על פרטיותה.
יוהאן אקשטיין
פילדלפיה
אקשטיין היה אמן רב תחומי, אך לא מצא הצלחה גדולה באמריקה. בינואר 1817 הפליג להוואנה, נמשך על ידי הסיכוי לסיים אנדרטה גדולה שנותרה שם.
מריו ז'ארדל
אתלטיקו ריו נגרו קלאב
ב-21 בדצמבר 2010 חתם ז'ארדל על חוזה לשנה באתלטיקו ריו נגרו קלאב ממנאוס, אמזונאס.
מג וייט
ביוגרפיה
ב-2011 הודיע הצמד על פירוק ההרכב. וייט לא הופיעה בהקשרים מוזיקליים בציבור מאז הפירוק.
יוהאן אקשטיין
פילדלפיה
הוא נפטר בהוואנה ב-27 ביוני 1817, בן 81.
מג וייט
ביוגרפיה
בני הזוג וייט התגרשו בשנת 2000, עוד בטרם זכו להצלחה עולמית. ב-2009 היא נישאה לגיטריסט ג'קסון סמית', בנם של המוזיקאים פטי סמית' ופרד "סוניק" סמית'. הם התגרשו ב-2013.
מריו ז'ארדל
קריירה בינלאומית
ז'ררדל היה בן 19 כשזומן לראשונה לנבחרת. במרץ 1993הוא כבש פעם אחת במדי נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 20 במהלך גביע העולם עד גיל 20 באוסטרליה, בו זכתה ברזיל.
אויב
בישראל
בערך באותו זמן, באמצע העשור השני של המאה ה-20, נתבעה סיסמה: "יהודים וערבים מסרבים להיות אויבים". התקיימו הפגנות בחיפה ובמקומות נוספים בארץ תחת הסיסמה הזאת.
מריו ז'ארדל
קריירה בינלאומית
הופעת הבכורה של ז'ארדל בנבחרת הבוגרת הייתה כשהחליף את רונאלדו במשחק ידידות נגד רוסיה באוגוסט 1996. הוא גם היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר הקופה אמריקה ב-2001.
אויב
בספרות
בספרות יש פעמים רבות דמות ראשית, היא דמות הגיבור, והדמות הזאת מתגברת על מכשולים שאותם מייצג האויב האישי של אותה דמות. לעיתים מתמודד הגיבור מול אויב בעל כוחות על שיכולותיו תואמות או אף עולות על אלה של הגיבור, וכך נוצרת מתיחות סביב השאלה אם הגיבור יוכל להביס את האויב הזה. האויב עשוי להיות מוצג כדמות מרושעת שמתכננת לפגוע בחפים מפשע, כך שהקורא יעמוד לצד הגיבור בצורך להילחם באויב. דוגמה מובהקת לאויב-על שכזה הוא לורד וולדמורט, האויב שנגדו נלחמים הארי פוטר וחבורתו.
מריו ז'ארדל
קריירה פוליטית
בבחירות הכלליות ב-2014 נבחר ז'ארדל לבית הנבחרים של ברזיל מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הברזילאית עם 41,000 קולות.
אויב
בספרות
בקומיקס, סרטי פעולה וסיפורת מדע בדיונית. מופיעה לפעמים דמותו של נבל-על שהוא האויב של גיבור-העל, דוגמה לכך היא הג'וקר.
מריו ז'ארדל
קריירה פוליטית
על פי משרד התובע הציבורי של ברזיל, ז'ארדל ו-10 אנשים נוספים סחטו צוות, הציגו חברים מזויפים והפנו כספים לטובתם האישית. הפרקליטות סיימה את האישום בפברואר 2016 כתוצאה מהחקירה שהחלה ב-2015, מה שהניע את התהליך לסיום כהונתו של ז'ארדל בבית הנבחרים. עמיתו הפוליטיקאי מרלון סנטוס הצהיר בזמנו כי ז'ארדל היה מעורב בפעילויות "שאינן תואמות את האתיקה הפרלמנטרית". ז'ארדל הואשם על ידי סנטוס גם במעורבות בסחר בסמים, כאשר סנטוס הצהיר כי "יש הוכחה ברורה לכך שהמכונית שהוקצתה לז'ארדל על ידי הפרלמנט שימשה להסעת סוחרי סמים".
ב-8 ביוני 2016 אישרה ועדת האתיקה של הפרלמנט בקשה לסיום כהונתו של ז'ארדל. התיק הועבר לוועדת החוקה והמשפט, שאישרה את ההשעייה בדצמבר 2016. הצבעה סופית נערכה בפרלמנט בדצמבר 2016, ובה הוחלט פה אחד שז'ארדל יסיים את כהונתו.
אויב
בדתות שונות
לדתות רבות יש מצוות המעדיפות סליחה ופיוס עם אויבים על פני מלחמה.
הדלאי לאמה ציין כי כמעט לכל הדתות הגדולות יש "אידיאלים דומים של אהבה, אותה מטרה להועיל לאנושות באמצעות תרגול רוחני, ואותה השפעה של הפיכת חסידיהן לבני אדם טובים יותר".
המושג אהימסה הקיים בהינדואיזם, ג'יניזם ובודהיזם מתייחס למושג הדורש חסד ואי אלימות כלפי כל היצורים החיים על בסיס העובדה שכולם קשורים. המנהיג ההודי מהאטמה גנדי האמין מאוד בעיקרון זה, וקבע כי "למי שעוקב אחר הדוקטרינה הזו אין מקום לאויב".
האויב ביהדות
בספר שמות נאמר: "כִּי תִפְגַּע שׁוֹר אֹיִבְךָ אוֹ חֲמֹרוֹ תֹּעֶה הָשֵׁב תְּשִׁיבֶנּוּ לוֹ: כִּי תִרְאֶה חֲמוֹר שׂנַאֲךָ רֹבֵץ תַּחַת מַשָּׂאוֹ וְחָדַלְתָּ מֵעֲזֹב לוֹ עָזֹב תַּעֲזֹב עִמּוֹ" (שמות כ"ג, ד'-ה').
בספר משלי נאמר באופן דומה: בִּנְפֹל אויביך [אוֹיִבְךָ] אַל תִּשְׂמָח וּבִכָּשְׁלוֹ אַל יָגֵל לִבֶּךָ. וכן: "אִם רָעֵב שֹׂנַאֲךָ הַאֲכִלֵהוּ לָחֶם וְאִם צָמֵא הַשְׁקֵהוּ מָיִם."
יוהאן אקשטיין
משפחה
אקשטיין היה אביו של יוהאן אקשטיין אחר, צייר שהציג באקדמיה המלכותית בלונדון בין השנים 1787–1802. בשנת 1803 ליווה את סמואל הוד ל"סלע היהלום" ליד מרטיניק. לאחר מכן נסע לברבדוס שם צייר דיוקנאות של קצינים המוצבים באי, ונראה כי מת באיי הודו המערבית בסביבות 1838.
גלעד ויינגרטן
גלעד ויינגרטן (נולד ב-17 ביולי 1938) הוא דוקטור למדעי הספורט ופסיכולוגית ספורט. כיהן בתפקידים בכירים במוסדות החינוך הגופני והספורט בישראל בשנים 1970–2003. משמש כפרשן בשידורי טלוויזיה במשחקים האולימפיים ואירועי ספורט אחרים. היה אלוף ישראל בקפיצה לרוחק ב-1962.
ראשית חייו
ויינגרטן נולד בתל אביב. בגיל חמש עבר להתגורר בקריית חיים, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ושירת בצה"ל במסגרת הנח"ל. התאמן בהפועל קריית חיים באתלטיקה בהדרכת יצחק מנדלברוד.
ויימות'
ויימות' (באנגלית: Weymouth) היא עיירת חוף באנגליה. העיירה ממוקמת במחוז דורסט שבדרום-מערב אנגליה. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, מונה אוכלוסיית העיירה 52,323 תושבים, מה שהופך אותה ליישוב השלישי בגודלו במחוז דורסט.
ויימות' היא עיירת נופש תיירותית שעיקר כלכלתה מקורה באתרי התיירות ובמעגן שלה. קטעים בחופי העיירה הם למעשה חלק מחוף היורה, אתר מורשת עולמית.
בנמל ויימות' עוגנות יאכטות פרטיות וספינות מסחריות ובנמל פורטלנד הסמוך נמצאת אקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד, שם נערכו תחרויות השיט באולימפיאדת לונדון 2012.
היסטוריה
ויימות' נולדה כמושבה ומורכבת משתי העיירות ההיסטוריות ויימות' ומלקומב רג'יס. היא החלה להתפתח החל ממחצית המאה ה-12. בשנת 1252 ויימות' נוסדה כעיירת נמל ובנפרד אליה מלקומב רג'יס התפתחה גם היא בעזרת עסקי ייבוא סחורה מהנמל המקומי. ביוני 1348 הגיעה אל מלקומב רג'יס מגפת המוות השחור, העיירה נחשבת לראשונה באנגליה אליה הגיעה המגפה ומעריכים כי ממנה התפשטה לשאר רחבי אנגליה. בתחילת דרכן ויימות' ומלקומב רג'יס נחשבו ליריבות בעסקי הסחר אך בשנת 1571 אוחדו בשם ויימות'.
בשנות השלושים של המאה ה-16, על מנת לבלום פלישה לאנגליה, נבנו על ידי הנרי השמיני, מלך אנגליה, שני מבצרים בדרום דורסט: מבצר פורטלנד שבקאסלטאון ומבצר סנדספוט שבוויימות'. עם השנים מבצר סנדספוט אשר נמצא על שפת הים נשחק עקב קרבתו למים וחלקים ממנו אף נפלו אל תוך הים. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, בפברואר 1645, כ-250 בני אדם נהרגו בקרבות המקומיים. בשנת 1635, כמאה תושבים מהעיירה היגרו אל היישוב החדש ויימות' שבמסצ'וסטס, ארצות הברית כאשר חצו את האוקיינוס האטלנטי על ספינת Charity. תושבים נוספים היגרו ליישוב החדש ויימות' שבנובה סקוטיה, קנדה על מנת לחזק גם את אוכלוסייה מקומית זו.
בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, נהג לבקר בעיירת הנופש של ויימות' בחופשות הקיץ ושהה בבית הנופש שנבנה בהוראת אחיו. בשנת 1809 נבנה פסל אל מול חוף הים בשם 'פסל המלך' לאות ציון ביקוריו הרבים של המלך בעיירה ובשנת 2007 עבר הפסל שיפוץ. נוסף על כך, בשנת 1908 נחקקה דמות גבעה של המלך על גבעה בסמוך לעיירה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, כ-120 אלף חיילי אנזא"ק נשלחו לוויימות', שם קיבלו טיפול רפואי ועברו תהליך שיקומי. במלחמת העולם השנייה, ויימות' הופצצה על ידי מטוסים גרמניים ו-517,816 חיילים יצאו מחופי העיירה על אוניות בדרכם ללחימה בנורמנדי.
העיירה אירחה את תחרויות השיט באולימפיאדת לונדון 2012. התחרויות נערכו באקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד שבעיירה, סמוך למפרץ ויימות', למרות שמרבית התחרויות בענפים השונים התקיימו בלונדון עצמה.
גלעד ויינגרטן
לימודים ופעילות אקדמית
ב-1964 החל ללמוד חינוך גופני לתואר ראשון בוויומינג שבארצות הברית יחד עם חברו גדעון אריאל. הוא מימן את לימודיו בעזרת מלגת ספורט. . לאחר מכן המשיך לתארים שני ושלישי באוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית, שם השלים בהצטיינות את לימודי התואר השלישי במדעי הספורט ובפסיכולוגיה של הספורט. עם שובו לישראל ב 1970, על מנת לנהל את בית הספר למאמנים במכון וינגייט, החל גם להרצות שם על פסיכולוגיית ספורט והיה חלוץ בתחום זה. בהרצאותיו הדגיש את חשיבות הקשר בין תכונות אישיות, מוטיבציה, רמת חרדה ושליטה במצבי לחץ בביצועים ספורטיביים. כן חקר את הקשר הפסיכו פיזיולוגי שבין כושר גופני לתפקוד מנטלי במצבי לחץ. ייעץ ותירגל ספורטאים אינדיבידואליים וקבוצות בנושאי אימון מנטלי, הדמיות, שליטה במצבי לחץ ושיפור הריכוז.
פעילות במוסדות הספורט בישראל
ב-1970 חזר ויינגרטן לישראל ומאז ועד 1984 ניהל את בית הספר למאמנים ולמדריכים שהיה אז היחידי מסוגו בארץ. בתקופה זו עמדו בראש מגמות האימון בבית הספר יהושע רוזין (כדורסל), עמנואל שפר (כדורגל),עמיצור שפירא (אתלטיקה ), יוסף טלקי (שחיה) ואחרים.
ויימות'
גאוגרפיה ואוכלוסין
על פי מפקד אוכלוסין משנת 2011, אוכלוסיית ויימות' מונה 52,323 תושבים וצפיפות האוכלוסייה היא 2,800 נפש לקמ"ר. 61.0% מהאוכלוסייה בעיירה הם נוצרים, 29.3% הם חסרי דת, 7.9% לא ציינו את דתם, 0.5% מוסלמים, 0.1% יהודים ו-1.2% בני דתות אחרות.
גלעד ויינגרטן
פעילות במוסדות הספורט בישראל
בשנים 1984–1987 ניהל את המחלקה למחקר ולרפואת ספורט במכון וינגייט. לאחר מכן מונה למנהל אגף הספורט במכון, שכלל גם את היחידה לספורט הישגי, מחקר ורפואת ספורט. בין השנים 1991–1999 כיהן כמנכ"ל מכון וינגייט ובמסגרת תפקידו זה יזם והקים את הפנימיה לטיפוח צעירים מחוננים בספורט ופעל להפיכת המכון למרכז קידום הספורט ההישגי בישראל.  עם סיום תפקידו כמנכ"ל מכון וינגייט, העביר את פעילותו למכללה האקדמית לחינוך גופני במכון וינגייט. שם הקים מגמת ספורט ותקשורת, ריכז לימודי תואר שני בשיתוף עם אוניברסיטת חיפה וניהל את המחלקה למקצועות מעשיים במכללה. בשנת 2003 סיים את תפקידו זה ויצא לגמלאות. ויינגרטן היה יו"ר איגוד האתלטיקה הישראלית, חבר הנהלת התאחדות הספורט ויועץ לוועדת הספורט של הכנסת. עמד פעמיים בראש וועדת השופטים לבחירת זוכי פרס ישראל בתחום הספורט ותרבות הגוף, שהמליצה על הענקת הפרס לאסתר רוט שחמורוב, ליהושע רוזין, ליעקב חודורוב ולרלף קליין. בין השנים 2013–2005 היה מנכ"ל העמותה לתמיכה בוועד האולימפי וקבע את הקריטריונים לתמיכה בספורטאים אולימפיים ישראלים מקרן סידני פרנק. הקים את הוועדה למניעת סמים בספורט של הוועד האולימפי. שימש כיו"ר אגף הספורט של המכביות ה 17 וה 18.
פעילות אקדמית מחוץ לישראל
ויינגרטן שימש מרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, טורקיה, אוסטרליה, קרואטיה, גרמניה, סלובניה, צ'כיה והונגריה. בשנת 1983 היה פרופסור אורח בדרום אפריקה.
עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה העשירית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-13 בספטמבר 1964 ותחרות הסתיימה ב-27 במאי 1965.
גלעד ויינגרטן
ספרים ומאמרים
הפסיכולוגיה של הספורט והפעילות הגופנית
עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. נציגת קפריסין אומנם לא השתתפה בתחרות, אך במקומה השתתפה קבוצה מאיסלנד.
גלעד ויינגרטן
ספרים ומאמרים
מאמרים מדעיים בנושאי פסיכולוגיה ותקשורת
עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
משחק הגמר נערך בסן סירו, מילאנו. התחרות הסתיימה בניצחון של אינטר מילאנו בפעם השנייה בתולדות המועדון. זה היה הניצחון השלישי ברציפות של קבוצה איטלקית מאותו עיר בתחרות (מילאן ופעמיים אינטר).
גלעד ויינגרטן
ספרים ומאמרים
בנוסף היה בעל טורים שבועיים בעיתונים מעריב וחדשות
עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
שני כדורגלנים מבנפיקה ליסבון זכו בתואר מלך השערים.
גלעד ויינגרטן
פרסים ועיטורים
פרס מפעל חיים על פרשנות הספורט בטלוויזיה - המרכז הבין תחומי - אוניברסיטת רייכמן.
חיים אישיים
ויינגרטן נשוי משנת 1964 לחיה בן חנן ולהם שלושה בנים ובת בנוסף יש לו אחות חגית.
עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
מתכונת התחרות
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.
ראו גם
גמר גביע אירופה לאלופות 1965.
יחסי איטליה–קולומביה
יחסי איטליה–קולומביה הם ההיחסים דו-צדדיים בין הרפובליקה של קולומביה לרפובליקה האיטלקית. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
בשנת 1502, המגלה האיטלקי כריסטופר קולומבוס (בשירות ספרד) במסעו הרביעי נתקל באנשי גונה שאכלסו את קולומביה ופנמה של ימינו. זמן קצר לאחר מכן, הארץ כונתה על שם כריסטופר קולומבוס. בשנת 1819 קיבלה קולומביה את עצמאותה מספרד. ב-1864 כוננו קולומביה ואיטליה יחסים דיפלומטיים.
זמן קצר לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, החלו האיטלקים להגר לקולומביה. כמה אלפים הגיעו לארץ, רובם בתחילת המאה ה-20. במהלך מלחמת העולם השנייה, ניתקה קולומביה את היחסים הדיפלומטיים עם מדינות הציר (הכוללות את איטליה). זמן קצר לאחר המלחמה, שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים.
היחסים בין שתי המדינות נותרו הדוקים. בשנת 2012, קולומביה ופרו חתמו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את איטליה). נערכו גם כמה ביקורים ומפגשים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות. באוקטובר 2015, ראש הממשלה מתאו רנצי הפך לראש המדינה האיטלקי הראשון שביקר בקולומביה. בדצמבר 2016 ביקר נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס באיטליה. במהלך ביקורו, ממשלת איטליה הביעה את תמיכתה בתהליך השלום הקולומביאני בין ממשלת קולומביה ל-FARC.
גן המלך
גן המלך הוא אזור ששטחו כ-45 דונם המכונה על ידי התושבים הפלסטינים החיים בו אל-בוסתאן, הנמצא באגן הקדוש, דרומית לעיר העתיקה, דרומית מזרחית לעיר דוד בפתח הדרומי של נחל קדרון ובפתח המזרחי של נחל גיא בן הינום. לכל הדעות במקום היה גן מלך ועל פי מרבית החוקרים מזוהה המקום עם גן המלך המקראי. השטח צמוד לגן לאומי מוכרז אך איננו כלול בו ועיריית ירושלים מקדמת בו מיזם בשם "גן המלך". במקום ישנם 88 בתי מגורים של פלסטינים בני סילוואן, שמתוכם שבעה היו קיימים לפני 1967 והיתר נבנו מאוחר יותר, בעיקר החל משנות ה-1990 המוקדמות.
גן המלך המקראי
מקום בשם "גן המלך" מוזכר לראשונה בספר מלכים, וכן בתיאור בריחת צבא יהודה מירושלים בעת שנכבשה על ידי הבבלים:
זיהוי "גן המלך" המקראי עם המקום הקרוי היום "גן המלך" מבוסס, מלבד מסורות רצופות, על ספר נחמיה בו ישנם תיאורים מאוד מפורטים של האזור ובהם גם "גן המלך": על פי תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, המקום המתואר לעיל, תואם למקום הקרוי כיום גן המלך יוספוס אף מכנה את אתר עין רוגל הסמוך בשם "המעיין שבפרדס המלך".
מנשה הראל כותב שגן המלך היה גן הבשמים של ירושלים בזכות אדמת הסחף הפוריה - מימי הגיחון ועין רוגל שהשקוהו.
האנציקלופדיה המקראית ופירוש דעת מקרא סבורים שגן זה הוא "גן המלך עוזיהו" המוזכר בספר מלכים כמקום קבורתם של המלכים מנשה ואמון מבית דוד.
בפולקלור העממי מקובל לייחס את גן המלך שהיה באזור זה לשלמה המלך, מפני שבנוסף להתאמת המקום לאתרים המוכרים הסמוכים אליו מימי תקופתו של שלמה, התיאורים המקראיים והאגדתיים על תפארת מלכותו ואופי חייו - בהם גם תיאוריו של שלמה עצמו בחיבוריו שיר השירים וקהלת - נתנו השראה רבה לייחוס הגן הזה אליו:
המשנה מציינת שהייתה בירושלים גינת וורדים שהייתה במעמד מיוחד, עוד מימי נביאים ראשונים בוני ירושלים. מהוורדים שבגינה זו הביאו את כיפת הירדן ששימש כאחד ממרכיבי קטורת הסמים בבית המקדש. בתקופת המשנה גדלו בה עצי תאנה רבים. יש הסבורים שגינה זו הייתה בגן המלך, אחרים סברו שהייתה במקום אחר.
זיהויים של גן מלך במקום אחר
עודד ליפשיץ החופר מדרום לירושלים באזור רמת רחל מציע על סמך הממצאים במקום הכוללים ארמון ומבנים מפוארים, לצידם גן מלך משמעותי מתקופת המלך חזקיהו והממשיכים אחריו, גרסה האומרת שבאזור זה היו עמק המלך ו"עמק רפאים" המקראיים.
ישנן דעות נוספות לגבי זיהוי מיקומו של עמק המלך המקראי; מכאן שהסוברים כי גן המלך המקראי היה בסמוך לעמק המלך, מזהים את מיקומו השונה בהתאם.
בעת החדשה
באזור המכונה כיום "גן המלך" היו נטועים במאות השנים האחרונות עצים רבים, מהם עתיקים מאוד ובו גם שני מעיינות. ידוע על מפות של ירושלים, החל מהמאה ה-16, בהן מופיע ומוזכר "גן המלך".
המעמד המשפטי
בתקופת השלטון העות'מאני נשמר המקום היטב כשטח ללא בניה. בתקופת המנדט הבריטי היה האתר במעמד של שטח ירוק האסור בבניה. דבר זה נשמר גם בתקופת השלטון הירדני ומעמדו החוקי של המקום עומד בעינו עד היום.
מתחם "גן המלך" נכלל בשטח שנוסף לתחום השיפוט של עיריית ירושלים ביוני 1967, וחלות עליו הוראות תוכנית המתאר המקומית עמ/9 לעיר העתיקה ולסביבתה. על פי התוכנית, יועד המתחם להיות שטח ציבורי פתוח שהבנייה בו אסורה. נוסף על כך המתחם הוא חלק מאתר עתיקות מוכרז, ולכן חלות על הבנייה בו מגבלות נוספות על אלה שמפורטות בחוק התכנון והבנייה.