cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המשמר הפרטוריאני
תקופת דיוקטליאנוס
דיוקלטיאנוס היה קיסר האימפריה הרומית מ-20 בנובמבר 284 ועד פרישתו מרצון ב-1 במאי 305. תקופת שלטונו סימנה את סופה של תקופת הפרינקיפאט שתחילתה בשלטונו של אוגוסטוס. הרפורמות שיזם הביאו לשינוי מהותי בכל מערכות השלטון הרומאיות והביאו לעליית מערכת חדשה הידועה בשם תקופת הדומינט. לפי ההיסטוריוגרפיה המודרנית סיימו הרפורמות את תקופת משבר המאה השלישית. דיוקלטיאנוס הגה, יישם ועמד בראש שיטת חלוקת שלטון הידועה בשם טטררכיה שבה התחלק עומס השלטון על ארבעה שליטים, שניים מהם בדרגת אוגוסטוס ושני שליטים הכפופים להם בדרגת קיסר. בשנת 282 מינה אותו האוגוסטוס קארוס לתפקיד פרוטקטורס.
בית החולים המלכה אלכסנדרה
בית החולים המלכה אלכסנדרה היה בית חולים לנשים, שהיה ממוקם בהובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה. בית החולים הוקם בשנת 1905, על מנת להנציח את זכרם של אלכסנדרה, נסיכת דנמרק ואדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
המשמר הפרטוריאני
תקופת דיוקטליאנוס
דיוקלטיאנוס החל את עלייתו לשלטון במערבולת של מלחמות בין קציני צבא הטוענים לשלטון, ששיאה היה בעלייתו של קארוס לכס השלטון. קארוס הספיק למנות את בניו, קארינוס ונומריאנוס, לשליטים לצידו ויצא בשנת 283 להילחם בשטחי האימפריה הסאסאנית. במהלך המסע, קארוס נמצא לפתע מת באוהלו ליד העיר קטסיפון. לפי גרסה אחת הוא מת ממכת ברק, ודיווחים אחרים מספרים על כך שהוא מת ממחלה. השערה נוספת היא שהוא הורעל על–ידי אריוס אפר, הפרפקט הפרטוריאני ואבי אשתו של נומריאנוס. המחקר המודרני נוטה לייחס מעורבות לדיוקלס (שמו המקורי של דיוקלטיאנוס), שהיה אז מפקד המשמר האימפריאלי. חשד זה מעוגן במעורבותם של דיוקלטיאנוס ושל אריוס אפר במותו של נומריאנוס. עם מותו של קארוס התמנו שני בניו לשליטי האימפריה – קארינוס שלט בחלק המערבי ונומריאנוס קיבל את השליטה בחלק המזרחי. הוא היה מרוחק מענייני שלטון וצבא והפקיד את הכוח דה-פקטו בידי מפקד המשמר הפרטריני של קארוס – אריוס אפר. ביוזמת אפר הוחלט להפסיק את מסע המלחמה כנגד הסאסאנים ולסגת לכיוון הפרובינציות המזרחיות של האימפריה. במהלך המסע מנע אפר משאר הקצינים לבקר את נומריאנוס ומשהגיע השיירה לעיר ניקומדיה התגלה כי נומריאנוס מת וככל הנראה הורעל זמן מה לפני כן. במשפט השדה שאורגן על ידי קציני המטה קם דיוקלטיאנוס והצביע בחרבו על אפר, הכריז כי הוא רצח את הקיסר והרג אותו במקום. האספה שהתכנסה כבית משפט בחרה מיד בדיוקלטיאנוס לאוגוסטוס. אם מסתמכים על המקורות הרומאיים, הרי שאריוס אפר הוא מפקד המשמר הפרטוריאני היחיד שרצח שני קיסרים זה אחר זה.
בתקופת דיוקלטיאנוס נערכו רפורמות שעיקרן שינוי בתפקוד הפרפקט הפרטוריאני ופיצול המשמר לכל אחד מחברי הטטרכיה. כך נותק הקשר בין המשמר הפרטוריאני למפקדיו בעוד חיל המשמר, נותר במתכונתו המצומצמת. ברומא נתמנו ארבעה פרפקטים פרטוריאנים, אחד לכל שותף בשלטון, שבו היו למעשה ארבעה שותפים ששימשו כמפקדי הצבא, ממלאי מקום בתחום המשפט וראשי המערכת האזרחית, מאחר שהיו ממונים על הפקידים שניהלו את הדיוקסיות תחת התואר "ממלא מקום מפקד חיל המשמר הפרטוריאני" (vice praefecti praetorio). דיוקטליאנוס הקים יחידות משמר מתוך הצבא ובכך המשיך את הפיחות בחשיבותו ותפקידו של המשמר הפרטוריאני. כיחידות משמר ראש הוא הקים יחידה חדשה שנקראה בשם "יוביה ווהרקוליה" והורכבה, ככל הנראה, מיחידות מובחרות משני לגיונות חדשים שהוקמו על בסיס מגויסים מאזור איליריקום – מקום לידתו של דיוקטליאנוס – הלגיון החמישי יוביה, והלגיון השישי הרקוליה, שנוצרו כשלעצמם כדי לשמש כיחידות מגן לארמונו של דיוקטליאנוס בסירמיום. המשמר הפרטוריאני המשיך להתקיים ופעל מבסיסו ברומא, שבתקופה זו חדלה מלהיות מקום מושבו של הקיסר, וכך נותק מעמדת ההשפעה המסורתית של המשמר.
בית החולים המלכה אלכסנדרה
בתחילה, בית החולים היה בית חולים פרטי, אך בשנת 1950 הוא הפך לבית חולים ציבורי, השייך לממשלת טסמניה, שקישרה את שירותיו יותר ויותר לאלה של בית החולים רויאל הובארט.
בשנת 1980, מבנה בית החולים התיישן, ובית החולים נסגר ובמקומו נפתח אגף המלכה אלכסנדרה בבית החולים רויאל הובארט. בשנת 1999, אגף המלכה אלכסנדרה נסגר והפך לבית חולים פרטי שנקרא בית החולים הפרטי בהובארט.
המשמר הפרטוריאני
פירוק
המאבק בין שני הנושאים בתואר אוגוסטוס הגיע לשיאו באביב של שנת 312. על מנת לכפות את שלטונו כאוגוסטוס היחיד, קונסטנטינוס, שביסס את שלטונו ברחבי האימפריה, הכריז מלחמה על מקסנטיוס ויצא לאיטליה בראש צבא שמנה כ-40,000 חיילים. על אף שכוחותיו של מקסנטיוס היו גדולים יותר ככל הנראה, בהתנגשות הצבאית הראשונה בין השניים, שהתרחשה בצפון איטליה בחודשי הקיץ והאביב, ניצח קונסטנטינוס את הכוחות שמקסנטיוס שלח תחת פיקודו של מפקד המשמר הפרטוריאני רוסריוס פומפיאנוס (Ruricius Pompeianus), והחל להתקדם אל עבר רומא. ההכנות של מקסנטיוס להגנה על רומא כללו הגבהה של חומת העיר וסתימת השערים בחומה באזור הקסטרה פרטוריה.
קרב גשר מילביוס
קונסטנטינוס המנצח פעל למחוק כל אפשרות לערער את שלטונו. בשלושת החודשים שבהם שהה ברומא הוצאו להורג רבים מהפרטוריאנים ששרדו את הקרב ואת המעטים שנותרו בחיים פיטר וסילק. מיעוטם נשלחו לשירות בלגיונות לאורך הגבולות המערביים. בצעד סמלי אבל ברור הקירות הדרומיים והצפוניים של מחנה המשמר נהרסו ומה שנותר היו הקירות ששולבו בחומה האורליאנית. המחנה שנשא את שמו של המשמר היה גם שם נרדף לכל מה שהמשמר הפרטוריאני סימל לאורך המאות. הרס המחנה היה הצהרה ברורה שהפרטוריאנים נמחקו מההיסטוריה ובעיקר מעתידה של האימפריה. החלטתו של קונסטנטינוס ויכלתו להוציא אותה אל הפועל הייתה הפגנה שאין להבין אותה אלא כהפגנת-כוח פומבית, המביעה את יכולתו של השליט לאכוף את רצונו. זו הייתה החלטה חיונית עבור קונסטנטינוס על מנת לסלק כוח עוין בעל יכולת לגרום לאי יציבות שלטונית. בצעד משלים סולק הלגיון הפרתי השני שספטימיוס סוורוס הציב באלבה הסמוכה לרומא, ובכך שלל קונסטנטינוס את האפשרות של רומא להיות מרכז שלטון חלופי ומרכז אפשרי למרד נגדו.
מורשת
המשמר הפרטוריאני נותר לאורך ההיסטוריה הרומאית סמל לזהותה של האימפריה כישות המבוססת על כוח צבאי. ההיסטוריון המפורסם ובר הסמכא להיסטוריה של האימפריה הרומית אדוארד גיבון כתב בספרו המונומנטלי שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית כי המשמר הפרטוריאני פעל מתוך אמונה לא מבוססת שראתה בכוח שניתן למשמר כסחורה הניתנת למסחר, אמונה שהתבססה על תנאים פריווליגיים, קרבה של המשמר לכיסא השלטון ולקיסר בעצמו. לפי אחד המחקרים ההיסטוריים המודרניים מורשתו ההיסטורית של המשמר הפרטוריאני היא האזהרה שמנהיג המבסס את שלטונו על כוח, גם כוח המוסתר בכישרון בקישוטים וסמלים של סמכות לגיטימיות ותמיכה של אחרים, תלוי באחיזה ושליטה בכוח שגם אם הוא סמוי מעין הציבור יופעל ללא מצרים. קיסר שהתנהל בשיגיון, בחוסר יכולת לנהל ולהבין את מערך הכוחות, עלול היה לעורר את הכוח הסמוי מאחרי קלעי השלטון ולהפנות אותו נגד הקיסר עצמו. גיבון קבע בספרו כי האלימות חסרת הגבולות של המשמר הפרטוריאני הייתה התסמין הראשוני וסיבה להידרדרות האימפריה הרומית.
משרת הפרפקט הפרטוריאני לא נעלמה ממערכת השלטון הרומאית, אך עם פיזור המשמר נותקה המשרה מיחידת שומרי הראש ונותרה משרה שלטונית-ניהולית בכירה. לעיתים שימשו הפרפקטים הפרטוריאנים בתפקיד משנה לקיסר ולעיתים הוטל עליהם הפיקוד על יחידות צבא במערכה. המשרה התפתחה לכלל מערכת ממשל אזורית וחמש יחידות מוכרות מכתובות משנת 335 שנמצאו באנטיוכיה וקרתגו. פרפקט פרטוריאני הוצב בראש כל אחת מחמשת האזורים הגאוגרפיים המוגדרים. במסמך ההיסטורי נוטיטיה דיגניטטום, המפרט את המבנה האדמיניסטרטיבי של האימפריה בסוף המאה הרביעית, מוזכרים הפרפקט הפרטוריאני הממונה על איטליה, הפרקפט הפרטוריאני של גאליה, הפרפקט של המזרח, והפרפקט של איליריה. בסמוך לתיאור המשרה מצוין כי הם "אנשים מצוינים" (vir illustris), והדבר מצביע על כך שנושאי המשרה היו חלק משדרת השלטון הגבוהה ביותר.
סופו ההיסטורי של המשמר הפרטוריאני לא סימן את הסוף ליחידת שומרי ראש שליוו את שליטי האימפריה הרומית או את שליטי האימפריה הביזנטית, אך עם זאת הזמנים המשתנים דרשו שיחידה זו תהיה שונה באופן מהותי מהמשמר הפרטוריאני. בראש ובראשונה קיום של יחידה צבאית עם בסיס מבוצר ברומא או בכל אחת מערי הבירה העתידיות של האימפריה היה בגדר חבות ועול, שהיו בגדר איום על יציבות השלטון, ולכן פורקה הקסטרה פרטוריה ולא הוקמה מחדש. מעבר לכך, צרכים אסטרטגיים של האימפריה שהצריכו את הקיסר ליכולת מוביליות ותנועה על מנת להתמודד עם איומים משתנים לאורך כל גבולות האימפריה חייבו יחידת שומרי ראש קטנה וניידת. כך נוסדה יחידת סקולאי פלטינאי, שמנתה 500 חיילים – מקבילה יותר ליחידת הפרשים הקיסרית מאשר למשמר הפרטוריאני. היחידה הייתה תחת כפופה ישירות לקיסר. המסורת של יחידות משמר אישיות המשיכה לאורך ההיסטוריה, לעיתים כיחידות צבאיות ולעיתים כמשמר סמלי למעמד ושררה, אך יחידות אלו לא החזיקו את הכוח ולא היו במעמד של המשמר הפרטוריאני בשיאו. המשמר הוורנגי, ששמר על קיסרי האימפריה הביזנטית ונוסד על ידי בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית בשנת 988, הורכב משכירי חרב גרמאנים וסקנדינבים, שנחשבו לאמינים יותר מחיילים מרחבי האימפריה הביזנטית. המשמר השווייצרי נוסד על ידי האפיפיור יוליוס השני בשנת 1506. הוא כוח המונה כ־100 חיילים בלבד, שמשימתו להגן על ארמון האפיפיור ועל הכניסה לעיר, והאחראי לביטחונו האישי של האפיפיור. על אף שחיילי המשמר עוברים הכשרה צבאית מלאה והם מצוידים בכלי נשק מודרניים, הם עדיין לומדים להשתמש בחרבות, בגרזנים, בהאלברד ובכלי נשק עתיקים נוספים.
במחקר
באנגלית מודרנית, הביטוי "משמר פרטוריאני" מציין יחידה צבאית נאמנה ללא תנאים, הקשורה אישית לאנשים בעלי כוח ושררה. המפורסמת ביחידות אלו הייתה דיוויזיית האס אס הראשונה (או בשמה המלא דיוויזיית הלייבשטנדרטה אדולף היטלר) רגימנט שומרי הראש של אדולף היטלר. (לייבשטנדרטה הוא מונח בגרמנית עתיקה שפירושו הוא "שומרי ראש של מנהיג"). במחקר מקיף על יחידות העילית של האס אס מוצא החוקר מקס ויליאמס קווי דמיון בין רומא העתיקה לגרמניה הנציונל-סוציאליסטית של המאה ה-20, ובין יחידות המשמר ושדרת הפיקוד של האס אס, החל מהסממנים החיצוניים ובהם ההצדעה בסגנון הרומאי, הסגנון המילולי של ברכה למנהיג, העיטורים והסמלים של הנשר המעוטר על שלטים ודגלים. הדמיון הברור ביותר נמצא ביחידות המשמר עצמן, אותן מגדיר החוקר כמשמר פרטוריאני מודרני – ארגון שלא בחל באמצעים והיה בעל אידאולוגיה שראתה את הארגון עצמו כגוף בעל זכות קיום עצמאית ומעורבות עמוקה בכל פניה של המדינה.
גוף נוסף המושווה תדיר למשמר הפרטוריאני הם משמרות המהפכה האסלאמית, שתפקידו העיקרי להגן על המשטר האסלאמי השיעי הקיים כיום באיראן, וכן לשרת את האינטרסים של איראן במדינות זרות. פעילותם כוללת מימון של ארגוני טרור, אימונם, ארגונם והדרכתם, אספקת אמצעי לחימה ואף ביצוע פעולות טרור עצמאיות. מחקרים שנערכו מחוץ לתחומי איראן מציירים תמונה של גוף המוגדר בחלק מהמחקרים כ"משמר פרטוריאני" שמשתמש בכלים של כוח גלוי כמו גם במערכות בחירות וכלים סמויים, כדי לחדור אל מוסדות המדינה והכלכלה של הרפובליקה האסלאמית של איראן. על פי המחקרים, תהליכים דומים להפיכת המשמר הפרטוריאני מכוח משמר לגוף בעל אחיזה בשלטון מתחוללים במשמרות המהפיכה שחרגו מתפקידם המקורי כמיליציה פרו-חומיינית בשנת 1979 והפכו לגוף חברתי-פוליטי-כלכלי-ביטחוני עצום בעל אינטרסים נרחבים ועצמאיים, שאינו בוחל בשימוש בכל אמצעי להעמקת השפעתו. על פי המחקרים, האסטרטגיה של משמרות המהפכה כוללת שימוש בכלים של השתלטות על מערכות שלטון על ידי אמצעי כפייה אלקטורליים ובמקביל לחדירתם הסמויה לכלכלה ולמוסדות המדינה.
המונח התרחב לשימוש תדיר במחקרים במדע המדינה על מנת לתאר מערכות יחסים לא מאוזנות בין המוסדות והמערכות האזרחיות למערכות הצבאיות, מערכות יחסים בהן מאזן הכוחות נוטה לכיוון מיליטריזם ובהן הצבא נוטל סמכויות ומשאבים מהמדינה והעומד בראשה. במאמר בכתב עת העוסק במדע המדינה ונושא את הכותרת "המשמר הפרטוריאני" מתאר החוקר את ההשפעה ההולכת וגוברת של הצבא האמריקאי דרך שדרת הפיקוד העליונה שלו על המערכות האזרחיות, וזאת בתקופה בה אין לצבא עיסוקים הקשורים לאיומים חיצוניים.
תפיסה דומה של תפקידו של הצבא האמריקאי כקבוצה בעלת פריבילגיות משמעותיות עולה בספר המחקר הסוציולוגי של מייקל גמבונה על "וטרנים", מעמד החיילים המשוחררים, שמהווים קבוצה אמריקאית אקסקלוסיבית. קבוצה זו נוצרה עם סוף מלחמת וייטנאם, שלאחריה רק חלק זעיר מהאמריקאים מצטרפים לשירותים המזוינים, מה שהופך את החיילים המשרתים והמשוחררים, לטענת הספר, לפרטוריאנים מודרניים, המופרדים מהחברה לצמיתות על ידי מערכת ערכים ופריבילגיות ייחודיות.
השימוש בדימוי הישיר של חיל משמר נמצא בשימוש בעיתונות לעיתים קרובות והעיתון וול סטריט ג'ורנל רואה הקבלה בין השירות החשאי של ארצות הברית למשמר הפרטוריאני. על פי העיתון, כאשר ממשל ביל קלינטון ביקש מבית משפט הפדרלי ליצור הרשאה חדשה וגורפת של "פונקציית הגנה" על מנת להפוך את השירות החשאי מארגון אכיפת חוק לגוף, אותו מכנה העיתון "משמר ארמון", ומציין כי יצירת מעמד הפרטוריאנים החדשים יבואו עם השלכות משפטיות והיסטוריות מסוכנות."
ג'ון סטוקוול, שהיה קצין בCIA, השתמש בתואר ה"משמר הפרטוריאני" בהתייחסו לארגון הביון בספרו "המשמר הפרטוריאני: תפקידה של ארצות הברית בסדר העולמי החדש" The Praetorian Guard: The U.S. Role in the New World Order שפורסם בשנת 1991 ,בו הוא מותח ביקורת וחושף מעשים שלטענתו בוצעו על ידי ה CIA בשליחות ממשלת ארצות הברית ובניגוד לחוק הבינלאומי. בספר זה השימוש במושג "משמר פרטוריאני" מתייחס לארגון שמקדש את המטרה בכל אמצעי ופועל לטובת הארגון ולפי תפיסה שכל האמצעים כשרים.
השימוש במשמר הפרטוריאני כדימוי לכוח או שיטה בעלת השלכות שליליות על מערכות שונות לא מצטמצם לתחום ההיסטוריה הצבאית ונמצא בשימוש בדיסציפלינות אחרות כגון כלכלה – כך במחקר מדעי על כוחות שאיפשרו את המשבר הכלכלי של שנת 2008 כותבים החוקרים כי התנאים ההיסטוריים והתרבותיים ערערו את החיים הציבוריים בארצות הברית, אותם הם מכנים "הזמנים הפרטוריאניים", המתאפיינים בשחיתות. תוך התמקדות באינדיבידואליזם ובדומיננטיות של הרציונליות הטכנית, שהחמירה בעקבות עלייתה של תפיסת כוחות השוק ככוח היחיד הראוי לגישה זו, קוראים החוקרים "הצבת האכזריות במקום הראשון". הכותבים גורסים כי הבנת התנאים הנוכחיים כ"פרטוריאניים" מביאה למסקנה שהדרך לשיקום מתחילה בהתמקדות בעוולות נגד הציבור. פעולה זו עשויה למנוע פגיעה נוספת במרקם החברה והמוסדות.
בעת המודרנית
הדימוי של המשמר הפרטוריאני בתרבות המודרנית הוא של יחידה המזוהה עם מעשים מרושעים וכמי שלא בחלו באמצעים ואפילו ברצח והחלפה של קיסרים. לעיתים רחוקות מוצגים הפרטוריאנים באור אחר. ביצירה אני, קלאודיוס (באנגלית: I, Cloudius) רומן היסטורי וסדרת טלוויזיה בריטית (שנוצרה בעקבותיו) על חיי הקיסר הרומי קלאודיוס וסביבתו הקרובה, ששודרה במקור על ידי ה-BBC בשנות ה-70, קיימת נוכחות של המשמר הפרטוריאני ברוב הפרקים של הסדרה. הם מופיעים ברקע כמעט כחלק מהתפאורה, יותר מאשר כמשתתפים פעילים. מדי פעם הם מעורבים בהשלטת מדיניות של טרור כתליינים, כייצוג חזותי של הכוח האימפריאלי.
בסרט גלדיאטור, המתרחש בתקופת הקיסר קומודוס, נוכח המשמר הפרטוריאני לכל אורך העלילה, החל מסצינות הפתיחה בה מוצג המשמר ככוח לוחם. לאורך שאר הסרט הם נראים בתלבושות שונות, אבל תמיד בתור היריבים חורשי הרע כנגד הגיבור. באחת הסצינות, הקרובה ביותר לתיאורים של פעילות המשמר במקורות עתיקים, נראית יחידה של פרטוריאנים שנשלחים לעצור את הסנטור הנחשד בקשר כנגד הקיסר. החיילים מתגלים על ידי עבד, המודיע לאדונו שהם מתקרבים, אך הסנטור הולך בשקט עם הפרטוריאנים לגורלו הקבוע מראש.
בסיפורת, בעיקר בסוגה של רומן היסטורי, המשמר הפרטוריאני, חייליו וקציניו, משמשים כדמויות משכנעות מלאות רוע או כאויב, אך לעיתים מופיעה דמות של איש המשמר הפרטוריאני כגיבור שעשה כברת דרך וחצה את הקווים המפרידים בין טוב לרע. בספר "אופטימוס: המשמר הפרטוריאני" שפורסם בשנת 2006 (אנגלית: Optimus: Praetorian Guard) מאת פ.מ פרסקוט, איש המשמר הפרטוריאני ממיר את דתו, מאמץ את הדת הנוצרית ומצטרף לקבוצה של נאמנים למען קיסר נוצרי במאה הראשונה לספירה. הרומן "הפרטוריאני" מאת סיימון סקראו, שיצא לאור בשנת 2011, הוא רומן של תככים, המתרחש בשנת 50 לספירה ובו הגיבור הנאמן לקיסרות מתמודד עם בגידה בשורות המשמר שראשיו תומכים בחזרה של רומא לשיטת השלטון של הרפובליקה. החוקרת סנדרה בינגהם (Sandra Bingham), המתמחה במחקר על המשמר הפרטוריאני, קובעת כי ספרים אלה אינם דבקים באמת ההיסטורית והתיאורים בהם עוקבים באופן רופף אחר האירועים ההיסטוריים לטובת העלילה הבדיונית.
הסופר הצרפתי ז'אן לרטגוי (Jean Larteguy) כתב בשנת 1961 ספר בשם "הפרטוריאנים", בהתבסס על אירועי מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הספר מתאר קבוצה של צנחנים צרפתים המשרתים במלחמת אלג'יריה והם למעשה ה"פרטוריאנים". הם בוחרים לבצע פעולות לא-מוסריות על פי שיקול דעתם, מאחר שלפי אמונתם האידיאל של צרפת הוא מעל ערכי המוסר, ומחשש לאובדן נוסף של כבוד צרפתי. בספר זה לרטגוי מתאר את המהות הבלתי משתנה של לוחמה: האופי המכוער של המלחמה המודרנית והפער הבלתי ניתן לגישור לכאורה בין חוויותיהם של חיילים ושל חוויות האזרחים שהם משרתים.
בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים מופיעה קבוצה קטנה של 8 לוחמים הקרויה "משמר העילית הפרטוריאני" (אנגלית: The Elite Praetorian Guard), שנוצר ופותח עבור מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי הסרט השמיני בסאגת מלחמת הכוכבים, שיצא לאקרנים ב-15 בדצמבר 2017. הפרטוריאנים הופיעו לראשונה בספר "מלחמת הכוכבים: סיפורי הכוח" שקדם ליציאת הסרט. ריאן ג'ונסון, התסריטאי והבמאי של "אחרוני הג'דיי", ציין בראיונות כי דמויות "המשמר הפרטוריאני" בסרט נבראו על בסיס המשמר הפרטוריאני הרומאי, אבל הכוריאוגרפיה והלבוש שלהם שאב את השראתו מתרבות הסמוראי, וזאת בניגוד למשמר המלכותי של הקיסר, שנראה מאוד רשמי וטקסי.
בשנת 2003 יצא משחק מחשב בסוגת טקטיקה בזמן אמת בשם "הפרטוריאנים" על ידי חברת "פיירו" הספרדית (Pyro Studios). המשחק מבוסס על המסעות ההיסטוריים של יוליוס קיסר בגאליה ובבריטניה ואירועי מלחמת האזרחים של קיסר במהלך המאה ה-1 לפני הספירה. השחקן שולט ברפובליקה הרומית, במצרים או בשבט ברברי. למרות שמו, המשחק לא שם דגש על המשמר הפרטוריאני.
המשחק Civilization IV הוא הגרסה הרביעית של משחק האסטרטגיה ציוויליזציה, שיצא בשנת 2005. המשחק הוא משחק אסטרטגיה מבוסס תורים, שבו השחקן מגלם מנהיג של תרבות עתיקה ועליו להובילה במהלך 6,050 שנות היסטוריה (מ-4000 לפנה"ס עד שנת 2050). על השחקן לבנות ערים, לחקור טכנולוגיות ולהתמודד עם תרבויות אחרות על ידי דיפלומטיה, הסכמי סחר ומלחמות. אחת התרבויות היא התרבות הרומאית שעיקר כוחה הוא כוח צבאי שנשען על יחידת העילית "המשמר הפרטוריאני".
הכלאה לאחור
הכלאה לאחור היא סוג של מניפולציה מלאכותית לרבייה של בעלי חיים מבויתים במטרה ליצור מחדש בעלי חיים בעלי תכונות חיצוניות (פנוטיפ) הדומות לאלה שהתקיימו אצל אבותיהם שנכחדו. למרות שפעילות של הכלאה לאחור אכן יכולה "ליצור" בעל חיים הדומה בתכונותיו החיצוניות, מתקיים באותה נישה אקולוגית ואף דומה במספר מאפיינים גנטיים לאלה של אבותיו, הרי שמאגר הגנים המקורי של בעל החיים שנכחד אינו ניתן לשחזור.
למעשה, הכלאה לאחור אינה יוצרת מחדש את בעל החיים שהוכחד אלא לכל היותר בעל חיים המזכיר בחלק ממאפייניו החיצוניים את אבותיו.
רקע
מטרת הרבייה לאחור היא לשחזר את מראהו ותכונותיו החיצוניות של בעל חיים שנכחד ואשר השתמרו אצל צאצאיו המבויתים. בדרך הטבע, רק פרטים המסתגלים לשינויים בסביבתם מצליחים לשרוד ולהתרבות. בני האדם מחזקים וממשיכים להשביח באמצעות הכלאה מלאכותית תכונות נוספות המאפיינות את אותם בעלי חיים בהם נעשה שימוש תעשייתי או חקלאי. כתוצאה מכך, מאפיינים אחרים המשפיעים על ברירה טבעית אינם באים לידי ביטוי בדורות הבאים של אותם בעלי חיים שהפכו למבויתים ואלה למעשה השתנו במידה רבה בתכונותיהם הגנטיות והחיצוניות משל אבותיהם הפראיים. ההכלאה לאחור מנסה לבודד ולשמר את אותן תכונות הבאות לידי ביטוי חיצוני באמצעות תהליך רבייה מלאכותי.
במקרים רבים, המידע אודות אבות השושלת הפראית של בעל החיים מתקבל משלדים ובמקרים אחרים גם מתיאורים בכתבים וציורים היסטוריים. כלומר, בהיעדר עדות ראייה ישירה, גם צורתם החיצונית אינה ודאית. על מנת לאשר את הקרבה הגנטית בין בעל החיים המודרני לאבותיו יש צורך בבדיקה ואישור הן של הגנום המיטוכונדריאלי והן של הגנום הגרעיני. ניתן להשיג הצלחה מסוימת בשחזור מראהו ותכונותיו החיצוניות של בעל חיים שנכחד באמצעות הכלאה לאחור של בעלי חיים מבויתים מכיוון שפעילות ההכלאה המלאכותית שבוצעה על ידי בני האדם במשך הדורות כוונה לצורכי השבחה של תכונות מסוימות בלבד ולא השפיעה על מנגנונים גופניים אחרים כגון עיכול. בעלי חיים מבויתים רבים שימרו גם תכונות התנהגותיות שאפיינו את אבותיהם הפראיים כגון תכונת העדריות בבקר או החברתיות אצל הכלבים וכן כושר ההישרדות כפי שהוכיחו בעלי חיים מבויתים שנמלטו או ננטשו בטבע.
שימוש
הכלאה לאחור יכולה להיות שימושית לצורכי שימור ביולוגי מכיוון שהיא יכולה לתרום להשלמת הפער האקולוגי שנוצר כתוצאה מהכחדת בעלי חיים פראיים על ידי בני האדם. ככל שתכונות העדפת תזונה מסוימת, התנהגות חברתית, עמידות מול איתני הטבע, אינסטינקטים לצורכי הגנה בפני טורפים, ציד ומראה חיצוני יהיו דומים לאלה שהתקיימו אצל האבות הפראיים, כך יש לצפות גם לתפקוד דומה לזה של אבותיהם. שחרור שלהם לטבע ימלא חלל בנישה האקולוגית ויאפשר יצירה של דינמיקה טבעית בין המינים בתוך המערכת הטבעית.
שור הבר
רעיונות לשיחזור שור הבר שנכחד באמצעות הכלאה לאחור של בקר הבית עלו כבר בשנת 1835 לערך. בשנות ה-20 ניסו האחים היינץ ולוץ הק (Heck) להכליא בקר מזנים מרכז אירופאים עם זני בקר מדרום אירופה. התוצאה הייתה בקר שזכה לכינוי "בקר הק" ואשר דמה במידה מסוימת לשור הבר הפראי בעיקר בצבעו ובמבנה הקרניים שלו. החל משנת 1996 נעשו ניסיונות להכלאה של בקר הק עם זנים פרימיטיביים מחצי האי האיברי, שורי קרב וזן איטלקי גדול ממדים, במטרה להגדיל את הדמיון החיצוני. התוצאה הייתה יצירת זן בשם "בקר טאורוס" אשר התקרב עוד יותר במראהו החיצוני לשור הבר. ניסיון נוסף היה להכלאה וגידול בשמורות טבע של זנים פרימיטיביים מדרום אירופה עם בקר מאזור ההיילנדס בסקוטלנד.
סוס פרא אירופאי
טרפן הוא כינויו של סוס הפרא האירופי המהווה תת-מין של סוס הפרא. הפרט האחרון נכחד ברוסיה בשנת 1909. בשנות ה-40 ניסו האחים הק להכליא סוס מגזע "קוניק" פולני עם סוסי פרא ממרכז אסיה וסוסי פוני מצפון אירופה. הסוס שהתקבל מן ההכלאות הללו כונה "סוס הק". בשנים שלאחר מכן נמשכו הכלאות של סוסי הק עם גזע הקוניק עד שכיום הפכו כמעט דומים לחלוטין. ישנן טענות כי פוני מזן אקסמור החי בטבע בדרום אנגליה משמר גם הוא את תכונותיו של סוס הפרא האירופי ואף דומה במראהו החיצוני לאלה המופיעים בציורי מערת לאסקו.
זאב
למרות שהזאב שהוא אביו הקדמון של כלב הבית לא נכחד הרי שתכונותיו החיצוניות היוו מטרה למספר ניסיונות הכלאה לשיפור של זני כלבים כגון "כלב הצפון האינואיטי" ו"כלב טמסקאן". כל אלה הם הכלאות של כלבים מגזעים של רועה גרמני והאסקי אשר נבחרו לצורכי השבחת תכונותיהם החיצוניות בדומה לזאבי הפרא.
קואגה
הקואגה היא תת-מין נכחד של הזברה, אשר הייתה מצויה בעבר במספרים גדולים במושבת הכף של דרום אפריקה ובחלק הדרומי של מדינת אורנג' החופשית. קואגת הבר האחרונה נורתה כנראה בשנות ה-70 המאוחרות של המאה ה-19, והפרט האחרון שנותר בחיים בשבי, נקבה, מתה ב-12 באוגוסט 1883 בגן החיות ארטיס מגיסטרה באמסטרדם.
בשנת 2016, הכריזה קבוצת מדענים המכונה "פרויקט קואגה" כי הצליחו להחיות מחדש את הקואגה על ידי הכלאה סלקטיבית. לטענתם, מכיוון שהקואגה היא תת-מין של זברת-המישור, לקחו המדענים זברות מזן זה ובעזרת הכלאה לאחור הצליחו לאחר 5 דורות של צאצאים, להחיות כמה פרטי קואגה מחדש. הידיעה עוררה גם כעס בקרב מדענים, ולכן נקראו הקואגות החדשות ראו-קואגה, כדי להבדיל אותן מאבותיהן.
התרסקות מטוס הססנה 206 בקולומביה (2023)
ב-1 במאי 2023 התרסק מטוס קל מסוג ססנה 206 בג'ונגל, במחוז קקטה שבקולומביה. על המטוס היו שבעה אנשים ששניים מהם נהרגו בהתרסקות - הטייס ונוסע נוסף, ואילו אם וארבעת ילדיה הצליחו לשרוד. לאחר מספר ימים מתה האם הניצולה מפצעיה, והילדים, שהיו בגילאים 11 חודשים עד 13 שנים, הצליחו לשרוד לבדם 40 יום ביערות הגשם עד שחולצו על ידי צבא קולומביה וקבוצות מתנדבים נוספות.
השתלשלות האירועים
בבוקר 1 במאי 2023 יצאה טיסת צ'רטר פנימית מנמל התעופה אראקוארה לכיוון סן חוזה דל גואביא שבקולומביה, מרחק של 350 ק"מ. הטיסה בוצעה במטוס ססנה 206, שהופעל על ידי חברת אוויאנליין צ'רטרס. בשעה 7:34 בבוקר (שעון מקומי) ביצע הטייס קריאת מצוקה שבה דיווח על תקלה במנוע. זמן קצר לאחר מכן אבד הקשר עם הטייס והמטוס. בתגובה לכך חיל האוויר של קולומביה שלח מיד מסוק באסלר BT-67 ומסוק בל הואי לסרוק את האזור.
הנוסעים והצוות
במטוס היו הטייס, הרננדו מורסיה מוראלס, ושישה נוסעים: האם, מגדלנה מוקוטוי ולנסיה, עם ארבעת ילדיה בני 13, 9, 4 ו-1 ומנהיג ילידים מקומי, הרמן מנדוזה הרננדס. הטייס ומנדוזה מתו בפגיעה, ולאחר ארבעה ימים אם המשפחה מתה גם כן, ואילו ארבעת האחים הצליחו לשרוד במשך 40 ימים. המשפחה הייתה חלק מהוויטטו, קבוצה ילידית המכירה את סביבת הג'ונגל, וחבריה לומדים לצוד, לדוג וללקט מזון מגיל צעיר.
חיפוש והצלה
לאחר התרסקות המטוס ולאחר שנמצאו על ידי הרשויות, סיפרו הילדים כי אמם הפצירה בהם "לעזוב (אותה) ולחפש עזרה".
ארבעת הילדים נטשו את אזור התרסקות המטוס והחלו לשוטט ביער. הילדים שרדו הודות לחינוך והידע שרכשו על הצומח ביערות הגשם בשל היותם חלק משבט הילידים ויטטו, ושרדו באמצעות אכילת עלי שיח מניהוט מצוי (קסאווה), שאריות קמח ממטען המטוס, פירות עץ הבקאבה וזרעים ופירות נוספים שהיו מצויים בסביבתם הקרובה.
חיפוש
קבוצות ילידים מקומיות וצוותי חיפוש והצלה של צבא הקולומביאני וקהילות ילידים מקומיות החלו לחפש באזור ההתרסקות המשוער אחר שברים ושרידים. ב-15 במאי, כשבועיים לאחר ההתרסקות, הם הצליחו לאתר את הריסות מטוס הססנה. בתחילה, נשיא קולומביה גוסטבו פטרו צייץ בטוויטר כי הילדים נמצאו באותו זמן, אך חזר בו פחות מ-24 שעות לאחר מכן. משלחות החיפוש מצאו חפצים השייכים לילדים כמו בקבוק שתייה של ילד, ועקבות של מקלט מאולתר, המצביעים סיכוי שהילדים עדיין בחיים. כשבוע לאחר מכן, נמצאה באזור טביעת רגל קטנה. משלחות החיפוש פיזרו רמקולים ברדיוס של 1.6 ק"מ (1 מייל) אשר שימשו לשידור הודעות בשפת ויטטו הממליצים לילדים להישאר במקום אחד כדי שהמחפשים יוכלו למצוא אותם. ראש המכון הקולומביאני לרווחת המשפחה אמר שהעובדה ש"הג'ונגל היה בקציר" סייעה לילדים למצוא ולאכול פירות בשלים.
הצלה
ב-10 ביוני 2023, כ-40 יום לאחר ההתרסקות, נמצאו ארבעת הילדים ופונו לבוגוטה בירת קולומביה לקבלת טיפול רפואי. לדברי המחלצים, הילדים סבלו מתת-תזונה ומעקיצות חרקים רבות, אך ללא בעיות בריאותיות משמעותיות. בחיפושים אחר הילדים השתתפו כ-150 חיילים ומחלצים ו-200 מתנדבים מקבוצות ילידים מקומיות, כאשר הילדים נמצאו על ידי כלבי חיפוש והצלה. נשיא קולומביה פטרו אמר שזו "דוגמה להישרדות שתישאר בהיסטוריה".
קרב משמורת
לאחר חילוץ הילדים, סבם מצד אמם, נרסיסו מוקוטוי, ביקש להעביר את הילדים קרוב יותר למשפחתם בווילאביצ'נסיו. מאבק משמורת התפתח בין אביהם של שני הילדים הצעירים, מנואל ראנוק, לבין סבם, שהגיש טענות לאלימות במשפחה נגד אביהם. לשני הילדים הגדולים יש אב אחר ולראנוק לא ניתנה גישה אליהם בעקבות התאונה. החל מ-13 ביוני, הסוכנות להגנה על ילדים החלה לראיין קרובי משפחה כדי לקבוע מהו הסדר המשמורת המתאים ביותר לילדים, וציינה שהיא חוקרת את הטענות להתעללות במשפחה.
ג'קו אייזנברג
יעקב (ג'קו) אייזנברג (נולד ב־30 בנובמבר 1980) הוא זמר ויוצר ישראלי, זוכה העונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד". בשנת 2021 השתתף ג'קו בתוכנית הריאליטי "האח הגדול".
ביוגרפיה
אייזנברג נולד וגדל בנתניה. בנם של מרים ורוברט, יוצאי מצרים. כשהיה בן 10 נפטר אביו מדום לב, לאחר שנתקף חרדה במהלך מלחמת המפרץ. בגיל 13 החל להופיע בטקסי בית־ספר. לאחר שסיים לימודיו בתיכון "אלדד" פנה לתחום המוזיקלי, למד נגינה בפסנתר, גיטרה, תופים ובס והחל להופיע בארץ, עם חומר מקורי שיצר בסגנונות הרוק וההיפ הופ ועם גרסאות כיסוי לשירים ישראליים מוכרים. הקים יחד עם חברו, גיא אליהו, את הלהקה "ג'אמוס" אשר מנגנת מוזיקת היפ-הופ אלקטרונית. במקביל לעשייה המוזיקלית, עבד אייזנברג למחייתו במלצרות, ובנוסף עבד כברמן במספר מקומות וכמוכר בחנות, יחד עם עיסוקו כזמר חתונות, וגנן. בשנת 2003 הוציאו "ג'אמוס", יחד עם אייזנברג, את אלבום הבכורה שלהם – "שים ת'ראש בצד", והחלו להופיע בפסטיבלים ובאירועים שונים.
אייזנברג שוחרר כחוק משירות בצבא, בין היתר בשל היותו בן יחיד לאם אלמנה.
כוכב נולד
באודישן הראשון של אייזנברג לתוכנית ביצע את אחד משיריו המקוריים: "נרדם על החולות", אותו ביצע פעם אחת בתוכנית יחד עם המתמודדת נירית מיליס, ואף פעם אחת בגמר יחד עם נינט טייב, הזוכה של תחרות "כוכב נולד" הראשונה. ב־31 באוגוסט, כשבוע לפני תוכנית הגמר, הוציא אייזנברג סינגל, כחלק מ"כוכב נולד", בשם "נשארתי נורמלי", אותו כתב והלחין בדומה ל"נרדם על החולות".
הראיון ל"ידיעות אחרונות"
זמן קצר לאחר זכייתו עורר אייזנברג סערה תקשורתית, עקב התבטאויות בעייתיות בתקשורת בנושא אי-גיוסו, וחשיפת שיר שהוקלט 4 שנים קודם לכן במסגרת ההרכב "ג'אמוס". לאחר מכן חלה ירידה בפופולריות של אייזנברג. בריאיון ב"ידיעות אחרונות" סיפר על העובדה שלא-גויס לצה"ל, ואף שאינו מתחרט על כך. הראיון הוביל לתגובות חריפות בציבור במיוחד על רקע סיומה של מלחמת לבנון השנייה, וראש מועצת עומר, פיני בדש, קרא להחרמתו, קריאה שזכתה לתמיכתם של ראשי רשויות מקומיות. באותו ראיון התבטא אייזנברג בחריפות כנגד הזמר רמי קלינשטיין. חברת התקליטים הליקון חזרה בה מכוונתה להוציא אלבום של אייזנברג בשל התבטאות זו. אייזנברג בחר להתנצל בפני אלו שנפגעו מדבריו במסגרת טקס אנשי השנה בערוץ 2, ובאופן ספציפי בפני המשפחות השכולות. אייזנברג אמר כי החליט לבטל את הופעותיו המתוכננות ולקחת פסק זמן. אכן, במשך יותר מחצי שנה לאחר הזכייה, לא הופיע אייזנברג בתקשורת או בהופעות חיות, ונעלם מעין הציבור. יותר משנה לאחר החרמתו של אייזנברג, בתוכנית "המושכים בחוטים" המשודרת בהוט בידור ישראלי, התנצל מנכ"ל הליקון רוני בראון. הוא הודה שכשל בשיקול הדעת ונסחף להמולה סביב אייזנברג.
לאחר כוכב נולד
ב-13 במאי 2007 הוציא אייזנברג את הסינגל "קשה לי לא להתרגש" שכתב והלחין, ושר כדואט עם מאיה רוטמן. השיר היה שיר האודישנים של העונה החמישית של התוכנית "כוכב נולד", והפך ללהיט ברחבי הארץ.
ב-1 בינואר 2008 יצא לאור אלבום הבכורה, "ג'קו אייזנברג", בהפקת לואי להב. האלבום מכיל 12 שירים אותם כתב והלחין טרם השתתפותו בתוכנית "כוכב נולד". יצאו מתוכו הסינגלים "שר שר", "גרמת לי ללכת", גרסת אולפן חדשה לשיר "נרדם על החולות" ו"צורח". במקביל החל אייזנברג במסע הופעות ברחבי הארץ, כאשר מופע ההשקה התקיים במועדון הבארבי בתל אביב ב-13 במרץ ולאחר מכן הופיע ברחבי הארץ עם ההרכב.
בשנת 2010 ירד מהארץ ועבר להתגורר באמסטרדם שבהולנד, ובשנת 2012 שב לישראל. בספטמבר אותה שנה הוציא את הסינגל "התחלה", המתאר את רצונו להתחיל מחדש בישראל. השיר לווה בקליפ בהפקה עצמית אשר צולם ברחובות אמסטרדם.
בפברואר 2013 השתתף בפרויקט "פנסים" של המוזיקאי אלירן אביתר לוי, שם הופיע עם השיר "השרב נשבר".
בספטמבר 2015 הצטרף ג'קו למופע בשם: " Just The Way You Are", מופע מחווה לשירי אלטון ג'ון ובילי ג'ואל יחד עם הזמרים עדי כהן ואילן ליבוביץ, בניצוחו של דוד קריבושי ובליווי נגנים נוספים.
באפריל 2018 הפיק מוזיקלית את אלבומו של הזמר גיל אבידן קסנר.
ב-29 בינואר 2019, הוציא אייזנברג סינגל בשם "הימים", מתוך האלבום השני.
ב-14 באוגוסט 2019, הוציא אייזנברג סינגל נוסף מהאלבום, בשם "לא מובן מאליו".
ב-6 באוגוסט 2020, הוציא את השיר "לא יכול עליי" בשיתוף פעולה עם הזמר-יוצר רון נשר.
ב-1 באוקטובר 2020 זכה בתואר "זמר השנה" במצעד הרוק הישראלי השנתי תש"פ של "רדיו זה רוק".
ב-10 ביולי 2021 החל אייזנברג להשתתף בתוכנית המציאות "האח הגדול". במהלך כניסתו ל"בית האח הגדול", ביצע את שירו "קשה לי לא להתרגש". במהלך שהותו בבית שוחררו שיריו "לבד" ו"קולות". הוא הודח בהדחה השישית.
איגרת רשות
מספר שיטות נאמרו בעניין מהי "איגרת רשות":
מבחינה הלכתית
בתלמוד ישנו דיון האם מותר לקרוא באיגרת רשות בשבת, והאם מותר לכתוב איגרת כעין זו בחול המועד. להלכה נפסק שמותר לכתוב איגרת רשות בחול המועד. הראשונים נתנו כמה טעמים להיתר הכתיבה. לדעת הרמב"ם הוא משום שאין אדם מדקדק בתיקון הכתיבה והיא נחשבת כמעשה הדיוט
אנדרו מקמהן
אנדרו רוס מקמהן (באנגלית: Andrew Ross McMahon; נולד ב-3 בספטמבר 1982) הוא זמר-יוצר אמריקאי. הוא היה הסולן, הפסנתרן וכותב המילים העיקרי של הלהקה Something Corporate והיוצר העיקרי של הלהקה Jack's Mannequin והוא מופיע בסולו תחת השם שלו ותחת הכינוי שלו Andrew McMahon in the Wilderness. ב-30 באפריל 2013, המיני-אלבום הראשון שלו, "The Pop Underground", יצא. האלבום הראשון שלו, "Andrew McMahon in the Wilderness" יצא ב-14 באוקטובר 2014. ספר הזיכרונות שלו, "Three Pianos", יצא ב-26 באוקטובר 2021.
ביוגרפיה
מקמהן נולד בקונקורד, מסצ'וסטס. משפחתו של מקמהן עברה דירות לעיתים קרובות מכיוון שאביו עבד בקמעונות. כאשר מקמהן היה בכיתה ד', המשפחה שהתה לזמן קצר בקליפורניה כדי לתמוך במשפחה של אמא שלו אחרי מות אחיה. לאחר מות אחי אמו, שהיה אמן, מקמהן קיבל השראה להתעסק במוזיקה והחל ללמד את עצמו פסנתר. משפחתו של מקמהן החליטה להשתקע בקליפורניה זמן קצר לפני שהגיע לכיתה ח'.
עבודה מוקדמת (1992–1998)
מקמהן החל לנגן בפסנתר בגיל 9. בשנה לאחר מכן, הוא החל לנגן סולואים בפסנתר לפני שהוא ידע לקרוא תווים. מאוחר יותר הוא החל לקחת שיעורים בפסנתר.
מקמהן הקים את להקתו הראשונה, Left Here, עם חברים מהתיכון וחברים לעתיד בלהקה Something Corporate, קווין "קלאץ'" פייג' על גיטרה בס ובריאן אירלנד על תופים ב-1997. למרות שהם זכו בתחרות להקות, הם התפרקו זמן קצר לאחר מכן. מקמהן הקליט אלבום דמו סולו בשם "Andrew McMahon" עם עזרתם של כמה מחבריו, כולל הגיטריסט ג'וש פרטינגטון אשר הוא פגש בשנה השנייה שלו בתיכון. ב-1998 הם הקימו את הלהקה Something Corporate יחד עם רובן הרננדז שניגן בגיטרת קצב.
Something Corporate (1998-2006, 2010, 2022-2023)
הלהקה קידמה את האלבום על ידי כך שהופיעה בהופעות ברחבי ארצות הברית, אשר כללו את הבמה המרכזית בפסטיבל ואנס וארפד טור. היא גם חיממה את ניו פאונד גלורי בסיבוב ההופעות האירופאי שלה. Something Corporate הוציאה את האלבום השני שלה, "North", בחברת גפן רקורדס בסוף 2003. מאז 2004, הלהקה לא נמצאת בחוזה עם אף חברת תקליטים.
ב-4 בדצמבר 2009, Something Corporate הודיעה על הופעת איחוד בפסטיבל Bamboozle Left 2010 והוסיפה לאחר מכן הופעה נוספת בפסטיבל Bamboozle Chicago 2010. באוגוסט 2010, הלהקה התאחדה לסיבוב הופעות. ב-3 בספטמבר 2022, Something Corporate התאחדה וביצעה חמישה שירים בהופעה לכבוד יום ההולדת ה-40 של מקמהן.
Jack's Mannequin (2004-2012)
הדחף המקורי לפרויקט הסולו של מקמהן Jack's Mannequin היה השיר "Locked Doors" שהוא הקליט בדצמבר 2003. הוא הרגיש שהשיר שונה מדי מחומר הקודם של Something Corporate. הוא הבין שאם הוא אי פעם יחליט להוציא אותו, הוא יעשה את זה באלבום סולו ולא באלבום של Something Corporate. בסוף קיץ 2004, חברי הלהקה הרגישו מותשים מחודשים של הופעות והחליטו על הפסקה.
האלבום הראשון של הלהקה שנקרא "Everything in Transit" יצא באוגוסט 2005. האלבום השני של Jack's Mannequin שנקרא "The Glass Passenger" יצא בספטמבר 2008. האלבום השלישי של Jack's Mannequin שנקרא "People and Things" יצא באוקטובר 2011.
ב-12 בנובמבר 2012, Jack's Mannequin הופיעה בהופעה האחרונה שלה תחת השם הזה. ביוני 2013, יצא דיסק ו-DVD של ההופעה ששניהם נקראו "Live From The El Rey Theatre".
עבודת סולו (2012–2013)
ב-25 באוגוסט 2012, האתר של Jack's Mannequin הפנה לאתר andrewmcmahon.com. מקמהן החליט להוציא מוזיקה חדשה תחת השם שלו. יחד עם הבטחה למוזיקה חדשה, הוכרז שהוא יחמם את פאן בסיבוב ההופעות שלהם בתחילת 2013 ויצא לסיבוב הופעות באביב 2013. בהופעות הסולו של מקמהן השתתפו ג'יי מקמילן ומייקי "דה קיד" ווגנר מ-Jack's Mannequin, וג'ו באלרו, זאק קלארק וג'רמי האצ'ר.
ב-30 באפריל 2013, מקמהן הוציא את המיני-אלבום "The Pop Underground" בהפקתם של מאר ויליאמס וטוני הופר. הוא הופיע עם להקה O.A.R בסיבוב ההופעות שלהם Sounds of Summer באוגוסט. ב-2 באפריל 2013 יצא הסינגל "Synesthesia".
Smash (2013)
בינואר 2013, מקמהן נכלל ברשימת יוצרי השירים לעונה השנייה של הסדרה של NBC "סמאש".
מקמהן תרם שלושה שירים לעונה השנייה, "I Heard Your Voice in a Dream", "Reach for Me" ו-"I'm Not Sorry". השיר "I Heard Your Voice in a Dream" זכה לשבחי המבקרים והיה מועמד לפרס אמי למוזיקה ומילים.
תקופת Self-Titled Album (2014-2017)
ב-11 ביולי 2014, מקמהן פרסם באתר שלו שהמהלך הבאה בקריירה המוזיקלית שלו יהיה להופיע ולהוציא מוזיקה תחת הכינוי Andrew McMahon in the Wilderness.
ב-16 ביולי 2014, הוא הוציא את הסינגל הראשון תחת הכינוי הזה בשם "Cecilia and the Satellite" על שם בתו סיסליה. במהלך קיץ 2004, מקמהן הופיע עם מאט נתנסון וגאווין דגרו בהכנה לאלבום הסולו הראשון שלו, "Andrew McMahon in the Wilderness". האלבום יצא ב-14 באוקטובר 2014. מיני-אלבום בשם "The Canyons" יצא ב-20 בנובמבר 2015.
מקמהן חימם את ויזר ופאניק! אט דה דיסקו בסיבוב ההופעות שלהם Weezer & Panic! at the Disco Summer Tour 2016.
מקמהן כתב יחד עם לינדזי סטרלינג את השיר "Something Wild" וביצע אותו איתה. השיר הופיעה באלבום של סטרלינג "Brave Enough" והוא הופיע בכתוביות של הסרט "חברי הדרקון אליוט". הסינגל יצא ב-15 ביולי 2016.
תקופת Zombies on Broadway (2017-2018)
ב-8 בספטמבר 2016, מקמהן שחרר סינגל חדש תחת השם Andrew McMahon in the Wilderness בשם "Fire Escape". אלבום הסולו השני שלי, "Zombies on Broadway", יצא ב-10 בפברואר 2017. ב-6 בינואר, מקמהן הוציא את הסינגל "So Close". מקמהן יצא לסיבוב הופעות לקידום האלבום ב-2017 באמריקה הצפונית, בריטניה ויפן.
מקמהן ולהקתו חיממו את בילי ג'ואל בשלוש הופעות.
באפריל ומאי 2018 מקמהן הופיע בסיבוב ההופעות בשם "The Pen and Piano Tour: An Acoustic Evening with Andrew McMahon in the Wilderness and Friends".
תקופת Upside Down Flowers (2018-2022)
ב-18 במאי 2018 יצא הסינגל "Ohio" מתוך אלבום הסולו השלישי של מקמהן, "Upside Down Flowers". האלבום יצא ב-16 בנובמבר. ביום שיצא האלבום יצא הסינגל "Teenage Rockstars".
ב-6 בנובמבר 2019, מקמהן וזאק קלארק הודיעו שניהם שקלארק יעזוב את להקת Wilderness.
ב-2020, מקמהן הופיע בסיבוב הופעות בדרייב-אינים וביצע את כל האלבום "Everything in Transit" כדי לחגוג 15 שנה לאלבום יחד עם שירים אחרים של Something Corporate ו-Wilderness. באותה השנה הוכרז שמורגן פארוס תצטרף ל-Wilderness. ב-31 ביולי יצא הסינגל "Get On My Wave" שמקמהן כתב יחד עם קינג טאף. ב-1 בינואר 2021 יצא הסינגל "New Year Song".
ב-10 ביוני, הוכרז על סיבוב הופעות לקידום ספר הזיכרונות של מקמהן "Three Pianos".
בספטמבר, מקמהן ערך הופעה באנהיים, קליפורניה לחגוג את יום ההולדת ה-40 שלו. כחלק מההופעה, התרחש איחוד בהפתעה של Something Corporate.
תקופת Tilt at the Wind No More (2022-הווה)
ב-18 באוגוסט 2022, מקמהן הוציא את הסינגל "Stars". ב-10 באוקטובר יצא הסינגל "Skywriting". ב-16 בנובמבר יצא הסינגל "VHS". ב-22 בדצמבר יצא הסינגל "Built to Last". ב-11 בינואר 2013 יצא הסינגל "Lying On The Hood Of Your Car".
ב-11 בינואר מקמהן גם פרסם את שם אלבום הסולו הרביעי שלו, "Tilt at the Wind No More" האלבום אמור לצאת ב-21 במרץ 2023.
עבודות אחרות
ביולי 2006, מקמהן ייסד ארגון צדקה ללא מטרות רווח בשם "The Dear Jack Foundation" כדי לגייס כספים למחקר סרטן.
ב-26 באוקטובר 2021, מקמהן פרסם את הספר "Three Pianos: A Memoir".
חיים אישיים
ב-27 במאי 2005, מקמהן נאלץ לבטל את כל ההופעות הבאות שלו. אחרי בדיקה רפואית שהייתה קשורה למקרה של דלקת במיתרי הקול, מקמהן אושפז בבית חולים בניו יורק היכן שהוא אובחן בלוקמיה לימפוציטית חריפה ב-1 ביוני, אותו היום שבו הוא סיים להקליט את "Everything in Transit".
מקמהן התחתן עם קלי האנש בדצמבר 2006. הבת שלהם, סיליה, נולדה ב-2014.
גונג-פו צ'ה
הגוֹנג-פוּ צַ'ה או טקס תה בסגנון קונג-פו (מסינית: 功夫茶, פין-יין: gōngfu chá), הוא טקס תה סיני ושיטה לחליטת והגשת תה. למרות שהגונג-פו צ'ה מתואר לרוב כטקס, זוהי שיטה נפוצה לחלוט ולשתות בה תה גם ביום יום. מקור השיטה ככל הנראה במחוז פוג'יין או באזור צ'אושאן שבמזרח גואנגדונג. פירוש המונח מילולית הוא "אמנות הכנת התה", כאשר צ'ה (סינית: 茶, פין-יין: chá) במנדרינית משמעו תה, ומשמעותו המקורית של המושג גונג פו (מסינית: 功夫, פין-יין: gōngfu), לפני שנקשר במערב לאמנויות לחימה, היא מיומנות נרכשת או מומחיות. הגישה עושה שימוש בכלי תה קטנים ביחס לאלו הנהוגים במערב ויחס עלה למים גבוה. כיום, הגישה זוכה לפופולריות במערב ובמזרח בקרב חנויות תה המגישות תה ממוצא סיני ובקרב חובבי תה, הטוענים כי זו השיטה המוציאה את מיטב הטעמים מהתה. מקורו של טקס התה היפני בשיטה זו.
היסטוריה
סין היא התרבות הראשונה שעשתה שימוש בצמח התה, הנקרא גם קמליה סינית, וממצאים ארכאולוגים מראים כי משקאות המופקים מצמח זה נמצאו באתרי קבורה של קיסרים משושלת האן המתוארכים למאה ה-2 לפנה"ס. התה שימש לראשונה ככל הנראה לצרכים רפואיים, אך ישנן ראיות לשתייתו לצורך הנאה החל מתקופת שושלת טאנג, ששלטה בין 618 ל-907. בשנת 762 המלומד ומומחה התה לוּ יוּ כתב את הספר "קלאסיקת התה" (סינית: 茶經, פין-יין: chájīng), המונוגרפיה הראשונה על שתיית תה. לפי טקסט זה שתיית התה לצורכי הנאה הייתה נפוצה בחברה הסינית בעת כתיבתו.
שיטת החליטה המכונה גונג-פו, ובעיקר השימוש בנפח גדול של תה על נפח מועט של מים, החלה ככל הנראה במאה ה-18. החוקרים חלוקים על מקום המצאתה, כשחלק מייחסים זאת לעיר ווּי שבפוג'יין, הכן שהחל ייצור האולונג לייצוא, בעוד אחרים חושבים ששיטה זו החלה בצ'אוּז'וֹאוּ שבצ'אושאן, ועיר זו מכונה גם "בירת הגונג-פו" מסיבה זו.
תהליך
מטרתו המוגדרת של הטקס היא ליצור תה שטעמו טוב לשותים ומספק עבור הנפש. כדי להשיג מטרה זו גורמים רבים נבחרים בקפידה על ידי מומחה תה, חלקם קשורים ישירות לתה עצמו (סוג התה, העדפות השותים, כלי התה, זמן החליטה וטמפרטורת המים שתוציא את המיטב מהעלים), וחלקם משיקים לתה, לדוגמה התאמת אסתטיקת הכלים לתה הנבחר. שלושה גורמים מרכזיים נלקחים בחשבון בתהליך הכנת התה- טמפרטורה, זמן והרכב המים.
זמן
בניגוד לשיטת החליטה המערבית, בסגנון הגונג-פו ישנה עדיפות לזמני חליטה קצרים שמפיקים חליטה ריחנית ולא מרירה או עפיצה. כדי לפצות על זמני החליטה הקצרים משתמשים בכמות גדולה בהרבה של עלים, פי שישה לפחות במשקל מאשר בשיטה המערבית, וברוב סוגי התה אף יותר מכך. מכיוון שמשמשים בכמות גדולה של עלים בחליטות קצרות, ניתן לחלוט את העלים מספר רב של פעמים, בסוגי תה מסוימים אף מעל 20 פעמים, כאשר מעלים את זמן החליטה עם כל סבב. ככל שעלי התה קטנים ופתוחים יש לחלוט אותם לזמן קצר יותר, כאשר תה אולונג מגולגל, העשוי מעלים גדולים שגלגלו לכדור, נחלט בזמן הארוך ביותר (כ־25 שניות אחרי שטיפה).
טמפרטורה
טמפרטורות שונות מוציאות מהתה איכויות שונות, לכן תה הנוטה למרירות או לזמני חליטה קצרים יותר (לדוג' תה ירוק) יחלט בטמפרטורות נמוכות יותר, כאשר תה שקשה יותר למצות אותו, לדוגמה תה שחור, יחלט בטמפרטורה גבוהה יותר. לרוב יש קשר בין טמפרטורה וזמן, כאשר שינוי באחד ידרוש פיצוי בשני. מומחה תה יתנסה לרוב עם סוג התה לפני אירוח ויקבע את הטמפרטורה המתאימה עבור סוג התה ועבור השותים, אך ישנם קוים מנחים:
בסין נהוג לשער את טמפרטורת המים לפי מידת הביעבוע, אם כי היום נהוג גם להשתמש בקומקומים בעלי תרמוסטט.
כימיית המים
מומחי תה מקדישים תשומת לב רבה לאיכויות המים בהם משתמשים לחליטה. מים קשים, בעלי אחוז גבוה של מינרלים (כגון סידן, כלור ופלואור המתווספים למי הברז ברוב מדינות העולם) נחשבים לא טובים לתה, אך גם מים מזוקקים שאינם מכילים מינרלים כלל נחשבים לא מתאימים מכיוון שהם מייצרים תה ללא מרקם. היסטורית, מומחי תה בסין נהגו להשתמש רק במי מעיינות שנחשבו טובים במיוחד לשתייה, אך כיום נהוג גם להשתמש במי ברז מסוננים.
כלים וציוד
בגרסאות המחמירות של טקס התה, המארח אינו נוגע בכוסות או בתה בידיים חשופות מחשש שיפגע בריח העלים, לכן לעיתים משתמשים במצבטים עשויים במבוק.
פוזולי
פוזולי (בערבית: فضولى; 1494 – 1556) הוא שם העט של מוחמד בן סולימאן (محمد بن سليمان), משורר, סופר והוגה דעות משבטי הביאת שמהאוע'וז, בשטחי אזרבייג'ן של ימינו. מגדולי משוררי הדיוואן והספרות האזרבייג'נית. את שיריו כתב באזרית, בערבית ובפרסית. הכיר היטב גם את השפות והספרות העות'מאנית והצ'אגאטאי. בנוסף לכך עסק גם במתמטיקה ובאסטרונומיה.
ביוגרפיה
מקובל כי פוזולי נולד בסביבות 1494 בשטחי שלטון האק קויונלו בעיראק דהיום, ככל הנראה בכרבלא או בנג'ף. נראה שהשתייך לשבט הביאת, אחד משבטי האוע'וז שהיו קשורים בשבטי הקאי העות'מאנים שהיו מפוזרים ברחבי המזרח התיכון, אנטוליה, והקווקז. אמנם פזולי השתייך לשבטים נוודיים, אבל כבר בדורות שקדמו לו חלה השתקעות ביישובי קבע.
ניכר כי פוזולי קיבל חינוך טוב. בתחילה תחת אביו - שהיה מופתי בעיר אל-חלה - ולאחר מכן תחת מורה בשם רחמת-אללה. בתקופה זו הוא למד פרסית וערבית. לפזולי היה כישרון פואטי מבטיח עוד בצעירותו, ובסביבות גיל 20 הלחין מאסנאבי בשם בנג ובאדה (بنگ و باده; "חשיש ויין"), בו הוא השווה הסולטאן העות'מאני באיזיט השני לחשיש ואת השאה הצפווי אסמאעיל הראשון ליין.
אחד הדברים המעטים הידועים מתקופה זו בחייו של פוזולי הוא מקור שם העט שלו. בהקדמה לאוסף הפואמות הפרסיות שלו הוא אומר: "בימים המוקדמים, כשרק התחלתי לכתוב שירה, כל כמה ימים הייתי חושב על שם עט מסוים, אך לאחר זמן מה מחליף אותו מפני שצץ מישהו אחר הנושא שם זהה." בסופו של דבר החליט על המילה הערבי פזולי שפירושו באופן מילולי "חצוף; לא ראוי; מיותר", כיוון שלדבריו כותרת זו לא תילקח על ידי אף אחד אחר. עם זאת, יש לשם משמעות נוספת (تورية; תוריה, בשירת הדיוון העות'מאנית) כפי שפוזולי עצמו מסביר: "למדתי את כל האמנויות והמדעים ומצאתי שם עט שמרמז גם על כך מכיוון ש"פֻזול" (فضول) במילון הוא צורת הרבים של " פַזְל" (فضل), והוא באותו משקל כמו "עֻלום" (מדעים) ו"פֻנון" (אמנויות).
אף על פי שגשוג שירתו בזמנו בין העות'מאנים, אובדן הקצבה הותירה אותו ללא ביטחון כלכלי. למעשה, את רוב חייו בילה בקבר עלי מייסד השיעה שבעיר נג'ף, מדרום לבגדאד.
הוא נפטר בהתפרצות מגפה ב-1556, בכרבלא, ייתכן שמכולרה.
זכירתו
באזרבייג'ן קראו לכמה מקומות על שמו של פוזולי:
טאר המנצחת
טאר המנצחת (באנגלית: Tár) הוא סרט דרמה פסיכולוגית משנת 2022 שכתב וביים טוד פילד, בכיכובה של קייט בלאנשט. הסרט עוקב אחר המנצחת הבדיונית לידיה טאר. צוות השחקנים כולל את נינה הוס, נעמי מרלן, סופי קאוור, ג'וליאן גלובר, אלן קורדונר ומארק סטרונג. "טאר המנצחת" הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה בספטמבר 2022, שם זכתה בלאנשט בגביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר. הסרט הופץ במספר בתי קולנוע מוגבל בארצות הברית ב-7 באוקטובר 2022, לפני שיצא לאקרנים ב-28 באוקטובר על ידי Focus Features.
"טאר המנצחת" נבחר לסרט הטוב ביותר של השנה על ידי חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק, איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס והאגודה הלאומית למבקרי קולנוע, והפך לסרט השביעי בלבד בהיסטוריה שמוכתר על ידי שלוש קבוצות המבקרים הבכירות במדינה, מה שנקרא "טריפקטה". הוא נבחר לסרט הטוב ביותר של השנה על ידי יותר מבקרים מאשר כל סרט אחר שיצא ב-2022 - בין היתר: ואניטי פייר, הגרדיאן, מגזין וראייטי, הוליווד ריפורטר, Screen Daily, אנטרטיימנט ויקלי והסקר השנתי של IndieWire מתוך 165 מבקרים בכל העולם. מכון הסרטים האמריקני בחר בו כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של השנה, ו"טאר המנצחת" נבחר לסרט הטוב ביותר של השנה על ידי חוג מבקרי הקולנוע בלונדון, כאשר פילד נבחר לבמאי הטוב ביותר ובלאנשט לשחקנית הטובה ביותר של השנה.
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-80, בלאנשט זכתה בשחקנית הטובה ביותר בסרט - דרמה, בעוד הסרט היה מועמד לסרט הטוב ביותר - דרמה ולתסריט הטוב ביותר. בטקס פרסי בחירת המבקרים ה-28, בלאנשט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, והילדור גואנדוטיר זכתה בפסקול הטוב ביותר. בפרסי האקדמיה הבריטית ה-76, הסרט קיבל חמש מועמדויות.
לפרסי האוסקר ה-95, "טאר המנצחת" קיבל שש מועמדויות: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר לפילד, השחקנית הטובה ביותר עבור בלאנשט, כמו גם הצילום הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
עלילה
לידיה טאר היא פסנתרנית אמריקאית, אתנומוזיקולוגית, מלחינה והמנצחת הראשית הראשונה של הפילהרמונית של ברלין. הסרט עוקב אחרי ניסיונה להשלים את הקלטת הסימפוניה החמישית של מאהלר, כאשר שדים מן העבר צפים ומאיימים על המשך הקריירה שלה.
הפקה
באפריל 2021 הוכרז שקייט בלאנשט תככב ותפיק את הסרט, שייכתב ויביים טוד פילד. בהצהרה שליוותה את הטריילר באוגוסט 2022, פילד אמר שהוא כתב את התסריט במיוחד עבור בלאנשט, ושאם היא הייתה אומרת לא, "[זה] לעולם לא היה רואה אור".
ג'ון מאוצ'רי שימש כיועץ לתסריט של פילד, ובמיוחד עזר לדייק את הערותיה של לידיה טאר על מוזיקה קלאסית ומוזיקאים.
בספטמבר 2021, נינה הוס ונעמי מרלן הצטרפו לצוות השחקנים, והילדור גואנדוטיר הצטרפה כמלחינה של הסרט.
הצילומים החלו באוגוסט 2021 בברלין. בראיון ל"גרדיאן" באוקטובר חשף מארק סטרונג כי סיים לצלם סצנות לסרט. בנובמבר דווח שסופי קאוור, ג'וליאן גלובר, אלן קורדונר וסילביה פלוט הצטרפו לצוות השחקנים. קאואר היא צ'לנית קלאסית ממוצא בריטי-גרמני שלמדה באקדמיה המלכותית למוזיקה. כל המוזיקה הוקלטה בהופעה חיה על הסט, כולל נגינת הפסנתר של בלאנשט, הצ'לו של קאוור והופעות הפילהרמונית של דרזדן.
הפצה
טאר המנצחת הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-79 ב-1 בספטמבר 2022, ולראשונה בצפון אמריקה בפסטיבל הסרטים טלורייד ב-3 בספטמבר 2022. הסרט יצא לאקרנים באופן מוגבל ב-7 באוקטובר 2022, ולאחר מכן הורחב להפצה רחבה ב-28 באוקטובר.
הכנסות
נכון ל-6 בפברואר 2023, טאר המנצחת הכניס 6.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו4.1 מיליון דולר במדינות אחרות, סכום של 10.5 מיליון דולר ברחבי העולם.
My Love (שיר של דה-דרים)
My Love (בעברית: האהבה שלי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי דה-דרים, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2009, על ידי חברות התקליטים רדיו קילה ודאף ג'אם, כסינגל מהאלבום, Love vs. Money.
טאר המנצחת
הערכות נוספות
הנשיא לשעבר ברק אובמה מנה את טאר המנצחת עם הסרטים המובילים שלו לשנת 2022.
My Love (שיר של דה-דרים)
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ מתחת להוט 100.
הצלחה מסחרית וביקורת
בשבוע בכורתו נמכר השיר בלמעלה מ-9,424 עותקים בארצות הברית ובכך התברג במקום ה-178 במצעד השירים הדיגיטליים. בשבוע שלאחר מכן, זינק אל המקום ה-73 עם מכירות נוספות של 29,000 עותקים, ללא קידום וללא הוצאה של וידאו קליפ. מכירותיו של השיר מסתכמות בלמעלה מ-100,000 עותקים במדינה.
מגזין הבילבורד הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית מאוד, תוך שנכתב שם כי "השיר עתיד לשכתב את דפי ההיסטוריה".
טאר המנצחת
הערכות נוספות
מרטין סקורסזה שהעניק את פרס הסרט הטוב ביותר של השנה לפילד בטקס פרסי מבקרי הקולנוע של ניו יורק 2022, שיבח את העשייה הקולנועית של פילד באומרו, "העננים התרמו כשחוויתי את סרטו של טוד, טאר המנצחת".
קישורים חיצוניים
ביקורות
הבלט המלכותי
הבלט המלכותי (באנגלית: The Royal Ballet) היא להקת בלט בינלאומית נודעת, אשר בסיסה ממוקם בבית האופרה המלכותית בקובנט גרדן שבלונדון, אנגליה. הבלט המלכותי הוא הגדול מבין ארבע להקות הבלט הגדולות בבריטניה. הוא נוסד בשנת 1931 על ידי נינט דה ולואה והתבסס בבית האופרה המלכותית ב-1946. הוא קיבל צ'רטר מלכותי בשנת 1956 והפך ללהקת הדגל של בריטניה.
הבלט המלכותי היה אחד מלהקות הבלט הבולטות והחשובות במאה ה-20, והוא ממשיך להיות אחת מהלהקות המפורסמות בעולם עד היום, לרוב תוך ציון של הערכים האומנותיים והיצירתיים שלו. הלהקה מעסיקה כמאה רקדנים, והיא בעלת מתקנים שנבנו בתוך בית האופרה המלכותית. בית הספר הרשמי של הלהקה הוא בית הספר המלכותי לבלט, ויש לה להקה-אחות, הבלט המלכותי של ברמינגהאם, אשר פועלת באופן עצמאי. הרקדנית המכובדת ביותר שיצאה מהלהקה היא מרגוט פונטיין.
היסטוריה
ב-1926, הרקדנית האירית נינט דה ולואה ייסדה את האקדמיה לאומנות כוריאוגרפית, בית ספר לריקוד לבנות. כוונתה הייתה להקים להקת בלט ובית ספר, מה שהוביל אותה לשיתוף פעולה עם המפיקה ובעלת התיאטרון ליליאן בייליס. בייליס הייתה בעלת התיאטראות אולד ויק וסדלר'ס ולס בלונדון וב-1925 היא הציעה לדה ולואה להעלות הופעות מחול בשני המקומות.