cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוח
גודל ומורכבות המוח בבעלי חיים ובאדם
מספר מאפיינים של המוח והחשיבה מייחדים את בני האדם לעומת בעלי חיים אחרים, גם המפותחים שבהם. ככל הידוע, האדם הוא בעל החיים היחיד אשר משתמש בשפה של ממש, זאת בניגוד לתקשורת בין בעלי חיים שאינה מקיימת את המאפיינים של שפה טבעית. יש הרואים במאפיינים אנושיים שונים - ביניהם שימוש מתקדם בכלים, יכולות חברתיות, אומנות ועוד - כסימן למוח מפותח ויוצא דופן.
מושגים כמו הכרה ותודעה משמשים לתיאור אופי החשיבה האנושית, ומתקיים ויכוח בשאלה עד כמה ניתן להחיל אותם גם על בעלי חיים מפותחים אחרים.
מבנה המוח האנושי
המוח נמצא בתוך הראש ומוקף במבנה העצמות של הגולגולת ובמספר שכבות של קרומי מוח. חוט השדרה מהווה את המשכו התחתון של המוח ויוצר יחד איתו את מערכת העצבים המרכזית. דרך חוט השדרה מקושר המוח לכל איברי הגוף, הפנימיים והחיצוניים כאחד, על ידי מערכת העצבים ההיקפית.
המוח האנושי מורכב משלושה מבנים עיקריים: המוח הגדול, התופס את מרבית נפח הגולגולת, גזע המוח, הנמצא בחלק התחתון של המוח ומקושר לחוט השדרה, והמוח הקטן (צרבלום), היושב מאחורי גזע המוח ומתחת למוח הגדול. מבחינה תפקודית, גזע המוח שולט על תפקודים בסיסיים של הגוף, כמו נשימה ועוררות, והוא נתיב להעברת מידע חושי ופקודות מוטוריות בין המוח לחוט השדרה. המוח הקטן אחראי בעיקר על תיאום מדויק של פעולות מוטוריות. עיקר העיבוד של המידע מהחושים וביצוע הפעולות הרצוניות של הגוף נמצאים תחת שליטתו של המוח הגדול, על שלל מרכיביו.
בחלוקה גסה, רקמת המוח נחלקת לשני סוגים עיקריים - החומר האפור מכיל ריכוזים של גופי תאי עצב, ואילו החומר הלבן מורכב ברובו מאקסונים המחברים בין האזורים השונים של חומר אפור במוח.
מלבד הרקמה התאית, המוח מכיל גם מערכת של חללים הנקראים חדרי המוח. חללים אלו מלאים בנוזל מוחי שדרתי, אשר נמצא גם בין קרומי המוח ובתעלת חוט השדרה.
חלוקה להמיספרות ולאונות
חתך אורכי חוצה את המוח הגדול במרכזו ומחלק אותו לשתי המיספירות, הימנית והשמאלית. ההמיספרות מקושרות ביניהן באמצעות אזור של חומר לבן המכונה כפיס המוח (Corpus Callosum), אשר מכיל צרורות של אקסונים החוצים בין שני צדי המוח.
המבנה של המוח הוא סימטרי ברובו, ואזורים מקבילים בשתי ההמיספרות לרוב אחראים על אותם תפקידים ומערכות. עם זאת, האנטומיה והקישוריות בתוך שתי ההמיספרות אינה זהה, וקיימת התמחות של כל המיספרה לתפקודים מסוימים, באופן שגם עשוי להשתנות מאדם לאדם. ההמיספרה השמאלית לרוב דומיננטית בפונקציות הקשורות לשפה, והימנית לרוב דומיננטית בהקשר של תפיסה מרחבית. עם זאת, חלוקה זו אינה נכונה לכלל האוכלוסייה, ובכל מקרה מדובר בהתמחות של המיספרה מסוימת ולא בהפרדה מוחלטת של התפקודים המוחיים בין ההמיספרות.
רוב מערכות החוש והשליטה המוטורית במוח פועלות בצורה קונטרלטרלית, כלומר כך שצדו האחד של המוח אחראי על הצד הנגדי של הגוף. כך לדוגמה, האזורים המוטוריים בהמיספרה הימנית שולטים על שרירים בצדו השמאלי של הגוף, וקלט שמגיע מחלקו הימני של שדה הראייה עובר עיבוד בהמיספרה השמאלית של קליפת המוח.
המבנה הבולט ביותר במוח הגדול הוא קליפת המוח, המכסה את כל שכבתו החיצונית. זוהי רקמה מפותלת של חומר אפור, המשופעת בשקעים ובליטות שמגדילים באופן ניכר את שטח הפנים שלה. קליפת המוח שולטת על הפעלתם הרצונית של השרירים, והיא זו שאחראית על עיבוד ואינטגרציה מתקדמים של המידע המגיע מהחושים.
נהוג לחלק את קליפת המוח לארבע אונות:
תל גזר
הגאוגרפיה של התל
עברו משתרע על כ־5,000 שנים, מתום התקופה הנאוליתית עד לימי הצלבנים. הוא נתגלה בשנת 1871, ומאז הפך לאתר של חפירות ארכאולוגיות רבות. התחום מהווה מפתח חשוב לחקר אורח החיים של יושבי ארץ ישראל הקדומה. הגישה אל התל היא דרך היישוב כרמי יוסף, על כביש 44, בין צומת נחשון לרמלה. תל גזר נמצא על גבעה באורך של כ־600 מטרים מצפון־מערב לדרום־מזרח ורוחב של 200–250 מטרים. הגישה לתל תלולה מכל צד, ובימי קדם, טרם הצטברות האשפה סביבו, הייתה הגישה לתל תלולה כנראה אף יותר.
מוח
מבנים בעומק המוח הגדול
ההיפוקמפוס והאמיגדלה, יחד עם אזורים נוספים מתחת לקליפת המוח, לעיתים מקובצים תחת הכותרת המערכת הלימבית, אם כי אין הגדרה אחת מוסכמת למושג זה.
תל גזר
הגאוגרפיה של התל
הגבעה עומדת כמוצב בולט במישור ארוך, ומחוברת לגבעות השפלה הנמוכות שמאחוריה באמצעות צוואר צר. לרגלי הגבעה עוברת דרך הים, שהייתה דרך ראשית בין מצרים וסוריה. מצפון שוכן עמק איילון שדרכו עוברת הדרך לירושלים, ומדרום שוכן עמק נחל שורק, בו שכנה בית שמש, ועברה הדרך מארץ פלשתים ליהודה. מרכס התל ניתן לראות באופק מערב את הים התיכון, ובאופק מזרח את רכס הרי יהודה.
ממזרח לתל נמצא מעיין עין ורד שהוא מקור המים הטבעי היחיד לתל (בעבר כנראה שפעו מעיינות הכפר אבו שושה במערב התל). המאפיינים הטבעיים של תל גזר ומיקומו האסטרטגי מסבירים את חשיבותו הרבה בעת העתיקה.
מוח
גזע המוח והמוח הקטן
גזע המוח מורכב משלושה חלקים האחראים לתפקודים פיזיולוגיים בסיסיים ומרכזיים של הגוף: המוח האמצעי, הפונס והמוח המוארך. המוח האחורי הוא שמם המשותף של הפונס והמוח המוארך. המוח הקטן (צרבלום) דומה במבנהו למוח הגדול. הוא מחולק לשתי המיספרות ומכוסה בקליפת מוח דקה ובעלת קפלים רבים. מתחת לקליפה ישנו אזור של חומר לבן ובתוכו ארבעה גרעינים עמוקים של חומר אפור. הצרבלום ממלא תפקיד חשוב בשליטה על דיוק וקואורדינציה של תנועות מוטוריות.
תל גזר
בתנ"ך
גזר מוזכרת בתנ"ך לראשונה במלחמת יהושע בן נון נגד מלכי הדרום:
מוח
קרומי המוח והנוזל המוחי שדרתי
אחרי העור והגולגולת מגנות על המוח עוד שלוש שכבות של קרומי מוח - הקרום הקשה (Dura mater), הקרום העכבישי (Arachnoid mater) והקרום העדין (Pia mater). כפי ששמם מעיד, הקרומים עשויים מסוגי רקמה שונים - החל מרקמת חיבור צפופה ועד לרקמה עדינה שעוקבת אחרי כל הקפלים של קליפת המוח.
הקרום הקשה מפריד בין שני חצאי המוח הגדול - ההמיספרות (Falx Cerebri). חלק הקרום קשה המפריד בין המוח הגדול והקטן הוא בצורת אוהל ונקרא לכן "טנטוריום" (Tentorium Cerebelli). בין הקרום העכבישי לקרום העדין נמצא מבנה ספוגי בשם 'החלל התת־עכבישי'. חלל זה מלא בנוזל המכונה הנוזל המוחי שדרתי (CSF). הנוזל ממלא גם מערכת של ארבעה חללים בתוך המוח, המכונים חדרי המוח.
תל גזר
בתנ"ך
בהמשך מוזכרת גזר בגבול הדרומי של נחלת שבט אפרים, וכעיר שלא נכבשה על ידי בני ישראל אך העלתה מס לשבט אפרים. ואילו מאוחר יותר, העיר וגם מגרשיה מוזכרת כאחד מערי הלויים המיועדים לבני קהת מטעם שבט אפרים;.
מוח
קרומי המוח והנוזל המוחי שדרתי
העובדה שהמוח צף בתוך נוזל מקטינה באופן ניכר את משקלו האפקטיבי, ובכך מאפשרת לו לשאת את משקלו העצמי ומורידה את הלחץ מבסיס המוח. כמו כן, הנוזל המוחי שדרתי עוזר לייצב את המוח ולהגן עליו מפני זעזועים, ודרכו נשטפת הפסולת המטבולית של מערכת העצבים.
תל גזר
בתנ"ך
גזר מוזכרת בימי דוד כגבול שעד אליו הוא הכה את הפלשתים. אזכור נוסף של גזר מופיע בימי שלמה:
מוח
המערכת המוטורית
עיקר השליטה המוטורית הרצונית על הגוף מתבצעת מהאזור המוטורי העיקרי שנמצא בחלקה האחורי של האונה המצחית. בסמוך אליו נמצאים אזורים נוספים המעורבים גם הם בתכנון ובהכוונה של תנועות.
הנתיב המרכזי לפקודות מוטוריות רצוניות הנשלחות מקליפת המוח לשרירי השלד הוא המסלול הקורטיקו־ספינלי, שיורד מקליפת המוח לאורך חוט השדרה. האות העצבי מהמוח מגיע לתאי עצב מוטוריים בנקודות שונות לאורך חוט השדרה, שמקושרים בסינפסה ישירות לתאי שריר (למשל בשרירי היד). תאי העצב משחררים לסינפסה את המוליך העצבי אצטילכולין. כניסת המוליך העצבי לתא מתחילה תהליך פיזיולוגי שמוביל בסופו של דבר לכיווץ תא השריר, ובכך מומר האות העצבי לתגובה מכנית. פקודות לשרירים באזור הפנים עוברות ישירות דרך עצבי הגולגולת ואינן עוברות דרך חוט השדרה.
תל גזר
מכתבי אל עמרנה
במכתבי אל עמרנה נמצאות תשע התכתבויות בין מלכים גזריים (בעיקר מלכיאל ויפח'י), לשליטיהם המצריים. לדוגמה, מכתב מפרעה אמנחוטפ השלישי (1417 – 1379 לפנה"ס) מלך מצרים למלכיאל, מלך גזר:
בתקופת החשמונאים
בספר מקבים א מופיע גזר בין הנקודות שעד אליהם רדף יהודה המכבי את האויב בקרב אמאוס ובקרב חדשה.
מוח
המערכת המוטורית
בנוסף למסלול זה, קיימים מסלולים נוספים היוצאים מגזע המוח ושולטים על היבטים שונים של הליכה ויציבה ועל הזזת הראש והעיניים. בכל רגע נתון פועלים כמה מסלולים מוטוריים במקביל, והמוח מתאם את פעולתם על מנת לבצע תנועות מורכבות ולהתאים אותן למידע על הסביבה שמתקבל מהחושים. בנוסף להכוונה של קליפת המוח, משוב שמגיע מפעילותו של המוח הקטן תורם לדיוק ולתזמון של התנועות המוטוריות. גרעיני הבסיס חשובים גם הם לתיאום והוצאה לפועל של תנועות, דרך מעגל מוטורי מורכב שמערב מספר גרעינים שונים.
באזורים מסוימים בקליפת המוח הקשורים לפעילות מוטורית קיימים תאי עצב מיוחדים, המכונים נוירוני מראה. תאים אלו מעבירים תגובה עצבית גם כאשר האדם מבצע פעולה מוטורית מסוימת, וגם כשהוא צופה באדם אחר המבצע את אותה הפעולה. מאז שנוירוני המראה התגלו בשנת 1992, הועלו מגוון תאוריות מרחיקות לכת לגבי חשיבותם להיבטים שונים של ההתנהגות - למידה וחיקוי של פעולות, הבנת האחר, רכישת שפה ועוד. עם זאת, טרם התגבשה הסכמה בקהילה המדעית בנוגע למשמעות התגלית ותפקיד נוירוני המראה.
תל גזר
בתקופת החשמונאים
בספר מקבים ב מתואר כיבוש מצודת גזר על ידי יהודה המכבי.
מוח
מערכות החוש
המוח מקבל מידע ממערכות חוש רבות. החושים המספקים מידע על הסביבה החיצונית מוכרים כ'חמשת החושים' - ראייה, שמיעה, מישוש, טעם וריח - אך ישנם גם קולטנים של חושים נוספים אשר מספקים מידע על הגוף עצמו (כגון מערכת שיווי המשקל), על מצב האיברים הפנימיים ועל ריכוזים של חומרים בתוך הגוף.
תל גזר
בתקופת החשמונאים
במהלך הלחימה בוצרה גזר על ידי בקכידס:
מוח
מערכות החוש
במערכות החוש קיימים קולטני חישה, שתפקידם הוא לזהות ולאפיין את הגירויים ולשלוח אותות מתאימים למערכת העצבים. הקולטנים בכל מערכת חוש מגיבים לגירויים מסוג אחר - לחץ, טמפרטורה, אור, מולקולות מסוימות וכו'. בתהליך של התמרה חושית, הגירויים הפיזיים גורמים לשינויים בתוך תא הקולטן, ובסופו של דבר מומרים לדחפים עצביים אשר מקודדים את אופיו ועוצמתו של הגירוי. לדוגמה, במערכת השמיעה הקלט הוא בצורת תנודות אוויר שנכנסות דרך האוזן. התנודות גורמות לנוזל בתוך האוזן הפנימית להפעיל לחץ פיזי על תאי שערה מיוחדים, שמתפקדים כקולטנים. תעלות יונים על פני תא השערה נפתחות או נסגרות כתוצאה מהלחץ, והמתח החשמלי בתוכו משתנה. בהתאם לעוצמת המתח, תאי השערה משחררים מוליך עצבי לסינפסות עם תאי עצב, ואלה מעבירים למוח את המידע על הגירוי בצורה של דחפים עצביים.
תל גזר
בתקופת החשמונאים
בהמשך מתואר כיבוש גזר בידי שמעון התרסי:
כאשר דרש אנטיוכוס השביעי את החזרת כיבושי המכבים או תשלום תמורתם, ענה שמעון התרסי "לא ארץ נכריה לקחנו". אולם לגבי יפו וגזר השיב שהוא מוכן לשלם 100 ככרי כסף.
מוח
מערכות החוש
האזורים בקליפת המוח שאחראים על עיבוד מידע חושי נחלקים לאזורים 'ראשוניים' או 'עיקריים' הממונים על קליטה ועיבוד ראשוניים, ואזורים 'אסוציאטיביים' או 'משניים' העוסקים בעיבוד מתקדם יותר וכן בשילוב מידע המגיע מחושים שונים. זאת, על מנת לפרש את משמעות הגירויים ולגבש תפיסה כוללת של הסביבה.
תל גזר
בתקופת החשמונאים
בהמשך מוזכר גזר כמקום בו נמצא יוחנן הורקנוס הראשון בעת שהתבשר על רצח אביו ואחיו:
מוח
מערכות החוש
גם בתוך המוח, המידע מהחושים מסודר לעיתים בהתאם לסידורו במרחב: מידע על גירויים באזורים סמוכים בעור מגיע לתאי עצב סמוכים באזור התחושתי הראשוני במוח, וגם הייצוג החזותי של הסביבה בקליפת המוח מסודר לפי מיקומם המרחבי של עצמים בשדה הראייה. עם זאת, הייצוג אינו בהכרח פרופורציונלי - אזור נרחב יחסית מוקדש למשל לעיבוד קלט חושי מאצבעות הידיים, אף על פי שהן מהוות רק חלק מזערי מהגוף.
למידה וזיכרון
המוח בנוי ממספר עצום של תאי עצב, שפעולתם המשותפת מאפשרת למידה משוכללת ביותר. תהליכי הלמידה במוח מערבים שינויים פיזיולוגיים בקישורים הסינפטיים שבתוכו. למידה גורמת לסינפסות באזורים שונים להתחזק או להיחלש, ומביאה גם ליצירה של סינפסות חדשות או להתנוונות ומוות של סינפסות אחרות.
תל גזר
החפירות
האתר זוהה בידי הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון־גנו (Charles Clermont-Ganneau) בשנת 1871. קלרמון־גנו הסתמך על כתבים ערביים מימי הביניים, שתיארו קרב בין שליט מקומי לקבוצת נוודים סמוך ל'תל אל־ג'זר'. במהרה גילה באתר כתובת בה חקוק בעברית אם מסתכלים מצד אחד "תחמ גזר" ובכיוון השני ביוונית "ΑΛΚΙΟΥ": כתובת זו סימנה את הגבול בין תחום גזר ותחום "אלקיוס". כתובות דומות נמצאו במקומות נוספים סביב לעיר, וכנראה תחמו את השטח החקלאי של העיר בימי החשמונאים. קבוצה כתובות זו מכונה כתובות תחום גזר.
בשנים 1902–1905 ו־1907–1909 חפר באתר הארכאולוג האירי רוברט מקאליסטר, שעמד אז בראש הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (P.E.F). מקאליסטר העסיק צוות של כ־200 חופרים, ועבד זמן רב באתר. עבודת החפירה עצמה נעשתה על ידי פועלי כפיים ערבים מן הכפר אבו שושה הסמוך. מקאליסטר חפר באופן שיטתי תעלות קוויות שרוחבן 12 מטרים, זו אחר זו, והשליך את ממצאיו לתוך התעלה הקודמת. שיטה זו הייתה לא מוצלחת במיוחד, ועקב הזריזות שבעבודתו שייך ממצאים רבים לשכבות ותקופות לא נכונות. יתר על כן, נבצר ממנו לחקור את האקרופוליס של העיר, בגלל מיקומו של בית קברות מוסלמי באתר. על כל פנים, מקאליסטר פרסם את ממצאיו בשנים 1911–1912 בסדרה של שלושה ספרים, בשם "The Excavation of Gezer", הספרים השאירו בעיות רבות לא פתורות, וחילקו את שכבות העיר לתקופות ה"קדם שמית", ה"שמית הראשונה" עד ל"שמית הרביעית", "התקופה ההלניסטית" ו"התקופה הרומית-ביזנטית".
בשנת 1934 הוסיף אלן ראו (Alan Rowe) לחקור את האתר, אף הוא מטעם ה־P.E.F, במטרה להשליט סדר בשכבות האתר, כפי שציינן מקאליסטר. האזור שאותו בחר לחקור (המדרון הצפון-מערבי) הוכח כדל בממצאים שנדרשו למחקרו.
מוח
למידה וזיכרון
בצורות פשוטות יחסית של למידה, כמו התניה קלאסית, נוצר קישור ישיר בין גירוי מסוים לבין ההתנהגות שהאדם יבצע בתגובה אליו. למידה כזו מתרחשת במסלולים המקשרים בין תאי עצב שאחראים על קליטת הגירוי החושי לבין תאי עצב מוטוריים שיוצרים תגובה התנהגותית. באופן כללי, חיזוק של סינפסות לאורך המסלול יחזק את ההתניה, והיחלשות של הסינפסות תביא בסופו של דבר לדעיכה.
תל גזר
החפירות
בשנים 1965–1964, חפרו באתר חברי ההיברו יוניון קולג', בניהולו של ג'ורג' ארנסט רייט (G.E Wright). תוכנית המשלחת הייתה לשהות באזור מספר שנים, אולם הם השיגו את מטרתם בבירור כרונולוגיית מערך החומות תוך שבועות ספורים. חפירותיהם נמשכו אל תוך שנות ה-70.
מוח
למידה וזיכרון
התניה אופרנטית היא למידה המתבססת על חיזוקים שמתקבלים כתגובה להתנהגות מסוימת. קבלת גמול חיובי מגדילה את הסיכוי לביצוע של אותה ההתנהגות בעתיד, וקבלת גמול שלילי (עונש) מקטינה את ההסתברות לכך. בנוסף לתהליכים המתרחשים בדומה להתניה קלאסית, צורה זו של למידה מערבת את מערכת החיזוק במוח. מנגנון החיזוק העיקרי במוח מערב הפרשה של המוליך העצבי דופמין לתוך גרעין האקומבנס ואזורים נוספים, זאת כתגובה לגירויים שנתפסים כחיוביים. הפרשת הדופמין תורמת להגברה ארוכת טווח, ובכך היא מגדילה את הסיכוי שהאדם יחזור בעתיד על אותה ההתנהגות, שהביאה כאמור לתוצאות חיוביות. מנגנון זה קשור להיבטים שונים של מוטיבציה, וגם ליצירת תופעות של התמכרות.
תל גזר
החפירות
בין השנים 1966 ו-1971 הוביל את החפירות פרופ' ויליאם דיוור. הוא אישש את סברת ידין (שנתפרסמה לראשונה בשנת 1958) בדבר היות ה"מצודה המכבית" בעצם שער המיוחס לתקופת שלמה המלך ומכאן אישש אף את התיאור המקראי אודות גזר.
בשנת 1984 קיים ויליאם דיוור חפירה באתר.
מוח
למידה וזיכרון
זיכרון מהווה גם הוא סוג של למידה. המושג 'זיכרון' מזוהה לרוב עם זיכרון דקלרטיבי, כלומר היכולת לזכור, לדמיין ולתאר מידע שקלטנו (זיכרון סמנטי) או אירוע שחווינו בעבר (זיכרון אפיזודי). בניגוד לסוגי הלמידה שהוזכרו עד כה, צורה זו של למידה היא בהגדרתה מודעת. יצירה של זיכרונות מודעים מתבצעת על ידי ההיפוקמפוס, אשר מקבל מידע מאזורים שונים של המוח וככל הנראה יוצר את הקישורים המאפשרים לנו לאחד את מרכיביו השונים של הזיכרון ואת היחסים ביניהם.
ההיפוקמפוס (בעיקר בהמיספרה הימנית של המוח) מעורב גם ביצירה של זיכרון מרחבי.
תל גזר
החפירות
בשנת 1990 קיימו אוניברסיטת אנדרוס, אוניברסיטת אריזונה והיברו יוניון קולג', חפירה משותפת בתל גזר. המטרה הראשית הייתה לבחון את התארוך של החומה החיצונית, שער שלמה וחומת הסוגרים, על רקע המחלוקת בקהילה המדעית בנושא וכן לבחון את בית המושל המצרי.
בשנת 2010 התחדשה החפירה בתל על ידי משלחת של רשות הטבע והגנים עם הסמינר התאולוגי הבאפטיסטי של ניו אורלינס. המשלחת מנוהלת על ידי פרופ' ג'ים פרקר, ד"ר דניס קול, ד"ר דן ורנר וד"ר צביקה צוק. החפירות התמקדו בניקוי חלל המנהרה האלכסונית שנחפרה על ידי מקאליסטר. בשנת 2012 בוצע גם סינון רטוב והתגלו חרסים מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה הפרסית. החפירה הגיעה עד שכבת ריצוף שהונחה על ידי מקאליסטר כדי לאפשר מעבר ע"ג השכבה הבוצית שבמחילה בתחתית הפיר. בקצה המחילה התגלתה מערה טבעית בגודל של 9 על 9 מטר וגובהה 2 מטר. הממצא הקרמי מהמחילה היה מתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת.
מוח
רגש
סוגים שונים של רגשות פועלים במסלולים עצביים נפרדים במוח:
תל גזר
ממצאים
בגזר נמצא לוח גזר המיוחס למאה העשירית לפני הספירה, ונחשב למשך זמן רב הכתובת העתיקה ביותר בעברית שנמצאה בחפירות ארכאולוגיות.
מוח
רגש
הפעילות של חלקים מסוימים באזור הקדם־מצחי חשובה לוויסות ומיתון של התגובות הרגשיות, ולמניעת תגובות מוגזמות למשל אגרסיביות יתר או חרדה בלתי פוסקת. המוליך העצבי סרוטונין ממלא תפקיד מרכזי בתהליכים של ויסות הרגש ומצב הרוח.
תל גזר
ממצאים
ביצורי העיר שנמצאו כוללים חומה פנימית, חומה חיצונית ואת 'שער שלמה'.
מוח
רגש
זיהוי ויצירה של הבעות פנים הם גורם משמעותי במערכות הרגש באדם. זיהוי הרגשות מערב לעיתים את אותם המבנים שמופעלים בעת הבעת הרגש (האמיגדלה, למשל, מזהה הבעות פנים של פחד). כמו כן, הבנת רגשות האחר נקשרה לפעילות של נוירוני מראה במוח. כאשר אנו רואים הבעת פנים של אדם אחר, נוירוני המראה מייצגים את הפעולה של יצירת הבעת הפנים הזו במוחנו שלנו, ואחת ההשערות היא שבכך אנו חשים אמפתיה ו'מבינים' כיצד אחרים מרגישים. יצירת הבעות הפנים מתבצעת בשני מסלולים עצביים נפרדים. במסלול אחד, תחושה אמיתית של רגש גורמת באופן בלתי רצוני להיווצרות הבעת הפנים המתאימה, ובמסלול שני האדם יוצר באופן רצוני הבעות פנים 'מזויפות'.
מחקרי דימות מוחי מראים כי מנגנוני הזיהוי של המאפיין הרגשי בהבעות פנים או בטון הדיבור נוטים להיות דומיננטיים להמיספרה הימנית של המוח, וזהו ככל הנראה המצב גם בהקשר להבעת רגשות.
תל גזר
החומה התיכונה
החומה התיכונה היא קטע קצר של חומת אבנים דקה וחלקלקה של עפר כבוש עליה נשענת חומת האבנים, שנמצא בין החומה הפנימית לחומה החיצונית. החומה התיכונה זוהתה על ידי מקאליסטר כנפרדת מהחומה הפנימית והחומה החיצונית וכקדומה מביניהם. לאור זאת, תוארכה החומה התיכונה לתקופת הברונזה המוקדמת והיוותה ראייה לשגשוגה של גזר בתקופה מוקדמת זאת. החופרים של משלחת ההיברו יוניון קולג' טענו שכלל לא מדובר בחומה, אלא אלמנט ארכיטקטוני של ביצורי תקופת הברונזה התיכונה.
מוח
שפה
העיסוק בשפה במוח אינו מוגבל לאזור אחד - רוב החשיבה המודעת מערבת תהליכי קידוד מילוליים. עם זאת, ישנם אזורים המרכזים את התהליכים הקשורים בעיבוד והפקה של שפה, כמו הבנת כללי הדקדוק.
תל גזר
החומה הפנימית
אורך החומה הפנימית הוא כ־1.2 קילומטרים. מקאליסטר חשף כשליש מאורכו. בחומה שובצו כנראה 25 מגדלים וצריחים, כאשר המגדל הגדול ביותר (16*20 מ', המבנה המבוצר הגדול ביותר שנמצא בארץ) הוצמד לשער הדרומי של העיר. תשעה מגדלים נחשפו לאורך השנים. רוחבה הממוצע עמד על כ־4 מטרים, חומרי הבניין היו אבנים שנחצבו באופן גס. בבסיסה אבנים גדולות. החומה נבנתה לגובה מספר מטרים מעל לשכבת הסלע המקורית, כנראה לתוך תעלה שנחפרה בידי הבנאים. לחומה חלקלקה חיצונית המגיעה לגובה של 5.5 מטרים בשיפוע של כ-30 מעלות. החומה נבנתה במספר שלבים.
מוח
שפה
אצל מרבית בני האדם (אך לא כולם) קיימת דומיננטיות של ההמיספרה השמאלית בפונקציות הקשורות לשפה. זוהו שני אזורים ספציפיים בקליפת המוח אשר ממלאים תפקידים בתחום זה - אזור ברוקה, הממוקם באונה המצחית, מטפל בעיקר בהפקה של דיבור, ואזור ורניקה באונה הרקתית אחראי על הבנה של שפה מדוברת וכתובה.
עוררות ושינה
הפעילות במוח נעה בין רמות שונות של עוררות, המכתיבות את רמת הפעילות במוח ואת תשומת הלב לגירויים חיצוניים. עוררות מוגברת נקבעת על ידי מספר מוליכים עצביים המופרשים מגרעינים שונים של תאי עצב, בין השאר בתצורה הרשתית של גזע המוח ובהיפותלמוס. קבוצה אחרת של תאי עצב, הממוקמת גם היא בהיפותלמוס, מקדמת הפחתה של העוררות והפעילות במוח וכניסה למצב של שינה. שתי המערכות מתנגדות בפעילותן זו לזו ואינן יכולות לפעול במקביל, והמעבר ביניהן גורר מעבר בין מצבי ערות לבין מצב של שינה. מנגנון זה מווסת גם על ידי הגרעין העל־תצלובתי בהיפותלמוס, שמנהל את השעון הביולוגי של הגוף.
תל גזר
החומה הפנימית
בחומה שני שערים חשובים, הדרומי והצפוני. שני השערים שחשף מקאליסטר דומים למדי במבנם הפשוט. הרכבם הוא זה של שני מגדלי אבן מוארכים ומעובים שביניהם רווח. בשער הדרומי, החשוב מבין השניים, ניתן להבחין במעבר מרוצף באבנים, ששקעו לאור המשקל שהופעל עליהם לאורך השנים. לשער זה שלושה זוגות אומנות. המרחק הרב בין המגדלים הביא ללידתה של היפותזה בדבר קיומו של מעין מחסום עץ נייד לצד השער. השער הדרומי נחסם מאוחר יותר, עם בניין החומה החיצונית.
מוח
עוררות ושינה
השינה מורכבת ממספר שלבים. נהוג לאפיין את מצבי העירות והשינה בעזרת הדפוסים שנמדדים על ידי מכשיר אלקטרואנצפלוגרם (EEG), המכונים 'גלי מוח'. דפוסים אלה משקפים מאפיינים כלליים של הפעילות החשמלית במוח. בעוד עירנות גבוהה מתאפיינת בהיעדר סינכרון בין רשתות תאי העצב, בשינה עמוקה הם פועלים בצורה סדירה ומתואמת יותר. לעומת זאת, בשנת רע"מ (REM), הנשלטת על ידי הפונס, הפעילות המוחית דומה יותר לזו שמתקיימת בזמן ערות. זהו השלב בשינה שבו נחווים חלומות, ובמהלכו ישנה הפעלה של קליפת המוח באזורים האחראים על קלט חושי, פעילות מוטורית ושפה. בשלב זה של השינה שרירי השלד משותקים ומונעים מהאדם להוציא לפועל את החוויות מהחלום.
שינויים במוח במהלך החיים
המוח עובר שינויים במהלך החיים, אשר מושפעים לא רק מתהליכי התפתחות קבועים מראש ומגורמים גנטיים אלא גם מהסביבה והחוויות של כל אדם ואדם.
תל גזר
החומה הפנימית
מקאליסטר תיארך את החומה הפנימית לתקופת הברונזה הקדומה I-II. חופרי ההיברו יוניון קולג' תיארכו אותה לתקופת הברונזה התיכונה II, באמצע המאה ה-17 לפני הספירה. קמפינסקי טען שיש להקדים את תאריך החומה לתקופת הברונזה התיכונה IIא. ישראל פינקלשטיין ניהל ויכוח לוהט על שיטת התארוך של החומה הפנימית, וטען שיש לתארכה לסוף תקופת הברונזה התיכונה II או תחילת תקופת הברונזה התיכונה III.
מוח
שינויים במוח במהלך החיים
הניסיון תורם להתפתחות המוח. הקישוריות בין תאי העצב, שעליה מתבססת כל פעולת המוח, היא מאוד דינמית הודות לפלסטיות של מערכת העצבים. באופן זה תהליכים של למידה גורמים לסינפסות ספציפיות במוח להתחזק או להיחלש. בנוסף, נוצרות כל הזמן סינפסות חדשות או נהרסות אחרות. השינוי בקישורים בין תאי העצב ובעוצמתם משפיע על פעילותן של רשתות עצביות ובהתאם משנה גם את התגובה לגירויים ואת ההתנהגות.
תל גזר
החומה החיצונית
נהוג לייחס את בניין החומה החיצונית של גזר לתקופת הברונזה המאוחרת. אורך החומה עמד על 1,100 מטרים, ורוחבה כ־4 מטרים. החומה נבנתה בנקודה נמוכה יותר לאורך המדרון, והוסיפה לעיר לפחות עוד רבע משטחה הקודם. נשתמרו רק שרידים מהחומה שגובהם לא עלה על 4.5 מטרים, ושער העיר נראה שכן תחת השער מתקופת שלמה.
מוח
שינויים במוח במהלך החיים
השינויים המשמעותיים ביותר מתרחשים בחודשי החיים הראשונים לאחר הלידה. בעוד שבזמן הלידה גודל המוח האנושי הוא כ־25-30% מגודלו של מוח בוגר, בגיל שנתיים מתקרב הגודל ל־80%. בשלבים הראשונים של ההתפתחות המוח מסתעף בצורה ניכרת ונוצרות טריליוני סינפסות חדשות. לאורך הילדות וההתבגרות פוחת מספרם של תאי העצב ושל הסינפסות בצורה ניכרת, ובסוף גיל ההתבגרות מתגבש ומתייצב מבנה הקישורים של מוח בוגר. גם לאחר גיל ההתבגרות, ממשיכים למידה והשפעות סביבתיות לעצב את המוח ואת הקישורים בתוכו, אך לרוב בצורה מתונה יותר. תמותת תאי העצב ממשיכה אף היא: אצל אדם בוגר מתים כ־85,000 תאי עצב מדי יום.
אחד התהליכים החשובים בהתפתחות המוח הצעיר הוא יצירת מעטה המיאלין סביב האקסונים של תאי העצב. מעטה זה מגביר את הבידוד החשמלי של האקסונים, ובכך מאפשר להם להוליך דחפים עצביים במהירות רבה יותר.
תל גזר
החומה החיצונית
עובדת היעדר ביצורים מחודשים וחזקים כמו אלו של גזר, בשאר תלי הארץ, מעידה על מעמדה העליון של העיר בתקופה הזאת.
לימי שלמה מיוחס שיפוץ החומה החיצונית, בת תקופת הברונזה המאוחרת. הארכיטקט של שלמה ניסה לבנות מחדש את החומה החיצונית, או לפחות חלקים ממנה. ברם במהרה נתגלה לבונים כי חומתם נבנתה בסטייה של כ־65 סנטימטרים, וגם כי היא באיכות ירודה מהחומה העתיקה. כדי לכפר על שגיאתם מילאו את הפער שנוצר בעפר. בעבור מאה שנים סוידה החומה מחדש, וכעבור מאה נוספת נבנה מחדש חלקה העליון. סיפורה המסועף של החומה החיצונית הוליך שולל ארכאולוגים רבים שניסו לתארכה במדויק.
מוח
מודעות והמוח
עדויות רבות מראות כי מודעות אינה מאפיין כללי של פעולת מוח האדם. אמנם תהליכים של חשיבה וקבלת החלטות מודעת הם חלק מהותי מההוויה האנושית, אך רבים ממנגנוני הפעולה של המוח כלל אינם מערבים חשיבה מודעת של האדם.
תל גזר
שער שלמה
אחד האתרים הנחפרים ביותר בגזר הוא שער שלמה. מקאליסטר חשף לראשונה את אחד החללים הנלווים לשער ומחצית מהשער עצמו. בהסתמכו על חרסים הלניסטיים שמצא במקום, קבע מקאליסטר את השטח כ"מצודה מכבית" (Maccabean Castle). חמישים שנה מאוחר יותר, בשנת 1958, פרסם יגאל ידין מאמר בו הצביע על דמיון בין חלק מהמצודה המכבית ("אזור דמוי אורוות", בפי מקאליסטר) לשערים בחצור ומגידו.
במאמרו, טען ידין שמדובר בשערים מימי שלמה, בהתאם לפסוק "וְזֶה דְבַר-הַמַּס אֲשֶׁר-הֶעֱלָה הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה, לִבְנוֹת אֶת-בֵּית ה' וְאֶת-בֵּיתוֹ וְאֶת-הַמִּלּוֹא וְאֵת חוֹמַת יְרוּשָׁלִָם; וְאֶת-חָצֹר וְאֶת-מְגִדּוֹ וְאֶת-גָּזֶר".
מוח
מודעות והמוח
דוגמה אחת לכך היא התופעה של ראייה עיוורת. תופעה זו נצפתה בקרב אנשים שהתעוורו עקב פגיעה בקליפת הראייה הראשונית שבאונה העורפית. אף על פי שהם מדווחים כי אינם רואים דבר, ניסויים הראו כי נבדקים בעלי ראייה עיוורת מסוגלים לבצע פעולות מסוימות המצריכות ראייה, כמו להבחין בכיוון התנועה של גירויים חזותיים או להבחין בין גירויים שונים המוצגים להם. אחד ההסברים לתופעה הוא שבנוסף למסלול הראייה שמגיע לקליפת הראייה שנפגעה, קיים מסלול 'פרימיטיבי' יותר שעובר דרך גזע המוח (אשר לא ניזוק). פעילותו של מסלול זה מאפשרת לאדם 'לראות' ולהגיב בהתאם, אך כיוון שאזורים אלה אינם מערבים חשיבה מודעת, האדם מדווח שלא ראה דבר וכלל אינו יודע להסביר את תגובותיו המדויקות לגירויים.
תל גזר
שער שלמה
בעקבות זאת, חקר צוות בראשות ויליאם דיבר (William Dever) את האתר, והעלה כי אכן מדובר בשער מהמאה העשירית לפני הספירה. חברי ההיברו יוניון קולג' חשפו את ההריסות במלואן וחיזקו את טענת ידין. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הועלו טענות בהתאם לאסכולה המינימליסטית בארכאולוגיה המקראית, שחומות הסוגרים ושערי התאים נבנו במאה התשיעית לפנה"ס.
מוח
מודעות והמוח
על הקשר בין מודעות ותפקודן של שתי ההמיספרות במוח ניתן ללמוד מאנשים בעלי מוח חצוי - חולי אפילפסיה קשים שעברו פרוצדורה של הסרת כפיס המוח על מנת למנוע התקפים אפילפטיים. בעקבות הניתוח, ההמיספרה הימנית והשמאלית מנותקות כמעט לחלוטין אחת מהשנייה ובקושי יכולות להעביר מסרים ביניהן. אף על פי שהניתוק אינו גורם לרוב לפגיעה קשה בתפקוד היומיומי, השפעותיו מלמדות על הקשר בין ההמיספרות ותפקידן במודעות:
תל גזר
שער שלמה
השער הוא שער שש-תאי כנעני אופייני. צדדיו נבנו בניית גזית איכותית, החלל הפנימי כלל ספסלים איכותיים, גג סטנדרטי ותעלת ניקוז. בצמוד אליו נחשף קטע קצר של חומת סוגרים. בחפירות של 1990 נמצא שיסודות השער וחומת הסוגרים הם בנויים ולא מבוססי תעלה כהשערת ידין. המילוי של היסודות הכיל חרסים שתוארכו לאמצע המאה ה-10.
מוח
הבעיה הפסיכופיזית
המוח הוא המקום שבו שזורים הפיזי והנפשי זה בזה. על טבעו החידתי של שילוב זה יכולות להעיד, בין השאר, העובדות הבאות:
תל גזר
שער שלמה
אחרי בניית השער הועלה מפלס השער ונבנתה תעלה חדשה. בשלב הבא נבנה השער מחדש כשער ארבע־תאי, ואחר חורבנו בימי תגלת פלאסר נבנה שוב כשער דו־תאי. בפלישה אשורית נוספת נהרס השער סופית.
מוח
תפיסות קדם־מדעיות של המוח
אזכור למילה "מוח" נמצא כבר לפני אלפי שנים בכתב חרטומים. עם זאת, במשך שנים רבות מתחילת ההיסטוריה האנושית לא היה ידוע על חשיבותו של המוח כאיבר האחראי לתודעה ולחשיבה ולמרכזה הביולוגי של החוויה האנושית. על ידי הוצאת המוח מהגוף בניתוח שאחרי המוות מתגלה ג'ל בגוון ורוד־אפרפר, ולכן אין זה מפתיע שהקדמונים לא הכירו בחשיבותו. לכך תרמה גם העובדה שהמוח אינו רגיש במיוחד לכאב, ועל כן פגיעה קלה בו אינה טראומטית.
נראה כי המצרים הקדמונים לא יחסו למוח חשיבות מיוחדת. בחניטה המצרית הוצא המוח דרך הנחיריים, הורחק מהמת ונזרק כלאחר יד, שלא כאיברים כמו הלב, הקיבה, הכבד והריאות, אותם שמרו הפרעונים לצד המת כדי שיוכל לשוב ולהשתמש בהם לאחר תחיית המתים. מכך ניתן להסיק שהמוח היה איבר מיותר לדעתם. עם זאת, פפירוס משנת 1,700 לפני הספירה מראה כי כבר אז תועדו מקרים שבהם פגיעה בראש שינתה התנהגות.
תל גזר
מפעל המים
באר המים האלכסונית, או מפעל המים, הוא פיר אלכסוני שמגיע למי התהום ושימש את העיר בעתות מצור. הפיר בנוי משני חללים עיקריים, חלל הכניסה האנכי שאורכו עומד על כ־7 מטרים, וחלל הירידה המדורגת למעיין - מערה משופעת באורך של כ־60 מטרים. מקאליסטר טעה בדרך פעולתו בחקירת התעלה, וניקזה מכל תוכנה. בכך הרס כל אפשרות עתידית של תיארוך מדויק יותר למפעל. בהשוואה לחצור ומגידו ניתן לתארכו לתקופת הברזל II. אולם מיקומו לצד ביצורי הברונזה התיכונה וממצאים שנמצאו בחלק התחתון ביותר של הפיר, אזור שמקאליסטר לא חפר, מביאים את החופר, צביקה צוק, למסקנה שזהו מפעל המים מתקופת הברונזה התיכונה. אם כך מדובר במפעל המים הגדול ביותר והעתיק ביותר מסוגו. גם החומות בנות התקופה הזאת הופיעו בגזר מוקדם מבשאר תלי הארץ, ולכן אולי אכן הפיר הוא מתקופת הברונזה התיכונה או המאוחרת.
מוח
תפיסות קדם־מדעיות של המוח
בתנ"ך מוזכרת פעם אחת המילה מֹחַ (איוב כ"א, כ"ד), אך במובן של מח העצמות, ובשאר התנ"ך רגשות ומחשבות מיוחסים ללב. בדברי חז"ל ניתן למצוא כמה התייחסויות לעניין: במדרש מובאת מחלוקת בין רבי אליעזר לרבי יהושע האם מקום החכמה הוא בראש או בלב, ודעת המדרש נוטה לכך שמקומה בלב. עם זאת, בתלמוד הבבלי מובאים דברי רבי יהודה הנשיא
תל גזר
ממצאים נוספים
באקרופוליס נמצאו שרידי ארמון מצרי בן שתי קומות, שהיה בנוי אבן וסיד. הארמון מתוארך לסוף המאה ה־14 לפנה"ס.
מוח
תפיסות קדם־מדעיות של המוח
גם פילוסופים יוונים מסוימים לא ייחסו למוח תפקיד חשוב. אריסטו סבר שהמוח אינו אלא אזור קירור המצנן את אדי החום הנפלטים מהלב. הוא טען שבמהלך השינה, עולים האדים מן הלב אל המוח, מתקררים, ויורדים חזרה אל הלב. את חוסר חשיבותו של המוח הוא הוכיח בהתבסס על ניסויים בעריפת ראשי תרנגולות אשר המשיכו לפרפר ולא מתו לאלתר. אפלטון, לעומת זאת, טען שהחשיבה מתבצעת במוח, בהתבסס על כך שזהו האיבר הגבוה ביותר בגוף האדם, ולכן הקרוב ביותר לאלים.
השינוי בתפיסות אלה הגיע מצפייה במלחמות הגלדיאטורים ברומא העתיקה. מספר חוקרים ורופאים החלו לראות קשר בין פגיעות המוח של הגלדיאטורים לבין שינויים שונים בהתנהגותם. כמו כן נמצא קשר בין פגיעה בחוט השדרה לבין איבוד תחושה או שיתוק. הרעיון שהלב הוא "מקום מושבה" של הנפש האנושית הלך ונעשה נפוץ יותר ויותר. חכם הרפואה גלנוס סבר ששלושת האיברים הראשיים הם: הלב, המוח והכבד. לדעתו, החושים, התנועה, הדמיון, הזיכרון והחשיבה נובעים מן המוח. הוא גם הכיר בחשיבותו העצבית של חוט השדרה.
תל גזר
ממצאים נוספים
בניין מעניין נוסף מתקופת הברונזה המאוחרת הוא בית מלך גזר.
מוח
תפיסות קדם־מדעיות של המוח
בימי הביניים נאסרו ניתוחי מוח בידי הכנסייה. ההתערבות הכירורגית המקובלת באותה עת נעשתה בידי ספרים נודדים שערכו חתך בגולגולת במקרים של מחלת נפש והוציאו ממנה את "אבן השיגעון".
תל גזר
ממצאים נוספים
בשלהי שנת 2016 נתגלה במקום במסגרת חפירות של משלחת משותפת של רשות הטבע והגנים והסמינר התאולוגי בפטיסטי של ניו אורלינס, בראשות ד"ר צביקה צוק מטמון מתקופת הברונזה התיכונה של חפצי כסף וזהב עטופים באריג, ששמשו לפי הסברה כמנחת פולחן.
מוח
תפיסות קדם־מדעיות של המוח
רנה דקארט (1600) היה הראשון שדיבר על חשיבותו הייחודית של המוח. צפייה בפסלים הידראוליים הביאה אותו למסקנה לפיה גוף האדם פועל על ידי "מערכת הידראולית פנימית" בה עוברים נוזלים המשפיעים על התחושות וההתנהגויות של הגוף החי. המוח, לפי דקארט, הוא המווסת של מערכת זו. בנוסף, יצר דקארט דיכוטומיה בין הנפש הלא פיזית לבין המוח הפיזי. מה שחיבר ביניהם, לדעתו, היא בלוטת האיצטרובל.
בשנת 1808 פותחה תורת הפרנולוגיה. על פי התורה הזו, מרכיבי אישיות שונים ממוקמים באזורים ספציפיים שונים במוח. עוד האמינו לפי תורה זו, כי אופי האדם ניתן למדידה על פי בליטות בגולגולת, לכל תכונת אישיות הבליטה שלה. על ידי מיפוי בליטות הגולגולת האמינו שניתן יהיה לגלות את מאפייני האישיות של האדם. תאוריה זו לא שקעה, אלא כעבור מאה שנה, והיוותה בסיס, כביכול מדעי, לתורות גזעניות שונות. הרעיון הבסיסי הגלום בה, שיש קשר בין אזורים ספציפיים במוח לבין פעילויות מסוימות, מקובל עד היום, אך בווריאציה שונה. על פי הידע המודרני, אין מיקום ספציפי לתכונה אישיותית מסוימת, אלא לכל מאפיין פסיכולוגי (למידה, ראייה וכו') יש רשת של אזורים במוח המממשים אותו. כמו כן, בין המוח לגולגולת אין מגע ישיר כלל, ולכן לא ניתן לומר דבר על המוח בהתבסס על גודל או צורת הגולגולת.
חקר המוח
בימי הביניים החלו לחקור את המוח לאור שינויים בהתנהגות של אנשים שסבלו מפגיעות ראש. בתחילת המאה ה־19 החלו לקשר לפגיעות ראש גם את מחלות הנפש.
תל גזר
גזר הקדומה (התקופה הפלאוליתית - תקופת הברונזה התיכונה)
מתיישבים חדרו למערות והחלו לגור בהן ולשפץ אותן. במערות נמצאו סימני קדרות מפותחים יותר, אבני שחיקה ומיני כלי אבן. ממצאים אלו אפיינו את העונה שבין תום העת הכלקוליתית והקמת חומות העיר. סמוך לראשית תקופת הברונזה הקדומה III ב', 3000 לפנה"ס לערך, הופיעו עדויות האדריכלות הראשוניות בתחום. התושבים השמיים המשתייכים לאתר התפרשו על מרב התל, ובנו בתי מגורים. הממצאים הארכאולוגיים מתקופתם דלים באופן מפתיע. פרט זה מעיד על חשיבותה הפחותה של גזר בימים הללו, בשעה שיתר ערי כנען שגשגו כלכלית והוקפו בחומה.
כמעט שאין שרידים ארכאולוגיים המשויכים לתקופה שבין תקופת הברונזה הקדומה III א' לתקופת הברונזה התיכונה I, למעט קבר אחד ומספר מצומצם של כדים. היישוב כנראה ננטש או הותקף ונהרס. ממצאי חרסים ממשפחת כלי בית ירח, אולי מהווים אינדיקציה לסברה האחרונה.
מוח
חקר המוח
בתחום זה קיימות שיטות מחקר ייחודיות, המסתכלות על המבנה והתפקוד של המוח ומערכת העצבים.
תל גזר
תקופת הברונזה התיכונה
צמוד למעבר לתקופת הברונזה התיכונה א', גזר החלה להראות מחדש סימני חיים. החפירות לגבי שכבה זאת העלו מספר רב של תגליות המעידות על יחידות דיור מסוידות ומתוכננות היטב. יתר על כן, נתגלו באתר מתקני איסוף מימי הנגר העילי ומחסני תבואה מהודרים. חרסי התקופה היו חרסים למשפחת ה־Eggshell Ware. סוף היישוב בתקופה זו בא בשנת 1482 לפנה"ס, תאריך מסעו הראשון של תחותמס השלישי, פרעה מצרים, לסוריה. פרעה תחותמס התפאר ברשומות על כיבוש העיר, ונמצאו שאריות כלי אחסון מלאים שנקברו תחת הריסות, ושכבה עמוקה של לבנים שרופות, בנות תקופתו.
לתקופת הברונזה התיכונה III ב' - ג', 1700 לפנה"ס לערך, מיוחסת החומה הפנימית. בהתאם לכך, הסתמנה גזר כעיר כנענית חזקה ועשירה, שתרבותה השפיעה על סובביה וכוחה הצבאי אפשר לה כיבושים.
הבמה
מקאליסטר ציין ארבעה אתרים בעלי אופי דתי בעיר העתיקה, החשוב באתרים הוא הבמה. זהו האתר היחיד שניתן לשייך בבירור לתקופת הברונזה התיכונה. החלק המרכזי בחקר הבמה בגזר נמצא בעשרת הסלעים הפזורים לאורכה. סלעים אלו הפכו נושא למספר היפותזות. בין הסלעים לא היו מרחקים שווים, או גבהים וצורה שווה. אולם רובם חלקו שתי תכונות: האחת, רמת החספוס הנמוכה בצד המערבי של הסלע לעומת הצד המזרחי, והשנייה בחורים שנחצבו לתוך האבן, אולי למטרת נשיאתם. הסלע השביעי מהווה את יוצא הדופן הגדול שבסדרה: להבדיל מיתר הסלעים, לא היה עשוי חומר שמקורו בגזר. ירושלים והריה הוצעו כמקור לסלע. מקאליסטר טען כי האבן הובאה כחלק מניצחון בני גזר על היבוסים. המרחק שנוצר מהאבן השביעית עד לשמינית מרמז על קשר בין מספר האבן לתכונות המיסטיות של המספר 7.
מאחורי הסלעים החמישי והשישי ממוקם מתקן ריבועי, ובו שיקוע ריבועי. הועלו מספר סברות בדבר מהות מתקן זה. אחת הסברות המקובלות לגביו היא היותו מזבח, אם כי שום סימני שרפה לא נתגלו על האבן. סברה אחרת שהועלתה היא כי האבן שימשה בסיס לסלע נוסף. מקאליסטר שיער כי הסלע שימש ככרוב לאשרה, כחלק מטקסי הסגידה לה, וגם נמצאו מספר עדויות לקורבנות ילדים בסביבה. לבסוף נטען כי שימש המתקן ככלי לניקוי, טרם לקיחת חלק בטקס דתי.
אולברייט כינה את הבמה קַפֶּלַת־מתים, והשווה את האבנים למצבות מקדש דגון באוגרית, ושדה האסטלות האשורי. במכלול, סביר להניח כי האבנים שימשו כלא יותר מחומרי בניין לבמה האמיתית, או כאתר טקסי לחידוש וכריתת בריתות בין גזר ותשע הערים הסובבות אותה.
תקופת הברונזה המאוחרת
בעקבות כיבושה האלים בידי תחותמס השלישי, ננטשה גזר כמעט לגמרי עד תקופת הברונזה המאוחרת I ב'. קברים בני אותה התקופה מספרים על קושי החיים בגזר, ועל חוליי הפרקים של יושביה. כחלק מתהליך התאוששות העיר, ובהשפעת המסחר הפורח בימי האימפריה המצרית, החלו מופיעים בעיר מיני כלי חרס וזכוכית מהודרים, תכשיטי שנהב, ארון קבורה מיקני ושאר פריטים מיובאים.
יש המייחסים את החורבן לכיבוש זמני של העיר בימי יהושע בן נון, בעקבות הכתוב בתנ"ך לגבי הניצחון של יהושע בן נון על הורם מלך גזר.
ממצא חשוב מתקופה זו היא חרפושית מפרעה מרנפתח. יש המקשרים אותו לכתובת במצבת ישראל.
הפרעונים המצריים ניסו לחזק את שליטתם באזור, לאור התערערות השלום היחסי עם פלישת גויי הים (אשר התנ"ך מכנה פלשתים). פרעה רעמסס השלישי עשה חיל בהדיפת הפולשים מכפתור למצרים גופה, אולם לא הצליח למנוע את חדירתם לשטחי כנען. בבוא הפלשתים לגזר הם מצאוה נטושה, כך מעיד הפער שבין אחרוני החרסים מעת חורבן מרנפתח לסדרת החרסים הפלשתיים הדיסטינקטיביים שנמצאו באתר.
התקופה הפלשתית (תקופת הברזל המוקדמת)
התקופה הפלשתית הייתה תקופת מעבר קצרה בגזר, שקישרה בין ימי האימפריה המצרית לבין ימי המלוכה הישראלית, וסימלה את בוא תקופת הברזל המוקדמת לגזר. תקופה זאת החלה, כאמור, שנים מספר אחר חורבן העיר בימי מרנפתח. הקביעה הברורה של זמנה היא באמצעות חרסיה החד-גוניים והדו-גוניים ("מונוכרום פלשתי" ו"ביכרום פלשתי"), שתפוצתם תואמת את התפשטות הפלשתים בארץ ישראל בתקופה זו. גזר ישבה על גבולה הצפוני ביותר של הממלכה הפלשתית.
תקופת המלוכה העברית (תקופת הברזל המאוחרת)
לאורך ימיה כעיר פלשתית עמדה גזר מחוץ לטווח הישגם של מלכי ישראל שאול ודוד, כמתואר בשמואל ב' : .<BR> שכבה VIII מבשרת על בואה של תקופת המלוכה העברית לתל גזר. לפי המתואר בתנ"ך, נמסרה העיר לשלמה המלך מידי מלך מצרים בערך בשנת 950 לפנה"ס. מתואר כי שלמה בנה את גזר, אולם הבתים מתקופתו קטנים, החרסים אדומים ועליהם מירוק יד, לא נמצאו קברים מהתקופה, אך נמצאו חפצים אופייניים לתקופה בקברים מוקדמים יותר. נוסף לבמה, שכבר יצאה מכלל שימוש לפני ימי שלמה, נמצא גם מזבח קטן ועליו דמותו של בעל.
בשנת 924 לפנה"ס הותקפה העיר ונחרבה במסע פרעה שושנק, הוא שישק התנ"כי. בהיעדר ראיות, נטען במשך מספר שנים כי גזר נתרוקנה מיושביה. בשנים האחרונות נמצאו עדויות כי אין בסיס לסברה זו, וכי גזר המשיכה להתקיים באופן מצומצם יותר. כעבור 200 שנים הותקפה גזר במסעו של מלך אשור, תגלת-פלאסר השלישי, שתוארך לשנים 734 - 732 לפנה"ס, ואכן בתקופה זאת חרב שערה של גזר ונשרפו בתי מגורים רבים. ישנה קורלציה בין חורבן גזר לבין אחד מתבליטי המלחמה שפיארו את ארמון תגלת פלאסר, בו מוזכרת גָזְרֻ.
הכיבוש האשורי והפרסי
כיבושה הסופי של העיר בידי אשור נעשה במאה השביעית לפנה"ס. בימיה כעיר אשורית שימשה גזר כמרכז חשוב לפיקוד ופיקוח על מישור החוף, ונמצאו בה מספר רשומות מקומיות המעידות על כך. שתי תעודות בכתב אשורי, מן השנים 651 ו-649 לפסה"נ, שהתגלו בתל גזר (ותל חדיד) ובהם רשומים שמותיהם של 21 שמות פרטיים באחת מהן מוזכר hazzanu, דהיינו שר העיר (של גזר) ובנוסף שם ישראלי אחד: אדם בשם נתניהו הסוחר בקרקע. לאחר ימי אשור ננטש האתר, עד ימי הממלכה הפרסית, בהם הייתה העיר חלק מפחוות 'יהוד'. קברים עשירים (הקברים הפלשתיים של מקאליסטר), שרידי קירות בתים ובורות מים הם השרידים היחידים שנותרו מהתקופה הפרסית באתר. תקופה זאת נחלקה לשני שלבי יישוב.
התקופה ההלניסטית
במאות השלישית והשנייה ניתן להבחין ביישוב הלניסטי בעיר. גזר הפכה למרכז הכוחות הסלאוקיים בשפלה ושכן בה מבצר, וממנה יצאו הכוחות להילחם ביהודה המכבי בקרב בית חורון. אחרי הפסדים נוספים בקרב אמאוס נסוגו הכוחות היווניים לגזר. בתל גזר נמצאו ממצאים שונים מהתקופה שלפני כיבוש העיר על ידי שמעון החשמונאי, בהם מטבע של תלמי השישי. בימי המצביא בקכידס נבנה מחדש שער העיר ושופצו ביצוריו. אולם לאחר עזיבתו, כבש שמעון החשמונאי את העיר בשנת 142 לפנה"ס. הכיבוש היהודי של גזר מוזכר גם בגאוגרפיקה של סטראבון, הגם שהוא בלבל אותה עם גדרה.
במחקריו הראה רוני רייך כי שבעה מתקני מים מדורגים שחשף מקאליסטר בשכבה העליונה ביותר בתל אינם אלא מקוואות טהרה שנוספו לגזר לאחר כיבושה בידי שמעון. בכך הוא אושש את המסופר על העתקת אוכלוסייה יהודית שומרת מצוות ממקום לא ידוע (ירושלים?) לגזר. בזיקה לבית אחד הראה רייך כי החדר ובו מקווה הטהרה הוסף לבניין קיים, אל נכון לבניין שפונה מן האוכלוסייה הפגאנית שהייתה בו, וטוהר אחרי הכיבוש.
בקדמוניות היהודים מופיעה בקשתו של יוחנן הורקנוס הראשון מהרומאים בשנת 132 לפני הספירה, לסייע לו כנגד דרישת אנטיוכוס השביעי להשיב לידיו את גזר, יפו ופיגי. מנחם שטרן כתב שהערים נכבשו על ידי אנטיוכוס השביעי ויוחנן הורקנוס ביקש סיוע בהשבתם לידיו.
גזר המשיכה להשתייך לממלכה החשמונאית עד סופה, הגם שהיא חדלה להיות עיר מחוז, ובמקומה שימשה אמאוס.
שער העיר עבר את שיפוצו האחרון לקראת הכניסה לתקופה ההרודיאנית באתר, שכבה I. בימי המלך הורודוס ירד סופית מעמדה של גזר. מספר קברים, בית מרחץ, כמה בקתות וחומה גדולה (לא למטרות הגנה, אלא תחימה) הם שרידי היישוב בתקופה הרומית. מספר קברים נוספים נותרו מהתקופה הביזנטית.
התקופה הצלבנית
עם כיבוש הארץ על ידי הצלבנים נכללה גזר בתחום הסניורה של רמלה ובמקום היה ככל הנראה יישוב לא מבוצר. בשנת 1177 היה התל זירה לקרב גזר בין צבא ממלכת ירושלים, בראשות בלדווין הרביעי, מלך ירושלים לצבא המוסלמי של צלאח א-דין. הצבא המוסלמי הופתע על ידי צבא צלבני קטן, התמוטט תחת מהלומת ההסתערות של קומץ אבירים, ונמלט על נפשו חזרה למצרים - תבוסה זו הייתה הקשה ביותר שספג המצביא המוסלמי המהולל אך לא הצליחה להציל את הצלבנים מתבוסה מוחצת בקרב קרני חיטין.
שארל קלרמון-גנו זיהה את תל גזר כמונטגיסרד הצלבנית (MontGisart). על פי מחקרו, ובהסתמך על מסמך המתאר את נכסי הכנסייה של המדינה הצלבנית, הוא שיער כי לאחר הקרב הקימו הצלבנים כנסייה על שמה של קתרינה הקדושה בלטינית - Sainte Katerine de Mongisart. חפירות שנערכו בתל גזר לא העלו שרידים למבנים צלבניים - אשר ייתכן ונמצאים באזור שרידי הכפר הערבי.
מהמאה ה-13 עד היום
מאוחר יותר נעשה שימוש בבית הקברות הביזנטי על ידי תושבים ממלוכים.
למרגלות התל הוקם בתקופה העות'מאנית הכפר הערבי אבו שוּשֶה. בני משפחת מלוויל ברגהיים הצליחו בשלבים לרכוש את כל אדמות התל, אך עקב קשיים כלכליים איבדו אותן. הקרקעות נקנו בשנת 1913 על ידי הברון רוטשילד, ובהמשך עברו לידי הרברט בנטוויץ', שעמד בראש חברת הקרקעות הציונית "מסדר המכבים".
בשנת 1917 הגיע יחידות הקורפוס המדברי של צבא בריטניה בפיקודו של אלנבי לאזור תל גזר לאחר שהתקדמו במבצע רצוף ומהיר מרפיח דרך פלוג'ה, גדרה, ראשון לציון ורחובות. בתל גזר (מוצב אבו שושא) החזיק כוח מאסף טורקי חזק שנסוג עם התקדמות הקרב. ההתקפה של הבריגדה ה-22 על תל גזר נערכה כהתקפת פרשים והייתה חלק מהתקפה גדולה יותר שתכליתה לנתק בין הארמייה השמינית הטורקית, שנסוגה לכיוון מישור החוף, והארמייה השביעית שנסוגה לכיוון הר חברון וירושלים. ההתקפה תוכננה להרחיב את הטריז בין הארמיות ובכך להחלישן.
בשנת 1945 התיישבה באזור קבוצת גזר. ביוני 1948, בזמן מלחמת העצמאות, הותקפה הקבוצה בידי הלגיון הירדני, נכבשה ו־28 ממגיניה נפלו. בסופו של דבר נכבשו השטחים מחדש על ידי הפלמ"ח, ומאז הם מהווים חלק ממדינת ישראל. המועצה האזורית גזר נקראת על שם התל.
בשנת 2010 הוכרז התל כגן לאומי.
בשנת 2022, האתר הארכאולוגי והגן הלאומי נשרף לחלוטין בשרפה. על פי בדיקה ראשונית בשטח לא נפגעו בצורה דרמטית מונומנטים ארכאולוגיים באתר.
הנציב העליון
הנְציב העליון לפלשׂתינה (א"י) (באנגלית: High Commissioner of Palestine) הוא תואר שניתן, בין היתר, לממונה שמינה שר המושבות מטעם ממשלת בריטניה כדי להיות האחראי בפועל על ממשלת המנדט הבריטי (1920–1948) על ארץ ישראל.
תפקיד וסמכויות
בשנת 1927 שונה תוארו ל"הנציב העליון על ארץ ישראל ועבר הירדן".
משכן
הנְציבים שמונו שוכנו תחילה בבניין אוגוסטה ויקטוריה שעל הר הצופים. לאחר רעידת האדמה שהתחוללה בארץ ישראל בשנת 1927 עברו הנציבים העליונים להתגורר בבית מחניים שברחוב הנביאים. בסופו של דבר, בראשית שנות השלושים, התמקמו הנציבים העליונים בארמון הנציב בירושלים.
איימי ג'קסון
איימי ג'קסון (באנגלית: Amy Jackson; נולדה ב-31 בינואר 1992, דאגלס) היא שחקנית בריטית, שידועה בעיקר בגין השתתפותה בסרטים שצולמו בבוליווד.
ביוגרפיה
איימי ג'קסון נולדה בדאגלס שבאי מאן. כאשר היא הייתה בת שנתיים חזרה המשפחה לליברפול ואיימי גדלה שם. היא השתתפה בתחרויות יופי וזכתה בתואר Miss Teen World בשנת 2009. בשנת 2010 היא זכתה במקום השני בתחרות מיס אנגליה. לאחר הצלחה זו, עברה ג'קסון ללונדון, והחלה לפתח קריירה בתחום הדוגמנות.
תוך זמן קצר היא הוזמנה להודו להשתתף בצילומי סרט קולנוע. למרות העדר ניסיון, הופעתה בסרט הייתה מוצלחת, והיא אף זכתה בפרס עבור משחקה. בעקבות כך היא המשיכה בקריירה של שחקנית בבוליווד. בשנת 2015 היא זכתה בפרס נוסף על משחקה בסרט I. בסך הכל במהלך העשור היא השתתפה במעל ל-15 סרטים.
בשנת 2017 היא הוזמנה להוליווד לצילומי סדרת סופרגירל.
במקביל לקריירת המשחק ממשיכה ג'קסון לעסוק בדוגמנות.
חיים אישיים
איימי ג'קסון מתגוררת בלונדון. בתחילת 2019 היא התחתנה עם איש עסקים מקפריסין, ובספטמבר 2019 נולד בנם.
וינצנץ לכנר
וינצנץ לָכנר (בגרמנית: Vinzenz Lachner; 18 ביולי 1811 – 22 בינואר 1893) היה מלחין ומנצח גרמני.
ביוגרפיה
וינצנץ היה אחיהם הצעיר של פרנץ ואיגנץ לכנר, שניהם מלחינים ומנצחים. פרנץ, האח הבכור, נודע גם בקשר הידידות ההדוק שלו עם פרנץ שוברט. הלחנה למד וינצנץ בעיקר בכוחות עצמו. את ראשית הכשרתו המוזיקלית קיבל אצל אביו, אנטון, נגן העוגב העירוני, ואחרי מות אביו למד באאוגסבורג, שם התפרנס בצמצום מהוראת מוזיקה עד שאחיו פרנץ הסדיר לו משרה כמנצח ומוזיקאי הבית בחצר הרוזן מיצ'יילסקי מקושביץ בדוכסות הגדולה של פוזנן. בשנת 1831 עבר לווינה להמשיך בלימודי המוזיקה והתמנה לעוזר מנצח באופרת החצר ולנגן עוגב בכנסייה פרוטסטנטית (אם כי הוא עצמו היה קתולי). ב-1836 היה למנצח החצר במנהיים כמחליפו של פרנץ. ההערכה שזכה לה במנהיים הייתה גבוהה כל כך, שמעסיקיו האריכו את החוזה שלו כל אימת שקיבל הצעות ממרכזי מוזיקה אחרים. בסך הכל נשאר שם 37 שנים, שבמהלכן נהנתה מנהיים ממוניטין של ביצוע הרפרטואר הגדול ביותר של אופרות בכל ערי גרמניה. עם זאת, לכנר הרבה במסעות וניצח במקומות רבים ועד לונדון הגיע, לנצח על עונה באופרה הגרמנית בשנת 1842.
לכנר העניק תמיכה ועידוד למספר רב של מוזיקאים צעירים ממנו, הידועים בהם מקס ברוך, הרמן לוי וקרל וולפסון. עם זאת, מתוך שמרנות אינסטינקטיבית, יצא בגלוי נגד תרבות הסגידה לריכרד וגנר, אך התגבשותה של אגודת וגנר במנהיים בראשית שנות ה-70' בישרה מבחינתו את תחילת סופה של הקריירה. וגנר עצמו בא לנצח במנהיים, ואחרי שדאג כבר לסילוקו של פרנץ לכנר ממינכן, יצא למערכה להוצאתו לגמלאות של וינצנץ לכנר (שניצח, למרבה זעמו של וגנר, על גרסה מקוצצת של ההולנדי המעופף), מטרה שהושגה בשנת 1873. לכנר השתקע לאחר זאת בקרלסרוהה, שם המשיך ללמד. ככל האחים לכנר, היה מיודד עם יוהנס ברהמס. לכנר מת לאחר שורה של אירועים מוחיים בגיל 81.
יצירותיו
מכלול יצירתו של לכנר כוללת סימפוניות, אוברטורות, מארשים חגיגיים, יצירות לתזמורת כלי נשיפה מעץ; מיסה ברה מינור, מזמור תהילים ועוד יצירות למקהלה; מוזיקה נלווית ל"טורנדוט" של שילר; פואמה סימפונית בשם "Lagerleben"; רביעיית פסנתר, שלישיית מיתרים, שתי רביעיות מיתרים, "42 וריאציות על סולם דו מז'ור" לפסנתר או רביעיית מיתרים; מחולות גרמניים לצ'לו ופסנתר; קובץ לנדלרים לפסנתר בארבע ידיים (מוקדש לברהמס); ומספר רב של שירים, בהם המחזור Scherz im Ernst und Ernst im Scherz  ("צחוק ברצינות ורצינות בצחוק"), שנהנה מפופולריות בתקופת חייו. מעטות מיצירותיו זכו לביצועים מחודשים או הודפסו מחדש, אף כי הקלטה של רביעיות המיתרים שיצאה בשנת 2005 מגלה מיומנות מסוימת בסוגה זו.
אהל אל-פתרה
אַהְל אל-פַתְרָה (בערבית: أهل الفترة) הוא מושג בתאולוגיה האסלאמית, אשר מתאר כל אדם אשר המסר האסלאמי לא הגיע אליו באופן שלם ובלתי מסולף. הכוונה היא בדרך כלל לאנשים אשר לא היו מודעים למסר האסלאמי, הן בגלל ריחוק גאוגרפי או מפני שהם חיו לפני שהגיע נביא לעמם.
יש מי שאומרים שאלו הם אנשים אשר חיו בתקופה שבין שני נביאים, כך שהם לא זכו לקבל את המסר האלוהי.
על פי חלק מהתאולוגים המוסלמים, אהל אל-פתרה יהיו נתונים לבחינה מיוחדת ביום הדין. למשל, הם יראו את המאמינים הולכים אחרי הנביא שלהם, ותנתן להם הבחירה האם ללכת אחריהם גם כן או לא.
לאונרד הובהאוס
לאונרד טרלוני הובהאוס (באנגלית: Leonard Trelawney Hobhouse; 8 בספטמבר 1864, סנט איב, קורנוול, אנגליה – 21 ביוני 1929, אלאנסון, צרפת) היה פילוסוף וסוציולוג אנגלי, ממנהיגיה הרוחניים של התנועה הליברלית, תאורטיקן ליברלי, עיתונאי ופעיל במפלגה הליברלית.
הובהאוס היה הראשון שמונה כפרופסור בקתדרה לסוציולוגיה שהוקמה באותה עת באוניברסיטת לונדון. האידאולוגיה שלו הייתה כי האבולוציה הביאה את האדם למצב שבו הסולידריות והנכונות לשיתוף פעולה חשובים לשרידתו עשרת מונים מהתחרות והמלחמה. הובהאוס טען כי קיים קשר הדוק בין הליברליזם והסוציאליזם, ורצה לבצע רביזיה בשתי האידאולוגיות. בשל כך ראה הובהאוס באדוארד ברנשטיין, מחבר הספר "התנאים המקדימים של הסוציאליזם", בן-ברית. מלחמת העולם הראשונה גרמה להובהאוס לאכזבה, והוא הפך יותר פסימי, שכן ראה בפריצת המלחמה ניגוד לקידמה שבה האמין. הוא האריך ימים כ-11 שנים לאחר המלחמה, ונפטר ביוני 1929.
ביוגרפיה
לאונרד הובהאוס נולד בשנת 1864 בכפר סנט איב (St Ive) שבמזרח קורנוול כבן למשפחה אנגליקנית חשובה (אביו היה כומר). בשנת 1883 בגיל 21, החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד, ומיד לאחר מכן לימד בשתיים מהמכללות של האוניברסיטה (מרטון וקורפוס כריסטי). באותה עת כתב מספר עבודות במגוון רחב של נושאים, שהקו שאיחד את כולן, היה המחויבות לרעיונות של רפורמה חברתית, בהתאם לכללים של מוסר והיגיון.
בשנת 1883 כתב את ספרו הראשון, "התקדמות העבודה" (The Labour Movement). ספר זה עסק ברעיון של איחוד כוחות האיגודים המקצועיים עם אלה של רפורמת הליברליזם. בלב התוכנית עמדה הדרישה לפיקוח קולקטיבי מלא על התעשייה והחקלאות, וזאת כדי להבטיח חלוקה שוויונית ויעילה של צורכי החיים.
אפר
אֵפֶר הוא חומר מפורר הנותר לאחר בעירה. בעירה של חומרים אורגניים יוצרת בעיקר פחמן דו-חמצני ואדי מים, אך בעירה לא שלמה תשאיר חלק מהחומר במצבו המקורי. גם אם מתבצעת בעירה שלמה, אם החומרים האורגניים מכילים יסודות שאינם הופכים לגז או נוזל בתהליך הבעירה (כגון יוני מתכת) הם יישארו בצורה מוצקה ואילו שאר החומר יתנדף לחלל האוויר. הישארות אפר נפוצה בשרפת עצים ותוצריהם.
לאונרד הובהאוס
ביוגרפיה
בשנת 1896 פרסם את עבודתו השנייה, "התאוריה של הידע" (Theory of Knowledge): מאמר טכני פילוסופי, אשר כוּון כנגד הזרם האידיאליסטי ששלט באותה עת באוניברסיטת אוקספורד. במאמר זה הדגיש הובהאוס את תקפותו של הידע הרציונלי (הידע המולד בניגוד לידע הנרכש), בהאמינו כי הכחשת ידע זה, עלולה להביא להכחשה מוחלטת של אפשרות קיומה של רפורמה חברתית.
אפר
בתרבות
במספר תרבויות האפר מסמל את סיום החיים.
לאונרד הובהאוס
ביוגרפיה
בשנת 1897 החל הובהאוס לעבוד כעיתונאי בעיתון "הגרדיאן", שנקרא אז "הגארדיאן של מנצ'סטר". הוא עבד בעיתון כ-4 שנים, שבמהלכן פרסם את המאמר "Mind in Evolution", הנחשב לאחת הקלאסיקות הראשונות בפסיכולוגיה ההשוואתית.
אפר
בתרבות
בתרבויות רבות נהוגה שרפת גופות והאפר נשמר או מפוזר, בהתאם למנהגים ולבחירות אישיות.
לאונרד הובהאוס
ביוגרפיה
בשנת 1902 עבר הובהאוס להתגורר בלונדון. בתקופה זאת החל את מעורבותו בפוליטיקה, כאשר שימש בתפקיד מזכיר איחוד הסחר החופשי, וזאת עד לשנת 1905.
בשנת 1904 כתב את ספרו Democracy and Reaction, שבו תקף את מדיניותהּ האימפריאליסטית של הממשלה הבריטית.
אפר
בתרבות
במיתולוגיה המצרית עוף החול מת בשרפה וקם לתחייה מן האפר שלו.
לאונרד הובהאוס
ביוגרפיה
בשנת 1906 כתב את אחת מעבודותיו המרשימות ביותר: "המוסר באבולוציה" (Morals in Evolution). בספרו זה הוא ניסה למיין את הדפוסים השונים של ההישגים האנושים בתחומי הדת, המוסר, הידע והמוסדות הפוליטיים. הוא הגיע למסקנה כי התקדמות כללית, על אף שאינה יציבה ואף לא שוויונית, ניתנת להבחנה בכל הצורות של היצירתיות האנושית, וכעת יש לאדם היכולת לארגן את כל החיים האנושיים על פי מערכת רציונלית, אשר בה נמצאים צרכיו של הפרט הבודד בהרמוניה עם אלה של החברה.
אפר
ביהדות
ביהדות, אפר שריפת פרה אדומה המעורב במי מעיין משמש לטהרה מטומאת מת. כמו כן, את האפר הנותר משרפת הקורבנות היה אחד הכהנים מפנה מדי יום מהמזבח בתרומת הדשן.
לאונרד הובהאוס
ביוגרפיה
בשנת 1907 פתחה אוניברסיטת לונדון בפעם הראשונה קתדרה לסוציולוגיה, והובהאוס מונה להיות הפרופסור הראשון לסוציולוגיה באוניברסיטה.
אפר
ביהדות
כמו כן, היה נהוג לשים אפר על הראש לאות אבלות, כפי ששמה תמר אפר על ראשה לאחר שאמנון אנס אותה ואחר כך גרש אותה מחדרו. על פי נוהג זה נקבע בהלכה כי יש לשים "אפר מקלה" (אפר שנוצר משרפה) בראש חתן בסמוך לחופה כזכר לחורבן בית המקדש, וכפי שנאמר בנבואת ישעיהו:. וכן היו נותנים אפר על גבי התיבה וראשי העם בתעניות שנערכות בשל בצורת.
לאונרד הובהאוס
ביוגרפיה
בשנת 1911 כתב את יצירתו המפורסמת ביותר "ליברליזם". בספרו זה הוא מעלה את גישתו הפילוסופית, המכונה על ידו בספר "סוציאליזם ליברלי", בכך שהוא מתווה תוכנית המאזנת בין שליטה קולקטיבית של המדינה לבין חירויותיו של הפרט.