cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רישיון להרוג (1989)
עלילה
בונד מתעורר בביתו של סאנצ'ז. לופה מספרת לו שקרסט יגיע בערב בספינתו לאיסטמוס, כדי לדווח על המהומה בספינה. בונד מספר לסאנצ'ז שקרסט שלח את הסינים להרוג אותו, והם תפסו את בונד כשניסה לעצור אותם.
בונד מתחמק מן האחוזה בעזרת לופה. בסיועם של בובייה וקיו, הוא ממקם את כספו של סאנצ'ז בתא הלחץ בספינתו של קרסט. אנשי סאנצ'ז מוצאים את הכסף, וסאנצ'ז מנפח והורג את קרסט באמצעות הפחתת הלחץ בתא. כשסאנצ'ז חוזר לאחוזה הוא מוצא את בונד בחדרו. בונד מעורר בו חשדות כלפי שאר הבכירים בארגונו, בטענה שלא ייתכן שקרסט ניסה לפעול נגדו לבדו.
למחרת, בונד נוסע עם סאנצ'ז למעבדה הסודית שלו. דריו מזהה אותו וחושף את זהותו בפני סאנצ'ז, ובונד מצית שרפה במעבדה. במהלך ההתארגנות לנטישת המתקן, סאנצ'ז מאיים להרוג את בונד באמצעות המכונה המשמשת לפרוק חבילות ההרואין. בובייה מצילה את בונד, ובמהלך המאבק דריו נופל למכונת החיתוך ונהרג. בונד ובובייה עוברים על פני גופתו המשופדת של הלר, שניסה לגנוב מסאנצ'ז טילים נגד מטוסים.
בובייה מורידה את בונד ממטוס קל אל שיירת משאיות המיכל של סאנצ'ז, המובילות מן המעבדה הרואין מומס בדלק בשווי של עשרות מיליוני דולרים. בונד משתלט על משאית ורודף אחרי סאנצ'ז בכביש הררי. במהלך המרדף, המיכליות היקרות עולות באש. בסופו, סאנצ'ז נאבק בבונד ומאיים להרוג אותו בחרב. ג'יימס מדליק את המצית שפליקס נתן לו בחתונתו, וסאנצ'ז נהרג כשבגדיו הספוגים בדלק עולים באש.
בסוף הסרט, פליקס יוצר קשר עם בונד ומספר לו ש-M מאפשר לו לחזור לשירות הוד מלכותה, ומחזיר לו את הרישיון להרוג. בנוסף פליקס מתחתן עם אהובתו החדשה, אשתו לשעבר של סאנצ'ז.
הפקה
הכנת התסריט החלה מיד לצאת הסרט הקודם בסדרה, 007 באזור המסוכן. התסריט הראשוני נכתב על ידי ריצ'רד מייבאום ומייקל וילסון. לתסריט לא היה דמיון רב לסיפור המקורי של פלמינג. הצילומים עצמם נערכו בין 18 ביולי ל-18 בנובמבר 1988. רוב הצילומים נערכו במקסיקו. שאר הצילומים נערכו בפלורידה.
הפצת הסרט וביקורות
בכורת הסרט התקיימה ב-13 ביוני 1989 בלונדון. על הסרט נמתחה ביקורת רבה בשל האלימות הרבה שמופיעה בו.
המטבח הארגנטינאי
המטבח הארגנטינאי הוא מכלול המאכלים והשתייה שנוהגים בארגנטינה. המטבח הארגנטינאי ברובו, שייך במאפייניו לחלק הדרומי יותר של אמריקה הלטינית (ארגנטינה, צ'ילה אורוגוואי ודרום ברזיל) למטבח הארגנטינאי השפעות חזקות של ההגירה בעיקר מאיטליה וגם מגרמניה ואף מקומות שונים אחרים מאירופה. המטבח האיטלקי הוא אחד מעמודי התווך העיקריים של המטבח הארגנטינאי לצד השפעות ספרדיות וילידיות מקומיות וכן תרבות רעיית בקר שמקורה באירופה.
בנוסף, ארגנטינה נחשבת לאחת מיצרניות המזון החשובות בעולם. היא יצרנית חשובה של בשר (במיוחד בשר בקר), חיטה, תירס, חלב ושעועית; והחל משנות ה-70, גם פולי סויה. בהתחשב בייצור הנרחב של בקר, בשר אדום הוא מרכיב חשוב במטבח הארגנטינאי. כיום צריכת בשר הבקר השנתית הממוצעת בארגנטינה היא כ-56.5 ק"ג לנפש (ראשונה בעולם. בישראל צריכת בשר הבקר עומדת על כ-22 ק"ג לנפש בשנה בלבד), ואילו צריכת הבשר הכוללת בארגנטינה עומדת על 93.7 ק"ג לנפש. בחלקים מסוימים של ארגנטינה, הצריכה השנתית של בשר היא מעל 100 ק"ג לנפש, ובמהלך המאה ה-19 הגיעה אף קרוב ל-180 ק"ג לנפש. באופן דומה, בשל הצריכה הרבה של החיטה הגדלה בארגנטינה, לחם לבן הוא הנפוץ ביותר.
שטחה של ארגנטינה הוא עצום. בעוד שניתן למצוא מאכלים מסוימים בכל קצוות ארגנטינה (אסאדו, ריבת חלב, אמפנדה, מאטה), קיימים גם מאכלים האופייניים לאזורים מסוימים במדינה. מעבר להבדלים בין אזורים שונים בארגנטינה, קיימים גם הבדלים בין האוכל הנצרך בערים הגדולות (המושפע ממגמות הגלובליזציה) והמאכלים הנצרכים באזורים הכפריים והמסורתיים יותר. בנוסף, קיימים הבדלים בין מנהגי הצריכה של קבוצות סוציואקונומיות שונות.
מאכלים טיפוסיים
לרוב מעדיפים הארגנטינאים ארוחות בוקר בסיסיות המסתכמות בכוס משקה חם לצד קרואסון או עוגייה. כתוצאה מכך, ארוחות הצהריים והערב הן עשירות ומלאות במיוחד. באופן מסורתי, מחשיבים הארגנטינאים את הבשר כמרכיב החשוב ביותר בכל ארוחה, וקשה מאוד למצוא ארגנטינאי שמוותר על מרכיב זה באחת משתי הארוחות הללו. בקטגוריית הבשר נכנס בעיקר בשר הבקר הפופולרי והנפוץ, אך גם בשר חזיר, כבש ובשר עוף עשוי להיות חלק אינטגרלי מכל ארוחה בארגנטינה.
ארוחות בוקר
ארוחת הבוקר הארגנטינית הקלאסית היא מאטה עם עוגיית שומן (Galletita de grasa) שצורתה וטעמה דומים לעוגיות המזרחיות המוכרות בארץ. כיום, רוב האנשים בערים הגדולות שותים מאטה או קפה עם חלב (Café con leche) ולצידם קרואסון חמאה (המכונה "חצי ירח" - Media luna), טוסט גבינה או מיני עוגות שמרים ובצק עלים הקרויות באופן כללי Facturas ולכל אחת שם מיוחד ("פלמרס" - דקלים, "בולס דה פריילה" - כדורי הכומר, "מריפוסה" - פרפרים). מאכל נפוץ הוא כריך מלחם לבן קלוי דומה ל"פאן דה מי" הצרפתי [לחם מרובע ללא הקראסט של הלחם, כולו עשוי פנים הלחם], ובו פרוסת [גבינה צהובה] ונקניק (לרוב מבשר חזיר, המכונה "חמון" Jamón). לכריכים אלו קוראים בחיבה "הסנדוויצ'ים של מיגה" [Sándwiches de Miga].
בשר
בשר מהווה מרכיב חשוב מאוד במטבח הארגנטינאי, במיוחד בשר בקר. לבשר הנצלה על אש חזקה קוראים צ'ורסקו (Churrasco) שפירושו המילולי הוא "צרוב". בקבוצה זו ניתן לכלול אומצות (סטייקים) מבשר בקר; בשר צלוי מן האסאדו וצלעות בקר. בנוסף, קיימים מבחר בשרים מעובדים – נקניקיות צ'וריסו (Chorizo), נקניקיה עבה העשויה מבשר חזיר), והמורסיז'ה, מעי חזיר (Chinchulín), "שקדים" (Mollejas) ואיברים פנימיים אחרים.
בפטגוניה בשר כבש ועז (Chivito) פופולריים יותר מאשר בשר בקר. הכבש הפטגוני, שמקורו בחבל הארץ הדרומי, נחשב כמעדן בעיני המקומיים. את הבשרים מלווה רוטב עשבי תיבול וצ'ילי בשם צ'ימיצ'ורי. בנוסף למאכלי האסכלה קיימים גם מאכלי בשר מטוגנים, כמו המילנסה – סוג של שניצל העשוי בשר בקר או עגל, המוגש לרוב עם מחית תפוחי אדמה.
מנה ראשונה פופולרית, שידועה גם כחטיף, היא אמפנדה – כיסון בצק ממולא בבשר, בשר עוף, גבינה, ירקות ועוד. האמפנדה מטוגנת בשמן עמוק או נאפית בתנור.
פאריז'אדה (Parrillada) היא מנה נפוצה בבואנוס איירס וסביבתה, ומורכבת ממבחר בשרים צלויים על הגריל. הגרסה הארגנטינאית לסטייק הסינטה מכונה "Bife de Chorizo", ואילו סטייק פילה מכונה "Bife de lomo". סטייק טיבון מכונה "Chuleta" ונתח הבשר המכונה "Vacío" (ריק), שהוא חלק מבטן הפרה הוא מנה נפוצה במסעדות ה-Tenedor Libre (מילולית: "מזלג חופשי") - "אכול כפי יכולתך".
מהגרים איטלקים הביאו איתם מאכל מילנסה.
תוספות
ירקות וסלטים ממלאים תפקיד מרכזי אף הם בבישול הארגנטינאי ותוספות מורכבות מעגבניות, בצל, חסה, חצילים, קישואים ודלעות (Calabaza).
קיימת השפעה איטלקית בולטת במיוחד במטבח הארגנטינאי, שמקורה במאות אלפי איטלקים שהיגרו לארגנטינה, בעיקר בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. ההשפעה ניכרת בעיקר במאכלים כגון אטריות, ניוקי, פיצה, רביולי וקנלוני, שאותם ניתן לרכוש טריים במקומות רבים בערים הגדולות. גלידה ארגנטינאית, המכונה בספרדית "אֶלַאדו" (Helado), היא גלידה בסגנון איטלקי והיא נמכרת בגלידריות או במסעדות שמגישות אוכל ישירות למכונית. בני מהגרים רבים שמוצאם מאיטליה מקימים גלידריות פרטיות האופייניות לארץ המגף, ומכינים את הגלידה בעצמם.
מהגרים ממדינות אחרות הביאו עמם השפעות קולינריות נוספות: במושבה הוולשית בצ'ובוט (ראו ההתיישבות הוולשית בארגנטינה) קיימים בתי תה, המגישים סקונס ולחם מיוחד דמוי עוגה אנגלית, אשר "ייובא" מוויילס, ונקרא בספרדית "טורטה נגרה" ובוולשית בארא ברית'.
קינוחים
הממתק הלאומי הארגנטינאי הוא ללא ספק ריבת חלב (Dulce de leche), אשר מופיעה במגוון מתכונים ומאכלים, בין אם כממרח/סירופ ובין אם כמרכיב בפני עצמו. למשל, עוגיות האלפחור המסורתיות מורכבות משתי עוגיות חמאה, שביניהן מרוחה ריבת חלב. כיום, שכללו חברות ממתקים רבות בארגנטינה את האלפחורס המסורתיות, וניתן למצוא היום מילויים שונים, כגון שוקולד חלב, שוקולד לבן, קרמל, קוקוס ועוד. ישנן גם עוגיות מצופות בקרמים יצירתיים וכאלה שמורכבות משלוש עוגיות ושתי שכבות ממרח.
משקאות
המשקה המסורתי בארגנטינה הוא המאטה. עלי הצמח ז'רבה מאטה (Ilex paraguariensis) מונחים בכוס קטנה, העשויה מדלעת או מעור וקרויה אף היא "מאטה". את המשקה שותים בדרך כלל דרך קש הקרוי בומביז'ה. ניתן להמתיק את טעמה המריר של החליטה עם תמצית תפוזים עם סוכר או עם סטיביה. המשקה נצרך באופן חברתי - כלי המאטה מועבר בין השותים. טקס שתיית המאטה הוא טקס חברתי חשוב.
משקאות נוספים שהם חלק בלתי נפרד מהמטבח הארגנטינאי הוא יין (לעיתים מעורבב עם מי סודה ליצירת יין נתזים), תה וקפה. גם בירה, בדומה למקומות אחרים, נמכרת בהיקפים גדולים בארגנטינה. מותג הבירה הנפוץ ביותר במדינה נקרא Quilmes, ומקורו בפרבר של בואנוס איירס הנושא את אותו השם. מותג חדש יחסית הנפוץ כיום בדרום ארגנטינה הוא ה"ביגל", המיוצרת באושואיה - העיר הדרומית בעולם. הוא נמכר לראשונה בשנת 2003. במקומות מסוימים בארגנטינה ניתן להשיג גם את הבירה הצ'ילאנית "קריסטל".
המטבח הארגנטינאי בישראל
עולים שעלו לארץ מארגנטינה הביאו עמם את המסורות הקולינריות של מולדתם. מסעדת הבשר הארגנטינאית הראשונה בישראל הייתה כנראה רשת אל גאוצ'ו שהוקמה ב-1982.
תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה
תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה הן סדרת תקנות שעת חירום שהותקנו על ידי ממשלת ישראל החל מ-15 במרץ 2020, מכוח סמכותה לפי סעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה, לצורך התמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, למניעת התפשטות המגפה ולהגבלת והסדרת הפעילות בתחומים שונים.
הביקורת הרווחת על תקנות הקורונה היא שהן סובלות מגרעון דמוקרטי חריף שמתבטא לא רק בהטלת מגבלות חריפות על זכויות אדם אלא גם בפיקוח פרלמנטרי ושיפוטי מועט על מעשה ריכוזי של הרשות המבצעת שנעשה במהירות יחסית וללא הליך סדור. ואולם, על אף קשיים דמוקרטיים אלו, נטען כי הן מתאפיינות בסממן דמוקרטי חשוב של שקיפות ונגישות מוגברת לציבור. תקנות הקורונה הונגשו לציבור הרחב על ידי משרד הבריאות ומשרד ממשלה נוספים ברשתות חברתיות, באפליקציות ובאתרי אינטרנט באופן חסר תקדים. הנגשה זו כללה שימוש בתקצירים, הסברים, שאלות ותשובות, סרטונים ואינפוגרפיקה, באופן שעשוי לסמן את הדרך לפיתוח נגישות לחקיקה במרחבים דיגיטליים בישראל בעתיד.
ב-17 ביוני הוארך תוקף חלק מהתקנות באמצעות חוק של הכנסת עד ליום 30 ביולי.
רקע
מגפת הקורונה (הנגיף ה-SARS-CoV-2), הגורמת למחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19) החלה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן, שבמחוז חוביי בסין, ומשם התפשטה למדינות רבות ובהן ישראל, שמקרה ראשון של חולה קורונה בה התגלה ב-27 בפברואר 2020, לאחר שעוד קודם לכן נשלחו אנשים לבידוד.
בשלבים הראשונים של המגפה נעשתה התמודדות אתה במסגרת הסמכויות הרגילות שבחקיקה, כגון הוראות מנהליות לאיסור כניסת תיירים והמלצות לא מחייבות לציבור. בהמשך הוציא מנכ"ל משרד הבריאות צווים מכוח פקודת בריאות העם.
התקנות
התקנות הן משלושה סוגים עיקריים:
תיאור התקנות
להלן תיאור התקנות שהותקנו, לפי סדר התקנתן:
גבולות הסמכות להתקין תקנות שעת חירום
נגד התקנות המסמיכות את השב"כ והמשטרה להשתמש בנתוני מיקום לשם איתור אנשים ששהו בקרבת חולים ואנשים שנדרשו לבידוד בית הוגשו עתירות לבג"ץ, בטענה שהן מהוות פגיעה קשה בזכויות האדם. בדיון הראשוני בעתירות ציין בג"ץ שהן מעלות את השאלות העקרוניות הבאות:
בדיון ראשוני בעתירות התיר בג"ץ את הפעלת התקנות המאפשרות איתור של מי ששהו בסביבת חולים במחלת נגיף קורונה 2019, אך התנה זאת בהקמת ועדה של הכנסת שתפקח עליהן. ב-16 באפריל 2020 הועבר הדיון בבג"ץ בשידור חי.
בתחילת אפריל 2020 העביר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, חוות דעת לראש הממשלה, לשר המשפטים ולמזכיר הממשלה, לפיה יש להעדיף חקיקה רגילה בכנסת על פני התקנת תקנות שעת חירום. לדברי מנדלבליט, קיומו של צורך חיוני ומיידי, שלא מאפשר המתנה להשלמת הליך חקיקה, עשוי להצדיק התקנת תקנות שעת חירום, שיחד אתה יש להמשיך בקידומה של חקיקה רגילה בכנסת.
בנוסף, על-פי סעיף 39(ו) לחוק יסוד: הממשלה, תוקפן של תקנות לשעת חירום שמתקינה הממשלה, פוקע לכל המאוחר כעבור שלושה חודשים מיום התקנתן, אלא אם כן מחוקקת הכנסת חוק המאריך את תוקפן.
בעקבות הנחיות היועץ המשפטי לממשלה ופסיקת בית המשפט העליון בעניין החלפת תקנות שעת חירום בהקדם האפשרי בחקיקה ראשית, וכן בשל פקיעת תוקפן המתקרב של תקנות שעת החירום, ב-28 במאי 2020 הפיץ משרד ראש הממשלה תזכיר חוק שנועד להקנות לממשלה סמכויות מפורשות מכוח חקיקה ראשית במקום תקנות שעת החירום.
ב-22 ביוני, עם פקיעת תוקף התקנות להגבלת פעילות בחלוף שלושה חודשים מהתקנתן, חודש תוקפן של חלק מהתקנות באמצעות חוק של הכנסת, ומועד פקיעת תוקפן החדש נקבע ל-6 באוגוסט. באופן דומה, בסמוך למועדי פקיעות תוקפן של תקנות שעת חירום נוספות שהותוקנו בשל המגפה, חודש תוקפן בחוקים שחוקקה הכנסת.
ב-7 ביולי, נחקק חוק הקורונה הזמני שאיפשר לממשלה להוציא צווי הגבלה כחלק מהמלחמה בקורונה ללא אישור הכנסת. נקבע כי הצו יחל מידית אך היא תצטרך לקבל בתוך שבוע את אישורה של הכנסת. היא תוכל לאשר, לבטל, לשנות או להוסיף פרטים לצו. הוועדה שפיקחה הייתה לרוב ועדת הקורונה. בתוספת לחוק נמצאו הסדרים הקובעים בין היתר הגבלות שונות.
ב-23 ביולי, נחקק חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש, שהעביר סמכויות אלה לארבע מוועדות הכנסת: ועדת החוקה, הכלכלה, החינוך ווועדת העבודה והרווחה. החוק עסק בסמכויות נוספות, כמו הסמכות לטיל סגר.
Euro Hockey Tour
Euro Hockey Tour הוא טורניר הוקי קרח שנתי, הנערך מאז 1996 ונחשב לטורניר ההכנה לאליפות העולם והמשחקים האולימפיים.
תקנות
ארבעה נבחרות משתתפות בטורניר: רוסיה, שוודיה, פינלנד וצ'כיה (קנדה השתתפה מספר פעמים, כשההרכב היה מורכב בעיקר משחקני הוקי מאירופה וליגות הסטודנטים מסלובקיה ודרום קוריאה). כל אחת מהמדינות משתתפת בטורניר אחד בבית:
נקודות שנצברו בכל טורניר מתווספות לספירה הכללית והמנצחת היא הנבחרת שצברה את מירב הנקודות בסכום כל הטורנירים. יוצאים מן הכלל היו עונות 2004/2005, 2005/2006 ו-2006/2007, כאשר הנבחרות שקיבלו את המקומות הראשונים והשני שיחקו משחק הכרעה לקביעת המנצחת והמקומות השלישי והרביעי - התמודדו במשחק על המקום השלישי. הזוכה הראשונה אי פעם הייתה נבחרת פינלנד.
גביע קריאלה
גביע קריאלה (בפינית: Karjala-turnaus) הוא טורניר חד שנתי להוקי קרח. שמו נובע משם מותג הבירה Karjala, המשמש כספונסר. החל בשנת 1992 כגביע סאונה ב-1995, שינה שמו לגביע חג המולד יחד עם איזבסטיה ונערך לפני חג המולד, במה שאילץ את רוסיה לשלוח הרכב משני לטורניר.
ב-1996, הטורניר הועבר לתחילת נובמבר והפך לחלק מטורנירי Euro Hockey Tour (EHT), שבו משתתפות צ'כיה, פינלנד, רוסיה ושוודיה.
גביע הערוץ הראשון
הטורניר החל ב-1967 במוסקבה כטורניר לזכר יובל 50 למהפכת אוקטובר וכונה בשם הטורניר הבינלאומי המוסקבאי. הטורניר שוחר בדצמבר מדי שנה. ב-1992 נערך בסנקט פטרבורג ומאז 1996 מהווה חלק מטורנירי Euro Hockey Tour. הטורניר נערך בחסות עיתון איזבסטיה בשנים 1969–1996, בחסות מבשלת הבירה בלטיקה (1997–2002), בחסות תאגיד רוסנו ומאז 2006 נערך בחסות הערוץ הראשון ברוסיה.
משחקי ההוקי השוודיים
משחקי ההוקי השוודיים (The Sweden Hockey Games) החלו ב-1991 ומאז 1996 מהווים חלק מ-Euro Hockey Tour. הטורניר נערך לרוב בסטוקהולם, שוודיה והמנצחת זוכה ב"גביע גלובן". בדרך כלל רק שוודיה, פינלנד, רוסיה וצ'כיה מוזמנות לטורניר אך לעיתים משתתפת גם קנדה.
משחקי ההוקי הצ'כיים
הטורניר נחנך ב-1994 כגביע בנק פראג על שם מעניקת החסות. ב-1998 נקרא בשם Česká pojišťovna. ב-2012 נקרא בשם טורניר Kajotbet ומאז 2017 ידועים בשם משחקי ההוקי הצ'כיים, או משחקי ההוקי קרלסון. ב-1997 הטורניר צורף כחלק מטורנירי Euro Hockey Tour ונבחרת סלובקיה הוזמנה להשתתף בטורניר במקופ פינלנד.
אוטונומיזם יהודי
אוטונומיזם יהודי הוא אידאולוגיה המבקשת לקיים אוטונומיה לאומית-יהודית (כלומר לא רק כדת) במדינות מושבם של היהודים. האוטונומיזם שואף לא רק למתן אמנציפציה ליהודים כפרטים, אלא להכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי. התפישה האוטונומיסטית נוסחה לראשונה על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב.
השקפתו של דובנוב הייתה שהיהודים הם "עם שכל העולם הוא מקומו" - ולכן פתרון הבעיה היהודית הוא הענקת אוטונומיה ליהודים בגולה. דובנוב ראה את הגולה כמציאות ההיסטורית וסבר שהיהודים התפתחו לעם ללא-טריטוריה; עדות לכך היא המרכזים היהודיים הגדולים בארצות הגולה, ובהם המרכז הרוחני בבבל (בין המאה ה-4 והמאה ה-11), המרכז בספרד (מן המאה ה-11 ועד גירוש ספרד ב-1492) ועוד. באותה מידה, סבר דובנוב כי לאף עם אחר אין זכויות לאומיות בלעדיות על טריטוריה כלשהי.
הצעות אוטונטמיסטיות הוגשו לועידת הלסינגפורס לאחר מלחמת העולם הראשונה. אוטונומיה מסוג זה הוקמה באוקראינה העצמאית ב-1918, שבה מונה גם שר לענייני היהודים, אך זה לא מנע את הפרעות הקשות ביהודים, והאוטונומיה נגוזה עם נפילת הרפובליקה. ב-1924 הוקמה אוטונומיה דומה בליטא, עם שר לענייני יהודים ומועצה לאומית יהודית (נאציונלראט), אף היא בוטלה כעבור זמן קצר.
גישת מתנגדי האוטונומיזם, הנקראת טריטוריאליזם, שאפה להשיג טריטוריה ליהודים, לאו דווקא בארץ ישראל (כפי שדורשת הציונות) וסברה שלא ייתכן קיום אוטונומי יהודי אמיתי ללא טריטוריה.
חומר לבן
הרקמה העיקרית השנייה במערכת העצבים היא החומר האפור, אשר בניגוד לחומר הלבן מכיל בעיקר גופי תאים. תפקידו של החומר הלבן הוא לקשר את האזורים השונים של חומר אפור במוח ובחוט השדרה אחד לשני ולהוליך אותות ביניהם. בגיל ההתבגרות החומר הלבן עובר התעבות הדרגתית ושווה בין כל אזורי המוח, בעוד שהתפתחות החומר האפור משתנה מאזור לאזור.
המבנים של חומר לבן במערכת העצבים ממוקמים בעומק המוח הגדול מתחת לקליפת המוח, בחלקים החיצוניים של חוט השדרה ומתחת לקליפת המוח הקטן. בתוך האזורים השונים של חומר לבן נמצאים ריכוזים נוספים של חומר אפור, למשל גרעיני הבסיס. המבנה הגדול ביותר של חומר לבן במוח הוא כפיס המוח (קורפוס קלוסום) המקשר בין ההמיספרה הימנית והשמאלית.
פגיעה בחומר הלבן מקושרת למחלות שונות במערכת העצבים. טרשת נפוצה מתאפיינת בהרס של מעטה המיאלין באקסונים. הרס של חומר לבן מתרחש גם בחלק מהמחלות הניווניות של מערכת העצבים, כגון מחלת אלצהיימר.
25 בספטמבר
25 בספטמבר הוא היום ה-268 בשנה (269 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 97 ימים.
שירה חדשה (ירושלים)
שמאל|ממוזער|300px|הכנסת ספר תורה בקהילת "שירה חדשה" נובמבר 2008 שירה חדשה היא קהילה הנמצאת במושבה הגרמנית בירושלים המגדירה עצמה אורתודוקסית ומקיימת "מניין הלכתי משתף". הקהילה הוקמה בשנת 2001 על ידי קבוצה בראשות ד"ר טובה הרטמן במטרה "ליצור קהילה דתית המשלבת מחויבות להלכה עם מחויבות לתפילה ופמיניזם", בהתאם לרצונם של חברי הקהילה להגדיר מחדש את מקומן של נשים בבית הכנסת.
הקהילה הייתה הראשונה שמימשה את העמדה שהוצגה במאמרו של הרב מנדל שפירא, שלפיה נשים יכולות לעלות לתורה ואף לקרוא בה יחד עם גברים, בכפוף למספר תנאים. רעיון עליית נשים לתורה זכה גם לתמיכת הרב פרופ' דניאל שפרבר.
התפילות בשירה חדשה
נוסח התפילה בקהילה הוא הנוסח האורתודוקסי המקובל. סגנון התפילה מתאפיין בריבוי שירה, במנגינות מסורתיות ומודרניות.
נשים קוראות בתורה, עולות לתורה ומשמשות שליחות הציבור בקבלת שבת ובפסוקי דזמרה.
כמקובל בבתי כנסת רבים, לצד התפילות הרגילות נערכות תפילות ילדים, במספר קבוצות גיל. התפילות הן גרסאות מקוצרות מאוד של תפילת שחרית של שבת. תפילת הילדים כוללת הוצאת והכנסת ספר תורה והילדים שומעים סיפור המתייחס לפרשת השבוע.
פעילות חברתית והתנדבותית
מלבד תפילות, קהילת "שירה חדשה" מקיימת פעילות חברתית הכוללת קידוש בכל שבת, שיעורים שבועיים בכתבי הרמב"ם ובשפת אמת וערבי עיון בנושאים יהודיים.
הקהילה מארגנת פעילות התנדבותית כמו עזרה לקשישים בבתי אבות, איסוף תרומות למשפחות במצוקה, סיוע למסתננים מסודאן וכיוצא בזה.
ביקורת
רבנים אורתודוקסים רבים יצאו נגד המניין. הרב דב ליאור אמר כי "כל מי שיש בו יראת-שמים אמיתית לא ישתתף במניין כזה, מפני שכך מתחילה השבירה של מסורת ישראל". הרב יעקב אריאל אמר כי אין להתפלל במניין מעין שירה חדשה, משום שמעורבות נשים בתפילה או בקריאת התורה נוגדת את ההלכה. הרב יהושע שפירא, ראש ישיבת רמת גן הגדיר את בית הכנסת "מחוץ לגבול". הרב שלמה ריסקין מאפרת, המגדיר עצמו כ"פמיניסט בגבולות ההלכה", אמר כי לפי ההלכה אישה אינה יכולה לקרוא בתורה או להיות שליחת ציבור ולהוציא גברים ידי חובתם.
היידי מונטאג
היידי בלייר פראט (באנגלית: Heidi Blair Pratt; נולדה ב-15 בספטמבר 1986) היא ידוענית וזמרת אמריקאית. בשנת 2006 פרצה לתודעת הציבור כאחת ממשתתפי סדרת הריאליטי של MTV, "הוליווד הילס", ששודרה עד לשנת 2010. ב-2007 החלה מונטאג לעבוד על אלבום הבכורה שלה, "Superficial", שיצא לאור בינואר 2010.
מונטאג ובעלה ספנסר פראט, שהשתתף גם הוא ב"הוליווד הילס", זכו ליחס שלילי בקרב התקשורת, בעיקר בשל השתתפותם בעונה השנייה של הסדרה "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!". ב-2010 עלתה מונטאג לכותרות פעם נוספת כשעשתה 10 ניתוחים פלסטיים ביום אחד.
ביוגרפיה
מונטאג נולדה בקולורדו לדרלין ולביל מונטג, שהיו בעלי מסעדה שפעלה במשך 21 שנים. אחותה הגדולה ממנה בשלוש שנים, הולי, היא גם ידוענית שלקחה חלק בריאליטי.
לאחר שסיימה את התיכון, עברה לקליפורניה ולמדה באוניברסיטה לאומנויות.
2006-2009: "הוליווד הילס"
בשנת הלימודים הראשונה באוניברסיטה הכירה מונטאג את לורן קונרד, שהשתתפה באותו זמן בסדרת הריאליטי של MTV "Laguna Beach: The Real Orange County". השתיים למדו ביחד בקולג' "Fashion Institute of Design & Merchandisin" אך מונטאג עזבה את הלימודים ב-2005, בטענה שהיא "לא מצאה את הלימודים מאתגרים". ב-2006 קונרד קיבלה תוכנית טלוויזיה משלה, ספין-אוף של Laguna Beach בשם "הוליווד הילס", שבו מונטאג הופיעה בתור חברתה, ובהמשך כיכבה בסדרה בכל שש עונותיה. העונה השנייה הציגה הידרדרות ביחסים בינה לבין קונרד, מכיוון שמונטאג הייתה מבלה בתקופה זו בעיקר עם בן זוגה החדש, ספנסר פראט, כשבסוף עונה זו עברו השניים להתגורר יחד.
בעונה השלישית יחסי החברות שלה עם קונרד הסתיימו, בעקבות שמועות שנפוצו על קלטת סקס של זו עם בן זוגה לשעבר, ג'ייסון וולר. באותו מקרה, חשדה קונרד שפראט הפיץ השמועה, והתאכזבה כשמונטאג הגנה עליו בזמן התעמתות ביניהם. בעונה הרביעית של הסדרה פוטרה מונטאג ממשרתה ב-"Position", לאחר שהשתכרה בזמן העבודה, ובסוף עונה זו היא ופראט נסעו בסתר למקסיקו.
החלק הראשון של העונה החמישית עלה לאוויר באפריל 2009, כשקונרד ביצעה את הופעתה האחרונה בסדרה בחתונתם של מונטאג ושל פראט, וחלקה השני עלה לאוויר בספטמבר אותה שנה, כשהתווספה לצוות הסדרה בחורה חדשה שהחליפה את קונרד, קריסטין קוולרי. העונה השישית והאחרונה החלה באפריל 2010, כשהיא שמה דגש על התנכרותם של מונטאג ושל פראט ממשפחותיהם ומחבריהם. השניים הופיעו רק בארבעת הפרקים הראשונים של עונה זו.
2007-היום: קריירה מוזיקלית ועשייה נוספת
בפברואר 2007 החלה מונטאג לעבוד על אלבום בכורה עם המפיק דייוויד פוסטר, כשבמרץ 2009 שכרה את הפזמונאית קתי דניס לשתף איתה גם כן פעולה בהכנתו. הסינגל "More Is More" מהאלבום, על אף שלא יצא לרדיו, דורג במקום החמישים במצעד "השירים הטובים ביותר למועדונים" באחד מגיליונות "בילבורד", ולאחר חמישה שבועות התקדם למקום העשרים ושבעה. ב-23 באוגוסט 2009 הופיעה עם השיר "Body Language" בתחרות מיס תבל שהתקיימה באיי בהאמה, וקיבלה על כך בעיקר ביקורות שליליות. האלבום, "Superficial", פורסם בפורמט דיגיטלי ב-11 בינואר 2010. הוא מומן מכספה הפרטי של מונטאג, כשעלה לה 2 מיליון דולר, ומכר פחות מ-1,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. הסינגל היחיד שיצא ממנו הוא "Superficial".
בפברואר 2008 הופיעה על שער המגזין "מקסים", והשיקה את קו האופנה שלה, "Heidiwood", בתצוגת אופנה שהתקיימה בהוליווד ב-11 באפריל של אותה שנה. עם זאת, באוקטובר 2008, נודע כי לא תחדש קו זה.
בנובמבר 2008 הצטלמו מונטאג ופראט כעצמם לאחד מפרקי הסיטקום של CBS "איך פגשתי את אמא", ששודר בינואר 2009. בנוסף, באפריל 2009 דווח כי השניים יופיעו בסדרת הריאליטי "I'm a Celebrity... Get Me out of Here!", ממנה פרשו ביוני אותה שנה, ולאחר מכן שבו אליה, כשבסופו של דבר עזבו אותה באופן סופי בשל סבלה של מונטאג מכיב בקיבה, שהוביל אותה להתאשפזות. השתתפותם בסדרה ספגה ביקורות שליליות, זאת לאחר שטענו במהלכה כי התקשורת נהנית "להתעלל" בהם.
ביוני 2009 אושר כי מונטאג תצטלם למגזין פלייבוי. בספטמבר אותה שנה היא הופיעה על שער גיליון המגזין, ובנובמבר היא ופראט הוציאו לאור את ספרם הראשון, "How To Be Famous: Our Guide to Looking the Part, Playing the Press and Becoming a Tabloid Fixture" (תרגום חופשי: "איך להיות מפורסם: המדריך שלנו למציאת חלק, לאיך לשחק עם התקשורת ולאיך להופיע באופן קבוע בצהובונים").
במרץ 2010 לוהקה להופעתה הראשונה בקולנוע, הופעת קמאו בסרט "לזרום עם זה", שהקרנת בכורתו התרחשה בפברואר 2011.
בתחילת שנת 2011 יצאה הודעה לתקשורת כי מונטאג תהיה אחת משבעת הסלבריטאים שיתחרו בתוכנית הריאליטי של רשת VHI, "Famous Food", שעלתה לשידור בקיץ. אחד ממשתתפי התוכנית היה וינסנט פסטורה. מטרת המשתתפים בתוכנית הייתה לפתוח מסעדה בהוליווד, כשהזוכה מקבל שותפות בעסק מסוים מהתחום. מונטאג לא זכתה בתוכנית, ובאוקטובר 2011 דיווחה כי היא כותבת ספר זיכרונות. באותה שנה השתתפה כשחקנית משנה בסרט "לזרום עם זה" יחד עם ג'ניפר אניסטון ואדם סנדלר.
בספטמבר 2012 דיווח בעלה, פראט, כי השניים יופיעו בתוכנית ריאליטי נוספת, שתשודר ב-2013.
חיים אישיים
ב-3 במרץ 2008 אחיה החורג של מונטאג, אריק או'הארה, נהרג בתאונת נפילה.
ב-2006 החלה לצאת עם ספנסר פראט, ובמאי 2007 הודיעו השניים שהם מאורסים. ב-20 בנובמבר 2008 נישאו השניים בטקס במקסיקו, כשאף אחד מבני משפחתם לא היה נוכח בטקס החופה שארך כרבע שעה. הם נישאו בשנית ב-25 באפריל 2009 בפסדינה, קליפורניה. ב-30 ביולי 2010 הגישה מונטאג תביעת גירושין מפראט בשל "פערים שאינם ניתנים לגישור", ובספטמבר 2010 דווח כי ביטלה תביעתה. בנובמבר אותה שנה הצהירו השניים ששקלו גירושים כדי לעזור לקריירה של מונטאג, ובסוף חודש זה הם אף חידשו נדרי נישואיהם.
ניתוחים פלסטיים
באפריל 2007 עברה מונטאג הגדלת חזה וניתוח אף. לאחר ספקולציות רבות, אישרה את הדברים בראיון שהעניקה למגזין "Us Weekly" בספטמבר 2007. בינואר 2010 חשפה בריאיון למגזין פיפל כי עברה ב-20 בנובמבר 2009 עשרה ניתוחים פלסטיים, בביצוע ד"ר פרנק ראיין. בין ההליכים ניתן למנות מתיחת מצח, שאיבת שומן מהסנטר, ניתוח אף שני והגדלת חזה שנייה. לדבריה, היא כמעט מתה מכמות גדולה של דמרול, אך זה היה מבחינתה "שווה את זה".
בדצמבר 2010 הופיעה על שער המגזין "Life & Style", בו חשפה צלקות וסימנים שנגרמו לה כתוצאה מהניתוחים. בראיון שהעניקה לו סיפרה על תחושותיה:
ליגת טרזין
פעילות הליגה בגטו
בין השנים 1942–1944, התקיימו מאות משחקי כדורגל במגרש שאולתר באחד הקסרקטינים בטרזנשטט לעיני אלפי צופים שבאו כדי לשכוח את הרעב, המצוקה, החולי והמוות, וכל זה תחת אימת הטרנספורטים (משלוחים של יהודים מן הגטו למחנות ההשמדה).
האסירים הקימו בראשות פרדי הירש ליגת כדורגל מאורגנת שהתנהלה במשך שלוש שנים. הכדורגל הפך לפעילות חברתית מרכזית בגטו, שגרמה ליהודים להתנתק לרגע מהמצוקה והזוועות עימן התמודדו, והסבה להם רגעי אושר מעטים. ליגת טרזין הצטמצמה במהלך השנים לשש קבוצות, ושחקנים עברו מקבוצה לקבוצה כדי למלא את הקבוצות.
חלק משמות הקבוצות נבע משמותיהן של אגודות ספורט יהודיות ("מכבי", "הגיבור", "הכוח"), קבוצות אחרות העידו על מוצא השחקנים ("פראג", "בוהמיה", "ספרטה", "הולנדיה", "וינה"), אולם רובן נקראו לפי שמות מקומות העבודה של האסירים בגטו ("התובלה", "הטיפול בנוער", "מחסן הביגוד", "מרכז העבודה", "הטבחים", "הקצבים", "החשמלאים", "הגננים", "הבנאים"). מקומות העבודה היו אלה שדאגו לתוספת תזונה לשחקנים. כך הפך הספורט להיות אחד מנתיבי המילוט הזמניים לחיים הנורמליים.
הנצחת ליגת טרזין בימינו
בית טרזין המשיך את הפרויקט שנקרא "ליגה טרזין" על ידי קיום תוכניות חינוכיות בנושא ספורט בשואה, טורנירי זיכרון שנתיים, הפקת סרט תיעודי LIGA TEREZIN וסדרות הרצאות בגרמניה ובישראל המלוות את הקרנת הסרט.
בשנת 2012 נוצר העתק של התערוכה היא בחדר האח"מ של מאיר שמיר, לשעבר הבעלים של הפועל פתח תקווה, שבחר להקים אותה בתא הכבוד שלו באצטדיון, וזאת על רקע גל האלימות ההולך וגובר בכדורגל הישראלי. בנוסף ראה שמיר לנכון להנציח את הספורט היהודי בתקופת השואה, דווקא בסמוך לכר הדשא של הכדורגל הישראלי.
ב-22.11.2021 נערך טקס הענקת פרס יוליוס הירש של התאחדות הכדורגל הגרמנית ובו זכה לראשונה ישראלי, עודד ברידא, חבר בית טרזין מיוזמי פרויקט LIGA TEREZIN.
הרברט פון קאראיאן
הרברט פון קאראיין (5 באפריל 1908, זלצבורג, אוסטריה - 16 ביולי 1989, אניף, אוסטריה) היה מנצח אוסטרי, מגדולי המנצחים בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. קאראיין ניצח על הפילהרמונית של ברלין במשך 35 שנים ברציפות.
ביוגרפיה
אבותיו של הרברט פון קאראיין באו ממקדוניה היוונית והגיעו לווינה דרך סקסוניה. שם המשפחה המקורי היה קאראיאניס, שקוצר ונוסף לו תואר האצולה "פון". אמו, מרתה לבית קוסמאץ', הייתה סלובנית. בין השנים 1916 ל-1926 למד קאראיין באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, שם עודדו אותו ללמוד ניצוח. בשנת 1929 ניצח על האופרה שלומית (סאלומה) של ריכרד שטראוס בפסטיבל זלצבורג. מ-1929 עד 1934 היה קאפלמייסטר ראשון בתיאטרון העירוני באולם שבגרמניה. משנת 1934 עד 1941 ניצח על אופרות ועל קונצרטים סימפוניים בבתי האופרה של אאכן ואולם בגרמניה, וכן הופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה.
בשנת 1946 ניצח קאראיין בווינה עם הפילהרמונית הווינאית, שהיה הקונצרט הראשון שלו אחרי המלחמה, אך שלטונות הכיבוש הרוסיים אסרו עליו להופיע כמנצח, בגלל חברותו במפלגה הנאצית. באותה שנה השתתף בעילום שם בפסטיבל זלצבורג. בשנה שלאחריה הותר לו לחזור לניצוח.
בשנת 1948 נעשה קאראיין למנהל האמנותי של "אגודת ידידי המוזיקה" בווינה. כמו כן עבד עם תזמורת פילהרמוניה ועם התזמורת של פריז וניצח בלה סקאלה במילאנו.
בשנים 1951 ו-1952 ניצח בפסטיבל ביירוית. בשנת 1955 התמנה למנהל מוזיקלי לכל חייו בפילהרמונית של ברלין, כממשיכו של וילהלם פורטוונגלר. משנת 1957 עד 1964 היה מנהל אמנותי של האופרה של וינה. הייתה לו מעורבות רבה בפילהרמונית של וינה ובפסטיבל זלצבורג, שם יזם את פסטיבל הפסחא. הוא המשיך לבצע, לנצח ולהקליט בשפע עד מותו בשנת 1989.
קאראיין והתקליטור
קאראיין נטל חלק חשוב בפיתוח התקליטור. הוא העריך מאוד את איכות ההמצאה החדשה, ותרם לה מהידע הרב שצבר במהלך השנים בנושאי סאונד. הוא גם הופיע במסיבת העיתונאים שהכריזה על ההמצאה החדשה. הגרסאות הראשונות של התקליטור הכילו זמן הקלטה מוגבל ל-60 דקות. ישנה סברה כי זמן ההקלטה הורחב ל-74 דקות כדי לאפשר הקלטה רציפה של הסימפוניה התשיעית של בטהובן. מכל מקום, סברה זו נדחתה על ידי קס אימניק שהשתתף בהמצאת התקליטור.
פוליטיקה
כמו במקרה של זמרת הסופרן אליזבת שוורצקופף, חברותו של קאראיין במפלגה הנאצית בין השנים 1933 ל-1945 הטילה עליו אור לא מחמיא כשהתגלתה מאוחר יותר, על אף העובדה הגלויה לעין שהוא הצטרף למפלגה כדי לקדם את הקריירה שלו, ולא מתוך סיבות אידאולוגיות. ב-1944 שמו נכלל ברשימת המבורכים על ידי משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם. מוזיקאים כמו אייזק שטרן ויצחק פרלמן סירבו לנגן בקונצרטים בניצוחו בגלל עברו הנאצי. עם זאת, נאמנותו של קאראיין לרעיון הנאצי מוטלת בספק לאור נישואיו בשנת 1942, לאניטה גוטרמן היהודיה. כוכבו של קאראיין בממשל הנאצי דעך מנקודה זו ואילך.
ביטוי מוזיקלי
מוסכם על רבים שקאראיין ניחן בכישרון מולד של הפקת צליל תזמורתי יפה במיוחד. הדעות נחלקות בשאלת המטרה האסתטית הרחבה יותר, שהצליל הקאראייני שימש להשגתה. המבקר האמריקאי הארווי זאקס ביקר את הגישה של קאראיין באלה המילים:
הצליל הכל-תכליתי, האחיד הזה הרשים מאזינים רבים כמניב דרגות הצלחה שונות במוזיקה מתקופות שונות. מנתונים ברשת עולה, שמבין הקלטותיו הרבות מספור של קאראיין, אלה של הרפרטואר הרומנטי של המאה התשע-עשרה מתקבלות לעיתים קרובות בהתפעלות ובהוקרה (ושרבים רואים בתקליטי הסימפוניות של בטהובן בניצוחו, משנת 1962, קנה מידה לכל יתר הביצועים של יצירות אלה), אך ההתפעלות שוככת כשמדובר בניצוחיו על מוזיקה מן הבארוק או התקופה הקלאסית.
שתי ביקורות, שמידת היותן מייצגות שנויה במחלוקת, מתוך "מדריך פינגווין לתקליטורים" בעל התפוצה הרחבה, יכולות להמחיש נקודה זו:
התנהגות מקצועית
כמה מבקרים, בעיקר המבקר הבריטי נורמן לברכט, האשימו את פון קאראיין בכך שהתחיל ספירלה אינפלציונית הרסנית בתשלום על הופעה. בתקופת כהונתו כמנהל ארגונים במימון ציבורי כמו הפילהרמונית הווינאית, הפילהרמונית הברלינאית ופסטיבל זלצבורג, החל לתגמל כוכבים אורחים בתשלומים מופקעים, ובמקביל העלה את משכורתו שלו.
מכיוון שמאז 1918 אסרה אוסטריה לשאת שמות אצולה, הוסר באופן רשמי התואר "פון" משם המשפחה. בסביבות 1958 איים קאראיין לבטל את הופעותיו שם לצמיתות אם שמו לא יופיע במלואו על כרזות הקונצרטים שבניצוחו. מכיוון שזה היה מצב בלתי מתקבל על הדעת, הוחלט ששמו המלא ייחשב כשם אומן.
בשעת חזרה על הקונצרט המשולש של בטהובן, עם דוד אויסטרך, סביאטוסלב ריכטר ומסטיסלב רוסטרופוביץ', שאל אויסטרך את קאראיין אם יוכלו לעבור פעם נוספת על אחד הקטעים, ועל כך השיב קאראיין: "לא, עכשיו הזמן לתמונות." דבריו אלה של קאראיין לא מנעו מאויסטרך להעיד על קאראיין כשמלאו לו 65, שהוא "המנצח הגדול ביותר החי כיום, רב-אמן בכל הסגנונות."
לבסוף, היו שתלו בקאראיין אשמת אהבה עצמית ויהירות מוגזמת. כאשר ניצח על וגנר במטרופוליטן אופרה, הגביה את דוכן המנצח כדי להימצא בקו הראייה של הקהל; בהקלטות אופראיות של ורדי, שינה את האיזון כדי להבליט את צליל התזמורת במיקס הסופי, כדי להדגיש את תפקידו הוא ביצירת המוזיקה. מבקרים משווים אותו לליאונרד ברנשטיין בטענה שלשניהם לא היו מתחרים בתיאטרליות על דוכן המנצחים.
ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה
ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה (בגרמנית: Ernest I Anton Karl Ludwig Herzog von Sachsen-Coburg und Gotha; 2 בינואר 1784 – 29 בינואר 1844) היה דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד בין השנים 1806–1826, ודוכס סקסוניה-קובורג-גותה בין השנים 1826–1844.
ילדותו
ארנסט נולד ב-2 בינואר 1784 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף, בתו של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף. ארנסט היה הבן הבכור, ואחיו של לאופולד הראשון, מלך בלגיה.
שלטונו
ב-10 במאי 1803 חלה פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד באורח אנוש, וארנסט מילא את מקומו של אביו. ב-9 בדצמבר 1806 מת פרנץ, וארנסט עלה במקומו לשלטון. אולם, ארנסט לא היה יכול לתפוס את השליטה בפועל בדוכסות, מכיוון שהיא הייתה כבושה על ידי צבא צרפת. לאחר שלום טילזיט הוחזרה לארנסט השליטה בדוכסות, בעקבות לחץ רוסי שנעשה עקב נישואי אחותו של ארנסט יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד לקונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה אחיו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
ארנסט היה גנרל בצבא הפרוסי, ולחם נגד נפוליאון בקרב ליצן ובקרב לייפציג. בקונגרס וינה קיבל ארנסט את נסיכות ליכטנברג, שאותה מכר לפרוסיה בשנת 1834.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו ללואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, שהייתה אחייניתו של הדוכס האחרון, אך מכיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן. בעקבות כך הפך ארנסט לדוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
ב-29 בינואר 1844 מת ארנסט בעיר גותה, ובמקומו עלה לשלטון בנו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
משפחתו
ב-3 ביולי 1817 התחתן ארנסט עם לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ולואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. ממנה היו לו 2 ילדים:
הנישואים לא היו מוצלחים בשל בגידותיו הרבות של ארנסט, והזוג נפרד בשנת 1824 לאחר שבע שנות נישואים. לואיזה נשלחה לגור בסנקט ונדל במערב גרמניה, הרחק מהעיר קובורג בה נאלצה להשאיר את שני בניה עם סבתם מצד אביהם אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף. בשל היותה בת יחידה היא ירשה מאביה את דוכסות גותה, אולם אדמותיה הועברו מיד לחזקתו של בעלה שהפך לדוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
ב-31 במרץ 1826 התגרשו רשמית בני הזוג ושבעה חודשים לאחר מכן לואיזה נישאה בסודיות למאהבה אלכסנדר פון הנשטיין. הזוג חי חיים מאושרים יחדיו אולם בפברואר 1831 סוד נישואיהם התגלה בפומבי ולואיזה איבדה כל חזקה על ילדיה.
ב-23 בדצמבר 1832 התחתן ארנסט עם אחייניתו מריה, דוכסית וירטמברג, בתם של אלכסנדר, דוכס וירטמברג ואנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, אך לא היו לו ילדים ממנה.
היסטוריה של הסוציאליזם
סוציאליזם מוקדם
רעיונות קומונליים ואוטופיסטיים בעלי אופי סוציאליסטי התקיימו עוד משחר ההיסטוריה. ישנם הגורסים כי ניתן לראות מאפיינים כאלו ב"רפובליקה" של אפלטון, באחדים מפרקי הנביאים בתנ"ך כגון ישעיהו עמוס וירמיהו, בקהילות האיסיים, בדרשת ההר של ישו, בקהילות הנוצריות הקדומות, ובתנועתו של איש הדת הפרסי מזדק במאה ה-6. החל במאה ה-12 באירופה קמו תנועות מונסטיות שקראו לזנוח את חיי השחיתות ולאמץ חיים של פשטות בנוסח שליחי ישו, ללא עושר ארצי וקניין פרטי. תנועות אלו, כמו האלביגנזים, הקתרים או הולדנסיאנים דוכאו באכזריות על ידי הכנסייה, אך רעיונותיהם שבו ועלו פעמים נוספות בתנועות ההוסיטיות, האנאבפטיסטיות ותנועות משיחיות-אוטופיסטיות דומות. מאוחר יותר, רווחו רעיונות סוציאליסטיים ואפילו קומונריים בקרב תנועות נוצריות משיחיות וליטרליסטיות כמו הדיגרים והלבלרים (Levellers) באנגליה בתקופת המהפכה האנגלית במאה השבע עשרה ואצל היעקובינים הקיצונים (sans-culottes) של המהפכה הצרפתית בשנות התשעים של המאה השמונה עשרה.
תיאור מוקדם של הרעיונות הסוציאליסטיים והקומונאליים ניתן בספרו של תומאס מור, אוטופיה משנת 1516. מור, שהושפע בעליל מרעיונותיו של אפלטון ב"הרפובליקה" ומתיאור אורחות חייהם של הספרטנים, מתאר את חייהם האידיליים של תושבי האי אוטופיה, בהם כל האנשים עובדים בחקלאות, גרים בבתים זהים, לובשים בגדים זהים, נהנים מחינוך מצוין, שוויון ודמוקרטיה, עובדים שש שעות בלבד ובזמנם הפנוי עוסקים בפעילות פנאי (בעיקר קריאה והשתתפות בהרצאות) ובעיקר בעבודה במיומנות נוספת, בהתאם לדרישות הציבור. חריגים מטופלים בחומרה. עצלנים מיוסרים על עצלנותם, החוטאים בניאוף או קיום יחסי מין לפני גיל הנישואין נענשים באיסור נישואין, פושעים הופכים לעבדים וחולים קשים מומתים משום שהפכו נטל על החברה.
המהפכה הצרפתית
הרעיונות הבתר-סוציאליסטים שהופיעו אצל כותבים אלו התגמדו בחשיבותם להופעת הרעיונות הסוציאליסטים בהשוואה לשני האירועים המכוננים של סוף המאה השמונה עשרה: המהפכה הצרפתית ועוד יותר ממנה, המהפכה התעשייתית.
המהפכה הצרפתית בשנת 1789 הדהדה בכל רחבי אירופה. עצם הצלחתה של מהפכה "בורגנית" להשתלט על צרפת, המונארכיה העתיקה והגדולה מכולן, לבה התרבותי של אירופה מזה מאות בשנים, עורר גלים עצומים של תקווה מחד ואימה מאידך בכל רחבי היבשת. הרעיונות המהפכניים של חירות, שוויון ואחווה שבהם דגלה המהפכה הצרפתית עוררו הדים עזים לא פחות, במיוחד לאור הניסיונות הרדיקליים לממשם בפועל, שהתגלגלו במהרה לשלטון הטרור של רובספייר.
המהפכה הצרפתית שימשה גם זירה למה שנחשב הניסיון הראשון למהפכה סוציאליסטית, עם קנוניית השווים של גרככוס בבף (שמו האמיתי, François-Noël Babeuf) שטען כי "הטבע נתן לכל אדם את הזכות ליהנות מחלק שווה בכל הרכוש." תלמידו של בבף, פיליפ בואונרוטי (Philippe Buonarroti) השפיע בעקיפין אף יותר ממנו, באמצעות שיטת ארגון הכוחות המהפכניים למיגור השלטון הקיים שהורה את מהפכני 1830 כמו אוגוסט בלאנקי (Auguste Blanqui), מהפכני 1848 והדורות שאחריהם.
המהפכה התעשייתית
חשובה אף יותר מהמהפכה הצרפתית הייתה המהפכה התעשייתית. החל מתחילת המאה ה-18 וביתר שאת משנת 1750 ואילך, החלה בריטניה, זירת התרחשותה הראשונית של המהפכה, לעבור שינוי דרמטי.
השיטה הקפיטליסטית שהתפתחה בבריטניה אפשרה צבירת הון והשקעתו במיכון ושיפור הייצור, דבר שהוביל לפיתוח שיפורים בחקלאות ובמקביל שכלולים רבים בהפקת מחצבים, ייצור טקסטיל, ברזל, והנעת קיטור. אלו אפשרו, בפעם הראשונה בתולדות האנושות, להחלץ מכלכלה המבוססת על חקלאות קיום, שבה כמעט כל האוכלוסייה עובדת בחקלאות, ולהתחיל לצמצם במידה משמעותית את מספר האנשים הנדרשים לעסוק בייצור מזון כדי להזין את עצמם ואת שאר בני האדם.
בתחילת המאה השבע עשרה עוד עסקו 70 אחוז מתושבי בריטניה בחקלאות. בתחילת המאה ה-19 צנח מספרם ל-40 אחוז וחמישים שנה אחרי כן ל-28 אחוז בלבד. במקביל התרחשה קפיצה אדירה בגודל האוכלוסייה בבריטניה. משיעור יציב של כ-5 מיליון אנשים ברחבי האי לאורך ההיסטוריה גדלה האוכלוסייה משנת 1750 עד 1850 פי ארבעה.
אותו שיעור גדל והולך של אנשים שהשתחררו מהצורך לעבוד כדי לשרוד ותו לא זרם לערים ולעבודה בתעשיות הפחם, הרכבות, הברזל, הטקסטיל, וכדומה. מעל שכבה זו, שזכתה לכינוי פרולטריון, התרחב מאוד מעמד הביניים העירוני, הבורגני, שכלל בעלי מקצועות חופשיים כמו רופאים, עורכי דין ומהנדסים; פקידים ולבלרים; ומעבידים ויזמים בתעשייה.
בניגוד לאצולה הישנה, שהכירה באופן שטחי את מצבם של האיכרים בתקופה הבתר-תעשייתית, עבור חלק גדול מאותם בורגנים עירוניים הייתה המהפכה התעשייתית ההזדמנות הראשונה להתרשם מכלי ראשון ממצבם של אחיהם בני האדם. בהיעדר ידיעה על מצבם של אלו קודם לכן, נראה היה לאותם משקיפים בורגנים כי מצבה של האוכלוסייה חמור מאי-פעם, במיוחד כאשר השוו את מצבם של העובדים לזה של היזמים והתעשיינים. אלו האחרונים, נדמה היה להוגים הבורגנים, אינם אלא נצלנים המסתייעים בהונם כדי לשעבד את הפרולטריון. לעובד הפשוט בתעשייה, כך נראה, לא הייתה ברירה אלא להיכנע ולעבוד בתנאי העבודה המשפילים שמציע לו היזם הקפיטליסט. כדי לתקן את המצב נדרשת פעולה מיידית ושינוי דרמטי במצב.
סוציאליזם אוטופיסטי
הסוציאליסטים הראשונים היו ברובם אוטופיסטים. הם פיתחו חזונות על חברות אידיאליות המבוססות על שוויון מוחלט, שבהן בני האדם ישתפו פעולה בייצור כל צורכם בלי שתדרש לשם כך הנעה חומרית כלשהי, או מנגנון כלכלי מוגדר. חלקם, כגון פרודון, היו גם בעד ביטול המדינה לטובת סוג מסוים של ממשל עצמי או אנרכיה. אחרים, כגון פורייה וקאבט, הסתפקו בהקמת קומונות על בסיס וולונטרי. גישה שלישית ניסתה לארגן עובדים בקבוצות שניהלו יחד את היצור וחילקו את הרווחים. גישה רביעית דגלה במאבקים למען הרחבת זכויות העובדים ושיפור תנאי חייהם. בין כל אלה לא תמיד שררה הסכמה והיו חילוקי דעות מרובים למשל בגישה למשטר הרצוי או לדת. אבל כולם היו מאוחדים באמונה כי יש צורך לשנות את המשטר הכלכלי-חברתי הקיים.
רוברט אוון
רוברט אוון (1771-1858) היה בעל בית חרושת לטקסטיל בניו לנארק (New Lanark) שבסקוטלנד שגרס כי האדם מעוצב בתוקף נסיבות חייו וכדי לשנותו יש לשנות נסיבות אלו. אוון טען כי מצוקתם של האנשים בעידן התיעוש נובעת מהתחרות שבין כוח עבודה אנושי ומכונות. כדי לפתור בעיה זו, הוא הציע להקים קולקטיבים שבהם יחיו יחד כ-1,200 איש על מנות אדמה קצובות של בערך 5 קמ"ר, כשלתושבים מטבח וחדר אוכל משותף וגידול ריכוזי של הילדים. העבודה והשכר יהיו שייכים לקהילה במשותף. קהילות אלו יהיו חקלאיות בעיקרן, אך יהנו ממיכון מצוין ויציעו מגוון אפשרויות תעסוקה.
בהתאם לתפישותיו, כונן את המושבה הסוציאליסטית "ניו הארמוני" בארצות הברית והזמין אליה "כל בעל רצון טוב" בהנחה שבנסיבות הסוציאליסטיות האידיאליות (שינוי הנסיבות) ישתנה אופיים של תושביה. התוצאה הייתה אנרכיה והתפוררות כמעט מיידית של "ניו הארמוני".
פעילותו של אוון השפיעה על אטיין קבה (Étienne Cabet), (1788-1856) לכתוב בשנת 1840 ספר בשם "מסעותיו והרפתקאותיו של הלורד ווילאם קרסידאל באיקאריה." בספר מתאר קבה חברה קומוניסטית אידילית שבה שוררים חכמה, שלום ואושר, שוויון ודמוקרטיה. קבה הקים עם תלמידיו ונאמניו קומונה ברוח זו שהמשיכה להתקיים עד שנת 1898, אך קבה עצמו הודח ממנה אחרי זמן קצר.
סן סימון
קלוד-אנרי דה סן-סימון, 1760-1825, העלה את הרעיון של הקמת "נצרות חדשה" אשר מטרתה העיקרית הוא "השיפור המוסרי והחומרי של מצב המעמד הגדול והעני ביותר." ממשיכיו פיתחו את תורתו לכדי תורה היסטוריציסטית שלפיה קיימים שני עקרונות חברתיים הנאבקים זה בזה בתולדות האנושות: זה של אנטגוניזם, המאופיין במלחמה, אגוטיזם ואנרכיה וזה של הדת, המאופיין ברוח של ציות, דבקות וקישור-שיתופי (אסוסיאציה). רוח הקישור השיתופי מתפתחת בעידן המודרני, טענו, כשהקישור השיתופי מתרחב ממשפחה לעיר, מעיר לאומה ומאומה לפדרציה של אומות. תחת המשטר הנוכחי, טענו, התעשיין מנצל את הפרולטריון שחבריו, אף שהם כביכול חופשיים, חייבים לקבל את תנאיו כדי להימנע מרעב. התרופה לכך, גרסו, תמצא בביטול חוקי ההורשה והעברת הירושה למדינה ובהפקעת כל אמצעי הייצור לטובת המדינה, שהיא הקישור-השיתופי העליון.
שארל פורייה
שארל פוריה (1772-1837), היה מרחיק הלכת מבין האוטופיסטים. פורייה דחה לחלוטין את רעיון התיעוש וסבר שאין צורך להתמודד עם מוראות המהפכה התעשייתית משום שזו אינה אלא שגעון חולף. פורייה, שתעב את המסחר ומעמד הסוחרים ("מעמד טפילי, כזבן, מזיק... השודד ומנצל את הפועלים") חלם על אוטופיה בדמות ה'פאלאנקס', קומונה חקלאית אוטונומית ואוטארקית שתמנה כ-1,600 איש ובה יחיו כל בני האדם חיים המבוססים על קניין שיתופי, עבודה משותפת, חינוך משותף וארוחות משותפות במשטר שבו יש שוויון זכויות בין נשים לגברים ודמוקרטיה ישירה. פורייה התנגד לדיכוי היצרים והתאוות, בהשפעת הגדרת ההנעה הבסיסית של עונג שניסח הלווטיוס. פורייה לא זכה לראות את הפאלאנקסים שלו מוגשמים בחייו, כיוון שלא מצא תומך שיממן את הקמתן. אחרי מותו הוקמו מספר קומונות לפי הדגם שלו, אך כמעט כולן התפרקו במהירות ורק שתיים החזיקו מעמד יותר מחמש שנים.
סוציאליזם עד מחצית המאה התשע-עשרה
בראשית המאה התשע-עשרה היו הרעיונות הסוציאליסטיים נחלתם של חוגים מצומצמים, רובם אינטלקטואליים, שהשליכו יהבם על ישועה מכיוונו של פטרון חסוד, עריץ נאור או אליטה גדושת כוונות טובות. התנועה נעדרה ארגון כלשהו וקהל יעד ברור למסריה. רק לקראת מחצית המאה החלה התנועה לובשת צביון ברור יותר של תנועה בינלאומית שקהל היעד העיקרי שלה הוא מעמד-הפועלים.
פייר-ז'וזף פרודון
פרודון כינה את האנרכיזם שלו מוטואליזם. תחת משטר (או, למעשה, אי-משטר) זה ראה פרודון לנגד עיניו חברה של איכרים, קואופרטיבים ואומנים הסוחרים באופן חופשי בשוק לא-קפיטליסטי, בלי שכר עבודה או רכוש פרטי. מפעלים ומקומות עבודה גדולים בחברה זו ינוהלו על ידי "אגודות עובדים" דמוקרטיות. המדינה תבוטל ובמקומה תאורגן החברה כפדרציה של "קומונות חופשיות".
רעיונותיו הסוציאל-ליברטריאניים של פרודון אומצו מאוחר יותר על ידי מיכאיל בקונין ותנועות אנרכיסטיות וסינדיקליסטיות, כמו גם על תפישת הקניין אצל מרקס.
לואי בלאן
לואי בלאן (1811-1881), נחשב לאבי הסוציאליזם האבולוציוני. בלאן סבר כי עיקר הרע בחברה נגרם בעקבות התחרות הדוחקת את חלק מהאנשים אל הקיר והפתרון לכך יהיה השוואת השכר ומיזוג האינטרסים האישיים באינטרס של הכלל להגשמת הסיסמה "à chacun selon ses besoins, de chacun selon ses facultes" (לכל איש בהתאם לצרכיו, לכל איש בהתאם ליכולתו). למרות עמדותיו הסוציאליסטיות, שלל בלאן את מלחמת המעמדות וביטול המדינה וגרס כי שינוי המשטר לכיוון הסוציאליסטי צריך לבוא בהדרגה ובאופן דמוקרטי.
לואי אוגיסט בלאנקי
לואי אוגיסט בלאנקי (1805-1881), היה יורשו הרוחני של בבף בנכונותו הבלתי נלאית להלהיט את הרוחות למאבק אלים (הוא ישב למעלה ממחצית חייו בבית הכלא). בלאנקי הטיף ללא הרף למרד מזוין כדי להשליט עילית מהפכנית. החירות הכללית, לדעתו, לא שיקפה את רצון העם, משום שהיוותה שלטון של הבורגנות ולא של הפרולטריון, שהוא העם האמיתי.
משה הס
משה הס (1812-1875) היה מעמיתיו של מרקס ותרם למלאכת המיזוג של בין הפילוסופיה הגרמנית, ובעיקר זו של הגל ולודוויג פוירבך עם הרעיונות בצרפת ובאנגליה. הס היה הראשון שטען בשנת 1842 שהקומוניזם הוא מסקנה הכרחית מפיתוח תורתו של הגל.
ברית הקומוניסטים
ניסיון ראשון להקמת תנועה סוציאליסטית בא מצד פליטים מדיניים גרמנים בפריז שהקימו בשנת 1834 את "ברית המנודים" שהפכה בשנת 1836 ל"ברית הישרים." תחילה אופיינה הברית בגישה סוציאליסטית-אוטופית ברוח האידאולוגיה של גרככוס בבף, אך עם הצטרפותם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס לתנועה ושינוי שמה ל"ברית הקומוניסטים" בשנת 1847 לבשה התנועה דמות בינלאומית יותר והתאחדה סביב סיסמתו של מרקס "פועלי כל הארצות, התאחדו!" ו"המניפסט הקומוניסטי" שחיברו מרקס ואנגלס עבורה. התנועה קיימה ארבעה קונגרסים בסוף שנות הארבעים של המאה התשע-עשרה והתפרקה באופן סופי בשנת 1852.
מהפכת 1848
שורת המהפיכות שהתרחשה באירופה בשנת 1848 זעזעה את אמות הסיפים ביבשת. ההתקוממות, המכונה לעיתים גם "אביב העמים", החלה בצרפת ומשם התפשטה לאוסטרו-הונגריה של ההבסבורגים, פרוסיה ההונצולרנית, מדינות גרמניה ואיטליה שתחת שלטון ההבסבורגים.
הדרישות העיקריות של מחוללי המהפיכות מתן זכות הצבעה שווה לבורגנות או, במקרים אחרים, גם למעמד הפועלים (אך לא לנשים, בשלב זה) וחופש רב יותר לעיתונות ולפרלמנטים. במדינות בהן כבר עשתה המהפכה התעשייתית צעדים משמעותיים, ובמיוחד פרוסיה של אחרי הצולפראיין, הועלו גם דרישות לשיפור התשתית העסקית וסילוק מכסים כמו המכס על תבואה; במדינות שהיו נתונות תחת שליטה או השפעה זרה כמו איטליה והונגריה עסקו חלק מהתביעות גם בזכויות המדינה הנשלטת מול המדינה השלטת; במדינות שבהן התיעוש עדיין לא צבר תאוצה, היו גם דרישות חזקות לביטול זכויות היתר הפיאודליות של האצולה הקרקעית.
שתי המדינות שיצאו פטורות בלא מהפכה היו רוסיה ואנגליה. הראשונה, הייתה עדיין שרויה עמוק בתוך עידן הצמיתות הפיאודלית (היא בוטלה באופן רשמי רק בשנת 1861). באנגליה, שהמהפכה התעשייתית בה הגיעה לשלב הבשל ביותר מכל מדינות אירופה, לא התחוללה מהפכה בעיקר משום שרוב דרישות המהפכנים התממשו עוד לפניה: חוק הרפורמה של 1832 הרחיב את זכות ההצבעה לרוב בני המעמד הבינוני, כאשר התנועה הצ'ארטיסטית בתמיכת המפלגה הליברלית באנגליה עמלה להרחיבן עוד יותר; ואילו בעיות מחירי התבואה הגבוהים, בעיקר בעיתות בצורת, נפתרו במידת מה עם ביטול חוקי התבואה בשנת 1846.
מרקס והמרקסיזם
התביעות העיקריות של מהפכת 1848 נגעו לסעיפים העיקריים על סדר היום הליברלי: זכות הצבעה שווה, שוויון זכויות וחירות הפרט. הכישלון במימוש תביעות אלו בפרוסיה שתחת בית הוהנצולרן עורר זן חדש של מחשבה סוציאליסטית מנוערת מאשליות אוטופיסטיות ונחושה לשלב את הרעיונות הסוציאליסטיים בתוך מסגרת מדעית שתוכיח לא רק את ההגיון שבטיעונים הסוציאליסטיים, אלא גם תראה כי התממשותם בפועל היא בלתי נמנעת.
אלו היו הרעיונות שפיתחו קרל מרקס ופרידריך אנגלס במניפסט הקומוניסטי שהוציאו בפברואר של אותה שנת 1848 הרת מהפיכות. במניפסט, איירו מרקס ואנגלס מתווה ראשוני לרעיונות שיהפכו מאוחר יותר לסוציאליזם המדעי: ניסיון להסביר באמצעות תאוריה היסטוריציסטית, כלכלית וחברתית את היווצרות החברה הקיימת, הדינמיקות שבתוכה, האופן שבו יכול הסוציאליזם לפעול בחברה הקיימת, וכמובן, הסיבות לכך שהחברה עתידה להפוך באופן בלתי נמנע לקומוניסטית.
מלחמת המעמדות והכרחיות המהפכה
לטענתו של מרקס במניפסט הקומוניסטי, דברי ימי האנושות הם "דברי ימיהן של מלחמות המעמדות", שהגלגול האחרון (והסופי) שלהם הוא המאבק שבין הפרולטריון והבורגנות; כלומר, בין "הקפיטליסטים המודרניים, בעלי אמצעי הייצור, המנצלים עבודה שכירה" ובין "מעמד הפועלים השכירים שמחמת זה שאין להם אמצעי ייצור הם אנוסים למכור את כוח עבודתם לפרנסת עצמם"