cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון אדמס
חלופת המכתבים עם ג'פרסון
מכתביהם סיפקו הצצה אל תוך נפשם של שני הנשיאים ומנהיגי המהפכה. המכתבים נמשכו במשך ארבע שנים והכילו 158 מכתבים- 109 מאדמס ו-49 מג'פרסון. שניהם שוחחו על "אריסטוקרטיה טבעית". ג'פרסון טען שהאריסטוקרטיה הטבעית שלדעתו היא המתנה הטובה ביותר שהטבע נתן להם. אדמס טען שאריסטוקרטיה יחד עם כבוד, עושר וכוח היא הממשל הטוב ביותר. לטענתו, היו אנשים עשירים וחכמים, ואחרים עם כישרונות טבעיים, שנולדו כדי לשלוט. על הממשלה, לטענתו של אדמס, להתחשב בכך.
מותו
פחות מחודש לפני מותו, פרסם אדמס הצהרה לכבוד יום העצמאות החמישים של ארצות הברית, בה טען שארצות הברית נועדה לגדולה.
אדמס מת ב-4 ביולי 1826, יום השנה החמישים לעצמאות ארצות הברית. אדמס מת בביתו בקווינסי, בשש ועשרים בערב. ג'פרסון מת מוקדם יותר באותו היום. אדמס התנחם במחשבה כי חברו בחיים, ועל רקע זה מילותיו האחרונות היו "תומאס ג'פרסון עודנו חי", ללא ידיעה שחברו הטוב מת כמה שעות לפניו.
לאחר מותם החותם האחרון על הכרזת העצמאות של ארצות הברית אשר היה עודנו בחיים היה צ'ארלס קרול, נציג מרילנד, אשר נפטר ב-1832.
עבדות
אדמס לא קנה עבדים והתנגד עקרונית לניצול עבדים. אדמס ניסה לא לערב את הנושא בפוליטיקה, כי ידע שהנושא יכעיס את הדרום בתקופה שבה היה צורך באחדות לאומית לשם העצמאות. ב-1777, התנגד לחוק לשחרור העבדים במסצ'וסטס, בטענה שהחוק מפלג מדי, ושיש לדחות את ההכרעה בנושא. בנוסף, התנגד לשימוש בחיילים שחורים במהפכה, בגלל ההתנגדות הדרומית. ב-1780, ביטלה מסצ'וסטס את העבדות, בשל הכרזת הזכויות שניסח את אדמס. אביגייל אדמס, לעומת זאת, התנגדה לעבדות.
האשמה במלוכנות
במהלך חייו הביע אדמס עמדות שנויות במחלוקת בנוגע למלוכנות ולמעבר השלטון בירושה. לעיתים תמך בגישות הללו, בטענה שאריסטוקרטיה או מונרכיה שעוברות בירושה הן צורות השלטון היחידות שישמרו על החוק ועל חירויות האדם. במקרים אחרים התנגד לכך, וטען שהיה אויב נפש למונרכיה, ושלא רצה שלטון מלוכני באמריקה. למרות זאת, מבקריו טענו שתמך במלוכה.
מתנגדיו של אדמס טענו שתכנן להכתיר את עצמו למלך ושהכין את ג'ון קווינסי לתפקיד יורשו. במכתביו לג'פרסון, טען שלעולם לא רצה בשלטון שעובר בירושה.
אדמס והיהודים
אדמס הביע הערכה רבה לעם היהודי, ואמר כי "העברים עשו לתִרבוּת האדם יותר מכל עם אחר. לו הייתי אתאיסט והאמנתי בגורל עיוור נצחי, עדיין הייתי מאמין שהגורל הטיל על היהודים להיות הכלי החשוב ביותר לתִרבוּת העמים".
יקנעם עילית
יָקְנְעָם עִילִּית היא עיר במחוז הצפון בישראל, מוכרת גם בשם מקוצר יקנעם הממוקמת בקצה הצפוני של רמות מנשה, בין הכרמל לעמק יזרעאל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1950, הופרדה מהמושבה יקנעם בשנת 1967, והוכרזה כעיר ב־18 בדצמבר 2006. יקנעם עילית גובלת במושבה יקנעם ובמושב עין העמק, וממוקמת במרחק של 5 ק"מ מקריית טבעון. גובהה הממוצע של העיר הוא 151 מ' וגובהה המקסימלי הוא 255 מ' בשכונת "שער הגיא".
שם העיר
שם העיר לקוח משם המושבה יקנעם שלצידה הוקמה, הקרויה על שם היישוב המקראי יקנעם המוזכר בספר יהושע: ושוב כגבולה הדרומי של נחלת שבט זבולון:
האות יו"ד שבתחילת שם העיר מנוקדת בקמץ קטן, כלומר יש להגות "יוֹקנעם".
שמה הרשמי של העיר הוא יקנעם עילית, ובשם זה היא מופיעה במפות, בשלטי דרכים ובפרסומים רשמיים. עם זאת, העירייה מעדיפה את השם יקנעם, וכך הוא מופיע בסמל העיר ובפרסומי העירייה. זאת חרף התנגדותה של המושבה יקנעם, שיקנעם הוא שמה הרשמי.
היסטוריה
המושבה יקנעם הוקמה בשנת 1935. ביולי 1950 הוקמה בצמוד למושבה, במעלה ההר, מעברה שעד שנת 1967 נכללה במועצה מקומית אחת עם המושבה. בראשות המועצה עמד בין השנים 1950–1955 פריץ לוינגר, שהיה מנהל המושבה החל משנת 1940. המעברה החלה את צעדיה הראשונים בהגעת 250 משפחות עולים, לאחר שהמושבה נענתה לאתגר קליטת העלייה והסכימה לקלוט 100 משפחות. עד תחילת שנת 1952 הגיעו עוד כ-400 משפחות עולים, ועל קליטת העולים קיבלה המועצה ציון לשבח. לאחר מספר חודשים הוחל בבניית בתי קבע על פי תוכנית להקמת עיר שתכיל 15,000 תושבים, ולקראת סוף שנת 1951 נכנסו 285 משפחות ראשונות אל בתי הקבע. בשנת 1952 יקנעם התייחדה בכך שהיה בה בית ספר יחיד שלא היה קשור לאחד הזרמים ובו למדו יחד כל ילדי המעברה והמושבה, דתיים וחילוניים.
בשנת 1964 כללה יקנעם 4,300 תושבים שמתוכם 160 משפחות התגוררו במושבה. בשנת 1964 עברה הנהלת המועצה המקומית מהמושבה לבניין חדש על ההר. בשנת 1966 בקשו נציגי המושבה והעיירה ממשרד הפנים להיפרד אלה מאלה, ובשנת 1967 התנתקה המושבה מהמועצה המקומית, השם "יקנעם" נתייחד למושבה והמועצה המקומית נקראה "יקנעם עִלית", בשל מקומה הגאוגרפי מעל המושבה.
במהלך שנות ה-90 קלט היישוב עולים רבים מארצות חבר המדינות וכן מאתיופיה. ב-18 בדצמבר 2006 הוכרזה יקנעם עילית כעיר.
בפארק התעשייה בעיר פועלות כמאה חברות מתחומי ההיי טק, הביוטכנולוגיה, התקשורת, הרפואה, המזון, האלקטרוניקה והפלסטיקה.
ליקנעם עילית עתודות קרקע ניכרות לבנייה, ומאז סוף שנות ה־90 היא נמצאת בתנופת בנייה. עקב בנייה אינטנסיבית זאת, הכפילה העיר בעשור הראשון של המאה ה-21 את שטחה מצדה המערבי ומאז היא כמעט גובלת במושב עין העמק. מערכות הניקוז בעיר אוגרות מים לשימוש חוזר ומי הביוב מגיעים למכון טיהור שפכים שנמצא בקריית טבעון.
פארקים בולטים הם "פארק רבין" ובו פסל של יצחק רבין מעשה ידיו של הפסל מרדכי כפרי ו"פארק בריכות נחל קרת" הנטוע לאורך אפיקו של נחל קרת ובו בריכות מים הנשפכים מבריכה לבריכה במפלים קטנים, פינת חי וגשרים.
בעיר מתקיימת מדי שנה בתחילת חודש מרץ "צעדת יקנעם".
חינוך
ביקנעם עילית פועלים חמישה בתי ספר יסודיים-ממלכתיים: "ארזים", "דליות", "תדהר", בית הספר ע"ש יצחק נבון למדעים ואומנויות ובית הספר לאומניות. בנוסף לאלו, פועל בית ספר ממלכתי דתי בשם "הדסים" ובית ספר דמוקרטי בשם "אורנים". בעיר פועלת חטיבת ביניים בשם "החטיבה לחדשנות וליזמות" לכיתות ז'-ט', ומקיף שש-שנתי "קמפוס תיכון לחדשנות ומצוינות" לכיתות ז'-י"ב, שניהם במסגרת רשת אורט ישראל. שלוחה של האוניברסיטה הפתוחה פועלת במתנ"ס המקומי.
בעיר פועלות תנועות הנוער הצופים, הנוער העובד והלומד, בני עקיבא ו"כנפיים של קרמבו".
בעיר פועלות כיום שלוש להקות עירוניות בשמות "ניצני יקנעם" (כיתות ד-ו),"הלהקה הצעירה" (כיתות ז-ח) ו"צעירי יקנעם" (כיתות ט-י"ב) בניהולו של יקיר שחף. הלהקות מופיעות באירועים שונים בעיר וצעירי יקנעם מעלים מחזמר שנתי המוצג בתיאטרון יקנעם.
אקלים
ממוצע המשקעים ביקנעם עילית, בדומה לקריית טבעון, עומד על 655 מ"מ בשנה הודות לקרבת שני היישובים לרכס הכרמל.
הטמפרטורות ביקנעם עילית זהות לחלוטין לשאר יישובי עמק יזרעאל. טמפ' המינימום בחורף נעות בממוצע סביב 1°C ל-7°C מעל האפס, טמפרטורות מתחת לאפס מתקבלות כאשר אוויר קר מגיע מצפון בשילוב עם שמיים בהירים (רמה סיבירית). ערפילי בוקר כבדים נפוצים מאוד בחודשי החורף ביקנעם ובשאר יישובי עמק יזרעאל. הקיץ ביקנעם עילית הוא חם ויבש: טמפ' המקס' בקיץ נעות סביב 32°C ל-39°C.
הטמפ' הגבוהה ביותר שנמדדה מאז הקמת התחנה היא 41.5°C ונמדדה ב־27 במאי 2015, ואילו הטמפ' הנמוכה ביותר היא (1.2°C-) שנמדדה ב־10 בינואר 2015 בשעה 06:30. בשנים 1950, 1992, 1999-2000 ירדו כמויות קטנות עד בינוניות של שלג (50 ס"מ ומטה של שלג), בשנת 2015 ירד שלג קל בשכונות הגבוהות של העיר ונערם ממחלף אליקים (שליד יקנעם) עד לדלית אל-כרמל.
כמויות המשקעים שנמדדו בעיר בשנים 2009–2015 על פי תחנת יקנעם:
2010-2009: 552.9 מ"מ (84% מהממוצע).
2011-2010: 486.9 מ"מ (74% מהממוצע).
2012-2011: 575.8 מ"מ (88% מהממוצע).
2014-2013: 326.1 מ"מ (50% מהממוצע).
2015-2014: 670.0 מ"מ (102% מהממוצע).
תחבורה
כביש 722, העובר בנחל יקנעם חוצה את יקנעם עילית ומפריד בין אזור המגורים לבין אזור התעשייה. ב-20 ביולי 2009 נפתח לתנועה מחלף עין תות, המקשר את כביש 70 (כיום כביש 67) עם כביש 6, ומאפשר גישה מהירה מיקנעם עילית למרכז ישראל ולדרומה. המשכו של כביש 722 (צפונה) מקשר את יקנעם עילית לעמק יזרעאל ולגליל.
תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע, הממוקמת שלושה ק"מ מיקנעם, היא חלק מקו הרכבת מסילת העמק, ומשרתת את תושבי העיר. ניתן להגיע אליה וממנה באמצעות קו אוטובוס פנימי.
דגל העיר
בעבר העיר השתמשה בדגל מוניציפלי פשוט, בעל שדה לבן ועליו מוטען סמל המועצה בכחול וירוק. דגל זה אומץ ב-28 בדצמבר 1961. בתחילת המאה ה-21 עודכן הדגל, השדה נצבע בכחול והסמל ללבן, והתווסף שם המועצה בלבן מעל הסמל (בעברית) ומתחת לסמל (בכחול). עם הפיכתה לעיר שונה סמל העיר ושונה גם דגלה.
בית חנניה
בֵּית חֲנַנְיָה הוא מושב באזור הצפון השוכן בסמוך לכפר ג'סר א-זרקא ומשתייך למועצה האזורית חוף הכרמל. המושב הוקם ביום י"ד תמוז תש"י, 29 ביוני 1950 על ידי חברת פיק"א ועל ידי עולים ממזרח אירופה. המושב קרוי על שמו של ד"ר רוברט גוטליב חנניה, ממנהלי פיק"א בארץ ישראל.
הגבול הצפוני של השטח הבנוי במושב הוא אמת המים הרומית. המושב נמצא על תוואי שביל ישראל. בכניסה אליו שוכן תל מבורך. בחלק המערבי של היישוב זורם נחל עדה הנשפך לנחל התנינים.
ארקדי גאידמק
אַרקַדי אלכסנדרוביץ' גַּאיְדַּמַק (ברוסית: Арка́дий Алекса́ндрович Гайдама́к, או בשמו העברי: אריה בר-לב; נולד ב-8 באפריל 1951) הוא איש עסקים, סוחר נשק, פוליטיקאי ואוליגרך רוסי יליד-ברית המועצות. מחזיק גם באזרחויות ישראלית, צרפתית, קנדית, וכן בדרכון דיפלומטי של אנגולה. הונו הוערך בשנת 2007 בסכומים הנעים בין 700 מיליון לארבעה מיליארד דולר, אך בעקבות תביעות, השקעות כושלות והמשבר הכלכלי העולמי ב-2008, נראה כי הונו פחת משמעותית.
גאידמק השקיע בעסקי דלא-ניידי בצרפת ובישראל, בחברת הפוספטים הגדולה בעולם - קאזפוספט, במכרה זהב ובמפעל לעיבוד מתכות בקזחסטן, בשבועון הרוסי "מוסקובסקיה נובוסטי" (Московские Новости, חדשות מוסקבה) בעסקי שיווק מזון ברוסיה ובשדות נפט ואסמים באנגולה. בישראל כללו נכסיו בעבר את בית החולים ביקור חולים בירושלים, קבוצת הספורט בית"ר ירושלים, 15% ממניות חברת אפריקה ישראל ואת 99FM, תחנת רדיו באזור השרון. מה שהביא את גיידאמק באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 לאישיות מפורסמת בישראל בעלת אזכורים רבים בתקשורת.
בחודש אוקטובר 2009 הרשיע אותו בית משפט צרפתי בפרשה של מכירת נשק לא-חוקית לאנגולה. בית המשפט גזר, בהיעדרו, את עונשו ל-6 שנות מאסר. גאידמק ערער על ההחלטה, זוכה בערעור מחלק מהעברות ועונשו קוצר לשלוש שנים. בנובמבר 2015 הסגיר את עצמו לצרפת והחל לרצות את מאסרו, ובמרץ 2016 שוחרר מבית הסוהר, אך גאידמק חויב לענוד אזיקים אלקטרוניים.
ביוגרפיה
גאידמק נולד למשפחה יהודית במוסקבה שברוסיה הסובייטית. אביו היה מנהל בבית חולים ואמו עבדה בחברה להפצת מזון. ב-8 באפריל 1972, יום-הולדתו ה-21, עלה לישראל, והתגורר זמן קצר בקיבוץ בית השיטה, ממנו עבר לחיפה ועבד כספן בחברת "צים". במהלך אחת ההפלגות נשאר בצרפת.
לדברי גאידמק, הוא הגיע לצרפת חסר כל והחל לעבוד כפועל פשוט, לאחר מכן הקים קבוצה לשיפוץ בתים ולאחר שרכש שליטה מספקת בצרפתית החל לעבוד כמתורגמן מצרפתית לרוסית. לאחר שהתבסס, ב-1976 הקים בפריז חברה לתרגום מסמכים שעבדה עם הממשל הצרפתי ועם משלחת הסחר של ברית המועצות, והצליח ליצור קשרים שעזרו לו בהמשך דרכו. לא ידוע כיצד הצליח להרוויח את הונו אך ב-1993 רכש מממשלת רוסיה את חובה של מדינת אנגולה והפך למורשה חתימה בחשבון הבנק הלאומי של אנגולה. בשנת 1995 הגדיל מאוד את הונו כאשר עסק בתיווך עסקאות נשק בין משרד ההגנה הרוסי וממשלת צ'כיה לבין אנגולה, בעת שהתרחשה שם מלחמת אזרחים. עסקאות אלה הקנו לו מעמד רם בעיני השלטון הצבאי במדינה, שזיכה אותו בדרכון דיפלומטי של אנגולה. באותו הזמן נמשך המשבר הכלכלי במדינות ברית המועצות לשעבר, וגאידמק ניצל את המשבר הכלכלי ואת קשריו עם נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, לרכישת מפעלים רבים.
בשנת 1998 הקים גאידמק יחד עם בכירי המוסד לשעבר, אבי דגן (ראש אגף צומת לשעבר) ודני יתום (ראש המוסד לשעבר), את חברת האבטחה הפרטית "Geo-Strategic Consultancy", שעיקר פעילותה היה באנגולה וברפובליקה של קונגו. בעזרת קבוצה זו ובשיתוף פעולה עם חברת לב-דן של תת-אלוף (מיל') זאב זכרין, חימש ואימן גאידמק את המיליציות של נשיא קונגו לשעבר, דניס ססו-נגוסו בעסקה שסכומה מעל 50 מיליון דולר. מספר ההרוגים במלחמת האזרחים זו נאמד בעשרות אלפים. דניס ססו-נגוסו ניצח וקיבל לידיו בחזרה את השליטה במדינה.
במהלך שנת 2005 הפך גאידמק מאלמוני לחלוטין בציבור הישראלי לאחד האנשים עליהם הרבו אמצעי התקשורת לדווח ול'ידוען'. הדבר החל בזכות השקעותיו בתחום הספורט (ראו פירוט להלן) והמשיך בפעילות תקשורתית וחברתית ענפה. בכלי התקשורת הישראלים התראיין כמעט תמיד באנגלית.
בשנת 2007 רכש גאידמק כ-60% מחברת "אוסיף השקעות ופיתוח" בסכום של 600 מיליון שקל. חברת אוסיף מחזיקה בין היתר במגדל משה אביב ובפרויקטים נוספים ברחבי ישראל ומחוצה לה. זמן קצר לאחר מכן רכש את בית ההשקעות גילאון, השולט בחברת ניהול תיקי השקעות ספרינט, תמורת יותר מ-180 מיליון ש"ח. לאחר מכן השתלט על חברת "פטרוגרופ" המפעילה תחנות דלק וחנויות נוחות בארצות הברית. ביוני 2007 פורסם שרכש 51% מרשת המזון טיב טעם, וכן כי בכוונתו להפסיק את מכירת בשר החזיר ברשת, אך העסקה בוטלה ולוותה בתביעות משפטיות. באותה עת הוא רכש 65% מחברת אמריס אחזקות. בספטמבר 2007 אושרה על ידי בית המשפט עסקת הרכישה של בית החולים ביקור חולים בירושלים מכונס הנכסים הרשמי בסכום של 32 מיליון דולר, וב-1 בנובמבר 2007 הועבר בית החולים לשליטתו של גאידמק. הוא מכר את בית החולים בשנת 2015 תמורת 100 מיליון דולר לחברת "טעמן נדל"ן".
באוקטובר 2008 רכשה חברת "ישרס", שבשליטת איש העסקים שלמה אייזנברג, את מניותיו של גאידמק ב"אוסיף", תמורת 130 מיליון שקל (חמישית מהמחיר ששילם גאידמק ב-2007). 120 מיליון שקל מהתשלום עברו לכיסוי חובו של גאידמק לבנק מזרחי טפחות.
בעת שהותו בישראל התגורר גאידמק בקיסריה, וכן בדירה בכפר דוד שבמתחם ממילא בירושלים.
בדצמבר 2008 דווח כי גאידמק עזב את ישראל ועבר להתגורר במוסקבה. בפברואר 2009 דווח כי הוא מבקש להחזיר לעצמו את אזרחותו הרוסית, אותה איבד כשעלה לישראל.
אנגולה-גייט
גאידמק נמלט מצרפת לאחר שהוצא נגדו צו מעצר. הוא היה מבוקש שם בחשד להעלמות מס וסחר לא-חוקי בנשק עם המשטר באנגולה בניגוד לאמברגו נשק בינלאומי שהוטל עליה, וכן בחשד להונאה (שימוש בתעודות מזויפות). לפני כמה שנים הורשע גאידמק בצרפת, שלא בפניו, בעבירות מס. בשנת 2007 קנה גאידמק את חברת המזון ויליפוד, באמצעות הלוואה מהאחים ויליגר בעלי ויליפוד, אך לאחר שלא הצליח לעמוד בתשלומי ההלוואה חזרה החברה לידיהם לצד רווח של 100 מיליון שקלים.
שארל פסקואה, לשעבר שר הפנים הצרפתי, שהורשע בבית המשפט הצרפתי בשיתוף פעולה עם גאידמק, ניסה להתחמק מן העונש בטענה שכל הצמרת הפוליטית בצרפת ידעה על העסקאות ואפילו הייתה מעוניינת בכך; כמו כן, ניסה פסקואה להראות את תרומתו של גאידמק לחברה הצרפתית, בכך שעזר באמצעות הקשרים שלו ברוסיה, למצוא ולשחרר תשעה טייסים צרפתים שנפלו בשבי הסרבים במהלך ההפצצות של נאט"ו על סרביה. פרשת פסקואה ושחרור הטייסים משבי הסרבים מראים עד כמה עמוקים הקשרים הבינלאומיים של גאידמק.
לאחר מספר שנים, ב-24 בנובמבר 2015, הורשע ארקדי גאידמק בעבירות מס והלבנת הון בפרשת אנגולה גייט, ונגזרו עליו 3 שנות מאסר בכלא הצרפתי. בפועל הוא שוחרר לאחר שלושה וחצי חודשים בלבד תחת תנאים מגבילים.
מעורבות בפוליטיקה הישראלית: הקמת תנועת צדק חברתי
ב-21 בפברואר 2007 הכריז גאידמק על הקמת תנועת "צדק חברתי" בישראל, במטרה להקים מפלגה חדשה בשם זה. התנועה הוקמה בעקבות פרסום סקרים אשר ניבאו למפלגה בראשותו של גאידמק הצלחה רבה בבחירות לכנסת. ההכרזה על הקמת התנועה נעשתה במסיבת עיתונאים וגררה הדים רבים בתקשורת הישראלית. גאידמק הודיע כי אם תתמודד התנועה בבחירות אין בכוונתו להיות מועמד מטעמה אלא לפקח על פעילותה כיו"ר. בנוסף הכריז גאידמק כי התנועה תתמוך במועמדותו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה, אולם הסתייג מהודעה זו מאוחר יותר.
על פי טיוטת מצעה, המפלגה מיועדת להיות מתונה מבחינה מדינית ובעלת אוריינטציה חברתית, מתוך מטרה "ליצור מכנה משותף למיעוטים המקופחים". כמו כן, המפלגה תתמוך בשוויון ובדו-קיום עם ערביי ישראל, כמו גם עם הפלסטינים. כחלק ממאמצי קידום המפלגה, ביום העצמאות ה-59 ערך גאידמק, בחסות התנועה, אירוע פתוח לציבור בפארק הירקון שבתל אביב, בשם "מסיבת הפתעה למדינה". במהלך האירוע נכחו כ-90 אלף איש, נערכו בו הופעות של אמנים שונים וכרזות התנועה הוצבו ברחבי המתחם.
במאי 2008 ניסו כמה מפורשי מפלגת הגמלאים בראשות ח"כ משה שרוני להצטרף למפלגת "צדק חברתי" ובכך להפוך אותה לסיעה עם ייצוג בכנסת, תמורת הבטחת מימון ומקומות ברשימה בבחירות הבאות, אולם נסוגו מהרעיון עקב ביקורת על מידת החוקיות של הפילוג ולאחר שהסתמן רוב בקרב חברי ועדת הכנסת נגד אישור ההתפלגות. לאחר תיקון ההסכם הוגשה הבקשה בשנית ובהצבעה שנערכה בוועדה ב-28 במאי נדחתה הבקשה.
בבחירות למועצות המקומיות ב-11 בנובמבר 2008, התמודדה התנועה במספר רב של עיריות. גאידמק עצמו התמודד על ראשות עיריית ירושלים, תוך ניסיון למשוך מצביעים מקרב האוכלוסייה הערבית. בבחירות הובס גאידמק כאשר קיבל 3.6 אחוזים מן הקולות בלבד ורשימתו בירושלים לא קבלה אף מושב במועצת העיר. לאחר הבחירות התבטא כי אין לו עוד עניין בפוליטיקה הישראלית. מפלגתו לא הגישה את מועמדותה בבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009).
עסקיו בתחום הספורט
ב-10 ביולי 2005 הכריז על כניסתו לתחום הספורט והפך לספונסר של הפועל ירושלים בכדורסל. לאחר כחודש תרם לקבוצת הכדורגל בני סכנין 400 אלף דולר, וב-18 באוגוסט 2005 הכריז על קניית 55% מבית"ר ירושלים. לאחר יומיים הודיע כי ירכוש בעלות מלאה על הקבוצה. אלי אוחנה, מאמן הקבוצה, התפטר זמן-מה לאחר מכן, משום שנפגע מהתבטאות של גאידמק כלפיו בריאיון לעיתון "ידיעות אחרונות". גאידמק המשיך להחליף מאמנים גם במשך אותה עונה, וגם בעונת 2006/2007 בה זכתה בית"ר ירושלים באליפות, אחרי שהחתימה כוכבים ישראלים ושחקנים זרים בעלויות גבוהות.
בבית"ר ירושלים שכר גאידמק צוות ניהול וצוות מקצועי חדשים, ובנוסף החתים שחקנים רבים בעלות של מיליוני דולרים, במטרה להתחרות על אליפות ליגת העל, מטרה שהושגה בעונת 2006/2007, ולהצליח בטורנירים על גביעי אירופה, מטרה שלא הושגה. בעונת 2007/08 זכתה בית"ר לראשונה בתולדותיה ב"דאבל": אליפות ליגת העל וגביע המדינה. בעונה לאחר מכן זכתה בית"ר שוב בגביע.
בשנת 2008, השנה בה בית"ר הייתה במוקדמות ליגת האלופות לאחר דאבל היסטורי, נערכו בחירות לראשות עיריית ירושלים. גאידמק, שנחשב כדמות מוכרת בירושלים, החליט לרוץ לראשות העיר. אף על פי שחשב שיצליח בבחירות בעזרת אוהדיה הרבים של בית"ר ירושלים בכדורגל ואוהדי הפועל ירושלים בכדורסל, רק 7789 קולות, כ-3.6% מן המצביעים, הצביעו לגאידמק בבחירות בירושלים, ורשימתו צדק חברתי הכניסה נציג אחד למועצת עיריית תל אביב.
מאז, הפסיק להשקיע סכומי כסף בבית"ר ובהפועל ירושלים. בנוסף, באותה השנה הפסיד גאידמק סכומי כסף גדולים שהשקיע בבית"ר אשר הפסידה בסיבוב הראשון שלה במוקדמות ליגת האלופות באירופה מול הקבוצה הפולנית ויסלה קראקוב ורווחיו ירדו משמעותית. בעקבות הפסקת הזרמת הכספים נקלעה בית"ר למשבר כלכלי ונאלצה למכור את רוב כוכביה (ביניהם ברק יצחקי, טוטו תמוז, עידן ורד ואריק בנדו) לקבוצות אחרות.
בשנת 2010 בתוכנית "עובדה" בערוץ 2 הודה גאידמק כי רכש את בית"ר במטרה להסתייע בה בניסיונו לכהן כראש העיר בירושלים. בשנת 2013 הביא גאידמק לצירופם של שני שחקנים מוסלמים לשורות הקבוצה, מהלך אשר גרר אחריו מחאות מצד אוהדי הקבוצה. בראיון בסרט התיעודי "טהורה לעד" טען גידאמק כי הביא את שני השחקנים המוסלמים לא בשל יכולתם, אלא כדי להציב מראה בפני החברה הישראלית. באותה שנה העביר את הבעלות בקבוצה לאלי טביב, בהתאם להחלטת בית המשפט.
תרומות
גאידמק תרם לארגונים רבים, בהם ארגוני צדקה ומוסדות דת (כגון ישיבות, בתי מדרש וכו) בהשפעת הרב פנחס גולדשמידט; כן תרם גם למגן דוד אדום, הצלה ישראל ועוד.
נושאים משפטיים בישראל
גאידמק מעורב במספר עניינים משפטיים בישראל. הוא מרבה להתעמת בפומבי עם מערכת אכיפת החוק ומפרסם מודעות בגנות המשטרה והיועץ המשפטי לממשלה.
משפחתו
נשוי לאיירין צירולניקובה ואב לשלושה ילדים - בן ושתי בנות (אלכסנדר "סשה" גאידמק שנולד ב-1976 בצרפת, קטיה וסוניה). בנו הוא בעליו לשעבר של מועדון הכדורגל האנגלי, פורטסמות'.
תגובות מצומדות
תגובות מצומדות (באנגלית: Coupled reactions) הן תגובות כימיות אשר מתרחשות יחד. עצם הצימוד מאפשר את קיומן של התגובות באופן ספונטני. תהליכים מטבוליים רבים (לדוגמה גליקוליזה) מותנים בצימוד תהליכים בהם משתחררת אנרגיה חופשית (כלומר תהליכים ספונטניים, 0>ΔG) לבין תהליכים הדורשים השקעה של אנרגיה (ΔG>0). הצימוד יכול להתרחש בשתי דרכים שונות: צימוד על ידי מטבוליט משותף, וצימוד על ידי מנגנון.
דוגמה
תהליך הגליקוליזה הוא דוגמה למסלול מטבולי המבוסס על צימוד תגובות. הגליקוליזה מורכבת מעשרה שלבים אנזימטיים. שלוש תגובות מתוכם הן המניעות של כל המסלול המטבולי. הן תגובות ספונטניות בעלות 0>>ΔG וכך הן דוחפות ומושכות את שאר התגובות הלא ספונטניות.
מוסי זראי
מוסי זראי (נולד ב-1975) הוא כומר אריתראי המתגורר בשווייץ, פעיל למען מהגרים ופליטים אפריקאים.
ביוגרפיה
זראי נולד באסמרה, אז תחת שלטון אתיופיה. בגיל 5 מתה אמו ושנתיים לאחר מכן נמלט אביו לאירופה מאימת המשטרה החשאית. זראי גדל אצל סבתו הקתולית. בגיל 14 קיבל מקלט מדיני באיטליה וקיווה לחבור לאביו, אך האב נישא בינתיים מחדש ועבר לניגריה. הוא נותר לבדו באיטליה ועבד במשך שנים בדוכן פירות ברומא. בגיל 35 הצטרף למסדר קתולי ולמד במוסד הכנסייה הקתולית בפיאצ'נצה ולאחר מכן ברומא. ב-2010 הוסמך לכמורה.
זראי היה פעיל לאורך השנים למען מהגרים אפריקאים, ב-2003 החל להפיץ את מספר הטלפון שלו בקרב כלי תקשורת מקומיים על מנת שיעזרו בו כמתורגמן לראיונות עם פליטים מאריתריאה. מספר הטלפון החל להיות נפוץ גם בקרב מבקשי המקלט והוא הפך למוקד סיוע עבורם.
ב-2006 הקים את ארגון "Agenzia Habeshia" הפועל למען זכויות פליטים מצפון אפריקה. פעילות התגברה בעקבות האביב הערבי וזרם המהגרים שניסו להגיע לאיטליה בספינות מלוב, תוניסיה ומדינות נוספות. הוא הקים את מוקד הסיוע "Watch the Med" אליו פונים בטלפון לווייני מסירות מהגרים שנקלעו למצוקה. מהמוקד מועברים הדיווחים ומיקום הסירות, למשמר החופים האיטלקי על מנת להושיעם, ולכלי תקשורת על מנת שיפעילו לחץ על רשויות החוק המקומיות לקלוט ולסייע להם.
אגורנומוס
המשרה מוזכרת גם בגמרא. האגורנומוס היה בעל סמכות להעניש ולהלקות את מעוותי המידות והמחירים. תפקיד האנגרומוס כלל גם את בדיקת איכות היין, הוא היה טועם מכוס היין ובודק את טיבה. אחד מהידועים שבאגורנומוסים היה רב ("אבא אריכא") שמונה על ידי ראש הגולה כדי למלא תפקיד זה בשוקי נהרדעא.
לתפקיד האגורנומוס הקפידו למנות אנשים בני מעלה: נקיי כפיים, ישרי לב, ושונאי בצע. אדם שנתגלה בו פגם הקשור לאחת המידות הללו, היה נפסל למשרה זו, בגלל שהיה בה שדה פעולה רחב ונוח לעסקי שוחד.
לק (מטבע)
לֶק (באלבנית: Leku ; סימון לפי תקן ISO 4217: ALL) הוא ההילך החוקי של אלבניה. הלק האלבני מחולק תאורטית ל-100 קינדרקה אולם אין במחזור מטבעות או שטרות של קינדרקה.
היסטוריה
מטבע הלק המודרני הוא הגרסה השלישית של המטבע.
הגרסה הראשונה הונפקה בשנת 1926. בשנת 1965 המטבע עבר רענון והתחדש (הגרסה השנייה). והגרסה הנוכחית משמשת מאז 1996.
גלית חזן-רוקם
גלית חזן-רוקם (נולדה ב-29 באוגוסט 1945) היא פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית ובתוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
חזן-רוקם החלה ללמד באוניברסיטה העברית בשנת 1970, קיבלה תקן של מרצה ב-1978, עם סיום הדוקטורט. מרצה בכירה מ-1984, פרופסור חבר מ-1993 ופרופסור מן המניין מ-1998 בחוג לספרות עברית ובתוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי (החל משנת 2008/9 ייקרא החוג לספרות עברית, ליידיש ולפולקלור). מופקדת על הקתדרה על שם מקס ומרגרטה גרונולד לפולקלור משנת 1993. כיהנה כראש המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל באוניברסיטה העברית בשנים 2001–2004. הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, אוניברסיטת הלסינקי ואוניברסיטת סטוקהולם. שימשה כעמיתת מחקר במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ובמכון למחקר מתקדם בברלין והחל משנת 2009 תשהה שלוש שנים כעמיתה במרכז סכוליון למחקר בין-תחומי ביהדות שבאוניברסיטה העברית.
בין מוריה ניתן למנות את פרופ' דב נוי, מן האוניברסיטה העברית בירושלים, את פרופ' מטי קוסי ואת פרופ' לאורי הונקו מאוניברסיטת הלסינקי. בין תלמידיה ניתן למנות את פרופ' דינה שטיין וד"ר אסתי יוהס מאוניברסיטת חיפה, פרופ' אילנה רוזן ופרופ'חיים וייס מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, פרופ' הגר סלומון, ד"ר מיכל הלד, ד"ר עמוס נוי, ד"ר ענת שפירא וד"ר האני מוסא מהאוניברסיטה העברית, ד"ר נילי אריה-ספיר מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר חנאן כרכבי-ג'רייסי מהמכללה למורים ערביים בגליל, ד"ר נינה פינטו אבקסיס מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר בוגואה ווא-מונגאי מאוניברסיטת קנייתה בניירובי.
חזן-רוקם היא מייסדת ועורכת-שותפה בכתב העת "מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי" החל מ-1982. עורכת משנה של כתב העת Proverbium, שהוא כתב עת בינלאומי לחקר הפתגם, שימשה במערכת כתבי העת Journal of Folklore Research, "תיאוריה וביקורת", Indian Folklore Journal, מכאן, Cultures of the Jews – A New History, וב- Jewish Quarterly Review מעורכות האנציקלופדיה לנשים יהודיות. בשנים 1998–2005 כיהנה כנשיאת החברה הבינלאומית לחקר הספרות העממית. חברת חוץ של החברה המלכותית לפולקלור, חברה של חברת הספרות הפינית, וכן הייתה חברת הוועדה הבינלאומית של החברה האמריקאית לפולקלור.
גלית חזן-רוקם נשואה לפרופסור פרדי רוקם, מהחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ולהם שלושה ילדים. בנם, אמיתי רוקם, נהרג בתאונה בטיול כיתתי בשנת 1990 בהיותו בן 17. בתה, נעמה רוקם, היא פרופ' במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת שיקגו.
פעילות ציבורית
ב-1989 הייתה בין מייסדות רשת הנשים לשלום בישראל לשיתוף פעולה בין נשים ישראליות ופלסטיניות. היא בין מקימות הארגון בת שלום ב-1994, מרכז נשים ירושלמי לשלום. בשנת 1994 הייתה בין מייסדי כתב העת Palestine Israel Journal והיא ממשיכה לכהן כחברת מערכת שלו. חברת הנהלה בארגון עיר עמים וחברה במועצה הציבורית של ארגון בצלם.
תחומי מחקרה
גלית חזן-רוקם חוקרת את הספרות העממית הישראלית והיהודית, במיוחד את היצירה העממית שבספרות חז"ל.
פתגמים בספורי עם: יחסים מבניים בין ספורים ופתגמים
Proverbs in Israeli Folk Narratives: A Structural Semantic Analysis. זהו ספרה הראשון של גלית חזן-רוקם שראה אור ב-1982 בהוצאת האקדמיה למדעים בפינלנד והוא עיבוד של עבודת הדוקטורט שלה. הספר מבוסס על עבודת שדה שערכה אודות פתגמים המופיעים בסיפורי עם ומסופרים בפי קבוצות אתניות שונות בישראל, בספר היא ערכה ניתוח תבניתי-סמנטי של הפתגמים בהקשריהם. חידושו של הספר הוא בכך שהוא מנתח פתגמים בהקשר ספורי ודיבורי; עד למחקרה של חזן-רוקם עסקו בפתגמים בעיקר בתוך טקסטים מנותקי הקשר. הגילוי המובא בספר הוא שכל פתגם מיוסד מבחינה לוגית על משפט תנאי. הספר מתבסס בחלקו גם על ארכיון הסיפור העממי בישראל, הממוקם באוניברסיטת חיפה, שנוסד ב-1955 על ידי פרופסור דב נוי ונושא כיום את שמו. רוב הפתגמים המובאים בספר הם מפי יהודי בוכרה, עיראק, מרוקו, תוניסיה, תימן ומזרח אירופה. מתוך מדגם של 2000 סיפורים מן הארכיון נמצאו 160 ספורים שכללו פתגמים, חזן-רוקם ערכה ראיונות עם קבוצות אתניות שמהן היו יותר מחמישה סיפורים במדגם זה.
אדם לאדם גשר: פתגמים של יהודי גורגיה בישראל
ספרה זה של חזן-רוקם שיצא לאור ב-1993 בהוצאת יד יצחק בן-צבי הוא אודות פתגמים של עולים מגאורגיה. הספר מבוסס על עבודת שדה דיאלוגית עם דוקטור יצחק אטנלוב, שהיה זמר וחוקר תרבות יליד גאורגיה. הוא מכיל 232 פתגמים בלשון המקור, בתעתוק פונטי ובתרגום לעברית. הפתגמים מלווים בניתוח המשמעות וההקשר על פי הדגם שהותווה בספרה הקודם "פתגמים בספורי עם"; הספר מכיל מפתחות לפי שמות המידענים ולפי מילות מפתח בפתגמים בגאורגית ובתרגום עברי.
הספר הזה מציג מצד אחד את שיטת מחקר הפתגמים לחוקרים, ומצד שני מוצגים בו פתגמים של קבוצה אתנית שלא הייתה מוכרת במיוחד בתרבות הישראלית ובקרב קוראי העברית. הוא מלווה באיורים קלאסיים מכתב יד בספריית בודליאנה שבאוקספורד של האפוס הלאומי הגאורגי "עוטה עור הנמר" זהו הספר הראשון בשפה העברית שמציג שיטת מחקר מדעית לפתגמים.
רקמת חיים: היצירה העממית בספרות חז"ל
הספר ראה אור בשנת 1996 בסדרת "ארון הספרים היהודי" בהוצאת עם עובד. הספר מנתח את מדרש האגדה הארצישראלי איכה רבה, מנקודת מבט של חקר הספרות העממית. פרקיו השונים של הספר מבליטים היבטי קריאה הקשריים שונים, כך הפרק על ההקשר הספרותי של ספורי העם במדרש האגדה עוסק בעיצוב האומנותי כמפתח לפרשנות. הפרק על ההקשר הסוגתי עוסק בספורים הכוללים חידות. הפרק על ההקשר ההשוואתי מציג את ספורי העם במדרש האגדה כשיח בין-תרבותי באמצעות ניתוח מקבילות מתרבויות אחרות כגון תרבויות יוון ורומי, התרבות הערבית, התרבות ההודית ותרבויות אזור הים התיכון בכלל. הפרק על ההקשר הפולקלוריסטי דן בספורי פתרון חלומות ומתמקד באינטראקציה בין החולמים והפותרים. הפרק על ההקשר החברתי עוסק בהיבטים של מגדר ובמיוחד בקינה כסוגה נשית. הפרק על ההקשר הדתי של סיפורי העם במדרש דן באופן שבו הסיפורים הללו נוקטים בלשון מתחום חיי המשפחה והאישות להעלאת נושאים של קדושה. הפרק על ההקשר ההיסטורי של ספורי העם במדרש האגדה בוחן במיוחד אגדות היסטוריות על נושאים של משיחיות: סיפור הולדת המשיח, סיפור מות בר כוכבא וסיפור יציאתו של רבן יוחנן בן זכאי מירושלים הנצורה. הספר מסתיים בפרק ושמו "האודיסיאה של רבי יהושע", הבוחן את האופן שבו מציג ספור עם במדרש את התפתחות הסובייקט האישי. הספר תורגם לשפה האנגלית בצורה מעט שונה תחת הכותר Web of Life: Folklore and Midrash in Rabbinic Literature. וראה אור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת סטנפורד בשנת 2000.
סיפורי השכונה: דיאלוגים סיפוריים יהודיים בשלהי העת העתיקה
בהצבעה על הדו-שיח הבין-קבוצתי מדגישה המחברת בספר היבטים של תקשורת תרבותית בין-קבוצתית, שאינה דווקא בבחינת פולמוס, אלא בבחינת מוטיבים משותפים, מסורות משותפות, מנהגים וערכים משותפים. הספר מפגין את העובדה שמחקר הפונה אל תחומי תרבות מחיי היומיום ובמיוחד מחיי נשים, מעלה תמונה העשויה להיות שונה מן התמונה העולה מטקסטים למדניים-תאולוגיים ואליטיסטיים.
להתיר את הקשר: על חידות וצורות חידתיות אחרות
ספר זה Untying the Knot - On Riddles and Other Enigmatic Modes. ערכה חזן-רוקם ביחד עם פרופסור דוד שולמן והוא פרי קבוצת מחקר במכון ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטה העברית בשנת 1988/9. הספר ראה אור בשנת 1996 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד והוא כולל מאמרים של חברי הקבוצה מהודו, ארצות הברית ופינלנד. המאמרים נסובים על חקר החידה היוונית העתיקה, החידה הסינית, החידה הסקוטית ומאמר של דן פגיס על החידה הספרותית.
המוזה המרדנית
הספר The Defiant Muse - Hebrew Feminist Poems from Antiquity to the Present. שערכה חזן-רוקם ביחד עם שירלי קאופמן, ותמר הס ראה אור בהוצאת אוניברסיטת ניו יורק ב-1999. אלו הם שירים פמיניסטיים עבריים מן העת העתיקה עד ימינו. זוהי אנתולוגיה דו-לשונית של שירת נשים משירת מרים ודבורה, דרך קטעי שירה וקינה נשיים בספרות חז"ל, שירים בודדים ביצירה העברית של ימי הביניים ושירת הנשים מראשית העת החדשה ועד ימינו. השירים מופיעים במקורם העברי ובתרגום לאנגלית.
מחקרה הנוכחי
חזן-רוקם עוסקת היום בדמות היהודי הנודד ובאתנוגרפיה וספרות במדרש האגדה. היא עורכת מחקר ביחד עם פרופסור רגינה בנדיקס מאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה על היסטוריה ביקורתית של חקר הפולקלור בגרמניה ובישראל בעשור הראשון שאחרי מלחמת העולם השנייה. הן בוחנות מה היו המניעים של החוקרים השונים, איך הם התמודדו עם העבר. יש לזה היבט השוואתי, וגם היבט פולקלוריסטי מכיוון שחוקרים רבים שהגיעו לישראל והקימו את האוניברסיטאות בישראל, ובעיקר אלה שעסקו בתחומים רלוונטיים למחקר, הגיעו מגרמניה. היא עורכת מחקר בשיתוף פרופ' ישראל ברטל מן האוניברסיטה העברית בירושלים על ארכיון היהודי הנודד שהותיר חוקר הפולקלור הנודע יום-טוב לווינסקי.
שירתה
גלית חזן-רוקם פרסמה שלושה ספרי שירה.
אשת לוט
ספרה של חזן-רוקם שראה אור בשנת 1989 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר עוסק בזיכרונות ילדות, חוויות אהבה, הריון ולידה וקשרי אנוש בגוונים שונים והוא מציג כבר את סגנונה התמציתי והמרוכז ואת הנטייה להתייחס למקורות ספרותיים, עבריים ואחרים.
שיעור בפיתוח קול
ספרה השני של חזן-רוקם שיצא לאור ב-1998 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר מתייחס לנושא של פיתוח הקול הנשי והדימוי הפמיניסטי שלו. בספר שירים על אובדן בנה, שירי אהבה, שירים על פעולת הזיכרון, ותרגומים של שירי אדית סדרגראן, משוררת פינית שכתבה בשוודית מראשית המודרניזם.
ציפורי: ארבעים חסר אחד שירי הייקו ביזנטיים מן הגליל, ושיר
ספר זה ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2002. הספר מכיל ארבעים שירי הייקו הבונים פסיפס של רשמים ורישומים מן הגליל בתקופה העתיקה והעכשווית ובונה גשרים מילוליים ביניהם. חלקו השני של הספר הוא שיר העשוי ארבעה חלקים המתייחסים לזכרו של בן מת באמצעות תמונות של ציפורים.
אוגוסט ברנארט
אוגוסט מארי פרנסואה ברנארט (Auguste Marie François Beernaert; 26 ביולי 1829 - 6 באוקטובר 1912) היה ראש ממשלת בלגיה בשנים 1884–1894. בשנת 1909 זכה בפרס נובל לשלום.
חייו
ברנארט נולד באוסטנד, למשפחה קתולית ממוצא פלמי. הוא למד באוניברסיטת לוון ובה קיבל את תואר הדוקטורט במשפטים ב-1851. הוא זכה במלגה ושהה שנתיים באוניברסיטאות בפריז, היידלברג וברלין במטרה ללמוד על מצב החינוך המשפטי בצרפת וגרמניה, וכשחזר לבלגיה כתב דוח עם ממצאיו לשר הפנים הבלגי.
משנת 1853 עבד אצל הוברט דולז, עורך דין בכיר ולשעבר נשיא בית הנבחרים של בלגיה, ובהמשך פתח משרד עצמאי, בו התמחה במשפט פיננסי. בעשרים השנים הבאות כתב מאמרים רבים בעיתונות, וכך נוצר לו מוניטין של מלומד בולט.
במהלך שנחשב מפתיע בזמנו, ויתר ברנארט על עבודתו כעורך דין, ונבחר לבית הנבחרים של בלגיה ב-1873, כנציג המפלגה הקתולית. הוא הפך לשר לענייני עבודות ציבוריות תחת ז'ול מאלו. במהלך תפקידו שיפר מאוד את מערכות הכבישים, הרכבות והתעלות, ופתח שירותי נמל חדשים באוסטנד ואנטוורפן. עם זאת, הוא נכשל בנסיונותיו להפסיק את העסקת הילדים במכרות במדינה. ב-1874 הפסיד ברנארט בבחירות לסנאט הבלגי, אך שלושה חודשים מאוחר יותר הוא זכה במושב בסנאט כנציג העיירה ת'יילט.
בשנת 1884 חזרה המפלגה הקתולית לשלטון אחרי 4 שנים, וברנארט קיבל את תפקיד שר החקלאות, התעשייה והעבודות הציבוריות. ארבעה חודשים מאוחר יותר, בחודש אוקטובר 1884, אחרי כמה התפטרויות מהממשלה, הטיל עליו לאופולד השני, מלך בלגיה, את ראשות הממשלה, תפקיד אותו מילא ברנארט עד חודש מרץ 1894.
כראש ממשלה ושר הכספים, ברנארט ייצב את המאזן התקציבי, הגן על השפה הפלמית, תרם לכינון "מדינת קונגו החופשית" בשליטת לאופולד השני מלך בלגיה בקונגו, יצר רפורמות חברתיות ומשפטיות במטרה להגן על רווחת הפועלים, חיזק ביצורים צבאיים במטרה להגן על הנייטרליות של בלגיה, קיבל את חוקת 1831 והכפיל פי 10 את כמות האזרחים בעלי זכות ההצבעה.
בשנת 1894 נפלה הממשלה בראשותו, לאחר שנכשל בהעברת שינוי חוקתי לגבי ייצוג יחסי בבחירות. ברנארט חזר לעבודתו כעורך דין בכיר, אך המשיך לסייע לממשלה. בשנים 1900–1895 הוא שימש כיועץ לשר החוץ וכנשיא בית הנבחרים. כפטרון של אמנות, שימש גם כראש הוועדה למוזיאונים ואמנות. במהלך תקופה זו הוא המשיך להיות חלק ממאמץ בינלאומי למיגור העבדות וליצירת התנגדות לניצול קונגו.
כפציפיסט ידוע, ברנארט הפך מ-1894 לחבר פעיל בארגון הבין-פרלמנטרי, ומ-1899 שירת כנשיא המועצה שלו. בנוסף, ייצג ברנארט את בלגיה בועידת האג (1899 ו-1907).
ב-1909 זכה ברנארט, בשיתוף עם פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן, בפרס נובל לשלום, על עבודתו בבית המשפט הקבוע לבוררות.
ברנארט נפטר ב-1912 בלוצרן שבשווייץ.
דוד הייבלום
דוד הייבלום הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.88 מטר ששיחק בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
הייבלום גדל כשחקן במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, הכדורסל בישראל התפזר על פני שתי ליגות: אחת של מכבי והשנייה של הפועל. הייבלום שיחק בליגה של "הפועל" במדי הפועל מעיין ברוך יחד עם שמעון שלח ומשה דניאל. ב-1951 השתתף הייבלום במדי נבחרת הנח"ל באליפות צה"ל. כן בשנת 1951 היה השתתף בזכיית נבחרת "הפועל" הארצית במשחקי ספורט הפועלים בליאז', בלגיה. לאחר מכן המשיך לשחק בליגה של "הפועל" במדי הפועל תל אביב.
בשנת 1953 הוקמה "ועדת הכדורסל", (לימים הוחלפה על ידי איגוד הכדורסל בישראל), שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. שבועות ספורים לפני פתיחת הליגה קיימה "הפועל" מבחנים באולם בחדרה. הפועל תל אביב, הפועל חולון, הפועל גבע והפועל מעין ברוך זכו בכרטיסים הנכספים. את הפועל הדריך באותה עונה המאמן ברוך שליין ובסגל בלטו, בנוסף להייבלום, השחקנים שמעון שלח, עזרי לובושיץ, דני ארז, ארז לוסטיג ועמוס קופפר-תובל. במשחק הליגה הראשון אי פעם, (בעונת 1953/1954 בליגה הלאומית בכדורסל) אירחה הפועל במגרש במתנ"ס שלווה את הפועל גבע, וגברה עליה בתוצאה 30–45. בהמשך הליגה הפסידה הפועל בשני הדרבים העירוניים, וסיימה את העונה במאזן של עשרה ניצחונות מול ארבעה הפסדים - במקום שלישי אחרי מכבי תל אביב והפועל חולון. הייבלום רשם 13 משחקים וקלע בממוצע של 7 נקודות למשחק.
בשנת 1953 השתתף הייבלום במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה. המאמן יעקב שאלתיאל בנה את הנבחרת על יסודות הנבחרת הקודמת שהשתתפה באולימפיאדת הלסינקי שנה קודם לכן, כאשר הוא ניפה מהסגל את עמוס לין ואליהו עמיאל וצירף במקומם את הייבלום ומרדכי ממרן. בתחרות עצמה סיימה הנבחרת במקום החמישי המכובד, לאחר שרשמה שבעה ניצחונות (שניים מהם בשל אי-הופעת נבחרות לבנון ומצרים). כן גברה הנבחרת נבחרות מהדרג הבכיר ביבשת - בולגריה, יוגוסלביה, איטליה וצ'כוסלובקיה, וגם על נבחרתה של פינלנד. הייבלום לא קלע נקודות במהלך האליפות.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, סיימה הפועל תל אביב במקום הרביעי, לאחר הפסד ביתי 68:53 למכבי תל אביב, שזכתה באליפות שנייה ברציפות. הייבלום השתתף ב-6 משחקים וקלע בממוצע של 6.8 נקודות. עונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני. לאחר עונה זו לא חזר הייבלום לשחק בליגה הראשונה.
סך הכל שיחק הייבלום שתי עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 19 משחקים וקלע 132 נקודות.
בשנת 1969 השתתף הייבלום במשחק ותיקי הפועל בשנת 1979 מונה ליושב ראש הפועל תל אביב. ב-1988 פורסם כי הייבלום ירד מישראל לארצות הברית.
סאלי פירסון
סאלי פירסון, OAM (באנגלית: Sally Pearson, OAM; נולדה ב-19 בספטמבר 1986) היא אתלטית עבר אוסטרלית. היא אלופה אולימפית (לונדון 2012), פעמיים אלופת עולם (טגו 2011 ולונדון 2017), סגנית אלופת עולם (מוסקבה 2013) וסגנית אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008) בריצת 100 מטר משוכות.
ביוגרפיה
סאלי מקלילן נולדה וגדלה בסידני. בגיל שמונה היא עברה לגור בגולד קוסט, שבקווינסלנד. היא גדלה לאם חד הורית, אן, שעבדה בשתי משרות על מנת לתמוך בקריירה הספורטיבית שלה. בתחילת דרכה היא התאמנה בהדרכתה של שרון האנאן.
2003
באליפות העולם באתלטיקה לנוער (עד גיל 17) שנערכה בשרברוק, קוויבק, קנדה ביולי 2003 זכתה פירסון במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות (76.2 ס"מ) בתוצאה של 13.42 שניות. חודש לאחר מכן, היא השתתפה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.11 שניות.
2004
באליפות העולם באתלטיקה לנוער עד גיל 19 שנערכה בגרוסטו, איטליה בשנת 2004 זכתה פירסון במדליית ארד בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.40 שניות. והחמיצה במעט את המדליות בריצת 100 מטר משוכות.
2007
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיימה פירסון במקום עשירי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.82 שניות ובמקום 16 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.32 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 11.14 שניות.
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה פירסון במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.64 שניות, אחרי דון הרפר מארצות הברית (12.54 שניות) ולפני פריסילה לופז-שלייפ מקנדה (12.64 שניות).
2009
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיימה פירסון במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.70 שניות. המנצחת בריצה זו הייתה בריג'יט פוסטר-הילטון מג'מייקה (12.51 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 12.66 שניות.
2010
במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו בשנת 2010 זכתה פירסון במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.67 שניות.
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה פירסון במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות תוך קביעת שיא תחרות חדש, שיא יבשתי חדש ואת תוצאת השנה בעולם, שהיא גם התוצאה הרביעית בטיבה בהיסטוריה בריצה זו – 12.28 שניות. פירסון הקדימה את הרפר ודניאל קרותרס האמריקאיות אשר קבעו כל אחת שיא אישי חדש של 12.47 שניות. כבר בשלב חצי הגמר קבעה שיא אוקיאניה חדש ואת תוצאת השנה בעולם, 12.36 שניות.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה פירסון במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 12.35 שניות, לפני האלופה האולימפית היוצאת דון הרפר שקבעה שיא אמריקה חדש של 12.37 שניות וקלי וולס אף היא מארצות הברית שקבעה שיא אישי חדש של 12.48 שניות.
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה באוגוסט 2013 זכתה פירסון במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.50 שניות, אחרי בריאנה רולינס מארצות הברית (12.44 שניות) ולפני טיפני פורטר מבריטניה (12.55 שניות).
2014
במשחקי חבר העמים שנערכו גלאזגו שבסקוטלנד ב-2 באוגוסט 2014 זכתה פירסון במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.67 שניות, לפני טיפני פורטר (12.80 שניות).
2016
בשל מאמץ יתר באימונים קרעה פירסון את שרירי מיתר הברך שלה ונאלצה לפרוש מהשתתפות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ובכך לא הצליחה להגן על תוארה.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכתה פירסון בפעם השנייה בקריירה שלה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.59 שניות, לפני דון הרפר מארצות הברית (12.63 שניות) ופמלה דוטקייביץ' מגרמניה (12.72 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 12.53 שניות.
חיים אישיים
פירסון התארסה לחבר שלה מהתיכון, קירן פירסון בשנת 2008 ונישאה לו באפריל 2010.
קאב קאלוויי
קאבל "קאב" קאלוויי השלישי (אנגלית: Cabell "Cab" Calloway III; 25 בדצמבר 1907 – 18 בנובמבר 1994) היה זמר, רקדן, בדרן ומוביל הרכב ג'אז אמריקאי. הקריירה שלו נמשכה כשישה עשורים, עד מותו. הוא הנהיג את אחת מהתזמורות הפופולריות ביותר של שנות השלושים והארבעים, בה ניגנו בין היתר דיזי גילספי ובן ובסטר. התמחה בשירת סקאט.
תולדות חייו
קאלוויי נולד למשפחה אפרו-אמריקאית מן המעמד הבינוני ברוצ'סטר, ניו יורק. אביו היה עורך דין ואמו ניגנה בעוגב בכנסייה. המשפחה עברה לבולטימור בילדותו. הוא נהג לשיר במקהלת הכנסייה וקיבל שיעורי פיתוח קול, כאשר הוריו הזהירוהו לבל יפנה לשירת ג'אז. אך קאלוויי הצעיר ואחותו, בלאנש, פנו למועדוני העיר בהם שמע את המתופף צ'יק וב ולהקתו ונמשך אחר הג'אז.
בלאנש קאלוויי הפכה למובילת הרכב, אליו הצטרף קאלוויי בשלהי שנות העשרים. ב-1930 התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת לינקולן בפנסילבניה, אך לא סיים. במקום זאת הוא הצטרף לאחותו בשיקגו, שם היה למתופף, בדרן, זמר, רקדן סטפס ומנחה במועדוני העיר. בקפה סנסט האפנתי פגש בלואי ארמסטרונג, ממנו למד לשיר שירת סקאט, סגנון השירה בו התמחה.
בנוסף, הפך בעצת אחותו למוביל הרכב שגובש מנגני להקת "The Missourians". בביקורה של התזמורת בניו יורק קיבל קאלוויי הזמנה להחליף את דיוק אלינגטון בתזמורת הבית של מועדון הכותנה. שידורי הרדיו של רשת NBC מהמועדון הפכו את קאלוויי ולהקתו לכוכבים בכל רחבי ארצות הברית. הקטעים שהקליט נמכרו במאות אלפי עותקים, השיר "Minnie the Moocher" (אותו ביצע בסרט האחים בלוז) נמכר בלמעלה ממיליון עותקים וזיכה את קאלוויי בכינוי "הי-די-הו". הקו המוזיקלי של התזמורת היה בידורי וקל, אך היא הייתה מקצועית מאוד וכללה מוזיקאים מעולים, אשר הפגינו מדי פעם וירטואוזיות קרקסית. אולם התזמורת שירתה בעיקר את המנצח-זמר-רקדן שלה. קאלוויי סיגל לו מנהגי כוכבות ונהג להופיע תמיד בחליפת טוקסידו לבנה, שהפכה לסמלו המסחרי.
תזמורתו של קאלוויי השתתפה בפסקול סרטים רבים, בהם סרטים מצוירים כגון שלגיה ושבעת הגמדים. ב-1947 הופק הסרט "Hi-De-Ho" אודותיו ובהשתתפותו.
ב-1941 פיטר את גילספי מתזמורתו, עקב סכסוך על סגנון הנגינה החופשי מדי של גילספי שהתפתח לסכסוך אלים ביניהם.
קאלוויי לא הפסיק להופיע גם לאחר שתזמורתו התפרקה בראשית שנות הארבעים בעיקר כזמר ובקולנוע. ב-1952 גילם את דמותו של ספורטינג לייף בהפקת האופרה פורגי ובס של ג'ורג' גרשווין, במסגרתה ביצע את השיר It Ain't Necessarily So. ב-1967 השתתף בהפקה מיוחדת של המחזמר הלו, דולי!, שבה כל הזמרים היו אפרו-אמריקאים, שהייתה הצלחה גדולה. ב-1976 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Of Minnie The Moocher And Me".
בשנת 1980 השתתף בתפקיד משמעותי בסרט האחים בלוז, שביים ג'ון לנדיס. המדובר בקומדיה מוזיקלית מצליחה, בה הופיעו אמנים רבים וידועים (במיוחד אמנים שחורים, מתחום הג'אז, הבלוז והרית'ם אנד בלוז) בקטעי שירה, וביניהם ג'יימס בראון, ארית'ה פרנקלין וריי צ'ארלס. קאלווי, שהיה אז בשנות ה-70 לחייו, הופיע בתפקיד של שרת זקן בבית יתומים, המסייע לאחים בלוז (ג'ון בלושי ודן אקרויד) להציל את בית היתומים מסגירה. במסגרת תפקידו שר את "Minnie the Moocher", בליווי תזמורת נגנים גדולה, בתלבושת מפוארת, כפי שנהג בשנות צעירותו. התפקיד החזיר את קאלוויי לתודעת הקהל, ובעקבותיו הופיע כאורח ברחוב סומסום, בספינת האהבה ובתוכנית של ביל קוסבי. הוא גם הוזמן להשתתף כשופט היאבקות מקצועית בליגת WWE.
ב-1994 קאלוויי נפטר עקב אירוע מוחי.
פרסים והוקרה
בשנת 1994 הוקם בדלאוור בית הספר לאמנויות הבמה על שם קאב קאלוויי (Cab Calloway School of the Arts).
בשנת 1999 זכה קאלוויי לאחר מותו לפרס גראמי למפעל חיים. ב-2008 נכנסה ההקלטה המקורית של Minnie the Moocher להיכל התהילה של פרס גראמי.
בלוז 12 תיבות
בלוז 12 תיבות הוא מהלך הרמוני נפוץ בסגנון הבלוז ובסגנונות המוזיקליים המושפעים ממנו. מהלך זה- כפי שמשתמע משמו- מורכב משתים עשרה תיבות, המחולקות לשלושה משפטים בני ארבע תיבות.
המאפיין הבולט והייחודי ביותר לבלוז הוא השימוש באקורד דומיננטי על הטוניקה, וכן על הדרגה הרביעית של הסולם.
כך נראה בלוז 12 תיבות טיפוסי, בגרסתו המוקדמת (דוגמה בסולם C):
עם שגשוגו של זרם הבי בופ בג'אז האמריקני, נכתבו קטעי ג'אז וסטנדרטים רבים שהתבססו על הבלוז, אך הוסיפו לו מהלכי 2-5-1 שניוניים, האופייניים לזרם הבי-בופ הכרומטי והפונקציונלי יותר.
כך נראית הגרסה הנפוצה של הבלוז הטיפוסי לזרם הבי-בופ:
בגרסה זו נשמר המבנה של הבלוז וכן חלק מאיכויותיו ההרמוניות: הדגש על אקורדים דומיננטיים עומד על כנו. לעומת זאת, אופיו הסטטי והפלגאלי, ולמעשה אופיו העממי יותר של הבלוז הבסיסי, הולך לאיבוד בגרסת הבי-בופ, שהופכת את המהלך למודרני ועשיר יותר מבחינה הרמונית.
בקרב מוזיקאי ג'אז רבים גרסה זו היא המקובלת והנפוצה ביותר לנגינה.
גרסה נפוצה נוספת של הבלוז בן 12 התיבות היא הבלוז המינורי. מהלך זה בנוי באותו אופן, אך הוא מבוסס על סולם מינורי, ויש בו שינויים קלים של הדרגות.
הבלוז המינורי נפוץ בסגנון ה R&B ובענפיו.
ישנן דוגמאות גם של קטעי בלוז בני 16 תיבות, אשר מתבססים באופן מובהק על המהלך ההרמוני של הבלוז בן 12 התיבות (לדוגמה Soul Station מאת האנק מובלי, וכן Watermelon Man המפורסם מאת הרבי הנקוק).
קישורים חיצוניים
Blues
מפוח
מפוח הוא מכשיר שנושף אוויר, על פי רוב לצורך שינוע חפצים. בתוך מפוח עשויים להיות מאווררים.
קיימים סוגים שונים של מפוחים:
מכורים למשחק
מכורים למשחק הוא סרט קולנוע רוסי משנת 2009, מז'אנר הפעולה והוא הסרט הראשון מסוגו ברוסיה בנושא סייברפאנק. הסרט מבוסס על ספרו של אלכסנדר צ'ובריאן "משחקים על החיים".
הסרט נקרא באופן זמני בשם "הגיימרים. בחיפוש אחר מטרה". אך שמו שונה ל"מכורים למשחק", בשל שחרור הסרט "גיימר" בכיכובו של ג'רארד באטלר. באפריל 2010 יצא המשכו של הסרט שנקרא "מכורים למשחק: רמה חדשה". בסרט מככב פאבל פרילוצ'ני בתפקיד הראשי.
באביב 2012 בערוץ "STS", שודרה סדרת הטלוויזיה "גיימרים", בת 8 פרקים, אשר מהווה המשך לשני הסרטים.
קבוצת צעירים מנצחת בתחרות משחקי וידאו וזוכה במשחק מחשב חדשני שהפעלתו מקנה להם כוחות-על. כשקבוצת מאפיונרים מגלה על יכולותיהם, החבר'ה מסתבכים ונאלצים לבצע כמה משימות עבור הפושעים.
תאוריית הרלוונטיות
תאוריית הרלוונטיות היא מסגרת להבנת פרשנות המבע, שהוצעה לראשונה על ידי דן ספרבר ודרדרה וילסון, ומשמשת בבלשנות קוגניטיבית ובפרגמטיקה. היא נכתבה בהשראת עבודתו של פול גרייס, והתפתחה מתוך רעיונותיו, אך מאז הפכה למסגרת פרגמטית בפני עצמה. הספר רב-ההשפעה רלוונטיות ראה אור לראשונה בשנת 1986 ועודכן בשנת 1995. ההשפעה של עבודותיהם ניכרת בעובדה ש-Google Scholar מונה למעלה מ-21,000 ציטוטים של ספר זה.
סקירה כללית
תאוריית הרלוונטיות שמה לה למטרה להסביר את העובדה המוכרת היטב, כי אנשים המתקשרים ביניהם מעבירים בדרך כלל מידע רב יותר באמצעות המבעים שלהם ממה שיש במובן המילולי שלהם. ספרבר ווילסון טוענים כי פעולות של תקשורת מילולית אנושית הן בעלות אופי אסטנסיבי, בכך שהם מפנים את תשומת ליבם של הנמענים לעובדה שהמתקשר רוצה להעביר מידע. באופן זה הם טוענים אוטומטית שהם "רלוונטיים" לנמענים שלהם. ביטוי רלוונטי במובן טכני זה הוא צורה אחת ממנה ניתן להסיק מסקנות רבות בעלוּת עיבוד נמוכה עבור הנמען.
הנמען משתמש במידע הכלול במבע בשילוב עם ציפיותיו לגבי הרלוונטיות שלו, הידע שלו בעולם האמיתי וקלט חושי, כדי להסיק מסקנות לגבי מה שהמוען רצה להעביר. בדרך כלל ניתן להסיק מסקנות נוספות אם הביטוי מכיל מידע הקשור למה שהנמען כבר יודע או מאמין. בתהליך ההסקה הזה, "המשמעות המילולית" של הביטוי היא רק עדות אחת מבין כמה.
ספרבר ווילסון מסכמים את המאפיינים הללו של תקשורת מילולית בכך שהם מכנים אותה "תקשורת נראית-הֶקֵשִית". היא מאופיינת בשתי שכבות של כוונה מצידו של המתקשר:
הגדרות
כדי לתאר את טענות תאוריית הרלוונטיות ברמה קפדנית יותר, עלינו להגדיר מספר מונחים טכניים כפי שהוצגו על ידי ספרבר ווילסון.
עובדה נגלית אצל אדם אם הוא יכול לקבל אותה כנכונה או ככל הנראה נכונה בזמן נתון.
מערכת כל העובדות הגלויות לאדם. המערכת מורכבת מכל מה שבן אדם יכול לתפוס, לזכור או להסיק, כולל עובדות שהוא אינו מודע להן כרגע.
השפעה על הסביבה הקוגניטיבית של האדם המופעלת על ידי מידע "חיצוני" כמו מבעים המכוונים לאדם. ההשפעה כוללת תוספת של עובדות או אמונות חדשות, כמו גם הגדלה או ירידה של האמון באמונות קיימות ודחייתן, וכן ארגון מחדש של מידע לסכימות, או אולי למבנים אחרים, כדי לפשט את העיבוד שלאחר מכן. בדרך כלל, למבע יש השפעות קוגניטיביות יותר אם הוא מכיל מידע חדש הקשור איכשהו לסביבתו הקוגניטיבית הנוכחית של הנמען, כך שיוכל להסיק מסקנות מהנתונים הישנים והחדשים המשולבים אלה באלה.
השפעה קוגניטיבית המסייעת במקום להפריע לאדם (למשל מסירת מידע אמיתי לעומת מידע שגוי). מבחינה טכנית יותר: אפקט קוגניטיבי התורם לחיוב להגשמת התפקודים והיעדים הקוגניטיביים של הפרט.
מבע - או כל תופעה אחרת שנצפתה - רלוונטית לאדם אם ההשפעות הקוגניטיביות החיוביות שלה על הפרט גדולות, ומאמץ העיבוד הנפשי להשגת השפעות אלה קטן.
רלוונטיות של מבע
להלן כמה דוגמאות להמחשת מושג הרלוונטיות. אם אליס ובוב מתכננים לצאת לטיול בסוף השבוע הבא, ואליס מספרת לבוב:
זה מאוד רלוונטי לבוב, מכיוון שהוא יכול להסיק שלל מסקנות, לשנות את הסביבה הקוגניטיבית שלו: אליס רוצה שהם יחשבו מחדש על תוכניותיהם, ורוצה ליידע את בוב על המשאלה הזו; בוב מסכים - או לא מסכים ופשוט רוצה להביא מגן לגשם; אליס רוצה לדעת את דעתו של בוב בעניין זה; וכו'. לעומת זאת, המבע:
אינו רלוונטי, מכיוון שהוא לא אומר לבוב שום דבר חדש; הוא כבר ראה בעצמו. לבסוף, המשפט:
מכיל מידע זהה בדיוק ל-(1) אך דורש מאמץ רב יותר לעיבוד, ולכן הוא פחות רלוונטי תחת הגדרה זו.
שני עקרונות הרלוונטיות
העיקרון הראשון או הקוגניטיבי של הרלוונטיות אומר שקוגניציה אנושית נוטה להיות מכוונת למִקסום הרלוונטיות. מבחינה היסטורית, לחץ אבולוציוני הביא למערכות קוגניטיביות שמכירות בגירויים פוטנציאליים רלוונטיים ומנסות להסיק מסקנות רלוונטיות.
חשוב מכך לנושא העומד בפנינו, העיקרון השני או התקשורתי הרלוונטי אומר כי כל מבע מעביר את המידע שהוא:
לסיכום העיקרון: "כל מבע מעביר הנחה מוקדמת של הרלוונטיות המקסימלית שלו עצמו". אם אליס אומרת לבוב משהו - כל דבר שהוא - הוא רשאי לצפות כי אליס רצתה שהמבע שלה יתאם את העיקרון התקשורתי של הרלוונטיות. כתוצאה מכך, אם אליס תגיד לבוב משהו שלא נראה שווה את מאמצי העיבוד שלו, כמו משפטים (2) או (3) לעיל, או משהו שנראה פחות רלוונטי ממה שאליס יכול היה לומר, למשל (4), בוב יחפש באופן אוטומטי פרשנות חלופית. הפרשנות הנגישה ביותר שעולה בקנה אחד עם העיקרון התקשורתי של הרלוונטיות, היא זו שבוב מקבל כנדרש, ואז הוא מפסיק לעבד (מכיוון שכל פירוש נוסף יעלה לו מאמץ עיבוד רב יותר ובכך יפר את התנאי ב).
אקספליקטורה (Explicature)
לדוגמה, המבע:
מידע שעל הנמען להסיק כולל:
כתוצאה מכך, המשמעות המפורשת של (5) היא: