cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוקי פונה
שימושים נוספים של המילית "לה"
משמעות המילה סונו (suno) היא "שמש", כך שהצירוף טנפו סונו (tenpo suno), שמשמעותו המילולית היא "זמן שמש", מתפרש באופן מעשי משמעו "יום". באופן זה, הצירוף "טנפו סונו פיני לה" (tenpo suno pini la) מתפרש כ"אתמול" (מילולית: בזמן השמש הקודם), ו"טנפו סונו קאמה לה" (tenpo suno kama la) מתפרש כ"מחר" (מילולית: "בזמן השמש הבא").
המילית "לה" יכולה לבוא גם במשמעות של "כאשר". כמו בתיאורי הזמן, המילה תבוא בסיום פסוקית הזמן, ולא בתחילתו. לדוגמה:
חיבור בין שתי מילים
בטוקי פונה אין מילה אחת ספציפית שמקבילה לו' החיבור, ובמקום זאת נעשה שימוש בכמה דרכים שונות להביע חיבור בהתאם לתפקידן במשפט של המילים המחוברות. כאשר המילים הם בתחילת המשפט, בתפקיד הנושא, משתמשים במילה אן (en) כדי לחבר ביניהם. למשל, המשפט "הגבר והאישה הלכו לחוף הים" יתורגם בתור "מִייֶה אן מֶלי לי טַאוַוה פּוֹקַה טֶלוֹ" (mije en meli li tawa poka telo).
כאשר מחברים בין שני פעלים או נשואים, המילה לי (li) מוכפלת לפני כל נשוא, מלבד במקרים בהם נושא המשפט הוא בגוף ראשון או שני, שבהם המילה li לא מופיעה. במקרים אלו, בדרך כלל מפצלים את המשפט לשני משפטים. למשל "אני מקלף ואוכל בננה" עשוי להיות מתורגם בתור "מי אוֹפֶּן א קילי פַּאליסַה. מי מוֹקוּ א קילי פַּאליסַה" (mi open e kili palisa. mi moku e kili palisa), או מילולית "אני פותח פרי ארוך. אני אוכל פרי ארוך". קיימת גם גישה נוספת שנמצאת בשימוש אצל חלק מחברי הקהילה, שמוסיפה את המילה לי לצורך חיבור גם כאשר נושא המשפט אינו בגוף שלישי, ולפיה המשפט "אני מקלף ואוכל בננה" עשוי להיות מתורגם בתור "מי אוֹפֶּן לי מוֹקוּ א קילי פַּאליסַה" (mi open li moku e kili palisa).
ניתן להשתמש במילית א (e) באותו האופן, כדי לחבר מושאים של משפט. למשל, המשפט "את רואה צפרדע וזבוב" יתורגם בתור "סינַה לוּקין א אַקֶסי א פִּיפִּי" (sina lukin e akesi e pipi).
שמות גוף
בטוקי פונה ישנם 3 שמות גוף. כאשר מוסיפים לשם גוף את המילה mute (הרבה) שם הגוף נהפך מיחיד לרבים:
צבעים
בטוקי פונה יש חמישה שמות לצבעים: ילו (jelo, צהוב), לויה (loje, אדום), לאסו (laso, כחול-ירוק), פימיה (pimeja, שחור) ו-ואלו (walo, לבן). מפאת המחסור במילים לצבעים, על מנת ליצור צבעים נוספים יש לנקוט בשיטה של חיבור צבעים. כך למשל, המילה "כתום" תיהגה לויה ילו (loje jelo), קרי: "אדום-צהוב". דוגמה:
מספרים
מניית דברים ומתמטיקה בסיסית הם דברים חשובים בכל שפה טבעית, אך מנגד, כיוון שטוקי פונה היא שפה אשר עיקרה הוא בדאואיזם, מספרים ותחום המנייה אינם חלק ליבה מהותי בה. עם זאת, ישנן שתי שיטות, מוגבלות אמנם, כדי להביע מספרים במשפט.
השיטה הבסיסית
השיטה הראשונה מבוססת על מספרי בסיס, שהם: וַּאן (wan, אחד), טו (tu, שתיים) ומוטה (mute, הרבה). המילה האחרונה יכולה לשמש לתיאור כל מספר משלוש ומעלה. דוגמות:
השיטה הכמותית
כדי לנקוב במספרים מדויקים, פותחה שיטה שנייה למניית מספרים, המשתמשת בחיבור מספרים קיימים לשם תיאור מספרים חדשים. בשיטה הזו "לוקה" (luka, במקור "כף יד") משמשת כדי לציין חמש. המילים "ואן" ו-"טו" נותרות בעלות משמעויות זהות.
דוגמות:
עקב הקושי לבטא מספרים הגדולים מ-25, התווספו מאוחר יותר שני מספרים לשיטה הכמותית. כך, למשל, המילה "מוטה" עברה לציין עשרים והמילה אלי (ali, במקור "הכל") עברה לציין מאה.
כיוון שיכולת הבעת הפריטים ומנייתם היא פרימיטיבית ומסורבלת ביותר, רוב הדוברים יחליפו את המספרים במילים כמותיות בקבוצות שמספר הפריטים שלהן רב. המילים הכמותיות כשמן הן מילים המתארות גודל ואף מספר פריטים. המילים הן: mute (הרבה, רב), suli (גדול, ארוך) ו-lili (קטן, קצת).
סיטלן פונה
סיטלן פונה הוא הכתב הייעודי שבאמצעותו כותבים את טוקי פונה. בסיטלן פונה ישנן כ-120 לוגוגרמות, אחת לכל מילה.
טוקי פונה לוקה(שפת הסימנים של טוקי פונה)
טוקי פונה לוקה בתרגום חופשי(טוקי פונה ביד/שפה טובה ידיים) היא שפת סימנים בעלת אותם 120 מילים וכללים תחביריים כמו של טוקי פונה.
בשפה יש שימוש ביד אחת בלבד כדי לשמור על עקרונות הפשטות של טוקי פונה(אם כי ניתן לסמן שני מילים בשני ידיים על מנת לייצג סמיכות או הכפלה של מילה).
יש גרסה רשמית של הטוקי פונה לוקה על שהומצאה על ידי סוניה לאנג שהמציאה גם את הטוקי פונה הרגילה.
ויש גרסה לא רשמית שהמוצאה על ידי צ'אפ(Chuff) ומפורסמת באתר שלו wordpress שהינו אתר בלשנות.
ישיבת הר ברכה
ישיבת הר ברכה היא ישיבת הסדר הנמצאת בהר ברכה בשומרון. הישיבה הוקמה בחודש אלול ה'תשנ"א, 1991, על ידי הרב אליעזר מלמד, שמכהן כראש הישיבה. הישיבה ממשיכה את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב שבה למדו הרב אליעזר מלמד והרב זאב סולטנוביץ' מקימי הישיבה.
לישיבה חלק מרכזי בפיתוח היישוב הר ברכה ורבים מבוגריה קובעים בו את בתיהם.
צוות הישיבה
ראש הישיבה, ההסדר והגבוהה, הוא הרב אליעזר מלמד, המכהן גם כרב היישוב הר ברכה. הרב יזהר אשור אחראי על תוכנית שילובים. הרב הרב גור גלון הוא ראש הכולל לרבנות. הרב אורן דחבש, הרב בראל שבח והרב חגי כהן הם ר"מים בישיבה. הרב אהרון פרידמן הוא ר"מ סדר בוקר ור"מ סדר צהרים הוא הרב אליה גוטליב.
הרב מאור קיים עומד בראש מכון המחקר ומכון הוצאת הספרים בישיבה. הרב זאב סולטנוביץ', מעביר שיעורים בהיסטוריוסופיה ובאמונה. בנוסף, הרב שלומי בדש, הרב יונדב זר, הרב מנחם טחלוב והרב ד"ר בועז הוטרר מעבירים שיעורים בישיבה. רוב הרבנים הם בוגרי הישיבה.
בעבר לימדו בישיבה הרב יעקב חביב, כיום ראש ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, והרב גד אלוואי, כיום רב היישוב מרחב עם.
מכון הר ברכה
מכון הספרים של הישיבה מוציא לאור את סדרת פניני הלכה וכלל חיבוריו של הרב אליעזר מלמד, וכן ספרות תורנית של רבנים מהישיבה, ספרות מחקרית וספרות חינוכית.
במקביל מוציא המכון גם ספרי היסטוריה שנלמדים במסגרת הבגרות להיסטוריה בחינוך הממלכתי דתי, וכן פניני הלכה במהדורה מיוחדת ללימוד בכיתות ז–ט וכן פניני הלכה לילדים.
ביטול ההסדר והחזרתו
בשנת ה'תש"ע, 2009, לאחר שמספר חיילים בגדוד שמשון, אחד מהם תלמיד הישיבה, הניפו במהלך טקס השבעתם שלטי מחאה על השתתפות הגדוד בפינוי חומש, ולאחר מקרה שבו הונף שלט מחאה נוסף, כתב הרב אליעזר מלמד: "אילו נשאלתי הייתי מניא אותם (=את מניפי השלטים); בדיעבד - אני מכבד את מעשיהם ומכיר בתועלת שבכך". בעקבות זאת המליץ הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, לשר הביטחון, אהוד ברק, לבטל את השתתפות הישיבה במסלול ההסדר. גם אלוף פיקוד המרכז, אבי מזרחי, תמך בביטול עקב הביקורת שהעביר הרב מלמד על יושרם של קציני צה"ל והעידוד שלטענתו הוא מעניק לסרבנות, איגוד ישיבות ההסדר גינה את הנפת השלטים ועם זאת התנגד לביטול ההסדר. "גורם בכיר במערך ישיבות ההסדר" ששמו לא פורסם טען כי הפסקת ההסדר עם הישיבה היא חלק מרדיפה אישית של הרב מלמד. בדצמבר 2009, זימן אהוד ברק את הרב מלמד לשימוע על דבריו, והוא סירב להגיע, בנימוק של פגיעה בכבוד הרבנות. ברק החליט לבטל את השתתפות הישיבה בהסדר. בעקבות כך היא הפכה לישיבה גבוהה. הישיבה המשיכה להדריך את תלמידיה להתגייס לצבא, במסלול של חוק טל ובמסלולים נוספים. בפגישה של רבני ישיבות ההסדר הצטרף אליהם הרב מלמד בשלילת הפגנות בצה"ל ובציפייה שצה"ל לא יערב את חייליו במשימות בעלות אופי אזרחי.
ביולי 2013, לאחר שיחות בין משרד הביטחון לראשי הישיבה, החליט שר הביטחון החדש משה יעלון להחזיר את הישיבה לרשימת ישיבות ההסדר. מאוחר יותר התפטר הרב מלמד מתפקידו הרשמי כראש הישיבה, בנימוק שכך יוכל להתבטא מתוך חירות. במקומו קיבל את התואר הרב יעקב חביב, ב-2017 החליפו הרב גור גלון, ובשנת 2019 חזר הרב מלמד לתפקיד ראש הישיבה.
Vaticinium ex eventu
נבואה בדיעבד (לטינית: Vaticinium ex eventu, מילולית: "נבואה מתוך אירוע") היא טכניקה ומונח תאולוגי או היסטוריוגרפי המתייחס לנבואה שנכתבה לאחר שלמחבר היה מידע על האירוע אותו הוא ניבא. כלומר המנבא לא באמת ניבא את הדברים אלא כתב אותם בדיעבד כשהוא טוען שלמעשה ניבא אותם. למשל, במחקר הועלתה טענה כי חלקו השני של ספר דניאל הוא ספר פסאודואפיגרפי, ונכתב כנבואה בדיעבד בתקופת מרד החשמונאים, בסביבות שנת 165 – 164 לפנה"ס.
קרחון קוסמונאוט
קרחון קוסמונאוט (באנגלית: Cosmonaut Glacier) הוא קרחון יובלי, בהרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, לאורך המורדות הדרומיים של רכס ארוהד.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הקבוצה הצפונית (northern party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
שם זה קשור לשמות של קרחונים סמוכים (שמות העוסקים בתעופה וחלל): קרחון קוסמונט, קרחון אירונאוט, קרחון אוויאייטור. "קוסמונאוט" משמעו "אסטרונאוט".
כל קרחונים אלה הם יובלים של קרחון אוויאייטור.
מיתוס הארץ השטוחה
מיתוס הארץ השטוחה היא אגדה אורבנית שנפוצה החל מהמאה ה-19, לפיה בימי הביניים, או לכל הפחות ב"עידן האפלה", האמינו כי כדור הארץ שטוח כמו דסקית, אשר מעליו פרוסה כיפת השמים. במציאות, היה ידוע בימי הביניים כי הארץ היא כדורית, וכך הם התייחסו אליה בכתביהם.
הידע האסטרונומי בימי הביניים
בעקבות פלישת העמים הברברים לאימפריה הרומית המערבית, אשר הביאה לנפילתה בשנת 476, אבד ידע רב של העולם העתיק במערב אירופה, ובמשך מאות שנים, הסתמכו מלומדי המערב על הידע ששרד.
באשר לידע האסטרונומי, מספר חיבורים בסיסיים הצליחו לשרוד את משבר העיתים, כשהעיקרי שבהם הוא תולדות הטבע (Naturalis Historia) של פליניוס הזקן. בחיבור זה, קיבל פליניוס את המסורת העתיקה כי הארץ כדורית, ועליו נסמכו רוב מלומדי ימי הביניים במערב.
בדה וחיבוריו
אחד המלומדים שהושפעו רבות מן הידע של פליניוס, ושהשפיע רבות על שימור ידע זה החל מהמאה ה-8, היה המלומד האנגלי בדה. על אף שהוא מוכר בעיקר בזכות חיבורו "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית", הרי שחיבוריו המדעיים, המוקדמים יותר לחיבור זה, היו חשובים לא פחות.
בפרק זה בדה כותב כי הטענה שהארץ היא כדורית נכונה, אך לא מדובר בכדור מושלם, משום שההרים והעמקים פוגמים בתווי הפנים שלו. הוא גם מוסיף שכל מי שנמצא בנקודה הצפונית ביותר, תמיד יראה את אותו כוכב בצפון, ואת אותם כוכבים בשמיים, בעוד מי שנמצא בדרום יראה כוכב אחר, ולעולם לא יראה את הכוכב שבצפון, וגם יראה סדר כוכבים שונה. האנשים בצפון לעולם לא יוכלו לראות את הכוכב שנמצא מעל הנקודה הדרומית ביותר של הארץ.
חיבור זה, וכן חיבורו השני בנושא אסטרונומיה "על הבנת הזמנים" (De Temporum Ratione) השפיעו מאוד על הדורות שלאחר מותו, והיו בבחינת ספרי בסיס לידע האסטרונומי לאורך מאות שנים.
חזרת המקורות העתיקים למערב אירופה
החל מהמאה ה-10, אך ביתר שאת מאז תקופת מסעי הצלב, החלו לחזור למערב אירופה חלק מכתבי העת העתיקה, בניהם כתבים פילוסופיים, מתמטיים ואסטרונומיים, אשר החיו מחדש את הידע המערבי בנושאים אלה. לעיתים, מכנים זאת כ"רנסאנס המאה ה-12".
החל מתקופה זו, החלו להיכתב עוד ועוד חיבורים הדנים בצורתו של כדור הארץ, ובין המחברים ניתן למצוא את רוברט גרוסטסט, אשר כתב כיצד יכול אדם לדעת את מקומות על פני כדור הארץ בהביטו אל הכוכבים, גאוטייה ממץ, אשר בחיבורו "תמונת העולם" (L'Image du Monde) תיאר מפגש בין שני אנשים בצידו האחר של כוכב הלכת (בתמונה משמאל), יוהנס דה סקרובוסקו, אשר חיבורו "על אודות העולם הכדורי" (De sphaera mundi) לא משאיר הרבה מקום לדמיון, וכן הוגים אחרים.
חיבורו של אדלארד מבאת' Qaestiones Naturales Perdifficiles מהמאה ה-12, אשר עסק לא רק בצורת כדור הארץ, אלא בשאלות מדעיות רבות, אף תורגם לעברית זמן לא רב לאחר מכן (במאה ה-13) על ידי ברכיה בן נטרונאי הנקדן. בעברית נקרא הספר "דודי ונכדי", ולהלן קטע ממנו, העוסק בכדור הארץ:
הידע האסטרונומי היהודי
גם בקרב המלומדים היהודיים שלטה הידיעה שכדור הארץ הוא כדורי, והתייחסות לצורת הארץ נעשתה הן במקורות יהודיים מקוריים, והן בספרים מתורגמים. להלן קטע מתוך מורה נבוכים של הרמב"ם, מהמחצית השנייה של המאה ה-12:
גם בספר הזוהר, ישנה התייחסות ברורה וחד משמעית לכך שכדור הארץ הוא כדורי:
מקור המיתוס
הוגה המיתוס, או לפחות מראשי ההוגים שלו, היה הארכאולוג הצרפתי ז'אן אנטואן לטרון, בראשית המאה ה-19. צרפתי נוסף, ההיסטוריון של העת העתיקה ז'אן בפטיסט גייל גם נחשב לאחד מאבות הרעיון, בערך באותה תקופה.
עם זאת, פריחתו של המיתוס באה לו בזכות הסופר וושינגטון אירווינג וחיבורו היסטוריה של חייו ומסעותיו של כריסטופר קולומבוס (A History of the Life and Voyages of Christopher Columbus) משנת 1828. ספר זה, שהוא ביוגרפיה סיפורית, אך לא מחקר היסטורי, זכה להצלחה כבירה בארצות הברית ובריטניה, והיה לביוגרפיה המצליחה ביותר על קולומבוס עד שנת 1942.
סיפורו של אירווינג, כמו הנחותיהם של החוקרים הצרפתים, התבססו בעיקר על שני הוגים עיקריים מהעת העתיקה וראשית ימי הביניים: לקטנטיוס, סופר רומי שהיה יועצו של הקיסר קונסטנטינוס הראשון, וקוסמס אינדיקופלאוסטס, גאוגרף ביזנטי בן המאה ה-6 מאלכסנדריה.
בין אם היה חיבור מדעי או פסאודו-מדעי של לקטנטיוס, הרי שהוא לא השתמר, ולכל היותר ישנן הערות שלו בסוגיית הארץ כדסקית. באשר לקוסמס, הוא כן כתב חיבורים מדעיים, כשהמוכר שבהם הוא "טופוגרפיה נוצרית" (יוונית: Χριστιανικὴ Τοπογραφία). קוסמס כתב באופן חד משמעי, ובניגוד לאמונה שרווחה בתקופתו, כי הארץ היא דסקית שטוחה, וכי השמים הם קופסה סגורה המקומרת מעט בצידיה. כמו כן, הוא גם תקף את הרעיון שהרקיע נמצא בתנועה, ופסל את המודל הגיאוצנטרי. הוא גם כינה את הסברה כי הארץ כדורית "רעיון פגאני".
הביקורות על המיתוס
ספרו של אירווינג, על אף הצלחתו בקרב הציבור הרחב, זכה לביקורות מצד חוקרים באקדמיה. ג'ק שריב (Jack Shreve) התייחס ל"דמיון הפעיל" של אירווינג, בעוד פוסטר פרובוסט (Foster Provost) התייחס לנטיותיו של אירווינג בספרו כ"דמיוניות וסנטימנטליות".
גם באשר למקורות ההיסטוריים עליהם נסמכו אירווינג ואחרים הוטחה ביקורת, ובין היתר נטען כי הם נאחזים בקש, ולבד משני ספרים אלה, קשה מאוד למצוא עוד התייחסות של אנשי ימי הביניים לארץ כדיסקית. אדוארד גיבון, בספרו שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, כינה את תוכנו של "טופוגרפיה נוצרית" כ"אוסף של הבלים של נזיר, משולבים עם עדויות של נוסע".
היחס למיתוס היום
האגדה כמעט ונעלמה מהחוגים האקדמיים, ואינה נלמדת יותר במוסדות להשכלה גבוהה. עם זאת, ניתן עדיין למצוא בקרב הציבור הרחב אנשים אשר מקבלים סברה זו, אם כי גם בקרבו אגדה זו כבר אינה נפוצה כפי שהייתה במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20.
השפעות תרבותיות
על אף שהמיתוס נחלש עם הזמן, האמונה בו לא פסחה גם על תעשיית הקולנוע, עמוק לתוך שנות ה-90 של המאה ה-20. בסרט 1492: מעבר לאופק, המגולל את מסעו של כריסטופר קולומבוס אל העולם החדש (אמריקה), ישנה סצנה בה קולומבוס (ז'ראר דפארדיה) טוען כי לימדו אותו שכדור הארץ "שטוח כמו שולחן".
ה"א השאלה
ה"א השאלה (גם: ה"א הַתֵּמַהּ), בדקדוק עברי, באה בראש מילת שאלה במשפט שאלה ומשמשת לציון שאלה או תמיהה. לרוב, מצטרפת ה"א השאלה לפועל או לשם עצם.
השימוש בה"א השאלה אינו רווח בעברית מודרנית וכדי לשאול מסתפקים בשינוי הטון. במשלב גבוה אומרים "האם", "כלום" ו"וכי". עם זאת, השימוש נפוץ מאוד בעברית מקראית. דוגמאות: "השומר אחי אנוכי?" ; "העוד לכם אח?" ; "ההייתה זאת בימיכם?" . ב־1930 כתב על כך הלשונאי יצחק אבינרי:
בניגוד לה"א הידיעה, ה"א השאלה לא גוררת אחריה דגש חזק. לכן, עיצורי בכ"פ הבאים אחריה צריכים להיהגות רפויים. למשל, בפסוק המקראי "הֲבֵן יַקִּיר לִי אֶפְרַיִם, אִם יֶלֶד שַׁעֲשֻׁעִים", אין מדובר בה"א הידיעה, ולכן אין להגות "הבּן" אלא "הבֿן". יש במקרא חריגים לכלל זה ("הַכְּצַעֲקָתָהּ").
בערבית, כמו בארמית, האות ا|אל"ף משמשת בתפקידים אותם ממלאת בעברית האות ה"א. כך, למשל, היא משמשת במקום ה' השאלה. למשל, ב-"أَتَكْتُبُ بِٱلْعَرَبِيَّةؚ؟" (תעתיק: אַתַכְתֻבֻ בִאלְעַרַבִיַּה?) שתרגומו: "התכתוב בערבית?", ניתן להשתמש גם במילית هَلْ.
ספייק
ספייק (באנגלית: Spike, תרגום לעברית: דורבן) היא סדרה של טילים נגד טנקים תוצרת ישראל. טילי הספייק, שפותחו ומיוצרים על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, הם טילי נ"ט מדור "שלוש וחצי" בעלי יכולת "שגר ושכח" - הנחיה עצמית אוטומטית מלאה למטרה, ובעלי יכולת "שגר, צפה ועדכן" - יכולת של המפעיל לצפות בתמונה ש"רואה" הטיל במעופו ובמידת הצורך לשנות, לאחר שהטיל שוגר, את המטרה שעליה מתביית הטיל.
במשפחת הספייק ישנם מספר דגמי טילים, שפותחו למתארי שיגור שונים, מטרות שונות וטווחים שונים. הטילים ניתנים להתקנה על פלטפורמות כגון מסוקים, רכב קרבי משוריין, ואוניות. חלק מהטילים במשפחה ניתנים לשיגור מחצובה.
טילי הספייק, בייחוד בדגמי "גיל", "גיל 2" ו"תמוז" (Spike NLOS), נמצאים בשירות צה"ל ומופעלים על ידי חיל האוויר הישראלי, חיל התותחנים, חיל הרגלים וחיל הים הישראלי. הטילים יועדו במקור נגד טנקים אך בשל דיוקם שימשו גם לסיכולים ממוקדים של מחבלים ופעילי טרור.
המערכות פותחו על ידי חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות בע"מ הישראלית והן מוצעות לשיווק בינלאומי. על מנת להקל על שיווקן בארצות אירופה, הוקמה בגרמניה חברת EuroSpike GmbH, השייכת בחלקה לרפאל, אשר מייצרת ומשווקת את מערכות הספייק באירופה תחת השם יורו-ספייק (STN Atlas EuroSpike).
דגמים
כל טיל הוא טיל בעל ראש נפץ כפול (טאנדם) שנועד לחדור מיגון ריאקטיבי. ראש הנפץ הראשון מפוצץ את המיגון הריאקטיבי ואילו ראש הנפץ השני חודר את השריון הפאסיבי באמצעות מטען חלול. הנחיית הטיל היא אלקטרו-אופטית והיא מתבצעת בעזרת שני גלאים נפרדים: הראשון, מערכת CCD המפיקה תמונת וידאו צבעונית לצורך הנחיה בשעות היום, והשני, מערכת חיישני תת-אדום המפיקה תמונת דימות חום לצורך הנחיה בשעות היום והלילה. לטיל ארבעה סנפירים מלבניים בחלקו האחורי שבאמצעותם הוא מנהג עצמו אל המטרה בזמן המעוף. בחלקו המרכזי של הטיל ישנם עוד ארבעה סנפירים, גדולים יותר מסנפירי הניהוג, המקנים לטיל יציבות כיוונית ועילוי בזמן מעופו. בזמן שהטיל מאוחסן בזביל, הסנפירים כולם מקופלים לתוך גוף הטיל. כאשר הטיל נורה, הסנפירים נפתחים מייד לאחר שהטיל עוזב את הזביל. רביעיית הסנפירים הגדולים שבמרכז הטיל ננעלת במקומה ונותרת חסרת תנועה ורביעיית סנפירי הניהוג שבחלקו האחורי של הטיל מאפשרת תנועת הסנפירים לצורך ניהוג הטיל.
ב-2017 השיקה רפא"ל את ה"גיל 2" (Spike LR II), גרסה משופרת של הספייק בעלת טווח מוגדל (5.5 ק"מ), יכולת השמדה משופרת ומערכות ביות ושליטה ובקרה חדשניות בעלות יכולות משופרות. צה"ל הזמין כאלף טילי ספייק מדגם זה.
בספטמבר 2018 השיקה רפא"ל את ה-Spike ER II במהלך התערוכה הביטחונית הבינלאומית בפולין MSPO. הטיל החדש מהדור החמישי בעל טווח מוגדל ביחס לגרסה הקודמת שלו, 10 ק"מ מהקרקע או 16 ק"מ מהאוויר.
ביוני 2022 חשפה רפאל את התמוז דור 6. על פי החברה בין יכולות המערכת: שיגור ירי מטח, עד ארבעה טילים בו זמנית; אפשרות להעברת שליטה על הטיל לצד שלישי; כוללת יכולות עיבוד תמונה בהן פגיעה לפי התאמת תמונה; וטווח התקיפה הוגדל ל-32 קילומטר מהקרקע ו-50 קילומטר מהאוויר.
מערכת השיגור
לטילים מערכת "שיגור רך". מערכת זו עושה שימוש במנוע עזר רקטי קטן, כדי לשגר את הטיל מתוך הזביל, בשלב הראשוני של המעוף. רק לאחר שהטיל מתרחק מעט מנקודת השיגור, מופעל המנוע הרקטי הגדול והעיקרי, המספק דחף לטיל במשך שארית המעוף, עד לפגיעה במטרה. שיטת "שיגור רך" מוסיפה מעט על משקל הטיל ומצריכה התחשבות מיוחדת בתכנון מערכת פרישת הסיב האופטי, אך מנגד היא מוסיפה שני יתרונות למערכת: הראשון, השיטה מצמצמת את פלומת האבק והעשן הנוצרים סביב המשגר ברגע השיגור ובכך מקטינה את הסיכון שהיורה יתגלה על ידי האויב. השני, השיטה מאפשרת לירות את הטיל מתוך מבנה סגור (כגון שיגור דרך חלון, מתוך חדר) מבלי להסתכן בכך שהדף המנוע הרקטי העיקרי יפגע בלוחמים נוספים הנמצאים באותו חלל סגור. כאשר הטילים נורים על ידי חי"ר מעל גבי חצובה, אותה מערכת שיגור משמשת לכל חמשת הטילים. מערכת השיגור מורכבת מיחידת בקר שיגור, כוונת הדמאה תרמית וחצובה. ליחידת השיגור שתי כוונות: כוונת CCD ליום עם הגדלה X10 וכוונת IIR הדמאה תרמית (תת-אדום) ליום ולילה ולכל תנאי מזג אוויר. משקל יחידת השיגור ללא טיל הוא כ-13 ק"ג ועם טיל משקלה הכולל הוא כ-26 ק"ג. חייל יחיד יכול לשאת עד שני טילים במנשא על גבו כשמדובר ב-LR ו-MR, ויכול לשאת 3–4 טילים על גבו כשמדובר בטיל ה-SR זאטוט.
טיל ה-MR וה-LR דומים במאפייניהם הטכניים ונבדלים בעיקר בטווח הירי המקסימלי שעבורו תוכננו.
הטיל הותאם לשיגור ממסוקי AH-1 קוברה ולאחר מכן גם ממסוקי AH-64 אפאצ'י, מנגמ"ש M-113, וממשחית טנקים בשם "פרא" המבוסס על תובת טנק המגח ומוסווה כטנק.
מערכת שיגור "פרא"
הפרא הוא רכב קרבי משוריין המבוסס על תובת המגח (M48A5 פטון) האמריקאי, שמצויד בצריח מוגדל המכיל משגר טילי תמוז בעל 12 זבילים. התעשייה הצבאית התקינה בטנק משגר מתרומם ומערכת תצפית עבור טילי התמוז. הן המשגר והן המגדל המכיל את מערכת הכוונות מתקפלים אל תוך הצריח הממוגן, ומאפשרים איתור מטרות והשמדתן תחת אש אויב. עקב סודיות הכלי וכדי להטעות עוברי אורח תועים, מותקן על צריח הטנק תותח דמה, על מנת שייראה כטנק רגיל. טעינת המשגר מבוצעת כאשר הוא מקופל בתוך הצריח, דרך דלת גדולה בצדו האחורי של הצריח.
עובדת קיום המערכת נשמרה בסוד כ-30 שנה, תמונות בודדת שדלפו במהלך השנים במיוחד במהלך מלחמת לבנון השנייה ומבצע צוק איתן זכו לתשומת לב מרובה באתרים ובפורומים זרים העוסקים בתחום הביטחון, בהם כונה הכלי בטעות "מג"ח 8" או "מג"ח ספייק". אולם בישראל הן הועלמו תוך זמן קצר בהוראת הצנזורה הצבאית מפאת סודיות המערכת. לאור החשיפה הרבה של הכלי והוצאתו הקרבה משירות, פנו מנהלי פורום צבא וביטחון בפרש לצנזורה הצבאית, שהסכימה בסופו של דבר לבטל את סיווגו, ושם נחשף ה"פרא" לראשונה במלואו. כשנתיים לאחר מכן יצא ה"פרא" משירות.
מערכת שיגור במסוקי קרב
ה"תמוז", הגרסה של ה-Spike-NLOS שרפא"ל התאימה במיוחד לצה"ל, ניתן לשיגור גם ממסוק קרב שעבר התאמה מיוחדת לכך, כולל התקנת משגר ייעודי שנקרא "מחצלת" ואנטנה ייעודית המאפשרת לטייס המפעיל לשלוט בטיל.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ביצע צה"ל התאמות במסוקי ה"צפע" (AH-1 קוברה) שאפשרו לו לשגר את טילי ה"תמוז" – ההתאמות כללו בין השאר את החלפת התותח/מקלע שבצריח הקדמי באנטנה מיוחדת לשליטה בטיל. מסוקי צפע עם טילי "תמוז" לקחו חלק בסיכולים הממוקדים במהלך האינתיפאדה השנייה. בעקבות יציאת מסוקי ה"צפע" משירות בחיל האוויר הישראלי בשנת 2015 ביצע צה"ל התאמות למסוקי ה"פתן" (AH-64Ai אפאצ'י) וה"שרף" (AH-64D אפאצ'י לונגבו) המאפשרים גם להם לשגר את טיל ה"תמוז". ב-2020 פורסם שמסוקי האפאצ'י הותאמו גם לשיגור טילי "גיל" ו"גיל 2", שהם בעלי טווח קצר יותר מה"תמוז". הדור החדש של משפחת טילי ה"ספייק" מאפשר לאפאצ'י פגיעה מדויקת במטרות בטווח ירי של 6–30 ק"מ.
הפעלה
אחרי השיגור, הטיל נע במסלול קשתי עד לפגיעתו במטרה. למסלול תעופה שכזה יתרונות לצד חסרונות:
למערכת הספייק קיימת גם מערכת סימולטור שנועדה לאמן מפעילים בירי, ללא צורך בשיגור של טיל אמיתי. מערכת זו חוסכת את העלות הכספית הגבוהה של ירי טיל אמיתי, מונעת את הצורך בשטחי אש נרחבים, מונעת את הסיכון הכרוך בירי טיל "חי", ומאפשרת לאמן את המפעילים מול תמונות הדמיית שדה קרב מציאותי, ולא מול מטרות אימון סטטיות.
תמוז
טיל ה"תמוז" (Spike NLOS) תוכנן להיות "נשק הפתעה" כנגד כוחות השריון של הצבא הסורי למקרה שתפרוץ מלחמה בחזית הצפונית. הוא הופעל על ידי יחידת מורן ויחידת מיתר של חיל התותחנים הישראלי. עד 2011 היה הטיל סוד צבאי. ברם, בעקבות החלשות השריון הסורי בשנות ה-2000 והתיישנות מלאי הטילים החל צה"ל להשתמש בטילים גם כנגד מטרות טרור. שימוש ראשון ב"תמוז" היה באינתיפאדה השנייה בו השתמשו לוחמי מיתר בטיל על מנת לסכל מחבלים ומשגרי רקטות ברצועת עזה. מערך מסוקי ה"צפע" (AH-1 קוברה) של חיל האוויר הישראלי השתמש ב"תמוז" לבצע סיכולים ממוקדים במחבלים פלסטינים רבים.
בטיל התמוז היה שימוש נרחב גם במלחמת לבנון השנייה בה ירה צה"ל כ-600 טילים אל עבר מטרות שונות במרחבים אורבניים ופתוחים. הטילים הופעלו רבות בגזרת עזה שם ביצעו לוחמי מיתר סיכולים ממוקדים כנגד חוליות משגרי הקסאמים. העיתון "ידיעות אחרונות" דיווח כי משנת 2006 חיסלו חיילי היחידה עשרות מחבלים ברצועת עזה. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, שימש הטיל לתגובות מדויקות כאשר הסורים הפגיזו את רמת הגולן. בתגובה למספר מקרי ירי, שיגר צה"ל טיל "תמוז" אל העמדה ממנה בוצע הירי והשמיד אותה. צה"ל החליט להשתמש ב"תמוז" בגלל דיוקו הרב, המאפשר להימנע מהחטאה או מנזק לא רצוי, ועל מנת להעביר מסר לסורים לא לתקוף את ישראל. במהלך מבצע צוק איתן שוגרו לעבר מטרות בעזה למעלה מ-200 טילי תמוז.
ב-11 ביולי 2018 יורט מעל הכנרת כטב"מ סורי. בתגובה פגע צה"ל בשלוש מטרות בדרום הרמה הסורית. הסורים הציגו תמונות של חלק מהפגיעות וחלקים מהטילים שנורו על ידי ישראל. לפי התמונות ניתן לראות שאלו חלקים מטיל ספייק ישראלי.
מפעילות
לפי פרסומי חברת רפאל, עד סוף 2020 נמכרו טילי ספייק ל-35 מדינות, כולל 19 מדינות נאט"ו. מעל 35,000 טילים סופקו ומעל 6,000 טילים שוגרו בעת ניסויים ובקרבות.
בתרבות
הטיל מוזכר בשיר של להקת הבלוז רוק הישראלית פול טראנק:
ארז'בט קנר
ארז'בט קנר (בהונגרית: Kner Erzsébet; גיומנדרד, 7 באוקטובר 1897 – שיקגו, 1 במרץ 1998) הייתה טיפוגרפית ואמנית כריכת ספרים יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה
ארז'בט קנר נולדה במשפחה יהודית כחמישית מששת ילדיהם של מייסד בית הדפוס איזידור קנר ושל קורנליה נטר. בניגוד לאחיה, לא הועידו אותה הוריה לקריירת הדפסת וכריכת ספרים, אך הדפוס והספרים מילאו תפקיד מרכזי בחיי המשפחה, שכן היא חיה בתווך זה תקופה ארוכה ולכן גם היא התקרבה לדפוס, לכריכה ובכלל לעולם הספרים. היא השלימה את לימודיה בבית הספר היהודי המקומי.
ארז'בט קנר המשיכה את לימודיה בבית הספר הגבוה לבנות במזטור. שם למדה גרמנית וצרפתית. בית הספר גם העניק הכשרה מיוחדת לתלמידותיו, כגון לימודי נגינה בפסנתר, עבודות יד ובמסגרת שיעורי החינוך גופני גם מחול והחלקה על קרח. לאחר שסיימה את לימודי שש הכיתות של התיכון, היא החליטה שהיא רוצה לסיים את בחינות הבגרות ואחר כך ללמוד באוניברסיטה. היא נרשמה בבודפשט לגימנסיה של בנות ברובע 4 כתלמידה פרטית. לבסוף השיגה את תעודת הבגרות שלה בדצמבר 1919.
לאחר שסיימה את בחינות הבגרות חזרה לבית הוריה, ונשארה שם תקופה די ממושכת. כתוצאה מכך התקרבה לעסקי הספרים. לאחיה הגדול, אימרה קנר, הייתה השפעה רבה עליה. לבסוף החליטה על קריירת כריכת ספרים בקיץ 1920. איזידור קנר תמך בתוכניותיה של בתו, אך בדרכו המחמירה, הוא גם קבע את המסגרת הלמידה.
"את חייבת לדעת", אמר לארז'בט, "שזו מלאכה קשה ולא קלה ללימוד. לא אתן שתיצרי שום סוג של ניסיונות אמנותיים עד שתצליחי ליצור כריכת בד פשוטה באופן מושלם." בהתאם לכוונותיו של אביה, ארז'בט קנר התקשרה בחוזה חניכות עם החברה המשפחתית ולמדה את החלק הטכני של כריכת הספרים במשך שנה. המורה והמנחה שלה היה אישטוואן פינטר. היא למדה את הדרישות של ה"עבודה רגילה", את טכניקות "כריכת העור", ואת ה"הזהבה הידנית".
גם שני אחיה הנוספים לאימרה, אנדרה קנר (נספה בשואה) ואלברט קנר (היגר גם הוא לארצות הברית), עסקו בדפוס.
סדנת בודפשט
בסתיו 1924 פתחה סדנה עצמאית בבודפשט בתמיכת המשפחה. כריכת הספרים ההונגרית הייתה במצב משברי בכל התחומים בעת פתיחת הסדנה שלה. בדרך העבודה המסורתית של כריכה ידנית, היא הייתה צריכה להתמודד באותה עת עם תחרות המחירים של כריכת הספרים במכונה, ההרמוניה של המלאכה והאמנות שהתפתחה במשך מאות שנים נשברה ללא תקנה. כריכות המכונה, שעבדו במספר רב של עותקים, עדיין לא מצאו את ההרמוניה הקודמת ואת השילוב של התעשייה והאמנות, לא מבחינת הטכנולוגיה ולא מבחינת הצורה. במצב זה נקטה ארז'בט קנר, בעצת אחיה אימרה קנר, קו עסקי שונה והחליטה לא להתחרות במחיר, אלא באיכות האמיתית. היא אף הצליחה להגשים זאת בעזרת משפחתה.
סדנת שיקגו
היא שרדה את שנות מלחמת העולם השנייה, את תקופת רדיפת היהודים ואת השואה, אך בזמן ההלאמה של בית הדפוס של אביה בשנת 1949 בחרה להתיישב בארצות הברית כדי לשמור על עצמאותה. היא קיבלה עבודה בשיקגו והוזמנה על ידי ספריית ניוברי (The Newberry Library) לכרוך מחדש את הדפסי המקור (אינקונבולה) הלא-כרוכים או הפגומים שהיו ברשות הספרייה. העבודה נמשכה כמעט שנה בהצלחה גדולה עבור ארז'בט קנר. לאחר מכן הייתה עמיתה גם בספריית ג'ון קריר (John Crear Library). מהעמלות שקיבלה היא הקימה סדנה דומה לזו שהייתה לה בבודפשט. בית המלאכה שלה בשיקגו פעל בין השנים 1952–1982 ועבד בעיקר עבור מו"לים ביבליופילים, אספנים, ספריות ומשרדי פרסום. באמריקה היא נחשבה לאמנית אירופית שהכירה מסורות מלאכה בת מאות שנים, אך קלטה גם את המגמות המודרניות. היא פרשה מעבודה פעילה בגיל 85.
פרסים והוקרה
על עבודתה ככורכת ספרים אמנותית
יחסי בנגלדש–סרי לנקה
יחסי בנגלדש–סרי לנקה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סרי לנקה.
היחסים בין שתי המדינות הם יחסים ידידותיים, בעיקר בשל סחר והשקעות בין בנגלדש לסרי לנקה. בנגלדש גם מארחת מספר סטודנטים לרפואה מסרי לנקה, כחלק מצורה של תקשורת בין העמים.
היסטוריה
הקשר בין שני העמים החל עוד לפני ההתיישבות הבריטית באזור. המלך הראשון של סרי לנקה, שהוזכר בכרוניקה של פאלי העתיקה, היה כביכול אבות ממלכת ואנגה הממוקמת בבנגלדש המודרנית. בסרי לנקה, כמה גדילי שיער שיוצרו על הבודהיסטים מבנגלדש, נלמדים ביום פוייה די, חג בודהיסטי פומבי בסרי לנקה.
קשרים צבאיים
כיום ישנו דיון בשתי המדינות, שכחלק מהפעולות להרחבת היחסים הדו-צדדיים בין בנגלדש לסרי לנקה, יהיה שיתוף פעולה בין צבא סרי לנקה לצבא בנגלדש, שבמסגרתו ילמדו חיילי חיל הים של סרי לנקה בבנגלדש.
יחסים כלכליים
קבוצת עבודה משותפת הוקמה בין שתי המדינות ב-2013, כדי להגדיל את הסחר. שתי המדינות הסכימו לחתום על הסכם משלוח. בשנת 2013, חצה הסחר דו-צדדי בין שתי המדינות את 100 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות
בנגלדש מחזיקה בנציבות עליונה בקולומבו. מאידך, סרי לנקה מחזיקה בנציבות עליונה בדאקה וקונסוליה בצ'יטגונג.
בית הסוהר דמון
בית הסוהר דמון הוא בית סוהר השוכן על הר הכרמל.
בית הסוהר נבנה על אתרו של יישוב קדום מהתקופה הביזנטית בשם "ח'רבת א-דמון". בחצר הכלא התגלתה רצפת פסיפס, בורות קברים חצובים ושברי עמודים.
היסטוריה
בית הסוהר דמון הוקם בשנת 1953 על אדמות שהיו שייכות לחברת "קרמאן, דיק וסלטי" בבעלות משפחת קרמאן – משפחה ערבית מוסלמית מחיפה – במקום שהיו בו מחסני טבק. את בית הסוהר הקימו האסירים עצמם, שעברו מבתי סוהר אחרים, שבהם לא היה מקום. בית הסוהר דמון סבל שנים רבות מבעיות תחזוקה ובריחות של אסירים. בדצמבר 1987 נותר בית הסוהר מספר ימים ללא חשמל ומים זורמים.
בשנת 2000 נסגר בשל המצב הירוד בו. לאחר האינתיפאדה השנייה נפתח מחדש. כיום משמש בית הסוהר למאסר ולמעצר של שוהים בלתי חוקיים, וכן יש בו אגף אחד של אסירים פליליים העוסקים בתחזוקתו, בית הסוהר עבר שיפוץ מקיף הכולל שדרוג כלל אגפי הכלא, וכן שופר מערך הביטחון ההקפי של בית הסוהר, בבית הסוהר מוחזקים כ-250 אסירים, מרביתם שוהים בלתי חוקיים, והוא בעל רמת ביטחון בינונית.
ב-2 בדצמבר 2010, במהלך השרפה בכרמל, נשרפו יערות מסביב לכלא והוא פונה. כ-37 צוערים של שירות בתי הסוהר נהרגו בעת שהיו בדרך לסייע לפינוי הכלא, כשהאוטובוס שבו נסעו נלכד בלהבות. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המדינה בה פונה כלא שלם מיושביו. על אף שהאש בערה מסביב לבית הכלא הוא לא ניזוק.
יוגה
יוגה (בסנסקריט: योग, מילולית: עול, רתמה או אחדות, איחוד) הוא שם כללי למספר תורות חכמה מיסטיות או רוחניות, שמקורן בהודו. בימינו מקובל במערב השימוש בשם בשיטת אימון גופני עם אלמנטים מעטים ושוליים של רוחניות.
המילה "יוגה" גזורה מהמילה יוּגְ', Yuj שמשמעותה בסנסקריט לחבר, לרתום, או לכפות (מלשון כפיתה), כמו גם עול בקר. המילה Yoke באנגלית ("עול") מגיעה אף היא מאותה מילה בסנסקריט. המושג משמש בהשאלה לרתימת או איחוד הנשמה הפרטית - הג'יווה אטמה עם הנשמה העילאית - הפרמה אטמה.
יוגה היא גם שם לאחד מששת הזרמים המסורתיים בפילוסופיה ההינדית, המקבלים את הוודות כסמכות העליונה.
היוגה מבקשת לתרום לאיזון הגוף והנפש ולמודעות והכרה עצמית.
היוגה הג'יינית
היוגה של הג'ייניזם שואפת להגשמה עצמית ולהגעה (והישארות) במצב הטהור של הנשמה, מצב של מודעות טהורה. זרם יוגה זה משולב בעקרונות הדתיים של שלושת היהלומים (Ratnatraya - החזון הנכון, הידע הנכון וההתנהלות הנכונה) ולכן לא נפוץ אצל אלו שאינם נמנים עם חסידי הדת הג'יינית.
היוגה הבודהיסטית
מדיטציה בודהיסטית מקיפה מגוון של טכניקות מדיטציה שמטרתן לפתח תשומת לב, ריכוז, רוגע ותובנות. טכניקות ליבה נשמרו בטקסטים בודהיסטים עתיקים והתפשטו וקיבלו גוונים שונים באמצעות מסירה ממורים לתלמידים. בודהיסטים מתמידים בביצוע מדיטציה כחלק מהדרך שלהם להגיע לעבר הארה ונירוואנה.
הנתיבים הקלאסיים ביוגה ההינדואיסטית
דרכים רוחניות יותר כוללות מדיטציה עם או בלי אמירת מנטרות או שתיקה (ויפאסאנה).
שיטות האטה יוגה
ההאטה יוגה (לעיתים נכתבת כהתא יוגה) היא יוגה של משמעת גופנית. על פי תורות הינדיות קיימות דרכים שונות להשיג את ההארה, וההאטה יוגה עושה זאת בעיקר דרך הגוף. קיים בלבול במערב לגבי המשמעות של האטה יוגה. נהוג לחשוב שהיא עוד סוג של יוגה, בעוד שהכוונה היא לכל סוגי היוגה המתמקדים בעיקר בהיבט הפיזי והנשימה. להלן שיטות האטה יוגה שונות והסבר קצר על כל אחת מהן:
גיבור (סרט, 2002)
גיבור (בסינית מסורתית: 英雄) הוא סרט אמנויות לחימה סיני משנת 2002, בבימויו של ג'אנג יי-מו ובכיכובם של ג'ט לי ודוני ין. הסרט צולם באתרים שונים בסין ומצטיין בייחודיות ויזואלית כאשר לכל סצנה צבע מיוחד המאפיין אותה.
עלילה
חסר שם משחזר איך ניגש לשמיים ארוכים והזמין אותו לדו-קרב בו ניצח. לאחר מכן הוא מגיע לבית ספר לקליגרפיה השוכן במדינת זאו, בו הוא פוגש את שלג מעופף וחרב שבורה. חסר שם מבקש מחרב שבורה שיכתוב את המילה "חרב" על גבי בד גדול. חרב שבורה ושלג מעופף היו נאהבים. חרב שבורה היה שבור לב כששמע מחסר שם שלשלג מעופף היה רומן עם שמיים ארוכים. בתגובה לכך, חרב שבורה מקיים יחסי מין עם המשרתת שלו, ירח, רק כדי ששלג מעופף תראה אותם. שלג מעופף הורגת את חרב שבורה בהתקף של קנאה, דבר שגורם לירח לבקש נקמה על מותו של אדונה. ירח מתה בקרב מול שלג מעופף. למחרת, שלג מעופף נהרגת בידי חסר שם בקרב שנערך לעיני צבא המלך שתקף את בית הספר.
בתום הסיפור המלך מביע חוסר אמון בסיפור וזאת על בסיס היכרותו את חרב שבורה ושלג מעופף. המלך מאשים את חסר שם בכך שביים את הקרבות מול המתנקשים אשר מסרו את חייהם כדי שיוכל לזכות באמון המלך. המלך מעלה השערה כי שלג מעופף פצעה את חרב שבורה כדי למנוע ממנו למות בקרב הפומבי מול חסר השם. לפיכך המלך מסיק כי מדובר בקנוניה שמטרתה להתקרב אליו למרחק של עשר פסיעות.
המלך נרגש מאוד מהסיפור שכן האדם שניסה להרוג אותו בעצם הוא האדם שמבין אותו יותר מכולם. הוא משליך את חרבו לכיוון חסר השם ומפנה אליו את גבו. חסר השם מנתר לכיוון המלך אך ברגע האחרון מוותר ואינו הורג אותו. לאחר שחסר שם יוצא מעל פני המלך מבקשים חיילי המלך רשות להוציאו להורג והורגים אותו. בינתיים, מבינה שלג מעופף כי חרב שבורה שכנע את חסר שם לנטוש את המשימה, היא תוקפת אותו בזעם. חרב שבורה לא משיב מלחמה ומתיר לה להרוג אותו כדי שתבין את גודל אהבתו כלפיה. שלג מעופף ממוטטת ממה שעשתה ולכן היא נוטלת את חייה.
הצלחה בקופות
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בדצמבר 2002 בהונג קונג. בשבוע הפתיחה הוא גרף 15,471,348 דולר הונג קונגי וסיים עם הכנסות של 26 מיליון דולר הונג קונגי. לאחר עיכוב ארוך, באוגוסט 2004, הוקרן הסרט בארצות הברית ב-2031 אולמות קולנוע וגרף בשבוע הפתיחה $18,004,319 ($8,864 לאולם). הסרט הגיע להכנסות של $53,710,019 בצפון אמריקה ולהכנסות כוללות ברחבי העולם של $177,394,432.
9K35 סטרלה-10
9K35 סטרלה-10 (ברוסית: 9К35 Стрела-10 (חץ), נאט"ו: SA-13 Gopher ("חולד")), היא מערכת טילי קרקע-אוויר ניידת לטווח קצר נגד מטוסים מנמיכי טוס, שמשגרת טילים בהנחיה אופטית או הנחיית תת-אדום.
פיתוח
המערכת היא דגם משופר של המערכת 9K31 סטרלה-1, (שכינויה בנאט"ו הוא SA-9 Gaskin), וביכולתה לשגר גם טילי סטרלה-1 מדגם 9M31M, בנוסף לטילים מסוג 9M37. בין הטילים האחרים שהמערכת משתמשת בהם ניתן למנות את הטילים מסוג 9K32 - "סטרלה-2" (SA-7 Grail), וכן הטילים מסוג 9K36 - "סטרלה-3" (SA-14 Gremlin).
פיתוח המערכת החל ב-24 ביולי 1969. ההחלטה על פיתוח מערכת חדשה שלא פועלת בכל תנאי מזג-האוויר התקבלה למרות פיתוחה במקביל של מערכת משולבת תותח/טיל הפועלת בכל תנאי מזג-האוויר, 9K22 טונגוסקה, וזאת בעיקר מסיבות כלכליות. כמו כן הדבר נראה כיתרון שתהיה מערכת בעלת תגובה מהירה וחסינות לחסימות תדרי רדיו גבוהות.
במקום להציב את המערכת על שלדה של רכב סיור משוריין כמו במקרה של ה-SA-9, ה-SA-13 מוצב על רכב MT-LB משופר, מעט ממוגן יותר ונייד יותר. בחלק מהגרסאות קיימת יכולת אמפיבית.
פיתוח המערכת נמשך לאורך השנים והתבטא בגרסאות שונות של המערכת בעלות שיפורים בתקשורת רדיו ובאינטגרציה טובה יותר עם מערך הנ"מ הסובייטי. כמו כן המערכות המשופרות הגיעו עם טילים משופרים ובספטמבר 2007 אף הוצגה מערכת על גבי BTR-60.
תיאור המערכת
ה-9K35 היא מערכת נ"מ בעלת הנחיה אלקטרו-אופטית, בעלת יכולת להשתמש במכ"ם לצורך רכישת מטרות וטווח. לחלק מהרכבים הוספו תת-מקלע PKT בחלק הקדמי להגנה מקומית של הצוות.
טילים
מערכת הסטרלה-10 תוכננה במקור להשתמש בטילי 9M37 כנשק העיקרי שלה, אך מערכת השיגור שלה כוללת גם תמיכה לטילים ישנים יותר מדגם 9M31M של הסטרלה-1.
כל טיל מסוג 9M37 הוא באורך 2.2 מטר, שוקל 40 ק"ג ונושא ראש נפץ במשקל של 3.5 ק"ג. מהירותו המרבית של הטיל היא בסביבות 2 מאך, טווח היירוט הוא 5,000-500 מטר, וגובה היירוט הוא 3,500-10 מטר.
ארבעה טילים נמצאים על הצריח ב"קופסאות", מוכנים לשיגור, ושמונה טילים נוספים נמצאים בתוך הרכב למקרה הצורך. טעינת הטילים אורכת כשלוש דקות.
טיל ה-9M37 הוחלף במהרה על ידי טיל ה-9M37M המשופר מעט (מערכת טייס-אוטומטית חכמה יותר לטיל), וזה הוחלף לאחר מכן בטיל 9M333 הכולל בעל שיפורים משמעותיים:
כל גרסאות הסטרלה-10 מותאמות לשימוש בכל סוגי הטילים השונים.
מלחמת המפרץ
לעיראק היו מספר מערכות סטרלה-10 מבצעיות בתחילת המבצע לשחרור כווית, רובם אם לא כולם היו חלק ממערך ההגנה האווירית של המשמר הרפובליקני העיראקי.
במהלך המבצע, 27 מטוסים של הקואליציה נפגעו על ידי נ"מ עיראקי, מתוכם 14 מטוסים הופלו. לפחות 2 הפלות מיוחסות לסטרלה-10. שני המטוסים שהופלו היו מדגם A-10 ת'נדרבולט II.
הפלישה הרוסית לאוקראינה
שני הצדדים, גם צבא רוסיה הפולש וגם צבא אוקראינה השתמשו במערכת הזו במהלך הפלישה. מספר לא ידוע של מערכות הושמדו על ידי שני הצדדים.
ז'ירז'ור
ז'ירז'ור היא שיטת דיג שבה משתמש הדייג בחכה ובפתיון מלאכותי שאותו מניע הדייג במים על מנת לדמות דג בתנועה. מקור המילה ז'ירז'ור הוא במילה הערבית "ז'ר" שמשמעותה "לגרור". בשיטה זו משתמשים דייגים חובבים ואין בה שימוש בדיג מסחרי הנזקק ללכידה של כמות דגים גדולה בזמן קצר.
טכניקת הדיג
דיג בז'ירז'ור מתבצע באמצעות חכה המצוידת ברולר, וחוט דיג שבקצהו פתיון מלאכותי המכונה לעיתים ז'רז'רה או ז'ורז'רה. אל הפתיון מוצמדות קרסים חדות שבהן נתפסים הדגים. הדייג מטיל את הפתיון למים, ולאחר מכן, בעזרת סיבוב הרולר, מושך את חוט הדיג ואיתו את הפתיון. תנועת הפתיון במים מדמה דג שוחה ודגים גדולים המנסים לתפוס את הדמוי עשויים להיתפס בקרסים שעליו. ישנם דגים שלא ניתן ללכוד בשיטה זו שכן היא מיועדת בעיקרה ללכידת דגים טורפים.
דמויים
לדמויים מספר מאפיינים בעלי חשיבות:
ג'ו "קינג" אוליבר
ג'ו "קינג" אוליבר (באנגלית: Joe "King" Oliver; 19 בדצמבר 1885 – 10 באפריל 1938) היה מחלוצי מוזיקת הג'אז ומגדולי מעצבי הז'אנר של המאה ה-20. אוליבר שימש כנגן קורנית, מלחין ומוביל הרכב ג'אז.
תולדות חייו
אוליבר נולד בלואיזיאנה, בעיירה ליד ניו אורלינס ועבר לעיר בצעירותו. בניו אורלינס הצטרף לתזמורות צועדות ותזמורות לריקודים, הושפע מבאדי בולדן וסגנונו החדש (שלימים ייקרא ג'אז) והחליט לשקוד על סגנונו. בכיר נגני הקורנט לאחר בולדן היה פרדי קפארד, שכמו בולדן לפניו כונה "מלך" (king). אוליבר קרא עליו תיגר ב-1910 וזכה ב"דו-קרב" נשפנים מחוץ למועדון בניו אורלינס, בו צפה גם לואי ארמסטרונג. בעקבות אירוע זה "ירש" אוליבר את התואר "מלך".
אוליבר יצר תזמורת משלו יחד עם נגן הטרומבון קיד אורי ותזמורתו הפכה לתזמורת הג'אז החשובה והפופולרית ביותר בניו אורלינס בשנות העשר'ה של המאה ה-20.
ב-1920, עם התגברות האירועים הגזעניים בדרום ארצות הברית נדד אוליבר והשתקע ב"בירת הג'אז" החדשה, שיקגו. רבים מחברי הלהקה שהקים שם, שנקראה Creole Jazz Band, היו מכריו עוד מימי ניו אורלינס. ב-1922 הצטרף אליו לשיקגו גם תלמידו וממשיך דרכו, לואי ארמסטרונג. עוד ניגנו עמו ג'ימי דודס בקלרינט וליל הארדין, רעייתו של ארמסטרונג, בפסנתר. ההקלטות הראשונות של התזמורת הן מ-1923. הלהקה הצטיינה, בנוסף לנגינתו הרמה, המהירה והווירטואוזית של אוליבר עצמו, באלתור משותף שנבע מההכרות והתקשורת המוזיקלית הטובה בין חברי הלהקה.
תזמורתו של אוליבר הייתה מרכזית ופופולרית בשיקגו בשנות ה-20 אך נאלצה להתמודד עם תחרות קשה מצד "מלך הג'אז" הלבן פול וייטמן ותזמורתו שריכזה כוחות צעירים ומוכשרים רבים ועם תזמורות נוספות. ב-1924 עזב לואי ארמסטרונג את הרכבו של אוליבר. עקב כך התפרקה להקת הג'אז הקריאולי ואוליבר יצר תזמורת חדשה, בה עירב בסגנון ניו אורלינס הבסיסי שלו (המבוסס על דיקסילנד ג'אז) גם מוזיקה לריקודים והרחיב את תזמורתו שנקראה עתה King Oliver and His Dixie Syncopators ("קינג אוליבר והסינקופטים הדרומיים"), בנגנים נוספים.
אוליבר גם הקליט מספר דואטים של חצוצרה ופסנתר עם ג'לי רול מורטון.
השפל וסוף חייו
אוליבר לא הצטיין בניהול עסקי ולא הרוויח די כסף על מנת לשלם היטב לנגניו, שעזבו ללהקות המתחרות. הוא גם לא זיהה את ההזדמנות העסקית שנקרתה בדרכו לשמש כלהקת הבית של מועדון הכותנה שנפתח בהארלם. דיוק אלינגטון הצעיר תפס את המשרה שהזניקה אותו לגדולה.
השפל הכלכלי הגדול מחק את כל חסכונותיו של אוליבר והותיר אותו חסר-כל. הוא ניגן בהזדמנויות שונות, לעיתים עבור אוכל. בשנות השלושים שימש כשרת באולם ריקודים בסוואנה, ג'ורג'יה והתגורר במעון לחסרי בית, שם נפטר בן 53.
מורשת
אוליבר שכלל את הנגינה בחצוצרה ובקורנט וערך ניסויים שונים בשימוש בעמעם, בין היתר עשה שימוש חלוצי באפקט "Wah-wah".
בין לחניו שהפכו לסטנדרטים ניתן למנות את Dippermouth Blues", "Sweet Like This", "Canal Street Blues", ו-"Doctor Jazz". גם שניים מקטעיו הידועים של לואי ארמסטרונג, "West End Blues" ו- "Weather Bird" הם לחנים של אוליבר.
בננה יושימוטו
בננה יוֹשימוֹטוֹ (ביפנית: 吉本ばなな; ) היא סופרת יפנית.
ביוגרפיה
נולדה בטוקיו בשם מאהוקו יושימוטו. בתקופת לימודיה לספרות באוניברסיטת ניהון, אימצה לעצמה את השם "בננה" בעקבות חיבתה לפרחי בננה וכיוון שנשא חן בעיניה אופיו האנדרוגיני.
בשנת 1987, עת עבדה כמלצרית, החלה לכתוב באופן רציני. ספרה הראשון, "המטבח", שפורסם בשנת 1988, זיכה אותה בשורה של פרסים, והקנה לה את התואר "ההבטחה הגדולה של הספרות היפנית המודרנית". הספר תורגם לשפות רבות.
מלון סוויסוטל קראסנייה חולמי
מלון סוויסוטל קְרָ֫אסְנִייֶה חוֹלְמִ֫י (ברוסית: Свиссотель Красные Холмы) — הוא מלון חמישה כוכבים במרכז מוסקבה.
המלון ממוקם על טבעת הגנים והוא חלק ממתחם קראסנייה חולמי הכולל את בית המוזיקה הבינלאומי של מוסקבה ומרכז עסקים.
פרננדו גומש
פרננדו מנדש סוארש גומש (בפורטוגזית: Fernando Mendes Soares Gomes; 22 בנובמבר 1956 בפורטו – 26 בנובמבר 2022), הידוע בשם פרננדו גומש, היה כדורגלן פורטוגזי ששיחק בעמדת החלוץ.
גומש הוא מגדולי כובשי השערים בכדורגל הפורטוגלי. הוא שיחק במרבית הקריירה בפורטו, במדיה זכה פעמיים בנעל הזהב האירופית, והוא מלך שערי המועדון בכל הזמנים. כחלוץ נבחרת פורטוגל, שיחק גומש בטורנירי יורו 1984 ומונדיאל 1986, ובסך הכל רשם קרוב לחמישים הופעות בינלאומיות.
קריירת משחק
גומש החל את הקריירה בקבוצת הנוער של פורטו מעיר הולדתו. הוא הפגין יכולת גבוהה כבר בגילאים צעירים, ובעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. כבר בעונת הבכורה שלו כבש גומש 14 שערי ליגה ב-24 הופעות. בעונת זכה גומש עם פורטו בגביע הפורטוגלי, ובאותה עונה סיים כמלך השערים של ליגת העל הפורטוגלית עם 26 שערים. עונה אחר כך, שוב כמלך שערי הליגה, זכה גומש עם פורטו באליפות פורטוגל, הראשונה של המועדון מזה 19 שנים. בעונת זכתה הקבוצה באליפות שנייה ברציפות, וגומש שמר על תואר מלך שערי הליגה עונה שלישית ברציפות.
לקראת עונת, בתום שש עונות במדי פורטו, כשבכולן הוא כובש מספר דו-ספרתי של שערים, עבר גומש לליגה הספרדית, כשחתם במדי ספורטינג חיחון. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק גומש ארבע פעמים בלבד, האחרונה שבהן במחזור התשיעי. הוא חזר להיות שחקן הרכב עונה אחר כך, ורשם 23 הופעות במדי חיחון, בהן כבש 11 שערים, שהפכו אותו למלך שערי הקבוצה באותה עונה.
לקראת עונת חזר גומש לפורטו, ובעונת החזרה שלו כבש 36 שערי ליגה ב-29 משחקים בלבד, שהקנו לו בפעם הרביעית את תואר מלך שערי הליגה, ולראשונה את תואר נעל הזהב האירופית. הוא היה לפורטוגלי השני, אחרי אאוזביו, ולשחקן פורטו הראשון שזוכה בתואר. באותה עונה זכתה בנפיקה ליסבון בדאבל, והגעתה של פורטו לגמר הגביע זיכתה אותה במקום בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת. באותה עונה, במקביל לזכייה שנייה ברציפות וחמישית בסך הכול בתואר מלך שערי הליגה, הוביל גומש את קבוצתו כקפטן לגמר גביע אירופה למחזיקות, שם הפסידה הקבוצה ליובנטוס בתוצאה 2-1. עונה אחר כך הוביל גומש את קבוצתו לאליפות שלישית, ושבר את שיא הקריירה שלו כשכבש 39 שערי ליגה ב-30 הופעות, בדרך לזכייה שלישית ברציפות ושישית בסך הכול בתואר מלך שערי הליגה, ובפעם השנייה בקריירה זכה בנעל הזהב האירופית.
בעונת זכו פורטו וגומש בגביע אירופה לאלופות, לראשונה בהיסטוריה של המועדון. גומש החמיץ את משחק הגמר, בו ניצחה פורטו את באיירן מינכן, לאחר ששבר את רגלו מספר ימים קודם לכן. למרות זאת, לגומש היה חלק משמעותי בזכייה עם חמישה שערים במהלך הטורניר, בהם שער חשוב בחצי הגמר מול דינמו קייב. גומש התאושש כדי להוביל את קבוצתו כקפטן לזכיות בתואר הסופר קאפ האירופי, לאחר ניצחון כפול בגמר מול אייאקס אמסטרדם, ולניצחון בהארכה 2-1 מול פניארול במסגרת הגביע הביניבשתי, במשחק בו כבש את השער הראשון.
גומש עזב את פורטו בסיום עונת, בעקבות סכסוך עם הנהלת הקבוצה. הוא היה שותף לשנים מוצלחות מאוד של המועדון, ובסך הכול זכה עמו בחמש אליפויות ושלושה גביעים מקומיים, וכן בגביע אירופה לאלופות, גביע ביניבשתי, סופר קאפ אירופי ושלושה תוארי סופר קאפ מקומיים. גומש כבש 347 שערים ב-455 הופעות במדי פורטו בכל המסגרות, והוא מלך שערי המועדון בכל הזמנים.
גומש עבר לספורטינג ליסבון, עימה העפיל בעונת עד לחצי גמר גביע אופ"א. באותה עונה כבש גומש 22 שערי ליגה, ועוד חמישה שערים במסגרת האירופית. בסיום העונה, פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת פורטוגל
גומש החל את דרכו בנבחרת פורטוגל בגיל 19 בלבד, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות ב-9 במרץ 1975. שערו הראשון במדי פורטוגל נכבש רק חמש שנים אחר כך, ב-26 במרץ 1980, מול במסגרת מוקדמות יורו 1980.
גומש נכלל בסגל של המאמן פרננדו קבריטה לטורניר יורו 1984 בצרפת, הופעתה הראשונה אי פעם של פורטוגל בטורניר הגמר. הוא כמחליף לחמש דקות במשחק הפתיחה של פורטוגל, מול, שהסתיים בשוויון 0-0. לאחר שלא שותף במשחק מול שהסתיים בשוויון 1–1, פתח גומש בהרכב בניצחון 0–1 על, ששלח את פורטוגל לחצי הגמר. בשלב זה פגשה פורטוגל את המארחת. גומש עלה כמחליף במחצית המשחק, במצב של 1-0 לצרפת, במשחק שהוכרע רק בהארכה, בתוצאה 2–3 למארחים.
לגומש היה חלק חשוב במוקדמות מונדיאל 1986, שבסיומו העפילה פורטוגל לטורניר מונדיאל ראשון מאז מונדיאל 1966 באנגליה. הוא כבש את השער היחיד במשחק החוץ של פורטוגל מול, וכבש שני צמדים במשחקיה של פורטוגל מול , שהובילו את נבחרתו לצמד ניצחונות. פורטוגל העפילה לטורניר מונדיאל 1986 בהפרש נקודה משוודיה, וגומש נכלל בסגל של ז'וזה אוגוסטו טורס לטורניר הגמר במקסיקו. הוא פתח בהרכב בניצחון 0–1 על בפתיחת שלב הבתים. פציעתו של השוער והקפטן, מנואל בנטו, הביאה את גומש לפתוח עם סרט הקפטן בשני משחקיה הנותרים של פורטוגל בטורניר. הראשון שבהם הסתיים בהפסד 0–1 ל, ובמהלכו הוחלף גומש במחצית, והשני היה הפסד 1–3 ל, שסיים את דרכה של פורטוגל בטורניר מהמקום האחרון בבית.
לאחר הטורניר התמנה גומש לקפטן הנבחרת הקבוע. משחקו האחרון של גומש במדי הנבחרת היה ב-16 בנובמבר 1988, ובו כבש את השער היחיד בניצחון 0–1 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990. גומש ערך בסך הכול 48 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 11 שערים.
גווילין נשרפין ואותיות פורחות
גווילין נשרפין ואותיות פורחות הוא ספר הגות בנושא השואה והדת, שערך זוהר מאור על בסיס כתביו של הרב שמואל זנוויל כהנא שרוכזו במאות פנקסים ("פנקסי ההר") אותם כתב כהנא בשנות ה-50 וה-60.
הספר יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
תוכן הספר וסגנונו
הספר עוסק באמונה ותאולוגיה לאור השואה, והוא מורכב משבעה חלקים:
בפרק הראשון משורטטת מחשבה יהודית בעקבות השואה, אשר מבוססת על השקפותיו של כהנא בשילוב עם מחשבות ניצולים נוספים, מהם שאמונתם התחדדה ומהם שחוו כפירה בעקבות השואה. באופן שאינו מקובל בספרות הרבנית שבעקבות השואה, כהנא נמנע מלצנזר ביטויים קשים כלפי האלוהים שהשמיעו באוזניו ניצולים מהשואה.
הפרק החמישי - "אגדות השואה", מורכב מסיפורים קצרים המבוססים על רקע אמיתי, אך אינם צמודים לעובדות ולעיתים מהווים הרכבה של חלקי עובדות מסיפורים שונים שהפכו לאגדה אחת. סיפור אחד, שברקע לו עמדה עדות אמיתית, מתאר סיטואציה שהתרחשה לכאורה בחנוכה באושוויץ, בה רב מפנה את תלמידו להביט בעשן המשרפות, ואומר לו. סיפור אחר מתאר חזן בגטו שבהיעדר סידור לא היה יכול לומר את נוסח התפילה וכתחליף הניף לעבר השמים את בנו היתום שקרא "אמא, אמא!"
הפרק האחרון עוסק בהנצחת השואה, תוך התמקדות במרתף השואה שהיה מפעל חייו של המחבר עצמו.
קיקה (חברה)
קיקה (בגרמנית: kika) היא רשת רהיטים בינלאומית שמרכזה בסנקט פלטן שבאוסטריה. קבוצת קיקה מונה מעל 70 חנויות, רובן באירופה.
הרשת נוסדה בשנת 1973 על ידי איש העסקים האוסטרי הרברט קוך (Herbert Koch; נולד 1941), לאחר שהחל לנהל את רשת הרהיטים ליינר (Leiner) שבבעלות משפחתו מאז 1910. החנות הראשונה של קיקה הוקמה בווינה בשיטת "שלם וקח", וזכתה להצלחה רבה. מאז הרשת הלכה והתפתחה וחנויות רבות נפתחו באוסטריה. במאי 2010 מנתה קבוצת קיקה באוסטריה לבדה 32 חנויות תחת המותג קיקה, ועוד 17 חנויות תחת המותג הוותיק יותר ליינר.
החל משנת 2000 התרחבה הרשת למדינות מזרח אירופה - הונגריה, צ'כיה, סלובקיה, קרואטיה, סרביה, רומניה. באמצעות זכיינים מקומיים, נפתחו גם חמש חנויות ברוסיה ובעבר גם שתי חנויות בערב הסעודית (שנסגרו).
סניף ישראלי נפתח ב-6 בספטמבר 2011 באזור התעשייה נתניה (בסמוך לסניף של רשת איקאה) על ידי איש העסקים יהודה פורת יחד עם סלומון בטיטו, אולם הסניף נתקל בקשיים כלכליים, לאחר שרשם הפסדים בשנת 2011, ונסגר כעבור כחצי שנה, ב-10 במאי 2012; ונפתח מחדש למכירת חיסול עד 15 ביולי 2012. תוכניות לפתיחת סניף נוסף בחיפה לא יצאו לפועל.
אל-בורייג'
אל-בורייג' (בערבית: البريج) הוא מחנה פליטים פלסטינים הממוקם במרכז רצועת עזה, ממזרח לדרך סלאח א-דין, מדרום לנחל הבשור ומצפון למחנה הפליטים מע'אזי. מהעבר השני של דרך סלאח א-דין שוכן מחנה נוסייראת. המחנה משויך לנפת דיר אל-בלח. שטחו של המחנה הוא כ-529 דונם, ונכון לשנת 2005 אוכלוסייתו מנתה 34,951 נפש, מהם 28,770 מוכרים כפליטים. מקור שמו של המחנה הוא מגדל הנמצא בסמוך לו.
המחנה נוסד בשנת 1949, ובעת הקמתו נמנו בו 13,000 פליטים מסביבות עזה רבתי. אחוז קטן מהם התיישב בבסיס צבאי בריטי נטוש, ואילו רובו יושב באוהלים. בשנת 1950 בנתה אונר"א מבני בטון עבור הפליטים.
כיום, רוב הפליטים, כמו במרבית מחנות הפליטים האחרים ברצועת עזה, חיים במבנים המאוכלסים בצפיפות. למחנה אין מערכת לטיהור שפכים, ורוב האשפה מצטברת באפיק נחל הבשור, ויוצרת מפגע בריאותי. רוב מי השתייה של המחנה מסופקים על ידי חברת מקורות הישראלית.
במחנה 5 בתי ספר יסודיים, ושני בתי ספר על יסודיים, בהם למדו 9,306 תלמידים בשנת 2004. כל בתי הספר מופעלים על ידי אונר"א.
אירועים במהלך הסכסוך הישראלי-פלסטיני
בליל 28 באוגוסט 1953, הותקף המחנה בירי ובפצצות על ידי כוח ישראלי. לדברי ההיסטוריון יואב גלבר, כחודש לאחר הקמת יחידה 101, כוחות סיור של היחידה חדרו לרצועת עזה כאימון, נתקלו בפלסטינים ממחנה הפליטים אל-בורייג', ופתחו באש כהגנה עצמית, שכתוצאה ממנה 30 איש נהרגו ועשרות נפצעו. לטענת עזמי בשארה, 43 פלסטינים, מהם 7 נשים נהרגו, ו-22 נפצעו. ועדת שביתת הנשק דיווחה על מותם של 20, לצד 27 פצועים קשה ו-35 פצועים קל. בקרב יחידת 101 עצמה היו שני פצועים, אחד מהם הוא אריאל שרון, מפקד ומקים היחידה, ולימים ראש ממשלת ישראל. כך דיווח שרון:
ועדת שביתת הנשק גינתה את הפשיטה, וכינתה אותה "מעשה מכוון ומזעזע שמטרתו רצח המוני". לפחות שר אחד בקבינט המדיני-ביטחוני הישראלי גינה את הפשיטה. בישיבת חירום של ועדת שביתת הנשק, קבעה הוועדה כי הפשיטה בוצעה על ידי ישראלים חמושים. גנרל ואגן בניקה, שעמד בראש ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות, גרס כי 'מהלך זה הוא סביר, לאור ריבוי התלונות הישראליות לגבי חדירות לתחום מדינת ישראל באזור זה, במהלך ארבעת השבועות האחרונים' זאת לעומת ההסבר שמדובר ב"פעולת תגמול חסרת רחמים".
ב-22 באוגוסט 1988, נהרג תושב אל-בורייג' בתקיפת חיילי חטיבת גבעתי. ב-4 באוקטובר 1989, נהרג תושב המחנה על ידי צה"ל בשעה שריסס כתובות במחנה.