cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדריאן בנקס
ביוגרפיה
בשנת 2010 הגיע בנקס לראשונה לישראל, והצטרף לאליצור עירוני נתניה, בליגת העל. בשנת 2011 ניצח בתחרות ההטבעות של משחק האולסטאר. באותה עונה היה שותף להפסד של נתניה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא קולע 22 בגמר. ובעונת היה מלך הסלים של ליגת העל, עם 21.5 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2016 שב לישראל, והצטרף להפועל תל אביב. בנקס היה אחד השחקנים החשובים בקבוצה, וב-2018 הוביל את הקבוצה לחצי גמר הפיינל פור (בו הפסידה הקבוצה ליריבה העירונית - מכבי תל אביב), מה שעזר לבנקס לקטוף את תואר השחקן השישי בליגת העל.
ב-17 ביולי 2018, לאחר שנתיים במדי הפועל תל אביב, שב בנקס לקדנציה שנייה בקבוצתו ממנה הגיע להפועל תל אביב, ניו באסקט ברינדיזי בחוזה לשנתיים. ביוני 2020 חתם בפורטיטודו בולוניה.
חייו האישיים
בנקס נשוי לרייצ'ל, בתו של איש העסקים היהודי-אמריקני דייוויד קולברן, שהיה בעבר בעליה של אליצור עירוני נתניה, וכיום מבעלי הפועל תל אביב. הוא אב לשני ילדים, אחד מנישואיו ואחד ממערכת יחסים קודמת.
סילביה סטרהימיר קרנצ'ביץ'
סִילְבִיֶה סְטְרַהִימִיר קְרַנְצֶ'בִיץ' (בקרואטית: Silvije Strahimir Kranjčević; 17 בפברואר 1865 – 29 באוקטובר 1908, סרייבו) היה משורר קרואטי. שירתו הרפלקסיבית, שהגיעה לשיאה בשנות ה-90 של המאה ה-19, היוותה נקודת מפנה שקידמה נושאים מודרניים בשירה הקרואטית.
תחילת חייו
הוא השתתף בקורס בן שנה למורים לשפה והיסטוריה בזאגרב. עם תעודה של מורה ב"בתי ספר אזרחיים", הוא עזב לעבוד בבוסניה והרצגובינה. מוסטאר,, ביילינה, סרייבו: אלו היו הערים שבהן לימד וכתב שירה.
קרנצ'ביץ' תרם תרומה לתרבות האלבנית: בזמן שהסופר האלבני למד בבתי ספר של המסדר הפרנציסקני בבוסניה, הוא פגש את  הבוסני וסילביה סטרהימיר קרנצ'ביץ' שחיו באותה תקופה בבוסניה. מרטיץ' וקרנצ'ביץ' עוררו את האינסטינקט הספרותי בפישטה.
מבחינה פוליטית, הוא היה חסיד של ו. מצבי הרוח האפלים של שיריו קשורים לדיכוי ההונגרי של קרואטיה.
Bugarkinje
ספר השירה הראשון שלו, Bugarkinje (נשים בולגריות; 1885), ראה אור בסן עיר מולדתו. בספר זה הוא הכריז על שלושת הנושאים העיקריים שלו: מולדת, אדם ויקום. קרנצ'ביץ' לא עתיד לשנות אותם, רק להעמיק בהם. Bugarkinje הוא שם מסורתי שניתן לשירי עם אלגיים בבלקן. הביקורת הראשונה על הספר נכתבה על ידי הפילולוג הקלאסי ומבקר הספרות מיליבוי שרפל (Milivoj Šrepel) בכתב העת. שרפל ציין את "הדמיון החי" ו"ההתלהבות הפואטית האמיתית" של קרנצ'ביץ', אך הצטער על האיכות הלא אחידה של שיריו. עם זאת, הוא הגיע למסקנה כי "יד חדשה ומוכשרת הופיעה בפרנסוס הקרואטית".
דמויות ספרותיות מאוחרות יותר הרעיפו שבחים עוד יותר על השירים ב-Bugarkinje. הסופר הגדול מירוסלב קרלז'ה אמר שהם הציגו את קרנצ'ביץ' כ"נושא דגל של חירות" אמיתי. היסטוריון הספרות איבו פרנגש (Ivo Frangeš) אמר כי האנרגיה הנבואית והמרירה של שיריו, אף על פי שהיא נופלת מדי פעם לפאתוס ולרטוריקה, אימצה נושאים אוניברסליים וקוסמיים, שגרמו לקרנצ'ביץ' הצעיר להתבלט בקרב בני דורו, כמו, שהנושאים העיקריים שלו היו פטריוטיות הצהרתית או אהבה רומנטית.
הספר Bugarkinje ניסה לגבש תוכנית פואטית ופוליטית, כאשר שיר ההקדשה ל מבטא את ה"אני מאמין" הפואטי של קרנצ'ביץ', בעוד שהשירים לקרואטיה, לעם ולפועל עמדו כשלושה עמודי תווך של אמונותיו הלאומיות והפוליטיות של המשורר.
קרנצ'ביץ' השתמש במשלים מקראיים וקלאסיים, וכן בסמלים מתולדות הנצרות והיהדות; האופי האלגורי שלהם התאים לשיריו על הנושאים האנושיים הבסיסיים.
שלהי חייו
ספר השירה הבא שלו, "Izabrane pjesme" (שירים נבחרים), הגיע יותר מעשור מאוחר יותר, ב-1898. שנות ה-90 של המאה ה-19 סימנו את השיא של יצירתו השירית. אחריו יבואו שני ספרים נוספים: Trzaji (רעד) ב-1902 ו-Pjesme (שירים) ב-1908.
בסרייבו היא ערך את (תקווה), כתב עת ספרותי שיצא לאור על ידי ממשלת בוסניה, במשך שמונה שנים (1895–1903). העורך הרשמי היה היועץ הממשלתי קוסטה הורמן (Kosta Hörmann), איש רחב אופקים ופטרונו של, אך הוא סמך על מדיניות העריכה של קרנצ'ביץ'. בגלל חופש ספרותי זה, משך Nada אליו את גדולי הסופרים הקרואטים באותה תקופה, והפך למגזין הספרותי החשוב ביותר של התנועה הפרה-מודרניסטית הקרואטית. שם פרסם קרנצ'ביץ' את רוב מאמריו וביקורותיו הספרותיים.
התמים (כתב עת)
התמים היה כתב עת שיצא על ידי איגוד תלמידי התמימים – האיגוד של תלמידי ובוגרי ישיבות תומכי תמימים של חסידות חב"ד. כתב העת יצא לאור בוורשה בשנים תרצ"ה-תרצ"ח (1934-1938). סה"כ יצאו שמונה גליונות של "התמים", עד שהוצאתו לאור נפסקה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הגיליונות יצאו לאור בברכת אדמו"ר הריי"צ. כפי שנכתב בפתח הגיליון הראשון, מטרת הגליונות היו להיות כתריס בפני העיתונים וכתבי העת הרבים ששטפו אז את הרחוב היהודי, וחשפו אותו לדעות שליליות לדעת עורכי הגיליון, וכן להוות במה שתאחד את תלמידי הישיבה שנתפזרו במהלך השנים ברחבי העולם.
הרוב המוחלט של החומר שנדפס בשמונת הקבצים שיצאו הוא תורני-חסידי. המדורים בעלונים היו : המיוחדים לכך: אגרות קודש; שערי חסידות; שערי תורה; חידושי תורה; שערי ישיבה; דברי ימי החסידים. בקבצים נדפסו גם כתבי יד מאדמור"י חב"ד הקודמים, כתבי יד שנמצאו בגניזה החרסונית, ומכתבים עכשוויים מהאדמו"ר הריי"צ.
את מדור 'שערי חסידות' ערך מזכירו של הריי"צ ר' יחזקאל פייגין, את מדור 'שערי תורה' ערך ר' יהודה הבר מראשי הישיבה (שניהם נספו בשואה). העורך הכללי היה ר' שמואל זלמנוב, שבאותם ימים ניהל את הישיבה בפועל.
משנת תשס"ג החלה הוצאת בית משיח בשיתוף עם ארגון את"ה העולמי להוציא גליונות ברוח דומה תחת אותו השם במתכונת דו חודשית.
קונון (מצביא)
קונון, (ביוונית: Κόνων; נולד ב-444 לפנה"ס - מת ב-394 לפנה"ס) היה אדמירל אתונאי מוכשר. לקח חלק במלחמה הפלופונסית, ובמלחמה הקורינתית.
ביוגרפיה
בשנת 406 לפנה"ס פשט המצביא הספרטני קליקרטידס על לסבוס בעלת בריתה של אתונה. קונון יצא ללסבוס עם 70 ספינות שם נתקל ב-140 ספינות ספרטניות. הוא איבד שלושים ספינות ועם הארבעים שנותרו נמלט לנמל מיטילנה שם הטיל עליו קליקרטידס מצור. הוא הצליח לשגר ספינה לאתונה שהודיעה על מצבו הקשה. שייטת של 12 ספינות נשלחה לסייע לו, אולם הובסה ו-10 ספינות טובעו. האתונאים מיהרו לצייד צי חדש של 110 ספינות, רבים מאנשי הצוות של ספינות אלו היו עבדים או מלחים לא מנוסים. אליהם הצטרפו בסאמוס עוד 40 ספינות, והצי בן ה-150 ספינות יצא להציל את קונון. הספרטנים השאירו 50 ספינות לשמור על קונון, וקליקרטידס יצא עם השאר להיפגש עם האתונאים בקרב ארגינוסאי. הקרב נמשך כל היום ובסופו ניצחו האתונאים. 70 ספינות ספרטניות הוטבעו, וקליקרטידס נהרג. אולם האתונאים איבדו 25 ספינות, וחלק מהצי הספרטני עוד עגן בנמל מיטילנה. הסטרטגים תרמנס, ותרסיבולוס, נשלחו עם 47 ספינות להציל את הניצולים מבין הספינות שטובעו. והשאר יצאו להשמיד את הספרטנים. אולם סערה כבדה מנעה את הגשמת התוכניות, הספרטנים נמלטו לכיוס, והניצולים טבעו. הכישלון התקבל בזעם באתונה. חלק ממפקדי הכוח האתונאי הוצאו להורג והשאר נמלטו. קונון לעומת זאת לא נענש.
בשנת 405 לפנה"ס יצאו 180 ספינות ספרטניות תחת פיקודו של ליסנדרוס אל למפקוס. האתונאים שלחו 200 ספינות תחת פיקודם של קונון, פילוקלס, ואדיימנטוס, כדי לעצור אותו. הם קראו תיגר יום יום על הספרטנים ולאחר שהתייאשו מהתקפה היו מורידים את הצוותים לחוף לקנות מזון. בהדרגה החלו האתונאים מזלזלים בספרטנים והיו מתפזרים לכל עבר כאשר ירדו אל החוף. ליסנדרוס הבחין בכך ופעם תקף את הספינות האתונאיות הלא מוכנות בקרב אייגוספוטמוי. 150 ספינות אתונאיות, ו-3,000 איש נפלו בשבי. קונון הבחין מבעוד מועד בספרטנים מתקרבים, ונמלט מהמערכה עוד לפני שהתחילה יחד עם 8 ספינות. יחד איתו נמלטה אוניית קודש בשם "פאראלוס" שהייתה תמיד מוכנה להפלגה. קונון חשש לחזור לעירו ולכן נמלט אל אואגורס מלך סלמיס שבקפריסין שהיה בעל ברית של אתונה.
לאחר סיום המלחמה הפלופונסית, הפכה ספרטה למעצמה החזקה ביותר ביוון. אחד ממלכי ספרטה אגסילאוס השני פלש לממלכת פרס האחמנית אל תחומי שלטונו של הסטרפ טיספרנס. זה האחרון ניסה לעצור אותו אולם נכשל ומת. יורשו טיתראוסטס הצליח להגיע להסכם עם אגסילאוס לפיו עד שיגיעו שני הצדדים למשא ומן יעבור אגסילאוס אל הסטרפיה של פרנבזוס השני. פרנבזוס שרצה לסלק את האורחים הלא קרואים שלח את טימוקרטס מרודוס להתסיס מרד ביוון נגד ספרטה. המרד גרר בסוף את המלחמה הקורינתית. בינתיים קונון שסבל ממחסור בכסף לשלם לאנשיו, מונה למפקד צי פרסי שהורכב מספינות מקיליקיה, קפריסין, ופיניקיה. יחד איתו פיקד על הצי פרנבזוס. סך הכל היו בצי 200 ספינות, ובראשית שנת 394 לפנה"ס פשטו על רודוס, והחליפו את האוליגרכיה הפרו ספרטנית באי בדמוקרטיה. לאחר מכן יירט קונון צי שהביא אספקת דגן ממצרים. אגסילאוס שלח את גיסו פייסנדרוס לעצור את קונון. אולם פייסנדרוס שהיה חסר ניסיון בקרב ימי הובס בקרב קנידוס ונהרג. קונון ופרנבזוס עברו מאי לאי בים האגאי והכניעו את כולם. אז חש קונון בטוח לחזור לאתונה. הא תרם 50 כיכרות כסף לשיפוץ החומות הארוכות. באותה שנה הוא נשלח שוב בשליחות דיפלומטית לפרס, לאחר שנודע שהסטרפ החדש טיריבזוס יוזם מגעים עם הספרטנים. קונון יחד עם שאר חברי המשלחת נעצרו והושמו במאסר. אולם קונון הצליח להימלט ולהגיע לקפריסין שם מת.
בנו היה המצביא המפורסם טימותיאוס.
ג'ואי בראג
ג'ואי פרנקלין בראג (באנגלית: Joey Franklin Bragg; נולד ב-20 ביולי 1996) הוא שחקן אמריקאי-יהודי, הידוע בעיקר בשל תפקידו כג'ואי רוני מהסדרה הקומית של ערוץ דיסני "ליב ומאדי".
ביוגרפיה
בארג נולד בעיר יוניון סיטי שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו, קליפורניה. בילדותו, שיחק הוקי קרח בתיכון.
Why Don't You Love Me
Why Don't You Love Me (בעברית: למה אתה לא אוהב אותי) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה השלישי I Am... Sasha Fierce. השיר יצא כסינגל התשיעי והאחרון מן האלבום ב-2 ביולי 2010, כשמונה חודשים לאחר הסינגל האחרון של הזמרת "Video Phone". השיר נכתב על ידי ביונסה, סולאנג' אחותה של ביונסה, אנג'לה ביינס, אדי סמית', אדי רנקין וג'ונתן וולס, והופק על ידי ביונסה ו-Bama boyz. זהו שיר מסוג R&B ו-דאנס-פופ השוכן בסגנון רטרו. המילים מתארות אישה ששואלת שאלות בענייני אהבה את הגבר שלה, ומדוע אינו מעריך ואוהב אותה. לשיר יצא וידאו קליפ שנוהל על ידי מלינה מצ'וקטס. בקליפ מכונת ביונסה "BB HOMEMAKER" והיא מככבת כעקרת בית. ביונסה מככבת כמחווה לדוגמנית העבר בטי פייג'. מבקרי המוזיקה שיבחו את הקליפ על ידי התלבושות והסגנונות שמאפיינים את שנות ה-50. בנוסף, הם החמיאו לביונסה על כישורי המשחק שלה.
"Why Don't You Love Me" קיבל שבחים רבים ממבקרי המוזיקה. הסינגל הגיע למקום ה-1 במצעד שירי המועדונים והריקודים של ארצות הברית. הסינגל הגיע למקום 51 במצעד הסינגלים הרשמי של בריטניה, ולמקום ה-14 המצעד ה-R&B של בריטניה. למרות שהשיר לא שוחרר כסינגל במקום אחר, פרט לארצות הברית ובריטניה, הוא הצליח להגיע למקום ה-73 באוסטרליה ולמקום ה-44 בסלובקיה. "Why Don't You Love Me" בוצע על ידי ביונסה בפסטיבל גלסטונברי 2011, ב-Revel Presents: Beyoncé Live, ובסיבוב ההופעות העולמי שלה "The Mrs. Carter Show World Tour".
אלופי (אי)
אלופי הוא אי בפולינזיה, במערב האוקיינוס השקט. יחד עם האי פוטונה (2 ק"מ בצפון מערב) ועוד כמה שוניות, הם יוצרים את ארכיפלג הורן (על שם העיר ההולנדית הורן (Hoorn)). האי הוא חלק מהקולקטיב מעבר לים ואליס ופוטונה שבשליטת צרפת. האי נמצא תחת שליטת ממלכת אלו (royaumes coutumiers), יחד עם דרום מערב האי פוטונה.
גאוגרפיה
שטח האי הוא 17.78 קמ"ר. במקורו, האי הוא וולקני. האי תלול יחסית, והנקודה הגבוהה ביותר בו, מון קולופו (mont Kolofau), נמצאת בגובה 417 מטר מעל פני הים. האי מוקף חלקית בשונית אלמוגים, מה שהופך את האי לאטול מוגבה.
הנקודה הדרומית של האי, פואנט אפאגה (pointe Afaga), היא הנקודה הרחוקה ביותר מפריז בכל הטריטוריות של צרפת (16,252 ק"מ).
בעבר האי היה מיושב אך במאה ה-18 אוכלוסיית האי כמעט ונכחדה. קיימות מספר השערות להכחדת אוכלוסיית האי: או בגלל הוריקן שהשמיד את היבול ולכן תושבי האי השכן פוטונה, שהיו קניבלים, אכלו את תושבי האי סמוך לשנת 1800 או בגלל הגירה של תושבי האי עקב מחסור במי שתייה זמינים. היום גר באי רק תושב קבע אחד בכפר אלופיטאי. מלבד תושב הקבע, לחלק מהמשפחות שגרות בדרום פוטונה (שרחוק רק 2 ק"מ) יש שדות באי והם מגיעות לעבד אותם ולקטוף את התוצרת מספר פעמים בשבוע.
Strangers (שיר של הלסי)
Strangers (בעברית: זרים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית הלסי, בהשתתפות עם הזמרת-יוצרת האמריקאית לורן חורגי. השיר יצא לאור ב-26 במאי 2017, על ידי חברת התקליטים אסטרלוורקס, כסינגל שיווקי מתוך, Hopeless Fountain Kingdom. הוא נכתב על ידי הלסי וגרג קורסטין.
רקע וכתיבה
רשימת הרצועות של האלבום נחשפה ב-29 באפריל 2017 בחשבון האינסטגרם של הלסי, שם נודע לראשונה שהלסי תשתף פעולה עם לורן חורגי מפיפת' הרמוני בשיר בשם "Strangers". באפריל, במהלך מספר ראיונות רדיו בהם השתתפה הלסי כדי לקדם את האלבום, היא סיפרה על השיר ופירטה על המשמעות שלו.
הופעה
הלסי וחורגי ביצעו את "Strangers" ב-Today ב-9 ביוני 2017. למחרת, השתיים ביצעו את השיר ב-iHeartSummer '17 Weekend במיאמי ביץ', פלורידה. ביוני 2018 הן ביצעו את השיר במהלך תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה".
נס חציית הירח
נס חציית הירח או פיצול הירח הוא אחד מהניסים שביצע הנביא מוחמד, מייסד האסלאם, כפי שמסופר במקורות המוסלמיים. הנס אירע במכה לפני ההג'רה, בשנת 617 לספירה, כאשר בני שבט קורייש ביקשו ממוחמד סימן המציין את אמיתות נבואתו. הנביא התפלל והירח נחצה לשני חלקים מעל ג'בל א-נור. חציו הופיע מעל הר 'אבו קובייס' וחציו מעל הר 'קאייקאן', מההרים הסובבים את מכה.
בקוראן ובחדית'
המוסלמים מאמינים שהאירוע הוא אחד מהסימנים לאמיתות נבואתו של מוחמד. הנס מוזכר בקוראן בסורת אל-קמר (סורת הירח):
חלק מהעולמא פירשו שבקיעת הירח שנעשתה היא עדות לתחיית המתים הקרבה, ויש שכתבו שלעתיד הרקיע כולו ייחצה יחד עם הירח, ופיצול הירח הוא בעצם הסרת החלק החשוך מהירח.
לפי המקורות האיסלאמיים בספרי החדית', הנס התרחש בעיר מכה, חמש שנים לפני ההג'רה באחד הלילות, לפני הקרב על בדר. אנשים מן המדבר הגיעו למכה מאוחר יותר, ובני קורייש סיפרו להם שהם ראו את בקיעת הירח. אחד מאנשי המדבר שנקרא 'אבו ג'הל' התכחש לדבריהם ותיאר את הנס כאחיזת עיניים ("כשפים ממושכים"), ולכן נכתבו הפסוקים השני והשלישי בסורה ("ויכחשו וילכו").
פרשנים כגון אל-זמחשרי, אימאם אל-קורטובי ונוספים פסקו שהאמונה בנס חציית הירח נחשבת למֻתַוַואתִר, החלק שנחשב לאמין ביותר בחדית'. חלק מבני לווייתו של מוחמד, הצחאבה, לפי הסיפור היו עדים לכך כגון עבדאללה אבן מסעוד, עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב, אנאס, אבן אל-עבאס ועוד. האירוע הוזכר גם בצחיח אל בוח'ארי ובצחיח מוסלם, שהם בין ספרי החדית' הנחשבים ביותר בקרב המוסלמים.
התייחסויות מודרניות
באתרי אינטרנט מוסלמיים רבים שבהם דנו בנושא "הניסים המדעיים שבקוראן" (הטענה שהקוראן צפה מראש את התגליות המדעיות המודרניות), תמונות תקריב של הירח ועליו בקיעים שצולמו בידי נאס"א זכו לתפוצה רחבה. זאת למרות הקביעה של נאס"א שאין עדות לבקיעה של הירח בעבר, שכן החריצים על פניו הם תופעת טבע הנובעת משינויים גאולוגיים.
ראו גם
טיעון מן הנס
דיטריך מאטשיץ
ביוגרפיה
מאטשיץ נולד במדינת שטיריה, אוסטריה למשפחה ממוצא קרואטי. שני הוריו היו מורים בבית ספר יסודי, אך נפרדו כשהיה ילד צעיר. הוא למד לתואר ראשון בשיווק באוניברסיטה לכלכלה בווינה, תואר אותו סיים רק לאחר עשר שנים.
קריירה
לאחר שעסק במספר עבודות התמנה מאטשיץ למנהל שיווק בינלאומי בחברת בלנדקס וקידם מכירות של משחת שיניים. בזמן נסיעת עבודה לתאילנד נתקל במשקה אנרגיה בשם Krating Daeng שזכה לפופולריות. בשנת 1983 הוא התפטר מהעבודה, השקיע 500 אלף דולר ביחד עם בעל חברת משקאות בתאילנד, קאליאו יובידיה והקים את רד בול. מאטשיץ לקח 49 אחוז מהחברה החדשה. שותפו התאילנדי לקח 49 אחוז גם הוא, ועוד שני אחוזים הובטחו לבנו של השותף. בשנת 1987 הוחל בשיווק המשקה באוסטריה ובגרמניה. ההצלחה הייתה מהירה ותוך פחות מארבע שנים הגיע היקף המכירות לכ-1.3 מיליארד דולר.
עיקר ההצלחה של המותג מיוחסת לשיטות השיווק הלא שגרתיות בהן נקט מאטשיץ - במקום התמקדות בפרסום המוני בחר לקיים אירועי ענק הכוללים מסיבות תחרויות ספורט אקסטרים ותחרויות היתוליות.
כחלק מהרצון לשלב בין ספורט מהיר ובין יוקרה וחשיפה רכש מאטשיץ בשנת 2004 את קבוצת מרוצי הפורמולה 1 של חברת פורד ושינה את שמה לרד בול רייסינג. שנה לאחר מכן הקים ביחד עם נהג העבר האוסטרי גרהרד ברגר את קבוצת טורו רוסו, המתחרה גם היא באליפות (בשנת 2019 שינתה הקבוצה את שמה לאלפאטאורי). במהלך השנים השקיעה החברה מאות מילוני דולרים בקבוצות, אך הדבר השתלם בשל החשיפה הרבה לה זכתה במהלך שידורי המרוצים ברחבי העולם. בנוסף, מחזיקה החברה קבוצת מרוצים המתחרה בסבב הנאסקר בארצות הברית. בשנת 2004 רכשה רד בול את מסלול המרוצים A1 באוסטריה ולאחר תקופה ארוכה של בנייה פתחה את המסלול מחדש בשנת 2011 כרד בול רינג המארח מדי שנה את סבב הפורמולה 1 והפורמולה 3. במקביל, רכש מאטשיץ את טירת שלוס גבלהופן הסמוכה למסלול, המשמשת כמלון בו נוהגות להתארח הקבוצות המתחרות בסבב.
כחלק מאותה אסטרטגיה שיווקית, רכשה החברה מספר קבוצות כדורגל ביניהן רד בול זלצבורג האוסטרית, רד בול לייפציג הגרמנית, רד בול ניו יורק האמריקנית, רד בול ברזיל הברזילאית ובשנים 2008–2014 הייתה בבעלותה גם קבוצת רד בול גאנה. בבעלותו גם מועדון הוקי קרח, רד בול מינכן. מאטשיץ עצמו לא התערב בקבוצות בצורה ישירה ומינה אנשי מקצוע בעלי רקורד מהתחום לשם כך, אך היה מעורב בהחלטות על קביעת סגל השחקנים והמאמנים.
חיים אישיים
מאטשיץ היה ידוע בחיבתו האישית לספורט אקסטרים - הוא החזיק במטוס דאסולט פלקון 900 ובמטוס פייפר סופר-קאב אותם נהג להטיס, הוא החזיק באוסף היסטורי של מטוסים, הוא היה ידוע בחיבתו לרכיבה פרועה על אופנועים, ובעל מכוניות פורמולה 1 ומכוניות ואופנועי מרוץ.
מאטשיץ קנה את האי לואקלה שבאיי פיג'י המשמש כאתר חופשות לעשירים, ובו הוא נהג לבלות את חופשותיו.
מאטשיץ לא התחתן, אך הוא אב לבן ממורה עימה היה בקשר מספר שנים.
נפטר ב-22 באוקטובר 2022 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
מנו מאי
עמנואל "מנו" מאי (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא מאמן שחייה בכיר ישראלי, מאמן ויו"ר ירושלים רבתי בשחייה.
ביוגרפיה
נולד בשם עמנואל "עמנו" מימון בקיבוץ צרעה. החל לשחות בקבוצת השחייה המקומית באופן מקצועי בגיל 17. בשנת 1975, עם סיום שרותו הצבאי, החל לאמן בקיבוצו, באגודת הפועל מטה יהודה, לצידו של אילן קוגוס.
קריירה כמאמן
בשנת 1979 החל לאמן בקבוצת הפועל ימק"א ירושלים ובשנת 1989 הקים ביחד עם נועם צבי את קבוצת הפועל ירושלים. בשנת 1997 הקים ביחד עם ברי אבנר, דוד סיבור, גד ארנון ואחרים את קבוצת השחייה של ירושלים רבתי.
בשנת 2010 איגוד השחייה בישראל לא איפשר לשחיין של מאי, נמרוד שפירא בר אור, להשתתף באליפות אירופה. מאי יצא למאבק מתוקשר נגד איגוד השחייה והיו"ר שלו, שהוביל להקמת "וועדת ברון" שהוקמה על ידי שרת הספורט לימור לבנת ומסקנותיה היו ברורות, לטובת השחיין.
בין השחיינים הבולטים שאימן מאי, נמנים השחיין אולימפי נמרוד שפירא בר אור ואלופי ושיאני ישראל בשחייה: דורית משלר, ליטל כשריאל, יניב שניידר, יורי סמויליץ', ג'ואן קופטי, אהוד סגל, בועז טלסקי וכריסטיאן פיצ'וגין. כמו כן שחה בהדרכתו ח"כ יוחנן פלסנר שהיה שחיין מצטיין בגילאי נוער.
חרדון המדבר
חרדון המדבר (שם מדעי: Trapelus pallidus) הוא מין חרדון קטן למדי שמגיע לאורך של 20 סנטימטר. הוא קרוב מאוד לחרדון סיני, וגם דומה לו בהופעתו. ההבדל הבולט ביותר ביניהם הוא באצבעות הרגל הקדמית. בחרדון סיני האצבע הארוכה ביותר היא האצבע השלישית, ובחרדון המדבר האצבע הרביעית היא הארוכה ביותר. זנבו ארוך יותר מגופו ומגיע לאורך של עד 24 סנטימטר.
לחרדון המדבר יש הסוואה מצוינת בשטח החולי האפור שבו הוא חי, ועל כן בעת סכנה הוא נצמד לקרקע, בניגוד לקרובו חרדון סיני שמעדיף לנסות לברוח מהמקום.
המין מצוי בישראל ברחבי הנגב והערבה, בנוף פתוח למדי, כאשר במהלך עשרות השנים האחרונות תפוצתו הולכת ומצטמצמת בעקבות הרס בתי גידול ונראה כי נעלם לחלוטין מאזורים בצפון מערב הנגב. החרדון ניזון בעיקר מחרקים שונים וגם מחלקי צמחים.
רבייה
הזכר טריטוראלי ומגן על נחלתו מפני חדירת פולשים בני מינו. באביב מופיעים על גב הנקבה כתמים בצבע חלודה, וכך היא מודיעה שהיא מוכנה להזדווג. הנקבה חופרת גומה בקרקע לחה, מטילה 10 ביצים, מכסה אותן ונוטשת אותן. כעבור חודשיים בוקעים הצעירים.
דניל חלוסביץ'
דניל אנדרייביץ' חלוסביץ' (ברוסית: Даниил Андреевич Хлусевич, באוקראינית: Данило Андрійович Хлусевич; נולד ב-26 בפברואר 2001 בסימפרופול שברפובליקה האוטונומית של קרים, אוקראינה) הוא כדורגלן רוסי-אוקראיני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית ובנבחרת רוסיה.
קריירת מועדונים
חלוסביץ' גדל במחלקות הנוער של קרימטפליציה מולודז'ניה, UOR סימפרופול ו-UOR קרסנוליסיה. בשנת 2018 חתם בארסנל טולה מליגת העל הרוסית. הוא ערך 46 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-1 בנובמבר 2021 חתם חלוסביץ' על חוזה לארבע שנים וחצי בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית החל מ-1 בינואר 2022. ב-26 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לצסק"א מוסקבה במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2021/2022. בעונה זו זכה גם בגביע הרוסי.
קריירה בינלאומית
ב-24 בספטמבר 2022 ערך חלוסביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, בניצחון 2-1 על נבחרת קירגיזסטן במשחק ידידות.
טטובו
טטובו (במקדונית: Тетово, באלבנית: Tetova, בטורקית: Kalkandelen) היא עיר בצפון-מערב מקדוניה הצפונית, הממוקמת לצד הרי שר פלנינה ומחולקת על ידי נהר הפנה. העיר משתרעת על שטח של 1080 קמ"ר, ברום 468 מטרים מעל פני הים. אוכלוסיית העיר מונה נכון לשנת 2002 כ-53,000 תושבים. העיר היא בירת מחוז טטובו.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים אשר נמצאו העידו כי ההתיישבות באזור החלה כבר בשנים 1200–2200 לפני הספירה. בימי קדם, המקום כונה בשם "אוהנום" בו התיישבו שבטים אילירים. המקום היווה נקודה אסטרטגית אשר אפשרה מעבר בין איליריה למקדוניה. בתקופה שבין 500–850 לפני הספירה הדרדנים פלשו לאזור, וגרשו שבטים מקדונים מקומיים.
בשנת 171 לפני הספירה, חבר מלך איליריה האחרון גנטיוס לרפובליקה הרומית וביחד כבשו את אוהנום. שנתיים מאוחר יותר, גנטיוס בגד ברומאים, חבר לפרסאוס והם הצליחו להוביל את צבאותיהם לניצחון על הרומאים. העיר לא החזיקה מעמד בשליטתם זמן רב ונכבשה שוב על ידי הרומאים. מאוחר יותר, פרסאוס פלש לעיר, בזז אותה, וטבח באנשיה.
בשנת 168 לפני הספירה, הרומאים הביסו סופית את גנטיוס ואת פרסאוס והקימו את הפרובינציה איליריקום. בעקבות הפלישות של הקלטים של האוסטרוגותים בהנהגת תיאודריך הגדול ושל ההונים הרומים בנו ערים מבוצרות באזור. הנצרות התפשטה בשלב מוקדם יחסית באוהנום על ידי פאולוס. במאה ה-4 לספירה האזור הפך לחלק מהאימפריה הביזנטית.
לאחר התקפות סלאביות על האזור במאה ה-6, רוב המבצרים ננטשו והוחרבו. בסוף המאה ה-10, האזור הפך לחלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה. לאחר עשרות שנים של מאבק ולחימה, חזר האזור להוות חלק מביזנטיון שוב ב-1018. במהלך המאות ה-13 וה-14 האזור נשלט מספר פעמים על ידי משטר סרבי או בולגרי אך לא לאורך זמן ממושך.
לאחר שנות שליטה עות'מאנית מועטות, סקנדרבג וכוחותיו האלבנים כבשו את העיר. בסוף המאה ה-14 ולאחר מותו של סקנדרבג, האימפריה העות'מאנית כבשה את העיר בחזרה. בשנות השליטה העות'מאנית, העיר נודעה בשם קלקאנדלן (Kalkandelen) אשר בתרגום לעברית פירושו הוא חודר-שריון, כהוקרה לנפחי הנשק המקומיים.
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית העיר נשלטה על ידי אלבניה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה (1913-1915) נכבשה העיר על ידי סרביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה בולגריה וסרביה נאבקו על שטח המקום, בתום המלחמה, לאחר ניצחון סרבי, האזור נכלל בשטח יוגוסלביה.
לאחר משאל העם בשנת 1991, מקדוניה פרשה מיוגוסלביה והפכה למדינה עצמאית. במהלך מלחמת קוסובו, טטובו הפך לבית לכ-100 אלף פליטים. בשנת 2013, העיר היא אחת מהבירות הכלכליות החינוכיות התרבותיות התיירותיות והספורטיביות של מקדוניה. במאה ה-21 החלה העיר סובלת מתהליכי פרבור, נכון לנתונים משנת 2009 יש בה אחוזי פשע מהגבוהים במדינה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2002 מרכיביה האתניים של העיר הם:
אריסטיוס
אריסטיוס (ביוונית: Ἀρισταῖος; בלטינית: Aristaeus) הוא אל במיתולוגיה היוונית. פטרון מלאכות המשק והחווה: גידול בהמות, עצי פרי, ציד וכוורנות.
המיתולוגיה היוונית זוקפת לזכותו של אריסטיוס את המצאת מלאכת הכוורנות, את גידול הבהמות וניהול משק חווה. הוא מתואר גם כאדם הראשון שייצר שמן זית, חבץ חמאה והכין גבינה.
פולחן אריסטיוס פרח בעיקר באזורים שהוא עבר במסעותיו המיתיים, בהם הביא את בשורת הציוויליזציה ולימד את אנשי המקום מלאכות רבות. בין המקומות נמנים קיאה, ארקאדיה, בויאוטיה (שם נישא לנסיכת תבאי והביא ילדים), תסליה (בעמק טמפה) וסרדיניה.
משפחה
אריסטיוס נולד כאל למחצה. הוא נולד בלוב לאל אפולו ולבת התמותה קירנה, נסיכה לפיתית מהעיר תסליה. על פי המיתוס, אפולו התאהב בקירנה, לקח אותה עמו לחופי לוב ונישא לה. שם הפך אותה לנימפה ולמלכה על עיר שנקראה על שמה. קירנה הרתה לאפולו וילדה את אריסטיוס ואת אחיו אידמון, שהיה נביא ארגונאוט.
לאחר שאריסטיוס נולד, שליח האלים הרמס לקח אותו אל משכנם של האלים והזין אותו באמברוסיה ונקטר. בזכות מאכלי האלים הפך אריסטיוס לבן אלמוות ולפיכך גם לאל. לאחר מכן, לקח אותו אפולו אביו לגדול במערתו של הקנטאור ומחנך הגיבורים כיירון.
אריסטיוס נשא לאישה את אוטונואה, בתו של קדמוס המייסד האגדי של העיר תבאי. הוא הביא עמה שני ילדים: בנו אקטיון ובתו מקריס.
משפחתו של אריסטיוס ידועה במיוחד בכישורי הציד שלה. האלה ארטמיס, דודתו של אריסטיוס, היא אלת הציד. אמו הייתה ידועה כמי שלא הייתה מוכנה לעסוק במלאכות הנשיות באותה התקופה והתעסקה בציד במקום.. אריסטיוס עצמו הוא פטרונם של הציידים ובנו, אקטיון, היה ציד מפורסם.
מיתוסים מרכזיים
אריסטיוס מופיע במיתוס על בנו, אקטיון. אקטיון הפך לאיל ומת בידיהם של כלבי הציד שלו לאחר שראה בטעות את האלה ארטמיס מתרחצת. לאחר מותו של אקטיון חיפשו הוריו את גופתו לשווא. רוחו של אקטיון הופיעה לפני אריסטיוס אביו וסיפרה לו שעליו לחפש גופה של איל. אריסטיוס מצא את גופת בנו בדמות האיל וקבר אותה.
פולחן הכוכב סיריוס
המיתוס מספר שבאי קיאה סבלו ממגפה שיוחסה להופעתו של הכוכב סיריוס בשמיים לפני הזריחה. הופעתו הבהירה של הכוכב מופיעה תמיד בתקופות של מזג אוויר חם ויבש. לכן ייחסו לכוכב עצמו את הבצורת שהגיעה עמו. תושבי המקום ביקשו את עזרתו של אריסטיוס, שבעצת אביו עבר לאי וקבע בו את מושבו. אריסטיוס הקים מזבח לאל זאוס. הוא הקריב קורבן כפול: קורבן שגרתי לזאוס וקורבן נוסף – בטקס כתוני ומסתורי – לכוכב סיריוס. לאחר הקורבן הכפול של אריסטיוס הגיעו ארבעים ימים של רוחות צפוניות שבישרו ברכה עבור תושבי האי. פולחן כפול זה הפך לטקס קבוע שקיימו כהני הדת בקיאה במשך דורות רבים.
אריסטיוס ופרוטאוס
בגאורגיקה של ורגיליוס מסופר שיום אחד, כל הדבורים של אריסטיוס חלו ומתו. אריסטיוס פנה לאמו לעזרה. קירנה סיפרה לבנה שישנו אל שיודע כל דבר שהיה, הווה ויהיה, ולו היכולת לענות לאריסטיוס על תהייתו בנושא הדבורים. לאל קוראים פרוטאוס וביכולתו לשנות צורה לכל דבר, רק מי שיצליח ללכוד אותו בלי שיתחמק יוכל לקבל מענה לשאלותיו. קירנה ליוותה את בנה אל משכנו של פרוטאוס. בעצת אמו קפץ אריסטיוס על פרוטאוס הישן עם שלשלאות, פרוטאוס הצליח להחליף את צורתו פעמים רבות אך מכיוון שהשלשלאות כבר סבבו אותו הוא לא הצליח לפרוס כנפיים כדי לברוח, לבסוף חזר לצורתו המקורית.
פרוטאוס השיב לשאלתו של אריסטיוס וגילה לו שהדבורים חלו מכיוון שהנימפות כועסות על מותה של אאורידיקה. מסופר שאריסטיוס רדף אחרי הנימפה אאורידיקה כשהסתובבה בעמק טמפה, במהלך מנוסתה היא דרכה על נחש ארסי ומתה. בנוסף, פרוטאוס הסביר לאריסטיוס שעליו להרוג פר ומגופתו יופיעו דבורים והוא יוכל לשוב ולגדלן.
נקודת ההיפוך החורפית
נקודת ההיפוך החורפית או נקודת ההיפוך של דצמבר או יום ההיפוך של חודש דצמבר, הידוע גם בשם ההיפוך הדרומי, הוא אירוע נקודת ההיפוך המתרחש בכל שנה, לרוב ב -21 בדצמבר, אך עשוי להשתנות ביום קדימה או אחורה, על פי הלוח הגרגוריאני.
בחצי הכדור הצפוני, יום ההיפוך של חודש דצמבר הוא יום נקודת ההיפוך החורפית, ואילו בחצי הכדור הדרומי הוא נקודת ההיפוך הקיצית.
ציון הדרך האסטרונומי הזה מצוין במקומות שונים בכדור הארץ, בין היתר בסטונהג' שם מתכנסים מאמינים של דת המתיימרת להזכיר את הדתות הפגניות שאנשיהן אכלסו את אזור סטונהנג' לפני אלפי שנים. לפי המסורת נבנה האתר העצום הזה כדי לציין את ימי ההיפוך.
שעות חושך
ציר הסיבוב של כדור הארץ מוטה ביחס לתנועה של כדור הארץ סביב השמש. התוצאה של ההטיה בתנועת כדור הארץ ביחס לשמש היא תחלופת עונות השנה.
שנת שמש
שנת השמש של חודש ההיפוך בדצמבר היא שנה טרופית המבוססת על נקודת ההיפוך החורפית. זהו משך הזמן שבסמוך לנקודת ההיפוך החורפית.
האורך של שנת ההיפוך בדצמבר היה יציב יחסית בשנים שבין 6000 לפני הספירה לשנת 2000, החל מ-49:30 (דקות: שניות) עד 50:00 כאשר הזמן עמד על 365 ימים וחמש שעות. החל משנת 2000 האורך הזה הולך ומתקצר. בשנת 4000 הזמן העודף יהיה 48:52 ובשנת 10000 הוא יהיה 46:45.
במהלך ההיסטוריה הוצעו שיטות שונות לחישוב השנה, חלקן היו מבוססות אסטרונומיה – בעיקר נקודות השוויון בסתיו ובאביב (בספטמבר ובמרץ), ונקודות ההיפוך בקיץ ובחורף (ביוני ובדצמבר). ימי ההיפוך קלים יותר לצפיה כאשר ניתן לראות מתי השמש נמצאת בנקודה הדרומית ביותר - בחצי הכדור הצפוני בחורף, או הצפונית ביותר - בחצי הכדור הדרומי בקיץ.
אורך היום בסמוך לנקודת ההיפוך החורפית
בירושלים, היו ב-22 בדצמבר 2020 כ-10:04:28 שעות אור, מהזריחה ב-06:35 ועד לשקיעה ב-16:40.
מיכאל הריס
מייקל (מיכאל) הריס (באנגלית: Michael Harris; נולד ב-6 בינואר 1956) בדרום אפריקה. הוא חוקר מדיניות ציבורית ומנהל אוניברסיטאות ישראלי-אמריקאי. הוא רקטור וסגן הנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטת המדינה של טנסי ופרופסור מן המניין למינהל ומדיניות ציבורית. ב-2012 בחר בו העיתון מעריב כאחד מעשרת הישראלים המצליחים בעולם והיחיד מתחום האקדמיה, כשהיה לישראלי הראשון והיחיד עד אותה עת שעמד בראש אוניברסיטה אמריקאית, אוניברסיטת אינדיאנה בקוקומו, קמפוס של אוניברסיטת אינדיאנה והיה לנשיאה השישי של האוניברסיטה.
ביוגרפיה
מייקל (מיכאל) הריס נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. בהיותו בן חמש עלה לישראל עם משפחתו וגדל במושב השיתופי תימורים. למד בבית הספר היסודי מבואות ובתיכון בבית הספר האזורי במושב באר טוביה. הוא הבכור מבין שלושה בנים.בצה"ל שירת כקצין מודיעין בשנים 1974–1978 בסדיר ובקבע, השתחרר בדרגת סגן. המשיך לשרת במילואים ולרכוש ניסיון קרבי. בין היתר שירת בגדוד 404 שפיפון, כקמ"ן מת"פ צפון, קמ"ן ביסל"ת, קמ"ן עוצבת כדור האש, וקמ"ן מקתמ"ר. שירת במילואים עד 1989 ופרש בדרגת רב-סרן..
הריס סיים תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ב-1982. סיים את התואר השני בחוג למדיניות ציבורית, אוניברסיטת תל אביב. נושא התזה היה "הקשיים והעיצורים בתהליך גיבושה של מדיניות משק המים בישראל והשפעתם על המשבר במשק המים", היא נעשתה בהנחיית ד"ר חנה אופק; הוא קיבל את התואר השני ב-1986. שימש כסמנכ"ל כספים ושיווק בתעשיות תומר, תימורים בישראל בשנים 1987–1989 . כשסיים את הדוקטורט לימד בתוכנית הבוגרים למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב בשנים 1994-1993. במהלך לימודי הדוקטורט למד אצל פרופ' אלינור אוסטרום כלת פרס נובל לכלכלה לשנת 2009 ווינסנט אוסטרום ועבר אצלם את מבחני ההסמכה לדוקטורט. בזמן לימודיו היה פעיל בסדנה לתיאוריה פוליטית וניתוח מדיניות שהאוסטרומים הקימו. תקופה זו השפיעה על תפיסתו האקדמית מחקרית להשתמש בתורת המשחקים כדי לנסות להבין קבלת ההחלטות של יחידים וקבוצות המתמודדים עם משאבים מוגבלים ומנסים למקסם תוצאה בלי כפייה חיצונית. המנחה שלו לעבודת הדוקטורט היה פרופ' ויליאם (ביל) סיפין. ב-1993 סיים את הדוקטורט במדיניות ציבורית באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון. הוא בוגר שתי תוכניות הכשרה למינהל ומנהיגות מבית הספר לחינוך של אוניברסיטת הרווארד.
כותב מאמרי דעה
ומתראיין כפרשן פוליטי בעיתונות, רדיו וטלוויזיה הישראלית והאמריקאית.
קריירה אקדמית
מרצה בתוכנית הבוגרים למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב בשנים 1993-1994, תשנ"ד. ב-1994 התמנה הריס למרצה בכיר למדע המדינה באוניברסיטת מישיגן המזרחית, ביופסילאנטי, מישיגן; ב-1998 התמנה בה לפרופסור חבר, ב-2000 לפרופסור מן המניין, בשנים 2000–2004 היה המשנה לרקטור וסגן הנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטת מזרח מישיגן. בשנים 2004–2007 היה פרופסור למדיניות ציבורית וסגן הנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטת המדינה של מישיגן - פריס בביג רפידס, מישיגן. בין היתר יצר קשרים עם אוניברסיטה בווייטנאם. הצלחה ארצית בפקולטה לרוקחות ובבית הספר לאופטומטריה ומדעי הראייה, כולל גיוס כספים לבנין חדש. בשנים 2007–2010 היה פרופסור למדיניות ציבורית, רקטור וסגן הנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטת קטרינג , פלינט, מישיגן בתקופתו קטרינג נכללה ארבע פעמים בדירוג הקולג'ים הטובים באמריקה. האוניברסיטה, ביחד עם העיר פלינט והתאגיד לפיתוח כלכלי של מישיגן קיבלה מענק של $951,000 ממחלקת האנרגיה של ארצות הברית, להקמת מפעל ביוגז וביומתן שוודי שהוקם כחלק מיוזמתו להקים את מרכז פלינט למצוינות באנרגיה, בו השקיעה האוניברסיטה קרוב ל-10 מיליון דולר. הריס ארח את מלך שוודיה בהנחת אבן הפינה לפרויקט הריס הביא לחתימת הסכם שיתוף פעולה בין קטרינג למרכז למחקר של תעשיית כלי הרכב הסינית. תוכניות הלימוד עברו תהליך של חדשנות והטעמה לצורכי הזמן המשתנים כולל הוספת תארים בהתאם כמו, אווירונאוטיקה, מדעי המחשב והסכם עם אוניברסיטת מישיגן על מסלול לקבלה לבית הספר לרפואה.
בשנים 2010–2012 הריס כיהן כנשיא אוניברסיטת אינדיאנה בקוקומו, השוכנת בעיר קוקומו , במדינת אינדיאנה וכפרופסור למדיניות ציבורית, מינהל עסקים וחינוך באוניברסיטה. בתקופה זו מינהו המושל מיץ' דניאלס למועצת כלי הרכב של מדינת אינדיאנה. הוא נבחר למפקד כנף של כבוד בידי כנף התדלוק האווירית ה-434 בבסיס המילואים האווירי של חיל האוויר האמריקאי גריסום ולקח חלק בהכשרה מטעמה. העיתון קוקומו פרספקטיב בחר בו לאיש השנה שלו ב-2011. בין היתר בהערכה על חדשנות בתוכניות הלימוד, שיא היסטורי בגיוס סטודנטים ותפקיד מכריע אותו הוביל עם עסקים והממשלה להביא לפריחה כלכלית בצפון מרכז אינדיאנה לאחר המיתון הקשה.
מ-2013 הוא פרופסור למינהל ציבורי באוניברסיטת המדינה של טנסי בנאשוויל, טנסי; בשנים 2013–2020 היה דקאן הקולג' למדיניות ציבורית באוניברסיטה והחל מ-2020 הוא ממלא מקום הרקטור וסגן הנשיא לעניינים אקדמיים. בתקופת כהונתו הקולג' נכלל לראשונה בתולדותיו בדירוג של U.S. News & World Report 2019 כאחת מתוכניות השירות הציבורי הטובות ביותר במדינה. בשנים 2012–2016 היה עמית מכון לוין באוניברסיטת המדינה של ניו יורק. יזם והיה מעורב במענקים ומלגות לאוניברסיטה בהיקף של 23.5$ מיליון. ב-2020 הקולג' נכלל בפעם השנייה ברציפות בדירוג ותוכנית התואר שני במינהל ציבורי שוב זכתה להכרה ארצית.
במאי 2003 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במינהל החינוך מקולג' אָווה מריה. ב-2010 קיבל בשם אוניברסיטת קטרינג את פרס 'המצטיין בכיתה' מטעם "רשת החינוך ליזמות על שם קרן" עבור לימוד סטודנטים כיצד להיהפך לחדשנים.
שימש כעמית בכיר בהתאחדות האמריקאית לקולג'ים ואוניברסיטאות ציבוריים יועץ לאיגוד צפון-מרכז של קולג'ים ואוניברסיטאות  ומעריך מוסמך של תוכנית שיפור האיכות האקדמית זכה לפרס על מצוינות בהוראה מאוניברסיטת מישיגן המזרחית, פרס מצוינות בהוראה מעמותת בוגרי אוניברסיטת מישיגן המזרחית, להוקרה על מצוינות בהוראה מהתאחדות מדע המדינה האמריקאית ופרס להיותו חבר סגל מצטיין מהנהלת איגוד האוניברסיטאות של מדינת מישיגן.
מ-2015 הריס מיעץ ללשכת החקירות של מדינת טנסי , המקבילה ל-FBI בין היתר פתח תוכניות תעודה למנהיגות בשם "תוכנית המנהיגות הציבורית למנהלים" או "מסדר הקולג'". ב-2020 מונה כחבר מועצת המנהלים של שותפות דאונטאון של העיר נאשוויל.
הריס כתב ארבעה ספרים, ערך אחד ופרסם 61 מאמרים בכתבי עת מדעיים. המחקרים עוסקים בהיבטים שונים של מדיניות ציבורית. כתב שני ספרים עם פרופ' גדעון דורון: "הגבלות כהונה" ו"מדיניות ציבורית ורפורמה אלקטורלית: המקרה של ישראל", החוקר בין היתר את שתי מערכות הבחירות הישירות שהתקיימו בישראל: ב-1996 וב-1999.
משפחה
נשוי לטלי, בת מושב ניר בנים, אחות מיילדת בהכשרתה, ולהם שלושה בנים בוגרים.
להיטי הזהב של אילנית
להיטי הזהב של אילנית הוא אלבום האוסף השלישי של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1978 לאור חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג BAN-14719. כלולים בו שני השירים ייצגה את ישראל באירוויזיון בשנים 1973 ו-1977: "אי שם" ו"אהבה היא שיר לשניים".
הרי אייפל
הרי אייפל  הם רכס הרים נמוך במערב גרמניה ובמזרח בלגיה. הרכס משתרע בדרום מערב נורדריין וסטפאליה, בצפון מערב ריינלנד-פפאלץ ובחלקה הדרומי של הקהילה דוברת הגרמנית של בלגיה.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2018
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2018 נערך ב-8 באפריל 2018 ברויאל אלברט הול שבלונדון. את הטקס הנחתה הקומיקאית קתרין טייט.
המחזמר "המילטון" היה מועמד ב-13 קטגוריות, וזכה בשבעה פרסים.
זוכים ומועמדים
שמות המועמדים הוכרזו ב-6 במרץ 2018.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
מדד בורסת מוסקבה
מדד בורסת מוסקבה (Индекс МосБиржи, או מדד MOEX Russia), לשעבר מדד MICEX, הוא המדד העיקרי הנקוב ברוב שוקי המניות ברוסיה. המדד הוקם ב-22 בספטמבר 1997, והוא בעל אותו הרכב כמו מדד RTS (מערך המסחר הרוסי) הנקוב בדולר.
מספר מניות הרכיבים משתנה ותלוי בנזילות ובתדירות המסחר. המדד מועדף באופן מסורתי על ידי משקיעים מקומיים, בעוד שמשקיעים זרים מעדיפים את מדד RTS.
יג'יסן קזוסן
יג'יסן קזוסן (ביפנית: やじさんかずさん) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
המשחק נערך על גבי טבלה מרובעת. המבנה של הלוח דומה מאוד לזה שליג'ילין: תחילה ישנם תאים מצביעים (כוללים מספר וחץ המצביע "למעלה", "למטה", שמאלה או "ימינה") או ריקים. סוג תא נוסף, תאים שחורים, יכול להתגלות במהלך פתרון החידה.
המטרה היא לצייר לולאה אחת רציפה שלא חותכת את עצמה העוברת דרך כל תא שאינו שחור ואינו מצביע. על הלולאה "להיכנס לכל תא דרך מרכז אחת מצלעותיו, ו"לצאת" מצד אחר; כל הפניות הן בנות 90°.
לכל תא מצביע, המספר שבתוכו מציין את מספר התאים השחורים הנמצאים בכיוון אליו החץ מצביע. שלא כמו בחידות אחרות של ניקולי, החידוש שבמשחק, הוא שיכולים להיות תאים מצביעים מטעים; יכולים להיות מצביעים לא נכונים, וכן יכולים להיות מצביעים הסותרים מצביעים אחרים. האתגר במשחק הוא לגלות אילו מן התאים המצביעים הם לא נכונים ואילו נכונים. תא שהתגלה כלא נכון, נצבע בשחור והמידע שבו הופך ללא תקף משלב זה ואילך.
בסוף המשחק:
יכולים להיות תאים שחורים שאינם נספרים על ידי התאים המצביעים.
שיטות פתרון
מכיוון שישנם רמזים מטעים בטבלה, יהיה קשה למצוא נקודת פתיחה נוחה. נקודה שבכל זאת יהיה נוח להתחיל עמה היא מציאת ערכים לא הגיוניים: משום שתאים שחורים אינם יכולים להיות סמוכים (לחלוק צלע), רק חצי מהתאים בכל שורה או טור יכולים להיות מושחרים.
עלי סיסתאני
האייתוללה עלי אל-חוסייני אל-סיסתאני (בתעתיק ערבי: علي الحسيني السيستاني; נולד ב-4 באוגוסט 1930) הוא איש דת שיעי החי בעיראק הנחשב כיום לסמכות הדתית הבכירה בקרב האוכלוסייה השיעית בעיראק.
עלייתו
בשנת 1992, כשהאייתוללה אל- ח'ואי נפטר, ירש את מקומו עבד אל-אעלא א-סבזווארי לזמן קצר עד שנפטר ב-1993. לאחר מותו של א-סבזווארי הפך סיסתאני למרג'ע היחיד (הסמכות הדתית העליונה) ולאייתוללה הגדול. סיסתאני ירש את תומכיו של האייתוללה אל-ח'ואי ואף הצליח להוסיף רשת תומכים בזכות למדנותו הרבה וידיעותיו הרחבות. אצל מאמינים שיעים רבים נחשב סיסתאני לבעל הדרגה הגבוהה ביותר בקרב המוג'תהידים וחכמי הדת ברחבי העולם האסלאמי ובמיוחד בחצרות נג'ף וקום. חוקרים שונים טוענים כי לפחות 80% מהשיעים בעיראק תומכים בסיסתאני ויותר מ-15 מיליון שיעים עיראקים רואים בו דמות שיש לחקות את מעשיו ורעיונותיו (מרג'ע תקליד).
במהלך שלטונו של סדאם חוסיין ומפלגת הבעת' העיראקית, סיסתאני לא נפגע מהדיכוי והרדיפות האלימות שנעשו כנגד אנשי דת רבים. עם זאת, מסגדו של סיסתאני נסגר בכוח בשנת 1994 ולא נפתח מחדש עד לפלישה האמריקנית ב-2003.
סיסתאני מילא תפקיד מפתח בהליכים הפוליטיים שבאו בעקבות הפלישה האמריקנית לעיראק בשנת 2003. ואף כי העדיף ליצור רושם שהוא לא מערב דת ופוליטיקה, הוא היווה מרכיב חשוב בהקמתה של הממשלה הדמוקרטית הראשונה בעיראק והוביל את הקריאה ב-2004 לערוך בחירות. סיסתאני הוציא פתווה (פסק הלכה) בו קבע כי על מחוקקי החוקה בעיראק להיבחר ולא למנות אותם על ידי הממשלה העיראקית שארצות הברית קבעה באותו זמן. הוא אף הגדיל לעשות ופרסם פתווה המורה לנשים שיעיות להצביע באותן בחירות גם אם בעליהן אסרו עליהן זאת. אין ספק כי מהלך זה ומהלכים נוספים שהגה סיסתאני תרמו לניצחון השיעים בבחירות של שנת 2005.
השקפותיו
סיסתאני רואה עצמו כמי שנמצא מעל הפוליטיקה וכמי שתפקידו לאחד את עיראק לאחר הפלישה האמריקנית ב-2003. מצד אחד הוא מאמין שאנשי הדת אינם צריכים למלא תפקיד בזרועות הביצועיות או המנהליות של המדינה ומצד שני ניתן לראות כי הוא ביצע מספר התערבויות משמעותיות בעת משברים- באוגוסט 2004, אחרי ששב מניתוח באנגליה הצליח סיסתאני להביא לסיום העימות שהתפתח בין הצבא האמריקני לבין מוקתדא א-סדר שייצג את המחנה ה"ניצי" של השיעים בעיראק ושדגל בהתנגדות אקטיבית לכיבוש האמריקני באמצעות מליציה שנקראה צבא המהדי.
דוגמה נוספת לניסיון פיוס ואיחוד ניתן לראות בפברואר 2006 וביוני 2007 כאשר טרוריסטים סונים הפציצו בעיר סמארה את המסגד השיעי אל-עסכרי. קריאתו של סיסתאני לאיחוד כלל עדתי ולשלום בעיראק מנעה גל של אלימות ומלחמה עדתית בעיראק. על פעולות מעין אלו צבר סיסתאני הערכה בינלאומית ואף עלו קריאות במהלך השנים להעניק לו פרס נובל לשלום. סיסתאני מוביל שיעיות מתונה ומודרנית יחסית הדוגלת בדמוקרטיה ובחירות חופשיות. ד"ר באבאק רחימי (Babak Rahimi) טען כי סיסתאני נחשב כוח ממתן שמוביל את תהליך הדמוקרטיזציה והשלום בעיראק ובנוסף נחשב גם ככוח מתון בתוך המזרח התיכון..
סיסתאני תומך במדינה איסלאמית, אך לא בתיאוקרטיה כמו באיראן השכנה. סיסתאני אמר כי שום חוק בעיראק לא צריך להתנגש עם עקרונות האסלאם והוא רוצה שהאסלאם יוכר בחוק כדת של רוב העיראקים. בד בבד, סיסתאני טוען שאסור לדת להתערב בענייני המדינה וצריכה להיות הפרדה בין הרשות הדתית לרשות המדינית. סיסתאני מסייג זאת מעט באומרו כי תפקידה של הרשות הדתית לשמש כיועצת בענייני מוסר כיוון שמוטלת עליו האחריות הדתית להורות את דרך הישר ולמנוע מהם מלעשות רע. ולכן, מסיבה זו, לגיטימי לשיטתו להפעיל כל סוג של לחץ על הממשלה..
מנגד, סיסתאני משתייך לאסכולה השיעית השתקנית והמתונה אשר לפיה איש הדת מדיר עצמו מן הפוליטיקה. עם זאת, סיסתאני פיתח מודל שתקני מיוחד משלו- הוא אינו ממלא שום תפקיד פוליטי או ציבורי אך למרות זאת, הוא הפך לאחת הדמויות המשפיעות בפוליטיקה העיראקית. בנוסף לכך, סיסתאני, בניגוד לאייתוללה ח'ומייני אינו מעוניין לעמוד בראש השלטון במדינה. לדידו, על אנשי דת להימנע מכניסה לממשלה ולפוליטיקה ובמקום זאת ליישם השפעה שקטה. מחלוקת זו הנמצאת בקרב הקהילה השיעית, לגבי היחס הראוי בין דת לפוליטיקה, מתבטאת ביחסים האמביוולנטיים שיש לסיסתאני עם הממשל באיראן. מצד אחד ניתן לראות כי סיסתאני משדר קרבה לאיראנים ותומך בהסכמים מדיניים איתם וזאת למרות הסנקציות האמריקניות על איראן. מצד שני, סיסתאני נזהר מאוד ומתייחס בחשדנות כלפי הממשל האיראני כפי שניתן לראות זאת בסירובו בעבר להיפגש עם קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה ובאופן דומה בדחייתו פגישה עם מחמוד אחמדינז'אד, נשיא איראן לשעבר..
יחסיו של סיסתאני עם ארצות הברית גם התאפיינו באמביוולנטיות, אף על פי שסיסתאני לא העדיף עימות אלים עם ארצות הברית, הוא התריס נגד רשויות ארצות הברית כאשר תוכניותיהם היו מנוגדות לדעותיו, למשל ב-2004, כשקרא להקדמת הבחירות בניגוד לתוכניותיהם של האמריקנים..
המשך דרכו
גם בעשור השני של המאה ה-21 התרחשו מספר משברים שהחזירו את סיסתאני לתפקיד של "פוסק פוליטי". אחד מהמשברים המשמעותיים ביותר שהתרחשו היה בשנת 2014 עם עליית ארגון המדינה האסלאמית (דאעש). לנוכח האיום מצד ארגון מיליטנטי זה, פרסם סיסתאני פתווה הקוראת לאזרחי עיראק "להגן על המדינה, על תושביה, על כבוד אזרחיה ומקומותיה הקדושים". במקביל, דחף סיסתאני להחליף את הממשלה העיראקית ואת העומד בראשה- נורי אל-מאלכי, שלא הצליחו להתמודד כראוי מול דאעש. בתגובה למהלך זה של סיסטאני אלפים הצטרפו לכוחות המזוינים במאבק מול דאעש ובד בבד נורי אל-מאלכי התפטר מתפקידו..
בנובמבר 2019 לאחר שהממשלה העיראקית הגיבה באלימות כנגד הפגנות נרחבות, שמחו על שחיתויות ושירותים לקויים במערכות המדינה, קרא סיסתאני לממשלה להתפטר, לקיים רפורמה בבחירות ולהקדימן. בהמשך לכך וכבר באותו החודש, ראש הממשלה עאדל עבד אל-מהדי התפטר מתפקידו והפרלמנט עבר שינוי גדול בבחירות בדצמבר.
סיסתאני בן ה-92 נמנע מלהופיע בציבור ומפרסם את הצהרותיו על ידי דוברים ומתווכים. בדיווח מ"בגדאד פוסט" אף נטען כי סיסתאני נמצא במצב של תרדמת ואינו יכול להיפגש עם אנשים..
ווט F-8 קרוסיידר
ווט F-8 קרוסיידר (באנגלית: Vought F-8 Crusader) היה מטוס קרב חד מנועי על-קולי, ממטוסי הקרב של הדור השני, אשר נבנה במטרה לשרת על נושאות מטוסים מתוצרת ארצות הברית. המטוס שירת במגוון חילות אוויר בשנים 2000-1957.
הקרוסיידר היה מטוס הקרב האמריקאי האחרון שנבנה עם תותחים כנשק עיקרי ועל כך כונה "The last of the Gunfighters". המטוס יועד להחליף את הווט F7U קאטלאס כמטוס היירוט קרב והפצצה של הצי האמריקאי.3
ה-F-8 היה למטוס הסדרתי היחיד שעשה שימוש במכלול שינוי זווית הכוונה שהטתה את כנפי המטוס מעלה במהלך נחיתה והמראה.
המטוס היווה בסיס ל-ווט A-7 קורסייר II המוצלח.
פיתוח
בספטמבר 1952 הציג הצי האמריקאי דרישות למטוס קרב חדש. הדרישות כללו מהירות מקסימלית של מאך 1.2 ב-30,000 רגל (9,150 מ'), שיעור נסיקה של 25,000 רגל/דקה (127 מטר/שנייה) ומהירות נחיתה במקסימום 100 מיל לשעה (160 קמ"ש). בנוסף, עקב לקחי מלחמת קוריאה נמצא כי מקלעי 12.7 מ"מ אינם אפקטיביים מספיק, לכן נדרשת התקנת תותחי 20 מ"מ.
ווט הקימה צוות פיתוח בראשותו של ג'ון ראסל קלארק שפיתח דגם שסומן V-383. הדגם התמודד מול מטוסים אחרים, בהם F-11 טייגר, מודיפיקציה דו־מנועית של ה-F3H דימון (שלימים הפך להיות F-4 פנטום) ודגם של ה-F-100 סופר סייבר שהותאם לשירות מנושאות מטוסים, ונקרא "סופר פיורי" (Super Fury).
במאי 1953 הוכרז העיצוב של ווט כמנצח, וביוני התקבלה הזמנה ליצור שלושה מטוסי XF8U-1. לאחר קביעת שיטת סימון מאוחדת בספטמבר 1962, ה-F8U הפך ל-F-8. אב־הטיפוס הראשון טס ב-25 במרץ 1955, ובטיסת בכורה זו עבר את מהירות הקול. תקופת הפיתוח והניסוי היו כה מוצלחות עד כי אב־הטיפוס השני ודגם היצור הראשון (F8U-1) המריאו לראשונה באותו היום, ה-30 בספטמבר 1955. וב-4 באפריל 1956 ה-F8U-1 ביצע את השיגור מעוט הראשון מנושאת המטוסים ה-USS Forrestal. שני דגמי אב־הטיפוס (XF8U-1) עברו ניסויים על ידי ה-VX-1 עם מעט ליקויים ובעיות שנתגלו. הפיתוח וניסויי החימוש התבצעו בבסיס צ'יינה לייק.
עיצוב
כנפיים: הכנף הותקנה גבוה על גב המטוס כדי לאפשר לבנות את אלמנט זווית הכוונה־משתנה. הכנפיים יכולות לשנות את זווית ההכוונה שלהן (הזווית בין מיתר הכנף לציר האורכי של כלי הטיס) ל-7° מעלה ולהגדיל את זווית ההכוונה של הכנף בלא שינוי מצב האף, כך שהמטוס מסוגל לטוס בזווית התקפה גבוהה (כגון בנחיתה) עם הגוף במצב מאוזן וראות מצוינת מלפנים (גורם חשוב בנחיתה על נושאת מטוסים). עיצוב הכנפיים כלל "שיני מסור" שהגבירו את היציבות בציר הסבסוב;
גוף המטוס: הגוף עוצב על עקרון "גוף סיארס־האק" - כלומר על פי חוק השטחים, גוף המטוס בנוי בצורת "סיגר" בעל קצוות חדים כדי להקטין גרר במהירויות עבר־קוליות, ובאזור הרחב במטוס הותקנו כנפיים. בגוף השתמשו בסגסוגות טיטאניום במקומות שונים להגברת קשיחותו.
משטחי הגוי: הקרוסיידר מוטס בעזרת משטחי הגוי קלאסיים: מאזנות לגלגול, הגה כיוון לציר הסבסוב והגאי גובה לציר העלרוד.
מנוע: המטוס מונע על ידי Pratt & Whitney J57 בעל מבער אחורי. עקב הכוח העודף, היה ה-F-8 למטוס הצי הראשון שעבר את מהירות הקול בטיסה אפקית.
כני נסע: בשל כנפיו הגבוהות, אפשר היה להתקין כני נסע קטנים יחסית שהתקפלו לתוך הגוף, בשונה מרוב מטוסי הקרב בני זמנו.
אויוניקה: במטוס הותקן מכ"ם Magnavox AN/APQ-84 או AN/APQ-94 Fire. רדיו UHF AN/ARN21B. מערכת TACAN ומערכת זיהוי עמית־טורף בסיסית.
חימוש: המטוס תוכנן לשאת טילים מונחי חום מסדרת ‏AIM-9 סיידוויינדר, ואף גרסה בעלת ראש ביות מכ"ם פעיל־למחצה AIM-9C. בנוסף, יכל הוא לשאת מגוון חימוש אוויר־קרקע, החל מטילי לאו וכלה בפצצות עד משקל אחד טון.
היסטוריה מבצעית
מפעילים ראשונים בצי: VF-32 הייתה הטייסת הראשונה אשר הפעילה את הקרוסיידר מ-1957, הטייסת נפרסה בים התיכון על נושאת המטוסים USS Saratoga מאוחר יותר באותה שנה. צי האוקיינוס השקט קלט את הקרוסיידרים לראשונה ב-VF-154. מאוחר יותר באותה שנה נקלטו F-8 נוספים ב-VMF-122 של חיל הנחתים.
השירות בצי: הקרוסיידר הפך במהרה למטוס הקרב־יום האולטימטיבי. באותם ימים טייסות הצי החליפו מטוסים מספר בזה אחר זה תודות לפריצות דרך והתפתחויות מהירות בתחום המנועים ואוויוניקה. חלק מהטייסות היו משתמשות במטוס מסוים זמן קצר מאוד לפני קליטת מטוסים בעלי ביצועים טובים יותר. הקרוסיידר היה למטוס הראשון לאחר מלחמת קוריאה שזכה לתקופת שירות ארוכה כשל ה-F-105. בשל העיצוב החדשני יכול היה המטוס להישאר בשירות זמן רב יותר, אך עייפות החומר ואבדות בווייטנאם לא אפשרו זאת.
בזמן משבר הטילים הקובני הביא F-8 תמונות ברזולוציה גבוהה, תוך טיסה בגובה נמוך ומהירות גבוהה.
מלחמת וייטנאם
הקרוסיידר היה מטוס בעל שיעור ההפלות הגבוה בכל המלחמה 19:3. מתוך ההפלות 16 היו מיג-19, ושלושה מיג 21. בכל המלחמה אבדו כ-170 F-8 מכל הסיבות.
ה-F-8 השתתף אף במשימות הפצצה, כאשר אלו של חיל הנחתים טסו בדרום בלבד, ואלו של הצי בצפון.
סוף השירות בצי: ווט מסרו את המטוס האחרון, 1,219 במספר, לצי לשרת עם ה-VF-124 ב-3 בספטמבר 1964. הפריסה המבצעית האחרונה הייתה על ה-USS Oriskany עם טייסות VF-194 ו-VF-191 ב-1976 לאחר כמעט שני עשורי שירות מבצעי. היה זה חסר תקדים למטוסי סילון בשירות הצי. דגם הצילום המשיך את שירותו 11 שנים נוספות עם ה-VFP-63 עד שנת 1982. הטייסת האחרונה שהשתמשה במטוס (VFP-206) נפרדה ממנו ב-29 במרץ 1987, והמטוס האחרון שפרש נתרם למוזיאון הלאומי לאוויר וחלל.
השירות מחוץ לארצות הברית
הצי הצרפתי: כיוון שה-F-4E היה גדול מדי לנושאות המטוסים הצרפתיות הקטנות, הצי הזמין 42 קרוסיידרים (האחרונים שיוצרו) בציון F-8E עבור מספר שינויים - בהן הטמעת מדפי שפת זרימה משופרים עם מערכת בקרת שכבת הגבול ויכולת נשיאת טילי Matra R.530 ו-Matra R550 Magic.
במאי 1977, נכנסו שני מטוסי F-8 לקרב אוויר מדומה עם מה שסברו כשני מטוסי F-100 צרפתיים, מעל שמי ג'יבוטי. לאחר כמה רגעים זיהו טייסי הקרוסיידר כי אלה אינם מטוסיהם, אלא מטוסי מיג-21 מחיל האוויר התימני. הטייסים יירטו אותם אך לא הצליחו להשיג הפלה. זה היה היירוט המבצעי היחיד של הקרוסיידרים הצרפתים.
ה-F-8 של הצי הצרפתי השתתפו במבצעים כגון סופה במדבר בעיראק ו-מבצע קלשון מעל קוסובו. בשנת 2000 פינו את מקומם הקרוסיידרים האחרונים ל-Rafale M.
חיל האוויר הפיליפיני: בשנת 1977 רכש חיל האוויר הפיליפיני 35 F-8H שפרשו מהצי האמריקאי. 25 מהם שופצו כאשר עשרת המטוסים האחרים שימשו כחלקי חילוף. הקרוסיידרים קורקעו ב-1988 עקב התפרצות הר הגעש פינאטובו, שהאפר שלו הסב נזק רב למטוס. המטוסים הוצאו משירות ב-1991 בלא הצלחת שיפוצם.
בעיות תפעול
הקרוסיידר לא היה נוח להטסה. אי־היציבות בסבסוב וכן הנסע הקדמי הקטן והחלש גרמו לתאונות רבות שיצרו למטוס תדמית כ"קוטל הצוערים" (כלומר טייסים לא־מנוסים). בנוסף, בשל היות המטוס נמוך מאוד, נחיר הפליטה והכונס היוו סכנה גדולה לצוותי קרקע שכינוהו "The Gator" (מלשון אליגטור).
בעיה נוספת הייתה מיקום יחידות האלקטרוניקה במטוס. יחידות אויוניות רבות הוכנסו לחבילה אחת והותקנו בדיוק מאחורי תא־הטייס. פגיעת פגז בנקודה זו השביתה מערכות קריטיות כגון קשר וניווט, ובנוסף לכך שברי המערכות היו חודרים לכונס וגורמות לנזק בלתי־הפיך למנוע.
למרות היותו מעוצב עם תותחים כנשק עיקרי, השיג הקרוסיידר בעזרת תותחיו ארבע הפלות בלבד (השאר היו הפלות טילי חום). זאת מאחר שבתמרונים חדים ובג'י גבוה נטו תותחי הקולט Mk 12 להיתקע.
עוגניה שמחוני
עוגניה שמחוני (לוין) (9 בדצמבר 1922 – 9 בפברואר 1982) הייתה מראשוני השדרנים בקול ישראל (ההגנה), בקול ירושלים ובקול ישראל, עורכת תוכניות ברדיו, מנהלת התוכניות בקול ישראל בתל אביב ומפיקה בטלוויזיה הלימודית ובטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה
עוגניה שמחוני נולדה בצפת בבית החולים רבקה זיו שנפתח מחדש בשנת 1921 ללאה לטי ולמשה לוין, חלוצים שעלו מסדיגורה, פרוור של צ'רנוביץ שבבוקובינה ומגוויזדץ (גבוז'דזייץ) שבגליציה בהתאמה, התיישבו בביתניה תחתית, וסללו את כביש טבריה-צמח, הכביש הראשון בארץ ישראל שנסלל בעבודה עברית מאורגנת. השם עוגניה (עוגן-יה) ניתן לה כמחווה לדודתה רגינה שכונתה "אוקניו", אשר נפטרה בנעוריה.
הייתה אחת משלוש הנשים הראשונות שהוסמכו כמ"כיות בקורס של ההגנה, ובהמשך הייתה שדרית ב"קול ישראל (ההגנה)" ("רדיו ההגנה") בשידורי תלם שמיר בועז.