cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולריקה לואיזה, נסיכת זולמס-בראונפלס
ביוגרפיה
ב-7 בפברואר 1751 בעוד העניין נידון בבית המשפט הקיסרי, מת בעלה פרידריך בבאד הומבורג, ובנה פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג עלה לשלטון במקומו, תוך שאולריקה לואיזה משמשת כעוצרת עד לשנת 1766. בשנת 1768 התחתן בנה פרידריך עם קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, נכדתו של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ובכך התיישב הסכסוך בין שני הענפים לבית הסן, וב-12 בספטמבר 1792 מתה אולריקה לואיזה בביתה בבאד הומבורג.
יואן מקגרגור
קריירה
בשנת 2021 לוהק לגלם את מעצב האופנה האגדי רוי הלסטון במיני-סדרת הדרמה "הלסטון" שיצר ראיין מרפי לשירות הזרמת המדיה של נטפליקס.
אולריקה לואיזה, נסיכת זולמס-בראונפלס
משפחתה
ב-10 באוקטובר 1746 התחתנה אולריקה לואיזה עם פרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג, ממנו נולדו לה שני ילדים:
יואן מקגרגור
קריירה
מקגרוגר הוא אחד ממעט השחקנים שמסכימים להופיע בסרטים בעירום מלא. הוא הופיע בעירום בסרטים: "טריינספוטינג", "וולווט גולדמיין", "כתוב מעור" ו"הזר". הוא גם שיחק תפקידים של דמויות הומוסקסואליות או ביסקסואליות בסרטים "כתוב בעור" (פיטר גרינוויי) ו"וולווט גולדמיין" (טוד היינס) ואני אוהב אותך פיליפ מוריס.
חיים אישיים
ב-1995 נישא למעצבת האמנותית היהודיה-יווניה-צרפתייה, איב מבראקיס. לזוג ארבע בנות כאשר את אחת מהן אימצו במונגוליה. הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה. מקגרגור סיפר שהם מגדלים את הילדות בדתה היהודית של אשתו. הזוג התגרש ב-2018 בעקבות רומן של מקגרגור עם מרי אליזבת' וינסטד ששיחקה לצידו בפארגו. ב-27 ביוני 2021 נולד בנם של מקגרגור ווינסטד, לאורי, וב-2022 בני הזוג התחתנו.
ב-2010 הוענק לו תואר אבירות מממשלת צרפת. תחביבו הוא רכיבה על אופנוע והוא אף השתתף במספר מסעות אופנועים: מסקוטלנד לדרום אפריקה (שתועד בתוכנית Long Way Down), לאורך יבשת אירואסיה (Long Way Round שתועד בתוכנית) ולאורך יבשת אמריקה (שתועד בסדרת הטלוויזיה Long Way Up).
אווז כחול-כנפיים
אווז כחול-כנפיים (שם מדעי: Cyanochen cyanoptera) הוא מין אווז קטן ויחידי בסוגו, החי בטבע אך ורק באזור הרמה האתיופית שבאתיופיה.
אווז זה התגלה ב-1845 ונחשב לקרוב רחוק של ברווז צדפות ושל הטדורנה, אך מבדיקות מולקולריות נראה שמין זה והמין ברווז הארטלוב שייכים לקבוצה עתיקה של ברווזים ששונים משאר הברווזים.
מאפיינים
זהו אווז קטן באורך של עד 70 ס"מ ובעל גוף אפור-חום עם ראש חיוור וצוואר ארוך, יחסית לברווז. המקור קטן מאוד ושחור וגם הרגליים שחורות. כפי שנרמז משמו, הכנפיים כחולות בחלקן החיצוני עם קצוות שחורים. הנוצות של ברווז זה עבות ומסועפות כדי לעזור להתמודד עם הקור שבאזור חיותו. הוא משמיע שריקות ולא מקרקר כמו אווזים.
אווז זה חי רק על הרמה האתיופית של אתיופיה. הוא מצוי במקווי מים, נהרות, ביצות וערבות שיחים או כרי דשא טרופיים או סובטרופיים. הוא מקנן באגמים הרריים בדשא. התטולה היא 6–7 ביצים. ניזון מצמחייה כמו דשא, פירות, זרעים, רכיכות וחרקים.
האווז מצוי בסכנת הכחדה עקב אובדן בית גידולו ההררי. על פי מחקר חדש הוא נחשב ליותר פגיע ממה שחשבו קודם לכן. מצב שימורו הנוכחי הוא "פגיע".
רד רוצ'ה
אפרים ג'וזף "רד" רוצ'ה (באנגלית: Ephraim Joseph "Red" Rocha; 18 בספטמבר 1923 – 13 בפברואר 2010) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1947–1957. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן סירקיוז נשיונלס, ולאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 10.9 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
במשחק השני של סדרת חצי גמר המזרח 1953 בין סירקיוז לבוסטון, אשר נגרר ל-4 הארכות, שיחקו רוצ'ה ופול סימור 67 דקות – ומאז הם מחזיקים יחדיו בשיא למספר דקות במשחק פלייאוף.
קריירת משחק
רוצ'ה נולד וגדל בעיר הילו שבהוואי, ובין השנים 1943–1947 למד באוניברסיטת המדינה של אורגון. בעונת 1946/1947 סייע לקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה להעפיל לטורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בדראפט ה-BAA 1947 נבחר רוצ'ה על ידי קבוצת טורונטו האסקיז, אשר מיד לאחר מכן התפרקה, וב"דראפט הפיזור" שנערך על שחקניה נבחר על ידי סנט לואיס בומרס. במשך 43 שנים היה השחקן היחיד בתולדות ה-NBA שמוצאו בהוואי, עד שהצטרף לליגה סדריק סבאלוס בשנת 1990. ב-3 עונותיו בקבוצה קלע 11.6 נקודות למשחק. באפריל 1950 התפרק גם מועדון הבומרס, ורוצ'ה עבר לבולטימור בולטס במסגרת דראפט הפיזור. לאורך עונתו היחידה בבולטימור קלע 13.1 נקודות למשחק, ובמהלכה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר הראשון של ה-NBA.
לקראת עונת הועבר רוצ'ה בטרייד לסירקיוז נשיונלס, בתמורה לפרד סקולארי ואלכס האנום. בעונת קלע 11.3 נקודות למשחק והיה אחד משחקני המפתח של הקבוצה, לצד דולף שייס, פול סימור, ג'וני קר וארל לויד, אשר הובילו את סירקיוז לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA. בעונת שיחק עבור פורט ויין פיסטונס, בטרם פרש ממשחק בגיל 33.
קריירת אימון
במהלך עונת מונה למאמן דטרויט פיסטונס, במקומו של צ'ארלס אקמן. בפלייאוף של אותה עונה הודחו הפיסטונס בגמר האזור המערבי, ובפלייאוף 1959 הפסידו כבר בסיבוב הראשון. לאחר שפתחה את עונת עם מאזן שלילי 13–21, פיטרה דטרויט את רוצ'ה ומינתה במקומו את דיק מקגווייר. בתקופתו בקבוצה רשמו הפיסטונס מאזן כולל של 65 ניצחונות ו-88 הפסדים (42.5%).
ב-13 בפברואר 2010 נפטר רוצ'ה כתוצאה ממחלת הסרטן, בגיל 86.
תיאודור מיימן
תיאודור הרולד "טד" מיימן (באנגלית: Theodore Harold "Ted" Maiman; 11 ביולי 1927, לוס אנג'לס, קליפורניה - 5 במאי 2007, ונקובר, קולומביה הבריטית) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי, ממציא הלייזר (Light Amplification by Stimulated Emission of Radiation).
על המצאה זו זכה מיימן בפרסים רבים ובעיטורים שונים, ואף היה מועמד פעמיים לקבלת פרס נובל לפיזיקה. כתב ספר בשם "אודיסאת הלייזר" (The Laser Odyssey), המתאר כיצד המציא את הלייזר.
קורות חיים
מיימן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. בצעירותו חסך כסף עבור לימודי השכלה גבוהה ועבד בתיקון מכשירים אלקטרוניים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון נרשם לאוניברסיטת קולורדו וקיבל ב-1949 תואר ראשון בפיזיקה להנדסה (Engineering physics). לאחר קבלת התואר עבר מיימן ללמוד באוניברסיטת סטנפורד בה למד לתואר שני בהנדסת חשמל (1951) ולדוקטורט בפיזיקה (1955). עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתחום הפיזיקה הניסויית, בהנחייתו של ויליס לם ובחנה את פיצול הקווים הספקטרליים באטומי הליום מעוררים.
לאחר סיום עבודת הדוקטורט ניגש מיימן לראשונה לחקר הלייזר. במהלך מחקרו המציא את לייזר האודם, קרן לייזר המבוססת על גבישי אודם מלאכותיים אשר אותם גידל ד"ר ראלף ל. הוצ'סטון. ההמצאה הוצגה לראשונה על ידי מיימן ב-16 במאי 1960 ב-HRL Laboratories שבמליבו, קליפורניה.
המצאתו נחלה הצלחה רבה וגררה התלהבות רבה בעולם המדע. לאחר שהציג את קרן הלייזר הראשונה, פיתחו מדענים רבים קרני לייזר אחרות ואף הרחיבו את תורת הלייזר.
לאחר שעזב את מעבדות יוז איירקראפט הצטרף מיימן למעבדות Quantatron שם היה אחראי על פעולות קרני לייזר.
מיימן היה מועמד לקבלת פרס נובל פעמיים על המצאתו. במהלך עבודתו על הלייזר התקבל לאקדמיה הלאומית למדעים ולאקדמיה הלאומית להנדסה. ב-1966 קיבל את הפרס "Oliver E. Buckley Condensed Matter Prize". מיימן היה חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1984. בנוסף, קיבל מיימן את פרס יפן. אוניברסיטאות רבות העניקו למיימן תואר לשם כבוד, כשהאחרון שקיבל היה מטעם אוניברסיטת סיימון פרייזר שבוונקובר, קנדה, והוא ניתן לו ב-2002.
מיימן נפטר בשנת 2007 ממסטוציטוזה מערכתית (Systemic mastocytosis).
בתי ספר אליאנס באיראן
הקמת בתי הספר
ארגון כל ישראל חברים (בצרפתית: Alliance Israélite Universelle (אליאנס)) הוקם בשנת 1860, במטרה להגן על זכויותיהם של היהודים בכל מקום בעולם, ולקדם את מעמדם ואת שילובם בחברה באמצעות חינוך ופיתוח מקצועי.
ההסכם בין ארגון כל ישראל חברים לבין ממשלת איראן בנושא הקמת בתי ספר של רשת אליאנס באיראן נחתם בשנת 1898. בתי הספר הראשונים הוקמו כבתי ספר יסודיים. בהמשך חלקם הוסיפו כיתות לימוד גבוהות יותר. רק בבית הספר התיכון בטהראן הלימודים נמשכו עד כיתה י"ב.
בכל שנות פעילותה של הרשת למדו בה תלמידים מוסלמים לצד התלמידים היהודים.
תלמידים ממשפחות מצוקה זכו להנחה או פטור משכר הלימוד ואף לארוחות ללא תשלום. בית הספר הראשון נפתח בטהראן בבניין שהועמד לרשות הרשת על ידי ממשלת איראן. לאחר מכן נפתחו בתי ספר בהמדאן ( 1900), באספהאן (1901), בסננדג' ובשיראז (1903) בנָאהָוונד ובכרמאנשאה (1904), בביג'אר (1906) ובבורוג'רד (1913).
בתקופת מלחמת העולם הראשונה צומצמה פעילות אליאנס באיראן. עם תום המלחמה הוקמו בתי ספר נוספים, ביזד בשנת 1928, ובכאשאן ב־1929.
פרט לבורוג'רד ולכאשאן בהן בנים ובנות למדו יחד באותו בית ספר, בכל הערים האחרות נפתחו בתי ספר נפרדים לבנים ולבנות.
בשנת 1946 הפעילה רשת אליאנס באיראן עשרים בתי ספר באחת עשרה ערים עבור 6,360 תלמידים ותלמידות.
בשנת 1960 הפעילה הרשת באיראן חמישה עשר בתי ספר עם 6,200 תלמידים, כאשר הריכוז הגדול ביותר היה בטהראן.
בשנת 1977 פעלו באיראן אחד עשר בתי ספר של רשת אליאנס. בטהראן פעלו שבעה בתי ספר בהם למדו 1,800 תלמידים. בכל אחת מהערים הבאות פעל בית ספר אחד: בהמאדאן למדו 673 תלמידים מתוכם 173 יהודים, בכרמאנשאה למדו 313 תלמידים מתוכם 171 יהודים, ביזד למדו 154 תלמידים, כולם יהודים ובאיספהאן למדו 435 תלמידים כולם יהודים.
במבני בתי הספר פעלו לעיתים קרובות גם בתי כנסת. לדוגמה, הבניין בו שוכן בית הכנסת זרגריאן בטהראן נבנה במקור עבור בית ספר של רשת אליאנס.
רשת אליאנס הפסיקה לפעול באיראן בשנת 1979 לאחר המהפכה האסלאמית.
תוכנית הלימודים וביקורת על פעילות הרשת
בתי הספר של רשת אליאנס נחשבו לבתי הספר הטובים ביותר באיראן. הם שיחקו תפקיד חשוב באינטגרציה של יהודי איראן בחברה והיו המקום היחידי באיראן בו בנים, ובמיוחד בנות, יכלו לקבל חינוך מודרני, מערבי.
עם זאת, תוכנית הלימודים ספגה ביקורות קשות מכיוונים שונים.
ארגון כל ישראל חברים דגל בחילון החינוך בבתי הספר שבניהולו, תוך שימת דגש מיוחד על לימוד מדעים והכשרה מקצועית. הלימודים התנהלו בצרפתית ותוכן ספרי הלימוד הועתק מספרי לימוד צרפתיים. התלמידים לא למדו פרסית או עברית ולא רכשו ידע בתרבות הפרסית או בתרבות, ובמסורת היהודית. בשל כך הורים יהודים רבים השמיעו ביקורת חריפה ונמנעו מלשלוח את ילדיהם לביתי ספר אלה.
ההסתדרות הציונית באיראן, שהוקמה בשנת 1918, התנגדה להמשך תוכנית הלימודים של רשת בתי הספר אליאנס בטענה שהיא אינה יהודית אינה לאומית. נטען גם שבוגרי בית הספר אינם יודעים פרסית לכן לא יכולים להמשיך לנהל את עסקי הוריהם או להתקבל לעבודה במוסדות המדינה.
עם עלייתם לשלטון, רזא שאה (1925-1941) ולאחר מכן בנו מוחמד רזא שאה (1941–1979) פעלו לחיזוק הלאומיות האיראנית תוך האדרת התרבות וההיסטוריה הפרה-אסלאמיות. הם ראו בחינוך כלי מרכזי להגשמת מטרה זאת. לשם כך משרד החינוך האיראני עיצב תוכנית לימודים אחידה לכל בתי הספר היסודיים והתיכוניים בה הושם דגש על לימוד ההיסטוריה והמורשת התרבותית, פרסם ספרי לימוד חובה לכל בתי הספר וקבע את השפה הפרסית כשפת הוראה יחידה. בתי הספר של רשת אליאנס הולאמו בשנת 1926 ואיבדו את עצמאותם הפדגוגית והניהולית. השפה הצרפתית הפכה משפת הוראה מרכזית לשפה זרה שנלמדה רק מספר שעות מצומצם בשבוע. נוספו שעות להוראת השפה העברית והיהדות. ספרי הלימוד הצרפתיים הוחלפו בספרי הלימוד החדשים האיראניים. בשנת 1927 פורסם צו שהורה לכל בתי הספר שנשאו שמות זרים להחליף שמות אלה לשמות פרסיים. רשת אליאנס בחרה בשם איתיחאד, תרגום המילה אליאנס לפרסית.
היקום האלגנטי
היקום האלגנטי: על-מיתרים, ממדים נסתרים, והחיפוש אחר התאוריה של הכול (The Elegant Universe: Superstrings, Hidden Dimensions, and the Quest for the Ultimate Theory), הוא ספר של בריאן גרין אשר פורסם בשנת 1999 באנגלית ובשנת 2002 בעברית, אשר מציג את תורת המיתרים ואת תורת העל-מיתר, ומספק הערכה מקיפה אך לא טכנית של התאוריה, חסרונותיה ומעלותיה. בשנת 2000 הספר זכה בפרס החברה המלכותית לספרי מדע והיה מועמד לפרס פוליצר לספרות. מהדורה חדשה הודפסה בשנת 2003 באנגלית ובשנת 2012 בעברית, עם הקדמה מעודכנת.
תוכן
הספר מתחיל בסקירה קצרה של הפיזיקה הקלאסית, ומתמקד בקונפליקטים המרכזיים בה. גרין קובע קשר תולדי בין תורת המיתרים כאמצעי לשילוב העולם ההסתברותי של המודל הסטנדרטי של פיזיקת חלקיקים, והדטרמיניזם של מכניקה קלאסית של העולם המאקרוסקופי. גרין דן בבעיה המהותית של הפיזיקה המודרנית: איחוד של תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין ומכניקת הקוונטים. גרין טוען שתורת המיתרים היא הפתרון לסתירה בין שתי התאוריות. לעיתים קרובות גרין משתמש באנלוגיות וניסויי מחשבה כדי לאפשר להדיוט להשלים עם התאוריה שיש לה פוטנציאל ליצור תאוריה מאוחדת של הפיזיקה.
קונגרס האורניתולוגיה הבין-לאומי
קונגרס האורניתולוגיה הבין-לאומי (באנגלית: International Ornithological Congress) הוא סדרת מפגשים מהוותיקים והגדולים בעולם שמאגדים אורניתולוגים (חוקרי עופות). הקונגרס מאורגן פעם בארבע שנים על ידי איגוד האורניתולוגים הבין-לאומי, גוף שכולל 200 חוקרי עופות. הקונגרס הראשון נערך ב-1884 ועד ל-1926 הוא התקיים באופן לא קבוע. משנת 1926 הוא נערך כל ארבע שנים למעט הפסקה של 12 שנה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
היקום האלגנטי
עיבודים
היקום האלגנטי עובד לתוכנית זוכת פרס אמי בת שלוש שעות בשלושה חלקים ששודרה בטלוויזיה בסוף 2003 בסדרת NOVA ב-PBS.
קונגרס האורניתולוגיה הבין-לאומי
מועדי הקונגרס:
מרדכי הגר
רבי מרדכי הגר (כונה ר' מוטל'ה; י"ח בתמוז ה'תרפ"ב, 14 ביולי 1922 – כ"ט באדר ה'תשע"ח, 16 במרץ 2018) היה האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי במשך 46 שנים. מייסד ענף זה של חסידות ויז'ניץ.
ברומניה
נולד בגרויסוורדיין שברומניה, לרב חיים מאיר הגר, לימים האדמו"ר מוויז'ניץ, ומרגליא, בתו של הרב זאב טברסקי, האדמו"ר מרחמסטריווקה. בילדותו היה קשור לסבו, האדמו"ר רבי ישראל הגר (ה"אהבת ישראל"), שהתגורר בסמוך, עד לפטירתו בשנת ה'תרצ"ו.
בהיותו כבן 18 פרצה השואה. הוא ניצל ממנה עם אביו וכל משפחתו והם עברו לבוקרשט שהפכה מרכז לפליטים. הוא נהג לציין מדי שנה בטיש את י"ט באייר, היום שבו ניצל. לאחר המלחמה חזר לגרויסוורדיין ולימד תורה לבחורים פליטי מלחמה. בסיוון ה'תש"ה (1945) נישא בבוקרשט לפייגא מלכה, בת האדמו"ר רבי יעקב יוסף מסקווירה. לאחר שנפטרה מדלקת באלול ה'תש"ו, נשא את אחותה הצעירה, סימא מירל, והתגורר בדארנא. נולדו להם 14 ילדים.
בארצות הברית
הרב הגר לא הצליח להשיג אשרת כניסה לארץ ישראל. בערב ראש חודש אדר ב' ה'תש"ח (1948) הגיע לארצות הברית עם חמיו והחל לשמש כרבם של חסידי ויז'ניץ בארצות הברית, תחילה בבורו פארק ולאחר מכן בויליאמסבורג, שם ייסד בית מדרש. לאחר פרק זמן הודיע שאינו רוצה לגור בעיר הצפופה, גם בשל חששות צניעות, ובתמוז ה'תשכ"ד עבר למונסי עם מספר משפחות והקים בה קהילה. בשנת תשס"ג העביר את ישיבתו לעיירה קייאמישא לייק (בשטח של מלון גיברס) שבהרי קטסקיל, וסביבה התפתחה קהילה נוספת של חסידיו.
מדי שנה נהג להגיע לישראל לשמש בעל תוקע בבית מדרשו של אביו בראש השנה. לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תשל"ב (1972), הוכתר לאדמו"רות בארצות הברית, לצד אחיו רבי משה יהושע הגר שהחל לכהן כאדמו"ר מוויז'ניץ בישראל. בארצות הברית היה מכונה "האדמו"ר מוויז'ניץ" ואחיו "האדמו"ר מוויז'ניץ מבני ברק", ואילו בישראל היה מכונה "האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי" או "האדמו"ר ממונסי".
לאחר שאחיו הרב משה יהושע הרחיק את בנו הרב ישראל מחצרו בשנת ה'תשמ"ד, קיבל אותו הרב מרדכי, צעד שגרם לקרע בין שתי החצרות. למתח תרמה גם העובדה שהרב מרדכי נחשב לקנאי, בעוד אחיו כיהן כנשיא מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. האחים היו בנתק במשך כשמונה עשרה שנה, עד שהרב משה יהושע החזיר את בנו הרב ישראל לחצרו בבני ברק ה'תשס"ב, ולאחר תיווך של כמה מהתורמים הגדולים של שתי החצרות התחדשו הקשרים ביניהם, והם ביקרו זה את זה. אחיינו הרב ישראל החשיב את דודו כרבו, ודודו אף העביר לו את חלקת קבורתו (האחרונה הפנויה), באוהל אדמור"י ויז'ניץ שבבני ברק.
בימי חייו הוקמו לחסידותו קהילות ומוסדות בויליאמסבורג, בורו פארק, בלייקווד, וגיברס. וכן בלונדון, באנטוורפן, ובמונטריאול. ובישראל - בבני ברק, בבית שמש ובירושלים.
פגש את נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, עם רבי שלמה מבאבוב ורבי משה מסאטמר.
בחודשי חייו האחרונים אושפז בבית החולים מאונט סיני במנהטן, ושם נפטר בכ"ט באדר ה'תשע"ח. הלווייתו יצאה מבית המדרש המרכזי של חסידותו במונסי "לבוש מרדכי", בערב שבת, והשתתפו בה עשרות אלפים. במהלך ההלוויה חולקו על פי צוואתו לכל אברך הלומד בכולל 72 דולר, וציבור חסידיו נתבקש בהוראתו ללמוד במשך השנה לעילוי נשמתו דף גמרא מדי יום (והילדים משנה). נקבר לצד בנו הרב פנחס שלום שנפטר בחייו, באוהל בחלקת ויז'ניץ בבית הקברות במונסי.
דעותיו והנהגותיו
הרב הגר הושפע מדעותיו הקנאיות של רבו האדמו"ר מסאטמר, והיה בעל השקפת עולם אנטי ציונית. עם זאת, מפני כבוד אביו (ובהמשך אחיו ואחייניו העומדים בראש אגודת ישראל בישראל) הוא לא יצא נגד אגודת ישראל. בנוגע להשתתפות בבחירות לכנסת הוא לא הביע דעה, וכאשר גורמים מסאטמר ו"העדה החרדית" ניסו להחתימו על כרוזים להפגנות ומחאות, סירב לחתום ושלחם לאחיו, ולאחר מכן לאחיינו, באומרו שאינו מתערב בענייני ארץ ישראל.
בטישים בסעודה שלישית הוא נהג למחות על פרצות בדת. דברי תורתו היו מתובלים בחישובי גימטריאות, כדרך אבותיו.
הנהיג וביקש מחסידיו שיביאו בפניו כל חודש "שעות צעטיל" - דף עם פירוט שעות לימוד התורה של כל אחד במהלך החודש החולף.
אסר על חסידיו לטלטל בבורו פארק ובויליאמסבורג, למרות ההכשר שהעניקו לעירוב המקומי חלק מרבני העיר.
עודד את חסידיו להעסיק יהודים ולהעדיפם על פני גויים, ובאולמות השמחה שבבעלות מוסדותיו במונסי עובדים רק יהודים חרדים.
צאצאיו
אשתו השנייה נפטרה כעשור לפניו. לאחר מותו מונו על פי הוראתו שבעת בניו ונכדו (במקום בנו הגדול שנפטר) לממלאי מקומו כאדמור"י החסידות בקהילותיה.
יחסי גאורגיה–גיאנה
יחסי גאורגיה–גיאנה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה.
דפורטיבו טולוקה
דפורטיבו טולוקה היא מהקבוצות המצליחות ביותר במקסיקו, ובעברה זכיות בתארים מקומיים ובינלאומיים, בהם עשר אליפויות מקסיקו, שני גביעים ושתי זכיות בגביע CONCACAF לאלופות. אצטדיון הבית של המועדון הוא אצטדיון נמסיו דיאס, הממוקם בעיר ומכיל כ-23 אלף מקומות ישיבה.
יחסי גאורגיה–גיאנה
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה כוננו ב-23 באפריל 2012.
דפורטיבו טולוקה
טרום העידן המקצועני (1917 - 1950)
מועדון הכדורגל דפורטיבו טולוקה נוסד רשמית ב-12 בפברואר 1917 על ידי מספר אנשי עסקים וספורט, בהם האחים ממוצא גרמני מנואל ופרנסיסקו הנקל, רומן אלדאי ופילברטו נבאס. המדים הראשונים של הקבוצה כללו חולצה לבנה, ומכנסיים וגרביים בצבע כחול. הקבוצה החלה את דרכה בעידן הטרום-מקצועני בכדורגל המקסיקני, והשתתפה בהצלחה בטורנירי חובבנים מקומיים. בשנת 1932 החלה הקבוצה לשחק בצבעים המזוהים עמה עד היום, אדום ולבן.
יחסי גאורגיה–גיאנה
סקירה כללית
שני משרדי החוץ של שתי המדינות הביעו נכונות לשיתוף פעולה רחב בין שתי המדינות לאחר סבב של התייעצויות וועידות. הדגש ביחסים הוא על סחר ותרבות. בין גיאנה לבין גאורגיה מתקיימת תוכנית חילופי סטודנטים ותלמידים ממגוון מוסדות אקדמאים בשתי המדינות.
דפורטיבו טולוקה
טרום העידן המקצועני (1917 - 1950)
ב-1943 הוקמה ליגת העל המקסיקנית, הליגה המקצוענית הראשונה במדינה. על אף שדפורטיבו טולוקה נוסדה כ-26 שנים קודם לכן, לא הייתה טולוקה בין המועדונים המייסדים של הליגה, שכן היא נקלעה באותה תקופה למשבר כלכלי עמוק. ב-1945, בעקבות המשבר, היה סמואל מרטינס גארסיה לנשיא המועדון. גארסיה היה מזוהה עם הקבוצה בעקבות זכייתו עמה באליפויות בעידן החובבני. הדרישה ההולכת וגוברת מצד מועדונים שונים להצטרף לליגה המקסיקנית המקצוענית, הביאה את הליגה המקצוענית להקים את ליגת המשנה, והוצבו דרישות סף להצטרפות לליגה. הליגה נפתחה רשמית בעונת, בין היתר בהשתתפותה של דפורטיבו טולוקה.
עלייה והתבססות בליגה הבכירה (1951 - 1965)
הקבוצה רשמה את הופעת הבכורה המקצוענית שלה ב-18 בפברואר 1951, מספר ימים לאחר שחגגה 34 שנים להיווסדה. העונה הראשונה שלה בעידן המקצועני, שהסתיימה כשלושה חודשים אחר כך, הסתיימה באכזבה גדולה ובמקום האחרון בליגה. בשתי העונות הבאות המשיכה הקבוצה בתהליך הבנייה מחדש וההתאמה לעידן המקצועני, ואנשי מקצוע מונו לתפקידי מפתח במועדון על מנת לבנות אותו לקראת העפלה לליגה הבכירה. התהליך הוכיח את עצמו, כשבעונה השנייה של הקבוצה היא הצליחה לכבוש את המקום השלישי והמפתיע בליגה.
לקראת עונת, העונה השלישית של הקבוצה בליגת המשנה, התפטר מאמנה בשתי העונות הראשונות, דויד אלביטר, ובמקומו מונה לתפקיד תומאס פברגאס. בנוסף, התחזקה הקבוצה במספר שחקני רכש. בעונה זו השתתפו בליגה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן בשני סיבובים, ובסך הכול שוחקו 22 מחזורי ליגה. טולוקה הפגינה יכולת מרשימה והשיגה 14 ניצחונות, שבע תוצאות תיקו והפסד בודד. הקבוצה הבטיחה את עלייתה לליגה הבכירה, לראשונה בתולדותיה, ב-18 בינואר 1953, לאחר שסיימה בשוויון 3-3 מול איראפואטו, ובסיום העונה זכתה באליפות ליגת המשנה.
כבר בשנותיה הראשונות הצליחה טולוקה להתבסס בצמרת הליגה, ובעונת השיגה את התואר הראשון שלה, הגביע המקסיקני. היא גברה במשחק הגמר 2-1 על איראפואטו, הקבוצה שמולה הבטיחה את עלייתה לליגה הבכירה שלוש שנים קודם לכן. בשתי העונות הבאות סיימה הקבוצה כסגנית האלופה.
ב-1959 נפטר נשיא הקבוצה, לואיס גוטיירס דוסאל, ולאחר תקופה קצרה נרכשו המועדון ומגרשו הביתי על ידי נמסיו דיאס, שלימים ייקרא האצטדיון על שמו.
תארים ראשונים (1966 - 1975)
לקראת עונת הגיע לטולוקה המאמן איגנסיו טרייס, מאמנה של נבחרת מקסיקו במונדיאלים ב-1962 ו-1966. טרייס נחשב היה לאחד מבכירי המאמנים המקסיקנים, ומעבר לניסיון כמאמן הנבחרת הגיע לטולוקה לאחר שכבר זכה בעבר בשלוש אליפויות, שני גביעים ושני תוארי אלוף האלופים. כבר בעונת הבכורה שלו הוביל טרייס את קבוצתו למאבק אליפות עיקש מול קלוב אמריקה. מספר מחזורים לסיום השתיים נפגשו אך נפרדו בשוויון 0-0 שלא העניק לאף אחת מהן יתרון בקרב על התואר. במחזור הסיום איבדה אמריקה נקודות כשהשיגה שוויון בלבד, בעוד טולוקה ניצחה במשחקה וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות מקסיקו, בשנת היובל להיווסדה. באותה עונה השלימה הקבוצה את הזכייה בתואר "אלוף האלופים" (הסופר קאפ המקסיקני) לאחר שגברה על אחת הקבוצות ההישגיות ביותר במקסיקו באותה תקופה, קלוב לאון.
עונה אחר כך, תחת אותו מאמן ועם סגל כמעט זהה, שמרה טולוקה על שני התארים המקומיים. בליגה היא שוב זכתה למאבק צמוד על התואר, הפעם מצידה של אוניברסידד נסיונל. שלושה מחזורים לסיום, כשהקבוצות במאזן כמעט זהה בצמרת הטבלה, התארחה טולוקה אצל הפומאס, ועל אף שליטה כמעט מוחלטת של המארחת, הצליחה לגבור עליה 2-0 ולהשיג יתרון במאבק על התואר, שהוכרע לבסוף לטובתה. במסגרת "אלוף האלופים", הצליחה הקבוצה לשמור על התואר לאחר שגברה על אטלס. באותה עונה זכתה הקבוצה בתואר הבינלאומי הראשון שלה. הקבוצה ייצגה את מקסיקו במהדורה הרביעית של גביע CONCACAF לאלופות. טולוקה הצליחה להעפיל לגמר המפעל, ולאחר ששתי המתמודדות בחצי הגמר על הזכות לפגוש את טולוקה הודחו עקב התפרעות קהליהן, הוכרזה טולוקה כזוכה בטורניר. היא הייתה למקסיקנית השנייה שזוכה בתואר בארבע מהדורותיו הראשונות.
ב-1970 שונתה שיטת הליגה במקסיקו, ונקבע כי הליגה תחולק לשני בתים, בסיומם ישוחק פלייאוף עד הזכייה בתואר. בעונה המלאה הראשונה של הפורמט החדש, עונת, סיימה טולוקה בראש הבית שלה והייתה קרובה לזכייה באליפות שלישית, אך נכנעה בגמר הפלייאוף לקלוב אמריקה. בעונת שונתה השיטה עונה אחת בלבד, כששתי המוליכות מכל בית התכנסו לבית גמר בן ארבע קבוצות. על אף סגנון המשחק ההגנתי שהחדיר בה המאמן האורוגוואי ריקרדו דה לאון, שספג ביקורות רבות, הצליחה טולוקה להעפיל לבית הגמר מהמקום הראשון בבית שלה. במחזור החמישי ולפני האחרון בבית הגמר, גברה טולוקה 1-0 על קלוב לאון והבטיחה את זכייתה השלישית באליפות מקסיקו.
שנות השפל (1976 - 1997)
טולוקה חגגה ב-1977 את שנת השישים להיווסדה עם פרסומו של ספר המתאר את ההיסטוריה של הקבוצה, אך בשנים אלו החלה ברצף ארוך של עונות חסרות הישגים והתמודדויות בצמרת. לקראת סוף שנות השבעים, במהלך שנות השמונים ולאורך רוב שנות התשעים סבלה הקבוצה מחילופים תכופים בהנהלת הקבוצה והן בעמדת המאמן, כשבשנים אלו אף מאמן לא הצליח להוביל את הקבוצה במשך יותר משלוש שנים. בעונה אחת יוצאת מן הכלל הצליחה טולוקה לזכות בתואר, לאחר שהניפה את הגביע המקסיקני בעונת, לאחר שהצליחה להדיח בדרכה אל הגמר קבוצות מהבכירות במקסיקו, בהן אוניברסידד נסיונל, קלוב אמריקה וקרוס אסול. הייתה זו זכייה שנייה בהיסטוריה של המועדון בגביע, 33 שנים לאחר הזכייה הראשונה, וזכייה ראשונה בתואר כלשהו לאחר 14 שנים רצופות.
גם הזכייה בתואר לא החזירה את הקבוצה לצמרת, ובתחילת שנות התשעים הרצף החלש של המועדון נמשך. בעונת הושג השיפור המיוחל בכושרה של הקבוצה, שהצליחה להעפיל עד לחצי גמר הפלייאוף. ציון דרך נוסף של הקבוצה בעונה זו היה החתמתו של השוער הרנן קריסטנטה, שזכה בהמשך הקריירה בחמש אליפויות עם הקבוצה, ורשם 419 הופעות ליגה במדיה.
החזרה לצמרת (1998 - )
פיצול הליגה לטורנירי חורף וקיץ החל משנת 1996 לא הביא אמנם לתוצאה מיידית, אך בהמשך הפך את טולוקה לאחת מהקבוצות הטובות במקסיקו, ולקבוצה המעוטרת ביותר בליגה בשנות האלפיים.
השינוי בקבוצה התחיל עם החתמתו של המאמן אנריקה מסה בטורניר חורף 1997. המאמן הביא עמו שיטת משחק פתוחה והתקפית מאוד, ותחתיו היה חוסה קרדוסו שהגיע לקבוצה ב-1995 לאחד החלוצים הפורים בליגה, עד שהפך לבסוף למלך השערים של המועדון בכל הזמנים. בטורניר הקיץ (וראנו) של 1998, רשמה הקבוצה עונה מוצלחת מאוד. היא סיימה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה, והמשיכה לפלייאוף. ברבע הגמר מול אטלנטה ובחצי הגמר מול קלוב אמריקה רשמה הקבוצה ניצחונות כפולים, והעפילה לגמר מול נקקסה. לאחר הפסד 2-1 במשחק הראשון, הביסה טולוקה את נקקסה 5-2 בגומלין וזכתה בתואר האליפות הרביעי בתולדותיה, 23 שנים לאחר הזכייה הקודמת. באותה עונה זכה קרדוסו בתואר מלך השערים של הליגה בפעם הראשונה מתוך ארבע בקריירה שלו בטולוקה. בגביע CONCACAF לאלופות הצליחה הקבוצה להעפיל לגמר בפעם השנייה בתולדותיה, אך הפסידה 1-0 לדי.סי. יונייטד במשחק הגמר.
כעבור שנה, בטורניר הקיץ וראנו 1999, הובילו מסה כמאמן וקרדוסו כמלך שערי הליגה את טולוקה לזכייה נוספת, חמישית בתולדותיה בתואר. טולוקה סיימה פעם נוספת עם המאזן הטוב בליגה, הדיחה ברבע הגמר את נקקסה ובחצי הגמר את סנטוס לגונה. בצמד מפגשי גמר צמודים פגשה טולוקה את אטלס. שתי תוצאות שוויון, 3-3 ו-2-2, הובילו להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין, בסיומו ניצחה טולוקה וזכתה בתואר.
בשנת 2000 זכתה הקבוצה בפעם השלישית ברצף בטורניר הקיץ. שוב היה זה מסה שהוביל את הקבוצה כמאמן, ובפעם השלישית קרדוסו הוביל את טבלת כובשי הליגה בדרך לזכייה. האליפות נחשבה למרשימה במיוחד, כשהקבוצה מנצחת 13 מתוך 17 משחקי הליגה הסדירה ומסיימת עם המאזן הטוב ביותר. ברבע הגמר ניצחה הקבוצה 7-0 במשחק הגומלין ו-9-0 במצטבר את פואבלה, והביסה 6-3 במצטבר את גוודלחרה בחצי הגמר. גם מפגשי הגמר היו חד צדדיים, והסתיימו ב-7-1 מצטבר לזכותה של טולוקה על סנטוס לגונה, בזכייה שישית בתואר האליפות, ושלישית בשלוש שנים. לאחר הזכייה עזב המאמן מסה לטובת אימון נבחרת מקסיקו.
טולוקה חזרה לזכות בתואר האליפות בטורניר אפרטורה 2002. באותה עונה הקבוצה החליפה שלושה מאמנים, כשאת העונה פתח ריקרדו לה וולפה. מחזור אחד לסיום שלב הבתים עזב לה וולפה לטובת אימון הנבחרת. הוא הוחלף באופן זמני על ידי עוזרו האורוגוואי, וילסון גרניולאטי, שהוביל את הקבוצה ברבע הגמר לניצחון על גוודלחרה. לקראת חצי הגמר מונה לקבוצה מאמן חדש, הארגנטינאי אלברטו חורחה, שהוביל אותה בשלב חצי הגמר לניצחון כפול על סנטוס לגונה, ולזכייה בתואר לאחר ניצחון בגמר על מונרקס מורליה. מורליה עוד גברה 1-0 על טולוקה במשחק הראשון, אך הגומלין הסתיים בזכייתה של טולוקה עם ניצחון 4-1. בנוסף, השלימה הקבוצה את זכייה השלישית בתולדותיה ב"אלוף האלופים", לאחר שגברה על מונטריי בדו-קרב פנדלים. ב-2003 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע CONCACAF לאלופות. בשלב חצי הגמר, במפגש כל-מקסיקני, התמודדה טולוקה מול קלוב אמריקה. במשחק הבית שלה הובילה טולוקה 1-0, אך אמריקה הפכה וניצחה 4-1, במה שנראה היה כסוף דרכה של טולוקה במפעל. הסוף היה נראה קרוב עוד יותר כאשר עד לדקה ה-69 במפגש הגומלין התוצאה עמדה על שוויון 0-0, אך טולוקה הצליחה להבקיע בזמן הקצר שנותר ארבעה שערים, לנצח 4-0 ולהעפיל לגמר. במפגש הגמר הכפול פגשה טולוקה יריבה מקומית נוספת, מונרקס מורליה. לאחר שוויון 3-3 במשחק הראשון, ניצחה טולוקה 2-1 בביתה וחגגה זכייה שנייה בתולדותיה בתואר.
במהלך שלוש השנים הקרובות, לא הצליחה הקבוצה לשמור על יציבות. היא החליפה מאמנים לעיתים תכופות. הקבוצה הגיעה לשיא השפל בטורניר הקלאוסורה של 2005. בחודש ינואר של אותה שנה, לקראת הטורניר, חזר אנריקה מסה לתפקיד המאמן. מסה, שהוביל את הקבוצה מספר שנים קודם לכן לשלוש זכיות באליפות, נכשל בניסיונו להשיג כרטיס לפלייאוף, לראשונה מזה תקופה ארוכה. הוא פוטר מתפקידו עם סיום העונה הסדירה, שלושה חודשים בלבד לאחר הגעתו.
טורניר האפרטורה של אותה שנה הביא איתו את חזרתה של טולוקה למרכז הבמה עם זכייה שמינית בתואר. לתפקיד המאמן מונה אמריקו גאז'גו, כוכב נבחרת ארגנטינה לשעבר, שהוביל את קבוצתו לפלייאוף עם המאזן החמישי בטיבו בליגה. טולוקה עברה ברבע הגמר את קרוס אסול, הדיחה את פצ'וקה בחצי הגמר, ופגשה בגמר את מונטריי. לאחר שוויון 3-3 במשחק הראשון, גברה הקבוצה 3-0 על מונטריי בגומלין, במשחק בו ספג השופט ביקורת קשה לאחר שהרחיק שלושה משחקני מונטריי בכרטיס אדום ישיר. בהמשך השלימה הקבוצה זכייה רביעית בתולדותיה ב"אלוף האלופים", לאחר שגברה פעמיים על פצ'וקה. גאייגו היה קרוב להוביל את הקבוצה לאליפות נוספת בטורניר אפרטורה 2006, כשטולוקה נעצרה רק בגמר הפלייאוף מול גוודלחרה. בטורניר גביע CONCACAF לאלופות 2006, הגיעה הקבוצה עד לשלב הגמר, שם פגשה את קלוב אמריקה. לאחר 0-0 במשחק הראשון בביתה של טולוקה, הסתיים גם הגומלין בשוויון 0-0 והמשחק עבר להכרעה בהארכה. טולוקה עוד עלתה ליתרון 1-0 עם פתיחת ההארכה, אך בחציה השני השלימה אמריקה את המהפך, ניצחה 2-1 וזכתה בתואר.
בקיץ 2007 הוחלף גאייגו על ידי מאמן ארגנטינאי נוסף, חוסה נסטור פקרמן, במשרת האימון הראשונה שלו מאז סיים את תפקידו בנבחרת ארגנטינה, אך כעבור שני טורנירים לא מוצלחים גם הוא סיים את תפקידו. הכישלון להשיג תארים נוספים מאז 2005, וכן החתמתם של שחקנים שלא הביאו תועלת לקבוצה, הביאו לשינוי בהנהלה. רפאל לבריחה, הנשיא שתחת הנהגתו זכתה הקבוצה בחמש אליפויות, הוחלף בפרננדו קורונה. גם על הקווים התבצע שינוי, כשלתפקיד המאמן הגיע חוסה מנואל דה לה טורה. כבר בטורניר הראשון שלו על הקווים הוביל דה לה טורה את הקבוצה לפלייאוף עם המאזן השני בטיבו בליגה. הקבוצה חלפה על פני אסטודיאנטס טקוס ברבע הגמר וסנטוס לגונה בחצי הגמר, והגיעה לגמר מול קרוס אסול. טולוקה גברה בביתה 2-0 על קרוס אסול, שהשיבה לה בתוצאה זהה בגומלין. המשחק עבר להכרעה בדו-קרב פנדלים, שהוכרע לטובת טולוקה בבעיטה השביעית, בתוצאה 7-6. טולוקה זכתה באליפות התשיעית בתולדותיה, והשישית מאז חילוק הליגה לשני טורנירים בשנה.
בשנת 2010 זכה טורניר הקלאוסורה בשם "ביסנטנריו", לציון חגיגות המאתיים למקסיקו. באותה עונה חגגה הקבוצה את זכייתה העשירית באליפות מקסיקו. דה לה טורה הוביל את הקבוצה לניצחונות על אמריקה ברבע הגמר, פצ'וקה בחצי הגמר וסנטוס לגונה בגמר, במפגש שהוכרע בדו-קרב פנדלים.
מאז הזכייה באליפות העשירית, כשלה טולוקה לזכות בתואר אליפות נוסף. במאי 2012, טרם טורניר האפרטורה של אותה שנה, חזר אנריקה מסה לקדנציה שלישית כמאמן הקבוצה. הוא הצליח כבר בטורניר הראשון שלו להוביל את הקבוצה עד לגמר הפלייאוף, אך שם נעצרה הקבוצה על ידי טיחואנה, שחגגה על חשבונה את הזכייה הראשונה בתולדותיה. מסה סיים את הקדנציה השלישית שלו כעבור שנה, שוב ללא זכייה בתואר, והוחלף על ידי מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים, חוסה קרדוסו. קרדוסו הוביל את הקבוצה שלוש פעמים ברציפות לחצי גמר הפלייאוף, וכן לגמר ליגת האלופות של CONCACAF, השתתפות ראשונה של הקבוצה בגמר המפעל מאז שינוי שמו ומתכונתו ב-2008. טולוקה פגשה את קרוס אסול, ולאחר שוויון 0-0 במשחק הראשון בחוץ, ובמשחקה הביתי סיימה בשוויון 1-1 בלבד, שהעניק לקרוס אסול את התואר עקב חוק שערי חוץ.
אצטדיון
בעידן הטרום-מקצועני אירחה טולוקה את משחקיה במספר אצטדיונים מקומיים קטנים. ב-8 באוגוסט 1954 עברה הקבוצה לארח את משחקיה באצטדיון החדש, אצטדיון נמסיו דיאס. האצטדיון נקרא במקור "הקטור בראסה", ובהמשך שינה את שמו מספר פעמים. הוא נקרא "אצטדיון לואיס גוטיירס דוסאל", "טולוקה 70" ו-"טולוקה 70-86" עד שהוחלף שמו לשם הנוכחי, נמסיו דיאס, על שם מי שהיה נשיא הקבוצה במשך שנים ארוכות.
האצטדיון היה מהאצטדיונים המארחים בשני טורנירי המונדיאל אותם אירחה מקסיקו. בטורניר מונדיאל 1970 היה האצטדיון ליחיד בו כבשה שער במונדיאל, במסגרת המשחק מול  שהסתיים בשוויון 1-1. כמו כן אירח האצטדיון משחק נוסף מבית ב', ניצחונה של 1-0 על. המשחק השלישי והאחרון אותו אירח בטורניר היה תבוסתה של המארחת 4-1 לאיטליה ברבע הגמר. במונדיאל 1986 אירח האצטדיון שלושה משחקים בבית ב', בהם ניצחונה של 1-0 על, ניצחונה של  2-1 על עיראק, והמשחק בין פרגוואי לבלגיה שהסתיים בשוויון 2-2.
טום ולינג
'''תומאס ג'. ולינג (באנגלית: Thomas J. Welling'''; נולד ב-26 באפריל 1977) הוא שחקן ומפיק טלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
ולינג נולד בפאטנם ואלי, ניו יורק. משפחת ולינג התגוררה במדינות ויסקונסין, דלאוור ומישיגן.
קריירה
ב-1998 התגלה ולינג במסיבה על ידי סוכן דוגמנים שהציע לו לדגמן. ב-2000 עבר ולינג ללוס אנג'לס והצטרף לסוכנות הדוגמנות "לואיסה". הוא דגמן עבור טומי הילפיגר, קלווין קליין ואַבֶּרקְרוֹמְבִּי אנד פִיץ'.
פריצתו במשחק הייתה ב-2001 כשלוהק לתפקיד משני בסדרת הדרמה המשפטית האמריקאית "המשפט של איימי".
חיים אישיים
ב-5 ביולי 2002 נישא לשדרנית הרדיו ג'יימי וייט. הזוג התגרש ב-2015.
ב-30 בנובמבר 2019 נישא לשחקנית ג'סיקה רוז לי. לזוג נולדו שני בנים.
מים מליחים
כאשר משקים גידולים חקלאיים בעלי עמידות במים מליחים, המליחות המוגברת מעודדת את יצירת הסוכרים בפרי, שלבסוף מתוק יותר לעומת פרי מגידול שהושקה במים שפירים. בין הגידולים המציגים תכונה זו הם תמרים וגפנים שהוזכרו למעלה וכן עגבניות.
באזור הנגב הדרומי נמצאים כמה עשרות מיליארדי מ"ק מי תהום מליחים, ללא מוצא טבעי אל פני הקרקע. לכן מטפחים באזור גידולים בעלי עמידות למים מליחים כמו שדות כותנה, זיתים, עגבניות שרי, כרמי גפן ודגים. כמו כן הוקמו באזור זה 17 מתקנים להתפלת מים מליחים עבור יישובים שאינם מחוברים לרשת המים הארצית. בצפון הארץ מופיעים המים המליחים בעיקר בצורת מעיינות: מעיינות בית שאן, מעיינות בקעת גינוסר, מעיינות נחל נעמן ומעיינות נחל תנינים. נעשה שימוש חקלאי גם במים מליחים שמקורם במעיינות ממערב לכנרת. מים אלה מוזרמים לירדן הדרומי, מדרום לסכר אלומות, בקטע שבין הכנרת וים המלח.
כמו כן מוכרת תופעת זיהומו של אקוויפר החוף עם כניסתם של מי ים ועירובם במי התהום השפירים עקב שאיבה מוגברת של האקוויפר.
תומר בן-יוסף
תומר בן יוסף (נולד ב-2 בספטמבר 1979 בפתח תקווה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
תומר בן יוסף גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ובסוף שנות התשעים עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, שם שיחק עד שנת 2005, כשהוא מבסס את מעמדו בהרכב הקבוצה ורושם 201 הופעות במדיה.
לקראת עונת עבר בן יוסף לשחק בבית"ר ירושלים, במדיה היה שותף לזכייה בשתי אליפויות, שני גביעי המדינה וגביע הטוטו. לאורך השנים נאבק בן יוסף על מקום בהרכב עם שמעון גרשון ואריק בנדו, ולא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מוביל בקבוצה. בסך הכל שיחק בבית"ר ירושלים 7 שנים, בהם שותף ב-124 משחקים וכבש 4 שערים.
ב-2 בספטמבר 2012 חתם בן יוסף לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב, אך לא זכה לדקות משחק במדי הקבוצה, ובתום עונת שוחרר מהמועדון. בן יוסף לא מצא קבוצה חדשה והמשיך לקבל שכר מהפועל תל אביב עד תום חוזהו, עת פרש ממשחק פעיל.
ב-18 בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת אזרבייג'ן. עד שנת 2007 רשם 7 הופעות במדי הנבחרת.
יעקב שסקין
יעקב שסקין (1914, וילנה – 17 באפריל 1999, ירושלים) היה רופא ישראלי, יקיר העיר ירושלים, ממפתחי התרופה תלידומיד לצרעת.
ביוגרפיה
שסקין נולד בוילנה, שבליטא, והיה פעיל ציוני, שימש כיו"ר הסתדרות הסטודנטים הציוניים בווילנה . את לימודי הרפואה החל בווילנה וסיים בסמוך למלחמת העולם השנייה. את ההתמחות עשה לאחר המלחמה בוורשה, בשנת 1947 היגר לוונצואלה שם התמחה בדרמטולוגיה טרופית וטיפל בחולי צרעת. בשנת 1956 עלה לישראל, התיישב בירושלים ועבד כרופא עור וכיהן כפרופסור חבר בבית החולים האוניברסיטאי הדסה.
גילוי השימוש בתלידומיד
במסגרת עבודתו עבד שסקין בבית החולים למצורעים על שם הנסן בירושלים שם ערך ניסויים בתכשירים רבים לשימוש כתרופה לצרעת. בנובמבר 1964 נתן שסקין תלידומיד לחולה צרעת בבית הנסן, במסגרת ניסיונות להקל על מצוקתו של החולה. שסקין זיהה הטבה במצב הצרעת ופרסם את הממצא. בעקבות הצלחתו, ערך שסקין בסוף השנה ניסוי לשימוש בתרופה תלידומיד על אחד עשר חולי בית החולים שחלו במחלה על שם הנסן (צרעת). בעקבות זאת, אורגן ניסוי עיוור בשימוש בתלידומיד לריפוי צרעת, במימון חברת התרופות שייצרה את התלידומיד ובשיתוף האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת קורנל ואוניברסיטת ורגס בקראקס. תוצאות הניסוי הראו השפעה חיובית על 91% מהחולים במחלת הנסן שטופלו בתלידומיד. בעקבותיו ערך ארגון הבריאות העולמי עוד חמישה ניסויים שאיששו את ההשפעה החיובית של התלידומיד. חברת התרופות תרו מחיפה קיבלה היתר מחב' התרופות שטולברג ממערב גרמניה "כמי גרוננטל" (Chemie Grünenthal) בעלת הפטנט ליצר את התלידומיד בישראל.
לגילוי הייתה חשיבות בקנה מידה עולמי והשימוש בתלידומיד למחלת הנסן נמשך עד היום במדינות עולם שלישי.
בת עמי
בת עמי (אלומה-אמונה) היא עמותה מוכרת הפועלת לשינוי חברתי ולקידום ערכי ערבות הדדית וצדק חברתי באמצעות הפעלת אלפי מתנדבים בשירות אזרחי-לאומי תוך מתן הזדמנויות שוות לכולם.
המסגרות הקיימות כיום בבת עמי נותנות מענה לגוונים השונים באוכלוסייה ולאתגרים הקיימים בחברה הישראלית בתחומים שונים. והוקמה כדי לתת מענה לצעירים וצעירות בגילאי 18–23 אשר קיבלו פטור משרות צבאי ומעוניינים לשרת בשרות הלאומי. בת עמי עובדת בשיתוף פעולה עם גורמים רבים, ביניהם משרדי ממשלה משרד הביטחון, משרד החינוך, משרד הרווחה והמשרד להגנת הסביבה, רשויות מקומיות, גופים חברתיים וקרנות.
אודות
עמותת "בת עמי" (מיסודה של אלומה-אמונה) הוקמה בשנת 1994 כמענה נוסף לרצון בתרומה למדינה עבור בנות דתיות שאינן מתגייסות לצבא. לאורך כל הדרך בת עמי חרתה על דגלה את מתן האפשרות לשוויון חברתי ולכן במרוצת השנים יזמה תכניות שפתחו את עולם השירות לאומי לאוכלוסיות שתרומתן למדינה דרך הצבא לא אפשרית. בכך, פרצה דרך עבור צעירים וצעירות רבים: דתיים וחילונים, יהודים וערבים, עולים וותיקים, צעירים מרקע של סיכון ומצוקה וצעירים עם מוגבלויות. שילובן של אוכלוסיות חלשות בעולם השירות הלאומי.
בת עמי רואה ערך וחובה מוסרית להתנדב שנתיים בתרומה לחברה הישראלית במסגרת השירות הלאומי, לכן משקיעה מדי שנה מאמצים רבים בפיתוח מסלולי המשך ייחודיים למתנדבי שנה שנייה כגון תכנית 'בת עמי בתפוצות', 'שילוב שירות עם אקדמיה' ועוד. השנה השנייה מותאמת לצרכים המתהווים של המתנדבים, ושמה לה למטרה להוביל במספר הממשיכים בשירות לאומי שנה שנייה.
ב"בת עמי" משרתים בכל שנה למעלה מ-3,000 בני ובנות שירות במגוון תחומים: חינוך, רווחה, מנהל, קליטת עליה, קשישים ניצולי שואה, בריאות וביטחון.
פרויקטים ייחודיים
משרד הביטחון - תוכנית בלעדית לבת עמי, המאפשרת למתנדבים לקחת חלק בלב העשייה הביטחונית בתוך סביבת עבודה מקצועית, מתקדמת ומאתגרת. לתוכנית נבחרים מועמדים איכותיים הזוכים למעטפת תומכת ומחזקת במישור האישי והדתי על ידי אנשי מקצוע מוסמכים.
אלו"ט - תוכנית בה מתנדבי השירות הלאומי משולבים במעונות ובגנים של הארגון הארצי אלו"ט, ועוסקים בעבודה פרטנית עם ילדים בעלי הפרעות תקשורת על פי תוכנית טיפולית אישית. טרום תחילת השירות המתנדבים עוברים קורס הכשרה אוניברסיטאי (שיטת ABA) המקנה להם תעודה מקצועית, שתעמוד לרשותם בעתיד.
הדרכה סביבתית - תכנית בה המתנדבים מובילים את הפעילות החינוכית של המשרד להגנת הסביבה בגני ילדים ובבתי ספר יסודיים. כמו כן המתנדבים משולבים בצוותי הדרכה שונים ובמרכזים רבים בארץ באמצעותם מעבירים חוגים והפעלות בתחום. המתנדבים מקבלים בתום השירות תעודה.
שחם - 'שואפים, חולמים, מצליחים!'. תכנית ייחודית בה המתנדבים מלווים באופן אישי ילדים ממשפחות מהעדה האתיופית שלא מצליחים למצוא את מקומם בתרבות הישראלית. המתנדבים מסייעים להם בבית הספר בשעות ובוקר, ולאחר מכן בבית ובקהילה. המתנדבים מהווים חלק משמעותי מהיום יום של הילדים, בתוך כך עוזרים להם בהתמודדויות, בחיזוק הביטחון העצמי ופיתוח כישורי חיים נוספים. מתנדבי שח"ם זוכים להכשרה מקצועית מדי חודש לצד הדרכה שבועית אישית וקבוצתית.
תפוצות - תכנית המיועדת לבנות אשר סיימו שנה אחת של שירות לאומי בישראל, במהלכה התנדבו בבתי ספר, תנועות נוער, מדרשות ליהדות ועוד. הבנות נשלחות בצוותים של שתיים לפחות, לבתי ספר ולקהילות בתפוצות, במטרה לחזק בהם את הזהות היהודית, הזהות הציונית והזיקה לישראל. בנות השירות הלאומי היוצאות לתפוצות נדרשות בראש ובראשונה לייצג נאמנה את הציונות הדתית על ידי מתן דוגמה אישית בכל אורחות חייהן. כמו כן, עליהן להצטיין בכושר מנהיגות, להיות חדורות תודעת שליחות ולהוכיח ניסיון מוצלח בעבודה עם ילדים ובני נוער. השליחות נבחרות בקפידה מתוך מספר רב של מועמדות.
מסלולים עיקריים נוספים
גרעיני בת עמי - פרויקט דגל חינוכי העוסק בשינוי חברתי וקהילתי בפריפריה החברתית-גאוגרפית של מדינת ישראל. בשיתוף עם גורמים הפעילים בכל שכונה, מתנדבי הגרעינים מובילים פרויקטים שונים בקהילה ומהווים כתובת לתכניות שונות בתחומי החינוך, הרווחה, ילדים ומשפחות עם רקע של מצוקה וסיכון, בעלי מוגבלויות, מעגל השנה, שבתות, זהות יהודית ועוד.
והדרת - פרויקט המהווה מערך תומך של מתנדבים ובא להאיר את עולמו של הוותיק אל מול תחושת הבדידות היומיומית. מתנדבי השירות מתמקדים בחלק החברתי והנעים של חיי הקשישים באמצעות טיול, יצירה, בישול ואפיה. קיימות אפשרויות של שילוב אומנות ומוזיקה עם תכנית "והדרת" בעבודה עם הקשישים, במפגשים פרטניים ובמרכזי היום.
בת עמי לכולם
משלבים - התכנית הוותיקה ביותר בתחום זה אשר מאפשרת לצעירים בגילאי 18–24, עם מוגבלויות קוגניטיביות, פיזיות ונפשיות, להתנדב לשירות לאומי במגוון תחומים ייחודיים הפתוחים בפניהם ונבחרים על ידם בהתאם ליכולתם ולשאיפתם האישית. התכנית מהווה גשר לעולם העבודה והחברה ובסיס להמשך השכלה ורכישת מקצוע. התכנית תורמת לשילובם בחברה בהפיכתם מנתרמים לתורמים.
נערות - תכנית המיועדת לנערות מרקע של מצוקה וסיכון, אשר קיבלו פטור בנסיבות אלו משירות צבאי. הנערות משתלבות במערך שירות לאומי מותאם, המספק ליווי ותמיכה רצופים במהלך השנה ועד שנתיים מסיום השירות, בהן הן משתלבות במעגל התעסוקה ויוצאות לחיים בוגרים.
של"י - שירות לאומי ישראלי, המיועד לצעירים וצעירות בגילאי 18–24, יהודים ושאינם יהודים, חילוניים, מסורתיים ובנים דתיים אשר קיבלו פטור מצה"ל ומעוניינים להתנדב בשירות לאומי ולתרום לחברה במגוון תחומים מאתגרים. השירות מהווה בין היתר את כרטיס כניסה שלהם לחברה הישראלית.
המגזר הערבי, בדואי ודרוזי - תכנית המאפשרת לצעירים ממגזרים אלו להתנדב בקהילה בה הם חיים, תוך קבלת ליווי והכשרה מקצועיים. המתנדבים זוכים להכרה על היותם כח מוביל בקהילה ומייסדים את תשתית ההתנדבות בקרב הדור הצעיר במגזר.
כדוריד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
אולימפיאדת 1984 נערכה בלוס אנג'לס, ארצות הברית. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-31 ביולי ל-11 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד החמישית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 259 ספורטאים (177 גברים ו-82 נשים) מנבחרות גברים ונשים. כל המשחקים נערכו בפולרטון, בקרבת לוס אנג'לס.
נבחרת יוגוסלביה זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת יוגוסלביה  זכתה בתחרות הנשים.
מתכונת התחרות
בגלל החרם מספר נבחרות חזקות לא השתתפו בתחרות. בתחרות הגברים 6 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1982. אומנם בגלל החרם, האלופה המכהנת נבחרת ברית המועצות ונבחרות נוספות מהגוש הסובייטי לא השתתפו. יתר שש נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד.
בתחרות הנשים 3 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1982. גם הנבחרת המארחת העפילה ישירות. בגלל החרם נבחרות ברית המועצות, גרמניה המזרחית והונגריה הוחלפו באחרות. זהות הנבחרת הנוספות הוברר בתחרות בין אלופי אסיה, אלופי אפריקה ואלופי אמריקה. נבחרת סין ניצחה בתחרות זו.
התחרות נערכה בשיטת ליגה.
הגביע הרוסי בכדורגל 1994/1995
גביע רוסיה 1994/1995 היא העונה השלישית של טורניר הגביע הרוסי בכדורגל שנערך ממאי 1994 ועד יוני 1995. בטורניר השתתפו קבוצות ליגת העל הרוסית בכדורגל, קבוצות מליגת המשנה הרוסית ומהליגה הרוסית השנייה.
גמר הטורניר נערך באצטדיון לוז'ניקי שבמוסקבה ובמסגרתו דינמו מוסקבה זכתה בגביע לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה על רוטור וולגוגרד בגמר שהוכרע בפנדלים בתוצאה 8:7, לאחר שהמשחק הסתיים בשוויון מאופס. היה זה לגביע השביעי שלה מאז הקמתה ולגביע רוסיה הראשון שלה.
משחק הגמר
משחק הגמר נערך באצטדיון לוז'ניקי שבמוסקבה.
המשחק לא לווה באירועים מיוחדים והסתיים בשווי מאופס לאחר הזמן החוקי. בתוספת הזמן, בדקה ה-115', השופט שרק לבעיטת עונשין לטובת רוטור. אך השחקן אולג ורטניקוב שנבחר לבעוט פספס את הבעיטה והמשחק עבר להכרעה בבעיטות עונשין.
לאחר 16 בעיטות עונשין, דינמו זכתה בגביע אחרי 8 שערים לעומת 7 שערים של רוטור.
על פי החלטת הנהלת האצטדיון וראשי איגוד הכדורגל הרוסי כל ההכנסות ממשחק הכדורגל הועברו לנפגעי רעידת אדמה שהתרחש בסחלין.
אליוט קרטר
אליוט קוק קרטר (באנגלית: Elliott Cook Carter; 11 בדצמבר 1908 – 5 בנובמבר 2012) היה מלחין אמריקאי.
וירג'ין גורדה
וירג'ין גורדה (באנגלית: Virgin Gorda) הוא האי השלישי בגודלו באיי הבתולה הבריטיים שבים הקריבי ושטחו כ-21 קמ"ר.
אליוט קרטר
ביוגרפיה
קרטר נולד בניו יורק. צ'ארלס אייבס עודד אותו בצעירותו לבחור במוזיקה כמקצוע והוא למד אנגלית ומוזיקה באוניברסיטת הרווארד ובבית ספר לונגי למוזיקה. וולטר פיסטון היה אחד ממוריו למוזיקה והוא שר במקהלת הגברים של הרווארד (Harvard Glee Club). אחרי סיום לימודיו נסע לפריז ללמוד אצל נדיה בולאנז'ה ובשנת 1935 חזר לארצות הברית והתמנה למנהל באלט קאראוון. משנת 1939 עד 1941 לימד פיזיקה, מתמטיקה ויוונית קלאסית, נוסף למוזיקה, בסיינט ג'ון קולג' באנאפוליס, מרילנד.
וירג'ין גורדה
היסטוריה
על פי הפולקלור המקומי, שמו של האי "הבתולה השמנה" - ניתן לו על ידי כריסטופר קולומבוס אשר גילה את האי במסעו השני לאמריקה, בשל צורת האי - הדומה לאישה שמנה השוכבת על גבה.
אליוט קרטר
ביוגרפיה
בשנות מלחמת העולם השנייה עבד קרטר במשרד למודיעין מלחמתי. אחרי המלחמה כיהן במשרות הוראה בקונסרבטוריון פיבודי (1946–1948), באוניברסיטת קולומביה, בקווינס קולג' שבניו יורק (1955 - 1956), באוניברסיטת ייל (1960–1962), באוניברסיטת קורנל (מ-1967) ובבית הספר ג'וליארד (משנת 1972). בשנת 1967 התמנה לחבר באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות.
וירג'ין גורדה
כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבססת על התיירות, המגיעה לאי בשל התצורות הגאולוגיות הייחודיות שבו, הנקראות "המרחצאות" ("The Baths"). המרחצאות הם חופי רחצה בהם נראים שרידים של פעילות געשית שתוצאותיה הם גושי גרניט ענקיים המכסים את החופים ויוצרים חופים פרטיים קטנים ביותר בהם יכולים התיירים לשחות במים רדודים המוגנים מגלי האוקיינוס.
אליוט קרטר
ביוגרפיה
בספטמבר 2008 התקיים הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים בסימן יום הולדתו המאה של המלחין, ובו נוגנו יצירות רבות משלו. ביניהן ביצוע בכורה עולמי לקונצ'רטו לחליל אשר כתב בהזמנת הפסטיבל.
סגנון ויצירות
יצירותיו המוקדמות של קרטר מושפעות מאיגור סטרווינסקי ופאול הינדמית והן נחשבות נאו-קלאסיות מבחינת האסתטיקה. הוא קיבל הכשרה קפדנית ויסודית בקונטרפונקט, החל בפוליפוניה של ימי הביניים וכלה בסטרווינסקי, והדבר ניכר ביצירותיו הראשונות, כמו הבלט "פוקהונטס" (1938–1939). חלק מן המוזיקה שכתב בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא דיאטוני בעליל וכולל ליריות מלודית, המזכירה את סמיואל בארבר. קרטר נטש את הנאו-קלאסיקה בערך במקביל לסטרווינסקי ואמר כי הוא "מרגיש שהוא מתעלם מתחומי רגש חיוניים".
המוזיקה שחיבר לאחר 1950 אטונאלית ומורכבת מקצבית. מציינת אותה המצאת המונח "מודולציה משקלית" לתיאור שינויי המשקל והמפעם התכופים והמדויקים שביצירתו. בעוד שהכרומטיות ושפתו הצלילית מקבילים לאלה של מלחינים סריאליים בני תקופתו, קרטר אינו משתמש בטכניקות סריאליות במוזיקה שלו. הוא פיתח וקטלג באופן עצמאי את כל הקבצים האפשריים של גובהי-צליל (למשל, כל אפשרויות האקורדים בני שלושה צלילים, האקורדים בני חמישה צלילים, וכן הלאה). תאורטיקאים של המוזיקה, כדוגמת אלאן פורט, ארגנו שיטתית את הנתונים האלה לתאוריה מוזיקלית סדורה. סדרת יצירות משנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 מחוללת חומר טונאלי משלה על ידי שימוש בכל האקורדים האפשריים של מספר מסוים של צלילים יסודיים. הקונצ'רטו לפסנתר (1967) עושה שימוש בקובץ של אקורדים בני שלושה צלילים כחומר הגלם הצלילי שלו; רביעיית המיתרים השלישית (1973) משתמשת בכל האקורדים המרובעים; הקונצ'רטו לתזמורת (1960) משתמש בכל האקורדים המחומשים וה"סימפוניה לשלוש תזמורות" עושה שימוש בקבצים של אקורדים בני שישה צלילים. קרטר גם מרבה להשתמש באקורדים "טוניים" של 12 צלילים. מעניינים במיוחד הם אקורדים של 12 טונים המכילים את כל המרווחים, שם כל מרווח מקבל ייצוג בין תווים סמוכים של האקורד. יצירתו מ-1980 לפסנתר סולו, "פנטזיות ליליות", מנצלת את הקובץ המלא של 88 אקורדים כל-מרווחיים בני 12 צלילים. באופן טיפוסי, חומר הגלם הצלילי מחולק קטעים קטעים בין כלי נגינה, תוך הקצאת מערך או מערכי אקורדים ייחודיים לכל כלי נגינה או מדור בתזמורת. ריבוד החומר הזה, המקצה לקולות אינדיבידואליים לא רק חומר צלילי ייחודי להם, אלא גם מרקם ומקצב משלהם, הוא מרכיב בעל חשיבות ראשונה במעלה בסגנון המוזיקלי של קרטר. המוזיקה של קרטר לאחר "פנטזיות ליליות" מוגדרת כתקופתו המאוחרת ושפתו הטונאלית נעשתה פחות שיטתית ויותר אינטואיטיבית, אבל עדיין משמרת את המאפיינים הבסיסיים של יצירותיו הקודמות.
את השימוש שעושה קרטר במקצב אפשר להבין בצורה הטובה ביותר במסגרת תפיסת הריבוד. כל קול אינסטרומנטלי מקבל בטיפול טיפוסי מערכת מפעמים משלו. פוליריתמוס מבני, שבו פוליריתמוס איטי מאוד משמש כאלמנט צורני, קיים ברבות מיצירותיו של קרטר. "פנטזיות ליליות" לפסנתר סולו, למשל, משתמשת ביחס מפעם של 216:175 המתמזג רק בשתי נקודות במשך כל היצירה בת 20 הדקות. השימוש הזה בריתמוס הוא חלק ממטרתו להרחיב את מושג הקונטרפונקט כך שיקיף תפקידים שונים המופיעים בעת ובעונה אחת, אפילו פרקים שלמים, במקום להסתפק בקווים נפרדים.
ברוניסלב גרמק
ברוניסלב גרמק (בפולנית: Bronisław Geremek 6 במרץ 1932 – 13 ביולי 2008) היה היסטוריון פולני, מראשי ארגון סולידריות ושר החוץ של פולין. נולד כיהודי, חי בנעוריו כנוצרי קתולי, אך הצהיר על עצמו בבגרותו כאתאיסט.
אליוט קרטר
סגנון ויצירות
קרטר פיתח את הטכניקה שלו לקידום מטרותיו האמנותיות. השימוש שלו בריתמוס מקנה למוזיקה שלו רהיטות ותחושת זמן מובנות, ייחודיות אולי במוזיקה הקלאסית. המוזיקה גם עתירת מבע ודרמטית בגלוי. הוא אמר, "אני רואה את הפרטיטורות שלי כתסריטים, תסריטי שמע, שהנגנים מבצעים בכליהם, במטרה לשוות להם נופך דרמטי כפרטים וכשותפים בהרכב." הוא דיבר גם על שאיפתו לתאר "צורה שונה של תנועה," שבה הנגנים אינם צמודים לפעמה המודגשת של כל תיבה. הוא אמר, שפעימות קבועות כאלה מזכירות לו מצעד חיילים או שעטת סוסים, צלילים שאינם נשמעים עוד בשלהי המאה ה-20, והוא רוצה שהמוזיקה שלו תבטא תאוצה או האטה מתמשכות, כאלה שאפשר לחוות במכונית או במטוס. במוזיקה של קרטר אין כמעט זכר למוזיקה אמריקאית פופולרית או לג'אז, אך במוזיקה הווקאלית שלו, לעומת זאת, ניכרים קשרים הדוקים לשירה אמריקאית בת ימינו. הוא כתב מוזיקה ליצירות משל אליזבת בישופ, ג'ון אשברי, רוברט לוול, ויליאם קרלוס ויליאמס וכן, ממש לאחרונה, ואלאס סטיבנס. כמה מיצירותיו האינסטרומנטליות הגדולות, כמו הקונצ'רטו לתזמורת או "סימפוניה לשלוש תזמורות" נכתבו גם הן בהשראת משוררים אמריקאיים בני המאה העשרים.
ברוניסלב גרמק
שנים ראשונות
אביו היה סוחר פרוות יהודי, משפחתו גורשה מביתה בוורשה לגטו ורשה ואביו נרצח באושוויץ. אמו והוא הוברחו ב-1943 מחוץ לגדרות הגטו על ידי פולני נוצרי בשם סטפן גרמק, ששיכן אותם בביתו. לאחר מכן נשא גרמק את אמו של ברוניסלב לאשה והמשפחה חיה בהתאם לאמונה הקתולית של האב החורג.