cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
היסטוריה
הקמתו של האגף (בשמו דאז: "אגף אפסנאות", או בקיצור: אג"א) הייתה בפברואר 1948. בתחילת דרכו של צה"ל השליטה על הלוגיסטיקה והאפסנאות הייתה ריכוזית מאוד ונשלטה כמעט לגמרי על ידי המטכ"ל, שהעמיד את המשאבים לרשות הגדודים והחטיבות כגון אמצעי תחבורה, דלק, חומרי בנייה, ומזון בקיצוב קפדני ביותר. במהלך מלחמת העצמאות, עם התארגנות המערך הלוחם, התפתחה הלוגיסטיקה בהם, כדי לפתור את הבעיות הלוגיסטיות השונות שהתעוררו בהם. אחריהם, בהדרגה, התפתח המערך האפסנאי המטכ"לי. בשנותיו הראשונות, התבסס אגף האפסנאות על ידע שהביאו עימם חייליו הראשונים – יוצאי הצבא הבריטי ואנשי הבריגדה היהודית. מבנהו של אגף האפסנאות, כמו גם של המערך הלוגיסטי כולו, הועתק באופן מדויק מן הדגם של הצבא הבריטי. אף הטפסים והעגה נלקחו מן הצבא הבריטי.
בעשור הראשון של מדינת ישראל, צה"ל חווה שינויים והתעצמות רבה. כך גם אגף האפסנאות, שאורגן במסגרת שתי מחלקות: מחלקת הארגון ומחלקת התחזוקה. כל מחלקה כללה מספר ענפים. מחלקת הארגון הייתה אחראית על קביעת תקנים ותוכניות הצטיידות, לביקורת ולקביעת נהלים ומערך ההדרכה. מחלקת התחזוקה הייתה אחראית להפעלה של המערך הלוגיסטי באמצעות חיל ההספקה וההובלה (כיום חיל הלוגיסטיקה), חיל החימוש והציוד וחיל הטכנאים. ב-1950 פורק חיל חימוש וציוד וכל נושא הציוד הוﬠבר לחיל הספקה וכל נושא החימוש הוﬠבר לחיל טכנאים שהחליף את השם לחיל חימוש ב-1953. ב-1951 חיל הספקה ותובלה התפצל לחיל הספקה וחיל הובלה. ב-1953 אחריות ﬠל מﬠרך התובלה חזרה לחיל הספקה. במסגרת צוות תכנון מטכ"לי מיוחד שהוקם בסוף 1952 והתבקש לבחון את מערך הכוחות של צה"ל ולגבש תוכנית לבניית סדר הכוחות הרצוי, התנהלו ויכוחים סוערים בדבר חלוקת האחריות והסמכויות בין אג"א והחילות הכפופים לו ובין אג"א ומשרד הביטחון. היו שקראו לרכז את כל הרכש במשרד הביטחון. לבסוף ניצחה התפישה ההפוכה, שעוצבה על ידי בן-גוריון לפיה צה"ל הוא זה שקובע את צרכיו ואת סדר העדיפויות שלו, ועל משרד הביטחון לספקם בהתאם למגבלות התקציביות.
ב-2016 הוחלט לאחד את אט"ל עם זרוע היבשה.
מבנה ארגוני
מבנה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה הנוכחי מתבסס על מטה המורכב מחטיבות (בדומה ללהקים שבמטה זרוע האוויר והחלל והמספנים שבמטה זרוע הים), מפקדות קציני החיל הראשיים העוסקים בבניין-הכוח שבתחום מקצועיותם, מרכזים לוגיסטיים ויחידות עצמאיות אחרות. המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים.
מפקד אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה הוא ראש האגף, קצין בדרגת אלוף. חטיבת הלוגיסטיקה מאגדת מספר מחלקות, כאשר כל אחת מהן עוסקת בתחום ניהולי אחר, ויחדיו הן מפקחות, מבקרות ותומכות במרכזים הלוגיסטיים של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. בראשות כל מחלקה עומד קצין בדרגת אלוף-משנה. המרכזים הלוגיסטיים כפופים לראש האגף, וכל אחד מהם אחראי על תחום ביצועי אחר: מזון, דלק, תחמושת, רפואה וכו'. בראשות המרכזים עומד קצין בדרגת אלוף-משנה או סגן-אלוף. חלקם הגדול של המרכזים הלוגיסטיים אוחדו במסגרת פרויקט המרה"ס (מרכז הספקה אחוד). את המרכזים הלוגיסטיים מתפעלים החיילים המשרתים בחילות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה: חיל הרפואה, חיל הטכנולוגיה והאחזקה וחיל הלוגיסטיקה. בראשות כל אחד מחילות אלו עומד קצין בדרגת תת-אלוף.
ישראל טילן
ביוגרפיה
כראש מדור טנקים, ולאחר מכן כראש ענף, היה טילן אחראי על מכלול תוכניות ההסבה שביצע חיל החימוש בטנקים, שנמצאו באותה תקופה ברשות צה"ל. עבודות ההסבה והשדרוג כללו פריצות דרך טכנולוגיות, אשר נרשמו כפטנטים על שמו של טילן, ובהן פיתוח השוט קל מטנק הצנטוריון, על ידי החלפת מנוע הבנזין של הטנק במנוע דיזל. בשנת 1970 הוענק לצוות בראשותו פרס ביטחון ישראל. טילן היה ידוע כמהנדס מוכשר ובשנת 1972 הוצעה לו משרה בטכניון כראש המחלקה להנדסת מכונות. הוא בחר להמשיך בשירותו הצבאי, ובאוגוסט 1970 קודם לדרגת אלוף-משנה, והיה לראשון שעמד בראש הרשות לפיתוח טנקים. בתקופה זו פותח טנק המרכבה. הבסיס לרעיון הפיתוח מיוחס לטילן ולאנשי צוותו, לצד האלוף ישראל טל.
בשנת 1975 הודיע טילן על פרישתו מצה"ל, לנוכח עיכוב קידומו. בשנים 1976–1981, עבד כמהנדס התיכון הראשי של חברת "נאפקו" במיניאפוליס שבמינסוטה, ותכנן כלי לחימה כבדים עבור צבאות ברחבי העולם. לאחר שובו לישראל המשיך לשמש יועץ לחברות בישראל ומחוץ לה, והועסק במפעל ביטחוני לייצור חלקים לטנק המרכבה. בשנת 1984 חזר למשך שנה למיניאפוליס.
בשנת 1971 נשא טילן לאישה את רעיה מני, בתם של שופט בית המשפט העליון אליהו מני וציפורה לבית גמזו (אחותו של ד"ר חיים גמזו), ונולדו להם שלושה ילדים. אחד מילדיו הוא יואב טילן. במקביל לשירותו הצבאי, הוא הקים וליווה את התפתחות קבוצת הכדורעף של קריית אונו.
טילן סבל משורת אירועים מוחיים בשנת 1987, ונותר משותק עד למותו בשנת 1996. נטמן בבית העלמין ירקון.
קייפסייז
סקירה כללית
אוניות קייפסייז הן בדרך כלל במעמס העולה על 150,000 טון והן בדרך כלל מכליות נפט או אוניות צובר המובילות עפרת ברזל, פחם וחומרי גלם אחרים בתפזורת. המונח "קייפסייז" (מילולית: "גודל כף") מתייחס בדרך כלל לאוניות צובר יותר מאשר למכליות. אוניית קייפסייז אופיינית היא במעמס של 175,000 טון, אף שקיימות גם אוניות גדולות בהרבה, עד 400,000 טון מעמס. ממדיהן העצומים והשוקע הרב של גופן מגביל את נתיבי המים והנמלים בהם הן יכולות לבקר.
יחסי ישראל–סנט קיטס ונוויס
יחסי ישראל–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין פדרציית סנט כריסוטופר ונוויס.
היסטוריה
שתי המדינות נהנו מקשרים חמים מאז הוקמו היחסים הדיפלומטיים, מספר חודשים לאחר הכרזת עצמאות המדינה ב-1983. הקהילה היהודית בסנט קיטס ונוויס קטנה מאוד, אך יש לה שורשים עתיקים מהמאה ה-17, בה הגיעו לראשונה לטריטוריה יהודים ממוצא פורטוגלי.
הסחר בין ישראל לסנט קיטס הסתכם בכ-150 אלף דולר בשנת 2011.
בשנת 2009 החרימו נציגי סנט קיטס ונוויס את נאומו של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגנות ישראל בוועידת האו"ם השנייה נגד גזענות בדרבן, דרום אפריקה, יחד עם 23 מדינות נוספות.
ארמין פריש
ארמין פריש (בהונגרית: Frisch Ármin; מיגלץ, 13 בינואר 1866 – בודפשט, 13 באפריל 1948) היה רב הונגרי, מורה יהודי, היסטוריון של הספרות בהונגריה. הוא היה עמית וכותב של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
ביוגרפיה
ארמין פריש הוא בנם של איגנץ פריש ושל ינקה וייס. הוא נולד במיגלץ, בדרום ממלכת הונגריה (היום צפון סרביה). בין השנים 1884–1894 היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1893 קיבל דוקטורט במדעי הרוח בבודפשט ובשנת 1895 סמיכה לרבנות. הוא גם קיבל תעודת הוראה לתיכון לשפות יוונית ולטינית. משנת 1898 היה מורה לדת של הקהילה היהודית של פשט ומשנת 1920 היה יועץ תרבותי של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. פריש זכה להישגים רציניים בעריכת ספריית המסמכים היהודית ההונגרית ועבודתו ככותב ספרי לימוד. שמו נקשר בארגון בית החניכות והכשרת אמנים של האגודה לתרבות ציבורית. הוא שרד את השואה ונפטר בשנת 1948 בגיל 82 והובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. אשתו הייתה אילונה בלוך.
פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה
פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה-טוסקנה (בשמו המלא: פטר פרדיננד סלבטור קרל לודוויג מריה יוזף לאופולד אנטון רופרט פיוס פנקראץ פון הבסבורג-לותרינגן בגרמנית - Peter Ferdinand Salvator Karl Ludwig Maria Joseph Leopold Anton Rupert Pius Pancraz von Habsburg-Lothringen), (12 במאי 1874 – 8 בנובמבר 1948), היה ארכידוכס אוסטרי, ומפקד בכיר בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה.
שנים ראשונות
פטר פרדיננד נולד ב-12 במאי 1874 בזלצבורג לפרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה, בתם של קרלו השלישי, דוכס פארמה ולואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה.
קריירה צבאית
ב-1893 התגייס פטר פרדיננד לצבא האוסטרו-הונגרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1908 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-66. בשנת 1911 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1914 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ המלחמה מונה פטר פרדיננד למפקד הדיוויזיה ה-25, ולחם עמה בקרבות בגליציה ובדרום פולין. לאחר קרב קומרוב האשימו מוריץ פון אופנברג בכישלון הכיתור של הארמייה הרוסית החמישית, וביוני 1915 הוא שוחרר מהצבא. באפריל 1917 חזר פטר פרדיננד לשרת בצבא בדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד קבוצת קרב בגודל של קורפוס בחזית האיטלקית. פטר פרדיננד לחם עם יחידתו בקרב קפורטו, ובסוף המלחמה אף מונה למפקד הארמייה העשירית במקום אלכסנדר פון קרובטין.
אחרית ימיו ומותו
לאחר המלחמה נאלץ פטר פרדיננד להגר לשווייץ, שם התגורר בלוצרן, אולם בשנת 1935 חזר לאוסטריה. בשנת 1942 מת אחיו יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ופטר פרדיננד הפך במקומו לראש בית הבסבורג-טוסקנה, וב-8 בנובמבר 1948 מת פטר פרדיננד בזלצבורג.
משפחתו
ב-8 בנובמבר 1900 התחתן פטר פרדיננד עם מריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה ומריה אנטונייטה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אורן לביא
אורן לביא (נולד ב-1976 בתל אביב) הוא זמר, במאי תיאטרון, מחזאי, פזמונאי ומלחין ישראלי, בעל מוניטין בינלאומי.
חייו
בשנת 1997 העלה את ההצגה "מקלות בגלגלים" שכתב וביים בפסטיבל עכו וזכה עליה בפרס הבימוי, ההצגה המשיכה ורצה בבית ציוני אמריקה. ב-1998 עבר ללונדון כדי ללמוד בימוי תיאטרון, והיה במאי של מספר הצגות. ב-2001 עבר לניו יורק והחל לעסוק בכתיבת שירים, וב-2003 נסע לברלין, שם הקליט והפיק אותם בעצמו.
האלבום הראשון שלו, "The Opposite Side of the Sea", הושלם בשנת 2006 ויצא לאור באירופה בינואר ופברואר 2007.
בשנת 2009 צבר קליפ הסטופ מושן של השיר שלו "Her Morning Elegance" פופולריות רבה באתרים יוטיוב ואייטיונז. נכון ליוני 2016 הקליפ זכה ללמעלה מ-30 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר שימש כפסקול לפרסומת לשברולט בארצות הברית. לביא ביצע את השיר בתוכנית האירוח הלילית הפופולרית של ג'ימי קימל. השיר היה מועמד לפרס גראמי 2009 בקטגוריית הקליפ הטוב ביותר.
ב-2008 נכלל שירו "A Dance 'Round the Memory Tree" בפסקול הסרט סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן.
בשנת 2012 השתתף בפרויקט עבודה עברית "לילה של כוכבים" - שירי ילדים מאת שלום חנוך בו ביצע את השיר "בלדה בין כוכבים".
אלי דריקס
אליעזר "אלי" דריקס (נולד ב-13 באוקטובר 1964 בפתח תקווה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, מסמלי מכבי תל אביב, במדיה כבש 113 שערי ליגה בשנות ה-80 וה-90, ושחקן נבחרת ישראל. כיהן כמנכ"ל מכבי תל אביב בכדורסל.
אורן לביא
חייו
לדבריו, הוא מושפע מלאונרד כהן, טום וייטס וז'אק ברל.
אלי דריקס
קריירה כשחקן
דריקס גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. במהלך עונת, זיהה מאמן מכבי יעקב גרונדמן את הפוטנציאל של דריקס כחלוץ רחבה, וקידם אותו לקבוצה הבוגרת. את הופעה הבכורה שלו ערך דריקס במשחק ביתי מול בני יהודה ב-13 בפברואר 1982, משחק שהסתיים בשוויון 0:0. באותה עונה ערך הופעה אחת נוספת בקבוצה, במסגרת הגביע.
אורן לביא
חייו
בינואר 2018 הוציא את הסינגל "Second Hand Lovers", שלקוח מתוך אלבומו השני "Bedroom Crimes".
אלי דריקס
קריירה כשחקן
בעונה שאחריה דריקס רשם 4 הופעות בלבד, אך בעונת כבר שיחק תפקיד מרכזי, רשם 30 הופעות, וכבש 4 שערים. את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה כבש כבר בהופעתו הראשונה באותה עונה, ב-24 בספטמבר 1983. היה זה שער השוויון הזמני של מכבי בדרך לניצחון 2:1 על מכבי נתניה. בעונת מיעט דריקס לקבל דקות, והושאל לחצי עונה למכבי יבנה, במדיה זכה בתואר הראשון בקריירה שלו, גביע הטוטו.
דריקס חזר למכבי תל אביב בעונת. החלוץ הגבוה והפיזי הראה מגוון יכולות כיבוש, כשהבולטת שבהן היא משחק הראש המצוין. בעונת החזרה שלו כבש דריקס 8 שערי ליגה ב-28 הופעות, ו-16 שערים בסך הכל.
בעונה לאחר מכן, זכה דריקס בתואר הראשון שלו במדי מכבי תל אביב. הקבוצה הגיעה לגמר גביע המדינה, למשחק מול מכבי חיפה. דריקס העלה את מכבי תל אביב ליתרון זמני, 2:1, עם שער בדקה ה-73, כשעצר כדור על החזה בתוך הרחבה, והמשיך ברגל שמאל אל הרשת. חיפה הצליחה לאזן, ואף לעלות ליתרון 3:2 בתוך ההארכה, אך בדקה ה-113 דריקס כבש שער בבעיטת מספרת והשווה ל-3:3. דריקס תרם שער גם בדו-קרב הפנדלים, ומכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה.
בעונה שאחריה, דריקס כבש 7 שערי ליגה, ואף פתח בהרכב מכבי בניצחון 2:1 בגמר הגביע, בדרבי העירוני מול הפועל תל אביב.
עונה לאחר מכן, שוב ניצחה מכבי בדרבי באותה תוצאה, 0:4, ודריקס, הפעם כשחקן הרכב, כבש שלושער והפגין ורסטיליות רבה כשכבש גם בנגיחה, גם ברגל שמאל וגם ברגל ימין. הופעה זו נחשבת לאחת הטובות בהיסטוריה של שחקן בדרבי התל אביבי.
דריקס הוסיף להיות דומיננטי בהתקפת הקבוצה גם בעונות הבאות, וזכה עם מכבי תל אביב בשתי אליפויות נוספות ( ו-) ובשני גביעים נוספים, כשבעונת פתח בהרכב בדרבי בגמר גביע המדינה בניצחון 0:2 על הפועל תל אביב, ובעונת  כבש שער בניצחון 1:4 בגמר הגביע מול עירוני ראשון לציון.
בתקופה זו, כאשר היה דריקס חלק מהרוטציה עם החלוצים מאיר מליקה וניר סביליה, הקפטן הקבוע של הקבוצה היה ניר קלינגר. עם התחזקות מעמדו של דריקס והפיכתו לשחקן הרכב, הוא החל לענוד את סרט הקפטן לסירוגין בתורנות שבועית עם קלינגר, והשניים הניפו במשותף את הגביעים בהם זכתה הקבוצה.
בסיום עונת, עזב דריקס את מועדון נעוריו בדרך לעונת פרישה בשורות מכבי הרצליה, בה שימש גם כעוזר מאמן של שייע פייגנבוים. ב-30 באוקטובר 1999, ערך דריקס את הופעתו האחרונה, כמחליף בהפסד קבוצתו 2:0 מול הפועל כפר סבא.
נבחרת ישראל
דריקס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ב-18 בפברואר 1987, מול. בסך הכל ערך 27 הופעות במדי הנבחרת, וייצג אותה בין היתר במוקדמות מונדיאל 1990, מוקדמות מונדיאל 1994, מוקדמות יורו 1996 ומוקדמות מונדיאל 1998.
את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים כבש ב-18 באוקטובר 1988 בניצחון 2:0 על באצטדיון וסרמיל בבאר שבע. בסך הכל כבש 4 שערים עבור הנבחרת, כולם במשחקי ידידות.
קריירה מקצועית
לאחר שפרש ממשחק פעיל, הוסיף דריקס לשמש כעוזר מאמן מכבי הרצליה כחודשיים, אז התפטר מתפקידו מאמן הקבוצה שייע פייגנבוים ודריקס התמנה במקומו למאמן הזמני של הקבוצה. שלושה מחזורים לסיום העונה, התמנה במקומו אבי כהן למאמן הקבוצה. הרצליה סיימה את העונה במקום ה-13 מתוך 14, וירדה לליגת המשנה.
לקראת עונת, מונה דריקס על ידי לוני הרציקוביץ', בעלי הקבוצה, לתפקיד סגן הנשיא, במסגרת תפקידו דריקס היה אחראי על הצד הניהולי של המועדון, וזאת בנוסף לתפקידו במחלקת הנוער. באותה עונה זכתה מכבי באליפות המדינה, אך בעונות שאחריה הפגינה הקבוצה יכולת חלשה, ואוהדי הקבוצה פתחו במחאה מול ההנהלה, ובכללה דריקס. הביקורת כלפי דריקס נבעה בין היתר מכישלונו לסגור חוזים מול שחקנים שכבר סיכמו עקרונית במועדון, כשהמקרים הזכורים עם גוסטבו בוקולי, שחקנה של מכבי אחי נצרת בקיץ 2004, שלבסוף חתם במכבי חיפה, ואיתי שכטר, שחקן הפועל נצרת עילית בקיץ 2006, שחתם לבסוף במכבי נתניה.
ב-5 בדצמבר 2005 מונה כמאמן הזמני של הקבוצה, לאחר התפטרותו של ניר קלינגר. הוא החזיק בתפקידו פחות מחודש, עד שהוחלף על ידי טון קאנן ההולנדי.
ב-21 בנובמבר 2006, הודיע דריקס על מעברו למועדון הכדורסל של מכבי תל אביב, לאחר שלדבריו הרגיש מיצוי מתפקידו. הוא מונה כמנהל השיווק של המועדון. ב-11 בינואר 2008 מונה למנכ"ל הקבוצה, בתחילה הוא מונה כמנכ"ל זמני במקומו של צביקה שרף, שעזב את התפקיד כדי להחליף את מאמן הקבוצה שעזב, עודד קטש. בסיום העונה, המינוי נעשה קבוע, והחל מה-19 ביולי 2011 הוא חולק את התפקיד עם דני פדרמן. ב-10 בספטמבר 2019, פורסם כי דריקס יעזוב את התפקיד בסוף 2019.
חיים אישיים
דריקס נשוי למירי גולדפרב, מלכת היופי לשנת 1991, ולזוג שלושה ילדים.
נשר אפור-כיפה
נשר אפור-כיפה (שם מדעי: Necrosyrtes monachus) הוא מין של דורס אפריקני בתת-משפחת נשרי העולם הישן. הוא המין היחיד בסוגו.
מאפיינים
הוא מזדווג בקן מקלות שנבנה על עץ (לרוב דקל) ברוב שטחה של אפריקה שמדרום לסהרה, כשהוא מטיל ביצה אחת בלבד. לעיתים יחיה במושבות קטנות. האוכלוסייה ברובה יציבה. זהו אחד מהקטנים שבנשרי העולם הישן עם אורך של 70 ס"מ ומשקל של 2.12 ק"ג.
כמו כל הנשרים האחרים הוא אוכל נבלות, כשהוא ניזון מנבלות ומפסולת שאותם הוא מוצא על ידי דאייה בשמיים מעל הסוואנה קרוב ליישובי אדם, כולל שיפועי זבל ובתי-מטבחיים. לעיתים קרובות הוא נע בלהקות, והתנהגות זו מאוד שכיחה בקרב המין הזה. בחלק נרחב מתחום תפוצתו, כמעט תמיד ישנם כמה נשרים הנראים דואים בשמיים כמעט בכל שעה ביום.
הנשר הזה בדרך-כלל אינו נרתע מבני-אדם, ולעיתים קרובות הוא מתאסף ליד יישובים. לפעמים הוא מכונה בתור "מלקט הזבל" על ידי המקומיים.
הנשר אפור-הכיפה הוא נשר טיפוסי, עם ראש קירח בצבע ורוד ו"כיפה" אפרפרה. כסות הנוצות שלו היא בצבע חום כהה אחיד. כנפיו שטוחות בשביל דאייה ונוצות זנבו קצרות. זהו נשר קטן בהשוואה לנשרים אחרים.
נשרים אלה משמיעים צרחה רמה כאשר הם מופרעים בקינם.
דראפט הרחבה
דראפט הרחבה היא שיטה המשמשת ליגות ספורטיביות, במקרים בהם מוחלט על התרחבות והוספת מועדון חדש או יותר לליגה. התהליך, הנפוץ במיוחד בצפון אמריקה, משתנה בין הליגות השונות וקיים אף שוני בין דראפטים שונים באותה הליגה, אך העקרונות הבסיסיים שלו זהים בכל המקרים.
כל קבוצה קיימת יכולה "להגן" על מספר שחקנים שיש להם חוזים במועדון על ידי העברת שמותיהם להנהלת הליגה עד לתאריך מסוים הנקבע מראש. הקבוצות החדשות יכולות לבחור מתוך רשימת השחקנים ה"לא מוגנים". ישנן הגבלות הקובעות מספר מקסימלי של שחקנים שיכולים להיבחר מקבוצה אחת.
במטרה להימנע מאיבוד שחקנים, הקבוצות הוותיקות נוטות להגן על כל השחקנים החשובים של הקבוצה. כתוצאה מכך, השחקנים המועמדים לבחירה הם, על פי רוב, שחקנים מבוגרים, פצועים או שחקנים צעירים שלא הצליחו להתפתח ולהשתלב במועדון ושחקנים שהמועדון רוצה לוותר עליהם על מנת לפנות מקום בתקרת השכר. מסיבה זאת, הקבוצות החדשות, בדרך כלל, חלשות בשנים הראשונות ולוקח להן מספר שנים על מנת להיבנות ולפתח שחקנים.
תהליך דומה קורה בליגות גם במקרה ההפוך ונקרא דראפט הצטמצמות.
גיא ברנע
גיא מרקוס ברנע (נולד ב-9 בספטמבר 1987), הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל, וכיום פרשן שחייה. בעל שתי מדליות ארד מאליפות אירופה בשחייה (בודפשט 2010 ודברצן 2012) ושתי מדליות מהאוניברסיאדה, מדליית כסף בשנג'ן 2011 ומדליית ארד בבלגרד 2009. מקום שישי באליפות העולם (שנגחאי 2011) ומקום שביעי באליפות העולם (ברצלונה 2013) במשחה ל-50 מטר גב.
ברנע ייצג את ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2008) וב-6 אליפויות עולם (מלבורן 2007, רומא 2009, שנגחאי 2011, ברצלונה 2013, קאזאן 2015 ובודפשט 2017). אלוף ושיאן המכביה, במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה
ברנע נולד, גדל והתחנך בעומר. אח בכור לניר ואור, שחיינים מצטיינים גם כן. סבא שלו מצד אמו איתן פרויד היה אלוף ישראל בשחייה. מגיל 6 החל לשחות, בעידוד הוריו, שסברו שהדבר יסייע לו להתמודד עם מחלת האסתמה. במרוצת השנים היה לשחיין תחרותי במסגרת הפועל שחייני הנגב, והתמקצע בסגנון פרפר, בהדרכתו של המאמן עדי ולפמן. כשהגיע לכיתה י"א עבר לפנימיה של מכון וינגייט, ואומן בידי לאוניד קאופמן. במקביל, ייצג את קבוצת הפועל ירושלים בתחרויות. לאחר שלא הצליח להגיע להשגים משמעותיים בסגנון פרפר, ניסה את מזלו בסגנון גב. בסגנון זה, הצליח להעפיל לגמר אליפות אירופה לנוער ב-2005, מה שהקנה לו מעמד של ספורטאי מצטיין בצה"ל. בסוף אותה שנה החל ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת ברקלי, בארצות הברית.
שיאן ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 2006 זכה ברנע בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.38 שניות, לפני איליה אייזנשטוק ממכבי קריית ביאליק (26.68 שניות) ואהוד סגל מירושלים רבתי (26.92 שניות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 56.78 שניות, אחרי אהוד סגל שקבע שיא אישי חדש של 56.61 שניות ולפני איליה אייזנשטוק (57.90 שניות). תוך כדי משחה שליחים 4x50 מטר מעורב הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי ושיא בינלאומי חדש של 26.09 שניות, שיפור של 11 מאיות השנייה מהשיא בן ה-6 שנים של איתן אורבך ממכבי חיפה (26.20 שניות).
2007
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן ב-2007, סיים ברנע במקום ה-19 במשחה 100 מ' גב כשקבע זמן של 55.88 שניות, וכן העפיל לחצי הגמר במשחה ל-50 מטר גב בזמן של 26.24 שניות. בחצי הגמר סיים במקום ה-15 בזמן של 26.45 שניות.
2008
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן במרץ 2008 סיים ברנע במקום רביעי במשחה ל-50 מ' גב. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ישראלי חדש של 25.43 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מ' גב בשיא ישראלי חדש של 54.90 שניות. באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר באפריל אותה שנה, סיים במקום 12 במשחה ל-50 מ' גב ובמקום 13 במשחה ל-100 מ' גב.
אולימפיאדת בייג'ינג
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) העפיל ברנע לשלב חצי הגמר במשחה ל-100 מ' גב, לאחר שבשלב המוקדמות סיים במקום ה-15. בתוך כך, שבר שוב את שיא ישראל, והעמידו על 54.50 שניות. בשלב חצי הגמר סיים במקום ה-16.
מדליית ארד באוניברסיאדה
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד ביולי 2009, זכה ברנע במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב, לאחר ששחה בזמן של 25.09 שניות. בכך היה לשחיין הישראלי השני בלבד שזוכה במדליה באוניברסיאדה, אחרי מיקי חליקה ב-1999. בשלב חצי הגמר קבע ברנע שיא ישראלי במשחה זה בתוצאה של 24.89 שניות. בנוסף, סיים במקום החמישי במשחה ל-100 מטר גב, וגם בו קבע שיא ישראלי חדש - 54.32 שניות.
זמן קצר אחר כך, במהלך המכביה ה-18 זכה ברנע במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי ומכביה חדש של 54.22 שניות. הוא שיפר גם את שיאו הישראלי במשחה ל-50 מטר גב והעמידו על 24.64 שניות, 31 מאיות השנייה איטי משיא העולם. תוצאה זו הייתה באותה העת השלישית בטיבה בעולם לשנת 2009.
אליפות עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא בשנת 2009 סיים במקום ה-22 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.51 שניות. במשחה ל-50 גב סיים במקום ה-12, בתוצאה של 24.81 שניות.
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט באוגוסט 2010 זכה ברנע במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.04 שניות, אחרי קאמי לאקור מצרפת שקבע שיא אליפות חדש של 24.07 שניות ושיאן העולם ליאם טנקוק מבריטניה (24.70 שניות), במקום 16 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.36 שניות ובמקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יהונתן קופלב, אלון מנדל ודני מלניק בתוצאה של 3:40.26 דקות.
אליפות עולם, מקום שישי
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי ב-2011 סיים ברנע במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב ביחד עם ניק תומן מארצות הברית בתוצאה של 25.01 שניות, והשווה את ההישג הטוב ביותר של שחיין ישראלי באליפויות עולם. במשחה ל-100 מטר גב סיים במקום 17 בתוצאה של 55.12 שניות, לאחר שבשלב המוקדמות קבע תוצאה של 54.43 שניות, שהקנתה לו את המקום ה-16 בצוותא עם השחיין הסיני סון שייאוליי. שני השחיינים ערכו ביניהם משחה הכרעה, שבו ניצח שייאוליי בתוצאה 54.20 שניות, ועלה לשלב חצי הגמר.
מדליית כסף באוניברסיאדה
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין באוגוסט 2011, זכה ברנע במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.21 שניות.
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 זכה ברנע במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.14 שניות, בצוותא עם עוד שני שחיינים, דוריה גנדה מצרפת וריכרד בוהוש מהונגריה, אחרי יונתן קופלב מישראל (24.73 שניות) ומירקו די טורה מאיטליה (24.95 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.95 שניות. בשלב המוקדמות הוא עלה מהמקום השני בתוצאה של 54.44 שניות, אחרי יעקב טומרקין שהשווה את שיאו הישראלי, 54.22 שניות.
סגן אלוף אירופה (בריכת 25 מטר)
בהמשך השנה, באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת זכה ברנע במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 23.46 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 23.76 שניות, אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמידו על 23.47 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 51.47 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ישראלי חדש של 51.66 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.57 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר 2012 סיים ברנע במקום 9 במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 51.12 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 51.30 שניות ועלה מהמקום השביעי, במקום 11 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 23.67 שניות ופעמיים במקום 35 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.30 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.06 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יונתן קופלב, גל נבו ואלון מנדל בשיא ישראלי חדש של 3:32.43 דקות. הוא שחה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 48.68 שניות.
2013
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת יולי 2013 סיים ברנע במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.25 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.00 שניות.
2014
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, זכה ברנע ב-4 מדליות זהב אישיות וקבע שני שיאים ישראלים, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 23.50 שניות, לפני יונתן קופלב (24.17 שניות) ויעקב טומרקין (24.48 שניות), במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 50.77 שניות, לפני דוד גמבורג מהפועל ירושלים (51.52 שניות) וטומרקין (51.53 שניות), במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 23.31 שניות, לפני קיריל ברון מבית שמש (24.89 שניות) ופבל פסין ממכבי קריית ביאליק (24.91 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.65 שניות, לפני גמבורג (53.09 שניות) ונמרוד חייט מהפועל דולפין נתניה (53.51 שניות).
אליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים ברנע במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.05 שניות. בשלב המוקדמות, הוא קבע תוצאה של 24.99 שניות ועלה מהמקום הראשון ובשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה זהה ועלה מהמקום השני. נוסף לכך, הוא סיים במקום 31 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.59 שניות.
אליפות עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 סיים ברנע במקום 18 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.31 שניות ובמקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 53.76 שניות.
2016
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 סיים ברנע במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.02 שניות, 2 מאיות השנייה אחרי יונתן קופלב שסיים חמישי ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.03 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 54.81 שניות ועלה מהמקום השמיני לשלב חצי הגמר.
אליפות עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 2017 סיים ברנע במקום 24 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.52 שניות.
2018
במרץ 2018 הודיע ברנע על פרישתו מפעילות.
פרשן שחייה
מאז 2020 משמש כפרשן שחייה בערוץ הספורט בתחרויות ובאליפויות שחייה תחרותית מהסבב האירופי/העולמי, בהן נציגים או נציגות מישראל, יחד עם השדרן אלי אילדיס. ב-2021, שימש כפרשן שחייה מטעם ערוץ הספורט, בתחרויות השחייה של אולימפיאדת טוקיו (2020), יחד עם השדרן אלי אילדיס.
חיים אישיים
ברנע מתגורר בתל אביב ומנהל את מותג בגדי הים Weekends at שייסד ב-2017.
בתחילת 2018 החל לנהל מערכת יחסים זוגית עם קורי קמיל, סטודנטית לכלכלה ותקשורת.
סונוריות
בעת הגיית העיצורים הסונורנטיים זרימת האוויר חופשית ולא יוצרת "רעש" רב, ולכן, על מנת שיהיו תפיסים לאוזן, הם בדרך כלל קוליים, כלומר בהפקתם יש הרעדה של מיתרי הקול (למשל, מעטות השפות עם /l/ אטומה). בניגוד לכך, הגיית העיצורים הבלתי־סונורנטיים (Obstruents) – סותמים, חוככים ומחוככים – כן מייצרת "רעש" חזק מספיק, ולכן הם ניתנים להגייה הן כקוליים והן כאטומים (למשל, ברוב השפות קיים הן הסותם הקולי /d/, והן הסותם האטום המקביל לו /t/).
היררכיית הסונוריות
ניתן לחלק את ההגאים השונים לפי מידת הסונוריות שלהם, מהתנועות הסונורנטיות ביותר ועד העיצורים הסותמים, בעלי הסונוריות הנמוכה ביותר (מימין לשמאל):
<blockquote style="border: 1px solid red; padding: 1em;"> תנועות (כגון a) > חצאי תנועות (w, j) > עיצורים נזילים (l, r) > עיצורים אפיים (n, m) > עיצורים חוככים (f, x) > עיצורים סותמים (p, k)
להיררכיה זו תפקיד מרכזי בהכרעת מבנה ההברה ותפוצת העיצורים בחלקי ההברה השונים. על פי עקרון אוניברסלי המבוסס על היררכיה זו, על ההגה המשמש כגרעין ההברה להיות ההגה הסונורי ביותר בהברה, כאשר ראש ההברה וזנב ההברה סונוריים פחות ממנו. לכן, ברוב השפות גרעין ההברה הוא תנועה או עיצור הברתי סונורנטי.
12 באפריל
12 באפריל הוא היום ה-102 בשנה (103 בשנה מעוברת), בשבוע ה-15 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 263 ימים.
צרפת (עיר פיניקית)
צרפת היא עיר פיניקית המוזכרת במקרא. העיר ממוקמת בין הערים צור וצידון שבלבנון של ימינו. כיום נקראת העיר בערבית "סַרַפַנְד".
במקרא
העיר צרפת מוזכרת בין השאר בספר מלכים א' פרק י"ז כאתר שאליו נשלח אליהו הנביא על ידי אלוהים לאחר התייבשות נחל כרית בו הסתתר בזמן הבצורת הקשה שפקדה את הארץ בימי אחאב. בסיפור מכונה העיר . אליהו נשלח בציווי אלוהי לגור בביתה של אישה אלמנה מקומית, שם הוא חי ביחד איתה ובנה. המשפחה מתקיימת גם כך בקושי רב לפני הצטרפות אליהו לביתם, האלמנה אף מתלוננת על כך בפני אליהו וזה מבטיח לה שאין צורך בדאגה מכיוון שעד שתסתיים הבצורת בישראל לא יחסר לה דבר. ואכן, בתקופת מגוריו בבית האלמנה מתואר מצב על-טבעי בו לא חסר לאלמנה שום מצרך לכלכלתה כפי שניבא אליהו. בהמשך הסיפור מסופר כי בנה של האלמנה חלה כל כך קשה עד שמת, האלמנה באה בטענה לאליהו כי מות בנה קרה באשמתו, אליהו בתגובה לוקח את הילד לחדרו שבמעלה הבית, השתטח ונשכב עליו שלוש פעמים והתפלל לאלוהי ישראל שישיב את נפשו לאחר שהילד "מת" לדברי המחבר המקראי. אליהו מחולל נס והילד חוזר לחיים. לאחר שהציל את בנה מכנה האישה את אליהו בכינוי "נביא האלוהים".
שימוש בשם כיום
על שמה של העיר נקראת בשפה העברית המודרנית צרפת אשר במערב אירופה.
ויטליס דאנון
ויטָליס דָאנוֹן (בצרפתית: Vitalis Danon; 10 בדצמבר 1897 – 1 ביוני 1969) היה סופר ומחנך יהודי-תוניסאי ממוצא טורקי.
קורות חיים
ויטליס דאנון נולד בשנת 1897 באדירנה שבאימפריה העות'מאנית למשפחה ספרדית מסורתית. אחד מקרובי משפחתו הוא המלומד ר' אברהם דאנון.
בילדותו למד בישיבותיהם של ר' נסים פאפו ור' יהודה קמחי. בהמשך למד בבית הספר של כל ישראל חברים באדירנה והשלים את לימודיו בהצטיינות. כמו תלמידים מצטיינים אחרים, הוא נשלח על ידי חברת כל ישראל חברים לפריז כדי להשתלם בהוראה בסמינר למורים של החברה בפריז (ENIO). בעודו בפריז כתב מחקר בהדרכת פרופ' נחום סלושץ על אודות "השראת התנ"ך בכתבי ויקטור הוגו ודה ויניי".
לאחר שהשלים תעודת הוראה בשנת 1917, נשלח מטעם חברת כל ישראל חברים לנהל את בית ספרה בספאקס שבתוניסיה. בשנת 1921 עבר לתוניס כדי לנהל את בית הספר היהודי חפציה, בית הספר היהודי הגדול בתוניסיה, שמנה 800 תלמידים. את תפקיד זה מילא עד שנת 1927, ולאחר מכן חזר לספאקס. במקביל לעבודתו בחינוך הקדיש מזמנו לכתיבה ספרותית. בשנת 1926 פרסם רומן כללי קצר בשם Le Roman de Manoubia בכתב העת הפריזאי L'Ere Nouvelle. הרומן זכה לביקורות חיוביות מצד סופרים צרפתים ועודד את דאנון להמשיך בכתיבה.
בימיו בתוניס קשר דאנון קשרים טובים עם העיתונאי והפעיל הציוני היהודי-תוניסאי אנרי מעארך (בנו של מסעוד מעארך), שקירב אותו לפעילות ציונית ועודד אותו לעסוק בכתיבתו בנושאים יהודיים. בשנת 1929 חיבר בשיתוף עם הסופרים היהודים-תוניסאים רפאל לוי ("ריוול") וז'ק ויקטור לוי את הספר "החארה (=הרובע היהודי) מסַפֵּר" (La Hara conte) – אנתולוגיה של סיפורים קצרים מאת שלושת הסופרים על החיים ברובע היהודי בתוניס. בשנת 1933 פרסם את ספרו "אהרן הרוכל" (Aron le colporteur), העוסק בסוחר יהודי זקן מתוניס שעבודתו דורשת ממנו לנדוד בין ההרים והעמקים של תוניסיה. בשנת 1934 פרסם את ספרו השלישי, "אלוהים סָלַח" (Dieu a pardonné).
בשנת 1938 יצא לאור ספרו "נינֵט מרחוב החטא" (Ninette de la rue du Péché), המוצלח והמפורסם ביותר מבין ספריו. גיבורת הספר, נינט, היא צעירה יהודייה קשת-יום החיה בסמוך לרחוב בתי הבושת של תוניס. במונולוג המתארך לכל אורכו של הספר מתארת נינט באופן ציורי את חייה העגומים ברחוב.
מלבד כתיבה ספרותית, עסק דאנון בכתיבה עיתונאית לעיתונים יהודים וכלליים. בשנים 1926-27 פרסם סדרת מאמרים בכתב העת היהודי-צרפתי L'Univers israélite על "החוק האישי היהודי" בתוניסיה. יומן מסע שחיבר במהלך ביקור באי ג'רבה בשנת 1932 התפרסם בכתב העת הצרפתי "מנורה" וכן תורגם לגרמנית והתפרסם בכתבי עת יהודיים-גרמניים. בשנת 1955 חיבר מחקר על מצבם הסוציאלי של מאה משפחות מהרובע היהודי הוותיק בספאקס ("Etude sociale sur cent familles juives de la Hara"), שהתפרסם בכתב העת "מחברת" של חברת כי"ח ויצא לאור בהוצאת המכון ללימודים גבוהים של תוניסיה. בשנים 1955-56 חיבר ספר לימוד בן שלושה כרכים על ההיסטוריה היהודית בשם Petite Histories des Juifs לצורכי בתי הספר היהודיים בתוניס.
בשנת 1953 מונה דאנון למפקח של כלל בתי הספר של כי"ח בתוניסיה, תפקיד שאותו מילא עד פרישתו בשנת 1960. לאחר פרישתו היגר לצרפת, כמו חלק ניכר מיהודי תוניסיה, ושם נפטר בשנת 1969, בגיל 72.
הלנה כגן
הלנה כגן (25 בספטמבר 1889 – 21 באוגוסט 1978) הייתה רופאת ילדים ישראלית - האישה הראשונה בארץ ישראל במקצוע זה, פעילה חברתית ומראשי ויצו. כלת פרס ישראל לשנת 1975. לאורך השנים טיפלה כגן וריפאה דורות של ילדים יהודים, נוצרים ומוסלמים. נודעה במקצועיותה ובמסירותה.
קורות חיים
נולדה בשנת 1889 בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן (אז בתחומי האימפריה הרוסית), למרים ומשה כגן. אביה של כגן היה כימאי שנשלח לטשקנט כדי להקים ולפקח על מפעלים לייצור זכוכית.
ב-1905 נסעה כגן לשווייץ ללמוד פסנתר בקונסרבטוריון. באותו זמן התחילה ללמוד רפואה, תחילה בלימודי חוץ, ולאחר מכן בלימודים מן המניין. ב-1910, בהיותה בת 21, השלימה כגן את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברן והתמחתה ברפואת ילדים.
ב-1914 עלתה כגן לארץ ישראל יחד עם אמהּ. תחילה גרו ביפו ובתל אביב, ומאוחר יותר עברו לירושלים, לבית ברחוב הנביאים, סמוך למאה שערים. כגן פתחה מרפאה בביתה בירושלים, והייתה לרופאת הילדים הראשונה בארץ. היא גרה באותו בית כל ימיה.
רופא העירייה של ירושלים, הד"ר כמאל ביי אל חוסייני, קרוב משפחה של המופתי הירושלמי, הנפיק לאמה של כגן תעודה שאסור לה לנסוע עקב סיבות בריאות. בזכות טענה רפואית זו הצליחה כגן להישאר בירושלים בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, כשללא מסמך זה הייתה מגורשת עם אמה לרוסיה. בנוסף, הד"ר אל חוסייני נתן לכגן הלוואה של 100 נפוליאונים למשך שמונה חודשים. ההלוואה נעשתה בצורת בקשה שכגן תשמור לו על הכסף.
ב-1936 נישאה כגן לאמיל האוזר, כנר מחונן, שהקים את הקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים ב-1933. הוא גם ניהל את הקונסרבטוריון בשנותיו הראשונות, והלנה עצמה נשאה בתפקיד של כבוד במוסד זה בין 1938–1946. ביתם של הזוג היווה מרכז למוזיקה ותרבות, ומקום מפגש למנהיגים ציוניים.
קריירה
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הרשויות לא התירו לכגן לעבוד כרופאה. בין 1914–1916 היא עבדה כאחות בבית החולים העירוני. כמו כן היא הכשירה בתקופה זו נערות יהודיות וערביות לעבודה כאחיות. היא גם עבדה עם אחיות ציבור שנשלחו על ידי ההסתדרות הציונית הדסה (הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה) להקמת תוכנית מלווה לטיפול באם וביילוד.
כגן המשיכה להעניק טיפולים רפואיים מביתה, וסייעה לפתור בעיות תת-תזונה אצל תינוקות. היא השיגה פרה, ונתנה את החלב לילדים חולים שהגיעו למרפאתה. עם השנים רכשה כגן את אמון הקהילות היהודית והערבית, חרף היותה אישה, צעירה וחסרת ניסיון.ב-1917 גויס ד"ר אלברט טיכו לצבא הטורקי-גרמני-אוסטרי, כקצין מילואים וכרופא עיניים, ושירת תקופה של כשנתיים בדמשק. בתקופה זו העביר את מרפאתו ואת הציוד שבה לידי כגן. היא הפכה את בית החולים לבית החולים היהודי הראשון בארץ ישראל לטיפול בילדים, באמצעות תקציב דל שקיבלה מ'המשרד הארצישראלי'.
ב-1919 עבר בית החולים לילדים לבית החולים מאיר רוטשילד (גלגולו הראשון של מרכז רפואי הדסה). כגן ניהלה את מחלקת הילדים עד 1925. במקביל המשיכה לקבל ילדים חולים אצלה בבית, וייסדה מרפאות טיפת חלב מטעם ויצו, הראשונה שבהן ברובע היהודי ב-1921. במרפאות טיפת חלב היא נתנה הדרכה לאמהות כיצד לטפל בילדיהן, על רקע קשיי החיים בירושלים.
כגן הקימה את מחלקת הילדים בארגון ויצו, עמדה בראש המחלקה עד 1966, והייתה חברת הנהלת ויצו העולמי.
ב-1924 הקימה כגן בית יתומים בשכונת שערי חסד, והייתה המנהלת הרפואית במקום. ב-1925 התחילה לעבוד גם במעון לילדים ערבים בעיר העתיקה - שם הייתה המנהלת הרפואית עד 1948, כשנאסר על היהודים להיכנס לחלק זה של העיר.
ב-1936 היא הקימה את מחלקת הילדים בבית החולים ביקור חולים, אותה ניהלה עד שנת 1975 (ב-1962 נקראה על שמה מחלקת הילדים החדשה שנפתחה בבית החולים.)
בשנות ה-30 הייתה חברת הוועד הלאומי מטעם הציונים הכלליים.
במהלך המצור על ירושלים במלחמת העצמאות מונתה כגן לאחראית של המחלקה הרפואית בקהילה היהודית בירושלים, ודאגה לכל המרפאות והמערכות התברואתיות בעיר. עבודתה כללה גם טיפול בפליטים מהשכונות הערביות. היא לקחה תינוקות רבים מאזורי סיכון, ושיכנה אותם בבית התינוקות של ויצו, שנוסד ביוזמתה.
עד שנותיה האחרונות המשיכה ד"ר כגן לקבל מטופלים בביתה.
היא נפטרה חשׂוכת ילדים, באוגוסט 1978, בגיל 89; היא נקברה בחלקת אישי ירושלים בהר המנוחות.
גיסתה רחל כהן-כגן (אשת אחיה, הרופא ד"ר נח כהן (כגן)) הייתה פעילה חברתית ופוליטית, חתומה על מגילת העצמאות, חברת הכנסת ויו"ר ויצו ישראל.
לוח הזמנים הגאולוגי הירחי
לוח הזמנים הגאולוגי הירחי או לוח סֶלֶנולוגי (מיוונית Σελήνη (סֶלֶנֶה) - ירח) הוא טבלה המציגה את חמש התקופות הגאולוגיות של הירח, לפי סדרן מן המאוחרות ביותר למוקדמות ביותר. בניגוד ללוח הזמנים הגאולוגי של כדור הארץ, האירועים הנקובים בלוח הירחי אינם מציינים שינוי עקרוני בהתפתחות הגאולוגיה הירחית, אלא אירועי התנגשות בודדים מני רבים (אירועי נקטר, אימבריום ואוריינטלה). נוח לציין אירועים אחרים לפי נקודות זמן גאולוגי אלה. אין קשר בין לוח הזמנים הגאולוגי הירחי לבין אירועים גאולוגיים בכוכבי הלכת הארציים.
חמש התקופות מן המאוחרת ביותר הן: הקופרניקאית, הארטוסתנית, האימבריאנית (מאוחרת וקדומה), הנקטריאנית והפרה-נקטריאנית. תיחום התקופות קשור לאירועי התנגשות ששינו את פני הירח, שינויים בתצורת מכתשי פגיעה והתפלגות גודל-תדירות של מכתשים שבסופרפוזיציה. דגימות של סלע ירח שהובאו במשימות אפולו השונות, מאפולו 11 עד אפולו 17, איפשרו לקבוע גיל אבסולוטי למספר תקופות לפי תיארוך רדיומטרי. עם זאת התיארוך אינו ודאי, ונתון במחלוקת עקב היסטוריית פגיעות עשירה וקושי להתאים רגוליתים לתצורה גאולוגית.
סטרטיגרפיה
התהליכים הגאולוגיים הבסיסיים ששינו את פני הירח הם מכתשי פגיעה וגעשיות. עקרונות סטרטיגרפיים כמו הסופרפוזיציה מאפשרים למצוא את הסדר הכרונולוגי של אירועים שונים. דוגמה לכך היא שכבת האפר הגעשי שמשמשת כאינדיקטור סטרטיגרפי. ההנחה שכל תצורות הבזלת בימים בירח משקפות יחידה סטרטיגרפית אחת עם גיל אחיד התבדתה. כיום מקובלת ההנחה שהתהליכים הגעשיים החלו לפני 4.2 מיליארד שנה והמשיכו עד, אולי, לפני 1.2 מיליארד שנה. אירועי פגיעה שימושיים לקביעת הסטרטיגרפיה היות שהם מרובים ונקבעים ברגע נתון. לאורך זמן, ריבוי הפגיעות משנה את נוף הירח הן באופן כמותי והן בשל תהליכי סחיפה.
פרה-נקטריאנית
תקופה זו מוגדרת מהנקודה בה נוצרה קליפת הירח עד אירוע הפגיעה נקטריס (Nectaris) לפני 3.92 מיליארד שנים. מתקופה זו מוכרים 30 מכתשי פגיעה. סלעים פרה-נקטריאניים הם נדירים במעטפת הירח, היות שמאז הם עברו תהליכי התפוררות והיתוך כתוצאה מפגיעות מאוחרות יותר במיוחד אלו מתקופת "ההפגזה הגדולה" ( תקופה שהחלה כ 600 מיליון שנה עד מיליארד שנה מזמן היווצרות הירח ונמשכה עד היווצרות אגן אימבריום לפני 3.9 מיליארד שנה). החומר מתקופה זו נמצא לרוב ברמות ומאופיין בסלע מסוג אנורתוזיט (סלע יסוד מסוג פלגיוקלז), מה שמוביל להשערה שהשלב ההתחלתי בהיווצרות הקרום הירחי היה התגבשות אוקיינוס מאגמה גלובלי. שיצר את ים הנקטר (מוערך ללפני 3.92 מיליארד שנים)
נקטריאנית
תקופה זו של 70 מיליון שנה, מתחילה באירוע הפגיעה שיצר מכתש פגיעה רב-טבעתי בצידו הנראה של הירח שבמרכזו ים הנקטר (Mare Nectaris). היא מסתיימת באירוע הפגיעה שיצר את מכתש האימבריום (Imbrium) לפני 3.85 מיליארד שנים. מתקופה זו מוכרים 12 מכתשי פגיעה רב-טבעתיים, ביניהם ים הרוגע וים המשברים. ברמות רבות על הירח לא ניתן להבדיל בין חומרים מתקופה זו לקודמתה ומשקעים אלה מכונים "פרה-אימבריאניים".
אימבריאנית
תקופת האימבריום המאוחרת מתחילה עם יצירת מכתש הים המזרחי (Mare orientale), לא יאוחר מלפני 3.72 מיליארד שנה. חשיבות התקופה היא בכך ששייכים לה שני שלישים מהבזלת של ימי הירח. בזלת זו כסתה מכתשים ישנים יותר.
ארטוסתנית
בסיס תקופה זו מוגדר כזמן הדרוש למכתשים בעלי גודל מסוים לאבד את תצורתם עקב תהליכי סחיפה. גורם הסחיפה המרכזי בירח הוא מכתשי פגיעה חדשים, אך לכך חוברים לעיתים שינויים סייסמיים קלים. תחילת התקופה היא לפני 3.2 מיליארד שנה. סופה נקבע כזמן הדרוש למכתשי פגיעה כדי לאבד את תצורת הקרניים הבהירה.
יוננלנגיה
יוננלנגיה (שם מדעי: Unenlagia; בשפת המפוצ'ה: "חצי עוף") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים מתור הקרטיקון אשר חי לפני 89 מיליון שנה בארגנטינה. בסוג זה נמצאו 2 מינים: Unenlagia comahuensis שהתגלה ב-1997 באזור העיר נאוקן ו- ב-Unenlagia paynemili שהתגלה ב-2004.
מאפיינים
דינוזאור זה היה דו-רגלי טורף עם לסתות ארוכות יחסית לאלה של רוב הדרומזאורים. הוא היה גבוה והגיע לאורך 2-3.5 מטר ולמשקל 75 ק"ג. המבנה של האגן שלו היה דומה מאוד לזה של הארכאופטריקס וקרוביו וכנראה שהיה מכוסה נוצות. הזנב היה ארוך מאוד ושימש לאיזון, אולי כדי לעזור ליצור לטפס על עצים או לריצה.
לא ברור מה הקשר בינו לבין העופות האמיתיים אך ייתכן שדמה להם. ייתכן שמאובני הדרומזאור היו זהים לאלה של הנאוקואנרפטור (Neuquenraptor) מאותו אזור.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק ובסרט דינוזאורים: ענקי פטגוניה.
ערן נוימן
ערן נוימן (נולד בשנת 1968 בפתח תקווה) הוא אדריכל, אוצר וחוקר אדריכלות ישראלי. החל מאוקטובר 2019, נוימן מכהן כדקאן הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ, באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2010 ל-2018 כיהן כראש בית-הספר לאדריכלות על-שם דוד עזריאלי באוניברסיטת תל אביב. נוימן עומד בראש המעבדה הדיגיטלית לחקר אדריכלות.
נוימן הרצה ולימד במוסדות מובילים בעולם: באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת טונג'י בשנחאי, אוניברסיטת מונאש במלבורן, אוניברסיטת ריירסון בטורונטו, אוניברסיטת מק'גיל במונטריאול ועוד.
נוימן שימש כחבר בוועדות רבות (ועדת פרס ישראל, פרס רוקח וועדת פרס קרוון). הוא שימש כיועץ לכנסים אקדמיים רבים (הכנס לכבוד מאה שנים לתל אביב, כנס יד הנדיב).
נוימן גם זכה במספר רב של מענקי מחקר (הקרן הישראלית למדע, קרן גרמניה-ישראל, קרן עתיד Zukunft, קרן ליידי דייוויס, קרן ג'יי פול גטי מלוס אנג'לס, קרן Chateaubriand ועוד).
נוימן הוא המקים ועומד בראש ארכיון עזריאלי לאדריכלות במוזיאון תל אביב לאמנות.
ביוגרפיה
נוימן הוא בוגר המחלקה לאדריכלות של האקדמיה לאמנות בצלאל, ובעל תוארי מוסמך ודוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). את עבודת המסטר והדוקטורט ערך נוימן בהנחיית פרופ' אנטוני וידלר (Anthony Vidler) ופרופ' סלביה לאווין (Sylvia Lavin).
תחום התמחותו של נוימן הוא תאוריה ביקורתית בתחום האדריכלות שלאחר מלחמת העולם השנייה, וכן תאוריות אדריכלות דיגיטלית עכשווית, לצד השפעת מדיה דיגיטלית על אדריכלות במאה ה-21.
עץ פילוגנטי
עץ פילוגנטי או עץ אבולוציוני הוא גרף בצורת עץ המייצג את היחסים ההיסטוריים-אבולוציונים המשוערים בין מינים ביולוגים שונים על סמך דמיון גנטי או מורפולוגי ביניהם.
ההנחה שעומדת בבסיס בניית העצים הפילוגנטיים, היא כי לטקסונים בעץ יש אב קדמון משותף. כל צומת בגרף הוא טקסון או יחידה טקסונומית (למשל מין של בעל חיים), ופיצול מגדיר שני טקסונים בעלי מוצא משותף.
ערן נוימן
ביוגרפיה
"Architectural Design", "Architectural Theory Review", "Journal of Architectural Education" ,"Journal of Architecture", "Leonardo", "Footprint", וכן "Theory and Criticism"
עץ פילוגנטי
בעץ פילוגנטי מושרש, כל צומת בעל צאצאים מייצג את האב הקדמון המשותף של צאצאיו. לעיתים נהוג לציין את פרק הזמן האבולוציוני או מידת הדמיון בין שני צמתים באמצעות אורך הקשת המקשרת ביניהן. כל צומת נקרא יחידה טקסונומית. צומת קצה ("עלה") בעץ הוא מין הקיים כיום, וצומת פנימי (שאינו קצה) נקרא "יחידה טקסונומית משוערת" שכן אין תצפית ישירה של קיומו. בנוסף לפילוגנטיקה, עצים הם כלי שימושי בתחומים ביולוגיים שונים כגון סיסטמטיקה וביואינפורמטיקה.
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2003, ייסד נוימן יחדיו עם החוקרים אהרן שפרכר וצ'נדלר ארנס את משרד המחקר והתכנון הבינלאומי Open Source Architecture.
היטל
{{פירושונים|
עץ פילוגנטי
כאשר לא ידוע מהו הצומת בעץ המייצג את השורש (האב הקדמון של כל צמתי העץ), מקבלים עץ אבולוציוני לא מושרש.
בעבר, נבנו העצים הפילוגנטיים באמצעות דמיון מורפולוגי בין המינים וכן על סמך שיחזור ההיסטוריה של האורגניזם באמצעות מאובנים, אולם עם השנים החלו למיין את המינים לפי דמיון גנטי.
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2008, אצר נוימן יחד עם עמיתו יעקב יאשה גרובמן את התערוכה "פרפורמליזם" (הלחם של המילים "פרפורמנס" ו"פורמליזם") בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב.
היטל
ראו גם
}}
עץ פילוגנטי
היסטוריה
מקור הרעיון של "עץ החיים" הוא במושג העתיק של התקדמות מצורות חיים נמוכות לצורות חיים גבוהות יותר (כמו ב"שרשרת ההווייה הגדולה"). ניתן למצוא ייצוגים מוקדמים של עצים פילוגנטיים מסועפים, כולל "תרשים פלואונטולוגי" המראה את היחסים הגאולוגיים בין צמחים ובעלי חיים בספר "Elementary Geology", מאת אדוארד היצ'קוק (מהדורה ראשונה: 1840).
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2012, יצא לאור הספר "Performalism: Form and Performance in Digital Architecture" בהוצאת Routledge בעריכת נוימן ויעקב יאשה גרובמן.
עץ פילוגנטי
היסטוריה
אחד העצים הפילוגנטיים הראשונים והנודעים ביותר שצוירו היה של צ'ארלס דרווין בספרו מוצא המינים (1859). הביולוגיה האבולוציונית עדיין משתמשת בעץ הפילוגנטי לתיאור האבולוציה, כיוון שעצים אלה מעבירים בצורה יעילה את היווצרות המינים תוך כדי הסתגלות של מינים ופיצולי שושלות אקראיים למחצה. במשך הזמן, סיווג מינים הפך לדינמי יותר.
היטל
ראו גם
Projection Projektion Projekcio Projection Proiezione Projectie 投影式 Projekcja Projeção Проекция Projection Projektio Projektion İzdüşüm
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2013, שימש כחבר בוועדת פרס ישראל. הוועדה החליטה להעניק את הפרס לפרופ' אדם מזור.
חניה סוכר-זיו
חניה זיו סוכר  (Hénia Suchar; 15 בינואר 1932, צ'רנוביץ – 5 בפברואר 2010, פריז) הייתה שחקנית קולנוע, זמרת ואמנית ישראלית שחיה ועבדה בצרפת.
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2014, יצא לאור ספרו של נוימן "Shoah Presence: Architectural Representations of the Holocaust" בהוצאת Ashgate. הספר זכה לביקורות מצוינות.
עץ פילוגנטי
היסטוריה
אחד התורמים המשמעותיים לתחום של בניית עצים פילוגנטיים היה וילי הניג ותרומותיו החשובות ביותר היו השיטה של בדיקת הומולוגיות בין יצורים באמצעות דמיון מורש בין יצורים (כולל ריצוף DNA, בדיקת התנהגות, בדיקות מורפולוגיות וכו') וכן הדגשתו לבדיקת העבר של היצור בעיקר בעזרת מאובנים.
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2014, אצר נוימן את התערוכה "דוד ינאי: אדריכלות וגנטיקה". התערוכה מבוססת על מחקר שנוימן ערך על ינאי. התערוכה הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות. נוימן גם ערך ספר מקיף על עבודותיו של ינאי שיצא לאור במקביל לתערוכה.
חניה סוכר-זיו
קורות חייה
בת לישראל סוכר, מבוני באר שבע וחבר ההגנה, ולרחל לישניצמן, בת יבניאל גננת מונטסורי. גדלה במעונות עובדים בתל אביב. למדה פסנתר וקיבלה מלגת לימודים לאקדמיה למוסיקה בפריס, שם גם למדה משחק והחלה בקריירה כשחקנית.
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2015, אצר נוימן את התערוכה "מרכז הנגב: מברוטליזם לפוסט-מודרניזם". התערוכה הציגה את הגלגולים השונים של מרכז הנגב בתכנונו של רם כרמי. התערוכה הוצגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
חניה סוכר-זיו
קורות חייה
שרה שירים שכתבה והלחינה והוציאה 3 תקליטים. יצרה שטיחי קיר גדולים שהציגה בתערוכות בצרפת ובעולם. הותירה בת.
עץ פילוגנטי
בנייה
עם התפתחות תחום הביואינפורמטיקה, ניתן כיום לבנות עץ פילוגנטי בהינתן מספר רצפים ידועים של מולקולות בעלות תפקוד זהה, כגון רצפי DNA אשר מקודדים לחלבון משותף בין מינים שונים.
ערן נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2016, אצר נוימן יחד עם פרופ' נורית ליסובסקי את התערוכה "נופי זיכרון". התערוכה מציגה שלוש עבודות של אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור. התערוכה הוצגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
עץ פילוגנטי
בנייה
שתיים מהשיטות הפשוטות לבניית עץ פילוגנטי מבוססות על מטריקת מרחק הן Neighbor joining ו-UPGMA, אשר מסתמכות על חישוב מרחק גנטי על בסיס עימוד רצפים מרובה. שיטה נוספת לבניית עץ פילוגנטי היא עץ פרסימוני, שיטה שמניחה מספר החלפות מינימלי. שיטות מתוחכמות יותר מתבססות על נראות מקסימלית, על פי מודל אבולוציוני הסתברותי. מציאת העץ הפילוגנטי הסביר ביותר בחלק מהשיטות הנ"ל היא בעיית NP קשה, ולרוב נעשה שימוש בחיפוש היוריסטי ושיטות אופטימיזציה יחד עם פונקציות לשערוך טיב העץ על מנת למצוא עצים שיסבירו בצורה טובה את הנתונים.
חניה סוכר-זיו
פילמוגרפיה
* 1970: אורח בעונה מתה, משה מזרחי : אשת הקצין * 1980: המטרו האחרון, פרנסואה טריפו : איבון
ערן נוימן
ביוגרפיה
בפברואר 2017, אצר נוימן את התערוכה "ישראל בתצוגה: אקספו 67'". התערוכה הציגה את הביתן הישראלי לתערוכה הבין לאומית שהתקיימה במונטריאול בשנת 1967. הביתן תוכנן על ידי אריה שרון, דוד רזניק ואלדר שרון. התערוכה הוצגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
בדצמבר 2017, אצר נוימן את התערוכה "בית המשפט העליון: רישומים". התערוכה הציגה את תהליך התכנון של הבניין על ידי רם כרמי ועדה כרמי מלמד. התערוכה הוצגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
באפריל 2018, נפתחה בביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות תערוכה באוצרתו של נוימן על האדריכל אריה שרון. התערוכה הרטרוספקטיבית המקיפה, "אריה שרון: אדריכל המדינה", מציגה את מכלול עבודתו של שרון.
ביוני 2018, אצר נוימן את התערוכה ״אטריום: שרון אדריכלים - דור שלישי״. התערוכה מציגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות את עבודות משרד שרון בהובלתו של ארד שרון. התערוכה היא המשך לתערוכה "אריה שרון: אדריכל המדינה".
בדצמבר 2018, נבחר נוימן לתפקיד דקאן הפקולטה לאמנויות ע״ש יולנדה ודוד כץ, אוניברסיטת תל אביב. נוימן נכנס לתפקיד באוקטובר 2019.
בפברואר 2019, אצר נוימן את התערוכה "אקלקטיק-מודרן: עבודות מאוסף סם ברקאי". התערוכה הציגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות את המעבר של ברקאי מהסגנון האקלקטי למודרני במהלך המחצית הראשונה של המאה העשרים.
בין יוני ואוגוסט 2019, ערך נוימן מחקר על האדריכל ההונגרי-צרפתי יונה פרידמן ב Getty Research Institute בלוס אנג׳לס.
בינואר 2020, אצר נוימן את התערוכה "תבנית, אדם: עבודות מאוסף נחום זולוטוב". התערוכה מציגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
ביוני 2021, אצר נוימן את התערוכה "הבנייו: 50 שנה". התערוכה מציגה את הבניין המרכזי של מוזיאון תל אביב לאמנות. היא מציגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
חיים אישיים
נוימן הוא בן זוגו של התסריטאי אבנר ברנהיימר, ואב לשני בנים. מתגורר בתל אביב.
ארבעים הילדים
ארבעים הילדים (አርባ ልጆች, באמהרית: ארבע ליג'וץ') היו קבוצת יתומים ארמנים שנמלטו מרצח העם הארמני בטורקיה ואומצו על ידי יורש העצר של האימפריה האתיופית, ראס טפרי מקונן (לימים היילה סלאסי, קיסר אתיופיה). לתזמורת ארבעים הילדים נודעה השפעה ניכרת על התפתחות המוזיקה האתיופית המודרנית במאה העשרים.
בשנת 1924 עלה טפרי לרגל לירושלים בדרכו למסע דיפלומטי באירופה. בכניסה לכנסיית הקבר קיבלה את פניו תזמורת צועדת של ארבעים יתומים מארמניה. בעקבות התרשמותו העמוקה מהתזמורת ביקש טפרי את אישור הפטריארך הארמני של ירושלים לאמץ את הילדים ולהביאם עמו לאתיופיה.
כעבור ארבעה חודשים שבה משלחתו של טפרי מאירופה ואספה את ארבעים הילדים בנמל פורט סעיד. להובלת התזמורת מונה קוורק נלבנדיאן (Kevork Nalbandian), גולה ארמני בקהיר ששימש בטורקיה כמוביל מקהלות, מלחין ומורה למוזיקה. ב-6 בספטמבר 1924 הגיעו ארבעים הילדים לאדיס אבבה ולאחר שנה של חזרות החלו להופיע כתזמורת האתיופית הרשמית הראשונה. התזמורת ליוותה את הקיסרית זאודיתו במסעותיה עד פטירתה בשנת 1930. באותה שנה, בה הוכתר ראס טפרי לקיסר אתיופיה, הלחין נלבנדיאן את המארש טפרי. מארש זה, שחובר על ידי יופתחה נגוסה (Yoftehé Negusé), היה להמנון הלאומי האימפריאלי משנת 1930 עד המהפכה האתיופית בשנת 1974.
ערב הפלישה האיטלקית לאתיופיה נמנו כמאתיים וחמישים מוזיקאים בתזמורות הרשמיות השונות הפזורות ברחבי אתיופיה. עם תום הכיבוש האיטלקי של אתיופיה בשנת 1941 הוסיפו קוורק נלבנדיאן ואחיינו נרסס נלבנדיאן לנצח על תזמורת ארבעים הילדים, לצד מוזיקאים ארמנים נוספים שהכשירו אמנים מקומיים. לנרסס נלבנדיאן מיוחסת תרומה מכרעת בעידוד זמרים מקומיים להצטרף להופעות התזמורת. באתיופיה שויכו זמרים נודדים (אזמרים) למעמד חברתי נמוך, בדומה למעמד המוזיקאי בחברה המערבית בימי הביניים. לעומתם, הזמרים שטיפח נלבנדיאן וממשיכיו הפכו לכוכבים מוזיקליים נערצים.
עד תום מלחמת העולם השנייה קמו שורה של תזמורות אתיופיות, שרובן הוכשרו על ידי אירופאים וארמנים, הבולטות שבהן היו תזמורת הצבא, תזמורת המשטרה ותזמורת שומרי הראש הקיסריים. זו האחרונה נוהלה על ידי אלכסנדר קונטורביץ', כנר פולני בן-כיתתו של יאשה חפץ, שהוזמן על ידי סלאסי לאתיופיה בשנת 1944. חנוכת תיאטרון היילה סלאסי בשנת 1955 מסמנת את תחילת תור הזהב של המוזיקה האתיופית, שהסתיים כעבור עשרים שנה עם נפילת האימפריה ועליית שלטון הדרג.
רחוב אגריפס (ציור)
"רחוב אגריפס" (1964) הוא ציור מאת האמן הישראלי אריה ארוך. לדעת יגאל צלמונה, הציור נחשב לאחת מיצירות האמנות הישראליות החשובות ביותר, והיווה, החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, מוקד לפרשנויות רבות. הציור נמצא כיום בבעלות משותפת של מוזיאון תל אביב לאמנות ומוזיאון ישראל.