cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עילם רותם
ביוגרפיה
רותם נולד בשדות ים. בתקופת לימודיו בתיכון של קיבוץ כברי הקים עם חבריו חמישייה קולית בשם "נביאי הקווינטה". אנסמבל זה הפך לאנסמבל בינלאומי ידוע בשם "Profeti della Quinta" שמופיע ברחבי אירופה, צפון אמריקה ועוד. רותם למד לתואר ראשון בנגינת צ'מבלו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולמד לתארים מתקדמים בזמרה, אלתור והלחנה, ונגינת קונטינואו בתחום המוזיקה העתיקה בסקולה קאנטורום בזל ובאוניברסיטת וירצבורג. מתמחה בסגנון המוזיקלי של המאות ה-16 וה-17 באיטליה, והרכבו, "נביאי הקווינטה", ידוע ברחבי העולם, בין השאר בשל ביצועיו למוזיקה של המלחין היהודי סלומונה רוסי, שהיה המלחין הראשון שהשתמש בשפה המוזיקלית ה"מערבית-נוצרית" להלחנה של טקסטים יהודיים בעברית ("השירים אשר לשלמה", 1623).
יצירותיו
בהשראת סלומונה רוסי, הלחין רותם יצירות חדשות בשפה המוזיקלית של תחילת המאה ה-17 על פי טקסטים תנ"כיים בעברית. הלחנה בשפות מוזיקליות עתיקות אינה דבר חדש, אולם, סדר הגודל של היצירות והדבקות של רותם בשפה המוזיקלית שבחר, והשימוש בפרוזה התנכ"ית העברית ליצירותיו, בולטים בהשוואה ליצירות מוזיקליות אחרות העוסקות בנושאים תנ"כיים ועושות שימוש בעיבודים של הטקסט שברוב גדול של המקרים, מעובד ומושר בשפות שאינן עברית.
בנוסף, מפעיל רותם, תחת השם הבדוי "פוציםפוצים", ערוץ יו-טיוב של שירי ילדים שכתב וביצע, לפי לחנים שחלקם לחנים עתיקים, חלקם פופולריים מודרניים וחלקם מקוריים שלו. ביניהם השירים "כלב במים", "נחש חשמל" ו"חיות ים". בתחילה שמר על זהות בדויה, אך בהמשך חשף אותה בראיון לגלי צה"ל.
גטו ברסט
גטו ברסט (בפולנית: getto w Brześciu nad Bugiem; ביידיש: גאטע בריסק או בריסק-ד׳ליטע) היה גטו נאצי אשר הוקם בעיר ברסט במערב בלארוס הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, בדצמבר 1941, שישה חודשים לאחר פלישת הכוחות הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941. פחות משנה לאחר הקמת הגטו, בסביבות ה-15–18 באוקטובר 1942, נרצחו כ-20,000 תושבי ברסט (למעלה מ-5,000 הוצאו להורג מקומית במבצר ברסט בהוראת קארל אברהרד שונגארת'; השאר נרצחו ונהרגו ביער המבודד של אתר ההשמדה ברונה גורה (הר ברונה, בבלארוסית: Бронная гара)), אשר נשלחו לשם על גבי רכבות השואה תחת מסווה של 'יישוב מחדש'.
היסטוריה
בתחילת 1942 החלו להתארגן מחתרות בגטו ברסט, קבוצה קטנה של תלמידים מהגמנסיה העברית "תרבות" ומהגמנסיה הפולנית. וקבוצה נוספת, גדולה יותר, מנתה 90 חברים ובראשה עמד אריה שיינמן, החברים בה גנבו נשק ותחמושת, היה ברשותם מקלט רדיו ודפוס והם תכננו למרוד בגרמנים בבואם לרצוח את היהודים. אנשי המחתרת הוציאו להורג שוטר יהודי אשר הסגיר את איש הקשר הנוצרי שלהם לידי הגרמנים. בעקבות כך, נאלצו אנשי היודנראט לשחד את הגרמנים על מנת שלא יוציאו אל הפועל פעולת תגמול.
בסוף יוני 1942 כונסו כ-900 בעלי-מלאכה ונשלחו לעבודה מזרחה. כעבור כמה שבועות חזרו רק 12 מהם, וכל השאר נרצחו.
ב־15 באוקטובר 1942 הוטל מצור על הגטו והוחל בחיסולו. היהודים רוכזו ונשלחו ברכבות לתחנת ברונה-גורה, שעל מסילת הברזל ב' – ברנוביץ, מצפון לקוברין, ושם נרצחו. ימים רבים אחר-כך עדיין נתפסו בורחים ומסתתרים והוצאו להורג.
חברי המחתרת הקומוניסטית רכשו בסוף 1941 תעודות זיהוי למספר אנשים שמונעים את גירושם. מספר משפחות הוסתרו על ידי משפחתו של ראש המחתרת הקומוניסטית המקומית פ' ז'וליקוב (שנספה בעצמו ב-1943). לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום ביולי 1944, ידוע ששרדו בבז'ץ' רק כ-20 יהודים. מחלצים מוכרים מאזור ברסט כוללים את פ. גריגוריביץ', מריה אי איגנסי קוריאנוביצ'ואי, וו. ניסטרנקו, א' לאבאסיוק, א' סטלמאסזוק. פ' מקארן (על הצלת נער צעיר בשם מ' אנגלמן והאחיות מריה וסולמית קקאף) וסופיה ופיוטר גולובצ'נקו (על הצלת יזרעאל, נחמיי ולי מנקיירוב). כומר פולני, האב יאן אורבנוביץ', דיקן קהילת הצלב הקדוש בברסט, הוצא להורג גם הוא על ידי הגרמנים ביוני 1943 בשל סיוע ליהודים.
לאחר המלחמה
הגטו לשעבר היה אתר הבנייה של ברסט. בפברואר 2019 התגלה קבר אחים, עם 600 גופות שנמצאו, אם כי ההערכה היא שיותר מ-1,000 עלולות להיות בקבר המסוים הזה. נעליים, בגדים וחפצים אישיים נמצאו מאז ינואר. עד מרץ 2019, יותר מ-1,214 גופות נמצאו בקבר האחים, שנמדד באורך של 40 מטרים ובעומק של 2 מטרים. הקהילה היהודית של ברסט ומרכז שמעון ויזנטל ביקשו שהאתר יהפוך לאנדרטה רשמית לשואה.
ציסטאמין
ציסטאמין (cysteamine) או מרקפטאמין {mercaptamine) הוא החומר הפעיל בתרופות המיועדות לטיפול במחלת הציסטינוזיס ותסמיניה. תרופות אלו כוללות כמוסות ציסטגון (cystagon) ופרוציסבי (procysbi) המכילות ציסטאמין ביטרטראט (cysteamine bitartrate) וטיפות העיניים, ציסטאדרופס (cystadrops) וציסטאראן (cystaran) המכילות ציסטאמין הידרוכלוריד (cysteamine hydrochloride).
ציסטאמין הוא אמינותיול, כלומר, תרכובת אורגנית המכילה קבוצות פונקציונליות של אמין ושל תיול. ציסטמין הוא מוצק, מסיס במים, בעל צבע לבן ונמצא בשימוש, לעיתים קרובות, כמלחים של נגזרת האמוניום שלו +[HSCH2CH2NH3] כולל מלחי הידרוכלוריד, ביטרטראט ופוספוציסטאמין.
מולקולת ציסטאמין מיוצרת בגופם של יונקים, כולל בני אדם, על ידי פירוק של קואנזים A. חומר הביניים, פנטתאין מתפרק לציסטאמין ולחומצה פנטותנית. ציסטאמין הוא חומר המוצא הביוסינתטי של המוליך העצבי היפוטאורין.
המחלה
ציסטינוזיס היא הפרעה גנטית, רב-מערכתית ונדירה. המחלה מאופיינת על ידי הצטברות של חומצת אמינו, ציסטין ברקמות ואיברים שונים בגוף, כולל בכליות, בעיניים, בשרירים, בכבד, בלבלב ובמוח. באופן כללי, ציסטינוזיס מחולקת לשלוש צורות שונות הידועות כציסטינוזיס כלייתית (nephropathic cystinosis), ציסטינוזיס ביניים (intermediate cystinosis) וציסטינוזיס של העיניים (ocular cystinosis) או ציסטינוזיס לא-כלייתית. הגיל בו מתפרצת המחלה, התסמינים והחומרה של ציסטינוזיס עשויים להיות שונים במידה רבה בין אדם אחד למישנהו. ציסטינוזיס כלייתית מופיעה בילדות והיא הצורה הנפוצה והחמורה ביותר. הכליות והעיניים הם שני האיברים הנפגעים לעיתים הקרובות ביותר. חולים עם ציסטינוזיס כלייתית או ציסטינוזיס ביניים נזקקים בסופו של דבר להשתלת כליה. ציסטינוזיס לא-כלייתית, של העיניים, פוגעת רק בקרניות העיניים. ציסטינוזיס נגרמת על ידי מוטציות בגן CTNS ועוברת בתורשה כמחלה רצסיבית אוטוזומלית.
שימושים רפואיים
ציסטאמין משמש לטיפול במחלת הציסטינוזיס ותסמיניה. ציסטאמין זמין לשימוש פומי, בצורת כמוסות רגילות וכמוסות בשחרור מושהה וכטיפות עיניים. התרופות המכילות ציסטאמין להתוויה זו, אושרו על ידי מינהל מזון והתרופות האמריקאי (FDA) ועל ידי סוכנות התרופות האירופית (EMA).
תופעות לוואי
תווית ציסטאמין במתן פומי, נושאת אזהרות לגבי פריחות חמורות בעור, נגעים בעור, בעצמות ובעיות בפרקים. כיבים או דימום בקיבה ובמעיים, תסמינים במערכת העצבים המרכזית, כולל פרכוסים, עייפות, ישנוניות, דיכאון, ואנצפלופתיה. לויקופניה, תוצאות אבנורמליות בבדיקות דם לגבי תפקודי כבד, ויתר לחץ דם תוך-גולגולתי שפיר, העלול לגרום לכאבי ראש, טנטון, סחרחורת, בחילה, ראייה כפולה או מטושטשת, אובדן ראייה וכאב מאחורי העין או כאב בתנועת העין.
עבור ציסטאמין בטיפות עיניים, ההשפעות השליליות הנפוצות ביותר הן רגישות לאור, אדמומיות וכאבי עיניים, כאבי ראש ופגמים בשדה הראייה.
תגובות בין-תרופתיות
לא דווחו תגובות בין-תרופתיות, עבור הכמוסות הרגילות או עבור טיפות העיניים המכילות ציסטאמין.
מנגנון פעולה ופעילות ביולוגית
באנשים עם ציסטינוזיס יש חסר בנשא התפקודי, ציסטינוזין (Cystinosin) המקודד על ידי הגן CTNS והמעביר ציסטין מהליזוזום לציטוזול בתא. חסר בציסטינוזין מוביל להצטברות של ציסטין בליזוזומים, בצורת גבישים, ופוגע בתאים.
ציסטאמין, אף מקדם את ההובלה, לתוך התאים, של חומצת האמינו L-ציסטאין, אשר עשויה להיות בשימוש ליצירת גלוטתיון, שהוא אחד מנוגדי החמצון התוך-תאיים החזקים ביותר.
מחקר
ציסטאמין נחקר במודלים במבחנה ובבעלי חיים, בשנות החמישים של המאה ה-20 לגבי השפעותיו בהגנה מפני קרינה, ובמודלים דומים משנות השבעים של המאה ה-20 ואילך, לגבי השפעותיו על אנמיה חרמשית, גדילה, לגבי יכולתו לאפנן את המערכת החיסונית וכמעכב אפשרי של נגיף האיידס HIV.
בשנות השבעים של המאה ה-20 נבחן ציסטאמין בניסויים קליניים, שלא צלחו, לגבי השפעותיו על רעילות של פרצטמול, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21, עבור זאבת אדמנתית מערכתית.
ניסויים קליניים במחלת הנטינגטון החלו בשנות התשעים של המאה ה-20 ונמשכו עד שנת 2015.
מאז שנת 2013, ציסטאמין נבחן בניסויים קליניים עבור מחלת פרקינסון, מלריה, מחלת קרינה, הפרעות נוירודגנרטיביות, הפרעות נוירו-פסיכיאטריות וטיפול בסרטן.
ציסטאמין אף נחקר בניסויים קליניים עבור מחלת הכבד השומני שאינה נובעת מצריכת אלכוהול בילדים.
התרופות בישראל
התרופה ציסטגון מאושרת לשיווק בישראל, בצורת כמוסות קשות, ומיועדת לטיפול בחולי ציסטינוזיס. התרופה כלולה בסל הבריאות. התרופה ציסטאדרופס אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.
לנסלוט הוגבן
לנסלוט תומאס הוגבן (באנגלית: Lancelot Thomas Hogben; 9 בדצמבר 1895 – 22 באוגוסט 1975) היה זואולוג וסטטיסטיקאי אנגלי. הוא פיתח את צפרדע הטפרים האפריקאית (שם מדעי: Xenopus laevis) כאורגניזם מודל למחקר ביולוגי, ופרסם מספר רבי מכר על מדע, מתמטיקה ושפות בערוב ימיו.
ביוגרפיה
הוגבן נולד וגדל באזור פורטסמות' שבמחוז המפשייר, אנגליה. הוריו היו חברים בכנסייה האוונגליסטית אך הוגבן פיתח בצעירותו דעות חופשיות והתרחק מהדת. הוא למד בתיכון וודסייד בלונדון, ובשנת 1907 משפחתו עברה לסטוק ניוינגטון, שם גדלה אמו. למד פיזיולוגיה בטריניטי קולג' קיימברידג' וקיבל את התואר בשנת 1915.
במלחמת העולם הראשונה הביע דעות פציפיסטיות. הוא עבד חצי שנה עם הצלב האדום בצרפת, בחסות שירות הסיוע לקורבנות המלחמה ואז ביחידת האמבולנסים של הצלב האדום. לאחר מכן חזר לקיימברידג'. בשנת 1916 נכלא עקב התנגדותו לשירות צבאי כסרבן מצפון. לאחר שבריאותו התדרדרה הוא שוחרר ב-1917.
הוגבן התחתן בשנת 1918 עם אניד צ'ארלס מתמטיקאית, סטטיסטיקאית ופמיניסטית, לזוג שני בנים ושתי בנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה הוגבן האחראי על הסטטיסטיקה הרפואית של הצבא הבריטי.
קריירה ופעילות אקדמית
לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר להרצות באוניברסיטאות שונות בלונדון, ועבר בשנת 1922 לאוניברסיטת אדינבורו, למחלקה למחקר גידול בעלי חיים. בשנת 1923 הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית של אדינבורו.
בשנת 1923 היה הוגבן מייסד האגודה לביולוגיה ניסיונית ושל "כתב העת הבריטי לביולוגיה ניסיונית" (שמו "של כתב העת לביולוגיה ניסיונית" בשנת 1930), יחד עם ג'וליאן האקסלי והגנטיקאי פרנסיס אלברט עלי (1886–1973). לדברי גארי ורסקי, הוגבן היה היחיד בין המייסדים שלא החזיק ברעיונות אאוגניים כלשהם.
לאחר מכן פנה הוגבן לאוניברסיטת מקגיל שבקנדה, ובשנת 1927 החל לשמש מרצה לזואולוגיה באוניברסיטת קייפטאון שבדרום אפריקה. הוא עבד באנדוקרינולוגיה וחקר תכונות זיקית של צפרדע הטפרים האפריקאית (Xenopus laevis).
הוגבן מצא את העבודה בדרום אפריקה כמתגמלת, אך הרתיעה שלו ממדיניות האפרטהייד במדינה גרמה לו לעזוב. בשנת 1930 עבר הוגבן לבית הספר לכלכלה בלונדון, כמרצה לביולוגיה חברתית. הוגבן הפך לעמית החברה המלכותית בשנת 1936.
הוגבן היה פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת ברמינגהם בשנים 1941–1947 ופרופסור לסטטיסטיקה רפואית מ-1947 ועד פרישתו לגמלאות ב-1961. בשנת 1963 הוא הפך לסגן הנשיא הראשון של, תפקיד ממנו התפטר ב-1965.
דעות פוליטיות והשקפת עולם
הוגבן היה פציפיסט והחזיק בדעות מרקסיסטיות. הוא התנגד באופן בולט לאאוגניקה, גזענות ואפרטהייד. בשל דעות אלו סירב ליטול חלק בלחימה במלחמת העולם הראשונה ועזב את דרום-אפריקה שבה לימד עקב התנגדותו למדיניות האפרטהייד.
הוגבן היה חבר פעיל במפלגת הלייבור העצמאית. בהמשך חייו העדיף לתאר את עצמו כ"הומניסט מדעי".
ספריו וכתיבתו
בהשראת ספרו של הרברט ג'ורג' ולס, "מתווה ההיסטוריה", החל הוגבן לעבוד על ספרים בתחומי מתמטיקה ומדע שנועדו לעורר עניין ואהדה בקרב הציבור הרחב. הוגבן כתב שני ספרים שהפכו לרבי-מכר; "מתמטיקה למיליון" (1936) ו"מדע לאזרח" (1938). "מתמטיקה למיליון" זכה לשבחים רבים, הרברט ג'ורג' ולס אמר:. הספר זכה לשבחים גם ממדענים ואנשים בעלי שם כגון: אלברט איינשטיין, ברטרנד ראסל וג'וליאן האקסלי. "מתמטיקה למיליון" הודפס מחדש לאחר מותו של הוגבן. בהיותו באברדין, הוגבן פיתח עניין בשפה. מלבד עריכת "נול השפה" מאת ידידו פרדריק בודמר, הוא יצר שפה בינלאומית,, כ"טיוטה של עזר לסדר עולמי דמוקרטי".
מהדורה בעברית לספר "מתמטיקה למליון", בתרגומו של דב שליונסקי ובעריכתו של שרגא קלעי הודפסה על ידי ספרית פועלים ('מענית'), בשנת 1958. הספר יצא במהדורות נוספות בעברית בשנת 1967 ובשנת תש"ל.
מורשתו
המחקר של הוגבן הותיר חותם על חקר הביולוגיה. צפרדע הטפרים האפריקאית (Xenopus laevis), שהוגבן פיתח לראשונה כאורגניזם מודל, הוא אחד מהמודלים הנפוצים ביותר במחקר הביולוגי. המונחים של פרקטיקה מדעית, המחקר המודרני על גמישות פנוטיפית, האינטראקציה בין סביבה גנטית ותיאוריה על מערכות התפתחותיות, הושפעו רבות ממורשתו של הוגבן ותרמו להבנת התורשה, הסביבה והתפתחות האדם. המחלוקת המדעית, בין הוגבן לבין הביולוג האבולוציוני, רונלד פישר סביב האינטראקציה בין הגן לסביבה הייתה הראשונה מבין דיונים רבים לאחר מכן בנוגע למידה בה ניתן להבין את ראשוניות הגן ללא קשר ליחס ההתפתחותי שלו עם הסביבה. הוויכוח על אאוגניקה, מלחמות התורשה, החשש מגנטיזציה של תכונות אנושיות מורכבות, והוויכוחים על ההבטחות והסכנות של פרויקט הגנום האנושי, משלבים כולם אלמנט כלשהו של אי-הסכמה על ראשוניות הגן.
מרי פיירצ'יילד מקמוני לאו
מרי פיירצ'יילד מקמוני לאו (באנגלית: Mary Fairchild MacMonnies Low; 1858-1946), ילידת ניו הייבן, קונטיקט הייתה ציירת אמריקאית שהתמחתה בנופים, ציורי ז'אנר ודיוקנאות.
ביוגרפיה
היא נישאה לפסל פרדריק ויליאם מקמוני בשנת 1888, וגרה איתו בז'יברני, היא ביצעה איתו מספר עבודות, אבל נישואיהם התפרקו. לאחר שהתגרשה ממנו בשנת 1909 היא התחתנה עם הצייר ויל היקוק לאו, שהתאלמן מאשתו.
ציור קיר בשיקגו
באפריל 1892 פנתה מרי לואו (אז מקמוני) לאוצרת שרה טייסון האלוול, שהובילה את עיצוב בניין האישה בתערוכת הקולומביאנית העולמית, שיקגו, 1893. היא ביקשה לצייר את אחת משתי היצירות מעל הכניסה המתוכננות לבניין. הדמות השנייה הייתה "אישה מודרנית", מאת מארי קאסאט. לפי כל הדעות בזמנו, הציור של מרי מקמוני לאו היה המוצלח מבין השניים. היא הציגה גם את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכת 1893.
היא הציגה במוזיאון רואן שבצרפת, שם זכתה במדליית זהב בשנת 1903 ושוב בשנת 1911. היא זכתה גם במדליית זהב בדרזדן בשנת 1902, במרסיי בשנת 1905, ובפרס ג'וליה שאו של אגודת האמנים האמריקאים בשנת 1902.
היא הפכה לעמית של האקדמיה הלאומית לעיצוב.
יורגודן
יורגודן (בשוודית: Djurgården) הוא אי במרכז העיר סטוקהולם שבשוודיה. יורגודן מכיל בין היתר בניינים ואתרים היסטוריים, מוזיאונים, גלריות, את פארק השעשועים גרנה לונד, את גן החיות והמוזיאון הפתוח סקאנסן, אזור נמל, וכמו כן גם פארקים. זהו אחד ממקומות הפנאי הפופולריים ביותר בקרב תושבי סטוקהולם ובקרב התיירים שמבקרים בעיר אשר מושך אליו מעל ל-10 מיליון מבקרים בשנה, מתוכם כ-5 מיליון מבקרים במוזיאונים ובפארק השעשועים.
בשנת 2022 חיו ביורגודן 849 תושבים. אזור יורגודן משתרע על פני 2.79 קמ"ר.
לשכת החוקרים הפרטיים בישראל
לשכת החוקרים הפרטיים בישראל (באנגלית:The Israeli Bureau of Private Investigators I.B.P.I) היא עמותה שהוקמה בשנת 1982 מתוך צורך בהקמת גוף יציג שירכז ויאגד את החוקרים הפרטים בישראל. בין מטרותיה של העמותה: קידום ושמירה על מעמדו ומקצועיותו של החוקר הפרטי בישראל.
בלשכה חברים מאות חוקרים וחוקרות המשלמים דמי חבר שנתיים. נציגי ועד הלשכה מוזמנים לישיבות המחלקה לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה במשרד המשפטים כגורם המייצג את החוקרים בארץ. ועד הלשכה מונה תשעה חברים, בנוסף מכהנים שלושה חברים בוועדת ביקורת. ועדים אלו הם ועדים נבחרים. בנוסף ישנן ועדות משנה ממונות על ידי הוועד הנבחר.
החל משנת 2019 מכהן אסף ויצמן כיושב ראש הלשכה. בינואר 2022 נבחר לקדנציה נוספת.
היסטוריה
בישראל נחקק חוק חוקרים פרטיים ושרותי שמירה בשנת 1972 (תשל"ב). בחוק בין השאר, נקבעה ההגדרה כי חוקר פרטי הוא מי שקיבל רישיון לעסוק באיסוף ידיעות על הזולת והוא אמור לפעול במסגרת משרד לחקירות שבראשו עומד מי שקיבל רישיון לקיום משרד חקירות. כלומר נוצרו מעמדות על פי החוק. מעמדות אלה מהוות "אבן נגף" בניהול ענף החקירות בישראל מאז ועד היום.
עד היום ועד בכלל נותר החוק למעשה כפי שהוא חוקק במקור. נערכו בו מספר קל של שינויים מינוריים הנובעים מחקיקת חוקי יסוד וחוקים אחרים שלא התאימו. כמו הגבלת גיל והגבלת חופש העיסוק ואחרים.
העמותה שהוקמה בראשית דרכה נקראה "האיגוד הישראלי של בעלי משרדי החקירות" א.י.מ., בראש העמותה הזאת כיהנו וותיקי הענף ומוביליו מ 1982, עד 1995. הבולט ביניהם היה אהרון סיוון, עוד היו עופרה שפירא, איזי שרצקי ואחרים. בסוף שנות ה-80 תחילת שנות ה-90 עקב ויכוח אסטרטגי בין חברי העמותה האם לשלב בה גם חוקרים פרטיים שאינם בעלי רישיון לקיום משרד, חל פיצול - החברים מוקה קריגר ומישל חדד הקימו עמותה שנייה בשם '''א.ח.פ. - איגוד חוקרים פרטיים'''. ב-1995 החליטה הנהלת העמותה בראשות גיורא יבין, גבי בר גיורא ושמוליק גוזמן, לקבל כחברים בעמותה גם חוקרים פרטיים שאינם בעלי רישיון למשרד וגם מתאמנים ולשנות את השם ל - לשכת חוקרים פרטיים בישראל. בשנת 2001 התאחדו א.י.מ. וא.ח.פ. בשנת 2016 התאחדו מספר חוקרים פרטיים שוב להקמת גוף חדש בשם "איגוד החוקרים הפרטיים" בטענה כי הלשכה איננה מתפקדת לטובת כלל הציבור, וביוני 2018 התאחדו העמותות לתוך הלשכה הקיימת היום.
יפים קרימרמן
יפים קרימרמן (ברוסית: Ефим Кримерман; 1923, בלץ – 2015, אאכן) היה משורר ועיתונאי סובייטי-גרמני ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
יפים קרימרמן נולד בבלץ, אז חלק מממלכת רומניה. הוא למד בגאלאץ ובבוקרשט, וחזר לקישינב זמן קצר לפני סיפוחה לברית המועצות. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא גויס לצבא האדום ושוחרר בשנת 1945 בדרגת קצונה.
הוא החל ללמוד באוניברסיטת קישינב בשנת 1946, וקיבל תואר בשפה וספרות.
בהיותו במולדובה הסובייטית כתב מילים לפזמונים רבים. במשך שנים הוא כתב מילים ליצירות של מיכאי דולגן, אולג מילשטיין, ארקדי לוקסמבורג ומלחינים נוספים. בשנת 1968 פזמון שלו זכה במקום הראשון בפסטיבל בסוצ'י. רוב היצירות נכתבו תחת שם העט "יפים צ'ונטו".
יפים קרימרמן נפטר בשנת 2015 באאכן.
גליקסמן
גליקסמן הוא שם משפחה שפירושו ביידיש ובגרמנית "איש בר-מזל יאה". {{פירושונים|
ראו גם
}}
טאר ההימלאיה
טאר ההימלאיה (שם מדעי: Hemitragus jemlahicus), הוא סוג של פרסתן מעלה גרה גדול דמוי-עז, האנדמי להרי ההימלאיה ומהווה מין יחיד בסוגו; הוא תואר לראשונה בשנת 1826 על ידי צ'ארלס המילטון סמית'.
טאר ההימלאיה הוא חלק משלושה מיני עזים הקרויים טאר, לצד טאר ערבי וטאר נילג'ירי. אלה נחשבו לבני אותו סוג (Hemitragus) עד 2005 אך הופרדו עקב הבדלים, אך כיום השניים האחרים נחשבים כסוגים נפרדים ולכל אחד מהם יש קרבה גנטית לסוגים אחרים בתת-משפחת היעלים, כך שכיום הקבוצה אינה טקסונומית. כיום זהו המין היחיד בסוגו אף ששני מינים: Hemitragus bonali ו-Hemitragus cedrensis מהפליסטוקן נכחדו.
טאר ההימלאיה הוא קרוב משפחה של עזי הבר, ומותאם במיוחד לחיים במורדות ההרים הסלעיים של הרי ההימלאיה. יש לו פרווה עבה וכהה המחממת אותו בחורף. באביב כאשר הטמפרטורות עולות, חלק גדול מהפרווה נושר והופך להיות בהיר יותר בצבע. הפרסות מותאמות היטב לבית גידולם ההררי ומאפשרות להם לדלג ולרוץ בזריזות במדרונות וסלעים חלקים, מה שהופך את הטארים לטפסנים מעולים. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים המחודדות בקצוותיהם, אם כי הקרניים של הנקבות קטנות יותר. קרניי הטאר צומחות בזווית לאחור ומתעקלות כלפי הגוף, מה שמונע פגיעה חמורה בקרבות בין הזכרים. הגדי דומה מאוד למבוגרים במבנה גופו, אולם פרוותו בצבע אחיד ורגליו שחורות. זכרים בוגרים נבדלים בקלות מהנקבות על ידי הצווארון המסולסל והרעמה הבולטת שלהם. בית גידולו הוא בעיקר במדרונות וצוקים, והוא פעיל ברוב שעות היום בקבוצות או עדרים גדולים.
השם המדעי נגזר מיוונית ומסנסקריט כדלהלן: "Hemi" = "חצי", "tragus" = "תיש"; מתייחס לכך שמצד אחד הטאר דומה מאוד לעיזי הבר, אך יש לו גם מאפיינים ייחודיים משלו. "jemlahicus" = "השייך לשלג", ומתייחס לבית גידולו ההררי והמושלג. הכינוי "טאר" הוא במקור שם נפאלי לפרסתן זה, והוא נמצא כבר בשימוש בכתבים אנגליים משנת 1835. אף על פי שבמבט חיצוני ניתן לחשוב שטאר ההימלאיה הוא הגדול ביותר מסוגי הטארים בשל רעמתו, בפועל הוא קטן במעט מהטאר הנילג'ירי, ושניהם נחשבים לגדולים ביחס לטאר הערבי.
קרניים
לטאר ההימלאיה ישנם זוג קרני-חרוט גדולות יחסית בצורת חצי סהר או קשת, ובאופן כללי הן דומות למדי לקרני הטארים האחרים: הקרן צומחת לכיוון הצדדים ומעלה באלכסון - מה שיוצר צורת משולש, וברוב המקרים ממשיכה ומתעגלת לכיוון מטה כמעט במקביל לבסיס; אצל זכרים מבוגרים היא עלולה להתעקל פנימה מול העורף, הנראה כמעין נזר על הראש. קרני הנקבות מסתכמות פעמים רבות בוו מעוקל ופשוט, אך לעומת הנקבות של הטארים הנילג'ירים והערביים אין זה נדיר שקרני הנקבות יהיו זהות לזה של הזכרים. הקרניים ממוקמות על בליטה קטנה במרכז המצח, במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. הקרניים די סמוכות אחת לשנייה בבסיס, וככל שהן גדלות הן מתרחקות יותר ויותר - עד כדי הפרש של פי 5 בין הבסיס לקצוות. קרני הזכרים עבות מאוד בשליש הראשון של הקרן, ויחסית למיני יעלים אחרים גם שני השלישים האחרים עבים למדי; הקצוות מסתיימות בשפיץ חד או עבה. הקרניים חלקות באופן כללי, וישנם חריצים בולטים בעיקר בבסיס ובקצוות. הקרניים של טאר ההימלאיה שטוחות משני הצדדים בדומה לקרני הטאר הערבי, אך מלבד זאת הן מתאפיינות גם בשדרה בולטת בחלק העליון, ובשקע קטן במרכז הקרן; באזור הקצוות הקרן קמורה מעט. צבע הקרניים צהבהב, בז', חלודה בהיר\כהה, ושחרחר אצל הזכרים, ואפרפר בהיר או כהה אצל הנקבות; השפיצים נוטים להיות שחור\שחור כחלחל\אפור כחלחל בהתאמה אצל הזכרים והנקבות. הקרניים של הזכרים גדולות ועבות יותר משל הנקבות, אך לא ניתן להסתמך עליהם באופן גורף כדי להבדיל בין המינים.
כסות ומראה חיצוני
הפרווה העבה של טאר ההימלאיה המגינה עליו מהטמפרטורות הקפואות בהרים, משתנה בין מעיל החורף המורכב משערות צפופות וארוכות מן הרגיל, למעיל הקיץ המורכב משערות קצרות יותר. הפרווה גם כהה יותר בחורף מאשר בקיץ. כקרוביו גם טאר ההימלאיה מציג דו-צורתיות זוויגית בולטת (הבדל בין הזכרים לנקבות), שמלבד מידות הגוף מתבטאת בעיקר בפרווה: לזכרים הפרווה ארוכה ושעירה הרבה יותר מהנקבות - מזכירה מאוד את פרוות הטאקין וכבש המושק, וצבעו של המעיל משתנה בין העונות: בחורף הצבע הכללי כולל גוונים שונים של חום, ומתחלק בין חום אדמדם כהה סמוך לגב, חום קפה עמוק בצדדי הבטן העליונים, חום שוקולד כהה בצדדי הבטן התחתונים, וחום-שחרחר עד שחור עמוק בגחון ובחלקים העליונים של הרגליים. בחלק האחורי של הגב ישנו פס עבה מאוד בצבע חום שוקולד כהה, והצדדים שלו נוטים להיות אדמדמים. בדרך כלל במשך הנשירה של השיער לקראת הקיץ המעיל הופך לרבגוני יותר עם גוונים בהירים בלתי מוגדרים. בקיץ הצבע הכללי של המעיל הוא אדמדם כהה או בז'-צהבהב דהוי, וגם במקרים שבהם נשארים צבעי החורף הם הופכים לדהויים ופחות בולטים. הפס הכהה בגב נע בין אדמדם בהיר לחום כהה ודהוי או שנעדר לגמרי. המאפיין הבולט ביותר של טאר הימלאיה זכר המאפשר לזהותו ביתר קלות מכל פרסתן אחר בהימלאיה, הוא הרעמה הענקית שיש לו בצוואר הגדולה אף יותר מרעמת האריה, ובמקרים קיצוניים אורכה עלול להגיע ל-250 ס"מ. הרעמה מקיפה את כל אזור הצוואר והגרון -מהעורף ועד לאחרי הכתפיים, והיא מגיעה אפילו לחזה והחלק העליון של הרגליים הקדמיות. הטאר סומר את רעמתו בעיקר במפגש אם זכר יריב או נקבה, והיא נותנת לו אשליה של בעל חיים אימתני וחזק המתנשא לגובה של 1.60 מטר. צבע הרעמה ואורכה משתנה בין העונות: בחורף הרעמה מגיעה לשיא גודלה, כשצבעה משתנה בין שחור\שוקולד כהה סמוך לראש, החזה, והרגליים, וצהבהב קרמי או חום כהה בשאר; הרעמה גם זקופה בעונה זו. באביב נושרים חלקים גדולים מהרעמה הגורמים לה לקטון בצורה משמעותית, היא שמוטה בדרך כלל וצבעה אפרפר-זהוב עד צהוב קש.
גם לנקבות הפרווה עבה יחסית - אם כי לא בהיקף גדול כפרוות הזכר, ודומה יותר לפרוות הנקבות של כבשי בר. צבע הפרווה בחורף מורכב מגוונים של חום אדמדם - כהה באזור הכתפיים והצוואר, ובהיר יותר בשאר הגוף. לאורך הגב ישנו פס אדמדם כהה, והרגליים והמותניים נוטים לשחרחר. בקיץ הצבע הופך לבהיר יותר תוך כדי נשירת חלק משמעותי מהפרווה, ונע בין חום אדמאדאם דהוי לצהבהב או אפרפר. הגחון בדרך כלל בצבע אפרפר או לבן דהוי, אך בחורף תחת מעטה הפרווה הסמיכה אין זה נראה. אף על פי שלנקבה אין רעמה בצוואר, הפרווה סביב אזור זה ארוכה במעט משאר הגוף, ויש לה לעיתים רעמה קטנטנה על הכתפיים.
צבע הפנים של הטאר משתנה בין הזכרים לנקבות: לזכרים הצבע הכללי שחור או שוקולד עמוק המתכהה ככל שהטאר מתבגר, כשהלחיים נוטות לצהבהב והחוטם לאפרפר-שחרחר. השפתיים והסנטר בצבע לבן או צהבהב קרמי, כשצידי הסנטר שחורים. מעל העיניים יש כתמים לבנים בולטים הנראים כגבות, ובשילוב עם הצבע השחור של הפנים מזכיר מעט מסכה. לעיתים ישנם פסים בהירים דהויים הנמשכים מהעיניים עד לפה. לנקבות צבע הפנים משתנה בין חום כהה ושחרחר בחורף, לחום בהיר וצהבהב בקיץ. בכל העונות יש להם פס צהבהב ברור הנמשך מהעין ועד לפה ומתחתיו במקביל פס כהה יותר ודהוי. השפתיים והסנטר בצבע לבנבן, והחוטם שחרחר. לשני המינים צבע האוזניים חום בהיר או כהה בצד החיצוני, ולבנבן שחרחר בצד הפנימי.
מבנה ומידות גוף
גופו של טאר ההימלאיה ארוך ורחב, צווארו באורך בינוני, וראשו קטן יחסית ומודגש עוד יותר על ידי הרעמה הגדולה שמסביבו. אוזניו קטנות, עגלגלות ומחודדות בקצה, עיניו גדולות וצהבהבות, אפו בינוני ושחור, והלוע גדול למדי. זנבו קצר ושעיר. הרגליים שלו ארוכות יחסית לעיזי בר, אך עדיין קצרות יותר משל כבשי בר. הפרסות הקצרות והחזקות שלו מותאמות היטב לבית גידולו ההררי, עם שפה קשה של קרטין סביב משטח קמור ורך. שילוב זה מאפשר לו לטפס על מצוקים כמעט אנכיים, ולהתנייד במהירות על גפי סלעים חלקים ומחוספסים כשהמשטח הרך נאחז בחוזקה בזיזים זעירים שעל הסלע. ההבדל בין הזכרים לנקבות מתבטא בעיקר באורך ובצבעי הפרווה, במידות גוף ובמידה מועטת גם במבנה הקרניים.
תפוצה ובית גידול
טאר ההימלאיה נפוץ במרכז אסיה לאורך הרי ההימלאיה. תפוצתו מתחילה בצפון הודו (מדינות: אוטראקהאנד, הימאצ'ל פרדש וג'אמו וקשמיר), עוברת למרכז נפאל ודרום סין העממית (המחוז האוטונומי הטיבטי), ומסתיימת במדינה ההודית סיקים. אף על פי שאין דיווחים אמינים מבהוטן, ייתכן בהחלט שהוא מצוי במערב המדינה סמוך לסיקים.
טאר ההימלאיה הובא גם למדינות רבות בעיקר למטרות ציד: ניו זילנד, דרום אפריקה (הכף המערבי), ארגנטינה, קנדה וארצות הברית (ניו מקסיקו וקליפורניה).
בית גידולו של טאר זה הוא בעיקר מדרונות הרריים בגבהים של 4,500-3,500 מטר מעל פני הים, עם פסיפס של סלעים, מצוקים, שיחים, גבעות ומרעה תת-אלפיני. בית הגידול משתנה בהתאם לעונה: בחורף הם נוטים לאכלס מדרונות נמוכים בגבהים של 2,500 מטר כדי להימנע מהשלג העמוק, ונמצאים בעיקר בצוקים הפונים לצד דרום שבהם הצמחייה חשופה וזמינה יותר. הם גם עשויים בתקופה זאת לחיות באופן זמני בחגורת יערות אלון המקיפים את ההרים. בקיץ שבו מזג האוויר נוח יותר, הם עולים לכרי דשא הררים בגבהים של עד 5,000 מטר. בניו זילנד הטארים מצויים בהרי האלפים הדרומיים בגבהים נמוכים יחסית של 2,250-750 מטר, והם מעדיפים מדרונות שטופי שמש בצד צפון וצפון מזרח, בגלל הצטברות השלג הנמוכה יחסית שיש עליהם בחורף. הטמפרטורות הממוצעות בתחומי מחייתם 20-10 מעלות לאורך השנה, אך במדרונות גבוהים מן הרגיל כדוגמת האוורסט, אנפורנה, אמא דבלאם, נאנדה דווי, קנצ'נג'נגה, להוטסה ומקלו, ישנם רוחות חזקות עם טמפרטורות של עד 40 מעלות מתחת לאפס. כמות המשקעים הממוצעת 2,000-500 מילימטר לשנה.
פעילות ומערכת חברתית
טאר ההימלאיה הוא בעל חיים יומי, עם שיא של פעילות בשעות הבוקר המוקדמות ושעות אחר הצהריים המאוחרות - על פי רוב 4 השעות הראשונות שלאחר עלות השחר, ושעתיים של בין הערביים. בתקופות הקרות כ-70% מהיום הוא מבלה בחיפוש אחר מזון, ובתקופות החמות למעלה ממחצית שעות היום יוקדשו למנוחה. יש לו נדידה יומית במורד ההר, כאשר בבוקר הוא נע במעלה המדרון למעלה ונח שם באמצע היום, ולקראת הערב יורד חזרה למטה. את הלילה הוא מבלה באזורים מוגנים על הצוקים, או בסבך השיחים. בחורף הוא נוטה להיות באזורים נמוכים הן בשל חוסר מזון, והן כהגנה מפגעי הטבע באזורים הגבוהים. לטאר ההימלאיה יש חפיפה עם פרסתנים אחרים בבית גידולו ההררי, כדוגמת כבש ארגאלי, כבש כחול מצוי, סרו ההימלאיה, יעל ההימאליה וגוראל ההימלאיה, ואף על פי שלא נצפו מקרים של תחרות על משאבי מזון, סביר שהיא מתרחשת ברמה נמוכה או גבוהה בחורף.
תזונתו של הטאר בקיץ מבוססת בעיקר על עשבים ועשבי תיבול (כ-75%), אך בחורף כאשר העשבים קבורים בשלג העמוק, הם ניזונים בעיקר משיחים, ועלים, ענפים ופירות של עצים נמוכים.
הטארים ההימלאים הם בעלי חיים ביישנים וזהירים - בייחוד כשהם נמצאים באזורים נמוכים, כך שקשה לצפות בהם מקרוב. כאשר הטאר מבוהל או חש בסכנה הוא נמלט במהירות מפורזת, ורץ ומדלג בביטחון על פני צוקים תלולים ותהומות פעורים. הטורפים העיקרים שלהם הם נמר השלג ונמר הודי, ובמידה פחותה גם דובי ההימלאיה כאשר תהיה להם הזדמנות. עיטים זהובים ודורסי יום נוספים עלולים לטרוף את הגדיים. איומים טבעיים נוספים הם מפולות שלגים וסלעים.
הטארים הם בעלי חיים חברתיים, ופעילים החל מ-2 פרטים ועד עדר גדול של 80 ויותר - בהתאם לתנאי השטח; עדר ממוצע מונה 23-10 פרטים. מחוץ לעונת הרבייה, הזכרים חיים בדרך כלל בקבוצות נפרדות משל נקבות וצאצאים מתחת לגיל שנתיים, וזכרים מבוגרים מגיל ארבע ומעלה חיים לעיתים קרובות בגפם. עדרי זכרים גדולים יותר מעדרי הנקבות. לא ידוע על היררכיה דומיננטית בתוך העדרים.
רבייה ומחזור חיים
עונת הרבייה בהרי ההימלאיה נמשכת מאמצע אוקטובר עד אמצע ינואר, בעוד שבניו זילנד, היא נמשכת מאפריל עד יולי ושיאה במאי או בתחילת יוני. ההבדל בעונת רבייה נובע מהפרש של שישה חודשים בעונות בין מרכז אסיה לאוקיאניה. במהלך העונה זכרים צעירים ילכו בעקבות קבוצות של נקבות, וינסו להתרבות איתם כאשר הזכרים הבוגרים לא יהיו באזור. האחרונים עסוקים במהלך העונה לעקוב ולהגן על נקבות מיוחמות, והם מבלים שעות בהתגנדרות עם הרעמה הענקית שלהם מול הנקבות. הזכרים מאבדים הרבה ממאגרי השומן שלהם בעונה, בשל פעילות ללא הפסקה ומיעוט באכילה. בין גורמים שמעלים את סיכוייו של הזכר להיות הדומיננטי, הם גודל, משקל ורמות הטסטוסטרון בגוף, וגם לצבע הפרווה יכולה להיות השפעה. מפגש בין זכרים יריבים כרוך בטקס לפני הקרב, כאשר שניהם הולכים במקביל זה מול זה בנוקשות עם רעמה ופרווה זקופה, ראש למטה, וחשיפת הקרניים כדי להפחיד את היריב. בדרך כלל טקס כזה מסתיים כאשר אחד מהם נסוג בהכנעה, וזה די נדיר שהטקס מסתיים בהאיבקות ראש-בראש. המנצח חוסם את דרכו של יריבו או רודף אחריו ומרחיק אותו מהאזור. אם בכל זאת יש קרב הוא מסתכם בנגיחות הדדיות בראש ובמותניים, וכל אחד מהם מנסה לזרוק את כובד משקלו על היריב; כיוון שהשפיצים של הקרניים כפופים מאוד לאחור הפציעה בקרבות די נדירה, וכמו כן הלחימה איננה עיקשת כל כך לעומת צפיר הקורדילרים, סאיגה, צ'ירו, ופרסתנים נוספים.
ההריון נמשך 7-6 חודשים, וכאשר הנקבה צריכה ללדת היא עוזבת את הקבוצה לאזור מבודד ובטוח. בהרי ההימלאיה הלידות מתרחשות מאמצע אפריל עד אמצע יולי, ובניו זילנד בעיקר בנובמבר. הגדי מסוגל לינוק מספר דקות לאחר הלידה, ויכול ללכת לאחר שלוש שעות; לאחר מספר ימים שבהם הגדי מתחזק הוא חוזר עם אימו לעדר. לידת תאומים בטבע היא מאוד נדירה, אך בשבי היא מתרחשת בתדירות גבוהה יותר. הגדי נגמל לאחר שישה חודשים, ומגיע לבגרות לאחר שנתיים. הנקבות מסוגלות להתרבות כבר בגיל זה, אך הזכרים מצליחים להתרבות רק בגיל 4 שאז יהיה להם מספיק כוח כדי לגבור על יריבים. בשבי הנקבות יכולות להמליט כל שנה עד שהן מגיעות לגיל 18, אם כי בטבע הן חיות הרבה פחות מזה.
תוחלת החיים הממוצעת של טאר ההימלאיה היא 15-10 שנים בטבע, ועד 21 שנים בשבי. הפרט המבוגר ביותר שתועד בשבי היה בן 22 שנים. תוחלת החיים של הנקבות ארוכה בדרך כלל משל הזכרים.
מצב
טאר ההימלאיה מסווג על ידי IUCN במצב השימור "קרוב לסיכון" (NT), בשל ירידה משמעותית בעשורים האחרונים המוערכת בלמעלה מ-25% מהאוכלוסייה, מה שהופך את המין לקרוב מאוד לקריטרונים של קטגורית ה"פגיע" (VU).
איומים
מגמת האוכלוסייה נמצאת כבר זמן רב בירידה. האיומים המרכזיים עליו בסין הם ציד וכריתת יערות בלתי מבוקרת. בהודו, טאר ההימלאיה ניצוד רבות לבשר, ויש כנראה תחרות משמעותית עם בעלי החיים המקומיים על מרעה הקיץ באזורים מסוימים. עם זאת, בתחומים רבים בתי הגידול של הטאר מבודדים מספיק, והרמות של ההפרעה האנושית על ידי מרעה צאן וניצול משאבי טבע ממוזערת בשל האקלים הקפוא והבלתי נגיש. בצפון הודו יש עלייה בשימוש בנשק חם על ידי האוכלוסייה בעקבות העימותים הצבאיים על חבל קשמיר וכן עם טרוריסטים מפקיסטן. חלקים גדולים מהציד מתבצעים על ידי הצבא ההודי, אולם בעשר שנים האחרונות חל שיפור משמעותי ביחס הצבא לחיות הבר לאחר קמפיינים נרחבים. בנפאל האיומים מגיעים על ידי ההתרחבות של האוכלוסייה האנושית שמשלבת תחרות עם בעלי חיים, ציד, אובדן בית גידול והפרעה. כתוצאה מאיומים אלה אוכלוסיות הטאר הופכות למבודדות יותר ויותר. אסונות טבע הנפוצים בהימלאיה, מהווים גם הם גורם תמותה משמעותי.
שימור
אומדן האוכלוסייה העולמי של טאר ההימלאיה אינו ידוע, אך סביר להניח שהוא בסביבות 100,000 פרטים או למעלה מזה.
הבאה למדינות אחרות
כאמור, טאר ההימלאיה הובא למדינות רבות, כשבחלק מהם הוא השתלב בצורה מצוינת והאוכלוסייה שלו משגשגת באזורים אלה. בין המדינות אליהן הובא, ניתן למנות את ניו זילנד, אליה הובאו טארים לצד אייל סמבר, אייל אדום, אייל חזירוני, אנטילופה הודית ופרסתנים אחרים, למטרות ציד. הטארים השתלבו בהצלחה מרובה בנוף הניו זילנדי, וכיום הם מצויים בחלקים רבים מהרי האלפיים הדרומיים שבאי הדרומי, תוך גרימת נזקים למאזן האקולוגי במקום.
טאר ההימלאיה החל לחיות בצורה פראית בדרום אפריקה, לאחר שזוג טארים שהובאו לגן חיות בקייפטאון ב-1330 הצליחו לברוח לאזור הר השולחן שבקרבת העיר. הזוג התרבה בהצלחה, ועשרות טארים התפשטו במשך השנים לכל רכס ההר תוך כדי דחיקת מינים מקומיים. מרבית האוכלוסייה בהר ניצודה במיוחד כדי להגדיל את אוכלוסיית צבי הסלעים באזור זה, וכיום ניתן לראות שם רק טארים בודדים.
טאר ההימלאיה הובא לארגנטינה לראשונה בשנת 2006 ושוחרר באזור הרי האנדים באופן לא חוקי. עד 2008 מספרם הגיע ל-450 פרטים, והם מתרבים ומתפשטים שם במהירות, כשהם גורמים גם שם לנזק לא מבוטל בדומה לניו זילנד.
הגורם המרכזי שתרם להצלחה של טארי ההימלאיה הוא הניידות שלהם; בשעות הזריחה והשקיעה הם נמצאים בגבהים נמוכים כדי לקבל גישה טובה יותר למשאבים כמו מזון ומים, ואילו במהלך היום הם עולים לאזורים גבוהים כדי לנוח ובכך חוסכים לעצמם מגע עם ציידים וטורפים. מאפיין נוסף המקל על הטאר להשתלב, הוא מערכת העיכול שלו המאפשרת לצרוך מגוון רחב של צמחייה קשה יותר כשיחים וענפים - שאינם מתעכלים בקלות על ידי מינים אחרים. מלבד זאת שהגמישות במזון מקנה להם יתרון על פני מינים אחרים, היא גם גורמת לכך שהם פחות יהיו מושפעים מפגיעה של אסונות טבע בצמחייה. ולבסוף, באזורים שאליהם הובאה טאר ההימלאיה הוא חסר טורפים בכלל (ניו זילנד) או טורפים קטנים כתנים וקרקלים שאינם מגיעים לרמה של נמר שלג (דרום אפריקה), כך שהדבר היחיד שמגביל אותו הוא זמינות של משאבי טבע.
כמין פולש
באזורים אליהם הוא הובא, לטאר ההימלאיה יש השפעה שלילית על הצמחייה והמערכת האקולוגית, אשר יכולה להקשות על אוכלי עשב אחרים למצוא מזון. הרעייה המוגברת שלו כמו גם עקירת השורש מהאדמה עלולה להוביל לירידה בחומרים המזינים את האדמה, כזרחן, וכתוצאה מכך מקשה על הפלורה לגדול. בארגנטינה לדוגמה, הויקוניות באזורים מסוימים נאלצו להסתגל ולעבור לגבהים גבוהים יותר בשל הרעייה המוגזמת של הטארים. צמחים רבים שהפכו למוגבלים בזמינותם על ידי הטארים, עשויים להשפיע על מינים של בעלי חיים המסתמכים עליהם כמקור מזון עיקרי.
מאז שהטארים הובאו לניו זילנד יש עשרות נתונים על ההתרחבות המהירה במספרם המתועדים על ידי משרדי הממשלה. מנתונים אלה יוצא כי במשך תקופה של 16 שנים אוכלוסיית הטארים הניו זילנדית הגיע ל-33,000 פרטים - למעלה מפי 2 מהאוכלוסייה הראשונית. בשנת 1930, טאר ההימלאיה הוצא מחוק ההגנה על בעלי חיים בניו זילנד ובכך הוכר רשמית כסכנה לסביבה, אף על פי שברחבי העולם ובמקום משכנם הטבעי בהרי ההימלאיה האוכלוסייה פוחתת בהדרגה. מאז הממשלה החלה בפעולות שונות על מנת להפחית את מספריו ולשמור שהאוכלוסייה תהיה במספר קבוע שאינו מאיים על המערכת האקולוגית. בשנת 1933 מחלקת השימור של ניו זילנד הכינה תוכנית בקרה לשליטה על מספרי הטאר, ושטח התפוצה שלו במדינה חולק בין שבע יחידות ניהול השומרות שהוא לא יתפשט מעבר לגבולות שנקבעו מראש. על פי התוכנית, בכל יחידת ניהול הצפיפות המרבית הקבועה תהיה 2.5-1 טארים לקמ"ר, שנחשבת לצפיפות נמוכה מספיק כדי שההשפעה השלילית של הטאר תהיה מינימלית על המערכת האקולוגית, ואפילו תגרום לשחזור בהדרגה של הצמחייה מקומית. בתנאים אלה, המטרה היא לשמור שמספרי הטאר יהיו נמוכים מכ-10,000 פרטים ברחבי האי הדרומי. לאחר גיבוש התוכנית, מחלקת השימור של ניו זילנד יצרה 59 אזורי ציד פעילים של טארים, וחלוקת רישיונות ציד בתשלום לכל דורש. מאז ועד היום הציד נשאר אמצעי שליטה עיקרי במינים הפולשים של ניו זילנד; על פי הערכות מאז הקמת התוכנית ניצודו למעלה מ-24,000 טארים חלקם על ידי ירי של פקחים ממסוקים, ומרביתם על ידי מספר גדול של ציידים חובבנים. במשך 1960 הייתה תוכנית להפצת כמות גדולה של פתיונות רעל שהייתה יכולה למגר את אוכלוסיית הטארים לחלוטין, אולם לאחר לחצים גדולים מצד קבוצות ציידים ותושבים הוחלט בסוף לבטל את השימוש בו בן השאר בשל חשש להרעלה של כלבים, חתולים, ובעלי חיים נוספים. בניו זילנד כיום, ההכנסה השנתית מציד מינים פולשים מוערכת בכ-840 מיליון דולר המהווה 0.9% מהתל"ג. מתוכם כ-400 מיליון דולר מוקדשים להגנה על הפלורה והפאונה הניו זילנדית.
אף על פי שרשויות השימור של ניו זילנד המליצו לא לייבא טארים למדינות אחרות, העדר חוקים נגד יבוא גרמו לכך שמספר חברות ציד הצליחו לייבא מספר גדול של טארים לארגנטינה. האוכלוסייה ששוחררה כאמור בהרי האנדים, מוגדרת כ"פצצת זמן אקולוגית", והעדר מחסומים טבעיים מאפשרים להם להתרבות ולהתפשט באין מפריע ברחבי האנדים ובמדינות נוספות בדרום אמריקה כדוגמת צ'ילה. בהתחשב בהיסטוריה של הטארים בניו זילנד, סביר להניח שהטארים יגרמו בעתיד לנזק גדול למערכת האקולוגית הארגנטינאית, ועלולים לדחוק מינים רבים מבית גידולם הטבעי כויקוניה, אייל אנדים צ'יליאני ופודו כפי שכבר תועד באזורים מסוימים.
בשאר המקומות שאליהם טאר ההימלאיה הובא כדוגמת ניו מקסיקו, קליפורניה ואונטרוי - הוא מצוי בחוות ציד בלבד.
אוריאל פייגה
אוריאל פייגה (נולד בשנת 1959) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור במחלקה למתמטיקה שימושית ומדעי המחשב במכון ויצמן. זוכה פרס גדל לשנת 2001.
אודות
פייגה נולד בירושלים וגדל ברחובות. הוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון (1980). הוא למד לתואר תואר שני (1987) ודוקטורט (1990), שניהם ממכון ויצמן ובהנחיית עדי שמיר. אחר כך המשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון (1991-1990) ובמרכז המחקר של IBM בארצות הברית (1992-1991). בשנת 1992 הצטרף לסגל המחלקה למתמטיקה שימושית ומדעי המחשב במכון ויצמן.
היה שותף בפיתוח פרוטוקול פייגה-פיאט-שמיר. בשנת 2001 זכה בפרס גדל על עבודתו בנושא משפט ה-PCP והשלכותיו באלגוריתמי קירוב.
אחיו, מיכאל פייגה, היה סוציולוג ישראלי שנרצח בפיגוע הירי במתחם שרונה.
ישראל במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים אתונה כללה 24 ספורטאים שהתחרו ב-9 ענפים.
תומאס אלמס
תומאס אלמס (באנגלית: Thomas Elms נולד ב-1996 או ב-1997) הוא דוגמן, שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
ביוגרפיה
אלמס למד באוניברסיטת קולומביה הבריטית.
קריירה
הופעתו הראשונה על המסך הייתה בשנת 2015 בסרט הקצר "Their Son Ryan". בשנת 2016 הופיע לראשונה על מסך הטלוויזיה בסדרת הטלוויזיה "Aftermath". שנה לאחר מכן הופיע בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה טיימלס.
בשנת 2018 התארח בסדרת הטלוויזיה "Aurora Teagarden Mysteries" ושיחק בתפקיד משנה סרט הקולנוע אני עדיין רואה אותך לצד ריצ'רד הרמון ובלה ת'ורן.
בשנת 2019 התארח בפרק בסדרת הטלוויזיה "Project Blue Book". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Spiral", והחל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה המסדר על לביטולה לאחר תום העונה השנייה. בשנת 2020 שיל בסדרת הטלוויזיה מולדת: פורט סאלם.
באוגוסט 2021 פורסם כי אלמס לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "Skymed".
צביעת המטוקסילין-אאוזין
צביעת המטוקסילין-אאוזין (באנגלית: hematoxylin and eosin stain, או בקיצור H&E) היא שיטת צביעה בהיסטולוגיה שנועדה להבחין בין תאים בעת מבט במיקרוסקופ, על פי השוני בין החלקים החומציים לבסיסיים ברקמה. השיטה מבוססת על שני הצבעים המטוקסילין, אשר צובע את גרעיני התאים ברקמה בצבע סגול, ואאוזין Y, אשר צובע את הציטופלזמה והמיטוכונדריה של התאים בצבע ורוד. זוהי שיטת הצביעה הנפוצה לצורכי אבחון רפואי.
בצביעה זו ההמטוקסילין נקשר לחומצות הגרעין ולהיסטונים, המורכבים מחומצות האמינו ליזין וארגינין, שלהן שייר חומצי. כמו כן, הוא צובע רשתית תוך-פלזמית מחוספסת. מכיוון שחלקים אלה נקשרים להמטוקסילין הם נקראים בזופיליים (אוהבי בסיס). האאוזין, לעומת זאת, נקשר לחומרי הציטופלזמה, למיטוכונדריה, לסיבי קולגן ולסיבי שריר. חלקים אלה נקראים אאוזינופיליים (אוהבי אאוזין) או אצידופיליים (אוהבי חומצה).
R136b
R136b הוא כוכב וולף-ראייה הממוקם באזור R136 בצביר הכוכבים NGC 2070 בערפילית הטרנטולה שבענן מגלן הגדול. הכוכב הוא אחד הכוכבים הכבדים ביותר והבהירים ביותר הידועים לאדם.
R136b בעל סיווג ספקטרלי הנע בין O לסיווג ספקטרלי של כוכב וולף-ראיה עם שילוב של קווי פליטה ובליעה. בדומה לכוכבי וולף-ראייה צעירים, ספקטרום הקרינה שלו מראה נוכחות של הליום וחנקן על פני המעטפת שלו, תוצאה של התכת מימן בליבתו באמצעות מחזור CNO, כך שהוא עדיין נחשב לכוכב הסדרה הראשית. מסתו מוערכת בקרוב ל-100 מסות שמש ועוצמת הארתו היא קרוב לפי 2 מיליון מעוצמת ההארה של השמש, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה של יותר מ-40,000 קלווין כמעט כל הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל-סגול.
מתחם הקפיטול של ארצות הברית
מתחם הקפיטול של ארצות הברית (United States Capitol Complex) הוא מתחם של מבנים ושטחים פתוחים במרכזה של וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית, המשמשים זרועות שונות של הממשל הפדרלי. המבנה החשוב ביותר במתחם, הניצב במרכזו, הוא הקפיטול, מקום מושבו של הקונגרס של ארצות הברית.
כל המבנים והשטחים בקומפלקס הקפיטול מצויים בהנהלתו ובפיקוחו של אדריכל הקפיטול ומוגנים על ידי משטרת הקפיטול.
מבנים ואתרים בקומפלקס הקפיטול
בנוסף למבנים ולשטחים הפתוחים הכלולים בקומפלקס הקפיטול נמצאים בתחומיו אנדרטאות, פסלים ויצירות אמנות שונים.
תולדות הקומפלקס
הקמת בניין הקפיטול החלה בשנת 1793 ובמשך למעלה ממאה שנים הוא היה המבנה היחיד בשימוש הממשלה הפדרלית בשטח הקומפלקס דהיום. בעת שהוקם הוא יועד לשימוש הקונגרס כמו גם בית המשפט העליון, ספריית הקונגרס וגורמים נוספים. בשנת 1892 הגיע הבניין בקירוב לצורתו דהיום (למעט תוספות מסוימות שנעשו בסוף שנות החמישים ובראשית שנות התשעים).
בשנות השלושים התרחש גל בנייה בקומפלקס: ב-1933 הוקמו הגן הבוטני הלאומי של ארצות הברית ופארק ברתולדי וכן בניין המשרדים לונגוורת' עבור בית הנבחרים. ב-1935 הושלם בניין בית המשפט העליון, וב-1939 הושלם המבנה השני של ספריית הקונגרס, בניין אדמס.
הבנייה נמשכה עשרים שנים לאחר מכן: ב-1958 הושלם בניין המשרדים השני (בניין דירקסן) עבור הסנאט וב-1965 נפתח בניין רייברן, השלישי במספר לשימוש חברי בית הנבחרים. בשנות השבעים הוקם בניין משרדים רביעי לשימוש בית הנבחרים - בניין אוניל, שנהרס ב-2002, וכן הוקם מבנה שנועד במקור לשימוש לשכת החקירות הפדרלית והוא כיום בניין המשרדים פורד, המשמש את חברי בית הנבחרים.
ב-1980 נפתח הבניין לזכר ג'יימס מדיסון, המבנה השלישי של ספריית הקונגרס, וב-1982 הושלם בניין הארט, בניין המשרדים השלישי עבור הסנאט. בניין הרשות השופטת על שם מרשל נפתח ב-1992.
התוספת האחרונה לקומפלקס הקפיטול הייתה מרכז המבקרים שלו, מבנה תת-קרקעי בן שלושה מפלסים שנבנה מול החזית הדרום-מזרחית של בניין הקפיטול והושלם ב-2007, בעלות של כ-600 מיליון דולר.
שטחי הקפיטול (Capitol Grounds) הם השטחים הפתוחים - רחובות, כבישים ושטחי צמחייה - שבין המבנים השונים בקומפלקס, בשטח כולל של כ-1.11 קילומטר רבוע.
פורשה 992
פורשה 992 (באנגלית: Porsche 992) הוא הדור השמיני של מכונית הספורט פורשה 911, שהוצג ב-27 בנובמבר 2018. בהשוואה לקודמו, פורשה 992 הוא רחב יותר ב- ומשתמש כעת בלוחות גוף מאלומיניום.
אבזור
אבזור סטנדרטי כולל מסך צג בגודל 10.9 אינץ' עם מערכת ניהול תקשורת של פורשה (PCM) וניווט, תיבת הילוכים PDK בעלת 8 הילוכים ומערכות סיוע לנהג. הילוכים 8 אוטומטי ו-7 ידני.
קאררה, קאררה 4, קאררה S וקררה 4S
הדגמים הראשונים שהופיעו בנובמבר 2018 בשושלת 992 היו קאררה S ו-קאררה 4S, שהוצגו בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס ב-2018.
Targa 4 ו-Targa 4S
מנוע טווין-טורבו שמספק כ-444 כ"ס, 8 הילוכים אוטומטי או 7 ידני, ה- Targa 4 מצויד בדיסקים של 330 מ"מ בעוד של- Targa 4S יש דיסקים גדולים יותר של 350 מ"מ.
טורבו וטורבו S
הוצג במרץ 2020, ל-פורשה 992 טורבו S יש מנוע כפול טורבו שמספק 650 כ"ס המנוע מבוסס על יחידת ה-3.0 ליטר שנמצאה בדגמי קאררה. המכונית יכולה להאיץ מ-0 עד 100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות ומהירותה המרבית היא 330 קמ"ש.
אלכסנדר אלטמן
הרב אלכסנדר (שמעון צבי) אלטמן (16 באפריל 1906 – 6 ביוני 1987; כ"א בניסן, ה'תרס"ו – ט' בסיוון, ה'תשמ"ז) היה פילוסוף ורב יהודי אמריקאי ממוצא אוסטרי - גרמני, מגדולי חוקרי מחשבת ישראל במאה העשרים. התמחה בתחומים מגוונים של מחשבת ישראל: מתקופת חז"ל והמדרשים, המשך בפילוסופיה של ימי-הביניים, קבלה וחסידות, וכלה בהגות יהודית מודרנית. תרומתו המכרעת והחשובה ביותר הייתה בתחום ההגות היהודית הגרמנית המודרנית, ובמיוחד מחקריו על חייו ויצירתו של משה מנדלסון. כיהן כרבה הראשי של מנצ'סטר.
קורות חייו
אלטמן היה בנם של הרב אדולף (אברהם) אלטמן (1879–1944), ומלווינה (שרה מינדל לבית וייס, 1881–1944). הוא נולד ב-1906 בעיר קָשָה (בממלכת הונגריה, כיום קושיצה, סלובקיה), וגדל באוסטריה עד שנת 1920 עת קיבל אביו את משרת הרבנות בעיר טריר. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בעיר קלן, למד שנה אחת בישיבת פרשבורג, בה למד גם אביו ועבר ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין בה קיבל סמיכה לרבנות. במקביל הוא למד באוניברסיטת ברלין וקיבל תואר דוקטור בשנת 1931 על דוקטורט בנושא "פילוסופית הערכים של מקס שלר (Scheler)". הדיסרטציה שלו הודפסה בסיוע הממשלה הפרוסית.
לאחר הסמכתו לרבנות, קיבל משרת רב בית הכנסת ב-"פאסאואר שטראסה" שבברלין וכיהן גם כמורה בבית המדרש לרבנים. בחודש אוגוסט 1938 עזבו אלטמן ומשפחתו את גרמניה למנצ'סטר שם התמנה לכהונת הרב הראשי. בשנת 1947 עלה שמו כמועמד לכהונת הרב הראשי של בריטניה, אולם הוא לא זכה בתפקיד.
למרות שבמנצ'סטר לא הייתה לאלטמן משרה אקדמית, חזר במהרה לפעילות מדעית רצופה, ובשנת 1954 הקים את המכון ללימודי היהדות באוניברסיטת מנצ'סטר אשר שם דגש על מחקר אקדמי בנושאי יהדות (המכון שוכן כיום ב-University College London). אלטמן שימש אף כעורך של כתבי-העת "מלילה" ו-"Journal of Jewish Studies". בזמן שהותו באנגליה, טיפח אלטמן חוקרים רבים, בהם יעקב כ"ץ וצבי ורבלובסקי. ב-1958 היה אלטמן מנמעני מכתבו של דוד בן-גוריון בשאלת "מיהו יהודי".
בעקבות פטירתו של שמעון ראבידוביץ', הוזמן אלטמן ב-1959 על ידי נחום גלצר (1903-1990) ללמד באוניברסיטת ברנדייס, שם היה אחד מעמודי התווך במחלקה למדעי המזרח הקרוב ויהדות, וכיהן כמופקד הקתדרה ע"ש פיליפ לון (Philip W.Lown) במדעי היהדות ומנהל המכון ע"ש לון למדעי יהדות מתקדמים. בין תלמידיו בברנדייס היו: ארתור גרין, אליוט וולפסון, ברכה זק, דניאל לסקר, דניאל מט, פול מנדס-פלור, אלפרד עברי, לורנס פיין, חיים קרייסל, ויהודה שיפמן. הוא פרש ב-1976 ואחר כך המשיך במחקריו גם במסגרת המרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת הרוורד וגם במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים. אלטמן זכה לתואר דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות בגרמניה, ארצות הברית וישראל.
אלכסנדר אלטמן נשא לאישה את יהודית לבית פרנק (1909-1990) ונולדו להם שלשה ילדים. בארצות הברית התגורר בניוטון סנטר, פרוור של בוסטון. בשנותיו האחרונות היה פעיל בהקמת בית-כנסת אורתודוקסי חדש בעיירה שלו. ביתו היה פתוח לרווחה בפני חוקרים רבים, במיוחד צעירים, ולעיתים לימד קורסים בביתו. אלכסנדר אלטמן נפטר בבוסטון בשנת 1987, בגיל 81. הוא הועלה לקבורה בישראל
הישגיו המדעיים וחיבוריו
אלכסנדר אלטמן התעניין בכל תחומי מחשבת ישראל וכבר בצעירותו חיבר מאמרים תאולוגיים, במאמרים אלה ניסה לשלב בין ההגות הגרמנית לבין האמונה היהודית תוך דגש על המרכזיות של קיום ההלכה בחיי היהודי. מחקריו המוקדמים על ספרות חז"ל השוו בין ספרות זו לספרות הגנוסטית, אבל בעקבות גילויים חדשים בספרות הגנוסטית לא המשיך לחקור בכיוון הזה.
מחקריו של אלטמן בפילוסופיה יהודית בימי-הביניים כללו את התקופה כולה בדגש מיוחד על הוגים שכתבו בערבית יהודית. הוא פרסם ספר על יצחק בן שלמה הישראלי (עם המזרחן ש"מ שטרן) המציג גם את חיבוריו וגם ניתוח הגותו. אלטמן חיבר כמה מחקרים בהגותו של רב סעדיה גאון (תורת ההתגלות וחלוקת המצוות) ואף תרגם לאנגלית, עם הערות חשובות, חלקים של ספרו של רב סעדיה "ספר האמונות והדעות".
פרסומיו על הרמב"ם שנכתבו לאורך כל הקריירה שלו היו חשובים במיוחד: יחס הרמב"ם למיסטיקה היהודית, מהות ומציאות בהגותו של הרמב"ם, תורת הנבואה של הרמב"ם בהשוואה לתומאס אקווינס, ארבע השלמויות לפי הרמב"ם, ותפישת הרמב"ם בנוגע לשכל ולהשגות של המטאפיזיקה. בשנת 1935 הוא פרסם תרגום לגרמנית של מבחר פרקים וקטעי פרקים מהספר מורה הנבוכים. הספר יצא במסגרת Bücherei des Schocken Verlag (ספרוני הוצאת שוקן).
אלטמן התעניין מאוד בהוגה משה נרבוני, ובנוסף לכתיבת מאמר על היחס בין נרבוני לבין החיבור 'שיעור קומה (ספר)', הוא גם הינחה כמה עבודות דוקטור שכללו מהדורות של כתבי נרבוני. אפשר להבחין בבקיאותו של אלטמן בהתפתחויות מההגות היוונית דרך האסלאם ועד ליהדות במאמרים על נושאים כמו 'סולם העלייה', 'הפתגם הדלפי', ו'תורת האקלימים של ר' יהודה הלוי'.
גם בקבלה ובחסידות לא חסך אלטמן מחקריו. בתחום הזה התמקד בספרות ההיכלות והמרכבה, בשירי "קדושה" המיועדים לתפילת העמידה, במקובלי ימי הביניים: אלעזר מגרמייזא, עזריאל מגירונה, וממקובלי ראשית העת החדשה: אברהם כהן דה-הירירה. למרות כל הישגים אלה, ייתכן והתרומה המכרעת והחשובה ביותר של אלטמן היא בתחום ההגות היהודית-הגרמנית המודרנית, ובראשה חקר משה מנדלסון. הביוגרפיה אותה כתב על מנדלסון, המשתרעת על יותר מ-900 עמודים, שופכת אור לא רק על חייו והגותו של מנדלסון אלא על חיי יהדות גרמניה במאה ה-18.
אלטמן גם שימש כעורך של מהדורת היובל של כתבי מנדלסון (Moses Mendelssohn’s gesammelte Schriften Jubiläums-Ausgabe) הכוללת יותר מ-20 כרכים עבים (חלקם יצאו אחרי פטירתו). לכך יש להוסיף את פירושו של אלטמן לתרגום לאנגלית של הספר "ירושלים" ועשרות מאמרים נוספים על מנדלסון. אלטמן התעניין גם בהוגים יהודים אחרים בעת החדשה, למשל פרנץ רוזנצווייג וליאו בק, וכתב בנוסף על הרבנות הגרמנית המודרנית.
מלאכת העריכה של אלטמן כללה ארבעה כרכים בסדרה "Studies and Texts" של מכון לון (Lown) של אוניברסיטת ברנדייס. ארבעה קבצים של מאמריו יצאו, שניים באנגלית, אחד בעברית, ואחד בגרמנית.
DICE Los Angeles
DICE Los Angeles (לשעבר Danger Close Games, EA Los Angeles) היא חברה אמריקאית לפיתוח משחקי וידאו הממוקמת בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. החברה הוקמה בשנת 1995 כ-DreamWorks Interactive LLC כחברת בת של דרימוורקס, בשנת 2000 נרכשה על ידי Electronic Arts ושמה שונה ל-EA Los Angeles. בשנת 2003 אוחדה עם Westwood Studios ו-EA Pacific. בשנת 2010 שונה שמה ל-Danger Close Games והחברה עברה להתמקד בסדרת משחקי Medal of Honor. בשנת 2013 פתחה DICE סטודיו בלוס אנג'לס, שלאחר מכן התברר כתחליף ל-Danger Close Games.
גיירמו מרטינס
גיירמו מרטינס לופז (בספרדית: Guillermo Martínez López; נולד ב-28 ביוני 1981) הוא אתלט קובני. הוא בעל מדליית כסף ומדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה ובשתי מדליות זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים.
ביוגרפיה
מרטינס השתתף לראשונה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005, וסיים במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 72.68 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיים במקום תשיעי בהטלת כידון בתוצאה של 82.03 מטר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 2007 זכה מרטינס במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 77.66 מטר, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו שנת 2011 קבע את שיאו האישי והשיא הקובני וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 87.20 מטר.
סגן אלוף העולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה מרטינס במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 86.41 מטר, אחרי אנדראס תורקילדסן מנורווגיה (89.59 מטר) ולפני יוקיפומי מורקאמי מיפן (82.97 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה מרטינס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 84.30 מטר, אחרי מתיאס דה צורדו מגרמניה (86.27 מטר) ואנדראס ת'ורקילדסן (84.78 מטר).
שיאים אישיים
באצטדיון פתוח