cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסר חבר (סרט)
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת ביום השנה הראשון להתאבדותה של לורה, 12 באפריל 2014, ומוצגת דרך צג המחשב של בלייר לילי (שלי הניג) שהייתה חברתה הטובה של לורה מילדותן. בלייר צופה בשני הסרטונים, ואחר כך היא מנהלת בסקייפ שיחת סייברסקס קצרה עם החבר שלה מיטש רוסל (מוזס ג'ייקוב סטורם), והם מסכמים לאבד את בתוליהם בליל נשף סיום הלימודים. שיחתם מופרעת כאשר מצטרפים חבריהם: ג'סיקה "ג'ס" פלטון (רנה אולסטד), אדם סוּאֶל (ויל פלץ), וקנינגטון "קן" סמית (ג'ייקוב וייסוקי) גיק המחשבים. החמישה שמים לב שאיתם נמצא משתמש שכינויו "בילי227", ללא תמונה ושלא הוזמן לשיחה. הם מחליטים להתנתק מהסקייפ ועוברים לשוחח בתוכנת מסרים מיידיים iMessage. אך כאשר הם מתחברים שנית לסקייפ, המשתמש האלמוני ממשיך להופיע. מיטש מספר שהוא קיבל זה עתה הודעה מוזרה מלורה בארנס, ובעוד בלייר סבורה שהוא מתלוצץ, נשלחת אליה הודעה מחשבון הפייסבוק של לורה המתה, עם השאלה: "במה את צופה, בלייר?", וזו סבורה שחשבון הפייסבוק של לורה נפרץ. החברים משערים שמדובר בטרול או האקר, ואולי תקלת רשת, אך בלייר מקבלת הודעה שמיטש כביכול שלח לה, בטענה שזו לא תקלה, ומיד נשלח אליה קישור לאתר אינטרנט בשם Unexplained Forums שמכיל תוכני גולשים שקיבלו הודעות מעולם המתים. בלייר המבוהלת ממהרת להסיר את סרטון ההשפלה מהיסטוריית הגלישה שלה, מדווחת לפייסבוק ומנסה להפוך את הפרופיל של לורה לפרופיל הנצחה, אך מתקבלת הודעת שגיאה עם הכיתוב "תפסתי אותה". כהצעת חבריה, בלייר מסירה את לורה מרשימת חבריה בפייסבוק, אך למרות זאת היא מקבלת הודעה מלורה: "לא היית צריכה לעשות זאת. אני רוצה את עזרתך". היא מעלה השערה שבת-כיתתם ואלרי "ואל" רומל (קורטני הלברסון) מותחת אותם, ואף על פי שהם לא מחבבים אותה, הם מזמינים את ואל לסקייפ.
לאחר שוואל מצטרפת לשיחה עולות לדף הפייסבוק של ג'ס תמונות מביכות של ואל במסיבה, שתויה ומעשנת באנג. ג'ס נשבעת שהיא לא העלתה את התמונות ומוחקת אותן, אך הן שבות ומופיעות בדף של אדם. בין שלוש הבנות מועברים מסרים מסכסכים למרות שאיש מהחברים לא נגע במקלדת. בעוד הם תוהים מי עושה זאת, עולה "בילי227" מחשבון הסקייפ של לורה, ומודיע שהוא עשה זאת. כעת ברור שהמשתמש השתלט על המקלדות של כולם ועל התקשורת ביניהם, ועושה כאוות נפשו. ג'ס שמה לב שהשם מאוית Billie כשם בחורה (ולא Billy כשם גבר) ומשערת שנערה עושה זאת. ניסיונות להסיר את המשתמש הלא קרוא מהצ'אט נכשלים.
ואל מתקשרת למשטרה ומדווחת על הטרדה ברשת, למרות ש"בילי227" מזהירה אותה לא לעשות זאת, והקשר איתה מתנתק. מיד לאחר מכן מקבלת בלייר לחשבון הג'ימייל שלה דואר אלקטרוני מהחשבון של לורה, חתום על ידי "בילי", עם קישור לתמונה באינסטגרם. בתמונה נראה צילום מסך של חילופי מסרים בין לורה לוואל טרם ההתאבדות: לורה ביקשה מוואל להסיר את הסרטון מיוטיוב, וזו ענתה לה "למה שלא תתאבדי?". בילי227 מעלה את התמונה לדף הפייסבוק של ואל, וחבריה מפרסמים תגובות המגנות אותה על המעשה, ו"בילי227" מקלידה "ואל רומל, תתאבדי!". לאחר מכן מקבלת בלייר, כביכול ממיטש, סרטון שבו נראית לורה עושה כמעשה אמנדה טוד ומעבירה מסר באמצעות כרטיסים שבהם היא מזמינה אותם ללעוג לה פנים-אל-פנים ולא להיות אמיצים באינטרנט. בלייר רוצה להתנתק, אך מקבלת מהפייסבוק של לורה אזהרה, שאם היא תתנתק - החברים שלה ימותו. בהדרגה הולך ומתברר ש"בילי227" היא רוחה של לורה.
לפתע מתחדש הקשר עם ואל כאשר תמונתה קפואה, והמראה בחדר שבורה. בלייר מתקשרת אליה בדאגה, והטלפון על שולחנה של ואל נראה רוטט למרות שהתמונה נותרת קפואה. המחשב של ואל נופל מהשולחן כשהמצלמה פועלת. שוטרים פורצים לחדרה בעקבות קריאתה, וכשהם הופכים את המחשב שנפל, נראית ואל שוכבת על הרצפה. בלייר מנסה לשוחח עם השוטרים דרך המחשב, ומסבירה שוואל סבלה ממחלה שגרמה לה פרכוסים, אך מחילופי הדיווחים ברשת הקשר המשטרתית, עולה שהשוטרים קבעו שוואל התאבדה (בזמן סצנה זו, ואל יושבת בחדר כביסה, ולידה ניצב בקבוק של מלבין כביסה, אך כאשר מופיעה התמונה הקפואה, הבקבוק מסובב כאילו מישהו נגע בו. מכך נרמז שוואל התאבדה בשתיית החומר). "בילי227" אומרת שלכולם יש סודות מלוכלכים, והיא רוצה לחשוף אותם. היא שולחת לבלייר תמונות של בלייר עם אדם במיטה כשהם עירומים, ובלייר ישנה. מהתמונות ניתן להתרשם שאדם צילם סלפי שלהם במיטה. אחר כך "בילי227" אומרת שבכוונתה לשחק משחק ועושה ספירה לאחור במחשבים של החבורה. קן שולח להם תוכנה להסרת נוזקות ולמרות אזהרתה של "בילי227", הם מצליחים להוציא אותה מהצ'אט. אולם מיד הם רואים שמאחורי סבכה בחדרו של קן יש מצלמה המצלמת אותו מאחור. הוא מסיר את הסבכה ובוהה ארוכות באימה, ואז התמונה משחירה. אדם מתקשר למשטרה לדווח על הטרדה ואיומים ברשת, מספר לשוטרת שענתה לו את מה שאירע עם ואל, ולשאלתה, הוא מוסר שכולם בסדר. השוטרת שואלת אותו "גם קן בסדר? אל תנתק. אמרתי לא לנתק", ואדם מבין ש"בילי227" מתחזה בטלפון לשוטרת. המצלמה של קן נדלקת שוב, והוא נראה כשידו האחת תחובה בתוך בלנדר פועל. הוא משסף את גרונו עם להבי הבלנדר המנותץ, ומת.
כעת, "בילי227" דורשת מארבעתם לשחק במשחק הווידוי "מעולם לא", והמפסיד ימות. אדם מסרב להשתתף, אך "בילי227" מאלצת אותו לשחק. כאשר ג'ס מסרבת לשחק, היא מוזהרת שתמות מיד. במהלך המשחק הכפוי, נחשפים סודות המעלים את יחסי החברות ביניהם על שרטון: ג'ס הפיצה שמועה שבלייר סובלת מהפרעת אכילה ושיקרה כשטענה שוואל הפיצה את השמועה; בלייר, בהיותה שיכורה, ניתצה את המכונית של אמא של ג'ס; מיטש התעלס עם לורה בארנס זמן קצר לפני שהתאבדה, אך טוען שהיא רק נישקה אותו במסיבה, והוא דחה אותה; מיטש מודה עוד שהוא זה שהסגיר את אדם למשטרה בגין סחר במריחואנה, ואדם מתרתח בעקבות הגילוי; ג'ס גנבה מאדם 800 דולר; "בילי227" מאלצת את אדם להודות שהציע לה את חייה של ג'ס בתמורה לחייו. אדם מאבד את עשתונותיו ומאלץ את בלייר להודות שהיא שכבה איתו פעמיים, וכבר איננה בתולה. כהוכחה, "בילי227" מראה להם סרטון התעלסות של אדם ובלייר. עכשיו מיטש מתפרץ ומאלץ את אדם להודות שהוא החדיר סם אונס למשקה של חברתם ללימודים אשלי דיין, הכניס אותה להריון והכריח אותה לעבור הפלה מלאכותית.
למדפסות של בלייר ואדם נשלחת הודעה. כולם דורשים מבלייר לחשוף את הכתוב, אך היא מסרבת בתחילה משום שאז "היא", בכוונה ללורה, תהרוג את אדם. מיטש מאיים עליה שיתנתק מהצ'אט אם לא תראה את הנייר. בלייר, אחוזת פאניקה, מראה את הנייר שעליו כתוב "אם תחשפי את ההודעה הזו - אדם ימות". בו-ברגע נוטל אדם את האקדח שלו ומתאבד ביריה, ואז נראה הדף המודפס שהחזיק: "אם תחשוף את ההודעה הזו - בלייר תמות". בעוד ג'ס מתפרצת על בלייר ומאשימה אותה במות אדם, "בילי227" מבקשת לחשוף מי השחית את הקבר של לורה. בלייר מתחננת לג'ס שלא תענה, אך האור בחדרה של ג'ס כבה והיא נראית מותקפת באלימות. מבועתת, בלייר מתחברת לאתר צ'אט רולט ומנסה להשיג עזרה מאנשים אקראיים. אחרי כמה ניסיונות נפל, בחורה (כריסטה הרטסוק) נענית לה ומתקשרת בשמה למשטרה בבקשה לשלוח עזרה לכתובת של ג'ס. בלייר מבטיחה לג'ס שניידת משטרה בדרך אליה, אך המצלמה של ג'ס מתנתקת, ואל בלייר נשלח תצלום של ג'ס מתה כשמכשיר להחלקת שיער תחוב בגרונה, עם הכיתוב: "נראה שהיא סוף סוף סתמה את הפה" (Looks like she finally STFU).
כעת נותרו בלייר ומיטש, חדריהם של השניים מחשיכים ו"בילי227" שולחת להם הודעה הדורשת מהשניים להודות מי מהם העלה את הסרטון המשפיל ליוטיוב. בתחילה, בלייר מטילה את האשמה על מיטש, וזה תופס סכין, נועץ אותה בעינו ומת. בלייר, אשר מבינה שנותרה אחרונה, מנסה נואשות לפייס את לורה, אך זו מתחילה בספירה לאחור, מציגה לבלייר גרסה נוספת של הסרטון, ומתברר שבלייר היא שצילמה אותו תוך שהיא אומרת למצלמה בגיחוך "תפסתי אותה" (כתוכן ההודעה שבלייר קיבלה כאשר ניסתה לדווח על פריצה לחשבון של לורה). לורה מעלה את הסרטון לדף הפייסבוק של בלייר, ומבהירה לה שהוא יישאר שם לדראון עולם. בעוד הסרטון זוכה לתגובות מזועזעות כנגד בלייר, לורה מסרבת לסלוח לה, מתנתקת מהסקייפ, ואז נראות זוג ידי רפאים סוגרות בטריקה את הלפטופ של בלייר, ורוחה של לורה מתנפלת עליה.
הפקה
נלסון גריבס כתב את התסריט בהשראת מעשי ההתאבדות של הנערות אמנדה טוד ואודרי פוט. הבמאי לוואן "ליאו" גבריאדזה, שבעצמו סבל מבריונות בהיותו ילד בגאורגיה הסובייטית, נמשך לנושא לאחר שהבין שבריונות של בני נוער פרצה מגבולות בית הספר, ובאמצעות האינטרנט היא מתקיימת גם אחרי שעות הלימודים. בראיון איתו, הוא הוסיף ששאב הנאה מהשימוש בשפה הרווחת במדיה החברתית.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
טִימַאיוֹס (או תִּימַיוֹס, ביוונית Τίμαιος, בלטינית Timaeus היגוי: טימַיאוּס) הוא אחד מהדיאלוגים של אפלטון משנת 360 לפני הספירה, שרובו עוסק בנאום של טימאיוס מלוקרי על המציאות הטבע וההתנהגות האנושית בעולם החומר. דיאלוג זה מקדים את הדיאלוג של קריטיאס משלושים הטיראנים איש אתונה, המדבר על אטלנטיס. רוב כתבי אפלטון רשומים כדיאלוגים - ויכוח ודיון ברב-שיח שבמסגרתו מוצגים דעות וטענות הדוברים ועורך הכתבים (או מחברם).
הסר חבר (סרט)
הפקה
התסריט המקורי נשא את הכותרת "אוף ליין" (Offline), אך במהלך הצילומים אנשי ההפקה הבינו שהכותרת הזו לא מתאימה לעלילה, גם הצעת השם "Cyberbullying" נדחתה, ולהצגות הבכורה יצא הסרט תחת הכותרת "Cybernatural", אשר לדעת המפיקים שיקף טוב יותר את ממדי האימה והעל-טבעי. לקראת ההפצה לבתי הקולנוע, שונה השם פעם נוספת, וניתן לו השם הנוכחי – "Unfriended".
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
בעבר נטען שלא בצדק שאפלטון שאב את רוב דבריו בטימאיוס מספרו של פילולאוס "על הטבע" (או: "על העולם"), העוסק בדעותיו של פיתגורס, אך חוקרים וביניהם קארל הופמן הוכיחו שהרעיונות עברו עיבוד ושימשו רק כתב משני להאיר היבטים מקוריים של הדיון בתוך טִימַאיוֹס.
הדמויות
המשתתפים בדיון זה הם סוקרטס, טימאיוס מלוקרי, הרמוקרטס, וקריטיאס. יש הסבורים שקריטיאס המדבר כאן הוא סבו של קריטיאס המספר על אטלנטיס בדיאלוג הבא.
הסר חבר (סרט)
הפקה
הסרט צולם במשך 16 יום, מתוכם 6 ימים של 12 שעות צילומים בכל יום, ושאר הימים נועדו לשיפורים, צילומי סטילס והשלמות שונות. בתחילה צולמו קטעים בני 10 דקות כל אחד, אולם השחקנית שלי הניג שגילמה את בלייר לילי, טענה שההפסקות התכופות גורמות לשינויים באנרגיה של השחקנים. לבקשתה, צולמו כמה רצפים של 80 דקות, מתוכם נבחר רצף אחד. מלבד ג'ייקוב וייסוקי שגילם את קן, ישבו כל השחקנים בחדרים נפרדים באותו בניין מול מחשבים אישיים. על מנת להגביר את המתח ותחושת האותנטיות, ההפקה הכניסה תפניות בעלילה באמצעות הודעות טקסט שנשלחו לשחקנים תוך כדי צילומים, והם נדרשו להגיב ולאלתר בהתאם לשינויים. שנית, ההפקה הניחה לשחקנים להבין שהם הקורבנות ולורה היא הבריונית המתעללת, ורק לאחר סיום העריכה נחשפה להם העלילה במלואה. כמו כן, כל שחקן עיצב את חדרו לפי טעמו האישי.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
הקדמה - סוקרטס וקריטיאס
יום לאחר שסוקרטס הציג בפני שומעיו את המדינה הרצויה והאידיאלית, כפי שמופיע בכתבי אפלטון בדיאלוג המדינה (הרפובליקה). סוקרטס מבקש להבהיר את ההגדרה ולדייק יותר, ואומר בדרך אגב שהיה שמח לשמוע כיצד עיר בשלטון מיטבי כזה הייתה נוהגת עם ערים אחרות. הרמוקרטס מציג את קריטיאס המכיר סיפור כזה.
הסר חבר (סרט)
הפקה
אנשי ההפקה יצרו חשבונות סקייפ ופייסבוק אמיתיים עבור הדמויות. החשבונות לא נמחקו, וממשיכים להתקיים באינטרנט. כך גם דף האינטרנט Unexplained Forums שנבנה לצורך הצילומים, ונושא את הכותרת "אל תענו להודעות מהמתים...".
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
הקדמה - סוקרטס וקריטיאס
קריטיאס מספר מסע סולון למצרים שם הוא שומע על מלחמת אתונה העתיקה שהייתה אז מדינה אידיאלית, נגד אטלנטיס. הוא מביא את דברי כהן העיר המצרית צאיס על מחזורי הטבע ארוכי הטווח ועל מחזורי החורבן והתקומה הצפויים לאנושות.
הסר חבר (סרט)
הפצה
הסרט הוקרן בהצגת בכורה בפסטיבל "פנטזיה" ב-20 ביולי 2014 תחת השם "Cybernatural". לאור ביקורות חיוביות בפסטיבל, רכשה חברת סרטי יוניברסל את זכויות ההפצה והעניקה לסרט את שמו הנוכחי. הצגות בכורה נוספות התקיימו במסגרת ועידת יוצרי יוטיוב Playlist Live ב-6 בפברואר 2015, וכחלק מאירועי South by Southwest בטקסס ב-13 במרץ 2015.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
נאום טימאיוס
לאחר דברי קריטיאס, טימאיוס פותח בנאום מונולוג על העולם החמרי, מטרתו ואופיו.
הסר חבר (סרט)
הפצה
הסרט הופץ לבתי הקולנוע ב-17 באפריל 2015 ובפורמט Blu-ray ו-DVD ב-11 באוגוסט אותה שנה.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
טימאיוס על העולם החמרי
עולם חמרי לעומת שכלי: קיימת הבחנה בין העולם החמרי המוחש המשתנה והמתכלה כלומר העולם הסופי, אשר קיימים לגביו היבטים לא שכלתניים ותחושות שגויות, לבין העולם הקבוע, האינסופי, הנתפש באמצעות המחשבה בלבד, וניתן לברר את אמיתותה. אחת מטענותיו בעניין זה היא שבעולם החמרי "אין לחתור למצוא אלא סיפורים מסתברים".(29:4)
הסר חבר (סרט)
הפצה
בגרמניה הופץ הסרט בשם "משתמש לא מוכר" כדי לא לבלבל אותו עם סרט אימה גרמני משנת 2016 בשם Unfriend אשר הופץ בעולם תחת השם בקשת חברות.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
טימאיוס על העולם החמרי
השינוי הפנימי הנצחי מאליו, והשינוי החיצוני הנובע ממניע: טימאיוס קבע שכל שינוי בהכרח נובע מגורם המשנה אותו, ומכאן מסיק שקיים גורם אשר הביא לקיום העולם המשתנה תדיר, והנע. לגורם המניע קרא אבי היקום או האמן היוצר - ביוונית δημιουργός דמיורגוס. משמעותו המקורית של מושג זה היה במשמעות צר כלי חרס על ידי שינוי החומר שבהם, ולא במשמעות בורא.
הסר חבר (סרט)
שיווק
לקראת ההקרנה בפסטיבל "פנטזיה" הופץ טריילר ראשון עם סצנות מהסרט תחת השם הקודם (Cybernatural), וב-12 בינואר 2015 יצא הטריילר הרשמי הראשון תחת השם "Unfriended".
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
טימאיוס על העולם החמרי
הצורות והסדר הטוב וההוגן: מתוך התבוננות בעולם הטבעי ההוגן והמסודר כעת, שבוודאי היה חַסַר סדר קודם יצירתו וסידורו, הוא הסיק שהעולם נוצר בידי הגורם המסדר מתוך אי סדר, על פי התבניות ההוגנות הקיימות בעולם השכל להן קרא הצורות או אידיאות, ששימשו ליוצר העולם כתוכנית פעולה בה הביט.
מטרת היקום
הגורם המניע, בהיותו בעצמו טוב, שאף להביא לעולם את הטוב ביותר ככל האפשר. מכיוון שתבניות הצורות הקבועות והאינסופיות הן הטוב ביותר האפשרי, שהרי הן לא כלות ואין בהן לא מוות ולא חסרון, הגורם המניע יצר את הסדר בחומר מתוך התוהו על ידי יציקת החומר לתבניות אלו, או הנעת החומר לפי הצורות.
הסר חבר (סרט)
שיווק
ב-13 בפברואר 2015 הושק קמפיין פרסומי באמצעות אפליקציית Kik Messenger בה יכולים משתמשי האפליקציה לנהל צ'אט מדומה עם לורה בעזרת תגובות מתוכנתות מראש. בעת ההקרנה באירועי SXSW חולקו כרטיסי משחק מעולם לא שהופקו במיוחד להקרנה, ואחריה קיימה חברת בלמהאוס הפקות אפטר פארטי, והנוכחים יכלו להצטרף כחברים לדף הפייסבוק של לורה בארנס, וכן הופעל חשבון טוויטר מיוחד.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
מטרת היקום
הוא השתמש במושג Ἀνάγκη ("הכרח" ביוונית) לתאר את הגורל הקובע למעשה את הקורה בעולם, לאחר שנברא.
הסר חבר (סרט)
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות. הביקורות בפסטיבל פנטזיה היו חיוביות בדרך כלל, ומרב התשבחות ניתנו למשחק ולאמצעים הוויזואליים. אתר Rotten Tomatoes נתן ציון של 62% על בסיס 157 ביקורות ודירוג ממוצע של 6 מתוך 10. אתר Metacritic נתן לסרט ציון 59% על-פי 30 מבקרים.
על-פי סקר שערך אתר CinemaScore בסוף שבוע הבכורה, העניקו הצופים לסרט דירוג C בסולם של A עד F.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
מבנה היקום
כדי להבין את העולם יש להבדיל בין טוב לרע, ולהבין שהחומר המונע והמקבל צורה הוא תמיד במגמת שיפור לטובה.
הסר חבר (סרט)
סרט המשך
באפריל 2015 נמסר שחברת יוניברסל נתנה אור ירוק להפקת סרט המשך. ב-5 באוקטובר 2017 נודע שצילומי הסרט הושלמו תחת מעטה חשאיות, והקרנת מבחן התקיימה ב-3 באוקטובר.
טימאיוס (דיאלוג אפלטוני)
עולם החי: הנפש המחשבתית והגוף החמרי
טימאיוס טוען שהמחשבה יושבת בנפש, הנפרדת מהגוף. העולם כולו הוא יצור חי. מכיוון שבעלי החיים המסוגלים לחשוב הם טובים יותר מחיות חסרי מחשבה, האמן היוצר "נתן את החכמה בנפש, ואת הנפש בגוף" (30:1-2) ובהמשך הדברים: "וכך כמסתבר, העולם הוא יצור חי ובו נפש וחכמה שניתנה בו בידי האמן.
הסר חבר (סרט)
סרט המשך
ב-9 במרץ 2018 התקיימה במסגרת מקבץ סרטי חצות בפסטיבל SXSW, הקרנת הבכורה של סרט ההמשך העצמאי "הסר חבר: רשת אפלה". זהו סרטו הראשון של המפיק והתסריטאי סטיבן סוסקו, כבמאי, והוא גם כתב את התסריט. העלילה, המתרחשת גם היא על גבי צג מחשב, עוסקת בצעיר שמחזיק בלפטופ גנוב, ובמהלך משחק לילי עם חבריו בסקייפ, הוא מוצא במחשב מטמון המכיל קבצים נסתרים שדרכם נשאבים הצעירים אל הרשת האפלה. את הדמות הראשית מגלם קולין וודל, ולצידו משחקים בטי גבריאל, רבקה ריטנהאוס, אנדרו ליס, קונור דל ריו, סטפאני נוגראס וסאפירה וינדיאני.
What the Hell
What the Hell הוא שיר של הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Goodbye Lullaby. הוא יצא לאור ב-10 בינואר 2011 על ידי RCA רקורדס כסינגל המוביל מהאלבום. השיר הופק על ידי מקס מרטין ושלבאק, אשר כתב את השיר עם לאבין.
רקע
"What the Hell" נכתב על ידי לאבין, מקס מרטין, ושלבאק, ואילו שני האחרונים הפיקו את השיר. הוא הוקלט ב-Maratone Studios בסטוקהולם, שוודיה. זהו השיר השני ששלושתם כתבו יחד, הראשון הוא "Dancing Crazy" של מירנדה קוסגרוב. בנובמבר 2010, לאבין הודיעה באמצעות בלוג באתר הרשמי שלה שהאלבום הרביעי שלה, Goodbye Lullaby, הוקלט במשך שנה וציינה את חברת התקליטים שלה כסיבה לעיכובים באלבום. היא חשפה בבלוג ש-"What the Hell" יהיה הסינגל הראשון מהאלבום. השיר הוצג בבכורה ב-31 בדצמבר 2010 בערב השנה החדשה של דיק קלארק, במהלך קטע שהוקלט מראש יחד עם ביצוע של "Girfriend". לאבין תיארה את "What the Hell" כ"שיר מסיבה ממש כיף ואופטימי, אז זה הסתדר ממש טוב לנגן אותו בפעם הראשונה בערב הרוקינן של השנה החדשה. למחרת, השיר היה זמין להורדה בחינם למשך 48 שעות בעמוד הפייסבוק הרשמי של לאבין.
ביקורת
"What the Hell" זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, שציינו קווי דמיון בין "What the Hell" לסינגל הקודם של לאבין, "Girfriend" גיל קאופמן מ-MTV.com הצהיר כי ל-"What the Hell" יש "אנרגיית מעודדות מעוררת" ו"גרוב מדבק ואווירה מעודדת". ג'ודי רוזן ממגזין רולינג סטון אמר כי "המוזיקה היא בקלות מהקליטות ביותר של אבריל עד כה", ותיארה אותה כ"אבריל בקצרה". ב-Idolator תיארו את השיר כ"גילטי פלז'ר" וכינו אותו "סוג הרצועה שאנו בוחרים רק לאחר בדיקה כפולה שאף אחד לא מסתכל על האייפוד שלנו". ניק לוין מדיגיטל ספיי נתן לשיר דירוג "מושלם". הוא הסביר שלאבין "יותר מנוזלת מרקמה שנזרקה לפח במרפאת השפעת [אבל] מה שכן, היא מושכת אותה". לוין הוסיפה כי "What the Hell" לא היה "בלתי ניתן להכחשה" כמו "Girlfriend", אך שיבח את הפזמון של השיר.
ניל סטריט
ניל סטריט (באנגלית: Neil Street; 15 בינואר 1931 – 6 באוקטובר 2011) היה רוכב מרוצי ספידווי, מנהל ומהנדס. סטריט נולד במלבורן, אוסטרליה, והגיע לראשונה לבריטניה בשנת 1952 כדי לרכב בקבוצת האקסטר פאלקונס.
הוא רכב בקבוצת הסווינדון רובינס ובניופורט וואספס לפני שפרש ממרוצים בשנת 1976. סטריט ביצע הופעות בינלאומיות עבור אוסטרליה, אוסטרלאסיה, בריטניה ונורווגיה. ב-2002, הוענקה לו מדליית מסדר אוסטרליה ביום אוסטרליה בקטגוריית פרסי הספורט המוטורי על תרומתו לספורט הספידווי.
ניהול
ב-1981 מונה למנהל הצוות של חתולי הבר וויימוט. כשנסגרו ב-1984 הוא הפך למנהל קבוצת הפול פיראטס עד שנת 1999 כאשר העביר את התפקיד לניל מידלדיץ'. ב-1984 ניהל את קבוצת האקסטר פאלקונס. ב-1997 נכנס לתפקיד מנהל קבוצת הניופורט וואספס ונשאר בתפקידו עד 2005.
סטריט היה גם מנהל נבחרת הספידווי של אוסטרליה והיה אחראי בעת הזכייה בגביע הנבחרת העולמית בשנת 1999 ובגביע העולם בספידוויי בשנת 2001 ו-2002. בשנת 2009, סטריט חזר לתפקיד המנהל של קבוצת הניופורט וואספס לאחר שהמועדון חזר למירוץ בעקבות מותו של האמרגן טים סטון בשנת 2008.
חיים אישיים
בתו קרול נישאה לרוכב הספידווי פיל קרמפ ונכדו ג'ייסון קרמפ  זכה שלוש פעמים באליפות העולם בספידווי בשנת 2004, 2006 ו-2009.
הנדסת מנועים
בשנים 1974–1975 החל סטריט להיות מעורב בעיצוב מנועים. איוון טייגה תכנן ראש בעל ארבעה שסתומים למנוע הג'אווה, בסיועו של סטריט. המנוע עבר לייצור תוך ארבעה שבועות בלבד, והוא נלקח לניוקאסל לפגישה שנערכה ערב לפני אליפות אוסטרליה, אך המפגש בוטל, כך שהמנוע עדיין לא נבדק על המסלול. לאחר מכן, פיל קרמפ השתמש במנוע באליפות אוסטרליה בסידני ושבר את השיא שהחזיק ג'ים איירי בכמעט 3 שניות. אירוע זה נחשב ליוצא דופן בהתחשב בעובדה שהמנוע יצא באותו הרגע מבית המלאכה ולא נבדק טרם המירוץ. על איוון טייגה, לקראמפ ניתנה האפשרות להתחרות עם המנוע הרגיל שלו בעל שני שסתומים, אך לאחר שניסה את המנוע בעל 4 השסתומים סירב לרדת מהאופנוע.
מותו
ב-6 באוקטובר 2011, נפטר סטריט בביתו בעיר מולדתו מלבורן, בגיל 80. הוא אובחן כחולה סרטן 5 שנים קודם לכן, אך שמר את מצבו הרפואי מוסתר מהתקשורת. הסרטן שלו התפשט לרגלו וכתוצאה מכך נפל מספר שבועות לפני מותו והכה את ראשו, אך לא סיפר על כך לאיש. הוא לא היה מודע לכך שהנפילה גרמה לדימום במוח וסטריט שקע בתרדמת במהלך שנתו ונפטר ב-6 באוקטובר.
שפי בלייר
שפי בלייר (נולדה ב-1964) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה
שפי בלייר נולדה בתל אביב. בעלת תואר ראשון באמנות מהמדרשה בבית ברל ותואר שני בתוכנית הבינתחומית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. משנת 2001 מלמדת בבית הספר לאמנות בבית ברל ובין השנים 2004 ל-2007 לימדה במרכז האקדמי לעיצוב וחינוך ויצו חיפה. כיהנה כאוצרת הגלריה לצילום במדרשה לאמנות בבית ברל. בשנת 1997 זכתה בפרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית ממשרד התרבות והספורט. בגיל שמונה עשרה נישאה לבמאי והתסריטאי רני בלייר, נישואין שארכו תשע עשרה שנים, ובמהלכם נולד בנם. חיה ועובדת בתל אביב.
עבודותיה
כבוגרת טרייה של המדרשה, הציגה בלייר בשנת 1994 בגלריה לימבוס את התערוכה "צילומים 1994" צילומים של עצמה ושל בני משפחתה, שהעלו תחושות גופניות טורדות של מגע בעור והפרשות. תערוכה נוספת באותה גלריה בשנת 1999 הייתה "חזיות, כריות וקונדומים משומשים (תחליפים רגשיים)" . בתערוכה זו העלתה את שאלת החילופין בין גוף, פנטזיה וחפץ. בלייר צלמה חפצים אישיים הקשורים לחייה האינטימיים כמו כריות שינה ללא ציפיות ספוגות כתמים וקמטים, קונדומים שהיו בשימוש ביחסים בינה לבין בעלה שהוקפאו והופשרו לצילום, וצלחות עם שאריות אוכל מארוחותיו של בנה הקטן.
בשנת 2005 הציגה את התערוכה "אמא, אבא, אחי, אחותי הקטנה, אני והבן שלי" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית - תערוכה זו הוצגה כחלק מסדרת תערוכות 'אניהו: אוטו/ביוגרפיה באמנות ישראלית עכשווית". בתערוכה זו הציגה בלייר שלוש סדרות של רגלי בני משפחתה: המוקדמת משנת 1997, השנייה משנת 2002, והשלישית משנת 2005. התצלומים סימלו את השינויים שעברו על מבנה הגרעין המשפחתי של שפי. מסדר הזיהוי שהעמידה בלייר, העיד על שינויי הזמן, ו"דרך הרגליים" הוצגה ביוגרפיה משפחתית
במהלך 2009–2010 הציגה בלייר את תערוכת היחיד "גוף אהבה" במוזיאון הפתוח לצילום בתל-חי. התערוכה הייתה סיומו של פרויקט שארך בן 9 שנים. בלייר החלה לצלם איברים פנימיים ב-2002, לאחר שבמקרה ראתה קיבת פרה אצל הקצב, הסתקרנה ונמשכה למראה הלא מוכר שנגלה בפניה. בתערוכה הציגה בלייר בתצלומים גדולים איברים פנימיים של בקר – קיבה, רחם, מעיים, עטינים, אשכים. האיברים הנקיים נתלו על גבי אנקולים או בעזרת חוטים, כטבע דומם. בסדרה זו נכללו גם דיוקן עצמי של בלייר ערומה ותלויה במהופך בעזרת חבלים; תמונת זוג ערום שכוב על שטיח; תמונת בנה עטוף בסדין התלוי גם הוא על אנקול אך בניגוד לאברי הבקר, כאן בלייר בחרה להציגו מוגן עטוף כברחם. בעבודתה ביקשה בלייר להרחיב את הראיה, להתבונן בלא מוכר, להציג את מה שנחשב לזר ודחוי באופן אחר, כנושא יופי ואסתטיקה.
קשה להיות אלוהים (סרט)
קשה להיות אלוהים (ברוסית: Трудно быть богом) הוא סרט קולנוע רוסי עטור פרסים בבימויו של אלכסיי גרמן האב שנפטר בעיצומו של הליך ההפקה. הסרט, בכיכובו של לאוניד ירמולניק, מבוסס על ספרם של האחים האחים סְטרוּגָצְקִי משנת 1964 והוא הסרט האחרון שגרמן ביים.
שפי בלייר
לקריאה נוספת
יוסי יונה, "בלייר שפי: היפה והנשגב שמאחורי הקלעים", בתוך "מיזוג אופקים, מופעים של הפוליטי בשדה האמנות החזותית" (2021), עמ 155–174, פרדס הוצאה לאור.
קשה להיות אלוהים (סרט)
העבודה על הסרט נמשכה 14 שנה והושלמה כבר לאחר מות הבמאי ב-21 בפברואר 2013. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של רומא בנובמבר 2013 ויצא להקרנה מסחרית ב-27 בפברואר 2014. הסרט זכה לשבחים רבים והוענקו לו שבעה פרסי ניקה מטעם האקדמיה הרוסית לקולנוע (הסרט העלילתי הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הסאונד הטוב ביותר, עיצוב ההפקה הטוב ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר).
הסרט הוקרן בישראל במסגרת פסטיבל דרום בנוכחות אלמנתו של הבמאי, התסריטאית סבטלנה קרמליטה. ב-20 בספטמבר 2018 הסרט ייצא לסבב הקרנות מסחריות נוסף בבתי הקולנוע ברוסיה.
תקציר עלילת הסרט
הסרט מתרחש בכוכב הלכת ארקנאר הנראה כמו גיהנום ימי ביניימי, שנשלט על ידי רוע טוטליטרי.
שלושים מדענים מכדור הארץ בהנהגתו של דון רומאטה יוצאים למשימה שמטרתה להציג רעיונות הומניים למנהיגי המקום. דון רומאטה ועמיתיו בוחנים את הכוכב מתוך ידיעה לאן הדברים עלולים להתפתח, אבל הם עצמם לא יכולים להתערב. הם אלים חסרי כוח בעולם שבו אינטלקטואלים נרדפים כמו ברווזים במטווח.
הר ניתאי
הר ניתאי היא במה הררית המתנשאת מעל נחל ארבל. ההר נקרא על שמו של נתאי הארבלי, תנא בן ימי הבית השני שמוצאו מארבל. ההר מזדקר כ-280 מטרים מעל סביבתו, מעברו הצפון-המערבי של נחל ארבל חלקו המזרחי שוכן בגובה של 95 מטרים מעל פני הים.
מיקום ותיאור גאוגרפי
מראש ההר קיימת תצפית על ח'רבת ואדי חמאם השוכנת למרגלות ההר, על האתר של היישוב העתיק ארבל ועל מערות מצוק הארבל שבגדה ממול, על בקעת גינוסר ועל חלקים ממזרח הגליל וממערב הגולן. חלקו המזרחי הגבוה של ההר תחום במצוקים היורדים בתלילות אל אפיקיהם של נחל ארבל מדרום מזרח ושל יובלו נחל סביונה מצפון מזרח. ההר בנוי סלע גיר קשה מתקופת האיאוקן, תצורת בר-כוכבא בונה את המצוקים, תצורת תמרת מרכיבה את המדרונות הנמוכים והלא מצוקיים.
תולדות המחקר
הסקר הראשון של חומת הר ניתאי נערך בידי שני קציני ימיה בריטים צ'ארלס לאונרד אירבי (Charles Leonard Irby; 1845-1789) וג'יימס מנגלס (James Mangles; 1867-1786) בעת מסעם בארץ ישראל בשנת 1818. במשך יומיים מדדו השניים את החומה, ותארו אותה כבנויה אבנים בסיתות גס ובה משובצים מגדלים רבים.
כחצי מאה מאוחר יותר נסקר האתר בידי צ'ארלס וילסון. וילסון לא הוסיף על תיאורי קודמיו, אך הציע פרשנות אחרת ולפיה הביצור נועד להגן מלמעלה על הגישה למערות שמצוקים ומתאים לפיכך לחומה שיוספוס סיפר כי בנה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 סקר את האתר בצלאל רבני, מפקח העתיקות האזורי והותיר את התיאור המפורט הראשון של הביצור אך תיאור זה לא פורסם.
יוסף פורת סקר את החומה בראשית שנות השבעים וציין כי לאורכה רק תשעה מגדלים. פורת הדגיש כי בסקר לא נמצאו ממצאים מתארכים ובכל זאת הציע כי החומה נבנתה בתקופה החשמונאית.
באמצע שנות השבעים נסקר האתר בידי צבי גל והוא הציע כי האתר נבנה על פי מתכונת מחנות המצור הרומיים. להצעתו, המתחם נבנה על ידי הורדוס בזמן המצור על מתנגדיו שהתבצרו במערות הארבל. מאוחר יותר ערך גל חפירה קטנה במגדל הצפוני (שלא פורסמה) ובעת האחרונה הציע פרשנות אחרת ולפיה הביצור נבנה להגנה על חרבת ואדי חמאם ועל המערות, כנראה בזיקה לאירועי המרד הגדול.
בשנות ה-80 נסקרו החומה והמערות בידי יגאל טפר ויובל שחר. השניים סברו כי הביצור נועד לשמש קו הגנה על ח' ואדי חמאם ועל המערות בצלעות ההר, אשר הם זיהו אותן עם ארבל ועם "כפר המערות ארבל", שאותו לדבריהם ביצר יוסף בן מתתיהו.
כל המחקרים שהוזכרו לעיל לא כללו תיעוד שיטתי ומדידות מדויקות של הביצור ומרכיביו ורק באחדים מהם נעשה ניסיון לאסוף חומר מתארך. בשנים 2010–2012 הקדישה משלחת האוניברסיטה העברית שלושה שבועות לעבודה באתר. העבודה כללה סקר מדוקדק של המתחם הפנימי, של אזור החומה ושל רצועה ברוחב של כ-20 מטרים.
חומה וביצורים
במצוק ניתאי נראות מערות רבות. הארכאולוגים מצאו בהן כלי חרס, מטבעות ומתקנים מטויחים שניתן לתארכם למאה הראשונה לספירה.
כשמביטים מצוק ארבל לכיוון הר ניתאי, נוכל להבחין בקו ארוך העובר מצד אחד של המצוק לצדו השני. זו חומת אבן שהשתמרה לגובה של יותר משני מטרים ומשולבים בה תשעה מגדלים חצי עגולים הפונים מערבה.
אין בחומה שער, פרט אולי לפשפש קטן, ובכל השטח התחום בחומה לא נמצאו מבנים או שרידים כלשהם ואף לא חרסים.
החומה נבנתה בהתאמה לתוואי הטופוגרפי של הרכס ומהלכה איננו ישר. אורכה הכולל של החומה הוא 286 מטרים. המגדלים משולבים בחומה במרווחים אחידים של כ-28 מטרים והם בולטים ממנה מערבה, שמונה מהם בעלי חזית מעוגלת ואילו המגדל הצפוני רבוע.
היעדר כל סימן ליישוב במשטח הסלע מעיד כי חומה זו, שנבנתה מעל המערות ממש, נועדה לשמש קו הגנה ראשון למבצר המערות שבמצוק. החומה הוקמה דווקא בהר ניתאי בגלל צורתו המשולשת המאפשרת סגירת קו חומה ממצוק למצוק, דבר שלא ניתן לעשות לאורך מצוק הארבל.
הנתונים שנאספו מאזורי החפירה השונים העלו כי לביצור חמישה שלבים אדריכליים נפרדים שכל אחד מהם נשען על קודמו אך איננו "תפור" אליו בשום נקודה. העבודה הרבה שהושקעה בהקמת הביצור יכולה לרמוז על כך שמדובר במפעל בנייה מרחבי ולא של תושבי ח' ואדי חמאם לבדם, שכן הכפר בשיאו אכלס כמה מאות תושבים שרק מיעוטם היה כשיר לעבודה מעין זו. השערה זו, עם הממצא המתארך ועם ההקשר הסביבתי של הביצור עולים בקנה אחד עם דבריו של יוספוס על חומה שהקים וסביר שאת אחד משלבי הביצור יש אכן לייחס ליוספוס.
היסטוריה
יוסף בן מתתיהו ביצר את ההר. הם באו לידי ביטוי בדבריו. הביצור נתן אפשרות למגינים להילחם לאורך החומה ועם הבקעתה בידי האויב, לסגת אל המערות ולהתבצר בהן. וכך, יחד עם בניית הביצור העיקרי בהר ניתאי, התארגנו המורדים לקראת בואו הצפוי של הצבא הרומי. עם זאת, על פי תיאוריו של יוסף, בסופו של דבר לא התרחש קרב כלשהו בארבל.
ממצא ארכאולוגי
עבודת הסקר של משלחת האוניברסיטה העברית, הניבה פריטי מתכת רבים ובהם ראש חץ סמוך למגדל 3, מסמר מגף סמוך למגדל 9, וכן חמישה מטבעות שטווח זמנם כאלף שנה. פרט למטבע תלמי שנמצא ליד מגדל 3, יתר המטבעות לא נתגלו בקרבת החומה אלא נמצאו בתוך המתחם, סמוך לשפת המצוק.
בסך הכל נאספו בחפירה (2010–2012) כמה מאות חרסים ורק מיעוטם היו שפיות כלים שאפשר לתארכן במדויק. את הממצא המתוארך אפשר לחלק ברובו לשתי תקופות:
לא נמצאו בתוך המתחם שרידי בנייה כלשהם וגם לא עדות לפעילות משמעותית שהייתה מותירה מן הסתם חתימה ארכאולוגית באזור חשוף שכזה.
קודאק
חברת איסטמן קודאק (Eastman Kodak Company) היא חברה אמריקאית, אשר מייצרת חומרים וציוד לצילום. החברה ידועה בשל תקדימים בתחום הצילום שניתן לזקוף לזכותה, אך איבדה הרבה מזוהרה וייחודה לטובת מתחרותיה שהשתלטו על שוק הצילום.
היסטוריה
חברת קודאק נוסדה על ידי ג'ורג' איסטמן ב-1889. החברה מכרה מצלמות במחיר שווה לכל נפש ועשתה את עיקר רווחיה מסרטי צילום, חומרים לצילום ונייר צילום. החברה נהגה לקיים תחרויות צילום שונות ברחבי העולם כדרך לעודד את קניית מוצריה. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החזיקה קודאק ב-92% מנתח השוק של סרטי צילום בארצות הברית וטענה ש-80% מהצלמים בעולם המערבי משתמשים במוצריה.
עם כניסת הצילום הדיגיטלי, נכנסה החברה לתחום הוידאו והובאה כדוגמה לחברה שאינה קופאת על שמריה. אולם החברה לא נכנסה טוב למאה ה-21, והחל משנת 2007 ראתה רק הפסדים ומנייתה צללה ב-90%. בינואר 2012 הגישה בקשה לפשיטת רגל. בעקבות פשיטת הרגל החברה יצאה מעסקי צילום דיגיטלי, הפסיקה לייצר מדפסות דיו שולחניות, מכרה מספר חטיבות, פיטרה אלפי עובדים ומכרה חבילת פטנטים שלה בלמעלה מ-500 מיליון דולר.
בחודש אוקטובר בשנת 2016 הכריזה חברת קודאק על מכשיר הסמרטפון הראשון שלה, Kodak Ektra, המשלב בתוכו מצלמה מתקדמת.
קודאק ישראל
בשנת 2000 נכנסה קודאק לישראל ברכישת פיקצ'רויזן ובשנים 2003–2005 רכשה את אלגוטק, סאיטקס דיגיטל פרינטינג, רילטיים ואורקס. בשנת 2005 התבצעה הרכישה הגדולה ביותר, כאשר קודאק רכשה את חברת קריאו הקנדית עבור 980 מיליון דולר. מקורה של הפעילות שנרכשה היה בחברת סאיטקס מחלוצות ההיי-טק הישראלי, שנוסדה על ידי אפי ארזי. סאיטקס פורקה ב-2000, ועיקר פעילותה נמכרה לקריאו. בשיאה, הגיע מספר עובדי קודאק בישראל לכ-1150, אולם לאחר העברת קווי הייצור לסין וצמצומים שונים הגיע מספר עובדי קודאק ישראל לכ-350.
בואורצ'ו
בואורצ'ו וג'ינגיס חאן הכירו עוד בנעוריהם, כשזה עוד היה קרוי טמוג'ין. טמוגין רדף אחרי חבורה שגנבה סוסים של משפחתו, במרדף זה נתקל בבואורצ'ו והאחרון הצטרף למרדף. כשהחלה עלייתו של טמוג'ין הוא מינה את בואורצ'ו לסגנו.
כשג'ינגיס חאן החל בבניית צבאו בואורצ'ו מונה לפקד על יחידה בת עשרת אלפים חיילים.
פתח אל-בארי
פתח אל-בארי (בערבית: فتح الباري) הוא ספר רב כרכים שנכתב על ידי אבן חג'ר אל-עסקלאני, ובו ניתנים הסברים וביאורים לספר צחיח אל-בוח'ארי.
פרטיום
פרטיום או פרציום (מלטינית: Partium, בהונגרית גם Párcium; בהונגרית וברומנית: Partium מבטאים "פרציום", קיים גם התרגום להונגרית: Részek) הוא השם ממקור לטיני הניתן בהונגרית לאזורים הגובלים עם טרנסילבניה ממערב ומצפון, ממזרח לנהר טיסה. המושג נוצר במאה ה-16, אז אזורים אלה, "חלקים" (Partium Regni Hungariae) של ממלכת הונגריה, הוכללו, באישור הסולטאן העות'מאני, בתחום נסיכות טרנסילבניה. בשביל הרומנים, רוב שטחי פרטיום שקולים כנגד אזורי קרישאנה, מרמורש, מחוז סלאז' וצפון באנאט של ימינו.
רקע היסטורי ומקור השם
ניצחון הטורקים בקרב מוהאץ' (1526) ציין את סופה המתקרב של ממלכת הונגריה העצמאית. הממלכה שרדה עד לשנת 1541, כשהעות'מאנים כבשו את בירתה, בודה. הממלכה ההונגרית חולקה מאותו רגע לשלושה חלקים:החלק המרכזי הפך לפשליק עו'תמאני (Hungaria turca), עם בירתו בבודין, (בודה בטורקית), החלק המערבי והצפוני בשליטה הבסבורגית הפך ל"ממלכת הונגריה" תחת חסות אוסטרית ("הונגריה המלכותית") עם הבירה בפוז'ון, השם ההונגרי של ברטיסלאבה, והחלק המזרחי שהתארגן בחסות עות'מאנית, תחת שלטון אוטונומי של המלך ההונגרי האחרון, יאנוש זאפויאי, שליט טרנסילבניה לשעבר. חלק אחרון זה, שבירתו הייתה אלבה יוליה (גיולאפהרוואר) כונה על ידי היסטוריונים הונגרים "ממלכת הונגריה המזרחית". ב-29 בפברואר 1528 כרת זאפויאי ברית עם הסולטאן סולימאן המפואר שכבש את ארצו וקיבל ממנו ערבות כתובה לתמיכה.
החל משנת 1541–1542 האזור המכונה "פרטיום" נמצא בשליטת יאנוש סאפויאי. אחרי מותו של יאנוש, בנו יאנוש ז'יגמונד זאפויאי ויתר על טענתו לכתר הונגריה לטובת הקיסר ההבסבורגי מקסימיליאן השני שתבע אותו עוד מ-1563. לעומת זאת נשאר יאנוש השני ז'יגמנד נסיך טרנסילבניה בשנים 1571-1570.
בשנת 1571 בהתאם להסכם שפייר, הסכים יאנוש השני ז'יגמונד להתפטר מתפקידו כמלך הונגריה והומצאה בשבילו, בתור נסיך של האימפריה הרומית הקדושה, דוכסות חדשה שנקראה "חלקים מממלכת הונגריה" (Partium regni Hungariae), פרטיום, לפי נטיית המילה הלטינית "פארס" (חלק) ביחסת השייכות (גניטיב) רבים. (מן הביטוי dominus) Partium regni) (Hungariae, (שליט) של חלקים מממלכת הונגריה). בדומה להסכם אוראדיה (נאגי וואראד) שקדם לו, הסכם שפייר תמך בעקרון אחדות הונגריה. פרטיום וטרנסילבניה נשמרו תחת שלטונו של יאנוש ז'יגמונד בתוקף תארו כאחד מנסיכי האימפריה. הפרטיום כבר נשלטו על ידי משפחת זאפויה עוד מקודם לכן אולם ההסכם נתן לאחיזתו של בית זאפויה גושפנקה נוספת, מול תביעות אפשריות של בית הבסבורג. עקב התפטרותו של יאנוש ז'יגמונד הפסיקה "הממלכה ההונגרית המזרחית" להתקיים והיא הפכה לנסיכות טרנסילבניה. נסיך טרנסילבניה שלט מכאן ואילך גם על אזור הקרוי "פרטיום".
ההיקף הגאוגרפי
בהתחלה, כלל פרטיום את המחוזות (רוזנויות) ההונגריים דאז מרמורוש, סולנוק האמצעי (Közep Szolnók), קרסנה (Krászna) וביהר או ביהור, וכן את אזור קוואר (Kővár, ברומנית Chiuar) כחלק מממלכת הונגריה שהועברה באישור הסולטאן לשליטת בית סאפויה, גם הבאנות סוורין (באנאט), בעיקר האזור קאראש (בהונגרית: קראשו) ומערב מחוז אראד ומזרח חבל זאראנד נחשבו כחלק מפרטיום. שטחים אלה נשלטו על ידי נסיך טרנסילבניה, מבלי שיהיו במקור חלק מנסיכות טרנסילבניה. את הגבול ביניהם ובין טרנסילבניה המקורית נהוג למקם במעבר "פאסול קראיולוי" ברומנית: Pasul Craiului, בהונגרית: קיראי-האגו Király-hágó), הנחשב על ידי ההונגרים ל"שער של טרנסילבניה" (Erdély kapuja), הנמצא בגובה 582 מ', בימינו במערב רומניה, ביישוב בוצ'ה. בעיני ההיסטוריונים הרומנים בימינו, אזורי פרטיום שבשטח רומניה, נחשבים עוד מימי הביניים המוקדמים לחלק מטרנסילבניה.
לפי הסכם שפייר מ-16 באוגוסט 1570 המחוזות (רוזנויות) שהשתייכו לפרטיום היו:
במהלך מאתיים השנים הבאות נסיכות טרנסילבניה, כולל פרטיום, היו בלי הפסקה תחת איום של כיבוש מצד העות'מאנים וההבסבורגים. בשנת 1660 פרטיום נכבש על ידי כוחות עות'מאנים, אך עד סוף המאה ה-17 חזרה לשליטה טרנסילבנית. בשנת 1687 הוא סופח לאימפריה ההבסבורגית, סיפוח שהוכר רשמית על ידי הסכם קרלוביץ (1699). בימי המרד של הנסיך פרנץ ראקוצי השני שוב היה פרטיום חלק מהנסיכות הטרנסילבנית. בשנת 1718 לפי שלום פוז'ארוואץ (פאסארוביץ) הבאנות סוורין הופרדה ממנו, תחת השם באנאט. אזורי אראד, ביהר ומרמורוש חזרו להיות חלק ממלכת הונגריה ההבסבורגית. אחרי 1733 אזורי קרסנה, קוורא, סולנוק אמצעית, העיר זלאו (בהונגרית:זילה) וזאראנד היוו "פרטיום" במובן צר של המושג, והיו כפופים בתחום המיסים לממלכת הונגריה ההבסבורגית, בעוד מבחינה מנהלית אוחדו בשנת 1765 עם טרנסילבניה.
בימי המהפכה ההונגרית ב-1848 נכנס פרטיום תחת שליטת הממשלה ההונגרית המהפכנית. בראש התהליך עמד במאי 1848 מיקלוש וסלני. אחרי דיכוי המהפכה השאירו האוסטרים את הפרטיום במובן הצר, מחובר לטרנסילבניה. ב-15 במרץ 1862 שוב הופרדו שטחים אלה מטרנסילבניה והועברו מנהלית להונגריה. בשנת 1867, שנת הדואליזם האוסטרו-הונגרי (Ausgleich), שטחי פרטיום נכללו ל"טרנסליתניה", המרכיב הממלכתי ההונגרי של הקיסרות הדואלית. בשנת 1876 בוצעה רפורמה מנהלית לפיה נוצר מחוז חדש בשם סילאג' על בסיס סולנוק האמצעי, קרסנה, העיר זלאו והמחוז הטרנסילבני דובוקה. הזאראנד חולק בין המחוזות הוניאד ואראד, והנפה קוואר חולקה בין המחוז החדש סולנוק-דובוקה ובין המחוז סטמאר.
בימינו
עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, פרטיום פוצל גם הוא בהתאם להסכם השלום בטריאנון משנת 1920.- 60% ממנו עבר לרומניה, כ-20% - להונגריה ועוד כ-20%, זקרפטיה הידועה גם כרוטניה הסובקרפטית לצ'כוסלובקיה. חלק אחרון זה עבר אחרי מלחמת העולם השנייה לאוקראינה.
החלק הרומני, שהוא הרוב, מורכב מחבל קרישאנה, מצפון באנאט, כמו כן מרבית שטחי מרמורש, והחלק המזרחי של המחוז סאטו מארה. החלק ההונגרי כולל את מחוז היידו-ביהר (מערב המחוז ביהר לשעבר) וחלקים קטנים מערביים מהמחוזות סבולץ'-סטמאר-ברג ובקש. החלק האוקראיני כולל את צפון מרמורש וחבל זקרפטיה
בימינו בשפה ההונגרית המושג "פרטיום" מתייחס בעיקר לאותם אזורי פרטיום הנמצאים ברומניה.
Dangerous Woman (שיר)
Dangerous Woman (בעברית: אישה מסוכנת) הוא שיר של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה. השיר יצא לאור ב-11 במרץ 2016 כסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי של גרנדה שנושא את אותו השם, תוך 24 שעות מיציאתו השיר הוא הגיע למקום הראשון במצעדי השירים של iTunes ביותר מ-30 מדינות ודורג במקום ה-10 במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 בשבוע הראשון ליציאתו ומקום שמיני בשיאו.
ב-31 במרץ גרנדה הוציאה את הקליפ לשיר.
פאטרוהה
פאטרוהה (בהונגרית: Pátroha) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
נתיב הו צ'י מין
נתיב הו צ'י מין הוא נתיב יבשתי, שעבר מהרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם (צפון וייטנאם) לדרום וייטנאם דרך לאוס וקמבודיה.
פאטרוהה
כמו יישובים רבים באירופה גם בפאטרוהה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 2,890 ובשנת 2020 2,843 תושבים.
יהודי פאטרוהה
יהודים החלו להתיישב בפטרוהה באמצע המאה ה-18. הם התפרנסו בעיקר מרוכלות, מלאכה וחקלאות.
נתיב הו צ'י מין
במלחמת וייטנאם שימש הנתיב כציר לוגיסטי משמעותי לטובת ההתקפות על דרום וייטנאם והכוחות האמריקאים. משך המסע לדרום קוצר בעזרת הנתיב משישה חודשים לשבוע. הנתיב קרוי על שם מייסד ומנהיג צפון וייטנאם, הו צ'י מין.
פאטרוהה
יהודי פאטרוהה
לאחר הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס של יהודי הונגריה (1869-1868) בין חרדים למשכילים, הצטרפו יהודי פאטרוהה לזרם האורתודוקסי. ובשנת 1885 נסתפחו לקהילת קישווארדה.
לקהילה היה בית קברות יהודי ובית כנסת.
נתיב הו צ'י מין
השם ניתן על ידי ארצות הברית. ככל הנראה מקור השם הגיע ממלחמת הודו-סין, שם היה ציר לוגיסטי ימי של הוייטמין שנקרא "נתיב הו צ'י מין", זמן קצר לאחר שנת 1960, עם התפתחות הנתיב הנוכחי, סוכנות התקשורת הצרפתית (AFP) הודיעה שנפתח נתיב מצפון לדרום, שכונה La Piste de Hồ Chí Minh " הנתיב עבר ברובו בלאוס. כונה על ידי הקומוניסטים: דרך האספקה האסטרטגית Trường Sơn (ường Trường Sơn), על שם השם הווייטנאמי של הרי הרכס האנמיטי במרכז וייטנאם. הקומוניסטים הגדירו את השביל כמערב טרנג סון (לאוס)) או מזרח טרנג סון (וייטנאם). לפי ההיסטוריה הרשמית של הסוכנות לביטחון לאומי, מערכת השבילים הייתה "אחד ההישגים הגדולים של ההנדסה הצבאית של המאה העשרים." השביל הצליח לספק לכוחות הלוחמים בדרום ביעילות, הישג צבאי שאין שני לו, אף על פי שהיה האתר ההפצצה האינטנסיבי ביותר בהיסטוריה, עם פצצות שנפלו בממוצע כל שבע דקות.
פאטרוהה
יהודי פאטרוהה
בשנת 1941 נשלחו צעירים יהודים מפטרוהה לעבודות ביצורים ושירותים במסגרת צבאית. בשנת 1942 הופקעו נכסיהם של יהודי הכפר.
באפריל 1944 כחודש לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי פאטרוהה לגטו קישווארדה. בדרך נלקחו חפציהם בידי חיילי הז'אנדרמריה ההונגרית. בסוף מאי 1944 שולחו יהודי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
נתיב הו צ'י מין
מקורות השביל
חלקים ממה שהפך לשביל היו קיימים במשך מאות שנים שבילים רגילים פרימיטיביים שאפשרו סחר. האזור דרכו התפתלה המערכת היה מהאתגרים ביותר בדרום מזרח אסיה: אזור מיושב בדלילות של הרים גבוהים בגוב 500–2400 מטר בגובה, ג'ונגל ויערות גשם טרופיים צפופים. במלחמה הודו סין הראשונה, המסלולים נקראו "הצעדה דרומה", "הצעדה המזרחית", "הצעדה המערבית" ו"צעדת הצפון " במהלך המלחמה הראשונה שמר וייט מין על תקשורת ולוגיסטיקה בין הצפון לדרום על ידי הרחבת מערכת השבילים, וכינה את המסלולים "קו האספקה חוצה מערב" (פעל בדרום וייטנאם, קמבודיה ותאילנד) ו"קישור טרנס-אינדוצינה "(פעל בצפון וייטנאם, לאוס, ותאילנד)
ג'ק קבורקיאן
ג'ק קבורקיאן (באנגלית: Jacob "Jack" Kevorkian; 28 במאי 1928 - 3 ביוני 2011) היה רופא, צייר ומלחין אמריקאי, שנודע בעיקר בשל סיועו לכ-130 חולים סופניים להתאבד.
משנת 1999 ועד יוני 2007 ריצה קבורקיאן תקופת מאסר של 8 שנים בפועל מתוך גזר דין של 10–25 שנות מאסר על רצח מדרגה שנייה. קבורקיאן קיבל חנינה בשל התנהגותו הטובה ובתנאי שלא יעזור עוד לחולים סופניים לבצע התאבדות.
ראשית דרכו
ג'ק קבורקיאן נולד למהגרים ארמנים בפונטיאק, מישיגן. ב-1952 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת מישיגן, בהתמחות בפתולוגיה. ב-1956 פרסם מאמר על צילומים של גלגל העין של חולים בשעת מותם, בניסיון לקבוע את זמן המוות המדויק. זאת, על מנת שניתן יהיה להשתמש באיבריהם להשתלה כל עוד ניתן. על עבודה זו ניתן לו הכינוי "ד"ר מוות". בדצמבר 1958 פרסם מאמר בכינוס בוושינגטון די. סי. הדן בניסויים רפואיים בהסכמה בנידונים למוות בזמן הוצאתם להורג. כתוצאה מכך, הוא התבקש על ידי אוניברסיטת מישיגן לעזוב את משרתו. ב-1970 מונה לפתולוג ראשי בבית החולים סרטוגה בשיקגו. במהלך שנות השמונים פרסם מספר מאמרים בכתב עת גרמני קטן, בהם פירט את דעותיו בעניין המתת חסד ואתיקה. באחרון שבהם, שפורסם ב-1988, פרסם הצעה למערכת למוות מתוכנן בקליניקות התאבדות, כולל ניסויים רפואיים על חולים. שנה מאוחר יותר בנה מכונת התאבדות מחלקים שקנה במכירות חצר וחנות לחומרי בניין.
סיוע להתאבדות
במהלך חייו סייע קבורקיאן לכ-130 חולים סופניים להתאבד, חלקם בהזרקת חומרים רעילים וחלקם בנשימת פחמן חד-חמצני. החולה הראשונה הייתה ג'נט אדקינס, חולה במחלת אלצהיימר, לה סייע להתאבד ב-4 ביוני 1990, בתוך מכונית הפולקסווגן המסחרית שלו, בעזרת מכונת ההתאבדות שהמציא. כתוצאה מכך, נפתחו נגדו הליכים משפטיים, אך הוא זוכה מאשמת רצח בסוף אותה שנה.
ב-23 באוקטובר 1991 היה נוכח בעת מותן של שתי חולות נוספות: מרג'ורי ונץ, בת 58, שסבלה מכאבים באגן הירכיים, ושרי מילר, חולת טרשת נפוצה בת 43. ונץ מתה מהזרקת חומרים רעילים ממכונת ההתאבדות, ומילר מתה מנשימת פחמן חד-חמצני. כעבור חודש, בוטל רישיון הרפואה של קבורקיאן על ידי מועצת הרפואה של מדינת מישיגן.
ב-15 במאי 1992 סייע לסוזן ויליאמס, חולת טרשת נפוצה בת 52, להתאבד בשאיפת פחמן חד-חמצני בביתה שבמישיגן. ביוני זיכה אותו בית המשפט המחוזי מאשמת מותן של מרג'ורי וונץ ושרי מילר. ב-26 בספטמבר מתה מהרעלת פחמן חד-חמצני לואיס הווס, חולת סרטן הריאה וסרטן המוח בת 52 בביתו של ניל ניקול, עוזרו של קבורקיאן. ב-23 בנובמבר מתה באותו אופן קתרין אנדרייב, גם היא חולת סרטן, בת 45. זהו המקרה הראשון מתוך עשרה בשלושת החודשים הבאים, בהם קבורקיאן נוכח בזמן המוות. ב-3 בדצמבר העביר בית המחוקקים של מישיגן חוק האוסר על סיוע להתאבדות, שנכנס לתוקף ב-30 במרץ 1993.
ב-15 בפברואר 1993 מת בביתו היו גייל, חולה נפחת וחולה לב בן 70. רשויות התביעה פתחו בחקירה לאחר שפעילי "זכות לחיים" מצאו שקבורקיאן ביצע שינויים בדו"ח על המקרה, בהם מחק התייחסות לבקשתו של גייל להפסיק את ההליך. ב-25 בפברואר חתם מושל מישיגן על החוק האוסר על סיוע להתאבדות. ב-4 באוגוסט נמצאה במכוניתו של קבורקיאן גופתו של תומאס הייד, חולה ALS בן 30. ב-9 בספטמבר, מספר שעות לאחר ששופט הורה לו להתייצב למשפט בעניינו של הייד, נוכח קבורקיאן במותו של דונלד אוקיף, חולה סרטן בן 73. בין 5 ל-8 בנובמבר שבת קבורקיאן שביתת רעב בתא המעצר, וסירב לשלם את דמי השחרור בערבות, בסך 20,000 דולר, בעניין מותו של הייד. ב-29 בנובמבר פתח בשביתת רעב בבית הכלא המחוזי, וסירב לשלם דמי ערבות בסך 50,000 דולר, בעקבות מותה באוקטובר של מריאן פרדריק, בת 72. שביתת הרעב הסתיימה ב-17 בדצמבר, לאחר ששופט הסכים להוריד את דמי הערבות למאה דולר, בתמורה להתחייבות של קבורקיאן שלא לסייע להתאבדויות נוספות עד שחוקיות המעשה תתברר.
ב-27 בינואר 1994 ביטל שופט את ההאשמות נגד קבורקיאן בעניין עוד שני מקרי מוות, והפך לשופט החמישי הקובע שהתאבדות נתמכת היא זכות חוקתית. ב-2 במאי זיכה חבר מושבעים את קבורקיאן מאשמה שהפר את החוק בעניין מותו של הייד. ב-10 במאי ביטל בית המשפט לערעורים של מישיגן את החוק האוסר על סיוע להתאבדות, משום שנחקק בדרך לא חוקית. ב-26 בנובמבר, שעות לאחר פקיעת תוקף החוק האוסר על סיוע להתאבדות, נמצאה מתה בביתה מרגרט גאריש, בת 72, חולת דלקת פרקים ודלדול עצם. ב-13 בדצמבר הפך בית המשפט העליון של מישיגן את החלטת בית המשפט לערעורים, וקבע שהאיסור על סיוע להתאבדות חוקתי, וכן שסיוע להתאבדות אסור על פי המשפט המקובל.
ב-6 במרץ 1996 פסק בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים בסן פרנסיסקו כי לאנשים בוגרים ובריאים נפשית, בעלי מחלה סופנית, יש זכות חוקתית לסיוע רפואי להתאבדות. יומיים מאוחר יותר חבר מושבעים זיכה את קבורקיאן מעוד שני מקרי מוות. ב-20 במרץ העלה חבר קונגרס הצעת חוק לפיה לא יינתן מימון פדרלי לסיוע להתאבדות. ב-1 באפריל התחיל משפטו של קבורקיאן בעניין מותן של וונץ ומילר, בעיר הולדתו פונטיאק. לאות מחאה על כך שהוא נשפט על פי חוקי המשפט המקובל העתיקים, הוא הופיע למשפט בתלבושת בסגנון קולוניאלי. ב-14 במאי חבר המושבעים זיכה אותו מאשמה.
ב-12 ביוני 1997 ביטל שופט הליכים במשפט רביעי נגד קבורקיאן. בשלב זה קבורקיאן סייע לפחות ל-46 התאבדויות מאז 1990. ב-26 ביוני קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית פה אחד שלמדינות יש זכות לאסור על סיוע להתאבדות, בעתירות בעניין חוקים כאלה בניו יורק ווושינגטון.
ב-14 במרץ 1998 נרשם החולה המאה לו סייע קבורקיאן, תושב דטרויט בן 66. ב-1 בספטמבר נכנס לתוקפו החוק השני של מדינת מישיגן האוסר על סיוע להתאבדות. ב-3 בנובמבר דחו תושבי מישיגן הצעה לאפשר סיוע רפואי להתאבדות של חולים סופניים.
הרשעה ברצח
ב-22 בנובמבר 1998 הוקרן במסגרת התוכנית 60 דקות של רשת CBS וידאו בו נראה קבורקיאן מזריק חומר רעיל לגופו של חולה ALS, תומאס יוק, בן 52. זו הייתה הפעם הראשונה בה קבורקיאן השתתף באופן פעיל בגרימת מוות. יומיים מאוחר יותר הואשם קבורקיאן ברצח בכוונה תחילה, עבירה על חוק האיסור על סיוע להתאבדות, ומתן חומר מבוקר ללא רישיון. התביעה ביטלה את האשמת ההתאבדות מאוחר יותר, כדי להימנע מהעלאה לדוכן של עדים שיספרו על סבלו של החולה. במהלך המשפט התעקש קבורקיאן להגן על עצמו, וכתוצאה מכך עורך דינו בכל המשפטים הקודמים החליט להתפטר מתפקידו. ב-13 באפריל 1999 הורשע קבורקיאן ברצח מדרגה שנייה ומתן חומר מבוקר, ונשפט ל-10 עד 25 שנות מאסר. הוא שוחרר כעבור 8 שנים, ב-2007, לאחר שעונשו קוצר בשל התנהגות טובה, בתנאי שלא יסייע להתאבדות נוספת בשנתיים שנותרו, ולא יטפל באנשים מוגבלים או בני יותר מ-62.
כניסה לפוליטיקה
ב-2008 ניסה ג'ק קבורקיאן, בן 80 באותה עת, להיבחר לקונגרס כעצמאי מטעם מדינת מישיגן. הוא קיבל 2.6% מהקולות.
מוּסִיקָה
בשנת 1999, המנצח האמריקני דיוויד וודארד תזמר את יצירות העוגב של קבורקיאן.
מותו
ב-3 ביוני 2011 נפטר קבורקיאן בבית חולים בעיר רויאל אוק, מישיגן. עורך דינו של קבורקיאן, אמר כי הוא מת מקריש דם, שגרם לו לדום לב.
פלטי
ראו גם
}}
פעולת פורט סעיד (1967)
פעולת פורט סעיד הייתה פשיטה שבוצעה בלילה הראשון של מלחמת ששת הימים על ידי לוחמי שייטת 13 שחדרו לנמל פורט סעיד במצרים על גבי "חזירים" במטרה לפגוע בכוחות ימיים מצריים שבו. כוח הצוללים סקר מקרוב את בריכות העגינה בנמל ולא מצא כלי שיט מצריים. הכוח הצליח להתחמק ממערכת ההגנה, יצא מהנמל ונאסף. מפגש בין טרפדות של חיל הים הישראלי לספינות טילים מצריות מדגם "אוסה" הבריח אותן לנמל.
מטרת הפעולה
כלי שיט מצריים שבסיסם הוא נמל פורט סעיד היוו איום פוטנציאלי על כוח נחיתה ישראלי שהתארגן לאזור חוף אל עריש. על מנת לאבטח את האגף הצפוני של כוחות צה"ל הקרקעיים שפעלו בציר הצפוני של סיני, נדרש חיל הים הישראלי לפגוע בכוחות ימיים מצריים בפורט סעיד. הפגיעה תוכננה כפעולת פשיטה של צוללי שייטת 13 ב"חזירים" וסירת איסוף "ציפור", שאותם יובילו ויאבטחו המשחתת אח"י יפו וטרפדות.
מפקד הכוח, אל"ם בנימין תלם, נדרש להעדיף הצמדת מוקשים לכלי שיט על ידי צוללים בתוך הנמל, ולהימנע מעימות עם ספינות טילים במבואות הנמל.
נוהל קרב
תוכנית שכונתה "רוגל ד" לתקיפת פורט סעיד באמצעות "חזירים" שיובאו למקום על ידי טרפדת, גובשה בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים. עם ביטול פעולת הנחיתה בחוף סיני, שוחררה אח"י יפו והתוכנית שונתה להובלת "חזירים" על המשחתת למבואות פורט סעיד ואיסופם על ידי סירת "ציפור" שתחזיר אותם לאשדוד. טרפדות תוכננו לאבטח את הפעילות ולהיכנס לקרב עם כלי שיט שיצאו מהנמל.
לטרפדות הייתה תרגולת רבה בקרבות תותחים נגד כלי שיט מהירים, אך לא היה להן ניסיון בפעולה משותפת עם המשחתת. סא"ל משה אורן, מפקד הפלגה, הציג את כוונותיו למפקד הכוח למקרה של היתקלות. הקשר בין המפקדה לכלי השיט היה במברקים. הקשר בין הכלים היה בעורקי אלחוט דיבור. תמונת המצב לגבי כלי שיט באזור הקרוב לא הייתה משותפת. לאח"י יפו, שהייתה מצוידת במכשיר גילוי שידורי מכ"ם וצוות האזנה, הייתה תמונה טובה, אך המידע לא הועבר לטרפדות.
מודיעין
המודיעין על אודות היערכות הכוח הימי המצרי בנמל פורט סעיד ערב פרוץ המלחמה כלל: שתי ספינות טילים מדגם "אוסה", שתי טרפדות מדגם P-183 ושלוש ספינות נגד צוללות מדגם SO1, שמסיירות במבואות הנמל. בנוסף התקבל מידע על שתי צוללות שמתוכננות להגיע מאלכסנדריה ולעבור בתעלת סואץ לים סוף.
במהלך היום בוטלה הפלגת הצוללות המצריות בשל הערכה שלא ניתן יהיה לעבור בתעלת סואץ. שתי הטרפדות P-183 עזבו לכיוון אלכסנדריה. שלוש ספינות משמר נגד צוללות פוזרו דרומה בתוך התעלה. פריצת המלחמה באותו בוקר תפסה את המצרים בהפתעה, וספינות האוסה לא הצליחו להצטייד בטילים. שתי ספינות טילים "אוסה" נשלחו לסיור מזרחית לנמל. המידע שקיבל מפקד הכוח בנימין תלם באח"י יפו כלל רק את יציאת הטרפדות.
בשעות אחרי הצהריים הגיע מידע שספינות הטורפדו עזבו את פורט סעיד. וכי ייתכן שספינות הטילים מסיירות מחוץ לנמל. למודיעין הימי לא היה מידע על כך שספינות הטילים "אוסה" בפורט סעיד אינן חמושות בטילים. למשחתת לא היו אמצעי התגוננות מטילי הסטיקס של ספינות ה"אוסה". מפקד חיל הים, אלוף שלמה אראל, קיבל הנחיה מהרמטכ"ל להימנע מקרב בין המשחתת לספינות הטילים. הוא הורה לבנימין תלם לתת עדיפות לפעולת הצוללים ולהימנע ממגע עם האוסות,
בעת המתנת כוח המשימה מערבית לאשדוד התקבל מברק ממפקדת חיל הים, שהודיע על תקיפת בסיסי חיל האוויר המצרי והוצאתם מכלל שימוש והשמדת כ-230 מטוסי אויב, ושכלי-השיט המצריים מוכנסים לתוך הנמלים מחשש לפגיעת חיל האוויר הישראלי. מאוחר יותר (בשעה 17:07) התקבל מברק נוסף ממפקד החיל אל אל"ם תלם:
דלדול כוח הטרפדות
בשעה 14:00 קוים מפגש לתדרוך הכוחות בלב ים, כ-50 קילומטר מול אשדוד, לאחריו עזבו את הכוח שתי טרפדות בפיקוד אלי רהב, ונשלחו לגזרה הסורית. כאשר הגיע מידע על כך הורה לרפי אפל, מפקד טרפדת ט-206, להישאר צמודה למשחתת אח"י יפו היות שחשב להסתייע בה לתקיפת הצוללות בטורפדו. מפלגת הטרפדות נשאר רק זוג ספינות בפיקוד המפל"ג סא"ל משה אורן קרבת מכ"ם הטרפדת לאח"י יפו גרמה להפרעות בקליטת שידורי מכ"ם והטרפדת נדרשה מדי פעם לכבותו. המכ"ם שלא היה בנוי לצורת הפעלה כזו הפסיק לעבוד. המצרים העריכו שיהיה מסוכן מדי לצוללות לעבור בתעלת סואץ והחזירו אותן לאלכסנדריה.
פיקוד פעולת שייטת 13
מדיניות הפעלת כוח קומנדו ימי בשילוב עם כלי שיט הייתה שמפקד בכיר מנוסה מהשייטת ימצא ליד מקבל ההחלטות וישמש כמפקד כוח 13 בפעולה. כך נעשה בכל אחת מהפעולות שבוצעו באותו לילה. סא"ל דב שפיר, מפקד השייטת, תכנן להיות בעצמו באח"י יפו (ק-42) בצמוד לתלם אך נדרש להישאר במפקדת חיל הים. רס"ן זאב אלמוג, שהיה מפקד טרפדת טרם המלחמה, נקרא לשייטת 13 על ידי מפקדהּ, ומונה למפקד הפעולה.
הפעולה
עם רדת החשיכה התקרבה אח"י יפו לפורט סעיד בנתיב הרגיל של אוניות הסוחר. בפעולה זריזה הורידה במקביל את שני ה"חזירים" וסירת "ציפור" למים. נקודת ההורדה הייתה בכיוון צפון-מערב לפתח הנמל במרחק 8 מיל ימי, קרוב יותר מהנקודה המתוכננת. במקום עגנו מספר אוניות והמשחתת לא עוררה חשד. סירת ה"ציפור" גררה את ה"חזירים" לדרום-מזרח במגמה לאגוף את האוניות ולהגיע מזרחית לכניסה. שמיר המוביל שאף לקצר, חשש מהתנועה בין האוניות העוגנות. החליט להתנתק מהסירה ופנה אל מצוף הכניסה של הנמל.
פעולת הצוללים - הצוללים הרכובים עקפו את האוניות העוגנות וספינת משמר והגיעו לפתח התעלה. משם נכנסו כל אחד בנפרד בצלילה לנמל וסרקו את הרציפים ועסקו בחיפוש יסודי אחר מטרות שלא נמצאו. סירת משמר שהבחינה בשובל חזיר 66 תקפה והטילה רימונים נגד צוללים. שמיר הצליח להתחמק בצלילה ופנייה מהירה. הצוללים חשו את עצמת הפיצוץ אך המשיכו לתפקד.