cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שטר חוב (הלכה)
שטר שומא
בשמאות יש שני חלקים: שמאות - וזו יכולה להעשות גם על ידי בית דין של הדיוטות, ורשות לגבות את הנכסים - הוצאה לפועל, פעולה זאת יכולה ליעשות רק על ידי בית דין מומחה.
תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה
התחנה החדשה
בתחנה עוצרות רכבות פרבריות בלבד, בקו שבין בנימינה ללוד, רחובות ואשקלון.
את התחנה תכנן האדריכל שאול שפיץ ממשרד פלנקון תכנון אדריכלי והנדסי בחיפה, שתכנן גם את התחנות בעתלית, בנימינה, חדרה מערב, נתניה, ועוד.
שטר חוב (הלכה)
שטר שומא
נחלקו הראשונים מה היא "איגרת שום". יש הסוברים שאיגרת שום היא האיגרת שבה נכתב הערך של הקרקע בזמן ה'שומא' וכותבים אותה לזיכרון דברים. ויש מפרשים שאיגרת שום היא האיגרת שנכתבת למלוה אחרי שלב ה'הכרזה' במקרה שלא נמצא מי שיתן יותר מה'שומא' שאז בית הדין נותנים למלוה את הקרקע תמורת החוב. לפי שיטת הרמב"ם נוסח שטר השומא הוא: ..
תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה
התחנה החדשה
בכניסה לתחנה מוצב מאז 2006 פסל בשם "הסביבון הגדול בעולם" בתכנונו של האמן ערן גרבלר, הידוע ביצירתו בתחום הסביבונים, בעיקר סביבוני קרמיקה, ובמימון החברה לפיתוח קיסריה. גובהו של הפסל, העשוי מברזל על בסיס בטון, הוא חמישה מטרים וחצי ורוחבו הוא חמישה מטרים, משקלו הוא חצי טון. על אף שמו של הפסל, הוא אינו מסוגל להסתובב וגם אינו מוכרז באופן רשמי כסביבון הגדול בעולם בספר השיאים של גינס.
שטר חוב (הלכה)
שטר שומא
המשנה בבבא מציעא אומרת 'מצא אגרות שום ואגרות מזון... הרי זה יחזיר', כלומר אם אדם מצא אגרות אלו יחזיר אותם לבעליהם, היינו למי שנכתבו עבורו. הטעם הוא שאין חשש שהכותב נמלך ולא נתנה משום שאגרות אלו הם מעשה ידי בית דין ובית הדין מוציאים מתחת ידם רק דבר מבורר. כמו כן אין חוששים שהאיגרת נפרעה שאין שייכות לזה באגרות אלו.
תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה
מקרא סימנים
♿ - אוטובוס עירוני נגיש
שטר חוב (הלכה)
שטר שומא
אף על פי שיש איסור כתיבה בחול המועד המשנה במסכת מועד קטן אומרת. הטעם הוא שכתיבת האגרות נעשית על ידי בית דין, וכל דבר הנעשה על ידי בית דין מוגדר כצורך הרבים המותר לעשותו בחול המועד. טעם נוסף נאמר בהיתר שאם לא יכתבו במועד יש הספד לאשה או ליתומים (באגרות מזון) או למלוה (באגרות שום) וההיתר הוא מדין דבר האבד.
תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה
מקרא סימנים
⬅️ - קו חד כיווני
שטר חוב (הלכה)
איגרת ביקורת
איגרת ביקורת היא האיגרת המתארת את שלב ה'הכרזה' על ידי בית הדין.
יש מפרשים שאיגרת הביקורת נכתבת קודם למכירה, והאיגרת עצמה היא ההכרזה. לפי זה באיגרת נכתב ששדה פלונית עומדת למכירה על ידי בית דין בסכום מסוים וכל הרוצה לבוא ולקחתה ביותר, יבוא, ויש אומרים שההכרזה היא פעולה בפני עצמה, ואילו האיגרת נכתבת לאחר שנמצא קונה המוכן לשלם יותר מהשומא. את האיגרת כותבים לקונה ונקראת איגרת ולא שטר כדי שידעו שהמכירה נעשתה בבית הדין ולא על ידי הבעלים, ולא יצא שם רע על הקונה כאילו קנה את הקרקע שלא כדין.
החזרת שומא
חכמי ישיבת נהרדעא דנים במקרה שכבר בוצעה שומא והוצאה לפועל, ולבסוף שילם הנתבע את החוב המוטל עליו, האם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ עצמו לבעליו ולקבל תמורתו כסף, לפי חכמי ישיבת נהרדעא, עד שנה ניתן לתבוע לקבל את החפץ חזרה. אמימר, מראשי הישיבה, פסק שלעולם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ ולא רק עד שנה, את פסיקתו זאת נימק בפסוק ועשית הישר והטוב.
בהמשך המשנה מבואר כי, ולחלק זה יש פירושים שונים:
מכירת שטר חוב
נחלקו התנאים באופן מכירתו של שטר החוב. רבי יהודה הנשיא, ואביו רבן שמעון בן גמליאל, כדי להקנות חוב הכתוב בשטר לאדם שלישי, די במסירה, שהוא מסירת השטר מידי המלווה לידי הקונה. ואילו חכמים סוברים שקניין כזה נקנה רק על ידי צירוף של שני קניינים: שטר, שהוא כתיבת שטר על ידי המלווה שהוא מקנה לאדם זה את ההלוואה (וכמובן מסירת השטר לידיו), וכן מסירת השטר עצמו.
להלכה, אמימר פוסק כרבי יהודה הנשיא שאותיות נקנות במסירה וכן פסק הרשב"ם. התוספות בשם רב יהודאי גאון מביאים גרסה אחרת, שהפסק הוא שאין אותיות נקנות במסירה.
מחילת שטר חוב
לאחר מכירת השטר, אם בחר המלווה למחול את החוב ללווה החוב מחול, למרות שבכך נגרם הפסד לקונה השטר. הראשונים התלבטו בטעם הדבר. יש שסוברים שהסיבה היא מכיוון שקניין זה, של הקנאת השטר לאדם אחר, אינו מחיל למעשה את העברת החוב עצמו מהמלווה ללווה, אלא רק נותן זכות גבייה לאדם הקונה, אבל השעבוד עצמו נמשך עדיין מהמלווה ללווה, אלא שהוא קנוי לקונה לגבותו ולכן אם מחל המלווה - ונמחל החוב, אין גבייה של השטר למעשה. לפי הסבר אחר המובא בראשונים, קניין זה אינו אלא מדרבנן.
על המוכר המוחל, לשלם לקונה את דמי הנזק, מדין דינא דגרמי.
קריעת השטר על ידי בית דין
טרם שהמלווה מקבל מבית הדין שטר אדרכתא, נוטל ממנו בית הדין את שטר החוב וקורעו, אדרכתא שנמסרה בידי המלווה מבלי שנקרע שטר החוב פסולה. טרם שהמלווה מקבל מבית הדין שטר טירפא, נוטל ממנו בית הדין את שטר האדרכתא וקורעו, טירפא שנמסרה בידי המלווה מבלי שנקרע שטר האדרכתא פסולה. וכן לגבי שטר השומה שפסול אם לא נקרע שטר הטירפא שלו.
אנגלברט רנטגן
ביוגרפיה
אנגלברט רנטגן נולד בדוונטר שבהולנד. בשנים 1848 עד 1853 למד נגינה בכינור אצל מוריץ האופטמן ופרדיננד דויד בקונסרבטוריון של לייפציג. משנת 1853 עד מותו היה כנר בתזמורת הגוונדהאוס; בשנת 1873 ירש את מקומו של דויד ככנר ראשי בתזמורת. משנת 1869 לימד בקונסרבטוריון של לייפציג.
אשתו של אנגלברט רנטגן הייתה הפסנתרנית פאולינה קלנגל, דודתו של הצ'לן יוליוס קלנגל, ובנו, יוליוס רנטגן, היה מלחין ופסנתרן בעל שם, שגם ילדיו, בהם אנגלברט רנטגן השני, הלכו בדרכו ועשו קריירה בתחום המוזיקה.
יוליוס רנטגן הבן
יוליוס רנטגן (בגרמנית: Julius Röntgen 20 במאי 1881 – 23 בינואר 1951) היה כנר, בנם הבכור של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן והכנרת אמנדה רנטגן-מאייר. אחיו היה אנגלברט רנטגן השני.
ביוגרפיה
רנטגן הבן נולד באמסטרדם. מורתו הראשונה לכינור הייתה אמו, ואחר המשיך את לימודיו אצל קרמר ואצל יוזף יואכים. הוא ניגן בתזמורות שונות לפני שנסע לארצות הברית והתיישב בניו יורק כמורה במכון לאמנות המוזיקה.
רנמטגן היה חבר ברביעיית קנייזל. עם שובו להולנד היה לחבר באגודות שונות למוזיקה קאמרית ולפרופסור בכיר בקונסרבטוריון של אמסטרדם.
דריה גולובטי
דריה "דשה" גולובטי (נולדה ב-30 באוגוסט 2005) היא שחיינית ישראלית, אלופת ישראל בשחייה מבשחי החופשי ושיאנית ישראל במשחה ל-400 מטר חופשי.
ביוגרפיה
גולובטי נולדה באוקראינה בת להורים שחיינים. היא עלתה עם משפחתה כשהייתה בת שנה והחלה לשחות בגיל 6. היא לומדת במגמת חינוך גופני בתיכון מקיף רמות בבת ים. היא מתאמנת בקבוצת הפועל בת ים בהדרכתם של שרון אזובל ומאיר לויה.
2019
באליפות ישראל בשחייה למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט ב-4 בינואר 2019 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1:02:44 שעות, אחרי חברתה לקבוצה בקי פוזדנר (1:00:55 שעות) ואוריין גבלן מהפועל עירוני הוד השרון (1:01:56 שעות).
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:10.52 דקות, אחרי נטע שיף (5:04.54 דקות) ולפני יעל דניאלי (5:10.61 דקות), שתיהן ממכבי פארק מים רעות. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.33 שניות, אחרי אנדראה מורז מהפועל ירושלים (54.57 שניות) ואביב ברזלי ממכבי חיפה (58.13 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.54 דקות, אחרי אנדראה מורז (2:00.80 דקות) וחברתה לקבוצה בקי פוזדנר (2:03.04 דקות). נוסף לכך, הא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.33 דקות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
2021
באליפות סטוקהולם הפתוחה, שנערכה בתחילת אפריל 2021 קבעה גולובטי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אנדראה מורז, לאה פולונסקי ואנסטסיה גורבנקו, שיא ישראלי חדש של 8:06.91 דקות, שיפור של יותר מ-17 שניות לשיא הקודם. אותה רביעיית שליחות קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 3.41.61 דקות.
אליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי אותה שנה היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחות 4x200 חופשי ביחד עם אנדראה מורז, לאה פולונסקי ואנסטסיה גורבנקו בתוצאה של 8:07.69 דקות, כ-10 דקות בלבד לאחר המשחה האישי החשוב של אנסטסיה גורבנקו שלא הצליחה להתאושש ולשחות מספיק מהר, מרוב עייפות. כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 2:01.71 דקות. ההפתעה הייתה שבשלב המוקדמות הן קבעו שיא ישראלי חדש של 8:00.51 דקות ועלו למשחה הגמר מהמקום השני. נוסף לכך, היא סיימה במקום 34 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:02.39 דקות ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אנדראה מורז, אנסטסיה גורבנקו וזוהר שיקלר בתוצאה של 3:42.48 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 56.34 שניות ובמקום 23 במשחה שליחים משולב 4x100 מעורב ביחד עם מיכאל לייטרובסקי, לאה פולונסקי ותומר פרנקל בתוצאה של 3:54.78 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.72 שניות.
באליפות ישראל שנערכה ביוני אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.10 שניות, אחרי אנדראה מורז (54.23 שניות) ולפני זוהר שיקלר (57.06 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.98 דקות, אחרי אנדראה מורז (1:58.92 דקות) ולפני נגה זילברברג ממכבי פארק מים רעות (2:03.02 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.82 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא, ביולי אותה שנה היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.60 שניות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום 11, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.02 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.37 דקות.
2022
בתחרות "גביע האיגוד" שנערכה במכון וינגייט באמצע מאי 2022 היא סיימה שנייה במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 55.32 שניות, אחרי אנסטסיה גורבנקו (55.02 שניות) וראשונה במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:59.67 דקות, וכך הייתה לשחיינית השלישית בישראל שירדה מגבול 2 דק' במשחה זה.
באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן, רומניה בתחילת יולי אותה שנה היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 25.44 שניות, 5 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.27 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה שלך 55.51 שניות.
אליפות עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני אותה שנה היא סיימה במקום תשיעי במשחה שליחות 4x100 מעורב ביחד עם אביב ברזלי, אנסטסיה גורבנקו ולאה פולונסקי בשיא ישראלי חדש של 4:03.28 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.19 שניות, במקום עישרי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי עם אותן שחייניות בתוצאה של 3:43.59 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.59 שניות, במקום 11 במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי שוב עם אותן שחייניות בתוצאה של 8:08.20 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 2:01.20 דקות, במקום 12 במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי ביחד עם תומר פרנקל, רון פולונסקי ולאה פולונסקי בתוצאה של 3:30.24 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.28 שניות ובמקום 11 במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם אנסטסיה גורבנקו, כריסטיאן פיצ'וגין ותומר פרנקל בתוצאה של 3:48.39 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.05 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 24 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.97 שניות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.85 שניות ובמקום 23 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.01 דקות.
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי היא זכתה ב-4 מדליות אישיות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.01 שניות, לפני הדר קרפ מהפועל בית שמש (26.37 שניות) וג'סיקה שפילקו מירושלים רבתי (26.45 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.09 שניות, לפני הדר קרפ (57.38 שניות) ולאה פולונסקי (57.60 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:02.69 דקות, לפני יובל סגל (2:04.77 דקות) ואופק אדיר (2:05.00 דקות), שתיהן מהפועל בת ים. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.67 שניות, אחרי אנסטסיה גורבנקו (26.92 שניות) ולפני ג'סיקה שפילקו (27.68 שניות).
אליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט היא סיימה ביחד עם דניס לוקטב, בר סולובייצ'יק ואנסטסיה גורבנקו במקום שישי במשחה שליחים משולב 4x200 חופשי, בתוצאה של 7:38.45 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:01.40 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 32 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.41 שניות, במקום 27 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.71 שניות ובמקום 30 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.82 דקות.
2023
בתחרות שנערכה בברצלונה, ספרד ב-17 במאי 2023 היא קבעה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא אישי חדש של 4:14.94 דקות.
שיאנית ישראל
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביוני אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.88 שניות, לפני שאין גולנד מהפועל מ.א משגב (26.00 שניות) והדר קרפ מהפועל בית שמש (26.38 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של שחיינית ישראלית ובשיא נערות חדש של 1:58.24 דקות, לפני אנסטסיה גורבנקו (1:58.82 דקות) והעולה החדשה איילה ספיץ ממכבי חיפה (1:59.03 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:11.40 דקות, שיפור לשיא בן 7 השנים של אנדראה מורז (4:13.79 דקות), לפני איילה שפיץ (4:12.78 דקות) ובקי פוזדנר (4:19.50 דקות).
אלוהים וזכותי שלי
אלוהים וזכותי שלי (בצרפתית: Dieu et mon droit; דְיֶה אֶה מֹון דְרוּאָה) הוא המוטו של המלוכה הבריטית, אשר הונהג על ידי הנרי השישי (1422–1471).
משמעותו של המוטו היא שהמלך אחראי רק בפני האל ולא בפני כל מלך או כוח ארצי אחר; אאמין באלוהים אך אעמוד על זכותי עלי אדמות.
במקור היה הכתיב "Dieu et mon droict", מאוחר יותר הושמטה ה-c מן המלה droict, בהתאם לשינויים בכתיב הצרפתי. כיום חקוק המוטו על סמל הממלכה המאוחדת.
המוטו כתוב בצרפתית, משום שהאנגלית התקבלה כשפת יום-יום בקרב המעמד השליט בבריטניה רק בעת החדשה המוקדמת. הנרי השישי דיבר צרפתית והוכתר כמלך צרפת וכמלך אנגליה גם יחד. גם המוטו של מסדר הבירית, שהוקם על ידי אדוארד השלישי בשנת 1348, "Honi soit qui mal y pense" (הבוז למי שיהגה בו רעה), הוא בצרפתית.
כבר כמאתיים שנה לפני קבלתו הרשמית של המוטו, השתמש בו ריצ'רד לב הארי, מלך אנגליה בקרב נגד פיליפ השני, מלך צרפת.
דברים שאמרנו
דברים שאמרנו הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1973 חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נכלל כרצועה השמינית באלבומו השמיני של הצמד, ישראל שלי חוגגת.
על השיר
"דברים שאמרנו" נכתב והולחן על ידי גלעד בן שך ונתן כהן, והופק על ידי אילן מוכיח. ב-5 במרץ 1973 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום ה-16. הוא המשיך לצעוד בדירוג שישה שבועות רצופים עד שב-9 באפריל התמקם במקום החמישי, ורשם את המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. ב-28 במאי, לאחר עשרה שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי.
סטיבן טיילר
סטיבן טיילר (באנגלית: Steven Tyler; נולד ב-26 במרץ 1948 בניו יורק) הוא מוזיקאי ופזמונאי אמריקאי. טיילר הוא רב-נגן והוא מנגן על פסנתר, מפוחית פה, תופים, גיטרה בס, כינור, מנדולינה, חליל צד, סקסופון וחצוצרה, בנוסף להיותו סולן להקת אירוסמית'.
קריירה
בשנות ה-70 הקים טיילר את להקת אירוסמית' יחד עם ג'ו פרי, טום המילטון, ג'ואי קרמר וריי טבנו. הלהקה הצליחה בשנות ה-70 והצלחתה הגדולה נמשכת עד שנות ה-2000. טיילר ידוע בהופעותיו הססגוניות והצעקניות, והוא כונה בעבר "The Demon of Screamin'" ("שד הצרחות"). נוהג ללבוש על הבמה חליפות צבעוניות וצעיפים תלויים מן המיקרופון, שהפכו לסימן היכר שלו. בימיה המוקדמים של הלהקה עלה גם עם בקבוק ג'ק דניאל'ס, אך הוא כבר לא עושה זאת. בשנת 1996 נגמל ביחד עם כל חברי ארוסמית' מהתמכרות לסמים, וב-1997 הוציאה הלהקה את האלבום "Nine Lives".
בשנים שלאחר הגמילה, הציג טיילר יכולות ווקאליות יוצאות דופן שלא הוצגו קודם לכן. ג'ו פרי אמר על טיילר בתקופה שלאחר הגמילה: "באותן שנים היה לו קול כה זך שרק רציתי לשמוע ממנו עוד ועוד בהופעות".
בשנת 2002 עבר ניתוח לאחר שנקרע לו גיד בצוואר במהלך הופעה בשיר "Dream On", ובשנת 2003 הציג את להקת הרוק הוותיקה AC/DC וביצע עמה את השיר "You Shook Me All Night Long". מגזין הרולינג סטון דירג את טיילר במקום ה-99 ברשימת "100 הזמרים הטובים ביותר בכל הזמנים".
בשנת 2005 שיתף פעולה עם הגיטריסט קרלוס סנטנה באלבומו "All That I Am" בסינגל "Just Feel Better", שזכה להצלחה רבה. אמן נוסף עמו שיתף פעולה הוא כריס בוטי, בשיר "Smile". בשנת 2006 נתגלה כחולה בצהבת נגיפית והחל להתמודד עם המחלה. בשנת 2010 הוציא את הפרויקט האישי שלו, סינגל בשם "Love Lives". הסינגל משמש כשיר הנושא לסרט היפני "Space Battleship Yamato". לשיר ארבע גרסאות: גרסת סינגל, גרסה אקוסטית, גרסה בפסנתר וגרסה אינסטרומנטלית.
בשנת 2011 הצטרפו סטיבן טיילר וג'ניפר לופז לרנדי ג'קסון כצוות השופטים של התוכנית "אמריקן איידול".
חיים אישיים
ב-1975, טיילר הכיר נערה בת 16, ג'וליה הולקומב ושכנע את הוריה להעביר אליו את האפוטרופוסות עליה, כיוון שהייתה קטינה כשהכירו. הולקומב נכנסה להריון, ונשאה בבטנה בן זכר. לבקשתו, היא עברה הפלה יזומה, דבר שדיכא מאוד את טיילר.
לאחר שויתר על האפוטרופוסות להוריה של הולקומב, נכנס טיילר למערכת יחסים עם מעצבת האופנה והזמרת בבה בוול וב-1977 נולדה לו ממנה בת, השחקנית ליב טיילר.
ב-1978, נישא לסירינדה פוקס, עיתונאית, שחקנית ודוגמנית. ובאותה השנה נולדה להם בת, מיה טיילר, שחקנית, דוגמנית למידות גדולות ועורכת דין. הזוג התגרש ב-1987 ופוקס נפטרה ב-2002 מסרטן במוח.
ב-1988 נישא טיילר למעצבת האופנה תרזה באריק ולהם נולדו בת ובן, צ'לסי אנה טלאריקו (1989) וטאג' מונורה טלאריקו (1992). ב-2005 הזוג הודיע בפומבי שהוא נפרד וב-2006 התגרש.
בואינג CH-47 צ'ינוק
CH-47 צ'ינוק הוא מסוק תובלה כבד כפול רוטורים מתוצרת בואינג האמריקנית. שמו, צ'ינוק, נלקח משמם של בני הצ'ינוק האינדיאנים שהתגוררו במדינות אורגון וושינגטון.
היסטוריה
הצ'ינוק טס לראשונה ב-21 בספטמבר 1961, והפך להיות המסוק הסטנדרטי של צבא ארצות הברית. הוא קרוי (כמו רבים מהמסוקים האמריקאיים) על שם שבט אינדיאני.
לצ'ינוק גם גרסה אזרחית בשם Boeing 234 Chinook, המשמשת לעבודות כריתת עצים, קידוחי נפט בלב ים, כיבוי שריפות והצלה.
דגם מיוחד של "צ'ינוק" פותח לפעולת הכוחות המיוחדים של ארצות הברית – כוח פשיטה מיוחד לפשיטות עמוקות בעורף שטחו של האויב. המסוק צויד בצינור לתדלוק אווירי, מערכות תקשורת וניווט מתקדמות, וכן בחימוש של טילי "סטינגר" ומקלעים.
חיל האוויר הישראלי שקל להצטייד במסוק הצ'ינוק כתחליף למסוקי יסעור המתיישנים, אך בפברואר 2021 הוחלט להצטייד במסוק סיקורסקי CH-53K קינג סטליון.
מבנה והנדסה
בנוסף, כן הנחיתה הבלתי מתקפל אפשר ניצול מלוא המרחב הפנימי המרווח של 9 מטרים אורך, 2 מטרים גובה ו-2.20 מטר רוחב.
מלחמת וייטנאם
במלחמת וייטנאם היה המסוק בשימוש נרחב, הוא הוביל כמסוק סער כוחות אל עומק השטח. כמו כן, המסוק פינה אל העורף מסוקים ומטוסים שחוברו אליו, עד כי יכולת זו לבדה הצדיקה את עלות פיתוח הצ'ינוק.
מלחמת פוקלנד
במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 הצ'ינוק שימש את שני הצדדים: ארגנטינה ובריטניה.
מבצע חנית נפטון
במבצע חנית נפטון נעשה שימוש במסוק זה כגיבוי למסוקי הבלק הוק כלקח מפעולת החילוץ האמריקני באיראן שנכשלה. הדבר הוכיח את עצמו לאחר שמסוק בלק הוק אחד נחת נחיתת חירום והושבת, ומסוק צ'ינוק חילץ מהשטח את הלוחמים של אותו מסוק.
ארז לאופר
ארז לאופר (נולד ב-23 ביוני 1962) הוא במאי סרטי תעודה ישראלי, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה
לאחר סיום לימודי הקולנוע, עבד במשך 7 שנים בניו-יורק. ב-1993 ערך לאופר בשיתוף הג'דס ופניבייקר את The War Room, שתיעד את מאחורי הקלעים של מסע הבחירות של קלינטון ב-1992. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר האמריקאי בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר באורך מלא. ב-1994 היה במאי שותף של הסרט Woodstock Diary שהציג הופעות מפסטיבל וודסטוק שלא נחשפו עד אז, ושודר ברחבי העולם לציון 25 שנה לפסטיבל.
ב-1995, כשחזר לארץ, ביים את סרטו הראשון באורך מלא "אדינבורו לא מחכה לי". בשנות ה-90 יצר סרטים נוספים על אמנים ישראלים, בשיטת הקולנוע הדוקומנטרי הישיר – מצלמה על הכתף, התערבות מינימלית. ב-2002 ביים והפיק את הסרט "לס מואה טמה", שסיפר את סיפורו של בנם של ניצולי השואה מחיפה שהפך לכוכב ענק בצרפת. הסרט, קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, נבחר להשתתף בפסטיבל קאן במסגרת Director's Fortnight, זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2003 ובאותה שנה שודר בשעת צפיית שיא בשידורי קשת – ערוץ 2 ובערוץ France 5 הצרפתי.
ארז הוא חבר באקדמיה האמריקאית לקולנוע, חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע, חבר בפורום הדוקומנטרי בישראל.
התבודדות
התבודדות או לְבַדּוּת היא צורת התנהגות שבה מתרחק אדם, מתוך בחירה, מהאנשים הסובבים אותו ושוהה עם עצמו לבד. התבודדות דומה לבדידות אך נבדלת ממנה בהיבט הבחירה של המתבודד בה. כפועל יוצא, לא כל מי שבוחר בהתבודדות שחווה מרגיש בהכרח גם בודד. כרגש סובייקטיבי, עשוי אדם להרגיש בודד אף אם הוא מוקף באנשים אחרים, כך ש"בודד" הוא מי שמרגיש בודד באופן סובייקטיבי.
השפעות בריאותיות
תסמינים מבידוד חברתי מוחלט, עשויים לכלול חרדה, אשליות חושיות או עיוותים של זמן ותפיסה. אולם זה המצב כאשר אין גירוי של מערכות החישה כלל ולא רק חוסר מגע עם אנשים. לפיכך, ניתן להימנע מכך על ידי דברים אחרים אשר מעסיקים את הדעת. בדידות יכולה לעורר תגובות פיזיולוגיות שמגבירות סיכונים בריאותיים.
התבודדות ארוכת טווח נתפסת לעיתים קרובות כלא רצויה, אשר גורמת לבדידות או הסתגרות ונסיגה חברתית הנובעת מחוסר יכולת ליצור מערכות יחסים. יתר על כן, התבודדות שכזו עלולה להוביל לדיכאון קליני, למרות שחלק מהאנשים אינם מגיבים אליה באופן שלילי. נזירים לדוגמה, רואים התבודדות ארוכת טווח כאמצעי להארה רוחנית.
אנשים רדומים נותרו בהתבודדות במשך שנים ללא כל דיווח על תסמינים פסיכולוגיים לאחר מכן.
כמו כן, חלק מההפרעות הנפשיות (כגון סכיזופרניה והפרעת אישיות סכיזואידית) קשורים קשר חזק לנטייה לרצות להתבודד לעיתים תכופות ולחפש התבודדות ארוכת טווח.
בדידות כפויה (בידוד) הייתה שיטת ענישה לאורך ההיסטוריה. לרוב זה נחשב לסוג של עינויים.
השפעות חיוביות
הספרות המחקרית בתחום מצביעה על מגוון מעלות הגלומות בהתבודדות חיובית, ומתוכן בולטים שלושה יתרונות:
השפעות שליליות
השפעות שליליות נצפו אצל אסירים. התנהגותם של אסירים המבלים זמן רב בהתבודדות ובבידוד עלולה להחמיר. כמו כן, בדידות יכולה לעורר תגובות פיזיולוגיות שמגבירות סיכונים בריאותיים.
בעוד שבני נוער רבים נוטים להרגיש בודדים או אומללים יותר כשהם אינם בסביבה של אחרים, הם גם נוטים לחוות חוויה מהנה יותר עם אחרים אם היה להם זמן לבד קודם. עם זאת, לבני נוער שמבלים לבד לעיתים קרובות, אין הסתגלות טובה כמו אלה שמאזנים את הזמן שלהם לבד עם הזמן החברתי שלהם.
התבודדות בדת
בדתות שונות נחשבת ההתבודדות לפעולה רוחנית וחיובית, המאפשרת לאדם להתרחק מהמולת העולם ולהתקרב לאל. מנהג זה היה גם מקובל בקרב הפילוסופים - הם נהגו ללכת ביערות או במדבריות ולהרהר. ההתבודדות מאפשרת לאדם התבוננות פנימית ופרטיות.
יהדות
הרמב"ם ראה בהתבודדות את הדרך שבה הנביא מקבל את הנבואה מהאל. הוא כתב: "כל הנביאים אין מתנבאין בכל עת שירצו אלא מכוונים דעתם ויושבים שמחים וטובי לב ומתבודדים, שאין הנבואה שורה אלא מתוך שמחה."
בקבלה ובמיסטיקה היהודית נחשבת ההתבודדות מעלה גדולה. השל"ה כותב על כך:
היו רבנים שנהגו להתבודד. ר' יוסף יוזל מנובהרדוק ממייסדי תנועת המוסר חי בבדידות שנים אחדות בחדר קטן עם שני פתחים להכנסת מזון, אחד למאכלי חלב ואחד למאכלי בשר.
בתנועת החסידות ובחסידות חב"ד ובחסידות ברסלב בפרט מומלץ לכל אדם להתבודד ביום הולדתו לצורך חשבון נפש. אלא שהתבודדות זו אינה כשארי התבודדויות אלא מציגה בתוכנה פן אחר וגישה שונה, וזאת מפני שחסידות חב"ד רואה מעורבות בין הבריות ערך נעלה, ובפרט שטבע המדיניות מוטבע באדם בטבעו, על כן העמידה החסידות את פתגמו של ר' שמשון מאוסטרופולי במרכז העניין - 'טובה הפרישות עם הבריות והבדידות בתוך בני אדם', פתגם זה היה בעצם המוטו של סביו של מייסד החסידות אדמו"ר הזקן בנו של ר' ברוך (ספר הזכרונות חלק ב' פרק למדנות האם ובתה) פתגם זה נתבאר עוד על ידי הרבי הריי"ץ.
חסידות ברסלב רואה בהתבודדות את אחד מיסודות דרכה החשובים ביותר. ואמנם על פי רבי נחמן מברסלב, עיקרה של ההתבודדות היא עצירה משטף החיים ובעקבות זאת שיחה בין האדם לבוראו, בשפה מדוברת, שיחה שנועדה לחזק את הקשר שבין האדם לבורא ולהתעלות רוחנית. רבי נחמן מברסלב כותב בספרו ליקוטי מוהר"ן: "התבודדות היא מעלה עליונה וגדולה מן הכל". הוא גם כותב שמומלץ שהאדם ידבר בשפת אימו בעת ההתבודדות.
חסידי ברסלב נוהגים להתבודד שעה אחת ביום ולומר לפני כן תפילת התקשרות לצדיקים. רבי נחמן שחינך כל הזמן לשמחה, סבר שאת חשבון הנפש ואת הביקורת העצמית צריך להותיר לשעת ההתבודדות, אבל גם היא אסור שתיעשה בעצבות. את ההתבודדות מומלץ לערוך בטבע, מחוץ ליישוב בני אדם, שכן במקום בני אדם ייתכנו הפרעות וכדומה. יתרה מכך בהתבודדות האדם מתמזג עם הטבע שהוא עצמו שר ומתפלל לאל. רבי נחמן החשיב כל כך את ההתבודדות, עד שמדבריו מובן שבעת ביאת משיח יהיה הבדל מהותי בין אלה שהתבודדו לבין אלה שלא, שכן אלו הראשונים יקבלו את המשיח בשלווה וביישוב הדעת.
נצרות
אחת מצורות הנזורה הנוצרית מתבטאת בהתבודדות. המונח המקובל להתבודדות זו הוא הרמיטיזם, מיוונית: ἔρημος (ארמוס) שפירושו המילולי מדבר. המונח התפתח מהתקופה בה אנשים יצאו להתבודד במדבריות הנגב והמדבריות במצרים על מנת לשקוע בעבודת האל ללא הפרעות.
התבודדות כזו לא הייתה חייבת להיות התנתקות מכל אדם אחר. היו מקומות בהם חיו מספר קטן של נזירים שהתבודדו יחד מפני החברה החיצונית.
היו גם נזירים שהתבודדו במהלך כל השבוע ונפגשו אחת לשבוע (בימי ראשון) לארוחה משותפת, תפילות משותפות, החלפת תוצרת וקבלת חומרי גלם לעבודת השבוע הקרוב. מסגרת זו נקראת לאורה.
עונת 2010/2011 בליגה האדריאטית
עונת 2010/2011 בליגה האדריאטית הייתה העונה העשירית של תחרות לקבוצות כדורסל. בתחרות השתתפו קבוצות מהמדינות הבאות: סלובניה - 2 קבוצות, קרואטיה - 4 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - 2 קבוצות, סרביה - 4 קבוצות, מונטנגרו - קבוצה בודדת בנוסף לכך להשתתף בעונה זו הוזמנה קובצה מצ'כיה.
פינת הנצחה
פינת הנצחה או פינת זיכרון היא אתר קטן יחסית המיועד להנצחת זכר אדם או מספר אנשים שהלכו לעולמם, הממוקמת לרוב בתוך בניין ציבורי או גן. מטרת פינת ההנצחה היא לשמר משהו מרוח הנפטר ולאפשר להתייחד עם זכרו. פינת הנצחה תכלול בדרך כלל את שמו של הנפטר וביוגרפיה קצרה שלו, דברים שכתב או שכתבו אודותיו, תצלום או ביטוי אמנותי ולעיתים גם ספר מבקרים בו רושמים באי המקום התרשמויות ותנחומים, פרחים ונרות נשמה.
פינת הנצחה זמנית היא ביטוי ספונטני, לעיתים מאולתר, המוקם על ידי מוסד עבודה או לימודים של הנספה או קבוצת חברים ואף אנשים זרים שהמוות הטרגי נגע בהם וחשו צורך להקימה. לעיתים הופכת פינת הנצחה זמנית לקבועה.
עונת 2010/2011 בליגה האדריאטית
המשחק הראשון התקיים ב-8 באוקטובר 2010 ותחרות הסתיימה ב-21 באפריל 2011. בתחרות השתתפו 14 קבוצות.
פינת הנצחה
פינת הנצחה וירטואלית היא מיזם המתקיים באתר אינטרנט, שמטרתו להנציח נספים בדרך של העתקת אלמנטים פיזיים של פינות הנצחה אל המדיום הווירטואלי.
עונת 2010/2011 בליגה האדריאטית
התחרות כללה העונה הסדירה (26 סיבובים) ושלב הפיינל פור.
העונה הסתיימה בניצחון של פרטיזן בלגרד מסרביה, בפעם החמישית בתולדות המועדון ובפעם החמישית ברציפות.
מולוקאי
מולוקאי (באנגלית: Molokai) הוא אי במחוז מאווי שבהוואי שבארצות הברית. שטחו הכולל של האי הוא 673.4 קילומטר רבוע והוא החמישי בגודלו באיי הוואי וה-27 בגודלו בארצות הברית. הוא נמצא מזרחית לאואהו וצפונית ללאנאי.
הגלקסיה הלא-סדורה הננסית פגסוס
הגלקסיה הלא-סדורה הננסית פגסוס (באנגלית: Pegasus Dwarf Irregular Galaxy, נקראת גם בקיצור PegDIG ולפעמים גם הגלקסיה הננסית פגסוס, אך שם זה מתייחס גם ל ולכן פחות מקובל) היא גלקסיה לא-סדורה ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים פגסוס במרחק של כ-3 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצה המקומית.
מולוקאי
האי מחולק לשני חלקים גאוגרפים, הצד המערבי, הנמוך והיבש יחסית, והצד המזרחי, הגבוה והגשום. באי שני הרי געש, מולוקאי המערבי ומולוקאי המזרחי שבו נמצאת הנקודה הגבוהה באי בגובה 1,510 מטר. בחלקה הצפון-מזרחי של אי ממקום מפל אולואופנה.
הגלקסיה הלא-סדורה הננסית פגסוס
מאפיינים
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 12.5 והיא התגלתה ב-1950 על ידי האסטרונום אלברט וילסון בצילומים של מצפה הכוכבים פאלומר. הגלקסיה נמצאת מעט דרומית לקו המחבר את הכוכבים מרקב (α בפגסוס) ואלג'ניב (γ בפגסוס), כ-5.8 מעלות ממזרח למרקב וכ-10.8 מעלות ממערב לאלג'ניב. מרחקה מגלקסיית אנדרומדה הוא כ-1,600 שנות אור, אך ייתכן שלמרות המרחק הגדול היא קשורה אליה כבידתית ומהווה גלקסיית לוויין שלה, זאת משום שהיא נמצאת באותו המישור שבו נמצאות מספר גלקסיות לוויין אחרות המקיפות את גלקסיית אנדרומדה. גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-4,360 שנות אור, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ- מסות שמש כך שרובה הגדול של מסת הגלקסיה מורכבת מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. המתכתיות הממוצעת של כוכבי הגלקסיה נמוכה למדי ועומדת על כ-4% מזו של השמש, נראה שהכוכבים שבשולי הגלקסיה הם זקנים יחסית וגילם נע בין 5 ל-10 מיליארדי שנים, בעוד שבמרכז הגלקסיה יש גם כוכבים צעירים יותר שגילם מיליארד שנים או פחות.
מולוקאי
באי כ-7,345 תושבים נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2010. שיעור האבטלה באי מולוקאי הוא הגבוה ביותר מבין איי הוואי.
פרח האי הוא קנדליוט והצבע המסמל את האי הוא ירוק.
צוקי קאלאופאפה
הצוק הימי הגבוה ביותר (610 מטרים) שוכן בכפר קאלאופאפה באי מולוקאי שבהוואי. למרגלותיהם של הצוקים נמצא האוקיינוס השקט.
קייפטאון
קייפטאון (באנגלית: Cape Town; באפריקאנס: Kaapstad; בקוסה: iKapa) היא אחת משלוש ערי הבירה של דרום אפריקה ובירת פרובינציית הכף המערבי.
מיקומה הגאוגרפי של קייפטאון הוא על חצי אי הכֵּף שבקצהו הדרומי מזדקר הצוק של כף התקווה הטובה, שנתן לה את שמה - "עיר הכף". העיר ופרבריה בנויים סביב הר בעל פסגה שטוחה, הקרוי הר השולחן ומתנשא לגובה 1,086 מטר, לצד רכסי הרים נוספים, המהווים חלק מן התבנית הגאולוגית של חצי האי. קייפטאון מהווה יעד תיירות פופולרי בזכות אקלימה הים-תיכוני, נופיה וחופיה, צמחייה אנדמית מיוחדת, וקרבתה לכף התקוה הטובה ולחבל היין של דרום אפריקה הידוע ביינותיו.
העיר היא עיר נמל חשובה הודות למיקומה על מפרץ בקצה הדרום-מערבי של יבשת אפריקה ובפינה הדרום-מזרחית של האוקיינוס האטלנטי, לא הרחק מכף אגולס המקום בו הוא נפגש עם האוקיינוס ההודי. במשך דורות רבים, עד לפתיחתה של תעלת סואץ שאיפשרה לעקוף את אפריקה ממזרח, היה נמל קייפטאון תחנת מעבר הכרחית בדרך הימית בין אירופה לבין המזרח הרחוק. ואכן, ראשיתה של העיר הייתה כתחנת אספקה לאוניות סחר הולנדיות שעשו דרכן אל מזרח אסיה וחזרה.
בשנים האחרונות פוקד את העיר וסביבתה משבר מים קשה.
היסטוריה
במהלך אירועי המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 הולנד נכבשה שוב ושוב על ידי צרפת, והאימפריה הבריטית ניסתה להשתלט על מושבותיה של הולנד. הבריטים כבשו את העיר ב-1795, אך היא הוחזרה להולנדים ב-1803. בשנת 1814 האימפריה הבריטית כבשה סופית את העיר, שהיוותה נמל אסטרטגי, וקראה לה "קייפטאון". העיר הפכה להיות בירת מושבת הכף שנוצרה באותה זמן. הבריטים ביטלו את העבדות ושחררו את העבדים, פעולה שגרמה לקרע עם המתיישבים הבורים המקוריים, שנדדו צפונה. גילוי מרבצי זהב ויהלומים בעומק היבשת העלתה את חשיבותה של קייפטאון כנמל היצוא העיקרי של המחצבים לאירופה. מה שהביא את הבריטים לצאת למלחמת הבורים, במטרה להשתלט על יתר שטחי דרום היבשת.
בשנת 1910 הבריטים יצרו את דומיניון דרום אפריקה, וקייפטאון נקבעה כאחת מ-3 ערי הבירה של הדומיניון החדש שהיה למעשה איחוד של 4 פרובינציות קולוניאליות בדרום היבשת. העיר נותרה אחת משלוש הבירות גם לאחר היווצרותה של רפובליקת דרום אפריקה ב-1961.
בשנות האפרטהייד בהתאם לחוק אזורי הקבוצות נקבעה הפרדה אזורית על פי גזע. בהתאם נאסר על השחורים והצבעונים להתגורר בתחומי העיר והוקמו עבורם עיירות - "טאונשיפ" - בפאתי העיר. בפרוורים שבהם חיו קבוצות גזע שונות נעשה טיהור של תושבים לא חוקיים או שהם נהרסו. הדוגמה הבולטת לכך בקייפטאון היא המחוז השישי (District Six), שלאחר שהוכרז ב-1965 כאזור ללבנים בלבד גורשו ממנו יותר מ-60 אלף תושבים ונהרסו בתיהם רבים מהתושבים הועברו לקייפ פלטס ולבנדר היל. לאחר סיום האפרטהייד, שולבו העיירות לתחומי העיר כפרברים.
קייפטאון הייתה ביתם של רבים מהמנהיגים להתנגדות לאפרטהייד. ברובן איילנד הנמצא כ-10 קילומטרים מהעיר הוחזקו אסירים פוליטיים מפורסמים במשך שנים. באחד האירועים המפורסמים שסימנו את סוף תקופת האפרטהייד, נאם נלסון מנדלה ממרפסת בית העירייה של קייפטאון שעות אחדות לאחר שחרורו ב-11 בפברואר 1990. בכיכר נובל באזור החוף של ויקטוריה ואלפרד מוצגים פסלים ארבעת זוכי פרס נובל לשלום של דרום אפריקה: אלברט לוטולי, דזמונד טוטו, פרדריק וילם דה קלרק ונלסון מנדלה.
באזור קייפטאון לאורך שנים היו התראות על משבר מים, כאשר דיווח ראשון התפרסם ב-1990. כ-40% מהמים מגיעים ממאגר של סכר טויווטרסקלופ הממוקם ליד עיירה ויליירסדורפ כ-96 ק"מ מהעיר. ב-2018 המשבר החמיר  ובמאגר מים ליד הסכר היו רק 13% מהמים. באזור נאלצו לנקוט במדיניות נוקשה של חיסכון במים. בעקבות הגשמים הרבים שהיו באוזר בשנים 2019 ו-2020 המאגר חזר להיות מלא ב-100% מיכולתו.
בשנת 1993 בעיר התרחש טבח בכנסיית סנט ג'יימס.
ב- 2007 הוקמה בעיר מפלגת העצמאות של הכף אשר קוראת להפיכת הכף למדינה עצמאית מנותקת מדרום אפריקה.
דמוגרפיה
אוכלוסיית קייפטאון מנתה בתחילת ב-2011 כ-3.7 מיליון נפש, והיא העיר השנייה בגודלה בדרום אפריקה, אחרי יוהנסבורג. האוכלוסייה מורכבת מכ-15.7% לבנים, כ-38.6% שחורים, וכ-42.4% צבעונים (בני תערובת) ו-1.4% אסייתים. בין הלבנים קהילה יהודית ותיקה ואמידה, המונה כ-15,500 נפש ולה השפעה ניכרת בחיי המסחר והכלכלה של העיר.
[[קובץ:Cape Town population density map.svg|ממוזער|צפיפות האוכלוסייה בקייפטאון
]]
גאוגרפיה
סמוך לעיר נמצא הר השולחן עם צוקים כמעט אנכיים ופסגה שטוחה אשר מתנשא לגובה של 1,070 מטר. בצדה האחד של העיר נמצאת "פסגת השטן" (Devil's Peak) ובצד האחר הר "ראש האריה" (Lion's Head), שיחד סוגרים על מרכז העיר, City Bowl.
קייפטאון נמצאת ב"נקודה חמה" של מגוון ביולוגי ובאזור מצויים כ־2,200 מינים של צמחים. חלק ממיני צמחים או הם מינים אנדמיים של פרוטיאה וייחודים לאזור זה.
בשל גידול האוכלוסין והעיור באזור מצויים כיום למעלה מ־300 מיני צמחים בסכנת הכחדה, ו־13 מינים נכחדו. בחצי האי קייפ המצוי בשטחה של קייפטאון נמצא הריכוז הגבוה בעולם של מינים בסכנת הכחדה. על מנת לשמר את הטבע באזור הוקמה מערכת של יותר מ־30 שמורות טבע - בהן שמורת הטבע של הר השולחן.
בשטח השיפוטי של העיר נמצאת שמורת הטבע רונדווליי.
אקלים
קייפטאון נמצאת באזור בו שורר אקלים ים-תיכוני, עם חורפים גשומים באופן מתון וקיצים חמים ויבשים.
תיירות
בקייפטאון וסביבתה נמצאות כמה מהאטרקציות המרשימות והתיירותיות בכל יבשת אפריקה, להלן ארבע מהן:
חינוך
בקייפטאון פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת קייפטאון ואוניברסיטת הכף המערבי.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון. הנמל שנמצא במרחק של 20 קילומטרים מהעיר מציע טיסות ליעדים בדרום אפריקה ומחוצה לה.
מקייפטאון יוצאות רכבות לערים מרכזיות אחרות בדרום אפריקה, כמו יוהנסבורג, בלומפנטיין ודרבן. בנוסף יש בעיר מערכת של רכבת פרוורית בשם "מטרורייל".
כירוקיטיה
כירוקיטיה (יוונית Χοιροκοιτία) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית, בדרומה של קפריסין, בחצי הדרך בין לרנקה ללימסול, אשר התגלה בשנת 1934. חשיבותו של המקום היא בכך שזהו היישוב הראשון הידוע באי אשר התאפיין בתרבות מפותחת ומאורגנת, ומאז שנת 1998 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית.
פרה-היסטוריה
כעשרת אלפים שנה לפני זמננו התקיים יישוב ארעי של ציידים-לקטים בקפריסין, אך החוקרים בדעה כי הם עזבו את האי זמן קצר לאחר מכן. יישוב של קבע החל בקפריסין כתשעת אלפים שנה לפני זמננו, מועד בו הוקמה כירוקיטיה על גבעה סמוך לנהר מרוני, ככל הנראה בידי מתיישבים נאוליתיים שהגיעו מאסיה הקטנה או מהלבנט. מקימי היישוב היו חקלאים שגידלו דגנים והביאו עימם מארצות מוצאם חיות משק משלושה מינים - עיזים, כבשים וחזירים. מסיבה שטרם נתבררה, נינטשה כירוקיטיה, כמו גם כ-20 יישובים אחרים ברחבי האי, כ-7,500 שנה לפני זמננו, ויושבה מחדש רק אלף שנים לאחר מכן.
יישוב מאוחר זה הותיר אחריו ממצאי מבנים מרשימים פחות מקודמו, אך מתקופה זו התגלו עדויות לגידול צמחים ובעלי חיים מסוגים נוספים, כמו האייל, וכן שרידי קדרות אופייניים, הרומזים לכך שהמתיישבים החדשים השתייכו לקבוצת מהגרים חדשה באי. האתר ננטש באופן סופי לפני כ-6,000 שנה.
האתר
כירוקיטיה יושבת על מורדותיה של גבעה סמוך לפיתול בנהר מרוני, במרחק של כ-6 ק"מ צפונית לחופי הים התיכון. אורכו של האתר כ-200 מטר ממזרח למערב, והוא משתרע על שטח של כ-1.5 הקטאר. המבנים המוקדמים ביותר במקום עגולים ושוכנים על שיפוליה המזרחיים של הגבעה. מתחם זה הוקף בחומה ממנה נחשף קטע באורך של יותר מ-180 מטר. הגישה אל המתחם הייתה ממערב, ומיתר צדדיו הוא הוקף על ידי מורדותיו של עמק הנהר. חלקו המאוחר יותר של היישוב הוקם בצידה המערבי של הגבעה, והוקף גם הוא בחומה ממנה נחשף קטע של כ-60 מטר. חומה זו, העשויה מגושי אבן גדולים, נישאה לגובה של 3 מטר והייתה ברוחב של 2.5 מטר.
כ-20 בתים נחשפו במקום. קוטרם החיצוני נע בין 2.3 ל-9.2 מטר וקירותיהם עבים למדי, כך שקוטרם הפנימי נע בין 1.4 ל-4.8 מטר בלבד. הבתים הוקמו בצפיפות מאבן גיר, צפחה ומלבני בוץ, ישירות על הקרקע וללא שימוש ביסודות. החוקרים סבורים כי הבקתות העגולות תפקדו כחדרים אשר נבנו סביב חצר מרכזית, ויחדיו יצרו יחידת דיור אחת. גגות הבתים היו שטוחים ועשויים מענפים ומגומא שצופו בצפחה, ובקירות חלק מהם נקבעו חלונות. במספר מקומות קיימות עדויות לכך שקירותיהם הפנימיים של הבתים היו צבועים, ונתגלו ראיות גם לעמודים שתמכו בקומות העליונות. בתוך הבתים התגלו תנורים וספסלים, ובסמוך להם שכנו אסמים, דירים ומבנים אחרים שנועדו לשימושים חקלאיים וביתיים.
בחלק מהבתים התגלו שרידי אדם שנקברו מתחת לרצפת האדמה, ואלה מעידים על טקסי קבורה שנהגו במקום, או על צורה כלשהי של פולחן שהוקדש לאבות המשפחה. אוכלוסיית היישוב מנתה בין 300 ל-600 איש בכל פרק זמן נתון. התושבים היו נמוכים למדי - הגברים היו בממוצע בגובה של 1.61 מטר והנשים בגובה של 1.51 מטר. תוחלת החיים עמדה על 22 שנים בשל תמותת תינוקות גבוהה.
באתר נמצאו כלים מאבן ומעצם, ומאוחר יותר גם כלי קדרות, אך הממצאים החשובים ביותר הם דמויות אנושיות מאבן, ובמקרה אחד גם מחרס, המצביעים על קיומה של אמונה רוחנית בקרב התושבים.
מבצע יואב
מבצע יואב, אשר נערך בין 15 ל-22 באוקטובר 1948, היה מבצע של צבא הגנה לישראל במלחמת העצמאות. מטרת המבצע הייתה פריצת הדרך אל הנגב המנותק, ודחיקת הצבא המצרי ממנו. מבצע זה, שהיה אחד הגדולים באותה מלחמה, החל במהלומה של חיל האוויר. למרות שבסוף המבצע, לצבא המצרי נותרה דריסת רגל בארץ והוא אף שמר על כושר לחימה ניכר, נחל המבצע הצלחה: הדרך לנגב נפרצה, השטח שתפס הצבא המצרי הצטמצם במידה ניכרת, וכוח מצרי גדול כותר בכיס פאלוג'ה. לקראת סוף המבצע כבש צה"ל את באר שבע.
רקע
הצבא המצרי פלש לישראל, ביום הראשון לעצמאותה, בשתי זרועות. האחת, במקביל לחוף הים התיכון, נעצרה מעט מצפון לאיסדוד. השנייה, ובה בעיקר כוחות קלים של מתנדבים, עשתה דרכה צפונה מזרחה דרך פאלוג'ה (בימינו קריית גת), להר חברון. אגב כך, ניתקה זרוע זו את כל היישובים היהודיים בנגב שמדרומה. פריצת הדרך לנגב הפכה, עקב ניתוק זה, לאחת הבעיות האסטרטגיות העיקריות של ישראל בהמשך המלחמה. לעת עתה, הועברה אספקה לנגב במטוסים (מבצע אבק) ובהסתננות, אך בכל זאת היווה הניתוק גורם מגביל ביותר באשר להמשך שליטת ישראל באזור. עם זאת, למערך המצרי, אשר חסם את הדרך לנגב, היו נקודות חולשה, ודבר זה עורר את התקווה, כי ניתן יהיה לפרוץ דרכו. כפי שניסח זאת יגאל אלון:
בעת ההפוגה השנייה העלה המתווך מטעם האו"ם פולקה ברנדוט, טרם נרצח, תוכנית להסדר, ולפיה יוצא כל הנגב מתחומי מדינת ישראל. רצח ברנדוט הפך את תוכניתו למעין 'צוואה', ובאופן פרדוקסאלי, העלה את ההסתברות לקבלתה. כך גבר הצורך בישראל לקבוע 'עובדות בשטח', שישימו לאל יישום עתידי של תוכנית זו. בכל מקרה, המשך ההפוגה לזמן רב, הטיל עומס כבד על הכלכלה והחברה הישראליים, ומצבה של ישראל בכמה מן החזיתות, ובייחוד בנגב המנותק, דרש שיפורים בטרם תסתיים המלחמה. כך, שאפה ישראל לחדש את הקרבות פן המערכת הבינלאומית 'תקפיא' את החזיתות במצבן הנוכחי.
בהקשר זה, הכיר האו"ם בזכותה של ישראל לשלוח שיירות אספקה לנגב, והדבר נתן לצה"ל עילה לתקוף, אם וכאשר יעלה הצורך.
בסוף ספטמבר, לאחר תקרית חמורה, דחתה ממשלת ישראל הצעה לחדש את הקרבות בחזית המרכז, ומכאן ואילך מרכז הכובד האסטרטגי הישראלי עבר לנגב.
ההנחה הייתה כי הלגיון הערבי לא יתערב כל עוד הוא לא יותקף. באופן דומה, ההנהגה הישראלית הניחה כי גם יתר הצבאות הערביים: הסורי, העיראקי והלבנוני, יישארו פסיביים. בכל זאת, הותיר צה"ל בצפון ובמרכז כוחות גדולים יחסית, למקרה שההנחה תכזיב. ב-15 באוקטובר 1948 הודיעה ישראל למטה האו"ם, כי שיירה יצאה לנגב, דבר שעליו הוסכם בתנאי ההפוגה השנייה. ההנחה הייתה שכוחות חיל המשלוח המצרי יפתחו באש על השיירה. המצרים אכן פתחו באש דלילה. אנשי השיירה "הגבירו את הרושם" באמצעות הבערת מכל של דלק שגרם לפיצוצים, באחת המכוניות, והיתר חזרו על עקבותיהן. כך החל מבצע יואב. שם המבצע היה בתחילה עשר המכות, אך שמו הוחלף על ידי מפקד המבצע, יגאל אלון, ל'יואב', על שם כינויו של יצחק דובנו, קצין ההדרכה הראשי של הפלמ"ח, שנהרג בעת שפיקד על הגנת קיבוץ נגבה.
תוכנית המבצע
מטרת המבצע הייתה "מיגור הכוח המצרי במרחב חזית ד'" (פיקוד דרום במושגי ימינו). במסגרת מטרה זו נדרשו הכוחות גם לפרוץ את הדרך אל הנגב, שהיה מנותק על ידי המערך המצרי בקו אל-מג'דל-בית ג'וברין. כן תוכנן מבצע כנגד הכוחות הקלים המצריים שבחלקו הדרומי של פרוזדור ירושלים. תוכניות אלה הפכו למבצע יקב ומבצע ההר, אשר נערכו במקביל למבצע יואב.
על פי התוכנית, נועדו הכוחות השונים לנעוץ מספר טריזים במערך המצרי. האחד, נועד לנתק את הטור המצרי העיקרי, זה אשר התקדם במקביל לחוף הים התיכון. הטריז, שנועד להינעץ באזור בית חאנון, נועד לאיים על דרך האספקה שלו. כן נועד להינעץ טריז דרומה, בין גת לרוחמה, באזור פאלוג'ה ועיראק אל מנשייה (אשר היווה מערך מוגן אחד). טריז אחר נועד להפריד בין הכוח המצרי שבנגב, לבין זה שבהר חברון, ונועד להינעץ מזרחה לפאלוג'ה, באזור ח'רבת אלראי (כיום דרומה מזרחה למפגש כביש 35 וכביש 6 דרום). טריזים אלה, הן כל אחד לבדו, הן במצטבר, נועדו לערער את עמידותו של המערך המצרי, על ידי יצירת חיץ בין חלקיו השונים. הטריז שנועד להינעץ בין גת לרוחמה, נועד גם להוות מסדרון המוביל אל הנגב המנותק. אמנם הכביש הראשי לנגב (כביש 232 בימינו) עבר מערבה משם, אולם מסיבה זו עצמה היה המערך המצרי חזק יותר באזור הכביש, וכלל, בין היתר, את משלטי הצומת שליד נגבה (צומת גבעתי של ימינו) ומשלטי חוליקאת (חלץ), כמה ק"מ דרומה משם.
הכוחות המשתתפים
הכוחות הישראליים שלקחו חלק במבצע היו בגודל אוגדה לערך, במושגי ימינו. אלה כללו את חטיבת גבעתי, חטיבת יפתח, הגדודים השביעי והתשיעי של חטיבת הנגב, כאשר זה האחרון הסתנן לנגב, על כלי רכבו, בימים שטרם המבצע, כמו גם פלוגה מן הגדוד השמיני באותה חטיבה. כן צורפו גדוד שריון 82, וגדוד 88, אשר כלל נשק מסייע, שהשתייכו לחטיבה 8. לאלה צורפה מחלקת המרגמות של גדוד 89 מאותה חטיבה (הגדוד עצמו נותר כעתודה מטכ"לית). לאחר מספר ימים, נשלחה גם חטיבה 9 לחזית הדרום. כן עמדו לרשות המבצע כוחות חי"ם, ארבעה גדודים, ממחוזות הנגב והשפלה, שני גדודים בכל מחוז.
מהלך המבצע
המבצע החל בהתקפות אינטנסיביות, במושגי מלחמת העצמאות, של חיל האוויר, על בסיסים של חיל האוויר המצרי, כמו אל עריש, ועל מטרות אחרות, במסגרת מבצע אגרוף.
הטריז המזרחי
בלילה הראשון של המבצע, 16-15 באוקטובר, יצא גדוד 53 של 'גבעתי', וחסם את כביש פאלוג'ה-בית ג'יברין ח'ירבת א-ראעי. הטריז ננעץ אמנם ללא קרב, אך למחרת בבוקר תקפו את כוח 'גבעתי' כוחות בלתי סדירים, המסופחים לצבא המצרי. התקפה זו נהדפה. בכל זאת, ניתוקם של הכוחות המצריים בגזרה זו, בשלב זה, לא היה שלם, שכן הם מצאו דרכים העוקפות את החסימה של 'גבעתי'.
עיראק אל-מנשייה
נראה כי התקפה זו, על אף כישלונה, הביאה לריתוק כוחות מצריים, דבר שסייע להצלחת גדוד 53 בטריז המזרחי (ר' למעלה).
משלטי הצומת
המפלה הכבדה בעיראק אל-מנשייה העמידה את מפקד המבצע יגאל אלון בפני בעיה חמורה: האם להמשיך ולתקוף את עיראק אל-מנשייה בהתאם לתוכנית או לשנות אותה ולתקוף את משלטי הצומת. לחלופין, ניתן היה להסתפק לכאורה בטריז המזרחי כדי להגיע דרכו לישובי הנגב, אם כי בדרך צדדית. הוא בחר בדרך השנייה. בעיה אחרת הייתה נעוצה בכך שגורם ההפתעה אבד, וניתן היה להניח כי הכוחות המצריים ניצבים הכן לקראת התקפות נוספות.
המצרים הציבו גדוד להגנה על משלטי הצומת. המערך המצרי במקום התבסס על שלושה משלטים. מצפון מזרח לצומת היו משלט 113 והמשכו משלט 100. ממערב לצומת היו משלט הצומת הצפוני והדרומי. יעד ההתקפה בליל 16–17 באוקטובר 1948 היו משלטי 113 ו-100 ומשלטי הצומת. המשימה הוטלה על גדוד 51 של חטיבת גבעתי. כתחליף חלקי לאובדן גורם ההפתעה, הוחלט לתקוף את משלטי הצומת מצד מערב, ולא ממזרח או מצפון, כפי שוודאי ציפו המצרים. בשעה 22.30 התחילה ההתקפה על המשלטים 113 ו-100. המחלקות הסתערו ברימונים, יריות מהמותן ולעיתים גם בכידונים, והמשלטים נכבשו.
באותו הזמן תקפה פלוגה אחרת מגדוד 51 את מוצב הצומת הדרומי. ההתקפה על מוצב הצומת הצפוני לא נערכה, כיוון שהמחלקה אשר נועדה לכבוש אותו נתגלתה בדרכה על ידי המצרים במשלט הדרומי. היא הצטרפה, אפוא, להתקפה על אותו משלט, אשר נכבש אמנם, לאחר קרב קשה, אשר במהלכו ערכו המצרים התקפת נגד, על ידי שני הכוחות המסתערים. הכוח המצרי על משלט הצומת הדרומי התגלה כחזק בהרבה מן הצפוי, וגם מחלקת העתודה נקראה להצטרף לקרב על המשלט הדרומי. עם עלות השחר החלו המצרים לתקוף ללא הפסקה את המשלט הזה אך כל ההתקפות נהדפו. כן הפגיזו המצרים את יתר המשלטים שכבשה 'גבעתי'. לקראת ערב נסוגו המצרים גם ממוצב הצומת הצפוני. כיוון שכך, גדוד 54 התקדם ותפס את משלטי כאוכבה (כיום כוכב מיכאל), אשר היו ריקים ואף לא מחופרים. למחרת, ב-18 לחודש, כבש גדוד 54 גם את בית טימא (ליד תלמי יפה).
חטיבה 9 ו'דרך בורמה המצרית'
בעת פתיחת המבצע, חטיבה 9 שהתה בצפון. משהתברר כי יתר הצבאות הערביים אינם נוטים לסייע למצרים, ולנוכח הכישלון והאבדות הכבדות בהתקפה על עיראק אל-מנשייה, הורדה החטיבה לדרום במסע לילי מזורז, בליל 17–18 באוקטובר. יעדה של החטיבה היה מתחם גדודי, ובו שבעה משלטים, אשר השתרע מדרום לכרתיה. מערך זה הגן על 'דרך בורמה המצרית', מצד אחד, והיה חלק מרצועת הניתוק המצרית של הדרך לנגב, מצד שני. החטיבה תקפה בליל 19-18 באוקטובר במטרה לנעוץ טריז נוסף במערך המצרי, וכן לפרוץ דרכו דרך חלופית לנגב (שכן באותו שלב משלטי חוליקאת עדיין לא נכבשו בידי צה"ל). גדוד 91 של החטיבה נועד לתקוף ראשון, וגדוד 92 נועד לתקוף אחריו. גדוד 11 של החטיבה נותר בעתודה. ההתקפה החלה בשעה 21:00. עם עלות גדוד 91 על המוצב הראשון, הוא נתקל באש חזקה, ואליה הצטרפה אש מצרית, ככל הנראה מטווחת מראש, מן המוצבים האחרים. הגדוד נסוג, ולגדוד 92 נותר רק לסייע בחילוץ, אשר הסתיים ב-19 באוקטובר בשעה 3:00. אבדות החטיבה היו 13 הרוגים ו-37 פצועים. החטיבה נותרה בדרום עוד מספר ימים, וסייעה בהצלחה בניתוק המערך המצרי שבאזור פאלוג'ה מן הכוחות שבאזור שבין בית ג'יברין והר חברון.
משלטי חוליקאת
כיוון שכך, גדוד 52 מתוגבר בפלוגה מגדוד 54, אשר יצאו מבית טימא ומכאוכבא, תקפו שוב את משלטי חוליקאת. הכוח המצרי המגן על המשלטים, שישה במספר, מנה שלוש פלוגות. ההתקפה החלה בליל 19–20 באוקטובר, ונערכה על כל ששת המשלטים בעת ובעונה אחת. לאחר הפגזת ארטילריה החלו הסתערויות בקרבות כידונים ופנים אל פנים עד לנשיכות. עם שחר היו כל משלטי חוליקאת בידי כוחות 'גבעתי'.
משטרת עיראק סואידן
עד למבצע יואב נערכו חמישה ניסיונות לכיבוש משטרת עיראק סואידן, כולם לשווא. בלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר ערכה חטיבת 'גבעתי' ניסיון נוסף לכיבוש מבנה המשטרה. על פי המידע המודיעיני שקיבל הכוח, הייתה במקום "מחלקה בעלת מוראל נמוך". בפועל הייתה במקום פלוגה, עם כמות ניכרת של נשק מסייע. לאחר הפצצה אווירית בשעות אחר הצהריים, בשעה 23:00 ניסה גדוד 51 של גבעתי לפרוץ אל בניין המשטרה, תוך שימוש במק"בים, מרגמות, תותחים וכוח חבלה מוגבר. הלוחמים הצליחו אמנם לפרוץ שתי גדרות תיל, אך במאמציהם לפרוץ את הגדר השלישית נתקלו באש חזקה ונסוגו.
בחיפוי התקפה זו עשו דרכם לנגב הגדוד השביעי של הפלמ"ח והזחל"מים של גדוד 82, כהכנה לכיבוש באר שבע (ר' להלן), שכן הדרך לנגב לא נפרצה עדיין במלואה, והקרב על משלטי חוליקאת (ר' למעלה) עדיין ניטש באותו לילה עצמו.
ההתקפה השביעית תוכננה בקפדנות, לאחר לימוד מדוקדק של מודיעין, ובכלל זה חקירת שבויים ופענוח מסמכי אויב. להתקפה היבשתית קדמה בשעות אחר הצהרים הפצצה אווירית. יומיים לאחר כישלון הניסיון השישי, בלילה שבין 21 ל-22 באוקטובר, הכוח הפורץ, שנעזר זו הפעם בלהביורים, הצליח להבקיע שתיים מתוך חמש גדרות התיל והתקרב עד למרחק של 50 מטר מדרום למצודה, אך התקדמותו נבלמה בשל אש חזקה ממצדית חיצונית למצודה. אף על פי שהמצדית שותקה, ההתקפה נעצרה מבלי לפרוץ את גדרות התיל. בינתיים הצליח משוריין עמוס בחומר נפץ, להגיע עד למרחק של 30 מטרים מן המצודה. אולם אז נפגע מפגז נ"ט שגרם לפיצוץ חומר הנפץ. פיצוץ המשוריין הביא לפריצת גדרות התיל ואפשר לכוח התוקף לחדור דרך הפרצה ולהגיע אל הקיר המערבי של המצודה. חבלנים שהוזעקו רגלית, הצליחו לפרוץ פתח ברוחב אדם אחד בקיר המשטרה. אולם בשל אור היום הוחלט לסגת ולא לנצל את המצב שנוצר כדי להסתער על מבנה המשטרה. בקרב זה היו לגדוד 51 של גבעתי חמישה הרוגים ו-26 פצועים.
כיבוש באר שבע
פתיחת הדרך לנגב נוצלה מיד לכיבוש באר שבע. ההחלטה לתקוף את באר שבע ולא את עזה התקבלה לנוכח ההערכה ששעון החול המדיני לא יאפשר את כיבושה של האחרונה, שהצריך לפי ההערכות זמן רב יותר. ואכן, ב-19 באוקטובר החליטה מועצת הביטחון על הפסקת אש. ממשלת ישראל השהתה את תשובתה, על מנת לתת לכוחות עוד כמה ימי לחימה, להשלמת משימותיהם. עם זאת, ברור היה כי הזמן לכך קצוב.
ההתקפה על באר שבע בוצעה על ידי כוחות גדוד 9 והגדוד השביעי של חטיבת הנגב, יחד עם גדוד 82 (ללא הטנקים, שניזוקו כאמור בקרב על עיראק אל-מנשייה, ר' למעלה) וגדוד 88 (משורייני תותח ומרגמות כבדות), שניהם של חטיבה 8. חלק זה של מבצע יואב נקרא מבצע משה, על שם מפקד בית אשל, שנהרג כחמישה חודשים קודם לכן בהתקפה מצרית. גדודים 82, 88 ו-7 התרכזו באזור משמר הנגב, וגדוד 9 התרכז באורים. יתר היחידות המסייעות, תותחים ומרגמות, התרכזו בחצרים (קֶלטה, כפי שנקרא אז הקיבוץ). מהירות הפעולה של צה"ל הביאה לכך שהכוחות המצריים בבאר שבע, בגודל גדוד מוגבר לערך, לא היו ערוכים להתקפה הממשמשת ובאה, ואף לא נודע להם על פריצת הדרך לנגב. בשעה 3:45 פתחו התותחים והמרגמות באש ארטילרית מעמדות הממוקמות ממערב לעיר, ונערכו פעולות הטעייה מדרום לעיר. בהמשך תקף הגדוד התשיעי וכבש את חלקה הצפוני של העיר, שמחוץ לתחומה המבוצר. הקומנדו הצרפתי, אשר פעל במסגרת הגדוד, כבש את מוצב בית הקברות, והכוחות התקדמו בחלקה הצפוני של העיר, עד שהגיעו אל הכביש הראשי החוצה אותה. עם בוקר, ב-21 באוקטובר 1948, תחת הרושם כי הגנת העיר מתפוררת, תקף כוח הזחל"מים, אשר יצא מצפון העיר, את תחנת הרכבת. ארבעה זחל"מים עלו על מוקשים, והכוח נסוג. נסיגתו העלתה חשש במפקדת המבצע, כי הכוחות שחדרו לעיר יימצאו בנחיתות באור יום. לפיכך, כוח מן הגדוד השביעי, יחד עם פלגת שיריוניות מגדוד 88, תקף שנית את תחנת הרכבת, וזו הפעם כבש אותה. הכוח המשיך והתקדם לבניין המשטרה, אשר היה מעוז ההתנגדות העיקרי שנותר. בשעה 9:45, לאחר שנורו על המשטרה מספר פגזים, נכנע הכוח המצרי שהגן על הבניין. כיבוש המשטרה בישר את כיבוש העיר באר שבע כולה.
גדוד 9 ניסה בהמשך אותו יום להתקדם ולכבוש את המחנה הבריטי לשעבר קמפ אל שריף (כיום מול השער של עיר הבה"דים), ונהדף.
הלחימה באוויר ובים
משימות חיל האוויר היו להשמיד מטוסי האויב, לתקוף יעדים אסטרטגיים וטקטיים של המצרים ולסייע לכוחות הקרקע של צה"ל. החל מהיום הראשון של המבצע הופצצו בסיסי אוויר וכן עמדות ובסיסים מצריים באל עריש, איסדוד, באר שבע, ג'ורה, חירביא, דיר סוניד, עזה, רפיח, אל-מג'דל, עיראק אל-מנשייה, עיראק סווידאן, בית ג'וברין ומקומות נוספים.
לחיל האוויר היו גם אבדות: בשעות הצהריים המאוחרות של 20 באוקטובר יצא זוג מטוסי 'בופייטר' לתקוף את משטרת עיראק סואידן. עם הגעתם למתחם המשטרה נפתחה על שני המטוסים אש נ"מ חזקה, אשר בעקבותיה נפגע אחד המטוסים, נחת נחיתת אונס. הטייס, לאונרד פיצ'ט (Fitchett), איש מח"ל מקנדה, נהרג, ושני אנשי צוות אוויר אחרים, דב שוגרמן וסטנלי אנדרוז (אנקשטיין), מתנדבי מח"ל מבריטניה ומארצות הברית, בהתאמה, נעדרים עד ימינו (2019).
בנוסף נערכו מספר קרבות אוויר עם מטוסים מצריים, וכולם הסתיימו בניצחון ישראלי.
בדו"ח הרמטכ"ל העיראקי מ-16 בנובמבר 1948 נכתב כי: "השליטה באוויר היא בידי היהודים. והמצב כיום הוא חמור עד כדי כך, שהמטוסים המצריים מתייראים להיכנס עמם לקרב, כי אין הם יכולים לנצחם".