cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי מרוקו–קולומביה
יחסי מרוקו–קולומביה הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת מרוקו לרפובליקת קולומביה. קולומביה רואה חשיבות רבה במרוקו כשותפה אסטרטגית ושער ליבשת אפריקה והעולם הערבי. הדבר בא לידי ביטוי בדינמיות של היחסים הבילטרליים ובמחויבות הפוליטית הגלומה בהחלטה להעלות את רמת הייצוג הדיפלומטי של קולומביה ברבאט, בירת מרוקו.
היסטוריה
גם קולומביה וגם מרוקו היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית עד לעצמאותן ב-1810 וב-1956 בהתאמה. לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ב-1 בינואר 1979, קולומביה כוננה יחסים דיפלומטיים עם רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית (משטר בעל הכרה מוגבל שתוסע ריבונות על אזור סהרה המערבית שנכבש על ידי מרוקו ב-1975) אך ניתקה את היחסים הדיפלומטיים וההכרה בה בשנת 2000. מאז, ההתפתחות ידידותית ביחסים בין קולומביה ומרוקו המשיכה. הקשר בין שתי המדינות התחזק עוד יותר בזכות הקמת פורומים פוליטיים בינלאומיים כמו פורום מרוקו-אמריקה הלטינית.
ב-6 באפריל 2021, מרוקו וקולומביה חתמו על ארבעה הסכמים, כולל הסכם חשוב הקשור לביטול אשרת השהות הקצרה לאזרחים מרוקאים וקולומביאנים המחזיקים בדרכון רגיל, ומטרתו לפטור את אזרחי שתי המדינות המחזיקים באשרה רגילה, דרכון ודרכון דיפלומטי, מדרישות הוויזה לשהייה קצרה (90 יום). הסכמים אלו נחתמו בין שר החוץ של מרוקו, נאסר בוריטה, ושרת החוץ הקולומביאנית קלאודיה בלום. ב-28 באוקטובר אותה שנה, סגנית נשיא קולומביה, מרתה לוסיה רמירס ביקרה ברבאט, ונפגשה בעיר עם בוריטה, והכריזה כי קולומביה מכירה בריבונותה של מרוקו על סהרה המערבית. עוד הודיעה רמירס כי קולומביה תומכת במרוקו בעימותים בסהרה המערבית מאז נובמבר 2020, וכי מדינתה תרחיב את תחום השיפוט הקונסולרי של שגרירותה במרוקו.
דן הרדן
דן הרדן (15 במרץ 1926 - 10 במרץ 2014) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
הרדן נולד בבוקרשט ובתחילת דרכו שיחק בתיאטרון העירוני של העיר. ב-1974 עלה לישראל.
בתיאטרון הקאמרי הופיע במחזות "אילוף הסוררת" ו"יוליוס קיסר".
ב-1993 הופיע בסרט "מחפשת בעל על ארבע".
ב-1995 שיחק בסרט "זיכרון דברים" המבוסס על הספר באותו שם.
נפטר ב-10 במרץ 2014 בגיל 87.
PEGIDA
פטריוטים אירופאים נגד האיסלמיזציה של המערב (גרמנית: Patriotische Europäer gegen die Islamisierung des Abendlandes), בקיצור PEGIDA או Pegida, הוא ארגון פוליטי גרמני שנוסד בעיר דרזדן באוקטובר 2014. הארגון מארגן הפגנות שבועיות נגד מה שהוא מכנה אסלאמיזציה של העולם המערבי, בקריאה לחקיקה מגבילה יותר במדיניות ההגירה הגרמנית.
למול פעילות הארגון נוצרה תופעה הולכת וגדלה של הפגנות-נגד בכל רחבי גרמניה, עד כי בינואר 2015 מספר מפגיני הנגד עלה על מספר המפגינים ב-PEGIDA. פוליטיקאים גרמנים, אנשי דת, ומנהיגי תעשייה האשימו את PEGIDA בקסנופוביה ואסלאמופוביה.
ראשית
ארגון PEGIDA נוסד באוקטובר 2014 על ידי לוץ בכמן המנהל סוכנות יחסי ציבור בדרזדן. בכמן קיבל את ההשראה להקמת הארגון אחרי שהיה עד להפגנה של תומכי מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) ב-10 באוקטובר 2014 בדרזדן. ביום שלמחרת הוא הקים קבוצה בפייסבוק הנקראת "Patriotische Europäer Gegen die Islamisierung des Abendlandes" ("אירופאים פטריוטים נגד האיסלמיזציה של המערב") אשר בתחילה הייתה מכוונת בעיקר נגד משלוחי הנשק ל-PKK.
מספר ימים קודם קבוצה של מוסלמים, כנראה סלפים, תקפו באכזריות תומכי PKK אשר התאספו אחרי הפגנה כנגד המדינה האסלאמית. באותו יום יזידים ומוסלמים צ'צ'נים התעמתו באלימות בעיר סל שבגרמניה. ב-26 באוקטובר אורגנה הפגנה על ידי תנועה המתקראת "חוליגנים נגד סלפים", מתוך 5,000 המפגינים שהופיעו לפחות 400 פעילי ימין קיצוניים התפרעו במרכז העיר קלן.
זטא בקנטאור
ζ בקנטאור הוא כוכב בולט במרכז קבוצת הכוכבים קנטאור עם בהירות נראית מדרגה 2.55. למרות מיקומו המרכזי בקבוצה ובהירותו היחסית, אין לו שם משלו, ככל הנראה בשל מיקומו הדרומי שלא אפשר לצפות בו מאירופה. כ-5 מעלות ממערב לכוכב נמצא הצביר הכדורי הבהיר ω בקנטאור.
מאפיינים
ζ בקנטאור הוא תת-ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B2.5 IV שנמצא במרחק של כ-380 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה למדי ומוערכת בלמעלה מ-9 מסות שמש, רדיוסו קרוב ל-6 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 1,100 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-21,100 קלווין, גורמת לכך שרוב קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 6,000 מעוצמת ההארה של השמש. מהירות הסיבוב העצמי של ζ בקנטאור היא גבוהה ועומדת על לפחות 225 קילומטר בשנייה, כך שהוא משלים הקפה על צירו בפחות מיום וחצי. לפחות מחקר אחד מ-2005 טוען ש-ζ בקנטאור הוא בכלל כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי B1 V והוא למעשה צעיר יותר מהגיל שמקובל לייחס לו.
מדידות ספקטרוסקופיות מראות שלכוכב יש בן זוג עמום שמקיף אותו במסלול אליפטי למדי במחזוריות של קצת יותר מ-8 ימים. על פי זמן ההקפה המרחק בין בני הזוג קטן מאוד ובשל הבדל הבהירות ביניהם לא ניתן לזהות את קרינתו של בן הזוג העמום ולהעריך את תכונותיו.
גשר יוסף
גשר יוסף הוא גשר העובר מעל נהר הירדן באזור עמק החולה על כביש 9779, המחבר בין קריית שמונה וכביש 90 לשדה נחמיה, עמיר, להבות הבשן וכפר סאלד.
היסטוריה
בסוף שנות ה-20 הקימו הבריטים מעל הירדן גשר תלוי שנועד לשרת את האוכלוסייה באזור. מיקומו היה קרוב למקום בו היה ממוקם בעבר גשר טורקי שנהרס לחלוטין. הבריטים קראו לו גשר שייח' יוסוף על שמו של נכבד בדואי בשם זה הקבור באזור. בשנות ה-30 שימש את היישובים היהודים שהוקמו בעמק, ובשנת 1944 הפך לחלק מכביש 9779 שנסלל אז על ידי הבריטים.
בשנת 1956 נהרס הגשר התלוי ובמקומו נבנה גשר חדש. הוא נקרא גשר יוסף על שמם של יוסף שלמינס ויוסף רוזנפלד, חברי קיבוץ עמיר, שנפלו בסביבה במלחמת העצמאות. הגשר צר יחסית ומאפשר מעבר של תנועה בכיוון אחד בלבד על גביו.
בסמוך לגשר על הגדה המזרחית של הירדן עוברת טיילת עמי, טיילת המחברת בין הגשר וקיבוץ שדה נחמיה, לקיבוץ עמיר מדרום.
קופה ראשית - דמויות
קופה ראשית היא קומדיית מצבים סאטירית ישראלית מסוגת מוקומנטריה, המתרחשת בסניף יבנה של רשת המרכולים הפיקטיבית "שפע יששכר". במהלך עונות הסדרה משתתפות דמויות מגוונות המתארות את המתרחש בסופר, לצד הדמויות הראשיות של צוות העובדים ולקוחות קבועים.
שירה שטיינבוך
מגולמת על ידי נועה קולר.
מנהלת סניף הסופר "שפע יששכר" ביבנה. שירתה כקצינת שלישות בצה"ל. תמימה, עדינה וחסרת מודעות, ולעיתים העובדים מנצלים תכונות אלה. שירה מעריצה את סטיב ג'ובס ותמונותיו תלויות במשרדה, מעריצה של הסרט "ריקוד מושחת". למדה מנטורינג ולימודי הגנה עצמית, נוהגת לפעול לחינוך צוות הסניף באמצעות הכשרותיה המקצועיות ואף מנסה לסייע על ידי שליחת הצוות להשתלמויות (אף אם אינן נחוצות או רצויות). רווקה בשנות השלושים לחייה.
על אף טוב ליבה, שירה מתנשאת וגזענית. היא רואה את עצמה נעלה על שאר עובדי הסופר המוחלשים לטענתה, ושחצנותה גורמת לה לראות עצמה כמלאך הגואל שתפקידו לעזור לעובדים לחלץ עצמם מהמעמד הסוציואקונומי הנמוך. למשל, באחד הפרקים היא מעניקה לאסתי הקופאית ממוצא אתיופי מלגה לצורך השלמת בגרויות, אלא שאסתי היא סטודנטית לקראת סוף התואר. שירה רואה את עצמה ומשוכנעת שהיא מנהלת חזקה ואיכותית, אך בפועל עובדי הסופר מנצלים אותה ודי שולטים בה.
שירה מתגוררת עם החתול שלה ואינה נוחלת הצלחה רבה בזוגיות. במהלך הסדרה יצאה עם נוכל אף על פי שידעה שהוא עבריין מבוקש. כמו כן, נוטה לנסות לפלרטט ללא הצלחה עם צלם הסדרה, ואף עם לקוחות שונים בסופר.
נוהגת להתעמת עם אורן קושתאי, מנהל הסופר השכן של הרשת המתחרה "אושר לוי".
ראמזי עבד ראמזי
מגולם על ידי אמיר שורוש.
עובד כללי בכיר בסופר, ערבי-ישראלי המתגורר בג'סר א-זרקא. ראמזי הוא הדמות היחידה בסדרה שלא פוגעת באף אחד אחר. למרות המרחק מביתו לסופרמרקט שביבנה, ראמזי נוסע בארבע בבוקר לעבודה באוטובוס. תכונות מאפיינות של דמות זו הן טוב לב ותמימות, ונאמנות מוגזמת לסופר "שפע יששכר" ברמה כמעט דתית. למד בבית ספר מעורב בחיפה והתחיל לעבוד בסניף בגיל 13, ומאז הוא מקדיש לסופר את כל חייו ואף מגיל מוקדם יותר למד לשנן בעל פה תוויות של שמפו. הוא אינו לוקח ימי חופש בגלל אהבתו לעבודה. מדבר לרוב במשלב של לשון תקנית ובשפה גבוהה. מכנה את שירה "בוס גדול", או בקיצור "בוסגה", אוהב מאוד את שאר העובדים ונאמן לצמרת המנהלים של הרשת. מאוד קשור גם ללקוחות, מסביר פנים, ונוהג להיות בקיא בפרטים שהם חושפים בפניו. עוזר לעיתים קרובות ללקוחות מבוגרות. אחותו, סוהא עבדה בסופר באחד מפרקי העונה השנייה. חובב בייסבול מושבע, בצעירותו שיחק בנבחרת המקומית של הכפר.
כוכבה שביט
קופאית שמאופיינת כעצלנית, שחצנית, נקמנית, צעקנית, סוציופתית, אנוכית, עצבנית, גסת רוח, אלימה וחסרת השכלה, ולמרות זאת היא לא מתביישת במגרעותיה. נרמז בסדרה שלו הייתה רוצה הייתה יכולה לרתום את יכולותיה לטובה, אך היא בחרה שלא. נוטה לריב עם כל לקוח השוהה בקופתה, ובמיוחד עם הלקוח אמנון טיטינסקי אותו היא מחשיבה כיריב שלה. כוכבה מוכרת באמצעות המילה "נבלות". במהלך מספר פרקים מפגינה כוכבה הערצה מוחלטת להרכב מוזיקלי בשם "האחים זוארץ" ומוכנה לעשות דברים רבים על מנת להיות נוכחת בהופעותיהם.
כוכבה גרושה ואם לארבעה ילדים, ששניים מהם ילדה עוד במהלך לימודי התיכון. במהלך הסדרה, נחשפו שמותיהם של שלושה מילדיה: ג'סיקה, קו-סיטל ואוצר. במהלך העונה השלישית הפגינה מורת רוח והומופוביות כלפי בנה אוצר שיצא מהארון ותכנן להתחתן עם החבר שלו גון, ועודדה אותו לפתח קשר עם אישה. כאשר נודע לה שחברתו החדשה של בנה היא קרובת משפחתה של שירה שינתה את דעתה לקצה השני וחיבלה בקשר ביניהם יחד עם שירה. לקראת החתונה של אוצר עם גון הפיקה לו קליפ מושקע עם משתתפים רבים.
עברה לסופר המתחרה "אושר לוי" בפרק הלפני אחרון של העונה השנייה וחזרה אל "שפע יששכר" בפרק הסיום של העונה השנייה.
כוכבה היא מעין אנטיתזה לדמותה של לובה הקופאית (טל פרידמן) מ"ארץ נהדרת".
ניסים שמעוני
מגולם על ידי יניב סוויסה.
עובד כקצב בקצבייה של הסניף יחד עם חברו הטוב אנטולי. שירת כחובש קרבי בגולני. מרוקאי ודתי, היה גם דתי בצעירותו, בתקופת שירותו הצבאי היה חילוני ולאחר מכן חזר בתשובה. נשוי למלי. אוהב למתוח את עובדי הסופר ביחד עם כוכבה ואנטולי, וגם הוא מכנה את שירה כמו כוכבה "פצלוחה". מזכיר את סבתו כנעם במספר הזדמנויות וטוען שהיא עולה לו בחלומות ומגלה לו עתידות.
אנטולי קירילנקו
הוא נשוי למאשה, אך יחסיהם רעועים עקב כך שהוא מרבה להסתכל על נשים אחרות, ובשל כך מאשה מעיפה אותו מביתם פעמים רבות. מתגורר ביבנה.
ייצג את מולדובה באירוויזיון 1998, כאשר עוד נקרא סרגיי קירילנקו. עקב השתתפותו בלהקת "מולדובסקיה פאלאצ'י" ("התליינים ממולדובה"), כונה סרגיי "פאלאץ'". בעקבות הביזיון שהגיעו למקום אחרון באירוויזיון, הוא שינה את שמו לאנטולי ועלה לישראל.
אסתי צגאי
מגולמת על ידי אביבה נגוסה.
קופאית ממוצא אתיופי. צינית, שנונה וחכמה המרבה להתנשא במוצאה או בחוכמתה על שאר עובדי הסופר. לומדת תואר ראשון ועובדת בסופר כעבודה זמנית שהיא רק רוצה לסיים. ידידה של בנה של כוכבה, אוצר. אסתי מייצגת במידה רבה את הצופה עצמו בסדרה שרואה את המתרחש בסופר מהצד, אם כי לעיתים קרובות היא נגררת אחרי השטויות שעובדי הסופר האחרים עושים.
מנהל האזור אביחי, רומז פעמים רבות כי הוא מעוניין באסתי, אך היא אינה מעוניינת בו כלל, וחשה מוטרדת על ידו. כמו כן ראמזי ונעמי רבו על חיבתה של אסתי, אך לאסתי היה חבר באותה העת.
מרדכי צ'יבוטרו
מגולם על ידי יעקב בודו.
המאבטח של הסופרמרקט המועסק כעובד קבלן מטעם חברת "רעם ביטחון". מבוגר מאוד שמגיב באיטיות לאירועים הקורים בסופר, אף על פי שמחשיב את עצמו כמתאגרף מצטיין. היה לטענתו מאמן מבוקש באיגרוף, ומעריץ את סדרת הסרטים "רוקי". בזמנו הפנוי הוא שחקן פעיל בתיאטרון יידישפיל. שלוש פעמים אלוף ישראל באיגרוף.
אביחי גרציאן
מגולם על ידי יגאל עדיקא.
מנהל אזור ברשת "שפע יששכר". אדם חם מזג, עממי ורודף פרסום. לא מחבב את שירה, טועה בשמה הפרטי ומכנה אותה ריקי, נוטה לקחת קרדיט על רעיונות שהיא יזמה. מאוהב באסתי צגאי ופונה אליה פעמים רבות בהערות. נשוי לעופרה, נפרדו לזמן קצר ובמהלך זמן זה אביחי ניסה לצאת עם נשים אחרות באמצעות אפליקציות של הכרויות, ואף ניסה לחזר בגלוי אחר אסתי הקופאית. לבסוף, חזר לנהל מערכת יחסים עם עופרה.
אמנון טיטינסקי
מגולם על ידי דב נבון.
רווק מזדקן הגר בבית אמו וחי על חשבונה. פרופסור להיסטוריה בטכניון. מאופיין כקמצן, ממורמר, אגואיסט, קטנוני, עצבני ועקשן. מנסה לא לשלם על כלום ומרבה בשל כך להתעמת עם כוכבה הקופאית ונעמי הירקנית. הוא נוהג להגיע מדי יום לסופר על מנת לקנות לבן, מיץ עגבניות או כנף עוף אחת, והוא משלם במטבעות אותם מוציא משקית ששם בתוך פאוץ' שאיתו הולך תמיד. שרוי באכזבה מתמדת כאשר לא מקבל דברים בחינם.
טיטינסקי בעל מכונית ירוקה מסוג סובארו ג'אסטי, המופיעה גם בעונה השנייה (פרק "חמישים מיליון") וגם בעונה השלישית (פרק "15 דקות").
שוני וייס סטרטינר
מגולמת על ידי דורית לב-ארי.
מנטורית אמידה ומתנשאת הנוטה להתערב בכל דבר הקורה בסופר, ואוהבת לעשות שיימינג לאנשים. מצלמת בסמארטפון כל מיני דברים שלא לרוחה ומאיימת להביא את עיתונאית הצרכנות נגה ניר נאמן. מדברת רבות עם חברתה המכונה "פצק'לה" במהלך ביקוריה בסופר.
נשואה בשנית למוש ואמא לשני בנים, גומא וסוף, ולבת נילוס.
יש לשוני יחסים מורכבים עם לקוחה מתנשאת אחרת הנקראת דליה אביטל גינוסר, וטועה בשם המשפחה שלה במכוון. שוני כל הזמן מתייחסת כלפיה בחיבה ואף ברגשות הערצה לכאורה, אבל בפועל טוענת שאינה סובלת אותה ותעשה הכל נגדה.
שומרת באדיקות על תזונה בריאה ולא מכניסה לביתה דברי מתיקה מעובדים. כמו כן, מנסה לשמור על קיימות (לא תמיד בהצלחה) ואף מטיפה לכך, מתנגדת לחיסונים והפלות ומאמינה בתאוריות קשר שונות עליהן אף כתבה מספר ספרים. כמו כן, היא אתיאסטית המתנגדת לכפייה דתית ואף התעמתה עם שליחי חב"ד בחנוכה ועם הכוונה למנוע ממנה רכישת חמץ בפסח.
דמותה של שוני מזכירה את "קארן"-סלנג אמריקאי לאישה מתנשאת שחושבת שהכל מגיע לה.
נתן פרנקו
מגולם על ידי רודי סעדה.
בחור ערמומי ותחמן אך מאוד חברותי. נשוי לשירלי ואבא לילדה בשם מאיה ולילד בשם נאור. לעיתים קרובות מנסה לרצות את שירלי ובמקביל לסיים את הקניות כמה שיותר מהר, כדי לשחק כדורגל עם החברים שלו ולבלות איתם ביחד.
קשרים משפחתיים
בסדרה ישנם מספר קשרים של משפחות אשר מופיעים בתוכנית:
משפחת עבד ראמזי
(המודגשים הופיעו בסדרה)
כמו כן, הוזכרו בסדרה קרובי משפחתו שלא ידוע קשר המשפחתי המדויק לראמזי: איסמעיל וג׳יהאד.
דמויות שאינן אנשים
בסדרה היו פעמים מספר שנעשתה האנשה לחפצים ויחסו להם תכונות אופי:
ג'ון לאונרד
ביוגרפיה
ב-14 באוקטובר 1918 הוענק לו צלב השירות המצוין ודרגת כבוד של לוטננט קולונל. מלבד זאת עוטר במהלך המלחמה גם בלב הארגמן ובלגיון הכבוד וצלב המלחמה מטעם צרפת. לאחר המלחמה נותר באירופה כחלק מחיל המצב האמריקני עד אוקטובר 1921, ובין היתר שירת בסין בשנים 1933–1936. ב-18 בספטמבר 1936 הוא מונה למפקח על המשמר הלאומי במרילנד, וב-1 באוקטובר של אותה שנה הפכה דרגת הלוטננט קולונל שלו לקבועה. ב-1940 הוא הוצב במטה הדיוויזיה ה-2, וב-26 ביוני 1941 הוענקה לו דרגת כבוד של קולונל. ביולי של אותה שנה יצא כחבר משלחת לברזיל. בדצמבר מונה למפקד רגימנט החרמ"ש ה-6.
מלחמת העולם השנייה
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941,לאונרד היה עדיין מפקד רגימנט החרמ"ש ה-6. הרגימנט שלו נכלל במסגרת הדיוויזיה המשוריינת ה-1, והוצב בפורט נוקס. במרץ 1942 הוא מונה למפקד פיקוד קרבי בדיוויזיית השריון ה-4, וב-20 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד). ביולי הועבר לדיוויזיית השריון ה-9, ובספטמבר מונה למפקד הדיוויזיה. ב-27 באוקטובר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים). הדיוויזיה שלו הוצבה בקנזס, והשתתפה במבצע פורטיטיוד - מבצע דגל כוזב שנועד לשטות בגרמנים ולגרום להם להאמין שבעלות הברית מתכננות נחיתה בפה-דה-קאלה, בעוד שהנחיתה האמיתית התבצע בנורמנדי. הדיוויזיה הייתה אחת הדיוויזיות האמתיות היחידות שהשתתפו במבצע, רובן היו מומצאות. בספטמבר 1944 נשלחה לבריטניה ואז נחתה בנורמנדי לאחר שהנחיתות העיקריות כבר הסתיימו. הדיוויזיה נכללה במסגרת הקורפוס ה-8 של טרוי מידלטון, אשר היה חלק מהארמייה הראשונה של קורטני הודג'ס. הדיוויזיה שימשה בתחילה ככוח סיור בגבול גרמניה-לוקסמבורג, וכאשר בדצמבר 1944 פתחו הגרמנים במתקפת הארדנים, מצאו עצמם חייליו של לאונרד חסרי כל ניסיון קרבי. הדיוויזיה לחמה באומץ במהלך המצור על בסטון וקרב סן וית. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה.
ב-7 במרץ גילו אנשיו כי למרות הניסיונות לפוצץ אותו בידי הגרמנים (בין היתר באמצעות V-2), גשר לודנדורף על הריין באזור רמאגן עדיין עומד על תלו. הגשר אפשר לבעלות הברית לחצות את הריין אל תוך גרמניה עצמה במהירות. בעיני בעלות הברית, המאורע הזה נקרא "הנס של רמאגן". גנרל דווייט אייזנהאואר אמר על הגשר כי "הוא שווה את משקלו בזהב". שלט גדול נתלה על אחד ממגדלי האבן ונכתב בו "חצה את נהר הריין ברגליים יבשות באדיבות הדיוויזיה המשוריינת ה-9". השלט נמצא כיום בתצוגה במוזיאון פטון לחיל השריון והפרשים בפורט נוקס, קנטקי, מעל טנק M26 פרשינג. היטלר זעם על המחדל שאפשר את לכידת הגשר, דן להורג חמישה קצינים והחליף את גרד פון רונדשטט באלברט קסלרינג בתפקיד האוברבפסלהאבר ווסט (המפקד העליון במערב). ב-15 במרץ התמוטט הגשר לפתע, אך עד אז כבר הפעילו האמריקנים על הנהר מספר גשרים צפים, וראש גשר מעבר לו. לאחר מכן הדיוויזיה נעה דרומה ומזרחה בתוך גרמניה מעבר לנהר לאהן, כבשה את לימבורג, לייפציג ופרנקפורט וסייעה בכיבוש כיס הרוהר. הדיוויזיה הוסטה לכיוון צ'כוסלובקיה כשהמלחמה הסתיימה ב-8 במאי 1945.
לאחר המלחמה
הוא המשיך לפקד על דיוויזיית השריון ה-9 עד אוגוסט 1945, עת הועבר לפקד על דיוויזיית השריון ה-20. באפריל 1946 הועבר לדיוויזיית השריון ה-2, וביולי של אותה שנה מונה למפקד בית הספר לשריון. שנתיים לאחר מכן נשלח כנספח צבאי בבריטניה, וב-1950 הועלה לדרגת לוטננט גנרל (שלושה כוכבים). ב-1951 מונה למפקד הקורפוס ה-5 ולאחר מכן למפקד הקורפוס המוטס ה-18. הוא פרש מהצבא ב-1950, ונפטר ב-26 באוקטובר 1974, בגיל 84.
דנה עדן (שחיינית)
דנה עדן שחורי (נולדה ב-25 ביוני 1982) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל. השתתפה באליפות העולם (בריכת 25 מטר) וב-3 אליפויות אירופה בשחייה במדי נבחרת ישראל. התמחתה בסגנון חזה ובסגנון מעורב אישי. שיאה הישראלי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (בריכת 25 מטר) החזיק מעמד כ-14 שנים.
ביוגרפיה
עדן התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של רובי שלו.
1997
בתחרויות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו ביולי 1997 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:09.93 דקות, אחרי שרה ג'קוב מארצות הברית (5:03.46 דקות) ואריאן כהן מישראל (5:06.47 דקות).
שיא ישראלי ראשון
באליפות הפנימיה שנערכה שהתקיימה במכון וינגייט בסוף פברואר 1999 קבעה עדן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש ראשון של 4:56.12 דקות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של קרן רגאל (4:58.80 דקות).
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במרץ אותה שנה קבעה עדן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 4:50.24 דקות, שיפור לשיא של עדי ביכמן שניקבע 4 חודשים קודם לכן (4:50.96 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה ביולי אותה שנה קבעה עדן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי תוצאה של 2:23.66 דקות בשלב חצי הגמר, בשלב המוקדמות תוצאה של 2:22.80 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי תוצאה של 4:59.37 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:38.19 דקות (18 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של אירית אפרתי).
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט היא קבעה במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:36.24 דקות, שיפור לשיאה הוותיק בן ה-9 שנים, של אפרתי (2:38.01 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 שנים עד שנישבר על ידי נסטיה קורוטקוב (2:35.57 דקות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בליסבון, פורטוגל בדצמבר אותה שנה קבעה עדן שני שיאים ישראלים, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.41 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:46.69 דקות. נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי של 1:13.21 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי תוצאה של 2:23.06 דקות.
2000
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי אותה שנה סיימה עדן במקום ה-15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:57.29 דקות, במקום ה-23 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.63 דקות ובמקום ה-37 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.21 דקות. בנוסף, היא השתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב אך הרביעייה הישראלית פסלה.
הישגים בתחרויות שחייה למסטרס
עדן משתתפת בתחרויות שחייה למסטרס. באליפות ישראל בשחייה למסטרס שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2010 היא קבעה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש (לגילאי 25 - 29) של 2:37.62 דקות.
כיום, עובדת עדן בלימוד שחייה והידרותרפיה בקבוצת השחייה עולם המים.
בשר נא
בשר נא (על פי ההלכה בשר חי) הוא כל רקמת שריר מן החי המשמשת למאכל מבלי שתעבור עיבוד כלשהו, מלבד חיתוך או קיצוץ. בשר נא משמש במגוון של מאכלים, המפורסמים שבהם הם סטייק טרטר וסושי. בשר נא חייב להיאכל טרי מאוד, שאם לא כן רבה הסכנה לקלקול. בשל כך, צריכת מאכלי בשר נא הייתה נדירה יחסית לאורך ההיסטוריה, בשל הסיכון הגדול להימצאות פתוגניות באוכל. יחד עם זאת, אצל האינואיטים אכילת בשר נא הייתה נפוצה, ככל הנראה בשל טמפרטורת הסביבה הנמוכה שמונעת את קלקול הבשר. גם במטבח היפני נפוצים מאוד מאכלי בשר נא - כולם מדגים או פירות ים. כיום צריכת הבשר הנא בטוחה יחסית, בשל קיומם של אמצעי קירור מודרניים ותנאים סניטריים נאותים, אך גם אמצעים אלו אינם מונעים לחלוטין את הסכנה שבצריכת בשר נא.
הלן פון טאוסיג
הלן פון טאוסיג (בגרמנית: Helene von Taussig; 10 במאי 1879 – 21 באפריל 1942) הייתה ציירת יהודייה-גרמנייה.
ביוגרפיה
פון טאוסיג נולדה ב-10 במאי 1879 בווינה אוסטריה. למשפחה יהודית מתבוללת. היא הייתה החמישית מתוך 12 ילדים. אביה תאודור פון טאוסיג, נשיא חברת הרכבות האוסטרו-הונגרית וחבר דירקטוריון הרכבת האוסטרית הצפון-מערבית. בשנת 1910 נסעה עם אמה שלגנהאוזן לאושוונד, שווייץ שבה הן למדו ציור אצל קונו אמייט. משנת 1911 ועד 1914 פון טאוסיג למדה באקדמיה רנסון בפריז. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא שירתה בצלב האדום בחזית איזונזו. לאחר המלחמה היא התיישבה באזור אניף בזלצבורג. בשנת 1923 התנצרה פון טאוסיג. בגלל מוצאה היהודי גורשה פון טאוסיג לגטו איזביצה בפולין בשנת 1942, שם נפטרה ב-21 באפריל 1942.
הנצחה ומורשת
בשנת 2012 רבים מציוריה הוחזרו ליורשיה על ידי מוזיאון זלצבורג כחלק מהחוק הפדרלי להשבת יצירות אמנות. לאחר מכן מכרו היורשים אחד עשר מתוך תשעה עשר הציורים חזרה למוזיאון זלצבורג.
פון טאוסיג הונצחה באבן נגף בקירשנפלאץ באניף, שהוטבע בשנת 2014.
עבודותיה נכללו בתערוכת "עיר הנשים: אמניות בווינה בין השנים 1900–1938", בגלריה לאמנות בארמון בלוודר.
נוף ילדות
נוֹף יַלְדוּת הוא שיר שכתב והלחין שלמה ארצי בשנת 1971. את השיר ביצע במקור באלבומו על אנשים בגרסה שלא התרוממה במצעדי הפזמונים, אך לאחר גרסתו המחודשת שנכללה באלבום 'אהבתיהם' משנת 2000, הפך השיר ללהיט גדול.
משמעות השיר
השיר נכתב על היישוב שבו נולד שלמה ארצי, אלוני אבא, אך חלק מתיאור הנופים ברקע מתאים לשכונת ביצרון, בתל אביב, שבה גדל ארצי, או לשכונת רמת ישראל במזרח תל אביב, שאליה עברו הוריו בהמשך. כותב השיר, שלמה ארצי, הסביר שתיאור נופי השיר מבוסס על שלושת המקומות הללו. השיר עצמו מתאר את התבגרות הדובר אל מול הנופים שנעצרו ולא השתנו.
הגרסה המחודשת
לאחר שארצי הוציא לאור את הגרסה המחודשת של השיר "נוף ילדות", השיר נכנס כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב-20 בפברואר 2000, והופיע בהם במשך שישה עשר שבועות, עד ל-25 ביוני של אותה השנה. במשך שבועיים מתוכם עמד בראש המצעד. החל מ-9 באפריל של אותה השנה, השתתף גם במצעד השנתי תש"ס (2000). הוא זכה להצלחה רבה ודורג במקום השביעי.
השיר נחשב כשיר המצליח ביותר של ארצי במצעד, ובזכותו זכה ארצי בתואר זמר השנה.
ביצועים נוספים של השיר
השיר זכה לביצועים רבים, והרבה מועדוני זמר מרבים להשמיעו. ישנם גם זמרים גדולים הכוללים במופעים ובהקלטות גרסאות אישיות לשיר.
גלילי דרחי
גלילי דרחי (נולד ב-10 במרץ 1949, תל אביב, ישראל) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ומזוהה עם קבוצות גדנ"ע תל אביב יהודה, שמשון תל אביב, והפועל פתח תקווה. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 שיחק בקבוצת וינר ספורט קלוב מאוסטריה.
קורות חייו
גלילי דרחי נולד בתל אביב ב-1949. ב-1964 הצטרף לקבוצת גדנ"ע תל אביב יהודה, ובשל רמת משחקו וכושרו הגופני שיחק עם שחקני שנתון 1947. בעונת 1964/1965 זכה עם קבוצתו באליפות ליגת העל בכדורגל לנוער, וביולי 1967 זכה עם קבוצתו בגביע המדינה בכדורגל לנוער שנקרא "גביע ירושלים" באותה העת. בהמשך, במהלך עונת 1966/1968 בליגה הלאומית עבר לשחק בקבוצת שמשון תל אביב תחת מאמנו מקבוצת גדנ"ע יהודה עמי פזטל. משחקו הראשון היה ב-1 באוקטובר 1967 מול הפועל תל אביב. דרחי שיחק בשורות שמשון תל אביב עד סיום עונת 1968/1969 בליגה הלאומית ומשחק הליגה האחרון בשורות הקבוצה היה ב-21 ביוני 1969 מול מכבי תל אביב. בסך הכל הופיע ב-40 משחקי ליגה בשורות שמשון תל אביב ובהם כבש 2 שערים.
בסיום העונה עבר דרחי לשחק בקבוצת הפועל פתח תקווה. משחקו הראשון היה ב-4 באוקטובר 1969 מול הפועל כפר סבא. דרחי שיחק בשורות פתח תקווה עד לסיום עונת 1971/1972 בליגה הלאומית ומשחק הליגה האחרון שלו היה ב-24 ביוני 1972 מול בני יהודה תל אביב. בסף הכל שיחק דרחי ב-56 משחקי ליגה בשורות הפועל פתח תקווה ובהם כבש 9 שערים. בשל חילוקי דעות כספיים מול קבוצתו ורצונו לשחק מחוץ לישראל, נכנס דרחי להסגר בינלאומי. הוא יצא להולנד והתאמן בשורות קבוצת המילואים של אייאקס אמסטרדם. לאחר מספר חדשים עבר להתאמן בשורות חרונינגן, אך לא עלה בידו לחתום חוזה עם הקבוצה. בהמשך, יצא לאוסטריה וחתם בשורות קבוצת וינר ספורט קלוב. הוא שיחק בשורות הקבוצה במהלך עונת 1973/1974 בליגה הלאומית האוסטרית. עם סיום העונה הוקמה הבונדסליגה האוסטרית, קבוצתו הורדה לליגה השנייה ודרחי החליט לפרוש ממשחק פעיל.
ב-1967 זומן דרחי לשורות נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, ובהמשך ועד 1970 שיחק בשורות נבחרת הנוער בכדורגל.
לאחר פרישתו פנה לעולם עסקי המוזיקה בווינה, הוא ניהל שלושה מועדוני ג'אז והתערה בחוגי הבוהמה הווינאית. ב-1982 שב לישראל, עבר קורס מאמני כדורגל במכון וינגייט, ובהמשך החל לאמן קבוצות ילדים ונערים במסגרת גדנ"ע יהודה. גלילי דרחי מתגורר בתל אביב-יפו, הוא נשוי ואב לשני ילדים.
מסיאס
מסיאס הוא שם משפחה בספרדית הנהוג בקרב יהודים ספרדים ונוצרים ספרדיים, בשל ההגירות לאמריקה הלטינית אומץ השם גם על ידי מהגרים ואינדיאנים שאינם ממוצא ספרדי. מקורו הדתי (האם היו אלה יהודים שהשתמשו בו ראשונים או שמא הנוצרים) לא ברור וכמו גם משמעותו: יש גרסה לפיה הפירוש הוא חיקוי של המילה העברית "משיח" ויש אחרת שטוענת כי השם הוא שיבוש של מתיאס, הגרסה האיברית של מתתיהו.
אנדרו סטנטון
אנדרו סטנטון (באנגלית: Andrew Stanton; נולד ב-3 בדצמבר 1965) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק, אנימטור ומדבב אמריקאי של חברת פיקסאר.
קריירה
אנדרו למד במכון לאמנויות קליפורניה (CalArts) בלוס אנג'לס, שם למד אנימציית דמויות. לאחר סיום הלימודים נשכר סטנטון על ידי ג'ון קריספלוסי לעבוד ככותב בסדרת הטלוויזיה "Mighty Mouse, the New Adventure" באולפן של ראלף באקשי.
בינואר 1990 הוא הצטרף לפיקסאר ובכך הפך לאנימטור השני, ולעובד תשיעי של אולפני פיקסאר. באותה תקופה החברה עדיין לא הייתה סטודיו לסרטי אנימציה, וקבוצת האנימציה שלה הוקדשה להכנת פרסומות בטלוויזיה.
הוא, ג'ון לאסיטר, פיט דוקטר וג'ו רנפט חשבו ביחד על הרעיון לסרט צעצוע של סיפור, ולאחר שהקולנוען ג'וס וידון החליט ללכת לעשות סרט אחר, סטנטון החליט לנסות לעסוק בתסריטאות. סטנטון כתב מחדש כל פיסת דיאלוג בסרט. התסריט שהתקבל היה מועמד בטקס פרסי האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, המועמדות הראשונה בקטגוריה זו שניתנה לסרט אנימציה.
לאחר יציאת הסרט צעצוע של סיפור, ביקש לאסיטר מסטנטון לעזור לו לביים ולכתוב את הסרט הבא של פיקסאר באג לייף. בשנת 1999 השתתף סטנטון בכתיבת הסרט צעצוע של סיפור 2, סרט שבו הוא גם שימש כמדובב לזורג. לאחר מכן הוא השתתף בכתיבת הסרט מפלצות בע"מ.
בשנת 2003 הוציאה החברה את הסרט מוצאים את נמו, שהוא הסרט הראשון שבו סטנטון היה הבמאי היחידי. את ההשראה לסרט הוא לקח מתחושתו שהאינסטינקטים שלו כאב להגן על ילדיו מונעים ממנו קשר יותר טוב עם בנו. סטנטון ביים, כתב וגם דיבב בסרט. בסרט זה הוא זכה בפרס האוסקר הראשון שלו. בעקבות הצלחתו בסרט מוצאים את נמו, החל סטנטון לעבוד על סרטו הבא כבמאי וול-E, שבו הוא זכה בפרס האוסקר השני שלו.
לאחר רכישת חברת פיקסאר ידי חברת וולט דיסני בשנת 2006, סטנטון הפך לסגן נשיא היצירתיות של פיקסאר לצד פיט דוקטר.
בשנת 2012 סטנטון ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי סרט לייב אקשן עם הסרט ג'ון קרטר סרט המבוסס על הרומן של אדגר רייס בורוז, נסיכת מאדים. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ונחשב לכישלון בקופות.
לאחר יציאת הסרט ג'ון קרטר, חזר סטנטון לפיקסאר לביים את הסרט מוצאים את דורי. הסרט יצא לאור בשנת 2016 והיה להיט ענק באופן ביקורתי וכלכלי.
הוא השתתף בכתיבת הסרט צעצוע של סיפור 4 שיצא ב -21 ביוני 2019. בתחילה, כשהגיש את הרעיון לבמאי ג'וש קולי, קולי חשש מפני שהוא הרגיש שצעצוע של סיפור 3 הוא הסוף המושלם לסדרת הסרטים. על פי הדיווחים, סטנטון אמר לקולי "צעצוע של סיפור 3 היה סיום טוב - אבל זה לא הסוף". הוא הסביר שזה לא סיום הסיפור של וודי אלא סיום תקופתו של וודי עם אנדי. מיד לאחר השיחה, קולי הסכים לביים את הסרט לצד לסטר. על פי הדיווחים, סטנטון החל לכתוב את סיפורו של צעצוע 4 בסתר בזמן שהסרט השלישי עדיין היה בהפקה.
בנוסף לקריירה שלו בסרטי קולנוע השתתף סטנטון כבמאי, תסריטאי ומפיק בכמה סדרות טלוויזיה, ביניהם דברים מוזרים, סמוך על סול ולגיון.
חיים אישיים
בשנת 1991 נישא אנדרו לג'ולי, ונולדו להם 2 ילדים בן ובת.
פרסים ומועמדויות
לאורך הקריירה שלו זכה אנדרו ב-35 פרסים והיה מועמד 66 פעמים
פסאיק
פסאיק (באנגלית: Passaic) היא עיר במחוז פסאיק שבניו ג'רזי, ארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית העיר מדורגת במקום ה-16 בניו ג'רזי והחמישית בצפיפותה. מקור השם הוא משבט הלנאפי ופירושו הוא עמק.
ראשוני המתיישבים שהגיעו בשנת 1678 היו סוחרים הולנדים, שהתמקמו במספר מקומות נוספים. במאה ה-19 העיר החלה להתפתח עקב היותה מרכז מסחרי חשוב והיא הוכרזה כעיר בשנת 1873.
לפסאיק יש את אחת הקהילות היהודיות האורתודוקסיות הגדולות בניו ג'רזי, עם יותר מ-20 בתי כנסת ואוכלוסייה יהודית אורתודוקסית של כ-15,000 איש, יחד עם העיירות לייקווד, טינק וג'קסון. הקהילה היהודית מרוכזת ברובה בדרום מערב העיר (הידוע כפסאיק פארק).
בין המפורסמים שנולדו או גדלו בעיר: זלמן שפירו, מייקל ג'יי. פולארד, פול ראד, זואי סלדנה, מייקל אייגן וליזה וייל.
חצי האי האלט
חצי האי האלֶט (באנגלית: Hallett Peninsula) הוא חצי אי משולש לחוף ים רוס של ארץ ויקטוריה, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
צורתו של חצי האי - כיפה, 36 ק"מ אורכו, עם צוקים בגובה 1,500 מ' בצד החוף המזרחי שלו ובגובה 300 מ' בצדו המערבי. חצי האי משתרע מכף האלט אל כף ויטסטון ומתחבר ליבשה ברכס צר בין קרחון טאקר ומפרצון אדיסטו.
קרחון האלט זורם לצד חצי האי והופך למדף קרח.
מקור השם
את שמו קיבל חצי האי ממשלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, משום שתחנת האלט על סי בי הוק נבנתה בקצה הצפוני של חצי האי.
פרנססק סמפדרו
פרנססק סמפדרו אי ליואסמה (בקטלאנית: Francesc Sampedro i Lluesma, לעיתים נקרא בשם הספרדי "פרנסיסקו" (Francisco); 28 בינואר 1934 – 19 בינואר 2019) היה כדורגלן ספרדי-ולנסיאני ששיחק במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 בעמדת החלוץ. שיחק בין היתר בקבוצות ברצלונה, ראסינג סנטנדר ומיורקה. במשחק בין ברצלונה לאספניול בגמר הגביע הספרדי לשנת 1957 הבקיע את השער היחיד במשחק, מה שהביא לברצלונה את הזכייה בתואר.
קריירה
סמפדרו שיחק בילדותו בקבוצת אסרו שבקרבת מקום הולדתו בעיירה קנט ד'אן ברנגר. ב-1953, בגיל 19, עבר ללבאנטה, שהייתה אז בליגה השלישית. הוא עזר לקבוצה להעפיל לליגה השנייה כעבור עונה. בקיץ 1955 חתם במדי ברצלונה, מהבכירות שבכדורגל בספרד, בתמורה לסכום העברה של 300,000 פסטות. בתחילה הוצב בקבוצת המילואים של המועדון, אספנייה אינדוסטריאל, שהייתה אז בליגה השנייה. בדצמבר אותה שונה, לאחר שצבר ניסיון בקבוצה, קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון. את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה ערך בתיקו 0-0 עם סלטה ויגו ב-4 בדצמבר. בהופעתו השנייה בליגה כבש צמד בניצחון 7 - 0 על דפורטיבו לה קורוניה ב-5 בפברואר 1956. בהמשך גם כבש נגד הרקולס ולאס פאלמס, וכך העמיד את מאזנו בעונתו הראשונה בקבוצה על 4 שערי ליגה ב-8 הופעות. בסוף העונה פתח ב-4 משחקי הקבוצה בגביע הספרדי ואף הבקיע שער, אך קבוצתו הודחה על ידי אספניול ברבע הגמר.
למרות ההתחלה הנאה, בעונת 1956/1957 התקשה סמפדרו למצוא את הרשת והוא כבש רק שער ליגה אחד ב-13 הופעות, בניצחון 3 - 1 על דפורטיבו לה קורוניה ב-7 באוקטובר 1956. הוא איבד את מקומו בהרכב בדצמבר והוא שב אליו רק בחצי גמר הגביע הספרדי, ביוני 1957. הוא פתח בשני משחקי הגמר נגד ריאל סוסיאדד, שאת שניהם ניצחה ברצלונה 5 - 1, ובמשחק הגמר נגד אספניול, יריבתה העירונית של ברצלונה, שנערך במונז'ואיק, כבש את השער היחיד במשחק, שער שבזכותו זכתה ברצלונה בתואר. בעונה הבאה דעך מעמדו של סמפדרו בקבוצה עד כדי כך ששותף רק בשני משחקי ליגה לקראת סוף העונה, בראשון מביניהם, בניצחון 5 - 1 על ריאל סרגוסה ב-20 באפריל 1958, הבקיע שער. ברצלונה זכתה בגביע ערי הירידים אך סמפדרו לא שותף באף משחק במפעל.
בשל הירידה במעמדו, הושאל סמפדרו לקונדל, ששימשה קבוצת מילואים לברצלונה, במהלך עונת 1958/1959. במהלך 26 משחקים בליגה השנייה עם הקבוצה כבש 16 שערים, ביניהם 4 צמדים. בתום העונה עז את ברצלונה והצטרף לראסינג סנטנדר, שהייתה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה היה משמעותי בעלייתה לליגה הראשונה מהמקום הראשון, בכך שהיה המבקיע המוביל שלה עם 17 שערים ב-20 משחקים. בין היתר כבש שלושער בניצחון על ססטאו ב-26 באוקטובר 1959 ורביעייה בניצחון 8 - 2 על בסקוניס ב-3 בינואר 1960.
החזרה לליגה הראשונה הייתה לא פשוטה עבור סמפדרו, שמיעט לכבוש. למרות זאת, ב-26 בספטמבר כבש צמד בניצחון 3 - 0 על ריאל אוביידו ושלושער בניצחון 5 - 1 על אלצ'ה ב-20 בנובמבר, ובסך הכול סיים את העונה עם 7 שערים ב-24 הופעות. בנוסף, במשחק נגד ריאל מדריד ב-30 באפריל 1961, כבש שער עצמי, והמשחק הסתיים בתיקו 1-1. סנטנדר סיימה את העונה במקום ה-12, בחצי התחתון של הטבלה. בשלב הראשון של הגביע הספרדי, הגיעה ההתמודדות נגד קורדובה למשחק שובר שוויון, שבעצמו הגיע להארכה. סמפדרו הבקיע שער ניצחון בדקה ה-105 ושלח את סנטנדר לשמינית הגמר, שם הודחה על ידי ריאל מדריד. העונה הבאה הייתה אף קשה יותר הן עבור סמפדרו והן עבור סנטנדר, שירדה חזרה לליגה השנייה בסיום העונה מהמקום ה-14. סמפדרו הבקיע 4 שערי ליגה בלבד, שניים מהם בניצחון 2 - 1 על טנריפה ב-5 בנובמבר. בעונה זו הודחה סנטנדר בשלב שמינית הגמר פעם נוספת, כאשר סמפדרו מבקיע פעמיים ב-6 המשחקים בהם שותף.
בקיץ 1962 עזב סמפדרו את סנטנדר ועבר למיורקה, שהייתה בליגה הראשונה בזמנו. תחילת דרכו בקבוצה הייתה מוצלחת ביותר, שכן כבר במחזור הראשון נגד מאלגה כבש שלושער וקבוצתו ניצחה 6 -0, בכך היה השחקן הראשון של מיורקה שכובש שלושער בליגה הראשונה. במחזור הבא הבקיע צמד בתיקו 2-2 עם אלצ'ה. ב-30 בדצמבר 1962 כבש שער בבעיטת עונשין בניצחון קבוצתו 5 - 2 על ריאל מדריד. בסך הכול כבש 10 ב-20 הופעות, אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה מכיוון שסיימה במקום ה-13. בעונת 1963/1964 הופיע ב-28 משחקים בליגה השנייה, בהם כבש 10 פעמים, ומיורקה סיימה את העונה במקום השלישי. בעונה שלאחר מכן סייע למיורקה לעלות חזרה לליגה הראשונה מהמקום הראשון, בכך שהיה הכובש המוביל של הקבוצה עם 8 שערים ב-23 משחקים בהם שותף.
נפטר ב-19 בינואר 2019.
השפעות קצרות טווח של אלכוהול
השפעות קצרות טווח של אלכוהול שנצרך בשתיית משקה חריף, מדורגות מירידה ברמת החרדה וביכולת המוטורית במינונים נמוכים, ועד לאיבוד הכרה, אמנזיה אנטרוגרדית, וקריסה של מערכת העצבים המרכזית במינונים גבוהים יותר. קרום התא חדיר מאוד לאלכוהול, וכאשר אלכוהול נמצא בזרם הדם הוא עלול לחדור כמעט לכל תא בגוף.
ריכוז האלכוהול בדם נקבע באמצעות המדד blood alcohol content או BAC (-תוכן אלכוהול בדם). הכמות והנסיבות גורמות חלק גדול בהיקף השכרות; לדוגמה, אכילת ארוחה כבדה לפני צריכת אלכוהול גורמת שהאלכוהול ייקלט לאט יותר.
גם התייבשות מהווה מרכיב חשוב, בעיקר בגרימת היקף החמרמורת. לאחר שתייה מוגזמת, האדם עלול להגיע לאיבוד הכרה, וברמות צריכה קיצוניות אף להרעלת אלכוהול ולמוות. ריכוז אלכוהול של 0.40% בדם יהרוג חצי מקבוצת נבדקים. אלכוהול עלול גם לגרום למוות בעקיפין, על ידי חנק מקיא.
אלכוהול עלול להחמיר בעיות שינה באופן משמעותי.
השפעות לפי מינון
לריכוזים שונים של אלכוהול בדם ישנן השפעות שונות על גוף האדם.
להלן רשימה של תופעות נפוצות של אלכוהול בגוף, בהתאם לריכוז האלכוהול בדם (BAC). עם זאת, הסבילות משתנה מאדם לאדם, ואנשים שונים יגיבו בצורה שונה לאותו מינון. לכן, אחוזי ה-BAC הם הערכה, ומשמשים לצורכי המחשה:
יחסי פורטוגל–קוריאה הצפונית
יחסי פורטוגל–קוריאה הצפונית הם יחסי חוץ בין הרפובליקה הפורטוגלית לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה. כיום פורטוגל היא אחת משלוש המדינות היחידות באיחוד האירופי יחד עם אסטוניה וצרפת שלא מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים עם קוריאה הצפונית והיא היחידה מהשלוש שקיימו בעבר יחסים עימה.
היסטוריה
פורטוגל כוננה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם קוריאה הצפונית בפברואר 1975.
המושבה הפורטוגזית לשעבר של מקאו בפרט הייתה מוקד חשוב ביחסים בין המדינות. לצפון-קוריאנים יש נוכחות במקאו מאז שנות ה-50, הם מאמנים מרגלים, מבצעים עסקים ומכניסים אליטות מחוץ לבית. מכיוון שמערכת היחסים של קוריאה הצפונית עם סין חביבה יותר מאשר היחסים עם פורטוגל, חשיבותה של מקאו התגברה עוד יותר מאז מסירתה לסין ב-1999.
קים יונג-נאם הצהיר המאשר את מערכת היחסים הטובה בין שתי המדינות, כמו התנחומים שהעניק לנשיא ז'ורז'ה סמפאיו, כאשר פרנסיסקו דה קוסטה גומס נפטר, והברכות שהעניק לנשיא קבאקו סילבה לאחר שניצח את הבחירות בפורטוגל.
בשנת 2017 ניתקה פורטוגל את קשריה הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית. פורטוגל אישרה כי ניתקה את הקשרים הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית, תוך הגברת המאמצים הבינלאומיים להפסקת הצפון עם פרובוקציות הגרעין והטילים.
ליאת איילון
ליאת איילון (נולדה בשנת 1973) היא סגנית ראש בית הספר לעבודה סוציאלית וראש התוכניות להשלמה לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. פרופ' איילון היא חברה באקדמיה הצעירה הישראלית וחוקרת בולטת בתחום הגרונטולוגיה. תחומי מחקריה הם גילנות, מטפלים זרים, דיכאון בקרב קשישים, דמנציה ודיור מוגן.
ביוגרפיה
איילון למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. למדה לתואר שני בפסיכולוגיה ולתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית במכון הטכנולוגי של אילינוי. נושא עבודת התזה שלה היה: A comparison of depressive symptoms in African Americans and Caucasian Americans, ונכתבה בהנחיית ד"ר מיכאל יאנג. את עבודת הדוקטורט שלה, שנכתבה גם היא בהנחייתו של יאנג, כתבה בנושא: "An explanatory model of racial variations in illness behaviors". לאחר סיום הדוקטורט המשיכה להתמחות ולפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן-פרנסיסקו בתחום רפואה גריאטרית.
פועלה האקדמי
פרופ' איילון פרסמה מאמרים רבים שהופיעו בכתבי עת מובילים בתחום הזקנה וזכו להכרה בינלאומית. מחקריה עוסקים בגילנות, שילוב שירותי בריאות הנפש במרפאות קופות החולים ושילוב בין הטיפול הפורמלי בזקנים עם הטיפול הבלתי פורמלי בהם.
בין השנים 2014–2018 הייתה יושבת ראש בקבוצת מחקר בינלאומית שעסקה בגילנות; בין השנים 2015–2019 הייתה חברה באקדמיה הבינלאומית למדעים. בנוסף, היא משמשת באופן קבוע כשופטת של כתבי עת בינלאומיים ושל קרנות מחקר. היא שימשה כיושב ראש המדעי של הכנס של האגודה הישראלית לגרונטולוגיה שהתקיים ב-2013 ושימשה בתור חברת הוועדה המדעית של כינוס האגודה האירופית לטיפול התנהגותי קוגניטיבי ב-2015. היא גם שימשה בתור יועצת לתוכנית הלאומית למניעת אובדנות. כמו כן, היא מרצה בהתנדבות בתחום מחקרה במסגרות בלתי פורמליות שונות.
איילון שימשה כחברה בקבוצת המחקר SAPEA, שהוזמנה על ידי הנציבות האירופית להכין דו"ח בנושא "שינוי עתיד ההזדקנות". היא משמשת גם כחברה בארגון הבריאות העולמי בקבוצה לפיתוח קמפיין עולמי למאבק בגילנות. בנוסף, היא מייעצת בביטוח הלאומי בפרויקטים חדשניים שונים בתחום הגילנות. פרופ' איילון מרכזת את תוכנית הדוקטורנטים הבינלאומית בנושא גילנות במימון האיחוד האירופי. היא גם נציגת ישראל של תוכנית MascAge במימון האיחוד האירופי לחקר גברויות מזדקנות בספרות ובקולנוע. מחקריה נתמכים על ידי הקרן הישראלית למדע, קרן גרמניה-ישראל, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, והמכון הישראלי למחקר מדיניות בריאות.
בשנת 2009 קיבלה פרס חוקרת צעירה מצטיינת מאיגוד הגריאטרים של ארצות הברית ובשנת 2010 קיבלה פרס מהקולג' הבינלאומי לפסיכו-נוירופרמקולוגיה. איילון קיבלה מענק מאוניברסיטת מישיגן ושימשה כפרופ' אורחת באוניברסיטה בשנת 2013.
בית כנסת עולי בורסה
בית כנסת עולי בורסה הוא בית כנסת השוכן ברחוב הנביאים בירושלים.
היסטוריה
בשנות השלושים של המאה העשרים החליטו יהודים מן העיר בורסה, טורקיה, לעזוב את קהילתם ולעלות ארצה. וכך הגיעו המשפחות הראשונות לעיר ירושלים. את בית הכנסת הקטן של יוצאי בורסה הקימו בשנת 1933 כמה משפחות ובהן: סבן, בן מלך ופלג'י. לא היה גוף רשמי כל שהוא שהיה מוכן לקחת על עצמו את קליטתם בארץ. החדר שהיה שייך לבניין שהיה בחזקת משפחת בנין, הושכר למתפללים בהשתדלות הרב יעקב מאיר, הראשון לציון של אותה תקופה, על מנת שישמש להם מקום מפגש ובית תפילה. ארון הקודש שנתרם היה לא אחר מאשר ארון הבגדים של גב' בנין, עדות למצבה החומרי של הקהילה.
בשנות הארבעים, בעיצומו של המאבק בבריטים התגייסו צעירים מקרב המתפללים למחתרות האצ"ל והלח"י ובבית הכנסת הוקם סליק קטן לכלי נשק (בארון הקודש שהעניקה גב' בנין).
בשנות השבעים החליט בנה של המנוחה, אברהם בנין לנסות לפתח את המתחם ולהרוס את המבנים שבו, מתפללי בית הכנסת התנגדו וטענו כי החדר בו שוכן בית הכנסת הובטח להם לצמיתות על ידי גב' בנין המנוחה. הדברים הגיעו לדיון משפטי, בהתערבותו של מר אברהם חסידוף, בנקאי, הבטיח אברהם בנין מקום חלופי לתפילת המתפללים, בינתיים הוא נפטר ותוכניות הפיתוח נגנזו.
ובאשר לחפצים שבמקום: כמה מספרי התורה הקיימים בבית הכנסת הובאו הישר מבית כנסת "גירוש" בעיר בורסה ואחרים הובאו, בעקבות מלחמת העצמאות, מקבר רחל ובית כנסת איסטמבוליס של העיר העתיקה, על ידי משפחות סבן ובורלא. על הקיר בבית הכנסת מונצחים חמישה עשר מראשוני בית הכנסת שייסדו את המקום. מעל ארון הקודש כתובה הכתובת: "לקרב לבבות אחים, לתרום ולהתרים, לעזרת עולים נרדפים אשר לציון נכספים". המקום זכה לכמה חזנים מפורסמים ובהם מרדכי כלפון ומשה ויטאל.
כיום
לאחר שבעבר פעל המקום בכל ימות השבוע הוא עבר לפעול רק בשבתות ובחגים, בין באיו רק מעטים מצאצאי העולים וכן תלמידי ישיבות המתגברים את המקום. התפילה בנוסח ספרדי ירושלמי עם מספר מנגינות בנוסח הטורקי המסורתי כגון "יגדל אלוהים חי" ו"אין כאלוהינו". כאמור בית הכנסת הוא חדר גדול השוכן בקומתו הראשונה של בניין הנושק לרחוב הנביאים. תקרתו גבוהה והחלונות שמצויים בגובה העין, צופים אל החצר. החדר עצמו מתחלק לעזרת נשים השוכנת מאחור ותופסת כרבע מן השטח. מקומות הישיבה הם כיסאות נפרדים עגולים מעץ.
ליגת העל הניקרגואית בכדורגל
ליגה פרימרה דה ניקרגואה (Liga Primera de Nicaragua) היא ליגת העל בכדורגל והליגה העליונה בכדורגל בניקרגואה, שמאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל של ניקרגואה (Federación Nicaragüense de Fútbol) והיא נוצרה בשנת 1933.
הוא משוחק בשני חלקים, אפרטורה מאוגוסט עד נובמבר וקלאוסורה מינואר עד מאי. אחרי כל אחת מהעונות הסדירות נערך פלייאוף של ארבע הקבוצות המובילות משלב חצי גמר בן שני משחקים ובמשחק גמר.
הליגה נערכת ברציפות מאז 1933 (למעט בשנים 1935–1938 ובעונת 1978/1979) ואף בעונת 2020 הייתה אחת הליגות הבודדות שהמשיכו להתקיים למרות מגפת הקורונה והתפרצות נגיף הקורונה בניקרגואה.
היסטוריה
ההיסטוריה של הכדורגל בניקרגואה החל בשנת 1907, כאשר בזמן שפרופסור נפוליאון פאראלס בנדניה למד תואר בקוסטה ריקה, שם הוא השיג את הידע הראשון שלו בענף הספורט הזה. עם שובו לדיריאמבה, עיר הולדתו, במטרה לקדם את העיסוק בכדורגל, שיתף את הידע והתשוקה שלו עם הנוער של דיריאמבינה.
כמו כן, בולטת תרומתם של בני ארצם נוספים כמו פראלס בנדניה, שבאותה שנה חזרו מלימודיהם באירופה, שהכירו את הכדורגל, ועם חזרתם לארץ הצטרפו למאמציהם והעניקו לעצמם את המשימה ללמד אותו ולהפיץ לאחרים. הילדים והנוער שלמדו והתעניינו במשחק היו שייכים למשפחות הבאות: ראפאצ'יולי, בלטודנו, בריסנו וגונזלס (המכונה גם "פלמרנוס"). הם העמידו לרשות המתעניינים את כל ציוד הכדורגל שהביאו: כדורים, תקנות ומסמכים על טכניקות כדורגל שונות. האתרים הראשונים ששימשו כמרכזי הדרכה היו השדות "סן ויסנטה", "לוס קוקוס" ו"לה סאלה". עד 1908 ייסד פאראלס בנדניה את ארגון "סוסיאדד דה אהורו" ("איגוד החיסכון"), שמטרתו הייתה לגייס כספים לקידום ותרגול הכדורגל במדינה.
בשנה שלאחר מכן, ביוזמתו של פרופסור פאראלס בנדניה, אורגנו שתי קבוצות כדורגל במטרה לחלוק כבוד לדון נרי פרננדס, שהיה הבוס הפוליטי של מחוז קאראזו. משחק הכדורגל הרשמי הראשון שנערך בניקרגואה נערך ב-15 בספטמבר 1910, והתקיים בשדה "לוס קוקוס" בעיר דיריאמבה. בשנת 1911 נוסדו במנגואה צוותי "אתלטיקו" ו"קולון", הנבחרת הלאומית הראשונה שנוסדה ושעדיין בתוקף היא מועדון "דיריאנגן פוטבול", שנולד ב-15 במאי 1917.
אבן דרך חשובה נוספת הייתה ייסוד "ועדת הספורט הלאומית", ב-3 בנובמבר 1931, שיצרה את תפקיד "המזכיר הכללי של הכדורגל" בניקרגואה, כאשר המזכיר הכללי הראשון שלה היה תומאס קרנשאו, עם קרלוס פאצ'קו רודריגז כעוזר המזכיר.
בשנת 1933, טורניר אליפות הכדורגל הלאומי הראשון אורגן בהשתתפות ארבע קבוצות:
נבחרת אלאס, ממנגואה, הייתה האלופה הראשונה של ניקרגואה באליפות ארצית.
בשנת 1941 הגיע לניקרגואה אדוארדו קוסוביץ' ("אדי") ממוצא הונגרי, שהיה המאמן הזר הראשון שהיה לכדורגל הניקרגוואי, והיה אחראי על הכנת הנבחרת הלאומית שהשתתפה באליפות מרכז אמריקה והקריביים הראשונה שנערכה. בסן חוסה, קוסטה ריקה, באותה שנה.
בקונגרס שהתקיים בריו דה ז'ניירו, ב-22 וב-23 ביוני 1950, על ידי הנהלת מזכיר ועדת הספורט הלאומית, מר חוסה בניטו רמירז, ניקרגואה התקבלה כחברה שותפה בארגון פיפ"א העולמי.
ב-1970 ניהל חוסה אורטצ'ו את המשחק בין מקסיקו לארצות הברית כשופט המרכזי. רודולפו נבארו משתתף כשופט המרכזי במשחק בין הונדורס לארצות הברית.
בשנת 1971, ניקרגואה השתתפה לראשונה במוקדמות גביע העולם 1974 בגרמניה, מול אל סלוודור בצמד משחקים, אך הפסידה בשניהם.
לאורך שנות ה-40 וה-50 שלטה דיריאנחן בכדורגל הניקרגוואי, ביחד עם קבוצת אדואנה. שנות ה-60 וה-70 התאפיינו במגוון קבוצות שלקחו את התואר לראשונה כמו דפורטיבו סנטה ססיליה, דפורטיבו אוניברסידד סנטרואמריקנה ובופאלוס, כאשר דיריאנחן ממשיכה לשלוט לאורך שנות ה-80 וה-90. שנות ה-2000 היו בסימן עלייתה של קבוצת ריאל אסטלי, שב-2 העשורים הבאים בשנים 2000-2020 לקחה מספר שיא של 14 תוארי אליפות והפכה לקבוצה הכי חזקה בכדורגל הניקרגוואי בשנים הללו.
פורמט התחרות
פורמט התחרות השתנה לאורך השנים כאשר בתחילה היה מדובר בטורניר שנתי קצר בין מספר קבוצות מצומצם שהוגדל. בשנת 2003 עברה הליגה למתכונת של אפרטורה וקלאוסורה כאשר בסוף העונה ישנו משחק על תואר אליפות יחידי למעט עונת 2004/2005. בשנת 2017 האליפות עברה למתכונת מלאה של אליפות בכל עונה ללא משחק אליפות עונתי.
נכון ל-2022 משחקות בליגה 10 קבוצות 2 מפגשים נגד כל קבוצה (בבית ובחוץ), סה"כ 18 משחקים לעונת כדורגל שמתחילה באפרטורה ומסתיימת בקלאוסורה.
Cennetten Çiçek
השיר הגיע למקום הראשון במצעד טורקיה טופ 20.
רקע וכתיבה
בפברואר 2020, הוציאה זהרה את השיר "Kopаrdılаr Seni Benden", ביחד עם אונור בייראקטאר. בהמשך, הקליטה את השיר הזה שיצא כסינגל הבכורה שלה, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני, שהחתימה אותה על חוזה הקלטות. השיר נכתב על ידי אניס ילדרים וקוראי אלבייראק והופק על ידי ארול קוזה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-25 ביוני 2020, ביום צאתו כסינגל. ביממה הראשונה שלו, צבר למעלה מ-3.3 מיליון צפיות והיה לאחד מהקליפים הטורקיים הבודדים שעשו זאת בשנת 2020. הקליפ צבר 120 מיליון צפיות בחודשים בודדים והפך לאחד מהקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
סימאון דה ויט
סימאון דה ויט (באנגלית: Simeon De Witt; 25 בדצמבר 1756 – 3 בדצמבר 1834) היה קרטוגרף אמריקאי. ידוע בעיקר על מפות של מדינת ניו יורק.
קורות חייו
ביוני 1778, לאחר תקופת התמחות קצרה הוא מונה לעוזר של קולונל רוברט ארסקין ולאחר פטירתו בשנת 1780 מונה במקומו למשרת מודד בצבא.
לאחר סיום מלחמת העצמאות של ארצות הברית סימאון דה ויט ניסה לשכנע את הקונגרס הקונטיננטלי בצורך במיפוי ארצי, אך ללא הצלחה. דה ויט סירב לקבל תפקיד מודד ראשי של האצרות הברית כאשר התפקיד הוצא לו.
בשנת 1807 היה דה ויט חבר בוועדה שהכינה תוכנית מתאר שהגדירה את צורת הרחובות החדשים במנהטן. הוא גם היה חבר בוועדה של תעלת אירי.
משפחת דה ויט התגוררה באחוזה פרטית באולבני.
Blue (אלבום של ג'ונאס בלו)
Blue הוא אלבום הבכורה של הדי ג'יי הבריטי, ג'ונאס בלו, שיצא, על ידי פוזיטיביה רקורדס ווירג'ין EMI רקורדס, ב-9 בנובמבר 2018.
רקע
האלבום מורכב מרוב הסינגלים הקודמים של Blue, כולל "Rise" עם הצמד האמריקאי, ג'ק & ג'ק, "Polaroid" עם המוזיקאי האנגלי, ליאם פיין, והזמרת הקנדית לנון סטלה, ו-"Fast Car" עם דקוטה, לצד שבעה שירים מקוריים חדשים כמו "Wherever You Go" ו-"Come Through". באלבום, הוא שיתף פעולה עם הזמרת-יוצרת הקנדית-קולומביאנית, ג'סי רייז, זמר הפופ האמריקאי, ג'ו ג'ונאס, הזמרת הסקוטית, נינה נסביט, הפזמונאית האנגלית צ'לסי גריימס, הזמרת הארגנטינאית, טיני, והזמרת האלבנית, ארה איסטרפי.
ביקורת
מייק ואס, מ-Idolator, תיאר את האלבום כ-"אוסף הלהיטים הגדולים ביותר".
Causing a Commotion
Causing a Commotion (בעברית: לגרום למהומה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך הפסקול הראשון שלה, Who's That Girl. השיר יצא לאור ב-25 באוגוסט 1987, כסינגל השני מתוך הפסקול על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, והראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מדונה וסטיבן בריי. את השיר שרה מדונה במהלך סיבוב ההופעות השני שלה, "Who's That Girl World Tour". השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ, בדומה לסינגל הראשון מתוך הפסקול, "Who's That Girl".
בשנת 1990, הוציאה מדונה את אלבום הווידאו, Blond Ambition World Tour Live, בו נכלל השיר.
וידאו קליפ
ב-25 באוקטובר 2014, הועלה ליוטיוב הווידאו קליפ של השיר. הקליפ מכיל בתוכו קטעים וסצנות מתוך הסרט "מי הנערה הזו?". בנוסף לכך, הועלה ליוטיוב האודיו של השיר, אשר צבר למעלה מ-1.4 מיליון צפיות.
בנוסף לכך, הועלתה ליוטיוב ההופעה של מדונה עם השיר.
חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים
חטיבה 14 היא חטיבת שריון שלחמה בסיני במהלך מלחמת יום הכיפורים, החל מפתיחת האש ועד לסיום המלחמה.
חטיבה 14 הייתה חטיבה סדירה בפיקוד אל"ם אמנון רשף. ערב המלחמה הייתה החטיבה פרושה לכל אורך קו תעלת סואץ. עם פרוץ האש ב-6 באוקטובר 1973 ולמשך השעות הראשונות של הלחימה, הייתה החטיבה כוח השריון היחיד שעמד מול הצבא המצרי ובקרבות אלה ספגה אבדות כבידות. החטיבה המשיכה להילחם בקרבות הקשים מול הצבא המצרי ובקרב החווה הסינית במסגרת מבצע הצליחה. ב-19 באוקטובר חצתה החטיבה את תעלת סואץ, כבשה את מתחם "אורחה", והשתתפה בקרבות לכיבוש אזור החיץ החקלאי והרחבת ראש הגשר לכיוון צפון.
במהלך המלחמה נהרגו 302 מחיילי החטיבה ומהיחידות שלחמו תחת פיקודה.
רקע
חטיבה 14 הוקמה על בסיס חטיבת עציוני (חטיבה 6). חטיבת עציוני ההיסטורית פורקה לאחר מלחמת העצמאות, והוקמה מחדש בשנת 1955 כחטיבת חי"ר במילואים. ב-1958 שונה שמה לחטיבה 14 והיא עברה לפיקוד הדרום. בתחילת שנות ה-60 עברה החטיבה הסבה לחטיבה ממוכנת.