cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי מקלאוד בת'ון
מורשתה
בשנת 2018 החליט בית המחוקקים של פלורידה כי פסל של מרי מקלאוד בת'ון יוצב באוסף היכל הפסלים הלאומי, במקום הפסל של אדמונד קירבי סמית', ממנהיגי צבא הקונפדרציה. הפסל של בת'ון נחנך ב-13 ביולי 2022 בבניין הקפיטול. זוהי הדמות הראשונה של אמריקאית שחורה באוסף היכל הפסלים הלאומי.
במאמר שפרסמה בשנת 1954 סיכמה את השקפתה בנושא זכויות האזרח במילים הבאות:
חוק סטוקס על ניחות קול
חוק סטוקס על ניחות קול (באנגלית: Stokes' law of sound attenuation) מספק נוסחה לניחות של קול בזורם ניוטוני, כמו במים או באוויר, שמתרחש אודות לצמיגות של הזורם. הוא קובע שהאמפליטודה של גל מישורי דועכת מעריכית עם המרחק שהוא עבר, ובקצב שניתן על ידי:
כאשר \eta הוא מקדם הצמיגות הדינמי של הזורם, \omega היא התדירות של הקול, \rho היא צפיפות הזורם ו-V היא מהירות הקול בזורם.
החוק והגזירה שלו פורסמו לראשונה על ידי הפיזיקאי ג'ורג' גבריאל סטוקס ב-1845, שגם פיתח את חוק סטוקס לגרר צמיג שמפעיל זורם על כדורים.
פרשנות
חוק סטוקס תקף לגבי התקדמות קול בתווך ניוטוני איזוטרופי והומוגני. נניח שלגל לחץ מישורי סינוסואידלי יש אמפליטודה A_0 בנקודה מסוימת. אחרי שחזית הגל עברה מרחק d מנקודה זו, האמפליטודה שלה A(d) תהיה:
כאשר הפרמטר \alpha הוא מבחינת ממדים הופכי למרחק (יחידותיו m^).
הסבר פיזיקלי לניחות של קול בתווך צמיג
לכאורה גל לחץ מישורי באופן מושלם לא אמור לדעוך כלל - מהירות הזורם אחידה על שכבות מקבילות וניצבות לכיוון התקדמות הגל, כך שלא נוצר גרדיאנט מהירות של הזורם בין שכבות מקבילות שלו ולא נוצר מאמץ גזירה. לעומת זאת, הגרסה המוכללת של חוק הצמיגות של ניוטון כוללת אפקט דיסיפציה של אנרגיה גם אודות ללחיצה של הזורם, וכוללת מקדם נוסף של צמיגות שנקרא bulk viscosity או Volume viscosity. בגל קול שכבות זורם ניצבות לכיוון התקדמות הגל דוחסות אחת את השנייה, כך שסוג שני זה של צמיגות אחראי לשחיקה של אנרגיה של גל הקול.
לאחר שמכניסים מקדם נוסף של צמיגות קל גם להבין את התלות בתדר של ניחות הקול, שכן תדרים גבוהים יותר פירושו מהירות יחסית גבוהה יותר של שכבות הזורם אחת לשנייה, מה שמוביל לקצב גבוה יותר של אובדן אנרגיה לחום.
גויתלין
גויתלין (באנגלית: Guithelin; בוולשית: Kyhylyn; נפטר בשנת 363 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
ג'פרי מספר כי גויתלין היה בנו של בגארגויט בארבטרוק מלך בריטניה, ועלה לשלטון לאחר מות אביו, בשנת 369 לפנה"ס. גויתלין מלך במשך כשש שנים, ותקופת מלכותו הייתה שלווה וללא אירועים מיוחדים. הוא התחתן עם אישה אצילה בשם מארסיה, שירשה אותו לאחר מותו ומלכה במשך כחמש שנים, עד אשר בנו של גויתלין, סיסיליוס השני, הוכתר למלך בריטניה.
יחסי ארצות הברית–מקסיקו
היסטוריה
היחסים בין המדינות התקיימו כבר עם הכרזת העצמאות של מקסיקו בשנת 1821, אלא שאז הם היו יחסים עוינים, והתלוו בכיבושים וסיפוחים של שטחים (בעיקר מצד ארצות הברית) במסגרת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. היחסים השתפרו בהדרגה עם רכישת גדסדן, ובתקופת שלטונו של פורפיריו דיאס התחממו היחסים אף יותר.
ארצות הברית הייתה בקשרים טובים עם משטר פוריפיריו דיאס, אך נטתה יותר לתמוך בכוחות הדמוקרטיים במקסיקו ובפרנסיסקו מדרו בשנת 1910. נשיא ארצות הברית וודרו וילסון, שנכנס לתפקידו זמן קצר אחרי רצח מדרו בשנת 1913, דחה את שיטת הממשל של ורטה נשיא מקסיקו, שיטה שנתפסה רודנית וצבאית והייתה ידועה בשם "ממשלת הקצבים". וילסון דרש ממקסיקו לקיים בחירות דמוקרטיות. לאחר שאנשי צי אמריקאים נעצרו בנמל טמפיקו, נערך קרב בין חיילים של ורטה לבין הצי האמריקאי, שפגע ביחסים בין שתי המדינות עוד יותר. היחסים לא התחממו עד עלייתו לשלטון של הנשיא הזמני פרנסיסקו קרבחאל.
בעקבות סיום השלב הצבאי של המהפכה המקסיקנית, היו טענות על נזק שהוגשו על ידי אמריקאים ומקסיקנים רבים. בעקבות כך הוקמה "ועידת החקירה האמריקאית-מקסיקנית". היחסים בתקופה זו התחממו עקב מטרתו של נשיא מקסיקו המהפכני, אלווארו אוברגון, לפתור את כל הבעיות והסכסוכים עם ארצות הברית. גם קלווין קולידג', נשיא ארצות הברית, תמך במהלכים לגישור על חילוקי הדעות בין המדינות.
כאשר פלוטארקו אליאס קאייס עלה לשלטון, הוא דחה את פתרונות הסכסוכים, והיחסים חזרו ליחסי קרירות ועוינות. בשנת 1926 פרצה התקוממות אזרחית במקסיקו עקב שינויים בחוקה ודיכוי הכנסייה הקתולית במדינה. הסכסוך הסתיים רק לאחר שקאייס ירד מהשלטון. לאחר ההתקוממות האזרחית התחממו שוב היחסים בין המדינות, והתרחשו שינויים רבים. "השגרירות האמריקנית" במקסיקו הפכה ל"שגרירות ארצות הברית של אמריקה" במקסיקו. במהלך השפל הגדול היחסים בין המדינות התחממו אף יותר, והיו מאמצים ניכרים מצד שתי המדינות לפתור אותו.
במלחמת העולם השנייה התקיימה בין המדינות ברית חזקה במטרה משותפת למגר את הנאצים והיפנים. נשיא מקסיקו, מנואל אווילה קמאצ'ו, נפגש באופן אישי עם שני נשיאי ארצות הברית בתקופתו: פרנקלין דלאנו רוזוולט והארי טרומן; קמאצ'ו היה ליברלי מאוד אך שמר על מדיניות מהפכנית, הוא היה פרו-עסקי ופרו-דתי, והיחסים עם ארצות הברית היו קרובים לליבו. במהלך ביקורו של קמאצ'ו בארצות הברית לרגל מאה שנה למלחמת ארצות הברית–מקסיקו, טרומן שיבח את הצי שמקסיקו שלחה ללחום במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1964 ארצות הברית פתחה במקסיקו סיטי את שגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי.
שיתופי פעולה
שתי המדינות חברות כיום בהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה יחד עם קנדה, מדינה שלישית חזקה באזור. במונחי שווי כוח הקנייה של התוצר המקומי הגולמי של חברות ההסכם, הוא גוש הסחר החופשי הגדול ביותר בעולם; ובמונחי תמ"ג נומינלי, שני רק לאיגוד הסחר החופשי האירופי. ההסכם נכנס לתוקף בינואר 1994, יחד עם שני הסכמים משלימים, NAAEC שדן בנושאי איכות סביבה ו-NAALC שדן בסוגיות הקשורות לתעסוקה.
מאז חתימת ההסכם, היקף המסחר בין שלוש המדינות שולש. המסחר של ארצות הברית עם שתי המדינות האחרות השותפות בהסכם מהווה יותר משליש מהיקף הסחר של המדינה, ובקנדה ובמקסיקו מהווה כ-80% מהיקף הסחר של המדינה. כמו כן הציג משרד המסחר נתונים לפיהם רמת האבטלה במשק האמריקאי ירדה, תוך גידול מתמיד בשכר הריאלי לשעה, גידול גם בשכר העובדים במקסיקו וגידול בייצוא החקלאי של ארצות הברית לקנדה ומקסיקו.
מקסיקו היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של ארצות הברית, בהפרש קטן מקנדה, ולפני סין.
ההגירה הבלתי חוקית ממקסיקו לארצות הברית
בעשור הראשון והשני של המאה ה-21, גברה כמות ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית ממקסיקו דרך הגבול הארוך המשותף ביניהן. בתקופה זו נכנסו לארצות הברית באופן בלתי חוקי כ-5–6 מיליון מהגרים ממקסיקו מדי שנה, שהיוו 52%-62% מכלל המהגרים הבלתי חוקיים לארצות הברית.
בתקופת קמפיין הבחירות שלו לנשיאות, קרא דונלד טראמפ לבניית מחסום יבשתי גדול יותר וחומה מבוצרת יותר בגבול ארצות הברית-מקסיקו ואף הצהיר כי על מקסיקו לשלם את עלות בניית החומה (בין 8 ל-12 מיליארד דולרים). במהלך הקמפיין נפגש טראמפ עם נשיא מקסיקו, ואמר לו, "כמו שאתה יודע, אני אוהב את ארצות הברית מאוד ואני רוצה להבטיח שהאנשים בארצות הברית יהיו מוגנים, אנחנו מאוחדים בדמוקרטיה ובתרומה של מיליוני מקסיקנים לארצות הברית. ולי יש רגשות נהדרים כלפי מקסיקנים-אמריקנים, אני מעסיק אותם בחברות שלי, הם אנשים מדהימים, המקסיקנים שגרים כאן דור שני ושלישי הם עובדים חרוצים. יש לי כבוד גדול אליהם, ואל ערכי המשפחה והקהילה שהם מאמינים בהם, לשנינו יש רצון לשמור על ביטחון, שגשוג וחופש. אף אחד לא ינצח באף מדינה כשמבריחים פוגעים בחפים מפשע. כשנשק וכסף מוברח מארצות הברית למקסיקו". הוא הדגיש את הצורך לגדוע את ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית, לא רק ממקסיקו אלא גם משאר מדינות דרום אמריקה. "זה אסון הומניטרי. אנשים מנוצלים על ידי הקרטלים, חייבים לפתור את זה", הסביר. בינואר 2016 נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו אמר כי מדינתו לא תשלם את עלות הבנייה, ומאוחר יותר השווה את נאומיו המתלהמים של הנשיא הנבחר טראמפ לראש ממשלת איטליה הפשיסט בניטו מוסוליני. ב-24 בינואר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי "מחר יום גדול לביטחון הלאומי. כמו הרבה דברים אחרים, אנחנו נבנה את החומה" ולמחרת, ב-25 בינואר 2017, טראמפ חתם על צו נשיאותי להתחלת בניית חומת הגבול. בתגובה, פניה נייטו ביטל פגישה עם טראמפ, ונאם בנאום טלוויזיוני לאומה והצהיר שוב כי מקסיקו לא תשלם את הבנייה והוסיף ש"מקסיקו לא מאמינה בחומות".
פרינס באסטר
ססיל בוסטמנטה קמפבל (באנגלית: Cecil Bustamente Campbell; 24 במאי 1938 – 8 בספטמבר 2016), הידוע בכינוי פרינס באסטר (Prince Buster), היה זמר, יוצר מוזיקלי ומפיק ג'מייקני הנחשב לאחת הדמויות החשובות ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הסקא והרוקסטדי. התקליטים שהוציא בשנות ה-60 השפיעו ועיצבו על דרכה ואופייה של המוזיקה הג'מייקנית העכשווית ויצרו מורשת של יצירה שאמני רגאיי וסקא מאוחרים יותר שאבו ממנה השראה.
קורות חיים
נולד בקינגסטון בירת ג'מייקה. בילדותו עבר לכפר וגדל אצל סבתו ושם נחשף לראשונה למוזיקה נוצרית דתית. בנעוריו שב לקינגסטון ולאחר שסיים את בית הספר התיכון החל לעבוד בסצנת הסאונד סיסטם ; תחילה אצל קוקסון דוד ולאחר מכן הקים חברת סאונד סיסטם עצמאית משלו שהתחרתה באלו של דוד ושל דיוק ריד. עקב קשייו להשיג מוזיקה חדשה לסאונד סיסטם שלו, קיבץ סביבו חבורת מוזיקאים והחל להפיק מוזיקה משלו. במחצית הראשונה של שנות ה-60 הוא יצר והפיק מספר סינגלים ואלבומים שזכו להצלחה.
ב-1964 פגש את המתאגרף, אלוף העולם במשקל כבד באותה עת, מוחמד עלי, ובעקבות פגישה זו התאסלם. בשנות ה-70 פחתה הצלחתו בעקבות עליית הפופולריות של מוזיקת הרגאיי השורשית. ייתכן כי דתו האסלאמית הקשתה עליו לפנות לתרבות הדתית של הראסטפארי שרבים מאוהדי הרגאיי התחברו אליה. עם זאת, הוא הופיע בסרט "The Harder They Come" שיצא למסכים ב-1972, שם הופיע כ-DJ. לאחר מכן עבר להתגורר במיאמי בארצות הברית וכעבור שנה פרש מעסקי המוזיקה. תחיית הסקא בבריטניה בסוף שנות ה-70 ותחילת ה-80 לא גרמה לו לשוב להופעות, אך ב-1992 הוא שב להופיע. ב-2001 קיבל מממשלת ג'מייקה את תואר "מסדר המצוינות". בעשור הראשון בשנות האלפיים המשיך פרינס באסטר להופיע בפסטיבלים שונים דוגמת פסטיבל הג'אז במונטרה.
נפטר במיאמי ב-8 בספטמבר 2016, לאחר שסבל מבריאות לקויה ולאחר שעבר סדרת שבצים.
מורשת
גל תחיית הסקא בבריטניה שהחל בסוף שנות ה-70 הושפע במידה רבה מפרינס באסטר וחשף קהל צעיר למוזיקה שלו. ב-1979 הוציאה להקת מאדנס את תקליטון הבכורה שלה בלייבל 2 Tone Records שהיה המוביל בסוגת הסקא. השיר בצד א' נקרא "The Prince", כמחווה לפרינס באסטר, וצד ב' היה חידוש של שירו "Madness" שעל שמו נקראה הלהקה. בתקליטון השני של מאדנס הם חידשו שיר נוסף של פרינס באסטר, "One Step Beyond". השיר הגיע ל"עשרת הגדולים" במצעד הבריטי. גם להקת הספשלז חידשה באריך הנגן הראשון שלהם, שיצא בסוף 1979, שיר של פרינס באסטר, "Too Hot" והשתמשו באלמנטים משירים אחרים שלו בשירים אחרים באלבומם. באלבומם השני, חידשו הספשלז את השיר "Enjoy Yourself" שנכתב ב-1949, הוקלט לראשונה על ידי גאי לומברדו ובוצע מאוחר יותר על ידי פרינס באסטר בסגנון הסקא. להקת הביט ביצעו ב-1980 שניים משיריו באלבום הבכורה שלהם "I Just Can't Stop It".
האצילה ורה שלוגה
האצילה ורה שלוגה (ברוסית: Боярыня Вера Шелога) היא אופרה במערכה אחת מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב. רימסקי-קורסקוב כתב את הלברית, המבוססת על המערכה הראשונה של האופרה שלו, המשרתת מפסקוב, על פי מחזה מאת לב אלכסנדרוביץ' מאי. האופרה הולחנה ב-1898, על סמך הפרולוג שהלחין רימסקי-קורסקוב לגרסה השנייה של האופרה. בגרסה הראשונה והשלישית של המשרתת מפסקוב אין את הפרולוג.
היצירה הוצגה לראשונה במוסקבה ב-1898. מאוחר יותר היא שימשה כפרולוג למשרתת מפסקוב בהופעה ב-1901.
היסטוריה
הצגת הבכורה של האופרה התקיימה במוסקבה ב-27 בדצמבר 1898 בתיאטרון סולודובניקוב. היא הוצגה מחוץ לרוסיה לראשונה בארצות הברית ב-9 במאי 1922 בניו יורק.
תפקידים
איוון סמיונוביץ' שלוגה, בעלה של ורה- בס.
ורה דמיטרייבנה שלוגה, ילדה את אולגה- סופרן.
נדז'דה נסונובה, אחותה של ורה- מצו סופרן.
איוון הרביעי, באופרה מסופר כי הוא אדם אלמוני- בריטון.
תקציר עלילה
מקום: פסקוב.
זמן: 1555.
בעלה של ורה נסע לתקופה ממושכת בענייני עבודה, ובינתיים ורה ילדה תינוקת מחוץ לנישואים. היא מתוודה בפני אחותה הרווקה, נדז'דה, כי חיזר אחריה אדם וכי התינוקת שילדה, אולגה, אינה של בעלה. (האיש שחיזר אחריה הוא איוון האיום, זה לא מתגלה בלברית של אופרה זו, אלא בזו של האופרה המשרתת מפסקוב).
כשהשיחה הזו מסתיימת, בעלה של ורה סוף סוף חוזר הביתה, מופתע מאוד מנוכחות התינוקת ואף ניכר כעסו. על פי דרישתו לדעת מאיפה הגיע התינוק, נדז'דה מחלצת את אחותה מהבושה בטענה שהתינוק הוא שלה ולא של ורה. (בגרסאות אחרות ורה מתוודה כי הילד שלה והמסך נופל).
קישורים חיצוניים
הצגת האופרה.
הפתיחה לאופרה.
סארה (איטליה)
סארה (באיטלקית: Sarre) היא עיר וקומונה במחוז ואל ד'אוסטה שבאיטליה.
העיר יושבה ככל הנראה לראשונה בתקופת הברונזה עקב תנאי הגידול הנוחים באזור. הארמון המפורסם של העיר, ארמון סארה, נבנה ב-1242 על ידי מייסד שושלת בית סארה, לורד ז'אק דה בארד.
מנחת ערד
מנחת ערד הוא מנחת מטוסים הנמצא 3 קילומטר מדרום־מערב לעיר ערד. בגובה 595 מטר (1,952 רגל) מעל פני הים.
במנחת מסלול טיסה יחיד (08/26) באורך של 1,400 מטר, הסלול אספלט.
פעילות ואחזקה
המנחת פעיל בשעות אור ויום בכל ימות השבוע, בעבר הופעל בידי עמותת התעופה ערד, וכיום בידי חברת אומניטס בע"מ ורשות התעופה האזרחית.
לא קיימת אחזקה שוטפת במנחת וגם אין בו אפשרות לתדלוק מטוסים. במנחת ישנו צוות כיבוי אש הכולל שני אנשים וכלים לכיבוי אש.
מכיוון שהמנחת אינו עמוס, מתאפשרת בו תנועת כלי רכב ורכיבת אופניים, מלבד בזמני המראה או נחיתה.
רצח במשפט העברי
במשפט העברי, רצח הוא מצב של המתת אדם, כאשר הממית התנהג בצורה שיש בה אשמה.
בתורה ישנן מספר עבירות שעוסקות בדיני רצח, כאשר לכל אחת מהן דרגת ענישה שונה. כמו כן קיימות מצוות רבות העוסקות בתופעת הרצח על היבטיה השונים.
רצח במזיד
האיסור לֹא תִרְצָח הוא מצוות לא תעשה והדיבר השישי מעשרת הדיברות. על פי ההלכה, אדם העובר על הלאו "לא תרצח" במזיד ובפני עדים חייב מיתה לאחר שיועמד למשפט. הלכה למשה מסיני שמיתתו של הרוצח היא בסיף, ויש מצווה שגואל הדם הוא זה שיבצע את גזר הדין.
רצח בשגגה
רוצח בשגגה הוא אדם שתקלה חמורה של רצח יצאה תחת ידו בשוגג הנובע מרשלנות. במצב של הרג באונס הרוצח פטור, לפי הכלל אונס רחמנא פטריה.
ההלכה מפרידה בין שלוש קטגוריות שונות של רצח בשגגה: שוגג גמור, שוגג הקרוב לאונס ושוגג הקרוב למזיד:
שוגג גמור
השוגג הגמור הוא הרצח בשגגה הרגיל שהתורה דיברה עליו. על הרוצח בשגגה גמורה לברוח לעיר מקלט ולחיות בה עד מותו של הכהן הגדול. אם גואל הדם מוצא את הרוצח בשגגה מחוץ לעיר המקלט - יש לו זכות להורגו.
בפרשת משפטים מתוארת הריגה בשגגה כתאונה:. בפרשת מסעי מתואר הרוצח בשגגה כאדם שלא היה עוין את הנרצח ולא הבחין באפשרות של גרימת המוות:. בפרשת שופטים מתואר הרוצח בשגגה כמי שהרג את חברו ללא מודעות והוא אינו שונאו:.
שוגג הקרוב למזיד
כאשר המוות הוא תוצאה של רשלנות פושעת, או מקרה בו היה מצופה מהאדם שהרג להיזהר והוא לא נזהר - הוא יוגדר כשוגג הקרוב למזיד. רוצח כזה מצד אחד אינו מזיד ולכן לא ניתן להעמידו לדין באשמת רצח, אך מנגד אינו שוגג גמור ולכן עיר המקלט אינה קולטת אותו (כלומר לא מגינה עליו) וזכותו של גואל הדם להורגו בכל מקום שימצאהו.
איסור לקיחת כופר
על פי ההלכה, יש איסור לקחת כופר מרוצח על מנת להמיר את עונש המות שהוטל עליו או מרוצח בשגגה על מנת להמיר את עונש הגלות שהתחייב.
התאבדות
על פי ההלכה אסור לאדם לרצוח את עצמו. הדבר נלמד מהפסוק:.
חז"ל בתלמוד גינו את תופעת ההתאבדות, ובאחרונים אף נקבע כי מי שמאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא . על מנת ליצור תמריץ שלילי להתאבדות, חז"ל קבעו שאין להתאבל על המתאבד, אין מספידים אותו או עושים כל דבר שרגילים לעשות לכבודו של המת.
מקרה רצח לא פתור
כאשר נמצא אדם הרוג ולא ניתן לברר מיהו הרוצח, קבעה התורה כי זקני העיר הקרובה למקום הרצח נושאים באחריות החברתית למותו, ועליהם לערוף עגלה בנחל איתן ולהצהיר שהרצח לא נגרם על ידם, כחלק מהטקס על זקני העיר לאמר:
משפט המלך
ישנם רוצחים שלא ניתן להרשיעם ברצח במזיד בפני בית דין, בשל אופיו הקשיח של סדר הדין הפלילי המשפט העברי הדורש שני עדים, התראה ועוד. במקרים אלו ההלכה מכווינה לפנות למשפט המלך, אשר פחות כבול לסדרי דין. כמו כן המלך רשאי לפסוק עונש מוות לרוצח בשגגה שהיה עוין את הנרצח.
מלקוניים
מלקוניים (שם מדעי: Phaenicophaeinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים. היא קרובה לתת-משפחת הקוליקיים.
בני קבוצה זו הם עופות גדולים בעלי מקורים עבים ומוארכים מעט ובמקרים רבים הם מקושטים ובעלי לחיים כחולות, מקורים צהובים או אדומים מאוד והעיניים אדומות או כחולות. הם מותאמים להליכה על הקרקע והם בעלי רגליים גדולות עם טפרים גדולים וזנב ארוך לאיזון. חלקם צבעוניות מאוד.
חלק מבני הקבוצה ניזונים מפירות ואחרים הם ציידים קשוחים הניזונים מחרקים אך גם מחולייתנים קטנים. הם חיים ברחבי האזור הטרופי.
הם חיים ביערות באזורים הטרופיים ובעיקר בדרום-מזרח אסיה ובאי מדגסקר.
מוראד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי מיאנמר–סרביה
יחסי מיאנמר–סרביה (בסרבית: Odnosi Mjanmara i Srbije) הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לרפובליקה של סרביה. מיאנמר והרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 בדצמבר 1950, והשגרירים הראשונים מטעם שתי המדינות מונו ב-1952. סרביה כמדינה היורשת של יוגוסלביה, מקיימת כיום יחסים עם מיאנמר, ולשתי המדינות יש שגרירים תושבים בכל אחת מן הבירות של השנייה.
היחסים בתקופת יוגוסלביה
היחסים בין יוגוסלביה לבורמה החלו רשמית ב-1950, ולשתי המדינות הייתה מערכת יחסים קרובה בצורה יוצאת דופן במהלך המלחמה הקרה. ביולי 1947 ביקרו ביוגוסלביה קיאו ניין ופוליטיקאי בורמזי בכיר נוסף, וחוקת יוגוסלביה משנת 1946 הייתה הבסיס לחוקה הבורמזית מ-1947. שגרירות סין בראנגון תיארה את היחסים בין יוגוסלביה לבורמה בדו"ח סודי משנת 1958 ככאלה ש"נכללים בקטגוריה מיוחדת של יחסים...בעוד שאי אפשר להתעלם משיתוף הפעולה הפוליטי בין שתי המדינות".
ממשלת בורמה ראתה ביוגוסלביה דוגמה מצוינת לדרך הסוציאליסטית שהיא רצתה בורמה תלך, וכמה פוליטיקאים בורמזים רמי דרג, כולל קיאו ניין, הביעו את רצונותיהם להפוך את בורמה ל"יוגוסלביה של אסיה". גם בורמה וגם יוגוסלביה חלקו קווים משותפים רבים, ביניהם הקבוצות האתניות והדתות המגוונות, והשאיפה למדיניות של נייטרליות במהלך המלחמה הקרה.
ב-1952, זמן קצר לפני ששתי המדינות מינו שגרירים אחת אצל השנייה, פנתה ממשלת בורמה לשגרירות יוגוסלביה בפקיסטן כדי לבקש להוציא לפועל עסקת נשק בין שתי המדינות, והעסקה התגבשה מאוחר יותר במהלך ביקור ממלכתי בבלגרד. בעשורים הבאים הפכה יוגוסלביה לאחת מספקיות הנשק העיקריות של בורמה, אם לא לספקית הנשק העיקרית.
יחסים עכשוויים
בשנת 2013, שגריר מיאנמר בסרביה, תרם פסל של גאוטמה הבודהה לאגודת הבודהיסטית "Middle Way Therawada" בבלגרד בשנת 2013, והשגרירות שם מארחת מגוון אירועי תרבות בודהיסטים.
הגנרל הבכיר הבורמזי, מין אונג הלינג, ביקר בשגרירות מיאנמר בבלגרד ובמצודת בלגרד בשנת 2015.
ריצ'רד בואטנג
ריצ'רד בואטנג (באנגלית: Richard Boateng; נולד ב-10 ביולי 1992 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי, המשחק בעמדת הקשר בהפועל פתח תקוה. הוא אחיו של כדורגל העבר הבינלאומי דרק בואטנג ששיחק בין היתר בבית"ר ירושלים ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
ב-16 ביוני 2021 חתם בקרטחנה מהליגה הספרדית השנייה. בתום עונת שוחרר מהמועדון.
אסטריקס (דמות)
אסטריקס (בצרפתית: Astérix, בתרגום לאנגלית: Asterix) הוא גיבור סדרת ספרי הקומיקס "אסטריקס", שיצרו הסופר רנה גוסיני והמאייר אלבר אודרזו. אסטריקס הופיע לראשונה בשנת 1959 במגזין "פילוט" הצרפתי.
אסטריקס הוא לוחם גאלי אמיץ, ממולח ורב-תושייה שנוטה להתנדב באומץ לכל הרפתקה.
על פי סקר של חברת סטטיסטה, אסטריקס הוא דמות הקומיקס הפופולרית ביותר בצרפת, נכון לשנת 2022.
פיתוח הדמות
מכיוון שאסטריקס יועד להיות בעל כוחות על אנושיים (כתוצאה משתיית שיקוי הפלא), רצה אודרזו לצייר אותו בסגנון גיבורי-העל המקובל; גבוה, שרירי ומרשים. גוסיני, לעומת זאת, העדיף שאסטריקס יהיה אנטי - גיבור וייעזר בעיקר בתושייה ובתחבולנות. כפשרה הם יצרו את חברו הטוב ביותר של אסטריקס, אובליקס, שהוא גדל גוף ובעל כוח על אנושי באופן קבוע.
מקור שמו של אסטריקס הוא משחק מילים על המילה "כוכבית", שבצרפתית נהגית כ"אסטריסק" (astérisque). גוסיני גם ציין שזהו יתרון שהשם מתחיל באות A, משום שהוא יופיע תמיד בין הראשונים (בסידור אלפביתי).
ביוגרפיה בדיונית
כבר בילדותו היה אסטריקס חברו הטוב ביותר של אובליקס, שבשל ביישנותו לא היה מקובל בחברה. גם בבגרותם השניים נשארו חברים קרובים.
זאק הנקינס
זאק הנקינס (באנגלית: Zach Hankins; נולד ב-27 ביולי 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בהפועל ירושלים.
אסטריקס (דמות)
ביוגרפיה בדיונית
בזמן שהעלילה מתרחשת אסטריקס הוא כבן 35, צייד ולוחם, ועדיין גר באותו כפר חסר שם - שכעת הוא הכפר הגאלי היחיד שעדיין לא נכבש על ידי הצבא הרומי.
מראה חיצוני
אסטריקס הוא אדם נמוך וקטן גוף. הוא חובש קסדה מקושטת בכנפיים, שאותה הוא מסיר רק כאשר הוא אוכל או ישן. אסטריקס לובש חולצה שחורה עם חגורה ירוקה ועליה נדן צהוב שבתוכו חרב קצרה, שבה כמעט אינו משתמש. אסטריקס לובש מכנסיים אדומים ונועל נעליים חומות. שערו ושפמו של אסטריקס הם בלונדינים אך גבותיו שחורות.
זאק הנקינס
קריירה
הנקינס החל לשחק כדורסל עבור אוניברסיטת פריס סטייט, האוניברסיטה היחידה שהציעה לו מלגה. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 14.6 נקודות ו-10.5 ריבאונדים למשחק, כשבמהלך העונה הוא צבר גם 130 חסימות, מקום ראשון בליגה ושיא האוניברסיטה לעונה אחת. בעונתו השלישית העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות, 9.7 ריבאונדים ו-3.3 חסימות למשחק, עם 128 חסימות לאורך העונה. לקראת עונתו האחרונה בליגת המכללות עבר לאוניברסיטת קסבייר  ונרשם לדראפט 2019 ב-NBA, אך לא נבחר.
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה (ברומנית: Republica Socialistă România) היה שמה הרשמי של רומניה בין השנים 1965–1989. עם עלייתו לשלטון ברומניה הקומוניסטית ב-1965 החליט ניקולאה צ'אושסקו להחליף את השם הקודם, הרפובליקה העממית הרומנית, כפי שהחליף וחידש גם את שם המפלגה השלטת. אחרי המהפכה הרומנית והפלתו של צ'אושסקו, בוטל שם זה ב"צו-חוק מספר 2" מיום 27 בדצמבר 1989, ושם המדינה נקבע ל"רומניה". אופי השלטון היה דיקטטורה טוטליטרית עם משטר חד-מפלגתי. הפרלמנט נקרא האספה הלאומית הגדולה של רומניה, ונשלט באופן מוחלט על ידי המפלגה הקומוניסטית הרומנית עד למהפכה. נכון לשנת 1987, שטחה של המדינה כ-238,391 קמ"ר, ומספר תושביה 23,102,000; עיר הבירה הייתה ועודנה בוקרשט.
אסטריקס (דמות)
אישיות
אסטריקס הוא לוחם אמיץ, ממולח ורב-תושייה. הוא חכם וערמומי ותמיד מוכן להתנדב לכל משימה, כולל למסעות רחוקים ברחבי העולם. הוא מצליח להיחלץ מכל צרה בעזרת כושר האלתור שלו, תושייתו ואומץ ליבו. הוא נאמן מאוד ואוהב את חבריו.
עם זאת, אסטריקס הוא מעט כעסן וחסר סבלנות, ומתקשה להודות שטעה או לקבל את דעתם של אנשים אחרים. הוא רב עם אובליקס לעיתים קרובות, אך בדרך כלל הם משלימים במהירות.
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה
ההמנון הרשמי נשאר תחילה Te slăvim, Românie ("אנו מהללים אותך, רומניה"), אך ב-1977 הוא הוחלף בהמנון חדש, Trei culori ("שלושה צבעים"), שנשאר בתוקף עד המהפכה הרומנית. השפות הרשמיות היו רומנית, הונגרית ורומאני. המטבע הרשמי היה ונותר לאו רומני.
זאק הנקינס
קריירה
ב-1 באוגוסט 2020 חתם בגלאטסראיי (כדורסל) הטורקית, אך ויתר על חוזהו לאחר עשרים ימים. ב-27 ביולי 2021 חתם בסאות' איסט מלבורן פיניקס, אך נפצע וחוזהו בוטל. ב-15 בנובמבר 2021 חתם בברמינגהאם סקוואדרון מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-10 באפריל 2022 חתם במטס דה גואינבו מליגת העל הפוארטו ריקנית. ב-28 ביולי 2022 חתם בהפועל ירושלים. הנקינס זכה עם הקבוצה בגביע המדינה לעונת 2022/23. הוא נבחר בעונה זו הן לחמישיית העונה בליגת העל והן לחמישיית העונה בליגת האלופות של פיב"א, בה העפילה ירושלים עד לשלב הגמר ובו הפסידה לטלקום בון הגרמנית. בתום העונה הסדירה, נבחר הנקינס לשחקן המצטיין של העונה בליגה לעונת 2022/23.
אסטריקס (דמות)
מערכות יחסים
חברו הטוב ביותר של אסטריקס הוא אובליקס, והשניים כמעט אינם נפרדים. אסטריקס מעריך מאוד את אשפיקס, כהן העץ של הכפר, ומתייעץ איתו לעיתים קרובות. הוא מכבד את דגוליקס, ראש הכפר, אך לא מהסס להביע את דעתו בפניו. אסטריקס גם מיודד עם מבריקס, כלבו של אובליקס, אך לעיתים הוא מסרב לקחת אותו למסעות, כי לדעתו הוא "קטן מדי".
אסטריקס הוא למעשה האסטרטג של הכפר והמוח מאחורי ההתרחשויות. הוא מנותק מעט משאר בני הכפר; הוא כמעט ולא משתתף בקטטות התכופות בכפר, ולא נסחף אחרי שאר התושבים. הוא מעין משקיף מהצד, שבדרך כלל נותן זווית מבט מחויכת על חייהם של שאר בני הכפר. לעיתים הם מרגיזים אותו בטיפשותם, אך בדרך כלל הוא מקבל זאת ברוח טובה. הוא מחבב אותם ונאמן להם מאוד.
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה
מלחמת העולם השנייה ועליית הקומוניזם
באוגוסט 1944 מיכאי הראשון, מלך רומניה (אשר נתמך על ידי המפלגות הגדולות) הפיל את שליט רומניה יון אנטונסקו. בכך רומניה עברה צד- ממדינות הציר לבעלות הברית. המעבר הוביל לפלישה גרמנית. הכוחות הגרמניים לחמו אל מול רומניה שנתמכה על ידי כוחות סובייטים, שראו ברומניה לא שותפה, אלא שטח כבוש. אמנם המפלגה הקומוניסטית לקחה חלק מועט בממשלותיה הראשונות של רומניה, אך המצב החל להשתנות במרץ 1945, עם מינויו של פטרו גרוזה מהשמאל הקומוניסטי לראש הממשלה.
לאחר המינוי התפתחה מתיחות בין גרוזה למלך, מתיחות שגדלה לכדי מהומות שגבו את חייהם של עשרות אנשים בנובמבר 1945. לבסוף הצבא האדום דיכא את המהומות והשליט סדר. ממשלתו של גרוזה החלה בביצוע רפורמות רבות, ביניהן מתן זכות בחירה לנשים וחיזוק השליטה הסובייטית על רומניה. בבחירות שהתקיימו ב-19 בנובמבר 1946 המפלגות הקומוניסטיות קיבלו 84% מהקולות. לאחר הבחירות נשמעו קולות רבים שטענו כי התקיימו זיופים וניסיונות להסיט קולות למפלגה הקומוניסטית.
למרות שהחוקה החדשה לכאורה קידמה חופש דת, בפועל המשטר קידם אתאיזם מדיני. התרחשו רדיפות דתיות, כוחם של הארגונים הדתיים היה מוגבל, וחופש הפולחן דוכא אף הוא.
הרפובליקה העממית הרומנית ושלטונו של גאורגיו-דז'
השנים הראשונות של המשטר הקומוניסטי התאפיינו במעצרים רבים. ב-11 ביוני 1948 הולאמו כל הבנקים והעסקים הגדולים. בהנהגה הקומוניסטית פעלו שלוש סיעות חשובות, כולן סטאליניסטיות. ההבדלים העיקריים היו למעשה הבדלים אישיים יותר מאשר הבדלים פוליטיים או פילוסופיים עמוקים. בשנה זו גאורגה גאורגיו-דז' החל לשלוט במדינה כדיקטטור. הוא לא היה מרוצה מהרפורמות שהנהיג ניקיטה חרושצ'וב בברית המועצות לאחר מותו של יוסיף סטלין. הוא סגר את מחנות העבודה הגדולים ביותר ברומניה ועצר את הקיצוב ואת שכר העובדים. בתקופה זו חלה התמרמרות ציבורית על כך ששטחים מרומניה ההיסטורית עברו למולדובה הסובייטית. בתקופה זו רומניה בהנהגת גאורגיו-דז' הייתה עצמאית ולאומנית יותר. גאורגיו-דז' הזדהה מאוד עם הסטליניזם, הזדהות שגרמה למחלוקות עם ברית המועצות. גאורגיו-דז' אף הצהיר שרומניה תוכל לפתח יחסים דיפלומטיים עם כל מדינה ללא התחשבות במערכת הפוליטית-כלכלית שלה, כל עוד המדינה מכירה בשוויון בין-לאומי ואינה מתערבת בענייניהם הפנימיים של עמים אחרים. מדיניות זו הובילה להידוק הקשר של רומניה עם הרפובליקה העממית של סין.
בתי הכלא היו מלאים באסירים פוליטיים, ונוצרה מערכת חדשה של מחנות עבודה בכפייה בהשראת הגולאגים הסובייטים. בתי כלא מרכזיים הוקמו בפיטשט ובגרלה. מחנות עבודה בכפייה הוקמו במכרות עופרת ובדלתה של הדנובה. בשנות ה-50 השלטון ביצע הגליות המוניות מבאנאט (ליד הגבול עם יוגוסלביה) לברגאן. כ-45,000 איש הוגלו בכוח לאזורים אלו. רוב המגורשים התגוררו בברגאן במשך 5 שנים (עד 1956), אך חלקם נותרו שם לצמיתות.
גאורגיו-דז' התפטר מתפקידו כמזכ"ל המפלגה הקומוניסטית בשנת 1954, אך שמר על תפקידו כראש ממשלה. בשנת 1955 הצטרפה רומניה לברית ורשה, דבר שהוביל לחיזוק היחסים עם ברית המועצות. למרות ההצטרפות לברית, רומניה השתדלה שלא לקיים תרגילים צבאיים על שטחה ולא להשתתף בתמרונים שכאלו במקומות אחרים. בשנת 1956 החלו מהומות והפגנות אנטי- סובייטיות בפולין, ואף פרץ מרד הונגרי כנגד השליטה הסובייטית. גאורגיו-דז' חשש שהמהומות האנטי-סובייטיות יחלחלו גם לרומניה, ולכן נקט באמצעים קיצוניים שכללו רדיפה ומאסר של חשודים, בעיקר ממוצא הונגרי. הוא גם דגל בהתערבות סובייטית מהירה, וברית-המועצות חיזקה את נוכחותה הצבאית ברומניה, בעיקר לאורך הגבול ההונגרי.
ההתנגדות האנטי-קומוניסטית הייתה אף היא מאורגנת מאוד. אנשים רבים שהתנגדו לממשל נטלו נשק והקימו קבוצות פרטיזניות, המונות 10–40 איש. ההתנגדות זו נמשכה עד תחילת שנות ה-60. צורה אחרת ולא אלימה של ההתנגדות לקומוניזם הייתה מהומות הסטודנטים בבוקרשט בשנת 1956. הפגנות התקיימו בכמה מרכזים אקדמיים והביאו למעצרים ולגירושים רבים. בירת המהומות הייתה טימישוארה, שם נעצרו כ-3,000 איש. תגובת השלטונות הייתה מיידית - סטודנטים נעצרו או הושעו מהקורסים שלהם, כמה מורים פוטרו, ואגודות חדשות הוקמו כדי לפקח על פעילות התלמידים.
לאחר שברית המועצות פלשה להונגריה וגרמה לחיזוק המשטר הקומוניסטי, ראש ממשלת הונגריה המודח אימרה נוג' נכלא מצפון לבוקרשט. בבוקרשט הוא נחקר ועונה על ידי הסובייטים והשלטון הרומני. לבסוף הוא הוחזר לבודפשט, ושם הוצא להורג. בעקבות התסיסה אל מול הונגריה, החלה רומניה לחסל את החינוך ההונגרי במדינה, והפכה אותו לבעל אופי רומני יותר.
באותן השנים צמצם השלטון הרומני את השקעותיו בתעשייה, הגביר את תפוקת מוצרי הצריכה וביזר את הניהול הכלכלי. אמנם תהליכי הקולקטיביזציה הואטו, אך הממשלה שבה ונקטה באמצעים כאלו בשנת 1962, כאשר המדינה שלטה ב-77% מהשטחים החקלאיים. קולקטיביזציה זו גרמה למותם של עשרות אלפי אנשים.
שלטונו של צ'אושסקו
גאורגיו-דז' נפטר בשנת 1965 מנסיבות לא ברורות, ככל הנראה בדרכו לניתוח במוסקבה. לאחר מאבקי כוח רבים, ניקולאה צ'אושסקו התמנה למחליפו. צ'אושסקו המשיך את דרכו הדיפלומטית של גאורגיו-דז'- התנגדות להגמוניה הסובייטית וחיזוק הקשר עם מדינות מחוץ למזרח אירופה. ההשפעה הסובייטית על התרבות הרומנית פסקה, ורומניה החלה ליצור קשרים תרבותיים ודיפלומטיים אף עם מדינות המערב.
בשנותיו הראשונות, היה צ'אושסקו פופולרי מאוד, הן ברומניה והן בחו"ל. הסחורות החקלאיות היו בשפע ומוצרי הצריכה החלו להופיע שוב. הוא אף גינה את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968. אמנם המוניטין שלו בתוך רומניה נשחק במהירות, אך המוניטין שלו מחוץ למדינה התחזק מאוד. זאת בעקבות הקו המדיני העצמאי שנקט ושיתוף הפעולה שלו עם המערב ועם מוסדות קפיטליסטיים כמו קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי. בשנים אלו רומניה שיפרה את יחסיה הדיפלומטיים עם מערב גרמניה, ישראל, הרפובליקה העממית של סין, אלבניה ושלטון פינושה בצ'ילה - מדינות שהיו ביחסים מעורערים עם ברית המועצות. בזכות הסחר בין גרמניה המערבית וישראל עם רומניה, השלטון אפשר ליהודים או גרמנים להגר מרומניה למדינות אלו בהתאמה.
כתוצאה מריבוי טבעי נמוך, צ'אושסקו הפעיל מדיניות אגרסיבית שכללה הוצאה של ההפלות מלאכותיות אל מחוץ לחוק ואפליה משפטית נגד אנשים ללא ילדים. מדיניות זו נחלה הצלחה בשנותיה הראשונות וגרמה לגל ילודה. לאחר מספר שנים נבלמה העלייה בילודה בעקבות הפלות לא חוקיות. מדיניות הממשל גרם למותן של יותר מ-9,000 נשים עקב הפלות בלתי חוקיות. מספר גדול של ילדים הוכנסו לבתי יתומים על ידי הורים שלא יכלו לגדלם - דבר שהוביל לנערי רחוב רבים. השלכה נוספת הייתה צפיפות בבתים ובבתי ספר. פגיעות נוספות בזכויות האדם כללו פעילות משטרה חשאית בשם סקוריטטה, אשר נהגה לפגוע בפרטיות האזרחים. אך עם זאת, הפגיעה בזכויות האדם לא השתוותה לזו שהתקיימה בשנות ה-50.
מבחינה כלכלית, צ'אושסקו המשיך במדיניות התיעוש של קודמו. בשנים 1951–1974 גדל התוצר התעשייתי ברוטו בשיעור שנתי ממוצע של 13 אחוזים ברוטו. באמצע שנות ה-70 השלטון ביצע פרויקטים רבים של שימור ופיתוח של בוקרשט. העיר הורחבה בעיקר לכיוון דרום, מזרח ומערב. שכונות מגורים בצפיפות גבוהה נבנו בפאתי העיר. באותן השנים אף הוקמה מערכת רכבת תחתית. מיזמי הפיתוח הרבים נפגעו כתוצאה מרעידת אדמה שהתרחשה בשנת 1977. באותן השנים השלטון קיים מדיניות אדריכלית בהשראת קוריאה הצפונית. מדיניות זו כללה את הריסתם ושחזורם של כפרים, עיירות וערים קיימות, במדיה מלאה או חלקית, במטרה מוצהרת להפוך את רומניה ל"חברה סוציאליסטית מפותחת ". המדיניות כללה בנייה מסיבית וצפופה.
מגמת הצמיחה נמשכה עד אמצע שנות ה-80. השכר הממוצע גדל יותר מפי שמונה ויותר מ-80% מאוכלוסיית המדינה עברו בתקופה זו לדירות חדשות. למרות הצמיחה, רמת החיים ברומניה נשארה מהנמוכות באירופה, דבר שהוביל לאי שביעות רצון ציבורית, שהתבטאה במהומות ובניסיונות להפעיל אלימות כנגד צ'אושסקו. באוקטובר 1981 אספסוף זועם זרק אבנים על מסוקו של צ'אושסקו בעת טיסה לטרנסילבניה. צ'אושסקו רצה להחזיר את ההלוואות למערב, ולכן הוא נקט במדיניות צנע קשה שכללה קיצוב מזון וכיבוי קבוע של גז, חימום וחשמל. הממשל אף פרסם הנחיות רשמיות על איך אפשר לאכול באופן מזין תוך הפחתת צריכת הקלוריות ברבע. מדיניות זו שווקה כ"אכילה רציונלית" ו"כלי להפחתת השמנה". לא היה מחסור במזון שגודל והופק ברומניה, אך הוא יוצא לשם תשלומי חובות לחו"ל, ולא לצריכה מקומית.
האמצעים במיכון ובכימיה של החקלאות סייעו להגדלת תפוקת התוצרת החקלאית. בשנת 1950 נאספו למעלה מ -300 ק"ג דגנים לאדם, ואילו בשנת 1982 עלה הסכום לטון. ייצור הבשר עלה מ -29.5 ק"ג לאדם ל -100 ק"ג. בסוף שנות השמונים, דו"ח האו"ם לפיתוח אנושי סיווג את רומניה כבעלת התפתחות אנושית גבוהה. תוחלת החיים הייתה 71 שנים, שיעור האוריינות עמד על 96%, והתמ"ג הריאלי לנפש עמד על 3000 $.
בשנת 1985 רומניה ויוגוסלביה הפדרלית פתחו את תחנת הכוח ההידרואלקטרית שערי הברזל II. אי מיושב שהיה בנהר הדנובה שקע במהלך הבנייה. חשמל שנוצר מתחנת כוח זו חולק ביו רומניה הסוציאליסטית ליוגוסלביה וממשיך להתחלק בין רומניה לסרביה בצורה שווה.
בשנותיה האחרונות של רומניה הקומוניסטית, התחזקה השליטה הטוטליטרית של השלטון על החברה. הצנזורה התרחבה, וכך גם כוחה של המשטרה החשאית. בשנים אלו הגיע לשיא פולחן האישיות של צ'אושסקו, ודיוקנאות שלו נתלו בכל רחוב ובניין ציבורי. כתוצאה מכך, חלה ירידה ניכרת בהכנסות התיירות, ומספר התיירים הזרים שביקרו ברומניה ירד ב -75%.
נפילת הקומוניזם ברומניה
עם החלת מדיניות הפרסטרויקה והגלאסנוסט בברית המועצות על ידי מיכאיל גורבצ'וב, המדיניות הסטליניסטית של רומניה נראתה לא רלוונטית. אם בעשורים הקודמים המערב נטה להתעלם מהפגיעה בזכויות אדם תמורת סחר, התעלמות זו פסקה עם ההתקרבות לסיום המלחמה הקרה. ב-15 בנובמבר 1987 החלו מהומות אנטי-קומוניסטיות בבראשוב. למרות המתחים הפנימיים, הצליחה רומניה לשלם את כל חובותיה החיצוניים (שעמדו על כ-11 מיליארד דולר) במרץ 1989, קודם לתחזיות השלטון. ב-14 בנובמבר צ'אושסקו נבחר מחדש באופן רשמי למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בוועידה ה-14 של המפלגה. בדצמבר התחזקו המהומות.
ב-17 בדצמבר פרצו מהומות המוניות בטימישוארה. בניסיון להכניע את המהומות, המשטר הטיל עוצר כללי. למרות העוצר, המהומות התפשטו לכל המדינה, והגיעו אף לבירה בוקרשט. המהומות הגיעו לשיאן ב-21 בדצמבר, כאשר צ'אושסקו והמשטר ארגנו הפגנת תמיכה גדולה שבה השתתפו כ־80,000 מפגינים, ובה גינה צ'אושסקו בחריפות את האירועים בטימישוארה. נאומו נתקל בבוז מצד ההמון, וניסיונותיו להשקיט את הקהל לא צלחו. לבסוף נמלטו צ'אושסקו ואשתו, אך נתפסו סמוך לטרגובישטה. ב-25 בדצמבר 1989 הם הועמדו למשפט בבית דין צבאי, והוצאו להורג כשעה וחצי לאחר מכן.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-553 (ורמאכט)
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-553 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הגרנדיר ה-553
ב-11 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-553 באזור האימונים הצבאיים של מינסינגן, כחלק מגל הגיוס ה-29. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד קורפוס האס אס ה-13 ולחמה בקרב נאנסי, איבדה הדיוויזיה את רוב כוח הרגלים שלה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-553
ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-553. הדיוויזיה לחמה בקרבות בלורן ובשטרסבורג, ולאחר מכן נסוגה לעבר הריין. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה עד תום המלחמה.
בוצ'יום
הבוצ'יום (ברומנית: Bucium) הוא כלי נשיפה מסורתי באורך מטר עד 3 מטרים בשימוש רועים רומנים ועממים קרובים הרריים, שתחילת השימוש בו מיוחסת לתקופת דאקיה.
הבוצ'יום הוא בעל מבנה של צינור ארוך, בדרך כלל בעל צורה גלילית עם קצה אחד צר יותר, הקצה בו נושפים והוא מיוצר מקליפת עץ אשוח, אדר, מילה, טיליה או אגוז אלסר. בתקופה המודרנית יש גם המייצרים בוצ'יום מפח. השם נגזר מהמילה הלטינית buccinum שמשמעותה היא "קרן כפופה". יש אזורים בהם הבוצ'יום קרוי בשם "טרמביצה", "טולניק" או "רוג".
בעבר שימש הבוצ'יום, בנוסף לצורכי עבודת הרועים, גם לצורכי מלחמה, כאמצעי להעברת מסרים מהר להר.
ליצירת בוצ'יום מחפשים עץ צעיר הגדל על מורדות. עץ הגדל על מורדות צומח תחילה בניצב לקרקע אלכסונית ורק לאחר מכן מתעקם וצומח ישר אל השמים וכך מקבלים באופן טבעי את הצורה הרצויה. לאחר כריתת העץ חותכים אותו לאורכו ומוציאים משני החצאים את ליבתו וכך יוצרים שני חצאי צינורות. לאחר ליטוש מחברים מחדש את שני החצאים והבוצ'יום מוכן.
בכפרים נוהגים בתקופה המודרנית לייצר בוצ'יומים קצרים מאוד לשם מכירתם לתיירים.
איזידור קנר
איזידור קנר (בהונגרית: Kner Izidor; 5 בפברואר 1860 – גיומנדרד, 19 באוגוסט 1935) היה מו"ל יהודי-הונגרי, המייסד והבעלים של דפוס קנר, דמות בולטת בהדפסת וכריכת ספרים של הונגריה. שנים מבניו, ממשיכי דרכו אימרה קנר ואנדרה קנר שעסקו אף הם בדפוס ובמו"לות נרצחו בשואה.
כורך הספרים
איזידור קנר נולד למשפחה יהודית נודדת של כורכי ספרים. אביו שמואל קנר עבד במקצוע זה. אמו הייתה בת של סנדלר בדיומה (עיירה/כפר גדול בדרום מזרח הונגריה). את הידע שלו רכש באמצעות "חינוך עצמי" (אוטודידקט) ולמידה מתמשכת. בשנת 1873 השתתף בסדנה במחוז יאס-נדיקון-סולנוק. לאחר מכן עבד כשכיר בערים ארד, בודפשט, אגר, קומארנו, טאטא וסקשפהרוואר בבית הדפוס סאמר. ביוני 1882 פתח בדיומה בית דפוס קטן שבו עבד לבדו ובנק החיסכון המקומי אף נתן לו הלוואה. כך קנה מכונת דפוס משומשת, מערכת צנועה של אותיות ונייר. בשנת 1888 ציין כבר "ספר השנה של בתי הדפוס של הונגריה" את בית הדפוס של איזידור קנר כמעסיק שוליות דפוס.
בשנת 1889 נשא לאישה את קורנליה נטר, בתו של סוחר תבואה ממוקרין. הנדוניה של 3,000 פורינט שקיבל תרמה משמעותית להתבססות בית הדפוס. לאיזידור קנר ואשתו קורנליה נולדו שישה ילדים, מתוכם לאיוש נפטר כילד. ילדיו שנותרו בחיים היו אימרה קנר, אנדרה, אלברט, ארז'בט ואילונה.
בשנת 1890 קנה איזידור קנר את מכונת הדפוס המתקדמת הראשונה שלו בעלת הביצועים הגבוהים. כמו בתי דפוס גדולים יותר, גם הוא אחסן את הטפסים שהיו בשימוש מתמיד בדפוס, אך גם אסף את דוגמאות הטפסים האלה שהיו בתוקף וחיבר אותם לקטלוג. הרשימה הראשונה שפורסמה על ידו בשנת 1892 הכילה 170 פריטים. עד שנת 1898 בית הדפוס כבר ניהל כ -1,500 דוגמאות של טפסים שונים. באותה השנה הוא פרסם את התבנית המנהלית הגדולה שלו בת 265 העמודים. תחילת המאה העשרים הייתה אחת מתקופות הזהב של גרפיקה והאיור של ספרים ההונגרים. איזידור קנר היה חניך הטיפוגרפיה הקלאסית, אך היסטוריון האומנות לאיוש פילפ, שהעניק השראה למודרניזם, דרבן אותו להפוך את האות לכלי העיקרי של הביטוי הטיפוגרפי.
המדפיס והמוציא לאור
הרציונליזציה של המנהל הציבורי של ראשית המאה העשרים הביאה גם לשינוי בהתפתחות בית הדפוס של קנר. בעשור הראשון של המאה ה-20 כמעט מחצית מהיישובים בהונגריה היו לקוחות בית הדפוס. בית הדפוס היה מעודכן בשינויים במינהל הציבורי ופרסם שוב ושוב קטלוג גדול בגרסה מעודכנת ומורחבת. בשלב זה בית הדפוס פרץ לשוק הלאומי גם בענף עסקי אחר. הוא הוביל בדיומה את הדפסת ההזמנות לנשפים ונחל הצלחה גדולה. (ספר הדוגמאות להזמנות לנשף פורסם בשם "גליונות מעופפים").
בשנת 1905 הוא יצר את ההסכם הקיבוצי הראשון בבתי הדפוס מחוץ לבודפשט. הוא דירג את החברה שלו בשתי רמות שכר גבוה יותר מהמקובל. זה יצר לו יתרון כפול של:
1.היכולת להעסיק עובדים מיומנים באמת בשכר הגבוה יותר ששילם.
אירינה סטרשנבאום
אירינה ולדימירובנה סטרשנבאום (ברוסית: Ирина Владимировна Старшенба́ум; נולדה ב-30 במרץ 1992, מוסקבה, רוסיה) היא שחקנית קולנוע רוסייה.
איזידור קנר
המדפיס והמוציא לאור
בנוסף לשכר בית הדפוס של קנר מילא גם הוא תפקיד ייחודי מבחינות אחרות:
אירינה סטרשנבאום
ביוגרפיה
אירינה היא אחייניתה של השחקנית אנה סטרשנבאום. אביה של אירינה הוא אחיה הגדול של אנה מנישואיה הקודמים של אביה. אירינה היא בוגרת אוניברסיטת הדפוס במוסקבה על שם איוואן פיודורוב (בפקולטה לעסקי מדיה ויחסי ציבור). בנוסף סיימה קורסים באמנות התיאטרון, רטוריקה ופילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה הממלכתית לפסיכולוגיה ופדגוגיה, השתתפה בהדרכות פסיכופיזיות למשחק של אלכסנדר דזיובה, ואף למדה לנגן על סקסופון.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2013. בשנת 2017 ערכה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה בתפקיד הראשי בדרמת המדע בדיוני "משיכה" בבימויו שלפיודור בונדרצ'וק, אותו היא מכנה הסנדק הקולנועי שלה. היא שבה לגלם את דמותה גם בסרט ההמשך משנת 2020, "פלישה".
איזידור קנר
המדפיס והמוציא לאור
עובדים שעבדו בבית הדפוס לפחות חצי שנה קיבלו חופשה של שבוע בתשלום. משנת 1907 הפך בנו אימרה קנר למנהל הטכני של בית הדפוס.
אירינה סטרשנבאום
ביוגרפיה
בשנת 2018 יצא סרטו של קיריל סרברניקוב אודות ויקטור צווי ומייק נאומנקו "קיץ", בו שיחקה אירינה בתפקיד הנשי הראשי. בשנת 2015 היא הייתה מנחת הפסטיבל הבינלאומי לסייף, "חרב הכסף". בחורף 2018 הקליטה יחד עם שחקנים ומוזיקאים נוספים הודעת וידאו משותפת לנשיא פוטין בבקשה לאמץ את החוק להגנת זכויות בעלי החיים.
איזידור קנר
המדפיס והמוציא לאור
במהלך העשור השני של המאה ה-19 הפך בית המלאכה הקטן למפעל בגודל בינוני. השלב השלישי בהתפתחות בית הדפוס, שהיה גם סיפור הצלחה, נמשך עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בין 1902 לבין 1913 גדל המחזור הכספי השנתי של החברה ממאה אלף כתר לכמעט חצי מיליון. באותה תקופה הצוות הקבוע היה בין 90 ל 100 עובדים.
אירינה סטרשנבאום
חיים אישיים
לאחר צילומי הסרט "משיכה", היא החלה לצאת עם השחקן אלכסנדר פטרוב אותו הכירה על הסרט. בשנת 2017 הם הודיעו על אירוסיהם, אולם ביוני 2019 הודיעו בני הזוג על פרידתם.
איזידור קנר
אחרי טריאנון
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הייתה העיירה דיומה תחת כיבוש רומני. הצבא הרומני הכובש שדד שני שלישים מציוד בית הדפוס, אך בית הדפוס איבד גם כשני שלישים מבסיס הלקוחות שלו על ידי צמצום שטח הונגריה לגבולות הסכם טריאנון. איזידור קנר עשה דרך ארוכה גם בניידות חברתית. הוא התחיל כעוזר כורך ספרים ומשם הפך לאזרח מכובד בדיומה. הוא היה חבר פעיל גם בחיים הציבוריים המקצועיים. בנוסף לכתיבה מקצועית בתחום הדפוס, הוא פרסם לעיתים קרובות מאמרים שהפצירו בשלטון ליישם פיתוח השכלה מקצועית, את ביטול החניכות והוא כתב גם נגד תחרות בלתי הוגנת. לא פעם כתב על התפתחות התעשייה המקומית ועל העלאת התקנים. בשנת 1932 נבחר קנר ב"מחוז בקש" כחבר לכל ימי חייו בוועדת החקיקה.
יורשי מייסד ההוצאה לאור
תפקידו של בית הדפוס בחיי המשפחה התבטא בעובדה שרוב ילדיו ונכדיו של המייסד איזידור קנר בחרו במקצוע הדפוס. לאחר מותו בשנת 1935, בניו אנדרה ואימרה השתלטו על העסק המשפחתי. בנו הצעיר, אלברט קנר, היגר לארצות הברית בשנת 1940, שם לאחר המלחמה הפך לדמות בולטת בתעשיית שיווק ההדפסות על אריזות. בתו ארז'בט קנר היגרה גם היא לאמריקה אחרי מלחמת העולם השנייה, שם עבדה ככורכת ספרים מומחית. נכדו הבכור (מבתו אילונה) של איזידור קנר, ג'רג' היימן (בנו של הוגו היימן) הפך לליטיפוגרף ידוע, אמן כריכת ספרים, היסטוריון דפוס ופרופסור באוניברסיטה
יחסי סרביה–קניה
יחסי סרביה–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין סרביה לקניה.
סקירה כללית
היחסים בין יוגוסלביה וקניה כוננו ב-17 בדצמבר 1963. הסכם על הקמת הוועדה היוגוסלבית-קנייתית לשיתוף פעולה כלכלי וטכני החל ב-30 במרץ 1979.
יושבת ראש האספה הלאומית של סרביה, מאיה גויקוביץ', הגיעה לביקור פרלמנטרי רשמי בקניה ב-18–21 בפברואר 2019. ביקור הגומלין של יושב ראש האספה הלאומית של קניה ג'סטין מוטורי לסרביה התקיים ב-22–25 באוקטובר 2019.
יחסים כלכליים
בשנת 2020, היצוא מסרביה לקניה הסתכם ב-1.773 מיליון דולר, בעוד שהיבוא הסתכם ב-1.583 מיליון דולר. בשנת 2019, היקף חילופי סחר החוץ בין שתי המדינות הסתכם ב-4.6 מיליון דולר, כאשר הייצוא הסרבי עמד על 3.2 מיליון דולר והיבוא ל-1.4 מיליון דולר.
בית ספר גאלאטין
בית ספר גאלאטין ללימודים פרטניים (מוכר בדרך כלל בשם "גאלאטין") הוא קולג' בין-תחומי קטן בתוך אוניברסיטת ניו יורק. הסטודנטים בונים את תוכנית הלימודים הבין-תחומית שלהם לענות על תחומי העניין ויעדי הקריירה הספציפיים שלהם. הם יכולים לבחור בקורסים בכל אחד מבתי הספר המהווים את אוניברסיטת ניו יורק, נוסף לאלה שגאלאטין עצמו מציע.
היסטוריה
הרברט לונדון היה הדיקן הראשון של בית הספר עד 1992. בניין גאלאטין נמצא בתוך קמפוס אוניברסיטת ניו יורק, מזרחית לוושינגטון סקוור פארק בוושינגטון פלייס 1 במנהטן, ניו יורק. בשנים 2008-2007 נערכו שיפוצים ושינויים במתקני בית ספר גאלאטין בפינת כיכר וושינגטון וברודוויי. במסגרת השיפוצים נבנו אולם מופעים, גלריית אמנות, חדרי כיתות, אולפנים ומשרדים. הבניין הראשי נקרא על שם ג'ורג'ינה בלומברג.
מכונת הכתיבה
מכונת הכתיבה היא שמה של יצירה מוזיקלית תזמורתית קצרה אשר נכתבה בידי המלחין האמריקאי לרוי אנדרסון, מסווגת לז'אנר המוזיקה הקלאסית הקלה וכוללת מכונת כתיבה ככלי הקשה סולני.
הלחנה
אנדרסון השלים את היצירה "מכונת הכתיבה" ב-9 באוקטובר 1950 כאשר שהה בוודברי קונטיקט. הבכורה בוצעה כשלוש שנים מאוחר יותר, ב-8 בספטמבר 1953 במהלך הקלטה לחברת דקה רקורדס עם תזמורת הטיילת של בוסטון. ויליאם זאין (William Zinn) ופלויד וורל (Floyd Werle) עיבדו את היצירה לתזמורות כלי קשת ותזמורות כלי נשיפה.
שם היצירה מתייחס לעובדה כי הכלי הסולני ביצירה הוא מכונת הכתיבה, אשר יש לה שלושה סוגי צליל שונים - צליל הקלדה, ה"פעמון" אשר מודיע על מעבר העגלה לשורה הבאה, וצליל החזרת העגלה לאחור. בחלק מהביצועים צליל החזרת העגלה מבוצע על ידי כלי אחר, כגון חליל או כינור.
לאחר בכורת היצירה היא התקבלה בביקורות חיוביות: "אחת מהיצירות הכי שנונות ברפרטואר התזמורתי", ו"על אף היעלמותן מהציבור, אנדרסון הופך את מכונת הכתיבה לפריט חביב לקהל".
מכונת הכתיבה מוגדרת ככלי הקשה, על כן לרוב המבצע יהיה נגן כלי הקשה או מתופף, ולעיתים רחוקות מנצח התזמורת.
בתרבות
בישראל היצירה מוכרת הודות לשימושה כאות ליומן החדשות של קול ישראל בשבת בבוקר. בנוסף, כשניסו לפני שנים אחדות להחליף אותו, קמה מחאה ציבורית כללית והרעיון נגנז.
ברבליסוס
ברבליסוס (בלטינית: Barbalissus) הייתה עיר עתיקה בפרובינקיה הרומית והביזנטית יופרטנסיס (Euphratensis). האתר נמצא במקום שבו נמצאים שרידי קלע'ת בליס, המשמר בחלקו את השם העתיק, מדרום למסכנה האתר של העיר העתיקה אמר, בסוריה, על הדרך מחלב לאתר של העיר העתיקה סורה, במקום שבו הפרת פונה בחדות מזרחה.
היסטוריה
העיר נבנתה בסמוך לשרידי העיר העתיקה אמר שנהרסה ב-1187 לפנה"ס. בתקופה האימפריה הרומית, שימשה העיר כבסיס למעמד פרשים Equites Dalmatae, שמקורו כנראה מאיליריה בבלקן.
הגרסה הערבית של רשימת הבישופים מוועידת ניקיאה, שהתקיימה ב-325, מציינת את אנטוניוס מברבליסוס. מקור ביוונית מציין בישוף אקווילינוס מברבליסוס (Aquilinus of Barbalissus), שבזמן ועידת אפסוס שהתקיימה ב-431, ייצג את עמדת נסטוריוס והוביל את ההשקפה בנצרות הנקראת נסטוריאניזם, ומסיבות אלה גורש מהבישופות. המקור מציין גם את Theodoret, המדבר על בישוף מריניאנוס מברבליסוס, שנכפה כנראה על ברבליסוס כמחליף.
בכנסייה הקתולית הדיוקסיה של ברבליסוס מצוינת כדיוקסיה שלא קיימת יותר.
חדריו
חדריו הוא ספר מכתבי הראי"ה המלקט פסקאות ממחברותיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בהן נתן ביטוי לרחשי לבו, עבודתו את ה' ולבטיו הפנימיים. הספר יצא לאור לראשונה בידי רן שריד בשנת ה'תשנ"ח (1998) בהוצאת "רעות", ומאז בשתי מהדורות מתוקנות ומורחבות. חשיפת הרהוריו האישיים של הראי"ה בספר, מתוך מחברות שלא פורסמו מעולם, עוררה פולמוס תורני ואקדמי.
הרקע להוצאת הספר
הספר "חדריו" יצא לאור לראשונה באדר ה'תשנ"ח (1998) בידי רן שריד, אברך בן 23 תלמיד ישיבת רמת גן. סייעו לו חבריו בישיבה בועז אופן, צביקי הירש, מורדי הראל, יהונתן לוי, יעקב עציון, וכן דני כהן (בנו של הרב אורי כהן) שעסק בהוצאה לאור. כמו כן סייעו בהוצאת הספר הרב יהודה מלמד (בנו של הרב זלמן מלמד) והרב אוריאל עיטם, לימים מראשי ישיבת ההסדר ירוחם.
סמוך לאחר להוצאת "חדריו", בחודש אב ה'תשנ"ח (1998), נדפס בישיבת רמת גן לצד "המכון לחקר משנת הראי"ה" בראשות הרב יעקב פילבר, הספר "נפשי תקשיב שירו" המאגד מבחר שירים של הראי"ה, בעריכת בועז אופן ובסיוע מורדי הראל, רן שריד וצביקי הירש. כקודמו, חלקים מספר זה נדפסו אף הם מתוך כתבי יד שטרם פורסמו עד אותה עת.
בשנה שלאחר מכן, ה'תשנ"ט (1999), נדפס לראשונה החיבור שמונה קבצים (בשלושה כרכים), בעריכת הרב יצחק שילת. יש הקושרים בין הדפסת "שמונה קבצים" ובין פרסום "חדריו" ו"נפשי תקשיב שירו", מהלך אשר הבהיר כי תלמידי ישיבת רמת גן וגורמים נוספים נכונים להדפיס באופן עצמאי את כתבי היד של הראי"ה שרובם טרם נדפס באותה עת. לפי פרשנות זו, פרסום "חדריו" ו"נפשי תקשיב שירו" המריץ גורמים נוספים, בהם הרב שילת ומכון הרצי"ה, להוציא לאור בעצמם את כתבי הראי"ה קוק שברשותם, טרם יקדימום אחרים.
בשנת 2018 פרסם מכון "נזר דוד" פתק שכתב הרב דוד כהן ("הרב הנזיר"), תלמיד הראי"ה ועורך סדרת אורות הקודש. לדברי הרב הנזיר, הוא תכנן להוסיף בסוף סדרת "אורות הקודש" קטעים אישיים מכתבי הראי"ה, בדומה ל"חדריו".
מהדורות הספר
המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בחודש אדר ה'תשנ"ח (1998). במהדורה זו קצ"ב עמודים ו-127 פסקאות. לא צוינו בה מקורות הפסקאות, והיא נחשבת נדירה. ארבע שנים לאחר מכן, באלול ה'תשס"ב (2002), יצאה לאור מהדורה שנייה, מתוקנת ומורחבת (תוספת של 37 פסקאות חדשות), ובה רל"ח עמודים ו-164 פסקאות. לראשונה, בסוף הספר צוינו המקורות לכל דברי הראי"ה. שש שנים לאחר מכן, באדר ה'תשס"ח (2008), נדפסה מהדורה שלישית, מתוקנת ומורחבת (תוספת של 22 פסקאות חדשות), ובה רס"ג עמודים ו-186 פסקאות.
מבנה הספר, תוכנו ואופיו
הספר כולל ארבעה חלקים ובהם חמישה עשר פרקים, שכותרותיהם נשאבו מכתבי הראי"ה, ובהם 186 פסקאות מלוקטות. להלן רשימת הפרקים לפי המהדורה השלישית: פסקאות רבות אשר נדפסו בספר חושפות הרהורים אישיים עמוקים של הראי"ה קוק, על ייעודו הרוחני, התחבטויותיו, התמודדויותיו עם אתגרים רוחניים ומעשיים שונים, ועוד. בסוף הספר נדפס מחדש מאמרו של הרב צבי יהודה קוק "שירת הרב". לאחר מכן נדפסה רשימה ביבליוגרפית. במהדורה השנייה והשלישית נדפס פרק "על העריכה", ובו ביאור על שיטת גיבוש חלקי ופרקי הספר השונים.
הספר יצא לאור בפורמט קטן, כפנקס אישי (גובהו 18 ס"מ). זו הייתה הפעם הראשונה בה נדפסו תמונתו של הראי"ה קוק וחתימתו על כריכת ספר מכתביו.
שם החיבור
שמו של הספר מבהיר את אופייו הייחודי – מבוא אל חדרי לבו של הראי"ה קוק. בעמוד השער נדפסו לשון הכתוב במגילת שיר השירים (א, ד):, ואחריו מדרש חז"ל (אליהו רבא, ו) על פסוק זה:.
כתבי היד של הראי"ה והעתקות הרצי"ה
תלמידי ישיבת רמת גן, בראשם בועז אופן ורן שריד עורך הספר, נחשפו לכתבי יד מקוריים של הראי"ה, שטרם נדפסו באותה עת (תשנ"ח, 1998). ביניהם, שמונה קבצים, פנקס התשובה (אשר נדפס באורות התשובה), וכן העתקות של פסקאות שערך לעצמו הרב צבי יהודה קוק, בנו של הראי"ה. מתוך כתבי יד אלה נלקטו פסקאות רבות (במהדורה השלישית – 82 פסקאות מתוך העתקותיו של הרצי"ה, ו-7 מכתבי היד של הראי"ה). בשנים הבאות נדפסו מחברות רבות של הראי"ה – תחילה ב"שמונה קבצים" ובהמשך בפנקסי הראי"ה, ב"קבצים מכתב יד קדשו", ועוד – ומקור רוב הפסקאות נחשף בפני הציבור.
במהדורה השלישית של הספר נדפסו 186 פסקאות, 152 מתוכן מתוך כתבי היד של הראי"ה: 85 מתוך שמונה קבצים, 28 מתוך "קובץ מתקופת יפו־שווייץ" (נדפס ב"פנקסי הראי"ה", חלק שביעי), 19 מתוך פנקס "ירושלים הגדול" (שם, חלק שני), 10 מתוך פנקס "דגל ירושלים" (שם, חלק ראשון), 5 מתוך "פנקס הדפים" ג (נדפס ב"קבצים מכתב יד קדשו" כרך ב, ובפנקסי הראי"ה, חלק רביעי), 4 מתוך פנקס "ירושלים לג" ( נדפס ב"קבצים מכתב יד קדשו" כרך א, ובפנקסי הראי"ה, חלק ראשון), ופסקה אחת מפנקס "ירושלים תרפ"ו" (שם). נכון לשנת ה'תשפ"ב (2022) מקור 26 פסקאות טרם נדפס.
אליפות תל אביב הפתוחה 1994
תחרות היחידים
בתחרות היחידים השתתפו 32 טניסאים.
תחרות הזוגות
בתחרות הזוגות השתתפו 16 זוגות.
אנה סטרשנבאום
אנה גנאדייבנה סטארשנבאום (ברוסית: А́нна Генна́дьевна Старшенба́ум; נולדה ב-26 באפריל 1987, מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה.