cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דימיטריס דיאמנטידיס
קריירה
בקיץ 1999, בגיל 19, הוא החל את הקריירה המקצועית כשהחל לשחק בהיראקליס. במהרה דיאמנטידיס הפך לשחקן המוביל במועדון הקטן מסלוניקי, ועזר למועדון המשתייך לליגה היוונית הבכירה ושבעברו היה אחד המועדונים הטובים ביוון של שנות ה-30 וה-40 לשוב לתקופת הזוהר שלו, בכך שהוביל אותו לפלייאוף לראשונה אחר שנים רבות.
הישג זה הוביל אותו לצעד גדול בקריירה שלו כשעבר בקיץ 2004, למועדון הפאר פנאתינייקוס. בתחילת דרכו במועדון ישב רבות על ספסל המחליפים ושיחק דקות מועטות אך לאחר מספר משחקים החל דיאמנטידיס לצבור דקות משחק רבות משמעותיות והפך לשחקן חמישייה לגיטימי בליגה ביוון וביורוליג.
לאחר חודשים ספורים דיאמנטידיס הצעיר הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה היוונית והוביל את המועדון לזכייה בדאבל - אליפות וגביע יוונים. יכולת זאת הביאה אותו לנבחרת יוון. דיאמנטידיס החל לאסוף תארים ביחד עם פנאתינייקוס כשזכה עד היום שש פעמים באליפות יוון, חמש פעמים בגביע היווני ושלוש פעמים ביורוליג.
דיאמנטידיס נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים באירופה כיום, וזכה בתואר שחקן ההגנה של היורוליג חמש שנים רצופות בין השנים 2005-2009, ופעם נוספת בעונת 2010-2011.
דיאמנטידיס שיחק בעברו בנבחרת הלאומית של יוון משנת 2001. במשך שנותיו בנבחרת זכה עם נבחרתו במדליית הכסף בטורניר אליפות העולם 2006 ולזכייה בטורניר אליפות אירופה 2005. בשנת 2010 פרש מהנבחרת לאחר ההפסד לנבחרת ספרד. בתום עונת 2015/2016 פרש דיאמנטידיס ממשחק פעיל. הנהלת פנאתינייקוס החליטה לתלות את הגופייה שלו בתקרת האולם, ושלא יעשה יותר שימוש בגופייה מספר 13 אותה לבש.
אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
אוטו הראשון המכונה גם אוטו הגדול (בגרמנית: Otto I., der Große; 23 בנובמבר 912 – 7 במאי 973), היה דוכס סקסוניה וקיסרה הראשון של האימפריה הרומית הקדושה.
אוטו הראשון היה בנם של היינריך הראשון, מלך גרמניה ואשתו השנייה מתילדה מרִינְגֶלְהֵיִים. הוא ירש את אביו כמלך הגרמאנים לאחר מותו בשנת 936.
אוטו הביא לפריחה תרבותית בכל האימפריה, שלימים תזכה בשם "הרנסאנס האוטונאי". באימפריה בתקופתו היה שגשוג ושפע רב. האימפריה הפכה למעצמה ונתפסה כממשיכה של השלטון הקרולינגי, ולאחת האימפריות הגדולות ששלטו באדמת אירופה אי פעם. בנוסף, ייתכן (למרות חילוקי הדעות המרובים בין ההיסטוריונים של התקופה) שלאוטו היה הכח להדיח את האפיפיור מתפקידו.
הוא שלט כשבתקופת שלטונו התחלפו שלושה אפיפיורים רשמיים (לא כולל אנטי-אפיפיורים) והם: לאו השמיני, יוחנן השלושה עשר ובנדיקטוס השישי. עם זאת הוא היה בקרבה עם הכנסייה שהטיבה איתה בכך שנתן להם קרקעות רבות בפעמים רבות. הוא התערב ביחסים הפוליטיים במפה האירופית פעמים רבות, כך למשל אפשר לראות זאת בכך שביצע התערבות במדינות שכנות בהם בורגנדיה ודוכסות פרנקוניה שבאזור צרפת של היום.
תחילת דרכו
לאחר מות אביו באאכן, בירתו הישנה של קרל הגדול, בחרו הדוכסים באוטו כמלך. ב-2 בפברואר 962, הוכתר אוטו הראשון לקיסר בתחומי העיר רומא על ידי האפיפיור ומנהיג הכנסייה הקתולית - יוחנן השנים עשר. הכתרתו התקיימה בארמון המלכותי באקס לה שפל. בהכתרה הוכרז כי גם לותרניגיה היא תחת שלטונו של אוטו. אחד עשר יום מאוחר יותר נחתם מסמך ההסכמות, שבו התחייב הקיסר הגרמני לכבד את ריבונות האפיפיור במדינת האפיפיור, במקביל נקבע בו כי הקיסר יהיה אחראי על מינוי האפיפיורים.
תקופת שלטונו המוקדם של אוטו התאפיינה בסדרה של מרידות דוכסים. בשנת 938 סירב אברהרד, דוכס בוואריה, להישבע לו אמונים, ובתגובה לכך הדיח אותו אוטו לטובת דודו ברטולד. לאחר מכן פרץ מרד של אברהרד, דוכס פרנקוניה ביחד עם חלק מאצילי סקסוניה, בדרישה להדיח את אוטו עצמו לטובת אחיו למחצה, טאנקמר. אוטו הצליח לתפוס ולהרוג את טאנקמר, אך המרד נמשך עוד שנה, כאשר גם גילברט, דוכס לורן הפר את שבועת האמונים שלו לאוטו והעביר את נאמנותו ללואי הרביעי, מלך צרפת, ואחיו הצעיר של אוטו, היינריך, קשר להדיחו בעזרת הארכיבישוף של מיינץ.
בשנת 939, ניצח אוטו בקרב אנדרנך, את דוכסי פרנקוניה ולורן. שני הדוכסים נהרגו, היינריך נמלט לצרפת, והמרד דוכא באופן סופי. בשנת 940 הסיג אוטו את כוחותיו מצרפת לאחר שזכה להכרה בריבונותו על אזור לורן.
בשלב זה, ועל מנת למנוע מרידות נוספות בעתיד, פתח אוטו בסדרת מינויים של בני משפחתו הקרובים לכל הדוכסויות הגרמניות החשובות. הוא השאיר בידיו את דוכסות פרנקוניה, מינה את קונרד האדום, הנשוי לבתו ליוטגרד, לדוכסות לורן. את בניו ליוטדולף והיינריך השיא לבנות הדוכסים של שוואביה ובוואריה ובכך הפך אותם ליורשים החוקיים של הדוכסויות.
אחד המקורות העיקריים לביסוס שלטונו של אוטו ומימון פעולותיו בשנים הבאות היו מיכרות עשירים של מחצבי כסף נחושת ועופרת אשר התגלו בשנת 938 באזור ברמלסברג שבסקסוניה.
מדיניות חוץ
לאחר ייצוב שלטונו החל אוטו בניהול מדיניות חוץ תקיפה. הוא ראה בעצמו את ממשיכו של קרל הגדול, ושאף לכונן אימפריה גרמנית בכל השטח של מרכז ומזרח אירופה. אוטו סימן כיעד ראשון לשאיפות ההתרחבות שלו את איטליה, אשר באותה התקופה הייתה שרויה בחוסר יציבות שלטונית.
במשך תקופה ממושכת נאבקו על השליטה באיטליה ברנגר מפריולי ורודולף השני שליט בורגונדי התחתונה. לאחר מותו של ברנגר והשתלטות רודולף על איטליה החל מאבק נוסף בינו לבין הוגו מפרובאנס, שליט ברוגונדי העליונה. הוגו זכה לניצחון על רודולף, אך גם שלטונו לא האריך ימים, נוכח התנגדות ברנגר מאיווריאה לסמכותו. ברנגר הכריז על עצמו כמלך איטליה, אך העם הביע את תמיכתו דווקא באדלייד מבורגונדי, ביתו של רודולף השני. ברנגר חטף את אדלייד וכפה עליה נישואין לבנו, אדלברט, כדי לתת סמכות למלכותו. אדלייד ברחה לקנוסה וביקשה את התערבות אוטו לסיוע. בנו של אוטו ליאודולף ואחיו היינריך, פלשו באופן עצמאי לאיטליה, בניסיון לנצל את המצב ולספח את השטחים שבמחלוקת לתחום שליטתם. אוטו עצר בעדם ובשנת 951 פלש לאיטליה בעצמו. הוא הכריח את ברנגר להישבע לו אמונים, נשא את אדלייד לאשה, ובכך ביסס את סמכותו ושלטונו באיטליה תוך שהוא זוכה גם לתמיכה עממית.
אולם השקט השלטוני לא האריך ימים. כאשר אדלייד ילדה בן נוסף לאוטו, התעורר חשש אצל בנו הבכור ליאודולף למקומו כיורש הכס הגרמני. בשנת 953, פתח ליטודוף במרד באביו בשיתוף עם קונרד האדום והארכיבישוף ממיינץ. בתחילה הצליח אוטו לבסס את שליטתו באזור לורן, אך נכשל בהתקפה על מיינץ והמרד התפשט בכל רחבי הממלכה. בשלב זה ביצעו ליאודולף וקונרד שגיאה אסטרטגית. הם חברו למדיארים מהונגריה בבקשה לתמיכה, אך הפלישות המדיאריות הנרחבות בדרום גרמניה, בשנת 954, הכריחו את הנסיכים הגרמנים להתאחד לצורכי הגנה על נחלותיהם. בהסכם איורשטדט הוחלט על הדחת הדוכסים המורדים, ועל השבת אוטו למעמדו. אוטו ארגן במהירות צבא גרמני מאוחד של כל הדוכסויות ובשנת 955 הצליחו הכוחות הגרמנים המאוחדים תחת שלטונו של אוטו להביס את המדיאירים בקרב לכפלד (אנ'), סמוך לאאוגסבורג הנצורה. לאחר הניצחון ביצר אוטו את האימפריה, וקידם את ניצור הסלאבים. בעת פלישתו של אוטו מזרחה, אל כיוון נהר האלבה ומעברו, התחיל אף להוות איום פוליטי רציני על נסיך הפולאנים, מיישקו הראשון.
משנת 966 ועד לשנת 972 ניהל אוטו מספר קרבות כושלים בדרום איטליה. בשנת 972 הכיר הקיסר הביזנטי בתוארו של אוטו, בשטחים אשר בשליטתו והסכים לנישואין בין בנו של אוטו לבין אחייניתו.
מדיניות פנים
בתחום מדיניות הפנים פעל אוטו לחיזוק מעמד הכנסייה, ובעיקר מעמד הבישופים וראשי המנזרים, על חשבון האצולה החילונית. אוטו תרם לבישופויות ולמנזרים חלקות אדמה נרחבות, אשר בהן לא היו לשלטון החילוני זכויות מיסוי ושיפוט, ובכך זכה לנאמנותם ולסיוע שלהן בגיבוש תמיכה העממית בשלטונו. לאחר הדחת קונרד האדום מתוארו, הוא אף מינה את אחיו ברונו, הארכבישוף של קלן, כדוכס לורן החדש. בנוסף לכך, ועל מנת להגביר עוד יותר את כוחה של הכנסייה, הקים בשטחים שנכבשו בגבולות המזרחיים, בישופויות חדשות אשר חבו לו את נאמנותן. הרפורמות הללו חיזקו את השלטון המרכזי, והמעמדות העליונים בכנסייה הגרמנית הפכו לחלק מהמערך הביורוקרטי.
התואר הקיסרי
סביב שנת 960 נקלעה איטליה שוב לתקופה של חוסר יציבות שלטוני, כאשר ברנגר השני, מלך איטליה השתלט על חלק מאדמות האפיפיורות הצפוניות ואיים כי יכבוש את אדמות האפיפיור סביב רומא. האפיפיור יוחנן השנים עשר פנה לאוטו בבקשת עזרה. אוטו פלש לאיטליה ב-2 בפברואר 962, והוכתר בו ביום בידי האפיפיור בתואר קיסר. עשרה ימים לאחר מכן נחתמה ה"דיפלומה אוטוניאנום" (Ottonianum), המכונה גם "מתת אוטו", בה הבטיח הקיסר לשמור על עצמאות אדמות האפיפיורות ובתמורה נקבע שלא ימונה אפיפיור ללא אשרור מצד מלך פרנקיה המזרחית. לאחר שנסוג מרומא וכבש מחדש את השטחים אשר היו תחת שלטונו של ברנגריוס השני, החל האפיפיור חושש מהתחזקות כוחו של אוטו. יוחנן השנים עשר כרת ברית עם אדלברט, מלך איטליה (בנו של ברנגר השני) ושלח שליחים למאדיארים ולאימפריה הביזנטית במטרה ליצור ברית הגנה כנגד אוטו. בנובמבר 963 שב אוטו לרומא וכינס את מועצת הכנסייה. המועצה הדיחה את יוחנן השנים עשר והכתירה במקומו את ליאו השמיני, לאפיפיור. כאשר עזב הקיסר את רומא פרצה מלחמת אזרחים בין תומכיו לבין תומכי יוחנן השנים עשר. יוחנן השנים עשר חזר לתפקידו כאפיפיור, והכריז על החרמה של מדיחיו. ביולי 964 שוב חזר אוטו לרומא והדיח את האפיפיור בנדיקטוס החמישי יורשו של יוחנן השנים עשר (שמת חודשיים לפני כן). בעקבות אירוע זה, חייב הקיסר את ראשי הכנסייה ברומא כי לא יבחרו אפיפיור ללא אישור קיסרי.
לאחר מותו בשנת 973, נקבר לצד אשתו הראשונה, אדית מווסקס, בקתדרלת מגדבורג.
סקס (ספר)
סקס הוא ספר מתנה שנכתב על ידי מדונה לצד תצלומים מהסטודיו של סטיבן מייזל. הספר יצא לאור ב-21 באוקטובר 1992 בהוצאת Warner Books ונלווה להוצאת אלבומה החמישי, Erotica, שיצא יום קודם לכן.
היסטוריה
מנהלי חברות התקליטים איתן הייתה מדונה קשורה, Warner Bros. Records ו-Time Warner הסתייגו מפרסום הספר, ואף שלבסוף היא קיבלה את רשותם, הם התנגדו לרעיון עד מאוד. מדונה חתמה על הסכם בו נאסר עליה לכלול קטינים, דימויים דתיים, והתנהגות זואופילית בתצלומיה. זמן קצר לאחר חתימת ההסכם ייסדה מדונה את מייבריק — חברת בידור ומולטימדיה, שנתנה לה שליטה אמנותית מוחלטת בכל עבודה שמתפרסמת בחברה זו, וכך הסכימה עם חברות התקליטים הקודמות פגו. כדרך אירונית להפגין את כוחה כלפי מנהלי חברות התקליטים הקודמות איתן הייתה קשורה, היא הכלילה בספרה שני תצלומים שהפרו את הכללים. הראשון היה תצלום סאדיסטי של BDSM על שולחן נמוך בצורת צלב המוקף נרות וצלבים המשתקפים כלפי הקיר שמאחוריה. בתצלום המחאה השני היא כרעה על ברכיה לצד כלב השוכב על גבו, בצורה שיצרה את הרושם (המוטעה) שהיא רוכבת על הכלב המקיים עימה מין אוראלי.
Warner Bros ציינו ש"סקס" היה קשה ביותר להפקה מאחר שחייב תרומות ממספר רב של בתי דפוס ומו"לים. תחילה תכננה מדונה לקרוא לספר X אך חזרה בה עקב סרטו של ספייק לי שקודם באותו הזמן, "מלקולם X". הספר צולם בקיץ 1992 בערים ניו יורק ומיאמי. חלק מהתצלומים נעשו במקומות נודעים, כגון מלון צ'לסי, כיכר טיימס, תיאטרון גייטי (ניו יורק) וביתה של מדונה עצמה (מיאמי) זאת בנוסף לתצלומים על חופי הים ורחובות אקראיים במיאמי.
הוצאה לאור
למרות המחלוקת וחוות הדעת השליליות, הספר נמכר בכ-150,000 עותקים ביום הוצאתו בארצות הברית בלבד. שלושה ימים לאחר מכן, נמכרו כל מיליון וחצי העותקים של המהדורה הראשונה בכל רחבי העולם, מה שהפך אותו לספר המתנה המצליח ביותר שיצא אי פעם.
יום לאחר הוצאת הספר שודר בערוץ הטלוויזיה MTV ספיישל בשם The Day In Madonna (היום במדונה) בהנחיית קורט לודר, שסיקר את הוצאת הספר והאלבום החדש, שבו הוצג הספר בפני אנשים ברחובות ניו יורק. במהלך חגיגות הוצאת הספר, נערכו בחנויות תחרויות "הכפיל של מדונה", והספר הוצג לעיון תמורת דולר אחד לדקה, כשכל ההכנסות הוקדשו ל-Lifebeat, ארגון של תעשיית המוזיקה שהוקם על מנת לסייע למחקר האיידס.
מאחר שכל העותקים של המהדורה הראשונה של הספר נמכרו כה מהר, היה ביקוש עצום לעותקים נוספים והוחלט להדפיס מהדורה נוספת. המהדורה היפנית של הספר יצאה ב-1 בדצמבר 1992 וכשבוע בלבד לאחר תחילת מכירתה הספר נאסר למכירה והשאיר לחנויות ספרים ומוזיקה מלאי רב שאין באפשרותם למכור.
לדברי האגודה האמריקנית לספריות, "סקס" נמצא במקום ה-19 מבחינת הספרים המבוקשים בספריות בשנות ה-90.
מועדון השייט חיפה
מועדון השייט חיפה הוא מועדון שיט תחרותי הממוקם במורדותיו הצפוניים של הר הכרמל בשכונת בת-גלים, במרכז השיט על שם רב החובל ראובן סדנאי. בפעילות המועדון לוקחים חלק ילדים ונוער בגילאי 7–18 והוא נחשב לאחד המובילים בתחומו בישראל.
המועדון רשום כעמותה ומנוהל על ידי מתנדבים מקרב הורי השייטים. משטר הרוחות במפרץ חיפה ומיקום המועדון מאפשרים יציאה לים בכל התנאים וקיום אימונים שוטפים לאורך כל השנה, תנאים המייחדים אותו מרוב מועדוני השיט האחרים בישראל. שייטי המועדון מייצגים את מדינת ישראל בדגמים רבים בתחרויות בינלאומיות. נכון ל-2011 לזכות המועדון נזקפות 14 מדליות מאליפויות עולם ואירופה בהן השתתפו שייטיו מאז תחילת פעילותו. במועדון עשרה מאמנים ומעל 100 שייטים וגולשים פעילים.
היסטוריה
תחילת פעילות המועדון הייתה במתקני בית הספר הימי של עיריית חיפה ומשרד החינוך במעגנת המבדוקים שבנמל הקישון. התנאים הראשונים להפעלתו לא היו פשוטים ועשרת הילדים הראשונים שהשתתפו באימון חלקו ארבע סירות "אופטימיסט" פלסטיק. אלכס ספרב היה מאמנו היחיד של המועדון בשנתיים הראשונות להפעלתו, עד לעליית השייטים הצעירים לאופטימיסט בינלאומי. הנציגים הראשונים של מועדון השייט חיפה בנבחרת ישראל השתתפו באליפות העולם באופטימיסט בינלאומי בצפון אירלנד והם פתחו את הצוהר לנציגות קבועה בנבחרת ישראל.
עם הקמת עמותת שייט חיפה בשנת 1995, הועתקה הפעילות לפתח נמל הקישון - במעגן הספורט הנמצא בסמוך לתחנת הכוח של חיפה. לקראת אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 נעשו מאמצים רבים להעתיק את מרכז הפעילות מנמל הקישון. הירתמותו של רב החובל ראובן סדנאי לעזרת המועדון תרמה למעבר לחוף השקט שכיום נקרא על שמו. מועדון שייט חיפה עבר למתחם החוף השקט, יחד עם בית הספר הימי של עיריית חיפה ומשרד החינוך, וביסס שם את מרכז פעילותו.
בשנת 2010 התקיימה במועדון אליפות העולם בדגם 420 בהשתתפותן של 160 סירות מ-23 מדינות. תחרות זו הציבה את המועדון על המפה העולמית כמארח רשמי של אליפות בינלאומית. בקיץ 2010 נפתח רשמית תחום גלישת הרוח. באוקטובר 2015 אירח המועדון את אליפות העולם בדגם 470 האולימפי. תחרות זו היא בעלת חשיבות רבה לשייטי הדגם שכן זו אליפות העולם האחרונה לפני המשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו.
אופטימיסט משרד החינוך (פלסטיק)
מקורה של סירת האופטימיסט בפלורידה שבארצות הברית, והיא נבנתה לראשונה בידי קלרק מילס לבנו הקטן. אבטיפוס הסירה הוצג לשייט אקסל דמסגארד מדנמרק וזה הפיץ את מבנה הסירה בכל רחבי אירופה. הסירה הקיימת במועדון, המיועדת לשייטים מתחילים, עשויה מפלסטיק ומיוצרת בצרפת. הסירה משמשת ללימוד עקרונות בסיסיים של שיט המפרשיות. היא חזקה, יציבה, ומשרה תחושה של ביטחון לשייטים. השטים בה הם ילדים בגילאי 8–12 (כיתות ג'-ו'). קבוצת השייטים במועדון מחולקת למתחילים ומתקדמים. המתקדמים ברמתם זוכים להשתתף מטעם המועדון בתחרויות ארציות במשך כל השנה.
אופטימיסט בינלאומית (פיבר)
צורתה של סירת אופטימיסט בינלאומית זהה כמעט לחלוטין לאופטימיסט פלסטיק, אולם היא קלה יותר, מהירה יותר ועשויה מחומרים מתקדמים ולכן יקרה יותר. שייטים שהגיעו לרמה מקצועית מתאימה, מצטרפים לקבוצת שייטי הפיבר והופכים לשייטים מקצועיים לכל דבר. השייטים משתתפים במחנות אימונים, תחרויות ארציות רבות ותחרויות בינלאומיות וזאת עד גיל 15. מאמנה של הקבוצה, אלכס ספרב, היה אלוף ברית המועצות באופטימיסט בשנת 1973, מאמן נבחרת הנוער של רוסיה בדגמי 470 וגלישת רוח ומוכר כאחד ממאמני השיט הבולטים בישראל.
לייזר
במועדון השייט חיפה קיימים שלושה דגמי לייזר - 4.7, רדיאל, והדגם האולימפי סטנדרט. דגמים אלה מיועדים לשייט בודד שהפליג באופטימיסט ורמתו המקצועית מאפשרת מעבר לדגם הלייזר. מאמנה של הקבוצה הוא גיל מנור, שייט עבר של המועדון בדגם הלייזר, שהיה אלוף ישראל במשך מספר שנים ברציפות והשתתף בתחרויות בינלאומיות רבות. מנור נבחר על ידי איגוד השייט בישראל כמאמן נבחרת ישראל בשנים 2010–2013.
420
420 הוא הדגם הנוסף אליו יכולים שייטי המועדון לעבור לאחר דגם האופטימיסט. סירה זו נבנתה לראשונה בצרפת בשנת 1960, מופעלת על ידי שני אנשי צוות ולה שלושה מפרשים. הסירה בנויה מפיברגלס בשילוב פלסטיק. מפרשי הדקרון מעניקים לה מהירות טובה ביחס לרוח. זהו דגם פרה-אולימפי ועל כן ההצלחה בו מהווה כרטיס הכניסה לדגם האולימפי 470.
470
הדגם שבא ישר אחרי 420. 470 היא סירה זוגית (הגאי ואיש צוות נוסף), בעלת גוף יחיד ושני מפרשים, חלוץ וראשי, ולעיתים גם ספינקר. אורכה של הסירה הוא כ-4.70 מטר ומכאן נגזר שמה. סירת ה-470 הוכרזה כסירה אולימפית בשנת 1976. החל מאולימפיאדת סיאול (1988) יש חלוקה בין גברים לנשים. דגם ה-470 הוא דגם פתוח, גוף הסירה עשוי מתרכובת פיברגלס מחוזקת בסיבי פלסטיק (GRP). דגם ה-470 נפוץ מאוד אצל אנשים פרטיים וגם בקרב מועדוני שיט. הסירה מאפשרת ביצועים גבוהים.
דגמי גלישת הרוח
גולשי רוח החלו לפעול במועדון ב-2010.
דגם אחיד
דגם זה המורכב מגלשן Bic 293 ומפרשים בגדלים מגוונים (2.5 מ', 3 מ', 3.5 מ' ו-4 מ') והוא שילוב שהתחיל בישראל במטרה להקל על ילדים המעוניינים להתחיל ללמוד גלישת רוח. האימונים הראשונים מתמקדים בשיפור יציבות, הכרת הגלשן והמפרש ואופן הפעלתם הבסיסי ביותר. הקבוצה מורכבת מבנים ובנות בגילאי 8–11 (כיתות ד'-ו') ללא ידע מוקדם או עבר מיוחד בתחום. יחס חניך/מדריך בשלב הזה של הלמידה הוא גבוה ביותר במטרה להביא את הגולשים לשליטה טובה בציוד במהירות האפשרית.
5 מ'
לאחר כשנה בחוג הגלישה ובהתאם לרמתו המקצועית של הגולש הצעיר הוא עובר לדגם 5 מ'. כמות האימונים בדגם זה עולה במעט והגולשים זוכים להשתתף בתחרויות ארציות.
יחסי מולדובה–שווייץ
יחסי מולדובה–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין רפובליקת מולדובה לבין הקונפדרציה השווייצרית. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בספטמבר 1992. מולדובה מיוצגת בשווייץ באמצעות שגרירות האו"ם בז'נבה. שווייץ מיוצגת במולדובה באמצעות השגרירות בקייב, בירת אוקראינה, וכן בקונסוליית הכבוד בקישינב. מאז 1992 ביקרו בשווייץ מספר פקידים בכירים ממולדובה כדי לדון בשיפורים ביחסים בין שתי המדינות. כמו כן, סיפקה שווייץ סיוע משמעותי למולדובה.
ביקורים מדרג גבוה והצהרות
באפריל 1992 הנספח הצבאי השווייצרי במוסקבה ציין כי שווייץ נועדה ליצור קישורים בין המוסדות הצבאיים השווייצריים והמולדובים ולסייע למולדובה לחזק את הכוח ההגנתי.
בינואר 1999, ביקר הנשיא המולדובי פטרו לוצ'ינסקי בשווייץ, וקבע כי יש התקדמות בהרחבת היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות.
באוקטובר 2006, השגריר יוצא הדופן ומיופה הכוח של שווייץ למולדובה, כריסטיאן פסלר הצהיר כי שווייץ תומכת במאמצי האינטגרציה האירופית של המולדוביים, ומקווה להסדר בדרכי שלום של הסכסוך הטרנסניסטרי.
ביוני 2008, סגן ראש ממשלת מולדוביה ושר החוץ האינטגרציה האירופית, אנדריי סטרטן ביקר בשווייץ, ונפגש עם בכירים כדי לדון על שיפור היחסים בין שתי המדינות, בדגש על נושאים כגון הסדרי ויזה משותפים, שיתוף פעולה, מאמצים חברתיים, תיירות וחינוך, ואף ציינו תוכניות לפתוח שגרירות של שווייץ בקישינב.
בדצמבר 2008 ולרי אוסטלפ, סגן שר החוץ של מולדובה, ביקר בשווייץ ונפגש עם בכירים על מנת לדון על הזדמנויות לשיפור היחסים הכלכליים.
הסכמים
החל משנת 2008, מולדובה ושווייץ חתמו על תריסר הסכמי ידידות, כאשר חצי מהם היו כלכליים.
סיוע
בשנת 1996 דווח כי תוכנית המיקרו-ארגונית השווייצרית-אמריקאית מלווה כסף לעסקים קטנים והלוואות כדי לסייע למפעלים צעירים במולדובה. המזכירות לענייני כלכלת המדינה בשווייץ הייתה אחראית למימון הפרויקט ב-2005 במטרה לסייע למשרד הכלכלה והמסחר המולדובי בשיפור רמת השקעת חוץ ישירה.
יחסים כלכליים
שווייץ היא שותפת המסחר ה-14 בגודלה של מולדובה.
ביולי 2000, הנשיא של חברת התעופה השווייצרית "קרוסאייר" נפגש עם נשיא מולדובה, פטרו לוצ'ינסקי והביע נכונות להרחיב את השותפות עם אייר מולדובה שבבעלות המדינה, ולקחת חלק בהפרטה של אייר מולדובה. הממשלה המולדובית אף ניהלה משא ומתן עם Militzer & Münch על הזיכיון לנהל את חברת הרכבת הלאומית של מולדובה. אלן בנץ' מתוך מחלקת החוץ של המזכירות של כלכלת שווייץ הצהיר בראיון כי היו הזדמנויות עסקים שווייצריות-מולדוביות רבות.
בדצמבר 2008, יזמים מולדובים בשווייץ השתתפו בפורום מאורגן שהוקם על ידי לשכת המסחר השווייצרי-מולדובי, עם המרצים האורחים פייר-פרנסואה אונגר, שר הכלכלה והבריאות של קנטון ז'נבה, ושר האוצר המולדובי, מריאן דרלשיאנו.
BGP
Border Gateway Protocol או בקיצור BGP הוא פרוטוקול ניתוב המהווה את ליבת מערכת הניתוב של רשת האינטרנט. BGP הוא פרוטוקול ניתוב מבוסס קשר (Path-vector), המתפקד בשכבת היישום של מודל ה-OSI וכן בשכבת היישום של מודל ה-TCP/IP. נתב שפועל באמצעות BGP מנהל טבלה של הרשתות המחוברות אליו, והקשרים ביניהן לבין רשתות אחרות, ומבצע החלטות ניתוב על בסיס הקשרים בין הרשתות ומדיניות המוכתבת בצורה ידנית על ידי מנהל הרשת.
היסטוריה
BGP נמצא בשימוש באינטרנט מאז שנת 1994.
בשנת 2006 פורסמה הגרסה העדכנית של הפרוטוקול (BGP4) ב-. גרסה זו הרחיבה את השימוש בפרוטוקול גם לרשתות IP בסימון CIDR.
אופן פעולת הפרוטוקול
לכל מערכת אוטונומית (AS - Autonomous System) לניהול רשת באינטרנט מקוצה מספר מזהה ייחודי (ASN - Autonomous System Number). כל AS מהווה צומת ניתוב שמשתמש בפרוטוקול BGP כדי לבנות מסלולי ניתוב דינמיים כדי להתממשק מול AS-ים אחרים.
כדי לבנות מסלולים, כל AS מפרסם את ה-ASN ורשימת תחומי כתובות (Prefix) שיש ברשותו והוא יכול להעביר אליהם תעבורה בחבילת BGP Announcement לשכנים שלו. כל שכן מקבל את ההודעה, אוגר את המידע ומשקלל אותו עם המסלולים ששמורים אצלו. לאחר מכן השכן מחלחל את המידע הלאה לשכנים שלו על ידי שרשור ה-ASN של עצמו להודעה. השכנים החדשים מקבלים את תחומי הכתובות יחד עם רשימת ה-ASN-ים שעליהם לעבור כדי להגיע לאותה קבוצת כתובות.
כדי להימנע ממעגלים, AS-ים מפילים הודעות BGP שמכילות את ה-ASN של עצמם.
בחירת מסלול
בחירת המסלול המיטבי נעשית באופן נפרד בכל AS, ורק המסלול המיטבי מפורסם לשכנים. תהליך זה נעשה באמצעות התחשבות בהרבה גורמים כמו כמות הAS-ים בדרך ליעד מסוים או מהירות התקשורת בין שכנים שונים. עם זאת, ההחלטה בסוף נקבעת גם באמצעות מדיניות של ה-AS (BGP Policy ) שנקבעת באופן עצמאי בכל ארגון שבבעלותו AS. דבר זה יכול לגרום לכך שמסלול השליחה ומסלול הקבלה של חבילת מידע לא תמיד יהיו זהים.
גרגוריוס הרביעי
גרגוריוס הרביעי (בלטינית: Gregorius; 790 – 25 בינואר 844) היה האפיפיור ה-101 מאוקטובר 827 ועד למותו ב-25 בינואר 844. בזמנו מוסד האפיפיורות ניסה להתערב בסכסוכים בין לואי החסיד לבניו. בימיו גם האימפריה הקרולינגית התפצלה.
BGP
יצירת שכנות (BGP Peering)
שני נתבים שמתקשרים ב-BGP יכולים ליצור קשר ביניהם אם הוגדר להם לעשות זאת באופן ידני (אין בפרוטוקול מנגנון שכנות אוטומטי). לאחר מכן, הם יפתחו חיבור BGP מעל חיבור TCP בפורט 179. כל נתב (BGP Speaker) שולח הודעת Keepalive של 19 בתים כל 60 שניות כדי לשמור על החיבור.
גרגוריוס הרביעי
ביוגרפיה
נולד ברומא. עוד מצעירותו גרגוריוס היה פעיל מאוד בכנסייה והיה ידוע בידיעותיו. בזמן מותו של האפיפיור ולנטיין היה גרגוריוס חשמן ברומא. כמועמד של האצולה, גרגוריוס נבחר פה אחד לתפקיד. המלכתו הרשמית לתפקיד התקיימה רק ב-29 במרץ 828, לאחר שלואי אישר את בחירתו של גרגוריוס.
BGP
iBGP (internal BGP)
iBGP או BGP פנימי, הוא פרוטוקול ניתוב בין שני נתבי BGP בתוך אותו AS. מטרת הפרוטוקול היא לספק מידע לנתבים פנימיים ברשת, כמו רשימת כתובות IP הנמצאות מחוץ ל-AS.
גרגוריוס הרביעי
ביוגרפיה
בחג הפסחא בשנת 833 ניסה גרגוריוס להתערב בסכסוך הירושה שבין לואי לבניו, התערבות שהובילה לסכסוכים רבים בין לואי למוסד הכנסייה. סכסוכים אלו החריפו עד אשר כמספר בישופים כמעט יזמו את הדחתו של גרגוריוס, בטענה שמוסד הכנסייה לא אמור להתערב בענייני הממלכה. לבסוף לואי מת בשנת 840 ולאחר מותו פרצה מלחמה בין בניו, מלחמה שפיצלה את האימפריה הקרולינגית לאחר חוזה ורדן.
BGP
eBGP (external BGP)
eBGP או BGP חיצוני, הוא פרוטוקול ניתוב בין שני נתבי BGP השייכים לAS-ים שונים ושכנים זה לזה (BGP peers). מטרת הפרוטוקול היא לאתר את המסלול האופטימלי ברשת באמצעות עדכון AS-ים אודות כתובות ה-IP עליהן כל נתב אחראי, כדי שהם ינתבו אליו מידע רלוונטי.
גרגוריוס הרביעי
ביוגרפיה
בנוסף על סכסוכים אלו, גרגוריוס פעל רבות לפיתוח האדריכלי של רומא.
הוא נפטר ב-25 בינואר 844 והוחלף על ידי סרגיוס השני.
BGP
חטיפת BGP (BGP Hijacking)
חטיפת BGP היא תקיפה שבה AS מסוים מפרסם תחומי כתובות IP מסוימות כך שהוא יכול לבצע מניפולציה לתעבורה שמיועדת לארגון. מניפולציות אפשריות הן:
מרדכי אלגרבלי
מרדכי אלגרבלי (נולד ב-14 ביולי 1944) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) בכנסת התשיעית.
ביוגרפיה
מרדכי אלגרבלי נולד במקנס שבמרוקו, למד בתלמוד תורה ובסמינר למורים של כל ישראל חברים ליד קזבלנקה. בשנת 1964 עלה לישראל עם משפחתו, שהתגוררה בשכונת שמואל הנביא. בעל תואר ראשון ושני במתמטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית. היה מראשי תנועת "עודד" וכיהן כיו"ר שלה משנת 1969 והתנדב לסייע לבתי הספר בשכונת מגוריו, עיר גנים. שימש סגן מנהל מחלקת התכנון במשרד החינוך בשנים 1971–1977.
אלגרבלי הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי יחד עם אנשי תנועת עודד, ומונה לראש ועדת חברה ורווחה של התנועה. הוא נבחר למקום ה-15 ברשימת התנועה לכנסת ונבחר לכנסת התשיעית מטעמה. עם התפרקותה הצטרף לתנועה הדמוקרטית, וכעבור מספר חודשים, בסוף 1979, פרש ממנה והקים סיעת יחיד. אלגרבלי היה פעיל מאוד בנושאי חינוך בכנסת. בעקבות פרישתו מהתנועה הדמוקרטית נותר ללא סיעה וסירב להצעתו של חיים קורפו שהליכוד יתמוך בבקשתו להכרה בסיעה עצמאית תמורת תמיכתו בקואליציה. מקומו בוועדת החינוך נמסר לחבר אחר בתנועה הדמוקרטית.
אלגרבלי מכהן כיו"ר מועצת המנהלים של קבוצת רקח תעשיות פרמצבטיות.
אחיו הוא חבר בית הדין הרבני הגדול, הרב ציון אלגרבלי.
כבל (יחידת מידה)
כֶּבֶל היא יחידת מרחק ימית.
כבל אחד שווה ערך לעשירית של מיל ימי, כלומר 185.2 מטרים או לכ-100 פאתום. מקור יחידה זו הוא באורך הכבל של עוגני ספינות.
בדרך כלל נהוג לציין מרחק בין כלי שיט בכבלים. כך לדוגמה, אם המרחק בין שתי אוניות הוא חצי מיל, מקובל להגיד שהמרחק הוא 5 כבלים.
הערוץ היהודי
הערוץ היהודי (The Jewish Channel) הוא ערוץ טלוויזיה בכבלים ייעודי לציבור יהודי אמריקאי המשודר באמצעות הספקים: Cablevision, Time Warner Cable, Verizon FiOS, and Cox Cable. לערוץ כ-20,000 מנויים. הערוץ הוקם ביוזמתו של אלי זינגר והוא משדר משנת 2007.
צמודת גלופה
צמודת גלופה היא צמודה של בולי דואר אשר מכילה את החלק של שולי הגיליון שעליו מודפס המספר הסידורי של הגלופה אשר שימשה להדפסת הבולים. צמודת גלופה מכונה לעיתים גם צמודת לוח (באנגלית: Plate block) ובקטלוגים בראשי תיבות PB.
המספור של הגלופות הוא חלק אינטגרלי מבקרת האיכות של תהליך ההדפסה. בחלק מהמקרים, כמו במקרה של הפני האדום של בריטניה מופיעים המספרים על גבי הבולים. ברם, ההליך המקובל הוא הדפסת המספר על גבי שולי הגיליון.
אספני בולים שאפתנים במיוחד ישאפו להשיג גיליונות שיציגו כל מספר גלופה אפשרי עבור הבול. קטלוגי בולים מיוחדים מנהלים רישום של מספרי הגלופות.
בין צמודות הגלופה היקרות בבולי ישראל מצויות צמודות הגלופה של בולי המטבע מסדרת "דואר עברי" שהודפסו בשנים 1948–1949. הגם שהסדרה מונה רק תשעה ערכים (3, 5,10, 15, 20, 50, 250, 500 ו-1,000 מיל) בקטלוגים ובספרות הבולאית נמנו יותר ממאתיים סוגים שונים של צמודות גלופה, למשל קטלוג Bale מאבחן בין 155 קבוצות עיקריות שונות (מקוטלגות במספרים 1–157 אך תוך דילוג על מספרים 17 ו-19 כך שבפועל ישנן רק 155 קבוצות עיקריות) וכן 70 קבוצות משנה, כך שלפי קטלוג זה אוסף מושלם של צמודות הגלופה של סדרת דואר עברי מונה לכל הפחות 225 פריטים שונים וזאת לפני שמוסיפים פריטים מיוחדים דוגמת צמודות הכוללות שגיאות בהדפסה, בחיתוך או בניקוב.
צמודות הגלופה של דואר עברי מזוהות בעזרת שלושה סימנים עיקריים, הראשון הוא מספר הגלופה מספר המודפס בתוך משולש בשוליים העליונים של הצמדה. מספרי הגלופה בדואר עברי הם 1,2 ו-3 בלבד. השני הוא סימן הספרן, כאשר קיימים בסדרות אלו ארבעה סימני ספרן והם כוכב לימין (SR) כוכב לשמאל (SL), ריבוע (SLUG) ו-.NO (סימן הקיים רק בערך של 15 מיל). הסימן השלישי הוא מספר הגיליון המסמן את כמות ההדפסה המסוימת. בנוסף קיימים הבדלים הנובעים מסוגים שונים של ניר ומסוגים שונים של ניקוב. איסופם של צמודות הגלופה של בולי דואר עברי הוא מרתק, יקר ואתגרי במיוחד.
שלושת הערכים הגבוהים של דואר עברי הודפסו בחודש מאי 1948 בלבד, כאשר מהערך של 250 מיל הודפסו 2,200 גיליונות, מהערך של 500 מיל הודפסו 2251 גיליונות ומהערך של 1,000 מיל הודפסו 2,150 גיליונות בלבד. בהתחשב בעובדה שבכל גיליון קיימת צמודת גלופה אחת בלבד, הרי שצמודות הגלופה הללו נדירות. בפרט בהתחשב בכך שבחלק מהצמודות נעשה שימוש בדואר וחלק מהן התכלו עם השנים, הערכה היא שקיימים רק כמה מאות עותקים מכל צמודה בערכים אלו שעודנה במצב MNH כלומר מצב מקורי ללא שימוש וללא כתמי חלודה ו/או סימני מדבק.
בבולי ישראל צמודת הגלופה כוללת בדרך כלל את ארבעת הבולים בפינה הימנית של הגיליון שני בולים מהשורה הראשונה ושניים מהשורה השנייה, אולם במקרים נדירים צמודת הגלופה היא בפינה השמאלית, לעיתים לפי מבנה הגיליון הצמודה כוללת שישה בולים ויש גם מקרים שהצמודה כוללת עשרה בולים.
המאה ה-4
המאה ה-4 היא התקופה שהחלה בשנת 301 והסתיימה בשנת 400. היא המאה הרביעית של האלף הראשון.
לואי ב. מאייר
קורות חיים
נולד בשם לזר מאיר (Lazar Meir) למשפחה יהודית במינסק שברוסיה דאז (כיום בבלארוס). בגיל צעיר היגר עם הוריו לארצות הברית, ולאחר מכן השתקעה המשפחה בעיירה הקנדית סנט ג'ון, שם עסק אביו בעסקי מחזור מתכת. בגיל 19 עבר לבוסטון, ולאחר זמן מה רכש תיאטרון בעיירה האוורהיל במסצ'וסטס. תוך חמש שנים השתלט על רוב עסקי הבידור במחוז.
בשנת 1918 עבר מאייר ללוס אנג'לס והתקדם בעסקי הסרטים. בשנת 1929 הפך למנכ"ל האולפן מטרו-גולדווין-מאייר. תחת הנהלתו הפך האולפן למצליח ביותר בעולם, והוא נותר רווחי גם בשנות השפל הכלכלי הגדול. למאייר היו מוניטין של איש עסקים קשוח ובוטה, וגישה שמרנית לנושאים בהם יכולים סרטיו לעסוק. היו לו קשרים פוליטיים ענפים, הוא היה פעיל במפלגה הרפובליקאית ואף שירת כיו"ר המפלגה בקליפורניה בתחילת שנות השלושים.
בשנות הגדולה של האולפן טיפח מאייר עשרות כוכבים ובמאים הוליוודיים, והיה נותן הטון בהתנהלות העסקית ובכיוון האמנותי של הוליווד. בשנים אלו היה מאייר מעורב במספר פרשיות בהן ניסה האולפן לטייח מעשי פשע הקשורים לכוכביו.
החל בסוף שנות הארבעים, עם הופעת הטלוויזיה ורגולציה מוגברת של פעילות האולפנים, איבד האולפן של מאייר ממרכזיותו, אם כי המשיך להרוויח. בעקבות 3 שנים ללא פרס אוסקר וסכסוכים עם בעלי האולפן על הכיוון האמנותי, פוטר מאייר ממשרתו ב-1951 ופרש מעסקיו. בשעות הפנאי טיפח מאייר סוסים. בשנת 1957 נפטר מאייר ממחלת הלוקמיה ונטמן בבית הקברות בית שלום במזרח לוס אנג'לס, בו טמונים גם אחותו הגדולה אידה מאייר-קמינגס ואחיו הצעירים ירמיה (ג׳רי) וראובן מאייר.
רוני ערמון
רוני ערמון (נולד ב-1971) הוא אקטיביסט ישראלי, ממקימי "סלון מזל" ו"אינדימדיה ישראל".
ביוגרפיה
ערמון נולד בבני ברק למשפחה דתית לאב מהנדס ולאם רופאה. בנעוריו היה חבר ב"בני עקיבא" ולמד בישיבה התיכונית "נחלים" ולאחר מכן בתיכון של "רשת אמי"ת".
בגיל 25 זכה בירושה גדולה מדודו, שאיפשרה לו להקדיש את מירב זמנו ומרצו לפעילות לשינוי חברתי-סביבתי. פעילותו כללה מעורבות במאבק נגד כביש חוצה ישראל ונגד הבניה על חופי הארץ, מאבקים ששימשו בהמשך מנוף להתגבשותה של התנועה הסביבתית בישראל. בשנת 1999 נסע לסיאטל, שם השתתף בהפגנות נגד הגלובליזציה, ובמהלכן נעצר. כשחזר לישראל הוא היה ממקימי "פעולה עממית", שארגנה סמינרים והפגנות כדי להעלות את המודעות לסכנות של תהליכי הגלובליזציה התאגידית.
הוא נמנה עם מקימי "אינדימדיה ישראל", הקים את "סלון מזל", והוציא לאור את העיתון "כאן". בשנת 2003 החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, ועבודתו עוסקת בביוגרפיה של הביוכימאי ג'וזף נידהם וסיים אותו בשנת 2010. בשנת 2004 הקים את קרן "שוכראן" שתמכה בסלון מזל, באינדימדיה, ובניסיונות נוספים להקמתם של מרכזים קהילתיים. עקב הסתות ברשת נגדו מטעם גורמי ימין קיצוני ערמון צמצם בהדרגה ולבסוף הפסיק את מעורבותו בפעילות לשינוי חברתי.
נכון ל-2022 ערמון הוא פוסט-דוקטורנט במחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון.
אדריכלות מצרים העתיקה
התרבות המצרית היא אחת הקדומות בעולם אשר החלה להתפתח כבר לפני כעשרת אלפים שנה לאורך הנילוס. האדריכלות המצרית העתיקה התפתחה עם תרבות זו וחלק גדול מבנייניה ניצבים עד היום במצרים והם מהעתיקים והמפורסמים ביותר בעולם. גילם של חלק מהמבנים אשר עומדים עד היום הוא עד כ-5,000 שנה. מקצוע האדריכלות התחיל במצרים העתיקה ולמעשה נהוג להחשיב את אמחותפ, האדריכל המצרי, כאדריכל הראשון בעולם.
מאפיינים
מצרים אינה שופעת בעצים רבים אשר יכולים לשמש לבנייה אך האבן מצויה בה בשפע. כל הבנייה המצרית עשויה מאבן ומלבני בוץ. מצרים נודעה והתפארה באבנים שלה ובמשך תקופה ארוכה בעת העתיקה אף ייצאה אבנים לבנייה לארצות אחרות סביב הים התיכון כגון יוון ורומא.
גורם ההשפעה המשמעותי ביותר על סגנון האדריכלות המצרית הוא הנילוס. תפיסת החיים של מצרים התבססה על קיומו של נהר ארוך החוצה את המדבר ומאפשר את קיומם של החיים סביבו. הגדה המערבית של הנהר התקשרה עם "המוות" בשל המדבר האינסופי הנמצא מעבר לנהר וכיוון שקיעתה של השמש ואילו הגדה המזרחית הייתה הגדה "החיה". בהתאם לתפיסה זו נבנו בגדה המזרחית הארמונות והמקדשים ובגדה המערבית נבנו הפירמידות וערי מתים (נקרופוליס).
הפירמידות של מצרים
הפירמידות הן מבני קבורה גדולים שבתוכם קבורים מלכי מצרים. קיימות תאוריות שונות לגבי תפיסות דתיות שונות של המצרים הקדמונים באשר לתפקידה של הפירמידה. מה שידוע כי היו חונטים את הפרעונים וקוברים אותם בארונות קבורה אשר היו ממוקמים מתחת לבסיס. מערכת של מסדרונות היו מאפשרים מעבר למקום הקבר.
הפירמידות במצרים בנויות בצורה של פירמידה עם בסיס בצורת ריבוע. צדדיה של הפירמידות קיימים בכמה צורות.
בניית הפירמידות
שיטות הבניה של הפירמידות החלו בשיטת "ניסוי וטעייה", ומאוחר יותר התפתחו בהתאם ליכולות הכלכליות ומשאבי הטבע שעמדו לטובת בוני הפירמידות בתקופה בת 2,000 השנים שבה נבנו מבנים אלו במצרים. בניגוד לדעה הרווחת, הפירמידות במצרים לא נבנו על ידי העבדים היהודים ולמעשה לא נבנו על ידי עבדים כלל. ככל הנראה, בוני הפירמידות היו פועלים בשכר.
עם תחילת בנייתן של הפירמידות, בתקופת השושלת השלישית והרביעית, נבנו הפירמידות במלואן מאבן. סלע הגרניט שימש כחומר הבנייה העיקרי לגוף הפירמידה, והושט במיוחד לצורך זה במורד הנילוס על-גבי דוברות מיוחדות. הציפוי והגימור החיצוני של הפירמידה סותת בעיקר מאבן גיר בוהקת. הפירמידות הראשונות נבנו כשגושי הסלע מונחים בנטייה קלה לעבר פנים המבנה, אולם עד מהרה הסתבר כי צורה זו גורמת למבנה להיות לא יציב דיו ובעקבות כך שונתה שיטת הבניה להנחה אופקית של שכבות סלע זו על גבי זו.
במהלך תקופת השושלת החמישית, קטנו ממדי הפירמידות במידה משמעותית, ואיכות הבניה שלהן פחתה גם היא, וזאת עקב השימוש בסלעי גיר רכים כאבני היסוד לפירמידה, במקום הגרניט הקשה אך היקרה. בתקופה זו נוסה לראשונה השימוש בחלוקי אבן וחצץ כחומר מילוי בין קוביות האבן הגדולות, דבר שהוזיל והחיש את בניית המבנה.
בתקופת הממלכה התיכונה שונתה שיטת הבנייה פעם נוספת. בתקופה זו נבנו מרבית הפירמידות כלא יותר מערמות בוץ גדולות, אשר צופו בלוחות אבני גיר מלוטשים. בחלק מהמקרים ניצלו הבונים גבעות טבעיות כבסיס לפירמידה, שיטה שהביאה לחיסכון גדול בכמות החומר הנדרש להקמת המבנה ובתסבוכות הקשורות בשינוע חומר זה לאתר הבניה.
באופן פרדוקסלי משהו, החומרים אשר שימשו בבניית הפירמידות העתיקות ביותר, הבטיחו את המשך שימורן לאורך זמן ארוך יותר משל אלו אשר נבנו בתקופות המאוחרות.
מקדשים מצריים
המקדשים המצריים נבנו בצורה של מסלול המתחיל על גדת הנילוס המזרחית ומסתיים בהיכל בו התקיים טקס דתי ומנחה לאל. המסלול כולל סדרה של מקומות בעלי סדר כמעט קבוע בכל המקדשים. המקדשים שמרו על סימטריה מושלמת סביב הציר הליניארי שלהם. מקדש כרנך הוא דוגמה טיפוסית למקדש מצרי - ניתן לראות זאת בחלק המרכזי העליון בתוכנית של המתחם כולו.
תיאור חלקי המקדש (לפי סדרם במסלול הטקס):
להבדיל מהפירמידות, המקדשים המצריים נשתמרו פחות עם השנים. המפורסמים שבין אלו הקיימים עד ימינו הם מקדש לוקסור, מקדש כרנך וכן כמה מקדשים הנמצאים באבו סימבל.
לוקסור
אחד המקדשים המפורסמים ביותר שנשתמרו הנמצא בסמוך לעיר לוקסור. נבנה במאה ה-14 לפנה"ס על ידי רעמסס השני. אחד מזוג האובליסקים שניצבו בחזית המקדש, בגובה 25 מטרים, הועבר לפריז בשנת 1833 וניצב היום בפלאס דה לה קונקורד.
מקדש אדפו
המקדש שוכן בעיר אדפו ונחשב למקדש השמור ביותר במצרים. הוא מוקדש לאל הורוס. בנייתו החלה בשנת 237 לפנה"ס והבנייה הסתיימה לאחר 180 שנים בשנת 57 לפנה"ס.
כרנך
נמצא רק כ-2.5 ק"מ צפונית ללוקסור. מתחם מקדש כרנך הוא מהגדולים והמורכבים שבמקדשים והוא נבנה בשלבים רבים. בנייתו החלה במאה ה-16 לפנה"ס וכ-30 פרעונים השאירו בו את חותמם על ידי תוספות בנייה ופסלים. הוא מורכב מארבעה חלקים (ראה תוכנית המתחם).
אבו סימבל
המקדש נבנה בידי הפרעונים סתי הראשון ורעמסס השני בין השנים 1284-1264 לפנה"ס. בין השנים 1964-1968 התרחש מבצע ההצלה של מקדש אבו סימבל: פירוק המקדש לבלוקים, כינוסו באתר חדש ובנייתו מחדש.
גביע המדינה בכדורסל 1963/1964
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1963/1964 היא התחרות השביעית מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב הגנה על תוארה וזכתה בו בפעם השישית, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה השישי בתולדותיה.
הפועל ירושלים (שחייה)
הפועל ירושלים היא אגודת שחייה ישראלית מירושלים. האגודה היא מחלקת השחייה במועדון הספורט של הפועל ירושלים והיא אגודת השחייה הגדולה בישראל.
האגודה מתאמנת בבריכות: חוות הנוער הציוני, בית הנוער העברי, בית טיילור, נווה יעקב, בית החייל בירושלים, בית שמש וכפרי עומר (שלוחה בנגב).
היסטוריה
האגודה הוקמה ב-1989 על ידי "אגודת שחייני ירושלים". מאז קטפה את רוב תוארי האליפות האפשריים.
קודם להקמת האגודה פעלה קבוצה בשם "הפועל ימק"א" בבריכת השחיה של מתחם ימק"א ירושלים. קבוצה זו הצטרפה לאיגוד הספורט הפועל ב-1977. היא פעלה תחת הדרכתם של המאמנים דוד סיבור ומנו מאי, והתאמנה גם בבריכת השחייה שבמרכז הקהילתי פיליפ ליאון בקריית היובל. שחיינים בולטים בתקופה זו במועדון כללו את ליאור בירקאן, מישל קובין, גליה אקר, עירית גלוסקינוס וערן גרומי. עם הקמת האגודה עבורו רוב השחיינים והמאמנים של "הפועל ימק"א" אליה.
בשנת 1998 התפצלה האגודה, שהמאמנים ברי אבנר ומנו מאי ואחרים, הקימו את אגודת השחייה "ירושלים רבתי". מאז הפיצול פרצו מספר סכסוכים בין האגודות.
שחיינים
בין השחיינים הידועים של האגודה בעבר ובהווה ניתן למנות את השחיינים האולימפיים:
ליגת העל המולדובית
ליגת העל המולדובית (במולדובנית: Divizia Naţională, הליגה הלאומית) היא ליגת הכדורגל הבכירה במולדובה. הליגה הוקמה בשנת 1992 עם היפרדות מולדובה מברית המועצות.
בליגה שמונה מועדוני כדורגל, ובתום כל עונה הקבוצה שמסיימת במקום האחרונות מתמודדת על הזכות להישאר בליגה מול קבוצה מהליגה השנייה.
הקבוצות בליגה
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל המולדובית בעונת 2022/2023:
אליפות מולדובה הסובייטית (1945 - 1991)
בזמן שליטת ברית המועצות במולדובה SSR, לכל רפובליקה סובייטית הייתה אליפות רפובליקה אזורית, ומעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית, ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית. הקבוצות המולדוביות לא הצליחו כמעט להעפיל לליגה הבכירה, למעט קבוצה אחת ניסטרו קישינב (כיום נקראת זימברו קישינב), ששיחקה בליגה 11 עונות אך ללא הישגים.
טבלת אליפויות הליגה הסובייטית האזורית במולדובה לפי קבוצה
אלו הקבוצות שזכו באליפויות המקומיות במולדובה הסובייטית בין השנים 1945 - 1991.
הליגה המולדבית הבכירה העצמאית (החל מ-1992)
לאחר שמולדובה החזירה עצמאות מלאה התאחדות הכדורגל המולדבית העצמאית החדשה (ה-FMF) פתחה את הליגה המולדבית הבכירה ובאותה העונה הפכה ההתאחדות לחברה רשמית בפיפ"א ואופ"א, והליגה מתקיימת מאז.
העמק דבר
ספר העמק דבר הוא פירוש על התורה ומגילת שיר השירים בדרך פשוטו של מקרא שחיבר הרב נפתלי צבי יהודה ברלין ("הנצי"ב מוולוז'ין").
כתיבת הספר
הספר נכתב על פי שיעורים שהיה מעביר הנצי"ב בכל יום בישיבת וולוז'ין על פרשת השבוע כפי שמעיד המחבר בהקדמת ספרו:
הוצאה לאור
בשנת תרל"ט התחיל המחבר להפוך את השיעורים שמסר בעל פה לפירוש כתוב וסדור, ובעיקר איתר את המקורות לחידושיו.
ההוצאה הראשונה יצאה לאור בווילנה בשנים תרל"ט–תר"ם.
הוצאה שנייה לאור
המחבר המשיך לחדש בפירושו לתורה גם אחרי ההוצאה לאור. ומספר כי.
את ההוספות שהיו לו כתב המחבר על גבי עותק של הספר, והוספות אלה הודפסו בהוצאה השנייה של העמק דבר. הוצאה זו יצאה לאור בשנת תרצ"ח על ידי בנו, הרב מאיר בר-אילן בירושלים. הוספות אלה נוספו כנספח בסופו של כל חומש, בסה"כ כ-1,500 הוספות.
תוכן הספר
הספר מפרש על דרך הפשט, מעמיק ומנתח כל אות, ניקוד ודגש הנראים מיותרים ולמד מתוכם את דרשות חז"ל שבעומק הפשט.
הספר כולל הקדמות לכל חומש מחמשה חומשי תורה (נקראות בלשונו "פתיחה"). בהקדמות אלה עומד הנצי"ב על מהותו העיקרית של הספר, ועל שמו בפי חכמינו. כך כתב למשל שספר בראשית נקרא בפי הנביאים "ספר הישר", משום שמסופר בו על האבות שהצטיינו בכך שהיו ישרים בהליכות העולם.
הנצי"ב כתב כהרחבה לספר את ביאור "הרחב דבר" המסביר ומרחיב את פירוש הפשט ומראה את בירור הפשט מתוך מקורות שונים כגון הנביאים, כתובים ומדרשי חכמים.
Past Masters, Volume Two
Past Masters, Volume Two הוא אלבום אוסף של להקת הביטלס הכולל סינגלים בלבד של הלהקה. האלבום יצא ב-1988 והכיל סינגלים מהשנים 1965–1970. זהו האלבום הראשון שיצא בתקליטור (יחד עם חלקו הראשון של אוסף זה, Past Masters, Volume One). באלבום חמישה עשר שירים שחלקם הם איי-סייד ובי-סייד.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי פול מקרטני וג'ון לנון, למעט אם צוין אחרת.
בית רבקה (בית חולים)
בית רבקה, מרכז רפואי שיקומי גריאטרי, מקבוצת כללית, נוסד בשנת 1956 עת הפך מבית יולדות לבית חולים על ידי קופת חולים הכללית וקרן נכות.
היסטוריה
בית החולים נקרא על שמה של רבקה נוביק, עובדת סוציאלית במקצועה ויו"ר ויצו, וכן חברת מועצת העיר השנייה בפתח תקווה.
ב-7 ביולי 1971 נפגע בית החולים בהתקפת הקטיושות על פתח תקווה.
בשנת 1988 זכה בית החולים בפרס קפלן.
מבנה
בבית החולים חמישה אגפי אשפוז ובהם כ־300 מיטות המחולקות ב־10 מחלקות לפי תחומי התמחות:
מנחם שטיין
מנחם (מַרק) שטיין (24 במרץ 1855, ה' בניסן, ה'תרט"ו, ביאליסטוק - ט"ז בניסן, ה'תרע"ו, 19 באפריל 1916, ירושלים) היה רופא מאנשי העלייה הראשונה.
קורות חיים
שטיין נולד לדב וחנה בביאליסטוק ולמד בחדר המקומי. הוא סיים את הגימנסיה הריאלית והתקבל לפוליטכניון שבמוסקבה, שם עבר בהצטיינות את הבחינות. בבתי הספר הגבוהים ברוסיה דאז, היו מוקדי המהפכה נגד המשטר ושטיין חשב ליטול חלק בה, אך משהתברר לו כי המשטרה בעקבותיו וצפויים לו עונשי מאסר וגלות בסיביר הוא נמלט לגרמניה. הוא לא המשיך בלימודים טכניים אלא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת לייפציג שבגרמניה. בעת לימודיו שם הגיע לידיו כרוז של תנועת ביל"ו מחרקוב הקורא לעלות לארץ ישראל. שטיין התרשם מהתנועה ומטרותיה והחליט לעלות לארץ ישראל ולהצטרף לביל"ויים מיד עם סיום לימודי הרפואה שלו.
תקופת מקוה ישראל
בשנת ה'תרמ"ג ביום הראשון של חג החנוכה, הגיע שטיין ליפו והצטרף אל קבוצת הביל"ויים שעבדו במקוה ישראל כדי להגשים הלכה למעשה את אחת ממטרות התנועה - חזרה לעבודת האדמה. וכפי שפורט אחר כך במבוא לתקנון ביל"ו שהוא השתתף בניסוחו:.
למרות זאת ולמרות שכבר היה רופא, לא נסוג שטיין ויצא עם חבריו לעבודה כפועל פשוט. בתקופה ההיא איש לא ידע שהוא רופא, אבל כאשר הוא טיפל בחבריו שחלו התגלה הדבר והוא נדרש על ידם ועל ידי מנהל "מקוה ישראל" לעזוב את עבודת האדמה ולהתמסר לרפואה.
תקופת יפו וחברון
בשנת 1884 מינה אותו הברון רוטשילד לרופא בראשון לציון ומזכרת בתיה, וכן הוא שימש כרופא ביתר מושבות יהודה. את עבודתו מתאר הבילו"יי דוד יודלביץ:.
ביוני 1886 עלה בידו, יחד עם האחים רוקח, להקים חברה בשם "עזרת ישראל" ששכרה בית בן 2 קומות ששימש מין בית חולים "ביקור חולים" שהיה מרכז האשפוז הראשון בעיר. בית חולים זה נסגר בשנת 1887 כאשר ד"ר שטיין עזב את יפו ועבר לחברון. סיבת עזיבתו את יפו נעוצה בסכסוך בין פקידי הברון רוטשילד ובין אליעזר רוקח. בעיני פקידי הברון לא מצא חן תמיכת ד"ר שטיין ברוקח והם פיטרוהו. על תקופת עבודתו בחברון מספר נכדו רענן גלמן:. בשנת 1887, בין עבודותיו ביפו ובחברון, נסע שטיין לרוסיה, שם נשא לאישה את שרה. באותה הזדמנות הוא גם העלה ארצה את אחותו פניה ואת הוריו דב וחנה. בשנת 1890 חזר שטיין ליפו ונמנה עם מייסדי "לשכת שער ציון" של בני ברית אשר הקימה מוסדות ציבור כדוגמת הספרייה הציבורית "שער ציון" ובית החולים "שער ציון" אותו ניהל. כרופא דאג גם למניעת מחלות ולא רק לריפויין. השקפה זו הניעוהו ליזום הקמת שכונה חדשה מרוחקת מיפו המזהמת היא שכונת "נווה צדק" שאחד מרחובותיה נקרא כיום על שמו (המשכו של רחוב לילינבלום).
גם לתעשייה הישראלית המתפתחת באותם הימים ההם תרם ד"ר שטיין תרומה נכבדה. הוא העלה מצרפת בסוף 1887 או בשנת 1888 את אחיו המהנדס ליאון שטיין ומימן עבורו הקמת בית חרושת למכונות. שטיין האח חולל מהפכה תעשייתית וחקלאית בייצור המשאבה המונעת בכוח מנוע שהחליפה את האנטיליה - משאבה שהונעה באמצעות בעל חיים שהיה מסתובב סביב באר. יוזמה תעשייתית נוספת לה היה שותף ד"ר שטיין, התרחשה בשנת 1893 עת עלה במוחו רעיון לייסד יקב בגדרה. בשלהי אותה שנה הוקם למטרה זו ועד בן 5 חברים שכלל את פינס וד"ר שטיין, והועד הוא שנתן את השם "אגודת תירוש". יקב ממש לא הוקם אלא לייצור קוניאק בלבד, וגם זה רק לזמן קצר ואת ענבי גדרה שלחו ליקב בראשון לציון.
תקופת פתח תקווה וירושלים
בשנת 1900 עבר ד"ר שטיין לפתח תקווה לאחר שהסתכסך עם שמעון רוקח - מייסד ומנהל בית החולים "שער ציון", ובית החולים נסגר. בפתח תקווה התגורר ד"ר שטיין במקום בו נפגשים היום הרחובות מונטיפיורי וסלור. בפ"ת היו מקרים רבים של מלריה. גם בכפרים הערבים שבסביבה היו חולים רבים ומצב זה דרש מד"ר שטיין עבודה רבה ומאומצת.
למרות עזיבתו את יפו המשיך שטיין לבקר בה כשלוש פעמים בשבוע.
באחד הכפרים הוא גילה מקרה של כולירע ולפי דרישתו אסר ועד המושבה על הכפריים את הכניסה לפ"ת ומנגד נאסר על תושבי פ"ת כל מגע איתם. הודות לכך עלה בידיו לשמור על התושבים גם כאשר היו בסביבה מקרי מוות רבים. בפ"ת נשאר ד"ר שטיין כ-3 שנים בלבד כי שכרו לא שולם וגם אדיקותם של תושבי המושבה לא הייתה לרוחו ובשנת 1904 הוא חזר ליפו, לשכונת נוה שלום כרופא פרטי. בהמשך היה שטיין ממייסדי ההסתדרות הרפואית בישראל, ונטל בה חלק פעיל, אחת לשבועיים התקיימו בתל אביב ישיבות ההסתדרות והוא בא מנווה שלום להשתתף בהן ולשאת הרצאות.
ב-11 בינואר 1912, כאשר מספר הרופאים היהודים בארץ עמד על 32, הוחלט באספה שהתקיימה בביתו של ד"ר דב מאיר קרינקין בתל אביב ברחוב אלנבי, לייסד אגודה שתיקרא "אגודה מדיצינית עברית ליפו ומחוז יפו", שאליה יוכלו להתקבל רופאים, וטרינרים ופרוביזורים (רוקחים מוסמכים). הנוכחים באספה שנחשבו למייסדי האגודה היו: ד"ר יהודה לייב פוחובסקי, ד"ר חיים חיסין, ד"ר בת שבע יוניס גוטמן, ד"ר דב מאיר קרינקין, ד"ר מנחם שטיין וד"ר משה שרמן והרוקח זאב אורבוך. צורפו אליהם ד"ר סוניה בלקינד, ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן מפתח תקווה, ד"ר וויצברד מראשון לציון וד"ר אברהם צבי מוסקוביץ מרחובות. באספה נקבע שיעור דמי החבר באגודה ונערכו בחירות חשאיות להנהלה, שעל פיהן נבחרו ד"ר פוחובסקי ליושב ראש, ד"ר קרינקין לסגן יושב ראש וד"ר משה שרמן למזכיר. .
בשנת 1914 השתתף בוועידה הארצית בנושא מיגור הגרענת. הוועדה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים.
שטיין היה נשוי לד"ר שרלוטה שטיין ואב לישראל (מהנדס) ולרחל אשת הפרדסן נחמן גלמן בפתח תקווה.
דברים אודותיו
ד"ר הלל יפה אמר עליו:.
שולמית לסקוב מעידה בספרה "הביל"ויים", על פי ריאיון עם דבורה גור לבית רבינוביץ, בת אחותו של ד"ר שטיין (אשתו של אסף גור וכלתו של יהודה גור), ועפ"י עיתונות מאז:.
הסופר יהודה גור-גרזובסקי כתב:.
הנצחתו
על שמו רחוב בשכונת "נווה צדק" בתל אביב.
סוכנות נסיעות
סוכנות נסיעות (או משרד נסיעות) היא ארגון העוסק במכירת שירותי נסיעות ובהזמנתם של שירותים או מוצרים הקשורים ותומכים בענף הנסיעות והתיירות באופן רחב. הזמנת המוצר מתבצעת מהחברה המספקת את השירות הספציפי (כחברת תעופה) והמוצר הסופי נמכר ללקוח-הקצה על-פי רוב בתוספת גביית עמלה, כשבמקביל מקבלת הסוכנות עמלה גם מחברת התעופה בגין מכירת כרטיס הטיסה.
עבודת הסוכנות
סוכנויות הנסיעות מרכזות מגוון של שירותים וידע בתחום הנסיעות והכרוך בהן, והן משמשות מתווך ראשי בין ספקי התיירות וחברות התעופה לבין הלקוחות. תפקידה של הסוכנות לתת ללקוח את המענה המלא והמדויק בכל הנוגע לתיירות ונופש בארצו (תיירות פנים) ומחוצה לה (תיירות חוץ), ולהקל על הטרחה הכרוכה בארגון נסיעה בהיקף שעבורו נדרש בדרך כלל מכלול לוגיסטי שאינו מצוי בידי אדם סביר, כשילוב בין טיסה (או מספר טיסות), לינה בבית מלון בעיר זרה או מרוחקת, הסעות מנמל התעופה אל המלון ובחזרה והפלגה במעבורת. סוכנות הנסיעות מבצעת הזמנה וכירטוס (הנפקת כרטיס טיסה) ויכולה להזמין ולספק כרטיסי נסיעה משולבים ברכבות, אוטובוסים וספינות, כמו גם לדאוג להזמנת רכב שכור, לינה ושהייה במקומות שונים, לצד סיוע במידע מקומי ותרבותי, והתאמה לקהילות-יעד כנכים, צעירים ואנשי עסקים. לקוחותיהן של סוכנויות נסיעות יכולים להיות נוסעים פרטיים, קבוצות או ארגונים, המבקשים לערוך נסיעה בהיקף גדול יחסית, ולהימנע מהתקשרות עם ספקי שירות מרובים.
סוכן הנסיעות הוא איש מקצוע המנוסה בעולם התעופה והמלונאות, והוא נדרש להכיר את יעדי התיירות שאותם הוא משווק. ספקי תיירות רבים מטיסים סוכנים לחו"ל כחלק ממהלך שיווקי, ש"יצ'פר" את הסוכנים ויגרום להם למכור יותר מוצרים של אותו ספק (רשת בתי מלון, חברת טיולים מאורגנים, ספק המתמחה במכירת כרטיסים לפארקי-שעשועים וכדומה). הסוכן משמש כאיש הקשר עבור הנוסע היוצא לחופשה או לנסיעה עסקית, הוא מלווה אותו לאורך שלבי הזמנת המוצרים השונים ועד לעלותו לכבש המטוס ולעיתים נותן לו מענה אף במהלך החופשה.
מבחינה טכנולוגית רוב סוכנויות הנסיעות עובדות כיום עם מערכות הפצה הנקראות GDS (ראשי תבות של "מערכת הזמנות ממוחשבת"), שאליהן מחוברות גם חברות התעופה, רשתות בתי המלון, חברות השכרת הרכב ועוד ענפים.
ענף התעופה
סוכנות נסיעות העוסקת בתעופה זקוקה לרישיון - שאותו היא מקבלת לאחר שעברה הסמכה מיאט"א, ארגון חברות התעופה הבינלאומי. בכל מטוס יש כמה וכמה סוגי כרטיסים בטיסה אחת, המתומחרים באופן שונה ונמכרים בהסדרים שונים. יאט"א מאפשר למשרדים החברים בו למכור טיסות סדירות מול חברות התעופה, בעוד שהשאר - שאינם חברים ביאט"א - יכולים למכור עסקאות-שכר (צ'רטר), כלומר מספר מקומות בטיסה כלשהי שלמעשה תוזמנו ונמכרו לסוכנים מִסַפקי התעופה ונמכרים לנוסע על בסיס מקום פנוי; עסקאות אלו על-פי רוב אינן מחויבות לזמנים ולרמת שירות ואף כפופות לרשימת המתנה. מקובל לשווק מקומות בטיסות שכר עבור נופשונים בחו"ל.
גוף שהוסמך לפעול כמשלח אווירי, ורשאי להוציא שטרי מטען אווירי ללקוחות בשם חברות התעופה, יכול לתפקד כ"סוכן מורשה".
מקומן של סוכנויות הנסיעות המסורתיות בעידן האינטרנט נמצא תחת איום, היות שעוד ועוד חברות תעופה מוכרות את כרטיסיהן באופן ישיר ללקוחות דרך המדיום המקוון, מה שמאפשר להן להוזיל מחירים ומייתר את התיווך של הסוכן.
סוכנות נסיעות בישראל
שני תאגידים מחזיקים תחתם כיום את רוב סוכנויות הנסיעות בארץ, במטרה להשיג יתרון תחרותי בר-קיימא לסוכנויות החברות בתאגיד וזאת באמצעות מגוון רחב של מנופים עסקיים כגון בלעדיות בהסכמים, טכנולוגיות חדשניות או עדיפוֹת, שיתופי פעולה גלובליים, ליווי עסקי וייעוץ.
ההתאחדות, בשיתוף משרד החוץ, שגרירויות בעולם ולעיתים משרד התיירות, שולחים מְקַדמי תיירות - לרוב צעירים דוברי-שפות - למקומות שונים על מנת לעודד תיירות לישראל.
עם סוכנויות נסיעות הגדולות בארץ נמנות איסתא, אמסלם תיירות ונופש, אשת טורס, דיזנהאוז ונאזרין טורס.