cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק לימוד חובה
התפתחות היסטורית של החוק
זהו אחד החוקים הראשונים שנחקקו בכנסת הראשונה, בספטמבר 1949 והראשון בחוקי החינוך במדינה. חקיקת החוק הייתה אחד הסעיפים המרכזיים במצעה של מפא"י לקראת הבחירות הראשונות והייתה משאלת לב של דוד בן-גוריון כבר שנים קודם לכן. החוק נחקק על אף המצב הכלכלי הקשה והדי מלחמת העצמאות שעוד לא לגמרי נמוגו, בשל החשיבות הרבה שהמדינה בכלל ובן-גוריון בראשה ראו בו. במועד בו נחקק החוק נקבע תקופת לימוד חובה כלימוד בכיתות א'-ח' (בית ספר יסודי). בשנת 1968 כאשר הוחלט על הנהגת רפורמה במערכת החינוך, והוקמו חטיבות הביניים, הוארכה תקופת לימוד החובה עד סיום כתה ט', ובשלב מאוחר יותר הוארכה תקופה זו עד לסיום כתה י'. ביולי 2007 אישרה הכנסת את הארכתה של תקופת לימוד חובה עד לסיום כיתה י"ב. לפיכך בתי ספר אינם רשאים "לנפות" תלמידים מבלי להציע להם מסגרת חלופית.
בשנת 1988 נחקק חוק החינוך המיוחד שהרחיב את החוק הקיים וקבע כי תלמידי החינוך המיוחד עד גיל 21 זכאים לחינוך מיוחד חינם.
בשנת 2001 עתרו מספר הורים לבג"ץ בטענה כי חוק לימוד חובה חינם אינן מיושם במזרח ירושלים, למרות שסופחה למדינת ישראל ב-28 ביוני 1967. עיריית ירושלים קיבלה את עמדת העותרים אך במשך השנים לא השקיע כספים בבניית מספיק כיתות לימוד במזרח העיר. בפברואר 2011 קיבל בג"ץ את עתירתה של האגודה לזכויות האזרח, וקבע כי זכותם החוקתית של תלמידי מזרח ירושלים לחינוך נפגעת בשל מחסור במספר כיתות במערכת החינוך הרשמית במזרח העיר. בית-המשפט דרש מעיריית ירושלים וממשרד החינוך להיערך בתוך חמש שנים, עד שנת 2016, לקליטת כל תלמידי מזרח ירושלים המעוניינים בכך במערכת החינוך הרשמית.
בתחילת שנת 2010, יזמה תנועת "הכל חינוך", בראשות שי פירון, את הצעת "חוק אחריות המדינה לחינוך הציבורי". בין השאר ביקשה ההצעה לעגן את "זכותו של כל תלמיד לחינוך הולם, איכותי, נגיש, זמין ותואם, ואוסרת על סוגים שונים של אפליית תלמידים. בהצעה נכתב ש"המדינה תפעל למימוש הזכות לחינוך באמצעות פיקוח על בתי הספר, קביעת תוכנית לימודים ומימון "סל חינוך לתלמיד", המורכב מכלל שירותי החינוך להם זכאי כל תלמיד". למרות שיותר מ-30 חברי כנסת מכל הסיעות תמכו בהצעה, החוק עורר התנגדות רבה בטענה שהוא למעשה יביא לפירוק החינוך הממלכתי ולהפרטת החינוך. זאת מאחר שההצעה כללה אפשרות שמוסד חינוך לא יהיה מחויב יותר בתוכנית לימודי הליבה, תשלומי הורים ומימון מגופים פרטיים לבתי ספר יהיה מותר. הצעת החוק לבסוף לא קודמה.
אף על פי שאינו מוזכר בחוק, מקובל היום במדינת ישראל שהורה רשאי לבקש מהרשויות לחנך את ילדיו בביתו במסגרת חינוך ביתי.
מטרת החוק
לטענת התומכים בחוק, חוק זה נחקק על מנת לתת הזדמנות שווה לכל ילדי המדינה, ללא אפליה על פי רקע כלכלי או עדתי. כמו כן הוא בא לחייב את כלל ילדי ישראל לקבל השכלה מינימלית ולצמצם את הבערות ואף את האנאלפביתיות, שהייתה קיימת בימי חקיקת החוק, גם אם בחלק קטן מהציבור. המתנגדים טענו שהחוק מיותר ומאפשר כפייה פסולה ללא צורך, שכן ההורים דואגים לחינוך ילדיהם ואין צורך בחוק שיכפה עליהם לעשות זאת. המתנגדים מצביעים על סיבה אחרת לגמרי לחקיקת החוק, והיא הרצון להשתלט על החינוך של ילדי העולים ולכפות עליהם חינוך בניהול המפלגה השלטת, מפא"י. בעוד שסעיף 10 לחוק מאפשר לכל הורה לבחור את זרם החינוך שבו ילמד ילדו, ומחייב את המדינה לדאוג לכך שלתלמיד יהיה מוסד לימודים מהזרם הרצוי במקום מגוריו, החוק אינו מאפשר בחירה מעין זאת במחנות עולים ושם הונהג חינוך אחיד של המדינה, אשר לא תמיד התאים לרצונותיהם של ההורים. בעזרת חוק זה, חויבו העולים לשלוח את ילדיהם לבתי ספר אלו של המדינה ולא לבתי ספר פרטיים בהם הם היו מעוניינים. עיקר הביקורת בעניין זה היה על רקע דתי, דבר שאף הסתיים במשברים קואליציוניים.
חוקים משלימים
החוק נחקק בתקופת שיטת הזרמים בחינוך, כאשר כל הורה חויב על פיו לבחור עבור ילדיו את אחד מהזרמים האידאולוגיים: הזרם הכללי, זרם העובדים, זרם המזרחי וזרם אגודת ישראל. להשלמת חוק זה נחקק בשנת 1953 חוק חינוך ממלכתי שבא לבטל את הזרמים בחינוך, ויצר את מערכת החינוך הממלכתית. עם זאת, לימודים במוסדות של החינוך העצמאי מוכרים גם הם כלימודים במסגרת חוק לימוד חובה.
השימוש בחוק
במהלך השנים שימש החוק את המדינה במאבקה נגד הורים אשר בחרו לשלוח את ילדיהם לבית ספר אחר מזה שיועד להם על ידי מערכת החינוך ובעיקר כנגד הורים שסירבו לשלוח את ילדיהם לבית ספר מסוים. כך למשל, כאשר הוקמו בתי הספר של רשת דרכי נועם, נשלחו מכתבי איום להורים על כך שהם מפירים את חוק לימוד חובה, ובמקרים מסוימים אף זומנו הורים לחקירה על הפרת החוק, אף על פי שלכל היה ברור שהילדים אכן לומדים.
בקרה על החינוך הביתי
חוק לימוד חובה הוא גם הסמכות החוקית לבקרה על חינוך ביתי במדינת ישראל. חינוך ביתי הוא תהליך חינוכי אשר מנוהל מבית התלמיד וניתן בעיקר על ידי משפחתו ולא במוסדות פורמליים חיצוניים ממלכתיים או פרטיים דוגמת בתי ספר. חינוך ביתי יכול להיעשות גם דרך מורים פרטיים. בחוק חינוך חובה יש פיקוח על החינוך הביתי.
הרחבת החוק לגילאי 3–4
ביוני 1984 תוקן החוק ונקבע בו שחינוך החינם יחל מגיל שלוש ושההרחבה תבוצע בהדרגה על פני שש שנים. יישומו של התיקון התעכב במשך עשרות שנים, והוא נדחה שנה אחר שנה מסיבות תקציביות (הערכת משרד האוצר הייתה שעלות היישום היא כ-900 מיליון ש"ח לשנה). בשנת 1999 הוכנס תיקון נוסף, לפיו תיושם הרחבת תחולת החוק באופן הדרגתי על פני תקופה של עשר שנים. גם תיקון נוסף זה מיושם באופן חלקי מאוד, בנימוק של חוסר תשתית מתאימה.
כוונים (עמותה)
כוונים - עמותה לקידום צעירים עם צרכים מיוחדים בישראל היא עמותה שנוסדה בשנת 2003, פרי יוזמתם של איילת שופטי וגידי צור, שניהם בוגרי בית הספר למנהיגות של קרן מנדל.
חוק לימוד חובה
הרחבת החוק לגילאי 3–4
היישום מתבצע באמצעות צווים, המוצאים מעת לעת ומפרטים את היישובים בהם יוחל החוק. הוצאת הצווים נעשית לאחר היוועצות עם ועדת החינוך והתרבות של הכנסת. החל משנת 2015 חל חינוך חובה חינם מגיל 3 בכל הארץ, כחלק מיישום מסקנות ועדת טרכטנברג. עקב טענת הגננות לגבי חוסר התאמת המבנה הפיזי של הגנים ותקן הגננות לתיקון קם ב-2012 ארגון הגננות המחנכות.
כוונים (עמותה)
מאז הקמתה ב-2003, פועלת עמותת כוונים ליצירת חברה שוויונית, המאפשרת לצעירים עם מוגבלות לממש את יכולותיהם לניהול עצמי משולב בקהילה. קהל היעד של העמותה הוא צעירים עם מוגבלויות פיזיות, חושיות, נכויות הנגרמות כתוצאה ממחלות כרוניות ותסמונות נדירות, פגיעות ראש וצעירים על הרצף האוטיסטי בתפקוד גבוה. לחניכי העמותה פוטנציאל ומוטיבציה לצאת מבית ההורים או ממסגרות של דיור-חוץ-ביתי ולנהל את חייהם באופן עצמאי. בתוך כך, מכשירה העמותה צעירים עם צרכים עם מוגבלויות פיזיות וחושיות שונות לממש את זכויותיהם ויכולותיהם, לתפקד ולהשתלב באופן פעיל ושווה בחברה. על מנת להשיג זאת נוקטת העמותה בגישה ייחודית של שיקום בלתי פורמלי, המבקשת לשלב בין עקרונות החינוך הבלתי פורמלי ועקרונות שיקומיים.
משרדי העמותה נמצאים בקיבוץ לוחמי הגטאות שליד עכו והיא תומכת בכ-200 מוטבים בשנה בגילאי 10-50 מכל הארץ ומכל המגזרים. העמותה פועלת בעיקר באזור הגליל המערבי (נהריה עד חיפה), עם שלוחות לאזור חיפה, חדרה, נתניה ותל אביב.
תוכניות העמותה
מכינות כנפיים - תוכנית הכשרה לצעירים בני 18-30 לניהול עצמאי משולב בקהילה. לתוכנית זו מגיעים חניכים לתקופה של 2-3 שנים, בה הם גרים יחד עם שותפים בדירות שמפעילה העמותה. במהלך התוכנית החניכים עוברים סדנאות קבוצתיות וליווי אישי לניהול עצמאי בקהילה בכל תחומי החיים - דיור, תעסוקה, חינוך, פנאי, בריאות, השתתפות ומעורבות חברתית ואזרחית. מיקום הדירות בקהילה הוא חלק מאסטרטגית העמותה באינטגרציה וריבוי התנסויות בקהילה. במקביל להכשרות בניהול יום-יומי, משרתים החניכים בשירות לאומי או צבאי, עובדים או מקבלים הכשרות תעסוקתיות או לומדים בלימודים גבוהים.
החנות למשמעות - החנות הממוקמת במשרדי העמותה, מהווה מרכז להכשרה מקצועית בתחומים של עבודה משרדית, קשרי לקוחות ומכירות עבור חניכי העמותה. מוצרי החנות מתמקדים במוצרים של "סחר הוגן", מוצרים מחומרים ממוחזרים או כאלה שנוצרו על ידי אמנים עם מוגבלות. בחנות פועל סניף של חנות הספרים המקוונת סימניה.
דיור נתמך - אשכולות – תוכנית המלווה צעירים ובוגרים עם מוגבלות אשר גרים עצמאית בקהילה. התוכנית מספקת מעטפת שירותים לצורך ניהולם העצמאי.
דירות אימון - תוכנית עבור צעירים על רצף התקשורתי ולקויי שמיעה, הכוללת התנסות שבועית הכוללת לינת לילה בדירות בקהילה, במטרה להגביר את המסוגלות, המוכנות והמוטיבציה לחיים עצמאיים.
מועדונית סימני דרך – מועדונית שיקומית לכבדי שמיעה וחירשים בגילאי 12–15 הכוללות פעילות חברתית, חוגי העשרה, הקניית כישורי חיים ושיפור מיומנויות תקשורת.
בגובה העיניים - תנועת נוער שיקומית לצעירים עיוורים ולקויי ראייה בגילאי 10-18, המשלבת פעילות חינוכית, חברה ופנאי עם קבוצת השווים.
יחסי הוותיקן–יפן
יחסי הוותיקן–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין מדינת קריית הוותיקן לבין יפן. היחסים בין שתי המדינות נקבעו לראשונה, באופן לא רשמי בשנת 1919, כאשר הוותיקן שלחה ליפן נונציו. רק בשנת 1942 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים, מה שהפך את יפן למדינה האסייתית הראשונה שכוננה יחסים עם הוותיקן. בשנת 1958 שגרירותה של יפן ברומא, בירת איטליה הסמוכה לוותיקן, הואמנה גם על הוותיקן. החלטה זו התקבלה על ידי הקיסר היפני הירוהיטו בזמן מלחמת העולם השנייה, בתקווה שהוותיקן תוכל לשמש כמתווך למשא ומתן בין יפן לבעלות הברית.
עם זאת, ההיסטוריה הראשונית בין יפן לוותיקן התרחשה בשנת 1554, עם הגעתו של פרנסיסקו חאווייר לאי קיושו כמיסיונר. לאחר שהותו ביפן, הוא ועוד ארבעה שליחים יפנים נסעו בחזרה לאירופה וערכו ביקורים אצל מנהיגים אירופאים שונים, ובהם האפיפיור, גרגוריוס השלושה עשר. התפשטות הנצרות ביפן נמשכה מספר עשורים לאחר ביקורו של חאווייר, עד שנאסרה בתחילת המאה ה-17. רק בשנת 1873 התקנות המחמירות על הדת הנוצרית הוסרו על ידי הקיסר מוצוהיטו כחלק מן הרפורמות שלו. מספר הקתולים החיים ביפן נשאר קטן, ומהווה פחות מ-5% מאוכלוסיית יפן.
כיום, הוותיקן ויפן עוסקים בשיתופי פעולה בתחומי התרבות השונים. הוותיקן מיוצג ביפן בדרג השגרירות באמצעות נונציו שנשלח לשרת את הוותיקן באומה היפנית. מאידך, יפן אינה מיוצגת בוותיקן בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגרירותה ברומא, בירת איטליה הסמוכה, האמונה על הוותיקן.
מגעים ראשוניים (1549–1873)
המיסיונר הנוצרי הראשון שהגיע ליפן היה פרנסיסקו חאווייר. חאווייר הגיע לאי קיושו ביפן בשנת 1549, שם הוא המיר כשבע מאות יפנים לקתוליות, כולל אדם המכונה ברנרדו היפני, שהפך לאדם היפני הראשון שביקר באירופה. משימתו של חאווייר נחלה הצלחה גדולה, עד שנת 1580 היו ביפן למעלה מ-100,000 נוצרים קתולים. בין השנים 1579 עד 1582, המיסיונר הישועי, אלסנדרו ואליניאנו, ביקר ביפן. במהלך ביקורו הצליח לשכנע את אוטומו סורין לשלוח דיפלומטים מיפן, לביקור אצל מנהיגי אירופה, וביניהם האפיפיור. סורין הסכים ובחר ארבעה נערים קתולים יפניים. ב-20 בפברואר 1582 הארבעה יצאו למסע ממעגן העיר נגאסאקי על ספינת סחר פורטוגזית. לאחר כשנתיים, ב-11 באוגוסט 1584 הם הגיעו לפורטוגל, ומשם יצאו לטייל ביבשת. הארבעה נפגשו עם אצילים ואנשי כמורה שונים, כולל פליפה השני, מלך ספרד. עם הגעתם לרומא, השליחים היפנים פגשו את האפיפיור, גרגוריוס השלושה עשר. באפריל 1585, זמן לא רב לאחר בואם של ארבעת היפנים, גרגוריוס נפטר, הארבעה נכחו בהכתרתו של האפיפיור סיקסטוס החמישי. משלחת זו הייתה הנציגות הדיפלומטית הראשונה של יפן באירופה.
באפריל 1586, הארבעה עזבו את יבשת אירופה דרך נמל ליסבון. מסעם באירופה הותיר השפעה משמעותית, והביא עימו תשומת לב רבה הדדית בין אירופה ומהוותיקן בפרט ליפן. כשארבעת השליחים חזרו ליפן, קיבלו את פניהם אנשים רבים המעוניינים ללמוד על אירופה.
בשנת 1614, בעקבות ההחמרות על הנצרות ביפן, כל המיסיונרים האירופאים ששהו ביפן עזבו חזרה לאירופה. האיסור על הנצרות ביפן נמשך למעלה מ-200 שנים, אשר במהלכן הוצאו להורג עשרות אלפי נוצרים יפניים.
החזרת הנצרות ליפן (1873–1919)
בשנת 1873, הסיר הקיסר מוצוהיטו את האיסור על הנצרות, והנחיל חופש דת שאפשר למיסיונרים רבים להיכנס למדינה. בשנת 1906, אישר האפיפיור, פיוס העשירי את בקשת אגודת ישו להיות הארגון אשר יקים את האוניברסיטה הקתולית הראשונה ביפן. בשנת 1908, שלושה מיסיונרים ישועים החלו בהקמת האוניברסיטה, ובשנת 1913, לאחר הקמת האוניברסיטה, הם קיבלו אישור רשמי ממשרד החינוך היפני המכיר באוניברסיטה כחוקית. למרות פתיחתה של האוניברסיטה הקתולית ביפן, אשר מטרתה הייתה שהעם היפני יכיר את הנצרות, האפליה נגד הנוצרים נמשכה והתגברה. אנשים רבים רואים בנצרות "כדת זרה", בעקבות הלאומנות היפנית, עד שנת 1907 היו ביפן רק 140,000 נוצרים, ומתוכם רק 60,000 היו קתולים.
כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים (1919–1958)
בשנת 1919 החלה תקופה חדשה ביחסים הדיפלומטיים בין הוותיקן ליפן. באותה השנה הוותיקן שלחה לראשונה נונציו ליפן, אשר ייצג את הוותיקן ביפן.
בשנת 1942 הוקמו יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות, מה שהפך את יפן למדינה האסייתית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם הכס הקדוש. הקיסר הירוהיטו כונן יחסים דיפלומטיים עם הוותיקן במטרה שהוותיקן תהווה כמתווך בין האימפריה היפנית לבין בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה. באותה העת חיו ביפן כ-20 מיליון נוצרים. ארצות הברית ובריטניה העבירו ביקורת המגנה את כינון היחסים הדיפלומטיים בין הוותיקן ליפן. למרות הביקורת החריפה מצד מדינות המערב, יפן שלחה לראשונה ייצוג דיפלומטי בדרג השגרירות בוותיקן, ואילו הנונציו של הוותיקן ביפן קיבל הכרה רשמית ומלאה על ידי ממשלת יפן.
הסינפונייטה של לונדון
הסינפונייטה של לונדון (באנגלית: London Sinfonietta) היא תזמורת קאמרית בריטית השוכנת בסאות'בנק סנטר שבלונדון ומתמחה בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. ניקולאס סנואומן ודייוויד אתרטון ייסדו את התזמורת בצוותא בשנת 1968. אתרטון היה מנהלה המוזיקלי הראשון, משנת 1968 עד 1973.
מייקל ויינר היה המנהל האמנותי משנת 1972 עד 1989. פול קרוסלי החליף אותו ושימש בתפקיד משנת 1988 עד 1994. מרקוס שטנץ היה המנהל המוזיקלי משנת 1994 עד 1998.
יחסי הוותיקן–יפן
בזמנים המודרניים
כיום, הוותיקן ויפן מנהלות יחסים דיפלומטיים חמים ולבביים, אשר עוסקים בשיתופי פעולה תרבותיים. למרות המספר המצומצם של הנוצרים היפניים, יש יפנים רבים האוהדים את האמונה הנוצרית. בשנת 2011 הוותיקן שלחה סיוע הומניטארי ליפן בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי.
הסינפונייטה של לונדון
הסינפונייטה של לונדון הזמינה יצירות אצל מלחינים רבים, ביניהם מגנוס לינדברג, תומאס אדס, סטיב רייך וסר הריסון ברטוויסל. המלחין והמנצח אוליבר נאסן היה מנהלה המוזיקלי משנת 1998 עד 2002 ובעבר היה גם מנצח כבוד של הסינפונייטה.
יחסי הוותיקן–יפן
ביקורים רמי דרג
===ביקורים דיפלומטיים מיפן לוותיקן===
===ביקורים דיפלומטיים מהוותיקן ליפן===
הסינפונייטה של לונדון
ג'יליאן מור הצטרפה לסינפונייטה בשנת 1983 כקצינת החינוך של התזמורת, ועזבה בשנת 1993 למלא את תפקיד אחראית על החינוך במרכז הגדה הדרומית. מור חזרה לסינפונייטה כמנהלת אמנותית בשנת 1998 עד 2006.
משנת 2007 ואילך משמש אנדרו בורקה כמנכ"ל ומנהל אמנותי של הסינפונייטה.
פרדיננד קראפטיאן
באפריל 2016, קראפטיאן זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות בינלאומית לבוגרים, מדליית ארד בגראנד פרי סמסון בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. בשנת 2017 הוא זכה במדליית ארד מטורניר 'European Open Minsk' ובשתי מדליות ארד בתחרויות מסוג 'European Cup' שנערכו אורנבורג ודוברובניק.
בשנת 2018 עשה את הפריצה כאשר זכה באליפות אירופה ובשתי מדליות מתחרויות גראנד סלאם. בפברואר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם דיסלדורף ובמרץ במדליית כסף בגראנד סלאם יקטרינבורג. ב-27 באפריל קראפטיאן השתתף באליפות אירופה שנערכה בתל אביב וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג כאשר ניצח את כל הקרבות באיפון. בקרב הראשון הוא ניצח את רגימנטס ריבינאס הליטאי, בשמינית הגמר ניצח את אוסקר פרטלסון האסטוני וברבע הגמר הוא ניצח את ארטם קומולה האוקראיני. בחצי הגמר ניצח את טומי מסיאס השוודי ובגמר גבר על אלוף אירופה המכהן הידאייט היידרוב האזרי שסירב ללחוץ את ידו בסיום הקרב.
באולימפיאדת טוקיו 2020 הודח בסיבוב השני לאחר הפסד בווזארי לזנסאי סמאגולוב מקזחסטן.
פרסים
מקור:
ישוע בן גלגולא
המידע אודות ישוע בן גלגולא עולה מאגרות שהגיעו מוואדי מורבעת שבמדבר יהודה, באחת האיגרות הוא אף נקרא ישוע "ריש המחנה" - כינוי המעיד על תפקידו החשוב. ישוע בן גלגולא מתבקש על ידי מנהיג המרד לבצע בקשות אדמיניסטרטיביות שונות כמו לשלוח חיטה ללוחמים, להכין להם מקום לינה, ולחזק את הביצורים במקום מושבו. כל האיגרות נמצאות במוזיאון ישראל שבירושלים.
ישוע היה כנראה אחיה של סלומי בת ואנוס גלגולא (שמופיעה בתעודה מורבעת 115), ומוצאו מן הכפר בית בצי שבפלך הרודיון. מנחם מור גורס כי ישוע בן גלגולא היה אחראי על הגזרה הצפונית במערכה וכמו שאר המנהיגים האדמיניסטרטיביים היה אחראי על ביצוע החלטות המינהל האזרחי. ישוע בן גלגולא ומשפחתו, יחד עם הלל בן גריס, הפרנס של הרודיון ומשפחתו, נמלטו למערות ואדי מורבעאת בסופו של מרד בר כוכבא.
מכתב פפירוס מורבעת 42
איגרת זו, נכתבה על ידי הפרנסים של הכפר בית משכו לישוע בן גלגולא, אשר נשא את התואר ראש המחנה והיה מפקדה של הרודיון. השנים העידו כי פרתו של יעקב בן יהודה, תושב הכפר בית משכו, שנלקחה על ידי יהוסף בן ארצטון, שייכת ליעקב בן יהודה שקנה אותה בכספו. הפרנסים ציינו כי אלמלא הרומאים, שהיו קרובים למקום שבו הם נמצאו, הם היו באים בעצמם לפני ישוע בן גלגולא ומבהירים את פרשת הפרה.
מכתב פפירוס מורבעת 43
תעודה זו לא נמצא בחפירה ארכאולוגית מסודרת, אלא נקנתה בינואר 1952, על ידי הרדינג ודה ווֹ, מידי סוחר עתיקות, שטען כי מקורהּ במערות מורבעת.
באיגרת זו, שנשלחה ממנהיג המרד, שמעון בן כוסבה ("בר כוכבא"), הוא פונה לישוע בנוגע אנשי הגליל שנמצאים תחת פיקודו של ישוע. באיגרת זו פוקד בר כוכבא על בן גלגולא שלא לאפשר לאיש מאנשי הגליל שנשבו על ידו להימלט, מאחר שהללו סירבו להשתתף במרד, ואף מאיים לאסור אותו ואת אנשיו אם ימלט אפילו אחד מהשבויים. על פי פרשנות חלופית, מורה בר כוכבא לשמור היטב על היהודים יושבי הגליל ולא לפגוע בהם.
המגילה כתובה עברית, וזה פירושה: משמעון בן כוסבה לישע בן גלגלה ולאנשי הכרך, שלום, מעיד אני עלי את השמים (שאם) ייפס[ד] מן הגלילאים שאצלכם כל אדם - שאני נותן את הכבלים ברגלכם כמו שעשית[י] לבן עפלול.
מכתב פפירוס מורבעת 44
איגרת זו עוסקת באספקת תבואה ומלמדת שלוחמיו של בר כוכבא שמרו שבת, שכן בן כוסבא ביקש מישוע לארח בשבת את האנשים שיבואו לאסוף את החיטה.
המגילה כתובה עברית, וזה פירושה: משמעון לישוע בן גלגולה, שלום, שתשלח ותביא חמישה כורים חטים שיש לביתי אצלך בדעת (=הסכמה?) ותתקין להן מקום פנוי שיהיה בו אצלך את השבת הזו אם יחפצו לבוא. והתחזק וחזק את המקום. היה שלום. ופקדתי את מי שיתן לך את החטים שלאחר השבת יטלו אותן.
Yankı
Yankı (באנגלית: Echo, ובעברית: הֵד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה סימגה. השיר יצא לאור ב-29 בינואר 2016, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני. השיר הפך ללהיט בינלאומי, אך עם זאת הוחלט שלא לכלול אותו באלבום הבכורה של סימגה בדומה ל-"Miş Miş".
השיר הגיע למקום השני במצעד טורקיה טופ 20.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סימגה, דניז ארטן, סזן אקסו וארסיי אונר והופק על ידי סמסון דמיר. הצלחתו של השיר התבטאה בכך שהוא כבש עשרות פסגות של מצעדים, תוך שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים בטורקיה וזאת לאור העובדה, שהגיע למקום השני במצעד טורקיה טופ 20.
טראבנט 601
סך הכל יוצרו 2,841,590 יחידות, מתוכם 565.704 יחידות דגם סטיישן (Universal).
Yankı
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-1 בפברואר 2016, כמה ימים לאחר צאתו של השיר כסינגל. חלק מהקליפ צולם בשחור-לבן בעוד חלקו צולם בצבע על מנת להמחיש את המשמעות שלו. כמו כן, ברוב הקליפ ניתן לראות את סימגה כשהיא לבדה.
נכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-130 מיליון צפיות.
עונת 1929/1930 בסרייה א'
עונת 1929/1930 בסרייה א' הייתה העונה ה-30 (הראשונה כסרייה א') של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-6 באוקטובר 1929 והסתיימו ב-13 ביולי 1930.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אמברוזיאנה זכתה באליפות הליגה בפעם השלישית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו פדובה וקרמונה. במקומן לסרייה א' העפילו קסאלה ולניאנו.
כדורגלנים מצטיינים
ג'וזפה מאצה מאמברוזיאנה כבש 31 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
רישאר השלישי, דוכס נורמנדיה
רישאר השלישי, דוכס נורמנדיה (בצרפתית: Richard III de Normandie; 1001 - 6 באוגוסט 1027) היה דוכס נורמנדי, אשר שלט מאוגוסט 1026 עד מותו. שלטונו הקצר נפתח במרד של אחיו.
ביוגרפיה
רישאר השלישי היה בנם הבכור של רישאר השני, דוכס נורמנדיה ויודית מברטאן. בסביבות שנת 1020 נשלח רישאר על ידי אביו כמפקד על צבא גדול כדי להציל את גיסו, רז'ינלד, לימים רוזן בורגונדי, שהותקף על ידי הבישוף והרוזן איג משאלון, שלכד וכלא את רז'ינלד.
באוגוסט 1026 מת אביו, ורישאר השלישי הפך לדוכס נורמנדיה. זמן קצר לאחר שלטונו החל אחיו רובר, שהיה חסר שביעות רצון מהמחוז אימואה שבגבול נורמנדי, התקומם נגד אחיו. הוא הטיל מצור על העיירה פאלז, אך עד מהרה הובס על ידי רישאר שכבש אותו, ואז שחרר אותו בשבועת הנאמנות שלו. רישאר פירק את צבאו וחזר לרואן, כאשר מת בפתאומיות ב-6 באוגוסט 1027. הדוכסות עברה לאחיו הצעיר רובר הראשון.
משפחתו
על ידי אישה לא ידועה, היו לו שני ילדים:
בית נקובא
בית נקובא (בערבית: بيت نقوبا) היה כפר ערבי בהרי ירושלים, ששכן 9.5 קילומטרים מערבית לירושלים, ליד אבו גוש. בטרם כבשו חיילי הפלמ"ח ו"ההגנה" את הכפר במהלך מבצע נחשון ב-11 באפריל 1948, חיו בו כ-300 ערבים. תושביו עזבו אותו ולא הורשו לחזור אליו לאחר המלחמה. במהלך ההפוגה השנייה הועברו אנשי בית נקובא לכפר סטף שהיה כבר ריק מתושביו, אולם לבסוף הם התיישבו בשולי אבו גוש.
לאחר מלחמת העצמאות, נוסד קרוב למקום המושב בית נקופה על ידי עולים יהודים מיוגוסלביה. בשנת 1962 בנו תושבי בית נקובה כפר חדש בשם עין נקובא, מדרום לבית נקופה.
מייס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יום הזיכרון והאבל (רוסיה)
יום הזיכרון והאבל (День памяти и скорби) הוא יום זיכרון לאומי המצוין מדי שנה ב-22 ביוני בבלארוס (כ"יום זיכרון ארצי לקורבנות המלחמה הפטריוטית הגדולה") וברוסיה ואוקראינה ("יום האבל והנצחת זיכרון קרבנות המלחמה") ביום השנה (1941) לפתיחת המלחמה הפטריוטית הגדולה, כשפלשו כוחות מדינות הציר לברית המועצות. מאז נודע יום זה כיום הזיכרון המיועד להנציח חיילים שנפלו בקרב, בדומה לייעודו של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
יום הזיכרון ברוסיה
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית ילצין מיום 8 ביוני 1996 מספר 857 מצוין ברוסיה מדי 22 ביוני "יום הזיכרון והאבל".
ביום זה, בכל שטחי הפדרציה הרוסית, דגלי מדינה שעל בנייני מוסדות מדינה, דגלי ספינות הצי הרוסי מורדים לחצי התורן, במקומם מועלים דגלים עם סרטי אבל שחורים על בתי מגורים. במוסדות תרבות, בטלוויזיה וברדיו, לא נערכים שידורים ואירועי בידור לאורך כל היום.
אירועי זיכרון נערכים ברחבי הארץ, פרחים וזרים מונחים במונומנטים של מלחמת העולם השנייה ומתקיים אירוע נר הזיכרון. יום זה נחגג במיוחד בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
נשיא רוסיה, ראש הממשלה, יו"ר מועצת הפדרציה, יו"ר הדומה הממלכתית, חברי הממשלה, צירי הדומה, חברי האספה הפדרלית, נציגי ארגוני חיילים ותיקים מניחים זרים בקבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר במוסקבה.
בבלארוס ובאוקראינה
22 ביוני מצוין בבלארוס (השם הרשמי הוא "יום הזיכרון הארצי של קורבנות המלחמה הפטריוטית הגדולה") ובאוקראינה ("יום האבל והכבוד לזכר קרבנות המלחמה").
שרלי הבדו
שרלי הבדו (בצרפתית: Charlie Hebdo, "השבועון שרלי"; נהגה: שַרְלִי אֶבְּדוֹ) הוא שבועון סאטירי חדשותי המתפרסם בצרפת. המגזין מפרסם קריקטורות, דיווחים, בדיחות ופּוֹלמיקה, ופרסומיו בעלי אופי אנטי-גזעני ושמאלני, העוסקים בימין הרדיקלי, האמונה הנוצרית והכנסייה הקתולית, אסלאם, יהדות, פוליטיקה, תרבות ועוד.
השבועון חווה שתי מתקפות טרור לאורך השנים. אחת מהן התרחשה בשנת 2011, כאשר משרד העיתון הוצת ואתרו נפרץ, והשנייה התרחשה בפיגוע במשרדי העיתון בינואר 2015.
היסטוריה
השבועון החל לצאת לאור בנובמבר 1969, במקום השבועון הסאטירי "חרה-קירי הבדו", שהשלטונות הגבילו את תפוצתו לאחר שפגע בזכרו של הנשיא המנוח שארל דה גול. כדי לעקוף את האיסור על פעילותו החליט צוות העריכה של העיתון לשנות את שמו, ואימץ את "שרלי הבדו" כשמו החדש. השם נגזר ממגזין קומיקס חודשי שנקרא "שרלי מנסואל" (בצרפתית: Charlie Mensuel - "הירחון שרלי"), שהחל לפעול בשנת 1968. העיתון אימץ את השם "שרלי" מהדמות "צ'ארלי בראון", שהיה הדמות הראשית בסדרת הקומיקס "פינאטס", שבין היתר פורסמה במקור במגזין "שרלי מנסואל". משמעות נוספת של השם "שרלי" כללה גם בדיחה פנימית על הנשיא שארל דה גול. השבועון, בעריכתו של פרנסואה קאוונה, נסגר בדצמבר 1981.
בשנת 1992 שב השבועון לפעול, בעריכתו של פיליפ ואל, ששימש בתפקיד זה עד 2009.
שארב (שם העט של סטפן שארבונייה) היה עורכו של המגזין משנת 2009 ועד למותו בפיגוע במשרדי המגזין בינואר 2015.
הפיגוע במערכת העיתון
ב-7 בינואר 2015, במהלך פגישת עבודה שבועית של מערכת העיתון, פרצו שני מחבלים אסלאמיסטים רעולי פנים למשרדי המגזין ורצחו עשרה עיתונאים ושני שוטרים, ופצעו עוד עשרה. לאחר מכן נמלטו מהמקום תוך שהם פוגעים באנשים נוספים. הפיגוע בא על רקע קריקטורות הלועגות לנביא מוחמד, שהתפרסמו במגזין בעבר. בהמשך התברר שהמחבלים נשלחו על ידי תא אל-קאעידה בתימן. בין קורבנות הפיגוע היו סטפן שארבונייה, עורך העיתון, האמן ז'ורז' וולינסקי, וקריקטוריסטים נוספים שעבדו בעיתון.
לאחר המתקפה, צוות מערכת העיתון שנותר בחיים המשיך בעבודתו לפרסום המגזין. ז'ראר ביאר מונה לעורכו של העיתון, במקום שארב. הגיליון הראשון שיצא אחרי המתקפה, ב-14 בינואר, הודפס באופן חריג בשלושה מיליון עותקים, שאזלו מיידית מן החנויות. הכנסות מכירת הגיליון יוקדשו להקמת קרן למען משפחות הנרצחים. סוכנות הידיעות הצרפתית דיווחה שמערכת העיתון תדפיס 5 מיליון גיליונות נוספים. שער הגיליון כלל קריקטורה של מוחמד דומע ומחזיק כרזת "אני שרלי" תחת הכותרת "הכל נסלח".
לסבופוביה
לסבופוביה הוא מונח ממדעי החברה המתאר פחד, רתיעה, דעה קדומה, בוז וסלידה מלסביות כפרטים, זוגות או כקבוצה. המונח הוא הלחם של המלים לסבית ופוביה, בדומה למונח הומופוביה, לסבופוביה אינה חרדה קלינית. אמונה זו מסווגת כהטרונורמטיביות המניחה לרוב כי הטרוסקסואליות היא הנטייה המינית הטבעית והנורמטיבית היחידה. לסביות נתקלות ביחס עוין לא רק מהטרוסקסואלים, אלא לעיתים גם מהומוסקסואלים, ביסקסואלים, נשים ולסביות.
לסבופוביה באה לידי ביטוי לעיתים בגילויי אלימות ואף רצח. בימי הביניים נשים שנחשדו כלסביות לעיתים אף הועלו על המוקד. בציד מכשפות במהלך המאה ה-15 נטייה לסבית היוותה הוכחה כביכול להיותה של האישה מכשפה. מקרה רצח שעורר הדים בימינו הוא הרצח והאונס המתקן של הכדורגלנית הדרום אפריקאית אודי סמליין אשר אירע ביוהנסבורג ב-28 באפריל 2008.
ג'וזף אדוארד מאייר
הוא היה פרופסור לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בין השנים 1960 עד 1972, ולפני כן באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו. הוא היה נשוי לפיזיקאית זוכת פרס נובל מריה גופרט-מאייר משנת 1930 עד מותה בשנת 1972. הוא עבד עם ג'יימס פרנק בגטינגן, גרמניה בשנת 1929, שם הכיר את מריה, שהייתה עוד תלמידה של מקס בורן. מאייר היה נשיא החברה האמריקאית לפיזיקה משנת 1973 עד 1975.
מאייר פיתח את שיטת הרחבת האשכול ותורת הפתרונות של מאייר-מקמילן.
הסוכנות הדנית לנתונים גאוגרפים
הסוכנות הדנית לנתונים גאוגרפים (בדנית: Geodatastyrelsen, ובקצרה: GST; שם קודם: מכון הרישום והסקר הלאומי הדני, בדנית: Kort & Matrikelstyrelsen, ובקצרה: KMS), היא הסוכנות הממשלתית הדנית המרכזית למדידה, מיפוי ורישום המקרקעין של דנמרק, גרינלנד, איי פארו וכל שטחי המים הקשורים אליהם. הסוכנות פועלת תחת המשרד לאיכות הסביבה הדני.
המטרה העיקרית של הסוכנות היא לספק ולהבטיח שלכל האומה הדנית תהיה גישה למפות ולמידע אמין ומדויק מכל חלקי הממלכה.
עד ה-31 בדצמבר 2004, ה-KMS היה מכון מחקר של המשרד לאיכות הסביבה האמון על תחומי הסייסמולוגיה, גיאודינמיקה וגיאודזיה.
תחום הסייסמולוגיה הופרד ב-1 ביולי 2004, והועבר לאחריות הסוכנות הגאולוגית של דנמרק וגרינלנד (GEUS). ב-1 בינואר 2005 אגף הגיאודזיה נותק גם הוא, ויחד עם המכון הדני לחקר החלל שניהם נכללים כעת במסגרת מכון החלל הלאומי הדני.
היסטוריה
KMS הוקמה רשמית ב-1 בינואר 1989 על ידי שילוב המכונים Geodætisk Institut ,Royal Danish Nautical Charts Archive ו-Matrikeldirektoratet, במטרה לשפר את המיפוי בדנמרק. ההחלטה הפוליטית הושגה בצו מלכותי ב-10 בספטמבר 1987. הגדרת אחריותה מתוארת בחוק מס' 749 מ-7 בדצמבר 1988. בתחילה, הסוכנות הייתה מופקדת תחת משרד השיכון הדני, אך בשנת 2001 היא הועברה לאחריות משרד הסביבה.
ב-1 בינואר 2013 שונה שם הסוכנות לשמה הנוכחי.
השירות הפדרלי לפיקוח על חינוך ומדע
השירות הפדרלי לפיקוח על חינוך ומדע (רוסית: Федеральная служба по надзору в сфере образования и науки) הוא הגוף הממשלתי הפדרלי בפדרציה הרוסית האחראי לבקרה ופיקוח על חינוך ומדע במדינה. הוקם בשנת 2004 וכפוף לממשלת הפדרציה הרוסית.
ביקורת
מדענים באוניברסיטה האירופית בסנקט פטרבורג הפנו את תשומת הלב לעובדה שהשירות לעיתים קרובות יותר בודק אוניברסיטאות פרטיות ולעיתים קרובות מחיל עליהן סנקציות קפדניות בהשוואה למוסדות המתוקצבים ממשלתית. בשנים 2015–2016, לאחר בדיקות, השירות ב-134 מקרים העלה את נושא הפסקת עבודת האוניברסיטאות, ואילו רק שניים מהמקרים היו במוסדות חינוך ממשלתיים. עיתונאים הסבירו זאת על ידי שימוש במוסר כפול.
ק. ד. טיטאייב, מנהל מחקר במכון לאכיפת החוק באוניברסיטה האירופית בפטרבורג, בריאיון לאתר האינטרנט Indicator, בהתייחסו להשקת פרויקט מחקר על פעילות השירות, ציין מספר חסרונות משמעותיים שכבר זוהו בגישתו של הארגון והתמקדותו אך ורק במדדי נייר ובגישה בירוקרטית מוגזמת. כדוגמה לחוסר הכושר של הדירות ציטט טיטאייב את אחת האוניברסיטאות במשרה מלאה המוכרת לו בשטח של 200 מ"ר, שבה נלמדים ארבעה קורסים של סטודנטים בעבודות בשלושה תחומים, עם כמאה סטודנטים לקורס. במקום השכרה בפועל, כפי שמציע טיטאייב, במקרה זה, ניתן לרכוש רק תעודה באזור כזה בתוך ארבע שנים, אך "כשהשירות, שמגיע לשם פעם בשנה או מספר שנים, רואה שהכל בסדר. אז בלי שוחד, הניירת אצל האנשים ברמה הגבוהה ביותר, אז הכל בסדר". הוא גם מציין כי מרבית עובדי השירות הם עורכי דין, כשירים בתחומים רבים ומיוחדים, וכי בארגון אין אפשרות טכנית להזמין בחינת הרצאה. "לכן, אם אנו מניחים שאוניברסיטה לרפואה תלמד את הסטודנטים כיצד לרפא, ובכך מכנה אותה "שיטות טיפול מודרניות" בתוכנית הלימודים, אז לשירות אין הזדמנות לברר מה התלמידים לומדים בפועל", טוען טיטאייב.
החלטת השירות בדבר ביטול ההסמכה הממלכתית בבית הספר הגבוה למדעי החברה והכלכלה במוסקבה (MVSES) עוררה ביקורת מצד הציבור. המועצה האקדמית HSE תמכה באוניברסיטה. על פי המועצה האקדמית, מערכת האימות באוניברסיטה מילאה תפקיד כאשר השירות נאבק ב"תוכניות גסות ביודעין" של אוניברסיטאות שנויות במחלוקת. עם זאת, כעת, לאחר שעבודה זו הסתיימה, ההסמכה המסורתית ככלי משפיע יותר ויותר על אוניברסיטאות חדשניות שפועלות "מעל לרמת התקנים הממלכתיים". בהתייחס למצב זה הביע אולג סמולין, סגן יו"ר ועדת הדומה הממלכתית לחינוך ומדע, את הדעה כי "השירות לא בודק את איכות החינוך אלא את איכות הניירת. על פי הכללים שלו, הוא פועל נכון, דבר נוסף הוא שכללים אלה אינם קשורים לאיכות החינוך. לפיכך, לדעתי, יש לשנות כללים אלה" . הסטודנטים מאוניברסיטת MVSESEN אף פרסמו עצומה בדרישה לסגור את המוסד.
ויסוצ'ינה (מחוז)
מחוז ויסוצ'ינה (בצ'כית: Kraj Vysočina) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, המשתרע על חלקה הדרום-מזרחי של בוהמיה ההיסטורית ועל חלקה הדרום-מערבי של מוראביה. שם המחוז מבטא את היותו בשטח הררי.
מחוזות משנה
מחוז ויסוצ'ינה, מחולק לחמישה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
ג'ון מרין
ג'ון מרין (באנגלית: John Marin; 23 בדצמבר 1870 - 2 באוקטובר 1953) היה בין האמנים המודרניסטים הראשונים באמריקה. הוא ידוע בנופים המופשטים שלו ובציורי צבעי המים.
ביוגרפיה
מרין נולד ברותרפורד, ניו ג'רזי. אמו נפטרה תשעה ימים לאחר לידתו, והוא גדל על ידי שתי דודותיו. הוא למד במכון הטכנולוגי של סטיבנס במשך שנה, וניסה להיות אדריכל ללא הצלחה.
בין השנים 1899 ל-1901 למד מרין באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בפילדלפיה. שם הוא למד אצל תומאס פולוק אנשוץ, יו הנרי ברקנרידג' וויליאם מריט צ'ייס. הוא גם למד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.
בשנת 1905 מרין נסע לאירופה כמו אמנים אמריקאים רבים. תחילה נסע לפריז שם הציג את עבודותיו בסלון הפריזאי וזכה לחשיפה ראשונה לאמנות המודרנית. הוא טייל באירופה במשך שש שנים, וצייר בהולנד, בלגיה, אנגליה ואיטליה. באירופה הוא השתלם בציור בצבעי מים. בעזרתם יצר אווירה מופשטת, בגוונים כמעט טהורים של הצבעים שהפכו לסימן היכר בסגנון שלו.
מרין בילה את הקיץ הראשון שלו במיין בשנת 1914 וחוף הים הסלעי שם, הפך לאחד הנושאים החביבים עליו. במהלך שארית חייו הכיר מרין מקרוב את מגוון מאפייני הים והשמים במיין.
למרין הייתה תערוכה רטרוספקטיבית בשנת 1936 במוזיאון לאמנות מודרנית. בסוף חייו מרין זכה ליוקרה רבה כצייר אמריקאי, מבכירי האמנות האמריקאית. בשנת 1950 הוענק לו תואר דוקטור לאמנויות יפות על ידי אוניברסיטת מיין ואוניברסיטת ייל.
מרין היה תושב קליפסייד פארק, ניו ג'רזי, בשנותיו האחרונות, וגם החזיק בית קיץ באדיסון, מיין, שם נפטר בשנת 1953. הוא נקבר בבית הקברות פיירוויו בניו ג'רזי.
יצירתו
ג'ון מרין היה בין האמנים האמריקאים הראשונים שיצרו ציורים מופשטים. הוא הושפע על ידי האקספרסיוניסטים המופשטים. הטיפול שלו בצבע - בצבעי שמן ובצבעי מים היו מיוחדים והיוו השראה לציירים צעירים יותר.
בשנת 2007, הבית הלבן רכש את ציורו הקרקס משנת 1952 והוא מוצג כעת בחדר הירוק.
מחקר שוק
מחקר שוק הוא תהליך אשר באמצעותו משווקים אוספים מידע על שווקים שונים, לרוב במסגרת תהליך של ייעוץ אסטרטגי לחברה.
המחקר הוא מאמץ מאורגן לאסוף מידע אודות קהלי יעד ולקוחות, והוא משמש מרכיב חשוב באסטרטגיה עסקית וגורם משמעותי בשימור תחרותיות. סקר שוק מסייע לזהות ולנתח את צורכי השוק, גודל השוק ומידת התחרות שלו עם שווקים אחרים. הטכניקות שבהם נעשה שימוש כוללות טכניקות איכותיות כדוגמת קבוצות מיקוד, ראיונות עומק ואתנוגרפיה, כמו גם טכניקות כמותיות כדוגמת סקרי לקוחות וניתוח של נתונים משניים. הסקר כולל מחקר חברתי ומחקר של דעות, והוא מהווה איסוף שיטתי ופירוש של מידע הנמסר אודות פרטים או ארגונים, המשתמשים בשיטות סטטיסטיות ואנליטיות, כמו גם טכניקות של מדעי החברה היישומיים - כדי לקבל תובנה או לתמוך בקבלת החלטות.
מחקר שוק, מחקר שיווקי ושיווק הם סדרה של פעילויות עסקיות. תחום המחקר השיווקי הוא בעל ותק רב יותר ממחקר שוק. למרות ששניהם מערבים צרכנים, מחקר שיווקי עוסק במיוחד בתהליכי שיווק, דוגמת יעילות פרסום ויעילות כוח מכירה, בעוד שמחקר שוק עוסק במיוחד בשווקים ובהפצה.
קיימים שני הסברים עבור סיבת הבלבול בין מחקר שוק ומחקר שיווקי: הסבר אחד נעוץ בדמיון של שני המונחים; הסבר אחר גורס שמחקר שוק מהווה תת-תחום של המחקר השיווקי. בלבול נוסף בין שני המונחים נובע מכך שקיימות חברות גדולות, דוגמת חברת חקר השוק הבריטית יורומוניטור אינטרנשיונל, המתמחות בשני התחומים: הן במחקר השוק והן במחקר השיווקי.
היסטוריה
חברת המחקר גאלופ סייעה להמציא את סקר דעת הקהל; כיום, מחקר שוק הוא סוג של סקר דעת קהל ממומן.
באופן פורמלי, החל המונח "מחקר שוק" להיות מוגדר במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, כתוצאה מתנופת הפרסום בתקופת תור הזהב של הרדיו בארצות הברית.
מחקר שוק עבור עסק
מחקר שוק הוא אמצעי לקבלת סקירה כללית של רצונות הצרכנים, צורכיהם ואמונותיהם. הוא גם יכול להיות כרוך בגילוי כיצד הם פועלים. במחקר ניתן להשתמש כדי לקבוע כיצד מוצר מסוים יכול להיות משווק. פיטר דרוקר האמין שמחקר שוק מהווה את תמצית השיווק. מחקר שוק הוא דרך שבו היצרנים וזירת המסחר לומדים את הצרכן ואוספים מידע אודות צרכיו.
קיימים שני סוגים עיקריים של מחקר שוק: מחקר ראשוני, שהוא מחולק למחקר כמותני ומחקר איכותני, ומחקר שניוני.
גורמים העשויים להחקר במסגרת מחקר שוק כוללים:
מודל PEST או בהרחבה PESTEL הוא למעשה ראשי התיבות הבאים:
גורם נוסף שניתן למדוד הוא יעילות השיווק. הדבר כולל:
ביצוע מחקר שוק
מחקר שוק הוא תהליך אשר מבצעת חברה או מותג אשר מעוניינים לאסוף מידע טרם תחילת פעילות בשוק חדש או במהלך פעילותה השוטפת. לדוגמה, אם החברה מבקשת לחדור לשוק האמריקאי עם מוצר משלה, היא תרצה לבדוק האם השוק מתאים למוצר זה, מה רמת התחרותיות בשוק ואיך ניתן למכור את המוצר בשוק העתידי בבחינת תמחור, מיצוב, אסטרטגיה שיווקית ועוד.
בנוסף גם חברה או מותג הפועלים בשוק קיים מבצעים מחקרי שוק על מנת למדוד את התנהגות הצרכנים, לבדוק את תפיסת הלקוח כלפי המוצר והחברה.
בעבר, ביצוע מחקר שוק היה תהליך עתיר משאבים ולכן זמין רק לחברות גדולות. כיום, לעומת זאת, הזמינות של כלים מקוונים (רשתות חברתיות, סקרים מקוונים, ועוד) מאפשרת לאסוף מידע רלוונטי גם עבור עסקים קטנים על מנת להבין טוב יותר את השוק אליו הם פונים ועל ידי כך להפחית את הסיכון שקיים בחדירה לשוק חדש.
מונגוליה המודרנית
מונגוליה החיצונית הייתה בשליטת סין המנצ'ורית מ-1691 ועד 1911. בתחילת המאה ה-20 נחלש כוחם של המנצ'ורים בסין, והלאומנים המונגולים נעזרו בסיוע רוסי וזכו לעצמאות מסין בשנת 1911. האוטונומיה המונגולית שהוקמה הייתה בחסות רוסית וסינית, בעקבות הסכם שנחתם ב-25 במאי 1915), בו כפו הרוסים על הרפובליקה הסינית הטרייה את האחריות על מונגוליה, על פי הגבולות שנקבעו בברית קייחטה.
במלחמת העולם השנייה, ובעקבות האיום היפני על הגבול המונגולי, פעלו הסובייטים לשינוי הסוציאליזם במונגוליה לטובת מדיניות כלכלית חדשה. הצבא המונגולי-סובייטי הדף את הכוחות היפנים שפלשו למזרח מונגוליה בקיץ 1939. לאחר המלחמה, ובתמיכת הסובייטים, פיתחה מונגוליה את קשריה הבינלאומיים ויצרה קשרים עם קוריאה הצפונית ומדינות החסות הקומוניסטיות במזרח אירופה.
השירות הפדרלי לפיקוח אטומי, טכנולוגי ואקולוגי
השירות הפדרלי לפיקוח אטומי, טכנולוגי ואקולוגי היא גוף הפיקוח של ממשלת רוסיה בנושאים אקולוגיים, טכנולוגיים וגרעיניים. תפקידיו כוללים משימות משפטיות רגולטוריות, פיקוח בתחום ההגנה על הסביבה, הגבלת השפעה טכנוגנית מזיקה (כולל טיפול בפסולת תעשייתית וצרכנית), בטיחות בעבודה תת-קרקעית (למשל, כרייה), בטיחות תעשייתית, בטיחות באנרגיה אטומית (לא כולל פיתוח, הכנה, בדיקה, הפעלה ושימוש בכלי נשק גרעיניים ומתקנים אטומים צבאיים), בטיחות מתקני חשמל ורשתות תחנות הכוח (למעט מתקני רשתות ביתיות), הבטיחות של מבנים הידראוליים באתרי תעשייה ואנרגיה; הבטיחות בייצור, אחסון ושימוש חומרי נפץ תעשייתיים ומשימות אבטחה מיוחדות של המדינה באזורים אלה.
החלטת ממשלת רוסיה מספר 404 מיום 29 במאי 2008 העבירה את הגוף לאחריות המשרד למשאבי טבע והגנת הסביבה ; בעבר השירות היה כפוף ישירות לממשלה. עם זאת, הדבר בוטל על ידי הנשיא דמיטרי מדבדב ב-23 ביוני 2010, כשהחזיר אותו לשליטתה הישירה של הממשלה. בהתאם להחלטת ממשלת רוסיה מספר 54 מיום 1 בפברואר 2006, השירות הופקד על פיקוח על ענף הבנייה במדינה.
כיום עומד בראש השירות אלכסיי אלשין.
היסטוריה
השירות נוצר בשנת 2004, במיזוג של שירות הפיקוח האטומי הפדרלי ושירות הפיקוח הטכנולוגי הפדרלי. תפקידי פיקוח על איכות הסביבה הועברו אליו לאחר שהשירות הפדרלי לפיקוח על משאבי הטבע הפך לשירות הפיקוח על משאבי הטבע הפדרליים. בראש המבנה המשולב עמד המנהל לשעבר של הפיקוח האטומי הפדרלי, אנדריי מלישב, ששימש כמנהל השירות החדש במשך 18 חודשים.
מבנה
מאז ספטמבר 2009 מורכב השירות ממטה, 23 מחלקות אזוריות לפיקוח על התעשייה והסביבה במחוזות הפדרליים, 7 מחלקות בין-אזוריות לבטיחות גרעינית וקרינה ו-4 ארגוני תמיכה טכנית. המטה כולל 16 מחלקות המאורגנות לפי משימה.
הסוכנות הפדרלית לענייני לאום
משימות
הסוכנות הפדרלית מבצעת את המשימות הבאות:
בנוסף, כמה תפקידים שבעבר היו של משרד התרבות של הפדרציה הרוסית ומשרד המשפטים של הפדרציה הרוסית הועברו לסוכנות החדשה שהוקמה.
אליפות גרמניה בכדורגל 1952
אליפות גרמניה בכדורגל 1952 הייתה העונה ה-42 של התחרות. זה היה השלב האחרון של עונת 1951/1952 בכדורגל הגרמני.
ארגון האליפות
התחרות כללה 8 קבוצות שהעפילו מליגות אזוריות:
הקבוצות חולקו לשני בתים. המשחקים בתוך הבתים היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. מנצחי הבתים נפגשו למשחק הגמר.
כדורגלנים מצטיינים
קונרד וינטרשטיין נירנברג כבש 7 שערים וזכה בתואר מלך השערים (עונה שנייה ברציפות).
טבולה.קום
טבולה (באנגלית: ) היא חברה אמריקאית העוסקת בניהול שירותי פרסום כגון "ברחבי הרשת" ו"מומלץ בשבילך", הנמצאים בתחתית אתרים רבים, שהם מעין "פיד" של מאמרים מקוונים. נוסדה על ידי היזם הישראלי אדם סינגולדה בשנת 2006. ביוני 2021 הפכה החברה לחברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק, לאחר שהתמזגה עם חברת ספאק לפי שווי של 2.6 מיליארד דולר. מטה החברה נמצא בניו יורק, והיא מחזיקה במשרד בישראל.
היסטוריה
Taboola הוקמה בשנת 2006 על ידי אדם סינגולדה. החברה, בשם "טבולה.קום בע"מ", החלה לפעול מישראל, והציעה בתחילה מנוע המלצות לתוכן וידאו. מאוחר יותר הועברו משרדי החברה לניו יורק. בנובמבר 2007 גייסה החברה 1.5 מיליון דולר. לאחר מכן היא גייסה עוד 4.5 מיליון דולרים בנובמבר 2008, ו-9 מיליון דולר באוגוסט 2011. בנוסף, בפברואר 2013 גויסו עוד 15 מיליון דולר. עד 2017, הגיעה טבולה להצגה של 1.5 מיליארד המלצות מאמרים מדי יום, בעקבות השימוש בה מצד האתרים המובילים באינטרנט.
ב-2014 רכשה טבולה חברת פרסום פרוגרמטית מקליפורניה בשם Perfect Market. בפברואר 2015 גייסה טבולה 117 מיליון דולר בסבב גיוס חמישי. באותו החודש הודיעה טבולה על מימון נוסף מצד תאגיד האינטרנט הסיני Baidu. ביולי 2016 רכשה טבולה את ConvertMedia, מנוע המלצות לתכני וידאו. בינואר 2017 רכשה טבולה את חברת הפרסונליזציה האינטרנטית Commerce Sciences.
במרץ 2021 חויבה החברה לשלם חמישה מיליון ש"ח לרשות התחרות, לאחר שנמנעה מלתת לרשות נתונים על שיתוף פעולה בינה לבין אתר ynet.
ביוני 2021 הפכה החברה לחברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק, לאחר שהתמזגה עם חברת ספאק לפי שווי של 2.6 מיליארד דולר.
ביולי 2021 הודיעה החברה על רכישת חברת האי-קומרס קונקסיטי (Connexity) ב-800 מיליון דולר.
בנובמבר 2022 קיבלה חברת 25% ממניות טבולה, בתמורה למתן בלעדיות לטבולה במשך 30 שנה בפרסום באתרי האינטרנט של.
שירותים
Taboola מציגה את התיבות "ברחבי הרשת" ו"מומלץ עבורך" בתחתית עמודי אינטרנט רבים. בנוסף, היא יכולה להמליץ על תוכני וידאו, או על תוכן שנוצר על ידי המשתמשים. Taboola משמשת שותפי תוכן שונים על מנת לעודד משתמשים לצפות במאמרים נוספים באותו אתר. המשווקים והמותגים מגישים הצעות מחיר להצגת התוכן שלהם. לאחר מכן, האלגוריתם מציג את התוכן של המפרסם למשתמשים מסוימים באתר על סמך התוכן שהמשתמש צופה בו, אורך התוכן ומטא הנתונים שלו, היסטוריית השימוש וגורמים נוספים. הקטגוריות הפופולריות ביותר של Taboola הן פיננסים וכושר. Taboola גם מציעה כלים לבעלי אתרים המיועדים להסרת תוכן פוגעני טרם הצגתם לקוראים.
ביקורות
במאמר שפורסם באתר Fortune באוגוסט 2014 נכתב כי רוב התוכן המומלץ על ידי Taboola הוא "הגרוע ביותר באינטרנט". מאמרים מומלצים כוללים הצעות כמו "תמונות החתולים הכי חמודות בעולם כולו באתר אחד". על פי המאמר, "תוכן פופולרי הוא לא תמיד תוכן טוב". מייסד Taboola, אדם סינגולדה אמר כי המודעות מסייעות לתמוך במודל עסקי בר-קיימא לעיתונות.
המבקרים טוענים כי שירותים כמו Taboola משמשים לקליקבייט או לפייק ניוז. ניתוח שנערך על ידי ChangeAdvertising בספטמבר 2016 מצא כי 26% מהקישורים הממומנים ב-Taboola או ב-Outbrain היו קליקבייט.
מולי מלצר
ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל, בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם הצעיר של אביב מלצר ויהודה מלצר. עוסק בתרגום ובעריכה. בין השאר תרגם לעברית כמה ממחזותיו הראשיים של סמואל בקט, ובהם מחכים לגודו. כמו כן ערך את ספריו של חנוך לוין המכילים את אוסף המחזות, הסיפורים והשירים שלו. מלצר הוא העורך של המהדורה העברית של "האטלס ההיסטורי-תולדות עם ישראל: מימי האבות עד ימינו", שעורכו הראשי הוא פרופ' אלי בר-נביא.
בשנת 1985 ייסד יחד עם דני טרץ' את הוצאת "ספרי תל אביב" שעסקה בפרויקטים שונים של הוצאה לאור. מלצר שימש עורך ראשי של ההוצאה. בשנת 1994 החלה ההוצאה לפעול תחת השם "מפה" בתחום הקרטוגרפיה, והוציאה לאור אטלסי כבישים של ישראל שזכו להצלחה רבה.
מלצר אב לשתי בנות, ומתגורר בתל אביב.
עיצוב אתר אינטרנט
שיפורים בתאימות של הדפדפנים עם הסטנדרטים של W3C הובילו לכך שרוב אתרי האינטרנט מוצבים בעזרת שפת HTML או XHTML בשילוב CSS.
עם הגידול במספר אנשי המקצוע בתחומי עיצוב תקשורת חזותית (Communication Design) וטכנולוגיית המידע (Information technology), נהוג להבדיל בין מקצוע עיצוב אתרי אינטרנט (Web design) לבין פיתוח רשתות (Web Development) - עבודה שמתמקדת בתחזוקה הכוללת של כל השירותים מבוססי הרשת.
היסטוריה
טים ברנרס-לי, ממציא ה-World Wide Web, פרסם אתר אינטרנט לראשונה באוגוסט 1991. דפי אינטרנט נכתבים בשפת תגיות הנקראת HTML.
תכונות כמו הטבלות, שהוגדרו מלכתחילה כדי להציג מידע טבלאי, עברו במהרה לשימוש בוני האתרים ככלי עיצובי לשליטה על צורת הדף. מאוחר יותר הסטנדרט התפתח, ונוספה אליו הגדרת גיליונות סגנון מדורגים (CSS) שנחשב כיום לדרך נכונה יותר לשלוט בעיצוב הדף, וכיום רוב המעצבים משתדלים להגביל את השימוש בטבלאות להצגת מידע טבלאי בלבד.
עיצוב אתר אינטרנט
יש אספקטים רבים (שיקולי עיצוב) שנלקחים בחשבון בתהליך, ובשל ההתפתחות המהירה של רשת האינטרנט, אספקטים חדשים יכולים להיווצר גם כן. עבור אתרי אינטרנט מסחריים טיפוסיים האספקטים הבסיסים בעיצוב האתר הם: אתר אינטרנט אופייני מכיל טקסט, גרפיקה, ולעיתים גם מדיה (אודיו ווידאו). העמוד הראשון של אתר האינטרנט ידוע בשם דף בית (Home page) או אינדקס. לכל עמוד באתר כתובת אינטרנט משלו (URL).
אתר אינטרנט אופייני כולל אמצעים לניווט בין הדפים השונים, ובמקרים רבים אמצעים לחיפוש תוכן ספציפי באתר.
דפי אינטרנט מסווגים כדפים סטטיים או דינמיים:
דרישות רב תחומיות
עיצוב אתרי אינטרנט כולל דיסציפלינות שונות, ובהן - מערכות מידע, טכנולוגיות מידע ועיצוב תקשורת חזותית. נהוג להפריד את העבודה על אתר אינטרנט ל-Front-end ול-Back-end. העבודות שמתמקדות בצד הוויזואלי של האתר (כגון מבנה העמוד, ממשק המשתמש, הגרפיקה, והאודיו) נכללות תחת שם הגג "Front-end". התחום שעוסק בבנייה הדינמית של הדפים בעזרת המידע שנאסף מהמקורות השונים ועיבוד הקלט מהמשתמש, מכונה "Back-end".
מעצב אתרים ואפליקציות
מעצב אתרים ואפליקציות (נקרא גם מעצב Web) הוא אדם העוסק בעיצוב גרפי וטיפוגרפיה של אתרים ואפליקציות אינטרנט ("עיצוב אתרים"). הידע הנדרש כדי לעסוק בתחום זה כולל ידע ב-HTML, ב־CSS (כולל CSS Preprocessors דוגמת SASS), וכן ידע ב־Javascript ובספריות שלה (כגון Jquery). מעבר לכך נדרש גם ידע בתוכנות עיצוב גרפי, כגון תוכנה לבניית תמונות וקטור (כגון Illustrator) ותוכנות ליצירה ועיבוד תמונה (כגון Photoshop).
יש מעצבים המפתחים תבניות (Themes) עבור מערכות ניהול תוכן ספציפיות דוגמת דרופל או מג'נטו.
מעצבי אתרים מסייעים למתכנתים, בעלי אתרים, ואחרים, בפתרון בעיות עיצוב ובפיתוח ויישום של תקדים עיצובי ברמת התמונה, שהוכן על ידי ארט-דיירקטור או גרפיקאי. על מעצב האתרים לדעת גם את המגבלות הטכניות שאולי עומדות בפני מתכנת מסוים המפתח את האתר או האפליקציה, וליצור עיצובים שיהיה לו נוח ויעיל לעבוד עימם מבחינה טכנית.
Skate
Skate הוא סינגל של הצמד המוזיקלי האמריקאי סילק סוניק, המורכב מהזמרים האמריקאים ברונו מארס ואנדרסון פאאק. השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2021, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הצמד, An Evening with Silk Sonic, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואפטרמת' אנטרטיינמנט.
רקע
הצמד רמז על מוזיקה חדשה בחודשים שלפני צאת הסינגל. ב-29 ביולי, הצמד פרסם פוסטים ברשתות החברתיות, הרומזים על צאת השיר.
ביקורות
בעוד שהלהקה עצמה התייחסה לרצועה כאל "ג'אם קיצי", ברולינג סטון נכתב כי השיר מספק "אווירות שמשיות". סופי קאראן מ-Hypebeast חשב כי הרצועה היא "ללא ספק אחת ההצעות המוזיקליות המדבקות ביותר של השנה", והצמד ממשיך "לקחת רמזים מבניים מהמנגינות החלקות של שנות ה -70, ומוסיף שכבות של השירה ההרמונית שלהם כדי להוקיר את אחד העשורים המשפיעים ביותר על המוזיקה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם לצד הסינגל ב-30 ביולי 2021. הקליפ בוים על ידי מארס, פלורנט דצ'ארד ופיליפ טאיאג. בקליפ נראים מארס ופאאק מנגנים בתופים וסביבם נשים בגלגיליות.
הפולמוס היהודי-נוצרי
הפולמוס היהודי-נוצרי הוא פולמוס דתי בין היהדות לנצרות. הוא מתקיים משחר הנצרות, ושורשיו בפולמוס היהודי-אלילי ובאפולוגטיקה היוונית. פולמוס זה קיבל תאוצה במאה השנייה לספירה, שאז מקובל לחשוב שחל פירוד בין קהילות המאמינים. עדויות לקיומו של הפולמוס ניכרות כבר בברית החדשה, בכתבי אבות הכנסייה ובתורה שבעל פה. הוויכוח בין שתי הדתות המונותאיסטיות האלה עבר תהפוכות רבות: הוא הגיע לשיאו בימי הביניים; ועבר הסלמה בעיקר בין המאות הי"ג למאה הט"ו; שאז הוא היה מלווה בגזירות קשות במיוחד על היהודים. אלו באו לידי ביטוי בין היתר בפגיעה במעמדם של היהודים, בהמרות דת מאונס, בגירוש ואף במיתה.
במרכזו של הפולמוס היהודי-נוצרי עומדת הטענה הנוצרית, שפג תוקפה של הברית הישנה של האל עם העם היהודי בעטיים של חטאיו וצליבת ישו ביניהם. במקום ברית זו, קמה ברית חדשה בין האל לגויים. בהדרגה ובעיקר לאחר השואה וכינוס ועידת ותיקן השנייה, חזרה הכנסייה מעמדתה שהעם היהודי נושל מבריתו עם האל. ועידה זו, הדוגלת בדיאלוג בין דתי, הוציאה מנשר בשם Nostra Aetate (1965), אשר בעקבותיו האפיפיורים יוחנן פאולוס השני, בנדיקטוס ה-16 ופרנציסקוס תיקנו תקנות בעלות אופי תאולוגי ואף ביקרו הן בבית הכנסת הגדול של רומא והן בכותל המערבי.
בתקופות קדומות התמקד הפולמוס בעיקר בצד המקראי, המשותף לשתי הדתות. בהמשך התייחס הפולמוס אף למקורות פנים-דתיים (יהודיים ונוצריים), כגון התלמוד וכתבי הבשורה.
קורות היחסים בין היהדות לנצרות
עם הזמן החלה להתפתח אנטישמיות מסיבות דתיות, אשר באה לידי ביטוי בהופעת זרמים רדיקליים בנצרות, אשר כמו המרקיוניזם והוולנטניניזם ביקשו לנתק את הנצרות מזיקתה לברית הישנה. כמו כן, החל להתפתח פולמוס חריף נגד היהדות - ועדויות לכך מצויות לדוגמה בכתביהם של יוסטינוס מרתיר, טרטוליאנוס, פסאודו-קיפריאן, אוריגנס וכן באיגרת מליטון מסרדיס לדיאוגנט. למעשה רובם אם לא כל אבות הכנסייה היווניים, הלטינים והאחרים עסקו בצורה זו או אחרת בפולמוס היהודי-נוצרי. בספרות זו ניתן להבחין היטב באנטישמיות בעלת גוון תאולוגי, המתמקד בכך שהיהודים הרגו את ישו, וכן שבשל כך הם נושלו ממעמדם כעם הנבחר. מגמות אלו התחזקו בעקבות תקנות גלריוס, המסמנות את העלייה בקרנה של הנצרות, באימפריה הרומית. מגמות אלו התחזקו עם הפיכתה של הנצרות לדת האימפריה הרומית בימי קונסטנטינוס, עם מות יוליאנוס הכופר ועם פרסומיהן של תקנות תיאודוזיוס, אשר העניקו מעמד מיוחד לנצרות הניקאנית על חשבון הנצרות האריאנית, המתייהדים וכתות מינים אחרות.
ואולם הפולמוס בעת העתיקה מתאפיין בכך שהוא לא לווה ברדיפת יהודים. הטעמים לכך הם שנשמר מעמדם בקיסרות הרומית וכן התקבלה בכנסייה דעתו של אוגוסטינוס שאין להעביר יהודים על דתם באונס, על שום היותם עם-עד; אשר בסופו של דבר יכיר באלוהותו של ישו.
במאה השביעית, בספרד הויזיגוטית (מאות חמישית עד שמינית) חל מפנה רציני ביחסה של הנצרות ליהודים ובקונציליום הרביעי של טולדו נקבע שיהודים שנאלצו לקבל את הנצרות מאונס, עליהם להתמיד בדתם החדשה. חשוב לציין, שבדרך כלל רדיפות היהודים באו מצד הכנסייה ולא מצדו של הממסד החילוני. בכל אופן, לאורך כל ימי הביניים סוגיית המרת היהודים מאונס עלתה שוב ושוב, ונושא זה עלה תכופות בוויכוחים (DISPUTATIO) שהתקיימו בין רבנים לאנשי דת נוצרים. כמו כן, לסירוגין יהודים זכו להגנה או נרדפו.
לתוך הוויכוחים השתרבבו מרכיבים לא דתיים, בעקבות עיסוקם של יהודים בגביית מיסים ובעיקר במתן הלוואות בריבית – עיסוק שהיה אסור על הנוצרים ולא על היהודים. ברבות הימים, היהודים יואשמו בעלילות דם, בהפצת הדבר השחור, ובגרימת אסונות טבע. לדוגמה הם הואשמו ברעידת האדמה שהתרחשה ב-1020 ברומא ביום שישי הקדוש – והוענשו בהתאם. בהדרגה היהודי הפך ליצור יוצא דופן. הוא תואר עם אף גדול, וטוענים שהיהודים סובלים מתופעות הדומות לווסת. יחד עם זאת, מכתבי הועידה הכנסייתית של לטרנו (1215) מתברר שלא ניתן היה להבחין בין יהודים לנוצרים. על כן, בהדרגה עליהם היה לענוד סממני לבוש, בכדי להבחין בינם לבין האוכלוסייה הנוצרית.