cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלום עליכם
יצירותיו
יצירותיו של שלום עליכם ניחנו בהומור רב, והן מביעות יחס של חמלה והזדהות עם גיבוריו, אנשי העיירות היהודים, על חולשותיהם ומעלותיהם. בסיפוריו שולבה גם ביקורת סאטירית עליהם, אך היא לרוב מוסווית ואינה נוקבת יתר על המידה. יצירותיו סייעו להעלאת הרמה של הספרות היהודית ונתנו ביטוי לתמורות שחלו בחברה היהודית בת זמנו, להוויי החיים שהיה ונכחד.
אורי סלע
קורות חייו
ערך והשתתף בתוכניות רבות ברדיו ובטלוויזיה. בהן תוכנית יומית בשם "שעתיים משתיים" בגלי צה"ל, שעסקה באירועי היום; הנחה את "חיים שכאלה" עם יגאל אלון שצולם בכפר תבור ועוד.
שלום עליכם
יצירותיו
דווקא הסופרים הרוסים, הם אלו שקלטו לראשונה שהכתיבה ההומוריסטית-יהודית של שלום־עליכם הייתה דרכו להיחלץ מתהומות היאוש. הם הבחינו בקשר שבין כשרונותיו הגדולים של מחבר לבין אופיו כבן-אדם. הם גם היו הראשונים שכינו את שלום־עליכם "משורר העם" וקלטו את ההומור המיוחד בכתיבתו, שלא היה הומור מופגן ומוחצן של מוקיון, אלא ניסיון אמפתי ופואטי להתגבר על הטרגדיה של החיים היהודיים. המבקר הרוסי אמפיתיאטרוב היה הראשון שכינה את שלום עליכם  כסופר שידע לצחוק דרך דמעותיו, "צחוק מתוך דמעות הוא לבני האדם  עונג נוגה. אך ייתכן, כי זהו העונג העמוק ביותר על האדמה, ואשרי האיש, שיש בידו לתתו"
אורי סלע
קורות חייו
בין העיסוקים שעסק בהם לפרנסתו הרבה אורי סלע לפרסם ספרים במגוון רחב של נושאים. כתיבתו נעשתה בעיקר כתחביב, אך זכתה להצלחה גדולה ולתפוצה ניכרת, והיא משקפת את רוחב היריעה של ידיעותיו וכישרונותיו. בצד ספרים רציניים כמו מחקרי ספרות, לשון וחסידות פרסם שורה ארוכה של ספרי הומור. אחד מהם, "כל בדיחות אשכול", זכה לפרסום מיוחד כמסמך המשקף את האווירה של התקופה שקדמה למלחמת ששת הימים.
שלום עליכם
יצירותיו
חיים נחמן ביאליק התפעל מכתיבתו של שלום עליכם ובאחד מערבי הסלון הספרותי שהתנהלו בוורשה בביתו של י"ל פרץ, (שזלזל בכתיבתו "הקלה" של שלום עליכם) תיאר אותו ככלי יקר עשוי מתכת טהורה. "חמדה גנוזה" בלשונו ומתיקות נובעת מכתביו. קלות סגנונו של שלום עליכם מטעה את הקוראים לשפוט אותו בקלות ראש והפופולריות הגדולה שלו רק מעלה את ערכו של הסופר הזה שכולם מבינים אותו ומתענגים עליו. לא כל סופר זוכה לכך.
אורי סלע
קורות חייו
סלע פרסם במשך שנים שני עמודים במדור הספרות של "ידיעות אחרונות" ובהם דיווח תמציתי על כל ספר שהופיע באותו שבוע. במבוא לספר "מכתם לעגנון" כתב הסופר עמוס עוז על מדור זה: על מחקרו של אורי סלע אודות הכלב "בלק" כתב עמוס עוז:
שלום עליכם
יצירותיו
היכולת להתרחק מעט מעצמנו, כותבת נורית גוברין, לרכך את המצבים הקודרים ביותר ולצחוק על עצמנו, היא מסימניו של ההומור הטוב. בהומור היהודי, ובמיוחד זה של שלום עליכם, עין אחת בוכה ועין אחת צוחקת. הקורא של שלום עליכם מוצא עצמו עצוב וצוחק בעת ובעונה אחת. זהו סוד קסמו של הסופר, שהיה אחד משיאיה של דרך הסיפור היהודית, המשלבת הומור ודמע, גרוטסקה ומציאות, פנטזיה ועובדות.
וילהלם פרידריך, נסיך ויד
וילהלם פרידריך, נסיך ויד (בגרמנית: Wilhelm Friedrich Fürst zu Wied; 27 ביוני 1872 - 18 ביוני 1945), היה נסיך גרמני ואחיו של וילהלם, נסיך אלבניה.
שלום עליכם
יצירותיו
ראשון מתרגמיו לעברית היה ישעיהו קרניאל (1942-1881), בן דור המייסדים של המושבה זכרון יעקב. את תרגומי סיפוריו הקצרים של שלום עליכם נהג לשלוח לעיתוניו של אליעזר בן-יהודה, "הצבי/האור" ו"השקפה", שם ראו אור בדפוס. בשנת 1917, בעת שכיהן כמנהל סניף בנק אפ"ק בצפת הוציא לאור, ביוזמתו ועל חשבונו, חוברת זיכרון לרגל יום השנה למותו של הסופר ובה כלל קובץ תרגומים מתוך יצירתו.
וילהלם פרידריך, נסיך ויד
ביוגרפיה
ב-29 באוקטובר 1898 התחתן וילהלם פרידריך עם פאולינה, נסיכת וירטמברג, בתם של וילהלם השני, מלך וירטמברג ומריה, נסיכת ולדק ופירמונט, ממנה היו לו שני בנים. וילהלם פרידריך שירת ברגימנט הדרגונים ה-26 (וירטמברג ה-2 - המלך), ולאחר מכן שירת ברגימנט הדרגונים ה-25 (וירטמברג ה-1 - המלכה אולגה). לאחר הנישואין התגוררו בני הזוג בתחילה בפוטסדאם, ובשנת 1902 הם עברו להתגורר בברלין. בשנת 1907 הם עברו לגור בנויוויד, ובאותה שנה מת אביו וילהלם, נסיך ויד, ווילהלם פרידריך ירש את תאריו.
שלום עליכם
יצירותיו
רבים מכתביו תורגמו לעברית על ידי חתנו, הסופר יצחק דב ברקוביץ (י"ד ברקוביץ), במחצית הראשונה של המאה ה-20. בהמשך תורגמו כתביו של שלום עליכם גם על ידי אריה אהרוני, דן מירון ובני מר.
בין מתרגמיו לרוסית הוא מיכאיל שמבדל.
וילהלם פרידריך, נסיך ויד
ביוגרפיה
ב-18 ביוני 1945 מת וילהלם פרידריך בנויוויד, ונכדו פרידריך וילהלם, נסיך ויד ירש את תאריו.
שלום עליכם
יצירותיו
בשנת 1911, הסיפור של שלום עליכם "הנבחרים (מהחיים של אנשים קטנים)" תורגם מיידיש לרוסית על ידי איזה קרמר (בכתב העת קריימר),זמרת עתידית, והתפרסם. הסיפור נכלל בספר הראשון של מגזין "סברמניק" (ינואר 1911, עמוד 154-119). א.ב. אמיפטירוב, שלקח חלק גדול ביצירת המגזין, וכתב לשלום עליכם על איזה קרמר ב-21 בנובמבר 1910: "זה יהיה נחמד לקבל את הסיפור שלך כסיפור שנכנס לספר הראשון <...> שלח אותו בשפה המקורית. יש לי מתורגמן מאוד טוב שאני רוצה שינסה לתרגם את הסיפור שלך".
הנצחה
ב-1966 הוקם בתל אביב בית שלום עליכם, המשמש מרכז לתרבות היידיש בישראל. כן הונצח שמו בבתי ספר וברחובות בערים רבות בישראל.
בעיר קייב הוצב פסל בדמותו בשנת 1997, וגם במוסקבה בשנת 2001. הרחוב הראשי בבירוביג'ן נקרא על שמו, וכן אוניברסיטת שלום עליכם בעיר. רחובות על שמו קיימים בערים שונות באוקראינה וברוסיה, ביניהן קייב, לבוב, ז'יטומיר, אומן, ומיקולאייב. בשנת 1996 נקראה גם חלקת רחובות בניו יורק "כיכר שלום עליכם" (Sholem Aleichem Place).
בנתניה הוצב ב-2011 פסל של שלום עליכם, מעשה ידי הפּסָל לב סגל, ברחוב שלום עליכם.
שירו של נתן אלתרמן, "מכתבו של מנחם מנדל" מהווה הספד שלו לדמויותיו של שלום עליכם בעקבות מאורעות השואה.
אורי סלע
קורות חייו
רחלי אידלמן, מנהלת הוצאת הספרים שוקן, כתבה:
בשנותיו האחרונות חי סלע עם הפסלת שלומית הירשפלד בקיבוץ דגניה ב'.
הומור וסאטירה
פרסם שורה ארוכה של ספרים הומוריסטיים בתקופות שונות.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
רובי יאנג
רובי (ראובן) יאנג (נולד ב-15 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל. בשתיהן שימש גם כקפטן.
ביוגרפיה
יאנג שיחק בתפקיד הקיצוני השמאלי. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל חיפה וזכה איתה באליפות הנוער בעונה ללא הפסד. עונתו המצוינת בנוער הקפיצה אותו לבוגרים על ידי המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי. יאנג שיחק בהפועל חיפה בין השנים 1959–1969 וזכה פעמיים בגביע המדינה, ב-1963 וב-1966. באותן שנים עבד כמורה לחינוך גופני במחוז חיפה.
יאנג היה הפרשן הראשון של מחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון). בשנת 1969 עבר יאנג לארצות הברית וכמו חבריו לקבוצה, וולך ואנגלנדר, רכש השכלה אקדמית והשלים תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני במדעי שיקום ההתנהגות. בשנת 1971 החל לשחק בניו יורק קוסמוס, איתה זכה באליפות. לאחר מכן חזר לתקופה נוספת בהפועל חיפה. במשאל שנערך בקרב אוהדי הפועל חיפה זכה יאנג בתואר "כדורגלן המילניום" של הפועל חיפה.
בשנת 1994 נקרא על ידי יו"ר הפועל חיפה, יצחק אנגלנדר, לאמן את הקבוצה בשעת חירום, אך פוטר לאחר מכן על ידי רובי שפירא. כשראה יאנג שקריירת האימון שלו לא צלחה, חזר לארצות הברית. שימש כמאמן קבוצת כדורגל הנשים של קווינס קולג' שבניו יורק.
WE3
We3 (מתורגם גם כ"אנחנו שלושתנו") היא מיני סדרת קומיקס שנכתבה על ידי גרנט מוריסון ואוירה על ידי פרנק קוויטלי, אשר התפרסמה תחת חותם "ורטיגו" מבית DC קומיקס למשך שלושה גליונות בין אוקטובר 2004 למרץ 2005 ונאספה לאוגדן בשנת 2005.
עטיפת כל גיליון מורכבת ממודעת אבדה של חיית בית. בגיליון הראשון הייתה מודעת אבדה על כלב בשם 'בנדיט'. במהלך הגיליון הראשון מגלים כי שמו של הכלב הוחלף למספר '1' ומכאן גם שמות שתי החיות שאיתו בצוות - '2' (טינקר החתול) ו-'3' (פיראט הארנב). חיות אלו נגנבו, למעשה, על ידי זרועות ממשל אשר לקחו אותן בתור ניסוי לבניית נשק צבאי חדיש: הפיכתם לסייבורגים - חצי רובוטים וחצי יצורים חיים. לכל חבר בצוות We3 יש את ההכשרה שלו והנשקים הייחודיים בהם הוא משתמש למען משימות הצוות.
העלילה מסתבכת כאשר הוחלט שמיצו את הניסוי הזה, וניתנה ההוראה להשמידם. החיות הצליחו להשתחרר משדות ההגנה שכבלו אותן ויצאו לחופשי, רק כדי למצוא ולהבין את המושג המעורער אליו הייתה להם כמיהה טבעית - "בית", תוך כדי ניסיונות יוצריהן לחסלם.
קונספט
למרות שאין תיעוד לכך, נרמז בידי מוריסון כי הניסוי הממשלתי הוא למעשה חלק מ"נשק פלוס", התוכנית הממשלתית שאחראית ליצירתם של קפטן אמריקה, וולברין, סייברטות', דדפול, ליידי דת'סטרייק, X-23 ופנטומאקס, דמויות בדיוניות מבית מארוול קומיקס (גרנט מוריסון הוא יוצרה של תוכנית "נשק פלוס", כפי שהוצגה בחוברת New X-Men #128 מאוגוסט 2002).
ביקורות
סדרת הקומיקס התקבלה בחום בקרב המבקרים והן אצל הקוראים. הביקורות השליליות דיברו על ממדי האלימות והדם הגדולים בסדרה, וכן על הטכניקה האיורית של הקומיקס - שימוש בכמות גדולה ומרוכזת של מסגרות קטנות המתארות בנפרד אירוע אחד, הטענה היא שהדבר מקשה על חוויית הקריאה.
תת-חבורת הקומוטטורים
במתמטיקה ובמיוחד באלגברה מופשטת, תת חבורת הקומוטטורים G' של חבורה G היא התת-חבורה הנוצרת על ידי כל הקומוטטורים של איברים בחבורה. תת-חבורת הקומוטטורים מודדת עד כמה החבורה היא אבלית: היא טריוויאלית אם ורק אם החבורה אבלית, ובאופן כללי יותר, המנה G/G' היא המנה האבלית הגדולה ביותר של G.
הגדרה
הקומוטטור של שני איברים g,h בחבורה G הוא האיבר. תת-חבורת הקומוטטורים של G היא החבורה הנוצרת. את החבורה המתקבלת מסמנים G' או [G,G]. הסימון האחרון רומז שלחבורה יש תפקיד כפול בהגדרת הקומוטטור, מה שמאפשר הכללה: אם A,B תת-חבורות נורמליות של G, אז [A,B] היא תת-החבורה הנוצרת על ידי כל הקומוטטורים [a,b] עבור ; זו תת-חבורה נורמלית גם של A וגם של B.
תכונות
תת-חבורת הקומוטטורים היא התת-חבורה נורמלית הקטנה ביותר כך שחבורת המנה G/G' היא אבלית. כלומר, לכל תת-חבורה נורמלית N של G, המנה G/N אבלית אם ורק אם. זהו למעשה אפיון שקול לתת-חבורת הקומוטטורים. חבורת המנה G/G' נקראת האבליזציה של G.
מכיוון שהומומורפיזם f : G \to H מעביר קומוטטור לקומוטטור, מתקיימת ההכלה. בפרט עבור חבורות מנה ביחס להומומורפיזם המנה, ניתן לחשב ש- ובפרט.
הכללות
פעולת הקומוטטור מאפשרת להגדיר תת-חבורות חשובות של G, באינדוקציה:, ולכל n,. בפרט מקצרים וכותבים G' = [G,G], וכן הלאה. אם סדרה זו מגיעה בסופו של דבר לחבורה הטריוויאלית, אז G היא חבורה פתירה. חבורה המקיימת את השוויון G'=G נקראת חבורה מושלמת. לדוגמה, תת-חבורת הקומוטטורים של חבורת התמורות S_n היא חבורת התמורות הזוגיות המתאימה, A_n, בעוד ש-A_n מושלמת לכל 5\leq n (מפני שהיא פשוטה ולא אבלית).
תת-חבורות של קומוטטורים מקיימות את למת שלוש התת-חבורות: לכל שלוש תת-חבורות נורמליות A,B,C של G, מתקיים.
האורך בחבורת הקומוטטורים
בדרך כלל, אוסף הקומוטטורים עצמו אינו מהווה חבורה. האורך של איבר בתת-חבורת הקומוטטורים הוא המספר הקטן ביותר של קומוטטורים שיש להכפיל על-מנת לקבל אותו. ב-1962 הוכיח Gallagher שהאורך של איבר אינו עולה על, וידועים גם חסמים טובים יותר (למשל האורך בחבורות מסדר < 1000 אינו עולה על 2).
המתמטיקאי Oystein Ore שיער (ב-1951) שבחבורה פשוטה סופית, כל איבר הוא קומוטטור (של שני איברים כלשהם בחבורה), והוכיח טענה זו עבור חבורת התמורות הזוגיות A_n. מאוחר יותר הוכיחו את ההשערה לכל חבורת לי מטיפוס L_r(q), עבור q>8. בשנת 2008 ההשערה הוכחה לכל חבורה פשוטה סופית, באמצעות שילוב חסמים תאורטיים וחישוביים על קרקטרים.
בית עליון
בית עליון הוא אחד משני בתי מחוקקים (השני הוא בית תחתון), במדינות בהן הרשות המחוקקת מורכבת משני בתים (להבדיל ממדינות בהן נוהג בית מחוקקים חד-ביתי).
מאפיינים משותפים
בדרך כלל לבית העליון יש את המאפיינים הבאים:
סמכויות
הבית העליון נחשב לבית בעל סמכויות ייעוץ או סמכויות שינוי ההחלטות של הבית התחתון - ועל כן לרוב אין לו סמכות להתחיל בהליך חקיקתי או סמכות לעצור הליך חקיקתי לאורך זמן. אין לבית העליון, לרוב, סמכויות פיקוח על הרשות המבצעת. כך לדוגמה יכול בית הלורדים לעכב חקיקה בתחום שאינו תחום תקציבי עד שנה, אך לא להטיל עליה וטו לחלוטין. בתקופת העיכוב יכול הבית התחתון לתקן את החקיקה.
בארצות הברית לבית העליון סמכות ייחודית לאשרר אמנות בינלאומיות.
בחירות או מינוי
במדינות שונות חברי הבית העליון אינם נבחרים לחברות בבית זה אלא ממונים (בדרך כלל על ידי ראש הממשלה). מטרת מינויים אלה - ליצור בית מחוקקים של מומחים בתחומם, או של אזרחים שתרמו למדינה בצורה יוצאת דופן, אולם לא יוכלו להיבחר בבחירות פוליטיות. כך לדוגמה, חברי הסנאט הקנדי ממונים על ידי מלך קנדה בהמלצת ראש ממשלת קנדה. בשיטות בהן המינויים מקובלים היו לרוב המינויים מועברים בירושה (בית הלורדים בבריטניה עד שנת 1998, ובית החברים ביפן עד ביטולו בשנת 1947).
במדינות הפדרליות של ימינו נבחרים חברי הבית העליון בידי ממשלות המדינות השונות - כך הדבר בבונדסראט הגרמני, וכך היה הדבר ב עד התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913. בארצות הברית של ימינו ובאוסטרליה נבחרים חברי הבית העליון ישירות על ידי תושבי המדינות השונות, והבית העליון נועד לייצג את המדינות השונות על בסיס שוויוני ולא על בסיס גודל אוכלוסיית המדינות.
ביטול הבית העליון
בדנמרק, שוודיה, ונצואלה, ניו זילנד ופרובינציות קוויבק, נובה סקוטיה, אי הנסיך אדוארד, מניטובה וניו ברנזוויק בקנדה בוטלו בתי המחוקקים העליונים ואומצה שיטה של בית מחוקקים אחד. במדינת נברסקה שבארצות הברית בוטל דווקא הבית התחתון (בשנת 1934), ונותר רק הבית העליון כבית מחוקקים אחד. במדינת קווינסלנד שבאוסטרליה בוטל הבית העליון בשנת 1922.
מירזא אקא ח'אן כרמאני
מירזא עבד אל-חוסין, הידוע בשם מירזא אקא ח'אן כרמאני (בפרסית: میرزا آقاخان کرمانی; 1864–1896/7) היה אינטלקטואל ורפורמטור איראני מתנועת הבאביזם. הוא מן הדמויות המפורסמות ביותר במהפכה החוקתית באיראן. מירזא אקא ח'אן ניצב בשורה אחת עם פתח-עלי אח'ונדזאדה, ממייסדי הלאומיות המודרנית באיראן. הוא ושותפיו לרעיון, שיח' אחמד רוחי ומירזא חסן ח'אן ח'יר אל-מולכ, הוצאו להורג בתבריז, וראשם נערף.
תולדות חייו
מירזא אקא ח'אן היה בן לאחת המשפחות הנכבדות בכרמאן. הוא נולד במשיז, כפר קטן ליד כרמאן, ושם התחיל ללמוד. את המשך לימודיו עשה כבר בכרמאן, שם למד את כל המקצועות הראויים למעמדו: משפט אסלאמי, פילוסופיה, מדעי הקוראן, ספרות ובלשנות. המורה המפורסם ביותר שלו באותה תקופה היה מולא מוחמד ג'עפר כרמאני שיח' אל-עולמא, שנחשד מאוחר יותר בהשתייכות לדת הבאבית. בזכות לימודיו אצל מולא ג'עפר ואצל בנו שיח' אחמד רוחי, נחשף מירזא אקא ח'אן לאסכולה השיח'ית ונטה לכיוון הדת הבאבית. הוא היה מתומכי סובח-י אזל.
כשהיה כבן שלושים, אקא ח'אן ואחמד רוחי עזבו את כרמאן ועברו לאספהאן. בשנים 1884–1886 נדד בערים שונות והגיע עד איסטנבול, בין היתר כדי להתחמק מבקשת הסגרה שפורסמה נגדו. בשנת 1886 הוא ביקר בקפריסין, שם נפגש עם סובח-י אזל והתחתן עם בתו. לאחר מכן חזר להתגורר באיסטנבול לתקופה ארוכה.
ב-1890 התחיל התכתבות ענפה עם מירזא מלכום ח'אן, שניסה לעורר התחדשות מחשבתית ומדינית באיראן. מירזא אקא ח'אן הושפע מרעיונות אלו ועזר בהפצתם באיראן. הוא גם פעל יחד עם ג'מאל א-דין אל-אפגאני כדי לקדם רפורמות שונות. פעילויות אלה הטרידו את הממשל הפרסי אף שלא ישב בתחומי פרס. ב-1896 הוסגר מירזא אקא ח'אן יחד עם שניים משותפיו לרעיון לאיראן; הם הואשמו בבגידה ובניסיון לרצח והוצאו להורג ביולי של אותה שנה.
כתביו
מירזא אקא ח'אן כרמאני הרבה לכתוב בעיתונות האיראנית והעותמאנית, בין היתר בכתבי העת "קאנון" ו"אח'תר". כמו כן, הוא כתב דברי הגות ושירה, מאמרי תאולוגיה ופוליטיקה. נטייתו הבאבית-אזלית נוכחת בחיבוריו. להלן רשימה חלקית:
כיס האשכים
אצל זכרים של בני אדם ויונקים אחרים, כיס האשכים או שק האשכים הוא קפל עור השוכן מתחת לפין, אשר מכיל את האשכים.
דפנות כיס האשכים עשויות מכמה שכבות; אלו מוקפות במעטה של עור מקומט בעל פיגמנטציה חזקה יחסית. בין השכבות נמנות: החיתולית השטחית, שכבה של רקמת חיבור המכילה סיבי שריר, ושלוש שכבות של חיתולית שמקורן בשכבות שריר של דופן חלל הבטן.
סיבי שריר בחבל הזרע תורמים בוויסות הטמפרטורה בכיס האשכים על ידי כיווצו של הכיס לעבר הגוף כשקר והרחקתו מהגוף כשחם וזאת על מנת לעזור לאשכים לייצר כמה שיותר תאי זרע, כיוון שהם מייצרים אותם בצורה מהירה בטמפרטורה של 3–5 מעלות צלזיוס מתחת לטמפרטורת הגוף; דהיינו, 32-34 מעלות.
בתוך חלל האשכים קיימים הגלימה הנרתיקית, שהיא שק קטן המכיל מעט נוזל, המפחית את החיכוך ומגן על האשכים בעת תנועתם; ועילית האשך, שהוא חבל מוארך ומכווץ שאורכו כ-6 מטרים, אשר אוגר את תאי הזרע עד הגיעם לבשלות.
ויקטור בלקין
ויקטור וולודימירוביץ' בלקין (באוקראינית: Віктор Володимирович Бєлкін; נולד ב-25 בפברואר 1973 בקייב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני, ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובקבוצת מכבי תל אביב מליגה הישראלית.
ביוגרפיה
בלקין גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל דינמו קייב. בשנת 1989 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא שיחק בשורות קבוצת המילואים של המועדון. רק בעונת 1992/1993 שותף בשני משחקי ליגה של הקבוצה הראשית של המועדון. בשנת 1993 עבר לקבוצת ארסנל קייב, בה היה שחקן ההרכב הראשון.
בשנת 1994 הגיע בלקין לישראל כדי לקחת חלק במשחק ידידות בין הנבחרת הצעירה של אוקראינה לבין הנבחרת הצעירה של ישראל. במהלך המשחק נצפה על ידי ציידי הכישרונות של מכבי תל אביב. הם התרשמו מביצועיו במשחק והציעו לו לחתום במכבי. בלקין הסכים ושיחק עונה אחת (1994/1995) במדי מכבי תל אביב. בתום העונה חזר לאוקראינה, לקבוצתו הקודמת - ארסנל קייב.
בשנת 1996 עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דניפרו דנפרופטרובסק. בשנת 1998 עזב את דניפרו, הגיע חזרה לישראל ועבד בעבודות מזדמנות, בין היתר כמאבטח במלון באילת. בשנת 2000 חתם בקבוצת בית"ר באר שבע מהליגה הארצית. בשנת 2001 חתם במכבי נתניה. הוא חתם לעונה אחת, אך כמעט ולא השתתף במשחקי הליגה. בתום עונת 2001/2002 פרש ממשחק פעיל.
פרדריק שופן
פרדריק פרנסואה שופן (בפולנית: Fryderyk Franciszek Chopin; בצרפתית: Frédéric François Chopin; 1 במרץ 1810 – 17 באוקטובר 1849) היה מלחין ופסנתרן וירטואוז פולני מהתקופה הרומנטית.
ילדות והתפתחות מוזיקלית
פרדריק שופן נולד ב-1 במרץ 1810 (זאת על פי ההצהרות שלו ושל משפחתו, אולם על פי תעודת ההטבלה שלו, נולד ב-22 בפברואר), בכפר ז'לאזובה וולה (Żelazowa Wola) שבמרכז פולין, באזור מאזוביה (Mazowia), אז בדוכסות ורשה. אביו, ניקולא שופן, היה צרפתי מלורן שהיגר לפולין ב-1787 בגיל שש עשרה. ניקולא היה מורה פרטי לילדים מהאריסטוקרטיה הפולנית, וב-1806 נשא לאישה את אמו של שופן, יוסטינה קז'יז'אנובסקה (Justyna Krzyżanowska), קרובת משפחה ענייה של משפחת סקרבק, אחת ממשפחות האריסטוקרטיה אצלן עבד ניקולא.
פרדריק הוטבל ביום ראשון של חג הפסחא, 23 באפריל 1810, באותה כנסייה בה התחתנו הוריו, בכפר ברוכוב (Brochów) שבאזור מאזוביה. סנדקו בן ה-18, שעל שמו הוא נקרא, היה פרידריק סקרבק (Fryderyk Skarbek), תלמיד של ניקולא. פרדריק היה השני מבין ארבעת ילדיהם של בני הזוג, והבן היחיד שלהם. הייתה לו אחות גדולה, לודביקה (Ludwika), ושתי אחיות קטנות, איזבלה ואמיליה. ניקולא היה מסור למולדתו המאמצת, והתעקש על שימוש בשפה הפולנית בבית.
כישרונו המוזיקלי של פרדריק בא לידי ביטוי בגיל מוקדם מאוד. כבר בגיל 7 הלחין שני פולונזים (בסול מינור ובסי במול מז'ור). במהרה החל שמו להתפרסם בעיתונים, והילד החל להופיע בסלונים היוקרתיים של ורשה. מורו הראשון והיחיד של שופן היה ווייצ'ך ז'יבני (Wojciech Zywny), אשר לימד אותו פסנתר בין השנים 1816–1822. לאחר מכן, הודה המורה שאין לו עוד מה לתת לכישרון הצעיר, ולכן עבר שופן להשגחתו של וילהלם ורפל (Wilhelm Würfel), פרופסור בקונסרבטוריון בוורשה.
בשנת 1826 התחיל שופן ללמוד את תאוריית המוזיקה, בס ממוספר והלחנה בבית הספר למוזיקה של ורשה, אך סירב ללמוד שם פסנתר. מנהל בית הספר למוזיקה היה המלחין יוזף אלסנר (Józef Elsner), אשר הבין שבידיו אישיות יוצאת מן הכלל, ולכן הרשה לו לא להגיע לשיעורי הפסנתר ולהתרכז בהלחנה בלבד, אך היה מאוד קפדן בקשר לשיעורי התאוריה, במיוחד בקשר ללימודי הקונטרפונקט. בסוף השנה השלישית של שופן בבית הספר למוזיקה של ורשה, כתב אלסנר בדו"ח הסופי: "שופן, פ., תלמיד שנה שלישית, כישרון יוצא דופן, גאון מוזיקלי.".
שופן סיים את לימודיו ב-1829 בבית-ספרו של אלסנר. בתקופה זו הלחין את הסונאטה בדו מינור לפסנתר, את השלישייה בסול מינור לפסנתר, לכינור ולצ'לו וכן ארבע יצירות לפסנתר ולתזמורת: וריאציות על נושא מתוך "דון ג'ובאני" של מוצרט (האריה "Là ci darem la mano" - "שם נשלב ידיים"), אופוס 2, רונדו "א לה קרקוביאק", אופוס 14, פנטזיה על נושאים פולניים, אופוס 13, וכן הגרנד פולונז בריליאנט, אופוס 22, המנוגן לאחר פרק "אנדנטה ספיאנטו" הכתוב לפסנתר בלבד.
מסעו של שופן והמרד הפולני
ביולי 1829 הגיע שופן לווינה וניגן שם את הרונדו "א לה קרקוביאק" ואת הווריאציות על הנושא מהאופרה "דון ג'ובאני". הוא זכה להצלחה מרובה, ואף זכה לכך שהוציאו את הווריאציות שלו לאור. הביקורות טענו כי הוא מנגן חלש מדי, אך בכל זאת הכירו בו כפסנתרן גאוני וכמלחין מוכשר.
כשחזר לפולין, מכיוון שהיה חופשי מלימודיו המוזיקליים, השקיע את רוב מאמציו בכתיבה והלחין שני קונצ'רטי לפסנתר ולתזמורת (בפה מינור ובמי מינור), את הנוקטורן הראשון שלו, אטיודים, ואלסים ומזורקות. באותה תקופה תכנן שופן נסיעה אל מחוץ לפולין, על מנת לגלות ולהכיר את המוזיקה האירופית בצורה טובה יותר ועל מנת לזכות בתהילה. בתחילה חשב לנסוע לברלין, אך בסופו של דבר החליט לנסוע לווינה על-מנת לשחזר את הצלחתו הקודמת ולבנות לעצמו שם מוניטין. ב-17 במרץ 1830 קיים שופן קונצרט פרידה חגיגי בתיאטרון הלאומי של ורשה ובו ניגן את הקונצ'רטו במי מינור. ב-2 בנובמבר עזב שופן לאוסטריה יחד עם חברו הטוב טיטוס וויצ'כובסקי (Tytus Woyciechowski), מתוך כוונה להמשיך לאיטליה.
מספר ימים לאחר שהגיעו לווינה שמעו שני החברים על המרד הפולני נגד השלטון הרוסי. זו הייתה תחילתה של מלחמה ארוכה בת מספר חודשים בין רוסיה לפולין. וויצ'כובסקי יצא לפולין על-מנת להצטרף לצבא המתקומם; שופן נשאר בווינה, לאחר שכנועים רבים מצד חברו. הוא הפסיק לתכנן את המשך המסע שלו, מתוך דאגה לארצו ולמשפחתו. במכתב לאלסנר כתב: "מנסים לשכנע אותי לשווא, שכל מלחין הוא אזרח העולם. אף אם זה כך, כמלחין – אני עדיין בעריסתי. כפולני – אני כבר בן 20." למרות מצב רוחו של שופן, הוא הופיע בקונצרט ב-11 ביוני 1831 ובו ניגן את הקונצ'רטו במי מינור.
האירועים הקשים במולדתו השפיעו על שופן והרגשות העזים והדרמטיים שחש גרמו לו ליצור יצירות בעלות עוצמה ותשוקה, בשונה מהסגנון המבריק הקודם שלו. בתקופה זו הלחין את הסקרצו בסי מינור אופוס 20 ואת האטיודים, אופוס 10.
בעקבות הנסיבות, ויתר שופן על נסיעתו לאיטליה והחליט לנסוע לפריז. בדרך לשם הוא עצר במינכן כדי להופיע בקונצרט ב-28 באוגוסט, ומשם המשיך לשטוטגרט. בהיותו שם נודע לו על כישלון המרד הפולני ועל כיבוש ורשה על ידי הרוסים. כששמע את החדשות חלה בקדחת, ועבר עליו משבר נפשי. ביומנו כתב: "האויב נמצא בבית... הו אלוהים, האם אתה קיים? אתה קיים, ובכל זאת אינך נוקם. האם מוסקבה לא חטאה מספיק? או – או אולי אתה בעצמך מוסקבאי... אני כאן, חסר אונים! לפעמים אני יכול רק לגנוח, לסבול ולשפוך את כל הייאוש שלי על הפסנתר!".
פריז ומריה וודז'ינסקי – האהבה הראשונה
בסתיו 1831 הגיע שופן לפריז, ופגש פולנים רבים שברחו מפולין בעקבות כישלון המרד נגד רוסיה, בהם משוררים, סופרים, פוליטיקאים ואנשי צבא. המוניטין שלו כאמן גדלו מהר מאוד בפריז בעקבות מכתבי ההמלצה שקיבל בווינה. הוא התחבר עם פרנץ ליסט, פליקס מנדלסון, וינצ'נצו בליני, הקטור ברליוז ואחרים. בדצמבר 1831 ניגן את הווריאציות על הנושא מהאופרה "דון ג'ובאני" בלייפציג. רוברט שומאן הצעיר שנוכח בהופעה כתב אחר כך בעיתון המוזיקה "Allgemeine musikalische Zeitung":.
למרות הצלחתו הרבה, רוב הכנסתו של שופן הגיעה ממתן שיעורים פרטיים לאריסטוקרטיה הצרפתית והפולנית. זאת משום שלא אהב להופיע באולמות גדולים, אלא דווקא בסלונים שנפתחו לפניו בעזרת הברונית רוטשילד. שופן נחשב לאחד הפסנתרנים הטובים בזמנו, אבל רק כשהקהל היה מצומצם והאווירה הייתה אינטימית יכול היה להראות את מלוא כישרונו האמנותי בנגינה בפסנתר.
שופן קבע עצמו כפליט פוליטי, ולכן לא יכול היה לחזור בדרך חוקית למולדתו ולהיפגש עם משפחתו ועם חבריו שנשארו בפולין. הוא נפגש עם הוריו פעם אחת – בקרלסבאד, באוגוסט 1835. על-מנת להימלט מהבדידות, החליט לגור יחד עם הרופא אלכסנדר הופמן (Aleksander Hoffman), פליט פולני נוסף. כאשר עזב הופמן את פריז, עבר שופן לגור עם יאן מאטושינסקי (Jan Matuszynski), רופא פולני אחר. לאחר מכן, באזור דרזדן, חידש את הקשר עם משפחת וודז'ינסקי (Wodzinski), אשר הייתה חברה למשפחת שופן בפולין. בתם הצעירה, מריה, שהייתה אז נערה צעירה בשנות העשרה, הראתה כישרון מוזיקלי ואמנותי רב, ושופן התאהב בה והחליט שברצונו להינשא לה ולהקים איתה בית ומשפחה. בשנה שבאה לאחר מכן יצא שופן עם מריה בת ה-17 ועם אמה לחופשה בדרזדן, ובה הוא ביקש ממריה להינשא לו. ההצעה נענתה בחיוב, אך בתנאי שישמור על בריאותו. האירוסים לא היו רשמיים ובסופו של דבר לא הובילו לנישואים, מכיוון שהוריה של מריה, לאחר "שנת ניסיון", החליטו ששופן איננו חתן מתאים לבתם בגלל מצבו הבריאותי הירוד בחורפים ובגלל סגנון החיים הלא יציב שלו. דחייה זו הייתה חוויה כואבת ביותר עבור שופן.
ז'ורז' סאנד – האהבה השנייה
ביולי 1837 נסע שופן ללונדון לזמן קצר עם חברו קאמי פלייל (Camille Pleyel) (בנו של איגנץ פלייל), במטרה לשכוח את כל הסבל שעבר. זמן קצר לאחר מכן נכנס לקשר אינטימי עם הסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד. היא כתבה רומנים רבים והייתה מבוגרת משופן ב-6 שנים, גרושה עם שני ילדים. היא סיפקה לשופן את מה שהיה חסר לו יותר מכל – רוך, חום ודאגה אימהית. האוהבים בילו את חורף 1838-1839 באי הספרדי מיורקה. שם, בעקבות תנאי מזג-אוויר גרועים, חלה שופן והתגלו אצלו סימנים של שחפת. במשך מספר שבועות היה כל-כך חלש ולא יכול לעזוב את הבית. למרות זאת, הוא המשיך בעבודת הכתיבה האינטנסיבית שלו וכתב מספר יצירות מופת: סדרת ה-24 פרלודים, פולונז בדו מינור, בלדה בפה מינור וסקרצו בדו דיאז מינור. לאחר חזרתם ממיורקה, באביב, עבר שופן תהליך החלמה במרסיי ולאחר מכן עבר לגור בביתה של ז'ורז' סאנד בנואן (Nohant), במרכז צרפת.
לעומת זאת, כותב הביוגרפיה של ז'ורז' סאנד, אנדרה מורואה, מביא סימוכין לכך שבתה של סאנד שהייתה שרויה בריב עם אמה, הסיתה את שופן נגד סאנד ושופן הוא זה שניתק את הקשר.
סוף ימיו
המאורעות הקשים האלה, יחד עם איבוד נואן, שהייתה מקום חשוב לבריאותו ולפוריותו היצירתית של שופן, גרמו להידרדרות במצבו הנפשי והבריאותי. מכאן ועד לסוף ימיו הוא כתב רק מספר קטן של יצירות קטנות. באפריל 1848 נסע שופן לאנגליה ולסקוטלנד. שם, הוא ניגן במספר קונצרטים וביקר במקומות רבים. סגנון החיים הזה, יחד עם העייפות שבאה בעקבות המסעות הרבים וההופעות ויחד עם האקלים שלא עשה טוב לריאותיו, גרם להידרדרות נוספת בבריאותו. ב-16 בנובמבר 1848, על אף הקדחת שתקפה אותו, הופיע שופן בפעם האחרונה בלונדון, וזמן לא רב לאחר מכן חזר לפריז.
מצבו הבריאותי המשיך להידרדר, ושופן חדל לתת שיעורים. בקיץ 1849, אחותו הבכורה הגיעה מוורשה על-מנת לטפל בו. ב-17 באוקטובר 1849 נפטר שופן בדירתו ממחלת השחפת, והוא בן 39 שנים בלבד. הוא נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז ועל פי צוואתו הוצא ליבו מגופו ונטמן בכנסיית "הצלב הקדוש" שבוורשה, באחד מעמודי הכנסייה (השני משמאל למרכזה).
שאלת נטייתו המינית
יש הטוענים כי שופן היה הומוסקסואל. לא קיימות ראיות לאירוסיו עם מריה וודז'ינסקי, ובאחד ממכתביו תיאר את השמועות על מערכות היחסים שלו עם נשים כ"מסך להסתרת רגשותיו האמיתיים". בנוסף, מכתביו לחבריו הגברים שופעים בביטויי אהבה ותשוקה, לדוגמה: לחברו טיטוס וויצ'כובסקי כתב. העיתונאי השווייצרי מוריץ וובר (Moritz Weber) ציין כי בתרגומים של מכתבי שופן לאנגלית ולצרפתית הוסבו חלק משמות התואר מלשון זכר ללשון נקבה, וכך טושטשה משמעותם המקורית. הביוגרף אלאן ווקר (Alan Walker) ציין שיחסיו של שופן עם סאנד לא היו מיניים, והזכיר את האפשרות ל"רומן הומוסקסואלי חולף" בין שופן לוויצ'כובסקי, אך סבר כי מכתביו הלוהטים היו תוצאה של "בלבול פסיכולוגי", וכי מושא האהבה האמיתי של שופן הייתה זמרת המצו-סופרן קונסטנצ'ה גלדובסקה, ממנה הוקסם באותה תקופה.
סגנון מוזיקלי
שופן שייך לתקופה הרומנטית (1800–1900) שבאה לאחר התקופה הקלאסית ולפני המוזיקה המודרנית. המוזיקה הרומנטית שאפה להגמיש את הצורה לטובת הרגש ומורדת במוסכמות של התקופה הקלאסית. שופן שייך לקבוצת המלחינים שבחרו בפן האינטימי של הביטוי (בניגוד לגרנדיוזי).
המוזיקה של שופן שונה משאר המוזיקאים באותה תקופה. שופן שאף להגיע למקום אחר, שונה מהמקומות שבחרו פרנץ ליסט והווירטואוזים האחרים בתקופה. אמנם שופן ניגן בצורה מופלאה וליסט הושפע ממנו רבות, אך ביצירותיו ניתן לראות את האריסטוקרט הפולני השקט והמעודן.
הלאומיות הייתה חשובה בתקופה זו, ובאה לידי ביטוי ביצירותיו. שופן נולד בפולין ובגיל 20 עבר לפריז. הוא חי 39 שנה. גם מוצאו היה חצוי בין שתי מדינות אלה. אביו היה מצרפת ואמו מפולין. ביצירותיו יש מוטיבים וצורות ממקור פולני (פולונזים, מזורקות) וגם השפעה צרפתית.
המורשת המוזיקלית של שופן
שופן נכנס להיסטוריית המוזיקה כרפומטור לא רק בסגנון הנגינה (בביצוע) אלא גם בסגנונות ההלחנה הרבים שלו. בעיקרון, ניתן לחלק את סגנונות היצירות שלו לפסנתר לשלוש קבוצות עיקריות:
רשימת יצירות
רשימה זו כוללת את כל יצירותיו החשובות של שופן, אך חלק מהיצירות החשובות פחות חסרות.
האשמתו באנטישמיות
התברר כי את הסיפור על אנטישמיותו המציאה והפיצה בסביבות שנת 1939 אשה פולנייה בשם פאולינה צ'רניצקה.
רובר פירס
רובר עמנואל פירס (בצרפתית: Robert Emmanuel Pirès; נולד ב-29 באוקטובר 1973) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדות הקיצוני והקשר ההתקפי. הוא שיחק לרוב באגף השמאלי, אך היה מסוגל לאורך כל חוליית הקישור ואף בתפקיד של תומך בחלוץ. לזכות פירס, הנחשב לאחד מטובי הכדורגלנים הצרפתים בדורו, נזקפות זכיות בשתי אליפויות פרמייר ליג ובשלושה גביעים אנגליים עם ארסנל, וכן זכייה במונדיאל 1998 וביורו 2000 במדי נבחרת צרפת.
ראשית הקריירה בצרפת
פירס נולד בריימס לאב פורטוגלי ולאם ספרדית, והיה בנם הצעיר. את תשוקתו לכדורגל שאב מאביו, אנטוניו, ששיחק בקבוצה מקומית בשם "לס קורפו" (Les Corpo), וצפה בו משחק מדי שבוע. בגיל 15 הוא עזב את לימודי בית הספר והצטרף למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל המקצועני סטאד ריימס, וב-1992 עבר למחלקת הנוער של מץ.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מץ ערך פירס ב-1993, במשחק מול קבוצת אולימפיק ליון. הוא שיחק בקבוצה במשך חמש שנים והבקיע במדיה 43 שערים ב-162 משחקים. הוא זכה עמה בגביע הליגה הצרפתית בעונת. ב-1998 עבר פירס לקבוצת אולימפיק מרסיי, ששילמה תמורתו 5 מיליון אירו. בעונתו הראשונה של פירס החמיצה הקבוצה בנקודה אחת את הזכייה באליפות הליגה הצרפתית, ואף הפסידה לפארמה בגמר גביע אופ"א. בעונתו השנייה,, הוא סבל מירידה ביכולתו והיה למושא לגנאי על ידי אוהדי הקבוצה, מה שבסופו של דבר הוביל לעזיבתו.
לאחר אותה עונה, על אף הבעיות מהן סבל במדי מארסיי, היה שותף פירס לזכיית נבחרת צרפת ביורו 2000. מספר קבוצות בכירות באירופה נאבקו על שירותיו, ולבסוף חתם פירס בארסנל האנגלית, ששילמה תמורתו 6 מיליון אירו. הוא הגיע לארסנל כמחליפו של מארק אוברמרס שעזב.
תקופת השיא בארסנל
פירס פתח בצורה טובה את עונתו הראשונה בארסנל,, והבקיע שער מרהיב במשחק מול לאציו במסגרת ליגת האלופות. הוא הבקיע שער גם במשחק חצי גמר גביע ה-FA נגד טוטנהאם הוטספר, אך הפסיד עם קבוצתו בגמר הטורניר לליברפול. בעונת החל להסתגל במידה רבה יותר לסגנון המשחק הפיזי של הכדורגל האנגלי והציג את אחת מעונותיו הטובות בקריירה. הוא הבקיע תשעה שערים ובישל 15 נוספים במסגרת הפרמייר ליג, היה שותף לזכייתה של ארסנל באליפות הליגה (והשלים עמה "דאבל" לאחר זכייה בגביע ה-FA) וזכה גם בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית על פי בחירת העיתונאים. במשחק מול אסטון וילה הבקיע שער מרהיב במיוחד, כאשר שלח את הכדור אל מעבר לשחקן ההגנה ששמר עליו ולאחר מכן הקפיץ מעל השוער פטר שמייכל. עם זאת, הוא החמיץ את החודשיים האחרונים של העונה עקב פציעה ממנה סבל במשחק נגד ניוקאסל יונייטד.
לאחר תקופת שיקום ארוכה במיוחד, חזר פירס לשחק בנובמבר 2002, במשחק ליגת האלופות מול אוסר. לאחר חזרתו מהפציעה הוא שב להפגין את יכולתו הטובה, ועד לסיום עונת הבקיע 14 שערי ליגה ב-20 משחקים בהם פתח בהרכב, בהם שלושער במשחק מול סאות'המפטון. בפברואר 2003 הוא נבחר לשחקן המצטיין של החודש בפרמייר ליג. בגמר גביע ה-FA, שנערך גם הוא נגד סאות'המפטון, הבקיע פירס את שער הניצחון לקבוצתו ובכך זכה בתואר השלישי שלו במדיה.
בעונת היה פירס אחד מהשחקנים הבולטים בזכייתה של ארסנל באליפות הפרמייר ליג, ללא הפסד ליגה במהלך העונה - הקבוצה האנגלית הראשונה מזה 115 שנים שעושה זאת. פירס וחברו הצרפתי בהתקפת ארסנל, תיירי הנרי, הבקיעו יחד 57 שערים בכל המסגרות באותה עונה; במסגרת הליגה הבקיע פירס 14 שערים ובישל 10 נוספים. מלבד יכולתו בהוצאה לפועל של המהלכים ההתקפיים הוא גילה גם יכולת לנהל את המשחק ולתפקד כ"פליימייקר", ושיתף פעולה בצורה מוצלחת עם שחקנים כגון פטריק ויירה בחוליית הקישור. הוא הוביל את דירוג המבשלים של ארסנל באותה עונה בצוותא עם דניס ברגקאמפ.
בעונת סיים פירס שלישי בדירוג מלכי השערים של הפרמייר ליג, אחרי הנרי ואנדרו ג'ונסון, כשסיים פעם נוספת עם כמות של 14 שערים. ארסנל לא הצליחה לזכות באליפות נוספת, אך זכתה בגביע ה-FA לאחר ניצחון בגמר על מנצ'סטר יונייטד בדו-קרב בעיטות עונשין. בעונת נקלע פירס לחילוקי דעות עם הנהלת ארסנל והמאמן ארסן ונגר על חידוש חוזהו בקבוצה. פירס שאף לקבל חוזה חדש לשנתיים, אך נאלץ לחתום לשנה אחת בשל מדיניות הקבוצה שלא להחתים שחקנים מעל גיל 30. הוא פתח את העונה בצורה לא טובה, ושחקנים כמו פרדי יונגברי, חוסה אנטוניו רייס ואלכסנדר חלב הועדפו על פניו באגפי הקישור. עם זאת, ככל שהעונה התקדמה חל שיפור רב במעמדו וביכולתו. הוא סייע לארסנל להעפיל לראשונה בתולדותיה לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה לברצלונה; במהלך הגמר הוחלף לאחר שהשוער ינס להמן הורחק בכרטיס אדום. פירס סיים את העונה עם 11 שערים בכל המסגרות, שני בקבוצה בצוותא עם רובין ואן פרסי.
לאחר סיום אותה עונה הודיע פירס על עזיבתו את ארסנל, על רקע הפחיתות במעמדו המקצועי בקבוצה ובאמון שרחש לו ונגר. פירס הביא כדוגמה לכך את החלפתו בגמר ליגת האלופות. ביולי 2008 בחרו אוהדי ארסנל בפירס כשחקן השישי בטיבו בתולדות המועדון.
ויאריאל
במאי 2006 הצטרף פירס כשחקן חופשי לוויאריאל הספרדית. במהלך משחק הכנה לקראת עונת, נגד קדיס, נפצע פירס בברכו השמאלית, ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו ממשחק למשך שבעה חודשים. הוא שב לשחק במרץ 2007, וערך את הופעת הבכורה שלו בוויאריאל במשחק מול ריאל סוסיאדד. מאוחר יותר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בתיקו 3-3 מול ריאל בטיס. באפריל הבקיע שער בניצחון על מוליכת הטבלה באותו זמן, ברצלונה. פירס סיים את העונה עם שלושה שערים ב-11 משחקי ליגה, וסייע לקבוצתו להעפיל למוקדמות גביע אופ"א.
בעונה הבאה,, סייע פירס לוויאריאל לסיים במקום השני בליגה הספרדית, אחרי ריאל מדריד, מה שהעניק לקבוצה העפלה למוקדמות ליגת האלופות. בעונת הוא שיפר במידה רבה את יכולתו, כאשר הבקיע שלושה שערים ובישל תשעה נוספים. במהלך העונה פגשה ויאריאל את קבוצתו הקודמת של פירס, ארסנל, ברבע גמר ליגת האלופות, ופירס זכה לעידוד רב מאוהדיו הקודמים. במאי 2010 תם חוזהו של פירס בוויאריאל והוא עזב את הקבוצה. בנובמבר אותה שנה הוא חזר לאנגליה וחתם בקבוצת אסטון וילה, אך שוחרר מהמועדון בסיום עונת, שבמהלכה שותף במשחקים מועטים.
בספטמבר 2014 חתם השחקן בקבוצת גואה מהודו. במרץ 2015 שוחרר מהקבוצה.
ב-25 בפברואר 2016 הודיע פירס על פרישתו מכדורגל.
נבחרת צרפת
פירס נעדר ממונדיאל 2002, בשל פציעה בסיום העונה שקדמה בארסנל. כעבור שנה הוא השתתף וזכה עם הנבחרת בפעם השנייה ברציפות בגביע הקונפדרציות, תוך שכבש שלושה שערים בטורניר. ביורו 2004 היה פירס שחקן קבוע בהרכב הנבחרת, אך הודח עמה כבר ברבע הגמר לאחר הפסד לנבחרת יוון. לאחר טורניר זה סיים פירס את דרכו במדי הנבחרת.
תשלומי הרשות הפלסטינית למחבלים ולמשפחותיהם
תשלומי הרשות הפלסטינית למחבלים ולמשפחותיהם הם כספים, משכורת או קצבה, למחבלים אסירים ביטחוניים העצורים וכלואים בישראל בגין פעולות טרור פלסטיני או תמיכה חודשית למשפחתיהם במקרה שנהרגו, המועברים כחלק ממדיניות פלסטינית המעוגנת בחוקת הרשות הפלסטינית.
על פי המדיניות, פלסטיני שנאסר או נפגע כתוצאה מפעילות טרור בהקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני, זכאי לתשלום משכורת ולמענק קצבה למשפחתו; משפחה שאחד מבניה נהרג כתוצאה מהפעילות האמורה זכאית לתמיכה חודשית. הכלל המנחה בתשלומי המשכורות הוא שככל שהעונש או הפגיעה חמורים יותר, כך גדלה המשכורת לה הוא זוכה. רבים מן המחבלים מקבלים משכורת גבוהה בהרבה מהשכר הממוצע לשכיר ברשות הפלסטינית.
במרץ 2018 אושר תקציב הרשות הפלסטינית, כשלמעלה מ־7 אחוזים מתוכו, שהם 1.4 מיליארד ש"ח (תוספת של 200 מיליון ש"ח מהתקציב הקודם), משמשים לתשלום משכורות למחבלים.
היסטוריה
על פי חוק האסירים המשוחררים 2004/19, זכאים למשכורת כל היושבים בבתי הכלא הישראליים על רקע השתתפותם במלחמה נגד ישראל (אסירים פליליים הכלואים בישראל, כגון גנבי מכוניות, אינם זכאים למשכורת). גובה המשכורת נגזר מאופי פעולת הטרור, תקופת המאסר שנקצבה על ידי בית המשפט ואזרחות המחבל. מחבלים בעלי אזרחות ישראלית (המכונים ברשות הפלסטינית 'ערביי הפנים') מקבלים משכורות גבוהות יותר מאלה של מחבלים בעלי אזרחות פלסטינית. לדברי נדב שרגאי המשמש כחוקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, "במשרד ראש הממשלה ובמערכת הביטחון מציינים כי העובדה שלאסיר מובטחת משכורת קבועה הגבוהה פי כמה מזו של עובדי המדינה אחרים ברשות הפלסטינית מהווה במקרים רבים תמריץ ומוטיבציה לפיגועים".
בשנת 2014 סגרה הרשות הפלסטינית את המשרד הממשלתי לענייני אסירים, כתוצאה מלחץ בינלאומי על כך שכספי התרומות לרשות הפלסטינית, שמשמשים בין היתר לתקצוב פעילות הממשלה ברמאללה, מגיעים גם למשרד שהיה אחראי על תשלום המשכורות. במקביל נפתחה 'הרשות לענייני אסירים', שסוּוגה כגוף השייך לאש"ף ולא לרשות הפלסטינית באופן ישיר.
במרץ 2018, בעקבות הכרזת ארצות הברית על הפסקת הסיוע הכספי לרשות, חזרה הרשות לממן באופן ישיר את משכורות המחבלים, בהיקף של למעלה מ-7% מהתקציב הכולל.
נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס (אבו מאזן) אמר בכמה הזדמנויות שגם אם יהיה לו גרוש אחד, הוא ישלם אותו לאסירים, משום ש"אנחנו שלחנו אותם". בנאום שנשא עבאס בפברואר 2018 לטלוויזיה הפלסטינית הרשמית, אמר כי תשלומים אלו "זו חובתנו הלאומית, האנושית והמוסרית, וחובת המאבק. זה נתמך מההנהגה ומהממשלה הפלסטינית".
בתחילת אפריל 2019 הודיעה הרשות הפלסטינית כי בהתאם להנחיית יו"ר הרשות אבו מאזן, היא תמשיך בתשלומי המשכורות למחבלים על אף קיזוז הכספים המועברים לרשות על ידי מדינת ישראל, שעליו חתם שר האוצר כחלון יום קודם לכן.
ביולי 2019 פרסמה הרשות הפלסטינית דו"ח על תשלומיה למחבלים בחמשת החודשים הראשונים של השנה, בסך של 234,172,000 ש"ח, שהם 46,834,400 ש"ח בחודש. תשלום זה, ביחס למקבילו בשנת 2018, מהווה גידול של כ-11.8%, זאת חרף העובדה שמדינת ישראל קיזזה כ-500,000,000 ש"ח מהכספים המועברים לרשות הפלסטינית, וחרף סירובה של הרשות הפלסטינית לקבל מישראל את יתרת התשלום הנגבה עבורה, בעקבות הקיזוז.
גובה המשכורת
הרשות משלמת תשלום חודשי לכל מחבל אזרח ישראל או הרשות הפלסטינית, שהורשע בביצוע פיגוע כלפי יהודים ישראלים, או כלפי גופי השלטון של מדינת ישראל. גובה המשכורת הוגדר בסעיף 12 בהחלטת הממשלה הפלסטינית מספר 23 בשנת 2010. על פי ההחלטה, הסכום נקבע לפי מספר השנים שריצה המחבל בכלא. בשלוש השנים הראשונות בכלא גובה המשכורת הוא 1,400 ש"ח לחודש. בשנה הרביעית גובה המשכורת עולה ל-2,000 שקלים, וכן הלאה (ראו טבלה). מהשנה ה-31 מקבל האסיר 12,000 ש"ח לחודש (ראו טבלה). לשם השוואה, גובה משכורת ממוצעת ברשות הוא כ־3,000 ש"ח. התשלומים ממשיכים גם לאחר שהמחבל משתחרר, ועשויים להגיע למיליוני שקלים במצטבר. הרשות תומכת באופן חודשי בכ-5,000 מחבלים מורשעים הכלואים בישראל וכ-5,500 מחבלים נוספים שריצו מאסר ושוחררו. הסכום המוקצב לתשלום משכורות המחבלים ומשפחותיהם עומד על קרוב ל-1.3 מיליארד שקל בשנה, שהם כ-7% מהתקציב הכולל של הרשות. כחצי מסכום זה משולם למחבלים עצמם וכחצי למשפחות מחבלים שנהרגו.
מענק שחרור כספי
לאחר שחרורם, מקבלים המחבלים מענק שחרור מהרשות. גובה המענק נקבע לפי מספר השנים שישב המחבל בפועל בבית הכלא, כאשר החלוקה היא לפי אותה שיטת קטגוריות הנהוגות בתשלום המשכורת בעת הישיבה בבית הכלא. אופן התחשיב מבוצע לפי הטבלה הבאה:
הבטחת משרה לאחר השחרור
כמו כן, לאחר השחרור מובטח למחבל מינוי למשרה בשירותי הביטחון הפלסטיניים או בתפקיד ממשל. גם דרגת מינוי זו נקבעת לפי מספר השנים שהמחבל ישב בכלא:
הטבות ופטורים נוספים
בנוסף מחויבת הממשלה של הרשות כי "כל אסיר משוחרר שנכלא בבית סוהר של הכיבוש למשך חמש שנים ויותר, וכל אסירה שנכלאה למשך שלוש שנים ויותר, יהיו פטורים מהמפורט להלן":
קרן האסירים
לפי חוק האסירים של הרשות הפלסטינית המתוקן מס' 19 (2004), אסירים שריצו שנה או יותר בכלא הישראלי זכאים עם השחרור לביטוח בריאות וללא שכר לימוד בבית ספר, אוניברסיטה וחינוך מקצועי. אם יהפכו לעובדי מדינה, החוק קובע כי הרשות הפלסטינית "תשלם לו את דמי הביטוח הלאומי והפנסיה... עבור השנים שבהן ישב בכלא". כלואים זכאים לקצבאות חודשיות "צמודות למדד יוקר המחיה". התיקונים לחוק מ-2013 מזכים למשתחררים מהכלא העדפה בקבלת עבודה ברשות הפלסטינית, וקובעים כי הרשות "תשלים את ההפרש" אם השכר בשירות המדינה "נמוך מהשכר שקיבל בכלא". נשים שריצו שנתיים בכלא, וגברים שריצו 5, זכאים לקבל קצבאות לשארית חייהם.
הקרן לטיפול במשפחות השהידים
הקרן מוקדשת לסייע לערבי ש"נפצע, נהרג או נפגע בדרך אחרת כתוצאה מהצטרפותו למהפכה" נגד ישראל ופועלת במסגרת משרד הרווחה של הרשות. בשנת 2016 היא פרנסה 35,100 משפחות.
בהתנגדות לטענות של הרשות הפלסטינית כי מדובר בקרן רווחה, הבנק העולמי הצהיר כי "התוכנית בבירור אינה מכוונת למשקי הבית העניים ביותר. אומנם יש להפנות סיוע מסוים לאוכלוסייה זו, אך רמת המשאבים המוקדשים לקרן השהידים אינה נראית מוצדקת מנקודת מבט של רווחה".
קצבאות
דאגלס פיית' מכנה את הקצבאות "תמריצים מזומנים" כדי לדרבן ערבים לבצע דריכת מכוניות ודקירות כטקטיקת טרור.
סלאם פיאד, ראש ממשלת הרשות ושר האוצר לשעבר, הצהיר כי בין ינואר 1995 ליוני 2002 חילקה הקרן 16 מיליון ש"ח למשפחות אסירים מדי שנה, ובין יוני 2002 ליוני 2004 88.5 מיליון שקלים בשנה.
ארגונים עולמיים כולל קרן הולילנד שבסיסה בארצות הברית הואשמו במימון הקצבאות.
חמאס
חמאס הפעיל קרן קדושים נפרדת הרבה לפני ההפיכה של המורדים ב-2007, שהובילה להשתלטות חמאס על עזה.
בשנת 2001, שייח אחמד יאסין התגאה בכך שתשלומי חמאס למשפחות של אסירים ושל מחבלים מתאבדים הסתכמו בין 2 ל-3 מיליון דולר. אך לפי דו"ח ממשלת ישראל משנת 2001, משפחות האסירים קיבלו תשלום חד-פעמי של 500–5,000 דולר, עם קצבאות חודשיות של כ-100 דולר, עם תשלומים גבוהים יותר למשפחות של אנשי חמאס.
דעת הקהל ברשות הפלסטינית
ביוני 2017, נשיא הרשות, אבו מאזן, כינה את המאמצים לעצור את תשלומי השהידים כ"תוקפנות נגד העם הפלסטיני", והגן על המשכורות ששולמו לפלסטינים הכלואים כ"אחריות חברתית".
סקר דעת קהל שהוזמן על ידי מכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב ביוני 2017 הראה כי שני שלישים מהפלסטינים שנשאלו לא הסכימו עם מדיניות הרשות הפלסטינית, ואמרו כי לאסירים פלסטינים ומשפחותיהם לא מגיע תשלומים נוספים בשל פיגועים, אבל במקום זאת צריך לתת הטבות סוציאליות קבועות כמו לשאר הפלסטינים.
מדיניות ישראל
לפי ההסכמים בין מדינת ישראל לרשות הפלסטינית, ישראל גובה עבור הרשות מיסים. ביולי 2018 אישרה הכנסת את חוק להקפאת כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מהכספים המועברים אליה מממשלת ישראל, התשע"ח–2018, המאפשר לקזז מהכספים שישראל מעבירה לרשות הפלסטינית את הכספים שהיא משלמת לאסירים ביטחוניים. מטרת החוק מוצגת בסעיף הראשון שלו: "חוק זה מטרתו להביא להפחתת פעילות טרור ולבטל את התמריץ הכלכלי לפעילות טרור, באמצעות קביעת הוראות לעניין הקפאה של כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור, מתוך הכספים שמעבירה ממשלת ישראל לרשות הפלסטינית בהתאם להוראות חוקי היישום".
בהתאם לחוק זה החליט הקבינט המדיני-ביטחוני בפברואר 2019 לקזז כ-502 מיליון ש"ח מכספי המיסים של הרשות הפלסטינית. בתגובה הודיעה הרשות כי תמשיך להעביר את הכספים למחבלים ולמשפחותיהם, משום שהם נמצאים בראש סדר העדיפויות שלה.
בשלהי דצמבר 2019 חתם שר הביטחון נפתלי בנט על צו תפיסה לכספים בהיקף מצטבר של מאות אלפי שקלים הניתנים ל-8 מחבלים אזרחי ישראל המורשעים במעורבות ברצח יהודים במסגרת פיגועי טרור.
בפברואר 2023 נוסף לחוק האזרחות הישראלי סעיף המאפשר לשר הפנים לבקש מבית המשפט לבטל אזרחות למי שהורשע במעשה טרור והוא או מי מטעמו ובידיעתו קיבל מהרשות הפלסטינית, במישרין או בעקיפין, שכר או תגמול בעד הפרת האמונים למדינת ישראל. באופן דומה נוסף לחוק הכניסה לישראל סעיף המאפשר לשר הפנים לבקש מבית המשפט לבטל רישיון לישיבת קבע בישראל למי שהורשע במעשה טרור והוא או מי מטעמו ובידיעתו קיבל מהרשות הפלסטינית, במישרין או בעקיפין, שכר או תגמול בעד הפרת האמונים למדינת ישראל. בתום ריצוי מאסרו, מחבל שנשללו אזרחותו או תושבותו יגורש לשטחי הרשות הפלסטינית.
ביולי 2023 העבירה ישראל הצעה לרשות הפלסטינית לסיוע במניעת קריסתה של הרשות בתמורה להפסקת תשלומי המשכורות למחבלים ולמשפחותיהם, ולהפסקת הבנייה הבלתי חוקית בשטחי C. הרשות השיבה בשלילה להצעה.
אוסטרליה
ביולי 2018, אוסטרליה עצרה את המימון של 10 מיליון דולר אוסטרלי (7.5 מיליון דולר) שנשלחו לרשות הפלסטינית דרך הבנק העולמי ובמקום זאת היא שולחת אותו לקרן של האו"ם לשטחים הפלסטיניים. הסיבה הרשמית הייתה אי הרצון שהרשות תשתמש בכספים כדי לסייע לפלסטינים שהורשעו בביצוע פיגועים.
ישראל
ראש הממשלה נתניהו כינה את התשלומים "תמריץ לרצח". ממשלת ישראל, שתיארה את התשלומים כהאדרת הטרור, הגיבה לרצח הלל יפה אריאל ביוני 2016 באיומים לנכות את שווי תשלומי "שהידים" מהכנסות המיסים שהיא משלמת לרשות.
בנאום בפני מועצת הביטחון של האו"ם ב-24 ביוני 2017, שגריר ישראל דני דנון, יחד עם אורן אלמוג, אחד מקורבנות פיגוע ההתאבדות במסעדת מקסים, דרשו מהרשות להפסיק לתמרץ את הטרור באמצעות תשלום קצבאות למחבלים.
ביולי 2018 אישרה הכנסת את חוק להקפאת כספי טרור, לקיזוז סכום הכסף שהרשות נותנת למחבלים ובני משפחותיהם מהמיסים והתעריפים שישראל גובה עבור הרשות. ביולי 2021 קיזזה ישראל 597 מיליון שקל לשנת 2020 מכספי המיסים שישראל גובה מטעם הרשות. מימון הרשות עמד על 517.4 מיליון שקל בשנת 2019.
גרמניה
גרמניה בודקת תשלום סיוע חוץ לרשות לאור השימוש בכספים אלה לתמריץ טרור.
הולנד
בנובמבר 2019 קיצצה הולנד את 1.5 מיליון הדולר לשנה ששילמה ישירות לרשות הפלסטינית על תשלומים שהיא מבצעת למשפחות של חמושים שנהרגו, נפצעו או נכלאו על ידי ישראל.
ארצות הברית
מדיניות פלסטינית זו עוררה כעס רב בקרב גורמי ממשל וחברי קונגרס בארצות הברית
ב-23 במרץ 2018, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ חתם על חוק טיילור פורס, שיקצץ כשליש מתשלומי סיוע החוץ של ארצות הברית לרשות הפלסטינית עד שהרשות הפלסטינית תפסיק לשלם קצבאות לטרוריסטים ולמשפחותיהם.
בפסיקה בישראל
בפברואר 2019 דחה בית הדין האזורי לעבודה בירושלים את תביעתו של תושב מחנה הפליטים שועפאט לקבלת גמלת הבטחת הכנסה, בנימוק שהכנסתו כוללת תשלום קבוע מהרשות הפלסטינית בגין בנו המרצה עונש מאסר של 11 שנים בכלא הישראלי בגין ניסיון לרצח יהודים.
יצחק, לבד, מחזיק מעמד
יצחק, לבד, מחזיק מעמד הוא אלבום האוסף הראשון של יצחק קלפטר. האלבום יצא בשנת 1993 על ידי NMC, וכלל שירים מהאלבום של צליל מכוון ומשלושת אלבומי הסולו הראשונים שלו.
נחש ים ראש-זית
נחש ים ראש-זית (שם מדעי: Disteira major) הוא מין של נחש ים ארסי המצוי באוקיינוס ההודי ולחופי גינאה החדשה, קלדוניה החדשה וצפון אוסטרליה.
הנחש מצוי בימים הטרופיים. הוא שוחה ביעילות בתוך המים ומחפש דגים שונים אותם הוא מפתיע בין הסלעים והמחבואים. ארסו של הנחש חזק מאוד ועוזר לו להרוג את טרפו במהירות.
הברדס
הברדס הוא האלטר אגו של פארקר רובינס, גנב אשר גנב גלימה ומגפיים קסומים משד, מה שהעניק לו כוחות על טבעיים. הוא ידוע בהרכבת צבא פשע רחב ממדים, אשר חבריו הם נבלי-על בעלי כוחות על - מה שהפך את צבאו לאימתני ומסוכן. הוא שימש כאויב מיסטי לדוקטור סטריינג', ושיחק תפקיד חשוב באירועי "פלישה סודית", "שלטון אפל", "מצור" ו"עידן הגיבורים". ההרצה הראשונה של הדמות היא מליין המקס של מארוול, המיועד לקהל יעד בוגר יותר מגיל 18 ומעלה.
מקור
פארקר רובינס נולד בניו יורק לארתור ואלייזה רובינס. אביו עבד בשיתוף פעולה עם הקינגפין, ורובינס היה עד לקרב בין דרדוויל לאלקטרו שהשפיע עליו בבגרותו ופיתה אותו להפוך לנבל-על. כאשר אביו של רובינס מת, מצבה של אמו התדרדר עד למצב צמח, והיא אושפזה בבית חולים. רובינס נאלץ לנשור מלימודיו כדי לגנוב כסף ובכך לכלכל את אשפוזה של אמו. הוא סיפר לה סיפורים על עבודות שלקח כדי לשנות את חייו ולהפוך לאדם טוב יותר, כשבפועל פצח בדרכי פשע. טבעו הטוב של רובינס התנגש בדרכיו הנואפות. דוגמה לכך הייתה כשטיפל בחברתו ההרה שרה, ובמקביל בגד בה כשלקח שירותי זנות.
בן דודו וחברו הטוב ביותר של רובינס, ג'ון קינג, היה גנב ואלכוהוליסט בגמילה שסיפר לו על מחסן שהיה אמור להכיל חפצים יקרי ערך. השניים פרצו למחסן, גילו שנעשה בתוכו סיאנס מיסטי ועמדו לעזוב, אולם שד עם גלימה בשם ניסאנטי תקף אותם. רובינס ירה בשד והרג אותו. על מנת לא לצאת בידיים ריקות, הוא לקח את הגלימה והמגפיים של השד. הוא זרק את אקדחו למזבלה, כשלפתע כנופיית רחוב הגיעה ודרשה ממנו מגפיים שרובינס גנב מסוכן הידרה לפני כניסתו למחסן. הוא זרק את מגפי הסוכן לעבר הכנופיה, לבש את מגפי השד וגילה כי הן מעניקות לו יכולת ריחוף באוויר. הוא לא ידע שכוחות אלה נבעו למעשה מידיו של השד דורמאמו.
פארקר נמלט מהמקום וחלק את התגלית עם ג'ון קינג. הוא גילה כי גלימתו מעניקה לו יכולת להפוך לבלתי נראה, כל עוד הוא עוצר את נשימתו. פעילותו הפלילית הראשונה מאז קיבל כוחות אלו הייתה גנבת יהלומי דמים שיובאו לתוך ארצות הברית בידי בוס פשע מאורגן בשם דניס גולמבוסקי. גולמבוסקי - או בכינויו "גולם" - שכר את קונסטריקטור, שוקר, ג'ק-או-לנטרן ואת מאדאם ראפייר כדי לאבטח את העברתם של היהלומים. רובינס הביס את שכירי החרב וגנב מחצית מהמשלוח, אך ירה בשוטר בתהליך, השוטר מת לאחר ששקע בתרדמת. קינג נותר מאחור כדי לשאת באשמה, בעוד רובינס נמלט מזירת הפשע. כתוצאה מתקרית זו הוא זכה לכינוי "הברדס" מרשויות החוק, ששמים פרס על ראשו.
רובינס נרדף בידי הגולם, השוטרים ושני סוכני FBI, ומתכנן לשחרר את קינג מהכלא. הוא מנסה למשכן את היהלומים תמורת שכר הטרחה של עורך הדין, אך נתקל בכנופייתו של הגולם. לאחר שהבטיח להם שיחזיר את היהלומים תמורת פרס כספי, גולמבוסקי מסכים ושולח את מאדאם ראפייר עם גלימה מזויפת בהוראה להרוג את פארקר מיד עם סיום ההעברה. רובינס מודע לעובדה שמדובר במלכודת ורוכש גלימה דומה. הוא מארגן את סדר האירועים כך שראפייר תתעמת עם סוכני ה-FBI, והיא נורית למוות. לאחר שהוא מוסר להם את היהלומים, הוא אומר להם למסור לגולם להניח לו לנפשו. פארקר מבקר את אמו בבית החולים ואומר לה שיעזור לאנשים כדי לגרום לה להתגאות בו. בינתיים, הגולם מבכה את משפחתו ונשבע שהוא לא סיים עם הברדס. אשתו של השוטר שנורה על ידי קינג, אליזבת' בונדי, נשבעת לנקום ברובינס, וזאת כי היא אינה מאמינה שהוא מת. כמו כן, מתגלה כי ניסאנטי בחיים.
עולם הקרבות
לצד ספיידרמן, ונום, הנרי פים, הצרעה, אלכסיי קרבינוף, מדוזה, גרביטי וציפור האש, רובינס הועבר לעולם הקרבות המשוחזר של הביונדר, שמבטיח להעניק למנצח מביניהם משאלה במידה והאחרים ימותו. רובינס מנסה להפיק מכך תועלת ומתכנן להתקיף בחשאי את הגיבורים והנבלים באמצעות גלימת הנראות שלו, אך הוא נעצר בידי קרייבן וחוש הריח המפותח שלו. במהלך ההמולה, ונום משפד את ספיידרמן בחזהו.
עם נחיתתם בעולם הקרבות, הקבוצה נתקלת בדת'לוק, שמסיע להם בקרב נגד איש הדרקון. רובינס עוקב אחר קרייבן וזה האחרון נתקל בספיידרמן, שהתגלה כחי אך עם פצע פעור בחזהו. כשקרייבן עוזב, רובינס חושף את עצמו ויורה בספיידרמן בברכיו. רובינס לוקח את ספיידרמן לשאר חברי הקבוצה וחושף שמדובר למעשה בפנטום החלל המקורי, משרתו של אדון הזמן אימורטוס. לאחר מאבק בפנטום החלל, רובינס מלווה את הקבוצה ללימבו, בעודם מחכים שפנטום החלל יבחר את המטרה הבאה לה יתחזה. בלימבו, ונום משמיד את הפורטל לעולם הקרבות וטוען לניצחון על השאר.