cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרשל גורדון לואיס
סרטיו של לואיס
הסרט הבא של לואיס, (Bloodfeast (1963, נחשב לסרט ה- gore הראשון בהיסטוריה. במרכז הסרט עומד קוסם העוסק במאגיה מצרית קדומה, ומבשל חלקי גוף של נשים כהכנה לטקס מאגי שמטרתו להקים לחיים אלה קדומה. המשחק היה גרוע והצילום סטטי, אבל היה שם הרבה דימום והסרט הפך להצלחה מסחרית גדולה בהתחשב בתקציב הנמוך (24,500$). במהלך השנים הבאות המשיך לואיס ליצור כמות מרשימה של סרטים בתקציב נמוך וגילה כושר המצאה לא מבוטל. ב- (Two Thousand Maniacs (1964, שנחשב על ידי רבים כיצירת המופת שלו, הוא מתמקד בעיירה דרומית שנעשה בה טבח במלחמת האזרחים האמריקאית, ושמתיה שבים לחיים מדי 100 שנה על מנת לנקום נקמה ביאנקים הארורים. את עקבות תת-הז'אנר שהמציא בסרט זה, ז'אנר העוסק בעירוב מדמם בין תיירים תמימים מהצפון והיליבילי דרומיים, אפשר למצוא בסרטי אימה כמו המנסרים מטקסס, יום שישי השלושה עשרה ולגבעות יש עיניים (Hills have eyes). ב- (Color Me Blood Red (1965 עוסק לואיס בצייר אובססיבי שבקנאותו לאמנות קיצונית משתמש בדמו שלו ובדמם של אחרים על מנת להעניק לציוריו גוונים חיים במיוחד.(Wizard of Gore (1970 הוא סרט מהפנט על קוסם כריזמטי גם אם פתטי המשתמש בעיוותי חלל וזמן של מציאויות מקבילות על מנת לבצע רציחות מזוויעות במסגרת מופע הקסמים שלו. ואילו בסרטו האחרון ה-(Gore Gore Girls (1972 חיבר לואיס בין אהבתו לעירום לבין אהבתו לדם, בעלילה שעסקה בסדרת רציחות המתרחשת במועדון חשפניות ביזארי במיוחד. לואיס גם משלב בסרט זה הערות חריפות על הפמיניזם של תחילת שנות ה-70.
הקריירה הקצרה והפוריה של לואיס ידעה שיאים וכשלונות גדולים. הוא ביים שורה ארוכה של סרטים אזוטריים בתקציב נמוך ביניהם: סרטי ילדים, סרטי הילבילי ואף סרט בלקספלויטיישן ועירום שיצר כטובה אישית לחבר. הוא ידוע כיוצר ורסטילי וחסכני במיוחד שלא רק ביים, הפיק, תסרט, הכין את האפקטים המיוחדים והלחין את המוזיקה לסרטיו, אלא אף ביצע את הקריינות בפרומואים על מנת לחסוך בעלויות. בשנת 1972, לאחר שבעקבות ביטול חוקי צנזורה, החלה הוליווד להפיק סרטי גור משל עצמה ולהתחרות ביצירה העצמאית, עזב לואיס את עולם הקולנוע חזרה לטובת עולם הפרסום. לואיס נחשב לאחד הגורואים הגדולים בנושא השיווק הישיר ופרסם עשרות ספרים בנושא.
עדנה מחודשת
מאז שנות ה-80, כאשר נבחר כבמאי הגרוע בהיסטוריה, חווה הקולנוע של לואיס עדנה והוא הפך למרואיין מבוקש. לואיס התייחס בביטול ובזלזול לניתוחים רציניים של עבודתו וטען כי מעולם לא ראה את עצמו כאוטר, שתעשיית הקולנוע היא עסק ושאין לו אלא רחמים למי שמאמין שקולנוע הוא אמנות ומבזבז עליה כסף. עם זאת, אין ספק שלואיס גם נהנה ממעמדו כסנדק סרטי הגור. ב-2002, לאחר 30 שנה של התנזרות מעולם הקולנוע, ביים לואיס את Bloodfeast 2: All you can eat. סרט ההמשך ליצירת הגור הראשונה שביים בשנת 1963.
להרשל גורדון לואיס נודעה השפעה עצומה על תולדות הקולנוע, לא רק בתחום קולנוע האימה, אלא גם על במאי טראש עכשוויים כחבורת טרומה (גולשים נאצים חייבים למות), או במאי הקאמפ ג'ון ווטרס (פינק פלמינגוס, אמא סדרתית, ססיל בי. דמנטד).
גזוז (אלבום)
גזוז הוא אלבום הבכורה של להקת גזוז. עם שני יוצאי להקת כוורת, דני סנדרסון וגידי גוב, האלבום נשמע כהמשך ישיר של הקו המוזיקלי של הלהקה. את כל שירי האלבום כתב, הלחין ועיבד סנדרסון, ורובם הפכו ללהיטים גדולים. האלבום היה להצלחה גדולה, ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים. אף על פי שמעולם לא יצא על גבי דיסק, כל שירי האלבום מופיעים באוסף של הלהקה 20 הלהיטים, שיצא בשנת 1990.
הצלחה במצעדים
באוקטובר 1978 יצא הסינגל "תשע בכיכר", שבשיאו הגיע למקום השלישי במצעד השבועי של רשת ג' ולמקום ה-12 במצעד הפזמונים התשל"ט (1979) של התחנה. שלושה חודשים לאחר מכן יצא "היא לא תדע" שהגיע בשיאו למקום ה-8 במצעדים השבועיים ברשת ג'. אחריו יצא "אמא ודני" שהגיע גם הוא בשיאו למקום ה-8 במצעדים השבועיים ברשת ג'. הסינגל האחרון שיצא היה "לכבוד הקיץ" שצעד בראש המצעד של רשת ג' במשך שבועיים ולאחר מכן הגיע למקום ה-23 במצעד הפזמונים התשל"ט של התחנה. בעקבות הצלחת האלבום, נבחרה גזוז ללהקת השנה של המצעד.
Good Morning Revival
Good Morning Revival הוא האלבום הרביעי של להקת הפאנק רוק "גוד שארלוט", שיצא לאור ב-27 במרץ 2007.
הפקה
האלבום אמור היה לצאת ביוני 2006, אך לאחר זמן מה הצהירה הלהקה באתר הרשמי שלה על דחיית הוצאתו. לבסוף יצא האלבום ב-27 במרץ 2007.
הסינגל הראשון מהאלבום, Keep Your Hands Off My Girl, יצא בסוף 2006. הקליפ הופיע לראשונה בבריטניה, בערוץ מוזיקת הרוק "Scuzz", ב-17 בינואר 2007; באמריקה הלטינית הוא הופיע ב-5 בפברואר 2007. לסינגל יצאו שני קליפים: קליפ מחווה למעריצים, אותו הלהקה צילמה והעלתה לאינטרנט; וקליפ רשמי ששודר בערוצי המוזיקה, בבימויו של סאם בייר. השיר התחיל כבדיחה של הסולן ג'ואל מאדן, אך בסופו של דבר יצא כסינגל, לאחר שהשתלב עם הסגנון הכללי של האלבום.
דירוג במצעדים
האלבום הגיע לדירוג במצעדי עשרת האלבומים הנמכרים ביותר ב-13 מדינות, מה שהפך אותו לאלבום הלהקה שדורג במקום הגבוה ביותר במצעדים.
האלבום דורג במיקום ה-17 במצעד ה-Billboard 200 של ארצות הברית. הוא נמכר ב-66 אלף עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
רדיקל בראון-מקוי
בתורת החוגים, רדיקל בראון-מקוי הוא רדיקל המוגדר כחיתוך הגרעינים של כל ההומומורפיזמים לחוגים פשוטים עם יחידה. אם החוג מכיל אבר יחידה, אז רדיקל בראון-מקוי שלו שווה לחיתוך האידיאלים המקסימליים. בהתאם, אומרים כי חוג הוא בראון-מקוי (או שווה לרדיקל בראון-מקוי של עצמו) אם אין לו תמונה הומומורפית המכילה אבר יחידה. באנליזה פונקציונלית הוא נקרא גם הרדיקל החזק.
רדיקל בראון-מקוי מכיל את רדיקל ג'ייקובסון של החוג; בחוגים קומוטטיביים שני הרדיקלים שווים. גם בחוגים המקיימים זהויות פולינומיות הרדיקלים משתווים, בגלל משפט של קפלנסקי הקבוע כי חוג פרימיטיבי עם זהויות הוא פשוט ובעל אבר יחידה (וסוף ממדי מעל המרכז). אם R חוג נילי אז הוא בראון-מקוי (וגם חוג הפולינומים במשתנים לא קומוטטיביים הוא כזה). לפי תוצאה של אגטה סמוקטונוביץ' ואדמונד פוצ'ילובסקי חוג הפולינומים R[x] הוא בראון-מקוי אם ורק אם ל-R אין תמונה הומומורפית ראשונית בעלת מרכז החותך באופן לא-טריוויאלי כל אידיאל שונה מאפס.
אם H הוא מרחב הילברט ספרבילי, אז הרדיקל החזק של אלגברת האופרטורים החסומים \ B(H) הוא האידיאל הכולל את כל האופרטורים הקומפקטיים.
Radical of a ring
שלמה באום
שלמה באום (21 ביוני 1928 - 17 בינואר 1999) היה סגן מפקד יחידה 101 ומיוזמי פעולות התגמול בשנות ה-50, ממעצבי תורת הלחימה של הצנחנים, היחידות המיוחדות וחיל הרגלים בצה"ל. היה מן הדוברים הבולטים של הימין בישראל.
My Boyfriend's Back
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
כתיבה וגרסאות נוספות
השיר נכתב על ידי בוב פלדמן, ג'רי גולדסטין וריצ'רד גוטהרר והופק על ידי פלדמן, גולדסטין וגוטהרר. בשנת 1978 הוציאה הזמרת בט ברייט את השיר כסינגל הבכורה שלה. גרסת כיסוי של השיר אשר בוצעה על ידי ה-Chantoozies, הופיעה בסרט "The Crossing" שיצא בשנת 1990.
שלמה באום
ביוגרפיה
בצעירותו נודע כבריון קשוח: הוא היה בעל שרירים וקול-רם והיה מעורב במספר תגרות; שמועה עיקשת טענה שהרג פעם פרדה במכת אגרוף, אך באום סיפר בראיון עמו שהחיה רק נכנסה להלם כתוצאה מהמכה. עם זאת היה גם אינטלקטואל בעל ידע נרחב בתולדות ארץ ישראל, היסטוריה צבאית ואזורית. על פי אורי מילשטיין שלמה באום הבין כבר בשנת 1954 שהאויב המסוכן של ישראל אינם מצרים או סוריה אלא דווקא הפלסטינים, שמתישים את ישראל.
My Boyfriend's Back
כתיבה וגרסאות נוספות
גרסתה של הזמרת מליסה מנצ'סטר משנת 1983, הצליחה להגיע אל המקום ה-33 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד.
הצלחה
במצעד השירים של ניו זילנד הצליח להגיע אל המקום הראשון גם כן.
גרסתה של שרה ברייטמן
בשנת 1981, הקליטה מחדש את השיר הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. השיר יצא לאור במרץ 1981, על ידי חברת התקליטים וויספר רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
בנוסף לכך, יצא השיר בפורמט של.
כתיבה והפקה
השיר בדומה למקור, נכתב על ידי בוב פלדמן, ג'רי גולדסטין וריצ'רד גוטהרר. בנוסף לכך, כותבי הלהיט "I Lost My Heart to a Starship Trooper", אותו ביצעה ברייטמן בשנת 1978, הפיקו עבורה מחדש את השיר הזה.
רקע, הוצאה וסוגה
בממלכה המאוחדת, יצא השיר כסינגל על ידי חברת התקליטים וויספר רקורדס, בפורמט של תקליטור 7 אינץ' כבר בשנת 1981. הבי-סייד של השיר באותו התקליט היה השיר "Sleeping Beauty". בהמשך, יצא השיר באותו הפורמט גם בפורטוגל.
גרסתה של ברייטמן מכילה בתוכה את סגנון האלקטרופופ, פופ והדיסקו.
בריסטול בופורט
הבריסטול בופורט (באנגלית: Bristol Type 152 Beaufort) היה מפציץ טורפדו דו-מנועי אשר תוכנן על ידי חברת בריסטול אירופליין ופותח מהמפציץ הקל בריסטול בלנהיים.
שימוש נרחב נעשה בבופורט עד לסוף מלחמת העולם השנייה בידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בזירת האוקיינוס השקט, כאשר מרביתם יוצרו באוסטרליה ברישיון. הבופורט היה גם בשימוש פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי, כולל טייסות של חבר העמים הבריטי ששירתו תחתיו, ומאוחר יותר בידי זרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי מ-1940 ועד ליציאתו משירות ב-1944.
הבופורט לא היה מטוס מוצלח לגמרי. על אף שתוכנן כמפציץ טורפדו הוא שימש לרוב כמפציץ רגיל. לבופורט היו יותר שעות טיסה באימונים מאשר בפעילות מבצעית ויותר מטוסים אבדו כתוצאה מתאונות וכשלים טכניים מאשר מאש אויב. עם זאת, מן הבופורט פותח מטוס קרב כבד ארוך טווח בשם בופייטר, שהתגלה כמוצלח ביותר, ומטוסי בופורט רבים שודרגו בסופו של דבר למטוסי בופייטר.
תכנון ופיתוח
הבופורט תוכנן לפי דרישת משרד האוויר הבריטי למטוס דו-מנועי שישמש כמפציץ טורפדו הפועל מבסיס חופי וכמו כן, שיוכל לשמש כמטוס סיור. הבריסטול Type 152 קיבל את השם בופורט, על שם דוכס בופורט שהיה במוצאו מהמחוז הסמוך, גלוסטרשייר. מפציץ הטורפדו המתחרה תוצרת בלאקבורן (Blackburn) הוזמן גם הוא בשם בלאקבורן בוט'ה. בצעד חסר תקדים, הוזמנו שני המטוסים היישר מלוחות השרטוט, כתוצאה מהצורך הדחוף של חיל האוויר המלכותי במפציץ טורפדו חדש. 320 מטוסי בופורט הוזמנו, אך מאחר שבריסטול הייתה מחויבת גם לייצור הבלנהיים, נבנו על ידי בריסטול עצמה רק 78 מטוסי בופורט בעוד ה-242 הנוספים נבנו על ידי בלאקבורן. הקצאות אלה ישונו מאוחר יותר.
על אף שהעיצוב היה דומה בדרכים רבות לבלנהיים, הבופורט היה מעט גדול יותר, עם תוספת של כ-46 ס"מ למוטת הכנפיים, גוף המטוס היה גבוה יותר והחרטום הוארך כדי לספק מקום לאיש צוות נוסף, כתוצאה מכך היה הבופורט כבד יותר משמעותית. תא הפצצות הוגדל כדי לאכלס טורפדו או לחלופין, לשאת מטען פצצות גדול יותר. בעקבות העלייה במשקל הוחלף המנוע מסוג בריסטול מרקיורי במנוע חזק יותר מסוג בריסטול פרסיאוס (Bristol Perseus). התברר כי הבופורט עדיין איטי יותר מהבלנהיים והמנוע הוחלף שוב, לבריסטול טאורוס (Bristol Taurus). למנועים אלה, עיצב המהנדס הראשי רוי פדן (Roy Fedden) בתי מנוע אווירודינמיים ששולבו בתוך חריצים אנכיים בכנפיים, מה שהפחית את הגרר. על זרימת האוויר שלטו מדפים מותאמים.
אף על פי שהיה דומה לבלנהיים, עבר המבנה הבסיסי שיפורים כמו מתכת מחושלת והחלקה של זוויות חדות. הודות לשיפורים היה המשקל הכללי של מבנה הבופורט קל משל הבלנהיים. בנוסף, הוכנסו הכנפיים לתוך מרכז גוף המטוס ובית המנוע היווה חלק אינטגרלי מהצלעות להן הייתה התושבת המרכזית מחוברת. נעשה שימוש בחיבורים ניידים בגוף המטוס ובכנפיים, מה שאפשר לקבלני משנה לייצר את הביופורט בחלקים מיטלטלים נפרדים שחוברו לאחר מכן בקלות, דבר שסייע מאוד כאשר החלה הרכבת המטוס באוסטרליה.
בזמן טיסת המבחן התברר שדלתות כן הנסע גורמות למטוס לסבסב בנחיתה. דלתות אלו הוסרו בטיסות הבאות, ולאב הטיפוס השני שנבנה (ולכל המטוסים הבאים שיוצרו) הותאמו דלתות קונבנציונליות יותר שהותירו חלק קטן של הגלגלים חשוף כאשר נסגרו.
תוצאות טיסות הניסוי בהפצצות מגובה רב שבוצעו בגובה של 10,000 רגל (3,048 מטר) ובמהירות של 238 מיל לשעה (כ-383 קמ"ש) הראו, לדברי טייס הניסוי, שהמטוס "הוא פלטפורמת הפצצה גרועה בצורה יוצאת דופן, והנטיה המוגזמת להתגלגל מקשה ביותר על קביעת דחף המטוס".
לאחר 1941, הותאמו למטוסי הבופורט הבריטיים לוחות חצי עגולים מאחורי בתי המנוע כדי "להחליק" את זרימת האוויר ולשפר את היציבות.
העדיפות שקיבל הבלנהיים והבעיות הנמשכות במנועי הבופורט עיכבו את תחילת הייצור. בעוד שהטיסה הראשונה הייתה באוקטובר 1938, נכנס המטוס לייצור רק בנובמבר 1939. המטוסים הראשונים השתתפו בטיסות ניסוי נוספות והבופורט נכנס לשירות מבצעי בטייסת מס' 22 של פיקוד החופים בדצמבר של אותה שנה.
מטוסי בופורט בריטיים
כאשר התברר שלמנועי הטאורוס יש בעיות, החלה תוכנית לציוד מחדש של המטוסים במנועי פראט אנד ויטני טווין-ואספ (Twin-Wasp) R-1830 כוכבי בעל 1,200 כ"ס, שדמה למנוע המקורי בהיקפו אך שקל מעט פחות. מנועים אלו הניעו מדחפי פסיעה משתנה מסוג המילטון סטנדרט (Hamilton Standard). ביצועי המטוס עם המנוע החדש השתפרו: המהירות עלתה מ-437 ל-446 קמ"ש, ורום הפעולה המרבי עלה מ-5,030 ל-5,486 מטר. לעומת זאת,התקצר טווח הפעולה מ-2,580 ל-2,330 ק"מ.
הגרסה הסופית של הבופורט שנבנתה בבריטניה הייתה בעלת מנועי פראט אנד ויטני T סימן III. ב-250 המטוסים שנבנו מגרסה זו, החל מאוגוסט 1943, בוטלה עמדת הצריח האחורי. המטוס האחרון ירד מפס הייצור ב-25 בנובמבר 1944.
שלמה באום
פעילותו הצבאית
בתחילת מלחמת העצמאות השתתף באום באחת ההתקפות הראשונות של ארגון "ההגנה" על תחבורה ערבית, סמוך לעיר בית שאן. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי כיתות. בהמשך הצטרף לחטיבת גולני. בשנת 1949 החל קורס קצינים אך הודח עקב הפרות משמעת. בלחץ מפקדו בגולני, אברהם יפה, הורשה לסיים את הקורס הבא. בשנת 1950 הצטרף לסיירת גולני תחת אריאל שרון ומאז נקשרו דמויותיהם זו בזו. בסיירת שימש באום כמפקד מחלקה וכאחראי על תחום השדאות. עם פרישתו של שרון ללימודים עזב גם באום את צה"ל וחזר למשק הוריו בכפר יחזקאל. בחודש יולי 1953 נקרא באום על ידי שרון להשתתף בפעולת תגמול ראשונה בכפר נבי סמואל שמעבר לגבול הירדני. הלוחמים שהשתתפו בפעולה היוו את הגרעין סביבו נוצרה יחידה 101. באוגוסט 1953 החל באום, יחד עם אריאל שרון, להקים יחידת קומנדו חדשה - יחידה 101, ושימש כסגן המפקד שלה.
בריסטול בופורט
מטוסי בופורט אוסטרליים
בזמן שהבופורט היה בשלבי תכנון, הזמינה ממשלת אוסטרליה ועדת מומחים אווירית בריטית כדי לדון בצרכי ההגנה של אוסטרליה וסינגפור, כאשר גם הגדלת תעשיית המטוסים המקומית עמדה על הפרק. הבופורט נבחר בתור מטוס הסיור הטוב ביותר בנמצא, וב-1 ביולי 1939 הוזמנו 180 שלדות מטוסים וחלקי חילוף, והוקמה המחלקה לייצור מטוסים (Department of Aircraft Production) או DAP. הגרסאות למטוסי הבופורט שיוצרו באוסטרליה נקראו לעיתים קרובות גם בופורט DAP.
הבופורט בגרסתו האוסטרלית נבנה בשני מפעלים עיקריים, במלבורן ובסידני. כדי לזרז את תחילת הייצור הועברו מבריטניה שרטוטים, חלקים מעובדים, כלי עבודה ואף מכלולים שלמים על ידי בריסטול. בהמשך, הגיעו מרבית חומרי הגלם לייצור המטוס מכרייה מקומית. אחת הסיבות המרכזיות לבחירה בבופורט הייתה היכולת לייצרו במקטעים, מה שהפך בעלי סדנאות אוסטרליות מקומיות לקבלני משנה חשובים.
שלמה באום
פעילותו הצבאית
באום עיצב את תורת הלחימה של היחידה, בנה את תוכנית האימונים, אימן את החיילים וגם עסק בחקר ובהפקת לקחים - דבר שלא היה כמעט קיים אז בצה"ל. הוא השתתף בפעולות התגמול של היחידה, לרוב כמפקד אחד הכוחות, ובכלל זה כמפקד הכוח שפוצץ את בתי הכפר בפעולת קיביה. בינואר 1954 פורקה היחידה ושולבה בגדוד הצנחנים 890. באום מונה למפקד פלוגה ב' בדרגת סרן. לחם במבצע קדש. ב-1963 עבר התקף לב והשתחרר מהשירות.
בריסטול בופורט
מטוסי בופורט אוסטרליים
עקב קשיים באספקת מנועי בריסטול טאורוס מבריטניה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוחלט לעשות שימוש במנועי פראט אנד ויטני טווין-ואספ, שכבר היו בשימוש במטוסים אחרים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. המנוע סופק מארצות הברית וסומן כ-S1C3-4, וכמו כן יוצר מקומית וסומן כ-S3C4-G. למטוס הותאמו מדחפי שלושה להבים מתוצרת קרטיס-אלקטריק (Curtiss-Electric) או המילטון סטנדרט, והתאמות אלה הוכתרו בהצלחה לאחר טיסות ניסוי בתחילת 1941. החל מספטמבר 1941 עברו גם מטוסי הבופורט הבריטיים התאמות דומות.
שלמה באום
פעילותו הצבאית
במלחמת ששת הימים לחם במסגרת אוגדת הפלדה. אחרי המלחמה שב לשירות הקבע ומונה למפקד פלוגת הסיור של חטיבה 7 בשנת 1968. במהלך מלחמת ההתשה הגה את מבצע רביב, ושימש כסגן מפקד הכוח. במהלך המבצע הונחת כוח שריון של צה"ל בחוף המצרי של מפרץ סואץ וזרע הרס רב במהלך כעשר שעות, ושב בשלום לסיני. בתחילת שנות ה-70 נקרא לסייע לאריאל שרון בחיסול פעילות הארגונים הפלסטינים החמושים ברצועת עזה. הוא התנדב לשרת במפקדתו של שרון, שהיה אז אלוף פיקוד הדרום, כמפקד מחלקת המודיעין המרחבית בדרגת רס"ן. בשהותו שם יזם את הקמת יחידת רימון – יחידת סיור שהפעילה שיטות לחימה בלתי שגרתיות וחיסלה רבים מן המבוקשים ברצועת עזה. היחידה שבראשה הועמד מאיר דגן נועצה רבות בבאום. בתקרית מפורסמת חיבלה היחידה, ביוזמת באום, במצבור גדול של רימונים שהטמינו אנשי הפת"ח בעזה, הרימונים התפוצצו ללא השהייה ופגעו במטילים אותם.
בריסטול בופורט
מטוסי בופורט אוסטרליים
למנועי הטווין-ואספ של הגרסה האוסטרלית היו מספר יתרונות על מנועי הטאורוס של הגרסה הבריטית: הטווין-ואספ היה אמין יותר מכנית והמדחף בעל העלרוד הנשלט שיפר את בטיחותו של מנוע יחיד ושיפר את ביצועי המטוס והטווח שלו באקלים טרופי. למנוע הטאורוס במטוסים המוקדמים נדרשה תחזוקה רבה, והוא נטה להתחמם יתר על המידה. העדר עילרוד נשלט במדחף גרם לכך שכשל במנוע, בתוספת העומס של הציוד המבצעי שעל המטוס והשפעת הגרר צמצם את טווח הבטיחות של מנוע יחיד והביא לסיכוי גבוה יותר לאיבוד המטוס. שיפורים אוסטרליים נוספים כללו הגה כיוון משודרג ששיפר את היציבות, מכ"ם צידי, כן נסע שנכנס כולו לגוף המטוס ומקלעי M2 בראונינג בשתי הכנפיים.
הבופורט הראשון שהורכב באוסטרליה טס ב-5 במאי 1941, והראשון מייצור מקומי טס באוגוסט. 745 מטוסי בופורט נבנו באוסטרליה במספר גרסאות (מסימן V ועד סימן IX) והם נבדלו בעיקר במנוע (פראט אנד ויטני מגרסאות שונות) ובסוג המדחף (קרטיס-אלקטריק או המילטון סטנדרט).
שלמה באום
פעילותו הצבאית
ב-1972 נפצע באורח קשה בתאונת דרכים. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד גדוד המילואים 112, שפעל בחזית הדרום מבלי שהשתתף בקרבות. ב-1975 השתחרר משירות הקבע בדרגת סגן-אלוף. השתתף במילואים במלחמת שלום הגליל. לאורך שירותו נודע כמבקר חריף ובוטה של דרכי הפעולה ותרבות הפיקוד של צה"ל.
בריסטול בופורט
מטוסי בופורט אוסטרליים
הבופורט האוסטרליים נבדלו מהבריטיים גם בסנפירי זנב גדולים יותר שנכנסו לשימוש מבופורט סימן VI והלאה וגם בסוג התחמושת הנישאת: המטוס היה מסוגל לשאת טורפדו בריטי או אמריקני ו-140 מטוסי בופורט סימן VII נבנו עם צריחים מטיפוס VE בעלי מקלעי M2 בראונינג בקוטר 0.50 אינץ'.
שלמה באום
פעילותו הפוליטית
בשנות השישים, עת פרש מצה"ל לראשונה, היה פעיל במפלגת רפ"י. מזמן פרישתו השנייה מצה"ל בשנות השבעים חידד באום את עמדותיו ודעותיו מיקמו אותו בימין המפה הפוליטית בישראל. הוא התנגד להסכם השלום עם מצרים, ועל רקע פינוי סיני ניתק את קשריו עם אריאל שרון. באום התקרב לאנשי גוש אמונים והפך פעיל בתנועת נאמני הר הבית.
בריסטול בופורט
מטוסי בופורט אוסטרליים
בופורט סימן XI היה הסבה למטוס מטען ללא חימוש, ציוד מבצעי או שריון. גוף המטוס תוכנן מחדש, והוא הגיע למהירות מקסימלית של 480 קמ"ש עם יכולת נשיאת מטען עד משקל של 2,100 ק"ג.
שלמה באום
פעילותו הפוליטית
בדצמבר 1994, הקים, יחד עם אל"ם (מיל') משה לשם, את עמותת הימין "שנית גמלא לא תיפול".
בריסטול בופורט
מטוסי בופורט אוסטרליים
ייצור הבופורט באוסטרליה הסתיים באוגוסט 1944 והוחלף בייצור הבופייטר.
שלמה באום
פעילותו הפוליטית
במשך שנים מספר הגיש תוכנית בתחנת הרדיו הפיראטית "ערוץ 7". בשידוריו הביע התנגדות חריפה להסכם אוסלו והיה מטובעי הביטוי "פושעי אוסלו".
בריסטול בופורט
היסטוריה מבצעית
עבור תפקידו המיועד, חימושו וביצועיו של הבופורט נחשבו כמספקים. לרוב המפציצים הדו מנועיים שתוכננו בשנות ה-30 היה מספר קטן של מקלעים ורק מעטים מהם היו מהירים מהבופורט. כאשר התמודד הבופורט כנגד מטוסי קרב מודרניים יותר סביב חופי אירופה הכבושה או בזירת האוקיינוס השקט ואסיה, החימוש הקל והאיטיות הפכו אותו למטרה קלה. גם בשימוש במנועי הטווין-ואספ, שהיו המנועים החזקים ביותר שהותקנו, המטוס היה חסר כוח ובמקרה של איבוד מנוע אחד, לא ניתן היה להחזיק את המטוס באוויר לאורך זמן. עבור מטוס שיועד ללחימה בסביבה ימית, פירוש הדבר היה שלעיתים קרובות הצוות וגם המטוס אבדו.
שלמה באום
חייו האישים
מאז שנות השישים, אחרי שעזב את כפר יחזקאל, התגורר בשכונת אבו תור בירושלים, אליה נכנס בתקופה בה עוד הייתה עדיין שכונת ספר ליד הקו העירוני הירדני. עם השנים, דמותו, בראש מגולח, חמוש באקדח, ומלווה באחד מכלבי התקיפה שלו הפכה לסימן היכר של השכונה המעורבת. במקביל הפך ביתו למרכז של הבוהמה הירושלמית והתקיימו בו כינוסים רבי משתתפים. בגיל מאוחר נשא לאשה את אילנה, עיתונאית והוליד שלשה ילדים. בין באי ביתם היו אנשי רוח ידועי שם ואנשי צבא בכירי דרגות.
בריסטול בופורט
היסטוריה מבצעית
על אף שנעשה בו שימוש כמפציץ טורפדו, למשל בהתקפות כנגד סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו בזמן ששהו בברסט שבצרפת, בתקופת פעילותו באירופה היה הבופורט מצויד בעיקר בפצצות ובמוקשים. בבופורט נעשה שימוש משמעותי בזירת הים התיכון שם הוא סייע במניעת מעבר אספקה לכוחות הציר בפיקודו של ארוין רומל בצפון אפריקה.
שלמה באום
חייו האישים
באום נפטר במאי 1999 בגיל שבעים ממחלה. על שמו נקרא רחוב בשכונת הר חומה בירושלים.
בריסטול בופורט
אירופה
בתחילת 1940, צוידה טייסת מס' 22 במטוסי בופורט, אך עדיין היה עליה להתמקצע בהטלת טורפדו באמצעות אימונים מרובים. עובדה זו, וחוסר במלאי מספיק של טורפדו זמינים הביא לכך שמשימתה הראשונה של הטייסת הייתה פיזור מוקשים מגנטיים ("גינון" בסלנג חיל האוויר המלכותי) בכבישים צפונית לוילהלמסהאפן בלילה שבין ה-15 ל-16 באוגוסט 1940. במשימה זו אבד מטוס אחד. בינתיים צוידה טייסת נוספת, מס' 42, במטוסי בופורט החל מאפריל 1940.
ב-7 במאי 1940, באחת מפעולות ההפצצה הראשונות של הבופורט, הוטלה הפצצה הבריטית הראשונה במשקל 910 ק"ג (2000 ליבראות) לעבר סיירת גרמנית שעגנה ליד האי נורדרני (Norderney) שבים הצפוני.
התקפת הטורפדו הראשונה של חיל האוויר המלכותי בוצעה ב-11 בספטמבר 1940 כאשר חמישה מטוסים מטייסת מס' 22 תקפו שיירה בת שלוש ספינות מטען גרמניות ליד חופי אוסטנדה, ופגעו בספינה אחת בת 6000 טון. ארבעה ימים לאחר מכן בוצע ה"רובר" (Rover) הראשון: הרובר היה טיסת סיור חמושה כנגד ספינות אויב באמצעות מספר קטן של מטוסים הפועלים עצמאית. ה"רובר" הפך לחלק העיקרי ממשימותיו של הבופורט במשך 18 החודשים הבאים. משימות חדשות ומסוכנות יותר הגיעו, ובמהלכן זכה טייס בופורט בצלב ויקטוריה לאחר מותו.
שתי הטייסות הנוספות היחידות שפעלו מבריטניה והפעילו מטוסי בופורט, ה-86 וה-217, הפכו למבצעיות באמצע 1941.
הטלת טורפדו
הטלת טורפדו מוצלחת דרשה את התנאים הבאים: בזמן ההתקרבות היה על המטוס להתיישר מול המטרה ולשמור על יציבות, גובה ומהירות על מנת ל"החליק" את הטורפדו דרך המים. טיסה בגובה רב מדי או נמוך מידי היה עלול לגרום לטורפדו "לנתר" דרך הגלים, לצלול או אפילו להתפרק. שמירה על הגובה מעל פני המים נערכה ללא עזרת מכשירים והיה קל לטעות בהערכה, במיוחד בים רגוע. הטורפדו בו נעשה שימוש היה טורפדו אווירי סימן XII בקוטר של 450 מ"מ והיה צורך להטילו מגובה ממוצע של 21 מטר וטווח השיחרור הממוצע מהמטרה היה 610 מטר. בזמן ההתקרבות למטרה, היה המטוס פגיע לאש נ"מ, והיה צורך באומץ רב כדי לטוס היישר מול האש וללא תימרוני התחמקות. מהירות הטלת הטורפדו האופטימלית של הבופורט הייתה גדולה בצורה משמעותית מהמטוסים הישנים שאותם החליף והיה צורך באימון אינטנסיבי כדי להעריך את הטווח אל המטרה ואת מהירות המטרה עצמה. ספינה כמו השרנהורסט, למשל, תיראה ענקית ותמלא את החלון הקידמי של תא הטייס ממרחק של יותר מ-1.6 ק"מ, כך שקל מאוד היה לטעות בהערכת הטווח ולעיתים קרובות שוחרר הטורפדו ממרחק רב מידי מהמטרה. ברגע ששוחרר הטורפדו, ואם היה מקום לתימרון, סיבוב חד והתרחקות מהאויב הייתה האפשרות המועדפת. במקרים רבים היה על המטוס לעבור מעל או מצידה של הספינה אותה תקף, במהירות מקסימלית ובגובה נמוך ביותר. נסיקה חזקה הייתה לרוב קטלנית מכיוון שהמטוס היה חושף חלק גדול מעצמו לאש האויב.
תקיפת ספינות שטח
פעולותיו הנודעות ביותר של הבופורט היו תקיפות כנגד ספינות הקריגסמרינה:
למרות הכישלון, המבצע קבע דפוס פעולה חדש עבור פיקוד החופים: לראשונה הופעלו מטוסי בופייטר לדיכוי נ"מ ולליווי מפציצים, ונעשה שימוש בטקטיקה של הטעיה כדי להפחית את תשומת הלב ממפציצי הטורפדו הפגיעים. מבצע זה סימן גם את סיום פעילותו של הבופורט בבריטניה.
טייסות הבופורט הנותרות (לאחר מעבר טייסת מס' 22 לסינגפור) החלו לעבור מזרחה:
מלטה והמזרח התיכון
היחידה הראשונה המורכבת ממטוסי בופורט בים התיכון הייתה הטייסת מס' 39 שהוקמה במצרים בינואר 1941. בתחילה שרתו בטייסת מטוסי בלנהיים ומרטין מרילנד אך באוגוסט היא צוידה מחדש במטוסי בופורט.
המבצע הראשון בו השתתף הבופורט היה תקיפת שיירה איטלקית ב-28 בינואר 1942. שלושת מטוסי הבופורט מטייסת מס' 39 הצליחו, כחלק מכוח תקיפה גדול יותר, לפגוע קשות בספינת המטען ויקטוריה, בת 12,700 טון, שהוטבעה לאחר מכן בידי מפציץ טורפדו אחר מדגם פיירי אלבקור.
במבצע אחר, בשעות הבוקר המוקדמות של ה-15 ביוני 1942 המריאו תשעה מטוסים מטייסת מס' 217, שהגיעו בטיסה מאנגליה זמן קצר לפני כן, מבסיס חיל האוויר המלכותי בלואה שבמלטה כדי ליירט ספינות של הרג'יה מרינה שהפליגו מטאראנטו. למעטים מצוותי הבופורט היה ניסיון בטיסת לילה: ארבעה מטוסים לא הצליחו למצוא את נקודת המפגש שנקבעה וטסו לעבר המטרה בצורה עצמאית. מטוס אחד גילה את הצי האיטלקי במרחק של 320 ק"מ מזרחית למלטה, וכמו במקרה התקיפה של הליצו, גם הפעם נהנה הבופורט מטעות בזיהוי מצד ספינות האויב. הטורפדו שוגר בהצלחה ופגע קשות בסיירת הכבדה טרנטו (Trento). אש הנ"מ החלה רק לאחר שהבופורט כבר נמלט.
רעש אש הנ"מ משך למקום את מטוסי הבופורט האחרים. בבלבול שנוצר בשל מסך העשן שיצרו הספינות האיטלקיות, טענו אנשי הטייסת למספר פגיעות אך למעשה אף ספינה נוספת לא נפגעה. בופורט אחד נפגע ונחת נחיתת-ריסוק בלואה. הטרנטו טבעה מאוחר יותר לאחר שספגה שני טורפדו נוספים מצוללת.
ביולי 1942 הגיעה גם טייסת מס' 86 למלטה ובמהרה אוחדה עם טייסת מס' 39, בזמן שטייסת מס' 217 הועברה לציילון. מרבית המטוסים היו מצוידים במנועי טווין-ואספ שעברו התאמה למזג אוויר מדברי באמצעות הוספת רשתות נגד חול על פתחי היניקה של הקרבורטורים, דבר שיצר גרר גדול יותר, שהאט את הבופורט וקיצר את טווח הפעולה שלו.
במהלך 11 החודשים הבאים שימשה טייסת הבופורט, שכעת נהנתה מליווי של מטוסי בופייטר, כלי חשוב בשיבוש שיירות האספקה שהיו חיוניות עבור קורפוס אפריקה של רומל. בלילות, היה גם למטוסי הויקרס ולינגטון של טייסת מס' 38 חלק חשוב בתקיפת שיירות. ספינות חשובות שהושמדו או ניזוקו קשות היו:
ביוני 1943 צוידה מחדש הטייסת המבצעית האחרונה שהפעילה מטוסי בופורט, טייסת מס' 39, במטוסי בופייטר.
האוקיינוס השקט
בזמן המערכה באוקיינוס השקט, היה לבופורט תפקיד חשוב בשירות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, מכיוון שארצות הברית לא הייתה יכולה לספק מטוסים רבים לאוסטרליה, היווה הבופורט DAP חלק גדול מסדר כוחות האוויר האוסטרליים בין 1941 ל-1944.
שירות
הבופורט היה בשירות המדינות הבאות:
דייוויד קלדר (שחקן)
דייוויד איאן קלדר (באנגלית: David Ian Calder; נולד ב-1 באוגוסט 1946) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
קלדר נולד בפורטסמות' שבהמפשייר. הוא למד משחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. תפקידיו הבולטים ביותר בטלוויזיה הם פקד בילוש ג'ורג' רזניק בסדרת הדרמה "Widows", ונייתן ספרינג בדרמת המדע בדיוני "Star Cops". ב-1989 הופיע בעיבוד טלוויזיוני לרומן "Nice Work" מאת דייוויד לודג'. ב-2012 גילם את קפטן אדוארד סמית' במיני-סדרה של ITV "טיטניק". בשנים 2005 ו-2006 שיחק בתפקיד השוטר ג'ורג' דיקסון בעיבוד רדיופוני של סדרת הטלוויזיה הוותיקה "Dixon of Dock Green" של ה-BBC.
ב-1999 שיחק קלדר בתפקיד סר רוברט קינג בסרט "העולם אינו מספיק" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. תפקידים נוספים שלו בקולנוע כוללים את "שעות גנובות" (1982), "מותו של עיתונאי" (1986), "חברות מאמריקה" (1991), "פנים משקרות" (1996), "סיפורי פיות" (1997), "The King Is Alive" (מ-2000), "הבושם" (2006), "המומיה 3" (2008), והסרט "Rush" (מ-2013).
ב-1979 הופיע קלדר בסרט לשירות הציבור בתפקיד קצין למניעת פשעים, ששואל אנשים לחשוב איך יכנסו לביתם אם יאבדו את המפתחות. הסרט נועד לעודד אנשים לדאוג לאבטחת בתיהם. בפברואר 2010 שיחק קלדר בתפקיד סטיוארט בל בסרט הטלוויזיה "On Expenses".
באוקטובר 2012 שיחק קלדר בתפקיד גאס במחזה "המדריך להומוסקסואל אינטליגנטי לקפיטליזם וסוציאליזם עם מפתח לכתבי הקודש" מאת טוני קושנר בתיאטרון המפסטד.
באוקטובר 2016 הופיע בתפקיד מר בראף במיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד לרומן "אבן הירח" מאת וילקי קולינס. באוקטובר 2017 החל לגלם את התפקיד הראשי במחזה "יוליוס קיסר" שהועלה בתיאטרון ברידג'.
הרחבת גלואה
הרחבת גלואה היא הרחבה נורמלית וספרבילית של שדות. הרחבות כאלו הן אבן הפינה של תורת גלואה, לא רק מכיוון שתכונה זו גוררת מספר תוצאות שונות, אלא גם מכיוון שהרחבות גלואה מקיימות את המשפט היסודי של תורת גלואה.
תוצאה של אמיל ארטין מאפשרת לבנות הרחבת גלואה בקלות: עבור שדה L, נסמן ב-G חבורה כלשהי של אוטומורפיזמים של L. עבור K שדה השבת של G, מתקיים ש-L/K הרחבת גלואה.
כל הרחבת שדות ספרבילית אפשר להמשיך להרחבת גלואה, הנקראת סְגור גלואה של ההרחבה המקורית.
הגדרות שקולות
להרחבות גלואה יש מספר הגדרות שקולות:
דוגמאות.
1. כל הרחבה ריבועית ספרבילית היא נורמלית, ולכן גלואה.
2. נסמן ב- את השורש הרביעי של 2. השדה אינו הרחבת גלואה של \mathbb{Q}, משום שההרחבה אינה נורמלית: \alpha הוא שורש של הפולינום x^4-2, שהוא אי-פריק (לפי קריטריון אייזנשטיין) אבל השורש i\alpha אינו שייך ל-K. לעומת זאת, L הוא הרחבת גלואה של שדה הביניים. סגור גלואה של ההרחבה מתקבל מצירוף כל השורשים של הפולינום המינימלי ל-\mathbb{Q}, ושווה משום כך ל-. זוהי הרחבה מממד 8, שחבורת גלואה שלה היא החבורה הדיהדרלית מאותו סדר.
הכללה להרחבות של חוגים
בתורת החוגים הקומוטטיביים, הרחבה S של חוג R, יחד עם חבורה G של אוטומורפיזמים של S, נקראת הרחבת גלואה של R אם S מודול פרויקטיבי מעל R, תת-החוג האינווריאנטי תחת G הוא R, ולכל אידמפוטנט e של S פעולת G נאמנה על Se (כלומר לכל קיים x\in S כך ש-). הרחבת שדות K/F היא הרחבת גלואה של חוגים אם ורק אם היא הרחבת גלואה של שדות. באופן כללי יותר, לכל הרחבת גלואה K/F, המכפלה הישרה היא הרחבת גלואה של F ביחס לחבורת אוטומורפיזמים הנוצרת על ידי שיכון אלכסוני של  ופעולה טרנזיטיבית רגולרית על העותקים של K. לדוגמה, אם R תחום שלמות, הרחבת גלואה הנוצרת על ידי איבר אחד היא תמיד מהצורה  כאשר הפולינום f הוא פולינום מתוקן והדיסקרימיננטה שלו היא איבר הפיך של R. בפרט, ההרחבה היחידה מדרגה 2 של חוג השלמים \mathbb{Z} היא.
אגם מודק
אגם מודק (באנגלית: Lake Modoc) הוא אגם לשעבר בקליפורניה ובאורגון, במיקומם של אגם קלאמת העליון, אגם קלאמת התחתון ואגם טולי של ימינו. הוא היה קיים בתקופת הפליוקן והפליסטוקן, היווצרותו הושפעה כנראה מגעשיות והעתקים. קרקעית האגם לשעבר סיפקה משאבים רבים עבור בני האדם הקדומים, וכיום היא משמשת לחקלאות.
רקע
כבר למעלה ממאה שנה ידוע שאגמים גדולים היו קיימים בעבר במערב ארצות הברית, בעיקר בנבדה ו ביוטה. אגמים כאלה נוצרו גם במזרח אורגון, שם ו של ימינו הם שרידים של אגמים לשעבר. אגם מודק נקרא כך על ידי סמואל נ. דיקן (Samuel N. Dicken), פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת אורגון. אזור אגם מודק תואר לראשונה בתחילת ובאמצע המאה ה-19.
האגם
אגם מודק היה אגם סגור שהתקיים בתקופת הפליסטוקן באגנים שנוצרו על ידי העתקים וגעשיות. הוא השתרע באורך של 120 קילומטרים מדרום לאגם טולי בקליפורניה ועד ליד באורגון של ימינו. מפלס פני האגם הגיע לגובה של כ-1,292 מטר מעל גובה פני הים והוא השתרע על שטח של כ-2,839 קילומטרים כשצורתו אסימטרית מאוד. כמה איים נוצרו באגם, כמו גבעות קלאמת, גבעת מילר (Miller Hill) של ימינו קרוב לקלאמת פולס וגבעת טורקי (Turkey Hill) קרוב ל. קו החוף של אגם מודק נראה היטב קרוב לאגם טולי.
הידרולוגיה
שלא כמו אגמים סגורים אחרים, הייתה זרימה קבועה של נגר עילי לאגם מודק, בשל קרבתו להרים מכוסי שלג וקרחונים של רכס קסקייד. אגן הניקוז שלו השתרע על פני מחוזות מודק וסיסקיו של ימינו (שניהם בקליפורניה), ומחוזות ג'קסון, קלאמת ולייק (כולם באורגון), כולל הנהרות ויליאמסון, ספראג ולוסט. אפר, פומיס ואפר געשי מרכס הקסקייד מילאו את האגם.
היה גם מוצא לאגם מודק, תחילה דרומה לפני שקילוח לבה חסם אותו, אם כי החלחול נמשך משם עד היום. נכון לעכשיו, הנהר קלאמת מנקז את האזור. בהתחשב בכך שהאגן כיום אינו יכול להכיל אגם בגודל של אגם מודק, סביר להניח שהיווצרותו ומותו הושפעו מקיומם של יציאות נוספות.
היסטוריה
אגם מודק נוצר כנראה על ידי תהליכים גאולוגיים כמו העתקים או על ידי החוסם מוצא לשעבר המתנקז דרומה. נראה שהאגם היה קיים בתקופת הפליסטוקן והפליוקן המאוחר, כאשר כמה משקעים של האגם מוערכים כבני 3 מיליון שנים לפחות. במהלך היה אגם מודק עמוק וקר.
מפלס המים החל לרדת עם סיום הפליסטוקן, ככל שהאקלים נעשה צחיח יותר והמוצא לנהר קלאמת נמוך יותר. קרקעית האגם לשעבר כמעט מפולסת, וקו החוף כמעט ואינו מפותל. כיום נותרו מאגם מודוק אגם טולי, אגם קלאמת העליון ואגם קלאמת התחתון ; אגם קלאמת העליון הוא האגם הגדול ביותר כיום באורגון לפי שטח פנים.
קרקעית האגם המתייבש כללה קרקעות עמוקות ושפע צמחייה, מים וחיות בר; לפיכך היא אוכלסה במהירות על ידי בני אדם שהיגרו לשם לפני למעלה מ-3,000 שנה. קרקעית האגם לשעבר משמשת כיום כאדמות חקלאות, וחקלאות היא השימוש האנושי הנפוץ ביותר בקרקע באזור. חלק מקו החוף הדרומי כוסה בקילוחי לבה, ותהליכים גאולוגיים נמשכו אל תוך ההולוקן. קילוחי הלבה של הר הזכוכית (Glass Mountain) הם מלפני כ-1,000 שנים, וכמה מקילוחי הלבה של ההולוקן עברו תהליכי שבירה.
ג'וליאן גלובר
ג'וליאן וייאט גלובר (באנגלית: Julian Wyatt Glover; נולד ב-27 במרץ 1935) הוא שחקן אנגלי. תפקידיו הידועים ביותר הם גנרל וירס במלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית, הנבל אריסטוטל קריסטטוס בסרט "לעינייך בלבד" מסדרת סרטי ג'יימס בונד, וולטר דונובן בסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון", בריאן הארטקורט-סמית בסרט "הפרוטוקול הרביעי" ובשנות האלפיים השתתף בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" בתפקיד המלומד פייסל.
ביוגרפיה
גלובר נולד בהמפסטד שבלונדון. אימו הונור הלן מורגן (שם נעורים: וייאט) הייתה עיתונאית ב-BBC, ואביו קלוד גורדון גלובר היה מפיק ברדיו ה-BBC. אחיו הצעיר הוא המוזיקאי רוברט וייאט. גלובר היה נשוי פעמיים לשחקניות האחת איילין אטקינס והשנייה איילה בלייר איתה יש לו בן השחקן ג'יימי גלובר.
למד ב"בריסטול גרמר סקול" בעיר בריסטול באותה כיתה יחד עם השחקנים טימותי וסט ודייוויד פרוז, וכן למד ב"אליין סקול" בדליץ' (Dulwich). את לימודי התיאטרון למד במסגרת ה- National Youth Theatre והופיע עם להקת הרויאל שייקספיר קומפני. בתחילת שנות החמישים הופיע בתיאטרון יוניטי בלונדון. בשנות השישים והשבעים הופיע לעיתים קרובות בסדרות טלוויזיה כגון "הגומלים", "המלאך", "Strange Report" וכן ב-"Blake's 7".
ב-1967 השתתף בסדרת האימה/מדע בדיוני הבריטית "Quatermass and the Pit". הוא הופיע כשחקן אורח פעמיים בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו". ב-1965 הופיע בסדרת הפרקים "מסע הצלב" בתפקיד ריצ'רד לב הארי. ב-1975 הופיע בפרק "עיר המוות" (City of Death) כנבל סקרות' (Scaroth) כשריד האחרון של המין ג'אגארות' (Jagaroth). מאוחר יותר הקליט תוכנית דוקומנטרית על עשיית הפרקים בהשתתפותו. בסדרת "המלאך" בכיכובו של רוג'ר מור השתתף גלובר בפרק "Invitation to Danger".
הופעותיו הבולטות בשנות השמונים היו כגנרל האימפריה מקסימיליאן וירס בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" (1980), הנבל האכזר בסרט "לעינייך בלבד" (1981), והאמריקאי הנאצי וולטר דונובן ב"אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" (1989). עוד בשנות השמונים שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "By the Sword Divided" של ה-BBC.
ב-2002 דיבב גלובר את דמותו של הרעגוג בסרט השני מסדרת סרטי הארי פוטר, "הארי פוטר וחדר הסודות".
הוא גילם את דמותו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון בסרט "ויקטוריה הצעירה". ב-2010 שיחק כטייס פולני בן 101 בסרט הקצר "הקרב על בריטניה". ב-2011 החל להשתתף בסדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס" עיבוד לספר הראשון מסדרת ספרי הפנטזיה של ג'ורג' ר. ר. מרטין "שיר של אש ושל קרח", כשהוא מגלם את המלומד העליון פייסל. בשנת 2022 שיחק בסרטו של טוד פילד, "טאר המנצחת" את המנצח אנדריס דייוויס.
הוא חבר עמית באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
פרנקיה המזרחית
פרנקיה המזרחית (לטינית: Regnum Francorum orientalium) הוא השם לחלקו של לודוויג הגרמני לאחר חוזה ורדן ב-843, אשר חילק את האימפריה הקרולינגית של הפרנקים למערב, מזרח ומרכז. היא המדינה שקדמה לאימפריה הרומית הקדושה ולגרמניה של ימינו. לעיתים היא קרויה "ממלכת הפרנקים המזרחיים" או Francia Orientalis.
הממלכה כללה את אוסטרזיה, סקסוניה, תורינגיה ובוואריה. מרכזה היה ברגנסבורג.
בעוד ששנת הקמת פרנקיה המזרחית היא 843, השתלבותה באימפריה הרומית הקדושה מעוררת מחלוקת לגבי השנה בה חדלה להתקיים. אם עליית השושלת האוטוניאנית נחשבת לתחילתה של האימפריה הרומית הקדושה, אזי שפרנקיה המזרחית התקיימה בין 843 להכתרתו של היינריך הצפר ב-919; או, כפי שבדרך כלל נקבע, עד להכתרתו של אוטו הגדול ב-962. למן המאה ה-11, קיימת התייחסות לאותה טריטוריה כ"Regnum Teutonicorum", כלומר "ממלכת הגרמנים" ועד לתחילת המאה ה-12 הייתה עדיין קיימת התייחסות במסמכים רשמיים ל-"Regnum Francorum orientalium", "האימפריה הפרנקית המזרחית".
האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות
האמנה הבין־לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות (באנגלית: International Covenant on Civil and Political Rights, בקיצור: ICCPR) היא אמנה רב-צדדית שאומצה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-16 בדצמבר 1966, ונכנסה לתוקף בתאריך 23 במרץ 1976. היא מחייבת את המדינות החברות באמנה לכבד את הזכויות האזרחיות והמדיניות של בני אדם, ביניהן הזכות לחיים ולביטחון אישי, זכות לחירות גופנית, חופש תנועה, חופש מצפון, חופש דת, חופש הביטוי, חופש ההתארגנות, הזכות להשתתף בבחירות והזכות להליך הוגן ומשפט הוגן. נכון לספטמבר 2017, חברות באמנה 169 מדינות. ישראל הצטרפה לאמנה ב-1991 והאמנה נכנסה לתוקף לגביה בתחילת 1992.
הפיקוח על יישום האמנה נעשה על ידי הוועדה לזכויות אדם (שיש להבחין בינה לבין מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם), אשר סוקרת דיווחים של מדינות החתומות על האמנה על אופן יישום הזכויות, וכן דנה בתלונות המוגשות על ידי אנשים פרטיים בנוגע לפגיעות בזכויותיהם על ידי מדינות חברות. המדינות החברות באמנה חייבות לדווח בתחילה שנה לאחר ההצטרפות לאמנה ולאחר מכן אחת לארבע שנים. הוועדה מתכנסת בז'נבה ובניו יורק ומקיימת לרוב 3 מפגשים בשנה.
תחילת הדרך
שורשיה של האמנה החלו באותו תהליך שהוביל להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההצעה ל"הצהרה על הזכויות הבסיסיות של האדם", עלתה בוועידת סן פרנסיסקו בשנת 1945 (אשר הובילה להקמת ארגון האומות המאוחדות), והמשימה על ניסוח ההצהרה בדבר הזכויות הוטלה על המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. בתחילת התהליך, המסמך פוצל להצהרה המפרטת עקרונות כלליים של זכויות אדם, ואמנה עם התחייבויות ליישום. המסמך התפתח להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ואומץ ב-10 בדצמבר 1948.
המשא ומתן על ניסוח אמנה נמשך, אך נותרו הבדלים משמעותיים בין חברות האו"ם על החשיבות היחסית של זכויות אזרחיות ומדיניות שליליות לעומת זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות חיוביות. בסופו של דבר הושגה פשרה לפיה נוסחו שתי אמנות נפרדות, אחת בנושא זכויות אזרחיות ומדיניות והאחרת בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות. שתי האמנות הכילו הוראות דומות ככל האפשר, ונפתחו לחתימה במקביל. כל אחת מהן מכילה גם סעיף בנוגע לזכות האנשים להגדרה עצמית. טיוטות האמנות הוצגו באספה הכללית של האו"ם ב-1954 ואומצו ב-1966.
עיקרי האמנה
האמנה מיישמת את מבנה הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה הבין־לאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות והתרבותיות, עם 53 סעיפים, המחולקים ל-6 חלקים.
חלק 1 (סעיף 1) מכיר בזכותם של כל בני האדם להגדרה עצמית, כולל הזכות "לקבוע באופן חופשי את מצבם הפוליטי", להשיג את היעדים הכלכליים, חברתיים ותרבותיים שלהם, ולנהל את המשאבים שלהם. הוא מכיר בזכות השלילית של אנשים שלא ישלל אמצעי מחייה, ומטיל חובה על הצדדים שמחזקים עדיין בשטחי שלטון (קולוניה), לעודד ולכבד את ההגדרה העצמית של בני האדם המתגוררים שם.
חלק 2 (סעיפים 2–5) מחייבים את הצדדים לחוקק חוקים במידת הצורך כדי להגן על הזכויות המוזכרות באמנה, ולספק סעד משפטי למי שנפגע מהפרת הזכויות. בנוסף על הזכויות להיות מוכרות "ללא אפליה מכל סוג, כגון גזע, צבע, מין, שפה, דת, השקפות פוליטיות, מוצא אתני או לאום, נכסים ועוד", ולהבטיח כי יש שוויון זכויות מלא לנשים. הזכויות יכולות להיות מוגבלות רק "בזמן מצב חירום אשר מאיים על חיי האומה", וגם אז אין לגרוע מהזכות לחיים, החופש מעינויים ועבדות, החופש מחקיקה למפרע, הזכות לאישיות, חירות המחשבה וחופש הדת.
חלק 3 (סעיפים 6–27) מונה את הזכויות עצמן. בחלק זה נכללות הזכויות ל: מרבית זכויות אלה כוללות פעולות מפורטות אשר מחויבים לנקוט על מנת לשמר אותן.
חלק 4 (סעיפים 28–45) מסדיר את ההקמה וההפעלה של ועדת האו"ם לזכויות אדם ודרכי הבקרה והפיקוח על האמנה. הוא גם מאפשר לצדדים להכיר בסמכותה של הוועדה כדי לפתור את המחלוקות בין צדדים על יישום האמנה.
חלק 5 (סעיפים 46–47) מבהיר כי האמנה לא תתפרש כהתערבות בפעולה של האו"ם או "הזכות הבסיסית של כל העמים ליהנות ולנצל באופן מלא וחופשי את העושר הטבעי והמשאבים שלהם".
חלק 6 (סעיפים 48–53) מסדיר את האשרור, כניסתו לתוקף, ותיקון לאמנה.
מנגנון התלונות
לאמנה נוסף פרוטוקול אשר קובע מנגנון תלונות פרטני, ומאפשר לאנשים להתלונן לוועדה לזכויות אדם על הפרות של האמנה. עד אוקטובר 2017, 116 מדינות הצטרפו לפרוטוקול. ישראל אינה צד לפרוטוקול.
ביטול עונש מוות
לאמנה נוסף פרוטוקול אשר קובע איסור על עונש מוות למעט בגין הפשעים החמורים ביותר בעלי אופי צבאי, שבוצעו במהלך המלחמה. עד אוקטובר 2017, 85 מדינות הצטרפו לפרוטוקול זה. ישראל אינה צד לפרוטוקול.
באקלאש (WWE)
לאחר הרחבת המותגים שהתרחשה בשנת 2016, האירוע באקלאש חזר לאחר כשבע שנים שלא התקיים והפך בלעדי לתוכנית סמאקדאון. באותה שנה התקיים בחודש ספטמבר כאירוע לאחר סאמרסלאם, בעוד ששנה לאחר מכן התקיים כאירוע הראשון של סמאקדאון שבא לאחר רסלמניה (האירוע הראשון לאחר רסלמניה היה בלעדי ל-Raw, שהיה פייבאק). בשנת 2018, הוחלט שהאירוע יהיה שייך לשני המותגים. האירוע המתוכנן של שנת 2019 בוטל והוחלף באירוע סטומפינג גראונדס. אולם, האירוע הוחזר בשנת 2020.
דניס מק'יואן
דניס מק'יואן (אנגלית: Denis M. MacEoin; נולד ב-1949 נפטר ב-2022) (כותב גם תחת שמות העט דניאל איסטרמן וג'ונתן אייקליף) היה סופר, מרצה, עורך עיתונות ועיתונאי בריטי, ממוצא אירי, שחי וכתב כעיקר בניוקאסל שבאנגליה. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון. לימד באוניברסיטת ניוקאסל והיה נשיא האגודה לרפואה טבעונית בבריטניה.
דומדמנית
דומדמנית (שם מדעי: Ribes rubrum) נקראת גם דומדמנית אדומה, שחורה או צהובה, היא שיח עונתי הגדל לגובה של 1-1.5 מטר (ולפעמים אף שני מטרים). העלה הוא בעל חמש אונות; העלים מסודרים בספירלה מסביב לגבעול. הפרחים צהובים-ירוקים ומהם גדלים הפירות האדומים הבוהקים, שהקנו לשיח את שמו. הפירות גדלים באשכולות המונים שלושה עד עשרה פירות; גודל כל פרי 8–12 מילימטר. השיחים גדלים בעיקר במערב אירופה (צרפת, בלגיה, הולנד, גרמניה וצפון איטליה), שם הם נחשבים נפוצים.
דניס מק'יואן
קורות חיים
מק'יואן, יליד בלפסט, צפון אירלנד, למד בשנים 1967–1971 באוניברסיטת דבלין (טריניטי קולג' (דבלין)) ספרות אנגלית עד לקבלת תואר MA, כאשר במקביל והחל מ-1965, כלומר עדיין כנער, הוא החל רואה עצמו כבהאי. בעקבות אמונתו זו הוא המשיך באוניברסיטת אדינבורו בלימודי פרסית, ערבית ולימודי האסלאם. את עבודת הדוקטורט שלו בלימודי פרס הוא השלים באוניברסיטת קיימברידג' (קינג'ס קולג') ב-1979. בשנים 1979–1980 לימד אנגלית וציוויליזציה איסלאמית, באוניברסיטת מוחמד החמישי בעיר פאס, במרוקו, ואחר כך עזב את הדת הבהאית (1980), חזר לבריטניה ומ-1981 שימש כמרצה ללימודי ערבית והאסלאם באוניברסיטת ניוקאסל והתמחה בתחומי השיעה והדת הבהאית. בשנת 1986 היה לעמית כבוד במרכז האיסלאמי ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת דורהאם. היה עמית ספרותי של קרן רויאל באוניברסיטת ניוקאסל בשנים 2005–2008. עבודתו באוניברסיטת ניו קאסל הופסקה עקב לחצים של תורמים מערב הסעודית והוא הוחלף על ידי מרצה סעודי. בשנים 2009–2010 היה עורך הרבעון האמריקאי "מידל איסט", שייסד דניאל פייפס ב-1994. הוא הוחלף על ידי אפרים קארש, אך ממשיך לשמש גם כיום עורך בכיר ברבעון זה.
דומדמנית
בדומדמנית יש רמה גבוהה של ויטמין C, סיבים וחומצות בפרי.
דניס מק'יואן
קורות חיים
נשוי מאז 1975. אשתו בת', גם היא סופרת, בעלת תואר דוקטור לרפואה הומיאופאתית כתבה כ-20 ספרים על הומיאופתיה, בריאות וחיים טבעיים, כולל "ספר התרופות הטבעי", "ספר רפואה טבעית", "מדריך מעשי למשפחה ולבריאות" אשר יצא לאור בהוצאת בלומסברי בשנת 1999, "הומיאופאתיה: רפואה במשך המאה ה-21" (קייל Cathie, 2006) ועוד.
מק'יואן עצמו הוא חסיד הרפואה האלטרנטיבית מאז 1960. בשנים האחרונות הוא פיתח את צד הסוציולוגיה והפוליטיקה של הרפואה והרצה בפני סטודנטים לרפואה על נושאים אלה. במשך שנים רבות הוא היה נשיא האגודה לרפואה טבעית בבריטניה.
דומדמנית
גידול
צרפת ובלגיה היו הראשונות שגידלו דומדמניות באופן מסחרי, וכבר ב-1600 נזרעו השדות הראשונים. כיום מגדלות מדינות רבות את הפרי באופן מסחרי, ביניהן מדינות באסיה, והוא עדיין נפוץ בצפון אירופה, שם הוא גדל באופן טבעי. בארץ הדומדמניות גדלות ברמת הגולן. שיח הדומדמניות דורש מנות קור.
דניס מק'יואן
יצירתו
מק'יואן פרסם בשמו האמיתי שורת ספרים, חלקם רבי מכר, העוסקים באסלאם ובטרור האסלאמי מחד וב, מאידך. הוא ממשיך לעבוד ולכתוב בתחום חקר האסלאם. הוא והסופרת הבריטית-יהודיה מלאני פיליפס, הם יחידים כמעט בנוף האינטלקטואלי הבריטי, הכותבים על התפתחות האסלאם הקיצוני וסכנת השתלטותו על בריטניה. הם גם מהבודדים בין האינטלקטואלים הבריטים שהם פרו ישראלים. מק'יואן אף כותב בלוג מיוחד המוקדש להגנה על ישראל. בין ספריו בנושאים אלו: "חטיפת הבריטים בידי האסלאם", מחקר על השנאה לכל מה שאינו מוסלמי ובעיקר על האנטישמיות במסגדים המוסלמים בבריטניה ובמוסדות תרבות ולימוד אחרים שם, "דו"ח על בתי הספר המוסלמים בבריטניה", שפורסם באינטרנט על ידי Civitas ועוד. בשנת 2009, האתר Civitas פרסם דו"ח נוסף שלו על "השריעה חוק או דין אחד לכל".
בנוסף, מק'יואן פרסם בשם העט דניאל איסטרמן (Daniel Easterman) לפחות 16 מותחנים בדיוניים רבי מכר שרקעם הוא האנטישמיות האסלאם והטרור האיסלאמי ובשם עט נוסף – ג'ונתן אייקליף (Aycliffe) עוד לפחות שמונה רבי מכר שרקעם פנטסיה ורוחות רפאים.
דומדמנית
במטבח
פרי הדומדמנית נחשב חמוץ יותר מזנים דומים לו (כגון ענבי שועל) והוא נאכל הן כמרכיב בריבות ומנות מבושלות והן בצורתו הטריה. בסקנדינביה הפירות משמשים למרקים ולפודינג, ובגרמניה הם מבושלים עם מרנג והופכים למילוי לטארטים.
דניס מק'יואן
יצירתו
מותחנים תחת השם דניאל איסטרמן הוא החל לכתוב בשנת 1984 - "הרוצח האחרון", ומאז הופיעו כאמור מותחנים רבים נוספים שלו, שהפכו רבי מכר, כמו "חצות בצהריים", "K", "הבודהה התשיעי", "המיקלט השביעי" ועוד. רוב המותחנים הללו עסקו באותו כיוון של מחקריו המדעיים - טרור מוסלמי אנטישמי, אף כי הפעם מהכיוון הבדיוני ולא זה המדעי.
ממכתבו לתמר פוגל
באפריל 2011 כתב מק'יואן מכתב לתמר פוגל הנערה ניצולת הטבח באיתמר: את המכתב המקורי ניתן למצוא למשל כאן.
אימפריה במתקפה
הסדרה מגוללת תקופת זמן של 8 שנים בהיסטוריה של האימפריה הרוסית — משנת 1901 ועד 1908. הסדרה עלתה לשידור ב-5 באוקטובר 2000 ושודרה עד 23 במרץ 2001.
עלילה
בתחילת המאה העשרים מוסקבה וסנקט פטרבורג המומות מאכזריות הטרוריסטים, לאחר שהמדינה סופגת גל של רציחות פוליטיות, של דמויות בכירות בשלטון. ארגונים צבאיים שונים מתכננים למוטט את המלוכה. הממשלה מנסה לשמור על הסדר במדינה. במחלקת ביטחון הציבור הקיסרית מוקם צוות חקירה מיוחד, אשר הוטל עליו להשתמש בכל אמצעי אפשרי על מנת למנוע את האסון הממשמש ובא.
פרק 1: "תחילת המאה"
ערב השנה החדשה, עם סיום שנת 1900 ולקראת בואה של שנת 1901 החוקר פאבל פוטילובסקי פוגש בבית של חברו את המרצה פרנק שמגיע יחד עם ארוסתו נינה וחבריהם. באותו זמן מתרחש שוד בבית המרקחת של פבזנר. פוטילובסקי ועוזרו יבגרפיוס מדיאניקוב מתחילים בחקירה, אליהם מצטרף גם הסגן ברג, שאך זה סיים את לימודיו באקדמיה לארטילריה כמומחה לחומרי נפץ. הרוקח בבית מרקחת מראה לחוקרים כי מתוך הכספת שנפרצה באמצעות פצצה תוצרת בית, נגנבו שלושה קילו מורפיום...
פרק 2: "המעטפה הכחולה"
1902. פוטילובסקי, מדיאניקוב וברג וחיים בחקירה חדשה. לידיהם מגיעה ידיעה לפיה הטרוריסטים מתכננים להתנקש בחייו של שר הפנים, דמיטרי ספיאגין. השר עצמו שרואה בעצמו אדם הגון נטול אויבים אינו מאמין לידיעה שבידי צוות החוקרים של פוטילובסקי. בינתיים, תכנון ההתנקשות בחיי הצאר מצוי בידיו של המהפכן גריגורי גרשוני.
פרק 3: "הכפיל של נלסון"
1903. במרתף של אחד הבתים מתרחש פיצוץ שמביא למותם של שני מחבלים. העיתונאי ורשינין שמגיע לזירה מוצא רשימות של "הארגון הלוחם של מפלגת המהפכנים הסוציאליסטים". רשימות אלה הופכות למבוקשות מאוד לא רק עבור המשטרה אלא גם עבור המחבלים והעיתונאי מוצא עצמו בסכנת מוות...
פרק 4: "קין והבל"
1904. ארגון סוציאליסטי מהפכני מכין את ההתנקשות בחייו של שר הפנים ויאצ'סלב פלבה. על ניהול המבצע אמון יונה אזף בעזרתו בוריס סבינקוב. פוטילובסקי ואנשיו מנסים למנוע את ההתנקשות, אך פלבה אינו מתייחס לאזהרות ומכריז כי את הפקודות נותן הוא ולא המחבלים.
פרק 5: "סשה הכימאי"
1904. מתרחש שוד של כרכרה משוריינת שמפוצצת באמצעות חומר נפץ חזק. פוטילובסקי מגלה כי מאחורי השוד לא עומדים הטרוריסטים המהפכנים אלא חברו לשעבר של ברג, הסגן אלכסנדר בקלאנוב.
פרק 7: "גפון"
1905. לאחר אירועי "יום ראשון העקוב מדם" כל כוחות המשטרה מחפשים את הכומר גפון. מדיאניקוב מגלה כי הוא מסתתר אצל פנחס רוטנברג. רצ'קובסקי מחליט להשתמש בגאפון כסוכן-מודיע בתנועה הסוציאליסטית-מהפכנית...
פרק 8: "קמיקזה"
1906. על אנשיו של פוטילובסקי מוטלת משימת האבטחה על סטוליפין. על פי דיווחים של מודיעין וסוכנים, המהפכנים מתכננים להתנקש בחייו. אחד מהם נעצר ומזוהה כסולומון ריס הידוע גם, בכינוי "מורטימר". רצ'קובסקי מחליט להשתמש גם בו כמודיע, פוטילובסקי מתנגד לכך אך נאלץ לציית לממונים עליו.
פרק 9: "המצוד אחר המושל"
1907. המהפכנים בוחרים את קורבנם הבא: מושל מוסקבה, ולדימיר דז'ונקובסקי. מפקד האוכרנה בסנקט פטרבורג אלכסנדר גרסימוב שולח את פוטילובסקי למוסקבה לפגוש עם הסוכן אזף, אשר מסתמן כמי שיכול לעזור למנוע את ההתנקשות.
פרק 10: "ממזר"
1905. מחבלים מפוצצים למוות את מפקד כלא הנשים מיכאיל סטארנדן, בדירתו השוטרים מוצאים את אלכסיי פיגד, שנפטר מפצעיו. עד מהרה מתברר כי אלכסיי חי תחת שמו של המורה שלו לשעבר פיטר סטופינסקי וכי הוא זה שהזמין את הפצצה.
פרק 11: "השוטה"
1906. נמצא מת הנסיך הצעיר שצ'רבאקוב. פוטילובסקי מנסה לגלות: האם התאבד או נרצח? החשוד העיקרי בחקירה הוא הסופר מיטינסקי, שבביתו גר איש זקן ושוטה. מדיאניקוב וברג, צופים על ביתו של הסופר ומגלים את אזף, הנפגש עם דורה בריליאנט.
פרק 12: "הפרובוקטור הגדול"
1908. "הארגון הלוחם של מפלגת הסוציאליסטים המהפכנים" מתכנן לרצוח את ניקולאי השני על סיפון המשחתת "רוריק". גרסימוב מנחה את אנשיו של פוטילובסקי לצאת לקרונשטאדט כדי להבטיח את הגנתו של הקיסר. הם מצליחים למנוע את הרצח ומביאים למעצרו של יונה אזף, אבל בחקירה הוא נותן להם את מיקום הדירה בה מסתתר סבינקוב וגרסימוב משחרר אותו. פוטילובסקי, שמרגיש מאוכזב מכך, מחליט להגיש מכתב התפטרות ועוזב את זרועות הביטחון.
פרסים
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הרוסית לטלוויזיה בשנת 2001 בקטגוריית עבודת ההפקה הטובה ביותר (הוענק למפיקים אנטולי מקסימוב וקונסטנטין ארנסט)
מוניק ויטיג
מוניק ויטיג (בצרפתית: Monique Wittig; 13 ביולי 1935, דנמארי, או-רן, אלזס, צרפת – 3 בינואר 2003, טוסון, אריזונה) הייתה סופרת צרפתייה, תאורטיקנית, פרופסורית לספרות צרפתית וללימודי נשים באוניברסיטת אריזונה. הוגה פמיניסטית שהטילה ספק בהגדרות החברתיות המקובלות לגבר ואישה וערערה בטבעיות של קטגוריות אלו. היא פרצה לתודעה בינלאומית כסופרת עם צאת ספרה הראשון "L’Opoponax", ותרומתה האקדמית קובצה באסופת המאמרים "The Straight Mind". ויטיג פיתחה את הבסיס הרעיוני לתאוריות לסביות פמיניסטיות ותאוריות קוויריות.
ביוגרפיה
ויטיג נולדה ב-15 ביולי 1935 בדנמארי (Dannemarie) שבמחוז או-רן, בחבל אלזס שבצרפת. היא החלה את דרכה האקדמית בעבודות הגהה זוטרות. במקביל, כתבה דרמות לשידור ברדיו והחלה להשתתף במחאות פמיניסטיות. פריצתה לסצנת הספרות בצרפת הייתה ב-1964, עם פרסום הרומן הראשון שלה, L'opopnax. הספר עוסק בילדות ומתאר חוויות ראשוניות של ילדים, כמו היום הראשון בבית הספר וההתאהבות הראשונה. הרומן זכה לביקורות נלהבות גם מחוץ לצרפת, וזיכה אותה בפרס מדיסיס לשנת 1964. חמש שנים אחר כך, ב-1969, הוציאה את ספרה השני, Les Guerilleres. הספר הלירי מתאר מלחמה אכזרית בין המינים, נשים הנלחמות בגברים בקרבות עקובים מדם. הספר זכה לביקורות פחות נלהבות בשל סגנון הכתיבה ומהפכנותו הפוליטית.