cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקולג' האוניברסיטאי אוטרכט
דירוגים
בשנים 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 ו-2013 זכה הקולג' בפרס התוכנית הטובה ביותר לתואר ראשון בהולנד. ב-2010 ניצבה התוכנית במקום ה-11 ברשימת התוכניות הטובות ביותר באירופה לתואר ראשון, כאשר קיימברידג' במקום הראשון ואוקספורד במקום השני. אוניברסיטת אוטרכט ממוקמת במקום ה48 בעולם.
סרז' גינסבורג
סרז' גינסבורג (בצרפתית: Serge Gainsbourg, ההיגוי הצרפתי הוא "סרז' גֶנְזְבּוּר") (2 באפריל 1928 – 2 במרץ 1991) היה זמר-יוצר, שאנסונר ומלחין יהודי-צרפתי.
רקע משפחתי
האב, יליד 1898 בעיר חרקוב, היה פסנתרן שלמד באקדמיה למוזיקה בפטרוגרד ובמוסקבה. הוא הכיר את אשתו, אולגה בסמן, זמרת מצו-סופרן, בעת שהייה בחצי האי קרים. הזוג היגר לצרפת בשנת 1919 דרך איסטנבול ומרסיי, והשתקע בפריז, בה יוסף, כעת ז'וזף, ניגן בקברטים ובברים.
לוסיין היה ילדם הרביעי, ונולד בבית יולדות באיל דה לה סיטה עם אחות תאומה בשם ליליאן. הבן הבכור של המשפחה נפטר בגיל רך ממחלה, והאחות ז'קלין נולדה בשנת 1926. משפחת גינסבורג התאזרחה בצרפת ביוני 1932.
ביוגרפיה
גינסבורג הושפע עמוקות מהכיבוש הנאצי של צרפת שבמהלכו נאלץ עם משפחתו לשאת טלאי צהוב ולהסתתר. לאחר המלחמה, בסוף שנות העשרים לחייו, התפרנס כפסנתרן בברים. קריירת הסולו המוזיקלית שלו דשדשה בשנות החמישים והשישים, והוא העדיף להישאר מאחורי הקלעים ולעסוק בהפקה ובכתיבת שירים לאמנים אחרים. כשאנסונר הרבה לגעת במוטיבים של מוזיקת ג'אז, מוזיקה אפריקאית, פופ וגם רוק.
ב-3 בנובמבר 1951 התחתן עם אליזבת לויצקי, והתגרש ממנה בשנת 1957. ב-7 בינואר 1964 התחתן בשנית, הפעם עם פרנסואז אנטואנט שממנה נולדו שניים מילדיו. ב-1965 זכה שירו "Poupée de cire, poupée de son" (בעברית: "בובת שעווה, בובת קש") בתחרות האירוויזיון בביצועה של הזמרת פראנס גל, אשר לה כתב להיטים רבים נוספים.
ב-1966 כתב לה את השיר "Les Sucettes" ("סוכריות על מקל") שמספר כביכול על ילדה שנהנית למצוץ סוכריות על מקל בטעם אניס. גל בת ה-18 שרה את השיר בתמימות מבלי להבין את המילים הדו-משמעיות, המרמזות למין אוראלי. השיר זכה להצלחה רבה, אך אחריו ניתקה גל את קשריה עם גינסבורג.
ב-1968 פגש בבריז'יט בארדו והיה למאהב שלה. כשברדו ביקשה ממנו לכתוב לה את שיר האהבה הטוב ביותר שהוא יכול, הוא כתב בלילה אחד את “Bonnie and Clyde”, ואת "Je t'aime... moi non plus" (בעברית: אני אוהבת אותך ... גם אני לא). הם הקליטו ביחד את השירים, אבל בגלל דרישת בעלה של בארדו נגנזה ההקלטה של "Je t'aime / Moi non plus" (עד ששוחררה ב-1986). לאחר שנפרדו כתב לה גינסבורג במיוחד את השיר "Initials BB" וביסס את מעמדו ככותב מוזיקה אירוטית המאופיינת בתחכום אירוני ומלודי.
ב-1969, במהלך צילומי הסרט "סלוגן", פגש גינסבורג בשחקנית האנגלייה ג'יין בירקין. הם הקליטו יחד גרסה חדשה לשיר הפרובוקטיבי "Je t'aime / Moi non plus", שעוררה שערורייה אך זכתה להצלחה אדירה בכל העולם וגם את הלהיט "69 Année érotique".
על אף שבירקין הייתה בת זוגו של גינסבורג במשך 12 שנים הם מעולם לא נישאו. בתם המשותפת היא הזמרת והשחקנית שארלוט גינסבורג. ב-1980 נפרדו גינסבורג ובירקין.
בשנות ה-70 וה-80 נעשו אלבומיו של גינסבורג אפלים ושערורייתיים יותר ויותר. לצד אלבומים מוערכים ומתוחכמים כמו "הסיפור של מלודי נלסון" (1971) הוציא גינסבורג ב-1975 את "Rock Around the Bunker", שכלל התייחסויות מודעות לנאצים ולהיטלר וב-1984 הקליט יחד עם בתו שארלוט גינסבורג, את הדואט "Lemon Incest", שהביע גישה אוהדת לגילוי עריות.
גינסבורג, שכתב במשך חייו פסקולים למעל 40 סרטים, נחשב עד היום לאחד מגדולי המלחינים הצרפתיים, והשפעתו ניכרת גם מחוץ לצרפת אצל מוזיקאים אמריקאים ובריטים.
גינסבורג, שנהג לעשן חמש קופסאות סיגריות ג'יטאן ביום, נפטר מהתקפת לב ב־2 במרץ 1991 והוא בן 62 במותו.
בישראל נכתבו מספר גרסאות עבריות לשיריו. המפורסמות מביניהן: "אל תכעסי זה לא אסון" (הלחן של "בובת שעווה, בובת קש") בביצוע "שלישיית גשר הירקון" ו"סיירים" בביצוע להקת הנח"ל. המילים העבריות לשני השירים נכתבו על ידי חיים חפר. בשנת 2010 הוציא שחר אבן צור, מתופף להקת "מוניקה סקס", אלבום מחווה עם תרגומים לעברית של שיריו של גינסבורג, בתרגומם של ז'ראר וחוה בן חמו.
חי / בית חם
חי / בית חם הוא מארז התקליטורים השלישי של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. המארז יצא לאור ב-1 במאי 2002, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, והוא מחולק לשני תקליטורים שונים, האחד חי והשני בית חם.
לכל תקליטור במארז, עטיפה משלו.
רקע
ב-1 במאי 2002, הוחלט לאחד את שני האלבומים למארז תקליטורים, אשר יצא על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
הוצאת המארז "חי/ בית חם" השלים למעשה את המרתם והפצתם של כלל אלבומי עפרה חזה בקטולוג "הד ארצי" לפורמט דיסק.
יצחק קלפטר
יצחק (צֶ'רְצִ'יל) קְלֶפְּטֶר (31 במרץ 1950, י"ג בניסן ה'תש"י – 8 בדצמבר 2022, י"ד בכסלו ה'תשפ"ג ) היה מוזיקאי, זמר, מלחין, גיטריסט ופזמונאי ישראלי. היה חבר בלהקות כוורת, אחרית הימים, צליל מכוון והצ'רצ'ילים. בשנת 2008 זכה בפרס מפעל חיים למלחין מטעם אקו"ם.
ביוגרפיה
קלפטר נולד בחיפה בשם יצחק קְלַפְטֶר וגדל בתל אביב. כשהיה בן שלוש התגרשו הוריו, אימו עזבה את מדינת ישראל והוא גדל אצל דודיו בדירת חדר ליד שוק הכרמל. בנערותו שהה כילד חוץ בקיבוץ קריית ענבים.
לאחר השחרור מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל השתתף במספר הקלטות כנגן, בחלקן ללא קרדיט. קלפטר ניגן בלהקת הליווי של אריק איינשטיין, ועיבד עבור אלבומו "יסמין" מספר שירים. הקטע המפורסם ביותר בהשתתפותו מאותה תקופה הוא "שיר סתיו" של אריק לביא, בעיבודו של דוד קריבושי, שעודד את קלפטר לנגן סולו חשמלי, שהפך לאבן דרך בתולדות הרוק הישראלי.
לדברי גלי עטרי וורד קלפטר, ההגייה השגורה של שם משפחתו של קלפטר הושפעה מהערצתו את אריק קלפטון.
1971: הרכב "אחרית הימים"
ב־1971 הצטרף להרכב "אחרית הימים", שהקים המתופף והמלחין זהר לוי, והשתתפו בו גם גבי שושן, אלי מגן ומירי אלוני. הלהקה שילבה מוזיקת רוק עם טקסטים עבריים. בשנת 1972 יצא אלבומה היחיד של "אחרית הימים", ובו כמה מקטעי סולו הגיטרה המפורסמים ביותר של קלפטר: "העץ הוא גבוה", "תחת עץ האקליפטוס", "יש לי יום הולדת" ו"פתחי לי את הדלת". למרות ההצלחה האמנותית, פרס כינור דוד ושבחי המבקרים, אחרית הימים נכשלה מסחרית והתפרקה לאחר פחות משנה של פעילות. קלפטר ניגן באותה שנה בגיטרה חשמלית בשיר "סימנים" מתוך אלבומו השני של צביקה פיק וגם ב"כמה טוב שבאת הביתה" של אריק איינשטיין.
שלהי שנות ה־70: "שיחות סלון" ו"צליל מכוון"
בשנת 1976 השתתף קלפטר בהקלטת אלבומם של אריק איינשטיין ויוני רכטר "האהבה פנים רבות לה", לצד יוצאי "כוורת" נוספים: אלון אולארצ'יק ומאיר פניגשטיין.
פירוק כוורת בשנת 1976 הכניס את קלפטר לתקופה קשה של אי ודאות כלכלית. בנוסף, הוא נקלע לקשיים משפטיים ואיבד את ביתו. התקופה הקשה של קלפטר נמשכה כשנתיים, עד שקיבל הצעה מיהונתן גפן להשתתף במופע "שיחות סלון". עבור מופע זה הלחין קלפטר את אחד משיריו האהובים ביותר – "שיר אהבה בדואי" (מילים: איציק ויינגרטן) – שבתחילה ביצע בעצמו עם יעל לוי ואחר כך בוצע גם על ידי דויד ברוזה, עם יעל לוי. לחנים נוספים של קלפטר במופע היו לשיר "אי ירוק בים", לשיר "עד עולם אחכה" שביצע בדואט עם לוי. והקטע הווקאלי "תמונה" שכתב כמטלה בעת שלמד קומפוזיציה אצל יצחק סדאי, המשמש כנעימת הפתיחה של התוכנית "ארבע אחרי הצהריים" של גלי צה"ל . לאחר מאה הופעות עזב קלפטר את המופע בסוף 1977, ואת מקומו תפס ברוזה. באלבום שתיעד את המופע נכללו השירים בביצועו של ברוזה, ולא של קלפטר.
לאלבומו של גידי גוב "תקליט ראשון" משנת 1978 הלחין קלפטר את שיריו של יעקב גלעד "חשבון פשוט" ו"בואי נישאר". באלבום "הכבש השישה עשר", שיצא לאור באותה שנה, נכלל לחנו לשיר "אני אוהב". באותה השנה ניגן גם באלבום כך שחררתי את ירושלים של יענקל'ה רוטבליט ואף תרם את הלחן לשירים "החוזר בתשובה לשאלת כתבנו" ו-"טיילת פעם 16".
בשנת 1979 חבר לשלמה יידוב ושם טוב לוי, ליצירת השלישייה "צליל מכוון". לאלבום של "צליל מכוון" תרם קלפטר את לחניו לשירים "לוקח ת'זמן" (מילים: יהונתן גפן), "שיר אהבה בדואי" (מילים: איציק ויינגרטן) ו"צליל מכוון", שכתב בעצמו. השיר "צליל מכוון" היה לאחד מלהיטיה הבולטים של הלהקה (השיר עצמו הופיע בפסקול של הסרט "דיזנגוף 99", אם כי בגרסה שונה). עוד באותה שנה השתתף בהקלטות אלבומו של צביקה פיק – "המראה", והלחין מספר שירים למופע "קוראים לזה אושר" של יהונתן גפן ואסתר שמיר.
1980: תחילת קריירת הסולו
ב־1980 פתח קלפטר בקריירת סולו. קלפטר הלחין את מרבית שיריו וגם תרם לחנים לאמנים אחרים (אושיק לוי, גלי עטרי, יעל לוי, ועוד). באותה שנה השתתף קלפטר בפסטיבל הזמר והפזמון בשנת תש"ם, שבו שר עם יעל לוי את השיר "בלילה", שהלחין למילים של יורם טהרלב. השיר סיים במקום החמישי בלבד אך הביא להתייחסות רצינית יותר של קלפטר לזמרה. קלפטר החל ללמוד פיתוח קול, ובסוף 1980 הוציא תקליט שדרים עם שני שירי סולו ראשונים, "עניין של עונה" ו"אני ואת אז", שאת שניהם כתב והלחין.
1981: אלבום ראשון – "יצחק"
בתחילת 1981 הוציא קלפטר את אלבומו הראשון, "יצחק", בהפקתו המוזיקלית של ירוסלב יעקובוביץ'. באותו זמן קלפטר ביקש קלפטר שאנשים יפסיקו לקרוא לו בכינוי "צ'רצ'יל", ואריק איינשטיין הציע לו את שם האלבום. מתוך האלבום הצליחו השירים "האהבה שלי היא לא האהבה שלו", "נפגשנו", "אני ואת אז", והרגאיי "מהי הדרך". באביב של אותה שנה הלחין ועיבד את השיר "השדים האדומים", אותו ביצע יחד עם יגאל בשן, לכבוד זכייתה של קבוצת הפועל תל אביב באליפות המדינה בכדורגל. בסוף 1981 הפיקה הטלוויזיה הישראלית תוכנית מיוחדת שהציגה את שיריו, בשם "יצחק קלפטר וחברים". בתוכנית השתתפו: ורד קלפטר, יעל לוי, דפנה ארמוני, מזי כהן, גידי גוב, אפרים שמיר; והמוזיקאים: משה לוי, חיים רומנו, ומיכה מיכאלי.
שנות ה־80: שיתופי פעולה ושני אלבומים
ב־1982 החל קלפטר בשיתוף פעולה עם אריק איינשטיין, כשהלחין את כל שירי אלבומו "יושב על הגדר". כמקובל באלבומיו של איינשטיין, קיבל קלפטר קרדיט לצידו על גבי עטיפת האלבום. בין להיטי האלבום היו "יושב על הגדר", "טירוף במה" ו"אתמול היה הרגע". קלפטר עצמו כתב חלק מהשירים, ובהם "טירוף במה" ו"בשבחי הסמבה". השיר "טירוף במה" הוקלט עוד לפני איינשטיין על ידי גלי עטרי.
ב־1983 הוציאו קלפטר ואיינשטיין אלבום משותף נוסף, "שביר". באלבום זה כתב איינשטיין את כל המילים, כולם ללחנים של קלפטר. בין שיריו הבולטים היו "שביר", "פנים טובות בתוך החשיכה", "כי שיכור אני", "יד אחת עושה את זה" ו"תל אביב גדות הירקון, 1983". קלפטר השתתף כגיטריסט באלבומים רבים נוספים של איינשטיין: "פסק זמן", "אוהב להיות בבית", שעבורו גם הלחין את השיר "אין לו זמן" למילים מאת אריק איינשטיין, "על גבול האור", "הייתי פעם ילד", "יש בי אהבה", שעבורו כתב והלחין וכן ניגן בשיר "כאן לבד הלילה", ועוד.
ב־1983 הלחין גם את שירה של לאה גולדברג "הביתה" לאריק סיני. השיר יצא על גבי תקליט שדרים בלבד ולא נכלל באלבום אולפן של סיני, אך זכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
ב־1984 הוציא קלפטר את אלבומו השני, "לבד", שבו כתב והלחין את כל השירים. מתוך האלבום בלטו השירים "כוכבים הם רק טיפות בחושך", "חופש, אהבה והבנה" ו"סליחה חבר". קלפטר הפיק מוזיקלית בשיתוף עם גיא יפה, טכנאי ההקלטות הראשי של אולפני "טריטון". בעיבודי השירים הייתה שותפה אלונה טוראל, שגם ניגנה בקלידים, פסנתר וסינתיסייזר, ואיתה אלון הלל בתופים וכלי הקשה, אוהד אינגר, איתן גידרון ומיכה מיכאלי בבס, וירוסלב יעקובוביץ' בסקסופון. בקיץ של אותה שנה נערך מופע איחוד של להקת "כוורת", שתועד באלבום "כוורת – הופעה חיה, קיץ 1984". במסגרת המופע שר את שיריו "צליל מכוון" ו"שיר אהבה בדואי". עוד באותה שנה ניגן בהקלטת "השיר שהוא שר לי בגשם" מתוך אלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה", ניגן באלבום "פסק זמן" של שם טוב לוי ואריק איינשטיין, ניגן והלחין שיר אחד באלבום של חוה אלברשטיין "אבק של כוכבים". באותה שנה הלחין את הפסקול של הסרט "עד סוף הלילה" של איתן גרין.
בתחילת 1985 העלה מופע משותף עם אריק סיני, אחר כך הלחין לאלבומה של גלי עטרי "אמצע ספטמבר" את השיר "סוף העונה" למילים של רוני ערן. בקיץ השתתף במופע "קולות שלובים", יחד עם יהודית רביץ, אריאל זילבר, שלמה גרוניך, שם־טוב לוי ואלון אולארצ'יק. המופע עלה לראשונה בפסטיבל ישראל ואחר עלה פעמים אחדות נוספות, כולל בפסטיבל ערד. במסגרת המופע הקליטו חידוש ל"לעבודה ולמלאכה", שכתב חיים נחמן ביאליק. בסוף השנה ניגן בהקלטות האלבום "בגובה העיניים" של יוני רכטר.
ב־1986 ניגן באלבום אוהב להיות בבית של אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב. והלחין את שירו של קובי לוריא "הלאה" לאלבומה של רבקה זהר "עברייה".
ב־1987 יצא אלבומו של אריק סיני "עכשיו", ובו שישה שירים שכתב והלחין קלפטר. מהם התפרסם השיר "המשורר". עוד באותה שנה ניגן בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "על גבול האור".
באוגוסט 1988 יצא אלבום סולו שלישי לקלפטר "מחזיק מעמד", בעקבות יציאת האלבום יצא לסיבוב הופעות. באותה שנה הקליטה גלי עטרי את לחנו של קלפטר לשירה של רחל שפירא "רק אתמול" לאלבומה "צעד אחד לפני הנהר". לחן נוסף של קלפטר באלבום היה לשיר "ארץ טירוף ונביאים", שאת מילותיו כתב ברוך פרידלנד. עוד באותה שנה הלחין שני שירים לאלבום "נשבע" של חיים משה: "הולך ובא" ו"מה שיש לי זה מה יש", וניגן בו בגיטרות. כמו כן ניגן בתקליט שדרים של רפי אדר.
ב־1989 הלחין את השיר "יותר" באלבום של עדנה לב "הדרך אלי".
לאורך שנות השמונים חיבר קלפטר מוזיקה למספר סרטים ישראליים, ובהם: "כביש ללא מוצא" (1982) של יקי יושע; "לנה" (1980); "עד סוף הלילה" (1985) של איתן גרין; ו"נישואים פיקטיביים" (1988) של חיים בוזגלו.
שנות ה־90: המשך יצירה ואלבום רביעי
ב־1990 הלחין, עיבד, וביצע בדואט עם רוני תורג'מן את השיר "ליקוי אהבה" ("השיירה עוברת") שאת מילותיו כתבה דליה שפיגל.
ב־1991 ביצע בדואט עם חיה סמיר את השיר "פשוט אהבה", שזכה להצלחה והפך לשיר הנושא של אלבומה הראשון של סמיר באותה שנה.
לאלבומה של יעל לוי "אל תקנה לי ורד" מ־1992, כתב קלפטר את מילות השיר "אתה יוצא מהמחזור", שהלחינה ורד קלפטר.
במרץ 1993 הוציא קלפטר את אלבומו הרביעי "הרחובות ההם", בהפקתו המוזיקלית של ירוסלב יעקובוביץ'. מתוך האלבום הצליחו השירים: "צייד בודד" ו"הרחובות ההם". באלבום נכללה גרסה עברית של שירו של ג'ימי הנדריקס – Little Wing – שתרגם קלפטר כ"כנף קטנה". עוד באותה שנה הוציאה חברת NMC אלבום אוסף של קלפטר בשם "יצחק, לבד, מחזיק מעמד", שכלל שירים משלושת אלבומי הסולו הראשונים.
העשור הראשון של המאה ה־21
בשנת 2001 יצאה לרדיו גרסה חדשה, שלא זכתה להצלחה, לשיר ששר עם חיה סמיר ב־1991 "פשוט אהבה". באפריל אותה שנה ניגן שני שירים, "כנף קטנה" ו"היי, ג'ו", במופע מחווה לג'ימי הנדריקס בתיאטרון תמונע.
בשנת 2003 הלחין את השירים "מחכה עם הכלבים" ו"נאהב עד שנמות" לאלבומו של אריק סיני, "נאהב עד שנמות", שניהם למילותיו של איתן נחמיאס גלס. קלפטר גם השתתף בנגינה באלבום. לאלבומה של גלי עטרי "חבק אותי לאט" מאותה שנה, הלחין את שירו של מאיר גולדברג "מה שאת אוהבת", שהיה הלהיט הגדול ביותר של האלבום. לאלבומה של נורית גלרון "מה שהשמיים נותנים" מ־2006 הלחין את שירו של נתן זך "הציפור", שעל שם שורה מתוכו נקרא האלבום. בשנת 2007 כיכב בקליפ לשירו של שלומי שבן "מוכן לאהבה".
בשנת 2008 שב קלפטר לפעילות מלאה. הוא הקליט עם אשתו לשעבר ורד קלפטר, דואט בשם "שלך לעד", שיצא באלבומה "אהבה אחת גדולה". בנוסף, הוציא באותה שנה את הסינגל "אנשים משתנים", מתוך אלבום אולפן חדש בשם "קצת דיפלומט". לאחר מכן, הוציא כסינגל את שיר הנושא של האלבום, "קצת דיפלומט", וגם צילם לראשונה וידאו קליפ. רוב שירי האלבום, שיצא 15 שנים אחרי אלבומו הקודם, "הרחובות ההם", נכתבו על ידי קלפטר כ־13 שנים קודם, והוא כולל גם ביצוע חדש לשיר "אני אוהב" של יהונתן גפן, שהלחין במקור עבור האלבום "הכבש השישה עשר". את האלבום יזם והפיק יוחאי ובר, פסנתרן צעיר שזכה להכיר את קלפטר בפגישה מקרית בבית קפה, ובין הנגנים הרבים שהתארחו באלבום היו אלונה טוראל, משה לוי, פיטר רוט, ניצן עין הבר ואלון הלל. האלבום זכה לתשבחות רבות מצד מבקרי המוזיקה אז לא זכה להצלחה רבה מצד הקהל. במקביל התארח קלפטר בתוכנית מיוחדת של "כוכב נולד" שהוקדשה לשיריו.
בתחילת 2008 זכה בפרס על מפעל חיים למלחין בתחום הזמר העברי על שם נעמי שמר מטעם אקו"ם. בנימוקי השופטים למתן הפרס נכתב בין השאר:.
בתחילת 2009 יצא בחברת NMC אלבום הופעה של קלפטר בשם "דמיון חופשי", ובו הקלטה של הופעה שנערכה בבית המורה בתל אביב בשנת 1989. בהופעה זו ביצע קלפטר, לצד שירים מאלבומי הסולו שלו, גם שירים שהלחין לאחרים, כ"יושב על הגדר" ו"תמונה". באותה שנה יצא גם אלבום הופעה של קלפטר עם אפרים שמיר ואלון אולארצ'יק, שתיעד את מופעם המשותף "נפגשנו". באלבום המופע נכללו שיריו של קלפטר "דמיון חופשי", "שיר אהבה בדואי", "צליל מכוון", "האהבה שלי היא לא האהבה שלו" וכן שיר שכתב קלפטר במיוחד עבור המופע, "שווה זהב". בסוף אותה שנה כתב מילים (יחד עם רפי בסקון) הלחין, ניגן והשתתף בשירה ב"יופי לי ולך" יחד עם הצמד סטאלוס ואורן חן.
העשור השני של המאה ה־21 ושנותיו האחרונות
ב־2010 התארח קלפטר בשני שירים באלבום "עולם" של נגן הג'אז מאיר בן מיכאל. השניים ביצעו באלבום שני דואטים: האחד, שירו הידוע של קלפטר, "שיר אהבה בדואי", והשני, שיר חדש של בן מיכאל, "את המוזיקה שלי". שיתוף הפעולה בין השניים המשיך לאחר מכן גם להופעות משותפות, בהם בן מיכאל אירח את קלפטר בנגינה לצידו, וב־2012 יצא ביצוע מחודש של השניים, בעברית ואנגלית, לשירו של קלפטר "דמיון חופשי".
ב־2011 יצא אלבום אוסף של אריק איינשטיין בשם "שר יצחק קלפטר", המסכם את שיתוף הפעולה של השניים. באלבום נכלל שיר מקורי אחד בשם "מעבדות לחירות", שהלחינו קלפטר וגיא בוקאטי למילים של יעקב רוטבליט, וכן גרסה מחודשת של איינשטיין לשירו של קלפטר "צליל מכוון".
בשנת 2013 התארח באלבומה של להקת הדג נחש "זמן להתעורר", בהקלטת השיר "יום שישי". בחודשי הקיץ של אותה שנה נטל חלק בחמש הופעות האיחוד של להקת כוורת, בבריכת הסולטן ובפארק הירקון.
ב־2014 הקליט גרסה מחודשת לשירו "דמיון חופשי", עבור פסקול הסרט "בשר תותחים" בבימויו של איתן גפני. בביצוע ליווה את קלפטר בקולות רקע קובי פרחי, סולן להקת אורפנד לנד.
בשנת 2015 יצא אוסף נוסף של קלפטר "המיטב".
בשנת 2019 התארח ב־Lost in Outer Space, אלבום הבכורה של סוואן בנד, להקתם של ירון אמיתי ונועה שמר. קלפטר השתתף באלבום בנגינת גיטרה חשמלית והלחין את השיר "פגישה קבועה", שכתבה שמר.
בפברואר 2022 פורסם לראשונה בעמוד הפייסבוק הרשמי של קלפטר כי עומד לצאת לאור ספרו הראשון "צליל מכוון". הספר, שבו 42 שירים נבחרים מהרפרטואר של קלפטר, כולל, לצד מילות השירים, גם תמונות, תווים ואקורדים לגיטרה ולפסנתר, והחל להימכר בספטמבר 2022.
במאי 2022 יצא לאור השיר "טל על פרחי הזמן", שיתוף פעולה בין טל סונדק לקלפטר, שגם הלחין ושר עם סונדק למילים שכתב מאיר גולדברג.
בפברואר 2023 יצא לאור השיר "כשהלב הוא חופשי" של גלי עטרי, אשר כתב מאיר גולדברג, והיה לשיר האחרון שהלחין קלפטר.
חיים אישיים
חברתו לחיים בשנים 1972–1975 הייתה עיינה אילון, שדרנית גלי צה"ל ובתה של השחקנית ליה דוליצקיה. כמו כן היה במערכות יחסים קצרות טווח עם השחקנית מונה זילברשטיין, המשוררת יונה וולך והזמרת עירית בולקא.
בשנת 1977 נישא לזמרת ורד קלפטר, והשניים התגרשו ב־1985. בנו ממערכת יחסים עם דורית פלד הוא אוריה (נולד ב־1985), מוזיקאי אף הוא.
בשנת 1978 אושפז קלפטר בבית החולים גהה במצב פסיכוטי. לאחר מכן אובחן כסובל מסכיזופרניה. באותה התקופה הוא חי בעוני והיה חסר בית.
בשנת 2000 התגלה גידול סרטני בראשו של קלפטר והוא נזקק לניתוח. חברי "כוורת" ארגנו עבורו מופע התרמה. הניתוח עבר בהצלחה, ולאחר שהחלים, שב קלפטר לפעילות, ואף חזר להופיע.
קלפטר, שהיה מעשן כבד, אושפז ב־7 בפברואר 2011 בבית החולים איכילוב בעקבות סיבוכי מחלת ריאות חסימתית כרונית. ביולי אותה שנה שוחרר מבית החולים, והחל תהליך שיקום. בסוף מרץ 2018 שוב אושפז במצב קשה, בשל אותה מחלה.
קלפטר נפטר ב־8 בדצמבר 2022 מאי־ספיקה נשימתית בביתו שבתל אביב, והוא בן 72. טקס האשכבה לזכרו נערך ב־11 בדצמבר בתיאטרון הלאומי "הבימה". בסיום הטקס יצא מסע ההלוויה וקלפטר נטמן בבית העלמין "מנוחה נכונה" בראשון לציון.
דיסקוגרפיה
{{טורים
עם אריק איינשטיין
}}
קישורים חיצוניים
ראיונות כתבות בעקבות מותו:
שימפנזה מצוי
שימפנזה מצוי (שם מדעי: Pan troglodytes) הוא מין של קוף-אדם בסוג שימפנזה. השימפנזה המצוי הוא אחד משני מינים בסוג זה, והמין האחר הוא שימפנזה ננסי (בונובו). שני מינים אלו הם הקרובים ביותר לאדם מכל שאר בעלי החיים הקיימים בימינו, ומכאן העניין המדעי והציבורי בהם.
תפוצתו של השימפנזה המצוי במרכז אפריקה, בדרך-כלל ביער גשם טרופי כמו אגן הקונגו. הוא מטפס על עצים אך חי חלק ניכר מזמנו גם על הקרקע. הוא הולך על ארבע תוך הישענות על החלק החיצוני של פרקי אצבעות ידיו, ולעיתים מזדקף על רגליו האחוריות. משקל גופו מעט גדול משל השימפנזה הננסי, אך קטן בממוצע משל האדם. לעומת זאת זרועותיו ארוכות מזרועות אדם, וכוחו הפיזי גדול בהרבה. הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מפירות, וכן הוא צד יונקים קטנים. השימפנזה המצוי הוא בעל חיים חברותי מאוד החי בלהקות בנות 20 עד 80 פרטים, שמקיימים ביניהם מדרג חברתי. בניגוד למין השימפנזה הננסי, אצל השימפנזה המצוי מעמד הזכרים גבוה ממעמד הנקבות.
השימפנזה המצוי נחשב לאחד ממיני בעלי החיים האינטליגנטיים ביותר. בטבע הם משתמשים במגוון כלים, כגון מקלות לשליית טרמיטים ואבנים לפיצוח אגוזים, ולעיתים אף מתאימים כלים אלו לשימוש הרצוי באופנים פשוטים. מאחר שהם לומדים כישורים כאלה באמצעות חיקוי שימפנזים אחרים, נוצרות אצלם בטבע תרבויות האופייניות לכל קהילה ושונות במנהגיהן מאלו של קהילות אחרות. בשביה הם לומדים להשתמש במגוון כלים של בני-אדם, לתקשר עמם בשפות סימנים, ולזהות עצמם במראה.
מקור השם
המילה "שימפנזה" מקורה במילה "קיבילי-צ'ימפנזה" באחת משפות בנטו המדוברת באנגולה, שמובנה "קוף אדם", וייתכן שפירושה המילולי "איש מחקה". בעברית המילה נשמעת, בשל סיומת הה|ה', כלשון נקבה ולכן יש המתייחסים אל הזכר במילה "שימפנז", אך אין זה מינוח תקני. באנגלית המילה מבוטאת "צ'ימפנזי" (chimpanzee) ולעיתים מקוצרת בלשון חיבה ל"צ'ימפ" (chimp).
עד שנת 1929 נחשב השימפנזה המצוי למין היחיד בסוג שימפנזה, ולכן גם כיום מילה זו משתמשת לעיתים לתיאור המין שימפנזה מצוי. לעיתים קרובות יכונה השימפנזה המצוי במילה "שימפנזה" והשימפנזה הננסי בשמו האפריקאי "בונובו". אך במינוח מדעי "שימפנזה" הוא שם הסוג, אשר כולל את המינים "שימפנזה מצוי" ו"שימפנזה ננסי".
השם המדעי Pan troglodytes משקף את הבלבול הרב ששרר במעמדו הטקסונומי של המין בראשית המחקר המדעי בו, כמו גם את ההשפעה של מיתוסים ואגדות. פירוש שם המין troglodytes ביוונית הוא "שוכן מערות", שם בלתי-מתאים שכן השימפנזה המצוי אינו שוכן במערות. שם זה נטבע במקור במאה ה-17 על ידי חוקר הטבע השוודי קארולוס ליניאוס כשם המין Homo troglodytes (כלומר: "אדם שוכן מערות") לציון שבט אדם אגדי שהתקיים על פי השמועה באפריקה. שם זה שונה בשנת 1776 ל-Simia troglodytes (יוונית: "קוף שוכן מערות") על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן פרידריך בלומנבאך (Johann Friedrich Blumenbach; 1840-1752). ולבסוף הועדף שם הסוג Pan שהגדיר בשנת 1816 חוקר הטבע הגרמני לורנץ אוקן (Lorenz Oken; 1851-1779), על שמו של האל פאן. אל זה מתואר במיתולוגיה היוונית בדמות סאטיר, שדמיונו לשימפנזה קלוש למדי.
סיווג ומיון
השימפנזה המצוי הוא אחד משני מינים בסוג השימפנזה (Pan). המין השני הוא השימפנזה הננסי (Pan paniscus), הדומה לשימפנזה המצוי, אך הוא מעט קטן ובעל מבנה גוף עדין יותר.
עד היום הוגדרו ארבעה תת-מינים של השימפנזה המצוי, הנבדלים זה מזה בעיקר באזור תפוצתם באפריקה:
ההבדלים החיצוניים בין תת-מינים אלו אינם מובהקים, פרט לנטייה למידות גוף קטנות יותר אצל תת-המין המערב-אפריקני. מחקרים גנטיים (ראו בפרק גנטיקה) מראים כי תת-המין המערב-אפריקני ותת-המין הניגרי-קמרוני אכן היו מבודדים יחסית זה מזה ומן האחרים במשך מאות אלפי שנים, אך אין הבדלים גנטיים משמעותיים בין תת-המין המרכז-אפריקני והמזרח-אפריקני. למרות זאת משתמשים במינוח של תת-המינים האלו, הנמצאים כולם בסכנת הכחדה, לצורכי שימורם והגנה עליהם.
מאפיינים
כמו כל קופי האדם, גם השימפנזה המצוי הוא פרימט חסר זנב. גפיו ארוכות וגמישות, בעלות חמש אצבעות בכל גפה. האצבעות ארוכות ומפותחות, ומצוידות בציפורניים שטוחות בדומה לאדם, במקום בטפרים כמו אצל מרבית היונקים. כף הרגל דומה במבנה שלה לכף היד, כמו גם למבנה של כף יד אנושית, עם בוהן מנוגד לשאר האצבעות, ומותאמת ללפיתת ענפים ולא להליכה. בכף היד של השימפנזה, האצבעות ארוכות וחזקות מאצבעות אדם, פרט לאגודל שהוא קצר ופחות מפותח.
לשימפנזה המצוי אפרכסות אוזניים דמויות קונכייה בצידי הראש, עיניים גדולות מכוונות קדימה, ועור פנים ללא שיער. נוסחת השיניים שלו זהה לזו של האדם ושל כל שאר הקופים צרי האף: שתי חותכות, ניב אחד, שתי קדם-טוחנות ושלוש טוחנות בכל רבע לסת, ובסך הכל 32 שיניים. אך בניגוד לאדם (ובדומה לשאר קופי האדם), ניבי השימפנזה המצוי ארוכים וחדים, בעיקר אצל זכרים.
בדומה לקופי-אדם אחרים, שימפנזים מצויים מפגינים דו-צורתיות זוויגית בגודל גופם – הזכרים הבוגרים גדולים וחסונים, ומשקלם 40–60 ק"ג, בעוד הנקבות קטנות יותר, ומשקלן 32–47 ק"ג. בשביה, שימפנזים מצויים לעיתים בעודף משקל כתוצאה משפע מזון עתיר קלוריות ותרגול מועט מדי, ועשויים להגיע למשקל של 80 ק"ג. כשהם עומדים על ארבע, גובהם בכתפיים הוא 82 ס"מ בממוצע (זכרים ונקבות). כשהם עומדים זקופים על שתיים גובהם בין 100 ל-170 ס"מ. כמו אצל כל קופי האדם החיים כיום, זרועותיהם ארוכות בהרבה מרגליהם, ומוטת הזרועות שלהם (מקצה אצבעות יד אחת לקצה האצבעות של היד השנייה) גדולה פי 1.5 לערך מגובהם. שימפנזים מצויים חסונים מאוד, והבוגרים חזקים מאתלטים אנושיים למרות משקל גופם הקטן יותר. עם זאת, הטענה הנפוצה שהם חזקים פי חמישה עד עשרה מבני-אדם היא גוזמה, שמקורה במחקר ישן שהופרך.
בדומה למרבית הקופים צרי האף, עכוזו של השימפנזה המצוי מרופד ב"תפיחות שת" – עור קשה וחשוף המאפשר לו ישיבה נוחה על ענפי עצים או על מצע קשה אחר. אצל נקבות בתקופת הייחום, תפיחות השת מתנפחות ומקבלות צבע ורדרד, המושך מינית את הזכרים. בזכרי השימפנזה המצוי, האשכים גדולים יותר מאשר בכל מין אחר של קוף אדם, פי ארבעה מאלו של זכרי גורילה שגופם גדול בהרבה, ככל הנראה משום שייצור מוגבר של תאי זרע נדרש בשיטת הרבייה הייחודית למין, שבו כל נקבות הלהקה מזדווגות עם כל הזכרים (ראו בסעיף "התנהגות זוויגית").
תוחלת החיים של שימפנזים בטבע בין 40 ל-45 שנה. הגיל המבוגר ביותר תועד כנראה אצל זכר בשם גרגור (Gregoire) שמת במקלט השייך למכון של ג'יין גודול ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בגיל 62 שנה.
פלאונטולוגיה
ההיסטוריה האבולוציונית של הסוג שימפנזה בכלל ושל השימפנזה המצוי בפרט עדיין לוטה בערפל, משום שמאובנים של הסוג נדירים ביותר. עד שנת 2005 לא נתגלו כלל מאובני שימפנזים, למרות השפע היחסי של מאובני הומינידים אחרים מהסוגים אדם ואוסטרלופיתקוס באפריקה. ייתכן שמקום המחיה של השימפנזים ביערות טרופיים גרם לתנאי הרבדה ושימור גרועים במיוחד של שרידיהם, בהשוואה למינים שוכני אזורים פתוחים או יבשים יותר. בשנת 2005 פורסמו לראשונה מאובנים מהסוג שימפנזה: מספר שיניים שנמצאו, באופן מפתיע, בחלק המזרחי של הבקע הסורי-אפריקני בקניה, בשכבה גאולוגית שגילה כחצי מיליון שנה. מידות השיניים מזכירות את השימפנזה המצוי יותר מאשר את השימפנזה הננסי, אך בשל הממצא החלקי קשה להעריך בוודאות אם אמנם אלה שרידיו הקדומים ביותר הידועים של השימפנזה המצוי. המאובנים עשויים לייצג גם מין נכחד ולא ידוע למדע של שימפנזה. תגלית זו מוכיחה שתחום התפוצה של הסוג נמתח בתור הפליסטוקן מאות קילומטרים מזרחית מאשר התפוצה היום, וכי עמק הבקע לא הציב מכשול להתפשטות השימפנזים. בנוסף, נראה כי לשימפנזים ולאדם היסטוריה ארוכה מאוד של דו-קיום במזרח אפריקה; אוכלוסייה של שימפנזים התקיימה בזמן ובמקום חופפים למיני האדם הקדומים כדוגמת ההומו ארקטוס שנתגלו אף הם באותן שכבות.
גנטיקה
בגלל נדירות המאובנים, מרבית הידע לגבי האבולוציה של המין מקורה במחקר הגנטי שלו. הודות לקרבתו לאדם, השימפנזה המצוי היה אחד ממיני היונקים הראשונים שהגנום שלו פוענח. פרויקט גנום השימפנזה החל רשמית בדצמבר 2003, על ידי תאגיד בינלאומי של מכוני מחקר ואוניברסיטאות בעולם. בשנת 2005 פרסם צוות הפרויקט "טיוטה" של רצף הגנום כולו.
המגוון הגנטי במין השימפנזה המצוי נחקר על-מנת להשוותו עם המגוון הגנטי במין האדם. לצורך מחקרים אלו נאספו דגימות רוק, דם וצואה משימפנזים במקומות חיותם הטבעיים באפריקה, וחלקים מן הגנום שלהם מופו והושוו זה לזה. נמצא כי המגוון הגנטי בין שימפנזים מצויים גדול משמעותית מזה שבין בני-אדם מרחבי העולם, אף על פי שהשימפנזים חיים אך ורק באזור המשווני באפריקה. ממצא זה תומך בסברה שהמין האנושי בן-ימינו הוא צעיר מבחינה אבולוציונית והומוגני יחסית מבחינה גנטית, ואין הצדקה לחלוקתו לגזעים או תת-מינים. למעשה, מחקרים אלו מצאו כי גם בשימפנזה המצוי אין הצדקה להפרדה בין תת-המין המזרח-אפריקני לתת-המין המרכז אפריקני. עם זאת, חישובי שעון מולקולרי במספר מחקרים בלתי-תלויים הראו שתת-המין המערב-אפריקני ותת-המין הניגרי-קמרוני התפצלו זה מזה ומשאר תת-המינים לפני כמה מאות אלפי שנים. זהו זמן הדומה לזמן ההתפצלות של בני אדם בני-ימינו מן הניאנדרטלים.
בנוסף, מחקרים אלו מראים שמין השימפנזה המצוי ומין השימפנזה הננסי התפצלו זה מזה לפני כמיליון עד שני מיליון שנים, אף על פי ששניהם חיים באפריקה המשוונית ורק נהר הקונגו מבדיל בין תחומי התפוצה שלהם. מצירוף הידע מן הגנטיקה ומן המאובנים ניתן אם כן להסיק עץ פילוגנטי מקורב:
תפוצה, בית גידול ואורח חיים
תחום תפוצתו הטבעי של השימפנזה המצוי באזור הטרופי שבמרכז אפריקה, ברצועה רחבה המשתרעת מסנגל לחופי האוקיינוס האטלנטי במערב ועד טנזניה במזרח, בקצהו הדרומי של הבקע הסורי-אפריקני. ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, נהר הקונגו מפריד בין אזורי התפוצה של השימפנזה הננסי מדרום לנהר ושל השימפנזה המצוי מצפונו. יישוב אדם ובירוא יערות מגבילים כיום את תפוצת השימפנזה המצוי לאזורים מבודדים בתוך תחום התפוצה הזה. מוערך כי מרבית אוכלוסיית הבר של המין, כ-77%, מרוכזת בשתי מדינות בלבד – גבון וקונגו. בפארק אודאלה בקונגו נמדדה הצפיפות הגדולה ביותר של שימפנזים בטבע – למעלה משני פרטים לק"מ מרובע. בסך הכול מוערך שהאוכלוסייה הטבעית כיום מונה בין 100,000 ל-200,000 שימפנזים מצויים. כ-250 נוספים נמצאים בגני חיות ברחבי העולם, וכ-1,200 במכוני מחקר שונים.
אף ששימפנזים הם מטפסים מוכשרים, מידותיהם הגדולות יחסית מגבילות את זריזותם בצמרות העצים, בהשוואה לקופים בעלי זנב ולגיבונים, והם מבלים חלק גדול מזמנם על הקרקע. הם בעלי חיים יומיים, המחפשים את מזונם במשך היום ובלילה ישנים בקנים שהם בונים על עצים. השימפנזה המצוי בונה בכל ערב קן חדש, באמצעות כיפוף מספר ענפים גמישים סמוכים ושילובם זה בזה.
בצמרות העצים שימפנזים נעים במספר דרכים, ובעיקר באמצעות "זרועיות" (brachiation) – תלייה מתחת לענף והתקדמות בתנופות זרוע. זרועותיהם הארוכות ורבות הכוח מותאמות לתנועה באופן זה. כוחם הפיזי הרב מאפשר להם "טיפוס אנכי" – עלייה וירידה אפילו בגזעי עצים חלקים מענפים, באמצעות זרועותיהם ורגליהם. על הקרקע הם הולכים בעיקר על ארבע, תוך השענות על הצד החיצוני של פרקי אצבעות הידיים – אופן הליכה הייחודי לשימפנזה ולגורילה הנקרא "הליכת פרקים" (אנגלית: knuckle-walking). שימפנזים גם הולכים לעיתים כברות דרך קצרות על שתי רגליהם האחוריות, למשל כאשר הם נושאים מזון בזרועותיהם, או בעת תצוגות ראווה כאשר הם מבקשים להיראות גדולים יותר. אולם, בניגוד לבני אדם, הליכתם על שתיים מסורבלת ובזבזנית מבחינה אנרגטית, עקב כפות רגליהם דמויות הידיים, רגליהם הקצרות המופנות לצדדים וגבם הקצר והקשיח יחסית, שאינו מאפשר להם להזדקף לחלוטין.
לא נצפו בטבע שימפנזים שוחים, אף כי השימפנזים של אתר פונגולי בסנגל טובלים במקווי מים רדודים על-מנת לצנן את עצמם בימים חמים. זהירותם של שימפנזים ממים עשויה להסביר את העובדה שנהרות באפריקה משמשים כקווי גבול טבעיים בין תחומי התפוצה של מינים ותת-מינים. זהירות זו גם מנוצלת לעיתים על ידי גני חיות המשכנים אותם באזורים מוקפים בחפיר ממולא במים, וידועים מקרים של שימפנזים שטבעו בחפיר זה בנסותם להימלט. עם-זאת, הטענה ששימפנזים אינם מסוגלים לשחות משום ששריריהם המפותחים מגדילים את המשקל הסגולי של גופם הופרכה על ידי שימפנזים שגודלו כחיות מחמד ולמדו לשחות ואף לצלול להנאתם בבריכות שחייה.
שימפנזים מצויים הם אוכלי כול. הם ניזונים בעיקר מפירות, שבהם תופסים מקום חשוב מינים טרופיים שונים של פיקוס הדומים לפיקוס התאנה. כמו כן הם אוכלים עלים, ניצני עלים, גבעולים, תפרחות, קליפת עץ, שרף עץ, ולעיתים אף מעט עפר, המשמש להם ככל הנראה כמקור למינרלים. הם משלימים את תזונתם מן החי, בליקוט חסרי חוליות, שוד ביצים מקיני ציפורים, רדיית דבש מקיני דבורים, וציד יונקים קטנים. הם עשויים לבלות שעות רבות בשליית טרמיטים מתוך תליהם. שימפנזים מצויים בטבע נצפו כשהם צדים קופים קטנים מהם, בעיקר מסוג קולובוס אדום, וכן עופרי קודו משורטט, צביונים וגורים של חזירי יבלות. בשר ציד מהווה לכל היותר 3% מתפריטם של שימפנזים מצויים בטבע, אך הוא מוערך מאוד על-ידם ויש לו חשיבות חברתית.
לשימפנזה המצוי מעט אויבים טבעיים פרט לאדם. הנמר האפריקאי מסוגל לטפס על עצים ויש לו נטייה ידועה לציד קופים בעלי זנב, לכן מעריכים שהוא הטורף העיקרי של שימפנזים מצויים במרבית אזורי התפוצה שלהם, אך עדויות ישירות לכך נדירות ביותר. בשעות היום וכאשר הם נמצאים בקבוצות, שימפנזים מתגודדים נגד נמרים ואף תוקפים אותם בהשלכת ענפים ואבנים, אך יש יסוד לשער כי בשעות הלילה שימפנזה בודד יהיה פגיע יותר. החוקר כריסטוף בוש העריך כי בפארק הלאומי טאי בחוף השנהב נטרפים כ-5% מאוכלוסיית השימפנזים על ידי נמרים בכל שנה, אך הערכה זו נסמכת בעיקר על עדויות עקיפות, ונראה שבמקומות אחרים באפריקה שיעור הטריפה נמוך בהרבה. בפארק מהאלה בטנזניה נמצא שער שימפנזים מצויים בגללי אריות, אך זהו ככל הנראה אירוע נדיר, וברוב שטחי המחיה של השימפנזים אריות אינם מצויים, שכן בית הגידול האופייני להם הוא סוואנה פתוחה ולא יער-גשם טרופי.
התנהגות
הלהקה הגדולה לעיתים קרובות מתפצלת לקבוצות קטנות יותר וגמישות בהרכבן, העשויות להיפרד זו מזו למשך היום, או אף לפרקי זמן של עד כמה ימים, לצורך חיפוש מזון. מכיוון שמקורות המזון שלהם, ובייחוד פירות עונתיים, מופיעים ונעלמים תכופות, שימפנזים נאלצים לחפש אחריהם במשך מרבית יומם, תוך סיור מתמיד ברחבי נחלתם הגדולה. עץ שפירותיו הבשילו לא תמיד יספק די מזון לעשרות פרטים, ולכן שימפנזים יעדיפו לחפש מזון בקבוצה קטנה ולא להתחרות עליו עם כל שאר חברי הלהקה. כאשר קבוצות שימפנזים מסיירות על קרקע היער, תנועתן לעיתים קרובות חרישית וממושמעת, בטור עורפי המובל על ידי הפרטים המבוגרים והמנוסים יותר, המזהירים את הבאים אחריהם מסכנות אפשריות.
מדרג ומעמד בלהקה
להקת שימפנזים מצויים נשלטת על ידי הזכרים הבוגרים והחזקים ביותר, שביניהם מדרג חברתי, מן הבכיר ביותר ("זכר האלפא") לנחות ביותר. מעמד הנקבות נמוך ממעמד הזכרים (בניגוד למעמדן השליט במין השימפנזה הננסי), אך גם בינן לבין עצמן מדרג חברתי.
הזכרים השליטים מקפידים לבסס את מעמדם במדרג ולשמור עליו, בעיקר באמצעות "תצוגות ראווה" הכוללות סימור השער, חשיפת הניבים ומפגני כוח שונים, כגון תיפוף על גזעי עצים, ניעור ענפים והשלכת אבנים גדולות. תצוגות כאלו מתדרדרות למאבקים אלימים של ממש רק לעיתים נדירות, שכן חברי הלהקה מכירים את כל שאר החברים וזוכרים היטב את מעמדם. זכרים ונקבות נמוכי מעמד בדרך-כלל יגיבו על תצוגת ראווה של זכר שליט במחוות הכנעה ופיוס המאשרות את מעמדו. אפילו מאבק בין זכרים על הבכורה בלהקה עשוי להתנהל כתחרות של תצוגות ראווה, שבו שני הצדדים מנסים להרשים זה את זה בכוחם ללא קרב, עד שאחד מהם מודה בתבוסתו באמצעות מחוות הכנעה. ואולם תועדו מקרים נדירים שבהם מאבקים כאלו הוכרעו בקרבות, המתנהלים באמצעות מכות, בעיטות ונשיכות, ועלולים להסתיים בפציעות קשות ואף במוות.
מספר חוקרים, כמו ג'יין גודול וצוותה בפארק גומבה ופראנס דה-ואל בגן החיות של ארנהם, עקבו לאורך שנים רבות אחר מאבקי מעמד רבי עלילות ותהפוכות בלהקות שימפנזים מצויים. הם הבחינו כי המנצחים לעיתים קרובות לא היו הזכרים החזקים והתוקפניים ביותר, אלא אלו שהצטיינו בקשירת יחסי ידידות, גיוס בני-ברית ובניית "קואליציות" עם זכרים אחרים ועם הנקבות. דה-ואל הגדיר את המאבק על המדרג בלהקות שימפנזים כפוליטיקה לכל דבר. בניגוד למצב בלהקות של מיני בעלי-חיים פחות אינטליגנטים, שימפנזה שליט אינו יכול לנהוג בעריצות רבה מדי בנתיניו, אף אם כוחו רב משל כל זכר אחר, שכן הוא יודח במהרה על ידי קואליציה של חברי להקה רבים שיתאגדו נגדו. זכר אלפא טיפוסי שולט בזכות קשרי ידידות שהוא מטפח עם זכרים נוספים, שהם לעיתים אחיו, והוא מתחלק אתם בטובות הנאה כמו מזון וגישה לנקבות מיוחמות.
הנקבות לרוב אינן עורכות תצוגות ראווה, והמדרג ביניהן נתון הרבה פחות למהפכים מן המדרג שבין הזכרים. הוא נקבע בעיקר על פי הניסיון והוותק, ובראשו עומדת בדרך-כלל הנקבה המבוגרת ביותר, לעיתים כזו שיש לה מספר צאצאים זכרים בכירי מעמד. עם זאת, גם בין הנקבות עימותים לגבי מעמד עלולים לעיתים נדירות להתדרדר לקטטות, אם כי לא מסוכנות כמו אלו שבין הזכרים.
בדומה לכל שאר הקופים וקופי-האדם, שימפנזים מצויים מקדישים זמן רב ל"סירוק" או "טיפוח" (אנגלית: grooming) של פרוות שימפנזים אחרים. התנהגות זו משמשת כאמצעי עיקרי להפגת מתחים וחיזוק קשרים חברתיים בין חברי הלהקה. הזכר השליט מסרק זכרים אחרים ואף נקבות שהוא מעוניין לקשור איתם בריתות, ושימפנזים נמוכי מעמד מסרקים בכירים מהם כמחוות פיוס או כבקשת טובות הנאה. כמו כן אמהות מסרקות את צאצאיהן, והצעירים מסרקים את אמותיהם וזה את זה.
עימותים בין להקות
בניגוד להתנהגותם החברותית בתוך הלהקה, שימפנזים מצויים מפגינים עוינות רבה ללהקות אחרות של שימפנזים. ג'יין גודול וחוקרים נוספים אף טוענים כי האדם והשימפנזה המצוי הם המינים היחידים של יונקים אשר מנהלים מלחמות מאורגנות.
זכרי הלהקה, לעיתים בליווי נקבות מעטות, יוצאים יחד ל"פטרולים" לסיור והגנת גבולות נחלת הלהקה שלהם. דה-ואל ציין כי אפילו הזכרים של להקת השימפנזים בגן החיות בארנהם, שמעולם לא ראו להקת שימפנזים אחרת, נוהגים לפטרל פעם ביום סביב חופי האי המלאכותי שבו שיכנו אותם. בטבע, פטרולים כאלו לעיתים מסלימים ל"פשיטות" מאורגנות החודרות אל תוך הנחלות של להקות שכנות. המשתתפים בפטרולים ובפשיטות צועדים בטור עורפי תוך שמירה על שקט מתוח וממושמע, ועוצרים מדי פעם כדי להקשיב, בתקווה להפתיע מן המארב שימפנזים בודדים או קבוצות קטנות מן הלהקה האחרת, ובניסיון שלא ליפול לתוך מארב נגדי. מארבים כאלו לעיתים מסתיימים בפציעות קשות ובהרג, בעיקר אם אחד הצדדים מצליח לבסס יתרון מספרי על הצד האחר. לפחות בשני מקרים מתועדים, בפארק גומבה ובפארק מהאלה, להקות שימפנזים גדולות חיסלו אחד אחד את חבריהן של להקות שכנות קטנות יותר, במערכות של פשיטות שנמשכו על פני מספר שנים, והשתלטו בסופו של דבר על הנחלות שלהן.
בטבע רק נקבות צעירות עוזבות לעיתים את הלהקה שלהן ומתקבלות בשלום ללהקה אחרת. זכרים לא יתקבלו בלהקה אחרת, אך קבוצה של זכרים ונקבות עשויה להתפצל מלהקה גדולה על-מנת לייסד להקה חדשה בנחלה פנויה.
גם בשביה קשה לשכנע שימפנזים מצויים בוגרים שהתגבשו ללהקה לקבל אל שורותיהם בוגרים בלתי מוכרים. דה-ואל מדווח על מקרה שבו ניסו לשכנע קבוצת נקבות במוסד מחקר לקבל שני זכרים. הנקבות הגיבו במתקפה כה אלימה עד כי נאלצו להפריד את אחד הזכרים על-מנת להגן על חייו. ואולם שתי נקבות סירקו את הזכר השני והגנו עליו מפני שאר הנקבות עד שהתקבל ללהקה. רק בדיעבד הסתבר ששתי הנקבות הכירו זכר זה שנים לפני כן כאשר שהו עמו במוסד מחקר אחר.
תקשורת
אצל שימפנזים מצויים מוכרים עשרות סוגים של מחוות, הבעות פנים וקולות המשמשים לתקשורת ביניהם. מתוכם ידועים במיוחד:
ציד ויחסים עם מינים אחרים
ציד אצל השימפנזה המצוי הוא פעילות המתבצעת בעיקר על ידי הזכרים, בדרך-כלל בחבורות. הטרף המועדף הוא קופים קטנים, לרוב מסוג הקולובוס האדום, שהם מטפסים זריזים מן השימפנזים ומסוגלים להימלט לענפים דקים יותר ולדלג מעץ לעץ. לכן יש לכתר אותם על צמרת עץ מבודד לפני שניתן לתפוס אחד או כמה מהם, בדרך-כלל את הצעירים הקטנים יותר וחסרי הניסיון. אמנם בפארק גומבה זכרי שימפנזה מסוימים גילו כישרון לציד ביחידות, אולי משום שהיער שם פחות גבוה וצפוף כך שקל יותר ללכוד את הטרף על עץ מבודד. אין עדיין הסכמה בין חוקרים לגבי מידת שיתוף הפעולה בין שימפנזים בציד. בני תת-המין המערב-אפריקני ככל הנראה מאורגנים יותר, והחוקר כריסטוף בוש זיהה אצלם טקטיקות מתוכננות וחלוקת תפקידים, כגון ה"אורב" הממתין לטרף במסתור, ה"מריץ" שתפקידו להניס את הטרף, וה"חוסמים" שתפקידם לתעל את המנוסה לכיוונו של האורב. אך ברוב הקהילות של תת-המינים המרכז והמזרח אפריקנים נראה שהציד אופורטוניסטי יותר ופחות מאורגן, כשכל אחד מן הציידים בחבורה בוחר בעצמו את שיטת הפעולה שלו. טרף שנלכד מומת בנשיכה, קריעה לגזרים או הטחה נגד גזע עץ.
בשר ציד מבוקש מאוד אצל שימפנזים מצויים, ולאחר לכידת הטרף ישנה תחרות עליו. נקבות שלכדו טרף בדרך-כלל תאלצנה לוותר עליו מיד לזכרים החזקים יותר, מה שמסביר את מידת ההשתתפות הנמוכה שלהן במאמץ הציד. זכרים בדרך-כלל יקבלו זכות ראשונים על טרף שלכדו, אפילו מפני זכרים בכירים מהם במעמד, אך יוקפו מיד בשאר חברי הלהקה המתחננים ביד מושטת לקבל נתח, ובדרך-כלל ייעתרו לפחות לכמה מהם. אצל תת-המין המערב-אפריקני ישנה נטייה לחלק את הטרף בעיקר בין שאר המשתתפים בציד. אך אפילו נקבות שלא השתתפו כמעט תמיד תזכינה בנתח כלשהו אם הן עיקשות דיין, ובייחוד בתקופת הייחום שלהן. זכר המחלק מטרפו לזכרים ונקבות עשוי לזכות מאוחר יותר בתמיכתם במאבקיו על מעמד בכיר, ונקבות עשויות להעדיף להזדווג עם זכר המתחלק עמן בבשר. במחקר בפארק גומבה נמצא שנוכחותה של נקבה מיוחמת מגדילה את הסבירות ליזום ציד קבוצתי, מה שתומך בתאוריה של "בשר תמורת מין".
ג'יין גודול טענה שהיחסים בין שימפנזים מצויים לבבונים מצויים בפארק גומבה מורכבים יותר מכל יחס בין שני מיני בעלי חיים אחרים. שני המינים לעיתים קרובות חולקים את אותו שטח מחיה ומתקבצים יחד סביב אותם מקורות מזון. שימפנזים לעיתים צדים גורי בבון למאכל, כפי שהם צדים מיני קופים אחרים, אך מתייחסים בכבוד לבבונים בוגרים ובעיקר לזכרים, שהם גדולים וחזקים כמעט כמוהם ובעלי ניבים ארוכים וחדים יותר. שימפנזים מגיבים לקריאות אזהרה מטורפים שמשמיעים בבונים, ולהפך. גורי שימפנזים וגורי בבונים עשויים לשחק יחד, ואף לקשור קשרי ידידות לזמן מסוים. זכרים משני המינים, בעיקר צעירים בתקופה שבה הם מתחילים להתעניין בפעילות מינית, מגיבים לנפיחות הייחום של נקבות מן המין האחר, ונצפו אצלם ניסיונות הזדווגות שלפחות במקרה אחד הושלמו בהצלחה תוך שיתוף פעולה של הנקבות.
בשביה שימפנזים מצויים צעירים בדרך-כלל מתיידדים בקלות עם כלבי בית, חתולי בית ומינים רבים של חיות בר בגני-חיות. הם לומדים לטפל בגורים בני מינים אחרים ואף להניק אותם מבקבוקי חלב.
התנהגות זוויגית
זכרים נכנסים לתקופת ההתבגרות בגיל 9 שנים, ומגיעים לבגרות מינית מלאה בגיל 16 שנים. במהלך תקופה זו הם מבססים את מעמדם כבכיר מזה של הנקבות בלהקה, ובכלל זה אמם, ומתחילים להפגין עניין בפעילות מינית של שימפנזים בוגרים. הנקבות מתייחמות לראשונה בגיל 10 שנים בממוצע, אך הן בדרך-כלל אינן פוריות במחזורי הייחום הראשונים שלהן. בתקופה זו הן לעיתים עוזבות את הלהקה שלהן ומצטרפות ללהקה אחרת, כאשר משיכתן המינית מגינה עליהן מפגיעת הזכרים שאינם מכירים אותן. הן יולדות לראשונה בגיל ממוצע של 13 או 14 שנה.
לשימפנזים אין עונת רבייה קבועה בשנה, אף כי הנקבות נוטות יותר להתייחם בתקופות של שפע במזון. מחזור הביוץ שלהן הוא בן כ-36 יום. הייחום אורך כ-10 ימים בתקופת הביוץ, ומתאפיין בנפיחות של תפיחות השת ואיברי המין של הנקבות, המושך את הזכרים. בתקופת הייחום שלה, הנקבה מזדווגת ברצון עם רוב או כל הזכרים הבוגרים בלהקה. גודול וחוקרי שימפנזים אחרים בטבע צפו לעיתים מזומנות בזכרים מתקהלים סביב נקבה מיוחמת וממתינים בשלווה ובסבלנות לתורם להזדווג עמה. הזכר השליט (או זכר בכיר אחר) עשוי לנסות להתבודד עם נקבה מיוחמת על-מנת לשמור עליה מהזדווגות עם זכרים אחרים, אך בדרך-כלל אין הדבר עולה בידו. עם-זאת, הנקבה נוטה להזדווג פעמים רבות יותר עם זכרים בכירים יותר, ועם זכרים המתחלקים איתה במזון, ולכן לזכרים כאלו סיכוי גבוה יותר להעמיד צאצאים.
כתוצאה משיטת הרבייה ה"מתירנית" של השימפנזה המצוי, חברי הלהקה אינם יכולים לדעת מי הוא אבי הצאצא, והזכרים אינם מפגינים התנהגות אבהית ואינם מסייעים בגידול ופרנסת הצאצאים. דה-ואל סובר ששיטה זו היא אסטרטגיה אבולוציונית של הנקבות המקטינה את הסבירות לרצח גוריהן. אצל כמה מיני בעלי-חיים חברתיים אחרים, ובכללם מיני קופים, זכרים שליטים חדשים לעיתים הורגים את הגורים של זכרים קודמים על-מנת לגרום לנקבות להתייחם ולהזדווג עמם, אך אצל השימפנזים, זכר שינהג בדרך זו עלול להרוג את צאצאיו שלו. מקרים של הריגת גורים אמנם נצפו אצל שימפנזים מצויים אך הם נדירים מאוד.
טיפול בצאצאים
היריונה של נקבת השימפנזה המצוי נמשך שמונה חודשים. בדרך-כלל נולד גור יחיד, אך כמו אצל בני-אדם ידועים מקרים של לידת תאומים. עם זאת, מאחר שנקבת השימפנזה מגדלת את גוריה לבדה, נשיאת תאומים וטיפול בהם קשים עליה מאוד, ותועד רק מקרה אחד בטבע שבו שתי תאומות שרדו עד הגעתן לבגרות.
כמו אצל מרבית שאר מיני הקופים וקופי האדם, הגור נישא בתחילה על בטנה של אמו כשהוא נאחז בפרוותה, ובגיל מאוחר יותר עובר בהדרגה לרכב על גבה. אצל השימפנזה המצוי, שלב הנשיאה על הבטן אורך חמישה עד שישה חודשים, כאשר בחודשיים הראשונים מתוכם הגור חסר-ישע לחלוטין, והאם חייבת לתמוך בו כל הזמן, שכן רפלקס האחיזה שלו בשלב זה עדיין איננו חזק דיו. בגיל כחצי שנה הגור רוכב על אגן האם תוך שהוא נאחז בגבה. עד גיל שנה הגור שומר על מגע מתמיד עם האם, ובגיל שנתיים הוא מתרחק ממנה עד כחמישה מטרים תוך שהוא מדדה ויושב באופן עצמאי. בגיל של ארבע עד שש שנים הוא נגמל מחלב אמו, אך ממשיך ללוות אותה ולקבל ממנה סיוע במציאת מזון, הדרכה והגנה עד בגרותו בגיל של כ-9 שנים.
כאשר האם מפסיקה להניק היא מסוגלת להתייחם ולהרות שוב, ולכן הפרש הגילים בין אחים הוא בדרך כלל ארבע עד שבע שנים. אמנם תועדו מקרים נדירים של הפרש בן שלוש שנים בלבד, אך הפרש כזה מטיל עומס רב על האם, שנאלצת לשאת בו-זמנית גור צעיר על בטנה וגור גדול יותר על גבה. גורי שימפנזה מפגינים לעיתים קנאה כאשר אחיהם הצעירים נולדים וגוזלים את תשומת לבה של האם, אך במקרים רבים גורים מתעניינים באחיהם הצעירים ואף מסייעים לאם לגדלם. נקבות בייחוד עשויות ללמוד הרבה על גידול גורים מהשגחה על אחיהן הצעירים, ידע שיהיה לו ערך רב עבורן כשתגיע שעתן לגדל גורים משל עצמן.
שימפנזים רבים, זכרים כנקבות, שומרים על יחסי קרבה לאמותיהם ולאחיהם גם לאחר שגדלו. שימפנזים שגדלו לאם בעלת מעמד בכיר בדרך-כלל מפגינים ביטחון עצמי רב יותר, ובבגרותם יש להם יתרון בהשגת מעמד בכיר בעצמם, בעיקר כאשר הם משתפים פעולה עם אחיהם ואחיותיהם. בלהקה של פארק גומבה, הנקבה הבכירה ילדה לפחות חמישה צאצאים, מתוכם שני בנים שהפכו למנהיג הלהקה וסגנו, ובת שירשה את מעמדה כנקבה הבכירה. הבת עצמה ילדה תשעה צאצאים בימי חייה, מתוכם שבעה שהגיעו לבגרות, מתוכם שלושה זכרים שהיו בשלב מסוים מנהיגי הלהקה.
זכרים בוגרים ברגיל אינם משתתפים בגידול ובפרנסת הגורים, אך בדרך-כלל נמנעים מלפגוע בהם, ומפגינים כלפיהם יחס סלחני יותר מאשר לחברי להקה בוגרים. הסרט התעודי-למחצה "שימפנזה" (2012) בהפקת חברת וולט דיסני תיעד מקרה אמיתי ויוצא-דופן בפארק טאי בחוף השנהב, שבו הזכר הבכיר בלהקה אימץ גור שאמו מתה, ואף נשא אותו על גבו דרך-קבע. גודול תיעדה 13 גורים שהתייתמו בלהקה של פארק גומבה, מתוכם שבעה אומצו על ידי אחיות בוגרות ושניים על ידי אחים בוגרים.
שימוש בכלים
במקום חיותם בטבע, שימפנזים משתמשים במגוון כלים שונים. הם בוחרים כלים כאלו בשימת-לב, ואף מתאימים אותם לשימוש הרצוי באופנים פשוטים. במרבית הקהיליות שנחקרו היטב בטבע תועדו 10 עד 20 כישורים שונים, אך כיוון שאין חפיפה מוחלטת בכישורים בין קהיליות שונות, המספר הכולל של כישורי שימוש בכלים שתועדו גדול מזה ומגיע לכמה עשרות. ביניהם מפורסמים במיוחד:
שימפנזים מצויים בדרך-כלל לומדים כישורים של שימוש בכלים, כמו גם מנהגים וכישורים רבים אחרים, על ידי חיקוי שימפנזים אחרים. הגורים נוהגים לצפות בדריכות באמם, או לעיתים באחים בוגרים וחברי להקה אחרים, ולהתאמן שעות רבות בניסיון לחקות אותם. כתוצאה מכך נוצרות אצלם בטבע "מסורות" ו"תרבויות" האופייניות לכל קהילה, ושונות במנהגיהן מאלו של קהילות אחרות. למשל, השימוש במקלות לדיג טרמיטים בנוסח הלהקה של פארק גומבה אינו מוכר בלהקות של פארק טאי בחוף השנהב, שם השימפנזים לוכדים טרמיטים באצבעותיהם החשופות. בפארק טאי יש להקות המפצחות אגוזים באמצעות אבנים, בעוד שבלהקות שכנות נהוגה מסורת של שימוש בשורשי עצים כבסדן ובמקלות עץ כפטישים לאותו הצורך. הסיבות להבדלים בין המסורות השונות עדיין נחקרות.
לעיתים שימפנזים ממציאים שימושים חדשים בכלים בעצמם. בלהקה של פארק גומבה גילה אחד הזכרים שתצוגות ראווה עם ג'ריקנים ריקים שגנב מן המחנה של ג'יין גודול מקימות רעש רב, ועושות רושם חזק בהרבה מאשר תצוגות ראווה עם אבנים וענפים. הוא התאמן בגלגול שני ג'ריקנים לפניו תוך כדי ריצה, וככל הנראה תכנן את תצוגות הראווה שלו מבעוד מועד. שימוש זה לא הפך למסורת משום שהחוקרים למדו להסתיר את הג'ריקנים, אך בשלב זה כבר הפך הזכר למנהיג הלהקה ושמר על מעמדו זה במשך כמה שנים.
בשביה שימפנזים לומדים כישורים רבים של שימוש בכלים של בני-אדם, על ידי אימון יזום אך גם באופן ספונטני באמצעות חיקוי, כגון הכנת תה, אכילה בכלי-אוכל, ציור בצבע על נייר, עישון סיגריות, נהיגה באופניים ובכלי-רכב שונים, ועוד. בגני-חיות אמהות שימפנזה שחלבן יבש לומדות להניק את גוריהן מבקבוקי חלב.
שפה סמלית וחשיבה מופשטת
שימפנזים מצויים בשביה השתתפו בניסויים שונים שמטרתם ללמד אותם לתקשר באמצעות שפות טבעיות או מתוכננות. הסתבר שהם אינם מסוגלים לדבר משום שהאנטומיה של הגרון שלהם אינה מתאימה לכך, אך הם יכולים להשתמש במילים רבות בשפות סמליות שאינן דורשות דיבור. וואשו הייתה השימפנזית הראשונה שלמדה שפת סימנים של לקויי-שמיעה, ואחריה למדו אותה מספר שימפנזים נוספים. רובם רכשו אוצר מילים של יותר ממאה סימנים והשתמשו בהם על מנת להבין הוראות הניתנות להם, לנסח בקשות פשוטות, ובכמה מקרים אף להמציא צירופי מילים משל עצמם. ואולם שימפנזים אלו לא צירפו את המילים באופן ספונטני למשפטים על פי חוקי תחביר, כפי שעושים ילדים אנושיים. השימפנזה שרה, שלמדה לתקשר באמצעות סמלי פלסטיק צבעוניים, והשימפנזה לאנה, שלמדה לתקשר באמצעות סמלים שהקלידה על מסך מחשב באמצעות מקלדת מיוחדת, אמנם בנו והבינו משפטים באורך של עשרה סמלים ויותר על פי חוקי תחביר, אך הן לא עשו זאת באופן ספונטני אלא כתוצאה מאימון מכוון. ישנה מחלוקת בין בלשנים עד כמה הישגים אלו זכאים להחשב כשפה סמלית לכל דבר, או שהם רק דוגמאות משוכללות מאוד של מנגנונים ידועים מהתנהגות בעלי חיים, כמו התניה אופרנטית.
השימפנזה שרה גם עשתה שימוש נכון בסמלי פלסטיק שנבחרו לייצג מושגים לוגיים מופשטים. למשל היא למדה להניח בין שני עצמים זהים כלשהם את הסמל "זהה" ובין עצמים שונים כלשהם את הסמל "שונה", ולהבין משפטי תנאי כמו "שרה לוקחת בננה אם-אז רנדי לא נותן שוקולד שרה" (כלומר, אם שרה תיקח את הבננה היא לא תקבל מן המאמן רנדי את הפרס האהוב עליה יותר, השוקולד).
שימפנזים מצויים בשביה הדגימו כישורים מתמטיים בסיסיים, כמו מנייה וחיבור במספרים קטנים. למשל, הם מסוגלים באופן עקבי לבחור מבין שני מגשים את זה שמכיל את הסכום הגדול יותר של חתיכות שוקולד, אף על פי שהחתיכות מחולקות לקבוצות במספרים שונים. בניסויים שנערכו באוניברסיטת קיוטו למדה נקבת שימפנזה בשם "אי" להכיר את הספרות מ-1 עד 9, לסדר אותן על פי סדרן ולקשר כל אחת למספר המתאים של עצמים כלשהם. לאחר שלמדה זאת הציגו לה את הספרה אפס, והיא למדה לסדר אף אותה בסדר הנכון ולקשר אותה עם חוסר כל עצמים, אם כי לא באופן מושלם.
זיכרון חזותי וחשיבה אסטרטגית
בניסויים שנערכו באוניברסיטת קיוטו התגלה גם ששימפנזים מצויים מסוגלים לבצע משימות מסוימות של זיכרון חזותי טוב ממרבית בני האדם. לאחר שהנקבה "אי" ובנה הצעיר "איומו" למדו להקיש לפי הסדר על המספרים מ-1 עד 19 המוצגים על מסך מגע הקשו עליהם את המשימה – המספרים מובזקים על המסך במקומות אקראיים ומוסתרים בריבועים עם ההקשה על המספר הראשון, ולמרות זאת השימפנזים עדיין מסוגלים להקיש על הריבועים בסדר הנכון. מבין בני האדם שניסו את כוחם במשימה זו, אף לא אחד הצליח להשתוות לביצועי השימפנזים.