cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רבי אינטראקטיב
היסטוריה
מיד לאחר השקת המוצרים הגלובליים לאירוויזיון, נבחר מנכ"ל החברה גיל רבי לשמש כמנטור בתחרות האקתון של איגוד השידור האירופי בו הזמינו מפתחים וסטארטאפים ישראלים להציג טכנולוגיות לאירוויזיון. שם הכיר רבי 2 בני נוער מאשדוד ויחד איתם הקימה החברה סטארט-אפ וטכנולוגיה בשם Crowdr, המאפשרת תקשורת עם סמארטפונים במקומות הומי אדם בעזרת סאונד ללא צורך בתקשורת אינטרנט. בדצמבר 2019, נחשפה לראשונה הטכנולוגיה כאשר שולבה כחלק אינטגרלי ממופע פליי פסטיגל והוסיפה פן אינטראקטיבי כחלק מהעלילה בכ־129 מופעים על ידי העברת נתונים עם טכנולוגיית סאונד ייחודית שפתיחה החברה.
כריסטופר קראדוק
דרגת פיקוד ודגל
בינתיים הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ב-24 באוגוסט 1910, ושוחרר מתפקידו באוקטובר. עדיין בשכר של חצי שכר קראדוק התאשפז בבית החולים המלכותי האסלר ב-24 בפברואר 1911 עם בעיות בכליות ושחרר את עצמו ב-7 במרץ כדי להשתתף בקורס מטה במכללה המלכותית למלחמה של הצי בפורטסמות' שנמשך עד 23 ביוני. הוא הגיע למקום השישי מתוך שבעה תלמידים, וצוין כ"קשוב מאוד, אבל חולה 1/3 מהקדנציה". ב-24 ליווה קראדוק מבקרים על סיפונה של ספינת סוחר ל-Cronation Fleet Review בספיטהד. הוא הפך למפקד הצי האטלנטי ב-29 באוגוסט, והניף את דגלו על סיפון אוניית המערכה פרה-דרדנוט אה"מ לונדון. כאשר אוניית קו אוקיינית SS דלהי עלתה על שרטון במהלך הלילה של 12/13 בדצמבר ליד קייפ ספרטל, מרוקו, וריסקה את כל סירות ההצלה שלה, קראדוק קיבלה הוראה לקחת את לונדון ואת הסיירת המשוריינת אה"מ דיוק אוף אדינבורו כדי להציל את הניצולים בים סוער. לקח חמישה ימים להוריד את כל הנוסעים ואנשי הצוות מהספינה, כולל אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון, אשתו, הנסיכה המלכותית, ונכדות המלך. כהוקרה על מאמציו, הוא מונה לאביר מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-28 בפברואר 1912 ולאחר מכן הוענקה לו מדליית גאות הים. במאי העביר קראדוק את דגלו לספינת הקרב אה"מ היברניה, שם הוא לקח אחריות על ניסויים שהצי המלכותי ערך בשיגור מטוסים מספינות. המפקד צ'ארלס סמסון כבר טס מהספינה האחות אה"מ אפריקה בזמן שעגנה קודם לכן, והיא העבירה את ציוד הטיסה שלה להיברניה, כולל מסלול שנבנה מעל המצודה שלה מעל הצריח הקדמי שלה בגודל 12 אינץ', שנמתח מהגשר שלה אל החרטום. סמסון המריא מהיברניה במטוס הדו-כנפי Short Improved S.27 שלו בזמן שהספינה נעה במהירות של מול ג'ורג' החמישי ב-Royal Fleet Review במפרץ ויימות' ב-9 במאי, האדם הראשון שהמריא מספינה נעה. קראדוק הוריד את דגלו ב-29 באוגוסט וקיבל חצי שכר.
רבי אינטראקטיב
היסטוריה
בפברואר 2020, פיתחה החברה את צ'אט הכתבים באתר החדשות N12. מספר ימים לאחר השקת האתר, שודר משדר בחירות ייחודי של "פגוש את העיתונות" בקשת 12 עם הטכנולוגיה שפתיחה החברה. במשדר התראיינו ראשי המפלגות כאשר הצופים בבית החליטו בזמן הראיון האם שוכנעו על ידי המועמד ובמקביל הוצגה שכבה אינטראקטיבית בשידור עם חיווי האחוזים למדד שכנוע הצופים. בסיום המשדר, פורסמו התוצאות באתר חברת החדשות. במרץ 2021, שודר שוב משדר בחירות מיוחד עם הטכנולוגיה של החברה בשידור חי, דבר שזכה להתייחסות ולכעס של בנימין נתניהו בשידור החי מהנתונים שבחרו הצופים בזמן אמת.
במרץ 2020, שודר "השיר הבא לאירוויזיון" בתאגיד השידור הישראלי "כאן" עם הטכנולוגיה של החברה. בפעם הראשונה, התאגיד אפשר לקהל בבית לבחור, בשידור חי, את השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2020.
כריסטופר קראדוק
דרגת פיקוד ודגל
ב-8 בפברואר 1913, הוא קיבל את הפיקוד על שייטת הסיירות הרביעית, לשעבר תחנת צפון אמריקה והודו המערבית (הבסיס העיקרי שנותר מהמחסנה המלכותית הצי המלכותי ובית האדמירליות במושבת המבצר הקיסרי הצפון-אטלנטי של ברמודה), והניף את דגלו בסיירות המשוריינות אה"מ דונגל ולאחר מכן אה"מ סאפוק. פקודותיו מהאדמירליות היו להגן על חיי ורכוש הבריטים במהלך המהפכה המקסיקנית המתמשכת, אך להימנע מכל פעולה שעלולה להתפרש כהתערבות בריטית בענייני פנים של מקסיקו. הנציג הבריטי למקסיקו, סר ליונל קרדן, לא הסכים בתוקף עם המדיניות הרשמית וטען להתערבות כלשהי. המצב התבלבל עוד יותר בגלל החשד האמריקאי לפעולות הבריטיות, מתוך אמונה שדוקטרינת מונרו פירושה שהאמריקאים לבדם יכולים להתערב במקסיקו.
רבי אינטראקטיב
היסטוריה
במהלך 2020 פיתחה את פלטפורמת הלייב וה- VOD סקרינז לייב, שהושקה בינואר 2021, בהמשך גייסה הפלטפורמה כ־5 מיליון דולר.
כריסטופר קראדוק
דרגת פיקוד ודגל
יחד עם האדמירל משנה האמריקני פרנק פריידי פלטשר, קראדוק תיאם את פינוי אזרחים בריטים ואמריקאים מטמפיקו, מקסיקו, כאשר העיר הזו הייתה מאוימת על ידי המורדים. לאחר מכן הוא העביר את הדגל שלו לאה"מ אסקס ב-18 בפברואר 1914 והפליג לגלווסטון, טקסס, לשם הגיע בסוף החודש. שם הוא ביקר כמה מהפליטים והתקבל בכבוד על ידי האמריקאים, כולל ביקור אצל מושל טקסס, אוסקר קולקוויט לפני שחזר לים מקסיקו. קראדוק היה בטמפיקו, כאשר הצבא המקסיקני עצר לזמן קצר תשעה מלחים אמריקאים שרכשו דלק בעיר ב-9 באפריל. אדמירל משנה הנרי ט. מאיו, מפקד הכוחות האמריקנים מחוץ לחוף, דרש התנצלות, אך ממשלת מקסיקו סירבה. התקרית תרמה להחלטה האמריקנית לכבוש את וראקרוס ב-21 באפריל. קראדוק הצליח לפנות כ-1,500 פליטים מטמפיקו, מקסיקו סיטי ו-וראקרוס ללא תקלות.
רבי אינטראקטיב
היסטוריה
בפברואר 2022 פיתחה החברה את המוזיאון המקוון של שערי עיתון לאישה ובאפריל 2022, פיתחה החברה והובילה את ההצבעה בשידור החי של רוקדים עם כוכבים, שם זכה אלכס שטילוב.
כריסטופר קראדוק
מלחמת העולם הראשונה
בבוקר 6 באוגוסט, הבחינה סאפוק בקרלסרוהה בתהליך של העברת תותחים וציוד לאוניית ה-SS קרונפרינץ וילהלם בערך מצפון לאי ווטלינג. שתי הספינות יצאו במהירות לכיוונים שונים; סאפוק פנתה בעקבות קרלסרוהה וקראדוק הורה לסיירת הקלה בריסטול ליירט אותה. המהירות הגבוהה יותר של קרלסרוהה אפשרה לה לחמוק במהירות מפני סאפוק, אבל בריסטול תפסה אותה באותו ערב וירתה לעברה ללא תוצאות לפני שהספינה הגרמנית התנתקה בחושך. קראדוק צפה את התמרונים שלה והמשיך מזרחה, אבל לקרלסרוהה כמעט נגמר הפחם והיא האטה את המהירות החסכונית ביותר שלה ועברה מאחורי סאפוק למחרת בבוקר מבלי שזוהתה לפני שנכנסה לפוארטו ריקו עם של פחם שנותר.
רבי אינטראקטיב
היסטוריה
באפריל 2023, השיקה מאקו את היטליסט, שפותח על ידי רבי אינטראקטיב, מצעד סינגלים ישראלי אשר מבוסס על שקלול נתונים מפלטפורמות דיגיטליות.
כריסטופר קראדוק
מלחמת העולם הראשונה
קראדוק המשיך צפונה בציות לפקודותיו ולאחר מפגש עם הסיירת המשוריינת שזה עתה הגיע אה"מ גוד הופ במספנת הצי המלכותי הישנה (שנסגרה ב-1905 והועברה לממשלת הדומיניון כדי להפוך למספנה הקנדית המלכותית) במבצר הקיסרי לשעבר של הליפקס, נובה סקוטיה, קנדה, העביר את דגלו אליה כי היא הייתה מהירה יותר. מאשר סאפוק. דרזדן קיבלה פקודות להיפגש עם שייטת מזרח אסיה באוקיינוס השקט וקרלסרוהה כדי ליירט את אוניות הסוחר של מדינות ההסכמה מול החוף הצפון-מזרחי של ברזיל, כך שהפסדי השילוח המדווחים הראו ששתי הספינות נעות דרומה. בתגובה, האדמירליות הורתה לקראדוק להפליג דרומה ב-22 באוגוסט ומינתה אותו לפיקוד על התחנה הדרום אמריקאית בחודש שלאחר מכן תוך חיזוקו באוניית המערכה פרה-דרדנוט אה"מ קאנופוס. גוד הופ הוטענה בפחם במספנה המלכותית הצי המלכותי בברמודה (על ידי תותחני ארטילריה של מיליציית ברמודה שסייעו בהעמסה).
רבי אינטראקטיב
פעילות החברה
בסוכנות של רבי אינטראקטיב, מועסקים כ־12 עובדים ומשרדיה נמצאים בתל אביב. המשרד מייצג ומשתף פעולה עם מותגים, חברות סטארטאפ ואנשים פרטיים, ממגוון נרחב של הסקטורים במשק ובין היתר: mako וקשת, ynet, קרולינה למקה, בורגראנץ', בנק הפועלים, אמריקן אקספרס, פרטנר, ווינר, בנק דיסקונט, Zap, סופר פארם ועוד.
כריסטופר קראדוק
מלחמת העולם הראשונה
ב-14 בספטמבר, קראדוק קיבל פקודות חדשות מהאדמירליות: נודע לו כי שייטת מזרח אסיה פונה כנראה לחוף המערבי של אמריקה הדרומית או למצר מגלן וכי עליו לנתק כוח מספיק כדי להתמודד עם דרזדן וקרלסרוהה. תוך שהוא מרכז את שאר הספינות שלו כדי לפגוש את הגרמנים, תוך שימוש באיי פוקלנד לפחם מחדש. כדי להשיג מטרה זו, הוא היה אמור לקבל חיזוק בסיירת השריון המודרנית אה"מ דיפנס אשר הגיעה מהים התיכון. עד שהיא הגיעה קראדוק היה אמור לשמור על קאנופוס וסיירת אחת מונמאות' עם ספינת הדגל שלו, גוד הופ. ברגע שיהיה לו כוח עדיף, הוא היה אמור לחפש ולהשמיד את הסיירות הגרמניות ולפרק את הסחר הגרמני בחוף המערבי תוך שהוא מוכן לסגת ולחפות על אזור ריבר פלייט.
רבי אינטראקטיב
פעילות החברה
הסוכנות מתמחה בסביבת מסך, תוך תכנון מהלכי דיגיטל חווייתיים ופיתוח מוצרים טכנולוגיים פורצי דרך, המשמשים ככלי שיווקי וככלי פנים ארגוני, המיועד לשיפור תהליכי העבודה ותפעול הארגון. הסוכנות פועלת במקביל בזירה הגלובלית ומובילה בטכנולוגיית מסך שני ו-RealTime וזכתה להכרה כסוכנות מובילה בפיתוח מוצרים, המסונכרנים לשידורי הטלוויזיה ולאירועי LIVE.
היפופוטם (סוג)
הִיפּוֹפּוֹטָם (שם מדעי: Hippopotamus), הוא סוג של יונק גדול מסדרת מכפילי פרסה הכולל מין יחיד החי כיום - היפופוטם מצוי ועוד מספר מינים נכחדים. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1758 על ידי הזואולוג השוודי קארולוס ליניאוס והוא משויך למשפחת ההיפופוטמיים לצד הסוג היפו.
כריסטופר קראדוק
מלחמת העולם הראשונה
ביום שבו הוציאה האדמירליות את פקודתה, הופיעה שייטת מזרח אסיה בסמואה הגרמנית הכבושה. תנועתו לכאורה מערבה, והשפל המתמשך של הסיירת הקלה SMS אמדן במפרץ בנגל, גרמה לאדמירליות להגיע למסקנה שויצה-אדמירל גרף מקסימיליאן פון שפה, מפקד שייטת מזרח אסיה, התכוון להיפגש עם אמדן בדרום מערב האוקיינוס השקט וביטלה את העברת דיפנס לפיקודו של קראדוק. יומיים לאחר מכן האדמירליות הודיעה לקראדוק כי פון שפה מתרחק מאמריקה הדרומית וכי עליו לחפש בחוף הדרום מערבי של אמריקה הדרומית אחר ספינות גרמניות מבלי לדאוג לשמור על ריכוז ספינותיו, אך לא הודיע לו ש"ההגנה" לא תהיה כעת. נשלח אליו.
היפופוטם (סוג)
מאפיינים
ההיפופוטם הוא יונק גדול, עם גוף חביתי ארוך ורגליים קצרות ועבות. יש לו ראש גדול עם נחיריים רחבים הממוקמים בחלק העליון של הלוע. הלוע עצמו ענקי ביחס לראשו של ההיפופוטם. בדומה לחזירים להיפופוטם יש ארבע אצבעות בכל רגל אך בניגוד להם, ההיפופוטם משתמש בכל אצבעותיו בעת ההליכה. ההיפופוטם אמנם שייך למכפילי הפרסה, אולם למעשה במקום פרסה אמיתית יש להם רפידות בולטות עם רקמת חיבור קשה.
כריסטופר קראדוק
מלחמת העולם הראשונה
עד סוף ספטמבר, התברר שדרזדן עברה לאוקיינוס השקט וספינותיו של קראדוק חיפשו ללא תוצאות כמה מעגנים שונים באזור טירה דל פואגו לפני שנאלצו לחזור לפורט סטנלי בפוקלנד כדי לחדש את מלאי הפחם ב-3 באוקטובר. בהתבסס על אותות רדיו שיורטו, האדמירליות ייעצה לו יומיים לאחר מכן שכנראה שייטת מזרח אסיה פונה לעברו, אם כי הוא לא קיבל את ההודעה עד 7 באוקטובר.
היפופוטם (סוג)
מאפיינים
ההיפופוטם ידוע בשיניים החותכות החזקות שלו ובעיקר בניביו הענקיים אשר גדלים לאורך חייו. השיניים מתאימות במיוחד ללעיסת חומר צמחי מימי המרכיב את רוב התזונה שלהם. מספר השיניים החותכות עשוי להשתנות בין המינים. העיניים של ההיפופוטם נמצאות בחלק העליון של הראש ומאפשרות להציץ מחוץ למים כשכל גופו שקוע בפנים. בניגוד לסוג היפו החי גם באזורי סבך הררי ולאו דווקא קשור למים, מיני ההיפופוטם חיים תמיד בקרבת אגמים ונהרות ומושפעים היטב מכל שינוי בהם.
כריסטופר קראדוק
המצוד אחר שייטת מזרח אסיה
בסוף אוקטובר היה לקראדוק מידע מודיעיני אמין כי שייטת מזרח אסיה הגיעה לחוף המערבי של אמריקה הדרומית. הצי של קראדוק היה חלש משמעותית מזה של שפה, והיה מורכב בעיקר מכלי שיט קשישים מאוישים על ידי צוותים חסרי ניסיון ברובם. עם זאת, הפקודות שקיבל מהאדמירליות היו דו-משמעיות; אף על פי שהם נועדו לגרום לו לרכז את ספינותיו יחד עם ספינת הקרב הישנה קאנופוס, קראדוק פירש אותם כהוראה עבורו לחפש ולהילחם עם כוחות האויב. הנחיות הבהרה מהאדמירליות פורסמו רק ב-3 בנובמבר, לאחר שהקרב כבר נערך.
היפופוטם (סוג)
מאפיינים
עד לשנת 1985, ההיפופוטמים היו מסווגים לצד החזיריים, על בסיס המבנה של השיניים הטוחנות שלהם. עם זאת, שורה של ראיות המבוססת על חלבוני דם, וה-DNA הוביל לכך שהם נחשבים כמשפחה בפני עצמם עם קרבה מסוימת ללווייתנאים.
כריסטופר קראדוק
קרב קורונל
קראדוק איתר את הכוח של שפה ליד צ'ילה בשעות אחר הצהריים המאוחרות של 1 בנובמבר, והחליט להיכנס לקרב, מה שפתח את קרב קורונל. מאחר שהייתה חסרת תועלת לשום דבר מלבד חיפושים, הוא שלח את סיירת הסוחר החמושה אוטרנטו. הוא ניסה לצמצם מיד את הטווח כדי שיוכל לירות עם תותחי 6 אינץ' שלו מטווח קצר יותר וכדי שהשמש השוקעת תהיה בעיני האויב, אבל פון שפה החזיק את הטווח מספיק גדול עד רדת החשכה, כשהסיירות הבריטיות נראו בבירור באור הדמדומים, בזמן שספינותיו הוסתרו בחושך. כוחו של קראדוק היה נחות מאוד מכיוון שהים הפתוח הפך את תותחי הסיפון הראשי של 6 אינץ' על גוד הופ ומונמאות' ללא שמישים, ועם צוותים מאומנים חלקית, שתי הסיירות המשוריינות של קראדוק הושמדו עם אבדן כל 1,660 אנשי הצוות, כולל קראדוק בעצמו; הסיירת הקלה גלאזגו הצליחה להימלט. קרב זה היה התבוסה הראשונה של הצי המלכותי בפעולה ימית מזה יותר ממאה שנים.
הפיגוע בתחנת הרכבת בבנימינה
הפיגוע בתחנת הרכבת בבנימינה בוצע על ידי מחבל מתאבד ב-16 ביולי 2001, בתחנת אוטובוס הסמוכה לתחנת הרכבת בבנימינה. בפיגוע נרצחו חייל וחיילת ונפצעו 11 בני אדם.
הפיגוע
רשת אל מנאר של החזבאללה דיווחה מיד לאחר הפיגוע כי הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לביצוע הפיגוע.
בתגובה לפיגוע תקפו כוחות צה"ל מבנים של הביטחון הלאומי הפלסטיני ושל כוח 17, באזור טולכרם ובאזור ג'נין.
כריסטופר קראדוק
קרב קורונל
ביציאה מפורט סטנלי הוא השאיר אחריו מכתב שיועבר לאדמירל הדוורת' מיו במקרה של מותו. בכך הוא העיר כי אין בכוונתו לספוג את גורלו של האדמירל, ארנסט טרוברידג', אשר הועמד לבית משפט צבאי באוגוסט על כך שלא הצליח להעסיק את האויב על אף שהסיכויים היו גבוהים נגדו, במהלך המרדף אחר ספינות המלחמה הגרמניות גבן וברסלאו. מושל פוקלנד ועוזרו של המושל דיווחו שניהם שקראדוק לא ציפה לשרוד את הקרב.
אנדרטה לקראדוק, שפוסלה על ידי FW Pomeroy, הוקמה ב-York Minster ב-16 ביוני 1916. קיימת אנדרטה נוספת לקראדוק בחצר הכנסייה של קתרינגטון, המפשייר. אנדרטה נוספת וחלון ויטראז' לזכרו של קראדוק קיימים בכנסיית הקהילה שלו בג'ילינג ווסט. מאחר שאין לו קבר ידוע, הוא מונצח על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה באנדרטת הצי של פורטסמות'.
חיים אישיים
קראדוק מעולם לא התחתן, אבל החזיק כלב שליווה אותו בים. הוא העיר שהוא יבחר למות במהלך תאונה בזמן ציד (הבילוי האהוב עליו), או במהלך פעולה בים.
היפופוטם (סוג)
טקסונומיה
מינים נכחדים מהסוג:
מרשה פיצאלן
ליידי מרסיה מרי ג'וזפין פיצאלן הווארד (באנגלית: Lady Marcia Mary Josephine Fitzalan-Howard; נולדה ב-10 במרץ 1953), המוכרת בשם מרשה פיצאלן (Marsha Fitzalan), היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
מרסיה פיצאלן הווארד נולדה בעיר בון שבגרמניה המערבית. היא בתם של מיילס פיצאלן-הווארד, דוכס נורפוק ה-17 ושל אן פיצאלן-הווארד, דוכסית נורפוק. פיצאלן למדה בבית הספר "Convent of the Sacred Heart" בוולדינגהאם שבמחוז סארי.
קריירה
פיצאלן למדה משחק באקדמיית ובר דאגלס. היא השתתפה במגוון סרטים ותוכניות טלוויזיה. בין השאר גילמה את שרה ב'סטרד בסדרה הסאטירית "The New Statesman", ואת מיס בינגלי במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה", עיבוד מ-1980 לרומן מאת ג'יין אוסטן. עוד השתתפה בסדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים", בפרק סדרה "המקצוענים", בסרט הטלוויזיה "Spymaker: The Secret Life of Ian Fleming" ובסדרה "Murder Most Horrid"
ב-2014 היא הייתה ממלאת מקום של המלכה אליזבת בחזרות לטקס פתיחת הפרלמנט.
חיים אישיים
פיצאלן הייתה נשואה לשחקן האנגלי פטריק רייקרט, ולהם שלושה ילדים. בני הזוג התגרשו ב-1995. ביוני 2007 התחתנה עם ניק ג'ורג'.
טחנת הרוח והצלב
טחנת הרוח והצלב (אנגלית: The Mill and the Cross) הוא סרט דרמה פולני-שוודי, בבימויו של לך מאייבסקי ובכיכובם של רוטגר האוור, שרלוט רמפלינג ומייקל יורק. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת מייקל פרנסיס גיבסון, ושואב השראה גם מציורו משנת 1564 של פיטר ברויגל האב התהלוכה לגולגותא.
מרי באטרסבי
מרי באטרסבי, באנגלית: Mary Battersby ( 1801–1841) הייתה אמנית אירית.
טחנת הרוח והצלב
עלילה
דרך חמש מאות דמויות שלכל אחת מהן סיפור משלה, מעביר לך מאייבסקי את ההתרחשות בימי חייו של הצייר ברויגל האב, תוך התמקדות ביצירתו הגדולה ביותר - צליבתו של ישו. הסרט מתרחש בתקופה שבה הטריטוריה הפלמית הייתה נתונה למשטר דיכוי ספרדי. ברויגל עצמו רוטגר האוור מבקר את יצירתו תוך שיחות עם אספן אומנות ובנקאי. נושא הסבל של ישו מוצג כנגד לרדיפה הדתית שהתרחשה בפלנדריה בשנת 1564.
מרי באטרסבי
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע עליה. יש שחושבים כי באטרסבי הייתה בתו הרווקה של רוברט באטרסבי מבובסוויל, מחוז מית', אירלנד, אשר בשנת 1763 נשא לאישה את מריאן, בתו והיורשת של היינס ווייד מליסלין, מחוז קאוואן, אירלנד. אחרים הטילו ספק בכך, והציעו שהיא יכולה הייתה להיות בתו של אחיו של רוברט באטרסבי, המכונה ג'ון מליקפילד. תאריך הלידה שלה, בהתבסס על תיארוך עבודותיה בציור, מוערך בין השנים 1763 ל-1785. ייתכן שה-M בציוריה לא התייחס למרי, אלא לסימן היותה אישה (גברת), או אפילו לשם חיית מחמד. המסקנה היא נראה שיש מספר נשים במשפחת באטרסבי שניתן לייחס את היצירות אליהן, כולל פנלופה באטרסבי. בשל היעדר ראיות נוספות, לא ניתן לקבוע זהות ברורה של אמנית זו. על חלק מהתרומות מעבודתה כתובה כתובת האמנית כ־21 North Cumberland Street, Dublin ומאוחר יותר מס' 16 Mountjoy Square East. יש להניח כי כתובות אלו הן של אמה או קרוב משפחה אחר.
טחנת הרוח והצלב
ביקורת
ג'ו בנדל אמרה: "אחד ממצויני סאנדנס לשנה זו". דניס הארווי למגזין Variety כתב: "הסרט הוא אף פעם לא משעמם, ולעיתים קרובות מקסים." הארווי חשב שאם הסרט ישווק בחכמה, הסרט יוכל לשמש כפריצת הדרך המאוחרת של הקולנוע הפולני. ניל יאנג למגזין כתב הוליווד החמיא על ההישגים הטכניים של הסרט, אך ציין כי הסרט "שאפתני ועם זאת שטוח ומתסכל". לעומת זאת בביקורת לסן פרנסיסקו פסטיבל הסרטים הבינלאומי, כתב: הנרטיב בסרט הוא לא העניין. היופי בסרט הוא לראות איך הציור מתעורר לחיים בסרט. הוא מגיש סצנות נפלאות לצופה, כמו חלום לאדם ישן.
מרי באטרסבי
עבודה אמנותית
היצירות של באטרסבי חתומות כולן "מיס באטרסבי" או "M.Battersby". הקורפוס שלה הוא שישה אלבומי ציורים, תיעוד של מכתב אחד ושתי כתובות. אין מסמכים נוספים הנוגעים אליה, ונראה שהיא לא הציגה בפומבי. אף שהיא מתוארת כ"ציירת פרחים", לאור עבודתה הידועה, העניין שלה היה יותר בתצפיות בציפורים מאשר בבוטניקה. לא ידוע אם באטרסבי קיבלה הכשרה רשמית כלשהי בצבעי מים, אם כי לא היה נדיר שנשים צעירות יקבלו הכשרה כזו. אף על פי שעבודתה מתוארת כנאמנה לטבע וללא פרטים זרים. במהלך חייה הסגנון שלה לא התפתח.
החברה המלכותית של דבלין קיבלה ארבעה כרכים של רישומים ממיס באטרסבי, הראשון ב-1820, שלושה ב-1836 עם מכתב. אלה היו פרחים שצוירו מהטבע, ציורים מאוסף ציפורים שצולמו בפנסילבניה, צפון אמריקה על ידי Robert Battersby Esq. MD, ציפורים מקומיות שכולן נורו במחוז מית', וציורים שנלקחו מאוסף של ציפורים מפוחלצות במוזיאון דבלין. שני כרכים נוספים נמצאים במוזיאון אלסטר, האחד מתוארך לשנת 1841 והשני ללא תאריך. אלבום קטן נמצא גם באוספים של הספרייה הלאומית של אירלנד, עם יצירות של פרחים, פרפרים, חרקים ונוצות, הוצע כי ייתכן שהפיקה אותו אמנית אחרת ממשפחת באטרסבי, פרנסס איזבלה באטרסבי. הרישומים של הציפורים המפוחלצות ממוזיאון דבלין, נמצא במוזיאון הטבע בדבלין, מורכב מציורים בגודל טבעי של הציפורים במוזיאון. הציורים הם של ציפורים אקזוטיות כולל יונקי דבש.
מויסס רמירס
ולינגטון מויסס רמירס פרסיאדו (בספרדית: Wellington Moisés Ramírez Preciado; נולד ב-9 בספטמבר 2000 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים
רמירס הצטרף אל מחלקת הנוער של אינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית בשנת 2016. ב-10 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לאוקאס במסגרת הליגה.
ב-30 בינואר 2019 הושאל רמירס לריאל סוסיאדד, ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
El Ultimo Adios (The Last Goodbye)
El Ultimo Adios (באנגלית: The Last Goodbye, ובעברית: הפרידה האחרונה) הוא סינגל שהוקלט על ידי אמנים שונים למען גיוס כספים ומשאבים לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שאירעו בשנת 2001.
השיר יצא לאחר תשעה ימים ממאורעות פיגועי 11 בספטמבר, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי ז'יאן מרקו, אמיליו אסטפן וג'ודי מאר. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני. את השיר שרו בעיקר אמנים לטיניים כדוגמת שאקירה, גלוריה אסטפן, לואיס פונסי, טליה וכולי.
השיר יצא על גבי תקליטור נלווה שהופץ בסמוך לצאתו.
אמנים למען פיגועי 11 בספטמבר
{{טורים
מקהלה
}}
מיקומי שיא
השיר לא הצליח להיכנס למצעדים, אך המיני-אלבום הצליח בשיאו להגיע אל המקום ה-197 במצעד הבילבורד 200.
פסק דין בוקר
פסק דין בוקר (שם מלא: בר"ע 178/70 בוקר נ' חברה אנגלו-ישראלית) הוא פסק דין מכונן בדיני קניין שניתן בהרכב מורחב של בית המשפט העליון.
השאלה המשפטית הייתה, אם הסכם מכר במקרקעין, תשלום חלקי והעברת החזקה לידי הקונה ללא רישום בטאבו, מונעים עיקול הנכס בשל חובות המוכר. השאלה נדונה על רקע המצב הנורמטיבי שיצר חוק המקרקעין תשכ"ט-1969. "הלכת בוקר" קבעה כי העיקול גובר על הזכות האובליגטורית.
ההלכה נהפכה בפסק דין בנק אוצר החייל.
רקע עובדתי
ב-30 באוקטובר 1970, נערך חוזה מכר במקרקעין, בין המוכרת גילה קטן לבין הקונים חיים וחנה בוקר. תאריך הביצוע נקבע ל-15 במאי 1970. ב-26 בפברואר נפתח תיק בטאבו לרישום העסקה, ושולמה אגרת העברה. ב-30 במרץ נעשה הסכם נוסף בין הצדדים, בו חתמה המוכרת על ייפוי כוח בלתי חוזר לעורך דינם של הקונים. במקביל הקונים העבירו על שמם את המשכנתא בסך כ-18,000 לירות שהייתה על הנכס, ונמסרה להם החזקה בנכס. סוכם כי הקונים ישלמו את יתר הסכום, שעמד על 19,000 לירות, לעורך הדין וקסלר - כנגד חוב של המוכרת. בתאריך המוסכם, 15 במאי, לא הושלמה רכישת הנכס. לפי גרסה אחת העסקה לא הושלמה מאחר שהקונים לא הצליחו לשלם את היתרה. לפי גרסה אחרת, כבר בתחילת מאי הקונים היו נכונים לשלם את הסכום, אך העסקה לא הושלמה בשל העיקול שהוטל על הנכס ב-17 במאי.
"חברה אנגלו ישראלית" תבעה מקטן חוב בסך 60,000 לירות, על סמך שטרי חוב שמועדם חל בין אוקטובר 1969 למאי 1970, בסדר דין מקוצר. ב-17 במאי 1970 הוטל עיקול זמני על הנכס עליו נערך הסכם המכר הנ"ל. העיקול הפך קבוע בפסק דין של בית המשפט המחוזי ב-26 באוקטובר 1970, לאחר דיון בהתנגדויות.
תקדימים
בפסקי דין קודמים נקבע שרכישת מקרקעין והעברת החזקה לידי הקונה, מונעת עיקול הנכס בשל חובות המוכר גם כאשר טרם בוצעה העברת בעלות בטאבו. החלטה זו התבססה על "זכויות היושר" שבמשפט המקובל האנגלי. כך ב"הלכת שטרן" נפסק שזכותם של רוכשי דירה, ללא רישום בטאבו, שנובעת מהסכם מכירה+ תשלום מחיר הדירה+ קבלת ייפוי כוח בלתי חוזר להעברת בעלות+ קבלת החזקה בדירה, גוברת על זכותו של נושה במוכר הדירה לעקל את הדירה.
לגבי מצב כזה, בו עדיין לא נפרע מלוא התשלום עבור הרכישה, נקבע ב"הלכת סיגלוב" שביחס לסכום זה נותר למוכר גם "זכות שביושר" (בנוסף לזכות הקניינית על מלוא הנכס) ועליו ניתן להטיל עיקול.
בית המשפט קבע כי אין להקיש מתקדימים אלו, שכן חוק המקרקעין שנחקק לאחר מכן קובע במפורש כי "מתחילת חוק זה אין זכות במקרקעין אלא על פי חוק" החוק גם קובע בפירוש כי לא ניתן להחיל את סעיף 46 של דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, על מקרקעין.
הדיון המשפטי וההכרעה
במישור העקרוני, בהכרעה בין זכותו של קונה לעומת זכותו של נושה, בית המשפט הסיק מתוך הסעיפים 6–10 לחוק המקרקעין, כי עסקה במקרקעין שטרם הושלם רישומה בטאבו, מקנה זכות אובליגטורית (חוזית) בלבד. בהתאם לכך קבע בית המשפט שהבעלות על הנכס נותרה בידי המוכרת-הלוה. עם זאת הסתפק בית המשפט, שמא עיקול יכול לחול רק על רכוש זכויות מוחלטות של החייב, ואילו במצב זה ההתחייבות החוזית ובפרט מסירת החזקה מצמצמות את זכויות הלוה בנכס ולכן לא ניתן לבצע עיקול? בית המשפט נדרש לפסיקת המשפט העברי אשר קובעת כי נושה מכוח שטר חוב יכול לגבות ממקרקעין של הלווה שנמכרו לאחר מכן (בתנאי שאין נכסים בחזקת הלוה שניתן לגבות מהם), כיוון שההלוואה בשטר מתפרסמת ועל הקונה היה להיזהר.
באוביטר הסתפק השופט לנדוי האם רישום הערת אזהרה יגן על הקונה שטרם העביר את הבעלות על שמו בטאבו, מפני עיקול. לנדוי קרא למחוקק לקבוע הלכה מפורשת בנידון.
במשפט המשווה
בית המשפט התייחס בפסק הדין לנוהג המשפטי בסוגיה זו במדינות שונות.
המשפט האוסטרי אשר גם בו עסקה במקרקעין שטרם הושלם רישומה בטאבו מקנה זכות אובליגטורית בלבד, ההלכה המקובלת היא שרכישה חוזית של מקרקעין כולל העברת חזקה, אינה יכולה למנוע עיקול מצד נושים של המוכר. אם כי לשיטת המלומד האוסטרי קלנג (Klang), העיקרון של הסתמכות על הטאבו נועד לקניה ולא לרכישת זכויות בהוצאה לפועל. משכך, לשיטת קלנג, משנמסרה החזקה לידי הקונה הוא יכול להתנגד לעיקול הנכס בשל חובות המוכר, אפילו כאשר הנכס רשום עדיין על שם המוכר.
במשפט הפולני נהגו להגן על זכותו של רוכש מקרקעין שטרם רשם את הנכס על שמו, מפני עיקול. אך זאת רק כאשר במכירה הושלמה מלבד ההעברה הפורמלית של הרישום בטאבו. שיטה זו נבעה גם מהכורח שיצרה המציאות שלאחר מלחמת העולם, בה אבדו פנקסי מקרקעין רבים. השופט קיסטר אימץ את הגרסה לפיה שבמקרה זה טרם הושלמה עסקת המכר כיוון שהקונים עדיין לא פרעו את מלוא התשלום, ובהתאם לכך קבע כי אפילו לפי השיטה הפולנית אין מקום להגן על הקונים מפני העיקול. גם לגרסה אותה נוקט לנדוי כאפשרית, לפיה העסקה בין הקונים למוכרת הושלמה - שב וקבע בית המשפט כי חוק המקרקעין הישראלי מתכוון במפורש להגביר את תוקף הרישום בטאבו על פני טענת מכר וחזקה, ביחס למניעת עיקול.
רוזוולט (ניו יורק)
האי רוזוולט (באנגלית: Roosevelt Island), אשר היה ידוע בעבר הרחוק כאי בלאקוול'ס (Blackwell's Island), ובין השנים 1921 ו-1973 כאי הסעד (Welfare Island), הוא אי צר באיסט ריבר שבעיר ניו יורק. הוא שוכן בין האי מנהטן, ממערב לו, לבין הרובע קווינס ממזרח לו. אורכו כשלושה קילומטרים, רוחבו 240 מטרים ושטחו הכולל כשש מאות דונם. האי הוא חלק מן הרובע מנהטן. ביחד עם האי הקטן מיל רוק הוא מהווה את אזור 238 בעיר ניו יורק. לפי הערכות מנהל האוכלוסין באי, האוכלוסייה בו בשנת 2007 עמדה על כ-12,000 נפש. האדמה שייכת לעיר ניו יורק, אך הוחכרה לחברת הפיתוח אמפייר סטייט ל-99 שנים בשנת 1969. רוב רבי הקומות באי הם בניינים מושכרים.
היפו (סוג)
היפו (שם מדעי: Choeropsis), הוא סוג של יונק בינוני מסדרת מכפילי פרסה הכולל מין יחיד החי כיום - היפו ננסי ואולי עוד מין אחד שנכחד, שניהם ממוצא אפריקני. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1849 על ידי הרופא והמדען האמריקני סמואל ג'ורג' מורטון.
טקסונומיה
בעבר, ההיפו היה כלול בסוג הקספרוטודון (Hexaprotodon) לצד כ-10 מינים אסייתים נכחדים, אולם לבסוף הוכח כי הוא שונה מהם מספיק על מנת להיות זכאי לסוג בפני עצמו. פירוש השם המדעי "Choeropsis" הוא "דמוי חזיר" המצביע על הדמיון בין ההיפו לבין החזיר בגודלו ובמראהו (ביחס להיפופוטם). בניגוד למיני היפופוטמים קטנים אחרים (כדוגמת היפופוטם מלגשי גמדי, היפופוטם קפריסאי גמדי ועוד), מיני ההיפו קטנים יחסית באופן טבעי ולא עברו ננסות איים, כשמעריכים שהם בעלי דמיון להיפופוטמים הראשונים שדמו לבני משפחת האנתרקותריים הנכחדת.
מאפיינים
באופן כללי ניתן למנות מספר הבדלים מורפולוגיים בולטים בין ההיפו לבין הסוג היפופוטם: ראשו של ההיפו קטן, קצר ומעוגל, והנחיריים והעיניים אינם בולטים מהראש. החרטום אינו מוארך כאצל ההיפופוטם, הלוע קן בצורה ניכרת והוא הדין לשיניים והניבים. גופו של ההיפו מעוגל וקומפקטי יותר מההיפופוטם, ורגליו צרות יותר. צבעו של ההיפו כהה יותר משל ההיפופוטם - לרוב חום-שחרחר כהה עם גוון זית.
ההבדלים בין ההיפו להיפופוטם עולים בקנה אחד עם העדפות אקולוגיות: בעוד שההיפופוטם חי תדיר במקווה מים כך שיש לו צורך גדול בארובות עיניים ונחיריים מוגבהים כדי שיוכל להביט בקלות מחוץ למים, ההיפו נוטה להיות יבשתי יותר והוא מצוי לעיתים קרובות ביערות הרריים שלאו דווקא סמוכים למקורות מים. מסיבה זאת גם אצבעות רגליו מפוזרות יותר וקרומי השחייה שלהן אינן מפותחים וזאת כדי שיוכל לצעוד בקלות גם באדמה קשה. תזונתו של ההיפו רחבה יותר משל ההיפופוטם ומלבד עשבים וצמחים מימיים כוללת גם פירות, שיחים וצמחיית יער אחרת. ההיפו פעיל בעיקר בשעות הלילה, והוא אינו חברותי כהיפופוטם אלא מעדיף לחיות בגפו.
מינים
מספר חוקרים משייכים לסוג את המין היפו מלגשי ננסי ממדגסקר, אף שחוקרים אחרים משייכים אותו לסוג היפופוטם.
מכון ורבורג
מכון ורבורג (אנגלית: Warburg Institute) הוא מכון מחקר הקשור עם אוניברסיטת לונדון, חלק מבית הספר ללימודים מתקדמים. הנושא העיקרי בו עוסקים בו הוא מחקר השפעת העת העתיקה הקלאסית על כל האספקטים של התרבות האירופאית.
היסטוריה
הוא הגה את הרעיון להקמת הספרייה כתוצאה מניסיונו כסטודנט. בחיפוש אחר ספרים נאלצו הסטודנטים לנדוד מספרייה מתמחה אחת למשנייה. לכן הוא החליט: "לתת לסטודנטים ספרייה שתאחד בתוכה ענפים שונים בהיסטוריה של התרבות ושם יוכל הסטודנט לנדוד ממדף למדף".
הבניין המקורי של ספריית ורבורג הוא היום מכון המחקר בית ורבורג בהמבורג (Warburg-Haus Hamburg).
הקמפוס
המכון שוכן בבניין גדול בקמפוס בלומסברי של אוניברסיטת לונדון במרכז רובע קמדן. הוא נבנה ב־1957 והיה סמוך לאגודת הסטודנטים, קולג' בירקבק ולבית הספר ללימודי מזרחיים ואפריקאים (School of Oriental and African Studies).
מכון ורבורג מתחזק ספריית מחקר ובה יותר מ-350,000 כרכים. ספרים אלה, מלבד מספר קטן של ספרים נדירים נמצאים במדף פתוח ונגישים לכולם. יש במכון גם אוסף גדול של צילומים והארכיון הפרטי של אבי ורבורג. המכון מפורסם בשל שיטת העמדת הספרים שלו: האוסף מאורגן לפי נושאים בהתאם לחלוקה של ורבורג את ההיסטוריה האנושית לקטגוריות של פעולה, מגמה, מילה ותמונה.
ארגון
בנוסף למטרה הראשונית שלו כספריית יעץ אקדמית מקבל המכון, כל שנה, מספר קטן של תלמידים לתואר שני בהיסטוריה תרבותית ואינטלקטואלית (1300–1650), תלמידים לתואר שני בפילוסופיה ודוקטורנטים. בראשון לומדים שנה אחת ובה משלבים הרצאות ומחקר. התוכנית לתואר שני בפילוסופיה היא בת שנתיים וניתן להרחיב אותה, בדרך כלל לעבודת דוקטורט. התוכנית השלישית היא בת שלוש שנים.
הדגש בתוכניות אלה הוא בפיתוח כישורי פרשנות בכמה תחומים אקדמיים שונים הנובעים מייעודו הבין תחומי של המכון. מוקדשת תשומת לב רבה לכישורי שפה והכרת מקורות ראשוניים. במכון סבורים שתחומים אלה מוזנחים שלא בצדק על ידי אקדמאים כדי להתרכז בתאוריות ביקורתיות ובידע מכלי שני. התוכנית ל MA היא אחת הבודדות באנגליה המיועדת לתלמידים שאינם סטודנטים ללימודים קלאסיים הדורשת ישע שוטף בלטינית.
הסטודנטים והפקולטה
חוקרים ידועים הקשורים במכון ורבורג כוללים את ארנסט קסירר, רודולף ויטקובר, אוטו קורץ, ארנסט גומבריך, ארווין פנופסקי, אדגר וינד, פרנסיס ייטס ואחרים. הצוות הקבוע מועשר במספר גדול למדי של אקדמאים ותלמידי תואר שני שמקבלים מענקי מחקר לטווח קצר או ארוך. בשל המספר הקטן יחסית של חברי צוות סטודנטים ומשתמשים קבועים, מתגאה המכון בהוראה "חברית" ולא פורמלית ובאווירה מחקרית.
המכון מפרסם יחד עם מכון קורטו לאמנות (Courtauld Institute of Art) את השנתון The Journal of the Warburg and Courtauld Institutes.
פטר יוזף לנה
פטר יוזף לנה (בגרמנית: Peter Joseph Lenné) או גם פטר יוזף לנה הצעיר (Peter Joseph Lenné der Jüngere; 29 בספטמבר 1789 – 23 בינואר 1866) היה גנן ואדריכל נוף פרוסי. כמנהל הכללי של הארמונות והגנים הפרוסיים המלכותיים בפוטסדאם ובברלין, עיצבה עבודתו את התפתחות הגרמנית מהמאה ה-19 בסגנון הנאו-קלאסי. הפארקים שלו שעוצבו על פי עקרונות גן הנוף האנגלי, הם כיום חלק מהמורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
ביוגרפיה ועבודתו
לנה נולד בבון, אז חלק מנסיכות הבוחר מקלן, בנו של גנן של חצר הנסיכות והאוניברסיטה פטר יוזף לנה האב (1756–1821), ואשתו אנה קתרינה פוטגייטר (Anna Catharina Potgieter, גם כן פוטגטר), בתו של ראש עיריית. משפחת לנה היא מהצאצאים של הנסיך הבישוף של לייז'. אביו של פטר יוזף האב, אוגוסטן לה נו (Augustin Le Neu), התיישב בפופלסדורף (Poppelsdorf ) שליד בון כגנן החצר של הארכיבישוף-הבוחר בסביבות 1665.
נעורים, לימודים וצבירת ניסיון
בין השנים 1809–1812, השתתף לנה הבן בסיורים לימודיים רבים במימון אביו, אשר לקחו אותו לדרום גרמניה, לצרפת ולשווייץ. בשנת 1811 סיים התמחות ארוכה בפריז אצל אנדרה תואן (André Thouin), מנהל Jardin des Plantes, וחבר האקדמיה למדעים, שהיה אז אחד מאדריכלי הגנים המפורסמים ביותר באירופה. מתואן רכש לנה ידע בבוטניקה של שיחים נדירים וצמחים אקזוטיים, שיישם אחר-כך. בסיום ההתמחות הוא קיבל את התואר "אומן אדריכלות נוף". באחד מסיורים אלה יצר לנה היכרות עם יוצר הגן האנגלי במינכן, אדריכל הנוף פרידריך לודוויג פון סקל (Friedrich Ludwig von Sckell), שתהיה לו השפעה מתמשכת על יצירתו של לנה.
עוזר גנן
בשנת 1812 עקר לנה בעקבות אביו לקובלנץ, שם מונה למנהל הגנים. מאוחר יותר באותה שנה פעל לנה בארמון שנברון, שם נשאר עד 1814. לנה חזר לקובלנץ, שם נשכר לעיצוב גינות פרטיות עד 1815. הרחבות ביצורי העיר נתנו לו הזדמנות להציע תוכנית לשיפור על ידי תוספת גנים; עם זאת, הדבר לא בוצע בגלל מחסור בכספים. בשנת 1816 עבר לפוטסדאם על פי הצעתם של מנהל היערות הפרוסי גאורג לודוויג הרטיג (Georg Ludwig Hartig) והגנרל גרף פון האקה (Graf von Hacke). שם הוא קיבל את תפקיד עוזר הגנן למנהל גן החצר בארמון סנסוסי.
באביב 1816, בזמן שעדיין עבד כעוזר גנן, קיבל לנה מינוי מטעם  לחדש את השטח סביב ביתו הכפרי בקליין-גליניקה. עבודה זו על פארק קליין-גליניקה הצמוד לארמון גליניקה, שלימים יהפוך למעונו של קרל, נסיך פרוסיה, הניחה את התשתית לעיצוביו של לנה לאזור פוטסדאם שמסביב, שאותו הוא רצה להפוך לגזאמטקונסטוורק (סינתזה של אמנויות שונות). אחרי השדרוגים של שטחי גליניקה הגיעו העיצובים שנעשו בשיתוף פעולה הדוק עם האדריכלים קארל פרידריך שינקל, לודוויג פרזיוס ופרדיננד פון ארנים של מקומות אחרים כמו בטכרברג והגן הצופה עליו, פארק בבלסברג, שהושלם על ידי הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו. עבודתו של לנה מתאפיינת ביצירת צירי ראייה רב-תכליתיים, מנגנון גינון סגנוני שאותו יישם בפארק סנסוסי ובמקומות אחרים. כחלק מהנוף התרבותי ברלין-פוטסדאם, המשתרע מאי הטווסים ועד, אתרים רבים של עבודתו של לנה הם אתרי מורשת עולמית והם תחת הגנת אונסק"ו באופן קיבוצי מאז 1990.
המנהל הכללי של הגנים הפרוסיים
הישגיו של לנה באדריכלות הגנים באו לידי ביטוי בהתקדמות הקריירה שלו. בשנת 1818 היה עובד במנהלת הגן המלכותי (Königlichen Gartendirektion), ובשנת 1822 קיבל קידום למנהל הגינון. באותה שנה הפך לנה לחבר מייסד בחברה הפרוסית המלכותית לקידום גננות (Verein zur Beförderung des Gartenbaues in den Königlich Preußischen Staaten). לנה קיבל גם את תפקיד ראש אגף טיפוח עצי הפרי וגינון חזותי ומאוחר יותר של חטיבת הפארקים.
בשנת 1823 נוסדה תחת ניהולו האקדמיה לגינון בשנברג ופוטסדאם. כאן נלמדה לראשונה אדריכלות גנים בצורה מדעית. בשנת 1828 מונה לנה למנהל הגן של הגנים המלכותיים (Gartendirektors der königlichen Gärten) היחיד, ובשנת 1845, למנהל הכללי של הגן הפרוסי. הפכה את לנה לחבר כבוד.
בשנת 1840 מינה המלך פרידריך וילהלם הרביעי, שהוכתר זה עתה, את לנה לטפל בתכנון העירוני של ברלין. בין ההישגים החשובים ביותר שלו בתפקיד זה חפירת בין 1845 ל-1850 ו בשנת 1852, בין תעלת לנדוור לנהר השפרה בקרויצברג. תכנון התעלה התבסס על תוכניות של קצין הבניין הראשי יוהאן קרל לודוויג שמיד (Johann Carl Ludwig Schmid).
אף על פי שמרכז חייו היה סביב פוטסדאם וברלין, נשאר לנה קשור למולדתו על הריין ותרם לייפוי נוסף של קובלנץ, במיוחד בפארק רייננלאגן (Rheinanlagen) שהיה תחת ניהולו עד 1861. אהבתו לעבודתו על הריין והמוזל גרמה לו להחליט לבנות את בית המגורים שנקרא על שמו, לנה האוס, בו רצה לבלות את שארית חייו; עם זאת, אופן מותו לא איפשר זאת. מקום המנוחה האחרון של לנה הוא בבית הקברות של בורנשטדט בפוטסדאם.
פרוטומות של פטר יוזף לנה מוצבות בגן החיות של ברלין, בגן הבוטני של בון, על גדת הריין (אלטר צול), בפארק הנוף פצו (Landschaftspark Petzow) בוורדר על ההאפל שהוא עצמו תכנן, בפארק פלדפינג (Feldafing), בפארק סנסוסי ובפארק Kaiserin-Augusta-Anlagen לאורך הגדה המערבית של הריין בקובלנץ (העתק של פרוטומה מאת ראוך). פרוטומה מודרנית יותר הוכנה על ידי הפסל אוטו ובר-הרטל (Otto Weber-Hartl) מבאד הומבורג.
פאולין פיליפס
פאולין פיליפס (באנגלית: Pauline Esther "Popo" Phillips; 4 ביולי 1918, סו סיטי – 16 בינואר 2013, מינאפוליס), הידועה בכינויה אביגיל ואן ביורן (Abigail Van Buren), הייתה כותבת הטור "Dear Abby" המתפרסם במעל ל-1,400 עיתונים עם כ-110 מיליון קוראים. בשנים 1963–1975 היא הייתה מנחת תוכנית רדיו בשם זהה.
ביוגרפיה וקריירה
פאולין פרידמן נולדה בסו סיטי למשפחת מהגרים מאימפריה רוסית. בבעלות המשפחה הייתה רשת בתי קולנוע. היא הייתה הצעירה בין ארבע בנות המשפחה והייתה לה אחות תאומה.
לאחר סיום בית הספר, פאולין פרידמן למדה פסיכולוגיה ועיתונות בקולג' מקומי. ביחד עם אחותה הן כתבו בעיתון של המוסד בו למדו. ב-2 ביולי 1939 ביום הולדת ה-21 האחיות התחתנו בטקס כפול. פאולין התחתנה עם מורטון פיליפס ובהמשך נולדו לזוג בן ובת.
בינואר 1956, בהיותה בת 37 פאולין פיליפס הגיעה לסן פרנסיסקו. היא טלפנה לעורך San Francisco Chronicle והציע לו לכתוב טור תשובות למכתבים של קוראי העיתון. הוא נתן לה מספר מכתבים וביקש לתת תשובות תוך שבוע. פאולין פיליפס נתנה לו כל התשובות תוך שעה וחצי והתקבלה לצוות העיתון. כשם עט היא בחרה "אביגיל ואן ביורן" על שם של אביגיל ומרטין ואן ביורן.
אחותה הייתה בעלת טור בעיתון מתחרה. בשנת 1956, פאולין פיליפס הציעה לעיתון בה עבדה אחותה מחיר מופחת. האחיות רבו על הנושא אך בשנת 1964 השלימו. לפי ירחון לייף בשנת 1958 האחיות היו "נשים בעלות ציטוט הגבוה בעולם" (מהדורת עיתון מ-7 באפריל 1958).
פאולין פיליפס התחברה לידוענים של התקופה כמו יוברט האמפרי, הרברט ליהמן, ג'רי לואיס ודין מרטין. היא הייתה חברת כבוד במועצה הלאומית של נשים יהודיות והייתה פעילה בקהילות יהודיות בכל עיר בה התגוררה.
בשנת 1998, לאחר מחקר עיתונאי היא גילתה מי המחברת של השיר אל נא תבכו מעל קברי.
בשנת 1987 פאולין פיליפס החלה לשתף את ביתה בכתיבת הטור ובשנת 2002 בגלל מחלתה עזבה את העיתון.
בנוסף לטור בעיתון, פאולין פיליפס הייתה מנחת תוכנית רדיו וכתבה מספר ספרים.
פאולין פיליפס נפטרה במינאפוליס בשנת 2013 ממחלת אלצהיימר.
בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה
בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה נמצא ברובע מוקוטוב. קבורים בו יותר מ-20,000 חיילים של הצבא הסובייטי (אז - הצבא האדום) שנפלו באזור ורשה וסביבתה בשנים 1944–1945. חלק גדול קבור שם בקברי אחים.
זה אחד מהאתרים הראשונים שנבנו בוורשה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה לזכר הנופלים באותה מלחמה. בית הקברות בנוי בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי. במרכז ניצב אובליסק בגובה 38 מטר ועליו הכוכב הסובייטי, סמלו של הצבא האדום. בבסיס האובליסק יש כתובת ברוסית ובפולנית: משני צידי הכניסה נמצאים תבליטים המתארים פגישה של פועלים (עם כלי עבודתם) עם החיילים המנצחים. משני צידי האובליסק נמצאים פסלים המתארים טיפול בחיילים פצועים.
סמדר שרת
סמדר שרת (נולדה ב-27 ביוני 1957) היא משוררת, עורכת, עיתונאית, מחזאית ומנחת סדנאות כתיבה ישראלית.
ביוגרפיה
שרת נולדה ב-27 ביוני 1957 בקיבוץ נווה ים לרנה, אמנית ומורה לאמנות, ולשלמה, ימאי. היא גדלה והתחנכה באשדוד, למדה בבית הספר היסודי "גאולים" ולאחר מכן בבית ספר תיכון מקיף א' במגמה ספרותית. הייתה פעילה בתנועת הנוער "המחנות העולים" כחניכה ומאוחר יותר כמדריכה. את שירותה בצה"ל השלימה בגרעין נח"ל בקיבוץ משגב עם, בין השנים 1975–1977, כמדריכת ילדים ונוער וקומונרית במחנה הרצליה.
שרת היא בוגרת תואר ראשון בחינוך ותולדות התיאטרון מהאוניברסיטה העברית (1981), ותואר שני בכתיבה ספרותית מהמחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2014). בנוסף, סיימה לימודי תעודה בהנחיית קבוצות במכון להנחיית קבוצות בשילוב אמנויות באוניברסיטת בר-אילן וכן בתעודת הוראה בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004 השתתפה בקורס להכשרת מנחים לסדנאות כתיבה של מתא"ן (מפעל תרבות ואמנות לנוער) של החברה למתנ"סים.
שירה
שיריה הראשונים של שרת פורסמו בעיתון 77 בשנת 1988. מאז היא פרסמה שירים גם במוסף "משא" של העיתון "דבר", במוסף הספרות של "ידיעות אחרונות" וב"גלריה" של "הארץ".
סיפורים קצרים ומחזות לבני נוער
נוסף על שיריה, פרסמה שרת גם מספר סיפורים קצרים, וכן מחזות לבני נוער ("פיגארו לו פיגארו לה", "הקורמורן האחרון", "פגישת מחזור").
כתיבה עיתונאית
בין השנים 1986–1992 היא עסקה גם בכתיבה עיתונאית, בעיקר בנושאי תרבות, ופרסמה כתבות ב"אפיריון", "הארץ", "במחנה", "עולם האשה" ו"ירחון נעמת".
הנחיית סדנאות כתיבה
לצד פועלה בשדה השירה בישראל, שרת פועלת גם לקידום ולהנגשת השירה והמילה הכתובה לקהלים ולקהילות נוספות במסגרות שונות, פרטיות וציבוריות. בשנים 1987–1988 הנחתה סדנאות כתיבה מטעם המרכז ישראלי לבימות חובבים במשרד החינוך (מיל"ב) וכן מטעם עיריית חולון, במסגרת חוגי העשרה למחוננים (1993–2004).
בשנים 1994–1996 הנחתה פרויקטים בתחום הכתיבה המשלבים מבוגרים עם מוגבלות שכלית עם תלמידי תיכון ברחובות.
בין השנים 2008–2009 הנחתה את פרויקט "סיפור נולד" בתיכון מקיף ד' באשדוד מטעם משרד החינוך וסדנת כתיבה לילדי מועדון אקי"ם באשדוד מטעם קבוצת "כתובת" הירושלמית. שרת משתתפת פעילה בתוכניות חינוכיות שונות בעיר מגוריה, אשדוד, וכן מנחה ועורכת ערבי תרבות בעיר.
בין השנים 2015–2016 הנחתה סדנאות כתיבה לתלמידי ד'- ו' במסגרת התוכנית "אשדוד בסימן קריאה", מטעם מנהל החינוך בעיריית אשדוד ומחוז דרום של משרד החינוך. החל משנת 2016 2016-23, היא מלווה ומנחה סדנת כתיבה במרכז החברתי של עמותת "אנוש" (למתמודדי נפש) סניף אשדוד.
היפופוטם מלגשי
היפופטם מלגשי או היפופוטם מדגסקרי (באנגלית: Malagasy hippopotamus; קרוי גם היפופוטם מלגאסי) הוא שם כולל עבור שלושה מינים של היפופוטמים אשר חיו באי מדגסקר ונכחדו מן העולם. מינים אלו היו דומים למדי להיפופוטם גמדי אף שרובם סווגו בסוג היפופוטם לצד ההיפופוטם המצוי. המאובנים מראים שלפחות מין אחד מהשלושה חי עד לפני כ-1,000 שנים, ומראיות אחרות עולה כי ייתכן והמינים אף נכחדו רק במאה האחרונה; מסיבה זאת, באופן חריג כלל ארגון השימור IUCN את הקבוצה ברשימה האדומה כמינים שנכחדו בזמן המודרני. הטקסונומיה של שלושת המינים הללו עדיין אינה ברורה דיה.
גילוי וטקסונומיה
ההיפופוטם המלגשי תואר לראשונה באמצע המאה ה-19 על ידי חוקר הטבע הצרפתי אלפרד גראנדידיה (Alfred Grandidier), שחשף כמעט 50 שלדים של היפופוטמים בודדים מתוך ביצה מיובשת ליד אגם ראנאובה הנמצא מספר קילומטרים ממצר מוזמביק. מתוך שלדים אלו תוארו בתחילה לפחות 4 מינים של היפופוטמים על ידי חוקרים שונים שהגיעו בזמן מאוחר יותר לאי. עם זאת גרסאות זהירות יותר טענו שלכל היותר השלדים כוללים שני מינים בלבד אשר כונו "Hippopotamus lemerlei" ו"Hippopotamus madagascariensis". ב-1990 זוג חוקרים גילו שיש בבירור מין שלישי של היפופוטם אשר נקרא על ידם " Hippopotamus laloumena". חוקר אחר הציע כי למין השני "Hippopotamus madagascariensis" יש בסיס משותף עם המין האפריקני היפו ננסי החי במערב אפריקה; דעתו התקבלה בסופו של דבר והשניים משויכים כיום לסוג היפו. לפי החוקרים אשר מסווגים את ההיפו הננסי בסוג הקספרוטודון (Hexaprotodon), המין המלגשי השני קרוי אפוא "Hexaprotodon madagascariensis" ולפי אלו הסוברים שההיפו הננסי מסווג בסוג "Choeropsis" המין המלגשי השני קרוי "Choeropsis madagascariensis". המין הראשון והשלישי נחשבים כבעלי קרבה להיפופוטם המצוי ועל כן משויכים לסוג היפופוטם.
סמדר שרת
הנחיית סדנאות כתיבה
בשנת 2019 הנחתה תהליך כתיבה עם נשות אופקים ויזמה תערוכת שירה בשם "מדברות גלויות", במסגרת פסטיבל מדרום מטעם המחלקה לתרבות ב.
היפופוטם מלגשי
גילוי וטקסונומיה
המאובנים של ההיפופוטמים המלגשים הם רבים. לפחות שבעה שלדי היפופוטם מראים סימנים חד משמעיים של טבח, דבר המצביע על כך שהם שרדו עד הגיעם של בני האדם למדגסקר. העדויות הללו של טבח היפופוטמים עשויות גם להציע את הסיבה להכחדתם באי. למרות גילוי מאובנים רבים, ההיפופוטמים של מדגסקר אינם נחקרים היטב, אולי משום שמרבית תשומת הלב המדעית מופנית למגה-פאונה אחרת של מדגסקר כדוגמת הלמורים הענקיים או עופות הפיל שנכחדו. המסקנה שבני האדם גרמו להכחדה המוחלטת של המין אינה חד משמעית, אך ברור שהמין היווה טרף קל עבור ציידים.
מינים
אף על פי שהמינים לא נחקרו היטב, נעשה שימוש הולך וגובר בדעה הגורסת שיש שלושה מינים של היפופוטמים מלגשים. אין זה ידוע מתי או איך בדיוק ההיפופוטמים האלה הגיעו לאי מדגסקר. מכיוון שההיפופוטמים הם יונקים חצי מימיים, ייתכן כי הם שרדו מסע של 400 ק"מ במצר מוזמביק בין מדגסקר למוזמביק, ואולי אף המים באותה תקופה היו רדודים יחסית במצר או שהיו מספר איים קטנים בין האי ליבשת אפריקה - כך שבעצם שלושת המינים מייצגים שלושה מקרי התיישבות מוצלחים של יונקים על האי. ההיפופוטמים היו הפרסתנים האנדמיים היחידים שחיו אי פעם על מדגסקר, שכן חזיר הסבך המצוי באי הובא אליו רק בתקופה מאוחרת על ידי האדם. להיפופוטמים לא היה שום אויב טבעי באי ואפילו הטורף הגדול באי - הפוסה, היה קטן מכדי להוות איום על ההיפופוטם.
סמדר שרת
ערבי משוררים
בשנים 2017–2018 ערכה והנחתה את פאנל המשוררות "אמאל'ה" במסגרת פסטיבל "ימי שירה במדבר", ושני אירועים במסגרת פסטיבל אַשְׁדּוֹדָשִׁירָה – ערב "משוררים ואשדודית" ו"עד הלום - שירה אשדודית חברתית", בהשתתפות משוררים אשדודים. בשנת 2019 ערכה והנחתה את הערב "לשורר בין דימונה לאשדוד" במסגרת פסטיבל אַשְׁדּוֹדָשִׁירָה, ובשנת 2020 ערכה והנחתה את "שתי מ[א]יות וסמדר אחת" במסגרת פסטיבל אַשְׁדּוֹדָשִׁירָה.
היפופוטם מלגשי
היפופוטם מלגשי גמדי
עצמותיו של ההיפופוטם המלגשי הגמדי (Hippopotamus lemerlei) התגלו בעיקר בנהרות מתוקים ובאגמים של מערב מדגסקר דבר המצביע על אורח חיים אמפיבי המותאם למערכות אקולוגיות מימיות דומה מאוד לזה של ההיפופוטם המצוי המודרני החי באפריקה. על פי הגולגולת, העיניים של מין זה היו ממוקמות גבוה למדי באזור הראש על מנת להקל עליו לראות כאשר הוא מוציא חלק קטן מראשו מחוץ למים. הגולגולת שלו דמתה גם בדברים נוספים להיפופוטם המצוי ונראה שבהתחשב בפתיחת הלוע ומבנה השיניים הוא היה ניזון על דשא רענן כקרובו, אך צוין שיש אצלו דו-צורתיות זוויגית בולטת יותר מאשר המין האפריקני.
למרות היחסים הקרובים עם ההיפופוטם המצוי, ההיפופוטם המלגשי הגמדי היה קטן ממנו בצורה ניכרת - בערך בגודל של ההיפו הגמדי החי במערב אפריקה. דגימות גדולות של מין זה היו באורך 2 מטר ובגובה של 70 ס"מ. אבותיהם של היפופוטמים אלו, אולי היו מלכתחילה בגודל מלא בדומה למין האפריקני עד שהתכווצו בתהליך של גמדות איים. תהליך מגמד דומה התרחש אצל היפופוטמים באיים ים תיכונים רבים כדוגמת היפופוטם כרתים גמדי והיפופוטם קפריסאי גמדי.
סמדר שרת
הפקה ועריכת ספרים
בשנים 2015-2016 הפיקה שרת וערכה את הספרים "היו כאן רק חולות" ו-"האוצָר שֶבַּלֵּב".
היפופוטם מלגשי
היפופוטם מלגשי גמדי
מאחר שמין זה הגיע לגודלו כנראה באמצעות תהליך מגמד, השם נפוץ שלו הוא "היפופוטם מלגשי גמדי", אם כי מונח זה לפעמים משמש כשם מושאל עבור כלל ההיפופוטמים המלגשים. עצמותיו של המין מתוארכות באמצעות פחמן דו-חמצני כ-1,000 שנים לפני זמננו.
סמדר שרת
פעילות ציבורית בתיאטרון
בנוסף על פעילותה בתחום הכתיבה והשירה, עסקה שרת גם בתיאטרון. בין השנים 1989–1993 הייתה חברה בוועדת הרפרטואר של מדור התיאטרון בעמותת "אמנות לעם" בשיתוף משרד החינוך. כמו כן הייתה שותפה להקמת תיאטרון ספריה במרכז הקהילתי ע"ש פירסט באור יהודה, בשיתוף עם רינה סופר, מנהלת הספריות.
היפופוטם מלגשי
היפופוטם מלגשי ננסי
ההיפופוטם המלגשי הננסי (Choeropsis madagascariensis; לעיתים gulbergi), סווג במקור לצידו של ההיפופוטם המלגשי הגמדי, ואכן שני המינים היו בערך באותו הגודל. סקירה של המורפולוגיה ובית הגידול שלהם, לעומת זאת, הציעה מערכת יחסים קרובה יותר להיפו הננסי המערב אפריקני. בניגוד למין המלגשי הגמדי, המין הננסי לא עבר גמדות איים.
בדומה להיפו הננסי, להיפופוטם המלגשי הננסי העיניים היו ממוקמות בצידי הראש שלו ולא מוגבהים מעליו, ומערכת השיניים שלו הייתה דומה יותר לזו של ההיפו הגמדי כך שנראה שתזונתו גם הייתה שונה מהמינים האחרים. ההיפופוטם המלגשי הננסי היה מין פחות מימי, והרבה מאובנים שלו נמצאו באזור ההררי המיוער של מדגסקר.
סמדר שרת
חיים אישיים
שרת היא נכדתו של המלחין, מנצח המקהלות והמחנך יהודה שרת. רווקה ומתגוררת באשדוד.
חיה תומא
חיה תוֹמָא (1931 – יוני 2009) הייתה אמנית קרמיקה יהודייה ישראלית. יצירות קרמיקה שלה מעטרות חזיתות בתים ורחובות בעיר חיפה, בעיקר בשכונת ואדי ניסנאס.
היפופוטם מלגשי
היפופוטם מלגשי ננסי
המאובנים של שני היפופוטמים המלגשים הנזכרים הראו התאמה יותר לתנועה מהירה, ובניגוד להיפופוטמים האפריקנים הם היו אצנים הרבה יותר טובים. תכונה משותפת זו מהווה אינדיקטור אפשרי לכך ששני המינים של ההיפופוטם המלגשי היו צאצאים של אב קדמון משותף וכי הדמיון שלהם להיפופוטם המצוי ולהיפו הגמדי נובעים מהתפתחות מקבילה דומה.
חיה תומא
קורות חייה
חיה תומא נולדה כחיה קרברג בעיירה הקטנה אורגייב הקרובה לקישיניב (אז ברומניה, כיום ברפובליקת מולדובה). ב-1934 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. ב-1941 עברה המשפחה מחדרה לחיפה. עד 1945 למדה חיה בבית הספר היסודי זיכרון יוסף באחוזה בחיפה, בשנים 48–1945 חייתה ולמדה בקיבוץ שער העמקים ובשנים 51–1949 שירתה במחלקת התרבות חיל הים.
החל בשנת 1954 חייתה עם אמיל תומא, שהיה פעיל מרכזי במפלגה הקומוניסטית הישראלית. השניים הכירו בוואדי ניסנאס. הקשר ביניהם - יהודייה וערבי נוצרי אזרח ישראל - היה נושא לכתבות רבות בתקשורת הישראלית. בגלל חוקי הנישואים הדתיים בישראל, יכלו השניים להתחתן רק ב-1962 במוסקבה. סיפור אהבתם של חיה ואמיל שימש השראה לסופר סמי מיכאל בספרו "חסות".
היפופוטם מלגשי
היפופוטם לאלומנה
בשנת 1990, זוג חוקרים תיארו מין שלישי של היפופוטם מלגשי המכונה היפופוטם לאלומנה (Hippopotamus laloumena; "לאלומנה" הוא כינוי מלגשי להיפופוטם). על מין זה היה ידוע מעט מאוד שכן הוא זוהה על בסיס עצמות לסת וגפיים תחתונות בלבד, אשר נמצאו באתר ליד מאנאניארי בחוף המזרחי של מדגסקר (במחוז פיאנארנצוה).
המאובנים של מין זה שנמצאו שבורים ברובם, אולם אחד מהם גדול בהרבה מכל מיני ההיפופוטמים המלגשים שתוארו לעיל. ממה שידוע, היפופוטם לאלומנה היה מין הדומה מאוד להיפופוטם המודרני אך קטן ממנו במעט.
חיה תומא
קורות חייה
בשנים 1955–1972 רקדה תומא בסטודיו של ירדנה כהן. ב-1963 הדריכה קבוצת מחול של נוער ערבי-יהודי לרגל השתתפות בפסטיבל הנוער הבינלאומי בהלסינקי, פינלנד.
היפופוטם מלגשי
בפולקלור ובאגדות
אף על פי שאין עדויות למאובנים המתוארכים מאוחר יותר מ-1,000 השנים האחרונות, ההיפופוטם המלגשי היה נפוץ באופן מפתיע באגדות ופולקלור של התושבים המלגשים. בשנת 1648, אטיין דה פלאקור הפך למושל הצרפתי של מדגסקר, והוא כתב בספרו "ההיסטוריה של האי הגדול מדגסקר" אשר שמע סיפורים מהתושבים המלגשים על חיה בשם "מאנגארסהוק" שדמתה על פי התיאורים להיפופוטם. באזורים שונים של מדגסקר נרשמו סיפורים על יצור בשם "טסי-אאומבי-אאומבי", "ראנו-אומבי" ו"לאלומנה" - אשר היה ככל הנראה היפופוטם אם כי יש סבירות נמוכה שהוא התייחס לבעלי חיים אחרים באי.
בשנת 1902, פקיד של הממשל הקולוניאלי טען כי הסיפורים אשר שמע באזור ההררי של האי מתאימים רק עבור חיה כדוגמת ההיפופוטם ועל כן לדעתו ההיפופוטם היה נפוץ עדיין באי עד 1878 לכל המאוחר. כוחם של התיאורים שבעל פה הובילו את ארגון השימור IUCN לסווג באופן חריג את היפופוטמים מלגשים כמין שנכחד בעת האחרונה. לדברי IUCN המין מסווג כ"נכחד" (EX) על בסיס כך שייתכן והוא שרד עד התקופה האחרונה, אם כי הארגון מציין שייתכן וההימצאות של ההיפופוטמים בתקופה מאוחרת באי נעוצה בכך שפרטים של ההיפופוטם המצוי באפריקה חצו בשחייה את מצר מוזמביק והגיעו לאי.
חיה תומא
קורות חייה
מ-1965 עד 1968 שהתה משפחת תומא במוסקבה, שם למדה חיה תסריטאות באולפני הקולנוע "מוספילם". עם שובה של המשפחה לישראל עבדה זמן מה כתסריטאית.
היפופוטם מלגשי
בפולקלור ובאגדות
בשנת 1990, חוקר בשם ברני, שחקר את ההיכחדות אחרונות במדגסקר, אסף סיפורים מהמקומיים על יצור שנקרא "קילופילופיטסופי" אשר תואר על ידי הכפריים בעיירה בלו-מאר-סור" - כפר דייגים קטן בחוף המערבי של האי. הכפריים תיארו באופן עצמאי את החיה אשר לטענתם נראתה לאחרונה בכפר שלהם בשנת 1976; החיה על פי התיאורים שלהם הייתה בגודל של פרה, נהמה הרבה, היה לגופה פיגמנטים כהים וכאשר חשה מאוימת היא נמלטה אל מתחת למים. אין שום חיה ידועה במדגסקר שעונה לתיאור הזה להוציא את ההיפופוטם שהתיאור מתאים לו להפליא.
חיה תומא
קורות חייה
בשנים 1971–1974 למדה קרמיקה באוניברסיטת חיפה בהנחיית פרופ' חנה זונט והאמנית רעיה רדליך. בשנים 1975–1980 למדה אמנות במכללת אורנים בהנחיית האמנית ורדה יתום. בשנים 1989–2004 לימדה את אמנות הקרמיקה ב"בית חסד" בחיפה. בצד אלה, בשנים 1971–1996 ניהלה אחד מסניפי רשת הספרים סטימצקי בחיפה.
תומא נפטרה ב-2009 והובאה לקבורה בטקס חילוני ליד קבר בעלה (הלך לעולמו ב-1985), בבית העלמין הנוצרי-אורתודוקסי בחיפה. הותירה אחריה שני בנים. הבן מיכאל הוא אמן המתגורר בלייפציג ובחיפה.
היפופוטם מלגשי
בפולקלור ובאגדות
איש אחד באותו כפר היה חייקן מעולה של בעלי חיים רבים וכאשר התבקש לחקות את קולו של ה"קילופילופיטסופי" הוא השמיע רעשים דומים מאוד לזה של ההיפופוטם, אף על פי שלטענתו הוא מעולם לא עזב את האי ולא ביקר באפריקה. כאשר הראו לו תמונות של חיות הוא זיהה את ההיפופוטם כ"קילופילופיטסופי" אולם הוסיף כי לאחרון היו אוזניים גדולות יותר. אותו כפרי בדומה לאחרים טען שהיצור הופיע לאחרונה ב-1976.
חיה תומא
יצירתה
אמנותה של חיה תומא מושרשת בביוגרפיה שלה. חלק מעבודותיה הקרמיות שואבות מזיכרונות ממקום הולדתה. היא נהגה לבקר את משפחתה הגדולה בקישיניב ואספה זיכרונות מהזקנים שבהם. רוב בני המשפחה מתגוררים כיום בישראל.
היפופוטם מלגשי
בפולקלור ובאגדות
החוקר ברני לא רצה לפרסם את המחקר שעשה על ההיפופוטם המלגשי מחשש שיתויג כקריפטוזואולוג, אולם בסופו של ממצאיו התפרסמו בכתב העת של האגודה האנתרופולוגית האמריקאית. ברני הוסיף כי ישנה סבירות לומר שתיאורי הכפריים לא היו מדויקים ונבעו ממסורת עממית ישנה, זיהוי שגוי או התבססות על פליאונטולוגיה מודרנית.