cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיפורו של ויל האנטינג
שיווק התסריט
בתקופה זו עדיין נדרשה עבודה רבה על התסריט. הבמאי רוב ריינר שעבד בחברה באותו זמן, טען שצריך יהיה להחליט איזה משני הסיפורים יהפוך לסיפור היחיד - הסיפור על צעירים מבוסטון שבורחים מהממשלה, או הסיפור על הגאון והפסיכולוג. דיימון ואפלק החליטו להותיר את התסריט של הגאון, ובחברת ההפקה היו מרוצים, אך כעסו כשדיימון ואפלק דרשו בנוסף גם לביים בעצמם את הסרט. בחברה דרשו שליטה מלאה על הסרט ועוד שכתובים של התסריט, אלא אם דיימון ואפלק ימצאו קונה אחר לתסריט. לפי סיפור ידוע בהוליווד, דיימון ואפלק ערכו מבחן קטן כדי לבדוק אם מישהו בחברה בכלל קורא את השכתובים, והכניסו סצנה של מין אוראלי בין הדמויות הראשיות, ואכן נראה היה שאיש לא קרא והתייחס לסצנה זו. לבסוף פנה אפלק לבמאי קווין סמית', שליהק אותו בעבר לסרטו "Mallrats", ובהמשך את השניים לסרט לרדוף אחרי איימי"; סמית' התרשם מהתסריט; הוא לא הסכים לביים אותו, אך שכנע את הארווי ויינסטיין מחברת "מירמקס" לקנות את התסריט במיליון דולר. ויינסטיין הסכים לקנות אותו בתנאי שיוסרו החלקים העוסקים במין אוראלי; דיימון ואפלק שמחו לפיכך שהוא אכן קרא את התסריט, והסירו את הקטע.
בימוי והפקה
תחילה הציעה החברה את הבימוי למל גיבסון, שזכה באותה תקופה בפרס אוסקר על סרטו "לב אמיץ". אך גיבסון לא קידם דבר במשך חודשים, ולבסוף פרש מהבימוי. לאחר מכן, כך היה גם מול הבמאי גאס ואן סנט. לבסוף החל ויינסטיין לקדם במהירות רבה יותר את ההפקה, רק כאשר דיימון זכה בתפקיד הראשי בסרט "מוריד הגשם" של פרנסיס פורד קופולה, ועמד להפוך לכוכב גדול.
המשך הקריירה הקולנועית של אפלק ודיימון
בעקבות הסרט והזכייה, הפך אפלק לאחד השחקנים המצליחים בעיר, ובהמשך עבר גם לכיסא הבמאי, הסרט "ארגו" בבימויו ובכיכובו זכה בפרס אוסקר כסרט הטוב ביותר. אפלק קיבל פרס אוסקר כמפיק הסרט עקב כך. גם דיימון הפך לאחד השחקנים המבוקשים ביותר בעיר, וכיכב בסדרת סרטי "ג'ייסון בורן". עם זאת, בראיונות שניהם מתארים את "סיפורו של ויל האנטינג" כחלק המשמעותי בחייהם.
דיוויד פקוסקה
דייוויד פיטר פקוסקה (באנגלית: David Peter Pekoske; נולד ב-5 במאי 1955) הוא פקיד ממשל אמריקאי שהיה תת אדמירל במשמר החופים של ארצות הברית.
הוא משמש כיום כמנהל הסוכנות לביטחון תעבורתי ושימש עבר כסגן מזכיר ביטחון המולדת מאפריל 2019 עד נובמבר של אותה שנה. בינואר 2021 נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן מינה אותו להיות מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בפועל עד שהסנאט אישר את מועמדתו של אלחנדרו מיורקס לתפקיד.
ביוגרפיה
סגן אדמירל פקוסקה כיהן כסגן מפקד משמר החופים של ארצות הברית החל מאוגוסט 2009 ועד למאי 2010. שבע שנים לאחר מכן, ביוני 2017 הכריז נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ כי בכוונתו למנות את פקוסקה למנהל הסוכנות לביטחון תעבורתי. מספר חודשים לאחר אותה הכרזה אישר הסנאט את מעמדותו ובאוגוסט 2017 הושבע לתפקיד.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן כי החליט למנות את פקוסקה להיות ממלא מקום מזכיר ביטחון המולדת עד שהסנאט יאשר את מועמדתו של אלחנדרו מיורקס לתפקידו, לפני כן היה פקוסקה והסוכנות שבראשותו היו אחד האחראים על ההאבטחה בהשבעתו של ביידן, בראיון שנתן לתקשורת אמר כי "הסוכנות בודקת מאות שמות לקראת ההשבעה" והסביר לכתבים על דרכי העבודה של מאבטחי ועובדי הסוכנות לקראת ההשבעה. ב-2 בפברואר תמה כהונתו כמזכיר המחלקה בפועל, לאחר השבעתו של אלחנדרו מיורקס לתפקיד.
נבחרת גביע דייוויס של ספרד
נבחרת גביע דייוויס של ספרד היא נבחרת הטניס של ספרד המשחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי. הנבחרת מורכבת משחקני הטניס הבכירים שלה.
נבחרת הדייוויס של ספרד זכתה שש פעמים בגביע דייוויס (גביע דייוויס 2000, גביע דייוויס 2004, גביע דייוויס 2008, גביע דייוויס 2009, גביע דייוויס 2011 ו-גביע דייוויס 2019) והגיעה לשלב הגמר שלוש פעמים (גביע דייוויס 1965, גביע דייוויס 1967 ו-גביע דייוויס 2003).
ספרד משחקת בגביע דייוויס משנת 1921.
נכון לשנת 2011 ספרד שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 184 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה ב-114. מנואל סנטנה הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 46 בסך הכל, והוא גם השחקן בעל שיא הניצחונות במשחקים, 92 במספרם.
כיום, ספרד נחשבת לאחת הנבחרות החזקות בגביע דייוויס, הסיבה העיקרית לכך היא שלנבחרת שלושה שחקנים הנמצאים באופן קבוע בין עשרת השחקנים הטובים בעולם בסבב ה-ATP העולמי.
ספרד משחקת בצבעים כתום ולבן. . קפטן הנבחרת הוא שחקן העבר סרג'י ברוגרה.
קישורים חיצוניים
נבחרת גביע דייוויס של ספרד - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס
ארישטידש פריירה
ארישטידש מריה פריירה (בפורטוגזית: Aristides Maria Pereira; 17 בנובמבר 1923 – 22 בספטמבר 2011) היה נשיאה הראשון של כף ורדה.
טבח לודוש
טבח לודוש או הטבח בלודוש היה טבח, שהתרחש בעיר לודוש שברומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה בין ה-5 ל-13 בספטמבר 1944. בטבח נורו למוות 15 יהודים ו-2 רומנים על ידי חיילים הונגרים.
האירוע
בין התאריכים 5–13 בספטמבר 1944 נכבשו יישובי הגבול לודשו וסרמאשו, שנמצאים בצפון טרנסילבניה, על ידי יחידות של הצבא והז'נדרמריה ההונגרית. לאחר כיבוש היישובים, ירו מספר חיילים ב17 תושבים שהתגוררו בפאתי הכפר, 15 יהודים ו-2 רומנים, מרביתם נשים שנאנסו לפני הירצחן.
ארישטידש פריירה
תולדות חייו
בפברואר 1990 החליט פריירה לממש דמוקרטיה רב-מפלגתית. בבחירות לנשיאות שהתקיימו בפברואר 1991 הובס על ידי אנטוניו מונטריו (António Mascarenhas Monteiro).
פריירה נפטר כאשר היה מאושפז בבית החולים של אוניברסיטת קוימברה בפורטוגל, אשתו קרלינה נפטרה שלושה חודשים אחריו.
אהביני או עזביני
אהביני או עזביני (באנגלית: Love Me or Leave Me) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1955 בבימויו של צ'ארלס וידור, עם דוריס דיי וג'יימס קאגני בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור חייה של הזמרת ושחקנית הקולנוע רות אטינג שעלתה מדרגת רקדנית פשוטה לזמרת מפורסמת בעזרתו של הגנגסטר מרטין סניידר  שהשתלט על חייה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. ג'יימס קאגני היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
מקור שם הסרט בשיר "Love Me or Leave Me" אותו שרה לראשונה רות אטינג במחזמר "Whoopee!" ב-1928.
תקציר העלילה
במועדון לילה בשיקגו בשנות ה-20, רוקדות בחורות לפני גברים מיוחמים ולאחר הריקוד בוחר לו כל אחד לרקוד עם הבחורה שמוצאת חן בעיניו תמורת תשלום. בין הרוקדות נמצאת גם רות אטינג (דוריס דיי).
למועדון מגיע בצליעה מהירה מרטין "הצולע" סניידר (ג'יימס קאגני) ביחד עם עוזריו. סניידר הוא בעל עסק חוקי של מכבסה אבל את רוב הונו הוא עושה מגביית דמי חסות. הוא שם עינו על רות וכאשר היא רבה עם אחד הלקוחות הוא מתערב לטובתה ומכריח את בעל המועדון לא לפטר אותה.
רות מחבבת את הפסנתרן המלווה שלה, ג'וני אלדרמן (קמרון מיצ'ל) אך נאלצת להיענות לחיזוריו של סניידר שממנה את עצמו למנהל שלה ובעזרת קשריו הוא משיג לה הופעות במקומות גדולים ומכובדים ולבסוף גם ברדיו.
רות מתפרסמת וסניידר מסדר לה הופעות בשיגיונות זיגפלד בניו יורק. רות נמצאת בשיא הצלחתה ובתמורה היא מסכימה להתחתן עם סניידר.
סניידר מתערב בתהליך ההפקה ורב עם הבמאי. לבסוף הוא משיג לרות חוזה להופיע בסרט בהוליווד. הוא גם מקים מועדון לילה שבו תופיע רות.
העניין מסתבך כשמתברר שהפסנתרן והאחראי על המוזיקה בסרט הוא ג'וני אלדרמן, אהובה לשעבר של רות. סניידר מקנא לרות באופן כפייתי. הוא שונא את אלדרמן ועוקב אחרי שניהם כל הזמן.
רות מבקשת מאלדרמן לעזוב אותה אבל הוא מגיע אליה ובפתח ביתה הם מתנשקים. סניידר אורב להם, יורה באלדרמן ופוצע אותו.
אלדרמן מאושפז אבל מחלים. רות מחליטה לעזור לסניידר ולשחרר אותו ממעצר בערבות. הוא מגיע למועדון ומתרכך כשהוא רואה את רות ששרה "אהביני או עזביני".
עונת 1974/1975 בבונדסליגה
עונת 1974/1975 הייתה העונה ה-12 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-24 באוגוסט 1974 והסתיימה ב-14 ביוני 1975.
איינטרכט בראונשווייג וטניס בורוסיה ברלין עלו מהבונדסליגה השנייה.
בורוסיה מנשנגלדבך זכתה בתואר האליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, קבוצה עם הפרש שערים הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושלוש קבוצות עלו במקומן.
וופרטל, שטוטגרט וטניס-בורוסיה ברלין ירדו לליגות אזוריות.
כדורגלנים מצטיינים
יופ היינקס מבורוסיה מנשנגלדבך כבש 27 שערים, והיה מלך השערים של הליגה בפעם השנייה ברציפות.
חידת תשע נקודות
חידת תשע הנקודות היא חידה מתמטית שמבקשת לחבר תשע נקודות המסודרות בריבוע עם עט בארבעה (או פחות) קווים ישרים מבלי להרים את העט.
החידה הופיעה תחת שמות רבים אחרים במהלך השנים. סם לויד טען שהמציא את החידה בשנת 1907.
אנג לי
אנג לי (נולד ב-23 באוקטובר 1954) הוא במאי קולנוע יליד טאיוואן, זוכה שני פרסי אוסקר.
ביוגרפיה
לי נולד בפינגטונג שבדרום טאיוואן, המבוגר מבין חמישה אחים. הוריו ברחו מסין לטייואן לאחר המהפכה הקומוניסטית בסין ב-1949 ומותם של סבו וסבתו שהוצאו להורג בשל היותם בעלי קרקעות.
בגיל 19 (1973) הפתיע את הוריו כשהודיע להם על כוונותיו ללמוד משחק. לאחר 5 שנים של לימודי משחק עבר לי לארצות הברית שם למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ואף פגש את אשתו לעתיד, ג'ניס לין, איתה התחתן ב-1983. את תואר מוסמך אוניברסיטה רכש באוניברסיטת ניו יורק שם למד בבית הספר לקולנוע באותו מחזור עם ספייק לי ואף השתתף בצוות בסרט התזה של לי. הסרט ששימש כעבודת התזה שלו מ-1984 נקרא Fine Line.
לאחר שסיים את לימודיו התקשה לי למצוא עבודה, ופרויקטים שונים שעליהם עבד לא יצאו אל הפועל. באותה תקופה שימש לי כעקר בית בעוד אשתו, ג'ניס לין, מיקרוביולוגית, הייתה המכלכלת הראשית של המשפחה. תפקידו במשפחה הקנה לו כישורים רבים בתחום האוכל, כישורים שמאוחר יותר הוכנסו כמוטיבים בסרטיו הראשונים.
ב-1990 הכניס לי שני סרטים לתחרות לאומית בטאיוואן. הסרטים, "ידיים דוחפות" ו"מסיבת החתונה", זכו במקום הראשון והשני. שני הסרטים יחד עם הסרט השלישי, "אוכל, שתייה, גבר, אישה", היוו טרילוגיה בעלת קונספט אחיד אודות האב המתערב בעסקי ילדיו. הסרטים שילבו את המסורת הטאיוואנית לצד המודרניות שחדרה למדינה. מוטיב האוכל ניכר בשלושת הסרטים.
לי הגיע להכרה ציבורית בינלאומית לאחר סרטו השני, "מסיבת החתונה", ב-1993. הסרט נחשב לרווחי ביותר באותה שנה (החזיר את ההשקעה פי 4,000) ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר באותה שנה ובכך היה לסרט הטאיוואני הראשון שמגיע למעמד שכזה. "אוכל, שתייה, גבר, אישה" זכה אף הוא למועמדות לאוסקר הזר ב-1994.
ב-1995 ביים את "על תבונה ורגישות", על פי ספרה של ג'יין אוסטן, תבונה ורגישות. זהו סרטו הראשון דובר האנגלית של אנג לי. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר בקטגוריות שונות וזכה בפרס אוסקר על התסריט המעובד.
ב-1997 יצא "סופת קרח" העוסק בהתפוררות מוסד המשפחה המסורתי בשנות ה-70, על רקע תקופת ניקסון, חילופי זוגות וההתברגנות האמריקנית, דרך עיניהם של הצעירים והמבוגרים בעיירה אמריקנית בלילה חורפי.
ב-1999 יצא סרטו של לי "לרכוב עם השטן" שעוסק במלחמת האזרחים האמריקנית ובקבוצת פרשים עצמאית הלוחמת לצד כוחות הקונפדרציה. הסרט זכה להצלחה מסחרית מועטה.
בשנת 2000 התאפשר ללי להגשים את אחד מהפרויקטים הגרדניוזים שאותו תכנן - "נמר, דרקון". בסרט זה חזר לי אל מקורותיו התרבותיים בקולנוע הטאיוואני כשהוא משלב רומן היסטורי בסרט "אמנויות לחימה". הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה הן באסיה והן בארצות הברית, וזה גם לתשואות המבקרים. הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר וזכה באוסקר לסרט הזר.
בשנת 2005 יצא סרטו של לי, "הר ברוקבק", העוסק במערכת יחסים הומוסקסואלית של שני בוקרים במערב התיכון בארצות הברית. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר, כולל פרס הבמאי הטוב ביותר ללי, אשר היה לאסייתי הראשון שזוכה בפרס. לי זכה אף בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א על בימוי, בנוסף למספר פרסים נוספים.
בשנת 2007 ביים אנג לי את הסרט "תשוקה, זהירות" (Lust, Caution) שעוסק במערכת יחסים בין סיני המשמש כמפקד המשטרה החשאית של המשטר שמשתף פעולה עם הכובשים היפנים בתקופת מלחמת סין–יפן השנייה ובין פטריוטית סינית החברה במחתרת שמתכוונת להביא לחיסולו.
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרטו "לקחת את וודסטוק" המגולל את המאורעות בקיץ 1969 שהביאו לקיומו של פסטיבל וודסטוק ההיסטורי.
ב-2012 יצא סרטו "חיי פיי", המבוסס על הספר רב המכר חיי פיי. סרט זה זיכה אותו בפרס אוסקר נוסף בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר.
בשנת 2019 ביים את הסרט "איש מזל התאומים", בכיכובו של ויל סמית'.
סגנון אמנותי
רוב סרטיו של לי עוסקים בקשר שבין המסורת למודרניות. יחודו של לי הוא בטון הקומי הקליל שנושאים סרטיו לעיתים בניגוד לאופי של הקולנוע הטאיוואני בתקופה שלאחר סיום המשטר הצבאי במדינה ב-1987. מוטיב חוזר נוסף בסרטיו של לי הוא הסוד המייסר את הדמות עד אשר הוא נדרש לעלות אל פני השטח.
סרטיו של לי הם מז'אנרים שונים - דרמות משפחה, סרט תקופתי בריטי, דרמת משפחה אמריקאית, סרט אקשן סיני, סרט קומיקס אמריקאי ועוד. את הסרטים מביים לי על פי הסגנון הנדרש על פי מסורת הז'אנר, בדיוק כה רב ובאופן כה שונה בין סרט לסרט, עד כי לעיתים קשה לזהות שאותו הבמאי ביים את הסרטים הללו.
בסרטיו הראשונים גם מופיע האוכל האסייתי כמוטיב מרכזי וחשוב. כמו כן בסרטיו אלו מתעסק לי רבות בסוגיית מקום האב במשפחה המסורתית. מוטיב זה מופיע בסרטים "על תבונה ורגישות", "סופת קרח" ובטרילוגיה הטאיוואנית.
סמיון טימושנקו
סמיון קונסטנטינוביץ' טימושנקו (ברוסית: Семён Константинович Тимошенко) (18 בפברואר 1895 - 31 במרץ 1970) היה מרשל ברית המועצות, מצביא במלחמת העולם השנייה ושר ההגנה של ברית המועצות בשנים 1940–1941.
חייו
טימושנקו נולד ב-18 בפברואר 1895 בפורמאניבקה בבסרביה, שהשתייכה לאימפריה הרוסית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בחיל הפרשים במהלך המלחמה. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה במספר חזיתות, כאשר החשובה מביניהם הייתה צאריצין. שם פגש בסטלין, פגישה זו תסלול את דרכו במפלגה הקומוניסטית. בהמשך הוא עבר לארמיית הפרשים הראשונה.
בשנת 1939 קיבל את הפיקוד על החזית האוקראינית. בינואר 1940 לקח פיקוד על המלחמה הסובייטית מול פינלנד לאחר הכישלון של וורושילוב. תחת הנהגתו הסתיימה הלחימה בהפסקת אש שנחתמה במרץ. לאחר סיום הלחימה טימושנקו מונה לשר ההגנה של ברית המועצות וכיהן בתפקיד זה עד יולי 1941.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1941 נשלח על ידי סטלין להוביל את הצבא האדום בקרבות גבול בחזית המערבית (ברית המועצות) אך הגרמנים הצליחו להתקדם עד לפרברי מוסקבה שעמדה ליפול בידי הגרמנים, למרות אבדות קשות הוא הצליח להציל חלק משמעותי של הצבא באזור למרות נפילתם של מאות אלפי חיילים בשבי.
בספטמבר נשלח לאוקראינה, שם ספג הצבא האדום אבדות הרסניות של כמיליון וחצי חיילים, טימושנקו הצליח לייצב את החזיתות לאחר קרב קייב וקרב אומן.
במאי 1942 פיקד על חזית סטלינגרד וכשתחת פיקודו 640,000 חיילים פתח במתקפת נגד בחרקוב. ההתקפה לא צלחה והכוח הסובייטי הצליח רק לעכב את הוורמאכט בדרכו לסטלינגרד. בהמשך היה לטימושנקו כישלון נוסף במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד וכתוצאה ממנו נפתחה הדרך לכיוון הרי הקווקז. ב-21 ביולי 1942 טימושנקו פוטר מתפקידו כמפקד החזית ובמקומו מונה גנרל ואסילי גורדוב, שמונה למפקד החזית החדש. החל משנת 1943 טימושנקו לא מונה למפקד החזית אך כיהן בתפקידי פיקוד שונים.
טימושנקו נודע כמפקד בעל שיטות שמרניות ששאף להחזיר את המשמעת הצבאית לימי הצאר. הוא קיבל את "עיטור הניצחון". לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא מילא תפקידים לא משמעותיים מבחינה מעשית.
ב-31 במרץ 1970 מת טימושנקו בביתו שבמוסקבה, ונטמן בבית העלמין של חומת הקרמלין.
ריקרדו סקאמרצ'ו
ריקרדו דריו סקאמרצ'ו (באיטלקית: Riccardo Dario Scamarcio; נולד ב-13 בנובמבר 1979 בטראני) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון איטלקי.
ביוגרפיה
ריקרדו סקאמרצ'ו נולד למשפחה של ציירים. הוא למד משחק ברומא ובשנת 2000 השתתף לראשונה בסדרת טלוויזיה. בשנת 2004 ריקרדו סקאמרצ'ושיחק בתפקיד ראשי בסרט "Three Steps Over Heaven" וזכה לפופולריות רבה במיוחד אצל האיטלקים הצעירים שראו בו סמל מין.
בשנת 2005 הוא שיחק בסרטו של פאוסטו פרווידינו ושיחק בדרמת הפשע "רומן קרימינלי" בבימויו של מיקלה פלאסידו.
בהמשך הצטלם סקאמרצ'ו לסרטים וסדרות טלוויזיה נוספות. מספר פעמים הוא היה מועמד לפרסים על משחקו. בשנת 2004 וב-2018 הוא היה מועמד לפרס לקולנוע איטלקי לשחקן משנה.
בשנת 2015 גילם את דופלגנגר במיני-סדרת הדרמה הבריטית "המרגל מלונדון" שיצר טום רוב סמית לרשת BBC.
בשנת 2017 שיחק לצד קיאנו ריבס בסרט הפעולה האמריקאי "ג'ון וויק 2" בתפקיד של סנטינו ד'אנטוניו, ראש ארגון פשע שמאלץ את וויק לבצע התנקשות. באותה השנה, ביצע סקאמרצ'ו הופעת אורח בסדרה הקומית של נטפליקס "מומחה לכלום" שיצר עזיז אנסרי.
בשנת 2018 הוא כיכב במותחן האיטלקי "העד הבלתי נראה", אשר מבוסס על הסרט הספרדי משנת 2016 - "אורח בלתי נראה". שיחק גם בהמשך השנה את דמותו של פדריקו בסרט המתח האמריקאי "הבית" בכיכובו של אהרון פול, שיחק גם בתור הרוזן פוסקו במיני-סדרה הבריטית "האישה בלבן" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת וילקי קולינס.
בשנת 2020 שיחק לצדה של מיה מאסטרו בסרט האימה האיטלקי "הקשר" של הזרמת המדיה נטפליקס. שיחק גם בסרט הקומדיה "משחקי גברים"; גם הוא של נטפליקס.
בשנת 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "מרדונה: חלום מבורך" מבית פריים וידאו; אודות הכדורגלן הארגנטינאי דייגו מראדונה. סקאמרצ'ו גילם את דמותו של איש המאפיה האיטלקי לואיג'י ג'וליאנו שהיה ידוע בחברתו בחיי לילה עם הכדורגלן. באותה שנה שיחק בסרט הדרמה הרומנטי "הפרדיסו האחרון" של הבמאי רוקו ריצ'רדולי, וכיכב גם בסרט הדרמה "שלוש קומות" בבימויו של נני מורטי המבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופר הישראלי אשכול נבו. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרט הדרמה "חינוך טוב" בתור רפאלו; הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר אדוארדו אלבינטי.
בשנת 2023 השתתף בסרט של קנת בראנה "רדופים בוונציה" המבוסס על עלילת הספר "תעלומת הרצח במסיבה" מאת אגאתה כריסטי ומשמש כהמשך לסרטים "רצח באוריינט אקספרס" (2017) ו"מוות על הנילוס" (2022).
מאוריציוס במשחקים האולימפיים
מאוריציוס משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). הופעת הבכורה שלה הייתה אמורה להיות באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך היא הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאוריציוס מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
הספורטאי הראשון ממאוריציוס שהגיע להישג משמעותי במשחקים היה האתלט סטפן באקלנד, שהעפיל לשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר באולימפיאדת סידני (2000), וסיים במקום העשירי. באולימפיאדת אתונה (2004) שיפר באקלנד את הישגו, העפיל לשלב הגמר וסיים במקום השישי. אתלט נוסף, ג'ונתן צ'ימייר, סיים במקום העשירי בקפיצה לרוחק.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
אובימבונדו
אובימבונדו (Ovimbundu) הם קבוצה אתנית המתגוררת באנגולה. הם מדברים בשפת אומבונדו (Umbundu), משפות בנטו, ומונים כארבעה מיליון איש לערך, בתחילת המאה ה-21.
המשפחות השולטות נכנסו מהרמה בצפון-מזרח אנגולה במאה ה-17. בני האובימבונדו מתחלקים ל-22 ממלכות, כמחציתן היו חלק ממלכה גדולה יותר לפני הכיבוש הפורטוגלי במאה ה-20.
בדרך כלל, משק הבית שלהם מורכב מהגבר, שעומד בראש, נשותיו והילדים הנלווים. מערכת ההורשה כפולה; קרקעות עוברות בירושה משושלת אבהית אך לא אמהית. אצל האמהות רק הרכוש עובר בירושה. מעבר לכך, קיימים בתי ספר עבור בנים ובנות של משפחות מסוימות בלבד. הפעילות הכלכלית העיקרית היא חקלאות, הגידולים העיקריים הם תירס ושעועית. רוב הגברים והבנים צדים, אך קיימים יש גם ציידים מקצועיים. בנוסף, חיות הבית כוללות פרות, כבשים ועזים; שוורים משמשים להובלה. העושר נמדד באמצעות בקר, אולם רק מעט משפחות הן בעלות עדרים גדולים. מעבר לכך, שעוות דבורים הייתה ועודנה פריט חשוב בסחר.
זיהוי ומיקום
האובימבונדו מתגוררים באזורי הרמה של בנגואלה באנגולה, רמה גבוהה של סוואנה, בגובה של 2,000 מטר הנמצאת כ-100 ק"מ מהחוף. האקלים באזורם אביבי במרבית השנה עם טמפרטורות חודשיות ממוצעת החל מ-12 מעלות צלזיוס בחודש נובמבר עד 25 מעלות צלזיוס בחודש אוגוסט. בנוסף, העונה הגשומה היא מספטמבר עד אפריל עם כמות גשמים שנתית ממוצעת של 1400 מ"מ.
השתייכות לשונית
אמבונדו היא השפה הצפונית ביותר מבין שפות הבנטו המשתייכות לענף הדרומי של שפות הבנטו המדוברות באפריקה. השפה נהוגה בשימוש נרחב ומדוברת על ידי קבוצות אתניות אחרות המתגוררות באנגולה.
היסטוריה ותרבות
האגדות על השושלות המלכותיות השונות של אובימבונדו מצביעות על מקורות בצפון ובצפון-מזרח אפריקה. הרישומים הפורטוגליים מתייחסים לשבט של Bantu כלוחמים בשם Jagas. הלוחמים פלשו לקונגו בשנת 1568, גורשו על ידי פורטוגל בשנת 1572, ולאחר מכן הופיעו בצפון מערב אנגולה. לאחר מכן כרתו ברית עם הפורטוגלים, הקימו מחנה צבאי בעיר החוף של בנגואלה בשנת 1617 והחלו לכבוש את שבטי הדרום. השליטים החדשים ניצלו את מיקומם בין החוף למרכז אפריקה, וארגנו קרוואנים למסחר לאורך אזור עצום במרכז אפריקה הגובלת בנהר קונגו, האגמים הגדולים ומדבר קלהארי. הסחורות העיקריות הנסחרות היו שנהב, שעוות דבורים, שרף גומי ועבדים.
דוח של מושל בנגואלה משנת 1799 תיעד עשרים ושתיים ממלכות בהרים. המדינות הגדולות ויאי (Viye) ומבאילונדו (Mbailundu) שלטו במדינות קטנות יותר כגון ואמבו (Wambu), נגאלאנגי (Ngalangi), סאנבו (Sanbu), נדולו (Ndulu), סיאקה (Ciyaka), סיווילו (Civulu). בעקבות הירידה ההדרגתית של סחר העבדים שבוטל בשנת 1838 ועליית המסחר בסחורות עם שגשוג הגומי בין השנים 1874–1911, השפיעו עמוקות על המבנה החברתי של אובימבונדו על ידי פתיחת הסחר לכלל התושבים. בסוף שנות ה-80, מספר הסוחרים מבני האובימבונדו היווה כ־50,000. הדבר הביא לכך שסוחרים עשירים חדשים רכשו תארים וקראו תיגר על כוחם של השליטים המסורתיים. בנוסף, סיעות מסורתיות ופרו-מסורתיות נלחמו על הירושה לתפקידים פוליטיים. כדי לשמור על כוחם, השלטונות השולטים נשבעו אמונים לפורטוגלים.
בשנים 1904 עד 1918, אובימבונדו סייעו לכוחות הפורטוגלים ב-11 שיתופי פעולה צבאיים התקשרויות נגד שבטים אחרים במרכז ודרום אנגולה. הפורטוגלים איחדו את שליטתם באזור על ידי הקמת מערכת של שלטון ישיר באמצעות פקידי קצינים פורטוגלים ובניית רכבת מהחוף, על פני ההר, אל פנים מרכז אפריקה. כוחם ההולך ונחלש של השושלות השולטות הקודמות ונישואי התערובת ההולכים וגדלים בין שליטים לפשוטי העם יצרו זהות משותפת.
עצמאותן של המדינות הגובלות, זאיר וקונגו בשנת 1960, וזמביה בשנת 1964 נתנו דחיפה למלחמת השחרור של אנגולה (1961–1975). בשנת 1966 ז'ונאס סאווימבי ייסד את האיחוד הלאומי של העצמאות הכללית של אנגולה הנקרא UNITA. לאחר העצמאות האנגולית בשנת 1975, המשיך סאווימבי להילחם נגד הממשלה הסוציאליסטית החדשה, שנשלטה על ידי האליטה העירונית האפרו-פורטוגלית החופית שהייתה הליבה של תנועת שחרור יריבה, התנועה העממית לשחרור אנגולה הנקראת MPLA. בשנת 1992, רוסיה, ארצות הברית, פורטוגל והאו"ם חתמו על הסכם שלום. מלחמת האזרחים פרצה שוב בשנת 1994 ונמשכו בתחילת המאה ה -21.
התיישבות
בתיהם של האובימבונדו הם עגולים או מלבניים בצורת קירות וגגות סכך. לכל בית יש גינה משלו, אסם, לול ודיר של עזים, כבשים וחזירים. הכפרים המישוריים פרושים החוצה ומקיפים את רחבת הריקודים המרכזית. כאשר הקרקעות שמסביב עוצבו במקור על ידי השליטים למטרות הגנה, בצורת שורות צפופות.
פעילויות מסחריות
שוקי ערים מאפשרים חילופי תוצרת מקומית באמצעות סחר חליפין או מזומן. בתקופות קדומות, השלטונות השולטים ארגנו שווקים פתוחים גדולים בשווקים הפתוחים, הקרויים פיירה. אובימבונדו היו סוחרים מרכזיים במרכז אפריקה.
ארגון פוליטי
המועמדים למלוכה היו צריכים להיות שייכים לשושלת השלטת ונבחרו על ידי מועצה המורכבת ממפקדים. על אף שנבחר, המלך נחשב לאלוהות ולגלגול חי של מלכי העבר. בנוסף, המלך עשה הסכמי סחר ואף מכריז על מלחמה. מעבר לזאת, המנהג הוא שכל שלטון נחנך במלחמה.
סכסוכים
בתקופות קדומות, נלחמו צבאות מממלכות שונות בינם לבין עצמם ונגד שבטים שכנים למען שלל מלחמה ועבדים. מלחמות היו אירועים שנתיים שבהם צבאות ביצעו פשיטות, כולל התקפות על חיל המצב הפורטוגלי. ככל שסחר הסחורות נעשה מתוח יותר, הלחימה שככה, והאזור נהנה מאומבנדוקה (שלום יחסי). בתקופה הקולוניאלית, סבלו בני האובימבונדו מכוח "המשימה התרבותית" הפורטוגזית, שבה הם אולצו לעבוד למען האירופאים תחת מערכת עבודה נוקשת. ההגבלות על עבודה, רכוש ושווקים מובילות להתרוששות כללית. עצמאותה של גאנה בשנת 1957 הייתה זרז לתנועות אנטי-קולוניאליות ברחבי אפריקה. עצמאותה של קונגו בשנת 1960 וזמביה בשנת 1964 סיפקו תמיכה ובסיסים לתנועות אנטי-קולוניאליות באנגולה. צעדי המניעה של הממשלה הקולוניאלית על פרוטסטנטים, בני האובימבונדו ועובדי הרכבת, שנחשבו לקנוניה עם תועמלנים זרים, רק הגבירו את התנגדותם. אנשי אובימבונדו, שהיו חברים בחזית הלאומית לשחרור אנגולה (MPLA), עזבו את התנועה שלהם (UNITA) כאשר הם לא הצליחו לשכנע את הנהגת MPLA לפתוח חזית דרומית. לפילוג היו השלכות חמורות בתקופה הפוסט-קולוניאלית, מה שמעורר עוד יותר את חוסר האמון בין קבוצות אתניות ואזוריות שהניעו את מלחמת האזרחים.
טקסים
בתקופות קדומות, המלך הקריב קורבנות לאלים לאומיים בקבר הקדוש. בנוסף, מנהיגי כפרים ביצעו טקסים שונים לגשם ולמגיפות.
רפואה
המחלות השכיחות הן תולעי מעיים, מלריה, צרעת, שעלת וחצבת. אנשי רפואה משתמשים בתרופות וטיפולים שונים.
מוות
הגופה מונחת בארון עץ המשמש לנבואות ומוחזק על ידי שני אנשים. אנשים שואלים שאלות, כולל את הסיבה למוות. תזוזה של ארון הקבורה קדימה פירושה תשובה חיובית, ותזוזה לאחור היא שלילית. הגופה נקברת בבית הקברות של משפחת אחותו של האב. בנוסף, האמונה היא שהנשמה משתהה כרוח רפאים ובסופו של דבר הופכת לאב קדמון באמצעות טקסים.
מוות וחיים שלאחר המוות
הגופה מונחת בארון עץ המשמש לנבואות ומוחזק על ידי שני אנשים. אנשים שואלים שאלות, כולל את הסיבה למוות. תזוזה של ארון הקבורה קדימה פירושה תשובה חיובית, ותזוזה לאחור היא שלילית. הגופה נקברת בבית הקברות של משפחת אחותו של האב. בנוסף, האמונה היא שהנשמה משתהה כרוח רפאים ובסופו של דבר הופכת לאב קדמון באמצעות טקסים.
פאדי סוואן
פאדי סוואן (בערבית: فادي صوّان; נולד ב-1960) הוא שופט חוקר צבאי לבנוני.
ביוגרפיה
סוואן הוא נוצרי-מרוני. הוא נולד ב-1960, ולמד באוניברסיטת סן-ז'וזף.
הוא הפך לתובע ולשופט-חוקר בבעבדא, ובשנת 2009 מונה לשופט-חוקר בבית הדין הצבאי, שם פיתח מומחיות בתיקים הנוגעים לטרור, ופסק במאות תיקים הקשורים לארגוני הטרור המדינה האסלאמית, גַ'בְּהַת א-נוּסְרָה וארגונים תכפירים נוספים שנחשדו בטרור. הוא גם ידוע בכתב האישום שהגיש נגד האסלאמיסט אחמד אל-אסיר ומחבלים נוספים שתקפו את חיילי צבא לבנון.
בשל העובדה שהוא נודע ביושרו ובהגינותו ובאי-השתייכותו למפלגה פוליטית, הוא מונה לשופט חוקר שיעמוד בראש ועדה שתחקור את נסיבות הפיצוץ בנמל ביירות שאירע באוגוסט 2020. עם זאת, בפברואר 2021 הוא הודח מתפקידו על ידי בית משפט המקורב לארגון חזבאללה, לאחר שהפנה אצבע מאשימה לעבר שרים מטעם אמל והאשים אותם ברשלנות.
הדחתו עוררה מחדש את גל ההפגנות בלבנון, בהשתתפות משפחות הנפגעים בפיצוץ שטענו כי הדחתו של סוואן היא המשך ניסיון הטיוח של ממשלת לבנון בהנהגת ארגון חזבאללה.
ארתור דנצ'יק
ארתור דנצ'יק (באנגלית: Arthur Dantchik) הוא מיליארדר יהודי אמריקאי. ייסד יחד עם ג'פרי יאס וג'ואל גרינברג את "הקבוצה הבינלאומית סוסקהאנה" שעוסקת בסחר במניות, אופציות, נגזרים סחורות ועוד. הוא נמנה עם התורמים הגדולים של מכוני מחקר ליברטריאניים, פוליטיקאים, וגופים ימניים שמרנים בארצות הברית ובמדינות נוספות.
ביוגרפיה
בשנות ה-70 למד דנצ'יק ביולוגיה באוניברסיטת בינגהמטון במדינת ניו יורק והמשיך ללימודי פסיכולוגיה באוניברסיטת אריזונה.
ב-1979, לאחר סיום לימודיו, עבר, יחד עם חברו לספסל הלימודים ג'פרי יאס, ללאס וגאס, שם עשה את הונו הראשון בהימורים תוך יישום שיטות מתמטיות שלמד באוניברסיטה.
הקבוצה הבינלאומית סוסקהאנה
הקבוצה הבינלאומית סוסקהאנה היא חברת השקעות פרטית שנוסדה ב-1987 מכספם של המייסדים והבעלים דנצ'יק, יאס וג'ואל גרינברג, שכבר בשנת הקמתה הרוויחה כ-30 מיליון דולר מקניית אופציות מכר שזינקו במהלך התרסקות הבורסה ביום שני השחור.
המטה המרכזי של החברה ממוקם בבלה קינווד שבפרברי פילדלפיה, פנסילבניה ויש לה סניפים ברחבי העולם בהם מועסקים כ-2,000 עובדים. החברה עוסקת בסחר באופציות, נגזרים, הלוואות, סחורות, קרנות הון סיכון, קרנות השקעה פרטיות, מסחר במטבעות קריפטו ועוד.
אחת ההשקעות המוצלחות של סוסקהאנה הייתה ב-2012 כשהשקיעה 5 מיליון דולר בחברת ByteDance תמורת 15% ממניות החברה. בייטדנס פיתחה מאוחר יותר את אפליקציית "טיקטוק" והעלתה את שווי המניות שבידי סוסקהאנה ל-15 מיליארד דולר. דנצ'יק חבר בדירקטוריון בייטדנס. לפי הוול סטריט ג'ורנל נכון ל-2019 שווי החברה הוא כ-80 מיליארד דולר.
בארצות הברית
דנצ'יק תורם לאישים וארגוני הימין השמרני בארצות הברית ומדינות נוספות. את תרומותיו מבצע דנצ'יק דרך קרן קלואז (Claws foundation) שאותה הקים.
דנצ'יק חבר בוועד של "Institute for Justice", המקדם רפורמות הפרטה בארצות הברית על ידי פנייה לבית המשפט העליון במדינה, והיה חבר בהנהלת מכון קאטו.
בישראל
נחשב כתורם עיקרי לפורום קהלת. באוגוסט 2023, על רקע ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית, הודיע דנצ'יק שיפסיק את תמיכתו "במכוני מחקר בישראל, בכלל זה גם פורום קהלת". להודעתו קדמו הפגנות ומחאות נגד תרומתו לפורום קהלת. תרומתו למכון הרטמן בעינה עומדת, וגם נחשב כתורם מרכזי של המכללה למדינאות אף שזו אינה מוגדרת כמכון מחקר.
חיים אישיים
דנצ'יק מתגורר בפילדלפיה ואינו נשוי.
קוסקוס אובי
קוסקוס אובי או קוסקוס רוטשילד (שם מדעי: Phalanger rothschildi), הוא מין כיסאי דמוי דלק בסוג קוסקוס שאנדמי לאיי אובי במרכז אינדונזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1898 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס מדגימה שנמצאה באוסף הפרטי של וולטר רוטשילד. קוסקוס אובי קרוב מבחינה גנטית וחיצוני לקוסקוס ג'ב והקוסקוס המקושט.
תיאור
בצורתו החיצונית, קוסקוס אובי נראה כשילוב בין לוריס לדלק; מבנה גופו חסון, צווארו קצר וראשו קצר וחרוטי. אוזניו משולשות וקצרות ועיניו גדולות ובולטות. הוא מתאפיין בזנב ארוך וגמיש עם קצה חשוף שמסוגל ללפות ענפים כרגל חמישית, ובכפות ידיו ורגליו טפרים ארוכים ודקים המסייעים לו בטיפוס. אורך ראשו וגופו: 39-36 סנטימטרים, אורך זנבו: 33 סנטימטרים ומשקלו 1.4-1.1 קילוגרם.
תפוצה וביולוגיה
קוסקוס זה מצוי בשלושת האיים העיקריים בקבוצת איי אובי: האי אובירה, האי אובילטו והאי ביסה. איי אובי נמצאים בים סראם בצפון איי מאלוקו, וממוקמים דרומית להלמהרה וצפונית לסראם ובורו. בית הגידול של קוסקוס אובי מורכב מיער גשם טרופי בחופים ובגבעות, והוא מצוי הן ביער ראשוני והן ביער משני; בנוסף, הוא נראה לעיתים קרובות בקרבת מגורי אדם.
מעט ידוע על אורח חייו. קוסקוס אובי פעיל בעיקר בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום במחבוא בחופת היער. הוא נע באיטיות בין הענפים וממעט לרדת לאדמה. בתגובה לאיום, הקוסקוס מפיק ריח מושק חזק ומשמיע נהמות אזהרה לקוסקוסים אחרים בסביבה. הוא ניזון מעלים, פירות, אגוזים חרקים, ביצים וחולייתנים זעירים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה.
מצב
קוסקוס אובי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם (פחות מ-3,000 קילומטרים רבועים) שמוגבל לשלושה איים, אוכלוסיית המין יציבה, אין עליו איומים משמעותיים והוא מסתגל לשינויים בבית גידולו. הקוסקוס אינו מצוי באזורים מוגנים. נדרשים מחקרים נוספים אודות האקולוגיה של המין.
פולין: סיפורי אגדות
פולין / סיפורי אגדות הוא מחזור של 16 סיפורים קצרים מאת ש"י עגנון, הנכלל בקובץ סיפוריו "אלו ואלו". עלילתם של הסיפורים מתרחשת בפולין.
סיפורי "פולין / סיפורי אגדות" הם מהסוגה הקרויה 'מעשייה ספרותית', המשתייכת לרומנטיקה הגרמנית.
פרסום הסיפורים
ראשיתו של מחזור סיפורים זה ב-4 סיפורים מאת עגנון, שבתרגומם לגרמנית נכללו בקובץ ספרותי על יהודי פולין, Das Buch von den Polnischen Juden (תרגום חופשי: ספרם של היהודים הפולנים), בעריכתם של עגנון ואהרן אליאשברג, שיצא לאור בהוצאת "יודישער פערלאג" בברלין בשנת 1916. בשנת 1917 פורסם בעיתון "הצפירה" הסיפור "במצולות", ובשנת 1919 פורסמו 5 סיפורים שכותרתם "פולין: אגדות מני קדם" ברבעון "התקופה" של הוצאת שטיבל בוורשה, בעריכת דוד פרישמן.
לאחר שעלה בשנית לארץ ישראל, בשלהי 1924, פרסם עגנון סיפורים נוספים במחזור סיפורים זה, והמחזור, שכלל 14 סיפורים, ובהם עיבוד מחדש של הסיפורים שפורסמו ב"התקופה", יצא לאור כספר בשם "פולין" בהוצאת "הדים" שבהנהלת אשר ברש.
בסדרת "כל סיפוריו של שמואל יוסף עגנון", שיצאה לאור בשנת 1931, נכלל המחזור "פולין / סיפורי אגדות" בכרך שנקרא "מאז ומעתה". במהדורה השנייה של סדרת כל סיפוריו, שיצאה לאור בשנת 1952, נכלל מחזור הסיפורים בכרך "אלו ואלו".
מחזור הסיפורים נושא את ההקדשה "מוגש לידידי לר' שלמה שוקן באהבה ובכבוד".
אמונה (פירושונים)
קט:שמות משפחה
חימום קולי
חימום קולי כולל מהלכים מוזיקליים המבוצעים באמצעות הקול, דוגמת גליסנדו, ארפג'ו, ווקאליזה, סולמות כרומטיים, מסה די ווקה ועוד. בנוסף, נהוג למתוח את שרירי הראש, הצוואר והכתפיים ולבצע תרגילי נשימה.
ישנו חוסר בהירות מחקרית בנוגע להשפעותיו של החימום הקולי. חימום השרירים בבית הקול השולטים בשפתות הקול מייצר השפעה זהה לחימום כל שריר אחר, אולם ההשפעות הפיזיולוגיות על מיתרי הקול והאקוסטיות אינן ברורות והמחקר אודותיהן דל.
Lookin' Through the Windows
Lookin' Through the Windows הוא אלבום האולפן השביעי של "חמישיית הג'קסונים שיצא בחברת מוטאון. האלבום יצא לאור בחודש מאי 1972 ומכר 3.5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
האלבום מסמן את תחילת שינוי הקול אצל מייקל ג'קסון, סולן הלהקה, מסופרן ילדותי לטנור. למרות שעדיין הצליח להגיע לקולות הגבוהים, שאפיינו את שירתו בעבר, נוספה לו היכולת להגיע למנעד קולות נמוכים.
שני סינגלים יצאו לאור מתוך האלבום: "Little Bitty Pretty One", חידוש לשיר של בובי דיי, שיר הנושא שהגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד הוט 100. השיר "Doctor, My Eyes", גרסת כיסוי לשירו של ג'קסון בראון, הופץ כסינגל בבריטניה בלבד והגיע לעשירייה הראשונה במצעד הפזמונים.
הוצאה מחודשת
חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Lookin' Through the Windows" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Goin' Back to Indiana". בגרסה זאת נוספו כשירי בונוס השיר "Love Song" וביצוע בהופעה לשיר "Who's Lovin' You", שהופיע לראשונה בפסקול לסרט הטלוויזיה "The Jacksons: An American Dream" (1992).
מטות הטילים
מטות הטילים (באנגלית: Rocket Rods) היה מתקן בארץ המחר בדיסנילנד שבקליפורניה.
היסטוריה
המתקן נפתח ב-22 במאי 1998 במסגרת ארץ המחר החדשה. מתקן זה מתקן מהיר שנסע על מסלוליו של המתקן הקודם במיקום זה - פיפלמובר. המבקרים נכנסו למתקן במקום בו עמד בעבר מתקן מראה-מעגלי 360 בכניסה לארץ המחר. חדר ההמתנה הראשון היה מעוטר בשרטוטים של מתקנים שונים בארץ המחר, וכן תצוגות של כלי רכב ממתקנים קודמים שהועמדו ליד השרטוטים. בין רכבים אלה הוצגו רכב הפיפלמובר, רכב ממתקן סילוני הטילים, טיל ממתקן הר החלל וכן תא הנהג של המונורייל מדגם III שנעשה בו שימוש בדיסנילנד. בחדר התור השני הוצגו על תשעה מסכים היוצרים מסך מעגלי של 360 מעלות מקטעים מהסרט אמריקה היפה. מאולם ההמתנה השני עברו המבקרים למנהרה שהביאה אותם לתחנת מטות הטילים המוגבהת במרכז ארץ המחר.
כלי הרכב המסיע 5 מבקרים הוביל את המבקרים במורד המסלול תוך סטיות לימין ולשמאל על גבי המסלול על מנת להגביר את ההנאה. המבקרים עברו דרך בניין סטאר טורס, מנהרה בה נדמה היה למבקרים שהם עומדים להתנגש בכלי רכב נוסף (בפועל השתקפות על גבי מראה), דרך הר החלל, קרוסלת הקידמה ומעל מתקן אוטופיה ומתקן מסע הצוללת.
ביטול המתקן
המתקן נסגר לשיפוצים בספטמבר 2000 ולאחר שאלה לא בוצעו, באפריל 2001 הוכרז כי המתקן נסגר באופן סופי.
הסיבות לסגירת המתקן נבעה מהעובדה שהמתקן השלים את מסלולו בשלוש דקות - מסלול שלקח למסיע אנשים 16 דקות להשלים. בעת הקמת המתקן לא היה די תקציב להתאים את המסלול למהירות החדשה, הטיות במסלולים לא נבנו, והרכבים נאלצו להאט לפני הסיבובים על מנת שלא להתהפך. שיקולים תקציביים אלה נגרמו בשל שלא נמצא מממן למתקן. שינויי מהירות אלה גרמו לכשלים במחשבי הרכבים המנטרים את המהירות, והמתקן נתקע מספר פעמים ביום, דבר שגרם לתורים להתארך ולהגיע לעיתים לשלוש שעות המתנה, והמבקרים קיבלו כרטיסי כניסה ליום אחר כפיצוי.
לאחר סגירת המתקן נזרקו כלי הרכב שלו, למעט כלי רכב אחד שהוצב בחזית מסעדת הוליווד בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני למשך מספר חודשים בשנת 2002. לאחר מספר חודשים הוסר כלי הרכב.
אזור התור של המתקן משמש כיום את מתקן משגרי החלל של באז שנות אור אשר נפתח בשנת 2005. במסלולי המתקן לא נעשה כיום שימוש.
מוזיקה
הפסקול של המתקן התבסס על שיר הנושא "דרכי הקסם המהירות" (Magic Highways) שנכתב על ידי המלחינים האחים שרמן.
מקדוניה הצפונית
רפובליקת מָקֶדוֹניה הצפונית (במקדונית: Република Северна Македонија) היא מדינה השוכנת בדרום-מזרח אירופה, ללא מוצא לים, ואשר גובלת ביוון בדרום, באלבניה במערב, בסרביה ובקוסובו בצפון, ובבולגריה במזרח. הרפובליקה קיבלה עצמאות ב-1991 בעקבות פירוק הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בארגונים בינלאומיים היא נקראה "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה", ובשנת 1993 התקבלה לאו"ם בשם הזמני "the former Yugoslav Republic of Macedonia" (בקיצור: FYROM).
שם המדינה
השם "מקדוניה" הוא גם שמו של המחוז בצפון יוון הגובל ברפובליקה. המחוז היווני נקרא על שם ממלכת מקדוניה העתיקה, שהתקיימה מצפון ליוון והתאחדה איתה באמצע המאה הרביעית לפני הספירה, בימי פיליפוס השני. גם רפובליקת מקדוניה הצפונית ביקשה לאמץ סמלים הקשורים בממלכת מקדוניה העתיקה (דוגמת שמש ורגינה), אולם מחאה חריפה מצד יוון הביאה לשינוי דגל הרפובליקה. יוון התנגדה לא רק לסמליה של הרפובליקה כי אם גם לשמה, ולפיכך כונתה המדינה בארגונים בינלאומיים "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה".
החל מתחילת שנת 2018 ניהלה המדינה מגעים עם יוון בנוגע לשינוי שמה הרשמי. ב-28 בפברואר של אותה שנה, הכריז הנשיא היווני פרוקופיס פבלופולוס כי מקדוניה הציעה ארבעה שמות חלופיים לשמה – הרפובליקה של מקדוניה הצפונית, רפובליקת מקדוניה העילית, הרפובליקה של ורדאר מקדוניה ו-רפובליקת מקדוניה (סקופיה). ביוני 2018, הגיעו ממשלות מקדוניה ויוון להסכמה על השם הרפובליקה של מקדוניה הצפונית (במקדונית: Република Северна Македонија). על מנת להיכנס לתוקף, שינוי זה הצריך שינוי בחוקה ומשאל עם.
משאל העם על שינוי שם המדינה נערך ב-30 בספטמבר 2018, אולם עקב קריאה לחרם של האופוזיציה אחוז ההצבעה עמד על כ-37% בלבד, ולא הגיע ל-50% הדרושים כדי שייחשב תקף. ב-11 בינואר 2019 קיבל הפרלמנט המקדוני החלטה ברוב של 81 קולות לשנות את שמה של המדינה ל"מקדוניה הצפונית", וב-25 בינואר אישר בית המחוקקים היווני את שינוי השם. ב-12 בפברואר 2019 השינוי הרשמי נכנס לתוקפו.
היסטוריה
השטח הנשלט על ידי הרפובליקה המקדונית היה בעבר החלק הדרומי ביותר של יוגוסלביה. גבולותיו הנוכחיים תוקנו זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר ממשלת יוגוסלביה ייסדה את הרפובליקה העממית של מקדוניה, ובכך הכירה באזור כשייך לאומה נפרדת בתוך יוגוסלביה.
האזור שבו שוכנת מקדוניה היה בעבר תחת שליטתן של מספר מדינות עתיקות ואימפריות לשעבר. המדינה המתועדת הראשונה בטריטוריה זו הייתה ממלכת פאיוניה. האזור עבר לשליטתה של ממלכת מוקדון העתיקה (שבמקור הייתה במקדוניה היוונית של ימינו), הרפובליקה הרומית, האימפריה הביזנטית, האימפריה הבולגרית, האימפריה הסרבית והאימפריה העות'מאנית.
בשלהי המאה ה-6 לספירה, התפוררה השליטה הביזנטית באזור, ושבטים סלאבים פלשו אליו מהצפון. שבטים אלה הטמיעו בתוכם את תושבי האזורים דוברי היוונית, לטינית, אילירית ותראקית (אזורים אלה הם הרפובליקות של מקדוניה ובולגריה בימינו), והם יצרו את האימפריה הבולגרית הראשונה, שמרכזה היה בעיר אוחריד. הפולשים הסלאביים למקדוניה הביזנטית התארגנו בחברות מפוזרות עצמאיות שנקראו על ידי היוונים סקאביניאני. הם הטילו מספר מצורים על ערים מקדוניות יווניות מרכזיות כגון סלוניקי, אבל לא הצליחו לכבוש אותן. הסקאביניאנים הובסו על ידי האימפריה הביזנטית, שהכניעה או גירשה את הפולשים הסלאביים מחצי האי היווני בשלבים. החיסול של היסוד הסלאבי במקדוניה היוונית-ביזנטית הגיע לשיאו בימיו של יוסטיניאנוס השני, שנאמר עליו כי הצליח להעביר 200,000 מהם ממקדוניה אל אנטוליה.
השבטים הסלאביים באזור הרפובליקה של מקדוניה שבימינו (אז חלק מבולגריה) קיבלו את הנצרות כדת שלהם בערך בסביבות המאה ה-9, במהלך שלטונו של בוריס הראשון, מלך בולגריה. היוצרים של האלפבית הגלגוליטי, הנזירים הביזנטיים-יווניים הקדושים קירילוס ומתודיוס, בהנחייתו של הפטריארך מקונסטנטינופול, קידמו את הנצרות ועודדו ידיעת קרוא וכתוב בקרב האנשים הסלאביים. העבודה שלהם הייתה מקובלת מאוד בבולגריה של ימי הביניים ונמשכה על ידי קלמנט מאוחריד, יוצרו של האלפבית הקירילי ושל נָאוּם הקדוש מאוחריד, מייסדי בית הספר לספרות של אוחריד.
הביזנטים החזירו לעצמם את השליטה המלאה בבלקנים בראשית המאה ה-11, אולם בשלהי המאה ה-12 הסירוב הביזנטי לוותר על האזור גרם ללידתה של האימפריה הבולגרית השנייה. האימפריה נתקלה במהרה בקשיים פוליטיים, והאזור הגאוגרפי הרחב של מקדוניה נפל שוב לידיה של האימפריה הביזנטית. במאה ה-14, הוא הפך לחלק מהאימפריה הסרבית, ואילו רק כמה עשורים לאחר מכן הוא עבר לידיים עות'מאניות, והוא נשאר תחת שלטונן למשך חמש מאות השנים הבאות.
השלטון העות'מאני באזור נחשב לקשוח. אחת ההתנגדויות הראשונות לשלטון העות'מאני הייתה ב-1689 כאשר פרץ מרד קארפוש. מספר תנועות שמטרתן הייתה עצמאות למקדוניה החלו לקום בשלהי המאה ה-19, כאשר המפורסמת שבהן הייתה הארגון המהפכני המקדוני הפנימי (IMRO). לארגון לא הייתה זהות אתנית כלשהי, והוא היה פתוח רשמית "לכל אחד שחש את עצמו כמקדוני", אולם, רוב חבריו היו דוברי סלאבית/בולגרית. ב-1903 ארגן IMRO את המרד האילינדני-פראובראז'ני נגד העות'מאנים, שלאחר ההצלחות הראשונות כולל הקמתה של רפובליקת קרושבו, רוסק במחיר דמים גבוה. המרד ויצירתה של רפובליקת קרושבו נחשבים כאבן הפינה להקמתה של הרפובליקה של מקדוניה.
בעקבות המלחמות הבלקניות מ-1912 ו-1913 והתפוררותה של האימפריה העות'מאנית, האזור המורחב של מקדוניה חולק בין יוון, בולגריה וסרביה. הטריטוריה של רפובליקת מקדוניה של ימינו נקראה "סרביה הדרומית". לאחר מלחמת העולם הראשונה, סרביה הפכה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. ב-1929 נקראה הממלכה מחדש בשם האימפריה היוגוסלבית וחולקה למחוזות שנקראו Banovinas. האזור שכונה "סרביה הדרומית" (החלק הצפון מערבי של מקדוניה הנקרא גם וארדאר מקדוניה), כולל כל השטח של מקדוניה של ימינו, נודע בשם מחוז וראדאר של הממלכה היוגוסלבית.
ב-1941 יוגוסלביה נכבשה על ידי מדינות הציר ומחוז וארדאר חולק בין בולגריה ואלבניה (שהייתה תחת כיבוש איטלקי). מגויסים מקומיים ומתנדבים יצרו את הארמייה הבולגרית ה-5, שבסיסה היה בסקופיה, והייתה אחראית לאיסוף והגירוש של 7,000 יהודים מסקופיה וביטולה. השלטון הנוקשה עודד מספר מקדונים לתמוך במחתרת הקומוניסטית הפרטיזנית של יוסיפ ברוז טיטו. לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, כאשר טיטו התמנה לנשיא יוגוסלביה, נוסדה "הרפובליקה העממית של יוגוסלביה". "הרפובליקה העממית של מקדוניה" הפכה לאחת משש הרפובליקות בפדרציה היוגוסלבית. בעקבות שינוי שם הפדרציה ל"רפובליקה הסוציאליסטית הפדרלית של יוגוסלביה" ב-1963, שונה שמה של הרפובליקה העממית של מקדוניה בהתאם, ומאותו רגע היא נקראת הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה. המילה "סוציאליסטית" הושמטה משמה ב-1991 כאשר היא נפרדה ללא מלחמה מיוגוסלביה.
המדינה מציינת באופן רשמי את ה-8 בספטמבר כיום העצמאות שלה, כאשר מציינים גם את משאל העם שתמך בעצמאות מיוגוסלביה, אף על פי שהוא התיר השתתפות עתידית באיחוד עם מדינות לשעבר של יוגוסלביה. חג רשמי נוסף הוא היום של תחילת המרד האילינדני-פראובראז'ני ב-2 באוגוסט.
בין מרץ ליוני 2001 פרץ עימות קצר בין הממשלה ומורדים אלבניים אשר התרחש ברובו בצפון ובמערב המדינה. מלחמה זו הסתיימה עם התערבותו של כוח שמירת הפסקת אש מטעם נאט"ו. בהסכם אוחריד, הממשלה הסכימה לתת כוח פוליטי גדול יותר והכרה תרבותית למיעוט האלבני. הצד האלבני וויתר על דרישותיו להיפרדות טריטוריאלית והכיר באופן מלא בכל המוסדות המקדוניים. בנוסף, לפי הסכם זה, המורדים יתפרקו מנשקם וימסרו אותו לכוחות נאט"ו.
ב-2005, המדינה קיבלה מעמד רשמי של מועמדת להצטרפות לאיחוד האירופי, בשם "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה". הצטרפותה של מדינה חדשה לאיחוד האירופאי מותנית בהסכמת כל החברות הנוכחיות. כל עוד לא הסכימו יוון והרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה על שם מוסכם - התנגדה יוון לצירוף. עתה, משהושג הסכם בין שתי המדינות, נפתחה הדרך לצירוף מקדוניה הצפונית לאיחוד האירופאי. בהמשך התנגדה בולגריה לצירוף בטענה שהעם המקדוני, ההיסטוריה שלו ושפתו אינם אלא חלק מהתרבות הבולגרית ועל מקדוניה הצפונית להכיר בכך. לאחר כמה שנים, הצדדים הסכימו על פשרה.
פוליטיקה
מקדוניה חברה באו"ם, במועצת אירופה, בארגון המדינות הדוברות צרפתית, בארגון הסחר העולמי ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. מקדוניה מועמדת להצטרף לאיחוד האירופי מאז דצמבר 2005 ומאז 2019 היא גם חברה בברית נאט"ו.
הרפובליקה של מקדוניה היא דמוקרטיה פרלמנטרית עם ממשלה ביצועית המורכבת מקואליציה של מפלגות החברות בבית הנבחרים ורשות שופטת עצמאית עם בית משפט לחוקה. באספת בית הנבחרים של מקדוניה הצפונית יש 120 מושבים וחבריה נבחרים אחת לארבע שנים.
תפקידו של נשיא הרפובליקה הוא בעיקר טקסי, כאשר הכוח האמיתי נתון בידיו של ראש הממשלה. הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של מקדוניה והוא גם נשיא מועצת הביטחון של המדינה. נשיא הרפובליקה נבחר אחת לחמש שנים והוא או היא יכולים להיבחר פעמיים לכל היותר (מצב דומה לזה שבארצות הברית). הנשיא הנוכחי, שנכנס לתפקידו ב-2019, הוא סטבו פנדרובסקי.
עם העברת החוק החדש והבחירות שהיו ב-2005, התפקידים המקומיים של הממשלה התחלקו בין 78 עיריות. עיר הבירה, סקופיה, נשלטת כקבוצה של עשר עיריות שמתייחסים אליהן ביחד כאל "העיר של סקופיה". עירייה ברפובליקה של מקדוניה היא יחידה של ממשל עצמי. עיריות שכנות רשאיות ליצור קשרי מסחר ושיתוף.
הכוח השיפוטי נמצא בידי בתי המשפט, כאשר בראש המערכת נמצא בית המשפט העליון, בית המשפט לחוקה ובית המשפט של הרפובליקה. אספת הנבחרים ממנה את השופטים.
הנטייה הפוליטית העיקרית של המדינה היא בין המפלגות הפוליטיות הנשענות על הרוב האתני המקדוני לבין המפלגות המתבססות על המיעוט האלבני. הנושא של איזון הכוח בין שתי הקהילות גרם למלחמה קצרה ב-2001, שלאחריה הושג הסכם על חלוקת הכוח. באוגוסט 2004, הפרלמנט של הרפובליקה העביר חוק ששינה את הגבולות הפנימיים במדינה ונתן יותר אוטונומיה לאלבנים באזורים שבהם הם מהווים את רוב האוכלוסייה.
לאחר קמפיין קדם-בחירות בעייתי, המדינה עברה חילופי ממשלה דמוקרטיים בבחירות שהיו ב-5 ביולי 2006. תוצאת הבחירות הייתה ניצחון מכריע של מפלגת המרכז-ימין VMRO-DPMNE שבראשה עמד ניקולה גרואבסקי.
החלטתו של גרואבסקי לכלול את המפלגה הדמוקרטית של האלבנים בממשלה החדשה, במקום את השיתוף של מפלגת האיחוד הדמוקרטי לאינטגרציה עם המפלגה לשגשוג דמוקרטי, שזכו ברוב הקולות האלבניים, הציתה מחאות נרחבות בחלקים במדינה שבהם יש ריכוזים גדולים של אוכלוסייה אלבנית. השיתוף בין שתי המפלגות הללו התפרק ב-2008, ומפלגת האיחוד הדמוקרטי לאינטגרציה נכנסה לקואליציה עם מפלגת השלטון VMRO-DMPNE במאמץ לפתור את המחלוקות בין שתי המפלגות ולתמוך בשאיפות של המדינה בנוגע להצטרפות לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
צבא
הצבא של הרפובליקה של צפון מקדוניה הוא כוח ההגנה של מקדוניה הצפונית המורכב מצבא היבשה וחיל האוויר; היא אחראית על הגנת הריבונות הטריטוריאלית של צפון מקדוניה. ברשותו כוח אדם של כ-12,000 איש. שתי זרועות הצבא העיקריות הנן בסדר גודל של חטיבה (מקבילתה באוויר). במרץ 2020, הפכה מקדוניה הצפונית לחברה מלאה בנאט"ו.
כלכלה
השטח המיוער תופס יותר משליש משטח המדינה, כרבע משטח המדינה משמש למרעה וכ-16% ממנו מעובד. הגידולים העיקריים הם חיטה, תירס, כותנה וטבק. במדינה עדר של כ-300,000 ראשי בקר ו-2.2 מיליון כבשים (1992). התעשייה קטנה, אבל קיימת כרייה של מחצבים, בעיקר פחם חום, עופרת, ברזל, נחושת וגופרית.
הרפובליקה של מקדוניה נחשבת למדינה עם תעשייה מפותחת למחצה, בעלת צמיחה מתמשכת בייצור התעשייתי. תהליך השינוי בכלכלה החל ב-1995 כאשר הממשלה חתמה על הסדרים עם קרן המטבע הבינלאומית ועם הבנק העולמי. כלכלת המדינה פתוחה ומשתלבת בתוך המסחר הבינלאומי, עם יחס מסחר-תוצר מקומי גולמי כולל של 79.5%. המגזרים החשובים ביותר הם חקלאות ותעשייה. מגזר השירותים גדל גם כן במהלך השנים האחרונות. לכוח העבודה יש חינוך תחרותי וכישורים, אולם חסרות לו עבודות מתאימות, מה שגורם לבריחת מוחות. המדיניות הכלכלית של המדינה היא למשוך משקיעים זרים ולהגדיל את אחוז התעסוקה. אחד המאפיינים הבולטים של כלכלת המדינה הוא המדיניות הפיסקלית ששמרה על יציבות הדינר המקדוני למשך תקופה ארוכה. המדינה עושה מאמצים לפתח מגזר יזמות בגודל בינוני.
במבט לאחור, מקדוניה, ביחד עם מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה וקוסובו, השתייכה לאזורים הפחות מפותחים ביוגוסלביה לשעבר. היא סבלה מקשיים כלכליים חמורים לאחר שקיבלה את עצמאותה, כאשר השוק היוגוסלבי הפנימי התמוטט והסובסידיות מבלגרד הפסיקו. בנוסף, היא עמדה בפני אותן בעיות שעמדו בפני מדינות מזרח אירופיות סוציאליסטיות לשעבר במהלך המעבר לכלכלת שוק. נתיב מסילת הרכבת העיקרי שלה, דרך סרביה, נשאר בלתי אמין ועלויות המעבר דרכו הן גבוהות, ולפיכך משפיע על היצוא הרווחי לשעבר של שוק הירקות שלה אל גרמניה.
פריצתן של המלחמות היוגוסלביות והסנקציות שהוטלו על סרביה ועל מונטנגרו גרמו לנזק גדול לכלכלת המדינה, כיוון שבסרביה היו 60% מהשווקים לפני ההתפרקות של יוגוסלביה. כאשר יוון הטילה אמברגו סחר על הרפובליקה בשנים 1994–1995, הכלכלה הושפעה גם כן. עם סיום המלחמה הבוסנית בנובמבר 1995 וההסרה של האמברגו היווני הייתה רווחה מסוימת, אבל תחילתה של מלחמת קוסובו ב-1999 והמשברים האלבניים ב-2001 גרמו לאי יציבות נוספת בכלכלת המדינה. מאז סופו של האמברגו היווני, יוון הפכה לשותף העסקי החשוב ביותר של מקדוניה. חברות יווניות רבות קנו חברות ממשלתיות לשעבר במדינה. שותפות עסקיות חשובות אחרות הן גרמניה, איטליה וסלובניה.
הכלכלה המקדונית התאוששה מאז באיטיות, אף על פי שהאבטלה הנרחבת, השוק האפור, השחיתות והמערכת המשפטית הבלתי יעילה באופן יחסי גורמים לקצב גידול נמוך ולבעיות משמעותיות. לרפובליקה עדיין יש את אחד מהתוצרים המקומיים הגולמיים הנמוכים באירופה. שיעור האבטלה הרשמי הוא 36%. גודלו של כוח העבודה הוא בקירוב 900,000 אנשים כאשר 320,000 מתוכם הם מובטלים. אולם, רבים מהמועסקים לא מדווחים. דבר זה משתקף בשוק האפור, שיש כאלה המעריכים את נפח הפעילות שלו בכ-20% מהתוצר המקומי הגולמי.
הצמיחה בקושי הגיעה ב-2002 ל-0.9%, ואז 3.4%, 2.9%, 3.7% ו-3.2% בשנים שלאחר מכן. הממשלה הנוכחית הודיעה על תוכניות להפעיל מערכת של שיעור מס קבוע עם כוונה להפוך את המדינה למקום יותר מושך עבור משקיעים זרים. שיעור המס הקבוע יעלה ל-12% ב-2007 וירד ל-10% במהלך 2008.
המטבע המקומי
הדינר (denar) (ברבים: denari, מקדונית: денар ו-денар, קוד המטבע: MKD) הוא המטבע של הרפובליקה של מקדוניה. הוא מתחלק ל-100 דני (deni). מקורו של השם דינר הוא מהשם של מטבעות הכסף של רומא העתיקה, הדינאריוס.
גאוגרפיה
שטחה של מקדוניה הוא 25,333 קמ"ר והיא נמצאת בדרום מזרח אירופה בקואורדינטות הגאוגרפיות 41°50′N, 22°00′E. אורך הגבולות של מקדוניה הוא 748 ק"מ, אותם היא חולקת עם סרביה (221 ק"מ) בצפון, בולגריה (148 ק"מ) במזרח, יוון (228 ק"מ) בדרום ואלבניה (151 ק"מ) במערב. מקדוניה היא פרוזדור מעבר עיקרי מאירופה המערבית והמרכזית אל הים האגאי ודרום אירופה ואל אירופה המערבית. האקלים שלה מאופיין על ידי קיץ וסתיו חמים ויבשים לעומת חורף קר עם שלגים עזים.
המדינה היא חלק מהאזור הגדול יותר שנקרא גם כן מקדוניה, שממנו היא קיבלה את שמה. היא מנותקת מהים, אולם יש לה שלושה אגמים טבעיים: אגם אוחריד, אגם פרספה ואגם דויראן. שטח האגמים שלה הוא 477 קמ"ר ולפיכך שטח היבשה נטו הוא 24,856 קמ"ר.
למקדוניה יש שלושה פארקים לאומיים (פליסטר, גאליצ'יצה, מאברובו) ושתי שמורות טבע (אזראני, ג'אסן). היא עשירה בכרום, עופרת, אבץ, מנגן, טונגסטן, ניקל, ברזל ברמה נמוכה, אזבסט, גופרית, עצים.