cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר אלבון
קריירת מרוצים
אלבון החל להתחרות בגיל 8 בתחרויות קארטינג. שנה לאחר מכן השתתף באליפות ה-S1 הבריטית וסיים במקום הראשון, הישג עליו חזר גם בשנת 2007. בין השנים 2008 – 2010 התחרה בקטגוריית ה-KF3. בשנת 2011 עבר להתחרות בקטגוריית ה-KF1 וסיים במקום השני באליפות האירופית ובאליפות העולם.
בשנת 2012 הצטרף לתוכנית לפיתוח נהגים צעירים של רד בול, ועבר להתחרות עבור קבוצת EPIC Racing באליפות הפורמולה רנו 2.0. לאחר עונה אחת עבר לקבוצת KTR, עימה התחרה באליפות במשך 3 עונות. בסיום עונתו האחרונה באליפות דורג במקום השלישי. בשנת 2015 עבר להתחרות באליפות אירופה בפורמולה 3, וסיים את העונה במקום החמישי. לאחר שנה באליפות האירופית עבר להתחרות עבור קבוצת ART ב-GP3. במהלך העונה השיג ארבעה ניצחונות, וסיים במקום השני כסגנו של שארל לקלר.
אלבון המשיך להתחרות עבור קבוצת ART גם בשנת 2017, אך עבר לאליפות הפורמולה 2. במהלך העונה הגיע פעמיים לפודיום, צבר 86 נקודות וסיים במקום העשירי. לקראת עונת 2018 עבר להתחרות עבור קבוצת DAMS. במרוץ השלישי של העונה שהתקיים באזרבייג'ן זינק לראשונה מהפול פוזישן והשיג ניצחון ראשון באליפות. בהמשך העונה ניצח גם בבריטניה, הונגריה ורוסיה. לקראת צמד המרוצים האחרונים של העונה באבו דאבי דורג במקום השני אחרי ג'ורג' ראסל, אך העובדה שצבר במרוצים נקודה אחת בלבד אפשרה ללנדו נוריס לדחוק אותו למקום השלישי בסיום העונה.
פורמולה 1
לקראת סיום העונה הוחתם על ידי קבוצת ניסאן כנהג באליפות הפורמרולה אי. חודשיים לאחר מכן שוחרר מחוזהו על מנת שיוכל להצטרף לקבוצת טורו רוסו באליפות הפורמולה 1. בפגרת הקיץ, אחרי 12 מרוצים בעונה, הוחלט כי אלבון יקודם לקבוצת רד בול במקומו של פייר גאסלי שחזר לנהוג עבור טורו רוסו. בגרנד פרי בלגיה, המרוץ הראשון ברד בול נאלץ לזנק מהמקום ה-17 בעקבות החלפת מנוע ברכבו, אך הצליח לסיים במקום החמישי. בגרנד פרי יפן השיג את התוצאה הטובה בעונה, כשסיים במקום הרביעי. אלבון היה קרוב לפודיום בגרנד פרי ברזיל, עד שלואיס המילטון התנגש בו הקפה לסיום המרוץ. בעקבות ההתנגשות סיים את המרוץ רק במקום הרביעי, בעוד המילטון, שסיים את המרוץ שלישי נענש בתוספת של 5 שניות שהורידה אותו למקום השביעי. את העונה סיים במקום השמיני ובסיומה נבחר כרוקי העונה על ידי FIA ועל ידי אוטוספורט.
את עונתו השנייה פתח בצורה טובה. בגרנד פרי אוסטריה דורג רביעי אחרי חברו לקבוצה, מקס ורסטאפן. לאחר הפרישה של ורסטאפן עלה למקום השלישי. ניסיון עקיפה של המילטון במאבק על המקום השני הסתיים בתאונה, עליה המילטון נענש. אלבון הצליח לחזור למסלול, אך בהמשך נאלץ לפרוש. במרוץ הבא, שנערך גם הוא ברד בול רינג, זינק מהמקום החמישי, אך סבל ממחסור בכוח מנוע בהשוואה למכוניתו של ורסטאפן. למרות זאת הצליח לסיים את המרוץ במקום הרביעי. בהמשך העונה התקשה לשמור על קצב צבירת נקודות, בהשוואה לורסטאפן. למרות שהגיע פעמיים לפודיום, בסיום העונה דורג רק במקום השביעי. בעקבות התוצאות החליטה רד בול להחתים את סרחיו פרס, שנותר ללא קבוצה, במקומו של אלבון שעבר להיות נהג משלים בקבוצה.
DTM
לאחר שנותר ללא קבוצה בפורמולה 1 התחרה במלך שנת 2021 באליפות גרמניה למכוניות תיור בקבוצת AF Corse שזכתה לחסות של רד בול. אלבון התחרה ב-14 מתוך 16 מרוצים בעונה והגיע לפודיום ארבע פעמים, כולל ניצחון במרוץ שהתקיים בנירבורגרינג. לאחר סיום העונה מונה כמנטור של יוקי צונודה, שהחליף אותו בקבוצת אלפאטאורי.
החזרה לפורמולה 1
לקראת עונת 2022 הוחתם בקבוצת ויאלימס כמחליפו של ג'ורג' ראסל. במהלך האימונים המקדימים לקראת גרנד פרי איטליה חש ברע ונאלץ לעבור ניתוח להוצאת התוספתן. ניק דה פריס החליף אותו באימון השלישי, במקצה הדירוג ובמרוץ.
אקסל דיסאסי
אקסל דיסאסי (בצרפתית: Axel Disasi; נולד ב-11 במרץ 1998 בגונס שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים
בשנת 2016 חתם דיסאסי בסטאד ריימס מליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 45 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת המשנה הצרפתית וליגת העל הצרפתית, בהן הבקיע שני שערים.
ב-7 באוגוסט 2020 חתם דיסאסי על חוזה לחמש עונות במונקו מליגת העל הצרפתית. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד סטאד ריימס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בשתי עונותיו הראשונות במועדון ערך 61 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-4 באוגוסט 2023 חתם דיסאסי על חוזה ל-6 שנים בצ'לסי מהפרמייר ליג. ב-13 באוגוסט כבש בהופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד ליברפול.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר מונדיאל 2022 לאחר פציעתו של פרסנל קימפמבה, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-30 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 1-0 לנבחרת תוניסיה במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 2022.
פאבלה יורישיץ' שטורם
פאבלה יורישיץ' שטורם (בסרבית: Павле Јуришић Штурм; 8 באוגוסט 1848 – 13 בפברואר 1922) היה גנרל סרבי ממוצא פרוסי. התבלט כמפקד הארמייה השלישית של צבא סרביה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
שטורם נולד ב-8 באוגוסט 1848 בעיר גרליץ בפרובינציית שלזיה שבממלכת פרוסיה, בשם פאולוס שטורם (Paulus Sturm). משפחתו הייתה ממוצא סורבי. הוא ואחיו אויגן למדו באקדמיה הצבאית המלכותית בברסלאו ובשנת 1867 התגייסו לצבא פרוסיה ולחמו במלחמת צרפת–פרוסיה. ב-1875 הם עזבו את הצבא, ועברו לגור בנסיכות סרביה. האחים התאהבו בסרביה, ובהתאם לכך שינו את שמותם לשמות סרביים. פאולוס היה ל"פאבלה" ואויגן היה ל"יבגני". את שם משפחתם הם שינו ל"יורישיץ'" והשאירו את השם "שטורם" ככינוי. פאבלה אף נישא לאשה סרבית כדי לקבל אזרחות סרבית. שני האחים קיבלו משרה של מרצים באקדמיה הצבאית המלכותית בבלגרד. עם פרוץ המלחמה הסרבית-עות'מאנית (1876–1878) התגייסו שניהם לצבא סרביה כמתנדבים. פאבלה התקדם בצבא, ועם פרוץ מלחמת בולגריה-סרביה ב-1885 כבר היה מפקד רגימנט.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, פיקד שטורם על דיוויזיית "דרינה" אשר התבלטה במהלך קרב קומנובו. הוא פיקד על הדיוויזיה גם במהלך מלחמת הבלקן השנייה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה שטורם למפקד הארמייה השלישית. לצד הארמייה השנייה לקחה הארמייה שלו חלק נכבד בקרב קר שבסופו נהדפה הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית אל סרביה. הארמייה השתתפה גם בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים, אולם במחיר אבדות כבדות. הארמייה השתתפה בהדיפת הפלישה האוסטרית השלישית, ונלחמה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ.
בשנת 1915 חל שינוי ניכר במערכה, עקב הצטרפות הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה למלחמה לצד אוסטריה. הארמייה הובסה במתקפת מורביה ומתקפת קוסובו, ובהדרגה נכבשה סרביה בידי מעצמות המרכז. הארמייה של שטורם פורקה, ושרידיה נסוגו לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. ב-1916 הוקמה הארמייה מחדש בחזית המוקדונית ושטורם מונה מחדש למפקדה. הוא פיקד על הארמייה במהלך קרבות שונים, וביניהם קרב קיימאקצאלאן, אולם באוגוסט 1916 הוחלף בידי מילוש ואסיץ' בשל מצבו הבריאותי המעורער. הוא נשלח לחזית המזרחית כדי לסייע בארגון חיל המתנדבים הסרבי אשר לחם בצבא האימפריה הרוסית. בתחילת 1917 הוא הוחזר לחזית המזרחית, ומילא תפקידי מטה בסלוניקי עד סוף המלחמה.
ריתמיקה
ריתמיקה או שיטת דלקרוז (באנגלית: Eurhythmics או Dalcroze eurhythmics  או Dalcroze method) היא גישה לחינוך מוזיקלי שפיתח המוזיקאי אמיל ז'אק-דלקרוז בתחילת המאה העשרים בשווייץ. שיטה זו מפיקה תועלת מביטויי תנועה גופנית ומקצבים מוזיקליים על מנת לתגבר את העקרונות המשפיעים על ביצועי התלמיד ועל יכולתו לזכור את היסודות המוזיקליים.
זהו ביטויים של המקצבים הגופניים והמוזיקליים וכן של החוקים הבסיסיים המשפיעים על ביצועם. על ידי השתתפות במשחקים פשוטים, תרגילים ואלתורים, למדים התלמידים כיצד לשלב בין מוזיקה ותנועה, וזאת על מנת לפתח אחידות ריתמית בין העין, האוזן, הגוף והמוח. הגדרת הריתמיקה עשויה להפוך מסובכת אף יותר - "מכל שיטות הלימוד המוזיקליות, גישת דלקרוז היא ככל הנראה המעורפלת והקשה ביותר להגדרה. זאת משום שהיא חיה בתוך המורים עצמם, ולא בספרים, שירים או חומרי-למידה מסוימים אחרים. ענפים, עקרונות ואסטרטגיות מסוימות יוצרים חוט מקשר בין הדלקרוזיאנים, בעוד המורים עשויים להתבדל אחד מהשני במידה ניכרת, בתחומי העניין, המיומנויות וסגנונות ההוראה שלהם".
גישת הריתמיקה נבעה ישירות מתוך חוויותיו של דלקרוז בתור מורה לתאוריה מוזיקלית בקונסרבטוריון של ז'נבה. הוא אף גילה כי תלמידיו לא היו מסוגלים להעריך חוקים מוזיקליים בלא כל הבנה של הניסיון המוזיקלי התואם להם. שיטתו עודדה את התלמידים לחוש את השינויים בזמן, בחלל ובאנרגיה המתרחשים במוזיקה דרך גילוי באמצעות למידה.
כאשר בריתמיקה נעשה שימוש עם מנעד (על פי רוב בשימוש בעת הקראה ראשונה של שירה ואימון האוזן) על ידי דלקרוז הוא גילה כי דבר זה חידד את תפישת התלמידים את המוזיקה ואת יסודות הביצוע. דלקרוז אף היה איש אלתור דגול. אשר על כן, פעמים רבות הוא עודד את תלמידיו להרגיש את המוזיקה שהוא אילתר בעזרת גופם כמו גם בשירה ובמשחק.
פיתוניים
פיתוניים (שם מדעי: Pythonidae) הם משפחת נחשים לא-ארסיים ההורגים את טרפם באמצעות חניקתו. לרוב, לנחשים הנמנים עם משפחה זו מידות גוף גדולות וחוליות שדרה קצרות המאפשרות להם להיכרך סביב לקורבנם. נחשים אלה דומים לבני משפחת החנקיים והם קרובים אליהם יחסית.
בני משפחת הפיתוניים חיים בדרום-מזרח אסיה, באוסטרליה ואפריקה, באזורים טרופיים מרובי צמחייה. הם שחיינים טובים ורובם אף מטפסים על עצים. גודלם של הפיתונים נע בין מטר אחד ל-6 מטרים, ובמקרים חריגים אף יותר. הפיתונים הם בין הנחשים הארוכים בעולם - אורכו של הפיתון המרושת, הנחש השני הגדול בעולם, יכול להגיע אף ל-10 מטרים. לעיתים נמצאים אצלם שרידים של עצמות רגליים מנוונות בשולי הגוף.
פיתונים טורפים בדרך כלל עופות ויונקים. הם מסוגלים לטרוף אף חיות גדולות יותר, כגון צבאים, תנינים והיפופוטמים. לאחר הריגתו, הטרף נבלע בשלמותו ומעוכל במשך מספר ימים עד מספר חדשים.
למרות גודלם, ברוב המקרים אין הפיתוניים מסוכנים לבני אדם, ונמנעים מלהתקרב אליהם. עם זאת, נחשי פיתון שזה עתה התעוררו משנת החורף שלהם יהיו רעבים מספיק כדי לאכול כל יצור הנמצא בסביבתם. נחש כזה לא יהסס לתקוף בני אדם (ובעיקר ילדים, המהווים טרף קל יחסית). משום כך הפיתונים ניצודים בכמויות רבות, מצב שהביא מינים מסוימים עד לסכנת הכחדה.
רבייה
נקבות הפיתון, כשאר הזוחלים, מטילות ביצים. הן מסדרות אותן בערימה ונכרכות סביבן. מאחר שהן בעלות דם קר, ואינן מסוגלות לחמם את הביצים בעזרת חום גופן, הן מרעידות את גופן בתנודות קלות המעלות את טמפרטורת הביצים. זהו אחד מהמקרים היחידים הידועים של התנהגות הורית אצל נחשים, שבדרך כלל נוטשים את צאצאיהם לאחר ההטלה. תוחלת החיים שלהם היא עד 35 שנים.
הפיתון והאדם
כאמור, בטבע הפיתון נמנע בדרך כלל מלהתקרב לבני האדם ואינו מסוכן להם. משום כך הפיתון נפוץ כחיית מחמד, וניתן למצוא אותו בחנויות המוכרות חיות מחמד אקזוטיות. בגלל התנהגותו הבלתי צפויה, צריך להיות מגדל מנוסה כדי לגדל מינים גדולים של פיתון, כגון הפיתון הבורמזי או הפיתון המרושת. מגדל לא מנוסה עלול להבהיל או להרגיז את הנחש, שעלול לנסות לברוח או לתקוף את המטפל. פיתונים שברחו מהשבי עלולים להפר את האיזון הטבעי בסביבת מגוריהם, ואף לסכן את בני האדם החיים באזור. תועדו מקרים בהם הרג הנחש את המטפל הבלתי-מנוסה.
נפתלי יוסף פריינד
הרב נפתלי יוסף פריינד (נקרא גם פרוינד; י"ט אדר תר"כ, ;13 במרץ 1860 - כ"ה באייר תרצ"ג, מאי 1933) היה רב ופוסק הלכה, רבן של הקהילות היהודיות בקאנדי (פולין) ורוז'אן. הוא מחבר ספר השו"ת פני לוי, ומדריך לברית מילה בשם נוצר הברית.
ביוגרפיה
בצעירותו אובחן ככישרוני ונשלח ללמוד תורה בישיבות מקומיות, בהמשך היה לתלמידו של הגאון רבי אביגדור יהודה ליבוש לוינטל רבה של קהילת קויל, ששמר לו אמונים והתכתב עמו רבות בענייני הלכה גם לאחר שנים. עוד בצעירותו, החל מתכתב בשאלות ותשובות עם רבני פולין וביניהם הגאון רבי חיים אלעזר וקס. חילופי המכתבים יצרו לו קשר עם הגאון המתנגד רבי מנחם נחום גינצבורג רב בקהילות ונגרוב, סוכצ'וב ומעזריטש הפולנית, שהתרשם מבקיאותו ואף על פי שהיה ממשפחה חסידית בחר בו לחתן עבור נכדתו פראדיל בת בנו הרב אשר גינצבורג. אלא שלאחר הנישואים, לא יכלה משפחת החותן לשאת את עובדת היותו חסיד, והוא נאלץ לעזוב את ביתם ולחפש לו משרה.
ברבנות קהילות
בהיותו כבן עשרים וחמש, נבחר לכהן ברבנות העיירה קאנדי שם כיהן עד שנת תרנ"א, שאז נבחר לכהן ברבנות העיר רוז'אן שבה ישב כארבעים שנה עד לפטירתו. ברוז'אן הטביע חותם עמוק, כאשר לצד דאגתו לביסוס צורכי הדת כמו שחיטה, כשרות, עירוב, מקווה וחברה קדישא, אף דאג באופן אישי למוסדות חינוך לבנים ובנות. בעצמו הקים את חברת תפארת בחורים שבמסגרתה למדו ילדי העיר, ומאוחר יותר אף סייע בהקמת סניף בית יעקב לבנות, ואף סייע לחתנו העסקן חיים בנימין וירניק להקים סניף מקומי של צעירי אגודת ישראל (צא"י) שלחם נגד חילון העיר על ידי מפלגות השמאל של הבונד והשומר הצעיר.
בעיקר בלטה מנהיגותו בשנים הקשות שבאו על הקהילה היהודית ברוז'אן, בין שתי מלחמות העולם, כאשר הסחר היהודי נקלע לקשיים בשל התרוששות האוכלוסייה הכפרית שהיוותה את כח הקניה העיקרי באזור. באותן שנים עודד הרב פריינד את בני הקהילה וסייע בהקמת קרנות עזרה וסיוע יהודיות ובנק קואופרטיבי שבא לעזרת הסוחרים ובעלי המלאכה. כמו כן סייע לייסוד בעיר חברות ביקור חולים ולינת הצדק. על פעילותו זו, זכה בשנת תרס"ח לאות כבוד מאת הקיסר.
בתיאורים שנשתמרו מזיכרונות בני הקהילה, מתוארת דמותו הדומיננטית של הרב ומרכזיותו בעיני כל החוגים, למרות היותו חסיד גור תלמידו של רבי אברהם מרדכי אלתר מגור. הוא קבע את תפילתו בבית הכנסת העירוני, ולא נשא פני איש.
אחרי פטירתו ביום כ"ה באייר תרצ"ג (1933), מילא את מקומו ברבנות העיר, חתנו הרב שלמה פלטקוביץ, שכיהן עד מלחמת העולם השנייה וחיסול הקהילה.
פני לוי
משחר ימיו היה מחבר פורה, ומכתביו ההלכתיים הקיפו את כל הנושאים ההלכתיים והתנהלו עם מגוון רחב של רבנים ופוסקים מכל רחבי אירופה. רוב כתביו אבדו בשואה, ולא הספיק להביא לדפוס כי אם חלק אחד של חיבורו פני לוי המכיל שאלות ותשובות בנידונים הלכתיים שונים, ומכתבים מכל גדולי דורו, בין השאר מהרב אברהם בורנשטיין מסוכטשוב ומהרב חיים אלעזר וקס מקאליש ועוד. הספר קיבל את הסכמת האדמו"ר מאיר יחיאל הולשטוק מאוסטרובצה והגאון אליהו פוסק מזלטופול, כאשר מתחת להסכמותיהם מציין המחבר . כמו כן בפתיחת הספר, סידר אילן יוחסין מפורט לתולדות משפחתו ומשפחת חמיו ואבותיו.
קונטרס נוצר הברית
בשל היותו מוהל שהידר למול תינוקות רבים, רכש מומחיות מיוחדת בכל הקשור לענייני ברית מילה ומאחר שנוכח לראות שיש מוהלים שאינם בקיאים בהלכה ובפרקטיקה, כתב מדריך הלכתי ומעשי לכל ענייני המילה. בהקדמת קונטרסו נוצר הברית הוא מציין. גם עשרות שנים אחרי, המדריך עדיין רלוונטי ומצוטט רבות בספרות ההלכתית העוסקת בהלכות מילה.
פולמוס היתר שמן קטניות בפסח
אחת מהכרעותיו זכתה לפרסום רב בשעתה ומשמשת עד היום נושא שנוי במחלוקת פוסקים, שרבים מהרבנים המקלים מסתמכים על הוראתו, עוסקת בהיתר השימוש בפסח בשמן הנעשה מקטניות (שהוא מכנה: שעמיען ורזעפאק) למרות המנהג לאיסור אכילת קטניות שנהגו בו האשכנזים, וזאת בתנאי שלא מעורבים מים בתהליך הכבישה. מי שהשיג על ההתר היה הגאון בעל האבני נזר שהשגתו נדפסת בספר. אך הוא לא נכנע והשיב במכתב נחרץ וכך נותר המנהג בקהילת רוז'אן להיתר. גם הרב אברהם יצחק הכהן קוק התיר בהיותו רבה של יפו את השימוש בפסח בשמן שומשומין שנכבש בכבישה קרה ללא מגע מים, אף שהשומשומין הם ממשפחת הקטניות.
צאצאיו
הרב מנחם מנדל פומרנץ.
שמואל פרנקל
הרב שמואל פרנקל (ה' בניסן ה'תקע"ה, 15 באפריל 1815 - ט"ו בחשוון ה'תרמ"ב, 7 בנובמבר 1881) היה רב ואדמו"ר בעיר היידודורוג שבהונגריה (דאראג ביידיש).
ביוגרפיה
נולד בעיירה קאמאדע (בהונגרית: Komádi) שבהונגריה, לרבי שרגא פייבוש אב"ד גינז ריסקא ולגיטל. בגיל שש התייתם מאביו ועבר להתגורר אצל אחי אביו, רבי יצחק, אב"ד קראלי. בהמשך גדל אצל גיסו, בעל אחותו, הרב זאב וואלף טעננבוים אב"ד ווערפעלעיט, בעל רחובות הנהר. התגורר גם אצל רבי מאיר א"ש אב"ד אונגוואר.
בגיל ארבע עשרה נשא את רחל בת הגביר יצחק מפאטשוי שבהונגריה והתגורר בקאמאדע. מאוחר יותר התגורר בברט'ו-אויפאלו (Berettyóújfalu) וסחר באתרוגים ובסחורות נוספות. לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה שידך לו רבו, רבי חיים הלברשטאם מצאנז, את ברכה, בתו של הרב יעקב דב נויגרשל, לימים אבד"ק ברדיוב. לאחר פטירתו עלתה ברכה לארץ ישראל ונטמנה בהר הזיתים. מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ושתי בנות.
בשנת ה'תרל"ד התמנה לרב בעיר דאראג ושם התגורר עד סוף ימיו. נהג שם באדמורו"ת. נודע כפועל ישועות.
תמך בהפרדת הקהילות מהניאולוגים. מסופר שבאספת רבנים בפשט בהשתתפות ה"כתב סופר", רבי ישעיהו זילברשטיין, רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים ועוד, התנהל ויכוח, וה"ייטב לב" הציע למסור את ההכרעה לרב פרנקל.
תורתו והנהגתו
היה חותם את שמו שמואל פרנקל מב"ח ("מבית חלפון"). לא ידועה כוונתו בכך.
מתורתו נשתמר אך מעט, בידי חתנו רבי זאב וואלף, והודפס בספר "אמרי שפר", יחד עם דברי תורה שנאמרו על ידי אביו רבי שרגא פייבוש. במהדורות מאוחרות שהודפסו בישראל נוספו שאלות ותשובות והנהגות. כמו כן הודפס הספר "סיפורי שמואל" סיפורים מחייו ופועלו, לראשונה במארגערטן שבהונגריה בשנת ה'תש"ג, ולאחר מכן בשתי מהדורות בישראל.
כתב 12 הנהגות שראוי לכל יהודי לנהוג בהן, כפי שמופיע בתחילת ספרו אמרי שפר.
עשרות שירים וניגונים מיוחסים לו, בהם ניגון המצווה טאנץ המוכר בחסידות צאנז. את ניגוניו מלקטים ואוספים אנשי חסידות דאראג בבני ברק מצאצאיו.
פטירתו והנצחתו
נפטר בט"ו בחשוון ה'תרמ"ב (1881). את מקומו ירש חתנו רבי זאב וואלף ציטרען, לאחר שבנו בכורו אברהם שרגא צבי סירב לקחת את התפקיד.
את נוסח מצבתו כתב רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט.
בשכונת הר נוף בירושלים הוקם בית הכנסת הנושא את שמו "אמרי שפר".
בשנות התשעים של המאה ה-20 חודשה חסידות דאראג על ידי צאצאו הרב ישראל משה רוזנפלד, ומוסדותיה מרוכזים בבני ברק. בשנת ה'תשע"ה יזם הרב רוזנפלד בניית אוהל על ציונו, בצורת בית המדרש שהיה בדאראג לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת ה'תשע"ט (2018) נפתח בניין הכנסת אורחים בסמוך לקברו.
כריסטיאן דניאל לדסמה
כריסטיאן דניאל לדסמה (בספרדית: Cristian Daniel Ledesma; ) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
לדסמה, יליד בואנוס איירס, החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. ב-2001 עבר לשחק בלצ'ה במדיה שיחק 5 עונות מתוכן 4 עונות בסרייה א' והיה אחד השחקנים החשובים שלה. ב-2006, עם ירידתה של הקבוצה לסרייה ב', עבר לדסמה ללאציו. בעונתו הראשונה הופיע ב-33 משחקי ליגה וכבש שני שערים, כולל שער מבעיטה ממרחק גדול בדרבי מול רומא. במהלך קיץ 2007 ביקש לדסמה לעבור לקבוצה אחרת, ריאל בטיס וסביליה גילו עניין בשחקן אך עלייתה של לאציו לליגת האלופות שכנעה אותו להמשיך עונה נוספת. במהלך ספטמבר 2008 הביע לדסמה מספר פעמים את החלטתו לעזוב את לאציו בתום העונה.
ב-28 באוגוסט 2015 עזב את לאציו לאחר 9 עונות, וחתם בסנטוס הברזילאית. בסוף העונה, לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב, חתם לדסמה בפנאתינאיקוס על חוזה לשנתיים. ב-20 בינואר 2017 חתם לדסמה בטרננה קלצ'ו מהסרייה ב'. ב-22 באוגוסט 2017 חתם בלוגאנו השווייצרית. ב-5 בספטמבר 2018 חתם בפרו פיאצ'נצה האיטלקית מהליגה השלישית.
ללדסמה יש אזרחות איטלקית בעקבות נישואיו עם אישה איטלקייה, וכתוצאה מכך הוא יכול לשחק בנבחרת איטליה. ב-14 בנובמבר 2010 קיבל לדסמה את זימון הבכורה, והיחיד שלו למשחק ידידות נגד נבחרת רומניה.
אולימפיאדת ברלין (1936)
אולימפיאדת ברלין (1936) היא האולימפיאדה ה-11 בעת החדשה. אולימפיאדה זו נערכה בברלין, בירת גרמניה הנאצית.
לא הייתה זו הפעם הראשונה שבה הייתה אמורה ברלין לארח את המשחקים האולימפיים. העיר הייתה אמורה לארח את המשחקים בשנת 1916, אולם משחקים אלו נדחו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשל מלחמת העולם הראשונה.
בפברואר 1936 עלתה לשלטון בספרד ממשלה חדשה שהחליטה להחרים את אולימפיאדת ברלין, כמחאה על המשטר הנאצי בגרמניה, ותחת זאת לארגן אולימפיאדה אלטרנטיבית - האולימפיאדה העממית בברצלונה. כ-6,000 ספורטאים מ-22 מדינות נרשמו להשתתף במשחקים. ימים ספורים לפני שהאולימפיאדה העממית אמורה הייתה להיפתח, פרצה בספרד מלחמת האזרחים, והיא בוטלה.
הייתה זאת האולימפיאדה הראשונה ששודרה בטלוויזיה, אם כי במעגל סגור בברלין בלבד, ובאיכות נמוכה. זו הייתה גם האולימפיאדה הראשונה בה נערך מרוץ לפיד כחלק מטקס הפתיחה, והראשונה בה נערך טורניר אולימפי בכדורסל.
השימוש התעמולתי באולימפיאדה
מערכת התעמולה הנאצית ובראשה יוזף גבלס, שר התעמולה של גרמניה, השתמשו בה לצורך העלאת המוראל הגרמני. ואכן האולימפיאדה נחשבת עד היום לדוגמה להצלחת התעמולה הנאצית. גבלס והבמאית לני ריפנשטאהל (אשר יצרה שנתיים לפני כן את סרט התעמולה הנאצי "ניצחון הרצון") הפיקו את הסרט "אולימפיה" שיצא בשני חלקים, המציג את האולימפיאדה באור התעמולה הנאצית, תוך שימוש באסתטיקה פאשיסטית ונאצית, ובאוצר הדימויים הוויזואלי הנאצי שהוצג בכישרון רב על ידי ריפנשטאהל, כמו גם העלאת ערכי ה"גזע" וה"פולק".
כדי לחזק את תדמיתו של המשטר כלפי חוץ, נמנעו הנאצים במהלך האולימפיאדה מלפגוע באנשים מהגזע ה"נחות" (יהודים, שחורים וכדומה), והוסרו כל השלטים כנגד היהודים, אך עם זאת, לאחר האולימפיאדה נשמעו טענות כי השחקנים הופלו לרעה בגלל מוצאם.
המכרז
המכרז נערך ב-1931, זמן קצר לאחר שספרד הפכה לרפובליקה ושנתיים טרם עלייתו של היטלר לשלטון.
טבלת מדליות
המדינות שגרפו את מירב המדליות:
סיף
בתחרות רומח אישי לנשים, 3 המנצחות היו יהודיות. אילונה אלק-שהרר מהונגריה, זכתה במדליית הזהב, הלנה מאייר מגרמניה, זכתה במדליית הכסף והצדיעה במועל-יד על דוכן המנצחים כמו יתר זוכי המדליה הגרמנים, ואלן פרייס מאוסטריה, זכתה במדליית הארד.
אולימפיה
"אולימפיה" הוא סרט תיעודי גרמני משנת 1938, בבימויה והפקתה של לני ריפנשטאהל, המתעד את אולימפיאדת ברלין. "אולימפיה", אשר יצא לאקרנים ב-2 חלקים, הוא הסרט הרשמי הראשון אי פעם שתיעד את המשחקים האולימפיים. הסרט זכה לשבחים ונבחר לאחד מ-100 הסרטים הטובים ביותר לפי סקר של מגזין טיים, אך נחשב לשנוי במחלוקת בשל ההיבטים הפוליטיים שבו.
שוק רחוב בריק
שוק רחוב בריק הוא שוק קטן בלב הסוהו בלונדון. בשוק נמכרים בעיקר פירות וירקות, אך גם מוצרי חלב, דגים ותבלינים.
השוק נוסד בשנות ה-40 של המאה ה-19, ועדיין יש לו אופי ויקטוריאני. השוק פעיל בעיקר בשעות ארוחת הצהריים, ונמכרים בו הירקות והפירות הזולים ביותר במרכז לונדון.
השוק ממוקם בין רחוב אוקספורד ורחוב אולד קומפטון.
ערוץ אולדובאי
ערוץ אולדובאי (אנגלית Olduvai Gorge, או במבטא המקורי אולדופאי, שם של צמח מקומי בשפת שבט המסאי) הוא נקיק במישורי הסרנגטי בתחום אזור השימור נגורונגורו שבטנזניה, באזור השבר הסורי אפריקני, שאורכו כ-48 ק"מ.
אולדובאי הוא אתר עשיר ביותר במאובנים, מהם מפורסמים בייחוד מאובני הומינינים ממספר סוגים. אשר בשנות השישים והשבעים ביססו לראשונה את חשיבותה של מזרח אפריקה כאזור שבו התרחשה מרבית האבולוציה של האדם.
תולדות המחקר
בתחילת המאה ה-20 השתייך האזור למזרח אפריקה הגרמנית, וערכו המדעי של האתר אובחן לראשונה בשנת 1911 על ידי האנטומולוג הגרמני וילהלם קאטווינקל, אשר בעת מרדף אחר פרפר נפל מעבר למדף הסלע. כשחזר לחושיו גילה שהוא נמצא בנקיק עם שכבות חשופות שמהן מבצבצים מאובנים ועצמות. הוא שאל את בני שבט המסאי המקומיים לשם הערוץ, אך עקב קשיי השפה הם חשבו שקאטווינקל מצביע על צמח אגבת סיסל, ואמרו לו את שם הצמח בשפת המסאי "אולדופאי". קאטווינקל רשם את השם בגרמנית כ"אולדוואי" (Oldoway).
קאטווינקל שב לברלין עם מספר מאובנים של בעלי-חיים נכחדים, שעוררו עניין מספיק לארגון משלחת למקום בשנת 1913 מטעם אוניברסיטאות ברלין ומינכן, ובמימון הקייזר וילהלם השני עצמו. בראש המשלחת עמד הגאולוג הנס רק (Hans Reck), שהביא מן הערוץ 1,700 מאובנים, כולל גולגולת אנושית שאת גילה העריך, על-פי מיני מאובנים אחרים באותה שכבה, ב-150 אלף שנה. הערכה זו עוררה מחלוקת בגרמניה, אך שלוש משלחות נוספות לא הצליחו להגיע לערוץ, והמחקר נפסק כאשר גרמניה איבדה את שליטתה באזור במלחמת העולם הראשונה.
האנתרופולוג והארכאולוג הבריטי-קנייתי לואיס ליקי היה הבא לחפור באתר, החל משנת 1931 כאשר ביקר בערוץ ביחד עם הנס רק, שאותו הזמין להתלוות אליו. ליקי ניצח בהתערבות עם הנס רק כאשר הוכיח לו שכלי אבן עתיקים נמצאים באולדובאי, אלא שהם עשויים מבזלת געשית ולא כלי צור שאותם חיפש הנס רק ולא מצא בשנת 1913. בהסתמך על כלים אלו התמידו ליקי ובני משפחתו בארגון משלחות לאתר מדי שנה, עד אשר בראשית שנות השישים הצליחו לבסוף לגלות את מאובני ההומינינים שסיתתו את הכלים. הממצאים שלהם זכו לפרסום רב והיו הראשונים לבסס את המעמד המרכזי שיש כיום למזרח אפריקה כאזור שבו התפתחה האנושות, מעמד שחוזק אחרי כן בעקבות ממצאים מקניה ואתיופיה. גם דונלד ג'והנסון וטים וייט חפרו באולדובאי בשנות השמונים, בתקופה שבה אתיופיה הייתה סגורה בפניהם עקב מלחמת האזרחים האתיופית, וגילו מספר ממצאים ראויים לציון. הגאולוגיה של אולדובאי נחקרה בפירוט על ידי ריצ'רד האי מ-1961 ועד 2002. כיום נמצא במקום מוזיאון ערוץ אולדובאי המציג חלק מהממצאים.
גאולוגיה
לפני מיליוני שנים שכן האתר תחת אגם גדול שחופיו התכסו בהדרגה בשכבה על שכבה של אפר געשי ממספר הרי געש שהיו פעילים באותו זמן, הגדול שבהם הר נגורונגורו. במהלך תקופה זו התכסו באפר שלדי בעלי חיים והומינידים. לפני כחצי מיליון שנה התייבש האגם ופעילות סייסמית היטתה את מהלכו של פלג מקומי, אשר החל לחתור בתוך המשקעים ובסופו של דבר חשף שבע שכבות עיקריות בקירות הערוץ, עם העצמות המאובנות בתוכן. הסטרטיגרפיה עמוקה באופן יוצא דופן, ואת גילן של שכבות האפר הגעשי ניתן לקבוע באמצעות תיארוך רדיומטרי, בעיקר בשיטת אשלגן-ארגון וכן בשיטת ארגון-ארגון. סלעי המשקע התחתונים ביותר הם בני קצת יותר משני מיליון שנה.
פלאואנתרופולוגיה
שמאל| ממוזער|120px|שחזור גולגולת OH5 באולדובאי נמצאו בעיקר שרידים של שניים מהמינים הקדומים ביותר של הסוג אדם – הומו הביליס והומו ארקטוס – והמין פראנתרופוס בויזיאי. הסימון הקטלוגי הניתן למאובני הומינידים המתגלים באולדובאי מורכב מן האותיות OH (ראשי תיבות של Olduvai Hominid) בתוספת מספר סידורי. בין המפורסמים שבהם:
כל המאובנים האלו נמצאו בשכבות התחתונות של הערוץ ומתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של קצת פחות משני מיליון שנה. ממצאים חשובים נוספים התגלו בסביבתו של הערוץ. המפורסם שבהם הוא שביל העקבות באתר לייטולי, כ- 45 ק"מ דרומה לאולדובאי על גדת אגם אייסי. במקום זה נמצאו טביעות רגל מאובנות באפר געשי של בעלי חיים רבים וכן של הומינידים, כנראה מהמין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, המעידים על הליכה בקומה זקופה.
ארכאולוגיה
בנוסף על מאובני ההומינידים התגלו באולדובאי גם כלי אבן שסותתו על ידם. הקדומים שבהם בני כ-1.8 מיליון שנה ושייכים לתרבות העתיקה ביותר של כלי אבן הקרויה התרבות האולדובאית על שם הערוץ. חלקם התגלו ביחד עם שברים רבים של עצמות בעלי-חיים, כולל עצמות פילים נכחדים, ועל פי המחקר שימשו את ההומינידים (הביליס או הומו ארגסטר) לשחיטת בעלי-חיים אלו.
כלי אבן מעט פחות עתיקים, שגילם בין 1.75 ל-1.2 מיליון שנה, הם בעיקר אבני יד ושאר כלים השייכים לתרבות האשלית.
מיס אינטרנשיונל (פיתוח גוף)
מיס אינטרנשיונל (באנגלית: Ms. International) היא תחרות מקצועית למפתחות גוף שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB). מיס אינטרנשיונל נחשבת לרוב לתחרות השנייה ביוקרה למפתחות גוף (אחרי תחרות מיס אולימפיה). התחרות נערכה לראשונה בשנת 1986 ומאז נערכת כל שנה (חוץ משנת 1987). מאז שנת 1989 התחרות נערכת כחלק מהתחרות ארנולד קלאסיק. בשנת 2000 נכנסו לתחרות קטגוריות משקל: משקל כבד ומשקל קל ומנצח כללי מבין השתיים. התחרות חזרה לפורמט הפתוח בשנת 2006. האשה שמחזיקה את מרבית התארים היא יאקסני אוריקן (4 תארים).
זוכות התחרות
משנת 2000 עד שנת 2005 הוכרזו גם זוכות בקטגוריות משקל קל ומשקל כבד שמהן נבחרה הזוכה הכללית (בפועל זוכת הקטגוריה "משקל כבד" זכתה בתואר הכללי):
קרל תאובלד
קרל ג'וליאן תאובלד (באנגלית: Karl Julian Theobald; נולד ב-5 באוגוסט 1969) הוא שחקן וקומיקאי אנגלי. הוא שיחק בסדרה "Plebs", ובתפקיד מרטין דיר בסיטקום של ערוץ 4 "מחלקה אלטרנטיבית".
ביוגרפיה
תאובלד נולד בעיר ירמות'. הוא גדל בלואסטופט, שם למד בבית הספר התיכון The Denes. מגיל צעיר למד בבית ספר למחול. ב-1998 סיים את לימודי המשחק ב-Drama Centre London, והחל לעבוד בתיאטרון Complicite.
תאובלד היה שותף לכתיבה קומית של ראסל בראנד. בשנות התשעים של המאה העשרים הופיעו השניים כצמד בשם "תאובלד ובראנד על הקרח". בנוסף להופעותיו בסדרה הקומית "מחלקה אלטרנטיבית", כתב תאובלד קטעים קומיים עבור תוכניות הטלוויזיה "The Sketch Show" ו-"Smack the Pony". עוד הופיע תאובלד בסיטקום הרדיופוני "The Exterminating Angels".
ב-2008 הצטרף תאובלד לצוות שחקני סדרת המדע הבדיוני של רשת ITV "בראשית" בתפקיד אוליבר ליק. ב-2010 הופיע בסרט "קח אותו ליווני" לצדו של בראנד, בתפקיד העוזר שלו. ב-2014 כיכב תאובלד בסרט הבריטי העצמאי "Downhill" יחד עם נד דנהי, ג'רמי סוויפט, וריצ'רד לומסדן. את הסרט ביים ג'יימס ראוס ואת התסריט כתב טורבן בטס.
אל-ביידא (מחוז בתימן)
מחוז אל-ביידא (בערבית: محافظة البيضاء, תעתיק מדויק: מחאפט'ת אלביצ'אא) הוא מחוז בדרום תימן. המרכז המנהלי והכלכלי של המחוז הוא אל-ביידא. המחוז הררי ובעל מקורות מים רבים. במפקד אוכלוסין שערכה תימן בשנת 2004 אוכלוסיית המקום עמדה על 571,778 נפש. וב-2012, 660,105 נפש.
גן הוורדים של הבית הלבן
הגן משמש לצורך עריכת מסיבות עיתונאים וכן טקסים רבים כגון נישואיה של טרישה, בתו של ריצ'רד ניקסון, לאדוארד קוקס בשנת 1971.
הגן הוקם בשנת 1913 על ידי אלן לואיז וילסון, אשתו של וודרו וילסון במקום בו עמד קודם לכן גן בסגנון קולוניאלי. הגן עוצב מחדש על ידי ג'ון קנדי על מנת לאפשר בו קיום טקסים רשמיים.
"אסטרטגיית גן הוורדים"
אסטרטגיית גן הוורדים היא כינוי של אסטרטגיה בחירות או אסטרטגיה דיפלומטית שנוקט בה נשיא ארצות הברית המחליט לפעול בהיותו בתוך הבית הלבן והימנעות מנסיעה ברחבי המדינה. אסטרטגיה זו מנוצלת לעיתים על ידי נשיא מכהן פופולרי הרוצה להיבחר מחדש. נשיא מכהן שאינו פופולרי יעדיף לנסוע ברחבי המדינה או ברחבי העולם על מנת לשפר את סיכוייו לבחירה מחדש. דוגמה לאסטרטגיה זו היה טיפולו של הנשיא ג'ימי קרטר בתחילת משבר בני הערובה באיראן (1979–1981) בה ניסה לפתור את הבעיה באמצעים דיפלומטיים מהבית הלבן, מבלי להיעזר במתווכים אירופיים או פנייה למנהיגי מדינות זרות.
העצב המשולש
העצב המשולש (TA: Nervus trigeminus, נהוג לסמנו: CN V) ''הוא זוג עצבי הגולגולת החמישי. אחראי לתחושה של הפנים ושל אזורים נוספים בקדמת הראש, ולתנועות לעיסה, נשיכה ובליעה.
סעיפי העצב
העצב מתפצל לשלושה סעיפים גדולים, ומכאן שמו:
שוק צ'פל
השוק ממוקם באזור איזלינגטון בצפון לונדון, בקרבת תחנת הרכבת התחתית אנג'ל.
ויליאם א. בארקלי
'''ויליאם א. בארקלי (באנגלית: William E. Barclay''') היה מאמנה הראשון של קבוצת אברטון וכן מאמנה הראשון של ליברפול, בשיתוף עם מזכיר הקבוצה ג'ון מק'קנה. בארקלי אימן את אברטון במשך 22 משחקיהם הראשונים בלבד. כאשר החליטו אנשי אברטון לעזוב את אצטדיון אנפילד בעקבות סכסוך בנושא השכירות, נשאר בארקלי באנפילד והיה ממקימי מועדון הכדורגל ליברפול.
בעת שלא מונה בליברפול מאמן באופן רשמי, שימש בארקלי כמאמנה יחד עם מזכיר הקבוצה, ג'ון מק'קנה. יחד הוליכו השניים את ליברפול לזכייה באליפות הליגה השנייה פעמיים בעונות 1893-94 ו-1895-96. בארקלי כיהן גם כיו"ר המועדון במשך 2 קדנציות וכן עבד בהתאחדות הכדורגל האנגלית.
לכל החברים מהמסע מים אל ים
לכל החברים מהמסע "מים אל ים" הוא האלבום החמישי של הזמר והמוזיקאי שלמה ארצי משנת 1974. שמו הושאל ממסע שהיה נפוץ בקרב תנועות הנוער באותם ימים ונקרא "מסע מים אל ים".
הפקה
חלק משירי האלבום עוסקים באופן ישיר או עקיף במלחמת יום הכיפורים ובאובדן הפיזי והמוראלי. בין השירים האלו אפשר למנות את "טורפים קלפים", "זמר לבני ליאור" ו"בארץ ישראל". ארצי כתב והלחין את מרבית שירי האלבום ויאיר שרגאי עיבד את מרביתם. כמו כן נעשה שימוש בטקסטים של המשוררים והפזמונאים אהוד מנור ("גוגו", הידוע גם בלחן נוסף מאת מתי כספי), נתן יונתן ("זמר לבני ליאור"), איציק מאנגר ("הייתי שנים"), ע. הלל ("ככה סתם"), נתן אלתרמן ("מכתבו של מנחם מנדל") והוגו פון הופמנסתאל ("הבלדה על החיים החיצוניים", שתרגם לעברית שמעון זנדבנק). המלחין סשה ארגוב הלחין את השיר "ככה סתם" ויאיר שרגאי הלחין את "בארץ ישראל", "אחד ועוד אחד" ו"LOVE לאהבה".
במהלך השנים הפך האלבום לנדיר ביותר, אך בשנת 1997 יצאה מהדורה חדשה שלו על גבי תקליטור.
אפילציה
אפילציה (או אלקטרוליזיס) היא תהליך הלחמה של פריצות נימי דם (כאשר הנימים ניפגשים עם המטריקס נוצרות שערות). השיטה מוגדרת כקוסמטית. ביישומה מלחימים את נימי הדם ומנתקים אותם מהמטריקס, תהליך המוביל להסרת שיער לצמיתות מהגוף.
היסטוריה
כמו רוב הטיפולים בתחום האסתטיקה, גם האפילציה פותחה מתוך צורך לפתרון בעיה רפואית; ב-1875, ד"ר מישל צ'ארלס, רופא עיניים, ביקש לפתור את בעיית צמיחת הריסים ההפוכה בקרב מטופליו אשר גרמה לדלקות עיניים, כאבים ובעיות אחרות. ההליך הראשוני בוצע בעזרת סוללה ושני חוטי חשמל, אשר בעזרתם צרב ד"ר צ'ארלס את הריסים הפגומים ובכך תיקן את כיוון צמיחתם או לחלופין, הסיר אותם לצמיתות.
מהלך טיפול
הטיפול מתבצע על ידי החדרת מחט דקיקה מיוחדת לאפילציה לזקיק השערה, העברת זרם חשמלי אשר צורב את השורש ובכך מנתק ומונע צמיחת שיער חוזרת והוצאת השיערה באמצעות פינצטה. הטיפול באפילציה במחט חשמלית נעשה במהלך סדרת מפגשים.
הטיפול נחשב לבעל שיעורי הצלחה גבוהים.
טיפול שגוי ונזקים לעור
אופי הטיפול, החדרת מחט לזקיק השערה והעברת זרם קל, מחייב מיומנות רבה ומבוצע בדרך כלל על ידי אפילטורים, רופא או קוסמטיקאית מוסמכת. בהיעדר המיומנות הנדרשת, הטיפול יכול להסב נזק לאזור המטופל ובמקרים חמורים יותר עלול להשאיר צלקת, כוויה, דלקת ואף כתמי פיגמנטציה.
יתרונות האפילציה על פני שיטות אחרות להסרת שיער
היתרון המרכזי של אפילציה על שיטות אחרות היא האפקטיביות שלה על פני בעלי שיער בהיר (בלונדיניים וג'ינגים), לעומת שיטות אחרות שלא יכולות להשפיע על שיער חסר פיגמנטים.
יתרון נוסף הוא העובדה שנשים בהריון, אנשים עם קוצב לב ואנשים שחלו בסרטן יכולים לעשות אפילציה, והאוכלוסייה היחידה שלא יכולה לעשות את זה היא חולי סוכרת.
שלום מנצורה
ביוגרפיה
מנצורה נולד בצנעא שבתימן ומנעוריו היה מעורה בפעילות ציבורית בקהילה היהודית ומקורב למשפחת האימאם. בשנת 1949 קיבל לידיו היתרי עלייה ליהדות תימן ועסק בעידוד עלייה למדינת ישראל. במחנה העולים בראש העין פעל להקמת מבני קבע ולהשארתם להתגורר במקום, על פני פיזורם במעברות בדרום הארץ. בשנת 1963 נבחר ליו"ר התאחדות התימנים בישראל.
מנצורה כיהן כראש מועצת ראש העין, מטעם אגודת ישראל החל משנת 1960. כהונתו הסתיימה בערך בשנת 1972 (יש גרסאות שונות במקורות שונים), ובאמצע הכהונה הוא הוחלף בידי ממלא מקום למספר שנים, שבהן הוא טס לשליחות. ייתכן שהחלפתו בתפקיד ראש המועצה, בידי יוסף מלמד, הייתה תהליך שנמשך משנת 1972 עד 1974. ב-1972, מלמד נבחר לראש סניף אגודת ישראל במועצה וייתכן שלקח לו שנתיים לתפוס את כל סמכויותיו של מנצורה במועצה.
בתקופתו נסללה מערכת הכבישים המקומית, הותקנה מערכת ביוב והוקמו מבני ציבור ותשתיות לתעשייה. בהיותו אדם דתי פעל רבות להקמת בתי כנסת ומקוואות ביישוב, רכש את שטח בית העלמין מכספו והשתדל במשרדי הממשלה לקבלת אישור לעריכת קבורה בלילות. שימש גם כיושב ראש המועצה הדתית בראש העין.
בפעילותו בהתאחדות התימנים התמודד ברשימות ההתאחדות לכנסת. בשנת 1959 מוקם במקום השני ברשימת "סיעת התימנים" ובשנת 1988 התמודד בראשות רשימת "התאחדות התימנים בישראל". רשימות אלו לא עברו את אחוז החסימה.
נפטר בכ"ח בחשוון ה'תשס"ח והלווייתו נערכה בראש העין.
צבי אייזנמן
צבי אייזנמן (בכתיב יידי: אײַזנמאַן) (20 בספטמבר 1920 - 12 בפברואר 2015) היה סופר יידיש ישראלי, איש קיבוץ אלונים.
ביוגרפיה
צבי אייזנמן נולד בסתיו 1920 בוורשה בירת פולין. סיים את בית הספר היסודי ביידיש, ולא הוסיף ללמוד. בכיבוש ורשה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה נרצח אביו לנגד עיניו. ידידים פולנים, קומוניסטים, סייעו לו להימלט אל מעבר לגבול הרוסי, אך אמו ואחותו ושאר המשפחה לא יכלו או לא רצו לברוח מורשה לברית המועצות, ונרצחו בשואת יהודי פולין.
אייזנמן הצעיר היה תחילה פליט, והתקיים במוסדות צדקה יהודיים. אך לאחר זמן קצר יצא לסיביר, ועבד שם כל שנות המלחמה. בשנת 1946, עם הרפטריאציה (שיבה למולדת לאומית), שב לפולין, ולא מצא איש מקרוביו בחיים. הוא הצטרף לקבוצה של חלוצים מתנועת "גורדוניה", עבר איתם את הגבול לצ'כוסלובקיה הסמוכה, ומשם לאוסטריה, שנשלטה בידי בעלות הברית. משם הגיע עם קבוצתו לווילה המפורסמת שבאיטליה.
אייזנמן הצטרף למסע עלייה בלתי-לגאלי שהפליג באוניית המעפילים "מולדת", נתפס בלב ים בידי הבריטים, ונכלא במחנה מעצר בקפריסין. שם החל לכתוב, ואז גם נתפרסמו שיריו הראשונים. לאחר שנתיים כמעט של ישיבה במחנה, עלה לישראל והצטרף לקיבוץ יגור. אייזנמן היה חבר קיבוץ יגור כתריסר שנים, עבד בקיבוץ אך גם כעיתונאי בעיתון "למרחב", ובכתבי עת ביידיש שיצאו בארץ.
הוא עבר להתגורר בקיבוץ אלונים, והצטרף לצוות החוקרים של בית לוחמי הגטאות, ועסק בתרגום מסמכים מיידיש, בספרנות וארכיונאות. עבד במוזיאון כשלושים שנה. בשנים אלה כתב ופרסם את סיפוריו והוציאם לאור.
בשנת 1980 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש. בשנת תשנ"ז זכה בפרס מנדלי מוכר ספרים לספרות יידיש ע"ש שלום יעקב אברמוביץ מטעם עיריית תל אביב, "על תרומתו לסיפורת בשפת יידיש".
נפטר בקיבוצו אלונים ב-12 בפברואר 2015, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
שאר ישוב כהן
הרב אליהו יוסף שְׁאָר יָשׁוּב כהן (ט' בחשוון ה'תרפ"ח, 4 בנובמבר 1927 - ג' באלול ה'תשע"ו, 5 בספטמבר 2016) היה רב דתי לאומי, רבה האשכנזי של חיפה בשנים 1975–2011. היה חבר מועצת הרבנות הראשית, התמודד למשרת הרב הראשי האשכנזי בשנים 1983 ו-1993 אך לא נבחר.
צבי אייזנמן
ספריו
בעריכתו:
שאר ישוב כהן
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב דוד כהן המכונה "הרב הנזיר" ולשרה בת הרב חנוך אטקין, ממייסדות "אֹמן" – תנועת נשי המזרחי שהפכה אחר כך ל"אמונה". הוריו היו בני-דודים. לפי המסורת המשפחתית הוא דור 18 לשושלת רבנים. מקור השם "שאר ישוב" הוא בספר ישעיהו – זהו שמו של בנו של ישעיהו הנביא. תחילה התגוררה המשפחה בירושלים בשכונת נחלת אחים, ולאחר מכן ברחוב עמוס 28. כשהיה בן שנתיים חלה בדלקת ריאות קשה, ולאחר שניצל הוסיף לו אביו את השם "אליהו".
צבי אייזנמן
קישורים חיצוניים
מיצירתו:
שאר ישוב כהן
ביוגרפיה
למד בתלמוד תורה גאולה, ולאחר מכן בישיבות "תורת ירושלים", מרכז הרב, ו"עץ חיים". את עיקר תורתו למד אצל אביו הרב דוד כהן, אצל הרב צבי יהודה קוק - ראש ישיבת מרכז הרב, ואצל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
מיום לידתו ועד גיל 16 נהג מנהגי נזירות: לא עלה תער על ראשו והוא נעל נעלי בד. אביו ייעד אותו ואת אחותו, צפיה גורן, להיות נזירים מילדותם. כשהיה בן 12 התכנס בביתו בית דין של כמה מרבני ירושלים כדי שיעיד בפניהם שאינו מקבל כנדר את הנזירות שבה נהג מלידה. אף על פי כן, נמנע מאכילת בשר ודגים ואף לא שתה יין (וככהן לא נטמא למתים), אולם הוא לא הקפיד על גידול שיער כדינו של נזיר.
בשנת 1948, בעת שלמד בישיבת "מרכז הרב", היה חבר בתנועת המחתרת ברית החשמונאים שלחמה בשלטון המנדט הבריטי והיה חבר פעיל בהגנה. בהדרכתם ועידודם של אביו הנזיר ושל הרב צבי יהודה הכהן קוק עמד בראש חבורת צעירים שנלחמו במסגרת החי"ש והקים עם חבריו גרעין של קבוצה דתית לוחמת.
במלחמת השחרור נלחם במסגרת האצ"ל. הוא ליווה שיירות לירושלים ולגוש עציון ונלחם על הגנת הגוש. בעת שהגן על העיר העתיקה נפצע קשה בקרב, ועם נפילת הרובע היהודי נפל בשבי הלגיון הערבי הירדני. יחד עם יתר מגני הרובע היהודי הועבר לעמאן ואחר כך למחנה השבויים במפרק. בשבי נותח ברגלו אך נותר נכה.
לאחר שחרורו מהשבי שירת בצה"ל שבע שנים והגיע לדרגת סא"ל. השתתף במשא ומתן עם הירדנים על החזרת עצמותיהם של חללי גוש עציון, השתתף במשלחת צה"ל לארצות הברית. כיהן כרב צבאי פיקודי ורבו הראשי של חיל האוויר.
למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית וקיבל תואר מוסמך בהצטיינות. לאחר לימודיו התמחה בייעוץ משפטי לשיפוט רבני. כמו כן עסק בחקר המשפט העברי ושילובו בחוקי המדינה.
בשנות השישים כיהן כסגן ראש עיריית ירושלים מטעם המפד"ל, ושימש בתפקיד זה בעת שחרור העיר במלחמת ששת הימים. במלחמת יום הכיפורים התנדב לשמש רב באוגדה שצלחה את תעלת סואץ.
לקראת הבחירות לרבנות העיר חיפה בשנת 1975, שינה שר הדתות, יצחק רפאל, את דרישות הסף לכהונת רב עיר וקבע שמי שכיהן כרב צבאי של פיקוד או חיל והוסמך לרבנות בידי מי שהיה רב ראשי לישראל יוכל להתמודד גם בלא תעודת כושר לכהן כרב עיר.
משנת 1975 ועד 2011 שימש כרבה האשכנזי של העיר חיפה, ובנוסף כיהן כראש אבות בתי הדין בעיר. כמו כן הוא כיהן כנשיא "מכון הארי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה", ייסד את ה"מדרשה הגבוהה לתורה" ומוסדות אריאל בירושלים ועמד בראש מוסדות אלה.
בשנים 1983 ו-1993 היה מועמד למשרת הרב הראשי האשכנזי של מדינת ישראל, אך זכה בקולות מועטים יחסית.
הרב כהן היה חתן פרס הסובלנות לשנת 1991, נשיא התאחדות בני ציון, חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, וכן היה יו"ר הוועדה העליונה להידברות בין הרבנות הראשית לישראל לבין הנהגת הוותיקן, ושימש יו"ר הוועדה להידברות בין היהדות לאסלאם ושליח הרבנות הראשית למפגשים בין-דתיים. ביום הולדתו השמונים קיבל בטקס חגיגי אזרחות כבוד מעירו חיפה.
בפברואר 2011 זומן לשימוע בפרקליטות מחוז ירושלים, בחשד למתן שוחד ורישום כוזב במסמכי תאגיד. במאי באותה שנה נסגר התיק בעקבות הבטחת הרב שלא יכהן עוד בתפקידים ציבוריים. בראיון עמו אמר הרב כהן כי הוא בטוח בחפותו, אך בגילו לא היו לו "כוחות נפשיים ופיזיים ללכת לבית המשפט". לדבריו, הוא יצא לגמלאות על פי החוק כבר שבע שנים קודם לכן ורק על פי בקשת ראש העיר המשיך לשרת בתפקידו, ומשום כך הסכים ברצון שלא להמשיך בתפקידו הציבורי על מנת להימנע מהליכה למשפט.
נפטר ב-5 בספטמבר 2016 (ג' באלול ה'תשע"ו) והובא למנוחות למחרת בהר הזיתים.
כתביו מרוכזים בארכיון "נזר דוד" בירושלים שהקים על שם אביו.
עמדותיו
קרא לשינוי מנהג האשכנזים לפיו אין לברך ברכת כהנים בימי חול בחיפה ובצפון הארץ.
תמך בתרומת איברים על פי פיקוח רבני והנחיית אחד מחברי מועצת הרבנות הראשית, ונשא עמו לכל מקום כרטיס אדי, כפי עדותו בשיעור שמסר בנושא השתלת איברים.
כיהן כנשיא מכון אורות הירושלמי - תלמודה של ארץ ישראל. בשנת ה'תשס"ד יצא בקריאה לעולם התורה הדתי-לאומי להתמסר ללימוד התלמוד הירושלמי, בעקבות קריאותיו של הרב קוק לשוב לתורת ארץ ישראל. לדבריו, לימוד זה יניב התחדשות רוחנית, ששיאה יהיה בהתחדשות הנבואה.
סבר שניתן להתיר את העליה להר הבית על פי ההלכה, אך אין לעשות זאת בניגוד לעמדתה של הרבנות הראשית.
משפחתו
הרב שאר ישוב כהן היה נשוי לד"ר נעמי כהן, בתו של הרב ד"ר חיים שמשון גולדשטיין, שהיה נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה, ונכדתו של הנדיב הארי פישל, ולהם בת אחת - אלירז קראוס, שניהלה את אגף חברה ורוח במזכירות הפדגוגית במשרד החינוך עד שנת 2021 (הייתה נשואה למאיר קראוס). אחותו היא צפיה גורן, אשתו של הרב שלמה גורן.
ספרים וחיבורים שחיבר
חיבורים לעילוי נשמת הוריו:
חיבורים שיצאו לאור לאחר פטירתו
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
מכונית-על
מכונית-על היא מכונית יוקרה, ספורט או גראן טוריסמו, שמסוגלת לנסוע מהר יותר ומחירה גבוה יותר בהשוואה למכוניות אחרות בשוק המכוניות. מדובר במונח שיווקי נטול אמות מידה מתוקנות, המשמש יצרני רכב בפרסומן של מכוניות כביש בייצור סדרתי או מוגבל, כבעלות מאפיינים ייחודיים ותג מחיר גבוה במיוחד. מהירותה של "מכונית-על" עומדת בראש סדר העדיפויות של היצרן, לעיתים תוך ויתור על מאפיינים כגון בטיחות, נוחות, שימושיות או חסכוניות.
הגדרה
מכונית-על שונה במובנים רבים מן המכונית הבסיסית.
המכונית המהירה בעולם
ב-2020 הוצגו שתי מכוניות-על שמהירותן המרבית המוערכת עולה על : ה-SSC טואטרה והבוגאטי בוליד.
ב-2021 נחשפה הרימאק נברה ולקחה את התואר שלמרות שמהירותה היא "רק" 412 קמ"ש אך היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 1.85 שניות (הנתון המהיר ביותר כיום לרכב) וגומעת רבע מייל בתוך 8.58 שניות (גם הנתון המהיר ביותר לרכב כיום).
אביחי קצין
הרב אביחי קצין (נולד ב-7 במאי 1962), הוא ראש בית המדרש "ראשית" ברעננה. מרבני הציונות הדתית.
ביוגרפיה
אביחי קצין נולד ברעננה לאחת מן המשפחות המייסדות של העיר. למד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "יבנה" ברעננה, לאחר מכן המשיך לחטיבת הביניים קריית יעקב הרצוג בכפר סבא, והשלים את לימודיו התיכוניים במדרשיית נועם. בהמשך עבר לישיבת ההסדר כרם ביבנה. כשהיה במסלול ישיבות ההסדר, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת לבנון הראשונה, כנהג טנק מגח ונפצע במהלך המלחמה פציעה שגרמה לו לאבד את רגלו, כאשר פגז (שלא התפוצץ) פגע ברגלו פגיעה ישירה. לאחר תקופת השיקום שב למסלול לימודיו בישיבה, ובהמשך הוסמך לרבנות וקיבל תעודת כושר לרב עיר מטעם הרבנות הראשית לישראל. למד גם בכולל ארץ חמדה.
לאחר שסיים תקופה של ארבע שנות הוראה בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים עבר לשמש כראש ישיבת בני עקיבא רעננה במשך שש שנים. שימש כרב קהילת "לכו נרננה" ברעננה, קהילה פעילה בת כ-150 משפחות. כיום רב הקהילה הוא הרב יעקב מאיר. הקים את בית המדרש הקהילתי "ראשית" המארגן פעילות תורנית ענפה המיועדת לכל סוגי האוכלוסייה הגרה ברעננה, דתיים וחילוניים גם יחד וכן שבתות של תורה. כמו כן הוא עומד בראש בית המדרש במכללת שערי משפט ורב קהילת "עדת בני-ישראל המאוחדת" יחד עם הרב שלמה אישון, וקהילת "עלומים" ברעננה במשרה חלקית. הגיש בעבר תוכנית רדיו יומית ברדיו קול חי, סביב נושאים בפרשת השבוע ובדף יומי.
אריק פולגאר
קריירה
פולגאר החל את קריירת הכדורגל שלו במדי דפורטס אנטופגסטה, קבוצה בעיר אנטופגסטה, בה נולד. במדיה זכה פולגאר בתואר "תגלית העונה" בצ'ילה בשנתו האחרונה במועדון.
ב-28 ביוני 2014 חתם על חוזה לשלוש שנים באוניברסידד קאתוליקה, ששילמה לדפורטס אנטופגסטה 400,000 דולר על 70% מכרטיס השחקן שלו.
ב-20 באוגוסט 2015 חתם פולגאר על חוזה לארבע שנים במדי בולוניה 1909. ב-11 בינואר 2019 האריך פולגאר את החוזה עד ל-30 ביוני 2022.
ב-9 באוגוסט 2019 עבר לפיורנטינה. ב-24 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 3–4 לנאפולי. הוא כבש את השער הראשון במשחק, שהיה גם שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, ובישל שער נוסף.
ב-3 בפברואר 2022 הושאל לגלאטסראיי מהליגה הטורקית.
נבחרת צ'ילה
פולגאר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת ב-29 בינואר 2015, בניצחון נבחרתו 3–2 על נבחרת ארצות הברית.
ב-17 ביוני 2019 כבש את שערו הראשון בנבחרת בניצחון נבחרתו 4–0 על במחזור הפתיחה של משחקי קופה אמריקה 2019.
ויליאם לנויר
ויליאם לנויר (באנגלית: William Benjamin "Bill" Lenoir; 14 במרץ 1939, מיאמי - 26 באוגוסט 2010) היה מהנדס ואסטרונאוט אמריקני אשר לקח חלק בתוכניות חלל וטס לחלל.
ביוגרפיה
לנויר עסק בין היתר במחקרים שתמכו בטיסות לחלל.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א אלן מונה לסגן נשיא של Booz Allen Hamilton ועבד עד לשנת 2000.
הוא מת בשנת 2010 אחרי פגיע בתאונת דרכים.
אריה (סמל)
על פי המסורת היהודית שימש סמל האריה כסמלו של שבט יהודה לפי ברכת יעקב: "גור אריה יהודה" וכך התגלגל הסמל כסמלו של בית דוד כנצר לשבט יהודה, סמל ירושלים אשר שוכנת חלקית בנחלתו של השבט וגם כסמל פיקוד המרכז של צבא הגנה לישראל.
תנוחות
סמל האריה מוצג בשתי תנוחות עיקריות:
שון מורגן
שון מורגן ולגמוד (באנגלית: Shaun Morgan Welgemoed; נולד ב-21 בדצמבר 1978) הוא מוזיקאי מדרום אפריקה, הידוע כסולנה של להקת הגראנג' סית'ר.
ביוגרפיה
מורגן הוא כותב השירים של הלהקה, וכותב בעיקר על הילדות הקשה שעברה עליו, רגעים שבהם הרגיש חנוק מכל עבר ובדידות - שירי גראנג'. הוריו של מורגן התגרשו כשהיה צעיר, והוא גר עם אביו ששלח אותו לפנימייה צבאית. מורגן לא היה יכול לנגן על גיטרה בלהקה כי אביו אסר עליו, ובשל כך לימד את עצמו בסתר. מורגן היה קרוב בתקופה זו למצב של התאבדות כמה וכמה פעמים.
בשנת 2007 אחיו הצעיר של מורגן נמצא מת למרגלות הבניין בו הוא גר; לידו נמצא מכתב התאבדות שהוכיח שהוא קפץ מהגג. מורגן כתב עליו שיר עם להקתו סית'ר שנקרא Rise Above This מהאלבום Finding Beauty in Negative Spaces.
אל-עין
אל-עין (בערבית: العين - "המעיין") היא עיר השוכנת במזרחו של איחוד האמירויות הערביות. בשנת 2009 התגוררו באל-עין כ-374,000 תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה באמירות אבו דאבי והרביעית באיחוד כולו. ארבעה צברים גאוגרפיים, ובהם 17 אתרי תרבות בסביבת העיר, הוכרזו בשנת 2011 כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
אל-עין שוכנת במזרחה של אמירות אבו דאבי, סמוך לגבול בין איחוד האמירויות הערביות ועומאן. העיר שוכנת במישור מדברי בגובה של כ-280 מטרים מעל פני הים, אך מיד מדרום לה מתנשא ג'בל חפית (جبل حفيت) המוארך, המתנשא לגובה של 1,249 מטרים מעל פני הים. זהו הר בודד הנישא כמעט קילומטר מעל סביבתו, אורכו כ-18 ק"מ ורוחבו המרבי מגיע לשלושה ק"מ. חלקו הדרום-מערבי של ההר שוכן בשטח עומאן השכנה. כביש תלול בשיפוע ממוצע של 8% ובאורך של 11.7 ק"מ מטפס אל ראש ההר, ומסתיים ברחבת תצפית גדולה. סמוך לה שוכן ארמון של משפחת האמיר ובית מלון.
שכונות אל-עין נפרסות על-פני שטח נרחב, וששת נאות המדבר ההיסטוריים שקדמו לעיר נבלעו ברצף העירוני הבנוי. נווה המדבר הגדול ביותר, הנושא את שם העיר, שוכן במזרחו של מרכז העיר, אורכו כ-1.7 ק"מ ורוחבו כ-800 מטרים. אל-עין מקיפה משלושת צדדיה את העיר העומאנית הקטנה אל-בוראימי שממזרח לה. שתי הערים יוצרות רצף עירוני אחד, ועד שנת 2006 לא חצץ ביניהם גבול פיזי. כיום מפרידה גדר גבול בין שני היישובים ובה קבועים שני מעברי גבול עיקריים.
היסטוריה
חרסים הם העדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר ליישוב באזור אל-עין, והם מתוארכים לתקופה הנאוליתית (8000 עד 4000 לפנה"ס). חרסים אלה הם שרידים שהותירו אחריהם נוודים שעסקו בגידול צאן, ואשר נמשכו אל המעיינות בג'בל חפית. החרסים מעידים על קשר עם תרבויות מסופוטמיה במהלך האלף ה-5 לפנה"ס. בתקופת הברונזה הקדומה הופיעו יישובי קבע במורדות ג'בל חפית ובמישורים שלמרגלותיו, ואלה התרכזו בעיקר בצידו המזרחי של ההר. ביישובים אלה התפתח סגנון קבורה אופייני בקברים עגולים שבכל אחד מהם הוטמנו מספר גופות. כ-500 קברים מסוג זה התגלו באזור, ואף על פי שרובם נשדדו, בחלקם נתגלו מנחות קבורה דוגמת כלי חרס, חפצי ארד קטנים, אבנים מעוטרות וחרוזי חרס שרופים. ממצאים אלה מעידים על קשרי מסחר ענפים עם מרכזה ודרומה של מסופוטמיה, ונראה כי חשיבותו של האזור הייתה בכך ששכן על הדרך המובילה ממסופוטמיה אל מכרות הנחושת בהרי חאג'ר שבעומאן ("דרך הנחושת"). החל בתקופת הברונזה התיכונה הופיעה באל-עין חקלאות שלחין מגוונת, ולצידה משק חי. המים נשאבו מבארות שניצלו את מי התהום, ובשל חשיבותם הם מוקמו במגדלים או במבנים מבוצרים. לוחות שעליהם מסמכים כתובים בכתב יתדות המתוארכים לסוף האלף ה-3 לפנה"ס, מעידים על המשך קשרי המסחר של תושבי האזור עם מסופוטמיה. לוחות אלה מיוחסים לתרבות אום א-נאר שפרחה לאורך חופיו הדרומיים של המפרץ הפרסי במחצית השנייה של האלף ה-3 לפנה"ס. בתקופה זו החלו מבני הקבורה העגולים האופייניים לאזור לגדול, ולכלול מספר אולמות קבורה, לעיתים בשני מפלסים.
הופעת מערכות ההשקיה הקהילתיות המכונות "אפלאג'" בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס, אפשרה את גידולה של אוכלוסיית הקבע בסביבה, והביאה להתפתחות היררכיה חברתית שנדרשה לשם ניהול משק המים המשותף. התקופה המוסלמית שהחלה במאה ה-7 הביאה עימה גל של פריחה והתפתחות. מאבקי הכוח בין נסיכי עומאן, ערב והאמירים המקומיים בסוף המאה ה-17, הביאו להקמת מצודות צבאיות ומגדלי שמירה עשויים לבני בוץ. מבנים אלה נבנו מקירות עבים שבהם נקבעו פתחים קטנים, וגגותיהם עשויים מקורות עצי תמר הנושאים כפות תמרים. סגנון בנייה זה היה סגנון הבנייה העיקרי באל-עין עד שנות ה-60 של המאה ה-20, מועד בו התגלה נפט באזור. גילוי הנפט הביא לעלייה חדה באוכלוסייה, להיווצרות המרכז האורבני של אל-עין סביב נאות המדבר ולהרס רוב המבנים המסורתיים. בשנת 1967 הוכרה אל-עין כעיר.
אתרי המורשת העולמית בעיר
17 אתרי המורשת העולמית בעיר ובסביבתה, הכוללים ממצאים ארכאולוגיים, אדריכליים, חקלאיים, הידראוליים ועירוניים, ערוכים בארבעה צברים גאוגרפיים, שלכל אחד מהם מאפיינים תרבותיים או תקופתיים שונים:
"הפארק הארכאולוגי אל-הילי" וסביבתו
אזור זה בצפון-מזרחה של אל-עין כולל את "הפארק הארכאולוגי הילי" עצמו - שטח תחום שבו ממצאים ארכאולוגיים ומתקני נופש - ואזור חיץ נרחב ופתוח המקיף אותו מכל עבריו. בפארק עצמו עדויות להתיישבות בתקופת הברונזה בדמות שתי בארות שהוקפו במצודה או במגדל העשויים לבני בוץ וכן בסוללות; ושני קברים ("N" ו-"E"), שאחד מהם ("E") הוא קבר עגול מהאלף ה-3 לפנה"ס, ובו שישה אולמות קבורה. בקברים נמצאו מספר עצמות וחפצים רבים שסייעו בפענוח תרבות אום א-נאר.
ברצועת החיץ נמצאו יסודותיו של מגדל עגול גדול מוקף סוללה, המגן גם הוא על באר; שרידים של חאן דרכים בשטח של 50 מ"ר המתוארך לראשית תקופת הברזל; אפלאג' מראשית תקופת הברזל, שלו תעלת ניקוז באורך של כ-450 מטרים; וכן שרידי בתי מגורים עשויים בוץ, גם הם מתקופת הברזל.