cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצח שרה חלימי
הליכים משפטיים ותלונות
גיסתה של חלימי הגישה תלונה ב-20 ביוני 2017 על רפיון בתפקוד המשטרה בטיפול באירוע וחוסר התיאום שלה.
ב-10 ביולי 2017 קובילי טראורה הועבר למעצר והובא לדיון בפני שופט חוקר. הוא אישר את השתלשלות האירועים עד הרצח, תוך שהוא מכחיש כל קשר לאנטישמיות: "הרגשתי כמו דיבוק. הרגשתי מונע מכוח חיצוני, כוח שדים." הוא ייחס את מצבו לצריכת הקנאביס.
ב-12 ביולי 2017, הואשם טראורה ב"הריגה מכוונת של הגברת אטאל-חלימי". הוא הורשע גם בגין כליאה בכפייה של השכנים שדרך ביתם טיפס לדירתה של חלימי. הוא הושם תחת צו-אזהרה אך נשאר בבית חולים. בריז'יט קסטר, נציגת הרובע ה-17 בפריז, הפנתה שאלה בנושא להתייחסות שר הפנים הצרפתי. בספטמבר 2017 תיאר התובע במשפט את הרצח כפשע אנטישמי.
בפברואר 2018 הודה החוקר האחראי על החקירה כי הרצח היה בעל אופי אנטישמי, כמו שצוין גם בפני כתב של האג'נס צרפת-פרס (AFP) על ידי מקור שיפוטי.
השופטת החוקרת של המקרה קראה להגן על הרוצח מפני הקהילה היהודית. ביולי 2019 קבע שופט חוקר כי סביר להניח שטראורה אינו אחראי פלילית למעשיו מכיוון שהשימוש הכבד שלו בקנאביס העמיד אותו במצב של פסיכוזה המכונה בצרפתית bouffée délirante. פסיקה זו אושרה בסוף שנת 2019 על ידי בית המשפט לערעורים בפריז ובשנת 2021 על ידי בית המשפט העליון, שהוא בית המשפט האחרון לערעור בצרפת. לאחר מכן הודיעו עורכי הדין של משפחת חלימי על כוונתם להעביר את התיק לבית הדין האירופי לזכויות אדם. דווח שאחותה של חלימי עורכי הדין אף התכוונו לפנות למערכת המשפט בישראל - על מנת לבקש לקיים את משפטו של הנאשם בארץ.
תגובות פוליטיות
"הטיימס" דיווח ב-23 במאי 2017 כי לדברי ז'אן אלכסנדר בוכינגר, עורך דין של משפחת הקורבן, היה על הרוצח להיות מואשם ב"רצח אנטישמי בנסיבות מחמירות". עוד דווח כי קבוצות מיהודי צרפת טוענות כי אישום זה לא ניתן בשל החשש מההשפעה של אישום שכזה על התמיכה במפלגת החזית הלאומית.
ביוני 2017, חברה בלגית בפרלמנט האירופי, פרדריק ריז, גינתה את "השתיקה המצמררת" של הרשויות בצרפת על רצח חלימי במהלך דיון בפרלמנט האירופי על המאבק באנטישמיות.
ב-16 ביולי 2017 הדגיש פרנסיס קליפאת, נשיא ה-CRIF (המועצה המייצגת את כלל הארגונים היהודיים בצרפת), את האופי האנטישמי של הרצח במהלך אירוע ההנצחה לגירוש היהודים מפריז. נשיא צרפת, עמנואל מקרון ביקש אז מבית המשפט לבאר את העניין על אף טענות הרוצח.
בדצמבר 2019 מתח הנשיא עמנואל מקרון ביקורת על קביעת בית המשפט לערעורים בפריס כי טראורה אינו כשיר למשפט ואמר "גם אם בסופו של דבר השופט החליט שאין אחריות פלילית, יש צורך במשפט"; שופט בית המשפט העליון, שהיה עתיד אשר לידון בערעור על ממצא בית המשפט לערעורים, נזף במקרון על קריאתו.
תגובה ציבורית
רצח חלימי עורר תגובה ציבורית משמעותית בצרפת ובעולם. אינטלקטואליים, אנשי תקשורת, פעילים פוליטיים וקהילות יהודיות דרשו לחקור את האנטישמיות והטרור האיסלאמי כמניעים אפשריים, והאשימו את ממשלת צרפת ואת העיתונות הצרפתית בטיוח המניע לאירוע.
ב-9 באפריל 2017, כ-2,000 איש נכחו בצעדה לזכרה של חלימי שאורגנה על ידי המועצה המייצגת של המוסדות היהודיים בצרפת (CRIF). בצעדה עלתה הקריאה לפרסם את "כל האמת" הנוגעת למקרה. הצעדה, שהפכה גם למחאה נגד אנטישמיות, החלה בתחנת המטרו המקומית בלוויל והסתיימה בזירת הרצח של שרה חלימי.
התובע בפריס, פרנסואה מולינס, קיבל את נציגי הקהילה היהודית וניסה להרגיעם כי הנושא אינו אנטישמיות, אך האפשרות נבדקת. לדברי ז'יל ויליאם גולדנאדל, פרשן פוליטי צרפתי ועורך דינם של משפחת חלימי, לרוצחה של שרה חלימי היה "פרופיל של אסלאמיסט רדיקלי, ובכל זאת איכשהו יש התנגדות לקרוא לו כך".
אלכסנדרה לאינל-לבסטין, אקדמאית צרפתית, פרסמה במאי 2017 מכתב פתוח בעיתון "אטלנטיקו" שכותרתו "מאילן לשרה חלימי, צרפת לא ראויה". היא פנתה לז'ראר קולומב, שהתמנה לשר הפנים שבוע קודם לכן וטענה כי צרפת היא "מדינה שבה שוב ניתן להתנקש בחיי יהודים מבלי שארצנו תופרע ולו במעט".
שבעה עשר אינטלקטואלים, ביניהם מישל אונפריי, אליזבת בדינטר, ז'אק ג'וליארד, ז'ורז' בנסואן, אלן פינקלקראוט ומרסל גאושה, שהשתתפו במאמר המרכזי ב"לה פיגארו" ב-2 ביוני 2017, ביקשו לשפוך אור "על מותה של האישה הצרפתייה בת הדת היהודית שנרצחה בקריאות 'אללה אכבר'". הם גינו את מה שכינו "הכחשת האמת" ואת העובדה ש"פשע זה של ברבריות נדירה", המתרחש באמצע מסע בחירות לנשיאות, "זכה לתשומת לב מועטה מהתקשורת".
ב-5 ביוני 2017 הדגיש ברנאר-אנרי לוי את העובדה שלמרות שכששרה חלימי עונתה והושלכה מהחלון נשמעו צעקות "אללה אכבר", מערכת הצדק והעיתונות "אינן ששות לבטא את המילה 'אנטישמיות'". באותו יום העלה השופט העליון לשעבר פיליפ בילגר את מקרה חלימי במאמר דעה שפרסם ב"לה פיגארו". למחרת הוקיע בעל הטור ז'ראר לקלרק מ"רדיו נוטרדאם" את שתיקת התקשורת.
ב-8 ביוני 2017, תהה מישל אונפריי בסרטון על השתיקה סביב הרצח הזה: "איך נוכל להרוג את הגברת המסכנה הזו פעמיים? בכך שלא ניתן למידע הזה את ההד הראוי לו". עוד הוסיף כי "בכל פעם שיש הסלמה בטרור, יש הסלמה בהכחשת הטרור".
ב-13 ביולי 2017 פרסם ה-CRIF ניוזלטר שעסק בעובדה שהרצח התרחש מאה ימים קודם לכן, החשוד עדיין תחת בדיקת כשירותו הנפשית, והאנטישמיות כגורם מחמיר ענישה הושמטה. "מדוע הוכחשה אנטישמית זו?" נכתב בניוזלטר.
במאי 2019 התלונן שמעון סמואלס ממרכז שמעון ויזנטל באירופה כי טראורה עדיין נחשב כבלתי כשיר למשפט. הוא טען כי אופי של הפשע הוא ללא ספק אנטישמי ואמר כי "אם הצדק מעוות ורצח מתורץ בהתמכרות לסמים, זהו תקדים לכך שכל נהג שיכור יזוכה באופן דומה". גם חבר הפרלמנט הצרפתי הגיב באופן דומה: "ההחלטה הזו מעבירה מסר ברור לכל הפושעים: כאשר גבר שותה ועובר עבירה, מדובר בנסיבות מחמירות. כשאחר צורך סמים בכמויות מוגזמות, מדובר בנסיבות מקלות והוא לא אחראי למעשיו. כמו רבים נוספים אני שואל היום - מי באמת חסר אחריות? היום אני מתבייש ועצוב. אני מרגיש שמעבר לרטוריקה, במאבק נגד האנטישמיות, צרפת התפטרה".
סיקור תקשורתי
ה-"Jewish Telegraphic Agency", ה"ג'ואיש כרוניקל" (לונדון) ו- "The Times of Israel" העלו את סיפור רצח מיד לאחר התרחשותו וציינו את ההרג כפשע שנאה אפשרי
ב־25 במאי 2017 פרסם העיתונאי הצרפתי מארק ויצמן במגזין האמריקאי "טאבלט" מאמר ארוך המאשים את ממשלת צרפת והעיתונות הצרפתית בהסתרת מעשים אלה ואירועי אלימות אנטישמים אחרים.
"לה מונד" לא פרסם את הסיפור עד ל-23 ביוני, (כחודשיים לאחר האירוע) ורק אז פורסם הסיפור ועלתה התהייה על שאלת האנטישמיות.
ז'יל ויליאם גולדנאדל, עורך דינה של אחת מאחיות הקורבן, התבטא ב"לה פיגארו" ב-22 במאי כי "המתנקש מציג את הפרופיל הקלאסי של הפושעים האיסלאמיסטים הרגילים[...] אך מה שמכווץ את ליבו של אדם ושל עורך הדין הוא האדישות הציבורית". בנוסף הוא הדגיש את עברו המשפטי של החשוד ברצח.
העיתונות היהודית בצרפת דיווחה באיחור על האירוע. ב-9 ביוני 2017, טענה כי על סמך ראיות ועדים, אין אינדיקציה לאופי אנטישמי של הפשע, והביעה אמון ברשויות. העיתונים אף קראו ליהודי צרפת שלא להפיץ שמועות ברשתות החברתיות
תומאס בידניץ', עורך דינו של טראורה, הצהיר ב-31 במאי כי ייתכן שהחשוד שהיה עדיין במאסר פסיכיאטרי, לא יועמד לדין.
בשנת 2017 ה"וושינגטון פוסט" סיקר מחדש את רצח אילן חלימי, ותיאר אותו כדומה לרצח שרה חלימי בעיקר מכיוון שהרשויות בצרפת סירבו באופן דומה להכיר באופיו האנטישמי של הרצח או לחקור אותו כטרור המונע אתנית ואידאולוגית.
בסוף אפריל 2021, בהפגנה המונית שהתקיימה במשך שעות מאז הצהריים בכיכר טרוקדרו בפריז - ברחבת זכויות האדם, מול מגדל אייפל – נטלו חלק כ-20 אלף איש, רובם מהקהילה היהודית בצרפת, ועוד עשרות-אלפים קיימו הפגנות ברחבי צרפת והעולם, בין היתר בניו יורק ובישראל. המפגינים מחו נגד החלטת בית המשפט העליון בצרפת בפרשה. מנהיגים נוצרים ומוסלמים השתתפו אף הם לצד מנהיגי הקהילה היהודית במדינה, כדי להביע סולידריות.
ליגורית
ליגורית (בליגורית: Lìgure) היא שפה רומאנית שמדוברת בליגוריה שבצפון איטליה, בנסיכות מונקו, בחלקים מחוף הים התיכון בצרפת ובכפר אחד בסרדיניה.
טריי ליילס
טריי אנתוני ליילס (באנגלית: Trey Anthony Lyles; נולד ב-5 בנובמבר 1995) הוא כדורסלן קנדי, בעל אזרחות אמריקאית, המשחק עבור סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
קריירת תיכונים ומכללות
ליילס נולד בעיר ססקטון שבססקצ'ואן, קנדה, ולקראת לימודיו התיכוניים עבר לאינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ארצות הברית. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון ארסנל טק" קלע 23.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל אותה לזכייה באליפות התיכונים של אינדיאנה. במשחק הגמר מול "תיכון לייק סנטרל" קלע ליילס 16 נקודות והוריד 12 ריבאונדים. בסיום אותה עונה נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, וזכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של אינדיאנה (Indiana Mr. Basketball).
בשנת 2014 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם ה קארל-אנתוני טאונס, דווין בוקר וטיילר יוליס. הקבוצה, אשר מנתה תשעה שחקני NBA לעתיד, העפילה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות עם מאזן מושלם 38–0, אך במשחק חצי הגמר הפסידה במפתיע מול אוניברסיטת ויסקונסין בתוצאה 64–71. כבר בסיום עונתו הראשונה בקנטקי עזב את האוניברסיטה לטובת התמודדות בדראפט ה-NBA, לצד אנתוני-טאונס ובוקר. בעונתו היחידה בליגת המכללות קלע 8.7 נקודות והוריד 5.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
יוטה ג'אז
בדראפט ה-NBA 2015 נבחר ליילס על ידי יוטה ג'אז, בבחירה ה-12. בעונת סייע לג'אז להעפיל לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 5 עונות. בשתי עונותיו ביוטה העמיד ממוצעים של 6.1 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
דנוור נאגטס
בערב דראפט 2017 הועבר ליילס יחד עם טיילר ליידון (הבחירה ה-24) בטרייד לדנוור נאגטס, בתמורה לדונובן מיטשל (הבחירה ה-13). ב-5 בינואר 2018 קלע שיא קריירה של 26 נקודות במשחק מול קבוצתו לשעבר – יוטה ג'אז. בשתי עונותיו בדנוור שימש כשחקן ספסל, ורשם ממוצעים כוללים של 9.3 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק.
סן אנטוניו ספרס
לקראת עונת חתם ליילס בסן אנטוניו ספרס על חוזה לשנתיים בסך כ-11 מיליון דולר.
דטרויט פיסטונס
באוגוסט 2021 חתם ליילס על חוזה בדטרויט פיסטונס.
סקרמנטו קינגס
בינואר 2022 חתם ליילס על חוזה בסקרמנטו קינגס.
איגנץ לכנר
איגנץ לָכנר (בגרמנית: Ignaz Lachner; 17 בספטמבר 1807 – 25 בפברואר 1895) היה מלחין ומנצח גרמני.
ביוגרפיה
איגנץ לגנר נולד למשפחה מוזיקלית בריין אם לך. הוא היה השני בשלושת האחים המפורסמים לבית לכנר. אחיו פרנץ ווינצנץ היו גם הם מלחינים. האח הבכור פרנץ היה הנודע בשלושה, מאחר שהפיק תועלת רבה מידידות הנעורים שלו עם פרנץ שוברט, ודאי הרבה יותר מאיגנץ, שגם הוא הכיר את שוברט. איגנץ (כמו שני אחיו) למד עוגב, פסנתר וכינור. בכינור נחשב לילד פלא במידת מה, אך אביו עמד על כך שיהיה למורה. אחרי מות אביו, למד נגינה אצל ברנרד מוליק, כנר וירטואוז, ואחר הצטרף אל אחיו פרנץ בווינה, שם התרועע גם הוא עם שוברט והושפע מן המוזיקה שלו, כמו גם מזו של היידן, מוצרט ובטהובן.
ב-1826 התמנה לנגן העוגב בכנסייה הרפורמיסטית של וינה ואחר היה לחבר בתזמורת האופרה המלכותית. ב-1831 התמנה למנהל מוזיקלי בשטוטגרט וכעבור זמן קצר במינכן. משנת 1835 כיהן לכנר כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בהמבורג וב-1861 עבר למשרה מקבילה בתיאטרון העירוני בפרנקפורט, משם פרש ב-1875. איגנץ לכנר מת בהנובר.
יצירותיו
אף כי לכנר נודע בעיקר כמנצח, כמות המוזיקה שחיבר, כמעט בכל הסוגות, הייתה ניכרת. בין יצירותיו המוכרות והמצליחות ביותר היו "תמונות מן האלפים", Das letzte Fensterln, אף כי מבקרי מוזיקה, כגון וילהלם אלטמן, רואים כיום במוזיקה הקאמרית שלו את מיטב יצירתו. מן היצירות הקאמריות, שש השלישיות שלו להרכב יוצא דופן של כינור, ויולה ופסנתר הן מן הטובות ביותר שנכתבו אי פעם להרכב זה, ושבע רביעיות המיתרים שלו זכו בשעתן לפופולריות בלתי מבוטלת, הודות למלודיות שובות הלב וההרמוניות רבות הרושם שבהן. כמה מן הרביעיות וכל שלישיות הפסנתר הוקלטו.
טיץ'-אין
טיץ' אין (בהולנדית: Teach-in) הייתה להקת פופ הולנדית. זוכת אירוויזיון 1975.
אודות הלהקה
הלהקה נוסדה בשנת 1969 ופעלה עד שנת 1980.
בהתחלה, החברים בלהקה היו הילדה פליקס (שירה), הנק ווסטנדורפ (שירה, מאוחר יותר בסופרפליי), ג'ון סנוברינק (שירה, גיטרה), פרנס שדלי (גיטרה בס), הסולן קוס ורסטיג (שירה ומפתחות) ורודי ניג'ויס (תופים). עם השנים חלק מהחברים עזבו וחברים חדשים הצטרפו.
בשנת 1975 זכתה הלהקה בתחרות הזמר של האירוויזיון במקום הראשון עם השיר ding-a-dong.
פולקסווגן ארטאון
פולקסווגן ארטאון (באנגלית: Volkswagen Arteon) היא מכונית קומפקטית במרכב קופה או סטיישן (בדגם שטוניג ברייק) שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2017. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2017 והגיעה לישראל בשנת 2021.
מפרט טכני
הארטאון כוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-150 כוחות סוס או מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-190 או 280 כוחות סוס. היצע מנועי הדיזל כולל מנוע טורבו דיזל בנפח 2.0 ליטרים המספק כ־150 או 190 או 240 כוחות סוס בגרסת הבי-טורבו.
מתיחת פנים 2020
בשנת 2020 עברה הארטאון מתיחת פנים, הכוללת עיצוב חדש לגלגלים ולפגושים עדכון האבזור והוספת שלוש גרסאות חדשות.
I Just Can't Stop Loving You
I Just Can't Stop Loving You היא בלדה פופולרית של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, שבוצעה כדואט עם סידה גרט. השיר הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום Bad.
במקור, הדואט תוכנן להתבצע עם אחת מהארבעה: ברברה סטרייסנד, ויטני יוסטון, אריתה פרנקלין או אנייטה פלטסקוג, אך לכולן היו התחייבות קודמות. סידה גרט, פזמונאית ובת חסותו של קווינסי ג'ונס, שכתבה בעבר לג'קסון את השיר "Man in the Mirror", ביצעה אותו לבסוף לצדו של ג'קסון.
השיר יצא בלי ליווי של קליפ.
מצעדים ודרוגים
השיר הפך להיות הראשון מתוך חמישה שירים רצופים באלבום "Bad" שמגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד האמריקאי.
ביצועי במה
ג'קסון ביצע את השיר במסע ההופעות של Bad עם זמרת הליווי, שריל קרואו ובמסע ההופעות של Dangerous עם סידה גרט.
יוסיפ ברוז טיטו
יוסיפ ברוז טיטו (בקרואטית ובסלובנית: Josip Broz Tito בסרבית: Јосип Броз Тито; 7 במאי 1892 – 4 במאי 1980), שנודע בכינוי המרשל טיטו, היה נשיא יוגוסלביה מסוף מלחמת העולם השנייה ועד מותו בשנת 1980. בימי מלחמת העולם השנייה פיקד על צבא הפרטיזנים הגדול ביותר באירופה. מוצאו היה קרואטי-סלובני, ונודע כלוחם נחוש נגד צבא הכיבוש הנאצי. כמו כן, כוחותיו פעלו גם נגד משטרו של מוסוליני בעת מלחמת העולם השנייה. טיטו הנהיג את מדינתו כדיקטטורה בהתאם לעקרונות הקומוניזם, אך שמר על עצמאות מברית המועצות, ובשלב מסוים על כמה אפיונים מקלים על השיטה הקומוניסטית, כמו למשל בתחום חופש תנועת בני האדם, הסחורות והמידע. דגל בחופש תרבותי ובימיו הייתה לתושבי יוגוסלביה אפשרות להיות בקשרים עם המערב. השפה האנגלית הייתה כבר בזמנו חובה בכל בתי הספר ביוגוסלביה ונלמדה ברוב בתי הספר ביוגוסלביה.
שנים מוקדמות
טיטו נולד כיוסיפ ברוז בכפר קומרובץ, באזור זגוריה שבקרואטיה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו הונגרית), כבן שביעי במשפחתו. אביו פרניו היה קרואטי ואמו מריה הייתה סלובנית. טיטו גדל אצל סבו בעיר פודסרד שבסלובניה, הוא נרשם לבית הספר שבעיר הולדתו ונשאר בו עד 1905.
בשנת 1907 החל לעבוד בעיר סיסק שבקרואטיה כעובד מתכת, והיה פעיל בארגון עובדי המתכת.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ונשלח עם יחידתו לחזית המזרחית. על אומץ ליבו בקרב הוענקה לו מדליית זהב והוא הועלה לדרגת סמל. באפריל 1915 נפצע בקרב בהרי הקרפטים ונפל בשבי הצבא הרוסי. במהלך השבי הפך לקומוניסט. במהלך המהפכה הבולשביקית ב-1917 ברוסיה שוחרר ממחנה שבויים והתנדב לצבא האדום. בשנת 1920 חזר ליוגוסלביה, שם הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. בהמשך, עבר לזאגרב וכיהן כיושב ראש האיגוד המקצועי של פועלי המתכת. ב-1928 התמנה למזכיר המפלגה הקומוניסטית בזאגרב. בשנה זו נאסר ונידון ל-5 שנים של עבודות פרך, בשל פעילות קומוניסטית. בשנת 1934 היה לחבר הנהלת מרכז המפלגה, ובאותה עת אימץ את הכינוי המחתרתי "טיטו". ישנן השערות שונות מדוע בחר בכינוי זה, אולם לפי הגרסה המקובלת בחר טיטו ככינוי בשם פרטי שהיה נפוץ באזור הולדתו, ללא סיבה מיוחדת. (השם טיטו, גרסה סרבו-קרואטית של טיטוס, נדיר בקרואטיה אך נפוץ באזור שבו גדל טיטו).
בשנים 1935–1936 עבד בהנהלת הקומינטרן במוסקבה. באוגוסט 1936 התמנה למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית. בשנת 1937 חזר בחשאי ליוגוסלביה, זמן קצר לפני שסטלין חיסל את הנהגת המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית במוסקבה.
ג'וד נוורו
ג'וד איקצ'וקוו נוורו (באנגלית: Jude Ikechukwu Nworuh; נולד ב-9 ביוני 1989) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ.
יוסיפ ברוז טיטו
מלחמת העולם השנייה
בעת הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה באפריל 1941, היה טיטו בזאגרב. הוא הגיע לבלגרד ברכבת בעזרת מסמכים מזויפים ב-8 במאי 1941 והחל לארגן את פעילות המפלגה. הדעות חלוקות בשאלה עד כמה ואם בכלל פעל טיטו נגד הכיבוש לפני פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות במבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941. על פי גרסה אחת, הקומוניסטים של טיטו לא נאבקו כלל בגרמנים, בראותם בפלישה מאבק בין כוחות לאומניים אנטי-פועליים. אחרים טוענים שטיטו התגייס מיד למאבק בגרמנים. גרסה אחרת טוענת שטיטו הבין שגרמניה מתכננת פלישה לברית המועצות, והכין בהתאם את כוחותיו למאבק בגרמנים.
ב-4 ביולי 1941 התכנס הפוליטבירו היוגוסלבי וקרא לכ-10,000 חברי המפלגה הקומוניסטית להיאבק נגד הפולשים הגרמנים והאיטלקים. ב-13 ביולי 1941 הצליחו כוחות הפרטיזנים להכות שתי דיוויזיות של הצבא האיטלקי ולשחרר לזמן קצר את מונטנגרו. גם בסרביה הצליחו הפרטיזנים לפגוע קשות בכוחות הגרמנים ביוגוסלביה, אשר נאלצו לנוע אך ורק בשיירות מאובטחות. הגרמנים מינו משתף פעולה קרואטי לראש ממשלה בסוף אוגוסט 1941, אך ללא הועיל מבחינתם.
מאמצע 1941 התארגנו שני כוחות ללחימה נגד הצבא הגרמני: צבא השחרור העממי של יוגוסלביה של טיטו שנתמך על ידי הרוסים והצבא הפטריוטי של דרג'ה מיכאולוביץ' שנתמך על ידי בריטניה. טיטו נאבק נגד הנאצים ועוזריהם הקרואטים, האוסטאשה, וגם במשתפי הפעולה מקרב בני עמו. על פי אומדנים, חיסל צבאו של טיטו יותר מ-10 דיוויזיות ממוכנות גרמניות במהלך המלחמה, הכניע את מוסוליני וצבאו בבלקן ובגבול איטליה, והצליח לשחרר חלק מיהודי יוגוסלביה שהיו כלואים במחנות ריכוז איטלקיים באזור הבלקן. יהודי יוגוסלביה מצידם, ראו בטיטו גיבור, מושיע וסמל המאבק בהיטלר ובמוסוליני, ואך טבעי היה החיבור בין הפרטיזנים היהודים של יוגוסלביה לטיטו, שפרס עליהם חסותו ותמך בהם. על כן הצטרפו רוב הצעירים היהודים ששרדו לכוחותיו של טיטו, ורבים מהם העפילו בו לעמדות פיקוד.
באביב 1943 הגיעו למטה של טיטו משלחות סיוע של בריטניה וברית המועצות ששהו במטהו ותיאמו את הסיוע שניתן לצבאו.
בדצמבר 1943 הכריז טיטו על הקמת ממשלה יוגוסלבית זמנית בראשותו, שהיוותה תחליף לממשלה הגולה של המלך פטר השני בקהיר. ממשלתו של טיטו זכתה להכרה מיידית של ברית המועצות, אך מדינות המערב לא הצטרפו לעמדה זו. שר החוץ של בריטניה הצהיר שהממשלה הזמנית, אותה כינה "ועד השחרור הלאומי", היא ממשלה זמנית לניהול האזורים שבידי הפרטיזנים ואינה תובעת את השלטון ביוגוסלביה כולה. בהמשך דצמבר 1943 הוכר טיטו רשמית על ידי בעלות הברית כ"מצביא". בחודשים הראשונים של 1944 התנהל מאבק בין ממשלתו של טיטו לממשלה היוגוסלבית הגולה על ההכרה כממשלה המייצגת את יוגוסלביה. ב-25 במאי 1944 פשטו כוחות של הצבא הגרמני על מטהו של טיטו, ושבו או הרגו רבים מאנשי מטהו של טיטו. טיטו הצליח להימלט, אך הפגיעה במטהו הביאה לקרבה בינו לבין המלך ובתחילת יולי 1944 הושג לבסוף הסכם בין טיטו למלך פטר והוקמה ממשלה חדשה בה היו נציגים של טיטו.
במהלך המלחמה, בהתאם להוראות שקיבל מברית המועצות, נתן טיטו עדיפות ללחימה בנאצים, על פני הפצת הקומוניזם. טיטו השכיל להקים את חזית השחרור הלאומית שבראשה עמד, ששילבה בתוכה נציגים מכלל המפלגות ביוגוסלביה. הוא הגן על רכוש פרטי וחופש דת ושילב בכוחותיו שמרנים וכמרים, וכך הרגיע את הרתיעה מבית ומחוץ משיתוף פעולה עם קומוניסטים.
ג'וד נוורו
קריירה
נוורו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אבדיי וכשהיה בן 18 עבר לזו של מיטיולן הדנית. ב-20 ביולי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 1-2 נגד אולבורג. כעבור 11 ימים הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד בנגור סיטי הולשית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. לאחר שבעונת הצליח לתפוס את מקומו בהרכב הקבוצה, עונה לאחר מכן מעמדו התערער ובקיץ  הושאל לפרדריקה מהליגה השנייה בה הצטיין עם 14 שערי ליגה.
יוסיפ ברוז טיטו
מלחמת העולם השנייה
השינוי המשמעותי במאזן הכוחות הגיע מצידן של בעלות הברית שנתנו את תמיכתן לטיטו בשנת 1944 עם הפלישה האמריקאית לאיטליה, ועד סוף 1945 הובסו הגרמנים על ידי בעלות הברית ויוגוסלביה הפכה לאומה אחת מאוחדת כאשר טיטו שולט ומייסד דיקטטורה.
נשיא יוגוסלביה
בינואר 1945 הגיע טיטו להסכם עם ראש ממשלת יוגוסלביה, איוון סובאשיץ, על הקמת עוצרות משותפת לקראת משאל עם על עתיד יוגוסלביה. המלך פטר התנגד להסכם זה שהיווה הדחה שלו. באפריל 1945 הושג לבסוף הסכם על מינוי שלושה עוצרים והם מינו את טיטו לראש ממשלה. באוגוסט 1945 הצהיר טיטו כי המלך פטר לא יורשה לחזור ובספטמבר התפטר סובאשיץ מממשלתו של טיטו והתייצב בראשות האופוזיציה. בנובמבר 1945 החרימה האופוזיציה את הבחירות וטיטו הכריז על ניצחון מוחלט של מפלגתו באחוזי הצבעה שנעו בין 90–100 אחוזים.
לקראת סוף 1952 הוחלט על שינויים חוקתיים ביוגוסלביה ומשרת ראש הממשלה אוחדה עם נשיא האספה הלאומית ליצירת התפקיד של נשיא יוגוסלביה. בינואר 1953 נבחר טיטו על ידי שני בתי האספה הלאומית של הרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה לנשיא יוגוסלביה. כיהן כנשיא הרפובליקה עד מותו בשנת 1980.
לטיטו היו יוזמות צדדיות שלא הלמו את המדיניות של סטלין: תמך במרד הקומוניסטי ביוון שנראה לרוסים חסר סיכויים, הציע יצירת פדרציה בלקנית יחד עם אלבניה ובולגריה.
בשנת 1948 ניסה מנהיג ברית המועצות, סטלין, להפוך את יוגוסלביה למדינת חסות, אך טיטו לא הרשה זאת וטיהר את המפלגה מתומכיו של סטלין ולא הסכים לרעיון שמדיניותו העצמאית תעמוד בדיון הקומינפורם. ברית המועצות ביקרה בחריפות את טיטו, אולם הוא לא היה מוכן להיכנע. כתגובה, מתוך חשש מהשפעת התנהגותה המרדנית בין שאר עמי מזרח אירופה, גרשו הרוסים את יוגוסלביה מהקומינפורם בשנת 1948. טיטו פקד אז על שני מקורביו: מילובאן ג'ילאס ואדוארד קרדליי לבצע שינויים ורפורמות בתוך הממשל של יוגוסלביה. התעמולה הסובייטית השתלחה נגדו וכינתה אותו ואת נאמניו "תליינים", "כנופיה של בוגדים, מרגלים ופאשיסטים", "כלבי השמירה של האימפריאליזם האנגלו-אמריקאי" וכו'. אחרי הקונגרס העשרים של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית שהתחילה תהליך של דה-סטליניזציה, ב-1956 הגיע טיטו לפיוס עם ההנהגה הסובייטית החדשה ובראשה ניקיטה חרושצ'וב ועם משטרי הארצות הקומוניסטיות השכנות, פרט למשטר האלבני שהמשיך בעוינות כלפיו.
ג'וד נוורו
קריירה
ב-4 באוגוסט 2016 חתם בבני סכנין לעונה אחת, אך הוא שוחרר מהקבוצה באמצע העונה.
יוסיפ ברוז טיטו
נשיא יוגוסלביה
טיטו ניסה לשמור על עמדה מסויגת לא רק כלפי הסובייטים אלא במידה מסוימת גם כלפי המערב. לצורך חיזוק מעמדו בתווך בין שני הגושים - הסובייטי והמערבי, בשנת 1961 הוא הקים במפגש בבלגרד יחד עם ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו ונשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר את ארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
ג'וד נוורו
קריירה
באפריל חתם בילבס מליגת העל הפינית במדיה שיחק משחק אחד בלבד. בדצמבר אותה שנה כתם בקבוצת צ'נאיין בליגת העל ההודית. הוא היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות, אך שוחרר לאחר סיום העונה.
יוסיפ ברוז טיטו
נשיא יוגוסלביה
טיטו מחה על דיכוי המרד ההונגרי, על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ולמלחמת אפגניסטן, בנוסף לכך הוא גינה את מלחמת וייטנאם ואת מה שכינה ה"תוקפנות הישראלית" במהלך מלחמת ששת הימים, בנוסף לגינוי זה וביחד עם ברית המועצות ומדינות מזרח אירופה האחרות ניתק את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל. חרף זאת, טיטו התיר חופש תרבותי, לא אסר על לימוד העברית ולא התנגד לקשרים של ישראל עם בני הקהילות היהודיות הקטנות שנותרו בארצו.
טיטו התחתן עם ארבע נשים. הראשונה בהן היא הרטה האס שילדה לו ב-1941 את הבן מישו ברוז. ביוגרפים מצאו עדויות וראיות כי במשך חייו של טיטו היו לו עוד ילדים מרומנים סודיים.
פטירתו והנצחתו
בינואר 1980 הובהל טיטו לבית החולים בעיר ליובליאנה שבסלובניה, שם נפטר ב-4 במאי. הוא הובא לקבורה במאוזוליאום בית הפרחים בעיר בלגרד. הלווייתו הייתה מהגדולות בהיסטוריה ונכחו בה נציגים מ-128 מדינות שונות, לרבות 35 ראשי מדינות.
ג'וד נוורו
קריירה
ב-1 בפברואר 2019 נוורו חתם בהפועל מרמורק.
ב-21 ביולי 2019 נוורו חתם בהפועל רמת גן.
יוסיפ ברוז טיטו
פטירתו והנצחתו
על שמו של טיטו הוקמו רחובות, ערים ומצבות אך כיום השמות התחלפו. אחת הערים לדוגמה זו היא העיר פודגוריצה שבמונטנגרו שנקראה על שמו בעבר "טיטוגרד".
אחרי מותו עברה נשיאות יוגוסלביה ברוטציה בין מנהיגי הרפובליקות השונות שהרכיבו אותה. לבסוף הסדר זה נכשל, והמדינה התפרקה למספר מדינות נפרדות לאחר סדרה של מלחמות עקובות מדם. עם נפילת מסך הברזל ב-1989, הביעו המפגינים ביוגוסלביה את שנאתם כלפי טיטו והרסו את שלטי הרחוב שנשאו את שמו.
ואן צ'אי
וואן צ'אי (בסינית: 灣仔區 וַואן צַאי, "תחום המערה") הוא תחום מנהלי בהונג קונג. אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2000 ל-190,300 איש. הוא גם נודע כאזור עשיר, אחד מכל חמישה אנשים מחזיק ביותר ממיליון דולר הונג קונגי.
גאוגרפיה
האזור המכונה בדרך כלל וואן צ'אי כולל בתוכו את האזור המוקף ברחוב טונוקי, ואשר שוכנת בו תחנת MTR בשם זה, הממוקם בין מפרץ קוזווי ממזרח לאדמירלטי ממערב. "צפון וואי צ'אי", היכן שממוקם מרכז הכנסים והתערוכות הונג קונג, מתייחס בדרך כלל לאזור מצפון לרחוב גלוססטר, שיובש מהים אחרי שנות השבעים והוא מקבץ של בנייני ענק ומלונות.
התחום המנהלי וואן צ'אי כולל בתוכו את האזורים הבאים:
פוליטיקה וממשל
במועצה המנהלית חברים 11 חברי מועצה שנבחרו בבחירות חופשיות, ו-3 שמונו בידי הממשלה. ראש המועצה הוא אֲדַה ווֹנְג.
בלדה על נערי שגדל
"בלדה על נערי שגדל" הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר בשנת 1972, הוקדש לבנה נתן סלור והולחן על ידי סשה ארגוב.
השיר מתאר אישה בודדה הממתינה לנער שיגדל ויפרוש את אחריותו עליה, אך כשהנער גדל הוא מתחתן עם אישה אחרת ועוזב אותה. שתי גישות שונות בתכלית לניתוח השיר: הראשונה היא הטריוויאלית וגורסת כי האישה היא נערה שהתאהבה בנער וממתינה להתבגרותו והשנייה גורסת כי מדובר באימו של הנער.
ביצועים
השיר בוצע לראשונה על ידי הזמרת אילנה רובינא בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1972. השיר יצא באותה השנה במסגרת אלבומה הראשון והיחיד "שני הצדדים" ולאחר מכן באוספים "שרה שירי אהבה" (2001) ו"תמונת רגע - מבחר משירי תרצה אתר" (2008).
מאוחר יותר ביצעו את השיר סשה ארגוב עצמו ואורה זיטנר, כחלק מאלבומם המשותף "סשה ארגוב מנגן משיריו" (1979), בו שרה אורה זיטנר בעוד ארגוב מלווה אותה בפסנתר.
גם הגבעטרון שרו את השיר בביצוע משלהם שנכלל באוספים "חמישים שנות זמר" (1998) ו"אוסף הגבעטרון - 70 השירים הגדולים מכל הזמנים" (2000). בשנת 1998 מיקה קרני שרה את השיר בהופעה חיה שהוקלטה באלבום "כמו ציפור בחדר - מופע משירי תרצה אתר". בשנת 2001 נתן סלור, בנה של תרצה אתר לו היא הקדישה את השיר, הקליט את השיר במסגרת אלבום אוסף בשם "רדיו ב.ל.ה דואגת" (בהפקת ארגון בלה דואגת). השיר הופיע מאוחר יותר באלבומו "25 שעות" שראה אור בשנת 2006. סלור הקליט את השיר בליווי פסנתר, בעיבוד מיוחד של הפסנתרנית אורית דוקלר, וחתם בשיר זה את אלבומו הראשון. על אף יחוסו המשפחתי של סלור, "בלדה על נערי שגדל" הוא השיר היחיד באלבומו שנכתב על ידי מי ממשפחתו.
בלדה סלאווית
השיר מופיע במקומות רבים כשבסוגריים השם המשני - בלדה סלאווית.
שמופיע בספרה של גולדברג עם ההערה [סלבי] בצד סדרה של שירים שליד כל אחד מהם הערה דומה (ליטאי, יהודי, מזרחי..).
ככל הנראה הכוונה לכך שמוטיב האשה המחכה לשווא לנער המת בנחל אופיינית לבלדות עממיות סלביות (לאה גולדברג עצמה נולדה בליטא כשהייתה חלק מרוסיה ואף שהתה זמן מה ברוסיה), ותרצה אתר כתבה את שירה בהשפעתה .
האי של ד"ר מורו
האי של ד"ר מורו (באנגלית: The Island of Doctor Moreau) הוא ספר מאת ה. ג'. ולס שראה אור בשנת 1896.
עלילה
הספר מתאר בגוף ראשון את קורותיו של פרנדיק, חוקר טבע בריטי שהיה על סיפונה של ספינת הנוסעים "ליידי ויין", החל מטביעתה המצערת לכאורה ללא ניצולים ועד מציאתו המפתיעה כשנה לאחר מכן, כשהוא תשוש ורעב בסירת הצלה של סקונר. על פי סיפור המסגרת שמתואר בקצרה, הספר הוא אוסף רשמים שפרנדיק כתב למען עצמו כשחזר לאנגליה, לאחר שפומבית הכחיש כי הוא זוכר את שעבר עליו באותה שנה.
הסיפור מתחיל בסירת הצלה מהספינה ה"ליידי ויין", שנסחפת בים. פרנדיק ועוד שני שורדים, שנמצאים עליה, מנסים להתמודד עם הרעב והצמא הנוראים לאחר ימים בלב ים. ברגע של טירוף נופלים שני הניצולים האחרים מהסירה ופרנדיק נותר לבדו למות. בדרך מקרה הוא ניצל על ידי סקונר (ספינה) שנקלעה לאזור, ושם הוא פוגש את צוות הספינה ואנגלי יוצא לונדון נוסף ושמו מונטגומרי. הם מפתחים שיחה בימים החולפים ומונטגומרי מספר לו כי הוא מוביל חיות בר לאי בו הוא מתגורר. פרנדיק שם לב למאפיינים של חיות פרא אצל משרתו של מונטגמרי, דאלינג. לאחר שמונטגומרי, משרתו והחיות יורדים באי, מחליט קברניט הסקונר לזרוק את פרנדיק מהסיפון, וזה נאלץ לשחות לאי של מונטגומרי, אף הוא. שם הוא פוגש את ד"ר מוֹרוֹ, מנתח מבריק שסולק מלונדון בעקבות פרוץ שערורייה הקשורה בהפרת אתיקה רפואית מצדו, וכעת משמש כמדריכו של מונטגומרי על האי. באי הקימו מורו ומונטגומרי מתחם מדעי אותו הם מנסים להסתיר מפרנדיק. פרנדיק מסתובב באי, בניגוד להמלצות מארחיו ורואה גופת ארנב משוסעת. הוא מגלה כי יושבי האי הם בני אדם מעוותים, גפיהם לעיתים חבושים ופניהם מעוותים ומזכירים פני חיה. פרנדיק נמלט מאחד המעוותים שרודף אחריו, אל המתחם בו נמצאים מורו ומונטגומרי. שם הוא שומע זעקות אימים ממרפאתו של ד"ר מורו שמנתח באותה עת פומה שהובאה בסקונר על ידי מונטגומרי. פרנדיק מתפרץ למרפאה ומגלה דמות אדם מצולקת ומדממת, הכבולה באזיקים לקיר. מזועזע ומשוכנע כי ד"ר מורו מתמחה בעינוי פרנדיק בורח על נפשו.
במנוסתו פרנדיק פוגש באיש הקוף שמלווה אותו לכפר "אנשי החיה" אשר מתגוררות כ-60 מיצירותיו המזוויעות של מורו. מורו ומונטגומרי מגיעים לכפר ורודפים אחרי פרדניק פותח במנוסה ברחבי האי בעוד מורו ומונטגומרי רודפים אחריו.
מורו מצליח להדביק את פרנדיק ולשכנעו לחזור למתחם, שם הוא מפקיד בידיו אקדחים ומבטיח כי לא יאונה לו כל רע. כשהם חוזרים מורו מסביר לפרנדיק כי דמות האדם המעוות, מסביר מורו, היא למעשה הפומה, לאחר שעברה סדרה מזוויעה של ניתוחים שמטרתם להעניק לה צלם אנוש. ד"ר מורו מסביר שמהות מחקרו היא השתלת איברים ועירוי דם בין אנשים לאנשים ובין חיות לחיות וכי מחקרו, שגרם לשערורייה שסילקה אותו מהממסד הרפואי בלונדון אל האי, נגעה להפיכת חיות ליצורים כמו אנושיים. תוך הצלבת איברים חיים שונים בין חיות, היפנוזה ופיתוח תודעה, הצליח מורו להפוך חיות ליצורים העומדים על שתי רגליים, בעלי אצבעות (במידה מוגבלת, רק קופי האדם היו בעלי חמש אצבעות) ויכולת להשתמש בשפה ובכלים. האנשים המעוותים שראה פרנדיק מחוץ למתחם הם תוצרי ניסויו. מונטגומרי פיתח חיבה לאותם אנשי חיה (ואף מחזיק באחד מהם כמשרתו האישי), ואילו מורו סולד מהם ומשליט בהם אימה על ידי החדרת הרעיון כי הוא ומונטגומרי אלים, ומכריח אותם לדקלם את החוק שוב ושוב, על מנת שישמרו על צלם אנוש. מורו מסביר לפרנדיק כי אף על פי כל מאמציו, כל מנותח שיצא תחת ידיו שב אל דרכיו החייתיות.
כמה ימים לאחר מכן פרנדיק מספר למורו על האיש המעוות שרדף אחריו (וכנראה גם הרג את הארנבת) עם הגעתו לאי. הוא מזוהה כאיש הנמר וכאשר מורו מגיע לכפר על מנת ללכוד אותו, החייתיות שבו מתפרצת והוא מנתר משם לתוך הסבך. אנשי החיה פותחים במרדף אחריו וכאשר פרנדיק רואה אותו הוא יורה בו. הצבוע חזיר נועץ שיניו בגופה מה שגורם לו ללכת בדרכו של איש הנמר.
כעבור זמן מה קורה אסון, והפומה - כעת ספק חיה ספק אדם - משתחרר ובורח אל הג'ונגל. מורו רודף אחריו עם אקדח ומנסה ללכדו. בקרב, המתנהל מחוץ לכפר, השניים ונהרגים. מורו נמצא כרות יד וללא אקדח, ואיש הפומה נמצא מת וירוי בכתפו. ביטחונם של אנשי החיה בחוק מתערער, ופרנדיק מפתח חשש לחייו מפניהם. מונטגומרי מנסה לשמור את החוק בקרב אנשי החיה, אך מותקף על ידי אחד מהם, כשהוא נתון בשכרות ונהרג. פרנדיק נותר כעת לבדו. אנשי החיה במרוצת עשרת החודשים הבאים הופכים למצבם החייתי ומאבדים את יכולתם ללכת זקוף ואת יכולת הדיבור והחשיבה. החשש של פרנדיק לחייו גובר, בעיקר מפני איש הצבוע-חזיר המגלה אגרסיביות מוגברת. במאבק מולו מצליח פרנדיק לירות בו למוות, תוך כדי שאיש הכלב סן-ברנרד שליווה אותו מת בהגנה עליו. נסיונותיו של פרנדיק להיחלץ כושלים עד שהוא רואה סירת הצלה נסחפת במים, שמתגלה כשייכת לסקונר שהטיל אותו אל האי. הוא עולה על הסירה ומספר ימים מאוחר יותר, הוא נלקח על ידי ספינת נוסעים שעברה באזור.
הספר ניבא את שיטות הניסויים בבעלי חיים לצורכי הרפואה האנושית, את קיומם העתידי של ההנדסה הגנטית ושל השיבוט, ואת ניסיונו של האדם לשלוט על הטבע, וכלל נושאים שלא נידונו עד אז כגון הטבע האנושי-חייתי, התאכזרות לבעלי חיים והשפעותיה המוסריות. בעקבות פרסום הספר עלתה מודעות לנושא הניתוח בחיות בעודן בחיים והצורך בחקיקה המסדירה את הנושא.
עיבודים לקולנוע
הספר עבר שלושה עיבודים לקולנוע מסחרי:
משחק מחשב "Vivisector: beast inside" מבוסס ברובו על אירועי הספר.
מכיירואידס
יונק זה היה קטן יחסית בגודל של אמסטף ובמשקל 10 עד 14 קילוגרם במין Machaeroides eothen, הגדול יותר. הוא התאים לטיפוס בזכות כפות רגליו הגדולות וזנבו הארוך ובמראהו דמה לגרסה מוקטנת של שנחרבים טורפים כמו הסמילודון. הגולגולת הייתה צרה וגבוהה אך בעלת זוג ניבים קדמיים ארוכים מאוד שדמו לפגיון ומהם קיבל את שמו.
הטורף הקטן יחסית היה יכול להכניע טרף גדול ממנו כמו את אבות הסוסיים והקרנפיים שחיו לאורך אמריקה הצפונית הקדומה של האאוקן. הוא התנפל עליהם בעזרת גפיו החסונות והרג אותם בעזרת דקירה חדה מניביו הגדולים. ייתכן שהוא צד בזוגות כדי להכניע את הטרף ביעילות.
יונק זה נחשב לקרוב של השרקסטודון העצום והשתייך לצד הסוג התאום שלו Apataelurus לאותה משפחה - אוקסינודונים, אם כי ישנה מחלוקת גדולה בין כמה חוקרים הסוברים ששני הסוגים קשורים למשפחת ההאינודונים.
משלוח מיוחד מכוכב X
משלוח מיוחד מכוכב X (באנגלית: Packages from Planet X) היא סדרת טלוויזיה קנדית-אמריקאית מונפשת, מסוגת הרפתקאות, מדע בדיוני וקומדיה, אשר נוצרה על ידי ג'ף הארטר והופקה על ידי DHX Media Vancouver ו-American Greetings.
הסדרה שודרה בארצות הברית החל מ-13 ביולי 2013 עד 24 בפברואר 2014 בערוץ דיסני XD, ואילו בקנדה שודרה החל מ-14 בינואר 2014 עד 31 באוגוסט 2015 בערוץ Teletoon. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ דיסני החל מ-22 בדצמבר 2013 עד 2014. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 22 דקות, כאשר כל פרק מחולק לשני פרקים משניים באורך 11 דקות.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של דן זמברסקי בן ה-15, אשר מקבל חבילות מוזרות וסתמיות מכוכב X. החבילות מגיעות בצורות שונות ודן ושני חבריו הטובים, אמנדה וטרול, מנצלים את התכולה בהן לטובתם האישית, תוך כדי שמירה עליה מידיו של קופרניקוס, חייזר מרושע שזומם להשתלט על העולם, והעוזרת שלו קלימארי.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסדרה בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי אסנת סדן וגלי נשר. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גדי לוי, דור סרוגו, נעמי לבוב ותמי ברק.
הפקה
הרעיון לסדרה עלה בשנת 2006 על ידי ג'ף הארטר עבור American Greetings, כאשר היא אהבה אותו והחלה לפתח אותו. החברה התלהבה מאוד משם הסדרה שלטענתם הוא נשמע נהדר ומקל על השיווק. בשנת 2008 הם הציעו את הסדרה עבור חברת וולט דיסני, אשר נתנה לה אור ירוק בשנת 2011. הסדרה עלתה לשידור לראשונה בשנת 2013 והסתיימה שנה לאחר מכן, כאשר הופקה לה עונה אחת בעלת 26 פרקים.
ביקורות
הסדרה זכתה לביקורות מעורבת. ג'ויס סלטון מאתר "Common Sense Media" תיארה את הסדרה כסדרת הנפשה מפוקפקת ומהירה, עם "הומור גס" ו"גאדג'טים חייזרים" יחד עם אלימות מצוירת. עוד היא טענה שחלק מהילדים הצעירים עלולים להיות "מאוימים או מעוררים יתר על המידה בגלל הקצב המהיר".
הופר
ראו גם
}}
שירותי בריאות כללית
שירותי בריאות כללית (או בשמה הראשוני, "קופת חולים הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל" ובקיצור הידוע, "קופת חולים כללית"), הוא ארגון הבריאות הגדול והוותיק בישראל. הארגון מעניק שירותים למעל 50% מתושבי מדינת ישראל ומעסיק כ-48,000 רופאים ועובדים.
ממלא מקום מנכ"ל שירותי בריאות כללית, החל מיוני 2022, הוא אלי כהן. המשרדים הראשיים של הנהלת שירותי בריאות כללית ממוקמים ברחוב ארלוזורוב בתל אביב, לא הרחק מבית הוועד הפועל של ההסתדרות.
היסטוריה
קופת חולים כללית נוסדה בחנוכה 1911 על ידי "הסתדרות פועלי יהודה", בעקבות תאונת עבודה בעקבותיה איבד הפועל ברוך פריבר מעין גנים את ידו בעת שעסק בעבודה בפרדס. ההצעה לייסוד הקופה הועלתה על ידי ברל כצנלסון ובדצמבר 1911 הובאה להצבעה בוועידה השנייה של "הסתדרות פועלי יהודה". בהצבעה הוחלט ברוב מוחלט של 25 חברים להקים ארגון לעזרה רפואית לפועלים. הארגון החדש שהוקם זכה לשם "קפת־חולים" (הכתיב החסר במקור). כחברים היו יכולים להצטרף רק פועלים או בעלי מלאכה עצמאיים שאינם מעסיקים שכירים. החברים היו מחויבים בלינה בתורנות ליד חולים וסיוע לחולים עליהם היו ממונים. הסיוע שהעניק הארגון לחבריה כלל בין היתר עזרה הדדית, מציאת מקום לינה לפועל חולה חסר מגורים קבועים, טיפול על ידי רופא או מי שהוא בעל ידע רפואי, תרופות ואשפוז בבית חולים.
בעקבות הקמת קופת החולים של הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה הוחלט גם בהסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל להקים את קופת חולים של פועלי הגליל והסתדרות פועלי השומרון להקים את קופת החולים של פועלי השומרון. קופות אזוריות אלה פעלו בשיתוף מלא עד שנת 1917. בשנים 1917–1918, בעקבות שינויים במערך הפוליטי של מפלגות הפועלים בארץ ישראל, הפכו קופות החולים מארגונים אזוריים לגופים מפלגתיים ומשלוש הקופות האזוריות נוסדו שתי קופות: קופת החולים של אחדות העבודה וקופת חולים של הפועל הצעיר. בשנת 1921, זמן קצר לאחר הקמת ההסתדרות, התאחדו שתי קופות החולים לגוף אחד בחסות ההסתדרות בשם: "קופת חולים הכללית של הפועלים העבריים בארץ ישראל".
קופת החולים הייתה ארגון עצמאי מבחינה כספית עד אמצע שנות ה-30. בפברואר 1935 החליטו ההסתדרות וקופת חולים על הנהגת "המס האחיד" – איחוד דמי החברות בשני הארגונים. במסגרת זו ויתרה קופת חולים על עצמאותה הכלכלית והפכה לגוף הפועל במסגרת ההסתדרות הכללית. יישום ההחלטה על המס האחיד התבצע ב-1937. המסגרת המשותפת הזו התקיימה עד לשנת 1994.
ב-1993 יזם חיים רמון במסגרת תפקידו כשר הבריאות את ניתוק הקשר בין קופת חולים כללית להסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. עם בחירתו של רמון ליו"ר ההסתדרות הוא פעל לקבלת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (שאותו יזם כשר הבריאות) בכנסת ולניתוק הקשר שבין הקופה להסתדרות. צעדים אלו אפשרו למעשה להשלים את חקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, חקיקה אשר ההסתדרות התנגדה לה במשך שנים מתוך רצון לשמור על מעמדה של הקופה שהייתה בבעלותה כארגון המרכזי בשרותי הבריאות בישראל. החלת החוק בשנת 1995 הביאה לביטול המס האחיד, למיסוד עצמאותה של קופת חולים כארגון בריאות עצמאי ולכיסוי הגירעון העצום שאליו היא נקלעה בשנות התשעים. במקום התלות שלה במס האחיד של ההסתדרות, הוסדר חלק ממימון פעולותיה באמצעות מס הבריאות הממלכתי. ניתוק הקשר בין ההסתדרות לקופת חולים הושלם רק בסוף 2016, עם אישור תקנון שנוטל מההסתדרות את הסמכות למנות דירקטורים בקופה.
שירותיה הרפואיים של שירותי בריאות כללית ניתנים, נכון לאוגוסט 2020, באמצעות 1,500 מרפאות, 14 בתי חולים, כ-500 בתי מרקחת, 40 מרכזים לבריאות הילד, 50 מרכזים לבריאות האישה, 365 תחנות טיפות חלב, 50 מרפאות של רפואה משלימה, 100 מרפאות "כללית סמייל", 15 מרכזי "כללית אסתטיקה", 150 מוקדי רפואה דחופה, מרפאות עם התמקדות בספורט, מטיילים ונוער, מרפאות ייעודיות לקהילת הלהט"ב ומאות מעבדות ומכונים נוספים. בנובמבר 2021 פרסמו קראקרים איראנים מקבוצת "BlackShadow" מאות אלפי מסמכים רפואיים של מטופלי חברת הבת של כללית, מור.
במהלך 2021–2022 סבלה הקופה מתחלופת מנכ"לים מהירה, כשביולי 2021 פרש פרופ' אהוד דודסון שהוחלף באלי כהן, בספטמבר 2021 מונתה רות רלבג למנכ"לית והתפטרה ביוני 2022.
בתי החולים של שירותי בריאות כללית
לשירותי בריאות כללית 14 בתי חולים. מהם תשעה בתי חולים כלליים וחמישה בתי חולים מיוחדים – שיקומיים, גריאטריים ומרכזים לבריאות הנפש. מדי שנה נכנסים בשערי בתי החולים מעל לשבעה מיליון לקוחות ולשירותי בריאות כללית הסכמים עם קופות החולים האחרות, לצורך מתן טיפול רפואי גם למבוטחיהם.
חברות בנות של כללית
כארגון הבריאות הגדול בישראל, לכללית מערך חברות בנות המעניקות שרותי בריאות משלימים:
מחשוב השירות לציבור
מאז ראשית שנות ה-2000 השיקה שירותי בריאות כללית שירותים ממוחשבים, המרחיבים את הנגישות של הלקוחות אל המידע הרפואי האישי שלהם ומציעים מגוון רחב של שירותים רפואיים אונליין. בין היתר, יכולים המבוטחים לצפות באמצעות האינטרנט במכתבי שחרור מבתי חולים, אישורי מחלה, רגישויות והפניות. בין השירותים המוצעים:
התפתחות סמליל הארגון
באוקטובר 1999, הוכרז על החלפת השם ל"שירותי בריאות כללית" ובהתאם שונה גם הלוגו בעיצוב מחודש של אריה גלוך בשנת 2000. בשנת 2001, לצורך חידוד האסטרטגיה השיווקית החדשה של כללית, נוסף לסמליל המשפט "כי אנחנו כאן בשבילך", אשר שונה בהמשך ושילב את הסלוגן החדש "אנחנו כאן בשביל המשפחה" ובניסוחו הסופי, אשר מלווה את הסמליל עד היום: "הכי טובה למשפחה".
כחלק ממהלך צמצום מותגים מחד וכינוס מאידך, חברות הבנות כונסו תחת מותג "כללית" ואילו בבתי חולים החל תהליך של שימוש בשיוך "מקבוצת כללית". בשנת 2010, לרגל חגיגות המאה של הכללית, שונה הלוגו וכלל את התוספת "100 שנה", ששונה שוב בשנת 2013 לצורתו הנוכחית עם הוספת המילה "מעל" על-גבי המספר 100, כדי לשמור על מבנה הסמליל, אך לדייק בשנים.
משוואת לפלס
משוואת לפלס היא משוואה דיפרנציאלית חלקית מהצורה כאשר \nabla^2 הוא אופרטור הלפלסיאן.
המשוואה קרויה על שם המתמטיקאי הצרפתי פייר-סימון לפלס ויש לה שימושים רבים בפיזיקה. מהווה מקרה פרטי של משוואת פואסון.
פונקציה המקיימת את משוואת לפלס נקראת פונקציה הרמונית. משוואת לפלס היא משוואה דיפרנציאלית אליפטית, ולכן פונקציות הרמוניות, שהן פתרונותיה, הן אנליטיות.
תכונות של משוואת לפלס בשני ממדים
משוואת לפלס בשני ממדים בקואורדינטות קרטזיות היא:
משוואת לפלס סימטרית במקרים הבאים:
כאשר כולם קבועים.
שימושים בפיזיקה
משוואת לפלס מופיעה בתחומים שונים בפיזיקה, לדוגמה:
משוואת לפלס באנליזה מרוכבת
באנליזה מרוכבת, הרכיבים הממשי והמדומה של כל פונקציה אנליטית מקיימים את משוואת לפלס. תוצאה זו נובעת ממשוואות קושי-רימן ומכך שגזירות פונקציה אנליטית פעם אחת מספיקה כדי להסיק גזירותה אינסוף פעמים (כדי שהנגזרות החלקיות השניות המעורבות יהיו שוות).
בנוסף, לפונקציה u המקיימת את משוואת לפלס (הנקראת גם פונקציה הרמונית) ניתן לעיתים למצוא פונקציה הרמונית צמודה v, כלומר כך שהפונקציה המרוכבת u+iv תהיה אנליטית. פונקציה כזו קיימת באופן נקודתי בתחום פתוח, אך קיומה באופן גלובלי לא מובטח. משפט מאנליזה מרוכבת קובע כי תחום הוא תחום פשוט קשר אם ורק אם לכל פונקציה הרמונית יש הרמונית צמודה לה בכל התחום.
מוח
המוח הוא האיבר הראשי במערכת העצבים, המצוי בגופם של בעלי חיים רב תאיים. תפקידו של המוח הוא לקבל מידע ממערכות החוש, לעבד אותו, ולהשתמש בו על מנת לנהל את הפעילות של מערכות הגוף השונות ואת התנהגותו של בעל החיים.
פעולת המוח
המוח הוא בבסיסו איבר לניתוב ועיבוד של מידע. הוא מקבל מידע חושי (קלט) על גירויים בסביבה ועל מצבן של מערכות הגוף, ומוציא פקודות (פלט) שמועברות לאיברי הגוף ומווסתות את פעילותם.
צורת עיבוד המידע במוח מאפשרת לבעל החיים להתאים את עצמו לסביבה ולשפר את התגובות העתידיות לגירויים, בעזרת תהליכים של למידה. כאשר אורגניזם לומד דבר מה, ניתן למצוא ביטוי ללמידה זו בשינויים שונים החלים במוחו.
המידע במוח ובמערכת העצבים עובר בעיקר באמצעות תקשורת בין תאים הנקראים תאי עצב או נוירונים, שהם רכיבי המפתח של מערכת העצבים. תהליכי העיבוד והולכת המידע במוח מבוססים על הקישוריות בין הנוירונים, אשר נפגשים זה עם זה בנקודות המכונות סינפסות. כל תא עצב יכול ליצור סינפסות עם עשרות עד אלפי תאי עצב אחרים, בהתאם למורכבות מערכת העצבים של בעל החיים.
בתוך תא העצב המידע עובר בצורה של דחף עצבי, הנקרא גם פוטנציאל פעולה. הדחף העצבי הוא אות חשמלי הנע מגוף תא העצב לאורך סיב הקרוי אקסון. בין תאי עצב שונים (או בין תא עצב לתא מטרה אחר) מועבר המידע בסינפסה בצורה של אותות כימיים, באמצעות שחרור מולקולות המשמשות כמוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים). המוליך העצבי נקשר לקולטנים על התא בצדה השני של הסינפסה. הוא גורם לשינוי במתח החשמלי של אותו תא, ובכך משפיע על דפוס הדחפים העצביים שייווצר בו ויועבר הלאה בשרשרת ההולכה העצבית.
סוגי קלט שונים שמגיעים מהסביבה דרך קולטנים חושיים (למשל גלי קול או לחץ מכני), עוברים התמרה לדחפים עצביים לפני כניסתם למוח, וכך מתאפשר ייצוג של מידע חושי על ידי רשתות של תאי עצב. המוח משתמש במידע זה על מנת להגיב לגירויים ולנהל את שלל ההיבטים של ההתנהגות.
העברתם של מסרים יוצאים, הנשלחים מתוך המוח לכיוון איברי מטרה (כגון שרירים או בלוטות מסוימות), מתבצעת דרך סינפסה בין תא עצב לתא מטרה. המוליך העצבי שחוצה את הסינפסה גורם לשינוי בתפקודם הביולוגי של התאים, ובכך משפיע על פעולת איבר המטרה.
בנוסף לתאי העצב, המוח מכיל סוגים שונים של תאי גלייה. תאים אלו מספקים הגנה ותמיכה לתאי העצב, ולעיתים ממלאים גם תפקידים בוויסות תהליכי ההולכה העצבית.
מערכת עצבים ומוח בחסרי חוליות
מערכת עצבים קיימת בכל בעלי החיים למעט ספוגיים, אך בחסרי חוליות פשוטים יחסית, למשל בבני מערכת הצורבים (כמו המדוזה או ההידרה), היא מאורגנת כרשת תאי עצב (neural net) המבוזרת על פני כל הגוף, כך שאין ליצורים כאלו מוח של ממש. עם זאת, רשתות כאלו נוטות להיות צפופות יותר באזורי גוף העוסקים בחישה או בתנועה. בזרועות הציד של ההידרה, למשל, ניתן למצוא צפיפות גדולה יחסית של תאי עצב הרגישים לאור ומאפשרים לה ללכוד את טרפה. נראה כי במהלך האבולוציה אזורים צפופים כאלו התפתחו לצבירים של תאי עצב או גנגליונים, ובראשם התפתח המוח, שהוא הגנגליון הראשי והגדול ביותר. גם באדם קיימים עדיין גנגליונים רבים במערכת העצבים ההיקפית, כמו גנגליוני השדרה משני צידי חוט השדרה.
במערכות בעלי־חיים שהסתגלו לתנועה מהירה התפתחה לרוב סימטריה דו־צדדית, המאפשרת תנועה מאוזנת קדימה, ובהתאם לכך התפתחו אצלם גם מערכות עצבים סימטריות, בעלות צד ימין וצד שמאל דומים זה לזה. בבעלי־חיים כאלו גם נוטה להתפתח ריכוז של איברי חוש, כמו עיניים ואיברי הרחה, בקצה הגוף הפונה לכיוון התנועה - הראש - ובהתאם לכך גם נוטים להתפתח שם גנגליונים גדולים יותר. לדוגמה, בתולעים טבעתיות ובפרוקי-רגליים, כמו סרטנים וחרקים, מערכת העצבים מורכבת משני חוטי עצב סימטרים מחוברים זה לזה בצורת סולם, העוברים לכל אורך הגוף בצד הגחוני, מתחת למערכת העיכול. כל אחד מחוטים אלו מכיל עצבים רבים, והם מתחברים למספר גנגליונים המפוזרים לאורך הגוף, ובעיקר למוח גדול מכולם באזור הראש.
מרבית חסרי החוליות הם יצורים קטנים יחסית, ומערכת העצבים שלהם קטנה הן באופן מוחלט והן יחסית לגודל גופם. בהתאם לכך גם יכולותיהם השכליות מוגבלות לרוב לצורות פשוטות מאוד של למידה. יוצאי דופן מכלל זה הם חלק מחברי מחלקת הסילוניות, בעיקר התמנונים והדיונונים, שהמוח שלהם עשוי להתקרב בגודלו היחסי לזה של חולייתנים מתקדמים, יונקים ועופות, אף שהוא שונה מאוד בצורתו ובאופן הארגון שלו. בהתאם לכך כמה תמנונים ודיונונים מפגינים יכולות מרשימות למדי של למידה וטיפול בעצמים שונים.
המוח במיתרניים ובחולייתנים
בכל המיתרניים ובעיקר בקבוצה הגדולה והנפוצה שלהם, החולייתנים (הכוללים גם את האדם), מערכת העצבים מופיעה באותו אופן במהלך התפתחות העובר וגידולו. בשלב מוקדם מאוד, שכבת הנבט החיצונית (האקטודרם) בגבו של העובר מתקפלת לרכס עצבי, הנסגר ליצירת צינור עצבים חלול לכל אורכו של העובר. צינור זה עובר גבית למערכת העיכול (בניגוד למערכת העצבים הגחונית בחרקים למשל). התאים בהיקף הצינור מתמיינים לתאי עצב ולתאי גלייה, בעוד חלל הצינור מלא בנוזל המוח.
בדומה למספר מערכות חסרי־חוליות, גוף המיתרניים מצטיין בסימטריה דו־צדדית, ובהתאם לכך המוח אצל כל המיתרנים והחולייתנים הוא סימטרי בעיקרו, וכל איברי המוח הצידיים (כלומר שאינם נמצאים על המישור החיצי) הם זוגיים ודומים מימין ומשמאל.
המוח ביונקים ובעופות
ביונקים ובעופות המוח גדול משמעותית, יחסית לגודל הגוף, מאשר בשאר קבוצות החולייתנים. גידול זה מושג בעיקר בזכות הגדלתה של ה"שלפוחית" הקדמית ביותר של צינור העצבים, המוח הקדמי (Telencephalon). במהלך ההתפתחות העוברית חלק זה גדל בקצב מהיר משל שאר חלקי המוח, עד שהוא מכסה אותם מלמעלה. כתוצאה מגידול בלתי־פרופורציונלי זה, תצורת הצינור המפותל עם שלפוחיות האופיינית למוחות דגים, דו־חיים וזוחלים הופכת ביונקים ועופות בוגרים לתצורה הטיפוסית של גוש גדול בראש "גבעול". מסיבה זו מכנים את המוח הקדמי ביונקים ובעופות בוגרים במונח "המוח הגדול", בעוד שלכל שאר חלקי המוח מתייחסים לעיתים קרובות במונח "גזע המוח".
עם זאת, הגדלת המוח הגדול מושגת בדרכים שונות בעופות וביונקים, אשר משקפות את האבולוציה הנפרדת של שתי קבוצות אלו מן הזוחלים. בעופות עיקר הגידול הוא של צבירי העצב שבתוך המוח הגדול, גרעיני הבסיס, בעוד שביונקים עיקר הגידול הוא של המעטפת החיצונית של המוח הגדול, קליפת המוח. קליפה זו מהווה למעשה מעין יריעה רחבה בת מספר שכבות תאי־עצב, אשר "מתקמטת" בגלל הצורך להדחס לתוך חלל הגולגולת המוגבל, ובכך מעניקה למוח היונקים את מראהו המקומט האופייני.
גידול המוח הקדמי עומד בהתאמה לאינטליגנציה הגבוהה יותר של יונקים ועופות, ובעיקר ליכולותיהם ללמוד צורות התנהגות חדשות. במוח הגדול מופיעים מרכזים תפקודיים חדשים, אשר משמשים כשכבה נוספת של עיבוד מידע ובקרה מתקדמים יותר, מעל שכבת המרכזים העתיקים של גזע המוח. לדוגמה, במוחות דגים עצב הראייה מוביל מרשתית העין אל התלמוס במוח הביניים, ובהתאם לכך עיקר תפקודי הראייה מתבצעים במוח הביניים ובמוח האמצעי הנמצא מיד מאחוריו. במוחות היונקים, כניסת עצב הראייה ומרכזי הראייה העתיקים עדיין נמצאים באותם מקומות, אך הם נשלטים על ידי מרכזי ראייה נוספים ומפותחים יותר במוח הגדול, כמו קליפת הראייה.
במוחות היונקים ניתן כבר למצוא את כל חלקיו ומרכיביו האנטומיים של מוח האדם, כמעט תמיד עם תפקודים זהים או דומים מאוד לאלו שבאדם. חלקים אלו שונים משל האדם בעיקר ביחסי הגודל ביניהם. על דמיון האנטומי ותפקודי זה מסתמכים ניסויי חקר המוח ובחינת תרופות של המוח בחיות מעבדה.
גודל ומורכבות המוח בבעלי חיים ובאדם
קיים שוני רב בין בעלי החיים במבנה וברמת המורכבות של המוח ומערכת העצבים. לדוגמה, מערכת העצבים של התולעת C. elegans מורכבת מ־302 תאי עצב בדיוק, היוצרים ביניהם כמה אלפי קשרים סינפטיים, בעוד שמספר תאי העצב במוח האדם הבוגר מוערך בכ־90 מיליארד היוצרים יותר מ־100 טריליון סינפסות.
עם השנים נעשו ניסיונות רבים לקשור בין המבנה, הגודל והמורכבות של המוח בבעלי חיים לבין היכולות השכליות שלהם, בעיקר תוך השוואה בינם לבין המוח האנושי. גישה אחת מסתכלת על הנפח או המסה של המוח כאינדיקציה ליכולות שכליות מורכבות יותר. מוחות הלווייתנים והפילים גדולים ממוח האדם, אך זאת במידה רבה בגלל גופם הגדול בהרבה. כדי לפצות על כך נוהגים לעיתים לבטא את מסת המוח כשבר או אחוז ממסת הגוף. ואולם גם מדד זה איננו אמין - הוא נותן יתרון למינים קטנים יותר, משום שמסת המוח נוטה לגדול בקצב איטי יותר ממסת הגוף. כך למשל יש ליונקים קטנים כמו העכבר מוח בגודל יחסי דומה לזה של האדם, כ־1/40 ממסת גופם, ולציפורים זעירות כמו הקוליברי מוח גדול יחסית אף יותר, עד 1/12 ממסת גופן.
על־מנת לקבל מדד אמין מקובל לחשב את המתאם המייצג ביותר בין מסת המוח ומסת הגוף במדגם של מיני בעלי־חיים רבים. כמו במקרים דומים רבים מתחום האלומטריה (חקר יחסי גודל גוף בעולם החי), נמצא שמתאם זה מתואר באופן הטוב ביותר על ידי חוק חזקה. המדד המכונה "מנת מוחיות" או בקיצור EQ (ראשי תבות של Encephalization Quotient) ניתן על ידי הכפלת מקדם במסת המוח מחולקת למסת הגוף בחזקת מעריך. הערכים המספריים המדויקים של המקדם והמעריך מחושבים מתוך נתוני המדגם, כאשר המעריך מתקבל לרוב כמספר קטן מ־1 (מבטא את העובדה שהמוח אינו גדל באותו קצב כמו הגוף), והמקדם לרוב מתוקנן כך שה־EQ החציוני במדגם יהיה שווה ל־1. כאשר משתמשים במדגם גדול מספיק, מסתבר כי למיני היונקים והעופות EQ גדול בהרבה משל שאר החולייתנים, כשהאדם תופס מקום ראשון. במדגמים של מיני יונקים נמצא לרוב כי לאדם ערך EQ בין 6 ל־8 (היינו, מוחו גדול פי 6 עד 8 מן הצפוי ליונק באותו גודל גוף). הבאים אחריו בדרוג, הדולפינים וקופי האדם, מקבלים בדרך־כלל ערכי EQ של 2 עד 5. הפיל וכלב הבית מקבלים לרוב ערכים בין 1 ל־2. לעומת זאת בעלי פרסות כמו הסוס ומכרסמים כמו העכבר מקבלים לרוב ערכי EQ קטנים מ־1.
גישות נוספות מתמקדות בגודלם של אזורים ספציפיים במוח, כמו קליפת המוח המפותחת מאוד בבני אדם, או ביחס בין גודלו של המוח בעת הלידה לבין גודלו בפרט הבוגר, יחס האמור להעיד על שיעור הלמידה של בעל החיים במהלך התפתחותו.