cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מס
מטרות המס
עם זאת, כפי שיוסבר להלן, רבים תולים במערכת המס מטרות נוספות, הגם שישנו ויכוח ציבורי האם מטרות אלה צריכות להיות מיושמות דווקא באמצעות מערכת המס. מקובל לייחס למערכת המס את היכולת להביא לידי:
משפחות מיסים
למרות החלוקה המסורתית בין מיסים עקיפים וישירים קיימת אי בהירות באשר למשמעותם. זיהוי מס ישיר עם מיסים על הכנסה, ומס עקיף עם מיסים על הוצאה, טשטש את מהותה של האבחנה. מיסוי יחשב לישיר כאשר משלם המס הוא הנישום (מי שהוא מושא השומה שקבעו רשויות המס). מיסוי יהיה לעקיף כאשר אין הכרח שתהא זהות בין המשלם לנישום, כלומר הנישום יכול "לגלגל" את המס על גורם אחר. ברכישת מוצר משלם כל צרכן ישראלי מע"מ, אך חבות המע"מ מוטלת דווקא על המשווק, המגלגל את המס לפתחו של הצרכן. מכאן שבדרך כלל, מס ישיר מוטל על אדם על פי הכנסתו ולוקח בחשבון מאפיינים אישיים כמו גיל, מצב משפחתי, מצב בריאותי וכדומה. מס עקיף, לעומתו, יוטל בדרך כלל על מוצר על פי מחירו של המוצר ולכן קשה להטיל מס שונה על פי סוגי האנשים שקונים אותם. כאן נוצר מצב בו מיליונר ועני משלמים מס באותו שיעור על המוצר מאחר שאין התחשבות במצב האישי. מכאן שבדרך כלל, מדינת רווחה תעדיף מיסוי ישיר פרוגרסיבי, שבו שיעור המס גדל עם הגידול בהכנסה, בעוד שמדינה הדוגלת בקפיטליזם תעדיף להטיל מיסים עקיפים כדי שכולם ישלמו אותו שיעור מס (חלוקה זאת אינה מדויקת תמיד: בדנמרק, שהיא מדינת רווחה רחבה, קיים מע"מ בגובה של 25%, ואילו בשווייץ, שהיא מדינה קפיטליסטית עם מדיניות רווחה מצומצמת לא קיימים כלל מיסים עקיפים), ומשום שמס עקיף נחשב לאפקטיבי מאוד וזול לגביה, מאחר שהנישום (הפורמלי) הופך לגובה המס עבור רשויות המס. יתרון נוסף למס עקיף הוא היכולת להתמודד עם העלמות מס ("כסף שחור") הנגרמות מדיווח מעוות, לעיתים, על הכנסה ועל המיסים הישירים הנובעים ממנה.
בסיס המס
בסיס מס הוא עצם שעליו מוטל המס. כשמעצבים מערכת מס, בסיס המס הוא הדבר הראשון עליו צריך להחליט.
בסיסי מס בעבר
בעבר, בסיסי המס היו יותר פשוטים והתבססו על דברים במציאות שלא הייתה בעיה לזהותם. דוגמאות: עם השנים בסיסי המס הפכו יותר מתוחכמים וכלליים. בתחילה המס הוטל בעיקר על קרקע חקלאית, מאחר שהיא היוותה את המקור העיקרי להפקת הכנסה ועושר, אך עם השנים החלו להפיק הכנסה ממקורות אחרים וכך התפתח מס הכנסה המוכר לנו היום. מס הכנסה הוא יחסית מודרני והוא מופיע בעיקר ברבע הראשון של המאה ה-20. המנחה את התפתחות המיסים הוא בעיקר היכולת של המדינה לאכוף את המס. ככל שהמס יותר מתוחכם כך יותר קשה לאכוף אותו. מדידת הכנסה, למשל, היא דבר שיחסית מסובך לאכוף. נדרשת מדידה של כל אדם במדינה, ולא תמיד פשוט לגלות את מקורות ההכנסה. לעומת זאת, ארנונה מוטלת על נדל"ן, שקשה להסתירו, ולכן קל לחשב את המס עליו.
שיעור המס
הפעילות הכלכלית שעליה מוטל המס היא בסיס המס. במס הכנסה בסיס המס הוא הכנסה החייבת במס, ובמס ערך מוסף בסיס המס הוא מחירו של המוצר הנרכש. המס מחושב בשיעור מסוים מבסיס המס, ומבחינה זו מבחינים בשלושה סוגים של מס:
בנוסף לשיטות אלה, ניתן להטיל גם מס גולגולת, בסכום קבוע, ללא תלות בגובהו של בסיס המס. בדומה למס רגרסיבי, גם מס זה מטיל עול גבוה על מעוטי היכולת, ביחס לעול המוטל על שכבות אחרות במס זה, ולכן יש המחשיבים אותו כבלתי צודק.
במדינות רבות קובעי המדיניות נאלצים לקבוע מערכות מיסוי מורכבות, בהשפעת לחצים שונים הפועלים במערכת הפוליטית, המדיניות הכלכלית, וכחלק ממטרות השלטון. לדוגמה, כדי לנתב את הפגיעה בהכנסות של שכבות חלשות, נהוגים מיסים פרוגרסיביים שאינם קבועים אלא פועלים לפי מדרגות מס, כלומר ככל שההכנסה גבוהה יותר המס גבוה יותר.
הבהרות נוספות
מגמות אחרות במחקרי מס בוחנות את הנייטרליות של המס כאחוז המס המשולם מתוך ההכנסה ולא כשיעור מס קבוע. כך למשל, מס רווחי הון (ומס שבח מקרקעין) הוא מס נייטרלי במובן זה ששיעור המס בגינו הוא 20% או 25% (כתלות בנסיבות, לא בגובה ההכנסה).
שיטות מיסוי
עיקרון בסיסי במיסוי הוא שכל מדינה רשאית להטיל מס על הכנסה שמופקת בתחומה או על הכנסה שמופקת על ידי תושביה. וכך ישראל לא יכולה להטיל מס על תושב סינגפור, או על הכנסה שהופקה באוסטרליה. כדי לעקוף עיקרון זה, ניתן לקבוע בחוקי המס שיטת מיסוי כך שגם אם מי שאינו תושב המדינה ישלם בה מס אם שהפיק את הכנסה בשטחה, או לחליפין לגבות מס על הכנסה שהופקה בארץ זרה אם המפיק הוא תושב המדינה.
מדינה בעלת שטחים גדולים כמו האימפריה הבריטית העדיפו לאמץ שיטת מיסוי טריטוריאלית כדי שכל מי שמפיק הכנסה בשטח האימפריה, בין אם הוא תושב האימפריה ובין אם לא, ישלם מס. מנגד, באיים ומדינות קטנות, ניתן להעביר את פס הייצור לחו"ל ולהימנע מתשלום מס מאחר שההכנסה אינה מופק בטריטוריה של המדינה. במקרים כאלה, מדינה תעדיף למסות על בסיס פרסונלי, דהיינו לא משנה היכן הפקת את ההכנסה, מאחר שאתה תושב של המדינה אתה תשלם פה מס. אם האימפריה הבריטית הייתה מיישמת מודל מיסוי פרסונלי, התושבים היו ממשיכים לייצר בשטח האימפריה אבל כדי לחמוק מתשלום מס היו מבטלים את התושבות - והיות שהם אינם תושבי המדינה אין הם חייבים במס. ולכן מדינה שעיקר תוצרתה מקומית תעדיף מיסוי טריטוריאלי, ומדינה שעיקר תוצרתה בחו"ל תעדיף מיסוי פרסונלי.
נוצרת בעיה כאשר שתי השיטות מתנגשות ביניהן, תושב מדינה בה המיסוי פרסונלי מבצע עסקה במדינה אחרת בה המיסוי טריטוריאלי, ומחויב במס גם במדינה שלו על הכנסתו ללא קשר למקום הפקתה וגם במדינה בה הופקה ההכנסה משום ששם המס הוא מס על בסיס מקום הפקתה. שתי מדינות שגובות מס על אותה הכנסה ויוצרות כפל מס, דבר המקטין מלכתחילה את הכדאיות הכלכלית בעסקה. לבעיה פתרון בשתי דרכים מרכזיות:
הטלת המס וגבייתו
בסעיף 1 לחוק יסוד: משק המדינה נקבע: "מיסים, מילוות חובה ותשלומי חובה אחרים לא יוטלו, ושיעוריהם לא ישונו, אלא בחוק או על פיו". בישראל מוטל מגוון רחב של מיסים, על פי חוקים מתאימים, כגון: מס הכנסה על פי פקודת מס הכנסה, מס ערך מוסף על פי חוק מס ערך מוסף, מס שכר ומס שכר ורווח על פי חוק מס ערך מוסף.
מרבית גביית המיסים בישראל מוטלת על משרד האוצר, והוא מבצע זאת באמצעות רשות המסים בישראל, שהוקמה בשנת 2004 על מנת לאחד את כל גופי גביית המיסים הממשלתיים בישראל תחת קורת גג אחת. יוצא דופן בעניין זה מס הארנונה, הנגבה על ידי הרשויות המקומיות.
שיטת המס
סמוך להכרזת המדינה נחקקה פקודת סדרי השלטון והמשפט, שקבעה כי במדינת ישראל ימשיך להתקיים עיקר גופם של החוקים והתקנות הבריטיים שנחקקו בשנות המנדט הבריטי, ובכללם חוקי המיסים, כגון פקודת מס הכנסה. במהלך השנים בוצעו תיקונים רבים בחוקי המיסים, אך שיטת המיסוי נותרה במהותה השיטה הטריטוריאלית.
תהליך הגלובליזציה ותכנוני מס אגרסיביים בשנות ה-90 (מהמפורסמים שבהם היה מכירת כרומטיס תמורת 5 מיליארד דולר בשנת 2000, אשר לא מוסו כלל כיוון שההתאגדות והרישום נעשו בדלאוור ארצות הברית) אילצו את מקבלי ההחלטות לבצע מהפך בתפיסת מס ההכנסה בישראל. מאחר שגם לשיטה הטריטוריאלית וגם לשיטה הפרסונלית יש חסרונות רבים, הוחלט לאמץ שיטה משולבת, המקטינה את היכולת להימנע מתשלום מס. משנת 2003 נהוגה בישראל "השיטה המשולבת": כל הכנסה שהופקה או נצמחה בישראל חייבת במס הכנסה בישראל, וכל הכנסה שהופקה על ידי תושב ישראל, גם אם הופקה בחו"ל, חייבת במס בישראל. השיטה המשולבת מאפשר למדינה למסות כל מי שהפיק את הכנסה בישראל, גם אם מדובר בתושב חו"ל, ובמקביל למסות תושבי ישראל שהפיקו את הכנסתם מחוץ לישראל.
מרקיזות באדן
מרקיזות באדן הייתה מדינה שהתקיימה בדרום-מערב גרמניה בין השנים 1112–1803, ולאחר מכן שודרגה למעמד של נסיך בוחר (נסיכות הבוחר מבאדן), ומאוחר יותר למעמד של דוכסות גדולה (הדוכסות הגדולה של באדן), שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
תקופת הפיצול
מרקיזי באדן תמכו בעקביות בבית הוהנשטאופן, ובתמורה לשירותם הורחבו גבולות המרקיזות. הרמן השישי, מרקיז באדן-באדן ופרידריך הראשון, מרקיז באדן-באדן טענו לזכותם על דוכסות אוסטריה, אולם האוסטרים דחו אותם, משום שלא רצו להיות תחת שלטון זר. במהלך השנים הבאות אוחדו שטחי באדן ופוצלו מספר פעמים, ובשנת 1515 פוצלה באדן למרקיזות באדן-באדן ומרקיזות באדן-דורלאך. במהלך הרפורמציה נשארו מרקיזי באדן-באדן בדת הקתולית, ואילו מרקיזי באדן-דורלאך עברו לדת הפרוטסטנטית, מה שגרם למתיחות בין ענפי השושלת השונים. במהלך מלחמת שלושים השנים סבל האזור מאוד כתוצאה מהלחימה, אולם לאחר שלום וסטפליה פחתה היריבות בין הענפים השונים. במהלך המלחמות נגד לואי הארבעה עשר, מלך צרפת השתתפו הענפים השונים במלחמות נגדו, וכתוצאה מכך סבל האזור שוב מביזה והרס על ידי הצבא הצרפתי.
איחוד מחדש
בשנת 1771 אוחדו מרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך תחת קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך למרקיזות באדן המאוחדת.
בשנת 1792 הצטרפה המרקיזות למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבדה בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין.
בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והיא שודרגה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרפה באדן לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג. בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1809 קיבלה הדוכסות בשלום וינה שטחים שהשתייכו לממלכת וירטמברג.
לאחר מכן
הדוכסות הגדולה של באדן התקיימה כמדינה עצמאית, ולחמה לצד אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. במלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדוכסות לצד פרוסיה, ולאחר מכן הצטרפה לקיסרות הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן להתפטר מתפקידו ב-22 בנובמבר 1918, והמדינה הוכרזה כרפובליקה.
שברולט סיקר
שברולט סיקר (באנגלית: Chevrolet Seeker') היא מכונית משפחתית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי שברולט משנת 2022. היא נחשפה בסין ב-31 ביולי 2022. תחילת השיווק היא בשוק הסיני אך הדגם צפוי להיות משווק בעוד מקומות בעולם.
סקירה כללית
לדגם עיצוב דינאמי וספורטיבי גם בפנים המכונית. לסיקר אורך של 4,527 מ"מ, רוחב של 1,823 מ"מ, גובה של 1,564 מ"מ ובסיס גלגלים של 2,700 מ"מ. בתחום ההנעה משווקת שברולט את הדגם עם יחידת הנעה אחת. מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק 177 כ"ס.
שווים (אתר אינטרנט)
שווים הוא אתר חדשות ועמותה ישראלית למען אנשים עם מוגבלויות. באתר מתפרסמות ידיעות, כתבות ומאמרים העוסקים בנושאים הקשורים למוגבלויות מסוגים שונים. תוכן האתר נכתב ונערך ברובו על ידי אנשים עם מוגבלויות.
היסטוריה
העמותה יוזמת ומפיקה יחד עם מפעל הפיס קורסי הכשרה בתחום התקשורת עבור חניכים עם מוגבלויות. בסוף 2021 התקיים הקורס הראשון, בעיתונות ויחסי ציבור, בשיתוף קבוצת ידיעות אחרונות - ynet". בקורס השתתפו 20 תלמידים עם מוגבלויות מגוונות, ומתוכם 6 כבר מצאו עבודה בתקשורת הישראלית. באוגוסט 2022 החל קורס נוסף, בשיווק דיגיטלי וטלוויזיה, שאותו מובילה הזכיינית רשת 13.
במסגרת פעילותה הפיקה העמותה יחד עם מפעל הפיס ומרכז השלטון המקומי, את פרויקט "לילה סגול", המתקיים כל שנה ב-3 בדצמבר, היום הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות. במסגרת הפרויקט, שנועד להעלות מודעות בציבור לזכויות אנשים עם מוגבלויות ולעודד את שילובם בחברה ובעבודה, מוארים מאות מבנים ובניינים ברחבי ישראל בסגול, שהוא הצבע המזוהה עם קהילת האנשים עם מוגבלויות בעולם. בין השאר הוארו בנייני רשויות מקומיות ואזוריות, משרדי ממשלה, בית הנשיא וגשר המיתרים בירושלים, תחנת הכוח רדינג בתל אביב ובניינים של חברות עסקיות. בדצמבר 2020, בעקבות פנייה של מארגני הפרויקט, החליטה הנהלת הבורג' ח'ליפה בדובאי, המבנה הגבוה בעולם, להצטרף ולהאיר אותו בסגול. מדי שנה זוכה "לילה סגול" לסיקור נרחב בתקשורת הישראלית.
ידיעות המתפרסמות באתר שווים זוכות לעיתים קרובות לכתבות המשך בכלי תקשורת גדולים יותר.
בשנת 2022 זכתה העמותה בפרס דרור.
ועד העמותה והאספה
בוועד המנהל ובאספה של העמותה חברים בין השאר אנשי תקשורת בכירים עם קשר אישי לעולם המוגבלויות. מ-2020 יו"ר הוועד הוא יונתן ריגר, כתב התרבות של חדשות 12. ריגר עצמו מתמודד עם לקות ראייה משמעותית עקב מחלת עיניים תורשתית. לצידו מכהנים בוועד המנהל פולי ברונשטיין, לשעבר מנכ"לית V15 ותנועת "דרכנו", והיום מובילת פרויקט "יוזמת המאה", ואיילת להב, לשעבר עורכת המוספים "ממון שישי" ו"מסלול" ב"ידיעות אחרונות", וכיום מנהלת שיווק במרכז הרפואי איכילוב.
הישגים בולטים
במהלך שנות פעילותם השיגו האתר והעמותה מספר הישגים למען אנשים עם מוגבלויות בישראל.
סדרת כתבות באתר הובילה לפתיחת הסגר שהטיל משרד הרווחה על דיירי ההוסטלים עם מוגבלויות במהלך הקורונה, כאשר שאר אזרחי המדינה היו כבר מחוץ לסגר.
סדרת כתבות נוספת הובילה לפתיחת בדיקה של משרד הרווחה במעון "נווה האירוס" בנס ציונה, בעקבות מספר אירועים חמורים של פגיעה בדיירים עם מוגבלות.
יוזבד
יוזבד הוא הספר השלישי בסדרת ממלכה במבחן, סדרת ספרי הרפתקאות מסוגת מותחן פוליטי שנכתבה על ידי הסופרת מיה קינן, והתפרסמה בעיקר בציבור החרדי והדתי.
עלילה
הספר יוזבד מספר על בן אבירים בשם יוזבד בנטיליאן, בנו של "האביר הפרוש", אשר סב סבו, שעל שמו הוא נקרא, ויתר על המלוכה על מנת לשקוע בלימוד התורה.
בנו של יוסף דיאלידאן, ברכיהו, מנסה לנצל את סיפורו של יוזבד הסב, ומנסה לשכנע את הנכד כי סבו הוכרח לוותר על המלוכה על ידי המלך אהרון, ולכן המלוכה שייכת לו. ברכיהו השיג את סוד ייצורה של האבקה השחורה, ובאמצעות הפגנת כוח יחידה הוא רוצה להכניע את כוזר כולה, המפולגת בין שני מלכים, ולשלוט בה באמצעות יוזבד בנטיליאן שאותו הוא יכריח לקבל את המלוכה.
יוזבד מגלה, באמצעות מכתב שהשאירה לו אמא שלו, שנפטרה חמש שנים לפני הסיפור, שמצבה הכלכלי של האחוזה היה מעורער, ולא הייתה לה ברירה אלא לקחת הלוואה בריבית של חמש אלף מטבעות זהב. היא מצווה עליו שלא יגלה את דבר ההלוואה לאביו, כדי לא הפר את מנוחת נפשו. המלווה בריבית פועל יחד עם ברכיהו וגונב את טבעתו של יוזבד באמצע שיחה עמו. את הטבעת הוא מחתים על אגרות לכל נכבדי האזור, הקוראות לתקן את ה"עוול" שנעשה לסב סבו של יוזבד. לאחר מכן הוא מחזיר לו את הטבעת וגורם ליוזבד לחשוב שאיבד אותה.
עוד קודם לכן, המלך איסתרק חושש שכשישוב הנסיך מיכאל מבבל, לשם הוא נשלח אחרי ששלטונו של המלך איסתרק התבסס, ינסה המלך יוסף להרוג אותו. פנרס, המשנה למלך, מציע לו שהוא יסע בחשאי לבבל ויחזיר את מיכאל ללא הפמליה שלו לכוזר, לישיבה באחוזתו של האביר הפרוש, וכשתחזור הפמליה, ללא הנסיך, לכוזר, הם יביאו אותו אל עיר הבירה ואף אחד לא ידע מאום. המלך איסתרק מקבל את ההצעה, ופנרס ומיכאל מפיצים את השמועה שמיכאל רוצה לחונן את אדמת ארץ הקודש לפני שיחזור לכוזר, ונוסעים לאחוזת בנטיליאן, שם מפקיד פנרס את מיכאל ביחד עם שומר ראש מוסווה, בידי האביר הפרוש.
בו בזמן, בנו השלישי של יוסף דיאלידאן, הנסיך שלוואן, הצליח להשיג פריצת דרך לגילוי סודה של האבקה השחורה, הוא מגלה שאביו מתכנן להרוג אותו, או להכניע את רוחו, ומחליט, מטעמי מצפון וחשש לביטחון חייו וחיי משפחתו, לערוק לממלכתו של המלך איסתרק. הוא מחפש דרך בטוחה להתחיל חיים חדשים בכוזר האמיתית, שהרי הוא נחשב שם לבוגד במלכות בגלל שהוא בנו של יוסף דיאלידאן, ומחליט להסגיר את עצמו לאביר הפרוש, אביו של יוזבד, תמורת נוסחת האבקה השחורה.
בינתיים המלך איסתרק שומע על המהלכים שעשו בשמו של יוזבד, וחושד שיוזבד מתכנן להשתמש בנסיך מיכאל כדי לאלץ אותו לוותר על כסאו. הוא חושש לשלומו של אחיו ושולח לאחוזה גדוד צבא. למפקד הגדוד, הנאמן לו, הוא מגלה שהנסיך מיכאל נמצא באחוזה ומזהיר אותו שישמור עליו.
באחוזה, המלווה בריבית מגלה ליוזבד את הקנוניה שנרקמה כדי להפוך אותו למלך (הנסיך ברכיהו ידע שהאביר הפרוש לא ישתף פעולה עם תוכנית כזו, ולכן החליטו להרוג אותו בסתר, כדי שבנו ירש את כסאו, אך לא גילו זאת ליוזבד). הוא מציע לו להצטרף אליהם, ומזהיר אותו שאם יסכל את התכנית המלך איסתרק יהרוג אותו, כיוון ששמו כבר יצא כמורד במלכות.
אחיו של איסתרק, הנסיך יקוואל, מואס בחיים בארמון ומחליט לברוח, במהלך הבריחה נופל יקוואל בשבי בידי חבורת שודדים, ומסכים למראית עין להצטרף אליהם כדי שיוכל לברוח. בהמשך, הופכת חבורת השודדים לצבאו של ברכיהו, המורד במלכותו של אביו, יוסף דיאלידאן.
ניסיון ההתנקשות באביר הפרוש לא עולה יפה, והאביר חושד שבנו עומד מאחוריו. יוזבד מגיע כדי להתיעץ עם אביו ומוכיח לו שלא הוא רצה להרוג אותו. יוזבד לא מצליח להסוות את ההלוואה, ומגלה אותה לאביו. האביר נחרד ומוכר חצי מהאחוזה לנסיך מיכאל כדי להשיג את הכסף הנדרש לסגירת ההלוואה, ולא להמשיך להיכשל באיסור ריבית. לאחר שהוא סוגר את ההלוואה הוא כותב איגרות חדשות להפיץ באזור כדי למחות על האיגרות שכתבו בשם בנו.
יוזבד יוצא כדי לשלוח את האיגרות ונתפס על ידי הגדוד ששלח המלך איסתרק. מפקד הגדוד חושד ביוזבד כמורד, אך האיגרות שכתב האביר הפרוש גורמות לו לחשוד שמשהו מסתתר פה. הוא שולח חלק מהאנשים שיצאו עם יוזבד חזרה לאחוזה, כדי להודיע לאביר הפרוש שיצא לקראתם כדי להבהיר את העניין.
האביר הפרוש נתקל ולא מצליח לענות על שאלותיו של המפקד כיוון שהוא אינו בטוח שהוא נאמן מספיק כדי לגלות לו את זהותו של הנסיך מיכאל. הסיפור נגמר כאשר הנסיך מזהה את קולו של המפקד, יוצא ומסביר את העניין.
ביקורת
בסוף עלילת הספר נהרג הנסיך יקוואל, אחד מגיבורי הסדרה. על בחירה עלילתית זו נמתחה ביקורת, בין השאר בשל תפיסתו של יקוואל כמייצג את הנוער המתמודד במגזר החרדי, ואת מותו כשפיטתם לחובה והבעת אי אמון ביכולתם להשתפר. קינן הגיבה לטענות בראיון: "בן אדם צריך לשלם על הבחירות שלו.. יקוואל ביצע הרבה מדי בחירות שגויות, ועל בחירות שגויות משלמים. ככה זה במציאות, וככה, לטעמי, זה צריך להיות גם בסיפורים".
ישראל דנציגר
ישראל דנציגר (נולד ב-21 במרץ 1972, ו' בניסן ה'תשל"ב) הוא מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה לשעבר.
ביוגרפיה
דנציגר נולד וגדל בקיבוץ כפר עציון. למד בישיבה התיכונית "נווה שמואל" באפרת, בה שימש כיו"ר מועצת התלמידים, והדריך קבוצות נוער בקיבוץ. לימים הסיר את הכיפה מעל ראשו, אולם המשיך לשמור על אורח חיים יהודי-מסורתי.
שירות צבאי
דנציגר התגייס לקורס טיס של חיל האוויר, לאחר מכן שירת בסיירת מטכ"ל, ולאחר מכן הצטרף ליחידת החבלה של הצנחנים, יצא לקורס קצינים ושימש כמפקד צוות וסמ"פ. ביחידת החבלה של הצנחנים השתתף דנציגר במבצעים רבים בלבנון וביהודה ושומרון, בהם הוביל את פקודיו תחת אש פעמים רבות. דנציגר זכה באות הוקרה כקצין מצטיין מידי ישראל זיו. כרב-סרן במילואים ומפקד יחידה באוגדת צנחנים המשיך לפקד על חיילים במבצעים בגזרות השונות.
פעילות עסקית
בשלהי שנת 1994 סיים את שירותו הסדיר בצה"ל ובמקביל לעבודה בניהול מערכות השקיה חקלאיות החל בלימודי כלכלה ומדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במהלך לימודיו שימש כמנהל אזור במועצה הלאומית למניעת תאונות דרכים ולאחר מכן החל לשמש כיועץ עסקי ואסטרטגי לחברות וגופים ציבוריים כגון טבע, מינוקום, ארוטק, עיריית ירושלים ועוד. בשנת 2000 הקים עם שותפים חברת הזנק בתחום התוכנה לארגונים בשם "דיגיטל פיול" (Digital Fuel). באותה עת עבר עם אשתו מירושלים לעמק הסיליקון. בשנת 2003 עזב את החברה וחזר לישראל, שם שימש כיועץ למנכ"לים של חברות הזנק והיה שותף בהקמה ומכירה של מספר חברות הזנק. במהלך שנה זו דנציגר ואשתו הקימו את החווה האורגנית "חוביזה", המנוהלת עד היום על ידי אשתו ושותפה. בשנת 2004 חזר דנציגר לנהל את חברת "דיגיטל פיול", אותה ייסד, והוביל אותה עד למכירתה לחברת VMware האמריקאית ב-2011. "דיגיטל פיול" הייתה חלוצה בתחום התוכנות הארגוניות לניהול עסקי ופיננסי של מערכות מידע, הפכה למובילה בתחומה, העסיקה מאות עובדים, פיתחה ושיווקה מוצרים למאות חברות ענק ועשרות אלפי משתמשים ברחבי העולם. לאחר מכירת החברה המשיך דנציגר לשמש כיועץ למספר חברות היי טק. בשנת 2013 פרסם את ספרו "יוזמה - סיפור ישראלי". הספר מגולל את מעשה הקמתה של חברת "דיגיטל פיול" הישראלית, ואת דרכה מהבזקי רעיון לחברה גלובלית ומצליחה.
פעילות חברתית, חינוכית וציבורית
לאחר מכירת "דיגיטל פיול" הקדיש דנציגר חלק ניכר מזמנו לעשייה חברתית, חינוכית וציבורית. הוא הקים ושימש כחבר בוועד המנהל של מספר עמותות וארגונים בתחומי ילדים, נוער ומשפחות בסיכון, תעסוקה וקליטת עליה. בנוסף סייע לעמותות וארגונים חברתיים בעבודה מול משרדי הממשלה השונים, וכן בייעוץ בתחומי ניהול, גיוס כספים, שיווק ועוד. בין הארגונים: ב-2014 היה ממייסדי מפלגת "כולנו".
בספטמבר 2020 פורסם שדנציגר בודק מהלך של הקמת מפלגת מנכ"לים עם שאול מרידור הממונה על אגף התקציבים במשרד האוצר שהתפטר באותה עת, משה בר סימן טוב לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות, אורנה הוזמן בכור לשעבר מנכ"לית משרד הפנים אמי פלמור לשעבר מנכ"לית משרד המשפטים ומרדכי כהן מנכ"ל משרד הפנים.
כהונתו כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה
ב-31 באוגוסט 2015 מונה על ידי ממשלת ישראל לתפקיד מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, במקומו של דוד לפלר.ב-30 בדצמבר 2018 הודיע על פרישתו מהתפקיד.
קישורים חיצוניים
מכתביו
אוהל הדוד תום
אוהל הדוד תום (באנגלית: Uncle Tom's Cabin; or, Life Among the Lowly; מילולית: "בקתת הדוד תום") הוא ספר מאת הארייט ביצ'ר סטואו, שהיה בעל השפעה רבה בגיוס דעת הקהל בארצות הברית נגד תופעת העבדות בארצות הברית.
הספר מתאר את ייסורי עבד שחור המשרת בנאמנות את בעליו, אדם טוב לב ונוח שמוקיר את נאמנותו. עקב שינוי נסיבות, העבד מועבר מיד ליד ובסופו של דבר נופל לידיו של אדון אכזר ורע לב. גם במצבו החדש הוא מקבל על עצמו את הדין ואין הוא מוחה למרות ההשפלות והמכות שהן מנת חלקו.
"אוהל הדוד תום" פורסם לראשונה ב-20 במרץ 1852 והיה לרומן הנמכר ביותר של המאה ה-19 ולספר הנמכר ביותר בארצות-הברית אחרי התנ"ך. הסיפור פורסם לראשונה בהמשכים בעיתון "The National Era" . בתחילה תוכנן להיות סיפור קצר, אך לבסוף התפרש על פני ארבעים פרקים. המו"לים היו ספקנים לגבי הדפסתו כספר, אך משפורסם במהדורה של 5,000 עותקים נמכרו ביום הראשון 3,000 עותקים וביום השני יתר הספרים, ובתי דפוס עמלו על הדפסת מהדורות חדשות שלו ללא הרף.
יש הסבורים כי האווירה שהקרין הרומן עודדה את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ואת התנועה לשחרור העבדות.
כיוון שבאותה תקופה זכויות היוצרים לא היו מעוגנות בחוק, יצא, במקביל לפרסום הרומן, מופע בימתי הנושא את השם "המופע של תום".
ב-1853 פרסמה סטואו את הספר "מפתח לאוהל הדוד תום".
עלילת הספר
בינתיים, קונה סוחר העבדים את תום ולוקח אותו אל שוק העבדים שליד נהר המיסיסיפי. על הספינה פוגש תום ילדה לבנה בשם אווה, המתיידדת עמו. כאשר אווה נופלת מהסיפון, מושה אותה תום מן המים ומציל את חייה. אביה של אווה, ג'נטלמן צעיר בשם אוגוסטין סיינט קלייר, קונה את תום מסוחר העבדים, ולוקח אותו עמם אל ביתם אשר בניו-אורלינס.
בינתיים, מצליח צייד העבדים להשיג את אליזה ובעלה ואת בנם הארי, אך נורה על ידי הבעל. אליזה חוששת לחייו של צייד העבדים, והם משאירים אותו בצפון ארצות הברית, על-מנת שיקבל טיפול רפואי, ונמלטים בבטחה לקנדה.
לאחר שנתיים בהן מתגורר הדוד תום בבית סיינט קלייר, חולה אווה במחלה אנושה ומתה. אביה מתכוון לשחרר את תום כפי שהבטיח לבתו לפני מותה, אך לפני שהוא מספיק לעשות זאת הוא נרצח בתגרת שיכורים, בעת שהוא מנסה להפריד בין הניצים. אשתו, הרואה את יחסו הטוב של בעלה לעבדים כמיותר, מוכרת את תום למר סיימון לאגרי, בעל מטעי כותנה במדינת הדרום לואיזיאנה. תום משכנע שתי נשים שחורות לברוח מסיימון לאגרי אדונן, ומסייע להן בכך. כאשר הדבר מתגלה, תום מושפל, וסופג מכות רצח, המובילות למותו הטראגי כקדוש מעונה.
ג'ורג' שלבי (בנו של ארתור שלבי שנפטר בינתיים) מגיע לניו אורלינס כדי לקנות את תום, על מנת לשחררו, ומגלה כי איחר את המועד, משום שהדוד תום נהרג. על קברו של תום נשבע ג'ורג' כי יקדיש את כל כוחו למלחמה בעבדות.
בדרכו חזרה לקנטקי, פוגש ג'ורג' את אחת הנשים שנעזרו בתום על מנת לברוח מלאגרי, ומגלה שהיא אימה של אליזה, שהופרדה ממנה כילדה. שניהם פוגשים בדרך גם את אחותו של בעלה של אליזה, וג'ורג' מסביר לשתיהן לאיפה ברחו אליזה ואשתו. שתי הנשים מתאחדות איתם בקנדה.
בשובו לקנטקי הוא משחרר את כל עבדיו על מנת למנוע מצב נוסף של פרידה ממשפחה ומוות בנכר. ג'ורג' מציע לעבדים להישאר בחווה כפועלים בשכר, ומבקש מהם להביט בבקתתו (אוהלו) של הדוד תום שתזכיר להם את תום שהעניק להם במותו את חירותם, ולהחזיק באמונה הנוצרית הטובה בה החזיק תום עד יומו האחרון.
השפעת הספר
הספר יצא לאור ב-20 במרץ 1852. שמונה שנים לאחר מכן, ב-1860, נבחר אברהם לינקולן לנשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית והביס את יריביו הדרומיים שדגלו בהרחבת האזורים המדינות שבהם הייתה מותרת העבדות. לאחר שנבחר לינקולן, פרשו מדינות הדרום מארגון המדינות, צעד שהפך לסיבה לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית.
ישנה אנקדוטה המספרת שכאשר פגש הנשיא לינקולן את הסופרת סטואו, אמר לה: "אז זוהי האישה הקטנה שהתחילה את המלחמה הגדולה הזו". אחרים טענו שלספר הייתה השפעה כה חזקה על הקוראים הבריטים, שבריטניה נמנעה בגללו מלהצטרף למדינות הקונפדרציה במלחמת האזרחים.
לשאלות לגבי כוחו של הספר, ענתה הארייט ביצ'ר סטואו: "לא אני כתבתי את 'אוהל הדוד תום'. אלוהים הכתיב לי את הסיפור ואני רק רשמתי את המילים מפיו".
הכינוי "הדוד תום"
כשיצא הספר, הדמות של "הדוד תום" נחשבה לדמות חיובית - לסוג של קדוש מעונה. אך בעשור השני של המאה ה-20, דברים השתנו. לאחר מותו של בוקר טי. וושינגטון, מנהיג והוגה מוביל אשר עודד שיתוף פעולה עם הממסד הלבן, ויחד עם עליית תנועות לאומיות שחורות כמו זו של מרקוס גארבי - כל מה שהיה ניתן להבין כהתרפסות כלפי לבנים נהיה שלילי. אחד המקרים הראשונים שהכינוי נשמע ברבים היה כאשר הכומר הלאומני השחור, ג'ורג' אלכסנדר מגווייר, אמר בפני הכנס של האגודה לשיפור האוניברסלי לשחורים ב-1919: "כושי 'הדוד תום' חייב ללכת, ובמקומו חייב לבוא מנהיג חדש לגזע השחור... לא איש שחור עם לב לבן, אלא איש שחור עם לב שחור." לאחר מכן, הלאומנים של גארבי גם צעדו עם פוסטרים אשר הודיעו על פטירתו של הדוד תום. עד היום משמש הכינוי "הדוד תום" בקהילה האפרו-אמריקאית ככינוי גנאי לשחור המתרפס ללבנים ומנסה לחקות את מנהגיהם, תוך ביטול עצמי של זהותו.
המטולוגיה
המטולוגיה היא תחום ברפואה העוסק במערכת תאי הדם, באיברים ורקמות המייצרים אותם, במנגנון קרישת הדם ובממאירויות (התמרות סרטניות) השייכות למערכת פיזיולוגית זו.
ההמטולוגיה עוסקת בתהליכי ייצור תאי מערכת הדם ומערכת הלימפה, תפקודם ומחלותיהם. רוב תאי הדם נוצרים במח העצם, פרט ללימפוציטים אשר נוצרים במקומות אחרים. קרישת הדם היא מורכבת ביותר וכוללת מספר רב של תהליכים המתרחשים במקביל ובמדורג ואשר יש ביניהם זיקה רבה של מפעיל / מופעל.
אנשים אשר מתמחים בהמטולוגיה נקראים המטולוגים. עבודתם השגרתית עוסקת בעיקר בטיפול וריפוי החולים עם מחלות המטולוגיות. עם זאת, חלקם יכול לעסוק במעבדות המטולוגיות בסרטי דם ודגימת מח עצם מתחת למיקרוסקופ, ובכך לפענח תוצאות של בדיקות המטולוגיות ותוצאות של בדיקות קרישת דם. בחלק מהמוסדות ההמטולוגים מנהלים מחלקות המטולוגיות. רופאים שעובדים במחלקות המטולוגיות, שלרוב הם גם מנהלים אותן, הם פתולוגים אשר מתמחים באבחון מחלות המטולוגיות, שידועים כהמטופתולוגים. המטולוגים והמטופתולוגים עובדים בדרך כלל יחד כדי לבנות אבחון ולהתאים את הטיפול. המטולוגיה היא תת-התמחות של רפואה פנימית, מופרדת אבל חופפת עם תחום האונקולוגיה.
תאי הדם מחולקים לשלוש קבוצות שונות הכוללות:
המטולוגיה איננה עוסקת ב"בדיקות דם", במחלות כבד ובכלי הדם.
מחלות
חלק מהמחלות ההמטולוגיות הן נפוצות למדי, ביניהן אנמיה, מחלה אשר בה חסר לתאי הדם חלק מההמוגלובין, אשר מוביל את החמצן לריאות, או חסר באנזים G6PD העובר בתורשה ומופיע בכ-40% מהאוכלוסייה הכללית.
מחלות המטולוגיות כוללות:
אלדאר רני
ד"ר אלדאר רני (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Rényi Aladár; קלוז', 9 בספטמבר 1885 – ???, 15 במאי 1944) היה מלחין ועורך דין יהודי-הונגרי, כותב אופרטות שנספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה
אלדאר רוזנפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של בעל הקרקעות יוז'ף רוזנפלד ושל רוזה אדלר. הוא סיים בית ספר תיכון בעיר הולדתו, אחר כך למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (ששמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). לצד לימודי המשפטים למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט וקיבל דיפלומה כפסנתרן וכמורה ב-1908. מוריו היו אישטוואן תומאן ויאנוש קוסלר. ב-1909 הוא זכה בקטגוריית ההלחנה של "פרס יובל ההכתרה של יוזף פרנץ" (פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה). הוא עסק בעריכת דין בבודפשט משנת 1910.
האופרטה שלו "הרוזן הקטן" (A kis gróf) זכתה להצלחה, שם הושמעה תחת השם "סוסי" (Susi). הוא משך תשומת לב רצינית עם רביעיית המיתרים, חמישיית הפסנתר והשירים שלו. ב-1944 הועבר מהגטו שהוקם בכפר בקאשמגייר למקום לא ידוע ונעלם.
המסע לעמק החלומות 4: מסע אל תוך הערפל
המסע לעמק החלומות 4: מסע אל תוך הערפל (באנגלית: The Land Before Time IV: Journey Through the Mists) הוא סרט הרפתקאות מונפש אמריקאי משנת 1996, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של יוניברסל (שנודעו בעבר כ-"Universal Cartoon Studios") ובוים על ידי רוי אלן סמית'. זהו הפרק הרביעי וסרט ההמשך השלישי של "המסע לעמק החלומות" בבימויו של סמית', כמו גם האחרון שמציג כל אחד מהמדבבים המקוריים. הסרט היה מועמד לשני פרסי אנני. זה היה גם הסרט האחרון בו הופיעה לינדה גארי כקולה של סבתא ארוכת-צוואר, שכן היא מתה באוקטובר 1995, והוא הוקדש לזכרה.
עלילה
אף על פי שליטלפוט הוזהר על ידי הזקן שארץ הערפילים הפכה מסוכנת מדי, הוא נחוש בדעתו להציל את סבו ומבקש מאלי לקחת אותו לשם. היא מסכימה בתנאי שסרה, דאקי, פיטרי וספייק לא יבואו, בטענה שהם רק יאטו אותם. כשהשניים עושים את דרכם, הם עוברים דרך מערה ורעידת אדמה פתאומית גורמת לרעידות אדמה ונטיפים שונים להתרסק, ולהפריד ביניהם. לאחר שסבתא של ליטלפוט מספרת לסרה, דאקי, פיטרי וספייק על מחלתו של סבא של ליטלפוט, עלי חוזר לעמק ומשכנע את חבריה של ליטלפוט לעזור לה לשחרר אותו. בינתיים, ליטלפוט מנסה למצוא דרך החוצה ופוגשת ארכלון זכר זקן בשם ארצ'י, שעוזר לו לחפור בין הסלעים. בזמן שהם עובדים, ליטלפוט וארצ'י מופרעים על ידי דיינוסוכוס עיוור ברובו בשם דיל ואיכתיאורניס בשם איצ'י, שמתכוונים לאכול אותם. דיל ואיצ'י רודפים אחרי ליטלפוט וארצ'י, אבל נפלו כשחבריהם של אלי וליטלפוט חופרים בור בקיר הסלע ושולחים אבנים ליפול עליהם. ארצ'י (שעוזר לליטלפוט וחבריו לברוח מדיל ואיצ'י בפעם הראשונה) מראה לליטלפוט ולחבריו דרך לארץ הערפילים ומזכיר להם להישאר קרובים זה לזה לפני שהם יוצאים. בארץ הערפילים, סרה מופרדת מהקבוצה. האחרים פוגשים מגזוסטרודון שדאקי קוראת לו טיקלס (דגדוג) בגלל הפרווה שלו, שמדגדגת לה כשהיא מחבקת אותו.
מיד לאחר מכן, טיקלס עוזר להם למצוא את סרה. עם זאת, סרה נופלת לנהר ונרדפת על ידי דיל ואיצ'י, שהתאוששו כעת מהנפילה הקודמת שלהם במערה. אלי מצילה את סרה ומסיחה את דעתם של הטורפים, ולאחר מכן סרה מרככת לבסוף את עמדתה המוקדמת כלפי אלי. מאוחר יותר, אלי מסבירה את התנהגותה הקדומה, לאחר שמעולם לא קיימה אינטראקציה עם מינים מחוץ לה, אך מעירה כי יחסה לחברים של ליטלפוט השתנה כעת. כשהשבעה עוצרים ללילה, הם מבינים שהם נמצאים בשדה של פרחי לילה אחרי שהם פורחים ומצטיידים בהם במהירות. כשהם עושים את דרכם הביתה, איצ'י ודיל חוזרים להתקפה אחרונה. במהלך מרדף, פיטרי נתפס על ידי איצ'י אך ניצל הודות לטיקלס, שמרמה את איצ'י לנשוך את זנבו של דיל ולא את בטנו של פיטרי, מה שנותן לו זמן להצטרף לחבריו מחדש. דיל מתעצבנת על איצ'י, אבל הם ממשיכים במהירות את המרדף אחרי שסירה נותן את מקום המסתור החלופי שלהם, במהלכו דוקי נופל לנהר והופך מחוסר הכרה. לאחר מכן ספייק מדבר בפעם הראשונה על ידי קריאת שמה של דאקי, מה שמעיר אותה כשהיא עומדת להיאכל על ידי דיל. איצ'י ניגש לליטלפוט ואומר לו שהוא והאחרים הולכים להיות המטרות הבאות שלו ושל דיל. דאקי בורח כאשר ספייק משתמש בזנבו כדי להפיל את איצ'י לכיוון הלסתות הפתוחות של דיל כשהיא מנסה לטרוף את דאקי. עם זאת, היא במקום זאת מקבלת את איצ'י לאחר שחשבה שהוא דאקי. דיל נושך את איצ'י במקרה. איצ'י בקושי נמלט מזה והשניים נכנסים לוויכוח נוסף. לבסוף, השניים מצהירים שנמאס להם אחד מהשני והם הולכים לדרכם לנצח. מיד אחרי שהיא הסיטה את איצ'י עם זנבה, דיל נתקלת בהידרותרוזאורוס, שגירש אותה משם.
כשהטורפים נעלמו לתמיד, ליטלפוט וחבריו נפרדים מטיקלס ויוצאים הביתה. הם נותנים לסבא של ליטלפוט את הפרחים לאכול והוא מתאושש לחלוטין כמה שעות לאחר מכן. לאחר מכן אלי עוזבת עם העדר שלה, אבל לא לפני שניסתה לשכנע את ספייק להיפרד, מה שהוא לא עושה, מכיוון שהוא מעוניין מדי לאכול עלים. המספר מסיק שליטלפוט והאחרים אכן יפגשו את אלי שוב יום אחד.
שירים
שירי הסרט נכתבו על ידי לסלי בריקוסה.
כמו כן שיר הנושא של הסרט המקורי המסע לעמק החלומות "If We Hold on Together" נשמע בסרט.
קבוצת השמונה (אוניברסיטאות באוסטרליה)
קבוצת השמונה (אוניברסיטאות באוסטרליה), (באנגלית: Group of Eight (Australian universities), בראשי תיבות: Go8) היא קואליציה של אוניברסיטאות ציבוריות עתירות מחקר מובילות מצוינות באוסטרליה שנוסדה כחברה מאוגדת בשנת 1999 והמנהלה שלה ממוקמת בקנברה, בירת אוסטרליה. הקבוצה מתמקדת, ומובילה בהשפעה על פיתוח ומסירת מדיניות השכלה גבוהה ומדיניות מחקר ארצית בר-קיימא לאורך זמן, ובפיתוח בריתות בינלאומיות מובחרות ושותפויות מחקר. "קבוצת השמונה" הן האוניברסיטאות הוותיקות בערי הבירה במדינתן שביבשת אוסטרליה עם תקציבי המחקר הגדולים ביותר והצבירה הגדולה ביותר של הון אקדמי, תרבותי, חברתי וכלכלי.
מועצת "קבוצת השמונה", המורכבת מסגני הנשיאים משמונה האוניברסיטאות, עושה סבב בין האוניברסיטאות החברות ומתכנסת חמש פעמים בשנה. יו"ר הוועדה הנוכחי הוא פרופסור בריאן שמידט מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה שמונה בשנת 2023 והמנכ"ל היא ויקי תומסון שנכנסה לתפקיד בינואר 2015.
אוניברסיטאות אלו הן חלק מהאוניברסיטאות הגדולות והוותיקות באוסטרליה והן בעקביות המדורגות ביותר מבין כל האוניברסיטאות באוסטרליה. בדירוג העולמי, שבעה מחברי "קבוצת השמונה" הם ב־100 האוניברסיטאות המובילות בעולם וכל חברי "קבוצת השמונה" מדורגים ב-150 האוניברסיטאות המובילות בעולם; על פי דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם מאוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, על פי דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education ועל פי דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. אוניברסיטאות "קבוצת השמונה" כוללות את 100 המקומות הראשונים בכל תחום דעת בדירוג תחומי הדעת העולמיים של QS. כל אוניברסיטאות "קבוצת השמונה" נמצאות במאה הראשונים של QS בתחומים הבאים; ספרות, מדעי ביולוגיה, מדעי הסביבה, חשבונאות וכלכלה, אנתרופולוגיה, משפטים וחינוך.
"קבוצת השמונה" מהווה תשתית לאומית ובינלאומית לסטודנטים מרחבי העולם לתואר ראשון ולתארים מתקדמים. "קבוצת השמונה" מחנך מעל 425,000 סטודנטים - יותר מרבע מכלל הסטודנטים להשכלה גבוהה באוסטרליה כשבכל שנה מסיימים כ־110,000 בוגרים. קבוצת הסטודנטים שלה כוללת כ־100,000 סטודנטים בינלאומיים מכ-200 מדינות, כאשר אחד מכל שלושה מהסטודנטים הבינלאומיים באוסטרליה בוחר ללמוד באחת האוניברסיטאות של הקבוצה.
על פי המחלקה לחינוך, תעסוקה ויחסי עבודה באוסטרליה, בשנת 2008 קיבלה "קבוצת שמונה" כמעט פי שניים מימון מחקר מאשר שאר 31 כל האוניברסיטאות באוסטרליה יחד. "קבוצת השמונה" משפיעה על כלכלת אוסטרליה ויוצרת מקומות עבודה, דרך המחקר ושיתופי פעולה עם סטודנטים בינלאומיים. לקבוצת השמונה יש השפעה כלכלית נרחבת בעולם, על פי The London Economic.
"קבוצת השמונה" היא אחת מארבע הקבוצות האוניברסיטאיות העיקריות באוסטרליה. הקבוצות האחרות הן; רשת טכנולוגיה אוסטרלית (אוניברסיטאות), אוניברסיטאות מחקר חדשניות ורשת אוניברסיטאות אזוריות. בנוסף לכך, קיימת קבוצה חמישית (אוניברסיטאות שנות ה-60 וה-70) שהיא חלק משלוש קבוצות לא רשמיות של מוסדות אקדמיים באוסטרליה; "אוניברסיטאות אבן החול", "אוניברסיטאות לבנים אדומות (אוסטרליה)" ו"אוניברסיטאות ירוקות".
ל"קבוצת השמונה" יש בריתות והסכמים בינלאומיים רבים עם אוניברסיטאות וארגוני מחקר בברזיל, צ'ילה, צרפת וגרמניה. הקבוצה עובדת בצמוד עם קבוצות אוניברסיטאות בבריטניה, קנדה, ארצות הברית, סין ויפן וחבר ב- GRI. "קבוצת השמונה" חברה ברשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר, הכוללת את הארגונים הבאים: U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בפרייבורג), קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די. סי.), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, בלגיה), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (יבשת סין, יפן, דרום קוריאה והונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (הרפובליקה העממית של סין), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן) וקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, שבסיסה באוטווה. קבוצת השמונה (אוניברסיטאות באוסטרליה) הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
רשימת האוניברסיטאות
חברי קבוצת השמונה ושמות המדינות והטריטוריות:
זרסאי
זרסאי (בליטאית: Zarasai ; שם העיר השתנה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה) היא עיר בצפון-מזרח ליטא, העיר הגדולה ומרכזו המנהלי של מחוז משנה זרסאי במחוז אוטנה.
מילידי העיר: הצייר היהודי יודל פן, והגנרל פיוטר וראנגל.
שם העיר
העיר מוקפת באגמים ונהרות רבים, שהקנו לסביבתה את השם "שווייצריה הליטאית" ומעובדה זו נגזרו רוב שמותיה השונים (Ežeras בליטאית: אגם). העיר מוכרת מאז השליש הראשון של המאה ה-16 בשם יזיורוסי (Jeziorosy) שמשמעה אגם. בשנת 1836 הוחלף שם העיר לנובו-אלכסנדרובסק לכבוד אלכסנדר בנו של הצאר דאז, ניקולאי הראשון, ושם זה היה בשימוש עד 1918. בליטא העצמאית שלאחר מלחמת העולם הראשונה נקראה העיר אֶזֶ'רַנִי (Ežerėnai, אף היא לקוחה מהמילה Ežeras) וכך הוא שם העיר ביידיש. השם הנוכחי זרסאי התקבל רק בשנת 1929.
ניר הכהן
ניר הכהן (נולד ב-1962) הוא איש חינוך ומנהל ישראלי המכהן כמנכ"ל עמותת אתגרים. הכהן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי ופיקד על בית הספר לטיסה.
ביוגרפיה
הכהן עשה את שירותו הצבאי כטייס קרב בחיל האוויר. בשנים 1995 עד 1998 פיקד על טייסת 119, טייסת מטוסי קורנס 2000. בשנים 2002 עד 2005 פיקד על בית הספר לטיסה. הוא השתחרר בדרגת אלוף-משנה ובשירות המילואים שירת כמדריך טיסה וקודם לדרגת תת-אלוף.
ב-2006 מונה לסמנכ"ל תוכנית עתידים. ב-2008 מונה למנכ"ל המרכז הישראלי למצוינות בחינוך. ב-2012 מונה למנכ"ל המכללה האקדמית בית ברל, תפקיד בו כיהן במשך כעשור. במרץ 2022 מונה למנכ"ל עמותת אתגרים.
הכהן בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה (1995) וניהול ותואר שני במדיניות ציבורית (2006), שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
ישראל מהרשק
תולדות חייו ופועלו
ב-1917 יצא לרוסיה להמשיך את לימודיו ופעילותו בתנועת צעירי ציון. לאחר זמן קצר נאלץ להפסיק את לימודיו וגויס לצבא האדום, בו שירת בלנינגרד. על גדודו הוטל לאסוף מחוצות העיר את גוויות המתים, חללי טיפוס וכולרה. בעבודה זו דבקה בו מחלת הטיפוס. מהרשק חזר לריגה רצוץ ומדולדל בגופו. לאחר שנח בבית והחלים שב לפעילות ציבורית.
ב-1920 היה מזכיר הסניף הריגאי של צעירי ציון. באותה שנה עלה לארץ ועבד עם זאב ברזילי במזכירות מועצת פועלי תל אביב.
מהרשק היה בין אנשי חבורת "אחדות", שגרעינה יוצאי לטביה. תחילה עבדה הקבוצה בבנין בשכונת בורוכוב. ב-1922, כשהסתיימה העבודה בשכונת בורוכוב, עזב מהרשק את מזכירות מועצת פועלי תל אביב ועבר עם חלק מהקבוצה לירושלים, לבית הכרם, שם הקימה את ראשוני בתי השכונה מטעם המשרד לעבודות ציבוריות של ההסתדרות.
ב-1924 הגיע מהרשק עם קבוצת אחדות לגשר שבעמק הירדן והחל לעבד שם את האדמה. מהרשק היה אחד מהשניים או השלושה שבמשך כעשור ניהלו את המשא ומתן המפרך עם פיק"א על אופי ההתיישבות של המקום.
פעמיים היה שליח "החלוץ" בליטא מטעם ההסתדרות והקיבוץ.
מהרשק היה פעיל מרכזי במרכז החקלאי וריכז במסגרתו את הוועדה לנוער עולה ובניר שיתופי, ומיוזמי המפעל ההתיישבותי בנגב. כך כתב חיים גבתי ב"ישראל מהרשק: קובץ לזכרו":
נפטר בשנת 1948 בבית החולים בילינסון לאחר מחלה קשה, והובא למנוחות בבית העלמין אשדות יעקב. על שמו של מהרשק קרוי המבנה באשדות יעקב איחוד המכיל את הספרייה ואת חדר המוזיקה.
חיים אישיים
ביתו תמר נישאה לרמטכ״ל לעתיד חיים בר-לב ונכדו עמר בר-לב היה מפקד סיירת מטכ"ל, שכמהן כחבר כנסת וכשר מטעם מפלגת העבודה.
שלומי קונפורטי
שלומי קונפורטי (נולד ב-15 בספטמבר 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש להק הציוד במטה חיל האוויר הישראלי מאוגוסט 2022.
ביוגרפיה
קונפורטי התגייס לצה"ל ב-1991 במסגרת העתודה האקדמית וב-1996 סיים לימודי הנדסה בטכניון. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל מהטכניון, תואר שני במנהל עסקים, בהנדסת מכונות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
קריירה צבאית
קונפורטי שירת במגוון תפקידים במערך הטכני של חיל האוויר. תחילה שירת כקצין מנועי מסוקים ובהמשך שימש כראש מדור מנועי מסוקים במחלקת מטוסים. שימש מפקד גף מנועים בבסיס פלמחים.
יצא לשליחות בארצות הברית כקצין קישור לחיל האוויר האמריקאי ועם חזרתו שימש כראש מדור קרב ג' ובהמשך שימש כראש ענף מערכות כלי טיס במחלקה הנדסת כלי טיס וכראש ענף הנעה במחלקת מטוסים במטה הטכנולוגי של חיל האוויר. בדרגת אל"ם שימש כראש מחלקת כטמ"ם מודיעין ול"א וכראש מחלקת מטוסים.
ביולי 2022 קודם לדרגת תת-אלוף וב-2 באוגוסט 2022 קיבל את הפיקוד על המערך הטכני של חיל האוויר בתפקיד ראש להק הציוד.
חיים אישיים
נשוי לליאת ולהם ארבעה ילדים. מתגורר בכפר יונה.
המסע לעמק החלומות 5: האי המסתורי
המסע לעמק החלומות 5: האי המסתורי (באנגלית: The Land Before Time V: The Mysterious Island) הוא סרט הרפתקאות מונפש משנת 1997, שהופק ובוים על ידי צ'ארלס גרוסבנור. זהו הסרט הראשון בזיכיון שבויים על ידי גרוסבנור, כמו גם הסרט הראשון בו אנדי מקאפי מדבבת את סרה, אריה נואל קורזון מדבבת את דאקי, ומרים פלין מדבבת את סבתא ארוכת-צוואר. זה גם הסרט היחיד שבו מגלם ברנדון לקרויה את ליטלפוט; זה הראשון שבו תומאס דקר מספק את קול השירה של ליטלפוט. שלושה שירים לסרט נכתבו על ידי מישל ברורמן ואמנדה מקברום, עם מוזיקה שהלחין מייקל טברה.
עלילה
יום אחד, נחיל של "זללני-עלים" יורד על העמק הגדול, זולל את כל הצמחים ומצמצם אותו לשממה עקרה. לתושבי העמק הגדול לא נותר אלא למצוא מקום אחר שבו יוכלו לשרוד עד שהצמחים יצמחו בחזרה. עם זאת, זוללי העלים השאירו מאחוריהם נתיב של הרס, ולא השאירו מזון לדינוזאורים למצוא. לאחר חיפושים של ימים רבים, מתח נכנס לקבוצה כאשר אביה של סרה וסבה של ליטלפוט מתווכחים על שינוי מסלולם, ומתחילים מאבק בין ליטלפוט וסרה. הקרב מתפרק מיד כאשר אביה של סרה מכריז שכל עדר צריך ללכת לדרכו למחרת בבוקר. בלי רצון להיפרד, ליטלפוט מוביל את חבריו בלילה, בתקווה שיצליחו למצוא אוכל לפני שיתפסו אותם. הם משאירים שביל למבוגרים לעקוב, ובסופו של דבר מגיעים ל"מים הגדולים". מיואשים מהמים הבלתי ניתנים לשתייה, הילדים מרגלים אחר אי ירוק המחובר ליבשת על ידי גשר יבשתי דק. בדרכם מתרחשת רעידת אדמה, שיוצרת צונאמי שממנו הם בורחים בקושי. הם נכנסים במהירות לשפע הרב של האי, אבל אז נחרדים לגלות שהצונאמי הרס את הגשר היבשתי.
מבודדים על האי, הם מנסים את הרעיון של סרה לחזור באמצעות בול עץ כסירה. התוכנית בתחילה עובדת היטב, אבל סרה סבלה ממחלת ים ופטרי פוחד מדי מהמים הגדולים מכדי לשמש כתצפית. עם זאת, חד-שן שוחה תוקף, ובבלבול והפחד שלאחר מכן, הם מגיעים שוב לאי. באותו לילה, הם זוכרים את משפחותיהם, בזמן שהעדר, לאחר שהלך בעקבות השביל, ישן על חופי החוף ביבשת, דואג להם בזמן שאביה של סרה מאשים את עזיבתם על ליטלפוט.
למחרת בבוקר, הילדים מתעוררים לצל של חד-שן, רק כדי לגלות שזהו צ'ומפר, חד-שן הצעיר שבקע בטיפולם לפני שחזר להוריו בסרט השני. מאז, צ'ומפר למד איך לדבר. צ'ומפר לוקח אותם למקלט בטוח כדי להסתתר מהוריו. מבלי לדעת את צ'ומפר והאחרים, חד-שן נוסף חי באי ומתחיל לצוד את הילדים. לאחר מכן, דאקי נתפסת על ידי פטרודקטילוס, אך מצליחה להימלט לפני שהיא יכולה להזיק. צ'ומפר מחביא את הילדים בצמחים בעלי ריח, ומספק להם מזון עלים לפי בקשתם. עם זאת, סרה הזהירה מדי מפגינה בגלוי חוסר אמון בצ'ומפר, ומשאירה אותו שבור לב כשהוא עוזב בדמעות. ליטלפוט עוקב אחריו ומתנצל, אבל הוא נקטע על ידי אמו של צ'ומפר. היא מחבקת אותו, ואז עוזבת. ליטלפוט מסוקרן מהפגנת אהבתה לצ'ומפר.
בעוד ליטלפוט חזר למחבוא, הג'יגנוטוזאורוס מממצא מוקדם יותר ורודף אחרי הילדים לעבר צוק מעל המים הגדולים. צ'ומפר מנסה לעזור, אבל חד השן מתגבר עליו. הוריו נחלצים לעזרה בצ'ומפר (ואותו דבר לילדים) ונלחמים בחד השן ליד קצה האי, במהלכו הוא נופל למים הגדולים ולוקח איתו את צ'ומפר, לזעזוע של הוריו. ליטלפוט צוללת פנימה כדי להציל את צ'ומפר בזמן שחד השן נסחף בזרם. חד-שן שוחה נוסף מופיע, אבל הפעם הם גילו פלסיוזאור בשם אלסי, שמציל את שניהם מטביעה. היא מחזירה אותם לאי, שם מבטיחה משפחתו האסירת תודה של צ'ומפר לעולם לא לפגוע בילדים; אביו של צ'ומפר מודה בחוסר רצון שאחרי שרחרח את ספייק (שאכל חלק מהמחבוא בעל הריח הרע) כל דבר שהריח כל כך רע לא יהיה טעים בכל מקרה. גם אמו של צ'ומפר מטיחה את ליטלפוט, כהכרת תודה על מעשיו להציל את צ'ומפר מטביעה. סרה מבינה את טעותה והסכימה שלא כל חדי השן כל כך רעים ומפלצתיים כמו שחשבה. אלסי מציעה לקחת אותם מעבר לים, אז צ'ומפר והוריו נפרדו מהם בשמחה, תוך הבטחה שהם יראו זה את זה שוב. כשהם חוזרים ליבשת, הם מגלים שהעדר מצא מקלט שופע, ירוק וקטן על החוף שבו הם יכולים לשהות עד שהעמק הגדול יחזור להיות פורה. כשהקרדיטים מתגלגלים, הסרט מראה מתי העמק הגדול עשה זאת, העדר חוזר הביתה.
שירים
שירי הסרט נכתבו על ידי מישל בראורמן ואמנדה מקברום.
כמו כן שיר הנושא של הסרט המקורי המסע לעמק החלומות "If We Hold on Together" נשמע בסרט.
פעולות התגמול
פעולות התגמול הוא השם שניתן בישראל בשנות החמישים והשישים לפעולות הרתעה של צה"ל, פשיטות שהתבצעו בעקבות פעולות טרור נגד תושבי ישראל ופעולות הטרדה של צבאות המדינות הגובלות בישראל.
המדיניות מאחורי פעולות התגמול
המובילים של מדיניות פעולות התגמול היו ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, והרמטכ"ל, משה דיין. ביסוד מדיניות זו הייתה גישה של "יד חזקה" כלפי הערבים, תוך הבהרה שכל פעולת חבלה או לחימה תזכה לעונש הולם, משום שדם יהודי אינו הפקר. מאחורי פעולות אלו עמדה אסטרטגיה של פגיעה באויב, כדי לגרום לו להפסיק את פעולות האיבה שלו. פעולות התגמול התבצעו כתגובה על פעולות הטרור של המסתננים.
ב-1959 הגדיר משה דיין את פעולות התגמול:
את טיב האיזון שבין הדרג המדיני לדרג הצבאי בקביעת פעולות התגמול תיאר מאוחר יותר אריאל שרון, שהופקד על ביצוען של פעולות התגמול, תחילה כמפקדה של יחידה 101, שהוקמה במיוחד למטרה זו, ולאחר מכן כמפקדו של גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, שיחידה 101 מוזגה לתוכה:
גישה זו הייתה הגישה הדומיננטית, אך לא היחידה. משה שרת, שכיהן אף הוא כראש ממשלה בתקופת פעולות התגמול התנגד לגישה זו, ולאחר טבח מעלה עקרבים כתב ביומנו:
ההיבטים המשפטיים
מועצת הביטחון גינתה את ישראל על ביצוע פעולות התגמול, אך ישראל עמדה על כך ששמורה לה הזכות לבצע פעולות אלו למען ביסוס ההרתעה במלחמה המתמשכת נגדה.
פרופ' אסא כשר ואלוף (מיל') עמוס ידלין סבורים שענישה אינה תכלית ראויה לפעולה צבאית (להבדיל מפעולה מונעת). לעומתם דר' רפאל בן לוי סבור שככל שההיבטים המשפטיים ביחס לפעולת תגמול עודם מושפעים מהמשפט המנהגי, הרי שמדיניותה הממושכת של ישראל בנקיטת פעולות תגמול מהווה חלק ממנו.
ינואר 1960 - נובמבר 1966
מלחמת סיני, שהחלה ב-29 באוקטובר 1956, סיימה את הפרק הראשון בפעולות התגמול. מדיניות התגמול נמשכה גם לאחר מבצע סיני, אך התמקדה בירדן ובסוריה, שהגבולות אתן היו פחות שקטים. בפעולות התגמול לאחר מלחמת סיני נכללו:
הנצחת פעולות התגמול
האתר המנציח את מורשת התגמול של הצנחנים ואת פעולות התגמול השונות נקרא אנדרטת "חץ שחור". אתר זה שוכן בנגב ליד בית שביתת הנשק (כביש 232 בין שדרות למפלסים).
פיאט 508 באלילה
פיאט 508 באלילה (Fiat 508 Balilla) הוא מכונית נוסעים קומפקטית שיוצרה על ידי פיאט בשנים 1932–1939. באיטליה יוצרו 170,176 יחידות, בצרפת 26,472 יחידות, ובגרמניה כ-11,000 יחידות. הפיאט 508 באלילה שווקה בארץ-ישראל.
שיווק בישראל
פיאט 508 באלילה שווקה בארץ ישראל המנדטורית על ידי "סוכנות ארץ ישראל בע"מ". בסוף 1935 נעו בארץ כ-5,000 רכבים תוצרת פיאט, שכללו את : הפיאט 508 באלילה, פיאט 1500, ומשנת 1936 הפיאט 500 טופולינו. בשנת 1937 נוספה הפיאט 1100. סוכנות ארץ ישראל בע"מ המשיכה בפעילותה עד 1939. משרדה הראשי היה בתל אביב, רחוב החשמל 4.
ב-1946 מונתה "סוכנות מכוניות לים התיכון" כיבואנית פיאט לישראל ולמזרח הקרוב כולו.
החלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 1624 נתקבלה פה אחד במועצת הביטחון של האו"ם ב-14 בספטמבר 2005, במהלך הפסגה העולמית של האו"ם. לאחר שמועצת הביטחון של האו"ם אימצה החלטות קודמות הנוגעות לטרור, לרבות החלטה 1267 (1999) ו-1373 (2001), קיבלה מועצת הביטחון את החלטה 1624, אשר מורה למדינות, בדרך של המלצה ולא כהחלטה מחייבת, לאסור בחוק הסתה לביצוע מעשי טרור, למנוע הסתה ולהימנע ממתן מחסה למסיתים.
הרקע להחלטה
שבועיים וחצי לאחר פיגועי ה-11 בספטמבר אימצה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1373. בהחלטה זו מועצת הביטחון השתמשה בסמכות הנתונה לה בפרק השביעי למגילת האו"ם לצורך הטלת חובות כלליות על המדינות החברות באו"ם, ביחס למניעת מעשי טרור והענשת הטרוריסטים המבצעים אותם. חובות אלו אינן קשורות למעשה טרור מסוים או ארגון טרור ספציפי, ואינן מוגבלות בזמן. לשם יישום החלטה זו הוקמה על ידי מועצת הביטחון ועדה נגד טרור (Counter-Terrorism Committee), אשר תפקידה לפקח על יישום ההחלטה ולסייע למדינות במילוי חובותיהן. בין ההחלטות העיקריות שהתקבלו בעניין הוועדה נגד טרור במועצת הביטחון, לצד החלטה 1373, הייתה גם החלטה 1624.
החלטת 1624 התקבלה על רקע מגמה של הסכמה בין-לאומית רחבה בנוגע לצורך בהטלת מגבלות משפטיות על הסתה לטרור, שהתחזקה באותן השנים.
בריטניה הייתה כוח מהותי ביצירת המהלך, שכן היא הייתה זו שהציעה את רעיון ההחלטה. ההחלטה אומצה פה אחד במהלך פסגת מנהיגי העולם ב-14 בספטמבר בשנת 2005, על רקע התקפות טרור שהתרחשו בלונדון באותה השנה בהן נרצחו חמישים ושישה אנשים ונפצעו כשבע מאות.
לאור השוני בגישות המשפטיות של המדינות החברות באו"ם ביחס להגבלת חופש הביטוי והפללה בעקבות מעשים של הסתה לטרור, והקושי להגיע להסכמה בין-לאומית על נוסח ההחלטה בשל כך, ניתן להצביע על מספר גורמים שתרמו לקבלת ההחלטה:
עיקרי ההחלטה
ההחלטה מבטאת את התפיסה הרווחת כי הסתה לטרור יוצרת אווירה שמשפיעה על יחידים וארגונים לבצע מעשי טרור ומעניקה להם לגיטימיות.
נקיטת אמצעים במשפט המדינתי: ההחלטה קובעת כי על כל המדינות לנקוט צעדים מתאימים, ככל שיידרש ובהתאם למחויבויות שלהן לפי המשפט הבין-לאומי, במטרה לאסור בחוק את ההסתה לפעולות הטרור, המונעות על ידי קיצוניות, חוסר סובלנות ולמניעת חתרנות של טרוריסטים ותומכיהם תחת מוסדות חינוך, תרבות ודת. ההחלטה מכירה בסכנות של ההסתה לטרור וקובעת שעל כל המדינות החברות באו"ם לחוקק חוקים שיאסרו הסתה לביצוע פעולות טרור. בנוסף, על כל המדינות להימנע מהסתה כזאת, ואסור להן להציע מקלט למי שהסית לטרור (זאת במידה וקיים מידע אמין המצביע על כך).
שיתוף פעולה בין לאומי: בנוסף מורה מועצת הביטחון לכל המדינות לשתף פעולה, בין היתר, כדי לחזק את הביטחון במעברים הבין-לאומיים שלהן, לרבות הגדלת היקף המאבק במסמכי זיהוי מזויפים המיועדים למעבר בין מדינות. כמו כן, מועצת הביטחון הורתה לכל המדינות להמשיך במאמצים הבין-לאומיים להעצמת הדיאלוג בחברה והעמקת ההבנה בקרב התרבויות השונות במאמץ למנוע את המיקוד (targeting) הלא מובחן בתרבויות ודתות מסוימות.
הסתה למעשי טרור מול חופש הביטוי
הסתה למעשי טרור נחשבת לאחד הכוחות המניעים פעילות טרוריסטית ומאפשרים אותה. מחקרים רבים זיהו קשר ישיר בין הפצה של ביטויי שנאה לבין התפרצויות של אלימות, ביצוע מעשי טרור ואפילו רצח עם. לכן במדינות מערביות, על אף שהן רואות בחופש הביטוי ערך עליון, ישנן הגבלות על ביטויי שנאה המסיתים לאלימות, טרור וגזענות. אופי ההגבלות, היקפן ואכיפתן משתנים בהתאם לתרבות המשפטית של המדינה ולאתגרים החברתיים והביטחוניים שעמם היא מתמודדת. בישראל, ניתן לומר שגישת המשפט מאופיינת בהפללה ישירה של הסתה לטרור, אך קיימים מנגנוני איזון המונעים שימוש מופרז ביכולת הפללה זו, כדי לוודא שלא יפגע חופש הביטוי באופן שאינו נדרש ואינו מידתי. לפי הגישה האירופית, איסור על ביטוי שמסית לטרור או משבח אותו, אינו נחשב כהגבלה לא-לגיטימית של חופש הביטוי. בארצות הברית, אסור להטיל הגבלה המבוססת על תוכנו של ביטוי או על השקפת העולם שעומדת בבסיסו. הגישה האמריקאית מבוססת על מבנה המשפט החוקתי הקיים בארצות הברית, והיא חלה גם על מכלול שלם של הקשרים נוספים של חופש הביטוי, ולא רק בנוגע להסתה למעשי טרור. לפיכך, ישנו מתח בין תפיסה זו של המשפט האמריקאי לבין הרעיון של הגבלת ביטויים, אף אם הם מביעים תמיכה כלשהי בטרור, ככל שההגבלה מבוססת על תוכן הביטוי. אמנם הסתה לטרור אינה מהווה עברה פלילית בארצות הברית, אך קיימים לרשויות התביעה האמריקניות כלים המאפשרים להן להגביל את הפצתם של מסרי טרור, באופן עקיף. מבחינת המשפט הבין-לאומי, ההכרה בסכנה הטמונה בהסתה לטרור הובילה לניסיון גישור בין הגישות השונות, כדי שיתאפשר להסדיר את האיסור על הסתה למעשי טרור באופן בין-לאומי, באופן התואם את כל הגישות. ניסיון זה הוביל להסדרת האיסור כפי שהוא נוסח בהחלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם.
הגבלות על חופש הביטוי במשפט מדינתי
אימוץ ההחלטה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם משקפת את העמדה לפיה המלחמה בטרור צריכה להתרחב גם ללחימה בתחום השיח הציבורי והאידאולוגי, על ידי מיגור ההסתה לטרור.