cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביאנקה אשל גרשוני
ביוגרפיה
ביאנקה אשל גרשוני נולדה בשנת 1932 בסופיה, בולגריה. בשנת 1939 עלתה לארץ ישראל. בעלה הראשון היה טייס בחיל האוויר שנהרג במסגרת מבצע סיני. בשנות השישים למדה אמנות ב"מכון אבני", שם הכירה את בעלה השני, הפסל והצייר משה גרשוני, לו נישאה בשנת 1964.
הציגה בתערוכות רבות במוזיאונים ובגלריות. עבודותיה מצויות באוספים שונים ובהם אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל, המוזיאון לתכשיטים בפפורצהיים, גרמניה ועוד.
לצד בתה מנישואיה הראשונים, עתר אשל, אשל גרשוני היא אמם של האמנים ארם גרשוני ואורי גרשוני.
ביאנקה אשל גרשוני החלה בעיצוב תכשיטים בשנות השישים. היא הייתה מחלוצות החידושים בעיצוב התכשיט המסורתי. יצירותיה שילבו מתכות אצילות לצד חומרים זולים ובלתי שגרתיים כמו פורצלן, גבס וזפת, ובהמשך אף נוספו להם חפצים מן המוכן. ב-1977 הציגה תערוכת יחיד של תכשיטיה במוזיאון ישראל באצירת יונה פישר.
בשנות השמונים החלה אשל-גרשוני ליצור אסמבלאז'ים גדולי ממדים עשירים בחומרים, דימויים וצבעים. העבודות שילבו חפצים וחומרי פיסול שעברו תהליך מטשטש בעזרת לכה וצבעי שמן. ב-1985 הציגה תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב באצירת שרה בריטברג-סמל שעסקה, כהגדרת האוצרת, ב"מאבק המינים ודימוי העולם ממעמקי העמדה הנפשית של האשה". יסודות הקורבנות והמוות היו מרכזיים ביצירות אלה.
החל מאמצע שנות השמונים התקטנו העבודות והוכנסו לתיבות זכוכית. "התיאטרון של ביאנקה אשל גרשוני המשיך לפעול, אך התמזער למיניאטורה". היסוד הנרטיבי, הלך והסתעף: טקסי קבורה ואבל, נישואין ולידה, תוך קיום דיאלוג עם פולחני פריון ומוות נוצריים ועממיים.
לפי מבקר האמנות איתמר לוי, פסליה של אשל-גרשוני הם.
החל מתחילת שנות ה-90 הופך הצב לדימוי מרכזי ביצירתה. הצב הוא "דימוי מובהק של העצמי הנתון בדיאלקטיקות של הסתרה והתגלות, של התכנסות ושל פריסה וכמובן של מוות ולידה החדש". ב-2001 הציגה אשל גרשוני תערוכה במוזיאון תל אביב באצירת סורין הלר ובה כלי קיבול: אגרטלים, קערות, כדים ואגנים, המזכירים תשמישי פולחן ומצבות. בעבודות הופיע הצב כדימוי מרכזי. ניכרת ביצירות מורשת יוונית קלאסית לצד השפעה של תרבות ודת בלקניים.
בשנת 2009 הוענק לאשל-גרשוני פרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט. בנימוקי הפרס נכתב:.
נפטרה באפריל 2020.
אמנון (מושב)
אַמְנוּן הוא מושב עובדים ברמת כורזים, מצפון לכפר נחום ולימת הכנרת, בתחום המועצה האזורית מבואות החרמון. הוא משתייך ליישובי העובד הציוני.
המושב הוקם בשנת 1983 עבור מפוני סיני, ובני המושבים הסמוכים על ידי הסוכנות היהודית. כיום גרים במושב כ-350 איש ב-75 בתי אב.
מקור שם היישוב הוא בדג האמנון, שנפוץ בכנרת הסמוכה.
אנה יווריינובה
אנה מיכילובנה יווריינובה (ברוסית: Евреинова, Анна Михайловна, מכונה גם יוהאנה פון אוורינוב; 1844 – 13 בפברואר 1919) הייתה סופרת פמיניסטית רוסית, עורכת דין ועורכת ספרות. לאחר לימודיה באוניברסיטת לייפציג, היא הייתה האישה הרוסית הראשונה שזכתה בתואר דוקטור מומחה במשפטים (Doctor of Juridical Science או JD או J.D. במשפטים) היא הייתה גם האישה הראשונה שקיבלה את התואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטה גרמנית.
ביוגרפיה
אנה יווריינובה הייתה בתו של אוורינוב, מיכאיל גריגורייביץ סגן אלוף, מנהל מתחם הארמונות והגנים בפטרהוף הנמצא בסן פטרסבורג. המשפחה ניסתה לארגן את נישואיה של אנה בניגוד לרצונה עד שהיא נאלצה לבצע ניסיון התאבדות. באותה תקופה אנה קיבלה מכתב מהמתמטיקאית הרוסיה סופיה קובלבסקיה, שהציעה לה עזרה בהרשמה לאוניברסיטה גרמנית. מכיוון שהמשפחה התנגדה למהלך שלה, אנה לא יכלה לקבל דרכון רוסי וחצתה את הגבול באופן לא חוקי. היא חצתה את הביצות שהיו לאורך הגבול בנעלים שטוחות בלבד (נעלי פרונילה).
אנה יווריינובה קיבלה את התואר JD, דוקטור מומחה למשפטים, ב־21 בפברואר 1873. כותרת עבודת הדוקטורט שלה הייתה "חובותיהם של מפלגות נייטרליות כלפי מפלגות נלחמות משני צידי המתרס הפוליטי – The Duties of Neutral Parties towards Parties of War".
היא הייתה מתכתבת תכופה עם סופרים ובניהם אנטון צ'כוב. בשנת 1885 הקימה את כתב העת הספרותי Severny Vestnik. היא הייתה העורכת הראשית והבעלים של המגזין הזה בחמש השנים הראשונות לקיומו.
לאנה יווריינובה הייתה מערכת יחסים לסביים ארוכת טווח עם הסופרת מריה פיודורובנה. על כן קהילת הלהט"ב מציינת אותה כאדם היסטורי מבחינת הקהילה.
ג'ורג' לופז
ביוגרפיה
לופז נולד ב-23 באפריל 1961 במישיון הילס, לוס אנג'לס שבקליפורניה להורים ממוצא מקסיקני. אביו עזב אותו כשהיה בן חודשיים ואמו עזבה אותו בהיותו בן 10. הוא גודל על ידי סבתו מצד אמו, בניטה גוטיירז, עובדת במפעל, וסב חורג, רפוגיו גוטיירז, עובד בניין. לופז למד בתיכון סן פרננדו וסיים את לימודיו בשנת 1979.
בשנת 2000, לאחר מספר שנים של הופעות סטנדאפ, השחקנית סנדרה בולוק פנתה ללופז על מנת שהוא יפיק ויככב בקומדיה. בולוק הייתה מודאגת מהיעדר סיטקומים המכוונים להיספנים בטלוויזיה האמריקאית ודחפה להשיג סיטקום בטלוויזיה שמככבים היספאנים מבלי שיעסוק אך ורק בקהילה האמריקאית ההיספנית. ABC התחילה לשדר את סדרת הטלוויזיה "ג'ורג' לופז". בשנת 2002 לופז הפך לאחד הלטינים הבודדים שכיכבו בסדרה קומית בטלוויזיה בארצות הברית, בנוסף לדסי ארנז, פרדי פרינזה וג'ון לגוויזאמו. "ג'ורג' לופז" היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה במקור ב-ABC בין השנים 2002 – 2007. לופז כיכב בתוכנית, והיה היוצר השותף, הכותב והמפיק שלה.
לופז היה חבר צוות ופרשן בתוכנית הספורט של HBO ב-NFL בעונת 2003/2004.
ב-8 במרץ 2007 הוכרז כי ג'ורג' לופז יצטרף לתוכנית "Nick at Nite" בערוץ ניקלודיאון. הוא הופיע לראשונה בתוכנית ב-10 בספטמבר 2007.
בשנים 2009–2011 הנחה את התוכנית "Lopez Tonight" ברשת TBS.
בשנת 2022 החל לככב בסיטקום "Lopez vs Lopez" ברשת NBC.
חייו האישיים
לופז הוא אב לילדה מנישואיו לאן סראנו, ממנה התגרש ב-2011.
לופז תמך בברני סנדרס בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. מתגורר בלוס אנג'לס.
A
האות A (באנגלית נהגית אֵי; בצרפתית, בספרדית ובגרמנית: אַה) היא האות הראשונה באלפבית הלטיני. מקור האות בלטינית והיא התפתחה מהאות היוונית אלפא, אשר התפתחה מהאות הפרוטו-שמית אלף. מאוחר יותר הפכה לאות גם באלפבית הקירילי, А.
באנגלית ובשפות נוספות, האות משמשת לציון תנועה פתוחה כגון קמץ (לדוגמה במילה father), או צירי, כאשר זה בתוספת תנועה נוספת (לדוגמה במילה ace).
תפוצת השימוש באות
A היא האות השלישית הנפוצה ביותר בשפה האנגלית, והשנייה הכי נפוצה בצרפתית ובספרדית. בממוצע A מהווה 3.6% מהאותיות בשפה האנגלית הכתובה לעומת 6.2% בספרדית ו-4% בצרפתית.
ייצוגים שונים
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "אלפא" (Alfa או Alpha)
ב-ASCII מיוצגת האות על ידי 65 (A) ו-97 (a).
הגמל המעופף
הגמל המעופף הוא מושג תלמודי קדום אשר ייתכן ושימש כמקור השראה ואומץ כסמל בתרבות העברית המתחדשת בארץ ישראל החל משנות ה-30 של המאה ה-19.
A
ייצוגים שונים
ובכתב ברייל:
הגמל המעופף
ההקשר הקדום ביותר למושג הגמל המעופף הוא התלמוד הבבלי במסכת מכות. בדף ה עמוד א', התלמוד עוסק בשאלה האם עדים יכולים היו להימצא בבוקרו של יום בעיר סורא ובסיומו של אותו היום בעיר נהרדעא (המרחק בין הערים עומד על כמאה ק"מ). בתקופה בה נכתבו הדברים בין המאה ה-3 למאה ה-5, האפשרות היחידה כי אכן כך היה היא "ליחוש לגמלא פרחא" - משמעו: האם עלינו להבין שמא היה ברשותם "גמל מעופף" שריצתו כה מהירה שאיפשרה להם לגמוע מרחק זה ביום אחד?!.
A
משמעויות של האות
בהקשרים מסוימים, ל-A משמעויות שונות:
הגמל המעופף
כמו כן הביטוי חוזר במסכת יבמות דף קטז, עמוד א', הדן באפשרות שאדם עבר ביום אחד מסורא לנהרדעא. ובהקשר אחר במסכת שבועות שבתלמוד הבבלי, בדף כ"ט, עמוד א' – מה מעמד אדם שנשבע כי ראה גמל פורח באוויר
מן הפרשנים השונים יש המבחינים בין 'גמלא פרחא', שהוא מציאות קיימת אך נדירה, של גמל מרוצים כה זריז אשר יש ביכולתו לגמוא מרחק רב בקצב מהיר וריצתו נראית כמעין רחיפה, לבין 'גמל פורח באוויר' שהוזכר בהקשר של שבועת שווא, שאיננו יכול להיות במציאות.
ייתכן ומקור תלמודי זה שימש את האדריכל הישראלי אריה אלחנני ביצירת פסלו הנודע של הגמל המעופף בשנת 1932 שהפך לסמלו של יריד המזרח.
לימים הפך ביטוי זה לשמו של מועדון חובבי הדאייה בישראל שהוקם בשנת 1933 וכן לסמלה של טייסת 100, טייסת התובלה הראשונה בחיל האוויר הישראלי אשר הוקמה בשנת 1947.
הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021
הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021 הוא טורניר כדורגל, הנערך בשיטת הדחה, החל משלב 1/256 גמר. הקבוצה שמנצחת בגמר הטורניר מקבלת את הזכות לשחק בליגה האירופית בעונת 2021/2022 (משלב הבתים) ולהתמודד גם נגד אלופת רוסיה 2020/2021 במשחק הסופרקאפ הרוסי.
בניגוד לתחרויות הקודמות בגביע, הטורניר עבר שינויים משמעותיים, כאשר הקבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים מתחילות את השתתפותן בגביע כבר משלב שמינית הגמר, בעוד שאר קבוצות ליגת העל הרוסית בכדורגל מתחילות להשתתף משלב 16 האחרונות. בנוסף שונה פורמט ההשתתפות של קבוצות מליגת הכדורגל הלאומית ומליגת הכדורגל המקצוענית, כאשר שלב 16 האחרונות מורכב משלב בתים ובו עשרה בתים בני 3 קבוצות שמשתתפות בו רק קבוצות מקצועניות ללא קבוצות מליגת הכדורגל החובבנית. זוכת הגביע מתמודדת בעונת 2021/2022 בליגה האירופית, החל משלב הבתים.
נותנת החסות – חברת ההימורים Betcity.
שלבים מוקדמים
השלבים המוקדמים הכוללים את 128 האחרונות ייערכו החל מ-5 באוגוסט 2020; שלב 64 האחרונות יחל ב-14 באוגוסט ושלב 32 האחרונות יחל ב-26 באוגוסט; שלב הבתים ייערך מ-16 בספטמבר עד 22 באוקטובר; שלבי ההכרעה, החל משמינית הגמר, ייצאו לדרך ב-21 בפברואר 2021.
1/256
טורניר הגביע יצא לדרך ב-5 באוגוסט 2020 כאשר ההגרלה על השלבים המוקדמים נערכה במשרדי התאחדות הכדורגל הרוסית ב-29 ביולי 2020. * קבוצת קרסני סמולנסק ספגה הפסד טכני לאחר שמספר משחקניה נמצאו חיוביים לנגיף COVID-19. במדי זנאמיה נוגינסק שיחקו ארבעה שחקנים לשעבר מנבחרת רוסיה בכדורגל — אלכסנדר ששוקוב, רינאט יאנבאייב, אלכסנדר סמדוב ורומן פאבליוצ'נקו.
1/128
* מטאלורג ליפצק ונוסטה נובוטרויצק ספגו הפסד טכני לאחר שמספר משחקניהן נמצאו חיוביים לקורונה ונמנעה השתתפות הקבוצות במשחקי הגביע.
שלב בתים עליון (16 ו-32 אחרונות)
בשלב הבתים מתמודדות 10 קבוצות מליגת העל הרוסית בכדורגל שאינן מתמודדות במפעלים האירופיים, אליהן מצטרפות 10 קבוצות מהליגה הלאומית ו-10 נוספות מהליגה המקצוענית, שהעפילו מהשלבים המוקדמים יותר. כולן מפוצלות לעשרה בתים בני 3 קבוצות, אחת מכל ליגה. שלב הבתים מורכב משלושה מחזורים, כאשר הקבוצות מהליגות הנמוכות יותר מארחות את המשחקים. אופן הענקת הנקודות נקבע באופן הבא: על כל ניצחון מוענקות 3 נקודות, 2 נקודות מוענקות על שוויון בזמן החוקי ועל ניצחון בבעיטות עונשין. על הפסד בפנדלים מוענקת נקודה אחת בלבד. על הפסד בזמן החוקי לא מוענקת נקודה.
שמינית גמר
משלב זה משתתפות שש קבוצות ליגת העל הרוסית בכדורגל שמשתתפות גם במפעלים האירופיים והן המארחות את המשחקים שלהן.
רבע גמר
משחקי רבע הגמר נקבעו עם סיום משחקי שמינית הגמר, במסגרת הגרלה.
סלובנית
סלובנית (Slovenščina) היא שפה דרום סלאבית המדוברת בעיקר בסלובניה, וכן בקרב מיעוטים סלובניים בדרום אוסטריה ובצפון-מזרח איטליה.
הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021
משחק הגמר
משחק גמר הגביע נערך ב-12 במאי 2021 והשתתפו בו לוקומוטיב מוסקבה וקריליה סובייטוב סמרה. מנצחת המשחק מעפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2021/2022. זו הפעם הששית בתולדות הטורניר שבגמר משחקת קבוצה שלא מליגת העל והפעם ה-13 ברציפות שהמשחק נערך מחוץ למוסקבה.
סלובנית
בתוך השפות הדרום סלאביות, היא דומה בעיקר לניבים הקייקאבסקיים (kajkavski) של סרבו-קרואטית. סלובנית נכתבת באלפבית לטיני.
הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021
האצטדיון
אצטדיון ניז'ני נובגורוד שנבחר לארח את משחק הגמר הוא בעל תכולה של 43,319 מושבים ואירח שישה ממשחקי מונדיאל 2018. בנוסף האצטדיון אירח את משחק הסופר קאפ הרוסי בין צסק"א ללוקומוטיב בעונת 2018, שבו ניצחה לוקומוטיב בתוצאה 1:0 והוא אירח גם את הסופר קאפ הרוסי בכדורגל נשים, במשחק בין צסק"א ללוקומוטיב שגם בו זכתה לוקומוטיב בתוצאה דומה. בנוסף, האצטדיון מהווה את מגרשה הבייתי של קבוצת ניז'ני נובגורוד.
סלובנית
סלובנית, יחד עם סורבית, היא אחת משתי השפות הסלאביות ששימרו צורות פועל ושם זוגיות, בנוסף להפרדה בין יחיד ורבים הקיימת גם בכל השאר:
הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021
פורמט
המשחק ייארך 90 בזמן החוקי ובמקרה של שוויון ייערך דו-קרב פנדלים ללא הארכה, כל קבוצה יכולה לערוך חמישה חילופים. התאחדות הכדורגל הרוסית מעניקה פרס על הישגים ספורטיביים: הקבוצה המנצחת מקבלת 20 מיליון רובל רוסי, הקבוצה המפסידה מקבלת 5 מיליון רובל.
סלובנית
התפתחות חדשה יחסית בסלובנית היא צורות יִידוּע וסיתום אשר אינן אופייניות לשפות הסלאביות:
הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021
הקבוצות
ב-23 באפריל, נקבע בשידור טלוויזיוני ברשת Match TV כי לוקומוטיב מוסקבה תיחשב למארחת משחק הגמר.
Say Hello 2 Heaven
Say Hello 2 Heaven (בתרגום: תגיד שלום לגן עדן) הוא שיר של להקת טמפל אוף דה דוג האמריקאית בז'אנר הגראנג' והרוק שהייתה למעשה סופרגרופ. השיר היה הראשון באלבום הבכורה המצליח של הסופרגרופ, טמפל אוף דה דוג. השיר הוא הסינגל השני מתוך האלבום, ונחשב לאחד השירים הפופולרים ביותר מהאלבום, ואחד המזוהים ביותר עם הלהקה. השיר הגיע למקום החמישי במצעד שירי הרוק המיינסטרימים של הבילבורד האמריקאי. כותב השיר כריס קורנל, העיד כי השיר הוא מחווה לסולן להקת מאת'ר לאב בון אנדרו ווד, שהיה שותפו לחדר, ומת ממנת יתר של הרואין באותה השנה.
מקור והקלטה
"Say Hello 2 Heaven" נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה כריס קורנל, והוא אחד משני שירים שנכתבו על ידי קורנל בסיבוב ההופעות של להקתו המקורית סאונדגארדן באירופה (השני היה "Reach Down", שהיה גם הוא באלבום), כשחווה את מותו של חברו אנדרו ווד במהלך סיבוב הופעות זה. הקלטת השיר תוכננה להיות סינגל יחיד, אך להקת הסופרגרופ החליטה להקליט אלבום שלם.
קורנל צוטט במגזין ריפ, אחרי יציאתו של השיר ב-1991: .
בראיון ב-2016, הצהיר קורנל:
שחרור וביקורת
"Say Hello 2 Heaven" הגיע למקום החמישי במצעד שירי הרוק המיינסטרימים של הבילבורד האמריקאי. מחוץ לארצות הברית, הסינגל שוחרר מסחרית בגרמניה ובממלכה המאוחדת. דייוויד בראונה מהמגזין אנטרטיינמנט ויקלי קרא לשיר "משהו כמו בלדת רוק אלטרנטיבית".
בהופעה חיה
"Say Hello 2 Heaven" הוצג לראשונה בשידור חי בהופעה של הלהקה ב-13 בנובמבר 1990 בסיאטל, וושינגטון ב-Off Ramp Café. קורנל הוסיף את "Say Hello 2 Heaven" לסט ההופעות החיות שלו בשנת 2007.
משה וילנסקי
משה וילֶנסקי (17 באפריל 1910 – 2 בינואר 1997) היה מלחין, מוזיקאי, מעבד ומנצח ישראלי, מגדולי המלחינים של הזמר העברי, חתן פרס ישראל לזמר עברי (1983).
קורות חיים
וילנסקי נולד בשנת 1910 בעיר ורשה שבפולין. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה נמלטה משפחתו לרוסיה עד שנת 1917, אז חזרה לוורשה. בצעירותו למד בבית הספר אסכלה, והצטרף בגיל 13 לתנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר". שם למד לראשונה את שירי ארץ ישראל של אנשי העליות הראשונות. בקן התנועה הייתה מקהלה שנוסדה והודרכה על ידי המוזיקאי יצחק אדל, והוא עתיד היה להשפיע רבות על יצירתו המוזיקלית של וילנסקי ומי שלימד אותו תאוריה מוזיקלית. בשנת 1928 סיים את לימודיו התיכוניים, ובהמלצת אדל המשיך בלימודי מוזיקה בקונסרבטוריון הממלכתי של ורשה. בשנת 1932 סיים בהצלחה את לימודיו בקומפוזיציה וניצוח.
באותה שנה, כשהיה בן 22, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והחל לעבוד בתיאטרון הסאטירי "המטאטא" כפסנתרן ומלחין. וילנסקי הלחין שירים שכתבו נתן אלתרמן ויעקב אורלנד, בהם "גדליה רבע איש" בעל הניחוח התימני, "אלימלך" ו"הטנדר נוסע", שאותם ביצעה על במת תיאטרון "המטאטא" אסתר גמליאלית. בנוסף הלחין מוזיקת רקע לסרטונים של הקרן הקיימת ול"יומני כרמל". בתחילת 1934 בעל חברת התקליטים "אחוה", דב מייבלט, בחר בווילנסקי להכין עיבודים ל-30 שירים שהיו פופולריים באותה עת. את השירים שר יוסף גולנד והם הוקלטו על גבי התקליטים הראשונים שהופקו ביישוב. בשנים 1936-1939 למד במקביל הנדסה בשלוחת הטכניון בתל אביב. ביוני 1939 נישא לשחקנית התיאטרון ברטה יָקימוֹבסקה (1917–2013).
בשנת 1944 החל וילנסקי לעבוד כמעבד ומלחין קבוע בתיאטרון המוזיקלי "לי-לה-לו" שאך נוסד. הוא הלחין למילותיו של אלתרמן את השיר "כלניות", שאותו ביצעה על במת תיאטרון "לי-לה לו" הזמרת שושנה דמארי, והפך ללהיט גדול ביישוב (יש שראו בו גם כשיר מחאה כנגד חיילי ה"כלניות" הבריטים, חיילי הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית). היה זה שיתוף הפעולה הראשון של דמארי עם וילנסקי, שהמשיך לכל אורך חייו. וילנסקי הלחין את מרבית שיריה, בהם שירים בסגנון מזרחי-תימני שכתבו אלתרמן ואורלנד כמו "זכריה בן עזרא" ו"מרים בת ניסים". ערב קום המדינה ערכו וילנסקי ודמארי מסע הופעות מרגש במחנות המעצר בקפריסין.
בתקופת מלחמת העצמאות הלחין שירים ללהקת הפלמ"ח "הצ'יזבטרון" למילותיו של חיים חפר, בהם בין היתר "הקרב האחרון", "היו זמנים" ו"צ'יזבט", וליווה את שושנה דמארי בהופעות בפני החיילים בחזית. ב-1949 ערך עם דמארי וגולנד מסע הופעות בארצות הברית. באותה שנה הלחין לתיאטרון "כל הרוחות" את השיר "צריך לצלצל פעמיים", שנודע לימים בביצועה של דמארי.
בשנות החמישים החל וילנסקי להגיש סדרת תוכניות זמר בקול ישראל, ולתוכניות אלה הלחין שירים חדשים, שחלקם בוצעו על ידי דמארי, כגון "לאור הזיכרונות" ו"הרועה הקטנה מן הגיא". באותה תקופה החל לשתף פעולה עם הפזמונאי יחיאל מוהר. הצמד "מוהרוילנסקי", כפי שנהגו לכנותם, יצרו יחד להיטים רבים ללהקת הנח"ל בראשיתה, בהם: "יא משלטי", "מול הר סיני" (שנכתב על רקע מלחמת סיני), "הורה נתגבר", "שיר ערש נגבי" ו"בלדה על מעיין וים". וילנסקי כתב גם מוזיקה לסרטים ("עמוד האש"), לדן וסעדיה ולאופרטה העברית "שולמית" (על פי אברהם גולדפדן, ליובל למותו) בכיכובה של דמארי. בשנים 1961–1978 עבד בקול ישראל כאחראי על המוזיקה הקלה וניצח על תזמורת רשות השידור. השיר "סתיו" שהלחין לאסתר עופרים ושאת מילותיו כתב המשורר שמשון חלפי, זכה בשנת 1962 במקום הראשון לתִזמור ובמקום השני לביצוע בפסטיבל זמר לרדיו בעיר הנופש סופוט שבפולין. ב-1963 שוב זכה שירו במקום השני בתחרות בפולין – "לילה ועשן", למילים של מוהר, שבוצע על ידי אילנה רובינא. במופע משירי אלתרמן "שוק המציאות" שהציגו אילי גורליצקי ויונה עטרי ב-1965, חודשו שיריו מתקופת "המטאטא" ו"לי לה לו": "בכל זאת יש בה משהו", "לימון וצלחת" ו"אלימלך".
חמקנות
טכנולוגיית חמקנות כוללת מגוון טכניקות הנדסיות המיועדות להפוך כלי נשק צבאיים לקשים או אף בלתי ניתנים לזיהוי באמצעים טכנולוגיים. אף על פי שהמושג כולל גם חמקנות אקוסטית וקרינה תת־אדומה למגוון כלים צבאיים כגון כלי טיס, ספינות, טילים ואף טנקים, הוא בא לידי שימוש בעיקר לחמקנות כלי טיס לאמצעי רדיו (מכ"ם).
משה וילנסקי
קורות חיים
וילנסקי יצר יותר מ-1,000 לחנים לטובי הפזמונאים והזמרים. מלבד אלתרמן, מוהר וחפר, הלחין גם את שיריהם של דן אלמגור ("שיר הפלאפל", "מגדלור", "ונצואלה"), יורם טהרלב ("המלח שלי" ו"חסקה" בביצוע להקת חיל הים, "לילה של פריחות" בביצוע יהורם גאון, "בים בם בום" בביצועה של רבקה מיכאלי), תרצה אתר ("בלדה לאישה" בביצוע ששי קשת ו"תפילת יום הולדת" בביצועה של חוה אלברשטיין), לאה נאור ("תני לו פרח" בביצועה של גלי עטרי, "חג לי"), יוסי גמזו ("זוהי יפו" בביצועו של אבי טולדנו, "שני שקי שינה" בביצועם של "הגשש החיוור"), חיים קינן ("שלכת בלב" בביצוע יהורם גאון, "ציור ירושלמי", בביצוע אילנה רובינא, "צרות" בביצוע ציפי זרנקין), עודד אבישר ("היה הוא אפור" בביצוען של שושנה דמארי ועפרה חזה), ועוד. כמו כן הלחין את שירו של אברהם שטרן (יאיר) "הרי את מקודשת לי מולדת".
חמקנות
אטימולוגיה
את המילה חַמְקָן חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי בפינת הלשון שלו ב-1946, אולם בעידן ההוא היה מובנה אדם המשתמט בכלל מכל חובתו (evasive person), ולא מובנה הצבאי. אבינרי חידש גם את תואר הפועל חֲמַקְמַקּוֹת (תוך התחמקות: "עשה דרכו חמקמקות", "ועד הלשון הלך עד כה חמקמקוֹת בעניין זה").
משה וילנסקי
קורות חיים
במוזיקה של וילנסקי ישנו איחוד בין הסגנון האירופי לבין הסגנון המזרחי. שילובים מסוג זה מאפיינים למעשה את גדולי המלחינים של הזמר העברי, כמו נחום נרדי ומרדכי זעירא. לחניו של וילנסקי הצטיינו בהיקלטות מהירה של המנגינה, אך כאמור המנגינה הייתה רק רכיב אחד ביצירתו, כיוון שהתזמור הוסיף ממד חשוב נוסף ללחן היסודי. עיקר גדולתו הייתה בעיבודיו ובתזמור שהוא יצר לשיריו, כשלפעמים הפתיח לבדו מהווה יצירה בפני עצמה.
חמקנות
ניסיונות מוקדמים
חמקנות היא מושג מודרני למאמצים טכנולוגיים שונים שבאו להסתיר את תנועות רכבים צבאיים לאויב. האמצעים הראשונים שנוסו היו חומרים שקופים שבאו להקשות על זיהוי כלי טיס. בתחילת המאה ה-20 גרמניה ערכה מספר ניסויים בהתקנת חומרים שקופים על כנפי מטוסים להקטנת הצללית שלהם. בשנת 1912 מטוס אוסטרו הונגרי מדגם אטריץ' טאוב (Etrich Taube) שהגוף שלו כוסה חומר שקוף מסוג אמייליט (emaillit), תצפיתנים העידו שבגבהים של 200 מטר בקושי היה ניתן להבחין בקורות של מבנה המטוס, כאשר בגבהים של 270 מטר ומעלה לא היה ניתן להבחין במטוס כלל. הגרמנים התנסו גם בחומר שקוף מסוג צלון (Cellon) במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך ללא הצלחה מרובה. בשנת 1935 הסובייטים התנסו עם חמקנות ויזואלית על ידי התקנת חומר שקוף מסוג רודויד (rodoid) שהותקן על גוף וכנפיים של מטוס יאקובלב AIR-4, אך קורות המטוס הקלו על זיהויו על ידי תצפיתנים.
משה וילנסקי
קורות חיים
בשנת 1982 זכה וילנסקי לערב הוקרה שנערך לו בהפקת גלי צה"ל במועדון צוותא בתל אביב. בערב שנקרא "זר כלניות למשה וילנסקי" והוצא מאוחר יותר כאלבום, השתתפו אמנים מן השורה הראשונה בזמר העברי, בהם יהודית רביץ, נורית גלרון, חוה אלברשטיין, שושנה דמארי ועוד. ערבי הוקרה נוספים נערכו לו ב-1983 וב-1993.
חמקנות
הולדת חמקנות הרדיו
טכנולוגיית המכ"ם הביאה איתה יכולת זיהוי ומעקב מתקדמים במרחקים גדולים, בתנאי מזג אוויר וראות קשים. יכולות אלה יכלו לבטל או להגביל את גורם ההפתעה. דוגמה להפעלה מוצלחת של טכנולוגיית מכ"ם הוא הקרב על בריטניה, בו פיקוד מטוסי הקרב הבריטי הצליח להגן על אנגליה בהצלחה מול שלושה ציי אוויר של הלופטוואפה שהחזיקו ביתרון כמותי נכבד. רבות הודות לזיהוי מוקדם, ויירוט מכוון שהתאפשר על ידי רשת המכ"ם צ'יין הום. במהלך המלחמה טכנולוגיית המכ"ם נהייתה נפוצה למדי ולכן החל מחקר מעמיק בטכנולוגיות חמקנות רדיו.
משה וילנסקי
קורות חיים
בשנת תשמ"ג-1983 זכה וילנסקי בפרס ישראל בתחום הזמר העברי. ב-1986 זכה בפרס אקו"ם על מפעל חיים. באותה שנה הוכתר בתואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
חמקנות
הולדת חמקנות הרדיו
באוגוסט 1941 חוקרים בריטים העלו מספר הצעות ליצירת מטוס שלא היה ניתן לזהות על ידי מכ"ם, ההצעות דיברו על שימוש בחומרים לא מוליכים שהיו בולעים או נותנים לקרינה האלקטרומגנטית להמשיך הלאה ועל ידי כך היה ניתן להקטין את כמות הקרינה המוחזרת מהגוף לרמה של קרינת הרקע.
משה וילנסקי
קורות חיים
בשנת 1997 כתב אהוד מנור את השיר "כשאני עומדת על במה" עבור שושנה דמארי, שביקשה מווילנסקי להלחינו. וילנסקי החל להלחין אך נפטר לפני שסיים, ושיר זה נחשב לשירו האחרון (יוסי בן-נון השלים את ההלחנה). הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
קובץ פזמוניו של משה וילנסקי מקובצים בספרים:
ב-2009 הנפיק דואר ישראל בול ועליו דיוקנו של וילנסקי. בתל אביב, בכפר סבא ובבאר שבע נקראו רחובות על שמו.
חמקנות
הולדת חמקנות הרדיו
הגרמנים התקינו חומרים בולעי מכ"ם בפריסקופים של הצוללות שלהם בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, בשביל להגביל את "חתימת המכ"ם" שלהם ולהקטין את הסיכוי לזיהויים ברגע שהשנורקל עולה מעל פני הים, החומר שנעשה בו שימוש כלל סנדוויץ' של גומי וגרגירי פחמן וכונה סומף (Sumpf) זכה להצלחה מוגבלת. בשנת 1945 חברת נורת'רופ פיתחה חומר סופג מכ"ם שכונה MX-410, אך החומר הוכח ככבד מדי לשימוש מעשי בכלי טיס.
כלי טיס חמקנים ראשונים
הסי איי איי גיבש מכרז בשנת 1957 למטוס ריגול על קולי מגביה טוס בעל חתך מכ"ם נמוך תחת שם הקוד GUSTO, התוכנית הולידה את הלוקהיד A-12. במהלך פיתוח המטוס ראשי הסי איי איי התעקשו על שילוב טכנולוגיות חמקניות במטוס ואף השקיעו במטוס מתחרה ללוקהיד ולו רק בשביל לרמוז לקלארנס ג'ונסון (מנהל סדנת הבואשים) שהסי איי איי לא מוכן להתגמש בעניין זה.
תוכנית הייב בלו
בשנות ה-1960 ובתחילת שנות ה-1970 הדעה הרווחת הייתה שחמקנות מלאה מפני מכ"ם לא כדאית, שכן עלותה הייתה גבוהה והשפיעה לרעה על ביצועי המטוס. בנוסף התעורר קושי לחשב החזרי מכ"ם שנוצרת עקב פערים או שינוי או סוף התחום האלקטרומגנטי (ראה בהמשך) מה שמנע מהמהנדסים מלייצר כלי טיס חמקנים בצורה מספקת. במקום זה מטוסי הפצצה היו טסים בגובה נמוך במטרה להקטין את סיכוי הגילוי על ידי מכ"ם האויב. תחום שבו נעשה שימוש בטכנולוגית חמקנות היה טילי השיוט שלא נדרש לתמרן כמו מטוס קרב מאויש ולכן נזקקו לשילוב של טכנולוגיות נראות נמוכה בשביל להתקרב למטרה ככל הניתן ללא זיהוי על ידי האויב.
במלחמת וייטנאם כוחות האוויר האמריקאים נאלצו להסתמך על מגוון טכנולוגיות שיבוש ותקיפת קורנים בשביל להגדיל את השרידות של כלי הטיס שלהם, שכן הכוחות הצפון וייטנאמים הרבו להשתמש בסוללות נ"מ להגנה אווירית. כל אלה הוסיפו גורמים נוספים לפעילויות התקיפה של האמריקאים שמשימות התקיפה שלהם הפכו למורכבות יותר ויותר וכל התקיפה כללו מספר רב של מבנים של מטוסים עם תפקידים שונים שהמיעוט בהם (20-40 אחוז מכמות המטוסים בערכה) הם המטוסים המבצעים את ההפצצה בפועל.
הניסיון הישראלי במלחמת יום כיפור הראה שמטוסי קרב ותקיפה מודרניים פגיעים לטילי קרקע אוויר ולמערכות נ"מ קני מונחות מכ"ם. כל זה הוכיח שבעימות עם כוחות ברית ורשה, השגת עליונות אווירית תהיה קשה ובעייתית מאוד, ואובדן המטוסים הצפוי גבוה מאוד. בשנת 1974 פנתה DARPA לחמש חברות תעופה בדרישה להגדרת חתך מכ"ם מינימלי להפעלה בטוחה של כלי טיס, והצעות למטוסי ניסוי שתואמים להגדרות אלה. לוקהיד קורפוריישן לא הייתה אחת החברות ש-DARPA פנתה אליהן, בשל העובדה שלוקהיד לא פיתחה מטוסי קרב זה עשור וגם מפני שניסיונה בתחום החמקנות (במטוסי A-12 ו-D-21) היה מסווג ביותר על ידי הסי איי איי. עם זאת לוקהיד הצליחו לשכנע את אנשי DARPA להוסיפם לשאילתא אך ללא חוזה. במהלך תקופת הפיתוח הראשוני חברת לוקהיד פיתחו תוכנה לחישוב החזרי מכ"ם שכונתה "Echo-1" שהתבססה על עבודתו של פיוטר יפימצב לחישוב החזרים משבירת גלים מפערים וסופי תחום אלקטרומגנטים. לאחר תקופת פיתוח חברת נורת'רופ ולוקהיד נבחרו לייצר דגמי עץ בגודל מלא בשביל סדרת ניסויים בחתך מכ"ם שההצעה של לוקהיד ניצחה בו לבסוף. בשלב השני של תוכנית הפיתוח שזכה לשם הקוד הייב בלו (Have Blue) לוקהיד ייצרו שני מטוסי ניסוי להוכחת הקונספט. הטכנולוגיות שפותחו בתוכנית עוררו עניין רב אצל חיל האוויר והם הזמינו מחברת לוקהיד 20 מטוסי תקיפה בתוכנית תחת שם הקוד Senior Trend. המטוס שפותח הפך ל-F-117, מטוס החמקן המאויש הראשון. הצוות של חברת נורת'רופ המשיך במחקר בטכנולוגיות חמקנות וניצחה בתוכנית טאסיט בלו (Tacit Blue) וייצרה את מטוס ה-B-2.
טכנולוגיות חמקניות היו מסווגות ביותר למשך כמעט כל המלחמה הקרה, ולכן המושג עצמו וכן השלכותיו היו בגדר תעלומה. ב-22 באוגוסט 1980 ממשלת ארצות הברית ערכה מסיבת עיתונאים במהלכה הם הכריזו על קיום טכנולוגיות חמקניות מתקדמות המאפשרות ייצור של מטוסים שלא ניתן לזהות בעזרת אמצעי מכ"ם. מאז המושג מקושר לטכנולוגיה של הסתרת מטוסים צבאיים ממכ"ם בתודעת הציבור.
החל מאמצע שנות השמונים אלמנטים של טכנולוגיית החמקנות החלו להיות משולבים במגוון כלי מלחמה דוגמת ספינות מלחמה, מטוסי קרב בני הדור ה-4.5 ובמידה רבה יותר במטוסים ללא טייס, כאשר חלק מהתכונות העיקריות של מטוסי קרב מהדור החמישי וספינות הקרב החדישות היא החמקנות שלהם.
תכונות חתימת מכ"ם
לאחר שילוב מתכות במבנה מטוסים התגלה כי ישנו פיזור גדול יחסית של גלים אלקטרומגנטיים מהם אפשרו ייצור של משדרי ומקלטי גלי רדיו שאמורים לקלוט את ההחזר מחומרים מתכתיים אלה. גודל החזר של גלי המכ"ם מכונה שטח חתך מכ"ם שנמדד במטרים רבועים. פיזור הגלים מושפע ממספר גורמים:
שיטות להקטנת חתימת מכ"ם - LO
עקב התכונות של החזרי המכ"ם מגופים שונים פותחו מספר גדול של שיטות להקטנת שטח חתך מכ"ם (השחמ"ה), חלקם הגדול מתבסס על הכוונת החזרי מכ"ם הרחק ממקור הקרן, שכן ספיגת הגלים לגמרי תדרוש כמות גדולה מאוד של חומר סופג קרינת מכ"ם.
שיטות סבירות יירוט נמוכה - LPI
שיטות סבירות יירוט נמוכה מסתמכות על כמה תכונות של מערכות יירוט אותות (מערכות שתפקידן לקלוט אותות ממשדרים של האויב לטובת התראה, זיהוי ואיסוף דוגמת מערכות RWR) בשביל להשלות אותן ולחמוק מזיהוי. התכונות הן:
בשל כך משדרים כגון מכשירי מכ"ם, מכשירי תקשורת רדיו ואף משדרי לייזר בעלי תכונות LPI חייבים להיות דיגיטליים, שכן רק סוגי מערכות אלה מסוגלים לספק את ההספק המשתנה, והאקראיות באפנון הגלים המשודרים.
לברוח (סדרת טלוויזיה)
"לברוח" (באנגלית: Run) היא סדרה אמריקאית מסוגת מותחן-קומדיה-שחורה שנוצרה על ידי ויקי ג'ונס שהוקרנה בבכורה ב-12 באפריל 2020 ברשת HBO. מככבים בה מריט ויבר ודונל גליסון, ואחת מהמפיקות הבכירות שלה היא השותפה התכופה של ג'ונס, פיבי וולר-ברידג'.
חמקנות
חמקנות קרינה אינפרה אדומה
חמקנות בתחום האינפרה אדום מתאפיינת בשימוש בטכניקות שונות להסתרת או הקטנת חום בתחום הראות של חיישנים אפשריים. הטכניקות שבאו לשימוש במטוסים הן:
חמקנות אקוסטית
מבחינת כלי טיס חמקנות אקוסטית מאפשרת טיסה בגובה נמוך עם סבירות נמוכה יותר של זיהוי הקול ומקורו. זה מתבצע על ידי הסתרת צינורות הפליטה ועל ידי מבני צינורות פליטה מותאמים. ב-B-2 לדוגמה צינורות הפליטה של המנועים מותקנים בחלק העליון של הגוף, מעל הכנפיים, ככה שגלי הקול יופנו כלפי מעלה ולא כלפי הקרקע.
לברוח (סדרת טלוויזיה)
עלילה
רובי ריצ'רדסון (מריט ויבר) עוזבת את חייה הרגילים בפרברים ויוצאת לבקר את בן זוגה המיתולוגי מימי הקולג', בילי ג'ונסון (דונל גליסון), כיום גורו ומאמן אישי. השניים הבטיחו זה לזה 17 שנים קודם לכן, שאם אחד מהם שולח לשני הודעה בה כתוב "לרוץ" והשני עונה באותה המילה, השניים יפגשו ויצאו למסע חוצה אמריקה ביחד.
חמקנות
חמקנות אקוסטית
חמקנות אקוסטית היא תכונה קריטית בכלי שיט ובפרט בצוללות (הצוללת החמקנית הראשונה הייתה אלבריך) בהם אמצעי הזיהוי העיקרי הוא בעזרת סונאר שמשתמש בהחזרי גלי קול. עקרון הפעולה של הסונאר האקטיבי הוא דומה מאוד למכ"ם כאשר ישנו משדר שמקרין גלי קול ומאזין להחזרים שלהם, אך בגלל שגלי קול נישאים למרחק רב במים זה הופך את המשדר לבולט מאוד. בצוללות בשל הדגש על חשאיות משימותיהם ממעיטים להשתמש בסונאר אקטיבי ומשתמשים בסונאר פסיבי אשר רק מאזין לרעשים בניסיון לזהות מקור רעש מכלי שיט אחרים.
חמקנות וויזואלית
חמקנות ויזואלית משמעותה הסתרה או הקטנת יכולת זיהוי כלי הרכב החמקן מעיניהם של בני אדם. למרות ניסיונות מוקדמים בחומרים שקופים מרבית התחום של חמקנות ויזואלית מתמקד בהסוואה שמתמזגת עם הסביבה או שוברת את קווי המתאר של כלי הרכב ומונעת מהתצפיתן מלזהות אותו.
ישנם מטוסי קרב אשר צידם התחתון כצבע שמיים, וצידם העליון כצבע הקרקע.
אלפבית לטיני
האלפבית הלטיני (Latin), המכונה גם אלפבית רומאני (Roman), הוא אחד האלפביתים הנפוצים ביותר, ומשמש מערכת כתב עבור שפות רבות ברחבי העולם, ובשפות יוצאות-אירופה בפרט.
האלפבית הלטיני המקורי
האלפבית הלטיני התפתח במאה ה-7 לפנה"ס מהאלפבית האטרוסקי, ממנו שאל 21 אותיות. מקורו של האלפבית האטרוסקי באלפבית היווני.
תחילה ייצגה האות C את הצליל G ואת הצליל K, אך מאוחר יותר הוכנסה האות G לשימוש כפיתוח של האות C, על ידי הוספת קו אופקי בקצה האות. אות זו החליפה את מקומה בסדר האלפבית של Z, שצלילהּ עבר לאות R, לפיכך יצאה משימוש. משנכבשה יוון על ידי הרומאים, הוחזרה האות Z לשימוש כשאילה מהאלפבית היווני, יחד עם האות Y, על מנת לכתוב מילים יווניות. עם הזמן נוספו לאלפבית הלטיני אותיות רבות נוספות.
האלפבית בלטינית, ששימש את הלטינית בתקופת האימפריה הרומית, כלל 23 אותיות:
A, B, C, D, E, F, G, H, I, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, V, X, Y, Z.
האלפבית הלטיני בימינו
בימינו, האלפבית הלטיני מגוון מאוד, שכן כל אחת מהשפות השונות הוסיפה לו סימנים דיאקריטיים, על מנת להתאימן למבנה ולאופן ההגייה הייחודיים של כל שפה ושפה. במילים אחרות, המשותף לכל אחת מהשפות הוא השימוש באלפבית הלטיני, בעוד שהן נבדלות זו מזו בסימנים הדיאקריטיים הייחודיים של כל שפה ושפה.
אף שיש דמיון באופן הגיית האותיות בשפות השונות, אין זהות בכך, ולעיתים ההבדלים ניכרים.
באלפבית הלטיני כיום, לכל אות שתי צורות: אות גדולה ואות קטנה, כאשר בכל שפה נקבעים כללים שונים לשילוב שתי הצורות בטקסט אחד.
האלפבית הלטיני המודרני מכיל 52 אותיות בסיסיות: 26 מהן אותיות גדולות, ו-26 מהן אותיות קטנות. על אותיות בסיסיות אלו מתווספים, כאמור, בכל שפה ושפה, סימנים נוספים והתאמות ייחודיות.
להלן האותיות הבסיסיות באלפבית הלטיני כיום:
סימנים מיוחדים
Ə, ə - שווא.<BR> Æ, æ - צירוף של A ו-E.<BR> Œ, œ - צירוף של O ו-E.<BR> ſ - הגרסה המוארכת של האות S.<BR> ß - במקור, צירוף של ſ עם Z.<BR> Ð, ð - אות מיוחדת שהיה לה שימוש בכתיבת השפה האנגלו סקסונית. כיום היא בשימוש באיסלנדית ובפארוזית. אות דומה משמשת בקרואטית.<BR> Þ, þ - אות שהיה לה שימוש בשפה האנגלו-סקסונית, וכיום קיימת רק בשפה האיסלנדית.
שפות סלאביות
ככלל, שפות סלאביות במדינות שדתן העיקרית הייתה נצרות אורתודוקסית - נכתבו בעיקר באמצעות האלפבית הקירילי, ובמדינות שדתן העיקרית הייתה נצרות קתולית או פרוטסטנטית - נכתבו באמצעות האלפבית הלטיני.
דניס שרביט
דניס שרביט (נולד ב-28 בדצמבר 1959) הוא חוקר מדע המדינה ישראלי ומכהן כפרופסור-חבר במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת באוניברסיטה הפתוחה. תחום מחקרו העיקרי הוא חקר הרעיונות, והוא מתמקד בהגות פוליטית צרפתית, הגות ציונית ויהודית בת זמננו, דמוקרטיה נוצרית, דת ומדינה, ודה-קולוניזציה.
היה פרופסור-אורח באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, ובכמה מוסדות להשכלה גבוהה בצרפת.
ביוגרפיה
שרביט נולד בעיר סידי-בל-אבאס שבאלג'יריה. הוריו, מוניק ויוסף, ילידי אלג'יריה, החליטו בשנת 1961 לעלות לישראל ממניעים ציוניים, ומתוך הערכה כי ימיה של הנוכחות הצרפתית באלג'יריה ספורים, וכי עדיף לעזוב באופן מסודר. האב, שהיה רוקח במקצועו, לא הצליח למצוא בית מרקחת לרכישה בתל אביב, והמשפחה עזבה את ישראל באותה שנה, והשתקעה בפריז, שבה פתח האב בית מרקחת משלו. שרביט התחנך בבית ספר יסודי ובית ספר תיכון בשם תיכון קארנו, והתוודע שם לתרבות ולרוח הצרפתית שעיצבו את עולמו.
בעקבות מלחמת יום כיפור החליטו הוריו לעשות ניסיון שני להיקלט בישראל, וב-1974 הגיעו לישראל, והשתקעו עם ארבעת ילדיהם בנתניה. שרביט למד בתיכון ע"ש טשרניחובסקי, מכיתה י' עד כיתה י"ב, ובמקביל למד את השפה העברית והחל להתעמק בתרבות הישראלית.
בשנים 1978–1981 שירת שרביט שירות חובה בנח"ל מוצנח.
לאחר תום שירותו הצבאי, החל ללמוד לימודים אקדמיים: את לימודי התואר הראשון במדע המדינה ויחסים בין-לאומיים סיים באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1984. את התואר השני במדע המדינה סיים ב-1986 באותו מוסד. לאחר מכן נסע לפריז והתקבל ל, שבו שקד על עריכת אנתולוגיה של כתבים ציוניים. הספר יצא לאור בשנת 1998. באותה שנה הוא ערך מבחר טקסטים מן הספרות העברית החדשה שהתפרסם בגיליון מיוחד של אירופה (כתב עת), כתב עת צרפתי לספרות.
עם שובו לישראל החל בלימודי תואר שלישי בבית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2002 סיים בהצטיינות את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בתנועת ה-Sillon "התלם" בצרפת בין השנים 1899–1910 (בתנועה התקבצו יחדיו צעירים בני המעמד הבורגני ובני מעמד העובדים, ונעשה בה ניסיון לחבר ולפייס בין הנצרות לבין הדמוקרטיה). העבודה נכתבה בהנחייתם של פרופ' אבנר בן-עמוס ופרופ' דוד מנדלסון.
בשנים הללו לימד קורסים שעסקו בפוליטיקה בצרפת ובאינטלקטואלים צרפתים בחוג לצרפתית באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן ובחוג ללימודים כלליים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מחקרו
שרביט מתמחה בנושאים הבאים:
תפקידי ניהול אקדמי
במקביל לעיסוקו במחקר, מילא שרביט תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה.
בין המרכזיים שבהם:
משפחתו
מתגורר בהוד-השרון.
ספרים מתורגמים בעריכתו
שרביט רואה חשיבות בחשיפת קהל הקוראים העברי להגות הצרפתית שהוא עצמו ינק ממנה בשנותיו בפריז. רוב הספרים המתורגמים יצאו לאור בהוצאת כרמל. בנוסף לעריכה המדעית של הספרים המתורגמים, הוא מקפיד לצרף להם מסה מקורית (שהוא כותב), המופיעה כהקדמה או כאחרית דבר.
מבחר ממאמריו
שרביט כתב למעלה מ־60 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים. להלן הבולטים שבהם (בעברית, באנגלית ובצרפתית):
קורסים שתרם לפיתוחם במסגרת האוניברסיטה הפתוחה
שרביט תרם לפיתוחם של קורסים רבים במדע המדינה במסגרת האוניברסיטה הפתוחה (ככותב, כעורך מקראת מאמרים או כאחראי אקדמי על הפיתוח). בין הקורסים האלה ניתן למנות את הקורסים הבאים:
צ'רלי רוז
צ'רלי רוז (באנגלית: Charlie Rouse; 6 באפריל 1924 – 30 בנובמבר 1988) היה סקסופוניסט טנור וחלילן אמריקאי בסגנון הארד בופ. הקריירה שלו מאופיינת בשיתוף הפעולה שלו עם פסנתרן הג'אז ת'לוניוס מונק, שנמשך למעלה מעשר שנים.
ביוגרפיה
צ'רלי רוז נפטר מסרטן הריאה ב־30 בנובמבר 1988 בבית החולים האוניברסיטאי בסיאטל בגיל 64.
מחוות כבוד
האסטרואיד "10426 צ'רלי-רוז" נבחר רשמית לכבודו של רוז על ידי האסטרונום האמריקאי ג'ו מונטני מפרויקט חקר החלל Spacewatch, שגילה אותו בשנת 1999.
בול (סדרת טלוויזיה)
בול (אנגלית: Bull) היא סדרת דרמה אמריקאית בכיכובו של מייקל וות'רלי. הסדרה מתבססת על דמותו של ד"ר פיל מק'גרו, פסיכולוג ואושיה טלוויזיונית שהיה יועץ משפטי.
הסדרה הופקה בשנת 2016 ושודרה החל מספטמבר 2016. ב-17 באוקטובר 2017 רשת CBS סיימה להפיק 22 פרקים בסדרה. פרק נוסף יצא ב-5 בנובמבר וב-23 במרץ חודשה הסדרה לעונה שנייה.
במאי 2020, הסדרה חודשה לעונה חמישית שעלתה ב-16 בנובמבר 2020. באפריל 2021, הסדרה חודשה לעונה שישית שעלתה ב-7 באוקטובר 2021. בינואר 2022 הודיעה CBS כי עונת הסיום תעלה במאי 2022.
בישראל הסדרה משודרת בערוץ yes Action.
שיטת גאוס-זיידל
באלגברה ליניארית נומרית, שיטת גאוס-זיידל (באנגלית: Gauss–Seidel method) היא שיטה איטרטיבית לפתרון מערכת של משוואות ליניאריות. היא קרויה על שמם של המתמטיקאים הגרמנים קרל פרידריך גאוס ופיליפ לודוויג פון זיידל, ודומה מאוד שיטת יעקובי. למרות שניתן ליישמה לכל מטריצה בעלת איברים שונים מאפס על האלכסון הראשי, התכנסותה מובטחת אך ורק אם המטריצה היא אלכסונית דומיננטית, או שהיא סימטרית וחיובית. היא הוזכרה לראשונה במכתב פרטי של גאוס לתלמידו גרלינג מ-1823. עם זאת, הפרסום הראשון שלה הוא של זיידל, ב-1874.
תיאור
שיטת גאוס-זיידל היא טכניקה איטרטיבית לפתרון מערכת ריבועית של n משוואות ליניאריות עם וקטור נעלמים x:
היא פועלת באמצעות האיטרציה:
כאשר הוא הקירוב ה-k ל- \mathbf{x}, ואילו  הוא הקירוב הבא או האיטרציה ה-1 + k של \mathbf{x}, בעוד המטריצה A מפורקת לסכום של מטריצה משולשית תחתונה L_*, ולמטריצה משולשית עליונה בהחלט U: כלומר A = L_* + U.
ביותר פירוט, אם נכתוב את A, x ו- b לרכיביהם:
אנליטית, איטרציית גאוס-זיידל ניתנת לכתיבה מחדש כ-:
תהליך זה נמשך עד אשר השינויים הנגרמים על ידי איטרציה חוזרת הם מתחת לשארית קטנה מסוימת (שמוגדרת מראש).
התכנסות
ההתכנסות של שיטת גאוס-זיידל תלויה במטריצה A. ידוע כי התהליך מתכנס אם אחד משני התנאים הבאים מתקיים:
מררי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
יורי מלנצ'נקו
ביוגרפיה
יורי מלנצ'נקו נולד בכפר במחוז קירובוהראד. הוא סיים לימודי בית הספר בהצטיינות והחל לימודי תואר בהנדסת אלקטרוניקה בחרקיב. לאחר שנת לימודים הראשונה הוא עבר לבית ספר לטייסי קרב אותו סיים בשנת 1983. לאחר סיום הלימודים הוא הוצב ביחידה של חיל האוויר של ברית המועצות בעיר טירספול.
בשנת 1987 מלנצ'נקו התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא היה חבר בצוות גיבוי של מספר משימות חלל. בשנת 1994 הוא היה מפקד צוות של חללית סויוז TM-19 שהתחברה לתחנת החלל מיר. מלנצ'נקו חזר לכדור הארץ לאחר 125 ימי טיסה ו-2 פעילויות חוץ רכביות.
באוגוסט 1996 מלנצ'נקו נשלח ליוסטון והיה מתאם פעולות של מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. באוקטובר 1998 הוא התחיל הכנות לטיסה במעבורת החלל במרכז החלל ג'ונסון. בשנת 2000 מלנצ'נקו שוגר לחלל במעבורת החלל אטלנטיס - משימה STS-106 (טרנס וילקאט היה מפקד צוות).
בשנת 2003 מלנצ'נקו היה מפקד צוות של סויוז TMA-2. הטיסה הייתה מתוכננת להסתיים באוגוסט ובספטמבר הוא היה אמור להתחתן. במהלך הטיסה סוכם על הארכתה עד לאוקטובר. בעקבות כך מלנצ'נקו התחתן עם יקטרינה דמיטרייבה, אזרחית ארצות הברית ילידת ברית המועצות במהלך הטיסה. טבעת נישואין הועברה למלנצ'נקו בחללית פרוגרס. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 192 ימים.
בשנת 2009 מלנצ'נקו עזב את חיל האוויר הרוסי בדרגת קולונל. בשנת 2010 הוא חזר ליחידת הקוסמונאוטים כאזרח. ביולי 2012 הוא טס לחלל בחללית סויוז TMA-05M שהתחברה לתחנת החלל הבינלאומית. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 125 ימים. בדצמבר 2015 הוא טס לחלל בחללית סויוז TMA-19M שהתחברה לתחנת החלל הבינלאומית. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 187 ימים.
בסך הכול מלנצ'נקו היה בחלל 827 ימים וביצע 6 פעמים פעילות חוץ רכבית במשך כולל של 35 שעות.
מלנצ'נקו עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 2016. הוא מתגורר בעיר הכוכבים.
משלחת קבועה מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית
בשנת 2003 בטיסת סויוז TMA-2 יורי מלנצ'נקו הגיע לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד משלחת קבועה מס' 7. המשלחת כללה גם אדוארד לו מארצות הברית. בעקבות אסון קולומביה שהתרחש בשנת 2002 צוות תחנת החלל כלל זוג אסטרונאוטים בלבד. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של משלחת קבועה מס' 6 בפיקוד קנת באוארסוקס. ב-3 במאי 2003 משלחת מס' 6 בפיקוד של קנת באוארסוקס נכנסה לחללית סויוז TMA-1 ועזבה את תחנת החלל. משלחת מס' 7 החלה לפעול לפי תוכנית.
במהלך שהות בתחנת החלל צוות קיבל הודעה שחזרה לכדור הארץ נידחת לאוקטובר במקום אוגוסט.
ב-3 ביוני לתחנת החלל הגיע חללית מסע פרוגרס M-48 עם ציוד ומצרכים לצוות התחנה. עם החללית הגיע טבעת נישואין עבור מלנצ'נקו. הוא התחתן ב-10 באוגוסט עם בחירת ליבו שהייתה ביוסטון.
ב-20 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-3 עם משלחת מס' 8 בפיקוד מייקל פואל. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל צוות חדש, חברי משלחת קבועה מס' 7 נכנסו לחללית סויוז TMA-2 וחזרו לכדור הארץ לאחר כ-184 ימי פעילות בחלל.
דוד יהלומי
דוד יהלומי הינו מנכ"ל הקרן לעידוד ופיתוח ענף הבנייה בישראל ויו"ר מטה תשתיות. הקרן נוסדה ב-1990 על-ידי "התאחדות בוני הארץ" ו"הסתדרות עובדי הבניין והעץ" במטרה לקדם ולפתח את ענף הבנייה בישראל. בשנים 2020-2021, כיהן כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, וכיו"ר הקרן לשמירת הניקיון ויו"ר הקרן למניעת זיהום ים.
ביוגרפיה
בילדותו גדל באור יהודה עד גיל 13, ולאחר מכן עבר לפנימיית הדסים עד גיל 18. הוא בעל תואר ראשון בחוג למדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במנהל עסקים (MBA) מאוניברסיטת רייכמן (הבינתחומי הרצליה), בוגר בהצטיינות (אות מצטיין דיקאן) בתוכנית לתקשורת שיווקית (Marketing Communication) של Wharton school ואוניברסיטת רייכמן, בוגר קורס דירקטורים (המי"ל), ובית הספר הגבוה למנהל כספי לרשויות המקומיות בישראל.
יהלומי גר ברמת השרון, אב ל-3 ילדים. שירת בצה"ל בפיקוד הנח"ל כקצין כ"א סדיר, קצין הדרכה וביקורת פיקודי, ושליש גדוד 903. במהלך תפקיד זה זכה להצטיינות פיקודית.
היה שליח מטעם הסוכנות היהודית בארצות הברית, ועסק בהדרכות בישראל במשלחות של ה- U.J.A.
דן בלן
דן בלן (ברומנית: Dan Bălan, יליד 6 בפברואר 1979) הוא זמר מולדובי, פזמונאי ומפיק, והמוזיקאי המולדבי הראשון והיחיד עד כה שהיה מועמד לפרס גראמי על כתיבת השיר "Live Your Life". מייסד וחבר להקת הבנים המולדובנית O-Zone, שכתב והפיק את הלהיט הבינלאומי של הלהקה, "Dragostea Din Tei", שיר שהגיע לפסגת המצעדים ביותר מ-30 מדינות ומכר מעל 12 מיליון עותקים ברחבי העולם. כמו כן, כתב וביצע את השירים ללהיטים "Chica Bomb", "Justify Sex" ו-"Freedom".
דוד יהלומי
ביוגרפיה
בין השנים 2004–2009 שימש כיועץ אסטרטגי עסקי וניהולי בכיר במגזר הפרטי.
בין השנים 2009–2018, במקביל להיותו מרצה בבית הספר הגבוה למנהל כספי לרשויות המקומיות בישראל, שימש כגזבר ברשות המקומית גדרה וניהל תקציבים שוטפים ותקציבי פיתוח בהיקף של מאות מיליוני ש"ח. במהלך כהונתו בתפקיד הוביל לצמצום הגירעון המצטבר של הרשות מרמה של 41% מסך התקציב לרמה של 15%, איזן את הגירעונות השוטפים והוביל יחד עם ראש הרשות את היישוב לקבלת פרס ניהול תקין לראשונה בתולדותיו.
דן בלן
ביוגרפיה
בלן נולד בקישינב, מולדובה הסובייטית. אביו, מיכאי בלן, הוא דיפלומט שכיהן כשגריר מולדובה בישראל וכיום מכהן בתפקיד בכיר במשרד הביטחון המולדובני. אימו, לודמילה בלן, מנחת טלוויזיה פופולרית. אחותו, סנדה בלן (ילידת 1984) אף היא מנחת טלוויזיה. סבו מצד אימו נשלח בתקופה הסובייטית לעונש מאסר בסיביר.
כלי הנגינה הראשון שלו היה אקורדיון יד-שנייה שקיבל בגיל 11 ומאז החל להתעניין לעסוק במוזיקה. בלן למד בבית ספר למוזיקה, אך הוריו דחקו בו שילמד משפטים באוניברסיטה. זמן קצר לאחר שהלך בעקבות עצתם, עזב את הלימודים והצטרף ללהקת מטאל גותי.
קריירה
בשנת 1996 בלן הופיע באולם קונצרטים בקישינב עם חברי להקתו. הוריו שנכחו בהופעה התרשמו והחליטו לרכוש לו סינתיסייזר משוכלל. הוא החליט לעזוב את הלהקה לאחר זמן קצר וטען כי לא התחבר למוזיקת המטאל.
פריצת הדרך המשמעותית של בלן בתחום המוזיקה היה הקמת להקת O-Zone בשנת 1999. כמעט מיד עם הקמת הלהקה, החבר הנוסף בה, פטרו ג'ילוהבצ'י, החליט לפרוש ממנה. בלן ערך אודישנים וקיבל ללהקה את ארסניי טודירש ואת ראדו סירבו. השיר המפורסם של הלהקה הוא "Dragostea Din Tei" (מוכר ברשת בשם שיר ה"נומה נומה") משנת 2003, והוא השיר שהקנה להם הכרה בינלאומית. השיר כבש את מצעדי הלהיטים בלמעלה משלושים מדינות. מעל 12 מיליון עותקים של השיר נמכרו ברחבי העולם ומדינות רבות באירופה הוציאו לו תקליט זהב ופלטינום. בנוסף לכך, השיר זכה להיות הלהיט הנמכר ביותר ביפן ובאירופה בשנים 2004 ו-2005. במרוצת השנים, למעלה מ-2,000 אמנים שונים שרו את השיר בגרסאות שונות במעל 14 שפות. להקת O-Zone התפרקה בשנת 2005, בשיא ההצלחה וההכרות בה, ההופעה האחרונה של חברי הלהקה נערכה ברומניה.
בלן פתח בקריירת סולו והפיק להיטים גדולים שכבשו את מצעדי הלהיטים ברחבי אירופה. בהם ניתן למנות את השיר "Chica Bomb" שיצא בשנת 2010. השיר הגיע למקום ה-7 במצעד הלהיטים הבריטי והפולני, מקום 6 במצעד הצ'כי ומקום 8 במצעד ההונגרי. בשנת 2007 הוציא את הלהיט "Mm Ma Ma" (מתוך הדיסק שנקרא "Crazy Loop"), שיר שהגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים הרומני, ומקום 18 במצעד הגרמני.
בשנת 2008 כתב את השיר "Live Your Life" עבור הראפר האמריקאי T.I., השיר בוצע בהשתתפות ריהאנה ומכר מעל 5.5 מיליון עותקים בעולם. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, מקום שני במצעד הסינגלים הבריטי, מקום שלישי במצעד הסינגלים האירי ומקום רביעי במצעד האירופי, אירופה הוט 100. לחן השיר מזכיר מאוד את שיר ה"נומה נומה" של להקת O-Zone, ובנוסף לפזמון של שיר זה האמנים שרים עצות שונות. בלן גם כתב וביצע שירים ברומנית וברוסית.
דוד יהלומי
ביוגרפיה
במהלך 2019–2020 כיהן כראש המטה של השרה במשרד לשוויון חברתי וביוני 2020 מונה לתפקיד מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה
בחודש ינואר 2021 השיק יחד עם השרה גילה גמליאל את אסטרטגיית הפסולת החדשה של ישראל עד לשנת 2030. הוא הוביל בתפקדו שורה של מאבקים והישגים וביניהם:
רבי אחא (תנא)
רבי אחא היה תנא אשר חי בסוף המאה ה-2, בדור הרביעי והחמישי לתנאים. אינו מוזכר במשנה, אבל מוזכר בתלמוד עשרות פעמים מדבריו בברייתות. מסר הלכות בשם רבי יהודה ובשם רבי אחי בר חנינא (ויש גרסה רבי יעקב ברבי חנינא). בכמה מקומות חולק על רבי מאיר ורבי שמעון בני דורו.
קטעים ליריים
קטעים ליריים (מנורווגית: Lyriske stykker) הם אוסף של 66 יצירות קצרות (מיניאטורות) לפסנתר סולו, שנכתבו בידי המלחין הנורווגי אדוורד גריג בין השנים 1866–1901. מסורת הלחנת מניאטורות התפתחה לז'אנר מוזיקלי מצוי במוזיקה המערבית מראשית המאה ה-19 והיא אחד המאפיינים של המוזיקה הרומנטית, וזאת כהנגדה ליצירות גדולות ומונומנטליות שנכתבו בתקופה זו.
האוסף כולל בתוכו מספר יצירות ידועות של גריג, כדוגמת "יום החתונה בטרולדהגן" (Bryllupsdag på Troldhaugen), לאביב (Til våren), מארש הטרולים (Trolltog), ופרפר (Sommerfugl).
רשימת היצירות
ספר ראשון, Op.12 (הולחן בשנים 1866–1867, יצא לאור בשנת 1867)
תיאור:
הספר הראשון יצא לאור בקופנהגן של שנת 1867 תחת הכותרת "קטעים ליריים קטנים". הקטעים מדגימים מנגינות רעננות וחלקים שלעיתים כוללים הרמוניות מורכבות.
הקטע החמישי, "מנגינה עממית" (Folkevise) מדגים את הסגנוניות שבמוזיקה הפופולרית הלאומית-נורווגית דרך הקישוטיות והמקצבים המקומיים.
הקטע השמיני, "שיר לאומי" (Fedrelandssang), עובד לאחר מכן למקהלת גברים א-קפלה על בסיס טקסט של ביירנסטרנה ביירנסון - "קדימה! קדימה!" (!Fremad! Fremad)
ספר שני, Op.38 (הולחן בשנת 1883, יצא לאור בשנת 1883)
כ-16 שנים עברו עד שגריג הוציא לאור כרך שני של "קטעים ליריים", וממקומו כמלחין מוכר בעל הצלחה, הציפיות היו גבוהות. ה"קטעים הליריים החדשים" Op.38 יצאו בהוצאת פטרס שבלייפציג.
כמו Op.12, גם בספר זה כלולים 8 קטעים. אך בניגוד לספר הראשון, הקטעים פה נכתבו בתקופות שונות. לדוגמה: הקטע השביעי "ואלס" הולחן בזמן כתיבת הספר הראשון.
Op.38 מדגים את כתיבתו של גריג כמלחין בוגר - קיימים יותר צלילים ויותר הערות מאשר בספר הראשון. הקטע הראשון - ברקוז מאופיין בתחושה של "שיר ערש" על ידי האקורדים המפורקים.
גם פה נמצאים קטעים המאפיינים ריקודים נורווגים טיפוסיים, כמו קטעים 4 ו-5 בהתאמה: ריקוד ה-Halling וריקוד האביב. הקטעים מספר 3 ו-8, "מלודיה" ו"קאנון" מושפעים מכתיבתו של רוברט שומאן.
בספר השלישי שב גריג לטפס לגבהים מוזיקליים חדשים, וזהו אחד הספרים היותר מבוצעים מתוך כל ה"קטעים הליריים". Op.43 יצא בלייפציג של שנת 1886 והולחן ברובו במהלך שהות המלחין בדנמרק.
הקטעים הראשון והרביעי - "פרפר" ו"ציפור קטנה" מדגימים את היכולת של המלחין ליצור התרשמות מקסימה מהטבע סביבו. גריג כתב למוציא לאור שכל הקטעים בספר מתייחסים באופן כלשהו לאביב.
בקטע "במולדתי" מביע גריג את געגועיו לנורווגיה. הוא אף כתב מכתב לחברו בברגן פרנטס בייאר (Frants Beyer) אודות אותם הגעגועים במהלך שיט בין דנמרק לנורווגיה. הספר הוקדש לאיזידור זיס
ספר רביעי, Op.47 (הולחן בשנים 1886–1888, יצא לאור בשנת 1888)
על פי עדויות של מבקרים, הספר הזה נחשב ליותר "סלוני", קליל באופיו ופחות קונצרטי. עם זאת, האקספרסיביות נשמרת, ובמיוחד ב"מלודיה" ו"אלגיה" הרגשניים.
ספר חמישי, Op.54 (הולחן בשנים 1889–1891, יצא לאור בשנת 1891)
בקטע מספר 2, ריקוד ה-Gangar מצטיין בסגנוניות עממית. ב"מארש הטרולים", ישנו תיאור ציורי של טרולים מתחבאים בהרים וחוגגים, ובקטע ה"טריו" (האמצעי) הם מנמנמים.
ה"נוקטורנו", שמתאר ליל קיץ בנוי על פי דרך הכתיבה האיטלקית במשקל של תשע שמיניות (8\9). לבסוף, ב"פעמון מצלצל" ניכרים מצלולים אימפרסיוניסטים.
גריג עיבד ארבעה קטעים - מספר 2, 3, 4 ו-6 לכדי סוויטה סימפונית בשם "סוויטה לירית". לאחר מכן הוא תזמר גם את הקטע הראשון.
במהלך שנת 1893 שהה גריג במנטון שבריביירה הצרפתית, שם הוא כתב את הספר השישי של "קטעים ליריים".
בספר זה הסגנון פחות נורווגי ויותר מערב-אירופאי, במיוחד בהשפעת ברהמס. הקטעים ה-1 וה-6 קצת יותר נורווגים באופיים.
הקטע השני מוקדש לנילס גאדה, שנפטר ב-1890.
בניוגר לאופוס הקודם של "קטעים ליריים", באופוס Op.62 הצבעים נוטים להיות יותר בהירים. "סילפידה", "תודה" ו"רוח רפאים" הם קטעים מאוד סלוניים באופיים.
הסגנון העממי מופיע יותר בקטעים "לכיוון הבית" ו"אגן ניקוז הנהר", שמתארים היטב את האלמנטים שבטבע.
ספר שמיני, Op.65 (הולחן בשנת 1896, יצא לאור בשנת 1897)
Op.65 התפרסם מאוד הודות לקטע המסיים שלו, "יום החתונה בטרולדהגן".
במקור שמו של הקטע היה "ברכות", אבל בעקבות חתונת הכסף של אדווארד ואשתו נינה בשנת 1892, הוא החליט לשנות את הכותרת.
שאר הקטעים גם כן ראויים להאזנה, ומשלבים בין הסגנוניות העממית הנרווגית למלנכוליה.
ספר תשיעי, Op.68 (הולחן בשנים 1898–1899, יצא לאור בשנת 1899)
בספר התשיעי מסנת 1899 ממשיך גריג בכתיבת קטעים סלוניים טיפוסיים כמו "ואלס מלנכולי" ו"רגליים".
על קטע מספר 4 "ערב בהרים" כתב גריג לחברו פראנטס באייר : "זוהי אווירת הערב בסקוגדלסבוון " (במחוז סוגן והפיורדים)
מאוחר יותר, גריג תיזמר את הקטעים הרביעי והחמישי. את הרביעי לתזמורת מיתרים, אבוב וקרן יער ואילו את הקטע החמישי לתזמורת מיתרים בלבד.
ספר עשירי, Op.71 (הולחן בשנת 1901, יצא לאור בשנת 1901)
באמצעות ציטוטים של יצירות מוקדמות, גריג למעשה חותם את חתימתו הסופית ו"נועל" את ספרו העשירי כספר האחרון במחזור המינאטורות:
"זכרונות" כציטוט של ה"אריאטה" מן הפרק הראשון, אך בקצב הואלס. בריקוד ה"האלינג" הוא מצטט את סצנת הכלה מ"חיי הכפר" Op.19.