cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כורסי
המקום במקורות
המחקר המדעי הראשון באשר למיקומו של נס החזירים, נערך על ידי המלומד והתאולוג הנוצרי אוריגנס. הוא פסל על הסף את הנוסח המופיע במתי ("ארץ הגדריים"), בטענה ש"גדרה" היא עיר ביהודה שלידה מרחצאות מפורסמים, ובקרבתה אין לא אגם ולא ים. גם את הנוסח "גרשה" המופיע במרקוס הוא דחה מטעמים דומים. לטענתו שם העיר הוא "גרגשה" ומדובר בעיר קדומה שנקראה על שם תושביה, ואשר גרשו את ישו לאחר מעשה הנס.
האתר
במקום נמצאים שרידי יישוב שבמרכזו מנזר נוצרי גדול, באורך של 145 מטר וברוחב של 123 מטר. המנזר מהתקופה הביזנטית הוא הגדול במנזרי ארץ ישראל. היישוב מוקף בחומה ובו, מלבד המנזר, גם בית בד וחדרי עזר שונים. על פי הערכת החוקרים הוא נבנה במחצית המאה ה-5. מחוץ לשטח המנזר התגלו שרידיו של בית מרחץ גדול. בנוסף התגלו שרידי מעגן בחוף הכנרת הסמוך לאתר.
כנסיית המנזר נבנתה במתכונת של בזיליקה. שתי שורות של עמודי שיש לבנים מחלקים את אולם הכנסייה לשלוש ספינות. העמודים, בעלי כותרות בסגנון הסדר הקורינתי נשאו קשתות אבן, ושרידים של קשתות אלה משוחזרים במקום. האפסיס של הכנסייה הכיל במה גדולה. במקום נמצאו גם עמודי שיש קטנים ששימשו כחלק מסורג שהקיף, כנראה, את הבמה.
בכנסייה ובחדרים הצמודים אליה השתמרו פסיפסים מעוטרים בדגמים גאומטריים ודגמים מן החי והצומח. רצפת האולם המרכזי נהרסה כליל, אולם הפסיפסים של שתי הסטראות נותרו שלמים ברובם, והם מרשימים ביופיים, ייחודם ודיוק התיאורים שבהם. פסיפס הכנסייה מתוארך למאה שישית (שנת 585/6 לפי הכתובת), והוא מונח באתרו. גודל הפסיפס: 45X28 מטר (1260 מ"ר) בכנסייה, 8X18 מ' (144 מ"ר) באולם, 18X3 מ' (54 מ"ר) בכל אחת מהסטרות; סך הכול: 252 מ"ר. צבעי האבנים: לבן, שחור, אפור, אדום, חום, צהוב, חרדל, כתום, ורוד. צפיפות אבני הפסיפס: 90–100 אבנים בדצמ"ר בסטראות. פסיפס האולם המרכזי נהרס כמעט כולו. הפסיפסים של שתי הסטראות מעוטרים ב-296 מדליונים מעוינים המאכלסים עופות, דגים, סלים, פרות, עלים ופרחים. החפצים והפירות המתוארים היו נפוצים ומצויים, ושיטת עיטור בשטיח המחולק לתאים רבועים בהם עיטורי צמחים ובעלי חיים נפוץ מאוד באומנות התקופה הביזנטית. הגידולים החקלאיים המיוצגים בפסיפס הם: תאנה, רימון, עוזרר, גפן, אתרוג, לופה בשלה להכנת ספוג לרחצה, דלעת הבקבוק לאכילה או לשימוש ככלי לאגירת נוזלים – בעיטור יחידאי בכל ארץ ישראל, מלון עגול, מלון עג'ור, תפוח, דובדבן, שיזף, גרעיני דלועיים מוגשים למאכל על עלה של קולקס הקדמונים, אפרסק.
בצמוד לאפסיס נבנה בפטיסטריום המעוטר בפסיפסים. בכניסה לחדר נמצאת כתובת הקדשה המתארכת את בנייתו לסוף המאה ה-6 לספירה:
מדרום, בצמוד אל הכנסייה נמצאת קריפטה ובה נמצאו שרידיהם של כשלושים שלדי גברים. ניתן לשער כי היו אלו נזירים שנקברו במקום.
על גבעה מדרום למנזר התגלו שרידי מערה ובה קפלה קטנה. הקפלה, רוצפה בשלוש שכבות של פסיפסים, דבר המעיד על חשיבותה. בנוסף נמצאו בה שרידי אפסיס ועמודים שונים. על פי השערת החוקרים, הקפלה מציינת את מיקום הסלע שלידו התרחש הנס.
בשנת 614, בעת פלישת הסאסאנים לארץ ישראל, ניזוקו מבנים רבים כולל הכנסייה, והיישוב הצטמצם מאוד. כעבור זמן מה שופצה הכנסייה, אך במאה ה-8 היא חרבה ברעש אדמה. הערבים שהתיישבו באזור במאה ה-9 שינו את יעוד המבנים וככל הנראה השחיתו את הדמויות ברצפת הפסיפס.
המחקר באתר
עד מלחמת ששת הימים שכנו במקום כפר ומוצב סורים, ומהמוצב נפתחה מדי פעם אש על דייגים ישראלים ועל ספינות חיל הים בכנרת. המוצב היה יעד למספר פעולות של צה"ל, בין היתר במבצע כנרת ב-1955 ובמבצע סנונית ב-1962, עת כוח של שייטת 13 היה אמור לפעול נגדו. אש שנורתה על הכוח סיכלה את המשימה והכוח נסוג ללא נפגעים.
בשנת 1970, עם סלילתו של כביש באזור התגלו שרידי המנזר והיישוב. המקום נחפר בין השנים 1974-1970 על ידי דן אורמן ווסיליוס צפיריס מטעם אגף העתיקות. בשנת 1980 במסגרת חפירות נוספות שנערכו מדרום למנזר, נחשפה קפלה קטנה ומפוארת שהאפסיס שלה משולב במערה. על פי המסורת הנוצרית הסלע היה מקום המפגש בין ישו למשוגע, והמערה הייתה מקום מגוריו. בספטמבר 1982, לאחר סיום החפירות ושחזור הכנסייה, החומות ובית הבד, נפתח האתר לקהל, והוא משמש כיום כגן לאומי המושך ומעורר עניין רב בקרב הצליינים המבקרים בארץ הקודש.
במהלך דצמבר 2015, במסגרת חפירות שערכה אוניברסיטת חיפה בחוף כורסי, מול אתר המנזר, התגלו שרידי מבנה ציבור גדול, ייתכן בית כנסת, ובסמוך לו לוח שיש גדול, בן כ-1,500 שנה, הכולל כתובת הקדשה בארמית ובעברית האופיינית לבתי כנסת מתקופת התלמוד. תגלית זאת העלתה כי במקום התקיים גם יישוב יהודי.
ניוטון מטר
ניוטון מטר (נכתב גם ניוטון-מטר, מסומל בN m או N⋅m) היא יחידת מידה ממערכת היחידות הבינלאומית (SI) למדידת מומנט כוח (נקרא גם מומנט). ניוטון מטר אחד שווה למומנט שנוצר כתוצאה מכח בעוצמת ניוטון אחד המופעל אנכית לקצה זרוע המומנט שאורכה מטר אחד.
שימוש נפוץ פחות הוא כיחידה למדידת עבודה או אנרגיה כשבמקרה זה שווה ליחידת ג'ול הרווחת יותר שנמצאת במערכת היחידות הבינלאומית. בשימוש זה, המטר מייצג את המרחק שעובר או ההעתק באותו הכיוון של הכוח ולא את המרחק האלכסוני מנקודת הסמך כפי שעושה כשנועד לייצג מומנט כח.
שימוש זה מושמט בדרך כלל, כדי למנוע את הבלבול שייווצר, האם ניוטון מטרים מייצגים מומנט או כמות אנרגיה. בכל מקרה, משום שמומנט מייצג אנרגיה שמועברת לכל זווית סיבוב, ניוטון מטר של מומנט שווה לג'ול אחד לכל רדיאן.
ניוטון מטרים וג'ולים שווים ממדית משום שיש להם ייצוג זהה ביחידות הבסיס של מערכת היחידות הבינלאומית:
אגם ניוס
אגם ניוס (בצרפתית: Nyos) הוא אגם לוע הממוקם בצפון-מערב קמרון. אורכו המרבי של האגם 2,000 מטר, רוחבו 1,200 ועומקו 208 מטר.
כיס מאגמה הנמצא מתחת לאגם משחרר פחמן דו-חמצני (CO2) לתוך האגם. ב-21 באוגוסט 1986 התרחשה באגם התפרצות אגמית, המכונה גם בכינוי "היפוך אגמי": ענן של פחמן דו-חמצני בנפח של מעל לקילומטר מעוקב השתחרר מהאגם. ענן הפחמן אפף את הכפרים והישובים באזור האגם וגרם למותם מחנק של כ-1,700 בני אדם. הסיבה להתפרצות האגמית אינה ברורה, אולם מרבית החוקרים סבורים כי היא התרחשה בעקבות מפולת בוץ באגם, שהביאה לשחרור מצבור הפחמן הדו-חמצני בתחתית האגם אל האוויר.
האסון הפנה את תשומת לב הקהילה המדעית לאגמים בהם כלוא מצבור של פחמן דו-חמצני. עד כה ידועים שני אגמים נוספים המסכנים את החיים שסביבתם: אגם מונון (Monoun) הנמצא כ-100 ק"מ דרום מזרחית לאגם ניוס וגרם גם הוא למותם של 37 איש מחנק ב-15 באוגוסט 1984, ואגם קיוו (Kivu) שבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לרואנדה, המכיל בנוסף לפחמן גם גז מתאן.
כדי למנוע התפרצויות אגמיות נוספות, הותקן באגם בשנת 2001 צינור המעלה מים רווים בפחמן מתחתית האגם. ירידת הלחץ מהמים מביאה לשחרור הפחמן המומס במים בצורה מבוקרת, ובכך מונע הצטברות כמויות גדולות של פחמן בתחתית האגם. בשנת 2011 הותקנו שני צינורות נוספים.
יחסי אסטוניה–בלארוס
יחסי אסטוניה–בלארוס הם יחסי החוץ בין אסטוניה לבין בלארוס.
היסטוריה
בעבר היו שתי המדינות חלק מהאימפריה הרוסית, אולם לאחר המהפכה הרוסית הכריזו שתי המדינות על עצמאותן. בשנת 1922 נכבשה בלארוס מחדש על ידי רוסיה הסובייטית, והוקמה ברית המועצות. בשנת 1940 נכבשה גם לטביה על ידי הצבא האדום, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמני, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות עד לשנת 1991. לאחר קריסת ברית המועצות הכריזו שתי המדינות על עצמאותן, וב-6 באפריל 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. ב-21 ביולי 1995 פתחה אסטוניה קונסוליה כללית במינסק, אשר שודרגה בינואר 2009 למעמד של שגריריות, ובמאי 2010 פתחה בלארוס שגרירות בטאלין. כיום מתקיים בין שתי המדינות שיתוף פעולה במגוון תחומים.
יחסים דיפלומטיים
בלארוס מחזיקה באסטוניה רק שגרירות בטאלין, ואילו אסטוניה מחזיקה שגרירות במינסק בלבד.
שלמה למפרט
שלמה יצחק למפרט (נולד ב-כ"ח בחשוון ה'ת"ש; 10 בנובמבר 1939) הוא איש אקדמיה ודירקטור ישראלי, אשר הקים מספר בתי ספר ללימודי מנהל העסקים בישראל.
פעילות אקדמית
בשנים 1969 עד 1971 שימש כפרופסור עוזר (Assistant Professor) בבית הספר למוסמכים במנהל עסקים של אוניברסיטת ניו יורק. החל משנת 1971 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1973 הקים את החוג למנהל עסקים של המכללה למינהל בתל אביב ועמד בראשה עד לשנת 1979. בשנים 1977-1979 ייסד את לימודי התואר השני במנהל עסקים במסגרת החוג לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן וריכז אותם בדרגת מרצה בכיר. ב-1979–1982, 1986-1987, 1988-1989 שימש כפרופסור חבר (Associate Professor) בברוך קולג' בניו יורק. בשנת 1991 הקים את בית הספר למוסמכים במנהל עסקים של אוניברסיטת בר-אילן ועמד בראשו עד שנת 1995.
בשנים 1995-1996 הקים למפרט את בית הספר הבינ"ל לניהול של טורו קולג' (כיום ידוע כמכון לנדר) בירושלים, ושימש כדיקן בית הספר. בשנים 2003-2004 עמד בראש התוכנית לתואר שני למנהלים ה-EMBA למנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן. במקביל המשיך למפרט להרצות באוניברסיטת בר-אילן עד שפרש ממנה בשנת 2005. בשנת 2005 הצטרף למכללת הדסה על מנת לייסד את החוג לניהול מערכות בריאות, תיירות והתמחות במשאבי אנוש (נוסד בשנת 2007), ומאז הוא עומד בראשו.
זיהוי סלעים
סלעים נבדלים זה מזה בתכונות שונות הניתנות לזיהוי באמצעים פשוטים. זיהוי נכון של סלע מאפשר הבנה של אופן היווצרותו וסביבת היווצרותו ושל התהליכים שהביאו להימצאותו במקום מסוים.
שלמה למפרט
תפקידים מחוץ לאקדמיה
למפרט שימש כיועץ הכלכלי ושיווקי לגופים פרטיים וממשלתיים בישראל, בהם רשת הקמעונות שקם (1972–1973), התעשייה האווירית ומבקר משרד הביטחון (1979–1980), בנק המזרחי (1983–1986), המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר (1985–1989).
זיהוי סלעים
כלים בסיסיים לזיהוי
האמצעים המפורטים למעלה מאפשרים זיהוי ראשוני של סלעים, אולם רק בדיקה מעמיקה במעבדה תאמת או תפריך את הזיהוי.
שלמה למפרט
תפקידים מחוץ לאקדמיה
הוא אף שימש כחבר דירקטוריון בחברת בזק (1993–1994), פלאפון (1994–1995), חברת "אתגר" (1992–1998), וחברת נביעות (1997–2002).
זיהוי סלעים
תכונות לזיהוי סלעים
צירוף של כמה תכונות ידועות מאפשר להגדיר סלע מסוים.
שלמה למפרט
תפקידים מחוץ לאקדמיה
בנוסף, המציא למפרט את הפולימטר (מכשיר למדידת עמדות, דעות ורגשות) המאפשר לאבחן את כלל האוכלוסייה, החל מגיל 4. הוא רשם אותו כפטנט בארצות הברית, קנדה, בריטניה, צרפת, גרמניה וישראל. כיום הפולימטר משמש ככלי מדידה אינטרנטי שמאפשר בחינה של כל תהליך קבלת ההחלטה, ולא רק מדידה של הבחירה הסופית - זוהי גישה פורצת דרך ורשומה כפטנט בארצות הברית ובישראל.
ניסוי הרצח על ידי היפנוזה
ניסוי הרצח על ידי היפנוזה הוא ניסוי בשטיפת מוח על ידי היפנוזה שמטרתו הייתה לגרום לאדם נורמטיבי להפוך למתנקש, ללא ידיעתו ומבלי שרצונו המודע יהיה מעורב בהתנקשות. הניסוי נערך בשנת 2012 במסגרת תוכנית הטלוויזיה "סקרנות" של ערוץ דיסקברי. בסופו של הניסוי הצליחו לכאורה עורכיו לגרום לאדם לירות באקדח במטרה לרצוח אדם אחר, לאחר שקיבל הוראה כזו במהלך היפנוזה. האקדח היה טעון בתחמושת איירסופט שאינה קטלנית וכמו שמה, היא רכה כאוויר ורק לעיתים רחוקות היא פוגעת בגוף ה"נרצח".
אף על פי שחלק מתוצאות הניסוי נראות משמעותיות, התוכנית התמקדה בהצגה דרמטית של הניסוי, ללא הבחנה בין עיקר וטפל.
רקע
תהליך הטראנס ההיפנוטי אינו מובן למדע, אף שיש לגביו מספר תובנות והשערות. בשל חוסר ידע זה לא ידוע מהם גבולות יכולת ההיפנוזה, ומדוע אנשים שונים מגיבים ברמות שונות להַשָּׁאָה היפנוטית. החוכמה המקובלת גורסת שלא ניתן, באמצעות היפנוזה, לגרום לאדם לבצע דבר מה שנוגד את ערכי המוסר שלו – לא ניתן, למשל, לשכנע אדם לקיים יחסי מין עם אדם אחר שהמהופנט אינו מעוניין בו. חוקרים טענו שלא ניתן לגרום לאדם לבצע רצח אם אין לו נטייה לכך מלכתחילה, אך קיימים מחקרים שהעלו שעל אף שזה המצב עבור רוב האוכלוסייה, קיים מיעוט בן כעשרה עד חמישה עשר אחוזים מהאוכלוסייה הכוללת שתגובתו להשאה היפנוטית חזקה מהרגיל, עד כדי ביצוע מעשים הנוגדים את מיטב שיפוטו.
בשני מקרים, נאשמים שביצעו עבירות קשות, טענו לחפותם שביצעו עבירות אלו בשל שטיפת מוח: סירחאן סירחאן טען להגנתו שרצח את רוברט קנדי בשל היפנוזה, ופטרישיה הרסט טענה להגנתה שביצעה מעשי שוד עקב שטיפת מוח. בשני המקרים לא קיבל בית המשפט את טענתם של הנאשמים והרשיע אותם.
החוקרים בניסוי
שלושה מדענים בני סמכא השתתפו בניסוי, מי כיועץ ומי כמתכנן: ד"ר סינתיה מאיירסברג, פסיכולוגית מאוניברסיטת הרווארד שתחום המחקר שלה הוא זיכרונות כוזבים; ד"ר מארק סטוקס, חוקר מוח מאוניברסיטת אוקספורד שתחומו תהליכי קבלת החלטות במוח ייעץ בניסוי, וד"ר ג'פרי קייליסקי שעובד בבתי סוהר של אבטחה מרבית עם עבריינים שאינם שפויים.
על אף השתתפותם של מומחים אלה, המתודולוגיה של הניסוי לקתה בפגמים רבים.
סינון מדורג, בדרגת קושי עולה, על מנת לזהות נבדק מתאים
במטרה לבודד מבין הנבדקים את המועמד המתאים ביותר לביצוע רצח תחת השאה היפנוטית בוצעה סידרה של סינונים, כשכל שלב נדרש מההשאה ההיפנוטית לגבור על מכשול גבוה יותר מקודמו.
סינון ראשוני – כניסה לטראנס היפנוטי עמוק
185 איש התנדבו להשתתף בניסוי, ועליהם בוצע ניסוי ראשוני – ניסיון להיפנוט מהיר, ואז הערכת עומק המצב ההיפנוטי על פי סולם סטנפורד. המהפנט התרשם ש-16 מהמתנדבים אכן נכנסו לטראנס הפנוטי עמוק, ומתוכם סוננו חמישה עקב חשש לחוסר יציבות נפשית. אחד עשר איש נבחרו להמשיך לשלב הסינון הבא.
סינון שני – ביצוע מטלה פסולה מוסרית במקום ציבורי
הנבדקים הופנטו שוב וקבלו הנחיה שברגע שישבו על כיסא במסעדה יחושו חום בלתי נסבל ויתפשטו עד בגדיהם התחתונים. שבעה נופו מהמשך הניסוי אם על בסיס חוסר תגובה מוחלט להוראה הפוסט-היפנוטית וסירוב להתפשט, או בשל חשד שביימו את התגובה מרצונם ולא ביצעו את ההוראות בהשפעת היפנוזה – מה שהתבטא בהצצות לצדדים וחיוכים. ארבעה נבדקים עברו את הסינון. העובדה שחלק מהנבחנים בחרו מרצונם החופשי להתפשט מעידה שהסינון שנבחר לא היה טאבו שאין לעבור עליו מבחינתם, מה שמעקר את מטרת הסינון. עורכי הניסוי התעלמו מקושיה זו.
סינון שלישי ואחרון – עמידה במצב דחק פיזיולוגי חריג
כשלב סינון סופי הוחלט על טבילה באמבט מי קרח בטמפרטורה של C° 1.7. חשיפה כזו לקור גורמת לנזק ממשי אחרי דקות ספורות, ובהמשך למוות ודאי מהיפותרמיה.
חלק מהחוקרים ובהם המהפנט סילבר, גרסו שהמבחן בלתי אפשרי.
לסינון זה צרפו לצוות החוקרים את ד"ר סֶקאר אוּפּאדיָאיוּלה, רופא מרדים בעל ניסיון בתגובות פיזיולוגיות למצבי דחק.
עם הנבדק האחרון, קצין שיקום בשם איוואן סנטיאגו, שינה סילבר טקטיקה. הוא אמר לנבדק, תחת השאה היפנוטית, שהוא ייכנס לאמבט מי קרח אך יחוש רגוע ושליו ולמעשה ירגיש בנוחות ונעימות. הנבדק נשאר במים לאורך כל שתי הדקות שהוקצו, מבלי שקצב נשימתו, קצב הלב ולחץ הדם ישתנו מהנורמה, והוצא מהאמבט ביוזמת החוקרים לפני שנגרם לו נזק.
הרקע של הנבדק הנבחר, סנטיאגו
סנטיאגו, על פי המבדקים הפסיכולוגיים שהוצגו בתוכנית, הוא אדם נורמטיבי לעילא. מעולם הוא לא השתמש בנשקו במהלך תפקידו כקצין שיקום, היה מסור לתפקידו, ותפקד כבן מסור להוריו וכדוד אוהב לאחייניו.
הכנה ראשונית לנבדק
על מנת לבחון את השאלה של התנקשות עקב השאה היפנוטית נדרש שהנבדק, בנוסף לכך שיציית להוראות ההתנקשות, יבצע את ההתנקשות שלא תחת השאה היפנוטית, לא ידע שהיא קשורה באופן כלשהו לניסוי שעבר, ושישכח לאחריה שאירעה.
המפיקים מסרו לנבדק שהוא נפסל מהמשך הניסוי, אך ביקשו ממנו להגיע למחרת לראיון סיכום קצר, תוך אמירה מפורשת שלא יהפנטו אותו שוב.
הכנת הזירה
התבקש שקורבן ההתנקשות יהיה קל לזיהוי ושרגע ההתנקשות יוגדר היטב, לכך בחרו החוקרים דמות של מכובד זר. בהתאם הועמדו שחקנים בתפקיד צלמי פפראצי סביב כניסה למלון אשר עוטרה בחזות מרשימה למראה עם עמודים הדורים שביניהם חבלים סגולים, שתי מכוניות פאר חיכו כביכול ל"מכובד הזר" (למעשה במכוניות ישבו החוקרים), הוכן אקדח איירסופט שחזותו ותגובתו בעת ירי זהות לאלה של אקדח אמיתי, ולסיום הוסתרו תחת בגדיו של ה"מכובד" שקיות שהכילו נוזל דמוי דם.
הנחיית הנבדק לבצע את ההתנקשות
במהלך הראיון המדומה קיבלה המפיקה שיחת טלפון מבוימת, ביקשה את סליחתו של הנבדק ויצאה. סילבר פסע לחדר, כביכול במקרה, וניגש ללחוץ את ידו של הנבדק לפרידה, וברגע לחיצת היד הוא פקד על הנבדק להיכנס להשאה היפנוטית עמוקה. סילבר הורה לנבדק להותיר את מודעותו מחוץ לחדר ושכל רעיון שיאמר לו יהפוך למציאות ולאמת, והנחה אותו להתנקשות באופן מפורט וברור:
.
בתום ההוראות סילבר העיר את הנבדק ונפרד ממנו, המפיקה חזרה משיחת הטלפון המדומה ונפרדה ממנו, והנבדק יצא, כביכול בדרכו לביתו.
ההתנקשות המדומה ושיחת הסיכום
עם יציאת הנבדק מהבניין ניגש אליו המפיק ולחץ את ידו בלוויית המשפט "איוואן, עשית עבודה נהדרת" ובכך הפעיל את התכנות ההיפנוטי. הנבדק ביצע את ההתנקשות בדיוק כפי שהורה לו סילבר וירה ב"מכובד" שלושה כדורים לחזהו.
בעקבות הניסוי: חשדות והתעלמות
המדיה והרשת הגיבה לשידור התוכנית בפרסום רחב למדי, שלווה בספקנות מופגנת ואף הבעת ביטחון שהניסוי מזויף. נטען שלא ייתכן שהחוקרים יתנו ידם לניסוי אמיתי שמעמיד את הנבדק בסכנה ממשית לתגובת דחק פוסט טראומטית, שייתכן והמפיקים הצליחו להונות את החוקרים, או שכל הצוות היה שותף להונאה. מאוחר יותר התגלה שסנטיאגו נטש את הקריירה כקצין שיקום ועבר לעיסוק כשחקן, מה שחיזק לטענת רבים את הסברה שהניסוי היה מבוים.
ד"ר סטוקס דחה את החשדות באמרו שהניסוי לא היה מבוים אך מתח ביקורת על המתודולוגיה של הניסוי שלא עמדה בסטנדרטים של ניסוי מדעי, והדגיש שהתוצאה עומדת בסתירה לגוף העיקרי של ניסויים שעברו ביקורת עמיתים. כמו כן הבהיר שמעמדו בניסוי היה של יועץ בלבד, והוא לא פיקח על מהלך הניסוי.
במישור המקצועי לא היה כל הד לניסוי: מחד לא היו פרסומים שהוקיעו את הניסוי כשגוי או מופרך, מאידך לא נרשמו ניסויי המשך מצד הממסד האקדמי במטרה להפריך או לאשש את תוצאותיו, ולא ניתן למצוא כלפיו התייחסות במאמרים מקצועיים עם בקרת עמיתים.
שאלת תקפות שלב הסינון השני
תהליך הסינון השני בוצע על מנת לבחון מי מהנבדקים עשוי לבצע מטלה פסולה מוסרית בפרהסיה, אך חלק מהנבדקים עשו זאת מרצונם החופשי. עובדה זו מצביעה על כך שעבורם הבחינה שבוצעה לא הייתה פסולה מוסרית די הצורך, והמסקנה המתבקשת היא שהמטלה שנבחרה לא הייתה בחזקת טאבו שאין לעבור עליו, ולכן לא ניתן להסיק שביכולת ההיפנוזה לכפות מעשה הנוגד את שיפוטו המוסרי של המהופנט.
שאלת חשיבות התוצאה
הקונצנזוס המדעי הקיים, שמבוסס על מחקרים רבים שנערכו על גרימת ביצוע רצח באמצעות היפנוזה, הוא שרק אדם שמסוגל מלכתחילה לרצח עשוי לבצע רצח עקב השאה היפנוטית. יש מקום לחשוד שהמתודולוגיה של הבחינה הפסיכולוגית שנערכה לסנטיאגו לא הייתה קפדנית דיה, ושהוא נופל תחת קריטריון זה של אדם שמסוגל לבצע רצח גם ללא השאה היפנוטית. עניין זה לא הוצג בתוכנית.
סוגיה נוספת היא השאלה עד כמה שיטת הרצח הזו שימושית במציאות. הרצח בוצע מייד לאחר התדרוך ומייד לאחריו השיבו לנבדק את זכרונו. אם נתרגם זאת לעולם המעשה, יוזם שטיפת המוח חייב להמצא סמוך לזירת הרצח, מה שמחליש מאוד את השימושיות ברוצח מהופנט. בנוסף, אם הרוצח יזכר בכך שיוזם הרצח שטף את מוחו המזימה עלולה להחשף, אך עורכי התוכנית התעלמו מקושיה זו. אם המתודולוגיה הייתה להשאיר בתוקף את ההוראה "לאחר מכן שכח כל זכר לאירוע", ולאחר זמן לבדוק האם הנבדק נזכר מעצמו בשטיפת המוח שעבר ובזהות היוזם? כך ניתן היה לענות על השאלה אם שטיפת המוח הייתה יעילה. באופן שהדברים בוצעו עניין זה כלל לא נבדק.
סטפני קוולק
סטפני קוולק (באנגלית: Stephanie Kwolek; 31 ביולי 1923 – 18 ביוני 2014), הייתה כימאית אמריקאית אשר עסקה בכימיה פולימרית והמציאה את הקוולאר.
ביוגרפיה
קוולק נולדה בשנת 1923 בניו קנסינגטון, פנסילבניה, להורים שהיגרו מפולין. אביה היה חוקר טבע, והנחיל לה אהבה לעולם המדע. היא סיימה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת קרנגי מלון ב-1946. היא תכננה להמשיך ללימודי רפואה, ולכן התחילה משרה זמנית בחברת דופונט בתחום הכימיה בתקווה לחסוך מספיק לשכר הלימוד - ונשארה. ב-1950 היא עברה למעבדה הגדולה של החברה בווילמינגטון, דלאוור, והובילה שם את תחום מחקר הפולימרים בחברה, עד פרישתה לגמלאות בשנת 1986.
המצאת הקוולאר
באמצע שנות ה-60, הקבוצה בה קוולק עבדה חיפשה תחליף קל לסיבי המתכת בצמיגים, שיסייע בחיסכון בצריכת הדלק של מכוניות. קוולק פיתחה פולימרים של פאראפנילן וטרפטלאמיד, שהיו קלים מאוד וחזקים פי חמישה מסיבי פלדה. היא הגיעה לתוצאה השמישה כאשר שינתה את הטמפרטורות בהן עיבדה את הפולימרים, אשר עד אותו זמן הניבו סיבים קלים אך חלשים מידי. דופונט לא איחרו להכיר בפוטנציאל של ההמצאה, וכך קם תחום המחקר הפולימרי בחברה, וצוותים שלמים הוקדשו למציאת שימושים מסחריים לחומר שנרשם תחת השם קוולאר.
חברת דופונט הרוויחה מיליארדי דולרים בזכות ההמצאה, וחייהם של אלפי אנשים ניצלו בזכותה. קוולק עצמה לא זכתה לרווחים מכיוון שזכויות הפטנט היו של החברה.
במהלך 40 שנותיה כמדענית, רשמה קוולק 28 פטנטים, והיא הייתה האישה הרביעית שהתקבלה להיכל התהילה הלאומי לממציאים. היא גם שירתה במועצת המחקר הארצית ובאקדמיה הארצית למדעים.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
הגלריה הלאומית לאמנות (באנגלית: The National Gallery of Art), היא מוזיאון לאומי לאמנות השוכן בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
המוזיאון הוקם באופן פרטי בשנת 1937. אוסף המוזיאון כולל ציורים, הדפסים, צילומים, פסלים, מדליות ואמנות מערבית מימי הביניים ועד ימינו, כולל הציור היחידי של לאונרדו דה וינצ'י באמריקה.
הקמפוס של הגלריה כולל את הבניין המערבי הנאו-קלאסי המקורי שתוכנן על ידי האדריכל ג׳ון ראסל וגן פסלים בגודל של כ-6.1 דונם. זהו אחד המוזיאונים הגדולים ביותר בצפון אמריקה.
היסטוריה
אנדרו ויליאם מלון, בנקאי פיטסבורג ומזכיר האוצר של ארצות הברית בין השנים 1921 ל-1932, החל לאסוף אוסף פרטי של ציורים ופסלים ישנים עתיקים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בסוף שנות ה-20, החליט מלון לכוון את מאמצי האיסוף שלו להקמת גלריה לאומית חדשה לארצות הברית.
ב-1930, החליט מלון, בין השאר מסיבות מס, להקים את הקרן לחינוך ולצדקה של אוון מלון, שהייתה אמורה להיות הבעלים החוקיים של היצירות המיועדות לגלריה. בשנת 1931, עשה מלון את הרכישה הגדולה הראשונה שלו ממוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג במסגרת המכירה הסובייטית של ציורי ארמיטאז׳.
בינואר 1937, הציע מלון להקים את הגלריה החדשה. ב-24 במרץ 1937, ביום הולדתו של מלון, אישר הקונגרס האמריקאי את הקמת המוזיאון.
Chirp
Chirp, או "ציוץ" בעברית, הוא אות שבו התדירות משתנה בזמן. התדירות יכולה לעלות ('up-chirp') או לרדת ('down-chirp') בזמן. הוא לעיתים נקרא גם אות פאזה ריבועית (במקרה של LFM - Linear Frequency Modulation). השם ציוץ הוא באנלוגיה לקול שמשמיעות מספר ציפורים.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
היסטוריה
מבנה המוזיאון עוצב על ידי האדריכל ג׳ון ראסל, והמבנה החדש הושלם והתקבל על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-17 במרץ 1941. לא מלון ולא האדריכל ראסל זכו לראות את המוזיאון לאחר השלמתו. שניהם מתו בסוף אוגוסט 1937, כחודשיים בלבד לאחר שבניית המוזיאון החלה. בעת הקמתו, היה מבנה המוזיאון השישי בגודלו בעולם.
Chirp
chirp ליניארי
במקרה של chirp ליניארי, התדירות הרגעית f(t) משתנה ליניארית בזמן:
כאשר f_0 היא תדירות ההתחלה ו-k הוא קצב גידול התדירות או ה-chirp rate.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
היסטוריה
התוספת האחרונה למוזיאון היא גן הפסלים של המוזיאון, אשר הוסף ב-23 במאי 1999.
Chirp
chirp ליניארי
כאשר f_1 היא התדירות הסופית ו- f_0 היא תדירות ההתחלה.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
מימון
הגלריה הלאומית לאמנות נתמכת באמצעות שותפות פרטית-ציבורית. הממשל הפדרלי של ארצות הברית מספק כספים, באמצעות הקצאות שנתיות, לתמיכה בפעילות המוזיאון ותחזוקתו. כל היצירות, כולל גם תוכניות מיוחדות, ניתנים באמצעות תרומות פרטיות וקרנות.
Chirp
chirp ליניארי
פונקציית הזמן המתאימה לפאזה של כל אות מתנודד היא האינטגרל של פונקציית התדירות, שכן ניתן לצפות מהפאזה לגדול כמו, כלומר הנגזרת של הפאזה היא התדירות הזוויתית.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
אדריכלות
המוזיאון מורכב משני מבנים: הבניין המערבי (1941), והבניין המזרחי (1978) המקושרים במעבר תת-קרקעי. בניין המערב, המורכב משיש טנסי ורוד, תוכנן בשנת 1937 על ידי האדריכל ג׳ון ראסל בסגנון נאו-קלאסי.
בבניין המערבי יש אוסף נרחב של ציורים ופסלים של אמנים אירופאים מימי הביניים ועד סוף המאה ה-19, כמו גם יצירות של המאה ה-20 על ידי אמנים אמריקאים.
Chirp
chirp ליניארי
עבור chirp ליניארי, זה אומר ש-:
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
אדריכלות
לעומת זאת, העיצוב של הבניין המזרחי על ידי האדריכל איי אם פיי הוא גאומטרי המחלק את הצורה הטרפזית של האתר לשני משולשים.
המאפיין המרכזי של המבנה הוא האטריום הגבוה, אשר מעוצב כבית משפט פתוח, המוקף בחלל פיסולי המשתרע על פני 16,000 מ״ר. האטריום מרוכז על ציר, אותו יוצר עמוד השדרה עבור הבניין המערבי והוא נבנה מטנסי שיש.
Chirp
chirp ליניארי
כאשר \phi_0 היא הפאזה ההתחלתית (בזמן t = 0). פונקציית הזמן המתאימה ל-chirp ליניארי סינוסאידלי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים:
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
אדריכלות
ב-2005, המפרקים המצמידים את לוחות השיש לקירות אלו החלו להראות סימנים של מתח, מה שיוצר סיכון שהלוחות ייפלו על המבקרים למטה. בשנת 2008, פקידי הגלריה החליטו כי יש צורך בהסרת הלוחות והתקנת לוחות חדשים. השיפוץ הושלם ב-2016.
Chirp
chirp מעריכי
במקרה של chirp מעריכי, התדירות של האות משתנה מעריכית כפונקציה של הזמן:
כאשר f_0 היא תדירות ההתחלה (ב-t = 0), ו-k הוא קצב הגדילה המעריכית בתדירות. שלא כמו ה-chirp ה-ליניארי, שיש לו קצב chirp קבוע, ל-chirp מעריכי יש קצב chirp שגובר באופן מעריכי.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
אדריכלות
הבניין המזרחי מתמקד באמנות מודרנית-עכשווית, עם אוסף יצירות של פבלו פיקאסו, אנרי מאטיס, ג'קסון פולוק, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין ואלכסנדר קלדר.
Chirp
chirp מעריכי
כאשר \phi_0 היא הפאזה התחלתית (ב-t = 0).
פונקציית הזמן המתאימה בעבור chirp מעריכי סינוסואידלי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים:
כרם אברהם
כרם אברהם היא שכונה בירושלים, הנמצאת בצפון-מרכז העיר, בין שכונת גאולה, מחנה שנלר, ותל ארזה.
החווה החקלאית
מקור השם הוא בכרם ששכן במקום, ואשר נקרא על שם בעליו הערבי ממוצא חברוני: "כרם אלח'לילי". הכינוי אלח'לילי פירושו החברוני, אך גם "הידיד", שזהו כינויו של אברהם אבינו, ידיד האל שנקבר בחברון, ומכאן "כרם אברהם".
פין היה נוצרי אדוק, חובב תנ"ך ודובר עברית שוטפת. הוא הוקסם מארץ הקודש ומהיהודים היושבים בה, אותם ראה כעם הנבחר. את "כרם אברהם" רכש כדי להקים בו חווה חקלאית ברוח תנ"כית, בשם "מושבת החרושת להעסקתם של יהודי ירושלים". כעבור כחודש ימים, הועסקו בחווה 130 איש. לא הייתה בחווה הכשרה חקלאית שיטתית, אולם נעשו בה מגוון עבודות: דריכת יין, זיקוק שמן, עשיית מטאטאים מקש שגודל לשם כך, וגידול יבולים של דגן, עדשים ופירות. יוזמתו עוררה חשדנות רבה בקרב היהודים, שחששו כי בכוונתו להשפיע עליהם להתנצר ברוח המיסיון שרווחה אז. פין הצליח לשכנע את היהודים בטוהר כוונותיו ואף הקים עבורם בית כנסת במקום (הראשון מחוץ לחומות). במשך שנים ארוכות פעלה החווה והעסיקה יהודים רבים. פין סירב להרשות למיסיונרים של "החברה הלונדונית" להגיע אל שטח החווה בשעות העבודה כדי לערוך בה ויכוח דתי עם היהודים.
את קורות חייו, ובהם מידע רב על "כרם אברהם", העלה פין על הכתב בספר אוטוביוגרפי בשם עתות סופה. פין מספר בספרו, כי המשגיח ניהל את פנקסי החשבונות שלו בעברית, וכי בזמן הליכתם בחזרה מעבודתם, שרו הפועלים בעברית: "פועלים אנו בשדה אברהם אבינו".
השכונה
לפני שעזב את ארץ ישראל ב-1863 מכר פין לפועליו את הקרקעות, והם הקימו עליה את שכונת כרם אברהם. שכונה קטנה זו התאחדה בשנת 1941 עם שכונת גאולה ולמעשה כיום הן מהוות יחד שכונה אחת, הכוללת את גוש הרחובות הקרויים על שם נביאי תרי עשר. מבנה החווה החקלאית עודנו קיים (וכך גם הקולומבריום שבמרתפו). הוא שוכן ברחוב עובדיה ומשמש כבית ספר לבנות חרדיות.
כמו שכונות רבות בסביבתה השכונה עברה התחרדות והיום אוכלוסייתה חרדית.
בין השנים 2007–2008 ערכה עיריית ירושלים בשכונה שיפוץ נרחב של מתקני הרחוב, במסגרתו הותקנו ספסלי אבן וריצוף דקורטיבי, הוסדרה החנייה, הוקמה מערכת עמודי תאורה ייחודיים והוצב שילוט ייחודי.
דושאן טאדיץ'
קריירת מועדונים
בקיץ טאדיץ' חתם בחרונינגן מליגת העל ההולנדית תמורת 1.23 מיליון אירו. ב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אייאקס. ב-18 בדצמבר 2010 טאדיץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אקסלסיור רוטרדם. את עונת הבכורה שלו בהולנד סיים עם 7 שערים ו-22 בישולים ב-41 משחקים. באותה עונה רק מסוט אוזיל (26) וליונל מסי (25) בישלו יותר שערים ממנו באירופה.
ב-10 באפריל 2012 סוכמה העברתו של טאדיץ' לטוונטה עם תום העונה תמורת 7.7 מיליון אירו.
ב-8 ביולי 2014 טאדיץ' חתם לארבע שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג והיה להחתמה הראשונה של המועדון באותה עונה. ב-17 באוגוסט טאדיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד 1–2 לליברפול. ב-23 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד ארסנל במסגרת גביע הליגה האנגלי. ב-18 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, ובישל ארבעה שערים נוספים בניצחון 0–8 נגד סנדרלנד ובכך שבר את שיא הבישולים למשחק אחד בפרמייר ליג. ב-1 בינואר 2015 הבקיע את השער היחיד נגד מנצ'סטר יונייטד שהביא ל"קדושים" ניצחון ראשון באולד טראפורד מאז.
ביוני חזר להולנד וחתם באייאקס תמורת כ-12 מיליון אירו. ב-27 בנובמבר, טאדיץ' הבקיע צמד בניצחון 0–2 נגד א.א.ק. אתונה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שהבטיח לאייאקס עליה לשמינית הגמר לראשונה מאז.
מסכת טבול יום
מסכת טבול יום היא המסכת העשירית בסדר טהרות. על מסכת זו יש תוספתא ואין עליה תלמוד, לא בבלי ולא ירושלמי. המסכת עוסקת בדינו של אדם או כלי טמא שטבל לטהרתו ועדיין לא שקעה השמש. אדם זה נקרא טבול יום: טומאתו העיקרית כבר פקעה, ועדיין אינו טהור לגמרי עד שתשקע השמש. המסכת מפרטת את הדברים שאותם הוא עדיין מטמא במגעו.
דושאן טאדיץ'
קריירת מועדונים
במרץ 2019 הבקיע שער ובישל שניים נוספים בניצחונה של אייאקס 4-1 על אלופת אירופה ריאל מדריד, במסגרת ליגת האלופות. בעקבות ניצחון קבוצתו הודחה ריאל מדריד בסיכום שני המשחקים, לאחר שזכתה במפעל במשך שלוש שנים ברציפות.
מסכת טבול יום
מיקומה של המסכת בסדר טהרות
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, דיני המסכת באים לאחר העיסוק בדיני זוב, שכן היא עוסקת במקרה פרטי של זב שטבל לטהרתו אך עדיין לא השלים את היטהרותו, כמו שנאמר: " זֹאת תּוֹרַת, הַזָּב, וַאֲשֶׁר תֵּצֵא מִמֶּנּוּ שִׁכְבַת-זֶרַע, לְטָמְאָה-בָהּ".
דושאן טאדיץ'
קריירת מועדונים
ב-8 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2026, כשבמהלך זמן זה יפרוש מכדורגל פעיל ויקבל תפקיד ניהולי בקבוצה.
מסכת טבול יום
פרקי המסכת
בסך הכל יש במסכת 26 משניות.
דושאן טאדיץ'
קריירת מועדונים
לקראת עונת 2019/2020 ולאחר עזיבתו של הקפטן מתייס דה ליכט ליובנטוס, מונה טאדיץ' לקפטן החדש של אייאקס. בעונת 2020/2021 זכה שוב עם אייאקס באליפות הולנד, כשהוא זוכה גם בתואר כדורגלן השנה בולנד. בעונה שלאחר מכן סיים כמלך הבישולים בליגה ההולנדית בפעם השישית והרביעית ברציפות.
קריירת נבחרות
בצעירותו, טאדיץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של סרביה ואף השתתף באולימפיאדת בייג'ינג.
ב-14 בדצמבר 2008 טאדיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 ל. ב-11 בספטמבר 2012 טאדיץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד.
טאדיץ' השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018, בו הודחה נבחרתו בשלב הבתים לאחר שניצחה משחק אחד בלבד והפסידה שניים.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
קבוצתיים
אייאקס אמסטרדם:
דניאל רובינשטיין
דניאל רובינשטיין (באנגלית: Daniel Rubinstein) הוא דיפלומט יהודי-אמריקאי, אשר כיהן, בין השאר, כקונסול הכללי בירושלים החל ב-6 בספטמבר 2009 ועד 29 ביולי 2012.
רובינשטיין החל את קריירת החוץ שלו במילוי משימות חוץ שונות: בברזיליה, דמשק, תוניס, לואנדה ותל אביב, כמו גם כיהן במשימת חוץ לצד קואליציית הממשל הזמני בעיראק (CPA), בבגדאד. בשנים 2004–2005, כיהן כמנהל המשרד לענייני ישראל והפלסטינים, במחלקת המדינה. בשנים 2005–2008, כיהן כסגן ראש המשלחת של שגרירות ארצות הברית בעיר הבירה עמאן, שבירדן.
לפני תפקידו האחרון, כקונסול הכללי בירושלים, שימש כראש יחידת המשקיפים האזרחיים בכוח הרב לאומי וכראש המשקיפים בסיני. כמו כן, הוא בעל אחת מארבע הדרגות הגבוהות ביותר של שירות החוץ האמריקאי תחת ה-SFS, ודובר ערבית, עברית ופורטוגזית.
מנחם זילברמן
מנחם זילברמן (6 באוקטובר 1946 – 13 בינואר 2014) היה שחקן, קומיקאי, פזמונאי, סופר, תסריטאי ובמאי ישראלי.
חייו ופועלו
זילברמן גדל באילת. שירת בצה"ל במחזור 1965 של להקת הנח"ל, יחד עם שלום חנוך, ששי קשת, טוביה צפיר, שולה חן ועוד. הוא השתתף בלהיטים כמו: "משה משה" "ארבע אחרי הצהריים", "היה לי נער", "אילו ציפורים", "ואלס להגנת הצומח" ו"סרנדה לעדה". בזמן שירותו בלהקה הופיע יחד עם חנן יובל, אלי מגן ושלום חנוך בהרכב "להקת יוצאי הנח"ל" בהופעות אזרחיות.
לאחר שחרורו למד משחק ב"בית צבי", סיים את בית הספר והחל בקריירה של זמר ושחקן. ב-1969 השתתף במופע "צץ וצצה", ערב פזמוני נתן אלתרמן ביחד עם רבקה זהר, טליה שפירא, עזרא דגן ובומבה צור, בהפקתו של אברהם דשא (פשנל). ב-1970 השתתף במחזמר "עיר הגברים" על פי סיפורי דיימון ראניון שכתבו אליעזר כרמי ודן אלמגור, בהפקת דני דגן ובהשתתפות ששי קשת ודורי בן זאב. השתתף בשירים שהלחין מתי כספי. הקליט את הדואט "אני אדם פשוט" עם יפה ירקוני.
ב-1971 השתתף זילברמן בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה הראשונה בישראל "חדווה ושלומיק", שם שיחק את שלומיק, קיבוצניק הפוגש את חדווה, עירונית-בורגנית מהרצליה פיתוח (אותה גילמה יעל אביב) והם עוזבים את הקיבוץ ומנסים את מזלם בעיר הגדולה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ושימשה כבסיס לסרט. על אף שזילברמן הפך לדמות מוכרת בישראל, השתתפותו בסדרה הקשתה עליו למצוא תפקידים אחרים, גם בקולנוע וגם בתיאטרון.
זילברמן נמנה עם החבורה שהקימה את להקת כוורת והשתתף במסגרתה בכתיבת מערכונים. ב-1971 השתתף בכתיבת היצירה "הסיפור המחריד על הילד מברזיל" עם דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין, ודייוויד שנן שהוקלטה תחת שם ההרכב "מקהלת השפלה בניצוחו של חולילו לומברטה ובהדרכתו". במסגרת זו השתתף בכתיבת השיר "המגפיים של ברוך". השתתף במופע וכתב חלק מאופרת הפופ של כוורת "סיפורי פוגי" ב-1972. זילברמן למד קולנוע במשך שנתיים באוניברסיטת דרום קליפורניה והפסיק את לימודיו עקב מלחמת יום הכיפורים, במהלכה חזר לישראל להופיע עם להקת הנח"ל בפני החיילים בחזית. בשנת 1973 היה הקריין המספר בלהיטי כוורת והשתתף בכתיבת "המגפיים של ברוך", "ככה היא באמצע" ו"אוכל ת'ציפורניים". מאוחר יותר כתב מילים לזמרים אחרים, בהם לצביקה פיק את "אל תיתן ליאוש", לדני סנדרסון את "היא חולה" וליגאל בשן את השיר "דודה ודוד".
ב-1978 היה זילברמן ממקימיה ומראשוני המשתתפים הקבועים של תוכנית הטלוויזיה החינוכית "זהו זה!". הוא כתב את כל תסריטי התוכנית בשנה הראשונה לקיומה, קבע חלק מעקרונותיה ואף בחר את שם התוכנית. הוא הגיש בה את פינת "מפלצת הקולנוע".
פרדניזון
פרדניזון (באנגלית: Prednisone) היא תרופה סינתטית, קורטיקוסטרואידית, הניטלת בדרך כלל ב או תוך שריר עורי. התרופה משמשת לטיפול במצבים רפואיים רבים. האפקט העיקרי של פרדניזון הוא תגובה פרמקולוגית אנטי-דלקתית רב מערכתית, על ידי אפקט גלוקוקורטיקואידי. פרדניזון הוא קדם-תרופה: בכבד הפרדניזון הופך לפרדניזולון שהוא הסטרואיד הפעיל.
מנחם זילברמן
חייו ופועלו
ב-1979 היה עוזר במאי ראשון ואף הופיע בסרטו של אסי דיין "שלאגר" ביחד עם עפרה חזה והגשש החיוור. בסרט זה מגלם זילברמן את דמותו של סטודנט יורם חובב קולנוע שאביה של עופרה חזה מייעד לה, בעוד היא מעדיפה בילויים בדיסקוטק עם חברה הזמר. כמו כן שיחק בסרטים "עם ישראל חי" מ-1981, "כוח משיכה" ו"עבודה בעיניים" ובתוכנית הטלוויזיה "עמק הנהר האדום" לה כתב את קטעי הקישור הקומיים. בשנים 81–1980 כתב טורים למקומון ערב ערב באילת. לאחר מכן שימש מספר חודשים כמפיק ועורך המקומון "אפרופו אילת" עד לסגירתו.
פרדניזון
שימוש
פרדניזון יעיל במיוחד בדיכוי מערכת החיסון. כלומר, הוא תרופה מדכאת-חיסון, בה משתמשים לצורך דיכוי התגובה הדלקתית של הגוף או הפחתתה. הוא משמש במחלות אוטואימוניות, מחלות דלקתיות חריפות שאינן ממקור זיהומי (לדוגמה אסתמה ריאתית), מניעת דחיית שתל ועוד.
מנחם זילברמן
חייו ופועלו
בתחילת שנות השמונים החל זילברמן לעבוד עם דודו טופז. הוא כתב לטופז מערכונים שונים כגון "טיול בשבת" (מוכר בשם "משה והאורנג'דה") והופיע כחלק מהצוות באחדים משעשועוני הטלוויזיה של טופז.
פרדניזון
היסטוריה
הפרדניזון הומצא בראשית שנות ה-50, על ידי ארתור נוביל במעבדות חברת התרופות שרינג (Schering). ב-1955 פרסם עם חבריו כי החומר פעיל פי 3 עד 4 מקורטיזון והידרוקורטיזון. נוביל הראה שחלק גדול מתופעות הלוואי של קורטיזון, אגירת מים, עליית לחץ דם, והחלשות שרירים, יכולים להימנע על ידי חימצון מולקולת הקורטיזון לפרדניזון. התרופה שווקה לראשונה על ידי שרינג באמצע שנות השישים.
מנחם זילברמן
חייו ופועלו
זילברמן הופיע במופעי בידור רבים ובתוכנית ההומור "יתוש בראש" בגלי צה"ל. הוא שיחק בסרטי המתיחות "מצלמה בלי בושה" של יהודה ברקן ב-1988, "עבודה בעיניים" של יגאל שילון ב-1989, ביים והשתתף בסרט מתיחות לילדים בשם "אחד באפריל" בשנת 1989 והופיע מספר פעמים יחד עם בנו דין זילברמן בתוכנית הטלוויזיה לילדים "הופה היי". כמו כן הנחה שעשועון טלוויזיה בשם "שעשעועית" בנושא אוכל. במהלך השנים היה מבקר מסעדות בעיתונים וגם ברדיו בתוכנית "מקום טוב באמצע" שם גם הגיש פינת קולנוע.
פרדניזון
תלות
בנטילה ממושכת של מעל 7 ימים, נוצרת תופעה של דיכוי בלוטת האדרנל, מצב שבו הגוף לא יכול לייצר קורטיקוסטרואידים אנדוגניים. החוסר ביצור אנדוגני גורם לתלות בהמשך אספקת הפרדניזון על ידי הנוטל. מסיבה זאת ועוד, יש להמעיט בנטילת קורטיקוסטרואידים. במקרה של נטילה ממושכת ישנה חשיבות קריטית להורדה הדרגתית במינון לפני ההפסקה המוחלטת. הפסקה חדה של נטילת פרדניזון לאחר תקופה ממושכת עלולה להוביל למחלת אדיסון המופיעה בצורה חריפה, מצב המסכן חיים.
מנחם זילברמן
חייו ופועלו
זילברמן היה מראשוני הסטנדאפיסטים הישראלים, ואחת מתוכניותיו המוצלחות הייתה "ערב בלי אשתי", אותה הציג 600 פעם ברחבי המדינה. ב-1997 השתתף זילברמן בקלטת הילדים "המפוזר מכפר אז"ר" בתפקיד נהג האוטובוס לצידם של גדי יגיל, רות גונזלס, וברוריה אלבק. ב-1998 נפרד מאשתו, חוקרת הספרות דורית זילברמן. בשנת 2000 השתתף בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "לתפוס את השמיים" בתפקיד עורך דין הלוקה בדיבורו.
פרדניזון
תופעות לוואי
תופעות לוואי לטווח קצר: תחושת ריחוף וסחרור קל, עליה ברמות גלוקוז בדם, בצקות, הפרעות שינה ולעיתים נדירות מאוד מאניה. תופעות לוואי לטווח ארוך: תסמונת קושינג, תחושת רעב וצמא, שתן לעיתים קרובות, השמנה מוגזמת, דלדול עצם, גלאוקומה, קטרקט, סוכרת סוג II, דיכאון בזמן ההפסקה וסיכון מוגבר להתקף לב.
מנחם זילברמן
חייו ופועלו
באותה שנה עזב את ישראל ועבר לגור בלוס אנג'לס, שם התגורר עד פטירתו. אמו ודודו התגוררו גם הם בחוף המערבי. בלוס אנג'לס החל לעבוד כבעל דוכן נייד לממכר קפה ועוגות. לאחר מכן נכנס כשותף למסעדה ישראלית ושימש כנהג לימוזינה. בנוסף, סיפק ייעוץ עסקי ופרסומות לערוץ הישראלי בחו"ל. בתחום הכתיבה הפיק מאמרים למגזין רכב, שימש במשך שנתיים כעורך השבועון "ידיעות אמריקה", מוסף החוף המערבי של "ידיעות אחרונות" וכתב במשך שנים מדור שבועי בשם "מסיר המסכות", לעיתון הקהילה היהודית המקומית. לבסוף החליט לשלב בין נסיעות לבין הופעות בפני קהל והקים חברת תיירות בשם "זילברטורס", במסגרתה הדריך קבוצות של תיירים ישראלים בקליפורניה. בשנת 2011 השתתף בתוכנית הריאליטי "חי בלה לה לנד", במסגרתה סייר עם הזמרת זהבה בן, בנה הקטן בן ואחותה הזמרת אתי לוי בלוס אנג'לס. בארצות הברית הספיק גם להתחתן ולהתגרש.
פרדניזון
תופעות לוואי
הוראות הנוגעות לתופעות לוואי שיש לשים אליהם תשומת לב יתרה:
מנחם זילברמן
חייו ופועלו
ב-13 בינואר 2014 נפטר בפתאומיות בארצות הברית, לאחר שלקה בלבו. הוא נטמן בבית עלמין יהודי בלוס אנג'לס והותיר אחריו שתי בנות ובן מרעייתו הסופרת ועורכת הדין דורית זילברמן.
בספטמבר 2015 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "יומנו של מוישה", שכתב זילברמן בחייו. אביגיל, בתו של מנחם, מימנה את פרסום הספר באמצעות פרויקט מימון המונים.
ב-2022, גרושתו דורית זילברמן, הוציאה את הספר "הבלדה על דורית ומנחם" - סיפור חייהם המשותף. הספר הוקדש למנחם ולילדיה.
מריה צ'ובאנו
מריה צ'ובּאנו (ברומנית: Maria Ciobanu; נולדה ב-3 בספטמבר 1937) היא זמרת רומנית, הפכה לכוכבת בארצה כמבצעת  של שירי-עם בעיקר מהאזור הדרומי של רומניה, ממונטניה ואולטניה. בדומה לזמרי פולקלור אחרים, היא שרה גם כן רומנסות ( "רומנצות" ברומנית) ושירים עירוניים  שהולחנו על ידי מלחינים מקצועיים והפכו חלק ממסורת העם.
חייה
בגיל 25, באפריל 1962, מריה צ'ובאנו התקבלה (יחד עם עמיתתה אירינה לוגין), בבחינות כניסה ללהקת "צ'וקרליה" ("העפרוני") הייצוגית והמפורסמת בבוקרשט. כסולנית במסגרת להקה זו, שיש לה לפי המנהג השאול מברית המועצות המעמד של "להקת משרד הפנים" (האחראי על המשטרה) הייתה לה פעילות אמנותית עשירה מאוד שבה שהלכה ושכללה את כישוריה כזמרת. אחרי שנת 2001 העדיפה להצטרף ללהקה שהוקמה על בסיס הטאראף המפורסם של יון אלבשטיאנו, "דויינה אילפובולוי", גם כן בבירה הרומנית.
מריה צ'ובאנו יפת המראה כבשה את לבבותיהם של צעירים רבים בכפר שלה ובסביבתו. אחרי נישואים ראשונים שנמשכו שנה לבעל קנאי ואלים בשם טנסיה, ומערכת זוגית נוספת, בשנות ה-1970 נישאה בשנית, במשך 4 שנים, לזמר יון דולנסקו (2009-1944), הצעיר ממנה ב-7 שנים. בחתונתם השתתפו אלפי אורחים ושני האמנים היו למעין זוג מלכותי זוהר של השירה העממית הרומנית. גירושיהם היו קשים ויון דולנסקו הצליח לזכות בחזקת בנם, יונוץ, אז בן השנתיים וחצי ולהרחיקו ממנה למשך למעלה מעשרים שנה. יונוץ דולנסקו, שהפך גם הוא לימים לזמר של מוזיקה עממית, חידש בשנת 1994 את הקשר עם אמו ולאחר מכן אחרי עשרות שנים הצליח לשכנע את הוריו להופיע שוב בדואט על אותה במה.
בשנת 1977 כשהייתה כבר בשיא הקריירה שלה זכתה מריה צ'ובאנו בפרס הראשון בתחרות של הסולנים המקצועיים בתחום המוזיקה העממית ברומניה. מריה צ'ובאנו עשתה סיורים רבים ברחבי ארצה ובחו"ל, כולל בברית המועצות לשעבר, בארצות הברית, בישראל (בה ביקרה פעמיים), אוסטריה, ארצות השפלה, דנמרק, מלטה, איטליה וכו'. רוב שיריה שירים מוקדשים לאהבה ,לגעגועים לאנשים היקרים, לשמחות ולתהפוכות שבמעגל החיים, יצירות שבדרך כלל נוצרו באזורים מונטניה ואולטניה, על סגנון שירתם המיוחד הכולל גם קריאות הנקראות "הֶאוליט" hăulit שיש בהן לפעמים משהו מטכניקת היודל. בין להיטיה:
או השירים בסגנון hăulita:
בשנת 1981 מריה צ'ובאנו התחתנה רביעית עם מאמן הכדורסל מירצ'ה קמפיאנו, האלמן של ידידתה הקרובה, הזמרת איליאנה סררויו שנפטרה בשנת 1979. בשנים האחרונות בני הזוג מתגוררים לסירוגין בניו יורק וברומניה.
ויוסה עוסמני
ויוסה עוסמני-סדריו (באלבנית: Vjosa Osmani-Sadriu; נולדה ב-17 במאי 1982, קוסובסקה מיטרוביצה) היא מדינאית, עורכת דין ומורה אלבנית מקוסובו. שימשה כסגנית יו"ר הליגה הדמוקרטית של קוסובו. נשיאת הרפובליקה של קוסובו מאז 4 באפריל 2021, כשקודם שימשה כממלא מקום נשיאת קוסובו מאז 5 בנובמבר 2020 וממלאת מקום יו"ר הפרלמנט של קוסובו מאז 3 בפברואר 2020 והיא האישה הראשונה בתפקיד זה. משמשת כחברת הפרלמנט בקוסובו מאז 2010. דוקטור למשפטים וחברה במועצת הרשת הפרלמנטרית של קרן המטבע הבינלאומית (IMF).
קורות חיים
נולדה ב-17 במאי 1982 בקוסובסקה מיטרוביצה.
היא למדה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת פרישטינה לתואר ראשון. בשנת 2005 קיבלה את התואר השני במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת פיטסבורג בפנסילבניה שבארצות הברית. בשנת 2015 היא הגישה את עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת פיטסבורג וקיבלה את הדוקטורט למשפטים.
הוא לימדה באוניברסיטת פרישטינה והייתה פרופסור אורחת באוניברסיטת פיטסבורג. מחברת מאמרים ומונוגרפיות בתחום המשפט הבינלאומי והמסחרי, הן באלבנית והן באנגלית.
היא כיהנה כראש המטה, כיועצת למדיניות חוץ ויועצת משפטית לנשיא הרפובליקה של קוסובו. היא הייתה נציגת הנשיא בוועדה שניסחה את חוקת הרפובליקה של קוסובו בשנת 2008 והייתה חברה בצוות המשפטי בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג במהלך המשפט בנושא חוקיות הכרזת העצמאות של קוסובו בדצמבר 2009.
בנוסף לאלבנית, היא דוברת גם אנגלית, ספרדית, טורקית וסרבית.
היא נשואה ולה בנים תאומים.
פעילות פוליטית
על סמך תוצאות הבחירות לפרלמנט ב-12 בדצמבר 2010, היא נבחרה כחברה בפרלמנט של קוסובו. היא נבחרה מחדש בבחירות שנערכו ב-8 ביוני 2014 וב-11 ביוני 2017. בבחירות 2017 קיבלה יותר מ-64,000 קולות והיא הייתה יושבת ראש הוועדה לענייני חוץ, תפוצות והשקעות אסטרטגיות ובעבר עמדה בראש כמה ועדות אחרות. הייתה מועמדת לראשות הממשלה בבחירות המוקדמות לפרלמנט ב-6 באוקטובר 2019 מטעם הליגה הדמוקרטית של קוסובו. בנובמבר 2020 יזמה את הקמת תנועת "Guxo" שזכתה ל-7 מושבים בפרלמנט בבחירות 2021 כחלק מהתנועה העצמאית.
ב-3 בפברואר 2020, לאחר אישורו של אלבין קורטי לתפקיד ראש הממשלה, מונתה ליו"ר הפרלמנט של קוסובו. 65 צירים תמכו בה ועם מינויה הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. היא החליפה את גלאוק קוניופצה, שקיבל את תיק שר החוץ. במהלך כהונתה כיושבת ראש הפרלמנט עודדה שיתוף פעולה פרלמנטרי עם הכנסת ופתיחת שגרירות קוסובו בירושלים.
נשיאות קוסובו
לאחר התפטרותו של הנשיא האשים טאצ'י ב-5 בנובמבר 2020, היא מונתה לממלאת מקום נשיא קוסובו והתמודדה לאחר מכן כמועמדת להצבעה הנשיאותית. בהצבעה על תפקיד הנשיא היא זכתה לתמיכת 70 חברי פרלמנט מתוך 120 והצליחה לזכות במשרת הנשיא לאחר שנערך סיבוב שלישי ב-4 באפריל 2021. זאת לאחר שבסבבים הקודמים, הפרלמנט לא הצליח לגייס 80 תומכים במועמדותה. ב-14 בפברואר 2021 נערכו בחירות לפרלמנט במהלכן נבחר אלבין קורטי לראשות הממשלה.
חינה (טקס)
חִינָה (או: חִנֵּה, חֶנָה) היא טקס הנהוג בקרב עמים שונים במזרח התיכון, בצפון אפריקה, בקרן אפריקה ובהודו לפני החתונה, כטקס מעבר מחיים כיחידים לחיי זוגיות. הטקס אומץ גם על ידי חלק מיהודי עדות המזרח. בטקס מורחים חומר אדום-כתום, המופק מעלי הכופר הלבן (Lawsonia inermis) בצורה עגולה על כפות ידי החתן והכלה כרמז לצורתו של מטבע, כברכת שפע וכסימן למזל טוב.
החינה שימשה לטקסי שמחה עתיקים במזרח הקרוב הקדום, עמים כמו: השומרים, כנענים, תושבי אוגרית (מכתובת עלילות בעל וענת שנכתבה באוגרית ב-2100 לפנה"ס נשארה העדות העתיקה ביותר לשימוש בחינה לעיטור כלה או מאורע מיוחד של אישה), בבלים ואשורים כולם השתמשו בחינה, גם בדרום סין שימשה החינה למאורעות אירוטיים במשך 3,000 שנה.
טקס החינה היהודי
עם סיום הטבילה במקווה וטקסי הרחצה אפשר לעבור לאירוע הבא שהוא טקס החינה. בקהילות רבות בלילה שלפני החתונה נהוג לערוך את טקס החִינה המהווה טקס מעבר מחיים כיחידים לחיי זוגיות. בטקס מורחים חומר אדום-כתום, המופק מצמח ששמו העממי הוא "חִנָה", על כפות ידי החתן והכלה בצורה עגולה, כרמז לצורתו של מטבע, כברכת שפע. יש הסוברים, שמקור המילה חינה הוא צירוף המילים למצוא חן, כך, שבערב החינה צריכה הכלה למצוא חן בעיני חתנה המיועד.
את טקס החינה היהודי המסורתי נהגו לערוך לנשים בנפרד. בחלק מעדות המזרח נוהגת משפחת החתן להביא לבית הכלה כמה ימים לפני החתונה עלים מיוחדים שאחרי שטוחנים אותם אפשר לצבוע בהם את הידיים והרגלים של הכלה. בטקס הכלה נהגה ללבוש בגדים מפוארים, משובצים בזהב, שעברו בירושה במשפחתה. בטקס שנערך לכבוד הכלה השתתפו קרובותיה וחברותיה. במהלך הטקס נמרחה החינה על כפות ידי המשתתפים ולעיתים גם על כפות רגליהם. ישנן וריאציות רבות של טקסי חינה. הטקס משתנה מעדה לעדה בהתאם למיקומה הגאוגרפי, ולכל עדה טקס חינה הייחודי לה.
במסורת היהודית ניתן פירוש נוסף לשמה של החִנָה, כרמז לשלוש המצוות בהן מצווה האשה:
החינה ההודית
החינה ההודית מבטאת את טקס הפרידה של האם מבתה, בו האם כביכול מכינה את החינה מדמעותיה. החתן והכלה נכנסים לאולם בתהלוכה מפוארת המלוות מקדימה על ידי מתופף ובנות המפזרות עלי כותרת צבעוניים, הכלה לובשת סארי ירוק ותכשיטים תואמים – סמל להתחדשות וצמיחה, מובלת על גבי אפריון מפואר הנקרא "דולי", והחתן נישא על ידי האורחים בליווי שמשייה מהודרת הנקראת "צטרי". מאחור מתלוות נשים הנושאות בידיהן את קערת החינה המקושטת ומגשיות חינה שעליהם מונחים דברי המתיקה. הקהל מצויד במקלות ריקודים, הנקראים "דאנדייה", ובכובעים אשר חולקו מבעוד מועד מקבל את הזוג בליווי שירים ובריקודים. אז החתן והכלה עונדים זה לזה את שרשרת ה"האר" ומתיישבים בכיסאות הקדמיים, מאחור יושבים השושבינים. לאחר מכן מנהלת הטקס, שצריכה להיות אחת מבנות המשפחה שאיננה אלמנה או גרושה, מאכילה את החתן והכלה המיועדים וכן את השושבינים בסוכרייה - כברכה לחיים מתוקים. לאחר מכן "שארה" שרשראות פרחים וכסף מצמידים למצחן של חמש רווקות (כברכה למציאת זיווג, ונישואין תוך שנה) ואז קושרים לחתן ולכלה על הראש.
בקרב העדה ההודית מקובל למרוח את החינה על אצבע יד ימין – אותה האצבע שעונדים עליה את הטבעת בטקס החופה. לאחר מריחת החינה לוקחים מעט מהחינה מאצבעו של החתן ומעבירים לאצבע הכלה, ומעט מהחינה מאצבעה של הכלה מעבירים לחתן, זאת באמונה שהקשר יהיה קשר חם, טוב ואוהב לאורך כל הדרך המשותפת בין בני הזוג.
מקובל לעטר את ידי הכלה בעיטורים שונים של פרחים ועלים כסמל לצמיחה ופריחה.
החינה התימנית
בעבר, מנהגי החינה בקרב העדה התימנית, התפרשו על פני שבוע שלם שלפני החתונה. כיום, נהוג גם אצל התימנים לערוך את טקס החינה בערב אחד, באירוע חגיגי.
הכלה
בעבר נהגו לאפר את ידיה, רגליה, פניה וצווארה של הכלה בסמלי פוריות: משולש, שיבולת ושלוש נקודות בצבעים שונים. כיום, הכלה מאופרת כמו כלה רגילה.
במהלך הערב מחליפה הכלה לתלבושת שנייה, וחובשת כובע "קרקוש" עדין מעוטר ברקמה וצמוד לראש. גם התכשיטים סיימו את תפקידם לערב החינה. לאחר הריקודים הכלה מחליפה לתלבושת שלישית.
מהלך הטקס
הכלה והחתן נכנסים מלווים בשירה תימנית וריקודים. השמשית מורחת על ידיהם את עיסת החינה ומברכת אותם. בעבר, בתימן, היה נהוג לעטר את ידי החתן והכלה, אך כיום עיסת החינה, נמרחת בדומה לעדות אחרות, על כפות ידי הזוג וידי האורחים באופן סמלי. לאחר טקס החינה ממשיכים האורחים לרקוד ולשמוח עם בני הזוג.
טקס חינה תימנית לחתן
בתימן היה נהוג לערוך את טקס החינה לחתן בלילה שלפני החתונה. ערב זה נקרא "ליל החינא", על שם המנהג למרוח את ידי החתן בעיסה אדומה המופקת מצמח החינה (צמח הכופר). באותו הערב, או בערב הקודם ערכו הנשים לכלה בנפרד את טקס החינה בבית הוריה. זהו טקס ססגוני בו צבעו את ידי הכלה וקישטו אותה בקישוטי חינה.
המנהג היה שאף גבר, גם לא בני משפחתה של הכלה ואפילו לא אביה, ובייחוד החתן, לא ימצא בבית בעת עריכת טקס החינה ויראה את הכלה. ההשתתפות הייתה לנשים בלבד. טקס החינה לחתן מתחיל בסעודה. לפני ברכת המזון, רב הקהילה דורש בדברי תורה. לאחר מכן, מברכים את ברכת המזון, ובתום הסעודה אומרים המוזמנים דברי הלל ותשבחות, וכן שרים ורוקדים לפני החתן.
לקראת חצות הלילה מביא אבי החתן גיגית עץ הנקראת "עריבה" ובה אבקת החינה. את האבקה מערבבים במים ולשים עד לקבלת עיסה בצקית. הרב ניגש לחתן ויושב לפניו. החתן מרים את שרוול יד ימין והרב מורח חצי מעיסת החינה על היד וכורך סביבה בד, וחוזר למקומו. אחריו קם רב אחר ומורח את המחצית השנייה של עיסת החינה על כף ידו השמאלית של החתן.
החינה המרוקאית
על פי המנהג המרוקאי, נהוג לחגוג את טקס החינה יום לפני החתונה, בנות המשפחה והחברות מלוות את הכלה למקווה בריקוד ובשירים מסורתיים (פיוטים) בעברית וערבית. במקווה מגישים עוגיות ושתייה לנשים. בשובה של הכלה מהטבילה במקווה, לרוב, לבית הוריה, כאשר הוריה אחראים לטקס. הערב כולו מלווה במוזיקה מרוקאית מקורית ובתלבושות אותנטיות גם לגברים וגם לנשים. בטקס עצמו הנשים לובשות תלבושות ושמלות (קפטאן מרוקאי) מבדים מבריקים ויקרים, הרקומים באלמנטים מזרחיים וברקמות מוזהבות ותכשיטים ואביזרים עשירים למיניהם, על ראשיהן כתרים או סרטי שיער תואמים. הגברים, אף הם לובשים קפטאן וחובשים לראשיהם כובע בצבע ארגמן הנקרא תרבוש. הכלה לובשת את הלבוש המסורתי "השמלה הגדולה" - או כפי שקוראים לזה במרוקאית "קשוואה כבירה". הזוג מובל על ידי בני המשפחה בנשיאת נרות, למקום בו יערך הטקס המסורתי בו תמרח על כפות ידיהם חינה, כסגולה לאושר, חיים טובים וזוגיות טובה. הזוג יושב יחד, בלבוש המרוקאי המסורתי ואורחיהם משמחים אותם, מברכים, רוקדים ושרים. בשלב זה של הטקס, נהוג לתת מתנות יקרות ערך לחתן ולכלה ולהלבישם בתכשיטי זהב.
טקס החינה המוסלמי
מקור טקסי החינה עוד מימי קדם, אך הם עברו שינויים במרוצת הזמן. טקס החינה המוסלמי המסורתי נערך אף הוא לנשים ולגברים לחוד, אולם הטקס נערך לעיתים בחברה מעורבת, אם כי מוזמנים אליו בני משפחה בלבד. הנשים שמכינות את החינה ועורכות את הטקס לכלה ולחתן חייבות להיות נשים פוריות – מתוך תקווה שפוריותן תוקרן אל הזוג הצעיר. מריחת החינה על ידיה של הכלה מסמלת פוריות - תקווה להיריון וללידה. מריחת החינה על ידיהן של חברותיה של הכלה מסמלת את תקוותן להינשא בקרוב. ומריחה על ידיהן של נשים נשואות מסמלת הזדהות עם הכלה ותמיכה בה.
צבע החינה
החינה מופקת מעלים מיובשים של צמח החינה, הקרוי בשיר השירים. זהו שיח נשיר שגבהו 1–6 מטרים הנפוץ באזורים טרופים וסוב-טרופים צחיחים למחצה באפריקה, אסיה וצפון אוסטרליה.