cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אוסטריה–לוקסמבורג
ארצות השפלה האוסטריות
ב-1789 פרץ מרד עממי בארצות השפלה האוסטריות בתגובה למדיניות הריכוזית של הקיסר. הופיעו שתי סיעות: הסטאטיסטים שהתנגדו לרפורמות (מהמילה "סטאט", כלומר "מדינה"), והוונקיסטים, שנקראו על שם יאן פרנס וונק (Vonck), שתחילה תמך ברפורמות, אבל מאוחר יותר הצטרף לאופוזיציה בשל הדרך הכושלת שבה הן יושמו.
ההתקוממות החלה בבראבנט, שב-1789 הכריזה כי היא אינה מכירה עוד בשלטונו של הקיסר, ובכך התחילה את מה שמכונה מהפכת בראבנט. מנהיגם של הסטאטיסטים, הנדריק ון דר נוֹט (Van der Noot), חצה את הגבול אל הרפובליקה ההולנדית וגייס שם צבא קטן בעיר ברדה שבסְטָאטְס-בראבנט (החלק של בראבנט שנכבש על ידי הרפובליקה ההולנדית, כיום מחוז צפון בראבנט בהולנד).
באוקטובר של אותה שנה הוא פלש לבראבנט גופא וכבש את טורנהאוט לאחר שהביס את האוסטרים בקרב טורנהאוט ב-17 באוקטובר. גנט נכבשה ב-13 בנובמבר, וב-17 בנובמבר נמלטו מבריסל העוצרים אלברט מסקסוניה והארכידוכסית מריה-כריסטינה. שאריות הצבא הקיסרי הסתגרו מאחורי הביצורים הכבדים של לוקסמבורג ואנטוורפן.
ון דר נוט הכריז על עצמאותה של בראבנט, ושאר מחוזות ארצות השפלה האוסטריות הצטרפו אליו עד מהרה (מלבד לוקסמבורג). ב-11 בינואר 1790 הם חתמו על ברית וכוננו קונפדרציה בשם המדינות הבלגיות המאוחדות; הברית הושפעה מנוסח שבועת ההתכחשות ההולנדית מ-1581 ומהכרזת העצמאות של ארצות הברית מ-1776.
בלא כל קשר ישיר, פרצה ב-1789 מהפכה גם בבישופות לייז'. המהפכנים כוננו רפובליקה, שהצטרפה למדינות הבלגיות המאוחדות במעין ברית. ון דר נוט, שהכיר במעמדה השברירי של המדינה החדשה, ניסה לשאת ולתת עם מדינות זרות כדי לזכות בתמיכתן, ואף הציע איחוד עם הרפובליקה ההולנדית, אך לא זכה להצלחה. בינתיים גברו העימותים הפנימיים בין הסטאטיסטים והוונקיסטים, שהגיעו עד סף מלחמת אזרחים.
בפברואר מת יוזף השני ואחיו לאופולד השני עלה לכס הקיסרות. לאופולד פעל במהירות וכבש מחדש את ארצות השפלה האוסטריות. ב-24 באוקטובר כבשו חילות קיסריים את נאמור, ואילצו את מחוז נאמור להכיר בסמכותו של הקיסר. כעבור יומיים נכנע מחוז מערב פלנדריה ועד דצמבר חזר השטח כולו לידי הקיסרות.
בשנת 1794 כבשו הצרפתים את האזור, וסיפחו אותו לרפובליקה הצרפתית הראשונה. בשנת 1797 נחתם הסכם קמפו פורמיו בין אוסטריה לצרפת, ובין השאר סוכם בו שאוסטריה תוותר על ארצות השפלה לטובת צרפת.
הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג
אחרי תבוסת נפוליאון ב-1815, האזור ניתן לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ושטחי לוקסמבורג צורפו ל, אשר בראשה עמדה האימפריה האוסטרית. כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה, והוא כלל בתוכו את השטחים המערביים של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, האזור הידוע כיום כמחוז לוקסמבורג בבלגיה. בשנת 1867 קיבלה לוקמבורג את עצמאותה בעקבות משבר לוקסמבורג שפרץ לאחר מלחמת אוסטריה–פרוסיה, אולם נשארה באוניה פרסונלית עם הולנד עד מותו של וילם השלישי, מלך הולנד בשנת 1890.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצבו המדינות משני צידי המתרס, ולוקסמבורג הייתה תחת כיבוש גרמני עד סוף המלחמה בשנת 1918. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה לוקסמבורג על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
בשנת 1946 כוננו המדינות את היחסים מחדש, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לקהילה האירופית, שהפכה לאחר מכן ל. מכיוון ששתי המדינות חברות כיום באיחוד האירופי וחתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
יחסים דיפלומטיים
אוסטריה מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות בלוקסמבורג סיטי בלבד. מאידך, לוקסמבורג מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-3 קונסוליות בגראץ, אינסברוק וזלצבורג.
פנטצרטופס
מאפיינים
הפנטרצטופס חי בקרטיקון העליון, בשנים 75-73 מיליון שנים לפני זמננו, באמריקה הצפונית. את המאובן גילה צ'ארלס הזליוס שטרנברג בתצורת קירטלנד שבאגן סן חואן בניו מקסיקו ותואר וסווג על ידי הנרי פיירפילד אוסבורן.
הפנטצרטופס הלך על 4 רגליים. אורכו הממוצע היה כ-6 מטר והוא שקל כ-5 טון. ייתכן שפרטים גדולים במיוחד הגיעו גם לאורך של 8 מטר ומשקל של 5.5 טון. לפנטצרטופס הייתה אחת מהגולגולות הגדולות ביותר אי-פעם בקרב בעלי החיים היבשתיים, בעיקר הודות לעטרה ארוכה ביותר. מקור השם "פנטצרטופס" הוא 5 קרניים שהיו לו, אך בפועל רק 3 מהן היו קרניים אמיתיות, שתי ה"קרניים" הנוספות היו למעשה בליטות מחודדות וארוכות בעצמות ה-epijugal שלו (אזור הלחיים). העטרה הייתה ארוכה במיוחד וכללה בליטות משולשיות וזיזים בצידיה. היא הייתה קלה יחסית הודות ל"חלונות" גדולים מאוד בעצמות העטרה.
הפנטצרטופס הוא נציג מובהק של תת-משפחת הכסמוזאורים של הצרטופסיים המתאפיינת בעטרה ארוכה וקרני גבה מפותחות.
ניצחון טכני
ניצחון טכני הוא ניצחון המושג בתחרות ספורט בעקבות החלטה שיפוטית ולא בדרך הרגילה של התגברות על היריב. ההכרזה על ניצחון טכני מגיעה בעקבות הפרה חמורה של כללים ותקנות, כגון אי התייצבות למשחק, שיתוף שחקן מורחק וכדומה.
בענפי הספורט השונים ישנן הגדרות שונות בשאלה מהו הניקוד הניתן על ניצחון טכני.
בשחמט ניצחון טכני נחשב כניצחון רגיל, אך אינו תורם למד הכושר של השחקן.
בכדורגל משמעו ניצחון בתוצאה 3:0 וכמו כל ניצחון מוסיף 3 נקודות במשחק ליגה או מעבר שלב במשחק גביע.
בכדורסל נחשב כניצחון של 20:0, כאשר הנקודות נרשמות לזכות קפטן הקבוצה.
המטופוביה
המטופוביה או המופוביה (המו = דם, פוביה = פחד קיצוני) היא פוביה מפני דם. היא מוגדרת במדריך ההפרעות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR כפוביה ספציפית מסוג דם-פצע. מוערך כי בין 3 ל-4 אחוזים מהאוכלוסייה סובלים מהמטופוביה. אנשים הסובלים מהתופעה מתקשים לתפקד כאשר הם רואים דם ולעיתים גם כשהם שומעים על דם. הקושי מתבטא בנשימה כבדה, הזעה, תחושת בחילה, סחרחורת ולעיתים עילפון. הפחד מתגבר ככל שכמות הדם גדולה יותר (פצע גדול יותר) וככל שהדם מוחשי יותר (החל מצפייה באדם פצוע בטלוויזיה ועד דם של האדם עצמו).
המטופוביה היא פוביה ייחודית, בכך שלאחר תגובת החרדה ישנה ירידה פתאומית בדופק ובלחץ הדם. ירידה זו עלולה לגרום לסחרחורת או התעלפות. לא ברור לגמרי מהו מקור התופעה, אך חוקרים מסוימים מעריכים את מקורה עוד בימי קדם, ולדעתם התופעה הייתה רפלקס ששימש כהגנה מחיות טרף, בכך שגרמה לאדם חיוורון ועילפון ממראהו של דם, המצביע על סכנה, ובכך גרמה לאדם להיראות כמת, ועזרה לו להינצל מחיות טרף שונות.
טרייר אירי
הטרייר האירי (באנגלית: Irish Terrier) הוא גזע של כלב הבית.
היסטוריה של הגזע
הטרייר האירי הוכלא באירלנד בסוף המאה ה-19. תקן הגזע נקבע לראשונה ב-1879 באנגליה ואומץ אחר כך בארצות הברית ובארצות אחרות (קיימים הבדלים קלים בין התקנים בארצות שונות). במלחמת העולם הראשונה זכה הגזע בעיטור לשבח, לאחר שסייע בהעברת ידיעות בין יחידות הצבא.
מראה ומבנה כללי
הטרייר האירי מזכיר בהופעתו את האיירדייל טרייר הגדול ממנו, אך הוא קטן יותר ושונה בצבעו (האחיד). צבע הפרווה גם מבדיל אותו משנאוצרים. לטרייר האירי ראש מוארך וצר, ולסתותיו חזקות ושריריות. השפתיים, האף והעיניים הם שחורים. סימן ההיכר של הטרייר האירי הוא צבעו - חום או אדמדם. לעיתים ישנו כתם לבן על החזה. כמו שאר הטריירים זקוקה פרוותו לטיפוח על ידי מריטה מקצועית מספר פעמים בשנה. אם אין מורטים את הפרווה באופן יזום היא מאבדת מצבעה החום האופייני ונעשית בהירה, ותהיה נשירת שיער מרובה.
גובה הכתף הממוצע הוא 46 ס"מ. משקלו הרצוי של הכלב הזכר הוא כ-12 ק"ג, משקל הנקבה כ-11 ק"ג.
תוחלת החיים של טרייר אירי היא כ-12 שנים. זהו גזע בריא בדרך כלל ללא מחלות גנטיות.
יכולות ואופי
במאה ה-19 היה ייעודו המקורי של הטרייר האירי סיוע בחוות - שמירה, תפיסת מכרסמים קטנים כגון נברנים וכדומה, והוא מתאים לכך עקב מהירותו הגבוהה, חוש הריח הרגיש שלו ועקשנותו. כיום מגדלים כלבים אלה גם באזורים עירוניים, אך משום שזהו גזע אנרגטי מאוד נדרשת לו פעילות רבה, ובשל אופיו העקשן, יש לאלף אותו.
הגזע בישראל
מספר הטריירים האיריים בישראל נמוך מאוד. ידוע על המלטה אחת בלבד ב-2001, בה הומלטו שמונה גורים. האב והאם הם אלופי ישראל.
מאיר דוד לוונשטיין
מאיר דוד לוונשטיין (1 ביוני 1904 – 15 באוגוסט 1995) היה פוליטיקאי וחבר כנסת אשכנזי מתנועת אגודת ישראל.
ביוגרפיה
לוונשטיין היה בנו של הרב טוביה לוונשטיין, רבה של ציריך. הוא למד בבית-הספר למסחר בציריך ובבית-המדרש לרבנים על-שם הרב י"צ דינר באמסטרדם. היה יושב ראש צעירי אגודת ישראל באירופה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והיה פעיל באגודת ישראל.
הוא צורף למועצת העם כנציג אגודת ישראל והיה מחותמי מגילת העצמאות. לאחר הקמת מועצת המדינה הזמנית היה חבר גם בה, ובמסגרת זאת היה חבר בוועדה לגיבוש חוקה זמנית בספטמבר 1948.
הוא נבחר לכנסת הראשונה ברשימת החזית הדתית המאוחדת. היה ממתנגדיו של הרב לוין ובסוף שנת 1950 חבר לאליהו כי טוב בדרישה לכינוס ועידה ארצית של אגודת ישראל נגד ההתנהלות של הנהגת אגודת ישראל, בין השאר בטענות על בזבוז כספים על עיתון המודיע. המהלך לא צלח ולוינשטיין וחבריו הורחקו מהמפלגה.
הקים את לשכת המסחר שווייץ - ישראל. לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים עסק בייבוא מכונות אריגה.
חיים אישיים
נולדו לו שישה ילדים. אחד מהם,, בוגר ישיבת פוניבז', שירת בנח"ל המוצנח. הוא נהרג בקרב המיתלה בשנת 1956 ונקבר בבית הקברות זיכרון מאיר, עם מצבה צה"לית, קרוב לקברו של החזון איש. מאוחר יותר נקברו לצדו אמו ואביו, ר' מאיר דוד.
אוליגודנדרוציטים
האוליגודנדרוציטים או אוליגודנדרוגליה הם מגוון תאי גלייה היוצרים את מעטה המיאלין מסביב לסיבים עצביים במערכת העצבים המרכזית של בעלי חוליות. כל תא אוליגודנדרוציטי שולח זרועותיו לעבר מספר אקסונים, עד 50 במספר, המתלפפות כל אחת למעטה מיאלין באורך כמיקרומטר. המרווחים בין המקטעים על אותו האקסון, נקראים מרווח ראנוויה. שמם בא מיוונית, בה משמעו "מספר תאים עציים" (Oligodendrocytes) או "מספר עצי דבק" (oligodendroglia). על אף שמם הדומה לזה של דנדריטים, אין מגע בין השניים והדמיון הוא רק בצורתם. המקבילים לתאים אלה במערכת העצבים ההיקפית הם תאי שוואן.
תפקיד
מעטה המיאלין שיוצרים האוליגודנדרוציטים מקטין באופן ניכר את המוליכות והקיבול החשמליים של קרום הסיב העצבי. כתוצאה מכך מתארך קבוע הזמן האופייני לזליגת זרם חשמלי מהסיב, ומצטמצמת הנחתת הזרם החשמלי העובר בסיב. בפרט, בסיבים מצופי מיאלין מהירות הדחף העצבי גדלה ביחס ישר לקוטר הסיב, בעוד שבסיבים חשופים היא גדלה ביחס לשורש הריבועי של קוטר הסיב. כמו כן, מעטפת המיאלין מונעת קצרים בין הנוירונים. הודות לכך, סיבי עצב העטופים במיאלין מסוגלים להעביר דחפים עצביים במהירות דומה לזו של סיבים חשופים עבים הרבה יותר. המזעור המושג מאפשר למוחם של בעלי חוליות להכיל מספר גדול הרבה יותר של תאי עצב וסיבים המקשרים ביניהם.
מחלות
מספר מחלות אוטואימוניות, כגון טרשת נפוצה, כרוכות בפגיעה במעטה המיאלין שיוצרים האוליגודנדרוציטים, תהליך המכונה דמיאלינציה. איבוד המיאלין עשוי להביא לביטוי גנים ייעודיים הרותמים תאי גזע להתמיין לאוליגודנדרוציטים שישקמו חלקית את מעטה המיאלין. מנגנון שיקום זה אינו מצליח להתמודד עם התקפות חוזרות ונשנות של תאי T על האוליגודנדרוציטים, ונוצרת רקמה צלקתית על הסיבים העצביים.
ALD היא דוגמה למחלה נוספת הנובעת מליקוי תורשתי בהתפתחות מעטה המיאלין.
אוליגודנדרוציטים פגיעים גם להידבקות בנגיף JC, המביא להתפרצות חולי מוח מתקדם רב-מוקדי. מרבית האוכלוסייה האנושית (70%-90%) נדבקת בנגיף עד גיל ההתבגרות, הנותר רדום עד להיחלשות המערכת החיסונית. התפרצות המחלה כרוכה בהרס אוליגודנדרוציטים, המביא לתסמינים השונים של איבוד מעטה המיאלין. מעריכים כי כחמישה אחוזים מחולי האיידס עשויים ללקות במחלה זו.
קיימים טיפולים העשויים להאט את אובדן מעטה המיאלין ולשכך כמה מתסמיני המחלות. בשלב זה לא קיים טיפול המשקם את מעטה המיאלין מחדש, אך זהו נושא ער למחקר.
גידולים באוליגודנדרוציטים מכונים אוליגודנדרוגליומות.
מרכז כנסים הים התיכון
מרכז כנסים הים התיכון (באנגלית Mediterranean Conference Centre, בראשי תיבות MCC) הוא מרכז כנסים השוכן לחופי הנמל הגדול בצפון-מזרחה של העיר ולטה, בירת מלטה. בעברו שימש המבנה בן שלוש הקומות כבית החולים של מסדר אבירי ההוספיטלרים, והוא עדיין מוכר בשמו המסורתי "סקרה אינפרמריה" (Sacra Imfermeria - "בית החולים הקדוש").
היסטוריה
הקמת המבנה החלה בשנת 1574, ככל הנראה לפי תוכניותיו של האדריכל ג'רולאמו קסאר, והוא הורחב מספר פעמים במשך מאות שנות קיומו. האולם המרכזי משתרע לאורכו של החוף, והוא הוגדל בין השנים 1660–1666. באותה עת היה אחד האולמות הגדולים באירופה, ויכל לשמש לאשפוזם של 914 חולים. ב-1676 נוסד במקום בית ספר לאנטומיה ולכירורגיה. כאשר נפוליאון כבש את מלטה ב-1798, שונה שמו של בית החולים ל"בית החולים הגדול" (Grand Hôpital) או "בית החולים הצבאי" (Hôpital Militaire), ומערכות האוורור, הסניטציה והתאורה בבניין שופרו. בין השנים 1800–1918, בעת שלטונם של הבריטים במלטה, שימש המקום כבית חולים צבאי, אך הוא תפקד בעיקר כחדר מיון או לאשפוזם של אלה שמצבם לא איפשר את פינויים למוסדות אחרים. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הפך המבנה למפקדת המשטרה המקומית, ושימש בתפקידו זה עד 1940. במהלך הפצצות מטוסי מדינות הציר במלחמת העולם השנייה, נפגע הבניין מארבע פגיעות ישירות ושליש ממנו קרס ונהרס. שרידי הבניין שימשו כמרכז תרבות ובידור לחיילי בעלות הברית, לאחר מכן כתיאטרון ילדים, ולבסוף כבית ספר. נערכו מספר ניסיונות לשפץ את המבנה, ולבסוף הוא שוקם ב-1978 וזכה לייעודו הנוכחי. מרכז הכנסים נחנך באופן רשמי ב-11 בפברואר 1979. אחד הרחובות הגובלים במבנה, קרוי עד היום "רחוב בית החולים הישן" (Triq l-Ispar l-Antik).
המבנה כיום
במבנה עשרה אולמות בגדלים שונים, והגדול שבהם הוא עדיין ה"סאקרה אינפרמריה", שאורכו 155 מטרים ורוחבו 11 מטרים. תקרתו מתנשאת לגובה של 11 מטרים, והוא יכול להכיל קהל ישוב של עד 1,500 איש. קירותיו של האולם עשויים מאבנים וקבועים בהם חלונות ופתחים הנושאים קשתות בסגנון המקורי. אולם גדול נוסף הוא אולם לה ולט, השוכן בדיוק מתחת לסאקרה אינפרמריה, והקרוי על שמו של הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט. באולם זה שאורכו 150 מטרים ורוחבו 10 מטרים, השתמרה תקרת הקמרון הצולב המקורית בגובה של 5.11 מטרים, המחולקת על ידי קשתות רוחב למספר אגפים.
Be (רשת בתי מרקחת)
Be הוא המותג שבו ידועה רשת בתי מרקחת, השנייה בגודלה בישראל. החברה נוסדה ב-1991 ונכון לאוקטובר 2021 מנתה הרשת 90 סניפים. עד לנובמבר 2018 נודעה הרשת בשם ניו-פארם, ונוהלה בידי חברת "ניו פארם דראגסטורס בע"מ". לאחר רכישתה בידי שופרסל היא מותגה מחדש בשם Be (בי פארם סטור), ושם החברה המנהלת שונה ל"בי דראגסטורס בע"מ". ב-1 ביולי 2020 מוזגה החברה לתוך חברת שופרסל.
היסטוריה
בינואר עברה מלוא הבעלות בחברה לרשת קו-אופ צפון, שהייתה בבעלות קבוצת בורוביץ-מוזס-רוזן. בנובמבר 2000 רשת הקוסמטיקה "אפריל" פוצלה לחברה נפרדת. במאי 2005, חברת ישאל רכשה את הרשת תמורת 88 מיליון שקל, ובסוף 2007 עברה לבעלות קבוצת המשביר 365.
ב-2017 נמכרה "ניו פארם" לרשת שופרסל, אך כתנאי למכירה חויבה הרשת על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים למכור 11 מסניפיה לצד שלישי, זאת כדי לעודד את התחרות בתחום. בשנת 2019 רכשה הרשת את חברת "בלה אונליין", חברת בת של רקח, העוסקת במכירת תרופות באופן מקוון.
בנובמבר 2018 עברה הרשת מיתוג מחדש למותג "Be", ושם החברה שונה בהתאם ל"בי דראגסטורס בע"מ". המיתוג כולל את החלפת הסמליל ושינוי הצבע שהיא מזוהה איתו לסגול-לבן. בנוסף, הרשת החלה למכור לראשונה מוצרים תחת מותג פרטי, שנקרא גם כן "Be".
פעילות
לרשת פורמט של 9 סניפי מדיקל, שהם סניפים הקטנים בגודלם ועיקרם בית מרקחת. יתר הסניפים כוללים מחלקת קוסמטיקה, מחלקת טואלטיקה, מחלקת תינוקות ומחלקת בית המרקחת הכוללת תרופות הדורשות מרשם רופא ותרופות ללא מרשם רופא. בעבר סניפים אחדים מוקמו בתוך סניפי המשביר לצרכן במתכונת של חנות בתוך חנות.
Enterprise Service Bus
Enterprise Service Bus או בראשי תיבות ESB הוא מוצר תוכנה מבוסס סטנדרטים המהווה את הציר המרכזי לאינטגרציה בין רכיבי תוכנה בארגון. רכיבי תוכנה אלה עשויים להיות שירותים, מערכות מחשוב ונתונים. ה-ESB מאפשר זמינות של שירותים מבוססי סטנדרטים למספר רב של מערכות, משתמשים ותהליכים. המייחד אותו מה Integration Broker המסורתי הוא היותו מבוסס סטנדרטים.
הצורך בתוכנה מרכזית לאינטגרציה
ללא תוכנה מרכזית האינטגרציה היא אוסף קשרים בין כל זוג של מערכות או מרכיבים. מספר הקשרים הולך וגדל כאשר מספר המרכיבים ביניהם נדרש חיבור גדל. בכל תוספת של רכיב, עשוי מספר הקשרים לגדול כמספר הרכיבים בהחסרת 1. כאשר מספר הקשרים גדל הניהול שלהם נעשה קשה ומורכב.
מהאיור ניתן לראות כי נוצר מעין "ספגטי" של קשרים בין האפליקציות השונות או המרכיבים השונים. כל נקודת קצה נוספת, מגדילה את מספר הקשרים ב N-1 (כאשר N הוא מספר נקודות הקצה).
הגדרת ESB
ESB הוא תווכה שרבים מיצרני תווכה מוכוונת מסרים רואים בה סטנדרט. העברת מסרים בין מרכיבים שונים (אפליקציות, שירותים, בסיסי נתונים וכיוצא בזה) נעשית באמצעות ה-ESB. בהעברה עשויות להתבצע בדיקות ומניפולציות על המסרים.
מאפייני ESB
ה-ESB הוא מרכיב אינטגרציה מרכזי בו מבוצעות פעולות האינטגרציה בין מרכיבים שונים במערכות המחשוב בארגון. בשונה מה Hub המסורתי או ה Integration Broker הוא מבוסס סטנדרטים. הוא מבצע את אותן הפעולות, שצוינו ביחס לתוכנה מרכזית לאינטגרציה על מסרי XML ומסרי Web Services. הבדל מהותי אחר בין ה ESB ל Integration Broker המסורתי מתייחס לישויות ביניהן הוא מנסה לחבר: שירותים המהווים אבני בניין של ארכיטקטורה מוכוונת שירותים. ב ESB מוכלים בדרך כלל גם שירותים נוספים, כגון: אבטחת מידע וניהול. ה ESB עשוי להיות Back Bone, שעל גביו יתבצעו שירותים בתפיסה של צימוד רפוי, כלומר: תלות קטנה בין השירות וצרכן השירות, המתבטאת בביצוע השירות באופן אסינכרוני. ESB עשוי להיות פתרון עצמאי או פתרון המשתלב בתוך Application Server. קיימים ויכוחים ביחס לתיחום שירותי ה-ESB. על פי גישה אחת הוא מטפל רק באינטגרציה מבוססת סטנדרטים. אחרים מוסיפים להגדרת ה-ESB, גם את האפשרות לבצע אינטגרציה שאינה מבוססת על סטנדרטים.
היכולות העיקריות הכלולות ב-ESB הן: בתחום התקשורת נכללות יכולות תקשורת בסיסית כגון: תמיכה בפרוטוקולי תקשורת. פרוטוקולי התקשורת הנתמכים בדרך כלל הם HTTP ופרוטוקול המבוסס על MOM.
בנוסף לכך יכולות Mediationfdui כגון: טרנספורמציות והעשרה. ESB כולל יכולות מסוימות של טיפול בתהליכים יכולות אלה מבוססות על סטנדרטים מבוססי Web Services במיוחד WS-BPEL. למימוש יכולת כזו נדרש מנגנון של Compensation להתאוששות מתקלות.
זרימת המידע
התהליכים העיקריים המתבצעים ב ESB הם תהליכי זרימת מידע. המידע מועבר באמצעות מסרים אסינכרונים. מסרים אלה מעובדים בתוך ה-ESB. זרימת המידע (Data Flow) מורכבת מהשינויים במסנה ותוכן המסר, מהאופן בו מנותב המסר ומההתניות הקובעות את היעדים אליהם מנותב המסר.
סווג פתרונות ESB
ניתן לחלק את מוצרי ה-ESB לקטגוריות על פי מאפייניהם:
חלוקה לפי אופן התפתחות המוצר
חלוקה לפי המיקוד הטכנולוגי של המוצר
ESB ופיתרונות תווכה אחרים
Integration Broker ה ESB מחליף את ה Integration Broker שהווה את המרכיב המרכזי בפיתרונות Enterprise Application Integration, לפיכך הפונקציונליות שלו כוללת את הפונקציונליות של ה Enterprise Application Integration. יתרונותיו של ה ESB לעומת ה Integration Broker מבוסס EAI הם: BPM
אינטרדבוצ'קה
אינטרדבוצ'קה (ברוסית: Интердевочка) הוא סרט קולנוע סובייטי שצולם בשנת 1988 וזכה לפופולריות רבה. במהלך שנת 1989 כ-40 מיליון אנשים ראו את הסרט בבתי הקולנוע. הוא נחשב לשיאן הצפיות בקולנוע הסובייטי לאותה שנה. הסרט היה פופולרי מאוד בתקופת הפרסטרויקה והיה נחשב לפריצת דרך בהקשר להעלאת נושא הזנות למרכז העלילה בסרט סובייטי. על תפקידה בסרט זה, ילנה יאקובלבה זכתה בתואר שחקנית השנה וקיבלה פרס ניקה.
בשנת 1988 יצאה לאור נובלה של ולדימיר קונין "אינטרדבוצ'קה". לראשונה לספרות הסובייטית במרכז העלילה הייתה זונה. תחילה זה גם היה שם הנובלה, אך בסוף העורכים לא העזו להוציא יצירה עם שם זה והחליפו אותו לשם אחר, שפירושו "ילדה בינלאומית". לאור הצלחת הנובלה והסרט תחדיש זה השתרש בשפה הרוסית בת ימינו. לאור הצלחת הנובלה הסופר הציע למירה טודורובסקי זכויות על הסרט. היא שכנעה את בעלה להיות הבמאי של הסרט החדש. היה זה אחד הסרט הסובייטים הראשונים שצולמו ללא תמיכה ממשלתית, תוך ניצול מימון פרטי (שוודי) במשולב עם סכום שהתקבל ממוספילם. הצילומים נערכו במהלך שלושה חודשים בלנינגרד ובשוודיה. במהלך הצילומים ולדימיר קונין שהיה גם שותף לכתיבת התסריט התנגד לכמה מהפירושים שנתן הבמאי לתסריט ועזב את אתר הצילומים.
בשנת 2001 הוצא תקליטור של הסרט.
עלילה
האחות טניה זייצבה (ילנה יאקובלבה) עוסקת בזנות בנוסף לעבודתה בבית החולים. כל הלקוחות שלה הם תיירים זרים. באופן מפתיע אחד מהם מציע לה להתחתן ולנסוע איתו לשוודיה. טניה מסכימה, אך היא נדרשת לקבל אישור מהשלטונות הסובייטיים. לקבלת האישורים נדרש כסף רב, וטניה נאלצת לחזור למקצוע העתיק. בסופו של דבר היא מקבלת את האישורים הנדרשים ועוזבת את ברית המועצות.
מזמור חג המולד (סרט, 1999)
מזמור חג המולד (באנגלית: A Christmas Carol) הוא סרט טלוויזיה משנת 1999, עיבוד לספר באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. את הסרט ביים דייוויד ג'ונס ומככבים בו פטריק סטיוארט כאבנעזר סקרוג' וריצ'רד אי גרנט בתפקיד בוב קרצ'יט. הסרט הופק בעקבות הופעותיו של פטריק סטיוארט בסדרה של קריאות של הספר בתיאטראות בברודוויי ובלונדון. השידור הראשון היה בערוץ הטלוויזיה TNT.
עלילה
בתחילת הסרט קובר אבנעזר סקרוג' (פטריק סטיוארט) את שותפו לעסקים, ג'ייקוב מרלי, בחצר כנסייה כפרית, בלוויה מעוטת משתתפים.
הזמן עובר, השלט הניצב בפתח העסק של סקרוג' הולך ומחליד. בערב חג המולד מבקר את סקרוג' אחיינו, פרד, כדי לאחל לו חג מולד שמח. סקרוג' ופרד מתווכחים על נישואיו של פרד, שאינם הולמים לדעתו של סקרוג'. כשפרד יוצא מגיעים לבית העסק שני ג'נטלמנים שמתרימים את בעלי העסקים למען העניים. סקרוג' מגנה את מאמציהם והשניים עוזבים. למורת רוחו סקרוג' מסכים להעניק לפקיד שלו, בוב קרצ'יט (ריצ'רד אי גרנט), יום חופשה בחג המולד, אך דורש שקרצ'יט יגיע לעבודה מוקדם בבוקר למחרת (26 בדצמבר).
סקרוג' חוזר לביתו ולפתע הוא רואה את פניו של ג'ייקוב מרלי בתוך מקוש הדלת ובאריחים שמסביב לאח. רוחו של מרלי (ברנרד לויד) מופיעה וסקרוג' משתכנע באופיה העל טבעי. לדברי מרלי, אלה שאינם נדיבים מתענים אחרי מותם, והוא בא להזהיר את סקרוג' מפני הצפוי לו. בנוסף הוא אומר שבלילות הבאים יבקרו את סקרוג' שלוש רוחות, והם ינסו לשכנע אותו להיטיב את דרכיו.
סקרוג' מתעורר כשהוא במיטתו, השעה היא 2 לפנות בוקר. אור מכיוון החדר השני מושך את תשומת לבו. הוא פוגש את רוח חג המולד של ההווה (דזמונד בריט), ואיתו הוא מסייר ברחובות לונדון. הם מבקרים בבית משפחת קרצ'יט, ורואים את גברת קרצ'יט (ססקיה ריבס) מכינה את הסעודה. בוב קרצ'יט נכנס עם בנו הנכה, טים הקטן (בן טיבר), וסקרוג' נראה מודאג ממראה הילד, הרוח אומרת לו שהילד לא יישאר בחיים. הם צופים במשפחה אוכלת את ארוחת חג המולד, והרוח מטיחה בפני סקרוג' את מילותיו על העניים. סקרוג' מושפל כאשר גברת קרצ'יט מוקיעה אותו בפני בני משפחתה. הרוח לוקחת את סקרוג' למקומות שונים כמו מגדלור בודד, אונייה בלב ים, ואל כורי פחם בוויילס, בכל מקום חוגגים ושרים את שירי חג המולד. אחר כך הם נמצאים בביתו של פרד, שם הוא שומע איך יוצא פרד להגנתו בפני אשתו וחבריו. סקרוג' מתעכב כדי לצפות באורחי המסיבה משחקים ונהנים. הרוח לוקחת את סקרוג' לבית סוהר בו הם רואים שגם אסירים חוגגים את חג המולד. סקרוג' שם לב שרוח הרפאים הזדקנה, ומתחת לגלימתו מסתתרים שני ילדים, שם הילד "בערות" שם הילדה "מחסור". שוב מטיח הרוח בפני סקרוג' את מילותיו שלו (האין בתי כלא? האין בתי מחסה?). סקרוג' מתרחק כשברקע צלצול פעמונים.
סקרוג' רץ ברחוב שומם ונתקל ברוח חג המולד של העתיד (טים פוטר). הוא מבקש מהרוח למהר כי ידוע לו שזמנו קצר. הרוח מובילה אותו לבורסה של לונדון, שם הוא עד לשיחה בין אנשי עסקים ממכריו שמתלוצצים על אדם שהלך לעולמו לאחרונה, והוא כועס על האטימות שהם מפגינים. אחר כך הם מגיעים למוכר סמרטוטים, ג'ו הזקן (טרוור פיקוק), אליו מגיעים אנשים המנסים למכור פריטים שגנבו מביתו של האיש המת. הקברן הביא כפתורים, שעון וחפתים. גברת דילבר, סוכנת הבית (ליז סמית), הביאה סדינים, מגבות ומלקחיים לסוכר. הטבחית, גברת ריגס (אליזבת ספריגס) לקחה חולצת פשתן מעל גופו של הנפטר. סקרוג' מביט בהם מזועזע. הוא מבקש מהרוח להראות לו מישהו שיש לו רגשות כלפי האיש המת, והרוח מראה לו גבר ואשה השמחים על מותו, כי כעת הם אינם צריכים להחזיר את החוב שהתקשו לשלמו. כעת מבקש סקרוג' לראות חמלה הקשורה במוות והרוח לוקחת אותו לבית משפחת קרצ'יט, שם הוא רואה אותם מתאבלים על מות בנם, טים הקטן.
אחרי כן לוקחת הרוח את סקרוג' לחצר כנסייה, ומצביע לעבר קבר. סקרוג' ממאן להסתכל, אך לבסוף הוא מביט ורואה שזה קברו שלו, הוא המת שאיש לא מתאבל עליו. סקרוג' טוען שהשתנה וחזר בתשובה, והוא קורא תיגר על הרוח. הקבר נפתח וסקרוג' רואה את עצמו מונח בתוך ארון מתים. הוא נופל לתוך הקבר נצמד לגופת המת ואז נופל אל המעמקים.
סקרוג' מתעורר במיטתו כשהוא נצמד לרגלי המיטה. מאושר לגלות שהוא עדיין חי, הוא מתחיל לצחוק בהיסטריה. הוא פותח לרווחה את החלון ומגלה, בעזרתו של ילד קטן, שהיום הוא יום חג המולד (מסתבר שהרוחות ביקרו אותו כולן בלילה אחד). סקרוג' שולח את הילד לקנות תרנגול הודו גדול מהאיטליז הסמוך, ובהמשך שולח את העוף לבית משפחת קרצ'יט. הוא יוצא מביתו ומברך בחג מולד שמח עוברים ושבים, משחק עם ילדים ברחוב ומצטרף לשירה בכנסייה. אחר כך הוא הולך לבית אחיינו פרד, שם הוא מתקבל בברכה, ומתפייס עם פרד ועם אשתו.
למחרת כשמגיע בוב קרצ'יט מאוחר לעבודה, סקרוג' מעמיד פני כועס. אך עד מהרה הוא מדבר אליו בחביבות. סקרוג' מעלה את שכרו של בוב, ומבקש רשות לסייע למשפחתו. בסיום הסרט, נשמע קולו של פרד המספר שדודו סקרוג' היה נאמן לדבריו, והמשיך לקיים את רוח חג המולד כל ימי חייו, ורואים את סקרוג' מקבל בברכה לביתו את בני משפחת קרצ'יט.
השראה
סרט זה אינו דומה לעיבודים כמו הגרסה משנת 1938 של MGM או הגרסה הטלוויזיונית של ג'ורג' סי סקוט, המציגים תחושת עליזות של חג המולד. אלא שואב את השראתו מהעיבוד משנת 1951 בכיכובו של אלסטייר סים, בקדרות המוצגת בסצנות שונות ובתפאורה, אף על פי שהוא כולל רגעים שמחים. הסרט כולל סצנה אחת שלרוב מושמטת מעיבודים אחרים, והיא "סצנת המגדלור" בה צופים סקרוג' והרוח בקבוצות אנשים בחלקים שונים של המדינה, השרים את השיר "Silent Night".
ליגת העל הסלובנית
ליגת העל הסלובנית (בסלובנית: Slovenska nogometna liga; הליגה הסלובנית הראשונה) היא ליגת הכדורגל הבכירה בסלובניה.
בליגה מתמודדות 10 קבוצות אשר משחקות ביניהן ארבעה סיבובים, ובסך הכל 36 מחזורים, כאשר בתום כל עונה זוכה הקבוצה המדורגת במקום הראשון באליפות סלובניה ומעפילה למוקדמות ליגת האלופות, והקבוצות שסיימו במקומות 2–4 מעפילות למוקדמות הליגה האירופית. הקבוצה שסיימה במקום האחרון יורדת לליגת המשנה, והקבוצה שסיימה במקום התשיעי מתמודדת בפלייאוף מול הקבוצה שסיימה במקום השני בליגת המשנה.
שמה המסחרי של הליגה, "פרבליגה טלקום סלובניה", ניתן לה על שם הספונסר הראשי של הליגה, "טלקום סלובניה".
הקבוצות בליגה
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הסלובנית בעונת 2022/2023:
הבורסה לניירות ערך בלונדון
הבורסה לניירות ערך בלונדון (באנגלית: London Stock Exchange ראשי תיבות: LSE), היא בורסה לניירות ערך הממוקמת בסיטי של לונדון, אנגליה. נכון לדצמבר 2015, היא הייתה בעלת שווי שוק של 3.9 טריליון דולר אמריקני, ההופך אותה לבורסה הגדולה ביותר באירופה והרביעית בגודלה בעולם. הבורסה הוקמה בשנת 1801 ומתחמיה הנוכחיים ממוקמים בכיכר פטרנוסטר סמוך לקתדרלת סנט פול.
בית הקפה
מקורותיה של הבורסה נטועים בבתי הקפה של המאה ה-17, ובפרט ב'בית הקפה של ג'ונתן', היכן שברוקר בשם ג'ון קסטלינג החל לפרסם רשימת מחירים של כמה סחורות, שערי חליפין ומוצרים בסיסיים מסוימים כגון מלח, פחם ונייר בשנת 1698. במקור, לא הייתה זו רשימה יום-יומית, והיא עודכנה רק כל כמה ימים בשבוע. הרשימה ופעילות המסחר הועברו מאוחר מכן ל'בית הקפה של גרוואי'. שם היו נערכות מכירות פומביות של סחורה למשך זמן הזהה לזמן בעירתו של נר שמן. כאשר התפתח המסחר, עם הצטרפותן של עוד ועוד חברות שניסו לגייס הון, האצולה של אותה התקופה הצטרפה גם היא כדי לגייס כספים להם נזקקה. אלו העדויות המוקדמות ביותר למסחר מאורגן בניירות ערך סחירים בלונדון.
בשנת 1773 הקימו ג'ונתן ו-150 ברוקרים נוספים, מועדון ופתחו בורסה פורמלית יותר בסמטת סוויטינג. כעת, נדרשו דמי כניסה כדי להיכנס לחדר המסחר ולסחור בניירות הערך. עם זאת, לא הייתה זו זירת המסחר היחידה באותה העת, שכן נערך מסחר גם בבנק אנגליה. מקרי הונאה היו נפוצים באותה עת, ובניסיון למנוע אותם הוצע להעלות את דמי הכניסה. הצעה זו לא צלחה, ובמקום החלו בגביית דמי חברות שנתיים והקמה של חדר מסחר חדש. חדר המסחר החדש, שהוקם בשנת 1801, היה חדר המסחר המפוקח הראשון בלונדון. השינוי לא התקבל בברכה על ידי כל המעורבים, וביום הראשון למסחר נאלץ שוטר לגרש את מי שלא היו חברים.
'המפץ הגדול' והבורסה המודרנית
לאחר תקופות לא פשוטות בזמני מלחמות העולם הראשונה והשנייה, נהנתה הבורסה מהצלחה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. עובדה זאת דחפה בכירים בבורסה לחפש אחר מרחב פעילות מתאים יותר שישמש כבית המגורים החדש של הבורסה. העבודות על מגדל הבורסה החדש החלו בשנת 1967, והבניין החדש בגובה של כ-100 מטרים הכיל 26 קומות, כאשר המנהלה השתכנה בקומות העליונות, ואילו קומות הביניים אוכלסו על ידי חברות שונות. המלכה אליזבת השנייה חנכה את הבניין ב-8 בנובמבר 1972, והבניין החדש נהפך לאבן דרך בעיר, עם קומת המסחר שלו הנפרשת על פני שטח של 2,100 מטר רבוע.
שנת 1973 הייתה שנת מפנה עבור הבורסה. ראשית, הוסרו שתי מגבלות מסחר והותר לראשונה לצרף נשים וזרים כחברים בקומת המסחר. שנית, במרץ אותה השנה הבורסה לניירות ערך בלונדון התאחדה רשמית עם 11 הבורסות האזוריות הבריטיות והאיריות. התרחבות זו הובילה ליצירת משרה חדשה של מנכ"ל, שלאחר חיפוש מאומץ, ניתנה לרוברט פל. מדד FTSE 100 המזוהה עם הבורסה, הושק בפברואר 1984. המדד התגלה כמדד היעיל ביותר ממדדי הבורסה והוא עוקב אחרי 100 החברות המובילות הרשומות למסחר בבורסה. האירוע המשמעותי ביותר שאירע בבורסה בשנות השמונים היה ללא ספק הסרת הפיקוח הפתאומית בשווקים הפיננסיים בבריטניה בשנת 1986 במה שזכה לכינוי 'המפץ הגדול'. בשנת 1995 השיקה הבורסה את שירות ה-AIM (Alternative Investment Market) שלה, במטרה לאפשר לחברות צומחות להתרחב לשווקים בינלאומיים. שנתיים לאחר מכן הושקה מערכת המסחר האלקטרונית, והביאה עמה מהירות ויעילות רבים הרבה יותר לתהליך המסחר. בשנה הראשונה לאלף השלישי, 2000, בעלי המניות של הבורסה הצביעו בעד הפיכתה לחברה ציבורית בעירבון מוגבל: London Stock Exchange plc. חברת בת של הבורסה היא חברת המדדים פוטסי ראסל (FTSE RUSSELL) שהוקמה ב-1995. החברה עוסקת ביצירת מדדי ניירות ערך ומוצרי השקעות המשמשים גופי קרנות נאמנות, תעודות סל. בין המדדים שבנתה החברה הוא מדד האג"ח הממשלתי העולמי.
בניין הבורסה הישן הפך לחסר שימוש לאור רפורמת הדה-רגולציה אשר כונתה 'המפץ הגדול', שכן היא אפשרה מעבר לשימוש מואץ במסחר ממוחשב, והחלפת המסחר פנים אל פנים. על כן, בשנת 2004 הועברה הבורסה למטה החדש והנוכחי שלה בכיכר פטרנוסטר, בסמוך לקתדרלת סנט פול. בשנת 2007 הבורסה לניירות ערך בלונדון התאחדה עם הבורסה של איטליה, ה-Borsa Italiana, באופן שיצר את קבוצת הבורסה לניירות ערך בלונדון (LSEG). הקבוצה פועלת מהמטה שלה בכיכר פטרנוסטר.
חברות ישראליות בבורסה
החל משנות ה-90 של המאה ה-20, הנפיקו מניות ונרשמו למסחר בבורסה עשרות חברות מישראל, בין השאר:
פורום נהלל
פורום נהלל הוא חוג רעיוני של אנשי ההתיישבות העובדת, בעיקר בעמק יזרעאל והסביבה, התומך ללא סייג בזכות עם ישראל על ארצו (בדומה לרעיון "ארץ ישראל השלמה"). החוג אינו פעיל מאז פטירתו של היו"ר הקודם.
שמו של הפורום נובע מכך שכינוסו הראשון היה בנהלל. נציגים רשמיים של המושב מחו על השימוש בשמו ופנו בעבר בדרישה שהשם ישונה.
בסיס רעיוני
הפורום רואה עצמו שותף מלא למאבק על ההתיישבות הציונית בכל ארץ ישראל, ונגד כל נסיגה.
אנשי הפורום נולדו וגדלו על ברכי תנועת העבודה האקטיביסטית, ורואים עצמם כהמשך הקו, שבוטא בעבר על ידי יצחק טבנקין, יגאל אלון וישראל גלילי (הקיבוץ המאוחד) ומאוחר יותר על ידי אנשי מפלגת צומת בראשותו של רפאל איתן שחלקם תמכו בה או אף היו פעילים בה. הם ראו במפח נפש את המשא ומתן לויתור על רמת הגולן, הסכמי אוסלו ותוכנית ההתנתקות ולכן החליטו להתאגד. הם ארגנו כנס ("כנס נהלל") וכאשר החליטו למסד את פעילותם קראו לעצמם "פורום נהלל".
בראש הפורום עמד עד סוף 2008 צפריר רונן, ובין החברים בו אהוביה טבנקין (בנו של יצחק טבנקין, ממנהיגי תנועת העבודה) מעין חרוד, מאיר הר-ציון ועזרה זהר. הפורום לקח חלק בפעילויות נגד תוכנית ההתנתקות, ותמך בעליות לחומש שבוצעו על ידי מטה חומש תחילה.
כנס בחברון תשס"ו
בב' שבט תשס"ו ארגן צפריר רונן כנס תמיכה ביישוב היהודי בחברון בהשתתפות עשרות חברי קיבוצים ומושבים, בליווי מוזיקלי של הזמר אריאל זילבר. במשתתפים: פרופ' עזרה זהר (לשעבר ממשמר העמק), אריה זריצקי (מאונ' באר שבע), מנשה הראל (חתן פרס ישראל), והמשוררת אסתר שניאורסון גרי.
אוהל כפר יהושע
אוהל זה הוקם בעמק בצידי הכביש לא רחוק מהמושב. נערכו בו כינוסים שונים ונשמרה נוכחות כ"הפגנה מתמשכת" בעד יישובי יש"ע ובמיוחד כנגד תוכנית ההתנתקות של ממשלת אריק שרון.
NGC 4535
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.2 והיא התגלתה ב-28 בדצמבר 1785 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1789 תחת הציון II.500, כשהיא מתוארת כגדולה מאוד ושניתן בקלות להבחין במספר כוכבים בתוכה. בנו, ג'ון הרשל, לא צפה בה אף פעם, אך הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3080 עם התיאור של אביו. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4535, כאשר היא מתוארת כדי עמומה, גדולה מאוד וניתנת להפרדה לכוכבים.
תצפית
הגלקסיה נמצאת בחלקו הדרומי של צביר הבתולה, כ-7.1 מעלות מצפון-מערב לכוכב δ בבתולה, כ-7.4 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-9.8 מעלות מצפון לכוכב פורימה. כחצי מעלה מדרום לה נמצאת NGC 4526, כמעלה מדרום מזרח לה נמצאת NGC 4570, מעט יותר ממעלה ממערב לה נמצאת M49, כ-2.4 מעלות וכ-2.5 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאות בהתאמה NGC 4596 ו-NGC 4608, כ-2.6 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4365 וכ-3.5 מעלות ממזרח לה נמצאת NGC 4698, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
יעקב גולדווסר
יעקב (ינקול) גולדווסר (נולד ב-11 בספטמבר 1950 בתל אביב) הוא קולנוען ישראלי. חבר בוועד האקדמיה הישראלית לקולנוע.
גולדווסר מרבה לשתף פעולה עם התסריטאי חיים מרין. בין הסרטים שביים גולדווסר לפי תסריט של מרין: "מתחת לאף" (1982), "אבא גנוב" (1987), "מעבר לים" (1991), "מקס ומוריס" (1994), "אין לה אלוהים" (2006) ו"שרוכים" (2018). שיתוף הפעולה ביניהם פרץ את גבולות הקולנוע, בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" בבימויו של גולדווסר, אשר מרין היה חבר בצוות התסריטאים שלה.
ביוגרפיה
גולדווסר נולד וגדל בתל אביב, להורים שעלו מפולין. מגיל 15 החל ליצור סרטים קצרים יחד עם חברו יקי יושע. גולדווסר החל את דרכו הקולנועית בשנת 1969, כשיצר סרט קצר בשם "רעות", אחר כך ערך את סרטו של יקי יושע "שלום, תפילת הדרך" בשנת 1973. ב-1980 הפיק את "טרנזיט".
בשנת 1982 ביים את סרטו הראשון "מתחת לאף", המספר את סיפורם של שני שודדים קטנים השודדים כספת מתחנת משטרה. סרט זה היה הראשון בקריירה של כוכביו משה איבגי ואורי גבריאל. את התסריט כתב חיים מרין, ששימש בשנות ה-70 כקצין במשטרת ישראל, על פי מקרה אמיתי שאירע בבניין המטה הארצי של משטרת ישראל, ביפו ב-1976. בקיץ 1982, השתתף הסרט בפסטיבל סרטים בסיציליה. לימים נחשב הסרט לסרט פולחן ישראלי. בשנת 2007, 25 שנים לאחר שהופק, יוצא במהדורת DVD. השקת מארז ה-DVD של "מתחת לאף", נערכה באירוע חגיגי בסינמטק תל אביב.
בשנת 1991 ביים גולדווסר את סרטו "מעבר לים" בכיכובם של אריה מוסקונה, מילי אביטל ודפנה רכטר. הסרט עוקב אחר חיי ניצולי השואה בראשית ימיה של ישראל, המתלבטים אם לחזור לארץ מוצאם. את התסריט כתב חיים מרין כבר בשנת 1986, אך קשיים בגיוס משקיעים דחו את הפקתו מספר שנים. הסרט הופק לבסוף בסיוע הקרן לעידוד סרטי איכות ותקציב נוסף שסיפקה הטלוויזיה הישראלית. העלילה מבוססת במעט על הביוגרפיה של גולדווסר, שבגיל 12 היגר עם הוריו לאוסטרליה, אך הם חזרו לאחר שנה. הסרט גרף את הרוב המוחלט של פרסי אופיר לשנת 1991, בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקן הראשי (אריה מוסקונה), השחקנית הראשית (דפנה רכטר), שחקנית המשנה (מילי אביטל), התסריט (חיים מרין), העריכה (ענת לוברסקי), העיצוב האמנותי (עמנואל עמרמי) והמלחין (שלמה גרוניך). הסרט גם נבחר כמועמד ישראלי לפרס האוסקר לסרט הזר.
בשנת 1994 ביים גולדווסר את "מקס ומוריס", שהיה כמעין סרט ההמשך לסרטו המצליח "מתחת לאף", בכיכובם של אורי גבריאל ומשה איבגי בתפקידים ראשיים, וכן עם אלי יצפאן, אריה מוסקונה ואורנה בנאי. הסרט מספר גם הוא על צמד פושעים המנסים לבצע שוד.
בשנת 2000 השתתף גולדווסר בתפקיד קטן בסרט "הבולשת חוקרת", בבימויו של מרק רוזנבאום.
בשנת 2000 החל גולדווסר לביים את סדרת הטלוויזיה הדרמטית "לתפוס את השמיים" בכיכובם של אורלי זילברשץ ויורם חטב. הסדרה מספרת את סיפורה של משפחה חילונית שאב המשפחה חוזר בתשובה. הסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים (שנת 2000) וכן בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר של האקדמיה לטלוויזיה בשנה זו
בשנת 2003 ביים סדרת טלוויזיה נוספת, "מעורב ירושלמי", בכיכובם של שמיל בן ארי ושרה פון שוורצה. "מעורב ירושלמי" עוקבת אחר משפחה מסורתית, וגם היא עוסקת בנושא החילון והדת בישראל. הסדרה שודרה במהלך שתי עונות, וקיבלה שלושה פרסי אקדמיה לטלוויזיה, ביניהם עבור בן-ארי, פון-שוורצה ועבור הסדרה עצמה, בקטגוריית סדרת הדרמה המצטיינת.
ב-2006 יצא סרטו "אין לה אלוהים" בכיכובם של אוולין קפלון, יעל פוליאקוב, מאיר סוויסה, אורי קלאוזנר וז'יל בן דוד.
ב-2018 עלה לאקרנים סרטו של גולדווסר "שרוכים" בכיכובם של נבו קמחי ודב גליקמן.
אדוורד רידז-שמיגלי
אדוורד רידז-שמיגלי (בפולנית: Edward Rydz-Śmigły ; 11 במרץ 1886 – 2 בדצמבר 1941) היה פוליטיקאי, איש צבא, משורר וצייר פולני. הצטיין כמפקד צבאי במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, ולאחר מותו של יוזף פילסודסקי בשנת 1935 ירש את מקומו כ"מרשל פולין", והיה חלק מהטריומווירט השליט בפולין בין מותו של פילסודסקי ובין מלחמת העולם השנייה, לצדם של הנשיא איגנצי מושצ'יצקי ושר החוץ הקולונל יוזף בק.
ביוגרפיה
אדוורד רידז נולד בכפר קטן ליד העיר בז'ז'ני בגליציה, שהיה אז חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית. הוא היה בנו של מש"ק בצבא האוסטרו-הונגרי, תומאס רידז. המשפחה ידעה עוני, והוא הפך ליתום מאב בגיל 13. אז גידלו אותו הורי אמו, ולאחר מותם בידי משפחתו של ד"ר אורנוביץ', רופא העיירה. לאחר שסיים בהצטיינות את בית הספר התיכון, החל בלימודי פילוסופיה והיסטוריה של האמנות באוניברסיטת קרקוב. לאחר מכן עבר לאקדמיה לאמנויות בקרקוב, שם למד ציור ומכיוון שהצטיין בכך השלים את לימודיו בווינה ובמינכן. ב-1910 הצטרף לקורס לקציני מילואים בווינה וקיבל שם את ראשית אימונו הצבאי.
רידז גויס לצבא האוסטרי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ובאוגוסט הועבר אל "הלגיון הפולני" בו לחם תחת פיקודו של יוזף פילסודסקי נגד הרוסים. רידז התקדם במהירות בסולם הדרגות, וב-1916 נשא דרגת קולונל (מקביל לדרגת אלוף-משנה בצה"ל). בו-זמנית פתח תערוכה מציוריו בעיר קרקוב. ב-1917 סירב, כמו מנהיגו פילסודסקי, להישבע אמונים לרשויות האוסטריות והגרמניות. הלגיון פוזר, והוא נכלא ביחד עם פילסודסקי במצודת מגדבורג. רידז טען כי בריאותו רופפת, ושוחרר, ואז הפך למנהיג ארגון צבאי פולני מחתרתי. אז גם אימץ את הכינוי "שמיגלי", שפירושו "זריז", ולאחר מכן הוסיף אותו לשמו באופן רשמי.
ניצחונות צבאיים
במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית בשנים 1919 – 1920 פיקד רידז על הכוחות הפולנים בכמה ניצחונות מכריעים, בהם ניצחון גדול בווילנה. הוא מונה למפקד צבא לטביה והביס את הצבא האדום בגזרה זו, ולאחר מכן היה בין מפקדי הצבא הפולני במתקפה על קייב. בקרב על ורשה, שכונה "הנס על הוויסלה", בעת שכוחות הצבא האדום עלו על ורשה מחמישה כיוונים, הנהיג את הכוח שספג את עיקר המהלומה הרוסית, בעת שכוחותיו של פילסודסקי יצרו כיתור מסביב לתוקפים. לאחר מכן ניהל מערכת השמדה נגד הכוחות המכותרים.
האדם השני במדינה
לאחר המלחמה מונה רידז למפקח הכללי של הצבא הפולני במחוז וילנה, ולאחר מכן בוורשה. בשנת 1926 הנהיג פילסודסקי הפיכה אלימה, ותפס את השלטון. לצדו עמד רידז, ששלח כוחות מווילנה לסייע לו כאשר התעמת עם כוחות הממשלה. פילסודסקי ראה בכך הפגנת נאמנות, אותה לא שכח. ב-1929 מינה את רידז לסגנו בכל העניינים הנוגעים למזרח. לאחר מותו של פילסודסקי, במאי 1935, מונה רידז על ידי הנשיא איגנצי מושצ'יצקי ל"מפקח הכללי על הכוחות המזוינים" ובנובמבר 1936 קיבל דרגת "מרשל פולין".
לאחר מותו של פילסודסקי שלט במדינה טריומווירט בו היו חברים הנשיא מושצ'יצקי, שר החוץ הקולונל יוזף בק, ורידז. פילסודסקי שלט בימי חייו מבלי לקבל תפקיד רשמי פרט לתפקיד "שר ההגנה", וזאת בשל סלידתו מן הפוליטיקה. תנועה בשם סנאציה (בפולנית – תברואה) ביטאה את עקרונותיו הפוליטיים – משטר נשיאותי חזק, דיקטטורי כמעט. לאחר מותו הפכה פולין ל"דיקטטורה ללא דיקטטור". חיכוכים בין שלושת חברי הטריומווירט, וכן ירידת קרנה של הדיקטטורה בקרב ההמונים, ולחץ חיצוני מצד שכנותיה של פולין – גרמניה הנאצית וברית המועצות, גרמו לירידת קרנו של המשטר, שהפך לשמרני ואוטוריטרי יותר, ואיבד את הקסם שהיה לו בעיני ההמון הפולני בימי פילסודסקי. רידז ניסה להתחבר ל"מפלגת האיכרים", אשר הייתה בעלת גוון מרכזי וליברלי, ואשר הייתה המפלגה השלטת בעת "הפיכת מאי" שיזם פילסודסקי, אך משמגעים אלו כשלו, פנה אל הימין הקיצוני, והתחבר ל"מפלגת האיחוד הלאומי" OZN, בעלת הגוון הפשיסטי. מ-1938 ואילך הייתה כת הקצינים השלטת בפולין מחולקת ל"אנשי הנשיא" ו"אנשי המרשל", כשביניהם מאזן שר החוץ בק. ממשל זה לא מצא כל פתרון לבעיות הפנים של פולין – היחס למיעוטים, הכלכלה המקרטעת, האבטלה, פיגורה של פולין אחר שכנותיה בתיעוש, ולבעיות החוץ שלה, שהפכו לבעיות קיומיות, ככל שהתחזק משטרו של אדולף היטלר במערב.
1939
ב-1 בספטמבר 1939 כאשר פלשו הגרמנים לפולין, רידז הוכרז כמפקד עליון של הכוחות הפולנים. ב-7 בספטמבר נאלץ לעזוב את ורשה יחד עם ממשלתו. בשלב זה החל לאבד את השליטה בכוחות. מן העיר ברסט ליטובסק הורה ב-11 בספטמבר כי על ורשה יש להגן בכל האמצעים. הוא ציפה להגן על ורשה ולהחזיק בה חודשים מספר, בתקווה להתקפה של בריטניה וצרפת על הכוחות הגרמניים, שהשתמעה מן הערבות הבריטית והצרפתית שניתנה לשלמות גבולותיה של פולין. תקווה זו הייתה מנותקת מן המציאות. הצבא הפולני עליו פיקד רידז היה צבא מיושן, ולא היה ערוך לטקטיקות הבליצקריג הגרמניות שכללו תנועה מהירה של טנקים ומטוסים, כיתור כוחות האויב והשמדתם. פולין הייתה המקום הראשון בו נוסו טקטיקות אלו. מחשבתו הצבאית של הצבא הפולני הייתה מפגרת ומיושנת, ורבות מיחידותיו כללו פרשים, שלא היו יעילים בתנאי הלוחמה המודרנית. מעבר לכך – לא הייתה כל תוכנית בריטית וצרפתית לתקוף את גרמניה. הצרפתים הסתפקו בתנועה סמלית של כוחות בחבל הסאר, כיבוש מספר כפרים נטושים, ללא כל התנגדות, ונסיגה מיד לאחר מכן.
ב-17 בספטמבר הצטרפה ברית המועצות לגרמניה, והתקיפה את פולין מן המזרח. עתה היה ברור אף לרידז שגורל מדינתו נחתם. הוא פקד על צבאו לסגת אל הגבול הרומני ולהימנע מלהילחם ברוסים (ואכן רבים מהם הצליחו להימלט לארצות המערב דרך רומניה ובולגריה, ולהמשיך שם בלחימה). ב-18 בספטמבר חצה רידז את הגבול לרומניה, ונכלא.
שנותיו האחרונות
רידז קיבל על עצמו את מלוא האחריות לתבוסת צבא פולין. על אף שצבאו הותקף משני עברים בידי הצבאות החזקים והמודרניים ביותר באירופה. מכלאו ברומניה החל ביצירת מחתרת פולנית בהתבסס על קצינים שהיו נאמנים לו פוליטית. ב-27 באוקטובר העביר את כל סמכויותיו כמפקד לולדיסלב שיקורסקי, שהיה לראש הממשלה הפולנית הגולה (ובשנים הקודמות היה אחד ממבקריו החריפים של משטר ה"סנאציה" שרידז היה אחד מראשיו). רידז הועבר ממחנה שבויים לווילה של ראש הממשלה הרומני לשעבר, נמלט ממנה ב-10 בדצמבר 1940, וחצה את הגבול להונגריה. שיקורסקי לא ראה את ההימלטות בעין יפה, ושלח מכתב לסטפן רובצקי, מפקד כוחות המחתרת הנאמנים לשיקורסקי בפולין, "ארמייה קריובה" (אשר בשלב זה כונתה ZWZ, ראשי תיבות של "איגוד ללוחמה מזוינת"), בו מסר לרובצקי כי יראה בשובו של רידז משום חבלה בעבודתו, ודרש מרידז להגיע אל שטח שבשליטת האימפריה הבריטית. בינתיים הגיע רידז לפולין בחשאי, ויתר על דרגת המרשל, והחל משתתף בפעולות המחתרת כחייל פשוט. חמישה שבועות לאחר הגעתו לוורשה, ב-2 בדצמבר 1941 מת מהתקף לב פתאומי. הוא נקבר תחת השם הבדוי "אדם זביסה". עד 1991 נשא קברו שם זה, אך לאחר נפילת הקומוניזם הוקמה על קברו מצבה ראויה הנושאת את שמו.
רידז היה נשוי למרתה תומאס, אשר מתה בעיר ניס בצרפת בתאונת דרכים בשנת 1951. לזוג לא היו ילדים.
המוניטין שיצאו לרידז לאחר מותו הושפעו מיריבותו עם שיקורסקי. בעיני החוגים הקרובים לממשלה הפולנית הגולה, היה שמו קשור בדיכוי של משטר הסנאציה בשנות השלושים, והוא נתפס כמי שנטש את חייליו בשדה הקרב בשנת 1939. בעיני הקומוניסטים ששלטו בפולין לאחר מלחמת העולם השנייה היה רידז מאוס בשל השתתפותו במלחמה הפולנית-סובייטית. כיום נראה כי ישנה הערכה מחודשת לפעילותו מצד המשטר הפולני שקם לאחר נפילת הקומוניזם, והיסטוריונים מייחסים לרידז חשיבות כפטריוט פולני, אשר פעל לטובתה של ארצו בתנאים קשים.
סיירה נבדה
בספרדית "רכס השלג". שם זה ניתן לכמה רכסי הרים בעולם.
כריסיפוס מסולי
כריסיפוס מסולי (ביוונית: Χρύσιππος ὁ Σολεύ; בערך 280 לפנה"ס - בערך 207 לפנה"ס) היה פילוסוף סטואי יווני.
אם כי זנון היה מייסדה של האסכולה הסטואית, כריסיפוס היה המלומד והפורה שבאנשיה. הוא נתן את הצורה ההיסטורית לאסכולה זו שאחרי מותו התפשטה בכל רחבי העולם העתיק כחלק של התרבויות היוונית והרומית. הוא סיווג את התורה הסטואית ללוגיקה (תורת ההיגיון), לפיזיקה (מדעי הטבע) ולאתיקה (תורת המוסר).
כריסיפוס נהג לכתוב הרבה (אומרים שלא פחות מחמש מאות שורות ליום), אך מתוך כ-700 חיבוריו לא שרד דבר מלבד קטעים אחדים הנכללים בכתביהם של קיקרו, של סנקה ושל סופרים אחרים. הוא נטה לוויכוחים ולפעמים החזיק בשני הצדדים של הוויכוח, וניסה להוכיח דבר והיפוכו. בהשפעת תורתו של הרקליטוס טען כריסיפוס שאין כל משמעות לטוב ללא הרוע, וליום ללא הלילה, המהווים חלק של הסדר שביקום שביסודו מונחת התבונה האלוהית (לוגוס).
כריסיפוס חשב כי האצילות נרכשת באמצעות המידות הטובות, ולא ייחס כל חשיבות לתוארי אצילות העוברים בירושה. הוא בז לתהילה ואמר שכל התהילה שבעולם אינה שווה שאדם בעל בינה ינקוף אצבע למענה. היות שלדעתו כל בני אדם מוצאם ממקור אלוהי, הוא הטיף לאהבת הזולת ולטיפוח החברה האנושית כדי להגיע לשיווי משקל חברתי. האסכולה הסטואית דגלה בחזון אחרית הימים של מדינה אוניברסלית שבה לא יהיו אומות ומעמדות, שבה ישלטו הפילוסופים, וכל בני האדם יהיו אחים כילדיו של אלוהים, שהוא היקום וההיגיון הצרוף.
חייו מתוארים בספר השביעי של "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים" מאת דיוגנס לארטיוס.
שולחן הפנים
מידותיו
אורך השולחן היה 2 אמות, רחבו היה אמה אחת, וגובהו היה אמה וחצי. התנאים נחלקו באשר לארכן של האמות עליהן דיבר הפסוק, כאשר דעת רבי יהודה היא שהאמות המדוברות היו אמות בינוניות שבכל אחת מהן חמישה טפחים, ואילו לדעת רבי מאיר האמות היו אמות גדולות שבכל אחת מהן שישה טפחים.
השולחן היה מצופה זהב טהור, ומסביבו היה עיטור בגובה טפח אחד שהקיף את השולחן. לפי דעה אחת המובאת בגמרא העיטור היה ממוקם מעל לוחית השולחן ותוחם אותה סביב כגדר, ולפי דעה אחרת הוא היה מתחתיה, כשהוא חובק את רגלי השולחן, בעוד טבלת השולחן הייתה מונחת מעליו.
ברגלי השולחן היו טבעות זהב, וכאשר פורק המשכן, שמו בטבעות שני בדים - מוטות עץ מצופים זהב, ששימשו לנשיאת השולחן ממקום למקום, באופן מכובד, מבלי לאחוז בשולחן עצמו.
צורתו
על שולחן לחם הפנים היו מניחים מדי שבת את שנים עשר לחמי הפנים, כאשר הם מסודרים עליו בשתי מערכות, שבכל אחת מהן שישה לחמים.
על מנת לתמוך בלחמים כדי שלא ישברו ויפלו נקבעו ארבעה לוחות גבוהים, שניים לכל מערכה, שתמכו את הלחמים מימינם ומשמאלם. לוחות אלו נקראו בשם 'סניפין'.
בגמרא הובאה מחלוקת כיצד היו סניפין אלו בנויים. מחלוקת זו תלויה ונגררת אחר מחלוקת אחרת, באשר לצורתו של לחם הפנים. על פי רבי חנינא צורתו של לחם הפנים הייתה מרובעת, כך שהסניפין היו בנויים כלוחות גבוהים וישרים שתפקידם היה לתמוך בדפנות הישרות. לפי דעת רבי יוחנן צורתו של לחם הפנים הייתה כצורת קונוס, ולכן באותם סניפין נקבעו מדפים כתושבת ללחם שצורתו כצורת קונוס, כך שהם השלימו את הקונוס למבנה מרובע.
מחלוקת נוספת, שגם היא פועל יוצא של אותה מחלוקת, נוגעת למיקום ממנו התחילו הסניפין להתרומם. על פי הדעה לפיה היו הסניפין בנויים כמדפים זה למעלה מזה, הרי שהם התרוממו מטבלת השולחן ולמעלה, כאשר הם תומכים בלחם ואילו הלחם תומך ומחזיק אותם, במעין תבנית שמשלימה כל מדף יחד עם הלחם שעמו לקוביה אחת. אולם לפי הדעה המתארת אותם כלוחות גבוהים וישרים, הרי שלא היה להם מקום מעל טבלת השולחן גדושת הלחמים, ועל כן אותה דעה סוברת שהם התרוממו מן הקרקע בצמוד לשולחן.
דעה אחת המובאת בגמרא סוברת, שכלל לא היה צורך בסניפין. על פי דעה זו, מסגרת השולחן מספיקה על מנת לתמוך בלחם התחתון, וברגע שהוא מוחזק ונתמך כבר אין חשש ששאר הלחמים ישברו.
ההפרדה בין לחם ללחם הייתה מינימלית, כך שהלחמים היו מסודרים זה למעלה מזה במצב בו כמעט ואין רווח ביניהם. ההפרדה נעשתה באמצעות קנים, גלילי זהב חצויים לארכם, שראשיהם נתחבו בחורים שנפערו בסניפין, כך שהם נתמכו בעזרת הסניפין מכאן ומכאן. תמיכה זו לא הייתה מספיקה, משום שהיה חשש שהקנים ישקעו, 'יקבלו בטן', בשל כובדו של הלחם, ולכן אותם קנים נתמכו גם בלחם המונח תחתיהם.
בסך הכול היו עשרים ושמונה קנים בשולחן לחם הפנים. ארבעה עשר לכל מערכה. בין כל לחם ולחם הפרידו שלושה קנים, מלבד הלחם העליון שעמד על שני קנים בלבד. מטרת ההפרדה המינימלית הייתה לגרום כניסת אוויר בין הלחמים ולמנוע עיפוש.
שולחנות לחם הפנים של שלמה
מלבד שולחן לחם הפנים שהיה מוצב בהיכל ואותו יצר משה, בבית המקדש הוסיף שלמה עשרה שולחנות זהים במראם, שגם הם הוצבו בהיכל.
מיקומם של שולחנות אלו והצורה בה הם היו מסודרים בהיכל, שנויים במחלוקת תנאים:
לגבי השטח בו הם היו ממוקמים בהיכל, ישנה הסכמה גורפת לפיה הם היו מוצבים בחלקו הצפוני מערבי של ההיכל, כאשר הם לא חורגים במאומה אל החלק הדרומי והמזרחי. ישנה הסכמה גם לגבי היותם של השולחנות מסודרים בשני טורים שבכל אחד מהם חמישה שולחנות, כאשר ביניהם מוצב שולחנו של משה.
המחלוקת בין התנאים נוגעת לשאלה האם השולחנות היו מוצבים לאורך, ממזרח למערב, או לרוחב מצפון לדרום. על פי הדעה לפיה השולחנות היו מוצבים לאורך ההיכל ממזרח למערב, לא היה השולחן מוצב בין שני הטורים, אלא בראשם כנגד הרווח שביניהם. סדר זה מוזכר בגמרא בתיאור המדמה את השולחנות לתלמידים היושבים במקום נמוך ואת שולחנו של משה לרב הניצב במקום גבוה, וזאת בהתבסס על כך שעל פי הנתונים הטופוגרפיים של ההיכל, צדו המערבי היה גבוה יותר מזה המזרחי.
שני השולחנות שבאולם
מלבד שולחן לחם הפנים שבהיכל, ומלבד עשרת השולחנות שעשה שלמה, במשנה מובא שאליהם נוספו שני שולחנות נוספים שהיו ממוקמים באולם. אחד השולחנות היה עשוי שיש, ואילו השני היה עשוי זהב. על השולחן העשוי שיש היו מניחים את הלחם מיד לאחר אפייתו, לפני שהיו מסדרים אותו על השולחן שבתוך ההיכל. ולעומתו, על השולחן העשוי זהב היו מסדרים את הלחם כאשר הוא יוצא מן ההיכל, לפני חלוקתו לכהנים.
הסיבה בשלה נוצרו שני שולחנות ולא היה די בשולחן כסף אחד או בשולחן זהב אחד היא, שמעלין בקודש ואין מורידין. מסיבה זו, לחם הפנים מונח ראשית כל על שולחן כסף, ומשם מעלים אותו לשולחן הזהב שבהיכל. כאשר הלחם יוצא מן ההיכל, אין אפשרות להפחית בחשיבותו ולהניחו על שולחן כסף, ולכן נקבע בעבורו שולחן זהב.
זטה (מכונית)
זטה (באנגלית: Zeta) היא מכונית קטנה, סופרמיני, בעלת מרכב פיברגלאס, אשר יוצרה על ידי חברת "Lightburn & Co" האוסטרלית בין השנים 1963–1965.
יוצרו 400 יחידות. מחיר דגם הסדאן בהשקה עמד על 595 לירות שטרלינג.
שם נוסף של הדגם: "Lightburn Zeta".
מקום מושבה של חברת "Lightburn & Co" היה בדרום אוסטרליה.
מיזולוגיה
מִיזוֹלוֹגְיָה (מיוונית: "מיסוס" = שנאה, "לוגי" = לימוד, מדע; בעברית: שנאת דעת או שנאת היגיון) היא פחד או חוסר אמון בדעת או בהיגיון. בשל כך זו השנאה לטיעונים, דיונים ואף נאומים. לעיתים היא מוגדרת גם כאנטי-אינטלקטואליזם.