cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכושפות: הדור החדש
ליהוק
באמצע פברואר 2018, סרדאריוס בליין היה הראשון שהוטל לדמותו של גאלווין, ולאחריו השחקניות מלאני דיאז ושרה ג'פרי לוהקו לדמויותיהן של מאל ומגי, האחיות האמצעית והצעירה (בהתאמה). מאוחר יותר באותו חודש, השחקן הבריטי רופרט אוונס לוהק לדמותו של הארי. בתחילת מרץ 2018, השחקנית הבריטית מדליין מנטוק לוהקה לדמותה של האחות הבכורה, מייסי. האחרונים לליהוק היו צ'ארלי גילספי ואלן טאמאקי שלוהקו לדמויותיהם של בריאן וניקו, בהתאמה. שלוש השחקניות הראשיות שמגלמות את האחיות ורה הן מקבוצות אתניות שונות; דיאז וג'פרי הן ממוצא היספני, בעוד שמנטוק היא אפרו-קריבי. המפיק בפועל, בראד סילברלינג, אמר שהאחיות ורה "שונות מאוד במונחים של אישיות ואתניות", מהאחיות האליוול מהסדרה המקורית, שם שלושתן היו נשים לבנות והטרוסקסואליות. נשיא "The CW", מארק פדוביץ, אמר שהרשת מרוצה מבחירת הליהוק ומהדרך שבה המפיקה בפועל, ג'ני סניידר אורמן, "עיצבה מחדש" את הסדרה.
צילומים
הסדרה מצולמת בוונקובר, קולומביה הבריטית. פרק הפיילוט צולם במשך כחודש בערך; מ-19 במרץ ועד ל-7 באפריל. צילומי המשך העונה הראשונה עד לסופה התחילו ב-13 באוגוסט 2018 והסתיימו ב-21 בדצמבר 2018.
שידור
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ברשת "The CW" ב-14 באוקטובר 2018. הסדרה עלתה לשידור ביום ראשון בערב בשעה 21:00, אחרי הסדרה סופרגירל ששודרה בשעה 20:00. שילוב השידור של מכושפות וסופרגירל יסמן את חזרת הרשת לשדר תכנים בערבי יום ראשון בפעם הראשונה מאז עונת השידורים של שנת 09–2008 בטלוויזיה. נשיא הרשת, מארק פדוביץ', הסביר: "רצינו לשדר סדרה שהתבססה כבר [ברשת] בערבי ימי ראשון, יחד עם מכושפות. הרגשנו שאלו שתי סדרות שמופיעות בהן נשים בעלות כוח. הצהרנו בכך שלא צחקנו לגבי הנושא, שאנחנו לא מזלזלים בערבי ימי ראשון, שאנחנו מתכוונים לתת פייט רציני".
מחלוקת סביב העיבוד המחודש ותגובות המעריצים
זמן קצר לאחר ההכרזה על הפקת הפיילוט בינואר 2018, הולי מארי קומבס, חברה בצוות השחקנים של הסדרה המקורית שגילמה את דמותה של פייפר האליוול, ביקרה את החלטת הרשת "The CW" לאתחל את הסדרה ללא שום חבר מצוות השחקנים או ההפקה המקוריים. קומבס טענה שיש בעיה עם "עיבוד מחודש" של הסדרה מכיוון שהרשת, שנודעה בעבר בשם "The WB", בחרה שלא לחדש את הסדרה בשנת 2006 לעונה תשיעית. קומבס האשימה את הרשת בניסיון להרוויח על גב המותג ("מכושפות") והקונספט שלו תוך כדי שימוש בעבודה הקשה של צוות ההפקה וחברי צוות השחקנים המקוריים. קומבס גם התייחסה בביקורתיות לתיאור שהרשת נתנה לעיבוד המחודש כ"פמיניסטי", שהיא מרגישה שמשתמע מכך שהסדרה המקורית לא הייתה פמיניסטית מספיק, וצייצה בטוויטר בסרקסטיות: "כנראה ששכחנו לעשות את זה בפעם הראשונה. המפף". קומבס רמזה אז כי לעיבוד המחודש צריך להיות כותרת חדשה מכיוון שהיא מרגישה שהעיבוד המחודש הוא מותג חדש שאין לו קשר עם הסדרה המקורית. היא צייצה כי עיבוד מחודש או רימייק לסדרת טלוויזיה "נדרשת בדרך כלל לספר קווי עלילה דומים לשל הסדרה המקורית, כי כך היא תוכל להשתמש כחוק באותה כותרת ולקנות את הזכויות על כך", והוסיפה עוד "אם זה לא דומה, זה רק עוד סדרה אחרת. סדרה חדשה עם כותרת חדשה."
חברה אחרת מצוות השחקנים המקוריים, שאנן דוהרטי, שגילמה את פרו האליוול, הגיבה בגישה חיובית יותר על העיבוד המחודש בטוויטר, וציינה שניתן להעיד מכך על איכותה הגבוהה של הסדרה המקורית אם שוקלים לעשות לה עיבוד מחודש. דוהרטי הוסיפה שהיא "מסוקרנת מהרעיון שדור חדש יקבל עזרה והשראה כמוכם [מעריצי הסדרה המקורית]. 'מכושפות' עזרה לכולנו." עם זאת, דוהרטי הודתה בציוץ שהיא אכן מצאה את ניסוח התיאור של הרשת על העיבוד המחודש כ"פמיניסטי" כ"נוראי ומעליב", אבל השלימה עם זה בהבנה ש"כולם עושים טעויות ". רוז מק'גוון, שגילמה את פייג', גם היא נקטה בגישה חיובית כלפי העיבוד המחודש והראתה את תמיכתה לשחקניות הראשיות על ידי ציוץ "עופו לכן בנות, עופו". מק'גוון הוסיפה שאין לה בעיות עם העיבוד המחודש ואיחלה "לכולם את הטוב ביותר."
החדשות על העיבוד המחודש נתקלו בתגובות מעורבות מצד המעריצים האדוקים של הסדרה המקורית. מספר מעריצים היו חיוביים לגבי העיבוד המחודש, בעוד שאחרים לא התרשמו מהשינויים שבוצעו לקראתה. בעקבות ההכרזה על העיבוד המחודש, חלק מהמעריצים השתמשו בטוויטר על מנת לשתף את ההאשטאג "StopCharmedReboot#" בניסיון למנוע מרשת "The CW" להתקדם עם הפקת הפיילוט עבור העיבוד המחודש. נשיא הרשת, מארק פדוביץ, אמר שהוא רוצה שהמעריצים ייתנו הזדמנות לעיבוד המחודש, ופנה אל המעריצים בפנייה ש"לפני שתקבלו החלטה, תראו את הסדרה". בריאיון עם "HuffPost" במאי 2018, קומבס דיבר על העיבוד המחודש, הפעם בביקורת על השיווק של הסדרה ועל ליהוקם של שחקנים צעירים. לדבריה, אף על פי שהיא מעריכה את "העבודות והזדמנויות שהעיבוד המחודש של מכושפות יצר", היא "לעולם לא תבין מה עוצמתי, מצחיק או פמיניסטי ביצירת סדרה שאומרת באופן בסיסי שהשחקניות המקוריות היו מבוגרות מכדי לעשות את מה שהן עשו לפני 12 שנה."
דגל נונאווט
דגל טריטוריית נונאווט הוכרז ב-1 באפריל 1999, יחד עם ההכרזה על הקמת טריטוריה זו - הטריטוריה החדשה ביותר של קנדה. בדגל מצויר אינוקשוק אדום, אשר בשפת האינוקטיטוט פירושו "כמו בן אדם", הוא סמן אבנים מאוזנות ואנדרטה, שימש במשך מאות שנים כדי לנווט את האינואיטים ברחבי טונדרה ארקטית העקרה או לסמן מקומות קדושים ומיוחדים.
הצבעים האדום (של הפסל) והלבן (הרקע מימין לפסל בדגל) מייצגים את צבעיו הרשמיים של דגל קנדה. הצבע הלבן מייצג גם את הנוף הארקטי הנפוץ בצפון המדינה. צבע הזהב מסמל את העושר של האדמה העשירה במחצבים ובאוצרות טבע. הכוכב הוא Niqirtsuituq, או כוכב הצפון באינוקטיטוט (בכחול), שימש במשך מאות שנים כנקודת ניווט. הוא גם מייצג את מנהיגותם של הצעירים.
מרג'ורי פלמינג
מרג'ורי פלמינג (באנגלית: Marjorie Fleming; 15 בינואר 1803 – 19 בדצמבר 1811) הייתה ילדה סקוטית שנפטרה בגיל שמונה. יומנים שכתבה הקנו לה פרסום לאחר מותה.
ביוגרפיה
פלמינג נולדה בקירקלדי שבסקוטלנד ב-1803 כבתם השלישית של ג'יימס ואיזבלה פלמינג. אביה היה רואה חשבון. בגיל 6 עברה לגור עם דודה בן ה-17 באדינבורו.
מרג'ורי חזרה לעיר הולדתה ב-1811. מספר חודשים לאחר מכן היא חלתה בחצבת. למרות שהבריאה, היא נפטרה זמן קצר לאחר מכן, ככל הנראה מדלקת קרום המוח. היא מתה חודש לפני יום הולדתה התשעי.
כמו ילדים רבים בתקופתה היא כתבה יומן. לאחר מותה הוא נשמר בספרייה הלאומית של סקוטלנד.
היומן התגלה כחמישים שנה לאחר מכן על ידי עיתונאי לונדוני בשם הנרין פרין. הוא פרסמו בספר "מרג'ורי: סיפורה של ילדה לפני חמישים שנה". הספר כולל יומן שכתבה שנה וחצי לפני מותה. הספר הפך לפופולרי בתקופה הוויקטוריאנית וזכה להתייחסויות רבות.
אומנת
אומנת, או עוזרת האם סיפקה טיפול לילדים במשפחה כשירות. באופן מסורתי, אומנות היו משרתות משקי בית גדולים אשר דווחו ישירות אל הגברת של הבית.
כיום, מטפלות העולם המודרני, כמו עובדים מקומיים אחרים, יכולות לחיות בתוך או מחוץ לבית בהתאם לנסיבות העבודה שלהן לבין אלה של מעסיקיהם. מטפלות מקצועיות מוסמכות בדרך כלל בהחייאה, עזרה ראשונה מוסמכת, ובעלות תואר או הכשרה להתפתחות הילד.
מרואה
העיר שימשה בירתה של ממלכת כוש במשך מאות שנים. היא שכנה בקצה אזור, בו היו שתי ערים מרואיטיות נוספות: מוסאוואראט אס-סופרא ונאקה. אתר העיר מרואה ידוע בשל למעלה מ-200 פירמידות המקובצות בשלוש קבוצות, שחלק ניכר מהן ספגו נזקים רבים לאורך השנים. הן זוהו כפירמידות נוביות לאור גודלן ויחסי הגודל בין חלקיהן השונים.
בשנת 2011 הוכרזה מרואה כאתר מורשת עולמית בשם "האתרים הארכאולוגיים של האי מרואה". בהכרזה של אונסק"ו נכללו האתרים הבאים: אתר העיר (מרואה 1) - משתרע על פני כ-6.12 קמ"ר, בית הקברות הנמצא מזרחית לכביש המהיר (מרואה 2) - משתרע על פני 6749 דונם, אזור חיץ המקיף את שני האתרים - 17.18 קמ"ר, מוסאוואראט אס-סופרא (8.36 קמ"ר) ואזור החיץ שלה (26.53 קמ"ר), ונאקה (2.31 קמ"ר) ואזור החיץ שלה (95.09 קמ"ר).
היסטוריה
הרודוטוס מזכיר תושבי אזור זה בספרו השלישי מן הסדרה "היסטוריות",וכנראה מופיעים הם במקרא בצורה שנשתבשה בידי מעתיק מקרא קדמוני שרשם:, במקום להעתיק כיאות את שמם המקורי: "אַנְשֵׁי מֶרֹהַ".(𐤀)
מוקד הפעילות השלטונית של ממלכת כוש עבר לאי מרואה במאה ה-4 לפנה"ס, ובמאה ה-3 לפנה"ס כבר נבנו במקום ראשוני הקברים המלכותיים. קודם לתחילת השימוש במרואה נקברו שליטי הממלכה באל-קורו, שהוא אתר קבורה השוכן במרחק קילומטרים אחדים במורד הזרם מג'בל ברקל, ולאחר מכן בנורי ובאתרי קבורה נוספים. מומחים שונים לתולדות ממלכת כוש משערים כי המעבר למרואה היה תגובה לפלישתו של הפרעה פסמתיך השני (השושלת ה-26) לנפאטה בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
בערך באמצע המאה ה-4 לספירת הנוצרים קרסה כוש כתוצאה מפלישת צבא קיסרות אקסום ופלישות של שבטים זרים נוספים. הנצרות הפכה לדת השלטת באזור במאה ה-6, ובאזור הוקמו שלוש ממלכות נוצריות. בית הקברות המערבי במרואה פעל בערך בתחילת התקופה הנוצרית, אך לא נמצאו עדויות לכך שהאזור היה מיושב ונראה כי העיר המלכותית ננטשה בתקופה זו והתגלתה מחדש על ידי ג'יימס ברוס רק ב-1772. ב-1814 ביקר באתר המזרחן השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט והבחין בהריסות, שתוארו גם בכתבים מאוחרים יותר. עשרים שנים לאחר ביקורו של בורקהרדט ביקר באתר ההרפתקן האיטלקי ג'וזפה פרליני, שבניסיונו לחפש אוצרות פגע בחלק מהפירמידות באתר.
בין 1842 ל-1844 נערך במרואה המחקר האקדמי הראשון, על ידי אקדמאים פרוסים בראשותו של האגיפטולוג קארל ריכרד לפסיוס. בין 1910 ל-1914 נחפר האתר על ידי הארכאולוג הבריטי ג'ון גרסטנג, שתמך בטענתו של ברוס כי מדובר במרואה. גרסטנג הצליח במהלך חפירותיו לחשוף חלקים ניכרים מהעיר המלכותית, וכן חלקים מבית הקברות המערבי. עשר שנים לאחר מכן המשיך ג'ורג' רייזנר את עבודתו, וגילה שלושה שדות פירמידות נוספים באתר. בשנים שלאחר מכן ביקרו באתר ארכאולוגים ונוסעים נוספים, שהצליחו לחשוף את מוסאוואראט אס-סופרא ואת נאקה.
לאחר החפירות הארכאולוגיות בתחילת המאה ה-20 צמחו באתר עצי ושיחי שיטה רבים. באתר העתיקות לא נערכו חפירות עד לאלו של האוניברסיטאות של קלגרי ושל ח'רטום בשנות ה-60, ופעם נוספת עד לראשית שנות ה-90 כאשר אוניברסיטת הומבולדט בברלין שלחה למקום משלחת. חול נודד המוזז על ידי הרוח גורם לנזקים הדרגתיים לפירמידות מזה עשרות שנים. עד 1999 שוקמו 14 קפלות, וכוסו בחומרים מקוריים או בתחליפים זהים.
תיאור
כאמור, במאה ה-4 לפנה"ס העבירה ממלכת כוש את המרכז השלטוני ואת הקברים המלכותיים שלה לאזור מרואה. הכושיתים פיתחו ציוויליזציה במרואה ובמקומות הסמוך לה, שהייתה בעלת מאפיינים של אזור שמדרום לסהרה ומאפיינים מזרח תיכוניים. מרואה הייתה אחד מהיישובים האורבניים שהוקמו על ידם (והחשובה מביניהם ביחד עם נמל ואד בן נאקה). הכושיתים המשיכו להתרחק מעמק הנילוס והקימו מרכזים דתיים במוסאוואראט אס-סופרא ובנאקה, וזאת הודות לכמויות המשקעים ואדמת הסחף שהספיקו לצרכיהם. בנוסף הוקמו ברחבי הממלכה מרכזים דתיים קטנים רבים שבכל אחד מהם היה מקדש ומאגר מים ששימשו רועים שהיו נוודים למחצה. מרכזים אלו שמשו גם אמצעי של הממשל המרכזי לאכיפת סמכותו. מרכזים אלו אינם כלולים באתר המורשת.
מרואה שכנה בצומת של נתיבי מסחר שחיברו בין נמלי הים האדום במזרח לבין אגם צ'אד במערב, ועברו לאורך הנילוס הלבן והנילוס הכחול. הסוחרים שעברו בנתיבים אלה עסקו במגוון רחב של תחומי התמחות.
רוב המבנים ששרדו במרואה הם מקדשים וקברים בצורת פירמידות שנבנו מחומרים עמידים, ומספר מאגרי מים. בחלק ניכר מהמקדשים היו שערי כניסה מונומנטליים, חומות שתחמו את שטחם, ושלושה חדרים ומעלה. למקדשים אין סגנון אדריכלי אחיד, אך ככל שמרואה המשיכה להתפתח ניכרו השפעותיהן של האדריכלות ההלניסטית והאדריכלות הרומית. המקדשים היו מקושטים בפאר רב, היו סמוכים למאגר מים ושימשו נוסעים, נוודים ומאמינים.
האתר שבו נבנתה העיר המלכותית שכן באזור סוואנה בדרום מדבר סהרה. אזור זה צחיח מאוד כיום, וכמות הגשמים השנתית היא כ-100 מילימטרים בממוצע. העיר שגשגה לאורך כל שנות קיומה בזכות קרבתה לנילוס, אך כיום חלקים ממנה מאוכלסים על ידי שני כפרים סודאניים. באתר יש שרידים של עיר מוקפת חומה בצורה דמוית טרפז, בתי קברות מלכותיים במזרח, מקדשים, חפיר, בתי קברות של פשוטי העם. כיום חוצים את העיר מסילת הרכבת אטבארה-ח'רטום (הקצה המזרחי) והכביש המהיר ח'רטום-פורט סודאן (דרך מרכז העיר). לחומת העיר היו ארבעה שערי כניסה, ובתוכה היו ארבעה מקדשים וכן מרחצאות מלכותיים. בחומה נתגלו מספר כתובות ביוונית, המתוארכות לתקופה בת 500 שנים החל מאמצע המאה ה-3 לפנה"ס. בתי המרחץ קושטו בלוחות פאיינס עם דמויות אבן של אריות ושוורים, פסלים וציורים של נחשים. אספקת המים לבתי המרחץ הייתה דרך אקוודוקט, והייתה תלויה בגובה פני המים בנילוס. חלקם הפנימי של המקדשים קושט בציורים המתארים אלים ואלות הניצבים ביחד וכן אסירים.
מקדש אמון נבנה מבוץ ומלבנים אדומות בצדה החיצוני של החומה המזרחית. במקדש היו פילונים עם משקופי דלתות, ועמודים. החלל המרכזי של המקדש, בניגוד לשאר חלקיו, נבנה מאבן חול נובית. הגישה אל מקדש אמון הייתה דרך שורה של מקדשים משניים וקטנים יותר ודרך שני אילי ניגוח מאבן שניצבו משני צדדיו של הפילון. מלבד החלל המרכזי קיימים במקדש גם היפוסטיל (אולם עמודים), חדרים משניים וחצר חיצונית. המקדש פונה כיום לכיוון המדבר ובחפירות שנערכו מזרחית לו נמצאו כמויות רבות של טין שמקורו בנילוס. ממצאים אלו מרמזים על כך שבתקופה הסמוכה לבניית המקדש הערוץ המרכזי של הנילוס זרם מזרחית לעיר, שהייתה בנויה על אי.
מזרחית למקום שבו שכנה העיר המלכותית ממוקמת ערמת סייגי ברזל, שעליה ניצב מקדש המוקדש לאל האריה אפדמק. מקדש זה נבנה מאבן חול, והוא מכיל שני חדרים מקושטים שהגישה אליהם היא דרך גרם מדרגות שמשני צדדיו ניצבו פסלי אריות. במרחק קילומטר מהעיר המלכותית שוכן מקדש השמש, שנבנה בשנת 600 לפנה"ס בקירוב על משטח מוגבה, ונבנה מחדש במאה ה-1. במקדש זה יש חדר מרכזי המוקף בקולונדה. מקדש השמש מקושט בתבליטים עם סצנות שונות כגון מלחמה ושבויי מלחמה, וטבח. בחפירה ארכאולוגית שנערכה בחזית המקדש נמצאה פרוטומה של אוגוסטוס, שמקורה ככל הנראה בשלל מלחמה שנערכה בין ממלכת כוש לבין מצרים הרומית במאה ה-1. עדות מאוחרת יותר לקשר בין ממלכת כוש לבין העולם הרומי-יווני היא סגנון הבנייה האדריכלי שהיה נהוג ביניהם של המלך נאטאקאמאני והמלכה אמאניטורה.
מזרחית לעיר שוכנים בית הקברות המערבי, בית הקברות הצפוני ובית הקברות הדרומי. בתי הקברות במרואה ידועים בשל הפירמידות הרבות השוכנות בשטחם, הדומות לאלו שנבנו במצרים העתיקה כ-800 שנים קודם לכן. הפירמידות נבנו מאבנים לבנייה או מלבני אש, צופו בתערובת של מלט ושל סיד, ונצבעו בצורה אחידה. הקברים עצמם נחצבו לתוך הסלע שמתחת למרואה. בבית הקברות המערבי, ששימש את המעמד העליון של מרואה, יש למעלה מ-500 קברים. בבית הקברות הצפוני נמצאים קבריהם של שליטי מרואה בלבד, והוא מכיל 44 פירמידות שב-36 מתוכם קבורים מונרכים. הקברים הקדומים ביותר נבנו עם ליבת חצץ המצופה באבן, והקברים המאוחרים יותר נבנו מחצץ מסותת או צופו בלבנים אדומות. בצד המזרחי של פירמידות הקברים ממוקמת קפלה מקושטת מאבן חול. בבית הקברות הדרומי נמצאים למעלה מ-200 קברים. סוג אחד מכיל מומיה בארון קבורה מעץ בסגנון דומה לזה שהיה מקובל במצרים, ובסוג הקברים השני הגופה אינה מומיה והיא ממוקמת על מיטת עץ. ראשוני הקברים בבית הקברות הדרומי מתוארכים לשנת 747 לפנה"ס. בבית הקברות הדרומי קיימים קברי מלכים אחדים מראשית תקופת הקבורה במקום במאה ה-3 לפנה"ס, והם מכוסים בפירמידות.
מוסאוואראט אס-סופרא
במרחק קצר מהעיר ממוקם המתחם הקטן, שבו יש 34 חדרים המקיפים חצר מרכזית אחת. שטח המתחם הוא 1,883 מ"ר, והוא נבנה מאבן חול ומלבנים אדומות. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במתחם נמצאו עדויות לכך שבעבר הוא שימש את מלכי כוש. מקדש האריה שוכן מזרחית למתחם הגדול, והוא כולל חדר מרכזי אחד ושישה עמודים. במקדש נמצאו כתובות בכתב הירוגליפי, ובהן גם התייחסות לאל האריה אפדמק. בתחתית העמודים נמצאים תבליטים של אריות ושל גריפונים, ובמקומות אחרים במקדש נמצאים תבליטי אריות ופילים המסמלים את המלך שאותו ירש אפדמק. המקדש קרס לפני שנים רבות, אך כאשר בשנות ה-60 נערכו במקום חפירות התברר כי ניתן לשקמו ולבנותו מחדש בדיוק בצורה שבה היה בנוי בעבר. עם זאת, את הגג לא ניתן היה לשקם כלל והיה צורך להתקין אותו מחדש ולא בהכרח כפי שהיה בעבר.
האזכורים המודרניים הראשונים למוסאוואראט אס-סופרא מופיעים בכתביהם מ-1822 של לינאן דה בלפונד ופרדריק קאיו. לפסיוס היה הראשון בעת המודרנית שתיאר את האתר באופן מעמיק, ורק בשלהי שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 נערכו במקום החפירות הארכאולוגיות הראשונות, מטעם אוניברסיטת הומבולדט. מאז חפירות אלה ממשיכה האוניברסיטה בפעילות המחקר והשימור במקום. למרות מאמצי השימור ספג האתר נזקים כתוצאה מסופות חול, פעילות בעלי חיים, ותיירות לא מבוקרת. נעשו ניסיונות להשמיש מחדש את החפיר הגדול ששימש כמאגר מים, אך הם גרמו לחשיפה ולפגיעה בשרידים הארכאולוגיים. חומות המתחם הגדול חוזקו באמצעות שימוש באדמה, חול, סיד, מבני תמיכה או קירות מגן מפני השפעות החול.
נאקה
העיר נאקה שוכנת במרחק 35 קילומטרים מזרחית לנילוס, ובמרחק 15 קילומטרים דרומית למוסאוואראט אס-סופרא. שטח העיר הוא כ-600,000 מ"ר. בעיר יש נקודות ציון אחדות והן ארבעה מקדשים (מקדש אמון, מקדש האריה, מקדש המלך אמאנאהאחארם והמקדש הקטן), מחצבות במזרח, בית קברות עם רוגמים רבים בצפון, חפיר (מאגר מים גדול) במזרח, ובאר מים בעומק 60 מטרים שנחפרה ב-1904. מרבית אתר העיר טרם נחקר על ידי הארכאולוגים.
מקדש האריה שוכן בצדו המערבי של האתר, ומדובר במבנה בן חדר אחד מאבן חול מהמאה ה-1 שהשתמר באופן כמעט מלא. בצד אחד של המקדש התגלו תבליטים הקשורים לאל אפדמק, ובצדו הנגדי התגלו תבליטים הקשורים לאל אמון. פסלי האיילים המאגפים את הדרך למקדש שוקמו והוצבו מחדש על כנם, בדומה למזבח האבן הצבוע. במרחק קצר מזרחית למקדש האריה נמצא מבנה מלבני מאבן חול הידוע בכינוי "הקיוסק". מבנה זה השתמר אף הוא בצורה טובה. במחקרים שנערכו במקום התגלו השפעות מקומיות, הלניסטיות ומצריות, והארכאולוגים משערים כי בעבר שימש המקום כמקדש לאלה המצרית חתחור.
מזרחית לקיוסק שוכן מקדש אמון המכיל שלושה חדרים, שבנוסף לאבן חול בנוי גם מלבני בוץ ולבנים אדומות. הגישה למקדש אמון היא דרך משטח הגבהה שכל אחד משני צדדיו מאוגף על ידי שישה איילים שבמרכזם קיוסק. לפני שלושת האולמות של המקדש נמצאים שני אולמות מוקפים בעמודים. ההירוגליפים המרואיטיים שהתגלו במקדש מתארים את אמון בארבע צורות שונות. בשני צדדיו של חדר המקדש הראשי נמצאים תבליטים המתארים את אלי הנילוס עומדים מאחורי מלך ומלכת העיר, ובקיר האחורי של החדר נמצאים שני תבליטים המתארים את אמון בצורות שונות. מקדש המלכה שאנאקדאקהטה שוכן ליד ג'בל נאקה, ואף הוא הוקדש לאל אמון. במרכז הקיר האחורי של המקדש נמצאת גומחה שבה כתובות מרואיטיות, שהן הקדומות ביותר באתר.
העיר נאקה זכתה לאזכורים בכתביהם של נוסעים וחוקרים שביקרו באזור במאה ה-19, המיפוי הטופוגרפי הראשון של העיר נערך על ידי לפסיוס. בתחילת שנות ה-80 הועתקו התבליטים והכתובות שבמקדש האריה על ידי חוקרים מאוניברסיטת טיבינגן, והחל מ-1996 נערכות בעיר פעולות מחקר ושימוש בניהולו של המוזיאון המצרי שבברלין.
קבוצה בלתי תלויה (תורת הגרפים)
בתורת הגרפים, קבוצה בלתי תלויה (IS - Independent set) היא קבוצת קודקודים בגרף, אשר אין זוג מביניהם המחוברים ישירות דרך קשת אחת. בצביעה חוקית של קודקודים בגרף (כמו זו שבה עוסק משפט ארבעת הצבעים), כל מחלקת צבע היא קבוצה בלתי תלויה. שמאל|ממוזער|160px|הקבוצה הבלתי תלויה בכחול
השאלה "בהינתן גרף \ G=(V,E) ומספר \ k, האם קיימת בגרף קבוצה בלתי תלויה בגודל \ k" היא בעיה NP-שלמה והיא אחת מ-21 הבעיות הראשונות לגביהן הוכיח ריצ'רד קארפ כי הן NP-שלמות . ההוכחה הייתה בעזרת רדוקציה חישובית מבעיית SAT. חיפוש של קבוצה בלתי תלויה שקול לחיפוש של קליקה (תת גרף מלא) בגרף המשלים (שקבוצת הקשתות שלו משלימה את קבוצת הקשתות של הגרף הנתון). בעיה נוספת לה קשר הדוק היא בעיית הכיסוי קודקודים (קבוצת קודקודים "הנוגעת" בכל הקשתות): עבור קבוצה I \subset V בלתי תלויה, ההפרש   הוא כיסוי בקודקודים.
לאחר שהתברר שחישוב הגודל המדויק של קבוצה בלתי-תלויה מקסימלית בגרף הוא בעיה קשה, החלו ניסיונות למצוא קירוב לגודל זה. ידוע שלא רק החישוב המדויק, אלא גם קירוב של הגודל עד כדי טעות של בגרף עם n קודקודים, היא עדיין בעיה NP-שלמה
. האלגוריתם הטוב ביותר הידוע מוצא קירוב שהשגיאה בו היא עד סדר גודל של . באשר לאלגוריתמים מדויקים, זמן הריצה של האלגוריתמים המהירים ביותר הידועים הוא בסביבות \ 2^{n/4} . האלגוריתמים המהירים ביותר הידועים המוצאים עבור k נתון אם קיימת קבוצה בלתי תלויה בגודל k מבוססים על כפל מטריצות מהיר, וזמן הריצה שלהם הוא מסדר  כש-\ \omega הוא המעריך של זמן הריצה של כפל מטריצות - דהיינו לכפול מטריצות n \times n ניתן לביצוע בזמן מסדר \ n^\omega  (הערך הידוע של \ \omega הוא בסביבות 2.376).
אחת ממחלקות הגרפים הגדולות שעבורן ידועים אלגוריתמים פולינומיים למציאת הקבוצה הבלתי תלויה הגדולה ביותר היא גרפים מושלמים. כך, למשל, מחלקה זו כוללת את הגרפים הדו צדדיים, עבורם ניתן למצוא את הקבוצה הבלתי תלויה הגדולה ביותר באמצעות אלגוריתם למציאת השידוך הגדול ביותר. לעומת זאת, בגרפים מישוריים הבעיה היא עדיין NP-קשה.
מקסימילאן ראל
מקסימילאן ראל (בגרמנית: Maximiliane Rall; נולדה ב-18 בנובמבר 1993) היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת הבלמת בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים.
נוער
ראל החלה את קריירת הכדורגל שלה כשהייתה בת 5, כשהצטרפה למועדון בזינגן. בקיץ 2009 עברה לקבוצת הנוער של המועדון זינדלפינגן.
זינדלפינגן
בקיץ 2010 עלתה ראל לקבוצה הראשונה של זינדלפינגן, ואת הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה השנייה ערכה ב-15 באוגוסט 2010, במשחק נגד קלן. לאחר שתי עונות בהן ערכה 27 הופעות במדי הקבוצה, זכתה זינדלפינגן באליפות הבונדסליגה השנייה ועלתה לבונדסליגה. את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה ערכה בהפסד 9:1 לטורבינה פוטסדם.
לאחר 61 הופעות ליגה במדי המועדון עזבה ראל את הקבוצה ונסעה למרוקו לתקופה ממושכת.
הופנהיים
בפברואר 2015 הצטרפה ראל להופנהיים. בתחילת תקופתה במועדון שיחקה ראל במדי קבוצת המילואים של הופנהיים, וב-2017 עלתה לסגל הקבוצה הראשונה המשחקת בבונדסליגה.
באיירן מינכן
לקראת עונת 2021-22, הצטרפה ראל לקבוצת הנשים של המועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה. במהלך העונה שינתה את תפקידה בקבוצה משחקנית הגנה לפעילה מרכזית בקישור, וסיימה במקום השני ברשימת הכובשות המצטיינות של הקבוצה, עם 10 שערים בכל המסגרות. בסיום אותה עונה סיימה באיירן במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה וולפסבורג.
קריירה בינלאומית
ראל ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה ב-10 בנובמבר 2018, בניצחון 5:2 על נבחרת איטליה במסגרת משחק ידידות.
חיים אישיים
לאחר תקופתה בזינדלפינגן, נסעה ראל למרוקו, שם עבדה במשך 3 חודשים. ב-2014 קיבלה ראל תואר מבית הספר אוסוולד פון נל ברוינינג ברוטווייל. מאז 2015, לומדת ראל היסטוריה באוניברסיטת היידלברג.
חורשת הארבעים
חורשת הארבעים (בערבית: شجرات الأربعين; בתעתיק: שג'ראת אלארבעין) היא חורשת עצי אלון מצוי עתיקים הנמצאת בפארק הכרמל, בשטח השיפוט של העיר נשר ממזרח לשטח אוניברסיטת חיפה ליד דרך הדורות.
מאפייני המקום
בחורשה עשרות עצי אלון עתיקים. חלק מהעצים מתנשאים לגובה של 7 מטר, וקוטר גזעם מטר וחצי. במקום גדלים גם עצים נוספים, כגון עצי חרוב.
החורשה נמצאת מצפון לאזור ה"ח'רייבה" ובה עובר שביל כחול המשקיף על נופי מפרץ חיפה. ממזרח לחורשה נמצאת "באר הארבעים", עומקה 5 מטר, פתח הבאר בולט מעל פני השטח לגובה של 0.5 מטר, והוא בנוי מאבני גוויל. הבאר מדופנת בחלקה באבנים. השביל שליד הבאר ממשיך ויורד דרך החורש לעבר מצוקי הארבעים.
החורשה מקודשת לעדה הדרוזית. בזכות קדושתה, נשמרה החורשה ועציה לא נכרתו. שטח החורשה היה מקודש עוד בימי קדם. בשולי החורשה הפתוחה בצדה הדרום-מזרחי, נמצאו שרידי מזבח שנעקר בתקופה העות'מאנית ממקומו לצורכי בנייה על ידי משפחת ח'ורי מחיפה. החורשה ניצלה משריפה שכילתה חלק מהיער הסמוך באפריל 2005.
שטח אדמת החורשה נרכש על יהושע חנקין ממשפחת חורי כחלק מרכישת אדמות אזור יאג'ור-ח'רייבה (לימים כונה "פסגת הכרמל") עבור החברות הכשרת היישוב, אפריקה-א"י והסינדיקט לצמנט פורטלנד בארץ ישראל. העסקה נחתמה סופית בשנת 1937. חלק מהאדמות יועדו להקמת שכונה עירונית. לאחר חתימת העסקה נלמד השטח ונמדד. בחורשת הארבעים מופה כל עץ במקומו המדויק.
משה נובומייסקי
משה אברמוביץ' נוֹבוֹמֶיְיסקי (ברוסית: Новомейский, Моисей Абрамович; 25 בנובמבר 1873, סיביר – 27 במרץ 1961, ישראל) היה מייסד חברת אשלג ארץ-ישראלית ומנהלה הראשון.
עד עלייתו ארצה
נובומייסקי נולד בשנת 1873 בבָּרגוּזין שבמזרח סיביר (ליד ימת באיקל) למשפחה יהודית של גולים פוליטיים שעסקו בכריית זהב. את לימודיו התיכוניים עשה באירקוטסק וסיים לימודי הנדסת מכרות באוניברסיטת קניגסברג בשנת 1897. היה בין חלוצי תעשיית המכרות בסיביר ועסק שם בכרייה וחקר אוצרות הטבע. היה יושב ראש המועצה של יהודי סיביר. בשנת 1905 נפגש עם פרופסור אוטו ורבורג שהראה לו דין וחשבון מדעי של הגאולוג הגרמני מקס בלאנקנהורן על אוצרות ים המלח וכך נודע לו על ההרכב המיוחד של מי ים המלח.
בשנת 1906 ניהל משא ומתן עם ההנהלה הציונית, יסד עם הפרופ' אוטו ורבורג את חברת "סינדיקט א"י לתעשיות" שבין מטרותיה היה לחקור את האפשרויות להפקת מלחים תעשייתיים מים-המלח. ב-1908 בא בדברים עם הד"ר ארתור רופין שעמד בראש "המשרד הארצישראלי" כדי ללמוד מפיו על תנאי ארץ ישראל ועל סיכוי הזיכיון על ים-המלח. בשנת 1909 הביעה הממשלה הטורקית את נכונותה לאשר זיכיון על ניצול הירדן והמינרלים בים-המלח ובסביבתו. בשנת 1911 הגיע לראשונה לארץ ישראל, ערך סקירה של חופי ים המלח, השווה בין הרכב המים של ים המלח להרכב המים של אגמים בסיביר והגיע למסקנה שיש כדאיות כלכלית בים. נובומייסקי חזר עם ממצאיו למעבדתו בסיביר.
בשנת 1920 עלה נובומייסקי ארצה, ולאחר שנה העלה את משפחתו: אימו, אחותו ועוד. הוא רכש משק בגדרה עבור בני משפחתו.
הקמת "סינדיקט ארץ ישראל למכרות"
בשנת 1922 רכש נובומייסקי מערבי נוצרי בשם איברהים חסבון את עסקי ההובלה שלו, זכויות שיט בים המלח, זיכיון כריית מלח בהר סדום ושטח אדמה קטן ועליו מספר צריפים נטושים ליד נמל כרך לחופו הצפוני של ים המלח, לשם כך לווה נובומייסקי כסף מהברון רוטשילד.
נובומייסקי הקים חברה לחיפושי נפט בשם "הירדן". בשנת 1924 הקים את חברת "סינדיקט ארץ ישראל למכרות". נובומייסקי הביא מודדים לים המלח וערך סקרים עם הגאולוג של ממשלת המנדט הבריטי, ג'ורג' סטנפילד בלייק (George Stanfield Blake). בשנת 1925 העניק הנציב העליון אישור לנובומייסקי להמשיך בניסוייו וביום 4 באפריל 1925 שלח נובומייסקי את משה לנגוצקי, שהיה פועל ראשי במשקו בגדרה, לחופו הצפוני של ים המלח, שם ערך לנגוצקי לבדו, במשך שנתיים וחצי, תצפיות, סקרים וניסויי הפקה ראשונים של אשלג.
לאחר מכן, הוציאו הבריטים מכרז לשם קבלת זיכיון לניצול מחצבי ים המלח. במכרז התמודדו קבוצות שונות, וכן קבוצה של נובומייסקי שכללה גם מהנדס סקוטי בדרגת מייג'ר בשם תומאס גרגורי טולוק (Thomas Gregorie Tulloch), שביקש כבר בשנת 1918 רישיון לניצול אוצרות ים המלח. בשנת 1927 אישר הנציב העליון, הרברט פלומר, את בקשתם של נובומייסקי וטאלוק ובאותה שנה הצטרף נח מריסיס למשה לנגוצקי והיה לעובד השני בפיתוח המקום. אולם, עד לאישור הסופי של הזיכיון, שניתן ב-1 בינואר 1930, לתקופה של 75 שנה, היה על נובומייסקי לעבור מסכת תלאות של ויכוחים בפרלמנט הבריטי, מתן הוכחות למקורות ההון וכן הסכמה למינוי יושב ראש בריטי לחברה.
"חברת האשלג הארץ-ישראלית"
"חברת האשלג הארץ-ישראלית", שהוקמה על ידי נובומייסקי ב-1929, פעלה בארבעה אתרים: דירקטוריון ושיווק - לונדון; הנהלה ומחקר - ירושלים; אתר ייצור עיקרי - צפון ים המלח; מרכז הפקה מתפתח - דרום ים המלח.
רוב עובדי הייצור הועסקו בצפון ים המלח והתגוררו בעיקר בירושלים. ממשלת המנדט לא איפשרה להקים יישובים באזור ים המלח על קרקעות ממשלתיות, אולם נובומייסקי הצליח להשיג אישור להקמת שכונות מגורים לעובדי המפעל, על סמך הזיכיון של החברה. בשנת 1934 הוקמה שכונה למשפחות העובדים, ובמשך הזמן נוספו לה מבני ציבור ושירותים והיא תוכננה כיישוב קהילתי.
עוד בשנת 1933 התקשר נובומייסקי עם קיבוץ רמת רחל שליד ירושלים כדי שיארגן קבוצת עובדים למפעל המתוכנן בסדום. ייצור האשלג היה מבוסס על בריכות אידוי שדרשו שטחים נרחבים. השטחים שעמדו לרשות מפעלי ים המלח באתר הצפוני היו מצומצמים יחסית, ואילו בדרום היו שטחים נרחבים. אולם התנאים, שהיו קשים גם בצפון, היו קשים הרבה יותר בדרום, בגלל הריחוק ממקום יישוב, ריחוק שנוסף על החום הרב. רמת רחל התקשרה עם מזכירות הקיבוץ המאוחד וזו גייסה קבוצה של 20 חברים, שיחד עם עובדי חברת האשלג הקימה בשנת 1934 את מחנה סדום. בקרבת מקום, בבקעת צוער שבתחום אמירות עבר הירדן (שנכללה במנדט הבריטי), נמצא מקום מתאים להתיישבות. הקיבוץ המאוחד שלח למקום גרעין של מתנחלים מרעננה, יוצאי המחנות העולים. אולם, האמיר עבדאללה התנגד להקמת ההתנחלות וזו פונתה. לעומת זאת, בתחילת מלחמת העולם השנייה, ב-8 באוקטובר 1939 הקים גרעין של מחנות העולים את קיבוץ בית הערבה, הסמוך לאתר הצפוני של החברה. את האישור להקמתה של התנחלות זו, הצליח נובומייסקי להשיג באמתלה של הקמת שכונות מגורים נוספת לעובדי מפעל ים המלח. בשנת 1940 הגיע הייצוא של חברת האשלג לכמחצית הייצוא התעשייתי של ארץ ישראל, ובתקופת מלחמת העולם השנייה סיפקה החברה כמחצית מתצרוכת האשלג של בריטניה.
בשנת 1946 הקים נובומייסקי את חברת "דשנים וחומרים כימיים".
השפעת מלחמת העצמאות
ב-18 באפריל 1948 הפסיקו הבריטים ללוות שיירות מירושלים למפעל האשלג בצפון ים המלח. כמו כן, מאז תחילת מלחמת העצמאות, ניהל נובומייסקי מגעים עם המלך עבדאללה וגורמים ירדניים אחרים, עמם היה בקשר שנים רבות, על מנת לשמור על מפעלי חברת האשלג ולהוציאם ממעגל המלחמה. הוא הסביר לירדנים כי אי-שמירת מפעלי האשלג תגרום נזק חמור הן לירדן והן לבריטים. הוא טס פעמיים לעמאן ולבסוף ב-13 במאי 1948 הגיע לסיכום עם משלחת ירדנית על יצירת אזור נייטרלי שיבטיח שמירת המפעלים. עם תוצאות אלה יצא ב-14 במאי לתל אביב, כדי לדווח זאת לבן-גוריון. בן-גוריון לא התפנה אליו בשל ההכנות להכרזת המדינה ובאותה עת נפגע נובומייסקי בתאונת דרכים, בגללה לא יכול היה להשתתף בסיכום המגעים עם הירדנים. ב-17 במאי הוחתמו שני נציגים (של המפעל ושל "ההגנה"), על הסכם, שמסר את מפעלי חברת האשלג, באתר הצפוני ובאתר הדרומי, בניגוד לסיכום שהושג עם נובומייסקי, לחסות ירדנית. פיקוד "ההגנה" לא קיבל את ההסכם. בשל אשפוזו לאחר התאונה, לא היה נובמייסקי במקום ולא יכול היה לנסות ולנצל את קשריו בירדן להצלת המפעל. ב-19 וב-20 במאי פונה האתר הצפוני בצי של 17 כלי שיט קטנים מכמה מאות אנשים (עובדי המפעל, חברי בית הערבה ולוחמי פלמ"ח) אל אתר החברה בסדום. רק ב-22 במאי נכנסו למפעל הצפוני אנשי הלגיון הערבי ומצאו את המקום נטוש (לאחר שנבזז על ידי ערבים מקומיים). המפעל, שחובל לפני נטישתו, וכן קיבוץ בית הערבה, נהרסו כליל בידי אנשי הלגיון הערבי.
בנובמבר 1948 מינתה הממשלה הזמנית ועדה שתפקידה היה לבדוק את פעולת חברת האשלג ולהגיש המלצות לגבי פעולת הממשלה בעניינה. היחס של היישוב לחברת האשלג לא היה חד-משמעי. מצד אחד, החברה מילאה תפקידים לאומיים וחלוציים בפיתוח הכלכלי של ארץ ישראל. אולם, מצד שני, הייתה החברה קשורה בבריטניה ובדירקטוריון שישב בלונדון. הוועדה שמונתה פעלה לסילוק ההשפעה הבריטית על החברה ולשינוי תנאי הזיכיון שהיה בידי חברת האשלג. אגב כך, נפגע נובומייסקי, שהיה בן 75 באותה שנה. בעקבות המלצת הוועדה, הוצגו לחברת האשלג ולנובומייסקי תנאים להמשך הפעלת החברה, בהם לא הצליחו לעמוד.
הקמת מפעלי ים המלח
בחודש דצמבר 1951 החליטה ממשלת ישראל להקים חברה חדשה, חברת מפעלי ים המלח בע"מ. החברה החדשה רכשה ביולי 1952 את כל הנכסים של חברת האשלג. החברה החדשה פעלה מבלי לנצל את כל הניסיון שנרכש ותפקודה התערער, עד למינויו של מרדכי מקלף למנכ"ל החברה, שהביא את החברה למסלול של התפתחות.
בשנת 1957 העניק הטכניון לנובומייסקי תואר כבוד של דוקטור למדעים טכניים.
בשנת 1961 נפטר משה נובומייסקי בגיל 87, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. זכרו הונצח ברחוב על שמו בשכונת רמת שרת בירושלים.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
יום הדין (סרט, 1974)
יום הדין הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1974 מסוגת דרמה רומנטית בבימויו של ג'ורג' עובדיה, עם יוסי וירז'נסקי, דליה פרידלנד ונסים סרוסי בתפקידים הראשיים.
זה הסרט הישראלי הראשון שהופק מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, והוא עוסק בהשפעתה על חיי הלוחמים ומכיל גם קטעים תיעודיים על מלחמה זו.
נסים סרוסי הלחין את השירים בסרט (רובם למילים של יוסי בכר), שר וגם משחק בו בתפקיד ראשי. את הפסקול המוזיקלי עיבד בני נגרי.
בסרט משתתפת הילדה טובה קצב שגילמה ב-1972 את דמותה של נורית בסרט נורית, גם הוא בבימויו של ג'ורג' עובדיה.
מבקרי הקולנוע קטלו את הסרט אבל הקהל "הצביע ברגליים".
תקציר העלילה
דוד חן (יוסי וירז'נסקי) הוא מנהל בית מלון בתל אביב. הוא נשוי לשושנה (דליה פרידלנד) ולהם בת אחת, ורד (טובה קצב). דוד בוגד בה עם תיירות המתארחות בבית המלון, ושושנה עוברת על כך בשתיקה.
המשבר קורה בעוד ורד שרה בטקס הסיום בבית הספר ונתקפת בכאבים שמקורם בדלקת התוספתן. בבית החולים מבקשים לנתחה באופן דחוף, ושושנה מגיעה למלון כדי להזעיק את דוד ומוצאת אותו במיטה עם תיירת. שושנה מחליטה באותו רגע לסיים את יחסיה עם דוד.
התיירת מארצות הברית היא הלן (רחל יוסיפון), ודוד מנהל איתה רומן לוהט ומכיר לה את חברו הזמר, נסים (נסים סרוסי).
שושנה פונה לעורך הדין נאמן (מנשה ורשבסקי) שייצג אותה במשפט הגירושין. לורד היא אינה מגלה זאת. דוד מסכים לגירושין, ומשאיר לה את הכסף והדירה, ועובר עם הלן לארצות הברית.
בינתיים מעבירה שושנה את ורד לבית הוריה (יצחק חביס וג'טה לוקה) בירושלים. האב הדתי מתנגד לגירושין, אבל האם תומכת בשושנה.
ורד מאזינה לכל הוויכוחים, ובורחת משם באוטובוס לתל אביב, שם היא מסתובבת ברחוב ונתקלת בנסים, שמביא אותה לדירתו ותומך בה. הוא רואה שיש לה כשרון זימרה ומטפח אותו בהסכמתה של שושנה.
לאחר עשר שנים ורד כבר מבוגרת ומקבלת חוזה להופעה במועדון לילה למרות התנגדותה של שושנה. יחסיה עם נסים מתהדקים והם נישאים.
בהמשך, פורצת מלחמת יום הכיפורים ודוד ממהר להגיע לישראל. בשדה התעופה הוא נתקל במש"ק גיוס עסוק (ראובן דיין) ובמתנדב יהודי מהונגריה הממהר להתגייס כדי להציל את ישראל (יוסי סגל). דוד מגויס לשריון, נפצע קשה בקרב ומפונה לבית חולים בישראל.
ורד מתנדבת לעבוד בחדר המיון הקולט חיילים פצועים. ד"ר שפירו (יעקב שפירא) מטפל בדוד הפצוע, ומתכונן לנתחו לאחר שיקבל מנת דם. הבעיה היא שסוג דמו של דוד הוא -AB, וסוג דם זה חסר בבנק הדם. ורד שומעת שזקוקים לתורם מסוג הדם-AB ומתנדבת לתרום. כאשר היא מבררת מי הוא הפצוע מתברר ששמו דוד חן והוא אביה. הוא מזהה אותה בקושי והיא מזעיקה למקום את שושנה ונסים. שושנה מתרככת למראהו ומאחלת לו החלמה לטובת כולם.
יוסי עובר את הניתוח בהצלחה, מחלים, וכולם עוזבים את בית החולים בשמחה.
סוכנות הביטחון הצבאית (סרביה)
סוכנות הביטחון הצבאית (בסרבית: Војнобезбедносна агенција / Vojnobezbednosna agencija; ידועה כВБА / VBA) היא סוכנות ביטחון וסיכול ריגול צבאית סרבית, הכפופה למשרד ההגנה ומהווה גוף ביטחוני חשאי האחראי להגנת משרד ההגנה מפני ריגול זר. על הסוכנות מוטלת המשימה לאבטח ולהגן על מערכת הביטחון הסרבית ועל משרד ההגנה. מקבילה למלמ"ב הישראלי.
משימות ויעדים
על הסוכנות מוטלת המשימה לאיתור, מעקב, עצירה, דיכוי ויירוט איומים. משימות אלה הן:
בסמכותה, הסוכנות מבצעת את המשימות המפורטות בסעיף 7 לחוק סוכנויות הביטחון. בהתאם לחוק, לחברי הסוכנות הסמכות:
1946–1992
ב-31 בינואר 1946, לאחר שאומצה החוקה של הרפובליקה הפדרטיבית של יוגוסלביה, הוקמה המחלקה לביטחון המדינה. ב-13 במרץ 1946 בוטל המדור השלישי של המחלקה לביטחון המדינה והוסב לשירות הביטחון הצבאי תחת השם מחלקת המודיעין הנגדי. ב-1 במרץ 1948, הנהלת מחלקת המודיעין הנגדי הופכת לחלק מצבא יוגוסלביה והופכת למחלקה XII.
ב-23 במרץ 1955 שונה שמו וגופי הביטחון נקראו המזכירות הפדרלית לביטחון לאומי). תפקידי הביטחון הופרדו ממנה.
1992–2002
ב-20 במאי 1992, כאשר הוקם צבא יוגוסלביה, נקשרו תפקידי הביטחון לצבא יוגוסלביה.
2002–ואילך
בהתבסס על החוק בנושא שירותי הביטחון הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שהתקבל ב-3 ביולי 2002, שונה שמה של המחלקה לסוכנות הביטחון הצבאית. לאחר מכן הועברה סוכנות זו לאחריות משרד ההגנה ובכך הפכה ליחידה ארגונית שלה. הרפורמה בסוכנויות הביטחון הצבאיות החלה עם אימוץ החוק לשירותי ביטחון (3 ביולי 2002) והקמת סוכנות הביטחון הצבאית (1 בינואר 2004). השינויים המשמעותיים ביותר היו:
לאחר פירוק מינהל הביטחון הסרבי, סוכנות המודיעין הצבאית של יוגוסלביה, הוקמו שתי סוכנויות נפרדות על בסיס ההחלטה לשינוי ארגוני ונוסדו סוכנות הביון הצבאית (VOA) וסוכנות הביטחון הצבאית (VBA), שהוקמה רשמית ב-1 בספטמבר 2003. בהוראת שר ההגנה ב-29 בספטמבר 2003, הוקמה הסוכנות כיחידה ארגונית במשרד ההגנה, שהחלה לפעול החל מ-1 בינואר 2004.
משה צבי מסאווראן
רבי משה צבי גוטרמן מסאווראן (תקל"ה – כ"ה בטבת תקצ"ח). היה מייסד חסידות סאווראן.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקל"ה לרבי שמעון שלמה גוטרמן המגיד מסאווראן נישא לבתו של רבי דוד מסטפין. היה תלמידם של הסבא משפולי, רבי ברוך ממז'יבוז' ורבי לוי יצחק מברדיצ'ב כמו כן נסע לרב מאפטא. לאחר פטירת הרב מאפטא עמד בראשות כולל ווהלין שבטבריה. היה מגדולי אדמור"י אוקראינה ונודע כגאון גדול וכצדיק קדוש ובעל מופת. מפורסם גם בשל התנגדותו החריפה לחסידות ברסלב, בספר "ימי התלאות" של רבי אברהם חזן מסופר כי שלח מכתבים לכל העיירות שסביבו "לדחפם ולהומם". פרופ' רפאל מאהלר משער כי "רדיפות הברסלבים בידי חסידי סאווראן עלו באכזריותם על כל רדיפות החסידים בידי המתנגדים במאה הקודמת".
כיהן כרב בברדיצ'ב ממנה עבר לסאווראן שבפודוליה. בסוף ימיו עבר לטיטשלניק עקב מגפה שפרצה בסאווראן.
נפטר בכ"ה בטבת תקצ"ח. רבי מרדכי חיים סלאנים היה מספר שמקובל בידו שבסתימת הגולל על רבי משה צבי התרחשה רעידת אדמה שהורגשה בכל העולם. בנו רבי שמעון שלמה מילא את מקומו כאדמו"ר השני בשושלת.
דברי תורתו הודפסו בספר "ליקוטי שושנים" על ידי תלמידו רבי עזריאל דב אב"ד קראסן.
משנתו
הדגיש בקרב חסידיו את עיקרי החסידות שקיבל מרבו מברדיטשוב בהם: התפילה בהתלהבות, ההתקשרות לצדיק אמת, וההכנעה והשפלות. וכך היה חוזר רבי מרדכי חיים סלאנים בשמו: ש'חצות לילה' פירושו כך: כשיהודי הולך באמצע היום ברחוב ונזכר שישנו בורא לעולם, ומתחזק בזה ברוחניות, בזה הוא חוצה ומבקיע ומאיר את החשכות.
יחס מאת רבני דורו
רבני דורו רחשו לו כבוד רב. רבי שמואל מקמינקא אמר שבדורו (סביבות התק"פ, 1820) צדיק הדור הוא הרב מאפטא ומנהיג הדור הוא רבי משה צבי מסאווראן. גם רבי נתן מברסלב שנרדף על ידו פנה אליו בתוארי כבוד:
The Metallica Blacklist
The Metallica Blacklist הוא אלבום גרסאות כיסוי, שיצא לרגל ציון 30 שנים לצאת אלבום האולפן החמישי של להקת המטאל מטאליקה, אשר מוכר בכינוי האלבום השחור. האלבום מכיל 53 גרסת כיסוי לשירי האלבום המקורי, המבוצעות על ידי אמנים שונים. האלבום יצא לאור ב-10 בספטמבר 2021, על ידי Blackened Recordings, חברת התקליטים הפרטית של מטאליקה. הרווחים ממכירות אלבום נתרמו לארגוני צדקה שונים.
פיסוגלאוס
פיסוגלאוס (שם מדעי: Physogaleus) הוא סוג של כריש נכחד שחי בתקופת האאוקן עד המיוקן לפני 56-15.97 מיליון שנה.
מסגד אל-ג'זאר
מסגד אל-ג'זאר (בערבית: مسجد الجزار, "מסג'ד אלג'זאר") הוא מסגד השוכן ברחוב אל-ג'זאר בצפונה של העיר העתיקה בעכו. הוא קרוי על שם מקימו, מושל צפונה של ארץ ישראל מטעם האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-18, אחמד אל-ג'זאר, ומוכר גם בכינוי "ג'אמע אל-באשא" (מסגד הפאשה). המסגד הוא הגדול, החשוב והמפואר מבין שמונת המסגדים הניצבים כיום בעכו העתיקה, והוא המסגד הראשי המשמש את הקהילה המוסלמית בעיר. עד 1967, עת נכבשה העיר העתיקה בירושלים, היה זה המסגד הגדול ביותר בישראל (כיום הוא השלישי בגודלו בארץ, לאחר מסגד אל-אקצא בירושלים והמסגד הצ'צ'ני באבו גוש). לפי המאמינים המוסלמים, במסגד שמורה שערה מזקנו של מוחמד.
היסטוריה
המסגד הוקם בשנת 1781 על שרידיה של כנסייה צלבנית שהוקדשה לצלב הקדוש. כנסיית הצלב הקדוש הוקמה בתורה על שרידיו של מסגד יום השישי מהתקופה הערבית. לשם הקמת המסגד הביא אל-ג'זאר אנשי מקצוע מיוון ומקפריסין, והשתמש בחלקי בניין שהביא מקיסריה ומעתלית. תחילה נודע המסגד בשם "ג'אמע אל-אנואר" (מסגד האורות) ובכינוי "המסגד הלבן", כינוי שניתן לו בשל כיפתו, שהייתה צבועה בגווני כסף ולבן.
המבנה
המסגד ניצב בלב חצר בצורת טרפז, המוקפת משלושת צדדיה בארקדה הנושאת תקרת קמרון חבית. מעל קשתות הארקדה הוקמו כיפות קטנות בצבע לבן. בארקדה קבועים פתחים המובילים אל שלוש שורות ובהן 45 חדרים קטנים ששימשו את עובדי המסגד, את עולי הרגל ואת תלמידי המדרסה המקומית. זו כונתה "מדרסת אל-אחמדיה" על שמו של אחמד אל-ג'זאר. בצדה הדרומי גובלת חצר המסגד בבזאר הטורקי. בצדה הימני של הכניסה אל חצר המסגד, מחוץ לה, הוקם בשנת 1900 סביל עטור כיפה.
במרכז החצר, מול הכניסה הראשית אל בית התפילה, ניצבת מטהרה המשמשת לוודוא, הרחצה הטקסית באסלאם. עוד ניצב במקום שעון שמש ששימש בעבר לחישוב זמני התפילה. קבריהם של אחמד אל-ג'זאר, של יורשו סולימאן פאשה ושל בני משפחותיהם שוכנים במבנה קטן בחצר, ממערב לבית התפילה, העטור בשתי כיפות קטנות. במתחם המסגד שכנו גם בית דין שרעי, משרדים אשר שימשו את הווקף וספרייה, אך כיום משמשים המבנים בעיקר כמחסנים. גרם מדרגות בחצר מוביל אל חלל הכנסייה הקדומה, אך זה מוצף כיום במים ומשמש כמאגר תת-קרקעי.
כיפת בית התפילה עצמו, כמו גם המינרט שבפינתו הצפון-מערבית, נראים היטב מרחבי העיר, וחולשים על קו הרקיע שלה. הכיפה צבועה כיום בירוק, וכך גם צריח המינרט. במינרט צר הגזרה 124 מדרגות. המבנה תוכנן לפי אחת הסברות על ידי אל-ג'זאר עצמו, והוקם בסגנון האדריכלות העות'מאנית הקלאסית. פורטיקו הנושא כיפות ירוקות קטנות מוביל אל דלת הכניסה בצדו הצפוני של המבנה.
המסגד מונצח על בול שהונפק על ידי דואר ישראל בשנת 1986 בערך נקוב של 30 אג'.
מגדלי תל אביב
היסטוריה
בינואר 1997 זכתה חברת הבניה ש.א.פ במכרז של חברת מבני תעשייה לבניית שלב א' של הפרויקט (שני המגדלים הצפונים), תמורת 190 מיליון שקל. בניית הפרויקט החלה בסוף 1997 ובנייתם של המגדלים הצפונים הסתיימה בשנת 2000.
מאפיינים
מגדלי תל אביב תוכננו על ידי המשרד "ריסקין אדריכלים". שני המגדלים הצפוניים מכילים 23,000 מטר רבוע של שטחי מגורים ובהם 225 יחידות דיור ב-34 קומות. שני המגדלים הצפוניים היו עם חנוכתם מגדלי המגורים הגבוהים בישראל (המשמשים למגורים בלבד) וב-2010 נטל מהם מגדל W את התואר הזה. ליד מגדלי המגורים נבנה בניין משרדים בגובה תשע קומות, המכיל 13,500 מטר רבוע של שטחי משרדים.
הפרויקט כולל גם קניון וכן קאנטרי קלאב. בכניסה ישנה רחבה גדולה ובה בריכת מים לנוי ובירכתיים גינה ציבורית. בבריכה נמצא הפסל "אקוויליבריום" של הפסלת יעל ארצי. בכל אחד מהמגדלים פועלות ארבע מעליות. בשטח המגדלים ארבע קומות של חניון תת-קרקעי המכילות כ-1,800 מקומות חניה. השימוש במגדלים הבנויים מעל שטחי החניה, הקניון ומועדון הספורט הוא למגורים.
שירות המחקר והתיעוד (סרביה)
שירות המחקר והתיעוד (בסרבית: Služba za Istraživanje i Dokumentaciju היה ידוע כ-SID) הייתה סוכנות הביון של סרביה שפעלה בכפיפות למשרד החוץ של סרביה. השירות היה אחראי לאיסוף מודיעין וביצוע פעילויות ביטחוניות אחרות הקשורות למלחמה בטרור.
היסטוריה
השירות הוקם לראשונה בשנת 1947 ביוגוסלביה לשעבר ושרד את קריסת יוגוסלביה ואת מלחמת בוסניה. ב-11 בדצמבר 2007, לאחר הקמת סרביה ומונטנגרו, אומץ חוק חדש בנושא שירותי ביטחון ומודיעין ברפובליקת סרביה, שקבע יצירת שלוש סוכנויות ביטחון ומודיעין חדשות:
השירות למחקר ותיעוד תוכנן להתמוסס ולהתארגן מחדש בחלקו כמחלקה לניתוח ותמיכה (Odeljenje za Analitiku i Podršku) וכ"שירות הביטחון של משרד החוץ" ליצירת מחלקה האמונה על אבטחת בנייני המשרד ובכיריו. ב-14 בספטמבר 2013 הודיע שר החוץ איוואן מרקיץ' על השבת השירות, אך בפועל זה טרם התרחש.
אבי קושניר
אברהם (אבי) ישעיהו קושניר (נולד ב-26 באוגוסט 1960) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאי, זמר, מנחה טלוויזיה וסטנדאפיסט ישראלי. זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה. השתתף באירוויזיון 1987.
ביוגרפיה
בשנות התיכון למד קושניר בפנימייה החקלאית "הכפר הירוק". את שירותו הצבאי עשה בנח"ל ואחר כך בנ"מ. עם שחרורו עבד כפועל במה ולאחר מכן, מנהל הצגות.
קריירה
את דרכו המקצועית כשחקן החל קושניר בתחילת שנות השמונים במופעי סטנד-אפ. בשנת 1985 הנחה את תחרות הפסטיגל לצד גדי יגיל.
בתיאטרון
בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגות "כולם היו בני חוץ מנעמי" (שהוצגה במסגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב ולאחר מכן בתיאטרון בית ליסין), "קומדיה שחורה", "אורח בא", "התאומים מוונציה" ובהצגת היחיד "להציל את איש המערות".
בתיאטרון באר שבע שיחק בהצגות "על קלות דעת וצביעות", "אילוף הסוררת" ו"יתוש בראש".
בתיאטרון הקאמרי שיחק בהצגות: "גורודיש", "דבר מצחיק קרה" ו"גם הוא באצילים".
בתיאטרון חיפה שיחק בהצגה "פרנסיס הפנטסטי".
בשנת 2005 כיכב במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" בגרסתו השלישית בתיאטרון הבימה שחודש בכיכובו ב-2012.
נוסף על כך העלה את הצגות הבידור "מכבס תולה", "להציל את האדם הקדמון", ו"המוח הגברי".
ב-2013 גילם את שוויק בהצגה "החייל האמיץ שוויק" שהועלתה בתיאטרון הבימה, בשיתוף פעולה עם תיאטרון חיפה.
בשנים 2016–2017 שיחק קושניר במחזמר "בילי אליוט" בתפקיד ג'קי אליוט, אביו של בילי. כמו כן שיחק במחזמר "עלובי החיים" ב"הבימה" בתפקיד אדון ת'נרדייה, בעל הפונדק.
בשנת 2018 שיחק בהצגה "קח את אבא שלך ולך לעזאזל" של רמי ורד בתיאטרון הבימה לצד ריקי בליך ובמחזמר "אנני" בבימויו של צדי צרפתי.
החל משנת 2022 משחק בהצגה ״ברוכים הבאים לגיהנום״ מאת רמי ורד בתיאטרון בית ליסין.
בקולנוע ובטלוויזיה
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1983 בתפקידי אורח בתוכניות "החתול שמיל" ו"פרפר נחמד".
ב-1985 גילם את רמי בסרטו של נדב לויתן "בנות".
ב-1986 גילם את מוטק'ה בסרטו של בועז דוידזון "אלכס חולה אהבה"; גילם פציינט בסרטם של הגששים על-פי תסריט של אסי דיין "הקרב על הוועד"; גילם את מוריס שייבלה בסרטו של מיקי בהגן "האינסטלטור" ואת העוזר של שפיגל בסרטו של נפתלי אלטר "השגעון הגדול".
ב-1989 שיחק קושניר לצד נתן דטנר כ"צמד הבטלנים" בסרט המתיחות של יגאל שילון, "עבודה בעיניים".
ב-1988 החל לגלם דמויות שונות במשך עשר שנים בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!".
בשנים 1988–1989 הנחה את השעשועון לילדים "קח סיכון".
ב-1990 גילם את אבי, חבר של ציפי, בסדרת הטלוויזיה "ציפי בלי הפסקה".
ב-1991 גילם מוכר צעצועים בתוכנית הטלוויזיה לילדים "מסיבת גן".
ב-1999 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה שביים עדי בנימינוב וכתב דניאל לפין "המופע של קושניר".
קפיטציה
קפיטציה היא כינוי לנוסחה המשמשת לקביעת אופן הקצאת המקורות לקופות החולים מכוח חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
מ-2001 עד 2011 גילם את גדי נוימן, הדמות הראשית בסיטקום המצליח "החיים זה לא הכל", לאורך כל תשע העונות של הסדרה.
קפיטציה
בהתאם לנוסחה מחולקים מדי שנה המקורות לקופות החולים לפי חלקן של הנפשות המתוקננות בכל קופת חולים ביחס לסה"כ הנפשות המתוקננות בקופות החולים תוך התחשבות בתבחינים נוספים המתעדכנים מעת לעת. מקורות התקציב המחולקים בעזרת הקפיטציה מגיעים מדמי ביטוח הבריאות ומתקציב המדינה והם מהווים את מרבית מקורות המימון של קופות החולים. שינוי נוסחת הקפיטציה נתון בסמכותו של שר הבריאות אולם הוא נדרש לאישורם של שר האוצר ושר העבודה והרווחה.
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
בין השנים 2002–2003 הנחה את תוכנית הטיולים ששודרה בערוץ 2 "מדריך קושניר".
קפיטציה
מטרה
בהתאם לכתב המינוי שיצא לוועדת קפיטציה ב-2013 מטרתה הרשמית הייתה "להקצות את המקורות הכספיים בין הקופות, בצורה יעילה ושוויונית ובאופן אשר יצמצם, ככל שניתן, את התמריץ להפליה וסינון מבוטחים על ידי קופות החולים."
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-2004 גילם את שמואל לצד משה איבגי בסרט "מטאליק בלוז". באותה שנה הנחה את העונה הראשונה של תוכנית המציאות "רצים לדירה" ששודרה בערוץ 2, והשתתף בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "במדינת היהודים" המספרת את תולדות ההומור היהודי.
קפיטציה
מטרה
בנוסף, נתפס מנגנון הקפיטציה ככלי ליישום מדיניות הממשלה לטובת צדק חברתי וצמצום הפערים בפריפריה על ידי משרד הבריאות, ההסתדרות הרפואית בישראלוארגונים חברתיים.
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2012 הנחה קושניר את הטקס לחיילים מצטיינים "שרים עצמאות בבית הנשיא" במשכן הנשיא. בטקס במעמד נשיא המדינה, הרמטכ"ל וראש הממשלה באותה עת חולקו תעודות הצטיינות לחיילים המצטיינים לרגל יום העצמאות ה-64 למדינת ישראל.
קפיטציה
תבחינים בנוסחת הקפיטציה בישראל
התבחינים העדכניים הקיימים בנוסחת הקפיטציה הם גיל, מגדר וריחוק ממרכזי אוכלוסייה. משקלות התבחינים נקבעים בעזרת נתוני הצריכה בפועל של המבוטחים המהווים אינדיקציה לצורכי הבריאות למול חמישה תחומי הוצאה: ביקורים אצל רופאים בקהילה (כ-40%), אשפוז (כ-38%), תרופות (כ-10%), ביקורים במרפאות חוץ (כ-9%) והוצאות על ביקורים בחדרי מיון (כ-3%).
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
בשנים 2005–2011 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים".
קפיטציה
החרגות
בהתאם לסעיף 19 לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, מהמקורות המחולקים באמצעות נוסחת הקפיטציה מוחרגים נושאי מחלות קשות שמתוקצבים ישירות לקופות החולים בהתאם למספר החולים בהן בכל קופה וקופה ועלות הטיפול במחלה. חוזר מנכ"ל משרד הבריאותן (2009) הגדיר את 5 המחלות הבאות כמחלות קשות וקבע את התבחינים לקביעה התחלואה בהן:
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-2006 גילם את רמי בסרטו של איתן ענר "סיפור חצי רוסי".
קפיטציה
היסטוריה
חלוקת המקורות על פי נוסחת הקפיטציה החלה בשנת 1995 עם החלתו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי. הנוסחה הראשונה פעלה לפי תבחין הגיל בלבד וקבעה חלוקה ל-9 קבוצות גיל שונות, להן ניתן משקל שונה בנוסחה בהתאם לצריכת שירותי הבריאות הצפויה של אותה קבוצת גיל.
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-2007 גילם רופאים בסדרת הטלוויזיה בכיכובם של שלישיית מה קשור "הישראלים", והנחה את תוכנית הטלוויזיה "גריז".
ב-2013 הנחה את השעשועון "כלוב הזהב" בערוץ 2, עבור הזכיינית רשת.
נירצ'הוי
נירצ'הוי (בהונגרית: Nyírcsaholy) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2015 השתתף קושניר בסרטו של שי כנות "איביזה".
קפיטציה
היסטוריה
בשנת 2002 התכנסה וועדה שדנה בגיבוש נוסחת קפיטציה מעודכנת, המלצות הוועדה הוגשו ואושרו בשנת 2005 ובעקבותיה עודכנה הנוסחה ל-11 קבוצות גיל.
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2018 השתתף בסדרה הקומית "משיח" בסלקום tv ובקשת 12, בתפקיד ארמונד. באותה שנה הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של חיים טבקמן "אווה".
בשנת 2020 חזר לשחק בעונת האיחוד של התוכנית "זהו זה!" ושיחק בסרט "שאיפה לחיים".
נירצ'הוי
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם בנירצ'הוי נמצא מספר התושבים בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 2,282 ובשנת 2022 רק 2,168 תושבים.
אבי קושניר
בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2021 החל לשחק בסדרה "מותק בול באמצע", כלוביסט תחמן בשם "אלכס טורצ'ין".
קפיטציה
היסטוריה
בשנת 2013 יצא כתב מינוי לוועדת קפיטציה נוספת אולם זו לא הובילה לשינוי נוסף עד כה.
אבי קושניר
במוזיקה
באירוויזיון 1987 ייצג יחד עם נתן דטנר את ישראל בתחרות, כחלק מהצמד "דטנר וקושניר" (לימים: "צמד הבטלנים"), עם השיר ההיתולי "שיר הבטלנים" שהגיע למקום השמיני.
נירצ'הוי
יהודי נירצ'הוי
יהודים החלו להתיישב בכפר באמצע המאה ה-19. ועסקו בעיקר במסחר ובמלאכה בעידודו של בעל האחוזה המקומי.
קפיטציה
ביקורת
=== ביקורת מבקר המדינה. === אי תמחור מצבי בריאות - דו"ח מבקר המדינה העיר תוך הסתמכות על מסמכו של פרופסור עמיר שמואלי כי נוסחת הקפיטציה בישראל אינה כוללת מדד של מצב הבריאות של המבוטחים שיאפשר הקצאה יתרה עבור חולים הצורכים משאבים כספיים גדולים יותר מקופות החולים בעוד במדינות מערביות - המבקר מציין כדוג' את הולנד, גרמניה ושווייץ - נכלל מדד זה בנוסחת הקפיטציה.
אבי קושניר
במוזיקה
ב-2021 הוציא עם חוה אלברשטיין את הסינגל "הייתה לה ארובה לבנה".
נירצ'הוי
יהודי נירצ'הוי
הקהילה התארגנה בשנת 1832 ובית הכנסת הוקם בשנת 1849. באותה שנה הוקם בית עלמין ונוסדו חברה קדישא, תלמוד תורה ו"חדר". בשלהי המאה ה-19 נפתח במקום גם בית ספר עממי יהודי.
קפיטציה
ביקורת
אופן החלוקה - לדעתו של המבקר, השיטה שלפיה רוב רובם של הכספים המועברים לקופות מחולקים מראש ולא בעקבות קביעת יעדים וקידום מדיניות של משרד הבריאות, כמו עמידה במדדי איכות, אינה נכונה משום שאינה מעודדת עמידה ביעדי משרד הבריאות אלא ידועה מראש.
אבי קושניר
חיים אישיים
קושניר נשוי לכרמל קושניר ואב לשלושה. בנו הבכור, יותם קושניר, הוא שחקן, אשר שיחק, בין השאר, בסדרת הטלוויזיה "אליפים". בנו השני, יפתח קושניר, הוא מטפס הרים מקצועני, והשתתף בשתי העונות הראשונות של התוכנית "נינג'ה ישראל" אשר שודרה בקשת 12 (בעונה הראשונה הגיע למקום השלישי). בתו נועה קושניר הופיעה בתפקידי אורח בסדרה "החיים זה לא הכל". מתגורר עם משפחתו בתל אביב.
נירצ'הוי
יהודי נירצ'הוי
בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה קהילת נירצ'הוי לזרם האורתודוקסי שסירב לקבל עליו את תקנות הקונגרס ובשנת 1885 נסתפחה לקהילת מאטסלקה.
קפיטציה
ביקורת
אופן עבודת הוועדה - המבקר העיר על אופן עבודת הוועדה בהיבטים של אי עמידה בלוחות זמנים, אי התייעצות עם גורמי אקדמיה בתחום, תיעוד חלקי בלבד של פעילות הוועדה ועל כך שמינוי הוועדה מתחדש ולא מדובר במינויים קבועים, ביקורת שאף ניתנה על ידי בג"ץ.