cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
בוגרי האוניברסיטה
פוליטיקאים, אנשי עסקים ואנשי צבא רבים הם מבוגרי האוניברסיטה, בין השאר ניתן למנות:
כמו כן למדו באוניברסיטה ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ה-35, ג'ון פיצג'רלד קנדי ולורה בוש, רעייתו של נשיא ארצות הברית ה-43, ג'ורג' ווקר בוש.
פרי חמאת הבוטנים
פרי חמאת הבוטנים (שם מדעי: Bunchosia argentea) הוא עץ פרי נמוך נשיר מותנה אשר מגיע לגובה של עד 3 מטר. הפריחה מתרחשת במאי עד נובמבר, באשכולות וצבעם צהוב. הפרי מבשיל ביולי עד דצמבר, והוא כתום-אדום, וציפת הפרי דביקה במקצת, ומזכירה מרקם של חמאת בוטנים, ומכאן שמו. הפרי נאכל בשלמותו כולל הגרעין. מקורו באמריקה הדרומית.
שימושים
הפרי נאכל טרי ומכינים ממנו ריבות.
פרופרטיוס
סקסטוס אורליוס פרופרטיוס (בלטינית: Sextus Aurelius Propertius; 47 לפנה"ס, אסיזי – 16 לפנה"ס, רומא), המוכר בשם העט פרופרטיוס, היה משורר אלגי לטיני מהתקופה האוגוסטנית.
יצירות הספרות של פרופרטיוס ששרדו כוללים ארבעה ספרי אלגיות. על אף שפרופרטיוס לא היה ידוע בתקופתו כמו משוררים אליגיסטים לטיניים אחרים, הוא נחשב על ידי חוקרים כמשורר מרכזי של התקופה.
חייו
על אף שקיימים יצירות שנכתבו על ידי פרופרטיוס, מעט ידוע עליו. הפרנומן שלו, "סקסטוס", מוזכר על ידי הפילולוג הרומאי איליוס דונאטוס. חלק מכתביו של פרופרטיוס מתארים אותו כ"סקסטוס פרופרטיוס". מצורת כתיבתו, ניתן לדעת בוודאות כי התגורר באסיזי או בקרבתו.
אביו של פרופרטיוס נפטר בזמן ילדותו של פרופרטיוס. כמו כן, המשפחה איבדה אדמות שהיו בבעלותה במסגרת החרמת רכוש, ככל הנראה אדמות שהיו גם שייכות למשורר הרומאי, ורגיליוס, שאותן מכר אוגוסטוס קיסר ב-41 לפנה"ס. כמו כן, על פי אובידיוס, פרופרטיוס היה צעיר יותר מטיבולוס בן זמנו, ולכן ניתן לדעת כי נולד אחרי 55 לפנה"ס.
לאחר מות אביו, הוא פנה לקריירה ציבורית, כחלק מבקשת אמו. פנייה זו לקריירה ציבורית ברומא העתיקה מעידה שלמשפחה היה עושר מסוים. כמו כן, ניתן לדעת כי קיבל חינוך ברומא העתיקה בשל אזכור מספר רב של פעמים של המיתולוגיה ביצירותיו. בנוסף לכך, אזכורים רבים של חברים כגון טולוס, אחיינו של הקונסול לוקיוס ולקטיוס טולוס, ועצם העובדה כי התגורר על גבעת אסקווילינו, מצביעים על כך שהוא הכיר את ילדיהם של העשירים והמקושרים פוליטית בתחילת שנות ה-20 לפנה"ס.
פרופרטיוס פרסם את ספר האלגיה הראשון שלו, "סינתיה מונוביבלוס", בסביבות 30 לפנה"ס. בעקבות ספר זה, פרופרטיוס נהיה במעגל משוררי החצר של גאיוס קילניוס מאיקנס. פרופרטיוספרסם את ספר האלגיה השני שלו שנה מאוחר יותר. ספר זה כולל שירים המופנים ישירות לפטרונו ושבחים לאוגוסטוס קיסר. חוקר העת העתיקה, קרל לכמן, טוען כי בהתבסס על מספר השירים שהיה יוצא דופן בספר זה ועל אזכורו של פרופרטיוס ל-tres libelli, הספר השני כולל בעצם שני ספרי שירה נפרדים ששולבו יחד.
לינבורג
לינֶבּוּרג (בגרמנית: Lüneburg) היא עיר במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה ובירת מחוז לינבורג, כ-45 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר המבורג. היא ממוקמת על נהר האילמנאו, כ-30 קילומטר לפני שהוא נשפך לנהר האלבה. בלינבורג מתגוררים כ-73,000 בני אדם. בכרך עצמו, הכולל כמה יישובים נוספים, מתגוררים בסך הכל כ-103,000 תושבים.
היסטוריה
לינבורג מוזכרת לראשונה בימי הביניים בשנת 956 בתעודה של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מעדויות ארכאולוגיות נראה כי כבר בסוף האלף הראשון החלה בלינבורג הפקת המלח מהאדמה, שתהווה במשך כאלף שנים מקור הכנסה חשוב לעיר (כריית המלח הופסקה רק בשנת 1980, למעט כרייה סמלית למטרות טקסיות ותיירות). לצד ברגן, ויסבי וליבק עלתה לינבורג למעמד של אחת הערים החשובות והעשירות של ההאנזה, והייתה חלק מברית ערי הנזה, אשר שלטה בנתיבי הסחר של צפון אירופה בתקופת ימי הביניים המאוחרים.
מרכזה של העיר לינבורג הוא אחד ממרכזי הערים הבודדים בצפון גרמניה אשר לא נהרסו בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר כניעת גרמניה הנאצית, התאבד בעיר, ב-23 במאי 1945, ראש האס.אס היינריך הימלר, בבליעת גלולת ציאניד, לאחר שנתפס בידי הבריטים. לאחר תום המלחמה התקיימו בה, עוד בטרם פתיחת משפטי נירנברג, משפטים נגד 45 אנשי אס.אס וקאפואים ממחנות הריכוז וההשמדה ברגן-בלזן ואושוויץ.
רבים מהמבנים שבלינבורג נותרו מימי הביניים, וניתן לראות בה מבנים מתקופות היסטוריות שונות, עובדה שמושכת אליה תיירים רבים מגרמניה ומחוצה לה, וזו מהווה תרומה משמעותית לכלכלת העיר. העיר סבלה מהזנחה לאחר המלחמה ועד לשנות השישים, ולכן כמה בניינים עתיקים בה קרסו, אך מאז אמצע שנות ה-70 החלה בה תוכנית נרחבת לשיקום ושימור מבניה ההיסטוריים. בעיר ממוקמות מספר כנסיות עתיקות, אשר העתיקה שביניהן החלה להיבנות כבר בשנת 1300.
בין המוזיאונים הנמצאים בה ניתן למנות את מוזיאון המלח העולמי במכרה הישן, המוזיאון המזרח-פרוסי, המציג את התרבות וההיסטוריה של מזרח פרוסיה מראשית ההיסטוריה ועד שנת 1945, ומוזיאון מבשלות הבירה הצפון גרמני. בלינבורג פועל גם תיאטרון תלת-בימתי (בעל שלושה אולמי הופעות) מהקטנים בגרמניה, שלו גם תזמורת סימפונית קטנה. בנוסף קיימות בעיר מספר מבשלות בירה קטנות אשר בהן תהליך ייצור הבירה פתוח לקהל הרחב.
בני העיר נוהגים להתגאות בכך, שיוהאן סבסטיאן באך שהה בעיר כשלוש שנים בצעירותו, במהלכן היה זמר מקהלה, והשתלם ככל הנראה אצל העוגבר הידוע שעבד בלינבורג, גאורג בהם. על שמו של באך קרויה כיכר במרכז בעיר, וכן מקהלה ותזמורת חובבים. אורח מפורסם נוסף אשר נהג להגיע ללינבורג הוא המשורר היינריך היינה, אשר ביקר שם מעת לעת את משפחתו. יש הסוברים ששירו הידוע "לורליי" נכתב על אחד מהפלגים הפסטורליים שזורמים בעיר ובחוצותיה.
בלינבורג נמצאת אוניברסיטת "לויפאנה", שנוסדה בשנת 1946, ובה לומדים כ-8000 סטודנטים.
מסיר שיער
מסיר שיער הוא מכשיר חשמלי המשמש להסרת שיער על ידי תפיסה מכנית של מספר שערות בו זמנית ומשיכתן החוצה. הדרך בה המכשיר מושך שיער דומה לשימוש בשעווה, אם כי בניגוד לשעווה, הוא אינו מסיר תאים מהאפיתל של האפידרמיס בעור. מלבד הקפיץ של מסירי השיער המוקדמים, אין חלקים במכשיר הדורשים החלפה קבועה. מסירי שיער מופעלים באמצעות סוללה או באמצעות כבל חשמלי. מסירי שיער המופעלים באמצעות סוללה מתאימים גם לשימוש עם מים, בניגוד לאלו עם כבל, שמתאימים רק לשימוש יבש, מחשש להתחשמלות. הם עשויים להגיע גם עם אביזרים שונים, כמו ראש קטן יותר שיעזור להגיע לאזורים בגוף שקשה להגיע אליהם, או ראש פילינג שעשוי לסייע לקילוף העור לפני הסרת השיער.
ניו וסטמינסטר
ניו וסטמינסטר (באנגלית: New Westminster) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבמערב קנדה העיר היא חלק ממטרופולין של העיר ונקובר. ניו וסטמינסטר הוקמה ב-1858 כבירת המושבה קולומביה הבריטית והמשיכה להיות במעמד זה עד למיזוגן של השטחים היבשתיים והאיים של המושבה ב-1866. עד לעשור הראשון של המאה ה-20 היא הייתה העיר הגדולה בקולומביה הבריטית, אז עברה אותה ונקובר בגודל אוכלוסייתה.
מסיר שיער
הסרת שיער באמצעות מסיר שיער יכולה להיות כואבת אצל אנשים מסוימים מכיוון שכמו בשעווה, הדבר כרוך בתלישת השיער מהשורשים. בגלל הכאב הכרוך במיוחד בטיפול הראשון של האזור, יש אנשים שמעדיפים למרוח שעווה מקצועית תחילה, ואז להסיר כדי להסיר צמיחה מחודשת. הרטבת העור לפני הסרת השיער פחות כרוכה בכאב מאשר הסרת שיער מעור יבש. שימוש בקרם קהה לפני הסרת שיער יביא להפחתת הכאב במידה רבה. אם המכשיר מאפשר לשנות את מהירות הסיבוב, שמירה על מהירות נמוכה עשויה גם היא להפחית את הכאב הכרוך בתהליך.
יוזף צ'אפק
יוזף צ'אפק (בצ'כית: Josef Čapek; 23 במרץ 1887 – אפריל 1945) היה אמן צ'כי שהיה ידוע בעיקר כצייר, אך נודע גם כסופר ומשורר. הוא המציא את המילה "רובוט", שהוכנסה לספרות על ידי אחיו, קארל צ'אפק.
מסיר שיער
קפיץ מסתובב
הסוג הראשון של מכשיר להסרת השיער היה מכשיר האפיליידי המקורי שפותח בישראל על ידי יאיר דר ושמעון יהב, ויוצר על ידי חברת מפרו, בקיבוץ הגושרים בשנת 1986. בתכנון שולב קפיץ מסולסל, שהורכן לעקומה כך שהסלילים בצד אחד של הקפיץ נלחצו בחוזקה יחד ואילו בצד השני הסלילים נפרשו זה מזה. המנוע במכשיר סובב את הקפיץ וגרם לו להתגמש תוך כדי סיבובו. סיבוב הקפיץ המסתובב על פני העור גרמה לכך שהשערות נתפסו בין הסלילים של הקפיץ ונמשכו דרך זקיקי השיער החוצה.
ניו וסטמינסטר
ניו וסטמינסטר ממוקמת על חצי האי בורארד, על גדתו הצפונית של הנהר פרייזר. היא ניצבת במרחק של 19 ק"מ מדרום-מזרח למרכז ונקובר. שטח העיר הוא 15.3 קמ"ר.
יוזף צ'אפק
ביוגרפיה
צ'אפק נולד בהרונוב, בוהמיה (אוסטריה-הונגריה, לימים צ'כוסלובקיה, כעת צ'כיה) בשנת 1887.
תחילה צייר בסגנון האסכולה הקוביסטית, מאוחר יותר פיתח סגנון מינימליסטי משלו. הוא שיתף פעולה עם אחיו קארל במספר מחזות וסיפורים קצרים; בכוחות עצמו כתב את המחזה האוטופי "ארץ שמות רבים" וכמה רומנים, וכן חיבורים ביקורתיים שבהם טען לאמנות הלא מודע, של ילדים ושל 'פראים'.
אחיו טען שיוזף היה הממציא האמיתי של המונח רובוט. כקריקטוריסט, הוא עבד עבור Lidové Noviny, עיתון שבסיסו בפראג. בשל יחסו הביקורתי לנציונל-סוציאליזם ולאדולף היטלר, הוא נעצר לאחר הפלישה הגרמנית לצ'כוסלובקיה ב-1939. הוא כתב שירים במחנה ריכוז ברגן-בלזן, שם מת ב-1945.
לאחר סיום המלחמה, ביוני 1945 רודולף מרגוליוס, מלווה באשתו של צ'אפק - ירמילה צ'אפקובה, נסעו לברגן בלזן לחפש אותו.
בשנת 1948 בית המשפט קבע רשמית את תאריך מותו ל-30 באפריל 1947.
ניו וסטמינסטר
היסטוריה
האזור בו שוכנת ניו וסטמינסטר החל להתפתח באמצע המאה ה-19 בעקבות גילוי זהב. העיר הוקמה ב-14 בפברואר 1859 על ידי מושל קולומביה הבריטית, ג'יימס דאגלס ונקראה בתחילה קווינסבורו. המלכה ויקטוריה העניקה לעיר את שמה הנוכחי על שמו של רובע וסטמינסטר שבלונדון. בשל כך זכתה העיר בכינוי "העיר המלכותית".
ב-1866 אוחדו מושבת קולומביה הבריטית ומושבת האי ונקובר למושבה אחת, מושבת קולומביה הבריטית. כבירתה של מושבה זו נקבעה העיר ויקטוריה שהיא בירתה של פרובינציית קולומביה הבריטית עד היום.
ב-1871 הצטרפה קולומביה הבריטית כפרובינציה השישית של קנדה. העיר זכתה בעקבות כך לפיתוח כלכלי שהואט במקצת לאחר שהתחנה הסופית של מסילת הברזל הקנדית-פסיפית הוקמה בעיר ונקובר, אך סעיף של המסילה נסלל לעיר ב-1886. ב-1898 החריבה שרפה את מרכז העיר.
מסיר שיער
קפיץ מסתובב
מכיוון שהקפיצים התעקלו באופן מתמיד, הם היו נתונים לשחיקה והרס, לכן נמכרו בנפרד כחלק חלופי.
ישנם מכשירים ידניים המיועדים לפנים, שאינם משתמשים באספקת חשמל. עיצוב זה מורכב מקפיץ סלילי עם שתי ידיות. לאחר מכן הקפיץ מורכן לעקומה ומונח על שיער הפנים הלא רצוי תוך כדי סיבוב הידיות. זה גרם לשערות להיתפס בין סלילי הקפיץ ולהוציא אותן מהשורשים.
דיסק מסתובב
חברת רמינגטון האמריקאית פיתחה מכשיר להסרת שיער שתוכנן לפעול באופן דומה לאפיליידי המקורי, אלא שבמקום קפיץ, המכשיר השתמש בסדרה של דיסקיות מתכת. המכשיר היה נושא התדיינות פטנט נרחב באירופה בגלל דמיון הקונספט לאפיליידי המקורי הפועל על קפיץ מסתובב. מקרה ידוע של הפרת הפטנט בבריטניה ידוע בשם "CCorporation Improver v Remington Consumer Product Limited [1990] F.S.R. 181".
פינצטה
עיצוב הדיסקים המסתובבים שוכלל כך שבעיצובים מודרניים הלוחות אינם עוד דיסקים שלמים. ראשו של מכשיר הסרת שיער מודרני משלב סדרת לוחות מתכת המותקנים במארז פלסטיק. קצות הלוחות עשויים להיחשף באחד או משני צדי המארז. כאשר הראש מסתובב, קצות הלוחות נעים זה בזה ונפרדים אחת לכל סיבוב. הדבר דומה לפעולתה של פינצטה: השיער בין הלוחות שנסגרים נמשך, הלוחות מסתובבות מהעור, ואז השיער משתחרר כשהלוחות נפרדים. הדבר מאפשר מחזור רציף של אחיזה, משיכה, חילוץ והשלכה של השיער תוך כדי העברת המכשיר על פני העור.
בהתאם לחוזק ולשבירות של השיער, חלקם עשויים להתנתק ולא להישלף. מכיוון שהשערות נשלפות מעל פני העור, הן יכולות להיראות כמו זיפים מגילוח, אך הן מתפזרות הרבה יותר בדלילות מכיוון שהשערות האחרות נשלפו לגמרי. כמו בשעווה, בגלל שלבי הצמיחה המתרחשים בשיער, אין צמיחה מחודשת כל כך הרבה לאחר ההסרה הראשונה. הסרה קבועה של צמיחה מחודשת פחות כואבת מההסרה הראשונית ומספר השערות המנותקות פוחת עם טיפול קבוע.
שימוש עם שיער רטוב
להרבה מכשירי הסרת שיער מודרניים יש סוללה נטענת מובנית ומיועדים לשימוש רטוב או יבש. סוגים אלה של מכשירים בנויים לשימוש במקלחת או מחוץ לה או עם או בלי קרם או ג'ל. השימוש בקרם עור או ג'ל מועיל להפחתת הכאב והגירוי הקשורים למכשירים לשימוש יבש בלבד.
אוטפור
אוטפור (בסרבית קירילית: Отпор!, אנגלית: !Otpor מילולית: "התנגדות!") היה ארגון פוליטי בסרביה (אז חלק סרביה ומונטנגרו) שפעל בשנים 1998 עד 2004, ונודע בעיקר בזכות הצלחתו ליזום מאבק לא אלים לשם הדחתו מהשלטון של נשיא יוגוסלביה סלובודן מילושביץ' דרך שילוב של מחאה, בחירות ושביתות.
אוטפור החלה דרך כ-11 סטודנטים שיזמו קבוצה קטנה של מחאה אזרחית. בשלב שני גדלה הקבוצה לתנועת סטודנטים גדולה. דרך קשירת קשרים עם קבוצות אחרות התנועה התפשטה לשכבות אוכלוסייה אחרות כמו מרחבים כפריים ופועלים. אוטפור גדלה לתנועת נוער אזרחית רחבה.
במהלך מאבק לא אלים שנמשך שנתיים נגד מילושביץ', אוטפור התפשטה ברחבי סרביה, היא משכה בימי הזוהר שלה מעל 70,000 תומכים ואימצה את התואר Narodni pokret (תנועת העם). פעילותה הגיעה לשיאה ב-5 באוקטובר 2000, עם הדחתו של מילושביץ'.
לאחר מכן הפכה אוטפור לארגון "כלב שמירה" פוליטי שעוקב אחר הפעילות של קואליציית DOS. אוטפור פתחה בקמפיינים כדי להטיל דין וחשבון על הממשלה החדשה, תוך לחיצה לרפורמות דמוקרטיות ולמלחמה בשחיתות, וכן התעקשה על שיתוף פעולה עם בית הדין הפלילי הבינלאומי (ICTY) בהאג.
לבסוף, במהלך סתיו 2003, הפכה אוטפור לזמן קצר למפלגה פוליטית. בשל כישלונה לעבור את רף 5% הדרוש כדי לקבל מושבים כלשהם בפרלמנט הסרבי, התמזגה עם המפלגה הדמוקרטית (DS).
הר האקל
הר האקל (באנגלית: Mount Huckle) הוא הר מכוסה קרח בסמוך לקצה הצפוני של רכס דאגלס במזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,500 מטרים מעל פני הים, והוא ההר הרביעי בגובהו באי אלכסנדר (אחרי הר קופולה וגבוה מהר פריז באזור הרי רואן).
ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר ספיבי; בצדו המערבי של קרחון טוינבי; 14 קילומטרים ממפרץ ג'ורג' השישי.
גילוי ההר
הר ניקולאס נצפה ממרחק לראשונה ב-21 בינואר 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו; שארקו לא הבין שההר הוא חלק מהאי אלכסנדר, וסבר שהוא שייך לארץ גרהאם.
ההר צולם מהאוויר על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם ב-16 באוגוסט 1936 וב-1 בפברואר 1937 בהנהגת ג'ון רידוך ריימיל (המשלחת גילתה כי האי אלכסנדר הוא אי, ולא חלק מארץ גרהאם).
ההר נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של ג'ון סידי רודני האקל (John Sydney Rodney Huckle), שסייע לסקר שטחי חסות איי אפוקלנד, בביצוע המיפוי של צידו המערבית של מפרצון ג'ורג' השישי בשנת 1949.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 377
זאב איבינסקי
שורשים, ילדות ונעורים
גדל בבית ציוני חם בלידא, אז חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה, ליוסף איבינסקי נכדו של שלמה זלמן לידר אבי השושלת המפורסמת. בביתו ניתן לכל הילדים חינוך עברי החל מגן הילדים. למד בבית הספר העברי "תרבות" בלידא. לאחר מכן המשיך בלימודיו בגימנסיה העברית "תרבות" בווילנה. מגיל עשר חבר בתנועת "הנוער הציוני" בה התחנכו גם אחיו הבכור משה, אחיו הקטן מרדכי, ואחותם בת הזקונים, גניה.
עוד בטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה בין מקימי מחתרת נערים ציונית שפעלה בלידא. בראשית המלחמה בספטמבר 1939 והכיבוש הסובייטי של לידא, יחד עם התגברות רדיפת הציונות, העברית, פיזור כל תנועות הנוער הציוניות ומאסר פעיליהן, והעברת כל מוסדות החינוך העבריים ליידיש, היה פעיל במחתרת נערים ציונית שפעלה לסיוע לתנועת הבריחה לליטא השכנה, בהפצת כרוזי מחאה נגד רדיפת העברית והציונות, פיזור תנועות הנוער, וקריאה להתנגדות למסע הפרופוגנדה האנטי ציונית שנערכה בכל מוסדות החינוך תוך העברת שפת הלימוד ליידיש הייבסקית (הסקציה היהודית של המפלגה הקומוניסטית). בינואר 1940, במלאת לו שש-עשרה שנים, גנב יחד עם כמה מחבריו את הגבול, בתנאי חורף קשים במיוחד, והצטרף לריכוז החלוצי בווילנה עיר לימודיו ונעוריו, בקיבוץ הכשרה של "הנוער הציוני". אותה שעה הצטרף יחד עם כמה מחבריו לתאי המחתרת שהוקמו על ידי אברהם שטרן (יאיר) בפולין, ואשר היוו לאחר מכן גרעין מכריע בשיקומה של לח"י, לאחר רצח אברהם שטרן (יאיר) ונפילתם ומאסרם של מרבית חבריה. מאז שמר על נאמנות לשני ערכים מרכזיים בחייו, חלום ההתיישבות החלוצית והמלחמה בשלטון הבריטי הזר, שהתייצב באותה שעה במדיניות של חיסול הציונות ומניעה פעילה של הצלת יהודים. ביוני 1940 עם ההשתלטות הסובייטית על ליטא, כאשר מטעמי זהירות הוכרז על פיזור תאי המחתרת של לח"י, היה בין מקימי מחתרת תע"ל (תנועה עברית לאומית) בה חברו חברי "הנוער הציוני" עם חברים מתאי הלח"י שלא השלימו עם הפיזור. במסגרת פעילותם הקימו ספרייה עברית מחתרתית תוך השתלטות על ספריות עבריות שהוחרמו ונשארו נטושות. כמו כן התרכזו בפעילות חינוכית והסברתית ובהוצאת עלוני מחתרת לעידוד הנאמנות וההתנגדות לרדיפות הציונות, לעקירתה ונידויה של העברית, תרבותה וספרותה, ומוסדות החינוך העבריים הענפים, שהועברו לשטיפת מוח קומוניסטית וייבסקית (הסקציה היהודית של המפלגה הקומוניסטית). מחתרת "תעל" המשיכה בפעילותה גם בימי הכיבוש הגרמני, בגטו, וכמה מחבריה אף הצטרפו ללוחמה הפרטיזנית נגד הגרמנים, ומהם אף הגיעו לאחר תום המלחמה לשורות המחתרת בארץ.
עלייה לארץ ישראל, תקופת המחתרת ומלחמת העצמאות
בסוף פברואר 1941 בהיותו בן שבע-עשרה, לאחר שנפתח צוהר קטן לאפשרות יציאה מליטא, הצליח בהימור גדול להיכלל בקבוצת היוצאים מקרב הריכוז החלוצי בווילנה, ברכבת האחרונה מווילנה, דרך מוסקבה, אודסה, ומשם בספינה הסובייטית "סווַנֶטיָה", לאיסטנבול. לאחר ניסיון לגירוש הבאים בחזרה לברית המועצות, עיכובים, והרפתקאות רבות, הגיע בקושי ב-15 במרץ 1941 דרך סוריה ולבנון שבשליטת צרפת של וישי, לראש-הנקרה בארץ. משם עבר לבית הספר החקלאי של "עליית הנוער" במגדיאל, שנוסד זה מכבר, והיה בין עשרת חניכיו הראשונים. כאן חודש הקשר עם מחתרת לח"י, דרך יהושע כהן בכפר סבא, שהיה גם ראש התא הראשון שלו בלח"י. יהושע כהן הפך לאחר מכן, לחברו הקרוב בכל גלגולי חייו, המאסר, והמלחמה, ולאחד מכן בהליכה להתיישבות לאחר גמר מלחמת העצמאות.
באוקטובר 1941 התקבל להשלמת לימודיו בתיכון בכיתה י"ב בגימנסיה הרצליה בתל אביב, תוך כדי הדרכה בתנועת "הנוער הציוני", והמשך פעילותו החשאית במחתרת לח"י. ב-8 במאי 1942 נאסר בזמן שיעור בגימנסיה, בעקבות גל מאסרים של שרידי המחתרת, שהוכתה וכמעט נמחצה לאחר רצח יאיר. נכלא במחנות המעצר מזרע ולטרון בארץ, ונכלל בשילוח הראשון של 251 העצורים שהוגלו ב-19 באוקטובר 1944 מלטרון לאפריקה. הוחזק קרוב לשלוש שנים במחנות המעצר באפריקה, בסמבל שבאריתריאה, בקרתגו שבסודאן, ובגילגיל שבקניה. ב-14 במאי 1947 שוחרר מהמעצר בקניה והוחזר למעצר בלטרון. מכאן שוחרר ממעצר בספטמבר 1947.. בסה"כ היה כלוא בארץ ובחו"ל במשך חמש שנים החל משנת 1942 ועד ל-1947.
עם שחרורו מן המאסר, בעקבות מגבלות שונות שהוטלו עליו כתנאי שחרורו - מעצר הבית, חובת התייצבות פעמיים ביום במשטרה – בחר להשתקע בירושלים, ולאחר מניעות רבות, הצליח להתקבל ללימודים בסמינר בית הכרם למורים ולפנימייה, בעקבות לחצם של אנשים מקורבים, ולמרות התנגדות ההנהלה לקבל את אחד מאנשי ארגוני ה'פורשים' ללימודי הוראה. לימודיו בסמינר נקטעו כבר בדצמבר 1947, כאשר התגייס בגיוס מלא לחי"ש, עם ראשית הקמת יחידותיו בירושלים. פלוגה א', שאליה צורף, הוקמה ב-15 בדצמבר 1947. במסגרת זו השתתף בפעולות שונות בהן פיצוץ מלון "סמירמיס" ב-5 בינואר 1948.
זמן קצר לאחר מכן צורף לפלוגת הסטודנטים, גרעינו של גדוד מוריה. בשורותיו עשה את כל שנות מלחמת העצמאות במערכה על ירושלים. במהלך אפריל-מאי 1948 השתתף בקרבות על דרום ירושלים, בכיבוש הקטמונים, שכונת בקעה והמושבה הגרמנית, מחנה אלנבי, דיר-אבו תור, ורמת רחל. עוד לפני צאת הבריטים, לאמור עד 14 במאי, נכבש על ידם כל השטח שבין שכונת קטמון לתלפיות. ב-22 במאי נפצע בהתקפה השנייה על כיבושה מחדש של רמת-רחל. לאחר החלמתו וחזרתו לגדוד נתמנה לקצין התרבות של הגדוד, והמשיך להשתתף בכל הקרבות. במסגרת תפקידו כקצין התרבות, עשה בין השאר פעולה נרחבת לקליטתם של אנשי הגח"ל שמילאו את השורות, לאחר האבדות הקשות במערכה על ירושלים וסביבתה.
עלייה לקיבוץ והקמת משפחה
לאחר תום הקרבות היה בין מארגני גרעין ההתיישבות בגדוד "מוריה", שהצטרף למייסדי קיבוץ יראון על גבול הלבנון בחודש יוני 1949. בראשית 1952 יצא מטעם יראון לסמינר הרעיוני החצי-שנתי של הקיבוץ המאוחד באפעל. בסמינר פגש את ראומה שטורמן, לבית פופקו, אלמנתו של (בנו של חיים שטורמן) שנפל במלחמת העצמאות בכ"ה בתמוז תש"ח (1.8.1948) בעמק בית שאן.
משה שטורמן השאיר אחריו שני ילדים קטנים – חיים הנכד, בן שנתיים בנפול אביו, ותמר שנולדה לאחר נפילתו. במהלך לימודיהם המשותפים באפעל, נקשרו היחסים בין זאב וראומה, והם החליטו לבנות ביתם המשותף בקיבוץ עין חרוד מאוחד. כאן גידלו יחד את חיים ותמר, ושלוש הבנות שנולדו להם: שני, יעל ונעמי. בתאריך ד' במנחם אב תשכ"ט (19 ביולי 1969) נפל ב, שבצפון מפרץ סואץ. לימים הוענק לו עיטור המופת על פעולה שביצע ביולי 1967 בעת משימה שקיבל להשיט סירת גומי בתעלת סואץ. נפילתו של חיים הייתה מכה קשה למשפחה שהשאירה אחריה פצע עמוק שלא נרפא.
מחנך והיסטוריון
בשנת 1963, בהיותו בן 40, יצא זאב מטעם עין חרוד מאוחד ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למד בחוגים להיסטוריה ולפילוסופיה, גמר תואר מ.א. בהצטיינות יתרה ב-1967, והשלים את לימודיו עד לקבלת תואר ד"ר ב-1973 על מחקרו החלוצי "הטרור האישי" כשלב באלימות המהפכנית בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20", שפורסם לאחר מכן בספרו "הטרור האישי – הרעיון והמעש". מחקר זה היה חלוץ וראשון בהיסטוריוגרפיה, שעמד על הגנזה ההיסטורית של הטרור המודרני, בעקבות המצאת הדינמיט ואמצעי התקשורת המודרניים. במחקרו זה והצביע עוד בראשית שנות השבעים, על הסכנה האורבת להפיכתו לנשק מפלצתי חסר סייגים, בשירותם של פנאטיות רעיונית ודתית. עם חלוף השנים פרסם מחקרים ראשוניים רבים, בעברית ובאנגלית, בתולדות תנועת המרד והמהפכה במאה ה-19 וה-20, כולל בתולדות המהפכה הציונית. במהלך לימודיו באוניברסיטה המשיך ללמד בסמינר הרעיוני של הקיבוץ המאוחד באפעל ובעין חרוד. החל מ-1967 שימש בהוראה באוניברסיטה של חיפה ובסמינר אורנים, ובשנים 1972–1981 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים להיסטוריה ולימודים רוסיים. בין השאר נעתר לבקשותיו של יצחק (אנטק) צוקרמן, להקדיש מזמנו לפעילות במוזיאון בית לוחמי הגטאות. לבקשתו זו, החל משנות השישים הקדיש יום בשבוע לפעילות בבית לוחמי הגטאות. אנטק, כמו איבינסקי, היה אף הוא בוגר הגימנסיה העברית "תרבות" בווילנה אם כי שנים רבות לפניו, ונקשרו ביניהם, וגם עם צביה רעייתו, קשרים אמיצים. עוד בחייו של אנטק היה איבינסקי היוזם והמקדם של "המכון ללימודי השואה" בבית לוחמי הגטאות. לאחר מותו של אנטק היה איבינסקי, בהתאם לצוואתו ולרצונו של אנטק, היוזם והמקדם של הקמת מרכז "יד לילד" בבית לוחמי הגטאות. בעקבות ההחלטה לקיים קשרים בין הבית ובין גרמניה ומשלחות גרמניות – בניגוד לצוואתו של אנטק – התפטר איבינסקי מפעילותו בבית לוחמי הגטאות. בשנת 2003 היה זאב איבינסקי היוזם של הוצאת המהדורה העברית של האנתולוגיה "פיין און גבורה – אין דעם יידישן עבר אין ליכט פון דער קעגנווארט" תמוז ת"ש, היא אנתולוגיית הענות והגבורה, ביידיש, שראתה אור לראשונה בסמינר מחתרתי של תנועת דרור בגטו ורשה על ידי יצחק (אנטק) צוקרמן ואליהו גוטקובסקי, והייתה למסד הרעיוני המכונן של ההתנגדות המזוינת בגטאות ובפרט במרד גטו ורשה. האנתולוגיה ראתה אור לראשונה בעברית ביוזמתו של זאב על ידי תנועת "הנוער העובד והלומד", במהדורה פנימית, ומשמשת כמסד רוחני ל"מסע לגילוי שורשי המהפכה הציונית ומרד תנועות הנוער בשואה" שמקיימת תנועת הנוער העובד והלומד מדי שנה לכלל חניכיה בכיתה י"א. בשנת 2011 ראתה האנתולוגיה אור מחדש בהוצאת דרור לנפש, ההוצאה של תנועת דרור ישראל.
במשך שנים ארוכות, מאז שנות ה-90, קיים זאב איבינסקי קשר אמיץ עם מדריכים ומחנכים במערכת החינוך והפעילות של התנועה, תוך פגישות, שיחות והרצאות עם מדריכיה וראשיה של התנועה, בהכנות מדריכי מסעותיה לפולין, תוך התמודדות אקטואלית עם שאלות ההיסטוריה והמרטירולוגיה היהודית, בסוגיות הגבורה, ההקרבה, והמרד בזיקה למציאות הקרובה והאקטואלית. כל זאת תוך הדגשת החשיבות אותה מצא בעיסוק המתמיד בלימוד ההיסטוריה – ככלי ללימוד עצמנו:
פרסומים בעברית
פרק א "התכחשות ושמד", מבפנים מ', 1, חורף תשל"ח, מרץ 1978. פרק ב' "בדרך לירושלים", מבפנים מ', 2–3, קיץ תשל"ח, אוגוסט 1978.
מליסה בנויסט
ביוגרפיה
מליסה בנויסט, בתם של הרופא ג'ים בנויסט ושל ג'וליה, נולדה ביוסטון שבטקסס וגדלה בדנוור שבקולורדו. הוריה התגרשו כשהייתה בת שלוש עשרה. סבא רבא מצד אביה היה ממוצא צרפתי. יש לה שתי אחיות: ג'סיקה, סופרת, וכריסטינה, מדענית אקולוגית, וחמישה אחים למחצה מנישואיו השניים של אביה.
היא התחילה ללמוד שיעורי ריקוד בגיל שלוש, תוך התמקדות בג'אז, בלט וסטפס. כשהייתה בת ארבע, דודתה הכניסה אותה להצגה בכנסייה שביימה; לאחר מכן, היא הצטרפה לתיאטרון ילדים קהילתי בעיר הולדתה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "אראפאהו" בסנטניאל שבקולורדו ב-2007. לאחר מכן, החל ללמוד לתואר ראשון במכללת מרימאונט מנהטן בניו יורק בתוכנית התיאטרון המוזיקלי, אך בשנה השנייה שלה, היא עברה לחוג ללימודי תיאטרון, בשל הערצתה למחזות רוסיים מהמאה ה-19. היא סיימה את לימודיה עם תואר ראשון באמנויות תיאטרון ב-2011.
קריירה
הופעת הבכורה הקולנועית של בנויסט הייתה בסרט "טנסי" ב-2008. לאחר מכן היא הופיעה ב בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה בהן: "שוטרים בדם", "האישה הטובה", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "חוק וסדר: כוונה פלילית" ו"האישה הטובה".
במאי 2012 היא ניגשה לאודישן עבור "Glee" בניו יורק, כשהיא שרה שיר שונה בכל אחד מחמשת האודישנים. בין השירים היו: "Fidelity" של רגינה ספקטור, "King of Anything" של שרה ברליס, שיר של קולבי קאליי ומספר יצירות ממחזות זמר. ביולי היו לה שני מבחני בד בקליפורניה בנוכחות יוצר ותסריטאי הסדרה ראיין מרפי, מנהלי הליהוק והמפיקים בפועל. מאחר שמנהלי ההפקה חיפשו שחקנית עבור התפקיד של מארלי במשך זמן מה, בנויסט קיבלה את התפקיד באופן מיידי.
ב-2014 היא הופיעה בסרט "ויפלאש", אשר זכה בשלושה פרסי אוסקר, והיה מועמד לשניים נוספים.
ב-2015 שיחקה בנויסט בסרט הקולנועי "דני קולינס". היא גילמה את דמותה של ג'יימי, פקידת קבלה במלון שבו מבקר בתכיפות אחד מכוכבי הרוק של כל הזמנים האהוב עליה. החל משנת 2015 בנויסט מגלמת את דמותה של גיבורת העל סופרגירל, בסדרת הפעולה-פנטזיה של רשת "The CW" הנושאת את אותו השם.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון" בכיכובו של מארק וולברג. בשנת 2017 שיחקה בסרטה של ג'ניפר מוריסון "כלבי השמש", בתפקיד ראשי של טלי פטרסון לצידו של מייקל אנגרנו. בשנת 2018 גילמה את דמותה של רייצ'ל כורש במיני-סדרה ההיסטורית "וייקו", המבוססת על אירועי המצור בווייקו. בשנת 2019 השתתפה בסרט "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" בבימויו של קווין סמית', המהווה חידוש לגרסה המקורית מ-2001.
בפברואר 2021 השיקה בנויסט חברת הפקות משלה, בשם "Three Things Productions", וחתמה על הסכם שיתוף פעולה עם אולפני הטלוויזיה של האחים וורנר. בנויסט מינתה לתפקיד סגנית הנשיאה לפיתוח בחברה את מנהלת התוכן סהר קאשי, שבעבר עבדה ב"נטפליקס", ב"פוקס" ובחברת ההפקות "אנונימוס קונטנט".
חיים אישיים
במרץ 2017 התחילה בנויסט לצאת עם השחקן כריס ווד, ששיחק כבן זוגה בסדרה "סופרגירל". ב-10 בפברואר 2019 השניים התארסו וב-1 בספטמבר באותה השנה התחתנו. ב-25 בספטמבר 2020 נולד בנם הראשון.
בנובמבר 2019 העלתה בנויסט לאינסטגרם סרטון בו סיפרה על התעללות פיזית ממושכת שעברה בידי בן זוגה לשעבר, אך לא חשפה את שמו. הפגיעות הפיזיות כללו גם אירוע, שהתרחש ב-2015 או 2016, והסתכם בשבר באף וקרע בקשתית שהשאירה פגיעה קבועה בעין. באוקטובר 2020 בלייק ג'נר כתב פוסט ארוך באינסטגרם בו הוא מודה שהוא זה שפגע בבנויסט והתנצל על כך, תוך שהוא טוען שבמערכת היחסים ביניהם הייתה אלימות משני הצדדים.
MIP
ה-MIP (ראשי תיבות של Moon Impact Probe - גשושית התרסקות על הירח) היא גשושית לחקר הירח שפותחה על ידי הארגון ההודי לחקר החלל. ה-MIP שוגרה על גבי הגשושית ההודית צ'אנדריאן 1 ב-22 באוקטובר 2008 אשר נכנסה למסלול סביב הירח ב-8 בנובמבר 2008. צ'אנדריאן 1 שחררה את ה-MIP ב-14 בנובמבר 2008, 14:36 UTC, והתרסקה על הירח בשעה 15:01 UTC במכתש שאקלטון, סמוך לקוטב הדרומי של הירח. מטרת ההתרסקות הייתה לגרום להתרוממות ענן אבק אותו ניתן לנתח במטרה לאתר מים על הירח. MIP הפכה את הודו לאומה הרביעית שהגיעה אל קרקע הירח. אומות אחרות שעשו זאת עד כה הן:ברית המועצות לשעבר, ארצות הברית, סוכנות החלל האירופית, יפן, וסין.
מטרות הגשושית
מטרות הגשושית היו: הגשושית יועדה להתרסק על הירח ועל ידי כך להעלות ענן אבק שינותח על ידי כלים הנמצאים על הגשושית צ'אנדריאן 1, במטרה למצוא עדויות לקיום מים וחומרים אחרים על הירח.
הפינגווינים ממדגסקר
הסדרה שודרה החל מדצמבר 2008. בסוף 2010, הסדרה הייתה הפופולרית ביותר בערוץ ניקלודיאון לאחר בובספוג מכנסמרובע. במרץ 2011 פורסם כי חברת דרימוורקס עובדת על סרט שנקרא גם הוא באותו שם. הסרט יצא לאקרנים ב-26 בנובמבר 2014. בדצמבר 2014 ג'ון דימאג'יו הכריז כי הפקת הסדרה הפסיקה. הסדרה שודרה עד דצמבר 2015.
MIP
מבנה הגשושית
MIP נשאה עליה 3 כלים: גופה החיצוני של הגשושית כלל 4 לוחות אלומיניום בגודל 12 × 18 ס"מ עליהם צוירו דגל הודו וסמל הודו, כולל הכיתוב सत्यमेव जयते (סאטימבה ג'איאטה - האמת לבדה מנצחת), ציטוט מספרי הקודש ההינדים, האופנישדות.
הפינגווינים ממדגסקר
תקציר העלילה
הפינגווינים מהסרט "מדגסקר" מגיעים לגן החיות של ניו יורק בסנטרל פארק. במהלך הסדרה משתתפות בעלילה חיות רבות מגן החיות אך הבולטות מכולן הן חבורת הלמורים - המלך ג'וליאן, מוריס ומורט. הסדרה מספרת על החבורה של הפינגווינים, שמתפקדת תחת משטרו הצבאי של המפקד סקיפר.
MIP
מהלך המשימה
MIP שוגרה יחד עם הגשושית צ'אנדריאן 1 על גבי משגר PSLV ממרכז החלל סאטיש דאוון, ב-22 באוקטובר 2008, 00:52 UTC. MIP נפרדה מצ'אנדריאן 1 ב-14 בנובמבר 2008, 14:36 UTC בעודה במסלול קוטבי מעגלי, 102 ק"מ מעל הירח. לאחר ההיפרדות הפעילה MIP את מנועה הרקטי שהביא אותה למסלול התרסקות על הירח. במהלך הנמכתה, שידרה הגשושית מידע אל צ'אנדריאן 1 ששימשה כתחנת תקשורת בין MIP לכדור הארץ. אחרי 25 דקות, ב-15:01 UTC, פגעה MIP בירח, במהירות של 1.69 ק"מ בשנייה (כ-6,100 קמ"ש), בתוך מכתש שאקלטון הסמוך לקוטב הדרומי של הירח ב--89°N, -30°W, והעיפה ענן אבק שנותח על ידי צ'אנדריאן 1.
הפינגווינים ממדגסקר
סדרת המשך
בתחילת פברואר 2016 החלו בישראל שידורי הסדרה ג'וליאן המלך, המבוססת על עלילותיהם של הלמורים לפני תקופת הסרט מדגסקר.
MIP
גילוי מים
ב-25 בספטמבר 2009 דיווחה סוכנות החלל ההודית כי MIP גילתה מים על הירח זמן קצר לפני התרסקותה. הודעה זו באה לאחר שב-24 בספטמבר דיווח כתב העת Science כי ה-Moon Mineralogy Mapper, כלי שפותח על ידי נאס"א והורכב על צ'אנדריאן 1, גילה מים על הירח.
Image+Nation
מנהלת התכנון של הפסטיבל היא קתרין סטצר, והבמאי המפקח על הפסטיבל הוא צ'ארלי בודריאו.
אנרי גסטו
אנרי גסטו (בצרפתית: Henri Gastaut; 15 באפריל 1915, מונקו - אפריל 1995), מרסיי היה נוירולוג צרפתי.
אנרי גסטו למד נוירולוגיה ונוירואנטומיה באוניברסיטת מרסיי. הוא סיים את לימודי הרפואה ב-1945 וב-1953 התמנה להיות מנהל המעבדות הנוירוביולוגיות. הוא מונה לפרופסור לפתולוגיה אנטומית ב-1954 ולמנהל המרכז האזורי לילדים אפילפטיים ב-1960. ב- 1967 מונה לדיקן בית הספר לרפואה באוניברסיטת מרסיי. ב-1973 הוקמה עבורו הקתדרה לנוירופיזיולוגיה קלינית, משרה בה החזיק עד פרישתו ב-1984. מ-1957 עד 1968 הוא היה המזכיר הכללי של הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה
תחומי מחקר
תחומי המחקר העיקריים שלו היו האלקטרואנצפלוגרם ותפקודי המוח באפילפסיה. גסטו התעניין מאוד בסמיולוגיה של פרכוסים. התעניינות זו הביאה אותו לעסוק במיון סוגי הפרכוסים שהתפרסם על ידי הליגה נגד אפילפסיה ב- 1981. הוא עסק רבות באפילפסיה פוטוסנסיטיבית. וגם בפרכוסים אפילפטיים שנגרמים על ידי הפחדה. במחקריו הוא הסתמך על בסיס רחב באנטומיה וכך, כשהומצא מכשיר הטומוגרפיה ממוחשבת, הוא ניצל אותו מייד לצורך המחקרים שלו. גסטו יסד את הקולוקיום של מרסיי שנעשה לפורום מרכזי בחקר האפילפסיה.
פרסים ותארים
קיבל את פרס מונתיון של האקדמיה למדעים הצרפתית (Prix Monthyon) ודוקטורטים לשם כבוד מאוניברסיטאות בולוניה, לייז', אוטווה, ושאנגחאי. היה חבר של כבוד באקדמיה האמריקאית לנוירולוגיה, חבר באקדמיה המלכותית הבלגית לרפואה ובאקדמיה הלאומית הרפואית בבואנוס איירס
מונחים רפואיים שקשורים בו:
Mass Effect (סדרת משחקים)
Mass Effect היא סדרת משחקי וידאו בקטגוריית משחקי תפקידים ויריות בגוף שלישי שעלילתה מתבססת על מלחמות בדיוניות, המשחק עצמו הוא על מדע בדיוני. הסדרה יצאה לפלטפורמות ה-Xbox 360, ה-Microsoft Windows, ה-PlayStation 3, ה-iOS, ה-iOS והאנדרואיד. בסדרה יש שבעה משחקים.
ערטוף
ערטוף (בערבית: عرتوف) היה כפר ערבי בהרי ירושלים בגבול שפלת יהודה, שהיה ממוקם 21.5 ק"מ ממערב לירושלים על רמה, מוקפת במישורים מדרום, ממזרח, וממערב. הכפר היה על כביש המשני שחיבר בין באב אל ואד לבית ג'יברין (היום כביש 38). הכפר נכבש במסגרת מבצע דני ביום 18 ביולי 1948, עם כיבוש האזור הכפר ננטש.
בתקופה העות'מאנית
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע ערטוף עם 110 תושבים, חלק ה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של רמלה במחוז עזה. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, זיתים וגפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
אלברט סוצין מצא ברישום כפרים עות'מאניים רשמי משנת 1870 לערך, שבערטוף היו 14 בתים ואוכלוסייה של 40, אם כי ספירת האוכלוסייה כללה גברים בלבד.
בשנת 1883, בסקר ארץ ישראל המערבית תואר כ: כ"כפר קטן הבנוי על גבעה נמוכה, עם עמק פתוח ממערב. יש בריכה בעמק, שממנה הכפר שואב את מימיו. עצי זית נטועים מסביב למקום".
בשנת 1891 נבנתה מדרום לכפר תחנת רכבת בתוואי מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בערטוף הייתה אוכלוסייה של 181 נפש, כולם מוסלמים. לפי מפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל התגוררו 252 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 350 תושבים מוסלמים. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 460 דונם.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
סופר נובים
סופר נובים (מאנגלית: Supernoobs) היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית אשר מונפשת באמצעות אדובי פלאש. המדבבים המקוריים הם מייקל אדמת'וויט, ריצ'רד כוקס, מאט היל, ביל מונדי, טבית'ה סט. גרמיין ולי טוקר. הסדרה משודרת בקנדה החל מה-7 בדצמבר 2015 ובישראל החלה את שידוריה ב-5 במרץ 2017.
עלילה
ארבעה חברים מקבלים כדורי קרב מיוחדים המעניקים להם כוחות על. בעזרתם עליהם לעצור וירוס קטלני המאיים להשמיד את האנושות.
שמיל מרקוביץ'
שמיל מרקוביץ' (ברומנית: Șmil Marcovici; 23 באפריל 1894 – 10 בנובמבר 1940), היה פעיל קומוניסטי יהודי-רומני, חבר מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית, ידוע גם בשם המחתרתי "מורארו" (Moraru).
ביוגרפיה
מרקוביץ' נולד במשפחה יהודית ביאשי, רומניה ולמד שלוש כיתות בית ספר יסודי ולאחר מכן היה לנגר. הוא גויס לצבא רומניה, לרגימנט 13 של חיל הרגלים במלחמת העולם הראשונה. ב-1917 ערק מהצבא והגיע לאודסה, ברית המועצות, שם פעל יחד עם כריסטיאן רקובסקי ומיכאיל גאורגיו בוז'ור בארגון הגדוד המהפכני הרומני. על עריקתו נידון בהיעדרו ל-3 חודשי מאסר. הוא עבר כמה פעמים את הגבול הרומני, כשהוא מעביר חומרי תעמולה מודפסים וסכומי כסף שנועדו לגורמים קומוניסטים במפלגה הסוציאליסטית הרומנית. באחד המעברים נתפס על ידי רב-סמל מיחידתו, אך השתחרר תמורת שוחד. בעזרת הכסף שהעביר צויד בבוקרשט בית דפוס מחתרתי ועל כך נשפט בהיעדרו ב-1919. מרקוביץ' נעצר במאי 1920 ונשפט באשמת ריגול ונידון ל-12 שנות מאסר עם עבודת פרך, אך הצליח להימלט מבית הכלא בז'ילבה על ידי שיחוד השומרים ועבר את הגבול לברית המועצות. בברית המועצות נשלח לבית ספר של הקומינטרן ובסיום הועלה לדרגת מדריך. לאחר החנינה, שהוכרזה ברומניה ב-1929, נשלח אליה בחזרה, כדי לעזור בארגון המפלגה הקומוניסטית המחתרתית שם.
שערורייה והדחה מהמפלגה
בעת שהייתו בבית הכלא בשנות השלושים של המאה העשרים קיים מרקוביץ' יחסים הומוסקסואליים עם אסירים אחרים, בעיקר צעירים. בבית הכלא הקימו הקומוניסטים ועדת חקירה שבה היו חברים גאורגה גאורגיו-דז', קיבו סטויקה ודימיטר גנב. הוועדה חקרה והיה מי שהודה במעשים, לכן החליטו להדיח את מרקוביץ' מהמפלגה הקומוניסטית. בין החשודים היה גם ניקולאה צ'אושסקו, שהכחיש את המעשה. מרקוביץ' נהרג ברעידת האדמה ב-1940, כשקירות בית הכלא "דופטנה" (Doftana) במחוז פרחובה התמוטטו עליו.
רובינסון R44
רובינסון R44 הוא מסוק קל בן ארבעה מושבים מתוצרת חברת רובינסון הליקופטר.
המסוק פותח בשנות ה-80 על ידי פרנק רובינסון וצוותו, על בסיס המסוק הדו-מושבי של החברה, רובינסון R22. המסוק המריא לראשונה ב-31 במרץ 1990, קיבל אישור של רשות התעופה הפדרלית בדצמבר 1992, ומסוק ראשון, מדגם "רובינסון R44 אסטרו", נמסר בפברואר 1993. ייצורו של דגם מתקדם יותר, "רובינסון R44 ניוזקופטר", החל ב-1998. בינואר 2000 הוצג הדגם "רובינסון R44 ראוון" שצויד בבקרה הידראולית. ביולי 2002 הוצג הדגם "רובינסון R44 ראוון II" שצויד במנוע הזרקת דלק ולהבים רחבים יותר, שאיפשרו מטען גדול יותר וביצועי גובה משופרים. בנובמבר 2015 הציגה החברה את הדגם "רובינסון R44 קאדט", המבוסס על "רובינסון R44 ראוון" שבו שני המושבים האחוריים הוחלפו בשטח לנשיאת מטען.
רובינסון R44 הוא המסוק הנמכר ביותר בקטגוריית תעופה כללית בכל שנה מאז 1999. בשנים 2001–2020 יוצרו 5,941 מסוקים כאלה.
למסוק מנוע יחיד, רוטור ראשי דו-להבי ורוטור זנב דו-להבי. בתא הטייס יש שתי שורות של שני מושבים בכל אחת, לטייס ולשלושה נוסעים.
המסוק משמש אנשים פרטיים, חברות ומועדוני תעופה. הוא משמש גם צבאות (בבוליביה, אסטוניה, ירדן, לבנון, מקסיקו, ניקרגואה והרפובליקה הדומיניקנית) ומשטרות (באורוגוואי, דרום אפריקה והפיליפינים).
התברר שמכל הדלק מאלומיניום ניזוק בתאונות וגורם לשרפה, ובעקבות זאת נקראו המסוקים בדצמבר 2010 להחלפת מכל הדלק לדגם בטיחותי יותר.
ב-13 בפברואר 2021 התרסק בעמק יזרעאל מסוק מדגם "רובינסון R44 ראוון II" ושני נוסעיו נהרגו.
יחסי אוגנדה–רוסיה
יחסי אוגנדה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין המדינות רוסיה ואוגנדה. לרוסיה שגרירות בקמפלה ולאוגנדה שגרירות במוסקבה. הקשרים בין המדינות ידידותיים.
היחסים בין שתי המדינות
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם אוגנדה ב-11–12 באוקטובר 1962. בשנת 1964, ברית המועצות ואוגנדה חתמו על הסכם סחר והסכם על שיתוף פעולה כלכלי וטכני, אשר קבע הלוואה של 14 מיליון רובל לאוגנדה. ביוני 2004, נשיא אוגנדה יובי מוסבני ניהל שיחה קצרה עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין באי הים, פסגת ה-G8. ביוני 2008 - סגן שר החוץ הראשון של הפדרציה הרוסית אנדריי דניסוב ביקר בקמפלה וחתם על מזכר ההתייעצויות בין משרדי החוץ של רוסיה ואוגנדה. היחסים הדו-צדדיים הפעילים ביותר החלו להתפתח בשנים 2009 ו-2010. באוגוסט 2009 היה נשיא אוגנדה יוורי מוסווני במוסקבה בביקור פרטי. הוא קיים שיחות עם שר החוץ סרגיי לברוב, ועם שר המסחר והתעשייה הרוסית יבגני פרימקוב. המנהיג האוגנדי גם ביקר בסלון האווירי במוסקבה בז'וקובסקי, במוזיאון הטנקים בקובינקה, החברה-היצרנית של ציוד לתעשיית מזון FSUE. ב-6 ביוני 2011 ניהלו נשיא הפדרציה הרוסית דמיטרי מדבדב ונשיא אוגנדה יוורי מוסווני שיחה טלפונית. בשנת 2010 מחזור המסחר, על פי שירות המכס הפדרלי של רוסיה הסתכם ב-49 מיליון דולר. רוסיה ייצאה סחורה לאוגנדה בשווי 29.3 מיליון דולר (חיטה, תרופות, צמיגים, מתכות, חלפים), יבוא - 19.7 מיליון דולר (אגוזי קשיו, תה, קפה, תבלינים, טבק). באוגנדה יש ייצוג של מפעל המסוקים קאזאן, הוא קבוצת מומחים רוסים לתפעול ותחזוקת מסוקים. בפברואר 2011 קבוצת משקיפים מוועדת הבחירות המרכזית ברוסיה עבדו בבחירות הכלליות באוגנדה.
חיים דורון
חיים דורון (דרצ'ינסקי; 26 במרץ 1928 – 14 בנובמבר 2017) היה רופא ישראלי יליד ארגנטינה, שהשפיע במידה רבה על עיצוב מערכת הבריאות בישראל. דורון היה מומחה לבריאות הציבור ולמנהל רפואי, שפיתח את תחום רפואת המשפחה בישראל בתוככי מערכת הבריאות, במחקר ובאקדמיה. יו"ר מרכז קופת חולים כללית (1976–1988). פרופסור לרפואה קהילתית באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים
חיים דורון (דרצ'ינסקי) נולד ב-1928 בבואנוס איירס בירת ארגנטינה, בנם של חנה ומשה דרצ'ינסקי. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בואנוס איירס. מנעוריו היה פעיל ציוני, וטרם עלייתו שימש כמזכיר הקונפדרציה של תנועות הנוער הציוניות בארגנטינה. הוא סבר כי עם קום המדינה, יש לעלות לישראל. בסוף 1952 הקים בבואנוס איירס ארגון למען עליית בעלי מקצוע לישראל. ובראשית שנת 1953 עלה לישראל עם רעייתו נעמי. עם עלייתו התיישב בגברעם ושימש כרופא ראשוני ביישובי הנגב ובבאר שבע. בשנים 1960–1961 השתלם בבריאות הציבור באוניברסיטת לונדון. עם שובו ב-1961 היה למנהל הרפואי המחוזי של קופת חולים כללית בנגב. ב-1968 התמנה ליו"ר האגף הרפואי במרכז קופת חולים כללית. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1976, אז התמנה ליו"ר ההנהלה המרכזית של קופת חולים כללית בפועל (ומ-1977 – יו"ר), עד 1988.
דורון יזם ופיתח את תחייתה של רפואת המשפחה כמומחיות בישראל באמצעות קידום ההתמחות ברפואת המשפחה במערכת הבריאות כולה, במחקר ובאקדמיה.
כמנכ"ל קופת חולים כללית הרחיב את פריסת בתי החולים והמרפאות בצורה ניכרת תוך גיוס תורמים רבים. בין היתר הוביל את שיתוף הפעולה עם ארווינג שניידר, שבעקבותיו הוקם בית החולים לילדים הראשון בישראל . כמו״כ יזם את הקמתה של עמותת המועצה הציבורית למען המרכז הרפואי לילדים בישראל.
עמד בראש ועדה מטעם משרדי הבריאות והקליטה, שתכננה את קליטתם של המוני הרופאים שהגיעו מברית המועצות לשעבר, בסוף שנות השמונים וראשית שנות התשעים.
הלך לעולמו בכ"ו בחשוון התשע"ח ונקבר בבית העלמין הישן-נושן בבאר שבע, קרוב לקברי הוריו (משה וחנה דרצ'נסקי).
מחקר ואקדמיה
את פעילותו האקדמית קיים דורון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובאוניברסיטת תל אביב. יחד עם פרופ' משה פריבס הקים את בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בהמשך הקים והיה למנהלו הראשון של בית הספר למקצועות הבריאות באוניברסיטת תל אביב. ב-1975 הועלה לדרגת פרופסור חבר לרפואה קהילתית באוניברסיטת תל אביב.
דורון היה מיוזמי ומקימי המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות (1993). הוא בעל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון, אות הוקרה על מפעל חיים ממשרד הבריאות, ועמית כבוד של הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
דורון הוציא מספר רב של פרסומים בנושא ארגון שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות. יחד עם פרופ' שפרה שוורץ חיבר את הספר "הרפואה בקהילה" (הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2004) וכן היה העורך ואחד מכותביו של הספר "מערכת הבריאות – לאן?" (הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2009).
בשנת 2014 פרסם יחד עם פרופ' שפרה שוורץ ופרופ' שלמה וינקר את הספר "רפואת המשפחה בישראל" מקורותיה, תולדותיה ומשמעותה (הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב).
משפחה
דורון נישא לנעמי לבית גוטמן. היה אב לשלושה: הרב ישעיהו, עמוס וחנה (הולנד), ולו נכדים ועשרות נינים.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
לימפוגרנולומה ונראום
לימפוגרנולומה ונראום (באנגלית – Lymphogranuloma venereum) היא מחלת מין המועברת על ידי הזנים L1-3 של החיידק Chlamydia trachomatis.
המחלה הייתה שכיחה באפריקה, הודו אמריקה המרכזית והקריבים ונקראה Tropical Bubo. מאז 2003 יש עלייה בשכיחות המחלה גם במערב אירופה ובמקרים רבים היא משולבת עם איידס. בישראל זו מחלת מין המחייבת דיווח למשרד הבריאות.
החיידק חודר דרך פגם ברירית ונודד דרך מערכת הלימפה לקשרי הלימפה הסמוכים שם הוא נבלע על ידי המקרופגים ונוצרת שם דלקת עם גרנולומות – מכאן שם המחלה.
השלב הראשון
3–31 יום לאחר המגע המיני מופיע כיב קטן ובלתי כואב באזור הפין אצל הגבר ובפות או בנרתיק אצל האשה. הכיב מתרפא ללא צלקת. אצל האשה אם הכיב נמצא עמוק בנרתיק אין היא מרגישה בו.
השלב השני
2–6 שבועות לאחר השלב הראשון מופיעה הגדלה כואבת של קשריות הלימפה במפשעה. הבלוטות יכולות להתמגל ולהתנקב. אצל הנשים בגלל מקום ההדבקה השונה יש רק 20%–30% הגדלה של קשרי הלימפה במפשעה ובמקומן מודלקים קשרי לימפה עמוקים בקרבת הרקטום דבר המקשה על האבחנה. בשלב זה יש גם סימנים מערכתיים של חום, צמרמורת וכאבי שרירים.
השלב השלישי
השלב הדלקתי מסתיים גם ללא טיפול אך מתפתחת במקום לייפת של הרקמות עם היצרויות ופיסטולות במערכת השתן, המין וברקטום. מעורבות הרקטום שכיחה יותר בגברים המקיימים יחסי מין עם גברים ובנשים שקיימו מין אנאלי.
אבחנה
אפשר לגדל את החיידק מחומר מבלוטת לימפה מודלקת אבל גידול החיידק הוא קשה ורק ב-30% אפשר לבודדו.
האבחנה מבוססת בעיקר על ידי שיטות סרולוגיות, בשיטת אימונופיקסציה או PCR.
ח'ליפה חפתר
ח'ליפה בלאסם חפתר (בערבית: خلیفة حفتر; נולד ב-7 בנובמבר 1943) הוא פילדמרשל לובי, מפקד הצבא הלאומי של לוב, השולט על קירנאיקה ופזאן (מזרח ודרום לוב).
קורות חיים
ח'ליפה חפתר נולד ב-1943 בעיר אג'דאביא, הסמוכה לבנגאזי שבמזרח לוב. למד במכללה הצבאית בבנגזי, וכשסיים את לימודיו התגייס לחיל התותחנים. ב-1969 היה חלק מחבורת הקצינים הצעירים בראשות הקולונל מועמר קדאפי, שהפילו את שלטונו של אידריס הראשון, מלך לוב. ב-1973 כיהן כמפקד כוח המשלוח הלובי שבא לעזרת מצרים במלחמת יום כיפור נגד ישראל.
במהלך שנות ה-80 פיקד על כוחות לוב שניסו לכבוש את "רצועת אאוזו" (Aouzou Strip) בצפון צ'אד. ב-1987, צ'אד, שנתמכה במלחמה זו בעיקר על ידי צרפת, אך גם על ידי ארצות הברית וזאיר, ניצחה במלחמה וחפתר עצמו יחד עם רבים מלוחמיו נפלו בשבי. קדאפי, שניסה להסתיר את מעורבותו בלחימה בצ'אד, התכחש לאנשיו והפקירם, ובכך הפך את חפתר לאויבו. ארצות הברית ניצלה זאת, גרמה לצ'אד לשחרר את חפתר ואנשיו, העבירה אותם לזאיר, ואחר כך לקניה. חפתר הקים ובמשך שלוש שנים הפעיל ממקומות גלותו אלה ארגון צבאי לא פעיל במיוחד שנקרא "הצבא הלאומי הלובי". שם ששימש אותו גם בהמשך, כעבור כעשרים וחמש שנים, כשחזר ללוב.
ב-1990 הכניסה ארצות הברית את חפתר וכ-300 מאנשיו לגבולותיה, ומאז ובמשך למעלה מעשרים שנה הוא גר סמוך מאוד ללאנגלי, וירג'יניה, מקום מושב מטה ה-CIA האמריקאי. ה-CIA ניסה במהלך השנים להפיל את קדאפי כמה פעמים, כאשר חפתר נועד להיות מחליפו. חפתר קיבל במהלך השנים אזרחות אמריקאית מלאה וב-1993 קדאפי דן את חפתר, בהיעדרו, למוות.
לאחר נפילת קדאפי
באפריל 2011, כחודשיים לאחר שהחלה מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, שב חפתר למדינה והיה אחת מדמויות המפתח בקרב המורדים במזרח המדינה. עם זאת, משחוסל קדאפי לקראת סוף אותה שנה, הוא סבר שסיים את תפקידו וחזר לביתו בווירג'יניה.
שנתיים אחר כך, בדצמבר 2013, הובהר לחלוטין כי האסלאמיסטים הקיצונים הפכו לכוח הדומיננטי בקונגרס הלאומי הכללי, הפרלמנט החדש שהוקם בטריפולי. הם הצליחו להעביר חוק שקבע את השריעה כחוקת היסוד של המדינה. לאור זאת, בפברואר 2014, שב חפתר ללוב ולמרכז הבמה. הוא קרא אז להפלתו של אותו פרלמנט ובמקביל החל במלחמה נחושה נגד האסלאמיסטים הקיצוניים במזרח המדינה, בתמיכה אמריקאית חשאית. בעקבות פעילותו, לא הצליח הקונגרס הלאומי לדחות את מועד הבחירות, ובבחירות שהתקיימו ב-25 ביוני 2014 הוקם בית הנבחרים הלובי, בו ראו חברי הקונגרס הלאומי הכללי כבית נבחרים לא לגטימי, ופרצה מלחמת האזרחים השנייה בלוב.
ארבעה חודשים אחר כך, ביוני 2014, כשמלחמתו באסלאמיסטים עוד הייתה רק בראשיתה, פוצץ עצמו מתאבד אסלאמיסטי סמוך לביתו של חפתר בבנגאזי. ארבעה משומרי ראשו נהרגו בהתפוצצות, אך הוא עצמו ניצל. כחצי שנה אחר כך ניצל חפתר שוב כשנעשה ניסיון לפוצץ לידו מכשיר טלפון טעון חומר נפץ.
במרץ 2015, בית הנבחרים הלובי, הפרלמנט הנבחר השני של לוב, זה שמרכזו בטוברוק שבמזרח, מינה את חפתר למפקד הצבא הלאומי הלובי, ובמהלך 2016 הוא הצליח לשחרר את מרבית מזרח לוב ובראשה בנגאזי, מהנוכחות האסלאמיסטית. כאות תודה, העלה אותו הפרלמנט של טוברוק בדרגה, מלויטננט גנרל לפילדמרשל.
התקיפה בטריפולטינה
השלב הנוכחי (2019–2020) של מלחמת האזרחים הלובית, המתמשכת כבר מאז 2011, החל בינואר 2019. כוחותיו של חפתר תפסו חזרה את האזורים רוויי הנפט של לוב, בדרום. בהמשך, ב-4 באפריל 2019 נפתח החלק השני של מתקפתם. הם פנו לכיבוש טריפולי ומערב לוב מידי ממשלת ההסכמה הלאומית בראשות פאיז א-סראג'. חפתר נתמך כנראה, בחשאי, על ידי קואליציית כוחות מערבית בראשות צרפת וארצות הברית (ב-15 באפריל 2019 נערכה שיחה טלפונית בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לחפתר ובעקבותיה התייצבה המעצמה בגלוי לצידו של הפילדמרשל), יחד עם שורת מדינות ערביות מערביות, בהן מצרים, סעודיה, אלג'יריה, איחוד האמירויות הערביות ומדינות נוספות. ההתקפה על טריפולי החלה זמן קצר בלבד לאחר שחפתר חזר מפגישה עם סלמאן, מלך ערב הסעודית ובנו יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן אאל סעוד.
חפתר נתמך בה בעת ובצורה גלויה הרבה יותר, גם על ידי רוסיה. כמו כן, לפי העיתון "אל-ערבי אל-ג'דיד" הלונדוני, המזוהה עם קטר, גם ישראל מסייעת לחפתר. בכתבה בעיתון צוטט "גורם צבאי בכיר בשורות כוחותיו של חפתר", שטען שב-2015 וב-2016 נפגשו אישים מהמוסד הישראלי עם חפתר בירדן וכי איחוד האמירויות הערביות היא זו שתיווכה בין הצדדים. הדיווח בעיתון לא אושר על ידי שום גורם רשמי.
יריביו של חפתר זכו לתמיכתו של האו"ם, שהקים בשעתו את ממשלת ההסכמה הלאומית. אנטוניו גוטרש מזכ"ל האו"ם היה בעיצומו של ביקור בטריפולי, בדיוק כשהחלה המתקפה. כוחות אסלאמיים קיצונים ומיליציות מקומיות חזקות, שבסיסן במיסראתה, נעשו יותר ויותר דומיננטיים בממשלת ההסכמה הלאומית, אך האו"ם לא הניח לשינוי זה להפריע לו להמשיך בתמיכתו בה. גורמי תמיכה חשובים נוספים של ממשלת ההסכמה הלאומית היו ארגון האחים המוסלמים, קטאר, סודאן (עד הדחת מנהיגה עומר אל-בשיר ב-11 באפריל 2019) ובראש וראשונה טורקיה בהנגת רג'פ טאיפ ארדואן.
בתחילת ינואר 2020, העיר סירת, בחצי הדרך בין בנגאזי לטריפולי נכבשה על ידי חפתר, אך זו הייתה ההצלחה האחרונה שלו באותו סיבוב קרבות. ב-12 בינואר 2020 הוא הסכים לשביתת הנשק שהוצעה על ידי רוסיה וטורקיה וליוזמה לחידוש המשא ומתן אחרי עשרה חודשים של קרבות אינטנסיביים. כעבור כחצי שנה, בתחילת יוני 2020 הוא נאלץ לחזור לבסיסיו במזרח לוב.
זווית מרכזית
במעגל, זווית מרכזית היא זווית שקודקודה במרכז המעגל ושוקיה הם שני רדיוסים במעגל. גודל הזווית ברדיאנים שווה לאורך הקשת שזווית זו חותכת ממעגל שרדיוסו 1. גודלה של זווית מרכזית
Θ
הוא
0° < Θ < 360°
או
0 < Θ < 2π
רדיאנים.
בהגדרה של זווית מרכזית הנשענת על נקודות A ו-B שנמצאות על המעגל, יש לקבוע האם זו הזווית הקמורה (<180°) או הקעורה (>180°). שתי זוויות אלה שוות בגודלן כאשר הזווית המרכזית היא בת 180° (והזווית המרכזית היא למעשה קוטר).
והקשת L היא החלק של ההיקף, ומכאן:
כאשר המשיק למעגל בנקודה A והמשיק למעגל בנקודה B נפגשים בנקודה P מחוץ למעגל, אז
∠BOA
(הקמורה) ו-
∠BPA
גודלה של זווית היקפית, הנשענת על אותה קשת שעליה נשענת זווית מרכזית, שווה לחצי גודלה של הזווית המרכזית.
שוקי הזווית המרכזית והקשת התחומה ביניהן יוצרים גזרה. היחס בין שטח הגזרה לכלל שטח העיגול שווה ליחס בין הזווית המרכזית לסיבוב שלם, השווה ליחס בין אורך הקשת של הגזרה לבין היקף המעגל כולו. כלומר שטח הגזרה הוא:
זווית מרכזית במצולע משוכלל
למצולע משוכלל בעל n צלעות יש מעגל חוסם העובר דרך כל קודקודי המצולע. מרכז המעגל הוא גם מרכז המצולע, וגודל זווית מרכזית הנשענת על שני קודקודים סמוכים הוא 2\pi/n.
נואל קלארק
נואל אנתוני קלארק (באנגלית: Noel Anthony Clarke; נולד ב-6 בדצמבר 1975) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אנגלי. הוא מוכר מתפקידו כוויימן נוריס בסדרה "Auf Wiedersehen, Pet" וכמיקי סמית' בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". קלארק הופיע וכתב את התסריט של הסרט "Kidulthood", וגם ביים וכיכב בסרט ההמשך "Adulthood". הוא זכה בפרס אוליבייה לשחקן המבטיח ביותר לשנת 2003, וזכה בפרס באפט"א לכוכב העולה ב-2009. באפריל 2021 קיבל קלארק פרס בפט"א על תרומה יוצאת דופן לקולנוע הבריטי.
בסוף אפריל ובתחילת מאי 2021 הואשם קלארק על ידי כשלושים נשים, בהתנהגות מינית בלתי הולמת ובהטרדות מיניות במהלך שנות עבודתו בטלוויזיה ובקולנוע. בעקבות זאת, הוא הושעה מחברותו באקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה שאף שללה ממנו פרס שהוענק לו ב-10 באפריל באותה שנה, וסוכנויות שחקנים, חברות ניהול וחברות הפקה והפצה ניתקו את קשרי העבודה איתו.
ביוגרפיה
קלארק נולד בלונדון. הוא למד תקשורת באוניברסיטת צפון לונדון ואחר כך למד משחק ב"מרכז השחקנים של לונדון". הוא הופיע בתפקיד ויימן נוריס בסדרת הטלוויזיה "Auf Wiedersehen, Pet" בשנים 2002 ועד 2004. בסדרה המחודשת של ה-BBC "דוקטור הו" גילם קלארק את מיקי סמית' בשתי העונות הראשונות (2005 ו-2006). הוא היה השחקן השחור הראשון שהיה מלווה של הדוקטור בפרק "School Reunion" וחזר לגלם את התפקיד ב-2008 בפרק "Journey's End" וב-2010 בפרק "The End of Time". בגרסת האודיו של "דוקטור הו" כיכב קלארק בסדרה "Dalek Empire: The Fearless" שיצאה לאור מספטמבר ועד דצמבר 2007. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה כוללים הופעות בסדרה "חדר מיון" ובסדרה "Metrosexuality". הוא שיחק על במת התיאטרון וזכה בפרס אוליבייה לשחקן החדש המבטיח ביותר לשנת 2003 על תפקידו במחזה "Where Do We Live" בתיאטרון רויאל קורט.
קריירת הכתיבה של קלארק החלה ב-2005 כשכתב את התסריט לסרט "Kidulthood" שיצא לאקרנים ב-2006. הוא גם ביים וכיכב בסרט ההמשך "Adulthood" שיצא בשנת 2008. קלארק תיאר את עבודת הבימוי של סרטו הראשון "לביים בפעם הראשונה היה בהחלט אתגר ומייגע לפעמים. זו הייתה עקומת למידה תלולה, ואם אתה מוכן לעשות דברים וללכת עם זה אז זה משתלם". קרדיטים נוספים בכתיבה היו הפרק "Combat" בסדרת הספין-אוף של "דוקטור הו", "טורצ'ווד", והפרק "West 10 LDN", פיילוט של BBC Three, על חבורה של ילדים בשכונה קשה.
ב-2008 כיכב קלארק בווידאו קליפ לסינגל "Invaders Must Die" של הפרודיג'י.