cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעוז חביב
חיים אישיים
חביב הוא אחיו הצעיר של סופר הילדים יפרח חביב.
שלום לעם
הקמה
בהמשך נפתח סניף נוסף במבשרת ציון, ובמקומות נוספים. כיום קיימים מאה וחמישים סניפים של מדרשיות שלום לעם.
פעילות
ארגון שלום לעם מקיים כיום פעילות במאות נקודות ברחבי הארץ, לילדים ובני נוער חילונים, מסורתיים ודתיים, מחנות קיץ, שבתות אירוח, כנסים, הרצאות, ובתי מדרש, וכן מסייע בהכוונת נוער למוסדות לימוד חרדיים.
הארגון מארח נערים מחו"ל הבאים לישראל ומארגן עבורם טיולי מורשת. הוא מארח חיילים להרצאות ולפעילויות נוספות. כמו כן מעביר הארגון שיעורים למבוגרים.
העלון השבועי
העלון השבועי "שלום לעם" שיוצא לאור מדי שבוע החל משנת תשס"ב, מופץ בבתי הכנסת בכשישים אלף עותקים. העלון מופיע גם באתר הארגון ונשלח לאלפי מנויים בדואר אלקטרוני.
פורמט העלון הוא עלון כיס המקופל בצורת אקורדיון. בעלון כיום מופיעים המדורים:
מכון הוצאה לאור
שלום לעם מפעיל מכון הוצאה לאור שעל פי נתוני הספרייה הלאומית הוציא 50 ספרים, ביניהם:
מהפכה של שמחה
נכון ל-2021 ארגון מהפכה של שמחה מנהל 20 נקודות התנדבות ברחבי הארץ, בהם מתנדבים מאות בני נוער מדי שנה.
ישיבת עץ החיים
ארגון שלום לעם מפעיל את הישיבה הגבוהה עץ החיים ובה מסלולים לנוער, מסיימי י"ב ובוגרי צבא. לישיבה מתקבלים צעירים מרקע חילוני שחפצים ללמוד תורה בישיבה בסיום לימודיהם או בתום שירותם הצבאי.
בישיבה נמסרים שיעורים במקצועות הקודש, גמרא, תנ"ך, הלכה ומוסר, וכן ישנן פעילויות נוספות כגון חדר כושר, מגרשי ספורט, אולפן מוזיקה וחוגי נגינה.
הישיבה ממוקמת במבנה העתיק של ספריית בני ברית, בשכונת זיכרון משה בירושלים, ומנוהלת על ידי הרב יוסף והרב חיים הלל. בישיבה לומדים כיום כ-150 תלמידים, ולמדו בה 630 בוגרים. בנוסף בישיבה קיים כולל אברכים המכשיר אברכים לדיינות, ובו כארבעים אברכים.
ישיבת אהבת תורה
בעבר היה מפעיל הארגון את ישיבת ישיבת אהבת תורה, ישיבה קטנה לגילאים ארבע עשרה עד שבע עשרה במתכונת פנימייתית או אקסטרנית. בישיבה ישנו מסלול שבו לומדים לימודי חול לבגרות מלאה וחוגי העשרה (מוזיקה, סיירות ועוד), אך הישיבה נסגרה.
מרכז נחל"ה
ארגון שלום לעם בשיתוף עם ג'וינט ישראל מפעיל את מרכז נחל"ה בעיר מודיעין עילית, לטיפול וקידום נוער חרדי נושר, וסיוע בהיחלצות ממעגל הסמים, האלכוהול והאלימות. במסגרת הפעילות נערכות תוכניות למידה והכשרת מקצוע לבני הנוער, במטרה למנוע מהם כניסה למעגל הפשע או לסייע להם לצאת ממנו.
כפר הנוער - מצפה יריחו
הארגון מפעיל חווה טיפולית ומרכז תמיכה לנוער. החווה ממוקמת באזור מצפה יריחו, ובה מתגוררים נערים המשתלבים בהפעלת החווה, מטפלים במגוון בעלי חיים, ושותפים בסדנאות מלאכה על בסיס יומי.
בשנת 2019 נפתח בחווה מרכז לגמילה מהתמכרות לסמים ומאלכוהול, לנערים שזקוקים לכך.
דרך המלך
ארגון שלום לעם מפעיל את פרויקט 'דרך המלך', במסגרתו נערכות תוכניות יהדות שבועיות בכ-27 מכינות קדם צבאיות ברחבי הארץ, הכוללות סיורים, סיעור מוחות חוויתי, ומגוון שיעורי יהדות ומחשבת ישראל. בתוכניות אלו על פי נתוני הארגון נטלו חלק למעלה מאלף משתתפים עד היום.
ליגת העל הרוסית בכדורגל
ליגת העל הרוסית בכדורגל (ברוסית: Российская футбольная премьер-лига) או בפשטות ליגת העל הרוסית (ברוסית: Российская Премьер-Лига) היא ליגת הכדורגל הבכירה ברוסיה, ליגת הספורט הפופולרית ביותר בה (עם ממוצע של 4 מיליון צופים לעונה עד לפרוץ מגפת הקורונה ברוסיה) ואחת הטובות ביותר באירופה, נכון לשנת 2022, הליגה מדורגת במקום העשירי בדירוג אופ"א והיא הליגה התשיעית ביוקרתה, עם שכר ממוצע של 753,223 יורו לשחקן ועם שווי שוק של 887.7 מיליון יורו.
בעונת 2001 הליגה החלה להיות מנוהלת על ידי ישות עצמאית, "הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל", הקשורה חוזית עם התאחדות הכדורגל הרוסית. החל מעונת 2022/23 נקראת רשמית בשם "מיר - הפרמיירליג הרוסי" («Мир-Российская Премьер-Лига») על שם נותן החסות מערכת התשלומים ״מיר״.
בליגה ישנן 16 קבוצות כאשר בתום כל עונה שתי הקבוצות הפחות טובות בטבלה (מקומות 15,16) יורדות לליגת הכדורגל הלאומית ושתי הקבוצות שמסיימות לפניהן (מקומות 13,14) מתמודדות בטורניר הצלה מהדחה לליגה השנייה בחשיבותה, – "ליגת הכדורגל הלאומית", – מול הקבוצות שסיימו במקומות 3,4 בליגה השנייה. הפרמייר ליג הרוסי אורגן בשנת 2001 והחליף את "הדיוויזיה העליונה" שפעלה לפני כן והתקיימה בין השנים 1992 ו-2001. כשהשוני ביניהם הוא במידת הארגון והמבנה.
מאז עונת 2011/12 כל הקבוצות שזכו בחלק הראשון של האליפות, דהיינו ניצבו בראש הטבלה במחזור ה-15, זכו בהמשך גם באליפות המדינה לבסוף. יוצאת מן הכלל הייתה עונת 2013/14, אז זניט הייתה במקום הראשון במחזור 15, אך הפסידה את ההובלה שני מחזורים לסיום העונה ובמקומה זכתה צסק"א מוסקבה.
הקבוצה המצליחה ביותר היא ספרטק מוסקבה עם 10 אליפויות, אחריה זניט וצסק"א (עם 8 ו-6 אליפויות, בהתאמה). עבור כל חמש אליפויות בהן זכתה קבוצה היא מוסיפה כוכב מעל לסמל שלה.
בשנת 2020 ליגת העל הרוסית הפכה לליגה הגדולה הראשונה בעולם שמשתמשת ב"מינוי" של YouTube כערוץ ההפצה העיקרי של זכויות השידור מחוץ לשוק הביתי. כל שמונת משחקי הליגה בכל מחזור זמינים לצופים מחוץ לרוסיה וחבר המדינות באמצעות ערוץ היוטיוב של הליגה. בשנים 2001–2019 הוענק לאלופה גביע זכוכית מעוטר, מאז 2020 מוענק גביע עשוי מפליז, מצופה ניקל וזהב, משקלו 6 קילוגרם וגובהו 65 סנטימטרים.
עם תפוסה ממוצעת של מעל 10,000 צופים למשחק עד לפרוץ מגפת הקורונה ברוסיה, הליגה הייתה בעלת כמות הצופים הראשונה בגובהה מכל ליגת ספורט אחרת ברוסיה, אחרי ה־KHL והליגה המאוחדת של VTB. אלופה נוכחית — זניט סנקט פטרבורג (2022).
מבנה הליגה
בליגה משתתפות 16 קבוצות. במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי ופעם אחת באצטדיון היריבה ובסך הכל 30 מחזורים.
הקבוצות שסיימו במקומות 15 ו-16 בטבלת הליגה מודחות ישירות לליגת המשנה. הקבוצות שסיימו במקומות 13 ו-14 משחקות בטורניר פלייאוף בן שני משחקים (בית וחוץ), אשר במסגרתו הקבוצות מתמודדות במשחקי מבחן נגד מקומות 3–4 בטבלת ליגת המשנה. מנצחת משחקי המבחן היא זו שהבקיעה את מירב השערים במגרשה הבייתי ובמגרש בחוץ. במקרה שבו כמות השערים שהובקעה היא שווה, המנצחת מוכרעת על פי שערי חוץ. אם נתון זה אף הוא שווה מתווספות שתי הארכות בנות 15 דקות שבסיומן נערך דו-קרב פנדלים.
הקבוצות שסיימו במקומות 1 ו-2 בטבלת ליגת המשנה ומנצחת טורניר משחקי המבחן מקבלות את הזכות להשתתף בעונה לאחר מכן בליגת העל הרוסית. הקבוצות שהפסידו במשחקי המבחן יורדות לליגת המשנה. תאריך תחילת הליגה וסיומה משתנה. פגרת החורף מתחילה בתחילת דצמבר ומסתיימת בתחילת מרץ וחלקהּ השני של הליגה משוחק עד חודש מאי.
בינואר 2021 החלו דיונים על רפורמה משמעותית באליפות רוסיה, במסגרתה הוצע שהליגה תקוצר למספר של 12 קבוצות עם שני שלבים, סיבוב ראשון וסיבוב שני של פלייאוף בו תשתתפנה שש הקבוצות הטובות ביותר. אך הצעה זו לא נתמכה על ידי מועדוני הליגה.
מיקומים
הקבוצות מקבלות שלוש נקודות עבור כל ניצחון ונקודה אחת עבור תוצאת תיקו. במקרה של הפסד הקבוצה המפסידה איננה מקבלת נקודות. מיקום הקבוצות נקבע לפי מספר הנקודות הכולל שכל קבוצה השיגה. במצב של שוויון נקודות המיקום יקבע לפי הפרש השערים. במקרה של שיוון בהפרש יקבע המיקום לפי מספר הניצחונות ובמקרה של שוויון גם כאן המיקום הסופי יקבע על פי מספר השערים אשר הובקעו לזכות כל קבוצה. בתום העונה הקבוצה שממוקמת במקום הראשון מוכתרת כאלופה.
העפלה לטורנירים האירופיים
כיוון שהליגה הרוסית דורגה על פי שיטת הדירוג של אופ"א במקום השמיני בעונת 2020/21, החל מעונת 2021/22 אלופת רוסיה התמודדה החל משלב הבתים של ליגת האלופות.
הזוכה בגביע רוסיה 2020/21 — אם מסיימת באליפות מתחת למקום השני — התמודדה בשלב הבתים של הליגה האירופית, המקום השלישי החל מסבב הפלייאוף של הליגה האירופית בעונת 2021/22. במקביל, אם הזוכה בגביע הרוסי הייתה קבוצה שסיימה במקום השלישי או הרביעי, המקום בסיבוב המוקדמות השני של הליגה האזורית בעונת 2021/22 היה מועבר לקבוצה שתפסה את המקום החמישי באליפות.
החל מעונת 2022/23 קבוצות רוסיות נושלו מהשתתפות במפעלים האירופיים של אופ"א, במסגרת הסנקציות שהוטלו על רוסיה בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
קבוצות לעונת 2023/2024
הקבוצות הבאות מתחרות בליגת העל במהלך עונת 2023/2024:
אצטדיונים
במשך שנים לא היה ברוסיה אצטדיון כדורגל חדיש ומודרני וזמן רב שאצטדיון לוקומוטיב מוסקבה שנחנך בשנת 2002 היה האצטדיון המודרני ביותר. לאחר תנופת הבנייה שהביא מונדיאל 2018 נבנו 11 אצטדיוני כדורגל חדשים והליגה הרוסית מתהדרת בתשעה אצטדיוני כדורגל מודרניים שנבנו לקראת גביע העולם בכדורגל ועוד שני אצטדיונים מודרניים שלא נבנו עבור המונדיאל.
תקופת האימפריה הרוסית
החל משנת 1888 התקיימו מועדוני כדורגל שונים ברוסיה, אך אף על פי שנעשו מספר ניסיונות לא הצליחו ליצור ליגת כדורגל לאומית מסודרת עד לשנת 1936.
משחק הכדורגל הראשון בתולדות רוסיה נערך בשנת 1897 כמשחק בין קבוצת חובבים מקומית בשם "פטרבורג" לבין קבוצת חובבים אנגליים בשם "אוסטרוב", כשהאנגלים ניצחו בתוצאה 0–6. עד לתחילת המאה ה-20 התקיימה אליפות כדורגל ארצית ואליפות האימפריה הרוסית בכדורגל הייתה טורניר כדורגל לאומי שיצא לדרך לראשונה בשנת 1912 והיה האליפות הראשונה בתולדות רוסיה בכדורגל, אם כי שבניגוד למקבילותיה במדינות מערב אירופה, האליפות הונהגה בשיטת גביע וכל משתתפות האליפות לא היו קבוצות כדורגל עירוניות אלא איחוד של קבוצות כדורגל לנבחרות עירוניות שייצגו את הערים כדוגמת נבחרת סנקט פטרבורג, שזכתה באליפות הראשונה ונבחרת אודסה שזכתה באליפות השנייה והאחרונה בתולדות האימפריה הרוסית. האליפות נערכה במשך שתי עונות רצופות בלבד ודעכה בשל חוסר התעניינות.
תקופת ברית המועצות
בשנת 1936 הוקמה ליגת העל הסובייטית והיוותה לאליפות הכדורגל הארצית הראשונה ברוסיה בשיטת ליגה. הליגה התקיימה ברציפות (למעט בשנים 1941–1944, עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה) עד שנת 1991, כשפירוק ברית המועצות הביא להחלפת הליגה הסובייטית ב-15 ליגות שונות. הקבוצה הכי מצליחה בליגה הייתה דינמו קייב האוקראינית שזכתה ב-13 אליפויות בליגה, אולם הקבוצות הרוסיות שלטו בה, כאשר 31 קבוצות רוסיות שיחקו בה לאורך ההיסטוריה, וב-34 עונות מתוך 54 שנים בהם התקיימה התחרות, זכו באליפות קבוצות מרוסיה הסובייטית, מתוכן ספרטק מוסקבה המצליחה ביותר עם 12 אליפויות, ו-12 סגנויות.
ליגת העל האזורית של רוסיה הסובייטית
בנוסף לליגה הסובייטית הבכירה, בשנים 1948–1991 התקיימה אליפות אזורית של רוסיה הסובייטית בקרב קבוצות כדורגל, הקבוצה הרוסית שזוכה באליפות הייתה מעפילה לליגה הסובייטית הראשונה, משם העפילו הקבוצות לליגת העל הסובייטית.
מאז 1992
הליגה הרוסית הבכירה - במתכונתה הנוכחית - הוקמה בשנת 1992 עם התפרקותה של ברית המועצות. מבין הקבוצות שהיו בליגה הסובייטית הבכירה בעונת 1991 נשארו שש קבוצות בפרמייר ליג הרוסי: ספרטק מוסקבה, צסק"א מוסקבה, לוקומוטיב מוסקבה, אלניה ולדיקווקז, טורפדו מוסקבה ודינמו מוסקבה. בהקמת הליגה הרוסית הבכירה צורפו עוד 14 קבוצות רוסיות מליגות סובייטיות נמוכות יותר. בתחילה כללה הליגה הרוסית הבכירה 20 קבוצות בעונת 1992, אך בגלל ריבוי המשחקים הוחלט לחלק את הליגה לשני חלקים נפרדים. בעונה שלאחר מכן, עונת 1993 כבר היו בליגה 18 קבוצות בלבד ובעונה שלאחר מכן רק 16 קבוצות, מספר הקבוצות כיום. נעשה ניסיון להעלאת מספר הקבוצות בליגה ל-18 בעונות 1996 ו-1997 אך לבסוף הוחלט להשאיר את מספר הקבוצות בליגה על 16 בלבד.
תחילת המאה ה-21
בשנת 2001 האחריות לניהול ליגת העל הועברה לארגון בשם "ליגת העל הרוסית בכדורגל", ארגון אשר קיבל זיכיון לניהול מפעל זה, כמו גם לניהול המסחרי והכלכלי של ליגת הכדורגל הבכירה, מידי ההתאחדות לכדורגל.
בתחילת שנות האלפיים ניכרה עלייה אצל הקבוצות לוקומוטיב מוסקבה וצסק"א מוסקבה שהתחלקו על האליפויות בין השנים 2002–2006 (ב-2002 נערכו שוב משחקי השלמה לליגה מאחר שצסק"א מוסקבה ולוקומוטיב מוסקבה חלקו את המקום הראשון. במשחק המכריע על המקום הראשון ניצחה לוקומוטיב 0:1 - מאמן צסק"א היה ואלרי גזאייב, שאימן גם את אלניה ולדיקווקז ב-1996). בעונת 2007 זניט סנקט פטרבורג היה המועדון השני שזכה באליפות ושאיננו ממוסקבה והיה המועדון הראשון בתולדות המדינה שזכה באליפות בסיוע מאמן זר, היה זה ההולנדי דיק אדבוקאט שאימן את הקבוצה. ב-2010 כשהקבוצה זכתה שוב באליפות הליגה, היא שוב עשתה זאת בסיוע מאמן זר - הפעם לוצ'יאנו ספאלטי האיטלקי. בשנים 2008–2009 זכתה באליפות רובין קאזאן, כשבשתי הפעמים היא זכתה באליפות בסיוע המאמן הטורקמני שלה גורבן ברדייב.
בשנים 2010–2018
בעונת 2010 לראשונה בתולדות הליגה נשרה קבוצה מהליגה הבכירה בעקבות קשיים כלכליים ולא בשל יכולותיה הספורטיביות, הייתה זו קבוצת מוסקבה, שפינתה את מקומה לאלניה ולדיקווקז שסיימה שלישית בליגת המשנה בעונת 2009. שנה לאחר מכן, ב-2011, המצב חזר על עצמו עם סאטורן שהודחה מהליגה בשל קשיים פיננסיים ופינתה את מקומה לקרסנודר, שסיימה חמישית בעונת 2010 כשהקבוצות שסיימו במקום השלישי והרביעי (וולגה ניז'ני נובגורוד, קאמאז נברז'ני צ'לני בהתאמה) סירבו להעפיל לליגה הבכירה.
בעונת 2011/2012 לראשונה בתולדות הליגה הרוסית, נערכו המשחקים בשיטה המקבילה לליגות האירופאיות. אם עד אז שוחקה הליגה ממארס ועד נובמבר, החל משנת 2011, נערכים המשחקים החל מאביב 2011 ועד אביב 2012, במטרה להתאים את הליגה לתקנים אירופאיים, מהלך שהוביל נשיא ההתאחדות הרוסית לכדורגל, סרגיי פורסנקו. הליגה נפתחה עם 14 קבוצות בלבד, במקום 16, זאת כיוון שסאטורן ואמקאר פרם לא מצאו ספונסר לפני פרסום לוח המשחקים לעונת 2011/12, שתי הקבוצות הללו נקלעו למשבר כספי עם תום עונת 2010 וסאטורן נשרה לליגת המשנה. בשל כך, הוחלט לצרף לליגת העל קבוצה מהליגה הרוסית הראשונה, קרסנודאר, שסיימה את עונת 2010 במקום החמישי (קבוצות שסיימו במקום השלישי והרביעי סירבו לעלות לליגת העל). הליגה משוחקת עם 44 מחזורים, עם שתי הפסקות פגרה באמצע. בסיומה של העונה הסדירה (שכוללת 30 מחזורים) מפוצלת הליגה לשתיים ונערכים משחקי הכרעה בשיטת פלייאוף, כשמנגד משחקות קבוצות תחתית הליגה במאבק על ההישארות בליגה, זאת מבלי להתחשב במיקומן בטבלת האליפות עד לסיום המחזור האחרון בעונה הסדירה.
בעונת 2016/17, 3 קבוצות בלבד ייצגו את העיר מוסקבה (ספרטק, לוקומוטיב וצסק"א): המספר הנמוך ביותר של קבוצות מוסקבאיות בתולדות הליגה.
רפורמה ומיתוג מחדש
לקראת עונת 2018/2019 הוחלט לערוך מיתוג מחדש, שבמסגרתו תוכנן להציג לוגו חדש ושם חדש: הפרמייר-ליג הרוסי (ברוסית: Российская Премьер-Лига). כחלק מהרפורמה בליגה אליפות רוסיה בכדורגל לנוער צפויה עברה שינוי כשלצדה הוקמה ליגת הכדורגל לנוער, המהווה לטורניר העל של שחקני האקדמיה של הקבוצות.
הלוגו החדש של הליגה הוצג ביולי 2018 יחד עם חתימת חוזה זכויות שידור עם ערוץ Match TV. במסגרת דיונים על הרפורמה הוצע להשית תקנים חדשים עבור קבוצות ליגת העל, במסגרתן תקבע תקרת מינימום לתקציב ומספר מושבים מינימלי אפשרי עבור מגרשי ליגת העל.
ביוני 2019 הוחלט כי החל מעונת 2019/2020 מנהלת הליגה מעניקה 10 פרסים אישיים: מצטיין המשחק, מצטיין החודש, מאמן החודש, שער החודש, כדורגלן העונה, מאמן העונה, שער העונה, מלך השערים של העונה, שוער העונה, הכדורגלן הצעיר של העונה. בדצמבר 2019 נשיא הליגה הודיע שנבחנות אפשרויות להוספת שלב פלייאוף לליגה והוספת כמות המשחקים בליגה. בנוסף, הליגה תנהל משא ומתן מול הרשויות המקומיות ומנהלי הקבוצות לשדרג את כלל האצטדיונים ולדאוג להוספת גג לאצטדיונים.
במרץ 2020, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, הליגה הופסקה לראשונה בתולדותיה, במחזור 22 (8 מחזורים לסיום העונה) וחודשה בהמשך ביוני 2020. עם זאת, הדבר גרם לכך שעונת 2020/2021 החלה באיחור של חודש וחצי מהמתוכנן. במאי 2020 בישיבת התאחדות הכדורגל הרוסית הועלתה הצעה לשינוי שם הליגה, כמו גם לשינוי שם ליגת המשנה והליגה השנייה, כמהלך שנועד למשוך קהל לליגות הכדורגל, בין ההצעות הנידונות הן הליגה הבכירה, הליגה הלאומית או ליגת רוסיה. הצעות לרפורמה בליגה עלו ביתר שאת בנובמבר 2020, בין היתר הוצע להפחית את מספר הקבוצות ל־12 משתתפות, כאשר אחרי שלושה מחזורים במפעלים האירופיים, ארבעת המועדונים הרוסיים שהשתתפו לא הצליחו להשיג ניצחון, מה שמשפיע על מיקומה של רוסיה בדירוג אופ"א ועל מספר הקבוצות שמשתתפות בתחרויות האירופיות בעונות הבאות. נשקלות אפשרויות לצמצם את קבוצות הפרמייר ליג ל־14 או 12 מועדונים, כשהעונה תשוחק בשלושה סבבים החל מעונת 2021/2022. בינואר 2021 נבחנה אופציה בה יצומצם מספר המשתתפות ל־12 קבוצות וישונה מבנה הטורניר שיכלול 2 שלבים: הקבוצות עורכות עונה סדירה בשני מחזורים עם 22 משחקים. בחלק השני של העונה הקבוצות מחולקות ל־2 בתים של 6 קבוצות ומשחקות גם בשני מחזורים (עוד 10 ימי משחק). בבית הראשון ייקבע זהות הקבוצות שישתתפו במפעלים האירופיים, בבית השני ייאבקו קבוצות התחתית על מקום בליגה. נבחנת גם אפשרות להוספת טורניר פלייאוף בחלק השני של העונה, כאשר הקבוצות שסיימו במקומות 1 עד 8 תשתתפנה בטורניר על האליפות בעוד 4 הקבוצות מתחתית הטבלה (הקבוצות ממקומות 9 עד 12 בשלב הראשון של העונה הסדירה) מתחברות עם 4 הקבוצות המובילות מהליגה הלאומית כדי להיאבק על הזכות להשתתף בעונת שלאחר מכן. מנסחי הרפורמה מאמינים כי צמצום מספר ימי המשחק ל־27 יאפשר לשחק רק בתנאי מזג אוויר טובים ורק בסופי שבוע, כאשר לטורניר פלייאוף יהיה ערך מסחרי מיוחד. הצעה לרפורמה דומה הוצגה גם ביולי 2021, בצעד שנועד להגביר את התחרותיות בטורניר ואת הכדאיות הכלכלית שלו.
השלכות הפלישה הרוסית לאוקראינה הביאו לכך שרוסיה הורחקה ממפעלי הכדורגל של אופ"א ונידונה הצעה להגדלת מספר המשתתפות בליגה ל־18, כאשר צפוי שינוי משמעותי במבנה הליגה לקראת עונת 2022/2023, לרבות אפשרות הכנסת טורניר חדש כדי למלא ימי משחק. בעונת 2022/23, 5 קבוצות ייצגו את העיר מוסקבה (ספרטק, לוקומוטיב, דינמו, טורפדו וצסק"א): המספר הגבוה ביותר של קבוצות מוסקבאיות בתולדות הליגה.
שחקנים זרים
כדורגלנים זרים רבים משחקים בליגה הרוסית ומקבלים משכורות גבוהות מאוד, ביחס לנהוג בליגות ספורט אחרות ברוסיה. זרים רבים מאיטליה, ספרד, סרביה, ברזיל, קולומביה, קרואטיה, ארגנטינה ומדינות אחרות הוחתמו בליגה הן כמאמנים והן כשחקנים, על אף שישנה מגבלה על מספר הזרים שמותר לשתף במשחק, שעומדת כיום על 8 שחקנים.
במהלך השנים נקבעו תקנות שונות המגבילות את מספרם של השחקנים הזרים היכולים לשחק בכל קבוצה. כאשר הוקמה אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל הוגבלה כמות הזרים לשלושה שחקנים בלבד ולאחר הקמת ליגת העל הסובייטית בכדורגל לא שיחקו שחקנים זרים בברית המועצות עד 1989 כשהותר לקבוצות לשתף שני שחקנים זרים בהרכב וכך השחקן הזר הראשון בליגת העל הסובייטית היה טניו מינצ'ב הבולגרי שהגיע מסטארה זגורה לקויבישב. לאחר התפרקות ברית המועצות שחקנים רבים מאוקראינה ובלארוס שיחקו בליגה הרוסית ומאז אחוז הזרים בליגה צמח. אם בשנת 1994 שיחקו בסך הכל 36 זרים, הרי שב-1995 הגיע מספרם ל-49, ב-1996 כבר ל-83 וב-1997 כבר שיחקו בליגה 112 שחקנים זרים.
בשנת 2006 הוחלט שקבוצות מוגבלות לשבעה זרים בהרכב ולא יותר מארבעה על המגרש. מעונת 2009 המספר הורד ל-6 שחקנים, אך ב-2012 הוחזרה המגבלה למגבלה הקודמת.
ביולי 2015 הוחלט להגביל לשישה שחקנים על המגרש וב-2019 הוחלט כי החל מעונת 2020/2021 הקבוצות לא מורשות לשתף יותר משמונה שחקנים זרים. לקראת עונת 2022/2023 אושר לאפשר לרשום 13 שחקנים זרים בכל מועדון.
טלוויזיה
השותף העיקרי של הליגה בשידורי המשחקים הוא ערוץ הספורט Match TV, שנחשב לשותף עיקרי של הליגה (ונמצא בבעלות גזפרום מדיה) ומשדר את המשחק המרכזי בכל מחזור ואת מרבית המשחקים בליגה. ביולי 2018 נחתם חוזה שידור חדש בין הליגה לערוץ לתקופה של ארבע שנים, כאשר מרבית המשחקים משודרים בערוץ Match Premier. מרבית חברות הלווין המספקות שירותי תוכן בטלוויזיה מאפשרות שידורי משחקי הליגה במחירים סמליים ובאיכות HD. לקראת עונת 2022/23, Match TV הציעה 52.70 מיליון יורו. בשנים 2018–2022 הליגה הרוויחה 19.93 מיליון יורו מזכויות השידור ובנתון זה היא הייתה במקום ה־18 באירופה. בסופו של דבר, מנהלת הליגה חתמה באוקטובר 2021 על הסכם למכירת זכויות שידור למשך 3 שנים לרשת Match TV, שתיקנה את הצעתה ותשלם 85 מיליון יורו עד 2026, במה שממקם את הליגה במקום התשיעי באירופה מבחינת הכנסות מזכויות שידור.
לעיתים משודרים המשחקים גם בחברת Liga-TV שמשדרת משחקים בודדים (בעבר שודרו המשחקים בערוץ הטלוויזיה "Nash Football" שהוקם על בסיס ערוץ NTV+ שפורק). בשנים 2012–2015 הליגה הרוויחה מזכויות אלה כמיליארד רובל בשנה. לעיתים, בוחרות גם רשתות הטלוויזיה הממלכתיות רוסיה-1 וערוץ 1 וערוץ NTV לשדר כמה ממשחקי הליגה.
את שידורי משחקי הליגה מחוץ לרוסיה העבירה חברת השידור IMG Media עד 2020, כשההסכם בינה לבין מינהלת הליגה עמד על 15 מיליון דולר.
אינטרנט
בעבר היה אתר האינטרנט nf.tv חתום על הסכם זכויות שידור באינטרנט מול המינהלת ואפשר צפייה בתשלום בשידורים חיים של משחקי הליגה. כיום אלה משודרים באמצעות פורטל Matchtv.ru. בעונת 2018/2019 ובחלקה הראשון של עונת 2019/2020 הליגה שידרה משחקים נבחרים בשידור חי חינם באמצעות חשבון היוטיוב הרשמי, ממרץ 2020 עד אפריל 2023, השידורים התאפשרו באמצעות מנוי בתשלום וכללו גם משחקים בפרשנות באנגלית על ידי אלכסיי יארושבסקי, הנחשב לפרשן באנגלית של הליגה.
בשנת 2020 נמכרו זכויות השידור של הליגה בברזיל לרשת הטלוויזיה Band ובארצות הברית לשירות הסטרימינג fuboTV, עד סוף עונת 2021/22. שידורי הליגה נמכרו גם למדינות כמו ספרד (בה השידור מבוצע על ידי LaLigaSportsTV), קפריסין ומדינות הבלקן (באמצעות Telestare) ומדינות חבר המדינות, גאורגיה ואוקראינה (Q SPORT), כמו גם הונג קונג (באמצעות I-Cable).
אליפויות לפי מאמנים
להלן טבלת המאמנים שזכו בתואר האליפות:
שיאני ההופעות של ליגת העל הרוסית בכל הזמנים
נכון ל-8 במאי 2023:
מלכי השערים של ליגת העל הרוסית בכל הזמנים
נכון ל-8 במאי 2023:
פרסים
בתום כל עונה, מחולקים פרסי "כדורגלן השנה ברוסיה" לשחקן המצטיין של הליגה לאותה עונה, כאשר דניאל קראבליו הברזילאי מצסק"א מוסקבה היה השחקן הזר הראשון בתולדות רוסיה שקיבל את תואר כדורגלן השנה ברוסיה. עד 2018 הוענקו שני פרסים, פרס אחד מטעם מגזין פוטבול והשני מטעם השבועון ספורט אקספרס. מאז 2018 מוענק רק הפרס מטעם ספורט אקספרס. נוסף לפרס זה מוענקים גם פרסים אישיים מטעם מנהלת הליגה: הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל.
שחקן השנה לפי התאחדות הכדורגל הרוסית
מאז 2006 התאחדות הכדורגל הרוסית מעניקה את פרס כדורגלן השנה (Футболист года в России по версии РФС).
כל קבוצות הליגה מאז 2001
מאז 2001, ארבע קבוצות מתוך 16 שמשתתפות בליגת העל הרוסית לא ירדו ליגה: זניט סנקט פטרבורג, לוקומוטיב מוסקבה, ספרטק מוסקבה וצסק"א מוסקבה.
מפרצון קייסי
מפרצון קייסי (באנגלית: Casey Inlet) הוא מפרצון מלא קרח, בחוף המזרחי של אזור ארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
המפרצון מהווה את שפכו של קרחון קייסי.
גילוי ומיפוי המפרצון
מפרצון קייסי התגלה מהאוויר ב-20 בדצמבר 1928, בטיסה שבוצעה על ידי סר יוברט וילקינס.
מחקרים על הקרקע וסקרים בוצעו באזור בשנת 1940 על ידי חברי הבסיס המזרחי של השירות האנטארקטי של ארצות הברית. סקר נוסף נעשה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
המפרצון נקרא על שם קרחון קייסי; הקרחון נקרא על שמו של ריצ'רד קייסי, ברון קייסי (Richard Gavin Gardiner Casey).
פרבלנופטרה
פרבלנופטרה (שם מדעי: Parabalaenoptera; משמעות השם: "קרוב ללווייתן") הוא סוג של לווייתן נכחד שחי בסוף תקופות המיוקן שלפני 7.25 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו לחופי מפרץ סן פרנסיסקו שבקליפורניה ב-1997 ונכלל בו מין יחיד - Parabalaenoptera baulinensis, הקרוי על שם חופי בולינה, בהם התגלו המאובנים שלו שכללו גולגולת חלקית, דומה לאלה של לווייתני מזיפות.
הגיע לאורך מוערך של 16 מטרים, קרוב ללווייתן אפור, אם כי היה קרוב יותר ללווייתני הענק כמו הלווייתן גדול-הסנפיר. בדומה ללווייתני מזיפות אחרים הוא כנראה היה אוכל פלנקטון שהשתמש במסננים ארוכים בתוך פיו.
עמנואל קרסובסקי
עמנואל קרָסוֹבסקי (נולד ב-1946) הוא פסנתרן ישראלי, פרופסור לפסנתר ומוזיקה קאמרית וראש המחלקה לפסנתר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה.
ביוגרפיה
עמנואל קרסובסקי נולד בווילנה בירת ליטא. החל ללמוד נגינה בפסנתר בעירו, למד בקונסרבטוריון בווילנה, והמשיך את לימודיו בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק עד לקבלת תואר דוקטור למוזיקה (1977). מוריו בארצות הברית היו אילונה קאבוש, גואידו אגוסטי, אובה טורקו, אניה דורפמן ומינדרו כץ. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "המוזיקה לפסנתר של דמיטרי שוסטקוביץ'" (The Piano Music of Dmitri Shostakovich).
קרסובסקי מלמד זה שלושים שנה באקדמיה למוזיקה על שם בוכמן-מהטה בתל אביב ומנחה כיתות אמן לפסנתר בתל חי, בג'וליארד, בבית הספר למוזיקה מאנס בניו יורק, בקונסרבטואר של פריז ובמוסדות מוזיקה אחרים ברחבי העולם. הוא מנהל את הפסטיבל למוזיקה קאמרית בבית דניאל בזכרון יעקב ויושב בחבר השופטים של תחרויות פסנתר בינלאומיות מן החשובות בעולם. בין תלמידיו באקדמיה למוזיקה בתל אביב היה הפסנתרן רון רגב.
קרסובסקי ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם תזמורות אחרות בישראל, עם המנצחים ליאונרד ברנשטיין, קרלו ריצי, סידני הארת' ועוד. הוא ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת של נעם שריף בביצוע בכורה ישראלי, בניצוח המלחין. מנגן בקביעות עם הכנרת ורה ויידמן והקליט עמה מחזור של 10 הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן. כן הופיע בקונצרטים של מוזיקה קאמרית עם הכנר אייזק שטרן, הצ'לנית נטליה גוטמן ואחרים.
עקיבא טבת
עקיבא טבת (נולד ב-21 באוקטובר 1952) הוא במאי, מפיק ומנהל ישראלי.
ביוגרפיה
שירת בצה"ל כקצין מבצעים בנ"מ בחיל האוויר (1975-1971), שירת במילואים ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל והגיע לדרגת רב-סרן.
הוא בעל תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1981-1977). במסגרת לימודיו ביים שלושה סרטים, בהם הסרט הקצר "שיעור ריקוד" (1981).
טבת הוא במאי סרט הקולנוע "עתליה" (1984), בכיכובם של מיכל בת-אדם ויפתח קצור.
בשנים 1984–1989 עבד כמורה לבימוי קולנוע בקמרה אובסקורה, במאי ומפיק עצמאי של סרטים תיעודיים, תדמית והדרכה.
טבת ביים את סרט הטלוויזיה "אהבה מדרגה ראשונה" (1997), בהשתתפות אלון אבוטבול, חנה אזולאי הספרי ודפנה רכטר. בשנים 1992–2007 שימש כמנהל המחלקה לקולנוע וטלוויזיה, קמרה אובסקורה, בית הספר לאמנות.
הוא בעל EMBA, תואר שני מבית הספר למנהל עסקים ע"ש רקנאטי באוניברסיטת תל אביב, במסלול ניהול מוסדות תרבות (2005).
החל מספטמבר 2007 ועד היום (2021) מכהן טבת כסגן מנהל ומנהל הפקות, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.
עקיבא טבת נשוי לחנה טבת, מנהלת בתחום הסיעוד ולהם שלושה בנים.
אודות סרטיו
אהבה מדרגה ראשונה, 1997
מיני-סדרת טלוויזיה בת שני פרקים. במאי: עקיבא טבת, תסריט: שירלי רם עמית. מפיק: עדו צוקרמן. רב-פקד רזי בכור (אלון אבוטבול) הוא חוקר משטרה שחוקר ביחד עם הסגן שלו נח זמיר (אלון נוימן) את רציחתם של אבנר רונן (גיל פרנק) ואתי אטיאס (דפנה דקל), שגופותיהם נמצאו ירויות ביער בן שמן. הם הכירו בתיכון עשרים שנה קודם לכן, אבל כל אחד מהם נישא למישהו אחר. מאירה (דפנה רכטר), אשתו של רזי, היא מרצה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן והם עוברים ביחד טיפולי פוריות בניסיון להוליד ילד. רזי מנהל רומן עם נאוה עבאדי (חנה אזולאי הספרי), נכה וקצינה בצה"ל וחברתה של הנרצחת.
אלן-פורנייה
אלן-פורנייה הוא שם עט של אנרי-אלבאן פורנייה (בצרפתית: Alain-Fournier; 3 באוקטובר 1886 - 22 בספטמבר 1914), סופר צרפתי.
אלן פורנייה נולד בעיירה לה שאפל-ד'אנז'יון (במחוז שר שבחבל סאנטר-עמק הלואר בצרפת) להורים שהיו מורים. בילה את ימי ילדותו בכפר אפיניי לה פלוריאל באזור מיוער מדרום לנהר הלואר - מקום שאווירתו שימשה כרקע ("הכפר סנט אגאת") לרומן היחיד שלו "מון הגדול". מגיל 12 נרשם לתיכון וולטר בפריז, בו קטף את כל הפרסים האפשריים, ומאוחר יותר למד בבית הספר התיכון לאקאנאל בעיירה סקו שמדרום לפריז ובתיכון "לואי לה גראן" .באותה תקופה התכונן ללא הצלחה לבחינות כניסה לאקול נורמל סופרייר והתיידד עם ז'אק ריבייר, הסופר לעתיד, שמאוחר יותר נשא לאישה את אחותו הצעירה של אלן-פורנייה. אחר כך למד בבית הספר הימי בעיר הנמל ברסט שבחבל ברטאן.
ב-1905, כאשר טייל על רציפי הנהר סן בפריז, הכיר את איבון דה קייוורקור שהפכה לאהבתו הגדולה הראשונה, ואשר בהשראתה יצר את דמותה של איבון דה גאלה ברומן "מון הגדול". הייתה זו אהבה נכזבת, וכאשר פגש בה שוב שמונה שנים מאוחר יותר, הייתה נשואה והיו לה שני ילדים.
בין 1908 ו-1909 עשה את שירותו הצבאי, וב-1910 שב לפריז, הפך לכתב לענייני ספרות של העיתון "ז'ורנאל", ופגש באנדרה ז'יד ובפול קלודל. בין 1910 ו-1912, כאשר שימש כעוזרו של קלוד קזימיר-פרייה כתב את הרומן "מון הגדול" שיצא לאור ב-1913. בשל רומן זה שבו תיאר מאורעות שונים המבוססים על התנסותו האישית, היה מועמד לפרס גונקור אך לא זכה בו.
ב-1914 החל לכתוב רומן בשם "קולומב בלאנשה", אך באוגוסט של אותה שנה התגייס לצבא הצרפתי שלחם נגד הגרמנים. הוא מילא תפקיד של קצין מילואים בחיל הרגלים, ונשלח לחזית בכפר אפארז' שליד העיר ורדן (במחוז מז שבחבל לורן), שם נעלם ב-22 בספטמבר ולאחר מכן הוכרז כנעדר. רק ב-1991 זוהו עצמותיו בקבר משותף בגרמניה, ונקברו בבית הקברות הצבאי בכפר סן-רמי-לה-קולון שליד ורדן. על קירות הפנתאון בפריז חרות שמו בין הסופרים שהקריבו את חייהם למען צרפת במלחמת העולם הראשונה.
רוב כתביו של אלן-פורנייה יצאו לאור אחרי מותו:
ואלרי הרפר
ואלרי קת'רין הרפר (באנגלית: Valerie Kathryn Harper; 22 באוגוסט 1939 – 30 באוגוסט 2019) הייתה שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאית, זוכת ארבעה פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של רודה מורגנשטרן בקומדיית המצבים המצליחה "המופע של מרי טיילר מור", ולאחר מכן גם בסדרת הספין אוף "רודה".
השנים הראשונות
הרפר נולדה במחוז רוקלנד, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. אמה איווה, שנולדה בקנדה, הייתה אחות, ואביה, האוורד דונלד הרפר, היה מוכר של מוצרי תאורה. בילדותה משפחתה עברה ממקום למקום מדי כשנתיים, בשל עבודתו של אביה, והתגוררה בניו ג'רזי, קליפורניה, מישיגן ואורגון. בגיל 18 עברה הרפר לניו יורק כדי ללמוד בלט. היו לה אחות גדולה בשם ליאה, אח קטן בשם דון, ואחות למחצה בשם וירג'יניה, מנישואיו השניים של אביה.
קריירה בברודוויי
הרפר החלה להופיע על במות ברודוויי כרקדנית וכנערת מקהלה בסוף שנות החמישים. היא הופיעה במספר מחזות זמר כחלק מהצוות של הכוריאוגרף מייקל קיד, ובין היתר השתתפה במחזות לצדם של לוסיל בול וג'קי גליסון. שותפתה לדירה הכירה לה את תיאטרון האימפרוביזציה "Second City" ואת שחקן האימפרוביזציה ריצ'רד שאל, שהפך לאחר מכן לבעלה הראשון. ביחד עם התיאטרון ועם שאל יצאה לסיבובי הופעות ברחבי ארצות הברית. שנים רבות לאחר מכן, בפברואר 2010, חזרה להופיע על במות ברודוויי, כשגילמה את דמותה של טלולה בנקהד במחזהו של מת'יו לומברדו "Looped" בתיאטרון ליציום.
ההצלחה בטלוויזיה
ב-1970, בעת ששיחקה בתיאטרון קטן בלוס אנג'לס, הוזמנה למבחן בד לתפקיד היהודיה הניו יורקית רודה מורגנשטרן, בקומדיית המצבים המצליחה של רשת CBS "המופע של מרי טיילר מור". הרפר גילמה את דמותה של רודה בסדרה בתפקיד משנה בשנים 1974 - 1970, ולאחר מכן המשיכה וגילמה את דמותה של רודה בתפקיד הראשי בסדרת הספין אוף "רודה", ששודרה ברשת CBS במשך חמש עונות בשנים 1978 - 1974. בשתי העונות הראשונות זכתה הסדרה למדרוג גבוה, כשדורגה במקומות ה-6 וה-8 בהתאמה בדירוג השנתי. על גילום דמותה של רודה זכתה הרפר בארבעה פרסי אמי (והייתה מועמדת לפרס ארבע פעמים נוספות) ובפרס גלובוס הזהב (והייתה מועמדת לפרס שלוש פעמים נוספות).
ב-1986 חזרה להופיע בתפקיד ראשי בקומדיית מצבים, כשגילמה את דמותה של ואלרי הוגאן בסדרה של רשת NBC "ואלרי". בעקבות מחלוקת בינה ובין הרשת וחברת ההפקה "לורימר" בנוגע לשכרה, היא פוטרה מן הסדרה ב-1987, בתום העונה השנייה, והסדרה המשיכה בלעדיה עוד מספר עונות בשם החדש "משפחת הוגאן", כשלצופים נמסר שהדמות שגילמה נפטרה. הרפר תבעה את NBC ואת "לורימר" על הפרת חוזה, וחבר המושבעים קבע שהיא פוטרה שלא כדין ופסק לה פיצויים של 1.4 מיליון דולר ו-12.5% מרווחי הסדרה.
הרפר הרבתה להופיע בטלוויזיה ובתיאטרון ומיעטה להופיע בקולנוע, אך היו לה שני תפקידי משנה משמעותיים על המסך הגדול: בסרטו של ניל סיימון "פרק ב'" ב-1979, תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, ובסרטו של סטנלי דונן "בגידות בריו" ב-1984, לצדו של מייקל קיין. ב-1974 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע על משחקה בסרט "המשטרה משתוללת" לצידו של אלן ארקין.
קריירה מאוחרת
הרפר הייתה חברה פעילה בגילדת שחקני המסך וכיהנה במועצת המנהלים שלה. ב-2001 התמודדה על תפקיד נשיאת הגילדה, אך הפסידה למליסה גילברט.
בשנים 2008–2010 גילמה את דמותה של טלולה בנקהד במחזהו של מת'יו לומברדו "Looped". המחזה הוצג בקליפורניה, בוושינגטון די. סי. ובמשך כשלושה חודשים גם בברודוויי. על תפקידה זה הייתה מועמדת ב-2010 לפרס טוני בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר במחזה.
חייה האישיים
ב-1964 הרפר נישאה לשחקן ריצ'רד שאל. השניים התגרשו בינואר 1978. ב-8 באפריל 1987 נישאה בשנית, לשחקן והמפיק טוני קקיוטי, אותו פגשה כשהפיק את הסדרה "ואלרי" בכיכובה. בני הזוג אימצו בת בשם כריסטינה, שנולדה ב-1983, אף היא שחקנית.
נפטרה ב-30 באוגוסט 2019.
תאוריית הסימולציה
תאוריית הסימולציה (באנגלית: Embodied Simulation Theory) היא תאוריה המציגה מנגנון מוחי שעומד בבסיס התפקודי של קוגניציה חברתית בבני אדם ופרימטים.לפי התאוריה, על מנת להבין חוויה של אדם אחר, לא נוכל להסתפק רק לחשוב על חוויה זו, אלא עלינו לייצר אצלנו מה שאחרים עושים ומרגישים על ידי מנגנון הדמיה של סימולציה. באמצעות מנגנון סימולציה אנחנו לא רק "רואים" פעולה, רגש או תחושה, אלא מתעוררים אצלנו ייצוגים פנימיים של מצבי גוף הקשורים לפעולות, רגשות ותחושות אלו כאילו אנחנו עושים פעולה דומה או מרגישים אותה.על פי התאוריה, החוויות האישות שלנו ואינטראקציות חברתיות מגולמות בגוף שלנו. מנגנון הסימולציה מתווך בין חוויות אלו לבין מידע הקיים אצלנו אודות אנשים אחרים ומאפשר לנו להבין את הפעולות שמבוצעות על ידי אחרים ולפענח את הרגשות שלהם.התאוריה מתבססת על הגילוי של נוירוני מראה שהם הבסיס הביולוגי של מנגנון זה. אותם אזורים מוחיים כשמופעלים כשאנחנו חווים רגשות מסוימים, מופעלים גם כאשר אנחנו רואים אחרים חווים אותם. מנגנון זה חיוני לתפקודים של קוגניציה חברתית ובפרט לאמפתיה.
הבסיס המוחי של התאוריה
לאחר הגילוי של נוירוני מראה במוח קוף המקק מספר מחקרים המשתמשים במתודולוגיות וטכניקות ניסוייות שונות הוכיחו כי גם במוח האנושי קיים מנגנון התואם באופן ישיר את פעולת נוירוני המראה אשר נמצא כי אחראי על התהליך בו אנחנו גם תופסים פעולה של אדם אחר וכן ביצוע פעולה זו בעצמנו. התפיסה והפעולה של הבעות פנים הקשורות ברגש מתרחשים במבנים עצביים, שתפקידם ניתן לאפיין כמערכת סימולציה. במחקר דימות מוחית FMRI סקרו את פעילות המוח של המשתתפים הבריאים במהלך החוויה הרגשית של סלידה, על ידי חשיפתם לשאיפת ריחות מגעילים, ובמהלך ההתבוננות באותו רגש, כפי שמוצג על ידי קטעי וידאו של אנשים אחרים המבטאים אותו באופן דינמי עם הבעת הפנים שלהם. התוצאות הראו כי עדים להבעת הפנים של סלידה אצל אחרים מפעילה את האינסולה הקדמית השמאלית באותו מקום המופעל על ידי החוויה הסובייקטיבית של האדם בעת סלידה. כאשר אנו עדים לביטוי רגש, ותפיסה זו של הרגש מובילה להבנת מצב רגשי מסוים של האחר, איננו משיגים סוג זה של הבנה רק מתוך היקש מפורש משל סיטואציה. הרגש של האחר הוא בראש ובראשונה נוצר ומובנה ישירות באמצעות סימולציה המגולמת בגוף שלנו המייצרת חוויה "כאילו" שנוצרה על ידי מצב גוף משותף לי ולאחר. זהו מצב הגוף המשותף בין צופה והנצפה המאפשר הבנה ישירה של חוויית האחר.מערכת נוירוני המראה שאחראים למנגנון הסימולציה נמצאים במוח במקומות שונים:
Premotor cortex, the supplementary motor area, the Primary somatosensory cortex and the Inferior parietal cortex.
מנגנון בסיסי לאמפתיה
במצבים רבים בחיי היומיום, התנהגותם של אחרים היא בעלת משמעות מידית משום שהיא מאפשרת קישור ישיר לחוויית החיים שלנו בעולם. אנו מבינים מצבים נפשיים של אחרים משום שהם באים לידי ביטוי גופני. על סמך מה שידוע ממחקרי המוח, היום אנו יכולים להסביר מדוע התנהגותם של אחרים היא בעלת משמעות מהותית עבורנו: מכיוון שאנו חולקים את המשאבים העצביים שעליהם מתפתחת אותה התנהגות.המרחב אינטרסובייקטיבי המשותף לנו, מאפשר תחושת הזדהות חברתית שאנו חווים בדרך כלל עם אחרים. המנגנון הפונקציונלי-מנגנון הסימולציה, מתווך את היכולת שלנו לחלוק בצורה חווייתית את המשמעות של פעולות, כוונות, רגשות ורגשות עם אחרים, ובכך מבסס את ההזדהות שלנו עם אחרים שזהו הבסיס לאמפתיה. תהליך זה קורה בצורה לא מודעת, אך מאופיין על ידי ההיסטוריה האישית שלנו, כלומר, על ידי איכות היחסים ההתקשרות שלנו על ידי הרקע החברתי שלנו. מנגנון הסימולציה יוצר "הכוונה מכוונת" שלנו לאחרים. מצב מופלא זה יוצר איכות של הזדהות עם אנשים אחרים שהיא הבסיס לרגש אמפתיה.
פסיכופתיה
פסיכופתיה מאופיינת על ידי כשל חמור בעיבוד רגש וביצירת אמפתיה. הקשיים האלו עלולים לא רק להשפיע על תחושת הרגשות, אלא גם על ההבנה של מצבים רגשיים ומנטליים של אחרים. במחקר שנועד לזהות את הקשר הנוירו־ביולוגי לקוגניציה חברתית בחולים פסיכופתיים, השתמשו במטלה של זיהוי רגש ויכולת Theory of mind)TOM) בעזרת הדמיה מגנטית תפקודית FMRI. אצל פסיכופתים נצפתה דפוסי פעילות שונים במוח, לעומת לא פסיכופתיים. פסיכופתיים הראו פחות פעילות מוחית באזור בFusiform-אזור שקשור לעיבוד פרצופים והראו תת-פעילות מוחית באמיגדלה, ובאזורים Inferior prefrontal gyrus and Superior temporal sulcus, אזורים שקשורים למנגנון המוחי של תאוריית הסימולציה שאחראי על רגשות וכוונות של אחרים.
אוטיזם
לפי תאוריית הסימולציה, תהליכים קוגניטיביים שקשורים להבנת רגשות האחר מקודדים בעזרת מצבים גופניים שאנו משחזרים בגוף שלנו. מחקרים טוענים כי אנשים עם אוטיזם נוטים לבצע שחזור זה מנקודת מבט אגוצנטרית שלהם.
בוצעו שני ניסויים התנהגותיים כדי לבדוק ישירות יכולת של אנשים עם אוטיזם לאמץ נקודת מבט של אדם אחר. בניסוי הראשון משתתפים היו צריכים להבין במפורש את מיקום של אובייקט מטרה שמאלה או ימינה בסצנה משלהם או מנקודת מבט של השחקן (visual perspective (taking task. בניסוי השני המשתתפים היו צריכים להחליט אם הגוף האנושי שלפניהם פונה כלפי קדימה או אחורה. שתי המשימות ניתנות לפתרון על ידי סימולציה מנטלית של תנועות גוף של האחר ולדמיין את עצמי בפוזיציית הגוף של אדם אחר שהיא אסטרטגיה של מנגנון הסימולציה, או על ידי עיבוד מרחבי כמו סיבוב של אובייקט. תוצאות משני הניסויים הראו שאנשים עם אוטיזם נוטים לפנות בעיקר לאסטרטגיית עיבוד מרחבי בשונה מאנשים ללא אוטיזם שמסתמכים יותר על אסטרטגיה של מנגנון הסימולציה.
ממצאים אלה מצביעים על כך שאנשים עם אוטיזם מתקשים להשתמש במידע שמקודד גם דרך מצבים גופניים שלהם על מנת לשים את עצמם במקום של מישהו אחר שזהו המנגנון הסימולציה.
מחלת פרקינסון
לפי תאוריית הסימולציה, הבנת רגשות של אחרים קשורה ליכולת חיקוי ושחזור רגשות אלו בגוף שלנו. במחלת פרקינסון אחד הסימפטומים הוא היעדר ביטוי רגשי וכמו כן גם הפרעות רגשיות נלוות למחלה פרקינסון. במחקר שנערך על מנת לבדוק יכולת חיקוי פנים במטלת זיהוי רגשות אצל חולי פרקינסון השתמשו בשיטת EMG בזמן המטלה על מנת לבדוק את היכולות של חולי פרקינסון. המטלה כללה זיהוי רגש כעס שמחה ורגש נייטרלי.
התוצאות הראו ירידה בזיהוי פנים של רגש שמחה בחולי פרקינסון וכן חוסר דיוק בזיהוי רגשות נייטרליים. ממצאים אלו מדגימים שיכולת חיקוי ושחזור של רגשות עליה מתבסס מנגנון הסימולציה, חיונית להבנת רגשות ואף אולי בטיפול בחולי פרקינסון.
הפרעת פוסט-טראומה
חשיפה לזיכרון של אירוע טראומטי הוא אחד מההתערבויות הטיפוליות הנפוצות ביותר להפרעת פוסט טראומה (PTSD). על אף שטיפולים בעזרת חשיפה שואפים לשנות למידה אסוציאטיבית של התניה שלילית שקשורה לזיכרון מאירוע טראומטי, אינטראקציות רגשיות בין המטפל והמטופל לא נלקחו בחשבון בטיפולים מסוג זה. לאחר גילוי נוירוני המראה, הוצע הסבר לפיו, במהלך חשיפה לזיכרון טראומטי, תגובות רגשיות של מטופל מועברים למטפל בעזרת מנגנון הסימולציה ואז משוקף למטופל בחזרה בצורה מבוקרת על ידי המטפל. תהליך זה מסייע להקל על תחושת הבדידות של המטופל ומגביר את יכולתו להפעיל שליטה על תגובות רגשיות כואבות, הקשורות לטראומה. תהליכי מנגנון הסימולציה עשויים לשפר את האינטגרציה של תובנות קליניות שמקורן בתאוריות פסיכואנליטיות כגון החזקה, הכלה, והזדהות השלכתית.
במחקר שנערך מתוך טיפול קליני מבוסס חשיפה למטופל ששרד טראומה, הראו כי מערכת נוירוני מראה ותאוריית הסימולציה עשויות לתרום נקודת מבט נוספת להבנת המנגנונים הטיפוליים שבבסיס הטיפול המבוסס על חשיפה ל-PTSD. המסקנה מהמחקר הייתה שההעברה הרגשית בין המטופל למטפל מתרחשת בשלבים מרובים. בשלב הראשון, רגשות כגון פחד, בושה ואשמה שחווה המטופל משתקפים על ידי המטפל. רגשות אלה מאופיינים אז ומשתקפים בחזרה למטופל באופן מבוקר. תהליך זה תורם לשיפור הרגולציה של הרגשות הכואבים של המטופל, ובכך לאפשר את השינוי ברשתות רגשיות. לפי תאוריות למידה של PTSD, שינוי זה הכרחי להתקדמות והצלחה בטיפול מבוסס חשיפה להפרעת פוסט טראומה.
טיפול באמנות מבוסס על עקרונות תאוריית הסימולציה
לפי תאוריית הסימולציה ומערכת נוירוני מראה, לאנשים יש הבנה של העולם ואחרים שמתבססת ומקודדת בגוף שלנו. בטיפול באמנות, המטפלים רוצים לרתום את יכולת זו ודרך הביטוי האמנותי של המטופל שאיננו מילולי, להגיע לזיכרון הטראומטי דרך המוצר האמנותי של המטופל וכך להגיע לעולמו הפנימי של המטופל. כאשר המטפל מתאר מילולית כיצד לצייר תמונה מסוימת מערכת נוירוני המראה של המטופל מופעלת במטרה לקדם הפנמה של כישור זה. כאשר המטפל והמטופל מסתכלים יחד על פיסת אומנות שמקיימת צורה של קשב משותף נוצרת תמיכה רגשית שבאה לידי ביטוי על ידי מחוות והבעות פנים של המטפל ולהפעיל אזורים מוחיים כגון ההמיספרה השמאלית שמקלים על הביטוי המילולי אליו קשה להגיע אצל מטופלים שעברו טראומה.
דייב בארי
מ-1983 ועד לינואר 2005 פרסם בארי טור קבוע בעיתון ה"מיאמי הראלד" (מיאמי, פלורידה). הטור התפרסם, בנוסף להראלד, במאות עיתונים נוספים ברחבי העולם, ביניהם "הארץ ו"בלייזר" הישראליים.
בין השנים 1993–1997 שודרה ברשת CBS סדרה בשם "עולמו של דייב", המבוססת על חומרים שכתב. הסדרה שודרה במשך ארבע עונות, עד שהופסקה. כיום היא משודרת מפעם לפעם בשידורים חוזרים.
ביוגרפיה
בארי נולד בארמונק, ניו יורק, בה אביו שימש ככומר. הוא למד בבית-הספר התיכון "פלזנטוויל" (Pleasantville), בו נבחר לליצן הכיתה בשנת 1965. בשנת 1969 הוא השלים תואר ראשון באנגלית בקולג' האוורפורד (Haverford College), מוסד אשר המוטו שלו, לפי בארי, הוא "וואלה? גם אנחנו לא שמענו עליך". שם הוא ניגן ב-Federal Duck (הברווז הפדרלי), להקת רוק של תלמידים.
בתור בנו של כומר, התחמק בארי משירות צבאי במלחמת וייטנאם תחת הטענה שהוא מתנגד-מצפונית מסיבות דתיות, אפילו שבריאיון בשנת 2001 עם ה-Fort Worth Star-Telegram הוא הודה בכך שכבר מגיל צעיר החליט שהוא אתאיסט.
בארי החל את דרכו בעיתונאות בעבודה אצל עיתון מקומי בווסט צ'סטר, פנסילבניה, שם הוא כתב על "סדרה של ישיבות עירוניות משעממות למכביר, אשר חלקן נמשכות עד היום הזה". בשנת 1975 הוא הצטרף לחברת ייעוץ, שם הוא לימד כתיבה אפקטיבית לאנשי עסקים.
בשנות ה-70 התחתן בארי עם אשתו השנייה, בת', ובשנת 1980 נולד להם בן, רוברט. הזוג התגרשו באמצע שנות ה-90.
בשנת 1983 הוצע לבארי תפקיד במיאמי הראלד ובעקבות זאת הוא עבר לגור בפרוורי מיאמי. בשנת 1988 הוא זכה בפרס פוליצר לפרשנות "בזכות השימוש שלו, האפקטיבי באופן עקבי, בהומור ככלי להצגת תובנות רעננות על עניינים רציניים".
בשנת 1992 הקים בארי עם מספר סופרים אחרים להקת רוק בשם The Rock Bottom Remainders (שאריות התחתית) למטרות צדקה. בתקופות שונות נמנו בין חברי הלהקה אמי טאן, ברברה קינגסלובר, סטיבן קינג ומאט גריינינג. הניגון של הלהקה הוגדר על ידי בארי כ"לא איכותי, אך מאוד קולני".
בשנת 1996 נשא בארי לאשה את מישל קאופמן, כתבת ספורט יהודיה שעבדה איתו במיאמי הראלד. בשנת 2000 נולדה להם בת, סופי.
ב-20 באוקטובר 2004 הכריז בארי שייקח הפסקה מכתיבת טוריו השבועיים עד להודעה חדשה, ושימשיך להקדיש מזמנו לכתיבת ספרי הומור וספרי ילדים.
יצירותיו
רוב היצירה של בארי מורכב מטוריו ההומוריסטיים שכתב כל שבוע במיאמי הראלד בשנים 2005-1983, ומספריו - רובם רבי מכר - שהיו קבצים של טורים אלה. בנוסף כתב בארי ספרים הומוריסטיים על נושאים מוגדרים כגון כושר, נישואין וכו', ושני רומנים הומוריסטיים. הוא כתב גם מספר קטעים רציניים, שהבולטים מתוכם הם פרק על הירושימה ב"גדול ביפן" וטור שעסק בתאונת אופניים של בנו רוברט.
סגנונו בהומור
בארי מושך אחריו קהל קוראים עצום בעזרת סגנון כתיבה ישיר, פשוט אך לא עממי. להלן חלק מהיסודות המאפיינים את כתיבתו.
השקפותיו
בכתיבתו, בארי אינו נוקט בדרך כלל עמדות בנושאים פוליטיים, אולם הוא מבקר רבות את מה שהוא רואה כהוצאות כספיות מופרזות וכפעילויות חסרות תכלית (כגון יצירה בחוק של "חרק מדינתי רשמי") על ידי ממשלות ארצות הברית ברמה הפדרלית, המדינתית והעירונית. אכן, בארי תיאר בראיונות את השקפתו הפוליטית כחירותנית.
אנשי פאנפילוב
אנשי פאנפילוב (ברוסית: דרך וולקולמסק, Волоколамское шоссе) הוא הראשון בסדרה בת שלושה ספרים, שנכתבו על ידי הסופר אלכסנדר בק. הסדרה מתארת את לחימתו של גדוד חיל רגלים סובייטי בעת הקרב על מוסקבה במלחמת העולם השנייה. שלושת הספרים הם אנשי פאנפילוב, ימים אחדים, ועתודתו של גנרל פאנפילוב. הראשון יצא לאור בשנת 1944.
פרטי העלילה
הסיפור, למעט הפרק הראשון בכל ספר, מסופר מנקודת מבטו של הקצין הקזחי סגן באורג'ן מומיש-אולי, מפקד גדוד באוגדת הרובאים ה-316 של הצבא האדום תחת פיקודו של הגנרל איוואן פאנפילוב. בשלושת הספרים מסופרים סיפורי הקרבות, התלאות שעובר הגדוד ולבטי המפקד. בספר מתוארים שלבי ההכשרה של הלוחמים והמפקדים, אירועים מיוחדים במלחמה דוגמת ההוצאה להורג של חייל שברח והשיחות הרבות שעורך מפקד הגדוד עם לוחמיו, המסדר המפורסם בו מדיח המג"ד, מומיש-אולי, מפקד מחלקה שגילה מורך לב נוכח פני האויב והקרבות כנגד הורמאכט. הפרק הראשון בכל ספר, עוסק בשיחה בין הסופר לבין גיבורו. שיחה זו נסובה בעיקר על חובתו של הסופר והתחייבותו לדווח רק אמת ובלא הגזמות. ההווי הצבאי הסובייטי מודגש היטב בספר: בכל יחידה יש פוליטרוק, מדריך פוליטי, האחראי על מדיניות המפלגה בתוך הצבא.
כתיבה
אלכסנדר בק, עיתונאי וסופר סובייטי, הצטרף לאחת מיחידות המתנדבים שהוקמו בחופזה במוסקבה עם פתיחת מבצע ברברוסה. הוא הועבר לשמש ככתב צבאי בטרם השתתף בקרב, וככזה סיקר את הקרב על מוסקבה עבור כתב-העת 'זנאמיה'. ב-1942, החליט לכתוב ספר על אותה מערכה, ולשם כך הצטרף כעיתונאי למטה אוגדת המשמר ה-8 ע"ש איוואן פאנפילוב. האוגדה, לשעבר ה-316, קודמה למעמד של עוצבת משמר (גווארדיה) בהוקרה על תפקידה בעיכוב ההתקדמות הגרמנית לעבר הבירה ונקראה על שם מפקדה שנפל אז. חלק מפרסומה נבע מכך שעשרים-ושמונה מחייליה נפלו עד האיש האחרון, לכאורה, בהגנה על עמדתם.
במרץ 1942 הגיע בק למטה האוגדה, שהשתתפה אז בלחימה בכיס דמיאנסק. שם פגש לראשונה בבאורג'ן מומיש-אולי, קצין קזחי שנטל חלק במערכה על מוסקבה כמפקד גדוד. בק החליט שמומיש-אולי יהיה במרכז העלילה של ספרו המתוכנן, וביקש להתבסס על זכרונותיו. הקצין התייחס אליו בספקנות ודחה אותו במשך זמן ממושך. בק ניסה לשכנעו זמן ממושך; ברנדון שכטר מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שחקר את היחסים בין השניים, כתב כי "בק נטפל אליו במשך שבועות... מומיש-אולי ופקודיו התעמרו בו, תוך שהם בוחנים אותו." הקצין נעתר לבסוף והסכים לכך שבק יראיין אותו בהרחבה. הפגישות ביניהם נערכו בהפוגות בין הקרבות, ולאחר מכן בבית-החולים אליו פונה מומיש-אולי כדי לטפל בפצע ישן.
עבודה ראשונה פרי עטו של בק בהתבסס על הראיונות התפרסמה במהדורת מאי-יוני 1943 של 'זנאמיה', תחת הכותרת "אנשי פאנפילוב בקו החזית". היא הייתה בעיקרה דיווח עיתונאי, אף כי כבר בשלב זה הוסיף בק מוטיבים משלו: הוא כלל גם סיפור אהבה בדיוני. לקראת סוף השנה, כבר היה הרומן שחיבר, "דרך וולוקולמסק", מוכן במידה רבה. בכינוס הסופרים הסובייטים בדצמבר, בו נכחו מומיש-אולי ובק, תקף הראשון בבוטות את השני והאשים אותו בסטייה מהאמת ובסילוף המאורעות כדי לייפות את הסיפור: "מומיש-אולי היה משוכנע שבק, אזרח עם הבנה מוגבלת של מלחמה ומעט מאוד ניסיון אישי בתחום, הניח לדמיונו להשתולל... ולפגוע באמיתות הדיווח." אף כי בק תיאר את עצמו כ"לבלרו" של הקצין, מומיש-אולי האשים אותו בהפרת ההסכמות ביניהם ובהוספת פרטים בדיוניים, וחשוב מכך, בשימוש בסגנון ספרותי יותר במקום בדיווח התמציתי של הקצין. "דרך וולוקולמסק" התפרסם ב'זנאמיה' לראשונה שנה לאחר הכתבה הראשונה של בק. מלכתחילה, תכנן בק לחבר סדרה בת ארבעה כרכים על השתתפות גדודו של מומיש-אולי בלחימה, אך הקצין לא רווה נחת מ"דרך וולוקולמסק". הוא חדל לחלוטין משיתוף פעולה עם הסופר ב-1945, ובק נאלץ לזנוח את תוכניתו.
בשנים הבאות, בעקבות ההצלחה האדירה לה זכה "דרך וולוקולמסק", זכו הן הסופר והן גיבור העלילה לפרסום נרחב. מומיש-אולי לא חדל מלהשתלח בבק: בין השאר, חיבר מספר גדול של מכתבי תלונה לרשויות בנידון. ב-1949, הוא השלים טיוטה של ספר משלו על האירועים במוסקבה: כפי שציין שכטר, לא הסופר ולא הקצין שינו אי-פעם את גרסתם לגבי המתואר ב"דרך וולוקולמסק"; הן ספרו של מומיש-אולי והן ההמשכים של בק מתחילים בנקודה לאחר סיום הספר הראשון. הקצין, שהיה עסוק גם בחובותיו בצבא, השתהה בפרסום עבודתו. ספרו, "מוסקבה מאחורינו", יצא לאור רק ב-1958, ובו השלים את סיפורו של הגדוד עד להדיפת הגרמנים מהבירה. פרסום "מוסקבה מאחורינו" הניע את בק לשוב לרעיונו המקורי, והוא חיבר את "ימים אחדים" ו"עתודתו של הגנרל פנפילוב" ב-1960.
קבלת הספר
כבר בכינוס הסופרים הסובייטים בדצמבר 1944, הכריז ויקטור שקלובסקי כי "דרך וולוקולמסק" הוא "הספר הטוב ביותר שנכתב על המלחמה." הספר זכה להצלחה גדולה בברית המועצות ובגוש המזרחי בכלל.
"דרך וולוקולמסק" תורגם לעברית על ידי שלמה אבן שושן ב-1946, ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד. יכולת העמידה בפרץ של הצבא האדום מול מכונת המלחמה הגרמנית הייתה מודל לחיקוי עבור לוחמי הפלמ"ח. הספר, שהיה לספר מכונן בפלמ"ח ובצה"ל, אף חולק כמתנה על ידי קצין החינוך של הפלמ"ח, בני מרשק, והונהגה חובת קריאה בו בקורסי קצינים ומפקדים. במלחמת העצמאות הושפעו מן הספר מפקדים רבים בפלמ"ח ובצה"ל ובהם: רפי קוצר, אשר הקים את סיירת גולני במלחמת העצמאות והיה למפקדה הראשון, אשר תיאר לימים כי הושפע רבות מן הספר בעת הקים את היחידה והוביל אותה בקרבות, יצחק פונדק, אשר בראשית המלחמה פיקד על גדוד 53 בחטיבת גבעתי, ולחם בקרבות לשחרור הנגב, ואורי בן-ארי, אשר פיקד על פלוגה א' בגדוד הרביעי בחטיבת הראל של הפלמ"ח. גם בעת פעולות התגמול שלאחר המלחמה, היה הספר נכס צאן ברזל בידי מפקדי צה"ל ובהם מוטה גור, אשר תיאר בספרו "פלוגה ד'" כיצד השתמש בספר למטרות חינוך בצנחנים. הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורסי פיקוד בחיל השריון וחיל הרגלים, ובהם קורס קצינים וקורס מפקדי כיתות, וללוחמי ולמפקדי יחידות מובחרות.
בסין, בעיקר לפני הפיצול הסיני-סובייטי, היה "כביש וולוקולמסק" ברשימת הספרים שחברי המפלגה הקומוניסטית של סין ואנשי הסגל בצבא השחרור העממי חויבו בקריאתם. הספר היה מוכר מאוד בקרב המהפכנים הקומוניסטים בקובה: פידל קסטרו אמר לביוגרף נורברטו פואנטס כי הספר השפיע עליו עמוקות. ב-1961, אמר שר ההגנה דאז ראול קסטרו לעיתונאי כי "כל מפקד חטיבה" בצבא הקובני "מחויב להחזיק בעותק של הספר." ב-27 ביוני 1963 הוכנס הספר לתוכנית החינוך הפוליטי לחיילים של צבא גרמניה המזרחית, במסגרת פקודה מס' 50/63 של משרד ההגנה, שנוסחה בהנחיית ולטר אולבריכט עצמו. ב-1970, חיבר מועדון הזמר של הצג"מ בנויברנדנבורג שיר בשם "על דרך וולוקולמסק", שנעשה פופולרי מאוד. בהיסטוריה הרשמית של הצבא המזרח-גרמני, "צבא לשלום ולסוציאליזם", מוקדשים שלושה עמודים להשפעת הספר.