cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפחת עפיפי
משפחת עפיפי (בערבית: عفيفي) היא משפחה ערבית-ישראלית בצפון ישראל, בעליה של חברת אחזקות מהגדולות במגזר הערבי בישראל, המכונה קבוצת עפיפי.
המשפחה משקיעה בעסקים מענפים מגוונים במשק הישראלי, אך עיסוקה המרכזי בראשית דרכה (שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20) וגם בעשורים הראשונים של המאה ה-21 היה ענף התחבורה הציבורית.
בקבוצת עפיפי פועלות 3 חברות בתחבורה ציבורית חברת הנסיעות והתיירות נצרת, שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת ונתיב אקספרס
לנתיב אקספרס עצמה יש 2 חברות בנות נוספות: בית שמש אקספרס וכבל אקספרס, בעבר היה לה גם את חברת הבת אומני אקספרס.
דור ראשון
משפחת עפיפי התגוררה בכפר ספוריה, שליד נצרת. ב-1927, בעקבות התרחבות פעילותה החקלאית של המשפחה וריבוי היבול וכוונת המשפחה לייצא תוצרת חקלאית אל מחוץ לישראל, רכשה המשפחה משאית לשם הובלת התוצרת החקלאית אל נמלי הארץ בחיפה וביפו.
תחילה הציעו בני משפחת עפיפי לחקלאים אחרים להשתמש בשירותיהם לתובלה; בהמשך הותקנו במשאית גם ספסלים, ובני המשפחה הציעו גם שירותי הסעה בתשלום. ב-1932 רכשה משפחת עפיפי את האוטומוביל הראשון שלה, הראשון במה שיהפוך ברבות הימים להיות "חברת הנסיעות והתיירות נצרת".
דור שני
הדור השני של משפחת עפיפי, האחים תופיק וצלאח עפיפי, הפכו את "חברת הנסיעות" לחברת תחבורה ציבורית במלוא מובן המילה. קווי התחבורה המקומיים של החברה הובילו נוסעים בכל רחבי הגליל בשנות ה-40 של המאה ה-20 בין ריכוזי אוכלוסין ערביים, בקווים קבועים, דוגמת חיפה–טבריה וחיפה–נצרת. עד להקמת מדינת ישראל הפעילה החברה גם קווים מארץ ישראל אל מחוצה לה: ירדן, לבנון, סוריה ועיראק.
עם פרוץ מלחמת 1948 ברחו ראשי משפחת עפיפי ללבנון, אך הצליחו לחזור מבעוד מועד והתיישבו באירביד (צלאח ומשפחתו) ובנצרת (תופיק ומשפחתו). ברוב שנותיה של מדינת ישראל הייתה התחבורה הציבורית נתונה לידיהם של הקואופרטיבים אגד ודן ומשפחת עפיפי לא יכלה להמשיך לפעול בתחום הזה בצורה רשמית, אך פיתחה במקביל את עסקי המשפחה בשלל תחומים.
עם פתיחת התחבורה הציבורית לתחרות חופשית בראשית המאה ה-21, הקימו בני המשפחה את חברת "נתיב אקספרס" שבאמצעותה זכו בזיכיונות להפעלת תחבורה ציבורית ברחבי ישראל.
דור שלישי ורביעי
תופיק עפיפי מת בשנת 2001. לאחר מותו מנהלים את קבוצת עפיפי חמשת בניו כשלצידם בדירקטוריון שלושה דירקטורים חיצוניים, כולם יהודים ישראלים. יו"ר הקבוצה הוא אחמד עפיפי, בנו הבכור של תופיק. ארבעת האחים האחרים, כולם חברי הדירקטוריון, הם: וליד, עאמר, עומר ועזמי.
בני הדור הרביעי השתלבו אף הם בהנהגת החברה: מנכ"ל הקבוצה הוא עפיף עפיפי, בנו של עומר עפיפי. ג'עפר עפיפי, בנו של עמאר הוא מנכ"ל חברת התיירות של קבוצת עפיפי, וגם תאופיק בנו של אחמד מנהל את אחת החטיבות בקבוצה.
תחבורה
בתחום התחבורה והתחבורה הציבורית מחזיקה הקבוצה בחברת "נתיב אקספרס" ושותפה עם חברת קרסו מוטורס בחברת ייבוא הרכב למגזר הערבי "עפיפי-קרסו". כמו כן מחזיקה הקבוצה בחברות: "חברת הנסיעות והתיירות נצרת" הפעילה בחיפה וכרמיאל ויישובים רבים בגליל; "שרותי אוטובוסים מאוחדים נצרת" (UNBS) המפעילה קווי תחבורה בנצרת והסביבה; "נזרין אקספרס" חברת אוטובוסים לתיירים ולהסעת עובדים ותלמידים; "UBSI", הזכיינית הבלעדית של "סולאריס" הפולנית ושל "אוטוקאר" הטורקית לייבוא אוטובוסים לישראל; חברה של מרכזי שירות ומוסכים המשרתת את כל חברות האוטובוסים בישראל; חברה לייבוא חלקי חילוף לאוטובוסים; בית ספר לנהיגה; סוכנות ביטוח ייעודית לתחומי העיסוק של הקבוצה; ואף חברת דלק "אפסילון דלקים" שהלקוחות העיקריים שלה הן החברות השונות של הקבוצה.
נדל"ן
בתחום הנדל"ן המניב, שותפה המשפחה בבעלות על מספר בנייני משרדים בנצרת עם משפחת עוואד. שתי המשפחות, יחד עם משפחת טנוס, שותפות לקבוצה המחזיקה ביחד עם חברת ביג בקניון "ביג פאשן נצרת".
מגילת התהילים הגדולה
מגילת התהילים הגדולה או 11Q5 או 11Psa המגילה התגלתה בפברואר שנת 1956 במערה מס' 11 ממערות קומראן עם כתבי יד נוספים ובהם מגילת המקדש. המגילה נפתחה לראשונה בנובמבר 1961 לאחר שנמצא מימון לרכישתה מידי הבדואים שמצאו אותה. המימון אורגן בידי ג'יימס א. סנדרס שגם קיבל את הזכות לפרסם את תוכנה. המרכיב הפיזי של המגילה הוא של עור עגל ועוביו קצת פחות מ -1 מ"מ. הגוף העיקרי של כתב היד מורכב מ-5 גיליונות עור, שנתפרו יחד, ואורכו 4.253 מטר. המגילה נערכה ופורסמה לראשונה על ידי ג'יימס א. סנדרס בשנת 1965 בכרך 4 של תגליות במדבר יהודה, שנתיים לאחר מכן פרסם סנדרס ספר מקיף יותר על מגילה זו. הכתב של המגילה הוא הכתב הארמי הרגיל של רוב מגילות קומראן. שם האלהים בן ארבע האותיות נכתב בכתב עברי קדום. צילומי המגילה המלאה התפרסמו בספרייה הדיגיטלית של מגילות ים המלח של רשות העתיקות המחזיקה במגילה זו.
משפחת עפיפי
נדל"ן
מרכז הקניות "נצרת סיטי סנטר" אף הוא בבעלות המשפחה ובו ממוקם מטה הקבוצה.
מגילת התהילים הגדולה
תוכן המגילה
המגילה נמצאה במצב שימורי מצוין ביחס לרוב שאר מגילות קומראן. היא מלכתחילה עוררה עניין רב הן בשל הטקסט הרב שהיא מכילה ביחס לשאר הטקסטים המקראיים שנמצאו והן בגלל תוכנה. חלקי המגילה שהגיעו לידינו מכילים 39 מזמורי תהילים, מזמור אחד מספר שמואל (ב כג), ועוד 9 פרקים שאינם מופיעים בנוסח המסורה. גם הפרקים הקיימים בנוסח המסורה מסודרים לרוב בסדר שונה מנוסח המסורה, אם כי חלקם חופף את סדר נוסח המסורה כמו בשירי המעלות. עקב השינוי הרדיקלי מנוסח המסורה הידוע לנו קיימת מחלוקת בין חוקרים המשערים שאכן לפנינו ספר תהילים לפני עריכתו הסופית, לבין חוקרים ששיערו שלא מדובר בספר תהילים דווקא אלא באוסף מזמורים ששימשו לצורך אחר כמו צורך ליטורגי.
משפחת עפיפי
תיירות ומלונאות
הקבוצה מחזיקה מלון בוטיק ליד העיר העתיקה בירושלים, וכן את מלון היוקרה "לגאסי" בנצרת. בעבר החזיקה בשותפות מלון בוטיק גם בחיפה, אך הוא נסגר.
מגילת התהילים הגדולה
הפרקים הנוספים שהיו ידועים לפני גילוי המגילה
המגילה מכילה ארבעה פרקים שהיו ידועים ממקורות חוץ מקראיים לפני גילוי המגילה, אך לא היו ידועים בגרסתם העברית. הפרקים הם:
משפחת עפיפי
תיירות ומלונאות
חברת התיירות "נאזרין טורס" שנחשבה בעבר לחברת התיירות הגדולה במגזר הערבי בישראל, הוקמה בידי בני המשפחה כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומנוהלת בידי הדור הרביעי של המשפחה.
מגילת התהילים הגדולה
פרקים לא ידועים במגילה
במגילה כתובים ארבעה מזמורים שלא ידועים ממקור אחר מחוץ למגילות קומראן.
משפחת עפיפי
הייטק
המשפחה משקיעה בקרנות הון סיכון בתחומי הטכנולוגיה הגבוהה, וגם ישירות בחברות הייטק ומכשור רפואי מתקדם.
מגילת התהילים הגדולה
פרקים לא ידועים במגילה
1. תחינה לישועה - מזמור תחינה שבו מודה המשורר לאל שהושיע אותו ממצוקתו. במגילה ההתחלה קטועה, ומתחיל במילים:.
משפחת עפיפי
הייטק
כמו כן מחזיקה המשפחה בחברת "אפסילון דלתא" העוסקת בפיתוח פתרונות IT מתקדמים, שאותם היא מספקת בין היתר לחברות האוטובוסים של המשפחה ולעסקים נוספים של הקבוצה.
מגילת התהילים הגדולה
פרקים לא ידועים במגילה
2. מזמור לציון – אקרוסטיכון אלפא ביתי, בו המשורר משבח את ציון בגוף שני. להלן תחילת המזמור:
3. המנון לה' בורא עולם – מתחיל במילים "גדול וקדוש יהוה, קדוש קדושים לדור ודור".
4. אפילוג בסוף המגילה הבא לסכם את המזמורים שכתב דוד. מתחיל במילים "ויהי דויד בן ישי חכם ואור כאור השמש". ובהמשך מספר שיריו שכתב "ויכתוב תהילים שלושת אלפים ושש מאות ושיר לשורר על עולת התמיד לכל יום ויום לכל ימי השנה ארבעה ושישים ושלוש מאות". מספר הימים מתאים ללוח השנה של כת קומראן שהכיל 364 ימים בשנה.
אפיפניוס מסלמיס
אפיפניוס (ביוונית: Ἐπιφάνιος; 310 לערך – 402) היה אחד מאבות הכנסייה הנוצרית ואחד ממגניה הנוקשים של האורתודוקסיה הנוצרית, הידוע ברדיפתו חסרת הפשרות אחרי תורות כפירה ומינות בעת ביקורו בארץ ישראל.
תולדות חייו
אפיפניוס נולד בבסנדוק שבמחוז אלאוטרופוליס (בית גוברין) ביהודה למשפחה יהודית, בשנת 310 או מאוחר יותר. בצעירותו פנה לחיי נזיר במצרים, שם התקרב לוולנטיניזם. עם שובו ליהודה ב-333 ייסד מנזר בבסנדוק, הוסמך ככומר ושימש כאב המנזר במשך קרוב ל-30 שנה. בשנת 367, בזכות שמו כמתנזר ולמדן, מונה לבישוף קונסטנסיה (סלמיס), העיר הראשית בקפריסין ושימש שם כבישוף עד מותו.
אפיפניוס שלט במספר שפות, כולל עברית, סורית, מצרית, יוונית ולטינית ובצירוף עם ידיעותיו הרבות וקנאותו האורתודוקסית הפך לאדם בו הרבו להיוועץ בשאלות של כפירה ואי כפירה והתערבותו נדרשה בענייני דת חשובים. הוא נסע לאנטיוכיה, ככל הנראה בשנת 376 כדי לחקור חשד לאפולינריאניות ולהתערב בקרע בכנסייה שם. הוא הכריע לטובת הבישוף פאולינוס, שנתמך על–ידי האפיפיורות וכנגד מלטיוס, שנתמך על ידי פטריארכי המזרח.
בשנת 382 התערב לטובת פאולינוס מאנטיוכיה (שוב, בתמיכה ברומא), ובשנת 394 לספירה נסע לירושלים והיה זה שתקף את חסידי אוריגנס, אחד המכובדים שבמלומדים הנוצרים, ככפירה כביכול, ודחק בבישוף ירושלים יוחנן לגנות את כתביו ואת פרשנותו של אוריגנס למקרא. לדעת אפיפניוס זו הייתה גישה אינטלקטואלית מדי ופגעה בטוהר האמונה.
בשנת 402, בהיותו כבן תשעים, נסע לקונסטנטינופול כדי להילחם בכפירה מדומה דומה של יוחנן כריסוסטומוס, שהואשם על–ידו גם כן בנטייה אחר אוריגנס. סוזומנוס מספר כי אפיפניוס נהג מספר פעמים זלזול וגסות בכריסוסטומוס וחסידיו שם, כשהוא מבצע הסמכות לכהונה בכנסיותיהם ומסרב לפגוש, להתפלל או לדבר עם כריסוסטומוס. אמוניוס, מאנשי כריסוסטומוס, פנה אליו בהרשאת הקיסרית ושאל אותו האם קרא את ספרי אוריגנס או אלו של מי מחסידיו. אפיפנויוס השיב כי לא קרא כלל את הכתבים שאת כותביהם וחסידיהם רדף במשך עשרות שנים כ"כפירה" ולמד את כל שידע עליהם מ"סיפורים ששמע בנושא".
אפיפניוס מת בספינה בדרכו חזרה לקפריסין מקונסטנטינופול.
תיבת התרופות - פנריון
את הספר פנריון (תיבה) שכתב בין השנים 374–377, בעת שכיהן כבישוף קפריסין, מתאר אפיפניוס כתיבת תרופות כנגד הרעל המופץ על ידי כל סוגי המינות.
ספר זה מהווה מקור בלעדי לחלק מהכתות וכן מהווה מקור בלעדי לסיפורו של יוסף הקומס. בין השאר, מבקר אפיפניוס את הגנוסטים, המבצעים טקסים קניבליים של אכילת בשר אדם. זאת, כחלק מגישתו השלילית של הגנוסיס כנגד הגוף והחומריות. כך מספר אפיפניוס, שאם במהלך קיום יחסי המין "מישהו מהם מקדים את פליטת זרעו הטבעית, והאישה מתעברת [...] הם מוציאים את העובר ברגע שזה אפשרי, לוקחים את הוולד הנפול, כותשים אותו באמצעות עלי אל תוך מכתשה, מערבבים זאת עם דבש, פלפל שמנים מתוקים ותבלינים אחרים כדי לא להבחיל את עצמם, וכך מתאספת לה כל החבורה ההוללת הזאת [...], וכל אחד לוקח לו למאכל באצבעו מן הילד הכתוש". דווקא בגלל שטקסים כגון אלה מתיישבים עם החזון הגנוסטי השולל את החיים בעולם הזה כתוצאה של בריאה שבוצעה בידי אל רע, אין סיבה מהותית לפקפק באמינות תיאורו של אפיפניוס.
רואלד הופמן
רואלד הופמן (באנגלית: Roald Hoffmann; ) הוא כימאי עיוני יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1981, יחד עם קניצ'י פוקוי, על התאוריות שפיתחו בעניין מהלכן של תגובות כימיות. מכהן כפרופסור באוניברסיטת קורנל.
הופמן גם פרסם ספרי שירה ומחזה.
בתקופת השואה
הופמן נולד בזלוטשוב שבפולין (כיום אוקראינה), למשפחה יהודית. נקרא על שם מגלה הארצות הנורווגי, רואלד אמונדסן. לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית, הושמה משפחתו במחנה עבודה. לאחר מכן, ברחה המשפחה והתחבאה במחסן אצל שכניהם האוקראינים. לימים קיבלו שכנים אלה את התואר חסידי אומות העולם. אביו של הופמן נשאר במחנה, ונרצח לאחר מכן. עם סיום מלחמת העולם השנייה, היגרה המשפחה ב-1949 לארצות הברית.
לימודים
הופמן קיבל תואר ראשון ב-1958 באוניברסיטת קולומביה. קיבל תואר שני ב-1960 וגם דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. ב-1965 מונה לפרופסור באוניברסיטת קורנל.
מחקריו
בשנת 1973 ערך רוברט ברנס וודוורד חישובים, המבוססים על סימטריה והתכונות הכימיות של אורביטלים מולקולריים, להבהרת המבנה התלת-ממדי של תוצרי תגובות כימיות. הוא העביר את שאלת המחקר לרואלד הופמן, שביצע חישובים במקביל לפי מודלים תאורטיים. הופמן אימת את ממצאיו של וודוורד והם התפרסמו כחוקי וודוורד-הופמן. הופמן זכה על חלקו בפרס נובל לכימיה בשנת 1981 (כשנתיים לאחר מותו של וודוורד, שסביר שהיה זוכה לפרס נובל שני לו היה חי), לאחר שהחוקים אוששו בניסויים רבים.
פרסים ואותות הוקרה
הופמן הוא חבר המערכת של ביטאון מדעני האטום.
על שמו של הופמן ישנו רחוב בראשון לציון.
איגרת אוויר
איגרת אוויר או אארוגרמה (באנגלית: Air Letter או Aerogramme) היא מכתב בצורת דף נייר דק וקל מהרגיל, המתקפל לצורת מעטפה והנשלח בדואר אוויר ללא מעטפה נוספת. בדרך כלל דף הנייר המרכיב את איגרת האוויר מודפס חלקית, באותם מקטעים, שנועדו להימצא בחלק החיצוני של האיגרת, שם נכתבות כתובת הנמען וכתובת השולח.
יש איגרות אוויר עליהן מודפסים בולים בערכים המתאימים ויש איגרות אוויר עליהן צריך להדביק בולים. שינויים בתעריפי דואר האוויר יכולים לייצור מצבים בהם צריך להוסיף בולים גם לאיגרת אוויר עליה כבר מודפס בול.
השימוש באיגרות אוויר הפך לנפוץ במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר באימפריה הבריטית, אולם המושג aerogramme אושר רשמית בקונגרס איגוד הדואר, שהתקיים ב-1952 בבריסל ובהדרגה נפסק השימוש בכינוי Air Letter.
הכנסת נייר או דבר מה אחר לתוך המעטפה שנוצרה מקיפול איגרת האוויר מבטל את המעמד המעטפה כאיגרת אוויר והופכת אותה למעטפת דואר רגילה, שאינה נשלחת בדואר אוויר.
בניין המטה הארצי של משטרת ישראל (תל אביב)
שנים ראשונות
הבניין הוקם בשנת 1937 על ידי שותפות של סוחרים בסגנון באוהאוס ברחוב הרכבת 12 ו-14 פינת רחוב לבונטין בתל אביב ונודע כ"בית הסוכנים". הבניין שימש עסקים שונים ודירות מגורים וכלל גם אולם אסיפות. בין השאר שכנו בו משרדי התאחדות יוצאי רומניה ודפוס עיתון הצופה. בשנת 1946 עבר אליו מחלקת דואר החבילות. בעת הקמת בווינגרד בירושלים, בעקבות פיצוץ מלון המלך דוד הוקם מתחם ביטחון דומה בתל אביב, שכלל את הבניין. לצורך כך נדרשו דיירי הבניין לעוזבו ומשטרת המנדט והצבא הבריטי השתמשו בבניין. ב-2 בינואר הותקף המתחם על ידי המחתרות והשלטונות בקשו מעיריית תל אביב להזהיר על הסכנה שבירי באזור הנמצא בלב אזור מגורים. בהצופה קראו לפינוי הצבא מהבניין הנמצא בתוך אזור מגורים. בדצמבר 1947 פינו הבריטים את המתחם ומשפחות רבות פלשו לבניין. הבריטים השיבו את הבניין לבעליו, אולם במהרה הוחרם הבניין שוב על ידי ממשלת ישראל כדי שישמש את המשטרה.
המטה הארצי
בסוף שנת 1948 הועברו כל יחידות המטה הארצי של משטרת ישראל מהקרייה אל הבניין. הבניין המשיך לשמש גם עסקים אזרחיים. אחד מהם, בית מלאכה של "אביב יהלומה", נאלץ לפנות לבג"ץ כדי לכפות על המשטרה לאפשר לעובדים להיכנס למקום עבודתם.
בשנת 1951 נפתחה שלוחה של המטה הארצי ביפו, אך הפיקוד העליון של המטה הארצי המשיך לשבת בבניין ברחוב הרכבת. בשנת 1958 אירע בבניין מקרה חמור בו שוטר לשעבר תקף את המפכ"ל. בבניין בתל אביב פעלו בין השאר מחלקת ההדרכה, קצין הגיוס הראשי, המדור לבעלי חיים, המדור לחקירות פשעי הנאצים והמעבדה לזיהוי פלילי.
בעקבות מספר מקרים של התאבדות נחקרים בבניין, נתנה הוראה בשנת 1957 לנהל חקירות בקומת הקרקע של הבניין ולא בקומות העליונות.
לאחר מעבר המטה הארצי לירושלים
לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט על העברת המטה הארצי לירושלים. בבניין ברחוב הרכבת המשיכו לפעול מחלקות שונות של המטה הארצי עד המעבר הסופי שלהם לירושלים בשנת 1973. יחידות המטה הארצי שלא עברו לירושלים, כמו המדור לחקירות פשעי הנאצים, הועברו לבניין המטה הארצי ביפו.
לאחר העברתו של המטה הארצי שוכן בבניין מטה מרחב ירקון. בשנת 1976 עבר לבניין מדור חקירת רמאויות של מחוז תל אביב. במרץ 1977 פרץ אלמוני לבניין והצית ערימה של תיקים פליליים.
כן שוכנו בבניין לשכת גיוס מחוזית עבור שוטרים, מרכז לקליטת כח אדם למשטרה, משרדי איגוד הגמלאים של המשטרה ושקמית לשוטרים.
בשנת 2005 החלו לעבור משרדי תחנת המשטרה מן הבניין אל בניין חדש שהוקם על השטח שבו שכן בניין המטה הארצי של משטרת ישראל ביפו, שנהרס בשנת 2000. בשנת 2007 עברה תחנת ירקון לאזור תעשייה עבר הירקון והבניין שימש עוד כשנה את תחנת לב תל אביב.
הבניין עצמו היה שייך לגורמים פרטיים ונשכר על ידי המשטרה בעלות של 2.5 מיליון שקל לשנה (בערך של שנת 2004). מצב הבניין הידרדר והכוונה של בעלי הבניין הייתה להורסו. אולם אז הוחלט שהבניין ייועד לשימור. בשנת 2009 נמכר הבניין לצורך שיפוץ ושימור והכשרתו לצורך מגורים. בשנת 2010 מכרה חברת באוהוס את הבניין לחברת פאנגאיה. ביוני של שנת 2011 נפתח בבניין מועדון לילה, שהיה פעיל עד נובמבר של אותה שנה. בימים אלה (אמצע 2015) הבניין מוסב לבית דירות, תחת שם הפרויקט Live TLV.
ג'ינגיס חאן (סרט, 1965)
ג'ינגיס חאן (Genghis Khan) הוא סרט הרפתקאות ביוגרפי משנת 1965 בבימויו של הנרי לוין, עם עומר שריף, סטפן בויד, רוברט מורלי ופרנסואז דורליאק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר ג'ינגיס חאן של ברקלי מאת'ר משנת 1965 והוא תיאור היסטורי לא מדויק על עלילותיו ומלחמותיו של ג'ינגיס חאן ובעיקר מלחמתו עם יריבו המושבע ג'אמוגה  עד לניצחונו באחוד שבטי המונגולים תחת שלטונו.
תקציר העלילה
טמוג'ין הנער רוכב עם אביו יסוגיי בראש שבטם. הם מותקפים על ידי שבט מרקיט שבראשו ג'אמוגה (סטפן בויד). יסוגיי נרצח וטמוג'ין ניצל לאחר שהחכם ג'ין (מייקל הורדרן) מזהיר את ג'אמוקה כי אם ירצח אותו סופו יהיה רע. טמוג'ין מובל שבוי ומושם על צוארו עול בצורת גלגל עץ וכל ילדי השבט מתעללים בו.
טמוג'ין גדל לעלם צעיר (עומר שריף) הוא נפגש עם בורטה היפה (פראנסואז דורליאק) ובמאבק עם ג'אמוגה הוא מצליח לברוח ונפגש עם ג'ין וסנגל (וודי סטרוד) ובתוכניתם לארגן ביחד את כל שבטי המונגולים.
הם מתחילים במלחמה ומגדילים את צבאם. טמוג'ין מצליח להתקיף שיירה של שבט מרקיט ולשבות את בורטה. ג'אמוגה מצליח לחדור למחנה של טמוג'י'ן, לשבות את בורטה ולאנוס אותה. טמוג'ין מארגן התקפת נגד ומשחרר את בורטה. הוא בורח עם צבאו לסין ובדרך נפגש עם קאם לינג (ג'יימס מייסון) שגריר סין להודו שמרכבתו נשברה. הוא עוזר לו בתיקון המרכבה ובעד זה הוא מתקבל בחצר קיסר סין (רוברט מורלי). בורטה יולדת לו בן ממשיך שהוא כנראה ילדו של ג'אמוגה.
ג'אמוגה כורת ברית עם המנצ'ורים והם פולשים לסין. טמוג'ין מארגן את אנשיו והם הודפים את הפולשים. אז מכנה אותו הקיסר "ג'ינגיס חאן" (במונגולית: גדול הכובשים; השליט העולמי). ג'אמוגה נשבה ומוצג בכלוב כשעל צווארו "עול".
יחסי בוסניה והרצגובינה–תאילנד
יחסי בוסניה והרצגובינה–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין בוסניה והרצגובינה לבין ממלכת תאילנד. בוסניה והרצגובינה מיוצגת בתאילנד באמצעות השגרירות שלה בקואלה לומפור, ואילו תאילנד מיוצגת בבוסניה והרצגובינה באמצעות השגרירות שלה בבודפשט.
בעת כניסתו לתפקיד של שגריר בוסניה והרצגובינה בתאילנד, אמיר הדז'יקדוניץ' ציין את הצמיחה בתיירות בין שתי המדינות והביע את תקוותו להמשך שיפור היחסים בין המדינות, בעיקר במישור הכלכלי. כמו כן, הוא הזמין את מלך תאילנד ראמה העשירי לבקר בבוסניה והרצגובינה. בנוסף, השגריר נפגש עם שר החוץ של תאילנד.
סחר
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-8 מיליון דולר. עיקר הסחורות שבוסניה והרצגובינה ייצאה לתאילנד כללו בשר ודגים; עיקר הסחורות שתאילנד ייצאה לבוסניה והרצגובינה היו אבץ.
סליק בית החמרה בנען
סליק "בית החמרה" בנען היה הסליק המרכזי של קיבוץ נען שנבנה ב-1943. לאחר קום המדינה הפך הקיבוץ את המקום לאתר מורשת הפתוח לטיולים.
רקע
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה החלו היישובים ברחבי הארץ להכין סליקים מאולתרים ששימשו את היישובים לאגור נשק בלתי חוקי ששימש כנשק הגנתי. ב-1925 הוקם ארגון ההגנה שפעל להקמת סליקים מרכזיים לאגירת נשק שנרכש על ידי הארגון ושימש למטרות הגנתיות והתקפיות.
קיבוץ נען היה בין היישובים הפעילים בהם ביצעה "ההגנה" רכש, יצור ואחסון של נשק ותחמושת. כבר ב-1936 החל הקיבוץ, בהובלתו של חבר הקיבוץ יצחק שיפריס, להקים קוי ייצור של נשק ותחמושת ובמקביל להקים סליקים לאחסון התוצרת.
ההיסטוריה של הסליק
ב-1943 הוחלט על הקמת סליק מרכזי גדול בקיבוץ שישמש לאחסון נשק ותחמושת. לבניית הסליק נבחר בית מגורים בשם "בית החמרה" שנקרא כך כי נבנה מבלוקים שהוכנו מאדמת החמרה הנפוצה בסביבה. הבית נבחר מכיוון שהיה בתהליך בניה ובאופן יוצא דופן כלל שירותים פרטיים. כמו כן היה האדריכל של הבית שותף לתכנון הבית והסליק. בניית הבית הסתיימה ב-1945 ומתחתיו נבנה סליק בגודל של 2.5 מטר על 2 מטר ובגובה 2.5 מטר.
הגישה אל הסליק הייתה דרך פיר שנחפר ברצפת המסדרון אל השירותים. לאחר החפירה הוסתר פתח הפיר בארגז ברזל מלא חול שהותקן על גבי מסילות כשעל חלקו העליון של הארגז הונחו אריחים שהסוו את קיומו של הארגז. מחוץ לבית נבנתה בריכת דגי נוי ובמרכזה ברז מדומה שהיה מחובר לציר בורגי שהיה מחובר לארגז בפנים הבית. סיבוב הברז הסיע את הארגז על המסילה למרחק של כ-50 ס"מ באופן שחשף את פתח הפיר.
לאחר סיום בנייתו אוחסן בסליק נשק וכן תחמושת שיוצרה בבתי המלאכה בקיבוץ ומשם נלקחה במשאית להמשך עיבוד במפעלים בתל אביב כשהיא מוסווית תחת זבל.
במהלך השבת השחורה ב-1946 חיפשו הבריטים סליקים בקיבוץ אך הסליק המרכזי לא נתגלה.
לאחר הקמת המדינה
דבר קיומו של הסליק היה ידוע רק למספר מועט של אנשים. לאחר מלחמת העצמאות המשיך הבית לשמש למגורים מבלי שהגרים בו ידעו על הסליק. רק ב-1991 הוחלט בקיבוץ להפוך את המקום למוזיאון שכולל צילומים ופריטים של ההיסטוריה של הקיבוץ והבית. כמו כן מוצע למבקרים ביקור בסליק בו מוצגים כלי נשק.
תוספתא
הַתּוֹסֶפְתָּא היא קובץ מסודר של מסורות מתקופת התנאים, שלא נכללו במשנה שערך רבי יהודה הנשיא, אלא הן חלק מהברייתות. על פי המסורת, רבי חייא, מתלמידיו של רבי יהודה הנשיא, ערך את התוספתא יחד עם רבי אושעיא; אך החוקרים בימינו חולקים על דעה זו, ומעלים השערות מורכבות יותר. הנחה מקובלת היא שהתוספתא משקפת מסורות ארץ-ישראליות, והיא קרובה יותר לעולמו של התלמוד הירושלמי מאשר לזה של הבבלי.
התוספתא מסודרת לפי סדר המסכתות במשנה, ולכן היא כוללת שישה סדרים המחולקים לכ-60 מסכתות. סדר הדברים ברוב המסכתות דומה במשנה ובתוספתא, אם כי הן מביאות לעיתים מסורות הפוכות והלכות שונות. כמו כן, במקרים רבים התוספתא מאריכה בענייני מוסר ואגדה. התוספתא מרבה גם להביא "מעשים" הנוגעים להלכות הנידונות במשנה.
היחס בין המשנה והתוספתא
לאור נקודות היחס המובאות להלן, אין חולק שישנו קשר ברור בין קובץ המשנה ובין קובץ התוספתא.
יחס תוכני
התוספתא מתייחסת למשנה. יש שהיא משמיטה ממנה או חולקת עליה, ויש שהיא מוסיפה עליה.
ישנם כמה מיני תוספות שלה על המשנה:
יחס מבני
בשתיהן אותם שישה סדרים, ואותן שישים מסכתות (למעט מסכתות אבות, מידות, קינים ותמיד שאין עליהן תוספתא אלא רק משנה). שתיהן מחולקות לפרקים. ישנם כמה הבדלים ביניהן:
כתבי היד ומהדורות מוקדמות
שני כתבי יד ידועים של התוספתא קיימים כיום, האחד הוא כתב יד אֶרפוּרט (ערפורט) – כתב יד חלקי על התוספתא מן המאה ה-12 המכיל את ארבעת הסדרים הראשונים (ומקצת ממסכת זבחים). וכתב יד וינה, כתב יד המכיל את רוב נוסח התוספתא, אולם הוא מאוחר יותר מארפורט, וזמנו הוא מראשית המאה ה-14 לספירה. כתב יד נוסף מאוחר יותר, הוא כתב יד לונדון מן המאה ה-15, המכיל את סדר מועד ומסכת חולין בלבד.
בנוסף קיימים עשרות קטעים מן הגניזה הקהירית ומגניזות אחרות.
מהדורות מודפסות
מהדורת הדפוס הראשונה לתוספתא נערכה בוונציה בשנת ה'רפ"א (1521–1522), על פי כתב יד שאינו מצוי כיום. במהדורה זו הודפסה התוספתא של כל מסכת ומסכת בסוף הספר, לאחר דפי הרי"ף, וסדר זה הושאר עד לימינו בכל מהדורות הדפוס.
בדפוס וילנא, שהודפס החל משנת 1860, נוספה השוואה חלקית עם נוסח התוספתא לפי כתב יד וינה, ובנוסף הודפסו מספר פירושים והערות לתוספתא.
בשנת 1876 הוציא לאור לראשונה משה שמואל צוקרמנדל מהדורה מדעית של התוספתא, בהתבסס על כתב יד אֶרפוּרט, מן המאה ה-12, אך מאחר שכתב יד זה מכיל רק את ארבעת הסדרים הראשונים (ומקצת ממסכת זבחים), הסתמך המהדיר בשני הסדרים הנותרים על כתב יד וינה. "מהדורת צוקרמאנדל" יצאה לאור שוב בשנת תרצ"ז ונוסף למהדורה זו "תשלום תוספתא" – ליקוט קטעי תוספתא שאינם קיימים בכתבי היד מתוך דברי הראשונים בעריכת הרב שאול ליברמן.
מהדורה מדעית אחרת יצאה לאור החל משנת 1955 על ידי הרב שאול ליברמן, לסדרים זרעים, מועד ונשים וכן למסכתות בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא. התוספתא במהדורה זו מתבססת על כתב יד וינה מהמאה ה-14 (ושינויי נוסחאות מכתב יד ארפורט, קטעים מן הגניזה ודפוס ונציה רפ"א), בצירוף מסורת התוספתא ופרוש קצר.
משנת תשס"ט 2009 יצאו לאור על ידי הרב חיים פריימן, סדרי קדשים וטהרות, והחלק השני של סדר נזיקין, לפי כתב יד וינה ושינויי נוסחאות מדפוס ראשון וקטעי גניזה, עם פירוש הר"ש משאנץ מלוקט מתוך פירושו למשנה.
פירושים לתוספתא
לאורך הדורות התוספתא זכתה ליחס משני לעומת המשנה והתלמוד. אמנם רב שרירא גאון כתב באיגרתו וגם ליברמן טען שבישיבות בבל עסקו בתוספתא באופן סדיר במקביל ללימוד המשנה, אולם כבר בתקופת הראשונים הוזנח מעמדה ומעטים עסקו בה.
רבי שמשון משאנץ בפירושיו לסדר זרעים וסדר טהרות מרבה לצטט מן התוספתא ולפרש אותה, ופירושיו הם מאבני היסוד הן לפרשנות התוספתא והן לקביעת נוסחה. גם הרמב"ם מרבה להביא בספרו משנה תורה הלכות שמקורן בתוספתא, על אף שלא הוזכרו בתלמודים.
בדורות האחרונים חוברו מספר פירושים חשובים לתוספתא, בהם: "חסדי דוד" מאת רבי דוד פרדו (תקל"ו) - תקציר חלקי של הפירוש נדפס בתוספתא המצורפת לש"ס וילנה, "מנחת ביכורים" מאת רבי שמואל אביגדור תוספאה, "חזון יחזקאל" מאת הרב יחזקאל אברמסקי ועוד. כמו כן נתפרסמו "הגהות הגר"א" מאת הגאון מווילנה וכן הגהות של מחברים נוספים.
פירוש חשוב נעשה על ידי הרב פרופ' שאול ליברמן בסדרת ספריו "תוספתא כפשוטה", שיצא לאור יחד עם המהדורה הביקורתית שלו. הוא הספיק לחבר את פירושו על סדרי זרעים, מועד ונשים ועל שלוש הבבות מסדר נזיקין. פירוש זה של התוספתא נחשב נכס צאן ברזל של המחקר התלמודי. הוא גם חיבר כהכנה לפירושו את "תוספת ראשונים" על כל התוספתא, והיא עוסקת בעיקר בציטוט ראשונים שהזכירו את התוספתא.
קישורים חיצוניים
מידע
מחנה טופי
מחנה טופי (באנגלית: Camp Candy, בתרגום חופשי: מחנה קנדי) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בשנים 1989–1992 שהופקה על ידי DIC Animation City, Saban Entertainment ו- Worldvision Enterprises, בשיתוף עם Frostbacks Productions, כאשר הקומיקאי ג'ון קנדי מספק את הקול לגרסת מונפשת שלו. 13 פרקים חדשים רצו בסינדיקציה בעונת 1992, שהופצו על ידי Worldvision Enterprises, יחד עם חזרות על הפרקים הקודמים. הסדרה שודרה מאוחר יותר בערוץ הכבלים פוקס Family מ-1998 עד 2001. בישראל, הסדרה שודרה בשנת 1990 בערוץ הראשון ובערוץ הילדים ובהמשך גם בערוץ Fox Kids.
טוקן גיאני
טוקן גיאני (שם מדעי: Selenidera culik) הוא מין של עוף טרופי דרום-אמריקאי במשפחת הטוקניים. הטוקן הגיאני חי באזורים רבים בצפון מערב ברזיל, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם וונצואלה. בית הגידול הטבעי שלו הוא ביערות טרופים לחים. אומנם הוא חי בחופת יער הגשם, אך לפעמים יורד מעט לקומה האמצעית ואף לאדמה. אורכו 25 סנטימטר ומשקלו נע בין 110 ל-165 גרם.
מחנה טופי
עלילה
התוכנית מתרחשת במחנה קיץ בדיוני בניהולו של ג'ון קנדי. עשרים ושישה פרקים של הסדרה שודרו במהלך עונות הטלוויזיה 1989 ו-1990 ברשת הטלוויזיה NBC. כמעט כל הפרקים יתחילו שבהם ג'ון קנדי ינסה להראות מיומנות חיצונית לכמה ילדים, ואז הוא היה אומר שזה מזכיר לו סיפור, שבו הוא יספר על הפרק בקריינות. ג'ון (בעברית: טופי) היה מנהיג מסור של מחנה טופי (באנגלית: מחנה קנדי), מחנה קיץ שככל הנראה נבנה על ידו, והוא מנסה לגרום לילדים שונים להסתדר. חלק מהפרקים התמקדו בג'ון, כלומר נאלץ למנוע את פשיטת הרגל או הרס המחנה שלו עקב עלילותיו של רן יערן.
טוקן גיאני
צבע החזה אצל נקבות הטוקן הגיאני הוא אפור בשונה מהזכרים להם חזה שחור. הטוקן הגיאני ניזון בעיקר מפירות אך גם מחרקים קטנים ובעלי חוליות קטנים כמו צפרדעים ולטאות. הטוקנים הגיאנים נצפים בעיקר בזוגות או בלהקות קטנות של עד שישה טוקנים.
מחנה טופי
עלילה
בעונה השלישית, קנדי הופיע גם בקטעי לייב אקשן, ודיבר על טבע ואקולוגיה. כמה דמויות שמקורן ב-SCTV שבוצעו על ידי קנדי או דמות אחרת, עשו גם הופעות אורח באותה עונה.
טוקן גיאני
עונת הרבייה מתרחשת בין מרץ ליוני. לאחר תקופת החיזור, הטוקן מקנן בחורים טבעיים או שנוצרו על ידי אחרים (בעיקר נקרים) בעצים, מכיוון שמקורם הגדול חלול ואינו מתאים לחפירה. חורי הכניסה הם בדרך כלל באורך של כ-5 ס"מ, בעוד שחלל החור עצמו בין 16ל-40 ס"מ עומק. הנקבה מטילה 2-4 ביצים לבנות, ושני ההורים דוגרים עליהם במשך כששה עשר ימים. הגוזלים מואכלים בפירות ובחרקים עד לתקופת צמיחת הנוצות. אין הרבה מידע בנוגע לאורח החיים של הגוזלים לאחר הצמחת הנוצות.
מחנה טופי
שירים
בגרסה המקורית, הארי נילסון כתב את שיר הנושא של הסדרה, אותו שר עם קנדי. כמו כן, כתוביות הסיום כללו שירים על Camp Candy שהושרו בלחן של שירי מחנה מסורתיים שונים כגון "Bingo" (המתחזה ל"Candy"), "מיס סוזי" (פרודיה בשם "We Have a Camp Called Candy" "), "On Top Of Old Smoky" (בפארודיה כ"On Top of Mount Frostback"), "Yankee Doodle Boy" (פרודיה בתור "Big John Candy"), "She'll Be Comin' Around the Mountain" ו-" הצעיר הנועז על הטרפז המעופף" (פרודיה כ"מצעד הקרקס").
בישראל, שיר הפתיחה הולחן על ידי אבנר חודורוב וזיו סידי שכתב גם את השיר ושרה אותו מיכל גוטליב יחד עם עידו מוסרי. שיר זה הושמע גם בכתוביות הסיום.
קומיקס
סדרת האנימציה הולידה סדרת קומיקס קצרה המבוססת על התוכנית בעלת אותו שם הקומיקס פורסם על ידי Star Comics imprint של Marvel Comics.
זאפ - קסברה
זאפ - קסברה (ZAP Xebra) הוא רכב חשמלי מונע מצבר, המוגדר כמכונית מיקרו, המונע באמצעות 3 גלגלים תלת אופן שיוצר בסין בין השנים 2006 ל- 2009. הזאפ-קסברה הושקה במאי 2006.
הזאפ - קסברה יוצאה ל-ארצות הברית. בשנת 2006 נמכרו כ-150 יחידות.
בשנת המודל 2006 דווח על פחחות בעייתית של הרכב, כתוצאה מכך הרכב לא היה עמיד בפני מים. בשנת 2007 בעיות הפחחות נפתרו.
לאחר מספר ניסיונות לתקן בעיות בבלמי הרכבים, בשנת 2013 הורתה הרשות לבטיחות כבישים ראשיים בארצות הברית ליבואן לקנות את כל הרכבים שנמכרו בארצות הברית (691 רכבים) במחיר של 3100 דולר אמריקאי למכונית ולהשמיד אותם
מנוע וסוללות
מנוע 6.7 כ"ס, DC מוברש המקבל אנרגיה מ-6 סוללות עופרת -  12 וולט, אטום חומצה ג'ל.  בדגמי 2008  המנועים ללא מברשות DC.
טווח הסוללה - 64 ק"מ.
אלפאי אוזלאן
פהמי אלפאי אוזלאן (בטורקית: Fehmi Alpay Özalan; נולד ב-29 במאי 1973 באיזמיר), הידוע בשם אלפאי, הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת הבלם.
זאפ - קסברה
מנוע וסוללות
לזאפ-קסברה בלמי דיסק בשלושת הגלגלים.
אלפאי אוזלאן
לאלפאי קריירת משחק שהתחילה בטורקיה, בעיקר במדי בשיקטש, והתפרשה לליגות הבכירות באנגליה, קוריאה הדרומית, יפן וגרמניה. לזכותו תשעים הופעות במדי נבחרת טורקיה, במדיה היה אחד הבולטים במונדיאל 2002 שהסתיים עבור טורקיה במקום השלישי, וכן ייצג אותה בשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק
אלפאי החל את קריירת המשחק בקבוצת אלטאי מליגת העל הטורקית בעונת. כבר בעונת הבכורה שלו רשם הבלם הגבוה 23 הופעות במדי הקבוצה, וצד את עיניהן של הקבוצות הבכירות במדינה.
לקראת עונת, בתום עונה אחת בלבד חתם אלפאי באחת מקבוצות הפאר הטורקיות, בשיקטש. באמצע אותה עונה הגיע לקבוצה המאמן כריסטוף דאום, שהביא איתו שיפור במשחקה של הקבוצה שסיימה את העונה במקום הרביעי בטבלה. אלפאי רשם רק עשר הופעות ליגה באותה עונה, והיה שחקן משלים בלבד. במקביל, זכתה הקבוצה בגביע הטורקי, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על גלאטסראיי. אלפאי בלט בשני משחקי הגמר, מסיבות שונות: במשחק הראשון בחוץ הורחק אלפאי בכרטיס אדום בדקה ה-54, במשחק שהסתיים בשוויון 0-0. במשחק הגומלין עלה אלפאי מהספסל בדקה ה-72 במצב של יתרון 2-1 לקבוצתו, וראה את גלאטסראיי משווה שש דקות אחר כך. בדקה ה-83 נשלח אלפאי בכדור עומק לרחבה, ותוך כדי גלישה גבר על המגן היריב וגלגל את הכדור אל הרשת. השער של אלפאי קבע את תוצאת המשחק, 3-2 לבשיקטש, והעניק לה את הזכייה בגביע.
עונה אחר כך כבר היה אלפאי שחקן משמעותי יותר בקבוצה. הוא רשם 29 הופעות ליגה וכבש שלוש פעמים בדרך לזכייתה של בשיקטאש באליפות טורקיה. הוא שיחק בקבוצה בסך הכול במשך שש עונות, במהלכן זכה עימה בגביע נוסף, ורשם במדיה 148 הופעות ליגה בהן כבש תשעה שערים. לאחר שחוזהו נרכש על ידי קבוצת ניהול, הוא הועבר לפנרבחצ'ה, במדיה שיחק בעונת.
לאחר שהרשים בהופעותיו בטורניר יורו 2000 עם נבחרת טורקיה, נרכש אלפאי על ידי אסטון וילה ומאמנה ג'ון גרגורי, ועבר לראשונה בקריירה לפרמייר ליג. אלפאי השתלב בצורה חלקה בהגנת הקבוצה, ורשם 33 הופעות ליגה בעונה הראשונה שלו באנגליה. עונה אחר כך, בשילוב עם השוער הדני פטר שמייכל והבלם השוודי אולוף מלברג, הייתה חוליית ההגנה של אסטון וילה יציבה וחזקה. התנופה של אלפאי נעצרה באמצע העונה, כשנפצע בקרסולו ונאלץ להחמיץ את המשך העונה.
אלפאי התאושש בזמן לקראת מונדיאל 2002. הוא היה מהבולטים במדי טורקיה שסיימה שלישית, והופעותיו המצוינות עוררו את עניינן של קבוצות בכירות ביבשת, בהן ברצלונה ואינטר מילאנו. גרהאם טיילור, מאמן אסטון וילה שהחליף את גרגורי במהלך העונה הקודמת, סירב למכור את אלפאי, ולבלם הטורקי נוצרה תדמית של תאב בצע. הוא הוקפא על ידי טיילור למשך מרבית העונה ורשם חמש הופעות ליגה בלבד.
הגעתו של דייוויד אולירי לתפקיד המאמן לקראת עונת, סימנה תקווה חדשה עבור אלפאי. הוא עלה בהרכב למשחק הבית הראשון של אסטון וילה באותה עונה, מול צ'רלטון אתלטיק, אך ספג קריאות בוז מאוהדי קבוצתו. אלפאי כבש את שערה הראשון של אסטון וילה במשחק, וחגג את השער בתנועת השתקה לכיוון קהלו שלו. זעמם של האוהדים על מעשיו הובילו לדחיקתו אל מחוץ להרכב הקבוצה במשחקים הבאים.
ב-11 באוקטובר 2003 נפגשו באיסטנבול נבחרות וטורקיה למפגש במסגרת מוקדמות יורו 2004. במהלך המשחק התעמת אלפאי פעמיים עם קפטן אנגליה דייוויד בקהאם. הפעם הראשונה הייתה במהלך המחצית הראשונה, כאשר בקהאם החמיץ פנדל ואלפאי ניגש ללעוג לו ואף הפגיש עמו ראשים אל מול עיני השופט. הפעם השנייה הייתה כשדחף את אצבעו לפניו של בקהאם בירידה להפסקה, מה שהוביל לתגרה במנהרת השחקנים. התנהגותו של אלפאי במשחק הובילה את אסטון וילה להתיר את חוזהו פחות משבועיים אחר כך. בהודעת הקבוצה נמסר כי עקב האירועים האחרונים, יתקשה אלפאי לייצג שוב את אסטון וילה, וחיי משפחתו באנגליה לא יהיו קלים, ועל כן הצדדים הסכימו להתיר ביניהם את החוזה בהסכמה.
שחרורו של אלפאי מהקבוצה הוביל להתעניינות רבה בו מצד קבוצות בגרמניה ובאיטליה. מכיוון שחלון ההעברות האירופי כבר נסגר בשלב זה, ואלפאי היה נאלץ להמתין עד לחודש ינואר כדי לשחק שוב בקבוצה אירופית, הוא בחר לדחות את ההצעות ולעבור לקבוצה החדשה אינצ'ון יונייטד מקוריאה הדרומית, לקראת עונתה הראשונה בהיסטוריה. לאחר פחות מחצי שנה עבר לשחק באוראווה רד דיימונדס מליגת העל היפנית. בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת, רשם אלפאי עשר הופעות ליגה והיה מהמצטיינים במשחקים אלו, מה שהקנה לו את תואר שחקן ההגנה המצטיין של העונה בליגה. דווקא לאחר העונה המוצלחת, פתח אלפאי את עונת עם שלושה כרטיסים אדומים בשבעה משחקים בלבד ושוחרר מהקבוצה מיידית עקב בעיות המשמעת.
במהלך 2005 חזר בשנית לכדורגל האירופי, כשחתם במדי פ.צ. קלן מהבונדסליגה. אלפאי רשם 21 הופעות ליגה בעונת, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להינצל מירידה לבונדסליגה השנייה. על אף ההתעניינות הרבה בו באנגליה ובטורקיה, נותר אלפאי נאמן לקבוצתו והמשיך לשחק במדיה גם בבונדסליגה השנייה, כשהוא רושם 27 הופעות ליגה נוספות במדי קלן. אלפאי היה חתום בקבוצה גם לעונת, אך בעיות משמעת חוזרות ונשנות הותירו אותו מחוץ לסגל עד לתום חוזהו, והוא לא זכה לשחק במדי המועדון כלל במהלך העונה. בסיום חוזהו בקלן פרש אלפאי ממשחק בגיל 35.
נבחרת טורקיה
בתום הטורניר הוחלף טרים במוסטפא דניזלי, שלא הצליח להעפיל ממוקדמות מונדיאל 1998 אך הוביל את נבחרתו לטורניר יורו 2000. אלפאי זומן לסגל לקראת הטורניר, ופתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים. הוא הפגין גיוון רב כששיחק בעמדות הבלם והמגן הימני. הטורניר נפתח בהפסדה של טורקיה 2-1 ל ובשוויון 0-0 במשחקה מול. במפגש גורלי גברה טורקיה 2-0 על והעפילה לשלב הבא. ברבע הגמר פתח אלפאי בהרכב מול, אך הורחק כבר בדקה ה-30 בעקבות לאחר שהכה ללא כדור את פרננדו קאוטו בזמן השניים על הדשא לאחר שהתעמתו בניסיון להתמקם לקראת כדור חופשי. בהיעדרו ספגה טורקיה פעמיים, הפסידה 2-0 והודחה מהטורניר.
משחק השיא של אלפאי בנבחרת היה במהלך מוקדמות מונדיאל 2002, כשכבש שלושער (מתוך ארבעה שערים בסך הכול שכבש במדי טורקיה) לרשתה של, בדרך לשוויון 3-3 בסיום. הוא זומן על ידי המאמן שנול גינש לסגל טורקיה לקראת מונדיאל 2002, הטורניר המוצלח ביותר של אלפאי בנבחרת. הטורניר נפתח ברגל שמאל עבור אלפאי, במשחק הפתיחה מול. בדקה ה-86, במצב של שוויון 1-1, בעט השוער רושטו רצ'בר את הכדור לגופו של לואיזאו הברזילאי. האחרון היה בדרכו לכיבוש שער בטוח, כשאלפאי תפס בחולצתו והכשילו ברחבה. הוא ספג כרטיס צהוב שני והורחק, ואת כדור העונשין תרגם ריבאלדו לשער ניצחון, 2-1 לברזיל בסיום. בעקבות ההרחקה החמיץ אלפאי את המשחק מול שהסתיים בשוויון 1-1, ולא שותף גם בניצחון 3-0 על  שהעניק לנבחרתו מקום בשמינית הגמר.
בשלבי הנוק-אאוט של הטורניר חזר אלפאי להיות מרכיב חשוב בהגנת הנבחרת. הוא פתח בהרכב וסייע לנבחרתו לשמור על רשת נקייה בניצחון על בשמינית הגמר. ברבע הגמר שמר עם נבחרתו פעם נוספת על רשת נקייה, בניצחון 1-0 על בהארכה (המשחק הסתיים בשער זהב בדקה ה-94). בחצי הגמר שוב פגשה טורקיה את ברזיל, ונכנעה לה פעם נוספת, 1-0. אלפאי, ששיחק לאורך כל שלבי הנוק-אאוט, פתח ושיחק גם לאורך כל המשחק על המקום השלישי, בו גברה טורקיה 3-2 על. הופעותיו המרשימות של אלפאי זיכו אותו במקום בנבחרת הטורניר.
הופעתו האחרונה של אלפאי בנבחרת הייתה בשלב הפלייאוף המכריע במוקדמות מונדיאל 2006. לאחר הפסד חוץ 2-0 ל, אירחה טורקיה את משחק הגומלין. כבר בדקה השנייה נגע אלפאי בידו ברחבה וגרם לפנדל, אותו תרגם אלכסנדר פריי לשער יתרון שווייצרי. הניצחון הטורקי 4-2 בסיום לא הספיק, ושווייץ עלתה בזכות חוק שערי חוץ. בסיום המשחק התפתחה קטטה, בעקבותיה הורחק אלפאי על ידי פיפ"א משישה משחקים.
בסך הכול רשם אלפאי 87 הופעות במדי טורקיה, בהן כבש ארבע פעמים.
ריברה (מחוז)
ריברה (בספרדית: Rivera) הוא אחד ממחוזות אורוגוואי הממוקם בצפון המדינה. בירת המחוז היא ריברה. ריברה הוקם בחלוקת המחוזות בשנת 1837.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2010, תוחלת החיים עומדת בריברה על כ-76 שנים. הגיל הממוצע הוא כ-31 שנים.
הגבר הנשלט
הגבר הנשלט הוא ספר משנת 1971 מאת הסופרת אסתר וילאר. הרעיון המרכזי מאחורי הספר הוא שנשים אינן מדוכאות על ידי גברים, אלא בעצם שולטות בגברים לטובתן. הספר יצא לאור בעברית ב-1979, בהוצאת ביתן.
תקציר
הספר טוען שבניגוד לרטוריקה הפמיניסטית והנפוצה על זכויות נשים, נשים בתרבויות מתועשות אינן מדוכאות, אלא מנצלות מערכת מבוססת היטב של מניפולציות כלפי גברים.
מחבר חשמלי
מחבר חשמלי הוא רכיב אלקטרומכני המאפשר חיבור חשמלי בין מעגלים ברכיבים נפרדים. לדוגמה – חיבור בין קומקום חשמלי לרשת החשמל הביתית או חיבור מיקרופון למגבר וכדומה. בהרבה מקרים מחברים חשמליים מחוברים ביניהם בשיטה של זכר ונקבה – כאשר צד אחד מתוכנן לקבלה והחזקה של הצד השני לדוגמה, תקע חשמלי (זכר) ושקע חשמלי (נקבה).
הגבר הנשלט
תקציר
וילאר כותבת: "גברים אומנו והותנו על ידי נשים, לא אחרת מהדרך שבה פבלוב התנה את כלביו, כדי להפוך לעבדים שלהן". כפיצוי על עבודתם, ניתן לגברים שימוש תקופתי בנרתיק האישה. הספר טוען, שנערים צעירים מחונכים לקשר בין הגבריות שלהם לבין יכולתם להיות באינטימיות מינית עם אישה, וכי אישה יכולה לשלוט בגבר על ידי מילוי תפקיד של שומרת הסף למיניות, ובכך לתחושת הגבריות שלו.
מחבר חשמלי
מחבר חשמלי המיועד לנעילה מכנית על ידי הברגה וכדומה מכונה פלאג (באנגלית: Plug). בעוד מחברים המיועדים להחזקה רק על ידי חיכוך או קפיץ פשוט שלא דורש יותר ממשיכה בשביל לנתק או לשלוף מכונה ג'ק (Jack).מחברים חשמליים מחברים בין מעגלים חשמליים ומאפשרים להם לתפקד יחדיו. חלק מהמחברים מיועדים לחיבור חוט בודד למעגל, הארקה או פס צבירה; בעוד מחברים אחרים מחברים בין רתמות או כבלים המאגדים מספר חוטים לאותו מכשיר או לוח או קיר או נקודת מעבר. מחברים יכולים לשמש לאספקת כוח חשמלי, לתקשורת ספרתית, או העברת אותות בתדרי רדיו; כל אלה לעיתים בסטנדרטים שונים של כבלים.
הגבר הנשלט
תקציר
וילאר טוענת כי הגדרות ונורמות חברתיות, כמו הרעיון שנשים הן חלשות, נבנות על ידי נשים מתוך מחשבה על הצרכים שלהן. וילאר מסבירה איך זה עובד: מפני שנשים נתפסות כחלשות, מצפים מהן לפחות; ולכן ניתן להם יותר מרחב פעולה בחברה מאשר לגברים. וילאר קובעת שמרבית הנשים פועלות לנצל כסף ומשאבים חומריים אחרים, שגברים עבדו קשה בכדי להשיגם. אחד האמצעים בהם נשים עושות שימוש בכדי לשלוט בגברים ולבצע העברת משאבים זו הוא שימוש במתן שבחים כמניפולציה. לטענתה, נשים מחלקות שבחים לגברים רק כאשר צורכיהן מסופקים בדרך כלשהי, או על מנת לעודד גברים להמשיך ולמלא את צורכיהן.
אמצעי נוסף ונפוץ של מניפולציה רגשית הוא שימוש מחושב בהצגה לא אותנטית של רגשות, כגון בכי וכעס, על מנת לתמרן גברים. וילאר טוענת שנשים נוטות לשלוט בתגובות הרגשיות שלהן, בעוד שגברים לא עושים זאת, ושנשים מגיבות באופן רגשי, דרמטי ומתוכנן, כדי להשיג את רצונן, וכך הן "סוחטות" גברים רגשית.
נשים גם משתמשות ישירות ביחסי מין ככלי למניפולציה ושליטה, אך גם בשליטה עקיפה דרך תפיסות מסורתיות של אהבה ורומנטיקה, המתקבלות בצורה חיובית יותר ממין, כדי לשלוט דרכן בחיי המין של גברים. וילאר כותבת שגברים לא מרוויחים אלא מעט ממוסד הנישואים, ושנשים מאלצות אותם להיכנס אליהם בהעמדת פנים, שבכך הם ממלאים את הרצונות הרומנטיים שלהן.
הספר מסתיים בכך שוילאר קובעת כי יהיה קשה לשנות את המצב החברתי על ידי פנייה לנשים, שכן נשים אינן קשובות למצוקתם של גברים, ואינן מוכנות לוותר על מעמדן הנוח בחברה. לכן, זה תלוי רק בגברים לראות מעבר להונאה ולסחטנות הרגשית ולהתחיל בביקורת גלויה על הדברים, כדי לעודד התרחשות של שינויים משמעותיים ושחרור גברים משליטה זו.
קבלה
"הגבר הנשלט" היה פופולרי למדי בזמן יציאתו לאור, ב-28 מדינות, בין השאר, בשל הסיקור העיתונאי הניכר שקיבל.
"וילאר זורקת בספר רימון יד קטן על המוסדות המקודשים של נישואין, בית וילדים. הפיצוץ הצפוי נשמע למרחקים, וב-28 המדינות בהן ספרה נמכר, עקרות בית הנשואות באושר, היו שמחות לעקור את עיניה" . Liverpool Daily Post
וילאר הופיעה בתוכנית האירוח The tonight show ב-21 בפברואר 1973 כדי לדון בספר. ב-1975 היא הוזמנה לעימות בערוץ הטלוויזיה הציבורי של רדיו מערב גרמניה עם אליס שוורצר, שנחשבה לנציגה המובילה של תנועת הנשים בגרמניה באותה תקופה. העימות עורר מחלוקת, במיוחד בשל מידת התוקפנות הגבוהה שלו. בשלב מסוים, למשל, טענה שוורצר שוילאר היא "לא רק סקסיסטית, אלא גם פשיסטית", והשוותה את ספרה לעיתון הנאצי "דר שטירמר".
מתוך ההקדמה
במהדורה מחודשת של הספר שיצאה לאור ב-1998, כתבה וילאר : למעלה מעשרים וחמש שנים חלפו מאז פרסום ספרי "הגבר הנשלט" - חוברת שנכתבה בכעס רב-נגד מונופול הדעות העולמי של תנועת הנשים. הנחישות שבה אותן נשים הציגו אותנו כקורבנות של גברים, לא רק נראתה משפילה, אלא גם לא מציאותית. אם מישהו ירצה לשנות את גורל המין שלנו - וזו משאלה שהייתה לי אז, כשם שיש לי היום - אז ראוי לעשות זאת ביושרה רבה יותר ואולי גם עם קצת הומור; אנשים שואלים אותי לעיתים קרובות, האם אכתוב את הספר הזה שוב. ובכן, אני מוצא שזה נכון וראוי לעשות זאת. אבל במבט של היום, האומץ שלי באותם ימים אולי נובע רק מחוסר דמיון. למרות כל מה שכתבתי, לא ממש יכולתי לדמיין את הכוח מולו אני עומדת. נראה שמותר לבקר נשים רק בשקט - במיוחד כאישה - ואפשר היה לצפות להסכמה רק בדלתיים סגורות.
מכירות
על פי מחקר של מכון הספרים הספרדי, הגרסה המתורגמת לספרדית (ששמה El Varón Domado) הייתה הספר השלישי הפופולרי ביותר שנמכר בספרד בשנת 1975.
אדריאן זמד
אדריאן זמד (באנגלית: Adrian Zmed; נולד ב-14 במרץ 1954) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
זמד נולד בשיקגו לזוג הורים שהיגרו מחבל באנאט שברומניה, ג'ורג' זמד ופרסידה לבית גולוב. האב היה כומר אורתודוקסי והיגר בזמנו לארצות הברית בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית. האב ג'ורג' נולד בשיקגו וחזר לרומניה בה התחתן ואחר כך שב לאמריקה. בתיכון בו למד הוא שיחק תקופה פוטבול ולאחר פציעה עזב את תחום הספורט והחל להופיע בהפקה של בית ספרו למחזמר "ברנשים וחתיכות", אחרי כן הוא סיים תואר בבית ספר לדרמה.
הוא שיחק את דני זוקו בהפקה של המחזמר "גריז", ב-1978 הופיע לראשונה בטלוויזיה בשני פרקים של "סטארסקי והאץ'", אחרי כן ב-1979 החל לשחק ב-"Flatbush", קומדיית מצבים אודות קבוצת חברים שסיימו תיכון וגרים בפלטבוש, לאחר סיום התוכנית שיחק בקומדיית המצבים "Goodtime Girls".
הוא קיבל פרסום כששיחק בסדרת המשטרה "T. J. Hooker", ב-1982 שיחק בסרט "גריז 2" המהווה סרט המשך לגריז, ב-1984 הופיע בסרט "מסיבת רווקים".
בשנות ה-90 שב להופיע על הבמות ושיחק בין היתר במחזמר "אחים בדם".
ב-2002 דיבב במשחק הווידאו "Star Wars: Jedi Starfighter".
ב-2007 שיחק במספר פרקים של "תשוקות".
הוא נישא שלוש פעמים ולו שני בנים מאשתו הראשונה.
סלטו (מחוז)
סלטו (בספרדית: Rivera) הוא אחד ממחוזות אורוגוואי הממוקם בצפון המדינה. בירת המחוז היא סלטו. סלטו הוקם בחלוקת המחוזות בשנת 1837. גבולות המחוז הנוכחיים הוגדרו בשנת 1884.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2010, תוחלת החיים עומדת בסלטו על כ-75 שנים. הגיל הממוצע הוא כ-29 שנים.
הנמל החופשי של ולדיווסטוק
נמל ולדיווסטוק הוא נמל חופשי שמשמעותו אזור נמל תחת מערכת מנהלים ומיסוי מיוחדת, עם תחום שיפוט מסוים לגבי השקעות. מעמד זה ניתן לוולדיווסטוק בשנים 1861–1909 וזהו מעמדו מאז 12 באוקטובר 2015.
משנת 1861 עד 1909
בשנת 1860, על מנת לפתח את המזרח הרחוק, החליטה ממשלת רוסיה להקצות מעמד נמל חופשי לכל נמלי פרימוריה. בשנת 1900 ביטל סרגיי ויטה, באותו זמן שר האוצר, את משטר הנמל החופשי בוולדיווסטוק, מכיוון שהוא חשב שזה משפיע על התפתחות הרכבת הטרנס-סיבירית, שנועדה לאחד את האימפריה. יתרה מזאת, גם אם הייתה מאפשרת לספק מוצרי צורך ראשונים למתיישבים באזור מרוחק כמו המזרח הרחוק הרוסי, למשטר נמל חופשי היה חיסרון ניכר: עליונותם של ייבוא מוצרים זרים על פני אספקת מוצרים לאומיים במדינה כולה.
עם זאת, מול תחרות מסחרית קשה עם דאליין, שהיה בה נמל חופשי מאז 1899, ולדיווסטוק קיבל את מעמדו כנמל חופשי בשנת 1904; זאת בהתאם לכך שפורט ארתור איבדה את מעמדה כנמל חופשי, במהלך מלחמת רוסיה-יפן. תנאי השלום שהציעה רוסיה ליפן בשנת 1905 כללו שמירה על מעמד הנמל החופשי בוולדיווסטוק.
הצורך בהפחתת ההשפעה היפנית במזרח הרחוק הייתה הסיבה שהעיתונים נדרשו לדחוף לביטול מעמד הנמל החופשי בוולדיווסטוק בשנת 1909. למעשה, ביטול המעמד נדון כבר בשנת 1906.
הרשויות בוולדיווסטוק קראו פעמים רבות להשבת מעמד הנמל החופשי, ללא הצלחה וחזרו לכך רק 110 שנים לאחר מכן.
ייחוס
הפרויקט לייחס לנמל ולדיווסטוק מעמד של נמל חופשי נועד לשפר את המסחר החוצה גבולות, לפתח את תשתיות התובלה ולשלב את חבל פרימוריה בנתיבי התחבורה העולמיים; המטרה הייתה גם למשוך משקיעים, ליצור רשת של מרכזים לוגיסטיים להובלה ואחסנת סחורה, במטרה לטפח התארגנות של תעשיות מקומיות הפועלות לייצוא של מוצרים ליצירת ערך מוסף.
גאוגרפיה
הסטטוס החדש הוחל על 15 עיריות בפרימוריה. הוא כולל נמלים מרכזיים בדרום המזרח הרחוק הרוסי, מהעיר זרובינו ועד נחודקה וכן נמל התעופה הבינלאומי ולדיווסטוק.
באזור הנמל החופשי עוברים מסדרונות התחבורה הבינלאומיים "פרימוריה-1" ו- "פרימוריה-2". מימוש הפרויקטים נועד להביא להשפעה כלכלית משמעותית על האזור, תוך הבטחת מעבר סחורות מצפון מזרח סין לנמלים החופשיים של המזרח הרחוק הרוסי.
חקיקה
החוק הפדרלי מספר 473 מיום 29 בדצמבר 2014, שהוכן על ידי המשרד לפיתוח המזרח הרחוק, איפשר לנקוט בצעדים מיוחדים על מנת ליצור אזור חופשי ממכס.
לבסוף, החוק הפדרלי מספר 212 "אודות הנמל החופשי ולדיווסטוק" נחתם על ידי נשיא הפדרציה הרוסית ב-13 ביולי 2015 ונכנס לתוקף ב-12 באוקטובר 2015. החוק קובע כי משטר הנמל החופשי בוולדיווסטוק יימשך 70 שנה וכי ניתן יהיה לחדש את התקופה בחוק נוסף.
לדברי אלכסנדר גלושקו, אז שר פיתוח המזרח הרחוק הרוסי, החוק הוכן בעזרת נציגי החברה האזרחית, מומחים ויזמים תוך ביצוע עשרות התייעצויות פומביות במקומות שונים (מוסקבה, המזרח הרחוק), כולל הרצאה בחדר בלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית. בסך הכל, הכנת החוק גייסה יותר מ-700 מומחים והצעות רבות נלקחו בחשבון במהלך כתיבת החוק.
מפרט הנמל החופשי
הנמל החופשי של ולדיווסטוק נשלט על ידי מערכת משפטית המועילה לפעילות העסקית וההשקעה. לתושבי הנמל החופשי ניתנות הרשאות מסוימות: מיסוי קל, נוהלי מכס ויזה מופשטים, הליכי ניהול קלים יותר.
באזור הנמל החופשי, ההסדרים הבאים מיושבים:
פרויקטים
לטובת הקמת הנמל החופשי, נפתח אזור המוקדש לבתי קזינו, כשהשאיפה להפוך את ולדיווסטוק למקום הימורים, כמתחרה למקאו ופוסאן. בסך הכל יש לבנות עד שנת 2022, 16 מלונות ובתי קזינו, עם תשתיות פנאי צדדיות (בסיס ימי, מסלולי סקי וכן הלאה); חלק מהם היו צריכים להסתיים בשנת 2016. הסכום שהושקע הוא יותר ממיליארד וחצי יורו.
תחזית כלכלית
על פי הערכת הצמיחה הכלכלית שנעשו על ידי המומחים, הקמת הנמל החופשי של ולדיווסטוק צריכה להוביל לעלייה בתמ"ג החבל ולהגיע פי 2.2 משיעורו ההתחלתי בשנת 2025 (עד מיליארד וארבע מאות מיליונים רובל) ופי 3.4 בשנת 2034 (עד 2 מיליארד ומאה מיליון רובל). כמו כן צפויות יצירת עבודות חדשות, עד 84,000 בשנת 2021, 108,000 בשנת 2025, ו-468,000 בשנת 2034.
לינא מח'ול
לינא קורטני מח'ול (בערבית: لينا مخول; נולדה ב-11 ביולי 1993) היא זמרת אמריקאית-פלסטינית-ישראלית, זוכת העונה השנייה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל".
הנמל החופשי של ולדיווסטוק
ביקורות
לדברי הכלכלן והסוציולוג הרוסי ולדיסלב אינוזמצב (רוסית), המזרח הרחוק הרוסי אינו עשיר מספיק כדי להוות נקודת כניסה מעניינת ברוסיה עבור משקיעים; נוכחות בסיס צי צבאי בוולדיווסטוק יכולה להיות בעיה; יתר על כן, ולדיווסטוק ממוקם קרוב מדי לגבול סין, ובעיקר דאליין, גם הוא נמל חופשי. מצד אחר, הוא נוזף בכך שהחוק מאפשר אפשרות לבדוק ולבטל את מעמד הנמל החופשי בכל עת, מה שאומר שלא ניתנת יציבות למשקיעים.
נמל המסחר הימי
נמל המסחר הימי (ברוסית: Владивостокский морской торговый порт) הוא נמל המסחר המרכזי של העיר ולדיווסטוק ונמל הים הגדול ביותר ב. ולדיווסטוק היא השער הימי המזרחי של רוסיה וככזו הנמצאת על חוף האוקיינוס השקט מהווה גם את הנמל הגדול ביותר של רוסיה באזור הכולל נמל מטען ונמל נוסעים ובו פועלות עשרות חברות שונות. הנמל מהווה את שער המסחר של רוסיה עם הרפובליקה העממית של סין, קוריאה הדרומית, יפן, ארצות הברית וטאיוואן. מוצר הייצוא העיקרי הוא דג ומאכלי ים, אך גם מתכות שונות וציוד לבניית ספינות, כשמוצרי הייבוא העיקריים הם ביגוד, תרופות, נעליים, טכנולוגיות שונות ומוצרי מזון.
לינא מח'ול
ביוגרפיה
באודישן לעונה השנייה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" בשלהי 2012, ביצעה מח'ול את שירה של אלישיה קיז, "Empire State of Mind", וצורפה לנבחרת של המנטור שלומי שבת. ב-13 בפברואר 2013 שרה מח'ול במסגרת התוכנית גרסת כיסוי משלה לשיר "עלי שלכת" (בגרסה ערבית ששרה הזמרת הלבנונית פיירוז); על ביצוע זה זכתה בהצבעתם של כל שלושת המנטורים האחרים. ב-23 במרץ 2013 זכתה מח'ול בתוכנית הגמר שנערך בהיכל נוקיה בתל אביב עם 62% מההצבעות. לאחר שביצעה את השירים "What A Feeling", שיר הנושא של הסרט "פלאשדנס" של הזמרת איירין קארה; "כשאתה", ביחד עם המנטור שלה שלומי שבת, שיר שכתב והלחין יחד עם בתו הזמרת מנור שבת שביצעה אותו במקור; ו"הללויה" של לאונרד כהן. היא זכתה בחוזה הקלטות בחברת הליקון.
השתתפה בחנוכה 2013 בפעם הראשונה בפסטיגל ב-"X פסטיגל" בתפקיד יסוד המים, אושן. באוקטובר 2014 הוציאה את סינגל הבכורה שלה "אנתה", אותו היא שרה בערבית.
מחול תרמה את קולה בערבית לאפליקציית הניווט הישראלית "Waze".
ב-5 בדצמבר 2014 הופעתה הראשונה הייתה בנצרת ולאחר מכן באולם הקונגרסים בחיפה.
ב-2016 היא הוציאה שני סינגלים "This Ain't About You" ו - "Dance Sucker" כחלק מאלבום "Colorful" שהצליחו באנגליה והגיעו למקום שני ב-Music Week Chart UK. האלבום המלא שלה ממנו הם מגיעים "Walking On A Tightrope" עתיד לצאת ב-2017.
בספטמבר 2016, מח'ול חיממה את המופע המשותף של להקת "קווין" ואדם למברט כשהגיעו לפארק הירקון בישראל. לאחר מכן, היא הוחתמה בחברה בינלאומית.
בנוסף, בנובמנר 2017 צורפה לסיבוב ההופעות של להקת הבנות "ליטל מיקס" שבו תחמם אותם ב-37 הופעות באיים הבריטיים.
באוקטובר 2017 כיכבה על השער של "פנאי פלוס", ובראיון סיפרה מח'ול שהיא לא מתנצלת על עצם היותה פלסטינית.
ב-2018 בשל הגדרת זהותה העצמית כלפסטינית נמנעה מח'ול מלהופיע ביום העצמאות וספגה ביקורות רבות בגין כך.
ב-2020 שיחקה בסדרה הקומית "הנחלה" בקשת 12, בתור שירין.
ב-2021 זכתה לביקורות בשל סרטונים ופוסטים רבים שכתבה הקשורים למבצע שומר החומות ולמהומות שאירעו בישראל במהלך המבצע.
חיים בן-דור
חיים בן-דור (1 באפריל 1924 – 1 בינואר 1948) היה איש הפלמ"ח, שנפל בקרבות מלחמת העצמאות. שכונת בן-דור בעיר נשר נקראה על שמו.