cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוצמאנשאפט
השוצמאנשאפט (בגרמנית: Schutsmannschaft), משטרת העזר (מילולית - "יחידות מגן"; ברבים: Schutzmannschaften, ובקיצור Schuma), הייתה משטרת העזר המשותפת של שוטרים מקומיים, ששירתו באזורי ברית המועצות והמדינות הבלטיות, שכבשה גרמניה הנאצית במבצע ברברוסה במלחמת העולם השנייה. היינריך הימלר, ראש האס אס, הקים את השוצמאנשאפט ב-25 ביולי 1941, והכפיף אותה למשטרת הסדר. עד סוף 1941 שירתו כ-45,000 איש ביחידות השוצמאנשאפט, כמחציתם בגדודים. במהלך 1942 התרחבו השוצמאנשאפטן לכ-300,000 איש, כאשר הגדודים היו פחות ממחצית הכוח המקומי. בשוצמאנשאפטן היו הרבה יותר מקומיים מאשר גרמנים. ברוב המקומות היו בשוצמאנשאפטן בערך עשרה מקומיים על כל גרמני.
גדודי המשטרה המסייעים (Schutzmannschaft-Bataillonen) נוצרו כדי להיאבק בהתנגדות האנטי-נאצית בשטחים הכבושים. רבים מהגדודים הללו השתתפו בביצוע השואה ורצחו עשרות אלפי יהודים. בדרך כלל הגדודים היו יחידות התנדבותיות ולא היו מעורבים ישירות בלחימה. הוקמו כ-200 גדודים. היו כ-21 גדודים אסטונים, 47 לטבים, 26 ליטאים, 11 בלארוסים, 8 טטרים, ו-71 אוקראינים. בכל גדוד היו כ-500 חיילים באופן רשמי, אך מספר החיילים השתנה בין היחידות. אין לבלבל עם גדודי משטרת הסדר הגרמניים המקומיים (SS-Polizei-Batailone) שמשטרת הסדר הקימה בין 1939 ל-1945 והשתתפו אף הם בביצוע השואה.
משטרת הסדר ארגנה את השוצמאנשאפטן לפי לאום (משטרת עזר בלארוסית, משטרת עזר אסטונית, משטרת עזר לטבית, משטרת עזר ליטאית ומשטרת עזר אוקראינית).
ארגון
הגרמנים לא רצו להשתמש במשתפי פעולה מקומיים בקנה מידה גדול מכיוון שאלה נחשבו כלא אמינים ונחותים - תת-אדם. עם זאת, ההתקדמות הגרמנית המהירה בחזית המזרחית ומחסור בכוח אדם אילצו את הגרמנים לשקול מדיניות זו מחדש. ב-25 ביולי 1941 אישר הימלר את הקמתה של השוצמאנשאפט. בתחילה נקראה "משטרת עזר" (Hilfspolizei), אך הגרמנים לא רצו להצמיד לכוח זה תואר משטרתי מכובד. השוצמאנשאפט היה חלק ממבנה המשטרה הגרמנית ועסק במגוון נושאים, כולל פשעים יומיומיים (למעט אלה שנגעו לאזרחים גרמנים). בתחילה, חלק קטן מאנשי העזר המקומיים היו חמושים. בשל פיקוח מוגבל, במיוחד באזורים כפריים, לחברי השוצמאנשאפט היה כוח רב והיו תלונות תכופות על שחיתות והתעללות מצדם.
בתחילה, השוצמאנשאפט אורגן על בסיס מבני משטרה קיימים וקבוצות אנטי-סובייטיות ספונטניות שנוצרו בתחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות. לדוגמה, בליטא, השוצמאנשאפט קלט יחידות שהקימה הממשלה הזמנית. בשל מעמדה הצבאי למחצה, קשרו הליטאים את גדודי המשטרה עם שאיפותיהם הלאומיות של ליטא העצמאית. הדבר גרם לקרע בשורות הגרמניות: אידאולוגים כמו היטלר והימלר לא ראו מקום ללאומיות הבלטית בתוך הרייך הגרמני הגדול, אך הנאצים נזקקו לשיתוף פעולה מקומי ונאלצו לשמור לפחות על צל של מוסדות לאומיים.
גברים מקומיים הצטרפו לשוצמאנשאפט ממגוון סיבות. לכמה מהם היה ניסיון משטרתי או צבאי, והם רצו עבודה בשכר קבוע שכללה מזון. ההצטרפות למנגנון המלחמה הגרמני סיפקה פריבילגיות והגנות לגברים ולמשפחותיהם (למשל, פטור מעבודות כפייה). תשלומי פנסיה היו זמינים לבני משפחה של ההרוגים בפעולות נגד הפרטיזנים. אחרים הונעו מסיבות אידאולוגיות (אנטישמיות, אנטי-קומוניזם, לאומיות) או מהזדמנויות לבזוז רכוש של יהודים שנרצחו. שבויי מלחמה סובייטים שנתפסו ראו בשירות בשוצמאנשאפט דרך להימנע ממחנות ריכוז. שיקולים כאלה משכו פושעים ואופורטוניסטים אחרים. רובם היו צעירים: ב-1944, כמחצית מהשוצמאנשאפט ליד מיר היו מתחת לגיל 25. הגרמנים התלוננו על חוסר הכשרה, ליקויי משמעת, ובמקרים מסוימים סירבו לספק להם נשק. במהלך 1942, בהתאם לפקודות להרחיב את השוצמאנשאפט, החלו הגרמנים לאלץ גברים להירשם לשירות וביטלו את מגבלות תקופת השירות (בהתחלה גברים נרשמו לתקופת שירות של שנה אחת או שישה חודשים). היה הבדל ניכר בעמדות של מתנדבים נלהבים מתחילת הכיבוש לבין אלה של מגויסים בכפייה מאוחר יותר. כדי להגביר את מהימנותם, הורה הימלר לארגן הכשרה של מש"קים, שתכלול חינוך פוליטי, שנמשך עד שמונה שבועות.
השוצמאנשאפטן כללו ארבעה חלקים:
גדודי המשטרה חולקו על סמך תפקידיהם העתידיים לחמש קטגוריות:
לכל גדוד נועדו להיות ארבע פלוגות ובכל אחת 124 איש, אחת עם קבוצת מקלעים ושלוש קבוצות חי"ר. במציאות, המספרים השתנו בהתאם לכל אזור בשטחים הכבושים. על הגדודים הבלטיים (ליטאים, לטביים, אסטונים) פיקד יליד המקום, ובגדודים האוקראינים והבלארוסיים היו מפקדים גרמנים. לגדודים לא היו מדים אחידים, ולעיתים קרובות השתמשו במדים של צבאות לאומיים שלפני המלחמה. הם זוהו על ידי סרט זרוע לבן שעליו היה בדרך כלל הכיתוב Schutzmann, מספר אישי ומיקום. בהוראה מס' 46, היטלר אסר במפורש על שוצמאנשאפט להשתמש בתגי דרגה גרמניים, סמל הנשר וצלב הקרס, או רצועות כתף צבאיות גרמניות. עם זאת, חברי שוצמאנשאפט היו זכאים לפרסים ועיטורים שונים, כולל צלב הברזל וצלב ההצטיינות במלחמה. אנשי שוצמאנשאפט היו חמושים בדרך כלל ברובים סובייטים שהוחרמו ולחלק מהקצינים היו אקדחים. מקלעים שימשו בפעולות אנטי-פרטיזניות ומרגמות הופעלו בשלבים המאוחרים של המלחמה. ככלל, הגדודים קיבלו אספקה בצורה גרועה, ולעיתים חסרו להם מנות מזון, שכן ניתנה עדיפות ליחידות הגרמניות שנלחמו בחזית.
מספרי הגדודים
גדודי השוצמאנשאפט אורגנו לפי לאום: אוקראינים, בלרוסים, אסטונים, ליטאים, לטבים, טטרים. גרמנים ניסו לארגן גדודי משטרה בגנרלגוברנמן, אך לא מצאו מתנדבים ונאלצו להשתמש בכוח לשם הקמת גדוד השוצמאנשאפט הפולני היחיד - 202. לגדודים הוקצו בתחילה מספרים כדלקמן (בסוגריים: מספרים שהוקצו מחדש ב-1942; לא נעשה שימוש בכל המספרים בפועל):
פעילות ותפקיד בשואה
הגדודים לא היו מוגבלים במיקומם וניתן היה להעביר אותם למקומות רחוקים מחוץ לארצם. גיבוש הגדודים היה איטי במיוחד בבלארוס, ולכן מיקומם הראשון של רבים מהם היה בארצם. אחת המשימות הראשונות של הגדודים הייתה הוצאה להורג המונית של יהודים. הגדודים, שהוצמדו לאיינזצגרופן לפי הצורך, ריכזו יהודים, הוציאום להורג וקברו את גופותיהם. למשל, לפי הערכה, השוצמנשאפט הליטאי הרג 78,000 יהודים בליטא ובבלרוס. ההוצאות להורג ההמוניות פסקו ברובן עד סוף 1941. עד אז נעצרה ההתקדמות הגרמנית בברית המועצות ופקידים נאצים שקלו להשתמש בגדודים למשימות צבאיות. פרנץ ולטר שטאלקר ביקש להשתמש בהם כדי לשחרר את הארמייה ה-16 בכיס דמיאנסק. היטלר סירב. בהנחיה מס' 46 מאוגוסט 1942 הוא הסכים לחזק ולהגדיל את השוצמנשאפט, אך להשתמש בו רק ללוחמה ביטחונית נאצית ולמטלות עזר אחרות מאחורי קווי החזית. חלק מהגדודים המשיכו להשתתף בביצוע פשעי השואה (שמירה או חיסול גטאות). כ-12,000 גברים שמרו על עובדי כפייה (שבויים סובייטים, אזרחים, יהודים) שעבדו ב-Durchgangsstrasse IV, דרך מרכזית מלמברג לסטלינו (כיום דונייצק). סוגיית שיתוף השוצמנשאפט בלחימה נדונה מחדש לאחר קרב סטלינגרד. כמה גדודי שוצמנשאפט באסטוניה, לטביה, אוקראינה ומקומות אחרים אורגנו מחדש לדיוויזיות ואפן אס-אס עם סמלים לאומיים.
עריקים היו בעיה קבועה. לדוגמה, כ-3,000 גברים נטשו את השוצמנשאפט הליטאי בין ספטמבר 1943 לאפריל 1944. לאחר המלחמה, רבים מחברי השוצמנשאפט לשעבר ברחו למערב. סקר שנערך בקרב כ-200 גברים כאלה העלה שיותר מ-30% מהם נמלטו מהאזור הסובייטי. השלטונות המערביים גילו פחות עניין בחברי השוצמנשאפט מאשר בנאצים גרמנים ולא העמידו אותם לדין. ברית המועצות רדפה את חברי השוצמנשאפט ולעיתים קרובות גזרה עליהם מוות. לדוגמה, בליטא, 14 גברים נידונו ל-25 שנים בגולאג ב-1948, 8 גברים נידונו למוות ב-1962, ואדם אחד הוצא להורג ב-1979. לאחר התפרקות ברית המועצות, היו כמה חברים לשעבר בשוצמנשאפט שאזרחותם נשללה על ידי ארצות הברית או קנדה וגורשו חזרה למדינותיהם.
הארצת מאדים
הארצת מאדים הוא התהליך ההיפותטי לשינוי מכוון של האקלים ושל פני השטח במאדים, במטרה ליצור שטחים גדולים במאדים, המתאימים להתיישבות בני אדם. בכך תהפוך ההתיישבות על מאדים לבטוחה יותר ובת־קיימא.
ישנם כמה רעיונות לדרך שבה תתבצע ההארצה, חלקם בעלות כלכלית גבוהה ובמחיר פגיעה במשאבי טבע, ואחרים שניתן לבצע עם טכנולוגיה בת־השגה.
מוטיבציה ואתיקה
אם וכאשר תתרחש התפוצצות אוכלוסין על פני כדור הארץ, דרישה למשאבים עשויה להפוך את ההתיישבות של בני אדם על גרמי שמיים (בנוסף לכדור הארץ) להכרחית.
התיישבות בחלל תאפשר ניצול של משאבי החומר והאנרגיה במערכת השמש.
במובנים רבים, מאדים הוא כוכב הלכת ה"ארצי" ביותר במערכת השמש. אף על פי שלמאדים הייתה בעבר סביבה דומה לכדור הארץ, במרוצת השנים הוא איבד את המים והאטמוספירה שהיו לו.
שיקול אתי מרכזי נגד הארצת מאדים הוא הפגיעה בצורות החיים שאולי קיימות בו.
אתגרים ומגבלות
הסביבה במאדים מביאה עמה מספר אתגרים להארצה שעשויים להגביל את היקפה.
כוח משיכה ולחץ נמוך
כוח המשיכה על פני השטח במאדים קטן פי 2.5 בערך מזה של כדור הארץ ואין מספיק ידע על מנת למנוע בעיות בריאות הקשורות להיעדר משקל.
מאבק בתופעות מזג אוויר בחלל
חוסר המגנטוספירה במאדים מציב אתגרים מול הקרינה הסולארית ושמירה על אטמוספירה.
שיטות ואסטרטגיות
הארצת מאדים תהיה כרוכה בשלושה שינויים עיקריים: בניית האטמוספירה, חימומה ומניעת פיזור האטמוספירה לחלל החיצון.
האטמוספירה במאדים דלילה באופן יחסי ובעלת לחץ נמוך מאוד. האטמוספירה מכילה בעיקר פחמן דו־חמצני (שהוא גז חממה) ולכן ברגע שהאטמוספירה תתחיל להתחמם הפחמן דו־חמצני עשוי לשמר חום קרוב לפני השטח.
בנוסף, החימום אמור לגרום לפחמן דו־חמצני נוסף להיכנס לאטמוספירה מהעודפים בקטבים דבר שיתרום לאפקט החממה. משמעות הדבר היא ששני התהליכים של בניית האטמוספירה וחימומה מעצימים אחד את השני ומגדילים את סיכויי ההארצה.
המסת פחמן דו־חמצני
יש כיום מספיק פחמן דו־חמצני (CO2) בצורה של קרח יבש באדמת מאדים בקוטב הדרומי, שבאמצעות חימום האקלים בכמה מעלות יעלה את הלחץ האטמוספירי לרמה הדומה לזו בהר אוורסט. אף על פי שבני אדם לא יוכלו לנשום באסטמוספירה זו, העלאת הלחץ שלעצמה תייתר את הצורך בחליפות לחץ. נוסף לכך, פיטופלנקטון יוכלו להמיר את הפחמן דו־חמצני המומס לחמצן.
ייבוא פחמימנים
דרך נוספת ליצירת אטמוספירה במאדים היא באמצעות ייבוא מתאן או פחמימנים אחרים, הנפוצים באטמוספירה ובפני השטח של טיטאן. המתאן, שיתאדה לתוך האטמוספירה יעזור ביצירת אפקט החממה המבוקש.
שימוש במראות מסלוליות
הכנסה של מראות העשויות משכבה דקה של פוליאסטר (BoPET) המצופה באלומיניום למסלול סביב מאדים יכולה לעזור בחימום פני השטח של מאדים במטרה לעודד את אפקט החממה. ניתן למקם את המראות כך שהן יהיו קבועות במקומן ביחס למאדים ומופנות כלפי הקטבים במטרה להפשיר את הקרח הקיים שם.
בתרבות
הארצת מאדים תופסת מקום מרכזי בטרילוגיית "מאדים" של הסופר קים סטנלי רובינסון. בסרט "זיכרון גורלי" מוארץ מאדים באמצעות טכנולוגיה חייזרית.
הסיעה המקסימליסטית בארץ ישראל
הסיעה המקסימליסטית בארץ ישראל הייתה, בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, סיעת אופוזיציה פוליטית בתוך התנועה הרוויזיוניסטית, העורף הרעיוני ל"ברית הבריונים", שהתנגדה לקו המתון של מנהיג התנועה, זאב ז'בוטינסקי ודגלה במעבר מציונות מעשית ו"פוליטית" לציונות "צבאית" - גיבוש כוח צבאי שימרוד בכובש הבריטי, יכבוש את הארץ מידיו ויכונן ריבונות יהודית בארץ ישראל.
על ראשי הסיעה בארץ נמנו אב"א אחימאיר, אורי צבי גרינברג ויהושע ייבין. בפולין עמדו בראשה מנחם בגין, ישראל אלדד ויוסף כצנלסון. בווינה הנהיגו את הסיעה זאב פון וייזל ופנחס הלר.
הווארד הוקס
הווארד הוקס (באנגלית: Howard Winchester Hawks; 30 במאי 1896 – 26 בדצמבר 1977) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה
הוקס נולד במדינת אינדיאנה שבארצות הברית. בצעירותו התחרה הוקס כנהג מרוצי מכוניות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כטייס בצבא ארצות הברית, ועם סיום המלחמה החל הוקס לעבוד בהוליווד בעבודות מזדמנות. בשנת 1926 הוא מכר את התסריט הראשון שלו, "הדרך לתהילה", לאולפני פוקס. הוקס גם ביים את הסרט ובכך התחיל את הקריירה שלו כבמאי.
הוקס עבד כשנתיים בפוקס, עד לפרישתו בשנת 1929. משנה זו הוא הפך לבמאי עצמאי, ללא חוזה מחייב עם שום אולפן, סידור שבו המשיך לדבוק עד סוף ימיו.
בהמשך הקריירה שלו ביים הוקס מספר רב של סרטים רבים, שרבים מהם הוא גם כתב והפיק בעצמו. סרטו של הוקס זכו להצלחה רבה בתקופתם, ולרוב הוא נהנה מביקורת נלהבת. סוד הצלחתו של הוקס היה כנראה טמון בשימוש שעשה בתסריטאים מיומנים כגון בן הכט וויליאם פוקנר, יחד עם החופש האמנותי שנהנה ממנו בדרך כלל כבמאי עצמאי, שני יתרונות שהעניקו לרוב סרטיו איכות גבוהה לדעת מבקרי וצופי התקופה.
בשנת 1975 זכה הוקס בפרס אוסקר לשם כבוד.
הוקס מת בשנת 1977 בפאלם ספרינגס שבקליפורניה.
אגוסטין רוחל
אגוסטין מקסימיליאנו רוחל פאיטה (בספרדית: Agustín Maximiliano Rogel Paita; נולד ב-17 באוקטובר 1997 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הרטה ברלין ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים
רוחל גדל במחלקות הנוער של דפורטיבו אוריינטל, רינקון קראסקו ונסיונל. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של נסיונל במסגרת ליגת העל האורוגוואית, בהן הבקיע שני שערים.
ב-19 ביולי 2019 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בטולוז מליגת העל הצרפתית. ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ברסט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בהרטה ברלין מהבונדסליגה. ב-2 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הופנהיים במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית
רוחל זכה עם נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2017.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בהפסד 1-0 לנבחרת איראן במשחק ידידות.
המשטרה הלאומית (מונגוליה)
המשטרה הלאומית (במונגולית: Цагдаагийн Ерөнхий Газрын) היא גוף של ממשלת מונגוליה, הפועל ככוח מילואים ל. כפוף למשרד הפנים המשפטים והוא גוף אכיפת החוק העיקרי במונגוליה.
המשטרה נעזרת תדיר בחיל הפנים של מונגוליה, גוף דמוי ז'נדרמריה נפרד.
היסטוריה
הכוח המשטרתי המודרני הוקם ב־19 ביולי 1921, כאשר הפרלמנט, הח'וראל, הורה על הקמת "מיליציה מונעת" ככוח משטרה עיקרי. פקודה זו הגיעה ימים לאחר המהפכה המונגולית בשנת 1921 בה הכריזו המהפכנים במונגוליה החיצונית על הקמת הרפובליקה העממית המונגולית.
בשנים 1934 - 1940 הוקמו מחלקות ייעודיות ברחבי המדינה. משנת 1940 עד 1960 הנהיגה הפרקליטות גוף לאכיפת חוק ואכיפת החוקה החדשה של מונגוליה, החוק הפלילי וסדר הדין הפלילי. בשנות השישים הורחב מבנה וארגון המשטרה ובשנת 1965 הוקם מוסד נפרד מהפרקליטות. לרגל חגיגות 50 שנה להקמת המשטרה, הוקם המכון הצבאי - 14 ביולי 1984. בהמשך המכון הפך לאוניברסיטה לאכיפת החוק במונגוליה.
מאז הקמתה ועד שנות התשעים הייתה הסוכנות בפיקוד משותף של משרד הפנים והמשרד לביטחון פנים. כתוצאה מהשינויים הפוליטיים והמהפכניים וכלכלת השוק בשנות התשעים, המשטרה עברה שינוי דרסטי והוקמה מחדש כסוכנות המשטרה הלאומית של ממשלת מונגוליה וקיבלה את המשימה להילחם בפשע ולשמור על הבטיחות על בסיס לאומי באמצעות מחלקות משטרה. בשנת 1993 אישר הפרלמנט את "חוק המשטרה" כדי לבסס בסיס משפטי לאכיפת החוק.
ארגון
בראש המשטרה עומד נציב כללי בסיוע כמה סגנים, כאשר בכיר הסגנים הוא הסגן הראשון לנציב כללי.
ישנן גם 10 מחלקות הנמצאות בכפיפות לסגן הנציב הכללי כדוגמת:
אדווארד אוחאב
ביוגרפיה
אדווארד אוחאב נולד בקרקוב בשנת 1906, למד באוניברסיטת קרקוב וסיים את לימודיו בשנת 1927. בשנת 1929 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הפולנית. בעקבות פעילותו זו, נאסר ונכלא בכלא בטרנוב ובברזה קרטוסקה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנים 1939–1944, התגייס לצבא האדום הסובייטי. לאחר נסיגת הנאצים מפולין היה פעיל בביסוס השלטון הקומוניסטי בה. בשנים 1949–1950 היה ראש המחלקה הפוליטית בצבא פולין. לאחר מותו של מזכיר המפלגה הקומוניסטית הפולנית בולסלב ביירוט, נתמנה אוחאב במרץ 1956 למזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית. בתוקף תפקידו זה נכלל אוחאב בין מזכירי המפלגות הקומוניסטיות בגוש המזרחי אשר קיבלו עותק מודפס של הנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב ב-24 בפברואר 1956 בפני הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית בו הוקיע את פשעי סטלין. הסובייטים שמרו על סודיות תוכנו של הנאום, אך בעולם הרחב נפוצו ידיעות מקוטעות על תוכנו. שלטונות ברית המועצות שלחו עותקים מן הנאום, המסומנים "סודי ביותר - סוד מדינה", אל מזכירי המפלגות הקומוניסטיות של הגוש המזרחי. שירותי הביון של מדינות המערב הציבו לעצמם כמטרה עליונה להשיג עותק מן הנאום. מכל מזכירי המפלגות הקומוניסטיות שקיבלו עותק מן הנאום היה זה אוחאב שעותק הנאום הוצא מלשכתו, הגיע לידי שירותי הביון של מדינת ישראל, ומהם, במסגרת יחסי הגומלין המודיעיניים בין המוסד לבין ה-CIA, נמסר לאמריקאים. עיתונאי יהודי, ויקטור גרייבסקי שעבד בסוכנות הידיעות הפולנית, הוא שהצליח להוציאו בהשאלה מידי מזכירה תמימה שעבדה בלשכתו של אוחאב ולהעבירו לשגרירות ישראל בוורשה.
בחודש יוני 1956 דיכא אוחאב בכוח הפגנת פועלים שובתים בפוזנן, אשר דרשו העלאת שכר, שיפור תנאים והוצאת הצבא הסובייטי מפולין. אוחאב הפעיל נגדם את הצבא, וזה פתח באש והרג למעלה מחמישים מפגינים. מהומות פוזנן הגבירו את הדרישה לרפורמות בפולין ובעקבות זאת שוחרר מן הכלא הפולני ולדיסלב גומולקה, המנהיג הקומוניסטי הפולני שהיה כלוא בגין סטייה ימנית. שמו טוהר והוא נבחר באוקטובר ליושב ראש המפלגה הקומוניסטית הפולנית במקומו של אוחאב.
בשנים 1964–1968 כיהן אדווארד אוחאב כנשיא פולין. בתקופת נשיאותו פרץ בפולין גל אנטישמי שהתעורר עקב ניצחונה של ישראל במלחמת ששת הימים. אוחאב לא גילה שום סובלנות כלפי המסיתים האנטישמיים בתוך המפלגה. כדי למחות על המדיניות שננקטה בשנים 1967–68 בפולין, הוא החליט להתפטר מכל תפקידיו ומהמפלגה, ולמעשה פרש מהחיים הפוליטיים. הוא כתב מכתבים לפוליטביורו ולסיים וניהל שיחה אחרונה עם גומולקה, סירנקייביץ' וקלישקו, מנהיגי המפלגה והמדינה. הפוליטביורו קיבל את התפטרותו ב-8 באפריל ושלושה ימים לאחר מכן החליף אותו מריאן ספיצ'לסקי כיו"ר מועצת המדינה. הגנרל וויצ'יץ' ירוזלסקי, ראש מטה הכוחות המזוינים, החליף את ספיצ'לסקי כשר ההגנה.
חיים אישיים
בעת ישיבתו בכלא ב-1929, פגש אוחאב את רחל סילביגר, פעילה קומוניסטית יהודית מהעיירה אושוויינצ'ים. הם נישאו ונולדו להם שש בנות. לאחר מלחמת העולם השנייה הם סייעו לגיס של האשה לעלות לישראל וקיימו לאורך השנים קשר מכתבים איתו ועם בני משפחה אחרים שחיו בישראל.
בית המשפט (תוכנית רדיו)
"בית המשפט" הייתה תוכנית רדיו ששודרה ב"קול ישראל" במשך שנים רבות, וכללה משפט מבוים, שהתבסס על משפט אמיתי שנערך בישראל או בחו"ל.
את הפורמט של התוכנית הגה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 השדרן יעקב בן-הרצל, משפטן בהשכלתו, והוא שכתב והגיש את התוכנית.
סדרת התוכניות הראשונה  שודרה מתחילת שנות ה-50 עד שנת 1955, שבה יצא בן-הרצל להשתלמות בארצות הברית במסגרת "פוינט-פור" – תוכנית מלגות של ממשלת ארצות הברית לכוכבי רדיו וטלוויזיה.
צוות התוכנית כלל:
בין המשתתפים כאב בית הדין נטלו חלק השופט שלמה תוסיה-כהן וויקטוריה אוסטרובסקי-כהן, שהתחילה להשתתף בתוכנית בהיותה תובעת ומונתה לשופטת אחרי שסיימה את תפקידה כ"שחקנית".
התובע הראשון היה פרקליט מחוז תל אביב יעקב בר-אור שהיה גם סגנו של גדעון האוזנר, התובע במשפט אייכמן. התובע השני היה סברין שראטר, שבתוקף תפקידו בפרקליטות נכח בתלייתו של אייכמן ופיזור אפרו בים. התובעת השלישית פנינה דבורין, שהייתה בתחילת דרכה בפרקליטות וכבר אז בבחינת "כוכב עולה".
כסנגורים כיהנו עורכי הדין גבריאל בך, שהיה אחר כך לשופט בית המשפט העליון, אמנון גולדנברג, צבי לידסקי, נירה לידסקי, אמנון זכרוני, גד נשיץ ודוד יפרח.
עם תחילת שידור התוכנית קמה סערה בלשכת עורכי הדין ונאסר לפרסם את שמות המשתתפים מפאת פרסומם האישי, שהיה אסור ולא נאה באותם זמנים.
בין ה"מושבעים" ניתן היה לשמוע את העיתונאים אורי קיסרי, שלום רוזנפלד, גבריאל צפרוני והפסיכולוג הקליני אוריאל עקביא.
שחקנים רבים וידועים השתתפו בתוכנית, בהם יוסי בנאי, אבנר חזקיהו, שלמה בר-שביט, עדנה פלידל, טובה פרדו, חינה רוזובסקה, מרים זוהר, ליא קניג, תיקי דיין, אסתר גרינברג-שבק, יעקב בן-סירא, גדעון זינגר, נירה רבינוביץ', אברהם ניניו, בצלאל לונדון, דודו טופז ועוד.
פקיד העזר (הכרוז) היה שלמה פנדו, וזה היה גם תפקידו במציאות.
וסנה (להקה)
וסנה (בצ'כית: Vesna) היא הרכב מוזיקלי פולק פאן-סלאבית שבסיסה בצ'כיה, המורכבת כיום משש חברות. הלהקה ייצגה את צ'כיה באירוויזיון 2023 בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "My Sister's Crown".
היסטוריה
בשנת 2016, סולנית הלהקה פטריציה פוקסובה רצתה ליצור להקה שכולה נשית שתחגוג נשיות ואחווה סלאבית, ומאוחר יותר נפגשה עם בארה שוסטקובה, שניגנה בכינור, אנדריאה שולצובה וטניטה ינקובובה, שניגנו בחליל.
ב-2018, שולצובה וינקובובה עזבו, והוחלפו על ידי הפסנתרנית אולסיה אוחפובסקה והמתופפת מרקטה ודרלובה. באותה שנה הוציאה הלהקה את אלבום האולפן הראשון שלה, Pátá bohyně. האלבום נוצר בהשראת אירועים מאירועי החיים האמיתיים שעמם התמודדו והן מסיפורים ואגדות צ'כיות. האלבום זכה בפרס תגלית השנה בתערוכת פרסי המוזיקה הצ'כית Ceny Anděl 2018.
ב-16 בינואר 2023, הלהקה נחשפה כאחת משישה בתחרות ESCZ 2023, הקדם הלאומי של צ'כיה לאירוויזיון 2023. כאשר תוצאות ההצבעה נחשפו ב-7 בפברואר 2023, הלהקה זכתה ב-10,584 קולות, וזכתה בהפרש של 6,367 קולות, ובכך נבחרה לייצג את צ'כיה באירוויזיון 2023 בליברפול בממלכה המאוחדת. ב-11 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "My Sister's Crown" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. צ'כיה הופיעה כמדינה ה-14, לפני אוסטרליה ואחרי פינלנד.. הלהקה סיימה את הגמר במקום העשירי עם 129 נקודות והביאו את ההישג השני הכי גדול של צ'כיה בתולדות התחרות (אחרי מיקולאש יוזף, הנציג לשנת 2018 שזכה במקום השישי).
זאב אלמוג
זאב אלמוג (נולד ב-2 בפברואר 1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף, כיהן כמפקד חיל הים הישראלי בין השנים 1979–1985, ובכלל זה בשנותיה הראשונות של מלחמת לבנון הראשונה. קודם לכן היה מפקד שייטת 13 במהלך מלחמת ההתשה ומפקד זירת ים סוף במלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו מצה"ל היה מנכ"ל מספנות ישראל בשנים 1986–1995.
ביוגרפיה
אלמוג נולד בתל אביב בשם זאב ליכטשיין, בן להורים שעלו מפולין בשנת 1933. בילדותו גדל בשכונת בת גלים בחיפה ובנעוריו גדל בקריית מוצקין, בכור בין שלושה אחים. למד בבית הספר התיכון הדתי "יבנה" בחיפה.
באוגוסט 1952 התגייס לנח"ל במסגרת גרעין בני עקיבא, שבו גם עבר קורסי מ"כים ומד"סים.
שירות כלוחם
החל מאוקטובר 1962 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון והוסמך במדעי המדינה וגאוגרפיה. ערך והגיש עבודת מחקר על "הגיאומורפולוגיה של חוף עתלית". באוקטובר 1965 מונה לקצין אג"ם בקומנדו הימי. לנוכח חילוקי דעות עם מפקד השייטת, אהרון בן-יוסף, בעקבות חילוץ ספינת המשמר בכנרת, עזב את השייטת בנובמבר 1966. הוא עבר לפלגת הטרפדות, ובדצמבר 1966 הוסמך לפיקוד על טרפדת ופיקד על טרפדת. במלחמת ששת הימים נקרא על ידי דב שפיר, מפקד השייטת החדש, לפקד על כוח קומנדו ימי רכוב על גבי "חזירים" (צוללות ננס), שחדר לנמל פורט סעיד בפעולת פורט סעיד, ופיקד על הכוח מ"ציפור" (ספינת אם) ששהתה סמוך לנמל. בתום המלחמה חזר לשרת בטרפדות במשך כארבעה חודשים.
כמפקד שייטת 13
במאי 1968 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת רב-סרן, וכעבור שמונה חודשים הועלה לדרגת סגן-אלוף. במהלך תפקידו שונה באופן דרמטי תפקודה המבצעי ומעמדה של היחידה; הושם דגש על העלאת רמת החי"ר של הלוחמים, בוצעו כשמונים מבצעים מעבר לגבול, חלקם הגדול במהלך מלחמת ההתשה. בין הפעולות הבולטות היו הפשיטות על מוצב החוף עדביה ועל מבצר האי גרין וטיבוע שתי טרפדות מצריות במפרץ סואץ (מבצע אסקורט) שהיווה תנאי לביצוע פשיטת השריון (מבצע רביב) בחוף המצרי. בנובמבר 1971 עבר השתלמויות מקצועיות ביחידות חיל הים השונות והוסמך לפיקוד על סטי"ל.
כמפקד זירת ים סוף
ביולי 1972 מונה למפקד זירת ים סוף בדרגת אלוף-משנה. בתפקיד זה פיקד על קרבות הזירה הימית במפרץ סואץ וים סוף במלחמת יום הכיפורים במהלכם סוכלה תקיפה מצרית בדרום סיני תוך השמדה ולקיחת שלל של עשרים ושמונה כלי שיט מצריים. עם זאת, בהיעדר כוח ימי ישראלי מספק בזירה לא נמנע הסגר ימי מצרי בים סוף (הנתיב לכניסת דלק מאיראן) בואכה נמל אילת מתחילת המלחמה אל מעבר להפסקת האש ב-24 באוקטובר. ב-17 באוקטובר לקח חלק בהפגזת מרגמות מתוך נחתת על מעגן מרסה ת'למת שבמרכז מפרץ סואץ. השתתף כמט"ב (מפקד טקטי בים) במבצע מגבית 16, שחדר לנמל ע'רדקה שבצפון ים סוף ובמהלכו הושמד סטי"ל אויב באמצעות רקטות לאו (שהגיעו לראשונה לצה"ל יום קודם לכן, ברכבת האווירית). במהלך המלחמה פיקד על הכוח הימי שנועד למבצע אור ירוק להנחתת אוגדת שריון בגדה המערבית של מפרץ סואץ, אך המבצע בוטל.
תחת פיקודו נבנה הבסיס החדש של חיל הים בשארם א-שייח' ונקלטו בו, לאחר שהקיפו את יבשת אפריקה בשל חסימת תעלת סואץ לכלי שיט ישראליים, שני הסטי"לים הראשונים (סער 4) מתוצרת ישראל.
בעל תואר שני במינהל ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי בניופורט, שבמדינת רוד איילנד, ארצות הברית בה למד בשנת 1974.
באוגוסט 1975 מונה למפקד בסיס חיפה והועלה לדרגת תת-אלוף. בנובמבר 1976 מונה לצוות ההקמה של המכללה לביטחון לאומי. שימש כמדריך בשנת הלימודים הראשונה לאחר כינון המכללה.
כמפקד חיל הים
ב-12 בינואר 1979, בעקבות הדחת האלוף מיכאל ברקאי, מונה זאב אלמוג למפקד חיל הים והועלה לדרגת אלוף. הוא שימש בתפקיד עד פברואר 1985. נושאים בולטים בתקופת פיקודו:
אלמוג היה שקבע את עקרונות תורת הלחימה של הקרב הימי המשולב בישראל שבו, שייטת 13 פועלת בחופים המוגנים, הצוללות במבואות בקרבה לחוף, והסטי"לים בעומק הים בשל פגיעותם.
מנהל מספנות ישראל
במרץ 1986 פרש אלמוג מצה"ל ומונה למנהל מיוחד של מספנות ישראל, על פי בקשת שרי האוצר והתחבורה וכונס הנכסים הרשמי. זאת על מנת להבריא ולשקם את החברה שהגיעה לפירוק.
במהלך תקופה זו פותחו ונבנו במספנה שני דגמי כלי-שיט משוכללים: סטי"ל סער 4.5 נירית שנקלט בחיל הים, וספינת משמר מהירה (דגם "שלדג"), שנקלטה בחיל הים וגם נרכשה על ידי ציים זרים. כמו כן בתקופה זו, ביצע הצי השישי האמריקאי במספנה תיקונים באניותיו בשיעור שהגיע לחמישים אחוזים מהיקף התיקונים שלו בים התיכון, והשקיע כספים ניכרים בפיתוח נתיב הכניסה הימית למספנה ובאמצעי תשתית אחרים.
מבקר המדינה ציין בדו"ח ביקורת שבתקופת הפירוק הזמני "חל שיפור במצבה הכספי, אולם החברה לא הצליחה להיחלץ מבעיותיה הכספיות הבסיסיות, שחלקן נגררו עוד מהתקופה שלפני מינוי המפרק הזמני – מחסור בהון עצמי, קשיים בתזרים המזומנים, חוסר איזון בין מצבת כוח האדם לתעסוקה, ורווחיות נמוכה ואף הפסדים בעבודות שביצעה." כעבור תשע שנים הוצאו המספנות מפירוק ונמכרו כ"עסק חי" למשקיעים פרטיים.
באפריל 1995 פרש זאב אלמוג מניהול המספנה. מאז, היה חבר במועצות מנהלים של חברות כלכליות (אפריקה ישראל להשקעות) וציבוריות (נבחר למרכז הישראלי לניהול), מונה לחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, הוועד המנהל של המכון ללימודי-ים באוניברסיטת חיפה, יושב ראש "קרן לאומית לפיתוח הצלילה בישראל", ועוד.
פרסם מאמרים שונים בכתבי עת ישראלים וזרים בנושאי צבא ומינהל. הוא הרצה במכללות צבאיות, באקדמיה ובמכוני מחקר ישראליים וזרים, בנושאי צי וטכנולוגיה ימית. בשנת 2007 יצא לאור ספרו "עטלפים בים האדום - פעולות מיוחדות של הקומנדו הימי במלחמות ההתשה ויום הכיפורים" (יצא לאור גם באנגלית בשם "Flotilla 13: Israeli Naval Commandos in the Red Sea, 1967-1973"). בשנת 2014 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי".
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
אנטוני שר
סר אנטוני שר, KBE (באנגלית: Antony Sher; 14 ביוני 1949 – 3 בדצמבר 2021) היה שחקן יהודי-אנגלי יליד דרום אפריקה. שר זכה פעמיים בפרס אוליבייה והיה מועמד לפרס ארבע פעמים. ב-1982 הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית ושיחק בתפקידים רבים עם הלהקה. כמו כן הופיע שר בקולנוע ובטלוויזיה, ועסק גם בכתיבה ובבימוי בתיאטרון. שר ובן זוגו גרגורי דוראן היו אחד הזוגות ההומואים הראשונים שנרשמו באיחוד אזרחי בממלכה המאוחדת.
קורות חיים
שר נולד בקייפטאון בדרום אפריקה לעמנואל ומרג'רי שר, משפחה יהודית ליטאית. הוא גדל בפרוור סי פוינט. בן דודו היה המחזאי רונלד הארווד. שר עבד רוב ימיו בממלכה המאוחדת והוא היה אזרח בריטי.
ב-1968 אחרי שסיים את שירות החובה בצבא הדרום-אפריקני, עבר ללונדון כדי להיבחן לבתי הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" ואקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), אבל לא התקבל. הוא למד בין השנים 1969 ל-1971 באקדמיית דאגלס ובר לאמנות הדרמה. אחרי הלימודים הופיע עם להקת התיאטרון Gay Sweatshop. ב-1982 הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית (RSC).
קריירה
בשנות השבעים של המאה העשרים היה שר חלק מקבוצה של שחקנים וכותבים צעירים שעבדו בתיאטרון ליברפול אברימן. הקבוצה כללה אישים כגון הכותבים וילי ראסל ואלן בליסדייל, והשחקנים טרוור איב, ברנרד היל, ג'ונתן פרייס וג'ולי וולטרס.
עם הלהקה השייקספירית המלכותית הופיע שר בתפקיד הראשי במחזה "טרטיף", ובדמות השוטה במחזה "המלך ליר". הפריצה הגדולה שלו הייתה ב-1984 כששיחק בתפקיד הראשי במחזה "ריצ'רד השלישי" וזכה בפרס אוליבייה על הופעתו. מאז שיחק בהפקות כגון "טמבורליין", "סיראנו דה ברז'ראק", "סטנלי" ו"מקבת'". הוא הופיע בתפקיד פלסטף במחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני" שהוצגו בסטרטפורד-אפון-אייבון ובסיבוב הופעות לאומי. עוד גילם את ג'וני במחזה "Hello and Goodbye" מאת את'ול פוגרד, יאגו ב"אותלו", מלווליו ב"הלילה השנים עשר" ואת שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה". ב-1997 זכה שר שוב בפרס אוליבייה על הופעתו בתפקיד סטנלי ספנסר במחזה "סטנלי".
ב-2001 גילם שר את דמותו של המלחין גוסטב מאהלר במחזה "Mahler's Conversion" מאת רונלד הארווד, על אודות החלטתו של מאהלר לוותר על אמונתו היהודית לפני שמונה למנצח ומנהל אמנותי בבית האופרה של וינה בשנת 1897. ב-2015 שיחק בתפקיד וילי לומן במחזה "מותו של סוכן".
בקולנוע הופיע שר בסרטים כגון "ינקים" (1979), "סופרמן 2" (1980), "שאדיי" (1985) ו"אריק הוויקינג" (1989). ב-1996 כיכב שר בעיבוד הקולנועי של הספר "הרוח בערבי הנחל", וב-1997 גילם את בנג'מין דיזראלי בסרט "הוד מלכותה גברת בראון".
בטלוויזיה הופיע שר במיני-סדרה "The History Man" משנת 1981 ובסדרה "The Jury" מ-2002. ב-2003 שיחק בעיבוד של "The Enormous Space", סיפור קצר מאת ג'יימס גראהם באלארד, בסדרה בשם "Home" ששודרה בערוץ BBC Four. ב-1999 השתתף בסדרת "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" בתפקיד קולונל צרפתי בפרק "The Frogs and the Lobsters". ב-2008 הופיע בתפקיד קמע בסרט הקומדיה הבריטי "Three and Out", ובדמות עקיבא בסרט הטלוויזיה "אלוהים על דוכן הנאשמים".
שר לוהק לתפקיד ת'ראיין, אביו של תורין צינת-אלון, בסרטו של פיטר ג'קסון "ההוביט: מפלתו של סמאוג", אבל הוא הופיע רק במהדורה המורחבת של הסרט.
ב-2016 הופיע שר בתפקיד הראשי במחזה "המלך ליר", והוא היחיד בלהקה השייקספירית המלכותית שגילם גם את השוטה וגם את המלך ליר במחזה זה.
עבודות נוספות
ספריו של שר כוללים את ספר הזכרונות "Year of the King" (מ-1985), "Woza Shakespeare: Titus Andronicus in South Africa" (עם גרגורי דורן, 1997), "Beside Myself" (אוטוביוגרפיה, 2002), "Primo Time" (מ-2005), "Year of the Fat Knight" (מ-2015), ספר ציורים ורישומים, "Characters" (מ-1990), והרומנים "Middlepost" (מ-1989), "Cheap Lives" (מ-1995), "The Indoor Boy" (מ-1996) ו-"The Feast" (מ-1999).
שר כתב מחזות אחדים בהם ב-2003, ו"פרימו" ב-2004. "פרימו" עובד לסרט באותו שם בשנת 2005. המחזה "The Giant" הוא הראשון שבו שר לא שיחק בעצמו, והוא הוצג בתיאטרון המפסטד. הדמויות הראשיות במחזה הן מיכלאנג'לו (בתקופה שיצר את הפסל "דוד"), לאונרדו דה וינצ'י והחניך שלהם ויטו.
ב-2005 ביים שר את המחזה "Breakfast With Mugabe" בתיאטרון סוואן בסטרטפורד-אפון-אייבון. ההפקה הועברה לתיאטרון סוהו באפריל 2006, ולתיאטרון הדוכסית חודש אחר כך. ב-2007 יצר סרט פשע דוקומנטרי עבור ערוץ 4 בשם "Murder Most Foul" על מולדתו דרום אפריקה. הסרט בוחן את הרצח הכפול של השחקן ברט גולדין ומעצב האופנה ריצ'רד בלום. ב-2011 הופיע שר בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "קו אפל ודק" בתפקיד גליקמן.
חיים אישיים
ב-2005 שר ובן זוגו - הבמאי גרגורי דורן, איתו הרבה לשתף פעולה מבחינה מקצועית - נרשמו באיחוד אזרחי, והיו אחד הזוגות הראשונים שעשו זאת בממלכה המאוחדת. בני הזוג התחתנו ב-21 בדצמבר 2015.
שר נפטר ב-3 בדצמבר 2021.
פרסי דרמה דסק
זכייה אחת ומועמדות אחת
קוט ד'אור (שוקולד)
קוט ד'אור נרכשה ב-1987 על ידי יצרנית הקפה הגרמנית ג'ייקובס סוצ'רד, שבעצמה נרכשה על ידי חברת קראפט בשנת 1990. בשנת 2012, במסגרת פיצול חברת קראפט, עברה קוט ד'אור לחברת מונדלז אינטרנשיונל.
אנטוני שר
פרסי התיאטרון של איבנינג סטנדרד
זכייה אחת ומועמדות אחת
תסמונת סוסק
תסמונת סוסק (Susac's syndrome) היא אנצפלופתיה המתאפיינת בפגיעה בכלי דם קטנים במוח ובפרט בעורק הרשתית וגורמת לאיבוד שמיעה, פגיעה בראייה וכאבי ראש ולפגיעה קוגניטיבית. התסמונת נחשבת כמחלה אוטואימונית.
אנטוני שר
פרסי הקולנוע הבריטי של איבנינג סטנדרד
זכייה אחת ומועמדות אחת
קוט ד'אור (שוקולד)
לוגו
הסמל של קוט ד'אור הוא פיל, סמל אשר מנסה לרמז על המקור האפריקני של פולי הקקאו בהם נעשה שימוש בייצורו של השוקולד שהחברה מייצרת. לפי מקור מסוים, נהוג היה בעבר לעשות שימוש בפילים על מנת לשאת את שקי הקקאו, ומכאן סיבה אפשרית נוספת לסמל.
תסמונת סוסק
תיאור
המחלה אובחנה לראשונה על ידי ד"ר ג'ון סוסק בשנת 1979. כמחלה אוטואימונית בה הגוף תוקף את עצמו, תסמונת סוסק תוקפת את כלי הדם הקטנים במוח וכתוצאה מכך חוסמת אותם וגורמת למחסור של דם (חמצן) באזורים מסוימים במוח. המחלה נדירה ביותר, אבל בכל זאת מסתמן שהיא פוגעת בעיקר בנשים בגילאים 20–40, אם כי נצפו גם חולים גברים ובגילאים אחרים.
קוט ד'אור (שוקולד)
לוגו
בגרסה מוקדמת של הלוגו היו בנוסף לפיל גם פירמידה ועץ דקל. לוגו זה היה מבוסס על בול דואר של גאנה אשר בו הוצגו פיל, עץ דקל ופירמידות.
תסמונת סוסק
תיאור
הפגיעה העיקרית היא במוח, בשמיעה ובראייה.
אנטוני שר
פרסי גילדת שחקני המסך
זכייה אחת ומועמדות אחת
קוט ד'אור (שוקולד)
אירועים משמעותיים
בזמן מלחמת העולם השנייה, לא היה באפשרות החברה להשיג חומרי גלם באיכות גבוהה. יתרה על כך, אחד ממפעליה אשר במרסיי שבצרפת נהרס במהלך המתקפה הגרמנית על הנמל של מרסיי בתחילת 1943. עקב בעיות אלו, חדלה החברה באופן זמני מייצור שוקולד, ובמקום זאת ייצרה מוצרים אחרים באיכות נמוכה יותר.
תסמונת סוסק
אבחון
מאחר שהמחלה נדירה קשה יחסית לאבחן אותה. פעמים רבות היא מאובחנת בטעות כמחלה אחרת ובמקרים קלים החולה מחלים מבלי שאובחן.
אנטוני שר
פרסי התיאטרון בממלכה המאוחדת (TMA)
זכייה אחת ומועמדות אחת
תסמונת סוסק
אבחון
מאבחנים את המחלה על ידי הסימפטומים:
אנטוני שר
פרסי טוני
מועמדות אחת
תסמונת סוסק
טיפול
עקב הנדירות של המחלה, אין כיום מחקרים קליניים על הטיפול בתסמונת. נמצא שהמחלה שהכי קרובה מבחינה קלינית לסוסק, היא דרמטומיוזיטיס נעורים. הטיפול בסוסק מתבסס על מתווה הטיפול במחלה זו, או על פי הניסיון הקליני של הרופאים המטפלים בדיכוי אנצפלופתיה ו- מחלות חיסון עצמי כגון סוסק.
טיפול מקובל הוא מנות גדולות של סטרואידים דרך הוורידים כדי לדכא את המערכת החיסונית. ניתן לתת גם נוגדן תוך ורידי (אמונוגלובולינים) במקביל וכן טיפול כימותרפי בעזרת ציקלופוספמיד. במידת הצורך, יוחלט להחליף חלק מהתרופות בסלספט או מבטרה. כדי לדלל את הדם ולפתוח את הוורידים שנחסמו, מקובל להשתמש גם באספירין ו/או פלביקס וכן בתרופות המגנות על החולה מזיהומים, מאולקוס ואוסטאופורוזיס.
ממדגמים שעשו בקרב חולים שאובחנו התסמונת נעלמה בדרך כלל לאחר תקופה של 2–4 שנים. אבחון מוקדם מאוד חשוב על מנת למנוע פגיעה קבועה וחמורה בשלושת מרכיבי המחלה.
חיימה אלאס
חיימה הנריקה אלאס מוראלס (בספרדית: Jaime Enrique Alas Morales; נולד ב-30 ביולי 1989) הוא כדורגלן סלוודורי המשחק בעמדת הקשר במוניסיפל.
קריירת מועדונים
אלאס, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של סן סלוודור ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של ריבר פלייט. בשנת, אלאס חזר לאל סלוודור וחתם בלואיס אנחל פירפו.
ב-29 ביוני 2012, אלאס חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים ברוזנבורג מליגת העל הנורווגית. ב-8 באוגוסט 2012, אלאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סרבט ז'נבה. ביולי, אלאס הושאל לסן חוזה ארת'קווייקס מה-MLS עד לסיום השנה.
במאי, אלאס חתם באיינס גלאנה מוראלוס מהליגה השנייה במקסיקו במדיה שיחק עד כחודשיים. בקיץ, אלאס חזר לאל סלוודור וחתם בפאס.
בינואר, אלאס חתם במוניסיפל מליגת העל הגואטמלית.
קריירה בינלאומית
ב-8 באוקטובר 2010, אלאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אל סלוודור, בהפסד 1-0 ל. ב-14 בינואר 2011, אלאס הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד.
פרוטוקיון
פרוטוקיון (שם מדעי: Protocyon; מילולית: "כלב קדום") הוא סוג של כלב פרהיסטורי, שהתקיים לפני 78 עד 11 אלף שנה מזמננו בדרום אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. סוג זה תואר לראשונה ב-1855 בידי החוקר כריסטופר גיבל.
הפרוטוקיון לא השתייך לסוג כלב ולמעשה נחשב לבן לקבוצה הדרום-אמריקאית "Cerdocyonina", בה מיני כלביים קטנים יחסית. המין הקרוב אליו ביותר הוא זאב היער או זאב הרעמה.
הפרוטוקיון נמצא במספר אתרי חפירות באמריקה הדרומית, לרבות בברזיל, ונצואלה, בוליביה, אקוודור, אורוגוואי ובבואנוס איירס שבארגנטינה. מאובנים נמצאו גם בקינטנה רו שבמקסיקו (לאחר שזוהו בטעות כמאובני קויוט), עדות לכך שהתקיים גם בדרום אמריקה הצפונית.
האולימפיאדה העממית
האולימפיאדה העממית (בקטלאנית: Olimpíada Popular; בספרדית: Olimpiada Popular) היא אירוע ספורט שאמור היה להיערך בברצלונה ביולי 1936, זמן קצר לפני פתיחת אולימפיאדת ברלין.
בפברואר 1936 עלתה לשלטון בספרד קואליציה של מפלגות מרכז ושמאל בשם "החזית העממית", בראשותו של מנואל אסאניה. ממשלה זו החליטה להחרים את אולימפיאדת ברלין, כמחאה על המשטר הנאצי בגרמניה, ותחת זאת לארגן אולימפיאדה אלטרנטיבית - האולימפיאדה העממית. העיר שנבחרה לארח את המשחקים, ברצלונה, הייתה אחד ממוקדי התמיכה של הרפובליקנים שבשלטון. כמו כן, ב-1931 העדיף הוועד האולימפי הבינלאומי את ברלין על פניה כמארחת המשחקים האולימפיים של 1936.
6,000 ספורטאים מ-22 מדינות נרשמו להשתתף במשחקים. המשלחות הגדולות ביותר היו מארצות הברית, בלגיה, בריטניה, דנמרק, הולנד, נורווגיה, צ'כוסלובקיה, שוודיה ואלג'יריה הצרפתית. גם גולים מגרמניה הנאצית ומאיטליה הפאשיסטית הבטיחו את השתתפותם בתחרויות. רבים מהמשתתפים נשלחו מטעם ארגוני העובדים והמפלגות הסוציאליסטיות והקומוניסטיות בארצם.
בנוסף לתחרויות הספורט הרגילות, היו אמורות להיערך במסגרת האולימפיאדה גם תחרויות שחמט, וכן אירועי מוזיקה, תיאטרון וריקודי עם.
ימים ספורים לפני שהאולימפיאדה העממית אמורה הייתה להיפתח, פרצה בספרד מלחמת האזרחים, והיא בוטלה. חלק מהספורטאים טרם הגיעו לספרד, ואחרים, שכבר הגיעו, נמלטו ממנה. כ-200 מהספורטאים נותרו בספרד, והצטרפו לבריגדות הבינלאומיות שלחמו לצד הרפובליקנים.
אתגר אפס הרעב
מטרת פיתוח בר קיימא מספר 2 של האו"ם: סיום הרעב, הגעה לביטחון תזונתי, שיפור איכות התזונה וקידום חקלאות בת קיימא (באנגלית: Goal 2: End hunger, achieve food security and improved nutrition and promote sustainable agriculture) נבחרה להיות חלק מיעדי פיתוח בר קיימא של האו"ם בשנת 2015 (Sustainable Development Goals - SDG's). תוכנית זו ידועה בשם אתגר אפס הרעב (Zero Hunger Challenge), והוכרזה לראשונה בוועידת האו”ם לפיתוח בר־קיימא "ריו+20" בשנת 2012. מטרתו של יעד זה היא לסיים הן את תופעת הרעב והן את תת-התזונה בתפוצה הבינלאומית, וזאת תוך מתן דגש על אוכלוסיות מחולשות ועניות. מטרה זו מצריכה יישום טכנולוגיות חקלאיות ברות-קיימא תוך שיתוף פעולה והשקעה בינלאומית על מנת למנף את התפוקה החקלאית.
תתי היעדים
תתי-יעדים שהוצבו על מנת למגר את התופעה עד שנת 2030:
חשיבות היעד
יעד זה הכרחי ליישום מאחר שחוסר ביטחון תזונתי הוא חסם לפיתוח בר קיימא ויוצר מלכודת ממנה אנשים אינם יכולים להיחלץ. מלכודת זו מובילה לאזרחים שאינם תורמים, בעלי נטייה למחלות, שלא יוכלו לשפר את איכות ורווחת חייהם. ישנם קרוב ל-800 מיליון אנשים הסובלים מרעב וחוסר ביטחון תזונתי, רובם במדינות מתפתחות. מעבר להבנה כי לכל בן אדם מגיעים תנאים בסיסיים לחיים נורמליים שכוללים מזון בעל ערך תזונתי, לעולם ללא רעב ישנה השפעה בינלאומית בתחומים נוספים כגון כלכלה והתפתחות חברתית. ללא השגת יעד זה, אין דרך להשיג את שאר היעדים שהציב האו"ם - חינוך, בריאות, שוויון מגדרי ועוד. זאת לא רק משום שיעדי האו"ם בתוכנית שזורים זה בזה, אלא מיגור הרעב הוא הבסיס עליו נבנים יעדים נוספים.
דרך היישום
דרך יישום הפתרון כוללת הגדלת התפוקה וההכנסה של יצרנים מקומיים תוך מתן גישה שווה למשאבים כמו קרקע פורייה, השכלה, שירותים פיננסיים ושוויון הזדמנויות, במקביל לדיכוי של ייצוא חקלאי והטלת הגבלות על הסחר הבינלאומי. כמו כן, ייצור מזון ויישום שיטות חקלאיות תוך שימוש בטכנולוגיות ברות קיימא על מנת שיהיו עמידות לשינויי אקלים, מזג אוויר קיצוני, בצורות ואסונות נוספים. עבודה בשיטה זו תביא לשימור של מערכות אקולוגיות ושיפור איכות הקרקע. היעד של "אפס רעב" עד שנת 2030 הוא יעד בר השגה אך מורכב מאוד, ולכן דורש שיתוף פעולה רחב הכולל ממשלות, אזרחים, ארגוני זכויות אדם ואת המגזר הפרטי/עסקי.
שיתוף הפעולה
ישנו שוני בין מדינות מבחינת מצבם הכלכלי, החברתי והפוליטי, ולכן הפתרון שונה בין מדינה למדינה. ישנם מספר ארגונים בינלאומיים שמשתפים פעולה ביניהם כמו WFP, FAO, IFAD ,UNICEF. לדוגמה ארגון WFP מגבש תוכנית אסטרטגית עבור כל מדינה (CPS’s – Country Strategic Plans) שמעוצבת באופן ייחודי להשגת היעד. בנוסף לכך, ישנם ארגונים התנדבותיים נוספים שתורמים למהלך הפעולה להשגת היעד שהציב האו"ם.
תקציבים
ע"פ דו"ח שהוגש על ידי ה FAO, IFAD, WFP יש לתת תוספת של 267 מיליארד דולר בשנה (סכום ששווה ל-30% מהתמ"ג העולמי), כלומר תוספת של 160 דולר בשנה לכל בן אדם שחי בעוני קיצוני, עד שנת 2030. אם לא נפעל לפי תקציב זה, ונמשיך ע"פ נוהל "עסקים כרגיל" עדיין יהיו יותר מ-650 מיליון אנשים אשר סובלים מרעב. ההשקעות של הכסף והמשאבים צריך להיות ממוקד בפיתוח כפרי וחקלאות באזורים עירוניים – דבר שיוביל לטובת העניים. החלוקה של התקציב צריכה להתחלק כאשר 116 מיליארד דולר מיועד לאמצעי הגנה חברתיים עבור אנשים המצויים בעוני קיצוני (מתחת ל-1.25$ ליום), בעוד 151 מיליארד דולר צריך להיות מושקע בפיתוח אוכלוסין ופיתוח כפרי. הדגש החשוב הוא HEALTHY NOT WEALTHY – איכות מזון.
ארגונים הפועלים למען השגת המטרה
נכון לתחילת 2016, הארגון זכה בציון 92 מתוך 100 על ידי "Charity Navigator", אתר המציג דירוג ארגוני צדקה לפי השירות שהם נותנים. בתחום שקיפות ופעילות זכה הארגון בציון 100 ובתחום הנגישות לכספים בציון 88.65. ציון זה נקבע כ4/4 כוכבים כאשר לאורך השנים נדיר לראות ציונים נמוכים יותר שקיבל הארגון.
כדי להתגבר על הקשיים השונים במקומות השונים בהם פועל הארגון, כלל התוכניות פועלות על בסיס של שלושה קווים מנחים: התמקדות בפרויקטים של העצמת נשים מקומיות, אשר בחברות המתפתחות נושאות במרבית האחריות כלפי כלכול ודאגה למשפחה. בין השאר מאפשרים לנשים אלו גישה לבדיקות של מחלות כמו איידס, גישה למיקרו מימון של עסקים קטנים, גישה לאוכל מזין ועוד. התמקדות בחיזוק כלל הקהילה על ידי לימוד שיטות ופעולות שיאפשרו התנהלות עצמאית וחשיבה לעתיד של הקהילה. הנעת ניסיון לשיתוף פעולה עם ממשלות מקומיות למען אפקטיביות מרבית של השינוי שניסו לגרום לו בקהילה.
שלושת הקווים המנחים שהזכרנו לעיל מתמקדים לא רק ביעד מיגור הרעב אלא גם ביעדים נוספים מ-17 היעדים אותם קבע האו"ם והם: מיגור עוני (יעד 1), מיגור רעב (יעד 2), הבטחת חיים בריאים ורווחה (יעד 3), חינוך (יעד 4), שוויון מגדרי (יעד 5), הפחתת אי שוויון (יעד 10) ואף חיזוק האמצעים למימוש פיתוח בר קיימא בשותפות עולמית (יעד 17). פרויקט זה לבדו משלב כלל יעדים אלו למען המטרה הגדולה של היעד השני - מיגור הרעב העולמי.
הארגון מתגאה בניסיונו להביא אנשים פרטיים ממצב של "אני לא יכול" למצב של "אני יכול" ולאחר מכן למצב קהילתי של "אנחנו יכולים ביחד". בכך מתחזקים קשרי הקהילות וננקטים צעדים קהילתיים להגשמת המטרות וצמצום הרעב והעוני.
טימותי צ'נדלר
טימותי צ'נדלר (באנגלית: Timothy Chandler, נולד ב-29 במרץ 1990 בפרנקפורט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן אמריקאי-גרמני המשחק באיינטרכט פרנקפורט בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
צ'נדלר נולד בגרמניה המערבית לאב אמריקאי ששירת בצבא ארצות הברית, ולאם גרמניה. הוריו של צ'נדלר נפרדו מעט אחרי שנולד, והוא נשאר לגור עם אמו בגרמניה. את קריירת הילדים שלו החל במועדון שפורטפרוינדה אובראו, ובגיל 11, בשנת 2001, עבר לאיינטרכט פרנקפורט, שם השתלב בקבוצות הילדים והנוער. בשנת 2008 החל לשחק בקבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט, וכעבור שנתיים עזב את המועדון וחתם בנירנברג.
בעונת 2010/11 שיחק צ'נדלר הן בקבוצת המילואים והן בקבוצה הבכירה של נירנברג. בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, במשחק הבונדסליגה מול בורוסיה מנשנגלדבך. בפברואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, מול שטוטגרט. בעונה זו סיימו צ'נדלר ונירנברג במקום השישי בבונדסליגה. בעונת 2011/12 סבלה נירנברג מרצף של שמונה משחקים ללא ניצחון בבונדסליגה. בנובמבר 2011 צ'נדלר הבקיע שער ניצחון מול קייזרסלאוטרן, שהבטיח לנירנברג ניצחון 0–1 ועצירת רצף המשחקים ללא הניצחון. במהלך עונה זו הפך צ'נדלר לשחקן הרכב קבוע, והציג יכולת טובה מאוד במרבית העונה, על אף שההדחה של נירנברג מהגביע הגרמני בהפסד 0–1 לגרויטר פירט נבעה מטעות שלו. את עונת 2011/12 נירנברג וצ'נדלר סיימו במקום העשירי בבונדסליגה. צ'נדלר זכה להתעניינות של מועדונים אחרים בקיץ 2012, אך בחר להאריך את חוזהו בנירנברג עד לתום עונת 2014/15. גם את עונת 2012/13 סיימו נירנברג וצ'נדלר במקום העשירי בבונדסליגה, כשצ'נדלר ממשיך לשחק בקביעות. בעונת 2013/14 נשרו נירנברג וצ'נדלר אל הבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם נירנברג, עזב צ'נדלר את הקבוצה וחתם במועדון נעוריו איינטרכט פרנקפורט. כבר בעונת הבכורה שלו במועדון השתלב צ'נדלר היטב, וסייע לקבוצה לסיים במקום התשיעי בבונדסליגה. בעונת 2015/16 סבל צ'נדלר מפציעות והחמיץ חלק גדול מהעונה, אותה פרנקפורט סיימה במקום ה-16 ונאלצה להתמודד במבחני הישרדות מול נירנברג. צ'נדלר היה כשיר לצמד המשחקים מול קבוצתו הקודמת, ושיחק 90 דקות במשחק הראשון, שהסתיים בתיקו 1-1. במשחק הגומלין, בו פרנקפורט ניצחה 0–1, צ'נדלר הוחלף בדקה ה-69 על ידי אלכסנדר איגניובסקי. פרנקפורט וצ'נדלר נשארו בבונדסליגה בתום עונה זו. בעונת 2016/17 רשמו צ'נדלר ופרנקפורט הישג נאה כשסיימו את העונה במקום ה-11 בבונדסליגה, והגיעו לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו 1–2 לבורוסיה דורטמונד. צ'נדלר שיחק 72 דקות בגמר זה, והוחלף על ידי החלוץ אלכסנדר מאייר, שלא הצליח להשוות את התוצאה. בעונת 2017/18 סיימו צ'נדלר ופרנקפורט במקום השמיני בבונדסליגה, והפעם גם זכו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון מפתיע על באיירן מינכן בגמר בתוצאה 1–3. צ'נדלר לא שיחק בגמר זה.
קריירה בינלאומית
במרץ 2011 ערך צ'נדלר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארצות הברית, כשעלה לשחק במחצית השנייה של משחק ידידות מול ארגנטינה שהסתיים בתיקו 1-1. בשנת 2012 דחה צ'נדלר הצעה ממאמן נבחרת ארצות הברית, יורגן קלינסמן להצטרף למחנה האימונים לקראת משחקים במוקדמות מונדיאל 2014, מאחר שלא היה בטוח אם מעדיף לייצג את ארצות הברית או דווקא לייצג את מולדתו ולשחק בנבחרת גרמניה. בהמשך, החליט צ'נדלר לשחק עבור ארצות הברית והשתתף עמה במספר משחקים, אך גם לא לבש את המדים הלאומיים כמעט עד למונדיאל 2014 עצמו, אליו זומן לבסוף על ידי קלינסמן. במונדיאל זה, בו ארצות הברית הגיעה לשמינית הגמר, צ'נדלר לא שיחק דקה. ביוני 2015 הבקיע צ'נדלר את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 0–4 על גואטמלה במשחק ידידות.
ביולי 2015 השתתף צ'נדלר עם נבחרת ארצות הברית בגביע הזהב 2015, שם הגיעה נבחרתו לחצי הגמר והודחה על ידי ג'מייקה, ואחר כך הפסידה במשחק על המקום השלישי לנבחרת פנמה בפנדלים. צ'נדלר ערך ארבע הופעות בטורניר זה. צ'נדלר לא זומן לסגל האמריקאי לקופה אמריקה 2016. בהמשך, צ'נדלר וארצות הברית כשלו להעפיל למונדיאל 2018.
יהושע מנחם אהרנברג
הרב יהושע מנחם (יהושע מנדל) אהרנברג (י"ב בטבת תרס"ה, 20 בדצמבר 1904 – כ"ד באדר ב' תשל"ו, 26 במרץ 1976) היה רב חסידי, פוסק הלכה ואב בית דין בתל אביב. כיהן כרב ראשי במחנות המעצר בקפריסין.
תולדותיו
נולד בעיירת קעמעטש (Kemecse) שבהונגריה ליצחק-אריה לייב ושרה אהרנברג, שהיו במקור מגורליץ שבגליציה. בצעירותו למד אצל הרב נפתלי הירץ בומבך אב"ד סמבור ומחבר ספר 'גבעת הלבונה', ולאחר מכן אצל הרב מאיר אריק אב"ד טורנא שאף הסמיכו לרבנות, כמו כן נסמך לרבנות על ידי הרב הורביץ מפרובוז'נא והרב פירר מקראסנו.
בשנת תרפ"ה נישא להינדא-לאה בירנבוים מקרקוב (מתלמידותיה הראשונות של שרה שנירר), שם המשיך בלימודיו. עבר טלטולים רבים בזמן השואה. נכלא בגיטו בוכניה והצליח להימלט לסלובקיה ומשם להונגריה. אהרנברג ושתי בנותיו הם מניצולי "רכבת קסטנר" שבאמצעותה הגיעו בשנת 1944 לשווייץ, שם שוכנו במלון, שהפך למתקן אכסון לפליטים, בעיירה קו (Caux) הסמוכה למונטרה. כמו רוב ניצולי הרכבת עלה לארץ ישראל בספטמבר 1945 (אלול ה'תש"ה) והתיישב בירושלים. רבות מתשובותיו ההלכתיות שפרסם בספר דבר יהושע עוסקות בשאלות הלכתיות העוסקות בשואה.
בשנת תש"ז (1947) התבקש על ידי הרב הראשי הרב הרצוג לשמש כרב ראשי במחנות הגולים בקפריסין. הוא שהה בקפריסין עד חיסול המחנות, ושם עסק בעיקר בבעיות אישות ועגינות. הוא גם יסד שם ישיבה שבה למדו כשמונים בחורים.
עם חיסול המחנות בשנת תש"ט בקפריסין חזר לארץ ישראל, ונתמנה לראש אב בית הדין ביפו ולאחר מכן בתל אביב. היה בקי בכל שטחי ההלכה, אך בעיקר נודע במומחיותו בדיני אבן העזר (אישות). בתחום זה יעץ לרב הראשי הרב אונטרמן. נמנה עם חסידות בלז והיה ממקורביו הבולטים של האדמו"ר, רבי אהרן רוקח.
היה אב לשלוש בנות. בתו שרה נישאה לעסקן החסידי ר' יחזקאל שרגא פרנקל. בתו ליבא נישאה לר' דוד ארליך. בתו ריבה נישאה לאברהם חנוך אברמוביץ, בנו של יהודה מאיר אברמוביץ.
מרסלו ביילסה
שימש בעבר כמאמן נבחרת ארגנטינה במהלך מונדיאל 2002 והוביל את אתלטיק בילבאו לגמר הגביע הספרדי וגמר הליגה האירופית בעונת 2011/12. הוא מכונה אל לוקו (El Loco) - "המשוגע".
קריירה כמאמן
ביילסה שיחק כבלם בקבוצת ניואל'ס אולד בויס לתקופה קצרה בטרם פרש לקריירת אימון בגיל 25.
קבוצתו הראשונה כמאמן הייתה ניואל'ס אולד בויס, אותה הוליך לאליפות השנייה בתולדות המועדון אחרי שזכה באפרטורה של 1990, ומאוחר יותר הוליך את קבוצתו לניצחון על בוקה ג'וניורס ולזכייה באליפות הכוללת (זוכות שני הטורנירים נפגשו לצמד משחקים והמנצחת הוכתרה לאלופה) ובזכייה נוספת בקלאוסורה של 1992. בנוסף הוביל את הקבוצה עד גמר גביע הליברטדורס אך הפסיד לקבוצת סאו פאולו הברזילאית בבעיטות עונשין מ-11 מטרים. ביילסה נערץ על ידי אוהדי ניואל'ס, והמועדון החליף ב-2009 את שמו של האצטדיון הביתי לאצטדיון מרסלו ביילסה.
בתום אותה עונה הוא עבר למקסיקו שם אימן את קבוצות אטלס וקלוב אמריקה בטרם חזר לארגנטינה ב-1997 כדי להדריך את ולס סרספילד, אותה הוביל לזכייה בקלאוסורה של 1997.
ביולי 1998 חתם ביילסה על חוזה בקבוצת אספניול הספרדית אך אימן אותה חודשיים בלבד לאחר שקיבל את הצעת התאחדות הכדורגל הארגנטינאית לאמן את הנבחרת.
מאמן נבחרת ארגנטינה
ביילסה מונה למאמן נבחרת ארגנטינה אחרי שדניאל פסארלה הגיש את התפטרותו לאחר כישלונו לזכות במונדיאל 1998.
תחת הדרכתו הפכה ארגנטינה לאחת הנבחרות הטובות בעולם, הוא סיים את מוקדמות הגביע העולמי בפער גדול משאר יריבותיה והייתה הפייבוריטית הגדולה לזכייה במונדיאל 2002.
לרוע מזלו הוגרלה הנבחרת לבית המוות אשר כלל את היריבה הוותיקה אנגליה, את שוודיה, אחת הנבחרות הטובות באירופה ואת ניגריה, אז הנבחרות האפריקאית הטובה ביותר.
בהמשך הוא הוביל את ארגנטינה לגמר הקופה אמריקה תוך כדי תצוגת כדורגל מרשימה ולזכייה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אתונה 2004. כאשר נדמה היה שהקהל הארגנטינאי סלח לו, החליט ביילסה להתפטר מתפקידו לאחר הניצחון מול פרו. התפטרותו התקבלה בתדהמה בארגנטינה ובמקומו מונה חוסה נסטור פקרמן.
נבחרת צ'ילה
ביילסה מונה כמאמנה החדש של נבחרת צ'ילה אחרי כישלונה של הנבחרת בקופה אמריקה. משחקו הראשון במוקדמות הגביע העולמי נערך בבואנוס איירס מול נבחרתו הקודמת ונבחרת מולדתו ארגנטינה שהסתיים בניצחון ארגנטינה בתוצאה 0–2. בשנת 2009 זכה בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה.
אתלטיק בילבאו
ביולי 2011 מונה ביילסה למאמן אתלטיק בילבאו ונחל עמה הצלחות רבות בליגה האירופית ובליגה. ניצחון כפול על מנצ'סטר יוניטד - 2-3 באולד טראפורד ו-1–2 באצטדיונה הביתי של בילבאו. כמו כן, רשם ביילסה ניצחון על שאלקה 04 הגרמנית בחוץ 2–4. הוא הוביל את בילבאו עד לגמר הליגה האירופית אך שם קבוצתו הפסידה 0–3 לאתלטיקו מדריד.
באותה עונה ביילסה גם הוביל את בילבאו לגמר הגביע הספרדי, אך קבוצתו הפסידה 0–3 לברצלונה.
בתחילת חודש יולי 2012, התפטר ביילסה מאימון הקבוצה לאחר שלא קיבל גיבוי מהנהלת הקבוצה, לאור ריב אליו נקלע אל מול שיפוצניקים שעיכבו עבודות שדרוג שביצעו במתקן האימונים של המועדון. אולם, יממה לאחר מכן, הודיע ביילסה כי הוא חוזר בו מהתפטרותו. ביוני 2013 סיים את תפקידו בקבוצה.
מרסיי
לאחר מונדיאל 2014, חתם מרסלו ביילסה באולימפיק מרסיי לשנתיים.
לאציו
ב-6 ביולי 2016 התמנה ביילסה לתפקיד מאמן לאציו, על אף מועמדותו לאימון נבחרת ארגנטינה.