cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפק (קיבוץ)
היסטוריה
יסודו של קיבוץ אפק בגרעין של תנועת הקיבוץ המאוחד שהוכשר ביגור והתיישב בחולות קריית חיים בשנת 1935. עם פרוץ המרד הערבי הגדול בשנת 1936 נכנסו חברי הקיבוץ לעבודה בנמל חיפה והעבירו אותה לידיים יהודיות. בשנת 1938 החלו חברי הגרעין לעבד את אדמות "עיר המפרץ" שהוחכרו מחברת הנוטע. במאי 1939 הקימו חברי הקבוצה יישוב חומה ומגדל בשם "משמר הים", כחמישה קילומטרים דרומית לעכו. ליישוב משמר הים הוקצו 600 דונם לדיג ימי בחוף הים וכן 2,000 דונם לחקלאות באדמות עמק זבולון, דרומית לכביש עכו-צפת. מספר חברים של הקבוצה הוכשרו למלאכת הדייג על ידי הסוכנות היהודית ובמאי 1940 הקימו ביחד עם חברי שדות ים מחנה אוהלים של דייגים עבריים בחוף קיסריה. בתחילת שנת 1941 הוחל בבניית הקבע של קיבוץ משמר הים ועם פינוי הנקודה הזמנית בקריית חיים היא הועברה לידי קיבוץ החותרים. בתחילת 1943 בקשו חברי משמר הים משלטונות המנדט להחכיר להם שטח בקרבת היישוב אולם תביעתם נדחתה והשטח הוחכר לתחנת ניסיונות בעכו ולערבים. בשנת 1944 נחפרה במשמר הים באר מים להרחבת אספקת המים לקיבוץ.
השטח לעיבוד חקלאי של משמר הים הולאם על ידי הבריטים ב-1942. כיוון שלא ניתן היה להקים נמל דיג בחוף החולי החליטו חברי הקיבוץ לזנוח את ענף הדיג ולעבור לאתר קבע חדש בקרבת תל אפק. שם החכירה הקרן הקיימת שטחים בהיקף של 1,700 דונם לקיבוץ עוד בשנת 1942. רוב חברי הקיבוץ עברו לאתר הקבע החדש ב-18 בספטמבר 1946 ולקראת סוף שנת 1947 הושלם המעבר. לאחר המעבר, שינה הקיבוץ, שכבר לא היה על חוף הים, את שמו ל'אפק'.
בטיוטות הראשונות של תוכנית החלוקה היה אמור הקיבוץ להישאר מחוץ למדינה היהודית. אולם בעקבות תיקונים שנעשו בתוכנית הוכלל אפק בגבולות החלוקה. בתחילת מלחמת העצמאות, ב-14 בינואר 1948, הותקף הקיבוץ על ידי כוחות דרוזיים שהגיעו ממזרח, אולם ההתקפה נהדפה בעזרת מחלקה של הפלמ"ח וכוחות של הצבא הבריטי. אחד ממגיני המקום נהרג ואחר נפצע. מערבית לקיבוץ על כביש, בצומת עין אפק ישב הלגיון הירדני . עד אפריל אותה שנה הגיעו גם שאר חברי הקיבוץ לאתר הקבע הנוכחי.
בשנת 1957 היו בקיבוץ 260 חברים וכ-250 ילדים אשר התפרנסו מחקלאות שכללה 10,000 דונם פלחה ו-800 דונם בריכות דגים. בשנה זו הוחל בבניית חדר אוכל חדש לקיבוץ.
בשנת 2000 פנה הקיבוץ לממשלה בבקשה לשנות את ייעוד הקרקע של חלק משטחי הקיבוץ לשימושים שאינם חקלאיים.
חינוך
קיימת מערכת חינוך לגיל הרך (מתינוקיה עד סיום גן חובה) הפתוחה גם לתושבי הסביבה.
קיים בית ספר יסודי שפתוח גם הוא לתושבי הסביבה, המעניק יום לימודים ארוך למתחנכים בו. ילדי חטיבת הביניים והתיכון לומדים בבית חינוך אופק אשר נמצא בקיבוץ עברון.
בקיבוץ פועל מרכז מבקרים ששמו "דרך הכותנה", המתאר את כל שלבי יצור הבגד מגידול הכותנה דרך טווית החוטים והכנת הבד ועד המוצר הסופי.
תעסוקה
חברי קיבוץ אפק מתפרנסים מחקלאות ומתעשייה. בתחום החקלאות, קיימים גידולי שדה, מטעים, רפת, לול ומדגה. בקיבוץ שלושה מפעלי תעשייה: "אסיב תעשיות טקסטיל" - מפעל ליצור בדים סרוגים; "מגו אפק" - מייצר מכשור רפואי ו"חיננית" - מפעל ליצור בובות וחפצי נוי מבד.
פסגת סטנלי (רכס בול)
פסגת סטנלי(באנגלית: Stanley Peak) היא הר בגובה 3,153 מ', ברכס בול שבהרי הרוקי הקנדיים, בחלקו הצפון מזרחי של הפארק הלאומי קוטניי, בפרובינציית  קולומביה הבריטית שבקנדה).
גאוגרפיה
הפסגה ממוקמת בין פסגת ורמיליון לבין הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית. ניתן לראות את פסגת סטנלי מהכביש הראשי הטרנס-קנדי, וכן מהכביש המהיר 93.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1901 על ידי הראשון שטיפס על פסגת ההר - מגלה הארצות האנגלי אדוארד וימפר. ההר נקרא על שם פרדריק סטנלי, הרוזן ה-16 מדרבי, המושל הכללי השישי של קנדה.
לפי מקורות אחרים, שמו של ההר ניתן לו בשנת 1912, והוא נקרא על שם סטנלי מיטצ'ל, המזכיר של המועדון האלפיני של קנדה.
הטיפוס על הפסגה
הראשונים שטיפסו על הפסגה היו אדוארד וימפר (Edward Whymper), ג'י. בוסוני (J. Bossoney), סי. קאופמן (C. Kaufmann), סי. קלאקר (C. Klucker) ו-ג'י. פולינג'ר (J. Pollinger) בשנת 1901.
פסגות אחרות
בקולומביה הבריטית שתי פסגות נוספות בשם זה.
פסגת סטנלי במחוז מחוז סקוואמיש-לילואט
גובהה של פסגה זו 2,935 מטרים, במחוז סקוואמיש-לילואט, והיא ממוקמת 24 קילומטרים צפונית מערבית למפלי קיהול, ו-62 ק"מ מערבית מהעיירה גולד ברידג' (50.83°N, -123.72167°W),.
פסגת סטנלי באזור סטיקיין
גובהה של פסגה זו 2,030 מטרים, והיא ממוקמת באזור סטיקיין (59.94778°N, -136.59306°W)..
חומצה לקטית
חומצה לקטית (באנגלית: Lactic acid) או חומצת חלב היא תרכובת אורגנית קטנה בעלת חשיבות רבה בביולוגיה.
מקור שמה של החומצה במילה הלטינית Lac, "חלב". החומצה התגלתה לראשונה בחלב. למרות הדמיון בשם ללקטוז, אין מדובר בנגזרת של סוכר זה (בלקטוז 12 אטומי פחמן ובחומצה לקטית - שלושה בלבד). למרות זאת קיים ביניהם קשר: חיידקים המצויים בחלב הופכים את סוכר החלב, לקטוז, לחומצה לקטית בתהליך תסיסה, ולכן שמה הטריוויאלי של החומצה הלקטית הוא חומצת חלב.
ביוכימיה
חומצה לקטית היא חומצה הידרוקסיקרבוקסילית: היא מכילה קבוצת קרבוקסיל (COOH) לצד קבוצת הידרוקסיל (OH). היא זהה לחומצה פרופנואית, חומצה קרבוקסילית בעלת שלושה אטומי פחמן, רק שבחומצה לקטית מוחלף אחד אטומי המימן בקבוצת הידרוקסיל. שמה הכימי הוא חומצה הידרוקסיפרופנואית (Hydroxypropanoic acid) ונוסחתה: CH3CHOHCOOH.
כשהחומצה מאבדת אטום מימן שמקורו בקבוצת הקרבוקסיל מתקבל יון לקטט (Lactate) בעל מטען שלילי: -CH3CHOHCOO.
לקטט הוא התוצר הסופי של אחד מתהליכי התסיסה הידועים והחשובים ביותר. לקטט נוצר בתא בתנאים של מחסור בחמצן כתוצאה מחיזור (מסירת אלקטרונים ל-) פירובט. פירובט, תוצר הגליקוליזה (תהליך פירוק הגלוקוז בתא), נבדל מלקטט בשני אטומי מימן הנמצאים בלקטט והנעדרים בפירובט (בפירובט קיימת קבוצת קרבוניל במקום קבוצת הידרוקסיל).
פיזיולוגיה
לקטט, האניון של חומצה לקטית, מהווה תוצר ביניים בין המטבוליזם האירובי והאנאירובי בתאים, ומהווה חומר דלק חשוב לתאים.
בזמן פעילות גופנית מתגבר קצב ייצור הלקטט בתאי השריר וחלק מהלקטט דולף לזרם הדם ומעלה את ריכוזו בפלזמה. ככל שעולה עצימות הפעילות, הולך ומתגבר קצב הייצור, ובתלות בעצימות הפעילות ויכולת פינוי הלקטט על ידי רקמות אחרות הריכוז מתייצב ברמה גבוהה מהנורמה או שממשיך לעלות עד להפסקת הפעילות מתשישות, כאשר הסף בין התחומים מוגדר כסף הלקטט או הסף האנאירובי.
בניגוד למיתוס הרווח, אין קשר בין כאב שריר מושהה (״שריר תפוס״, DOMS) לבין ייצור חומצת החלב בגוף.
דייוויד גומז
דייוויד גומז פימנטה (בפורטוגזית: David Gomez Pimenta; ) הוא כדורגלן ברזילאי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בשמשון תל אביב.
קריירה
גומז נולד בסאו פאולו שבברזיל. במהלך עונת 2008/2009 נבחן גומז בבית"ר ירושלים, לאחר שהגיע אליה מהליגה השנייה בברזיל, אולם לא הצליח להרשים את הצוות המקצועי וחתם בסופו של דבר בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. גומז כבש חמישה שערים ב-15 משחקי ליגה. לקראת העונה הבאה נבחן גומז פעם נוספת בבית"ר ירושלים, ובסופו של דבר הוחתם בקבוצה מליגת העל, לאחר שהצליח להרשים את מאמן הקבוצה יצחק שום. גומז זכה לדקות משחק מועטות במדי הקבוצה, ועבר בחלון ההעברות למכבי נתניה עד לסיום העונה, ושם כבש שלושה שערים ב-16 משחקי ליגה, ושער אחד במסגרת גביע המדינה.
לקראת עונת 2010/2011 עבר גומז להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. גומז כבש בעונה זו 14 שערים, והיה אחד השחקנים המשמעותיים ביותר בקבוצה שבאותה עונה העפילה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן כבש 7 שערים בליגת העל, שלא סייעו לקבוצה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2012 עבר גומז לקבוצת הפועל עכו, ובחלון ההעברות של ינואר 2013 עבר לקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 פתח בהרכב הקבוצה בכל 37 משחקי הליגה, כבש תשעה שערים והעפיל עם הקבוצה לליגת העל.
אירלנד באירוויזיון 2023
אירלנד השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "We Are One" של ויילד יות'. זו תהיה השתתפותה ה-55 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. רשות השידור האירית, Raidió Teilifís Éireann (RTÉ), הפיקה את ה-Eurosong 2023, אירוע הקדם של אירלנד באירוויזיון.
דייוויד גומז
קריירה
לקראת עונת 2014/2015 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, וב-24 הופעות במדי הקבוצה כבש שער ליגה אחד. ב-7 ביולי 2015 חתם בהפועל עפולה שם כבש שער ליגה אחד ב-15 הופעות. בדצמבר 2015 חתם במכבי שעריים עימה עלה להליגה הלאומית בתום העונה אחרי היעדרות של 23 שנים.
אירלנד באירוויזיון 2023
רקע
קדם לאירוויזיון 2023 אירלנד השתתפה חמישים וארבע פעמים בתחרות מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1965. היא ניצחה שבע פעמים בתחרות, יותר מכל מדינה אחרת. זכייתה הראשונה נרשמה בשנת 1970 עם השיר "All Kinds of Everything" של דנה רוזמרי סקאלון, ואילו האחרונה התרחשה באירוויזיון 1996 עם השיר "The Voice" של איימר קווין. אירלנד נחשבת למדינה היחידה שניצחה שלוש פעמים ברציפות (באירוויזיון 1992 עם "", באירוויזיון 1993 עם "In Your Eyes" ובאירוויזיון 1994 עם השיר "Rock 'n' Roll Kids"). ג'וני לוגן האירי זכה באירוויזיון שלוש פעמים, פעמיים כזמר (1980 ו-1987) ופעם אחת ככותב השיר הזוכה (1992). מאז אירוויזיון 2013 אירלנד העפילה לגמר פעמיים בלבד. באירוויזיון 2021 שלחה את לזלי רוי עם השיר "Maps", שהגיעה למקום ה-16 בחצי הגמר ולא העפילה לגמר. את רצף אי-ההעפלה המשיכה באירוויזיון 2022, כששחה את "That's Rich" של ברוק סקוליון.
דייוויד גומז
קריירה
בנובמבר 2016 חתם בעירוני נשר. ב-17 בינואר 2018 חתם בבית"ר נורדיה ירושלים מליגה א'.
אירלנד באירוויזיון 2023
לפני האירוויזיון
Eurosong 2023 היה אירוע הבחירה של אירלנד לאירוויזיון, שהופק על ידי RTÉ. האירוע שודר במהלך מהדורה מיוחדת של The Late Late Show. זהות הזוכה נקבעה באמצעות שילוב של הצבעות השופטים המקצועיים, קולות חברי השיפוט הבין-לאומיים וההצבעות הדיגיטליות של הצופים בבית.
דייוויד גומז
חייו האישיים
ביוני 2011 נישא גומז לישראלית, ולזוג ארבעה ילדים.
אירלנד באירוויזיון 2023
לפני האירוויזיון
ב-30 בספטמבר 2022 פתחה RTÉ את תקופת הגשת המועמדויות לקדם הלאומי, שנמשכה עד 28 באוקטובר. בתום המועד התקבלו 330 שירים שונים, שנופו באמצעות שלושה שלבים עיקריים. תחילה בדק פאנל בן שנים-עשר שופטים את השירים, וצמצם את מספרם ל-60. לאחר מכן הרשימה צומצמה לעשרה שירים בלבד, שמתוכם נבחרו רק ששת המועמדים הסופיים שהתחרו באירוע. ב-9 בינואר 2023 נחשפו שמות ששת המועמדים.
גמר
אירוע הקדם התקיים ב-3 בפברואר 2023 בסטודיו 4 של RTÉ בדבלין, בהנחיית ריאן טוברידי. פרשן האירוויזיון האירי, מרטין וילן, מדווח מהחדר הירוק של התחרות, בו שוהים המשתתפים. הוא גם פרשן את פאנל השופטים. במהלך ההצבעה ביצעו מספר אמנים איריים שירי אירוויזיון מוכרים. "We Are One" של ויילד יות' זכה ב-34 נקודות מתוך 36 אפשריות, והוכרז כמנצח בקדם.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. אירלנד שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-9 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אירלנד הופיעה שישית, לפני קרואטיה ואחרי פורטוגל. ב-11 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "We Are One" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
אובדוליו וארלה
אובדוליו יאקינטו מויניוס וארלה (בספרדית: Obdulio Jacinto Muiños Varela; 20 בספטמבר 1917 – 2 באוגוסט 1996) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת הבלם.
וארלה היה קפטן אורוגוואי שזכתה בגביע העולם במונדיאל 1950. הוא זכה לכינוי "הצ'יף השחור" (בספרדית: El Negro Jefe) בשל צבע עורו הכהה ובזכות השפעתו והנהגתו על המגרש, שבאה לידי ביטוי באופן מיוחד במרקנאסו, המשחק המכריע במונדיאל 1950 מול.
וארלה שיחק במרבית הקריירה בקבוצת פניארול, במדיה זכה בשש אליפויות אורוגוואי, ורשם בסך הכל 45 הופעות במדי הנבחרת.
קריירת משחק
וארלה החל את דרכו במדי דפורטיבו חובנטוד בשנת 1936. כעבור שנתיים החל לשחק בליגה הבכירה, כשחתם במדי מונטווידאו וונדררס. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך חמש עונות, ובשלוש מתוכן הצליח לסיים איתה במקום השלישי בטבלה.
ב-1943 עבר למועדון האחרון בקריירה שלו, פניארול. הוא שיחק במועדון במשך 13 עונות, וזכה בשש אליפויות מקומיות. וארלה פרש ממשחק פעיל ב-1955, בגיל 38.
נבחרת אורוגוואי
וארלה התחיל את הקריירה הבינלאומית בנבחרת אורוגוואי ב-1939, במסגרת טורניר קופה אמריקה בפרו, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-2 על. אורוגוואי המשיכה לסגנות באותו הטורניר. שלוש שנים אחר כך, ב-1942 זכה וארלה עם הנבחרת בטורניר הקופה אמריקה אותו אירחה אורוגוואי, והיה לאחד ממצטייני הטורניר.
וארלה הוביל את נבחרתו כקפטן למונדיאל 1950 בברזיל. היה זה הטורניר היחיד שהוכרע בבית גמר ולא במשחק גמר. אורוגוואי הגיעה אל בית הגמר לאחר ששיחקה משחק אחד בלבד בשלב הבתים הראשון, במסגרתו הוגרלה לבית עם ו. עוד טרם הטורניר פרשה צרפת, מה שהותיר משחק אחד באותו הבית, ובו הביסה אורוגוואי 8-0 את בוליביה.
במשחקה הראשון של אורוגוואי בבית הגמר כבש וארלה את שער השוויון מול שקבע את תוצאת המשחק, 2-2. המשחק האחרון בבית הגמר בין אורוגוואי ל המארחת זכה לכינוי מרקנאסו ונחשב בעיני רבים למשחק הגמר של הטורניר, מאחר שניצחון הספיק לכל נבחרת כדי לזכות בתואר. מול הקהל הביתי במרקנה, הוביל וארלה את נבחרתו כקפטן לניצחון מפתיע 2-1 שהעניק לנבחרתו את גביע העולם השני בתולדותיה. וארלה זכה לתשבחות רבות מצד חברי נבחרתו על נאום המוטיבציה שנשא להם במנהרה המובילה למגרש, וביכולת המנהיגות המיוחדת שלו שסייעה להם לזכות בתואר בסופו של דבר. וארלה היה ממצטייני הטורניר, ובסופו אף נכלל בנבחרת הטורניר.
הטורניר האחרון של וארלה במדי אורוגוואי היה מונדיאל 1954 בשווייץ. על אף שהיה בן 37 בזמן הטורניר, הוא הוסיף להיות שחקן חושב בסגל הנבחרת, רשם שלוש הופעות ואף כבש בניצחון 4-2 על בשלב רבע הגמר. וארלה לא שותף בהפסד להונגריה בשלב חצי הגמר, וסיים את הקריירה הבינלאומית ללא הפסד במונדיאל. הוא שותף בשבעה משחקים במסגרת טורנירי המונדיאל, ובהם רשם שישה ניצחונות ותיקו אחד.
וארלה רשם בסך הכול 45 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
לאחר הפרישה
בשלוש העונות האחרונות שלו במדי פניארול, הדריך אותו מאמנו בשני טורנירי המונדיאל בהם שותף, חואן לופס פונטנה. ב-1955, שנת פרישתו מכדורגל, סיים פונטנה את דרכו בקבוצה. מי שהחליפו אותו על הקווים היו וארלה ורוקה מספולי, חברו לקבוצה ולנבחרת. ב-19 ביוני 1955 עלה וארלה לשחק במהלך המחצית השנייה של משחק קבוצתו, בסיומו החליט לפרוש. השניים המשיכו להדריך את הקבוצה עד לסיום העונה, בה פרשו שניהם מכדורגל. וארלה לא חזר עוד לאמן, אך מספולי המשיך בקריירת אימון, חזר לאמן בפניארול במספר קדנציות עד לשנות התשעים המוקדמות ואף הוביל את נבחרת אורוגוואי במשך מספר שנים.
בשנת 1994 זכה וארלה לתואר כבוד מפיפ"א. שנתיים אחר כך, ב-2 באוגוסט 1996, כחודש וחצי לפני יום הולדתו ה-79, הלך וארלה לעולמו. בשל השפעתו הגדולה על עולם הספורט באורוגוואי, הוא זכה להלוויה ממלכתית במימון המדינה, על פי החלטתו של נשיא המדינה באותה התקופה, חוליו מריה סנגינטי. הוא נקבר בעיר הולדתו מונטווידאו.
Young Heart
Young Heart הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הבריטית בירדי. האלבום יצא לאור ב-30 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
רקע והכרזה
לאחר צאת האלבום של Beautiful Lies משנת 2016, בירדי הודיעה שתיקח הפסקה ארוכה ממוזיקה, אך בסופו של דבר היא הכריזה בנובמבר 2020 עם צאתם של המיני-האלבום Piano Sketches, שיצא באותו חודש.
בירדי סיפרה כי האלבום יהיה שונה מן האלבום הקודם וציינה כי Young Hearts, הוא "די מצומצם - כל מה שלא היה צריך להיות שם, לא שם. אין קישוטים".
מצר בס
מֵצַר בס (באנגלית: Bass Strait) הוא מצר ים הנמצא בין טסמניה ויבשת אוסטרליה. האירופאי הראשון שגילה את המצר היה מתיו פלינדרס בשנת 1798, והוא העניק למצר את שמו על שם רופא ספינתו, דוקטור ג'ורג' בס.
רוחב המצר כ-240 ק"מ בקירוב בנקודתו הצרה ביותר ועומקו הממוצע כ-50 מטר. במהלך תקופת הקרח האחרונה היה המצר כמעט קפוא. המצר מכיל איים רבים, ביניהם האי קינג והאי פלינדרס, המאוכלסים למכביר.
כמו רוב המים המקיפים את טסמניה, ובמיוחד בגלל עומקו הרדוד, מלא המצר בספינות טרופות אשר רובן טבעו במהלך המאה ה-19. בשנת 1848 נבנה מגדלור על האי דיל כדי לסייע לספינות בחלק המזרחי של המצר, אבל הכניסה המערבית נותרה חשוכה עד שמגדלור צוק וילסון הושלם בשנת 1859, ומגדלור קייפ ויקהם הוקם בצד הצפוני של האי קינג בשנת 1861.
זרמים חזקים בין האוקיינוס ההודי וים טסמן יוצרים במצר גלים גבוהים ורבי עוצמה. מספר הספינות הטרופות בקווי החוף של מדינת ויקטוריה ושל טסמניה מגיע למאות, אם כי ספינות חזקות יותר ממתכת וניווט ימי מודרני הפחיתו משמעותית את סכנת השיט במצר. כלי שיט רבים, חלקם גדולים מאוד, נעלמו ללא עקבות, או נשארו כעדות לניסיון מעבר כושל. על אף מיתוסים ואגדות של פיראטים, הדומים לסיפורים המסופרים על משולש ברמודה, אירועים אלו אירעו בעקבות תנאי מזג אוויר וים סוער, סלעים ושוניות במצר.
גאוגרפיה
המצר מחבר בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט ומפריד בין מדינת ויקטוריה לבין האי טסמניה.
איים
ישנם יותר מ-50 איים במצר בס. עם האיים הראשיים נמנים:
בצד הצפון מערבי, מערבי:
בצד הדרום מזרחי:
בצד הצפון מזרחי:
משאבים טבעיים
מספר שדות נפט וגז קיימים במצר בס. השדה המזרחי, הידוע בשם אגן גיפסלנד, נתגלה ב-1960 והוא ממוקם כ-50 ק"מ מחוף גיפסלנד. הנפט והגז המופקים בו מועברים באמצעות צינור לבתי זיקוק ומפעלי גז בלונגפורד, ווסטרן פורט, אלטונה וגילונג, ובאמצעות מכליות לניו סאות' ויילס. השדה המערבי, הידוע בשם אגן אוטווי, נתגלה בתחילת 1990 מול פורט קמפבל והפעלתו החלה ב-2005.
תחבורה
הדרך המהירה והזולה ביותר לחצות את מצר בס היא דרך האוויר. חברות התעופה העיקריות הטסות באזור הן קוואנטס, ג'טסטאר איירווייז ווירג'ין אוסטרליה. נמלי התעופה העיקריים באזור הם נמל התעופה הבינלאומי הוברט ונמל התעופה לנקסטון; נמלי התעופה הקטנים יותר מנוהלים על ידי חברת התעופה ריג'ונל אקספרס, אשר בדרך כלל טסה למלבורן ולאיי מצר בס.
נתיב ימי פנימי מופעל על ידי שתי מעבורות של חברת רוח טסמינה מדבונפורט אל סטיישן פיר, מלבורן.
שייטי קיאקים חוצים לעיתים את המצר, בעיקר באמצעות דילוג בין איים בצד המזרחי. כמו כן, השייט האוסטרלי, מייקל בלקברן, בעל מדליית ארד אולימפית, חצה את מצר בס בסירת הלייזר שלו.
חשמל ואנרגיה
קו המתח בסלינק (Basslink) נכנס לשימוש בשנת 2006. הכבל הוא בעל קיבולת של 630 מגה ואט לאורך המצר ונכון ל-2018 הוא קו המתח התת-ימי הארוך ביותר בעולם. בנוסף, בבעלות חברת אלינטה צינור גז תת-ימי, המעביר גז טבעי ללקוחות תעשייתיים גדולים ליד ג'ורג'טאון וכן רשת הגז פאוורקו בטסמניה.
תקשורת
קו התקשורת התת-ימי הראשון לאורך מצר בס הונח ב-1859. הקו יצא מקייפ אוטווי, דרך האי קינג ואי שלוש הגבעות, אל אדמת טסמניה בסטנלי. מספר שבועות לאחר הנחתו החל הקו להיכשל, ובשנת 1861 פסק לעבוד לחלוטין.
טסמניה מחוברת כיום לאוסטרליה באמצעות שני סיבים אופטיים של חברת טלסטרה.
יול"ב
איגוד הליגות האירופיות בכדורסל (בצרפתית: Union des Ligues Européennes de Basket-Ball, ובקיצור ULEB, יול"ב) הוא ארגון כדורסל אירופאי שנוסד בשנת 1991 על ידי ליגות הכדורסל המקצועניות של איטליה, ספרד וצרפת, ונועד לקדם את הכדורסל האירופי.
היסטוריה
ליגות הכדורסל המקצועיות של איטליה, צרפת וספרד הקימו את היול"ב ב-25 ביוני 1991 ברומא, איטליה. בנובמבר 1992 התקיים במדריד, סוף שבוע אול סטאר משותף עם השחקנים הבולטים ביותר מהליגה הספרדית והאיטלקית. הניסיון חזר על עצמו שנה לאחר מכן ברומא לפני קהל של 10,500 אוהדים. ב-1994, הליגה הצרפתית הצטרפה לאירוע, וסוף השבוע של האול סטאר עבר לולנסיה, עם כוכבים איטלקים, ספרדים וצרפתים שמתחרים ומראים את כישוריהם.
הליגה היוונית הייתה הראשונה שהצטרפה לשלוש המייסדות בשנת 1996. ליול"ב היו שלושה נשיאים מאז היווסדו: ג'יאנלואיג'י פורלי (מספטמבר 1991 ועד מרס 1998), אדוארדו פורטלה (מ-18 במרץ 1998 ועד 6 באוקטובר 2016) ואת תומאס ואן דן שפיגל, שנבחר ב-6 אוקטובר 2016. בדצמבר 1999 הצטרפו ליול"ב הליגות של בריטניה, בלגיה ושווייץ.
ביום שישי ה-9 ביוני 2000, המועדונים החשובים ביותר באירופה והליגות החברות ביול"ב, נפגשו, והחליטו ליצור ולנהל תחרות חדשה, שנקראה היורוליג. עד אז, הייתה זאת פיב"א אירופה שניהלה את תחרות כדורסל הגברים העליונה באירופה. המשחק הראשון של היורוליג, היה ריאל מדריד נגד אולימפיאקוס, ששוחק ב-16 באוקטובר 2000 במדריד.
כעבור שנה, באוקטובר 2001, הצטרפו ליול"ב ליגות הכדורסל של גרמניה, הולנד ופולין. באוקטובר 2002, גביע יול"ב, התחרות השנייה בחשיבותה באירופה נוסדה. המשחק הראשון בגביע יול"ב שוחק באיסטנבול ב-15 באוקטובר 2002, בין דרושפאקה וקרקה נובו מסטו.
ביוני 2003 הצטרפה ליטא, ושנה לאחר מכן, ביולי 2005 הצטרפה ישראל לאיגוד. התוספת האחרונה ליול"ב היא הליגה המאוחדת של VTB, אשר הצטרפה בחודש יולי 2014 במקום קודמתה, ה-PBL (אשר הצטרפה בחודש מאי 2011). יול"ב כרגע מייצג מספר כולל של 11 ליגות כדורסל מקצועיות מכל רחבי אירופה. ליגות אחרות כמו פורטוגל, הליגה האדריאטית, אוסטריה, שווייץ וצ'כיה היו גם חברות ביול"ב בעבר, אך כולן עזבו את האיגוד מסיבות שונות (הליגה הפורטוגלית והליגה השווייצרית הפסיקו את פעילותן, הליגה האדריאטית איבדה את תמיכתה של פיב"א אירופה, ואוסטריה, בריטניה וצ'כיה ויתרו מרצונם על החברות).
יול"ב היא בעלת המניות של יורוליג נכסים מסחריים (ECA) באמצעות חברת יורוליג בסקטבול, וגם בעלת מניות בליגת האלופות בכדורסל. כפי שצוין לעיל, תומאס ואן דן שפיגל, כדורסלן עבר בלגי, הוא הנשיא הנוכחי של יול"ב, ונשיא הליגה היוונית מיכאליס מליס הוא סגן הנשיא הנוכחי. הוועד הפועל הנוכחי של האיגוד מורכב מהליגות של בלגיה, צרפת, גרמניה וספרד.
הליגות החברות ביול"ב
חברות היול"ב נכון לשנת 2017:
בנדיקוט חום דרומי
תיאור
הבנדיקוט הדרומי הוא כיסאי קרקעי קטן למדי שדומה בגודלו ובצורתו לחולדה גדולה; מבנה גופו קומפקטי, מוצק ושמנמן, ראשו חרוטי וחרטומו המחודד הוא הקצר ביותר מבין הבנדיקוטים. פלג גופו האחורי מפותח ושרירי יותר מהקדמי. אוזניו קצרות ומעוגלות, עיניו ואפו קטנים, זנבו קצר ודקיק וטפריו ארוכים וחדים. אורכו הכולל של הבנדיקוט הדרומי 40–61 סנטימטרים ומשקלו עד 1.2 קילוגרם, כאשר הבנדיקוטים באיים נוטים להיות גדולים מהבנדיקוטים ביבשת. הזכר גדול וכבד משמעותית מן הנקבה. הכיס של הנקבה תלוי על הבטן, מכיל 8 פטמות מסודרות במעגל חלקי ופתחו בין הרגליים האחוריות; תכונה זאת אופיינית לכיסאים שחופרים באדמה, ומונעת כניסת עפר ופסולת לתוכו.
הפרווה של הבנדיקוט גסה וזיפית. צבעה הכללי נע בין חום קפה מבריק לחום-אפרורי או חום-צהבהב, והיא שזורה בשיער שחור, חום, צהוב, כתמתם, לבן ואפור שמעניק לה מראה מחוספס. באזור המותניים היא נוטה לצהבהב, זהוב או כתמתם. הצד התחתון בהיר יותר מהעליון ונע בין אפרפר ללבן-שמנת. הראש בצבע אפרורי כהה והלוע לבן בוהק.
מתחת לאוזניים, יש לבנדיקוט בלוטות ריח שמתנפחות בעיקר בעונת הרבייה, והן משחררות הפרשה דביקה בכמות ניכרת כאשר הוא נרגש או נרגז.
תפוצה וסביבת מחיה
הבנדיקוט הדרומי אנדמי לאוסטרליה; טווח התפוצה ההיסטורי שלו השתרע בעבר לאורך החוף הדרומי והמזרחי של היבשת, אולם כיום הטווח מפוצל ומקוטע, כאשר האוכלוסיות העיקריות נותרו בעיקר בדרום-מערב אוסטרליה המערבית ודרום ויקטוריה, עם כיסים קטנים בדרום ניו סאות' ויילס ודרום-מזרח אוסטרליה הדרומית (חצי האי אייר).
שרידים לטווח ההיסטורי בחוף המזרחי נותרו במזרח ניו-סאות' ויילס, סביב טריטוריית הבירה האוסטרלית, ובצפון-מזרח קווינסלנד (בעיקר חצי האי כף-יורק). מסיבה זאת, השם הרשמי של המין אינו מדויק שכן הוא מצוי גם בצפון ביבשת. קיימות אוכלוסיות משמעותיות של בנדיקוטים דרומיים על מספר איים בדרום היבשת: טסמניה, אי הקנגורו, ארכיפלג נויץ, האי דאו, ומספר איים במצר בס.
בית הגידול של הבנדיקוט הדרומי מורכב מפסיפס של בתה, חורש ים-תיכוני, יער אקליפטוס פתוח, כתמי מרעה ויער גדותיים על שפת ביצות ונהרות. המין מגלה העדפה לאזור עם צמחייה קרקעית סבוכה שמסתירה אותו מטורפיו הרבים; כמות המשקעים היא גורם נוסף המשפיע בבחירת בית הגידול.
אקולוגיה
הבנדיקוט הדרומי הוא פעיל לילה מובהק שיוצא ממקום מחבואו כשעה לאחר השקיעה; את שעות היום הוא מבלה בשינה בקן עשבוני מוסתר היטב שבנה לעצמו תחת כיס סבך או שורשי עץ. מתוך 6–8 שעות פעילות במשך הלילה, הבנדיקוט מבלה רק 8 דקות בטיפוח והיתר מוקדש לחיפוש אחר מזון. הבנדיקוט פעיל בגפו רוב הזמן, והוא חי בטריטוריה קבועה בגודל 1–5 דונם שמסומנת באמצעות בלוטות ריח.
כיתר קרוביו, מדובר במין טריטוריאלי במיוחד שמגלה אגרסיביות רבה כלפי פולשים מאותו הזוויג. בקרבות בין זכרים, הזכר הדומיננטי קופץ על גבו של היריב ותולש את שערו בשיניו ובטפריו עד שהלה יימלט מהשטח; העימותים הללו גורמים לנשירת שיער באזור הגב, אולם העור העבה מגן מפני פציעות פנימיות. הבנדיקוט קולני למדי (בפרט בעונת הרבייה או במפגש עם יריב), ורפרטואר הקולות שלו כולל ציוצים, צווחות, נהימות ועיטושים.
הבנדיקוט הוא אוכל-כל שניזון מחרקים, עכבישאים, תולעים, עשבים, פירות, שורשים, שרכים ופטריות. הוא משקיע זמן מועט בחיפוש אחר מים ומסתפק בלחות המתקבלת ממזונו. הבנדיקוט מאתר את מזונו באמצעות חוש הריח המעולה שלו תוך כדי נבירה עם חוטמו המחודד בפסולת, וכאשר גילה פריט מזון הוא משתמש בטפריו החזקים על מנת להגיע אליו. במקרה הצורך, הוא רודף אחר טרף במהירות שמגיעה ל-14 קמ"ש. במחקרים במעבדה, נמצא שהבנדיקוט נמנע מאכילת צפרדעים, אך אינו בוחל בלטאות, אפרוחים קטנים ועכברים. במהלך החיפוש אחר מזון, הבנדיקוט חופר גומות חרוטיות באדמה בעומק 8 סנטימטרים לכל היותר.
הטורפים הטבעיים של הבנדיקוט בטבע הם דורסי לילה, נחשים, לטאות כוח ונמיות כיס. למרות חוש הריח המצוין, נמצא שהבנדיקוט אינו מקשר בין הריח לבין הטורף, דבר שהופך אותו לפגיע יותר לטריפה מכיסאים קטנים אחרים. באזורים מסוימים במזרח אוסטרליה, הבנדיקוט הדרומי מתחרה על מקורות המזון עם קרובו הבנדיקוט המזרחי שמשתייך לסוג אחר.
הרבייה מתרחשת בסמיכות לעונת הגשמים. ההיריון של הבנדיקוטית נמשך 12–15 ימים בלבד, לאחריהם היא ממליטה שגר של 2–5 ולדות. הגורים הזעירים והבלתי מפותחים מבלים בכיס 53 ימים ונגמלים בגיל 60 יום. מיד לאחר מכן, הבנדיקוטית יכולה להתעבר שוב, ובדרך זו היא ממליטה עד 4 פעמים מדי שנה. הגורים הופכים לעצמאיים זמן קצר לאחר הגמילה ומגיעים לבגרות בגיל 4–6 חודשים.
תוחלת החיים של הבנדיקוט בטבע עד 4 שנים ובשבי עד 6 שנים.
מצב
הבנדיקוט הדרומי היה נפוץ בעבר לאורך קו החוף הדרומי והמזרחי של יבשת אוסטרליה. הוא חווה כיווץ דרסטי בטווח התפוצה וירידה חמורה במספריו כתוצאה מהכנסת השועל האדום וחתול הבית על ידי המתיישבים האירופאים, כמו גם עקב שינויים במשטרי האש, המרת בתי גידול לשטחי מרעה וחקלאות.
אף על פי שהאיומים נותרו זהים לאורך השנים ומגמת האוכלוסייה של המין נותרה בירידה, כיום, הבנדיקוט הדרומי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מאחר שטווח התפוצה שלו נותר רחב למדי ומספריו התאוששו בדרום-מערב ודרום-מזרח היבשת כתוצאה מפעולות של רשויות השימור האוסטרליות לדילול אוכלוסיות השועלים והחתולים. הבנדיקוט מצוי באזורים מוגנים רבים על קרקע ממשלתית או פרטית.
אומדן האוכלוסייה העולמי של המין 100,000-10,000 פרטים.
Four Strong Winds
Four Strong Winds (בעברית: ארבע רוחות חזקות) הוא שיר שנכתב על ידי איאן טייסון בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. השיר התפרסם בביצועם של איאן וסילביה והפך לאחד השירים הבולטים ברפרטואר של מוזיקת הפולק. במרוצת השנים זכה השיר לעשרות ביצועים, בהם גם ביצועים של חלק מהבולטים באמני מוזיקת הפולק. אחד מהביצועים הבולטים הוא של ניל יאנג והשיר הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם אמן זה. השיר, שנכתב והתפרסם על ידי יוצרים קנדיים ומציין את מדינת אלברטה שבקנדה כמחוז חפצו של הכותב, הפך לאחד מהשירים הפופולריים בקנדה.
השיר
השיר בעל האופי המלנכולי, כתוב במתכונת של מכתב לנשוא אהבתו של הכותב ודן ברומן שנסתיים ובשאיפתו של הכותב למפגש מחודש במקום אחר, על אף שברור לכותב שאין לכך סיכוי וש"הזמנים הטובים שלנו חלפו".
יש הטוענים כי ההשראה לשיר באה מתופעת העובדים החקלאים העוברים ברחבי צפון אמריקה מקטיף אחד למשנהו ומהשפעת תנועה זו על יחסי האהבה המתפתחים בין פועלים אלו. אולם טייסון טען כי השיר נכתב אודות חברה ממנה נפרד שעזבה ללוס אנג'לס.
היסטוריה
השיר נכתב על ידי איאן טייסון סביב 1961. באותה עת הוא הופיע במועדונים באזור העיר טורונטו, יחד עם סילביה פריקר (שלוש שנים מאוחר יותר השניים נישאו), והצמד נקרא "איאן וסילביה". השיר הוקלט לראשונה על ידי ארבעת האחים ב-1963 וזכה להצלחה מסוימת אך לא הגיע ל-"100 הגדולים" של הבילבורד". באפריל 1964 הוקלט השיר על ידי איאן וסילביה באלבום שנשא את שם השיר וזכה להצלחה גדולה.
ב-2005 ערכה תחנת הרדיו הציבורית הקנדית, CBC Radio One, משאל בין מאזיניה לבחירת 50 השירים הקנדיים הפופולריים ביותר בכל הזמנים ו-"Four Strong Winds" זכה במקום הראשון במשאל.
אמנים שביצעו את השיר
רבים מאמני הקאנטרי והפולק ביצעו את השיר. בהם בולטים: ניל יאנג, שרה מקלכלן, האנק סנואו, המחפשים, ג'ודי קולינס, שלישיית צ'ד מיטצ'ל, בוב דילן, מריאן פיית'פול, המשחרים, ג'ון דנוור, בובי בייר, ארבעת האחים, שלישיית קינגסטון, טריני לופז, ויילון ג'נינגס, צ'אד וג'רמי, ג'ואן באאז, וניטי פייר, גלן ירבורו וג'וני קש.
גם בסקנדינביה זכה השיר להצלחה; בנורווגיה ב-1966 בשם "Mot ukjent sted", על ידי להקת "The Vanguards" ובשוודיה ב-1967 בשם  "Mot okänt land"על ידי להקת "Hep Stars".
התיק הטמילי
התיק הטמילי (בדנית: Tamilsagen) הוא כינויה של פרשה שהסעירה את דנמרק לסירוגין בין 1989–1993. במרכז הפרשה עמדה החלטתו של שר המשפטים אריק נין-הנסן לעכב איחוד משפחות של מהגרים טמילים שנמלטו מפני מלחמת האזרחים בסרי לנקה והגיעו לדנמרק. הפרשה גרמה להרשעתו של הנסן, ולפירוק ממשלתו של פול שליטר.
הפרשה
ב-1983 פרצה בסרי לנקה מלחמת אזרחים בין הרוב הסינהאלזי למיעוט הטמילי. בעקבות המלחמה נמלטו המוני טמילים מסרי לנקה, ו-3,000 מהם הגיעו לדנמרק. הם קיבלו היתרי שהייה זמניים, ומשרד המשפטים הדני החל לטפל בסוגיית איחוד משפחות במשפחות פליטים שחלקן נותרו בסרי לנקה. ב-1987 נחתם הסכם שביתת נשק בין הצדדים הלוחמים בסרי לנקה, ובעקבות כך הוציא שר המשפטים הדני אריק נין-הנסן צו בו הורה לעכב את האישורים לאיחוד משפחות. מכיוון שהחוקה הדנית מאפשרת איחוד משפחות, הצו של הנסן היה לא חוקתי.
ב-1 במרץ 1989 הגיש נציב תלונות הציבור דו"ח בו חשף את קיומו של הצו. בעקבות הדו"ח, דרשו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת העם הסוציאליסטית להקים ועדת חקירה לפרשה. ב-25 באפריל נאם ראש הממשלה פול שליטר בפולקטינג, ודחה בבוז את הצעת האופוזיציה.
האירוע הושתק במשך שנה, עד 23 באפריל 1990, אז שודר בתאגיד השידור הדני סרטו התיעודי של אלכס פרנק לארסן "Blodets". בסרט הואשם הנסן בהפרת החוק. בעקבות שידור הסרט, ביקש הנסן בעצמו להקים ועדת חקירה שתבחן את תפקודו כשר המשפטים באותה תקופה. ב-6 בדצמבר של אותה שנה הגיש עורך הדין כריסטיאן מוגנסן תלונה בת 14 עמודים לוועדת זכויות האדם של הפולקטינג, בו טען שהוועדה מתנהלת בדלתיים סגורות ואינה ממלאת את תפקידה היטב. התלונה של מוגנסן גרמה לסערה תקשורתית עזה שבסופה הוקמה ועדת חקירה חדשה בראשות השופט מוגן הורנסלט, שהייתה שקופה לציבור.
ב-14 בינואר 1993 הגיש השופט הורנסלט את הדו"ח הסופי בן ה-6,000 עמודים לראש הממשלה שליטר. הורנסלט קבע כי הנסן עבר על החוק בידיעה ברורה. כעבור ארבעה ימים הודיע שליטר כי ממשלתו מתפרקת, אולם לא ביקש מהמלכה להכריז על בחירות. פול נירופ ראסמוסן הצליח להרכיב ממשלה חדשה תוך הישענות על מפלגות השמאל. בממשלתו של ראסמוסן, הועבר הטיפול בנושא ההגירה מידי משרד המשפטים למשרד הפנים.
סיום הפרשה
ב-11 ביוני 1993 הצביע הפולקטינג ברוב גדול על הדחתו של הנסן מחברותו בבית כדי שניתן יהיה לפתוח נגדו בהליכים משפטיים. זו הפעם הרביעית והאחרונה עד כה בתולדות דנמרק בה נערך הליך הדחה כנגד חבר פולקטינג. הפעם הקודמת הייתה ב-1910. ב-22 ביוני 1995 נמצא הנסן אשם בבית המשפט ונידון לארבעה חודשי מאסר בפועל. הנסן ערער על גזר הדין בבית הדין האירופי לזכויות אדם, אולם תלונתו נדחתה ב-18 במאי 1999.
יפה שיר-רז
ביוגרפיה
נולדה בחיפה, בוגרת בית הספר הריאלי (מחזור ס"ב). את שירותה הצבאי עשתה בממר"ם.
בוגרת תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה, ותואר שני בתקשורת מאוניברסיטת חיפה. בשנת 2014 קיבלה תואר דוקטור בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה, על עבודה שכותרתה: "מתחת לרדאר הרגולציה: האסטרטגיות והטקטיקות של חברות הפארמה לקידום תרופות ומוצרים רפואיים", שבה חקרה את ניסיונות ההשפעה של תעשיות הפארמה וחברות יחסי ציבור המייצגות אותן לקידום מוצריהן.
בשנת 2015 החלה פוסט-דוקטורט בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה בנושא תקשורת מגיפות וחיסונים. מאז היא חוקרת במרכז המחקר לתקשורת סיכונים באוניברסיטת חיפה, ומרצה לתקשורת בריאות בתוכנית הבינלאומית בבית הספר סמי עופר לתקשורת, המרכז הבינתחומי הרצליה. תחומי המחקר וההוראה שלה כוללים תקשורת בריאות ותקשורת סיכונים, יח"צ בתחום הבריאות ותקשורת שכנוע. היא מתמקדת בעיקר בנושאים שנויים במחלוקת הכרוכים באי-ודאות. היא בוחנת את האסטרטגיות וטקטיקות המשמשות את תעשיית הפארמה לקידום תרופות, כיצד מתקשרת תעשייה זו את הסיכונים בריאותיים הקשורים למחלות ותרופות, ואיך פועלות רשויות הבריאות להסדרת מאמצי קידום אלו. בנוסף, מחקרה מתמקד בתקשורת בריאות וסיכון במהלך מגיפות (EID communication), במסגרת הפרויקטים המחקריים TELL ME ו-ASSET, שניהם במימון האיחוד האירופי.
את דרכה המקצועית ככתבת החלה מגזין ותחקירים בעיתון "הד הקריות" בשנת 1994, "כלבו" מרשת שוקן ו"זמן חיפה" מרשת מעריב. בשנת 2000 עברה לכתב העת "מנטה", מגזין הבריאות של רשת "ידיעות אחרונות" ככתבת תחקירים ראשית. בין היתר כתבה על הסכנות שקימות לדעתה בקרינה הסלולרית; על הרעל ארסן המוחדר כתוסף למזון העופות; ועל הוספת פלואור למי השתייה. כתבותיה התפרסמו גם באתר ynet ובמוסף הבריאות "זמנים בריאים" של "ידיעות אחרונות". בשנת 2021 מתפרסמות כתבותיה באתר "מגזין זמן אמת".
הפולמוס סביב כתיבתה העיתונאית
באוגוסט 2015 פרסמה כתבה על עצירת השימוש בישראל בחיסון מסוים של תינוקות נגד צהבת, וטענה כי "ההחלטה להשתמש בחיסון התקבלה על סמך תשתית מחקרים רעועה, למרות שלא קיבל את אישור מה-FDA ומאף גוף רגולטורי מרכזי אחר בעולם המערבי". משרד הבריאות הגיב שמדובר ב"כשל טכני נקודתי ללא כל קשר ליעילות ובטיחות החיסון" וכי "מדובר בכתבה רצופה אי דיוקים ועיוותים". איגוד רופאי הילדים תמך בעמדת משרד הבריאות.
בנובמבר 2016 "עמותת מדעת" שלחה מכתב למגזין "מנטה", שבו טענו לליקויים בכתבותיה, וציינו שהם מטעים את הציבור. ב-2017, בעקבות כתבתה של שיר רז על חיסון השפעת, הוציאה העמותה הודעה לעיתונות, המציינת שהכתבה מסכנת חיי אדם.
באוגוסט 2017 פרסמה שיר-רז כתבה על התרופה ריטלין. בצעד הנחשב חריג, הוועדה למניעת הטעיית הציבור במשרד הבריאות דרשה מאתר ynet להסיר את הכתבה, בטענה שהטענות בכתבה מהוות פייק ניוז. הכתבה לא הוסרה.
בשנת 2020 אתר ynet הסיר מיוזמתו וללא הסבר כתבה שלה, המפקפקת במניין חולי הקורונה בישראל על ידי משרד הבריאות.
בנובמבר 2021 פרסמה כתבה הסוקרת מקרים של כשלים רפואיים ומוות פתאומי בקרב ספורטאים מאז תחילתו של מבצע החיסונים העולמי נגד מגפת קורונה וטוענת לעליה בכמות המקרים בתקופה זו. העיתונאי גיא זהר, בתוכניתו "מהצד השני", ביקר את הכתבה, וטען לכשלים מהותיים בשימוש של שיר־רז במסדי הנתונים. שיר-רז פרסמה תגובה מפורטת בה דחתה רבות מטענותיו וכתבה שבהמשך לכתבה עתיד להתפרסם מחקר מסודר, כאשר יתקבל מסד נתונים מסודר מפיפ"א.
בנוסף על כתיבתה המעוררת מחלוקת בקרב מומחים, לקחה שיר רז חלק בכנסים של מתנגדי חיסונים בתור נואמת ופותחת הכנסים.
ספריה
בשנת 2003 כתבה את הספר "ההתרסקות" יחד עם אחיה אבי בליזובסקי, בהוצאת כנרת זמורה ביתן. הספר מתאר את סיפורה של משימה STS-107 ואת רצף הכשלים שגרמו להתרסקות המעבורת קולומביה.
בשנת 2007 כתבה את הספר "המדריך הישראלי השלם לתוספי תזונה" בשיתוף עם ד"ר אודי בר בהוצאת כתר. הספר מביא בפני הקורא מחקרים בתחום הוויטמינים ותוספי התזונה.
בשנת 2010 כתבה את הספר "גילוי לב" סיפורו של מנתח לב, בשיתוף עם מנתח הלב פרופסור ברנרדו וידנה בהוצאת פוקוס. הספר חולק עם הקוראים תובנות שאליהן הגיע פרופ' וידנה מתוך חוויות החיים והניסיון המקצועי שלו – תובנות לגבי התכונות הנדרשות כדי להצליח ולהגיע רחוק ככל האפשר, לא רק ברפואה אלא בכל תחום.
בשנת 2016 התפרסם ספרה "Risk Communication and Infectious Diseases in an Age of Digital Media" יחד עם ד"ר ענת גסר-אדלסבורג בהוצאת routledge taylor & francis group. הספר עוסק בתקשור מידע רפואי לציבור על מחלות מידבקות ומגיפות בעידן המדיה הדיגיטלית, עידן שבו מומחי בריאות הציבור, בבואם למנוע התפשטות מחלות מידבקות, נאלצים להתמודד עם כוחו הגובר של הציבור, אשר הפך בשנים האחרונות לשותף אקטיבי ומשפיע בשיח הרפואי-תקשורתי. הספר מנתח באופן ביקורתי את ההשלכות העתידיות של עידן המדיה הדיגיטלית על מדיניות ופרקטיקה של תקשורת סיכונים, ומתבסס על מחקרים שערכנו וממחקרים ומקרי מבחן בעולם.
ג'ף "סוומפי" מארש
ג'ף "סוומפי" מארש (באנגלית: Jeff "Swampy" Marsh; נולד ב-9 בדצמבר 1960) הוא במאי אמריקאי, יוצר, מפיק, אמן סטוריבורד ומדבב אמריקאי. מארש נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה. מארש הוא היוצר של כמה אנימציות, לדוגמה: הוא עבד במשך שש עונות על סדרת האנימציה משפחת סימפסון. לאחר תקופת עבודתו על הסדרה משפחת סימפסון, מארש המשיך לעבוד על סדרות אנימציה נוספות כולל המלך היל והחיים המודרניים של רוקו לפני שעבר לאנגליה ב-1996.
באנגליה, מארש עבד על תוכניות אנימציה שונות, כגון: דר הדוור ואוגרי הנדיבות, ועבד בשביל חברת המדיה החדשה בי קיי אן. בשנת 2007, אחרי שש שנים שחי באנגליה, מארש התבקש על ידי שותפו הוותיק, דן פוונמיר, ליצור את הסדרה פיניאס ופרב. השניים עבדו יחדיו על התוכנית החיים המודרניים של רוקו. על מארש היה מקובל לחזור חזרה לארצות הברית. מאז תחילת הסדרה זכה מארש בשני פרסי אמי עבור כתיבת שירי הסדרה. מארש רוצה שיכנו אותו "סוומפי" (בעברית: ביצתי/טובעני).
אה"מ בלפסט
אה"מ בלפסט (באנגלית: HMS Belfast), הייתה סיירת קלה של הצי המלכותי הבריטי. היא אחת משתי ספינות שהיוו את תת-סדרת הסיירות הבריטיות "טאון" (Town), יחד עם אה"מ "אדינבורו". הבלפסט היא כיום מוזיאון צף בלונדון.
אמנת וושינגטון הגבילה את סדרת הסיירות טאון לפחות מ-10,000 טון. במקור תוכננו הספינות לשאת תותחים 4-קניים בקוטר "6, אך בעיות בבניה גרמו להמרת התכנון לשימוש בגרסאות משופרות של התותחים התלת-קניים מסדרות קודמים של האונייה. התותחים המשופרים היו קלים יותר מקודמיהם, והמשקל שנחסך שימש לשיפור שריון האונייה והגנות הנ"מ שלה.
"בלפסט" הושקה ביום פטריק הקדוש ב-1938 במספנה "הרלאנד אנד וולף" בבלפסט על ידי אשתו של ראש הממשלה דאז, נוויל צ'מברלין. בזמנו, עלות האונייה הכוללת עמדה על 2,141,514 ליש"ט. האונייה נכנסה לשירות הצי הבריטי באוגוסט 1939 בפיקודו של הקפטן ג. א. סקוט וסופחה לשייטת הסיירות ה-18.
מלחמת העולם השנייה
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה עסקה שייטת הסיירות ה-18 בהטלת הסגר ימי על גרמניה. במסגרת פעילותה בשייטת, יירטה "בלפסט" את אוניית הנוסעים הגרמנית "קאפ נורט" (Cap Norte) שניסתה לחזור לגרמניה במסווה של אונייה נייטרלית.
"בלפסט" חזרה לשירות בצי בנובמבר 1942 תחת פיקודו של קפטן פרדריק פרהאם. במהלך התיקונים נוספו לאונייה מספר שיפורים שכללו בין השאר התקנת מערכת רדאר ובקרת ירי חדשה. השיפורים הגדילו את הדחק האונייה מ-11,175 טון ל-11,553 טון ובכך הפכו אותה לסיירת הכבדה ביותר של בריטניה.
במהלך המלחמה השתתפה האונייה בקרב כף הצפון, מבצע נפטון ומבצע אוברלורד. בשעה 05:30 בבוקר ה-6 ביוני 1944 הייתה "בלפסט" מהאוניות הראשונות לירות לכיוון העמדות הגרמניות בחופי נורמנדי. במשך 5 השבועות הבאים האונייה המשיכה להפציץ כמעט ללא הפסק מסוללות ה-"6 וה-"4 שלה, עד שהקרבות היבשתיים התקדמו אל מעבר לטווח תותחיה.
לאחר המלחמה
"בלפסט" שירתה גם במהלך מלחמת קוריאה, שם תמכה בכוחות האו"ם בהפצצות ימיות. ביולי 1952 נפגעה האונייה מטיל אויב, שגרם למותו של חייל ולפציעתם של ארבעה נוספים. בשנים 1959–1962 פעלה האונייה במזרח הרחוק באימונים ולהפגנת כוח.
"בלפסט" עזבה את סינגפור ב-26 במרץ 1962 לכיוון בריטניה, שם ביקרה בפעם האחרונה בבלפסט וסיימה את שירותה הצבאי ב-24 באוגוסט 1963. בעקבות יוזמה של אדמירל-משנה סיר מורגן מורגן-ג'ילס, אחד ממפקדי "בלפסט" בעבר, הוחלט להביאה ללונדון - שם הפכה למוזיאון צף ונפתחה לציבור לראשונה ביום טרפלגר בשנת 1971.
ש"ח (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ארבל (מושב)
אַרְבֵּל הוא מושב עובדים בגליל התחתון ליד הכנרת והעיר טבריה בבקעת ארבל. המושב משתייך לתנועת המושבים והוא חלק ממועצה אזורית הגליל התחתון. המקום נקרא כשם היישוב העתיק ארבל שחורבותיו, כולל בית כנסת יהודי, מצויות בקרבת שטחו של המושב.
היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1949 כמושב שיתופי המושב הוקם על ידי חיילים משוחררים של הבריגדה היהודית שהתארגנו בארגון להתיישבות 'ארגון החי"ל', התיישבו לאחר שחרורם בבית-גן ולאחר שהשתתפו במלחמת העצמאות יצאו לחפש מקום מתאים להקמת יישוב בגליל התחתון וכשהגיעו לאזור בקעת ארבל של היום, החליטו שזהו מקומם. המשפחות המיישבות הראשונות: אסטמן, סונדק, זוננברג, פוטצ'ניק, אביטל (רפופורט), שיח, בן דן, שצר (כיום שפי), ארנשטיין.
החיים היו לא פשוטים למתיישבים הראשונים. כוח העבודה היה מצומצם, האדמות היו זרועות סלעים, והתקציב שנתן להם הסוכנות היהודית היה דל. כשנה לאחר מכן בפברואר 1950 הצטרפו למושב השיתופי משפחות עולים מאיראן: חביב, ידגר, ענוים, סעידיאן (רון), והיישוב חווה התעוררות ופריחה. בתחילה, עת בנו את בתיהם, התנהלו יחד כקיבוץ עם מטבח מוסדי, חדר אוכל ומחסן בגדים משותף וגדלו עדר צאן מהגדולים בישראל. ביולי 1950 פקד את המושב אסון כאשר צריף בית הילדים נשרף וחמישה תינוקות נספו בשריפה.
ב־1959 היישוב הפך למושב עובדים. בפברואר 1965, במסגרת תוכנית של הסוכנות היהודית בשם "מן העיר אל הכפר", הצטרפו למושב שמונה משפחות חדשות. בשנת 1975 קלט המושב, בעידוד הסוכנות היהודית, מספר משפחות נוספות. בשנת 1979, הורחב שטחו של המושב, נבנתה הרחבה משקית בת כ-25 משקים בה נקלטו בני המושב הבוגרים וניבנו מבני ציבור חדשים.
בשנות השמונים של המאה העשרים חווה המושב משבר כלכלי, כחלק ממשבר המושבים הארצי. המושב נכנס להסדר ובעקבותיו חלו שינויים בהתנהלות הכלכלית של המושב ובוטלה הערבות ההדדית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוקמה במושב ארבל הרחבה קהילתית.
אתרים ושירותים ביישוב
בתחומי המושב נמצא קבר ניתאי הארבלי וקבר דינה.
במושב פועלים ועד אגודה וועד מקומי. במושב קיימים מבני ציבור ובהם צרכניה, מרפאה, בית-עם, בית כנסת, מקווה, מועדון נוער ומרכז אומנות.
תעסוקה וחינוך
שלושה ספרים נכתבו על ידי שולמית זוננברג בהשראת ארבל ותושביו: האיכר מכפר פסגה, תמונות מכביש 90, כאילו לאביב יש ברירה. החקלאים במושב מגדלים מטעים (זיתים, אבוקדו, הדרים, שקדים, ליצ'י), גידולי שדה, צאן ובקר.
חינוך: במושב פועלת מערכת חינוך לגיל הרך ושני גני ילדים. ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי האזורי 'עלי גבעה' בגבעת אבני ובבית הספר התיכון החקלאי 'כדורי'. במושב פועלת תנועת הנוער 'התנועה החדשה '.
מוח'תאר אולד דאדה
מוח'תאר אולד דאדה (בצרפתית: Mokhtar Ould Daddah, בערבית: مختار ولد داداه; 25 בדצמבר 1924 - 14 באוקטובר 2003) היה נשיאה הראשון של מאוריטניה מקבלת עצמאותה ב-1960 ועד הדחתו בהפיכה צבאית ב-1978.
תולדות חייו
נולד בבוטימיליט שבדרום-מערב מאוריטניה, אז חלק מאפריקה המערבית הצרפתית. לאחר שלמד לימודי אסלאם, החל לעבוד בממשל הצרפתי המקומי כמתורגמן. לאחר מכן למד משפטים בפריז והיה למאוריטני הראשון בעל תואר אקדמי. ב-1955 התקבל ללשכת עורכי הדין בדקר (בירת סנגל). עם שובו לארצו נבחר ליו"ר מועצת מפלגת האיחוד הפרוגרסיבי המאוריטני (Union Progressiste Mauritanienne, UPM). ב-1959 ייסד את מפלגת האיחוד המאוריטנית (PRM - Parti de Regroupement Mauritanien; حزب التجمع الموريتاني חזב אלתג'מע). המפלגה נבנתה כך שתייצג את כל הקבוצות האתניות במדינה (ערבים "לבנים", ערבים "שחורים" ואפריקאים ממוצא לא-ערבי) וזכתה בניצחון מוחלט בבחירות שנערכו אותה שנה וגרפה את כל המושבים במועצה המחוקקת. תחת הנהגתו של דאדה, שהציג ממשל יציב ומאוזן, קיבלה מאוריטניה את עצמאותה מצרפת בנובמבר 1960. באוגוסט 1961 אושררה משרתו כנשיא בבחירות שנערכו במדינה.
לאחר קבלת העצמאות חתר דאדה לאיחוד כל הכוחות והמפלגות במדינה. בדצמבר איחד את כל ארבע המפלגות למפלגה יחידה - מפלגת העם (PPM - Parti du Peuple Mauritanien ; حزب الشعب الموريتاني חזב אלשעב) וכונן משטר חד-מפלגתי בפועל. החוקה שגובשה ב-1964 הגדירה את מפלגת העם כמפלגה החוקית היחידה וכוננה משטר סמכותני. דאדה הצדיק גישה זו בכך שארצו, הנחשלת ומרובת הקבוצות האתניות, עדיין אינה בשלה לדמוקרטיה רב-מפלגתית, שעלולה להתדרדר לכדי מלחמת אזרחים. המדינה הוכרזה כ"אסלאמית, לאומית, ריכוזית, סוציאליסטית".
בשנות השבעים הכתה באזור בצורת קשה. עובדה זו יחד עם ירידת הביקוש העולמי לברזל, מוצר הייצוא העיקרי של מאוריטניה, גרם למשבר כלכלי עמוק. ב-1975, עם הסתלקות ספרד מסהרה המערבית עקב הסכמי מדריד, תבעו מרוקו ומאוריטניה ריבונות על הטריטוריה וחילקו אותה ביניהן. במקום קמה תנועת מחתרת בשם חזית פוליסריו, בתמיכת אלג'יריה שנלחמה לעצמאות החבל. מלחמות מאוריטניה, החלשה ממילא, באזור החלישו אותה כלכלית ואף שברו את האחדות בין הקבוצות האתניות במדינה, כאשר שבטים אפריקאים סירבו להילחם במה שתפסו כסכסוך פנים-ערבי ושבטים אחרים העדיפו להצטרף לחזית פוליסריו ולסייע למחתרת נגד הממשלה.
ב-10 ביולי 1978 פרצה הפיכה צבאית. החונטה צבאית שהחליפה את שלטונו של דאדה נסוגה מהתביעה על סהרה המערבית והפסיקה את מצב הלוחמה. באוגוסט 1979, לאחר כשנת מאסר, הורשה דאדה לצאת לגלות בצרפת. שם ארגן דאדה תנועה לכיבוש מחדש של ארצו, Alliance pour une Mauritanie démocratique, AMD. ב-18 במרץ 1981 פיקד מקום מושבו בצרפת על הפיכת-נגד במאוריטניה. ההפיכה נכשלה וראשיה הוצאו להורג.
ב-17 ביולי 2001 הוענקה לדאדה חנינה והוא הוזמן לשוב למאוריטניה. אולם באותה עת היה כבר חולה ואושפז בבית חולים בפריז, שם נפטר ב-14 באוקטובר 2003. גופתו הוטסה למאוריטניה, שם נקבר.
הזוכים המאושרים
הזוכים המאושרים (באנגלית: Academy Award Review of Walt Disney Cartoons) הוא מקבץ של סרטי הנפשה קצרים זוכי פרס אוסקר מאת וולט דיסני.
בישראל הוקרן המקבץ לראשונה בקולנוע פריז ב-24 במרץ 1972.
הסרטים במקבץ
"בן הדוד מהכפר" - מבוסס על המשל הנודע על עכבר העיר ובן דודו, עכבר הכפר. בגרסה זו עכבר הכפר משתכר לאחר ששתה שמפניה וממהר בפחד לשוב לכפרו, גם בגלל החתול וגם בגלל הכבישים הסואנים, הרעש והצפיפות אשר אין הוא היה רגיל להם.
"טחנת הקמח הישנה" - בסרט קצר זה מתוארת טחנת-קמח עתיקה. הטחנה, עקב כך שהתיישנה מאוד, שימשה למגורים של חיות שונות. בתחילה הכל רגוע באזור אולם סערה קשה גורמת לבהלתם של בעלי-החיים אשר התגוררו בה, בין-היתר הציפור שהייתה חייבת להגן על גוזליה שלא יימעכו עקב קריעתו של חבל בתוך טחנת-הקמח. העטלפים, לעומת שאר בעלי-החיים שהתגוררו בטחנת-הקמח, לא היו חשופים לסכנה כלשהי כי הם עפו למקום אחר טרם הסערה פרצה.
"הושט לי יד" - פלוטו, הכלב הנודע של וולט דיסני, מציל גור חתולים צעיר וחמוד שנסחף בשק בו היה לכוד. לצערו הרב בעליו, מיקי מאוס, מחבב את גור החתולים יותר ממנו. אבל אהבתו של מיקי לפלוטו נראתה בבירור אחרי דאגתו הרבה לאחר שקפא בהצלת החתול פעם שנייה (החתול כמעט ונפל לבאר במרדפו אחרי כדור, עקב החורף שהיה מי-הבאר היו מאוד קרים). החתול ליקק בחיבה את פניו של פלוטו ופלוטו לא שנא עוד את החתול.
"הברווזון המכוער" - סרט אנימציה קצר נודע של וולט דיסני, מבוסס על אגדה נודעת. בגרסה זו מנסה הברווזון המכוער את מזלו בקן של ציפורים (אבל הציפור האם מגרשת אותו בכעס) ובניסיון להתיידד עם ברווז צעצוע (שבהמשך מכאיב לו במהלך התנדנדותו במים).
"שלושה חתלתולים יתומים" - במזג אוויר חורפי מוצאים שלושה גורי חתולים מחסה בבית שמצאו. הם עושים בו בלגן גדול וכמעט סולקו ממנו על ידי אישה שחומת עור (דמות זו הופיעה לאחר-מכן בסרטי טום וג'רי). ברגע האחרון ניצלו על ידי ילדה קטנה שהתחננה לאמץ אותם עקב כך שהם חמודים מאוד.
"הצב והארנב" - מבוסס על המשל המוכר בעל אותו השם. בגרסה זו משווייץ הארנב בפני ארנבות צעירות בכך שהוא מבצע דברים משעשעים בזכות מהירותו האדירה.
דיבוב לעברית
בגרסה העברית מבוצעת הקריינות על ידי דב רייזר. בסרטים הקצרים עצמם השתתפו בדיבוב חן חגי, יובל זמיר ועוד.
אנדרס ברינג בריוויק
אנדרס ברינג בריוויק (בנורווגית: Anders Behring Breivik; נולד ב-13 בפברואר 1979) הוא מחבל לאומני קיצוני נורווגי שביצע את מתקפות הדמים בנורווגיה ב-22 ביולי 2011 שכללו את פיצוץ רכב התופת בלב קריית הממשלה באוסלו ואת הטבח באמצעות ירי בבני נוער במחנה הקיץ של מפלגת העבודה הנורווגית באי אוטויה (Utøya). בשתי המתקפות נהרגו 77 בני אדם ומאות נפצעו.
האידאולוגיה הלוחמנית של בריוויק, המזוהה עם הימין הקיצוני, מתוארת במניפסט מקוון "2083 - הכרזת העצמאות האירופית", שהוא עצמו שלח ביום ביצוע המתקפות, כשעה לפני שיצא מביתו, בשם העט אנדרו ברוויק (Andrew Brewick). במהלך חודש יולי הוא פרס את השקפת העולם שלו באשר לשנאת זרים, שכללה תמיכה בדרגות שונות של שמרנות תרבותית, ימין עממי והתנגדות חריפה להתאסלמותה של אירופה ולמוסלמים באשר הם. הוא הביע בעבר תמיכה גם בציונות ובמאבק הישראלי כנגד הפלסטינים, כמו גם במיליטנטיות הסרבית. הוא טען במניפסט שלו כי יש להשמיד את אלי האסלאם, למנוע "מרקסיזם תרבותי", למנוע הפיכת אירופה לאירו ערביה ולשמור את אירופה נוצרית.
לאחר מעצרו, הודיעה המשטרה הנורווגית כי ברייוויק הודה בחקירתו במה שהוא כינה פעולות "נפשעות אך הכרחיות" והכחיש כל אחריות פלילית. בתחילת חקירתו, ב-24 ביולי, טען ברייוויק כי יש לו קשר עם תנועות הימין הקיצוני הנורווגי וטען כי קיימים שני תאי טרור בנורווגיה הפועלים כנגד האסלאמיזם הבינלאומי. המשטרה ומומחים שונים הטילו ספק בטענות אלה אך לא ביטלו אותן לגמרי.
ב-25 ביולי הואשם ברייוויק ב"ערעור/הריסת התפקוד הבסיסי של החברה" וב"יצירת פחד רציני בקרב האוכלוסייה". הוא הואשם בביצוע פעולות טרור על פי החוק הפלילי והוחלט לעצרו בשלב זה למשך שמונה שבועות, כאשר את ארבעת החודשים הראשונים עליו להעביר בצינוק, בהמתנה להמשך ההליכים המשפטיים. התובעים, ממשרד התובע הכללי הנורווגי, שקלו להאשימו בפשעים כנגד האנושות על פי חוק משנת 2008, אשר מהווה את הפשע היחיד בנורווגיה בגינו ניתן לגזור עונש של מאסר עולם.
ב-24 באוגוסט 2012 הרשיעו בית המשפט ברצח. בית המשפט קבע שבריוויק היה שפוי בעת המעשה, והוא נידון ל-21 שנות מאסר, העונש המקסימלי במדינה, שבסופן ייקבע מדי חמש שנים אם הוא עדיין מסוכן והאם יש להמשיך את מאסרו.
באוגוסט 2021 נדחתה בקשתו לשחרור מוקדם. הוא הגיש ערעור על ההחלטה, אך בית המשפט פסק שמצבו הפסיכיאטרי לא השתנה, ועדיין יש לו את היכולת לבצע פשעים חמורים חדשים שעלולים לסכן את הסביבה.
ביוגרפיה
ברייוויק נולד בלונדון, ב-13 בפברואר 1979, הוא בנם של וונצ'ה ברינג (Wenche Behring), אחות בבית חולים, ויינס דוד ברייוויק (Jens David Breivik), כלכלן שעבד כדיפלומט עבור השגרירות הנורווגית המלכותית בלונדון ולאחר מכן בשגרירות בפריז. ברייוויק בילה את השנה הראשונה של חייו בלונדון עד שהוריו התגרשו כשהיה בן שנה. אביו, שלימים נישא לדיפלומטית, נלחם על המשמורת שלו, אבל נכשל. ברייוויק חי עם אמו ואחותו למחצה בקצה המערבי של אוסלו והיה מבקר לעיתים קרובות את אביו ואמו החורגת בצרפת, עד שהתגרשו כשהיה בן 12. אמו נישאה בשנית גם היא, לקצין בצבא הנורווגי.
ברייוויק ביקר את שני הוריו על כך שתמכו במדיניות מפלגת העבודה הנורווגית, ואמו הייתה פמיניסטית מתונה.
פליאדות (לוויינים)
פליאדות הוא שם של קונסטלציה בת שני לוויינים לחישה מרחוק, ברזולוציה גבוהה של 50 סנטימטר, המאפשרים כיסוי נרחב של כדור הארץ. שני הלוויינים יתוגברו על ידי שני לווייני חישה מרחוק מסדרת "ספוט". הלוויינים ישמשו ליישומים ביטחוניים ואזרחיים כאחד, והם נחשבים ללווייני הצילום המתקדמים ביותר של צרפת. שיגור הלוויין הראשון התקיים ב -17 בדצמבר 2011. המערכת תעשה שימוש בתוצרי לווייני המכ"ם האיטלקיים COSMO-SkyMed, כחלק משיתוף הפעולה הביטחוני בתחום הלוויינות בין צרפת לאיטליה.