cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השערת צ'רני
בתורת האוטומטים הסופיים, השערת צ'רני (באנגלית: Černý conjecture; על שם יאן צ'רני) היא השערה על האורך המקסימלי של מילה מסנכרנת, באוטומט שיש בו מילה כזו. ההשערה קובעת שאם X היא משפחה של פונקציות מקבוצה בת n נקודות לעצמה, ואפשר ליצור מ-X באמצעות הרכבה פונקציה קבועה, אז יש הרכבה כזו באורך שאינו עולה על \ (n-1)^2 .
את החסם שההשערה מציעה אי-אפשר לשפר. לדוגמה, מן התמורה והפונקציה b המעבירה כל נקודה לעצמה, פרט לכך ש- \ b(1)=2, אפשר להגיע לערך קבוע באמצעות הסדרה, ולא בשום דרך קצרה יותר.
ידוע שההשערה נכונה אם הקבוצה X כוללת מחזור באורך n. החסם העליון הטוב ביותר הידוע כיום הוא \ (n^3-n)/6.
נמל ביירות
נמל ביירות הוא הנמל העיקרי של לבנון. הוא נמצא בעיר ביירות ומנוהל על ידי מנהלת "רשת הנמל של ביירות" (בצרפתית: Gestion et Exploitation du Port de Beyrouth (GEPB)). בנמל עוגנות כ-3,000 אוניות בשנה.
היסטוריה
בביירות פעל נמל עוד מהעת העתיקה. את מבנהו הנוכחי קיבל הנמל בסוף המאה ה-19. בשנת 1887 העניקה האימפריה העות'מאנית זיכיון לניהול הנמל לחברה בשם Compagnie du Port, des Quais et des Entrepôts de Beyrouth. החברה בנתה שובר גלים שנחנך ב-1894. הזיכיון שניתן לחברה זו וממשיכותיה פקע בסוף 1990.
נמל ביירות נבחר להיות מרכז אזורי של חברות התובלה במכולות השנייה והשלישית בעולם. החברה השווייצרית Mediterranean Shipping Company (MSC) והחברה הצרפתית Compagnie Maritime d’Affrètement - Compagnie Générale Maritime (CMA-CGM). החברה הצרפתית בונה מטה אזורי ליד הנמל.
הנמל אינו מחובר למערכת רכבות, אבל הוא אמור להתחבר למערכת הרכבות הלבנונית כאשר זו תופעל מחדש.
הפיצוץ בנמל (2020)
ב-4 באוגוסט 2020 התפוצץ בנמל מחסן שבו אוחסנו כ-2,750 טונות של אמוניום חנקתי. הפיצוץ זרע הרס ברדיוס גדול בנמל ובסביבתו וגרם ליותר ממאה וחמישים הרוגים, אלפי פצועים ומאות נעדרים. נזק כבד מאוד נגרם למבני הנמל, כלי רכב ורכוש. בתים רבים סביב הנמל נפגעו, ביניהם משרדים ממשלתיים, ומשרדי חברת החשמל הלבנונית שנהרסו כליל.
יותם ראובני
יותם ראובני (שמו בלידה: ז'אן ריבֶן, Jean Riven, 2 בדצמבר 1949 – 21 בנובמבר 2021) היה משורר, סופר, מתרגם, מוציא לאור, עיתונאי ועורך ישראלי. ראובני, שהושפע ממרסל פרוסט ופנחס שדה, בלט בספרות העברית כנציג של כתיבת זרם התודעה.
ביוגרפיה
ראובני נולד בדצמבר 1949 ביאשי שברומניה במשפחתו של חייט יהודי. בשנת 1957 התייתם מאמו אחרי שהתחיל ללמוד בבית ספר יסודי ביאשי. חלק משנותיו המוקדמות בילה בכפר ביבולאר, קרוב לנהר פרוט, שם המשיך בלימודים בבית הספר היסודי המקומי. עם מורי בית הספר נמנה באותה תקופה מורה יהודי לשפה ולספרות הרומנית, לאון וולוביץ', לימים היסטוריון וחוקר ביד ושם שהתרשם מצמאונו של הילד לקריאה ולתרבות.
עלה לישראל בשנת 1964 עם אביו ושלושת אחיו והתיישב באשדוד. למד בתיכון הממלכתי א' בעיר, אחר כך שהה בקיבוץ משגב עם, השתלב שם בגרעין נח"ל ושירת בצבא בפיקוד הנח"ל. הוא עיברת את שמו ושימש כעורך בעיתונים "הארץ" ו"ידיעות אחרונות". הטקסט הראשון שפרסם בעברית, ב-6 בפברואר 1970, בעיתון "הארץ", נקרא "למה אמרתי מה שאמרתי על זכריה סטנקו".
ספרו הראשון, "בעד ההזיה", הופיע ב-1978 ועסק בגלוי בהומוסקסואליות, נושא חריג ונדיר מאוד באותם ימים. בספר נכלל סיפורו "השערות על מותו של פייר פאולו פאזוליני" (במאי קולנוע איטלקי נודע, שנרצח בנסיבות שלא הובהרו עד היום, סמוך למפגש מיני בתשלום עם נער בן 17). הספר כלל שבעה סיפורים, שהראשון והאחרון עוסקים בצדדים קשים של החוויה ההומוסקסואלית. דן מירון שיבח את נועזותו הסגנונית של הספר, וטען כי סיפוריו בנויים במתכונת המוזיקלית המעגלית של הרונדו.
ב-1979 פרסם ראובני את ספר השירים "דיווח מתוך התרחשות", ובאותה שנה פרסם גם המשך ל"בעד ההזיה" – קובץ הסיפורים "התפכחות". מאז כתב יצירות רבות, לרבות את "הבלדה למדחת יוסף" בעקבות הפקרת חייל מג"ב מדחת יוסף למותו בקבר יוסף בשכם. ב-2000 הקים את הוצאת נמרוד. ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, זכה ראובני להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב. ראובני זכה למספר פרסים חשובים. באותן שנים פנה לעשייה תיאטרלית ובין השאר הקים בביתו תיאטרון חדר.
באוגוסט 2017 יצא לאור אלבום מוזיקה עם 28 משיריו של ראובני, בהפקה עצמית של דויד פרל, עם יותר מ-30 זמרים ואמנים שעיבדו, הלחינו וביצעו את שיריו של ראובני לכדי אלבום שנקרא "השעה הכי יפה".
בשנת 2019 ראה אור ספר שיריו האחרון של ראובני "בעיר ההגירה" בהוצאת עם עובד ובעריכת המשורר והעורך הספרותי אלעד זרט. בספר חוזר ראובני אל ילדותו כילד מהגר שעלה עם משפחתו מרומניה לאשדוד.
בשנת 2019 יצא סרט הקולנוע התיעודי "הדווקאים", שכולל בתוכו ראיונות עם ראובני.
נפטר מסרטן ב-21 בנובמבר 2021.
ספרי פרוזה
ברומנית:
תרגומים
יותם ראובני תרגם לעברית ספרי פרוזה ועיון, ביניהם משל יאקוב בהמה, תרסה מאווילה, אמיל דורקהיים, קלוד לוי שטראוס, גסטון בשלאר, פול ריקר, דניאל דפו, ג'ון גלסוורתי, קנוט המסון, יז'י קושינסקי, מרסל פרוסט, תומאס דה קווינסי, אלברטו מורביה, הנרי מילר, ארתור סי. קלארק, גרהם גרין, קורט וונגוט, ג'ון צ'יוור), מחזות מאת פייר דה מאריבו, אלפרד דה מיסה, ז'אן ז'נה, הנריק איבסן, מקסים גורקי, ברנרד פומרנס, ג'ון אוסבורן, מישל טראמבלה, ספרי מתח (ינווילם ואן דה וטרינג), ספרי מדע בדיוני, וכן מהספרות וההגות הרומנית המודרנית (מירצ'ה אליאדה, אמיל סיוראן, מיכאיל סבסטיאן, ניקולאיה שטיינהרדט, זכריה סטאנקו, ספר אנטולוגי על המיתולוגיה הרומנית), ובת זמננו (בנימין פונדויאנו, לודוביק (יוסף לייב) ברוקשטיין, סוניה פלטי, מירצ'ה קרטרסקו, נורמן מנאה, גבריאלה אדמשטיאנו, פלורינה איליס, רזוואן פטרסקו.
מוזיקה בהשראתו
בשנת 2017 יצא האלבום "השעה הכי יפה" בניהולו האומנותי של דויד פרל, ובו ביצועים של 28 אמנים לשיריו של יותם ראובני.
רון ויידן
רונלד לי "רון" ויידן (באנגלית: Ronald Lee "Ron" Wyden; נולד ב-3 במאי 1949) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת אורגון, החל מינואר 1996. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במשך 15 שנים.
ראשית חייו
ויידן נולד ב-1949 בוויצ'יטה שבקנזס, בנם הבכור של זוג יהודים שברחו מגרמניה הנאצית כמה שנים קודם לכן, אדית רוזנאו ופיטר ה' ויידן (ויידנרייך) (Weidenreich; 1923–1998), סופר ועיתונאי (אחיינו של האנטומיסט והאנתרופולוג פרנץ ויידנרייך). למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה על בסיס מלגת כדורסל, ולאחר מכן למד וב-1971 קיבל תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1974 קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אורגון, ולאחר מכן לימד גרונטולוגיה (תחום בביולוגיה וברפואה העוסק בחקר ההזדקנות וכן בחקר המשפט וזיקנה) בכמה אוניברסיטאות באורגון.
קריירה
בשנת 1980, בהיותו בן 31 בלבד נבחר ויידן לראשונה כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם המחוז ה-3 של אורגון. הוא נכנס לתפקיד בינואר 1981 ושב ונבחר לאחר מכן שבע פעמים, מנצח בבחירות בכל פעם ברוב של יותר מ-70% מהקולות. הוא כיהן בסופו של דבר 15 שנים בבית הנבחרים, עד ינואר 1996.
בינואר 1996 התקיימו באורגון בחירות ביניים מיוחדות לסנאט, למילוי מקומו של הסנאטור בוב פקווד, שהתפטר. ויידן ניצח בבחירות אלה את נשיא הסנאט המדינתי, גורדון סמית' ומחזיק מאז במושב זה ללא הפסקה עד היום. הוא נבחר לכהונה מלאה ב-1998, ב-2004, ב-2010, ולאחרונה ב-2016.
ויידן מכהן החל מינואר 2015 כדמוקרט הבכיר בוועדת הכספים של הסנאט.
עמדותיו הפוליטיות
ויידן נחשב לבעל עמדות מרכז בנושאי חוץ וכלכלה, וליברל בנושאים חברתיים.
נושאי חוץ
באוקטובר 2002 הצביע ויידן נגד בקשת ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לקבל הסמכה להשתמש בכוח צבאי מול סדאם חוסיין. בכך הוא היה אחד מ-23 סנאטורים בלבד שהתנגדו לאקט רשמי זה, שאיפשר את פרוץ מלחמת עיראק כעבור פחות מחצי שנה. לאחר מכן המשיך והצביע בעקביות כנגד כל חוק שאיפשר את המשך המלחמה בעיראק ומימונה, לרבות הצבעה ב-2007 כנגד ה-Surge, שכיום ידוע שגרם לסיום הלחימה שם.
באופן דומה הצביע ויידן גם כנגד הניסיון לנקוט במדיניות תיגבור כוחות דומה באפגניסטן, ב-2009.
במרץ 2006, הוא היה בין 10 הסנאטורים היחידים שהצביעו כנגד חידוש חוק הפטריוט, אשר הרחיב את סמכויות גורמי אכיפת החוק במלחמה בטרור. ויידן נימק את התנגדותו זו בדאגתו להגנת הפרטיות.
ועוד, ויידן הצביע נגד המשך קיומן של הגבלות שונות בנסיעת אזרחים לקובה ונגד המשך הגבלת הסחר עם מדינה זו. הוא גם ביקש, ללא הצלחה, לסיים את מימונם של שידורי התעמולה כנגד פידל קסטרו, אשר לטענתו מהווים בזבוז מוחלט של כספים, משום שאיש בקובה לא שומע או רואה אותם.
לעומת כל זאת, ויידן הצביע ב-1999 פעמיים בעד שימוש בכוח צבאי לרבות כוח אווירי, בקוסובו.
בנובמבר 2005, ויידן היה אחד מחמשת הסנאטורים הדמוקרטים שהצטרפו ל-44 רפובליקנים והצביעו בעד תיקון, אשר פסק כי אין ללוחמי אויב זכות ל"צו הבאת עציר" (הביאס קורפוס).
ב-2011 היה ויידן בין הסנאטורים שתמכו באכיפת "אזור אסור לטיסה" (no-fly zone) בלוב. בהמשך לכך, הוא גם היה בעד התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (2011), שנועדה לבלום את נסיונותיו של מועמר קדאפי שליט לוב דאז, לטבוח מהאוויר במורדים במשטרו.
יחסו לישראל
ויידן נחשב לידיד ישראל. הוא אף עומד בראש האגודה האמריקאית של ידידי אוניברסיטת תל אביב.
ב-2007 הוא יזם, יחד עם חברת בית הנבחרים גבריאל גיפורדס (אף היא יהודיה) את החוק המכונה "הפסיקו לחמש את איראן". החוק מונע ממשרד ההגנה למכור חלקי חילוף למטוסי F-14 טומקט ואוסר על קונים שכבר רכשו חלקי חילוף שכאלה, לייצא אותם. הוא מכוון ספציפית כנגד איראן, משום שהיא המדינה היחידה חוץ מארצות הברית, המטיסה מטוסי F-14.
באוקטובר 2007 הוא יזם יחד עם הסנאטור ארלן ספקטר חוק המטיל על סעודיה אחריות לתוצאות מימון מעשי טרור על ידה וקורא לה להפסיק לממן ארגונים תומכי טרור.
בדצמבר 2012 יזם ויידן יחד עם הסנאטור ג'ון אייזקסון (רפובליקני מג'ורג'יה) מכתב מהסנאט לנשיא מצרים מוחמד מורסי, המאיץ בו להגביר את מאמצי מצרים למנוע הברחת נשק לעזה.
חייו האישיים
ויידן אב לשני ילדים בוגרים מאשתו הראשונה לורי (לבית אוסראן), שממנה התגרש, והוא נשוי כיום בשנית, לננסי (לבית בס), הבעלים של חנות הספרים הניו יורקית "סטנדרד בוקסטור". השניים נישאו ב-24 בספטמבר 2005, בטקס שנוהל על ידי הרב של פורטלנד, אריאל סטון ולהם שלושה ילדים, בהם שני תאומים.
הוא המייסד של סניף אגודת "הפנתרים האפורים" של אורגון (ארגון ללחימה על זכויות המבוגרים). ויידן מתגורר כיום בפורטלנד וברשותו דירה בוושינגטון הבירה.
כוכב 1914–1915
כוכב 1914-1915 (באנגלית: Star 1914–15) היה אות מערכה אשר הוענק על ידי הממלכה המאוחדת לחברי הכוחות המזוינים של בריטניה ומדינות ההסכמה. העיטור אושר להענקה בשנת 1918 וניתן עבור השתתפות פעילה בזירות ובמערכות השונות בין התאריכים ה-5 באוגוסט 1914 וה-31 בדצמבר 1915.
פרטים אשר קיבלו את העיטור, קיבלו גם את מדליית המלחמה הבריטית ומדליית הניצחון. סך הכל כ-2,366,000 עיטורים הוענקו ובכללותם 283,500 שהוענקו לחיילי הצי המלכותי הבריטי ו71,150 לחיילים קנדיים.
צלילים במדבר
צלילים במדבר הוא פסטיבל למוזיקה ישראלית מקורית אשר מתקיים מדי שנה ברמת הנגב.
הפסטיבל נוסד בשנת 1997 על ידי המלחין, חבר קיבוץ שדה בוקר, מיכאל וולפה. וולפה הוא גם המנהל האמנותי של הפסטיבל מיום היווסדו.
הפסטיבל מתקיים במקומות שונים ברחבי רמת הנגב במשך מספר ימים ובמסגרתו מתקיימות הופעות, סדנאות וסיורים באזור. מטרת הפסטיבל היא להציג "מגוון רחב ככל האפשר של העשייה המוזיקלית בארץ: פיוטים, זמר עברי, רוק, ג'אז, מוזיקה מודרנית, יוצרים ונגנים צעירים לצד וותיקים, מחול, משחק, מוזיקה להרכבים קטנים ומוזיקה סימפונית בתמהיל הפרוע שמאפיין את הפסטיבל מאז ראשית דרכו."
במסגרת הפסטיבל מתקיימות מחוות למלחינים וכותבים של הזמר העברי ושל מוזיקה קלאסית ישראלית. בכלל זה התקיימו מחוות לדוד זהבי, משה וילנסקי, נתן אלתרמן, לאה גולדברג ואחרים. הפסטיבל שם דגש על השתתפות מוזיקאים בתחילת דרכם, כמו תלמידי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים לצד אמנים מוכרים כמו ברי סחרוף, הראל סקעת, שלומי שבן והרכבים ישראליים וותיקים כמו סימפונט רעננה והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
למה סוציאליזם?
למה סוציאליזם? (באנגלית: ) הוא מאמר שכתב אלברט איינשטיין במאי 1949 והופיע בגיליון הראשון של כתב העת הסוציאליסטי Monthly Review.
תוכן
לדברי איינשטיין, מניע הרווח של חברה קפיטליסטית, בשילוב עם תחרות בין בעלי הון, מוביל למחזורים מיותרים של מפולות ושפל כלכלי, ובסופו של דבר מעודד אנוכיות במקום שיתוף פעולה. בנוסף, מערכת החינוך של חברה כזו תתערער באופן קשה מכיוון שאנשים יחנכו את עצמם להתמקד רק בקידום הקריירה שלהם. התוצאה תהיה "נכות הפרטים" ושחיקת היצירתיות האנושית. תחרות בלתי מרוסנת בחברה קפיטליסטית מביאה לבזבוז אדיר של עבודה וגורמת לאנרכיה כלכלית, שאיינשטיין רואה אותה כמקור האמיתי ל"רוע" של הקפיטליזם:
"האנרכיה הכלכלית של החברה הקפיטליסטית כפי שהיא קיימת כיום היא לדעתי המקור האמיתי לרוע".
איינשטיין חזה שתחת חברה כה קפיטליסטית, מפלגות ופוליטיקאים ייפגמו על ידי תרומות כספיות שהעניקו בעלי סכומי הון גדולים, והמערכת "לא יכולה להיבדק ביעילות אפילו על ידי חברה פוליטית מאורגנת באופן דמוקרטי." המאמר מסתיים בניתוחו של איינשטיין כיצד לפתור בעיות אלה באמצעות כלכלה מתוכננת:
"אני משוכנע שיש רק דרך אחת לחסל את הרעות החמורות הללו, כלומר באמצעות הקמת כלכלה סוציאליסטית, המלווה במערכת חינוך שתכוון למטרות חברתיות".
איינשטיין טוען כי כלכלה מתוכננת שתתאים את עצמה לייצור תבטיח פרנסה לכל חבר בחברה:
"בכלכלה כזו אמצעי הייצור הם בבעלות החברה עצמה והם מנוצלים בצורה מתוכננת. כלכלה מתוכננת, המתאימה את הייצור לצורכי הקהילה, תחלק את העבודה שתיעשה בין כל היכולים לעבוד ותבטיח פרנסה לכל גבר, אישה וילד. חינוכו של הפרט, בנוסף לקידום יכולותיו המולדות של עצמו, ינסה לפתח בתוכו תחושת אחריות כלפי חבריו במקום האדרת הכוח וההצלחה בחברה הנוכחית שלנו".
בדבריו האחרונים, איינשטיין הזהיר כי "כלכלה מתוכננת עדיין אינה סוציאליזם", מכיוון שהיא עשויה להיות מלווה גם בביורוקרטיה "בעלת עוצמה" המובילה ל"שעבוד מוחלט של הפרט". לכן חשוב אפוא להבטיח שמערכת קיימת כדי להגן על זכויות האדם, כך לפי איינשטיין.
מוטיבציה
באשר למוטיבציה שלו לפרסם את המאמר, איינשטיין האמין כי סקירה חודשית תהיה פורום טוב לרעיונות מתקדמים:
"הבהירות לגבי המטרות והבעיות של הסוציאליזם היא בעלת המשמעות הגדולה ביותר בעידן המעבר שלנו. מכיוון שבנסיבות הנוכחיות הדיון החופשי והבלתי מפריע בבעיות אלו נתון בטאבו עוצמתי, אני רואה בבסיס מגזין זה [ביקורת חודשית] שירות ציבורי חשוב".
ההון הפרטי נוטה להתרכז בידיים מעטות, בחלקו בגלל התחרות בין בעלי ההון, ובחלקו מכיוון שהתפתחות טכנולוגית וחלוקת העבודה הגוברת מעודדים הקמת יחידות ייצור גדולות יותר על חשבון קטנות יותר. התוצאה של התפתחויות אלה היא אוליגרכיה של הון פרטי שלא ניתן לבדוק ביעילות את כוחם העצום אפילו על ידי חברה פוליטית מאורגנת באופן דמוקרטי. זה נכון מכיוון שחברי גופי החקיקה נבחרים על ידי מפלגות פוליטיות, הממומנות במידה רבה או מושפעות בדרך אחרת על ידי אנשי הון פרטיים, אשר בכל צורך פרקטי יפרידו בין הבוחרים לבין המחוקק. התוצאה היא שנציגי העם אינם מגינים מספיק על האינטרסים של חלקי האוכלוסייה המועטות. יתרה מזאת, בתנאים קיימים, בעלי ההון הפרטי שולטים בהכרח, במישרין או בעקיפין, במקורות המידע העיקריים (עיתונות, רדיו, חינוך). לפיכך קשה מאוד, ואכן ברוב המקרים בלתי אפשרי למדי, לאזרח הבודד להגיע למסקנות אובייקטיביות ולעשות שימוש מושכל בזכויותיו הפוליטיות.
איש המאתיים
איש המאתיים (באנגלית: Bicentennial Man) הוא סרט מדע בדיוני-קומי משנת 1999, בכיכובם של רובין ויליאמס, סם ניל, אמבת' דייוויץ, וונדי קרוסון ואוליבר פלאט.
הסרט מבוסס על הספר "האדם הפוזיטרוני" מאת אייזק אסימוב ורוברט סילברברג (שאף הוא מבוסס על ספרו המקורי של אסימוב בשם "איש המאתיים"). הסרט מגולל את סיפורו של רובוט בעל בינה מלאכותית בשם אנדרו ועוסק בנושאים כגון אנושיות, עבדות, דעות קדומות, קונפורמיות, סקס, אהבה ומוות.
הסרט נעשה בהפקה משותפת של סרטי טאצ'סטון וסרטי קולומביה ובוים על ידי כריס קולומבוס. שם הסרט מגיע מהדמות הראשית אשר מגיעה לגיל של 200 שנים. למרות כישלון בקופות, הסרט קיבל מועמדות לפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר. ג'יימס הורנר ווויל ג'נינגס כתבו את שיר הנושא של הסרט "Then You Look at Me" אשר בוצע על ידי סלין דיון.
תקציר עלילה
בעתיד המאוד קרוב אלינו, משפחת מרטין רוכשת את הרובוט המתקדם ביותר, ה-NDR 114 (רובין ויליאמס). הרובוט הופך לבן בית, מנקה ומסדר, עושה שליחויות, ואפילו משכיב את הילדות לישון ומספר להן סיפור.
לאורך כל חיי המשפחה ושלושת דורותיה, ה-NDR 114, המכונה אנדרו, מלווה את המשפחה, ולומד להיות יותר מרובוט - לאהוב ולהתגעגע, עד כאב כזה שאפילו ממציאיו לא תכנתו אותו אליו.
סלינה (חברה)
סלינה (באנגלית: Selina Hospitality PLC) היא רשת אירוח ונופש בינלאומית שמרכזה בפנמה, בלונדון, בארצות הברית ובישראל. הרשת הוקמה בשנת 2014, ובתחילת 2020 הפעילה 85 מתחמי אירוח. ניירות הערך של החברה נסחרים בנאסד"ק.
היסטוריה
סלינה הוקמה בשנת 2014 בידי רפאל מוסרי ודניאל רודסבסקי, ישראלים אשר הכירו במהלך השירות הצבאי. הסניף הראשון של סלינה הוקם בפדסי, פנמה. החברה התרחבה לאזורים נוספים, בעיקר באמריקה הלטינית.
רוב המתחמים כוללים שטחי לינה, חנויות, מסעדות, מתחמי פנאי וחללי עבודה.
פריסה עולמית
כיום מחזיקה הרשת מעל 100 מתחמי אירוח פעילים במרכז ובדרום אמריקה, ארצות הברית, פורטוגל, אוסטריה, יוון, ישראל ואוסטרליה.
גיוסי הון
סלינה גייסה כ-250 מיליון דולר במספר הסיבובים בין היתר על ידי אקסס אינדסטריז של לן בלווטניק ו-Grupo Wiese, קבוצת Abraaj Group, אדם נוימן ממייסדי WeWork, גיגי לוי ממקימי קרן NFX, רונלד כהן, מייסד APAX ומשקיעים פרטיים נוספים.
בדצמבר 2021 הודיעה סלינה על מיזוג עם ספאק והפיכתה בעתיד לחברה ציבורית בבורסת ניו יורק. לחברה הממוזגת, שנסחרת בנאסד"ק, נקבע שווי של 1.2 מיליארד דולר, ובהמשך עלה שווי השוק ל-5 מיליארד דולר, אך עד 1 במאי 2023 ירד שווי השוק של החברה לפחות מ-150 מיליון דולר.
רכישות
בשנת 2020, רכשה סלינה את חברת 'Remote year' המתמחה בחבילות נופש המיועדות לנוודים דיגיטליים המשלבות עבודה וטיולים.
ב-2020, רכשה סלינה חלק מהבעלות על חברת הקורקינטים הישראלית Leo.
פעילות בישראל
לסלינה יש ארבעה מלונות בישראל, בבית אורן ובנווה צדק בתל אביב, מתחם גלמפינג במכתש רמון (בשיתוף עם חברת Glow) וסניף בבית נובו ליד מעלה החמישה שבהרי ירושלים. בשנת 2021 פתחה מתחם בכנרת ליד המושבה מגדל. בשנת 2022 פתחה מתחם בקיבוץ אלמוג שבצפון ים המלח.
מנהל הפעילות של סלינה בישראל הוא יוסי מאוטנר
סלינה שכרה את נכסיה בישראל דרך קבוצת אמפא נדל"ן וחברות נוספות ומספטמבר 2021 דרך חברת קבוצת חג'ג'.
בשנת 2018, פתחה הרשת מרכז פיתוח בתל אביב.
נחלת בנימין
היסטוריה
אגודת נחלת בנימין, של בעלי מלאכה מיפו שביקשו להקים שכונה חדשה, קמה במקביל לאגודת אחוזת בית וביקשה לרכוש חלק מהקרקע שנרכשה על ידי אגודת אחוזת בית. אולם בעוד אגודת אחוזת בית שחבריה היו אמידים יותר הצליחה להשיג הלוואה מהקרן הקיימת, נחלת בנימין לא הצליחה להשיג עזרה לא מיק"א ולא מהקרן הקיימת ולכן רכישת הקרקע נדחתה. ביולי 1910 נרכשה הקרקע בשטח של 25,000 אמות בעזרת בנק אפ"ק. אולם חברי האגודה התקשו למצוא מימון לקניית המגרשים. ביוני 1911 הוגרלו מגרשים ל-35 חברים, כל מגרש 800 אמה. נקבע ש-20 בתים ייבנו באותה שנה ועוד 15 בתים ייבנו בשנה שלאחר מכן. בוני הבתים קבלו הלוואות מהקרן הקיימת ונגשו לבניית הבתים. בנובמבר 1911 יצא ועד נחלת בנימין במכרז לריצוף הרחובות. בינואר 1912 נמסר בעיתון: "רוב הבתים בנויים ותושביהם בקרבם... מ-35 החלקים שנמכרו, נבנו כבר 21, והשאר יגמרו עוד בשנה זו." המגרשים בשכונה היו קטנים מאלו בתל אביב והבתים צנועים יותר. לשכונה הוקם ועד שטיפול באספקת מים, שמירה וכביש.
השכונה כללה רחוב אחד, המקביל לרחוב הרצל, רחובה הראשי של אחוזת בית וכמו כן את רחוב קלישר שבו בנה אשר פולישוק, ממייסדי השכונה ומיוזמי איחודה עם שכונת תל אביב את ביתו. עם תחילת בניית השכונה קיבלה נחלת בנימין מים מתל אביב. כן הוסכם שנחלת בנימין תחבר את רחובותיה לתל אביב ותשתתף בעלות אחזקת התשתיות העירוניות. כעבור שנה, סופחה כחלק אינטרגלי מן העיר תל אביב ההולכת וצומחת.
שם הרחוב הוא סוגיה מעניינת ושנויה במחלוקת: מייסדי השכונה החליטו שאותו "בנימין" שעל שמו נקראת יהיה מי שיסייע למימון הקמתה. אם הקרן הקיימת לישראל תסייע, הרחוב יקרא של שם בנימין זאב הרצל. אם הברון בנימין אדמונד דה רוטשילד יסייע, השכונה תקרא על שמו. מכיוון שבסופו של דבר אף אחד לא סייע, נקבע כי הרחוב יקרא על שם שבט בנימין.
במשך שנים רבות היה הרחוב ידוע בשל חנויות הטקסטיל הרבות שבו, שמעטות מהן עדיין פועלות כיום. באזור הקרוב לרחוב היו ממוקמים סטודיואים רבים לעיצוב אופנה שהיו נהנים מקרבתם למבחר חנויות הבדים הגדול, אך מכיוון שהתמעטו חנויות הטקסטיל על חשבון בתי הקפה, מסעדות ומקומות בילוי נוספים כך גם חנויות האופנה הבגדים והסטודיואים הלכו ונתמעטו. לאורך הרחוב בניינים רבים בסגנון אקלקטי, ועל כמה מהם עדיין נראים עיטורי אריחים בסגנון אר נובו.
ב-1985 התקבלה ההצעה להפוך חלק מהרחוב למדרחוב ונתקבל תכנונו של האדריכל סעדיה מנדל לפרויקט. ב-18 במרץ 1986 נסגר חלק מן הרחוב והוא נפתח מחדש כמדרחוב בחלקו הצפוני של הרחוב (מרחוב גרוזנברג לכיכר מגן-דוד).
כיכר הרמב"ם
במרכזו של המדרחוב שכנה פעם כיכר עגולה בשם "כיכר הרמב"ם".
המדרחוב ויריד האמנים
המדרחוב ממוקם בלב העיר הלבנה בין כיכר מגן-דוד ורחוב גרוזנברג ומתפרש גם ברחובות רמב"ם והשומר. יריד האומנים המתקיים במדרחוב הוא הוותיק והגדול מסוגו בישראל. הוא הוקם כחלק מהחזון של עיריית תל אביב לשמר את תרבות עבודת היד שהולכת ונכחדת בעידן של טכנולוגיה ותיעוש. ועדת קבלה עירונית, בה חברים אמנים מתחומים שונים, בוחנת על פי קריטריונים קפדניים את היכולת האומנותית של כל אומן החפץ להשתתף ביריד. עבודת יד מקורית הנעשית בידי האומן עצמו, היא אחד מתנאי הסף הבסיסיים הנבחנים בוועדת הקבלה. ביריד נמכרים על ידי האומנים עצמם, פסלים, ציורים וחפצי אמנות אחרים. היריד מתקיים במדרחוב בימי שלישי ושישי ובערבי חג במשך רוב שעות היום. בשל צביונו המיוחד של היריד, נוהרים אליו רבבות מהארץ ומהעולם כולו.
שיתוף פעולה עם עמותות וארגונים חברתיים
יריד האמנים משמש גם כבמה לעמותות ולארגונים שעיקר פעולתם הוא העצמה חברתית. בית השנטי המשמש כבית חם לנוער במצוקה, ועמותת צ'יימס המשקמת אנשים עם מוגבלויות, מפעילים דוכנים בימי היריד, שם נמכרים עבודות של חברי הארגונים הללו. ביריד מופעלים מפעם לפעם דוכני הסברה של עמותות שונות, ביניהן "קו לעובד" למען זכויות עובדים זרים בישראל, רופאים לזכויות אדם, מוקד הסיוע לעובדים זרים והאגודה למען העיוור.
בשנת 2001, יצאו אמני היריד במאבק משותף עם המועצה הלאומית לשימור מבנים ואתרים, נגד כוונתה של עיריית תל אביב להפריט את המדרחוב ולהעניק ליזם פרטי את השליטה על 50 דונם מהמרחב הציבורי. אומני המדרחוב יזמו את המאבק, במטרה לשמר את אופיו של היריד כמרכז לעבודות יד ואת הצביון ההיסטורי, האותנטי והתרבותי של המקום.
בלומברג (חברת חדשות)
בלומברג (באנגלית: Bloomberg News) היא סוכנות ידיעות בינלאומית שמושבה בניו יורק, ארצות הברית. הסוכנות היא חטיבה של חברת בלומברג, העוסקת בשירותים פיננסיים בתחומי התוכנה, המדיה והמידע. התוכן שיוצרת החטיבה מפורסם בין היתר ב, ב, ב, בבלומברג Businessweek וב. מאז 2015, משמש ג'ון מקלת'וויט כעורך הראשי של החטיבה.
הקמה-1995
חטיבת החדשות של בלומברג נתפסה כדרך להרחיב את השירותים המוצעים על ידי החברה. לפי מתיו וינקלר, אז כתב ב"וול סטריט ג'ורנל", טלפן אליו מייקל בלומברג בנובמבר 1989 ושאל: "מה צריך לעשות כדי להיכנס לעסקי החדשות?". הוא ידע שלבלומברג אין ניסיון בעיתונות, ולכן הציג לו דילמה אתית תאורטית:
"מה היית עושה?" שאל וינקלר.
"לך על הסיפור", השיב בלומברג. "עורכי הדין שלנו יאהבו את השכר שאתה מייצר".
וינקלר נזכר מאוחר יותר כי זה היה הרגע בו החליט כי הוא מוכן לעזור לבלומברג לבנות את ארגון החדשות שלו.
מטרת השירות הייתה לספק חדשות פיננסיות עדכניות בצורה מתוחכמת וחכמה. כחברה מצליחה ב-1990, קיווה בלומברג כי בזכות שירות החדשות, תעלה קרנה של החברה, ימכור עוד נקודות חיבור של בלומברג, ויסיים את ההסתמכות של בלומברג על דאו ג'ונס. שירות שעלותו הייתה יקרה.
הקמת בלומברג חדשות דרשה מווינקלר לפתוח משרד בוושינגטון, על מנת לדווח על ההשפעות הפוליטיות על עולם העסקים. עם זאת, ועד הכתבים (SCC) דרש מבלומברג להיות מוכר רשמית על מנת לפעול כמקור חדשות לגיטימי, האישור ניתן לאחר שבלומברג הסכימה לספק מסופים לעיתונים הגדולים בתמורה לפרסום. האישור הוביל לצמיחה שנתית של מעל 35% עד שנת 1995. במהלך תקופה זו, פתחה בלומברג ערוץ טלוויזיה קטן בניו-יורק, רכשה תחנת רדיו בניו-יורק והשיקה תוכנית חדשות בת 15 דקות ששודרה ב-PBS, השידור הציבורי של ארצות הברית. כמו כן נפתחו משרדים בהונג קונג ובפרנקפורט. בשנת 1995 העסיקה בלומברג חדשות 335 כתבים ב-56 מוקדים.
1995-2000
המטרה המקורית של בלומברג חדשות הייתה להגדיל את המכירות של החברה, הושגה באמצע שנות ה-90 והובילה לכך שהמטרה השתנתה לכדי שחיקת הרווחיות של רויטרס ודאו ג'ונס. המיקוד-מחדש הביא להקמת המגזין בלומברג בשנת 1995, אשר מפורסם מדי יום ראשון בארצות הברית. כמו כן, בשנת 1995, השיקה בלומברג שירות חדשות פיננסיות המשדר 24 שעות ביממה בטלוויזיה, זאת במקביל להשקת אתר אינטרנט כדי לשדר את הרדיו גם באינטרנט.
השם המקורי של בלומברג, Bloomberg Business News (בלומברג חדשות עסקים) השתנה לבלומברג חדשות. בשלב זה לבלומברג היה תוכן חדשותי שפורסם בלמעלה מ-800 עיתונים ברחבי העולם ואוגד על ידי 40 שותפים בינלאומיים.
2000-2014
בשנת 2009 השיקו בבלומברג שותפות עם הוושינגטון פוסט במטרה להקים יחדיו שירות חדשות עולמי. השירות אירח תוכן משני הגופים, כדי ליצור שילוב של החדשות הפוליטיות מוושינגטון פוסט והחדשות הפיננסיות של בלומברג.
בחודש אפריל 2014 השיקה בלומברג חדשות שירות חדש, הנקרא Bloomberg Luxury (בלומברג מותרות) שמתמקד בחיי מותרות. בין היתר השירות מתמקד בנסיעות, יין, אוכל, גאדג'טים ועוד. השירות זכה לקיתונות של ביקורת בטענה כי בלומברג מנסה לשכור "אנשים צעירים ויפים המראים את גופם בצורה גרוטסקית כדי להעלות את המדרוג".
2015: מיקוד מחדש
ב-2015 הודלף מזכר פנימי שהצביע על הכוונה לשנות את התמקדותה של הסוכנות כדי למקד את הקהל שלהם, "הלקוח החכם שקצר בזמן" ולהשיג טוב יותר את המטרה של "הכרוניקה של הקפיטליזם".
2018: עיצוב מחדש וחומת תשלום
בשנת 2018, העורך הראשי של סוכנות הידיעות, הודיע על עיצוב מחדש של הדיגיטל של בלומברג. באותו הזמן, בלומברג החלה לגבות ממבקרים כסף והקימה חומת תשלום שמגבילה את הקוראים המזדמנים לעד 10 מאמרים בחודש, ו-30 דקות של צפייה בערוץ הטלוויזיה של בלומברג. משתמשים המנויים לבלומברג, יכולים לגשת לכל התוכן ובנוסף לקבל תוכן פרימיום.
סיקור בסין
סוכנות הידיעות זכתה בשנת 2012 בפרס ג'ורג' פולק על סדרה של סיפורים אודות האליטה הפוליטית של סין, "המהפכה לעושר".
אחד הסיפורים בסדרה התמקד בעושר המשפחתי של מנהיג סין, שי ג'ינפינג. העיתונאי והסופר הווארד וו. פרנץ' דיווח בגיליון מאי-יוני 2014 בכתב העת "העיתונות של קולומביה" כי טרם הפרסום, בכירים בבלומברג נפגשו עם דיפלומטים סינים, ללא ידיעת העיתונאים שעבדו על הסיפור.
הפגישה הראשונה התקיימה בין מתיו וינקלר ובין ג'אנג ייסואי, שגריר סין בארצות הברית. ג'אנג אמר לווינקלר כי: "אם בלומברג תפרסם את הסיפור הזה, דברים רעים יקרו לבלומברג בסין. אם בלומברג לא תפרסם את הסיפור הזה, יתרחשו דברים טובים עבור בלומברג". הפגישה השנייה התרחשה זמן קצר לאחר מכן בניו יורק ונכללו בה גם יושב ראש החברה פיטר גראר, מנכ"ל החברה, דניאל דוקטורוף, ודיפלומט סיני לא ידוע.
בתקופה בה התקיימה הפגישה, התעקש דוקטורוף על שינויים בסיפור שירככו את השפעתו על ידי שינוי השפה המתארת את הנכסים של משפחת שי.
לאחר שהסיפור פורסם, המכירות בסין הואטו משום שניתנה הוראה לפקידים בסין שלא להירשם לשירותיה של בלומברג. אתר החדשות של בלומברג נחסם בשרתים סינים, והחברה לא הצליחה להשיג אשרות לעיתונאים שרצתה לשלוח לסין.
בשנת 2014 אמר יושב ראש החברה גראר כי צוות המכירות של החברה עושה "עבודה הירואית" של שיקום היחסים עם הפקידים הסינים אשר הביעו את חוסר שביעות רצונם מהפרסום על משפחת שי. הוא גם הזהיר כי אם בלומברג "תעשה שוב משהו כמו" הסיפור על שי שוב, החברה תחזור לנקודת ההתחלה.
ב-29 באוקטובר 2013, במהלך שיחת ועידה, אמר וינקלר לארבעת העיתונאים של בלומברג בהונג קונג כי ממצאי התחקיר שלהם בנושא "הקשרים הכספיים הנסתרים בין אחד האנשים העשירים ביותר בסין לבין משפחותיהם של מנהיגים סינים מובילים" יפורסמו. אולם, פחות משבוע לאחר מכן, כתבה נוספת על "ילדי בכירים סינים המועסקים על ידי בנקים זרים", הורדה, לדברי עובדי בלומברג.
עובדים אנונימיים בבלומברג צוטטו על ידי ניו יורק טיימס אומרים כי את ההחלטה לא לפרסם את הכתבה קיבל העורך הראשי של החברה, וינקלר. לדברי אחד העובדים, וינקלר אמר: "אם אנחנו נפרסם את הכתבה, יוציאו אותנו מסין".
כאשר נודע לניו יורק טיימס כי וינקלר כתב בדואר האלקטרוני כי אף סיפור לא הורד, נכתב בעיתון האמריקאי כי "מה שיש לך לא נכון", נכתב, "הסיפורים פעילים ולא שינינו אותם". בעניין שיחת הוועידה, סירב וינקלר לדון.
הכחשותיהם של וינקלר והייז הופיעו בכתבה שפורסמה על ידי הניו יורק טיימס ב-8 בנובמבר 2013. במסיבת עיתונאים, במסגרת מסעו לראשות העיר ניו יורק, הכחיש מייקל בלומברג את הדיווחים. הוא התעקש שבלומברג חדשות "לא עשו זאת, העורכים אמרו שזה לא כך". בהתייחסו לתגובתו של וינקלר אמר כי: "אף אחד לא חושב שאנחנו מתלבטים ולא מוכנים לכתוב מאמרים שמעניינים את הציבור, והם נכונים מבחינה עובדתית". כמו כן הוא אמר כי בשל העובדה שהוא ראש העיר ניו יורק, הוא לא מעורב בפעילות סוכנות הידיעות "התעלמתי מכל מה שקשור לחברה".
שלושה עיתונאים עזבו את החברה לאחר דיווחי חדשות על ההחלטה. אחד הפורשים, בן ריצ'רדסון, לשעבר עורך בכיר במערכת החדשות שעוסקת באסיה, אמר "עזבתי את בלומברג בגלל האופן שבו נוהלה הפרשה בצורה לא נכונה, ובגלל האופן בו הצהירה החברה בצורה מטעה בעיתונות העולמית וזלזלה בצוות שעבד כל כך קשה כדי לפרסם כתבה תובענית מאוד". הוא גם אמר כי החברה איימה על העיתונאים שעבדו על הסיפור בתביעה משפטית אם ידברו על הנושא בפומבי.
מגזין בלומברג Businessweek
בלומברג L.P רכשה את המגזין Businessweek בשנת 2009. החברה רכשה את המגזין על מנת למשוך קהלים נוספים לשירותיה. בעקבות הרכישה, שונה שם המגזין ל-Bloomberg Businessweek.
רשת הטלוויזיה של בלומברג
בלומברג טלוויזיה היא רשת הטלוויזיה של החברה, ומשדרת 24 שעות ביממה. הרשת הושקה ב-1994 כשירות בתשלום על ידי חברת הטלוויזיה הלוויינית DirecTV, ובתחילה היא שידרה 13 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע. ב-1995 הרשת עלתה בטלוויזיה בכבלים, ובשנת 2000 היא הייתה זמינה עבור 200 מיליון בתי אב.
בלומברג מרקטס
בשנת 2010 המגזין עוצב מחדש, על מנת לפנות לקוראים שאינם רק משתמשי קצה.
בלומברג Opinion
בלומברג Opinion, שנקרא בעבר בלומברג View, היא חטיבת העריכה של בלומברג חדשות שהושקה במאי 2011, ומציגה תוכן שנכתב על ידי כותבי טורים, מחברים ועורכים בעניין החדשות הנוכחיות.
בלומברג Politics
בלומברג Politics עוסקת בעולם הפוליטי, ומוצגת באמצעות הדיגיטל של בלומברג, כמו גם במגזינים השונים וברשת הטלוויזיה שלה.
תשרי
תִּשְׁרֵי (מאכדית: tašrītu) הוא חודש בלוח הבבלי ובלוח העברי, השביעי במספר לפי המסורת המקראית והראשון לפי המסורת החז"לית. לפי חז"ל, בראש חודש זה נברא אדם הראשון ולכן תיקנו למנות ממנו את חודשי השנה. חודש זה חל בתחילת הסתיו בארץ ישראל.
בלוח הקבוע
על פי כללי הלוח העברי הקבוע, חודש תשרי הוא תמיד חודש מלא - בן 30 ימים. ראש חודש תשרי, שהוא ראש השנה, יכול לחול רק בימים שני, שלישי, חמישי או שבת, לפי הכלל "לא אד"ו ראש", שפירושו: ראש השנה לא יחול בימים א', ד' או ו'.
שמות החודש
ככל החודשים גם תשרי קיבל את שמו בגלות בבל, ומקור שמו במילה האכדית 'תשריתו': (tašrītu): "התחלה". בביתא ישראל החודש נקרא תשרתו.
בתנ"ך, מלבד מספרו (החודש השביעי), קרוי החודש 'ירח האיתנים', למשל בפסוק: . משמעות השם היא שבחודש זה מתחילים מי הנהרות לעלות על גדותיהם. שם זה מופיע בהשפעת שמות החודשים הפיניקיים ובהקשר של תיאור בניית המקדש, תיאור שופע במונחים פיניקיים בעקבות השפעות בנאי המקדש הפיניקים על כתיבתו. שם החודש מוכר מכתובות פיניקיות כגון כתובת מנחם, תעריפי כתיון ועוד. לפי פרשנות היהדות המסורתית, נרמז בשם זה שבחודש זה נולדו האבות, איתני עולם, וכן שחודש זה עמוס במצוות.
סמלים ומאפיינים
חודש תשרי הוא החודש העברי העמוס ביותר בחגים ומועדים. יש בו תערובת של ימי חגים, ימי חול המועד וימי צומות (שני ימי ראש השנה, צום גדליה, צום יום כיפור, שבעת ימי סוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה). ישנן שנים שבהן ימי החגים ביחד עם ימי הצומות והשבתות וא' דראש חודש חשוון יתרים על מספר ימי החול שבו, לנוהגים יום טוב שני של גלויות זה תמיד כך. לכן חודש תשרי מכונה גם "חודש החגים".
הרבלייף
הרבלייף אינטרנשיונל (באנגלית: Herbalife Nutrition) היא חברת שיווק רב-שכבתי בינלאומית. החברה עוסקת בתחומי תוספי מזון, מוצרי דיאטה ואמצעי טיפוח ומוצריה נמכרים על ידי מפיצים עצמאים בכ-90 מדינות בעולם.
החברה נוסדה בשנת 1980. מטה החברה ממוקם בלוס אנג'לס ארצות הברית והיא רשומה כתאגיד באיי קיימן.
חברת הרבלייף נחשבת בעיניי רבים לתרמית פירמידה מתוחכמת ונחקרת בגין הונאה מראשיתה ועד היום. היא הואשמה מספר פעמים ופעילותה לא חוקית במספר מדינות, ביניהן סין ובלגיה. בשנת 2016 פסקה ועדת הסחר הפדרלית שעל החברה לשלם 200 מיליון דולר בפיצוים לפעיליה בשל המודל העסקי הלא חוקי של החברה, וקבעה כי "בלתי אפשרי להרוויח כסף ממכירת מוצרי הרבלייף". סקר פנימי של החברה שנחשף על ידי הוועדה הראה גם הוא ש"רוב המשקיעים הרציניים, אלו שניסו לפתוח עסק זכייני לגיטימי, לא הרוויחו ואף הפסידו". בשנת 2016 פורסם בנטפליקס סרט החוקר טענות אלו בשם "להמר על אפס" ("Betting on zero").
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1980 על ידי מארק יוז שהחל בגיל עשרים וארבע במכירת מוצרים להפחתת משקל. במופעים שערך לצורך שיווק הוא נהג לספר שאמא שלו נפטרה מטיפול כושל בהשמנת יתר. הסיפור הזה אמנם היה בדותה, אך האיש אכן היה אוטודידקט מוכשר. הוא נחלץ מתוך תנאי חיים קשים ביותר ובשנת 1985 החברה שהקים מכרה את המוצרים שלה ב-300 מיליון דולר. באותן שנים נפתחו חקירות משפטיות בארצות הברית בקשר לחברה, בעקבותיהן כתב יוז תוכנית עסקית מפורטת ובה תשע רמות של מפיצים. ארבע הנמוכות כללו רכישת מוצרי החברה בהנחה, והרווח של המפיצים היה אמור להגיע ממכירתם במחיר מלא. ברמה החמישית ההנחה למפיצים גבוהה יותר ובנוסף הם זכאים לתשלום מהרבלייף עבור רכישות שמבצעים המפיצים שהם עצמם גייסו לחברה. ברמות הגבוהות הבונוסים תופחים והולכים.
הרמה התשיעית, הגבוהה ביותר, מכונה "צוות הנשיא". מעטים מצליחים להגיע לרמה זו. בשנת 2014 מתוך 554 אלף סוכנים בחברה העפילו לרמה זו 548 מפיצים בלבד בארצות הברית ואלו זכאים למענקים בסכומים גבוהים, בין עשרות אלפים למיליוני דולרים.
לאחר מותו נרכשה חברת הרבלייף, שמצבה היה בכי רע, בידי משקיעים פרטיים שהתכוונו לשקם אותה ולהחזירה לבורסה. הם גייסו לצורך כך את מי שהיה עד אז מנכ"ל חברת דיסני, מייקל ג'ונסון.
באותה תקופה נהגו חלק מהמפיצים של החברה לבצע גיוסים אגרסיביים, שגרמו למצטרפים לשלם עבור רכישת מוצרים, השתלמויות וצרכי משרד תוך שבועות ספורים. פעולה זו גרמה למגויסים החדשים להיכנס לחובות כבדים. המפיצים הרוויחו את כספם מהגיוסים האלה ומהעמסה שלא-לצורך במוצרים שלא הייתה למגויסים הטריים אפשרות להיפטר מהם. פעילות זו העלתה את החשד שהחברה פועלת בשיטות של תרמית פירמידה.
ג'ונסון, המנהל הנרכש של החברה, כתב תוכנית עסקית חדשה שעיקרה - ייצור עצמי של מוצרי החברה ותמיכה באירועי ספורט ובשחקנים כוכבים לצורך פרסום. המדיניות החדשה של החברה אכן הפחיתה את הלחץ על המפיצים החדשים.
בשנת 2006 אחד המפיצים החל בהקמת מועדוני הרזיה בארצות הברית. מועדונים אלה התרבו במהרה, בעיקר בקרב קהל דוברי הספרדית, אנשים שהכנסתם הכספית נמוכה ושחלקם הם שוהים בלתי-חוקיים בארצות הברית, כאלה שלא יוכלו להתלונן לפני הרשויות. בשנת 2011, מתוך הערכה שהחברה היא תרמית פירמידה החלה פעילות לצורך מכירה בחסר של החברה.
פעילות פלילית
בדצמבר 2012 הודיע ביל אקמן, מנכ"ל קרן הגידור Pershing Square Capital, כי ביצע עסקת מכירה בחסר על מניות החברה' מתוך הבנה שמדובר בתרמית פירמידה לאחר שחקר את המודל העסקי של החברה במשך שנה.
במכירה בחסר הסוחר מעריך שנכס מסוים יאבד מערכו. הוא לווה את הנכס הזה מבעליו (תמורת עמלה) ומוכר אותו במחיר גבוה ולאחר כך הוא רוכש אותו מחדש כדי להשיבו לבעליו. אם אכן ירד המחיר כפי שציפה הוא מרוויח את הפער בין המחיר הגבוה שבו מכר לבין המחיר הנמוך שבו שב וקנה.
לדברי אקמן הוא מעוניין להזהיר מצטרפים פוטנציאליים מהנזק של כניסה להרבלייף, שכן לדבריו "רק שבריר אחוז מהחברים מרוויחים מספיק כסף כדי להתקיים ממנו". חברת פרשינג סקוור אספה ראיות על מספר רב של עבירות-לכאורה מצד הרבלייף והמשווקים שלה, אותן היא מציגה באתר אינטרנט שהקימה.
בשנת 2016 החברה חתמה על הסדר טיעון עם ועדת הסחר האמריקאית לפיו תאלץ לשלם 200 מיליון דולר בגין הטעיה. במסיבת עיתונאים לאחר ההסדר נאמר כי "הרבלייף הטעתה לקוחות לחשוב שניתן לייצר הכנסה מהשתתפות בתוכנית העסקית של החברה". במסיבת עיתונאים לאחר ההסדר נשאלה יושבת ראש הוועדה האם הם שללו את ההאשמות בגין הונאת פירמידה, וזו ענתה "לחלוטין לא".
בשנת 2019 מחלקת המשפטים של ארצות הברית הגישה כתב אישום כנגד מנהלי הסניף הסיני של החברה בו נטען שהם נתנו שוחד כדי להטות חקירה בגין הונאה לכאורה שהתנהלה כנגדם על ידי הממשלה הסינית. המשפט עודו בעיצומו.
מוצרים
מוצרי הרבלייף כוללים שייקים של חלבונים, חטיפי חלבונים, תוספי תזונה, אנרגיה וכושר גופני ומוצרי טיפוח. שייק תחליף ארוחה המבוסס על חלבוני סויה הוא המוצר הנמכר ביותר של החברה והיה לאחד המוצרים הראשונים שנמכרו על ידי החברה. בנוסף, מגוון המוצרים כולל גם מוצרים ייעודיים לבריאות הלב, מערכת העיכול וטיפוח העור.
הרבלייף נותנת חסויות לקבוצות ספורט רבות כגון: מכבי חיפה, קבוצת הכדורגל של ברצלונה, קבוצת הכדורגל של ולנסיה, קבוצת הכדורסל א.ס. רמת השרון, קבוצת מכבי תל אביב כדורעף, איגוד רוכבי האופניים הישראלי ועוד.
על פי דו"ח 10K 2009, רבים ממוצרי שמירת המשקל, המוצרים התזונתיים ומוצרי הטיפוח האישי של הרבלייף מיוצרים על ידי חברות מצד שלישי זאת להוציא את מוצרי החברה המופצים בסין ומיוצרים בה.
הרבלייף הפסיקה להשתמש באפדרין במוצריה בשנת 2002 אחרי שמספר מדינות בארצות הברית אסרו על הוספת מקורות צמחיים של אפדרין אלקלואיד.
בשנת 2005 פתח שר הבריאות בישראל בחקירה נגד מוצרי הרבלייף לאחר שארבעה אנשים שהשתמשו במוצרי הרבליף נמצאו כסובלים מבעיות בכבד. מוצרי הרבלייף הואשמו כמכילים מרכיבים רעילים לרבות קווה-קווה, קומפרי וקרסקה. המוצרים נשלחו למעבדת Bio-Medical Research Design LTD. (B.R.D), למעבדה פרטית בארצות הברית ולמעבדה למחקר פורנזי. החברה הוציאה הודעה לעיתונות והצהירה שממשלת ישראל והמדענים העובדים עם הרבלייף לא הצליחו למצוא כל קשר בין המוצר לבין שמונה מקרים של נזק לכבד. אולם למרות זאת הורידה הרבלייף מהמדפים את המוצר, שהיה משווק בישראל בלבד.
בשנת 2007 מחקרים מדעיים שבוצעו על ידי רופאים בבית החולים האוניברסיטאי בברן, שווייץ והיחידה לכבד במרכז הרפואי האוניברסיטאי בהדסה ירושלים לא מצאו כל קשר בין צריכת מוצרי הרבלייף לבין דלקת הכבד (הפטיטיס). בתגובה, הוציא משרד הבריאות הספרדי אזהרה וביקש להיזהר בצריכת מוצרי הרבלייף. הרבלייף הצהירה שהיא משתפת פעולה עם הרשויות בספרד.
במאי 2008, המכון למחקר הונאות (FDI) פרסם תוצאות מחקר המראות על רמות גבוהות של עופרת האסורות על פי חוק.
מחקרים קליניים
שני מחקרים קליניים הושלמו על שתי נוסחאות שונות של מוצרי האבקה להכנת משקה של הרבלייף. המחקר של טריזון וחברים השווה תוסף חלבונים (Performance Protein Powder, הרבלייף אינטרנשיונל, לוס אנג'לס) עם פחמימות בטעם דומה כאינבו. שני הטיפולים לא הראו הבדלים משמעותיים בהשפעות שלהם על תוצאות ראשוניות במשקל הגוף. השפעות על מדד מסת הגוף, היקף מותניים או מסה נטולת שומן גם הן לא הראו הבדל משמעותי. נחקרים שקיבלו אבקה עתירת חלבונים הפחיתו יותר מסת שומן באופן משמעותי, 1.01 ק"ג, P=0.05. כיוון שזהו ניתוח משני יש לפרש את הנתונים האלה בזהירות ולהתייחס אליהם כאל מחקר מגשש עד אשר יאוששו במחקרים עצמאיים.
המחקר של לי וחברים השתמש בנוסחה דומה אבל באבקת חלבונים בשם אחר (ShapeWorks Formula 3, הרבלייף). לא נמצאו הבדלים משמעותיים בהשפעה של אבקת חלבונים זו על מסת שומן בהשוואה לאינבו. השפעות על תוצאות משקל הגוף והרכבו גם כן לא הראו הבדל משמעותי בין אבקת החלבונים של הרבלייף והאינבו. בניתוח של תת-קבוצה בקרב הנבדקים עם תאימות תזונתית של מעל ל-70%, הטיפול בכמות חלבונים גבוהה היה יעיל יותר בהפחתת שומן גוף לעומת הטיפול המבוקר. כיוון שהיה זה ניתוח משני יש להתייחס לממצאים אלה בזהירות ולהתייחס אליהם כאל מחקר מגשש עד אשר יאוששו במחקרים עצמאיים. באופן כללי, מחקרים אלה אינם מספקים ראיות משכנעות שאבקת החלבונים של הרבלייף גורמת להפחתת משקל רבה יותר או הפחתת שומן גוף לעומת האינבו.
עם זאת, החברה אינה משווקת את המוצר כמוצר להפחתה במשקל, אלא כמשלים תזונה (תוסף חלבון) בלבד.
מודל עסקי
הרבלייף היא חברת שיווק רב שכבתי. ובנוסף לרווחים ממכירת מוצרים, זכאים המפיצים גם לעמלות ותגמולים ממפיצים אותם הם חונכים. הרבלייף חברה בארגון למכירה ישירה (DSA) ברוב המדינות שבהן היא פועלת.
בהגשתה לוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית (SEC), ציינה הנהלת החברה בעיות בהתנהגויות עסקיות לא ראויות בעבר, אשר גרמו להשפעות ארוכות טווח וצורך להימנע ממקרים דומים.
בכנס שיווק בהשתתפות בכירי הרבלייף שהתקיים בקליפורניה בשנת 2005, אמר סטפן גרציאני, לימים חבר ב"מועדון יושבי הראש" של הרבלייף: אנחנו מוכרים לאנשים חלום, עסק שבו הם יכולים להצליח, אבל מה אנחנו יודעים באמת? כן. אנחנו יודעים שבמציאות רובם לא עתידים להצליח". כמו כן אמר: "המודל העסקי של הרבלייף אינו מבוסס על לקוחות שקונים, אלא על מפיצים שקונים כמויות גדולות". וכן, "מי רוצה להכניס את המשפחה שלו לתוך מה שבסופו של דבר יתברר כתרמית?". לדברי גרציאני, מתוך המשווקים שאינם בדרגת "מפקח", בערך תשעה מכל עשרה "אובדים" להרבלייף.
במהלך שנת 2014 פתחו נציבות הסחר הפדרלית (ה-FTC), ה-FBI, וכן משרד המשפטים האמריקאי בחקירות נפרדות נגד הרבלייף. הסנטור אד מרקי קרא גם לרשות ניירות הערך (SEC) לפתוח בחקירה בחשד להפעלת תרמית פירמידה. כמו כן, פתחו רשויות התביעה במדינת אילינוי ובניו יורק בחקירות נגד הרבלייף.
קרן המשפחה של הרבלייף
בשנת 1994, הקים המייסד של החברה, מארק יוז את "קרן המשפחה של הרבלייף". קרן זו היא ארגון ללא כוונת רווח, שמטרתו לשפר חיים של ילדים באמצעות סיוע לארגונים המעניקים תזונה בריאה לילדים בסיכון. בנוסף, קרן המשפחה של הרבלייף תומכת לעיתים קרובות במאמצי סיוע כתגובה לאסונות טבע.
בשנת 2005, הציגה "קרן המשפחה של הרבלייף" את תוכנית Casa Herbalife המסייעת להעניק ארוחות בריאות ומזינות באמצעות שיתוף פעולה עם ארגוני צדקה קיימים המסייעים לילדים. תוכנית זו לילדים בסיכון נקראת על שם Casa Herbalife, בית יתומים שבנתה הקרן בברזיל בשנת 1998 וממשיכה לתמוך בו עד היום. היום, למעלה מ-60 תוכניות הוקמו בשש יבשות. גם בישראל קיימת תוכנית Casa Herbalife בבית החם ביפו שממומנת על ידי החברה בישראל והמפיצים הישראלים.
"קרן המשפחה של הרבלייף" נתמכת על ידי הרבלייף, המפיצים העצמאיים שלה, עובדים וידידים. לאחר המענק הראשוני, החברה מעודדת מעורבות של מפיצים עצמאיים מקומיים ועובדים לתמוך ישירות בתוכנית Casa Herbalife המקומית שלהם באמצעות תרומות כספים ופעילויות התנדבותיות.
ביוואן פרנסמן
ביוואן פרנסמן (באנגלית: Bevan Fransman; נולד ב-31 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת היילנדס פארק.
קריירה
פרנסמן גדל בשכונת עוני בקייפטאון ושיחק בילדותו במועדונים קטנים בשכונתו. בגיל מאוחר יחסית נחשף למועדונים הגדולים בדרום אפריקה, כאשר מועדון הפאר FC פורטונה רכש אותו מקבוצתו הקודמת. מאז פרנסמן נהפך לבורג מרכזי במועדונו. בגיל 19 ניסה את מזלו באירופה כששיחק בבלגיה במועדון מוסקרון, אך לאחר עונה אחת חזר לדרום אפריקה בגלל חוסר בדקות משחק ושיחק בקייזר צ'יפס. במשך העונה הראשונה וחלק מן העונה השנייה פרנסמן כמעט ולא שיחק, בגלל פציעות חוזרות ונשנות. בשנת 2006 עבר לשחק בקבוצת התחתית מורוקה סוואלווס, שם הפגין יכולת גבוהה אשר הובילה אותו להתעניינות ממועדונים רבים באירופה.
לקראת עונת 2008/2009 הגיע פרנסמן לישראל, וחתם בקבוצת מכבי נתניה. ב-13 בספטמבר 2008 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה. בסך הכל כבש 3 שערים בעונתו הראשונה בקבוצה, וסייע למכבי נתניה לסיים במקום הרביעי. בעונה שלאחר מכן המשיך להיות הבלם המוביל בקבוצה, תחת הדרכתו של המאמן ראובן עטר, הבקיע שני שערים וסיים עם הקבוצה במקום העשירי.
לקראת עונת 2010/2011 עבר לשחק במדי אלופת ליגת העל, הפועל תל אביב, עמה העפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות. ב-2 בפברואר 2011 כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 7–0 על מכבי עירוני קריית אתא במסגרת גביע המדינה. את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה כבש לקראת סיום העונה, בדרבי מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 2–2. לאחר שדאגלס דה סילבה עזב את הקבוצה, התמודד פרנסמן על עמדת הבלם עם ואליד באדיר ומריו פצ'אלקה, ובעונתו השנייה במועדון חל פיחות במעמדו. גם בעונה זו כבש פרנסמן שער ליגה אחד, בניצחון 2–0 על הפועל באר שבע, בנוסף לשער נוסף בדרבי מול מכבי תל אביב בגביע הטוטו, שהסתיים בתיקו 2–2. פרנסמן עזב את הפועל תל אביב לאחר שנתיים בהן זכתה הקבוצה פעמיים ברציפות בגביע המדינה, וסיימה פעמיים ברציפות במקום השני.
ב-30 במאי 2012 חזר פרנסמן לדרום אפריקה, וחתם בקבוצת סופרספורט יונייטד. ביוני 2014 עבר לקבוצת בלומפונטיין סלטיק, במדיה שיחק שנתיים. ביולי 2016 עבר לקבוצת מריצבורג יונייטד, במדיה שיחק שנתיים. ביולי 2018 חתם בקבוצת היילנדס פארק.
בנבחרת דרום אפריקה שיחק פרנסמן משנת 2005 עד שנת 2012. פרנסמן נכלל בסגלה של הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2008 אך לא שיחק במהלך הטורניר, ובסך הכל לזכותו 19 הופעות במדי הנבחרת.
מרי אליזבת' וינסטד
מרי אליזבת' וינסטד (באנגלית: Mary Elizabeth Winstead; נולדה ב-28 בנובמבר 1984) היא שחקנית וזמרת אמריקאית, אשר התפרסמה לראשונה באופרת הסבון "תשוקות" (2000-1999). לאחר מכן שיחקה בסרט גיבורי העל "תיכון בהיי" (2005) ובשלל סרטי אימה כמו "יעד סופי 3" (2006), "חג מולד שחור" (2006) ו"חסין מוות" (2007). הצלחה נוספת הגיעה עם התפקידים בתור לוסי מקליין בסרט "מת לחיות 4.0" (2007) ובתור רמונה פלאוורס בסרט "האקסים של החברה שלי" (2010).
בשנת 2012 זכתה לשבחי הביקורות כאלכוהוליסטית שנכנסת לתהליך גמילה בסרט "מרוסקת". לאחר מכן, היא שיחזרה את תפקידה בתור לוסי מקליין בסרט "מת לחיות ביום טוב" (2013) וחזרה לטלוויזיה עם תפקידים בסדרת הסאטירה הפוליטית "חסרי מוח" (2016), בסדרת הדרמה הרפואית "רחוב מרסי" (2017-2016) ובדרמה הפשע "פארגו" (2017).
ביוגרפיה
וינסטד נולדה בקרוליינה הצפונית שבארצות הברית, לבטי לו (לבית נייט) ולג'יימס רונלד וינסטד, והיא בת הזקונים מתוך חמש. כשהייתה בת 5, עברה משפחתה לסאנדי שביוטה. בגיל צעיר החלה להתעניין בבלט, משחק ואמנות ההופעה. כילדה הופיעה וינסטד במפצח האגוזים, בתקווה להפוך לבלרינה בגיל 11. היא קיבלה את ההזדמנות ללמוד ריקוד בתוכנית הקיץ של בית הספר היוקרתי בלט ג'ופרי בניו יורק. שם היא למדה בלט וריקודי ג'אז, אך החליטה בנוסף לכך ללמוד משחק. לבסוף, הופיעה וינסטד בברודוויי במחזמר של דוני אוסמונד, יוסף וכתונת הפסים המשגעת.
בנוסף הייתה וינסטד חברה במקהלת הילדים הבינלאומית בצעירותה, והציגה את כישוריה בהופעה בכנסייה.
קריירה
וינסטד החלה לשחק בסוף שנות ה-90, כאשר היא הופיעה במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "מגע של מלאכים", ובסדרת ההמשך "Promised Land". ב-1999, היא שיחקה את ג'סיקה בנט באופרת הסבון "תשוקות" ברשת NBC. בתפקיד זה היא שיחקה עד שנת 2000.
בשנת 2005, שיחקה וינסטד בתפקיד קטן בסרט האימה "הצלצול 2". בנוסף, היא ניסתה את מזלה בקומדיה, והופיעה בסרט העצמאי, "Checking Out", בו שיחקה יהודייה ממשפחה גדולה. מאוחר יותר, היא קיבלה תפקיד יותר גדול בסרט גיבורי העל הקומי "תיכון בהיי", שם שיחקה את גוון גרייסון.
בשנת 2006, לאחר חשיפתה בסרט תיכון בהיי, כיכבה וינסטד בסרט האימה "יעד סופי 3" לצידו של ריאן מרימן. היא נבחנה לתפקיד בסרט השני בסדרה, אך לא התקבלה. לאחר מכן, היא הופיעה בסרט אימה אחר "חג מולד שחור". באותה שנה הופיעה וינסטד בסרט "בובי", לצדם של אנתוני הופקינס, ויליאם ה. מייסי ואשטון קוצ'ר. היא ושאר השחקנים בסרט היו מועמדים לפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית "הליהוק הטוב ביותר לסרט הקולנוע". ב-2007 הופיעה וינסטד במספר סרטים בתפקידים גדולים. קוונטין טרנטינו ליהק אותה לסרט "חסין מוות". בנוסף, היא קיבלה תפקיד ראשי בסרט "מת לחיות 4" בתור לוסי, בתו של ג'ון מקליין, אליו נבחנו ידועניות רבות, ביניהן ג'סיקה סימפסון.
וינסטד זכתה לכינוי "מלכת הצרחה", בגלל השתתפותה במספר סרטי אימה כמו "יעד סופי 3", "חסין מוות" ו"חג מולד שחור", אך השתתפה גם בז'אנרים נוספים כמו: קומדיה (תיכון בהיי), דרמה (בובי) ופעולה (מת לחיות 4).
בשנת 2008, היא כיכבה בסרט הריקודים "להגשים את החלום". הסרט צולם בשיקגו ובוויניפג. בארצות הברית הוא יצא ישירות ל-DVD ובבריטניה הוא נכשל בקופות.
בשנת 2010, הופיעה בסרט "האקסים של החברה שלי" לצד מייקל סרה. בשנת 2011, שיחקה בסרט "היצור". בשנת 2012, שיחקה בסרטים "אברהם לינקולן: צייד הערפדים" ו"מרוסקת" לצד אהרון פול; עליו זכתה וינסטד לשבחי המבקרים. בשנת 2013, הופיעה שוב בתור לוסי מקליין בסרט "מת לחיות ביום טוב" לצד ברוס ויליס, ובהמשך שיחקה בסרטים "לחיות את הרגע" ו"ילדים בוגרים של גירושין". בשנת 2014, שיחקה בסרט "להרוג את השליח" בכיכובו של ג'רמי רנר.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הפעולה מבית נטפליקס "קייט" וגילמה את הדמות הראשית קייט, לצד וודי הרלסון.
חיים אישיים
בשנת 2010 וינסטד נישאה למפיק הסרטים ריילי סטירנס; הם הכירו בהפלגה כשהייתה בת 18. במאי 2017 הודיע הזוג על פרידה, וכן התגרשו באותה שנה.
באוקטובר 2017 דווח כי וינסטד נמצאת במערכת יחסים עם השחקן הסקוטי יואן מקגרגור, אותו פגשה על סט הסדרה "פארגו", בעת שהיה נשוי. לאחר מכן נפרד מקגרגור מאשתו. בנם הבכור, לורי, נולד ב-27 ביוני 2021.
ב-2014, היא הייתה אחת מהקורבנות בפריצה ההמונית לחשבונות iCloud של ידוענים.
שדה קרח
שדה קרח הוא אזור נרחב המכוסה קרח או קרחונים. שדה קרח נמצא לעיתים קרובות באזור אקלים קר או באזור גבוה שבו יש מספיק משקעים. זה שטח נרחב המחבר בין עמקים בהם נמצאים קרחונים, פסגות המכוסות קרחונים, ולרוב מקיף נונאטאקים. שדות קרח הוא אזור המורכב ממספר קרחונים וגדל מהם מחד, אך קטן יותר מאזור יריעת קרח או כיפת קרח מאידך.
היווצרות שדות קרח
שדות קרח נוצרים עקב הצטברות גדולה מאוד של שלג אשר במשך שנים רבות נדחס וקופא והופך לקרח.
בשל השטחים הגדולים של שדות הקרח, הם מאפשרים לערוצי קרחונים להיווצר בשולי שדות הקרח, המנקזים את שדות הקרח, ומאפשרים לקרחונים חדשים להיווצר במרכזם.
בניגוד לכיפת קרח שאינה מושפעת מהטופוגרפיה שמתחתיה, שדה קרח מושפע מהטופוגרפיה שמתחתיו.
אסיה
ישנם מספר שדות הקרח באזור ההימלאיה והרי אלטאי (הגבול בין רפובליקות מרכז אסיה ו-סין). שדה קרח נוסף נמצא ביולין אם שבקצהו הצפוני של מדבר גובי.
אוקיאניה
אין שדות קרח באוסטרליה.
אירופה
שדות הקרח הגדולים היחידים ביבשת אירופה נמצאים בנורווגיה (שדה הקרח דוברה ויוטונהיימן). ישנם כמה עשרות שדות קרח קטנים בהרי האלפים, ויש שרידים של שדות קרח קטנים בשוודיה, הרי האפנינים, הרי הפירנאים וחבל הבלקן. מאז היעלמותו של שדה הקרח האחרון באנדלוסיה - שדה הקרח קורל דל ולטה (Corral del Veleta) בשנת 1913, שדה הקרח הדרומי ביותר ביבשת אירופה הוא שדה הקרח סנז'ינקה (Snezhnika) בבולגריה.
ישנם שדות קרח משמעותיים באיסלנד, סבאלברד ובארץ פרנץ יוזף ושדות קרח קטנים ביאן מאיין ובנוביה זמליה.
אמריקה הצפונית
שדה הקרח הפופולרי והידוע באמריקה הצפונית הוא שדה הקרח קולומביה הממוקם בהרי הרוקי בין הפארק הלאומי ג'ספר והפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה. הסיבה להיותו שדה הקרח הפופולרי ביותר באמריקה הצפונית, אף שהוא קטן יחסית, היא קרבתו לכביש המהיר אייספילדס, המאפשר גישה קלה לשדה הקרח.
מצפון להם מצויים שדה הקרח קלואיין המזין את קרחון מאלאספינה, וקרחוני האבארד, וכן שדה הקרח באגלי, באזור הגבול בין קולומביה הבריטית ויוקון.
ברחבי אלסקה מספר שדות קרח גדולים (ובהם אחד המקיף דנאלי) אשר מרביתם ללא שם.
אמריקה הדרומית
באמריקה הדרומית, ישנם שני שדות קרח ראשיים - שדה הקרח הפטגוני הצפוני (Campo de Hielo Norte), ושדה הקרח הפטגוני הדרומי (Campo de Hielo Sur), שניהם בין צ'ילה לבין ארגנטינה. שדה קרח קטן נוסף מצוי במערב צ'ילה באזור ארץ האש (טיירה דל פואגו).