cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בואקה
תחבורה
העיר ממוקמת ליד קו הרכבת המחברת בין אביג'אן לואגאדוגו שבבורקינה פאסו, הרכבת, המסילה ותחנת הרכבת שבעיר מנוהלים על ידי חברת הרכבות סיטארל.
הכבישים העוברים בבואקה ומחברים אותה עם יתר החלקי חוף השנהב, עם כיוון השעון הם ה- A3 וה- A8. מצפון ה- A3 מחבר את העיר עם קטיולה ועם קורוגו. הכביש A12 מזרחה מחבר יעדים נוספים בבורקינה פאסו ובמאלי. מזרחה A10 המתחיל בבואקה מתחבר לגאנה ולבונדוקו באמצעות כביש A1 צפונה ואבנגורו דרומה. כביש A8 מתחבר ל- אבנגורו צפונה בכביש A1 ואביג'אן דרומה. A3 דרומה מתחבר לבירה יאמוסוקרו ולמרכז הכלכלי אביג'אן. מערבה על כביש A8 ניתן להגיע ליעדים נוספים בליבריה ובגינאה.
חינוך ובריאות
בבואקה יש 316 בתי ספר יסודיים, 27 בתי ספר תיכוניים ציבוריים ופרטיים, אוניברסיטה (אוניברסיטת אלסאן אואטרה הציבורית נוסדה בשנת 1992) והמכון הלאומי להדרכת אחים ואחיות לבריאות הציבור. בעיר הוקם מכון המחקר לכותנה ולסיבי טקסטיל טרופיים. בנוסף לבית החולים האוניברסיטאי, ישנם מספר רב של מרכזי בריאות ומרפאות פרטיות.
צוות רפואי עובד בבית החולים האוניברסיטאי בבואקה מאז 2002.
האקדמיה הנוצרית הבינלאומית הייתה פנימייה אמריקאית, בעיקר לילדים של מיסיונרים. היא נפתחה בין השנים 1961/1962 עם 73 תלמידים. בספטמבר 2002 בית הספר נכלא בין החזיתות במהלך מלחמה האזרחים במדינה. מעל 160 תלמידים והמטפלים שלהם היו מוקפים בכוחות המורדים וכוחות הממשלה במשך שבוע. לאחר מכן פונה בית הספר ושימש את הצבא הצרפתי כבסיס צבאי. בהמשך בית הספר נסגר רשמית בשנת 2005.
מנהל
העיר עצמה היא עיר מחוז; פרברי העיר הם כפרים הנמצאים מחוץ למרכז העיר. בסביבת העיר נמצאים כ־130 כפרים שרבים מתושביהם מתפרנסים בה.
ספורט
האצטדיון המקומי של בואקה נקרא Stade Bouaké הידוע גם בשם אצטדיון השלום, הוא נבנה בשנת 1984 לקראת משחקי גביע אפריקה לאומות 1984, הוא יהיה גם אחד האצטדיונים המארחים לקראת גביע אפריקה 2023. שיפוץ האצטדיון החל בשנת 2020. קיבולת האצטדיון לפני השיפוץ 35,000 מושבים ולאחר השיפוץ הוא יגדל ל־40,000 מקומות.
הקבוצה המקומית נקראת Bouaké FC ומגרש הבית שלה הוא אצטדיון Stade Bouaké.
הספורטאים שייצגו את נבחרת חוף השנהב בכדורגל ושנולדו בבואקה הם האחים קולו טורה ויאיה טורה ואחרים.
ערים תאומות
לבואקה יש הסכם ערים תאומות עם:
להקת קיטבג
היסטוריה
להקת קיטבג הוקמה בחודש מרץ 2011. במקור, הלהקה נקראה להקת "קול הזית", אך בעקבות הקונוטציה השלילית, השם הוחלף ל"קיטבג".
חברי הלהקה הראשונים היו גיא ויינטרוב (קלידן/זמר), אור אבני (גיטריסט), דנה רוט (בסיסטית), מיכל אליסף (מתופפת), אור שטיין (זמר) ואליאנה תדהר (זמרת). הלהקה ביצעה "קאברים" (גרסאות כיסוי) לשירי רוק ישראליים קלאסיים, אשר עסקו בעיקר באהבה למולדת והרמת מורל החיילים בשטח. אחרי זמן מה בשטח, הלהקה צברה פופולריות והוזמנה להופיע בתוכניות בוקר, תוכניות רדיו ועוד.
ב-2012 המתופפת מיכל אליסף השתחררה והוחלפה על ידי מיכאל הורוביץ. ב-2013, זמרת הלהקה אליאנה תדהר השתחררה וסיימה את שירותה הצבאי והוחלפה על ידי דניאל רובין.
כאשר החל מבצע עמוד ענן, הלהקה, ככלל חיילי צה"ל תרמה את חלקה, וירדה להופיע מול החיילים בשטח בכל החזיתות כדי לשמר את המורל. באותה שנה הלהקה אף הקליטה סינגל לרדיו, אך הוא לא זכה להצלחה רבה.
כאשר החל מבצע צוק איתן, הלהקה התפקדה וירדה לדרום להופיע בשטחי הכינוס ובפני החיילים בשטח, כדי לשמור על מורל החיילים הלוחמים. בזמן המלחמה, הלהקה השתכנה בבסיס ההדרכה של חיל החינוך והנוער בשערי אברהם, והופיעה כ-3 פעמים ביום לאורך המבצע, כאשר לא בכל ההופעות כל הכלים עמדו לרשותם, לכן נאלצו לאלתר הופעות אקוסטיות ושירים שמעולם לא ביצעו.
בסוף שנת 2014, נוצר משבר בהלהקה בעקבות שחרורו של רב"ט אביב חן ויציאתו מהצבא. יציאתו המפתיעה של אביב מהלהקה כנראה נגרמה עקב ריבים בלתי פוסקים בינו לבין בסיסטית הלהקה החדשה, יובל כהן. הלהקה נשארה ללא קלידן למשך כחצי שנה, עד להצטרפות אמיר נבון כקלידן ויובל דיין כזמרת. שנת 2015 הייתה שנה מוצלחת במיוחד עבור להקת קיטבג. הצטרפותם והסתגלותם של דיין ונבון, הייתה מהירה ומוצלחת. לאחר שהמשבר נפתר, הלהקה הצליחה לרשום כ-100 הופעות באותה שנה. הלהקה נבחרה להשתתף ב"פסטיבל יותר" בפארק הירקון. שיאה של הלהקה היה כאשר הפכה למעין "להקת הבית" של הרמטכ"ל גדי איזנקוט, והופיעה בפניו מספר פעמים בתדירות גבוהה. באפריל 2015, חברי הלהקה החלו להסריט עצמם ולספר על החוויה של כיצד זה לשרת בלהקה צבאית, בסדרת אינטרנט קצרה בשם "קיטבג'ס". הסדרה זכתה להצלחה מקומית ברשתות החברתיות.
רונלד אראוחו
רונלד פדריקו אראוחו דה סילבה (בספרדית: Ronald Federico Araújo da Silva; נולד ב-7 במרץ 1999 בריברה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בברצלונה ובנבחרת אורוגוואי. מכונה "הבופאלו".
רנטינטאס
אראוחו נולד בריברה לאם ברזילאית, והצטרף לרנטינטאס מעיר הולדתו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-24 בספטמבר 2016, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על טקוארמבו.
אראוחו כבש את שערו הראשון בבוגרים ב-9 בדצמבר 2016, ובישל את שער השוויון בתיקו 2–2 מול מרכז אספניול. הוא החל לפתוח בהרכה באופן קבוע במהלך עונת 2017, וכבש שלושער בניצחון 3–2 על וילה אספניולה ב-17 ביוני של אותה שנה.
בוסטון ריבר
ב-28 ביולי 2017 הצטרף לבוסטון ריבר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 בספטמבר, ונכנס כמחליף בניצחון 1–0 על אל טנקה סיסלי.
ברצלונה
ב-29 באוגוסט 2018 חתם אראוחו על חוזה לחמש שנים בברצלונה תמורת של 1.7 מיליון יורו, בתוספת 3.5 מיליון יורו בבונוסים. הוא שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה ב' מהליגה הספרדית השלישית, וערך 22 הופעות ליגה בהן הבקיע שלושה שערים. את עונת 2019/20 החל בברצלונה ב', וב-6 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 והורחק בכרטיס אדום בדקה ה-87 בניצחון 4–0 על סביליה.
לקראת עונת הועלה לסגל הקבוצה הבכירה, וקיבל את החולצה מספר 4, שלבש לפניו איוואן רקיטיץ'. ב-19 בדצמבר 2020 כבש את שער הליגה הראשון שלו עבור ברצלונה בתיקו 2–2 מול ולנסיה.
ב-20 במרץ 2022 כבש את שערו הראשון ב, כשהבקיע גול מקרן של עוסמאן דמבלה בניצחון 4–0 על ריאל מדריד.
קריירה בינלאומית
לאחר שייצג את אורוגוואי בנבחרות עד גיל 18 ועד גיל 20, קיבל אראוחו את הזימון הראשון שלו לנבחרת הבוגרת ב-5 באוקטובר 2020, לשני משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד ו. הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית המלאה שלו שמונה ימים לאחר מכן, בהפסד 2–4 לאקוודור.
ביוני 2021 נכלל בסגל הסופי של אורוגוואי לקופה אמריקה 2021 בברזיל.
ברייהר
ברייהר (באנגלית: Bryher) (2 בספטמבר 1894-28 בינואר 1983) הוא שם העט של הסופרת, המשוררת והעורכת האנגליה אנני ויניפרד אלרמן.
היא הייתה דמות מרכזית בחוג הבינלאומי בפריז בשנות העשרים של המאה העשרים, וניצלה את הונה כדי לעזור לסופרים רבים שנתקלו בקשיים כלכליים. יחד עם אהובתה הילדה דוליטל (HD) והסופר הסקוטי קנת מקפרסון, היא השיקה את מגזין הקולנוע Close Up, שהציג את עבודתו של סרגיי אייזנשטיין לצופים הבריטים. מביתה בשווייץ היא עזרה בפינוי יהודים מגרמניה הנאצית, ולאחר מכן הפכה לסופרת היסטורית פופולרית.
חיים מוקדמים
ברייהר טיילה באירופה בילדותה וגם במצרים. בגיל ארבע עשרה היא נרשמה לפנימייה אנגלית מסורתית ובערך בזמן הזה אמה ואביה התחתנו. באחד ממסעותיה, אלרמן נסעה לאיי סילי מול החוף הדרום-מערבי של בריטניה ואימצה לעצמה את השם העט העתידי שלה מהאי האהוב עליה, ברייהר.
במהלך שנות העשרים של המאה העשרים, בריהר הייתה דמות לא שגרתית בפריז. בין מעגל החברים שלה היו ארנסט המינגווי, ג'יימס ג'ויס, גרטרוד סטיין, סילביה ביץ' וברניס אבוט. עושרה איפשר לה לתת תמיכה כספית לסופרים מתקשים, כולל ג'ויס ואדית סיטוול. היא גם עזרה במימון לחנות הספרים של סילביה ביץ' שייקספיר אנד קומפני ומיזמי הוצאה לאור מסוימים, והקימה חברת סרטים פול גרופ. היא גם עזרה לספק כספים לרכישת דירה בפריז עבור האמנית והסופרת הדאדא הברונית אלזה פון פרייטאג-לורינגהובן.
זוגיות והמשך חייה
ברייהר ידעה מגיל צעיר שהיא לסבית. בשנת 1918 היא התחילה מערכת יחסים עם המשוררת האמריקאית הילדה דוליטל (מוכרת יותר בראשי התיבות שלה, HD). הקשר היה פתוח ולשתיהן היו שותפים אחרים. ב-1921 היא קיימה נישואי נוחות עם הסופר האמריקאי רוברט מקאלמון, ממנו התגרשה ב-1927.
באותה שנה היא נישאה לקנת' מקפרסון, סופר שחלק את העניין שלה בקולנוע ושהיה באותו זמן המאהב של HD. בבורייר, שוויץ, המשקיף על אגם ז'נבה, בני הזוג בנו מבנה בסגנון באוהאוס ששימש כבית ואולפן קולנוע. הם אימצו רשמית את בתה הצעירה של HD, פרדיטה. בשנת 1928, HD נכנסה להריון עם ילדו של מקפרסון, אך בחרה לסיים את ההריון. ברייהר התגרשה ממקפירסון ב-1947; היא ודוליטל כבר לא חיו יחד אחרי 1946, אבל המשיכו את מערכת היחסים שלהן עד מותה של דוליטל ב-1961.
יצירת סרטים וביקורת קולנוע
ברייהר, HD ומקפרסון ייסדו את מגזין הקולנוע <i id="mwRA">Close Up</i>, ואת קבוצת הפול. רק סרט אחד של POOL, Borderline (1930), בכיכובם של HD ופול רובסון, שרד בשלמותו. במשותף עם הנובלות הגבוליות, הסרט עוסק במצבים נפשיים קיצוניים וביחס שלהם למציאות פני השטח. בריהר עצמה מגלמת בסרט פונדקאית.
מלחמת העולם השנייה ואחריה
במאמר משנת 1933 בקלוז אפ שכותרתו "מה תעשה במלחמה?" , כתבה בריהר על מצבם של היהודים בגרמניה הנאצית, וקראה לקוראים לפעול. החל מאותה שנה הפך ביתה בשוויץ ל"תחנת קליטה" לפליטים; היא עזרה ליותר מ-100 אנשים להימלט מרדיפת הנאצים לפני שהחלה לחשוש לביטחונה וחזרה לבריטניה. חוויה זו השפיעה על רומן הפנטזיה המדעי שלה משנת 1965 Visa for Avalon, על קבוצת אנשים המנסה לברוח ממדינה ללא שם למקום שנקרא Avalon ערב המהפכה.
מ-1940 עד 1946 היא חיה בלונדון עם HD ופיקחה על כתב העת הספרותי "חיים ומכתבים היום". מאוחר יותר היא כתבה זיכרונות משנים אלה בשם "ימי מאדים", וכן רומן, Beowulf (1948), המתרחש במהלך הבליץ.
החל משנת 1952, היא כתבה סדרה של רומנים היסטוריים. רובם מתרחשים בבריטניה בתקופות שונות; החומה הרומית (1954) ומטבע קרתגו (1963) ממוקמים באימפריה הרומית ; Ruan (1960) מתרחש בבריטניה שלאחר ארתור. הארבעה עשר באוקטובר (1952) מתמקד בנער צעיר, וולף, שנקלע לקרב הייסטינגס. הנער של הנגן (1953) מספר על ג'יימס סנדס, חניך צעיר בתיאטרון האליזבתני. רואן מתאר את הרפתקאותיו של טירון דרואידי המשתוקק להימלט מגבולות הסביבה והחינוך שלו כדי להפוך לרב חובל. רוזמרי סאטקליף, שהעריצה את עבודתה של בריהר, הדפיסה מחדש את "נער הנגן" בסדרה שלה, "ספריית הודר וסטוטון לרומנים היסטוריים גדולים".
הרומנים ההיסטוריים שלה, שזכו לשבחים בתקופתה שלה, אזלו מהדפוס. מאז שנת 2000 פורסמו מחדש ויזה לאבלון, הרומנים הסמי-אוטוביוגרפיים המוקדמים שלה Development and Two Selfes, ספר הזיכרונות שלה The Heart to Artemis והרומן ההיסטורי שלה The Player's Boy.
קו אדום
קו אדום הוא ביטוי לתיאורו של גבול שאין לחצותו, ולכן חצייתו מצריכה נקיטה של צעדי חירום לתיקון המצב. הביטוי משמש כמטפורה, אך לעיתים, למשל במד מהירות, זהו קו אדום ממשי.
משמעויות
בבקרת תהליכים נהוג לקבוע סף שאותו אין לעבור. כך למשל, בכלי רכב, "הקו האדום" מצביע בלוח המחוונים על מהירות הסיבוב הבטוחה של המנוע שאליה ניתן להגיע בלי לגרום נזק למנוע (ניתן להפעיל את המנוע בתחום זה לזמן מוגבל). הביטוי הופיע כבר בשנת 1956 במילון חיל האוויר של ארצות הברית, וככל הנראה תרם השימוש בו בקרב טייסים ונהגים להפצת הביטוי במשמעותו הסמלית על כך שלא ניתן לערוב לבטיחות מרגע שנחצה הקו האדום. דוגמה נוספת (בהמשך הערך) היא הקו האדום של מפלס הכנרת.
בהקשר מלחמתי מופיע הביטוי בפעולה שכונתה "הקו האדום הדק", במסגרת קרב בלקלווה שנערך במהלך מלחמת קרים בשנת 1854. פעולתם של חיילים סקוטים אדומי מדים, עליהם פיקד קולין קמבל תוארה על ידי עיתונאי כ"פס אדום דק שבקצהו קו של פלדה" ("thin red streak tipped with a line of steel") ולאחר מכן תוארה בשירו של רודיארד קיפלינג, "Tommy", כ"קו אדום דק של גיבורים" ( "the thin red line of 'eroes"). בשנת 1935 הופיע הביטוי בסיפורו של ג'ורג' אורוול, "בתו של כומר". בשנת 1962 יצא לאור ספרו של ג'יימס ג'ונס "הקו האדום הדק" שעסק בקרב שנערך במלחמת העולם השנייה.
הביטוי זכה לפרסום בין היתר כאשר נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, השתמש בו באוגוסט 2012 בהתייחסו לשימוש בנשק כימי במלחמת האזרחים בסוריה, אותו תיאר כחציית "קו אדום" שתביא להתערבות אמריקאית.
בישראל
גם בישראל משמש הביטוי שנים רבות כמטפורה. בתחילת 1967 הכריזו שר העבודה, יגאל אלון, ומזכ"ל ההסתדרות, אהרון בקר, שהיקף האבטלה הגיע לקו האדום. בשנת 1980 קרא חבר הכנסת משה דיין לארצות הברית למתוח "קו אדום" במזרח התיכון, שכל מי שיעבור אותו צפוי לתגובה בכוח של ארצות הברית. בשנת 2013 דיבר ראש הממשלה, בנימין נתניהו, באו"ם על קו אדום לתוכנית הגרעין האיראנית, וליווה את דבריו במתיחת קו אדום על גבי איור של פצצה. דיבורים על "חציית קו אדום" נפוצים בשיח הישראלי.
בישראל משמש הביטוי בנוסף לתיאור הגבול של מפלס הכנרת. לאגם נקבעו "קו אדום עליון" - מפלס מקסימלי שאסור לעבור משום שבמקרה של גאות ישנה סכנת הצפה לאתרים מסביב לאגם, ו"קו אדום תחתון" שמתחתיו אסור לשאוב מהאגם עקב סכנה לפגיעה במערכת האקולוגית ובאיכות המים. הקווים עוגנו בחוק בשנת 1969. בשנת 1969 קבע נגיד בנק ישראל, דוד הורוביץ, קו אדום ליתרות המטבע של ישראל.
יעקב לוונשטיין
יעקב קופל לוונשטיין (בגרמנית: Jakob-Koppel Löwenstein; 17 באוגוסט 1799 – 27 ביולי 1869) היה סופר ורב המחוז בבאדן.
ביוגרפיה
נולד בברוכזאל, גרמניה, בשנת 1799 ליוסף לוונשטיין. משנת 1813 למד בקרלסרוהה, משנת 1816 במיינץ אצל הרב הירץ שייאר, משנת 1820 בהנאו אצל הרב משה טוביה מזונטהיים, ומשנת 1825 בווירצבורג אצל הרב אברהם בינג. בשנים 1825 ו-1826 השתלם בלימודי חול באוניברסיטת וירצבורג.
התחתן בשנת 1829.
התכתב עם "בעל השם ממיכלשטאדט", הרב יצחק אריה וורמסר.
רון כחלילי
רון כחלילי (נולד ב-8 בספטמבר 1958) הוא עיתונאי, במאי, תסריטאי, עורך ומפיק ישראלי והבעלים של חברת ההפקות "דוקודרמה".
ביוגרפיה
שנה אחרי כניסתו לעבודה ב"קשר בראל", הודיע כחלילי כי אינו מעוניין עוד לתת את שירותיו לחברות כלכליות גדולות ולתאגידים ופתח משרד לפרסום חברתי. בין היתר היה אחראי על מסע הפרסום הראשון של אגודת אל"י להגנת הילד, שבמסגרתו גייס את ארקדי דוכין ואת מאיר גולדברג להקלטת השיר "אנחנו שקי האגרוף של אבא ואמא", שהפך ללהיט, מסע הפרסום למען קבלת חולי הנפש בחברה, ועל מסע הפרסום של אל סם.
במקביל לעבודתו כפרסומאי, החל כחלילי לכתוב בעיתון "על המשמר", בעיקר במוסף, ביקורת על מסעות פרסום ישראליים ועל הקשר שבין פרסום לצריכה. טורו נקרא "רק-למה?". ב-1984 הצטרף לעיתון "חדשות", שם כתב במוסף "סגול" (בעריכת אורנה ננר) ובמוסף סוף השבוע (בעריכת רינו צרור וציפה קמפינסקי).
עבודה בטלוויזיה
ב-1990 התפטר כחלילי מעבודתו בפרסום ובעיתונות והחל לעבוד במת"ב, הטלוויזיה בכבלים אשר שידרה לערים בת-ים, חולון, קריית שמונה ועוד. התוכנית הראשונה שביים וערך הייתה "שישי אישי", תוכנית ראיונות בהגשת מיקי חיימוביץ'. התוכנית עוררה תגובות רבות בערים שבהן שודרה. בין היתר התארחו בה הזמר עופר לוי (חשיפתו הראשונה בטלוויזיה), אייבי נתן, ג'ודי ניר-מוזס, תמי בן-עמי, דודו טופז, מוחמד בכרי והמשורר נעים עריידי.
במקביל החל לערוך ולביים את מגזין הילדים האקטואלי, "בננה בום", שמאוחר יותר שודר בכל רשתות הכבלים. משנפתחו שידוריו של הערוץ השני, ב-1993, שודר במסגרת שידורי "טלעד". את המגזין הגישו לסירוגין הילדים לביא זיטנר, מיכאל הנגבי, דפנה רובינשטיין, סיון רהב-מאיר ואושרי כהן. כמו כן, ביים וערך במקביל את "בחדרי חדרים" עם בילי מוסקונה-לרמן, אשר שודר במסגרת שידורי ערוץ 2 הניסיוניים, ואת כתבות החוץ של השעשועון "זה הסוד שלי" בהגשת טוביה צפיר, אשר שודר בערוץ הראשון.
ב-1996 ערך וביים סדרה דוקומנטרית בת 4 פרקים – "ים של דמעות" – אשר סקרה את תולדותיה של המוזיקה המזרחית בישראל, מראשית שנות השישים ועד אמצע שנות התשעים. הסדרה שודרה במסגרת שידורי "רשת", ערוץ 2 ועוררה פולמוס רחב. בין היתר פרסם המקומון "העיר" גיליון מיוחד שכותרתו הייתה "אשכנזים, לבונקר!".
ב-1999 הצטרף כחלילי לחברת הלוויין YES, כמנהל ערוץ מזרחי חדש, שלימים כונה "בריזה". הערוץ עלה לאוויר באוקטובר 2000 וזכה להצלחה, שכ-60% ממנויי YES רכשו את הערוץ. הערוץ, שייחד את שידוריו לציבור המזרחי, שידר שבעה ימים בשבוע, 24 שעות ביממה, מגוון של סרטי קולנוע ממצרים, מהודו, מטורקיה, מאיראן ומדרום אמריקה, סדרות ערביות מונומנטליות (כמו הסדרה "אום כולתום", אשר שודרה במקביל בשבע מדינות ערב), סדרת קונצרטים ערביים קלאסיים של אום כולתום, עבד אל-חלים חאפז, פיירוז ואחרים (בתרגומו של הסופר סמי מיכאל). כמו גם תוכניות מקוריות לרוב: "חריף באוזן" בהגשת אלי יצפאן ובעריכה בני תורתי, "המלך הבא" בהגשת נטלי עטיה וסמי הורי ואחר כך דידי הררי (התוכנית שבה הופיעו לראשונה נינט טייב, מירי מסיקה, הראל סקעת, רפאל מירילא ואחרים), "הפועלות" (סדרה דוקומנטרית בהגשת חנה אזולאי-הספרי), "זמן שאול" (סדרה דוקומנטרית בהגשת העיתונאי שאול ביבי, שבדקה את הזהות המזרחית), "קול העם" (תוכנית פולמוסית יומית בהגשת ג'קי לוי, דידי הררי ויולי אדלשטיין), "הישראלים החדשים" (תוכנית ראיונות אישית בהגשת חנוך דאום, שאול ביבי, ענבל פטל ודורון צברי) ועוד. כחלילי פרש מעבודתו ב"בריזה" אחרי כארבע שנים והודיע על הקמת חברת תוכן עצמאית. ערוץ "בריזה" נסגר בתחילת 2004.
בסוף 2004 הצטרף כחלילי לחברת "נגה תקשורת" של אביב גלעדי כמנהל פיתוח התוכן, שהתמודדה על הזיכיון לערוץ 2. החברה, שהתמזגה כעבור זמן קצר עם "רשת", הציגה לוח שידורים מגוון, בעל ארומה "רב תרבותית" וזכתה, בניגוד לתחזיות, בזיכיון לעשר שנות שידור. כחלילי שימש כמנהל פיתוח תוכניות וגייס מנהלי תוכן רבים, בהם את הבמאית ג'ולי שלז (מנהלת המחלקה הדוקומנטרית), את הבמאי שבי גביזון (מנהל מחלקת הדרמה) ואת העיתונאי אורי אורבך. בין היתר, פורסם כי לאחר תחילת הזיכיון כחלילי יפיק ויביים את הסדרה "עמוד האש המזרחי", אשר תסקור את יחסה של הציונות למזרחים מאז קום המדינה, אך ההתחייבות זו לא קוימה.
ב-2007 פתח כחלילי חברת הפקות פרטית בשם "דוקודרמה, הפקות טלוויזיה בע"מ", יחד עם המפיק חיים סלוצקי. החברה התמקדה בהפקת סדרות דוקומנטריות לערוצים המסחריים. במקביל, הקים כחלילי את "הוט, ערוץ הבידור הישראלי", שבבעלות סלוצקי ודרי שי. הוא גייס את העיתונאי אורי סלעי כעורך ראשי, ייסד את רצועות השידור "דוקוסלב", "המצעד" ועוד.
ב-2009 נפרדו דרכיהם של סלוצקי וכחלילי. כחלילי הוא עתה הבעלים היחידים של "דוקודרמה", שהפיקה בשנים האחרונות תוכניות וסדרות רבות, ביניהן: סדרת הדרמה של לימור נחמיאס, "גירושים נפלאים"; סדרת התחקירים של אושרת קוטלר-בנגל לערוץ 10; "יפה לנו" – סדרה דוקומנטרית על תולדות היופי הישראלי בהגשת ליאור אשכנזי; "הספסל האחורי" – תוכנית סאטירית בהגשת מיה דגן, בהשתתפות רון קופמן, הדר לוי, יוסף סוויד, נדב אבוקסיס, גיל קופטש ועוד.
ב-2011 יצר את הסדרה התיעודית "סרט שחור לבן" עבור ערוץ 8. הסדרה, בת 3 פרקים, מציעה סקירה ביקורתית של תולדות סרטי הבורקס, ובה, בין היתר, פיצוח המנגנונים שבנו את הסטריאוטיפים העדתיים שממשיכים להזין את התרבות הפופולרית בישראל. באותה שנה החל להשתתף כחבר פאנל בתוכנית "הינשופים" בהנחיית רוגל אלפר, אשר שודרה אף היא בערוץ 8.
בינואר 2013 עלתה בערוץ 8 סדרה תיעודית נוספת שיצר כחלילי, "על צד שמאל", העוסקת בתולדות השמאל הישראלי.
ב-2014 עלתה בערוץ 8 סדרה תיעודית נוספת שיצר כחלילי, "ערסים ופרחות - האליטות החדשות", העוסקת באפליה כלפי מזרחים בישראל ובמקומה של המזרחיות בישראל.
ב-2016 עלתה בערוץ 8 סדרה תיעודית נוספת שיצר כחלילי, "אכלו לי שתו לי, הדור הבא", העוסקת במעמדם של המזרחים, האשכנזים, והפלסטינים בישראל וביחסי הכוחות ביניהם.
בספטמבר 2019 החלה להיות משודרת בערוץ 8 של הוט הסדרה "שנאת מוות" העוסקת בשנאה ובגזענות כלפי ערבים בישראל.
פעילויות אחרות
כחלילי כתב ב"הפטיש", עיתון שעסק בביקורת חברתית. הוא הרצה ב"בצלאל", במחלקה לתקשורת חזותית, אולם התפטר בעקבות פיטוריו של מנהל המחלקה, יוסי אוחיון. כחלילי מרצה בנושאים המשלבים תקשורת, מזרחים וציונות ברחבי ישראל.
בוא איתי
"בוא איתי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן. הוא יצא לאור ב-18 ביולי 2018, בהוצאה עצמית, כסינגל שלא מתוך האלבום. את השיר כתבו וקסמן ודותן מושנוב להפקה של מושנוב לבדו. השיר יצא שלוש שנים לאחר יציאת שירה האחרון של וקסמן, "אורות וצללים".
השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרים שונים.
ביקורת
השיר נכתב והולחן על ידי איגי וקסמן ודותן מושנוב שהפיק אותו. בריאיון ארוך ל-ynet סקרו את השיר וראיינו את וקסמן על תהליך היצירה שלו. בתחילת הכתבה, נאמר:. במעריב נכתב:.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "בוא איתי" הועלה ליוטיוב ב-15 ביולי 2018.
הפטריוטים
הפטריוטים היא תוכנית אקטואליה יומית בהגשת ינון מגל, שעלתה לשידור בשנת 2014 ומשודרת בעכשיו 14. התוכנית מורכבת ממנחה וחבר פאנליסטים המגיבים ודנים על נושא המוצג להם. בין השנים 2014–2018 הגישו את התוכנית לסירוגין אראל סג"ל ועירית לינור, וכן הונחתה גם על ידי אלירז שדה, אטילה שומפלבי ושרה ב"ק בערוץ 20, טרם העברת הערוץ לאפיק 14. שידור התוכנית הסתיים ב-24 ביולי 2018 וחודש ב-23 ביוני 2019.
תחילה שודרה התוכנית באולפני ynet, בהמשך עברה לשדר באולפני "מזמור הפקות". לאחר מכן שודרה התוכנית באולפני מימד בתל אביב. מ-28 בנובמבר 2021, עם מעבר ערוץ 20 לאפיק 14 ומיתוגו כערוץ "עכשיו 14", שודרה התוכנית באולפני "עכשיו 14" במודיעין מהשעה 20:45 עד 22:00, לאחר מהדורת החדשות המרכזית. החל מינואר 2023 משודרת התוכנית באולפן חדש בבניין החברה במודיעין, אשר נבנה במיוחד לתוכנית הפטריוטים, בנוכחות קהל.
התוכנית משודרת בהנחייתו של ינון מגל בימים ראשון עד רביעי בשעה 20:45 עד 22:00, ומינואר 2023 גם במוצאי שבת, כשעה לאחר צאת השבת. ב-15 לאוגוסט הצטרפה לתוכנית להקת ליווי שמשלבת ניגוני רקע ושירי ביניים, דבר נוסף שמוסיף נופך לתוכנית, יחד עם נוכחות הקהל באולפן.
מבנה המהדורה
הפאנליסטים הקבועים בתקופת אראל סג"ל היו קלמן ליבסקינד, עירית לינור, איתמר בן-גביר, יריב אופנהיימר, יורם שפטל, הני זובידה, ליאת רון, דרור פויר, ענבל גבריאלי, גלית דיסטל-אטבריאן, ארי שמאי, שמעון ריקלין, איתן זליגר, דנה ספקטור, איתמר פליישמן, בני רבינוביץ, נירה שניידרמן, ועוד.
ביוני 2018 הודיע הערוץ כי התוכנית תרד ביולי שלאחריו. ב-24 ביולי שודרה התוכנית האחרונה.
ב-23 ביוני חזרה התוכנית בהגשת ינון מגל ושודרה בשעה 21:00. החל מפתיחת עכשיו 14, התוכנית שודרה בשעה 20:35 עד 21:15. החל ממאי 2022 הוארך זמן שידור התוכנית שתחילתה בשעה 20:45 עד השעה 22:00, לאחר מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14.
הפאנליסטים הקבועים בתקופת ינון מגל עד סגירת ערוץ 20 היו אורלי גולדקלנג, איתמר בן-גביר, עפרה לקס, עידית סילמן, יריב אופנהיימר, יהודה שלזינגר, יהושע בריינר, אורי זכי, יותם זמרי, בני ציפר, לימור סמימיאן-דרש, אפרת פינקל, מוריה קור, יקי אדמקר, מתן פלג, איתמר פליישמן, ללי דרעי, נדב שטראוכלר, ביני אשכנזי, אופיר דיין, דינה דיין, ועוד.
הפאנליסטים הקבועים בהנחייתו של ינון מגל מתחילת שידורי עכשיו 14 הם: יותם זמרי, איתמר פליישמן, דרור קאפח, עירית לינור, יקי אדמקר, נוה דרומי, ידידיה מאיר, אלדד יניב.
אורחים נוספים בפאנל: ארי שמאי, אפרת שוהם הילדסהיימר, ג'וש בריינר, טל גלבוע, ללי דרעי, גדעון לוי, גיא בוסי, ציפי ברנד, יוסי יהושוע, יסכה בינה, ירון זליכה, מיכל קוטלר-וונש, דנה ורון, חיים רמון, אבי שושן, מוסי רז, יזהר שי, משה כהן-אליה, רני רהב, מנדי רבינוביץ' ועוד.
מרבית חברי הפאנל מציגים דעות של הימין הפוליטי, ולפעמים נכלל בפאנליסטים גם אחד שמציג עמדות של השמאל הפוליטי (יזהר שי, מוסי רז, גדעון לוי).
בתוכנית של מוצאי השבת משתתף בחלק מהתוכנית פוליטקאי, או אורח הקשור בנושא המדובר, בשיחה עם מנחה התוכנית וחבר הפנאליסטים.
פולמוסים סביב התוכנית
ב-28 בפברואר 2016 לעג אראל סג"ל באחת התוכניות לטור שכתבה בעיתון "הארץ" חברת הכנסת סתיו שפיר, כשהוא חובש פאה אדמונית ואמר כי הוא רוצה "לרכוב על אופניים בלי כיסא". שפיר טענה שמדובר "בבדיחה שגובלת בהטרדה". בעקבות כך דרשה מועצת הכבלים מערוץ 20 לשים לפני התוכנית שקופית שתצהיר: "הסדרה עשויה להכיל תכנים סאטיריים אשר אין לייחס להם שום משמעות אחרת או ניסיון לפגיעה".
ב-29 בספטמבר 2020, במהלך שידור תוכנית הפטריוטים בערוץ 20 בו הוצבה עמדת שידור עם שני פאנליסטים בכיכר הבימה בתל אביב – יריב אופנהיימר ועידית סילמן, הגיעו מפגיני הדגלים השחורים לאזור השידור, תקפו את עמדת השידור ופוצצו את השידור החי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוגשה עתירה על-ידי מפלגת "יש עתיד" ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית לקבוע שערוץ 14 הוא "גוף פעיל בבחירות" ולהגבילו בהתאם. זאת משום פינה קבועה בתוכנית, המכונה "הלפיד היומי", המציגה קטעים נבחרים של יו"ר המפלגה יאיר לפיד במטרה להגחיכו. באוקטובר 2022 נדחתה העתירה, תוך הבחנה בין עצם קיומה האפשרי של אג'נדה עיתונאית לבין פעילות כ"ערוץ תעמולה" בתקופת בחירות. זאת מכיוון שהערוץ פועל באופן קבוע, ואינו ערוץ תעמולה הפועל בקופת הבחירות, ואינו פונה במכוון ישירות לבוחרים פוטנציאליים בעלי עמדות פוליטיות מסוימות.
בחודש יוני 2023 הנהלת עיתון "הארץ" אסרה על הכותבים בעיתון להופיע בשידורי ערוץ 14 ולכן ג'וש בריינר וגדעון לוי לא הופיעו מאז. כמו כן הפנאליסט אבי שושן דובר המרכז הרפואי 'איכילוב' בתל אביב, כתב בחשבון הטוויטר שלו: "הודעתי כעת לחגי עורך "הפטריוטים" על סיום השתתפותי בתוכנית. לצערי, עוד לא בשלה השעה".
ב-30 יולי 2023 אמר ארי שמאי בתכנית בעקבות החלטת בג"ץ על "חוק טבריה" לפיה לא יהיה תקף בבחירות הקרובות בשל היותו חוק פרסונלי, אמר כי "אם בג"ץ נגד חוקים פרסונליים, הגיע הזמן לשחרר את יגאל עמיר (מרשו של שמאי), כי גם נגדו חוקקו חוקים פרסונליים" בשונה משאר האסירים שהורשעו ברצח. דבריו עוררו ביקורת, והערוץ הודיע "הדברים החמורים שאמר ארי שמאי משקפים את דעתו בלבד. לאור חומרת הדברים, מר שמאי לא יוזמן יותר להופיע בתכניות הערוץ".
הפטריוטים אקספרס
בדצמבר 2016 החל ערוץ 20 לשדר תוכנית מקוצרת בת 15 דקות, תוכנית שנמשכה עד מרץ 2017. את התוכנית הגיש בדרך כלל ארי שמאי ועוד אחד מחבר הפאנליסטים. התוכנית הייתה מורכבת מחמישה נושאים שעל סדר היום, ודו-קרב בנושא המנוגד בין שני הפאנליסטים.
ספיישל הפטריוטים
באפריל 2023, במסגרת "ועידת הלאום" של "עכשיו 14", שודרה התוכנית מבנייני האומה עם קהל ופאנל מורחב של שמונה פאנליסטים.
טקס פרסי אוסקר ה-44
טקס פרסי אוסקר ה-44 (באנגלית: 44th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1971 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-10 באפריל 1972. הנחו את הטקס השחקנים הלן הייז, אלן קינג, סמי דייוויס ג'וניור וג'ק למון.
סרט הפשע "הקשר הצרפתי" זכה בפרס לסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. כמו כן בלטו הסרטים "כנר על הגג" (3 פרסים) ו"הצגת הקולנוע האחרונה" (2 פרסים) אשר כל אחד מהם היה מועמד ל-8 פרסים.
סרטו של אפרים קישון "השוטר אזולאי" קיבל מועמדות לפרס הסרט הזר הטוב ביותר, ובכך היה הסרט הישראלי השני אי פעם שמועמד לפרס, אחרי "סאלח שבתי" (1964). כמו כן היה מועמד השחקן הישראלי חיים טופול לפרס השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "כנר על הגג".
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לצ'ארלי צ'פלין בשל "השפעתו על הפיכת הקולנוע לכלי האמנותי של מאה זו". בעת הענקת הפרס נעמד כל הקהל באולם ומחא כפיים במשך 12 דקות רצופות.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
ברנהרד קלרמן
ברנהרד קלרמן (בגרמנית:Bernhard Kellermann, 4 במרץ 1879 - 17 באוקטובר 1951) היה סופר גרמני, בשנותיו האחרונות חי בגרמניה המזרחית. כתב בהשפעת הנאו-רומנטיזם (הרומנים "יסטר ולי", "אינגבורג", "המנהרה"). התנגד להשקפות הפאשיזם והנאציזם, שאת דמותם תיאר ברומן "ריקוד המתים".
בתרגום לעברית
הוצאת זמורה - 1981
איקר מוניאין
איקר מוניאין גוניי (בבסקית: Iker Muniain Goñi, נולד ב-19 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק באתלטיק בילבאו בעמדת החלוץ והקיצוני, ומשמש גם כקפטן הקבוצה.
קריירת מועדונים
מוניאין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו. ב-30 ביולי 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד יאנג בויז ברן והפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון המשתתף במשחק רשמי כאשר הוא בן 16 שנים, 7 חודשים ו-11 ימים. שבוע לאחר מכן הבקיע בגומלין בו ניצחה בילבאו 1–2 ועלתה לשלב הבא ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש בתולדות המועדון. ב-30 באוגוסט 2009 הפך לשחקן הצעיר שרושם הופעה בליגה הספרדית הבכירה כאשר פתח בהרכב נגד אספניול. ב-4 באוקטובר 2009 הפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש בליגה הספרדית כאשר הוא בן 16 ו-289 ימים. ב-1 בדצמבר 2009 חתם במועדון עד ליוני. את עונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת סיים עם 35 הופעות ושישה שערים. ב-17 באפריל 2011 הבקיע את שער הניצחון בדקה האחרונה נגד אוסאסונה. בשנת נבחר לשחקן הצעיר של העונה בספרד. עונה לאחר מכן העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית, שם הפסידה בילבאו 0–3 לאתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית
מוניאין שיחק עבור כל נבחרות הנוער של ספרד. בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה וזכה עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנים 2011, 2013. ב-29 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–5 נגד.
יש לו את זה
יש לו את זה (באנגלית: He's All That) הוא סרט קומדיה רומנטית לבני הנעורים משנת 2021, שבוים על ידי מארק ווטרס על פי תסריט של ר. לי פלמינג ג'וניור. הסרט הוא עיבוד מחודש מבוסס שינוי-מגדר של הסרט "יש לה את זה" משנת 1999, ומככבים בו אדיסון ריי, טאנר ביוקנן, מדיסון פטיס, רייצ'ל לי קוק, פייטון מאייר ומת'יו לילארד. הסרט הוקרן לראשונה בבית "NeueHouse" בהוליווד, קליפורניה, ב-25 באוגוסט 2021, לפני שעלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-27 באוגוסט 2021.
תקציר העלילה
לאחר שפאדג'ט סוייר, אושיית רשת פופולרית העוסקת במייקאוברים, מושפלת בעקבות בגידתו של בן זוגה, היא מקבלת את האתגר לעשות מייקאובר לנער הדחוי ביותר בבית ספרה, קמרון קוולר, ולהפוך אותו למלך נשף, בניסיון לזכות חזרה בפופולריותה.
הפקה
בספטמבר 2020, נמסר כי חברת "מירמקס" שוקדת על פיתוח עיבוד מחודש מבוסס חילופי-מגדר לסרט "יש לה את זה" משנת 1999, אותו יביים מארק ווטרס על פי תסריט מאת ר. לי פלמינג ג'וניור ובכיכובה של אושיית הרשת אדיסון ריי. בהמשך, דווח על ליהוקם של טאנר ביוקנן, מיירה מולוי, מדיסון פטיס, פייטון מאייר, איזבלה קרואטי ואנני ג'ייקוב.
בדצמבר 2020, דווח על ליהוקה של רייצ'ל לי קוק לצוות השחקנים; בנוסף, אושר כי דמותה של קוק אינה קשורה לדמותה מהסרט המקורי. עוד דווח על ליהוקם של אנדרו מטראזו, ונסה דובאסו, בריאן טורס, רומל דה סילבה, דומיניק גודמן, ראיין הוליס וטיפאני סיימון.
צילומי הסרט התקיימו ביוניון סטיישן, לוס אנג'לס, במהלך דצמבר 2020. העיר ספגה ביקורת על החלטתה לסגור אתר בדיקות לגילויי הידבקות במגפת הקורונה על מנת לאפשר את הצילומים. בעקבות הביקורת, ההחלטה בוטלה ואתר הבדיקות המשיך לעבוד בזמן הצילומים. באוגוסט 2021, נוצרה גרסת כיסוי לשיר "Kiss Me" עבור פסקול הסרט.
שידור
הסרט שודר בבכורה עולמית בבית NeueHouse בהוליווד, קליפורניה ב-25 באוגוסט 2021, לפני שהופץ ב-27 באוגוסט 2021, בכל הפלטפורמות של "נטפליקס".
בית הדין של האינקוויזיציה (גויה)
בית הדין של האינקוויזיציה  (בספרדית: Auto de fe de la Inquisición) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1812–1819 ומתאר בית דין של האינקוויזיציה הספרדית. היצירה מוצגת ב במדריד.
היסטוריה ורקע
האינקוויזיציה הספרדית הוקמה בשנת 1478 כדי לשמור על האורתודוקסיה הקתולית. האוטו דה פה (טקס הענשה פומבי של כופרים ומומרים) הראשון התרחש בסביליה בשנת 1481, אז שישה אנוסים הועלו על המוקד. אף על פי שהאינקוויזיציה הייתה בדעיכה, היא הסתיימה רשמית רק ב-1834. במהלך חייו, גויה היה מודע למדי להיסטוריה ולהשפעה החזקה שהייתה לכנסייה על החברה הספרדית והוא שרטט, צייר והדפיס סצנות רבות המתארות את הברבריות והאכזריות של האינקוויזיציה הספרדית ואת התקופה הסוערת והלוחמנית בה חי.
גויה נקרא פעמיים למשפט על ידי האינקוויזיציה. הפעם הראשונה הייתה ביחס לסדרת ההדפסים "", שפורסמה בשנת 1799. הפעם השנייה הייתה בשנת 1815, לאחר שרשויות הכנסייה גילו את ציוריו המאחה העירומה והמאחה הלבושה בין רכושו המוחרם של מנואל גודוי. בשני המקרים הוא חמק מעונש רציני.
היצירה הייתה חלק מאוספו של, ומוצגת באקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו במדריד.
תיאור היצירה
ציור זה שייך לסדרת ציורים הכוללת את "" ו"", ומשקפת נהלים אשר ליברלים כגון גויה התנגדו להם ורצו בנטישתם, אבל הרפורמות שלהם נתקלו בהתנגדות מצד פרננדו השביעי, מלך ספרד.
אנשי הדת האינקוויזיטורים מכונסים סביב הנאשמים. איש דת מעל במה מורמת קורא את גזר הדין, ובאותה במה בצד שמאל אנו יכולים להבחין בנשים מצועפות. הסצנה נשלטת על ידי השופט המזוהה על פי לבושו. הוא יושב בנוחיות בצד שמאל, מבטו מופנה לאחד מארבעת הנידונים. מאחוריהם יושבים דמויות דתיות ממסדרים קתולים שונים, דומיניקנים, פרנציסקנים, קרטוזיאנים וכדומה.
יטאלנד
יטאלנד (בשוודית: Götaland, תרגום מילולי: ארץ יטה) הוא אחד מארבעת חלקיה של שוודיה, מהווה ארץ היסטורית והוא מכיל 7 מחוזות (מדרום לצפון: קרונוברי, ינשפין (סמולנד), קאלמאר, אלנד, גוטלנד, וסטרה ייטלנד ואסטרייטלנד).
מבחינה גאוגרפית, יטאלנד ממוקמת בדרום שוודיה, והיא גובלת מצפון בסביאלנד (Svealand). את הגבול מסמנים מבחינה היסטורית "שלושת היערות" (Tiveden, Tylöskog, Kolmården), שלושה יערות שממוקמים בצפונה של אסטרייטלנד ובין אגם וטרן לאגם ונרן שבשטחה של יטאלנד המערבית. מדרום, גובלת יטאלנד בסקונהלנד (Skåneland). שטחה של יטאלנד הוא 68,958 קמ"ר.
לארץ יטאלנד, בדומה לארצות סביאלנד, סקונהלנד ונורלנד, אין כיום ערך רשמי או מנהלי, וערכם הוא מסורתי וסנטימנטלי בלבד, כמו גם תיירותי, ספורטיבי (סידור הליגות-הנמוכות המקצועניות, בדומה לליגות הכדורגל בישראל), וכיוצא באלו.
כמו כן, בארץ זו עוברת תעלת יטאלנד (בשוודית: Göta Kanal), שנחצבה בין השנים 1810-1832, שאיפשרה מעבר של ספינות ובכללן סחר ימי מהיר בין אנגליה ודנמרק במערב, דרך שוודיה ועד לפינלנד ולארצות הבלטיות.
מדליות באולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
עיצוב המדליה
עיצוב המדליה נבחר בתחרות בינלאומית שנערכה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בדומה לאולימפיאדות הנוער הקודמות. הזוכה בתחרות היה צ'פריאן בורזו בן 20 מרומניה עם יצירתו "לפסגה" שגבר על מעל 300 מועמדים מ-65 מדניות. הצד הקדמי של המדליה בעיצובו מתאר את הרי סקנדינביה, חורף, קרח, גלגליות, מגלשיים והפודיום. הצד האחורי של המדליה עוצב על ידי הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער בלילהאמר (LYOGOC) שלקחו את השראתם מארבעת המעצבים הנורווגיים צעירים שיצרו את לוגו המשחקים בשלבים המוקדמים של ארגון המשחקים.
טבלת המדליות
הדירוג בטבלה מתבסס על מידע כפי שנמסר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. הטבלה מסודרת לפי מספר הזכיות במדליית זהב של הספורטאים מכל מדינה, לאחר מכן נלקח בחשבון מספר הזכיות במדליית כסף ולאחר מכן מספר הזכיות במדליית ארד. במידה וקיים שיויון בדירוג המדינות, הן מופיעות בסדר אלפביתי בהתאם לאותיות הייצוג של המדינה בוועד האולימפי הבינלאומי.
באולימפיאדה הוענקו סך הכל 210 מדליות ב-70 אירועים: 70 מדליות זהב, 70 מדליות כסף, ו-70 מדליות ארד.
במספר אירועים, התחרו צוותים שהורכבו ממספר ספורטאים ממדינות שונות. המדליות שצוותים אלו זכו בהם כלולות בטבלה כמדליות שהוענקו ל"נבחרת לאומים מעורבת". במהלך המשחקים היו 4 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות. לפיכך כל המדליות באירועים הללו נספרו ל"נבחרת לאומים מעורבת", סך הכל 4 מדליות זהב, 4 מדליות כסף ו-4 מדליות ארד. שאר המדליות הוענקו באירועים בהם הנבחרות המעורבות התחרו בנבחרות המייצגות מדינת לאום אחת. "הנבחרת המאוחדת" אינה מדורגת בטבלה.
אגדות מרשמלו
אגדות מרשמלו היא סדרת טלוויזיה ישראלית חינוכית לילדים, אשר משודרת החל מ-2 באוגוסט 2020 בניק ג'וניור.
תקציר העלילה
הסדרה עוסקת בילדה בשם רוזי, אשר באה בכל פרק לאכול בבית הקפה של מרשמלו הקוף, המספר לה ולבאי בית הקפה האחרים גרסאות מעט שונות לסיפורי האגדות הקלאסיים, עם זיקה למזון.
סוחרי שביעית
סוחרי שביעית הם אנשים העושים מסחר בפירות שביעית, חרף האיסור לסחור בהם. אנשים אלו פסולים לדון ולהעיד.
מקור האיסור וטעמו
לדעת הרמב"ן איסור סחורה בפירות שביעית הוא מצוות עשה (לאו הבא מכלל עשה) הנלמדת מהפסוק בפרשת בהר: חז"ל דרשו מהפסוק שמותר רק לאוכלם "לאכלה ולא לסחורה", מחמת קדושת הפירות.
אולם הרמב"ם אינו מונה מצווה זו במניין המצוות. הערוך והמהר"ץ חיות כתבו שאיסור זה הוא רק "מדרשא" - מדרבנן, כמו אבק ריבית שאינו נחשב כריבית ממש, בערוך השולחן אף טוען שהוא חייב מכת מרדות כשאר איסורי דרבנן.
בטעם איסור סחורה כתב רש"י שכיוון שחייבים לבער את הפירות, יש חשש שעם הארץ יצניע אותם במטרה לסחור בהם ולהעשיר:.
טעם אחר הובא בתוספות שאיסור סחורה הוא מחשש שלא יאכלו את הפירות כפי החיוב הנובע מקדושתם, כשתוספות מכנה את איסור סחורה כ"איסור קל".
פסילת הסוחרים מעדות
סוחרי שביעית הם חלק מפסולי עדות. חזרתם בתשובה היא רק, כלומר צריך לתרום לצדקה את הרווח שהרוויח מהמכירה.
עונש
ב מפליגים בעונשם של סוחרי שביעית
אוצר בית דין
כדי לעקוף את איסור סחורה בפירות שביעית לדעת חלק מהדעות אפשר לעשות הסדר לחלוקת פירות הקדושים בקדושת שביעית לציבור הרחב על ידי שליחות של בית דין בלא לעבור על איסור המסחר בפירות אלו.
כמות מועטה
לשיטת הרמב"ם מותר למכור מזון שלוש סעודות, כיוון שזה נחשב "לאוכלה", וכן כשלקח פירות משדה הפקר ונשאר לו מהם. לעומתו סוברים התוספות שאסור. לשתי השיטות מותר ללקוט כמות מועטה בשביעית ולתת לבנו או לאחר למכור בשוק.
דבר שאינו ראוי לאכילה
מותר לסחור בשביעית בדבר שאינו ראוי לאכילה, מאחר שהלימוד מהפסוק "לאכלה" הוא רק על דברים שראויים לאכילה.
האימפריה המקסיקנית הראשונה
האימפריה המקסיקנית הראשונה (בספרדית: Imperio Mexicano) הייתה המדינה הריבונית המקסיקנית הראשונה שנוצרה לאחר מלחמת העצמאות כנגד השלטון הספרדי. ביחד עם האימפריה הברזילאית והאימפריות של האיטי הייתה זו אחת מארבע ממלכות אמריקאיות בסגנון שלטון אירופאי. האימפריה קמה עם הכרזת העצמאות של מקסיקו בשנת 1821 והתפרקה כאשר החוקה הרפובליקנית לקחה את הכוח בשנת 1823 והקימה את הרפובליקה המקסיקנית הראשונה.
אוגוסטין דה איטורבידה שימש כקיסר מקסיקו לאורך קיומה של האימפריה.
הקמה
בתחילתה של המאה ה-19 מדינות אמריקה הלטינית נלחמו בזו אחר זו מלחמות עצמאות. ארגוני המרידות במקסיקו התארגנו לתוך מלחמת עצמאות ארוכה נגד ספרד בין השנים 1810 ועד 1821 כאשר החליט מנהיג לוחמי העצמאות אוגוסטין דה איטורבידה לזנוח את דרך המלחמה ובחר להזמין את גנרל גררו (ראש הכוח הספרדי הלוחם) לדון בתנאי העצמאות המקסיקנית. השניים סיכמו על שלושה עקרונות מנחים:
העקרונות בתחילה לא היו מקובלים על חייליו של איטורבידה, אולם זה הצליח לשכנע אותם להתגמש ולנטוש את דרך החרב.
כינון ההסכם, שכונה הסכם איגואלה על שם העיירה איגואלה בה נעצרו שני הצבאות, הוכרז ב-24 בפברואר 1821. באופן אירוני, הצטרף גררו לאיטורבידה לצבא חדש שכונה "צבא שלוש ההבטחות", שנועד לאכוף את עקרונות הסכם איגואלה. ההסכם היה כה כללי, כך שאחרי שהסכים אחרון חייליו של איטורבידה לעקרונות ההסכם, לא היה כל קושי לשכנע את הבודדים שלא הסכימו בתחילה להסכם. לאחר זמן קצר נועדו ההסדרים ומקסיקו קיבלה ריבונות רשמית בעוד איטורבידה הפך לקיסר.
חוקה
הקונגרס החוקתי של מקסיקו יצר את החוקה הסדירה המפורסמת לקהל הרחב הראשונה ב-22 ביוני 1822 בה נקבעו חשיבויות בית המלוכה ולפיה:
איטורבידה
גנרל אוגוסטין דה איטורבידה אשר הנהיג את צבא העצמאות המקסיקני במלחמה הושם בתפקיד של עוצר הכס (אשר שלט בתפקידים המלוכניים) בזמן שנבחר קיסר. לאחר הניצחון במלחמת העצמאות הפך איטורבידה לפופולרי מאוד בקרב העם עד אשר ב-18 במאי 1822 יצאו מאות מפגינים לרחובות מקסיקו סיטי וזה נענה לקריאותיהם והכתיר עצמו כקיסר מקסיקו.
יום לאחר ההפגנות הכיר הקונגרס בגנרל כקיסר החוקתי ולאחר יומיים נקבע הדבר מבחינה חוקתית. תוארו המלכותי של איטורבידה היה "בהשגחה האלוהית והקונגרס הלאומי, הקיסר החוקתי הראשון של מקסיקו".
ההפיכה
תוכנית קאסה מטא, עליה חתמו עד מהרה גנרלים מקסיקניים, מושלים ואנשי ממשל בכירים, לא הכירה באימפריה המקסיקנית הראשונה וקראה לכנס קונגרס מכונן חדש. אנשי התקוממות שלחו את הצעתם לממשלות המחוז וביקשו את דבקותם בתוכנית. במהלך שישה שבועות בלבד נסעה תוכנית קאסה מטה למקומות מרוחקים כמו טקסס, וכמעט כל הפרובינציות תמכו בתוכנית. כל ממשלה פרובינציאלית שקיבלה את התוכנית משכה בכך את נאמנותה מהממשלה הקיסרית והתחייבה בריבונות במחוזה שלה. זה השאיר את הקיסר אגוסטין בודד עם מעט תמיכה מחוץ למקסיקו סיטי וכמה פלגים של הצבא הקיסרי. כתוצאה מכך, הוא התקין מחדש את הקונגרס, שביטל בעבר, ביטל את כס המלוכה ונמלט מהמדינה ב-19 במרץ 1823. סנטה אנה ושאר תומכיה של תוכנית קאסה מטה המשיכו לפקח על ניסוח חוקה חדשה הקמת הרפובליקה המקסיקנית הראשונה בשנה שלאחר מכן.
טריטוריות
שטחה של האימפריה המקסיקנית תואם את הגבולות הקודמות ספרד החדשה, למעט השליטה בקובה, סנטו דומינגו והפיליפינים. אדמות מרכז אמריקה של הקפטן הכללי לשעבר של גואטמלה סופחו לאימפריה זמן קצר לאחר הקמתה. תחת האימפריה הראשונה, מקסיקו הגיעה להישגה הטריטוריאלי הגדול ביותר, ונמתחה מצפון קליפורניה למחוזות מרכז אמריקה (למעט פנמה, שהייתה אז חלק מקולומביה), שלא אישרו בתחילה להפוך לחלק מהאימפריה המקסיקנית, אך הצטרפה אליה כאמור תוך זמן קצר. לאחר עצמאותם.
המלחמות הטריטוריאליות לאחר מכן של מקסיקו במהלך העשורים הבאים (בעיקר המלחמה עם ארצות הברית) תפחית בסופו של דבר את שטחה של מקסיקו ללפחות ממחצית ההיקף המרבי שלה בתקופת האימפריה הראשונה.
לנגור שחור-כפות
לנגור שחור-כפות (שם מדעי: Semnopithecus hypoleucos) הוא מין של קוף מהסוג לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב.
סיווג
בעבר סווג כתת-מין של לנגור מצוי ולאחר מכן של לנגור המישורים הדרומיים הקרובים אליו. הוא מקורב גם למין לנגור נילגירי. כל אלו מצויים באזורים קרובים מאוד ובעלי הרגלים דומים. כיום הוא משויך למין עצמאי. הקוף אנדמי למישורים של דרום-מערב הודו בין גואה, קרנאטקה וקרלה אך גם בהרי גהט המערביים וכיום הוא מצוי בעיקר בטריטוריות שמורות.
מאפיינים
הוא מגיע לאורך 52-68 ס"מ בנקבות ו-73-109 ס"מ בזכרים. משקל הנקבות מגיע ל-10.9-12.2 ק"ג ושל הזכרים ל-13.6-15.3 ק"ג. הם בעלי פרווה אפורה בהירה עם בטן כהה מעט וראשים וכפות שחורים. כמו שאר בני הסוג הם בעלי ציצת שיער לראשם.
יד עזר למוגבל
יד עזר למוגבל או תופסנגיש הוא מכשיר טכנולוגיה מסייעת המאפשר לאנשים בעלי לקות לאחוז בחפצים שאינם בהישג ידם ומונע מאנשים חסרי לקות לרכוש פציעת מאמץ חוזרני בשל אחיזה חוזרת ונשנית בחפצים המצויים בטווח לא נוח לאחיזה. דוגמאות:
מבנה
מבחינה מכנית מבנה המכשיר פשוט וניתן לייצרו בקלות בבתי מלאכה רבים. המכשיר בנוי ממוט אלומיניום קל וחלול המכיל בתוכו שרוך וקפיץ, שבקצהו האחד של המוט מצויים ידית אחיזה עבור ידו של המשתמש והדק ובצידו השני מצוי צבת האוחז בחפצים שמשתמש המכשיר צריך לתמרן אותם. צבת המכשיר מצופה לרוב גומי או עשוי מחומר היכול למנוע מעיכה של החפצים הנאחזים, במקרה של הפעלת כוח מוגזם.
מגוון הדגמים
הדגמים השונים של המכשיר נבדלים זה מזה בצורת ידית האחיזה וההדק, באורך המוט, בקיום או אי קיום ציר קיפול במוט (לצורך נשיאה נוחה בתוך תיק) ובייעוד ומבנה הצבת. יעוד ומבנה הצבת מכתיבים את תפקידו המדויק של המכשיר. ייעודי הדגמים הקיימים:
יעודי דגמים שאינם קשורים לתחום הטכנולוגיה המסייעת:
התאמה למשתמש
השימוש ביד העזר למוגבל עשוי להיראות טריוויאלי אולם מחקרים מצאו כי אנשים חסרי לקות צריכים לעבור אימון כדי להגיע לשימוש יעיל במכשיר, גם אם בחלק מהמקרים אימון זה עשוי להיות קצר. מעבר לזאת, ממצאיהם נתנו חיזוק חלש לסברה כי אנשים עם לקות תנועה בגפיים העליונות זקוקים לזמן אימון ארוך באופן משמעותי מזה של האוכלוסייה הכללית עד להגעה לשימוש יעיל במכשיר.
טוענים כי יש לעשות התאמה של מבנה המכשיר הן לחפצים שהוא אמור לעזור באחיזתם והן ליכולות של המשתמשים במכשיר. מחקרים הראו כי אנשים שונים המשתמשים במכשיר בהצלחה, אינם בהכרח מצליחים לאחוז בעזרתו באותם חפצים – חלקם מצליחים לאחוז דווקא בחפצים מסוימים ואחרים דווקא בחפצים אחרים. מחקרים הוכיחו כי הארכת המכשיר במהלך התאמה כזו אינה יוצרת אפקט מנוף משמעותי המכביד על המשתמש.
שון ראיין
שון ראיין (באנגלית: Shawn Ryan, נולד ב-11 באוקטובר 1966 ברוקפורד, אילינוי) הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי.
ראיין יצר והפיק מספר סדרות טלוויזיה ביניהן המגן (2002–2008), היחידה (2006–2009), שקר לי (2009–2011), טיימלס (2016–2018), SWAT (2017–היום) וסוכן הלילה (2023–היום).
ביוגרפיה
ראיין גדל ברוקפורד, אילינוי, ארצות הברית. אמו הייתה מורה ואביו רואה חשבון. כילד הוא התעניין בסיטקומים של שנות ה-70.
קריירה
לאחר שסיים את לימודיו במכללת מידלברי, ראיין זכה בפרס המחזאות של נורמן ליר בחסות Columbia Pictures Television (שהפכה מאוחר יותר לסוני). הפרס כלל מענק של 25,000 דולר במזומן ופגישות עם מפיקי הטלוויזיה המובילים של קולומביה. מאוחר יותר הוא הפך לכותב צוות בתוכנית "נאש ברידג'ס" ושימש ככותב/מפיק "באנג'ל", לפני שיצר ופעל ככותב ראשי ב"המגן". בהמשך חבר לדייוויד מאמט כדי לשמש כשואו-ראנר של היחידה.
ראיין היה שואו-ראנר של עונה 2 של שקר לי של רשת פוקס. הוא היה שואו-ראנר והמפיק בפועל של הטריירים של FX. הוא גם יצר את דרמת הפשע The Chicago Code.
ב-2016 יצר את הסדרה טיימלס יחד עם אריק קריפקי שהופצה על ידי Sony Pictures Television. הסדרה היא סדרת דרמה ומדע בדיוני העוסקת במסע בזמן. בכיכובם של אביגיל ספנסר, מלקולם בארט ומאט לנטר.
ב-2017 יצר יחד עם אהרון רחסן תומאס את S.W.A.T שעלתה ב-CBS ב-2 בנובמבר 2017 והופקה על ידי Original Film, CBS Studios ו-Sony Pictures Television. הסדרה המשטרית בכיכובו של שמאר מור – שודרה במשך שש עונות וחודשה לעונה שביעית ואחרונה ב-2023.
ב-2023 יצר את הסדרה סוכן הלילה, סדרת טלוויזיה מסוגת מותחן פעולה, בכיכובם של גבריאל באסו ולוסיאני ביוקנן. הסדרה עלתה לשידור בנטפליקס ב-23 במרץ 2023. בארבעת ימיה הראשונים היא הפכה לסדרה השלישית הנצפית ביותר בנטפליקס, ותוך שבוע היא חודשה לעונה שנייה, בניגוד לתכנון שתהיה זו סדרה בעלת עונה אחת.
פרסים ומועמדויות
ראיין היה מועמד לפרס כתיבה יוצאת דופן לסדרת דרמה ב-2002 (פרס אמי), ולפרס הומניטאס ב-1998.
חיים אישיים
ריאן נשוי לשחקנית קאתי קאלין ראיין, ששיחקה ב"המגן" וב"קוד שיקגו". יש להם שני ילדים.
מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1844–1899)
מריה אימקולאטה, נסיכת שתי הסיציליות (באיטלקית: Maria Immacolata, Principessa di Borbone delle Due Sicilie; 14 באפריל 1844 – 18 בפברואר 1899), הייתה בתו של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ואשתו של קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה.
טריגווה הוולמו
טריגווה מגנוס הוולמו (בנורווגית: Trygve Magnus Haavelmo; 13 בדצמבר 1911 - 28 ביולי 1999) היה כלכלן ומתמטיקאי נורווגי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1989.
חייו
נולד באוסלו שבנורווגיה. הוא קיבל תואר בכלכלה מאוניברסיטת אוסלו בשנת 1930, ובסופו של דבר הצטרף למכון הכלכלה, בהמלצתו של רגנר פריש. הוולמו היה עוזרו של פריש עד שמונה לראש החישובים של המכון. ב-1936 למד סטטיסטיקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, ובהמשך נסע לברלין (גרמניה), לז'נבה (שווייץ) ולאוקספורד (אנגליה) ללימודים נוספים. הוולמו הרצה באוניברסיטת ארהוס במהלך שנת 1938, ולאחר מכן, עקב מלגה שקיבל, עבר לארצות הברית. הוא עבד במחלקה הסטטיסטית בניו יורק. הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-1946, עבור עבודתו על גישת ההסתברות באקונומטריקה.
מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1844–1899)
ביוגרפיה
בשנת 1859 מת אביה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מותו ניצחו הכוחות הצרפתיים והסרדיניים את הצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה, מה שהוביל כעבור זמן קצר לאיחוד איטליה ולהדחתו של אחיה מהשלטון. מריה אימקולאטה יחד עם משפחתה ברחו לרומא, ובהמשך עברו משם לווינה. ב-19 בספטמבר 1856 התחתנה מריה אימקולאטה עם קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 10 ילדים. מריה אימקולאטה הייתה אישה יפה מאוד, ואף נכללה על ידי הקיסרית אליזבת באלבום תמונות של הנשים האוסטריות היפות. מריה אימקולאטה קיבלה מבעלה בכל לידה שרשרת פנינים, ומשום כך כונתה במשפחתה "שולת הפנינים".
טריגווה הוולמו
חייו
הוא שימש כפרופסור לכלכלה ולסטטיסטיקה באוניברסיטת אוסלו בשנים 1948–1979.
מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1844–1899)
ביוגרפיה
בשנת 1890 התחתן בנה פרנץ סלבטור, ארכידוכס אוסטריה עם מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, וב-18 בפברואר 1899 מתה מריה אימקולאטה בביתה בווינה.
טריגווה הוולמו
חייו
בשנת 1989 הוענק לו פרס נובל לכלכלה על הבהרת היסודות ההסתברותיים של האקונומטריקה ועל הניתוח של מבנים כלכליים בו-זמניים.
מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1844–1899)
משפחתה
ב-19 בספטמבר 1856 התחתנה מריה אימקולאטה עם קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
טריגווה הוולמו
חייו
הוולמו נפטר באוסלו ב-28 ביולי 1999.
חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית
חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית (באנגלית: Sixteenth Air Force) הוא פיקוד הסייבר ולוחמת מידע של חיל האוויר של ארצות הברית.
היסטוריה
החיל פעל החל מ-1954 במסגרת וסיפק תמיכה לפיקוד האוויר האסטרטגי ולכוחות האוויר של ארצות הברית באירופה. יחידות החיל מוקמו בספרד, ולאחר מכן באיטליה, בגרמניה ובטורקיה. ב-2008 פורק החיל.
Snowman (שיר)
Snowman (בעברית: איש שלג) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית סיה, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Everyday Is Christmas. השיר בדומה לשאר שירי האלבום, הוא שיר חג מולד. השיר הפך לפופולרי בדצמבר 2020 בעקבות אתגר בטיקטוק.
סגידת השכחה
סגידת השכחה (בערבית: سجود السهو, תעתיק: סג'וד אל-סהוו) היא אקט אשר מתרחש במהלך צלאה. הסגידה הזאת נעשית על ידי המתפלל אם מתוך שכחה או חוסר תשומת לב הוא החסיר חלק חיוני מהתפילה או הוסיף חלק שלא קיים.
סוגים של סגידת השכחה
מוחמד תיאר בחדית' מה על המתפלל לעשות במידה והוא הוסיף דבר מה לתפילה או גרע ממנה משהו, כתוצאה משכחה או חוסר תשומת לב.
Snowman (שיר)
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום הראשון במצעד שבפינלנד.
רקע וכתיבה
"Snowman" הוכרז ברשתות החברתיות של סיה ב-7 בנובמבר 2017 והיה זמין להורדה דיגיטלית ב-9 בנובמבר 2017. כמו כן, הוא הופץ כסינגל שיווקי מתוך Everyday Is Christmas. סיה ביצעה את "Snowman" בתוכנית הטלוויזיה "המופע של אלן דג'נרס", ובגמר העונה ה-15 של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "The Voice".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-130 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה סיה לערוץ ה-Vevo שלה את האודיו המלא של השיר, המציג לאורכו את מילותיו של השיר ואת עטיפתו של האלבום, Everyday Is Christmas. נכון לדצמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-58 מיליון צפיות.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר שפורסם בשנת 2020, צבר למעלה מ-23 מיליון צפיות.
חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית
היסטוריה
בספטמבר 2019 הוחלט על מיזוג יכולות מחיל האוויר ה-24 עם חיל האוויר ה-25 ליצירת חיל האוויר ה-16, שיספק יכולות לוחמת מידע לפיקוד הקרביים. המיזוג יצא לפועל באוקטובר 2019 והחיל הוכפף לפיקוד הקרב.
וירג'יל סקוט וורד
וירג'יל סקוט וורד (19 במרץ 1916 — 16 בפברואר 2003) היה פרופסור אמריקני לחינוך, ממייסדי תוכנית החינוך למחוננים בארצות הברית. הראשון שתבע הפרדה (דִּיפֶרֶנְצְיַאצְיָה) בחינוך מחוננים, ודרש לבסס את הוראת המחוננים על שיטות מדעיות אקסיומטיות.
קורות חייו
נולד בעיר יוניון (Union, S.C)) שבדרום קרוליינה בארצות הברית ב-19 במרץ 1916, לג'ון לואיס (John Lewis) וביאטריס (Beatrice) סקוט וורד. התייתם מאימו בגיל צעיר וגדל בבית סבתו, וירג'יניה סקוט. במלחמת העולם השנייה שירת בחזית האירופית. את התואר הראשון סיים באוניברסיטת וופורד (Wafford College) ולקח חלק בסגל ההוראה. את התואר השני שלו סיים באוניברסיטת דיוק. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'ייפל היל. בשנת 1956 הגיע לאוניברסיטת וירג'יניה, שם לימד במשך 30 שנה בין השנים 1956 ועד 1986.
בשנת 1963, בהזמנת המושל של צפון קרוליינה טארי סנפורד, הקים וורד בית ספר למחוננים, ראשון מסוגו בארצות הברית: "בית הספר של מושל צפון קרוליינה" (North Carolina Governor's School). בית הספר הציע נושאי לימוד מורחבים למחוננים, שלא היו מוכרים עד אז בבתי-הספר הרגילים, כמו מתמטיקה מורחבת, מדעי החברה, מדעי הרוח, מדעי הטבע, ריקוד, דרמה, סטטיסטיקה, כתיבה יצירתית ומוזיקה.
וורד האזין למוזיקה קלאסית (לווגנר ומאהלר) ולמוזיקת בלוז (לסאצ'מו וריי צ'ארלס). הוא ניגן על קלרינט והיה חלק מהתזמורת הפילהרמונית של דרום קרוליינה, הספרטנבורג (the Spartanburg).