cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לקסינגטון (CV-2)
קרב ים האלמוגים
צוות בקרת הנזקים השתלט על השריפות שפרצו, והצפת מדורים נגדיים תיקנה את נטייתה האונייה, כך שלקסינגטון יכלה להנחית את מטוסיה כבר בשעה 11:39, ולשגרם חזרה לאוויר. אולם, בשעה 12:47 אירע בלקסינגטון פיצוץ עז, שנגרם ככל הנראה מניצוץ ממנוע חשמלי שהצית את אדי הדלק שהתפזרו באונייה. בפיצוץ נהרגו 25 אנשי צוות ושריפה עזה החלה להתלקח בחדר ההגאים. עם זאת, פיצוץ זה עדיין לא נטל מלקסינגטון את יכולתה לשגר מטוסים, ומטוסי ויילדקט ומפציצי SBD דונטלס המשיכו להמריא מסיפונה. בשעה 14:42 אירע פיצוץ עז נוסף, שהצית דלקות בסיפון ההאנגר והרס את המעלית הקדמית. סדרה נוספת של פיצוצים זיעזעה את כל האונייה והאש יצאה מכלל שליטה, ובשעה 17:07 ניתנה הפקודה לנטוש את נושאת המטוסים. לאחר שנמשו כ-2,735 ניצולים, שיגרה המשחתת "פלפס" חמישה טורפדו לכיוון לקסינגטון, ובשעה 19:52 שקעה נושאת המטוסים, יחד עם 216 מאנשי צוותה.
במרץ 2018 אותר גוף הספינה על ידי צוות בראשות היזם פול אלן, בים האלמוגים כ-800 ק"מ צפונית לאוסטרליה.
הנצחה
עם היוודע דבר אובדנה, הציעו פועלי מספנת קווינסי, בה נבנתה לקסינגטון עשרים ואחת שנים קודם לכן, למזכיר הצי של ארצות הברית פרנק נוקס לשנות את שמה של אחת מנושאות המטוסים מסדרת אסקס שנבנתה שם באותה עת מ"קאבוט" ללקסינגטון. נוקס הסכים, ונושאת המטוסים לקסינגטון החדשה נכנסה לשירות ב-17 בפברואר 1943. לקסינגטון החדשה הייתה לאוניית הדגל של כוח משימה 58 בקרב ים הפיליפינים ביוני 1944, ונשארה בשירות פעיל עד 1991.
יאן הרביעי
ביוגרפיה
לאחר שאביו נפטר בשנים 1434 ביחד עם אחיו הצעיר, יאן הרביעי קיבל לשליטתו את נסיכות אושוויינצ'ים. הוא היה תחת חסותו של האח הבכור. בשנת 1441 אחיו הבכור ואצלב הבטיח שישכנע את האחים שלו להשבע אמונים למלך פולין עם הגעת לבגרות.
בשנת 1445 שטח הנסיכות חולקה בין האחים. בתחילת כהונתו, יאן הרביעי ביחד עם בני משפחתו התנגד לסיפוח נסיכות סבז' (בשטחי שלזיה) לשליטת קרקוב. המאבק נמשך מספר שנים ובסופו של דבר בשנת 1447 הוא נאלץ להכיר בנושא.
בשנת 1552 הוא התחיל מחדש מאבק מזוין על השליטה בסבז' וסביבתו. בשנת 1553 המאבק הוכרע לטובת מלך פולין ויאן הרביעי נאלץ לשלם סכום גדול במסגרת הסכם שלום. המבאק נמשך עוד מספר שנים ובסופו בשנת 1456 יאן הרביעי מכר את כל זכויותיו על הנסיכות שלו למלך פולין קז'ימייז' הרביעי.
בשנת 1456 יאן הרביעי הצטרף לכוחות של ממלכת פולין במלחמה נגד המסדר הטבטוני.
בשנת 1460 נפטר נסיך מאופולה ויאן הרביעי ניסה להישטלת על הנסיכות. לאחר מספר קרבות הוא הובס על ידי אחיו של הנסיך הנפטר. בשנת 1462 הוא רכש את גליביצה ואויאזד ולאחר מספר שנים קיבל תואר "רוזן מגליביצה".
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-15 קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין סיים את התשלומים שהיו מגיעים ליאן הרביעי עבור הזכויות על הנסיכות. הדבר איפשר ליאן הרביעי לרכוש זכויות על אויאזד וגליביצה.
לא ידוע על שנותיו האחרונות שהוא העביר באחוזת אשתו בקרנוב שבצ'כיה.
הרי זגרוס
הרי זגרוס (בפרסית: رشته كوه زاگرس; בארמית: ܛܘܪ ܙܪܓܣ; בכורדית: زنجیره‌چیاکانی زاگرۆس; בלורית: کو یه لی زاگروس; בערבית: جبال زاغروس) הם רכס הרים בדרום-מערב אסיה המשתרע על פני 1,500 קילומטר לאורך מערב איראן ומקצת ממזרח עיראק, החל מאזור כורדיסטן, לאורך גבול איראן–עיראק ועד למצר הורמוז. הרים אלה מהווים את גבולו המזרחי של המזרח התיכון, לפי הגדרות מסוימות. ההר הגבוה ביותר ברכס זה הוא דנא שפסגתו מתנשאת לגובה 4,409 מטר.
גאולוגיה
גילו של רכס הרי זגרוס דומה לגילו של רכס הרי האלפים. חגורת הקמט והדחיקה של הרים אלה נוצרה מהתנגשות, שעודנה נמשכת, בין הלוח האירואסייתי ללוח הערבי. ההתנגשות בין שני הלוחות הללו ממשיכה ליצור מעוותים ברכס הרים זה, כאשר העתק כאזרון מחלק את הרכס לשני אזורים עיקריים. באזור הדרום-מזרחי של הרכס נוצרים המעוותים מעל שכבת הליט, בעוד באזור הצפון-מערבי שכבה זו היא דקה מאוד עד לא קיימת, דבר אשר יצר צורות נוף שונות בשני אזורים האלה. בחלק הצפון-מערבי ההרים גבוהים יותר ואזורי המעוות צרים יותר, ואילו בחלק הדרום-מערבי ההרים נמוכים יותר עם אזורי מעוות רחבים יותר. בעקבות ההתנגשות הביאו מאמצים מקרום כדור הארץ לקימוט נרחב של סלעי המשקע הקיימים, והבליה שבאה לאחר מכן הסירה את הסלעים הרכים, כמו חרסית וטין והותירה סלעים קשים יותר, כגון אבן גיר ודולומיט. בליה דיפרנציאלית זו יצרה את הרכסים הישרים של הרי זגרוס.
גאוגרפיה
הרי זגרוס נחלקים למספר שרשראות הרים מקבילות קטנות יותר. אחת מהן היא שרשרת הרי כוהרוד שרחוקה 300 ק"מ מזרחית למקבילותיה. בתווך בין השרשראות נפרשים עמקים בגובה גבוה יחסית, שבהם אקלים ממוזג ואוכלוסייה צפופה. הנהרות המנקזים את הרכס נשפכים בסופם לאגמי מלח ובדרכם משקים קרקע פורייה לחקלאות ולמסחר. ממערב להרי הזגרוס שוכנת מסופוטמיה.
למרגלותיהם המערביים של ההרים במרכז רכס הזגרוס נמצאים שדות הנפט הראשיים של איראן. כיפות המלח שבהרים אלה הן יעד חשוב לאיתור מקורות נפט, שכן המלח הבלתי חדיר כולא על פי רוב נפט תחת שכבות סלע אחרות.
היסטוריה אנושית
עדויות לחקלאות מוקדמת מן האלף ה-9 לפנה"ס נמצאו למרגלות הרי זגרוס, סמוך לערים אנשאן ושושן. כמו כן, במערת שאנדר נמצאו שרידים של האדם הניאנדרטלי. עם העדויות המוקדמות ביותר לייצור חקלאי נמנים האתרים חאג'י פירוז טפה וגודין טפה, שם נמצאו עדויות לאחסון יין מן האלף ה-4 עד האלף ה-6 לפנה"ס.
בעת העתיקה היו הרי זגרוס מקום מושבם של עמים שונים: הכשים, הגותים, האשורים, העילמיים והמיתניים אשר פלשו לפרקים לערים השומריות והאכדיות של מסופוטמיה. הרים אלה היו למחסום טבעי שהפריד בין מישורי מסופוטמיה לרמה האיראנית. מספר לוחות חרס המפרטים את הקשרים המורכבים בין קבוצות עמים אלה מן האלף ה-2 לפנה"ס נמצאו בתל שמשרה בסמוך לזב הקטן. תל בזמוסיאן, הקרוב לתל שמשרה, היה אתר אשר יושב לסירוגין בין האלף ה-6 לפנה"ס לבין המאה ה-9 לספירה.
בעלי חיים וצמחייה
בהרי זגרוס מספר מערכות אקולוגיות, שהבולטת שבהם היא אזורי היערות והערבה בעלי האקלים הצחיח למחצה. אף על פי שההרים נתונים לרעיית יתר ובירוא יערות, באזור זגרוס צמחייה מגוונת ועשירה. ניתן עדיין למצוא שרידים של החורש האלוני שהיה נפוץ בהרים, כמו גם את ערבות השקד והפיסטוק. ניתן אף למצוא את אבותיהם הקדמונים של רבים מן היבולים של זמננו: חיטה, שעורה, עדשה תרבותית, שקד מצוי, אגוז מלך, פיסטוק, משמש, שזיף, רימון מצוי וגפן.
קופילד
קופילד היא פרוור של מלבורן, השוכנת בויקטוריה שבאוסטרליה. קופילד שוכנת 12 קילומטרים דרומית מזרחית ממרכז העיר. העירייה בה שוכן הפרוור, עיריית גלן איירה, ידועה כריכוז הגדול ביותר של יהודים וישראלים במלבורן, ובקרבתו שוכן בית הספר היהודי-רפורמי ביאליק קולג'.
בקופילד ממוקם אחד ממסלולי מרוצי הסוסים הגדולים ביותר באוסטרליה, וקמפוס של אוניברסיטת מונש, האוניברסיטה האוסטרלית הגדולה ביותר.
מקור השם
מקור השם של הפרוור לא ידוע באופן ודאי, אך נהוג לקשר אותו לאציל בארון קופילד האירי, או לג'ון קופילד, אחד החלוצים והמקימים של מדינת ויקטוריה באוסטרליה. השם קופילד נמצא בשימוש לכל המאוחר משנת 1853, והוא ממוקם באזור הנוכחי בו הוא נמצא היום גם במפות המוקדמות.
היסטוריה
האזור שבו שוכנת קופילד היה ביתם של בני אומת הבונוורונג (Boonwurrung). האבוריג'ינים המקומיים הסתמכו בעיקר על משאבי הים שמסביבם, הם ניזונו מאצות ומדגים החיים בפורט פיליפ, ולכן, לא ידוע על היסטוריה ארוכה של האבוריג'ינים בקופילד. אף על פי כן, כן זכורים קשרים מסוימים בין המתיישבים הבריטיים באזור לאבוריג'ינים מקומיים.
באמצע המאה התשע עשרה היה אזור קופילד אזור ביצתי ומישורי ששימש בעיקר כשטח השקיה ומרעה עבור רועי צאן שנעו מכיוון דרום-מזרח ויקטוריה אל אזור מלבורן, ההתיישבות באזור החלה בשנות הארבעים של המאה התשע עשרה.
דמוגרפיה
בשנת 2021 מנתה אוכלוסייתו של הפרוור 5,748 איש.
הפרוור ידוע כאחד מריכוזי היהודים הגדולים ביותר במלבורן, ובמפקד האוכלוסין של שנת 2021 הזדהו כיהודים 41.4 אחוזים מאוכלוסייתו, כשהדת השנייה בגודלה היא נצרות קתולית עם 10.2 אחוזים בלבד. ארצות המוצא הנפוצות ביותר של תושבי קופילד היו דרום אפריקה, ישראל, הרפובליקה העממית של סין והודו.
השפות המדוברות ביותר היו אנגלית, רוסית, עברית ויוונית.
תחבורה
בפרוור שוכנת תחנת הרכבת קופילד, ממנה יוצאים רכבות אל מרכז העיר מלבורן, ולכיוון דרום-מזרח - לקרנבורן, פקנהאם ששוכנת למורדות הרי הדנדנונג ופרנקסטון בחצי האי מורנינגטון.
אחמד כפתארו
השייח' אחמד בן א-שייח' מוחמד אמין כפתארו (, דצמבר 1915 - 1 בספטמבר 2004) היה איש דת מוסלמי סוני, אשר כיהן בתפקיד המופתי הגדול של סוריה, התפקיד הדתי הסוני העליון בחשיבותו בסוריה.
ביוגרפיה
כפתארו נולד בשנת 1915 ברובע אבו נור בדמשק, כבנו של התאולוג המוסלמי-כורדי מוחמד אמין כפתארו (בערבית: محمد أمين كفتارو), אשר כיהן כראש מסדר הנקשבנדיה בסוריה.
לאחר השתלמות ביסודותיה של דת האסלאם, כפתארו מונה למופתי של דמשק בשנה 1946, ובהמשך כ"מופתי הגדול" של דמשק בשנת 1958, וכמופתי הגדול של סוריה בשנת 1964.
במהלך חייו, כפתארו נחשב, בסוריה ומחוצה לה, כמומחה בכיר בתחום הדיאלוג הפנים דתי. מסיבה זו, לאורך השנים קיים כפתארו מסעות רבים ברחבי העולם, במסגרתם קיים הרצאות בנושא הדיאלוג הפנים דתי במסגרת האסלאם, וזאת כ"נציג בלתי רשמי" של האסלאם הסוני. בין היתר, בשנת 1985, כפתארו הגיע לביקור באיטליה, במהלכו נפגש עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני ברומא. כמו כן, בשנת 1990 נפגש כפתארו עם המנהיג הדתי הקוריאני סון מיונג מון, והעניק לו במתנה עותק חתום של הקוראן. במהלך שנת 1996 הגיע כפתארו לביקור בארצות הברית, במהלכו קיים סדרת הרצאות אודות דיאלוג פנים דתי.
כפתארו הוא אחד מהעולמאא, אנשי הדת הבכירים בעולם האסלאם, אשר חתמו בשנת 2004 על הצהרת עמאן, שקראה לאיחודם של הזרמים השונים בעולם המוסלמי, ולסובלנות כלפי כלל הזרמים השונים במסגרת ההלכה המוסלמית.
זמן קצר לאחר חתימתו על ההצהרה, בחודש ספטמבר 2004, נפטר כפתארו מהתקף לב בדמשק, ונקבר ברובע אבו נור, מקום הולדתו.
לכפתארו נולדו במהלך חייו 12 צאצאים, כולם מאישה אחת.
פדמה (נהר)
פדמה (בבנגלית:পদ্মা) הוא נהר חשוב בבנגלדש. פדמה למעשה השם הניתן לזרם הראשי של הגנגס בארץ זו. הוא זורם לרוב דרומית -מזרחית למשך 120 ק"מ עד להתמזגותו עם הנהר מגנה, סמוך למפרץ בנגל. על גדותיו נמצאת העיר ראג'שאהי.
לאורך 145 ק"מ מהווה הגנגס את הגבול בין הודו לבנגלדש, לפני שהוא נכנס למדינה האחרונה ומהווה את הגבול הצפוני של המחוז קושטיה באמצעות החלק העליון של פדמה. הפדמה העילית זורמת דרומית-מזרחית ועל יד ראג'בארי מקבלת את מי הנהר ג'מונה (השם המקובל בבנגלדש לנהר ברהמפוטרה). הזרם הממוזג של שני נהרות אלה יוצר את פדמה התחתית הממשיכה לזרום דרומית-מזרחית, חוצה את מרכז בנגלדש ואחר כך, קרוב לעיר צ'נדפור מתמזג עם מגנה ונשפכת למפרץ בנגל.
פדמה ידועה באפקט הסחיפה על האדמות מסביבה. היובל הראשי שלה הוא מהננדה. יובל אחר נקרא מדהומטי (או גאראי בחלקו העילי). זרימת הפדמה מבוקרת על ידי הסכר פאראקה, הנמצא כמה קילמוטרים למעלה במדינת בנגל המערבית בהודו. לאורך הפדמה שוכנים הרבה מרכזים עירוניים, ביניהם ראג'שאהי ופבנה. פדמה היא דרך תחבורה עמוסה והויא עתירת דגים.
השם
המילה פדמה משמעותה בסנסקריט "פרח לוטוס" והיא מציינת במיתולוגיה ההינדית - בוודות, בספרי פוראנה, ראמאיאנה ומהבהרטה - את האלה לקשמי השם פדמה ניתן לחלק התחתי של הנהר גנגס מתחת לשפך הנהר בהגיראטהי. קרוב לוודאי זרם הפדמה בתקופות שונות באפיקים שונים .
המסלול
גנגס שמקורו בקרחון גנגוטרי שבהרי ההימאלאיה זורם אל מפרץ בנגל דרך השטח ההודי ונכנס לבנגלדש בשיבגאנג', במחוז צ'אפאי נוואבגאנג'. ממש מערבה משיבגאנג' נשפך לגנגס היובל בהגיאטהי, שנודע בעת השלטון הבריטי בשם "נהר הוגלאי" (Hooglyy) ומנקודה זו הזרם הראשי של הגנגס נודע בשם "פדמה" או החלק העילי של פדמה. בחלקו התחתי בגואלאנדו, 2200 ק"מ ממקור הגנגס, מתלווה לפדמה הנהר ג'מונה או ג'ומונה (যমুনা), הלא הוא החלק התחתי של נהר ברהמפוטרה. אחרי מיזוגם על יד אריצ'ה ממשיך הנהר דרומה תחת השם פדמה (החלק התחתי של פדמה), עד קרוב לצ'נדפור. באותו מקום הנהר הרחב ביותר בבנגלדש, נהר המגנה מתמזג עם פדמה וממשיך בקו ישר בשם מגנה עד לשפכו בדרום במפרץ בנגל.
מחוז קושטיה
בנקודה שבה הנהר פדמה מגיע לפינה הצפונית ביותר של מחוז קושטיה יוצא ממנו הנהר ג'לנגה, זורם לאורך הגבול הצפוני בכיוון קצת דרומית-מזרחית עד שעוזב את המחוז כמה קילומטרים ממזרח לקושטיה. הוא נושא עמו כמויות אדירות של מים והוא בנדוקות מסוימות רחב מאוד ומשנה בהתמדה את אפיקו הראשי תוך כדי סחיפת אדמות רחבות הסמוכות אליו.
מחוז מורשידאבאד
המחוז מורשידאבאד נמצא בגדה המערבית של נהר פדמה. פדמה בזרימתה מפרידה את המחוז רג'שאהי ממחוז מורשידאבאד שבבנגל המערבי ויוצרת גבול מים טבעי בין הודולבנגלדש. האזור ג'לנגי של מחוז מושפע מאוד באפקט הסחיפה של הגדה על ידי הפדמה.
המחוז ראג'שאהי
ראג'שאהי היא העיר הגדולה ביותר השוכנת על גדות הפדמה. היא העיר השלישית בגודלה בבנגלדש. היא העיר הראשית בצפון בנגל. בראג'שאהי נבנתה מקושטת על גדת הפדמה. על גדת הנהר נמצא מכללת ראג'שאהי, אחד מבתי הספר הוותיקים שבתת היבשת ההודית. שינויי האפיקים של הפדמה השיקו פעמיים לבניין בית הספר. בעלי חשיבות תיירותית על גדת הפדמה הם פארק המזון של הפדמה, הפארק המרכזי וגן החיות קמרוזמאן, פארק ברוקוטהי ננדאן והסוללה בצורת "טי".
סכרים
אחרי בניית סכר פאראקה בבנגל המערבי, הזרם המרבי בנהר פדמה הופחת בצורה משמעותית. הפחתה פגעה בבנגלדש על ידי היעלמות מיני דגים מסוימים, ייבוש יובלים של הנהר, חדירה של מיים מלוחים מהמפרץ בנגל, ונזקים ליערות הסונדרבאנס.
גשר פדמה
גשר פדמה הרב-תכליתי הוא גדול הגשרים של בנגלדש, שעלותו עלתה על 3 מיליארד דולר. הגשר נחנך ב-25 ביוני 2022. חלקו הראשי נבנה על ידי חברה סינית. במעל הנהר פדמה נחצית גם על ידי הגשרים ללון שאה והרדינג'.
סקורפיון (בליסטרה)
סקורפיון או סקורפיו (בלטינית: Scorpio, מילולית: "עקרב") הוא כלי ירייה ארטילרי "קר" (כלומר, שאינו מופעל באמצעות אבק שרפה) שהיה בשימוש הצבא הרומי בעת העתיקה. הסקורפיון שימש ככלי ירייה לטווח רחוק, מעין "נשק צלפים" קדום, המופעל על ידי אדם אחד, ודמה במראהו לרובה קשת גדול המותקן על חצובה. הסקורפיון הצטיין בכוח אש ובדיוק רב. הסקורפיון תואר בפירוט רב על ידי ויטרוביוס. מאוחר יותר פותח דגם משופר של הסקורפיון הנקרא כיירובליסטרה. דגם נוסף שפותח הוא הפוליבולוס המהווה שכלול של הבליסטרה והסקורפיון.
הנדסה ומבנה
הסקורפיון היה בליסטרה קטנה יחסית, ששימשה יותר כנשק צלפים מאשר ככלי מצור. היא הופעלה על ידי לוחם אחד, אך נישאה על ידי מספר חיילים. במבנה שלה דמתה לרובה קשת קדום, וירתה חצים גדולים. הסקורפיון פותח כנראה על ידי היוונים ואומץ על ידי לגיונות הצבא הרומי. הסקורפיון יורה את חיציו הגדולים באמצעות מיתר הנמתח על ידי קפיץ פיתול. כאשר המיתר נמתח קפיץ הפיתול, העשוי מגידים מלופפים, מתפתל סביב עצמו, וכאשר המיתר משוחרר הקפיץ משתחרר ומושך את המיתר בעוצמה קדימה: פעולה המשגרת את החץ בעוצמה רבה.
טווח הירי בכינון ישיר היה כ-100 מטרים. טווח הירי בכינון עקיף (ירי במסלול בליסטי) היה כ-400 מטרים. קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה.
הסקורפיון היה כלי מורכב, מסובך ומתוחכם. החלק הרגיש ביותר בו היה קפיץ הפיתול (שלו קראו הרומאים tormenta), דבר שהפך את הסקורפיון לרגיש לשינויי טמפרטורה ולחות. רגישות זו הגבילה את השימוש.
שימוש והיסטוריה מבצעית
בזמן הרפובליקה הרומית והתקופה הקיסרית המוקדמת של רומא העתיקה, כל לגיון היה חמוש ב-60 כלי סקורפיון, או בסקורפיון אחד לכל קנטוריה (centuria). הסקורפיון שימש לשתי מטרות עיקריות: נשק צלפים לטווחים בינוניים וארוכים, וכלי מצור. כנשק צלפים יכול היה הסקורפיון לפגוע בכל מטרה במרחק של 100 מטר. בזמן המצור על אוואריקום במלחמת גאליה המצביא יוליוס קיסר תיאר את הדיוק המפחיד של הסקורפיון. בירי במסלול בליסטי תלול, הטווח של הסקורפיון עלה עד ל-400 מטר. קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה, אך כאשר נדרש ירי מדויק קצב הירי ירד. הסקורפיון שימש גם ככלי ארטילריה ולשם כך הוצב במקומות גבוהים כגון גבעה שלטת או עמדה מבוצרת. לגיון המצויד ב-60 כלי סקורפיון יכל לירות כ-240 חצים בדקה בעוצמה שיכלה גם לחדור שריון גוף ומגינים ולפצוע את האוחזים בהם.
ישראל פרלוב
ישראל פרלוב הוא איש מערכת הביטחון הישראלית, אשר שירת כראש חטיבת שבויים ונעדרים (שו"ן) במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
קאוואנישי H8K
קאוואנישי H8K (ביפנית: 二式飛行艇, "סירה מעופפת מטיפוס 2"; כינוי בעלות הברית למטוס היה אמילי (Emily)) היה מטוס ימי ארבע-מנועי אשר שירת בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר בתפקידי סיור, אך גם להפצצה ולתובלה אווירית.
תכנון ופיתוח
ב-1938 הזמין הצי הקיסרי היפני מטוס סיור ימי בעל טווח טיסה ארוך. לאחר מספר דגמים ניסיוניים, רכש הצי לבסוף את ה-H8K1, שזכה לשם ספינה מעופפת של הצי מטיפוס 2, מודל 11, והזמין 14 פרטים שלו.
דגם ה-H8K2 הופיע זמן קצר לאחר מכן, והתאפיין בחימוש כבד שהסב נזק לכלי שיט של בעלות הברית, היה בעל מנוע חזק יותר, מיגון טוב יותר, ותכולת דלק גדולה יותר. למעשה התעלה הדגם החדש על קודמו בכל פן, וממנו יוצרו 112 יחידות.
היסטוריה מבצעית
ה"קאוואנישי H8K" נכנס לשירות בראשית 1942, וב-4 במרץ נעשה בהם שימוש בפעם הראשונה. הצי היפני המשולב החליט לשלוח שתי ספינות מעופפות "קאוואנישי H8K" למשימת סיור מעל הוואי, במטרה לאסוף מודיעין ולשבש את פעילות התיקונים לאחר ההתקפה על פרל הארבור. למרות טווח הטיסה הארוך של ה-H8K, על מנת שישובו לבסיסם באיי מרשל בשלום היה על המטוסים לתדלק פעם אחת במהלך המסע. התוכנית היפנית קראה למפגש תדלוק בין הספינות המעופפות לצוללות בפרנץ' פריגייט, אטול מבודד כ-500 מילים ימיים צפונית-מערבית להוואי. מפגש התדלוק התנהל כשורה, אך בשל תנאי מזג אוויר קשים וראות מוגבלת, לא גרמו הספינות המעופפות לנזק משמעותי.
בהמשך המלחמה עשו היפנים שימוש נרחב ב-H8K למטרות סיור, הפצצה, ותובלה אווירית.
ארבעה מטוסי H8K שרדו עד סוף המלחמה, ואחד מהם נלקח שלל בידי ארצות הברית אך הוחזר לטוקיו ב-1979. שרידיהם של שני מטוסים נוספים נחים בעומק רדוד יחסית מול חופי סאיפאן ובלגונת טרוק, ומשמשים אתרי צלילה.
לוק קסטלאן
לוק קסטלאן (באנגלית: Luke Castellan) הוא דמות בדיונית בסדרת ספרי פרסי ג'קסון והאולימפיים. הנבל הראשי של הספר השני, השלישי והרביעי ונבל המשנה של הראשון והחמישי. בנו של הרמס.
ראשית חייו
על פי כרונולגיית הזמן המבוססת על שנת יציאתו של הספר הראשון, לוק נולד בשנת 1986, היות שלוק קסטלאן מבוגר מפרסי ב-7 שנים. הוא גדל אצל אימו מאי שהפכה למשוגעת משום שנכשלה בניסיונה להפוך לאורקל מדלפי, עד שבגיל 9, ברח מהבית, ובמהלך שיטוטיו לבדו גילה שהרמס הוא אביו.
לאחר שברח מהבית לוק היה ידיד של תאליה גרייס בת זאוס ואנבת' צ'ייס בת אתנה, במשך שנתיים נלחמו במפלצות לבד. הם הסתובבו יחד עד שפגשו את הסאטיר גרובר אנדרווד, ואז הם ברחו למחנה החצויים כשאנבת' הייתה בת 7. במהלך המסע למחנה, קרוב למקום, נהרגה תאליה על ידי מפלצות.
במחנה הרמס מכיר בו. לוק מתאמן 5 שנים במחנה החצויים. זה אומנם נראה מעט, אך תוחלת חייהם של רוב החצויים לא ארוכה כל כך, כך שזהו הישג די גדול. באותה תקופה הוא הופך למדריך הראשי בביתן הרמס.
בגיל 17 יצא למסע חיפושים, שבמהלכו נכווה מאש דרקון לידי. לוק הרגיש שאביו לא מתייחס אליו והחל לפתח קשרים עם קרונוס, מלך הטיטאנים האכזר, על מנת לנקום בהרמס ובאלים, ומנסה להחיות אותו ואת אחיו הטיטאנים. קרונוס מתחיל להשתלט עליו. קרונוס ולוק מחכים לבנם הבא של אחד משלושת הגדולים (זאוס, פוסידון והאדס), שעל פי הנבואה, בהגיעו לגיל 16, יחריב את האולימפוס או יציל אותו. לאחר שפרסי מגיע למחנה ומגלים שהוא בן של פוסידון לוק מעמיד פני חבר ובסוף הספר "גנב הברק" בוגד בו.
פרסי ג'קסון והאולימפיים
בספר הראשון, לאחר שפרסי מגיע למחנה, הוא הולך לביתן הרמס, כיוון שלשם מגיעים כל החצויים שההורה האל שלהם לא ידוע. לאחר שפרסי מתגלה כבן פוסידון, הוא יוצא למסע חיפושים עם אנבת' וגרובר, ולוק נותן להם מתנה למסע: נעליים מכונפות שגנב מאביו הרמס. במהלך המסע גרובר משתמש בנעליים, שכמעט מעיפות אותו לטרטרוס שבשאול. למרות זאת, פרסי מניח שזוהי תקלה קטנה שלוק כלל לא התכוון אליה. אך לאחר מסע החיפושים לוק תוקף את פרסי ובורח.
לוק מתגלה כגנב הברק הראשון של זאוס, שאותו פרסי חיפש, ושלמעשה היפנט את ארס וגרם לאלים לחשוב שהוא הגנב.
הוא עושה תחבולות דומות גם בספר השני, בו הוא מרעיל את העץ של תאליה, ורוצה לנצל את גיזת הזהב, החומר היחיד שיכול להציל את העץ, כדי להחיות את קרונוס בצורה מהירה יותר. הוא נכשל, אך הגיזה משחררת את תאליה מהעץ, שהופכת לצעירה ממה שהייתה אמורה להיות ובכך מעניקה ללוק ולקרונוס הזדמנות נוספת לשלוט בתוצאות הנבואה.
בספר השלישי הוא חוטף את ארטמיס, אלת הציד, כדי שתחזיק את השמים במקום אטלס, סגן קרונוס, וחוטף את גם את אנבת' על מנת להביא את פרסי אליו. גם התוכנית הזאת נכשלת, אולם יום אחד לפני יום הולדתה ה-16, תאליה הופכת לציידת ארטמיס, ועול הנבואה חוזר לפרסי.
בספר הרביעי הוא רוצה לשלוט בלבירינת, מבוכו של דיידלוס שגם מקושר אל חייו ושמשתרע כעת מתחת לפני העולם, ושאם לוק ישלוט בו יוכל להגיע לכל מקום בעולם. בפעם הראשונה הוא מצליח ופולש למחנה החצויים עם צבאו, אולם המבוך נהרס כשדיידלוס מתאבד. בספר הזה קרונוס מתעורר לחיים.
לוק בונה את צבאו בעיקר ממפלצות, אולם מצטרפים אל צבאו גם אלים זוטרים וילדיהם החצויים, שרוצים שינוי במעמדם המוקטן.
לבסוף, נשמתו של קרונוס חודרת לגופו של לוק ומשתלטת עליו, לאחר שהוא טובל בנהר הסטיקס והופך לחסין ומוגן מכל מתקפה, למעט עקב האכילס שלו (כפי שמתברר שספר החמישי). לאחר שגם פרסי טובל בנהר, גם לו יש את עקב אכילס שלו ושניהם חסינים מכל פגיעה. בספר החמישי לוק מכין את צבא המפלצות במנהטן, שם, על קצה בניין האמפייר סטייט, ניצב הר האולימפוס. לבסוף, לאחר מלחמה קשה, קרונוס מנסה לעבור לדמות האלוהית שלו, אך לוק מונע זאת בכך שהוא דוקר את עצמו למוות בנקודת האכילס שלו, עם הסכין שנתן לאנבת' במתנה, כשהבטיח לה שהם משפחה, (והפר את ההבטחה).
במשך כל הספרים, אנבת' משוכנעת, בניגוד לחבריה, שלוק לא עושה זאת מרצונו החופשי ושקרונוס כישף אותו (ולבסוף מתברר שצדקה).
סדרות המשך
לאחר מותו של לוק, אנבת' עדיין עצובה, ולא מצילה להתגבר על העצב הזה. היא מזכירה אותו כמה פעמים לחבריה במהלך מסעותיהם. כך, למשל, היא סיפרה לפייפר מקלין על פגיונה כאשר פייפר רצתה את פגיון הקטופטריס של הלנה.
נשק
נשקו של לוק היא חרב שנקראת "נשכנית". להבה המורכבת מארד שמימי לקטילת מפלצות ובמתכת רגילה להריגת בני תמותה. לקראת ההשתלטות של קרונוס על גופו של לוק, חושלה "נשכנית" מחדש בצורת החרמש של קרונוס.
בסרטים
בסרטים לוק קסטלאן מגולם על ידי ג'ייק אייבל.
משפחה
לוק קסטלאן נולד להרמס שליח האלים ולבת זוגו מאי קסטלאן. עם הזמן אימו הפכה למשוגעת והוא ברח מביתם. מאוחר יותר הוא בוגד באביו ובאלים האולימפיים ועוזר לקרונוס לקום לתחייה. הרמס עדיין רוצה להחזירו אליו אך ללא הצלחה. למרות זאת, לוק אינו מגדיר את אימו ואביו כחברי משפחתו האמיתיים, ולאחר בריחתו מהבית, הקים משפחה "חלופית" עם אנבת' ותאליה.
כוחות ויכולות
לוק נחשב ללוחם החרב הטוב ביותר במחנה במאה השנים האחרונות, אולי חוץ מפרסי. הוא ממש טוב בלשקר ולרמות, וכנראה בעל יכולת מנהיגות לא רעה, בהתחשב במעמדו במחנה ובפיקודו על צבא המפלצות. בספר הבונוס "יומני החצויים" מתברר שיש לו יכולת לפתוח דלתות (גם נעולות) על ידי מגע מאחר שאביו הוא אל הגנבים.
מראה
לוק בעל שיער בלונדיני קצוץ. יש לו צלקת מעל שפתו, שנגרמה לו מטופר של דרקון.
עומר אבראהים ע'לאונג'י
תחילת חייו והשכלתו
ע'לאונג'י נולד בשנת 1954 במחוז טרטוס בסוריה, למשפחה מוסלמית עלווית. הוא למד באוניברסיטת תשרין בסוריה (בערבית: جامعة تشرين), וקיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1978.
קריירה פוליטית
בין השנים 1978 ו-2000, ע'לאונג'י כיהן כמנכ"ל של מספר שיכונים צבאיים אשר הוקמו באזורים שונים בסוריה. כמו כן, כיהן כסגן יו"ר מועצת העיר לטקיה בין השנים 1997 ו-2000, וכמנכ"ל של מספר חברות ציבוריות, אשר הוקמו על ידי ממשלת סוריה.
בתאריך 6 באוגוסט 2012, ובעקבות עריקתו לירדן של ראש ממשלת סוריה, ריאד פריד חיג'אב, על רקע מלחמת האזרחים בסוריה, מונה ע'לאונג'י כממלא מקום ראש הממשלה לתקופה זמנית, זאת עד לבחירתו של ראש ממשלה חדש על ידי השלטון הסורי. תקופת כהונתו הסתיימה ב-9 באוגוסט 2012, בעקבות מינויי של ואיל אל-חלקי כראש ממשלת סוריה החדש.
חייו הפרטיים
ע'לאונג'י נשוי, ולו שלוש בנות ובן.
חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה)
חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה), התשנ"ט-1998, נועד לאפשר לדיירי הדיור הציבורי בישראל לרכוש את דירותיהם בהנחה גדולה.
החוק נחקק ביוזמת חבר הכנסת רן כהן ממרצ, כששותפים מרכזיים ליוזמה היו הקשת הדמוקרטית המזרחית וסינגור קהילתי. ארגון לזכויות הדיור, ברכה ארגואני, האגודה לזכיות האזרח, התנועה הרפורמית, רבנים שומרי משפט ועוד, החוק אמור היה להיכנס לתוקף ב-1 בינואר 2001, ותוקפו אמור היה להיות 5 שנים. בפועל, רק ביום 01.01.2013 נכנס החוק לתוקף, זאת משום שחוק ההסדרים משנת 1999 ומהשנים שאחריה דחה שוב ושוב את תחילת תוקף חוק הדיור הציבורי.
חקיקת חוק הדיור הציבורי
החוק נועד לאפשר לדיירי הדירות הציבוריות לרוכשן בעלות נמוכה, כשעד 85% מערך הדירה (כפי שנקבע על ידי שמאי), עד תקרה של 493,000 ש"ח, יהיה מענק מהמדינה. הסכומים הנקובים נכונים לשנת 1998 ומתעדכנים לפי שינוי המדד. המענק מותנה לחמש שנים שלאחריהן, אם התקיימו התנאים, יהפוך לקבוע.
המענק נקבע בצורה הבא:
ההתנגדות לחוק
הממשלה התנגדה להצעת החוק בנימוק העיקרי של עלותו הגבוהה ומחשש שהדבר יביא למחסור במלאי הדירות הציבוריות ולא יאפשר קליטת זכאים חדשים בשכירות, במצב בו ממילא הייתה רשימת ההמתנה ארוכה מאוד ומלאי הדירות הצטמצם בצורה ניכרת עם השנים (מ- 200,000 דירות בשנת 1962 לאלפים בודדים היום). בנוסף, במקביל דנה הממשלה בהצעה בה תמך סגן שר השיכון, חבר הכנסת מנחם פורוש, להפרטת שוק הדיור הציבורי והעברתו לידי חברות פרטיות. עם זאת, חבר הכנסת מאיר שטרית החזיק בהצעה מקבילה שזכתה לגיבוי הרשמי של הממשלה ושההבדל העיקרי בינה ובין הצעת החוק של חה"כ רן כהן היא גובה ההנחה (75% מערך הדירה לעומת 85%; מחיר מרבי לרכישת הדירה 12 אלף דולר בפריפריה ו-49 אלף דולר במרכז הארץ, לעומת שבעת אלפים דולר ו- 21 אלף דולר, בהתאמה); ומתן עדיפות לרכישת דירות בפריפריה תוך הגבלת החלת ההצעה על דירות במרכז הארץ. רן כהן עצמו מעיד כי לשרי הממשלה לא הייתה עמדה מגובשת ביחס לדיור הציבורי שכן הממשלה לא הקדישה דיונים לסוגיה ואילו פקידי האוצר גילו עוינות אידאולוגית לדיור הציבורי בסופו של דבר, החוק עבר בכנסת ברוב של 49 תומכים לעומת 24 מתנגדים. חברי הכנסת של ש"ס יצאו מן האולם בעת ההצבעה משום הלחץ הציבורי שהופעל עליהם לתמוך בחוק, מחד, ואי-רצונם להצביע בניגוד לעמדת הממשלה, מאידך.
דחיית ביצוע החוק
חוק ההסדרים משנת 1999 ומהשנים שאחריה דחה שוב ושוב את תחילת תוקף חוק הדיור הציבורי, ולמעשה החוק לא יושם עדיין. בדצמבר 1999 החליטה הממשלה כי הכספים ממכירת הדירות הציבוריות יופקדו ב"קרן הדיור הציבורי". מטרת הקרן הייתה, בין היתר, מימון רכישת דירות לאוכלוסייה הנזקקת. בשנת 2003 מסר השר מאיר שיטרית לוועדת הכלכלה של הכנסת כי אין קרן כזו. לפי ממצאי מבקר המדינה עד מרץ 2008 מכרה המדינה כ-26,000 דירות; ההכנסות ממכירת הדירות הסתכמו בשני מיליארד ש"ח בערך, אך מכספי הקרן לא הוספה למלאי הדיור הציבורי אף לא דירה אחת לקראת חקיקת חוק ההסדרים ב-2009 הגיע משרד האוצר להסכמה עם ח"כ רן כהן על דחיית יישום החוק בשנתיים בתמורה לתחילת יישומו הסופי בתחילת 2011. בעקבות הסכמה זו ביקש רן כהן עצמו ממליאת הכנסת לאשר את סעיפי דחיית היישום שבחוק ההסדרים. בסתירה להסכם זה בשנת 2011 שוב דחה משרד האוצר את יישום החוק בשלוש שנים נוספות. היועץ המשפטי של משרד האוצר, עו"ד יואל בריס, נימק את הפרת ההבנות באמרו כי . ביוני 2013 הודיע שר השיכון אורי אריאל על חידוש מכירת דירות ציבוריות בהנחות של כ-50% לדיירים. התמורה שתקבל המדינה תשמש, ע"פ התוכנית, למימון סיוע בשכר דירה ולא לבניית דירות ציבוריות חדשות (פרט למספר מצומצם של דירות שייועדו לנכים. בספטמבר 2014 קבע היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין כי בשל הקפאת החוק למשך 15 שנים מותר לייעד כספים שמקורם במכירת דירות ציבוריות שנותרו בקופת חברת פרזות לשימושים אחרים ולא לקניית דירות ציבוריות, זאת בניגוד לעמדת מבקר המדינה יוסף שפירא
הסכמי קמפ דייוויד
לאחר ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל, בנובמבר 1977, החלו שיחות שלום ישירות בין ישראל למצרים. אולם בחלוף הזמן נקלעו השיחות לקשיים, וארצות הברית החלה להיות מעורבת יותר ויותר. כאשר השיחות נקלעו למבוי סתום, הזמין נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, את מנחם בגין ואת אנואר סאדאת לוועידת פסגה ב"קמפ דייוויד", מעון הקיץ של הנשיא במרילנד שהחלה ב-4 בספטמבר. עם חברי משלחת ישראל נמנו גם שר החוץ משה דיין ושר הביטחון עזר ויצמן, שנטלו חלק פעיל גם בשיחות המוקדמות וכן עוזרים ויועצים עליהם נמנו יחיאל קדישאי, אהרן ברק, אפרים פורן, דן פתיר, אליקים רובינשטיין חיים קוברסקי, רות לפידות, מאיר רוזן, אברהם טמיר, שמחה דיניץ ואילן תהילה. לאחר יותר מעשרה ימי שיחות נערך טקס חגיגי בבית הלבן ב-17 בספטמבר 1978, ובו חתמו בגין וסאדאת על שני הסכמים, בנוכחות הנשיא קרטר.
ההסכמים
ההסכם הראשון, "מסגרת לשלום במזרח התיכון", שהצהיר שהחלטות מועצת הביטחון 242 ו-338 הן הבסיס לשלום כזה, נחלק לשני חלקים - האחד, העוסק בגדה המערבית ורצועת עזה, קרא להפעלת תוכנית אוטונומיה, אשר לאחר חמש שנים יבוא במקומה הסדר קבע; והשני, "יחסי ישראל-מצרים", עסק בתהליך הנורמליזציה ביחסים בין שתי המדינות, אשר לאחריו יבואו הסכמים דומים בין ישראל לירדן, סוריה ולבנון.
ההסכם השני היה "מסגרת לכריתת חוזה שלום בין מצרים וישראל", המבוסס על נסיגה מלאה של ישראל מסיני "עד לגבול הבינלאומי המוכר בין מצרים ובין ארץ-ישראל המנדטורית", שלאחריה ייכונו יחסים נורמליים הכוללים הכרה ויחסים דיפלומטיים, כלכליים ותרבותיים, "שימת קץ לחרמות כלכליים ולמחסומים לתנועה חופשית של טובין ובני אדם, והגנה הדדית על אזרחים באמצעות הליכי משפט הוגנים". לישראל הובטח כי תמשיך לקבל אספקת נפט מהשדות בסיני.
למצרים חשוב היה לקשר בין ההסכמים הנוגעים לגדה המערבית ורצועת עזה לבין תהליך השלום עם ישראל, כדי למנוע האשמות בדבר הליכת מצרים לשלום נפרד והזנחת העניין הפלסטיני. דאגתה המרכזית של ישראל הייתה כיצד לא לוותר על הזכות לריבונות ביהודה ושומרון ורצועת עזה. אל ההסכמים נלוו גם איגרות בדבר הסטטוס של ירושלים, שבהן הצהיר בגין שירושלים לא תחולק ותישאר עיר הבירה של ישראל, וסאדאת הצהיר שירושלים הערבית היא חלק מהגדה המערבית, אשר יש להחזירה לריבונות ערבית. הכנסת אישרה את הסכמי קמפ-דייוויד ב-27 בספטמבר 1978; 84 חברי כנסת הצביעו בעד, 19 חברי כנסת הצביעו נגד (ביניהם משה ארנס, משה שמיר וגאולה כהן מהליכוד ושלמה הלל מהמערך), 17 חברי כנסת נמנעו (ביניהם יצחק שמיר מהליכוד ויגאל אלון מהמערך).
בעקבות ההסכמים הוענק לבגין ולסאדאת פרס נובל לשלום.
Ultraviolence
Ultraviolence (בעברית: אלימות מרובה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי. האלבום יצא לאור ב-13 ביוני 2014 תחת חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. למרות כוונתה של דל ריי לא להוציא אלבום נוסף לאחר אלבומה הקודם Born to Die, היא החלה לעבוד על האלבום בשנת 2013 יחד עם המפיקים דן אורבך, פול אפוורת', לי פוסטר, דניאל הית', גרג קורסטין, ריק נוולס ובלייק סטרניית'ן.
האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200, לאחר שמכר 182,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו. להוצאת האלבום קדמו ארבעה סינגלים: "West Coast", "Shades of Cool","Ultraviolence" ו-"Brooklyn Baby". לקידום האלבום יצאה דל ריי לסיבוב ההופעות "The Endless Summer Tour", שהחל ב-7 במאי 2015 והסתיים חודש לאחר מכן, ב-16 ביוני, ובמהלכו ביצעה דל ריי 20 הופעות באמריקה הצפונית.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-99.
לאה צבעוני
לאה צבעוני (2 באוקטובר 1946 – 4 בדצמבר 2022) הייתה בלשנית, עורכת, סופרת ומו"לית ישראלית.
ביוגרפיה
לאה צבעוני נולדה בתל אביב, ליהודה קימלמן ומרים מונצ'יק, שעלו לארץ ישראל טרם מלחמת העולם השנייה. דודהּ, יחזקאל מונצ'יק, נפל בכיבוש חניתה. אחיה, אלישע קימרון, הוא חתן פרס ישראל בחקר מדעי היהדות. בגיל צעיר עברה משפחתה לקיבוץ חניתה, ומשם לעברו לקריית גת. סיימה את לימודי התיכון בגימנסיה הריאלית בראשון לציון, ושירתה בצה"ל כמורה חיילת בכפר הנוער ניצנים. לאחר שירותה הצבאי, למדה צבעוני לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים אנגלית וצרפתית, ולתעודת הוראה באנגלית – והשלימה את התואר בשנת 1970. בשנים 1976–1978 התגוררה בלוס אנג'לס, ועם חזרתה ב־1979 מונתה לרכזת ועדות במועצה להשכלה גבוהה ונשארה בתפקידה במשך 9 שנים. בין השנים 1988–2004 הייתה המזכירה האקדמית של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
באשר לעיסוקה הנרחב בלשון העברית – אמרה צבעוני שתמיד ראתה את עצמה "כמשמרת השפה העברית", כמו כן סיפרה שמאז ומעולם אהבה ללמוד, ובמיוחד את השפה העברית:. עם זאת, בבית ילדותה, הוריה דיברו בעיקר ביידיש, מה שהכעיס אותה כנערה, ונתפס אז בעיניה כגלותי. היא קיבלה תעודה בעריכה לשונית בעברית בשנת 1988, השלימה תואר שני בלשון עברית בשנת 1990, בהדרכת הבלשן גדעון גולדנברג, ותחת הדרכתו גם קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה על מחקרה "דרכי השלילה בעברית הישראלית". לאורך שנים לימדה צבעוני עריכה במכללת אחוה, ומשנת 2009 לימדה עריכה בלשון עברית במסגרת לימודי תואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2000 ייסדה צבעוני את הוצאת "צבעונים הוצאה לאור" ועמדה בראשה, ואף הוציאה תחת ההוצאה גם סדרת ספרי עריכה המיועדים בין השאר לתלמידים ולעורכי לשון. צבעוני עסקה בשימור יצירות ספרות והחייאתן. היא ערכה בעצמה, והוציאה לאור בהוצאת צבעונים ובהוצאות אחרות, מאות ספרי ספרות יפה, שירה, עיון, מדע ואחרים.
מפעלי ספרות ולשון
לאה צבעוני ערכה כ־400 ספרים, בהוצאת צבעונים ובהוצאות אחרות, וכן ערכה גם כתבי עת ומאמרים רבים לאנשי אקדמיה.
בשנת 2000 הקימה, יחד עם דן כספי, את קרן ענבל לתמיכה בסטודנטים נכים. הקרן השיגה כספים וחילקה מלגות ופעלה במשך שלוש שנים. פרויקט אחר שביצעה, יחד עם בתה יעל צבעוני, היה סדרת הספרים "סיפור של חיים", שבה ראו אור בהוצאת צבעונים 11 סיפורי חיים של הלומי קרב. מפעל זה תרם רבות לשיפור איכות חייהם.
צבעוני ערכה והפיקה את ספרו התיעודי של גבי וימן, "הסיפור החלוצי של חקר דעת הקהל בישראל – המכון למחקר חברתי שימושי 1947–1997". בשנים 1999–2000 ערכה את "תואר – כתב העת של בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים". וכמו כן גם יזמה, הפיקה וערכה את "איגרת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים" עד שנת 2004.
חדשות בהפרעה
חדשות בהפרעה (באנגלית: Anchorman 2: The Legend Continues, בתרגום חופשי "קריין החדשות: האגדה ממשיכה") הוא סרט המשך קומי אמריקאי משנת 2013, שבוים על ידי אדם מקיי בכיכובם של ויל פרל, סטיב קארל, פול ראד, דייוויד קוצ'נר וכריסטינה אפלגייט. הסרט מהווה המשך לסרט והרי החדשות, שצבר במרוצת השנים מעמד של סרט פולחן. חדשות בהפרעה, בדומה לקודמו גם כן נכתב בידי מקאיי ופרל, ומתייחס בצורה הומוריסטית לתרבות האמריקאית של שנות השמונים, דרך מעקב אחר המעבר של צוות החדשות של בורגנדי לשידור ברשת ארצית מסוג ה-CNN, מהלך שמגביל את השפה והמראה שהם נהגו להשתמש בהם עד כה.
רקע
עלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-80 המקודמות, מספר שנים לאחר עלילת הסרט הקודם. מגיש החדשות רון בורגונדי (ויל פרל) הספיק בינתיים להינשא לאהבתו, מגישת החדשות ורוניקה קורנינגסטון (כריסטינה אפלגייט) והשניים הם הורים לוולטר בן ה-6. בנוסף, המשפחה עברה מסן דייגו לניו יורק על מנת להגיש ביחד מהדורת חדשות מצליחה במיוחד בניו יורק. אף על פי כן, כאשר מגיש החדשות המצליח מאק טאנן (מגולם על ידי האריסון פורד) מחליט לפרוש הוא ממנה את ורוניקה למגישת החדשות המרכזית של הערוץ במקומו ומפטר את רון.
רון אשר מקנא בהצלחה של אשתו מחליט להפרד ממנה ומבנו ולחזור לסן דייגו, שם הוא שוקע בדיכאון עמוק. אף על פי כן, בהמשך יוצר עמו קשר פרדי שאפ, מפיק בכיר ברשת החדשות החדשה GNN (פארודיה על CNN), אשר הולכת להיות רשת החדשות הראשונה בעולם שמשדרת חדשות 24 שעות ביממה. פרדי מציע לרון את הזדמנות חייו להפוך למגיש חדשות ברשת החדשה. רון מקבל את ההצעה ויוצר קשר עם עמיתיו מצוות החדשות הישן, בבקשה שיצטרפו אליו לצוות החדשות החדש שהוא מקים. הקולגות - צ'אמפ (מגולם על ידי דייוויד קוצ'נר), בריק (מגולם על ידי סטיב קארל) ובריאן (מגולם על ידי פול ראד) מקבלים את ההצעתו, ובעקבות כך כולם עוברים יחד עם רון לניו יורק.
בעוד שבתחילה רון וצוות החדשות שלו מקבלים את משבצת הזמן עם הרייטינג הנמוך ביותר (אמצע הלילה), בהדרגה רון וצוותו מצליחים למצוא דרכים מקוריות וחדשניות להעלות את הרייטינג של המהדורה.
עלילה
בשנת 1979, רון בורגנדי וורוניקה קורנינגסטון הם זוג נשוי המגיש בצוותא את החדשות עבור רשת הטלוויזיה בעיר ניו יורק. באחד הימים, מק טאנן, מגיש חדשות הערב המפורסם בעיר, מצהיר על פרישתו. מק ממנה את ורוניקה למגישה במקומו, מה שהופך אותה למגישת חדשות הערב הראשונה בהיסטוריה ומפטר את רון בעקבות פאשלות חוזרות ונשנות בעבודתו כשדרן. רון מקנא בורוניקה, עוזב את ביתם ואת בנם המשותף וולטר בן השש.
חצי שנה לאחר מכן, רון חוזר לסן דייגו ומתקשה למצוא עבודה בעקבות הדיכאון בו לקה. לאחר שפוטר מפארק המים "סיוורלד" וניסה להתאבד, רון מקבל הצעת עבודה מפרדי שאפ מרשת GNN (פרודיה על רשת CNN), שמצהיר שמטרת הרשת היא לשדר חדשות 24/7. רון, ביחד עם כלבו בקסטר, מתאחד עם חבריו צ'אמפ קיינד, בראיין פונטנה ובריק טאמבלנד. עם הגעתם למטה הרשת, החבורה מגלה שהם שובצו לשדר באמצע הלילה, שעות שהרייטינג בהן נמוך. בניגוד אליהם, מגיש חדשות יהיר בשם ג'ק ליים משדר בפריים טיים. במקביל, רון מגלה שורוניקה החלה לצאת עם פסיכולוג בשם גארי.
בערב השידור הראשון של הרשת, רון מחליט בצעד נועז לשדר את "מה שאנשים רוצים לשמוע" והוא וצוותו יוצרים ליל שידורים שעוסק בפטריותיות אמריקאית וכתבות סנסציות הגורמות לאנשים להירתק למסך, בכך הרייטינג שלהם עולה. המהלך מתברר כמוצלח והחבורה עוקפת את ג'ק ליים באחוזי הרייטינג, אך גם מעוררת את קנאתן של רשתות טלוויזיה מתחרות. בגלל העליה ברייטינג, רון מנצח את ג'ק בהתערבות וג'ק נאלץ לשנות את משפחתו לשם "ליים" (lame - עלוב).
רון וחבורתו מקודמים ומקבלים משבצת שידור פופולרית בפריים טיים, בעקבות הקידום הם נהנים מתהילה ועושר. ההצלחה של רון מרגשת את מנהלת הרשת, לינדה ג'קסון והשניים מתחילים לצאת ביחד. במקביל, בריק מתאהב במזכירה ברשת בשם צ'אני. רון מסתנוור מהתהילה החדשה, מתחיל להזניח את בנו וולטר ומכעיס את ורוניקה. בנוסף, רון מסתכסך עם בריק, בראיין וצ'אמפ וטוען שהוא "סחב אותם על גבו" לאורך השנים שהם עבדו ביחד.
במהלך אירוע שמוקדש להצלחת הרשת, ג'ק ליים גורם לרון להחליק ולהיפצע בראשו. בעקבות הפציעה, רון מתעוור. מאחר שהוא לא יכול להקריא את החדשות, רון מתפטר מהרשת וחי בבדידות במגדלור, מנסה ללא הצלחה להתרגל למצבו החדש כאדם עיוור. ורוניקה מגיעה ביחד עם וולטר לבקר את רון, מספרת שהיא התפטרה מעבודתה והיא ורון מתאחדים. עם הזמן, ורוניקה עוזרת לרון ללמוד להתרגל למצבו. רון ובנו מוצאים גור של כריש לבן, קוראים לו דובי ומטפלים בו עד שיוכל לחזור לים.
באחד הימים, רון מגלה שורוניקה מחקה הודעות מהמשיבון שלו המבשרות שישנו ניתוח שיחזיר לרון את מאור עיניו. ורוניקה מתנצלת בפני רון ומצהירה שהיא רצתה שישאר עיוור על מנת לשמור על המשפחה שלהם מאוחדת. רון הזועם עוזב את המגדלור, עובר את הניתוח וחוזר לשדר ברשת GNN.
בחזרה בניו יורק, ורוניקה מפצירה ברון להגיע לרסיטל של וולטר, לאחר שהאחרון כתב יצירה שמוקדשת לאביו. במקביל, סיפור חדשותי רועש מתרחש והרשת מפצירה ברון לשדר אותו בטלוויזיה. למרות זאת, רון מתוודה בשידור חי שהחדשות אמורות ליידע את הציבור במתרחש בעולם ולא לבדר אותם. רון לוקח אחריות על הטעויות שעשה ומתפטר מהרשת.
בדרך לרסיטל של וולטר, רון נתקל בג'ק ליים הזועם ובצוותו, הדורשים נקמה ובצוותי חדשות נוספים שמקנאים בהצלחת הרשת GNN. בריק, צ'אמפ ובראיין מגיעים לסייע לרון וקרב מתרחש בין צוותי החדשות השונים. במהלך הקרב, ווס מנטות' (דמות מהסרט הקודם) מגיע ומציל את רון מפני הצוות של ג'ק.
רון מגיע אל אולם הקונצרטים ומתאחד עם ורוניקה. בסוף הסרט, החבורה כולה מגיעה לחתונתם של בריק וצ'אני בחוף הים. רון רואה את דובי במים וקופץ כדי לחבק אותו, אך מותקף על ידי הכריש. בקסטר הכלב קופץ להצילו והסרט מסתיים.
אוגנדה
הָרֶפּוּבְּלִיקָה שֶׁל אוּגַנְדָה (באנגלית: Republic of Uganda; בסוואהילי: Jamhuri ya Uganda) היא מדינה משוונית במזרח אפריקה השוכנת לחופו של אגם ויקטוריה. זו מדינה ללא מוצא לים אשר גובלת בצפון עם דרום סודאן, במזרח עם קניה, בדרום עם טנזניה, בדרום-מערב עם רואנדה, ובמערב עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קמפלה.
אוגנדה זכתה בעצמאות בשנת 1962 במסגרת חבר העמים הבריטי, ומשטרה רפובליקה נשיאותית. לאורך שנות עצמאותה חלו בה הפיכות רבות, אולם משנת 1986 עומד בראשה הנשיא יוורי מוסווני.
מקור שמה של אוגנדה הוא בממלכת בוגנדה, הגדולה מבין הממלכות המסורתיות הנמצאות בתחומה של המדינה. בשנת 1908, בעת ביקור באפריקה, הכתיר וינסטון צ'רצ'יל את אוגנדה בתואר "פנינת אפריקה". היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
מעט ידוע על ההיסטוריה של אזור זה עד להגעת אנשים שאינם מאפריקה, אף על פי שידוע כי חיו שם לפחות מאז האלף הראשון לפני הספירה. מהעדויות המועטות על ההיסטוריה של אוגנדה ידוע שבמהלך המאה ה-16 פרחה באזור ממלכת בוניורו קיטרה, שלפי המסורת המקומית נפרדה מממלכת קיטרה המוקדמת יותר, אם כי הדעות בנוגע לקיומה של ממלכת קיטרה חלוקות. כאשר הגיעו סוחרים ערבים בשנות השלושים של המאה ה-19, הם נתקלו במספר ממלכות באזור שכנראה נוסדו במאה ה-16. ביניהן הייתה ממלכת אנקולה. אך הממלכה הגדולה ביותר והחשובה ביותר בין ממלכות האלו אשר עדיין קיימת היא ממלכת בוגנדה.
בשנות השישים של המאה ה-19 הגיעו לאזור חוקרים בריטים בחיפושיהם אחר מקורות הנילוס, ובסוף שנות השבעים הגיעו לאזור מיסיונרים אירופאים אשר הכירו לתושבי המקום את הנצרות. האזור הוחכר ב־1888 לחברת מזרח אפריקה הבריטית וב־1894 הפך באופן רשמי למדינת חסות של האימפריה הבריטית (אוגנדה הבריטית), כששטחים נוספים וממלכות שכנות צורפו לאזור. שטח החסות הסופי הנקרא אוגנדה נוצר ב־1914.
בשנת 1962 הוענקה לאוגנדה עצמאות במסגרת חבר העמים הבריטי. בשנת 1966 הודח ראש הממשלה הראשון של אוגנדה, מילטון אובוטה, ובתגובה להדחה הוא ביצע הפיכה, תפס את מושכות השלטון והכריז על עצמו כנשיא. המתח שנוצר הביא להתערבות של הצבא, כאשר בשנת 1971 ביצע מפקד הצבא אידי אמין הפיכה צבאית, פיזר את הפרלמנט, העמיד את עצמו בראשות המדינה והנהיג דיקטטורה רצחנית. שלטונו של אידי אמין עלה בחייהם של כ־300,000 מבני אוגנדה, והוא הסתיים בשנת 1979 בעקבות מלחמתה עם טנזניה ופעילות כוחות גרילה אוגנדיים. אידי אמין, שהמיר את דתו לאסלאם, נמלט ללוב ולאחר מכן לעיראק, ולבסוף השתקע בערב הסעודית, שם מת בשנת 2003. שנת 1976 אוגנדה עלתה לכותרות בעקבות מבצע אנטבה, שבמהלכו השתלט כוח ישראלי מוטס על שדה התעופה באנטבה ושחרר עשרות ישראלים ממטוס חטוף.
לאחר נפילת אמין, הייתה תקופת מעבר בה שלט יוסוף קירונדה לול ולאחריה חזר מילטון אובוטה למדינה וכיהן שוב כנשיא בין השנים 1980–1985, במהלכן נלחמו קבוצות שונות על השלטון במדינה. ב-1985 הודח אובוטה בידי גנרל טיטו אוקלו, ושנה אחר כך הובס אוקלו בידי מפקד צבא ההתנגדות הלאומית, יוורי מוסווני. למרות פלישות חוזרות ונשנות של קבוצות מורדים, ובפרט צבא ההתנגדות של האל, הצליח מוסווני בדרך כלל להשליט סדר במדינה ולשקם בסיוע המערב את הכלכלה המתפוררת. ב-1994 נבחרה אספה מכוננת והוכנסה לתוקף חוקה חדשה. ב-1996 נבחר מוסווני לנשיאות ברוב גדול.
גאוגרפיה
אוגנדה שוכנת במזרח אפריקה לחופו של אגם ויקטוריה על קו המשווה. היא גובלת בדרום סודאן מצפון, בקניה ממזרח, בטנזניה וברואנדה מדרום וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ממערב. שטחה משתרע ברובו על רמה הררית פורייה, בגובה ממוצע של 900 מ' מעל פני הים, כאשר בגבולות המדינה נישאים הרים שמהווים את הפסגות הגבוהות במדינה. לאוגנדה אין מוצא לים, אולם בגבולותיה אגמים רבים, חלקם נמנים עם האגמים הגדולים של אפריקה או עם אגמי הבקע הסורי-אפריקני. הגדול שבהם, אגם ויקטוריה, הוא מקורו של הנילוס הלבן. במרכזה של המדינה נמצא אגם קיוגה. האקלים באוגנדה הוא ברובו אקלים טרופי, כאשר הטמפרטורות אינן גבוהות במיוחד ונשארות קבועות לאורך השנה. עיר הבירה קמפלה, העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במדינה, שוכנת לחופי אגם ויקטוריה.
מחוזות
אוגנדה מחולקת לארבעה אזורים מנהליים: צפון, מזרח, מרכז ומערב, שמחולקים ל-128 מחוזות, כולל עיר הבירה. החל משנת 2006, כחלק ממגמה ממשלתית, נוספו עשרות מחוזות חדשים למדינה אשר התפצלו ממחוזות ישנים. מטרת המהלך היא פיזור הכספים גם ליישובים הקטנים אליהם לא הגיעו תקציבים עד כה, מכיוון שאלו הלכו לערים הגדולות בכל מחוז. רוב המחוזות נקראים על הערים הראשיות במסחר ומִנהל.
פוליטיקה וממשל
אוגנדה מוגדרת כרפובליקה שבראשה עומד הנשיא אשר נבחר בבחירות כלליות כל חמש שנים. הנשיא הנוכחי הוא יוֹוֵרִי מוּסֵוֵונִי, אשר נמצא בשלטון מאז 26 בינואר 1986 ומשמש גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של המדינה. הנשיא הוא גם ראש הרשות המבצעת, ותפקידו של ראש הממשלה שנבחר על ידי הנשיא הוא רק לסייע לנשיא בניהול הממשלה, אשר נבחרת על ידי הנשיא מבין המחוקקים הנבחרים.
הפרלמנט של אוגנדה הוא פרלמנט חד ביתי. חברי הבית, שמאיישים את התפקיד לתקופת כהונה של חמש שנים, נבחרים ברובם על ידי הציבור הכללי בבחירות אזוריות ומיעוטם נבחרים או ממונים על ידי קבוצות אינטרסים חוקיות מיוחדות: הצבא האוגנדי, ארגוני עובדים, נשים (נציגה לכל מחוז בחירה), נכים וצעירים. עד לשנת 2005 היה הפרלמנט גם חד-מפלגתי, אולם בשנה זו בוטל במשאל עם החוק שאסר על השתתפות מפלגות אופוזיציה בבחירות. שינויים נוספים שנערכו הם הסרת מגבלת מספר הכהונות והגיל של הנשיא המכהן, דבר אשר אפשר את המשך מועמדותו של מוסווני בכל אחת ממערכות הבחירות. מערכות הבחירות באוגנדה גם מאופיינות בטענות של האופוזיציה על הונאת בחירות, ולכל הפחות עיוותים בהליך הדמוקרטי, כגון מעצר מתנגדים פוליטיים והקצאת משאבים ממשלתיים לטובתה של מפלגת השלטון.
בבחירות שנערכו ב-2016 זכה מוסווני ב-60% מהקולות, בעוד המועמד שהגיע למקום השני, קיזה בסיגייה, אשר התמודד מול מוסווני בכל אחת ממערכות הבחירות משנת 2001, זכה ב-36% מהקולות. תנועת ההתנגדות הלאומית של מוסווני זכתה ב-293 מושבים מתוך 426 המושבים. המפלגות האחרות זכו למספר מושבים נמוך בצורה ניכרת.
כלכלה
אוגנדה היא מדינה עשירה חלקית במשאבים טבעיים, (בעיקר זהב, נחושת, קובלט, בדיל וטונגסטן) בעלת אדמה פורייה לעיבוד ובעלת מאגרים גדולים של מינרלים, אך אלה כמעט ואינם מנוצלים. בשל נתונים אלו נחשבת אוגנדה לבעלת פוטנציאל טוב לפיתוח ולצמיחה כלכלית. עם זאת, חוסר יציבות פוליטית וניהול כלכלי כושל גרמו לנסיגה כלכלית של המדינה, והותירו את אוגנדה כאחת מהמדינות העניות ביותר בעולם ובעלת רמת פיתוח נמוכה ביותר.
לאחר הזעזועים של שלטון אידי אמין החלה אוגנדה בתהליך שיקום ופיתוח כלכלי. תהליך זה זכה לברכת העולם שהזרים כספים רבים לצורך מימוש תוכנית זו. החל מאמצע 1984 גרמה מדיניות בזבזנית ובלתי שקולה של הממשלה לחידוש מלחמת האזרחים, והאטה את השיקום הכלכלי. מאז נטילת רסן השלטון ב-1986 נוקטת ממשלת מוסווני בצעדים חשובים לעבר שיקום כלכלי. תשתיות לאומיות שנהרסו במהלך מלחמת האזרחים או הוזנחו משוקמות (בעיקר מערך מסילות הברזל ומערך התקשורת).
ב-1987 נכנסה ממשלת אוגנדה למשא ומתן עם הבנק העולמי ועם קרן המטבע הבינלאומית על מנת לגבש תוכנית פעולה מסודרת לשיקום כלכלי בעזרת שני גופים בינלאומיים חשובים אלו. במקביל למשא ומתן החלה הממשלה לאכוף מדיניות כלכלית המיועדת לצמצום האינפלציה, לייצוב מחירי סחורות, ולשיפור מאזן התשלומים הלאומי. הממשלה גם המשיכה בשיקום התשתיות, הקלה על יזמות פרטית, וייעול המגזר הציבורי. מדיניות כלכלית זו נשאה פרי, והאינפלציה, שעמדה על 240% ב-1987 ירדה ל-42% ב-1992, ובשנת 2003 עמדה על 7.3%.
נכון לשנה זו החוב החיצוני של אוגנדה עומד על 1.456 מיליארד דולר, והיא קיבלה סיוע של 959 מיליון דולר. אוגנדה גם פעלה בשיתוף עם מדינות מפותחות על מנת לצמצם את החוב החיצוני שלה, ובחלק מהמקרים לבטלו כליל.
שיעור ההשקעות מתוך התמ"ג, גדל אף הוא ועמד ב-2002 על 20.9%, כאשר 14.9% משיעור זה שייך למגזר הפרטי שמשך השקעות חוץ רבות.
תוצרת חקלאית מהווה כיום את מקור ההכנסה העיקרי של מטבע חוץ. ייצוא הקפה הוא 27% מסך כל הייצוא. גידולים נוספים מלבד הקפה הם כותנה, תה, דגנים, קסאווה, דבש, דגים ובשר.
כמו כן, קיימים באוגנדה מספר פארקים לאומיים המאכלסים מספר רב של בעלי חיים, ואוגנדה נמצאת בתחרות עם שכנותיה, קניה וטנזניה על התיירות העולמית.
רוב ענף התעשייה מתבסס על התוצרת החקלאית בעקבות השקעות בשיקום התשתית, הוקמו תעשיות חדשות המייצרות חומרים עבור בניית התשתית. מוצרי התעשייה העיקריים הם מלט, סבון, קמח, סוכר, בירה, מוצרי בשר ועץ. באוגנדה 30,000 ק"מ של דרכים, מתוכם 2,800 ק"מ סלולות. במדינה מערך פסי רכבת באורך של 1,350 ק"מ, כאשר אלו רכבות משא בלבד ואין בה רכבות נוסעים כלל. מערך זה מחבר את הערים הראשיות של אוגנדה ומהווה חיבור תחבורתי בין אוגנדה לשכנותיה. לאוגנדה נמל תעופה בינלאומי באנטבה.
ליד העיר ג'ינג'ה (העיר השנייה בגודלה וחשיבותה באוגנדה, ובירת לוגנדה), שנמצאת על מקור הנילוס, ישנו סכר ועליו כביש. כביש זה מעל לנילוס מהווה כביש חשוב מאין כמותו, בהיותו מחבר בין מזרח ומערב אפריקה כולה, בהעברת סחורות, שכן בין המערב והמזרח בצפון אפריקה ישנן מלחמות בלתי פוסקות. גשר זה נתון לפיקוח צמוד של הצבא האוגנדי.
דמוגרפיה
אוכלוסיית אוגנדה מונה כ-45 מיליון תושבים. תוחלת החיים היא 64.38 שנים. שיעור הפריון הוא 4.5 ילדים בממוצע לאישה.
הממשלה מקדמת את חינוך נשים באוגנדה, אך קיימים חסמים שונים שמקשים על קידום מהיר של הנושא.
דת והרכב אתני
האוכלוסייה מורכבת משבטים שונים. לאף אחד מהשבטים אין רוב משמעותי, ולכן באוגנדה מדברים שפות שונות רבות. אנגלית, לוגנדה וסוואהילי הן השפות הרשמיות במדינה.
מיסיונרים נוצרים ומוסלמים הגיעו לאוגנדה לראשונה ב־1860 וניסו להמיר את דתו של המלך. כיום, 84.4% מהאוכלוסייה הם נוצרים: 39.3% קתולים, 32% אנגליקניזם ו-11.1% פנטקוסטליזם, 13.7% מוסלמים, ו-1.2% חסרי דת. בנוסף, קיימת קהילה יהודית קטנה, הקוראת לעצמה אבאיודאיה.
עקב מספר השבטים הרב, רבים עדיין חיים בממלכותיהם, כך שהתרבות באוגנדה מגוונת. נוסף אליהם, הרבה מאוד אסיאתים, בעיקר מהודו, שגורשו בתקופת שלטונו של אידי אמין שבים כיום לאוגנדה.
אולטראסאונד אנדוסקופי
אולטרסאונד אנדוסקופי או אקו-אנדוסקופיה, (באנגלית: Endoscopic Ultrasound, בראשי תיבות: EUS) הוא הליך רפואי בו משולבת טכניקת אנדוסקופיה (החדרת צינור לתוך איבר חלול) יחד עם טכנולוגיית אולטרסאונד לשם קבלת הדמיה של איברים פנימיים הנמצאים בחזה, בטן ובמעי הגס. המכשיר המשמש לביצוע הבדיקה נקרא אקואנדוסקופ והוא מורכב מאנדוסקופ ובקצהו מתמר אולטראסאונד, הממיר אותות חשמליים לגלי קול ואת גלי הקול שמוחזרים לאותות חשמליים. אולטרסאונד אנדוסקופי יכול לשמש בנוסף להדמיה של דפנות איברים אלו גם על מנת להתבונן על האזורים הסמוכים לאיברים אלו. כאשר משלבים אותו עם הדמיית דופלר, ניתן גם להעריך המצאות של כלי הדם בסביבת אזור הבדיקה.
השימוש באולטרסאונד אנדוסקופי נפוץ יותר בחלקה העליון של מערכת העיכול ובמערכת הנשימה. התהליך מתבצע על ידי גסטרואנטרולוגים או פולמונולוגים בעלי הכשרה ארוכה ונרחבת בטכניקה זו. עבור המטופל, התהליך כמעט זהה בתחושה להליך אנדוסקופי ללא אולטרסאונד, זאת אם לא מבצעים תוך כדי ההליך ביופסיה מונחית אולטרסאונד של אזורים או איברים עמוקים יותר.
במקביל להתפתחות החדשנות ברפואה, אולטראסאונד אנדוסקופי הפך מאמצעי המשמש להדמיה בלבד, להליך רפואי המהווה אלטרנטיבה להליכים רדיולוגיים וניתוחיים פולשניים. כיום נעשה שימוש בטכניקת EUS בבדיקות פולשניות רבות כגון: ניקוז נוזלי לבלב בהנחיית EUS, הטרייה מונחית EUS, כולנגיופנקראטוגרפיה וניקוז מרה מונחי EUS, ניקוז כיסר מרה מונחה EUS, החדרת תרופות אנטי-סרטניות בהנחיית EUS לטיפול בגידולים ועוד. עם זאת, טכניקות טיפול מונחות EUS הן עודן מורכבות טכנית והביצוע שלהן מותנה במומחיות גבוהה גם באבחון באמצעות אולטראסאונד אנדוסקופי וגם בביצוע הליכים פולשניים מורכבים.
דרכי העיכול העליונות
על מנת לבצע אולטרסאונד אנדוסקופי של דרכי העיכול העליונות, מחדירים דרך חלל הפה אקואנדוסקופ, צינור ובקצהו מתמר אולטראסאונד, העובר דרך הושט, לקיבה ולתריסריון בהליך המכונה גסטרוסקופייה. הליך זה מאפשר לבצע בדיקה לזיהוי סרטן הלבלב, סרטן הוושט וסרטן הקיבה, זאת בנוסף לזיהוי של גידולים שפירים של דרכי העיכול העליונות. ההליך מאפשר גם אפיון וביופסיה של נגעים מוקדיים בדרכי העיכול העליונות, כדוגמת שחפת בוושט. הביופסיה מבוצעת על ידי החדרת מחט דרך הקיבה לתוך האזור הרצוי. שימוש פחות נפוץ של ההליך הוא לשם זיהוי של מומים וגידולים בצינור המרה והלבלב.
כאשר מבצעים אולטרסאונד אנדוסקופי המטופל נמצא תחת הרדמה קלה (סדציה). האנדוסקופ אשר מתמר האולטרסאונד בקצהו, מועבר דרך הפה לושט עד לאזור הבדיקה הרצוי. באמצעות הצבת מנחים שונים של האנדוסקופ בין הוושט לתריסריון, ניתן לבצע הדמיה של איברים הנמצאים בתוך ומחוץ לדרכי העיכול על מנת לבחון אבנורמליות. אם יש צורך, ניתן לבצע במהלך הליך זה ביופסיה באמצעות תהליך הנקרא ביופסיית שאיבת מחט דקה (באנגלית: Fine-needle Aspiration). באיברים כמו הכבד, הלבלב ובלוטת יותרת הכליה ניתן לבצע ביופסיה באופן פשוט יחסית, זאת בדומה לבלוטות לימפה שאינן תקינות. בנוסף, ניתן לבצע הדמיה לדפנות מערכת העיכול על מנת לבחון אבנורמליות בעובי הדופן, ממצא המעיד על חשש לדלקות או ממאירות.