cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזן סרנדון
תחילת הקריירה של סרנדון החלה בסרט "ג'ו" (1970) ובאופרת הסבון "A World Apart". ב-1975 היא הופיעה בסרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי". היא הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "אטלנטיק סיטי" (1980), "תלמה ולואיז" (1991), "השמן של לורנצו" (1992) ו"הלקוח" (1994), היא זכתה בפרס על משחקה בסרט "גבר מת מהלך" (1995). בנוסף, היא זכתה בפרס באפט"א על תפקידה בסרט "הלקוח" ובפרס גילדת שחקני המסך על תפקידה בסרט "גבר מת מהלך".
סרנדון החלה את דרכה בברודוויי במחזה "An Evening with Richard Nixon" (1972). היא הייתה מועמדת לפרס דרמה דסק (Drama Desk) על תפקידיה במחזות האוף ברודוויי "A Coupla White Chicks Sitting Around Talking" (1979) ו-"Extremities" (1982). היא חזרה לתיאטרון בשנת 2009 בחידוש של "המלך עומד למות".
ביוגרפיה
נולדה בשם סוזן אביגייל טומלין בניו יורק, גדלה במשפחה קתולית גדולה בת 9 ילדים. בתום לימודיה התיכוניים למדה משחק באוניברסיטה קתולית בוושינגטון הבירה.
ב-1969 הלכה לאודישן לתפקיד הראשי בסרט "ג'ו", עם בעלה, כריס סרנדון. היא אומנם לא נבחרה לתפקיד, אך גילמה תפקיד משמעותי בסרט, כבתו ההיפית של איש עסקים בכיר הנעדרת מן הבית. סרנדון לא ניצלה את הצלחת סרטה הראשון, ובהמשך הופיעה בכמה סרטי טלוויזיה זניחים עד אשר הגיעה תפקידה המשמעותי הראשון, בקומדיה השנונה ועתירת התשבחות של בילי ויילדר, "כותרת ראשית" (1974). בסרט היא גילמה את התפקיד הנשי הראשי, לצד שני השחקנים הגדולים ג'ק למון ווולטר מתאו. שנה אחר כך הופיעה על מסכי הקולנוע בדרמה של ג'ורג' רוי היל "ואלדו פפר הגדול" לצד רוברט רדפורד ובסרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי", בה גילמה את ג'נט וייס. מכאן הייתה סרנדון לכוכבת גדולה בהוליווד, והופיעה בסרטים כמו "אטלנטיק סיטי" (מועמדות ראשונה לפרס האוסקר, 1980), "המכשפות מאיסטוויק" ו"מעריצה צמודה" (שניהם מ-1986).
בשנת 2017 משתתפת בסדרת האנתולוגית "אויבות", ש נוצרה ונכתבה על ידי ראיין מרפי, לצידה של ג'סיקה לאנג כבת דמותה של בטי דייוויס. היא הייתה קריינית בסרט "מדריך השורד לבתי כלא".
תפקידיה לאחר הזכייה באוסקר היו לרוב בסרטים קטנים. היו לה הופעות אורח טלוויזיוניות במספר סדרות, בהן "חברים" ו"מלקולם באמצע", עליהן קיבלה מועמדות לפרס אמי בשנים 2001–2002, בקטגוריית הופעת האורח הטובה ביותר. בראשית שנות האלפיים עשתה מעין קאמבק כשהופיעה בסרטים "מייל לאורך הירח", "לא דופקות חשבון", "הנרקוד?", "אלפי" ו"אליזבת טאון". בנוסף, הופיעה סרנדון ב-2003 בתשדיר שירות התומך בזכויות ההומואים והלסביות. שנתיים אחר כך היא הנחתה במופע הגרנדיוזי לייב 8 באדינבורו, סקוטלנד וכמו כן השתתפה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף טורינו 2006, כשהיא נושאת בידה את הדגל האולימפי לצד השחקנית סופיה לורן, הסופרת איזבל איינדה וספורטאיות עבר זוכות מדליות אולימפיות.
חיים אישיים
על סט הסרט "מעריצה צמודה", הכירה את טים רובינס שכיכב לצידה; איתו הייתה במערכת יחסים מ-1986 ועד 2009 ולהם שני בנים משותפים. לסרנדון גם בת מתקופת יחסיה עם הבמאי האיטלקי פרנק אמורי באמצע שנות ה-80 - השחקנית אווה אמורי.
Home with You
Home with You (בעברית: בית איתך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית מדיסון ביר. הוא יצא לאור ב-2 בפברואר 2018, כסינגל השלישי מהמיני-אלבום הראשון שלה, As She Pleases (2018).
הרכב
השיר תואר כ"המנון ביטחון עצמי" על ביט טרופי. התוכן הלירי של השיר עוסק באישה שעומדת על שלה ולא נכנעת לרצונותיו המיניים של אדם אחר. פזמון השיר מורכב מהמילים: (בעברית: ).
ביקורות
מייק ניד מאידולייטור כינה את השיר והקליפ "רצועה תוססת שבוודאי תהדהד עם מעריצי הזמרת". ב-MTV בריטניה כתב כי השיר מכיל "נימה עוצמתית ונוקבת - ועם זאת כה טובה לריקוד ולשירה".
הצלחה במצעדים
בשיאו, הגיע "Home with You" למקום ה-22 במצעד המיינסטרים 40 האמריקאי, אם כי לא הצליח להופיע למצעד הבילבורד הוט 100. במצעד הקנדה הוט 100, הגיע השיר בשיאו למקום ה-34.
מיקיאל אנטון ווסאלי
חייו
מיקיאל אנטון ווסאלי נולד בעיר זבוג' (Żebbuġ) שבמלטה למשפחת איכרים. בשנת 1785 הוא התחיל לימודי שפות בספיאנצה – אוניברסיטת רומא.
בהמשך הוא התחיל ללמד באוניברסיטת מלטה ופרסם ספרים נוספים לרבות תרגום הברית החדשה. ווסאלי היה הראשון שניתח את השפה בהתאם לשורשים השמיים שלה.
בעקבות הפעילות הפוליטית ווסאלי גורש מהאי מספר פעמים. בתקופתו השלטון במלטה עבר מהוספיטלרים לאימפריה הצרפתית והחל משנת 1800 לבריטניה. בעקבות פעילותו נגד שלטון המסדר, הוא נעצר ובהמשך גורש מהאי. ווסאלי קיבל אישור לחזור רק בשנת 1826.
פראנס סאמוט פרסם ספר על חייו Il-Ħolma Maltija (The Maltese Dream) שנחשב ליצירת מופת של הספרות בשפה המלטית.
The Idan Raichel Project
The Idan Raichel Project הוא אלבום האוסף הראשון של הפרויקט של עידן רייכל. האלבום יצא לאור ב-7 בנובמבר 2006, על ידי חברת התקליטים קומבנצ'ה.
בת
במשפחה, בת היא יחס שארות הקושר נקבה אל הוריה (המושג המקביל לזכר הוא בן). המושג נפוץ בהתייחסות לבני אדם, אך ישים גם לבעלי חיים.
בת (וגם בן) היא תוצאה של לידה, אך ילדה עשויה להפוך לבת גם כתוצאה של אימוץ. לבת מאומצת יש הורים ביולוגיים (אלה שילדו אותה) והורים מאמצים (אלה המגדלים אותה).
בת לעומת בן
מדיניות הילד האחד שהונהגה בעבר בסין הביאה לכך שנרשמו יותר לידות של בנים מאשר לידות של בנות. הסיבה המשוערת לכך היא הפלה מלאכותית של בנות (או המתתן מיד עם הלידה), וכן הסתרת הולדתן של בנות, על-מנת לאפשר ניסיון נוסף להולדת בן. רצח תינוקות בנות מתקיים גם במדינות נוספות, ובהן הודו ופקיסטן.
בת ביהדות
לפי ההלכה, כאשר נולד בן זכר מברך אביו ברכת "הטוב והמטיב" ו"שהחיינו", ואילו בלידת בת מברך רק "שהחיינו". על האב מוטל ללמד את בנו תורה, אך ביחס לבתו מופיעה במשנה (מסכת סוטה ג, ד) מחלוקת: בן עזאי אומר: "חייב אדם ללמד את בתו תורה", ואילו רבי אליעזר אומר: "כל המלמד את בתו תורה, כאילו מלמדה תפלות".
תמצית זכויותיו של האב בבתו מופיעה ב: כלומר, כשהיא קטנה או נערה זכאי אביה של הבת: כן זכאי האב למכור את בתו לאמה עברייה.
במשפט העברי הבנים הם היורשים הבלעדיים של הוריהם, אך בסיפור בנות צלפחד שבספר במדבר נקבע שכאשר לאדם אין בנים זכרים, בנותיו יורשות אותו והן קודמות לקרובי משפחה אחרים. העדפת הבנים על פני הבנות מוצגת בברייתא: "אי אפשר לעולם בלא זכרים ובלא נקבות, אלא אשרי למי שבניו זכרים אוי לו למי שבניו נקבות".
המצוות העוסקות ביחס הצאצאים להוריהם, "כבד את אביך ואת אמך" ו"איש אמו ואביו תיראו", חלות על הבן והבת כאחד.
ספר בן סירא מספר על דאגותיו של אב לבת:
במסכת סנהדרין מובאים דברי בן סירא בנוסח שונה (אך ברוח דומה):
מרגרט פרייס
דיים מרגרט פרייס (באנגלית: Margaret Price; 13 באפריל 1941 - 28 בינואר 2011) הייתה זמרת סופרן ולשית.
ילדות ונעורים
פרייס, שנולדה בבלקווד, מונמות'שייר, באה ממשפחה חובבת מוזיקה והחלה לשיר להנאתה כבר בילדותה. בתחילה לא תכננה לפתח לעצמה קריירה מכשרונה; חלומה היה להיות למורה לביולוגיה, שכן הוראה היה מקצוע מקובל במשפחתה.
בגיל 15 ארגנה לה מורתה למוזיקה בבית הספר מבחן שירה אצל צ'ארלס קנדי סקוט, ששכנע אותה ללמוד אצלו בטריניטי קולג' למוזיקה בלונדון והשיג לה מלגת לימודים. בשנות לימודיה הראשונות הוכשרה פרייס לשירת מצו-סופרן.
אחרי סיום לימודיה, הצטרפה ל"זמרי אמברוזיה", אבל נרתעה מרישום לתחרויות שירה. במידה רבה היה זה אביה שהביא לגילויה, כשיצא בשתדלנות נמרצת למענה בלהקות אופרה שונות.
קריירה
הופעת הבכורה של פרייס באופרה הייתה ב-1962, בתפקיד כרובינו בנישואי פיגרו של מוצרט באופרה הוולשית הלאומית. באותה שנה הצטרפה פרייס לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, שם שרה תפקידי משנה. פריצת הדרך שלה הגיע כאשר תרזה ברגנצה ביטלה הופעה ופרייס, ששימשה לה כמחליפה, זכתה בהזדמנות להופיע במקומה - גם הפעם בתפקיד כרובינו, הופעה שפרסמה אותה בן לילה.
המנצח והפסנתרן ג'יימס לוקהארט שכנע את פרייס להמשיך בשיעורי השירה לשיפור הטכניקה שלה ולפיתוח המשלב הגבוה הזוהר, שעשה אותה לאחת מזמרות הסופרן הלירי הפופולריות ביותר בשנות ה-70' וה-80' של המאה ה-20. תמיכה ועידוד קיבלה פרייס גם מאוטו קלמפרר, שניצח על ההקלטה הראשונה לתפקיד ראשי באופרה שלמה - פיורדיליג'י בכך עושות כולן של מוצרט. ההקלוטה משנת 1972 ביצרה את מעמדה של פרייס כמומחית למוצרט.
בשנים הבאות הופיעה פרייס כאורחת בבתי אופרה חשובים. הופעתה הראשונה במטרופוליטן אופרה התקיימה ב-1985, בתפקיד דסדמונה באותלו של ורדי.
פרייס לא אהבה מסעות, על כן דאגה תמיד לבימת "בית", שם נשארה והופיעה במשך חלקה הגדול של כל שנה - תחילה קובנט גארדן, אחר קלן, ומאז 1971 האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, שם חיה עד לפרישתה ב-1999, אז חזרה לוויילס וקבעה את משכנה בעיר חוף קטנה, שם בילתה את זמנה בגידול כלבים גזעיים.
רפרטואר
פרייס התפרסמה בעיקר בגילום דמויות מאופרות של מוצרט, בייחוד פיורדיליג'י, דונה אנה בדון ג'ובאני, הרוזנת בנישואי פיגארו (אחרי ששרה את כרובינו וברברינה בתחילת דרכה), ופמינה בחליל הקסם. נוסף לכך שרה תפקידי ורדי, כגון אמליה בנשף המסכות, תפקיד שביצעה גם בהקלטה עם לוצ'אנו פאבארוטי, אליזבטה ("דון קרלוס") ודסדמונה ("אותלו"), תפקידה הראשון במטרופוליטן אופרה, המרשלין ב"אביר הוורד" ואריאדנה ב"אריאדנה בנקסוס", שתיהן של ריכרד שטראוס ודריאנה לקוברר של צ'ילאה. עם זאת, מתוך חשש שמא תאמץ מדי את קולה, הגבילה את היקף הרפרטואר שלה.
פרייס גם הייתה פעילה מאוד כזמרת לידר, והרגישה בנוח הן בניב הרומנטי של פרנץ שוברט, רוברט שומאן או ריכרד שטראוס והן בזה של האסכולה הווינאית השנייה.
במהלך הקריירה שלה, הרבתה פרייס להקליט אופרות ולידר. אחת מהקלטותיה המפורסמות ביותר היא בתפקיד "איזולדה" בהקלטה השלמה של קרלוס קלייבר לטריסטן ואיזולדה של ריכרד וגנר, תפקיד שלא שרה מעולם על במה.
נמרוד
נִמְרוֹד הוא דמות מקראית המוזכרת ב, כבנו של כוש, בן חם, בן נח.
במקרא ובמדרש
בניגוד לרוב הדמויות המוזכרות בפרשת נח, נמרוד אינו מייצג אב קדום של עם כלשהו, אלא עומד כדמות בפני עצמו. הוא אינו מוצג בציון שמו בלבד, כדמויות האחרות בפרשה, אלא מובאים גם פרטים אחדים על חייו, על-פיהם היה גיבור ציד, שמלכותו שכנה בארץ שנער וכללה את הערים בבל, ארך, אכד וכלנה (עיר שאינה מזוהה כיום). לדעתם של הרמב"ן ופרשנים נוספים נמרוד בנה, בנוסף, גם באשור את הערים נינוה, כלח, רסן ורחובות-עיר (גם היא אינה מזוהה כיום). ב, נזכרת "ארץ נמרוד" בהתייחס לבבל.
לפי המדרשים, נמרוד נרצח על ידי עשו כשהלה שדד מנמרוד את הבגד המיוחד שלו. לטענת ספר הישר, היה בן 215 במותו.
לעומת זאת ישנן פרשנויות המפרשות את השם נמרוד כמביע מרד נגד עובדי האלילים, ומכאן רואות אותו כדמות חיובית.
לפי רבי אברהם אבן עזרא המפרש את הפשט של המקרא - נמרוד החל להיות גיבור ציד בכך שהיה מקריב קורבנות עולה לה', אך הדרש מפרש זאת אחרת.
לפי חז"ל, אמרפל המוזכר בספר בראשית הוא נמרוד.
נמרוד באמנות
ב"קומדיה האלוהית" של דנטה מוצג נמרוד כענק, וכנידון למדור השמיני של הגיהנום. העונש שנגזר עליו הוא ללהג באופן אינסופי, מבלי שאחרים יוכלו להבין אותו, ומבלי שהוא יוכל להבין את דברי האחרים (בדומה לרעיון בלילת השפות שבסיפור מגדל בבל).
שיר עממי בשפת הלאדינו, בשם "כאשר המלך נמרוד" או "אברהם אבינו", מתאר את העימות שבין נמרוד לאברהם. בשיר, רואה נמרוד כוכב המבשר על הולדתו המתקרבת של אברהם, ומורה על הרג כל התינוקות, אך אמו של אברהם נמלטת אל השדות ושם יולדת את בנה. כאשר אברהם גדל הוא מכריז על אמונתו באלוהים ומתעמת על כך עם נמרוד. נמרוד מצווה להעלותו על המוקד, אך אברהם יוצא ממנו ללא פגע.
האמן יצחק דנציגר יצר את הפסל "נמרוד", המגלם את האידיאלים של התנועה הכנענית, המציגים את האדם השורשי המחובר לאדמתו.
במופע אל תקרא לי שחור מופיע השיר "נמרוד" (מילים: דן אלמגור, לחן: בני נגרי), המהלל את נמרוד כאיש שחור גיבור-צייד.
האלבום "Nimrod" של להקת גרין דיי קרוי על שם דמות זו.
השם "נמרוד"
במסורת היהודית יש הסתייגות משימוש בשם "נמרוד", בשל הדימוי השלילי שנקשר בו. על אף זאת, השם הוא שם פרטי מקובל בקרב חילונים. הסיפורים שנקשרו לשמו של נמרוד מופיעים גם במסורות בנצרות ובאסלאם, והוא אף מופיע כשם משפחה נוצרי. קיימים גם כתבי עת בתחומים שונים הנושאים את השם נמרוד. הדימוי החיובי של נמרוד כגיבור ציד קיבל ביטוי בשמשו כשם של ספינות מלחמה בריטיות, מטוס קרב בריטי, הוקר נמרוד, מטוס סיור בריטי, הוקר סידלי נמרוד, מבצע נמרוד של היחידות הבריטיות המיוחדות לפשיטה על שגרירות איראן בלונדון, וכן טיל נ"ט ישראלי, נמרוד.
בסלנג האמריקאי משמש השם נמרוד ככינוי מלגלג לאדם טיפש. המקור לכך הוא מסרטוני באגס באני, בהם השתמש דאפי דאק בשם נמרוד ככינוי מלגלג ליריבו הצייד הבלתי מוצלח אלמר פאד.
ועידת מוהילב
ועידת מוהילב הייתה אירוע של ה ב-24–26 בספטמבר 1941, שנועדה לשפר את האבטחה בעורף של קבוצת ארמיות מרכז במהלך מבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות. האירוע אורגן על ידי הגנרל מקס פון שנקנדורף, מפקד עורף קבוצת ארמיות מרכז, בשיתוף עם הגורמים הרשמיים של שירותי הביטחון והמודיעין של גרמניה הנאצית — אס אס ו-אס דה שפעלו באותו האזור. האירוע סימן הסלמה באלימות כלפי יהודים ואזרחים אחרים באזור שבפיקודו של שנקנדורף.
רקע כללי
ביוני 1941 פתחו מעצמות הציר במבצע ברברוסה, פלישת ברית המועצות ועד 26 ביולי 1941, מוהילב, שבבלארוס, נכבשה על ידי הוורמאכט. אזור העורף של קבוצת ארמיות מרכז, בפיקודו של הגנרל מקס פון שנקנדורף, הקים את מטהו ב-7 בספטמבר, אולם חיילי האיינזצגרופן B נכנסו לעיר באוגוסט וכבר החלו לרצוח יהודים. מאוחר יותר הוקם גטו בספטמבר; באוקטובר 1941 נרצחו רוב האסירים במסגרת שני מבצעים.
בסביבה ההיא, שנקנדנדורף, בשיתוף אריך פון דם באך-צלבסקי, מפקד האס אס והמשטרה של קבוצת ארמיות מרכז, ארגנו ועידה של שלושה ימים לכוחות הביטחון. המפגש נערך במוהילב, נועד ליצור "חילופי חוויות" למפקדי יחידות העורף בוורמאכט. אלוף המשטרה מקס מונטואה מפקד מרכז גדוד המשטרה, היה אחראי על תכנון ולוגיסטיקה.
המשתתפים
קצינים מוזמנים נבחרו על בסיס השתתפותם הקודמת בפעולות ביטחוניות, וכללו נציגי הפיקוד העליון של קבוצת ארמיות מרכז. ביניהם גם מפקדי חטיבות וקצינים בכירים בוורמאכט, כולל דיוויזיות אבטחה, כמו 221, 286 ו-403. בסך הכל השתתפו 61 קצינים, כאשר 82 אחוז מהמשתתפים הגיעו מיחידות הוורמאכט. מבין הנוכחים 38 אחוזים היו מפקדי גדודים ופלוגות. רבים כבר השתתפו ברציחות המוניות. לדוגמה, הנוכחים כללו את מפקד הגדוד השלישי בדיוויזיית חיל הרגלים ה-354, דיוויזיית האבטחה 286. שבוע לפני הוועידה סייע הגדוד לאינזצקומנדו 8 והשתתף ישירות ברצח אלף יהודים בעיירה קרופקי. הדוברים כללו את ארתור נבה, מפקד איינזצגרופן B; אריך פון דם באך-צלבסקי, כנציגו של היינריך הימלר; מקס מונטואה, מפקד מרכז גדוד המשטרה; הרמן פגליין, מפקד דיוויזיית פרשים של האס אס וגוסטב לומברד, מפקד גדוד הפרשים הראשון של האס אס. מפקד דיוויזיית הפרשים השנייה של האס אס, פרנץ מאגיל, לא הוזמן, אולי מכיוון שלא נתפס כקיצוני מספיק ביחס ל"שאלה היהודית", שכן הוא טבח רק בגברים יהודים ולא בנשים וילדים.
הרצאות ומפגשי שולחן
המצגות סקרו את הערכתם של ארגונים וטקטיקות של הסובייטים, מדוע היה צורך להרוג קומיסרים פוליטיים מיד עם לכידתם ולהשיג מודיעין מצד משתפי פעולה מקומיים. הישיבה שערך באך-זלבסקי זכתה לכותרת "לכידת הקומיסרים והפרטיזנים ב'פעולות סריקה'", בהתייחס לפעילותה של חטיבת פרשים אס אס במבצע העונשין ביצות פריפיאט. שיחתו של נבה התמקדה בתפקידו של ה-SD במאבק נגד "פרטיזנים" ו"גזלנים". הוא סקר גם את "השאלה היהודית", תוך התחשבות מיוחדת בתנועה האנטי-מפלגתית. קצינים העניקו שיעורים קצרים או הובילו תרגילי שולחן על מגוון מצבים טקטיים שיכולים להיתקל בשטח, כגון אבטחת כפר.
תרגילי שדה
הוועידה כללה שלושה תרגילי שטח. ביום הראשון צפו המשתתפים במבצע של מרכז גדוד המשטרה שכלל סיור סביב הכפר וחלוקת עלונים. ביום השני נסעו המשתתפים לכפר קניאז'יצי (גרמנית: Knjaschitschi) בסביבת מוהילב. שם ערכו אנשי גדוד המשטרה 322 של מרכז גדוד המשטרה הדגמה כיצד להקיף ולכבוש כפר. על פי הדו"ח שלאחר הפעולה, לא ניתן היה למצוא "זרים חשודים" (Ortsfremde) או "פרטיזנים". בסקר האוכלוסייה נחשפו 51 אזרחים יהודים, מתוכם 32 נורו על ידי המשטרה וכוחות אס דה.
עם שחר ביום האחרון של הוועידה, המשתתפים צפו במבצע נוסף שנערך על ידי כוחות המשטרה. המטרה הייתה "לחוות באופן מעשי" את סריקת העיר אחר חשודים שזוהו כ"פרטיזנים, קומיסרים וקומוניסטים". לאחר הפעולה, המשתתפים צפו בחקירות ואז הצטרפו ליחידותיהם בהתאמה.
סיכום הוועידה ואחריה
סיכום בן 16 עמודים של הוועידה, תחת חתימתו של שנקנדורף, הופץ לכוחות הוורמאכט ויחידות המשטרה באזור. המסמך מתמקד בטקטיקות של לוחמת ביטחון, תוך קביעת אמצעים חמורים, כגון "הרחובות צריכים להיות נקיים מ'משוטטים' שצריכים להימסר למשטרה בחשאי או נשלחו למחנות סינון (רבים שנשלחו למחנות אלה נהרגו על ידי כוחות האס אס והאס דה) הסיכום הזהיר שהאויב מעסיק נשים, ילדים וקשישים כסוכנים.
הסיכום הצהיר כי "צריך להשמיד את האויב לחלוטין", תוך שהוא מפרט כי ההבחנה בין "פרטיזן" לבין "אדם חשוד" לא תמיד הייתה אפשרית, ובכך נתנה לחיילים יד חופשית. המסמך נשלח לכל היחידות ברמת הפלוגה באזור הפעילות של קבוצת ארמיות מרכז, לרבות ליחידות שלא שלחו נציגים לוועידה. הוועידה ציינה עלייה דרמטית בזוועות של יחידות הוורמאכט נגד יהודים ואזרחים אחרים בשלושת החודשים האחרונים של שנת 1941.
לסיכום הייתה השפעה מעבר לשטח שבשליטת אזור העורף של קבוצת ארמיות מרכז. מפקד הצבא הגרמני, פילדמרשל וולטר פון בראוכיטש, הוציא באוקטובר 1941 את "הנחיות למלחמה בפרטיזנים", חודש לאחר הוועידה. תוך הדגשת חשיבותו של האירוע, שוחזר הטקסט המסכם של סיכום שנקנדורף באופן מילולי: "ההחלטה המתמדת בין חיים ומוות לפרטיזנים ולחשודים קשה אפילו עבור החייל הכי קשוח. זה חייב להיעשות. הוא פועל בצורה נכונה מי שנלחם באכזריות ובלא רחמים תוך התעלמות מוחלטת מכל נחשול אישי של רגש."
הערכה
לדעתו של ההיסטוריון וייטמן ווייד בארן, ועידת מוהילב הייתה אירוע מרכזי שסייע לשלב את הוורמאכט ברצח העם הנאצי כחלק מ"מלחמה גד הפרטיזנים ובניית היהודי-בולשביק-הפרטיזני". העקבות הוועידה הונחו יחידות העורף של הוורמאכט לשתף פעולה באופן מלא עם יחידות ה-SD מעבר למתן תמיכה לוגיסטית. יחידות הוורמאכט קיבלו על עצמן אחריות ישירה לרצח יהודים בשטח שבפיקודו של שנקנדורף. אזרחים יהודים נוספו לרשימת אויבים מאושרת שהיחידות של הצבא יהרסו אז מיוזמתם וללא השתתפותם של משטרת האס אס או SD.
הוועידה הובילה להתנגשות נוספת של לוחמה במתנגדי הנאצים ואפשרה לבצע רצח עם באמצעות זיהוי אזרחים כלוחמי אויב. השפה האופופיסטית סייעה לסגור את המבצעים; דיווחי הוורמאכט התייחסו לעיתים קרובות ליעדים כ"זר לכפר","נודד","אזרח חשוד","סייען פרטיזנים","אזרח ללא זיהוי" ו"נשים חיילות". התרגילים במהלך הוועידה הכניסו את פעולות הענישה להקשר צבאי, על ידי פירוק הפעולות למשהו שחיילים יכולים להתייחס אליו, כמו הקפת כפר, שמירה על ליווי החשודים, חקירות ועוד.
Present
Present (הווה) הוא אלבום של להקת ואן דר גראף ג'נרייטור, אשר יצא ב-2005. האלבום היה הראשון של הלהקה מאז האלבום The Quiet Zone/The Pleasure Dome משנת 1977, והראשון עם הרכבה הקלאסי של הלהקה מאז World Record מ-1976. האלבום הביא לחזרתה של Charisma Records לפעילות.
הפקה
זהו אלבום כפול אשר בדיסק הראשון הוא כולל שישה שירים ליריים (מלבד הקטע האינסטרומנטלי השני "Boleas Panic"). הדיסק השני כלל אלתורים שבוצעו באולפן.
במשך שנותיה של הלהקה, חבריה אלתרו באולפן. זה מעולם לא יצא לאור באופן רשמי (מלבד הבוטלג Time Vaults) עד 2005.
ב-2005, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות מוצלח לכבוד האיחוד. רק שני שירים מ-Present נוגנו והם היו "Every Bloody Emperor" ו- "Nutter Alert".
דיסק 2
כל הקטעים נכתבו על ידי יו בנטון, אוונס, ג'קסון, האמיל
נטה אדומת-ראש
נטה אדומת-ראש (שם מדעי: Netta rufina) היא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים החיה מאירופה עד לתת-היבשת ההודית וגם בצפון אפריקה ובישראל.
הנטה היא ברווז בגודל 45–54 ס"מ, מוטת כנפיים של 85–92 ס"מ ומשקל של 800–1,500 גרם. הזכר בולט וקל לזיהוי והוא בעל ראש עבה וכתום-חום עם מקור ורוד בוהק. הבטן לבנה, הכנפיים חומות והחזה והזנב שחורים. הנקבות חומות בצבען עם לחיים לבנות, מקור שחור עם קצה ורוד וקצה הראש כהה. הנטות אדומות הראש חברתיות מאוד, ומצויות באגמים יחד עם נטות אחרות וכן עם ברווזים צוללים אחרים כמו מהסוג צולל ו ברכיות. עיקר מזונן של נטות אלה הוא צמחי והן מלקטות אותו בתוך המים, בעיקר על ידי השקעת הראש והצוואר (כברווזים מסננים), ופחות בצלילה, כפי שמצופה מהן כבנות לתת-משפחת הברווזים הצוללים.
נזירה ג'ונבלאט
נזירה ג'ונבלאט (בערבית: نظيرة جنبلاط; תעתיק מדויק: נט'ירה ג'נבלאט; 1890 - 27 במרץ 1951) הייתה מנהיגה פוליטית בלבנון במחצית הראשונה של המאה העשרים. היא הצליחה לשמור על שלום ויציבות בהרי השוף בתקופת הקולוניאליזם הצרפתי ששיאה היה בלבנון בשנת 1925. בזכות דרך ההנהגה הפוליטית שאפיינה אותה, היא מנעה התקפות מצד הקולוניאליזם הצרפתי על בני העדה הדרוזית בהרי השוף.
ביוגרפיה
ג'ונבלאט נולדה בשנת 1890 בעין אל-קנא (عين القنى) בלבנון, במחוז הרי השוף שבו התיישבו בני העדה הדרוזית בלבנון. היא הייתה בתם של א-שייח' פארס ג'ונבלאט, ושל אמה א-שייח'ה פרידה סעיד ג'ונבלאט. ג'ונבלאט לא רכשה חינוך פורמלי. המנהגים והמסורת של העדה הדרוזית באותה עת, אסרו על הבנות ללמוד בבתי הספר. את החינוך קיבלה מסבתה, בדר אמאן א-דין (بدر امان الدين). היא חינכה אותה על פי המסורת והמנהגים של העדה והדת הדרוזית. בהמשך היא רכשה השכלה ולימודים מידי מורים פרטיים שהגיעו לביתה, שעיקרם היה לימוד השפות האנגלית והצרפתית. ההשכלה שרכשה והחינוך שקיבלה בבית, תרמו באופן משמעותי ליכולות שלה להנהיג ולכהן בתפקיד פוליטי, בתרבות שבה חל איסור מוחלט על נשים להשתתף בפעילות פומבית ובפרט בפעילות פוליטית.
היא התחתנה בגיל 15 עם פואד ג'ונבלאט, שהיה מושל מחוז הרי השוף בתקופת האימפריה העות'מאנית, ובתחילת המנדט הצרפתי בלבנון. בעלה נולד בשנת 1885 באל-מוכתארה (المختارة). כשהיה בן 8 אביו מת, והוא גדל אצל דודו. פואד ג'ונבלאט למד בבית הספר במחוזו, והמשיך את השכלתו הגבוהה באוניברסיטה האמריקאית בביירות. בשנת 1919 מונה כמושל מחוז הרי השוף. ב-6 באוגוסט 1922 נרצח ג'ונבלאט בוואדי עינבאל (وادي عينبال) על ידי שכיב והאב (شكيب وهّاب), שהיה אחד הפעילים במאבק נגד המנדט הצרפתי. לאחר מותו של בעלה, נותרה נזירה עם בתה לינדה ועם בנה כמאל ג'ונבלאט, שהיה בעת מותו של אביו בן ארבע. מטרתה של נזירה הייתה לשמור על מעמדה החברתי והפוליטי של משפחת ג'ונבלאט ולפיכך החליטה למלא את מקומו הפוליטי ואת תפקידו כמושל הרי השוף. בנוסף לכך, ראתה חשיבות בשמירת הכוח הפוליטי שהיה לבעלה, כדי להעבירו בהמשך לבנה כמאל. התקופה שבה הנהיגה נזירה ג'ונבלאט הייתה ייחודית, מכיוון שהזירה הפוליטית בתקופה זו נשלטה לחלוטין על ידי הגברים.
הפוליטיקה המקומית
לאחר מותו של פואד ג'ונבלאט, שררה בארמון אל-מוכתארה (قصر المختارة) אווירה של בלבול ומתח פוליטי, מכיוון שהיורשים הזכרים של פואד היו עדיין ילדים. כתוצאה מכך, נוצר ואקום בפוליטיקה המקומית בהרי השוף. באותה עת התבסס המנדט הצרפתי, והתחזקה החלוקה וההפרדה של האזרחים לקבוצות פוליטיות קטנות. בשנת 1923 הגיש עלי ג'ונבלאט (علي جنبلاط), אחיו של פואד ג'ונבלאט, את התפטרותו מתפקיד קאימקאם של מחוז אל-שוף ועזב את ארמון אל-מוכתארה. בעקבות זאת, לקחה נזירה ג'ונבלאט על עצמה את המנהיגות הפוליטית של משפחת ג'ונבלאט והייתה לאישה הראשונה שהייתה מנהיגה בפוליטיקה הלבנונית ובהיסטוריה של העדה הדרוזית. השיקול העיקרי להחלטתה למלא את תפקידו הפוליטי של בעלה היה סלילת הדרך הפוליטית לבנה כמאל, שהיה בן ארבע שנים בעת מות אביו, כמנהיג פוליטי של הדרוזים בלבנון. אהבתה הגדולה לבנה גרמה לה להיות מנהיגה פוליטית בעצמה עד שיגדל וימלא בהמשך את מקומה. בעקבות כך, ההנהגה הפוליטית של הרי השוף נשארה בידי משפחת ג'ונבלאט.
בתחילת דרכה, התמודדה ג'ונבלאט עם השינויים הפוליטיים שהתרחשו בלבנון שהשפיעו על הרי השוף. תפקידה הפוליטי היה רגיש ושנוי במחלוקת, ומטרתה הייתה לשמור על רגיעה פוליטית. היא זכתה בכבוד והערכה מאנשי הפוליטיקה הלבנונים, הצרפתים והדרוזים. מיומנותה וכישוריה אפשרו לה להתקדם בתפקידה הפוליטי. האזרחים בהרי השוף העריכו אותה ונתנו בה אמון אחרי מות בעלה. ג'ונבלאט קיבלה את פני האזרחים בארמון אל-מוכתארה, הקשיבה למצוקותיהם, התעניינה בחיי היומיום שלהם ובמקור פרנסתם ועזרה להם. בנוסף, מסופר עליה כי זכרה את שמותיהם של האזרחים גם אם פגשה אותם פעם אחת בלבד. נזירה הקפידה לשמור על המסורת הדרוזית, וזכתה בשל כך לתמיכתם של הגברים הדרוזים השמרניים והדתיים בהרי השוף, שתרמה אף היא להגשמת שאיפותיה הפוליטיות. בשנת 1924 הצליחה לקבל את תמיכת השיח'-אלעקל (شيخ العقل), המנהיג הרוחני של הדרוזים בלבנון. הביקור הראשון שלו בארמון אל-מוכתארה היווה תמיכה רשמית בתפקידה הפוליטי. לאחר ביקורו, הייתה נזירה ג'ונבלאט לאחת מהמעוזים הפוליטיים המשפיעים ביותר בתקופה זו בהרי השוף ובלבנון.
פוליטיקה ושלטונות המנדט הצרפתי
ג'ונבלאט המשיכה בדרכו הפוליטית של בעלה וידעה להתמודד כמוהו מול המנדט הצרפתי. הצרפתים ראו בתנועה הלאומית הערבית (الحركة الوطنية العربية) ובתנועת הנאורות הלאומית (النهضة القومية), איום על שליטתם בלבנון. לעומת זאת, ג'ונבלאט שמרה על עמדה פוליטית נייטרלית. היא אפשרה ניהול משא ומתן מדיני מול הצרפתים, תוך שמירה על האינטרסים של הדרוזים בהרי השוף, ובכך חיזקה את מעמדה הפוליטי בתוך העדה הדרוזית בלבנון.
At the Beeb
At the Beeb הוא אלבום אוסף של להקת הרוק הבריטית קווין שיצא בשנת 1989. האלבום יצא בארצות הברית בשנת 1995 בשם Queen at the BBC בגרסת דיסק ובמהדורה מוגבלת של תקליט מצויר.
נזירה ג'ונבלאט
פוליטיקה ושלטונות המנדט הצרפתי
הנהגתה הפוליטית והשפעתה על מהלכי הלחימה מול הצרפתים העצימו את הערכתם לה כאשת פוליטיקה. הצרפתיים קראו לה "הגברת של הארמון" (סיידת אל-קס'ר, سيدة القصر). ג'ונבלאט נמנעה מהפיכת הר הלבנון לאזור לחימה מול הצרפתים. המצב הביטחוני בהר הלבנון בין השנים 1924–1925 היה מתוח, מכיוון שהיווה מקום אסטרטגי ללחימה. בשנת 1925, תקפו הצרפתים את אנשי עיירת בעד'ראן א-שוף (بعذران الشوف). הכוחות הצרפתיים התגברו על הכוחות של הדרוזים והיו על סף כיבוש העיירה. ג'ונבלאט הביעה את עמדתה וכוונתה לשמור על עיירת בעד'ראן מפני הכוחות הצרפתיים. היא ביקשה להיפגש עם מפקד ההתקפה הצרפתית, הקולוניאל קלימאנסו. בפגישתה איתו הצליחה לשכנעו לסגת מההתקפה הצרפתית על הדרוזים בהר השוף. היא קיבלה את הבטחתו שאף אזרח דרוזי לא ייפגע בתקופת המנדט הצרפתי. הבטחתו התקיימה בפועל במשך התקופה שבה ג'ונבלאט כיהנה בתפקידה הפוליטי. בעקבות הלחימה בבעד'ראן, אכפו הצרפתים את גביית המיסים מאזרחי הרי השוף. סכומי המיסים היו גבוהים, וג'ונבלאט פנתה לאנשי המנדט הצרפתי באזור על מנת להפחית את סכומי הגבייה ובקשתה נענתה בחיוב.
At the Beeb
הפקה
האלבום כולל שירים של הלהקה בשני רצפי הקלטות שבוצעו עבור תחנת הרדיו של ה-BBC במסגרת התוכנית Sound of the 70s. ההקלטה הראשונה נעשתה ב-5 בפברואר 1973 והשנייה ב-3 בדצמבר באותה שנה.
נזירה ג'ונבלאט
פוליטיקה ושלטונות המנדט הצרפתי
ג'ונבלאט ניהלה אסטרטגיה פוליטית מול המנדט הצרפתי, שמהותה הייתה לשמור על אזור השוף מחוץ לטווח הכיבוש והלחימה הצרפתית. היא רצתה לשמור על איזון בין אזרחים מהדתות השונות. בעקבות כך, מנעה את יצירתה של אווירת מלחמה בקרב מתנגדי המנדט הצרפתי באזור. היא ראתה במנדט הצרפתי כוח פוליטי, שבשם הלחימה וההתנגדות לו, עלולים אזרחים להיגרר אחרי מלחמת אזרחים מיותרת.
At the Beeb
הפקה
מלבד שיר אחד, כל שאר השירים שהוקלטו נכללו באלבום הבכורה של הלהקה, Queen. השיר הנוסף, Ogre Battle, מופיע באלבומם השני, Queen II. להבדיל מהגרסה המקורית של השיר, באלבום At the Beeb נכללה גרסה קרובה יותר לביצוע השיר בהופעות, ללא הפתיחה הממושכת ועל כן הוא נשמע פחות מעובד. אף על פי כן, בגרסה המקורית של ה-BBC כן נכללה פתיחה ארוכה של גיטרות, אך היא לא שולבה בגרסה הסופית בטענה שההקלטה המקורית נפגמה.
נזירה ג'ונבלאט
פוליטיקה ושלטונות המנדט הצרפתי
בשנת 1925, ביקר הנציג הצרפתי הנרי דה גובינל בארמון אל-מוכתארה פעמים רבות. בפגישותיו עם ג'ונבלאט נעשו מאמצים רבים, על מנת ליישר קו בין כוחות המנדט הצרפתי לבין עמדותיה הפוליטיות. ג'ונבלאט הביעה הסכמה לכך שהדרוזים בהרי השוף לא יילחמו מול המנדט הצרפתי ולא יתנגדו לו. מצד שני, הצרפתים הסכימו לשמור את כוחותיהם רחוק מאזור הרי השוף ולא לפגוע פיזית או כלכלית באינטרסים של הדרוזים בלבנון.
בין הצרפתים לג'ונבלאט היו יחסי אמון הדדי. הצרפתים סמכו עליה ואף חששו שתשנה את עמדתה הפוליטית כלפיהם. מכיוון שמאזן הכוחות באזור היה לטובתה, הייתה בעמדת מפתח ומוקד הכוח בזירה הפוליטית בלבנון.
עם הסורים
ב-12 באוגוסט 1925, תקף הצבא הצרפתי שמנה ששת אלפים חיילים, אזורים סמוכים לא-סווידא (السويداء) בסוריה. כתוצאה מההתקפה הזו, אסרו החיילים הצרפתיים מספר רב של מורדים סורים באזור. הצרפתיים פנו לנזירה ג'ונבלאט כדי שתעזור להם להגיע להסכם ופשרה עם המנהיגים הסורים. ג'ונבלאט הסכימה לעזור לצרפתיים, ואף הצליחה לגייס את המנהיגים הבאים: פריד ביק אלעמאד (فريد بيك العماد), אל-שיח' רשיד אמיר א-דין (رشيد امير الدين), פאיז ביק אלעמאד (فايز بيك العماد), אשיח' קאסם אבו שקרא (الشيخ قاسم ابو شقرا), אשיח' ווהבה טליע (الشيخ وهبة طليع) .התנאי להסכמתה היה, שהחיילים הצרפתיים ישחררו את האסירים הסורים לחופש. שחרור האסירים הסורים הדגיש את השפעתה הפוליטית של נזירה ג'ונבלאט על הצרפתיים. הסכם הפשרה שהתקיים בן הסורים לצרפתיים קידם את מעמדה הפוליטי של נזירה ג'ונבלאט בעיני המנהיגים הסורים. לעומת זאת, קיימת מחלוקת לגבי עמדתה הפוליטית של נזירה ג'ונבלאט לגבי המהפכה של סולטאן אל-אטרש והמרד הדרוזי בסוריה שהיה בין השנים1925–1927. מהפך זה נעשה למען עצמאותם של הסורים כנגד הכיבוש הצרפתי. כפי שהוצג לעיל בתקופת המרד הסורי, היה שיתוף פעולה בין הדרוזים בסוריה לבין הדרוזים בלבנון. הסיבה לכך היא תכונת המיעוט הדרוזית המשותפת לכל עם מיעוטים. נזירה ג'ונבלאט לא הביעה התנגדות למרד הדרוזי בסוריה. היא ניסתה לעזור בהפסקת הלחימה בין הסורים לצרפתיים. מצד שני היא סירבה להרחיב את פעילות הלחימה בהרי השוף. היא נמנעה מהפיכתו לאזור לחימה נוסף בין הצרפתיים לדרוזים בלבנון. מכיוון שהר השוף מתאפיין באוכלוסייה רב תרבותית (דרוזים, מוסלמים ונוצרים). היא חששה שהלחימה נגד הצרפתיים עלולה לגרום לשסע בין העדות בתוך הר השוף ולמלחמת אזרחים. לכן, היא מנעה התרחבות הלחימה בלבנון ושמרה על איזון ורגיעה בהר השוף. אף על פי שעמדתה הייתה שנויה במחלוקת בקרב הדרוזים בסוריה, נזירה ג'ונבלאט הייתה משוכנעת ואחראית לקבלת החלטה זו ופעלה על פיה.
עם הנוצרים
איש הדת הנוצרי גריגוריס אבי סמרא (غريغوريس ابي سمرا) תיאר את יחסיה הפוליטיים של נזירה ג'ונבלאט עם הנוצרים כיחסי הערכה, כבוד ואחווה. בתחילת המנדט הצרפתי, חלק רב מהאזרחים הנוצרים שחיו בהרי השוף היו בסכנה ואיום מצד החיילים הצרפתיים. ג'ונבלאט פתחה את דלתותיו של ארמון אל-מוכתארה לגיבוש המנהיגים הפוליטיים הנוצרים יחד עם הדרוזים. מטרתה הייתה ליצור אחדות לאומית בזמן הכיבוש. המפגש הזה זכה לשבח מאנשי הדת הנוצרים: אגסטין אל-בסותאני (اغسطين البستاني) ואתנאסיוס כריאטי (اثناسيوس خرياطي). הם הדגישו שיוזמתה של נזירה ג'ונבלאט למפגש בין הנוצרים והדרוזים מעיד על כוונתה ליצור קשר של אחדות בין שתי העדות, בזמן מלחמה.
עם בשארה ח'ורי
נזירה ג'ונבלאט תמכה במפלגתו של אמיל אדה, יריבו של נשיא לבנון בתקופת המנדט הצרפתי בשארה אל-ח'ורי. היא הביעה את התנגדותה למפלגת הבלוק החוקתי שבשארה אל-ח'ורי השתייך אליה. הוא כתב ביומנו על יחסיו עם נזירה ג'ונבלאט בשנת 1946 תחת הכותרת: הכיסא של בית אדין ודאר אל-מכותארה (كرسي بيت الدين ودار المختارة). ביומנו הוא מדגיש את הערכתו לאישיותה הפוליטית והשפעתה הרבה על המנהיגים הפוליטיים הנוצרים. הוא ציין שנזירה ג'ונבלאט הייתה דמות פוליטית מוערכת על ידי היועצים הצרפתיים ואנשי המנדט הצרפתי. הוא מציין שהיא הצליחה אחרי מות בעלה, לשמור על מאזן הכוחות בתוך ארמון אל-מוכתארה. למרות ההתנגדות והסלידה שהביעה נזירה ג'ונבלאט כלפי בשארה אל-ח'ורי. להתנגדות זו קיימות סיבות שורשיות שקשורות להיסטוריה של משפחת ג'ונבלאט. בשארה אל-חו'רי ומפלגתו תמכו במשפחת ארסלאן המתחרה הפוליטית לאורך דורות למשפחת ג'ונבלאט. תמיכתו הפוליטית במשפחת ארסלאן העצימה סלידה זו בתקופת הנהגתו של פואד ג'ונבלאט. כתוצאה מכך, נזירה ג'ונבלאט הביעה התנגדותה לבשארה אל-ח'ורי.
שנותיו הראשונות
למרות תפקידה הפוליטי, המשיכה נזירה ג'ונבלאט לגדל את ילדיה, לינדה וכמאל. היא השפיעה מאוד על תחילת דרכו של כמאל ג'ונבלאט. בשנת 1926 החל כמאל ג'ונבלאט ללמוד בבית הספר על שם האב לזרוס באינטורה. במכתביה של נזירה ג'ונבלאט עם עדנאן א-שהאל (عدنان الشهال), היא מפגינה את השפעתה ודאגתה להמשך לימודיו האקדמאים של כמאל. במכתבים היא מתייעצת עם עדנאן אשהאל, מבקשת את עזרתו ומגייסת אותו על מנת לשכנע את כמאל ללמוד משפטים, אף על פי שכמאל לא רצה בכך. כמאל ג'ונבלאט רצה ללמוד רפואה, ולהיות רחוק מהחיים הפוליטיים. מצד שני נזירה ניתבה וסללה את הדרך הפוליטית לבנה. בשנת 1945 סיים כמאל תואר במשפטים באוניברסיטת סנט ג'וזף. במכתבה מ-23 באוגוסט 1937 היא כותבת: "בני כמאל סיים את הבגרות בהצלחה. אני פונה אליך, מכיוון שבעזרתך אפשר לחזק את הרצון שלו ללמוד משפטים. ניסיונך כשופט ישפיע עליו, וישכנע אותו ללכת בדרך זו. הוא רוצה ללמוד פילוסופיה, אך איני רואה את זה לנכון לכמאל. ביקשתי מחברי המשפחה לשכנעו לוותר על זה. בינתיים חכמת מנהל את החיים הפוליטיים ביחד איתי. אך אני רוצה שכמאל ישתלב בפוליטיקה".
תחילת דרכו הפוליטית
בשנת 1943 פילסה נזירה ג'ונבלאט את הדרך לכניסתו של כמאל לפוליטיקה בלבנון. לאחר פטירתו של חיכמת ג'ונבלאט, היא שיתפה פעולה עם המנדט הצרפתי, הפוליטיקה המרונית ואמיל אדה. היא יצרה מערך חדש ומובטח לבנה שאפשר לו להצליח בבחירות. בספטמבר 1943 נבחר בפעם הראשונה לפרלמנט הלבנוני כנציג מחוז הרי השוף. הוא הצטרף לאופוזיציה לממשלה בראשות מפלגת הבלוק החוקתי שהונהגה על ידי נשיא לבנון בשארה אל-ח'ורי. אחרי הצלחתו של הבן בבחירות, פרשה נזירה ג'ונבלאט מהחיים הפוליטיים. היא השיגה את מטרתה השארת ההנהגה הפוליטית בתוך משפחת ג'ונבלאט, ובנה כמאל הפך למנהיג הפוליטי של הרי השוף.
הפרידה והסכסוך הפוליטי
דרכו הפוליטית של כמאל התפצלה והייתה שונה מדרכה של אמו. כמאל הקים קו פוליטי חדש, אשר תומך במעמד הפועלים. הוא התנגד לפוליטיקה שדגלה בה אמו. הוא ראה בפוליטיקה שלה כמעודדת את המעמד הגבוה והמשפחות האריסטוקרטית, בנוסף לתמיכתה במנדט הצרפתי. המתיחות בין כמאל ונזירה ג'ונבלאט התגברה ב-1 במאי 1949. כאשר במסיבת תה שאותה ערך כמאל הוא הזמין את חבריו מהזירה הפוליטית. במסיבה זו הוא הודיע על הקמת המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרוסיבית. נזירה ג'ונבלאט התנגדה בתוקף לפעילות הפוליטית של בנה והקמת המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית. היא התנגדה לקריאתו בא-רפיק' (الرفيق) על ידי חבריו. היא ניסתה להפעיל עליו לחץ רב על מנת להפסיק את פעילותו הפוליטית שאליה הוא חותר. בנה, בשונה מהפעמים הקודמות, סירב הפעם להיענות לאמו. בעקבות עמדותיו של בנה, עברה נזירה ג'ונבלאט לגור עד סוף חייה בארמון בתה לינדה וגיסה חיכמת ג'ונבלאט.
האישה נזירה ג'ונבלאט
נזירה ג'ונבלאט שמרה על המנהגים והמסורת הדרוזית לאורך תפקידה הפוליטי. היא ייצגה את האישה הדרוזית והמסורת במשך כל חייה. היא שמרה על קוד הלבוש הצנוע, כמקובל בעדה הדרוזית. הופעתה הייתה מאוד צנועה עם כיסוי שחור לראש ולפנים. בגיל חמישים וחמש, היא החליפה את כיסוי הראש השחור בכיסוי הלבן (כיסוי הלבן מיועד לנשים דתיות אדוקות יותר). נזירה ג'ונבלאט לא נהגה להיפגש עם גברים בנפרד. היא דאגה תמיד שהפגישות שלה עם אנשי פוליטיקה מערביים וגנרלים יהיו בנוכחות גברים ממשפחתה.
הגנרל קלימאן גראנקור הצרפתי, שביקר את נזירה בשנות העשרים, מתאר אותה בציטוט הבא: "היא יצאה לקבל את פנינו, כאשר שני גברים עמדו מאחוריה. היא לבשה שמלה בסגנון אירופאי. כיסתה את פניה בכיסוי שחור. ניתן לראות רק את עיניה שמשדרות ביטחון וערנות. היא בירכה אותנו בצרפתית ואנגלית. היא דומה למלכות שבמזרח. קומתה גבוהה, תנועותיה מאוזנות. היא התאפיינה בצניעות, והיה לה זיכרון מצוין. היא זכרה את כל שמות האנשים שביקרו אותה, אפילו פעם אחת בלבד. אישה אחת כמו נזירה ג'ונבלאט - גאונה, שתי נשים כמוה - סכנה, שלוש נשים כמוה - אסון".
נזירה ג'ונבלאט המשיכה לשמור על המסורת הדרוזית גם כשהייתה במעמד פוליטי, מכיוון שרצתה להמשיך לקבל את תמיכתם של השיח'ים הדרוזים בהרי השוף. היא ידעה שללא תמיכתם, ההנהגה הפוליטית תחמוק ממשפחת ג'ונבלאט. לשיח'ים היה כוח השפעה מתוקף חשיבותם הדתית והרוחנית בתוך העדה הדרוזית. היא קיבלה לא רק את פניהם של אנשי פוליטיקה, אלא גם פניהם של תיירים שביקרו בלבנון והרי השוף. ויליאם סיברוק (William Seabrook), הוא סופר ועיתונאי שתיעד את המסעות שלו בעולם ומחבר הספר הרפתקאות במדינות ערב "Adventures in Arabia" בשנת 1927. בספר הוא מקדיש פרק בשם "האישה הרעולה מאל-מוכתארה" (The veiled lady of the Mokhtara) לתיאור המפגש שלו עם נזירה ג'ונבלאט בתוך ארמון אל-מוכתארה, כחלק מהמסע שלו במדינות ערב. בספרו הוא מתאר אותה, כאישה שמתעניינת במעמד הנשים בעולם המערבי, בפמיניזם ובזכויות פוליטיות לנשים. הוא אמר עליה שהיא קיבלה את פניהם בכבוד, ואירחה אותם ביחד עם גברים ממשפחתה. בהמשך הפרק הוא מתייחס לחזותה החיצונית של נזירה ג'ונבלאט ואל פניה המוסתרים על ידי הרעלה. מאי ארסלאן, אשתו של כמאל ג'ונבלאט, תיארה את נזירה ג'ונבלאט כאגדה נשית, מהנשים הראשונות שהובילו בפוליטיקה של המזרח התיכון. אשר התאפיינה בנבונותה כחמה, חכמה כאבא, מנהיגה כבעלה, ונאמנה לילדיה. מאי ידעה שחמותה התנגדה לפעילותו הפוליטית של כמאל ולהקמת המפלגה וניסתה לשכנעה לחדול מהרעיון. בשנת 1945 ביקרה הודא שעראווי, פמיניסטית ומנהיגה ממצרים, את נזירה ג'ונבלאט בארמון אל-מוכתארה. היא תיארה אותה, כאישה המנהיגה את הגברים בלבנון, היא נתנה לה את שם התואר אל-זעימה (الزعيمة), המנהיגה. שם תואר זה ניתן בתקופתה של נזירה ג'ונבלאט לגברים מנהיגים בלבד. על פי המנהגים הדרוזיים האישה לא הייתה ראויה לשם תואר זה. אבל בזכות התבונה והחכמה היא הצליחה לשבור את הכלל.
מותה
נזירה ג'ונבלאט, אשת הארמון, הלכה לעולמה ב-27 במרץ 1951, בבית חולים סאן שארל הגרמני בביירות. היא סבלה מבצקת ברגליים ובריאות. היא נקברה בהרי השוף באל-מוכתארה. לאחר מותה, לא נכחו או השתתפו יותר נשים דרוזיות בפוליטיקה הלבנונית, כמו שנזירה השפיעה והנהיגה בחצי הראשון של המאה העשרים.
דמותה בספרות וקולנוע
אישיותה של נזירה ג'ונבלאט שימשה את הסופר הצרפתי פייר בנואה (Pierre Benoit) כמודל לגיבורת הרומן שכתב בשנת 1924 La Châtelaine du Liban (בעלת הארמון מלבנון). הנרטיב שבספר מתרחש בסוריה. כאשר היא מגלמת את הדמות של האישה המסתורית שמנהיגה בתוך הארמון, תחת הקולוניאליזם הצרפתי. בשנת 2003 יצא סרטו התיעודי של הבמאי סמיר חבשי (سمير حبشي) העוסק בחייה של נזירה ג'ונבלאט, שנקרא סיידת אלק'סר (سيدة القصر), אשת הארמון. הסרט מתעד את חייה הפוליטיים של משפחת ג'ונבלאט תוך התמקדות בתקופת הזמן של המאה ה-20. הסרט הוכתר כסרט הערבי הדוקומנטרי הראשון בקולנוע הלבנוני.
הספרייה ע"ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
החל משנת 2016, מנהלת הספרייה היא יפה ריכטר-לוין.
הפעילות בספרייה
לספרייה, במבנה המשמש אותה בשנות האלפיים, קדמו הספרייה על שם ק"י גולן (שהוקמה ב 1968) וספריות מחלקתיות, אשר שימשו את "סמינר אורנים" בתקופה שהמכללה פעלה כשלוחה אקדמית של אוניברסיטת חיפה.
הספרייה ע"ש אברט משתרעת על פני כ-3,200 מ"ר בשתי קומות וקומת גלריה, ישנם בה כ-400 מקומות ישיבה בסידור המיועד ללמידה אישית, ללמידה בחברותא ולישיבה לא פורמלית. אוסף הספרייה כולל כ-140,000 כותרים, ביניהם ספרים, כתבי-עת, עשרות מאגרי מידע אקדמיים, וידאו ומדיה מגוונת. הספרייה משמשת מרכז להפקדת פרסומי הסגל האקדמי ושומרת מגוון של אוספים מיוחדים באמצעות דיגיטציה והעלאה לרשת. הספרייה משמשת כספרייה מרכזית וכוללת את האוספים שהיו בעבר במרכזים שונים ואת אוסף ספריית הסתדרות המורים לשעבר.
הספרייה מעמידה לרשות המשתמשים בה כ-150 עמדות מחשב, סריקה, מכונות צילום, מדפסות, אזניות, עמדת צפייה בווידאו ובמיקרופילם, שירותי סריקה ולמינציה, וכן מכשיר לקריאה עבור כבדי ראייה. היא מרושתת באינטרנט אלחוטי.
אפרת אביסרור פז
אפרת פז (נולדה ב-10 באוגוסט 1962) היא מתרגמת, עורכת ומוציאה לאור ישראלית.
הספרייה ע"ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
הפעילות בספרייה
התוכנה לניהול הספרייה היא מבית אקס ליבריס. שיטת המיון של הספרייה היא זו של ספריית הקונגרס ושיטת הקטלוג היא RDA.
אפרת אביסרור פז
תולדות חייה
אפרת מתגוררת עם משפחתה באזור השרון.
הספרייה ע"ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
הפעילות בספרייה
צוות הספרייה פועל באמצעות חמישה מוקדי שירות: השאלה ומידע, יעץ מחקר והדרכה, מדיה ומיכון, שירות טכני (קטלוגים) ומרכז מעין (פדגוגי).
אפרת אביסרור פז
קריירה
את הידע בשפות ובניהול ניתבה אפרת לשתי קריירות מקבילות – הראשונה, תרגום והוצאה לאור של ספרות מקצועית, והשנייה, כתיבה של תכנים קנייניים ושיווקיים בעברית ובאנגלית, המתאפיינת בהתאמות תרבותיות לקהלי יעד, יכולת הנובעת מהיכרותה את התרבות האמריקנית והאנגלו-סקסית מחד, ואת הישראלית מאידך.
הספרייה ע"ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
הפעילות בספרייה
בין כותלי הספרייה מתקיימים אירועים סביב סיפור וספר, ובכללם השקת ספרים חדשים של חברי סגל ההוראה במכללה, ומרכז למשחק השחמט.
אפרת אביסרור פז
קריירה
בשנת 2001, לאחר כמה שנים כשכירה בהוצאת "מטר", הקימה עם שותפה את הוצאת הספרים "טורקיז" במסגרת שיתוף פעולה עם הוצאת "אחיאסף". הוצאת "טורקיז" התמחתה בספרי Vanity Publishing והוציאה לאור עשרות ספרים מסוגות שונות במשך כשנתיים, כשהמפורסם שבהם היה רב-המכר "הנה מה טופו ומה טעים" מאת טובה משולם.
הספרייה ע"ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
הפעילות בספרייה
בכניסה לספרייה פועל בית קפה, ובקומה השנייה פועלים "חדר שקט", חדר עבודה לסגל ההוראה וכן כיתות לימוד והדרכה.
אפרת אביסרור פז
קריירה
בשנת 2003 נסגרה ההוצאה ואפרת עברה למתן שירותים שונים להוצאות ספרים. שימשה במשך שנים רבות עורכת תחום ניהול בהוצאת אופוס, וסיפקה להוצאות ספרים שירותי איתור, עריכה ותרגום של כותרים שהפכו מובילים בתחום זה בארץ. לאחר מכן הייתה שותפה במשך יותר מעשור במותג Family-Care מבית אמציה הוצאת ספרים, שם עסקה בהוצאה לאור של ספרות מקצועית בעולמות הטיפול, ובארגון כנסים מקצועיים בנושאים אלו.
הספרייה ע"ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
הפעילות בספרייה
הספרייה משמשת מרכז להפקדת הפרסומים המקצועיים של סגל ההוראה ומרכז סליקה של עבודות הגמר בנייר הנכתבות במכללה.
אפרת אביסרור פז
קריירה
רוב הספרים שאפרת פז ערכה (או כתבה עבור אנשי מקצוע), תרגמה והוציאה לאור הם ספרי עיון מקצועיים בתחומים שנעים על הסקאלה שבין ספרות ניהול ושיווק, דרך העצמה והתפתחות עצמית, ועד עולמות הפסיכולוגיה והטיפול הרגשי. עם זאת, היא מתרגמת, עורכת ומוציאה לאור גם ספרים ממגוון רחב של סוגות אחרות, כגון ספרי ילדים, פילוסופיה, הגות, ספרות יפה, דיאטה, סיפורי חיים ועוד. בנוסף, היא עוסקת גם בתרגום ובכתיבת שירה.
הספרייה ע"ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
הפעילות בספרייה
הספרייה משתתפת במאגדי ספריות אקדמיים כדוגמת מאגד המכללות, מלמ"ד ומופ"ת.
מנהלי הספרייה, עד ראשית 2016, היו אהרון גל (אהרונצ'יק) (עד שנת 1978), ד"ר שחף הגפני (בשנים 1978-1982), יוכי אונגורו (בשנים 1982-1999), מזל קנדי (ב-1999-2006) וד"ר איריס חי (2006-2016).
האש
האש (באנגלית: Hush) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #609 מינואר 2003 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף לואב והמאייר ג'ים לי.
האש הוא האלטר אגו של תומאס "טומי" אליוט, חבר ילדות של ברוס ויין אשר נולד גם הוא למשפחה אמידה. שני הילדים נהגו לשחק משחק נוסח סטרטגו ביחד, ואליוט היה מלמד את ברוס כיצד לחשוב כמו יריביו ולהשתמש ביכולותיהם כנגדם כדי לנצח - דבר שהפך לשימושי כאשר ויין נטל את זהות באטמן. שלא כמו ויין, אליוט שנא את הוריו - את אביו השתיין והמתעלל ואת אמו חלשת האופי, שבאה מרקע של עוני ואשר סבלה כל התעללות בה ובבנה כדי לשמור על אורח חיים ראוותני ושופע. במקום להגן על בנה, היא אילצה אותו לשנן את כתביו של הפילוסוף היווני אריסטו כחלק מדרך מעודנת ופסיבית להתגונן מפני אביו, ואליוט שנא אותה על כך.
אליוט, מונע בידי הרצון לעצמאות ועושר, חתך את הבלמים במכוניתם של הוריו, בכך גרם לתאונה שהרגה את אביו. אמו ניצלה לאחר שהובהלה לבית החולים ונותחה בידי דוקטור תומאס ויין, אביו של ברוס. הדבר העלה את חמתו של אליוט הצעיר, שתקף את ברוס בעודם במחנה קיץ ונלקח לבית חולים פסיכיאטרי. הוא האשים באופן לא רציונלי את ברוס ואת אמו על התקף הזעם שלו, ועד מהרה הוא שוחרר בידי מתלמד לרפואה ששמו ג'ונתן קריין.
את דמותו של טומי אליוט הצעיר בסדרת הלייב אקשן "גות'האם" גילמו השחקנים קול ואליס וגורדון וינריק. את דמותו של טומי אליוט, שהופך לנבל "האש", מגלם בסדרה "באטוומן" השחקן גבריאל מאן. בעיבוד המונפש לקשת-הסיפור "באטמן: האש", תומאס אליוט עצמו מופיע כידיד של ברוס ויין, בשעה שהאש הוא אלטר-אגו של איש החידות. בסרט הבאטמן משנת 2022 במהלך שידור מבזק ישן מוזכר אביו של אליוט ד''ר רוג'ר אליוט
רייקו איילסוורת'
רייקו איילסוורת' (באנגלית: Reiko Aylesworth; נולדה ב-9 בדצמבר 1972) היא שחקנית טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית הידועה בעיקר בזכות תפקידה כמישל דסלר בסדרת הטלוויזיה 24.
ביוגרפיה
איילסוורת' נולדה באוונסטון, אילינוי. היא התגוררה בספרינגפילד בין השנים 1987–1988, שם החלה להתעניין במשחק. תחילה, שימשה כשחקנית מחליפה, ולאחר זמן מה לוהקה למחזמר "סיפור הפרברים", בזמן שמשפחתה עברתה לסיאטל, וושינגטון.
מאוחר יותר, הצטרפה למשפחתה בסיאטל והחלה ללמוד מדעי המוח באוניברסיטת וושינגטון. במקביל, היא הצטרפה להפקות תיאטרון בתיאטרון סיאטל לילדים, ושיחקה את ונדי במחזמר "פיטר פן".
קריירה
סוכן שחקנים ראה את איילסוורת' במחזמר פיטר פן והחליט ללהקה לאופרת הסבון "חיים לחיות", שם שיחקה את דמותה של רבקה לואיס. בד בבד היא שיחקה בתפקידים מינוריים בסרטים מובילים, "אהבה מקרית" (עם האריסון פורד) ויש לך הודעה (עם מג ראיין וטום הנקס). ב-2001, אחרי ששיחקה בתפקידי אורח בסדרות חוק וסדר, אד, עכשיו ומיד והבית הלבן, לוהקה לסדרה "כל הנשמות" לתפקיד מרכזי, אך הסדרה הופסקה אחרי עונה אחת. ב-2002 היא החליפה שחקן שנהרג בפרק הפיילוט בסדרה שלא הצליחה, שגריר אמריקאי.
ב-2001 איילסוורת' נבחנה לתפקיד נינה מאיירס בסדרת המתח הפופולרית 24 של רשת FOX, אך הפסידה את תפקידה לשרה קלארק. ב-2002 ניסתה שוב להתקבל לעונה השנייה של הסדרה בתפקיד קייט וורנר, אך שוב הפסידה את תפקידה לשרה וינטר. יוצרי הסדרה ליהקו אותה בתור מישל דסלר, סוכנת היחידה ללוחמה בטרור ("CTU"). דבר שהקנה לה את פריצת הדרך הגדולה בקריירה שלה.
במהלך העונה השנייה הדמות של איילסוורת' מפתחת קשרים רומנטיים עם טוני אלמידה (קרלוס ברנארד), ודמותה הפכה להיות מאוד פופולרית על המוני המעריצים. בעונה השלישית דמותה הפכה לדמות ראשית. לקראת סוף העונה הוחלט שהדמות של איילסוורת' לא תופיע בעונות הבאות, אך עקב תלונות המעריצים דמותה חזרה לעונה הרביעית למשך 12 פרקים בתור מנהלת היחידה ללוחמה בטרור ("CTU"). אך למרות זאת, בפרק הראשון בעונה החמישית של 24, דמותה של איילסוורת' נהרגת.
מיד לאחר מכן איילסוורת' שיחקה בתפקיד אורח ב-CSI.
איילסוורת' שיחקה בסרטים מיסטר ברוקס, טיוטה לרצח ועוד. ב-2006 היא שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט הנוסע השמיני נגד הטורף 2: רקוויאם. ב-2007 היא שיחקה בסדרה
של רשת ABC, "אבירי השפע" למשך שני פרקים. היא שיחקה במספר פרקים בעונה ה-14 של הסדרה ER, אך הופעתה התקצרה עקב שביתת התסריטאים.
ב-2008 איילסוורת' שיחקה בכמה סרטים עצמאיים, וב-2009, הצטרפה לעונה החמישית של הסדרה "אבודים" בתור איימי, ושיחקה בסדרה "סטארגייט יוניברס".
בשנת 2010, התארחה בסדרות "האישה הטובה" ו"Damages". בשנת 2012, השתתפה איילסוורת' בפרק 13 בעונתה השנייה של הסדרה מבוקש. של גילמה דמות סוכנת ממשלתית המנסה למנוע מעבר של מחשב נייד יקר ערך לידי גורמים פלילים. בנוסף, היא התארחה בסדרה "אלמנטרי". בשנת 2013, הופיעה בסדרה "גדולה מהחיים" וב-2014, הופיעה ב"מהפכה".
בשנת 2016 החלה לגלם את אליה ג'ונס בסדרת הפעולה "צוות עקרב" של רשת CBS. היא שבה עם תפקידה זה גם לעונה הרביעית.
בשנת 2021 תרמה את קולה לסדרת האנימציה "היט מאנקי" אשר שודר בערוץ הולו.
חייה האישיים
איילסוורת' מתגוררת כיום בניו יורק. בין השנים 2003 - 2005, יצאה עם השחקן קיפר סאת'רלנד.
פיטון דה לה פורנז
פִּיטוֹן דֶה לָה פוּרנֶז (בצרפתית: Piton de la Fournaise, מילולית "פסגת הכבשן") הוא הר געש פעיל מטיפוס חרוט מגן השוכן במזרח האי ראוניון, מחוז צרפתי מעבר לים באוקיינוס ההודי. ההר הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בעולם כיום, יחד עם קילוואה באיי הוואי (באוקיינוס השקט), סטרומבולי ואטנה באיטליה והר ארבוס באנטארקטיקה.
התושבים המקומיים מכנים את ההר "לה וולקן" (le Volcan – "הר הגעש"), והוא מהווה אחד מאתרי התיירות החשובים ביותר באי ראוניון. בעבר הייתה כוונה להקים בהר תחנת כוח לניצול אנרגיה גאותרמית, אך התוצאות הבינוניות של המחקר שנערך בנושא והחשש שתחנה כזו תפגע בסיכוי של הר הגעש לקבלת מעמד של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו עצרו את הפרויקט.
גאוגרפיה ותיאור
פיטון דה לה פורנז שוכן במסיב הקרוי על שמו, המהווה את חלקו המזרחי של האי ראוניון ותופס כ-40% משטח האי. פסגת ההר היא כיפה געשית גדולה בתוך מבנה גאולוגי שרוחבו 9 קילומטרים ואורכו 13 קילומטרים, המכונה "אגן פוקה" (Enclos Fouqué, מילולית "מכלאת פוקה") על שם הגאולוג הצרפתי פרדינאן אנדרה פוקה (Ferdinand André Fouqué; 1904-1828). בחלקו העליון הוא קלדרה שבשוליה צוקים בגובה שבין 100 ל-400 מטרים המכונים רַמְפָּר (remparts – "סוללות"). שולי הקלדרה נפרצו בחלק הדרום-מזרחי הפונה לכיוון החוף הקרוב של האוקיינוס ההודי, ולכן צורתה של הקלדרה היא כשל האות הלטינית U שוכבת. קוטר הקלדרה כ-8 קילומטרים. חלקו העליון של אגן פוקה הוא מישור המשתרע בגבהים בין 2,000 ל-2,200 מטרים מעל פני הים. חלקו המרכזי הוא מדרונות תלולים המגיעים עד לגובה של 450 מטרים מעל פני הים המכונים "גְרָנְד פָּנְט" (Grandes Pentes – "המדרונות הגדולים"). החלק התחתון מכונה "גרן בְּרוּלֶה" (Grand Brûlé – "השריפה הגדולה") והוא משתפל במתינות אל החוף.
קוטר החרוט של פיטון דה לה פורנז קרוי דולומייה כ-3 קילומטרים, והוא מתנשא לגובה של כ-400 מטרים מרצפת הקלדרה ועד לגובה של 2,632 מטרים מעל פני הים. חלקו המזרחי של החרוט גובל במדרון, ובחלקו העליון מצויים שני לועות געשיים:
לועות נוספים רבים מצויים בתוך הקלדרה ובשולי הר הגעש. אחד הידועים בהם מצוי בתחילת השביל המוביל אל הפסגה: חרוט אפר קטן המכונה "פורמיקה לאו" ("Formica Leo"), שם המזכיר את המלכודת בצורת חרוט הפוך שמכין הארינמל.
גאולוגיה
הר הגעש פיטון דה לה פורנז הוא חרוט מגן, חלק ממסיב פיטון דה לה פורנז, שהסלעים העתיקים ביותר בו הם בני 530,000 שנים. מסיב זה מרכיב – ביחד עם המסיב של הר הגעש הכבוי הגדול יותר, העתיק יותר והסחוף פיטון דה נז' – את האי ראוניון כפי שהוא כיום. במהלך ההיסטוריה התרחשו שלושה אירועי התמוטטות של הקלדרה: לפני 250,000 שנים, לפני 65,000 שנים ולפני 5,000 שנים. הר הגעש נוצר על ידי הנקודה החמה של ראוניון, שמשערים כי פעילותה החלה לפני כ-65 מיליון שנים ועקבותיה ניכרים ממדרגות דקאן שבהודו, דרך האיים מאוריציוס ורודריג, ועד ראוניון.
צורתו של פיטון דה לה פורנז, כפי שהיא נראית כיום, נקבעה לפני 4,700 שנים. בתקופה זו אירעו התפרצויות עזות שהסתיימו בהתמוטטות תקרת תא המאגמה וביצירת אגן פוקה. ניתן לראות שרידים מהתפרצויות אלו בשכבות האפר הגעשי המכונות "אפר בלקומב" (cendres de Bellecombe), המצויות בקוטר של עד 10 קילומטרים ממרכז הקלדרה. עדות להתמוטטות הם הצוקים התלולים הרצופים בשולי הקלדרה, המתנשאים לגובה ממוצע שבין 150 ל-200 מטרים. התפרצויות שאירעו אחר-כך באופן סדיר יצרו את החרוט המרכזי של פיטון דה לה פורנז.
מרבית ההתפרצויות מתרחשות בלועות הפסגה או בפעפוע של לבה. הן מתחילות בהופעתם של סדקים ארוכים באורך של כמה מאות מטרים (לעיתים אף כמה קילומטרים) שמהם נפלטים קילוחי לבה. אחרי כמה דקות עד כמה שעות מתרכזת ההתפרצות במקומות בודדים. במקומות אלו זורמת הלבה או שנוצרות מזרקות לבה המגיעות לגובה של עשרות מטרים במקרים בהם מופעל לחץ רב. הלבה נקרשת במגע עם האוויר ומצטברת כשהיא נופלת לקרקע תוך יצירת חרוט הקרוי פיטון. במהלך התפרצות אחת יכולים להתחולל מספר שלבים שבמהלכם ייווצרו סדקים חדשים ומקומות חדשים מהם נפלטת הלבה.
התפרצות מסוג זה מתרחשת בממוצע יותר מפעם בשנה (אם כי היו מקרים בהם נותר פיטון דה לה פורנז רדום במשך כמה שנים ברציפות) ואינה מסכנת בני אדם. הסיכונים היחידים, שהסתברותם נמוכה, הם היווצרות שערות פלה (טיפות מוארכות ודקיקות של לבה זגוגיתית הנמתחות ונקרשות במעופן באוויר) או זיהום אוויר בשל פליטת גז געשי הכולל גופרית דו-חמצנית. כל התפרצות נמשכת בין כמה שעות לכמה ימים.
איתן פרץ
איתן פרץ (נולד ב-26 בפברואר 1942) הוא סופר, משורר, מורה דרך, ופזמונאי ישראלי. במקצועו הוא עובד סוציאלי ומרפא הוליסטי.
ביוגרפיה
פרץ נולד בירושלים למשפחה שהיא דור שישי בעיר. משפחתו היא נצר לאנוסי ספרד. הוא גדל במוצא עילית ולמד בבתי ספר בירושלים.
פיטון דה לה פורנז
גאולוגיה
מדי פעם מתרחשת התמוטטות כאשר משקל הסלעים מכריע את תקרת תא מאגמה שהתרוקן. לועות בורי ודולומייה הן דוגמאות לכך. לוע דולומייה התמלא ואחר כך התמוטטה רצפתו כמה פעמים. לעיתים, כאשר המאגמה או הסלעים הלוהטים מגיעים למגע עם מאגרי מים בהר, נוצרת התפרצות פריאטו-מגמטית. התפרצויות אלה הן תוצאה של התחממות מיידית של מים במפגש עם המאגמה, היוצרת קיטור בלחץ גבוה. תוצרי ההתפרצות בדרך-כלל קטנים יותר מאשר בהתפרצות מגמטית, זאת בשל הפרשי הטמפרטורות המרסקים אותם לחלקים קטנים יותר, המועפים למרחקים גדולים. ב-1860 התרחשה התפרצות כזו, שכיסתה באפר געשי את הספינה מארי-אליזה (Marie-Elisa) ששהתה במרחק שלושים קילומטרים צפונית-מזרחית לאי.
התפרצויות כאלו התרחשו גם בתקופה מאוחרת יותר. ב-1961 נוצר עמוד התפרצות בגובה של שישה קילומטרים, וההתפרצות במרץ 1986 העמיקה את לוע דולומייה ב-150 מטרים.