cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכבי תל אביב
מכבי תל אביב היא אגודת ספורט ישראלית השייכת למרכז מכבי וממוקמת בעיר תל אביב. האגודה, שהוקמה בשנת ה'תרס"ו – 1906 בשם "אגודת המתעמלים היהודים - הראשון לציון יפו", נחשבת לאגודה המובילה בישראל, ולזכות מחלקותיה זכיות רבות בתוארי אליפויות וגביעים מקומיים, ואף זכיות באליפויות אירופה ותחרויות בין לאומיות אחרות. לזכות ספורטאי האגודה מדליה אולימפית והישגים בין לאומיים נכבדים בענפים השונים, כולל השתתפויות במשחקים האולימפיים ומשחקי המכביה. בראשית שנות ה-60, נרשמה האגודה בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל.
בעונת 2014 זכו מחלקותיה של האגודה בתוארי אליפות בכל אחת משלושת ענפי הכדור הפופולריים בישראל (כדורגל, כדורסל וכדוריד).
מאז 1970 (למעט שנת 1993) זכתה האגודה לפחות באליפות אחת כל שנה באחד מארבעת הענפים המובילים בישראל (כדורגל, כדורסל, כדוריד וכדורעף).
מכבי תל אביב היא בין הקבוצות החזקות והמובילות בכדורגל, בכדורסל ובכדורעף ומתחרה כל שנה על אליפות וגביע המדינה והוא המועדון היחיד בישראל שיש לו קבוצה מובילה וחזקה בשלושה מארבעת הענפים המובילים בישראל. בין השנים 2013–2018 הייתה למועדון גם קבוצה מובילה בכדוריד.
משרדי האגודה ופעילות חלק עיקרי ממחלקותיה מתרכזת במרכז הספורט הלאומי תל אביב, לרבות אצטדיון האתלטיקה ואולם הספורט שבמתחם. קבוצת הכדורגל מארחת את משחקיה באצטדיון בלומפילד וקבוצת הכדורסל בהיכל מנורה מבטחים.
כדורסל
מועדון כדורסל מכבי תל אביב הוא המועדון בעל ההישגים הטובים ביותר בספורט הישראלי ואחד ממועדוני הכדורסל המובילים באירופה. המחלקה הוקמה בשנת 1932, ובראשית דרכה אירחה את משחקיה הביתיים במגרש מכבי הלא מקורה ("מגרש הבלטות"), שברחוב מכבי. לקבוצה הבכירה של המועדון 56 אליפויות ישראל, 45 גביעי מדינה ושישה גביעי אירופה. מאז שנת 1970 זכתה הקבוצה בכל אליפויות ישראל, חוץ מבשנים 1993, 2008, 2010, 2013, 2015, 2016, 2017 ו-2022. כמו כן מכבי תל אביב היא הקבוצה הראשונה מאירופה שניצחה מועדון מליגת ה-NBA על אדמת צפון אמריקה, והיא ואולימפיאקוס ואנאדולו אפס הם שלושת הקבוצות היחידות מאז תחילת שנות ה-90 אשר זכו בשני גביעי אירופה רצופים. במהלך חצי גמר גביע אירופה לאלופות בכדורסל לעונת 1977, נפגשה קבוצת הכדורסל של המועדון עם קבוצת הפאר צסק"א מוסקבה (מחלקת הכדורסל של אגודת הספורט המרכזית של הצבא האדום). הימים היו ימי שיא המלחמה הקרה וישראל וברית המועצות היו בנתק של עשור בו לא קוימו יחסים דיפלומטיים בין המדינות והתקיימה תמיכה צבאית ופוליטית של ברית המועצות באויביה הערביים של ישראל. אי לכך, סירבה צסק"א להגיע למשחק בתל אביב (כמו כן, סירבו השלטונות הסובייטים לנפק אשרות כניסה לאנשי מכבי), ומכבי נאלצה לארח את ההתמודדות במגרש נייטרלי בעיר וירטון שבבלגיה. רבים תיארו את המשחק כ"קרב בין דוד לגוליית" נוכח איכותה של הקבוצה הרוסית שעד לאותה עת זכתה בארבע אליפויות אירופה ובשורותיה שיחקו שישה משחקני נבחרת ברית המועצות, מחזיקת מדליית הזהב של המשחקים האולימפיים לאחר שהנחילה הפסד ראשון בתולדותיה של נבחרת ארצות הברית בגמר (אולימפיאדת מינכן 1972) וסרגיי בלוב, מי שנחשב לאחד מטובי השחקנים באירופה בכל הזמנים, היה קפטן הקבוצה, בעוד שמכבי הייתה קבוצה קטנה במונחים אירופיים, ואף אלמונית במידת מה. ההתמודדות זכתה לעניין עצום בקרב כלל החברה הישראלית (אף כאלה שכלל לא התעניינו בכדורסל) שצפו בו בערוץ הראשון (שהיה באותה עת הערוץ היחיד בטלוויזיה בישראל), מאחר שראו בו סמליות רבה. לאחר ניצחונה הסנסציוני של מכבי, בתוצאה 79–91, רואיין כוכב הקבוצה טל ברודי, כשאוהדים רוקדים מסביבו בהתרגשות, וטבע במבטא אמריקאי, את מה שלימים הפך למטבע לשון מהמוכרים בתולדות הספורט הישראלי ובכלל וחלק בלתי נפרד מאוצר הביטויים העברי:(בדרך-כלל מצטטים משפט זה בצורה ה"מתוקנת" שלו - "אנחנו על המפה")
הניצחון בחצי הגמר נחשב לאירוע מכונן בהיסטוריה ובזהות הישראלית. לאחר ניצחונה של מכבי בגמר מול מובילג'ירג'י וארזה האיטלקית בתוצאה 77–78, התקבע מעמדה כ"הקבוצה של המדינה". מאז, שחזרה כאמור הקבוצה את הישגה עוד חמש פעמים.
בשנת 2022 מאמן הקבוצה הוא עודד קטש שגם אימן את הקבוצה בעבר. בין הבעלים נמצאים שמעון מזרחי, דייוויד פדרמן, ומשפחת רקנאטי. הקבוצה מארחת את משחקיה בהיכל מנורה מבטחים אשר נמצא בתל אביב. הקבוצה מקיימת את אימוניה באולם הדר יוסף ומשרדיה נמצאים ברחוב הירקון, בבניין המכונה "בית לייבו" (על שם חיים "לייבו" ליבוביץ', מנהלה המיתולוגי של קבוצת הכדורגל בשנות ה-70).
כדורסל נשים
בעבר, התקיימה קבוצת נשים למועדון, אך היא התפרקה בתום עונת 2003. הקבוצה נוסדה בשנת 1957, ולזכותה הישגים רבים, ביניהם 11 אליפויות מדינה ו-12 גביעי מדינה (הקבוצה היא שיאנית הזכיות במפעל זה).
כדורגל
מועדון כדורגל מכבי תל אביב נחשב לאחד ממועדוני הכדורגל המובילים בישראל. קבוצת הכדורגל היא המחלקה הוותיקה ביותר באגודה ואף קבוצת הכדורגל הוותיקה ביותר בישראל. הקבוצה הבוגרת של המועדון מובילה את טבלת הזוכות באליפויות המדינה עם 23 אליפויות ואת טבלת הזוכות בגביעי המדינה עם 24 גביעים, מתוכם שבעה נלקחו בעונת אליפות (דאבל), ומהם אחד בעונת אליפות וזכייה בגביע הטוטו (טרבל). מכבי תל אביב זכתה שבע פעמים בגביע הטוטו, שבע פעמים באלוף האלופים ופעמיים בגביע אסיה לקבוצות (הקבוצה הישראלית היחידה שהצליחה לזכות פעמיים במפעל זה) והיא הקבוצה היחידה בישראל שהשתתפה בכל עונותיה של ליגת הכדורגל הבכירה בישראל. בסך הכל, מחזיק המועדון בשיא הזכיות בכל אחת מארבע התחרויות הרשמיות של ההתאחדות לכדורגל בישראל. מאמנה של מכבי תל אביב הוא רובי קין, ובעלי המועדון הוא מיטשל גולדהאר. הקבוצה מארחת את משחקיה אצטדיון בלומפילד שבתל אביב, אשר מהווה את מגרשה הביתי של הקבוצה. הקבוצה עורכת את אימוניה במגרש בקריית שלום אשר נמצא בתל אביב.
כדורגל נשים
בעבר, התקיימה קבוצת נשים למועדון, אך היא התפרקה בשנת 2002 בשל קשיים כלכליים, לאחר ארבע עונות בליגת הנשים מתוכן סיימה במקום הרביעי, בכל אחת מהן.
כדורעף
מועדון כדורעף מכבי תל אביב, אשר משחק בליגת העל בכדורעף, זכה ב-14 אליפויות וב-9 גביעים. במהלך השנים 2008–2012 רשמה לזכותה הקבוצה חמש זכיות רצופות בדאבל, ללא ספק מדובר היה בתור הזהב של הקבוצה מבחינה הישגית ואף מבחינת עניין הקהל בה, כאשר אוהדי הקבוצה מילאו את תכולת אולם הדר יוסף במהלך מספר מקרים. מועדון הכדורעף של מכבי תל אביב נחשב לאחד מהמועדונים המובילים בישראל, והוא מתחרה מדי שנה על האליפות ועל גביע המדינה. בשנת 2023 הפך למועדון הכדורעף הראשון בישראל שמגיע לגמר גביע אירופי וסיימה כסגנית מחזיקת גביע האתגר, המפעל השלישי בחשיבותו באירופה. הקבוצה מארחת את משחקיה באולם באולם הספורט הדר יוסף שבתל אביב.
כדוריד
מועדון כדוריד מכבי תל אביב משחק בהליגה הלאומית בכדוריד, הקבוצה זכתה באליפות פעמיים (2014 ו-2016) וב-4 גביעי מדינה (1963, 1964, 1965 ו-2017) כאשר את שלוש הזכיות הראשונות בגביע, היא עושה בשם "מכבי צפון תל אביב". "מכבי צפון תל אביב" ומחלקת הכדוריד של "ברית מכבים עתיד" לימים התאחדו אל תוך מכבי תל אביב. בעונת 2016/17 העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של גביע האיגוד האירופאי (EHF) - המפעל השני בחשיבותו בכדוריד האירופי, הישג היסטורי עבור המועדון. הקבוצה מארחת את משחקיה באולם התיכונט שבתל אביב.
ענפי ספורט נוספים
אגודת מכבי תל אביב מפעילה ספורטאים רבים ב-12 ענפי ספורט אולימפיים, בנוסף לכדוריד ולכדורעף (מועדוני הכדורסל והכדורגל הם בבעלות פרטית): אתלטיקה קלה, ג'ודו, הרמת משקולות, התעמלות אמנותית, התעמלות מכשירים ואקרובטיקה, שחייה, היאבקות, טניס שולחן, איגרוף, כדורעף חופים, טריאתלון וטרמפולינה. כמו כן, מפעילה האגודה קבוצת כדורגל אולמות, רכיבה על סוסים וקרוספיט שאינם ענפים אולימפיים, או שההתחרות במסגרתן היא לא במקצים אולימפיים. בעבר התקיימו במסגרת האגודה מחלקות כדורמים, טניס, הוקי שדה ורכיבה על אופניים.
ג'ודו
מחלקת הג'ודו של האגודה כוללת בתוכה את יעל ארד, הספורטאית הישראלית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית. היא זכתה במדליית כסף במסגרת אולימפיאדת ברצלונה (1992).
התעמלות מכשירים
מחלקת התעמלות מכשירים של האגודה כוללת בתוכה מספר ספורטאים מצליחים ובולטים, ביניהם, ניתן לציין את אלכס שטילוב, המתעמל הישראלי המצליח ביותר בכל הזמנים - אלוף אירופה (2013), ופעמיים זכה במדליית ארד באליפות העולם (ב-2009 וב-2011). כמו כן, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שטילוב היה למתעמל הישראלי הראשון בהיסטוריה שמעפיל לגמר אולימפי ובאולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום שישי. ארטיום דולגופיאט, אשר זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע באולימפיאדת טוקיו (ההישג הגבוה ביותר למתעמל ישראל אי פעם), גם הוא תוצר מחלקת ההתעמלות של האגודה. באגודה מתאמן גם אלכסנדר מיאקינין שזכה במדליית הארד בתרגיל המתח באליפות אירופה בהתעמלות מכשירים לגברים שהתקיימה במרסין, טורקיה.
אתלטיקה קלה
מחלקת אתלטיקה קלה של האגודה נחשבת לאחת המובילות בישראל, המחזיק במספר שיאי ישראל לבוגרים הרב ביותר מבין אגודות האתלטיקה במדינה, וממוקם בדרג הראשון באירופה. בין האתלטים הבולטים של המועדון: אלכס אברבוך, דמיטרי קרויטר, קונסטנטין מטוסביץ', אלכס פורחומובסקי, יאיר פנטילט, דונלד סנפורד, גזצ'או יוסף, איתי מגידי, יוחאי הלוי, רוגל נחום, גדעון יבלונקה, איגור אברונין, אריה גמליאל, אלן פרבר, אמרי פרסיאדו, דב קרמר, שאול לדני, עמוס גרודז'ינובסקי, ואדים בביקין (גברים), חנה קנייזבה-מיננקו, דניאל פרנקל, לונה צ'מטאי, ג'יליאן שוורץ, יבגניה זבולוטני ואנה טקאץ' (נשים). המחלקה פועלת בעיקר במרכז הספורט הלאומי - תל אביב.
הרמת משקולות
מחלקת הרמת משקולות של האגודה הוקמה בשנת 1965 ומובילה את ענף הרמת המשקולות בישראל מבחינה הישגית. המחלקה נקראת על שמו של דוד ברגר, בוגר המחלקה אשר שנספה בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. בין שורותיה ניתן לציין גם את אנטולי מושיק, מאיר דלויה ואנדריי דניסוב.
שחייה
מחלקת השחייה של האגודה הייתה מהבולטות והמובילות בענף השחייה בישראל והצמיחה משורותיה אלופים ואלופות רבים (ליתר דיוק 63 אליפויות במשחים השונים במהלך השנים) ושיאני ישראל גם כן. חלקם אף היו חלק מהמשלחת הישראלית במשחקים האולימפיים. הבולטים שבשחייני המחלקה היו: יורם כוכבי, אמיר גניאל, אבי כרמל, אייל שטיגמן (גברים) ואירית אפרתי, ענת ישראל, לורין רוזובסקי, שרי מצרי וענת פרקש (נשים).
טניס שולחן
מחלקת טניס שולחן של האגודה היא מהגדולות והמובילות בענף בישראל, ולזכותה 15 אליפויות מדינה לגברים (עשרה תחת השם "מכבי צפון תל אביב") ואחת לנשים.
כדורגל אולמות
מחלקת כדורגל אולמות של המועדון הוקמה בשנת 2010 תחת השם מכבי נחלת יצחק תל אביב ובשנת 2012 זכתה באליפות המדינה לראשונה בתולדותיה. בשנת 2016 הוקמה מחלקת כדורגל אולמות נוספת תחת השם מכבי תל אביב, ובאותה העונה זכתה המחלקה באליפות המדינה, והשתתפה במוקדמות אליפות אירופה, אך לאחרי הדחתה התפרקה, והמחלקה של נחלת יצחק נשארה כמחלקה הראשית. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באולם התיכונט.
טניס
מחלקת הטניס של האגודה הייתה מהמובילות בענף. קבוצת הגברים זכתה בעשר אליפויות מדינה וקבוצת הנשים ב-3.
סמל וצבעים
סמל המועדון מורכב מאותיות המילה "מכבי" בתוך מגן דוד והוא מהווה חלק משמעותי בכל סמלי המחלקות. בתחילת עונת 1989/90 שונה סמלה של מחלקת הכדורגל לגלגול מוקדם יותר של סמלה הנוכחי ונפרדה מסמלה המסורתי של האגודה. במרוצת השנים נוסף לסמל שם המועדון באנגלית ואף ארבעה סמלי כוכב, אחד בעבור כל חמישה תוארי אליפויות שזכתה הקבוצה. קבוצת הכדורסל החליפה את סמל האגודה הוותיק במהלך עונת 1992 לטובת סמלה הנוכחי, בו מצוינת שנת ההקמה של מחלקת הכדורסל (1932). מחלקת הכדוריד שינתה אף היא את סמלה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, אך סמלה הוותיק של האגודה עדיין מופיע על מדיה של הקבוצה, על אף שאינו סמלה הרשמי.
צבעי המועדון הם צהוב וכחול. בראשית ימיה של האגודה, מדיה היו כחולים ולבנים, כצבעי התנועה הציונית, עד לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר הוחלט לצרף את הצבע הצהוב כצבע ראשי לצבעי המועדון במקום הצבע הכחול הוותיק שהפך לצבע המשני של המועדון במקום הצבע הלבן שעם השנים חזר למועדון בתור הצבע השלישוני, כאות הזדהות עם יהודי אירופה שנאלצו לענוד את הטלאי הצהוב בתקופת השואה ולמעשה מאז גם עוד מועדוני תנועת מכבי שונים ממקומות אחרים החלו ללכת בעקבות המועדון של מכבי מתל אביב והתחילו ללבוש את הצבע הצהוב ולהשתמש בו כצבע ראשי.
אוהדים ותרבות
מכבי תל אביב הוא אחד מהמועדונים האהודים והפופולריים בישראל. במהלך מספר סקרים, נבחר מועדון הכדורגל כמועדון האהוד ביותר בישראל, ואף המועדון היה הראשון שחצה את רף 10,000 המינויים בכדורגל הישראלי. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, נוצר קשר בין אנשי האגודה לארגוני אוהדים של קבוצת הכדורגל וכך נוצר בסיס אהדה מאורגן לקבוצת הכדורעף, בתחילה, ולאחר מכן גם לקבוצת הכדוריד. שיא התמיכה בקבוצות שאינן הכדורגל או הכדורסל, הגיע במהלך סדרת גמר של ליגת העל בכדורעף ב-2008, כאשר לראשונה אוהדי הקבוצה מילאו את אולם הדר יוסף עד לאפס מקום.
מכבי תל אביב בתרבות הישראלית
למכבי תל אביב מספר רב של אוהדים מפורסמים בישראל, שאף חלקם פוקדים את משחקי הקבוצה באופן שוטף. בין הבולטים שבהם ניתן למצוא את: דן מרגלית, צחי הנגבי, יובל בנאי, שלמה ארצי, ספי ריבלין, יאיר לפיד, זאב נחמה, אריק זאבי, דידי הררי, מוקי, רמי קליינשטיין, אושרי כהן, טוביה צפיר ועוד.
לטובת מכבי תל אביב, נכתבו שירים רבים, ביניהם שירי אליפויות שונים כמו השיר "צהוב עולה זה מכבי" (מילים: דידי הררי, לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) על ידי להקת אתניקס שחובר לקראת חגיגות הדאבל של קבוצת הכדורגל בעונת 1995/1996. בעונת האליפות של קבוצת הכדורגל ב2012/2013 חזרו הררי ונחמה לשתף פעולה וחיברו את שיר האליפות הרשמי "צהוב עולה". אחד השירים המוכרים הוא "שיר המנון למכבי תל אביב" אשר נכתב על ידי אילן גולדהירש והולחן ובוצע על ידי ג'קי אלקיים. השיר נכתב בשנת 1976 כשיר הלל לקבוצת הכדורגל במהלך העונה שהסתיימה בזכייתה ב"דאבל", ולאחר זכייתה ההיסטורית של קבוצת הכדורסל בגביע אירופה הוקלט מחדש עם מילים מותאמות. השיר כולל בתוכו התאמות במילים שונות כך שיוכל להתאים גם לקבוצת הכדורסל וגם לקבוצת הכדורגל. פזמונו של השיר הוא מהמוכרים בספורט הישראלי ומזוהה מאוד עם המועדון:
ארגוני האוהדים
ארגון האוהדים של קבוצת הכדורגל נקרא "מכבי פנאטיקס" והוא הוקם בסוף שנת 2012 על בסיס אנשי ארגון "השחקן ה-12" שפעל בשנים 2012-2000 וארגונים קטנים אחרים שפעלו בשער 11 בבלומפילד. לאחר עונת 2012/2013, אוחד אל תוך הארגון גם ארגון "אולטראס מכבי 96 (כדורגל)", אשר פעל משנת 1996 עד לאיחוד עם ארגון "מכבי פנאטיקס" בשנת 2013.לקבוצת הכדורסל שני ארגונים פעילים - "The GATE" ו-"אולטראס מכבי 96 (כדורסל)" אשר פועלים בשער 11 בהיכל מנורה מבטחים. הארגון "The GATE" הוקם בשנת 2017, כתוצאה מאיחוד הארגונים "GATE 11" ו-"GATE 7".
אוהדי האגודה משלל מועדוניה הקימו את עמותת "אחים לסמל", ארגון עיקרו תרומה לקהילה על ידי התנדבויות בבתי חולים ובתי אבות, איסוף תרומות ומוצרי מזון למען נזקקים (במהלך מספר חגים, הארגון מקיים סעודה למען נזקקים) ואף מיזם עזרה לתלמידים בשיעורי הבית ולמידה למבחנים בנושאים שונים. בין השאר, חרטה העמותה על דגלה את המלחמה בספסרות בכרטיסי משחק. כמו כן העמותה מתיימרת לדבר בשם כלל קהילת אוהדי הקבוצה בעיקר ברשתות החברתיות ובאמצעי התקשורת וגם נלחמת בענישות כוללניות של אוהדים ואף משתדלת ככל שיכולה לסייע לכל אוהד בצרכיו וביעדיו הקשורים למועדון, בנוסף העמותה יוזמת קמפיינים לשיפור תדמיתה של קהילת אוהדי מכבי.
צ'כיה באירוויזיון
צ'כיה, או בשמה הרשמי הָרֶפּוּבְּלִיקָה הַצֵּ'כִית, השתתפה באירוויזיון כ-11 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2007. בארבעת הניסיונות הראשונים נכשלה המדינה להעפיל לגמר משלב חצי-הגמר והיא מעולם לא סיימה את גמר התחרות כאחת מחמש המדינות הראשונות. ב-2016 צ'כיה עלתה בפעם הראשונה לגמר התחרות משלב חצי-הגמר.
היסטוריה
בשנות קיומה של הרפובליקה של צ'כוסלובקיה, שודרו ברשות השידור הצ'כוסלובקית מספר תחרויות אירוויזיון במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70. לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993 והתפצלותה לשתי מדינות עצמאיות, הצטרפה לשורות התחרות שותפתה של צ'כיה, סלובקיה, ונטלה חלק בתחרות שלוש פעמים בשנות ה-90: ב-1994, 1996 ו-1998. סלובקיה פרשה מהתחרות לצמיתות ב-1999 ושבה אליה לאחר עשור ב-2009. נכון ל-, סלובקיה פרשה מהתחרות ולא נוטלת בה חלק באופן סדיר. צ'כיה, לעומתה, הביעה התעניינות בתחרות רק בשנות ה-2000 ונוטלת בה חלק באופן סדיר מ-2015.
בתחילה רצתה רשות השידור הצ'כית לשלוח נציגות לתחרות ב-2005, אולם בסופו של דבר צ'כיה לא נטלה חלק בתחרות כי לרשות השידור הצ'כית היו שני אירועים גדולים אותם הצטרכה לארגן באותה שנה. ב-2006 רצתה שוב רשות השידור הצ'כית לשלוח נציגות לתחרות, אולם לבסוף החליטה הרשות לא ליטול חלק בתחרות עקב שיטת חצי-הגמר והרתיעה מכך שהנציגות הצ'כית לא תעלה לבסוף לשלב הגמר.
ההצטרפות לאירוויזיון ב-2007
באפריל 2006 אישרה רשת השידור הצ'כית כי בכוונתה לקחת חלק באירוויזיון 2007 שנערך בהלסינקי, פינלנד. רשת השידור ערכה קדם אירוויזיון (Eurosong 2007) על-מנת לבחור את השיר הראשון שייצג אותה בתחרות. בקדם הוצגו לקהל 10 שירים, והקהל הצביע במסרונים לשיר האהוב עליו, אולם שיר אחד פרש לפני תחילת ההופעה, ובכך הותיר 9 שירים להתחרות. השיר המנצח היה "Malá dáma" ("אישה קטנה") שבוצע על ידי להקת הרוק Kabát. באירוויזיון הופיעה צ'כיה בתור שיר מספר 16 בחצי הגמר שנערך ב-10 במאי 2007. בסוף קיבלה צ'כיה רק נקודה אחת מאסטוניה מתוך כל הצבעות הקהל באירופה, ובכך סיימה במקום האחרון בחצי הגמר.
אירוויזיון 2009
לאור הישגיה הנמוכים של צ'כיה בתחרות, היו שמועות שהיא תחליט לפרוש מהתחרות ב-2009. עם זאת, הוחלט לבסוף כי צ'כיה תתמודד גם באירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה, רוסיה. רשת השידור הצ'כית החליטה לבחור את השיר שייצג אותה בתחרות דרך בחירה פנימית של הזמר שיישלח לרוסיה, ולאחר מכן, בחירה של הקהל בבית את השיר שאותו אמן יבצע. רשת השידור בחרה את הלהקה הצוענית ג'יפסי ("Gipsy.cz") שהשתתפה גם בקדם האירוויזיון 2008 וגם בקדם האירוויזיון 2009, בהם היא הגיעה לאחד משלושת המקומות הראשונים. לקהל הצ'כי הוצגו שני שירים בקדם האירוויזיון: השיר הראשון הוא "Aven Romale" ("בואו צוענים"), והשיר השני הוא "Do You Wanna" ("האם אתה רוצה"). לאחר הצבעה שנמשכה שבועיים, נבחר השיר "Aven Romale", כשהמבצע הראשי בו היה רדוסלב בנגה שהיה לבוש בדמות של גיבור-על, "סופר צועני".
הלהקה הופיעה שנייה בחצי הגמר הראשון. השיר לא קיבל ניקוד מאף אחת מ-20 המדינות שהצביעו בחצי הגמר, ובכך הצטרף לרשימת 15 השירים שהגיעו עד אז להישג המפוקפק של 0 נקודות בתחרות.
הפרישה מהתחרות
ב-22 ביולי 2009, הודיעה ČT, רשת השידור הצ'כית, על כוונתה לפרוש מאירוויזיון 2010. הרשת טענה שהפרישה נבעה עקב חוסר ההתעניינות של התושבים בתחרות ועקב נתוני צפייה נמוכים.
החזרה לתחרות
ב-29 ביולי 2014, הודיעה ČT, רשת השידור הצ'כית, שאין בכוונתה לחזור לתחרות האירוויזיון 2015 שתתקיים בווינה, אוסטריה. עם זאת, ב-19 בנובמבר 2014, הודיעה ČT, רשת השידור הצ'כית, כי הרפובליקה הצ'כית תחזור לתחרות האירוויזיון 2015 שתתקיים בווינה, אוסטריה, שם הם סיימו במקום ה-13 בחצי הגמר עם 33 נקודות שהן 23 נקודות יותר מכל הנקודות שצ'כיה קיבלה בהשתתפויות הקודמות.
ב-2016, השתתפה צ'כיה בחצי הגמר הראשון של התחרות ועלתה לגמר בפעם הראשונה בתולדותיה עם השיר "I Stand" של הזמרת גבריאלה גונצ'יקובה.
ב-2018 השתתפה צ'כיה בתחרות שנערכה בליסבון, פורטוגל. זו הייתה התחרות הטובה ביותר בהיסטוריה של צ'כיה, את המדינה ייצג מיקולאש יוזף עם השיר "Lie to Me, השיר היה ממוקם גבוה בסטטיסטיקות התחרות, בחצי הגמר הראשון הגיעה צ׳כיה למקום השלישי, כשבגמר סיימה במקום השישי, הגבוה ביותר של צ'כיה בהיסטוריה של התחרות.
גנו אדמיה
גֶנוֹ אדָמיה (בגאורגית: გენო ადამია; 8 במרץ 1936 - 28 בספטמבר 1993) היה ממפקדי הצבא הגאורגי במהלך מלחמת אבחזיה (1991-1992), שנהרג במהלך הקרבות, והפך לסמל של גבורה בגאורגיה.
אדמיה, שהיה יליד סוחומי שבאבחזיה החל את מעורבותו במאבק של גאורגיה בבדלנים האבחזים, מיד עם התפרצות האלימות בשנת 1992. האבחזים נאבקו במטרה לפרוש מגאורגיה ולהקים רפובליקה אוטונומית באבחזיה, שהיוו באותה תקופה רוב במחוז. אדמיה ארגן קבוצת מתנדבים תושבי סוחומי במטרה להגן על העיר מפני כוח אבחזי-צפון קווקזי משותף שנתמך על ידי הצבא הרוסי (קונפדרציית עמי ההר של הקווקז).
תוך זמן קצר הוא קיבל דרגת מייג'ור ג'נרל (מקביל לאלוף) בצבא גאורגיה ומונה למפקד החטיבה הממוכנת ה-23. אדמיה היה אחד מהמפקדים הפעלתנים והאהודים בצבא הגאורגי. ב-23 בספטמבר 1993, עם נפילת סוחומי, הוא סירב להיכנע, והמשיך להילחם באזור סוחומי עם כוח קטן. ב-28 בספטמבר של אותה שנה הוא נהרג בקרבות שבגשר על נהר הקלאסורי. האבחזים מאידך מתארים אותו כ"גנגסטר שתמך בנשיא המודח זוויאד גמסחורדיה, ששוורדנדה העניק לו דרגת קולונל ג'נרל".
בנובמבר 1993 פדו חבריו את גופתו וקברו אותו בטביליסי. ב-8 במרץ 2006 ציינו החברה הגאורגית, ובמיוחד הפליטים הגאורגים מאבחזיה, את יום השנה ה-70 להולדתו.
חלון פנורמי (סרט)
חלון פנורמי (באנגלית: Revolutionary Road) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה משנת 2008, שמבוסס על רומן משנות ה-60 של ריצ'רד ייטס. הסרט בוים על ידי סם מנדס ומשחקים בו לאונרדו דיקפריו וקייט וינסלט. זו הפעם הראשונה שדיקפריו ווינסלט משחקים ביחד מאז הסרט "טיטניק".
עלילה
העלילה מתרחשת בעיירה קטנה, בשנות החמישים בארצות הברית השמרנית של טרם המצאת הגלולה. אפריל היפה היא עקרת בית ואם לשניים ובעלה פרנק עובד בעבודה משעממת עד מוות אך מכניסה מספיק כדי לאפשר להם לרכוש בית בפרוורים. דווקא אפריל, הפשוטה כביכול מבין בני הזוג, מנסה למצוא בחיים משהו קצת מעבר לחיי הבורגנות שלא מצליחים להעניק לה משמעות. היא בטוחה שבבעלה יש שאר רוח ושמגיע לו (ובעקבות כך גם לה) חיים מעניינים יותר, "אמיתיים", בהם יוכלו להגשים את עצמם. לאחר משחק במחזה חובבני וכושל עולה בה הרעיון לעזוב הכול ולנסוע לפריז, שם היא תפרנס אותם ופרנק "ימצא את עצמו". בשלב הראשון פרנק משתף איתה פעולה אך ככל שהתוכנית הופכת ממשית הוא נתקף פחד. לאחר שמוצע לו קידום בעבודה, והפיתוי לוותר על תוכניתה של אפריל גדל, פרנק מנסה בעקיפין ובאמצעות מניפולציות לשכנע את אפריל לעזוב את הרעיון. בסופו של דבר את מחיר רצח החלום של אפריל תשלם המשפחה כולה כשאפריל מתה, יחד עם עוברה, כאשר היא מנסה להפיל בחודש מתקדם מידי בכוחות עצמה. פרנק עובר לגור במקום אחר וממשיך בחייו הזעיר-בורגניים העצובים יחד עם שני ילדיו.
טטיאנה גוליקובה
טטיאנה אלכסייבנה גוליקובה (ברוסית: Татьяна Алексеевна Голикова; נולדה ב-9 בפברואר 1966, מיטישצ'י, מחוז מוסקבה) היא מדינאית רוסייה, הייתה שרת הבריאות והרווחה של רוסיה מ-24 בספטמבר 2007 עד ל-21 במאי 2012. מכהנת כסגנית ראש הממשלה לענייני חברה, מאז 18 במאי 2018.
ב־27 בינואר 2020, במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, מונתה לעמוד בראש המטה המבצעי לתיאום הרשויות המבצעות במאבק בנגיף הקורונה.
גוליקובה היא כלכלנית במקצועה וחברה בנשיאות האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה.
ביוגרפיה
גוליקובה היא בוגרת המכון לכלכלת המשק ע"ש פלכאנוב במוסקבה והחל מ-1987 עבדה בשורת מכוני מחקר במוסקבה.
ב-1990 עברה במשרד האוצר הרוסי והחלה לעבוד במחלקת תקציב המדינה והייתה סגנית ראש מחלקת התקציב עד שנת 1998 כשמונתה לראש מחלקת התקציב במשרד האוצר.
ב-1999 קודמה לסגנית שר האוצר ואחר כך לסגנית ראשונה של שר האוצר, עד שנת 2004.
בספטמבר 2007 מונתה לשרת הבריאות והרווחה של רוסיה, ואחר כך מונתה גם לסגנית ראש הוועדה הלאומית למלחמה בסמים. בינואר 2010 נכנסה כחברה לוועדה הממשלתית לפיתוח כלכלי. ב-21 במאי 2012 סיימה את הכהונה כשרה וקיבלה מינוי כעוזרת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. משנת 2013 כיהנה כיושבת ראש לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית. במאי 2018 ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב הציע למנותה לתפקיד סגנית ראש הממשלה לענייני בריאות.
במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מינה אותה לאחראית מטעמו לטיפול בנגיף ובריכוז המאבק בנגיף זה ובתיאומו מול כל גופי הממשל הפדרלי ובמסגרת אחריות זו מונתה לראש המטה המבצעי לתיאום הרשויות המבצעות במאבק בנגיף הקורונה.
ביקורת
לא פעם הופיעו בתקשורת הרוסית ידיעות על כך שהיא פועלת בשתדלנות עבור התרופה "ארבידול", שלטענת מספר רופאים טרם הוכחה יעילותה נגד שפעת בכלל ונגד שפעת החזירים בפרט. הפוליטולוג ס. בלקובסקי האשים את גוליקובה בשחיתות בשל פעילותה למען חברת "פארם סטנדרט".
בפורום של עובדי מערכת הבריאות הרוסית, באפריל 2011, משתתפי הפורום ביקרו את שרת הבריאות והאשימו אותה בחוסר יעילות של המשרד.
חייה האישיים
גוליקובה נישאה ב-2003 לויקטור כריסטנקו, שר המסחר והתעשייה של רוסיה לשעבר.
פרובינציית הוהנצולרן
פרובינציית הוהנצולרן הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה צורפה הפרובינציה לחלק הדרומי של וירטמברג למדינת וירטמברג-הוהנצולרן כחלק מאזור הכיבוש הצרפתי.
היסטוריה
בשנת 1849 צורפו נסיכויות הוהנצולרן-זיגמרינגן והוהנצולרן-הכינגן לממלכת פרוסיה, ובמרץ 1850 אוחדו ליצירת פרובינציית הוהנצולרן כחלק מפרוסיה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, ולאחר מכן חלק מגרמניה הנאצית.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, צורפה פרובינציית הוהנצולרן לחלקה הדרומי של וירטמברג ליצירת וירטמברג-הוהנצולרן שהייתה תחת אזור הכיבוש הצרפתי. בשנת 1952 התאחדו וירטמברג-הוהנצולרן עם וירטמברג-באדן ודרום באדן, ויצרו את מדינת באדן-וירטמברג, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
אורן פיניון
ידוע כי כמה מהמינים של אורן הפיניון יכולים ליצור רביית כלאיים ביניהם, בעיקר בין אורן חד-מחטי ל-Pinus quadrifolia (באנגלית Parry pinyon) או בין אורן חד-מחטי לבין אורן דו-מחטי (Pinus edulis).
מינים
על פי מחקרים המרחק הגנטי בין המינים השונים של אורן הפיניון נובע מתגובה לפעילות של חרקים אוכלי צמחים וללחץ סביבתי. בעל-מין Cembroides שבסוג אורן, המקבץ את כל המינים של אורן פיניון, יש אחד עשר מינים:
מיני אורן נוספים הקרובים למינים אלו הם Pinus nelsonii (באנגלית Nelson's pinyon), השייך לעל-המין Nelsoniae, ושלושת המינים: אורן האצטרובל הזיפני, אורן בלפור ו-Pinus aristata השייכים לעל-המין Balfourianae.
הצנוברים בתזונה של ילידי אמריקה
הזרעים של אורן הפיניון, המכונים צנוברים או באנגלית (מספרדית) "piñóns", הם מזון חשוב עבור ילידי אמריקה החיים בהרים של דרום-מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו. כל המינים של האורן מייצרים זרעים אכילים, אך באמריקה הצפונית רק המינים של אורן הפיניון מייצרים זרעים גדולים מספיק כדי להיות מקור עיקרי למזון.
אורן הפיניון היה כנראה מקור מזון מאז הגעתו של ההומו ספיינס לאגן הגדול ודרום-מערב אמריקה הצפונית. הממצאים הארכאולוגיים באגן הגדול מצביעים על כך שתחום התפוצה של אורן הפיניון התפשט צפונה לאחר עידן הקרח, והגיע לגבול הצפוני ביותר שלו אז וגם היום בדרום איידהו בערך סביב שנת 4000 לפני הספירה. ילידי אמריקה הקדומים אספו ללא ספק את הזרעים האכילים, אך לפחות באזורים מסוימים, עדויות לכמויות גדולות של איסוף צנוברים מופיעות רק מ-600 לספירה. שימוש מוגבר בצנוברים היה קשור אולי לעלייה באוכלוסייה של בני אדם וירידה במספר חיות הציד, ובכך אילצו את תושבי האגן הגדול לחפש מקורות מזון נוספים.
עם זאת, הצנוברים לא יכולים להיות מוצר יסוד בגלל חוסר האמינות של יבול הצנוברים. יבולים שופעים של אצטרובלים וזרעים מופיעים רק כל שנתיים עד שבע שנים, ובממוצע יבול טוב כל ארבע שנים. שנים של יבול גדול של זרעים נוטים להיות זהים באזורים רחבים של תחום התפוצה של אורן הפיניון.
השיטה המסורתית לליקוט צנוברים
בשנת 1878 תיאר חוקר הטבע ג'ון מיור את השיטה האינדיאנית לאיסוף צנוברים בנבדה. בספטמבר ובאוקטובר, המלקטים קטמו את האצטרובלים מעצי אורן הפיניון בעזרת מוטות עץ, ערמו את האצטרובלים בערימה, הניחו שכבה דקה של שיחים יבשים למעלה, הדליקו אותם וחרכו קלות את אצטרובלי הפיניון באש. החריכה שרפה את השרף הדביק שציפה את האצטרובלים קלתה קלות את הצנוברים ושחררה אותם. לאחר מכן האצטרובלים התייבשו בשמש עד שניתן היה לחלץ בקלות את הזרעים. מיור אמר כי האינדיאנים צפו מקרוב בעצי הפיניון כל השנה ויכולים היו לחזות את המחסור או השפע של היבול חודשים לפני זמן הקטיף. בשנת 1891 צפה ב. ה. דאצ'ר (B. H. Dutcher) בקציר הצנוברים על ידי האינדיאנים של פנאמינט (בני שבט הטימבישה) באזור רכס פנאמינט המשקיף על עמק המוות בקליפורניה. שיטת הקטיף הייתה דומה לאמור לעיל, פרט לכך שהצנוברים הוצאו מיד לאחר שחרכו את האצטרובלים באש השיחים.
בשני הדיווחים לעיל תוארה שיטת חילוץ הזרעים מהאצטרובלים הירוקים. שיטה נוספת היא להשאיר את האצטרובלים על העצים עד שהם יבשים וחומים, ואז להכות על האצטרובלים במקל, מעוצמת המכה האצטרובלים נופלים על האדמה או הזרעים משתחררים מהאצטרובלים ונופלים על האדמה שם ניתן לאסוף אותם. הציידים-לקטים הנוודים של האגן הגדול צרכו את הצנוברים שאספו במהלך החורף לאחר האיסוף, תושבי כפרי הפואבלו לאורך עמק הריו גראנדה בניו מקסיקו שהיו חקלאים נהגו לאחסן את הצנוברים בבורות אחסון למשך שנתיים עד שלוש שנים.
כל אצטרובל מייצר 10 עד 30 צנוברים וחורשה פורה של עצי פיניון יכולה להפיק בשנה טובה 110 קילוגרם ל-4 דונם אדמה. פועל ממוצע יכול לאסוף כ-10 קילוגרם של צנוברים בקליפה ביום עבודה. כמות כזו של צנוברים כשיותר מחצי זה בצנוברים קלופים, שוות ערך ל-30,000 קלוריות. זו היא תפוקה גבוהה בגין המאמץ שנדרש על ידי הציידים-לקטים. יותר מכך, הצנוברים עשירים בשומן, שהיה תמיד חסר לציידים-לקטים.
הקשר לבעלי חיים
מקור הכינוי באנגלית של מין העורבני Gymnorhinus cyanocephalus הוא pinyon jay, כלומר "עורבני הפיניון", הוא מאורן הפיניון, והצנוברים מהווים חלק חשוב מתזונתו. העוף הוא חוליה חשובה בהתחדשות עצי אורן הפיניון, כיוון שהוא מאחסן כמויות גדולות של הזרעים באדמה לשימוש עתידי, והזרעים העודפים שהוא לא משתמש בהם נמצאים במצב אידיאלי לגדול לעצים חדשים. גם עורבני מקסיקני (Aphelocoma wollweberi) חשוב להפצה של חלק ממיני אורן הפיניון, כמו, אם כי הוא ממלא תפקיד חשוב פחות, קיק אגוזים אמריקאי. מינים רבים אחרים של בעלי חיים אוכלים צנוברים מבלי להפיץ אותם.
התנסות מקצועית
התנסות מקצועית (מכונה לעיתים סטאז' או פרקטיקום) היא תיאור לתקופת לימודים ללא תשלום בארגון מקצועי, תוך כדי חניכה של אנשי התעשייה, שסטודנטים נדרשים לעשות כחלק מחובות הלימוד למקצוע. תפקידה ומטרתה של ההתנסות המקצועית היא להכשיר את הסטודנטים למקצוע שאותו הם לומדים, וזאת כדי לסייע ולהקל עליהם כאשר יסיימו את לימודי התואר או התעודה.
עיקר ההתנסות המקצועית מתבצעת במקצועות ההוראה, עבודה סוציאלית, פסיכולוגיה, מקצועות פרא-רפואיים, חינוך, תקשורת, ייעוץ וכדומה.
התנסות מעשית מקנה מספר נקודות זכות המשתנות בהתאם למוסד האקדמי ולתחום הלימודים הנלמד. סטודנטים מגיעים למקום הקולט פעם-פעמיים בשבוע, ושם הם מתנסים במקצוע שאותו הם לומדים, כגון: טיפול באנשים, העברת שיעורים לתלמידים, ייעוץ והכוונה פרטנית, אינטראקציה עם צוות המקום ועוד. לאורך כל תקופת ההתנסות המקצועית, יש מדריך פדגוגי המלווה את הסטודנט. תפקידו לדאוג לצורכי הסטודנט, לעזור לו כשצריך, להדריך אותו בעבודתו ולוודא שהסטודנט מבצע את המטלות הנדרשות. כמו כן, הוא משפיע על הציון הסופי שיינתן לסטודנט במסגרת ההתנסות המקצועית.
ריצ'רד השני (מחזה)
המלך ריצ'רד השני הוא מחזה היסטורי מאת ויליאם שייקספיר, שנכתב בקירוב בשנת 1595. הוא מבוסס על סיפור חייו ריצ'רד השני, מלך אנגליה בשנים 1377–1399, ומהווה חלק ראשון בסדרה של ארבעה מחזות, המכונה לעיתים "ההנריאדה" (Henriad), ועוסקת בו ובמחליפיו: הנרי הרביעי, חלק ראשון, הנרי הרביעי, חלק שני והנרי החמישי. ייתכן שהמחזה לא נועד להצגה נפרדת, אלא רק כחלק מהסדרה.
אף על פי שבמהדורת הפוליו הראשונה (1623) של כתבי שייקספיר המחזה רשום כמחזה היסטורי, מהדורת הקווארטו, המוקדמת יותר (1597), מכנה אותו "הטרגדיה של המלך ריצ'רד השני". זהו המחזה הלירי ביותר מכל מחזותיו ההיסטוריים של שייקספיר, שנכתב בתקופה בה גם חיבר את "חלום ליל קיץ" ואת "רומיאו ויוליה", מחזה הכולל נאומים גדולים, ובמרכזו דמותו הפתטית של ריצ'רד השני.
הדמויות במחזה
{{טורים|תוכן=
אחרים
}}
תקציר העלילה
המערכה הראשונה נפתחת בתמונת הדמות המרכזית במחזה, המלך ריצ'רד השני, יושבת במלכותיות על כסאה. הצופה לומד שהנרי בולינגברוק, בן דודו של המלך, נקלע לוויכוח עם תומאס מוובריי, ושהמלך נדרש לשמש כשופט. העימות נסוב סביב האשמתו של בולינגברוק כי מוובריי פיזר כספים שניתנו לו לכלכלת חיילי המלך. כמו כן, מאשים בולינגברוק את מוובריי ברצח של דוכס גלוסטר, אף על פי שג'ון מגונט - אחיו של גלוסטר ואביו של בולינגברוק - מאמין שריצ'רד בעצמו אחראי לרצח. אחרי מספר ניסיונות להרגיע את צמד האנשים, ריצ'רד מרים ידיים, ובולינגברוק ומוובריי מאתגרים זה את זה לדו-קרב, למרות התנגדות ריצ'רד וגונט. סצנת התחרות מתוארת ברשמיות רבה, וכוללת פתיחה טקסית ארוכה, אך ריצ'רד קוטע את הקרב באבו, וגוזר על הצמד גירוש מאנגליה. על בולינגברוק נכפה לעזוב לשש שנים, בעוד מוובריי מוגלה לעד. החלטתו של המלך עשויה להתפס כסימן לטעויות אחרות, שיובילו בסופו של דבר להפלת שלטונו ולמותו, ואכן, זוהי נבואתו של מוובריי.
בהמשך המחזה, ג'ון מגונט מת, והמלך ריצ'רד השני משתלט על אדמותיו וכספו. האצילים מתרגזים על התנהגותו של ריצ'רד ומאשימים אותו בבזבוז כספי אנגליה, בגנבת ממונו של גונט (ששייך באופן חוקי לבנו, בולינגברוק) לצורך המלחמה באירלנד, בהטלת מיסוי מיותר על פשוטי העם, ובענישת האצילים על פשעי אבותיהם. לאחר מכן, הם מסייעים לבולינגברוק לשוב בסתר לאנגליה, ומתכננים להדיח את ריצ'רד השני משלטונו. למרות זאת, מספר נתינים נותרים נאמנים לריצ'רד, ביניהם בנו של דוכס יורק (בן דודם של ריצ'רד ובולינגברוק גם יחד), בושי, באגוט וגרין. כאשר עוזב המלך ריצ'רד את אנגליה כדי לנהל את המלחמה באירלנד, בולינגברוק מנצל את ההזדמנות, מקים צבא ופולש לחופיה הצפוניים של אנגליה. הוא מוציא להורג את בושי וגרין, ומשיג את תמיכת דוכס יורק, אותו הותיר ריצ'רד לנהל את הממלכה בעת היעדרותו.
קופה אמריקה
הקופה אמריקה של הקונמבול (בקיצור בספרדית ובפורטוגזית: Copa América) היא אליפות אמריקה הדרומית לאומות בכדורגל, המתקיימת אחת לכמה שנים, בפרקי זמן בלתי קבועים.
התחרות מאורגנת על ידי הקונפדרציה הדרום אמריקאית, CONMEBOL. בשנים 1992–2017 האלופה הייתה משתתפת בגביע הקונפדרציות.
זוהי תחרות הנבחרות העתיקה ביותר בעולם (החלה ב-1916), ואירוע הספורט השלישי בגודלו בעולם מבחינת כמות צפייה. אליפות זו מכתירה את אלופת דרום אמריקה, אך משנות ה-90 מוזמנות לטורניר נבחרות מאמריקה הצפונית ואסיה להשתתפות.
מאז 1993 הטורניר כולל 12 קבוצות - כל עשר הנבחרות שחברות ב־CONMEBOL, ושתי נבחרות שמוזמנות מקונפדרציות אחרות (משתנה מטורניר לטורניר). מתוך עשר המשתתפות הקבועות שמונה לקחו בעבר את הגביע, כאשר שיאניות הזכיות הן נבחרות אורוגוואי וארגנטינה עם 15 זכיות בטורניר. ארגנטינה שאירחה את טורניר הבכורה ב-1916, אירחה את הטורניר את המספר הרב ביותר של פעמים (תשע פעמים), וארצות הברית הנבחרת היחידה שאירחה את הטורניר והיא לא חברה ב-CONMEBOL (ב-2016). שלוש פעמים הטורניר התקיים או צפוי להתקיים במספר מדינות בדרום אמריקה ולא רק במדינה אחת (ב-1975, 1979, 1983).
השנים הראשונות
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית הייתה ההתאחדות הראשונה בדרום אמריקה והוקמה ב-1893, בעוד מועדון הכדורגל הראשון בדרום אמריקה היה "מועדון הכדורגל והקריקט של לימה", והוקם בפרו ב-1895 (קיים עד היום בפרו).
בשנת 1910 נערכה תחרות במתכונת דומה גביע המאה למהפכת מאי, בה השתתפו צ'ילה ואורוגוואי אך היא לא מוכרת כיום באופן רשמי על ידי ה-CONMEBOL.
קופה אמריקה היא טורניר הכדורגל הבינלאומי הוותיק ביותר בעולם. הטורניר הראשון התקיים ב-1916 בארגנטינה בין התאריכים ה-2 ועד 17 ביולי, לכבוד ציון מאה שנים לעצמאותה. בתחרות ראשונה זו השתתפו ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי וברזיל, ואורוגוואי הייתה הזוכה הראשונה לאחר שסיימה ראשונה בבית התחרות. בזמן הטורניר הראשון וכשהוא רואה את הצלחתו הרבה, אחד מחברי ההנהלה של התאחדות הכדורגל האורוגוואית, הקטור ריבאדיבה, הציע על הקמת קונפדרציית מאוחדת לארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ואורוגוואי, וכך ארגון ה-CONMEBOL נוסד במהלך תחרות זו, ב-9 ביולי 1916 (ביום העצמאות של ארגנטינה).
בשנה לאחר מכן התקיימה התחרות שוב, הפעם באורוגוואי, ואורוגוואי זכתה שוב לאחר ניצחון 0–1 במשחק האחרון שגרם לה לסיים במקום הראשון בבית ולנצח את התחרות.
לאחר התפרצות נגיף השפעת בריו דה ז'ניירו, הטורניר של 1918 בוטל, ובמקומו אירחה ברזיל את הטורניר של 1919 וזכתה בו לראשונה, כשהצליחה לנצח את המחזיקה הנוכחית אורוגוואי 0–1 במשחק פלייאוף שהכריע את גורל התחרות. ב-1920 אירחה צ'ילה את התחרות, שם זכתה אורוגוואי בפעם השלישית מתוך 4 תחרויות.
בטורניר של 1921 השתתפה לראשונה פרגוואי, לאחר שההתאחדות שלה הצטרפה לקונמבול באותה השנה. ארגנטינה זכתה בתחרות זו, הודות לשערו של ג'וליו ליבונטי במשחק האחרון. ב-1922 זכתה שוב ברזיל בפעם השנייה שלה כשהיא מארחת את התחרות אצלה.
בשנים הבאות שלטה בתחרות אורוגוואי, אולם ארגנטינה גם התחרתה איתה ראש בראש, ועד 1929 זכו אורוגוואי וארגנטינה בתחרות לסירוגין כאשר כל אחת הוסיפה 3 תוארי אליפות דרום אמריקה. בשנים 1926 ו-1927 הצטרפו לתחרות בוליביה ופרו בהתאמה.
שנות ה-30 ועד שנות ה-60
אחרי קיום המונדיאל הראשון ב-1930, הסכסוך המתמשך בין ההתאחדויות של אורוגוואי וארגנטינה גרם לטורניר שלא להתקיים מספר שנים אחר כך. רק ב-1935 היה אפשרי לקיים טורניר נוסף ב"מתכונת מיוחדת". ב-1937 זכתה שוב ארגנטינה, וב-1939 אירחה את הטורניר לראשונה בתולדותיה פרו, שגם הצליחה לזכות לראשונה בתואר, כשאקוודור מצטרפת לתחרות לראשונה. ב-1941 צ'ילה אירחה את התחרות, במלאת 400 שנים לייסוד עיר הבירה שלה, סנטיאגו, ולכבוד הטורניר הוגדלה תכולת האצטדיון הלאומי מ-30 אלף ל-70 אלף מקומות. למרות ההשקעה הרבה וההכנות הגדולות לטורניר במטרה לזכות, הצ'יליאנים הפסידו במשחק האחרון בתחרות לארגנטינה שזכתה בפעם השישית שלה. אורוגוואי אירחה וזכתה בטורניר ב-1942, וצ'ילה אירחה פעם נוספת ב-1945, אך שוב הפסידה לארגנטינה במירוץ על התואר, לאחר שברזיל ניצחה אותה והרסה לה את ההזדמנות לנצח בתחרות.
האליפות נכנסה לתקופה בה האירוע לא התקיים בצורה תדירה ומתכונת התחרות שונתה באופן לא רשמי מפעם לפעם, ואת התארים אישר הקונמבול בדיעבד. למשל ארגנטינה הייתה היחידה שזכתה בתואר שלוש פעמים ברציפות ב-1945, 1946 ו-1947, אך לאחר מכן התחרות התחילה להתקיים בכל שנתיים, לאחר מכן כל שלוש ואף ארבע שנים. בשנת 1959 היו אף שני טורנירים שהתקיימו באותה שנה, אחד בארגנטינה ואחד באקוודור. בתקופה זו חלק מהנבחרות השתתפו בכל טורניר וחלק החליטו לא להשתתף בחלקן, וחלק שלחו נבחרות חסרות מאוד (למשל בטורניר של 1959 שהתקיים באקוודור שלחה ברזיל נבחרת שייצגה את מדינת פרנמבוקו). ייסודו של טורניר גביע הליברטדורס ב-1959, גם השפיע על הטורניר.
בוליביה ניצחה בפעם הראשונה שאירחה בשנת 1963, אך לאחר מכן הפסידה במשחק הראשון של טורניר 1967 לנבחרת ונצואלה בהופעת הבכורה שלה בטורנירים.
הקופה אמריקה
בשנת 2001 הוזמנה קנדה להשתתף בקופה אמריקה, אך החליטה לוותר על השתתפותה עקב בעיות אבטחה, כמו כן בשנת 2011 הוזמנה יפן להשתתף בתחרות ואף אישרה את השתתפותה אך נאלצה לבטל אותה בשל רעידת האדמה והצונאמי בסנדאי שפגעו קשות במדינה, ובמקומה הוזמנה נבחרת קוסטה ריקה.
ב-2016 התקיים בארצות הברית טורניר מיוחד לציון 100 שנים לטורניר ה"קופה אמריקה". הטורניר כלל 16 נבחרות: 10 מדרום אמריקה ו-6 מצפון ומרכז אמריקה. הטורניר נערך בין ה-3 ל-26 ביוני 2016.
אליפות דרום אמריקה בכדורגל
עד שנת 1975 נקראה הקופה אמריקה בשם אליפות דרום אמריקה בכדורגל והתחרות התקיימה במתכונת של בית גמר, שבו אין משחק גמר אלא בית, כדוגמת מונדיאל 1950. לכן, אין תוצאה של משחק הגמר.
קופה אמריקה
בשנת 1975 שונה שם הטורניר ל"קופה אמריקה" (Copa América) ובנוסף השתנתה גם מתכונתו למתכונת הנוקאאוט.
מלכי השערים
נכון ל-4 ביולי 2021. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים.
השחקן המשתפר בליגת העל בכדורסל
הזוכה בפרס נבחר על ידי ועדה מיוחדת של מנהלת ליגת העל ובעונות מסוימות בשיתוף הקהל.
קרב דרזדן
קרב דרזדן התרחש בין 26 ל-27 באוגוסט 1813 ליד העיר דרזדן שבסכסוניה (כיום בשטחה של גרמניה), בין צבאות נפוליאון לקואליציה האנטי צרפתית השישית בפיקודו של גנרל-פלדמרשל קרל פיליפ שוורצנברג. הקרב הסתיים בניצחון צרפתי גדול. למרות ניצחונו בקרב, לא הצליח נפוליאון להשמיד את צבא הקואליציה, בין היתר כי לא ביצע מרדף נמרץ אחרי הנסוגים.
רקע
ב-16 באוגוסט 1813 הורה נפוליאון למרשל לורן ז'וויון סן סיר לבצר את דרזדן כדי שתשמש כבסיס לתמרוניו. נפוליאון עצמו התכוון להביס את צבאות יריביו עוד בטרם יספיקו לחבור לכח אחד. היה לו צבא שכלל 442,810 לוחמים ו-1,284 תותחים ב-559 גדודים ו-395 אסקדרונים, נגד כוחות שדה של בעלות הברית, שכללו בסך הכל 512,113 לוחמים ב-556 גדודים, 572 אסקדרונים, 68 רגימנטים קוזקים ו-1,380 תותחים. לפי תוכנית טרכנבורג נמנעה הקואליציה מקרבות ישירים עם נפוליאון, בהעדיפה להילחם נגד המרשלים שלו במקום. כך, הביס ברנדוט את ניקולה אודינו בקרב גרוסברן ב-23 באוגוסט ואילו גבהרד לברכט פון בליכר הביס ב-26 באוגוסט את אטיין מקדונלד בקרב קצבאך.
הקרב
ב-25 באוגוסט התאספו שלושת המלכים - אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה - והצוותים שלהם לתצפית על העיר כדי לדון באסטרטגיה שלהם. ההגנות החלשות של העיר היו ברורות מנקודת מבט זו: חיל המצב הצרפתי והסקסוני שכלל 20,000 איש בפיקודו של המרשל סן-סיר לא יכול היה לקוות להחזיק עיר בסדר גודל כזה. הצאר והגנרל ז'אן ויקטור מארי מורו, לשעבר גנרל צרפתי וכעת יועץ לקואליציה, רצו לתקוף מיד; שוורצנברג רצה להמתין עד שיגיעו כוחות נוספים.
בדרזדן, הקורפוס ה-14 של סן-סיר אייש את הכוחות השונים ואת עמדות ההגנה. מ-6:00 בבוקר עד הצהריים, בעלות הברית בדקו את ההגנות הצרפתיות. נפוליאון הגיע מצפון בסביבות 10:00 בבוקר עם קורפוס הרגלים של המשמר וקורפוס הפרשים הראשון של מירא שהגיעו זמן קצר לאחר מכן, כשהוא חולף 140 קילומטרים בצעדות כפויות במשך שלושה ימים. המשמר של נפוליאון כלל 2 קורפוסי משמר צעירים ואת דיוויזיית המשמר הישן.
זמן קצר לאחר השעה 11:00, הבחינו מלכי הקואליציה בזרם הכוחות הצרפתיים הממהרים לדרזדן מצפון. הייתה רגיעה בקרב בין הצהריים ל-15:00 בשעה שהתגבורת הצרפתית תפסה עמדות וראשי הקואליציה התלבטו אם עליהם להילחם בנפוליאון או לסגת. לבסוף החלה הקואליציה בהפגזה ותקיפה כללית החל מהשעה 15:00 בצהריים נגד הפרברים הדרומיים של העיר. ככל שהתקדמו כוחות הקואליציה, נפוליאון שיגר במהירות תגבורת לאזורים המאוימים - קורפוס הפרשים הראשון מימין הצרפתי, נה וקורפוס המשמר הצעיר השני למרכז ומורטייה וקורפוס המשמר הצעיר הראשון לשמאל הצרפתים. בשעה 17:30, נפוליאון השיק את ההתנגדות שלו. עם רדת הלילה, הצרפתים החזירו לעצמם כמעט את כל עמדותיו המקוריות של סן-סיר. עם רדת הלילה ב-26 באוגוסט, החל גשם זלעפות שנמשך לאורך כל הלילה. הנחלים התמלאו ממים והאדמה הפכה לבוץ.
לאחר שתוגבר בן לילה בקורפוס השני של ויקטור, בקורפוס השישי של מרמון ובפרשי המשמר, נפוליאון תקף למחרת ב-27 באוגוסט בגשם כבד, השמיד את האגף השמאלי של בעלות הברית וזכה בניצחון טקטי מרשים. הווייסריץ המוצף ניתק חלק גדול מהאגף השמאלי של צבא בעלות הברית, בפיקודו של יוהאן פון קלנאו ואיגנץ גיולאי, מהגוף המרכזי של הקואליציה במרכז. מרשל ז'ואקים מירא ניצל את הבידוד הזה והסב אבדות כבדות לאוסטרים. משתתף צרפתי הבחין, "מירא... ניתק את הקורפוס של קלנאו של הצבא האוסטרי, והטיל את עצמו עליו בראשם של הקרבינרים והקיראסירים ... כמעט כל הגדודים שלו [של קלנאו] נאלצו להטיל את כוחותיהם, ושתי דיוויזיות אחרות של חיל רגלים חלקו את גורלן". מכוחו של קלנאו, הדיוויזיה של פלדמרשל-לויטננט יוזף, הברון פון מסקו דה פלסו-קוביני שכללה חמישה רגימנטים חי"ר הוקפה ונלכדה על ידי קורפוס הפרשים של מירא, שהסתכם בכ-13,000 איש, ו-15 צבעים. מסקו נפצע, ופרש בשנה שלאחר מכן. הדיוויזיות של גיולאי ספגו גם אבדות חמורות כשהן הותקפו על ידי קורפוס הפרשים של מירא שנתמך על ידי הקורפוס השני של ויקטור במהלך סופת גשם. עם אבני צור ואבקה לחים, המוסקטים שלהם לא ירו וגדודים רבים הפכו לטרף קל לקיראסירים והדרגונים הצרפתים.
בעוד האגף השמאלי של בעלות הברית התפורר, הצרפתים תקפו את האגף הימני של בעלות הברית עם נה, מורטייה וסן-סיר. למרות ניסיונותים של הפרשים הרוסי והפרוסים, גם אגף זה נהדף אחורה. המרכז הצרפתי הוחזק בידי הקורפוס השישי של מרמון אך המרכז הוגבל ברובו לדו-קרב ארטילרי. בסביבות השעה 17:00, כל הכוח של בעלות הברית נאלץ לסגת לאט לאחור למרות שהעתודות העוצמתיות של שוורצנברג לא הוכנסו לפעולה. באותו לילה החליטו בקואליציה שנמאס להם ונסוגו בשקט דרומה. נפוליאון לא הבין שהם עזבו עד למחרת בבוקר.
משמר אחורי יעיל ומזג האוויר אפשרו לשוורצנברג לסגת ולהימלט מכל ניסיון כיתור או מרדף. הקואליציה איבדה כ-38,000 איש ו-40 תותחים. ההרוגים הצרפתים הסתכמו בסביבות 10,000. כמה מקציניו של נפוליאון ציינו שהוא "סובל מחסימת מעיים חריפה, שנגרמה על ידי הגשם הקר, שאליו הוא נחשף במהלך כל היום השני לקרב".
לאחר מכן
ב-27 באוגוסט, גנרל ונדאם קיבל פקודות להתקדם אל פירנה ולגשר שם על האלבה עם הקורפוס הראשון שלו. המטרה הושגה בגשם שוטף, מבלי להפריע לרוסים שנמשכו לרמות זהיסטה. התקדמות זו של ונדאם נתקלה בכוחות בעלות הברית שנסוגו מדרזדן והביאה לקרב קולם שלושה ימים לאחר מכן. לאחר שהותקף מכל עבר, ונדאם נאלץ בסופו של דבר להיכנע. הפסד זה יחד עם תבוסותיהם של המרשל אודינו והמרשל מקדונלד בקרב קצבאך האפילו על ניצחונו של נפוליאון בדרזדן.
הקרב מפורסם גם במותו של ז'אן ויקטור מארי מורו שנהרג בעת שעמד על הגבעה יחד עם הפיקוד העליון של בעלות הברית והשקיף על הקרב. נפוליאון, שעבר ליד אחת הסוללות, ראה קבוצת קצינים על הגבעה והורה לתותחנים להפגיז את המקום. מורו ספג פגיעה ישירה ומת כמה ימים לאחר מכן מפצעיו.
ריקי נלסון
אריק היליארד "ריקי" נלסון (באנגלית: Eric Hilliard "Ricky" Nelson; 8 במאי 1940 – 31 בדצמבר 1985) היה זמר ושחקן אמריקאי. היה פופולרי בעיקר בשנות החמישים המאוחרות ובשנות השישים המוקדמות.
שנותיו הראשונות
נולד בטינק שבניו ג'רזי כבנם הצעיר של אוזי והארייט נלסון. שני הוריו היו חברים בביג בנד. יחד עם אחיו דייוויד נלסון, המשפחה הופיעה בסדרת רדיו משנת 1944 עד לשנת 1954 שלה האזינו מעל 2 מיליון מאזינים. בשנת 1952 הייתה למשפחה תוכנית בטלוויזיה בשם "המופע של אוזי והארייט", ששידוריה הופסקו ב-1966. התוכנית התבססה על חייהם האמיתיים של משפחת נלסון.
תחילת הקריירה
את קריירת הרוק'נ'רול התחיל נלסון בשנת 1957. הוא רצה להרשים את חברתו, שהייתה מעריצה של אלביס פרסלי, ולהראות לה שהוא יכול לשיר טוב בדיוק כמוהו. הוא הקליט בשנה זו את השיר "אני הולך" של פאטס דומינו, שמיד הגיע למקום ה-4 במצעדים.
בהמשך, כל פרק של ב"מופע של אוזי והארייט" בטלוויזיה הסתיים בהופעה של "ריקי" ולהקתו (שהייתה שייכת בעבר לבוב לומן). אביו של ריקי מנע ממנו להופיע בתוכניות טלוויזיה אחרות, כנראה כדי לשמור את המעריצים של ריקי לעצמו ולתוכנית הטלוויזיה שלו. בפרק אחד של התוכנית בליל כל הקדושים, התחפש ריקי לאלביס פרסלי, ובכך הקפיץ את הרייטינג של התוכנית ויצר היסטריה בקרב המעריצים.
נלסון הפך במהירות לאליל נעורים. מ-1957 עד 1962, הוציא נלסון 30 להיטים שהגיעו למצעד 40 הגדולים, יותר מכל אומן אחר בזמנו (חוץ מאלביס פרסלי).
בעוד ריקי העדיף שירי רוק'נ'רול ובעלי קצב מהיר, קולו הרך והרגוע התאים באופן טבעי לשיר בלדות. במהלך חייו עבד עם הרבה מוזיקאים כמו ג'יימס ברטון, ג'ו מאפיס, הג'ורדניירס (להקת ליווי), והאחים ברונט.
בנוסף לקריירה שלו כזמר, הופיע ריקי נלסון בסרטים כגון "סיפור שלוש אהבות" (1953), "ריו בראבו", מערבון קלאסי מ-1959 (בו השתתפו גם ג'ון ויין ודין מרטין).
שנותיו המאוחרות וקריירת הקאנטרי
באפריל 1963 נישא לכריסטין הרמון. באותה שנה חתם על חוזה ל-20 שנה עם תקליטי דקה, אבל לא הקליט להיטים גדולים אחרי שירו מ-1964 "בשבילך". באמצע שנות השישים התחיל נלסון להקליט מוזיקת קאנטרי, ונכנס ל"מצעד 40 הגדולים" בשנת 1970, כשהקליט את "היא שלי" - שיר של בוב דילן במקור.
ב-1972, נכנס שוב לאותו מצעד עם השיר "מסיבת הגן". השיר נכתב אחרי שקהל שרק לו בוז במסיבת גן בכיכר מדיסון, כי ניגן שירים חדשים ולא רק להיטים משנות ה-50 וה-60. לפי גרסה שונה, הקהל שרק בוז לכוחות משטרה שפזרו הפגנה בקרבת מקום. השיר נעשה פופולרי והצליח להגיע גם לטבלאות הלהיטים של ה"בילבורד".
בשנות ה-70 המאוחרות, הקריירה שלו הייתה בדעיכה. הוא הפסיק להקליט וכמעט שלא הופיע מול קהל. אשתו התגרשה ממנו ולקחה את ארבעת ילדיהם. נלסון החל לצרוך סמים, במיוחד מריחואנה.
בשנת 1985 הוא הצטרף לסיבוב הופעות של רוק'נ'רול בבריטניה. הסיור הצליח באופן ניכר ועודד את רוחו של נלסון. הוא ניסה לשחזר את ההצלחה בארצות הברית, והחל להופיע בדרומה. במהלך סבב ההופעות, נהרג ריק נלסון בתאונת מטוס בטקסס (באותה שנה).
השיר האחרון ששר על הבמה לפני התאונה היה "Rave On" של באדי הולי.
השמועות שהמטוס התרסק עקב שימוש בסמים על ידי נוסעיו הופרכו.
לאחר מותו
שנתיים לאחר המוות, ב-1987, נבחר ריקי נלסון להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול, וגם להיכל התהילה של הרוקבילי.
ביום הזיכרון ה-20 למותו שידרה רשת הטלוויזיה האמריקנית סדרה דוקומנטרית שכותרתה: "ריקי נלסון שר".
ב-27 בדצמבר 2005, רשת המוזיקה EMI הוציאה את האוסף: "להיטיו הגדולים של ריקי נלסון", עם 25 רצועות שמע.
גם בניו של נלסון, גונר ומת'יו התאומים, בתו טרייסי נלסון ובנו הצעיר סאם נלסון - כולם עוסקים במשחק או במוזיקה.
קונקורדט
קונקורדט הוא הסכם בין הכס הקדוש לשלטונות מדינה, להסדרת היחסים שבין המדינה לכנסייה הקתולית.
למשל, ההסכמים הלטרניים שנחתמו עם איטליה בשנת 1929, שבהם זכתה קריית הוותיקן בריבונות, כללו קונקורדט שקובע את הקתוליות כדת המדינה באיטליה, ומבטיח הגנה למוסדות הכנסייה שבמדינה.
Torn (שיר של אווה מקס)
Torn הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אווה מקס. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2019, כסינגל שלישי מתוך האלבום Heaven & Hell, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע וכתיבה
בהודעה לעיתונות אמרה מקס כי השיר "בוחן את המאבק" בין אהבה לשנאה, אותם היא מכנה "שניים מהרגשות החזקים ביותר שאנו חווים במערכות יחסים."
וידאו קליפ
מקס העלתה לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר. כמו כן, הקליפ עצמו מכיל קטעי אנימציה.
אנגיוטנסין
אנגיוטנסין הוא פפטיד המשמש כהורמון, בעיקר בתחום משק הנוזלים בגוף. השפעתו המרכזית היא בהגדלת כמות הנוזלים בגוף.
לפרוטאזה האספרטילית רנין המופרשת מתאי הכליה אתר חיתוך ספציפי בצד האמיני של AGT שלאחריו נשאר פפטיד בעל 10 חומצות אמינו בשם אנגיוטנסין I (ANG1). האנזים ACE חותך שתי חומצות אמינו מ-ANG1, וכך נוצר הפפטיד אנגיוטנסין II (ANG2) בעל 8 חומצות אמינו.
זמן מחצית חיים במחזור הדם הוא 30 שניות בעוד שברקמות יכול להגיע עד חצי שעה. בפירוק ANG2 נוצרים פפטידים קצרים יותר בעלי פעילות נמוכה בהרבה.
Asp-Arg-Val-Tyr-Ile-His-Pro-Phe
אלכסנדרה לביצקאיה
אלכסנדרה יורייבנה לביצקאיה (ברוסית: Алекса́ндра Ю́рьевна Леви́цкая; נולדה ב-7 בפברואר 1954, מוסקבה) היא פוליטיקאית רוסית, יועצת לנשיא רוסיה (מאז 2 באוגוסט 2013). גאולוגית בהכשרתה.
קריירה
בשנות ה-90 עבדה בתאגיד הקרנות הפדרלי הרוסי ולאחר עזיבתו של אלכסנדר וולושין, ממשרת ראש סגל הקרמלין מונתה לעוזרת לראש סגל הקרמלין בשנים 1999 עד 2000.
מ-6 ביוני 2000 עד 23 ביוני 2003 שימשה כסגנית מזכיר ממשלת הפדרציה הרוסית. לאחר מכן הייתה לסגנית ראש מזכירות ראש הסגל הנשיאותי של הפדרציה הרוסית (2003–2004).
מאז 26 באפריל 2004 שימשה כסגנית שרת הבריאות והפיתוח החברתי של הפדרציה הרוסית. מ-9 בנובמבר 2007 עד 26 ביוני 2008 הייתה סגנית השר לפיתוח כלכלי ומסחר של הפדרציה הרוסית. מ-26 ביוני 2008 עד 21 במאי 2012 שימשה כסגנית השרה לפיתוח כלכלי של הפדרציה הרוסית. מאז 21 במאי 2012 הייתה סגנית מזכיר ממשלת הפדרציה הרוסית.
אילנית גרשון
אילנית גרשון (נולדה ב-10 בינואר 1982) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
אילנית גרשון נולדה בתל אביב בשנת 1982. למדה תיאטרון, מחול ומוזיקה בבית הספר לאומנויות תל אביב. בגיל 17 עברה לתיכון תלמה ילין, שם סיימה בהצטיינות את לימודי התיאטרון.
בשנים 2001–2003 עשתה את שירותה בצה"ל בלהקת חיל החינוך, לצד לירון לב. בשנת 2006 סיימה לימודים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
שירה
במקביל לעבודותיה בתיאטרון, הקליטה את הסינגל "מחכה" עם הגיטריסט באלדי אולייר במסגרת הפרויקט מעברים בזמן – תקליטו המשותף עם בנו, ברק אולייר שיצא לאור בשנת 2008. ב-8 ביולי 2014 הוציאה את הסינגל - "לשכוח אותי" בהפקתו המוזיקלית של ברק אולייר. ב-23 בפברואר 2015 השניים הוציאו את הסינגל "כל רגע" - שיר שכתב, הלחין ועיבד ברק אולייר.
בחודש אוקטובר 2015 פנתה למימון המונים באינטרנט על מנת לגייס כסף עבור הקלטת אלבומה הראשון - פרויקט "מתנות שמורות". הפרויקט (אלבום משותף עם המוזיקאי ברק אולייר) - זכה להצלחה גדולה בפלטפורמת ההדסטארט וגייס למעלה מ-75,000 שקלים למימושו. בעזרת התמיכה שקיבלה, האלבום יצא לאור בינואר 2019.
טלוויזיה
בשנת 2011, דיבבה את מאדי פיצפטריק בסדרה החיים היפים של זאק וקודי. כמו כן שרה את שיר הפתיחה בסדרה "הכוורת" בערוץ הופ, דיבבה את דמותה של קוקו-לוקה בסדרה "הסרטים המצוירים של מיני" ששודרה בערוץ "דיסני ג'וניור" וכן, בסדרות "סם הסנדוויץ'", "דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה", "אמה ודין", "וונדי", "היורשים", "וויספר", "גינת המשאלות", "בובות פיניפון" ו"ברבי: הכי טוב בשתיים".
בשנת 2015 שיחקה בתוכנית "שורום זורום", לצד רינת גבאי וירדן הראל.
קולנוע
גרשון דיבבה מספר רב של סרטי קולנוע, רובם מיועדים לילדים. בין הסרטים שדיבבה:
שיחקה בסרטה העצמאי של הבמאית דניאל ג'יידלין, "Folie A Trois" בתפקיד נטלי.