cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולות מן ההרים
עלילת הספר
בבסיסו של הסיפור נמצא סיפורם של שני אחים, עבדאללה, האח הבכור, ופארי, האחות הצעירה. שני האחים גדלים, יחד עם אביהם סאבור ואמם החורגת פרוואנה, בכפר קטן ונידח באפגניסטן, ונסיבות חייהם מתאפיינות בעוני מרוד, אשר מעלה ספקות באשר ליכולתם של ההורים לטפל בילדיהם.
בו בזמן, אחיו של אבי המשפחה ודודם של שני האחים, נאבי, אשר מועסק כמשרתו של סולימאן, אדון בעל נכסים בעיר קאבול, מגלה כי אדונו גמר בדעתו להתחתן עם נילה, בת למשפחה מכובדת מאצולת העיר, אך מי שמוכרת כאישה פרועה בעלת גינונים מפוקפקים. זמן קצר לאחר החתונה, מתגלה כי אין באפשרות בני הזוג להעמיד צאצאים, למגינת ליבה של נילה. בעקבות זאת הוגה נאבי רעיון, לפיו בני הזוג יאמצו את פארי, בתו הצעירה של גיסו העני סאבור, ובכך מחד יחלצוה מחיי העוני הצפויים לה, ומאידך יאפשרו לבני הזוג להתברך בחוויית ההורות. חרף רתיעתו הראשונית של אבי המשפחה, סאבור, מהרעיון המוצע, בסופו של דבר התוכנית מתבצעת, כאשר בעוד פארי מאומצת על ידי הוריה החדשים ושוכחת לאיטה את בני משפחתה הישנים, אחיה עבדאללה, אשר קשור בכל מאודו לאחותו הקטנה, ממאן לשכוח את אחותו, חרף חלוף הזמן.
במסגרת עלילת הספר, מתאר חוסייני, נוסף על סיפורם של שני האחים, סיפורים נוספים, אשר מתארים אספקטים רבים בחייהם של ילידי אפגניסטן במהלך התקופה שבין הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ותקופת הכיבוש האמריקאי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. בין היתר מסופר סיפורו של נאבי, המשרת הנאמן, אשר במהלך השנים מגלה כי תשוקתו הגדולה של אדונו אינה דווקא לאשתו, אלא אליו, תחושה אשר מביאה את אשתו נילה, יחד עם בתה המאומצת פארי, לעזוב את אפגניסטן לצמיתות. כמו כן מתואר סיפורם של שני האחים, אידריס וטימור, אשר עזבו את אפגניסטן בילדותם וכעת מבקשים לשוב אליה, אך נאלצים להתמודד עם תחושת הזרות אשר הארץ משרה עליהם. בנוסף מסופר סיפורו של מרקוס, רופא ממוצא יווני, אשר בחר להקדיש את חייו לסיוע לנזקקים כתוצאה ממאבקה של ידידתו בחולייה, ולבסוף מוצא עצמו באפגניסטן.
חרף חלוף השנים, מצליחה פארי, כעת גברת זקנה בעלת משפחה משלה המתגוררת בצרפת, לגלות את האמת אודות מוצאה, ובעקבות זאת פועלת לשם מציאתו של עבדאללה, אחיה האובד, אשר מתגורר בארצות הברית. אחיה, על אף שהקים משפחה משלו, מעולם לא שכח אותה, ואף ביטא את כמיהתו לאיחוד מחדש של שני האחים בדרך בלתי צפויה. הסיפור עצמו מסתיים באיחוד מחדש של שתי המשפחות, ומתבטא ביחסיה של פארי, האחות הצעירה שהתאחדה לבסוף עם אחיה הבכור, עם פארי, בתו של עבדאללה, אשר קיומה הערטילאי של דודתה היה בעל משקל ממשי לכל אורך חייה, וכעת ציפייתה לבסוף מתגשמת.
יאניק סינר
יאניק סינר (בגרמנית: Jannik Sinner, נולד ב-16 באוגוסט 2001) הוא טניסאי איטלקי מקצועני ממוצא גרמני. נכון לאפריל 2023 הוא מדורג במקום התשיעי בעולם בסבב ה-ATP, דירוג השיא שלו.
ביוגרפיה
סינר נולד וגדל בכפר באזור דרום טירול הדובר גרמנית באיטליה. סינר החל לשחק טניס בגיל 7 במקביל לעיסוק בסקי בתחרויות לנוער. בגיל 13 החליט להתמקד בטניס בלבד, והחל להתאמן עם מאמנו הראשון, הריברט מייר.
2019: הצלחות ראשונות בצ'לנג'ר
סינר זכה בתואר הסינגל הראשון שלו ב-ATP בברגמו בפברואר 2019. בכך הוא הפך לאדם הראשון שנולד בשנת 2001 שהגיע לגמר הצ'לנג'ר. אחר כך זכה בכמה תארים נוספים של ITF באיטליה. באפריל באותה שנה העפיל לטורניר ATP הראשון שלו, אליפות הונגריה הפתוחה, שם זכה בתואר הניצחון הראשון שלו בסבב ה-ATP על מטה ולקוז. בשבוע לאחר מכן העפיל לגמר צ'אלנג'ר ה-ATP השני בקריירה באוסטרבה, ובסופו של דבר הובס על ידי קמיל מג'צ'אק. בחודש מאי הוא רשם את הניצחון הראשון שלו ברמת ה-ATP מאסטרס באליפות איטליה הפתוחה ברומא, כשהביס את האמריקאי סטיב ג'ונסון. בתחילת אוגוסט הוא קטף את תואר הסינגלים השני של ATP צ'לנג'ר בלקסינגטון.
מאוחר יותר באותו חודש הוא העפיל לגראנד סלאם הראשון שלו על ידי זכייה בשלושה משחקים בטורניר המוקדמות של אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. באוקטובר הוא קיבל כרטיס חופשי בתחרות אירופה הפתוחה, והפך לטניסאי הצעיר ביותר מזה חמש שנים שהעפיל לחצי הגמר של טורניר ATP. בדרך הוא הביס את גאל מונפיס המדורג הבכיר, וציין את ניצחונו הראשון בקריירה על שחקן בטופ 50. מאוחר יותר באותו חודש, הוא קיבל כרטיס חופשי נוסף לאליפות ווינה. לאחר שזכה במשחק הפתיחה שלו, דורג לראשונה בקריירה שלו בטופ-100. באותו שבוע הוכרז על המשתתפים בטורניר #NextGenATP2019, וסינר נבחר לנציג האיטלקי באירוע שנערך במילאנו. ב-9 בנובמבר 2019 הוא הפך לזוכה השלישי והצעיר ביותר של הטורניר, בגיל 18, לאחר שגבר על אלכס דה מינור 2–4, 4-1, 4-2.
בשנה זו הוכרז כשחקן החדש המבטיח ביותר של ה-ATP.
2020: ניצחונות ראשונים נגד שחקני טופ 10
סינר הפסיד בסיבוב הראשון של אליפות אוקלנד הפתוחה לבנואה פאיר שהמשיך לזכייה בטורניר. הוא זכה במשחק הגראנד סלאם הראשון שלו באליפות אוסטרליה הפתוחה, כשהוא ניצח את מקס פרסל האוסטרלי. לאחר מכן הוא התחרה באליפות מונפלייה הפתוחה, שם הפסיד בסיבוב הראשון.
בטורניר רוטרדם עלה לסיבוב השני לאחר שראדו אלבוט פרש מהטורניר. אז התחרה מול דויד גופן המדורג 10 בעולם וניצח, ובכך לראשונה ניצח שחקן מדורג בטופ 10. ברבע הגמר השני ברמת ה-ATP ורבע הגמר הראשון ב-ATP 500, הוא פספס שתי נקודות בהפסד לפבלו קרניו בוסטה. באליפות מארסיי הפתוחה הוא ניצח בסיבוב הראשון את נורברט גומבוס, אך הפסיד במשחק הבא בשלוש מערכות מול דנייל מדבדב, המדורג 4 בעולם.
ברולאן גארוס באוקטובר התחרה מול אלכסנדר זברב המדורג במקום ה-6 בטורניר וניצח בתוצאה 3–6, 6-3, 4-6 ו-3–6, והיה לשחקן הראשון מאז רפאל נדאל שהעפיל לרבע גמר ברולאן גארוס בגיל 19 ובהופעתו הראשונה בטורניר. בהמשך הטורניר הובס על ידי נדאל.
2022: שתי העפלות לרבעי גמר טורנירי גראנד סלאם
באליפות אוסטרליה הפתוחה סינר ניצח את אלכס דה מינואר מאוסטרליה 7-6(7-3) 6-3 6-4 בשמינית הגמר אך הפסיד ברבע הגמר 6-3 6-4 6-2 לסטפנוס ציציפס שהיה מדורג רביעי בעולם.
בווימבלדון 2022 סינר העפיל לרבע הגמר והפסיד לנובאק גוקוביץ לאחר שהוביל 2-0 במערכות בתוצאה 7-5 6-2 3-6 2-6 2-6 בשלבים המוקדמים יותר הוא (סינר) ניצח את סטאן וואורינקה ג'ון איזנר וקרלוס אלקרס.
סגנון משחק
צורת החבטה המועדפת עליו היא בקהנד ומעדיף להתחרות על משטח קשיח.
מחלף יפתחאל
מחלף יפתחאל הוא מחלף בכביש 79 (בסמוך לאלון הגליל ולביר אל-מכסור). המחלף מחבר את כביש 79 לכניסה לאלון הגליל, וכן לכביש 784 שמוביל לחנתון, כפר מנדא ויישובי המועצה האזורית משגב. במקום היה קיים בעבר צומת (עם עומסי תנועה רבים). חברת נתיבי ישראל החלה את עבודות השדרוג בינואר 2019. עלות בניית המחלף הייתה 200 מיליון שקלים והוא נפתח לתנועה בספטמבר 2021.
תוכנית הפיתוח סביב המחלף כוללת תחנה של קו הרכבת הקלה חיפה–נצרת.
לוסי ליימן
לוסי קתרין ליימן (באנגלית: Lucy Katherine Liemann; נולדה ב-24 בנובמבר 1973) היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה
ליימן נולדה ברובע בארנט שבלונדון. אחרי סיום הלימודים צדה את עינו של צייד כישרונות שהפציר בה להיות מדבבת. ליימן החלה ללמוד בבית הספר למשחק Academy of Live and Recorded Arts. היא הופיעה בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע.
על הבמה שיחקה ליימן בהפקה הלונדונית המקורית של המחזה "Phallacy" מאת קארל דז'ראסי שהועלה בשנת 2005.
אחרי סדרה של תפקידים בתוכניות טלוויזיה בריטיות, בהן "The Bill" ובסדרה "פוארו" על פי הרומנים של אגאתה כריסטי. היא גילמה את לוסי בסרט "זהות אבודה", השלישי בסדרת סרטי ג'ייסון בורן.
ליימן שיחקה בתפקיד קבוע בדמות סם פיליפס בסדרת הטלוויזיה "תפאורות קרטון", וכיכבה בתפקיד ג'סמין שטראוס בעיבוד המחודש של סדרת רג'י פרין של ה-BBC. בשנים 2010 עד 2014 כיכבה בסדרה הקומית "כבוד הכומר" לצדו של טום הולנדר.
ברוס מקנזי
ביוגרפיה
מקנזי נולד בינואר 1919 בריצ'מונד (Richmond) שבמחוז נאטאל בדרום אפריקה, ובצעירותו רכש השכלה חקלאית. במלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר הדרום-אפריקאי (SAAF), ובהמשך שירת תחת חיל האוויר המלכותי הבריטי. הוא שירת בצפון אפריקה, הים התיכון ובאירופה. ב-1946 היגר לקניה, ועסק בחקלאות בסביבת נקורו. ב-1945 נישא להנרייטה אדמונדסון ונולדו להם שלושה ילדים. ב-1964 התגרשו, וב-1967 נישא לכריסטינה ברידג'מן שממנה נולדו לו בת ובן.
ב-1957 הצטרף למועצה המחוקקת של קניה. ב-1959 היה לשר החקלאות הקנייתי. מ-1962 שימש כשר ההתיישבות, עד פרישתו מהחיים הפוליטיים ב-1970. ב-1963 נבחר לבית המחוקקים כחבר מטעם מפלגת האיחוד האפריקני הלאומי, מפלגתו של ג'ומו קניאטה. מקנזי היה מנהלה של חברת East African Airways, עד להתמוטטותה הכלכלית ב-1977, ובהמשך היה למנהלה של חברת התעופה הלאומית של קניה, קניה איירווייז.
ב-24 במאי 1978 לאחר שביקר את שליט אוגנדה אידי אמין, נהרג בהתפוצצות המטוס בחזרתו לקנייה מעל גבעות נגונג, כתוצאה מהתפוצצות פצצה שהוטמנה במתנה שקיבל. לאחר מותו תיאר ג'ומו קניאטה את מקנזי כאחד מחבריו הטובים, וכאחד האירופים הראשונים מתושבי קניה אשר שזיהה עצמו עם המאבק לעצמאות (Uhuru).
שמו נקשר לסיוע לישראל במבצע אנטבה, ועל פועלו עבור קהילת המודיעין הישראלית הוענק לו לאחר מותו אות יקיר הסתר. חורשה לזכרו ניטעה בישראל בין מחלף גולני למחלף המוביל, סמוך לצומת בית רימון.
אידי בריקל
אידי ארליסה בריקל (באנגלית: Edie Arlisa Brickell, נולדה ב-10 במרץ 1966) היא זמרת-יוצרת אמריקאית הידועה בעיקר בזכות אלבום הבכורה שלה "Shooting Rubberbands at the Stars" עם "Edie Brickell & New Bohemians" שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של בילבורד. היא נשואה לזמר והיוצר פול סיימון.
Edie Brickell & New Bohemians
ב-1985, בריקל הוזמנה לשיר לילה אחד עם חברים מהתיכון שלה בלהקת פולק רוק מקומית, "New Bohemians". היא הצטרפה ללהקה כסולנית. לאחר שהלהקה חתמה על חוזה הקלטות, הלייבל שינתה את שם הלהקה ל"אידי בריקל אנד ניו בוהמיאנס". אלבום הבכורה שלהם מ-1988, "Shooting Rubberbands at the Stars", זכה לשבחים ולהצלחה מסחרית, כולל הסינגל "What I Am" שהגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 והיה להיט בעוד מדינות. אלבום ההמשך של הלהקה "Ghost of a Dog" משנת 1990, היה מאמץ מכוון להבליט את האופי האקלקטי של הלהקה ולהתרחק מסגנון הפופ של התקליט הראשון.
הלהקה ניגנה באופן ספוראדי בהופעות לאחר יציאת האלבום, וב-2006 הוציאה את אלבומם השלישי "Stranger Things". ב-2018 הם יצא לאור האלבום "Rocket" שלווה בסיבוב הופעות בארצות הברית. הלהקה הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה:"Hunter and the Dog Star" בשנת 2021.
קריירת סולו
כאמנית סולו, בריקל הוציאה לאור ב-1994 את האלבום "Picture Perfect Morning" ואת "Volcano" בשנת 2003.
The Gaddabouts
ב-2010, ייסדה בריקל להקה חדשה The Gaddabouts, עם סטיב גאד בתופים, בריקל כסולנית ראשית ועל הגיטרה, אנדי פיירוות'ר לואו בגיטרות חשמליות ואקוסטיות וקולות רקע, פינו פאלאדינו בבס ובגיטרה, ובהשתתפות דן בלוק, רוני קיובר,ג'ואי דפרנססקו, גיל גולדסטיין ומרקוס רוחאס. ב-2011 כתבה בריקל את שיר הנושא, "The Meaning of Life", לסרטה של תמר הלפרן, "Jeremy Fink and the Meaning of Life".
אידי בריקל וסטיב מרטין
אלבום הבלוגראס "Love Has Come for You" יצא לאור ב-23 באפריל 2013. האלבום הוא שיתוף פעולה עם סטיב מרטין. השניים הופיעו בתוכניות אירוח, כגון "The View" עם ברברה וולטרס וב"לייט שואו" עם דייוויד לטרמן, כדי לקדם את האלבום. החל ממאי 2013, בריקל ערכה עם מרטין סיבוב הופעות ברחבי צפון אמריקה. שיר הנושא מהאלבום זכה בפרס הגראמי לשיר בלוגראס לשנת 2013.
בשנת 2017, בריקל ומרטין הופיעו בסרט התיעודי "The American Epic Sessions" בבימויו של ברנרד מקמאהון. הם הקליטו את "The Coo Coo Bird", שיר עם אנגלי מסורתי, במערכת הקלטת הקול החשמלית הראשונה משנות ה-20.
חיים אישיים
בריקל התחתנה עם הזמר והיוצר פול סיימון ב-30 במאי 1992. בריקל ביצעה את "What I Am" בתוכנית סאטרדיי נייט לייב ברשת NBC ב-5 בנובמבר 1988, כשהבחינה בסיימון עומד מול הצלם. "אף על פי שביצעתי את השיר מאות פעמים במועדונים, הוא גרם לי לשכוח איך השיר הולך כשהסתכלתי עליו. אנחנו יכולים להראות לילדים את הקלטת ולהגיד, 'תראו, זה הרגע שבו שמנו עין זה על זה לראשונה'". לבריקל ולסיימון יש שלושה ילדים: אדריאן, לולו וגבריאל.
אוניברסיטת הווארד
אוניברסיטת הווארד (באנגלית: Howard University) היא אוניברסיטה פרטית בוושינגטון די. סי., ארצות הברית. האוניברסיטה, מבחינה היסטורית וגם כיום, מאופיינת ברוב של אפרו-אמריקאים.
באוניברסיטה לומדים (נכון ל-2010) כ-10,500 תלמידים, ב-15 פקולטות, בין השאר בית הספר לרפואה הוותיק, המפעיל אף בית חולים מטעמו.
היסטוריה
עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית הוחלט להקים סמינר לכמרים עבור אפרו-אמריקאים בוושינגטון די.סי. כעבור זמן קצר הרעיון התרחב לכלל הקמת אוניברסיטה שלמה. ב-2 במרץ 1867 הוקמה האוניברסיטה, באישור הקונגרס האמריקני, שגם תמך בה כלכלית.
האוניברסיטה נקראה על שם אחד מיוזמיה, אוליבר אוטיס הווארד, גנרל וגיבור מלחמת האזרחים ומראשי הפעילים לביטול העבדות. הווארד גם כיהן כנשיא האוניברסיטה בין השנים 1869–1874.
מן האוניברסיטה יצאו דמויות רבות הקשורות לביטול האפליה הבין-גזעית באמריקה: אליין לוק, האפרו-אמריקני הראשון שזכה במלגת רודז. ראלף באנץ', זוכה פרס נובל הראשון ממוצא אפריקני, ופעילים נוספים רבים למדו או כיהנו בהוראה באוניברסיטה.
בשנת 1965 נאם באוניברסיטה נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון, והבטיח ליזום שורת מהלכים של העדפה מתקנת כתיקון לעשרות שנות אפליה של שחורים בכלכלת ארצות הברית.
בשנת 2008 חוותה האוניברסיטה משבר כלכלי וניהולי, שבעקבותיו נאלץ נשיא האוניברסיטה לפרוש מתפקידו.
מבנה אקדמי
בתי הספר והפקולטות באוניברסיטת הווארד כוללים :
מאיר אהרוני
קורות חיים
מאיר אהרוני נולד ב-1948 באיראן ועלה לישראל בשנת 1952. גדל והתחנך במעברת חלסה בקריית שמונה ובמושב מרגליות, ולאחר מכן בכפר שלם. למד בתיכון מקצועי שבח בתל אביב, במגמת נגרות.
לאחר שירותו הצבאי השתלב בלימודים האקדמיים ולמד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היה מורה לספרות וללשון בבתי ספר תיכוניים, מרצה ללשון בסמינר למורים, במכללה הטכנולוגית ובמכון למדריכי נוער בבאר שבע.
בין השנים 1981–1985 היה בשליחות חינוכית לאומית מטעם הסוכנות היהודית בקהילה היהודית בלימה, פרו, יחד עם רעייתו שרה.
מ-1986 כתב, ערך והוציא לאור, יחד עם רעייתו הסופרת שרה אהרוני, סדרת ספרי מידע על ישראל ואזוריה – 16 ספרים, מתוכם 5 ספרים מתורגמים לאנגלית. זהו הפרויקט התיעודי הגדול בישראל: כ-500 כותבים השתתפו בכתיבת הערכים והמאמרים בסדרת הספרים, ביניהם: נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, נשיאי מדינה עזר ויצמן, שמעון פרס, ראש הממשלה אהוד ברק, נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, נשיאי אוניברסיטאות, מדענים, היסטוריונים, חוקרי ארץ-ישראל, סופרים ביניהם אברהם ב. יהושע, עיתונאים בכירים, אנשי עסקים ביניהם בני גאון, ודמויות מפתח בתחומים רבים.
ספרים שכתב
"סדרת ספרי ישראל" (כתב בשיתוף עם אשתו שרה אהרוני):
פעילות התנדבותית
בשנת 2004 הצטרף אהרוני כחבר פעיל ברוטרי כפר סבא – מועדון מתנדבים למען הקהילה, מהגדולים בישראל. ב-2012–2013 שימש כנשיא רוטרי כפר סבא. ב-2014 נבחר כחבר מועצת ארגוני המתנדבים בכפר סבא, וב-2019 נבחר כיו"ר מועצת ארגוני המתנדבים בכפר סבא. המאגדת תחת קורת גג אחת 120 ארגוני מתנדבים. ב-2014 החל פעילותו בקרן סיוע לנזקקים בכפר סבא וגייס סכומי כסף גדולים למען נזקקי העיר. ב-2019 זכה ב"פרס גלר להתנדבות" – פרס יוקרתי שהעיר מעניקה על עשייה התנדבותית למען הזולת
מרצה בנושא "סופרים וספרים ישראליים".
לואיג'י אינאודי
לואיג'י נומה לורנזו אינאודי (באיטלקית Luigi Numa Lorenzo Einaudi, נולד ב-24 במרץ 1874, נפטר ב-30 באוקטובר 1961) היה פוליטיקאי וכלכלן איטלקי, ששימש כנשיא איטליה השני לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
נולד בשנת 1874 בצפון מערב איטליה. את לימודיו האקדמיים עשה בטורינו שם פגש את קרלו רוסלי האקטיביסט האנטי פאשיסט. שם גם גיבש לעצמו השקפת חיים סוציאליסטית. בשנת 1895 סיים את לימודי המשפטים, ובהמשך הפך לפרופסור באוניברסיטת מילאנו.
מתחילת המאה ה-20 החל לנטות לצד השמרני של המפה הפוליטית. בשנת 1919 מונה לחבר בסנאט של הרפובליקה. באותן השנים החל לעבוד גם כעיתונאי עבור העיתונים בנפוצים לה סטמפה וקוריירה דלה סרה. כאנטי-פשיסט, הפסיק לעבוד עם העיתונות תחת המשטר הפשיסטי החל משנת 1926 חזר לעבוד עם "קוריירה דלה סרה" לאחר נפילתו של בניטו מוסוליני בשנת 1943. לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה שנחתמו ב-8 בספטמבר באותה השנה, ברח לשווייץ וחזר לאיטליה בשנת 1944.
היה מושל בנק איטליה מ-5 בינואר 1945 ועד 11 במאי 1948. בשנת 1947 התמנה גם לשר האוצר של איטליה, ושימש בתפקיד זה עד מאי 1948. בחודש זה נבחר לנשיא איטליה. לאחר שסיים כהונה בת שבע שנים בשנת 1955, הפך לסנאטור לכל החיים. תמך ברעיון הפדרליזם האירופי.
RPCS3
RPCS3 הוא אמולטור ומנפה שגיאות חופשי מבוסס קוד פתוח של פלייסטיישן 3. הוא נכתב באמצעות שפת התכנות ++C ועושה שימוש בטכנולוגיות OpenGL וVulkan. האמולטור פותח לווינדוס 10, לינוקס וFreeBSD. נכון לאוקטובר 2020, ישנם 1881 משחקים שניתן להריץ כראוי במסגרת האמולטור (ואלו מכונים "Playable").
היסטוריה
פיתוח האמולטור החל ב-23 במאי 2011 על ידי המתכנתים DH ו-Hykem, אך ב-27 באוגוסט 2013 הוא הועבר ל-GitHub. בספטמבר 2011 היה יכול להריץ בהצלחה פיתוחי homebrew, וב-13 ביוני 2012 שוחררה לראשונה גרסה של האמולטור באופן ציבורי- גרסה 0.0.0.2.
דרישות מערכת
על פי אתר האמולטור, דרישות המערכת הן:
תגובות
באתר Eurogamer כתבו, עוד כשהאמולטור היה בשלביו הראשונים, שמדובר ב"הישג יוצא דופן" לאור "מורכבות החומרה של פלסייטישיין 3". באתר PCMag ציינו כי אמנם דרושה עדיין עבודה כדי שהאמולטור יהיה אלטרנטיבה אמיתית לפלייסטיישן 3, אך גם כי כבר עכשיו יש לא מעט משחקים שנתמכים על ידו.
אבישג סמברג
אבישג סמברג (נולדה ב-16 בספטמבר 2001) היא לוחמת טאקוונדו ישראלית המתחרה בקטגוריות המשקל של עד 49 ק"ג ועד 53 ק"ג. זוכת מדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 ואלופת אירופה (2020) במשקל עד 49 ק"ג.
ביוגרפיה
סמברג נולדה בגדרה, להורים ממוצא אשכנזי ומרוקאי, אורן סמברג ונילי-כהן סמברג. אביה עורך דין, ואמה עובדת בקופת חולים כללית. היא אחות בכורה לנעמי וליערה. בתחילה למדה בתיכון האזורי דרכא בגין שבגדרה, אך עברה להתגורר ברמלה סמוך למועדון בו היא מתאמנת, ועל כן נאלצה לנשור מהתיכון אך סיימה 12 שנות לימוד.
בגיל 13 וחצי התמודדה בתוכנית המציאות "הבנים והבנות" בעונה השלישית בערוץ הילדים.
ב-2020 התגייסה לצה"ל, על תקן ספורטאית מצטיינת, עשתה טירונות במחנה שמונים, ולאחר מכן שירתה בתפקיד ראש לשכה (רל"שית) במחלקת מיגון והנדסה במחנה רחבעם, בסיס פיקוד העורף ברמלה. בנובמבר 2021 השתחררה מצה"ל.
תחילת דרכה
סמברג החלה להתאמן בטאקוונדו כחוג תחרותי בכיתה א', כשמאמנה הראשון היה מעוז שרעבי, אחיו של מאמנה הנוכחי יחיעם שרעבי ממועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שברמלה.
בשנים 2012, 2013 ו-2015 זכתה במדליית זהב באליפות ישראל לילדות. כמו כן, בשנת 2014 זכתה במדליית כסף בתחרות קרואטיה הפתוחה לילדות.
גילאי נוער
בשנת 2015 זכתה במדליית כסף בתחרות ריגה הפתוחה לנוער. בשנת 2016 זכתה במדליית ארד באליפות העולם לנוער שהתקיימה בברנבי. כמו כן בשנת 2016 גם זכתה במדליית כסף בתחרות ישראל הפתוחה לנוער. בשנת 2017 זכתה סמברג במדליית ארד באליפות אירופה לנוער, מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה ובמדליית ארד בתחרות סופיה הפתוחה לנוער.
בשנת 2018 השתתפה באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס, נשאה את דגל ישראל בטקס הפתיחה וסיימה במקום החמישי בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג. לוחמי הטאקוונדו, אבישג סמברג ודניאל גויכמן, העפילו למשחקים באמצעות כרטיס חופשי לאחר שתוניסיה, בניגוד לחוקת הוועד האולימפי הבינלאומי, מנעה את כניסתם של הספורטאים הישראלים אל אליפות העולם לנוער בטאקוונדו לשנת 2018.
קריירה מקצועית
בשנת 2019, עת התחילה להתחרות באופן סדיר בתחרויות בוגרים, זכתה סמברג בחמש מדליות; מדליית זהב מאליפות ישראל הפתוחה, מדליית זהב מאליפות ריגה הפתוחה, מדליית כסף מאליפות אוקראינה הפתוחה, מדליית כסף מאליפות לוקסמבורג הפתוחה ומדליית ארד מאליפות פולין הפתוחה. באליפות העולם שהתקיימה באותה השנה במנצ'סטר, סיימה סמברג במקום התשיעי בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג.
באליפות אירופה 2020 אשר נערכה בסרייבו, סמברג זכתה במדליית הזהב והפכה לישראלית השנייה שזוכה בתואר האירופי בטאקוונדו. היא התחרתה בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג והחלה את דרכה בשמינית הגמר שם ניצחה יריבה צרפתייה בתוצאה 13:5. ברבע הגמר היא ניצחה יריבה סרבית בזמן ניקוד זהב ובחצי הגמר ניצחה את מדיסון מור הבריטית, גם בזמן ניקוד זהב. בגמר סמברג התמודדה מול אדריאנה סרזו הספרדייה וניצחה בתוצאה 11:17. באותה השנה היא זכתה גם במדליית זהב באליפות אירופה למועדונים, ובאליפות ישראל שנערכה באולם הספורט בפסגת זאב שבירושלים.
מדליית ארד אולימפית - טוקיו 2020
בשנת 2021 סמברג השיגה את הקריטריון למשחקים האולימיפיים כשסיימה במקום הראשון המשותף בין שתי מתמודדות בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג בטורניר ההעפלה האירופי בטאקוונדו לאולימפיאדה שהתקיים בסופיה, בולגריה.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג, לאחר ארבעה קרבות. זו הייתה המדליה האולימפית הראשונה בתולדות ענף הטאקוונדו בישראל. סמברג הפכה למדליסטית האולימפית הישראלית הצעירה ביותר כאשר עשתה זאת בגיל 19.
סמברג הגיעה לתחרות האולימפית כמדורגת במקום ה-16 מבין 17 מתחרות. בסיבוב המוקדמות היא ניצחה את ויקטוריה סטמבה מפוארטו ריקו 2:22. היה זה הקרב הראשון בו ניצח ישראלי בענף הטאקוונדו במסגרת האולימפיאדה. בשמינית הגמר היא הפסידה 29:5 לאלופת העולם לשעבר פניפק וונגפטנקיט מתאילנד. לאור העפלתה של וונגפטנקיט לגמר. סמברג המשיכה לבית הניחומים, שם ניצחה 1:22 את טרונג טי קים טויין מוייטנאם והעפילה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על מדליית הארד היא התמודדה מול המדורגת השלישית, רוקי יילדירים מטורקיה. סמברג הובילה בשני הסיבובים הראשונים של הקרב. אולם, במהלך הסיבוב השלישי יילדירים עלתה ליתרון מבחינת הנקודות. לבסוף, סמברג ניצחה את הקרב בתוצאה 22:27 וזכתה במדליית הארד האולימפית.
2021
באוקטובר 2021, בתחרות הראשונה שלה לאחר המשחקים האולימפיים, תחרות גביע העולם G1 הפתוחה בפודגוריצה, מונטנגרו, זכתה סמברג במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 53 ק"ג כשניצחה בגמר יריבה מספרד, בתוצאה 7:15.
בנובמבר 2021, חודש לאחר מכן, זכתה סמברג במדליית זהב נוספת בקטגוריית המשקל עד 53 ק"ג, הפעם בתחרות גביע העולם G1 הפתוחה בסרייבו, בוסניה והרצגובינה. לאחר שגברה על יריבות מגרמניה וממקסיקו ברבע הגמר ובחצי הגמר, סמברג הייתה אמורה לפגוש בגמר יריבה מטורקיה, אך מאחר שהאחרונה פרשה עקב פציעה, הישראלית קטפה את התואר.
2022
באליפות העולם בטאקוונדו בשנת 2022 זכתה במקום החמישי, בקטגוריה עד 49 ק"ג.
2023
ביולי 2023 זכתה במדליית זהב בסבב גביע העולם בצרפת.
הוקרה
סמברג נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
חיים אישיים
מאז מרץ 2019 היא בזוגיות עם לוחם הטאקוונדו הישראלי נמרוד קרביצקי, סגן אלוף אירופה לשנת 2020 במשקל עד 68 ק"ג.
מענקים והוקרה
ביולי 2021 זכתה סמברג לקבלת פנים מיוחדת כמדליסטית אולימפית בטקס מפואר שנערך לכבודה בגדרה, היישוב בו גדלה, בו הוענק לה "אות יקירת גדרה" מראש המועצה בנוסף למענק מטעמו.
במהלך שירותה הצבאי טסה לארצות הברית מטעם הארגון האמריקאי "FIDF - ידידי צה"ל" לגייס כספים.
בעקבות הזכייה, נבחרה סמברג לפרזנטורית של "תנובה", שהפכה לספונסרית הראשית שלה, של חברת שירותי המחשוב בענן "טריפל סי", ושל הבושם ALIEN GODDESS מבית האופנה הצרפתי "מוּגלר".
בדצמבר 2021 הוענק לסמברג הכבוד ביחד עם המדליסט האולימפי אריק זאבי להדליק את הלפיד בטקס המסורתי של תנועת המכבי הצעיר, לקראת המכביה העשרים-ואחת.
המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות
המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות (בגרמנית: Reichszentrale zur Bekämpfung der Homosexualität und der Abtreibung) היה השיטה העיקרית למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות בגרמניה הנאצית בין השנים 1936–1945.
היסטוריה
סעיף 175 לחוק הגרמני אשר אסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים, נחקק עוד בשנת 1871. עם זאת, סעיף זה לא נאכף ביום יום, ולמעשה, העיר ברלין נחשבה לעיר מתירנית וסובלנית. בשנת 1919 אף הוקם בברלין מכון לחקר המיניות על ידי החוקר מגנוס הירשפלד. עם זאת, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, חל בהדרגה שינוי רעה יחס להומוסקסואלים, במקביל לשינויים חברתיים אחרים ביחס למיעוטים.
"המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות" הוקם ב-10 באוקטובר 1936 על ידי צו מיוחד של מפקד האס אס, היינריך הימלר. החלטה זו הייתה הסימן לשובן של הרדיפות של הומוסקסואלים, לאחר שקט יחסי לאחר אולימפיאדת הקיץ של ברלין בשנת 1936. משימתו העיקרית של המשרד הייתה איסוף נתונים על הומוסקסואלים ברחבי גרמניה הנאצית.
אנשי דת רבים שהתנגדו למשטר או כאלו שדגלו בפציפיזם, היו מוקד לרדיפות ולהאשמות שווא של "התנהגות הומוסקסואלית" כהצדקה למאסרם. רבים מהם, לאחר שסיימו לרצות עונש מאסר, נשלחו למחנות ריכוז (לרוב למחנה הריכוז דכאו, שהיה בו "גוש מיוחד לכמרים"), כאשר חלקם לא שרדו.
אריק וולף
אֶריק רוברט וולף (באנגלית: Eric Robert Wolf; 1 בפברואר 1923 – 6 במרץ 1999) היה אנתרופולוג יהודי-אמריקאי. מחקריו עוסקים באמריקה הדרומית ובתרבות וחיי איכרים.
ביוגרפיה
וולף נולד בווינה. משפחתו ברחה לבריטניה בעקבות גל האנטישמיות שקדם למלחמת העולם השנייה ובשנת 1940 עברה המשפחה לניו יורק. הוא נלחם במלחמת העולם השנייה, ונשלח לאיטליה. כששב לארצות הברית החל ללמוד סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, וסיים תואר ראשון בשנת 1946. אחר כך המשיך למסלול לדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, וסיים אותו בשנת 1951. כשסיים את לימודיו נסע למקסיקו לבצע מחקר שטח. בתחילת שנות השישים ערך מחקרים באיטליה.
תערוכת הפרח
תערוכת הפרח הייתה אירוע תיירותי שנערך בחיפה מדי שנה, בימי חול המועד פסח החל משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד שנות ה-90. בשנת 2012 חודשה התערוכה, בשם תערוכת הפרח הבינלאומית חיפה.
היסטוריה
דוד צירקין צפריר הציע לראש העיר אבא חושי שתערוכה, שבה יוצגו פרחים וצמחי נוי, תיערך כל שנה בחיפה. את התערוכה הראשונה תכנן וביצע אדריכל הגנים של עיריית חיפה משה רול. התערוכה התקיימה בשנותיה הראשונות בגן בנימין בשכונת הדר הכרמל וכשגדלה עברה לגן האם שבמרכז הכרמל.
קהל היעד של התערוכה היה הן אנשי מקצוע (שוזרי ומעצבי פרחים וגננים) והן הקהל הרחב - תלמידים וחובבי פרחים שהגיעו לתערוכה מכל רחבי הארץ והעולם - עשרות אלפי מבקרים בשנותיה הראשונות, ובשיאה מאות אלפים.
בשנת 2012 חודשה התערוכה ביוזמתו של ראש העיר יונה יהב, ונערכה בפארק הכט.
נדב גדליה
נדב גדליה (גלעד לשעבר; נולד ב-9 בדצמבר 1986) הוא עיתונאי המתמחה בניו ז'ורנליזם, שחקן, קולנוען עצמאי, ולוגר ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
גדליה נולד למשפחה שורשית (דור שלישי) בשכונה התימנית מחנה יהודה שבפתח תקווה. הוא בוגר ישיבות, בעל תואר B.ed בהוראה ותושב"ע ובוגר מצטיין של התוכנית לתואר שני במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
בשנות העשרים המוקדמות של חייו החל לכתוב בשבועונים הדתיים "עולם קטן", "שביעי", "בשבע", nrg יהדות ו-ynet.
בשנים 2009–2012 הגיש תוכנית אישית לשבת בשם "סבבת שלום" ברדיו "קול רמת השרון" בה אירח זמרים, שחקנים ואנשי תרבות ורוח שאינם מפורסמים תחת הכותרת "הבידור ממנו מתעלמים ברדיו".
כתב והגיש פינות קומיות ברדיו 'קול חי', והיה מבקר המוזיקה במצעד הפזמונים ברדיו "קול ברמה".
בין השנים 2011–2013 עסק בתחום הווידאו. שימש כתב שטח ואולפן בכתבות וידאו באתר ynet, שיחק בסרטים "קשר חופשי" ו"זוהר הרקיע" ואף הופיע במשך תקופה קצרה כסטנדאפיסט.
ב-2013 החל לעבוד על כתיבת ספר אישי על חייו בציבור החרדי, ופרסם טור אישי ובלוג וידאו פופולרי באתר "כיפה" בו סיפר על חייו האישיים כרווק דתי בצורה הומוריסטית ייחודית.
ב-2014 ערך את רצועת המוזיקה בערוץ 20 ונבחר לאחד משלושים הרווקים המבוקשים במגזר הדתי לאומי על ידי המגזין "מוצש" ועל ידי אתר Nrg, באותה שנה הציע נישואין לבת זוגו מעל גבי טור שפרסם.
ב-2015 הפיק קליפ וידאו עם רואי לוי בשם "אנחנו לא בוכים" שצולם בשוק מחנה יהודה בירושלים והיווה חלק מאלבום בכורה בשם "משהו חדש לגמרי", שכלל 11 שירים מקוריים. האלבום הופק אך לא זכה להפצה רשמית של חברות התקליטים שלא מצאו בו עניין מסחרי אף על פי שהסינגלים "אגדלך", "חיוכים" ו"צועק הושיעה נא" מתוכו זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו הדתיות והגיעו לראש מצעדי הפזמונים.
בהמשך פנה גדליה ללימודי קולנוע בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי במהלכם יצר לשיריו מספר קליפים, ביניהם "בא לי לחבק אנשים" ו"מה נשמע עם ההורים?" שעסקו בזהות חיצונית מול פנימית וביחסי הורים מדור ה-X וילדים מדור ה-Y, וכן את סרט הגמר "פנסיה" בכיכובו של השחקן דני שטג עימו זכה בפרס התסריט הטוב ביותר בערב סרטי הגמר של בית הספר.
באותה השנה חשף בערוץ היוטיוב שלו את סרטו התיעודי הראשון הגנוז "נווד ברשות התורה" אותו יצר בהיותו נער צעיר.
בשנת 2017 יצא לאור בהפצה פרטית גרסה ראשונית של סרטו העצמאי "רווק עם אלוקים" עליו עבד ארבע שנים ועמו הוא מופיע עם הרצאת במאי ייחודית בשיתוף שאלות הקהל אחרי הקרנת הסרט.
החל מ-2018 כותב גדליה באתר עיתון "הארץ" טורים אישיים בעל אופי יהודי-אמוני.
ב-2019 שיחק בדרמה "מתיר עגונות" בהפוגה קומית את משה חיים – עוזרו של הרב יוסף (אביב אלוש).
ב-2020 הוציא לאור סדרת רשת קומית בשם "גלעדי ימכור אותך" הכוללת ביקורת חברתית על עולם הפרסום וכן ערך והפיק תוכניות אירוח של המגישה עדן הראל בערוץ 20.
ב-2021 הוציא את ספרו הקצר 'ברגוע – להירגע בקלות. בפשטות. בלי הרבה דיבורים' – במהדורה דיגיטלית.
באותה שנה השיק סדרת ולוגים העוסקת באבהות, יצירה ותרבות לצד ניוזלטר עצמאי מפרי עטו הנשלח מדי שבוע לאלפי מנויים רשומים במייל.
ב-2022 השיק מיזם סיוע לאמנים ואנשי תקשורת מתחילים בשם 'מסדרונות לתעשייה'.
ב-2023 יצא סרטו העצמאי "מדריך למתבונן האמיץ" (סרט סטטוס) - יצירה אישית וייחודית המורכבת מקטעים קצרים העוסקים בתרבות הצריכה המוגזמת לסוגיה; תוכן, מסכים ופרסומות.
דוכסות בוואריה-לנדסהוט
דוכסות בוואריה-לנדסהוט (בגרמנית: Herzogtum Bayern-Landshut), הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה, והתקיימה בין השנים 1353–1505. בשנת 1503 פרצה מלחמת לנדסהוט על ירושת הדוכסות, ובשנת 1505 אוחדה הדוכסות עם בוואריה-מינכן לדוכסות בוואריה המאוחדת.
היסטוריה
בשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אשתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מותו בשנת 1347 שלטו בניו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין בניו, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
בשנת 1375 מת שטפן השני, דוכס בוואריה, ובניו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין האחים: יוהאן השני, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט.
בשנת 1393 מת פרידריך, דוכס בוואריה, ובנו היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, תוך שהוא הופך לאחד האצילים העשירים ביותר בגרמניה. בשנת 1410 דיכא היינריך באכזריות מרד של אזרחי לנדסהוט, ובשנים לאחר מכן נלחם נגד דודנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, ואף הקים נגדו בשנת 1414 את ליגת קונסטנץ.
בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה. בשנת 1445 מת לודוויג השמיני, דוכס בוואריה-אינגולשטאדט, ובשנת 1447 קיבל היינריך את כל דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1450 מת היינריך, ובנו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1456 כבש לודוויג את הערים החופשיות הקיסריות דינקלזביל ודונאוורת, ובעקבות כך הטיל עליו פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1458 חרם קיסרי. בשנת 1459 פרצה מלחמה בין לודוויג לאלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ובמהלכה הביס לודוויג את אלברכט השלישי בקרב גינגן. בשנת 1463 נחתם הסכם שלום בפראג בין לודוויג לפרידריך השלישי ולאלברכט השלישי, ובו החזיר לודוויג את הערים שכבש.
בשנת 1472 ייסד לודוויג את אוניברסיטת לודוויג-מקסימיליאנוס באינגולשטאדט, אשר הועברה בשנת 1800 ללנדסהוט, ולאחר מכן למינכן, והיא קיימת עד היום. בשנת 1479 מת לודוויג, ובנו גאורג, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה גאורג יחד עם בן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה להרחיב את השפעתו באוסטריה, אולם לאחר מכן זנח את תוכניותיו והשלים עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר הפך גאורג לבעל בריתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במסעותיו בשוואביה, שווייץ, גלדרן והונגריה.
בשנת 1503 מת גאורג, דוכס בוואריה, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט, שבסיומה הוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את רוזנות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
לאחר מכן
בשנת 1506 העביר אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה חוק שמנע את חלוקת הדוכסות שוב. בשנת 1623 קיבל מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה תואר נסיך בוחר, בשל עזרתו לפרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד קרובו פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ במהלך מלחמת שלושים השנים.
סמל ולנסיה
סמל ולנסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית ולנסיה שבספרד.
הסמל יורש את עיצובו מסמלו של פדרו הרביעי, מלך אראגון והוא מורכב ממגן זהב שעליו ארבעה פסים אדומים - סמלה של ממלכת אראגון. המגן מוטה ב-45° שמאלה (לעין הצופה, בהרלדיקה זוהי נטייה ימינה) ומעליו מותקנת קסדה כסופה שהמצחה שלה סגורה. לקסדה מעטה כחול מצידו האחד ואדום מצידו השני, ועל הצד הכחול צלב איניגו אריסטה (Iñigo Arista; צלב פאטה שמזרועו התחתונה בולט משולש צר) כסף. מעל הקסדה, מופיע כתר אראגון העשוי זהב ולו שמונה פרחי חבצלת ושמונה פרחים מעוטרים בפנינים. בסיס הכתר מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת. הציצה היא דרקון זהב שכנפיו פרושות, שיניו לבנות ולשונו אדומה.
הסמל לא היה בשימוש במהלך שלטונו הרודני של פרנסיסקו פרנקו שניסה לאחד את כל חלקי ספרד ולא התיר גילויי ייחודיות ועצמאות. לאחר הקמת הקהילה האוטונומית, הוא נקבע בחוק ב-13 בדצמבר 1984.
ההבדלים העיקריים בין הסמל הנוכחי לסמלו של פדרו הרביעי הם בקסדה ובעטרה שהיו אז בסגנון שנחשב מלכותי וכעת הם "פשוטים" יותר.
קומאסי
קומאסי (באנגלית: Kumasi) היא בירת חבל אשנטי ואחת מהמטרופולינים הגדולות בגאנה. קומאסי היא בירת המסחר, התעשייה והתרבות של בני שבט האשנטי. העיר נמצאת כ-500 ק"מ מצפון לקו המשווה וכ-200 ק"מ צפונית למפרץ גינאה. העיר ממוקמת בחגורת היער הטרופי וידועה גם בשם "עיר הגנים" בגלל המגוון העשיר של צמחייה באזור.
קומאסי היא העיר השנייה בגודלה בגאנה, אחרי הבירה אקרה. רובע העסקים המרכזי של קומאסי כולל ריכוז של בנקים, בתי כלבו ומלונות. הפעילות הכלכלית בקומאסי כוללת מגזרים פיננסיים ומסחריים וייצור של קרמיקה, ביגוד וטקסטיל.
היסטוריה
קומאסי הוקמה ב-1680 כבירתה של עיר המדינה אשנטי, שנוסדה על ידי מלך האשנטי אוסי טוטו הראשון (Asantehene Osei Tutu I) בייעוצו של קומפו אנוקי (Komfo Anokye), שהיה הכוהן הראשי שלו. הבירה הוקמה בצומת הדרכים של שביל הסחר הטרנס-סהרי. מיקומה האסטרטגי של העיר תרם משמעותית לצמיחתה הכלכלית. חשיבותה של העיר גדלה ב-1695, כאשר הפכה לבירת הקונפדרציה המאוחדת של מדינות האשנטי. שליטה של העיר, שכונה בשם אסנטהנה (Asantehene), שימש גם בשליט הקונפדרציה.
בעקבות הקולוניאליזם הבריטי חל פיחות במעמדה של העיר. חלק מהעיר, כולל משכנו של המלך, נהרס במלחמת האנגלו-אשנטית השלישית בשנת 1874.
בשנת 1926 אישרו הבריטים את חזרתו של מלך האשנטי, אסנטהנה פרמפה הראשון (Asantehene Prempeh I), שהוגלה ב-1896 לסיישל. הם התירו לו לאמץ את השם קומאסהנה (Kumasehene) אך לא את תוארו הרשמי כמלך. ואולם ב-1935 העניקו הבריטים לבני האשנטי שלטון עצמי אוטונומי, ותוארו הרשמי של המלך, אסנטהנה, הוחזר לו.
עם עצמאות גאנה בשנת 1957 הפכה ארץ האשנטי לחלק בלתי נפרד מהמדינה החדשה, וקומאסי שבה למעמד חשוב כבירת החבל וכאתר המושך תיירים והיסטוריונים.
אתרים מיוחדים
כבירת ממלכת אשנטי, קומאסי היא משכנם של ארמונות ואתרים היסטוריים חשובים רבים. ארמון Manhyia נבנה ב-1925 ומשמש גם כיום משכנו של האסנטהנה, מלך האשנטי. בסמוך לארמון נמצא הארמון הישן, המשמש כיום כמוזיאון אשנטי, בו ניתן להתרשם מההיסטוריה המקומית. בין היתר מוצגים בו חפצים השייכים לממלכה האשנטית: אפריון ששימש את המלך והמלכה, תופים שונים, בגדי מלוכה רשמיים, פסלים של המלכים הקודמים והנוכחיים ועוד. במוזיאון ניתן לראות תצלום של השרפרף המלכותי - סמלה המקודש של ממלכת אשנטי - כאשר השרפרף המקורי מוצפן במקום סודי בתוך הארמון. במוזיאון מוצג גם העתק מוזהב של השרפרף שנמסר על ידי בני האשנטי לשליטים הבריטים, כתרגיל הונאה שנועד למנוע מהם לקחת את הפריט המקורי הקדוש.
במרכז התרבות הלאומי של קומאסי ניתן לראות בתי מלאכה ומרכזי אריגה המספקים הצצה אל התרבות המקומית.
השוק המרכזי של קומאסי נחשב לאחד הגדולים שבמערב אפריקה ובו מגוון גדול של מוצרים מקומיים מוצעים למכירה.
אקלים
בעיר אקלים טרופי רטוב ויבש, עם טמפרטורות קבועות יחסית לאורך כל השנה. בקומאסי יורד ממוצע של כ-1400 מ"מ של גשם בשנה. האקלים כולל שתי עונות גשומות עיקריות: עונה ארוכה יותר ממרץ עד יולי ועונה גשומה קצרה יותר מספטמבר עד נובמבר.
החודשים פברואר עד נובמבר הם עונה רטובה אחת ארוכה, עם הפוגה יחסית במשקעים באוגוסט. בדומה לשאר חלקי מערב אפריקה, קומסי חווה את "ההרמטן" (Harmattan) במהלך חודשי "השמש הנמוכה". הנמשך מדצמבר עד פברואר, ההרמטן הוא הגורם העיקרי לעונה היבשה של העיר.
שכנים (ספר)
שכנים: השמדתה של הקהילה היהודית בידוובנה שבפולין הוא ספר מאת ההיסטוריון יאן טומאש גרוס שיצא לאור בשנת 2000 וחוקר את הטבח בידוובנה שהתרחש ביולי 1941 ב-ידוובנה שבו פולנים רצחו את שכניהם יהודי פולין. הספר עורר סערה בפולין וגרם לרבים מהפולנים להבין כי שואת יהודי פולין התרחשה בחלקה בסיוע של פולנים.
הספר פורסם לראשונה בפולנית בשם Sąsiedzi: Historia zagłady żydowskiego miasteczka (שכנים: תולדות ההרס של עיר יהודית). הספר בתרגום אנגלי פורסם בשנת 2001, באותה שנה יצא הספר לאור גם בעברית, בהוצאת "יד ושם" ו"ידיעות אחרונות" (תרגום מפולנית: יז'י מיכאלוביץ').
רקע
בשנת 1988 נסעה יוצרת הקולנוע הפולנייה אגניישקה ארנולד (Agnieszka Arnold) עם צוות קולנוע לידוובנה והפיקה שני סרטים תיעודיים המבוססים על ראיונות עם תושבי הכפר המקומיים. Gdzie mój starszy syn Kain (1999, "איפה בני הבכור קין") נוצר בהשראת ויכוח מתמשך בתקשורת המודפסת הפולנית. השני, Sąsiedzi (2001, "שכנים") שודר על ידי ערוץ הטלוויזיה הפולנית.
תוכן הספר
במשך שנים רבות יוחס טבח ידוובנה לאיינזצגרופן. גרוס, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת פרינסטון, ממוצא יהודי-פולני, טען כי נרצחו 1,600 יהודים והצביע על שכניהם הפולנים כרוצחים. (הראשון שציין זאת היה שמעון דטנר בשנת 1966). גרוס תיאר כיצד השכנים הפולנים הכו, ביתרו ושרפו את היהודים למוות, ללא כל מעורבות גרמנית.
בבוקר 10 ביולי 1941, התכנסו גברים פולנים בידוובנה בבית העירייה, והחלו לאסוף את יהודי העיירה לשם בטענה שהם צריכים לעסוק שם בניקיון. מאחר שהיהודים כבר אולצו בעבר לבצע עבודות משפילות ניתן היה לחשוב כי מדובר במעשה השפלה רגיל, אולם במהרה הבינו היהודים כי הפעם מדובר במצב שונה. בתחילת הרצח הובלו הגברים היהודים אל בית הקברות וחפרו בור. עם סיום חפירת הבור נרצחו הגברים והושלכו לבור שחפרו. צעד זה סייע לרוצחים, מכיוון שעם מות הגברים לא נשארו יהודים שיוכלו להתנגד לפולנים בהמשך הרצח.
לאחר מכן נלקחו שאר יהודי העיירה, בעיקר נשים, זקנים וילדים, אל אסם בקצה העיירה. הפולנים המקומיים הציתו את האסם, ורוב הנוכחים באסם נשרפו חיים. מן הטבח נותרו רק כשבעה ניצולים, ובהם יעקב (פצינוביץ') צופן.
השפעה וביקורת
פרסום הספר בשנת 2000 עורר דיון ציבורי סוער ורחב בפולין. לפי ההיסטריון ג'ושוע צימרמן (Joshua D. Zimmerman), בעוד שהעיתונות הפולנית המרכזית הביעה הסכמה לגבי הדיוק הבסיסי של ממצאיו של גרוס, פרטים ושאלות ספציפיות לגבי המתודולוגיה של גרוס נדונו על ידי חוקרים פולנים. אחד המבקרים טען כי הספר גרם לסופו של "מותוס התמימות הפולנית"
הכומר Stanisław Musiał, שהיה חלוץ בקידום דיונים על השואה בין קתולים ליהודים בפולין, כתב כי הספר גרר הלם בדעת הקהל הפולני, יותר מכל ספר ב-50 השנים שלפניו. הידיעה על השתתפות ברצח היהודים יצרה סדק בראייה של הפולנים את היסטוריה שלהם. הפולנים האמינו כי ב-200 השנים האחרונות הם לא פגעו באף אחד וכי הם היו הקורבנות היחידים. הספר "שכנים" סדק דימוי-עצמי זה.
ההיסטוריון הפולני פרופ' טומש סטשֶמבּוֹש, קבע כי אף על פי שמספר פולנים היו מעורבים בטבח, היוזמה לו, ואף רוב ביצועו, היו בידי הגרמנים. לאחר חקירה מקיפה פרסם המכון הפולני לחקר ההיסטוריה דין וחשבון שבו תמך ברוב מממצאיו של גרוס, אם כי קבע כי באירוע נרצחו 380 אנשים, ולא 1,600, כטענת גרוס. כן טענו כי במקום נכחו אנשי משטרה גרמנים, וכי ישנם עדים המאשרים את נוכחותם של חיילים גרמנים במקום, בעוד עדים אחרים טוענים כי גרמנים כלל לא היו במקום.
לפי Jaroslaw Anders למרות שהספר עורר ביקורת בפולין, הוא קיבל הכרה מצד דמויות פולניות מובילות כמו הקרדינל Józef Glemp, שתיאר אותו כ"בלתי ניתן לערעור", ומנשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי, שביקש מהפולנים "לחפש סליחה על מה שעשו בני ארצנו."
שירות החדשות הפולני דיווח כי עיתונים פולנים כמו Nasz Dziennik, Głos, Mysl Polska, ו -Niedziela האשימו את הספר בכך שהוא "חלק ממסע פרסום בינלאומי שמטרתו לפגוע בתדמיתה של פולין ולהכשיר קרקע להשבת רכוש יהודי."
עד שנת 2001 שבה הושלמה חקירת המכון לזיכרון לאומי את הטבח, הוא יוחס לחיילים נאצים, וכך גם נכתב באנדרטה לזכר הנרצחים אשר הוקמה במקום. בשנת 2001 הוסרה אנדרטה זו, ובמקומה נבנתה אנדרטה אחרת, וחומת אבנים הוצבה כדי לסמן את השטח שבו עמד האסם שבו נרצחו היהודים. על האנדרטה כתובות זיכרון לזכר הנרצחים, בעברית ובפולנית.
לפי מוטי שלם ספר של גרוס, התמיכה שקיבל מהמכון הלאומי הפולני, ודבריו נשיא פולין, גרמו לעידן חדש שבו חוקרים פולנים הפסיקו לחשוש מהתמודדות עם הההיסטוריה הפולנית.
ג'ורג' פרייר
ג'ורג' פרייר (באנגלית: George Ferrier; נולד ב-17 בנובמבר 2000) הוא שחקן ניו זילנדי.
ביוגרפיה
פרייר נולד ב-17 בנובמבר 2000 באוקלנד, ניו זילנד. בשנת 2019 סיים את לימודיו בבית הספר לבנים של אוקלנד.
הוא מתגורר כיום בלוס אנג'לס.
קריירה
בשנת 2011 השתתף בסרט הקצר "One Year Later". שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ג'יימס בראון בן השש בסרט הקולנוע "Journey of a Story".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "Dirty Laundry" בעונתה היחידה.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקולנוע הניו זילנדי "Kiwi Christmas" שביים טוני סימפסון.
הופעתו הראשונה מחוץ לניו זילנד הייתה בשנת 2019 בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "פאוור ריינג'רס ביסט מורפרס".
תפקיד הפריצה של פרייר היה בשנת 2021 כששיחק לצד שארלוט רמפלינג בסרט הקולנוע "Juniper". הוא גילם נער בעל הרס עצמי המושעה מבית הספר ונדרש לטפל בסבתו האלכוהוליסטית כעונש, הזמן שהם מבלים יחד מטלטל את חייו. הסרט הוצג בבכורה בפסטיבל הקולנוע בפרת'. באותה שנה שיחק בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "אחד מאיתנו משקר" מבית נטפליקס המבוסס על הרומן מאת קארן מקמנוס.
פסמתיך
שמם של שלושה ממלכי מצרים העתיקה בשושלת הפרעונים ה-26:
טיפוס במשחקים האולימפיים
טיפוס במשחקים האולימפיים נערכו לראשונה כענף אולימפי באולימפיאדת 2020 שנערכה בטוקיו, יפן. בענף זה נערכו תחרויות לגברים ולנשים. הפורמט נבנה באופן מעורר מחלוקת של אירוע אחד בשילוב עם שלוש דיסציפלינות: טיפוס הובלה, טיפוס מהירות וטיפוס בולדרינג. המדליות נקבעו על סמך הביצועים הטובים ביותר בכל שלושת המקצועות. פורמט זה נבדק ונוסה בעבר באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018).
פורמט
ב-3 באוגוסט 2016 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי באופן רשמי כי טיפוס ספורט יהיה ענף מן המניין באולימפיאדת 2020. הענף הוצע על ידי האיגוד הבינלאומי לטיפוס ספורט (IFSC) בשנת 2015.
ההחלטה לשלב שלושה תחומים של טיפוס טיפוס: טיפוס הובלה, טיפוס מהירות וטיפוס בולדרינג, עם סט אחד של מדליות לכול מגדר גררה ביקורת רווחת בעולם הטיפוס.
אולימפיאדת 2020
40 נציגים מרחבי העולם התמודדו לראשונה בענף הטיפוס באולימפיאדת טוקיו. כל ועדה אולימפית לאומית יכולה לשלוח לכל היותר 2 מתחרים בכל מגדר. בכל מגדר היו 20 מתמודדים.
שטנים על סוסים
שטנים על סוסים (באנגלית: Devils on horseback) הם מתאבן מסורתי מהמטבח האנגלי הנאכל באופן מסורתי במהלך ארוחת חג המולד, לצד, או במקום, מלאכים על סוסים.
המאכל מהווה פיתוח של המאכל "מלאכים על סוסים" כאשר מחליפים בו את בשר הצדפה בפירות מיובשים (בעיקר שזיף מיובש, אך לעיתים גם תמר מיובש), ועוטפים את הפרי בבייקון (בשר חזיר). הבייקון הממולא נאפה בתנור או ניצלה בגריל, ומוגש לרוב על קלי, לעיתים עם ערמונים קלויים.
שהזאדה באיאזיד
באיאזיד (בעות'מאנית טורקית: شهزاده بايزيد, 1525 - 25 בספטמבר 1561) היה בנם של סולימאן הראשון והורם סולטאן.
לאחר הוצאתו להורג של אחיו הגדול שהזאדה מוסטפא (שהיה היורש לכס המלוכה העות'מאני) בשנת 1553, הפך באיאזיד ליורש העצר הפופולרי בקרב הצבא.
במהלך כל שנות ה-50, כשסולימאן כבר היה בשנות ה-60 לחייו, התבררה תחרות ממושכת על כס המלוכה בין באיאזיד לאחיו הגדול שהזאדה סלים. לאחר שהובס בקרב ליד קוניה בשנת 1559 על ידי סלים וסקלו מהמט פאשה (בעזרת צבא הסולטאן), נמלט באיאזיד לאימפריה הספווית הסמוכה, שם התקבל בזריזות על ידי תהמאספ הראשון.
בשנת 1561, לאחר ניסיונות ממושכים מצד הסולטאן העותמאני, שכללו גם העברות כספים ומתנות אחרות, אחפשר תהמאספ לבאי כוחו של הסולטאן להוציא להורג את באיאזיד ואת ארבעת בניו באזור קזווין שבפרס. מאוחר יותר הם נקברו בעיר סיוואס.
ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל
ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל (באנגלית: Jingle Jangle: A Christmas Journey) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי היוצר דייוויד א. טלברט. בסרט מככבים פורסט ויטאקר ומדלן מילס.
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-13 בנובמבר 2020, עם תרגום ודיבוב לשפות שונות, ביניהן עברית.
תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפורו של יצרן צעצועים האגדי ג'רוניקוס ג'אנגל, שהמצאותיו המוזרות שופעות קסם, אבל כשמתלמדו לשעבר, שהיה גם איש סודו, גונב ממנו את המצאתו המשוכללת ביותר, נכדתו המבריקה של ג'רוניקוס נכנסת לתמונה ובעזרת המצאה שנשכחה מזמן, היא מנסה להחזיר מחדש את הקסם שאבד לעיירה.
הפקה
ב-7 בדצמבר 2017, נטפליקס קנתה מדייוויד א. טלברט את עלילתו של סרט בשם "Jingle Jangle", כאשר טלברט עצמו היה חתום על כתיבת ובימוי הסרט המוזיקלי שיועד לחג המולד. ב-17 בספטמבר 2018 הוכרז כי המוזיקאי ג'ון לג'נד ומייק ג'קסון יפיקו את הסרט לצדם של דייוויד א. טלברט ולין סיסון-טאלברט. המפיק טיי סטיקלוריוס משמש כמפיק בפועל.
הסרט כולל שירים מקוריים של ג'ון לג'נד, דייוי נתן ופיליפ לורנס.
ליהוק
באוקטובר 2018, פורסט ויטאקר הצטרף לצוות השחקנים של הסרט. באפריל 2019, קיגן-מייקל קיי, פילישיה רשאד, אניקה נוני רוז ומדלן מילס הצטרפו לצוות השחקנים. ביולי 2019, יו בונוויל הצטרף לצוות השחקנים. באוקטובר 2020, נודע שריקי מרטין הצטרף לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ביוני 2019 בנוריץ'.
הפצה
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-13 בנובמבר 2020.
ארנב הנהרות
ארנב הנהרות (שם מדעי: Bunolagus monticularis) הוא מין של יונק ממשפחת הארנביים שהוא המין היחיד בסוגו, אף שבעבר שויך לסוג ארנבת ולעיתים מבלבלים בינו למיני ארנבות. הוא חי בטבע רק בשטחי מדבר קארו, במדינת הכף הצפוני שבדרום אפריקה והוא מהארנבים הנדירים ביותר בעולם, כשנותרו ממנו רק 500 פרטים בטבע.
ארנב זה דומה מעט לארנבון מצוי אך בעל מבנה אוזניים וגוף ארוכים יותר. הוא בעל פרווה צמרירית אפורה כהה עם עיניים גדולות מוקפות "טבעת" לבנה ותחתיה עובר פס שחור לאורך הלחי, הזנב שחור והבטן לבנה. הנקבות יותר גדולות מהזכרים במין זה כשהזכרים שוקלים 1.5 ק"ג בממוצע והנקבות עד 1.8 ק"ג בממוצע.
הארנב מצוי במחילות לאורך שיחיות ונרות קטנים באזור מדבר הקארו הדרום אפריקאי והוא יוצא בלילות לחפש צמחייה עשבונית, כשלרוב הוא ניזון מצמחיגדות מלוחם כמו אטד ו-Salsola (ממשפחת הירבוזיים) הנפוצים בסביבת הנהרות המדבריים. הוא נטרף בידי עופות דורסים ובייחוד עיט שחור ובזים, חתוליים ועוד. לרוב הוא בורח למחילתו מהטורף אך הוא יכול לרוץ בזגזוג מפתיע ולהשתמש בשיחים להתחבא.
הארנב מצוי בסכנה חמורה, בעיקר עקב התמעטות בית הגידול שלו הכולל שיחיות סמוכות לנהרות, אשר נהרסו לטובת חקלאות או התייבשו בשטחים רבים, מה שגרר אובדן של מזונו ושל מאורתו וכן חשף אותו לטורפים ולחום השמש. ארנבים נתפסים לעיתים גם במלכודות של האדם, אך לרוב הם לא ניצודים בעצמם.
לפי הרשימה האדומה של IUCN ישנם כיום רק 500 ארנבים בוגרים בטבע והם הארנבים הנדירים בעולם.
בולזאק באסקט
בולזאק באסקט דורדון (בצרפתית Boulazac Basket Dordogne) הוא מועדון כדורסל צרפתי מקומונת בולזאק, המשחק בPro A.
היסטוריה
המועדון הוקם לראשונה ב-1992 בפריגו שבמחוז דורדון ונקרא בתחילי "פרוורי דורדון" והחל לשחק בליגה הרביעית, בעונת 2002/03 העפילה הקבוצה לליגה השלישית, בעונת 2004/05 עבר המועדון לעיר בולזאק ושינה את שמו וכן העפיל לPro B ובסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הראשונה, בעונת 2013/14 נשרה הקבוצה לליגת המשנה. בעונת 2017/18 שבה הקבוצה לליגה הראשונה כאשר השיג השיא של המועדון הוא המקום ה-10 בליגה הראשונה.
מלאכים על סוסים
מלאכים על סוסים (באנגלית: Angels on horseback) הוא מתאבן פופולרי במטבח האנגלי העשוי מבשר צדפה העטוף בבשר חזיר מטוגן (בייקון). המאכל נאכל באופן מסורתי בתום ארוחת חג המולד (לפני המנות האחרונות).
המאכל דומה ל"שטנים על סוסים" אף הוא מהמטבח האנגלי או ל"חזירים בשמיכה" הפופולריים במטבח האמריקאי.
המאכל כולל בשר צדפה אשר נעטף בבייקון ונאפה בתנור או נצלה בגריל. לרוב הצדפה והבייקון מתובלים ברוטב חריף או בחמאה. לאחר הצלייה המאכל מוגש על קלי.
היסטוריה
מקורו של מאכל זה במטבח האנגלי, אולם הוא מבוסס על מאכל בשם זה מהמטבח הצרפתי: anges à cheval. אזכורו הראשון של המאכל מופיע בספר הוויקטוריאני "ספרה של גברת ביטון על ניהול הבית" משנת 1888. בעוד שמטבח הצרפתי מדובר היה בבשר חלזונות, המטבח האנגלי הפך מאכל יוקרה זה למאכל עבור אוכלוסייה ברמה כלכלית נמוכה יותר, באמצעות החלפת המרכיב היקר (שאינו מקובל במטבח האנגלי) במרכיב זול ומקובל (בשר צדפות).
סילביה גסטי
סילביה גסטי (בהונגרית: Geszty Szilvia, באנגלית: Sylvia Geszty; 28 בפברואר 1934 – 13 בדצמבר 2018) הייתה זמרת אופרה (סופרן) הונגרייה-גרמנייה, אשר הופיעה ברחבי העולם ובייחוד באירופה, בתחילה במסגרת האופרה הממלכתית של ברלין, ולאחר מכן באופרה הממלכתית של שטוטגרט. גשטי ידועה בעיקר בתפקידה כמלכת הלילה באופרה "חליל הקסם" ותפקידה כזרבינטה באופרה "אריאדנה בנקסוס".
קריירה
גסטי נולדה בבודפשט כסילביה מריה אילונה ויטקובסקי. כבר מילדות היא נהגה לשיר, לרקוד ולנגן בפסנתר. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים, למדה גשטי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הופעת הבכורה האופראית שלה הייתה ב-1959 בבודפשט. ב-1961 גשטי הצטרפה לאופרה הממלכתית של ברלין, עם הופעת בכורה בה גילמה את אמור באופרה "אורפאוס ואורידיקה" מאת כריסטוף ויליבלד גלוק. בין התפקידים אותם גילמה באופרה בברלין היו סוזנה באופרה "נישואי פיגרו", ג'ילדה באופרה "ריגולטו" ומלכת שמאחה באופרה "תרנגול הזהב". בין תפקידיה המוכרים ביותר – מלכת הלילה באופרה "חליל הקסם" וזרבינטה באופרה "אריאדנה בנקסוס". משנת 1963 גשטי הייתה אורחת קבועה באופרה הקומית בברלין, שם גילמה ארבע דמויות נשיות מרכזיות באופרה "סיפורי הופמן". במהלך שהותה בברלין המשיכה גשטי גם ללמוד פיתוח קול.
בין השנים 1975–1997 גשטי עבדה כמרצה באוניברסיטה הלאומית למוזיקה ולאומנויות הבמה בשטוטגרט. תלמידותיה המוכרות הן זמרות האופרה מלאני דיינר, מרליס פטרסן ואנג'ליקה לוז. בסוף המאה ה-20 גשטי יזמה תחרות שירה בינלאומית וביימה אופרות. גשטי הופיעה פעמים רבות בטלוויזיה וברדיו, ורבות מהאופרות שהיא הופיעה בהן צולמו.