cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שולמית אלוני
פעילות פרלמנטרית
באוגוסט 1983 הצהירה על כוונת סיעתה שלא לרוץ ברשימה משותפת עם המערך לבחירות לכנסת ה-11, על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים, בעיקר בנושאי דת ומדינה. תחת זאת התמודדה רצ יחד עם פלג משל"י בראשותו של רן כהן ברשימה משותפת בשם "רצ", שקיבלה 3 מנדטים.
אלוני סירבה להצטרף לממשלת האחדות הלאומית של שנת 1984, ונשארה עם חמשת המנדטים של רצ מחוץ לממשלה שהוקמה ב-1988. בתקופה זו בלטה במלחמתה בכפייה הדתית לאחר עליית כוחן של המפלגות החרדיות.
הקמת "מרצ" והנהגתה
מרצ הוקמה ב־9 במרץ 1992 כרשימה משותפת לכנסת של מפלגות השמאל הציוני רצ בראשותה של שולמית אלוני, מפ"ם בראשותו של יאיר צבן ושינוי בראשותו של אמנון רובינשטיין. בהנהגת המפלגה עמדה שולמית אלוני. הקמת הרשימה המשותפת יצרה פילוג בשינוי וחלק מפעיליה פרשו. מאוחר יותר (בשנת 1997) החליטו המפלגות להתמזג למפלגה אחת וכתוצאה מכך חל פילוג נוסף במפלגת שינוי - חבר הכנסת אמנון רובינשטיין ומרבית פעילי שינוי נכנסו לאיחוד, ואילו חבר הכנסת אברהם פורז וחלק מהפעילים הקימו סיעה עצמאית ששמרה על השם שינוי.
בבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) רצה אלוני בראשות רשימת "מרצ" וזכתה להישג משמעותי של 12 מנדטים, שסייעו לרבין להקים את ממשלתו השנייה. היא מונתה לשרת החינוך והתרבות, אך לאחר עימותים עם חברי מפלגת ש"ס על רקע התבטאותה בנושא האבולוציה, נאלצה לפרוש מתפקידה בשנת 1993. במסגרת פשרה היא הוחלפה על ידי אמנון רובינשטיין, והסתפקה בתפקידים של שרת המדע והאמנויות ושל שרת התקשורת. שולמית אלוני הסכימה לפיחות זה במעמדה בממשלה, משום שלא רצתה לסכן קואליציה בעלת סיכוי לקדם את השלום.
בתפקידה כשרת התקשורת פרסם משרד התקשורת מכרז להקמת רשת סלולרית שנייה, בנוסף לחברת פלאפון, מהלך שהוריד בצורה משמעותית את עלות הרכישה והשימוש בטלפונים סלולריים.
בתקופה זו החליטה ממשלת ישראל, בהשתתפות שרי מרצ, על גירוש פעילי החמאס ללבנון, החלטה מנוגדת לתפיסת העולם של שולמית אלוני ולעקרונות מצע מרצ. שולמית אלוני הגנה על החלטת הממשלה במוסדות המפלגה, שאישרו אותה לאחר דיון ארוך וטעון. לימים ניחמה על תמיכתה בגירוש וכשנשאלה על תמיכתה בו השיבה שזה היה ליקוי מאורות.
עם חתימתם של הסכמי אוסלו ב-1993 הביעה אלוני תחושה לפיה ההסכמים הם תפנית חיובית בקנה מידה היסטורי: "אני מרגישה כמו בכ"ט בנובמבר - אז לא ידענו לקראת מה אנו הולכים, אבל ידענו שאנו הולכים לימים גדולים". בחודש מאי 1995, בעת נאום במלון הילטון בניו יורק, הוכתה השרה אלוני בידי ז'ק אביטל.
במשך הזמן התערער מעמדה של אלוני במפלגתה, וכאשר הגיע מועד בחירתה מחדש, הציג יוסי שריד את מועמדותו לתפקיד. אלוני העדיפה שלא להתמודד מולו, ובינואר 1996 הפך שריד ליו"ר המפלגה, ואלוני פרשה מפעילות מפלגתית. נאומה האחרון, שנישא ב-19 בפברואר, נסב על שריון חוקי יסוד בתחום חופש ההתאגדות, חופש הביטוי וחופש היצירה, זכויות במשפט וזכויות חברתיות.
אלוני פרסמה מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי עת בישראל ובעולם.
בשנת 1997 ראה אור הספר "לא יכולה אחרת", שהוא פרי שיחותיה עם ההיסטוריונית והעיתונאית לשעבר עדית זרטל בחודשים שלאחר פרישתה מהחיים הפוליטיים הרשמיים. בספר נפרשים זיכרונותיה של אלוני וה"אני מאמין" האידאולוגי והפוליטי שלה.
ב-2008, בערוב ימיה, פרסמה את ספרה האחרון, "דמוקרטיה באזיקים".
אידאולוגיה
על תפיסת עולמה אמרה שולמית אלוני: .
שולמית אלוני הייתה אתאיסטית מוצהרת, אך נהגה לפקוד את בית הכנסת לתפילת כל נדרי. בנה הבכור חגג בר מצווה עם רב רפורמי. שני בניה האחרים לא חגגו טקס זה.
אך עם זאת שולמית אלוני הייתה ידידה קרובה של איש חסידות חב"ד הרב שלמה מיידנצ'יק שקבע בביתה מזוזה ונהג להביא לה מצה שמורה בפסח, משלוח מנות בפורים ועוד.
ב-2003 הצטרפה אלוני לעתירת עמותת "אני ישראלי", בדרישה לשנות את רישום לאומם של העותרים מ"יהודי" ל"ישראלי", מאחר שהם רואים את עצמם כבני הלאום הישראלי המכיל את היהודים והערבים המתגוררים במדינת ישראל, ושאיננו מכיל את יהודי תבל. בית המשפט העליון דחה את העתירה בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים. ב-2007 כתבה אלוני
אלוני הדגישה בתפיסתה ובפעולותיה לאורך השנים מספר מרכיבים עיקריים:
למרות תפיסתה המאוחרת שגרסה שיש להקים מדינה פלסטינית, בימים שלאחר מלחמת ששת הימים הצטרפה להלך הרוח הציבורי, שכבש גם אנשי שמאל קיצוני כמו אורי אבנרי ועמוס קינן:
לאחר שפרשה מתפקידיה הנבחרים, החריפה אלוני את התבטאויותיה בעניין הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בעקבות האינתיפאדה השנייה התבטאה אלוני בראיונות לכלי תקשורת ישראליים וזרים ובכתיבת מאמרי פובליציסטיקה. בין התבטאויותיה: "רק בישראל יכול רוצח להגיע לדרגה של שר ביטחון", "ישראל מבצעת פשעי מלחמה", "אנחנו (ישראל) תמיד משתמשים באנטישמיות כתירוץ", "על שרון לעמוד לדין" ו"ישראל... הפכה למשטר אפרטהייד, למעשה, וזה מתבטא באפליה בתקציבים לשירותים ולפיתוח. ישראל היא מדינה אתנוקרטית ולא דמוקרטית". אלוני התנגדה בצורה חריפה למבצע עופרת יצוקה וטענה כי "הפכנו את עזה למחנה מעצר ענק שבו מיליון וחצי איש. אין יוצא ואין בא. מי שנמצא במחנה מעצר זכותו להגיב". אלוני הרחיבה את ביקורתה לכלל הציבור הישראלי וטענה כי "אנחנו פשוט עם נבזה. מה שאנחנו עושים בשטחים גרוע מכל הפוגרומים שעשו ליהודים".
אלוני הציגה את דעותיה בחריפות ואף השוותה פוליטיקאים ישראלים לנאצים, וספגה תגובות חריפות ממבקריה. התנגדותה לפעילות המפלגות החרדיות, ובפרט מפלגת ש"ס, גרמה בין השאר להתבטאויות חריפות נגדה ברחוב הדתי, כגון דברי הרב עובדיה יוסף ש"צריך לעשות משתה ביום שתמות". במהלך כהונת ממשלת ישראל העשרים וחמש, אחת מהתבטאויותיה הביאה לדרישה של החרדים להדחתה מתפקיד שרת החינוך, דרישה שנענתה בחיוב.
הנצחתה
על שמה קרויים רחובות בראשון לציון, קריית אונו ורמת גן.
פרסים והערכה
בשנת 1984 זכתה אלוני בפרס ברונו קרייסקי, וינה, על מאבקה למען זכויות אזרח ולקידום ההבנה בין יהודים וערבים.
אלוני קיבלה תוארי דוקטור לשם כבוד ממספר מוסדות: אוניברסיטת קוֹנקוּק בסיאול, קוריאה הדרומית (1995); היברו יוניון קולג' (1996); האוניברסיטה החופשית של בריסל, בלגיה (1997); מכון ויצמן למדע, רחובות (1999), אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2006) ואוניברסיטת חיפה (2013).
בשנת 1999 קיבלה את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג מטעם האגודה לזכויות האזרח על מפעל חייה.
בשנת 2000 הוענק לה פרס ישראל בקטגוריה של תרומה לחברה, וזאת חרף מחאות הממסד הדתי (כולל עתירה לבג"ץ, שנדחתה). בין נימוקי השופטים לקבלת פרס ישראל נאמר כי הפרס ניתן לה בזכות "מאבקה על כבוד האדם וזכויותיו היסודיות והטבעיות, היותה פה לאזרח, מאבקה למען תיקון עוולות, הנפת דגל השוויון בין העמים והאמונות השונות בישראל והכבוד ההדדי". השופטים הוסיפו כי "רבים מן הנושאים שעליהם נאבקה אלוני בעוז כחלוצה לפני המחנה הפכו במרוצת השנים לנחלת הכלל, וכמה מהם אינם שנויים עוד במחלוקת".
בבחירות לכנסות ה-16, ה-17, ה-18 וה-19 הוצבה במקום 120 האחרון הסמלי ברשימת מפלגת מרצ לכנסת.
ביוני 2015 בחרה בה ועדה של אגודת הלהט"ב וגופים נוספים לרשימת "40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב".
בדצמבר 2018 הוענק לראשונה פרס היצירה על שמה של אלוני. הזוכים הראשונים בפרס הם המופע "השימוע" של רננה רז והסרט אחרייך של רנא אבו פריחה.
ספר אוריזן
ספר אוּרַיזֶן (אנגלית: The Book of Urizen) הוא אחד מספרי הנבואה הגדולים של הסופר האנגלי ויליאם בלייק. הספר מאויר באמצעות שיטת דפוס השקע הייחודית שבה השתמש בלייק. הוא פורסם במקור כספר הראשון של אוריזן בשנת 1794; מהדורות מאוחרות השמיטו את המילה "הראשון". הספר קיבל את שמו מהדמות אוריזן מהמיתולוגיה של בלייק, המייצגת את התבונה המנוכרת כמקור הדיכוי. הספר מתאר את אוריזן כ"כומר הקדום" ומספר כיצד הוא נפרד מהנצחיים האחרים כדי ליצור תחום מנוכר ומשעבד של הדוגמה הדתית שלו. לוס ואנית'רמון יוצרים מרחב בתוך היקום הנפול של אוריזן כדי להוליד את בנם אורק, רוח המהפכה והחופש.
מבחינה צורנית הספר מהווה פארודיה על ספר בראשית. ארבעת בניו הראשונים של אוריזן הם טיריאל, אות'ה, גרודנה ופוזון (בהתאמה אלו הם יסודות האוויר, המים, האדמה והאש, על פי פרק ח). האחרון שבהם ממלא תפקיד מרכזי בספר אהניה, שראה אור בשנת 1795.
רקע כללי
בעונת הסתיו של שנת 1790 עבר בלייק לעיירה למבת', סארי. בסטודיו של ביתו החדש כתב את מה שנודע בכינויו "ספרי למבת'", שכללו גם את ספר אוריזן. בכל הספרים הללו השלים בלייק את הרכב העיצוב שלהם, את הדפסתם והצביעה שלהם ואת מכירותיהם מאותו הבית. בלייק כלל סקיצות מוקדמות לספר אוריזן במחברת שהכילה תמונות שנוצרו בין 1790 ל-1793. ספר אוריזן היה אחת היצירות הבודדות שבלייק מתאר כ"הדפסה מוארת", אחת מן העבודות המודפסות הצבעוניות הרבות שלו שבהן הדיו הצבעונית הונחה על לוח הנחושת לפני הדפסת הדף.
ספר אוריזן נדפס בין השנים 1794 עד 1818 והיה גדול יותר מיצירתו אמריקה: נבואה. רק שמונה עותקים מהיצירה שרדו, עם וריאציות רבות בסדרם ובמספרם של הלוחות. כל העותקים ששרדו הודפסו בצבע.
השיר
הסיפור עוסק במאבק בתוככיה של התודעה האלוהית לביסוס והגדרה, הן של עצמה והן של היקום. זהו מיתוס יצירה שמתחיל לפני הבריאה:
היוצר הוא אוריזן, גולה עיוור שנמנע מן הנצח ואשר מקים עולם שיוכל לשלוט בו. ככזה הוא יוצר חוקים:
עם זאת, אוריזן סובל מנפילה כאשר הוא יוצר מחסום כדי להגן על עצמו מפני הנצח:
לוס מחשל דמות אנושית לאוריזן במהלך שבעת העידנים, אך מרחם עליו ובוכה. מהדמעות האלה נוצרת אנית'רמון, אשר במהירה יולדת את ילדו של לוס, אורק. זעקותיו של אורק מעוררות את אוריזן, שמתחיל לסקר ולמדוד את העולם שברא. אוריזן חוקר את עולמו וחוזה בהולדת ארבעת בניו המייצגים את ארבעת היסודות הקלאסיים. מההתנסויות האלו מכווצות תקוותיו של אוריזן וכן:
בתגובה, הוא יוצר רשת של דת, המשמשת כשרשראות לתודעה.
נושאים
מובא כאן ציטוט הטקסט, המופיע בספר אוריזן, לוח מס' 2, אשר מהווה את הפרלודיום לספר אוריזן:
ספר אוריזן הוא מיתוס יצירה הדומה לספר בראשית. המיתוס של בלייק סביב אוריזן נמצא ברבות מיצירותיו ויכול להתחקות אחר הניסויים שלו בכתיבת מיתוסים על אל התבונה בשנות ה -80 של המאה ה-18, כולל בפואמה "אל החורף". ביצירה זו, אוריזן הוא ישות נצחית הממוקדת בעצמה, שיוצר את עצמו מתוך הנצח. יצירה זו מתרחשת שוב בואלה, או ארבע הזואות, כאשר האדם הראשוני, אלביון, הוא הצורה המקורית. בעבודה זו מדובר רק באוריזן, ייצוגה של הפשטות והוא מהווה הפשטה של העצמי האנושי. מעצמו הוא מחלק לראשונה צורות לא ידועות שמתחילות לייסר אותו. הוא אף פונה נגד שאר הנצחיים ומאמין שהוא קדוש. בהתבוננות בעצמו, הוא מסוגל לגלות חטאים ורושם אותם בספר פליז שמהווים שילוב של חוקי ניוטון, חוקי משה ודאיזם שכופים אחידות. שאר בני הנצח בתורם, מתמרמרים בפנייתו של אוריזן כנגד הנצח, והם מעגנים את יסודות החטא והעוון בתוך היצורים החיים. דבר זה מייסר את אוריזן, שנופל אל תוך שינה, המאפשר ללוס להופיע. חובתו של לוס במסגרת היצירה, היא להשגיח על אוריזן, ואוריזן נתפס ככומר נצחי בעוד שלוס נכנס לתפקיד הנביא הנצחי.
חלקים מהסיפור נוסחו מחדש לאחר מכן, בספר לוס וספר אהניה, שני חיבורים נסיוניים של בלייק. ההתמקדות באוריזן מדגישה את כבלי התבונה הנכפים על הנפש. אוריזן, כמו האנושות, כבול בשרשראות אלה. הנקודה הן של ספר אוריזן והן של הנרטיב המסופר מחדש בספר לוס היא לתאר כיצד ההיגיון הניוטוני והשקפת העולם הנאורה של היקום משתלבים יחד כדי לכבול את הדמיון האנושי. באמונה הניוטונית היקום החומרי מחובר דרך כוח לא מודע אשר בתורו מאפיין את הדמיון והאינטלקט כהיבטים מקריים הנובעים מכך. בנוסף, הדמיון והאינטליגנציה הם משניים לכוח. גרסה מוקדמת זו של יקום "שבו החזקים שורדים", קשורה לעולם נפול של רודנות ורצח, לפי השקפתו של בלייק.
השיר מציג את אורק ואת מחזורו התלת-שלבי, אשר שלבי הופעתו קשורים לאירועים היסטוריים, אם כי האחרונים נשמטו בארבעת היצורים. בראשית זוהי נפילתו של אוריזן, הכוח השטני, באופן דומה לשטן של מילטון. אולם הבריאה כאן, הייתה הנפילה. אוריזן הוא ייצוג ההפשטה, שהוא כוח פסיבי ונפשי מנותק מהמציאות. לוס, בעולם הנפול, נכנס לעולם כלהבת האנרגיה הדמיונית. עם זאת, גם הוא נופל והופך להיות מכני ומאורגן. לוס הוא יוצר מערכות החיים ושל המינים, מה שמוביל ליצירת בת זוגו אנית'רמון. בסופו של דבר נוצרות צורות אנושיות ואורק נולד כאבולוציה של החיים.
תגובת המבקרים
הרולד בלום טען שהשיר "הוא השיר העוצמתי ביותר שנוצר בדרך של הדפסה מוארת, לפני נטישתו של בלייק את היצירה ארבעת היצורים הגדולה בפני עצמה וכן האפוסים שבאו אחריה".
Diamonds World Tour
Diamonds World Tour הוא סיבוב ההופעות החמישי של הזמרת הברבדית ריהאנה. ריהאנה הודיעה על סיבוב ההופעות בספטמבר 2012 במהלך הופעתה בטקס פרסי MTV. סיבוב ההופעות החל ב-8 במרץ 2013 בבאפלו, ניו יורק, והסתיים ב-15 בנובמבר 2013 בניו אורלינס, לואיזיאנה, עם סך של 96 הופעות. במהלך הסיור הופיעה ריהאנה ב-5 יבשות, מספר היבשות הגדול ביותר עד היום שבהן הופיעה בבת אחת. היא הופיעה ב-3 יעדים באפריקה, 6 באסיה, 39 באירופה, 38 בצפון אמריקה, ו-10 באוקיאניה. התלבושות של ריהאנה עוצבו על ידי מגוון רחב של מעצבים הכולל את ריקרדו טיסקי מג'יבנשי ורף סימונס מכריסטיאן דיור ואלבר אלבז. ההנעלה תוכננה על ידי קו האופנה הצרפתי Christian Louboutin ומנולו בלאניק. המופע כלל חמש מערכות והדרן וקודם לו, הופיעו זמרי החימום A$AP Rocky ודייוויד גטה.
סיבוב ההופעות קיבל שבחים ממבקרים שתיארו אותו כ"צמיחה אמנותית". מבחינה מסחרית, היה סיבוב ההופעות הצלחה ובשל ביקוש גבוה, נוספו לו הופעות. כבר ב-65 ההופעות הראשונות הוא גרף 100,342,254 דולר ובסך הכל, גרף סיבוב ההופעות 141.9 מיליון דולר, מה שהופך אותו לאחד מסיבובי ההופעות הנשיים המוכרים ביותר בכל הזמנים, ולסיבוב ההופעות ה-17 הכי רווחי בעשור השני של המאה ה-21. על פי מגזין בילבורד, ריהאנה הייתה לאומנית הצעירה ביותר שהופיעה בחלק מהאצטדיונים בהם התקיימו הופעות במסגרת מסע הופעות זה: בגיל 25, הייתה לאמן הצעיר ביותר שאי פעם הופיע באצטדיון הלאומי של צרפת, באצטדיון המילניום בצרפת, באצטדיון טוויקנהאם ובאצטדיון סוקר סיטי ביוהנסבורג.
ב-22 באוקטובר הופיעה הזמרת בישראל בפארק הירקון לעיני 50,500 איש.
רקע ופיתוח
ב-6 בספטמבר, בעת הופעתה בטקס פרסי MTV, הודיעה ריהאנה על סיבוב ההופעות ועל שמו. ריהאנה פרסמה בחברת הניהול שלה "לייב ניישן בידור וידאו" את התאריכים בצפון אמריקה ולאחר מכן גם ביוטיוב. הכרטיסים למופע החלו להימכר ב-14 בספטמבר 2012. במהלך חודשיים ריהאנה הופיעה ב-27 יעדים. ב-14 בנובמבר 2012 חשפה גם את התאריכים באירופה. ריהאנה הופיעה חודשיים נוספים באירופה מסוף מאי ועד סוף יולי. במהלך יוני 2013 הופיעה ריהאנה בבריטניה ולאחר מכן פורסמה הודעה על תאריכים נוספים באירופה ששונו. ב-13 במרץ 2013 הוכרזו התאריכים של ההופעות באוסטרליה.
בתחילת מרץ 2013, דרך עמוד הפייסבוק הרשמי של הזמרת ודרך אתר יוטיוב, פרסמה הזמרת את סרטוני מאחורי הקלעים של סיבוב ההופעות. ב-1 במרץ 2013 העלתה את הסרטון הראשון, בו נראים הרקדנים מתכוננים לקראת המופע על הריקודים. הסרטון השני הועלה יום למחרת ובו נראה הצוות מכין את התלבושות לריהאנה, לרקדנים ולרקדני הגיבוי. מארלי גרסלוף, ששימש כקבלן התלבושות, הסביר כי נושא התלבושות שונה בכל קטע של המופע: "יש קצת רוק אנ' רול קצת סקסיות... הכל". עוזר סטייליסט, יחלאל ויבר, אמר כי התהליך הקשה ביותר ביצירת הלבוש הוא "סיעור המוחות".
יום לאחר מכן ריהאנה העלתה סרטון נוסף המציג את תהליך הגדרת תוכנית המופע שלטענתה עבדה עליה במשך 18 שעות. בסרטון ניתן לראות את תהליך בניית הבמה למופע. ג'ו סנשז, ששימש כמנהל הבנייה, טען כי הוא חשב על תוכנית הבנייה עוד מהשנה שעברה והבמה בבנייה כבר 5 שבועות. הוא גם אמר שלקח צוות של 58 אנשים ו-100 אנשים מקומיים לבניית הבמה. ב-4 במרץ פורסם סרטון נוסף ובו נראים הרקדנים וריהאנה מתאמנים על תנועות הריקוד של השיר "Pour It Up" ביחד עם הכוריאוגרף. ריהאנה אמרה כי "הריקוד נותן לך תחושה שהוא כאילו ריקוד חשפנות אבל זה סוג של אנרגיה". למחרת הועלה סרטון נוסף בשם "Run Through First Look", בו ריהאנה מסבירה על התאורה, הבמה ותוכן המופע. בסרטון נוסף שהועלה ב-6 במרץ נראים הרקדנים וריהאנה מצלמים את ההכנות למופע ובסרטון נוסף שהועלה יום לפני פתיחת המופע נראים הרקדנים עורכים חזרה גנרלית.
תקציר המופע
המופע נמשך עם השיר "Birthday Cake", בו ריהאנה מבצעת תנועות מיניות ומיד לאחר מכן מבצעת את השיר "Talk That Talk", אליו מצטרפים רקדנים נוספים. אחרי שריהאנה מבצעת את השיר "Pour It Up" ו-"Cockiness (Love It)", היא סוגרת את המערכה עם השיר "Numb".
במערכה הרביעית עולה ריהאנה עם שמלה אדומה ארוכה המחולקת לשני חלקים ומבצעת שורה של בלדות. המערכה נפתחת עם השיר "Loveeeeeee Song", כאשר ברקע גם הראפר פיוצ'ר שר. לאחר מכן מבצעת ריהאנה את המחרוזת "Love the Way You Lie (Part II)" / "Take a Bow" / "Cold Case Love", ומסיימת את המערכה עם השיר "Hate That I Love You". המערכה החמישית נפתחת עם "We Found Love" כשריהאנה לובשת בגד מעוצב בדולרים. אחרי זה מבצעת הזמרת מחרוזת נוספת של השירים "S&M" / "Only Girl (In the World)" / "Don't Stop the Music", וסוגרת את המערכה עם "Where Have You Been". ריהאנה חוזרת לבמה לבצע את ההדרן עם השיר "Stay" וסוגרת את המופע עם הלהיט "Diamonds".
הצלחה מסחרית
לאחר ההופעות בצפון אמריקה היה ביקוש להופעות נוספות ולכן נוספו תאריכים: בניו יורק, טורונטו ומונטריאול. כשריהאנה הופיעה בבריטניה נודע כי בשל הביקוש הרב נוספו 700% של כרטיסים נוספים למכירה. מומחים חזו כי הכרטיסים להופעות באירופה יכולים להיגמר בפחות מ-6 דקות.
ריהאנה עשתה היסטוריה ב-24 במאי 2013 בפסטיבל המוזיקה Mawazine השנתי של מרוקו, כאשר במופע חזו 150,000 איש, שיא חדש בעיר הבירה של המדינה. ריהאנה שברה שיא נוסף בכך שהופיעה באצטדיונים שונים בצרפת בהם הפכה לאמן הצעיר ביותר שהופיעה בהם (בגיל 25) שהיחידה ששברה עד היום שיא זה היא ליידי גאגא כאשר הייתה בת 26. ריהאנה הופיעה פעמיים באצטדיון המילניום בצרפת ב-15 ו-16 ביוני ופעם אחת באצטדיון טוויקנהאם. ב-30 במאי 2013 הופיעה באיסטנבול מול 35,000 איש.
ב-22 בספטמבר 2013 הופיעה בסינגפור מול 100,000 איש, הופעה שהפכה לאחת מהגדולות ביותר בהיסטוריית המדינה. ריהאנה גם הפכה לזמרת הכי צעירה שהופיעה באצטדיון FNB ביוהנסבורג. בישראל הופיעה מול 50,500 איש, ובכך מופע זה הפך למופע הסולו הנשי הנצפה ביותר במדינה אחריי הופעתה של מדונה ב-1993. במהלך 12 השעות הראשונות למכירה נמכרו כ-7,100 כרטיסים.
אופנה
במהלך ההופעה הופיעה ריהאנה ב-7 תלבושות שונות, אותם החליפה בתחילת כל מערכה. התלבושות למופע נוצרו על ידי מעצב אופנה האיטלקי ריקרדו טיסקי מהחברה ג'יבנשי. בריאיון ל-Women's Wear Daily אמר ריקרדו: "ריהאנה מייצגת את מה שהצעירים רוצים ומאפיינת את הדור שלה, בעזרת אמצעים מדהימים, היא זמרת פופ מוכשרת מאוד ויש לה אנגריה ויופי טהור". התכשיטים למופע עוצבו על ידי הסטייליסט האישי של הזמרת, אדם לסלמן. אחת המעצבות, הילרי מוס, עיצבה את משקפי השמש והמגפיים של המופע, עליהם אמרה בריאיון למגזין ניו יורק: "המגפיים ומשקפי השמש שואבים השראה משנות ה-90". אדם סלמן, המעצב האישי של הזמרת, אמר בריאיון ל"ניו יורק דיילי ניוז": "הגוף שלה כל כך מטורף. זה חלום לעשות לה בגדים. לא צריך לנסות בכל הכוח".
ריהאנה פתחה את המופע כשהיא לבושה בחולצה ארוכה שחורה של גברים המגיעה לה עד הברכיים. ריהאנה מורידה את החולצה הזו וחושפת לבוש נוסף: חולצת משי שחורה שקופה, קישוט של כוכב זהב, חזיית עור שחורה, מכנסי סאטן רקומים מזהב ושרשרת שן כריש, בה חרוט הכינוי של הזמרת "רירי" (באנגלית: RIRI), תלבושת אותה עיצב ריסקי עצמו. במערכה השנייה מופיעה ריהאנה עם חולצה שחורה שקופה עליו סימן פלוס בצבע לבן, שני קווים בצבע לבן וסמלים נוספים בצבע לבן. באותה תלבושת לבשה גם מכנסיים ארוכים לבנים ומגפיים מסוג Louboutin נוצריות ומשקפי שמש עגולים. את תלבושת זו עיצב מעצב האופנה הבלגי הראף סימונס. את המגפיים עיצבה הילרי מוס. את המערכה השלישית ריהאנה פותחת עם לבוש חדש אותו עיצב אדם סלמן, מעצב האופנה האישי של הזמרת: קולר אדום, מכנסי עור צבעוניים, מגפי עור מעור של נחש וחצאית אדומה. במערכה הבאה ריהאנה לבשה שמלה אדומה שהייתה מחולקת לשני חלקים, עליון ותחתון. במערכה הבאה ריהאנה לבשה שמלת כסף ארוכה, אותה כיסה ג'קט בצבע תואם. במשך המופע פשטה ריהאנה את הז'קט והופיעה עם השמלה בעצמה עד סוף המופע.
ביקורות
מיק סטינגלי ממגזין בילבורד כתב שהוא הרגיש שריהאנה "האירה" במהלך ההופעה שלה וכתב כי "יחסי הגומלין שלה עם רקדניה ומנהיג הלהקה הוותיק נונו בטנקורט (של להקת הרוק Extreme) היה תענוג, במיוחד הריקוד הרוקיסטי שלו (של נונו בטנקורט). עם חמש תלבושות שונות, שירים מגוונים, סרטוני וידאו ואורות מהבהבים, נתנה ריהאנה הופעה פנטסטית בקול מצוין, למרות דלקת הגרון שלה. ריהאנה טלטלה את ישבנה, תפסה את המפשעה שלה וחייכה כל הזמן. ריהאנה היא כוכבת הפופ הכי מצליחה בעולם אף על פי שהיא רק בת 25. היא הוציאה 7 אלבומים בפחות מ-10 משנים ומכרה מיליונים ברחבי העולם. ריהאנה היא מותג רגיל של צהובון, החיים האישיים שלה מאפילים אל הקריירה שלה, אבל עם סיבוב ההופעות הזה נראית ריהאנה לוקחת אותו בחזרה." בוב גנדרון מעיתון "שיקגו טריביון" כתב: "ריהאנה היא אסרטיבית וחצופה במרכז ארצות הברית. עם ביצועים מפלצתיים לשירים: 'Umbrella', 'We Found Love' ו-'Diamonds', ריהאנה נראית כאילו היא יוצרת מסביבה קבוצת פוטבול לוהטת. ריהאנה הדגישה חגיגה וחוסן אישי. הזמרת שפתחה את המופע בביצוע מעולה כאשר היא כורעת ברך לפסל ומראה סימנים של חולשה בלתי אפשרית." בריאן מק'קולם מעיתון דטרויט חינם שיבח את המופע ואמר: "אנרגיה גבוהה ומופע עמוס בלהיטים."
בראד וילר מ-The Globe and Mail כתב: "מופע מרגש של 100 דקות כולל הדרן של שני שירים הכוללת את הבלדה "Stay", שלאחריה ריהאנה מבצעת את הסינגל "Diamonds". ריהאנה היא כוכבת לוהטת במגמת עלייה. דמות האלטר אגו של ביונסה: Sasha Fierce (סשה פירס), היא עכשיו Sasha Fears." דוני מורהוס מ- Live echoed כתב כי: "זה היה מופע שהיית מצפה מכוכבות גראמי כמו אלישיה קיז, ביונסה וג'ניפר לופז לעשות אותו. הביצועים של ריהאנה הם בהחלט ביצועים מהשורה הראשונה שכוכבות מהסוג הזה יכולות לספק." נטשה פאוליני מ"היפ-הופ קנדה" אמרה: "זה היה ברור שהיא גדלה והתבגרה והפכה לאמן מכובד. אני אוהבת את הדרך שהיא ביצעה את המופע הזה, היא הייתה סקסית, מקסימה ואפילו דייקה בזמנים. למעט מעידות ווקאליות קטנות, ריהאנה נתנה הצגה של כוכבים שהייתה בטוב טעם וכיף". מגזין "הראפ-אפ" טען: "ריהאנה הביאה את הכיף והזוהר לבאפלו, ניו יורק, להשקה של סיבוב ההופעות הגדול ביותר שלה עדיין. הקונצרט היה מחולק לשלוש מערכות ובהשתתפות תזמורת של ארבעה נגנים, שמונה רקדנים, ושפע של רגעים עוצרי נשימה". גם סם אדמס מ-"Inquirer" נתן ביקורת חיובית לביצועים ב"מרכז וולס פארגו" בפילדלפיה. מיקאל ווד מ"לוס אנג'לס טיים" סיקר את המופע באופן חיובי וכתב: "ריהאנה בת ה-25 כמו רבים מבני הנוער המעריצים אותה, עדיין לא מוכנה להחליט איזה מבין התפקידים הרבים יגדיר אותה. היא חשפה יותר מהם ביום שני בלילה ב"מרכז סטייפלס", שבו ה-Diamonds World Tour נראה כמו ארבעה מופעים קטנים מתוחים ביחד עם תלבושות ושינויים. אז הרבה "ריהאנות" בכל העולם הופיעו קרוב לשעתיים, כאשר בסיבוב הופעות זה ריהאנה לקחה את כל האישיות שהיא טיפחה לעצמה מאז 2005, עם קונפקצית דאנסהול קלה: Pon de Replay. ריהאנה הייתה "רייברית" ונתנה את הביצועים הטובים ביותר לשירים כמו "We Found Love" ו-"Where Have You Been". ריהאנה גם שרה כמה שירי רגאיי שהחזירו אותה אל ילדותה בברבדוס כמו "Man Down" ו-"You da One." ריהאנה גם נתנה כמה ביצועים פרובוקטיביים כאשר היא נוהמת בסדיסטיות בשירים כמו: "Pour It Up" ו-"Birthday Cake." "בוא ותשים את השם שלך על זה", ריהאנה שרה ב- "Birthday Cake", וברקע סלסולי סינטיסייזר כמו של סירנה. החלפת האפקטים והסאונד הייתה מסחררת, אך לא שטחית למרות השינויים המהירים בסגנון ובטון, או אולי בגללם הזמרת נשמעה באופן משכנע מאוד כמו קייטי פרי וביונסה. הקונצרט כולו מוגדר על ידי האישה שבמרכזו." הביקורת של ריק פלורינו מ-Artistdirect, שיבחה גם את המופע: "מותק אני כוכבת רוק, ככה ריהאנה הכריזה אתמול על הבמה בלילה במרכז סטייפלס. ויש לה את הזכות הזאת. למעשה היא אחת מה'רוקסטריות' האמתיות האחרונות שנשארו והיא נושאת בתואר הזה כמו אלופה אמיתית. ריהאנה הבהירה שמעמדה היא ככוכבת רוק. בסופו של לילה היה ברור שריהאנה היא לא רק כוכבת רוק אלא אגדה בזכות עצמה ולא כמו אף אחד אחר שם בחוץ".
עם זאת, ג'יימס ריד מ"הבוסטון גלוב" כתב ביקורת שלילית למופע, במיוחד לביצועים הכוללים של ריהאנה. פתיחת המאמר שלו הייתה עם המשפט "היא לא הייתה שווה את ההמתנה". ואף המשיך: "המופע שלה בבוסטון היה אמור במקור בחודש מרץ, אך בשל דלקת גרון, היא נאלצה לדחות את המופע ל-7 במאי. הביצועים היו לא טובים ולפי המבטים של ריהאנה היה ניתן לחשוב כאילו היא לא רצתה לבוא לכאן. חיוכים ביישנים, מודעות עצמית שגבלה בזחוח, היא נראתה אדישה לכל זה. לאחר המופע, היא הביעה את אהבתה לבוסטון בטוויטר וכאשר דחתה את המופע במרץ היא רשמה הודעה כאילו היא העתק של משהו: "כואב לי, כי אני אאכזב אתכם". ברגל האירופית סיור, ריהאנה קיבלה ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בטי קלארק מגרדיאן נתן למופע ציון של 3 כוכבים, ואמרה "לעיתים קרובות מדי ריהאנה מסתמכת על הכישורים של זמרי הגיבוי כדי למלא את השורות שהיא לא יכולה או לא טרחה לסיים, ויש רק קטעים, כמו למשל בשיר "Take a Bow" בהם ריהאנה לא עושה את זה. ריהאנה מבצעת את "Hate That I Love You" בביצוע לא מעורר שבחים ועוברת לבצע את "We Found Love" בו היא הקפיצה את כל המופע, אך לעומת זאת, ההתרגשות הייתה זמן קצר. לאחר מכן סגרה את המופע בהדרן עם הביצוע לשיר "Diamonds" ובכך הסתיים המופע."
באוסטרליה המופעים זכו לביקורות מעורבות. ב-Courier Mail stated נכתב: "שירה בשידור חי הופך יותר ויותר נדיר במופעים, ובעיקר בזירת ההופעה של ריהאנה היה מעט מאוד שירה בשידור חי. לא שזה ממש משנה הרבה אם היא שרה או לא אבל הסאונד היה כל כך גרוע עד שהיה קשה להבחין עם ריהאנה שרה באמת או שזה סינתיסייזר. הכוריאוגרפיה הייתה גם כפי שתוארה "נשענה על וולגריות", וכי בזמן שריהאנה אולי קוראת לאנשים "לנצוץ כמו יהלום", היא לא מצליחה ליישם עצה זו בהופעותיה." ב"סידני מורנינג הראלד" נכתב: "המילים של ריהאנה הם לעיתים קרובות בעלי אופי למבוגרים אבל לא של עומק למבוגרים." המאמר גם ציין כי "היא השתפרה בתור זמרת, אבל עדיין זה היה כל כך הרבה על שואו. כנראה ריהאנה מעדיפה להעביר את הזמן שלה במופע בלתפוס את המפשעה שלה אבל לא בלשיר".
ב"הארלד סאן" נכתב: "ריהאנה גילתה חוסר כבוד באיחור שלה. במופעים קודמים באוסטרליה, כמו למשל במופע במלבורן, היא הגיעה בזמן. עם זאת, במהלך ההופעה, זמרות ליווי נשמעו יותר מריהאנה. נערכה השוואה בין הכוריאוגרפיה לריקודי חשפניות, או להופעות של מיילי סיירוס או ג'ודית דורהאם." בניו זילנד המופע קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. האתר Stuff.co.nz פרסם ביקורת חיובית למופע בלילה הראשון של הזמרת במדינה וכתב: "למרות האיחור של 46 הדקות, יש לה המון אנרגיה משלה, 'טוורגינק' משלה, ריקודים משלה, ריהאנה היא גוף מתגלגל אבל הבעיה היא שריהאנה נותנת יותר לזמרות הליווי שלה לשיר. אפשר לסלוח לה על האיחור ועל זה שהמיקרופון שלה לא עבד בחצי שעה הראשונה, כי בסופו של דבר היא נתנה מופע מספק." מיכאל קוג מ-3News נתן למופע גם ביקורת חיובית, ואמר כי "אף על פי שריהאנה הגיעה באיחור ולא דיברה הרבה עם קהל המעריצים, כולם היו מחויכים ומלאי אנרגיה. אף על פי שהמופע הסתיים כולם המשיכו להישאר במקום ולא לזוז. אין ספק שריהאנה קיבלה הרבה אהבה מהקהל הניו זינלדי". ברנה ראשין מ-Dallas Morning News נתנה ביקורת חיובית למופע ואמרה: "סוף סוף ריהאנה הגיעה לדאלאס אחרי הדחייה הפתאומית בחודש אפריל. חיכינו חודשים כדי לראות את הזמרת ילידת ברבדוס. ריהאנה לקחה שליטה מלאה על הבמה באופן מפתיע, נוטפת סקס אפיל והערות נוקאאוט. אם זאת הייתה דרכה של ריהאנה להתנצל על הביטול קודם לכן, אז ההתנצלות התקבלה". ג'ואי גוארה מ"יוסטון כרוניקל" נתנה ביקורת חיובית למופע ואמרה: "ביום חמישי בלילה במרכז טויוטה, היא הייתה מוכנה להשתחרר. ריהאנה אמרה במהלך המופע: 'אנחנו סוף סוף כאן. חיכיתי הרבה זמן למופע הזה עד שהוא התבטל בפתאומיות ואז הייתי צריכה לחכות זמן רב יותר.' והקהל המשיך לשאוג. ריהאנה המשיכה ואמרה: 'עכשיו זה זה יוסטון. האם אתם מוכנים לקבל את זה מלוכלך?' וכן הם היו מוכנים. האנרגיה הייתה מדהימה בחלק הראשון של המופע. ריהאנה לפעמים פלטה אנרגיה קרה בקטעי הווידאו, אבל היא התעוררה לחיים על הבמה. האנרגיה הייתה שם וכוונה לקהל בקולניות. וזה עוד היה לפני הלהיטים הגדולים. הישורת האחרונה של המופע הייתה כולה ריקודים. בשיר 'We Found Love' דפקה ריהאנה קרנבל, ולאחריו בשיר 'S&M', ריהאנה נהמה בסקסיות, ולאחר מכן הקפיצה את הקהל ב-'Don't Stop the Music' ו-'Where Have You Been'. זה היה יכול להיגמר שם אבל לרירי היה עוד טריק אחד בשרוול (שניים למעשה), ואף על פי שהייתה שחוקה ועייפה היא משכה את פוקוס הקהל עם ביצועים ל-'Stay' ו-'Diamonds' בקול המתוק שלה".
בביקורת שנכתבה באתר Reverb.com גם נכתבה ביקורת חיובית על המופע: "כשריהאנה פתחה את המופע עם השיר “Phresh Out the Runway", ריהאנה ציינה שזה המופע הראשון שלה בסיבוב הופעות, וזה היה נראה כאילו היא מפצה על זמן אבוד לאחר שביטלה את המופע בדנבה. המופע הורכב מזמרות ליווי ורקדניות ובני נוער שעמדו תחת כיפת השמיים. הקהל היה באנרגיה ושר ורקד ביחד עם ריהאנה כאילו המופע היה שלהם. ההורים ליוו את ילדיהם והתכווצו בקהל כמו לחמניות בזמן שריהאנה תפסה את המפשעה שלה וביצעה את "Cockiness". אפילו שהקהל היה צעיר ריהאנה לא עמדה להתנצל על המיניות שלה, היא אישה חזקה, ידועה בכישרונה ובגופה, מוכשרת וחזקה ויכולה להיות גם שובבה, חכמה ואפילו, כן, מודל לחיקוי".
ההופעה בישראל
ב-22 באוקטובר 2013, הופיעה הזמרת בפארק הירקון בתל אביב מול כ- 50 אלף איש. בתחילת אפריל 2013, החלו שמועות על כך שהזמרת תגיע להופעה חד פעמית ב-22 באוקטובר. ההופעה שהייתה בסכנת ביטול אושרה באופן סופי ב-25 ביוני 2013 ויומיים לאחר מכן מכירת הכרטיסים החלה. במהלך 12 השעות הראשונות נמכרו 7,149 כרטיסים, דבר אשר נחשב להישג נדיר. מחירי הכרטיסים היו יקרים יותר ביחס לשאר המדינות כאשר כרטיס סטנדרטי עלה ₪369, כרטיס VIP עלה כ-₪1380 וכרטיס לגודלן רינג עלה ₪1450. כל 50,000 הכרטיסים שהיו מוצעים למכירה נמכרו ובשל הביקוש הרב נוספו ש-500 מתוכם נמכרו. במהלך מאי 2013, נודע כי ההופעה בסכנת ביטול בשל הבחירות לראשות העירייה ואם לא תתבטל תידחה 3 ימים מאוחר יותר, הצעה שבסוף נדחתה. המפיקים שהביאו את הזמרת לישראל היו שי מור יוסף וגיא בסר מהחברות "בוסטון" ו"פלס". הופעתה של ריהאנה בארץ הייתה להופעה הרווחית ביותר בכל סיבוב ההופעות, בה ריהאנה הרוויחה $6,121,631. בנוסף, שברה ריהאנה שיא בכך שהופעתה בארץ הייתה להכי גדולה של זמרת כשהיא עקפה את מדונה.
ביקורות ושינויים במהלך המופע
במהלך המופע התבצעו מספר שינויים אשר השפיעו על מהלך ההופעה. ההופעה אותה הזמרת הייתה אמורה להתחיל ב-21:00, נפתחה ב-22:00. ההופעה שהייתה אמורה להיות שעה וחצי התקצרה בשל החוק הישראלי האוסר על הופעות ציבוריות אחרי השעה 23:30, והוסרו מרשימת השירים הקבועה 5 שירים. בנוסף לכך ריהאנה לא החליפה תלבושות בין המערכות.
שינויים אלה הביאו לתגובות זועמות מצד המבקרים. באתר ynet כינו את המופע כ"ביזיון בפארק הירקון" ו"רצף של רגעים מביכים וזלזול". באתר mako נכתבה ביקורת טובה על המופע ונרשם כי ריהאנה "השאירה טעם של עוד". באתר nrg נכתבה ביקורת שלילית על שירתה של ריהאנה במהלך המופע כאשר נכתב: "רוב השירים - לפחות עד אמצע הערב, נשמעו היטב ברחבי הפארק, וזאת בעיקר בשל שילוב לא טהור של מערכת שמע מעולה ופלייבק ברור. ברוב הזמן היה נראה שהזמרת אפילו לא מתאמצת להסתיר את העובדה כי הקול שנשמע ברמקולים הוקלט באולפן לפני חודשים, ובמקרים רבים תנועות השפתיים לא תאמו את השיר". בהארץ נכתבה גם ביקורת שלילית על המופע: "היה פשוט משעמם. המון שירים שקטים ולא מלהיבים ומוכרים פחות והרבה להיטים שלא זכינו לשמוע, בגדול מדובר בהפקה עלובה, אמנית מזלזלת ומתחם לא מוצלח - והכל במחיר מופקע." באתר גלובוס נרשם על המופע: "הפיאסקו שנרשם בהופעתה של ריהאנה ביום שלישי בערב לא מעורר התרגשות רבה".
תביעות ייצוגיות
בעקבות השינויים הלא מתוכננים במופע כמו: שירה עם פלייבק, אי החלפת התלבשות וקיצור ממופע, שניים מהאנשים שהיו במופע החליטו לתבוע את המפיקים שי מור יוסף וגיא בסר מהחברות "בוסטון" ו"פלס", שהביאו את הזמרת לישראל. על התביעה הראשונה נודע ב-25 באוקטובר, כאשר אחד מצופי המופע החליט להגיש תביעה נגד המפיקים על סך 13.3 מיליון ש"ח. התובע טען כי "לא התקבלה התמורה המלאה, בעוד שהמפיקים שלשלו לכיסם סכומי כסף רבים. לצופים נגרמו תסכול רב, כעס ועלבון". המפיקים לא הגיבו באופן רשמתי על התביעה. תביעה נוספת נחשפה ב-30 באוקטובר בה צופה נוסף שהיה במופע תבע את המפיקים על סך 12.1 מיליון ש"ח.
הופעות שבוטלו
ב-1 בנובמבר 2013 הייתה הזמרת אמורה להופיע בברבדוס, ברידג'טאון, אך המופע בוטל עקב קשיים טכניים ולא נדחה למועד מאוחר יותר.
רשימת השירים
מערכה ראשונה: מערכה שנייה: מערכה שלישית: מערכה רביעית: מערכה חמישית: הדרן:
פיסול בתיל
פיסול בתיל מתייחס ליצירה של פסלים או תכשיטים תוך מניפולציה על חוטי ברזל. זהו תחום חדש יחסית באמנות פלסטית. כאשר השימוש בחוטי הברזל יכול לבוא כחומר משלים לציור/איור או לפיסול בחומר (כגון חימר, דאס, עיסת נייר), או שהוא יכול לעמוד בפני עצמו. השימוש בחוטי ברזל ליצירת שלד כבסיס לפיסול בחימר ודומיו אינו חדש.
השימוש בחוטי ברזל בתכשיטים מתחיל עוד בשושלת השנייה במצרים ותקופת הברונזה והברזל באירופה. יצירותיהם של אלכסנדר קלדר, רות אסווה ואמנים מודרניים אחרים במאה ה-20, פיתחו את המדיום של פיסול בחוט תיל כסוג של אמנות.
קיימות מספר טכניקות לאופן חיבור חלקי מתכות שונות ליצירת אסמבלאז' פיסולי. לבד מדבקים שונים, ניתן להשתמש בטכניקה של ריתוך מתכות ובטכניקות לחיתוך המתכות בעזרת סכינים או מכונות חיתוך.
ניתן לעבוד עם מגוון מתכות. בדרך כלל בתחילת הדרך עובדים עם מתכות זולות יותר, כגון חוט ברזל רגיל, פליז, נחושת ואלומיניום. בעבודות יקרות יותר יכול להיעשות שימוש גם בכסף וזהב.
תהליך העבודה
פיסול בחוטי ברזל הוא ידני ברובו. ישנן מספר טכניקות עבודה והדבר תלוי במספר משתנים, בהם:
קישורים חיצוניים
wire sculpture
בן מילר
בנט איוון "בן" מילר (באנגלית: Bennet Evan "Ben" Miller; נולד ב-24 בפברואר 1966) הוא קומיקאי, שחקן ובמאי אנגלי. הוא מוכר בעיקר מהיותו חבר בצמד "ארמסטרונג ומילר" יחד עם אלכסנדר ארמסטרונג. מילר וארמסטרונג כתבו וכיכבו בתוכנית מערכונית של ערוץ 4 בשם "ארמסטרונג ומילר" ובתוכנית של ה-BBC "המופע של ארמסטרונג ומילר".
ביוגרפיה
מילר נולד בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, סבו מצד אביו היה ליטאי, חייט במקצועו שהיגר לבריטניה והתגורר באיסט אנד בלונדון. מילר גדל בננטוויץ' שבצ'שייר. אביו של בן, מייקל מילר, היה מרצה לספרות אמריקאית בברמינגהאם. אמו, שמוצאה מוויילס, לימדה אנגלית בקולג' סאות' צ'שייר. למילר יש שתי אחיות צעירות ממנו, לאה וברונוון.
הוא זנח את השלמת התזה ופתח בקריירה של קומיקאי. הוא החל להתעניין בקומדיה במסגרת פסטיבל תיאטרון לאומי לסטונדטים, שנערך באותה שנה בקיימברידג'. ב-1989 לאחר שסיים את התואר הראשון הצטרף למועדון הדרמה "פוטלייטס", ועבד עם אנדי פרסונס, דייוויד וולסטנקרופט וסו פרקינס.
קריירה
מילר עבר לגור בלונדון כדי לקדם את הקריירה שלו כקומיקאי. ב-1992 הוצג בפני אלכסנדר ארמסטרונג, שהיה גם הוא בוגר קיימברידג'. השניים נפגשו במועדון הקומדיה "TBA Sketch Comedy Group" שהוצג בנוטינג היל. לראשונה הם הופיעו יחד במופע באורך מלא ב-1994 בפסטיבל הפרינג' באדינבורו, ובפעם השנייה ב-1996 אז היו מועמדים לפרס פרייר קומדי.
בעקבות הצלחתם הוזמנו ארמסטרונג ומילר להופיע בטלוויזיה בתוכנית שנקראה "ארמסטרונג ומילר" ושודרה מ-1997 עד 2001, עונה אחת בערוץ פאראמונט קומדי ושלוש עונות בערוץ 4. ב-1998 היה לצמד גם תוכנית רדיו ששודרה ברדיו 4 של ה-BBC, ובה הוצגו מערכונים ודמויות מתוכנית הטלוויזיה. אחרי הפסקה של שש שנים חודשה התוכנית בהפקת "Hattrick Productions" ונקראה "המופע של ארמסטרונג ומילר". ב-2008 השתתפו בתוכנית רדיו נוספת בשם "שעת הילדים עם ארמסטרונג ומילר". בין דמויותיהם המוכרות היו צמד טייסי חיל-האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה הדוברים בהגייה אריסטוקרטית אך בעגה של בני-נוער מודרניים, וגם מתנהגים כך.
מילר התחיל גם לשחק גם בסרטי קולנוע. ב-2001 הופיע בסרטו הראשון של סטיב קוגן "שוטר על תנאי". ב-2003 שיחק מילר בתפקיד "בוף", העוזר של הדמות הראשית בגילומו של רואן אטקינסון, בסרט "ג'וני אינגליש". ב-2004 השתתף בסרט "יצאת נסיך".
ב-2004 ו-2005 כיכב מילר בשתי עונות של הסיטקום "The Worst Week of My Life" לצדה של שרה אלכסנדר. ב-2006 השתתף בספיישל חג המולד של התוכנית בשם "The Worst Christmas of My Life". ב-2007 כיכב בתפקיד ג'יימס לסטר בדרמה "בראשית" של רשת ITV, ובסרט האוסטרלי "Razzle Dazzle: A Journey into Dance".
מילר דיבב את הדמות "מאנקי" בסדרת פרסומות טלוויזיה בהשתתפות ג'וני וגאס. ב-2008 הופיע בתפקיד מפיק הטלוויזיה ג'ונתן פופ בסדרה הקומית "תפאורות קרטון" של טוני ג'ורדן בערוץ ITV1, וכיכב בסדרה "Thank God You're Here". ב-2008 ביים את סרט הבכורה שלו "Huge".
ב-2010 שיחק מילר בתפקיד מר פיליפס במותחן "4.3.2.1" שכתב וביים נואל קלארק. בינואר 2011 הגיש את הפרק בסדרה המדעית "Horizon" של רשת ה-BBC. עוד ב-2011 חזר להופיע בתפקיד ג'יימס לסטר בסדרה "בראשית". מנובמבר 2011 הוא שיחק בתפקיד לואיס הארווי במחזה "The Ladykillers" בתיאטרון גילגוד.
ביולי 2012 יצא לסיור הרצאות עם ספרו "It's Not Rocket Science". הוא הופיע בטקס פרסי הקומדיה הבריטית יחד עם ארמסטרונג ששודר בערוץ 4. ב-2013 השתתף מילר בפרק בסדרה "חדר 101" ובשעשועון "Pointless" במסגרת התוכנית "קומיק ריליף". ב-13 בדצמבר 2014 הופיע בתוכנית לחג המולד של השעשועון " The Celebrity Chase".
מ-2011 עד 2014 כיכב מילר בסדרה "Death in Paradise" של ה-BBC בתפקיד מפקח בילוש ריצ'רד פול. באפריל 2013 פורסם שמילר יעזוב את הסדרה והשחקן קריס מרשל יחליף אותו. מילר הופיע בפרק הראשון של העונה השלישית בו נרצחה הדמות שגילם.
בשנת 2014 הופיע מילר בסרט הקולנוע "Molly Moon". עוד הוא שיחק לצדם של בילי קונולי ודייוויד טננט בסרט "החופשה הסקוטית שלי".
מילר כיכב בתפקיד רוברט הוסטון במחזה "The Duck House", סאטירה פוליטית מאת דן פטרסון וקולין סוואש, לצדן של ננסי קרול ודיאנה ויקרס.
ב-6 בספטמבר 2014 כיכב מילר בתפקיד אורח בדמות השריף מנוטינגהאם בסדרה "דוקטור הו" בפרק "הרובוט משרווד".
ב-2015 בתוכנית לציון 800 שנה למגנה כרטה, שיחק מילר בתפקיד המלך ג'ון בעונה השישית של הסדרה "Horrible Histories".
באוקטובר 2015 התחיל מילר להופיע בסדרה של פרסומות לרשת הסופרמרקטים הבריטית טסקו לצדם של רות ג'ונס וויל קלוז. ב-2015 הגיש מילר את תוכנית הבידור "It's Not Rocket Science" של ITV יחד עם מנחת הטלוויזיה רייצ'ל ריילי והקומיקאי רומש ראנגאנתן.
ב-2016 פרסם מילר ספר המלווה את סדרת ההרצאות שלו בשם החוקר את השאלה "האם אנחנו לבד ביקום?". עוד ב-2016 שיחק מילר בתפקיד מארי בסיטקום "I Want My Wife Back" של ה-BBC לצדה של קרוליין קאץ.
פרסים
ב-1990 זכה מילר בציון לשבח מהשופטים בפסטיבל הדרמה הלאומי על הופעתו בתפקיד "המלט". ב-1998 היה שותף לכתיבה של הקומדיה "MindGym", יחד עם טים רייט ואדם גי, שזכתה בפרס באפט"א . על "המופע של ארמסטרונג ומילר" זכה הצמד בפרס BCA. ב-2010 זכו בפרס באפט"א עבור התוכנית.
חיים אישיים
אשתו הראשונה של מילר הייתה השחקנית בלינדה סטיוארט-וילסון. לבני הזוג בן אחד, ג'קסון יליד 2006. השניים התגרשו ב-2011. אשתו השנייה של מילר היא ג'סיקה פרקר, בתו של המוזיקאי הבריטי אלן פרקר. הם התחתנו בספטמבר 2013. לבני הזוג בן, הריסון, יליד 2011, ובת שנולדה ביוני 2015.
פסגת קראון
פסגת קראון (באנגלית: Crown Peak) היא פסגה המכוסה קרח, המצוייה בקצה הדרומי של רכס מארסקוט, שבצד הצפון מערבי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
על הפסגה תצורת קרח בולטת למרחקים - שצורתה כצורת כתר;
גובהה של הפסגה 1,185 מטרים מעל פני הים.
פסגת קראון ממוקמת 19 קילומטרים ממזרח לכף רוקמורל;
פסגת קראון ממוקמת 4.2 קילומטרים ממערב לפסגת לרדיגו;
מיפוי האזור
האזור נסקר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1946.
מקור השם
השם תיאורי.
המילה "קראון" באנגלית, משמעה "כתר".
שיגעון המוזיקה
שיגְעון המוזיקה (באנגלית: Saturday Night Fever) הוא סרט קולנוע מסוגת ריקוד-מחזמר משנת 1977, שביים ג'ון בדהאם, בכיכובם של ג'ון טרבולטה, קרן לין גורני ודונה פאסקו. הסרט מבוסס על מאמר בשם "Tribal Rites of the New Saturday Night" שהתפרסם במגזין "ניו יורק", מאת ניק כהן. הסרט העלה לגדולתה את מוזיקת הדיסקו והפך במהירות להצלחה קופתית, תוך זכייה בפרסים רבים. ג'ון טרבולטה נחשב בזכות הסרט לשחקן פופולרי מאוד. פסקול הסרט, שכלל שירים של להקת הבי ג'יז, הפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
שנה לאחר הסרט, השתתף טרבולטה עם אוליביה ניוטון-ג'ון בסרט הריקודים המצליח "גריז". בשנת 1983 יצא סרט המשך לסרט "שיגעון המוזיקה", בשם "להישאר בחיים", בכיכובו של טרבולטה ובבימויו של סילבסטר סטאלון.
עלילה
הסרט עוסק בטוני מנרו (מגולם על ידי ג'ון טרבולטה), צעיר המבלה את סופי השבוע באולם הדיסקוטק בברוקלין, וקורותיו עם חבריו ועם בנות זוגו לריקוד, סטפני מנגנו (המגולמת על ידי קרן לין גורני) ואנט (מגולמת על ידי דונה פאסקו). מנרו הוא מלך רחבת הריקודים, וסופי השבוע המוצלחים משכיחים ממנו את עבודתו המשמימה, המתח העדתי בשכונה וחיי היום-יום הלחוצים.
פסקול
פסקול הסרט הורכב ברובו משירים שנכתבו ובוצעו על ידי להקת הבי ג'יז. סינגלים מתוכו הושמעו עוד לפני הקרנת הבכורה של הסרט, וכן במהלך תקופת הקרנתו, ותמכו ביחסי הציבור של הסרט.
סינגלים מהפסקול זכו לדירוגים גבוהים במצעדי הפזמונים. בין יתר השירים, נכללו בו:
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות חיוביות רבות ונחשב בעיני רבים לסרט הטוב ביותר לשנת 1977. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 82%, המבוססת על ביקורות של 50 מבקרים.
יושינובו אויאקאווה
יושינובו "יושי" אויאקאווה (באנגלית: Yoshinobu "Yoshi" Oyakawa; נולד ב-9 באוגוסט 1933) הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב. הוא שחה בסגנון ידיים ישרות בגריפת המים ונחשב לשחיין האחרון שזכה בסגנון זה במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה
אויאקאווה נולד וגדל במחוז קונה שבאי הגדול של הוואי למשפחה ממוצא יפני. הוא החל להתאמן בגיל יחסים מבוגר, בהיותו בן 15 ובגיל 16 התמקד בסגנון הגב. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה אויאקאווה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.4 דקות, לפני ג'ילבר בוזו מצרפת (1:06.2 דקות) ובן ארצו ג'ק טיילור (1:06.4 דקות).
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בניו הייבן שבקונטיקט ב-1 באפריל 1954 קבע אויאקאווה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:02.8 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה וחצי של ג'ילבר בוזו (1:03.3 דקות). שיאו זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יריבו הגדול ג'ילבר בוזו (1:02.1 דקות).
אל אולימפיאדת מלבורן (1956) הגיע אויאקאווה כסגן בחיל האוויר האמריקאי. במשחקים עצמם, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.9 דקות, לאחר שהחליק בזינוק ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:05.0 דקות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי התגורר אויאקאווה בסינסינטי שבאוהיו, התחתן ולזוג נולדו 4 בנות ובן. הוא עבד כמאמן שחייה.
מרקו קוך
מרקו קוך (בגרמנית: Marco Koch; נולד ב-9 ביולי 1990) הוא שחיין גרמני, הוא אלוף העולם (קאזאן 2015), אלוף העולם לבריכת 25 מטר (וינדזור 2016), אלוף אירופה (ברלין 2014) ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר חזה (בריכת 25 מטר) וכן אלוף העולם לבריכת 25 מטר (וינדזור 2016) במשחה ל-100 מטר חזה.
ביוגרפיה
קוך נולד בדרמשטט.
2012
באליפות אירופה שנערכה בדברצן הונגריה בשנת 2012 זכה קוך במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.26 דקות, אחרי דניאל גיורטה מהונגריה (2:08.60 דקות) ולפני פנגיוטיס סמילידיס מיוון (2:09.72 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקם רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.99 דקות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכה קוך במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.54 דקות, אחרי דניאל גיורטה שקבע שיא אליפות ושיא אירופה חדש של 2:07.23 דקות ולפני מטי מטסון מפינלנד (2:08.95 דקות).
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה בשנת 2014 זכה קוך במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 2:07.47 דקות, לפני רוס מורדוך מבריטניה (2:07.77 דקות) וגיאדריוס טיטניס מליטא (2:08.93 דקות).
רם רון
רם רון (1925 – 2004) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, מפקד הגדנ"ע ומפקד פיקוד ההדרכה. לאחר שחרורו היה ממקימי רצ - התנועה לזכויות האזרח ומזכ"ל מפלגת ד"ש. כיהן כמנכ"ל הראשון ויו"ר החברה הלאומית לאספקת פחם.
מרקו קוך
סגן אלוף עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא קטר בדצמבר אותה שנה זכה קוך במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:01.91 דקות, אחרי דניאל גיורטה (2:01.49 דקות) ולפני קיריל פריגודה מרוסיה (2:02.38 דקות).
רם רון
ביוגרפיה
רון (במקור רולניצקי) נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים, בה למד בבית הספר בורוכוב. במלחמת העולם השנייה התנדב לשרת בבריגדה היהודית. שירת במנגנון הקבע של ארגון ההגנה, סיים קורס מפקדי מחלקות ב-1947 ובמלחמת העצמאות פיקד על פלוגה א' בגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני. השתתף במבצע חמץ בכיבוש הכפרים חיריה וסאקיה ובכיבוש כפר סלמה. במבצע בן נון א' פיקד על הפלוגה שיחד עם גדוד 32 צורפה לחטיבה 7. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 35.
מרקו קוך
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכה קוך במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.76 דקות, לפני קווין קורדס מארצות הברית (2:08.05 דקות) ודניאל גיורטה (2:08.10 דקות).
רם רון
ביוגרפיה
ב-1953 היה חבר בהרכב בית הדין הצבאי במשפט של נאשמי מחתרת צריפין. בשנים 1954 עד 1957 פיקד על פיקוד הגדנ"ע. בפברואר 1956 הועלה לדרגת אלוף-משנה. אחרי מלחמת סיני מונה למפקד שארם א-שייח' ופיקד על בית הספר לחי"ר. בשנים ב-1959 עד 1961 עמד בראש פיקוד ההדרכה. ב-1963 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. ב-1967 השתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו עסק בהפקת סרטי קולנוע כמנהל חברת "רונבי". בין השאר הפיק ב-1969 את הסרט לפני מחר, סרטה של אלידע גרא, הסרט העלילתי הראשון שנוצר על ידי במאית קולנוע בישראל.
מרקו קוך
אלוף עולם
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכה קוך בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 56.78 שניות, לפני אדם פיטי מבריטניה (56.96 שניות) וגיאדריוס טיטניס (57.02 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 2:00.53 דקות, לפני דניאל גיורטה (2:01.99 דקות) ואנדרו ויליס מבריטניה (2:02.76 דקות).
רם רון
ביוגרפיה
לקראת הבחירות לכנסת השמינית ב-1973 היה ממקימי התנועה לזכויות האזרח (מפלגת רצ) יחד עם גיסתו שולמית אלוני, רות רזניק ובועז מואב. הוא הוצב במקום הרביעי ברשימתה, אך לא נכנס לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ל-3 מנדטים. לאחר הקמת סיעת יעד היה רון מפעילי רצ שהתנגדו לאיחוד, הוא פרש מהמפלגה והקים את תנועת המרכז לזכויות האזרח, והתאחד עם התנועה הדמוקרטית לשינוי. הוא הוצב במקום ב-28 ברשימתה לבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 וכיהן כמזכיר המפלגה עד אמצע 1979.
ב-1981 מונה למנכ"ל הראשון של החברה הלאומית לאספקת פחם וכיהן בתפקיד עד 1988. לאחר מינויו של אמנון רובינשטיין ב-1992 לשר האנרגיה, מונה רון ליו"ר דירקטוריון החברה וכיהן בתפקיד עד 1999.
מרקו קוך
שיאן עולם (בריכת 25 מטר)
בתחרות שנערכה בבריכת 25 מטר בברלין בנובמבר 2016 קבע קוך במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:00.44 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של דניאל גיורטה (2:00.48 דקות).
רם רון
ביוגרפיה
רם רון נטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת.
חיים אישיים
היה נשוי להרצלה לבית כלפון. לשניים נולד הבן אייל.
דגל אספרנטו
דגל אספרנטו הוא הדגל המייצג את תנועת האספרנטו. לדגל שדה ירוק, המסמל תקווה, ריבוע לבן בקנטון, שמסמל את השלום, ובתוכו כוכב מחומש בצבע ירוק, המסמל את חמש היבשות המיושבות (אסיה, אפריקה, אירופה, אמריקה, ואוקיאניה). הדגל נוצר על ידי חברי מועדון האספרנטו בבולון-סור-מר בתור סמל פרטי של המועדון שלהם, אך אומץ לשמש כסמלה הבינלאומי של אספרנטו ב-1905, בכנס האספרנטו העולמי שהיה בעיר. לאחר מכן נקבעו מידותיו המדויקות של הדגל על ידי אגודת האספרנטו העולמית (בתמונה משמאל). ב-15 בדצמבר 2009 הופיע הדגל כחלק משרבוט גוגל לציון יום הולדתו ה-150 של זמנהוף, ממציא השפה.
השפעות
על פי אחת ההשערות, הכוכב האדום, כסמל של סוציאליזם וקומוניזם, קשור למפגש בין טרוצקי לבין ניקולאי קרילנקו. קרילנקו, שהיה תומך של תנועת האספרנטו, הלך עם הכוכב הירוק מהדגל על כתפו. כאשר טרוצקי ראה זאת, הוא שאל אותו מה משמעות הכוכב, וקרילנקו הסביר כי הוא מסמל את חמש היבשות. טרוצקי אהב את הרעיון, ושינה את צבעו של הדגל לאדום כדי לייצג את הצבא האדום, וכך הפך הכוכב האדום לסמלו של הצבא האדום.
פ"ו נרסימהה ראו
פמולאפרטי ונקאטה נרסימהה ראו (באנגלית: Pamulaparthi Venkata Narasimha Rao, בטלוגו: పాములపర్తి వెంకట నరసింహారావు; 28 ביוני 1921 – 23 בדצמבר 2004) היה עורך דין ופוליטיקאי הודי שכיהן כראש ממשלת הודו בשנים 1991–1996. הוא כונה "אבי הרפורמות הכלכליות של הודו". הוא היה ראש הממשלה הראשון שמוצאו בדרום הודו וראש הממשלה השני שמקורו באזור שאינו דובר הינדית. כונה גם "צ'נאקיה" בגלל כישרונו להעביר בפרלמנט חוקים כלכליים ופוליטיים בתקופה שבה עמד בראש ממשלת מיעוט. ראו החזיק את משרד התעשייה והיה אישית אחראי לפירוק ה-Licence Raj תוך כדי הפיכת המדיניות הכלכלית שנקבעה על ידי ממשלת רג'יב גנדי. הממשלות של אטאל ביהארי וג'פיי ומאנמוהאן סינג אחריו המשיכו במדיניות הרפורמות הכלכליות שהוא הטווה לראשונה. בממשלתו כיהן מנמוהן סינג כשר האוצר. בגיבויו של ראו הפעיל מנמוהן סינג ברפורמות ברוח הגלובליזציה שנדרשו על ידי קרן המטבע הבין-לאומית על מנת לחלץ את הודו שהייתה כמעט חדלת פירעון מקריסה כלכלית מוחלטת.
בן למשפחה ברהמנית ראו למד משפטים באוניברסיטת אוסמנייה בהיידראבאד. הצטרף בצעירותו למפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. בשנים 1957–1977 היה חבר בפרלמנט ושר בממשלות של מדינתו, אנדרה פרדש בשנים 1971–1973 כיהן כשר ראשי (ראש ממשלה) של מדינת אנדרה פרדש. בתמיכת אינדירה גנדי נבחר כמזכיר כללי של מפלגת הקונגרס הלאומי ותחת הנהגתה כיהן לצד בנה, רג'יב, בכמה ממשרדי הממשלה - פנים, ביטחון וחינוך. ב-1977 נבחר לראשונה בפרלמנט ההודי בשנים 1980–1984 ו-1988–1989 כיהן כשר החוץ בממשלות של רג'יב גנדי. אחרי רציחתו של רג'יב גנדי נעמד בראש ממשלת הודו למשך 5 שנים ב-1991–1996. בשלב מסוים הואשם בשחיתות ועבירות בחירות, בשנת 2000 הורשע בגלל חלק מסעיפי האישום ובשנת 2002 זוכה.
חייו הפרטיים
ראו היה גם סופר ומשורר, ובעל ידע רב בתחומים רבים. הוא שלט ב־15 שפות: טלוגו, אנגלית, הינדית, מרטהי, אוריה, סנסקריט, קנאדה, טמילית, אורדו, פרסית, ערבית, צרפתית, ספרדית, גרמנית. נולדו לו חמש בנות ושלושה בנים, שניים מהם נבחרו לכהן בפרלמנט של הודו.
קישורים חיצוניים
PV Narasimha Rao Remembered as Father of Indian Economic Reforms - 2004-12-23
אתנוגרפיה פמיניסטית
אתנוגרפיה פמיניסטית הוא תחום העוסק במחקר אתנוגרפי המחויב לנשים ולחשיפת התנהלות המגדר בחברות שונות.
אתנוגרפיה היא אחת הסוגות של המחקר האיכותני, אשר צמחה באנתרופולוגיה החברתית, ובהמשך בסוציולוגיה. ענף מחקר זה מבוסס על עבודת שדה וכולל תצפית משתתפת.
אודות שיטת המחקר
ישנם פירושים רבים למושג אתנוגרפיה פמיניסטית, ואף מועלים ספקות האם קיומו אפשרי. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא נתפס כמחקר המבוצע על ידי נשים, עבורן ואודותיהן, והתפתח עד לתפיסתו כמגוון צורות כתיבה של התנסויות מגדריות. נושא הכוח הוא מרכזי באתנוגרפיה פמיניסטית. המחקרים מנתחים מבני כוח שמציבים את משתתפי המחקר כמוכפפים או פרימיטיביים ביחס למומחה יודע-כל המערבי. האתנוגרפיה המוקדמת קשורה לפרויקטים קולוניאליסטיים שחתרו להפקת ידע שיאפשר לשלוט טוב יותר ב"אחר". חוקרות פמיניסטיות זיהו בדרך כלל חלוקה בין חוקר, זכר ורציונלי, מול נחקר לא מערבי או לא-גבר המזוהה עם רגש וגוף. באתנוגרפיה הפמיניסטית, לעומת זאת, שוויון בין חוקרת ומשתתפת הוא אסטרטגיה בסיסית שמנסה ליצור אינטימיות, דיאלוג, וגילוי עצמי משותף דרך יחסי החוקרת עם משתתפות המחקר. הדדיות ויחסי גומלין הם מרכיב חיוני ובעל ערך בפני עצמו באתנוגרפיה הפמיניסטית לא רק למטרת איסוף מידע. יתר על כן, חשיפת הדיכוי הנשי במחקר האתנוגרפי הפמיניסטי, עשויה להאיר את הצורך בשינוי פוליטי.
במחקר של קבוצות מיעוט חלשות (מבחינה מעמדית, אתנית, דתית, מינית, מגדרית וכדומה), על החוקר להתמודד עם השקפת עולמו ביחס לתרבות הנחקרת, מעמדה ונוהגיה וכיצד להציג או לייצג את הקבוצה. בנוסף, יחס קבוצת הנחקרים למין החוקר משפיע על שיתוף הפעולה. נשים חוקרות יוצרות קשר טוב יותר עם נשים משתתפות במחקר, בעיקר אלו הנמצאות בבידוד מגדרי, והן מפתחות הבנה טובה יותר של חוויות הנשים. החוקרות מתקבלות כבעלות סמכות אקדמית פחותה ביחס לחוקרים גברים, ולכן מעוררות פחות התנגדויות. חוויית האתנוגרפית בשטח מושפעת מיחס הסביבה הנחקרת למרכיבים הקשורים בחוקרת: היותה נשואה או רווקה, מראה הגוף וההופעה החיצונית שלה ומרכיבי אתניות, מעמד, מיניות ודת של החוקרת.
התפתחות היסטורית של אתנוגרפיה פמיניסטית
ראשיתה של שיטת המחקר האתנוגרפית במחצית המאה ה-19, באנתרופולוגיה, והיא התפתחה במהלך המאה ה-20, כשסוציולוגים אימצו שיטה זו. האנתרופולוגים התמקדו בחברות לא מערביות והסוציולוגים בחברות מערביות. דיסציפלינות נוספות אימצו את שיטת המחקר, כמו: גאוגרפיה, סיעוד, תקשורת ודת. בהמשך, התפתח מגוון של צורות עכשוויות כולל סייבר- אתנוגרפיה, אתנוגרפיה של צילום, ואוטואתנוגרפיה שהיא אוטוביוגרפיה אתנוגרפית.