cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
I Feel It Coming
I Feel It Coming הוא סינגל של הזמר הקנדי דה ויקנד בהשתתפות הצמד האלקטרוני הצרפתי דאפט פאנק, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Starboy. השיר נכתב על ידי השלישייה לצד דוק מקיני, סירקט ואריק צ'דוויל, והופק על ידי דאפט פאנק, יחד עם דה ויקנד, מקיני וסירקט. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-18 בנובמבר 2016, לצד "Party Monster", כסינגלים שיווקיים. ב-24 בנובמבר, נשלח השיר לרדיו הלהיטים העכשוויים הבריטי וב-6 בדצמבר לרדיו הקצבי העכשווי האמריקאי, על ידי חברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום, לאחר שיתוף הפעולה הקודם של דה ויקנד ודאפט פאנק, "Starboy". השיר זכה בתואר שיר השנה בטקס פרסי BMI.
רקע וכתיבה
השיר מולחן בסולם של מי במול מז'ור בקצב של 93 פעימות לדקה. השיר עוקב אחר התקדמות אקורדים של Gm7/Cm7/A♭(add9)/E♭.
בראיון עם זיין לואו ב-Beats 1 Radio, דה ויקנד הצהיר כי הוא וחבר דאפט פאנק גאי-מנואל דה הום-כריסטו היו חברים משותפים הרבה לפני ההקלטה של Starboy. כשביקר באולפן הקלטות בפריז, צרפת, הציגו דאפט פאנק לדה ויקנד את טיוטת האינסטרומנטל ל-"I Feel It Coming". לטענתו, הוא כתב את המילים תוך שעה אחת.
הפקה נוספת נעשתה על ידי דוק מקיני וסירקט.
ביקורת
השיר זכה לשבחים מצד המבקרים. בביקורתו של המגזין רולינג סטון על Starboy, נכתב כי השיר הוא "פנינה של אהבת דיסקו באיביזה... שטוף שמש ורענן להפליא". בפיצ'פורק נכתב כי "שני שיתופי הפעולה של דאפט פאנק מספקים, אם כי אינם פורצי דרך", ותואר השיר כ"גרסה מואטת של 'Get Lucky'". כריסטופר הוטן מאינדפנדנט סקר את האלבום רצועה אחר רצועה, שיבח את השיר ואמר: "הרצועה בהשתתפות דאפט פאנק מתאימה לאזור של מייקל ג'קסון וטוטו בדיאגרמת ון, אך באופן מכריע, נזרק קילטר על ידי קו קלידים נוגה נמוך בתערובת בפזמון. יכול בהחלט להפוך לרצועה אייקונית".
הצלחה מסחרית
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100 ב-15 באפריל 2017. נכון למרץ 2020, מכר הסינגל 4,000,000 עותקים בארצות הברית.
וידאו קליפ
בבימויו של וורן פו, הקליפ של "I Feel It Coming" הוקרן לראשונה ב-9 במרץ 2017 בערוץ ה-Vevo של דה ויקנד. נכון לינואר 2021, יש לו למעלה מ-774 מיליון צפיות באתר יוטיוב. הקליפ נוצר בכוונה להופיע כאילו הועבר בקטעי צילום, ונערך ב-Betacam SP, כמו רוב הקליפים לפני עידן העיצוב הדיגיטלי. עדות לכך ניתן לראות ברכות הכוללת הקלה לתמונה ולקצה מדממת כאשר התמונה עוברת לשורות השחורות. הקליפ מציג את דה ויקנד פוגש "סטארגירל", המגולמת על ידי קיקו מיזוהרה, על כוכב לכת סלעי ועקר בחלל החיצון החולק קווי דמיון למאדים. הקליפ כולל גם הופעה של דאפט פאנק, לאחר סיום השיר.
שימוש במדיה
השיר נשמע בתוכניות טלוויזיה רבות, בהן 13 סיבות, Being Marry Jane, אימפריה, סקאם וסופרסטור. הוא שימש גם כמוזיקת הרקע של פרסומת של נינטנדו סוויץ', עם הילרי סוונק. מאוחר יותר, הופיע השיר במשחק Just Dance 2019.
Panda
Panda הוא סינגל הבכורה של הראפר האמריקאי דיזיינר, מתוך המיקסטייפ הראשון שלו, New English. השיר יצא לאור ב-15 בדצמבר 2015 להורדה דיגיטלית ולחנות האייטונס, ויצא מחדש לאחר מכן ב-22 בפברואר 2016, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
"Panda" הוא שיר היפ הופ. פזמון השיר נכתב על המכונית ב.מ.וו X6, במיוחד בדגם הלבן שלה, אותו הוא משווה למראה של פנדה. דיזיינר אמר כי הוא "פשוט מגדיר את זה בצורה יותר גדולה של האופן שבו אני אומר ואיך שאני חי". דיזיינר אמר כי מצא את המקצב של השיר, שהופק על ידי מנייס, באמצעות אתר יוטיוב. מנייס הצהיר כי הפקת השיר שואבת השראה מסצנת הגריים הבריטית.
הצלחה
השיר הופיע לראשונה במקום ה-96 במצעד הבילבורד הוט 100, בשבוע של 12 במרץ 2016, והגיע לחמישייה הראשונה בשבוע השביעי. בשבוע התשיעי, הגיע השיר למקום הראשון, בשבוע של 7 במאי 2016. השיר נשאר במקום הראשון במשך שבועיים, עד שהוחלף על ידי "One Dance" של דרייק ב-21 במאי 2016. דיזיינר הוא הראפר השני שהשיר הראשון שלו במצעד הגיע למקום הראשון, לאחר איגי אזליה, שעשתה זאת עם השיר "Fancy" בהשתתפות צ'ארלי XCX. בגיל 18 ו-11 חודשים, דיזיינר הוא האמן הצעיר ביותר שהכניס שיר לצמרת מצעד הבילבורד הוט 100, מאז לורד, שהייתה בת 16 ו-11 חודשים כאשר "Royals" הגיע למקום הראשון במצעד.
נכון לדצמבר 2016, השיר מכר כ-1,524,000 עותקים בארצות הברית, ובכך הפך לסינגל השישי הנמכר ביותר במדינה. כמו כן, קיבל את תואר הפלטינה המחומשת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ישראל במשחקים האולימפיים לנוער
ישראל משתתפת באופן סדיר במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת סינגפור בשנת 2010, והחלה להשתתף במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל משנת 2016 באולימפיאדת לילהאמר.
ישראל זכתה בשמונה מדליות, מהן ארבע מדליות זהב, שלוש מדליות כסף ואחת ארד במשחקי הקיץ. באולימפיאדת הנוער סינגפור ישראל זכתה ב-5 מדליות, מהן שלוש זהב ושתיים כסף ובאולימפיאדת הנוער בואנוס איירס ישראל זכתה בשלוש מדליות, אחת מכל סוג. ארבע מהמדליות הן בענף השחייה, ומדליה יחידה בגלישת רוח, טאקוונדו, אתלטיקה והתעמלות אקרובטית. שמונה ספורטאים ישראלים זכו במדליות אולימפיות לנוער. במדליות זהב זכו: גילי חיימוביץ', דמיטרי קרויטר, מעיין רפיח ואנסטסיה גורבנקו, במדליות כסף זכו: יעקב טומרקין (פעמיים) והצמד נועה קזדו יקר ויונתן פרידמן  ובמדליית ארד זכה דניס לוקטב. מתוך שמונה המדליות, זכו הנערים בשש מדליות, נערה אחת זכתה במדליית אחת וזוג מעורב (נערה ונער) זכה במדליה אחת.
נציגיה זכו במדליות נוספות כחלק מנבחרת לאומים מעורבת, בעיקר בענף הג'ודו, והגיעו לשלבי גמר בתחרויות רבות לאורך השנים.
ישראל זכתה בשתי מדליות, כסף וארד, במשחקי החורף בענף סקי אלפיני על ידי הגולשת נועה סולוש.
עד היום שלחה ישראל רק ספורטאי ערבי אחד להשתתף באולימפיאדת הנוער: השחיין מרק חינאווי.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של מדינת ישראל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 15 ספורטאים, שהתחרו ב-18 תחרויות בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בחמש מדליות אולימפיות. האתלט, דמיטרי קרויטר (קפיצה לגובה), גולש הרוח, מעיין רפיח (טכנו 293), ולוחם הטאקוונדו, גילי חיימוביץ' (עד 48 ק"ג), זכו במדליית זהב. השחיין, יעקב טומרקין, זכה בשתי מדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר גב.
הישגים נוספים רשמו השחיין אמרי גניאל והמתעמלת האומנותית ויקטוריה פילנובסקי שהעפילו לגמר בתחרותיהם, הג'ודוקא רותם שור שהתמודדה על מדליית הארד במשקל עד 63 ק"ג, וגולשת הרוח נעמי כהן שסיימה במקום הרביעי בתחרות גלשן טכנו 293. הישג מיוחד רשמה הטריאתלטית, פאני בייסרון, שסיימה במקום השישי והייתה לנציגה הישראלית הראשונה בענף הטריאתלון במסגרת של המשחקים האולימפיים, הן לנוער והן הרגילים. כמו כן, בתחרויות שהתקיימו בין נבחרות לאומים מעורבות זכתה פאני בייסרון (טריאתלון) במדליית זהב ורותם שור (ג'ודו) במדליית ארד.
תקרית פוליטית נרשמה בגמר הטאקוונדו בה זכה גילי חיימוביץ' במדליית הזהב לאחר שיריבו האיראני, מחמד סלימאני, לא הופיע לקרב. המשלחת האיראנית טענה כי סלימאני נפצע בקרסולו ולכן לא התייצב לקרב. בעוד ראש המשלחת הישראלית, דניאל אורן, טען כי פרישתו של סלימאני נבעה ממניעים פוליטיים כפי שהתרחש באולימפיאדות קודמות.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
ישראל שלחה לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג משלחת בת 14 ספורטאים, שהתחרו ב-23 תחרויות בשמונה ענפי ספורט. בניגוד להצלחתה של המשלחת הישראלי באולימפיאדת הנוער הראשונה. אף נציג ישראלי לא זכה במדליה. אולם, הג'ודוקא עידן ורדי זכה במדליית ארד בתחרות הנבחרות המעורבות בג'ודו.
הישגים בולטים של המשלחת היו בהעפלה לשלבי הגמר של המתעמל ארטיום דולגופיאט, בתחרויות קרב רב ליחידים, קפיצות ותרגיל קרקע, המתעמלת האמנותית לינוי אשרם, בקרב רב ליחידות, והשחיין עידו הבר, במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי. גולש הרוח יואב עומר סיים במקום חמישי בתחרות גלשן טכנו 293. הישג נוסף קבעה הקשתית מאיה רסקין, אשר הייתה הנציגה הישראלית הראשונה בענף הקשתות במסגרת של המשחקים האולימפיים, הן לנוער והן הרגילים. כמו כן, נציגה ישראלית התחרתה לראשונה בענף טניס שולחן במשחקים האולימפיים לנוער, כאשר הפעם היחידה הנוספת בה ישראל התחרתה, עד כה, בענף זה במסגרת המשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת אתונה 2004.
אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
ישראל שולחת לאולימפיאדת הנוער בואנוס איירס משלחת בת 19 ספורטאים, שהתחרו ב-32 תחרויות בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשלוש מדליות אולימפיות. השחיינית, אנסטסיה גורבנקו, זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, צמד המתעמלים האקרובטיים, נועה קזדו יקר ויונתן פרידמן זכו במדליית כסף בתחרות לזוג מעורב, והשחיין, דניס לוקטב זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי.
הישגים נוספים רשמו גולשי הרוח, נעמה גזית ותומר ורדימון, שסיימו, כל אחד בנפרד, במקום הרביעי בתחרויות הטכנו +293, והג'ודוקא אריאל שולמן, שהתמודד על מדליית הארד במשקל עד 55 ק"ג. הישגים נוספים נרשמו בענף השחייה עם העפלה לשלושה גמרים נוספים: גל כהן גרומי סיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי לנערים, דניס לוקטב סיים במקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי לנערים, ואנסטסיה גורבנקו סיימה במקום השביעי במשחקה ל-100 מטר חופשי לנערות. הישג בולט נוסף של המשלחת היה העפלה לגמר בתחרות הקרב רב של המתעמלת האומנותית, ולריה סוצקוב. המשלחת הישראלית רשמה הופעות בכורה במשחקי הנוער בענף האופניים, ובענף ההתעמלות האקרובטית שצורף לראשונה לתוכנית המשחקים.
תקרית פוליטית נרשמה טרם פתיחת המשחקים כאשר תוניסיה, בניגוד לחוקת הוועד האולימפי הבינלאומי, מנעה את כניסתם של הספורטאים הישראלים לאליפות העולם לנוער בטאקוונדו לשנת 2018 ומנעה מהם את האפשרות להתחרות עבור כרטיס העפלה למשחקים. בתגובה לכך, לוחמי הטאקוונדו, אבישג סמברג ודניאל גויכמן, העפילו למשחקים באמצעות קבלת כרטיס חופשי.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
ישראל לא השתתפה באולימפיאדת הנוער אינסברוק ומשלחתה הראשונה למשחקי החורף לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער לילהאמר. המשלחת מנתה שני ספורטאים, אשר התחרו בחמש תחרויות בשני ענפי ספורט. השתתפותה של ישראל לראשונה במשחקי החורף באולימפיאדה הייתה גם בעלת מימד סימבולי לאור העובדה כי המשלחת הישראלית הבוגרת הראשונה למשחקי החורף האולימפיים הייתה בשנת 1994 לאולימפיאדת לילהאמר.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. הגולשת האלפינית, נועה סולוש, זכתה במדליית כסף ומדליית ארד ראשונות לישראל במשחקי החורף האולימפיים במסלול משולב ומסלול הסופר G (בהתאמה).
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי מגדר
(*) משולב - נערות ונערים ביחד
הישגים משמעותיים במשחקים האולימפיים לנוער
בטבלה מפורטים לפי סדר כרונולוגי הישגים ממקום שמיני ומעלה להוציא זכיות במדליה אולימפית. בתחרויות בשיטת נוק-אאוט מצוינת העפלה לרבע הגמר.
ראונג
הר ראונג (באינדונזית: Gunung Raung) הוא הר געש שכבתי, אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר באי ג'אווה שבאינדונזיה.
ההר שוכן במחוז מזרח ג'אווה על השוליים הדרום מזרחיים של קלדרת איג'ן, קלדרה עתיקה גדולת ממדים. בפסגתו קלדרה בקוטר של כ-2 קילומטרים ובעומק של כ-500 מטרים, המוקפת בשוליים אפורים. ההבדל בגוון שבין שולי הקלדרה למורדות הר הגעש נובע מהיעדר מוחלט של צמחייה על השוליים כנגד הצמחייה השופעת, הנרחבת והעשירה שעל המורדות. גובהו 3,332 מטרים מעל פני הים, ההר הגבוה בקבוצת הרי הגעש שבמזרח ג'אווה. אף שהעמקים בין הרי הגעש העיקריים מכוסים באדמה פורייה מאוד שמקורה באפר הגעשי, השטח החקלאי מוגבל מאוד. ראונג כולל כמה מרכזי התפרצות המסודרים לאורך קו מצפון מזרח לדרום מערב, כשהרי הגעש השכבתיים סוקט (Gunung Suket) וגאדונג (Gunung Gadung) שוכנים בצפון מזרח ובמערב בהתאמה. התמוטטות פרהיסטורית של הר גאדונג על המורדות המערביים יצרה מפולת גדולה שהגיעה למרחק של 79 קילומטרים מהר הגעש, קרוב לאוקיינוס ההודי.
ניתן לצפות על ההר מחוף לובינה (Lovina) בסינגארג'ה (Singaraja) בצפון באלי. מסלול הטיפוס המקובל אל ההר הוא דרך נפת בונדובוסו (Bondowoso) וסומבר ורינגין (Sumber Wringin).
ההתפרצות הגעשית הראשונה המתועדת התרחשה ב-1586 והיא גרמה להרוגים. בין 1586 ל-1817 נרשמו חמש התפרצויות קטלניות נוספות.
ההתפרצות של 2015
התגברות של פעילות געשית אובחנה בהר הגעש ראונג ב-24 ביוני 2015. ב-25 ביוני הראו צילומים שהגיעו ממערך הלוויינים של לנדסט שבהר נוצר אגם לבה חדש, שנוסף לאגם הלבה שכבר היה בהר. בשל כך הניחו כי תימנע התפרצות כיוון שהקלדרה מספיק גדולה ועמוקה על מנת להכיל את כל הלבה.
ב-29 ביוני 2015 החל ההר לפלוט חומרים שגרמו לענן אפר שגרם להתראות לכלל התושבים ברדיוס של 38 קילומטרים מהקלדרה.
ב-9 ביולי 2015 נסגרו כמה שדות תעופה באינדונזיה, כולל שדות התעופה באתר הנופש הפופולרי של האי באלי בשל האפר שנפלט מההתפרצויות.
קרחון דראגומאן
קרחון דראגומאן (באנגלית: Dragoman Glacier; בבולגרית: ледник Грамада) הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.6 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון, דרומית-מזרחית מאוכף זאבט, ומדרום לפסגת הר פוסטר.
הקרחון ממוקם ממצפון-מזרח לקרחון ארמירה, ומדרום מערב לקרחון לאנדרט.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ונשפך אל מפרצון איוואן אסן.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם העיירה דראגומאן שבמערב בולגריה.
כיכר הסוכנות היהודית
היסטוריה
לאחר קום המדינה הוחלט לקרוא לצומת הרחובות דוד רזיאל, נחום גולדמן, מרזוק ועזר, ורציף העלייה השנייה בשם כיכר הסוכנות היהודית, בגלל סמיכותה לנמל יפו, דרכו עברו עולים חדשים רבים בהגיעם לארץ, ובגלל סמיכותה לרציף העלייה השנייה. בשנת 2009 שופץ רחוב רזיאל והפך למדרחוב, במהלך השיפוץ הוקם בכיכר מעגל תנועה ושונה שם הכיכר לכיכר יוסי כרמל, לזכרו של אלוף-משנה יוסי כרמל שתרם רבות לעיר תל אביב. שינוי השם עורר מחלוקת, שכן חלק מתושבי העיר ביקשו לקדם קריאת שמות רחובות ואתרים ביפו באופן שינציח את אופיה הדו-לאומי של העיר וביקשו שהכיכר תיקרא "כיכר בגין-סאדאת".
האיש במסכת הברזל (סרט, 1998)
האיש במסכת הברזל (באנגלית: The Man in The Iron Mask) הוא סרט דרמת אקשן אמריקאי משנת 1998 שביים, הפיק וכתב רנדל וואלאס, בכיכובו של לאונרדו דיקפריו בתפקיד כפול כדמות הגיבור והנבל, ג'רמי איירונס בתפקיד אראמיס, ג'ון מלקוביץ' בתפקיד אתוס, ז'ראר דפארדיה כפורתוס וגבריאל ביירן בתפקיד ד'ארטניאן. הסרט מבוסס על דמויות מאת אלכסנדר דיומא והוא מהווה עיבוד רופף מאוד לקווי עלילה של הרומן שלו מהשנים 1847–1850, "הוויקונט דה בראז'לון". הסרט מתמקד בארבעת המוסקטרים המזדקנים, אתוס, פורטוס, אראמיס וד'ארטניאן, בתקופת שלטונו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומנסה להסביר את המסתורין סביב האיש במסכת הברזל, תוך שימוש בעלילה הקשורה יותר לגרסה הקולנועית משנת 1929 בכיכובו של דאגלס פיירבנקס והסרט משנת 1939 בבימויו של ג'יימס לוויתן, מאשר לספרו המקורי של דיומא. הסרט הופק על ידי חברת יונייטד ארטיסטס.
עלילה
בשנת 1662, צרפת עומדת בפני פשיטת רגל ממלחמותיו של המלך לואי הארבעה עשר נגד הרפובליקה ההולנדית, שהובילו לרעב נרחב. אף על פי שהמדינה נמצאת על סף מהפכה, לואי ממשיך לבזבז כסף על המלחמה ועל בידור ופיתוי נשים. שלושת המוסקטרים הלכו לדרכם; אראמיס הפך לכומר, פורתוס לבעל בית בושת ובית מרזח ואתוס לכנר שחי עם בנו הבוגר ראול, השואף להצטרף למוסקטרים. רק ד'ארטניאן נותר לשרת את חיל המוסקטרים וכעת משמש כמפקדם.
אראמיס מודיע ללואי כי המסדר הישועי הכריז על מלחמותיו של לואי כבלתי צודקות ומאשים אותו ברעב ובזעם הציבורי שעלול להביא למהפכה. לואי מורה לאראמיס לצוד ולהרוג את מנהיג הישועים. במקום אחר, ראול מתכונן להציע נישואין לארוסתו כריסטין בלפור. לואי מיד שם את מבטו על כריסטין, אך כאשר היא מתנגדת לחיבתו, הוא מתכנן לפתות אותה בכך שראול יישלח לחזית הקרב. ד'ארטניאן מבקר אצל אתוס כדי להזהירו מפני הסכנה, אך ראול מגיע ומודיע לאביו שהוא הוחזר לחזית. אתוס זועם, אך ראול מחליט ללכת מיד בכל מקרה. אתוס מזהיר את ד'ארטניאן שאם ראול ייפגע, אז לואי יהפוך לאויב שלו. ד'ארטניאן מבטיח להתערב בשמו של ראול.
פריזאים זועמים תוקפים את המוסקטרים כשהם מוזנים במזון רקוב, אך ד'ארטניאן מרגיע את הקהל ומבטיח לדבר עם לואי על הרעב. לואי מבטיח לד'ארטניאן שהוא יטפל בעניין, וכי ראול יחזור בקרוב מהמלחמה. במקום זאת, לואי מורה להוציא את יועצו הראשי להורג בגין חלוקת האוכל הרקוב (מה שהוא עשה בהוראתו של לואי), ומורה על ירי בפורעים. ראול ממוקם בחזית ונפגע בקרב מירי תותחים. עם היוודע דבר מותו של בנו, אתוס מנסה להרוג את לואי אך נעצר על ידי ד'ארטניאן ויוצא לגלות. לואי מזמין את כריסטין לארמון ומנצל את מצוקתה עקב מחלתן הקשה של אמה ושל אחותה על מנת להפכה לפילגשו. אראמיס מזמן את פורתוס, אתוס וד'ארטניאן לפגישה חשאית בה הוא חושף שהוא המנהיג הישועי ויש לו תוכנית להדיח את לואי. אתוס ופורתוס מסכימים, אך ד'ארטניאן מסרב לבגוד במלך. אתוס נשבע בכעס להרוג אותו אם ייפגשו שוב.
שלושת המוסקטרים נכנסים לכלא האי איל-סן מרגרט הקודר ומבריחים אסיר הנעול במסכת ברזל ומביאים אותו לאזור הכפרי, שם אראמיס מציג אותו כפיליפ, אחיו התאום הזהה של לואי. בלילה בו נולדו לואי ופיליפ, הורה המלך לואי ה-13 לאראמיס להבריח את פיליפ לגדול באזורים הכפריים, ללא ידיעה על זהותו האמיתית, בתקווה להימנע ממלחמת ירושה ביניהם. לאם המלכה אן נאמר שפיליפ נפטר בלידה, אך ברגע שבעלה חשף את קיומו של פיליפ לה וללואי על ערש דווי, היא רצתה להחזיר את זכות הלידה של פיליפ. לואי המלך מונע מאמונות טפלות מכדי שאחיו ייהרג, הביא את אראמיס לכלוא את פיליפ במסכת ברזל כדי לשמור על זהותו בסוד. התוכנית של אראמיס כעת היא לגאול את עצמו ולהציל את צרפת על ידי החלפת לואי בפיליפ. המוסקטרים מתחילים להכשיר את פיליפ להתנהג כמו לואי, בעוד שאתוס מפתח כלפיו רגשות אבהיים.
בנשף מסכות, המוסקטרים מפתים את לואי למגורים שלו, מחליפים אותו עם פיליפ ומנסים לברוח עם לואי. ד'ארטניאן חושף את התחבולה לאחר שכריסטין מאשימה את פיליפ בראיות לתפקידו של לואי במותו של ראול ואינה נדחית. הוא לוקח את פיליפ לצינוק, שם אנשיו מתעמתים עם המוסקטרים לשעבר. הם מחליפים אסירים, אך לואי מחזיק בפיליפ כשהמוסקטרים בורחים. ד'ארטניאן נחרד ללמוד את זהותו של פיליפ ומתחנן בפני לואי שלא יהרוג אותו, וכך גם אן, אך פיליפ מתחנן להיהרג ובלבד שלא יוחזר לעטות את מסכת הברזל. לואי מסכים, מורה על ד'ארטניאן לצוד את אתוס, פורתוס ואראמיס, ולחזור עם ראשיהם הכרותים, ואז גוזר על אחיו מאסר עולם בבסטיליה. בינתיים, כריסטין מבצעת התאבדות בתלייה מחוץ לחלון חדר השינה של לואי.
ד'ארטניאן יוצר קשר עם חבריו בבקשת עזרה בהצלת פיליפ, אך לואי אורב להם בכלא. אף על פי שהוא מציע חנינה לד'ארטניאן תמורת כניעה, ד'ארטניאן מסרב ומגלה לחבריו שלואי ופיליפ הם למעשה בניו מרומן עם המלכה אן. הם מסתערים על לואי ואנשיו ונורים עלי ידיהם; אומץ לבם גורם לחיילים לעצום עיניים לפני שהם יורים. לואי מנסה לדקור את פיליפ אך פוצע אנושות את ד'ארטניאן שניסה להגן על פיליפ. פיליפ תוקף את לואי אך נבלם כאשר ד'ארטניאן מזכיר לו שלואי הוא אחיו. אתוס מבקש את סליחתו של ד'ארטניאן, כשהוא מבין שנאמנותו של ד'ארטניאן ללואי הייתה מתוך מסירות אבהית לבנו. ד'ארטניאן מת בזרועות חבריו.
סגנו הבכיר של ד'ארטניאן, אנדרה, משביע את אנשיו לסודיות ולעמוד לצד פיליפ. הוא והמוסקטרים מחליפים את מקום התאומים ושוב נועלים את לואי במסכת ברזל. פיליפ מורה לכלוא את לואי וממנה את אתוס, פורתוס ואראמיס כיועצו המלכותי. בהלווייתו של ד'ארטניאן, פיליפ מודה בפני אתוס שהוא התחיל לאהוב אותו כבן האוהב אב. מאוחר יותר הוציא פיליפ חנינה מלכותית על לואי ושולח אותו לחיות בשלום באזור הכפרי וממשיך להיות אחד ממלכי צרפת הגדולים.
הפקה
בגרסה זו, "האיש במסכת הברזל" מוצג כאסיר 64389000 על סמך המספר הקשור לשם שמו שנמצא בבסטיליה. שאטו דה וו לה ויקונט שימשה לצילומי סצנות ורסאי, אם כי בספר, המעבר בין לואי לפיליפ קורה בוו-לה-ויקונט. בחלק מהגרסאות, ההחלפה מתרחשת ב-17 באוגוסט 1661, במסיבה מפורסמת לחשיפת הטירה החדשה. במסיבה השתתף לואי, שהבין שארמון המלך עצמו נראה נחות מהטירה החדשה.
שמאר מור
שמאר פרנקלין מור (באנגלית: Shemar Franklin Moore; נולד ב-20 באפריל 1970) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, המוכר בעיקר בשל תפקידו בתור מלקולם וינטרס (אנ') באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" (2005-1994), לאחר מכן בשל דמותו בתור דרק מורגן (אנ') בסדרת המשטרה "מחשבות פליליות" (2017-2005), ובשל הופעתו בתור סמל דניאל "הונדו" ארלסון בסדרה "S.W.A.T" ( 2017–2023).
ביוגרפיה
מור נולד באוקלנד, קליפורניה, בנם של מרילין ווילסון, יועצת עסקית, ושל שרוד מור. אביו של מור היה אפרו-אמריקאי ואמו, שנולדה בשכונת רוקסברי (אנ') בבוסטון, מסצ'וסטס, הייתה ממוצא אירי וצרפתי-קנדי. אמו, בעלת תואר במתמטיקה, עבדה כמורה בבחריין ובדנמרק. מור עבר איתה לדנמרק כתינוק, ולאחר מכן לבחריין כשהיה בן ארבע, שם למד בבית ספר פרטי בריטי עד גיל שבע. סבתו היא מקוויבק סיטי, קנדה. בחזרם לארצות הברית ב-1977, עברה המשפחה לעיר צ'יקו (אנ'), קליפורניה, שם עבדה אמו במרפאה, ולאחר מכן עברו לפאלו אלטו. מור למד בבית הספר נואבה (אנ') בהילסבורו (אנ'), קליפורניה לפני שסיים את לימודיו בתיכון גאן (אנ') בפאלו אלטו.
מור זכה במלגת ספורט כדי ללמוד באוניברסיטת סנטה קלרה (אנ'), שם שיחק בייסבול כשחקן שדה כל ארבע השנים. הוא סיים לימודי תואר ראשון בתקשורת עם התמחות באמנויות תיאטרון.
קריירה
ב-1994 לוהק לתפקיד הצלם מלקולם וינטרס באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" של רשת CBS. הוא גילם את התפקיד במשך שמונה עונות רצופות (עד 2002), ולאחר מכן חזר לשחק בסדרה תקופה קצרה נוספת, בין 2004 ל-2005. מור היה מועמד לפרס אמי לתוכניות המשודרות בשעות היום בקטגוריית השחקן הצעיר הטוב ביותר בשנים 1996 ו-1997, ובשנת 2000 זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר.
במקביל לתפקידו ב"צעירים חסרי מנוח" הנחה בין 1999 ל-2003 את תוכנית המוזיקה "Soul Train". כן גילם תפקידים ראשיים בסרטי הקולנוע "חמאה" (1998) ו"האחים" (2001).
ב-2002 גילם את דמותו של הבלש ג'סי ריס בסדרת הטלוויזיה "מורשת העטלף" של רשת The WB, שהתבססה על קומיקס בשם זהה, אך הסדרה ירדה מהמרקעים לאחר עונה אחת בלבד. כמו כן שיחק תפקידי משנה בסרטים "מניעים לרצח" ו-"The Seat Filler" (2004) ובקומדיה "יומנה של שחורה מטורפת" (2005).
בשנת 2005 החל לגלם את דמותו של הפרופילאי דרק מורגן בסדרה "מחשבות פליליות" של רשת CBS. מור הוא אחד משלושה שחקנים ששיחקו בסדרה בתפקידים ראשיים ב-11 מעונותיה, לצדם של תומאס גיבסון ומתיו גריי גובלר. את בת זוגו של דרק מורגן בכמה עונות שיחקה רושל אייטס, ששיחקה שוב את בת זוגו בסדרה S.W.A.T.
בשנת 2016 שיחק בקומדיה הרומנטית "The Bounce Back" שם גילם את מת'יו טיילור, סופר שמואשם כשרלטן.
חיים אישיים
מור יצא עם כדורגלנית העבר שונה גורדון (אנ') מ-2014 עד 2015. בשנת 2018, הוא יצא עם השחקנית אנאבל אקוסטה (אנ').
ב-24 בינואר 2023, בגיל 52, נולדה לו ו​​לבת זוגו השחקנית ג'סירי דיזון, בת בכורה בשם פרנקי מור.
מור הקים חברת בגדים קמעונאית הידועה בשם Baby Girl LLC. רווחי החברה משמשים לסיוע במאבק בטרשת נפוצה, מחלתה של אמו של מור. שמו של הארגון נגזר מביטוי שבו השתמש דמותו של מור, דרק מורגן בסדרה "מחשבות פליליות". בשנת 2016, השחקן קית' טיסדל הודה באשמת גניבה לאחר שגנב יותר מ-60,000 דולר מהחברה. טיסדל החזיר לבסוף את מלוא הסכום.
פרס הווידאו קליפים של MTV לשיר השנה
פרס הווידאו קליפים של MTV לשיר השנה (באנגלית: MTV Video Music Award for Song of the Year) הוא אחד מהפרסים המרכזיים שמוענקים במהלך פרסי הווידאו קליפים של MTV. הוא הוענק לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2018.
2007 ברוסיה
2007 ברוסיה הייתה השנה ה-16 להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
המשפחה הראשונה של ארצות הברית
המשפחה הראשונה של ארצות הברית (באנגלית: The first family of the United States) היא משפחתו של נשיא ארצות הברית, שהוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה של ארצות הברית. בני המשפחה הראשונה מורכבים מהנשיא, הגברת הראשונה של ארצות הברית, וכל אחד מילדיהם. עם זאת, קרובי משפחה קרובים אחרים של הנשיא והגברת הראשונה, כגון הורים, נכדים, ילדים חורגים וגיסים, עשויים להיות מסווגים כבני המשפחה הראשונה, אם הם מתגוררים במעון ההנהלה של מתחם הבית הלבן.
בארצות הברית, המונח "משפחה ראשונה" בהתייחסות מקרית למשפחתו הקרובה של הנשיא, משמש לרוב על ידי התקשורת ובפרט צוות העיתונות של הבית הלבן. באופן אינדיבידואלי, כל אחד מבני המשפחה הראשונה מקבל שם קוד של השירות החשאי של ארצות הברית. שמות קוד אלה משמשים סוכנים מיוחדים, המזהים באופן ייחודי את בני המשפחה הראשונה לצורך הגנתם, כמו גם לצורך קיצור, בהירות ומסורת.
מטאכולין
מאטאכולין משמשת לאבחנה של מחלה האסתמה ומחלת ריאות חסימתית כרונית. התרופה מחקה את פעילותו של אצטילכולין, היא גורמת לברדיקרדיה ולתת לחץ דם ועל כן אינה משמשת למטרות נוספות.
במהלך הבדיקה נבדק ריכוז התרופה הדרוש על מנת לייצר תגובת היצרות של דרכי האוויר. מבחן זה משמש בעיקר כאשר בדיקות אחרות נמצאו תקינות (למשל תפקוד ריאות) ולא כאשר האבחנה היא ודאית בכל אופן. בבדיקה מוחדרות כמויות הולכות וגדלות של החומר לריאות, כשהמטרה היא לראות מתי יורד ערך ה-FEV1 (נפח הנשיפה בשנייה הראשונה) בכ־20% ביחס לתחילת הבדיקה.
תומאס קופר גוטץ'
תומאס קופר גוטץ' (באנגלית: Thomas Cooper Gotch; 1854 – 1931) היה צייר אנגלי ומאייר ספרים המזוהה בחלקו התנועה הפרה-רפאלית. גוטץ' למד אמנות בלונדון ובאנטוורפן לפני שהתחתן ולמד בפריז עם אשתו האמנית קרולין גוטץ'. כשחזרו לבריטניה, הם התיישבו במושבת האמנות ניולין בקורנוול.
ביוגרפיה
תומאס גוטץ' נולד ב-10 בדצמבר 1854 בקטרינג, נורת'האמפטונשייר. הוא היה הבן הרביעי שנולד למרי אן גייל גוטץ' ותומס הנרי גוטץ', שהיה סנדלר. היה לו אח בכור, ג'ון אלפרד גוטץ', שהיה אדריכל וסופר מצליח.
בנוסף לזמן שבילה בצרפת ובבלגיה בתקופת לימודי האמנות, תומאס גוטץ' נסע גם לאוסטרליה, דרום אפריקה, איטליה ודנמרק.
גוטץ' ואשתו התיישבו בניולין שבקורנוול בשנת 1887. בני הזוג היו משתתפים מרכזיים במושבת האמנות ניולין. בתו פיליס מריון גוטץ' שמשה לעיתים קרובות מודל לאביה.
תומאס קופר גוטץ' נפטר ב-1 במאי 1931 מהתקף לב בהיותו בלונדון. הוא נקבר בחצר הכנסייה בקורנוול. שם קבורים אמנים מאסכולת ניולין - סטנהופ פורבס ואליזבת פורבס.
השכלה
בתמיכת הוריו ב־1876 וב־1877 למד תחילה בבית הספר לאמנות של הת'רלי בלונדון ולאחר מכן בבית הספר באנטוורפן ב־1877 וב־1878, ואז ב־1879 חזר ולמד בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון. תומאס גוטץ' פגש בסלייד את חברו הנרי סקוט טיוק ואת אשתו לעתיד קרוליין ייטס.
קריירה
בניולין הוא הקים את בית הספר למלאכה ולאמנות של ניולין, שם הנוער המקומי יכול היה ללמוד אומנויות ומלאכות. הוא גם עזר בהקמת הגלריה לאמנות ניולין ושימש בוועדת הגלריה כל חייו. בין חבריו בניולין היה האמן העמית סטנהופ פורבס ואלברט שבלייה טיילר.
כמו אמני מושבות אמנות אחרות, הוא השתמש בגישה של יצירת ציורים בחוץ - בטבע. הוא קיבל השראה גם מטכניקותיו של ג'יימס מקניל ויסלר ליצירת הקומפוזיציות והציורים.
סגנונו השתנה בעקבות ביקור בפריז ובפירנצה בשנים 1891–1892; נושאי עבודותיו הפכו מ"ריאליזם כפרי" של ניולין לסגנון פרה-רפאליטי, תוך שהוא אימץ צבעים עזים ושופעים יותר ו"חזר לציור ז'אנרי ואלגוריה". ציורו הראשון בסגנון זה היה "הכתר והשרביט" (1891) שבתו הייתה הדוגמנית.
על סגנונו החדש נאמר: "השילוב החדש שלו של דמויות נשיות סמליות, טקסטיל איטלקי דקורטיבי והסדר הסטטי של אמנות הרנסאנס המוקדמת הביאו לו סוף סוף הכרה".
תומאס גוטץ' זכה להצלחה מוכרת עוד בחייו ונהנה משבחים רבים בציבור. הוא הציג קבוע באקדמיה המלכותית בלונדון ותרם לתערוכות לאומיות ובינלאומיות רבות נוספות. עבודותיו עדיין מוצגות באופן קבוע ולעיתים קרובות בנושאי לימודים אקדמיים.
בהערכה עכשווית על עבודתו נאמר: "אף על פי שתומאס גוטץ' אינו מוכר בתולדות האמנות הבינלאומיות, מעמדו וחברותו בניולין והשליטה ביצירות האמנות שלו, מספקים לו הכרה בהיסטוריה של הציור הבריטי ויצירותיו תורמות ערך לאוספים ברחבי העולם."
יש לו עבודות באוספי מפתח באוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה ובריטניה.
אגם מאמי
אגם מאמי (באנגלית: Mummy Pond; מילולית: אגם המומיה) הוא אגם קטן, בין קרחון סוס לקרחון לקרואה בעמק טיילור, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של האגם 262 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של האגם ניתן לו על ידי הגאולוג האמריקאי ט. ל. פווה אשר ביקר באזור בדצמבר 1957.
השם ניתן לו בשל כלבי הים החנוטים שהתגלו סביב האגם.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 715
• Galen Rowell, Poles Apart: Parallel Visions of the Arctic and Antarctic, P 172
• Sara Wheeler, Terra Incognita: Travels in Antarctica
• Lucy Jane Bledsoe, The Big Bang Symphony: A Novel of Antarctica, P 210
• Ana María Alonso-Zarza, Lawrence H. Tanner, editors, Paleoenvironmental Record and Applications of Calcretes and Palustrine Carbonates, P 99
The Magic of Christmas (אלבום של סמנתה ג'ייד)
The Magic of Christmas (בעברית: קסם חג המולד) הוא אלבום האולפן הרביעי ואלבום חג המולד הראשון של הזמרת האוסטרלית סמנתה ג'ייד. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אוסטרליה ב-2 בנובמבר 2018, לכבוד חג המולד.
האלבום הגיע למקום ה-20 במצעד האלבומים האוסטרלי.
קול הכנרת
קול הכנרת היא תחנת רדיו אזורית המשדרת בתדר 106FM. התחנה נכללת תחת ההגדרה "רדיו חינוכי" או "רדיו אוניברסיטאי". התחנה ברובה מופעלת על ידי סטודנטים מהמכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן, כחלק מלימודיהם במחלקה לתקשורת, ועל ידי תושבים באזור עמק הירדן.
עד להקמת תאגיד השידור הציבורי בשנת 2017 הייתה התחנה נתמכת על ידי רשות השידור, עם העברת האחריות מרשות השידור לתאגיד השידור הציבורי עתיד התחנה אינו ברור (יחד עם עתידן של תחנות רדיו חינוכיות ואוניברסיטאיות נוספות).
הקמת התחנה ואופייה
התחנה הוקמה בשנת 1991.
על פי החזון שהוגדר עבורה, היא הוקמה כדי להוות חוליה מקשרת ברדיו האזורי באזור צפון עמק הירדן עד דרום רמת הגולן כולל טבריה (לה מוקדשת רצועת שידור בימות השבוע בשעות מסוימות), ויתר יישובי הכנרת, תוך כדי נתינת ביטוי ל"רעיונות הדור הבא של אנשי התקשורת" כלשונם, ותוך כדי כך להכשיר סטודנטים להשתלבות בתעשיית הרדיו.
מאז הקמתה פועלים בה שדרים מתנדבים, רובם סטודנטים מהמחלקה לתקשורת של מכללת כנרת, וחלקם תושבים מישובי הסביבה. את רצועת השידורים העירונית "קול טבריה" מפעילים תלמידי בתי הספר העל יסודיים מהעיר.
לטענת מפעילי התחנה, היא מדגישה את הז'אנרים המוזיקליים שלדעתם לא מקבלים כיסוי מספיק ב"תחנות המיינסטרים" כמו מוזיקת טראנס, רוק פסיכדלי, רית'ם אנד בלוז, פאנק, מטאל, בלוז, פולק, אינדי ורוק אלטרנטיבי, מוזיקת עולם ועוד.
התחנה אינה משדרת פרסומות.
מהומה רבה על לא דוור
מהומה רבה על לא דוור (באנגלית: Going Postal) הוא ספר קומי מאת טרי פראצ'ט, שיצא לאור בבריטניה ב-25 בספטמבר 2004. זהו הספר ה-33 בסדרת "עולם הדיסק", והראשון שמציג את דמותו של שפריץ פון שתמבור (Moist von Lipwig).
אראדו Ar 196
אראדו 196 Ar היה מטוס ים חד כנפי, שתוכנן לסיור ושירת במלחמת העולם השנייה בגרמניה הנאצית. המטוס יועד לפעול ממעוטים של ספינות המלחמה הגדולות של גרמניה, כדוגמת ביסמרק, ומטרתו העיקרית הייתה לאתר ספינות אויב ולעקוב אחריהן. המטוס נבנה משנת 1936 על ידי אראדו, והיה המטוס העיקרי של חיל הים הגרמני במלחמת העולם השנייה.
מהומה רבה על לא דוור
עלילת הספר מתרחשת באנך-מורפורק. שלא כמו ברוב ספריו של פראצ'ט, "מהומה רבה על לא דוור" מחולק לפרקים. הפרקים נפתחים בתקציר של הנושא הפילוסופי, בדומה לרומנים מן התקופה הוויקטוריאנית ולסיפוריו של ז'ול ורן. לשמו האנגלי של הספר משמעות כפולה המתייחסת מחד לתוכנו ומאידך למונח "going postal" ("לצאת מהכלים").
אראדו Ar 196
פיתוח המטוס
ב-1933, חיפש חיל הים הגרמני מטוס ים חדש, ומשרד האוויר הגרמני בחר ב-He 60 הדו-כנפי של היינקל, אך עד 1935 התגלה שהמטוס לא עומד בדרישות של חיל הים, והיינקל התבקשה לתכנן את המחליף של המטוס. התוצאה הייתה ה-He 114, שהיה מעט טוב יותר מה He 60, אך ביצועיו בים היו ירודים. כך התחילה סדרה שבמהלכה נבנו תשעה אבות-טיפוס, שנוצרו בניסיון לשפר את ה-He 114, אך ללא הצלחה. הצי הגרמני איבד עניין, ולבסוף המטוסים נמכרו לרומניה, ספרד ושוודיה.
מהומה רבה על לא דוור
הספר היה ברשימת המועמדים הסופית לפרס נבולה בקטגוריית "הרומן הטוב ביותר" ולפרס לוקוס בקטגוריית "רומן הפנטזיה הטוב ביותר", אולם לבקשת טרי פראצ'ט מועמדות הספר בוטלה כיוון שחש כי הדבר יפגום בהנאתו מהפסטיבל הבינלאומי למדע בדיוני. הייתה זו הפעם הראשונה שיצירה של פראצ'ט הייתה מועמדת לאחד הפרסים.
אראדו Ar 196
פיתוח המטוס
באוקטובר 1936 הוציא ה-RLM, משרד האוויר הגרמני, מכרז לבניית מטוס מחליף ל-He 114. דרישות המכרז היו שימוש במנוע BMW 132, ויצירת שני אבות-טיפוס - אחד עם מצוף יחיד והשני עם שני מצופים.
מהומה רבה על לא דוור
סרט הטלוויזיה "Terry Pratchett's Going Postal" מבוסס על הספר.
אראדו Ar 196
פיתוח המטוס
הצעות למכרז התקבלו מדורניה, גותה, פוקה-וולף ואראדו. היינקל סירבה להשתתף במכרז, בטענה שה-114 עונה על הדרישות.
ארבעת אבות הטיפוס של האראדו Ar 196, מסומנים באות V, נמסרו בקיץ 1937, כששניים מהם נבנו עם מצוף יחיד ושניים אחרים עם מצוף כפול. שניהם הפגינו ביצועים מעולים במים ונראה היה כי אין לפי מה להחליט, איזה מהסוגים ייבחר. לבסוף נבחר הדגם עם מצופים הכפולים, ואב-טיפוס נוסף, V5, נבנה לבדיקות אחרונות בנובמבר 1938.
בנובמבר ודצמבר 1938 נמסרו עשרה מטוסי A-0, עם מקלע MG 15 7.92 מ"מ בחלקו האחורי למטרות הגנה. חמישה מטוסים דומים, שסומנו B-0, נמסרו לבסיסים ביבשה. המטוס נכנס לייצור סדיר של ה-A-1 ביוני 1939.
בנובמבר, הוחלף הייצור ל-A-2, שהיה בעל יכולת לשאת שתי פצצות במשקל 50 ק"ג, שני תותחים MG FF ומקלע MG 17 7.92 מ"מ בחרטום. דגם זה הוחלף ב-A-4 בדצמבר 1940, שבו חוזקה השילדה, נוסף רדיו חדש, והמדחפים הוחלפו למודל של VDM. את ה-A-4 החליף ה-A-3, ששמו כנראה נגרם מטעות בספירה, שגם בו חוזקה השילדה. הגרסה הסופית של המטוס היא A-5, שיוצר מ-1943 ואילך, ששינה את הרדיו ואת מכשור תא הטייס, ובו המקלע האחורי הוחלף ב MG 81Z, שהיה שיפור משמעותי.
בסך הכל נבנו 541 מטוסי Ar 196 (מתוכם 15 אבות-טיפוס), לפני הפסקת הייצור באוגוסט 1944.
היסטוריה מבצעית
האראדו היה אהוב במיוחד על ידי טייסיו, בעיקר בגלל היכולת שלו לתפקד בצורה טובה גם במים וגם באוויר. מסיום הפיתוח שלו ועד סוף 1944 ה-196 פעל בעיקר במשימות סיור לאיתור צוללות של בעלות הברית. שתי הצלחות ראויות לציון של המטוס הן לכידת ה-HMS Seal, צוללת בריטית שלאחר המבצע המוצלח עברה לשירות גרמני, וההפרעה המתמשכת לפעילות המפציץ הבריטי Armstrong Withworth Whitely. אף שהאראדו 196 לא היה שקול בכוחו למטוסי קרב, הוא היה טוב משמעותית מהמטוסים המקבילים של בעלות הברית. בנוסף, חיל האוויר הפיני השתמש ב-196 להטסת סיורים של כוחות מיוחדים אל מאחורי קווי האויב ולהעברת אספקה אליהם.
שני אראדו 196 הועברו ב-1940 למלאיה, שהייתה בשליטה יפנית, כדי לשרת על הסיירות "Thor" ו"Michel". יחד עם ה(Aichi E13A (Jake היפני, הם היו המטוסים העיקריים של הכוח הימי המיוחד של מזרח אסיה, שמטרתם הייתה לסייע לכוח משימה של צוללות גרמניות (Monsun Grupe) ולחיל הים הקיסרי של יפן. המטוסים נצבעו בצבעים של המטוסים היפניים אך טייסיהם היו גרמנים בשירות הלופטוואפה.
בידי בעלות הברית
האראדו 196 הראשון שנפל לידי בעלות הברית היה מטוס דוגמה. הוא היה שייך לסיירת הגרמנית אדמירל היפר, שנתפס על ידי מטוס ים נורווגי בשמונה באפריל 1940, בתחילת ה"קמפיין הנורווגי" - ניסיון של בעלות הברית לכבוש את צפון נורווגיה בשלבים הראשונים של מלחמת העולם. לאחר גרירתו לקריסטיאנסנד על ידי סירת טורפדו, הוטס בצבעים נורווגיים נגד מפעיליו הקודמים. ב-18 באפריל המטוס הועבר לממלכה המאוחדת, וזמן קצר לאחר מכן התרסק כשהועבר לבדיקות בבסיס חיל הים בהלנסבורג בידי טייס בריטי.
מטוסים רבים מסוג אראדו 196 נפלו בידי כוחות סובייטים, בחוף הבלטי של גרמניה ופולין. בנוסף, מחסן חלפים למטוס בדאסו הושמש מחדש. לאחר תיקונם, 37 מטוסי אראדו 196 נכנסו לשירות במשמר הגבול הסובייטי, ושירתו בחופי ברית המועצות עד 1955.
מפעילים
גרמניה נורווגיה רומניה
ברית המועצות
משמר הגבול של ברית המועצות
בולגריה
חיל האוויר הבולגרי
חיל האוויר הפיני
המפעל הבריטי בבית נבאלא
המפעל הבריטי בבית נבאלא הוא מפעל שבנו הבריטים בבית נבאלא שבשפלה, בתקופת המנדט, כדי לייצר ג'ריקנים. המפעל היה אחד ממספר מפעלים שהוקמו בתחומי המחנה הצבאי בית נבאלא וחוברו בשלוחות רכבת למסילת הרכבת לכפר א-לובן ומשם לרחבי האימפריה. מבני המפעל נמצאים מדרום ליישוב שוהם וממערב למחנה צה"ל הנוכחי. המקום ננטש לאחר מלחמת העצמאות ועומד בשממונו מאז על אף שהמבנים הוכרזו כאתר מיועד לשימור. בגלל קרבתו למסילת הרכבת הונח, בטעות, שהייתה זו תחנת רכבת להסעת חיילים למחנה.
ההיסטוריה של המפעל
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הקימו הבריטים בבית נבאלא מרכז צבאי לוגיסטי שכלל מחסנים ומפעלי ייצור ציוד צבאי. אחד מהמפעלים היה מרכז לייצור ג'ריקנים. על מנת לאפשר העברת חומרי גלם למפעל ואיסוף התוצרת הסופית בנו הבריטים שלוחת רכבת שהגיעה עד לרציף הצמוד למבנה המרכזי של המפעל (לפי מפות מתקופת הבריטים נבנו מספר רב של שלוחות כאלו מה שמצביע על מספר רב של מפעלים). המסילה הייתה פעילה עד שנת 1949. לאחר מלחמת העצמאות הוקם במקום בסיס תובלה של צה"ל "בית נבאלא", המפעל נזנח ופסי הרכבת פורקו. נכון לשנת 2015, מבני המפעל בהתפוררות וסביבתו משמשת להשלכת פסולת. ניתן עדיין לזהות ממזרח למפעל את שרידי סוללת העפר עליה עברה הרכבת. מעבר לגדרות המחנה הצבאי הנוכחי נמחק כל סימן לסוללה. ניכר במקום ניסיון של חיילי בסיס התובלה השכן ליצור שבילי הליכה עבור מטיילים אך זו טיפה בים ההזנחה.
DO-178C
DO-178C, או בשמו המלא "Software Considerations in Airborne Systems and Equipment Certification" (תרגום: שיקולי תוכנה במערכות מוטסות ותקינה של ציוד) הוא מסמך אשר רשויות תקינה בתחום התעופה, כמו FAA, EASA ו Transport Canada מתבססות עליו כדי לתת הסמכה למוצרי תוכנה המשולבים במערכות בתעשיית האירו-ספייס (aerospace). המסמך פורסם על ידי RTCA, במאמץ משולב עם EUROCAE, ומחליף את קודמו DO-178B. המסמך החדש נקרא DO-178C/ED-12C, הוא הושלם בנובמבר 2011 אושר על ידי ה RTCA בדצמבר 2011, וזמין לקנייה ושימוש מינואר 2012.
ה-FAA אישר את AC 20-115C ב-19 ביולי 2013, אשר הפך את DO-178C למסמך אשר "אמצעי קביל, אך לא היחיד, להוכחת תקינות עם רגולציה יישומית בתחום התעופה להיבטי תוכנה המערכות מוטסות ותקינת ציוד".
רמת התוכנה
"רמת התוכנה" (Software level), מכונה גם "רמת סמך התכן" או "DAL" (ראשי תיבות של Design Assurance Level), ולפעמים IDAL (Item Development Assurance Level) כמוגדר במסמך ARP4754 (DO-178C רק מזכיר את IDAL כמלה נרדפת ל Software Level ), נקבעת בתהליך הערכת בטיחות (safety assessment process) וניתוח סיכונים (hazard analysis) על ידי בחינת תוצאות צפויות של אופני כשל של המערכת.
התנאים לכשל ממוינים על פי ההשפעה שלהם על כלי הטיס, הצוות, הנוסעים:
DO-178C לא נועד להבטיח את היבטי בטיחות התוכנה. פרמטרי בטיחות בתכן ובמימוש חייבים לקבל משימות בטיחות נוספות כדי להוכיח עמידה בדרישות בטיחות ספציפיות. רשויות התקנים דורשות, ו DO-178C מגדיר שה-DAL המתאים יותאם לשיטות הניתוח כדי לקבוע את רמת התוכנה A-E. רמת התוכנה קובעת את מידת ההקפדה (rigor) הנדרשת כדי להוכיח היענות עם DO-178C. כל תוכנה שפוקדת, שולטת, מנטרת פונקציות עם סיכון בטיחות קריטי (safety-critical) צריכות לקבל את ה-DAL הגבוה ביותר - רמה A.
כמות היעדים שעליהם יש לענות (עם רמת חופש מסוימת) נקבעת על ידי רמת התוכנה A-E. הביטוי "עם רמת חופש" מתייחס להפרדת תחומי האחריות כאשר היעדים של תהליכי הוריפיקציה וולידציה מובטחים על ידי "רמת החופש" שלהם מתהליך פיתוח התוכנה. ליעדים אשר חייבים לקבל מענה עם חופש, האדם האחראי על אימות הפריט (כמו דרישה לקוד מקור) לא חייב להיות האדם אשר אישר את הפריט, והפרדה זו חייבת להיות מתועדת בפירוש.
פרוזדור סיליגורי
פרוזדור סיליגורי (הידוע גם בשם צוואר התרנגולת) הוא רצועת אדמה צרה, כ-22 ק"מ רוחב, הממוקמת במדינה ההודית מערב בנגל ומחברת את הודו בחלקה הצפון מזרחי לשאר הודו. נפאל ובנגלדש גובלות בשני צדי הפרוזדור. ממלכת בהוטן שוכנת בצד הצפוני שלו. ממלכת הסיקים שכנה בעבר בצד הצפוני של המסדרון, עד למיזוגה עם הודו בשנת 1975.
העיר סיליגורי, במדינת מערב בנגל, היא היישוב המרכזי באזור זה והצומת המרכזי המחבר בין בהוטן, נפאל, בנגלדש, סיקים, גבעות דרג'ילינג, צפון מזרח הודו ושאר הודו.
פרוזדור סיליגורי נוצר בשנת 1947 לאחר חלוקת בנגל. ממלכת סיקים שכנה בעבר בצד הצפוני של המסדרון, עד לאיחודה עם הודו בשנת 1975 בעקבות משאל עם.
פרוזדור סיליגורי הוא שטח חשוב ורגיש במיוחד עבור הודו, שנוצר על ידי הקמתה של מזרח פקיסטן (כיום בנגלדש) בשנת 1948. חלוקת הודו התרחשה כתוצאה מהעוינות בין הקונגרס הלאומי ההודי לליגה המוסלמית. מלכתחילה עמדו היחסים בין שתי המדינות החדשות הללו תחת השפעתם השלילית של פעולות איבה ועימותים.
היווצרות מזרח בנגל יצרה מחסום גאוגרפי לחלק הצפון מזרחי של הודו. פרוזדור סיליגורי הצר, שבשלב מסוים הוא עומד על פחות מ-27 ק"מ רוחב, נותר כגשר היחיד בין החלק הצפון-מזרחי של הודו לשאר חלקי המדינה.
בהיותו תחום בין אזור בנגלדש מדרום וממערב לבין סין מצפון, לאזור הצפון מזרחי של הודו אין גישה לים. התקדמות צבאית סינית עלולה לנתק את בהוטן, חלק ממערב בנגל וכל צפון מזרח הודו, אזור המכיל כמעט 50 מיליון בני אדם. חשש זה עלה במהלך מלחמת הודו–סין בשנת 1962. בעיה זו מזכירה את הבעיה האסטרטגית הנוצרת בשל המותניים הצרים של ישראל באזור השרון.
כאזור רגיש בין שלוש מדינות, הרצועה מנוטרת בכבדות על ידי צבא הודו.
כל הובלה יבשתית בין הודו היבשתית לבין מדינותיה הצפון מזרחיות משתמשת במסדרון מעגלי זה, מכיוון שאין הסכם סחר חופשי בין בנגלדש להודו. מסדרון טטוליה, חלופה למסדרון סיליגורי, מוצע על פי אחד מסעיפי הסכם הסחר הודו – בנגלדש משנת 1980, הקובע כי "שתי הממשלות מסכימות לערוך הסדרים המועילים זו לזו לשימוש בנתיבי המים שלהן, מסילות הברזל והכבישים שלהן למסחר בין שתי המדינות ולהעברת סחורות בין שני מקומות במדינה אחת דרך השטח של האחרת". עם זאת, ההצעה נמצאת עדיין בשלבים ראשוניים של משא ומתן.
DS 5LS
DS 5LS היא מכונית סלון קומפקטית מתוצרת חטיבת רכבי היוקרה DS אוטומובילס בבעלות יצרנית הרכב הצרפתית קבוצת PSA אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום בסין על ידי יצרנית הרכב הסינית Changan PSA (שם רשמי: "Changan PSA Automobiles Co., Ltd").
המושכים בחוטים
הסדרה עלתה לשידור בשירות "נטפליקס" ב-22 באוקטובר 2021.. ב-9 בינואר 2023 לאחר חידוש הסדרה בקיץ 2022 לעונה שנייה, בוטלה הסדרה יחד עם תוכניות העונה השנייה.
DS 5LS
ה- "DS" הוכרז לראשונה בתחילת 2009 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן כמותג משנה מוביל המיושם על חלק מהדגמים שלה, הפועל במקביל למותג הזרם המרכזי שלה. השם "DS" הוא גם מחזה על מילים, כמו שבצרפתית מבוטא כמו המילה "déesse", שפירושו "אלילה". ה-"DS" הוא סימן רכב עצמאי מאז 2015 (מאז 2012 בסין).
המושכים בחוטים
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת בעולם בו כל תאוריית קונספירציה אפשרית היא אמיתית, ומביאה את קורותיו של ארגון הצללים הממשלתי "קוגניטו בע"מ" אשר שולט בסתר בעולם. העלילה מתמקדת בגאונה טכנולוגית ובשותפה המנסים לשמור על פעילותו של הארגון הרחק מעיניים סקרניות.
DS 5LS
היצרן הסיני "Changan PSA Automobiles Co., Ltd" בשותפות "joint venture" של 50:50 אחוזים בין "Changan Automobile" וקבוצת PSA.
המושכים בחוטים
הפקה
באפריל 2019, נמסר כי נטפליקס הזמינה 20 פרקים מהפקת הסדרה.
ביוני 2021, הסדרה הוכרזה לראשונה כסדרת האנימציה הראשונה למבוגרים שתופק על ידי "נטפליקס אנימציה", ואף נמסר כי הדמויות הראשיות בסדרה ידובבו על ידי ליזי קפלן, כריסטיאן סלייטר, קלארק דיוק, אנדרו דאלי, בובי לי, ג'ון דימאג'יו, טישה קמפבל וברט גלמן. זוהי הסדרה הראשונה שהופקה במסגרת העסקה שטאקאוצ'י סגרה בשנת 2018 עם נטפליקס במסרתה עליה "לפתח סדרות חדשות ופרויקטים נוספים בלעדית לנטפליקס." הצצה ראשונה מתוך הסדרה הוצגה במהלך פאנל פוקוס סטודיו לנטפליקס במהלך פסטיבל האנימציה הבינלאומי שהתקיים באנסי, בין התאריכים 14–19 ביוני 2021. בנוסף, טאקאוצ׳י והירש העידו שהם קיבלו השראה מסדרות כמו "תיקים באפלה" וסדרת מגזיני "החדשות העולמיות השבועיות".
שידור
ב-20 בספטמבר 2021, הפיצה נטפליקס קדימון ראשון עבור הסדרה.
חלקה הראשון של עונתה הראשונה של הסדרה, שתכלול 20 פרקים, עלה לשידור בנטפליקס ב-22 באוקטובר 2021.
הר טאבולר
הר טאבולר (באנגלית: Tabular Mountain;מילולית: הר השולחן) הוא הר רחב בעל פסגה שטוחה בהרי קווטרמיין שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,740 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 9 קילומטרים צפונית-צפון-מזרחית להר פד'ר.
גילוי ההר
ההר התגלה בשנת 1903 על ידי משלחת החקר הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי) (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904), בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
שמו של ההר תיאורי, והוא מתאר את צורתו.
התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית
התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית (בהולנדית: Koninklijke Nederlandse Voetbalbond או KNVB) היא הגוף המנהל את ענף הכדורגל בהולנד. ההתאחדות מנהלת את ליגת העל ההולנדית, ליגת המשנה ההולנדית, ליגות החובבים, הגביע ההולנדי והנבחרת הלאומית לגברים ונבחרת הנשים.
מטה ההתאחדות נמצא בעיר זייסט ורשומים בה 1.2 מיליון חברים.
היסטוריה
בשנת 1889 הוקמה התאחדות הכדורגל והאתלטיקה ההולנדית (Nederlandsche Voetbal en Athletiek Bond). בעקבות אי הסכמות מספר קבוצות פרשו מההתאחדות והקימו במקומה את התאחדות הכדורגל המלכותית הבלגית (Koninklijke Belgische Voetbalbond), שבהמשך שינתה את שמה לשם הנוכחי. ההתאחדות הייתה אחת מהגופים המייסדים של פיפ"א בשנת 1904 והייתה אחת ההתאחדויות הלא-בריטיות הראשונות באירופה. קבוצת הכדורגל הראשונה בהולנד נוסדה בהארלם בשנת 1879. הליגה ההולנדית התקיימה, באופן לא רשמי, כעשור לפני הקמת ההתאחדות. בתחילת דרכה התנגדה ההתאחדות למקוצענות בספורט. בשנת 1909 הצהירה כי "תמחה כנגד התופעה בכל האמצעים האפשריים".
מדס אנדרסן
מדס אנדרסן (בדנית: Mads Andersen; נולד ב-1 במרץ 1995) הוא שחמטאי דני בדרגת רב-אמן. הוא אלוף דנמרק בשחמט שלוש פעמים (2016, 2017 ו-2020).
קריירת שחמט
אנדרסן נולד בשנת 1995. בשנת 2011 זכה בתואר אמן בינלאומי ובשנת 2016 בתואר רב-אמן.
בשנת 2009 הוא זכה במקום החמישי לצד פויה אידני באליפות העולם לנוער עד גיל 14. בשנת 2010 באליפות העולם לנוער עד גיל 16 הוא חילק מקום 4-9.
אנדרסן זכה באליפות דנמרק בשחמט ב-2016 וב-2017. במרץ 2018 הוא התמודד באליפות אירופה בשחמט. הוא סיים במקום ה-100. אנדרסן מדורג במקום השני בשחמט בדנמרק. (נובמבר 2020).
ניק ואל
קרוליין שווייגארד ניקולאיסן ("ניק") ואל (בנורווגית: Nic Wall או Caroline Schweigaard Nicolaysen Waal; 1 בינואר 1905 - 28 במאי 1960) הייתה פסיכיאטרית נורווגית שנודעה בעבודתה בקרב ילדים ובני נוער בנורווגיה, וכמייסדת תחום הפדיאטריה והפסיכיאטריה של גיל ההתבגרות בנורווגיה. היא הייתה פעילה במחתרת הנורווגית במלחמת העולם השנייה, והוכרה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
קורות חייה
ואל (שכינוי ילדותה היה "ביבטה") נולדה באוסלו שבנורווגיה. היא הייתה הצעירה מבין ארבעה ילדיהם של וילהלם ברנהופט ניקולאיסן, קצין צבא, ואשתו אנה הורן. היא גדלה בחלק של אוסלו הידוע בשם הומאנסביין. עקב מחלה פסיכוסומטית השלימה בביתה את שנת לימודיה הראשונה בגימנסיה.
ואל למדה באוניברסיטת אוסלו, הפכה לפעילה פוליטית סוציאליסטית וסיימה את לימודי הרפואה בשנת 1930. היא הייתה קשורה לתנועת Mot Dag, שהייתה חלק מהמפלגה הקומוניסטית הנורווגית , ועבדה בתור עורכת כתב העת Æsculap. את עמדותיה הפוליטיות פיתחה בעודה סטודנטית, ואלה קשרוה למטרות חברתיות בקשר שנמשך כל חייה - בעיקר מטרות ששרתו צורכי ילדים, נוער ונשים.
עקבה רגישויותיה הנפשיות עברה ואל פסיכואנליזה בנורווגיה בעודה סטודנטית. בשנת 1927 נישאה לסופר סיגורד הול.
בגרמניה הנאצית
ואל המשיכה בטיפולי פסיכואנליזה בברלין כסטודנטית, ובשנים 1933 ו-1934 התקבלה כחברה בעמותות הפסיכואנליטיות הגרמנית, הדנית והנורווגית. בשנת 1936 התגרשה ובשנת 1937 נישאה לווסל ואל (Wessel Waal) ואימצה את שם משפחתו.
בברלין יצרה ואל קשר עם וילהלם רייך והתלוותה אליו כשברח מרדיפות הנאצים לנורווגיה.
שובה לנורווגיה וקורותיה בשנות מלחמת העולם השנייה
בנורווגיה המשיכה ואל לקבל הכשרה מפליט נוסף מהמשטר הנאצי, האוסטרי אוטו פניכל (Otto Fenichel), וכן מרייך. ב-1939 פתחה מרפאה פסיכואנליטית והצטרפה לצוות בית החולים הפסיכיאטרי גאוסטד (Gaustad), שם נשארה חברת צוות עד 1947.
במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה מ-1940 עד 1945, הפכה ואל פעילה במחתרת ההתנגדות לכיבוש. בין פעילויותיה סייעה בהבטחת בריחתם של ילדים יהודים מאוסלו, ובכך הצילה אותם מגירוש ומוות. היא הייתה פעילה בשירות המודיעין החשאי הנורווגי. באביב 1945 נעצרה לזמן קצר וברחה לשוודיה.
לאחר המלחמה
ואל חידשה את פעילותה המקצועית מיד לאחר המלחמה. היא נשארה בצוות בית החולים הפסיכיאטרי והצטרפה לצוות בית החולים אולבאל (Ullevål). היא עבדה בדנמרק, ארצות הברית, שווייץ וצרפת. היא ביקשה להתמנות כמנהלת במכון החדש לרפואת ילדים ולפסיכולוגיית מתבגרים בריקסהוספיטלט אך לא התקבלה לתפקיד. בשנת 1951 הוסמכה כפסיכיאטרית והחלה לפעול במכון עצמאי שנקרא "הבית הכחול" ופעל ליד סקילבק. ב-1953 הייתה מהראשונים בנורווגיה שעסקו בתחום הפדיאטריה והפסיכיאטריה של גיל ההתבגרות.
ואל נשארה מנהלת מקצועית של המכון עד מותה בשנת 1960. היא סייעה לנוער עברייני. נולדו לה ולווסל ואל שני ילדים - הפסיכיאטרית הלגה ואל (שגם הייתה הביוגרפית שלה) ופסיכולוג הילדים בריט ואל סקאסליין (Skaslien). בשנת 1951 התגרשה מוואל ונישאה לאלכס הליו (Helju), שבשנת 1954 נהרג בתאונת שיט.
מורשת ותרומות מקצועיות
למרות בעיותיה הנפשיות האישיות פעלה ואל באופן מקצועי ושילבה בפעילותה ייעוץ בנוגע לבעיות בריאות הציבור, הוראה וכן הפעלה של קליניקה. היא תרמה למחקר במגוון רחב של נושאים בתחומי מחקרה, ובין היתר:
לאחר מותה המשיך המכון הנושא את שמה לפעול כמכון קליני וכמרכז הוראה באזור אוסלו.
דראז'ן דליפאגיץ'
דראז'ן "פראג'ה" דליפאגיץ' (בסרבית:Dražen "Praja" Dalipagić, בסרבית קירילית: Дражен "Праја" Далипагић; נולד ב-27 בנובמבר 1951) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל סרבי. הוא נבחר לספורטאי השנה ביוגוסלביה בשנת 1978, והוא אחד הספורטאים המעוטרים ביותר בהיסטוריה שלה. הוא נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א ב-1991, להיכל התהילה של הכדורסל ב-2004, להיכל התהילה של פיב"א ב-2007 ול-50 התורמים הגדולים ליורוליג ב-2008.
במהלך קריירת המשחק המקצוענית שלו, הוא קלע לפחות 50 נקודות במשחק 15 פעמים. שיא הקריירה שלו במשחק בודד היה 70 נקודות שהושגו במהלך משחק ליגה איטלקית, במדי ונציה נגד וירטוס בולוניה, ב-25 בינואר 1987.
קריירה מקצועית
דליפאגיץ' החל לשחק כדורסל בגיל 19, ושנה לאחר מכן חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בפרטיזן בלגרד, ב-1971. הוא שיחק בפרטיזן במשך שמונה עונות, עד 1980. במהלך הזמן הזה, הוא זכה בפרס מר אירופה, שחקן השנה באירופה, פעמיים, ב-1977 וב-1978, ובפרס יורוסקאר ב-1980. הוא נבחר לספורטאי השנה ביוגוסלביה ב-1978. בעונת 1975/76 הוא הוביל את פרטיזן לזכייה באליפות הליגה היוגוסלבית, וגם לזכייה בגביע קוראץ' בעונת 1977/1978. הוא שיחק בפרטיזן בשנה שבה זכתה בגביע קוראץ' בעונת 1978/1979, אך הוא שירת בצבא היוגוסלבי באותה תקופה.
בעונת 1980/81 יצא אל מחוץ ליוגוסלביה בפעם הראשונה בקריירה שלו. באותה עונה הוא שיחק ברייר ונציה מהסרייה א' האיטלקית. אחרי עונה אחת בלבד עם ונציה, הוא חזר למועדון הקודם שלו, פרטיזן, לעונה אחת. בעונות הבאות, הוא שיחק במספר קבוצות אירופיות, כולל ריאל מדריד מליגת העל הספרדית, במהלך עונת 1982/83, שבה שיחק עם המועדון רק במשחקי גביע אירופה לאלופות (שנקרא כיום יורוליג). הוא שיחק גם ברייר ונציה, וגלקסו ורונה מהליגה האיטלקית. הוא סיים את הקריירה המקצועית שלו לאחר עונת 1990/91, בה שיחק ביריבה העירונית המושבעת של פרטיזן, הכוכב האדום בלגרד.
כשחקן פרטיזן בלגרד, הוא קלע 8,278 נקודות ב-305 משחקים, עם ממוצע של 27.1 נקודות למשחק. בזמן ששיחק באיטליה, הוא קלע 7,993 נקודות ב-241 משחקים, ממוצע של 33.2 נקודות למשחק. הוא הוביל את הליגה האיטלקית בממוצע נקודות בעונת 1987/88, עם ממוצע של 37.7 נקודות למשחק.