cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירדן
התקופה ההלניסטית והרומית
בשנת 324 לספירה התפצלה האימפריה הרומית, והאימפריה הרומית המזרחית - שנודעה לימים בשם האימפריה הביזנטית - נעשתה לכוח המרכזי באזור עד שנת 636 לספירה. בשנת 380 לספירה, הפכה הנצרות לדתה הרשמית של האימפריה הרומית, ובעבר הירדן, כמו בארץ ישראל, נבנו כנסיות רבות. באתר הארכאולוגי אום א-רסאס אשר בדרום עמאן התגלו 16 כנסיות מהתקופה הביזנטית. בשל שינוי בנתיבי הסחר, העיר פטרה הלכה ואיבדה מגדולתה, עד שלבסוף היא ננטשה. האימפריה הסאסאנית בפרס קראה תיגר על שלטונם של הביזנטים באזור. עבר הירדן המזרחי, כמו ארץ ישראל, נשלטו בידי שתי האימפריות לסירוגין.
התקופה האסלאמית
במאה ה-7 וה-8 לספירה הייתה ירדן חלק מהאימפריה האומיית (השושלת המוסלמית הראשונה). באותה תקופה הפכה עמאן לעיר מרכזית במחוז דמשק והייתה למקום מושבו של מושל האזור. השם "ירדן" ("אל-אורדון" בערבית) הוטבע על מטבעות נחושת אומיים החל מתחילת המאה השמינית.
בתקופת בית עבאס (750-1258) הוזנחה ירדן ונחלשה בשל שינויים גאופוליטיים. לאחר שקיעת בית עבאס נשלטו חלקים של ירדן על ידי מספר עמים ואימפריות, ביניהם: המונגולים, הצלבנים, האיובים, הממלוכים והעות'מאנים, שבתקופתם הייתה ירדן לחלק ממחוז דמשק.
המאה ה-20
פייסל הראשון, בנו השני של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של עיראק והקים את הממלכה ההאשמית של עיראק, ועבדאללה הראשון, בן נוסף של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של ירדן והקים את הממלכה ההאשמית של עבר הירדן. בכך חיזק בית המלוכה ההאשמי את שליטתו באזור הצפוני אותו קיבלו הבריטים במנדט שלהם, זאת מול כוחו העולה של בית סעוד שהצליח לכבוש את כל השבטים באזור הדרומי של חצי האי ערב.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הפך האזור לחלק מן המנדט הבריטי על ארץ ישראל. בשנת 1921, בעקבות "ועידת קהיר" ובהסתמך על סעיף 25 של כתב המנדט על ארץ ישראל, החליטה הממלכה המאוחדת לנתק את האזור שממזרח לנהר הירדן (למעט שטחים בעמק הירדן דרומית לים כנרת ומזרחית לו ולירדן הצפוני) משטח המנדט, ולכונן בו את אמירות עבר הירדן בראשות עבדאללה הראשון, שהוא ומשפחתו (השושלת ההאשמית) למרות שכמעט שלא סייעו לבריטים במלחמתם בשלטון הטורקי. אמירות עבר הירדן הייתה ישות אדמיניסטרטיבית נפרדת מארץ ישראל, אולם הייתה כפופה לנציב העליון הבריטי. בשנת 1946 קיבלה האמירות עצמאות והפכה ל"ממלכה ההאשמית של עבר הירדן", והאמיר עבדאללה הפך למלך.
תקופה זו, שבין סוף מלחמת העולם הראשונה לסוף מלחמת העולם השנייה מכונה "העידן הפורמטיבי" של ירדן. בתקופה זו ירדן המודרנית התעצבה מבחינה טריטוריאלית ומבחינה מדינית. ירדן החלה את התקופה הזו בתור מדינה מלאכותית, ללא גבולות היסטוריים או אוכלוסייה בעלת עבר משותף, אשר ניתנה לאמיר עבדאללה על ידי הממשלה הבריטית בעיקר כדי לבסס את שליטתם באזור. בתקופה זו עבדאללה וויתר על שאיפתו הראשונית להרחיב את הטריטוריה שקיבל לכיוון סוריה, והשתקע בגבולות שקיבל. מבחינה מדינית, בתקופה זו יש התגבשות של הזהות הלאומית הירדנית וביסוס שלטונו של עבדאללה. הצבא שימש בתקופה זו כגורם מפתח בביסוס לגיטימציה עבור השלטון, כמכשיר לאיחוד זהויות וגם כוח המאפשר השלטת סדר ותמיכה במשטר. תקופה זו גם התאפיינה ביצירת קו התיחום הכלכלי-פוליטי בין הצפון לדרום, אשר המשיך להתקיים מאז.
המלוכה הירדנית ביססה את עצמה במדינה וקיבלה תמיכה רחבה בעם. הגאווה העממית במלכים ושליטתם הצליחה לתת ביטחון הן להנהגה והן לתושבים, מה שיצר מאוחר יותר מדינה ריבונית ירדנית תחת שלטון המשפחה ההאשמית האהודה.
במלחמת העצמאות של ישראל ב-1948, נחל הלגיון הירדני הצלחה יחסית לשאר צבאות ערב, ובסיום המלחמה שלטו כוחותיו בשטחי יהודה ושומרון ובמזרח ירושלים. מבחינת גורמי הממשל הירדנים, לא היה במהלך המדובר סיפוח יהודה ושומרון לממלכת ירדן, אלא כי אם באיחודן של שתי גדות הירדן למדינה אחת (שבהזדמנות זו שינתה את שמה לממלכה ההאשמית של ירדן), כנגזרת משאיפותיו ארוכות השנים של המלך עבדאללה לאחד את שתי הגדות למדינה אחת, ובכך בין היתר להשיג דריסת רגל בעיר השלישית בקדושתה באסלאם - ירושלים. תפיסה זו התבטאה אף בבחירות לפרלמנט המחודש שהתקיימו בחודש אפריל 1950, אשר מספר הנציגים בו התחלק שווה בשווה בין שתי הגדות, וזכות הבחירה ניתנה לכלל תושבי שתי הגדות. רוב מדינות העולם הכירו דה-פקטו בשלטונה של ממלכת ירדן על שטחים אלו, ובריטניה הצהירה על הכרה רשמית בסיפוח הירדני. באופן כללי, בניגוד ליחס כלפי הפליטים הפלסטינים מטעם שאר מדינות ערב, אשר נע על הציר שבין חשד לבין חוסר אמון, הממסד הירדני היה מעוניין בשילובם של הפליטים הפלסטינים ככל הניתן, בין היתר כדי להצדיק את הלגיטימיות של סיפוח יהודה ושומרון לירדן. עקב זאת ניתן לכל פליט פלסטיני שביקש זאת אזרחות ירדנית מלאה, לרבות זכות בחירה לפרלמנט, ולא הוטלו כל מגבלות פורמליות על תנועתם ברחבי הממלכה, בניגוד למצב במדינות ערב האחרות. ביטוי לתפיסה זו ניתן לראות אף בתוכנית הפדרציה של המלך חוסיין משנת 1972, ובה הדגיש המלך כי מבחינתו, יהודה ושומרון והגדה המזרחית של הירדן לא מאכלסות שני עמים שונים, אלא עם אחד בלבד.
עבדאללה נרצח ביולי 1951 על ידי פלסטיני בעת ביקור בהר הבית. את כיסאו של עבדאללה ירש בנו הבכור טלאל, אך הוא הודח לאחר שנה בשל מחלת נפש. בנו הקטן של טלאל, חוסיין, עלה לשלטון במקומו והוכתר למלך בשנת 1953 בגיל 18. שלטונו של המלך הצעיר היה בתחילה לא יציב. היו אלו שנים בהן פרחה התנועה הלאומית הערבית מייסודו של גמאל עבד אל נאצר. ממשליהם של מלכים ברחבי העולם הערבי קרסו לטובת כתות של קצינים בעלות אופי לאומני ופאן ערבי כבמצרים ובעיראק. פלסטינים מיהודה ושומרון סייעו בתחילת שנות ה-50 לפדאיון המצרי בפעולות טרור נגד אזרחים ישראלים, והצבא הירדני נאלץ להילחם בהם. בשנת 1964 הוכרז בהר הזיתים שבירושלים על הקמת אש"ף (הארגון לשחרור פלסטין), אף שהשלטון הירדני לא עודד את הקמת הארגון.
בעקבות מלחמת ששת הימים, בה השתתפו הירדנים בלחץ מדינות ערב, הפסידה הממלכה את שטחי יהודה ושומרון ומזרח ירושלים שכבשה ב-1948 לטובת ישראל. לאחר המלחמה, ארגוני הטרור הפלסטיניים הקימו בסיסים בירדן, וניהלו את ענייני קהילת הפלסטינים, שמנתה באותה העת כ-80 אחוזים מאזרחי ירדן. התגברות תקיפות הפלסטינים נגד ישראל משטח ירדן, וכן האיום על יציבות משטרו שכלל ניסיון להתנקש בחייו בעידוד סוריה, הניעו את חוסיין להורות בשנת 1970 על מתקפות על בסיסי אש"ף, אירועים שזכו לכינוי "ספטמבר השחור", בהם נהרגו אלפי פלסטינים, ואנשי אש"ף נסו לדרום לבנון.
לאחר מלחמת ששת הימים, נמנע חוסיין מלהצטרף למצרים ולסוריה במלחמת יום הכיפורים, ולא תקף את ישראל בגבול המשותף, אך שלח כוח משלוח לסייע לצבא הסורי ברמת הגולן. זאת לאחר שהחל מסוף שנות השישים ניהל חוסיין מערכת יחסים סודית עם ישראל, שהפכה לגלויה יותר ויותר עד לחתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994. במצב עדין עמדה הממלכה בימי מלחמת המפרץ כאשר חוסיין נדרש לאזן בין האינטרסים של סדאם חוסיין, שנתמך על ידי הארגונים הפלסטינים, אשר היה בכוחם לנסות ולערער את המצב הפנימי במדינה ובין האינטרסים של מדינות הקואליציה. בשנות התשעים החל מצב בריאותו של חוסיין מדרדר. מזה שנים היה ידוע כי יורשו הוא הנסיך חסן, אחיו הצעיר. סמוך למותו הדיח חוסיין את אחיו מתפקיד יורש העצר, ומינה לתפקיד זה את בנו עבדאללה, אשר עלה לשלטון עם מותו של חוסיין, בשנת 1999.
המאה ה-21
בראשית 2011 התקיימו הפגנות גדולות כנגד שלטונו של עבדאללה, כחלק מגל המחאות בארצות ערב. בפברואר 2011 פיטר המלך עבדאללה את ראש הממשלה סמיר ריפאעי ומינה במקומו את מערוף אל-בח'ית, במטרה לפייס את המפגינים, אך באוקטובר 2011 פיטר את אל-בח'ית, ומינה במקומו את עון אל-ח'סאונה.
ירדן - ערב הסעודית
עד שנת 1965 המוצא הימי מעקבה היה מוגבל. בשנת 1965 נחתם הסכם חילופי שטחים בין ירדן לבין ערב הסעודית. ירדן ויתרה על כ-6,000 קמ"ר של שטחי מדבר נרחבים בפנים היבשה (מעל 6% משטח הממלכה), תמורת רצועת חוף של 12 קילומטרים דרומית לעיר עקבה, דבר שאפשר לה להרחיב את העיר עקבה ונמלה ולהקל על יבוא ויצוא סחורות דרך הים האדום.
ירדן - ישראל
בשנת 1949, במסגרת הסכמי רודוס, נקבע שלטונה של ירדן בשטחי יהודה ושומרון, שאף סיפחה שטחים אלה בשנת 1950, סיפוח שזכה להכרה באופן רשמי על ידי בריטניה, והכרה דה פקטו על ידי ארצות הברית, פקיסטן ומדינות נוספות בעולם. בשנת 1967 הצטרפה ירדן למצרים וסוריה בלחימה במלחמת ששת הימים, ואיבדה את השליטה בשטחי הגדה המערבית לישראל, שהחילה את החוק הישראלי במזרח ירושלים והחזיקה את שאר השטח (יהודה ושומרון) במעמד של תפיסה לוחמתית. ב-1988 הודיעה ירדן על ויתור על תביעתה ליהודה ושומרון ואש"ף הכריז על הקמת מדינת פלסטין, ללא ציון גבולותיה. בשנת 1994, במסגרת הסכם השלום בין ישראל לירדן, נעשו תיקוני גבול עם ישראל: הוסכם על גבול משותף לאורך התוואי של נהר הירדן, וישראל העבירה לירדן 300 קמ"ר, ביניהם "אי השלום" שהפך לאזור חיץ בו אזרחי שתי המדינות רשאים לשהות, וכן תיירים רבים, ומקום בו נמצאים הסכרים של תחנת הכוח בנהריים. כמו כן הוסכם על חכירה של 2.85 קמ"ר במובלעת צופר בידי ירדן. קטע הגבול מעין גדי ועד בית שאן, הנמצא בין ממלכת ירדן לשטח שנפל בידי צה"ל ב-1967, סומן בצבע שונה וללא הגדרת מעמדו הנוכחי. בנובמבר 2019 אי השלום ומובלעת צופר הוחזרו לירדן בעקבות סיום החכירה של השטח.
ירדן - סוריה
בין ירדן לבין סוריה היו סכסוכי גבול במשך עשרות שנים. בשנת 2004 נחתם בין המדינות הסכם חילופי שטחים המבטל את הסכם סייקס–פיקו ההיסטורי. בשטח הירדני שהועבר לסוריה נמצאים שני יישובים ירדניים. בתמורה, ירדן קיבלה מסוריה שטחים מדבריים גדולים הנמצאים לאורך הגבול. פרטי ההסכם סוכמו בוועדה ביטחונית המשותפת לשתי המדינות, שהוקמה ביוזמת עבדאללה השני, מלך ירדן, ונשיא סוריה בשאר אל-אסד. ירדן העבירה לסוריה שטח של כ-3 קמ"ר, הכולל את הכפרים טבריאת וחרבת עוואד, יישובים חקלאיים על אדמה פורייה ובה בארות מים, בסמוך לנחל ירמוך. בכפרים גרות אלפי משפחות. תושבי הכפרים היו אזרחי סוריה לפני הסכמי סייקס-פיקו. לפי ההסכם, ירדן רשאית להקים תחנות התרעה להגנה אזרחית באזור היישובים. בנוסף לשטח הכפרים, העבירה ירדן לסוריה שטח של 2.7 קמ"ר, שבו היא שלטה מעבר לקו הגבול הבינלאומי.
פוליטיקה
ירדן היא מונרכיה חוקתית. בראש המדינה עומד המלך עבדאללה השני שירש את אביו חוסיין אחרי מותו בפברואר 1999.
בירדן ישנן מפלגות פוליטיות, אך הן מהוות רק חמישית מהמושבים. שאר המושבים נתפסים על ידי חברי פרלמנט עצמאיים. במהלך יולי 2012 נחקק חוק שאוסר על הקמת מפלגות דתיות. הבחירות האחרונות נערכו ב־23 בינואר 2013, ולדברי המשקיפים הבינלאומיים היא התנהלה בדרך כלל, באופן נקי והוגן, אך נמתחה ביקורת על צורת הבחירה, והחוק שעל פיו היא התנהלה.
עם הקמת אמירות עבר הירדן (1922), שלט האמיר עבדאללה הראשון כאשר לצדו מספר פוליטיקאים ערבים שהגיעו מסוריה ומארץ ישראל. הבחירה שלו בפוליטיקאים זרים נועדה להדגיש כי לא זנח את חלומו לשלוט על סוריה הגדולה.
יחסי ישראל וירדן
קשרי מדינת ישראל וירדן התאפיינו ביחס של דואליות במשך כל תקופת הסכסוכים בין ישראל ומדינות ערב. אף על פי שעבר הירדן הייתה חלק מהמנדט שעליו חלה הצהרת בלפור, ואף על פי שהבריטים התכחשו להתחייבותם ונתקו את עבר הירדן כדי להקים שם את האמירות (נסיכות) ההאשמית, הכירה ההנהגה בישראל כמעט מההתחלה בריבונות ההאשמית והיו מגעים לכינון שלום.
עוד המלך עבדאללה, סבו של המלך חוסיין, ניסה להגיע להבנות מדיניות עם היישוב היהודי בארץ ישראל. בשיחות סודיות שנוהלו בין גולדה מאיר כנציגת הסוכנות היהודית לבין המלך עבדאללה בנובמבר 1947, סוכם בין הצדדים כי היישוב היהודי יאפשר לירדן להשתלט על אזור יהודה ושומרון, ובתמורה לא יתקוף את המדינה היהודית שתקום. זמן קצר קודם לסיום המנדט הבריטי נערכה פגישה שנייה בין גולדה מאיר למלך עבדאללה, בה הודיע המלך עבדאללה כי לא יוכל לעמוד בסיכום שהבטיח, בשל ההסכם עם מדינות ערב הנוספות בדבר פלישה לארץ. הצבא הירדני (שנקרא אז "הלגיון הערבי") הצטרף לצבאות ערב שתקפו את מדינת ישראל עם הקמתה, והסב אבדות קשות ליישוב בירושלים, בלטרון, בגוש עציון ובמקומות אחרים. חיילי הלגיון היו תחת פיקוד בריטי. אחת התוצאות לכך הייתה שהם התייחסו למאות השבויים הישראליים שנפלו בידיהם, מספר גדול בהרבה מאשר בכל זירה ומועד אחרים של מלחמות ישראל-ערב, טוב יותר מאשר כל יתר מדינות ערב.
לחוסיין מלך ירדן היה יחס ידידותי יחסית למדינת ישראל. הוא היה היחיד שהיה מוכן לקבל פניות מקדימות של ממשלת ישראל. הגבול בין המדינות היה פתוח למעבר סחורות וגם למעברם של תושבי השטחים. ב-1973 אף נפגש חוסיין עם ראש הממשלה גולדה מאיר והזהיר אותה ממלחמת יום הכיפורים המתקרבת. עם זאת, ממלכת ירדן נטלה חלק פעיל באותה מלחמה עת שיגרה חטיבה משוריינת לחזית רמת הגולן, שאחר כך תוגברה בכוחות נוספים עד לכדי גודל של אוגדה. עדיין, השקט שנשמר לאורך גבול ישראל עם ירדן אפשר לישראל לקחת סיכון מחושב ולתגבר את חזית רמת הגולן בכוחות שאלמלא כן היו מרותקים להגנתו.
בשנת 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן וכונן שלום בין המדינות. בשנת 1997 ירה חייל ירדני על קבוצת ילדות ישראליות שביקרו באי השלום ורצח שבע מהן. נכון ל-2017 היחסים בין ישראל לירדן חמים, ומעברי הגבול פתוחים, אם כי משמשים בעיקר תיירים, תושבי השטחים ואנשי עסקים הנמצאים בקשרים עסקיים עם ירדן. אי השלום וחלקים נוספים מאתר נהריים נמצאים כיום בריבונות ירדנית, אך ישראלים מבקרים בהם ללא צורך בדרכון. קיימות מספר יוזמות עסקיות כגון מפעלי טקסטיל ישראלים בירדן, התוכנית לעשות שימוש בשדה התעופה הבינלאומי בעקבה על ידי טיסות הנוחתות בישראל, ויוזמות נוספות באזור הסחר הישראלי - ירדני החופשי, בבקעת הירדן. בשנת 2018 הודיע מלך ירדן על כוונתו לממש את תיקוני הגבול שנחתמו בחוזה השלום, ולא להאריך את הסכם החכירה של ישראל באותם שטחים. צד זה נתפס כתוצאה ממורת הרוח של הציבור הירדני ממדיניותה של ישראל.
יחסי ארצות הברית וירדן
בין ארצות הברית של אמריקה וירדן קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, אשר באים לידי ביטוי במסגרת סיוע אמריקאי שוטף לירדן בתחומי הביטחון והכלכלה. במקביל, שיתוף הפעולה בין שתי המדינות מעניק לארצות הברית דריסת רגל משמעותית באזור, ומסייע בשימור האינטרסים האמריקאיים במזרח התיכון.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות רשמית בעמאן, בעוד שירדן מחזיקה בשגרירות רשמית בוושינגטון די. סי.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, וכן הסיוע האמריקאי הכלכלי והצבאי לירדן, הושפעו במהלך השנים ועודם מושפעים במידה ניכרת מיחסי ארצות הברית–ישראל. מדיניות החוץ הכוללת של ארצות הברית במזרח התיכון, אשר מתאפיינת בעשורים האחרונים במחויבות לביטחונה של מדינת ישראל, היוותה פעמים רבות גורם שלילי ביחסים שבין ארצות הברית וירדן, כאשר הלחץ הישראלי מונע את הרחבת הסיוע הצבאי האמריקאי לירדן בתחומים נוספים, כגון במסגרת פיתוח נשק גרעיני, מה שלטענת ירדנים רבים גורר פגיעה ישירה בביטחונה וביציבותה של הממלכה הירדנית, ואף מוביל לביקורת ירדנית כנגד הממשל הישראלי עצמו.
כלכלה
ירדן ענייה במחצבים פרט לפוספטים שאותם כורים בסביבות עמאן. כמו כן ירדן מנצלת את אוצרות המלח, האשלג והברום שבמימי ים המלח.
בשנת 1975 שבה החלה מלחמת האזרחים בלבנון העבירו בעלי הון ערבים את השקעותיהם מלבנון לירדן, יסדו בה מפעלי תעשייה, בנו שכונות מגורים ובנייני משרדים.
בשנת 1980 ירד ערכו של הדינר הירדני וממשלת ירדן נאלצה להטיל הגבלות על יבוא של מוצרי מותרות כדי להתגבר על הגירעון הכבד במאזן התשלומים שלה.
בעת מלחמת המפרץ, תמיכתו של המלך חוסיין בסדאם חוסיין, שליט עיראק, גרמה למדינות המפרץ ולסעודיה להפסיק את מכירת הנפט והסיוע לממלכה הירדנית, מה שגרם לקשיים כלכליים ניכרים שכן היא מייבאת את מרבית צורכי האנרגיה שלה.
במדינה עובר צינור הגז הערבי המוביל גז טבעי ממצרים לירדן, סוריה ולבנון. ירדן החלה לייבא גז לעקבה בשנת 2003 ובשנת 2005 הוארך הצינור עד אזור הבירה, עמאן. בתחילת שנת 2008 הושלם הצינור הצפוני שחיבר את סוריה לצינור, וירדן החלה לקבל תמלוגים.
מחוזות
ירדן מחולקת ל-12 מחוזות ואלה מחולקים ל-52 נפות. המחוזות נשלטים על ידי מושלים הממומנים על ידי מלך ירדן. מלבד מינוי המושלים, השלטון המרכזי אינו מתערב בשלטון המקומי, וכל מחוז מתנהל בצורה אוטונומית בתחומי הכלכלה, הפיתוח, התרבות ועוד.
גאוגרפיה
שטחה של ירדן מגיע ל-92,300 קמ"ר (פי 4.2 משטחה של ישראל כולה), ורוב השטח הוא מדברי.
לאורך גבולה המערבי של ירדן עובר השבר הסורי אפריקני. בחלקו הצפוני של השבר, זורם נהר הירדן, במרכזו שוכן ים המלח ובדרומו הערבה. ממזרח לשבר מתנשא רכס הרים וממזרח לרכס משתרעת רמה בעלת אופי מדברי, המתחזק ככל שממשיכים מזרחה, כאשר הרמה מתלכדת עם מדבריות ערב הסעודית. במזרח, מעל הרמה, מתנשאים פה ושם הרים, שגובהם כמה מאות מטרים מעל הים.
בצפון ממלכת ירדן זורם נהר הירמוך הנשפך לירדן ומעברו הצפוני שוכנות סוריה וגם ישראל.
פחות מעשירית שטחה של ירדן היא קרקע הראויה לעיבוד חקלאי, רובה מרוכזת לאורך נהר הירדן ובאזור הצפון מערבי של המדינה. שאר השטח הוא מדבר.
ברמת עבר הירדן שורר חום עז בקיץ, וקור עז בחורף. בחלקה המזרחי של בקעת הירדן החורף חמים והקיץ לוהט. בצפון במרכז ובדרום האקלים צחיח ולכן קיימת חשיבות חקלאית רק לעמק הירדן הצפוני עד הירמוך.
אזורי ממלכת ירדן
בצפון נמצא הגלעד (מקביל למחוזות עג'לון, אירביד וג'רש של ימינו). במרכז, בין נחל יבוק לנחל ארנון נמצא חבל עמון ומדרום לו חבל מואב שבירתו מואב המקראית. מדרום למואב שוכן חבל אדום שבירתו מעאן, היא מעון המקראית.
לפי הכתוב בתנ"ך, בחלק מתקופה זו היו חלקים מעבר הירדן כלולים בארץ ישראל. על פי סיפורי המקרא, בימי דוד המלך היה כל האזור ההררי של ירדן מעקבה ועד הירמוך חלק מממלכת ישראל.
דמוגרפיה
נכון ל-2020 מונה אוכלוסיית ירדן כ-10,820,644 נפש, מתוכם 2.9 מיליון אינם אזרחים. רוב תושביה משתייכים לדת המוסלמית, בעיקר לזרם הסוני, ומיעוט הם נוצרים, דרוזים וצ'רקסים. השפה המדוברת בירדן היא ערבית. 95% מהאוכלוסייה מרוכזים במערב המדינה, באזור המהווה כ-15% משטחה.
בשנת 1922 מנתה אוכלוסיית ירדן כ-200,000 נפש בלבד. בשנת 1948 האוכלוסייה מנתה כ-400,000 נפש, רובם בדואים. אוכלוסייתה גדלה במהירות בשל גלי הגירה ממדינות שכנות. בשנת 1948, בזמן מלחמת העצמאות של ישראל, נהרו לירדן כחצי מיליון פליטים פלסטינים. בשנת 1967, במהלך מלחמת ששת הימים, התווספו אליהם 180,000 פליטים נוספים מיהודה ושומרון. נכון לשנת 2016 נמצאים בירדן כ-2.2 מיליון פלסטינים הרשומים כפליטים. בעקבות מלחמת המפרץ ומלחמת עיראק, היגרו למדינה כמיליון פליטים מעיראק. ובעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, ירדן נאלצה לקלוט כ-1.5 מיליון פליטים מסוריה. בנוסף, כל שנה קולטת ירדן אלפי פלסטינים המחפשים עבודה ולימודים.
למיעוט הצ'רקסי תפקיד מרכזי בהיסטוריה הירדנית. הצ'רקסים הראשונים שהגיעו לירדן התיישבו בכפרים באזור בו הוקמה עמאן. המנדט הבריטי בחר במקום כמקום מושבו בעיקר בזכות המוצא האירופאי של הצ'רקסים. הצ'רקסים ממלאים תפקידים רמי מעלה בממלכה הירדנית, צ'רקסי כיהן בעבר כראש ממשלה (סעיד מופתי), ולמלך אף משמר צ'רקסי.
כוחות מזוינים
הכוחות המזוינים של ירדן (ידועים גם בשם: הצבא הערבי) הוא שמם של כלל הכוחות המזוינים של הממלכה הירדנית ההאשמית. הם מורכבים מכוחות היבשה, חיל האוויר והצי. הם נמצאים בשליטה ישירה של מלך ירדן שהוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים הירדני. גיוס חובה בצבא ירדן הופסק בשנת 1999, נשים אינן כפופות לגיוס אך יכולות להתנדב לשירות לתפקידים לא קרביים.
הכוחות המזוינים של ירדן לוקחים חלק פעיל בכוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות. ירדן מדורגת גבוה בהשוואה למדינות אחרות, בחלקה במשימות לשמירה על השלום. ההשתתפות הירדנית באזורים השונים של כוחות האו"ם במשימות לשמירת השלום, בתי חולים ומשקיפים בינלאומיים, מוערך ב-61,611 קצינים וחיילים, החל מ-1989 באנגולה. ירדן תרמה את כמות החיילים מהגדולות ביותר, אחרי בריטניה וצרפת, לכוחות האו"ם ביוגוסלביה ושלחה בין השנים 1993-1996 שלושה גדודים המהווים כ-3,000 חיילים.
הצבא הירדני נחשב כיום לצבא הערבי המקצועי ביותר באזור, ונתפש כמיומן, מסודר ומאובזר במיוחד.
דתות
האסלאם הסוני היא הדת הדומיננטית בירדן. מוסלמים מהווים כ־92% מאוכלוסיית המדינה, ו-93% מתוכם מזהים עצמם כסונים - האחוז הגבוה ביותר בעולם - על פי מרכז מחקר של Pew Research Center. בנוסף קיים גם מספר קטן של מוסלמים-אחמדים.
בירדן יש מיעוט נוצרי המונה כ-6% מהאוכלוסייה, לעומת 30% שנמנו בעבר בשנת 1950. ירידה שנגרמה בשל שיעורי הגירה גבוהים של מוסלמים לירדן, שיעורי הגירה גבוהים של נוצרים למערב ושיעורי ילודה גבוהים יותר של מוסלמים. למיעוט הנוצרי שמורים באופן מסורתי שני מקומות בקבינט, ו-9 מושבים מתוך 150 בפרלמנט. העמדה הפוליטית הגבוהה ביותר אליה הגיע נוצרי היא סגן ראש הממשלה, תפקיד שאותו מילא מרוואן אל-מועשר בשנת 2005. לנוצרים השפעה מיוחדת בכלי התקשורת, וערוץ הטלוויזיה הפופולרי ביותר של ירדן הקרוי Ro'ya tv הוא בבעלות נוצרית. הנוצרים הערבים, נעזרים בחינוך ובקשר שלהם עם עולם המערבי כמו גם הידיעה של שפות זרות, הדומיננטיות יותר בעולם העסקים. מחקר שנערך בשנת 1987 על ידי גורמים מערביים העלה כי כמעט מחצית ממשפחות העסקים המובילות בירדן הן נוצריות. בשנת 1998 נחשפו שרידיה של כנסייה ביזנטית מסוף המאה ה-3 בצפונה של העיר התיירותית עקבה, והיא נחשבת לאחת הכנסיות הביזנטיות העתיקות ביותר הידועות כיום.
מיעוטים דתיים אחרים קטנים יותר, כוללים את הדרוזים והבהאים. רוב הדרוזים הירדנים חיים בעיירה המזרחית אזרק, בעוד שרוב הבהאים חיים בכפר הדסיה, הגובל עם בקעת הירדן. בנוסף בירדן, המיעוט הדרוזי נחשב כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית.
תרבות
הדת והמסורת גם יחד משמשים בערבוביה בתרבותה של החברה הירדנית המודרנית. הירדנים חיים בחברה מסורתית יחסית שמתמודדת יותר ויותר עם השפעותיה של הגלובליזציה. ירדן נחשבת לאחת מהמדינות הקוסמופוליטיות והליברליות ביותר בעולם הערבי.
אמנויות
האמנות בירדן מיוצגת באמצעות מוסדות רבים על מנת להגביר את המודעות של התרבות הפלסטית והחזותית, ובמטרה לייצג את התנועות האמנותיות בירדן ואת קשת הרחבה של יצירתיות בתחומים שונים כמו ציור, פיסול, וידאו, צילום, גרפיקה אמנותית, קרמיקה ועוד. הגלריה הלאומית לאמנות ירדן היא מוזיאון גדול לאמנות מודרנית וממוקמת בעמאן, בירת ירדן.
מוזיאונים
המוזיאון הגדול ביותר בירדן הוא המוזיאון הארכאולוגי של ירדן. המוזיאון מכיל ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בירדן מהתקופות הפרהיסטוריות ועד המאה ה-15, וכולל צלמיות המתוארכות לאלף ה-7 לפנה"ס מעין ע'זאל, אתר נאוליתי חשוב השוכן בסמוך לעמאן, חלק ממגילות מדבר יהודה כולל מגילת הנחושת והעתק מצבת מישע. רוב המוזיאונים בירדן ממוקמים בעמאן, כולל: גלריית ירדן הלאומית לאמנויות יפות, מוזיאון הילדים של ירדן, מוזיאון הרכב המלכותי, מוזיאון הנביא מוחמד, מוזיאון האוניברסיטה הירדנית, ועוד. מוזיאונים אחרים מחוץ לעמאן הם המוזיאון הארכאולוגי בעקבה, המוזיאון הארכאולוגי ג'רש, המוזיאון הארכאולוגי מדבא, מוזיאון תולדות, המוזיאון הארכאולוגי פטרה, מוזיאון המורשת הירדנית, ועוד.
מוזיקה
המוזיקה בירדן כיום מתפתחת בידי מוזיקאים ואמנים חדשים רבים הפופולריים במזרח התיכון, כמו הזמר והמלחין טוני קטאן והזמר חני מטוו'אסי, ויחד עם צמיחה גוברת של להקות מוזיקה אלטרנטיביות, הם שינו את התפיסות הישנות של המוזיקה הירדנית שהיו פופולריות רבות בשנים. רבאב הוא כלי נגינה בדואי מסורתי.
תקשורת
בשנת 2010, מדד חופש העיתונות מטעם ארגון עיתונאים ללא גבולות נתן לירדן את המקום ה-132 מתוך 178 מדינות ברשימה (כאשר מיקום נמוך מעיד על חופש עיתונות רב יותר). מתוך 20 המדינות באזור המזרח התיכון וצפון אפריקה קיבלה ירדן את המקום ה-5. עיתונים ירדנים פופולריים הם: חדשות עמון, א-דוסתור, וירדן טיימס, ושתי תחנות הטלוויזיה הפופולריות ביותר הן Ro'ya tv והטלוויזיה הירדנית.
קולנוע
הרויאל פילם קומישן (מועצת הקולנוע הירדני) הוא הגוף הממונה על תעשיית הקולנוע בירדן. הקומשינר הממונה על המועצה הוא עלי מאהר. בירדן הופקו בעזרת הרויאל פילם קומישן מספר סרטים קצרים, סרטי טלוויזיה ופיצ'רים אמריקאיים כמו "מלך העקרבים" ו"אינדיאנה ג'ונס 3". בינואר 2016, בפעם הראשונה, סרט ירדני בשם Theeb העוסק בקורותיו של ילד בדואי במלחמת העולם הראשונה היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
מטבח
כאחת מיצרניות הזיתים הגדולות בעולם, שמן זית הוא שמן הבישול העיקרי בירדן. עשבי תיבול, שום, תבלינים, בצל, רוטב עגבניות ולימון הם תיבולים אופייניים בירדן. אוכל ירדני יכול להשתנות מחם וחריף במיוחד לנוח ועדין. המנה הראשונה המשותפת והפופולרית ביותר היא חומוס, עם טחינה, לימון ושום. פול מודאמס היא מנה ראשונה ידועה אחרת.
בתחילת הארוחה מקובל לאכול מגש מזה המכיל מספר מתאבנים: קובה, לבנה, באבא גנוש, טבולה, זיתים כבושים, ומלפפונים חמוצים.
הצלחת הירדנית הבולטת ביותר היא המנסף, המאכל הלאומי של ירדן, המסמל בתרבות הירדנית את הנדיבות. המאכל, המוגש כמנה עיקרית, מכיל בשר כבש המבושל ברוטב ג'מיד, רוטב יוגורט תוסס. ומוגש לצד אורז או בורגול.
נהוג להגיש מיני מאפים מזרחיים כגון: בקלווה, כנפה, קטאיף; או דברי מתיקה כגון חלווה או מלבי. לעיתים קרובות מגישים גם פירות טריים. בנוסף, בתום הארוחה נהוג לשתות קפה שחור או תה עם נענע.
מקום האישה בחברה
בחוק הירדני ובנורמות המוסלמיות נפוצות בחברה הירדנית מעמדן של נשים שונה מהותית ממעמדם של גברים, ועל הנשים ישנן מגבלות אשר אינן מוטלות על גברים. מצב זה דומה לחברות מסורתיות נוספות במזרח התיכון, ומקורו בתרבות שבטית מסורתית המקדשת את חיי ה"חמולה", ומציבה את אבות המשפחות במרכז החשיבות החברתי.
החוק הירדני קובע עונשי מאסר לנשים שהפרו הוראה של דמות סמכות גברית, ועל נשים שילדו כתוצאה מיחסי מין מחוץ לנישואים. בנוסף, על נשים מתחת לגיל 30 לבקש אישור מדמות סמכות גברית כדי להתחתן, ולפני החתונה עליהן לעבור "מבחן בתולין", שמטרתו לוודא שהן בתולות.
הרשויות בירדן מצדיקות את המאסר, כיוון שהוא נעשה, לדבריהן, "כדי להבטיח את הגנתן".
ההר השחור (קנברה)
ההר השחור (באנגלית: Black Mountain) הוא הר קטן בגובה 812 מטר מעל גובה פני הים, שממוקם ממערב לרובע העסקים בקנברה בחוף הצפוני של אגם בארלי גריפין, שבטריטוריית הבירה האוסטרלית באוסטרליה. ההר השחור מוגן מפני עבודות פיתוח על ידי פארק הטבע קנברה, והוא מכוסה בעיקר בצמחייה מקומית ומשמש מקום לחיות בר.
מיקום ומאפיינים
הגנים הבוטניים הלאומיים של אוסטרליה וארגון המחקר לתעשייה ומדע חולקים את הבסיס המערבי של ההר השחור, ליד האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
גאולוגיה
רוב ההר השחור מורכב מאבן חול המכיל קוורץ לבן. מקורו בעידן סילור. על מדרונות דרום מזרח וצפון מערב יש פצלים. כמו כן מכיל ההר אבן בוץ בצפון.
ז'לגיריס וילנה
מועדון הכדורגל ז'לגיריס וילנה הוא מועדון כדורגל ליטאי. הקבוצה זכתה שמונה פעמים באליפות ליטא, 11 פעמים בגביע הליטאי ושש פעמים בסופרקאפ הליטאי.
צבעי הקבוצה הם ירוק ולבן והיא מארחת את משחקיה באצטדיון LFF בוילנה המכיל 5,067 מושבים.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1947 בשם "דינמו וילנה", שינתה את שמה בין השנים 1948–1961 ל"ספרטאקס וילנה" ובשנת 1962 שינתה אותו שנית, הפעם ל"ז'לגיריס וילנה" על שם קרב ז'לגריס (השם הליטאי של קרב גרונוולד) כפי שהוא כיום.
ההופעה הראשונה של הקבוצה באירופה הייתה בגביע אופ"א בעונת 1988/1989. אז, כנציגת ברית המועצות, הקבוצה הפסידה כבר בסיבוב הראשון לאוסטריה וינה מאוסטריה. הקבוצה חזרה לגביע אופ"א גם בעונה לאחר מכן, אז ניצחה בסיבוב הראשון את IFK גטבורג משוודיה אך הפסידה בסיבוב השני לכוכב האדום בלגרד מיוגוסלביה.
לאחר עצמאות ליטא, ז'לגיריס החלה להתמודד בליגת העל הליטאית ולמרות שמרבית שחקניה הטובים עזבו אותה היא הפכה לכוח דומיננטי בכדורגל הליטאי ובעונת הבכורה של הליגה היא הפסידה רק פעם אחת ב-32 משחקים. עונה לאחר מכן הקבוצה זכתה באליפות הליגה ובגביע הליטאי.
הקבוצה שיחקה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות בעונת 1992/1993, אז לראשונה כנציגה של ליטא באירופה, אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת פ.ס.ו. איינדהובן מהולנד.
בשנות התשעים הקבוצה זכתה באליפויות 1991, 1992 ובעונת 1999 שהייתה האחרונה שלה עד עונת 2013.
בעונת 1996/1997 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם הראשון את קבוצת קרוסנדרס מצפון אירלנד אך הפסידה בסיבוב המקודם השני לקבוצת אברדין מסקוטלנד. בעונה שלאחר מכן עונת 1997/1998 הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות, אז בשלב המוקדם הוגרלה נגד קבוצת הפועל באר שבע ולאחר שהמשחק בליטא הסתיים בתיק 0-0 הקבוצה שיחקו בישראל במשחק שנגמר בניצחון 2-1 בתוספת הזמן לבאר שבע שעלתה לשלב הבא. בעונה שלאחר מכן חזרה הקבוצה לגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם הראשון את קבוצת איי. איי. מאיסלנד אך הפסידה בסיבוב המוקדם בשני לקבוצת בראן מדנמרק.
בעונת 1999/2000 הקבוצה חזרה לליגת האלופות, אז עברה בסיבוב המוקדם הראשון את קבוצת בננטס ירוואן מארמניה אך הפסידה בסיבוב השני המוקדם לקבוצת דינמו קייב מאוקראינה. בעונה שלאחר מכן הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב המוקדם לקבוצת רוך חוז'וב מפולין. גם בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב המוקדם לקבוצה הישראלית מכבי תל אביב בישראל בתוצאה 6-0 ובליטא בתוצאה 1-0 ומכבי תל אביב עלתה לשלב הבא. בעונת 2002 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת בודפשט הונבד מהונגריה אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת סושו מצרפת. הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו גם בעונת 2003, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אורגריטה IS משוודיה.
בעונת 2004/2005 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז עברה את קבוצת פורטדאון מצפון אירלנד אך הפסידה בסיבוב השני המוקדם לאולבורג מדנמרק. בעונת 2005 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת ליסבורן דיסטילרי מצפון אירלנד ועברה בסיבוב השני את קבוצת דינאבורג מלטביה וניצחה בסיבוב השלישי את קבוצת אגלאו מיוון אך הפסידה בחצי הגמר לצ'.פ.ר. קלוז' מרומניה.
הקבוצה זכתה בארבע אליפויות רצופות בשנים 2013, 2014, 2015, 2016 והיא נחשבת לאחת הקבוצות החזקות במדינה.
בעונת 2018 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה אך זכתה בגביע ושחקנה ליביו אנטל היה מלך השערים של הליגה. בעונות 2020 ו-2021 המועדון זכה באליפות הליגה.
האיגלס
האיגלס (באנגלית: The Eagles תרגום מילולי: העיטים, תרגום מוטעה אך נפוץ: הנשרים) היא להקת רוק אמריקאית. הלהקה זכתה להצלחה רבה בשנות ה-70.
שניים מאלבומיה, "" ו-"Hotel California" דורגו בסוף המאה העשרים על ידי ארגון תעשיית המוזיקה של ארצות הברית כשניים מעשרים האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית. כמו כן, האלבום "Hotel California" דורג על ידי מגזין הרולינג סטון במקום ה-37 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. שיר הנושא של האלבום, "Hotel California", זכה להצלחה רבה. בנוסף, דורגה הלהקה על ידי הרולינג סטון במקום ה-75 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים.
היסטוריה
הלהקה נוסדה בשנת 1971 בלוס אנג'לס, כאשר לינדה רונסטאדט נפרדה מלהקת הליווי שלה בה היו חברים דון הנלי וגלן פריי. אל השניים הצטרפו רנדי מייזנר וברני לידון, ויחד הקימו ארבעתם את הלהקה. הלהקה חתמה חוזה עם אסילום רקורדס של דייוויד גפן.
אלבומה הראשון, "The Eagles", הוקלט בלונדון ויצא לאור בשנת 1972. האלבום זכה להצלחה מרובה והניב שני להיטים: "Take It Easy" ו-"Witchy Woman".
לאחר ההצלחה חברי הלהקה החלו לעבוד על האלבום הבא, אשר יצא בשנת 1973 תחת השם "Desperado". האלבום, אשר עסק כולו בתרבות המערבונים, הצליח במכירות אך זכה לביקורות פחות טובות מקודמו.
האלבום השלישי של הלהקה יצא בשנת 1974 ונקרא "On The Border". האלבום התאפיין בדגש חזק יותר על פן הרוק בשירים. גם אלבום זה היה הצלחה והניב את הלהיט "Best Of My Love". במהלך העבודה על האלבום צירפה הלהקה את הגיטריסט דון פלדר.
בשנת 1975 הוציאו חברי הלהקה את אלבומם הרביעי, "One Of These Nights", אשר זכה אף הוא להצלחה רבה. קטע אינסטרומנטלי שנכלל באלבום, "Journey of the Sorcerer", התפרסם כמנגינת הנושא של תסכית הרדיו "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" שהוביל לסדרת הספרים באותו שם. בשנה זו פרש לידון מהלהקה והחליף אותו ג'ו וולש.
בשנת 1976 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף "" אשר זכה להצלחה רבה כאשר היקף מכירותיו עומד על כ-42 מיליון עותקים, והוא נחשב לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בהיסטוריה.
בשנת 1978 עזב מייזנר את הלהקה בעקבות מחלוקת עם חבריו. במקומו של מייזנר הגיע טימותי שמידט.
אלבומה הבא של האיגלס, "The Long Run", יצא בשנת 1979 וזכה להצלחה נמוכה יחסית לאלבומים הקודמים של הלהקה.
בשנת 1980 שחררה הלהקה את אלבום ההופעה החיה "Eagles Live", שהוקלט במהלך סיבוב הופעות של הלהקה.
הלהקה התפרקה בשנת 1982. במהלך השנים בהן חברי הלהקה לא היו ביחד ניסו רוב חברי הלהקה לפתוח בקרירת סולו ואף זכו למספר הצלחות.
בשנת 1994 התאחדה הלהקה כדי להופיע ב-MTV. האיחוד שהיה אמור להיות חד פעמי גרר אחריו סיבוב הופעות שלם שהסתיים בשנת 1996 והותיר אחריו אלבום חדש בשם "Hell Freezes Over". ב-1998, בעקבות כניסת הלהקה להיכל התהילה של הרוק נ' רול, החליטו חברי הלהקה להתאחד בשנית.
ב-2007, הוציאה לאור הלהקה את "Long Road Out of Eden", אלבום האולפן הראשון מזה 28 שנים.
ב-2016 הלהקה התפרקה, אך ב-2017 התאחדה וממשיכה לפעול עד היום.
השיטפונות בג'קרטה (2020)
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-1 בינואר 2020 החלו שיטפונות בג'קרטה, בירת אינדונזיה, ובסביבתה. באותו לילה ירדו כ-400 מילימטר גשם, שגרמו להצפת הנהרות סביב העיר. לפחות 66 בני אדם נהרגו, ו-60,000 בני אדם נעקרו מבתיהם.
מקור ההצפות הוא בגשמי מונסון, שגרמו לנהרות לעלות על גדותיהם. אלה השיטפונות הקשים ביותר באזור מאז שנת 2007, אז ירדו כ-340 מילימטר גשם ונהרגו 80 בני אדם.
רקע
שיטפונות חריגים נרשמו בג'קרטה פעמים רבות בעבר, בין השאר בשנים 1621, 1654, 1918, 1942, 1960, 1976, 1996, 2002, 2007 ו-2013. אחד הגורמים לשיטפונות הוא שחלק ניכר מהעיר, כ-240 קמ"ר, נמצא מתחת לפני הים. השיטפונות החמורים ביותר מתרחשים כאשר יורד גשם רב בזמני גאות, אז פני הים עולים וביחד עם מי הגשם הניגרים הם מציפים את האזורים הנמוכים בעיר.
השפעת השיטפונות קטלנית במיוחד עקב גידול האוכלוסייה בעיר, תכנון בנייה לקוי, וחוסר ידע על דרכי התמודדות עם שיטפונות בקרב תושבי העיר וגורמי הממשל באינדונזיה.
השפעת השיטפונות
לאחר הגשם של 1 בינואר נפתחו רוב שערי הוויסות שהותקנו למניעת שיטפונות. ממשלת אינדונזיה פתחה לנסיעה חופשית את כל כבישי האגרה סביב ג'קרטה, כדי לאפשר לתושבים באזורים המוצפים להיחלץ.
באזורים רבים בעיר הגיע מפלס המים ל-30 עד 200 ס"מ. במספר שכונות במזרח העיר מפלס המים הגיע לשיא של ארבעה מטרים. יותר מ-397,000 תושבים פונו לשכונות בטוחות יותר ולמקלטים. חלקים רבים של העיר נותרו ללא תנועת רכבות וללא חשמל.
תשתיות תחבורה רבות שובשו, בהן הרכבת הקלה, מוניות, רכבות וכבישי אגרה. נמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה המשיך לפעול כרגיל, אך נמל תעופה נוסף נסגר למספר שעות עקב נזקי הצפה במסלולי ההמראה.
קורבנות
ב-6 בינואר 2020 דווח כי מניין ההרוגים הוא 66 בני אדם, בשל מפולות, היפותרמיה, טביעה והתחשמלות.
תגובות
מטוסי זריעת עננים הוזנקו לאזור בניסיון להפיג את הגשם הכבד.
מושל מחוז ג'קרטה, אניס בסוואדן, ציין כי הממשל המחוזי יסייע לכל מי שנפגע מהשיטפונות. כמו כן מתוכננים סכר ותשתיות חדשות המיועדות למנוע הצפות חוזרות. גם נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו, אמר שהממשלה תסייע לבנות מחדש את כל התשתיות הנדרשות למניעת הצפות.
משרד החוץ של טורקיה הודיע כי הוא עומד בסולידריות מלאה עם תושבי אינדונזיה ומוכן לספק כל סיוע שיידרש.
ויטסלב נזוול
וִיטֶסלַב נֶזוַל (נְיֶיזוַאל) (בצ'כית: Vítězslav Nezval; 26 במאי 1900 – 6 באפריל 1958) משורר צָ'כי, ממחדשי השירה הצ'כית במאה העשרים.
ביוגרפיה
ויטסלב נזוול נולד בעיירה המוֹרַבית בִּיסקוֹפּוֹבִיצֶה למשפחה מהמעמד הבינוני, אביו היה מורה, ומגיל צעיר התבלט בכישרונותיו. הוא השלים לימודיו בעירו, ויצא לאוניברסיטאות של ברנו ופראג. תוך השלמת לימודי הפילוסופיה שלו, החל לכתוב שירים ולפרסמם בכתבי העת האוונגרדיים הצ'כים. הוא הסתפח לחבורת משוררים צעירים תוססת בפראג, והיה בין מוליכי המהפך המודרני בשירה הצ'כית.
נזוול היה אמן מבורך ורב כישרונות. הוא היה צייר ומלחין, מנגן ושחקן. הוא נהג להלחין בעצמו את שיריו, ולהופיע איתם על הבמה. בשנות השלושים יצא לפריז, התקרב מאוד אל המשוררים הצרפתיים הסוריאליסטיים, פול אלואר ואנדרה ברטון, והיה בין ראשוני המשוררים הצ'כים שכתבו ברוח הסוריאליסטית המודרנית. בעת שהותו בצרפת וגם לאחריה הכיר כמה יוצרים יהודים, צ'כים וסלובקים, וקשר איתם קשרי ידידות. ביתו ובית הקפה שלו בפראג הפכו למרכז השירה האירופית המודרנית בצ'כיה. בין השאר היה "החונך" הפואטי של אריה להולה, ופתח בפניו את דלתות העולם הספרותי הצ'כי.
נזוול הזדהה לגמרי עם הקו הקומוניסטי הנוקשה שהונהג בצ'כוסלובקיה עם הכיבוש הסובייטי. הוא הפך את סגנון שירתו, והיה ל"משורר חצר" מגמתי, ברוח הריאליזם הסוציאליסטי. ובשנת 1950 חיבר את "שיר השלום" המפורסם, שהפך להמנון של חסידי מוסקבה באירופה ומחוצה לה. על שירו זה קיבל את "פרס השלום", מיסודה של מוסקבה הקומוניסטית.
נפטר בפראג, בירת צ'כיה, בשנת 1958.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-6
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-6 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1953, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1952.
הסרט הטוב ביותר
The Sound Barrier
השחקן הזר הטוב ביותר
מרלון ברנדו – ויוה זפאטה!
השחקן הבריטי הטוב ביותר
רלף ריצ'רדסון – The Sound Barrier
השחקנית הבריטית הטובה ביותר
ויוויאן לי – חשמלית ושמה תשוקה
השחקנית הזרה הטובה ביותר
סימון סיניורה – Casque d'or
הסרט הבריטי הטוב ביותר
The Sound Barrier
פרס האומות המאוחדות
זעקי, ארץ אהובה
השחקן החדש המבטיח ביותר בקולנוע
קלייר בלום – אורות הבמה
MGTOW
MGTOW (ראשי תיבות של: Men Going Their Own Way, או בתרגום חופשי לעברית "גברים שהולכים בדרך שלהם". מבוטא "מג-טאו") היא פילוסופיית חיים, המבוססת על האמונה שעל גברים הטרוסקסואלים לשבור את התבנית המחשבתית הקיימת בחברה לפיה יש לחתור לקיים מערכת יחסים רצינית עם נשים במטרה להקים משפחה. עם זאת, האנשים שדוגלים בפילוסופיה זו אינם קוראים לגברים לבחור להימנע מכל פעילות מינית, אלא במקום זאת לבחור בדרך חיים חדשה, המבוססת על התמקדות בפיתוח עצמי והגשמה עצמית תוך כדי הימנעות מנישואין, ומגורים משותפים עם נשים. הקיצוניים שבהם ישללו כל תקשורת עם נשים.
ישנם אנשים רבים במיוחד התומכים בפילוסופיית MGTOW במדינות מערביות, שבהן נישואין וחיים משותפים עם נשים מסוכנים יותר לגברים, וזאת כתוצאה משיעורי גירושין גבוהים יותר שיוזמות בעיקר נשים, וכתוצאה מהגישה הגינוצנטרית והיותר קשה אשר ננקטת בבתי המשפט לענייני המשפחה של אותן המדינות נגד מרבית הגברים שמתגרשים.
בין המתנגדים לפילוסופיית ה-MGTOW יש הטוענים, כי מדובר בפילוסופיה מיזוגניסטית ואנטי-פמיניסטית. כמו כן, יש אשר סיווגו את האנשים שתומכים בפילוסופיית MGTOW כמשתייכים לתנועות הימין האלטרנטיבי, ואחרים מסווגים אותם כתנועת שנאה שאינה שונה מתת-תרבות האינטרנט של האינסלים.
שורשי הפילוסופיה והתעצמותה
בעוד שגברים רבים פועלים לפי פילוסופיה זו לאורך ההיסטוריה הרבה לפני שהוטבע המונח, במהלך אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החל להיעשות לראשונה שימוש במונח באינטרנט, ובעקבות כך עם השנים הוא זכה לפופולריות ועניין רב באינטרנט. בהווה אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW פעילים בעיקר באינטרנט - באתרים, בלוגים, ברשתות החברתיות – במסגרת הפלטפורמות המקוונות המכונות בעגה האינטרנטית "המנוספירה" (Manosphere).
העקרונות המשותפים לתומכי הפילוסופיה
המשותף לאנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW, אשר מגיעים ממדינות שונות ומעמדות שונים בחברה, הן ההשקפות לגבי הבעיות החברתיות שעומדות בפני גברים ברחבי העולם בעת הנוכחית, וכמו גם הפתרון המוצע בו תומכים רבים מהם - התמקדות בפיתוח עצמי והגשמה עצמית במקום בנישואין או בחיים משותפים עם נשים. בשונה מהתנועה לזכויות הגבר, שקראה לאורך השנים לשנות את הסטטוס קוו באמצעות אקטיביזם ועריכת מחאות נגד מקרים של אפליה נגד גברים, אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW סבורים שבמדינות מערביות מסוימות קשה במיוחד לשנות את החברה אשר בה המערכות הקיימות הן גינוצנטריות ונועדו בראש ובראשונה להיות לתועלת של נשים, ועל כן מתמקדת בכך שגברים הטרוסקסואלים יחתרו להתמקדות בריבונות אישית, בשמירה על הונם ובהגשמה עצמית.
ההיבט המשפחתי
בעוד שחלק מהגברים שתומכים בפילוסופיית MGTOW לא מעוניינים להביא לעולם ילדים, לא מעט מהגברים שמזדהים כ-MGTOW הם גברים גרושים, שיש להם כבר ילדים, אשר גילו את פילוסופיית MGTOW רק לאחר הגירושין ובחרו בעקבות השפעה זו לא לחתור להתחיל מערכת יחסים רצינית חדשה או להתחתן בשנית. גברים אחרים שתומכים בפילוסופיית MGTOW קוראים להביא ילדים דרך אם פונדקאית. האנשים הקיצוניים יותר מבין הגברים שתומכים בפילוסופיית MGTOW, אשר נמנעים לחלוטין מאינטראקציה כלשהי עם נשים, מכונים "נזירי MGTOW" (MGTOW monks).
ההבדלים בין MGTOW לתנועת האינסלים
בעוד שישנם קווי דמיון בין פילוסופיית MGTOW לבין תת-תרבות האינטרנט של האינסלים, בעוד שהגישה של האינסלים ממוקדת בשנאת נשים מכיוון שהן לא מעוניינות בקשר רומנטי עימם, פילוסופיית MGTOW לעומת זאת לטענת חבריה מתמקדת יותר בהתפתחות אישית מבלי קשר לנשים ולדבריהם המטרה היא להימנע במכוון ממערכות יחסים ארוכות טווח עם נשים מחשש שהן ינקטו במוקדם או במאוחר בצעדים משפטיים נגדם באמצעות בתי המשפט לענייני משפחה, אשר יובילו לכך שהם יפסידו את ילדיהם ורכושם.
מטאפורת הגלולה האדומה בהקשר ל-MGTOW
בקרב אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW המונח "הגלולה האדומה" (Red pill) הפך למטאפורה נפוצה לתיאור הרגע שבו לטענתם גברים מגלים שתפקידים מגדריים מסוימים שמצפים מגברים למלא בחברה, כמו נישואין ומונוגמיה, נועדו בראש ובראשונה להיות לתועלת של נשים, ולא לתועלת הדדית ו"הגלולה הכחולה" (Blue pill) לתיאור גברים שעדיין לא מודעים לכך או שמתנגדים לפילוסופיית MGTOW.
Trespass (אלבום)
Trespass הוא אלבום האולפן השני של להקת ג'נסיס הבריטית משנת 1970, האחרון עם הגיטריסט אנתוני פיליפס והיחיד עם המתופף ג'ון מיהאו. האלבום כלל שירים בסגנון פולק רוק יחד עם רוק מתקדם. השירים היו הרבה יותר ארוכים מאלבום הבכורה, From Genesis to Revelation. לאחר פיטוריו של מיאהו, הוא הוחלף על ידי פיל קולינס (לעתיד מנהיגה השני של הלהקה לאחר פיטר גבריאל). באלבום שישה שירים, אורך כל שיר נע בין 4 עד ל-9 דקות. באלבום יש את הסינגל The Knife שמאופיין בסגנונות כמו: רוק פסיכדלי, הבי מטאל והארד רוק. השיר מספר על מנהיג כריזמטי אשר מוביל את אנשיו לקרב אבוד. באלבום יש שני כלים אשר לא היו נפוצים אצל ג'נסיס כמו: דולצימר ואקורדיון. עטיפת האלבום צוירה על ידי פול וויטהוד שלאחר מכן יצייר שני ציורים לעטיפות האלבומים שלהם. בעטיפה רואים שוויטהוד חתך את הציור בסכין, וזה מרמז לקטע האחרון באלבום, The Knife.
טמפו (מבנה)
טמפו ("פונדק" בקצ'ואה) היו מבנים ששימשו בתרבות האינקה כתחנות דרכים לצרכים צבאיים ומנהליים. הטמפו נפרסו לאורך מערכת הדרכים של האינקה, ושימשו כתחנות לינה והצטיידות עבור בעלי תפקידים מטעם השלטון. תחזוקת הטמפו נעשתה על ידי מגויסים מקרב האוכלוסייה המקומית כחלק משירות החובה שהוטל עליהם (מיט'ה).
הטמפו עמדו לרשות פקידי הממשל והכילו מזון וקיפו.
האינקה בנו רבים מהטמפו בד בבד עם שדרוג מערכת הדרכים במהלך תקופת שלטונו של טופאק אינקה יופאנקי בין השנים 1471–1493. לפי הערכות החוקרים נבנו מעל 2,000 מבני טמפו.
מאפיינים
למבני הטמפו היו סוגים שונים ומגוון רחב שנבעו מתפקידים שונים אותם נועדו לבצע. חלק מהמבנים תפקדו כתחנות דרכים פשוטות ובמינימום הכילו אמצעי הלנה, בישול וממגורות (קולקה). חלק מוקמו בתוך ערים וסיפקו לנוסעים דיור זמני. חלק מהטמפו, שתפקדו כמרכזים מנהליים, היו כה גדולים שקשה להבדיל בינם לבין כפר קטן. האדריכלות של המבנים וכן עדויות כתובות מעידים על כך שגודלם נגזר בראש ובראשונה ממספר האנשים אותם הם נועדו להלין.
גם השימושים של הטמפו נבעו מגודלם ומהאמצעים שהכילו. לכל טמפו הייתה יכולת לשרת בעלי תפקידים שונים. הקטנים שבהם שימשו כתחנות ממסר עבור שליחים (צ'סקי). ככל שהטמפו היו גדולים יותר, כן היה ביכולתם לשרת מגוון רחב יותר של בעלי תפקידים: טמפו גדולים מאוד יכלו לספק צרכים של יחידות צבאיות בתנועה, לשמש כמרכזי מינהל אזוריים ולהלנת פמליות של פקידים רמי דרג.
בנוסף לאספקת צרכים של נוסעים, נמצאו בטמפו גדולים גם מתקנים לשימוש בעלי מלאכה כקדרים ואורגים, אמצעי פולחן, עדויות לפעילות ציד, פעילות כרייה ועיבוד של עלי קוקה.
עמשי
עֲמָשַׂי הוא שמן של מספר דמויות מקראיות. הוא מוזכר ארבע פעמים בספר דברי הימים: ייתכן כי זהו עמשא בן יתר, שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ומאוחר יותר שר צבא דוד המלך.
המשתלה
שכונת המשתלה היא אחת משכונות עבר הירקון, הממוקמת על הגבול עם רמת השרון. סמוך לכפר הירוק.
השכונה תוכננה על ידי האדריכל יעקב יער, שמשרדו תכנן גם את רוב בנייניה, ותוכניתה אושרה ב-1993. אכלוסה של השכונה החל ב-1998. השכונה הוקמה על שטח בו הייתה המשתלה העירונית ומכאן מקור שמה. בתוכנית המקורית מתחילת שנות התשעים אושרו כ-1,200 יחידות דיור, ולאחר תוכנית בניין חדשה לשכונה מספר היחידות השתנה ל-1,450. בשנת 2016 אושרה הקמתן של 136 יחידות דיור בשכונה כחלק ממיזם דירה להשכיר.
גבולותיה הם שכונות צהלה וגני צהלה מדרום, דרך משה סנה ממערב ושטחים חקלאיים של רמת השרון עליהם אמורה לקום רצועת הנופש מצפון וממזרח.
בשכונה נמצאת הנקודה הגבוהה ביותר בשטח השיפוט של העיר, בגובה של כ-70 מטרים מעל פני הים.
רחובות השכונה נקראים על שם סופרים ומלחינים ישראלים: סשה ארגוב, משה וילנסקי, לוין קיפניס, יעקב שבתאי, דוד אבידן, מקס ברוד, אלי תבין ומרדכי זעירא.
מאפייני השכונה
השכונה בנויה על גבעה בקוטר של כ-700 מטרים ובהיקף של 1,600 מטרים, אותה מקיפים הרחובות סשה ארגוב ומשה וילנסקי. בקצה המערבי של הגבעה נמצאת שדרה הסגורה לכלי רכב (רחוב דוד אבידן) אשר מקיפים אותה בנייני מגורים בני כ-7 קומות. אשר בקצה המערבי שלה נמצאים שטחי מסחר קטנים בהיקפם. ובשולי השכונה קיימים בניינים שגובהם נע בין 3 לכ-7 קומות. לצד בתים דו משפחתיים צמודי קרקע.
בקצה המזרחי של השכונה נמצא פארק גדול אשר משמש את תושבי השכונה. בנוסף לפארק הקיים בכניסה לשכונה בדרך משה סנה.
בשכונה נמצאים חמישה גני ילדים עירוניים, מעון של ויצו ובית ספר שנקרא: "המשתלה" שנפתח בספטמבר 2012 ולצידו מבנה שכולל שלושה גנים. השכונה גובלת בקאנטרי, במרכז הקהילתי ובשבט הצופים השייכים לשכונת צהלה, ולכן משמשים במידה רבה גם את תושבי השכונה. כמו כן קיים בשכונה בית דיור מוגן גדול מבית אחוזת ראשונים הנקרא "אחוזת צהלה".
דברצן ו.ס.ק.
היסטוריה
בשנת 1998 שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופים במסגרת גביע האינטרטוטו. בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת דנפר מוהילב מבלארוס, בסיבוב השני ניצחה את קבוצת הראדץ קראלובה, בסיבוב השלישי ניצחה את קבוצת האנזה רוסטוק, ובחצי הגמר הפסידה לקבוצת רוך חוז'וב מפולין והודחה מהטורניר.
בעונת העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שגברה במוקדמות על לבסקי סופיה הבולגרית, ובאותו עונה זכתה בדאבל הראשון בתולדותיה. בעונת העפילה הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
בעונת זכתה הקבוצה בדאבל נוסף, ובעונה שלאחר מכן זכתה שוב בגביע. בעונת זכתה הקבוצה באליפות השביעית שלה, והגיעה עד שלב חצי גמר הגביע.
בעונת ירדה הקבוצה לליגה ההונגרית השנייה.
טיקטוק, בום. (סרט)
טיקטוק, בום. הוא סרט דוקומנטרי משנת 2022 אודות אפליקציית המדיה החברתית טיקטוק. הסרט בוים על ידי שאליני קנטאיה והוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2022. הסרט שוחרר לצפייה חינם בתוכנית PBS Independent Lens ב-24 באוקטובר 2022. בישראל הוקרן הסרט במסגרת דוקאביב 2022.
האפליקציה מותקנת מעל שני מיליארד פעמים - יותר מפייסבוק, טוויטר ואינסטגרם - והיא כיום הרשת החברתית המובילה בעולם, הבעלים של טיקטוק היא חברה סינית בשם Byte Dance. האפליקציה מעוררת דאגה במדינות המערב בשל העובדה שהיא מלקטת מידע מפורט לאורך שנים ממשתמשיה, שהם בעיקר ילדים ובני נוער.
תוכן
יש יוצרי תוכן בטיקטוק שתוך זמן קצר זוכים לתעבורה של מאות אלפי ואפילו מיליוני צפיות.
זיהוי הטעם של כל צופה ברשת הזאת מוצלח ביותר והסרטונים מותאמים בדיוק רב.
טיקטוק מתאים בעיקר לדור ה-Z ומאמצי השיווק העיקריים של כל החברות המסחריות מופנים לקהל זה. לכן החברות המסחריות משלמות לצעירים יוצרי התוכן הוויראלי, כדי שיכללו מוצרים שלהן בסרטונים שהם מעלים. אפילו מנויים שלא עוקבים אחרי אף אחד בטיקטוק יקבלו תוכן שמאוד מתאים בדיוק למה שהתוכנה למדה עליהם.
שיטת התאמת התכנים
טיקטוק מציגה למנויים בעת הכניסה למערכת כמה סרטים כברירת מחדל ותוך כדי כך שואבת מהם פרטי מידע אישיים: באיזה מכשיר משתמשים, באיזו גרסה של התוכנה, מה כתובת ה-IP, היכן הם נמצאים, שם המשתמש, מקום המגורים, הגיל, המגדר.
אינטליגנציה מלאכותית אוספת מידע על המשתמשים וכל החברות הגדולות סוחרות במידע הזה. ילד שנאספים עליו פרטי מידע לאורך שנות התבגרותו הוא נכס עבור המפרסמים. האלגוריתם לא רק לומד על התנהגות בני הנוער אלא גם משפיע עליהם ויכול להטות את עולם המושגים שלהם.
נזק נוסף הוא ב"duet camera", מרכיב שמאפשר לגברים מבוגרים להופיע ביחד עם ילדים ואף ליצור איתם קשר ממשי.
content moderation - הגבלת תוכן
גם כלפי אנשים שחורי עור יש יחס מפלה - Shadowbanning – במקרים מסוימים חוסמים את ההפצה של הסרטים שלהם.
אין שקיפות בהחלטות הצנזוריאליות של החברה.
זק"א
זק"א (ראשי תיבות: זיהוי קרבנות אסון; בשמו המלא זק"א - איתור חילוץ הצלה) הוא ארגון התנדבותי יהודי חרדי, המסייע למשטרת ישראל וכוחות ההצלה בטיפול בזירות אסון. תפקידם הראשי הוא זיהוי קורבנות של אסונות והבאת גופותיהם לקבורה.
תורת ההפעלה של הארגון גובשה על ידי הרב אנשל פרידמן - רב מחוז צפון במשטרת ישראל, וניהול הארגון היה על ידי יהודה משי זהב עד מאי 2021. יושב ראש הוועד המנהל של הארגון הוא עו"ד מנחם מושקוביץ.
מרבית מתנדבי זק"א הם חרדים, ומסייעים לצוותי מגן דוד אדום ומשטרת ישראל (זיהוי פלילי) בזיהוי קורבנות של טרור, תאונות דרכים ואסונות אחרים, מטפלים בגופות ההרוגים, ובמידת הצורך מלקטים חלקי גופות ודם הפזורים בזירת האירוע על מנת להביאם לקבורה יהודית. מתנדבי הארגון נמנים עם מתנדבי המשמר האזרחי, דבר המעניק להם את הסמכויות הנדרשות לצורך פעילותם בזירות פיגועים ואסון. מתנדבי זק"א עוסקים גם באיתור וחילוץ נעדרים, וכן כמודיעי נפגעים.
הארגון נקשר למאבקי כוח, יוקרה וחשדות שונים, לרבות מאבק על שם הארגון וזהות מייסדו. רשומות 13 עמותות שונות באתר רשם העמותות (2022) תחת שם זה.
רקע
עד 1995 לא התקיימה שיטת עבודה סדורה וממלכתית ביחס לטיפול בקורבנות בזירות אסון אזרחי המוני בישראל ולא התגבש נוהל סדור בנושא. לזירות פיגוע הגיעו שוטרים בעלי תפקידים שונים מתחנות שונות, וכן לוחמי אש, צוותי מד"א ועובדי הרשות המקומית, והתנהלו כמיטב יכולתם. הריבוי והגיוון של הכוחות בזירה, לרבות כוחות ממחוזות שכנים, הקשו לעיתים על הפעולות במקום.
אנשי כוחות הביטחון פעלו בהתאם למשימות הנגזרות מתפקידיהם: אנשי מד"א טיפלו בפצועים, ולוחמי האש טיפלו בשריפות שפרצו בעקבות הפיצוץ, סייעו בהיבטים כלליים הקשורים לבטיחות או לפעולות נדרשות נוספות, וכן שטפו את הזירות בזרנוקי מים עם סיום הטיפול בהן. עבודתם של אנשי המשטרה במקום הייתה פועל יוצא של תפקידם בימות שגרה: חבלני המשטרה התחקו אחר מוקד הפיגוע וטיב המטען, שוטרי סיור פעלו לסגירת הזירה בפני סקרנים והפניית התנועה לדרכים חלופיות, אנשי מז"פ חקרו את הזירה, איתרו גופות וחלקי גופות וערכו תהליך זיהוי ולרוב הוקם צח"ם בשת"פ עם שב"כ למכלול ההיבטים החקירתיים.
היקף העבודה העצום דרש זיהוי מהיר, משלוש סיבות:
ב-6 ביולי 1989 אירע הפיגוע בקו 405, בו נרצחו 16 נוסעי אוטובוס "אגד" בקו 405, שדורדר לתהום בידי מחבל בסמוך לקריית יערים (טלז-סטון). תלמידי ישיבת טלז-סטון הסמוכה סייעו מיוזמתם הפרטית בחילוץ הפצועים וההרוגים וליוזמה זו חברו גם משי זהב ואזרחים נוספים שהזדמנו למקום. הפינוי כלל ירידה בחבלים מאולתרים לתהום ונמשך עד שעות הערב, בתנאי חום קשים. משי זהב הגדיר את האירוע כאירוע מכונן אישי ותלה בו את הקמת זק"א, אולם מכאן ועד להקמת הארגון בצפון, עדיין לא התמסד הארגון.
תהליכי הקמתו של ארגון זק"א בצפון (1994)
בפיגוע מכונית התופת בעפולה, ערב יום השואה (6 באפריל 1994) בו נהרגו 8 אנשים ונפצעו 5, כוחות ההצלה עדיין לא היו מיומנים בטיפול בזירת אסון המוני, ולקושי הנפשי נוסף קושי מבצעי-הלכתי לפינוי שיטתי של גופות ושרידי גופות מן הזירה, בהיעדר נוהל סדור בנושא.
הפיגוע בתחנה מרכזית חדרה אירע שבוע מאוחר יותר ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ב-13 באפריל 1994. דפוס פעולת הכוחות במקום היה דומה לזה שהיה בעפולה, אך כשהגיעו לוחמי האש לשטוף את שרידי הזירה התעוררה מחאה של עוברי אורח. קצין המשטרה נצ"מ אבישי הדרי היה מפקד המשמר האזרחי במרחב חיפה והיה אחראי על פינוי הזירה באירוע זה. הוא זימן לזירת הפיגוע את הרב אנשל פרידמן, שהיה סגן הרב של מחוז צפון במשטרה. עם פרידמן הגיעה קבוצה של 11 אנשי הקהילה החרדית משכונת רמת ויז'ניץ בחיפה כדי שיסייעו למשטרה בזיהוי ובטיפול בגופות ובשרידי הנפגעים על פי כללי ההלכה היהודית. כלקח מהאירוע החליט הדרי, להקים במסגרת המשמר האזרחי יחידה מיוחדת, שתורכב מגרעין של תושבים חרדים משכונת רמת ויז'ניץ ואשר תפקידה יהיה לסייע למשטרה לטפל בגופותיהם של קורבנות פיגועי טרור ואסונות אחרים, על פי כללי ההלכה. מכאן ואילך החל מיסוד שיתוף החרדים בטיפול באירועים מסוג זה, אך התהליך ארך חודשים ארוכים, במהלכם לובנו סוגיות ביורוקרטיות, הסדרת נוהלי עבודה משותפים והקניית ידע הדדית, לפי נושאים שהעלה פרידמן על הכתב בנוהל ראשוני: נקבע בנוהל תפקיד היחידה: "איסוף נתונים לצורך ביצוע זיהוי ראשוני לחללים בעת קרות אסון המוני או בשעת חירום והבאתם לקבורה" והוגדרו נוהלי העבודה בזירה הכוללים: סריקה יסודית של הזירה, ריכוז החללים, סימונם ופינוים. הנוהל התנה כניסה לזירה באישור המפקד בשטח ובתיאום עם אנשי מז"פ וחבלה, לכל מתנדב הונפקה תעודה מיוחדת של המשמר האזרחי שנשאה את השם זק"א, היחידה הוכפפה מקצועית לרבנות המשטרה בצפון, ומבצעית לקצין המשמר האזרחי.