cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר הגדול
הפצת התרבות היוונית והיחס לעמים הכבושים
אלכסנדר ולוחמיו פעלו באכזריות בזמן מלחמה. ברוב הארצות שאליהם הגיע צבאו של אלכסנדר, הוא ביצע מעשי טבח, הרס וביזה המוניים, למעט ארצות שבהן לא נתקל בהתנגדות כלשהי. אף על פי כן, מרגע שהתבסס שלטונו באזורים שכבש, הניח אלכסנדר לעמים הכבושים לנפשם. הוא כיבד את כל העמים ואת כל התרבויות שכבש, הניח להם לחיות את חייהם ולקיים את מנהגיהם, ואף איפשר להם להצטרף לצבא ולפוליטיקה ואף להתקדם בהם ולזכות בתפקידים בכירים.
כמו אביו, העריץ אלכסנדר את התרבות היוונית והתייחס לעצמו כיווני, אולם הוא הסתייג מהגישה היוונית האתנוצנטרית. הוא אומנם עודד את נתיניו החדשים לרכוש את השפה היוונית, אך לא הכריחם לשנות את שפתם ואת תרבותם. אדרבה, אלכסנדר נשבה בקסמי המזרח ופעל למען סינתזה תרבותית בין היוונים לבין בני עמים אחרים. אלכסנדר אף פעל לשלב פרסים ובני תרבויות אחרות במערכת השלטונית והצבאית ועודד את אנשיו להתיישב בארצות הכבושות ולהתחתן עם בני המקום.
אידאולוגיית השילוב שאחז בה אלכסנדר גרמה להתמרמרות בקרב אנשיו, ואף היו שני ניסיונות כושלים להתנקש בחייו, אך ההתנגדות מעולם לא גלשה לכדי התקוממות מזוינת. אף שהתרבות ההלניסטית המשיכה לדגול ברב-תרבותיות, נכשל ניסיונו של אלכסנדר להשוות בין זכויות עמי האימפריה. בתקופה ההלניסטית נחשבו רק תושבי הפוליס וצאצאי היוונים לבעלי זכויות אזרח, רק במקרים יוצאי דופן זכו אחרים, בעיקר ותיקי צבא ובני משפחותיהם, בזכויות אלו.
מחלוקת מודרנית על מורשתו של אלכסנדר
מוקדון העתיקה שוכנת בעיקר בשטחה של יוון המודרנית. יתרה מכך, תושביה הנוכחיים של מקדוניה הצפונית הם סלאבים שהיגרו לאזור בראשית ימי הביניים. עם זאת, אזרחי מקדוניה הצפונית המודרנית רואים באלכסנדר הגדול גיבור לאומי. הם קראו לנמל התעופה הבינלאומי של סקופיה על שמו של אלכסנדר הגדול, ואף הקימו פסל בגובה של 12 מטר בדמותו של המצביא ההיסטורי.
הצבת הפסל הציתה מחדש מחלוקת עתיקת יומין עם יוון, הרואה באלכסנדר הגדול גיבור יווני ובכלל ראה בעצם שמה של המדינה המקדונית סוג של גנבת זהות, מה שהוביל בסופו של דבר לשינוי שמה מ"מקדוניה" ל"מקדוניה הצפונית" ב-2019.
אגדת אלכסנדר
אלכסנדר הפך לאגדה עוד בימי חייו. פלוטרכוס מספר כי ערב ליל הכלולות של הוריו, אולימפיאס ופיליפוס חלמה אמו, אולימפיאס שרחמה הוכה בברק שהצית אש חזקה. זמן מה לאחר מכן חלם פיליפוס שהוא חותם את רחמה של אשתו בחותם הנושא דמות אריה. פלוטרכוס מוסר מספר פרשנויות לחלומות אלה כמו הצעה שאולימפיאס הייתה הרה עוד לפני נישואיה לפיליפוס או רמזים למוצאו האלוהי של אלכסנדר.
ההיסטוריון היווני קליסתנס, תיאר את הים של קיליקיה נסוג לאחור מפניו בהשתחוות. זמן קצר לאחר מותו, אונסיקריטוס, היסטוריון נוסף שליווה את אלכסנדר הגדול במסעותיו לאסיה, המציא מערכת יחסים בין תאלסטריס לאלכסנדר; מלכת האמזונות תאלסטריס הביאה 300 נשים לאלכסנדר הגדול, בתקווה לגדל גזע של ילדים חזקים וחכמים כמותו. על פי האגדה, היא שהתה עמו במשך 13 ימים ולילות בתקווה להרות לו. כשהקריא אונסיקריטוס את הסיפור למלך ליזימאכוס, הגיב: "ואיפה הייתי, אז?".
קיימת טענה לפיה התכתב אלכסנדר עם מורהו אריסטו ואמו בזמן מסעו באסיה, אך ככל הנראה מדובר בזיוף מאוחר.
רומן אלכסנדר
במאות הראשונות אחרי מותו נוצרו באלכסנדריה אגדות נוספות, שהתאגדו לספר הנקרא רומן אלכסנדר. הספר תואר אחר כך בטעות כספרו של קליסתנס ועל כן ידוע כיום כ-"פסאודו-קליסתנס". רומן אלכסנדר שוכתב פעמים רבות והפרטים ההיסטוריים בו אינם מצטיינים במהימנותם, המעבדים בלשונות השונות הוסיפו והחסירו מחומר לפי נטייתם, וחלק מהסיפורים הללו נפרדו מסיפור האב ונעשו חלק מהפולקלור העולמי כמעשים העומדים בפני עצמם, ללא קישור ישיר אל רומן אלכסנדר, אלא כאגדה נפרדת. לפיכך, ניתן להסיק כי במהדורתה הנוכחית קיימות ברומאנסה זו חנופות וביקורות רבות. מהנוסח היווני, המקורי, של היצירה, השתלשלו הנוסחים הלטיניים, אשר כינויים הוא "היסטוריה דה פרלייס". בין הנוסחים הבדלים מזעריים בלבד, והבדלים אלו התפשטו בימי הביניים, והיו בסיס לנוסחים של הלשונות הביניימיות האחרות. הספר תורגם לשפות רבות, ביניהן עברית. לרומן אלכסנדר ארבעה חלקי יסוד, אלו הם:
היחס לאלכסנדר מוקדון ביהדות
רוב המקורות היהודיים מתייחסים בחיוב לאלכסנדר הגדול, על אף שהיה עובד אלילים:
האגדה בתלמוד מספרת שהשומרונים הלשינו על היהודים לאלכסנדר מוקדון וקיבלו רשות ממנו להחריב את ירושלים. כדי לבטל את הגזרה, שמעון הצדיק יצא מירושלים לקראת אלכסנדר מוקדון לבוש בבגדי כהונה, כדי לכבדו. במפגש ביניהם באנטיפטרס ירד אלכסנדר ממרכבתו והשתחווה לשמעון הצדיק בהסבירו שדמותו של שמעון הצדיק הולכת לפניו במלחמותיו. על פי הגמרא, לכבוד אירוע זה נקבע יום כ"ה בטבת ליום שמחה (עיין ערך מגילת תענית).
אגדה נוספת בתלמוד מספרת על משפטים של עמים שונים (בני אפריקיא, מצרים, בני ישמעאל) עם היהודים בפני אלכסנדר מוקדון, בהם נציגי העמים לא הצליחו לתת תשובה לטענות היהודים. על אף שאלכסנדר מוקדון איננו נוטל חלק פעיל בסיפור, הזכרת אלכסנדר מוקדון כיושב בדין בניצחונות של היהודים מסמלת, מן הסתם, יחס חיובי לאלכסנדר. אלכסנדר מוקדון גם מוזכר במסכת תמיד כמנהל דיונים פילוסופיים עם חכמי הנגב.
יוסף בן מתתיהו מספר שאלכסנדר מוקדון פטר את היהודים מתשלום מיסים בשנות שמיטה, מכיוון שהם אינם מעבדים את שדותיהם בשנות שמיטה.
במקורות יהודים מסוימים (פירוש הרב סעדיה גאון לספר דניאל, משנה תורה לרמב"ם), על פי כתבי היד התימניים, מכונה אלכסנדר – אלכסנדרוס מקרון, מלשון "קרן" המכה באויבים.
כנגד כל אלה, ישנה אגדה שמספרת כי אלכסנדר החריב את הקהילה היהודית שהייתה במצרים ואת בית הכנסת המפואר ששכן שם, אך יש הגורסים טרכינוס במקום אלכסנדר מוקדון.
היחס לאלכסנדר באסלאם
אלכסנדר מוזכר בקוראן בכינוי "ד'ו אל-קרנין" (ذو القرنين), "בעל הקרניים", בגלל אגדה שאללה הצמיח לו קרניים שינגחו את חומות אויביו. יש המחשיבים אותו כנביא. מסופר בסורת המערה שאלכסנדר כלא את גוג ומגוג בחומה, אותה הם יפרצו רק באחרית הימים.
אלכסנדר בתרבות הפופולרית
אלכסנדר הגדול מתואר כבחור צעיר, אתלטי ויפה תואר בפסלים שנעשו בתקופת חייו, כמו כן היסטוריונים עתיקים מזכירים שעיניו של אלכסנדר היו הטרוכרומיות ועין אחת הייתה כחולה והשנייה חומה, אך תיאורים אלה מאוחרים לעיתים במאות שנים ביחס לחייו ואין אפשרות להסיק מהם שאכן כך היה הדבר. אין ערובה שאכן היה חסון כך נראה, אם כי בהתחשב בכך שהיה חייל קרבי כל חייו והשתתף בקרבות ומסעות מפרכים רבים, סביר שמבנה גופו היה אתלטי. פיטר גרין שבחן את פסליו השונים ניסה לשחזר על פיהם את מראהו טוען שסביר שהיה נמוך ביחס לממוצע הגברים במוקדון ובעל מבנה חסון. כל התיאורים האלה הם במקרה הטוב בגדר ניחוש מושכל ואין אפשרות לדעת בוודאות מה היה גובהו או צבע עיניו.
מלבד אמנות שימש אלכסנדר השראה לפוליטיקאים רבים בעת העתיקה. רבים רצו להידמות לו ושמו שימש כחנופה למצביאים גדולים רבים. בסמוך למותו ההילה שהתלוותה לשמו גרמה לתלמי הראשון להוציא את גופתו החנוטה במרמה מחזקתה החוקית ולהעבירה למצרים.
גם פילוסופים רבים שאבו השראה מדמותו. הדבר בולט בעיקר בהקשר לתורות פילוסופיות גזעניות המדברות בשבח האדם הלבן על פני המזרחים. אף שאלכסנדר הגדול התנגד לגילויי גזענות בצבאו ואף שילב פרסים בצבא ובממשל, ראו פילוסופים אלה בהצלחת צבאו הקטן על הצבאות המזרחים הגדולים ממנו הוכחה לעליונות הגזע הלבן.
מקורות עתיקים
עיקר המקורות העתיקים על אלכסנדר נכתבו על ידי היסטוריונים יוונים ורומאים. מקורות פרסיים כמעט שלא שרדו.
המקורות הראשונים שנכתבו על ידי אנשים שהכירו את אלכסנדר או התבססו על ראיונות עם עדי ראייה אבדו, למעט כמה כתובות וקטעי מכתבים בעלי מהימנות מפוקפקת. בני דורו שכתבו עליו הם: קליסתנס, תלמי הראשון, אריסטובולוס מקסנדריה, נארכוס. מקור נוסף בן הזמן הוא ספרו של קלייטרכוס, שלא התלווה למסע, אך אסף מקורות זמינים רבים. המקורות העיקריים ששימשו אותו הם חיבורו של קליסתנס וראיון של עדי ראייה. עבודתו עמדה בבסיס חיבורו של טימגנס, שהשפיע רבות על היסטוריונים אחרים שעבודתם שרדה. אף אחד מהחיבורים האלה לא שרד עד ימינו, אך חיבורים מאוחרים יותר מתבססים עליהם.
חמשת המקורות העתיקים ששרדו עד היום הם חיבוריהם של אריאנוס, קווינטוס קורטיוס רופוס, פלוטרכוס, דיודורוס מסיציליה, יוסטינוס:
קיימים מקורות קדומים נוספים, אם כי דלים במידע כי שרדו מהם רק קטעים בודדים.
המקורות העסיקו את ההיסטוריונים המודרניים הכותבים אודות אלכסנדר. כל חיבור מציג אלכסנדר שונה המותאם לסיפור שרוצה לספר המקור העתיק. אריאנוס מתעניין בעיקר בצדדים הקרביים, קורטיוס מוציא לאור את סודותיו האפלים של אלכסנדר. פלוטרכוס לא עומד בפני סיפור נאה, ללא קשר לאור שבו הוא מציג את אלכסנדר. כל המקורות, להוציא אולי את אריאנוס, כוללים סיפורי פנטזיה שלא היו ולא נבראו. למרות זאת, המקורות העתיקים מספקים מידע רב ואמין ואף ניתן לצייר דמות אמינה פחות או יותר על פי הכתוב בהם.
מחקרים מודרניים
במהלך השנים נכתבו מאות ספרים ומאמרים אודות אלכסנדר הגדול. רשימה קצרה זו סוקרת מדגם מייצג מהספרות הקיימת על הנושא.
Microsoft Windows 3.x
חברת מיקרוסופט החליטה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 לפתח ממשק משתמש גרפי (GUI) למחשבים אישיים. לשם כך פנתה החברה לשני מסלולים מקבילים ומתחרים:
בשנת 1990 הוציאה מיקרוסופט לשוק את חלונות 3.0 שהייתה ממשק משתמש גרפי מעל DOS, והייתה הגרסה הראשונה בה היה המשתמש יכול ליזום קבלת ממשק גרפי בעת הפעלת המחשב, ללא צורך בכתיבת פקודות. במקביל, פיתחה מיקרוסופט את מערכת NT, שגרסתה הראשונה, NT 3.1, יצאה לשוק ב-1993.
Windows 3.0
Windows 3.0 היא סביבה גרפית למחשבים שולחניים מבית מיקרוסופט שיצאה במאי 1990. גרסה זו הייתה הגרסה השלישית למשפחת חלונות של מיקרוסופט והראשונה שזכתה להצלחה מסחרית. המערכת הוחלפה על ידי סדרת חלונות 3.1x והתמיכה הרשמית הסתיימה בסוף שנת 2001.
Windows 3.0 הייתה ממשק גרפי חדש הרץ על גבי פלטפורמת DOS. המערכת כללה אפשרויות ניהול זיכרון משופרות, הרצת תוכניות MS-DOS בחלון מקומי (דבר שאפשר לבצע ריבוי משימות), מנהל תוכניות ומנהל קבצים גרפיים, לוח בקרה משופר שאיפשר להתאים את עיצוב המערכת, מספר תוכניות בסיסיות ככתבן (Microsoft Write), צייר, פנקס הרשימות, רשמקול וסוליטר.
מערכת
דרישות המערכת הרשמיות היו כדלקמן:
ניהול זיכרון
המערכת תמכה בשלוש שיטות לניהול הזיכרון:
חלונות 3.0 מולטימדיה
מיקרוסופט הוציאה הרחבה למערכת הפעלה שנקראה Windows 3.0 with Multimedia Extensions 1.0 שתמכה בכונני CD-ROM וכרטיסי קול. התכונות מגרסה זו שולבו כחלק מחלונות 3.1.
Windows 3.1x
Windows 3.1x היא סדרה של סביבות גרפיות ממשפחת Microsoft Windows למחשבים שולחניים מבית מיקרוסופט. הגרסה הראשונה בסדרה זו נקראה Windows 3.1 והיא יצאה באפריל 1992. סדרה זו זכתה לפופולריות רבה והמשיכה את ההצלחה לה זכתה Windows 3.0.
פיתוח המערכת הופסק לטובת מערכת ההפעלה Windows 95 והתמיכה הרשמית בה הסתיימה בסוף שנת 2001. מיקרוסופט המשיכה למכור גרסאות של המערכת עבור מערכות משובצות מחשב עד לנובמבר 2008.
לשיפור ידידות תוכנת הפעלה המקורית פותחה חבילת Microsoft Bob.
גרסאות
גרסת הבסיס, חלונות 3.1 (נקראה במקור יאנוס), יצאה באפריל 1992 וכללה בנוסף לתכונות שנכללו בחלונות 3.0 תמיכה בגופנים מסוג TrueType וחבילת גופנים גדולה. המערכת תמכה ב-FastDisk וכללה את מנהל המשימות ומנהל הקבצים של חלונות 3.0 אך ללא תמיכה בניהול זיכרון בשיטת Real mode.
חלונות לקבוצות עבודה
חלונות לקבוצות עבודה 3.1 (נקראה במקור וינבול ולאחר מכן ספרטה) הייתה הרחבה שאיפשרה למשתמשים החברים באותו workgroup לשתף משאבים בין מחשבים באמצעות רשת. היא יצאה באוקטובר 1992 והשתמשה במנגנון Server Message Block וב-NetBIOS.
גרסה 3.11 לקבוצות עבודה
הגרסה יצאה ב-11 באוגוסט 1993, ותמכה בגישה ישירה לדיסק כדי לאפשר גישה ישירה לקבצים מהרשת. הייתה זו גם הגרסה הראשונה בה חסמה מיקרוסופט הרצת קבצים במצב מיוחס. גרסה 3.11 לא תמכה בפרוטוקול TCP/IP, כדי להתחבר לרשת היה צורך להתקין תוכנות צד שלישי. באוגוסט 1994 הוציאה מיקרוסופט תוסף שאיפשר תמיכה מוגבלת ברשתות TCP/IP.
Windows 3.2
מיקרוסופט הוציאה גרסה לשוק הסיני תחת שם המותג Windows 3.2. הגרסה כללה שינויים הקשורים לכתיבה בשפה הסינית. גרסה זו נמכרה עם גרסאות DOS המותאמות לשוק הסיני.
ברווז קיטור מגלני
ברווז קיטור מגלני (שם מדעי: Tachyeres pteneres) הוא מין ברווז חסר יכולת תעופה ממשפחת הברווזיים. הוא חי בדרומה של אמריקה הדרומית, בדרום צ'ילה לאורך החופים וכן בארכיפלג צ'ילואה וארץ האש, בקצה הדרומי של היבשת.
מאפיינים
מין זה הוא הגדול מבין ברווזי הקיטור. הוא מגיע לאורך 65–84 ס"מ, מוטת כנפיים של 85–110 ס"מ ומשקל של 3.5-7 ק"ג, כאשר הזכרים מעט יותר גדולים מהנקבות אך דומים להן במראה. מוטת הכנפיים של הברווז קצרה מכדי לאפשר לו לעוף אך מסייעת לו לחתור במהירות במים. צבעו אפור-כחול עם נקודות לבנות לאורך הגוף. הרגליים והמקור הגדול כתומים ובולטים והראש כהה מעט משאר הגוף. העיניים שחורות ומוקפות בטבעת לבנה, ממנה נמשך פס לבן עד אחורי הראש. קצות הכנפיים לבנים וכך גם הזנב.
הברווזים חיים סביב חופים או אגמים קטנים ברחבי תפוצתם. תפריטו של הברווז מתבסס על מזון מהחי אותו הוא תופס מתחת למים. הוא ניזון מסרטנים שונים, רכיכות ימיות ומדגים. בעונת הרבייה הוא יאכל חלזונות, חרקים, שטצדאים ושווה-רגלאים. הזכרים אגרסיביים מאוד בעונת הרבייה ויגרשו כל פולש המתקרב לשטחם. בשאר עונות השנה הם מתקהלים לצד עופות מים אחרים. הם מקננים בצמחייה עבותה בקרבת המים, לעיתים בקנים טבעיים או בנקרות נטושות של פינגווינים. הנקבה מטילה 4–11 ביצים הבוקעות תוך 28-40 יום. הצעירים גדלים לצד הוריהם ומתחילים לשחות לאכול מגיל צעיר בכוחות עצמם. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים עד שלוש.
לברווזים הצעירים או הביצים ישנם מספר טורפים: שחפיים, חמסניים, קרקרים, יסעורי ענק ושועלים. לברווזים הבוגרים ישנם מעט טורפים.
ג'ף פולבר
ג'ף פולבר (נולד ב-1963) הוא יזם, איש עסקים ומשקיע בחברות הזנק יהודי אמריקאי, העוסק בתקשורת, בדגש על טלפוניה דרך תקשורת נתונים (VoIP) ובאינטרנט.
קורות חיים
הוכתר בשנת 2003 על ידי המגזין ביזנסוויק כגורו טכנולוגי ("גורו-טק").
כבר בימי בית הספר התיכון היה פולבר גיק טכנולוגיה טיפוסי וכחובב רדיו בנה טלפון אלחוטי על בסיס טכנולוגיה של גלי רדיו. הוא פעיל בקידום הווידאו באינטרנט, IPTV (טלוויזיה על גבי רשת האינטרנט), "נטוורקינג" (יצירת קשרי עבודה ומינוף קשרים מהעבר) ושימוש ברשתות החברתיות המקוונות (במיוחד פייסבוק וטוויטר).
פולבר טבע את המונח "purple minutes" כדי לתאר תקשורת עם ערך מוסף כגון וידאו או שמע דרך האינטרנט.
פולבר הוא אב לתאומים.
פעילות עסקית
פולבר הוא המייסד ויושב ראש הראשון של חברת pulver.com, שממנה התפטר בשנת 2008. עד כה הקים פולבר קרוב ל-50 חברות סטארט-אפ שהבולטות שבהן הם חברות FWD (Free World Dialup) ו-Vonage (ספקית הטלפוניה האינטרנטית הגדולה ביותר בארצות הברית כיום). כמו כן הקים פולבר את Voice Over Network) VON) - חברה עולמית לכנסים ומידע בתחום ה-VoIP.
פולבר נכנס לתחום ה-(VoIP (Voice over Internet Protocol, פרוטוקול להעברת שיחות טלפון על גבי פרוטוקול האינטרנט) בשנת 1995, כשבמהלך חופשת מחלה מעבודתו כמנהל מערכות מחשוב בוול סטריט, גלש באינטרנט ונתקל ב-IPhone (תוכנה חינמית של חברת ווקלטק הישראלית, שאפשרה לקיים שיחות דרך האינטרנט). הוא הוריד אותה, שוחח עם חברים והחליט להתפטר מעבודתו ולהקדיש את כל זמנו ל-VoIP.
בדצמבר 2003 ובאפריל 2004 הציע פולבר שיחות חינם לארצות שונות (בהן ישראל) דרך המחשב, כדי לקדם את המודעות ל-VoIP בכלל ולשירות Free World Dialup שלו בפרט. באוגוסט 2007 מונה לדירקטור בחברת blogtv של תפוז אנשים.
בשנים האחרונות פועל ג'ף להפצת רעיון הטוויטר והשפעתו הרבה על התרבות התקשורתית הדיגיטלית בעולם באמצעות כנסים בשם Jeff Pulver’s 140 Characters Conference.
פעילות ציבורית
ההון הרב שצבר מאפשר לפולבר לעסוק גם בלסייע ליזמים צעירים. בשנים האחרונות סייע פולבר במאבקם של אנשי התעשייה צעירים בחברות הטלקום הוותיקות, שניסו להגביל את השימוש בתוכנות החינם שהופצו ברשת בתחילת העשור. ותרם רבות בתחום החקיקה המקלה על טכנולוגיות תקשורת צעירות. אחד מהישגיו החשובים זכה לכינוי "The Pulver Order" (תקנת פולבר), בו קבע כי VoIP אינו שירות טלקומוניקציה. התקנה אומצה על ידי ועדת התקשורת הפדרלית של ארצות הברית, ה-FCC, והפכה לחוק הראשון של ה-FCC בנוגע לתקשורות בעזרת פרוטוקול אינטרנט, דבר שאפשר לענף הצעיר לצמוח כשהוא חף ממרבית המגבלות שאליהן כפופות החברות הגדולות בתחום.
לוח שכיחות
בהסתברות ובסטטיסטיקה, לוח שכיחות (באנגלית: contingency table) הוא טבלה את ההתפלגות של משתנה איכותי, או את ההתפלגות המשותפת של שני משתנים איכותיים או יותר. תהליך יצירת הנתונים ללוח השכיחות יכול להיות תהליך מולטינומי או פואסוני.
המונח "contingency table" הופיע לראשונה במאמר של קרל פירסון מ-1900. באותה שנה פירסון הציג את גם מבחן כי בריבוע לבדיקת השערת אי התלות בין שני משתנים איכותיים.
לוח שכיחות חד־ממדי
המשתנה הוא מספר הפגיעות. מספר הפגיעות הוא אמנם משתנה ספירה, אך עדיין ניתן להציג את הערכים בלוח שכיחות. קיבוץ הערכים שערכם גדול או שווה מ-4 לקטגוריה אחת הופך את המשתנה למשתנה סודר. השכיחות של הערך 0 היא 229, השכיחות של הערך 1 היא 211, וכן הלאה.
תהליך יצירת הנתונים הוא פואסוני.
לוח שכיחות דו־ממדי
בניסוי קליני שנערך בשוודיה השתתפו 1360 חולים שעברו שבץ מוחי. כל חולה טופל באופן מקרי באספירין או בפלצבו. אחד הנתונים שנאספו בניסוי הוא ציון מוות כתוצאה מאוטם שריר הלב במהלך תקופת המעקב שארכה שלוש שנים. הנתונים מוצגים בלוח השכיחות הדו־ממדי הבא:
בלוח זה יש שני משתנים: הטיפול, ומוות כתוצאה מאוטם שריר הלב. השכיחות של מספר החולים שטופלו באספירין ומתו כתוצאה מאוטם שריר הלב היא 18, השכיחות של מספר החולים שטופלו בפלסבו ולא מתו כתוצאה מאוטם שריר הלב היא 656, וכולי.
בלוח יש גם שורה ועמודה בהן נרשם סך הכל של כל שורה וכל עמודה. בשורה התחתונה אנו יכולים לראות כי השכיחות של סך החולים (ללא קשר לטיפול) שמתו כתוצאה מאוטם שריר הלב היא 46, והשכיחות של סך החולים שלא מתו כתוצאה מאוטם שריר הלב היא 1346. זהו למעשה לוח שכיחות חד־ממדי המציג את ההתפלגות של המשתנה "מוות כתוצאה מאוטם שריר הלב". התפלגות זו מכונה ההתפלגות השולית של המשתנה. באופן דומה, עמודת סך הכל של הלוח (העמודה השמאלית ביותר) מציגה את ההתפלגות השולית של משתנה הטיפול.
תהליך יצירת הנתונים כאן הוא מולטינומי.
לוח שכיחות תלת־ממדי
מחקר שנערך בארצות הברית בדק נתונים של 674 משפטי רצח. מטרת המחקר הייתה לבדוק את השפעת צבעי העור של הרוצח והנרצח על גזר הדין – עונש מוות או תוצאה אחרת. במחקר זה יש שלושה משתנים איכותיים: צבע העור של הרוצח, צבע העור של הנרצח, וגזר הדין, ולכן הנתונים יוצרים לוח שכיחות תלת־ממדי:
בלוח כזה קשה יותר להציג את ההתפלגויות השוליות, אך ניתן לחשב אותן. כך למשל ההתפלגות השולית של צבע העור של הנרצח היא
וכדומה.
תהליך יצירת הנתונים הוא מולטינומי.
ניתוח לוחות שכיחות
מבחינת סטטיסטיקה תיאורית, ניתן לחשב מדדי מיקום ופיזור לכל משתנה בנפרד, בהתאם לסולם המדידה של המשתנה.
קיים מבחר גדול של מדדי קשר למדידת עוצמת הקשר בין שני משתנים בלוח שכיחות דו־ממדי. חלקם ניתנים להכללה עבור לוחות שכיחות ממימד גבוה יותר. כן קיימים מבחנים לבדיקת השערת אי התלות בין שני משתנים, הנפוץ שבהם הוא מבחן כי בריבוע. חלק ממבחנים אלה ניתנים גם הם להכללה ללוחות שכיחות ממימד גבוה יותר.
ההסקה הסטטיסטית על לוחות שכיחות מתחלקת לשני תחומים עיקריים. באחד מהם המיקוד הוא על מבנה הקשר בין המשתנים, והשני מציג את אחד המשתנים כמשתנה מוסבר ואת שאר המשתנים כמשתנים מסבירים, במסגרת ניתוח רגרסיה.
ניקולאס נבארו
ניקולאס גסטון נבארו (ספרדית: Nicolás Gastón Navarro; נולד ב-25 במרץ 1985 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כשוער בקבוצת סן לורנסו.
נבארו נחשב לאחד מהשוערים המבטיחים בארגנטינה והיה בסגל נבחרת ארגנטינה הצעירה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בהולנד בשנת 2005.
ביוגרפיה
נבארו החל לשחק בקבוצת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת במהלך קלאוסורה 2007. בסך הכל נבארו הופיע ב-22 משחקי ליגה בארחנטינוס ג'וניורס ושימש כשוער הראשון של הקבוצה במהלך אפרטורה 2007.
בינואר 2008 רכשה נאפולי מחצית מכרטיסו תמורת כ-2 מיליון אירו אחרי שלא הצליחה לרכוש את אגוסטין אוריון, שוער סגל נבחרת ארגנטינה, מסן לורנסו. נבארו אמור לרשת את מקומו של ג'נארו אייזו בקבוצה. הוא שיחק בשלושת משחקיה האחרונים של הקבוצה בעונת 2007/08 ואמור לשמש כשוער הראשון של הקבוצה בעונת 2008/09. ב-20 באוגוסט 2009 הושאל לקבוצה הארגנטינאית ריבר פלייט, לבסוף שיחק בקבוצה 4 משחקים בלבד. בעונת 2010/2011 חזר ארחנטינוס ג'וניורס. ב-2011 עבר לקבוצה הטורקית קייסריספור, ב-2013 הושאל לטייגרה וב-2015 עבר לחימנסיה לה פלאטה.
נבארו היה בסגל ארגנטינה הצעירה אשר זכתה במונדיאל הנוער ב-2005. לאחר פציעתו של אוסקר אוסטארי במהלך משחקי אולימפיאדת בייג'ינג (2008) צורף נבארו לסגל הארגנטינאי שזכה במדליית הזהב כמחליפו של סרחיו רומרו.
ג'ייסון לי
ג'ייסון לי (באנגלית: Jason Lee; נולד ב-25 באפריל 1970) הוא קומיקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אשר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. בנוסף הוא גולש סקייטבורד מקצועי.
ביוגרפיה
לי נולד באורנג', קליפורניה. הוא למד בתיכון "Ocean View", אך לא סיים את לימודיו. בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 היה לי סקייטר מקצועי בולט.
לי החל את קריירת המשחק שלו בתפקידים קטנים כמו בסרט "Mi Vida Loca". לאחר מכן, עזב לי את קריירת ההחלקה על סקייטבורד כדי לקדם את קריירת המשחק שלו. התפקיד הראשי הראשון שלו היה בסרט של קווין סמית', "עכברי הקניון". לי הפך לחבר טוב של סמית' והופיע בסרטים נוספים שלו כמו: "דוגמה", "ג'יי ובוב השקט מכים שנית", "ג'רזי גירל" וכו'.
חיים אישיים
ביולי 2008 נישא לקרן אלקאק בקליפורניה, וחודש לאחר מכן נולדה בתם הראשונה, קספר. ביוני 2012 נולד בנם סוני. בשנת 2017 נולד ילדם השלישי, בת ושמה אלברטה "בירדי".
ג'ייסון לי הוא הסנדק של בתו של קווין סמית', הארלי. עד שנת 2016, לי היה סיינטולוג. לי הוא בעלים-שותף למסעדה "Barley and Board".
אראופגוס
אראופגוס או אראוס פאגוס (יוונית: Άρειος Πάγος), היא "גבעת ארס", הנמצאת מצפון-מערב לאקרופוליס. ביוון העתיקה תיפקדה אראופגוס כבית המשפט המרכזי להוצאות להורג של אתונה. לפי המיתולוגיה, ארס אל המלחמה היה אמור להישפט בגבעה זו על הריגתו של אלירוטיוס, בנו של פוסידון (דוגמה אופיינית למיתולוגיה אטיולוגית). במחזה "האורסטיאה" של אייסכילוס (458), האראופאגוס הוא מקום משפטו של אורסטס על רציחתם של אמו, קליטמנסטרה, ושל המאהב שלה, אייגיסתוס. כמו כן, על שמה נקרא חיבור אראופגיטיקה של ג'ון מילטון בעד חופש הדיבור.
מקור השם אינו ידוע, ביוונית המילה pagos פירושה "חתיכה גדולה של אבן". אראו היה יכול לבוא מן השם ארס או משמן של האריניות, שכן על מורדות ההר נבנה מקדש לאריניות, שם תפסו רוצחים מחסה כדי לא לעמוד בפני התוצאות של מעשיהם.
בתקופות שלפני יוון הקלאסית (לפני המאה ה-5 לפנה"ס) האראופגוס היה מועצת-החכמים של העיר, בדומה לסנאט הרומי. כמו בסנאט, חברות באראופאגוס הוגבלה רק לאלו שהחזיקו משרה ציבורית בכירה. ב-462 לפנה"ס, אפיאלטס העביר רפורמות שנטלו מהאראופגוס כמעט את כל תפקידיו לטובת ההליאיה (בית המשפט העליון של אתונה), והשאיר לו רק את תפקודו כבית-דין לענייני רצח.
בהתפתחות לא שגרתית, האראופגוס קיבל תפקיד חדש במאה ה-4 לפנה"ס, שבמסגרתו חקר שחיתות, למרות שסמכות ההרשעה נשארה בידי האספה המנהלתית של אתונה, האקלסיה.
המונח "אראופגוס" מתייחס גם לגוף המשפטי האריסטוקרטי, שניתנה לו סמכות על ידי סולון. הגוף שימש כבית-משפט גבוה ביוון.
יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין
יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Joseph Wenzel I von Liechtenstein; 9 באוגוסט 1696 - 10 בפברואר 1772), היה נסיך ליכטנשטיין וגנרל בכיר בצבא ההבסבורגי.
ביוגרפיה
יוזף ונצל נולד ב-9 באוגוסט 1696 בפראג, לפיליפ ארזמוס, נסיך ליכטנשטיין ולכריסטינה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, בתם של פרדיננד קרל, רוזן לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט ואנה מריה, רוזנת פירסטנברג.
בשנת 1712 הפך יוזף ונצל לנסיך ליכטנשטיין, אולם בשנת 1718 מסר את התפקיד לדודו אנטון פלוריאן, נסיך ליכטנשטיין. משנת 1716 עד לשנת 1718 לחם יוזף ונצל כחלק מהצבא ההבסבורגי במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) בדרגת אוברסט לוטננט, ובמהלך מלחמת הירושה הפולנית הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. בשנת 1732 מונה יוזף ונצל שוב לנסיך ליכטנשטיין כאפוטרופוס של בן דודו יוהאן נפומוק קרל, נסיך ליכטנשטיין, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1745. בין השנים 1735–1740 שירת כדיפלומט בחצרו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בתחילה כשגריר בממלכת פרוסיה, ולאחר מכן כשגריר בממלכת צרפת. בשנת 1739 קיבל יוזף ונצל את עיטור מסדר גיזת הזהב והועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ובשנת 1744 הוא מונה למפקח הכללי על הארטילריה, וביצע בה שיפורים מהותיים. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית פיקד יוזף ונצל על המערכה בצפון איטליה, ואף נחל ניצחון חשוב בקרב פיאצ'נצה בשנת 1746.
בשנת 1748 שוב הפך יוזף ונצל לנסיך ליכטנשטיין, ובשנת 1753 מונה למושל הכללי של הונגריה. בשנת 1760 נסע יוזף ונצל מטעם מריה תרזה אל ספרד, כדי להביא את איזבלה, נסיכת פארמה - כלתו של הארכידוכס יוזף. בשנת 1764 מונה יוזף לנציב ראשי, ובתפקיד זה השתתף בהכתרתו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-10 בפברואר 1772 מת יוזף ונצל בווינה, ואחיינו פרנץ יוזף הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-19 באפריל 1718 התחתן יוזף ונצל בת דודתו עם אנה מריה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אנטון פלוריאן, נסיך ליכטנשטיין ואלאונורה ברברה, רוזנת טונד-הוהנשטיין, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
שנג'ואו 7
שנג'ואו 7 (בסינית מפושטת: 神舟七号; בפין-יין: shénzhōu qīhào) היא משימת החלל המאוישת השלישית של סין.
בפעם הראשונה כללה משימת חלל סינית שלושה אנשי צוות. אחד היעדים העיקריים למשימה זו היה ביצוע ריחוף בחלל מחוץ לחללית. החללית שוגרה בהצלחה לחלל ב-25 בספטמבר 2008, בשעה 16:10 שעון ישראל.
צוות החללית נחת בשלום ב-28 בספטמבר 2008, בערבות מונגוליה הפנימית, בשעה 12:38 שעון ישראל.
צוות החללית
בסין נהוג לאמן מספר צוותים לאותה משימת חלל, בעבר היה מקובל לאמן טייקונאוט ראשי ושניים לגיבוי (כך במקרה של שנג'ואו 5), או צוות ראשי ושני צוותי גיבוי (במשימת שנג'ואו 6).
למשימת שנג'ואו 7 אומנו שני צוותים, ובהם שלושת הטייקונאוטים הסינים שכבר טסו לחלל בשתי המשימות המאוישות של סין (יאנג ליוויי, הטייקונאוט הסיני הראשון, ושני אנשי צוות שנג'ואו 6, פיי ג'ו'נלונג וניה האישנג).
ב - 15 בספטמבר דיווחו כלי תקשורת רשמיים בסין כי צוות החללית יהיה ג'אי ג'יגאנג (Zhai Zhigang), הטייקונאוט שביצע ריחוף בחלל מחוץ לחללית ונופף בדגל סין, ליו בומינג (Liu Boming) וג'ינג האיפנג (Jing Haipeng). כל הטייקונאוטים במשימה זו הם טייסי קרב בעברם, ובאו משורותיו של חיל האוויר הסיני. יחידת הטייקונאוטים מוגדרת רשמית כ"גדוד" של צבא השחרור העממי (צבאה של סין) והיא מונה כיום 16 איש.
חידושים ביחס למשימות קודמות
משימת שנג'ואו 7 כוללת חידושים רבים לעומת שתי המשימות הקודמות בהן שיגרה סין טייקונאוטים לחלל:
שינויים במבנה החללית
היחידה המסלולית של החללית שנג'ואו שונתה, ובמשימה זו לא הותקנו עליה תאים פוטו-וולטאיים לייצור חשמל. הסיבה לשינוי נעוצה בצורך לאפשר לטייקונאוטים מרווח תמרון מחוץ לחללית, בעת פעילותם בחלל. ידיות אחיזה חוברו לחלקים החיצוניים של החללית, על מנת לסייע לטייקונאוטים בעת פעילותם מחוץ לחללית. ידיות דומות מותקנות מחוץ לתחנת החלל הבינלאומית.
קיצור המשימה
מקורות שונים דיווחו על משימה של כחמישה ימים, אך עם התקרבות מועד השיגור הופיעו דיווחים בכלי התקשורת הסינים כי המשימה תארך שלושה ימים בלבד, כפי שאכן בוצע. משמעותה של משימה קצרה היא התמקדות בנושא הריחוף בחלל של הטייקונאוטים, ולא עריכת ניסויים מדעיים כפי שבוצעו על ידי צוות החללית שנג'ואו 6.
ריחוף מחוץ לחללית
הטייקונאוט ג'אי ג'יגאנג יצא אל מחוץ לחללית למשך 21 דקות, החל מ-16:40 שעון סין. במהלך ריחופו מחוץ לחללית ביצע ג'יגאנג מטלות שתוכננו מראש, ובהן החזרת דגימות של חומרים שנחשפו לתנאי החלל אל תוך החללית והחזרתם לכדור הארץ. כמו כן בחן ג'אי את יכולתו לתמרן מחוץ לחללית ונופף בדגל סין. ליו בומינג הוציא את פלג גופו העליון מחוץ לחללית, ומבחינה טכנית גם הוא ביצע הליכת חלל. במהלך הריחוף בחלל נבחנה חליפת חלל סינית - שיפור של חליפת חלל רוסית מסוג אורלאן. בשל מגבלות משקל ומקום, לא הוחזרו חליפות החלל בשלמותן לכדור הארץ, אלא הכפפות בלבד, לשם בחינה ומחקר.
שיגור לוויין קטן מהחללית
לאחר חזרת הצוות אל תוך החללית, שוגר מיקרו לוויין שהיה צמוד לחלק הקדמי של היחידה המסלולית. הלוויין צילם תמונות של החללית שנג'ואו, ונותר בחלל לאחר חזרת הצוות לכדור הארץ. חלק ממטרותיו של הלוויין הן ביצוע פעולות קרבה - תמרונים בטווח קצר - מהיחידה המסלולית של החללית שנג'ואו 7, שהושארה בחלל. משך התפקוד המשוער של לוויין זה - מספר חודשים. הלוויין חלף בקרבה לתחנת החלל הבינלאומית, ומעבר קרוב זה העלה תהיות באשר למטרתו של הלוויין.
נחיתה
תא החזרה לכדור הארץ של החללית נחת ב-28 בספטמבר בשעה 17:38 שעון סין באזור מונגוליה הפנימית. הנחיתה הוגדרה חלקה, אך התא נחת על צידו, דבר שכנראה הקשה על הוצאת האסטרונאוטים. בסופו של דבר לאחר למעלה מחצי שעה הצליחו אנשי צוות החילוץ שהגיעו למקום מיד עם הנחיתה להוציא את שלושת אנשי הצוות, ודקות לאחר מכן, כשהם ישובים על כיסאות שהביאו להם אנשי החילוץ הם קיימו מסיבת עיתונאים מאולתרת.
טום דימולן
טום דימולן (בהולנדית: Tom Dumoulin, נולד ב-11 בנובמבר 1990) הוא רוכב אופניים הולנדי מקצועני לשעבר. ב-2017 היה להולנדי הראשון שניצח במרוץ הג'ירו ד'איטליה. באליפות העולם באופני כביש ב-2017 ניצח במרוץ האישי נגד השעון ויחד עם קבוצתו, סאנווב, ניצח באליפות העולם נגד השעון לקבוצות.
ביוגרפיה
דימולן נולד במאסטריכט, וגדל ליד שדרות מאס (maas) שבעיר, שבהן נערך באותן שנים הסיום של מרוץ אמסטל גולד. שאיפתו במקור הייתה ללמוד רפואה ולהיות רופא, אבל אחרי שלא התקבל לבית הספר לרפואה הוא החל ללמוד לתואר במדעי הבריאות אך לא התמיד בלימודיו ולאחר שנה פרש וחזר להתחרות במרוצים כחובבן.
דימולן החל לבלוט כרוכב ב-2010, כאשר התחרה במרוץ עד גיל 23 בפורטוגל. הוא ניצח בקטע הפתיחה במרוץ שהיה מרוץ אישי נגד השעון, אף על פי שמעולם לא רכב לפני כן על הדגם הייחודי האופייני למרוץ נגד השעון. הוא המשיך להוביל במרוץ וניצח בדרוג הכללי. מאוחר יותר באותה שנה הוא ניצח בקטע נגד השעון במרוץ קטעים איטלקי לרוכבים צעירים המכונה "בייבי ג'ירו".
בשנת 2011 הצטרף דימולן לקבוצת העתודה של הקבוצה ההולנדית הבולטת באותן שנים, ראבובנק. הוא הפך למקצוען כשהצטרף ב-2012 לקבוצה ההולנדית החדשה שנקראה באותה עת פרויקט 1t4i. אף על פי שלא ניצח בשום מרוץ בשתי העונות הראשונות שלו מקצוען, הוא התחיל להשאיר את רישומו במרוצים כשהצטיין בעיקר בקטעים נגד השעון. בסוף עונת 2012 השתתף לראשונה בגראנד טור כשזינק לוואלטה אספניה אך פרש באמצע.
ב-2013 זינק לראשונה לטור דה פראנס וסיים אותו במקום ה-41. מוביל הקבוצה במרוץ היה הספרינטר, מרסל קיטל, שניצח ב-4 קטעים במרוץ ודימולן היה פועל מן השורה במרוץ זה. כחודש אחרי המרוץ בצרפת עמד דימולן על סף ניצחון במרוץ הקטעים טור אנקו, לאחר שהפגין רכיבה אגרסיבית במספר קטעים ואף ניצח בקטע השישי ועבר להוליך בדרוג הכללי. אולם, בקטע השביעי והאחרון ניצח זדנק שטיבר ועבר אותו בדרוג הכללי.
ביוני 2014 ניצח דימולן באליפות הולנד במרוץ נגד השעון. בספטמבר 2014 הוא סיים במקום השני במרוץ החד-יומי, גרנד פרי קוויבק. לאחר מספר שבועות הוא זכה במדליית הארד באליפות העולם במרוץ האישי נגד השעון כשהקדימו אותו ברדלי ויגינס וטוני מרטין.
ב-2015 סיים דימולן שלישי בטור דה סוויס לאחר שניצח בשני קטעים נגד השעון בהם גבר גם על פביאן קנצ'לארה שנחשב באותה עת כאחד מהרוכבים הטובים בעולם בדיסציפלינה זו. הוא זינק לטור דה פראנס אך נפצע בשלב מוקדם יחסית ונאלץ לפרוש מהמרוץ. הוא החלים מהפציעה וזינק לוואלטה אספניה ללא שנחשב למועמד מוביל בשל אופיו ההררי של המרוץ שלא נחשב כמתאים למאפייניו כרוכב. דימולן הפתיע ובלט במרוץ. הוא ניצח בשני הקטעים נגד השעון במרוץ ונטל את ההובלה במרוץ שלוש פעמים והחזיק בחולצת המוביל במשך 6 קטעים, עד הקטע ה-19 במרוץ. בקטע ה-20 והלפני האחרון נכשל דימולן בהגנה על מיקומו וספג פער של 3:46 דקות מהמנצח במרוץ, פאביו ארו. דימולן סיים במקום השישי בדרוג הכללי, אך הוכיח שהוא רוכב גרנד טור משמעותי. באליפות העולם נגד השעון הוא סיים במקום החמישי.
ב-2016 ניצח בקטע הפתיחה בג'ירו ד'איטליה שנערך כמרוץ נגד השעון באפלדורן שבהולנד. הוא החזיק בחולצת המוביל עד הקטע השמיני (עם הפסקה של קטע אחד שבו לא הוביל במרוץ) אך פרש במהלך הקטע ה-11 כתוצאה מפציעה ממנה סבל במשך מספר ימים לפני פרישתו. בטור דה פראנס הוא ניצח בקטע 9 לאחר בריחת יחיד בקטע הררי שהסתיים באנדורה וניצח בקטע 13 שהיה נגד השעון כשהקדים את כריסטופר פרום, שסיים שני, ביותר מדקה. דימולן פרש בהמשך המרוץ ולא סיים אותו. במרוץ נגד השעון באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוא זכה במדליית הכסף ונכנע לקנצ'לארה שזכה במדליית הזהב.
ב-2017 זינק דימולן לג'ירו ד'איטליה כשהמועמדים המובילים לניצחון במרוץ היו וינצ'נצו ניבאלי ונאירו קינטנה. דימולן הוכיח תחרותיות בקטעי ההרים ועליונות ברורה בקטעים שנגד השעון. בקטע ה-16, בעת שהוביל בבטחה בדרוג הכללי במרוץ, חווה דימולן בעיות קיבה שאילצו אותו לעצור בצד הדרך לעשיית צרכיו. אף על פי שיריביו לא המתינו לו, הוא הצליח למזער נזקים בסיום הקטע ונותר כמוביל בדרוג הכללי, אם כי בפער קטן. בקטעים ההרריים הבאים איבד דימולן זמן נוסף ושלושה רוכבים חלפו על פניו בדרוג הכללי, כולל קינטנה שעבר להוביל בדרוג הכללי. בקטע האחרון שהיה מרוץ נגד השעון סיים דימולן שני, אך גבר באופן ברור על יריביו וניצח בדרוג הכללי. בכך היה להולנדי הראשון שניצח בג'ירו ד'איטליה והראשון מאז 1980 שניצח בגרנד טור (הקודם היה יופ זוטולמק שניצח בטור דה פראנס). בעקבות ניצחונו הוענקו לו תואר אבירות על ידי וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ומדליית זהב של עירו, מאסטריכט.
באליפות העולם ב-2017, שנערכה בברגן שבנורווגיה, ניצח דימולן במרוץ האישי נגד השעון ובמרוץ הקבוצתי נגד השעון יחד עם קבוצתו סאנווב.
בג'ירו ד'איטליה 2018 ניצח דימולן בקטע הראשון, שהיה מרוץ אישי נגד השעון ברחובות ירושלים. הוא איבד למחרת את החולצה הוורודה לרוהאן דניס ובמשך כל המרוץ, עד סיומו ברומא, דורג במקום השני בדרוג הכללי. במרוץ ניצח כריסטופר פרום ודימולן סיים אחריו בפיגור של 46 שניות. גם בטור דה פראנס 2018 שמר דימולן על רמה גבוהה וסיים במקום השני, בפיגור של 1:51 דקות אחרי המנצח, גריינט תומאס ולפני כריסטופר פרום שסיים שלישי. הוא גם ניצח בקטע ה-20 שהיה מרוץ אישי נגד השעון. לאליפות העולם שנערכה באינסברוק שבאוסטריה, הגיע דימולן כמועמד המוביל לניצחון במרוץ האישי נגד השעון, אך הוא סיים שני בהפרש של 1:21 אחרי המנצח, האוסטרלי רוהאן דניס.
ב-2019, דמולן פרש מהג'ירו ד'איטליה לפני הקטע ה-5. לאחר שבקטע הרביעי נקלע לפיגור מוקדם בשל פציעה בברכו. הוא החמיץ את הטור דה פראנס ואת רוב עונת 2019 בשל הפציעה בברכו. בסוף העונה, לאחר שבע שנות רכיבה בקבוצת סאנווב, חתם דימולן בקבוצת יומבו–ויסמה ההולנדית.
ב-2020 סבל עדיין מהפציעה בברכו ומבעיות בריאות נוספות. בשל הפגרה שנכפתה על עולם האופניים בשל מגפת וירוס הקורונה הוא החל את העונה באוגוסט בטור ד'לאן והחל את הטור דה פראנס (שנערך בספטמבר) כאחד ממובילי קבוצתו. בהמשך הטור הפך לאחד מהפועלים המובילים של פרימוש רוגליץ' שסיים את המרוץ במקום השני בדרוג הכללי. דימולן סיים במקום השני בקטע האישי נגד השעון (קטע 20) וסיים במקום השביעי בדרוג הכללי. בריאיון שנתן לאחר המרוץ אמר שבתחילת 2020 היה קרוב יותר לפרישה מאשר להמשך הקריירה המקצוענית.
בינואר 2021 פרש דימולן ממחנה האימון של קבוצתו, יומבו-ויסמה, וזו הודיעה כי הפסיק את פעילותו המקצוענית עד הודעה חדשה, לצורך בחינה עצמית של המשך דרכו בספורט המקצועני. ב-15 באוגוסט 2022 הודיע על פרישה מרכיבה מקצועית.
Mirage
Mirage הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק המתקדם האנגלית, קאמל, אשר יצא לאור ב-1 במרץ 1974.
לאחר שאלבום הבכורה של הלהקה, "Camel", לא זכה להצלחה מסחרית, החלה הלהקה לעבוד עם המפיק דייוויד היצ'קוק, אשר הפיק לפני כן אלבומי רוק מתקדם דוגמת "Foxtrot" של ג'נסיס ו-"In the Land of Grey and Pink" של להקת קראוון. באלבום זה שילב לראשונה אנדרו לאטימר, גיטריסט הלהקה, נגינה בחליל, אלמנט שהמשיך להופיע גם ביתר אלבומי הלהקה. השיר "Nimrodel/The Procession/The White Rider" נכתב בהשראת הספר "שר הטבעות".
עטיפת האלבום עוצבה בהשראת חפיסת הסיגריות של מותג הסיגריות "קאמל". בזמן סיבוב ההופעות של הלהקה בארצות הברית, איימה החטיבה האמריקאית של המותג בתביעה משפטית במידה ויימשך השימוש בעטיפת האלבום. חברת ההקלטות Janus Records, שקיבלה את הרישיון להפיץ את האלבום בארצות הברית, דאגה להפיץ את האלבום עם עטיפה בעיצוב חדש. מחוץ לארצות הברית המשיך האלבום להיות מופץ בעטיפתו המקורית, לאור הסכמת הלהקה לדרישתה של חטיבת הסיגריות האירופית של המותג, שעטיפת האלבום ורשימת השירים יודפסו על גבי מהדורה מיוחדת של חפיסת סיגריות של המותג. מותג הסיגריות אף הציע ללהקה לשנות את שמות שירי האלבום כך שיעודדו עישון, רעיון שלא זכה להסכמת הלהקה.
ב-2002 יצא האלבום מחדש בגרסת Remaster שבה שולבו ארבע רצועות בונוס, כאשר שלוש מתוכן הוקלטו בהופעה במועדון מרקי ב-30 באוקטובר 1974.
דוקטיזם
רקע
אחד הקשיים שעמם מתמודד האדם באמונתו באל שאינו גשמי (טרנסצנדנטיות), הוא הקושי להתייחס לישות מופשטת. יש כאלו הפותרים דילמה זו באמצעות האנשה של האל (אצבע אלוהים, ויוציאנו ה' אלוהינו משם ביד חזקה ובזרוע נטויה) ומתן תכונות אנושיות (אל קנוא ונוקם ה', אל חנון ורחום) ואף תיאור בו אדם תופס את בגדו של אלוהים (אמר רבי אבהו: אלמלא מקרא כתוב אי אפשר היה לומר שהיה מקרה בו משה תפס את הקדוש ברוך הוא בדרך שאדם תופס את חברו בבגדו ואמר לפניו: ריבונו של עולם אין אני מניח לך עד שתמחל ותסלח להם).
עקרונות הכת
על פי הדוקטיזם לישו לא היו גוף וטבע אנושיים. הוא רק נראה כאדם ולמעשה היה יצור רוחני שלא התקיים בעולם הגשמי ואף לא נולד לידה של ממש. מסקנה הנובעת מנקודת מוצא זו היא שגם סבלו על הצלב לא היה אמיתי והוא אף לא קם לתחייה. רמז לגישה הזו מופיע כבר בכתבי הקודש, באיגרת הקורינתים אל פאולוס. התאוריה הזו פותרת את הסתירה בין הגשמי-הרע והרוחני-הטוב וגם את העובדה שמריה נותרה בבתוליה אחרי לידתו של ישו.
היו אף כאלו שהאמינו שאימו של ישו, מרים, ירדה מהשמים כמלאך וזה חיזק את דעתם שישו לא התגשם כבשר ודם (כי מלאך לא יכול ללדת בן אנוש). אמונה זו הייתה למשל אצל הקתרים (קטארים).
אלים כתוניים
במיתולוגיה היוונית, האלים הכתוניים היו קשורים לאדמה או לעולם שמתחת לאדמה, לתהליכים האדמתיים שהם הענקת חיים, פריון, מוות וגם לתהליכים בטבע כחילופי עונות השנה, פריחה וקמילה. מקור השם מהמילה כתון, שפירושה "אדמה" ביוונית עתיקה.
האלים הכתוניים עתיקים מאוד ומקדימים במסורות את האלים האולימפיים. הם קשורים לצד המסתורי של העולם, פולחנם מלווה בטקסים מסתוריים, פעולות התמזגות עם האל וכשפים מעוררי יראה. הפולחנים והטקסים היו מבוצעים לרוב בתוך מערות ונקיקים אשר מהווים נקודות כניסה לאדמה. במקומות אלו גם היו מתייחדים עם האל.<BR>
מכון ירושלים
מכון ירושלים הוא מכון מחקר תורני, ההדרה והוצאה לאור, העוסק בספרות תורנית מגוונת, מתקופת הראשונים ועד תקופת האחרונים.
אלים כתוניים
הפולחנים הכתוניים היו נפוצים באזורים חקלאיים, בהם הייתה השפעתם הכרחית. בזמנים פרה-היסטוריים היה נהוג בפולחן שהדמות המרכזית היא אלה, "אמא אדמה" (גאיה), והיא הייתה בוראת ויוצרת ובכך שלטה גם בחיים ומוות. לעיתים, היה מופיע בן זוג שמטרתו הייתה הפרייתה, לאחר מכן היה מת ונולד מחדש כוולד. הפולחן גילם את מחזור החיים והמוות.
מכון ירושלים
מלבד ספרים רבים, מפרסם המכון גם ירחון בשם "מוריה". המכון מעסיק חוקרים ועורכים רבים, בכמה שלוחות ברחבי ישראל. בנשיאות המכון עומדים רבנים מפורסמים, המייעצים לאנשי המכון בתחומים שונים. בשנת תשל"ז זכה המכון בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
אלים כתוניים
פולחן זה נדחק על ידי דתות חדשות שהגיעו לאזור יוון והאמינו כי האלוהות הראשית היא לא אישה אלא גבר. מאוחר יותר גובשה המסורת בדבר משפחה אלוהית - האלים האולימפיים.
מכון ירושלים
המכון ופעולותיו
מכון ירושלים נוסד במחצית שנות השבעים על ידי הרב יוסף בוקסבוים ובעידודו של הרב שלמה זלמן אויערבך. הרב בוקסבוים, שהיה בעל ידע אישי רב בנושאי ביבליוגרפיה תורנית והיסטוריה יהודית, החל כבר בשנת ה'תשכ"ח (1968) לערוך את הספר "אוצר מפרשי התלמוד", שהוא ליקוט דבריהם של מאות ראשונים ואחרונים, מסודרים וערוכים מחדש לפי סדר סוגיות התלמוד הבבלי. תחילה עסק עמו בכך גם הרב משה הרשלר, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית, שהיה אף הוא מהבקיאים בספרות התורנית לדורותיה, ולאחר מכן צורפו אישים נוספים לצוות ההוצאה לאור.
אלים כתוניים
מחלוקת אקדמית
ישנה מחלוקת באקדמיה בדבר נכונתה של החלוקה בין "כתוני" ל"אולימפי" ביוון העתיקה ובדבר שימושיותה במחקר היום. אקדמאים רבים טוענים שהחלוקה בין אלים כתוניים ואולימפיים אינה ניתנת לאימות מבחינה ארכאולוגית, גם אם המושגים שמשו את היוונים. חוקרים אחרים טוענים שהמושגים לא שימשו באופן שמוציא זה את זה (כלומר, אלים רבים נחשבו כתונים ואולימפיים בעת ובעונה אחת). חוקרים מסוימים אף צינו שדיון בדבר החלוקה בין פולחנים כתוניים ופולחנים אולימפיים חוטאת בקטלוג האחד כנורמאלי והשני כסוטה, בעוד לא כך היה הדבר ביוון העתיקה.
מכון ירושלים
המכון ופעולותיו
במחצית שנות השבעים הוקם רשמית "מכון ירושלים", והחל להרחיב את פעולות ההדרה וההוצאה לאור. הוקמו קבוצות עבודה רבות, המתמקדות כל אחת בתחום מסוים. על הקבוצות הללו נמנים: "מפעל תשובות הראשונים", שההדיר ספרי שו"ת רבים של הראשונים, ביניהם הרי"ף, הרא"ש, הרשב"א ועוד, "מפעל הטור השלם" שהוציא לאור, בשיתוף עם "מוסדות שירת דבורה" את הספר "ארבעה טורים" (לרבי יעקב בן אשר) ומפרשיו, בעריכה חדשה ומוגהת, "מפעל שולחן ערוך השלם", המוציא לאור, בשיתוף עם מכון "מורשה להנחיל", את כרכי השולחן ערוך במהדורה חדשה ומוגהת, "מפעל תורת חכמי ליטא" העוסק בתורתם של ראשי הישיבות ותלמידי החכמים שחיו בליטא, "מפעל תורת חכמי פולין" המוציא לאור את תורתם של חכמי התורה שחיו בפולין, "מפעל מורשת יהודי הונגריה" העוסק בעיקר בספריהם של ההולכים בשיטת החתם סופר, "מפעל חכמי אשכנז" המהדיר את כתביהם של גדולי גרמניה, "מכון אור המזרח" העוסק בספרים ותשובות של חכמי עדות המזרח ועוד.
בין השנים 1981–1989 כיהן כמנכ"ל מכון ירושלים מר נתן גרינברג, כשמשרדי המכון שכנו בעיר העתיקה בירושלים.
עד שנת 2009 יצאו במסגרותיו השונות של "מכון ירושלים" כ-800 ספרים. בין הספרים הללו ניתן למנות את "אוצר מפרשי התלמוד" (19 כרכים) "שולחן ערוך השלם" (11 כרכים), "הטור השלם" (22 כרכים), מפעל "תשובות הראשונים" (13 כרכים), "ילקוט שמעוני השלם" (6 כרכים), ספרי המהר"ל מפראג (24 כרכים), "מנחת חינוך השלם" (3 כרכים), "נודע ביהודה השלם" (4 כרכים), ועוד רבים. מתוך מחלקת כתבי היד של המכון יצאו לאור לראשונה מכתב יד: "תשובות הרשב"א" מכת"י (400 תשובות חדשות), "פני שלמה" לרבי שלמה גנצפריד (5 כרכים), מהר"ם שיק (9 כרכים), רבי מרדכי בנט (3 כרכים), מהר"ל מפראג על בבא מציעא, "מקור חיים" מבעל חוות יאיר (3 כרכים), ועוד מאות ספרים נוספים ממשנתם של גדולי חכמי אשכנז, ליטא, הונגריה, טורקיה, צפון אפריקה, ואחרים.
חלק נוסף בפעולותיו של המכון היה הוצאה לאור של ספרי זיכרון, המוקדשים להנצחת רבנים מפורסמים על ידי תיאור קורותיהם, הדפסת דברי תורתם וצירוף דברי תורה נוספים, עתיקים לצד חדשים.
המכון הכתיר כנשיאיו רבנים ידועים. תחילה כיהנו בתפקיד זה הרב יצחק הוטנר, הרב יחזקאל אברמסקי והרב בצלאל ז'ולטי, ולאחר מכן הרב שלמה זלמן אויערבך, הרב אליעזר גולדשמידט, הרב יצחק קוליץ, הרב יוסף שלום אלישיב והרב עובדיה יוסף, שהיה קשור במיוחד ל"מכון אור המזרח", שהוא חלק ממפעלי המכון. רבנים ידועים נוספים עמדו בראשותם של מפעלים ייחודיים, דוגמת "מפעל מורשת יהודי הונגריה", שבראשו עמדו רבנים יוצאי גולה זו.
לאחר פטירת בוקסבוים ב-2007, המשיכו בניו לנהל את מפעלי המכון.
מרכז המכון נמצא ברובע היהודי בירושלים. שלוחות המכון מפוזרות במקומות רבים: בירושלים ישנן שלוחות נוספות, וכן באשקלון, בבית אל, בחולון, בחיפה, בנתניה ובתל אביב. המכון ייחודי בכך שפועלים בו כל חוגי הציבור הדתי והחרדי, יש לו שלוחות הן בישיבות דתיות (כדוגמת ישיבת אור עציון ומכון שלמה אומן שבישיבת שעלבים) והן בישיבות חרדיות. צוות המכון מונה כמאתיים איש, העוסקים בשלל עבודות המחקר וההדרה של המכון.
כתב העת "מוריה"
בשנת ה'תש"ם (1980) החל המכון להוציא לאור את כתב העת התורני "מוריה" שיצא עד אז באופן עצמאי. כתב העת כולל מספר מדורים, בהם מדור "גנוזות", המכיל כתבי יד של ראשונים ואחרונים שלא פורסמו מעולם, מדור "זיכרון לראשונים" המהדיר תשובות ופירושים מאת הראשונים, מדור "זיכרון לאחרונים" בו מובאים תשובות ופירושים מחכמי האחרונים ומדורים נוספים.
אוצר מפרשי התלמוד
כאמור, אחד ממפעלי המכון הוא אוצר מפרשי התלמוד בו נאספו פירושים וביאורים מאלפי ספרים ונערכו על פי סדר הגמרא, רש"י והתוספות. עד לשנת תשע"ח יצאו לאור תשעה עשר כרכים. הכוללים את המסכתות חלה (הלקט נערך על המשנה עם פירושי הרמב"ם והר"ש), פסחים (רק פרק עשירי), סוכה, גיטין, קידושין (עד דף נח), בבא קמא (עד פרק שביעי), בבא מציעא (עד פרק ששי), ומכות.
אוצר מפרשי התורה
לאור הצלחת הפרויקט אוצר מפרשי התלמוד בשנת 2016 החלו בפרויקט דומה סביב פירוש התנ"ך. עד כה (2022) יצאו בסדרה בראשית (2 חלקים), שמות (2 כרכים), במדבר (חלק א'), אוצר מפרשי המגילה על מגילת אסתר.
פתרון שתי המדינות
"פתרון שתי המדינות" (באנגלית: Two-state solution) הוא מונח כולל למגוון הצעות לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני שבסופו תוקם מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל. המדינה הפלסטינית תעניק לתושביה אזרחות ולפליטים הפלסטינים בפזורה תעמוד הזכות להגר לשטחה. חלק מההצעות במסגרת פתרון שתי המדינות אף מכירות בזכות השיבה במסגרתם תותר הגירת פליטים פלסטינים לתוך תחומי מדינת ישראל. בפני ערביי ישראל תהיה האפשרות להישאר בישראל או להגר למדינה הפלסטינית החדשה ולקבל את אזרחותה. אף שהישות שמוצע להקים בטריטוריה הפלסטינית מכונה בפתרון זה "מדינה", ברוב ההצעות ישנן הגבלות משמעותיות על הריבונות שלה. כך, במדיניות ההגירה, ביכולת להחזיק צבא ולהתחמש ואף ביד החופשית שתהיה לצה"ל בשטחי ישות זו.
הצעות שונות של מדינת ישראל לפלסטינים, כפי שהוצגו ב-2000 על ידי אהוד ברק, ב-2008 על ידי אהוד אולמרט וב-2009 על ידי בנימין נתניהו כללו פתרון של שתי מדינות לשני עמים.
גישות שונות לפתרון
חלק מהפוליטיקאיים הישראלים, ביניהם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, טוענים כי במסגרת "פתרון שתי מדינות לשני עמים" שבה יוענקו למדינה הפלסטינית ריבונות עצמאית יהיה צורך לכפות על המדינה הפלסטינית לוותר על אספקטים מסוימים אשר אמורים להינתן לה כמדינה ריבונית אשר יאיימו על קיומה של מדינת ישראל. נתניהו טוען בין היתר שיהיה צריך להגביל את יכולתה של המדינה הפלסטינית לייבא כלי נשק. ההנהגה הפלסטינית סבורה כי במסגרת "פתרון שתי מדינות לשני עמים", אשר תסיים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, אין מקום להשקפות מסוג זה אשר יגבילו את הריבונות של המדינה הפלסטינית.
בעוד שאש"ף והליגה הערבית תומכים באופן רשמי בפתרון שתי המדינות, חלק מהפלגים הפלסטינים וארגוני הטרור המוסלמים דוחים כל הגעה להסכם קבע עם ישראל. כך למשל, ארגון החמאס, ארגון החזבאללה ואיראן ממשיכים לקרוא להמשך המאבק מול ישראל, המכונה לעיתים "הישות הציונית".
שתי מדינות לאום
אפשר להבדיל בין הניסוח "שתי מדינות לשני עמים" לבין "פתרון שתי המדינות". בניסוח הראשון יש הכרה מפורשת בהגדרה העצמית של העם היהודי ובזכויותיו הלאומיות, בעוד שבניסוח השני אין מפורשת הכרה זאת והוא לא מבטיח בהכרח שישראל תישאר מדינת העם היהודי אחרי מימושו. כך למשל, יש התומכים בפתרון שתי המדינות בו תוקם מדינה פלסטינית ביהודה, שומרון ועזה ויפונו כל ההתנחלויות, אך ישראל לא תשמור על צביונה היהודי (למשל: באמצעות הסכמה ל"זכות השיבה" הפלסטינית) אלא תיהפך למדינה דו-לאומית או למדינת כל אזרחיה. פתרון שתי המדינות בנוסח זה איננו מקובל על הרוב הגדול של הציבור היהודי בישראל, ואהוד בעיקר בקרב ערביי ישראל.
גישת ירדן היא פלסטין
ישנם ישראלים המאמינים כי "פתרון שתי מדינות לשני עמים" יושם למעשה עוד בשנת 1922 כאשר הבריטים הקימו בעבר הירדן אשר היווה 75% מן השטח אשר היה תחת המנדט הבריטי, את מה שהפך בהמשך לממלכת ירדן - מדינה בעלת אוכלוסייה פלסטינית מובהקת.
המנדט הבריטי
הדו"ח של ועדת פיל משנת 1937 המליץ על חלוקה נוספת של ארץ ישראל, והפעם, חלוקת השטח שנותר למדינה היהודית ממערב לירדן, לאחר החלוקה הקודמת שניתקה ממנו את עבר הירדן, לשלושה חלקים: יהודי, ערבי ותחום קטן באזור ירושלים שיישאר תחת המנדט הבריטי או תחת שליטה בינלאומית. הדו"ח אף כלל שינוי מהותי במדיניות הבריטית - ההצעה לטרנספר 225,000 ערבים משטחי ארץ ישראל המערבית וזאת בניגוד להבנות 1917 כניסוחן בהצהרת בלפור: "במפורש הובן ששום אפליה לא תעשה אשר תפגע לרעה בזכויותיהם האזרחיות או בזכויותיהם הדתיות של האזרחים הלא-יהודים אשר ישבו בארץ ישראל, או בזכויות ובסטטוס הפוליטי לו זוכים היהודים בכל ארץ אחרת". בצד היהודי היו חילוקי דעות בנוגע למסקנות הוועדה ולבסוף התקבלה הצעת החלוקה לשתי מדינות. בצד הערבי סירבו לקבל את מסקנות הוועדה ודחו את ההצעה להקים מדינה יהודית בארץ ישראל.
בשנת 1947 הוצע שוב לחלק את ארץ ישראל המערבית כחלק מתוכנית החלוקה של האו"ם. תוכנית זו הציעה לחלק את ארץ ישראל לשלושה אזורים: מדינה יהודית דמוקרטית, מדינה ערבית דמוקרטית ושליטה בינלאומית ב-1% מהשטח שכולל את ירושלים ובית לחם. ההצעה התקבלה על ידי ההנהגה הציונית אך מדינות ערב וערביי ארץ ישראל דחו אותה. בעקבות זאת פרצה מלחמת העצמאות כניסיון של התושבים הערבים להשתלט על ארץ ישראל. המלחמה הסתיימה בניצחון ישראלי והקמת מדינת ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל
לאחר מלחמת ששת הימים העלה שר העבודה הישראלי יגאל אלון את תוכנית אלון שהמליצה לממשלה להעביר את רובם המוחלט של שטחי יהודה ושומרון, חבל עזה וסיני לתושבי האזור הערבים שיוכלו לבחור בין כינונה של ישות עצמאית לבין חבירה לממלכה ההאשמית. תוכנית אלון לא התקבלה רשמית על ידי ממשלת אשכול ולא על ידי הממשלות שקמו אחריה. חבר הכנסת אורי אבנרי הגיש הצעה לסדר היום של הכנסת לדיון ביוזמת הקמת מדינה פלסטינית בשטחים הפלסטיניים, אך ההצעה נדחתה. גם בישראל וגם בקרב הפלסטינים הייתה התנגדות להקמת מדינה פלסטינית, הן מצד ראשת ממשלת ישראל גולדה מאיר והן מצד הוועד המרכזי של פת"ח. הייתה עדיפות לתוכניות מדיניות חלופיות סותרות: מסיפוח מלא לישראל, דרך אוטונומיה חלקית לפלסטינים, ועד השבת השטחים שנכבשו לממלכת ירדן.
בשנת 1969 ההצעה להקמת מדינה פלסטינית עלתה לסדר היום בחוגי אש"ף. הרעיון זכה לתמיכת אנשי ציבור ישראליים בראשית שנות השבעים, דוגמת לובה אליאב, ישעיהו ליבוביץ, יוסי שריד ושלמה אבינרי, אך ממשלת ישראל המשיכה בהתנגדותה. בשנת 1972 טבע לובה אליאב את המונח "שתי מדינות לשני עמים" בספרו ארץ הצבי. גם בסוף שנות השבעים עדיין התנגדו במפלגת העבודה לפתרון שתי המדינות ולמהלכי האוטונומיה שקידמו אותו. בשנת 1976 קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה התומכת בפתרון שתי המדינות על סמך קו הגבול ששורטט בהסכמי שביתת הנשק. תנועת חד"ש אף אימצה את הסיסמה "ישראל, פלסטין - שתי מדינות לשני עמים" בשנת 1981.
שנות ה-2000
בשנות ה-90 של המאה ה-20 חזר הדיון בסוגיית "פתרון שתי מדינות לשני עמים" להיות רלוונטי. כתוצאה ממגעים דיפלומטיים נרחבים הגיעו הצדדים המעורבים לשלבי משא-ומתן - בשנת 1993 בהסכמי אוסלו, בשנת 2000 בפסגת קמפ דייוויד, ובשיחות בטאבה בינואר 2001. אף על פי כן, שום הסכם סופי לסיום הסכסוך לא הושג בין הצדדים.
בשנת 2002 הוקם ארגון קול אחד שמטרתו קידום הנושא. מטה הארגון ממקום בניו יורק ובנוסף פועלים סניפים בישראל וברשות הפלסטינית.
בועידת אנאפוליס שנערכה בנובמבר 2007 הוסכם על ידי הישראלים, הפלסטינים והאמריקאיים כי "פתרון שתי מדינות לשני עמים" יהיה הבסיס למשא-ומתן העתידי ליישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ב-5 ביולי 2009 הכריז ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו: "הבאנו הסכמה לאומית על המושג שתי מדינות לשני עמים".
בספטמבר 2010, החל סבב שיחות שלום בין ישראל לפלסטינים, בתיווכו של ממשל אובמה. המטרה האולטימטיבית של השיחות הישירות הייתה להגיע להסדר סופי ורשמי לסכסוך הישראלי-פלסטיני על ידי יישום פתרון מסוג שתי מדינות לשני עמים עבור העם היהודי והעם הפלסטיני בשטחי ארץ ישראל, אך השיחות בין הצדדים הגיעו למבוי סתום. בתקופת ממשל אובמה נפגש נתניהו מספר פעמים נוספות עם אנשי ממשל, והביע התנגדות עקבית לפתרון שתי המדינות.
בשנת 2010 ביצע ארגון ההסברה "The Israel Project" סקר בקרב הפלסטינים, ממנו עולה כי רובם תומכים בפתרון שתי המדינות, אך רק 30% מהם רואים פתרון זה כפתרון קבע, ורובם רואים אותו כפתרון ביניים שיוביל בבוא הזמן לפתרון המדינה האחת.