cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'אן קרטיין
ביוגרפיה
קרטיין נולד ב-11 בינואר 1934 בשויניגן קוויבק למשפחה דוברת צרפתית. סיים לימודי משפטים באוניברסיטת לאוול. בשנת 1963 הצטרף למפלגה הליברלית ונבחר כחבר פרלמנט. בשנת 1967 התמנה לשר על ידי ראש הממשלה לסטר פירסון. מאוחר יותר כיהן כשר גם במשרדים שונים בממשלתו של פייר אליוט טרודו.
האדמה (אפקוט)
חממות הביתן
כאמור, לביתן שטחי חממות נרחבים, בהם נערכים ניסויים בגידולים הידרופוניים, ומגדלים ירקות אורגניים לשימוש מסעדות הביתן. בחממות נערכים ניסויים עבור נאס"א.
ז'אן קרטיין
ביוגרפיה
בשנת 1984 התמודד על תפקיד ראשות המפלגה הליברלית, אך הפסיד לג'ון טרנר. בשנת 1990 ניסה שוב את כוחו מול טרנר, והפעם ניצח. בבחירות שנערכו בשנת 1993 זכה קרטיין בראשות המפלגה הליברלית לניצחון והתמנה לראש הממשלה. קרטיין זכה עם מפלגתו בבחירות עוד פעמיים נוספות בשנת 1997 ובשנת 2000. בסוף שנת 2003, לאחר יותר מעשר שנות כהונה בתפקיד, החליט לפרוש. למחליפו בתפקיד ראש הממשלה התמנה פול מרטין.
פעילויותיו העיקריות כראש ממשלה
שאלת קוויבק - במשאל העם שנערך בקוויבק בשנת 1995 יצא קרטיין כקנדי-צרפתי נגד התנועה הבדלנית הקוויבקית. המשאל הסתיים ברוב קטן לטובת המצדדים בהישארות בקנדה.
הרי ליווינגסטון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המסגרת הכלכלית האינדו-פסיפית
המסגרת הכלכלית ההינדו-פסיפית לשגשוג (Indo-Pacific Economic Framework for Prosperity, ובקיצור: IPEF) היא יוזמה כלכלית שהושקה באופן רשמי על ידי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ב-23 במאי 2022, כחלק ממלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין, על מנת ליצור מסגרת כלכלית שתהווה חלופה למדינות הפסיפיק אשר הן בעלות פוטנציאל טבעי לשותפות סחר עם סין, וכן לחזק את ברית הקוואד נגד סין.
רקע
החל משנת 2018 מתנהלת מלחמת סחר בין ארצות הברית לסין. המאבק של ארצות הברית בסין כולל גם ברית צבאית נגדה בשם הקוואד, בה חברות ארצות הברית, יפן, אוסטרליה והודו. עד 2017 הייתה ארצות הברית שותפה לקואליציה הטרנס פסיפית (TPP), שהיא מסגרת כלכלית לסחר חופשי אשר מנתה 12 מדינות לאורך חופי האוקיינוס השקט. אולם ב-2017 עם היבחרו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית, הוא פרש משותפות זו, ובכך איפשר לסין להקים את השותפות הכלכלית האזורית המקיפה. בנוסף, סין ביקשה להצטרף לשותפות הטראנס פסיפית לאחר פרישת ארצות הברית ממנה. לפיכך, כשנבחר ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, שקד על הקמת מסגרת כלכלית הדומה לזו של הטרנס פסיפית, שתבודד את סין כלכלית ותחליש אותה.
ייסוד המסגרת הכלכלית
ב-23 במאי 2022, בפסגה של מדינות הקוואד שהתקיימה בטוקיו בירת יפן, השיק נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את המסגרת הכלכלית ההינדו פסיפית לשגשוג. עם ייסודה, השתתפו בה ארבע עשרה מדינות, הכוללות את ארצות הברית והמדינות מהאזור ההינדו-פסיפי, כאשר המדינה האחרונה שהצטרפה היא פיג'י, אי בדרום האוקיינוס השקט, עם הזמנה פתוחה למדינות נוספות להצטרף בכל עת.
ביידן תיאר את היוזמה כ"כתיבת הכללים החדשים לכלכלת המאה ה-21", וקבע כי ההסכם יגרום לכלכלות המשתתפות בו "לצמוח מהר והוגן יותר". שרת המסחר ג'ינה ריימונדו טענה כי המסגרת מהווה "ההתקשרות הכלכלית הבינלאומית המשמעותית ביותר שהייתה לארצות הברית אי פעם באזור זה".
המסגרת הכלכלית המשותפת עוסקת בנושאים כלכליים שונים כמו הפחתת רגולציה על עובדים ומשכורות, קידום טכנולוגיות ירוקות, שמירה על זכויות אדם, הפניית המסחר מזרחה אל האזור ההינדו פסיפי, ועוד.
המדינות המשתתפות
ארבע עשרה מדינות חברות ב-IPEF, אשר מהוות 40% מהתמ"ג העולמי:
יאקופו בליני
יאקופו בליני (באיטלקית: Jacopo Bellini; סביבות 1400–סביבות 1470) היה צייר איטלקי, מחלוצי אמנות הרנסאנס בוונציה. בניו היו הציירים ג'נטילה וג'ובאני בליני וחותנו היה הצייר אנדראה מנטניה.
יאקופו נולד בוונציה, והיה תלמידו של האמן ג'נטילה דה פבריאנו (Gentile da Fabriano). בשנת 1423 שהה יאקופו בפירנצה, שם ראה את עבודותיהם של פיליפו ברונלסקי, דונטלו ואחרים. בשנה שלאחר מכן פתח בוונציה סדנה משלו, שאותה ניהל עד למותו. רבות מיצירותו אבדו במהלך השנים שמאז, אולם יצירותיו המעטות מהוות עדות לנטייה הגוברת של אמני הרנסאנס האיטלקי לשימוש בפרספקטיבה לתיאור נפח ובהתייחסות אל הנוף.
הביוגרפיה של יאקופו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
זנזיבר (ארכיפלג)
זנזיבר הוא ארכיפלג בריבונות טנזניה, השוכן באוקיינוס ההודי. הארכיפלג מורכב מ-75 איים. שלושת האיים הגדולים הם זנזיבר (או בשמו הסוואהילי: אוּנגוּגָ'ה), פמבה ומאפיה. עם האיים הקטנים יותר נמנים פריזון איילנד ("אי בית הסוהר"), בָּאוֶוה, צָ'פְּוָואנִי, צ'וּמְבֶּה, מְנֶמְבָּה ומִיסָאלִי.
האיים שטוחים יחסית, וגובהה של הפסגה הגבוהה ביותר בה, הנמצאת באי זנזיבר, היא כ-130 מ' מעל פני הים.
באיים זנזיבר ופמבה שכנה בעבר סולטנות זנזיבר, שהפכה בהמשך לפרוטקטורט בריטי, ולמדינה עצמאית קצרת ימים, עד לאיחודה עם טנגניקה והקמת הרפובליקה המאוחדת של טנזניה. לעומתם, מאפיה נחשב לחלק מטנגניקה, ולפיכך גם היה בעבר חלק ממזרח אפריקה הגרמנית ומהמושבה הבריטית טנגניקה. גם לאחר האיחוד, נהנים האיים זנזיבר ופמבה מאוטונומיה, בעוד מאפיה שייך אדמיניסטרטיבית למחוז פְּוָואנִי שביבשה.
רוצח שכיר - מדריך שימושי לקבלן עצמאי
רוצח שכיר - מדריך שימושי לקבלן עצמאי הוא ספר שיצא לאור בארצות הברית ב-1983 ושימש השראה למעשי רצח.
על הספר והוצאתו לאור
הספר שנקרא במקור: Hit Man: A Technical Manual for Independent Contractors נכתב בפסבדונים של סופרת בשם רקס פראל ויצא לאור בשנת 1983 על ידי פאלאדין – הוצאה לאור המתמחה בין היתר בכתיבת ספרי הדרכה מעוררי מחלוקת בנושאים כמו הכנת חמרי נפץ, קניבליזם, התאבדויות, ושימוש בכלי נשק.<BR> בגרסתו הראשונה נכתב הספר כרומן המתאר עלילה הקשורה במתנקש שנשלח לרצוח עקרת בית בפלורידה, ודרך פעולתו. מאוחר יותר שונתה המסגרת והותאמה למדריכים דומים שיצאו במסגרת ספרי ההדרכה של פאלאדין, כך שהתפרשה כמדריך שימושי לרוצח שכיר בתחילת דרכו. הספר כלל הנחיות מפורטות כמו: איך לאסוף מודיעין, איזה כלי נשק לבחור, בחירת דרכי מילוט, איך לאסוף את התשלום ודרכים להעלמת הגופה. הספר הספיק להימכר ב-13,000 עותקים עד להפסקת הפצתו במהלך תביעה משפטית שהועלתה בהקשר לפרסומו.
התביעה
בשנת 1993 התרחש במדינת מרילנד שבארצות הברית רצח משולש של מילרד הורן, בנה והמטפלת שלו. הרוצח, ג'יימס פרי, בעל הרשעות פליליות בתחום האלימות, נלכד ונדון למוות. חקירתו הביאה לגילוי מי ששכר אותו - לורנס הורן, שביקש לקבל כספי פוליסת ביטוח חיים מחברת הביטוח שביטחה את מילרד הורן. במהלך המשפט התברר כי הרוצח רכש את מיומנותו באמצעות הספר של פאלאדין. משפחות הקרבנות תבעו את ההוצאה לאור בטענה שהספר שהוציאה עודד את הרוצח פרי, ויש לה אחריות לרצח המשולש. הפרופ' דוד סמולה שהעיד מטעם התביעה טען כי הוצאת פאלאדין "פדתה צ'קים מרוצחים בלי לדעת מי מקוראיה רוצח פוטנציאלי ומי סתם פנטזיונר".<BR> משפט זה העלה לראשונה אל הדיון את שאלת חופש הביטוי של המו"ל המוגנת על ידי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, ועל כך התבססה ההגנה, שטענה עוד כי אין הבדל בין פרסום הספר לבין סדרת טלוויזיה בנושא אלימות, סרט אימה או ספר אלים.
בערכאה נמוכה הפסידו המשפחות, עקב הטיעון שהספר לא אומר "בצע רצח עכשיו!" אלא אומר "אם אתה רוצה להיות רוצח שכיר זה מה שעליך לעשות", וכן בגלל הטיעון שהספר אף אינו מסית לאלימות. המשפחות ערערו וזכו בערעור. בין היתר נקבע בפסק הדין כי "לא ניתן להתייחס לספר כתאורטי...פאלאדין סייעה ואף פעלה תוך דרגה מסוימת של כוונה... על פי כל חוק סייעה לביצוע פשע באמצעות ביטויים." ערעור נוסף הוגש לבית המשפט העליון, ותוך כדי הדיון, בחודש מאי 1999, החליטה חברת הביטוח של פאלאדין להתפשר עם המשפחות והסכימה לשלם פיצויים של מיליוני דולרים. כמו כן הסכימה להשמיד 700 עותקים של הספר שנותרו ברשותה, ולוותר על כל הזכויות הקשורות לספר.
ניצחונן של המשפחות לא הושלם, שכן לא הצליחו למנוע את המשך הפצתו של הספר. לאחר ביצוע הסכם הפשרה הועלתה גרסה מלאה של הספר באתרי אינטרנט שונים וככל הנראה נמצאת שם גם היום.
אגודת הסטודנטים אריאל
אגודת הסטודנטים באוניברסיטת אריאל היא עמותה רשומה ומלכ"ר המאגדת את הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת אריאל. האגודה פועלת לקדם את רווחת הסטודנטים בתחום החברתי, התרבותי והאקדמי, והיא הגוף הרשמי המייצג את ציבור הסטודנטים באוניברסיטת אריאל בפני הנהלת האוניברסיטה ובפני מוסדות חיצוניים. האגודה היא חברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים הארצית.
היסטוריה
בשנת 2012 מותגה האגודה מחדש. בשנת 2014 רשמה האגודה הישג כאשר קיבלה לראשונה אישור על ניהול תקין מרשם העמותות. נכון לסוף שנת 2019 חברים באגודה 15500 חברים (מתוך 17 אלף הסטודנטים באוניברסיטה). האגודה מעסיקה 45 עובדים בשכר.
מטרות ופעילות האגודה
אגודת הסטודנטים באוניברסיטת אריאל שמה לה למטרה להוות בית לסטודנט ולפעול למען ציבור הסטודנטים, לשמור על תדמיתם, מעמדם האקדמאי, ועצמאותם של הסטודנטים, באוניברסיטה ומחוצה לה. האגודה פעולת למתן מענה לזכויות וצרכים בתחומים שונים הנמצאים במעטפת לימודיו האקדמיים ויוצרת סביבת רווחה תרבות והוואי בקמפוס.
אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת אריאל היא עמותה רשומה הפועלת כ"מוסד ללא כוונת רווח" (מלכ"ר), על פי חוק העמותות. האגודה מאגדת את כלל הסטודנטיות והסטודנטים הלומדים באוניברסיטת אריאל. פקידה של אגודת הסטודנטים הוא להוות בית לסטודנט, אוזן קשבת ולפעול למתן מענה לזכויות וצרכים בתחומי הרווחה, האקדמיה ויצירת סביבה צעירה של תרבות והוואי בקמפוס. האגודה פועלת לשמירת תדמיתן ותדמיתם של הסטודנטיות והסטודנטים, מעמדם, ועצמאותם בקמפוס ומחוצה לו.
גופים נבחרים
חברי אגודת הסטודנטים באוניברסיטה בוחרים באופן דמוקרטי, מדי שנה, 21 נציגים מחוגים שונים לכהונה כנציגיהם בוועידת אגודת הסטודנטים. המועצה, המתפקדת כמעין "פרלמנט", מתכנסת פעם בחודש ומאשרת את התקציב, שינוי התקנון ושינויים אסטרטגיים בפעילות האגודה. בראש הוועידה עומד יו"ר המועצה ומזכיר המועצה, האחראים על תפקודה וכינוסה (בדומה ליו"ר הכנסת וסגניו).
יו"ר האגודה נבחר גם הוא על ידי בחירות דמוקרטיות (ובמקביל עובר הצבעת אמון במועצה). הוא אחראי על ניהול האגודה והוצאה לפועל של החלטות הוועידה. הוועד המנהל של אגודת הסטודנטים מורכב משלושה חברי ועידה (נציגי הסטודנטים מהפקולטות השונות). תפקיד הוועד המנהל, שהוא מעין "רשות מבצעת", הוא לאשר ולפקח בפועל על ענייני תקציבים ועל משכורות.
חברי מועצת האגודה
מלבד יו"ר אגודת הסטודנטים אשר מכהן כחבר במועצה ישנם 21 חברי מועצה מהמחלקות השונות. 6 ממדעי החברה, 6 מהפקולטה להנדסה, 2 מהפקולטה לבריאות, 2 מהפקולטה להנדסאים, 2 מהפקולטה לאדריכלות. 2 מהמכינה, 1 מהפקולטה למדעי הטבע עוד 1 מתואר שני ושלישי.
תקציבים
תקציב אגודת הסטודנטים לשנת 2019 הוא מחזור של 5 מיליון ש"ח.
עריכה
עריכה היא שלב בתהליך ההכנה של יצירה כתובה, חזותית, או קולית, שבו היא עוברת סוגים אחדים של ליטוש, במטרה לשפר אותה ולעשותה ראויה לפרסום.
זיסי סתוי, שערך במשך 35 שנה את המוסף לספרות של "ידיעות אחרונות", הציג את עבודתו כך:
סוגי העריכה ומרכיביה
בעריכה נכללות פעולות מסוגים שונים:
עריכת תרגומים
עורך התרגומים עורך את תרגום הספר שקיבל מהמתרגמת, אך עובד בצמוד גם לטקסט בשפת המקור, ולפיכך עליו להיות מצוי בשפת המקור. הוא משווה את התרגום למקור ומתקן שגיאות שנפלו לשיטתו במהלך התרגום, או מתערב לפעמים ב"החלטות התרגומיות" של המתרגמת. לדוגמה, על עורך התרגום של "יוליסס" להיות מצוי באנגלית, ועל עורך התרגום של "קלאס" להיות מצוי בספרדית. עורכי תרגום רבים מבצעים במהלך העבודה גם עריכת לשון.
עריכה קולנועית
בתחום הקולנוע, עריכה (או מונטאז' מצרפתית, מלאכת הרכבה) היא אמנות הרכבת צילומים לרצפי צילומים ("סיקוונסים"), שמלווה בהרכבת הרצפים לשם יצירתו של סרט קולנוע שלם.
עריכה של כתב עת
כוללת גם את ההחלטה מה יפורסם ומה לא יפורסם. מרכיב זה בא לידי ביטוי בסיסמתו של העיתון הניו יורק טיימס "All the News That's Fit to Print" - "כל החדשות שראויות לדפוס".
עריכת סדרה; עריכת סוגה
עורכים אלה עובדים בתוך הוצאות הספרים, או מחוצה להם, כעצמאים. עורך סדרה מנהל סדרת ספרים, שבה הוא מלקט את הכותרים שלהבנתו מתאימים לשכון יחד, עבור הוצאת הספרים. עורך של סדרת ספרים מתורגמים נמצא בדרך כלל בקשר עם סוכנים ספרותיים ועם סוכנויות ספרים בעולם, כדי להביא לקורא המקומי את הספרים הנכונים לשיטתו. עורך סדרת מקור יביא להוצאת הספרים את הסופרים המקומיים שלדעתו צריכים להיות בקדמת הבמה. עורכת סוגה תעבוד בדרך כלל בתוך הוצאת הספרים. היא תחליט עבור המו"ל אילו ספרים בסוגה שלה יצאו לאור. לדוגמה, עורכת ספרי ילדים, עורכת ספרי עיון וכיוצא באלה.
יחסי מחבר-עורך
המפגש הראשון של המחבר עם עבודת העורך עשוי להיות חוויה מאוד מעניינת, עקב הכמות העצומה של ההערות שיש לו אודות הספר "המושלם" שהוגש לו. גם כאשר הספר שנמסר לעורך הוא באיכות סבירה, אין זה נדיר שהערות העריכה יתייחסו לכל פיסקה בספר.
סיפורה של עמליה כהנא-כרמון "החמה נסתלקה" הועבר במקביל לשני כתבי-עת ופורסם בשניהם. וזו התייחסותה של המחברת לתוצאה הערוכה:
התייחסות שונה לנושא זה, הן של הכותב והן של העורך, מוצגת בדברי התודה הבאים של סטיבן הוקינג, בפתח ספרו "קיצור תולדות הזמן":
הבדל מהותי, בין העריכה שעבר סיפורה של עמליה כהנא-כרמון לזו שעבר ספרו של סטיבן הוקינג, נמצא בטיב הקשר בין המחבר לעורך. הבדל זה עשוי להסביר את תגובותיהם השונות. במקרה הראשון הייתה העריכה פעולה חד-צדדית, כלומר החלטות העורך הובאו לידיעת הסופרת רק כאשר ראתה את היצירה המודפסת. במקרה השני הייתה פעולת העריכה דו-צדדית, כלומר נעשתה בשיתוף פעולה מתמשך בין המחבר לעורך.
עריכה נרחבת, הכוללת השמטת קטעים מסוימים ושינוי אופן הצגתם של קטעים אחרים, והתנגדות של הסופר לביצועה, מקובלים במקרה של ספרות יפה. קל להבין התנגדות זו, שהרי ביצירה מסוג זה חשיבות גדולה לא רק לתוכן, אלא גם לאופן הגשתו, מבחינת המילים והתחביר שנבחרו. גם בקרב מחברים של ספרי עיון ישנם הנפגעים מאוד מהניסיון לערוך את יצירתם, ומגלים התנגדות עזה לכך. ניתן ללמוד מניסיונה של הסופרת אריקה ג'ונג, המוצג בפתח ספרה "פחד חמישים": "בספרי הראשון רגזתי על הצעות לקיצור ולשינויים. בספרי זה, השישה-עשר במספר, אני אסירת תודה לאין קץ".
בנדיקטוס מנורסיה
בנדיקטוס מנורסיה (בלטינית: Benedictus Nursiae; 480 לערך – 547; פרוש השם בעברית: ברוך) היה נזיר שייסד את מסדר הבנדיקטינים ונחשב כמייסד הנזירות במערב אירופה. הוכתר כקדוש נוצרי על ידי הכנסייה בשנת 1220.
חייו
על חייו של בנדיקטוס יש רק מקור ראשוני אחד, החלק השני של הספר "דיאלוגים" (Dialogi) שכתב גרגוריוס הראשון בשנת 593. זו אינה ביוגרפיה במובן המקובל של המילה אלא "ויטה", כלומר תיאור חייו של אדם על מנת להראות את קדושתו.
על פי הכתוב אצל גרגוריוס, בנדיקטוס נולד בנורסיה (Nursia) שבמרכז איטליה למשפחה איטלקית מכובדת. הוא קיבל חינוך רומי והיה עד לאורח החיים המופקר של תושבי רומא. לנוכח מציאות זו וחוסר יכולתו לשנותה ובשל חששו לנשמתו נטש את לימודיו, מסר את כל רכושו ובעידוד והשגחת נזיר בשם רומנוס פרש לחיי נזירות ובדידות לאזור סוביאקו שבמרכז איטליה ושם התבודד במערה. עד מהרה יצא לו שם של קדוש ואנשים רבים הגיעו למערתו כדי לקבל ממנו עצות והדרכה רוחנית. בהיותו במערה באה אליו קבוצת נזירים וביקשה שיהיה להם לאב מנזר. הוא הסכים רק אחרי שהסביר להם את דרכו הנוקשה והם הסכימו לחיות לפי דרכו. הדרך הסתברה כקשה להם מדי והוא חזר למערה. אולם לאט הגיעו נזירים שהיו מוכנים לדרישות הנוקשות ואיתם ייסד במונטה קאסינו את מנזר הבנדיקטינים ועמד בראשו עד מותו. בהמשך, הקים עוד 11 מנזרים, בכל אחד מהם אב מנזר וקבוצת נזירים קטנה (על פי המסורת עמד בראש 12 מנזרים שבכל אחד מהם 12 נזירים, כמספר השליחים תלמידי ישו). בשארית ימיו הדריך את הנזירים במנזרים שייסד, ועל פי הסיפורים העממיים המשיך לחולל ניסים. בשנת 547 מת ממלריה ונקבר ליד אחותו, הנזירה סכולסטיקה, במונטה קאסינו.
בנדיקטוס נחשב כסנדק הספריות, עקב פעולותיו לשימור אוצרות ספרותיים נוצרים דתיים. בתקנון שחיבר, קבע כי נזיר חייב לדעת קרוא וכי עליו לקרוא את ספר תהילים כולו במחזוריות (לפירוט ראו תקנון בנדיקטוס).
המציאות הפוליטית בה חי ופעל
בנדיקטוס חי ברומא במאה ה-6, בזמן שתושביה היו מושפלים ומדוכאים עקב הכיבושים הברבריים, והאימפריה הלכה והתפוררה. בשנת 455 הוונדלים החריבו חלקים מאיטליה, וב-476 אודואקר המצביא הגרמני פלש לאימפריה. כשבנדיקטוס היה בן 9 האוסטרוגותים פלשו לאיטליה והקימו בה את ממלכתם. בתקופת חייו היו מלחמות רבות והביטחון האישי התערער. בנוסף, בתקופתו התערערו הקשרים האישיים, וקרבת הדם קשרה קבוצת אנשים מצומצמת יחסית למה שהיה נהוג בימי שגשוג האימפריה. יתר על כן, באיטליה הורע מצב הערים במאה החמישית בשל אובדן הנכסים שהיו לעשירים בפרובינקיות בגליה, באיבריה, ובצפון אפריקה.
תקנון הנזורה של בנדיקטוס
אחד מתקנוני המנזרים החשובים ביותר הוא התקנון שכתב בנדיקטוס. תקנון זה (Regula Benedicti) והתקנות הכתובות בו צוטטו פעמים רבות בתקנוני נזורה מאוחרים יותר.
כמחצית הפרקים מדברים על חובת הצייתנות והענווה ומה שנדרש לעשות כאשר אחד מחברי קהילת הנזירים אינו כזה.
יתרת הסעיפים מדברים על עבודת האל (Opus Dei), הנחיות פעולה לאב המנזר ודרכי ניהול המנזר. חלק מהנושאים אינם מכוסים בתקנון והושארו לטיפולו של אב המנזר מתוך הנחה שאב המנזר חכם ומנוסה ומסוגל להתמודד עם בעיות פשוטות או להסיק את המעשה הנדרש מהנחיות שבסעיפים אחרים.
מגדלנה מברנדנבורג
מגדלנה מברנדנבורג (בגרמנית: Magdalena von Brandenburg; 7 בינואר 1582 - 4 במאי 1616) הייתה בתו של יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואשתו של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט. בנוסף, מגדלנה הייתה סבתא רבתא של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ביוגרפיה
מגדלנה נולדה ב-7 בינואר 1582 בברלין, ליוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולאליזבת מאנהלט-צרבסט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס מבארבי. ב-14 ביוני 1598 התחתנה מגדלנה עם לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט, ממנו נולדו לה 11 ילדים. ב-4 במאי 1616 מתה מגדלנה בדרמשטאדט, מה שפגע קשות בבעלה, ובעקבות כך הוא החליט לעלות לארץ הקודש.
משפחתה
ב-14 ביוני 1598 התחתנה מגדלנה עם לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
לואיס דיאס
לואיס פרננדו דיאס מרולנדה (בספרדית: Luis Fernando Díaz Marulanda; נולד ב-13 בינואר 1997) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת ליברפול ובנבחרת קולומביה.
קריירה
לואיס "אל גוואחירו" דיאס נבחר לאחד מבין 22 השחקנים שייצגו את קולומביה בקופה אמריקה לילידי היבשת. את השחקנים שנבחנו בחר שחקן העבר קרלוס ולדרמה. ולדרמה המליץ לראשי ג'וניור ברנקייה להחתים את דיאס, שהרשים. משם הושאל לברנקייה פוטבול קלוב מהליגה השנייה. את שערו הראשון כמקצוען כבש ב-14 במאי 2016 במשחק מול קוקוטה דפורטיבו.
פורטו
ב-10 ביולי 2019 חתם בפורטו תמורת שבעה מיליון אירו עבור 80 אחוז מכרטיס השחקן. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 באוגוסט, במוקדמות ליגת האלופות במשחק מול קרסנודאר. שלושה ימים מאוחר יותר ערך את הבכורה בליגה מול ז'יל ויסנטה. ב-13 באוגוסט כבש את שערו הראשון במשחק הגומלין מול קרסנודאר, אך קבוצתו הודחה לאחר הפסד 2–3. ב-17 באוגוסט כבש את שערו הראשון בליגה, בניצחון 0–4 על ויטוריה סטובל.
ליברפול
ב-30 בינואר 2022 חתם בליברפול עד 2027, תמורת 45 מיליון אירו.
ב-6 בפברואר ערך הופעת בכורה בניצחון 1–3 על קארדיף סיטי בגביע האנגלי. ב-10 בפברואר ערך הופעת בכורה בפרמייר ליג בניצחון 0–2 על לסטר סיטי. בהופעתו השנייה, ב-19 בפברואר, כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על נוריץ' סיטי. ב-5 באפריל כבש שער בכורה בליגת האלופות, בניצחון 1–3 על בנפיקה ליסבון בשלב רבע הגמר.
נבחרת לאומית
נבחר לשחק עם הנבחרת עד גיל 20 ששיחקה בסודאמריקנו 2017 וסיימה אחרונה בבית הגמר. דיאס שיחק חמישה מתוך תשעת המשחקים ולא כבש. ב-28 באוגוסט 2018 קיבל את זימון הבכורה לנבחרת הבוגרת, שוב על ידי המאמן רייס, שהפעם היה המאמן הזמני של הבוגרת. ב-11 בספטמבר ערך את הבכורה במשחק הידידות מול כשנכנס בדקות הסיום. ב-26 במרץ 2019 כבש את שער הבכורה במשחק הידידות מול בהפסד 1–2. נכלל בסגל הסופי של קרלוס קיירוש לקופה אמריקה 2019. ב-3 ביוני 2021 כבש בלימה את שער הבכורה שלו במוקדמות מונדיאל 2022 בניצחון 0–3 על וזומן לקופה אמריקה 2021 על ידי המאמן ריינלדו רואדה. הוא היה השחקן הטוב של קולומביה בטורניר כאשר כבש ארבעה שערים בחמישה משחקים, כולל את שער הטורניר במשחק ההפסד 1–2 מול וכן את שער הניצחון בדקה האחרונה מול  במשחק על המקום השלישי שבו ניצחה נבחרתו 2-3. הוא סיים כמלך שערי הטורניר, בצוותא עם ליונל מסי.
תארים והישגים
ג'וניור ברנקייה פורטו ליברפול
חנון בן נחש
חנון העמוני היה מלך בני עמון בתקופת דוד מלך ישראל, בראשית ימי המלוכה בישראל. חנון היה בנו של נחש העמוני, וירש ממנו את מלכותו על ממלכת בני עמון שבעבר הירדן המזרחי. בימיו נכבשה ממלכת בני עמון על ידי ממלכת ישראל המאוחדת.
המלחמה בדוד
בסופו של דבר, אחר מלחמה ארוכה ועקובה מדם, הפסידו הארמים ובני עמון והשתעבדו תחת ידי דוד למשך תקופה ארוכה מאוד.
חז"ל הסבירו מה החסד שעשה נחש העמוני עם דוד . הם ביקרו את דוד על ששלח מנחמים לחנון, חרף איסור התורה שלא לדרוש שלומם וטובתם של בני עמון, ותלו בכך את כל הצרות שבאו בעקבות בקשתו לנחם את חנון.
עקמומיות ממוצעת
במתמטיקה, העקמומיות הממוצעת (באנגלית: Mean curvature) היא מדד חיצוני לעקמומיות מתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית אשר מתאר מקומית את העקמומיות של משטח משוכן במרחב משכן כלשהו כדוגמת המרחב האוקלידי.
במונח נעשה שימוש בידי סופי ז'רמיין במסגרת עבודתה על תורת האלסטיות. Jean Baptiste Marie Meusnier עשה בו שימוש ב-1776, במחקריו על משטחים מינימליים. המונח חשוב באנליזה של משטחים מינימליים, להם עקמומיות ממוצעת קבועה אפס, ובניתוח של ממשקים פיזיקליים בין נוזלים (למשל, קרומי סבון), אשר, למשל, הם בעלי עקמומיות ממוצעת קבועה בזרימות סטטיות, בהתאם למשוואת יאנג-לפלס.
הגדרה
תהי p נקודה על משטח S. כל מישור שעובר דרך p ומכיל את הנורמל ל-S יחתוך את S לאורך עקומה מישורית. התאמה של וקטור יחידה נורמלי לכל נקודה בעקומה המישורית מגדירה עקמומיות לעקומה הזאת. כאשר המישור הזה מסתובב בזווית \theta (כך שהוא תמיד מכיל את הנורמל למשטח), העקמומיות עשויה להשתנות. הערך המרבי \kappa_1 והערך המזערי \kappa_2 של העקמומיות מכונים ערכי העקמומיות הראשיים של S.
העקמומיות הממוצעת ב-p\in S מוגדרת כממוצע של כל ערכי העקמומיות של עקומות מישוריות שנחתכות מן המשטח על ידי מישורים בזוויות \theta שונות:
אלא שלפי משפט אוילר בגאומטריה דיפרנציאלית:, כך שמהעובדה שהממוצע של על פני מחזור שלם הוא 1/2, נקבל:
באופן כללי יותר, בעבור על-משטח T העקמומיות הממוצעת נתונה בנוסחה:
באופן מופשט יותר ניתן לומר שהעקמומיות הממוצעת היא העקבה של התבנית היסודית השנייה חלקי n.
משטח נתון הוא משטח מינימלי אם ורק אם העקמומיות הממוצעת שלו מתאפסת בכל נקודה.
לב פסחיס
לב פסחיס (ברוסית: Лев Псахис; נולד ב-29 בנובמבר 1958) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן.
היה פעמיים אלוף ברית המועצות בשחמט - בשנת 1980 ביחד עם אלכסנדר בליאבסקי ובשנת 1981 ביחד עם גארי קספרוב.
נכון לאפריל 2021, פסחיס מדורג במקום ה-39 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה
לב פסחיס נולד בקרסנויארסק, שבברית המועצות ועלה לישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20.
הוא זכה במספר תחרויות בינלאומיות - מקום ראשון בסרייבו בשנת 1981, בסיינפואגוס בשנת 1983, בשירק בשנת 1986 ובאנדורה בשנת 2002. בשנת 1979 הוא זכה במקום השלישי בסוצ'י (ניצח את נוחים רשקובסקי).
בשנת 1982 הוא זכה במקום שני בתחרות אזורית - קדם לאליפות העולם אך לא הצליח להתקדם בשלב הבא. זכה באליפות אירופה בשנת 1983 כחבר משלחת ברית המועצות וקיבל מדליית זהב בשנת 1999 כחבר נבחרת ישראל. היה אלוף ישראל בשנים 1997 ו-1999. בשנת 1996 זכה במקום השני באליפות ישראל.
במהלך השנים היה מאמנם של סופיה פולגאר, יהודית פולגאר ואמיל סוטובסקי.
בשנת 1999 דורג במקום ה-57 והודח בסיבוב השלישי.
ב-2000 דורג במקום ה-44 והודח בסיבוב הראשון.
ב-2002 דורג במקום ה-84 והודח בסיבוב השני.
הופעות באולימפיאדות
לב פסחיס ייצג את ישראל שבע פעמים באולימפיאדות השחמט.
הורנבוסטל-זאקס
הוֹרְנְבּוֹסְטֶל-זאקס (או זאקס-הורנבוסטל; Hornbostel–Sachs) היא שיטה לסיווג כלי נגינה אשר פותחה בברלין על ידי שני חלוצי האתנומוזיקולוגיה, אריך מוריץ פון הורנבוסטל (Erich Moritz von Hornbostel) וקורט זאקס (Curt Sachs), שניהם יהודים שנאלצו לעזוב את גרמניה עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
השיטה פורסמה לראשונה בשנת 1914 בכתב העת לאתנולוגיה Zeitschrift für Ethnologie. תרגום לאנגלית פורסם רק בשנת 1961 בכתב העת Galpin Society Journal. במהלך השנים צצו ביקורות על השיטה ואף פותחו שיטות נוספות, אך היא נשארה כשיטה הנפוצה ביותר לסיווג כלי נגינה על ידי אתנומוזיקולוגים ואורגנולוגים.
השיטה מבוססת על שיטת סיווג מוקדמת יותר אשר פותחה בשלהי המאה ה-19 על ידי ויקטור מהילון, אוצר אוסף כלי הנגינה של קונסרבטוריון בריסל. המערכת של מהילון הייתה אחת הראשונות לסווג את כלי הנגינה לפי אופן הפקת הצליל בהם, אולם הייתה מוגבלת ברובה לכלי נגינה מערביים. יתרונה של מערכת הורנבוסטל-זאקס הוא באפשרות לסווג בה כל כלי ללא תלות בשיכותו לתרבות זו או אחרת.
בסיס המערכת
רשמית, מערכת הורנבוסטל-זאקס מבוססת על השיטה העשרונית של דיואי. יש בה ארבע רמות על אשר מחולקות לדרגות משנה. בסך הכול ישנן יותר מ-300 חלוקות יסוד.
חלוקות העל והחלוקות שמתחתיהן
לאחר פרסומה המקורי של השיטה, נוספה קבוצה חמישית נוספת - אלקטרופוניים, כלים אשר הצליל מופק בהם על ידי זרם חשמלי, כגון: סינתסייזר. פרנסיס ויליאם גלפין (Francis William Galpin) הוסיף קבוצה זו בחלוקה שלו, אשר דומה יותר לחלוקה של מהילון. לדוגמה: בספרו על כלים מוזיקליים אירופאים, הוא מחלק את הכלים האלקטרופוניים לשלוש חלוקות משנה כתלות באופן יצירת הצליל ("באמצעות מתנד", "אלקטרו-מגנטיים" ו"אלקטרו-סטטיים") ובנוסף, חילק גם את אלה פעמיים נוספות כתלות באמצעי השליטה. אולם, למרות שזאקס היה מודע לקבוצה זו, היא מעולם לא נוספה רשמית ואין שום אזכור שלה בפרסום המקורי של 1914.
יישום השיטה
מעבר לחלוקה לעיל, ישנן עוד מספר חלוקות משנה. כך לדוגמה הקסילופון נמצא בקבוצה הוא 111.212 (נקודות מתוספות לאחר כל ספרה שלישית על מנת להקל על הקריאה). מספר סידורי גבוה אינו מצביע בהכרח על מורכבותו של הכלי. הביוגל לדוגמה שיך לקבוצה שמספרה הסידורי הוא 423.121.22 למרות שהוא נחשב לכלי פשוט יחסית (הוא צינור מתכת מכופף אשר נושפים בו בדומה לחצוצרה אך אין בו שסתומים או נקבי אצבוע). המספרים בקבוצה זו מעידים כי:
מספר זה לא מזהה פרטנית את הביוגל אלא את כל הכלים אשר עונים למאפינים הנ"ל.
סיומות וכלים מורכבים
ישנן דרכים לסווג כלים באמצעות שיטה זו אפילו אם יש להם מאפיינים העונים ליותר מקבוצה אחת. לכלים אלו יהיה בדרך כלל מספר סידורי גבוה במיוחד הכולל בתוכו גם פסיקים ומקפים.
מלון אוקראינה
מלון "רדיסון רויאל מוסקבה", לשעבר מלון אוקראינה (ברוסית: «Гостиница «Рэдиссон Ройал, Москва) — הוא מלון חמישה כוכבים במוסקבה. המלון שוכן בגורד שחקים בסגנון סטליניסטי שידועה כאחד משבע האחיות של מוסקבה. הבניין הוקם בשנת 1957 ומאז הקמתו היה מלון יוקרה.
המלון ממוקם במרכז מוסקבה מול הבית הלבן של רוסיה והוא כולל 34 קומות ומגיע לגובה של 206 מטר.
בשנת 2005 המלון עבר הפרטה. בשנים 2007-2010 המלון עבר שיפוץ נרחב. לאחר השיפוץ הוא כולל 505 חדרים ו-38 סוויטות. בקומה 33 של המלון קיים תצפית שפתוח רק לעורכי המלון והמסעדות שבמלון.
בלובי של מלון הותקנה דיורמה של עיר מוסקבה בקנה מידה 1:75 בהתאם למצב העיר בשנת 1977. שטחה כ-300 מ"ר.
סוכנות רולס-רויס ממוקמת בבניין מלון אוקראינה.
מארי-פייר קניג
מרשל צרפת מארי-פייר ז'וזף פרנסואה קניג (בצרפתית: Marie-Pierre Kœnig; 10 באוקטובר 1898 – 2 בספטמבר 1970) איש צבא צרפתי. הצטיין כמפקד בשורות צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן שימש כשר ההגנה הצרפתי.
קריירה מוקדמת
קניג נולד בעיר קאן בצרפת. הוא שירת בהצטיינות בשורות צבא צרפת במלחמת העולם הראשונה, ולאחר סיום המלחמה המשיך בשירותו במרוקו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת קניג כקפיטן (סרן) בגדוד האלפיני, חלק מן הגדוד השלושה עשר של לגיון הזרים אשר נשלח לנורווגיה, תחת פיקודו של הגנרל בותאר, על מנת לעצור את הפלישה הגרמנית לארץ זו.
המאמץ הצרפתי בנורווגיה היה חייב להיזנח, עם פלישת הוורמאכט בכוח גדול אל צרפת וארצות השפלה ב-10 במאי 1940. בחודש יוני 1940, קיבלו כוחות בעלות הברית בנורווגיה פקודת נסיגה, והועלו על אוניות בדרכם אל החזית הצרפתית. קניג ואנשיו הונחתו בברטאן אשר במערב צרפת, אך לא הספיקו להילחם. הם הגיעו מאוחר מדי, כאשר התבוסה הצרפתית הייתה כבר עובדה מוגמרת. קניג ומספר מאנשיו הצליחו להימלט מברטאן באמצע חודש יוני 1940, ביחד עם אחרוני החיילים מחיל המשלוח הבריטי, והגיעו ללונדון.
הצטרפות לצרפת החופשית ומבצע בגבון
ב-18 ביוני 1940 נשא דה גול את נאומו ההיסטורי בתחנת ה-BBC בו הכריז על הקמת צבא צרפת החופשית, שימשיך להילחם כנגד הגרמנים מחוץ לגבולות צרפת. בעת שנתנה ההכרזה היה אך מספר מועט ביותר של אנשים שיכולים היו להצטרף לקריאה - כמה מאות מאנשי הגדוד האלפיני, כמה אלפי מלחים באוניות שעגנו באנגליה בעת הכניעה, וכמה אלפי פצועים שפונו לאנגליה בעת הלחימה. הייתה זו התחלה צנועה למדי.
קניג ואנשיו היו בין הראשונים שהצטרפו אל דה גול, שכן הם שהו באותה העת בלונדון, בטרנטהם פארק. ב-29 ביוני 1940 נפגש עמם דה גול. מפקדם, בותאר, ביקש לחזור לצרפת על מנת ללחום במחתרת. קניג, ומפקדו לויטננט קולונל ראלף מונקלאר, וכמאתיים מאנשיהם, הצטרפו אל דה גול. לאחר עזיבת דה גול את המקום, "יעצו" לאנשי הגדוד הקצינים הבריטים שהיו עמם, כי אם ימשיכו במעשיהם יוגדרו כמורדים בממשלתם החוקית. בריטניה ניתקה את קשריה עם ממשלתו של המרשאל אנרי פיליפ פטן המכונה "צרפת של וישי" רק כמה ימים מאוחר יותר.
כוח האדם הצנוע שהצליח דה גול ללקט משברי יחידות שהגיעו לאנגליה לא היה בסיס לכל פעולה של ממש. עתידה של צרפת החופשית עתיד להיות במושבות, ובמיוחד במושבות באפריקה. צרפת שלטה בגוש יבשתי ענק, מאלג'יריה בצפון, ועד גבון בדרום. למעשה כל חלקה הצפון מערבי של היבשת היה תחת שליטה צרפתית. כאן היה בסיס טריטוריאלי ואנושי להמשך הלחימה.
ביוני 1941 השתתף קניג במערכה שניהל צבא צרפת החופשית כנגד כוחות וישי בסוריה ובלבנון, מערכה שאחריה מונה לגנרל, ולמפקד החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית.
ביר חכים
באמצע שנת 1942 היה מצבם של הכוחות הבריטים בצפון אפריקה בכי רע. בינואר 1942 החזיקה הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בעמדות בקו גזאלה בסמוך לטוברוק. במשך כארבעה חודשים צברו הצדדים כוחות, לקראת מתקפה עתידית. המפקד הבריטי, קלוד אוקינלק היסס מלפתוח במתקפה, ובחר לבצר את הקו, שנמשך לאורך כ-72 קילומטרים, מגזאלה בצפון לביר חכים בדרום. החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית, בפיקודו של קניג, המונה כ-5,500 לוחמים, נשלחה להחזיק בעמדה הדרומית.
ב-26 במאי 1942 תקף הפלדמרשל ארווין רומל את הבריטים, והצליח להגיע להישגים שהביאו לכך שהארמייה השמינית הבריטית ניהלה קרב נסיגה באזור קירנאיקה כאשר קורפוס אפריקה בפיקודו של רומל מזנב בעקבותיה, ומנסה לכתר אותה ולהשמידה. אנשי קניג החזיקו במצודת ביר חכים באזור אגפה הדרומי של הארמייה השמינית, ונקודה אסטרטגית חשובה ביותר להבטחת הנסיגה הסדורה של הארמייה, ולמניעת כיתורה.
ב-27 במאי 1942 התקיפה חטיבת "אריאטה" האיטלקית את כוחותיו של קניג, ונכשלה. ארבעים טנקים הושמדו בהתקפה, ועוד חמישה עשר בהתקפת נגד של קניג ביומיים שלאחר מכן.
ב-30 במאי נכנסו כוחותיו של רומל לפעולה. היה זה המגע הקרבי המשמעותי הראשון בין גרמנים וצרפתים מאז כניעתה של צרפת, ויוחסה לו חשיבות סמלית רבה על ידי שני הצדדים. מתקפתו של רומל הצליחה לגרום לכיתורה של החטיבה הראשונה, אשר הושלם ב-7 ביוני. שליחים מטעמו של רומל הגיעו אל הגנרל קניג ודרשו ממנו להיכנע, על פי העיתון "דבר" קניג השיב "תשובה נמרצת שאינה ראויה לדפוס". המשורר נתן אלתרמן, אשר כתב באותם ימים בעיתון "הארץ" טור בשם "רגעים" על ענייני השעה, העלה על נס את האירוע בשירו "תשובתו של הגנרל קניג". האולטימטום תואר בעטו של אלתרמן:
והתשובה בלשון המשורר:
מאוחר יותר אמר קניג כי לא נהג לגדף קציני אויב, לא כל שכן את שליחיו של רומל שאותו כיבד. הוא סיפר כי כאשר הודיעו לו קציני המטה שלו כי שני קצינים איטלקים הגיעו בשליחות רומל, שאל באירוניה: "אולי רומל רוצה להיכנע?". כשראש מטהו ענה לו כי רומל דווקא רוצה שהם ייכנעו, נפלטה מפי קניג קללה עסיסית. הסיפור הגיע לעיתונים ושם, שינה הסיפור צורה וקיבל חיים משלו.
במשך ימים ארוכים עמדה החטיבה במצור, תחת מתקפה ארטילרית ואווירית עזה, ללא מים, בחום ובשרב של המדבר הלובי. עמידת החטיבה שיבשה את תוכניותיו של רומל, ואת קווי האספקה והתקשורת שלו במצוד אחר הארמייה השמינית. בלילה שבין 10 ביוני ו-11 ביוני הצליחו כוחותיו של קניג לפרוץ את המצור בכוח, תוך שהם נושאים עמם את כל ציודם ואת הפצועים שנפצעו בקרב. החטיבה הצליחה ליצור קשר עם כוחות בריטים באזור אל גובי, ולפרוס שם מחדש את כוחותיה. כעשרים אחוז מאנשי החטיבה נפגעו בקרב.
שחרור צרפת
בחודש מרץ 1944 מונה קניג למפקד "כוחות הפנים הצרפתיים". היה זה כינוי לכוחות המאוחדים של מחתרות תנועת ההתנגדות הצרפתית, אשר על פי הוראת דה גול אורגנו כיחידות צבאיות לכל דבר, וצורפו באופן רשמי ל"צבא צרפת החופשית" על מנת לקדם את פני פלישת בעלות הברית הממשמשת ובאה.
קניג נשלח למטהו של הגנרל אייזנהאואר בלונדון, ומשם הפעיל את הכוחות. קניג עמד לצד הגנרל בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, וכוחותיו התקדמו עמו לכיוון פריז. ב-25 באוגוסט 1944 נכנס דה גול, וקניג עמו, לפריז ששוחררה על ידי יחידות של צבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל לקלרק, לאחר שב-21 באוגוסט 1944, התמנה קניג כמושלה הצבאי של העיר.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה פיקד קניג אזור הכיבוש הצרפתי בגרמניה, עד שנת 1949. ב-1949 מונה קניג למושל צפון אפריקה, וב-1950 לסגן נשיא המועצה לביטחון לאומי. ב-1951 לאחר פרישתו, נבחר כנציג המפלגה הגוליסטית לאספה הלאומית, ולאחר מכן שירת תקופות קצרות כשר ההגנה תחת ראשי הממשלה פייר מנדס פראנס ואדגר פור. הוא פרש סופית בשנת 1955.
בראשית מאי 1955 שיגר דוד בן-גוריון את שמעון פרס ששימש כמנכ"ל משרד הביטחון אל פייר קניג, שר ההגנה באותה תקופה. ופייר קניג שקיבל אותו בלבביות, הורה לפתוח את מחסני החירום של צרפת ולספק לישראל את מבוקשה: טנקים, מטוסים, תותחים וציוד מכ"ם.
פייר קניג היה ידיד ישראל וכיהן כראש אגודת הידידות צרפת-ישראל.
באפריל 1969, לאחר פרישת דה גול מנשיאות צרפת, הציע אלן פוהר, נשיא הסנאט הצרפתי והנשיא הזמני של צרפת, לקניג, לרוץ כמועמד לנשיאות בבחירות והבטיח לו את תמיכתו. קניג דחה את הבקשה תוך ציון בריאותו הרופפת והצהיר כי אין זה ראוי שגנרל אחד יחליף גנרל אחר בראשות המדינה.
קניג נפטר בשנת 1970, ובשנת 1984 הכריז עליו נשיא צרפת פרנסואה מיטראן כ"מרשל צרפת".
הנס אספרגר
הנס אספרגר או בשמו המלא יוהאן פרידריך קארל אספרגר (בגרמנית: Johann Friedrich Karl Asperger; 18 בפברואר 1906 - 21 באוקטובר 1980) היה רופא ילדים, פסיכיאטר ילדים ומחנך אוסטרי שעל שמו קרויה תסמונת אספרגר. אספרגר תרם לחקר ההפרעות שבספקטרום האוטיסטי ולביסוסן של שיטות טיפול בהפרעות אלה בחינוך המיוחד. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת וינה והיה חבר באקדמיה לאופולדינה. מחקר שפורסם ב-2018 קבע כי אספרגר שיתף פעולה עם הנאצים בתוכנית T4 - אותנסיה, שבמסגרתה נרצחו ילדים שנחשבו פגומים.
ביוגרפיה
אספרגר גדל בחווה בהאוסברון, מחוץ לעיר וינה, כבן הבכור בין שלושת בניהם של יוהאן אספרגר, רואה חשבון, ושל סופי לבית מסינגר. הבן השני מת זמן קצר אחרי הלידה. מילדותו הצטייר כאדם די מסוגר מבחינה חברתית שאהב טבע וספרות. ניכר בו כישרון לשפות והוא התעניין במיוחד ביצירותיו של המשורר האוסטרי פרנץ גרילפרצר שמשיריו נהג לצטט תכופות בפני חבריו לכיתה. נהג באותה תקופה גם לצטט את עצמו ולהתייחס לעצמו מנקודת מבט של גוף שלישי. הוא היה חבר בתנועת הנוער הקתולית "בונד נוילנד" שפעלה באוסטריה בשנות ה-20-ה-30. אחרי לימודי תיכון בגימנסיה הומנית, סיים אספרגר בשנת 1931 לימודי רפואה באוניברסיטת וינה. היה בין השאר, תלמידו של אירווין לאזאר, ואחרי מותו של לאזר, תלמידו של פרנץ המבורגר (חסיד האוגניקה ולימים חבר במפלגה הנאצית שהתעניין בחקר ההפרעות במצב הרוח ובבסיס הביולוגי של הדחפים, ושנה מאוחר יותר התחיל את עבודתו הראשונה כמנהל התחנה לחינוך מיוחד וטיפול במשחקים בבית החולים לילדים של האוניברסיטה, ה-Heilpädagogische Station מיסודו של אירווין לאזאר. הוא שימש גם כיועץ מומחה במערכת החינוך הרגילה ולחינוך מיוחד). בשנת 1934 עשה השתלמות בבית חולים פסיכיאטרי בלייפציג, בגרמניה, כמו כן בפוטסדאם.
מארי-פייר קניג
מקומות על שמו בישראל
לאות הוקרה על פעילותו הצבאית והידידות שהפגין כלפי מדינת ישראל נקראו על שמו רחובות בערים בישראל (בכלל זה בשכונת תלפיות בירושלים, בשכונת נת-600 בנתניה ובחולון בשכונת נאות רחל) ובבת-ים. בין שאר המקומות ניתן לציין את בית החייל במושבה הגרמנית בחיפה.
הנס אספרגר
ביוגרפיה
בימי מלחמת העולם השנייה שירת אספרגר כקצין רפואה בקרואטיה. אחיו הצעיר נהרג בקרב סטלינגרד. פסיכיאטר יהודי בשם ג'ורג' פראנקל שהיה מאבחן ראשי בקליניקה של אספרגר היגר מאוסטריה לארצות הברית והתקבל לעבודה אצל לאו קנר. באוקטובר 1944 יחד עם האחות ויקטורינה זאק פתח אספרגר בית ספר לחינוך מיוחד שפעל במשך ארבעה חודשים והעניק טיפולים לוגופדיים, על ידי מוזיקה, דרמה וחינוך גופני. בית הספר נהרס בהפגזות בעלות הברית. האחות זאק נהרגה בעצמה וחלק רב מכתביו של אספרגר אבדו. אחרי 1944, בעקבות פרסום עבודתו על הילדים עם "פסיכופתיה אוטיסטית", קיבל קביעות כמרצה בקתדרה לרפואת ילדים של אוניברסיטת וינה.
אספרגר לא הצטרף כחבר למפלגה הנאצית. יש עדויות שבמסגרת עבודתו בהתאם למדיניות ה"אותנסיה" הכפויה לצורך שמירת "היגיינת הגזע" האוגניסטית ו"ההתייעלות" הכלכלית-החברתית, מימי המשטר הנאצי, חתם אספרגר על כמה תעודות רפואיות על נכויות או מחלות חשוכות מרפא אצל ילדים, לא פעם בהסכמת ההורים, עם המלצה לשליחתם למוסדות שבהם הושם למעשה קץ לחייהם (המוסד "אם שפיגלגרונד"). הוא נתבקש לערוך רשימות של ילדים בעלי נכויות ומומים העשויים להתאים לתוכניות חינוכיות מיוחדות, והילדים שלא נמצאו מתאימים נשלחו על ידי השלטונות למותם במסגרת "תוכנית יקליוס". לפי סטיב זילברמן, מחבר הספר "NeuroTribes", לא רצה אספרגר לסכן כנראה את מעמדו ואף את חייו. הוא מונה בתפקידיו בבית החולים ובאוניברסיטה בווינה על ידי מורו, פרנץ המבורגר, שהפך לאחד מתומכיו הנלהבים של המשטר הנאצי, ולנקיטת עמדות פומביות המנוגדות לתעמולת המשטר היה מחיר כבד. אחרי המלחמה גאורג פראנקל חידש את קשריו עם אספרגר, ושניהם ביקרו זה אצל זה. זילברמן מאמין כי מול מדיניות השלטון הנאצי השתדל אספרגר להגן על הילדים שטופלו במחלקתו באמצעות שימת דגש על "ערכם החברתי" וחיוניות הטיפול בהם. הוא סבור שסיפוריו של אספרגר אחרי המלחמה על כמה פשיטות של הגסטפו בבית החולים היו אמיתיים. עם זאת, ספרו של זילברמן התפרסם כשנתיים לפני המחקר שחשף את מעורבותו המלאה של אספרגר בתנועת האוגניקה וקשרים נוספים שהיו לו בתוך המפלגה הנאצית.
אחרי המלחמה המשיך בעבודתו הטיפולית והחינוכית בווינה, ובין מטופליו נמנתה גם אלפרידה ילינק, לימים סופרת כלת פרס נובל לספרות. בשנים 1957–1962 כיהן אספרגר כמנהל בית החולים לילדים העיר אינסברוק וכפרופסור באוניברסיטה המקומית. ב-1962 התמנה לפרופסור לרפואת ילדים ומנהל בית החולים לילדים האוניברסיטאי בווינה. הוא פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנת 1977.
אספרגר נפטר בווינה בשנת 1980.
חקר תסמונת אספרגר
בשנת 1943 חקר ד"ר לאו קנר מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס קבוצה של 11 ילדים בעלי מאפיינים מיוחדים וטבע לגביהם את המונח "אוטיזם בילדות מוקדמת" (Early infantile autism).
בשנת 1944 בעבודת הדוקטורט שלו תיאר אספרגר ארבעה ילדים בעלי קשיים בהשתלבות חברתית. בלי לדעת על הפרסום של קנר שפורסם רק שנה אחת קודם לכן, קרא אספרגר לסוג האישיות שתיאר "פסיכופתיה אוטיסטית", הפרעת אישיות יציבה המאופיינת בבידוד חברתי. לפי גינטר קרמר מציריך, התבסס אספרגר במחקריו אלה על טיפול ב-400 ילדים. למרות יכולות אינטלקטואליות כמעט נורמליות, הראו הילדים קושי ניכר בתקשורת בלתי מילולית, בכלל זה בשימוש הולם במחוות גופניות ובנימת קול בשיחה, יכולת דלה לאמפתיה קוגניטיבית או אפקטיבית, נטייה לעשות אינטלקטואליזציה של רגשות ונטייה להשתמש בסגנון דיבור ארכני, לא קשוב ופורמלי מדי (צורת דיבור של "פרופסורים קטנים"). הילדים התאפיינו גם בתחומי עניין משונים, שאחריהם היו כרוכים במידה אובססיבית. ייתכן ואובססיביות זו, אשר גורמת להם להשקיע את כלל משאביהם האינטלקטואלים בנושא צר בלבד, היא הגורמת לאמונה השגויה כי הנ"ל הם תמיד בעלי רמת משכל גבוהה מהממוצע. זאת בנוסף לנטייה הרווחת להדגיש בעיקר מקרים המלווים באינטליגנציה מעל הנורמלי, בהם במיוחד מורגש הפער בין יכולות אינטלקטואליות גבוהות למדי לבין "כישורי חיים" נמוכים. עם ארבעת המקרים של ילדים בעלי תסמינים אוטיסטים שאספרגר דיווח עליהם בעבודתו המפורסמת ושהוא עקב אחריו עד לבגרות נמנה פריץ ו. שהפך לימים לפרופסור לאסטרונומיה ופתר טעות בעבודותיו של ניוטון אותה גילה מילדותו.
בניגוד לחולים של קנר, הילדים שתוארו על ידי אספרגר לא הקרינו ריחוק וסגירות. הם גם פיתחו, לעיתים בטרם עת, דיבור בעל תחביר מסובך, ולמעשה לא ניתן היה לאבחן אותם בשנות החיים הראשונות (גיל האבחון הממוצע עומד על גיל 6–7 שנים).
אספרגר הדגיש את אופייה המשפחתי של התסמונת שזיהה, ואף שיער שהמאפיינים האישיותיים הועברו בראש ובראשונה על ידי זכרים (תפיסה מקובלת בתסמונות הקשת האוטיסטית. ההנחה היא כי היחס בין גברים לנשים הוא 1:4).
קדם לגילוייו של אספרגר מחקרה של חוקרת מקייב, גרוניה סוחארבה (1981-1881), שפורסם בעיתונות המדעית הרוסית (1925) ואחר כך הגרמנית בשנת 1926. היא תיארה מקרים של ילדים שסבלו מ"פסיכופתיה סכיזואידית" או "אקסצנטרית", שהיא קראה לה מאוחר יותר "פסיכופתיה אוטיסטית" או "עם הימנעות פתולוגית". עבודתו של אספרגר פורסמה לראשונה בגרמניה, ונחשפה לעולם דובר האנגלית בעיקר בשנת 1981, כאשר פרסמה החוקרת לורנה וינג תיאורי מקרים שבהם הופגנו סימפטומים דומים. תיאורי המקרים שלה, שאפיינו התנהגות שאותה כינתה "תסמונת אספרגר", טשטשו במידת מה את ההבדלים בין התיאורים של קנר ואספרגר, מכיוון שהיא כללה בין ילדי תסמונת אספרגר ילדים עם פיגור שכלי מתון, כמו גם ילדים שהציגו איחור בהתפתחות שפה בשנות חייהם הראשונות, בעוד אספרגר התייחס לבעלי מנת משכל כמעט נורמלית.
מאז ניסו מספר מחקרים לייחד את תסמונת אספרגר כתסמונת שונה מאוטיזם ללא פיגור שכלי, אך העדר קונצנזוס על הקריטריונים האבחנתיים המאפיינים את תסמונת אספרגר הקשה על כך. אף על פי כן קיבלה התסמונת הכרה במדריך האבחנות DSM IV של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית. היא הוצאה מן המדריך DSM-5 משנת 2010 שראה בה חלק לא ייחודי בספקטרום האוטיסטי.
החל משנת 1964 כיהן אספרגר כראש התחנה הטיפולית-רפואית של הארגון SOS-Kinderdörfer ( (SOS - כפרי ילדים) השוכנת בכפר הינטרבריהל שבאוסטריה התחתית.
כתביו
במשך חייו פרסם מעל 350 מאמרים רפואיים. Das psychisch abnorme Kind . Wiener klinische Wochenschrift 51: 1314–1317 1938. (הילד האנורמלי מבחינה נפשית) (פסיכופתים אוטיסטים בגיל ילדות) (על האבחנה המבדלת של האוטיזם הילדותי המוקדם) (חינוך טיפולי - מבוא בפסיכופתולוגיה של הילד - לרופאים, מורים, פסיכולוגים, שופטים ועובדות סוציאליות) Asperger, Hans (1977). "Erlebtes Leben. Fünfzig Jahre Pädiatrie . Pädiatrie & Pädologie 12 (3): 214–223. . (חיים כפי שנחיו. 50 שנות רפואת ילדים ופדולוגיה)
קישורים חיצוניים
John Donvan and Caren Zucker In a Different Key: The Story of Autism, 2016, Crown Publishers, an imprint of Penguin Random House LLC. autism Annette Baum, Bruckhart Brückner - Hans Asperger - Biographisches Archiv der Psychiatrie 2016
Civilization (סדרת משחקים)
ציוויליזציה (באנגלית: Civilization) היא סדרת משחקי אסטרטגיית 4X מבוססי תורים שנוצרה על ידי סיד מאייר. המשחקים בסדרה בעלי מאפיינים דומים, כגון, הנהגת ציוויליזציה שלמה מתקופת הפרהיסטוריה עד להווה. הסדרה, אשר משחקיה נחשבים לממכרים במידה רבה, נהנתה מפופולריות מתמשכת.
על המשחקים
לכל הכותרים בסדרה שיטת משחק בסיסית דומה. כל שחקן בתורו צריך להזיז את היחידות שלו על מפת העולם, לבנות בערים מבנים או יחידות, לחקור טכנולוגיות חדשות, להילחם בציוויליזציות אחרות או לנהל מולן משא ומתן על הסכמים. בין התורים של השחקן או השחקנים, שאר הציוויליזציות נשלטות על ידי המחשב ומבצעות פעולות דומות בתורן. על השחקן לקבל החלטות שוטפות, כמו אילו טכנולוגיות לחקור או אילו תשתיות לפתח, והתקדמות זו מתרחשת בהדרגה במהלך התורים. השחקן משיג את כספו, בין היתר, דרך מיסוי של תושבי הציוויליזציה שתחת שליטתו.
פיתוח טכנולוגיות בדרך כלל מאפשר לשחקן לבנות סוגים חדשים של יחידות או מבנים. המבנים השונים תורמים לפיתוחן של הערים בתחומי התרבות או הכלכלה, מאפשרים ייצור ובנייה מהירים יותר או מקנים נקודות ריגול (החל ב-Civilization IV). ניתן גם לסחור בטכנולוגיות עם הציוויליזציות היריבות באמצעות פעולות דיפלומטיות.
לפני שהשחקן מסוגל להורות ליחידות שלו לתקוף שחקן אחר, השחקן חייב להצהיר על מלחמה באופן רשמי נגד השחקן האחר. בכל משחקי Civilization ניתן להשיג ניצחון דרך כיבוש או השמדת כל הערים של הציוויליזציות היריבות, צבירת הניקוד הגבוה ביותר בסוף המשחק, או הפיכה לציווילזציה הראשונה שמשלימה את שיגורה של ספינת חלל בין כוכבית (המדמה את המירוץ לחלל). החל מ-"Civilization III" נוספה אפשרות לנצח על ידי שליטה (כיבוש של שני שלישים מאדמות העולם), מדינאות (באמצעות בחירות של האו"ם), ותרבות (כאשר המחשב מחשיב את סה"כ נקודות אשר נצברו לכלל הערים של שחקן, נקודות התרבות הן אשר יהפכו את התרבות של השחקן לתרבות בעלת ההשפעה העולמית).
משחקים נוספים הקשורים לסדרה
כאשר סיד מאייר פרש מ-MicroProse בשנת 1996 הזכויות לסדרת Civilization היו שייכות עדיין מבחינה חוקית ל-MicroProse, תקופת ביניים זו הובילה ליצירת המשחקים הבאים:
אוניברסיטת ייל
אוניברסיטת ייל (באנגלית: Yale University) היא אוניברסיטה פרטית הנמצאת בניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית. נוסדה בשנת 1701 בשם "בית הספר הקולגיאלי", והיא המוסד להשכלה גבוהה השלישי בקדמותו בארצות הברית, וחברה בליגת הקיסוס. ייל היא מהאוניברסיטאות היוקרתיות והסלקטיביות ביותר בעולם. היא חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, חברה בברית הבינלאומית לאוניברסיטאות מחקר וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
מוסדותיה הנודעים ביותר הם פקולטת ייל למדעים ואמנויות, בית הספר לתואר ראשון – (1701), ופקולטת ייל למשפטים. משתי האחרונות יצאו מספר נשיאים אמריקאיים וראשי מדינות זרות. בשנת 1861, הפקולטה למדעים ואמנויות הייתה לבית הספר הראשון בארצות הברית שהעניק תואר דוקטור. ראויות לציון הן פקולטת ייל לדרמה, שהכשירה מספר שחקנים וכותבים בולטים בהוליווד וברודוויי, ונוסף על כך הפקולטות לאמנות, תאולוגיה, יערנות וסביבה, מוזיקה, רפואה, ניהול, סיעוד ואדריכלות.
נכסיה של האוניברסיטה מוערכים בכ-22.9 מיליארד דולר כספי תרומות (השניים בגודלם מכל מוסד אקדמי) וביותר מתריסר ספריות שמחזיקות 12.5 מיליון כרכים (ההופכים את ייל למערכת הספריות השנייה בגודלה בעולם). בייל מועסקים 3,300 חברי-צוות הוראה, שמלמדים 5,300 סטודנטים לתואר ראשון ו-6,000 סטודנטים בפקולטות. ייל מאורגנת כארגון ללא מטרות רווח.
70 החוגים הראשיים בתואר ראשון של ייל ממוקדים בעיקר בשבע האמנויות החופשיות, ומעט ממחלקות התואר הראשון הן קדם-מקצועיות. חלוקת הסטודנטים לתואר ראשון היא 20% במדעים, 35% במדעי החברה, ו-45% באומניות ומדעי הרוח. כל הפרופסורים בעלי הקביעות באוניברסיטה מלמדים קורסים לתואר ראשון. בכל שנה מתקיימים בייל יותר מ-2,000 קורסים לתואר ראשון.
שיטת הדיור של ייל היא מכללת-מגורים, או מעונות, כדוגמת אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'. בכל מעון דרים חתך-רחב ייצוגי מגוף הסטודנטים לתואר ראשון ונמצאים בו מתקנים ושירותים, סמינרים, מורי הפקולטה, עמיתים ללימודים, וצוות תומך. נכון לשנת 2021 יש 14 residential colleges (מעונות). המעונות הקיימים קרואים על שם נשיאי ייל קודמים, מקומות המשכן הקודמים של הקמפוס, ודמויות היסטוריות מקומיות.
תוכניות הלימודים הגבוהים של ייל כוללות את הפקולטה למדעים ואמנויות – הכוללת 53 תחומים כגון מדעי הרוח, מדעי החברה, ביולוגיה, מדעי הפיזיקה, והנדסה – ואת הפקולטות המקצועיות לאדריכלות, אמנות, תאולוגיה, דרמה, יערנות ומדעי הסביבה, משפטים, ניהול, רפואה, מוזיקה, סיעוד, ובריאות הציבור.
נשיא ייל ריק לוין סיכם כך את סדר העדיפויות של המוסד למאה הרביעית שלו: "קודם כול, כאחת מאוניברסיטאות המחקר הטובות ביותר של האומה, ייל מחויבת באופן מובהק למצוינות במערכת החינוך לתואר ראשון. שנית, בפקולטות הגבוהות והמקצועיות, וכן במכללת ייל, אנחנו מחויבים לחינוך המנהיגים העתידיים."
בכינויים "אליים" (Elis, על שם אליהוא ייל) ו"ייליים" (Yalies) משתמשים לעיתים קרובות, הן בתוך ייל והן מחוצה לה, ככינוי לסטודנטים בייל.
היסטוריה
תחילתה של ייל בחוק "למען החירות, להקים בית ספר קולגיאלי" שעבר בבית המשפט הכללי של המושבה קונטיקט ב-9 באוקטובר 1701. מיד לאחר מכן, קבוצה של עשרה מנהיגים נוצרים פרוטסטנטים בהנהגתו של ג'יימס פיירפונט, כולם בוגרי הרווארד (הרווארד הייתה המכללה היחידה בצפון אמריקה בזמן לימודיהם), נפגשו בחדר העבודה של הכומר סמואל ראסל בברנדפורד, קונטיקט, ואספו את ספריהם שלהם למאגר אחד ויצרו את הספרייה הראשונה של האוניברסיטה. הקבוצה הזו ידועה בשם "המייסדים". ייל נוסדה על מנת להכשיר אנשי דת פרוטסטנטים.
המוסד נקרא במקור "בית הספר הקולגיאלי", ונפתח בביתו של הרקטור הראשון שלו, אברהם פיירסון, בקילינגוורת' (קלינטון). מאוחר יותר הוא הועבר לסייברוק, ואז לוות'רספילד. בשנת 1718, המכללה הועברה לניו הייבן, קונטיקט.
בה בעת נוצר קרע בהרווארד בין נשיאה השישי אינקריס מיית'ר לבין שאר כמורת הרווארד, שראתה את מיית'ר כליברל מתקדם, והאשימה אותו בהזנחת שלטון הכנסייה. היחסים החמירו לאחר שמיית'ר התפטר, וההנהלה דחתה שוב ושוב את בנו ועמיתו האידאולוגי, קוטון מיית'ר, לתפקיד נשיא הרווארד. הסכסוך גרם לבני מיית'ר להצטרף אל בית הספר הקולגיאלי בתקווה שבית ספר זה יחזיק בראייה דתית אורתודוקסית-פוריטנית, שלא כמו הרווארד. בשנת 1718, קוטון מיית'ר יצר קשר עם איש עסקים מצליח מוויילס בשם אליהוא ייל וביקש ממנו תמיכה כלכלית בבניית בניין חדש למכללה. ייל, שצבר את הונו דרך מסחר שעסק בו בזמן שחי בהודו כנציג של חברת הודו המזרחית, תרם תשע חבילות של סחורה, שנמכרו ביותר מ-560 פאונד, סכום עצום באותם ימים. ייל תרם גם 417 ספרים ודיוקן של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה. קוטון מיית'ר הציע שבית הספר ישנה את שמו למכללת ייל כהכרת טובה לנדבן שלו, וגם כדי להגדיל את הסיכויים שהמכללה תקבל עוד תרומה גדולה מייל או את עיזבונו. אליהוא ייל היה בהודו כשהחדשות על שינוי שמו של בית הספר הגיעו לביתו בבריטניה, אך ייל מעולם לא חזר לביתו. אף על פי שהוא באמת הוריש את הונו ל"בית הספר הקולגיאלי שבמושבת הוד מלכותו קונטיקט", האוניברסיטה מעולם לא הצליחה לקבל את העיזבון.
סטודנטים בולטים לתאולוגיה ומדעי הרוח בניו אינגלנד החשיבו את השפה העברית כשפה קלאסית, ביחד עם יוונית ולטינית, כיוון שהיא נחוצה ללימוד התנ"ך בשפתו המקורית. הכומר עזרא סטילס, נשיא המכללה בשנים 1778–1795, הביא עמו את העניין בשפה העברית כאמצעי ללימוד טקסטים תנ"כיים בשפתם המקורית, והנהיג את חובת לימוד העברית לתלמידי השנה הראשונה, זאת בניגוד להרווארד, שבה רק תלמידי השנים המתקדמות היו חייבים ללמוד עברית. סטילס אחראי גם להוספת המילים "אורים ותמים" בעברית לחותם ייל. מאורע מכריע בתקופת כהונתו של סטילס התרחש ביולי 1779, בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית, כשכוחות בריטיים עוינים כבשו את ניו הייבן ואיימו להרוס את המכללה. בוגר ייל אדמונד פנינג, שהיה מזכירו של הגנרל הבריטי שפיקד על התקיפה, תיווך בין הצדדים והמכללה ניצלה. מאוחר יותר הוענק לפנינג תואר כבוד על מעשהו. הדגש על הקלאסיקה גרם לעלייה במספר מועדוני הסטודנטים הפרטיים, הפתוחים בהזמנה בלבד, שהוקמו בעיקר כפורומים לדיון בלמידה מודרנית, ספרות ופוליטיקה. הארגונים הראשונים מסוג שכזה היו מועדוני דיון: קרוטוניה ב-1738, לינוניה ב-1753, ו"אחים באחדות" (Brothers in Unity) ב-1768.
מכללת ייל התרחבה בהדרגה. היא כוננה את פקולטת ייל לרפואה (1810), פקולטת ייל לתאולוגיה (1822), פקולטת ייל למשפטים (1843), פקולטת ייל לאמנויות ומדעים (1847), הפקולטה המדעית ע"ש שפילד (1847), ופקולטת ייל לאמנות (1869). הפקולטה לתאולוגיה הוקמה על ידי נוצרים שחשו כי פקולטת הרווארד לתאולוגיה הפכה לליברלית מדי. צעד זה דומה למרד של אוקסברידג', שבמהלכו משכילים בדלנים פרשו מאוניברסיטת אוקספורד וייסדו את אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1887, בעוד המכללה המשיכה לגדול תחת נשיאותו של טימות'י דוויט החמישי, מכללת ייל שינתה את שמה לאוניברסיטת ייל. לאחר מכן המשיכה וגדלה, ונוספו לה פקולטת ייל למוזיקה (1894), פקולטת ייל ליערנות וללימודי הסביבה (1901), פקולטת ייל לבריאות הציבור (1915), פקולטת ייל לסיעוד (1923), פקולטת ייל לדרמה (1955), תוכנית אגודת הרופאים של ייל (1973) ופקולטת ייל לניהול (1976).
עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 רק גברים יכלו ללמוד באוניברסיטה (נשים יכלו החל מהמאה התשע עשרה ללמוד לימודים לתארים מתקדמים). , שהייתה מיועדת לנשים, נחשבה למכללת האחות של ייל. בשנת 1966, ייל החלה בדיונים עם ואסר, בנוגע למיזוג שני המוסדות, וכך ליצור חינוך מעורב אפקטיבי. בסופו של דבר האיחוד לא יצא לפועל ושני המוסדות החליטו להתחיל לקבל את בני שני המינים, החל משנת 1969.