cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסיפור של אדליין
עלילה
אחר הצהריים אחד בסן פרנסיסקו, אדליין באומן (בלייק לייבלי), המשתמשת בשם ג'ניפר לארסון, רוכשת תעודות זהות מזויפות, ואז חוזרת הביתה להאכיל את הכלב שלה. לאחר מכן, היא הולכת לעבודה כספרנית. במסגרת עבודתה היא פותחת קופסה של סרטי פילם, דרכם קריין מסביר את סיפור חייה. היא נולדה ב-1 בינואר 1908, לאחר מכן התחתנה והביאה לעולם תינוקת. זמן קצר לאחר מכן, התאלמנה לאחר שבעלה מת בתאונה טרגית. שנים לאחר מכן, אדליין עברה בעצמה תאונת דרכים, בה הידרדרה במהלך סופת שלגים חריגה. אדליין נהרגה בעקבות התאונה, אך מכת ברק הקימה אותה לתחייה. מרגע זה ואילך, היא לא הזדקנה ונותרה בת 29. אדליין מעוררת את קנאתן של כל מכריה, בשל מראה גילה הצעיר. יום אחד כשהיא נעצרת על ידי שוטר תנועה, הוא מבקש ממנה לבוא לחקירה, כיוון שמאמין שזייפה את תעודותיה. אחרי זה, שני סוכני FBI חשדנים ניסו להכניס אותה בכוח למטוס על מנת שיוכלו לחקור אותה, אבל היא נמלטה מהשבי והבינה שתהיה חייבת לבלות את שארית חייה במנוסה. מאז, היא החליפה זהויות וכתובות מגורים לרוב, בעוד ביתה פלמינג (אלן בורסטין) גדלה והזדקנה.
בערב השנה החדשה בהווה, היא מבלה במסיבה בה היא מכירה את אליס ג'ונס (מיכיל האוסמן), ומציגה את עצמה בפניו כג'ניפר. הוא מבקש לראות אותה שוב, אך היא מסרבת בידיעה שהיא לעולם לא תוכל להתאהב, שכן לא יוכל להיות לה עתיד נורמלי עם מישהו, בהיותה קפואה בזמן. יום למחרת, בעבודה, אליס מגיע ומפציר באדליין שוב לצאת איתו לדייט. לבסוף היא נענית לחיזוריו ולאחר הדייט השני שלהם הם מבלים את הלילה ביחד. בפלאשבאק, אדליין נראית כאשר היא עוצרת במונית ליד פארק בו מחכה גבר האוחז טבעת אירוסין. מפוחדת, היא מבקשת מנהג המונית להמשיך לנסוע. בחזרה בהווה, אדליין מתחילה להתעלם משיחותיו של אליס. הוא מופיע בדירתה אבל היא דוחה אותו, רק בשביל לשנות את דעתה לאחר שהיא עוברת על תמונות ישנות ומבינה שהיא לא רוצה לחיות את אותה השנה שוב ושוב בלי לחוות חיים אמיתיים.
אלי אליהו
ביוגרפיה
מנימוקי השופטים שהעניקו לאליהו את פרס היצירה לסופרים עבריים בשנת 2015: "משורר נפלא. שירים פשוטים שגורמים להזדהות והתרגשות. יש לאלי אליהו דרך קסומה בשירתו. הוא כותב באיפוק גם את הכאב והצער הגדול ביותר ("ומה לעשות שאצלי הניתוח הצליח ובגדד מתה") ויודע להתריס ללא סימני קריאה, לתאר את חרדת הקיום במילים רכות, ואת המסובך ביותר לתאר במילים הפשוטות ביותר. דרכו המינורית, שנדמה כי... תמיד עומד מאחוריה חיוך של השלמה, של אהבה, מתווה רגעים נפלאים של תיאור הרגעים הקשים והיפים בחיי אדם".
בפברואר 2018 יצא לאור הספר "איגרת אל הילדים", אשר מילות חלק מהשירים הכלולים בו הולחנו על ידי דודו טסה לאלבום מוזיקה הנושא את אותו השם. הספר זכה בציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית לשנת תשע"ח ופרס ברנר לשירה לשנת 2019. מנימוקי השופטים שהעניקו לאליהו את פרס ברנר: "המשורר אלי אליהו מציע בספרו מבט ייחודי על העולם בלשון מקורית ורגישה [...] בטון מאופק ורגיש פונה אליהו אל הבת הפרטית שלו ואל הילדים כולם, כמוסר להם בירושה חכמה עתיקה. שירתו של אלי אליהו, הפשוטה לכאורה אך הנוקבת במסריה, היא בגדר בשורה בימים אלה בהם החמלה איננה חזון נפרץ".
הסיפור של אדליין
עלילה
אליס מזמין את אדליין למסיבה לכבוד יום הנישואים ה-40 של הוריו, בביתם והיא נעתרת. עם הגעתם, אליס מציג בפניה את אביו, ויליאם (האריסון פורד), המזהה אותה מיד וקורא לה בשמה האמיתי - אדליין. נראה שגם היא מזהה אותו, אך היא משקרת ואומרת שהיא בתה של אדליין, ואדליין כבר נפטרה. פלאשבק חושף את סיפור היכרותם של ויליאם ואדליין, ומראה איך התאהבו וכן חושף שהוא היה הגבר שאחז בטבעת האירוסין בפארק. בהמשך, באחד הערבים, אליס אומר לאדליין שהוא מתאהב בה ואינו יודע איך להתמודד עם זה.
ביום המחרת, ויליאם מבחין בצלקת על ידה השמאלית של אדליין, והדבר מדהים ומזעזע אותו. הסיבה לכך מופיעה בפלאשבק שבו נראים השניים בטיול שעשו בעברם המשותף. בטיול אדליין נחתכה בידה, ובאין עזרה קרובה היה על ויליאם לתפור את החתך בעצמו. כעת ויליאם מבין שמולו עומדת אדליין האמיתית והוא מתעמת איתה. אדליין נבהלת ומחליטה לברוח, למרות הפצרותיו של ויליאם. היא משאירה פתק לאליס אשר נמצא במקלחת ומסתלקת. כמה רגעים לאחר מכן אליס יוצא מהמקלחת. הוא קורא את הפתק ומתעמת עם אביו בנוגע לבריחתה הלא מוסברת, אך האב מסרב לתת הסברים למה שארע.
אדליין נוסעת לביתה. במהלך הנסיעה היא נזכרת בכל הפעמים בהן היה עליה לברוח בגלל הסוד שלה, והיא מחליטה לשנות את חייה. היא עוצרת ומתקשרת לבת שלה לספר לה שהחליטה להפסיק לברוח. בעודה מסובבת את המכונית, משאית פוגעת בה בתאונת פגע וברח, ומשאירה אותה למות. אדליין קופאת ומתה שוב אך באמבולנס שמגיע היא מטופלת בשוק חשמלי וקמה לתחייה. מאוחר יותר, בבית החולים, היא מתעוררת ואליס לידה, והם מודים באהבתם זה לזה. אדליין מספרת לו על 107 שנות חייה.
אלי אליהו
ביוגרפיה
בשנת 2020 יצא לאור הלחן של המוזיקאי עומר קורן לשיר "היסטוריה" שכתב אלי אליהו. כמו כן, הלחין שירים נוספים של אליהו, כמו "הבור" ו"האבן".
הסיפור של אדליין
עלילה
שנה לאחר מכן אליס ואדליין הולכים למסיבת ערב השנה החדשה. כאשר היא עוזבת, היא מבחינה במשהו מוזר במראה במסדרון: השערה האפורה הראשונה שלה, הוכחה לכך שחזרה להזדקן שוב.
אלי אליהו
חיים אישיים
אליהו אב לבת, אותה הוא מגדל בהורות משותפת, מתגורר בגבעתיים.
הסיפור של אדליין
הפקה
התסריטאי ג'. מילס גודלאו כתב את הגרסה הראשונה של התסריט בשנת 2003, בהשראת דמותה של השחקנית אודרי טוטו בסרט הצרפתי אמלי. גודלאו הפסיק לעבוד על התסריט עם השותף שלו בשנת 2005, והמשיך לעבוד עליו לפרקים בשנת 2009. במקור רקע הסרט היה בניו יורק, אך זה שונה בהמשך לסן פרנסיסקו מתוך כוונה להוסיף עניין. בסרט השתמשו בטכניקות של דיבוב על ידי המספר בגוף שלישי.
אלי אליהו
קישורים חיצוניים
על ספריו:
הסיפור של אדליין
ליהוק
ב-16 באוקטובר 2013, בלייק לייבלי ואלן בורסטין לוהקו לתפקידים הראשיים בסרט.
הכנסות
הסיפור של אדליין הכניס 42,629,766$ בארצות הברית ו-15,104,799$ במדינות נוספות, ובסך הכל הכניס 57.7$ מיליון בעולם.
ביקורות
הסיפור של אדליין זכה לביקורות מעורבות, למרות שההופעות של בלייק לייבלי והאריסון פורד זכו לביקורות חיוביות מאוד, וצוינו על ידי חלק מהמבקרים כעבודות הטובות ביותר שלהם מזה שנים. באתר Rotten Tomatoes, קיבל הסרט רייטינג של 54%, בהתבסס על 126 ביקורות, ועם ממוצע של 5.5/10.
ג'יימס פוגו
ביוגרפיה
לאחר שהתגייס לצי ארצות הברית הוכשר כאיש צוות בצי הצוללות. שירת בצוללת התקיפה מסדרת סטרג'ן "USS Sea Devil", בצוללת הטילים הבליסטיים מסדרת בנג'מין פרנקלין "USS Mariano G. Vallejo" ובצוללת "USS Narwhal". הוא פיקד על צוללת התקיפה מסדרת סדרת לוס אנג'לס "USS אוקלהומה סיטי".
פיקד על פלגת הצוללות השישית של הצי, פיקד על קבוצת הצוללות השמינית ועל כוח הצוללות של מפקדת דרום נאט"ו בנאפולי. שימש סגן מפקד הצי השישי וקצין אג"ם של פיקוד כוחות הצי באירופה ובאפריקה. במהלך תפקיד זה שימש קצין האג"ם של כוח המשימה שהשתתף בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב ב-2011. בתפקידו הבא שימש עוזר קצין אג"ם במטה הצי.
בדצמבר 2014 מונה למפקד הצי השישי וסגן מפקד פיקוד כוחות הצי באירופה ובאפריקה. בנובמבר 2016 מונה למנהל מטה הצי. באוקטובר 2017 הועלה לדרגת אדמירל ומונה למפקד כוחות הצי באירופה ובאפריקה.
פקופטריס
פקופטריס (שם מדעי: Pecopteris; מיוונית: "pekin" - מסרק, "pteris" - שרך, עקב המבנה המשונן של העלים הדומה ל"שיני" מסרק) הוא סוג פרהיסטורי של שרך מהסדרה הקיימת מארטים, שהתקיים בין הקרבון לפרם.
צמח זה הוא קרובו של השרך הנכחד פסרוניוס שדמה לעץ במראהו, אם כי צורת העלים שלו דומה גם לעלי תת-המחלקה Polypodiidae או של צמחי זרע מהקבוצה הפוליפלטית Pteridospermatophyta.
צמחים אלה הופיעו במשך הדבון אך שגשגו בעיקר במשך הקרבון ובעיקר קרבון פנסילבני. הם נכחדו במשך הפרם, אז החלו להיכחד הביצות עשירות החמצן עקב יובש וירידת טמפרטורות נרחבת.
זיזף רחב-חוטם
תיאור
לזיזף רחב החוטם ראש קצר, גוף מוצק וקומפקטי וחוטם רחב. האוזניים מעוגלות וקצרות יחסית, עם צפירים זעירים משוננים. כנפיו רחבות ואליפטיות, ומוטת הכנפיים כ-30 ס"מ. שפתו העליונה מעוגלת מעט, ושפתו התחתונה מכוסה בבליטות ויבלות לכל האורך. עיטור העלה האפי שלו מורכב מזיז עבה, מחודד שמוקף בשוליים בשרניים, ובחלקו התחתון של העיטור יש דיסקית או פרסה מקומטת שמקיפה את הנחיריים.
אורך הראש והגוף של הזיזף רחב החוטם 48–98 מ"מ, אורך זרועותיו 36–64 מ"מ ומשקלו 12–68 גרם. הסוג חסר זנב, וקרום התעופה האחורי שלו מפוצל לשתי רצועות שעירות התלויות על הרגליים ונמשכות עד לטפרים. במבט שטחי, הזיזף רחב החוטם זהה כמעט לחלוטין לסוג זיזף בנאי, אך גדול ממנו, שעיר יותר בקרום התעופה האחורי ובעל אנטומיה וצורת שיניים שונה. הוא גם אינו בררן כל כך בבחירת מחסה.
לזיזף רחב החוטם פרווה חלקה וקטיפתית. צבעה נע בין חום אפרורי לחום בהיר, חום שוקולד כהה, קקאו, קפה, אוכרה, אפור כהה, כסוף או חיוור. לאורך הגב יש רצועת שיער לבנה בולטת. על הראש יש 4 קווים לבנים מעל ומתחת לעיניים שיוצרים יחדיו מעין רסן לבן סביב הפנים. הכנפיים שחורות או אפרוריות, והזרועות בצבע בורדו או חום בהיר. האוזניים והעיטור האפי צבועים בצהוב, חום ושחרחר.
ביולוגיה
הזיזפים רחבי החוטם מצויים בעיקר באמריקה הדרומית ושני מינים נוכחים גם באמריקה המרכזית. כל המינים בסוג מצויים בלפחות מדינה אחת משלוש המדינות הבאות: ברזיל, קולומביה ואקוודור. בית הגידול שלהם מורכב מיערות הרריים ויערות גשם טרופיים, ובמידה פחותה גם סוואנות טרופיות ושדות. רבים מהמינים חיים באגן האמזונאס או בצפון הרי האנדים.
עונת הרבייה משתנה מאזור לאזור ותלויה בעונת הגשמים כאשר הזכר מגן על הרמון נקבות שמכיל 1–15 נקבות. ההיריון נמשך 3.5 חודשים, והזיזפית ממליטה צאצא יחיד או תאומים. תוחלת החיים של הסוג עד 15 שנים.
מינים
בסוג זה 21 מינים:
ארון ניסמית'
ארון ג'ושוע ניסמית' (באנגלית: Aaron Joshua Nesmith; נולד ב-16 באוקטובר 1999) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
קריירת תיכונים ומכללות
ניסמית' נולד וגדל בעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. בכל 3 שנותיו האחרונות ב"תיכון פורטר-גאוד" הוביל את קבוצת הכדורסל שלו לזכייה באליפות ליגת התיכונים של קרוליינה הדרומית. בעונתו האחרונה, 2017/2018, זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של המדינה (South Carolina Player of the Year), לאחר שקלע 21.0 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת ואנדרבילט אשר בנאשוויל, טנסי, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם הרכז המבטיח דריוס גרלנד. בשל פציעה של גרלנד, אשר שיחק בחמישה משחקים בלבד, זכה ניסמית' לתפקיד משמעותי בעונתו הראשונה בקבוצה, במהלכה פתח ב-19 משחקים וקלע 11.0 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת הפך לשחקן המוביל של הקבוצה, תחת הדרכתו של המאמן הנכנס ג'רי סטקהאוס, אולם נפצע בכף רגלו הימנית לאחר המשחק ה-14 של העונה, ולא חזר לשחק עד לסיומה. לאורך העונה רשם ניסמית' ממוצע של 23.0 נקודות למשחק – אשר הציב אותו במקום החמישי בליגת המכללות – כולל 4.3 שלשות למשחק ב-52.2% קליעה.
במרץ 2020 הודיע כי בחר לעזוב את האוניברסיטה, לאחר שנתיים בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר ניסמית' בבחירה ה-14, על ידי בוסטון סלטיקס.
בכל
על פי האגדה, בכל הייתה בתו של אברהם אבינו. היא אינה מוזכרת במקרא על פי פרשנות הפשט, וגם במדרשי חז"ל קיומה אינו מוסכם.
מקור
בספר בראשית נאמר:
חז"ל דרשו פסוק זה כך:
על דברי הפסוק "הנה נא עצרני ה' מלדת", הובא בשם המדרש:
במדרש החפץ (כאן) הובאה דעת רב הסובר ששמה כל ולא בכל.
מכחישי קיומה
מספר פרשנים הכחישו את קיומה, במדרש הובאה דעת רבי מאיר הסובר שלא היה לאברהם בת, כך גם הרשב"א טען שהגמרא חולקת על מדרש זה, האבן עזרא בפירושו על הפסוק (בראשית כד א) טוען שלדברי המדרש היה צריך לומר וה' ברך את אברהם בבכל, הרמב"ן פירש את דברי המדרש כמושג קבלי – מידה של אלוהים הנקרית "כל" אותה אימץ אברהם לעצמו.
רבינו בחיי בן אשר פירש שבכל הכוונה לנפש, רבי ניסים ממרסיי הביא שיש מפרשים שהכוונה למדות הטובות, עוד הביא שמפרשים שהכוונה שהייתה לו בת ושלט בה בכל – לגמרי.
אמה
בדברי הגמרא לא נכתב מי הייתה אימה של בכל, ולפיכך תוספות העלו השערה שהיא בתה של הגר, השואל בשו"ת הרשב"א הביא שנכתב מפורש במדרש שהיא בתה של שרה.
הסיבה שלא נשאה יצחק
בתוספות הקשו שבני נח מותרים לישא את אחיותיהם, ואם כך למה לא נשאה יצחק?
תוספות תירצו שני תירוצים, א. בתה של הגר הייתה, ב. קטנה הייתה, הרב יהונתן אייבשיץ העלה השערה נוספת על בסיס דברי תוספות: בני נח מותרים לישא את בתם ועל כך נשא אברהם את בכל והיא קטורה, כדבריו כתב גם המלבי"ם.
גילה
תוספות בתירוצם השני כתבו שבכל הייתה קטנה ועל כך לא השיאה ליצחק, רבים תמהו שלפי תירוץ זה בכל היא בת שרה, ושרה מתה לאחר מעמד העקידה, ואילו רבקה נולדה בעת העקידה, מספר תירוצים נכתבו בספרי האחרונים.
בפירוש עץ יוסף לעין יעקב הסביר את דברי התוספות, שכוונתו קטנה בגוף ולפיכך לא השיאה ליצחק.
תאומת יצחק
רבי יהונתן אייבשיץ טען שיחד עם יצחק נולדה בכל והיא תאומתו, את דבריו הוכיח מהפסוק "וימל אברהם את יצחק בנו" ולדבריו כל מקום שנאמר את – פלוני, מלמד על תאומים, כדבריו כתבו מספר אחרונים, יש שכתבו כן בשם מדרש.
יש לציין שהשואל בשו"ת הרשב"א הביא בשם המדרש שבכל נולדה לפני יצחק.
בן זוגה
במספר ילקוטי מדרשים תימניים הובא שבכל התחתנה עם שם בן נח ומהם נולד אבנר בן נר, כך הובא במדרש סגולת ישראל במדרש שואל ומשיב ובמדרש מעין גנים.
יש שכתבו שמספר מדרשים ואגדות נכרכו בשם בן נח ואין לסמוך על שמועות אלו.
מותה
בספרות האחרונים דנו האם נפטרה לפני שרה או אחריה את ראיותיהם הביאו מהפסוק, "ויבא אברהם לספוד לשרה ולבכותה" כשהאות "כ" קטנה:
רבי משה סופר כתב שמתה לפני שרה, כדבריו כתבו מספר אחרונים, ופירוש המילה ולבתה שבכה מפני כשמתה שרה חש בחסרונה.
המהרש"ל הביא בשם רבו מהר"ש מלובלין שמועה לפיה בכל מתה יחד עם אמה שרה, ולכן האות כ' קטנה וניתן לקרא את הפסוק ולבתה.
התוספות סבר שנשארה לחיות לאחר מות שרה ופירוש המילה ולבתה שבכה שלא השיאה בחיי אמה.
ליליינטל נורמל-זגל-אפראט
ליליינטל נורמל-זגל-אפראט (בגרמנית: Lilienthal Normalsegelapparat) היה כלי טיס למטרת גלישה אווירית שפותח על ידי המהנדס הגרמני אוטו ליליינטל בשנת 1893.
בין השנים 1896–1893 יוצרו 10 יחידות בקיסרות הגרמנית
ג'ימי גומז
ג'ימי גומז (באנגלית: Jimmy Gomez; נולד ב-25 בנובמבר 1974) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-34 של מדינת קליפורניה, החל מיולי 2017. כמעט כל המחוז מצוי בתחומי העיר לוס אנג'לס, והוא כולל שכונות במרכז העיר, בצפונה ובמזרחה.
ביוגרפיה
גומז, שנולד וגדל בדרום קליפורניה, הוא ילד לזוג הורים שהיגרו לארצות הברית ממקסיקו בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. לגומז תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ותואר שני במדיניות ציבורית מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי שבאוניברסיטת הרווארד.
הוא היה חבר באספה המדינתית של מדינת קליפורניה — הבית התחתון של בית המחוקקים במדינה — כנציג מחוז הבחירה ה-51. הוא נבחר לראשונה בנובמבר 2012 ונבחר מחדש בבחירות 2014 עם מעל ל-83% מקולות הבוחרים. מחוז האספה ה-51 בקליפורניה כולל את צפון מזרח לוס אנג'לס וכן חלקים ממזרח העיר. כמצליף הרוב באספה המדינתית בשנים 2013–2014. גומז היה חבר בשדולת המחוקקים הלטינים בקליפורניה. בטרם נבחר לבית המחוקקים ב-2012, היה המנהל הפוליטי של אגודת האחים המאוחדים בקליפורניה, שלוחה של "הפדרציה האמריקאית לעובדי המדינה, המחוזות והעיריות".
ב-5 בדצמבר 2016 הודיע גומז על מועמדותו בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-34 של קליפורניה. ההודעה באה לאחר עזיבתו הצפויה של נציג המחוז המכהן, חבייר ביסרה, אשר נבחר לתובע הכללי של המדינה. גומז זכה לתמיכותיהם של ראש העיר לוס אנג'לס אריק גרסטי, של מזכירת העבודה לשעבר הילדה סוליס ושל הסנאטורית קמלה האריס. ב-4 באפריל 2017 העפיל גומז למקום הראשון בבחירות המיוחדות. אך מכיוון שלא זכה במרב קולות הבוחרים, הוא התמודד מול עמיתו הדמוקרטי רוברט לי אן, שהגיע למקום השני, בבחירות מיוחדות נוספות בראשית יוני 2017. גומז זכה ב-60% מהקולות.
ויקטור השני
תולדות חייו
נולד בקלוו (Calw) שבשוואביה, למשפחת אצולה, אביו היה נאמנו של היינריך השלישי. בגיל 24 מונה לבישוף איכשטאט ( Eichstätt) בבוואריה. בתפקיד זה היה לאחר מיועציו הקרובים של הקיסר.
לאחר מותו של לאו התשיעי, נבחר גברהארד בספטמבר 1054 על ידי היינריך במיינץ, בהסכמתו של הילדברנד (לימים גרגוריוס השביעי). הוא הוכתר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא ב-13 באפריל 1055 ונטל לעצמו את השם ויקטור השני. ביוני כינס ועידה בפירנצה, בראשות הקיסר, בה חזר על דרשותיו של קודמו בגנות השמעונות (רכישת משרות כנסייתיות בכסף) ונישואי כהני דת. שנה לאחר מכן זומן לחצר הקיסר בהרי ההארץ והיה ליד מיטת הקיסר עם מותו ב-5 באוקטובר 1056.
כפטרון של הילד היורש, היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ויועצה של אמו, אגנס, היה בידי האפיפיור כוח שלטוני עצום. מטרתו של ויקטור השני הייתה כינון "שלום אלוהי" בין כל הנוצרים בקיסרות, תוך הדגשת עליונותו של השלטון הרוחני על זה הארצי. ביולי 1057 שב לאיטליה ומת בארצו, בדרכו לרומא, ב-28 ביולי.
Tied Together with a Smile
Tied Together with a Smile (בעברית: קשורים ביחד עם חיוך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום הבכורה שלה, Taylor Swift. השיר יצא לאור ב-24 באוקטובר 2006, בסמוך לצאת האלבום עצמו, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
בשנת 2018, יצא אלבום האוסף Reputation Stadium Tour Surprise Song Playlist, בו נכלל השיר.
רקע וכתיבה
סוויפט כתבה את "Tied Together with a Smile" ביום שנודע לה שאחת מחברותיה הטובות ביותר היה בולימית, עובדה שזעזעה אותה. היא סיפרה,. המילים ל-"Tied Together with a Smile" מתארות בחורה יפה המנסה להסתיר את הסערה הפנימית והבכי שלה. סוויפט ציינה,.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות.
ביקורת
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-142 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
וינס קלארק
וינס קלארק (באנגלית: Vince Clarke; נולד ב-3 ביולי 1960) הוא מוזיקאי ופזמונאי פופ בריטי, שהיה חבר במספר להקות מצליחות, ביניהן דפש מוד, יאזו ואירייז'ר.
השנים הראשונות
קלארק נולד בשם וינסנט ג'ון מרטין בסאות' וודפורד, פרבר של צפון-מזרח לונדון. הוא גדל בעיר בסילדון שבמחוז אסקס. בילדותו למד לנגן על כינור ולאחר מכן גם על פסנתר.
בסוף שנות השבעים קלארק וחברו לספסל הלימודים אנדרו פלטשר הקימו את להקת "No Romance in China" ("אין רומנטיקה בסין"), שפעלה זמן קצר. ב-1979 הקימו השניים את להקת "French Look" ("מראה צרפתי"), הגרסה המוקדמת של "דפש מוד", שלאחר הצטרפותו של מרטין גור שינתה את שמה ל-"Composition of Sound". בהרכבים אלה שימש קלארק גם בתפקיד הסולן.
דפש מוד
ב-1980 הזמר דייב גהאן הצטרף להרכב להקת "Composition of Sound", ושם הלהקה שונה ל-"דפש מוד". קלארק עבר מעמדת הסולן לעמדת נגן הסינתיסייזר, ובאותה תקופה גם אימץ לעצמו את שם הבמה וינס קלארק. ב-1981 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Speak & Spell". קלארק היה אחראי לכתיבתם של תשעה מתוך אחד-עשר שירי האלבום, כולל הלהיט "Just Can't Get Enough", שיצא כסינגל השלישי מתוך האלבום, והיה לשיר הראשון של הלהקה שהופק לו וידאו קליפ.
"Speak & Spell" היה האלבום היחיד של הלהקה שבו לקח קלארק חלק. הוא עזב את הלהקה זמן קצר לאחר יציאת האלבום, והקליפ הראשון של הלהקה היה גם לקליפ היחיד שלה בו הופיע קלארק. היו שמועות רבות סביב עזיבתו את הלהקה, אך השמועה הרווחת ביותר, וזו שקלארק אף הודה בה בעצמו, היא שלא אהב את הכיוון אליו הלכה הלהקה. בראיונות מאוחרים שנערכו עמו, התוודה קלארק כי לא אהב את האספקטים הציבוריים של ההצלחה, כגון סיבובי ההופעות והראיונות לתקשורת, ועל כן מצא עצמו בעימותים בלתי פוסקים עם חבריו ללהקה, בעיקר בזמן סיבובי ההופעות.
"דפש מוד" המשיכה לפעול שנים רבות לאחר עזיבתו (הלהקה פעילה עד היום), והפכה לאחת הלהקות המוכרות והמצליחות ביותר בעולם.
יאזו
לאחר שעזב את "דפש מוד" חבר קלארק לזמרת אליסון מויה, ועוד באותה שנה (1981) הקימו השניים את צמד הסינת'פופ "יאזו". קלארק ומויה הכירו בעיר בסילדון, בה שניהם גדלו. בארצות הברית נקרא הצמד "יאז", מאחר שהשם יאזו כבר היה בשימוש של להקת רוק אמריקאית.
הצמד הקליט שני אלבומי אולפן, "Upstairs at Eric's" (1982, מקום שני במצעד האלבומים הבריטי) ו-"You and Me Both" (1983, מקום ראשון במצעד הבריטי), מהם יצאו מספר סינגלים מצליחים, כגון "Only You", "Situation" ו-"Nobody's Diary". להיטם המצליח והידוע ביותר היה "Don't Go", שהגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, וכן הגיע למקום הראשון במצעד הדאנס האמריקאי ושהה בו שבועיים. חברי הצמד כתבו את כל שיריהם בעצמם.
יחסיהם של קלארק ומויה החלו להתערער כבר בתחילת עבודתם על האלבום השני, וזמן קצר לפני יציאתו של האלבום הם הודיעו על החלטתם לפרק את הצמד. מויה חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה רקורדס והחלה את קריירת הסולו שלה.
באמצע 2008 מויה וקלארק איחדו את "יאזו" באופן חד-פעמי, לסדרה של 18 הופעות חיות באירופה ובארצות הברית, לכבוד הוצאת מארז תקליטורים ו-DVD של הצמד.
The Assembly
ב-1983 חבר קלארק למפיק אריק רדקליף, שהיה שותף להפקת האלבומים של "יאזו", והשניים הקימו פרויקט סינת'פופ בשם "The Assembly", שבו היה אמור קלארק לשתף פעולה עם זמר אחר בכל פעם. בסופו של דבר הפרויקט לא שרד זמן רב, ויצא ממנו סינגל אחד בלבד, שבו הזמר היה פרגל שארקי. הסינגל, "Never Never", זכה להצלחה והגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. במקביל הקימו קלארק ורדקליף לייבל בשם "Reset Records", ובמהלך השנים 1984–1983 הפיקו במסגרתו ארבעה סינגלים למוזיקאי הסינת'פופ רוברט מארלו.
אירייז'ר
בתחילת 1985 פרסם קלארק מודעה במגזין המוזיקה "מלודי מייקר", בה חיפש זמר. אחד מאלו שענו למודעה היה אנדי בל, שהיה מעריץ של קלארק. השניים הקימו את "אירייז'ר", אחת מהלהקות המצליחות ביותר שצמחו מה"גל החדש" והנאו-רומנטי של שנות השמונים, שפעילה עד היום ומכרה עד כה כ-26 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
נכון ל-2010 ובמהלך 25 שנות פעילות, הצמד הוציא 13 אלבומי אולפן (ארבעה מהם הגיעו למקום הראשון במצעד הבריטי ולמעמד של אלבום פלטינה), 11 אלבומי EP, 10 אלבומי אוסף והופעות חיות וקרוב ל-40 סינגלים, מהם 17 שהגיעו ל"עשרת הגדולים" במצעד הבריטי. בין להיטיהם הגדולים: "Sometimes", "Victim of Love", "The Circus", "Ship of Fools", "A Little Respect", "Love to Hate You", "Take a Chance on Me" ו-"Who Needs Love Like That". חברי הצמד כותבים את כל שיריהם בעצמם.
פרויקטים אחרים
ב-1984 חבר קלארק לשלושה מוזיקאים נוספים, והארבעה הקימו הרכב בשם "West India Company", שהוציא מיני-אלבום ובו ארבעה שירים.
ב-1999 שיתף פעולה עם מפיק הסינת'פופ מרטין וייר, ותחת השם "The Clarke & Ware Experiment" ("הניסוי של קלארק ווייר") הם הוציאו את האלבום "Pretentious". ב-2001 הם הוציאו אלבום נוסף בשם "Spectrum Pursuit Vehicles".
קלארק היה מרכיב מרכזי בפרויקט שהוקם בשנת 2000 ונקרא "Family Fantastic". ההרכב הוציא בשנת 2000 את האלבום "!Nice" וב-2007 הוציא אלבום נוסף, "Wonderful".
ב-2007 כתב עבור להקת הפופ הנשית "Girl Authority" את הסינגל "Let's Get Together", שהופיע גם באלבומה השני של הלהקה. השיר נכתב במקור עבור "דפש מוד", אך מעולם לא הוקלט על ידם.
במהלך השנים היה אחראי קלארק לרימיקסים לשיריהם של אמנים רבים, ביניהם "האפי מאנדייז", אליסון מויה, "סימפל מיינדס", "רמשטיין", "הסאטרדייז" ו"פרנץ פרדיננד".
בשנת 2012 ביחד עם אן ברון הוא יצר גרסת כיסוי לשיר של דפש מוד.
חייו האישיים
ב-2004 התחתן קלארק עם טרייסי הארלי, ולשניים יש בן.
יסודות נדירים
[[קובץ:Elemental abundances.svg|שמאל|ממוזער|390px|שכיחות יחסית של יסודות:
]] IUPAC מגדירה כ"יסודות נדירים" או "מתכות נדירות" (באנגלית: Rare Earth Elements או Rare Earth Metals) את 15 היסודות מקבוצת הלנתנידים (מס' אטומי 57-71) ובנוסף להם גם את הסקנדיום והאיטריום, הקרובים לקבוצה זו בטבלה המחזורית ודומים לה בתכונותיהם, ואשר נוטים להופיע בעפרות הכרייה ביחד עם הלנתנידים. היסודות הנדירים דומים זה לזה במראם ובתכונותיהם, הם מוליכים, מגנטיים, וזוהרים כשמחממים אותם.
למרות שמם, ניתן למצוא את היסודות הנדירים בשפע יחסי בקרום כדור הארץ, אולם בגלל תכונותיהם הגאוכימיות, הם מפוזרים ואינם מרוכזים במקום אחד שהוא נוח להפקה ולמיצוי, ועל כן הם יקרים יחסית.
היסטוריה וגילוי
היסודות הנדירים התגלו לראשונה בשנת 1787 עם גילוי המינרל איטרביט (ytterbite) אשר שמו שונה מאוחר יותר לגדוליניט, על ידי קרל אקסל ארניוס בתוך עפרה שנחצבה במכרה ליד הכפר איטרבי בשוודיה.
עד שנת 1803 בודדו וזוהו שני יסודות חדשים מתוך העפרה: איטריום וצריום, אולם לחוקרים נדרשו 30 שנים נוספות כדי לזהות יסודות נוספים.
בשנת 1839 הופקו לראשונה תחמוצות של יסודות חדשים, אולם רק בשנת 1842 הוכרז באופן רשמי על הגילוי והמיצוי הטהור של שישה יסודות חדשים: איטריום, צריום, לנתן, דידימיום, ארביום וטרביום, כששמות שני האחרונים גזורים משמה של העיירה אשר בקרבתה נמצאו.
במשך 30 השנים הבאות לא התגלו יסודות נוספים. בשנת 1879 התגלה באמצעות ספקטרוסקופיה כי היסוד דידימיום מכיל מספר קווים ספקטרלים חדשים כלומר מורכב מיסודות נוספים אשר לא התגלו. באותה השנה התגלה היסוד החדש סמריום כמרכיב של המינרל סמרסקיט. בשנת 1886 התגלה יסוד נוסף מתוך המינרל ונקרא גדוליניום על שמו של חוקר עפרות האיטרביט הראשון.
סדרת מחקרים ספקטרוסקופים נוספים שנערכו בין השנים 1886 עד 1901 העלו את האפשרות לקיומו של יסוד נוסף, ובשנת 1901 הוכרז על גילויו של היסוד אירופיום. בשלב זה טרם הוסכם בין החוקרים על מספרם המדויק של היסודות הנדירים הקיימים, אך ההערכות הגיעו למספר מקסימלי של 25 יסודות כאלו. תגליות שגויות, לעומת זאת, בגלל הקשיים בהפרדה וטיהור, נמנו בעשרות. הכנסת השימוש בספקטרוסקופיה בעזרת קרני רנטגן איפשר לקבוע באופן מוחלט את כמות הלנתנידים על 15 באמצעות קביעת מספרם האטומי. בסוף המאה ה-19 עדיין לא נמצא שימוש ליסודות החדשים שהתגלו. הראשון שהכניס יסודות נדירים לשימוש מסחרי הוא הממציא האוסטרי קארל אוור פון ולשבאך ב-1880. הוא ניצל את תכונת החומרים להפיץ אור כשהם מתחממים, ופיתח גוף תאורה לפנס גז. גוף התאורה נקרא "מעטפת ולשבאך" והיה בנוי ממעטפת של חוטי כותנה טבולים באוקסיד של היסודות הנדירים לנתן, איטריום, וכן מגנזיום שאינו מתכת נדירה. בשימוש הראשון בפנס היו חוטי הכותנה נשרפים, והאוקסידים היו מתחברים ויוצרים רשת מתכת (שבירה למדי). הגז שבפנס היה מחמם את הרשת, והיא הייתה מפיצה אור.
במהלך שנות ה-40 של המאה העשרים פותח בארצות הברית במסגרת פרויקט מנהטן, תהליך טכנולוגי של החלפת יונים אשר איפשר להפריד ולזקק יסודות נדירים. בראשונה נעשה שימוש בטכניקה זו בקבוצת האקטינידים לצורך הפרדת פלוטוניום 239 ונפטוניום מתוך אורניום, תוריום ואקטיניום. הטכנולוגיה החדשה והיעילה להפרדת החומרים איפשרה את הכנסת היסודות הנדירים לשימוש תעשייתי ובמהלך עשרות השנים הבאות פותחו טכנולוגיות הפרדה ומיצוי נוספות אשר איפשרו את הרחבת השימוש בחומרים הללו לצרכים תעשייתיים ומסחריים.
הפקה
עד שנת 1948 רוב ההפקה של יסודות נדירים התבצעה בהודו וברזיל מתוך מאגרי חול. בשנות ה-50 תפסה דרום אפריקה את מקומה כמקור העיקרי לחומרים אלה לאחר שמרבץ גדול של המינרל מונזיט התגלה בה. בשנות ה-60 ועד שנות ה-80 שימשה ארצות הברית כמפיקה העיקרית של יסודות נדירים מתוך "מכרה מעבר ההרים" בקליפורניה. כיום, לאחר הידלדלות המקורות הללו משמשת סין כמפיקה העיקרית של יסודות נדירים, כאשר 97% מן התפוקה העולמית מקורם במכרות באזור מונגוליה הפנימית שבשטחה.
ב-2019 התגלו מרבצי־ענק של יסודות נדירים סמוך ליפן. עם זאת, טרם קיימות טכנולוגיות לכרייה בקרקעית הים. בשנת 2002 הקצתה ממשלת ארצות הברית תקציב של שני מיליון דולרים לבחינת תוכנית מחזור בוצת הפסולת ממכרי פחם, הכוללים את היסודות הנדירים. עד כה, עלות הפקת החומרים מתוך הפסולת לא השתלמה בשל עלות מיצוי החומרים מפסולת זאת. אך, חוקרים באוניברסיטת UVW מפתחים כיום דרכים זולות יותר להפקת חומרים אלה. מערב וירג'יניה היא אחת הספקיות העיקריות של פחם בארצות הברית, ולכן פוטנציאל ההפקה ממכרים קיימים גבוה ביחס למדינות נוספות .
הגידול בדרישה התעשייתית ליסודות הנדירים שנובע מעליה בשימוש בהם, מציב אתגר ייחודי להפקתם במטרה להימנע מיצירת תלות באספקת החומרים מסין. מדינות רבות בעולם החלו להשקיע בשנים האחרונות משאבים רבים במחקרים לגילוי ופיתוח של אתרי הפקה חדשים על מנת להימנע מן התלות הזו, אשר עלולה לשתק ואו להפחית את התפוקה במגזרי יצור רבים ובעיקר בתחומי הטכנולוגיה העילית.
מיחזור
מקור נוסף להפקת יסודות נדירים שהתפתח מתוך הצורך והאילוצים כאמור לעיל הוא חילוץ והפקת החומרים מתוך פסולת של מכשירים אלקטרונים שיצאו משימוש. טכנולוגיות חדשות של מיחזור אשר נכנסו לשימוש ביפן מאפשרות על פי הערכה הפקה של כ-300,000 טון של יסודות נדירים לשימוש חוזר.
מפת מדידה
בישראל
המפה משמשת כבסיס לתכנון ההנדסי והאדריכלי ולעיגון גאוגרפי של תוכניות בניין עיר, תוכניות להיתר ותוכניות לצורכי רישום (תצ"ר). בנוסף על מפת המדידה בדרך כלל נדרשת גם מפת גושים וחלקות (קדסטר) המתקבלת מהמרכז למיפוי ישראל (מפ"י) ומעוגנת לפי "רשת ישראל החדשה".
מפות מדידה הנדרשות ברקע תוכניות בניין עיר (תב"ע) נערכות בהתאם לתקנון המודדים ולהנחיות מבא"ת (מבנה אחיד לתוכנית) של משרד הפנים, הכוללות מפרט מדידה אחיד לסימונים ולמבנה הקבצים. מפות מדידה לרקע תב"ע נדרשות גם הן (כמו תשריטי התוכניות) לאישור תקינות מ"מרכז התמיכה למבא"ת".
אוטו הרביעי, דוכס בוואריה
אוטו הרביעי, דוכס בוואריה (3 בינואר 1307 – 14 בדצמבר 1334), היה דוכס בוואריה התחתונה בין השנים 1310–1334.
ביוגרפיה
בשנת 1310 מת אביו שטפן הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו, ומכיוון שהיו קטינים שימש דודנם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעוצר עד לבגרותם.
בשנת 1332 הסתכסך אוטו עם אחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה על חלוקת הנחלות, ובשל כך הכיר בלודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כיורשו. ב-14 בדצמבר 1334 מת אוטו במינכן, ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו. בשנת 1339 מת היינריך הארבעה עשר, ושנה לאחר מכן מת בנו יוהאן הראשון, דוכס בוואריה ללא יורשים, ובעקבות כך איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל דוכסות בוואריה תחתיו.
משפחתו
ב-12 באוגוסט 1328 התחתן היינריך עם ריכרדיס מיוליך, בתם של גרהרד החמישי, רוזן יוליך ואליזבת מבראבנט-ארשוט, ממנה נולד לו בן אחד:
זיזף שעיר-חוטם
זיזף שעיר-חוטם (שם מדעי: Gardnerycteris) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, ובו 2 מינים החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 2018 על ידי קבוצת זואולוגים בתום מחקר פילוגנטי ומורפולוגי מקיף וסיווג זה מוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN. המינים בסוג זה סווגו קודם לכן תחת זיזף זהוב, ובטקסונומיות רבות הם עדיין מופיעים כך.
תיאור
הזיזף שעיר החוטם מתאפיין בראש רחב ועגול, בגוף קטן ועגלגל ובאוזניים גדולות ומחודדות. זנבו קצר ומוקף בקרום תעופה אחורי. עיטור העלה האפי שלו ארוך ומחודד וצורתו כחנית משוננת. החלק התחתון של העיטור מורכב מפרסה רחבה. בניגוד לעיטור החלק והקירח של הזיזף הזהוב, אצל סוג זה העיטור שעיר בצידו האחורי ובחלקו העליון עם פגימות וקמטים בצדדי החנית. בנוסף, השפתיים אצל סוג זה שעירות בדרך כלל. אורך הראש והגוף של הזיזף שעיר החוטם 50–75 מ״מ, אורך זנבו 10–25 מ״מ ואורך זרועותיו 48–57 מ״מ. משקלו 12 גרם בלבד והוא קל משמעותית מהזיזף הזהוב.
הפרווה של הזיזף שעיר החוטם צפופה, גסה ועבה בדומה לסוג זיזף זהוב. עם זאת, ניתן להבדיל בין הסוגים בקלות יחסית: בני סוג זה מתאפיינים בפרווה כהה ורבגונית יותר, עם גוני שחור מבריק, אפור כסוף, חום שוקולד וצהוב, לעומת הצבע הזהוב-אדמוני האחיד של הסוג זיזף זהוב. התפלגות הצבעים היא כדלהלן: הראש והגב בצבע שחור מבריק או שוקולד כהה, הלחיים והסנטר צהובים, ואילו החזה עשוי להיות צהוב או לבנבן. הזרועות והצלעות בצבע אפרפר או אפור כסוף. הכנפיים וקצות האוזניים שחורים, בעוד שהפה, פנים האוזניים, הצפירים ועיטור החנית בצבע וורוד חיוור. השערות בקצה החנית חומות או שחרחרות.
חרף ההבדלים בין הסוגים, האנטומיה שלהם זהה כמעט לחלוטין במבט שטחי, וכמעט בלתי אפשרי להבדיל בין הגולגולות שלהם. בשל כך, צבעי הפרווה וצורת החנית (חלקה או משוננת) משמשים כסימני זיהוי עיקריים.
ביולוגיה
הזיזפים שעירי החוטם מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים (ירוקי עד או נשירים) והם נוטים להימצא באזורים לחים ובסמיכות למקורות מים (ביצות, נהרות ונחלים). הם חיים בשפלות נמוכות ברום 600 מטר מעל פני הים.
הזיזף פעיל בעיקר בשעות הלילה, אך עשוי להגיח מדי פעם גם ביום. את רוב שעות היום הוא מבלה בשינה בגזעים חלולים או רקובים. הוא ישן בזוגות או בקבוצות קטנות של 4 פרטים. התזונה שלו כוללת חיפושיות, זבובים, עכבישים ולטאות קטנות שאותם הוא חוטף מעלים וענפים. הזיזפים שעירי החוטם הם עטלפים מונוגמיים שחיים בזוגות. הרבייה מתרחשת בעונה היבשה, כך שההמלטה תתרחש במהלך עונת הגשמים ששופעת במזון. הזיזפית ממליטה צאצא יחיד שנגמל לאחר 9 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנה עד שנתיים. תוחלת החיים של הסוג עד 20 שנה בשבי.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
דרמוט קנדי
דרמוט ג'וזף קנדי (באנגלית: Dermot Joseph Kennedy; נולד ב-13 בדצמבר 1991) הוא זמר-יוצר אירי, שחתום בחברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס, ואיילנד רקורדס.
ראשית חייו
דרמוט קנדי גדל בראת'קול, מחוז דבלין, אירלנד. הוא אוהד כדורגל. כשהיה בן 10, קנדי החל לנגן בגיטרה, והחל לכתוב שירים כשהיה בן 14. עם זאת, הוא מצהיר שהוא לא התחיל לקחת מוזיקה "ברצינות" עד שהיה בן 17. אמו הגישה בקשה עבורו ללמוד מוזיקה קלאסית באוניברסיטת מיינות', ולמד שם למשך 3 שנים. דודתו מצד אביו היא אשת הטלוויזיה האירית, מארי קנדי.
קריירה
כשהיה בן 17, דרמוט קנדי החל להופיע ברחוב, בעיקר בדבלין ובוסטון. הוא חימם את הזמר האירי, גלן הנסרד.
מחוץ לקריירת הסולו שלו, קנדי הקים להקה בשם "Shadows and Dust" עם שלושה חברים נוספים שהכיר במהלך לימודיו. הלהקה התפרקה ב-2015.
ב-14 באפריל 2017, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Doves & Ravens.
ב-5 באפריל 2018, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Mike Dean Presents: Dermot Kennedy.
ב-2017–2019, הוא הופיע בארצות הברית, אוסטרליה ואירופה, בין היתר בפסטיבל המוזיקה בונארו, לולהפלוזה, South by Southwest, פסטיבל המוזיקה של אוסטין סיטי לימיטס ופסטיבל קואצ'לה. ב-2018, הוא נבחר על ידי המאזינים כאמן העולה הטוב ביותר של השנה של NPR. הוא הופיע ב-Sound of 2019 של ה-BBC.
ב-4 בינואר 2019, הוא הוציא את אלבום האוסף הראשון שלו, Dermot Kennedy.
ב-4 באוקטובר 2019, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Without Fear.
ב-24 באפריל 2020, הוא הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, Lost in the Soft Light.
ב-6 בנובמבר 2020, הוא הוציא את אלבון ההוצאה החוזרת הראשון שלו, Without Fear: The Complete Edition.
ב-2020, קנדי היה מועמד לאמן הסולו הבין-לאומי של השנה בפרסי המוזיקה הבריטית.
ב-2021, הוא הוציא גרסת כיסוי לשיר "Nothing Else Matters" של מטאליקה. גרסת הכיסוי מופיעה באלבום The Metallica Blacklist.
בין התאריכים 27 ביוני ל-20 באוגוסט 2022 הוא היה מופע החימום בסיבוב ההופעות Wonder: The World Tour של שון מנדס.
ויליאם קרוקשנק
ויליאם קרוקשנק, באנגלית: William Cruikshank (1848–1922 ). (שנת לידתו לא בטוחה) היה צייר בריטי ובן משפחה של הקריקטוריסט ג'ורג' קרוקשנק. הוא היגר לקנדה ושם בנה את הקריירה שלו.
ביוגרפיה
הוא למד אמנות באקדמיה המלכותית הסקוטית באדינבורו, בבית הספר המלכותי באקדמיה בלונדון אצל פרדריק לייטון וג'ון אוורט מיליי, ובפריז. לימודיו האחרונים נקטעו על ידי מלחמת צרפת-פרוסיה.
בשנת 1871 השתקע קרוקשנק בקנדה, פתח סטודיו בטורונטו ובמשך עשרים וחמש שנה היה מדריך בבית הספר לאמנות של אונטריו, לימים מכללת אונטריו לאמנות. הוא לימד לצייר מהעתיקות ומהחיים. הוא טען שהיה אחראי להבאת טכניקת העט והדיו של אירופה לצפון אמריקה. כחבר מרכזי בליגת הסטודנטים לאמנות של טורונטו, הוא עודד את תלמידיו לפעול לפי המוטו ״אין יום בלי קו״. הוא היה ממייסדי קבוצת השבעה.
בשנת 1894 הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות ורכש מוניטין רב כצייר דיוקנאות ודמות, וכצייר סצנות קנדיות.
רייבן (מתאבק)
סקוט לוי (באנגלית: Scott Levy; נולד ב-8 בספטמבר 1964). ידוע יותר בשם הבמה שלו, רייבן. הוא מתאבק יהודי אמריקאי.
הוא בחר בשם הבמה רייבן (עורב) בהשראת הפואמה של אדגר אלן פו - "העורב". הוא הסביר שבחר בשם זה מפני שקיבל השראה מהפואמה לצורה הגותית והאפלה של אישיותו. רייבן התאבק בארגונים ECW, WCW, WWF ו-TNA והיה לאחד מהאייקונים של שנות ה-90 של המאה ה-20. תמיד סיים את דבריו במשפט "Quoth The Raven, Nevermore" ("אמר העורב - לא עוד"), שחוזר בפואמה.
קורות חיים
לוי בעל מנת משכל של 143 והוא אף חבר בארגון הבינלאומי מנסה. הוא התחתן בינואר 2007, אך התגרש שש שנים לאחר מכן. בנוסף לכך, לוי בעל סוכרת מסוג 2 והוא מנהל פודקאסט משלו.
לוי הוא אתאיסט.
מכתשי מונו איניו
היסטוריה
האזור שימש את בני האדם במשך מאות שנים, כשסלע געשי נאסף על ידי אנשי מונו לצורך הכנת כלים חדים וחצי מלחמה. שדה וולקני של אגם מונו וחלק גדול ממכתשי מונו זכו להגנה מסוימת תחת אזור הנוף הלאומי אגן מונו בשנת 1984. השימוש במשאבים באזור המכתשים מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית.
השפעות
מגוון רחב של השפעות צפויות מהתפרצויות עתידיות לאורך מכתשי מונו איניו. שברי אפר וסלע (טפרה) עשויים להצטבר לעובי של ליד מפרץ מונו-איניו המתפרץ. הרוח עשויה להזיז את הטפרה, כשגודל הטפרה בדרך כלל פוחת בהדרגה ככל שהמרחק גדל. אפר וולקני עלול לזהם נתיבי אוויר ממזרח למתקן.
אקלים ואקולוגיה
מכתשי מונו איניו נמצאים באזור האגן המרכזי של המדבר הצפון אמריקאי. בסביבה המדברית של אגן מונו יורדים כ - של משקעים בשנה. ממוצע הטמפרטורות במכתש זה הוא 30 מעלות צלזיוס. באגן מונו הטמפרטורות נעות בחורף בין 20 מעלות צלזיוס ל-28 מעלות צלזיוס. הטמפרטורות בסמוך לשרשרת הגעשית נעות בין 16 מעלות צלזיוס ועד 21 מעלות צלזיוס בקיץ. מרבית פני השטח של מכתשי מונו עקורים מעצים אך המורדות מכוסים בעצים רבים. במכתשי מונו יש כ-30 יערות עם עצי אורן. במקום בעלי חיים רבים, ביניהם איילים, זאבים, דובים, מרמיטות, דביבונים ואריות ים.
אטרקציות
פעילויות שונות אפשריות באזור, כולל טיולים רגליים, מסלולי אופניים, צפייה בציפורים נדירות, שיט בקאנו, וסקי בחורף.
הים הלובי
הים הלובי (ביוונית: Λιβυκό πέλαγος, בערבית: البحر الليبي) (נקרא גם: ים לוב) הוא ים שולי בים התיכון המשתרע מקירנאיקה ועד כרתים.
הוא נמצא סמוך לים היוני מצפון-מערב, לים כרתים מצפון, לים האגאי מצפון-מזרח ולאגן הלבנטין ממזרח.
קו החוף הדרומי של כרתים הגובל בים הלובי כולל את הרי אסטרוסיה ומישור מסרה; לאזור זה החלו להגיע בני אדם בתקופת הברונזה. ממזרח לים נמצא הים הלבנטיני, מצפון הים היוני וממערב מצר סיציליה.
העיר החשובה ביותר בחופי הים היא בנגאזי שבלוב.
ים לוב הוא מפלט עשיר וחשוב עבור מינים מסוימים כמו טונה כחולה, הנחשבת בסכנת הכחדה עולמית. זהו גם אזור חשוב עבור הצב החוצה.
ג'ון היל
מייג'ור גנרל ג'ון היל CB DSO (באנגלית: John Hill; 14 בינואר 1866 - 8 בינואר 1935) היה קצין בכיר בצבא הודו הבריטית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
היל נולד בבנגלור ב-14 בינואר 1866,והתחנך בבית הספר בדפורד ובמכללה הצבאית המלכותית, סנדהרסט. הוא הוסמך כקצין בחיל הרגלים הקל של אוקספורדשייר ובקינגהאמשייר ב-1887, ולאחר מכן עבר לרגימנט הסיקים ה-15 של לודיאנה. הוא שירת בבורמה ובהודו במהלך משלחת צ'ין לושי, בין 1889 ל-1890, משלחת מירנזאי השנייה, ב-1891, משלחת צ'יטרל, ב-1895, ומסע טירה, בין 1897 ל-1898.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם במערכת גליפולי ב-1915. בספטמבר 1917 מונה למפקד הדיוויזיה ה-52 (לואולנד) ולחם עמה במערכה בסיני ובארץ ישראל. הדיוויזיה ה-52 הסקוטית בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון היל חצתה את מעברות הירקון ב-27 בדצמבר 1917 ולכדה את העמדות העות'מאניות מצפון לו. יחידות חיל המשלוח הרחיבו אחיזתן מצפון לירקון עד צפונה לשפיים של ימינו.
מאפריל 1918 לחם בחזית המערבית לפני מסירת פיקודו בספטמבר 1918.
היל מונה כעוזר למלך ג'ורג' החמישי ב-1916 וקיבל תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית ב-1918. הוא פרש ב-1920 ומת בלונדון ב-8 בינואר 1935. כיכר היל בתל אביב נקראת על שמו.
מור בלאגי
מור בלאגי (במקור מוריץ בלוך, בהונגרית: Ballagi Mór; אינוץ, 18 במרץ 1815 – בודפשט, 1 בספטמבר 1891), היה תאולוג, בלשן, יועץ מלכותי, ממוצא יהודי-הונגרי, שהמיר את דתו לקלוויניזם פרופסור ב"אוניברסיטה הקלוויניסטית התאולוגית של פשט", שופט במועצה הקלוויניסטית באזור הדנובה, מראשי הכנסייה הקלוויניסטית בבודפשט, חבר בוועדת של הבירה בודפשט, החבר היהודי הראשון (עוד בטרם המיר את דתו) ב.
ביוגרפיה
מור בלאגי נולד כאמור בשנת 1815 באינוץ, יישוב קטן במחוז זמפלן (לשעבר), במשפחה יהודית. היו לו ארבעה עשר אחים ואחיות. באמצעות אביו התוודע לשפה העברית ולתלמוד עוד בילדותו. משנת 1831 הפך לתלמיד ישיבה בית-המדרש בפאפה והתכונן להיות מורה לתלמוד. הוא למד לאחר מכן פילוסופיה בבית ספר באוראדיה. לאחר מכן הפך למורה פרטי בבתי תלמידיו במור (Mór) ובשוראני (Surány). במהלך תקופה זו החל ללמוד יוונית עתיקה ולטינית.
בשנים 1836–1837 למד פילוסופיה במכללה הקלוויניסטית של פאפה. בשנת 1837 נרשם לחוג המתמטיקה הגבוהה באוניברסיטת פשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד). בנוסף ללימודיו באוניברסיטה פרסם בעיתונים ובמגזינים – במיוחד ב- "שעשועים מועילים" (Hasznos Mulatságok) וב-Pester Tageblatt.
כיוון שאז בהונגריה רק מספר קטן של מלומדים ממוצא יהודי יכלו לקבל תואר אקדמי, הוא עבר בשנת 1839 לפריז והמשיך שם את לימודיו. במהלך שהותו בפריז התכנסה האספה הלאומית של הונגריה בברטיסלאבה (היא הייתה בפועל בירת הונגריה וכתשעים אחוזים מתושביה היו אז הונגרים), אחד הנושאים שהיו על סדר היום היה מתן זכויות שוות ומלאות ליהודים. מוריץ בלוך, שהיה כבר ידוע כעיתונאי בעל השפעה, התבקש לכתוב מאמר בשנת 1840 בעידודו של הברון יוז'ף אטווש. אז כתב בלוך את העלון "על היהודים", שאיתו זכה להכרה גם בפרלמנט.
בהתבסס על קבלתו החיובית של הפמפלט שלו ביקש ממנו יוז'ף אטווש לחזור להונגריה ולהשתתף בתוכנית שהופעלה להפצת השפה ההונגרית בקרב היהודים.
בשובו בשנים 1840–1841 בלאגי (עדיין בלוך) הוציא לאור את "החומש", דהיינו את חמשת חומשי התורה במהדורה דו-לשונית, בהונגרית ובעברית גם יחד. הוא סיפק לתרגום הסברים שנלקחו מהתלמוד. בעקבות תרגומו של התורה, בחרה האקדמיה ההונגרית למדעים את מוריץ בלוך כחבר נספח, מה שהפך אותו לחבר היהודי הראשון באקדמיה ההונגרית למדעים. התחום האקדמי שלו היה בלשנות. הוא היה אז רק בן 25. בשנת 1841 הפיק ספר תפילה בשם "תפילות ישראל לכל השנה". בשנת 1842 יצא לאור ספרו "הנביאים הראשונים (ספר יהושע)" בעברית ובתרגום להונגרית. מכיוון ששיטת התרגום שלו לא זכתה להכרה חיובית וספגה ביקורת קשה, הוא חדל לתרגם טקסטים נוספים במהכתובים העבריים.
בנוסף לבלשנות, התעניין בלאגי גם במדעי הדת, ולכן נסע לטיבינגן בגרמניה ולמד תאולוגיה. בשנת 1843 שב להונגריה, שם נקלע לסכסוך עם החוגים הדתיים השמרנים המובילים של היהדות. כתוצאה מכך חזר לגרמניה ובמאי 1843 התנצר לדת הלותרנית, שאותה החליף אחר כך לקלוויניזם; הוא הפך לקלוויניסט.
בשנת 1843 קיבל תואר דוקטור למדעי הרוח בגרמניה. אחר כך חזר להונגריה והפך למורה בבית הספר התיכון הלותרני בסרווש יחד עם המשורר פטר ויידה, שכתב הקדמה לחוברת של בלאגי "על היהודים". הוא הפיץ את השפה ההונגרית ביישובים שלא היו דוברי הונגרית באזור. באמונתו דגל בעקביות באיחוד הכנסיות הלותרניות והקלוויניסטיות. בשנת 1845 נשא לאישה נוצרייה; כתוצאה מכך הפרידה שלו מיהודים הפכה סופית. בשנת 1847 הופיעה ביקורתו ב"סקירת הספרותית ההונגרית".
במהלך מהפכת 1848 בהונגריה, מלחמת העצמאות של הונגריה מעול הקיסרות ההבסבורגית ניהל בצבא המהפכה את ענייני מחוז בקש. עד מהרה קיבל דרגת קפטן ושירת לצד לאיוש אאוליך (גנרל 4 כוכבים ושר ההגנה לאחר מכן) ואחר כך תחת ארתור גרגאי (גם הוא גנרל ושר הגנה וכמה פעמים רמטכ"ל הצבא ההונגרי). הוא נכח גם במעמד כניעת צבא הונגריה לאוסטריה באוגוסט 1949. לאחר כישלון מלחמת העצמאות הוא הוגלה לסרווש ונאסר עליו לעסוק במקצוע ההוראה. הוא חכר אדמות והתפרנס מחקלאות בקונדורוש עד 1851. אז מונה למורה לתאולוגיה קלוויניסטית בעיר קצ'קמט. משנת 1855 היה פרופסור במחלקה לתאולוגיה ולימודי כתבי הקודש באקדמיה התאולוגית הקלוויניסטית בבודפשט. בשנת 1858 נבחר כחבר מלא (מן המניין) באקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1861 נבחר כחבר פרלמנט במפלגתו של פרנץ דיאק.
בלאגי חלה בשנת 1877, פרש ועסק רק בפעילות מדעית. באותה תקופה פרסם עבודות רבות שעסקו בבלשנות הונגרית, כמו גם מילונים (מילון שלם לשפה ההונגרית, מילון הונגרית-גרמנית וגרמנית-הונגרית, ספר לימוד יסודי לשפה העברית). ב-23 ביולי 1884 קיבל את התואר "יועץ מלכותי" מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה.
בלאגי דיבר שש עשרה שפות, כולל שפות כמו עברית, לטינית, יוונית עתיקה וסנסקריט.
נישואיו וילדיו
בשנת 1845 התחתן עם אידה להוצקי (1826–1897) ממשפחת אצולה ההונגרית הרומית-קתולית, לאיוש להוצקי (1808–1855) שופט ראשי במחוז בקש, ושל מריה יוזפין נובאק גם היא ממשפחת אצולה (1805–1884).
מנישואיהם נולדו:
שרוסברי
שרוסברי היא עיר ובירת מחוז שרופשייר שבאנגליה, הממלכה המאוחדת.
העיר שוכנת על גדות הסוורן בסמוך לגבול בין ויילס לאנגליה. מבחינה היסטורית נחשבת שרוסברי לעיירת שוק ומרכז אזורי חשוב, בימי הביניים המוקדמים מיקומה האסטרטגי בין ממלכות אנגליה לוויילס הפך אותה למעוז שלטוני חשוב והיא החליפה ידיים מספר פעמים לאורך המאות.
כינוים ההיסטורי של שרוסברי ושל מחוז שרופשייר הוא סלופ (Salop); תושבי שרוסברי מכונים סלופיאנים (Salopians). המוטו של שרוסברי הוא "פלוריאט סלופיה" (Floreat Salopia), שמשמעו: "מי יתן ושרוסברי תשגשג".
היסטוריה
חשיבותה ההיסטורית הרבה של שרוסברי נובע ממיקומה כמרכז אזורי סמוך לגבול בין אנגליה לוויילס, כמו גם הדרך המרכזית בין לונדון לצפון ויילס (כיום הנתיב של ה-A5) שהוקמה על ידי הרומאים והמשיכה לשמש נתיב חשוב. בתקופה הרומית שכן בקרבת שרוסברי יישוב שלטוני אזורי בשם וירוקוניום קורנווירום (Viroconium Cornoviorum; כיום רוצ'סטר), שורסבי נוסדה ככל הנראה כיישוב שכן למרכז האזורי בסביבות המאה ה-5. החל מהמאה ה-6 נשלט האזור בידי ממלכת פוויס הוולשית ובמקום שכנה עיר הבירה וכס הממלכה - פנגוורן (Pengwern).
בתקופה האנגלו-סקסית, במהלך המאה ה-8 התבססה העיירה תחת השם "סקרובסביריג" והיא שכנה בתחומי ממלכת מרסיה. סקרובסביריג הייתה עיירה מבוצרת בתקופה זו (בדומה ליישוב הרומאי הקדום יותר), מה שהקנה לה ככל הנראה את שמה, זאת משום הקרבה לגבול בין הממלכות האנגלו-סקסוניות לבין אלו הוולשיות שבהרי צפון ויילס). בתחילת המאה ה-11 העיירה הפכה למרכז שלטוני של שרופשייר, על פי ספר יום הדין היא כללה 250 בתים וארבע כנסיות.
מעט לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה, כוח ולשי תקף את העיירה ב-1069 והצליח לפרוץ את הביצורים, לעלות אותה באש ולברוח לפני שכוח תגבור נורמני הספיק להגיע. ויליאם הראשון (הכובש) העניק את שרוסברי על מיקומה האסטרטגי לאחד מיועציו החשובים רוברט מונטגומרי שהיה "רוזן שרוסברי" הראשון, הוא ביסס שוב את מעמדה של שרוסברי כמרכז אזורי החולש על שטחי הרוזנות שלו אשר כללו גם חלקים ממרכז ויילס של ימינו. ב-1074 החל מונטגומרי בשיקום הביצורים והקמת טירת שרוסברי מצפון-מזרח למרכז העיירה, ב-1083 הוא הקים גם מנזר בנדיקטי (כיום מנזר שרוסברי). הטירה הוקמה בכניסה לעיירה, כאשר שאר תחומי שרוסברי אוגפו על ידי עיקול נהר הסוורן, כך הייתה העיירה מוגנת ומבוצרת במיוחד.
במהלך המאה ה-14 וה-15 נכנסה שרוסברי לתקופה של פריחה כלכלית, תולדה של התפתחות תעשיית הצמר ומיקומה של שרוסברי בין ויילס העשירה בצמר וערי אנגליה שצרכו אותו. בשנת 1403 התרחש קרב שרוסברי מצפון לעיר, בין כוחותיו של המלך הנרי הרביעי לבין הכוחות המורדים של הנרי פרסי (הוטספור). הקרב מתואר במחזה הנרי הרביעי, חלק ראשון מאת ויליאם שייקספיר.
בעת המודרנית שרוסברי המשיכה לשמש מרכז אזורי, עיירת שוק חשובה ומרכז חשוב בתעשיית הצמר. היא שכנה על הכביש העיקרי שחיבר את לונדון לצפון ויילס ואירלנד, משום כך הפכה גם לתחנת דרכים חשובה מה שהביא לפריחת תעשיית התיירות בעיר. במהלך המהפכה התעשייתית המשיכה לשמש שרוסברי מרכז לתעשיית הצמר, אך משום שלא הייתה קרובה לערי נמל ותעשייה עקריות, היא לא עברה תהליך תיעוש כמו ערים עקריות אחרות סביב בריטניה.
בשנת 2002 זכתה שרוסברי במעמד עיר, מעמד שבבריטניה נהוג לזכות בו והוא לא ניתן באופן אוטומטי.
גאוגרפיה
שרוסברי שוכנת על גדות נהר הסוורן, כ-14 קילומטרים מהגבול בין אנגליה לוויילס. הסוורן שהוא הנהר הארוך ביותר בממלכה המאוחדת, גורם להצפות עונתיות כל כמה שנים שפוגעות בעיקר במרכז העיירה. שרוסברי ממוקמת כ-69 קילומטרים מערבית לברמינגהאם, כ-79 קילומטרים דרומית לליברפול ו-246 קילומטרים צפון-מערבית ללונדון.
מרכז העיירה בנוי חלקית על גבעה בגובה 75 מטרים מעל פני הים, שהיא הנקודה הגבוהה ביותר בתחומי שרוסברי.
תחבורה
שרוסברי היא מרכז תחבורה אזורי, הן משום מיקומה בסמוך לגבול הוולשי והן משום שהיא בירת המחוז. הנתיב ההיסטורי של כביש ה-A5 (המחבר בין לונדון לצפון ויילס) עובר במעקף סביב חלקה הדרומי של שרוסברי, כ-12 קילומטרים מזרחית לעיירה כביש ה-A5 מתחבר לכביש המהיר M54 שמשמש כביש לאומי המחבר את לונדון לאזור מערב אנגליה.
בהתאם למעמדה של שרוסברי בתור "השער לוויילס", תחנת הרכבת שרוסברי משרתת חמישה קווי רכבת. בתחנה ישנה תנועת רכבות הפועלות בתדירויות שונות למספר יעדים, בהם לונדון, ברמינגהאם, רקסהאם, קארדיף ויעדים בצפון ויילס בהם הוליהד.
רוברט מנזיס
סר רוברט גורדון מנזיס (באנגלית: Robert Gordon Menzies; 20 בדצמבר 1894 – 15 במאי 1978) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השנים עשר. מנזיס כיהן בתפקיד בסך הכל מעל 18 שנים בשתי תקופות כהונה, האחת בין השנים 1939 – 1941 והשנייה בין השנים 1949 – 1966 והוא ראש הממשלה שתקופת כהונתו היא הארוכה ביותר.
ראשית חייו
רוברט גורדון מנזיס היה בנם של ג'יימס מנזיס ואשתו קייט לבית סמפסון. הוא נולד בעיירה ג'פריט שבאזור ווימרה שבצפון-מערב מדינת ויקטוריה. ג'יימס מנזיס היה חנווני ושימש כסוכן למיכון ולאספקה חקלאית. הוא היה בנם של בעלי חווה קטנה בסקוטלנד שהיגרו לאוסטרליה באמצע שנות החמישים של המאה ה-19 עם תחילת הבהלה לזהב באוסטרליה. סבו של רוברט מנזיס מצד אמו, ג'ון סמפסון, היה כורה מקורנוול שגם הוא הגיע לחפש את מזלו בשדות הזהב בבלאראט. אביו של מנזיס נבחר לאספת הנבחרים של ויקטוריה ובעקבות בחירה זו מכרה המשפחה את החווה שלה ועברה להתגורר במלבורן. אחד מדודיו של מנזיס, יו מנזיס, היה חבר אספת הנבחרים של ויקטוריה באמצע העשור הראשון של המאה ה-20 ודוד אחר שלו, סידני סמפסון, היה חבר הפרלמנט האוסטרלי. מנזיס היה גאה במוצאו מקורנוול ומההיילנדס בסקוטלנד. מקור כינויו "מינג" מההגייה בשפה הסקוטית של שמו ("מינגיס"). שמו האמצעי, גורדון, ניתן לו לכבודו ולזכרו של צ'ארלס גורדון, קצין צבא בריטי שנהרג בסודאן ב-1885.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה מנזיס בן 19 והיה חבר ביחידת המיליציה של האוניברסיטה. באותה עת שבה בני גילו וחבריו לספסל הלימודים דרשו להתגייס, הוא התפטר מהמיליציה. מאוחר יותר התברר כי מאחר ששני אחיו כבר התגייסו, הוחלט שהוא יוכל להמשיך את לימודיו. מנזיס עצמו לא הסביר מעולם את הסיבה לכך שלא התגייס. יש לציין ששני אחיו, ג'יימס ופרנק, התגייסו רק ב-1915, לאחר הנחיתות של אנזא"ק בגליפולי, עובדה המפריכה את הטענה הזאת. בהמשך הצהיר מנזיס על עצמו כתומך נלהב בגיוס החובה.
מנזיס הוסמך כעורך דין ב-1918 ועד מהרה לאחד מעורכי הדין המובילים במלבורן והקים משרד משל עצמו. ב-1920 הוא נשא לאישה את פטי לקי, בתו של ג'ון לקי, חבר פרלמנט מהמפלגה הלאומנית ומאוחר יותר מהמפלגה הליברלית.
תחילת הקריירה הפוליטית
ב-1928 ויתר מנזיס על הקריירה המשפטית שלו ונבחר מטעם המפלגה הלאומנית לבית העליון של הפרלמנט של מדינת ויקטוריה. בשלב מסוים הוא כמעט והפסיד בבחירות, כאשר קבוצה של חיילים משוחררים תקפה אותו בעיתונות על רקע אי-גיוסו. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לבית התחתון של הפרלמנט של מדינת ויקטוריה. לפני הבחירות הוא הקים את אגף הצעירים של המפלגה הלאומנית וכיהן כנשיאו הראשון. בין השנים 1932 – 1934 הוא שימש כסגן ראש ממשלת ויקטוריה.
ב-1934 עבר מנזיס לפוליטיקה הארצית ונבחר לפרלמנט האוסטרלי מטעם מפלגת אוסטרליה המאוחדת (United Australia Party), מפלגה שהוקמה כמיזוג של המפלגה הלאומנית עם קבוצות אחרות שהתנגדו למפלגת הלייבור במהלך הקריירה הפרלמנטרית של מנזיס בוויקטוריה. בממשלה שהוקמה אחרי הבחירות הוא מונה להיות התובע הכללי ושר התעשייה בממשלתו של ג'וזף ליונס. ב-1937 הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית.
בסוף 1934 ובתחילת 1935 היה מנזיס מעורב כתובע כללי בניסיון הבלתי מוצלח למנוע את כניסתו לאוסטרליה של העיתונאי היהודי-צ'כי בעל הנטיות הקומוניסטיות, אגון קיש (Egon Kisch). בעוד שהיו כאלה שראו במקרה זה דוגמה לראשית נטייתו האנטי-קומוניסטית של מנזיס, אחרים העלו חשד שלמנזיס הייתה אהדה לנאציזם. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסה מנזיס לְהָזֵם את הקשר בין תפקידו כתובע כללי לפרשה זו וטען ששר הפנים, תומאס פטרסון היה אחראי על מניעת הכניסה של קיש.