cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Secret Love Song
וידאו קליפ
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-320 מיליון צפיות.
Lifetime (שיר של ת'רי דייז גרייס)
Lifetime (בתרגום חופשי לעברית: "נצח" או: "חיים שלמים") הוא סינגל של להקת הרוק הקנדית ת'רי דייז גרייס. הסינגל יצא לאור ב-11 באפריל 2022 כסינגל הרשמי השני מתוך Explosions, אלבום האולפן השביעי של הלהקה (לפניו יצא השיר "Neurotic" כסינגל שיווקי).
לחן ומילים
השיר תואר כבלדת כוח (Power Ballad). מילותיו עוסקות באובדן, ובנטייה האנושית לקום מאסונות בלתי צפויים, לשקם ולהשתקם. השיר עוסק באופן ישיר באבל על אובדן אישי, אם כי לא מפורט מי האדם שאבד למשורר ומה האופן שבו אבד או אבדה לו, אך הוא מתאר אדם שתמך בו ברגעיו הקשים, והיה היחיד שהכיר אותו והיחיד איתו רצה לחלוק את קשייו. מדובר באובדן פתאומי ובלתי צפוי שהמשורר לא חזה ולא התכונן אליו, כמפורט במילות השיר בהן מתואר שלא ידע שפגישתם האחרונה תהיה הפעם האחרונה שבה ייפגשו. המשורר זועק כי היה משוכנע שלא יאבד את מושא השיר לעולם בימי חייו,, אך יודע שלעולם לא ייפגש ויביט בעיני מושא השיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי ג'ון וולפיין, שביים גם את הקליפ של הסינגל הקודם מהאלבום, "So Called Life". הוא הועלה לשירותי הסטרימינג השונים, כמו יוטיוב, במקביל ליציאת השיר. הקליפ מציג את החורבן שזרעה סופת טורנדו אלימה בדרגה EF4, בעיירה מייפילד, קנטאקי בדצמבר 2021. חברי הלהקה, ביניהם הגיטריסט ברי סטוק שהתגורר במקור באזור מייפילד, סיפרו שכשוחחו ביניהם וביקשו להחליט כיצד להציג ויזואלית את השיר, החליטו מיד שמייפילד תהיה אתר הצילומים של הקליפ. חברי הלהקה נסעו למייפילד במטרה לצפות במו עיניהם בהרס שזרעה הסופה, וכדי לפגוש את המשפחות שאיבדו את בתיהן ורכושם לסופה. חברי הלהקה התרשמו מהתקווה והנחישות שהציגה קהילת מייפילד אל מול ההרס הנוראי, ושילבו את תושבי העיירה בקליפ. הקליפ מציג את סולן הלהקה, מאט וולסט, כשהוא הולך ברחובות העיירה ההרוסה. בקליפ משולבים סרטונים של מבנים הרוסים, ושל משפחות ותושבי העיירה כשהם מצולמים על רקע בתיהם ההרוסים, או מנסים לאתר חפצים אישיים בין ההריסות. בנוסף מוצגת מכלאה ובה חיות מחמד שאיבדו את בתיהן במהלך האסון, ומודעות לאיתור חיות שאבדו במהלך האסון.
תרומות לשיקום מייפילד
הלהקה החליטה להירתם ולסייע לתושבי מייפילד על ידי עידוד גיוס כספים לשיקום העיירה, ובקליפ מופיעה כתובת אינטרנט לתרומות לשיקום העיירה. נוסף על כך, בעקבות צילום הקליפ והקשר שנוצר עם תושבי העיירה, החליטה הלהקה כי תתרום דולר מכל כרטיס שיימכר לסיבוב ההופעות שלה לטובת שיקום העיירה ותושביה.
ביצועים במצעדים
השיר נכנס ישירות למקום ה-35 במצעד הרוק המיינסטרימי של מגזין הבילבורד, ובשבוע השני הגיע למקום ה-22. בהמשך הגיע השיר למקום הראשון במצעד, והפך בכך לשיר ה-17 של הלהקה שמגיע למיקום זה במצעד, והשווה את שיאה של שיינדאון שנקבע זמן קצר לפני כן.
נור-1 (לוויין)
נור-1 (בפרסית: ماهواره نور, פירושו בעברית: אור) הוא לוויין ריגול צבאי איראני, הראשון ששוגר בהצלחה לחלל. אות הקריאה של הלוויין הוא "NOUR1". הלוויין שוגר ב-22 באפריל 2020 מאתר שיגור בשטח מדברי במרכז איראן באמצעות משגר לוויינים מסוג קאסד. הלוויין שוגר על ידי משמרות המהפכה.
ב-8 במרץ 2022 דיווחו משמרות המהפכה ששיגרו בהצלחה את הלוויין נור-2 למסלול לוויני.
מפרט הלוויין
הלוויין תוכנן ועוצב בצורת קיובסאט בגודל 6U, בממדים של 10X20X30 ס"מ, בערך בגודל של קופסת נעליים. הלוויין מקיף את כדור הארץ בגובה של 400–425 ק"מ, מהירותו כ-7.66 ק"מ לשנייה עם זמן הקפה של 94 דקות, מה שמאפשר לו לבצע למעלה מ-15 הקפות ביום.
פרטי השיגור
במסגרת שיגור הלוויין נחשף משגר הלוויינים "קאסד", טיל תלת-שלבי המשלב מנועים עם דלק נוזלי ודלק מוצק. משגר הלוויינים נחשב ייחודי משום שבשונה ממשגרי לוויינים אחרים שמשוגרים מאתרי ניסוי נייחים, הקאסד שוגר ממשגר נייד, מה שמראה על יכולת שימוש בו גם כטיל בליסטי בין-יבשתי לטובת תקיפה. בימים הראשונים לאחר השיגור כונה המשגר בשם "ראשיד".
אתר השיגור לא נמסר על ידי פרסום השיגור מטעם משמרות המהפכה, אלא דווח כי הלוויין שוגר מ"אתר מדברי במרכז איראן". עם זאת, על פי חלק מההערכות הלוויין שוגר מאתר "שרהוד". האתר הוקם בשנות ה-80 כאתר לניסוי טילים בליסטיים המונעים בדלק מוצק.
תגובות לשיגור בעולם המערבי
העולם המערבי הופתע משיגור הלוויין, בעקבות כשל מודיעיני שככל הנראה היה סביב השיגור, לגביו לא הייתה התראה מוקדמת.
ארצות הברית
שיגור הלוויין היה על רקע המתיחות בין ארצות הברית לאיראן בעקבות הריגת קאסם סולימאני בינואר 2020. ארצות הברית מגנה שיגורי לוויינים איראניים בטענה שפעילות החלל של איראן היא כסות לפיתוח טילים בליסטיים המסוגלים לשאת נשק גרעיני, בהפרה של החלטת מועצת הביטחון של האו"ם מ-2015 שקראה לאיראן להימנע משיגור טילים בעלי יכולת גרעינית למשך 8 שנים.
מזכיר ההגנה האמריקאי, מייק פומפיאו, התייחס לשיגור ואמר כי "כל מדינה צריכה לבוא לאו"ם ולהעריך אם השיגור עלה בקנה אחד עם החלטת מועצת הביטחון... אני לא חושב, ואני חושב שאיראן צריכה לשאת באחריות על מה שהיא עושה".
ארצות הברית הצהירה כי היא מעריכה שהשיגור צלח, וכי גם הלוויין וגם הטיל ששיגר אותו נמצאים במסלול לווייני מסביב לכדור הארץ משום שלאיראן את היכולת להחזיר את הטיל. פיקוד החלל של ארצות הברית טען כי הוא "עוקב אחרי שני הגופים". נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ציין כי ארצות הברית "עוקבת מקרוב" אחרי איראן ופעילויותיה ואף הורה בעקבות השיגור לצי האמריקאי להשמיד ספינות איראניות שיטרידו ספינות אמריקאיות.
ישראל
בישראל נמנעו מלהגיב באופן רשמי לשיגור הלוויין, שמסלולו מביא אותו למעוף מעל שמי ישראל אחת לכמה ימים. אך גורמים במשמרות המהפכה התייחסו ואמרו ש"ישראל מרגישה לא בטוחה בעקבות שיגור הלוויין".
2020 במאלי
אירועים בשנת 2020 במאלי.
אירועים
מתמשך – מגפת הקורונה במאלי ומלחמת האזרחים במאלי.
פאזמאנדפאלו
פאזמאנדפאלו (בהונגרית: Pázmándfalu) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בשנת 1950 התאחד הכפר עם הכפר פאזמאנדהג' (Pázmándhegy).
יהודי פאזמאנדפאלו
בפאזמאנדפאלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות: גם בפאזמאנדהג' חיו יהודים, על פי מפקדי האוכלוסין שנערכו בהונגריה חיו שני יהודים בכפר בשנים 1880, 1910, ו-1940.
בריאן פאסי
בריאן פאסי (בצרפתית: Bryan Passi; נולד ב-5 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל תל אביב ובנבחרת הרפובליקה של קונגו.
קריירה
פאסי גדל במחלקת הנוער של מונפלייה וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2–0 בליג 1 למץ ב-21 בינואר 2017. הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בקבוצה ב-14 בפברואר 2017.
ב-31 באוגוסט 2017 פאסי הצטרף בהשאלה ללה האבר מהליגה הצרפתית השנייה.
פאסי הוא יליד צרפת והוא ממוצא קונגולזי. הוא זומן לנבחרת הרפובליקה של קונגו לקבוצת משחקי ידידות בספטמבר 2022. הוא שיחק בנבחרת לראשונה עם בתיקו 3–3 עם נבחרת מדגסקר ב-24 בספטמבר 2022.
ב-23 ביולי 2023 חתם בהפועל תל אביב מליגת העל.
חיים אישיים
פאסי מגיע ממשפחה של כדורגלנים. סבו מצד אביו, קמיל פאסי, היה כדורגלן עבר קונגולזי, ומאמן בקריירה המאוחרת שלו. אביו, פרנק פאסי, הוא כדורגלן לשעבר ששיחק גם כן במונפלייה. דודו, ז׳ראלד פאסי, היה גם כדורגלן ששיחק בנבחרת צרפת.
גלדן מוארך
דגן זה מאופיין בכך ששיבוליו הדוקות מאוד, עד שאינן עבות מגבעולו.
מין זה גדל בר באזורי ביצות באקלים ים תיכוני ואירו-סיבירי.
בארץ ישראל המין גדל בר בעיקר בשטחי מישור החוף, באזורים ביצתיים.
הדגן פורח בחודשים אפריל, מאי ויוני, פרחיו דו מיניים, ועליו מסורגים (עלה אחד בכל מפרק).
דניאל הכהן נהר
הרב דניאל הכהן נהר (1804 - 26 במאי 1881) היה רב באזמיר ובצפת במאה ה-19 ומחבר ספר יד הנהר.
תולדותיו
נולד למרים ולרבי יאושע אברהם הכהן באזמיר. למד תורה מפי הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה (הפרד"ס), מחבר ספר אות היא לעולם, ומחמיו, הרב רחמים אריה אברהם ארייאש, בעל ספר שפתי רננות.
בגיל 70 עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת, שם כיהן בנו רבי משה כדיין. כעבור ארבע שנים מאוחר שב למכורתו, אזמיר על מנת לחזור לארץ ישראל, אך לא עלה בידו. באזמיר שב לעסוק במסחר עד לפטירתו.
בניסן התרמ"א חלה, אך נשאר צלול עד לפטירתו בכ"ז באייר תרמ"א (1881), כשהוא בן 77. נטמן באזמיר. רבי יוסף פלאג'י הספיד אותו.
גלדן מחוספס
גִּלְדָּן מְחֻסְפָּס (נקרא בעבר אַגְרוֹפִירוֹן מְחֻסְפָּס (שם מדעי: Elytrigia intermedia) הוא מין דגן רב שנתי, מסוג גלדן ממשפחת הדגניים.
ועדת הכותל המערבי
חברי הוועדה היו אליאל לופגרן, צארלס בארד, קארל ג'וזף ואן קמפן וסטיג שאלין שהיה מזכיר הוועדה.
גלדן מחוספס
דגן זה מאופיין בכך ששיבוליו הדוקות מאוד, עד שאינן עבות מגבעולו.
ועדת הכותל המערבי
בקשות יהודיות לנציבות
היהודים ביקשו מהנציבות לנקוט בפעולות הבאות:
דוד ילין, ראש סמינר למורים לעברית, חבר הפרלמנט העות'מאני, ואחד הדמויות הציבוריות הראשונות שהצטרפו בגלוי לתנועה הציונית, העיד בפני הנציבות:"'במשפט לפניך היום עומד עם שנמנע ממנו כל היקר והקדוש לו מהופעתו בארצו - קברי אבותיו, קברי מלכיהם הגדולים, קברי נביאיו הקדושים ומעל לכל, אתר המקדש המפואר שבו. הכל נלקח ממנו ומכל העדים לקדושתו, נותר רק שריד אחד - צד אחד של חלק זעיר של חומה, שמצד אחד גובל במקום בית המקדש הקודם שלו. מול חומת האבן החשופה הזו, אותה אומה עומדת מתחת לשמיים הפתוחים, בחום הקיץ ובגשמי החורף, ושופכת את ליבה לאלוהיה שבשמיים.'"
גלדן מחוספס
מין זה גדל בר באזורי ביצות באקלים ים תיכוני ואירו- סיבירי.
בארץ ישראל המין גדל בר בעיקר באזורי חורש ים תיכוניים - בעיקר על מורדות החרמון אך גם בגליל העליון (נדיר).
עליו מסורגים (עלה אחד בכל מפרק).
ועדת הכותל המערבי
מסקנות
הנציבות ציינה כי "היהודים אינם תובעים כל בעלות על הקיר או על המדרכה שלפניו (נאום סיום של היועץ היהודי, פרוטוקול, עמוד 908)."
המלצות הוועדה הוכנסו לחוק על ידי צו המנדט, 1931, הצו נכנס לתוקף ב־8 ביוני 1931. מפירי החוק נקנסו ב50 לירות או מאסר עד 6 חודשים, או שניהם.
תקיעה בשופר
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, בסיום יום הכיפורים, צעירים יהודים עברו בהתמדה על איסור השופר בכל שנה תקעו בשופר וכתוצאה מכך נעצרו והעומדו לדין, הם נקנסו בדרך כלל או נאסרו לתקופה שנעה בין שלושה לעד שישה חודשים. ב-1930 הרב משה צבי סגל תקע והיה התוקע הראשון. בין התוקעים בהמשך: 1938 - יעקב סיקא אהרוני, אפרים שטיינברג.
מגילת ישעיהו
מגילת ישעיהו (1Qlsaa; נקראת גם "מגילת ישעיהו הגדולה" [או "השלֵמה"], להבדיל מהמגילה הקטנה יותר, שנתגלתה גם היא באותה מערה) היא אחת משבע מגילות מדבר יהודה שנתגלו בשנת 1947. מגילה זו היא מהארוכות במגילות שנמצאו: אורכה 734 ס"מ. זו המגילה היחידה שנשתמרה כמעט בשלמותה. המגילה מכילה את כל פרקי ספר ישעיהו. זמנה מתוארך לסביבות שנת 125 לפני הספירה. היא מכילה את כל 66 פרקי ספר ישעיהו המוכרים לנו מנוסח המסורה העברי.
גילויה
המגילה היא אחת משבע המגילות הראשונות שנתגלו במערה שלימים תכונה "מערה מס' 1", סמוך לחורבת קומראן, והיא השלמה מן השתיים. מגילות אלו הובאו לידי אליעזר סוקניק, שהספיק לרכוש שלוש מהן ובהן "מגילת ישעיהו הקטנה". מגילת ישעיהו הגדולה ושלוש מגילות אחרות הוברחו לארצות הברית על ידי המטרופוליט הסורי מר סמואל, ונקנו בהמשך בעסקה סיבובית בידי יגאל ידין והובאו לישראל.
שבע המגילות מוצגות עד היום בהיכל הספר, שנבנה במיוחד להצגתן. העתק שלם של מגילת ישעיהו מוצג במרכז ההיכל.
זמנה
כתיבת המגילה מתוארכת למאה הראשונה לפני הספירה, אך לדעת פרופ' יחזקאל קוטשר במגילה מתבטאת שיטת הכתיבה של מתבודדי מערות קומראן בשִלהי ימי בית המקדש השני. בדיקות שנערכו העלו כי נוסח המסורה קודם לזה שבמגילה וזאת על סמך אוצר המילים, הכתיב והלשון, המתאימים לסוף ימי בית שני.
תהליך כתיבתה
מגילת ישעיהו נבחרה בשנת 2021 לעמוד במוקד בדיקה חלוצית בה נותח הטקסט של המגילה בטכניקה חדשנית של ניתוח כתב באמצעות למידת מכונה, ועל פי מסקנות הניתוח, מגילה זו נכתבה על ידי שני סופרים עיקריים, שסגנון כתיבתם דומה אולם מכיל הבדלים קטנים וחוזרים על עצמם שמוינו על ידי האלגוריתם.
ואשוואר
מיקום
ואשוואר ממוקמת דרומית-מזרחית לסומבטהיי, בצומת הכבישים הראשיים 8 ו-74. לעיירה מובילים כבישים צדדיים מדרום מזרח, המתחברים לכביש 74 לזלבר - כביש 7361, ואילו בפאתיו הדרומיים של כביש 7383 מתחילה הדרך לכיוון פאצ'ון  ואיטליה. כביש 7441 מתחיל ממרכז העיר, דרומה מזרחה לכיוון הכפר הג'האטשאל.
קו הרכבת סומבטהיי-נג'קניז'ה עובר גם בשטח ואשוואר, ויש לו תחנה בעיירה.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מראים שאנשים חיו באזור העיר ואשוואר של ימינו מאז תקופת האבן. מדף האבן קמנשהאט היה מקום מתאים לפיתוח ישוב אנושי. בפאתי העיירה סוללה המשתרעת דרומה מהגבעה העולה מערבה, סוללה שהגנה על היישוב מפני התקפה ממערב. הסוללה נחשבת בדרך כלל לממצא מהתקופה הרומאית, אך לא נשללה האפשרות שנבנה לאחר תקופה זו. מעבודות ברזל מהתקופה הרומאית עולה כי בוואשוואר התרחשה כבר אז פעילות עיבוד ברזל גדולה. הרומאים כינו את הטירה באזור Castrum Ferreum. שם העיר ההונגרי הוא מקבילה מדויקת. עבודות ברזל רומיות נמצאו גם בחצר המנזר הדומיניקני לשעבר. בתקופה הרומאית, דרך חשובה הובילה מהאזור לאקווינקום שבצפון מרכז הונגריה. חשיבותו של הברזל הייתה ידועה גם להונגרים הכובשים, כך שבאזור הוקם אחד המרכזים הגדולים לייצור ברזל במדינה. חשיבות זו מודגשת באמנה משנת 1226, לפיה הנפחים במנזר פנונהלמה הביאו באופן קבוע ברזל מוואשוואר. במאה ה-10 הוקמה טירה, ככל הנראה כדי לשמור על אתר ייצור הברזל החשוב. סביב הטירה התפתחה העיר המאוחרת. טירה זו היא צפונית לכנסייה הדומיניקנית, וקוטרה כ-300 מ'.
הכנסייה הראשונה של היישוב הוקמה על גבעה דרומית, על הדרך לסנטגוטהארד שבמערב הונגריה, לאחר שוואשוואר הפכה לאזור בהשפעה ספרדית, הפכה הכנסייה לכנסייה אפיסקופלית. במהלך הקמת המחוז, העלה המלך אישטוואן הראשון, מלך הונגריה את ואשוואר למעלת מושב המחוז. במקום הכנסייה הישנה, הכנסייה הרומנסקית בעלת שלושת האולמות של סנט מיכאל נבנתה ככל הנראה במאה ה-12, והפכה לבניין המרכזי במושב. במאה ה-13 התגבשו שני יישובים קטנים מצפון ומדרום סביב הכנסייה וכך נוצר מבנה העיירה בימי הביניים.
פלישת הטטרים פגעה בוואשוואר. על פי אמנה עדיין הייתה טירת וושוואר אחת הטירות שהושארו בידי הונגריה ב-1242, אך הטירה נהרסה על ידי הטטרים. לאחר פלישת הטטרים נבנו כנסייה ומנזר גותי קדום בתוך תוואי הטירה הארצית. המלך סטפן החמישי הגיע לוואשוואר ב-1270 וקיים אספת מחוז עם צירי הטירה. בשנת 1310 כבשו הגרמאנים את הטירה אך הובסו וגורשו לאחר כשנה. מערכת הביצור המגן על העיר הושלמה בראשית המאה ה-14. באותה תקופה נבנתה הקפלה של סנט אליזבת דרומית לכנסייה הדומיניקנית, ובשנת 1342 נבנתה כנסיית חג עליית מרים. באמצע המאה ה-14 הייתה ואשוואר מרכז עירוני, אדמיניסטרטיבי, מסחרי ותרבותי. המודעות החברתית וההשפעה הכלכלית של אזרחיה גברו, והם קיימו ירידים. העיר נשלטה על ידי שופט נבחר ו-12 מושבעים.
מבצר נבנה סביב העיירה, וכן כנסייה נוספת, כנסיית הקהילה של סנט מרגרט. התחדש ייצור ברזל. תעשיית העיירה הסתמכה בעיקר על ענף הטחנות. כמה טחנות פעלו על גלגלי מים. בשנת 1423 הפכה העיירה לעיירת שוק. חלק מהעיר נשרפה בשנת 1479, ובשנה זו הגיעו הפושטים הטורקים לאזור ואשוואר. במאה ה-16, עם התקדמותם של הטורקים, שב השקט לוואשואר. בשנת 1576, הצבא הגרמאני הפולש בזז את העיר אך הותקף וגורש על ידי האוכלוסייה. עם שובם הציתו הגרמאנים את העיר כנקמה. בשנת 1577, עקב הטרדות מתמשכות, עזבו הנזירים הדומיניקנים את ואשוואר, ובשנת 1578 הורה הפרלמנט על העברת מושב המחוז לסומבטהיי.
במאה ה-18 התפתח המבנה העירוני של ימינו. בין הכנסיות נבנו מחדש המנזר, כנסיית הצלב הקדוש וכנסיית עליית מרים ואילו כנסיית מיכאל הקדוש הוזנחה. בשנת 1758 התגוררו בעיירה 1,185 תושבים, ובשנת 1830 היו בה 1,444 תושבים.
לקראת תום מלחמת העולם השנייה, ואשוואר נתפסה ב-31 במרץ 1945 על ידי כוחות סובייטים של החזית האוקראינית השלישית במהלך מתקפת נג'קניז'ה-קרמנד.
הקהילה היהודית
מרבני העיר היו הרב משה נחום רוזנבוים, שעזב את העיר בין ה'תקע"א לה'תקע"ח (1811–1818), והרב אהרן בר"ז, שמונה במקום הרב רוזנבוים.
איזר (כוכב)
תכונות
איזר מורכב מזוג כוכבים המקיפים זה את זה במרחק של כ-185 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 1,000 שנים. גילה של המערכת מוערך בכ-300 מיליון שנים. ההפרדה הזוויתי בין השניים היא פחות מ-3 שניות קשת כך שנדרש טלסקופ כדי להפריד ביניהם.
איזר A
איזר A הוא הכוכב הבהיר מבין השניים. זהו ענק כתום מסוג ספקטרלי K0 II-III, מסתו גדולה יותר מפי 4.5 ממסת השמש ורדיוסו פי 33 מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו היא כ-4,550 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 530 מעוצמת ההארה של השמש. ככל הנראה לפני 10-20 מיליון שנים הוא היה כוכב הסדרה הראשית מסוג B, אך לאחר שאזל המימן שבליבתו הוא החל בתהליך של התקררות והתנפחות בדרך להפוך לענק אדום ובעתיד הוא צפוי להפוך לננס לבן.
איזר B
איזר B הוא הכוכב העמום מבין השניים. זהו כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A0 V. מסתו מוערכת בכ-2 מסות שמש ורדיוסו כ-2 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-8,700 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. הוא צפוי להפוך גם כן לענק אדום, אבל רק בעוד מאות מיליוני שנים.
גטו טירספול
גטו טירספול (ברומנית: ghetoul din Tiraspol) היה גטו נאצי בטירספול שבטרנסניסטריה, רומניה (שכיום מסופחת למולדובה) שנועד לאכלס את יהודי רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. גטו טירספול שימש בעיקר כתחנת מעבר למגורשים בדרכם מזרחה, אך חלק קטן מהם נשאר במקום. בקיץ 1942 חיו בגטו 100 יהודים, אך מספרם גדל בהדרגה ובמהלך 1943 הגיע ל-800 איש. הגטו שוכן בבית החולים לשעבר של העיר, והבניין והגן שלידו גודרו בגדר תיל.
רקע
העיר טירספול סמוכה לנהר דניסטר. טירספול היא 92 ק"מ מצפון מערב לאודסה. על פי מפקד הסובייטי מ-1939, בטירספול היו 11,764 יהודים, הם היוו 30% מכלל האוכלוסייה בעיר. עם פרוץ המלחמה נגד ברית המועצות, חלק מהיהודים נסוגו עם הצבא האדום (לאודסה, למשל) וכמה גברים צעירים שהיו בגילאים המתאימים גויסו לארגון צבא, אבל רובם נשארו במקומם. לאחר הקמת הצבא וכיבוש שטח טרנסניסטריה, מספר מנהיגים יהודים וקומוניסטים מקומיים רוכזו ונרצחו על ידי איינזצגרופן, בעזרת הצבא הרומני. מספר ההרוגים עומד על כ-10,000.
היסטוריה
גטו קטן הוקם בטירספול בתחילת 1942 על מנת לאכלס יהודים שרצו לשרת את הצרכים ההולכים והגדלים של הקצינים והמוסדות הרומנים והגרמנים בעיר. האוכלוסייה הראשונה שנכנסה לגטו לא הכילה יותר מ-30 אנשים שהובאו מגטאות אחרים, בעיקר ממוגילב-פודולסק. אך בהדרגה גדל סכום האנשים בגטו ל-100 איש (גברים, נשים וכמה ילדים), ובסוף 1943 היו בגטו 256 אנשים, 156 מהם הגיעו מרומניה, ושאר האנשים הגיעו מקהילות אוקראיניות יהודיות בטרנסניסטריה.
בסופו של דבר הוקם גדר סביב הגטו, והגטו היה מתחת למשמר קבוע של שלושה עד ארבעה ז'נדרמים רומנים. החיים בתוך הגטו בהתחלה היו מלאים בהגבלות תנועה והגבלות נוספות, אך במשך הזמן האיסורים פחתו על ידי השלטונות הרומניים. הכניסה והיציאה מהגטו לא הותרה ללא היתר, והיתרים ניתנו לרוב רק לצורכי עבודה. מזון הובא לגטו על ידי שני נציגים אשר הורשו לצאת בליווי כדי לקנות מזון. ואפלפלאצים התרחשו באופן קבוע.
סיום המלחמה
הסובייטים שחררו את טירספול ב-12 אפריל 1944.
אנגוס מק'פיידן
אנגוס מק'פיידן (באנגלית: Angus Macfadyen; נולד ב-21 בספטמבר 1963), הוא שחקן קולנוע ותיאטרון סקוטי. התפרסם בתפקידו של רוברט דה ברוס בסרט "לב אמיץ" ובסרט ההמשך "רוברט דה ברוס" ובתור ג'ף ריינהארט בסרט "המסור 3".
ביוגרפיה
מק'פיידן נולד בגלאזגו וגדל באפריקה, צרפת, הפיליפינים וסינגפור, לצורך עבודת אביו שהיה דוקטור בארגון הבריאות העולמי. למד ב"אוניברסיטת אדינבורו". החל את דרכו בהפקות המקור הבריטיות "השפה האבודה של קארנס", "חייל חייל" ו"להשתלט על המקלט".
בשנת 1995 התפרסם לראשונה בדרמת הפעולה ההיסטורית "לב אמיץ" בתור האציל המיועד להיות מלך סקוטלנד רוברט דה ברוס, במהלך הסרט בוגד רוברט באביר הסקוטי הפטריוט אותו הוא מעריץ ויליאם וולאס (מל גיבסון) וחובר למלך אנגליה אדוארד הראשון (פטריק מקגוהן).
באותה השנה גם גילם את השחקן הוולשי האגדי ריצ'רד ברטון בהפקה על חייה של השחקנית אליזבת טיילור. הופיע לראשונה בהפקה הוליוודית ב-1997 בתפקיד הראשי בפנטזיית הפעולה "לוחמי המעלה".
ב-1998 כיכב בתור השחקן האנגלי פיטר לופורד בדרמה הטלוויזיונית הביוגרפית על חבורת הראט פאק.
ב-1999 גילם את לוצ'יאוס בנו הבכור של הגנרל הרומאי טיטוס (אנתוני הופקינס) בגרסה הקולנועית המושקעת לטרגדיה של ויליאם שייקספיר "טיטוס אנדרוניקוס", בנוסף שיחק את אחד מגדולי במאי הקולנוע בכל הזמנים אורסון ולס בדרמה הבלתי מוערכת של טים רובינס "העריסה תתנועע".
בשנת 2000 הופיע באפוס הטלוויזיוני "יאסון וארגונאוטים" בתור האל היווני זאוס. ב-2002 התפרסם במותחן האקשן העתידני "שיווי משקל" בתור יועץ הקונסול המזמן את הסוכן ג'ון פרסטון (כריסטיאן בייל) לשימוע בחשד לחשיפת רגשות ובקומדיה "הסודות של יה יה" בתור קונור מק'גיל ארוסה של המחזאית סידאלי ווקר (סנדרה בולוק).
ב-2003 שיחק בתפקיד משני בסדרת האימה "ניסים" בתור אלבה קיל, הפרופסור לשעבר מ"אוניברסיטת הארוורד". ב-2004 גילם את המצביא היווני מרקוס ליקיניוס קראסוס בהפקה "ספרטקוס".
תפקידו המוכר ביותר בקולנוע בשנים האחרונות היה ב-2006 בסרט האימה "המסור 3" בתור ג'ף אלמן מיוסר שבמהלך העלילה מתגלה כבעלה של הרופאה המדוכאת לין (באהר סומך), ג'ף אשר נחטף בידי ג'ון קריימר למפעל נטוש מאולץ לשחק לפי חוקיו כדי לשרוד. הופיע בקטעי פלאשבק גם בשני הסרטים הבאים בסדרה.
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע מקום לחלום עליו.
התפרסם בנוסף גם בתור הגנגסטר האלים "ביג אל" המכה את חברתו קאט (מילה ג'ובוביץ) במותחן הפשע "קליבר 45". שיחק בשישה פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה הקומית "קליפורניקיישן" בתפקיד ג'וליאן.
בשנת 2017 שיחק בדרמה הביוגרפית "העיר האבודה Z" המבוססת על ספר באותו שם, לצד צ'ארלי האנם וסיינה מילר. ב-2019 חזר לגלם את רוברט דה ברוס בסרט בעל אותו השם.
חייו האישיים
מק'פיידן היה מאורס לשחקנית קתרין זיטה ג'ונס.
פרדריקה פון שטאדה
פרדריקה פון שטאדה (באנגלית: Frederica von Stade נולדה ב-1 ביוני 1945) היא זמרת אופרה אמריקאית בפרישה-למחצה. מאז הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בשנת 1970, הופיעה באופרות, מחזות-זמר\ קונצרטים ורסיטלים באולמות ברחבי העולם, בהם לה סקאלה, האופרה הלאומית של פריז, האופרה של וינה, פסטיבל זלצבורג, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, פסטיבל גליינדבורן וקרנגי הול. בין המנצחים שעמם שרה קלאודיו אבאדו, ליאונרד ברנשטיין, פייר בולז, קרלו מריה ג'וליני, הרברט פון קאראיין, ג'יימס לוויין, ריקרדו מוטי, סייג'י אוזאווה, ג'וזפה סינופולי, גאורג שולטי ומייקל טילסון תומאס. היא הרבתה גם להקליט בסוגות מוזיקה שונות, והייתה מועמדת לתשעה פרסי גראמי כזמרת קלאסית מצטיינת. היא הרבתה להופיע גם בטלוויזיה.
כמצו סופרן השולטת בה במידה במוזיקה לירית ובקולורטורה, ביצעה חמישים ושבעה תפקידים אופראיים על הבמה ועוד שמונה בקונצרטים או על גבי תקליטורים, החל בתפקידי משנה וכלה בתפקידים ראשיים, הן גבריים והן נשיים וכן, בשנים האחרונות, תפקידי אופי. שמה נקשר בעיקר לאופרות מאת מוצרט, רוסיני, לרפרטואר צרפתי ולמוזיקה אמריקאית בת-זמננו, בייחוד יצירות מאת דומיניק ארג'נטו וג'ייק הגי. היא השתתפה בתשע בכורות עולמיות. בין התפקידים שבהם נודעה ביותר פנלופה ב"שיבת יוליסס", רוזינה ב"הספר מסביליה", אנג'לינה ב"לה צ'נרנטולה", שרלוט ב"ורתר", סנדרילון ב"לוסט", מליסנד ב"פליאס ומליסנד", האנה גלאווארי בהאלמנה העליזה (אופרטה) והגברת דה רושה ב"איש מת מהלך", וכן, בתפקיד מכנסיים, ככרובינו בנישואי פיגארו, הנזל בהנזל וגרטל (אופרה) ואוקטביאן באביר הוורד.
מאז פרישתה מעבודת ביצוע במשרה מלאה בשנת 2010, עוסקת פון שטאדה יותר ויותר בעבודת צדקה, בעיקר בעזרה למיזמים המטפחים חינוך מוזיקלי או תומכים בחסרי-בית. בין השאר היא מטפחת את המקהלה העממית של אוקלנד, מקהלת הרחוב של דאלאס והתזמורת הכוראלית של הנגנים הצעירים.
לגירושיה מבעלה הראשון, פיטר אלקוס, נודעה חשיבות בפיתוח חוק משפחה תקדימי באמריקה, שקבע כעיקרון, שכאשר נישואיהם של אמני במה מתפרקים, בתי המשפט יכולים לייחס ערך כלכלי לפרסומם האישי ולראות בו נכס זוגי לחלוקה עם בני הזוג הקודמים.
ילדות ונעורים
פון שטאדה היא בת למשפחה גדולה ועשירה, שתפסה לאורך שנים מקום חשוב בחברה הגבוהה של צפון-מזרח ארצות הברית, ומוצאה מאירלנד פון שטאדה נולדה בסומרוויל, ניו ג'רזי,  ב-1 ביוני 1945. שבעה שבועות לפני לידתה, ב-10 באפריל 1945, נהרג אביה בפעולה בגרמניה במלחמת העולם השנייה, כשהג'יפ שלו עלה על מוקש. המכתבים הרבים שכתב לאמה מאירופה נתנו לאחר שנים השראה לקים ואת' וריצ'רד דניאלפור לכתוב את מחזור השירים "אלגיות" למענה. היא תיארה את רגשותיה אל אביה במילות השיר "לאבא" משנת 2004, שג'ייק הגי כתב לו מוזיקה ושניהם ביצעו אותו באלבומו "בשר ואבן"
פון שטאדה נקראה על שם סבתה מצד אמה, פרדריקה לוקאס. משפחתה נהגה לקרוא לה בשם החיבה "פליקה", "ילדה קטנה" בשוודית, שאביה אימץ מספרה של מרי או'הארה, ידידתי פליקה, לכנות בו את סוסת הפוני האהובה שלו.
ב-6 בדצמבר 1946 נישאה אמה של פון שטאדה בשנית, לקצין גבוה בצבא ארצות הברית, הורייס ויליאם פולר. כדיפלומט בשירות משרד החוץ האמריקאי, לקח עמו את אשתו ואת ילדיה, פרדריקה ואחיה צ'ארלס, לשליחות באיטליה וביוון, אבל עבודתו השאירה לו כל כך מעט זמן עם בתו החורגת, שהיא כמעט לא הכירה אותו. זכרונות שהותה באתונה נתנו השראה לאחד משיריה במחזור השירים שלה "כנפי נייר", למוזיקה מאת ג'ייק הגי. שניהם הקליטו את השיר לאלבומו של הגי "פני האהבה: שירי ג'ייק הגי".
Head, Shoulders, Knees and Toes
"Head, Shoulders, Knees and Toes" (שפירושו "ראש, כתפיים, ברכיים ובהונות"), הוא שיר ילדים מפורסם, בשפה האנגלית, שיש לו ריקוד מפורסם. כותבי המילים והלחן של השיר אינם ידועים. השיר נכתב, ככל הנראה, במחצית הראשונה של המאה העשרים.
Love Me Like You
Love Me Like You (בעברית: תאהב אותי כמוך) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס. השיר יצא לאור ב-25 בספטמבר 2015, כסינגל מתוך אלבומה השלישי של הלהקה Get Weird, על ידי חברות התקליטים סייקו מיוזיק וקולומביה רקורדס.
Head, Shoulders, Knees and Toes
השיר הוקלט למחרוזות שירים רבות לילדים (כמו "מאה שירי ילדים" / מרי קרפנטר) והוצג בסדרות טלוויזיה לילדים רבות, כמו הטלטאביז. חלק מתוכניות הילדים בהן השיר דובבו לשפות רבות וכך תורגם השיר לשפות רבות. מילות תרגום השיר לעברית אינן מסתדרות היטב עם המנגינה שלו והוא אינו מקובל בשפה זו.
למרות שלא הרבה תרגמו את שיר זה לעברית, כששרים אותו בעברית הרוב משתמשים במילים "ראש, כתפיים, ברך ואצבעות" היושבות טוב במקצב של השיר.
Love Me Like You
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סטיב מק, אין ג'יימס, קמיל פרסל וג'יימס ניומן והופק על ידי סטיב מק. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-686,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר של הלהקה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-110 מיליון השמעות.
Head, Shoulders, Knees and Toes
מילות השיר יצאו גם בספרים מאוירים לילדים.
Love Me Like You
וידאו קליפ
הקליפ המצורף ל-"Love Me Like You" היה זמין לצפייה ב-10 באוקטובר 2015. הקליפ מתרחש בעת מפגש בבית ספר, דמוי נשף, בו בנות הלהקה מבצעות תנועות ריקוד שונות, תוך שהן לבושות בשמלות ובבגדים מפוארים, עקב הקונספט של אותו הנשף בבית הספר.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-210 מיליון צפיות.
Head, Shoulders, Knees and Toes
מילות השיר נוקבות בשמות איברים בגוף האדם שונים ומי ששר ורוקד אותו נוגע בשתי ידיו בכול איבר שהשיר מזכיר. נוהגים לשיר את השיר שוב ושוב, במהירות הולכת ועולה – קרשנדו.
השיר היה גם בערוץ בייבי
אסכולת בריסטול
היווצרות
בית הספר לאמנות בבריסטול הוקם תחילה סביב אדוארד בירד כמה שנים לפני מותו בשנת 1819. לאחר שפרנסיס דנבי הגיע לבריסטול מאירלנד בשנת 1813, הוא השתתף בפעולת האמנים בשנים 1818–1819 ונשאר מחובר לקבוצה במשך כעשור שנים, אף שעזב את בריסטול ללונדון בשנת 1824.
אמנים נוספים שהיו מעורבים היו אדוארד וילייר ריפיל, סמואל ג'קסון, ג'יימס ג'ונסון, נתן קופר ברנוויט, ויליאם ווסט, ג'יימס בייקר פיין ופול פלקונר פול.
גם אמנים חובבים השתתפו קבוצה זו, אלה כללו את ג'ון איגלס, פרנסיס גולד ואחיו הנרי, המנתח ג'ון קינג וג'ורג' קומברלנד. קומברלנד היה חבר של ויליאם בלייק ושל חברים חשובים רבים באקדמיה המלכותית לאמנויות. פטרוני בית הספר כללו את ג'ורג' ווייר ברייקנרידג' ואת התעשיינים ג'ון ג'יבונס, דניאל ווייד אקרמן וצ'ארלס האר.
פעילויות
הקבוצה ערכה פגישות רישום בערב וטיולי שרטוט למקומות סביב בריסטול, בפרט ערוץ אבון, ליי וודס, עמק הזמיר ועמק סטפלטון. העבודות של הקבוצה הציגו לעיתים קרובות את המקומות האלה. וריאציה בנושא זה היא "ערוץ אבון מפסגת המצפה" (1834), ציור שמן של ווסט מנקודת ה"תצפית בקליפטון דאון". תיאורים של טיולים המתקיימים בנופים אלה כוללים את "תצפית ערוץ אבון" (1822) של דנבי, "הכניסה לעמק הזמיר" (1825) של ג'ונסון, ו"מסיבת הרישומים" של ריפיליל בליי וודס (1828 בערך). נופים פנטזיים דמיוניים בגווני מונוכרום היו נושאים נפוצים בפגישות הערב, בדרך כלל קיבלו השראה מהנוף של בריסטול.
אחד האירועים החשובים ביותר של בית הספר הייתה התערוכה הראשונה של עבודתם של אמנים מקומיים במוסד בריסטול החדש בשנת 1824. מארגני תערוכה זו כללו את ג'קסון, ג'ונסון, ריפיל וברנוויט. המארגן החמישי היה ג'ון קינג השני, אמן וידידו של דנבי מדרטמות'. היו אמנים אחרים שעבדו בבריסטול בתקופה זו, שלכאורה לא השתתפו בפעילות בית הספר. אלה כללו את רולינדה שארפלס, סמואל קולמן וכמה מהאמנים הטופוגרפיים שעבדו עבור ברייקנרידג' כמו יו אוניל, תומאס ליסון סקראס רותבוטם ואדוארד קאשין.
השפעות
עם זאת, תערוכת אגודת האמנים בבריסטול בשנת 1832 כללה מספר עבודות של אמני אסכולת נוריץ': ג'ון סל קוטמן, מיילס אדמונד קוטמן וג'ון ברני כרום. ג'ון סל קוטמן אמור היה להוכיח השפעה רבה יותר על עבודתו המאוחרת יותר של ויליאם ג'יימס מולר מאשר על דנבי ואמנים אחרים מבית הספר בריסטול, אף על פי שמולר השתלב אצל ג'ון בייקר פיין בשנים 1827–1830, פיין עצמו בקריירה המאוחרת שלו לא המשיך בסגנון הנופים הפואטיים של דנבי שהלך בעקבותיו בבריסטול.
ספר השמות
ספר השמות הוא ספר הנצחה גדול ממדים, שעל דפיו מפורטים שמות ופרטי מידע קצרים על אודות כ־4,800,000 היהודים קורבנות השואה שנודעו ליד ושם ותועדו, מתוך כלל 5.8 מיליון הנספים. הספר הודפס בשתי מהדורות, ב־2013, ובחלוף עשור.
תיאור הספר
בשנת 2013, הספר הודפס בעותק אחד, ובו כ־4,300,000 שמות. הוא מוצג בתערוכת קבע בבלוק 27 שבמוזיאון אושוויץ בירקנאו,  בתחנה האחרונה.
ב־2023 הוצא הספר מחדש בגרסה מעודכנת שבה כ־4,800,000 שמות. ב־26 בינואר, ערב יום הזיכרון הבין־לאומי לשואה, הוא הוצג בתערוכה במטה האומות המאוחדות, בהשתתפות מזכ״ל הארגון אנטוניו גוטרש, שגריר ישראל גלעד ארדן ויו״ר מועצת יד ושם דני דיין. התערוכה הוצגה למשך מספר שבועות, עד ל־17 בפברואר. במהלך חודש מרץ הוא הועבר לישראל, ובערבו של יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשפ״ג הוצב בתצוגת קבע במוזיאון יד ושם לתולדות השואה, בנוכחות הנשיא יצחק הרצוג.
השמות מופיעים באנגלית, בסדר אלפביתי. לצידם מופיעים פרטי תאריך הלידה ומקומה, ומקום הירצחם, ככל שהם ידועים. דפי הספר גבוהים וקשיחים, רוחבם 30 סנטימטר וגובהם מטר. 20 אלף העמודים כרוכים ב־70 כרכים של כ־80,000 שמות האחד. הכרכים שובצו לאורך 8 מטרים בשני צידיו של מעמד שחור, ומוארים מתחתיתו. בחזית המעמד מצוין שם הספר וייעודו. ביד ושם הוא נגיש לקריאה במרכזו חלל קבע שספסלי עץ הוצבו לאורך קירותיו, במרוחק משני עברי הספר.
בסופו של הספר הושארו עמודים ריקים כמקום לנספים נוספים שיתגלו, וכסמל לאלו שלא ייוודעו עוד בזהותם על אף מאמצי החקר וההנצחה. מוערך כי כ־200–300 אלף שמות נוספים יתגלו ויתווספו אליו בחלוף השנים, ושיגיעו לסך כולל של כ־5–5.1 מיליון שמות מתוך כלל 5.8 מיליון הנספים, זאת לצד הכנסת איחודי כפילויות ותיקוני שגיאות.
קופה אמריקה 1963
אליפות דרום אמריקה 1963 (1963 Campeonato Sudamericano) היא המהדורה ה-28 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בבוליביה בין ה-10 ל-31 במרץ 1963, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שבע נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר שוחק במתכונת של בית גמר בן שבע נבחרות, ששוחק בסיבוב אחד. המארחת זכתה בטורניר בפעם הראשונה, והיחידה עד כה בתולדותיה. היא פתחה בשוויון 4-4 עם, אך מאז ניצחה את שאר חמשת משחקיה, סיימה במאזן נקי מהפסדים, וזכתה בתואר כשלאחריה התייצבה במקום השני.
נבחרות ומחזיקת הגביע  בחרו שלא לקחת חלק בטורניר, בעוד  לא הצליחה להיכנס לטורניר הגמר.
אצטדיונים
משחקי הטורניר שוחקו בשני אצטדיונים שונים: אצטדיון הרננדו סילס בלה פאס ואצטדיון פליקס קפרילס בקוצ'במבה. משחקיה של המארחת בוליביה התארחו בין שני האצטדיונים באופן שווה.
בית הגמר
בשלב זה, נפגשו הנבחרות אחת עם השנייה פעם אחת. תואר אלופת דרום אמריקה הוענק לנבחרת שסיימה במקום הראשון בבית בתום שישה מחזורים.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
אילקאיי גונדואן
אילקאיי גונדואן (בטורקית: İlkay Gündoğan; בעברית נקרא גם, באופן שגוי, אילקאיי גונדוגאן; נולד ב-24 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן גרמני ממוצא טורקי המשחק בברצלונה מהלה ליגה ונבחרת גרמניה. גונדואן משלב במשחקו יכולות הגנתיות והתקפיות. הוא ניחן ביכולות מסירה וקריאת משחק גבוהות.
טים ירנסן
טים סלוט ירנסן (בדנית: Tim Sloth Jørgensen; נולד ב-21 באוקטובר 1951) הוא אדמירל דני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 2008–2009.
אילקאיי גונדואן
קריירה
גונדואן נולד בגלזנקירכן כדור שלישי למהגרים מטורקיה. הוא שיחק בקבוצת הילדים של שאלקה 04, עבר לבוכום ב-2005 ושיחק בקבוצת הנוער ובקבוצה השנייה של המועדון. ב-2009 עבר לנירנברג, וכבר בהופעתו הרביעית במדי הקבוצה בישל שער במשחק מול באיירן מינכן, ובסיבוב השני כבש לראשונה במדי נירנברג, שוב מול באיירן.
טים ירנסן
ביוגרפיה
ירנסן נולד ברנדרס ב-21 באוקטובר 1951. ב-1978 הוא סיים את לימודיו בבית הספר לקצינים של הצי המלכותי הדני בדרגת לויטננט ראשון. ב-1981 הוא הוצב בדיוויזיית סירות הטילים. ב-1983 הועלה לדרגת קפטן משנה, וב-1987 לדרגת קפטן. ב-1993 מונה לסגן מפקד הספינה נילס ז'ואל-קלסן. ב-1994 הוא מונה לתפקיד מנהלי במטה הכללי. ב-1995 הוא מונה למפקד קורפוס האמודאים. ב-1996 הועלה לדרגת קומנדר. בשנת 200 מונה למפקד פיקוד הצי, וב-2002 הועלה לדרגת אדמירל משנה. ב-2008 הוא החליף את הנס הלסו בתפקיד ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) ובמקביל הועלה לדרגת אדמירל.
אילקאיי גונדואן
קריירה
ב-5 במאי 2011 חתם בבורוסיה דורטמונד על חוזה לארבע שנים, כבש לראשונה במשחק מול פרייבורג ב-17 בדצמבר. ב-20 במרץ 2012 כבש בדקה ה-120 בגביע מול גרויטר פירט בחצי גמר הגביע ששלח את דורטמונד לגמר הגביע.
טים ירנסן
ביוגרפיה
בתחילת שנת 2009 הסתבך ירנסן בשערורייה כאשר התגלה כי השתמש בכספי ציבור לצורך גינון דמוי פארק בחצר ביתו, וכן עבור שיפוץ משרדה של אשתו. בסופו של דבר הסכימה משטרת דנמרק לסגור את התיק לאחר שירנסן שילם מכספו את ההוצאות. בהמשך אותה שנה התפרסם ספרו של תומאס ראתסאק "Jæger – i krig med eliten" (צייד - במלחמה עם הכוחות המיוחדים). הצנזורה הצבאית ניסתה למנוע את פרסום הספר בטענה שהוא כולל מידע מסווג אודות הכוחות המיוחדים של דנמרק, אולם העיתון פוליטיקן (Politiken) פרסם אותו בספטמבר 2009. פרסום הספר גרר סערה במערכת הצבאית בדנמרק. הסערה התגברה כאשר התגלה כי באינטרנט התפרסם תרגום מחתרתי של הספר לערבית, מה שהגדיל את החשש שגורמי טרור יחשפו למידע המסווג שבספר. בעקבות הסערה נאלץ ירנסן להתפטר מתפקידו ב-4 באוקטובר.
אילקאיי גונדואן
קריירה
בתחילת עונת 2013/2014 נפצע במהלך משחק ידידות של נבחרת גרמניה מול נבחרת פרגוואי בגב והושבת למשך שנה. חזר לראשונה בהפסד 1–2 מול פ.צ. קלן, ב-18 באוקטובר 2014.
ב-2 ביוני 2016 חתם לארבע שנים במנצ'סטר סיטי האנגלית.
ב-15 בדצמבר 2016 קרע את הרצועה הצולבת בברכו וסיים את העונה. בעונת 2017/2018 החלים מהפציעה והיה חלק מזכייתה של סיטי בפרמייר ליג ובגביע הליגה.
בעונת 2021/2022 זכתה מנצ'סטר סיטי באליפות אנגליה הודות למהפך בזק (שלושה שערים בחמש דקות) לקראת סיום המשחק שקבע את תוצאת המשחק המכריע – ניצחון 3–2 על אסטון וילה וזכייה באליפות בפער של נקודה בודדת מהקבוצה שסיימה במקום השני – ליברפול, שניים מהשערים הובקעו על ידי גונדוגאן שנכנס כמחליף רק מספר דקות קודם לכן. ביוני 2023 כבש צמד בגמר הגביע האנגלי בניצחון 1–2 בדרבי על מנצ'סטר יונייטד.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
ב-26 ביוני 2023 חתם לשנתיים בברצלונה מהלה ליגה.
קניון גלן
קניון גלן (באנגלית: Glen Canyon) הוא קניון שנחצב על ידי נהר הקולורדו ומשתרע בדרום מזרח מרכז יוטה ובצפון אריזונה בתוך אזור "צוקי השני" (Vermillion Cliffs) ברמת קולורדו.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, נבנה בקניון סכר, בשם סכר קניון גלן ומאחוריו נוצר מאגר המים אגם פאוול. הסכר הוקם בקניון גלן לאחר מאבק מוצלח שניהל ארגון איכות הסביבה הוותיק מועדון סיירה, בהנהגת דייוויד ברואר (David Ross Brower; 2000-1912) כנגד הכוונה להקים סכר אחר שהיה אמור להציף את הקניונים באזור המונומנט הלאומי דינוזאור (Dinosaur National Monument) המוגן על ידי הממשל הפדרלי על פי החלטת נשיא ארצות הברית. כחלק מההבנות שהושגו במהלך מאבק זה, הסכים מועדון סיירה שלא להתנגד להקמת סכר בקניון גלן. ברואר הבין את גודל טעותו רק לאחר ששט בקניון לאחר שההחלטה לבנות את הסכר התקבלה, אבל בטרם הוצף הקניון, וניסה לפעול לשווא לעצור את הפעלת הסכר.
תיאור כללי
הקניון תואר כ"לב הביולוגי של הקולורדו" בשל הצמחייה השופעת על גדות הנהר ובית הגידול על מדרגות הנהר הנמוכות המרובות. בקניון נמנו 79 מיני צמחים, 189 מיני עופות ו-34 מיני יונקים.
היסטוריה
סביב 1956 תכננו ארכאולוגים וביולוגים מאוניברסיטת יוטה ומהמוזיאון של צפון אריזונה חפירות הצלה בחלקו התחתון של קניון גלן, שעמד להיות מוצף במי האגם שמאחורי הסכר שתוכנן. לשם כך הם קיבלו מענקי מחקר משירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. בין 1958 ל-1960 נערכו ארבעה שלבי מחקר ויחד עם סקרים שבוצעו לפני 1957 נתגלו 250 אתרים ארכאולוגיים.
חפירות
חפירות החלו בקיץ 1958 ב-16 אתרים. על סמך הממצאים הועלתה ההשערה שהתושבים הפרהיסטוריים שהתגוררו ביישובי קבע ברמות שדרומית לקניון גלן, וברמת קמינגס (Cummings Mesa), עיבדו את הקרקע בחלקו התחתון של קניון גלן על בסיס עונתי, ולקטו חומרי גלם. על מנת להוכיח את השערת היישוב העונתי, נבחנו קריטריונים כדוגמת מבני מגורים, מיקומן של מערכות דרכים, קיומם של מבנים טקסיים, מידת הנפוצות של אתרי קבורה, והיחס בין שכבות טבעיות ותרבותיות. ארבעה סוגים של אתרים תוארו בסקר: אתרים פתוחים על טרסות סלע, אתרי דרדרת מתחת לצוקים, אתרי מחסה באזורים מוגנים מתחת לצוקים בולטים ואתרי מחסה במערות בקירות הקניון. אתרים פתוחים היו הסוג הנפוץ ביותר משתי גדות הנהר. ברוב האתרים, שמרביתם מחנות של הנאוואחו נמצאו שברי כלי אבן, קרמיקה או שניהם. אתרי דרדרת כמעט שלא הותירו חותם.
מרבית השרידים התרבותיים שנתגלו היו כלי אבן מחודדים שכללו ראשי חץ, מגרדות, מקדחים, סכינים, מקצצים, וכלים לטחינת מזון. פטרוגליפים נמצאו בכל רחבי הקניון. "דמויות שנוצרו בחריתה ובניקור מתארים כבש הרים, דמויות אנושיות, עופות, טביעות ידיים ועקבות בעלי חיים. צורות גאומטריות נעו ממעגלים וספירלות לתבניות מסובכות בקווים ישרים. לדמויות האנוש היו גופים משולשים. דמויות מצוירות נתגלו משני צדי הנהר....פטרוגליפים מאיכות כזו לא קיימים ברמות הסמוכות לקניון גלן".
תקופות התרבויות הפרהיסטוריות
מהמחקרים עולה שהכרונולוגיה של הפרהיסטוריה של חלקו התחתון של קניון גלן משתרעת מהמאה הראשונה לספירה ועד המאה ה-15, וההיסטוריה הרשומה מתחילה מ-1776": מרבית החרסים שנתגלו בקניון הראשי נוצרו ככל הנראה ברמות, אם כי ייתכן שחלק מכלי החרס נוצרו בחלקו התחתון של קניון גלן. מרבצי חרסית נתגלו לאורך הנהר יחד עם כמה כלי חרס גסים, שייתכן שיוצרו שם. לאורך חלקו התחתון של קניון גלן נתגלו ארבעה קברים בלבד בשלושה אתרים. מצבורי אשפה נדירים במרבית האתרים. אלו הן עובדות נוספות המעידות על שהות עונתית בלבד של ציידים וחקלאים במקום.
התקופה ההיסטוריות
ההיסטוריה הכתובה על קניון גלן מתחילה במשלחת המחקר של האבות הפרנציסקנים הספרדים פרנסיסקו אטנסיו דומינגס וסילבסטרה ולס דה אסקלנטה שיצאה ב-1776 מסנטה פה שבניו מקסיקו במטרה להגיע לקליפורניה.
הגאולוג ג'ון וסלי פאוול, שעל שמו המאגר מאחורי הסכר, סייר במקום פעמיים ב-1869 וב-1872 והדפיס תיאור מפורט ב-1875 של מסעות המחקר שערך (Explorations of the Colorado River and Its Canyons). משלחתו של ג'ון ווסלי פאוול גם נתנה את השם לקניון. באוקטובר 1869 כתב פאוול ביומנו על הקניון "נתקלנו במקבץ נפלא של תצורות, קירות מגולפים, קשתות מלכותיות, עמקים צרים ועמוקים (באנגלית גלן (Glen), מילה שמקורה סקוטי), ערוצי גומחות, תלים ומונומנטים. החלטנו לקרוא לו קניון גלן".
המחלוקות על הקמת הסכר
למרות ריחוקו של המקום מיישובים ועיירות נערכו במקום שיוטים לאורך הקניון. וחלקם, דוגמת הסופר וולאס סטגנר, שהיה במקום ב-1947, גם כתבו על כך. עם זאת, כשנפלה ההחלטה על הקמת סכר קניון גלן לא פעל מועדון סיירה, ארגון איכות הסביבה הגדול ביותר אז בארצות הברית כנגד ההחלטה. הארגון התמקד בניסיון המוצלח למניעת הקמת סכר אחר, שהיה חלק ממיזם אגירת מי נהר הקולורדו ב"פארק אקו" (Echo Park), באזור המונומנט הלאומי דינוזאור (Dinosaur National Monument) המוגן על ידי הממשל הפדרלי על פי החלטת נשיא ארצות הברית.
מנהיג הארגון דייוויד ברואר סייר בקניון גלן בתחילת שנות ה-60, אחרי שהסכר כבר כמעט הושלם, ורק אז הבין את גודל טעותו. הוא ניסה לשווא למנוע את הפעלת הסכר. ב-1963, כשבניית הסכר כבר הייתה בעיצומה, הדפיס מועדון סיירה ספר שכתב ברואר על קניון גלן, בשם "המקום שאיש לא הכיר" (The Place No One Knew), שבו קונן על אובדן הנקיק הנופי לפני שלרוב הציבור האמריקני היה סיכוי לבקרו, או אפילו לדעת על קיומו. בינואר 1963 ביקר ברואר בחדר הסגלגל שבבית הלבן בניסיון אחרון להציל את קניון גלן מהצפה - אבל נכשל בניסיונו לשכנע את נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי.. כנגד ברואר נטען כי היה בידיו מידע מספיק על הייחודיות של קניון גלן, קודם לכך שנוכח בה במו עיניו. וולאס סטגנר למשל אמר לברואר "אקו אינו מגיע לקרסוליים של גלן" ("Echo doesn't hold a candle to Glen").
ניסיון זה שינה את גישתו של ברואר לשימור הסביבה והוא הפך קיצוני יותר ופחות נוטה לפשרות. תהליך דומה עבר ג'ון מיור בעקבות הניסיון שנכשל למנוע את הקמת סכר אושונסי (O'Shaughnessy Dam), בעמק נופי בתחומי הפארק הלאומי יוסמיטי. הקמת הסכר בקניון גלן חישלה את ברואר במאבק למניעת הקמת סכר נוסף על הקולורדו בתחומי הגרנד קניון. משלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 חידשו מועדון סיירה וארגוני איכות סביבה נוספים את התביעה לייבש את אגם פאוול בחלקו התחתי של קניון גלן.
חוסה אלבי
ביוגרפיה והשכלה
חוסה אלבי פיטה נולד בוולנסיה בשנת 1922, אבל גדל בסואקה. הוא למד משפטים באוניברסיטת ולנסיה (שם פגש את ז'ואן פוסטר אי אורטלס) וגם באוניברסיטת דאוסטו. אלבי קיבל תואר בפילוסופיה, מאוניברסיטת סרגוסה ודוקטורט מאוניברסיטת מדריד. במהלך חייו, אליבי שמר על קשר עם מיגל ארננדס, דאמאסו אלונסו וגבריאל סלאיה.
אבני הדרך בקריירה
בשנת 1950, בהשראת קריאה של Marinero en tierra על ידי רפאל אלברטי, אלבי החל לראשונה לכתוב שירה. הוא החל לפרסם את Cuadernos literarios, יומן הביקורת הספרותית שלו שהופיע ב-"Verbo y Cuadernos literarios", עלון ביקורת אשר ייסד בשנת 1954. אלבי החל לכתוב תחת שם בדוי, "דיאס קלאבס" (מילולית: "עשרה מפתחות") תוך שימוש במונחים סוריאליסטים מופנמים. הוא גם מוכר בגלל שיתוף הפעולה שלו עם ז'ואן פוסטר אי אורטלס ביצירת אנתולוגיות של היצירות של אנחל קרספו, פול אלואר, ויוצרים ספרדים סוריאליסטים נוספים.
פרסים
כמשורר אלבי היה פופולרי הן בקרב המבקרים והן בקרב הציבור הרחב, וקיבל מספר פרסים. ב-1957, הוא קיבל את "פרס ולנסיה לספרות", על Vida de un hombre. ב-1958, הוא זכה ב"פרס גבריאל מירו" על El silencio de Dios.
ב-1977, אלבי קיבל "פרס ולנסיה לספרות" בשנית על Odisea 77. בשנת 1978 הוענק לו "פרס מיגל אנחל דה ארגומוסה" על Elegía atlántica.
חוסה קלמנטה אורוסקו
חוסה קלמנטה אנחל אורוסקו פלורס (בספרדית: José Clemente Ángel Orozco Flores ; 23 בנובמבר 1883, סאפוטלאן אל גראנדה, כיום סיודאד גוסמן, חליסקו – 7 בספטמבר 1949 מקסיקו סיטי) היה צייר וגרפיקאי מקסיקני שהתמחה בציורי קיר מונומנטליים בעלי מסר חברתי ולאומי, שהיו חלק מ"הרנסאנס המקסיקני של ציורי הקיר", יחד עם יצירות ברוח דומה של דייגו ריברה, דוד אלפארו סיקיירוס ואחרים. אורוסקו, ריברה וסיקיירוס מכונים לפעמים "שלושת הגדולים" (Los tres grandes) של הציור המקסיקני במאה ה-20. המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה אמר:
חוסה אלבי
פרסים
בשנת 2002, אלבי קיבל "פרס ולנסיה לספרות" בפעם השלישית. יתר על כן, הוא שימש נשיא הכבוד של אגודת הסופרים ומבקרי הספרות הוולנסיאנית (CLAVE).
חוסה קלמנטה אורוסקו
אורוסקו נחשב למורכב שבציירי הקיר המקסיקנים: הוא עסק רבות בסבל האנושי ובתחושת הטרגדיה האוניברסלית. גישתו הייתה פחות ריאליסטית ופחות מושפעת מקסם מהפכת המכונות מזו של ריברה. להפך, אחד הנושאים שעניינו אותו היה מאבק האדם במכונות. הצייר חוסה גוודלופה פוסאדה, אותו הכיר אורוסקו בילדותו, השפיע על דרכו האמנותית. בהשפעת הסימבוליזם יצר אורוסקו גם ציורי ז'אנר וליתוגרפיות. בשנים 1922–1948 צייר האמן ציורי קיר בערים רבות במקסיקו (מקסיקו סיטי, אוריסאבה, גוודלחרה, חליסקו, חיקילפאן במיצ'ואקאן) ובארצות הברית (קלרמונט, קליפורניה, ניו יורק סיטי, הנובר, ניו המפשייר), במוזיאונים, באוניברסיטאות, בבתי ספר וכו'. רישומים וציורים שלו מוצגים במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס, במוזיאון קאריו גיל, בארמון האמנויות היפות ובמוזיאון לאמנות מודרנית של מדינת מקסיקו במקסיקו סיטי, במוזיאון "הסטודיו אורוסקו" בגואדלחארה, ובמוזיאון לאמנות בנגויה שביפן. אורוסקו נודע גם כנציג הריאליזם החברתי וכאמן מגויס פוליטית שהתכוון לקדם בעזרת אמנותו את מעמדם החברתי ורמת חייהם של האיכרים והפועלים. הייתה לו גם הכשרה באגרונומיה, במתמטיקה ובשרטוט אדריכלי. הוא היה חבר מייסד של הקולגיום הלאומי של מקסיקו משנת 1943.
חוסה אלבי
שנותיו האחרונות ומותו
בשנותיו האחרונות הוא חי חלק מהזמן באוליבה, עיר הולדתה של אמו, אך בעיקר בעיר החוף והנופש שאביה (Xàbia).
חוסה קלמנטה אורוסקו
ילדות וצעירות
חוסה קלמנטה אורוסקו נולד בשנת 1883 במחוז חליסקו, בדרום-מערב מקסיקו, בעיירה סאפוטלאן אל גראנדה (כיום סיודאד גוסמן) כבן לאיש העסקים אירינאו אורוסקו ואסקס ולרוסה לבית פלורס נבארו, עקרת בית וזמרת חובבת. הסופר חואן חוסה אראולה, יליד אותו יישוב, כתב:
חוסה אלבי
שנותיו האחרונות ומותו
אלבי מת בביתו שבשאביה ב-7 ביוני 2010.
חוסה קלמנטה אורוסקו
ילדות וצעירות
חואן חוסה אראולה - ("על זיכרונות ושכחה") בילדותו עברה משפחת אורוסקו לגור בגוודלחארה ואחר החל משנת 1890 למקסיקו סיטי, בה הוא למד בבית הספר היסודי. באותה תקופה התוודע אורוסקו לציורים בעלי מסר פוליטי וחברתי של חוסה גוודלופה פוסאדה, מאייר סאטירי ידוע, שקישטו את חלונות הראווה של החנויות בצד דרכו לבית הספר. באוטוביוגרפיה שלו סיפר אורוסקו: אורוסקו טען שמפוסאדה קיבל השראה בשימושו בצבעים.
בגיל 15 נרשם אורוסקו תחילה לאקדמיית סן קרלוס לאמנות אולם עזה כדי לרצות את אביו שייעד לו לקריירה אחרת. נשלח ללמוד אגרונומיה באזור כפרי. אולם הוא לקה בקדחת שיגרונית וחזר הביתה עם סיבוכים בלב. נרשם אז ללימודי אדריכלות במכינה הלאומית. בשנת 1903 התייתם אורוסקו מאביו שמת ממחלת הטיפוס הבהרות והתגייס לעזור בפרנסת אמו ושני אחיו באמצעות עבודות מזדמנות, בין היתר בשרטוט אדריכלי ובצביעת צילומי דיוקן של נפטרים. ב-1904 בעת חגיגות יום העצמאות של מקסיקו בזמן שהכין חומרים לזיקוקי דינור, נפגע מפיצוץ בכף ידו השמאלית ובעיניו. מכיוון שהיה יום חג פנה לאשפוז באיחור של כמה ימים. בינתיים הפצע הזדהם, התפשט נמק בכף ידו ונאלץ לעבור כריתה כירורגית. מאוחר יותר בשנים 1905–1914 חזר ללימודי ערב לאמנות באקדמיה אחד המורים השפיעו עליו היה הרארדו מוריו, שקרא לעצמו "דוקטור אטל". הוא היה אמן רדיקלי שקרא לאמנים לדחות את השליטה התרבותית האירופית ולטפח את בצביון המקסיקני ביצירותיהם. בהשפעת דוקטור אטל התחיל גם אורוסקו להתעניין יותר בנושאים מקסיקנים ולצייר תמונות מחיי היום יום. פציעתו פטרה אותו מהגיוס בימי מלחמת האזרחים שפרצה בשנים 1910–1911. אורוזקו עבד בתקופה זו, בין השאר, כקריקטוריסט פוליטי - במגזין "El Hijo de Ahuizote" והיה חבר בחוג האמנים שמסביב לעיתון "La Vanguardia" (האוונגרד), ביטאון התנועה הקונסטיטוסיונליסטית, שבעריכתו של דוקטור אטל. האמן הנערץ עליו, פוסאדה, עבד כצייר בשרות אחד הצבאות ה"חוקתיים" (Constitucionalista) בפיקודו של "המנהיג הגדול" ונוסטיאנו קאראנסה. אחרי פיצול הכוחות המהפכניים שבעקבות הדחת ויקטוריאנו הוארטה ב-1914, תמך אורוסקו בקאראנסה ובגנרל אלווארו אוברגון נגד המורדים של פנצ'ו וייה ואמיליאנו סאפאטה.
חוסה אלבי
ביבליוגרפיה
להלן רשימה של העבודות השונות של אלבי לפי סדר הופעתם:
חוסה קלמנטה אורוסקו
התחלת הקריירה האומנותית
צייר את יצירותיו הראשונות - ליתוגרפיות על חיי האינדיאנים ועל תופעת הזנות - בהשפעת הפוסט-אימפרסיוניזם. בהמשך צייר בצבע מים ובשמן. באותן השנים יצר למשל את "מקסיקו בעת המהפכה", 1916 ותמונות על החרבן שנגרם ממלחמות - "פשעי מלחמה". הציג לראשונה במקסיקו בשנת 1916 בחנות הספרים "ביבלוס" את סדרת "בית הדמעות", ציורים בעלי מסרים חברתיים, בצבע מים, על חיי הסלאמס והזונות של מקסיקו סיטי. עקב התגובה השלילית של מבקרי האמנות בארצו, נסע אורוסקו ב-1917 לחפש את מזלו בארצות הברית בגבול עם טקסס המוכסים הרסו שני שלישים מתמונותיו כ"בעלות אופי בלתי מוסרי". הוא חי כשלוש שנים עגומות למדי בסן פרנסיסקו ובניו יורק והתפרנס מציור כרזות לסרטי קולנוע ובובות פלסטיות "קיופאי".(Kewpie)
על (, 1919 על חיי הזונות, התמונות על החרבן שנגרם ממלחמות - "פושעי מלחמה") נמתחה שם ביקורת חריפה. רצח סאפאטה בשנת 1919 גרם לו להזדהות יותר מקודם עם המורדים המהפכנים.
הקריירה שלו כיוצר ציורי קיר התחילה ב-1920 אחרי שובו מארצות הברית. בתקופה של התייצבות פוליטית בימי הנשיא אלוורו אוברגון, עודד הממשל המקסיקני בניית מאמצים לחיזוק הלאומית, בין השאר, דרך האמנות. באותה תקופה, בדומה לדייגו ריברה התחיל לצייר ציורי קיר על קירות גדולים. קיברה, אורוסקו, דוד אלפארו סיקיירוס ורופינו טאמאיו העלו את האמנות הזאת של הפרסקואים, בגרסתה המודרנית, לרמה גבוהה ופרסום עולמי. מבחינת תוכן ציוריו, נבדל אורוסקו מריברה. ריברה היה בעל אופי אמיץ ואופטימי והיה לו רצון לעשות תעמולה לכבוד המהפכה המקסיקנית. אורוסקו היה בקורתי יותר כלפי המהפכה ומתלהב פחות מהמחיר הגבוה בשפיכות דמים של המאבק. דבק במסרים הומניסטיים אפוליטיים, הזדהה עם סבל בני האדם והיה מודאג מרעות החברה המודרנית והתגעגע לגן עדן פאגאני.
שוב בארצות הברית
בשנים 1934-1927 (עם הפסקה ב-1932 כשביקר באירופה) חי אורוסקו שוב בארצות הברית, הפעם בנסיבות הרבה יותר מיטיבות איתו, לעיתים כאמן בית של כמה מוסדות חינוך. אפילו אחרי נפילת הבורסות ב-1929 יצירותיו נשארו מבוקשות. בניו יורק עסק בעבודה אמנותית ובתערוכות. צייר מראות מן המהפכה האמריקאית וסדרת ציורי שמן: "גשר קווינסבורו", "קארבז", "חורף", "הרכבת התחתית" שביקשו לשקף את אווירת הכרך. במרץ-יוני 1930, ביוזמת היסטוריון האמנות חוסה פיחואן, הוזמן על ידי מחלקת האמנות של מכללת פומונה בקרלמונט שבקליפורניה וצייר שם על קיר חדר האוכל פרארי הול (Frary Hall) את הפרסקו "פרומתאוס", על הגיבור המיתי שגנב באומץ את האש מידי האלים כדי להעבירו לבני האדם. הציור לא היה קישוטי ותפאורתי בלבד, כפי היה נהוג במקומות כאלה, אלא שידר מסר אישי וישיר. זו הייתה יצירה ראשונה מחוץ למקסיקו של נציג אסכולת ציורי הקיר המקסיקנית ונחשבת ל"פרסקו המודרני הראשון בארצות הברית". הדמות המרכזית היא עירום ענק של פרומטאוס המנצח העוזר לבני האדם להיטהר. מעטים סביבו נראים שמבינים את חשיבות הבעלות על האש. הוא צייר גם כרזות וכן על קירות מכללת דארטמות' בהנובר שבניו המפשייר, שבו התבקש ללמד עד שנת 1934 את שיטות יצירת ציורי קיר. אחד מציורי הקיר המפורסמים שלו שם הוא "אפוס הציוויליזציה האמריקאית" (1934-1932) המכסה 300 מ"ר כולל 24 פנלים, בין השאר "הגירות", "קרבנות אדם", "הופעתו של קצלקואטל", "נסיעתו של קצלקואטל", "גידול התירס", "אנגלו-אמריקה", "היספנו-אמריקה", "מדע" וגרסה אחרת של "ישו הורס את צלבו" -"הגירה מודרנית של הרוח".
ב-1930 הוא צייר על הקירות של בית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק על "המאבק על המזרח". הוא יצר פרסקו אותו העביר אחר כך על טיח רטוב. זו הייתה טכניקה שהשתמשו בה אז בפעם הראשונה בניו יורק.
גלריה - ציורי הקיר במכללת דרטמות'
אורוסקו צייר את הפרסקו שלו "אפוס הציוויליזציה האמריקאית" בקומה התחתונה של ספריית בייקר שבמכללת דרטמות'.