cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריו (סרט)
הפקה
מבחינת מוזיקה, הם הביאו את סרז'יו מנדז לשמש גורו מוזיקה וספריית חיים מקוונת. הוא מצידו הצליח לפנות לאמנים כמו will.i.am וקרלינהוס בראון כדי לספק מוזיקה לסרט.
אייזנברג ואן האת'וויי, שהשמיעו את ג'וול, פעלו יחד בעבר כששניהם עוד היו בני נוער, כששיחקו אחים בתוכנית הטלוויזיה Get Real. האת'וויי ציינה בראיון כי היא לא ראתה את אייזנברג במהלך הפקת ריו למעט "מבחינה חברתית לאורך כל התהליך", אלא שהיא "שמחה מאוד על כל הצלחתו".
קיסו (נהר)
קיסוֹ (ביפנית: 木曽川) הוא נהר ביפן הזורם באי הונשו, העיקרי מבין שלושת נהרות קיסו הזורמים במישור נובי ונשפכים למפרץ איסה.
גאוגרפיה
מקורו של הנהר הוא בהר הצ'ימורי שברכס הרי הידה במחוז נאגנו. הנהר זורם לכיוון דרום-מערב מצדו הדרומי של הר הצ'ימורי, ולאחר מכן פונה מערבה לאחר התמזגותו עם נהר אוטאקי. בהמשך נשפך אליו נהר הידה, ואז הוא פונה דרומה לעבר שפכו במפרץ איסה לאחר 229 ק"מ. בעתות קדומות היו ערוציהם של שלושת נהרות קיסו משתרגים זה בזה באזור שפכיהם למפרץ איסה, אולם מיזמי בקרת שיטפונות אשר הוקמו במאות ה-18 וה-19 הפרידו ביניהם.
בדרכו בין העיר מינוקאמו לעיר אינויאמה, מקטע בן 13 ק"מ, מכונה נהר קיסו "הריין היפני" בשל דמיונו לנהר אירופי זה.
על הגדה הדרומית של הנהר ממוקמת העיר קונאן.
סרטן החלחולת
סרטן החלחולת (הרקטום) הוא סוג של סרטן המעי הגס, אשר פוגע בחלחולת (רקטום) – החלק האחרון במבנה המעי הגס.
באופן כללי, סרטן במעי הגס אשר קיים עד ל-15 ס"מ מפתח התעלה האנאלית, הוא בעל מאפיינים גנטיים, ביולוגיים ומורפולוגיים הזהים לסרטן המעי הגס בכללותו. עם זאת, סרטן המתהווה בחלחולת שונה במספר דרכים: האנטומיה הייחודית של החלחולת, מיקומה הרטרופריטונאלי והאגן הצר, יחד עם העובדה כי היא קרובה למבנים גניטליים, שלפוחית השתן, עצבים אוטונומיים ושרירי התעלה האנאלית, הופכים את הגישה הכירורגית של הטיפול בסרטן זה לקשה יחסית. שוני נוסף הוא העובדה כי החלחולת מרוחקת מהמעי הדק, ומשום כך ניתן לטפל בו באמצעות הקרנות שלא יסבו נזק למעי הדק, שלא כמו גידולים בסרטן המעי הגס.
קליניקה
הסימפטום הקליני הנפוץ ביותר של סרטן החלחולת הוא דימום טרי מפי הטבעת (המטוכזיה). במרבית המקרים משויך דימום זה בטעות לטחורים, והאבחנה של סרטן החלחולת נעשית באיחור. סימפטומים נוספים כוללים כאבים בבטן התחתונה, שינויים ביציאות וסימפטומים נוספים הדומים לסימפטומים בסרטן המעי הגס.
טיפול
הטיפול בסרטן החלחולת השתנה משמעותית מאז סוף המאה ה-20, קיים ויכוח באשר לשיטות הטיפול השונות במחלה: ניתוח, הקרנה וכימותרפיה, והתזמון של כל אחת משיטות אלו ביחס לאחרות. עם זאת, קיימות מספר מוסכמות:
ניתוח
ישנן מספר אופציות ניתוחיות בסרטן החלחולת. אם הגידול קטן וקרוב לפי הטבעת, ניתן לבצע local excision, אולם אופציה זו אינה מאפשרת הוצאה של בלוטות לימפה, ועל כן יש לבצע מעקב הדוק אחר חולים אלו.
הניתוחים העיקריים המבוצעים בסרטן החלחולת הם:
בית תיקון
בית התיקון הלונדוני הראשון היה ארמון בריידוול, בתחילת המאה ה-16. בתי מידלסקס ווסטמינסטר נפתחו בתחילת המאה ה-17.
עקב הרפורמה הראשונה במסע הנימוסים, היה גידול במספר בתי התיקון לקראת סוף המאה ה-17. בתי התיקון נקבעו ועל ידי חוקים רבים שעברוו בפרלמנט הבריטי, והם נועדו יותר כדרך ענישה על עבירות קלות ספציפיות.
עבריינים היו, בדרך כלל, מחויבים לבתי תיקון על ידי שופטי בית המשפט השלום, שהשתמשו בסמכויותיהם השיפוטיות, ביחס לעבירות קלות. בבתי התיקון של מידלסקס ווסטמינסטר, בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, האישומים הנפוצים ביותר נגד הנידונים היו זנות, גניבות קטנות ו"התנהלות רופפת, בטלה וחסרת סדר" (עבירה שהוגדרה באופן רופף שיכולה לכלול מגוון רחב של התנהגויות לא נכונות). למעלה משני שלישים מהנידונים היו נשים.
יותר ממחצית הנידונים שוחררו תוך שבוע, ושני שלישים מהם בתוך שבועיים. בנוסף למאסר בבתי תיקון, למעלה ממחציתם קיבלו מלקות, במיוחד אלו שנמצאו אשמים בגניבה, שוטטות, והתנהלות זימה והליכה לילית (זנות).
כמעט כל הנידונים נדרשו לעבוד בעבודה קשה, בדרך כלל בלהכות בקנבוס.
ב-1720, חוקק חוק שהתיר, למעשה, להשתמש בבתי התיקון למעצר לפני משפט של "נוודים, ופושעים אחרים, עבריינים ואנשים המואשמים בעבירות קטנות". בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-18, הנידונים שהמתינו למשפט היוו, למעשה, יותר משלושה רבעים מהמחויבים לבתי מידלסקס ווסטמינסטר.
בית תיקון כיום
בחבר העמים של מסצ'וסטס, המונח "בית תיקון" נותר שם נרדף לכלא המדינה. הדבר נכון גם לגבי מדינת מרילנד. במחוז מילווקי, ויסקונסין, קיים בית תיקון פעיל, שאינו נכלל כחלק ממתקן הכלא במרכז המחוז.
ג'יימס קרפינלו
ג'יימס אנתוני קרפינלו (באנגלית: James Anthony Carpinello; נולד ב-13 באוגוסט 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הפקות בברודוויי
קרפינלו הופיע לראשונה בשנת 1999 בברודוויי במחזמר "שגעון המוזיקה" בתור טוני מאנרו. המחזמר מבוסס על הסרט "שגעון המוזיקה" משנת 1977 בו גילם ג'ון טרבולטה את תפקידו של מנרו.
קרפינלו לוהק למחזמר "זאנאדו" בברודוויי. כמו שגעון המוזיקה, גם קסאנאדו מבוסס על סרט באותו שם - זאנאדו של שנות ה-80, שבו כיכבו אוליביה ניוטון-ג'ון ומייקל בק בתור סוני, התפקיד הראשי אליו לוהק קרפינלו. עקב שבירת רגלו בשלושה מקומות בעת החלקה על גלגיליות במהלך חזרה ב-12 ביוני 2007, קרפינלו נאלץ לעזוב את ההפקה רק שבועיים לפני פתיחתה ב-26 ביוני 2007, בתיאטרון הלן הייז. שאיין ג'קסון קיבל את תפקיד סוני החל מ-22 ביוני 2007; פתיחת המחזמר נקבעה מחדש ל-10 ביולי 2007.
בהמשך כיכב קרפינלו בתור הרוקר סטייסי ג'קס במחזמר "רוק לנצח" בברודוויי שהוצג בתיאטרון ברוקס אטקינסון. כשבמחזמר שיחק בעבר השחקן וויל סוונסון שביצע את התפקיד של ג'קס, עד שסוונסון הוצע לתפקיד הקומי הראשי של ברגר, בהפקת ברודוויי המתחדשת של שיער. קרפינלו החליף אותו לפני שרוק לנצח התחיל להופיע בברודוויי.
הופעות בטלוויזיה
קרפינלו הופיע בפרקים של סדרת הדרמה האישה הטובה בתור הבלש אנתוני ברטון.
הוא כיכב בבכורה של העונה הרביעית של הסדרה "שומרת סוד". הוא גילם את החייל לשעבר ג'ואי בפרק "Mission Creep", של סדרת דרמת הפשע מבוקש, ושיחזר את התפקיד הזה כשהסדרה התקרבה לסוף העונה ביוני 2016. הוא שיחק בתפקיד חוזר בדרמת הטלוויזיה "The Mob Doctor" ששודרה ברשת פוקס.
חיים אישיים
קרפינלו הוא בנם של אנתוני ג'יי קרפינלו, שופט לשעבר של בית המשפט העליון בניו יורק, ושרון א' קלי, פקידה בבריאות הנפש. הוא ממוצא איטלקי, גרמני, אירי ודני, ב-25 באפריל 2003, קרפינלו התחתן עם השחקנית איימי אקר. יש להם שני ילדים, בן, ג'קסון ג'יימס, שנולד ב-22 בינואר 2005, ובת, אווה גרייס, שנולדה ב-1 בספטמבר 2006.
מערות מורבעת
מערות מורבעת (בערבית "מערות הריבועים") הן שלוש מערות קרסטיות בעלות פתחים מרובעים, השוכנות ברום מצוקי נחל דרגה בצפון מדבר יהודה. בראשית שנות ה-50 נתגלו בהן ממצאים מתקופות שונות, ובעיקר מימי מרד בר כוכבא, שהצביעו כי המערות היו מערות מפלט בתקופת מרד בר כוכבא. איגרות שנתגלו מימי המרד, שהיו חתומות בידי בר כוכבא עצמו, היוו מקור ראשון והוכחה לקיומו.
חקר מערות מורבעת
בשנת 1950 מצאו בדואים תושבי האזור בני שבט תעמרה חפצים וכלים עתיקים בעומק מערות מורבעת. היה זה אך שנים ספורות לאחר גילוי מגילות מדבר יהודה בקומראן, דבר שעורר עניין רב בעולם האקדמי. העניין הגדול גם בשוק העתיקות היווה תמריץ ליושבי המדבר לאתר ממצאים נוספים, בתקווה לתגמול הגון. במשך כמעט 20 שנה התגלו עוד ועוד ממצאים ותגליות מימי קדם במערות מדבר יהודה, עד כי בשנת 1965 כבר היו בידי החוקרים כ-1,200 איגרות ומסמכים מתקופות שונות, שנתגלו בהן.
לאחר שממצאים ואיגרות מימי מרד בר כוכבא החלו לצוץ בשוק העתיקות, הוזעקו למקום הארכאולוגים ג'רלד לנקסטר הרדינג, הממונה על עתיקות ירדן, והאב רולאן דה ווֹ מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים, שניהל את החפירות במערות ובסביבתן בשנים 1951–1953. הוא חשף ממצאים במערות ובסביבתן, שלימדו על מגורים בהן החל מהתקופה הכלכוליתית עד לתקופה הערבית. הממצאים המשמעותיים ביותר היו חפצים (כמו תפילין) ואיגרות שנכתבו על גבי קלף ופפירוס מימי מרד בר כוכבא, וכן בריכת איגום למי שתייה ליד המערות, שהותקנה בידי המסתתרים במטרה לחסוך את מאמץ הירידה לתוך תוואי הנחל.
התעודות, שהיו ברובן מנהליות (בניגוד לרוב התעודות מקומראן, שהיו דתיות), הועברו בתום בדיקתן למוזיאון רוקפלר בירושלים, ושכנו שם עד מלחמת ששת הימים ב-1967. לאחר איחוד ירושלים, הועברו התעודות למוזיאון ישראל ונחקרו לראשונה בידי מומחים ישראלים. הארכאולוג יגאל ידין עמל על פענוח הטקסטים ועל קטלוגם, והעלה את ממצאיו על הכתב, בספר "המגילות הגנוזות במדבר יהודה".
ממצאים
מהממצא הארכולוגי עולה שהמערות שימשו את האדם בשתי תקופות עיקריות: הנאולית הקדם קרמי וימי המרידות ברומאים, בעיקר מרד בר כוכבא.
בשנת 2021 פורסם כי בסקר שנערך על ידי רשות העתיקות נמצא באחת המערות סל גדול. הסל העשוי להכיל כ-92 ליטר, נמצא כמעט ריק, וסגור במכסה המקורי שלו. החוקרים מתארכים אותו לתקופת הנאולית הקדם קרמי (לפני כ-10,500 שנה).
במדבר יהודה חיו בכירים בצבאו של בר כוכבא, שהותירו אחריהם תכתובת ענפה בינם ובין מנהיגם ובין מפקדים אחרים. האיגרות עוסקות בציוד ואספקה, באופני הלחימה ומטרותיה, ואף איומים מצידו של בר כוכבא אם הוראותיו לא ימולאו.
האיגרת הראשונה שנמצאה במערות מורבעת, ונשאה את שמו של בר כוכבא, עסקה בשבויים. היא נשלחה לישוע בן גלגולא, מפקד מחנה המורדים בהרודיון (בטקסט: 'הרודיס') ולאנשי הכרך. זוהי איגרת ראשונה מתוך חמש איגרות שנשלחו לבן גלגולה, וכולן מוענו להרודיון. מכאן הסיקו החוקרים כי המורדים שהסתתרו במערות מורבעת, ברחו אליהן מהרודיון, השוכן בראש נחל דרגה.
באיגרת זו פוקד בר כוכבא על בן גלגולה לשמור היטב על היהודים יושבי הגליל, שנשבו והובאו למחנה המורדים, בשל סירובם להשתתף במרד. באיגרת הוא מאיים על אנשי צבאו שאם יסירו את האזיקים מידי השבויים והם יברחו, הוא יקשור את בן גלגולה וחייליו, ויעשה להם "כפי שעשה לבן אפלול". איגרת זו מלמדת על אופיו של בר כוכבא, ועל האופן הכוחני שבו ניהל את צבאו.
מסמך צבאי נוסף שנשלח מבר כוכבא לבן גלגולה דן בשליחת תבואה למחנה, וחתום במילים: "התחזקו וחזקו את המקום", סיומת המאפיינת את מסמכי המרד. איגרת נוספת כוללת דרישה מבן גלגולה לשלוח חמישה כור חיטה ללוחמים, ואירוח השליחים שהביאו את האיגרת בשבת. האיגרת כוללת גם דרישה לחזק ולבצר את הרודיון מפני הצבא הרומי.
תעודה נוספת היא שטר חכירה של שדה, שנכתב על ידי אלעזר בן יהודה בן רבא בשנה השנייה למרד. השטר עוסק בשדה שהוחכר עד סוף ערב השמיטה (כך לשון השטר), כנראה בשל האיסור לעבוד את האדמה בשנת השמיטה. חשיבותו של השטר הוא בתארוכו: השנה השנייה למרד (נתון חשוב גם לתיארוך המרד), דבר המקנה לשטר תוקף היסטורי, ומלמד על אורח חייהם של המורדים והקפדתם על מצוות גם בעיצומו של המרד.
מסמכים נוספים שנתגלו במערות מורבעת היו קטעי מגילות, שנשאו טקסטים מקראיים. ניתוח מגילות אלו מלמד כי אנשי בר כוכבא הסתמכו בכתביהם על נוסח המסורה בלבד, זאת להבדיל מקומראן, שאנשיה, שחיו כ-60 שנה לפני מרד בר כוכבא, הסתמכו גם על נוסחים אחרים. מהאיגרות שנתגלו במערות מורבעת ניתן ללמוד על לשון הדיבור והכתיבה של המסתתרים, הנחשבת חוליה מקשרת בין לשון תקופת בית שני ובין לשון חכמים. עיון מעמיק באיגרות מלמד כי אנשי בר כוכבא לא שלטו בעברית, עד כי באיגרות הראשונות נכתב הטקסט בעברית משובשת, ולאחריה תרגום ליוונית, עם התנצלות שאין בין הלוחמים דוברי עברית בצורה שוטפת. למעשה, היה זה בר כוכבא שהתעקש על כתיבת האיגרות בעברית, מתוך כוונה להחיות את השפה שהלכה ואבדה לאחר חורבן בית המקדש ונפילת ירושלים.
כמו כן, נמצא חותם לחם צבאי מעץ, המציין שם חייל ואת הקנטוריה אליה השתייך. בשורה הראשונה רשום "הקנטוריה של Amae(us)".
ממצאים דומים מימי מרד בר כוכבא נתגלו במערות מפלט באזור עין גדי, שם נמצאו תעודות ומכתבים המלמדים על חיי היום-יום במערות ועל מהלך המרד.
גישה
מערות מורבעת שוכנות ברום המצוק המזרחי של קניון משאש, והגישה אליהן אפשרית בטיפוס דרך שביל מסומן ובו יתדות אחיזה. הכניסה אפשרית למערה אחת בלבד; הכניסה למערה השנייה אסורה בשל מפולות אבנים, ואל המערה השלישית לא ניתן להגיע כלל. המערה הנגישה עמוקה מאוד, ומגיעה לכ-50 מטרים. בשל כך חובה להצטייד בפנס בעת הכניסה אליה.
יחסי ארגנטינה–ג'מייקה
יחסי ארגנטינה–ג'מייקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארגנטינה לבין ג'מייקה.
היסטוריה
היחסים בין המדינות כוננו ב-25 במרץ 1963. ב-7 בדצמבר 2017 חתמו שתי המדינות על הסכם שיתוף פעולה באמנות ותרבות.
עסיס
עסיס הייתה חברה ישראלית לייצור מיצים, תרכיזים ושימורים, שנוסדה בשנת 1930. בשנת 1988 נמכרה לאסם השקעות, אשר ממשיכה למכור מוצרים תחת המותג "עסיס".
היסטוריה
המפעל נוסד על פי רעיון של הכימאי מאיר פייבל שפירא, שביקש לשווק תרכיז של מיץ טבעי שישווק באירופה במקום מיצים מלאכותיים. הוא חבר למנהל חברת שמן להקים מעבדה לפיתוח מוצר בחיפה. התרכיז שווק באופן נסיוני וזכה להצלחה והוחלט להקים מפעל ולצורך כך הוקמה חברה, כשאל השותפים חבר ד"ר נגלר. אבן הפינה למפעל ברמת גן הונחה ב-17 בנובמבר 1929 והמפעל החל לפעול ב-7 בינואר 1930 והכין בקבוקי תרכיז תפוזים ולימון. מקליפות הפירות הכינו במפעל שמנים לתמרוקים וסבון.
לאחר שהחברה נקלעה לקשיים, נרכש המפעל במאי 1939 על ידי האחים בז'רנו (בהם שמעון בז'רנו) ומרדכי רומנו והחלה בניית בניין מחסנים גדול. המפעל גדל מאוד ומהעסקת כ-40 עובדים עלה להעסקת כ-500 עובדים. בנוסף לייצור מיצים ותרכיזים יוצרו במפעל ריבות ושימורי פרי וירק.
בשנות ה-60 ייצאה עסיס ל-35 מדינות והגיעה להסכמי ידע עם מפעלים במספר מדינות, על פיהם יוצרה ואף שווקה התוצרת תחת השם עסיס.
בשנות ה-70 הוקם מפעל חדש בנתניה והמפעל הישן נסגר, למרות מחאות העובדים שנעלו את מנהלי עסיס במפעל למשך 31 שעות. בבעלות עסיס היו גם חברות הבת "מן" לשימורי דגים ו"ארדי" לאבקות ופודינג.
באמצע שנות ה-70 נתקל המפעל בקשיים, צבר הפסדים והכניס כשותף את החברה לישראל ב' של אהרן רובינשטיין. ב-1988 רכשה חברת אסם את פעילות החברה. בשנת 1998 הקימה אסם עם קיבוץ בית השיטה מיזם משותף שאיחד את פעילות עסיס עם פעילות המפעל של קיבוץ בית השיטה. רוב קווי הייצור של עסיס הועברו למפעל בבית השיטה שהבעלות בו התחלקה בין אסם והקיבוץ. המפעל של עסיס בנתניה נסגר ובשנת 2001 נמכר המתחם בנתניה לחברת גנדן, שהקימה במקום פאואר סנטר. בשנת 2004 רכשה אסם את חלקה של בית השיטה במפעל והיא עברה לבעלות מלאה של אסם.
ב-1989 רכשה קבוצת משקיעים פרטיים (בהם קבוצת מנחמוב, אהרונוב ובביוף) את המגרש ברמת גן בו שכן המפעל, תמורת סכום של כ-6 מיליון דולר, והקימה עליו את מגדלי התאומים אשר נחנכו בשנת 1994.
נכון לשנת 2014 אסם ממשיכה לשווק תרכיזים וסירופים תחת המותג עסיס. אחד המותגים הידועים של החברה הוא "ויטמינצ'יק"-מותג לתרכיזי מיצים ממותקים.
אזכורים בתרבות הישראלית
בשנת 1966 שרה להקת פיקוד המרכז את השיר "טנגו תורנות" (מילים: יוסי גמזו) המתאר את ההווי בתורנות. השיר פותח בשורה: "תורנות בבסיס, בקבוקים של עסיס".
רפי פלד
רפאל (רפי) פלד (נולד ב-2 ביולי 1944 בקיבוץ הזורע) הוא איש עסקים שהיה המפכ"ל ה-11 של משטרת ישראל, מנכ"ל חברת החשמל ולתקופה קצרה מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
קריירה
פלד נולד בקיבוץ הזורע לאורי ולהילדה. אביו, קצין בצה“ל ואיש הגנה ותיק, נפל במלחמת השחרור, בקרבות כנגד המצרים בסמוך לנגבה. בהיותו בן שש נפטרה גם אמו והוא אומץ בידי משפחת הלה וזאב פלד מקיבוץ הזורע. בשנת 1962 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. במלחמת ששת הימים לחם כקצין מבצעים בגדוד 202, בקרבות לכיבוש רצועת עזה. השתחרר מהצבא בדרגת סרן בשנת 1967. בשנים 1969–1975 שירת בשב"כ.
בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. למד לתואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
משטרה
לאחר פרישתו מהשב"כ התגייס למשטרת ישראל ומונה לראש מחלקת עיקוב במרחב ירושלים. ב-1976 מונה למפקד היחידה לעיקוב. ב-1978, לאחר שסיים קורס פיקודי, מונה לראש לשכת מודיעין ובילוש, הנקראת גם "הלשכה לתפקידים מיוחדים". בשנת 1980 מונה לתפקיד ראש ענף מודיעין במחוז הדרומי בדרגת סגן ניצב. בתפקידו זה עסק בהפעלת סוכנים סמויים במלחמה בסחר בסמים. תחת פיקודו פותחו שיטות חדשות להפעלת סוכנים ויחידותיו הפעילו סוכנים בקנה מידה מבצעי נרחב. על פעילותו בתחום הסמים קיבל פלד בשנת 1983 את עיטור השירות של המשטרה. באותה תקופה הוא התלונן על ריבוי התלונות נגד אלימות משטרתית וצוטט כאומר "כשחוטבים עצים ניתזים שבבים".
פלד שימש כסגן ראש צוות החקירה המיוחד בפרשת רצח אמיל גרינצווייג. ב-1983 מונה לעוזר ראש אגף המודיעין וב-1988 מונה למפקד האגף והועלה לדרגת תת ניצב.
בתחילת 1994 נחשפו בעיתונות טובות הנאה שקיבל, ביניהן חבילות נופש בבתי מלון. לפרסום מיוחד זכתה תמונה בה נראה פלד משתכשך בג'קוזי עם קציני משטרה נוספים. החשיפה זכתה לכינוי "פרשת הג'קוזי". בעקבות הפרשה נחקר פלד על לקיחת שוחד. היועץ המשפטי לממשלה, מיכאל בן יאיר, החליט שלא להעמידו לדין, אולם בג"ץ קבע, בעקבות עתירות, שיש להעמידו לדין משמעתי. ב-1 במאי 1994 התפטר פלד מתפקידו כמפכ"ל, ולמעשה מנע את ההליך המשפטי נגדו.
בינואר 1995 מונה למנכ"ל חברת החשמל לישראל, וכיהן בתפקיד זה עד אפריל 2000.
במהלך שנת 2001 כיהן זמן קצר כמנכ"ל משרד ראש הממשלה.
פלד הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
פרשת פלד גבעוני
לאחר פרישתו מחברת החשמל פנה פלד לעסקים פרטיים, במסגרתם הקים, יחד עם אנשי העסקים אריה גבעוני ודוד הבי, קבוצת חברות בורסאיות בשם "קרן פלד". דוד הבי היה חבר מרכז הליכוד ומקורב למשה קצב, וכן נודע בקשריו עם אנשי הפשע מיכה אסלן וזאב רוזנשטיין.
קבוצה זו, ביחד עם טל יגרמן רכשה חברות אחדות, ובהן חברת "פויכטונגר" (שכללה, בין השאר, את משב קירור ואת החברה הציבורית אפקון תעשיות), שעסקה בתעשייה כבדה: מערכת חשמל, לוחות חשמל, שנאים, ציוד מיתוג ובקרה. קבוצת חברות זו קרסה ב-2002, והשאירה אחריה חובות של מאות מיליוני ש"ח. בעקבות קריסה זו הוגש ביולי 2003 כתב אישום נגד פלד, גבעוני והבי, המייחס להם עבירות של מרמה והפרת אמונים. על פי כתב האישום, מנהלי הקבוצה השתלטו על החברות ומשכו מקופתן עשרות מיליוני שקלים לכיסיהם. ב-26 בדצמבר 2012 הורשע פלד בעבירות של מרמה והפרת אמונים בתאגיד וב-4 באפריל 2013 נגזר עליו עונש של 6 חודשי עבודות שירות וקנס בסך 100 אלף ש"ח. פלד והמדינה ערערו על גזר הדין, ערעורו נדחה, ערעור המדינה התקבל והקנס הוכפל ל-200 אלף ש"ח.
בית המשפט העליון תיאר כך את קביעת בית המשפט המחוזי על חלקו של פלד בפרשה:
בית המשפט העליון הוסיף בדברים משלו:
רפי פלד כאמן
במשך השנים פיתח פלד את תחביבי הציור והפיסול. הוא חבר באגודת הציירים והפסלים בישראל, והציג בתערוכות רבות בישראל ובחו"ל. בשנת 1982 הוציא ספר בשם "כל אנשי הכלב" המכיל ציורים של דמויות מפורסמות מאותה תקופה, כאשר יש להן פני כלב במקום פני אדם. ב-1999 הוצב פסל שלו בככר במפגש הרחובות ויצמן ובני-דן בתל אביב. בשנת 2000 הוציא ספר על אמנות הפיסול. ב-2007 הוצב פסל שלו בדרך אם המושבות פינת דרך זבולון המר בפתח תקווה.
מגבון לח
סוגים ושימושים
מגבונים לחים באריזות בודדות מחולקים ללקוחות של מסעדות, בעיקר אלה שבהן האכילה נעשית בידיים, לצורך ניקוי לפני הסעודה או לאחריה. חברות תעופה מגישות לנוסעים מגבונים לחים לצורך רענון לקראת הנחיתה. מגבונים לחים מנייר עבה משמשים בעיקר לניקוי תינוקות בעת החתלה. בפועל משמשים מגבונים הנמכרים לניקוי תינוקות גם למטרות אחרות, כגון ניקוי כלים סניטריים או רהיטים בבית. במדינות רבות נמכרות אריזות של מגבונים לחים המיועדים לניקוי אובייקטים ספציפיים - כמו משטחי עבודה במטבח, אסלות, ואפילו בעלי חיים.
מגבונים לחים המיועדים לניקוי ספוגים על פי רוב במים, לעיתים בתוספת בושם או חומרי ריח אחרים. מגבונים המיועדים לחיטוי ספוגים על פי רוב באיזופרופיל אלכוהול.
בהלכה
בהלכה היהודית ישנו דיון רחב בשאלת השימוש במגבונים בשבת, שכן בעת הניגוב יוצאים נוזלים מהמגבון וזה מעין סחיטה.
היבטים סביבתיים וכלכליים
מגבונים לחים שנזרקים לאסלה הביתית סותמים לעיתים קרובות את הצנרת הביתית או את צינורות הביוב העירוניים. מגבונים שלא נתקעים בדרך, מגיעים אל מפעלי הטיהור כגון מפעל השפד"ן, ונעצרים על ידי מגובי ענק בתחילת הליך טיהורם של המים. פינוי הגבבה השנתי ממפעל השפד"ן עולה מאות אלפי שקלים בשנה.
עלות פתיחת הסתימות שיוצרים המגבונים מסתכמת בכ-100 מיליון פאונד בשנה בבריטניה, 18 מיליון דולר בניו יורק וכ-12 מיליון שקל בשנה בגוש דן.
הדרך היחידה להימנע מהנזק לצנרות מלבד אי-שימוש במגבונים היא השלכתם לפח האשפה או לקומפוסט. רק מגבונים שאינם מכילים פלסטיק מתפרקים בקומפוסט. עם זאת, דרושים תנאים מיוחדים להתפרקותם, על פי תלות בסוג החומר.
פול ברוקה
פול פייר ברוקה (בצרפתית: Paul Pierre Broca; 28 ביוני 1824 - 9 ביולי 1880) היה רופא אנטומיסט, נוירולוג, כירורג ואנתרופולוג צרפתי שמחקריו פורצי הדרך נותרו חשובים למדע, אך עם זאת התנגד לתורת ההתפתחות בברירה טבעית ובתחום מדעי החברה היה תומך נלהב של הפרנולוגיה לפיה תבונתו וגם מידת פשיעתו של אדם נקבעו מראש לפי מין ולאום, וגודלם של אונותיהם במח.
ברוקה חקר חולים באפאזיה וזיהה את האזור במוח שאחראי על הדיבור. אזור זה מכונה על שמו, "אזור ברוקה", ועד היום מגדירים חולים עם פגיעה מוחית באזור זה כסובלים מ"אפזיית ברוקה".
ההיפותזה בדבר אזורי מוח מוגדרים האחראים לתפקודי חשיבה שונים, שהושפעה מרעיונותיו של פרנץ יוזף גאל, הייתה שנויה במחלוקת, וברוקה חיפש פציינטים שניתן להוכיח באמצעותם קשר בין מיקום פגיעה במוח להפרעה בדיבור. בשנת 1861 שמע ברוקה על חולה בשם לֶבורן (Leborgne), בפריז, שסבל במשך 21 שנה מאובדן מתקדם של יכולת הדיבור, החולה כונה "טאן" בשל אי יכולתו לבטא בבהירות אף מילה פרט ל "tan". עם מותו של "טאן" ביצע ברוקה נתיחה שלאחר המוות (אוטופסיה) וגילה חבלה באזור האונה המצחית בחצי השמאלי של המוח, באזור הקרוי כיום על שמו. בשנתיים הבאות מצא ברוקה נזקים דומים ב-12 נתיחות שלאחר המוות לסובלים מהפרעות דומות.
בנוסף, בהסתמך על קבלתו את גישות האאוגניקה והקרנולוגיה לפיהם יש גזעים "עליונים" יותר ו"מוחות מתקדמים" יותר, ביצע ברוקה מדידות של גולגולות אדם, בהתאם ל"מדע" הקרניומטריה, על מנת להוכיח כי קיים קשר בין גודל המוח ליכולת התבונה. הוא הסיק כי תבונתם של גברים אירופאים עולה על זו של נשים, של עניים ושל גברים מגזעים "נחותים" שמוצאם מחוץ לאירופה וביניהם היהודים. בספר "אין מידה לאדם" של סטפן גולד, על השערות גזעניות ומתנשאות אחרות לגבי תבונת האדם הוקדש לברוקה פרק שלם, ולדברי גולד, השפעתו הרעה בעניין זה הייתה נרחבת וארוכת שנים.
דייוויד קית'
דייוויד למואל קית' (באנגלית:  David Lemuel Keith; נולד ב-8 במאי 1954) הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי. מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "קצין וג'נטלמן", "U-571" ו"מאחורי קווי האויב".
ביוגרפיה
קית' נולד בעיר נוקסוויל שבטנסי להילדה ארל וללמואל קית' ג'וניור. לקית' תואר אומנויות בנאום ובתחום התיאטרון מ"אוניברסיטת טנסי". התחיל את דרכו כשחקן בדרמות "טייס שב הבייתה", "רוז" ו"ברובייקר". שידרג את מעמדו בדרמה הצבאית הרומנטית "קצין וג'נטלמן" בה שיחק בתפקיד סיד וורלי, המתגייס לקורס קציני חיל הים ביחד עם זאק מאיו (ריצ'רד גיר). קית' קיבל על הופעתו שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולכוכב החדש של השנה.
ב-1984 שיחק במותחן הפסיכולוגי "יורקת האש" בתור אנדי, אביה של הילדה צ'ארלי מק'גי (דרו ברימור) המסוגלת להבעיר אש באמצעות כוח המחשבה. ב-2000 הופיע קית' בדרמת המלחמה צוללת U-571 בתור מייג'ור מת'יו קונאן (דייוויד קית') מחיל הנחתים, מומחה בלוחמה בטווחים קרובים ובנשק קל, ובדרמת הגזענות הצבאית "גברים עם כבוד" בתפקיד קצין הצי האמריקאי קפטן הארטיגן. ב-2001 שיחק בסרט המלחמה "מאחורי קווי האויב" בתור הרל"ש של מפקד הצי האמריקני טום או'מיילי. ב-2003 שיחק בתפקיד ג'ק מרדוק, אביו של גיבור העל העיוור מאט מרדוק בסרט "דרדוויל". ב-2004 הופיע בדרמת ההתבגרות המוזיקלית "בקול גדול" בתפקיד סיימון, אביה של הנערה טרי פלטצ'ר (הילרי דאף).
קית' נשוי משנת 2000 לסוכנת הנדל"ן ננסי קלארק.
איקרים
איקרים (באנגלית: Ikariam) הוא משחק רשת אסטרטגי רב משתתפים שפותח על ידי חברת Gameforge. מטרת המשחק היא ליצור אימפריה של מושבות, לאגור זהב ומשאבים, להילחם, להקים בריתות ולזכות בפיראטים (זהו השם שלהם- 'איקרים- בנה, כבוש ושלוט"
המשחק מופץ במדינות רבות וזוכה להצלחה רבה.
מהלך המשחק
שחקן מתחיל עם עיר אחת וצריך להתחיל לבנות, לחקור ולבסס קשרים עם שחקנים אחרים. ככל ששחקן גדל הוא יכול להחזיק יותר צבא, וכך לבזוז שחקנים חזקים יותר ולהתקבל לבריתות טובות יותר. בנוסף, הוא יכול לשדרג מבנים לרמה גבוהה יותר וכך להתקדם במשחק. (שתי הגישות הן: שחקן כלכלי ושחקן צבאי)
מפת העולם בנויה כקבוצות של איים, בכל אי יש מקום ל-16 ערים ללא צורך בתשלום ומקום נוסף, שעל מנת ליישב אותו יש צורך באמברוסיה.
במשחק ניתן לבזוז שחקנים, לכבוש ולפשוט על עריהם, לשלוח להם משאבים, לסחור איתם, להצטרף לבריתות. המשחק מבוסס בחלק גדול ממנו על קשר בין שחקנים שונים ולכן יש אפשרות לשלוח הודעות אחד לשני, יש למשחק פורום, יש פורום וצ'אט לכל ברית.
נקודות כלליות
הניקוד של שחקן היא הדרך העיקרית של שחקנים שלא מכירים אותו להעריך אותו. הניקוד הכללי מורכב מכמה חלקים:
בונים מוסמכים
כדי לעלות בנקודות בונים מוסמכים, יש לשדרג מבנים.
הנוסחה לחישוב בונים מוסמכים: מספר המשאבים שעולה המבנה חלקי מאה.
מדענים
כדי לעלות בנקודות מדענים, יש לחקור מחקרים.
הנוסחה לחישוב נקודות מדענים: נק' המחקר שעלה המחקר חלקי 50.
גנרלים
גנרלים הם המדד הכי טוב לגודל הצבא והצי של שחקן (חוץ מלרגל אחריו).
אזרחים
בכל עיר יש אזרחים, שקובעים את ההכנסה של השחקן כל אזרח שלא עובד מכניס כ-3 זהב לשעה, על כל אזרח מקבלים נקודה אחת.
אם אזרחים יורדים = הניקוד יורד.
חישוב אזרחים\שביעות רצון=הצמיחה לשעה חלקי 0.02 (כול אזרח שווה 0.02 צמיחה), אם הצמיחה היא 2 אז 0.02\2=100 אזרחים מתווספים עד שהצמיחה בעיר תהיה 0 או עד שיגמר המקום בעיר.
משאבים
שחקני האי יכולים לסחור עם שחקנים אחרים על מנת לספק את עצמם את חומרי היוקרה החסרים. עץ ניתן לאסוף מתחילת המשחק, אך לא כן המקרה לגבי המשאבים האחרים, מפני שהם דורש פיתוח מערך של טכנולוגיות גישה אליהם. חומרים אלו הם בעלי תפקידים שונים בפיתוח של העיר ואת האימפריה עצמה. מלבד התפקידים המפורטים להלן, כל הסחורות משמשות לבניית ארמונות, אשר בתחילה צורכים עץ ושיש להרחבה, וברמות מתקדמות יותר את כל משאבי היוקרה בכמויות גדולות. חומרים אחרים נחשבים מוצרי מותרות, החיוניים לפיתוח הערים אחרי התקדמות מעבר לרמות הבסיסיות של המשחק: מגרסה 0.3.2 והלאה, הקריסטל יכול לשמש גם כדי לזכות בנקודות המחקר באמצעות ניסויים של האקדמיה(ניתן לעשות רק אחרי המחקר אופטיה ), וגם דרוש לגיוס מרגלים במקום המחבוא, בניית מבנה המקדש והרחבתו ואקדמיה מרמה 4 ולמעלה.
בריתות
המשחק מעודד שיתוף פעולה בין שחקנים. הדרך העיקרית להתקדם בו היא במסגרת ברית.
מהי ברית
ברית היא קבוצה גדולה של שחקנים שעובדת יחד לקידום מטרות משותפות. שחקנים באותה הברית יכולים להחליף ביניהם משאבים לצורך הקמת מבנים ומושבות חדשות וכן לתגבר את שותפיהם בכוחות צבא. גנרל הברית יכול לקבל מידע בזמן אמת על התקפות שמתבצעות על ידי וכנגד חברים אחרים בברית ולהגיב בהתאם. אם חבר ברית הותקף על ידי שחקן חזק, קבוצת שחקנים או ברית, יוכלו חבריו לצאת להגנתו. בנוסף, החל מגרסה 0.4.4, לכל ברית יש צ'ט ופורום משלה, אשר בהם חברי הברית יכולים לתקשר אחד עם השני.
בריתות מקרבות בין חברים עם מטרות דומות, כמו ברית לוחמנית, ברית סחר וברית הגנתית.
גודל הברית תלוי ברמת מבני השגרירות של המנהיג, כאשר כל רמה נוספת מעניקה לו נקודות דיפלומטיה (חוץ מהרמה הראשונה שמוסיפה אוטומטית 3 נקודות), וכל נקודה פירושה מקום אחד נוסף בברית. כפיצוי, מנהיג הברית מקבל כמות קטנה של משאבים בכל יום, עבור כל חבר ברית.
מלחמות
דבר נוסף שניתן לעשות במשחק הוא תקיפת ערים אחרות. אחד משלושת המבנים הראשונים שביכולתו של השחקן לבנות הוא מגורי החיילים, שם הוא מאמן חיילים למען הגנה ותקיפה. לאחר חקר, יש ביכולתו של השחקן לבנות גם מספנה ולהילחם בים.
חיילים יבשתיים
צורת הלחימה הבסיסית ביותר היא בעזרת חיילים. והיא גם הנפוצה ביותר. ישנו מגוון רחב של חיילים. כמו החיילים האנושיים, גם המכונות נלחמות על היבשה, אבל הן חזקות יותר ויש להן שריון עבה יותר.
לחיילים האנושיים (מלבד טבחים) לוקח 10 דקות לנוע בתוך האי.
צי ימי
בעזרת ספינות המלחמה תוכלו לחסום את הנמל כלומר: בעל הנמל יכול להעביר כמות מוגבלת של משאבים ראו "מכסת ההברחות" (עד שחוקרים את המחקר "בירוקרטיה", אז לא ניתן לשלוח יותר מבריחים).
מסחר
ניתן לקנות ולמכור באיקרים משאבים בתמורה לזהב, בעזרת מבנה שנקרא תחנת סחר. הגבלות המחיר נעות בין 5 ל-15 זהב ליחידה. עם כל הרחבה של תחנת הסחר אפשר לאחסן יותר משאבים למכירה, ועם כל שתי הרחבות, גדל מרחק הקנייה (ברמה 1 המרחק 1, ברמה 3 המרחק 2 וכו').
ריגול
ישנה אפשרות לגייס מרגלים במבנה הנקרא "מקום מחבוא". המרגלים נועדו לביצוע שתי פעולות: הם יכולים להישלח לערים אחרות, או לחלופין, הם יכולים להישאר בעיר שבה הם גויסו ולשמש כאמצעי לריגול נגדי נגד מרגלים של שחקנים אחרים. אחרי הגעתו של המרגל לעיר היעד, הוא יכול לדווח על מספר המושבות שיש לשחקן שאחריו הוא מרגל, מה רמת המחקרים שלו, כמה משאבים יש לו, למי הוא שולח הודעות, אילו יחידות מוצבות בעיר ואת כמותן, לעקוב אחרי תנועת כוחות הצבא והצי, לבדוק אם השחקן מחובר, לעקוב אחרי ייצור ספינות ויחידות, לבדוק אילו שיפורים השחקן ביצע ליחידות/ספינות בבית המלאכה, לגלות מה תפקידו של השחקן בברית ובאיזה סוג ממשל הוא בחר וכמובן לחזור בחזרה לעיר שממנה נשלח.
בנוסף, ישנה אפשרות להפוך חלק מהמרגלים לסייענים, שהם מרגלים שיישלחו כדי "להכין את השטח" למרגל/ים שמבצעים את המשימה באופן זמני. לכל משימה ישנם סיכויי כישלון והצלחה שמשתנים בהתאם למספר גורמים כגון: מספר המרגלים שנשלחו למשימה (מעלה את סיכויי ההצלחה עד גבול מסוים), מספר הסייענים, תוספת סיכון ממשימות קודמות, סיכון נותר (מושפע גם הוא ממשימות קודמות אבל יורד באחוז אחד לדקה) וסיכון מינימלי. במידה והמשימה נכשלת, המרגלים או חלק מהם עלולים להיתפס ולמסור מידע על העיר שממנה הגיעו (בדרך כלל את שמה ואת מיקומה במפת העולם אבל במקרים נדירים אפילו למסור מידע כמו כמות חיילים ומשאבים ואפילו את רמת החומה של העיר).
פיראטיות
הפיראטיות היא תכונה חדשה במשחק אשר נוספה בגרסה 0.5.3 ומאפשרת לשחקנים לזכות בכמות גדולה של משאבים. כדי לבנות מבצר פיראטים יש לחקור "פיראטיות", המחקר השלישי בתחום לוחמה ימית. את מבצר הפיראטים בונים על האי הקטן שנמצא מתחת לנמל/מספנה. המטרה היא להשיג כמה שיותר נקודות לכידה עד סוף הסבב, שאורכו 3 שבועות. 50 השחקנים עם מספר נקודות הלכידה הגבוה ביותר יזכו בפרס, ככל שהמקום גבוה יותר כך גם הפרס גדול יותר. הפרס גודל לפי כמות המשאבים המוגנים במחסן. (למשל, המקום הראשון זוכה ב *11 משאבים מוגנים, המקום השני *10, המקום השלישי *9 וכו'). במבצר הפיראטים יש פעולות לכידה שכל אחת מהן מביאה נקודות לכידה וזהב. ניתן להמיר את נק' הלכידה לכח צוות, שאיתו תוכלו לפשוט על שחקנים אחרים ולקחת להם את הנקודות, וגם להגן על הנקודות שלכם. כל 10 נקודות לכידה שווים 1 כח צוות. כדי לפתוח את כל פעולות הלכידה צריך לשדרג את מבצר הפיראטים, בשלב 17 תפתח הפעולה האחרונה. אחרי כל סבב נקודות הלכידה וכח הצוות מתאפסים ומתחילים הכל מחדש.
עולמות
בכל מדינה נפתחים כמה שרתים בהתאם למספר החשבונות במדינה. בישראל הוחלט על 10,000 חשבונות לשרת, ובהתאם נפתחו 15 שרתים, אשר מקבלים אות מן האלפבית יווני בהתאם. שמות השרתים בישראל הם אלפא, בטא, גמא, דלתא, אפסילון, זטא, אטא, תטא, יוטא, קפא, למדא, ומיו, סיגמא, ני, קסי ואומיקרון.
לשחקן מותר, על פי כללי המשחק, להיות בעלים שלבסוף אחד עשר חשבונות ואך ורק עם הסכם שיתוף כפולים בכל עולם, או שרת.
העולם עצמו בנוי כמפה של איים, על קואורדינטות איקס ווויי (X:Y) ובכל אי מקום ל-17 מושבות ואחת מהם מיועדת רק למי שיכול לשלם באמברוסיה. מושבה כזו יכולה להיות עיר הבירה של שחקן או שלוחה של עריו.
במרץ 2015 היה מיזוג של כל השרתים, בעקבות נפילה חדה במספר המשתמשים.
לאחר המיזוג העולמות הם: Alpha, Beta, Eta, Zeta, Ny Xi.
בסוף מרץ 2016 התרחש מיזוג שרתים נוסף, שבו שרת Eta התמזג עם שרת Zeta.
לאחר המיזוג העולמות שנותרו הם: Alpha, Beta, Zeta, Ny, Xi ו-Omikron.
במאי 2018 נוסף שרת מלחמה קבוע, "Warserver 03".
בינואר 2022 התרחש מיזוג שרתים נוסף, שלאחריו נותרו השרתים Alpha, Beta, Apollon ושרת המלחמה Ares 3.
בפברואר 2022 נפתח לראשונה שרת בינלאומי- Pangaia 1, ובאפריל 2022 שרת בינלאומי נוסף- Pangaia 2
שרת מלחמה
תנאים חוקים מיוחדים ששונים משרת רגיל:
המפסיד בקרב הוא הצד שאין לו יותר יחידות בשדה הקרב בסיום הקרב. יחידות שתמיד פועלות כעתודה לא נחשבות בקביעת המנצח. טבחים, רופאים, ספינות שרות לא מגדילים את ניקוד הגנרלים. צבא שנסוג מקרב מאחר שלא נשארות יחידות בשורה הראשונה ולא נמצאו יחידות שיכולות להיות מוצבות שם יפסידו 10% מכל סוג יחידה שנשאר. שחקנים בצד המנצח לא יקבלו תוספת ניקוד בגין 10 האחוזים האלה.
כל יחידה שלוקחת חלק בקרב רגלי יכול לבזוז סכום מסוים של זהב ולקחת אותם איתה. כמות הזהב משתנה בספינות המסחר ומשקל היחידה. כמות מסוימת של זהב לא ניתנת לבזיזה על ידי שחקנים אחרים. הכמות נקבעת לפי רמת מבנה העירייה בעיר הבירה. זמן הטעינה של זהב קצר יותר מזמן טעינת משאבים. במידה ומספר שחקנים הם המנצחים בסוף הקרב, הזהב יחולק שווה בשווה בין החיילים עד שאין להם יותר מקום. כאשר צי מלחמה מוביל זהב ומגיע לנמל כבוש או עיר כבושה, הזהב יינתן לכוחות הכובשים. הבעלים של עיר כבושה גם מקבל 10 אחוז מהזהב כאשר הכובש מקבל זהב שנבזז.
מיזוגי שרתים
עקב ירידה חדה במספר שחקנים איקרים בישראל החליטה Gameforge ב-26 במרץ 2014 לסגור שמונה שרתים ולהעביר את השחקנים שבהם לארבעת השרתים הנותרים/
ב 30.11.2021 נערך מיזוג נוסף, שבו נשארו רק השרתים Alpha, Beta. יומיים אחרי המיזוג נפתח שרת חדש Apolon
עקב כך שלמספר רב של שחקנים היו שחקנים גם בשרתים אחרים (אלו שיועדו להיסגר) החברה פיתחה חוזה שנקרא "חוזה שיתוף רשת" ששחקנים שמשחקים מאותה הרשת חייבים לחתום אותו, החוזה חוסם (טכנית) משלוחי משאבים וסחר שמתרחשים ישירות, לא דרך צד שלישי או מספר צדדים. (למקרה שבטעות\בכוונה מישהו ינסה לעשות את זה), לאחר המיזוג החברה קבעה שאסור לשחקנים שמשחקים מאותו IP (רשת) להילחם ביחד / לתקוף אחד את השני / לשלוח משאבים / לסחור או לעקוף את החוק הזה באמצעות שחקן או מספר שחקנים אחרים.
בעקבות המיזוג נקטה החברה במספר פעולות:
הפורום
איקרים הוא משחק דפדפן נפוץ מאוד בישראל. כיום ישנם כ-10–12 אלף משתמשים בישראל,.למשחק איקרים בישראל יש גם פורום פעיל, בו יש הרבה פחות שחקנים ממה שיש במשחק עצמו. בפורום ישנם 100–200 משתמשים רשומים שמתחברים פעם ביום וכ-200–300 משתמשים רשומים שמתחברים לפחות פעם בשבוע. בפורום ישנם חלקים שקשורים למשחק ובהם פורומים לכל שרת, פורום עזרה ושאלות, פורום הצעות ופורום באגים (שבו ניתן לדווח על באגים). יש בפורום גם חלק שאינו קשור למשחק ובו יש פורום גרפיקה ועיצוב, חדשות הפורום וגם פורום ספאם בשם הייד פארק ועוד.
התפקידים הבכירים בפורום הם מנהל הצוות, אדמין הפורום, שני אדמיני המשחק ומנהל הקהילה (נציג החברה) שמפקח על ארבעתם.
ישנם בפורום מספר צוותים: צוות יצירתיות (הצוות הבכיר בפורום ואחראי על תכנון והפעלת פעילויות בפורום), צוות חדשות (אחראי על כתיבת כתבות ומבזקים על מה שקורה בשרתים ולפרסם כתבות על הפורום) וצוות רדיו (משדר באינטרנט מספר פעמים בשבוע).
בפורום ישנם מספר מנהלי פורום האמונים על אכיפת חוקי הפורום, חלוקת אזהרות ובאנים (הרחקות), צנזור מידע שאסור לפרסום ונעילת אשכולות לפי הצורך.
נכון ל 2022, בפורום כמעט ואין פעילות, אבל ממשיכים לשלוח שם הודעות ועדכונים על המשחק
מודל עסקי
איקרים הוא משחק חינמי אבל ניתן לקנות בכסף משאב משחקי בשם "אמברוסיה". באמברוסיה ניתן לקנות משאבים, להאיץ בניית מבנים, לקבל משאבים, להקפיץ ערים ועוד מגוון אפשרויות שלא ניתנות לשחקנים שלא קנו אמברוסיה. הוספת הפיראטים למשחק העלו בעשרות אחוזים את רכישות האמברוסיה.
איקרים מול טרוויאן
איקרים הוא לא משחק האסטרטגיה הראשון. קדם לו המשחק טרוויאן, משחק רשת דומה, אשר רבים עורכים בין השניים השוואות. בדומה לטרוויאן, המשחק מבוסס טקסט וגרפיקה פשוטה, וגם בו יש צורך בניהול חכם של משאבים ובדיפלומטיה של מאחורי הקלעים. בניגוד לטרוויאן, באיקרים המשחק אינו מסתיים, לעומת טרוויאן שהמשחק מסתיים בו כאשר לאחד השחקנים ישנו מבנה הנקרא פלא עולם בשלב 100. באיקרים, המשחק יכול להמשך שנים, ויש הגבלה ידועה של מושבות לשחקן - עד ספטמבר 2022, היה ניתן לבנות סך הכל 12 ערים לשחקן (עיר בירה +11 מושבות) אולם בשדרוג שהתבצע בספטמבר 2022, הוגדלו רמות המבנים הניתנות לבנייה ברוב סוגי המבנים במשחק, לרבות ארמונות ומגורי מושל - מה שמאפשר בניית מושבות נוספות. על כן ניתן לבנות 21 ערים (בירה + 20 מושבות).
מכשירים בהם ניתן להיכנס לאיקרים
כדי להיכנס לאיקרים אין צורך בהורדת תוכנה למחשב, אלא הכניסה היא מדפדפן האינטרנט. ניתן להיכנס גם מטלפונים ניידים ע"י הורדת איקרים לנייד.
משה אונגרפלד
משה אוּנגֶרפֶלד (10 במרץ 1898 – 2 במרץ 1983) היה מורה, עיתונאי, פובליציסט וסופר, מנהלו הראשון של "בית ביאליק".
ביוגרפיה
משה אונגרפלד (Ungerfeld) נולד בשנת 1898 בעיירה רוּדְקִי (רידיק) שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית. התחנך בחדר ובישיבת ויז'ניץ. כן למד לימודים כלליים והתכונן לבחינות בגרות אקסטרניות. בסוף מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי והגיע לדרגת קצין. לחם בחזית המזרחית, נפל בשבי הרוסי ושוחרר לאחר חוזה ברסט-ליטובסק (1918).
בשנת תרפ"ב החל ללמוד פילוסופיה, ספרות ושפות שמיות באוניברסיטת וינה, במשך ארבע שנים. במקביל למד בבית המדרש למורים יהודים של הרב צבי פרץ חיות ואביגדור אפטוביצר. שם, בווינה של שנות ה-20, הכירו הוא וחיים נחמן ביאליק, ואונגרפלד סייע לביאליק בעת שהותו בווינה.
עבד כמורה בווינה, ושימש עיתונאי בעיתונים "הארץ", "היום", "הצפירה" ו"הדואר". פרסם מסות ומאמרים בכתבי עת נוספים, בעברית וביידיש, בשמו ובשמות עט אחדים: "בן-יצחק", "בן-עמרם", "מ. אג"ף" ועוד.
בשנת 1938 (שנת האנשלוס) עלה לארץ ישראל.
אונגרפלד מונה למנהל "בית ביאליק", שאותו תרמה מאניה ביאליק לציבור, והחזיק בתפקיד זה במשך כארבעים ושש שנה, עד לפטירתו. במשך השנים פרסם אונגרפלד מספר ספרים על ביאליק ועל בני דורו.
בשנת 1975 זכה בפרס רמת גן לספרות וב-1977 נבחר ליקיר העיר תל אביב-יפו.
אונגרפלד היה רווק ולא הביא ילדים לעולם.
נפטר בשנת 1983, ונקבר בבית העלמין בחולון.
מנחם נחום פרידמן (השני)
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תר"ם (1879) בעיירה שטפנשט, לאדמו"ר אברהם יהושע השל פרידמן מאדז'אד ולבת שבע לבית פרידמן, בתו של רבי מנחם נחום פרידמן משטפנשט. משני הוריו היה ייחוסו לרבי ישראל מרוז'ין. גדל בבוהוש בבית סביו רבי יצחק פרידמן מבוהוש. בשנת תרמ"ז (1887) נפטרה אמו, ואחרי פטירת סבו רבי יצחק, שנפטר בשנת תרנ"ו (1896), נשא לאישה את מרים, בתו של רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב, אף היא נינה לרבי ישראל מרוז'ין. לאחר כמה שנים בבית חותנו בצ'ורטקוב עבר בשנת תרס"ז (1907) לעיירה איצקן שבבוקובינה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נמלט לווינה, בדומה לאדמו"רים אחדים מגליציה. בווינה התקרב לציונות, כנראה בהשפעת האדמו"ר חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', והיה פעיל ב"הסתדרות יישוב ארץ ישראל". בשנת 1919 חזר לאיצקן, ובערך בשנת תרפ"ג (1923) חזר לעיירת הולדתו שטפנשט. דודו, אברהם מתתיהו פרידמן, האדמו"ר משטפנשט, היה בלא בנים ולקח את מנחם נחום תחת חסותו ואף רצה למנותו כיורשו, ואכן תיפקד עוד בחיי דודו כאדמו"ר לא-רשמי. במקביל המשיך בפעילות ציונית והיה ראש "קרן היסוד" בשטפנשט, ואף רכש חלקת אדמה בכרמל. באותן שנים חלה במחלה קשה ובשנת תרצ"ג (1933) הוחמר מצבו והוא נסע לבית הבראה סמוך לווינה שם נפטר. חודש ימים לאחר מכן נפטר דודו ובכך פסקה שושלת חסידות שטפנשט.
ההיסטוריון דוד אסף העריך את פועלו:
בתו של מנחם נחום פרידמן, פיגא, ונכדו דוד נספו בשואה.
ספריו
מנחם נחום פרידמן היה בקי בספרות העולם, ובכלל זה כתבי אפלטון, אריסטופאנס, שפינוזה, קאנט, שילר, ניטשה ועוד. כמו כן היה בקי בספרות הפילוסופית היהודית. בקיאותו זו באה לידי ביטוי בכתביו, שבהם שילב את תפיסת העולם החרדית בדברי הגות מספרות העולם.
ספריו:
קישורים חיצוניים
ספריו:
פצעים ונשיקות
פצעים ונשיקות הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית "מוניקה סקס". האלבום יצא ב-1 בפברואר 1995 על ידי חברת התקליטים הד ארצי ובהפקתו של חיים שמש ובעיבודים והפקה מוזיקלית של ירמי קפלן. באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב והלחין את מרבית השירים, פיטר רוט על גיטרות וקולות, שחר אבן צור בתופים, כלי הקשה וקולות ויוסי חממי על הבס וקולות.
האלבום, אשר יצא 3 שנים אחרי הקמת הלהקה, זכה להצלחה אדירה, הרבה בזכות השיר "מכה אפורה" שהיה שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פלורנטין". גם השיר "כל החבר'ה", שנכתב בעקבות פרשת אונס קבוצתי מתוקשרת, זכה להצלחה. האלבום מכר כ-35 אלף עותקים.
עוד שירים מהדיסק שהתפרסמו במיוחד הם "על הרצפה", "180", "פצעים ונשיקות", "סאן חוזה" ו"עוד פעם".
השיר "רקוויאם לבלונדינית" מכיל אקרוסטיכון כפול חסר. האותיות הראשונות של שורות השיר מסודרות לפי סדר הא"ב פעמיים: בפעם הראשונה החל מהאות ב', ללא האות ת' ובפעם השנייה מ-א', ללא ל' וללא ת'.
רשימת השירים
כל מילות השירים נכתבו על ידי יהלי סובול, למעט מילות השיר "180" שנכתב על ידי שחר אבן צור.
טעם הדובדבן
טעם הדובדבן (בפרסית: طعم گيلاس) הוא סרט קולנוע איראני מ-1997 בבימויו של עבאס קיארוסטמי. זהו סרט מינימליסטי העוסק באדם הנוסע במכוניתו בחיפוש אחר אדם שיסייע לו במילויה של בקשה מטרידה. הסרט זכה בפרס דקל הזהב ובפרס איגוד המבקרים האמריקני לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה
מר באדי, גבר בגיל העמידה, נוסע במכוניתו ברחובות טהראן בחיפוש אחר אדם שיבצע עבורו מטלה בלתי ברורה כאשר בתמורה הוא מוכן לשלם סכום גבוה של כסף. בהדרגה מתגלה כי הוא מתכוון לשים קץ לחייו וזקוק לאדם שיכסה את גופתו בעפר, לאחר שכבר כרה לעצמו את קברו קודם לכן. הוא מסיע במכוניתו שלושה אנשים, כל אחד בתורו, ושוטח בפניהם את בקשתו. הנוסע הראשון הוא חייל כורדי ביישן שמסרב להיענות לבקשה ואף בורח בבהלה מפני מר באדי. הנוסע השני, איש דת אפגני צעיר, מתנגד להתאבדות מטעמים דתיים. הנוסע השלישי הוא מורה באוניברסיטה שנאות לבקשתו של מר באדי אך בו בזמן מנסה להניא אותו מהחלטתו להתאבד. הוא מספר כי בצעירותו ביקש אף הוא לשים קץ לחייו אך חזר בו לאחר שטעם את טעמם של דובדבנים. המורה מבטיח למר באדי לכסות את גופתו בעפר בבוקר שלמחרת, אם הוא ימצא אותו ללא רוח חיים. באותו הלילה נכנס מר באדי לתוך הקבר שכרה לעצמו ונשכב בתוכו, כאשר לפתע מתחילה סופת רעמים. הסרט מסתיים בנקודה זו בהפוגה ארוכה של מסך שחור שמופרת בתיעוד קצר במצלמה דיגיטלית של קיארוסטמי המצלם את הסרט עצמו.
הפקה
בדומה לסרטים אחרים רבים של קיארוסטמי, הסרט מורכב בעיקר מסצנות ארוכות ומתנהל בקצב איטי. מר באדי כמעט אף פעם לא נראה בתמונה אחת עם האדם איתו הוא משוחח, מכיוון שהבמאי תמיד ישב בכיסא הנוסע בשעת הצילומים. המצלמה עוברת מצילום קלוז-אפ קבוע של פניו של מר באדי הנוהג במכונית, אל צילום אווירי מרוחק של מכוניתו הנוסעת בין גבעות, כאשר השיחה בין היושבים במכונית עדיין נשמעת באותה עוצמה. טכניקת צילום זו באה במטרה לסמל את הקיום המשותף של העולם הפרטי עם העולם הסובב אותנו. מטרתן של הסצנות האחרונות של הסרט בהן נראה הבמאי מצלם את הסרט עצמו היא לגרום לריחוק פיזי בין הצופה לדמויות ובכך לגרות אותו להרהר בגורלן של הדמויות.
מאז יציאתו של הסרט, שהסצנות האחרונות שלו צולמו במצלמה דיגיטלית, התחיל קיארוסטמי לעשות שימוש נרחב בצילום דיגיטלי בסרטיו, בין השאר בסרטים "חמש", "עשר" ו"10 על עשר".
ביקורות
"טעם הדובדבן" זכה בעיקר לביקורות משבחות. אורי קליין קרא לסרט "מופת של חוּמרה קולנועית המלווה בחמלה גדולה".
בביקורת של "הניו יורק טיימס" על הסרט נכתב כי "קיארוסטמי, יותר מכל קולנוען אחר, ניחן בחזון שהוא אפי ומדויק באופן מיקרוסקופי בעת ועונה אחת". המבקר רוג'ר איברט, לעומת זאת, העניק לסרט ביקורת שלילית וטען כי סגנונו של קיארוסטמי בסרט הוא יומרני ואינו תורם להבנת נושאי הסרט.
נובוסיבירסק
נוֹבוֹסִיבִּירְסְק (ברוסית: Новосибирск) היא עיר מרכזית בפדרציה הרוסית, בדרום-מערב סיביר, ומרכז מחוז נובוסיבירסק. אוכלוסייתה, נכון ל-2014, מונה יותר ממיליון וחצי תושבים, והיא העיר השלישית בגודלה במדינה (אחרי מוסקבה וסנקט פטרבורג). היא מכונה לעיתים "בירת סיביר" ו"שיקגו הסיבירית", בשל היותה המרכז האדמיניסטרטיבי והכלכלי של המחוז הפדרלי הסיבירי.
היסטוריה
נובוסיבירסק נוסדה בשנת 1893. ראשיתה בכפר קטן שהתפתח במפגש של מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית עם הנהר הסיבירי הגדול אוב. בתחילה נקראה "נובו-ניקולייבסק", על שם הצאר ניקולאי השני. בשנת 1925 שונה שמה ל"נובוסיבירסק".
את גדילתה והתפתחותה ניתן לזקוף לשני גורמים:
בשנת 1957 יזם המתמטיקאי מיכאיל לברנטייב הקמת סניף אקדמיה למדעים של ברית המועצות בנובוסיבירסק. היוזמה קיבלה תמיכת הממשל הסובייטי ובעקבות כך הוקמו בקרבת העיר, תוך מספר שנים, מכוני מחקר רבים לרבות אוניברסיטת נובוסיבירסק.
אנסטסיה (סרט, 2020)
אנסטסיה, או אנסטסיה: היו זמנים (באנגלית: Anastasia: Once Upon a Time) הוא סרט לייב אקשן אמריקאי מז'אנר הפנטזיה וההרפתקאות המבוסס על אגדת הדוכסית אנסטסיה רומנובה.
נובוסיבירסק
היסטוריה
בפברואר 1990, הוענק לעיר תואר של עיר היסטורית ומרכז המדע והתרבות של סיביר. ב-1993, מושל מחוז נובוסיבירסק, ויטאלי מוחא, פוטר מתפקידו בשל חוסר תמיכתו בממשלה בעת העימות החוקתי מול הפרלמנט.
אנסטסיה (סרט, 2020)
עלילה
אנסטסיה בורחת דרך שער מכושף כאשר משפחתה מאוימת על ידי ולדימיר לנין. עם מעברה, אנסטסיה מוצאת את עצמה בשנת 1988 ומתיידדת עם נערה אמריקנית צעירה.
נובוסיבירסק
היסטוריה
בשנת 2000 נערך ארגון מחודש על המבנה הפדרלי של רוסיה והנשיא ולדימיר פוטין, חתם על צו להקמת המחוז הפדרלי הסיבירי, אשר נובוסיבירסק הפכה לבירתו.
אנסטסיה (סרט, 2020)
הפקה
הסרט תוכנן במקור להיקרא "אנסטסיה: היו זמנים" (באנגלית: Anastasia: Once upon a time).
נובוסיבירסק
היסטוריה
ב-6 באפריל 2014 נערכו הבחירות לראשות העיר ומספר שיא של מועמדים לתפקיד ראש העיר נרשמו בוועדת הבחירות המקומית (סך הכל 14 מועמדים). כאשר הבחירות לראשות העיר נקבעו לאחר שראש העיר ולדימיר גורודצקי מונה לסגן מושל מחוז נובוסיבירסק. בבחירות זכה המועמד הקומוניסטי אנאטולי לוקוט.
אנסטסיה (סרט, 2020)
הפקה
ההפקה העיקרית החלה בקיץ 2017 בלואיוויל כשהכוכבים הצעירים מצלמים את חלק העלילה של שנת 1988. צילומי חלק העלילה על שנת 1917 החלו באפריל 2018.
נובוסיבירסק
אקלים
עקב מיקומה, מאופיינת נובוסיבירסק בתנאי אקלים יבשתי קיצוני. קיץ חם עם ממוצע של כ-25 מעלות צלזיוס ולעומתו חורף מושלג וקר במיוחד, עם מינוס 20 מעלות צלזיוס בממוצע. ההבדלים הקיצוניים ביותר שנמדדו, בין הטמפרטורה הגבוהה לנמוכה ביותר, היו 90 מעלות צלזיוס.
אתרים בעיר
בתחומי העיר נמצאת תחנת ממסר ושידור הגדולה ברוסיה, ששידרה במשך שנים מתחנת "קול רוסיה" ושידורים אחרים, עם יכולת שידור לתחומי דרום אסיה והמזרח התיכון.
כמו כן בעיר פועלת מתחם אקדמגורודוק שבו ממוקמת אוניברסיטת נובוסיבירסק, הנחשבת כאחת האוניברסיטאות הרוסיות הטובות וסמוכים אליה מכוני מחקר בעלי שם. בסמוך ממוקם גם הפארק הטכנולוגי של אקדמגורודוק ובו חברות היי טק.
בנוסף, מפורסמת נובוסיבירסק בבניין האופרה הגדול, בבית ספר בעל מוניטין למוזיקה ולבלט שבתחומה, ובתחנת רכבת מפוארת שבה עוברת עד היום המסילה הטראנס סיבירית.
בעיר פועלים בתי קולנוע של רשת "ארט סיינס סינמה" שבבעלותה בתי קולנוע בערים נוספות ברחבי סיביר.
פוליטיקה וממשל
נובוסיבירסק היא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז נובוסיבירסק ועל כן שוכנים בה מבני ממשלת מחוז נובוסיבירסק. הגוף המנהל של העיר הוא עיריית נובוסיבירסק. בראש העיר עומד אנאטולי לוקוט שהחליף באפריל 2014 את ולדימיר זנאטקוב.
בעיר ישנה מועצה מחוקקת עירונית (Совета депутатов города Новосибирска), הפעילה לצד העירייה (Мэрия Новосибирска), האחראית לניהול ענייני העיר השוטפים בעוד המועצה המחוקקת אחראית להגבלת כוחה של העירייה ולחקיקת חוקים מוניציפליים.
חוק וסדר
גוף השיטור המרכזי האחראי על אכיפת החוק והסדר הוא משטרת נובוסיבירסק (רשמית: מינהל משרד הפנים של מחוז נובוסיבירסק; ГУ МВД России по Новосибирской области) המפעיל גם אגפי שיטור בנמל התעופה טולמצ'בו וברכבת התחתית של נובוסיבירסק.
דמוגרפיה
על פי מרשם האוכלוסין ונתוני שירות הסטטיסטיקה הפדרלי הממלכתי של רוסיה, באפריל 2013 התגוררו בעיר 1,523,801 תושבים, גידול משמעותי לעומת מרשם האוכלוסין משנת 2010 שקבע כי בעיר מתגוררים 1,473,754 תושבים.
בעיר שמונה עמים אתניים ולאומיות. הקבוצות הגדולות ביותר הן של רוסים, גרמנים, אוקראיניים, טטארים, בלארוסים ויהודים, כשהקהילה היהודית נחשבת לאחת הגדולות באזור ומונה למעלה מ-12,000 יהודים. כמו כן פועל בעיר מרכז התרבות הישראלי.
בראש הקהילה היהודית בנובוסיבירסק עומד רב העיר ושליח חב"ד הרב שניאור זלמן זקלס.
תחבורה
נובוסיבירסק היא העיר השלישית בגודלה ברוסיה (אחרי מוסקבה וסנקט פטרבורג) והעיר הגדולה ביותר בסיביר, ועל כן משרתת אותה מערכת תחבורה ענפה ומפותחת מאוד. בעיר פועל המטרו מאז שנת 1985. את העיר משרת נמל תעופה גדול, נמל התעופה נובוסיבירסק טולמצ'ובו, ופעילות בו טיסות פנים וטיסות בינלאומיות לאירופה ואסיה, וכן לערים רוסיות אחרות. נמל התעופה משמש כבסיס הבית של חברת התעופה S7 איירליינס, מפעילת טיסות הפנים הגדולה ברוסיה וחברת התעופה השנייה בגודלה במדינה. לצד הנמל פועל גם נמל תעופה קטן יותר בשם ילצובקה. ב-2012 נסגר נמל תעופה ישן שכונה "נמל התעופה הצפוני של נובוסיבירסק".
רשת האוטובוסים של העיר פעילה ברציפות מאז 1934. יש בה גם מערכת חשמליות (טרולייבוס) הפעילה מאז 1957, וקווי מוניות שירות המכונות "מרשרוטקה".
ספורט
בנוסף, מייצגות את העיר קבוצת הכדורסל נובוסיבירסק שזכתה בגביע הרוסי ב-2015 וקבוצת ההוקי קרח סיביר נובוסיבירסק שמתמודדת בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
בשנת 2023 העיר תארח את אליפות העולם בהוקי קרח לנוער יחד עם אומסק ולשם כך נבנה בה היכל קרח עם תכולה של 10,200 מושבים.
יחסי בולגריה–סן מרינו
יחסי בולגריה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין בולגריה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים
בין שתי המדינות נחתמו 5 הסכמים דיפלומטיים:
אביעזר שלוש
קורות חייו
נולד ב-1923 בתל אביב הקטנה לצדוק שלוש ולשושנה (רוז) לבית אפלבוים. אביו היה בן ליוסף אליהו שלוש, ממייסדי אחוזת בית, ונכד לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות יפו. אימו הייתה בת למשפחת אפלבוים, שעלתה ארצה מרומניה בסוף המאה ה-19 והשתתפה בייסוד המושבה זכרון יעקב.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה בשנת 1940, החל בלימודי משפטים בירושלים, אלא שאותם הוא בחר לקטוע על מנת להתגייס לפלמ"ח. לאחר שעבר קורס מ"כים בעין השופט, הצטרף לפלוגה ו' והוצב בקיבוץ דפנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לצרפת כדי להשלים את לימודיו, אך גם בתקופה זו התבקש לסייע לארגון ההגנה, ואף הוסמך לכתוב את חוקת השיפוט של הצבא שבדרך. כמו כן, זייף תעודות עבור מעפילי האקסודוס, ופיקד על מחנה עלייה במרסיי טרם חזרתו ארצה.
לאחר קום המדינה התקבל לראיון אצל שר החוץ משה שרת. הייתה זו תחילתה של קריירה דיפלומטית בת חצי יובל, שבמהלכה שירת בנציגויות ישראל באירופה ואפריקה. במהלך שליחותו לפריז הכיר את מי שתהיה רעייתו - רחל גרפינקל, בת לאחת המשפחות שהשתתפו בייסוד המושבה ראשון לציון. לאחר כמה שנים שבהן שימש כשגריר ישראל בניגריה, חזר לישראל וקבע את בית המשפחה בירושלים. במשרד החוץ התקדם עד לתפקיד המשנה למנכ"ל וראש המחלקה הכלכלית והיה מעורב בפרשיות רבות, ובייחוד בפרשה של חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה. לימים סיפר שעסקת שחרור החטופים גובשה סביב הרעיון שהחוטפים ישחררו את החטופים כמחווה לממשלת איטליה, שמשטחה יצא המטוס, וישראל תהיה מוכנה לשחרר את מה שהגדיר "אסירים ללא דם על הידיים" - היה זה השימוש הראשון בנוסחה זו.
בשנות ה-70' בחר לעבור אל המגזר הפרטי, התמנה למנכ"ל של "נשיונל בנק אוף שיקגו" בישראל ועבר עם משפחתו לרמת השרון. לאחר מכן גם היה לסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב, והקים את האגף לקשרי חוץ של האוניברסיטה.
מאז פרש לגמלאות הקדיש את מירב זמנו להנצחת המורשת המשפחתית - בייחוד התחקה אחר שורשיה של משפחת אימו, וכתב על כך בספרו "מי היה אותו אפלבוים". בשנת 2009, שנת המאה לתל אביב, סייע בארגון הכנס המשפחתי של צאצאי אהרן שלוש. גם בשנותיו האחרונות לא חדל מפעילותו הציבורית ושימש כיו"ר ועד הדיירים בבית ההורים "משען" ברמת אביב.
בנו הבכור (מתוך שלושת בניו) הוא מנכ"ל ונשיא סאיטקס לשעבר יואב שלוש.
סוס סקסוני
הסוס הסקסוני (גרמנית: Sachsenross, Niedersachsenross, Welfenross, Westfalenpferd, Twentse Ros) הוא מטען הרלדי המזוהה עם העם הסקסוני. זהו סוס ארז'ן (כסף) על מגן גולס (אדום).
הסוס הסקסוני שימש כסמלה של דוכסות סקסוניה מהמאה ה-7 ואומץ בידי בית ולף תחת סמל האריה המוזהב. הסמל שימש מספר פרובינציות באזור וסטפאליה, כחיה ההרלדית של ממלכת הנובר עם הקמתה, וכסמל הפרובינציה הפרוסית משנת 1866, במקביל לפרובינציית וסטפאליה והמדינה החופשית בראונשווייג משנת 1922.
מחוזות היסטוריים אלה הפכו למדינות הגרמניות המודרניות סקסוניה התחתונה ונורדריין-וסטפאליה והסוס הוטמע בסמליהן.
אצטדיון סינתלה
אצטדיון סינָתלֶה (בגאורגית: სინათლე სტადიონი, מילולית: אצטדיון האור) הוא אצטדיון רב שימושי בשדרות סרג'ישווילי שבטביליסי גאורגיה. היא משמשת בעיקר לתחרויות כדורגל ומהווה אולמה הביתי של מראני טביליסי. פני השטח הא דשא טבעי, והתפוסה המרבית בה הוא 2,500 איש.