cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוטומט סופי לא דטרמיניסטי
הגדרה פורמלית
כאשר:
השפה שאותה מזהה האוטומט מוגדרת כאוסף המילים, עבורן קיים מסלול חישוב של האוטומט שמסתיים במצב מקבל. בניסוח פורמלי,, כאשר כאן היא ההרחבה הטבעית של פונקציית המעברים עבור מילים וקבוצות של מצבים.
נעיר, שמודל זה שקול למודל בו יש קבוצה של מספר מצבים התחלתיים שונים.
שקילות לאוטומט סופי דטרמיניסטי
האוטומט הסופי הלא דטרמיניסטי שקול לזה הדטרמיניסטי, כלומר כל שפה שניתן לקבל על ידי האחד ניתן לקבל על ידי האחר. שקילות בצד אחד טריוויאלית, כי על כל אוטומט דטרמיניסטי ניתן להסתכל כאוטומט לא דטרמיניסטי (ש"אינו מנצל" את תכונות האי-דטרמיניזם).
כדי להוכיח שקילות בכיוון ההפוך, בהינתן אוטומט לא-דטרמיניסטי, בונים אוטומט שקבוצת המצבים שלו היא קבוצת החזקה של קבוצת המצבים של האוטומט המקורי. פונקציה תוביל מקבוצת מצבים, בהינתן תו, לקבוצת כל המצבים שניתן להגיע אליהם בעזרת התו מהקבוצה שהיינו בה. המצב ההתחלתי יהיה קבוצת המצבים ההתחלתיים, ומצב יהיה מקבל אם לפחות אחד מהמצבים שבקבוצה הוא מקבל. קיבלנו אוטומט שקול, אך מספר המצבים בו גדול באופן אקספוננציאלי (אם באוטומט המקורי היו n מצבים בזה יהיו 2^n מצבים) ועל כן האוטומט הלא דטרמיניסטי מקל פעמים רבות על הבנייה והיישום.
הערות שוליים
Eindigetoestandsautomaat
מגפת הקורונה במרוקו
מגפת הקורונה התפשטה למרוקו ב-2 במרץ 2020. שני מקרי ההידבקות הראשונים במרוקו פורסמו ב-2 במרץ 2020.
ציר זמן
שני מקרי ההידבקות הראשונים בנגיף הקורונה במדינה פורסמו ב-2 במרץ 2020. באותם המקרים נודע כי השניים שנדבקו הם מרוקאים תושבי איטליה, שחזרו למרוקו. ב-10 במרץ 2020 אושר מקרה הידבקות שלישי; תייר צרפתי שהגיע למרקש. באותו היום נפטרה החולה מהמקרה שהתחולל ב-2 במרץ; אישה בת 89.
ב-11 במרץ 2020, הוכרז כי אשתו ובנו של התייר הצרפתי נדבקו בנגיף גם כן. בסמוך לכך, הוכרז מקרה הידבקות שישי; אישה שהגיעה מצרפת בשנות השישים לחייה ב-7 במרץ. אותה האישה חוותה קשיי נשימה. ב-13 במרץ 2020, אושר מקרה הידבקות שביעי; גבר מרוקאי בן 39 שחזר מספרד. באותו היום פורסם על ידי משרד הבריאות המרוקאי כי אחד מהנדבקים הבריא.
ב-14 במרץ, התווספו תשעה נדבקים נוספים, תוך שאושר כי יש איש אחד במדינה שהבריא מהנגיף. ב-15 במרץ, אושרו 10 מקרי הידבקות חדשים, מה שמביא את המספר הכולל של מקרי ההידבקות במדינה ל-28. למחרת, התגלה נדבק נוסף, מה שהביא את מספר הנדבקים במדינה ל-29 בסך הכול. ב-16 במרץ, פורסם כי שני אנשים מתו במדינה בעקבות הנגיף, תוך שדווח כי יש תשעה מקרי הידבקות נוספים. יום לאחר מכן, דווח כי יש נדבק נוסף, מה שהעלה את מספר הנדבקים ל-38 בסך הכול. ב-18 במרץ פורסם כי התגלו חמישה מקרי הידבקות נוספים, מה שהוביל את מספר הנדבקים הכולל לעלות ל-49. כבר באותו היום עלה מספר הנדבקים במדינה ל-54. ב-20 במרץ, דווח על כך שיש למעלה מ-77 מקרי הידבקות במדינה. ב-21 במרץ מספר הנדבקים במדינה עלה ל-96, מספר האנשים שהבריאו עלה לשלושה.
ב-26 במרץ 2020, משרד הבריאות דיווח על חמישה מקרי מוות חדשים שהעלו את מניין המתים ל-10. אדם נוסף החלים. אושרו 50 מקרים חדשים, שהביא את סך החולים במדינה ל-275. ב-27 במרץ בשעה 18:00, משרד הבריאות אישר אחד עשר מקרי מוות חדשים שהביאו את הסך הכולל של מקרי המוות ל-21. כמו כן, אושרו שלוש החלמות חדשות, שהביאו את המספר הכולל של ההחלמות ל-118. בין היתר, 58 מקרים חדשים אושרו מה שהביא את סך המקרים המאושרים ל-333. באותו היום בשעה 21:00 דווח על שני מקרי מוות נוספים ואושרו שנים עשר מקרים חדשים, מה שהביא את המספר הכולל של המקרים ל-345. ב-28 במרץ, בשעה 8:00 אושרו 13 מקרים חדשים, מה שהביא את סך המקרים ל-358. באותו היום בשעה 18:00, משרד הבריאות דיווח על סך של 359 חולים נוספים ומקרה מוות נוסף. בסך הכול, דווח על 24 מתים. בשעה 21:00 אושרו שלושים ואחד מקרי הידבקות ומקרה מוות אחד נוסף, מה שהביא את סכום החולים ל-390 ואת סכום המתים ל-25 בהתאמה. בשעה 23:00 אושרו שנים עשר מקרים הידבקות חדשים, תוך שדווח על מקרה החלמה נוסף, מה שהביא את סך מקרי ההידבקות ל-402 ואת סך מקרי ההחלמה ל-12 בהתאמה.
ב-29 במרץ בשעה 8:00 אושרו 35 מקרי הידבקות חדשים ומוות אחד, מה שהביא את הסכום הכולל של החולים ל-437 והמתים ל-26 בהתאמה. באותו היום בשעה 13:00, אושרו שלושה עשר מקרי הידבקות חדשים, מה שהביא את סך מקרי ההידבקות ל-450. בשעה 18:00 אושרו שלושה עשר מקרי הידבקות נוספים, מה שהביא את סך מקרי ההידבקות שאושרו ל-463. בשעה 21:00 משרד הבריאות של מרוקו אישר שישה עשר מקרי הידבקות חדשים, שהביאו את הסכום הכולל ל-479 חולים במדינה. ב-30 במרץ בשעה 8:00 אושרו 37 מקרי הידבקות חדשים ומקרה מוות אחד נוסף, מה שהביא את הסכום של מקרי ההידבקות ל-516 ואת מקרי המוות ל-27 בהתאמה. באותו היום בשעה 13:00 דווח על שני מקרי מוות נוספים תוך שדווח על מקרה החלמה אחד נוסף, מה שהביא את סכום מקרה המוות ל-29 ואת סכום מקרי ההחלמה ל-14 בהתאמה. באותו היום בשעה 18:00, משרד הבריאות דיווח כי בסך הכול במדינה, יש 534 חולים. כמו כן, אושר כי יש 33 מתים ו-14 מחלימים.
ב-3 באפריל פורסם באופן רשמי כי יש במדינה 761 חולים, 47 מתים ו-56 מחלימים. במאי 2020, דווח על 173 מקרי מוות, 4,729 מקרי הדבקה (מתוכם אחד במצב קשה) ו-1,256 מקרי הבראה במדינה. נכון ליוני 2020, ישנם 216 מקרי מוות, 10,907 מקרי הידבקות ו-8,468 מקרי הבראה במדינה. ביולי, היו 11,789 מקרים הידבקות חדשים, מה שגרם לסך מקרי ההידבקות במדינה לזנק ל-24,322. מספר המתים זינק ב-125 ל-353. מספר החולים שהחלימו כמעט הוכפל ל-17,658. בסוף החודש היו 6,311 מקרים הידבקות.
ב-4 בנובמבר נספרו 4,495 חולים חדשים מתוך 229,565 בסך הכול ו-74 מקרי מוות מתוך 3,900. בסוף דצמבר הוטל עוצר לילי.
התחלואה במרוקו בעלייה מתמדת מאז סוף יוני, עם תקופות של האטה בעליה, וכך גם מספרי המתים היומיים. אחרי אמצע נובמבר, החלה ירידה בתחלואה.
אירוויזיון 2008
אירוויזיון 2008 היה המהדורה ה-53 של התחרות, שאורחה על ידי סרביה. חצאי הגמר נערכו ב-20 במאי וב-22 במאי, והגמר הגדול נערך ב-24 במאי בבירה, בלגרד. רוסיה הוכרזה כמנצחת, כשדימה בילאן ושירו "Believe" (להאמין) קיבלו נקודות כמעט מכל המדינות. סרביה זכתה באירוח התחרות לאחר ניצחונה של מריה שריפוביץ' באירוויזיון 2007 בפינלנד. את המופע הנחו מגישת הטלוויזיה יובאנה ינקוביץ' והזמר ז'ליקו יוקסימוביץ'. באופן יוצא דופן, למנחה התחרות היה בה תפקיד נוסף, כששירה של סרביה בתחרות הולחן על ידי יוקסימוביץ'. התמה של המופעים כונתה "התמזגות הצלילים".
מגפת הקורונה במרוקו
הקהילה היהודית במרוקו
בקהילה היהודית, נכון ל-6 באפריל, נמנו 45 חולים ו-5 מתים. בין הנפטרים, קרובי משפחתו של עמיר פרץ.
אירוויזיון 2008
אתר האינטרנט של התחרות עלה בינואר 2008. לראשונה בתולדות האירוויזיון, שודרו באתר הרשמי בשידור חי מופעי קדם האירוויזיון של מדינות שונות כגון נורווגיה, קפריסין ויוון.
מגפת הקורונה במרוקו
הקהילה היהודית במרוקו
התורם המרכזי של הקהילה נפטר מהמחלה, ולכן הקהילה נקלעה לקשיים. קשיים נוספים היו קשורים לסחר ולתיירות.
אירוויזיון 2008
בתחרות ניצחה רוסיה ששלחה את הזמר דימה בילאן. התחרות הפכה אותו לזמר מפורסם בכל העולם. למקום השני הגיע זו השנה השנייה ברציפות אוקראינה, ולמקום השלישי הגיעה יוון.
מגפת הקורונה במרוקו
פעולות
במרץ, הממשלה הגיבה במהירות, ותוך ימים אחדים הפסיקה את כל הטיסות הבינלאומיות, סגרה בתי ספר, הכריזה על מצב חירום והורתה לתושבים להישאר בבתים, למעט מקרים מיוחדים. המאמצים נשאו פרי ובמהלך חודש יוני מספר המאובחנים ירד מכ-150 ביום לכמה עשרות.
אירוויזיון 2008
ישראל
את ישראל ייצג בועז מעודה עם השיר כאילו כאן. כבר בשנת 2004 חוברו מילות הפזמון על ידי דנה אינטרנשיונל ומנהלה האישי שי כרם, ואילו הלחן שפורסם בעבור קדם אירוויזיון 2008 הולחן על ידי אינטרנשיונל לבדה, ונבחר מתוך חמישה פזמונים שכולם בביצועו של מעודה, לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון ב-2008. מאז בחירת הפזמון כמייצג את ישראל ועד להופעה באירוויזיון, הוא עבר שינויים רבים במבנהו ובצורת הגשתו ובין היתר שונה שמו ל-"The Fire in Your Eyes" ("האש בעינייך"). הפזמון כתוב ברובו בעברית, וכולל בית באנגלית. בחצי הגמר הראשון של התחרות ביצע מעודה את הפזמון והגיע למקום החמישי, עם 104 נקודות, שהקנה לו השתתפות בגמר. בתחרות הגמר הגיע הפזמון למקום התשיעי, עם 124 נקודות.
מגפת הקורונה במרוקו
פעולות
אחרי הקלות, הנגיף חזר להתפשט. בסוף יולי, בתגובה לעליה בתחלואה, הכריזה הממשלה על בידוד של הערים הגדולות וסגירה מחדש שלהן בניסיון לעצור את המשך ההדבקות. המהלכים שבשו את התוכניות לחדש את התיירות למדינה.
אירוויזיון 2008
האולם
מריה שריפוביץ' ניצחה באירוויזיון 2007 בהלסינקי, פינלנד. עקב כך, התחרות נערכה בבלגרד ארנה שבבלגרד, בירת סרביה. הבלגרד ארנה הוא מהאולמות הגדולים ביותר באירופה, ויכול להכיל 20,000 צופים. ב-14 בספטמבר 2007, ראש עיריית הלסינקי העניק את "מפתח האירוויזיון" לבלגרד. טקס זה הוא מסורת שהחלה מאותה השנה, שמייצגת את מעבר התחרות מעיר לעיר (כך ב-2009 הועברו ה"מפתחות" מבלגרד למוסקבה, שנה לאחר מכן ממוסקבה לאוסלו וכך הלאה).
מגפת הקורונה במרוקו
פעולות
בנובמבר, פורסם שלדברי הממשלה, המצב עדיין לא יצא משליטה ולכן לא היה צורך בסגר נוסף, אך הם שקלו את העניין בגלל ההחמרה הגדולה במצב הבריאותי והתחלת תחלואת החורף הדומה בתסמיניה למחלת הקורונה.
בסוף דצמבר הוטל עוצר לילי בן 3 שבועות.
אירוויזיון 2008
עיצוב חזותי
רשות השידור הסרבית פתחה בתחרות שמטרתה הייתה למצוא את הלוגו, הנושא ועיצוב הבמה של התחרות ב-2008. לבסוף הוכרז נושא התחרות: "התמזגות הצלילים", שהושרה ממיקומה של העיר בלגרד, ששוררת בין שני נהרות - סאווה ו-דנובה. הלוגו הנבחר היה מפתח סול בצבעי כחול והאדום (צבעי הדגל הסרבי) במרקם של צבעי גואש, ועוצב על ידי בוריס מילקוביץ'.
מגפת הקורונה במרוקו
איסורי נסיעות והגבלתן
ב-13 במרץ 2020, הודיעה ממשלת מרוקו על החלטתה להשעות את כל טיסות הנוסעים והמעבורות מספרד ומאלג'יריה למרוקו, עד להודעה חדשה. למחרת, נודע כי 25 טיסות נוספות למדינה ומחוצה לה הופסקו לאלתר. עד לתאריך הזה הושבתו טיסות לרפובליקה העממית של סין, ספרד, איטליה, צרפת ואלג'יריה. זאת תוך שהופסקו הטיסות מאוסטריה, בחריין, בלגיה, ברזיל, קנדה, צ'אד, דנמרק, מצרים, גרמניה, יוון, ירדן, לבנון, מאלי, מאוריטניה, הולנד, ניז'ר, נורווגיה, עומאן, פורטוגל, סנגל, שווייץ, שוודיה, תוניסיה, טורקיה ואיחוד האמירויות הערביות.
אירוויזיון 2008
עיצוב חזותי
סרטוני המעבר בין שיר לשיר (סלנג אירוויזיוני: "הגלויות") הוצגו כגלויות. בסרטונים היה ניתן לראות את תהליך יצירת הדגל של המדינה שעומדת להופיע. בכל גלויה הוצג סיפור קצר שמתייחס לבלגרד ותושביה. במשך כל סרטון נכתב מכתב קצר על ידי המוזיקאי של המדינה. כל המכתבים נכתבו בשפה של המדינה ממנה הוא מגיע, ולבסוף צורפו אליהן ברכות "ברוכים הבאים לבלגרד" ו-"ברוכים הבאים לסרביה" במספר שפות שנות. לשיר הבלגי, שהושר בשפה דמיונית, צורף הכיתוב גם הוא בתחביר דמיוני. הגלויות הסתיימו עם בול וחתימה של לוגו האירוויזיון.
על פי רשות השידור הסרבית, הבמה ייצגה זהויות טבעיות, נושאים היסטוריים ומודרניים, סמלים והודעות מוכרות וכלל עולמיות. הבמה (בעיצובה ה'ממוזג') גם הכילה מספר מסכי טלוויזיה ו-LCD. הבמה הכילה אפשרויות חדשות וטכנולוגיות, חלקים ממנה היו ניתנים להזזה. עיצב אותה האמן האמריקאי דייוויד קאשינג.
חצי הגמר הראשון נע סביב נושא העיר. התחרות נפתחה עם סרטון פנורמה של העיר, כשתפאורת הבמה הייתה שני גלים נשברים ונפגשים במרכז הבמה - במיזוג - נושא התחרות. חצי הגמר השני התנהל סביב נושא המים, וניתן היה להבחין בכך בעיקר במופע הביניים, כשגווני המים היו הצבעים העיקריים על הבמה. הגמר נע סביב נושא ההתמזגות. הקמת הבמה ארכה ימים רבים והיא הורכבה על ידי צוותים שונים מאירופה. נעשה שימוש בפירוטכניקה פעמים רבות (בין היתר בהופעות של ארמניה, גרמניה, טורקיה ובולגריה). הבמה קיבלה תגובות חיוביות מהתקשורת והמעריצים, שתיארו אותה כ"אחת הבמות המרהיבות ביותר בהיסטוריית התחרות".
פורמט
משתתפי חצאי הגמר חולקו לשתי קבוצות לאחר הגרלה שמיינה אותם ל-6 "סלים" שונים בעקבות מקורות ההצבעות וההיסטוריה הסמלית של כל מדינה. על כל מדינה היה לשדר את חצי הגמר שבו תשתתף, אך שידור חצי הגמר השני היה אופציונלי. ההגרלה נערכה ביום שני, 28 בינואר 2008 בעיריית בלגרד בשעה 14:00 (שעון ישראל), בליווי רקדנים מאנסמבל סרבי מפורסם. בהתחלה, שתי מעטפות עם הכיתובים "חצי גמר 1" ו-"חצי גמר 2" הוגרלו. לאחר מכן, שלוש מדינות משישה סלים נבחרו באקראיות לקחת חלק בחצי הגמר הראשון, ועוד שלוש מדינות נבחרו לקחת חלק בחצי הגמר השני. המדינה שהוצאה מהסל החמישי (שלא הוגרל) נבחרה להיות המדינה הראשונה שתוגרל לחצי הגמר הראשון. המדינה מסל שש נבחרה להשתתף בחצי הגמר השני. משתתפי הגמר האוטומטיים (צרפת, ספרד, בריטניה, גרמניה וסרביה) חויבו להצביע בחצי הגמר אליו הוגרלו. בסופו של דבר נקבע שפרט ל-5 המדינות שממילא ישתתפו בגמר, יצטרפו אליהן עוד 20 מדינות - 10 מכל חצי גמר.
חלוקה לסלים
ב-28 בספטמבר 2008 נערכה החלוקה לחצאי הגמר ע"פ סלים. בכל סל נמצאו קבוצת מדינות שמויינו על-פי מיקומים בתחרויות שעברו ויחסים היסטוריים. אלה היו הסלים:
סדר ההופעות בתחרות נקבע בפגישת המשלחות בבלגרד שנערכה ב-17 במרץ 2008.
המדינות המשתתפות
ב-21 בדצמבר 2007, איגוד השידור האירופאי אישר ש-43 מדינות ישתתפו בתחרות בבלגרד. סן מרינו ואזרבייג'ן, מתוקף היותן מדינות חדשות באיגוד, ישתתפו בתחרות בפעם הראשונה. אוסטריה פרשה מהתחרות; רשות השידור האוסטרית טענה: "נוכחנו לדעת ב-2007 שלא איכות השיר קובעת, אלא מדינת המקור". איטליה, שלא התחרתה מאז אירוויזיון 1997, והייתה יכולה להיות אוטומטית בגמר, נעדרה שוב. סלובקיה שהביעה את רצונה לחזור לא עשתה זאת לבסוף עקב בעיות תקציב.
הגמר
תחרות הגמר כללה שירים של 25 מדינות: 4 המממנות העיקריות של התחרות - צרפת, ספרד, בריטניה וגרמניה; המדינה המארחת - סרביה; 9 המקומות הראשונים בחצי הגמר הראשון + שיר אחד שהיווה את בחירת השופטים; 9 המקומות הראשונים בחצי הגמר השני + שיר אחד שהיווה את בחירת השופטים. ההצבעה באירוויזיון זה הייתה הארוכה ביותר בכל שנות התחרות, עקב מספר השיא של השתתפות המדינות (43 מדינות).
חצי הגמר הראשון
נערך ב-20 במאי 2008. כאמור, האירוויזיון חולק לשני חצאי גמר. בכל חצי גמר התמודדו 19 מדינות, כאשר בכל חצי גמר היו רשאיות להצביע רק המדינות שהשתתפו בו ושתיים או שלוש מהמדינות שבגמר. לחצי גמר זה הצביעו 21 מדינות - מלבד המדינות המשתתפות, התקבלו גם הצבעות מגרמניה וספרד.
חצי הגמר השני
נערך ב-22 במאי 2008. כאמור, האירוויזיון חולק לשני חצאי גמר. בכל חצי גמר התמודדו 19 מדינות, כאשר בכל חצי גמר היו רשאיות להצביע רק המדינות שהשתתפו בו ושתיים או שלוש מהמדינות שבגמר. לחצי גמר זה הצביעו 22 מדינות - מלבד המדינות המשתתפות נתקבלו גם הצבעות מבריטניה, צרפת וסרביה.
מגפת הקורונה במרוקו
איסורי נסיעות והגבלתן
ב-15 במרץ 2020 הוארך הפסקתן של כל הטיסות הבינלאומיות למדינה.
חינוך
ב-13 במרץ החליטה ממשלת מרוקו לסגור באופן זמני את כל בתי הספר במדינה מ-16 במרץ ועד להודעה חדשה.
קורונה (להקה)
קורונה (כתר באיטלקית) היא להקת יורודאנס איטלקית. הלהקה הוקמה בשנת 1993 על ידי הזמרת והדוגמנית הברזילאית-איטלקית אולגה סוזה והמפיק פרנצ'סקו "צ'צ'קו" בונטמפי.
היסטוריה
בנובמבר 1993 הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, "The Rhythm of the Night", השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האיטלקי ושהה בו למשך 8 שבועות.
ב-1995 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, The Rhythm of the Night. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.
ב-1998 הוציאו את אלבומם השני, "Walking on Music".
ב-2000 הוציאו את אלבומם השלישי, And Me U, בשם "Corona X". אולגה סוזה לקחה על עצמה את כל התפקידים הקוליים לראשונה.
ז'אן ד'איבלין
ז'אן ד'איבלין, רוזן יפו ואשקלון (1215 – דצמבר 1266) היה משפטן נודע ומחבר כרוניקות ידוע מממלכת ירושלים. ז'אן היה בנו של פיליפ ד'איבלין, פקיד ממשל בכיר בחצרו של מלך קפריסין.
משפחתו הייתה חלק ממשפחת איבלין הגדולה שהיגרה לקפריסין בעקבות כיבוש האי על ידי הצלבנים בסוף המאה ה-12 בעת מסע הצלב השלישי. ז'אן נאלץ להגר מהאי אחרי מריבה בין משפחתו לפרידריך השני בשנת 1229.
ז'אן השתתף בקרב בין האיבלינים לנציגו של פרדריך בשנת 1232 והיה שותף לניצחון הבארונים המורדים. ככל הנראה היה שותף להסכם הפשרה שהושג בין פרידריך לבין האצולה הארץ ישראלית בשנת 1241. אחרי 1246 בראשית מסע הצלב השביעי הפך לרוזן יפו ואשקלון ושליט רמלה. בשנת 1249 השתתף בכיבוש דמיטה בעת מסע הצלב השביעי ונפל בשבי המוסלמים כשהאחרונים שחררו את העיר מידי הצלבנים. נפילה בשבי לא שללה את חירותו ועד מהרה הוא יצא לחופשי.
בשנות ה-50 של המאה ה-13 התרחשה מלחמה בין ג'נובה לוונציה בעכו בגלל ענייני מסחר. על מנת לייצב את המצב קראו ז'אן ובוהמון השישי מאנטיוכיה למלכת קפריסין לפרוש את חסותה על ארץ ישראל. המלחמה הסתיימה בניצחון ונציאני וכתוצאה מכך ג'נובה נאלצה לעזוב את עכו. ז'אן לא ניצל את מעמדו הבכיר בממלכה ולא התערב במלחמה בין הממלוכים למונגולים.
ישראל רוגוזין
ישראל רוגוזין, (באנגלית: Israel Rogosin; 15 במרץ 1887 – 29 באפריל 1971), היה תעשיין אמריקאי-יהודי ונדבן ציוני יליד בלארוס.
ביוגרפיה
ישראל רוגוזין נולד לשלום (שמואל) אליעזר ולחנה רשה לבית מלצר בוולוז'ין שבבלארוס (אז באימפריה הרוסית). אביו נסע ב-1890 על פי הוראת הרב הנצי"ב לשמש כשד"ר הקהילה (לאסוף כסף לישיבה) בארצות הברית. לפני שעזב, הוא קנה מכונת תפירה כדי שהמשפחה תוכל להתפרנס. ב-1895 הקים שלום רוגוזין מפעל טקסטיל קטן בניו יורק וב-1896 הצטרפה האם וארבעת ילדיה לאבי המשפחה.
האב החליט לשמש כרב וב-1904 הפך לראש ישיבת יעקב יוסף והעביר את ניהול המפעל לידי בנו, כאשר היה זה רק בן 16. בשנת 1912 עבדו במפעל 200 עובדים; ישראל רוגוזין הצליח בעסקיו והרחיבם, כך שבשנת 1920 כבר היו בבעלותו חמישה מפעלים, שבהם עבדו כ-1,000 עובדים.
ב-1950 היו בבעלותו 18 מפעלים, שבהם עבדו כ-5,000 עובדים. כ-50 עובדים מתו במפעליו השונים של רוגוזין בשל תנאי תעסוקה ירודים ומסוכנים. בשנת 1951 הגיע בפעם הראשונה לביקור בישראל, בעת שהיה בדרכו חזרה מהודו לארצות הברית. רוגוזין היה בהודו לחנוך מפעל שהקים שם ובעת שהיה בישראל טען שהרגיש מחויבות להשקיע גם בישראל.
הקמת מפעלי רוגוזין
בשנת 1956, החליט להקים בישראל מפעל לסיבי זהורית (וִיסְקוֹזָה), חומר גלם לצמיגים ובדים, כשלוחה של החברה האמריקאית שלו. במאי 1957 הגיע רוגוזין לישראל במטרה לאתר שטח למפעל, לקבל את האישורים הדרושים ולחתום על הסכם ההשקעה עם המדינה. הוא הגיע להסכם על פיו הממשלה תשקיע 7 מיליון דולר במפעל ורוגוזין, ומשקיעים נוספים, ישקיעו 13 מיליון דולר. באוקטובר 1957 הונחה אבן הפינה למפעל בעיר אשדוד (שהייתה אז בשלבי הקמה), על שטח של 800 דונם שנמסר לו על ידי המדינה, כדי לספק תעסוקה לתושבי העיר. אשדוד נבחרה גם עקב הנמל החדש שהיה בתכנון וזמינות חשמל מתחנת הכוח החדשה באשדוד. בפברואר 1958 הודיע במפתיע שהוא מבטל את התוכנית להקמת המפעל, לאחר שלא הצליח לגייס משקיעים בארצות הברית. עיתון הארץ דיווח שסיבה נוספת הייתה ירידה עולמית בביקוש לסיבי זהורית ועלייה בביקוש לסיבי ניילון, שהיו תחליף עודף. רוגוזין גם התלונן על הבירוקרטיה ועליות הייצור הגבוהות בישראל.
בעקבות בקשתו של שר האוצר לוי אשכול, חזר בו והחליט בכל זאת להקים את המפעל. כחלק ממאמצי השכנוע, סוכם עם רוגוזין, שהמדינה תממן הזמנה ניסיונית של סיבי זהורית ממפעליו בארצות הברית, עבור מפעלי הצמיגים אליאנס וג'נרל בישראל.
שלב א' של המפעל נחנך ב-1 בדצמבר 1958, בטקס בנוכחות שר המסחר והתעשייה פנחס ספיר, נשיא התאחדות התעשיינים אריה שנקר וראש העירייה עובד בן עמי. לכבוד האירוע נקרא רחוב באשדוד של שמו של רוגוזין. במרץ 1959, הודיע רוגוזין שירחיב את המפעל, לאחר שהגיע להסכם עם שני מפעלי הצמיגים בישראל לאספקת זהורית, למרות שמחירו היה מעט יקר יותר מיבוא מאירופה. המפעל החל גם לייצר זהורית לתעשיית הטקסטיל בישראל.
בשנות השישים
ב-1960 הכריז רוגוזין על הקמתו של קו ייצור חדש לפוליפרופילן, ועל הקמת מפעל נוסף לעיבוד תאית. לצורך אספקת תאית למפעל החדש הודיעה הקרן הקיימת על נטיעת מאה אלף עצי אקליפטוס בנגב, ביער שיקרא על שמו של רוגוזין.
בפברואר 1961 ביקר שוב בישראל, ובמהלך ארוחת ערב חגיגת שערך לכבודו שר האוצר אשכול, במלון המלך דוד בירושלים, הכריז שהוא מבטל את כל השקעותיו בישראל. רוגוזין התלונן שוב על הבירוקרטיה ועלויות השכר בישראל. במפעל לא בוצעו השקעות נוספות, ויחסי העבודה בו היו מעורערים ופרצו בו לעיתים שביתות. ב-1965 אף פרצה בו שרפה. בשנת 1964, נחשף כי המפעל קיבל את 800 הדונם שלו במחיר אפסי, אך הם נרשמו בספרי החברה בשווי של מיליוני ל"י ורוב השטח לא נוצל מאחר שהמפעל הוקם על שטח של 100 דונם בלבד. רוגוזין גם הפסיק להיות מעורב במפעל. הוא העביר 70% מהמניות שהחזיק לחברה לנאמנות שהייתה בשליטת מדינת ישראל, 10% למוסדות מדע ו-20% הנותרים היו בידי קבוצת משקיעים מארצות הברית בראשות איש העסקים ארווין מלצר. בשנת 1969 נעשה ניסיון למכור את המניות שהיו בידי הממשלה ורוגוזין הודיע שאינו מתנגד.
בשנת 1965 פרש רוגוזין מ"בוניט" (Beaunit Corporation), התאגיד הרב-לאומי שהקים, העסיק 10,000 איש ושיווק סחורה בהיקף שנתי של 150 מיליון דולר. מאז הקדיש את זמנו לצדקה.
בפברואר 1967 ביקר בישראל לכבוד יום הולדתו ה-80, אך שוב התלונן על הכלכלה הישראלית ומוסר העבודה הירוד והודיע שזה ביקורו האחרון.
ברצלונה (פירושונים)
{{פירושונים|* ברצלונה – עיר בספרד
ישראל רוגוזין
בשנות השישים
רוגוזין נפטר באלנהרסט שבניו ג'רזי. הוא הותיר אחריו בן יחיד, ליונל רוגוזין, במאי קולנוע.
ברצלונה (פירושונים)
ראו גם
}}
ישראל רוגוזין
לאחר מותו
לאחר מותו מדינת ישראל החליטה למכור את המפעל לאיש העסקים האמריקאי ארווין מלצר, שכבר החזיק בחלק מהמניות. מלצר שילם 28 מיליון ל"י עבור מניות המדינה וקרקע המפעל בשטח של 400 דונם. המפעל הוחזק בידי חברה ציבורית בשם "תעשיות רוגוזין בע"מ" שמניותיה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1984 היה המפעל על סף סגירה עקב עלויות העבודה הגבוהות, לעומת מפעלים דומים בעולם. מלצר מינה את עצמו למנכ"ל (בנוסף לתפקיד היושב ראש בו כבר החזיק), קיצץ את מספר העובדים ל-175 בלבד והמפעל חזר להרוויח.
המפעל לבסוף נסגר בשנת 1990, לאחר שהעובדים לא הסכימו לקיצוץ נוסף בשכרם. מניות החברה הציבורית "תעשיות רוגוזין" המשיכו להיסחר בבורסה, והחברה הודיעה שהיא מתכוונת להמשיך בעסקיה כחברת שיווק של חומרי גלם שתרכוש מחוץ לישראל. בנוסף ביקשה לפתח פרויקטים של נדל"ן על הקרקע שהחזיקה סמוך לנמל אשדוד. בשנת 1993 נמכרה "תעשיות רוגוזין" לאנשי העסקים עזרא הראל ומנחם עצמון. הפעילות במפעל חודשה, אך בשנת 1995, הם מכרו את קרקעות המפעל, הנמצאות בסמוך לתחנת הכוח אשכול, לחברת החשמל תמורת 62.5 מיליון דולר (בעסקה שקיבלה את השם "פרשת רוגוזין"). הקרקע עברה לחזקת חברת החשמל בשנת 1998 והמפעל נסגר סופית.
בשנת 2002 נמחקו מניות חברת "תעשיות רוגוזין" מהבורסה, לאחר שנכנסה להליכי פירוק עקב חובות למחזיקי איגרות החוב שלה.
ביולי 2020, לאחר שעמד נטוש למעלה מ-20 שנה, נהרס המפעל באשדוד.
הנצחה והוקרה
כמו כן נקרא על שמו מכון מחקר בתחום מחלות הכליות של המרכז הרפואי קורנל (Cornell Medical Center) בניו יורק.
ווסטוק (תחנת מחקר)
ווסטוק (ברוסית: Восто́к) היא תחנת מחקר רוסית הממוקמת בקרבת הקוטב המגנטי הדרומי, באנטארקטיקה.
גאוגרפיה
המשקעים היורדים בתחנה מועטים ועומדים בממוצע על 21 מ"מ בשנה, זאת עקב הקור העז השורר במקום אשר אינו מאפשר תכולת לחות גבוהה מספיק ליצירת משקעים משמעותיים.
אקלים
בתחנת המחקר ווסטוק שורר אקלים כיפת הקרח, EF על פי שיטת קפן לסיווג אקלים. התחנה ידועה כמקום בעל הטמפרטורות הממוצעות הנמוכות ביותר בעולם, וכמקום בו נמדדה הטמפרטורה הכי נמוכה בעולם. בתחנת המחקר כמות זניחה של משקעים.
אגם ווסטוק
אגם ווסטוק הוא האגם התת־קרחוני הגדול ביותר. האגם נמצא ביבשת אנטארקטיקה, מתחת לתחנת המחקר ווסטוק. שטחו של האגם 15,690 קמ"ר. אורכו של האגם 250 ק"מ ורוחבו 50 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר, עומקו הממוצע הוא 344 מטרים. האגם נחשב לאגם העתיק ביותר והטהור ביותר בכדור הארץ מכיוון שהוא מבודד כ־420,000 שנה. האגם שוכן כ־4,000 מטר מתחת לפני השטח של מדף הקרח המרכז־אנטארקטי.
טמפרטורת המים עומדת על C° 3-. המים אינם קופאים בשל לחצן של שכבות הקרח הנמצאות מעל האגם.
היינריך נויהאוס
היינריך נויהאוס (בגרמנית: Heinrich Gustavovich Neuhaus; ברוסית: Генрих Густавович Нейгауз; 12 באפריל 1888 – 10 באוקטובר 1964) היה פסנתרן ומורה רוסי-סובייטי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה
נויהאוס נולד בקירובוגרד (אז יליזבתגרד), באוקראינה להורים ממוצא גרמני. אף כי שני הוריו היו מורים לפסנתר הוא למד בעיקר בכוחות עצמו. ההשפעות העיקריות על התפתחותו האמנותית המוקדמת באו מדודנו קרול שימנובסקי ובייחוד מדודו פליקס בלומנפלד בביקוריו בבית אחיותיו. ב-1902 ניגן ברסיטל ביליזבתגרד עם הכנר מישה אלמן בן ה-11 ובשנת 1904 הופיע בקונצרטים בדורטמונד, בבון, בקלן ובברלין. בהמשך למד אצל ליאופולד גודובסקי בברלין ומשנת 1909 עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה בכיתות האמן שלו באקדמיה למוזיקה של וינה. ב-1914 התחיל ללמד בקירובוגרד ואחר בטביליסי ובקייב. בתקופה זו עצר את קריירת הקונצרטים שלו ושם דגש על פעילויות פדגוגיות. ב-1922 החל ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה, שאותו גם ניהל בין 1935 ל-1937. עם תלמידיו נמנו אמיל גיללס, ראדו לופו, סביאטוסלב ריכטר ויעקב זאק. בשנת 1956 זכה לתואר "אמן העם של ברית המועצות".
נויהאוס נודע במגנטיות הפואטית של נגינתו ובעידונו האמנותי. ספרו הפדגוגי, "אמנות הנגינה בפסנתר" (1958) נחשב לאחד המוסמכים ביותר והנפוצים ביותר בשימוש בנושא זה.
בנו של נויהאוס הוא הפסנתרן והמורה סטניסלב נויהאוס. נינו של נויהאוס הוא הפסנתרן הישראלי עדי נויהאוס, יליד 1996.
סנסקריט
סנסקריט (בסנסקריט: संस्कृतम्; מילולית: "השפה המלוטשת" או "השפה שחוברה נכון") היא שפה הודו-ארית. היא אחת מתוך 23 השפות הרשמיות בהודו ושפה רשמית באוטראקהאנד. השפעות השפה ניכרות בכל השפות הצפוניות שהתפתחו ממנה ואף באוצר המילים של השפות ההודיות הדרומיות. בתקופות שונות ובאזורים שונים של הודו, הסנסקריט נכתבה בסוגי כתב שונים. כיום מקובל להדפיס ספרי סנסקריט בכתב הדוונאגרי. הסנסקריט נחשבת שפה מתה, מאחר שאין לה דוברים ילידיים.
הסנסקריט היא השפה הליטורגית בה נכתבו הוודות וכתבי קודש נוספים, שפת השירה והספרות הקדומה, שפת הדת והפילוסופיה ושפת המדע. מלומדים מחלקים שונים של תת-היבשת ההודית דיברו והתווכחו זה עם זה בסנסקריט, שהייתה השפה המשותפת להם ושימשה אז כלינגואה פרנקה. החיבורים העתיקים ביותר בסנסקריט הם מהקנון המוקדם של התרבות הוודית - הוודות, והם חוברו בנוסח עתיק של הסנסקריט השונה מן הקלאסי, ויש הקוראים לשפה זו "השפה הוודית". בצורתה הקלאסית התקבעה השפה ב, אז חיבר המדקדק הגדול פניני מאמר שקיבע את כללי הדקדוק שלה. עם זאת, ניתן למצוא גרסאות מקומיות שונות של הסנסקריט והיא השתנתה במהלך הדורות. בנוסף חוברו בה רוב החיבורים האקדמיים בתת-היבשת ההודית וחיבורים טכניים שונים, כגון מדריכים לטיפול בסוסים או מדריכי בישול. קיימים יותר טקסטים בסנסקריט מאשר בלטינית וביוונית גם יחד, מכיוון שחלק ניכר מהם הועבר, בצורה מסורתית, בעל פה.
מאות מיליוני בני אדם משננים מנטרות בסנסקריט מדי יום ורבים לומדים את החיבורים העתיקים הפילוסופיים המדעיים והספרותיים שלה, שרים אותם ומשננים אותם. יש קבוצות בעלות אג'נדה לאומית שמנסות להחיות את שפת הסנסקריט ולהפוך אותה לשפת יומיום מודרנית שמייצגת את הלאום ההינדואי, בדומה למודל העברי של אליעזר בן-יהודה.
קרוב יותר לירח
קרוב יותר לירח (ברומנית: Mai aproape de lună ובאנגלית: Closer to the Moon) הוא סרט קולנוע, שבוים על ידי נאה קאראנפיל, שגם כתב את התסריט בשנת 2013. הסרט הוא הפקה משותפת רומנית, אמריקאית, איטלקית ופולנית עם תסריט המבוסס על פרשת השוד, שביצעה כנופיית יואניד. ברומניה הקומוניסטית, ב-1959.
בתפקידים הראשיים שיחקו ורה פרמיגה, מארק סטרונג, טים פלסטר, הארי לויד, מוניקה ברלדיאנו ואנטון לסר.
בסרט מדברים אנגלית ויש כתוביות ברומנית. עלות ההפקה נעה בין שבעה לשמונה מיליוני דולר אמריקאיים. "קרוב יותר לירח" היה הסרט הפותח של פסטיבל הסרט היהודי ה-19 של לונדון.
פרידל שטרן
ביוגרפיה
פרידל שטרן נולדה בשנת 1917 בעיר לייפציג שבגרמניה, הבכורה במשפחה בת ארבעה ילדים. משפחתה לא הייתה בעלת תודעה ציונית, אולם עם התגברות האנטישמיות בגרמניה, הפסיקה את לימודי האמנות והצטרפה, בעידוד אמה, לקבוצה יהודית של הצופים. בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל בגפה עם קבוצה זו. בתחילה נשלחה לקיבוץ כפר המכבי. לאחר זמן עזבה אותו ועברה להתגורר בחיפה, שם עבדה כמבשלת ועוזרת בית ולמדה רישום בשיעורי ערב אצל פ"ק הֶניך (Hoenich). בסוף שנות ה-30 למדה עיצוב ואמנות ב"בצלאל החדש" בירושלים.
בימי מלחמת העולם השנייה נמנתה עם מתנדבי היישוב לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי כאחות. לאחר שנת 1940 נשלחה לשרת בבית ספר לקצינים בעזה והצטרפה לצבא השחרור באיטליה, שם צורפה ליחידת הסוואה. בתקופת המלחמה יצרה שטרן רישומים ואיורים המתארים את הווי החיילים הבריטים. בשנת 1944 הציגה מרישומיה בתערוכת ""אמני כוחות הברית" שהתקיימה במצרים. על שירותה בצבא זכתה שטרן בצל"ש מטעם מלך בריטניה. אמה גורשה בידי הנאצים ב-1942 מלייפציג ונספתה בשואה.
לאחר שחרורה מהצבא הבריטי ב-1945 חזרה שטרן לארץ ישראל והחלה לעבוד כשרטטת מפות מטעם "מחלקת המדידות של ארץ ישראל (Survey of Palestine, שהייתה לימים למחלקת המדידות). אחד מחידושיה היה שרטוט של מפות ארץ ישראל המלוות באיורים. קובץ מפות כזה יצא בשנת 1953 תחת השם "Israel in 14 Pictorial Maps".
בשנת 1946 פרסמה לראשונה קריקטורות בעיתון "במחנה", ביטאון "ההגנה". אז עוצבה גם החתימה שלה, שהורכבה משמה הפרטי, "פרידל", וציור של כוכב (סמל) (פירוש שם משפחתה בגרמנית, "שטרן"); חתימה זו נועדה להבדיל אותה מיוסי שטרן, שכיהן כעורך הגרפי של העיתון. בעקבות הצלחת פרסום זה החלה לפרסם את יצירותיה בקביעות בעיתונים כגון "דבר", "דבר השבוע" ו"לאשה".
החל בשנות החמישים פרסמה שטרן כתבות עיתונאיות שדרכן בחנה את החברה הישראלית בצורה ביקורתית. עבור חלק מכתבות אלו "התחזתה" לטיפוסים שונים, פעמים רבות תוך שימוש בתחפושות. בשנת 1956, לדוגמה, התחזתה לעולה ממרוקו וטופלה בדי-די-טי. בכתבות אחרות עבדה ככרטיסנית באוטובוס, כעולה באולפן עברית ועוד. את חוויותיה תיארה בעיתונות הישראלית בכתבות המלוות בקריקטורות. בשנת 1958 פרסמה את ספרה "בקיצור: ישראל", שעסק בחוויות התיירות בישראל.
במקביל לעיסוקה בעיתונות, שימשה שטרן כמעצבת גרפית. בשנות ה-50 וה-60 עיצבה כרזות לשירות הבולאי ולדואר ישראל. בשנת 1960 יצרה את סדרת "דואר אוויר נוף 2" – סדרה של 10 בולים של דואר ישראל (הסדרה השלישית של בולי דואר אוויר), שעסקו בערים ובאתרים בארץ ישראל. (בכך הייתה לאישה השנייה שעיצבה בולים בישראל, אחרי מרים קרולי). בין עבודותיה הנוספות: כרטיסי ברכה לרגל יום העצמאות (הוצאת קרן היסוד, 1958), כרזה למוסד לביטוח לאומי (שנות ה-50), אלבום אוסף "ארצות ועמים בתמונות" (תחילת שנות ה-60), כרזה לתחרות הנבל (שנות ה-60). סגנון העיצוב שלה התבסס על קו גאומטרי-מינימליסטי, שתאם את רוח התקופה.
שטרן, שלא נישאה מעולם, נפטרה בתל אביב-יפו בשנת 2006, מעט לפני יום הולדתה ה-90. היא נקברה בבית העלמין בקיבוץ עינת.
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב נקבעה לוחית זיכרון על ביתה של פרידל שטרן ברחוב יהואש 8 בתל אביב.
ספריה
* Israel in 14 Pictorial Maps, Kerem Hayesod, 1953
קישורים חיצוניים
משלה:
כתבות עיתונאיות מפרי עטה:
סיגל בר צבי
סיגל (סיגלית) בר צבי (נולדה ב-1969) היא קצינת משטרה ישראלית בדרגת ניצב, המכהנת כראש אגף המבצעים. קודם לכן כיהנה כסגנית מפקד מחוז דרום, ראש חטיבת השיטור באגף המבצעים, ראש חטיבת קהילה ומתנדבים ומפקדת מרחב איילון במחוז תל אביב.
ביוגרפיה
בר צבי נולדה וגדלה בשכונת קטמון בירושלים. אמה טיפלה בילדים ואביה היה שרברב. למדה בתיכון אינטגרטיבי, ושירתה בצבא כקצינת קישור.
קריירה
בר צבי התגייסה למשטרת ישראל בשנת 1991 ושירתה כסוכנת סמויה ביחידה המרכזית של מחוז מרכז. בהמשך יצאה לקורס הקצינים של המשטרה ושירתה כקצינת כוח אדם במרחב שרון, קצינת המבצעים של מרחב שרון, מפקדת תחנת המשטרה ברעננה וראש אגף התנועה במרחב שרון. ביולי 2009 מונתה למפקדת תחנת תל אביב צפון, שם הייתה לאישה הראשונה שמונתה לתפקיד. בינואר 2012 מונתה למפקדת תחנת פתח תקווה.
בספטמבר 2013 מונתה למפקדת מרחב נתב"ג, היא האישה הראשונה שמונתה לפקד על מרחב במשטרת ישראל. בתקופת המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל ב-2014 מונתה לעמוד בראש אחת המפקדות המשימתיות שהוקמו במשטרה, שפעלה בין השאר במהומות סביב הר הבית והלווית הנער מוחמד אבו ח'דיר. ב-2015 נשלחה כנציגת משטרת ישראל ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
באוגוסט 2016 מונתה למפקדת מרחב איילון במחוז תל אביב. בספטמבר 2018 הועלתה לדרגת תת-ניצב ונבחרה להקים ולפקד על חטיבת קהילה ומתנדבים באגף שיטור אבטחה וקהילה. בתחילת 2020 מונתה לראש חטיבת השיטור. בפברואר 2021 הוחלט למנותה לתפקיד סגנית מפקד מחוז דרום, ובכך הייתה לאישה הראשונה בתפקיד סגן מפקד מחוז.
בספטמבר 2021 מונתה לראש אגף המבצעים, התפקיד המבצעי הראשון בתולדות המשטרה שמבצעת אישה בדרגת ניצב.
במאי 2023 קראה בר צבי להכריז על מצב חירום לאומי בשל ריבוי מקרי הרצח בחברה הערבית. היא הודתה כי המשטרה נחלשה בשנים האחרונות והזהירה כי הסדר החברתי תלוי על בלימה בשל כך. היא סימנה את המחסור בכוח האדם כגורם מרכזי להיחלשות המשטרה וציינה כי ארגוני הפשיעה שולטים כיום ברחוב הערבי.
חיים אישיים
בר צבי אם לשתיים. היא בעלת תואר ראשון במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל ותואר שני במדיניות וממשל עם התמחות בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. מתגוררת בכפר סבא.
לימפומה פוליקולרית
לימפומה פוליקולרית (באנגלית: follicular lymphoma, דהיינו ״לימפומה זקיקית״; מופיעה גם בראשי התיבות FL) היא לימפומה (סרטן במערכת הלימפה), שאינה מסוג הודג׳קין, אשר נגרמת עקב חלוקה בלתי מבוקרת של שני סוגי לימפוציטים מסוג B: צנטרוציטים (תאים קטנים) וצנטרובלסטים (תאים גדולים). תאי דם לבנים אלה, שבמצב רגיל מצויים ברקמות מערכת הלימפה, יוצרים בתצורתם הסרטנית מבנים דמויי זקיק בתוך אותן רקמות.
זוהי הלימפומה השנייה בשכיחותה מבין הלימפומות שאינן לימפומת הודג'קין, והיא מהווה בין 20% ל-30% מהן. הלימפומה מופיעה בממוצע בגיל 60, ושיעור התמותה ממנה מדי שנה הוא כ- 8%. המחלה מאופיינת בהפוגות ובהישנויות, וכשאינה נרפאת, המרחק בין ההתקפים הולך ומתקצר. במצב כזה, הלימפומה עלולה לעבור התמרה ללימפומה מפושטת של תאי B, שהנה אגרסיבית וקשה לטיפול (היא גם השכיחה ביותר מבין הלימפומות שאינן הודג׳קין, עם כ-40% מהמקרים).
אבחון הלימפומה נעשה על ידי בדיקת ביופסיה, לרוב מקשר לימפה מוגדל, וזו בדרך כלל מספיקה לאבחון. לעיתים על מנת להגיע לאבחון מדויק נעזרים בבדיקות נוספות, בהן בדיקות דם, טומוגרפיה ממוחשבת (CT), טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET) ובדיקת מח עצם. הגידול עצמו מורכב מתאים הגדלים בצורת זקיק, ומאפיין זה מסייע בזיהוי. במידה שאכן מדובר בלימפומה פוליקולרית, ניתן לאפיין cd20 חיובי (המראה על כך שמדובר בתאי B) וכן BCL חיובי (חלבון אשר מבוטא על גבי לימפוציטים לאחר שנכנס אנטיגן לקשר הלימפה, מעיד על התמיינות מרכז הנבט - בגידול זה החלבון מבוטא ביתר).
הטרנסלוקציה האופיינית היא בין כרומוזום 14 ל-18: על כרומוזום 14 נמצאים המקטעים המבודדים לקולטן של תאי B, ועל כרומוזום 18 נמצא החלבון BCL2, זהו אונקוגן אנטי-אפופטוטי אשר מבוטא ביתר כתוצאה מהטרנסלוקציה. בנוסף, היא לרוב שלילית עבור CD5.
הסתמנות קלינית
במרבית המקרים המטופל מגיע לאור הגדלה של קשר לימפה שאינו כואב. לרוב יש מעורבות של מספר קשרי לימפה כולל באזורים פחות שכיחים, כגון קשרי לימפה אפי-טרוכלאריות (הנמצאים באזור הזרוע מעל המרפק). כל איבר עשוי להיות מעורב במחלה, לרבות איברים שאינם קשורים למערכת הלימפה (אקסטרה-נודאליים). מרבית החולים לא סובלים מחום, הזעות לילה או ירידה במשקל.
מיון
ניתן לחלק את הגידול למספר דרגות:
טיפול
מחקר שנערך במרכז דוידוף בבילינסון גילה כי התרופה הביולוגית ריטוקסימב (rituximab) ("מבְּתֶרה") מפחית ב-40% את תמותת החולים.
איתמר פרוקצ'יה
ביוגרפיה
פרוקצ'יה נולד בתל אביב, בנו של המשפטן גואלטירו פרוקצ'יה ואחיו של המשפטן אוריאל פרוקצ'יה. את לימודיו התיכוניים סיים בתיכון חדש ולאחר מכן שירת בצה"ל (1967–1970). בתום שירותו הצבאי, למד לימודי תואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית, אותם סיים בהצטיינות בשנת 1973. בעקבות מלחמת יום הכיפורים, פרוקצ'יה גויס לשנת מילואים, בסיומה התקבל למסלול לימודי מחקר בכימיה תאורטית ולמד תחת הנחייתו של רפאל דוד לוין. את עבודת הדוקטורט סיים בהצטיינות יתרה ובסוף 1976 החל בהשתלמות פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, במהלכה עבר לעסוק בפיזיקה סטטיסטית. במשותף עם ארווין אופנהיים פיתח פרוקצ'יה בתקופה זו תאוריה בנוגע לפלוקטואציות של מערכות המצויות במצב עמיד מחוץ לשיווי משקל תרמודינמי.
בשנת 1979 שב פרוקצ'יה לישראל והחל לעבוד כחוקר בכיר במחלקה לפיזיקה כימית של מכון ויצמן למדע. שנה לאחר מכן הוא קודם לדרג פרופסור חבר, ובשנת 1985 היה לפרופסור מן המניין. במהלך השנים הוא שימש גם כראש המחלקה לפיזיקה כימית ובשנים 1989–2000 כדיקן הפקולטה לכימיה. עבודתו המחקרית בתחום תורת הכאוס והמתמטיקה של פרקטלים זכתה להצלחה בינלאומית.
במהלך השנים, זכה פרוקצ'יה להכרה בהיותו עמית החברה היפנית לקידום המדע, זוכה פרס של החברה המלכותית הבריטית, זוכה פרס פיורינו דורו, עמית החברה האמריקנית לפיזיקה, חבר האקדמיה הגרמנית למדעים, ובשנת 2009 חתן פרס ישראל לחקר הפיזיקה.
יחסי אוסטרליה–אפגניסטן
יחסי אוסטרליה–אפגניסטן הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה לאמירות האיסלאמית של אפגניסטן.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות החלו בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר גמלים אפגנים הגיעו לאוסטרליה כדי לתרום להובלת מגלי ארצות, סיוע בהובלה לתעשיית הצמר והכרייה ותמיכה בתשתיות יבשתיות מרכזיות. פרויקטים כמו הטלגרף היבשתי ומסילות הרכבת. הגמלים הראשונים בנו את המסגדים הראשונים באוסטרליה, כאשר המסגד הקבוע העתיק ביותר נבנה באדלייד בשנת 1888.
יחסים דיפלומטיים רשמיים כוננו ב-30 במרץ 1969. השגריר האוסטרלי הוסמך מאסלאמאבאד, פקיסטן והשגריר האפגני הוסמך מטוקיו, יפן.
בשנת 1975 ערך המושל הכללי האוסטרלי סר ג'ון קר את הביקור הממלכתי הראשון בין המדינות.
היחסים הדיפלומטיים הושעו בין ההפיכה ב-1978 שהדיחה את הנשיא מוחמד דאוד ח'אן לבין הפלת משטר הטליבאן ב-2002. עם זאת, היחסים הקונסולריים כוננו מחדש ב-1994 עם פתיחת קונסוליית כבוד אפגנית באוסטרליה על ידי ממשלת האמירות האסלאמית של אפגניסטן. הקונסוליה המשיכה לפעול לאחר שהטליבאן תפס את השלטון בקאבול ב-1996.
בסוף 2001, החל כוח ההגנה האוסטרלי במבצע כפכפים כתרומת אוסטרליה לסייע למשימת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי בהובלת נאט"ו במלחמה באפגניסטן ובמלחמה בטרור כדי להילחם בטליבאן ובקבוצות בעלות בריתם. המבצע הסתיים ב-31 בדצמבר 2014 והוחלף במבצע Highroad, שהחל ב-1 בינואר 2015 כדי לסייע למשימת התמיכה הנחושה בראשות נאט"ו. אוסטרליה השלימה נסיגה של כוחותיה שנותרו באפגניסטן ביוני 2021.
היחסים הדיפלומטיים חודשו בשנת 2002. שגרירות אפגניסטן נפתחה בקנברה ביולי 2002 על ידי הממשל האפגני הזמני של חמיד קרזאי. באותה שנה, אוסטרליה חידשה את ההסמכה של תושבי חוץ מאסלאמאבאד.
שגרירות אוסטרליה נפתחה בקאבול בשנת 2006. היא סגורה זמנית מאז סוף מאי 2021.
עמיחי מזר
ביוגרפיה
עמיחי מזר נולד ב-1942 בחיפה. אביו חנוך היה אחיו של הארכאולוג בנימין מזר. למד בבית הספר הריאלי. בנעוריו השתתף בחפירות ארכאולוגיות בבית שערים, ברמת רחל ובעין גדי. בתום שירותו הצבאי, בשנת 1963, החל בלימודי ארכאולוגיה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים לימודי תואר ראשון ב-1966, לימודי תואר שני ב-1972 וקיבל תואר דוקטור ב-1977.
במהלך לימודיו נטל מזר חלק בחפירות ארכאולוגיות באכזיב, בתל זרור ובתל שקמונה, ולאחר מלחמת ששת הימים נטל חלק בחפירות ברובע היהודי בירושלים. בשנת 1968 הוא הוביל לראשונה פרויקט חפירה וערך סקר של אמות המים בירושלים. ממצאיו בתל קסילה היוו בסיס לעבודת הדוקטורט שלו, בנושא מקדשי תל קסילה ותרבות הפולחן בארץ ישראל במאות ה-12 עד העשירית לפני הספירה. מאז עמד מזר בראש מספר פרויקטי חפירה מן הגדולים בארץ ישראל במאה העשרים, ובהם החפירות בתמנה (1977–1989), באתר הזבו (1981-1978) בגן לאומי בית שאן (1989–1996) ובתל רחוב (2012-1997).
מזר החל בעבודה אקדמית בשנת 1977, במסגרת האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1982 הוא היה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית, ובה הוא משמש משנת 1994 כפרופסור מן המניין ומחזיק הקתדרה לארכאולוגיה של ארץ ישראל על שם אליעזר סוקניק. כן הוא שימש במהלך השנים ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, חבר המועצה הארכאולוגית של ישראל וחבר מועצת רשות העתיקות.
בשנת 2006 הוענק לו מטעם מוזיאון ישראל פרס פרשיה שימל על מחקריו בארכאולוגיה של ארץ ישראל וארצות המקרא.
בשנת 2009 הוענק למזר פרס ישראל לחקר הארכאולוגיה.
מזר נשוי לאורה ואב לשלושה.
מוחמד אלנבארי
מוחמד אלנבארי (בערבית: محمد النباري) (נולד ב- 22 בפברואר 1970) הוא דוקטור לכימיה אורגנית בדואי-ישראלי, ראש המועצה המקומית חורה בשנים 2005–2018, וזוכה תואר אביר השלטון המקומי מטעם התנועה לאיכות השלטון.
ביוגרפיה
אלנבארי נולד ליד צריפין למשפחה שמקורה מחורה, ובגיל צעיר חזר לגור בכפר הבדואי הדרומי. בגיל 16 עזב את ביתו ועבר לאזור המשולש, כדי ללמוד בג'ת באחד מבתי הספר הטובים במגזר הערבי בזמנו. עם סיום הלימודים עבד למשך שנה בקטיף פרחים במושב נבטים, ולאחר מכן החל בלימודים אקדמאים לתואר ראשון ושני בכימיה באוניברסיטה העברית. עם סיום התואר השני המשיך אלנבארי לתואר שלישי ועשה דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת בן-גוריון, בהנחיית פרופסור שמואל ביטנר. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסינתזה של חומרי טבע.
לאחר סיום הפרק האקדמי בחייו, החל אלנבארי לעבוד בחברת התרופות פריגו, הוא התקדם לתפקידים ניהוליים, היה הבדואי השני לעבוד בחברה, ורשם על שמו 12 פטנטים הקשורים לתחום התמחותו. בשנת 2005 עזב את פריגו והתמודד לראשונה לראשות מועצת חורה.
אחד האתגרים המרכזיים שאלנבארי התמודד איתם היה הוונדליזם והביטחון האישי בחורה. כדי להתמודד עם בעיה זו התקינו ברשות מעל 100 מצלמות שהורידו ברמה דרסטית את רמת האלימות, הגנבות והוונדליזם. אלנבארי הקים בחורה מוקד טלפוני עירוני מתקדם, שמספק שירותי מיקור חוץ בתשלום לרשויות ערביות אחרות, אשר מסתמכות על המוקד של חורה כדי לתת שירות מוקד עירוני. בנוסף הקים חברה כלכלית בחורה שמחזורה לשנת 2015 עמד על כ-34 מיליון שקלים.
בשנת 2018 הקים אלנבארי את ארגון ינאביע, ארגון חברתי שמטרתו לקדם את החברה הבדואית בדרום.
מישל לוהאן גרישם
מישל לוהאן גרישם (באנגלית: Michelle Lujan Grisham; נולדה ב-24 באוקטובר 1959) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית המכהנת כמושלת ניו מקסיקו. קודם לכן כיהנה כנציגת המחוז הראשון של ניו מקסיקו בבית הנבחרים של ארצות הברית. בנובמבר 2018 נבחרה לתפקיד מושל ניו מקסיקו, ובראשית ינואר נכנסה לתפקידה.
ביוגרפיה
לוהאן גרישם נולדה בלוס אלמוס שבניו מקסיקו, בתם של באדי וסוניה. ב-1977 סיימה לימודי תיכון בסנטה פה. אחותה של לוהאן גרישם מתה מגידול סרטני במוחה בגיל 21, מאבקה הרפואי הביא להתרוששות משפחתה ודחף את לוהאן גרישם לקריירה ציבורית. ב-1981 היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת ניו מקסיקו וב-1987 סיימה לימודי תואר JD במשפטים מאוניברסיטת ניו מקסיקו. לאחר הלימודים עבדה בלשכת עורכי הדין של ניו מקסיקו ועמדה בראש תוכנית הפניית קשישים לעורכי דין. בשנים 1991–2002 עבדה כמנהלת הסוכנות לענייני הזדקנות של מדינת ניו מקסיקו. בשנים 2002–2004 כיהנה כמזכירה לענייני הזדקנות ושירותים לטווח ארוך ובשנים 2004–2007 כיהנה כמזכירת הבריאות בקבינט של מושל ניו מקסיקו.
ב-2008 התמודדה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לקונגרס, אך סיימה במקום השלישי. בשנים 2010–2012 כיהנה בראש מועצת מחוז ברנליאו שביו מקסיקו.
ב-2012 ניצחה כמועמדת המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנציגות המחוז הראשון של ניו מקסיקו בבית הנבחרים של ארצות הברית. היא נכנסה לתפקידה בינואר 2013. מאז נבחרה לשתי תקופות כהונה נוספות. מאז 2017 היא מכהנת כראש השדולה ההיספנית בקונגרס. לוהאן גרישם התמודדה כנציגת המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל ניו מקסיקו במסגרת הבחירות בארצות הברית ב-2018, וגברה בהן על מועמד המפלגה הרפובליקנית סטיב פירס.
לוהאן גרישם היא אלמנה שבעלה נפטר ב-2004. היא אם שתי בנות.
רכס מוריס
רכס מוריס (באנגלית: Morice Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי טאהצה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של הרכס 1,794 מטרים מעל פני הים, ושטחו של הרכס 633 קמ"ר; הרכס ממוקם ממערב לאגם מוריס, וזרוע של האגם חוצה את הרכס.
שמו של הרכס ניתן לו רשמית ב-16 באפריל 1985, על פי הצעתו של הגאולוג קארל ריקר, והוא נקרא על שם אגם מוריס הסמוך.
יונים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פורסטר
פורסטר  (Forester) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו יערן.
לואיס פאלאו
לואיס פאלאו (בספרדית: Luis Argentino Palau 11 בספטמבר 1896 – 8 בפברואר 1971) היה שחמטאי ארגנטינאי.
בשנת 1921/22 חלק פאלאו מקום 10-12 בתחרות מונטווידאו (ניצח: רוברטו גראו). בשנת 1925 ניצח פאלאו בתחרות מונטווידאו, בשנת 1928 הגיע למקום השני בתחרות מאר דל פלאטה, אחרי רוברטו גראו. בשנת 1934/35 חלק מקום 3-4 בתחרות בואנוס איירס (ניצח: לואיס פיאציני).
בשנת 1965 קיבל פאלאו תואר אמן בינלאומי לשחמט מארגון פיד"ה.
השתתפות באולימפיאדות
פאלאו ייצג את ארגנטינה בשלוש אולימפיאדות:
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הרביעי  השיג תוצאה של +7 -4 =4 באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +9 -5 =2
פשטידה
פשטידה היא שם כולל לסוגי מאפים המורכבים מבלילה ותוספות שונות על פי הטעם. הפשטידה משמשת כמנה עיקרית או כתוספת למנות אחרות, והיא נפוצה בתרבויות שונות ובקרב בני כל העדות.
פשטידות בארצות הברית או אירופה משלבות בתוכן גם בשר, עוף או דגים בתוספת חומר עמילני לדוגמה: קמח, אורז, פסטה ותפוח אדמה.
ספיי קידס
ספיי קידס (באנגלית: Spy Kids) הוא סרט מדע בדיוני אמריקני לילדים משנת 2001 בבימויו של רוברט רודריגז. הסרט בכיכובם של אלכסה וגה ודריל סברה. זהו הסרט הראשון בסדרת "ספיי קידס".
תקציר העלילה
כרמן וג'וני הם שני אחים אמריקאים, החיים עם ההורים שלהם אינגריד וגרגוריו קורטז. הילדים חושבים שההורים שלהם משעממים, אולם הם לא יודעים כי הם מרגלים בסוכנות OSS - Organization of Super Spies (אזכור ל-OSS). שני ההורים החליטו לפרוש מחיי הריגול כדי להתאחד עם המשפחה, אולם הם נלכדו על ידי פלופ (מייק ג'אדג') והרובוטים שלו דמויי כפות הידיים. כעת, כרמן וג'וני צריכים להציל את ההורים שלהם ואת העולם מידי פלופ וצבא הרובוטים שלו.
סרטי המשך
בעקבות הצלחת הסרט, יצאו שלושה סרטי המשך: ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים, ספיי קידס 3: סוף המשחק וספיי קידס 4: כל הזמן שבעולם.
זפרם קוקרן
זפרם קוקרן (באנגלית: Zefram Cochrane), הוא דמות בדיונית המופיעה ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". הדמות נוצרה על ידי הסופר ג'ין ל. קון, והופיעה לראשונה בפרק משנת 1967 של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשם "Metamorphosis", בו הדמות גולמה על ידי השחקן גלן קורבט. מאוחר יותר ג'יימס קרומוול גילם את קוקרן, בשנת 1996, בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", ולאחר מכן בפרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" משנת 2001 - ""Broken Bow". קטעים של קרומוול מ-"מסע בין כוכבים: המפגש" שולבו בפרק של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" בשם "In a Mirror, Darkly (Part I)", יחד עם קטעים חדשים של שחקן אחר הלבוש באופן זהה, אשר פניו אינן מוצגות.
רבי אליעזר בן יעקב (השני)
רבי אליעזר בן יעקב השני היה לפי ההשערה תנא מתלמידי רבי עקיבא, שפעל בארץ ישראל בדור הרביעי של התנאים.
זפרם קוקרן
כפי שתואר במסגרת האירועים של "מסע בין כוכבים: המפגש", קוקרן הוא בן-האדם הראשון שהמציא את מנוע העיוות, בשנת 2063, אשר טיסת המבחן שלו משכה את תשומת הלב של הוולקנים, והובילה למפגש הראשון של האנושות עם גזע חייזרים.
רבי אליעזר בן יעקב (השני)
ההשערה בדבר קיומו
בספרות העוסקת בתולדות התנאים והאמוראים, מקובלת הייתה עד העת החדשה, ההנחה בדבר קיומו של תנא אחד בשם רבי אליעזר בן יעקב. ואולם הנחה זו עוררה קשיים; רבי אליעזר בן יעקב היה מוכר כתנא שחי בשלהי ימי בית המקדש השני ובתקופה שלאחר חורבנו (המאה הראשונה לספירה). בקטעים המיוחסים לו בתלמוד הוא מרבה למסור פרטים על בית המקדש ועבודתו, והתלמוד הבבלי אף מייחס לו את חיבורה של מסכת מידות, המתארת בפרוטרוט את בית המקדש השני. וישנן עדויות נוספות בכתבי חז"ל התומכות בהשערה לפיה הוא חי בימי הבית השני.
מאידך, במדרש בראשית רבה הוא נמנה בין אחרוני תלמידיו של רבי עקיבא: "שנים עשר אלף תלמידים היו לרבי עקיבא... וכולם בפרק אחד מתו... ובסוף העמיד שבעה: רבי מאיר, ורבי יהודה, רבי יוסי, ור' שמעון... ור' אליעזר בן יעקב". הוא מוזכר גם כמי שהשתתף בעיבור השנה עם תלמידי רבי עקיבא. כמו כן, בכמה מקורות מובאת דעתו לצד דעה של אחד מתלמידי רבי עקיבא הללו, ומשתמע שהיה בן דורם וחברם.
לאור זאת, שוררת הסכמה בין חוקרי העת החדשה, רבנים קונסרבטיבים כמו הרב זכריה פרנקל לצד אורתודוקסים כמו הרב יצחק אייזיק הלוי, כי היו שני תנאים בשם רבי אליעזר בן יעקב. ואף הועלתה השערה בדבר קרבה משפחתית ביניהם.
זפרם קוקרן
ביוגרפיה של הדמות
ב-5 באפריל 2063, קוקרן ביצע את הטיסה הראשונה של כדור הארץ במנוע עיוות, כשהוא מנגן את השיר "Magic Carpet Ride" של להקת "Steppenwolf" במהלך השיגור. טיסת העיוות של הפניקס זוהתה על ידי ספינת מחקר של הוולקנים, T'Plana hath, אשר לאחר מכן יצרה קשר ראשון של שלום עם בני האדם, לרבות קוקרן, באתר השיגור של הפניקס שבמונטנה.
הפתגם הנ"ל (בתרגום לעברית: "אל תנסה להיות אדם גדול. פשוט היה אדם, ותן להיסטוריה לשפוט בעצמה") מיוחס לקוקרן, שאמר אותו בשנת 2073. בראשית המאה ה-22, קוקרן נכח בחנוכת קומפלקס מנוע עיוות 5 על כדור הארץ, בו הצהיר:
רבי אליעזר בן יעקב (השני)
ההשערה בדבר קיומו
לדברי הרב אהרן הימן, אף ביחס לחכם זה נאמר הכלל "משנת רבי אליעזר בן יעקב קב ונקי".
זפרם קוקרן
ביוגרפיה של הדמות
בתרגום לעברית: "מנוע זה יאפשר לנו להגיע באומץ למקום שבו אף אדם לא הגיע לפני כן"; מה שהופך אותו לאדם הידוע הראשון (ביחס לציר הזמן הבדיוני של מסע בין כוכבים) שאומר זאת.
רבי אליעזר בן יעקב (השני)
ההשערה בדבר קיומו
עם זאת, ישנם קשיים בהשערה זו, כמו למשל העובדה שהמשנה מביאה מדברי שני האישים ואינה טורחת לתת בהם סימן היכר, כמו "הזקן" או "הגדול" וכדומה. ואף נראה שחלק מהראשונים סברו שמדובר באדם אחד.
זפרם קוקרן
ביוגרפיה של הדמות
מתקן השיגור של הפניקס הפך לאנדרטה היסטורית. פסל שיש בגובה 20 מטר הוצב שם, המציג את קוקרן מביט בגבורה אל עבר העתיד. שמו של קוקרן הפך לנערץ ברחבי הגלקסיה המוכרת, עם אוניברסיטאות, ערים שלמות וכוכבי לכת הנקראים על שמו. המהנדס הראשי של האנטרפרייז-E ג'ורדי לה פורג', למשל, למד בבית הספר התיכון על שם זפרם קוקרן.
על פי הפרק "Metamorphosis" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", קוקרן נחשב למת לאחר שנעלם מאלפא קנטאורי בשנת 2117. ג'יימס ט' קירק, ספוק, ולאונרד מקוי מוצאים את קוקרן חי, על אסטרואיד שאותו הוא מכנה "Companion", נוכחות אוורירית של אנרגיה טהורה שהשיבה נעורים לקוקרן הזקן והגוסס, 150 שנה קודם לכן, והחזיקה אותו בשבי מאז - במצבו הצעיר ומלא המרץ.
יקום המראה
ביקום המראה, במקום לקבל את פניהם של הוולקנים בקבלת פנים לשלום, קוקרן ושאר בני האדם הורגים אותם ובוזזים את ספינתם. בני האדם כובשים עולמות אחרים, כחלק מאימפריית הארצנים האכזרית.
הופעות
בפרק "Metamorphosis", את דמותו של קוקרן מגלם גלן קורבט, שהיה בן 37 בזמן השידור של הפרק. בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", קוקרן מגולם על ידי ג'יימס קרומוול בן ה-56, בנקודת זמן שבה הדמות, בשנת 2063, הייתה בגיל 33 בלבד. האנציקלופדיה של מסע בין כוכבים מסבירה פער זה על ידי התאוריות כי המראה הקשיש של קוקרן בשנת 2063 הוא תוצאה של הרעלת קרינה, ושכשהוא נתקל ב-Companion, תוצאות אלו התהפכו ומראהו הצעיר שוחזר.
בעיית הגלריה לאמנות
בעיית הגלריה לאמנות היא בעיה תאורטית מפורסמת בתחום הגאומטריה החישובית, העוסקת במבנה של מצולעים מישוריים. הבעיה, שהוצגה בשנת 1973 על ידי המתמטיקאי ויקטור קלי, מבקשת למצוא את מספר השומרים הקטן ביותר שיוכלו, מבלי לעזוב את משמרתם, להשגיח על כל פינה בגלריה לאמנות, שקירותיה ישרים.
באופן פורמלי, נקודה A "משגיחה" על נקודה B בתוך מצולע, אם הקו הישר המחבר אותן נמצא כולו בתוך המצולע. בהינתן מצולע חסר חורים, השאלה היא מהו המספר הקטן ביותר של נקודות שכל נקודה במצולע נתונה תחת השגחתה של אחת מהן.
חסם עליון
כעת בוחרים את הצבע שבו נצבע מספר הקודקודים הקטן ביותר וה"שומרים" הם הנקודות שצבועות באותו צבע.
מכיוון שקודקודי כל אחד מהמשולשים בשילוש של המצולע צבועים בכל שלושת הצבעים (כי כל שני קודקודים מחוברים בקו, ולכן אם היו שני קודקודים בעלי אותו צבע, זה היה בסתירה לדרישת הצביעה) הרי שבכל אחד מהמשולשים נמצא שומר. מכיוון שמשולש הוא צורה קמורה, די בשומר זה כדי לשמור על כל המשולש. לכן קבוצת השומרים שנבחרה מספיקה כדי לשמור על המצולע כולו.
אם למצולע \ n קודקודים, הרי שמספר הנקודות שנצבעו בצבע שהופיע הכי מעט פעמים לא עולה על. ניתן להוכיח כי זהו חסם עליון למספר השומרים, דהיינו קיימים מצולעים שבהם נדרש כמספר הזה של שומרים.
סיבוכיות
הבעיה של מציאת המספר המינימלי של שומרים עבור מצולע מסוים (שיכול להיות קטן בהרבה מ-, למשל, למצולע קמור די בשומר יחיד) היא בעיה NP-קשה.