cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוניטרוניקס
תחום המוצרים
בקרי יוניטרוניקס הם בקרים המשלבים אינטגרטיבית, ביחידה אחת, הן את רכיבי הבקרה (התוכנה והחומרה המהווים את החלק הפעיל של הבקר, ה"מוח" הפעיל של הבקר) והן את רכיבי הממשק (HMI - Human-Machine Interface) שנועדו לאפשר למפעיל לשלוט בבקר עצמו ובאמצעותו, במכשור הנתון לשליטה ופיקוח של הבקר, ללא צורך בידע מוקדם בתכנות.
תחום המערכות
יוניטרוניקס עוסקת באמצעות חטיבת המערכות שלה, בשירותי תכנון, אינטגרציה, הקמה, ואחזקה של מערכות לוגיסטיות ממוחשבות, בעיקר מחסנים אוטומטיים ומרכזי הפצה ממוכנים הכוללים רכיבים אוטומטיים ומערכות שינוע (עגורנים, מסועים, מערכות ליקוט ועוד) המשולבים יחד במערך הלוגיסטי ובשרשרת האספקה של ארגונים. בין השאר כחלק ממגמת התפתחות כוללת של ניהול שרשרת האספקה (Supply Chain Management) ורצף הפעילויות הלוגיסטיות מהיצרן עד צרכן הקצה. והצורך לייעול, הן מבחינת שיטות ואמצעי האחסון והאחזור, והן מבחינת החיסכון בשטח ובזמן האחסון והאחזור, המאפיינים בדרך כלל את המעבר למערכות לוגיסטיות ומרכזי הפצה אוטומטיים.
תחום פתרונות החניה
פעילות החברה בתחום פתרונות החניה מתבצעת באמצעות חברת הבת יוניטרוניקס פתרונות חניה בע"מ. פעילות זו מתמקדת בעיקר בתכנון, פיתוח, ייצור, שיווק ומכירה של מערכות אוטומטיות וממוכנות אשר נועדו להציע פתרונות חניה יעילים וכלכליים בעיקר בתחום החניונים האוטומטיים. חניון אוטומטי, מתוכנן לספק בנפח חלל נתון, פי 2 עד פי 3 יותר מקומות חניה, תוך חיסכון בעלויות תפעול שוטפות, וזאת במקביל לשיפורים בהיבטי הביטחון האישי לנהג, בטיחות וחוויית הנהג. חניונים אוטומטיים נתפסים כפתרונות "ירוקים" וידידותיים לסביבה כתוצאה מחיסכון באנרגיה ובפליטת גזים (כלי הרכב משונעים למקום החניה ומוחזרים ממנו כאשר הם דוממים), וגם לעובדה זו השפעה על תחום הפעילות וצמיחתו.
בשנת 2019 פוצלה פעילות פתרונות החניה לחברה נפרדת - יוטרון, שמניותיה גם החלו להיסחר בבורסת תל אביב.
ווה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אורפיאו ואאורידיצ'ה
אורפיאו ואאורידיצ'ה (גם אורפיאוס ואאורידיקה) (באיטלקית: Orfeo ed Euridice; בצרפתית: Orphée et Eurydice; באנגלית: Orpheus and Eurydice) היא אופרה בת שלוש מערכות של כריסטוף ויליבלד גלוק. הלברית שלה נכתבה על ידי רניירי דה קלצאביג'י באיטלקית. הופעת בכורה בשנת 1762 נערכה בבורגתיאטר בווינה ב-5 באוקטובר. ב-2 באוגוסט 1774 הוצגה בפריז גרסה בסגנון צרפתי עם טקסט מאת פייר לואיס מולין עם מספר תוספות בלט ושינויים נוספים.
היצירה היא יצירת הבמה הידועה ביותר, הפופולרית והנפוצה ביותר של גלוק וכן מה שנקרא האופרה הרפורמית הראשונה. מאז לידתה הופיעה האופרה באופן קבוע על במות בתי האופרה ברחבי העולם. במאה ה-19 הוא עברה עיבוד מספר פעמים כשהידוע ביותר הוא גרסתו של הקטור ברליוז (1859).
בקנה אחד עם הנוהג של היום, אורפיאו מושר על ידי קונטרה-טנור או זמרת מצו סופרן. שני התפקידים האחרים מושרים על ידי קול לירי או סופרן קולורטורה (סופרן קולורטורה הוא סוג של קול סופרן אופראי הגבוה ביותר. תכונות: זמרת ששרה בקלות סלסולים. דוגמה אופיינית לכך היא באופרה של וולפגנג אמדאוס מוצרט חליל הקסם בתפקיד מלכת הלילה).
אורך האופרה הוא 105–115 דקות.
מערכה 2
האריניה לא רוצות להכניס את אורפיאו לעולם התחתון ושרות על סרברוס, הכלב השומר על הכניסה. כשאורפיאו מתחנן בליווי נגינה בלירה, הם קוטעים אותו מספר פעמים, אך בסופו של דבר מתרככות מהניגונים היפים שלו ומכניסות את אורפיאו לעולם התחתון.
בתמונה השנייה אורפיאו מגיע לאליסיום. הוא מעריץ את יופיו של הנוף, אך אינו מוצא בו נחמה, כיוון שאאורידיצ'ה עדיין לא איתו. הוא מתחנן לרוחות, שיביאו אותה אליו, מה שהרוחות עושות באמת.
מערכה 3
בדרך החוצה מהאדס, אאורידיצ'ה שמחה שיכולה לחזור לפני האדמה, אך אורפאו - שלא שכח את התנאי של קופידון - משחרר את ידה ואינו מביט בה לאחור. אאורידיצ'ה לא מבינה מדוע הוא עושה זאת ומתחננת אליו, אך אורפאו אינו יכול לדבר. אאורידיצ'ה חושבת שאורפיאו כבר לא אוהב אותה ולכן מסרבת להמשיך הלאה ומעדיפה את המוות. אורפיאו לא יכול לסבול יותר ומביט לאחור אל אאורידיצ'ה, שמתה באותו הרגע. אורפיאו שר על צערו ואז מחליט להתאבד, כדי לראות שוב את אהובתו בעולם התחתון, אך קופידון מופיע ועוצר אותו. קופידון מחיה את אאורידיצ'ה והזוג הרומנטי מתאחד.
תמונה 2 מיקום: בית המקדש של קופידון
כולם מזמרים בשבחו של קופידון.
ההיסטוריה של האופרה
בכורה האופרה הייתה בחגיגת יום השם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-5 באוקטובר 1762, בבורגתיאטר בווינה. על ההופעה פיקח מנהל התיאטרון של מפלגת הרפורמה הרוזן ג'אקומו דוראצו. התפאורות עוצבו על ידי ג'ובאני מריה קווגליו וכוריאוגרפיה על ידי גספרו אנג'וליני. הדמות הראשונה של אורפיאו הושר על ידי הזמר המפורסם המסורס (קסטרטו) גאטנו גוואדני. בשנה שלאחר מכן הוצגה האופרה שוב בווינה, אך אחר כך לא הוצגה עד 1769. ההופעות בלונדון התקיימו בשנת 1770, את תפקיד אורפאו שר גוואדני. עם זאת, הם לא הציגו את הגרסה המקורית של גלוק, אלא הסתמכו על עיבוד מחודש של יוהאן כריסטיאן באך (המכונה "באך האנגלי"). את הגרסה האיטלקית לאופרה ניהל יוזף היידן בשנת 1776.
לאופולד פון מילדנשטיין
ראשית דרכו, יחסו לציונות וביקורו בארץ ישראל
פון מילדנשטיין נולד ב-30 בנובמבר 1902 בפראג, אז חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, כבן למשפחה השייכת לרובד הנמוך ביותר של האצולה האוסטרית. הוא הוכשר כמהנדס. בשנת 1929 הצטרף למפלגה הנאצית ובשנת 1932 גם לאס אס, והיה אחד האוסטרים הראשונים לעשות כן.
גילה עניין בציונות, ואפילו הרחיק לכת עד כדי ביקור בכנסים ציוניים כדי להעמיק את הבנתו בתנועה. הוא ראה ברעיון הציוני פתרון לבעיה היהודית ולהפיכתה של גרמניה למה שהנאצים קראו "יודנריין" (Judenrein, "נקייה מיהודים"). התנועה הציונית צברה פופולריות רבה בקרב יהודי גרמניה מאז עלה היטלר לשלטון ונטתה לשתף פעולה לשם ביצוע פתרון זה. ב-7 באפריל 1933, ימים אחדים לאחר עליית נאצים לשלטון, הכריז ה"יודישה רונדשאו" (Juedische Rundschau), ביטאון הפדרציה הציונית של גרמניה, כי מכל חלקי האוכלוסייה היהודית רק הפדרציה הציונית של גרמניה מסוגלת ליצור קשר עם הנאצים בתום לב כ"שותפים כנים". הפדרציה הטילה על אחד מפעיליה, קורט טוכלר, ליצור קשר עם תומכים אפשריים בציונות בקרב המפלגה הנאצית, במטרה להקל על עליית יהודי גרמניה לארץ ישראל. טוכלר פנה לפון מילדנשטיין וביקש ממנו לכתוב משהו חיובי בעיתונות הנאצית על יישובם של היהודים בארץ ישראל. פון מילדנשטיין הסכים לשליחות עיתונאית זאת, בתנאי שיותר לו לבקר בארץ ישראל המנדטורית, עם טוכלר כמלווה. באביב של שנת 1933 יצאה מברלין לארץ ישראל קבוצה של שני זוגות, טוכלר עם אשתו גרדה, ופון מילדנשטיין עם אשתו. בדו"ח שמסר טוכלר לימים לארכיון יד ושם הוא כתב: "מטרתנו הייתה ליצור בעיתון נאצי חשוב אווירה שתקדם את מפעל הבנייה בארץ ישראל". לדבריו גורמים מוסמכים בתנועה הציונית אישרו את יוזמתו. מילדנשטיין וטוכלר בילו ביחד בארץ חודש ימים. מילדנשטיין עצמו נשאר בארץ שישה חודשים, סייר בארץ לאורכה ולרוחבה, נפגש עם יהודים וערבים רבים, התארח במספר קיבוצים והתרשם עמוקות. הוא חזר לגרמניה כתומך נלהב של הציונות ואפילו החל ללמוד עברית. פון מילדנשטיין שמר על קשריו עם משפחת טוכלר גם אחרי שזו עלתה לארץ ישראל, ומדי שנה היה שולח להם ברכות לראש השנה היהודי, בעברית.
לאחר הביקור
בשובו לגרמניה הביא עמו מילדנשטיין כמה תקליטים מזמרת הארץ. במהלך אחד מביקוריו של קורט טוכלר במטה הגסטפו שמע שם את "שיר העמק" מתנגן. כמו כן מסר במהלך תקופה זו, ידיעות מועילות לטוכלר. עוד קיים מילדנשטיין את הבטחתו לטוכלר ופרסם בשנת 1934 סדרה של שתים עשרה כתבות מצולמות אודות סיורו בארץ בעיתון הנאצי "דר אנגריף" (בגרמנית: "ההתקפה"), ביטאונו של יוזף גבלס, שנשאו את הכותרת "נאצי נוסע לפלשתינה". בעמודו הראשון של העיתון הופיעה מפת ארץ ישראל ולאחריה הכתבות בהן הביע מילדנשטיין אהדה לחלוצים ולמתיישבים היהודים ולהישגיהם, שיצרו לדבריו סוג חדש של יהודי. הוא תיאר יהודים חורשים את האדמה, מייבשים ביצות ומגשימים את הרעיון הציוני, המביא תועלת גדולה ליהודים ולעולם, משום שמולדת יהודית בפלשתינה היא לדבריו דרך אפשרית לרפא הפצע הקיים מזה דורות על העמים: הבעיה היהודית.
לרגל סדרת הכתבות הוציא העיתון הנאצי מטבע מיוחדת עם צלב הקרס מצידה האחד ומגן דוד מצידה האחר, כאשר את המגן דוד מקיף הכיתוב "נאצי נוסע לפלשתינה" (Ein Nazi fährt nach Palästina). הצעתו של מילדנשטיין שהפתרון לבעיה היהודית יהיה הגירה המונית לארץ ישראל התקבל על דעת הממונים עליו באס דה, ובאוגוסט 1934 הוא מונה לראש המחלקה היהודית (Judenreferent) החדשה שהוקמה באס דה. בתפקידו זה הנהיג מילדנשטיין מדיניות של עידוד האוכלוסייה היהודית להגר לארץ ישראל, ופיתח קשרים חיוביים עם הארגונים הציוניים. אנשי האס אס הונחו גם הם לעודד את פעילותם של הציונים בתוך הקהילה היהודית, בעדיפות על המתבוללים, ובעיקר על פני הסוציאליסטים, מתנגדי הנאצים, שראו בהם סכנה אמיתית. כך גם לאחר תיקון  סעיף 4 (2)  בחוקי נירנברג, שהתיר להם להניף דגל ב"צבעים היהודיים", משמע - הדגל הציוני.
אדולף אייכמן סבר כי הפריצה הגדולה בקריירה שלו הגיעה ב-1934, כאשר זומנה לו פגישה עם מילדנשטיין, שהזמין אותו להצטרף למחלקתו. אייכמן סיפר שמילדנשטיין דחה באוזניו את האנטישמיות הוולגרית של יוליוס שטרייכר וכי מילדנשטיין מסר לו את ספרו של הסופר הציוני אדולף ביהם על היהדות. בקיץ 1935, כשנשא דרגת האס אס של אונטרשטורמפירר, השתתף מילדנשטיין בקונגרס הציוני ה-19 בלוצרן, כמשקיף מצורף למשלחת של יהודי גרמניה.
מן האס דה למשרד החוץ
לאחר סכסוך עם ראש האס דה, ריינהרד היידריך, בשנת 1936 פוטר מילדנשטיין מתפקידו בארגון והועבר למחלקת העיתונות הזרה במשרד החוץ. סיבת הפיטורין הייתה כי לדעת הממונים עליו הגירת היהודים לא התקדמה בקצב מהיר דיו. במקומו נתמנה לעמוד בראש המחלקה היהודית הרברט האגן. עם עזיבתו חל שינוי במדיניות המחלקה שהתאפיין בפרסום מנשר המזהיר מפני הסכנות הכרוכות בהקמת מדינה יהודית חזקה במזרח התיכון, שנכתב על ידי מומחה אחר לעניינים יהודיים שהצטרף למחלקה – אדולף אייכמן, שצורף למחלקה ביזמת מילדנשטיין ואשר עתיד למלא תפקיד מכריע בפתרון הסופי. כאשר גרמניה נכנסה למלחמת העולם השנייה לא היה למילדנשטיין כל קשר יותר לענייני היהודים, הוא מילא תפקידו במשרד החוץ והמשיך לכתוב מאמרי תעמולה וספרים.
לאחר המלחמה
לאחר תום המלחמה לא נחשב מילדנשטיין כפושע מלחמה ולא הועמד לדין, אך ספריו "סביב הארץ הבוערת על הירדן" (das brennende Land am Jordan) מ-1938 ו"המזרח התיכון כפי שנראה מן הדרך" (Naher Osten — vom Straßenrand erleb) מ-1941, נכללו לאחר המלחמה ברשימת הספרים האסורים בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה ולאחר מכן בגרמניה המזרחית.
בתקופת ראשיתה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הידועה כגרמניה המערבית, הצטרף מילדנשטיין למפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP), שהיא מפלגה ליברלית מתונה. בשנת 1954 ביקר בארצות הברית, לאחר שככל הנראה ניתנה לו אשרת כניסה לפי בקשת ממשלת גרמניה המערבית. בחודש מאי 1956 הוא נבחר לוועדת העיתונות של מפלגתו. בחודש דצמבר של אותה שנה הגיע דיווח של ה-CIA, סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, כי מילדנשטיין נמצא במצרים ומועסק על ידי ממשלתו של גמאל עבד אל נאצר בתחנת הרדיו "קול ערב".
בחודש יוני 1960, זמן קצר לאחר לכידתו של אייכמן על ידי "המוסד", פרסם מילדנשטיין הודעה כי פעל בשירות סוכנות הביון המרכזית וכסוכן מודיעין אמריקאי לשעבר יש לו חסינות מפני העמדה לדין. סוכנות הביון עצמה לא אישרה ולא הכחישה טענה זאת. בשנת 1964 פרסם מילדנשטיין ספר על ערבוב משקאות בשם "ערבוב עם אלכוהול ובלעדיו" (Mix mit und ohne Alkohol) ומאז לא ידוע עליו דבר.
"הדירה"
מלוויו של מילדנשטיין בביקורו בארץ ישראל בשנת 1933, קורט טוכלר ואשתו גרדה, עלו לארץ ישראל בשנת 1936. שניהם האריכו ימים, קורט טוכלר נפטר בשנת 1978 בהיותו בן 84 שנים וגרדה טוכלר נפטרה בשנת 2006 בהיותה בת 98 שנים. לאחר פטירתה של גרדה טוכלר באו בני המשפחה לפנות את חפציהם של בני הזוג בדירתם בתל אביב, ומצאו ערימות של חפצים, תמונות, מכתבים ומסמכים, ואז נודע להם על אודות הקשרים של בני הזוג טוכלר עם מילדנשטיין ועל ביקורם המשותף בארץ ישראל, שעליהם לא סיפרו בימי חייהם. אז גם נתברר לבני המשפחה כי בני הזוג טוכלר המשיכו לקיים חליפת מכתבים ארוכה עם בני הזוג מילדנשטיין לאחר המלחמה, ואף נסעו לגרמניה לבקרם פעמים רבות. נכדם של קורט וגרדה טוכלר במאי הקולנוע ארנון גולדפינגר, יצר על בסיס תגליות אלו סרט קולנוע תיעודי בשם "הדירה", שבו כלל גם ריאיון עם בתו של מילדנשטיין. הסרט זכה בפרס אופיר לשנת 2011 כסרט התיעודי הטוב ביותר.
ג'ון קר (שחקן)
ג'ון גרינהאם קר (באנגלית: John Grinham Kerr; 15 בנובמבר 1931 – 2 בפברואר 2013) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
קר נולד בניו יורק לזוג הורים שחקנים ומגיל צעיר נמשך למשחק בעקבות הוריו. הופעתו הראשונה בתיאטרון מסחרי בברודוויי הייתה ב-1953 במחזה "ברנדין". על משחקו במחזה זה הוענק לו פרס Theatre World Award. המחזה עובד לסרט ברנדין בשנת 1956 בכיכובו של פט בון.
לאחר מכן השתתף במחזה "תה וסימפתיה" בתור נער עם בעיות בזהותו המינית. זה היה מהמחזות הראשונים שעסקו בנושא הלהט"ב. על משחקו במחזה זה זה בפרס טוני ו-New York Drama Critics Award.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בדרמה "קורי העכביש" (The Cobweb) בבימויו של וינסנט מינלי, בתפקיד של נער חולה נפש במוסד פסיכיאטרי.
ב-1958 השתתף בהפקה הקולנועית של המחזמר דרום פסיפיק בבימויו של ג'ושוע לוגאן בתור לוטננט ג'ו קייבל המתאהב בצעירה ממוצא פולינזי.
ב-1961 השתתף בתפקיד ראשי בסרט האימה "הבור והמטוטלת" (The Pit and the Pendulum) לפי סיפור של אדגר אלן פו.
לאחר מכן פנה לטלוויזיה והשתתף בסדרות רבות כמו: אלפרד היצ'קוק מגיש, פייטון פלייס, קולומבו ועוד.
מת ב-2 בפברואר 2013 כתוצאה מכשל לבבי.
יום-טוב צהלון
הרב יום-טוב צהלון (כונה גם: מהריט"ץ; ה'שי"ט, 1559–ה'שע"ט) היה מחכמי צפת. בן למשפחת רבנים ספרדית.
קורות חיים
בין השנים 1590 -1600 יצא לשמש כשד"ר באיטליה והולנד. לאחר מכן יצא בשליחותה של צפת כשד"ר למצרים ולאיסטנבול. במהלך תקופה זאת כתב מאות תשובות הלכתיות. תשובות אלו כונסו בספר שו"ת שהוציא לאור נכדו - רבה של איסטנבול - שנקרא על שמו יום טוב בן עקיבא צהלון.
ספרו של רבי יום טוב צהלון - לקח טוב - נדפס בשנת 1577 (היה עזר לי לפ"ק - של"ז) בצפת והיה כנראה הספר הראשון שנדפס בארץ ישראל.
נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
אייקו, נסיכת יפן
הנסיכה אייקו, המכונה הנסיכה טושי (ביפנית: 敬宮愛子内親王; בתרגום לעברית: טושי-נו-מיה-אייקו-נאשינו; נולדה ב-1 בדצמבר 2001) היא הבת היחידה של קיסר יפן, נארוהיטו ואשתו הנסיכה מסאקו.
המשך השושלת
הלידה עוררה התרגשות עזה ביפן, כיוון שיורש העצר ורעייתו ניסו להרות במשך שמונה שנים. רשתות הטלוויזיה במדינה הפסיקו את מתכונת השידורים הרגילה, ועברו לשדר צילומים של מסאקו, נסיכת יפן בת ה-37 מגיעה לבית היולדות המלכותי ומנופפת לקהל. הנסיכה מסאקו סירבה לבדוק את מין העובר בהיריון, ובעם היפני התעוררו תקוות כי מדובר בבן. לקיסר יפן לשעבר, אקיהיטו, שני בנים: הקיסר הנוכחי, נארוהיטו ואחיו פומיהיטו, נסיך אקישינו, אבי הנסיכות מאקו וקאקו. מאז 1965 לא נולד בן בשושלת המלוכה היפנית. החוק היפני מאפשר רק לבנים לרשת את הקיסר, כך שהולדת הנסיכה החדשה עדיין לא סיפקה יורש עצר לכס הקיסרות. ביפן התעורר ויכוח האם יש לשנות את החוק כדי לאפשר גם לאישה לשבת על כס הקיסרות. ראש ממשלת יפן ג'וניצ'ירו קואיזומי יזם חוק שיאפשר לאישה לשבת על כס הקיסרות, כדי לפתור את משבר ההמשכיות. הוויכוח הסתיים ב-6 בספטמבר 2006, כאשר קיקו, נסיכת אקישינו, אשתו של פומיהיטו, נסיך אקישינו, ילדה בן, הנסיך היסאהיטו (悠仁親王).
שמה
שמה הפרטי של הנסיכה מורכב משתי סימניות קאנג'י: אהבה (愛) וילד (子) והמשמעות היא "אדם שאוהב את הזולת". שמה הקיסרי הוא הנסיכה טושי (敬宮)) שמשמעותו "אדם שמכבד את הזולת". היא לא תוכל להמשיך ולהשאיר כינוי זה אם תינשא לאדם שאיננו מהמשפחה הקיסרית. שמה ניתן לה על ידי הוריה, ששברו את המסורת הקיסרית בה ניתן שמו של הצאצא על ידי הקיסר המכהן.
חייה
הנסיכה אייקו החלה את לימודיה בגן ילדים מרשת מוסדות החינוך היוקרתיים גאקושין (学習院) ב-3 באפריל 2006, אותו סיימה ב-15 באפריל 2008. באותה רשת המשיכה גם בבית הספר היסודי ובבית ספר תיכון לבנות. ביום הולדתה השמיני פורסם שהנסיכה מתעניינת בקליגרפיה, סימניות קאנג'י, קפיצה בחבל, שירה ונגינה בפסנתר וכינור.
תקרית הבריונות
במרץ 2010 הודיע דובר משפחת המלוכה ביפן כי הנסיכה הפסידה כמה ימי לימוד משום שסבלה מחרדה שהיא תוצאה של הצקות ובריונות של כמה מהבנים בבית הספר. תקרית זו פתחה צוהר לנעשה במערכת החינוך ביפן, שהתבררה כסובלת ממקרי אלימות.
מט חיימוביץ
מט חיימוביץ (באנגלית: Matt Haimovitz, נולד ב-3 בדצמבר 1970 בבת ים) הוא צ'לן אמריקאי-קנדי, יליד ישראל. חיימוביץ קנה לעצמו שם לא רק בגלל הטכניקה וכישרונו המוזיקלי, אלא גם הודות לקריירה ולבחירות הרפרטואר שלו הנחשבות לפחות קונבנציונליות. מורו בבית הספר "ג'וליארד", ליאונרד רוז, תיאר אותו כ"אולי גדול הכישרונות מבין תלמידיו" וכ"בעל חוש הסגנון ורגישות מוזיקלית בלתי רגילים".
חיימוביץ מנגן לעיתים קרובות על צ'לו בעל צליל מיוחד, שיוצר בשנת על 1710 בידי האומן הוונציאני מטאו גופרילר. הכלי הושאל לו על ידי אלמנתו של פבלו קזאלס, מרתה.
משפחתו, החינוך המוזיקלי וראשית דרכו כסולן
חיימוביץ נולד בעיר בת ים בישראל כבן של המהנדס הרי חיימוביץ ושל אשתו הפסנתרנית מרלנה, יהודים שעלו לארץ מרומניה. בגיל 5 היגר עם המשפחה לארצות הברית, שם התיישב בפאלו אלטו שבקליפורניה. בגיל 7 התחיל לקבל שיעורי צ'לו אצל המורה הידועה אייריני שארפ בסן פרנסיסקו. אחר כך מגיל 9 עבר ללמוד באקדמיה למוזיקה של המערב בסנטה ברברה אצל גאבור רייטו', אחד מתלמידיו של פבלו קזלס.
כבר בשלב מוקדם בילדותו זכה חיימוביץ לתשומת לב עקב כישוריו המוזיקליים הייחודיים וכילד ניגן עם התזמורת הקאמרית של פאלו אלטו ועם התזמורת הסימפונית הצעירה של סן פרנסיסקו. בגיל 10 הבחין בו הכנר יצחק פרלמן אשר שמע אותו מנגן בקמפוס המוזיקלי בסנטה ברברה. בעידודו של פרלמן, הוריו החליטו לעבור לניו יורק על מנת לאפשר לילד הפלא להיות במשך 3 שנים תלמידו של המורה והצ'לן האמריקאי המפורסם, ליאונרד רוז. חיימוביץ למד בבית ספר ג'וליארד, עד לשעת מותו של מורו בשנת 1984. ב-1983 הופיע חיימוביץ בקונצרט בכורה בקרנגי הול, כאשר נקרא למלא את מקום מורו רוז, בנגינת החמישייה בדו מז'ור מאת שוברט, כחלק מהרכב קאמרי שכלל את אייזק שטרן, מסטיסלב רוסטרופוביץ', את שלמה מינץ ואת פנחס צוקרמן. אחרי מותו של ליאונרד רוז, חיימוביץ למד עם רון ליאונרד ובמידה פחותה יותר, אצל יו-יו מה. בגיל 14 ניגן לראשונה כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה. כעבור 3 שנים, בגיל 14 חתם על חוזהו הראשון עם חברת התקליטים דויטשה גרמופון. התקליט הראשון יצא לשוק בשנת 1989. התקליט כלל הקלטות של הקונצרטים לצ'לו מאת לאלו, ברוך וסן-סנס, עם התזמורת הסימפונית של שיקגו תחת שרביטו של ג'יימס לוין.
חיימוביץ עשה עד שנת 1996 גם לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד, שבמהלכם הכיר את אשתו לעתיד, המלחינה לונה פרל וולף. יחד איתה השתקע המונטריאול, בקנדה ובשנת 2007 לזוג נולדה ילדה.
הקריירה בשנות בגרותו
בשנת 1996, עם תום לימודיו בהרווארד ולאחר סיום החוזה עם דויטשה גרמופון, חש חיימוביץ' חוסר נחת מסוים מהמסלול השגרתי שבקריירות המוזיקאים הקלאסיים בני זמנו. בצד קשרי העבודה עם תזמורות מפורסמות למוזיקה קלאסית כמו הפילהרמונית מניו יורק, התזמורת הקאמרית בריטית, התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של ליאונרד סלטקין או התזמורת הסימפונית של קליבלנד בניצוחו של שארל דיטואה, התזמורות הסימפוניות של לוס אנג'לס, מונטריאול, סן פרנסיסקו,תזמורת פריז, תזמורת פילהרמוניה מלונדון, תזמורת Suisse Romande, תזמורות הרדיו מפרנקופרט, מקלן, לייפציג, של הנובר, הפילהרמונית הישראלית מתל אביב, הפילהרמונית היפנית החדשה, תזמורת האופרה של בייג'ינג וכו', החל חיימוביץ לבחון יותר ויותר רפרטוארים פחות מוכרים מתחום הקלאסיקה או בכלל, מחוץ ל"מוזיקה משכילה". הרבה מהרסיטלים שלו מתקיימים מאז במקומות בלתי קונבנציונליים כמו מסעדות ובתי קפה, מועדוני לילה או אולמות המיועדים למוזיקת ג'אז, פופ, רוק או פולק. בשנת 2002 עשה האמן סיור קונצרטים מעורר הדים רבים ברחבי צפון אמריקה, שכלל ביצוען של הסוויטות לצ'לו של באך באולם CBGB במנהטן, בTractor Tavern של סיאטל, ובמועדוני לילה ומסעדות.
הסיור הבא, תחת הכותרת "המנון" (Anthem) הציג בפני הקהל האמריקאי קטעי מוזיקה מקומית שכללו גם את גרסתו המאולתרת של ג'ימי הנדריקס להמנון ארצות הברית, "הדגל זרוע הכוכבים". בקונצרטים אלה חיימוביץ שיתף פעולה עם עמיתיו להקת הצ'לי "אוצ'לו" שייסד באוניברסיטת מקגיל (איתה ביצע, בין היתר, גם את הקטע "קשמיר" של להקת לד צפלין), כמו כן עם להקת המוזיקה העתיקה והים תיכונית "קונסטנטינופול" ממונטריאול. כאמור, מקום חשוב ברפרטואר של מט חיימוביץ תופסת מוזיקת המאה ה-20 - יצירות של מלחינים כמו בארטוק, קודאי, ליגטי, ברבר, שוסטקוביץ', לוטוסלבסקי, בריו, אוסוולדו גוליחוב, אדריאן פופ, אליוט קרטר, ג'ורג' קרמב ואחרים.
בשנת 2000 הקים חיימוביץ חברת תקליטים משלו, אוקסינגייל, שבה הוציא לאור הקלטות של עצמו ושל מבצעים אחרים. בשנים 2004-1999 לימד באוניברסיטת אמהרסט במדינת מסצ'וסטס, והחל משנת 2004 מכהן כפרופסור בבית הספר שוליך למוזיקה, במסגרת אוניברסיטת מקגיל במונטריאול, וכמו כן באקדמיית דמיין פורגט באזור שרלוואה בקוויבק.
פרסים ואותות כבוד
(היה הצ'לן הראשון שזכה בפרס זה)
דיסקוגרפיה
עם התזמורת הסימפונית שיקגו, תחת שרביטו של ג'יימס לוויין- פריצת הדרך של חיימוביץ - חברת דויטזה גרמופון. בוקריני - קונצרטו לצ'לו בעיבודו של גריצמכר, קרל פיליפ עמנואל באך - קונצרטו לצ'לו בלה מז'ור - עם התזמורת הקאמרית האנגלית, בניצוחו של אנדרו דייוויס. רגר - סוויטה מס.1 בסול מז'ור אופוס 131. בריטן - סיוטה מס.3 אופוס 87, בריו -הלכו המלים (בצרפתית "Les mots sont allés" ) לצ'לו סולו, הנצה -קפריצ'יו. דיטייה - 3 מחזורים על נושא השם זאכר, רגר - סוויטה בלה מנור אופוס 131, וברן - שלשה קטעים קטנים אופוס.11. - (יחד עם הפסנתרן קאסאר. רקוויאם לשלשה צ'לי ופסנתר מאת דויד פופר. קונצרט לצ'לו - 2005
אונסט
אונסט (באנגלית: Unst) הוא אי בקבוצת איי נורת' באיי שטלנד שבסקוטלנד.
גאוגרפיה
אונסט הוא האי המיושב הצפוני ביותר באיים הבריטיים, והאי השלישי בגודלו באיי שטלנד (אחרי האיים מיינלנד ויל). שטחו של האי 121 קמ"ר.
האי מישורי, חופי האי צוקיים, והאי מכוסה ברובו בערבת דשא. היישוב העיקרי באי הוא הכפר בלטסאונד (Baltasound). כפר דייגים זה היה בעבר נמל דיג המליחים השני בגודלו באיים הבריטים. כיום עיקר כלכלת הכפר מתבססת על התיירות.
באיים אונסט ופטלאר מתגוררים כ-806 תושבים (2001). כ-100 מהתושבים הועסקו בתחנת המכ"ם של חיל האוויר המלכותי שהייתה ממוקמת באי. סגירת התחנה בשנת 2006 הביאה לגידול משמעותי באבטלה באי.
הכפר סקוו (Skaw) הנמצא בצפון מזרח האי הוא היישוב הצפוני ביותר של הממלכה המאוחדת (אף שהמגדלור באי מאקל פלוגה צפוני יותר).
באי נמצא חלק משמורת הטבע הרמאנס (Hermaness) בשל המספר רב של מושבות ציפורי הים באזור.
מעבורות מקשרות את נמל בלמונט שבאי לנמל גוצ'ר באי יל ולנמל אודסטא באי פטלאר.
בינואר 2007 פקדה את האי רעידת אדמה בעוצמה של 4.9 בסולם ריכטר.
גבול ישראל–קפריסין
גבול ישראל–קפריסין הוא חלק מגבולות מדינת ישראל. גבול זה מהווה קו הגבול הימי היחיד של ישראל עם מדינה שאיננה גובלת בה יבשתית.
היסטוריה
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 פעלו חברות גז רבות בישראל לעיכוב חקיקה בכנסת, שהייתה אמורה לעגן בחוק את הגבולות הימיים של ישראל בים התיכון. גורם נוסף, שעיכב את קביעת הגבולות בין ישראל לקפריסין, היה סכסוך גבולות ימי ביחסי ישראל–לבנון, סכסוך שנמשך עד 2022, והסתיים לאחר חתימת הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון.
ב-17 בדצמבר 2010, לאחר שנים של משא ומתן בנושא, חתמו שר התשתיות, עוזי לנדאו ושר החוץ הקפריסאי, מרקוס קיפרנאו על הסכם, בו נקבע באופן רשמי קו הגבול הימי בין המדינות. במסגרת ההסכם התחייבו המדינות לעבוד בשיתוף פעולה זו עם זו לפיתוח מאגרי גז טבעי חוצי גבולות, אם יתגלו כאלו. לבנון ראתה בהסכם זה הפרה של זכויותיה הריבוניות והכלכליות, ופנתה בעקבות כך במכתב למזכיר הכללי של האו"ם.
עד לחתימת ההסכם, לא הוגדר גבול מים כלכליים רשמי בין ישראל לקפריסין, וקפריסין החליטה לקבוע גבול באופן חד-צדדי, כ-210 קילומטרים מהחופים הדרום מזרחיים של קפריסין (בערך באמצע המרחק שבין ישראל לקפריסין), ואף החלה לשווק את השטחים באזור ליזמי נפט וגז.
עם זאת, החל מ-2011 הייתה מחלוקת קטנה בין ישראל לקפריסין לגבי החלוקה במאגר הגז אפרודיטה-ישי, שרובו במים הכלכליים של קפריסין ומיעוטו, כ-2%-10%, במים הכלכליים של ישראל. בשנים הראשונות לאחר מציאת המאגר לא הייתה כדאות כלכלית בפיתוחו בשל הצריכה הנמוכה של גז כמקור אנרגיה בקפריסין, אך בעקבות העלייה הגדולה בצריכת גז בקפריסין לאורך השנים גדלה הכדאיות הכלכלית. ב-2019 העניקה ממשלת קפריסין זיכיונות לתפעול המאגר, אך ישראל הודיעה כי היא לא מתכוונת לוותר על חלקה במאגר.
ב־2021 הסכימו המדינות לאפשר לחברות המחזיקות בזיכיון הישראלי ובזיכיון הקפריסאי להגיע להסכמות ביניהן. כיוון שהחברות לא הגיעו להסכמות בנושא, החליטה שרת האנרגיה, קארין אלהרר על החזרת המשא ומתן לדרג המדינות עצמן.
בספטמבר 2022, במהלך המשא ומתן על הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון נפגשו אלהרר ומנכ"ל משרד האנרגיה, ליאור שילת עם שרת האנרגיה הקפריסאית נטשה פילידס, שם דנו השלושה לגבי מאגר הגז והזכויות בו.
פשטידת הפלא
פשטידת הפלא (אנגלית: The Magic Pudding) הוא ספר ילדים מאת הסופר והמאייר האוסטרלי נורמן לינדזי.
זהו ספר מסעות קומי ונונסנסי שנכתב בשנת 1918, ונחשב לקלאסיקה של ספרות הילדים והנוער האוסטרלית. הוא מספר על קואלה בשם באניפ בלוגם, הפוגש שני חברי "אגודת הפשטידאים" שברשותם פשטידת פלא - היא מדברת והולכת, ומבקשת שיאכלו אותה כל הזמן, מכיוון שהיא לעולם אינה נגמרת.
הספר מחולק לארבע פרוסות במקום פרקים, ומכיל שירים הומוריסטיים רבים. הטון הכללי של הספר הוא פרוע ולעגני.
הספר יצא בעברית במסגרת סדרת "הרפתקה ראשונה: קלאסיקה לראשית קריאה" מבית ההוצאות אוקיינוס ומודן הוצאה לאור.
וקטור WX-3
וקטור WX-3 (באנגלית : Vector WX-3) היא מכונית ספורט בתצורה קופה המוגדרת מכונית על מתוצרת יצרנית הרכב Vector Motors Corporation חברת בת של Megatech  אשר יוצרה בארצות הברית בשנת 1993
סטרייטיוסוכוס
סטרייטיוסוכוס (שם מדעי: Stratiotosuchus; מילולית מיוונית: "תנין חייל") הוא סוג נכחד של זוחל דמוי-תנין אשר התקיים באמריקה הדרומית של הקרטיקון העליון של ברזיל. הסוג הכיל מין יחיד - Stratiotosuchus maxhechti, אשר ניתן להוקרת החוקר מקס קנובלר הץ'.
מאפיינים
הסוג נראה לראשונה במאובנים בעיירה Irapuru שבסאו פאולו בידי חוסה מרטין סוארז (José Martin Suárez). הסוג תואר ב-2001 בידי קמפוס ועמיתיו, לאחר שהובדל מסוגים קרובים במשפחה.
סוג זה היה דומה לבאורוסוכוס ובעל מבנה גולגולת מוזרה ארוכה ורחבה מאוד שדמתה מעט לגולגולת כלב והגיע לאורך 47 ס"מ כשבעליה הגיע עד לאורך של 4 מטרים. מבנה לסתותיו היו בעלות שורות של שיניים חרוטיות כשל תנין בחלק הקדמי וחסרות שיניים בחלק האחורי והמבנה התאים לסגירה בעוצמה חזקה על טרף חולף. מבנה הגפיים הזכיר מעט את הפופוזאורוס ורמז שהיה בעל אורח חיים יבשתי שהיה טורף-על בברזיל.
עלילות סאות'לנד
עלילות סאות'לנד (באנגלית: Southland Tales) הוא סרט מדע בדיוני אשר נכתב ובוים על ידי ריצ'רד קלי. פסקול הסרט הופק על ידי מובי. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2006 ויצא באופן רשמי לאקרנים ב-16 בנובמבר 2007.
תקציר העלילה
בעקבות מתקפה גרעינית כנגד ארצות הברית אשר מתרחשת בשנת 2005 בטקסס, נפתחת מלחמת עולם שלישית בה מעורבות ארצות הברית, איראן, עיראק, סוריה, אפגניסטן וקוריאה הצפונית.
שלוש שנים לאחר המתקפה הגרעינית הממשלה בארצות הברית השתלטה כמעט על כל חלק במהלך חייהם של התושבים וחופש המידע והפרט נמצאים בסכנה. מנגד קמה תנועה נאו-מרקסיסטית מחתרתית אשר מתכננת להפיל את הממשל הפדרלי באמצעות מהפכה אלימה.
על מנת למצוא מענה למחסור החמור בדלק אשר נוצר בעקבות המלחמה, חברה גרמנית פיתחה גנרטור מיוחד אשר מסוגל להפיק אנרגיה חלופית בשם "קארמה נוזלית" באמצעות זרמי האוקיינוס. אף על פי כן, טכנולוגיה זו מאיטה באופן בלתי צפוי את קצב סיבוב כדור הארץ וגורמת להיווצרותם של חורים שחורים במרקם המרחב והזמן ומשפיעה על התנהגותם של בני האדם.
עלילת הסרט אשר מתרחשת בלוס אנג'לס מתמקדת במספר תתי עלילות אשר מתמקדות בעיקר בשלוש דמויות עיקריות: בסאנטרוס (דוויין ג'ונסון), מתאגרף לשעבר ושחקן קולנוע מפורסם אשר נתקף באמנזיה. בקריסטה (שרה מישל גלר), כוכבת פורנו לשעבר אשר עובדת על יצירת תוכנית מציאות חדשה. וברולנד טברנר (שון ויליאם סקוט) - קצין במשטרת לוס אנג'לס אשר מנסה לתפוס כפיל שלו אשר פעיל במחתרת הנאו-מרקסיסטית.
מיצ'ל סלגאדו
מיגל אנחל "מיצ'ל" סלגאדו פרננדס (בספרדית: Miguel Ángel Salgado Fernández, נולד ב-22 באוקטובר 1975 באס נאבס, גליסיה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן הימני. סלגאדו ידוע בזכות משחקו האגרסיבי ותיקוליו התכופים. נחשב בשיאו לאחד מהמגנים הטובים בעולם.
קריירה
סלגאדו התחיל את הקריירה שלו ב-1994 במדי סלטה ויגו. ב-1999 עבר לריאל מדריד בתמורה ל-11 מיליון אירו. יחד עם ריאל זכה פעמיים בליגת האלופות (2000 ו-2002) וארבע פעמים באליפות ליגת העל הספרדית (2001, 2003, 2007 ו-2008).
בקיץ 2009 שוחרר סלגאדו מריאל מדריד, לאחר עשר שנים בקבוצה. בתקופתו במועדון צבר 253 הופעות בליגה וכבש 4 שערים.
מיד לאחר שחרורו מריאל מדריד, ב-19 באוגוסט 2009, חתם לשנתיים בקבוצת בלקברן רוברס מהפריימר לייג האנגלית.
לסלגאדו 53 הופעות בנבחרת ספרד בכדורגל. הוא השתתף עימה ביורו 2000 ובמונדיאל 2006.
אאוט סטאק
אָאוּט סְטָאק (באנגלית: Out Stack), או אוּטְסְטָה (Ootsta), הוא איון בלתי מיושב המצוי בקבוצת איי נורת' באיי שטלנד שבסקוטלנד. האי הוא הנקודה הצפונית ביותר בממלכה המאוחדת בפרט ובאיים הבריטיים בכלל. האי נמצא צפונית לאי מאקל פלוגה וכ-3 ק"מ צפונית לאי אונסט. למעשה, בכיוון צפון, לא קיימת יותר כל נקודת קרקע מוצקה בין האי ועד הקוטב הצפוני.
האי צוקי וסלעי, ומהווה חלק משמורת הטבע הרמאנס (Hermaness).
בשנות ה-50 של המאה ה-19 הגיעה לאי ליידי ג'יין פרנקלין בחיפוש אחר בעלה, החוקר הארקטי סר ג'ון פרנקלין.
שלג 1950 בישראל
בשנת 1950 אירע אירוע השלג המשמעותי ביותר בארץ ישראל מאז החלו בה המדידות המטאורולוגיות ב-1870, אירוע שלג בסדר גודל כזה לא חזר מאז. במהלך האירוע ירד שלג ברוב חלקי הארץ, כולל מישור החוף והנגב. תנאי מזג האוויר הקשים ונזקיהם הכבידו במיוחד על רבבות עולים חדשים שהגיעו באותה עת במסגרת העלייה ההמונית ושוכנו במחנות אוהלים.
הפינג'אן
הפינג'אן הוא פזמון ישראלי שכתב חיים חפר למנגינה של שיר ארמני. הביצוע המפורסם ביותר של שיר זה הוא של יפה ירקוני.
שלג 1950 בישראל
ינואר
בתחילת ינואר, החלו מטחי ברד בתל אביב ומעט פתיתי שלג ירדו בגליל העליון ובהרי ירושלים.
הפינג'אן
חפר כתב את השיר עוד בעת שירותו בפלמ"ח, ככל הנראה בשנת 1945. השיר ראה אור בשנת 1946 בחוברת שירי הפלמ"ח "לפתח אוהלינו: צרור פזמונים", והוא הודפס שוב בשנת 1949 בספרו של חפר "תחמושת קלה". השיר מתאר את הווי הפלמ"ח היושבים מסביב למדורה ומעבירים ביניהם פינג'אן.
שלג 1950 בישראל
ינואר
ב-27 בינואר, החל לרדת שלג בהרי הצפון ובירושלים. הוא אמנם נערם לגובה רב, אך הפשיר במהרה והותיר אחריו קור כבד. הקור התרחב לשאר הארץ ושלג החל לרדת גם בשומרון ובהרי יהודה. ב-28 בחודש ירד שלג בחיפה ונערם לגובה של 15 ס"מ ובתל אביב ירדו פתיתי שלג למשך דקות אחדות. ב-29 בחודש חזר לרדת שלג בחיפה שכיסה את מרבית העיר בלבן.
הפינג'אן
בפרסום הראשון של השיר נכתב כי הלחן מבוסס על לחן רוסי, אך בפרסומים מאוחרים יותר נכתב כי המנגינה היא עממית-ארמנית. עובדה זו אומתה כשבשנות השבעים הביא אליהו הכהן לתוכניתו "על הדשא" להקת פולקלור ארמנית ששרה את השיר בגרסתו המקורית, "Hingala", שהושרה על ידי הזמר הארמני רובן סחקיאן (Ruben Sahakyan). חיים חפר עצמו העיד כי הלחן הושר בפלמ"ח ללא מילים, ולאחר מכן הוא חיבר את מילות השיר וצירף אותן ללחן.
שלג 1950 בישראל
פברואר
כשבוע מאוחר יותר, ב-6 וב-7 בפברואר, החל לרדת שלג כבד בכל רחבי הארץ. גובהו הגיע ל-60 ס"מ בצפת, ל-65 ס"מ בירושלים, ל-17 ס"מ בחיפה, ול-12–19 ס"מ בתל אביב ובלוד, כמו כן ירד שלג בפתח תקווה, כפר סבא, נתניה והשומרון, בראשון לציון, רחובות ובהרי הנגב וכן סביב הכנרת. ב-8 בפברואר הגיע השלג גם לים המלח, כאשר נערמו 8 סנטימטר של שלג.
רבים מילידי הארץ לא ראו כלל שלג עד אותו יום וכמוהם גם רבבות עולים חדשים שהגיעו לארץ במסגרת העלייה ההמונית ששהו בדיור עלוב במעברות וללא ציוד חורף ובגדים מתאימים. כמו כן דווח על שלג ביריחו, תופעה נדירה ביותר, ועל התמוטטות שרידי בית כנסת בעיר העתיקה בירושלים.
נזקים
האסון הגדול ביותר שגרם השלג הפתאומי אירע במחנה העולים בעין שמר, שם נהרגו ארבעה עולים כאשר תקרת חדר האוכל קרסה תחת כ-18 טון שלג.
גם בירושלים במפעל ש. פרידמן לתנורים שבגבעת שאול, התמוטטה תקרת בית החרושת ואדם אחד נפצע קשה מאד.
זרם החשמל נותק במקומות רבים מאוד ומעל מחצית קווי הטלפון נותקו. התחבורה הציבורית בתוך הערים שותקה ובין הערים פעלה באופן חלקי בלבד. ה"מצור" על הערים ובפרט על מחנות העולים שבפרבריהן גרם למחסור של כמה ימים במזון ומצרכים חיוניים.
נזק נגרם גם לכלכלת הארץ, שהתבססה על חקלאות ובפרט על פרדסים שבהם קרסו אלפי עצים ופרי רב קפא והושחת באופן בלתי הפיך.
בתרבות
בשירו של יהודה פוליקר "חלון לים התיכון" הוא מזכיר את השלג שירד בתל אביב בשנת 1950, זמן קצר לאחר עליית אביו לישראל. יצוין כי זהו אי דיוק של הפזמונאי (יעקב גלעד), השלג ירד בפברואר 1950 ולא בדצמבר 1950.
נתן אלתרמן חיבר בית לפזמון "אני חדש בארץ" ששרה ג'טה לוקה בתיאטרון "לי-לה-לו":
בספרו של מאיר שלו, כימים אחדים, מוזכר השלג בשנת 1950 אשר הצטבר על ענפי עץ אקליפטוס, הביא לשבירתו של ענף והניע את העלילה.
פונקציית החלק הסטנדרטי
באנליזה לא סטנדרטית, פונקציית החלק הסטנדרטי, או צל, היא פונקציה מהמספרים הסופיים ההיפר-ממשיים למספרים הממשיים. פונקציית החלק סטנדרטי "מעגלת" מספר סופי היפר-ממשי למספר ממשי הקרוב ביותר. היא מייחסת לכל x היפר-ממשי את המספר הממשי היחיד x_0 כאשר x-x_0 הוא אינפיניטסימל.
הונשו
הוֹנְשוּ (ביפנית: ) הוא האי הגדול ביותר באיי יפן, האי השביעי בגודלו בעולם והשני המאוכלס ביותר (אחרי ג'אווה).
הונשו שוכן בין האי הוקאידו הנמצא מעבר למצר צוגרו שבצפונו, והאיים שיקוקו וקיושו הדרומיים לו. אורכו כ-1300 קילומטר ורוחבו נע בין 50 ל-230 קילומטר. שטחו הכולל הוא כ-230,500 קילומטר רבוע (יותר מהאי הבריטי), המהווים כ-60% משטח יפן כולה.
הונשו הוא הררי וגעשי, ורעידות אדמה תכופות פוקדות אותו. הפסגה הגבוהה בו היא הר פוג'י המתנשא לגובה 3,776 מטר. נהרות רבים זורמים בו ובהם נהר שינאנו, הארוך בנהרות יפן.
באי ישנם גם אזורים חקלאיים חשובים: ניאיגטה היא אזור גידול אורז נודע, במישורי קאנטו ונובי מגדלים אורז וירקות, ביאמאנאשי ואאומורי מגדלים פירות.
רב האי גאון
רב האי גאון (939, ד'תרצ"ט – 1038, ד'תשצ"ח) היה אחרון גאוני בבל, ראש ישיבת פומבדיתא. בנו של רב שרירא גאון. ענה אלפי תשובות על שאלות שנשלחו אליו על ידי יהודים ברחבי אסיה, אירופה וצפון אפריקה, בכל תחומי היהדות.
ייחוסו
רב האי היה בנו של רב שרירא גאון, ראש ישיבת פומבדיתא. הם היו ממשפחת ראשי הגולה שבבבל, אבל אבות אבותיו שלא הסכימו עם ההנהגה העריצה של ראש הגולה עברו אל הישיבה וויתרו על הנשיאות. ממשפחה זו יצאו כמה גאונים, אבות בית דין, ראשי כלה, סופרים ונושאי תפקידים אחרים בישיבה. אביו, רב שרירא, סבו רב חנניה ואבי סבו רב יהודה היו גם הם גאונים בישיבת פומבדיתא. אבי השושלת היה רב פלטוי גאון.
חייו
בצעירותו היה מבאי ביתו של ראש הישיבה רב אהרן גאון. הוא סייע לאביו בהנהלת הישיבה. אביו הזכירו בכמה מאגרותיו וקרא לו "האי בננו". בשנת 986, ד'תשמ"ו, התמנה רב האי לאב בית הדין של ישיבת פומבדיתא (המשרה השנייה בחשיבותה, אחרי ראש הישיבה = הגאון), ולמעשה שימש בגאונות יחד עם רב שרירא, אביו הקשיש. 20 שנה מאוחר יותר, כאשר מת אביו בגיל 100, התמנה רב האי לגאון (בספטמבר שנת 1005, תשרי ד'תשס"ו). באותה שבת שמת רב שרירא (ח' בתשרי - שבת שובה) קראו בתורה בפרשת פינחס "יפקד ה' אלוהי הרוחות לכל בשר", וקראו את ההפטרה "ויקרבו ימי דוד למות", ובמקום לקרוא "ושלמה ישב על כיסא דוד אביו, ותכון מלכותו מאד" אמרו "והאי ישב על כיסא שרירא אביו ותכון מלכותו מאד". רב האי התחתן עם בתו של גאון ישיבת סורא, רב שמואל בן חפני, ולא נולדו לו בנים (אם כי במקורות מסוימים מוזכר בנו "ר' יוסף מרומי").
ההלשנה
בשנותיו האחרונות של אביו, הלשינו יהודים על רב שרירא ורב האי לפני הח'ליפה אל-כדיר על קשרים עם יושבי הארצות האויבות לערבים והיו במלחמות נגדם כמו מדינות צפון אפריקה, פרס, ספרד וביזנטיון (ביזנץ). לישיבת פומבדיתא התקבלו תלמידים רבים מהארצות האלו, וכן בין רב שרירא ובנו ליושבי הארצות האלו היו חילופי מכתבים ושו"ת. לכן אפשר היה להאשים אותם בקלות במזימה פוליטית. הח'ליפה ציווה לכלוא אותם ולהחרים את רכושם. בסופו של דבר זוכה רב האי אך רב שרירא נחשב לאשם והמשיך לשבת בכלא ורכושו הוחרם. הדבר פגע בבריאותו של רב שרירא שחלה ונפטר לאחר 8 שנים. ייתכן שזו הסיבה שרב שרירא התפטר מראשות הישיבה ומינה את בנו במקומו. אך ייתכן שהדבר היה קודם ההלשנה ורב שרירא התפטר ממשרתו בגלל זקנתו.
מותו
רב האי מת כשהוא זקן ושׂבע ימים בגיל 99, בשביעי של פסח בשנת ד'תשצ"ח (1038). על מותו כתב ר' שמואל הנגיד קינה גדולה, ור' שלמה אבן גבירול חיבר 4 שירי מספד. אחד משירי המספד של ר' שלמה בן גבירול:
עם מותו של רב האי נגמרה תקופת הגאונים:
ובלשון הנגיד:
על פי המסורת נקבר בבית העלמין העתיק בצפת סמוך למערת הינוקא. לעומת זאת, קיימות מספר דעות נוספות האומרות שנקבר בהר סיני או בבבל.
גדלותו והרמת קרן ישיבת פומבדיתא
ההתפוררות של המרכז היהודי בבבל התחילה כמאה שנה לפני שעלה רב האי לגאונות, ורק בזכותו ובזכות אביו הישיבה נשארה מרכזית ומשפיעה עוד כ-140 שנה. רב האי נחשב כמי ששיקם את ישיבת פומבדיתא והעניק לה מרכזיות וחשיבות בעולם הישיבות.
בפומבדיתא ישבו תלמידים מכל ארצות אירופה, אסיה ואפריקה: מהאימפריה הביזנטית, מאיטליה, מספרד, ממצרים ומעוד ארצות. גם ר' שלמה בן יהודה גאון, ראש ישיבת ירושלים, שלח את בניו ללמוד תורה בפומבדיתא. על כך כתב ר' שמואל הנגיד בקינתו:
רבנים וחכמים מכל רחבי תבל פנו אליו בשאלות: רבי שמואל הנגיד מספרד, רב יעקב בן נסים ובנו נסים בן יעקב מקירואן, רב אלחנן בן שמריה מפוסטאט, רבי משולם בן קלונימוס מלוקא, מצרים, ירושלים, חכמי גאבס, חכמי פאס וסיג'ילמסה, ועוד. רב האי היה בקשר מכתבים עם הקהילות הקרובות והרחוקות והייתה לו השפעה גדולה עליהם.
רב האי נחשב מנהיג הדור, "אביהם של ישראל", "מכובד בעיני קרובים ורחוקים". הדורות הבאים אחריו קראו לו "הגאון" (בה' הידיעה). הוא היה בקיא בספרות הערבית, ופעם אחת התווכח עם "חכמי ישמעאל ולא יכלו לענות אותו, כי נבהלו מפני חכמתו... ונצחם בראיותיו". רבי שמואל הנגיד מעיד עליו בקינתו ש"אחז בכל חכמה יפהפייה".
דעותיו בקשר לנסים ואגדות
בכל הנוגע לניסים, יצא רב האי גאון חוצץ נגד אותם חכמים שטענו כי ניסים נעשים רק לנביאים. הוא טען כי ניסים נעשים גם לצדיקים ולא רק לנביאים
מאידך, על שאלתם של חכמי קירואן בעניין אמונה במעשיות מופת עממיים, אמר:.
רב האי רצה לקרב את אגדות התלמוד אל השכל. על הרבה אגדות כתב שנאמרו במשל או בדרך גוזמא, אף על פי שדעתו היא שהקב"ה עושה נסים לצדיקים, כתב שכמה מהנפלאות באגדה נראו למספרים בחלום או שהם ראו את הדברים בראיית הלב ולא בראיית העין ממש. כמה דברים השתדל לפרש בדרך הטבע והשתדל להרחיק את הגשמיות של הקב"ה המצויה בכמה אגדות – כי הקב"ה "אין לפניו לא שחוק ולא בכי, לא אנחה ולא דמעות". על מה שמתנגד לדבריו אלו כתב: "דבר זה הוא אגדה, ועליו ועל כל הדומה לו אמרו חכמים: אין סומכין על דברי אגדה."
על האגדה על ארבעה שנכנסו לפרדס, כתב: רב האי האמין בקיומם של שדים ורוחות, אך סבר כי נתמעטו מאוד כבר בימיו. בעניין מעשה בעלת האוב ושאול אמר רב האי שה' החיה את שמואל כדי לספר לשאול את מה שעומד לקרות לו.
פסיקת ההלכה
עיקר גדולתו של רב האי הייתה בהלכה. הוא לא חיבר ספר הלכות אחד לכל דיני התלמוד, אלא הקדיש לכל נושא חיבור מיוחד. ספריו מצטיינים בעומקם, בבהירותם ובסדרם.
בספרו "המקח והממכר" רב האי מקיף את הנושא מכל צדדיו, מנתח את ההלכות ומסדר אותן בצורה מושלמת. בנוגע לתשובותיו בדינים שבין אדם לחברו צריך להביא את מה שכתב רב האי על עצמו:
רב האי כתב את מספר התשובות הרב ביותר מכל יתר הגאונים, בפער ניכר: הוא כתב אלפי תשובות, שחלקן אבדו. עוד בחיי רב שרירא אביו השתתף איתו רב האי בכתיבת תשובות לשואלים. תשובותיו של רב האי מגיעות לשליש מתשובות הגאונים שיש בידינו, שנשלחו משתי הישיבות בבבל במשך 400 שנה. רוב תשובותיו מצטיינות בכך שהן מקיפות את הנושא שעליו הוא דן הרבה יותר מתשובות שאר הגאונים. תשובותיו נכתבו בעברית, בארמית ובערבית. מנהגו היה לכתוב את התשובה בשפה בה נשאלה השאלה.
תשובותיו של רב האי עוסקות במקרא, במשנה, בתלמוד, בהלכה, באגדה, בדיני ממונות, בדיני אישות, באמונות, בדעות, בענייני תפילה ובית כנסת ובכל הנוגע לחיי הציבור ולחיי היחיד.
תלמידיו
היו לו תלמידים רבים מארצות שונות ולא רק מבבל (בנוסף על התלמידים שלמדו אצלו בבבל, למדו הרבה תלמידים מפי כתביו והריצו אליו שאלותיהם, ולמדו הרבה גם מחיבוריו ומתשובותיו שהשיב לחכמים אחרים), ובהם:
קישקונמאישה
קישקונמאישה (בהונגרית: Kiskunmajsa ביידיש: מיישא) היא עיר ומקום מושבה של הנפה הנקראת על שמה במחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.
כמו ביישובים רבים באירופה, גם בקישקונמאישה חלה ירידה באוכלוסייה. כך בשנת 1990 חיו בעיר 12,030 תושבים ובשנת 2022 חיו בעיר רק 11,172 תושבים.
שמו של הכפר קישקונמאישה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1743. והוא הוכרז כעיר בשנת 1989.
יהודי קישקונמאישה
יהודים התיישבו לראשונה בקישקונמאישה באמצע המאה ה-19. רובם עסקו במסחר. בקהילה פעלו חברה קדישא, בית כנסת, ובין השנים 1903–1930 היה גם בית ספר יהודי.
בשנת 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי ומשנת 1885 הייתה הקהילה מסופחת לקהילת קישקונפלגיהאזה.
בין השנים 1919–1921 פרעו ביהודים פליטים הונגרים לאומניים מרומניה ותושבי המקום ובעקבות זאת כמה משפחות יהודיות נמלטו מהכפר.
בשנת 1941, נצטוו היהודים לסגור את בית הכנסת בתואנה שהוא מהווה "סכנה לציבור". 26 יהודים מהעיר גויסו לעבודות כפייה ומקצתם הועסקו בתוך המדינה, ומקצתם נשלחו לחזית אוקראינה. 16 מהמגוייסים נהרגו בקרבות.
במפקד קהילות הונגריה משנת 1944 נכתב כי בקהילה גרים 77 יהודים ורב הקהילה הוא הרב יוסף דוהאני.
בסוף אפריל 1944 הועברו היהודים לגטו שהותקן במשק סמוך. וביוני הועברו יושביו לגטו בסגד, ומשם שולחו רובם למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר 21 יהודים ששרדו, רובם העדיפו להתיישב בבודפשט והקהילה לא שוקמה. בשנת 1963 נותרו במקום שלוש משפחות יהודיות.
בא לי
בא לי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-2 במרץ 2010, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבומה ה-20 שקרוי על שם מספרו, 20, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד של רשת ג', והרביעי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי יוסי בן דוד שכתב לפני כן את להיטה "אהבה בתוכי", הולחן על ידי קריאקוס פופדופולוס והופק על ידי אבי גוטמן. השיר הוא בלדה ים-תיכונית, המספרת בתוכה סיפור בו שרית חדד מצהירה כי היא חפצה בבן זוג שיענה לבקשותיה.
השיר נכלל באלבום האוסף 1 סוכר שחור חזק, אותו הפיק יוסי בן דוד, והיה לשיר הראשון אשר יצא מתוכו.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ שיצא עבור השיר פורסם לראשונה ביוטיוב ב-11 באפריל 2010. הקליפ הוא מעין הופעה שהתקיימה בתוכנית "סופשבוע". בקליפ ניתן לראות את חדד, כשהיא שרה את השיר על במה, וקהל מביט בה.
נכון ל-24 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של האודיו והקליפ עומדים על למעלה מ-4.2 מיליון צפיות.
קרדן נדל"ן
קרדן נדל"ן ייזום ופיתוח בע"מ המוכרת בשם המקוצר קרדן היא חברה ציבורית העוסקת בנדל"ן, תקשורת וטכנולוגיה מקבוצת "קרדן ישראל".
היסטוריה
חברת קרדן נדל"ן הוקמה בשנת 1988. החברה מתמקדת ביזמות ובבנייה של יחידות דיור ברחבי הארץ, פעילה בתחום הנדל"ן המניב, עוסקת בניהול ותחזוקת נדל"ן, ובביצוע עבודות קבלניות באמצעות חברת הביצוע "אל הר" שבבעלותה. בין מייסדי ובעלי שליטה היה יזם אלכסנדר רכטר].
חברה הייתה מעורבת עד היום בהקמתן של למעלה מ-2,800 יחידות דיור, נכון לשנת 2016 מעורבת בהקמת 1,750 יחידות דיור המצויות בשלבי ביצוע שונים. משנת 2019, מנכ"ל החברה הוא עמוס דאבוש.
בעלות ומסחר בבורסה
קרדן נדל"ן היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל משנת 2010. באוקטובר 2014 נמכרו 50% ממניות החברה לחברת מגדל ולהנפקת איגרות חוב. זאת לשם הגדלת ההון הנזיל שנדרש לצורך הרחבת פעילותה. בספטמבר 2014 חילקה החברה דיבידנד לבעלי מניותיה בהיקף של 58 מיליוני ש"ח. במרץ 2016 החליט דירקטוריון החברה על אימוץ מדיניות חלוקת דיבידנדים, לשלוש השנים הקרובות, בהיקף של 10–20 מיליון שקלים בשנה, מהרווח הנקי לאותה שנה. בהתאם לכך, אישר הדירקטוריון במרץ 2016 חלוקת דיבידנד בסך של 19 מיליון שקלים ובמרץ 2017 חלוקת דיבידנד בסך של 17.5 מיליון שקלים.
ב-22 בינואר 2023 פורסם כי איילת שקד תמונה ליו״ר הדירקטוריון בקרדן נדל״ן. שקד תמונה תחילה לתפקיד סגן יו"ר הדירקטוריון, זאת עד למועד סיום כהונתו של היו"ר המכהן, מר יוסף גרינפלד, שצפוי לסיים תפקידו בחודשים הקרובים. החל ממועד סיום כהונתו, תכהן שקד כיו"ר דירקטוריון פעיל בחברה.
בית קרדן
"בית קרדן" הוא מגדל משרדים בן 20 קומות הבנוי על שטח של כ-23,000 מ"ר בנוי, בו שותפה החברה עם חברת הביטוח "מגדל". הבניין ממוקם ברחוב דרך בגין 154 בתל אביב בקרבה לצירי תנועה ראשיים ועל תוואי הרכבת הקלה. תכנונו האדריכלי יוצר קומות בגדלים משתנים ובהן מרפסות וחדרי מנהלים הפונים ל-3 כיווני אוויר ומבט לנוף פנורמי. בית קרדן הוא חלק מתוכנית המע"ר הצפוני המתוכנן ובו מגדלי משרדים ומגורים.
זיקה אלקטרונית
זיקה אלקטרונית היא השינוי באנרגיה בתגובה שבה אטום גזי נייטרלי קולט אלקטרון. בתהליך מתקבל יון שלילי מאטום נייטרלי.
הגדרה
הזיקה האלקטרונית מתארת את כמות האנרגיה הנפלטת בתהליך הוספת האלקטרון. על כן, ככל שהזיקה האלקטרונית בעלת ערך חיובי גבוה יותר, הנטייה של האטום לקלוט אלקטרון גדולה יותר. בהתאם, כאשר הזיקה האלקטרונית שלילית, יש להשקיע אנרגיה כדי להוסיף את האלקטרון. לדוגמה, הזיקה האלקטרונית של גז אציל היא שלילית.
ניתן לצרף גם אלקטרון שני ושלישי ליון שלילי. אלו הן זיקה אלקטרונית שנייה ושלישית בהתאמה, ותהליכים כאלה נוטים לדרוש אנרגיה - כלומר, הזיקה האלקטרונית השנייה והשלישית נוטות להיות שליליות. לדוגמה: ערך הזיקה האלקטרונית הראשונה של אטום חמצן, O, הוא 141 קילו ג'אול למול. ערך הזיקה האלקטרונית השנייה של אטום חמצן O הוא מינוס 844 קילו ג'אול למול.
מטרו (עיתון)
מטרו (Metro International) הוא חינמון שיוצא לאור ב-18 מדינות ברחבי העולם, ב-15 שפות ו-56 מהדורות יומיות. למטרו תפוצה של 17 מיליון קוראים ביום, ו-37 מיליון בשבוע.
היסטוריה
מטרו נוסד בשוודיה על ידי Modern Times Group. העיתון הראשון של מטרו היה העיתון של סטוקהולם כ"מטרו סטוקהולם". במשך מספר שנים יצאו עיתונים של מטרו באותו שם במקומות שונים ברחבי העולם. העיתון החל את הפצתו בשנת 1995.
מקומות התפוצה העיקריים של העיתון הם בתוך או בסביבת רשתות תחבורה ציבורית (כגון רכבות, רכבות תחתית, אוטובוסים, ועוד), בנייני משרדים גדולים, שווקים, ברחובות ראשיים בערים גדולות, או במקומות אחרים שיש בהם צפיפות או תחלופה גדולה של אנשים (כמו קמפוסים של קולג'ים או אוניברסיטאות).
מטרו בריטניה
בממלכה המאוחדת יוצא חינמון בעל שם זהה -, שאינו קשור ל-Metro International. חינמון זה הושק בשנת 1999 על ידי קבוצת דיילי מייל, בתחילה הופץ ברכבת התחתית של לונדון ב-85,000 עותקים, ובהמשך בכל רחבי המדינה. נכון לשנת 2018 הוא העיתון השני בתפוצתו בממלכה המאוחדת עם תפוצה של 1.47 מיליון קוראים ביום. במהלך שנה זו הפך לעיתון בעל התפוצה הגבוהה ביותר.
מרקורי ציקלון
מרקורי ציקלון (באנגלית: Mercury Cyclone) היא "מכונית שרירים" ("Muscle car" ), לשימוש רחוב או ל"מרוצי דראג" ("Drag racing" ) בתצורות: 2 דלתות קופה, ו-2 דלתות קבריולה אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בין השנים 1964–1972, יוצרו 90,526 יחידות.
דגמי "מרקורי ציקלון" צולמו לסדרות טלוויזיה ולסרטי קולנוע.
בת' דיטו
בת' דיטו (באנגלית: Beth Ditto; נולדה ב-19 בפברואר 1981) היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית וסולנית להקת "גוסיפ".
חיים אישיים
בשנת 2007 דיטו הצטלמה למגזין "NME" בעירום מלא, ונבחרה כ"הבחורה המגניבה ביותר" של המגזין לשנת 2006, ושנה מאוחר יותר כ"הבחורה הסקסית ביותר" באותו מגזין. בשנת 2009 דיטו שוב הצטלמה בעירום הפעם למגזין "LOVE".
ביולי 2009 השיקה דיטו קולקציית בגדים משלה אשר החלה להימכר בבריטניה.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "איך להפוך לאלוהים" ברשת Showtime, בתפקיד של בת'ס גומז, לצדה של קירסטן דנסט.
בשנת 2022 החלה לגלם את הדמות הראשית של ג'יג'י טיילור רומן בסדרת הדרמה "Monarch" ברשת הטלוויזיה FOX.
מנחם מיכלסון
מנחם מיכלסון (נולד ב-29 באפריל 1946) הוא סופר, ביוגרף ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
מנחם מיכלסון גדל והתחנך בבני ברק, למד בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק. שירת בנח"ל ושימש כתב צבאי של "במחנה נח"ל". בוגר אוניברסיטת בר-אילן בחוגים לספרות עברית ומדע המדינה, ונמנה עם מקימי המגמה לתקשורת ביחידה ללימודי המשך באוניברסיטה.
בשנים 1985–1987 כיהן כשליח עלייה וכאחראי על יחסי הציבור של מחלקת העלייה בבריטניה.
דורותיאה אליזה סמית
דורותיאה אליזה סמית (באנגלית:Dorothea Eliza Smith; 1804 – 1864) הייתה אמנית בוטנית שציירה פירות דרום אמריקאים. עבודותיה נחשבו כבעלות ערך על ידי בוטנאים אירופאים חסרי גישה לצמחייה בדרום אמריקה.
מנחם מיכלסון
ביוגרפיה
בשנים האחרונות הוא מגיש תוכניות רדיו בקול ישראל. היה בין המייסדים של רדיו קול חי, אך עם התחרדות התחנה פרש יחד עם אורי אורבך.
דורותיאה אליזה סמית
חיים אישיים
סמית' נולדה בלנפוורוג ליד רות'ין שבצפון ויילס, ב-29 בינואר 1804, ילדה שלישית מתוך שבעה ילדים לפחות של הקולונל ג'וזף ודורותי פירס. בשנת 1828 נישאה לוויליאם קר, סוחר מקראקס שבוונצואלה, אך בשנת 1840 הוא מת.
היא נישאה שוב בשנת 1840 בבירקנהד לארצ'יבלד סמית, רופא סקוטי שעבד בפרו.
בני הזוג חיו תחילה בארגיל שבסקוטלנד ונולדו להם ארבעה ילדים. עם זאת, בשנת 1848 הבן הבכור, דורותי, ואביה היו בספינת טרופה בחוף הפרואני והילד טבע. סמית' והילדים הנותרים הצטרפו במהרה לבעלה בפרו, והפליגו סביב כף הורן. בשנת 1855 כנראה חזרה כל המשפחה לבריטניה.
סמית' נפטרה באדינבורו ב-6 בנובמבר 1864.
איורים בוטניים
האיורים, כמו גם יצירות אסתטיות, כללו פרטים בוטניים של הפירות באמצעות חתכים וציורי תרמילי זרעים בוגרים, כמו גם מידע כתוב של שמות מקומיים ומדעיים ותקופת השנה שבה הפרי היה זמין. הוא כלל איורים של מינים שהיו פחות ידועים למדענים באירופה באותה תקופה.
לאחר מותה, הכרך נשמר והופץ למדענים מתעניינים. בהווה הוא מוחזק בין הספרים וכתבי היד הנדירים ב Oak Spring Garden בווירג'יניה, ארצות הברית.
גלאגר (קומיקאי)
ליאו אנתוני גלאגר נולד בפורט בראג ובשנת 1970 סיים לימודי הנדסת כימיה בפלורידה. לאחר הלימודים הוא לא עבד בתחום והחל לעסוק בתעשיית הבידור. הוא החל להיות פופולרי במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. הוא הצטלם בסרטי קומדיה רבים.
בשנת 2003 הוא הציג מועמדותו למושל קליפורניה וזכה ב-5,466 קולות (מקום 16 מ-135 מועמדים).
גלאגר השתתף במספר תוכניות טלוויזיה ורדיו. בשנת 2011 הוא עזב את התוכנית של מארק מרון במהלך הראיון בגלל מחלוקת עם המנחה על השאלות.
המוניות בקרב על המארן
בקרב הראשון על המארן, ב-7 בספטמבר 1914, התרחש מבצע חסר תקדים בו הובאו 6,000 חיילי חי"ר במוניות אזרחיות - מפריז אל הזירה במארן.
הכוחות הגרמנים היו קרובים להשגת פריצת דרך נגד הארמייה השישית המכותרת בין 6 ל-8 בספטמבר, והיה צורך מיידי בתגבורת.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה לשימוש בכלי תחבורה יבשתי ממונע להסעת כוחות אל החזית. בהמשך הפכה פרקטיקה זו למקובלת. כיום צבאות רבים משתמשים בנושא גיסות משוריין למטרה זו ולא בכלי תחבורה אזרחי.
המבצע
בפריז נערכה הערכת מצב וגנרל ז'וזף גליאני שהיה המושל הצבאי של פריז החליט לשלוח תגבורת של 10,000 חיילי מילואים רגליים שהמתינו בפריז. במקביל הוציא צו חירום בו נקראו כל מוניות פריז, רובן מדגם "רנו AG", להתגייס למאמץ המלחמתי ולהגיע לכיכר "האינווליד" כדי להסיע את הלוחמים לזירה. תוך מספר שעות הגיעו 600 מוניות מרחבי העיר, ובחסות החשיכה החל המבצע להעביר את הלוחמים לזירה במוניות, כל מונית הכילה בדוחק חמישה לוחמים על נשקם האישי, ולכן היו צריכים בעלי המוניות לנסוע הלוך חזור פעמיים על מנת להסיע 6,000 לוחמים לזירה.
ההיסטוריונים הצבאיים חלוקים האם כח התגבורת היה בעל תפקיד משמעותי בהכרעת המערכה. בכל אופן, המבצע הפך לסמל של אחדות לאומית סולידרית מעבר לתפקיד האסטרטגי שלה והיווה עידוד מוראלי בעל השפעה חזקה בקרב.