cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איש משפחה - דמויות
משפחת גריפין
מעולם לא הובהר בבירור אם מבוגרים יכולים להבין את סטואי, וישנו ויכוח על כך בין מעריצי הסדרה. כלב המשפחה, בריאן, תמיד מבין את מה שסטואי אומר. שאר בני הבית מבינים את סטואי לעיתים נדירות, בעיקר כאשר זה מקדם את הקומדיה או את העלילה (וישנן דוגמאות בפרקים רבים למקרים כאלה), אך לרוב הם אדישים לדבריו או מתעלמים ממנו. ייתכן שהדבר נובע מסלחנות המבוגרים כלפי ילדים, שמתייחסים לדיבוריו על שליטה עולמית והרג אמו כשטויות של ילד. ברוב המקרים, אנשים זרים (קרי, לא ממשפחתו הקרובה) מבינים את סטואי. באחת העונות בריאן העלה את הרעיון שרק מי שמחוץ למשפחת גריפין יכול להבין את סטואי. בריאן מאוהב בלויס, הוא מחזר אחריה במהלך רוב הסדרה והיא דוחה אותו פעם אחר פעם. באחד הפרקים בריאן ולויס מתחתנים לאחר שפיטר נעלם (אך הסידור הזה לא החזיק מעמד עד לסוף אותו פרק). כיוון שסטואי ובריאן הם האינטלקטואלים היחידים במשפחת גריפין, מתפתחת ביניהם מערכת יחסים של שנאה-חיבה. פעמים רבות הם יוצאים להרפתקאות משותפות. בעונה השישית בריאן גילה שיש לו בן בשם דילן שחברתו הראשונה ילדה. כתב רומן במשך שלוש שנים בשם "מהיר יותר ממהירות האהבה" שיצא לאור בעונה השביעית בעזרתו של קרטר פיוטרשמיט, הספר נחל כישלון חרוץ ולא מכר אף לא עותק אחד. לאחר מכן, כתב גם את "תקווה, תרצה, תעשה" שמכר עותקים רבים, אך לא לזמן רב, לאחר שבריאן מופיע בתוכנית אירוח. בעונה ה-12, נהרג בהתנגשות מכונית אולם סטואי חזר בזמן כדי להצילו ובריאן חזר.
אפוראודון
אפוראודון (שם מדעי: Eporeodon) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה בן הקבוצה הקדומה מריקואידודונטידה. הוא חי במשך תקופת האוליגוקן באמריקה הצפונית שלפני 30.8—24.8 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר למדע ב-1875 בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש. הוגדרו 3 מינים בסוג, בעוד מינים נוספים הועברו לסוגים דומים כמו Eucrotaphus. המאובנים התגלו בשטחי הפארק הלאומי בדלנדס שבדרום דקוטה הדרומית, והוא נחשב לאחד הסוגים הגדולים ביותר שהתגלו בה, אך גם המועטים ביותר והיוו רק אחוז אחד מהסוגים שנמצאו. כמה מדענים סוברים שהממצאים מוכיחים שהוא חי בבדידות יחסית ולא הרכיב עדרים גדולים.
בצורתו דמה האפוראודון לפרה באורך 1.5 מטר ומשקל של 118 קילוגרם. הייתה לו גולגולת קצרה יחסית עם לסת תחתונה עבה ובולטת ושיניים טוחנות גבוהות בעלות חריצים בולטים וכן בעלת זוג ניבים בולטים בחלקה הקדמי. היא הייתה יותר קצרה מאשר המריכוידון, אך רחבה יותר מאשר גולגולת המיניוכרוס שדמה מעט לארנבת. הרגליים היו קצרות ובקצוותיהם פרסות דמויות אצבע והזנב היה קצר ביותר.
מוזיאון האמנות של גטבורג
מוזיאון האמנות של גטבורג (בשוודית: "Göteborgs konstmuseum") הוא מוזיאון אמנות השוכן בעיר גטבורג.
אפוראודון
האפוראודון היה כנראה יונק מגושם ואיטי יחסית למינים שהתפתחו במישורים במיוקן. הוא חי בסוואנות הקדומות של אמריקה הצפונית, שם חיו מיני פרסתנים רבים.
מוזיאון האמנות של גטבורג
אודות המוזיאון
מבנה המוזיאון מייצג את סגנון האדריכלות הנאו-קלאסי מונומנטלי נורדי. הוא נחנך ב-1923 במסגרת תערוכה בינלאומית שנערכה בגטבורג. זאת, לאחר שב-1917 הוכרזה תחרות אדריכלות לעיצוב מבנה המוזיאון.
המוזיאון מחזיק במיטב יצירות האמנות הנורדית מהמאה ה-19, ובין האמנים שהציגו את יצירותיהן בו, קארל לארסון ואדוורד מונק.
במוזיאון מוצגות בסביבות 70,000 יצירות אמנות והוא המוזיאון השלישי בגודלו בשוודיה. במקום ישנם אוספים של אמנות עכשווית לצד אמנות עתיקה יותר, של אמנים כמו קלוד מונה, פבלו פיקאסו ורמברנדט.
המוזיאון מתהדר בשלושה כוכבים של מדריך מישלן האדום.
נורווגיה באירוויזיון
נורווגיה נטלה חלק באירוויזיון 61 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1960, היא נעדרה מהתחרות פעמיים ב-1970 ו-2002 וניצחה בתחרות שלוש פעמים ב-1985, 1995 ו-2009. כיום, נורווגיה מחזיקה בתחרות בתואר הידוע לשמצה, "מדינת הנול פואה" (מדינת ה-0 נקודות), כלומר המדינה שהתמקמה במקום האחרון בתחרות הכי הרבה פעמים (11 פעמים).
הישגים
נורווגיה התחרתה בתחרות כמעט ברציפות מהופעת הבכורה שלה בתחרות בשנת 1960 שנערכה בלונדון, בריטניה, ונעדרה מהתחרות רק פעמיים בתולדותיה: לראשונה בשנת 1970 ובשנייה ב-2002. היעדרותה הראשונה של נורווגיה התרחשה בשנת 1970 כאשר באותה שנה, החליטה נורווגיה לא לקחת חלק בתחרות עקב התוצאה השנויה במחלוקת בתחרות אירוויזיון 1969 שנערכה במדריד, ספרד, בה זכו ארבעה שירים בתחרות. כתוצאה מכך, מספר מדינות, ביניהן נורווגיה, אוסטריה, שוודיה, פינלנד ופורטוגל, החליטו לבטל את השתתפותן בתחרות אירוויזיון 1970. בפעם השנייה נורווגיה נעדרה מהתחרות בשנת 2002 עקב התוצאה הנמוכה שהיא קיבלה בשנה שקדמה להיעדרות, ולכן, בהתאם לחוקי התחרות, איגוד השידור האירופי פסל את השתתפותה באותה שנה.
נורווגיה נטלה חלק בתחרות כ-61 פעמים: 3 פעמים מתוכן נורווגיה זכתה בתחרות, ועל כן, נכון ל-, היא נמצאת במקום התשיעי בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם דנמרק ואיטליה, כאשר לפניהן נמצאות אירלנד, שיאנית הניצחונות עם שבעה ניצחונות, שוודיה עם שישה ניצחונות, לוקסמבורג, צרפת, בריטניה והולנד עם חמישה ניצחונות וישראל עם ארבעה ניצחונות. כ-11 פעמים מתוכן נורווגיה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות וכ-12 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות. בעת ניצחונה בתחרות שנערכה בשנת 2009 במוסקבה, רוסיה, עם השיר "Fairytale", שברה נורווגיה שלושה שיאים: היא שברה את שיא כל הזמנים במספר הנקודות שקיבל, אי פעם, שיר בתחרות כאשר סיימה את גמר התחרות עם 387 נקודות, היא ניצחה בפער של 169 נקודות מהמקום השני בתחרות, איסלנד (ובכך שברה את שיאה של להקת "קתרינה והגלים"), והיא קיבלה את מירב הנקודות, 12 נקודות, מ-16 מדינות בתחרות. שיאה האחרון של נורווגיה נשבר בתחרות שנערכה בשנת 2012 על ידי שוודיה שניצחה עם השיר "Euphoria" שקיבל את מירב הנקודות בתחרות מ-18 מדינות. מספר שבועות טרם קיום התחרות במוסקבה, הגיעו אנשי תקשורת ברחבי רוסיה למסקנה כי יש סיכוי סביר כי נורווגיה תהיה המנצחת בתחרות. בהתאם לכך, החליטה רשת השידור הרוסית НТВ, ליצור תוכנית דוקומנטרית אודות ריבאק ושירו "Fairytale", ושלחה צוות צילום מטעמה לנורווגיה על מנת לתעד את החזרות לתחרות. הצוות המשיך ותיעד גם את החזרות האחרונות להעמדת השיר על במת האירוויזיון במוסקבה. בנוסף, ב-11 במאי 2009, יום טרם קיום חצי-הגמר הראשון של התחרות, נודע כי הפקת התוכנית "The Oprah Winfrey Show" של אופרה וינפרי, ביקשה לקבל קטע וידאו של השיר הנורווגי. וינפרי והמפיק המוזיקלי, סיימון קאוול, רצו להציג את ריבאק בפרק על זמרים אשר התגלו בתחרויות כישרונות במדינות שונות, זאת לאור העובדה כי התגלה בתחרות כישרונות בנורווגיה.
עם זאת, ועל אף כל הישגיה בתחרות, נכון להיום, נורווגיה מחזיקה בתחרות בתואר הידוע לשמצה, "מדינת הנול פואה" (מדינת ה-0 נקודות), כלומר המדינה שהתמקמה במקום האחרון בתחרות הכי הרבה פעמים, עם לא פחות מ-11 פעמים בהן היא התמקמה במקום האחרון בתחרות ו-4 פעמים בהן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות (היא חולקת את התואר יחד עם אוסטריה ושווייץ שלא קיבלו גם כן במשך ארבע פעמים ולו נקודה אחת בתחרות). אן-קרין סטרום, נציגתה של נורווגיה היא הנציגה היחידה בתולדות התחרות שסיימה פעמיים במקום האחרון בתחרויות ב-1974 ו-1976. מאחורי נורווגיה נמצאת פינלנד, שהתמקמה כ-10 פעמים במקום האחרון בתחרות (9 פעמים בגמר ופעם אחת בחצי-הגמר) ו-3 פעמים בהן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות, אך בניגוד לפינלנד, נורווגיה ניצחה בתחרות 3 פעמים בתולדותיה בעוד פינלנד הגיעה למקום הראשון רק פעם אחת. השיגה הגרוע ביותר של נורווגיה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-26 והאחרון עם 7 נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות אירוויזיון 2012 עם השיר "Stay" של טוגא'י.
יחסי נורווגיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון
באופן מסורתי, בכל הקשור לדפוסי הצבעותיה, נורווגיה תומכת ונתמכת על ידי המדינות הסקנדינביות: פינלנד, שוודיה, דנמרק ואיסלנד. בשנת 1999 נורווגיה העניקה 12 נקודות לשוודיה, בשנת 2001 נורווגיה העניקה 12 נקודות לדנמרק, בשנת 2003 נורווגיה העניקה 12 נקודות לאיסלנד, ב-2004 היא העניקה את מירב הנקודות לשוודיה, ב-2005 לדנמרק, בפעם הראשונה בהיסטוריית התחרות, בשנת 2006, נורווגיה העניקה 12 נקודות לפינלנד, ב-2007 היא העניקה את מירב הנקודות לשוודיה, ב-2008 לדנמרק, ב-2009 לאיסלנד, ב-2011 לפינלנד ובשנים 2012, 2013 ו-2015 לשוודיה. בשנים האחרונות, רק ארבע פעמים בחרה נורווגיה להעניק את מירב הנקודות שלה למדינות שאינן סקנדינביות כאשר בשנת 2010 העניקה את מירב הנקודות לגרמניה, ב-2014 העניקה את מירב הנקודות להולנד, בשנת 2016 העניקה את מירב הנקודות לאיטליה ובשנת 2017 העניקה את מירב הנקודות לבולגריה. יחסי נורווגיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון הם דוגמה אחת מני רבות של הצבעה בין מדינות שיש להן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים או תרבותיים, כמו מדינות סקנדינביה, מדינות הבלקן, המדינות הבלטיות, והמדינות הסובייטיות לשעבר. שוודיה היא המדינה הסקנדינבית הנתמכת ביותר על ידי נורווגיה, שהעניקה לה לא פחות מ-6 פעמים את מירב הנקודות שלה משהחלה שיטת ה"טלווטינג".
סן סלוודור דה לה פונטה
סן סלוודור דה לה פונטה (בספרדית: San Salvador de la Punta) הוא מבצר בפתחו המערבי של מפרץ הוואנה.
היסטוריה
בנייתו של המבצר החלה ב-1590, זמן קצר לאחר שהחלה בנייתו של מבצר אל מורו מעברו השני של המפרץ. עוד קודם לכן, ב-1577, הסתיימה בנייתו של קאסטיו דה לה ריאל פוארסה, לא הרחק ממנו, אך לאחר שהספרדים נוכחו כי מיקומו המרוחק מפתח המפרץ לא תאפשר הגנה יעילה על העיר, הוחלט גם על הקמתם של שני מבצרים אלה. בניית המבצר התנהלה בעצלתיים, וב-1595 נוצר עיכוב משמעותי בלוח הזמנים, לאחר שסופת הוריקן הרסה חלקים שכבר נבנו. ב-1602 החליט מתכנן המבצר, עקב העיכובים, לצמצם את היקפו, ולהותיר בו מגדל מרכזי אחד, בו הוצבו כעשרה תותחים. בסופו של דבר, הסתיימה הבנייה ב-1610. ב-1630 נמתחה שרשרת עשויה נחושת בין סן סלוודור לבין אל מורו, שאפשרה את חסימת המפרץ מפני אניות בשעות הלילה ובעת התקפה.
מיפי וחברים
מיפי וחברים (באנגלית: Miffy and Friends) היא סדרת טלוויזיה מונפשת הולנדית לילדים, המבוססת על סדרת ספרי ילדים שנכתבה ואוירה על ידי דיק ברונה.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר מיפי וחבריה, פופי החזירה, סנאפי הכלבה ועוד חברים, העוברים חוויות ומגלים את העולם סביבם.
חטיפה נעימה
חטיפה נעימה (במקור: Ruthless People), הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי מבית היוצר של צוקר, אברהמס וצוקר (יוצרי הסרט "טיסה נעימה", ועל כן תרגום שם הסרט לעברית), בכיכובם של דני דה ויטו, בט מידלר, ג'אדג' ריינהולד, הלן סלייטר וביל פולמן.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של מיליונר, הזומם לרצוח את אשתו על מנת לרשת את הונה. להפתעתו - היא נחטפת על ידי צמד חוטפים, אשר מאיימים לרצוח אותה אם לא ישלם את דמי הכופר. הוא מסרב לשלם, אולם צמד החוטפים מתגלה להיות צמד של שלומיאלים טובי לב, אשר בינתיים מתיידדים עם האישה החטופה, ובסופו של דבר - השלושה מחליטים יחדיו לשתף פעולה נגד הבעל.
עלילת הסרט
המיליונר סם סטון (דני דה ויטו) מספר למאהבת שלו, קרול דוגסוורת' (אניטה מוריס), כי בכוונתו לרצוח את אשתו, ברברה סטון (בט מידלר). סם הוא חמדן רודף בצע, אשר התחתן עם אשתו רק בגלל הכסף שלה, אותו ירשה מאביה. אולם, כאשר סם מגיע הביתה על מנת לרצוח אותה - הוא מוצא את הבית ריק מאדם. מרוב תסכול הוא משליך לחצר את בקבוק הכלורופורם, שבאמצעותו תכנן להרדים את ברברה לפני שיהרוג אותה. זמן קצר לאחר מכן, סם מקבל שיחת טלפון מאדם אלמוני הטוען כי חטף את ברברה, ואם סם לא ישלם את דמי הכופר - יהרוג אותה. החוטף האלמוני מאיים על סם כי ברברה תיהרג אם יודיע על חטיפתה למשטרה או לכלי התקשורת - דבר שסם, המעוניין במותה של אשתו, עושה מיד בסיום השיחה. זמן קצר לאחר מכן מתמלא הבית בעיתונאים ובשוטרים, המחפשים אחר רמזים על מנת לפענח את מקרה חטיפתה של ברברה.
החוטפים הם קן (ג'אדג' ריינהולד) וסנדי קסלר (הלן סלייטר), זוג צעיר נשוי. השניים הם עניים מרודים הלהוטים לנקום בסם, אשר עשה את הונו על ידי גנבת עיצובי האופנה המקוריים של סנדי. השניים נועלים את ברברה, אשתו השמנה והצעקנית של סם, במרתף ביתם. מזימתם של הקסלרים נכשלת, משום שסם לא רוצה את אשתו בחזרה, ולמעשה הוא עושה כל שביכולתו על מנת לדרבן את החוטפים לממש את האיומים שלהם ולהרוג אותה. הקסלרים, שאינם מעוניינים במותה של ברברה אלא בכסף, מנסים להתמקח עם סם על גובה הכופר (בתחילה - חצי מיליון דולר. בסופו של דבר - 10,000 דולר בלבד), אולם סם עדיין מסרב לשלם, ולמעשה מתגרה בקן ודוחף אותו לעמוד באיומו ולהרוג את ברברה.
קרול שולחת לסם את הקלטת בצורה אנונימית, מבלי שצפתה בה קודם. סם, שאיננו מודע למזימותיה של קרול, צופה באקט המיני שמתועד בקלטת, ומיד מתקשר אליה ומודיע לי כי הוא מעוניין לבצע לה את הנעשה בקלטת - כאשר הוא מתכוון למין, אולם היא מפרשת את דבריו כאיום על חייה. קרול המבועתת מכינה עותק נוסף של הקלטת, ושולחת אותו אל מפקד המשטרה בנטון, תוך ציפייה כי יעצור את סם בגין רצח אשתו (מאחר שזה מה שהיא חושבת שמתועד על גבי הקלטת). אולם מתברר כי הלקוח של הזונה, המצולם על גבי הקלטת, הוא מפקד המשטרה בנטון בעצמו, שמפרש את דבריה של קרול כמעשה סחיטה ושהיא תפיץ לתקשורת את הקלטת, אם לא יעצור את סם. בנטון מגיע לביתו של סם עם צווי חיפוש, תוך כוונה לשתול ראיות שיפלילו את סם ברצח אשתו, אולם להפתעתו - צוות השוטרים שמגיע למקום ביחד איתו מוצא את בקבוק הכלורופורם של סם, וכן צילומים משותפים של סם ביחד עם קרול. סם נעצר כחשוד ברצח אשתו, אולם בהיעדר גופה - הוא משוחרר בערבות. מאחר שהמשטרה כבר לא מאמינה כי ברברה נחטפה, אלא נרצחה על ידי בעלה - על סם כעת להיענות לדרישות החוטפים, על מנת לקבל אותה בחזרה ובכך להוכיח את חפותו.
במקביל, על מנת להפיג את שעמומה בזמן היותה בשבי, ברברה מתחילה להתאמן ומצליחה לרדת במשקל בצורה משמעותית. ברברה וסנדי מתיידדות, ומאחר וסם מסרב לשלם את דמי הכופר - סנדי מחליטה לשחרר את ברברה. ברברה עוזבת את ביתם של הקסלרים, אולם חוזרת מדי כאשר היא מגלה ידיעה בעיתון על המאהבת של סם, והיא מבינה שהוא רוצה במותה. בדיוק באותו הזמן חודר לבית רוצח סדרתי, אשר נופל מגרם מדרגות ושובר את צווארו.
ברברה, קן וסנדי מחליטים לשתף פעולה יחדיו, על מנת לנקום בסם, שכעת הוא נואש להוכיח את חפותו וכי אשתו בחיים. סם מסכים לשלם את הכופר, אולם כעת - החוטפים דורשים ממנו 2 מיליון דולר (תוך שימוש בידע הפנימי שיש לברברה על מצבו הכלכלי של סם). סם מתקומם, אך בלית ברירה מושך את כל הכסף. הוא מזמין את המשטרה להגיע למפגש עם החוטפים, בזמן מסירת הכסף, אולם המשטרה מסרבת, משום שהשוטרים עדיין סבורים כי סם רצח את אשתו.
סם מגיע עם כל כספו למפגש עם קן, המחופש לליצן. קן נוסע במכוניתו לאורך מזח המוביל אל תוך הים, עד אשר מכוניתו עפה מעבר לקצה וטובעת בים. המשטרה מגיעה למקום, ומושה מתוך המים את המכונית, בתוכה נמצאת גופתו של הרוצח הסדרתי, בתחפושת של ליצן. סם מעמיד פנים כי הוא אבל על מותה של ברברה, אולם היא מגיעה למקום ומפתיעה אותו. ברברה מספרת לשוטרים כי הרוצח הסדרתי הוא החוטף שלה, מזהה את גופתו וטוענת כי הוא היה החוטף היחיד. על חוף הים, לא הרחק משם, קן עולה מן המים כאשר עליו ציוד צלילה, והוא נושא בידו במזוודת המזומנים של סם. סנדי רצה לקראתו ומחבקת אותו באהבה ומנשקת אותו. ברברה, לאחר שנפטרת מבעלה, חוברת אליהם, והשלושה רוקדים משמחה.
ביקורות ותגובות
הסרט זכה לביקורות חיוביות, ציון 90% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 21 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים
הסרט זכה בפרס American Comedy Award בעבור השחקנית המצחיקה ביותר בתפקיד ראשי בסרט באורך מלא - בט מידלר.
גלעד יפת
גלעד יפת (נולד ב-19 בדצמבר 1969) הוא יזם וגנאלוג ישראלי, מייסד ומנכ"ל חברת "MyHeritage", חברת היי-טק שפיתחה פלטפורמה לשימור היסטוריה משפחתית ולתיאור אילנות יוחסין.
ביוגרפיה
שם המשפחה המקורי של המשפחה הוא פאט (פת) ומוצאו מן העיירות ביאליסטוק וקרינקי בפולין. חיים פאט שעלה ארצה בסמוך לשנת 1920 עברת את שם המשפחה ליפת. עוד נמנית עם ענף משפחתי זה, בת דודתו של גלעד יפת, במאית הקולנוע עדי יפת פוקס. קרוב משפחה נוסף של גלעד הוא אחי סבתו, מנחם אורן, אלוף השחמט הראשון של מדינת ישראל.
גלעד יפת למד בתיכון ליד"ה שבירושלים. בשנת 1984 עבר עם משפחתו לאוקספורד, אנגליה, במסגרת שנת שבתון של אמו, ושם התוודע יפת לראשונה לתחום המחשבים האישיים שהחל לצבור תאוצה באותן שנים. כנער רכש יפת מחשב אישי, ולימד את עצמו לתכנת בשפת מכונה. בשובו לישראל, הקים עם קבוצת חברים צוות תכנות למחשב ספקטרום סינקלייר, מהראשונים בישראל, וקרא לו "The Israeli Team".
את שירותו הצבאי עשה בשנים 1988–1992 כקצין ביחידה טכנולוגית. בין השנים 1992–1996 למד הנדסת תוכנה בטכניון וסיים את לימודי ה-BSc בהצטיינות יתרה. במהלך לימודיו עבד במשרה מלאה בחברת BRM כראש צוות פיצוח וירוסי מחשב (לימים המוצר נמכר לחברת Norton ). מנהלו בחברת BRM היה ניר ברקת, לימים ראש עיריית ירושלים. בשנים אלה ניתח יפת אלפי וירוסי מחשב וכתב אלגוריתמים לגילויים והסרתם. יפת ייצג את ישראל בארגון מומחי האנטי-וירוס CARO. בין פיתוחיו אז הייתה מערכת לזיהוי וירוסים חדשים על פי קרבת קוד בינם לבין זני וירוס מוכרים, שקיצרה משמעותית את זמן הפיתוח הנחוץ לגילוי והסרה של וירוסים חדשים.
לאחר סיום לימודיו, בשנים 1996–2000, עבד ב-Backweb Technologies, חברת טכנולוגיה לתקשורת פנים ארגונית, שאליה הצטרף כאחד מן העובדים הראשונים. במסגרת תפקידו כמנהל המוצרים העביר את מגוריו לעמק הסיליקון ולקח חלק בהנפקת החברה בנאסד"ק. לאחר מכן שב לישראל ועבד בחברות Spearhead Technologies ו-Picatel Systems בתפקידי ניהול מוצר.
יפת הופיע בתפקיד עצמו כמומחה לדנ"א וגנאלוגיה בסרטו התיעודי של אביב טלמור "אני ביאליק" שיצא לאקרנים בשנת 2014.
יפת הוא מרצה מבוקש בתחומי היזמות, טכנולוגיה, DNA וגנאלוגיה. כמו כן הוא מרצה בהתנדבות מדי פעם במסגרת ביקורים של משלחות בכירים מארצות הברית לישראל שמארגנת שדולת איפא"ק במטרה לשפר את תדמיתה של ישראל בעולם.
יפת נשוי ואב לשלושה, ומתגורר במושב בני עטרות.
MyHeritage
בילדותו, בשעה שכתב את עבודת השורשים שלו, החל גלעד לראיין את אמו, וכשגילה את סקרנותו, החליט להעמיק בנושא הגנאלוגיה שהמשיך ללוות אותו כתחביב במהלך חייו. בשנת 2003, במסגרת שנת שבתון, החל, כחלק מתחביב הגנאלוגיה, בפיתוח פלטפורמה שיתופית פשוטה ליצירת עצי משפחה, פרויקט זה היה ליסודה של חברת MyHeritage. חזונו של גלעד יפת בהקמת החברה הוא יצירת כלים לבניית אילנות יוחסין רב-לשוניים תוך שילוב אמצעים טכנולוגיים במטרה לייצר, בסופו של דבר, אילן יוחסין של האנושות כולה. יפת פיתח פלטפורמה ראשונית במטרה לסייע לו ביצירת עץ המשפחה, לכשהבין את הפוטנציאל בפרויקט וההיתכנות העסקית שבמיזם, החל בהקמת החברה בביתו שבמושב בני עטרות. לאחר הצטרפותם של מספר עובדים ראשונים, עברה החברה לווילה סמוכה במושב. מלאכת גיוס העובדים, כחלק מצמיחת החברה נמשכה ובשנת 2012 העתיקה MyHeritage את מקום מושבה למשרדים באור יהודה, שם ממוקם מטה החברה עד היום.
יפת האמין שיש לשלב את המהפכה הטכנולוגית בתחום הגנאלוגיה. במטרה להגשים את חזונו, שילב יפת בין מגוון רחב של טכנולוגיות כדי לייעל את תהליך הרכבת עץ המשפחה. בהן טכנולוגיות זיהוי פנים, איתור והצלבת תמונות של אנשים ברחבי הרשת, הצלבת אילנות יוחסין מבוססת ניתוחי Big Data וכן שילוב חלוצי של בדיקות DNA ושילובן במערכת על מנת לאתר בני משפחה.
תרומתו העיקרית של יפת וחברת MyHeritage לתחום הגנאלוגיה היא יצירת מאגר יוחסין של למעלה מ-9 מיליארד רשומות, ההולך וגדל עם התפתחותה של החברה וכן הגברת המודעות והנגשת תחום הגנאלוגיה לקהל הרחב. MyHeritage מציעה גם כלים חינמיים ליצירת עצי משפחה, בדומה למתחרותיה שחלק ממוצריהן בתשלום, ומנגישה בכך את היכולת לכלל האוכלוסייה. בהובלתו של יפת הפכה MyHeritage לפרויקט שבו למעלה מ-40 מיליון אנשים ברחבי העולם מתעדים את המורשת המשפחתית שלהם.
בסוף 2016 החלה החברה למכור ערכות דנ"א פרטיות. בשנת 2017 רשמה החברה סכום שיא של הכנסות בסך 133 מיליון דולר.
ביום העצמאות ה-70 למדינת ישראל נבחרה החברה להיכלל בספר "להמציא כל בוקר מחדש" המתאר את 70 ההמצאות והחידושים הבולטים ב-70 שנותיה של מדינת ישראל.
בפברואר 2021 נמכרה החברה לקרן פרנסיסקו פרטנרס תמורת כ-600 מיליון דולר.
השבת רכוש קורבנות השואה
בשנים 2013–2014 יזם יפת פרויקט התנדבותי להשבת רכוש קורבנות השואה במזרח גרמניה. כתבת עיתון מקוונת שקרא, שנכתבה על ידי העיתונאי עופר אדרת, גילתה ליפת שישנם כ-45,000 נכסים שנגזלו על ידי הנאצים מיהודים במזרח גרמניה בתקופת השואה, ושתחול התיישנות על קרן הפיצויים אם צאצאי הקרבנות לא יגישו תביעות תוך זמן קצר. הוא ביצע עוד באותו יום מחקר גנאלוגי ובו הצליח לאתר נינה של אישה המופיעה ברשימת הקרבנות, המתגוררת בברזיל, ובישר לה על זכותה לתבוע את הרכוש. בעקבות תגובתה הנרגשת החליט יפת לגייס צוות מתנדבים בקרב עובדי חברת MyHeritage ואלה פעלו בהובלת יפת לאתר מאות יורשים של הנכסים ברשימה בעזרת חקר אילנות יוחסין, וסייעו להם להגיש תביעות רכוש בגרמניה, מבלי שיפת ועובדיו קיבלו תשלום כלשהו על מעשיהם.
בעקבות הצלחה זו פנתה אל יפת העיתונאית Doreen Carvajal, כתבת של עיתון הניו יורק טיימס בפריז, והציעה ליפת לשתף איתה פעולה באיתור יורשיהן של יצירות אמנות שנשדדו על ידי הנאצים מיהודים במלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה השיבו הצרפתים לידיהם אלפי יצירות שדודות שנגנבו על אדמת צרפת, אולם לא השיבו את היצירות ליורשיהם של בעליהן, בטענה כי לא ניתן למצוא אותם. יצירות אלה מוצגות היום במיטב המוזיאונים בצרפת. יפת נענה לאתגר והעיתונאית שלחה אליו ארבעה שמות של בעליהן היהודים של יצירות אמנות שדודות, שהצרפתים מחזיקים בהן, ושנזכרות בקטלוג היצירות השדודות שפרסמה רוז ולנד. יפת ביצע בעצמו עבודת חקר גנאלוגית והצליח לאתר את יורשיהן של כל ארבע היצירות. בעקבות זאת פרסמה העיתונאית כתבת שער על הנושא בעיתון ניו יורק טיימס שגרמה לטלטלה ברחבי צרפת ודחקה בשלטונות הצרפתיים להתאמץ יותר לאתר את היורשים. לאחר חשיפת הפרשה כינה עיתונאי צרפתי, כתב "פארי מאץ'" את יפת בכינוי "שרלוק הולמס הישראלי"
צילום מצבות בישראל
בשנת 2014 יזם יפת פרויקט לאומי לצילום כל הקברים במדינת ישראל, לתעתוק המידע בצילומי הקברים לשם יצירת מסד נתונים ממוחשב ולהעמדתו לרשות הציבור ללא תשלום. יפת צילם תחילה בעצמו את כל המצבות בבית הקברות במושב בני עטרות שבו הוא מתגורר. לאחר מכן ארגן את כל עובדי החברה לצלם את כל המצבות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה, ולאחר מכן בסיוע מתנדבים, מיפה גם את בית הקברות הגדול ביותר בישראל, בית העלמין הדרום. במהלך מבצעים אלה צילם יפת בעצמו למעלה מחמשת אלפים מצבות. במסגרת פרויקט זה צולמו בשנים 2014–2018 כ-95 אחוזים מכלל המצבות בישראל והפרויקט צפוי להסתיים עד סוף שנת 2018, ובזאת תהפוך ישראל למדינה הראשונה בעולם שכל המידע על המצבות שבה, כולל תמונות עם מיקום GPS, מצוי במסד נתונים מקוון הנגיש לכל, ובחינם. חברת MyHeritage השקיעה בפרויקט זה כמיליון דולר, כמבצע לאומי ללא כוונת רווח.
איחודי משפחות
בזמנו הפנוי פועל יפת בהתנדבות לאחד משפחות בעזרת מחקר גנאלוגי.
בשנת 2013 פנה אל יפת הבמאי אלון שוורץ וביקש סיוע במציאת האח האבוד של דודו, אייזק. עקבותיו של האח נעלמו במחנה העקורים ברגן-בלזן לפני כ-65 שנה. יפת גייס למשימה את עובד MyHeritage לורנס האריס מבריטניה והלה הצליח לאתר את האח האובד שפסיל בקנדה. האחים התאחדו זה עם זה, ולאחר מכן עם אמם, איידה. בעקבות התחקיר המשותף שנמשך כמה שנים, הוציא שוורץ לאור את סרט הקולנוע הדוקומנטרי, "הסודות של איידה".
בשנת 2017 סייע יפת לאלדה גמבש לאתר את משפחתו של חייל יהודי בריטי בגדודים העבריים, בשם שמעון לוריא, שהציל את חייו של סבא שלה, אליהו גמבש, במלחמת העולם הראשונה, שבה שירת גמבש בצבא טורקיה. אלדה ביקשה למצוא את צאצאיו של אותו שמעון לוריא כדי להודות להם, אך במשך עשרות שנים חיפושיה לא נשאו פרי. גמבש פרסמה פוסט בפייסבוק שצד את עיניו של יפת ובעקבותיו הוא נרתם למשימה והצליח לאתר את צאצאיו של שמעון לוריא המתגוררים בישראל, ואלדה גמבש פגשה לבסוף את בתו, רינה שלגי.
בשנת 2017 סייע יפת לרני מרקוביץ לאתר את אחיו האובדים של סבו, הפעיל הציוני שבתאי בית-צבי, עימם נותק הקשר בשנות ה-30 של המאה העשרים לאחר נפילת מסך הברזל בגוש הקומוניסטי. הסב ניסה לשווא למצוא את שני אחיו במהלך כל שנות חייו, עד לפטירתו בשנות ה-1980. במהלך המחקר שכר יפת חוקר פרטי שאיתר את תיק החקירה של הסב בארכיון הקג"ב. המידע שנחשף בתיק הוביל את יפת למחקר נוסף, בו איתר את בנותיהם של האחים המתגוררות בארצות הברית. בשנת 2018 התאחדו הוריו של רני במפגש עם קרובי המשפחה בארצות הברית, כולם בשנות ה-80 לחייהם.
הסוד של אריקוסה
בשנת 2014 פנתה לחברת MyHeritage העיתונאית ילידת יוון, זוכת פרס אמי, איווט קורפרון מנסיס, בבקשת עזרה. איווט שמעה סיפור שעבר במשפחתה על כך שסבה וסבתה הצילו משפחה יהודית במהלך השואה, על האי הזעיר אריקוסה השוכן מצפון לקורפו שביוון. לפי הסיפורים המשפחתיים מצאו על האי מסתור חייט יהודי בשם סאוואס (שבתאי) יחד עם שלוש בנותיו וקרובת משפחה צעירה. כל תושבי האי אריקוסה נטלו חלק בהסתרתם תוך שהם מסכנים את חייהם, בכך שנמנעו מהלשנה לנאצים. מעשה גבורה זה הציל את חמש הנפשות, שהיו מבין 200 הניצולים של קהילת יהודי קורפו שמנתה כאלפיים איש לפני השואה. איווט ביקשה לוודא את אמיתות הסיפור ולאתר את צאצאי המשפחה שניצלה. לשם כך היא פנתה ל"יד ושם" וכן ראיינה ניצולי השואה בקורפו ובישראל. בתום תחקיר של מספר שנים הגיעו איווט וחוקרי "יד ושם" למבוי סתום באיתור הצאצאים וכל שעלה בידי איווט לברר היו שמותיהם הפרטיים של בני המשפחה שניצלו. הסיפור הגיע לידיעתו של יפת והוא הצליח לאתר את צאצאי המשפחה, המתגוררים בעיר רחובות בישראל, ולהוכיח את אמיתות סיפור הגבורה. קרן ראול ולנברג העניקה בעקבות ההוכחות לתושבי האי אריקוסה את אות "בית החיים" בטקס שהתקיים באריקוסה בנוכחות צאצאי הניצולים וצאצאי מציליהם.
איווט תיעדה את המעשה בשני ספרים פרי עטה.
יפת המשיך לחקור באופן אישי את קורותיהם של יהודי קורפו ובמשך כשנתיים מיפה בעצמו את אילנות היוחסין של מרבית ניצולי הקהילה, וחיברם לכלל אילן יוחסין אחד. סייעה לו במחקר זה נלה פנטצי, מנהלת הארכיון של קורפו, שבו נשמרו רשומות לידה, פטירה ונישואין של הקהילה היהודית בקורפו במשך מאות השנים, עד להשמדת הקהילה בשואה. כמו כן הסתייע יפת בתחקירן רועי מנדל. יפת המציא תרשים מעגלי ממוחשב לצאצאים המבוסס על מניפה עם תמונות, בהשראת מבנה דומה שהיה נפוץ בשימוש אצל קהילת יהודי קורפו במשך מאות שנים. יפת העניק תרשים כזה במתנה לניצולת השואה הערירית נטה גטניו בת ה-93, אשר במחקרו של יפת נמצאו קרובי משפחתה. אלו התאחדו עם נטה גטניו בשנת 2016 בזכות מחקרו של יפת, וכך היא זכתה למשפחה חדשה.
מאגר דנ"א לאיחוד משפחות ילדי תימן, מזרח ובלקן
בשנת 2016, בעקבות יוזמה של אחד מעובדי MyHeritage, החליט יפת על הקמת מאגר DNA בהתנדבות למען איחוד משפחות בפרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן החטופים. המאגר הוקם על ידי חברת MyHeritage בשיתוף עם השדולה לחקר האמת בפרשת ילדי תימן החטופים בראשות חברת הכנסת נורית קורן. במסגרת המאגר ביצעו עובדי החברה בהתנדבות בדיקות דנ"א עבור כ-1,200 אנשים שראו עצמם כקשורים לפרשה. עד כה רשם המאגר ארבע הצלחות בהן חיבר בין אדם למשפחתו הביולוגית. הצלחתו הראשונה של המאגר בוצעה על ידי יפת בעצמו. אחד הנבדקים היה יהודה קנטור, מאומץ יוצא תימן שביקש לברר מידע על נסיבות אימוצו. בעזרת שמה הפרטי של אמו הביולוגית, שהיה ידוע ליהודה מעיון בתיק האימוץ שלו, ושמותיהם הפרטיים של הוריה, הצליח יפת לאתר את קברה של האם. יפת איתר את ילדיה, אשר הסכימו להיבדק בבדיקת DNA והוכח שהם אכן אחיו למחצה של יהודה קנטור, ובכך התאחד קנטור עם משפחתו לאחר עשרות שנים של חיפושים. יפת ביצע אישית מחקר נוסף שהוביל לאיחוד משפחות בעזרת המאגר, שפרטיו לא נחשפו לציבור עקב בקשת המשפחות.
הרחבת מאגר הדנ"א לאיחוד מאומצים בכל רחבי העולם
במרץ 2018 יזם גלעד יפת את הפרויקט הפילנתרופי DNA QUEST לאיחוד מאומצים עם בני משפחתם הביולוגית באמצעות בדיקות DNA והצלבתם במאגר של MyHeritage. יפת הכריז על מענק של 15,000 ערכות DNA במתנה בשווי כולל של למעלה ממיליון דולר, שיוענקו למי שיירשם למאגר ויעמוד בתנאי הקבלה, מכל מדינה בעולם. בתחילת חודש מאי 2018 עם סיום ההרשמה, פורסם כי נרשמו 17,000 איש למיזם וערכות ה-DNA תישלחנה עוד באותו החודש. כמו כן נודע כי המאגר המורחב רשם את הצלחתו הראשונה כבר בימים הראשונים להקמתו, כאשר גילה עבור מאומץ מברזיל החי בישראל, אחות למחצה שנמסרה גם היא לאימוץ בברזיל, ומתגוררת בניו זילנד.
תחרות שחמט בינלאומית
לזכרו של אביו, גדעון יפת, שהיה חובב שחמט וספורט, מארגן גלעד יפת, בשיתוף עם מועדון ירושחמט, תחרויות שחמט כולל תחרויות בינלאומיות (פתוחות וסגורות) בירושלים. התחרות מתקיימת מדי שנה-שנתיים ומושכת מאות שחמטאים מישראל ומן העולם.
ביולי 2018 התקיימה המהדורה הרביעית של האירוע ובמסגרתו נערכו ארבע תחרויות. בשתי התחרויות הבכירות השתתפו שלוש אלופות עולם לנשים בשחמט לשעבר: אנה אושנינה (אלופת עולם בקצב מלא ב-2012), מריה מוזיצ'וק (קצב מלא, 2015) ואנה מוזיצ'וק (שחמט מהיר, 2016) וכן שישה רבי אמנים מהמדורגים בין המאה הראשונים בעולם לפי מד כושר (נכון ליולי 2018): יאן נפומניאשצ'י (מדורג 15 בעולם), פטר סבידלר (מדורג 16 בעולם), וסילי איוונצ'וק (36) וארקדי ניידיץ' (47) ושני השחמטאים הבכירים בישראל, בוריס גלפנד (42) ואלוף ישראל, תמיר נבאתי (50).
סטניסלב פוזדניאקוב
סטניסלב פוזדניאקוב (ברוסית: Станислав Поздняков; נולד ב-27 בספטמבר 1973) הוא סיף עבר רוסי. אלוף אולימפי בעל 4 מדליות זהב בחרב וכן אלוף עולם 11 פעמים במסגרת נבחרת רוסיה ואישי. על הישגיו בספורט לפוזדניאקוב הוענקו מספר עיטורים רוסים.
ב-29 במאי 2018 נבחר לנשיא הוועד האולימפי הרוסי.
ביוגרפיה
סטניסלב פוזדניאקוב נולד בעיר נובוסיבירסק למשפחת רופאים. כבר בגיל 6 הוא התחיל להתאמן בשחייה ואחר כך רצה לעבור לכדורגל. בגיל תשע הוא עבר לסיף. בגיל 16 הוא זכה באליפות ברית המועצות לנוער. לאחר הצלחה בתחרות הראשונה לבוגרים, כבר בשנת 1994 הוא נשלח עם נבחרת ברית המועצות לבוגרים לאליפות העולם וזכה במדליה הראשונה. בשנת 1996 הוא לראשונה נשלח להשתתף במשחקים האולימפיים. בסך הכול הוא השתתף בחמישה משחקים אולימפיים.
השתתפות במשחקים האולימפיים
בשנת 1992 הוא נשלח להשתתף במשחקים אולימפיים בברצלונה. פוזדניאקוב השתתף רק בתחרות קבוצתית וזכה במדליית זהב.
באטלנטה 1996 הוא היה בין הספורטאים המובילים בקבוצה וזכה במדליית זהב אישית וקבוצתית.
בסידני 2000 פוזדניאקוב לא הצליח בתחרות אישית והזכה רק במקום התשיעי. בתחרות קבוצתית הוא זכה במדליית זהב שלישית ברציפות.
באתונה 2004 הופעת הנבחרת הרוסית לא הייתה מוצלחת הקבוצה זכתה רק במקום השלישי. גם בתחרות אישית פוזדניאקוב הצליח להגיע למקום השישי בלבד.
בייג'ינג 2008 היה הפעם החמישי שפוזדניאקוב השתתף במשחקים. בתחרות אישית הוא היה במקום ה-17 וגם בתחרות קבוצתית הנבחרת הרוסית נותרה ללא מדליות (המקום הרביעי).
תיאזידים
תיאזידים (אנגלית: Thiazide) הם מבין התרופות המשתנות, אשר ביחד עם משתני לולאה מהווים את סוגי המשתנים השכיחים ביותר בשימוש רפואי.
משתני תיאזידים הם משתנים הפועלים באבובית המרוחקת (הטובול הדיסטלי המפותל) של הנפרון שהוא היחידה הפועלת של הכליה.
התיאזידים משמשים בעיקר בטיפול ביתר לחץ דם ולעיתים ניתנים יחד עם משתני לולאה בטיפול בבצקות. התיאזיד השכיח ביותר בשימוש בישראל הוא הידרוכלורותיאזיד (שם מסחרי דיזותיאזיד) והוא קיים גם בתכשירים המכילים תרופה אחרת לטיפול ביתר לחץ דם, כגון מעכבי ACE או ARB.
בנוסף לתיאזידים, קיימות תרופות המכונות, תרופות "דמויות תיאזיד" thiazide like diuretics (כגון:אינדפאמיד, מטולזון indapamide, metolazone) ואלו תרופות שעובדות במנגנון דומה לזה של התיאזידים והם גם בעלי מבנה כימי שדומה חלקית לתיאזידים.
היסטוריה
החל משנות ה-50 ועד ימינו, התיאזידים הם חלק חשוב בטיפול בעיקר ביתר לחץ דם וגילויים יצר שינוי במדעי הפרמקולוגיה והרוקחות בפרט והרפואה בכלל. בעוד ש-chlorothiazide היה למעשה התיאזיד הראשון שהתגלה, השימוש בו איננו מקובל יותר (בשל הבדלים פרמקוקינטיים כגון ספיגה פומית נמוכה ותופעות לוואי גדולות יותר) ובישראל משתמשים בעיקר בנגזרת שלו, הידרוכלורותיאזיד (hydrochlorothiazide). בארצות הברית משתמשים גם ב-chlorthalidone שהוא תיאזיד עם תכונות פרמקוקינטיות שונות במקצת מהידרוכלורותיאזיד, ובאנגליה עושים שימוש גם ב-benzothiazide.
מנגנון הפעולה
לתיאזידים מיוחסות שתי פעילויות:
אפקט משתן
האפקט המשתן של התיאזידים, הוא אפקט שמופיע בתחילת הטיפול, אך עם הזמן (בדרך כלל תוך 4-6 שבועות) נוצרת סבילות וההשפעה המשתנת שלהם פוחתת. האבובית המפותלת המרוחקת היא חלק קצר מהנפרון, הנמצא בין המקולה דנסה ובין הצינורות המאספים של הנפרון. אף על פי שמדובר בחלק קצר של הנפרון, תהליכים פיזיולוגיים רבים מתרחשים שם ובעיקר מעבר של מים ומלחים.מעבר של מים ומלחים מתבצע באמצעות קו-טרנספורטרים (נשאים) שנמצאים על גבי הממברנה האפיקלית. התיאזידים מעכבים את הקו-טרנספורטר של נתרן וכלוריד, ובכך מונעים ספיגה בחזרה של נתרן חזרה לדם. כתוצאה מכך יותר נתרן ומים מופרשים בשתן. נפח השתן גדל בעקבות זאת ומושג האפקט המשתן של התרופה.
ירידה בתנגודת היקפית
ההשפעה מורידת לחץ הדם של התיאזידים איננה נגרמת כתוצאה מהפעילות המשתנת שלהם. הם אינם מורידים לחץ דם באנשים עם לחץ דם תקין ולמעשה מורידים לחץ דם רק באנשים שיש להם לחץ דם גבוה. עד היום לא ידוע מהו המנגנון שבו התיאזידים מורידים את התנגודת ההיקפית ובין השאר הועלו מספר השערות לכך (כולל ירידה בתגובה לאנגיוטנסין II ופעילות על תעלות סידן, אף על פי שלא ברור גם אם הם פועלים ישירות ומרחיבים כלי דם), אך אף השערה לא הוכחה מחקרית.
תופעות לוואי
לתיאזידים יש מגוון רחב של תופעות לוואי, שחלק מהן קשור לפעולתם המשתנת.
אליזבת בלקברן
אליזבת (ליז) הלן בלקברן (באנגלית: Elizabeth (Liz) Helen Blackburn; נולדה ב-26 בנובמבר 1948) היא ביולוגית אמריקאית ילידת אוסטרליה, החוקרת באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2009, יחד עם קרול גריידר וג'ק שוסטק, בזכות מחקריהם על הטלומר, שהוא אזור הקצה של הכרומוזומים ביצורים איקריוטיים. שנה אחת קודם לכן קיבלו היא וגריידר את פרס פרל מייסטר גרינגרד, למדעניות בולטות בגין עבודתן זו.
בלקברן היא שותפה בתגלית הטלומראז, שהוא אנזים המוסיף רצף נוקלאוטידים ספציפי (TTAGGG) אצל כל בעלי החוליות. בלקברן אף פעילה בתחום האתיקה הרפואית. היא זכתה בפרס נובל לרפואה יחד עם קרול גריידר וג'ק שוסטק על שגילו כיצד הכרומוזומים מוגנים על ידי הטלומר ותגלית האנזים טלומראז.
קורות חיים
אליזבת הלר בלקרן נולדה ב-26 בנובמבר 1948 בהובארט שבטסמניה, להורים שהיו רופאי משפחה. כשהייתה בת 4 עברה משפחתה לעיר לונסטון שם היא למדה עד גיל 16 בבית הספר Broadland House Church of England Girls' Grammar School. בגיל 16 עברה עם משפחתה למלבורן.
בשנת 1981, הצטרפה בלקבורן לסגל של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, במחלקה לביולוגיה המולקולרית.
בשנת 1990, היא עברה למחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF), שם כיהנה כיו"ר המחלקה בשנים 1993–1999.
בשנת 1998 היא החליפה את מינה ביסל בתפקיד נשיא אגודה אמריקאית לחקר ביולוגיה של התא.
בלקבורן הייתה שותפה לגילוי הטלומר האנזים הממלא את הטלומראז עבור גילוי זה, הוענק לה פרס נובל בפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2009, אותו חלקה עם שותפיה לגילוי קרול גריידר וג'ק שוסטק.
בשנים האחרונות בלקבורן ועמיתיה חקרו את ההשפעה של לחץ על הטלומראז והטלומרים.
בשנת 2002, מונתה בלקבורן לחברה במועצה של נשיא ארצות הברית לביואתיקה. בעקבות תמיכתה במחקר בתאים עובריים אנושיים, בניגוד לעמדת ממשל בוש, היא הוצאה מהמועצה בהוראת הבית הלבן ב-27 בפברואר 2004. פיטוריה מהמועצה גררו מחאה של מדענים רבים, שטענו כי היא פוטרה בגלל התנגדות הפוליטית לעצתה. בלקבורן מכהנת במועצה המייעצת של מדע הגנטיקה המכון למדיניות.
לקריאה נוספת
The Telomere Effect: A Revolutionary Approach to Living Younger, Healthier, Longer
טליס
טל בן נון (נולד ב-6 בפברואר 1992), הידוע בשם הבמה טליס (לשעבר טליסמאן), הוא ראפר, זמר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
כנער נהג לכתוב ולהקליט שירים באופן חובבני. מקור הכינוי "טליסמאן" הוא במילה האנגלית Talisman, שפירושה קמע, ומשתלבת עם שמו הפרטי טל.
לקראת סוף שירותו הצבאי הכיר את הראפר איזי והחל להופיע איתו כזמר ליווי שלו. ב-2014 הוציאו סינגל בביצוע משותף. בשנה זו הקליט עם הראפר רון נשר את השיר צ'אק נוריס.
ב-2015 הוא הוציא את השירים "עד המדבר" (עם די ג'יי אונלי ועומרי סבח), ב-2016 את "לאן שהרוח תיקח" וב-2017 את "זנזיבר". בשנת 2017 הוציא גם את "שלוק מקצב", דואט עם מאור אדרי.
בן נון נבחר בשנת 2017 לפריצת השנה במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ואתר וואלה.
ביוני 2019 כתב יחד עם ג'וני גולדשטיין ליהונתן מרגי את השיר "אני לא אני".
באוגוסט 2019 הוציא סינגל ראשון מתוך אלבום חדש, "ערב רומנטי" יחד עם הזמר אור בר השיר זכה להצלחה רבה. ב- אוקטובר הוציא את הסינגל השני, "ורד שחור", יחד עם הזמר ים רפאלי.
בספטמבר 2019 יצא מיני-אלבומו הראשון של יהונתן מרגי, "מה יהיה", עבורו כתב שני שירים, "מדגסקר" ו"אסור".
בפברואר 2020 הוציא את הסינגל השלישי מתוך אלבומו החדש, "בית שנשבר". במאי 2020 הוציא יחד עם הזמר הראל סקעת את השיר "רוצה לחזור", השיר זכה להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט. בשנת 2022 הוא ביחד עם רביב כנר הוציאו שיר "בנקודה שבה נגמר האור".
ב-30 בנובמבר 2022, שינה את שם הבמה שלו ל"טליס" והוציא אלבום הנושא את שם זה, בו הוא מדבר בפן אישי יותר על חייו, ילדותו, הוריו והאזור בו גדל. באלבום משתתפים האמנים השרוף, איתן דרמון וזי קיי.
חיים אישיים
טליס ניהל מערכת יחסים עם הזמרת שירה מרגלית במשך כשנתיים וחצי. ב-29 באוקטובר 2018 הועלה בערוץ היוטיוב של שירה מרגלית השיר "בא והולך" שאותו כתב והלחין עם מרגלית עצמה. בדצמבר 2019 נפרדו ולאחר מכן הוא הוציא את השיר "בית שנשבר" שמדבר על היחסים שלהם.
טליס מתגורר בחדרה.
פרשת קרטל "אהליך יעקב"
פרשת קרטל "אהליך יעקב" (ידוע גם בשם: "קרטל צנרת החשמל") היא פרשה של עבירות פליליות בתחום ההגבלים העסקיים של מספר חברות בתחום הצנרת בישראל בשנת 1994.
לאחר ירידה במחירי צנרת פוליאתילן להולכת קווי חשמל בשנת 1993, ביצעו מספר חברות בישראל הסדרים כובלים שכללו תיאום מחירים וסיכומים שונים שמנעו את התחרות ביניהם וגרמו לעליית מחירי הצנרת. רשות התחרות חקרה את הפרשה והעמידה את החברות והמנכ"לים שלהם לדין פלילי, במסגרתו הורשעו ונגזרו עליהם עבודות שירות וקנסות.
רקע משפטי
על פי חוק ההגבלים העסקיים, אסור להיות צד להסדר כובל. הסדר כובל מוגדר בחוק כך:
מי שעובר על האיסור צפוי לעונש במסגרת הדין הפלילי, לקנס מנהלי של רשות התחרות, וכן לתביעה אזרחית נזיקית.
העובדות
בשנים 1993 ו-1994 חלה ירידה משמעותית במחירי צנרת הפוליאתילן להולכת קווי חשמל בישראל.
במקביל, נכרת הסכם בין הרץ לבין אבי סממה, מנכ"ל חברת "סמי פלסט", לפיו חברת "סמי פלסט" תמכור את כל תוצרתה לחברת "אהליך יעקב" במחיר הנקוב במחירון, שהיה גבוה משמעותית ממחיר השוק. באופן עקרוני נקבע בהסכם ש"סמי פלסט" תוכל למכור את תוצרתה גם לאחרים אם יוצע לה סכום הגבוה ב-54% מהסכום במחירון, אך לא הייתה היתכנות מעשית להצעה שכזו, ובפועל מכרה "סמי פלסט" את מלוא התוצר שלה ל"אהליך יעקב".
ההרשעה בבית המשפט המחוזי
רשות התחרות חקרה את הפרשה והגישה כתבי אישום כנגד המשתתפים בהסדר הכובל. בהכרעת הדין של שופט בית המשפט המחוזי בירושלים יהונתן עדיאל הורשעו 9 מנכ"לים וחברות בעבירה של הסדר כובל על פי חוק ההגבלים העסקיים: יעקב הרץ; דוד בר-מימון (שניהל את יצרנית הצנרת פלסטיקת בע"מ); א.ש. פלסט יצור צינורות חשמל בע"מ ומנכ"ל החברה אשר פחימה; מפלס חברה לשיווק מוצרי פלסטיק בע"מ מקיבוץ מרחביה ומנהליה אריה דגן וצבי בולר; וכן מצרפלס שותפות מוגבלת מקיבוץ מצר ומנכ"ל החברה דב אביטל. על המנכ"לים נגזרו חודשי מאסר שהומרו בעבודות שירות, וכן קנס של עשרות אלפי ש"ח. על החברות הוטלו קנסות של מאות אלפי ש"ח.
הערעור של הרץ
יעקב הרץ ערער לעליון על הרשעתו, בטענה שההסכמים שדובר עליהם לא קיבלו תוקף של חוזה מחייב, ולפיכך לא יכול להיחשב הסדר כובל. השופטת מרים נאור דחתה את טענתו וקבעה שהחוק בכוונה קבע ניסוח כוללני בשם "הסדר כובל", כדי להדגיש שגם סיכום שאינו חוזה כתוב וחתום יכול להיחשב לעבירה.
הרץ הוסיף וטען להגנת זוטי דברים, כיוון שעסק בתחום לתקופה קצרה. נאור דחתה טענה זו וקבעה שלמחירון שהוציא הרץ הייתה השפעה דרמטית על שוק הצנרת.
הערעור של אביטל
סניגורו של דב אביטל, עו"ד דוד ליבאי, ביקש לבטל את ההרשעה של אביטל תוך התחשבות בנסיבות המקרה: אביטל היה איש עסקים צעיר, לא השתתף לחלוטין בהסדר הכובל, שיתף פעולה בחקירת של רשות התחרות ועוד. בקשתו נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי. אביטל ערער על כך, אך גם בית המשפט העליון סירב לבטל את ההרשעה.
תוצאה והלכות
ב-10 בנובמבר 2003, דחתה השופטת מרים נאור את הערעורים על פסק דינו של בית המשפט המחוזי. לדעתה הצטרפו השופטים מישאל חשין ואילה פרוקצ'יה.
יחסי ברזיל–הממלכה המאוחדת
יחסי ברזיל–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
היסטוריה
בשנת 1919 הועלתה הנציגות הברזילאית בלונדון למעמד שגרירות, וכן הנציגות הבריטית בריו דה ז'ניירו הועלתה אף היא למעמד זה. שתי המדינות נלחמו ביחד נגד איטליה במהלך מלחמת העולם השנייה. בוועידת דומברטון אוקס ב-1944 דחו הבריטים והסובייטים את ההצעה האמריקנית למושב קבע לברזיל במועצת הביטחון של האו"ם.המלכה אליזבת השנייה ביקרה ביקור רשמי בברזיל בשנת 1968, והייתה המונרך הבריטי הראשון שביקר שם. בשנת 1982 ברזיל נותרה נייטרלית במלחמת פוקלנד, אולם אסרה על נחיתות של מטוסים בריטיים בשטחה, ואף הכירה בריבונות הארגנטינית על האיים. בשנת 1997, הנשיא פרננדו אנריקה קרדוזו ערך ביקור רשמי בבריטניה, ובשנת 2001 ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר ערך את הביקור הרשמי הראשון של ראש ממשלת בריטניה לברזיל.
שיתוף פעולה כלכלי
כיום בריטניה היא המשקיעה הרביעית בגודלה בברזיל. היצוא הבריטי גדל ב-23% בשנת 2010 וב-9% בשנת 2011. חברות בריטיות כגון בריטיש גז, בריטיש פטרוליום, רולס-רויס ושל משקיעות רבות בברזיל, ובמיוחד בריו דה ז'ניירו.למרות המיתון בכלכלת ברזיל בשל המשבר הכלכלי (2008-2011), על פי העיתון הבריטי דיילי מייל, ברזיל עקפה את בריטניה והפכה לכלכלה השישית בגודלה בעולם.
פיליפ חוזה פארמר
פיליפ חוזה פארמר (באנגלית: Philip José Farmer; 26 בינואר 1918 - 25 בפברואר 2009, אינדיאנה) היה סופר מדע בדיוני אמריקאי.
קורות חיים
פארמר פרסם את סיפורו הראשון "נאהבים" בשנת 1952, ועליו זכה בפעם הראשונה בפרס הוגו. זכה בפרס פעמיים נוספות על ספרו "Riders of the Purple Wage" (בשנת 1968) ועל ספרו "לך אל גופיך הפזורים" (1972), שהוא הספר הראשון בסדרת עולם הנהר. סדרה ידועה נוספת פרי עטו היא הטרילוגיה "בורא העולמות". ב-2001 היה הסופר ה-19 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
יוהאן פאליזה
יוהאן פאליזה (בגרמנית: Johann Palisa; 6 בדצמבר 1848 – 2 במאי 1925) היה אסטרונום אוסטרי, הוא היה מגלה פורה של אסטרואידים, וגילה 122 אסטרואידים בין השנים 1874 - 1923.
בין האסטרואידים שגילה כלולים גם 243 אידה, 216 קלאופטרה, ו- 253 מתילדה שהגשושית NEAR Shoemaker חלפה לידו.
ביוגרפיה
נולד בדצמבר 1848 בטרופאו בשלזיה האוסטרית (היום חלק משלזיה בצ'כיה).
בשנים 1866 עד 1870 למד מתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת וינה; עם זאת, הוא לא סיים רשמית עד 1884. למרות זאת, כבר ב-1870 הוא היה עוזר במצפה הכוכבים של האוניברסיטה, ושנה מאוחר יותר זכה במשרה במצפה הכוכבים בז'נבה.
בשנת 1872, בגיל 24, הפך פאליזה למנהל של מצפה הכוכבים של חיל הים האוסטרי בפולה. בזמן שהותו בפולה, הוא גילה את האסטרואיד הראשון, 136 אוסטריה, ב-18 במרץ 1874. בזמן שהותו במצפה הוא גילה עשרים ושבעה כוכבי לכת מינוריים ושביט אחד. במחקרו הוא השתמש בטלסקופ שובר-אור בגודל 6 אינץ'. הוא היה מנהל מצפה הכוכבים של פולה עד שנת 1880, ובמהלך מינויו שם היה בדרגה של קומנדר.
בשנת 1880 עבר למצפה הכוכבים החדש בווינה. במהלך שהותו במצפה הוא גילה 94 אסטרואידים באמצעים טלסקופיים בלבד. סך הכל בין התאריכים 1874 ו-1923 פאליזה גילה 122 אסטרואידים ונחשב אחד מהמגלים הפורים ביותר של זיהוי אסטרואידים.
ב-1883 השתתף במשלחת לאטול קרוליין כדי לצפות בליקוי החמה המלא שהתרחש ב-5 במאי מעל האי. במהלך ליקוי החמה, הוא השתתף בתצפיות לחיפוש כוכב הלכת המשוער וולקן. כמו כן במהלך שהותו שם הוא אסף דגימות של חרקים למוזיאון לטבע של וינה.
בשנת 1885 הציע למכירה את האפשרות לתת שמות לחלק מהאסטרואידים שגילה, לשם מימון נסיעה לתצפיות ליקוי חמה ב-29 באוגוסט 1886. למרות שחלק מהשמות נמכרו נראה שלא אסף מספיק כסף ולא נסע.
בשל ריבוי תצפיות נוצר צורך באטלס למיפוי כוכבים. עם התפתחות הצילום, חבר למקס וולף ויחדיו הכינו את אטלס הצילומי הראשון לכוכבים Palisa-Wolf-Sternkarten, שפורסם במקטעים בשנים 1899, 1902, ו-1908, והכילו את המיקום של למעלה מ-4700 כוכבים. כמו כן בשנת 1908 פאליזה פרסם קטלוג כוכבים משלו Sternenlexikon, המכיל מידע על כוכבים בין 1°- ל-19°+.
בשנת 1908 הפך להיות סגן מנהל מצפה הכוכבים בווינה.
פאליזה פרש מניהול המצפה ב-1919, אולם עדיין היו לו זכויות להמשיך תצפיות במצפה. הוא נפטר ב-2 במאי 1925.
משפחתו
לחלק מהאסטרואידים נתן פאליזה שמות על שם בני משפחתו, ובינם אמו קתרינה, שהוא קרא על שמה את האסטרואיד 320 Katharina.
פאליזה התחתן עם אשתו השנייה, אנה בנדה, בשנת 1902. האסטרואיד 734 Benda נקרא על שמה.
האסטרואיד 321 Florentina נקרא על שם בתו של פאליזה, פלורנטין.
נכדתו של פאליזה הייתה גרטרוד רידן (Gertrud Rheden) בתו של האסטרונום האוסטרי. האסטרואיד 710 Gertrud נקרא על שמה.
תגליות
בין השנים 1874 ו-1923 פאליזה גילה 122 אסטרואידים.
הוא גם גילה את כוכב שביט C/1879 Q1 בשנת 1879.
אחת התגליות שלו היה 253 מתילדה, אשר צולם מקרוב על ידי הגשושית NEAR Shoemaker ב-27 ביוני 1997. הגשושית ביצעה מספר יעפים ליד האסטרואיד, הקרוב מביניהם במרחק 1200 ק"מ מהאסטרואיד, וצילמה 500 תמונות אשר כיסו 60% מפני השטח שלו.
פרסים והנצחה
בשנת 1876 זכה בפרס לאלנד מהאקדמיה הצרפתית למדעים. ובשנת 1906 העניקה לו האקדמיה גם את פרס ולץ.
בנוסף,מתוך כוונה להנציחו, שלושה אסטרואידים נקראו על שם תכונות המייצגות אותו. השמות ניתנו על ידי האסטרונום ג'וזף רידן ובתמיכת אשתו של פאליזה, אנה. 902 Probitas על שם העמידה בעקרונות, 975 Perseverantia על ההתמדה ו-996 Hilaritas על מצב רוח של שביעות רצון.
האסטרואיד 1152 Pawona נקרא על שמו ועל שם האסטרונום מקס וולף כהוקרה על שיתוף הפעולה בינם. שם האסטרואיד מכיל שילוב של שמותיהם (Pa, Wo) עם סיומת לטינית בנקבה. השם הוצע על ידי האסטרונום השוודי אספלינד.
משתן לולאה
מְשַׁתְּנֵי לולאה הם קבוצת תרופות מְשַׁתְּנוֹת חזקות, אשר גורמות להפרשה משמעותית ביותר של מים ומלחים. בנוסף לפעילות המשתנת, הן גורמים לסינתזה של פרוסטגלנדינים אשר מגבירים את זרימת הדם בכליות. תרופות אלו הן בעלות תקרת פעילות גבוהה.
בלולאת הנלה שבכליה קיימת משאבת נתרן-אשלגן, אשר אליה מצומדת פעילות הובלת-יחד של נתרן, אשלגן וכלוריד, יחד עם ספיגת מים בחזרה לגוף.
תרופות מסוג משתני לולאה גורמות לעיכוב הקו-טרנספורטר, ולכן יש מניעת ספיגה בחזרה של נתרן, אשלגן ומים, יחד עם אובדן יונים נוספים, כגון כלור. תרופות אלו משמשות למצבים של בצקת אקוטית בריאות, והן משמעותיות מאוד במצבים של אוטם שריר לב אקוטי או אי ספיקת לב.
תופעות הלוואי של התרופות: היפוקלמיה, היפוקלצמיה, היפונתרמיה, אלקלוזיס (ירידה בחומציות הדם), היפומגנזמיה, תפרחת ופגיעה בשמיעה.
תרופות ממשפחת משתני הלולאה כוללות: פורוסמיד, בומטניד    ואטקריניק אסיד.
ZALA Aero Group
ZALA Aero Group (נקראת גם A-Level Aerosystems) היא חברה רוסית, המתמחה בפיתוח כלי טיס בלתי מאוישים, הממוקמת באיז'בסק, רוסיה. ZALA Aero מספקת מערכות מל"ט למספר מגזרים בממשלת רוסיה, כולל משרד ההגנה וזכתה גם בחוזים לאספקת מל"טים למדינות זרות. החברה מצויה בבעלות קונצרן קלשניקוב.
היסטוריה
חברת ZALA Aero, שהוקמה בשנת 2003 על ידי אלכסנדר זכרוב, סיפקה את המל"טים הראשונים מתוצרתה למשרד הפנים הרוסי בשנת 2006. בנוסף לאספקת מטוסים למטרות הגנה וצבא, החברה משווקת באופן פעיל את מוצריה בתחום האנרגיה וחתמה על חוזה עם גזפרום לספק מל"טים שישמשו לניטור מעל 2,000 ק"מ מרשת הצינורות של החברה. ZALA Aero גם שיתפה פעולה עם חטיבת מערכות החלל של גזפרום בפרויקט פיתוח לשימוש במל"טים להעברת תקשורת וידאו בזמן אמת בערוצי לוויין.
בשנת 2008 השלימה החברה ייצור ZALA 421-06, מסוק בלתי מאויש, ו-ZALA 421-08, מל"ט קונבנציונלי יותר, לטיסת ניסוי ונכנסו לשירות מבצעי. המטוס נוסה על סיפונה של שוברת קרח והשתתף בסיור כדי לסייע בעבודת הספינה. בשנת 2009, ZALA Aero הגיעה להסכם עם משרד הפנים של טורקמניסטן לאספקת המל"ט ZALA 421-12.
ב-2019 מפעילה רוסיה למעלה מאלף מזל"טים מתוצרת ZALA. בשנת 2019, ZALA Aero פיתחה מערכת גילוי מוטסת ללא טייס המפעילה טכנולוגיית בינה מלאכותית לזיהוי עצמים. ZALA Aero מתכננת ומייצרת כלי טיס בלתי מאוישים, כמו גם מספקת תחזוקה לאחר המכירה למערכותיה. מיזמי התכנון והייצור הביתיים של החברה כוללים מגוון מערכות הקשורות לתכנון, ייצור ותפעול של מל"טים, כולל מטוסים אוטומטיים, מסגרות אוויר, בליסטראות מכניות ופנאומטיות, משגרים, מטענים וטכנולוגיות תקשורת. ZALA Aero היא גם החברה היחידה ברוסיה המייצרת כיום מסוקים בלתי מאוישים ומערכות ניידות נגד מזל"טים. החברה ממוקמת באיז'בסק, רוסיה.
שיחור מזון
שיחור מזון (Foraging) הוא כינוי לכלל ההתנהגויות הקשורות בחיפוש ואיסוף מזון, ציד ואכילה בבעלי חיים.
התנהגויות השיחור של בעלי החיים בהקשר לסביבתם נחקרות על ידי חוקרים שעוסקים באקולוגיה התנהגותית, ענף במדעי החיים. לדוגמה, נחקר הקשר בין אסטרטגיות השיחור בפועל לאסטרטגית השיחור האידיאלית בתנאים מסוימים - זו המביאה את התועלת האנרגטית המקסימלית.
על פי תאוריית שיחור המזון האופטימלי, אסטרטגיית השיחור של בעל החיים בפועל שואפת לאסטרטגיה האופטימלית התאורטית הודות לתהליך של הסתגלות אבולוציונית. זאת על אף שבידי בעל החיים לא נמצאים כל הנתונים ויכולות העיבוד הנדרשים כדי לפתור את הבעיה בצורה פורמלית.
לאמארקיזם
לאמארקיזם היא תורה אבולוציונית שפותחה על ידי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בראשית המאה ה-19. תאוריה זו, התפתחות המינים, קדמה לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין, והוסברה בספרו שפורסם בשנת 1809 "פילוסופיה זואולוגית", בו שילב רעיונות קיימים של הורשת תכונות בתאוריה האבולוציונית שלו. סבו של צ'ארלס דרווין, ארסמוס דרווין כתב בשנים 1794–1796 בספרו "זואונימיה" על כך שהייתה התפתחות כלשהי ביצורים חיים ועל היכולת לפתח איברים חדשים ולהוריש את התכונות החדשות לצאצאים. לאמארק השתמש ברעיונות אלו לביסוס התאוריה האבולוציונית שלו, אשר עליה נבנתה התאוריה של צ'ארלס דרווין. מאז נדחק הלאמארקיזם לשוליים על ידי הדרוויניזם שהפך לתאוריה הנפוצה. למרות זאת, לאחרונה עולה שוב עניין בתאוריה של לאמארק, לאחר שנעשו מחקרים בתחום האפיגנטיקה המדברים על אפשרות של הורשת תכונות נרכשות.
תאוריית הבריאה העצמונית (הלאמארקיזם)
לפי לאמארק, ישנה בריאה עצמונית של אורגניזמים פשוטים, אשר מורכבותם הולכת וגדלה לכיוון השלמות לאורך זמן ובהתאם לשינויים סביבתיים. לסביבה יש השפעות חזקות על הצורה והאיברים של אורגניזם מסוים, כאשר השפעות אלו באות לידי ביטוי רק לאחר זמן רב. זה מתאפשר כיוון שקיים מנגנון של הורשת תכונות נרכשות. בכך לאמארק פוסל למעשה את רעיון ההכחדה; בעלי חיים לא נכחדים, אלא רק משנים את צורתם ומסתגלים לשינויים סביבתיים.
לאמארק מתייחס למה שלטענתו הן שתי אמיתות. ראשית, צרכים חדשים מצריכים שימוש באיברים חדשים שיופיעו כתוצאה ממאמץ ורצון פנימי. שימוש ממושך באיבר יגדיל ויחזק אותו. שנית, חוסר שימוש באיבר מסוים ינוון אותו ועם הזמן גודלו יקטן עד שלבסוף ייעלם.
שלושה עקרונות חשובים בלאמארקיזם:
לאמארק ביסס את התאוריה שלו על שני חוקים.
החוק הראשון:
החוק השני:
החוק הראשון מדבר על כך שבעלי חיים מתפתחים כל הזמן לכיוון השלמות. כל בעל חיים שעדיין לא הגיע לשיא ההתפתחות שלו, מפתח או לחלופין מנוון איברים שונים לפי השימוש בהם. החוק השני מדבר על מנגנון הורשת תכונות נרכשות. תכונות שנרכשו כתוצאה מהשפעה סביבתית לאורך זמן, יועברו לצאצאים בתנאי שהתכונות מופיעות אצל שני ההורים.
אחת הדוגמאות שלאמארק השתמש בה להסברת התאוריה שלו היא הג'ירפה. תחילה צוואר הג'ירפה היה קצר, אך שינויים בתנאי הסביבה הביאו לכך שהמזון היחיד שהג'ירפה יכולה הייתה להשיג היה גבוה על העצים. לצורך השגת המזון, על הג'ירפה היה למתוח את צווארה. כיוון ששינוי סביבתי זה נשאר קבוע, נשאר גם הצורך בצוואר ארוך יותר להשגת המזון. כתוצאה מכך, עם הדורות נולדו צאצאים שצווארם ארוך יותר ויותר עד הופעת הג'ירפה כפי שמכירים אותה כיום.