cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גיליוטינה
הגיליוטינה לאחר המהפכה
ההוצאה להורג האחרונה שנערכה באמצעות גליוטינה, בצרפת ובכלל, הייתה ב-10 בספטמבר 1977 כאשר חמידה ג'נדובי, מהגר מוסלמי, הוצא להורג בעוון עינוייה ורציחתה של אליזבת בוקט.
ב־1981 בוטל עונש המוות בצרפת.
הגיליוטינה בגרמניה הנאצית
גם בגרמניה הנאצית השתמשו בגיליוטינה להוצאה להורג של פושעים פליליים, ומתנגדי המשטר הנאצי. כך, למשל, נערף בשנת 1941 מוריס באבו, צעיר שווייצרי שניסה להתנקש בחייו של היטלר, ונערפו גם אנשי תנועת הוורד הלבן שהפיצו כרוזים אנטי-נאציים במינכן בשנת 1943. באמצעות הגיליוטינה הוצאו להורג כ-20,000 איש בידי הנאצים.
וילי הרולד, שנשפט על ידי הבריטים על פשעי מלחמה, הוצא להורג בגיליוטינה.
מבנה הגיליוטינה והשימוש בה
המתקן החדש היה מורכב משתי מסילות עץ אנכיות, שביניהן נע להב מתכת חד ומשופע. צורתו החדשה של הלהב נועדה לחתוך את הצוואר בקלות ובמהירות, ולא לחבוט בכוח בראש, כמו במתקנים הישנים, על מנת לכרות אותו.
גיליוטינה בתרבות
הגיליוטינה מופיעה בספר עלובי החיים של ויקטור הוגו המתאר אותה כייצור מפחיד, ה את קורבנותיו בתאוות דם נקמנית. זוהי בעצם אלגוריה למערכת הצדק הצרפתית של אותה תקופה, שמתוארת בהרחבה בהמשך הספר ומגולמת בדמותו של איש המשטרה המפקח ז'אבר.
בספר "סקרלט פימפרנל", בהמשכיו ובעיבודים הרבים שנעשו לו, מסופר סיפורו של אציל אנגלי בימי המהפכה הצרפתית, שבעזרת קבוצה קטנה של שותפים (שאינם מודעים לזהותו האמיתית) מציל צרפתים מאימת הגיליוטינה. הספר נפתח בתיאור קודר ואפל של שגרת פעולתה של הגיליוטינה.
האופרה "אנדרה שנייה" של אומברטו ג'ורדאנו מתרחשת בימי המהפכה הצרפתית, ומגוללת את סיפורו של המשורר ולוחם החופש אנדרה שנייה (30 באוקטובר 1762 - 25 ביולי 1794), שהוצא להורג באמצעות גיליוטינה בהוראת רובספייר. הוא היה מאחרוני המוצאים להורג במהפכה הצרפתית. שלושה ימים לאחר מותו, נאסר רובספייר, ראשו נערף ובכך בא הקץ לטרור המהפכני.
בספרי "חומריו האפלים" של פיליפ פולמן, מופיעה "הגליוטינה הכסופה" המשמשת לניתוק האדם מהדמון שלו, המייצג חלק מרכזי בנפשו של האדם.
להקת המטאל Kreator כתבה והלחינה שיר בשם Under The Guillotine העוסק בהוצאה להורג באמצעות גיליוטינה.
באחת ממהדורות המשחק Assassin's Creed: Unity, העוסק במהפכה הצרפתית, ניתן באריזת המשחק פסלון להרכבה של גיבור המשחק (ארנו) כשמאחוריו גיליוטינה מגואלת בדם.
הזמר אליס קופר השתמש בגיליוטינה באחד משירי הרוק שלו: במהלך השיר מוציאים אותו להורג על חניקה.
במסגרת הביאנלה בהרצליה בשנת 2007 הועמדה במרכז האירועים בהרצליה גיליוטינה ענקית של האמן אריאל קליינר, שנבנתה על פי שרטוטים של גיליוטינה מקורית.
שימושים אחרים במונח
בימינו משתמשים במונח זה כשם למתקן לחיתוך נייר (טְרִימֶר, או מַחְתֵּכָה), אשר נמצא בבתי דפוס ופועל בדרך דומה לגליוטינה, ובהשאלה למתקנים ביתיים לחיתוך נייר. יש גם "גיליוטינות" המשמשות לחיתוך פחי מתכת בבתי מלאכה לפחחות ומסגרות ובסדנאות צורפות.
מכשיר נוסף הקרוי "גיליוטינה" משמש לקיצוץ סיגרים. המכשיר בנוי מלהב בודד או כפול (בדרך-כלל כפול), והקציצה מתבצעת על ידי הכנסת חלק קטן מאוד של 'זנב הסיגר' לתוך טבעת הקוצץ וחיתוך החלק האחורי של הסיגר באמצעות לחיצה מהירה וישרה על המכשיר.
בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן
בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן (שם רשמי: בית ספר חט"ב מקיף בית ג'ן ע"ש גאלב מנצור ז"ל) הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) בבית ג'ן.
"בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן" הוא בית הספר התיכון היחידי בבית ג'ן (מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל).
היסטוריה
"בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן" הוקם בשנת 1980 (12 כיתות). שפת הלימוד היא ערבית.
בשנת 2000 נבחר עלי סלאלחה, מורה למדעים במקצועו, לנהל את בית הספר "בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן". עם כניסתו לתפקיד ויחד עם צוות המורים הציבו לעצמם למטרה להפוך את בית הספר "לבית הספר הטוב בעולם". ראשית הרפורמה הייתה בקליטת כלל תלמידי הכפר ללימודים בבית הספר, ופיקוח למניעת העתקות. על אף התנגדויות שונות של סגל, תלמידים והורים, בתוך קצת יותר מעשור הגיע מקיף בית ג'ן לראש דירוג הזכאות לבגרות על אף הדירוג הסוציו-אקונומי של הכפר ועל אף ריחוקו של הכפר ממרכז הארץ. מ־12% זכאות לבגרות בשנת 2000 הגיעו תלמידי בית הספר ב־2014 ל־100%. סלאלחה כיהן קרוב ל-20 שנה כמנהל בית הספר בבית ג'ן.
בשנת 2016 למדו בבית הספר 1,252 תלמידים (ממוצע 31.8 תלמידים בכיתה). אחוז הזכאות לבגרות עמד על 99.5%. אחוז התלמידים המצטיינים עמד על 7.1%. אחוז התלמידים הניגשים ל-5 יחידות במתמטיקה עמד על 13.3%. אחוז התלמידים הניגשים ל-5 יחידות באנגלית עמד על 32.7%
מגמות
"בבית הספר תיכון מקיף בית ג'ן" מגמת מוזיקה
בבית הספר מעבדת מדעים ומעבדת מחשבים.
יוהאן קספר פרדיננד פישר
יוהאן קספר פרדיננד פישר (בגרמנית: Johann Caspar Ferdinand Fischer; ) היה מלחין גרמני מתקופת הבארוק. יוהאן ניקולאי פורקל דירג את פישר כאחד ממלחיני המקלדת הטובים ביותר בזמנו, אולם העובדה, שמעט מאוד עותקים של יצירותיו שרדו עד ימינו אחראית באופן חלקי לכך, שהמוזיקה שלו כמעט איננה מושמעת כיום. עבודתו הייתה מושפעת במידה רבה ממלחינים צרפתיים בני-זמנו, ובמיוחד מיצירותיו של ז'אן-בטיסט לולי.
ביוגרפיה
פישר היה ככל הנראה ממוצא בוהמי וייתכן שנולד בשונפלד, אבל הפרטים הנוגעים לחייו מעטים וקלושים. את שנותיו הראשונות בילה בשלקנוורת ולמד מוזיקה בבית הספר של הפיאריסטים בעיר. האזכור המתועד הראשון לקיומו מופיע באמצע שנות ה-90' של המאה ה-17: בשנת 1695 כיהן כקאפלמייסטר בחצר לודוויג וילהלם מבאדן-באדן, וייתכן שנשאר בשירות החצר עד מותו בראשטאט.
יצירותיו
ברבות מיצירותיו של פישר ניכרת השפעתו של סגנון הבארוק הצרפתי, כפי שהתבטא במוזיקה של ז'אן-בטיסט לולי, והוא היה אחראי להבאת ההשפעה הצרפתית אל המוזיקה הגרמנית. הסוויטות לצ'מבלו של פישר עדכנו את הדגם המקובל של פרוברגר (אלמנד - קרונט - סאראבנד - ג'יג); הוא היה גם אחד המלחינים הראשונים שיישמו את עקרונות הסוויטה התזמורתית בצ'מבלו והחליפו את האוברטורה הצרפתית הסטנדרטית בפרלוד לא מוגבל. הן באך והן הנדל הכירו את יצירתו של פישר ולפעמים שאלו ממנה.
רבות מיצירותיו של פישר ראו אור בתקופת חייו, ואלה הן:
יש ראיות לחיבורן של עוד יצירות רבות שאבדו, ביניהן אופרה בסגנון איטלקי, יצירות שונות של מוזיקה קאמרית, מוזיקת חצר וקטעים לכלי מקלדת.
No, No, No
No, No, No (בעברית: לא, לא, לא) הוא הסינגל הראשון של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים קולומביה רקורדס, והוא נכלל כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, Destiny's Child. את המילים והלחן חיברו מארי בראון, קלווין גיינס, ויניסנט הרברט ורוב פאסרי, שגם ביצעו את מרבית ההפקה בשיר. כבלדת R&B עכשווי במפעם בינוני עם מוטיבים ממוזיקת הנשמה שאופיינה בשנות ה-70 נקראה תחילה הרצועה בשם "No, No, No (Part 1)" בעצתו של וייקליף ז'אן. חלקו השני, "(No, No, No (Part 2", הוא רמיקס שנבנה יחד עם בס ושירה בסגנון סטקטו בהפקתו של ז'אן ושל צ'ה גריני וג'רי דופלסיס.
שני חלקיו של "No, No, No" נשלחו לתחנות הרדיו ויצאו כסינגלים. בארצות הברית הגיע השיר למקום השלישי בבילבורד הוט 100. על נתוני המכירות שלו במדינה קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) תואר פלטינה. במצעדי פזמונים נוספים, דוגמת אלו של הממלכה המאוחדת, הולנד ונורווגיה, נכנס לעשרת השירים הפותחים. דארן גרנט ביים את שני הווידאו קליפים של השיר. "No, No, No (Part 1)" מציג את הדסטיניז צ'יילד בהופעה במועדון לילה, בעוד שב-"(No, No, No (Part 2" הקבוצה רוקדת בחדר מוזהב וגדול. הלהקה ביצעה את "No, No, No" במפר תוכניות טלוויזיה וטקסי פרי מוזיקה, כגוון Teen Summit וטקס פרסי רכבת הנשמה. הוא הושר במהלך כל סיבובי הופעותיה, ואף נכלל באלבום הרמיקס This Is the Remix מ-2002 ובאלבומי האוסף  מ-2005 ו-Playlist: The Very Best of Destiny's Child מ-2012.
הקלטה והפקה
לאחר הפקה של מספר הקלטות דמו אהב הרברט את הרצועה וביקש עותק שלה בפורמט קלטת שמע. הוא שלח אותה למנהלת קולומביה רקורדס, תרזה לאברברה-וייטס. עוד באותו לילה חייג הרברט לפסארי והודיע לו כי לאברברה-וייטס התחברה לקולה של הלהקה והיא מעוניינת להחתים אותם בחברת התקליטים. הרברט התבדח בפניה ואמר כי אלמלא הייתה מחתימה את הלהקה בחברת התקליטים היה מביא את השיר לברנדי נורווד, אחת מהזמרות איתה עבד. למחרת נקרא פסארי לאולפן שלהם כדי לארגן את עסקת ההפקה. לאחר שסיימו לכתוב את "No, No, No" עם גיינס ובראון נפגשו הרברט ופסארי עם הלהקה באולפני צ'ונג קינג במנהטן שבניו יורק כדי להקליטו.
וידאו קליפים
לשני חלקיו של הסינגל הופקו שני וידאו קליפים שונים בבימויו של דארן גרנט. הם צולמו בנובמבר 1997. בסרטון ל-"Part 1" רוקדת החבורה במועדון לילה. מרקס יוסטון יחד עם חבריו ללהקת Immature מופיעים בקליפ. ב-"Part 2" מנגן וייקליף ז'אן בגיטרה בד בבד להופעתה של הדסטיניז צ'יילד בפזמון. ביונסה עוצרת את ז'אן ואומרת לו: "That ain't right" ("זה לא בסדר"). הוא משיב לה: "Nah, nah, it's phat; all we need to do is drop a phat beat for the clubs. I'm tellin' you, they gon' lose their minds; I can see it right now." ("לא, לא, זה מטומטם. כל מה שאנחנו צריכים הוא להביא למועדונים ביט מעולה. אני אומר לכן, הם הולכים לאבד את מוחם. אני יכול לראות זאת עכשיו"). החבורה רוקדת בכמה סצינות בחדר מוזהב וגדול.
שתי הגרסאות כלולות באלבום הווידאו The Platinum's on the Wall. חלק 2 נמצא במהדורת התליקטור האופטי הכפול של . חלק 1 כלול במהדורה האוסטרלית של The Writing's on the Wall.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית זכה "No, No, No" להצלחה גבוהה מאוד. עם השמעות רבות בתחנות הרדיו ונתוני מכירות גבוהים של עותקיו הפיזיים נכנס השיר לבילבורד הוט 100 במקום העשירי. בהמשך עלה למקום השלישי – המיקום הגבוה ביותר שלו במצעד. שנה לאחר יציאתו נמכר בארצות הברית בכ-1,300,000 עותקים טהורים – הסינגל התשיעי הנמכר ביותר במדינה לאותה שנה. על נתוני מכירות אלה קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי תואר פלטינה.
"No, No, No" נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במקום החמישי, ושהה במשך שמונה שבועות רצופים ב-75 השירים המובילים. באירופה נכנס ל-40 השירים המובילים של מצעדי הפזמונים בכמה מדינות. אולם רק בשתיים (נורווגיה והולנד) נכנס לעשירייה הפותחת.
Howrse
Howrse הוא משחק דפדפן רב-משתתפים העוסק בסוסים וירטואליים שפותח בחברת Owlient. בתחילת דרכו היה במשחק שרת משחק צרפתי אחד בלבד, אך בהמשך תורגם והורחב לשפות ולשרתים נוספים, ומחזיק 23 שרתים ב-20 שפות, בהם השרת הישראלי והבינלאומי. נכון ספטמבר 2020 קיימים בעולם למעלה מ-120 מיליון שחקנים רשומים, מתוכם למעלה מ-6,000 שחקנים בשרת הישראליׁׁׁ (6,000 זה מספר הרשומים אך מספר השחקנים הפעילים הוא נמוך יותר). בתאריך 11 במרץ 2022 צפוי השרת הישראלי להיסגר.
השחקנים במשחק מנהלים חוות גידול של סוסים: באפשרותם לשחק איתם, להאכיל אותם, לשלוח אותם לתחרויות, להרביע, לאמן אותם ועוד. מטרת המשחק היא לגדל את הסוסים הטובים ביותר ולנהל את חוות הסוסים הטובה ביותר. בדומה למשחקי סימולציה אחרים, המשחק אינו "מסתיים" לעולם, ואין דרך לנצח בו. בישראל הוקמו כמה אתרי בלוגים ורשתות חברתיות המאגדות את שחקני howrse בישראל ומאפשרות לשתף מידע וטיפים.
מטרת המשחק ומהלכו
בתחילת דרכם השחקנים עוברים הדרכה בת מספר ימים ובסופה הם נותרים עם זוג סוסים, זכר ונקבה, כאשר שניהם בני אלמוות. בנוסף, המדריכה נותנת לקנות סוס חינמי ועוד אחרי נותנת למגדל אפשרות לשנות לו פרווה בעזרת "תפוח זהב"
מגדלים את הסוסים בחוות של שחקנים אחרים, ובשלב מאוחר יותר יכולים לפתוח חוות סוסים משלהם. המשתמשים יכולים לסחור זה עם זה בסוסים ובפריטים שונים. במשחק יש גזעים שונים של סוסים, חמורים וסוסי פרא, לכל גזע ומין יש את החסרונות והיתרונות שלו.
למשחק אין מטרה מוגדרת, אך לרוב השחקנים בוחרים בפיתוח סוסים בחוות הגידול האישית או בבניית חווה ציבורית משגשגת. בפיתוח סוסים, כל מגדל יכול להשים לעצמו למטרה לפתח גזע מסוים או סוס מסוים. ניתן לאמן את הסוס ולהביא אותו למימוש הפוטנציאל המרבי שלו, וכמו כן להרביע סוסים מאומנים היטב כדי ליצור סייח בעל פוטנציאל מולד גבוה יותר. לעומת זאת, חוות סוסים היא חווה הפתוחה לקהל השחקנים ונותנת לסוסיהם להשתכן בה תמורת שכר. החווה יכולה להכיל מזון לסוסים הכולל מספוא, גזרים ותערובות, או להעניק למשתכניה אוכפים, שמיכות אוכף, רתמות, תחבושות פולו ומצנפות בחינם. כמו כן בחוות הסוסים אפשר לגדל יבול בכרי אחו שונים המשמשים גם למרעה עבור הסוסים, להתקין מקלחות או שוקת מים.
במשחק סוסים מסוגים שונים: רגילים, סוסי פוני, חדי קרן, חדי קרן מכונפים, פגסוס, סוסים מיוחדים וסוסים שמימיים. ניתן לגדל גם חמורים סוסי פרא וצ'ימרות (כימרות).
מדדים להצלחה במשחק
כל החוות בשרת מדורגות לפי ארבעה קריטריונים נפרדים: יוקרה, מספר הסוסים השוהים, החוות האמידות ביותר והחוות הפופולריות ביותר. הדירוג מאפשר לשחקנים להשוות את החווה שלהם לחוות של שחקנים אחרים.
בחווה ניתן לארגן תחרויות סוסים. קיימות מספר תחרויות, ביניהן מרוצי דהירה, קרוס קאנטרי, קפיצות ראווה, טרוט ודרסאז'. אלו האירועים שהסוסים הטובים ביותר ב-Howrse מתחרים בהם. בנוסף, אפשר לשנות את "מומחיות החווה" לרכיבה מערבית, מה שמאפשר לערוך תחרויות מערביות במקום קלאסיות (כגון: מרוץ חביות)
כל שחקן שיש לו ותק של 2 ומעלה מדורג בשלושת הקריטריונים הבאים: פופולריות, ותק, ודירוג כללי. שחקנים מתקדמים גם מדורגים בכמות הגביעים בבעלותם. הדירוג מאפשר לשחקנים להשוות את עצמם לשחקנים אחרים. המדדים פועלים כך: מדד ותק מחשב מי השחקן שנכנס למשחק הכי הרבה פעמים (בימים שונים) אך ימים שבהם הוא לא נכנס לא נחשבים, מדד פופולריות משווה מי השחקן שהכי הרבה שחקנים מבקרים אצלו בדף, דירוג כללי מחשב את הסכום של המיומנות של כל הסוסים בבעלות השחקן. לסכום זה קוראים ציון.
עלות השתתפות במשחק
כמו משחקי רשת רבים גם במשחק זה ההשתתפות אינה כרוכה בתשלום לספק המשחק, אולם תנאי המשחק מעניקים יתרונות רבים למי שרוכש "פסים" המהווים אמצעי תשלום פנימי במשחק. ה"פסים" מאפשרים רכישת פריטים המחזקים את מיומנויותיהם של הסוסים והשגת המיטב, רכישת סוסים נוספים, השגת "סוסים שמימיים", פתיחת חווה לפני המועד ואמצעים רבים המעניקים יתרונות אבסולוטיים למי שמשתמש בכסף על פני מי שאיננו משתמש בכסף.
השוק השחור
בשוק השחור נמצאים כל מיני סוגים של פריטים ובונוסים עבור הסוסים, בהם: שרביט הפוריות המאפשר לסוסה להמליט תאומים, קרן השפע בתוכה יש בונוסים, תפוח זהב שמשנה את הפרווה של הסוס, הדם של מדוסה הופך סוס לפגסוס.
סוסים שמימיים
נכון לספטמבר 2020, ישנם 27 קבוצות של סוסים מיוחדים. לכל סוס שמיימי יש "תכונות בונוס" משלו אשר עוזרים לשחקן במשחק בתחומים שונים. ישנם גם סוסי פרא וצ'ימרות (כימרות) במשחק, שהם שונים במעט מהסוסים השמימיים. אותם צריך לאלף. כשמאלפים אותם יכולים ליהנות מהתוצרת שלהם. ישנם גם סוסים נודדים במשחק שאותם קיבלו במבצעים קודמים והם נשארו לכמה ימים בסוסי השחקן, לאחר מכן, הדבר היחיד שהשאירו זה בדף השחקן, ציון שלשחקן היה את אותו סוס נודד.
Who Is He
?Who Is He (And What Is He to You) (בעברית: "מי הוא (ומה הוא עבורך)?") הוא שיר מאת הזמר והמוזיקאי האמריקאי ביל וית'רס, שהופיע לראשונה בשנת 1972 באלבומו, Still Bill. את מילות השיר כתב המשורר סטן מקני, ואת המנגינה כתב וית'רס. אף על פי שלא יצא כסינגל, השיר זכה לפופולריות גדולה בארצות הברית, ונוסף לכמה וכמה אלבומי אוסף של וית'רס בהם The Essential Bill Withers ו-Live at Carnegie Hall. לשיר בוצעו מספר רב של גרסאות כיסוי בידיי אמנים מפורסמים והוא אף שימש כשיר הנושא של הסרט "ג'קי בראון" בבימויו של קוונטין טרנטינו.
גרסאות כיסוי
בשנת 1973, קבוצת R&B Gladys Knight & The Pips הקליטה גרסת כיסוי לשיר באלבומם, "אף אחד מאיתנו".
בשנת 1974, להקת הרית'ם אנד בלוז Creative Source ביצעה גרסת כיסוי לשיר, שהפכה ללהיט הגדול ביותר שלה; הגרסה הגיעה למקום ה-21 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום ה-69 במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 1996 הזמרת האמריקאית ולרי קרטר ביצעה גרסה מעובדת מחדש של השיר בשם "מי היא (ומה היא עבורך)", תוך היפוך הזכר והנקבה בשם.
בשנת 1996 הקליטה גם הזמרת מישל נדג'וצ'לו גרסת כיסוי לשיר שזכתה להצלחה עצומה בארצות הברית. גרסתה הגיעה למקום הראשון במצעד הריקודים האמריקני בקטגוריית אמנית סולו. בנוסף היא הגיעה למקום ה-34 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
ולטר וייס
גנרל-אוברסט ולטר וייס (בגרמנית: Walter Weiß; 5 בספטמבר 1890 – 21 בדצמבר 1967) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
וייס נולד ב-5 בספטמבר 1890 בטילזיט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-59 (פומרניה ה-4 - פרייהר הילר פון גרטרינגן), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-24 ביולי 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר וייס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1927 מונה וייס למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), באביב 1929 מונה למפקד פלוגה 16 ברגימנט ההוא. ב-1 ביוני 1931 הועלה לדרגת מיור, ובאביב 1932 מונה לקצין מטה בברסלאו. בשנת 1933 מונה לקצין מטה בפיקוד הרגלים ה-2. ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-12. ב-1 במרץ 1937 הועלה וייס לדרגת אוברסט, וב-1 במאי 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-1.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה וייס לראש מטה הקורפוס ה-1, והשתתף עמו במערכה בפולין, כחלק מהארמייה השלישית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובמערכה על צרפת כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות B. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה וייס לדרגת גנרל מיור, וב-15 בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-97. ב-15 בינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-6, שבתחילה היה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה התשיעית. ב-1 בינואר 1942 הועלה וייס לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 ביולי 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-27, ולחם עמו לסירוגין כחלק מהארמיות התשיעית והרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בספטמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-3 בפברואר 1943 מונה למפקד הארמייה השנייה, ובין השאר פיקד עליה גם במהלך קרב קורסק. ב-1 בפברואר 1944 הועלה וייס לדרגת גנרל אוברסט, וב-12 במרץ 1945 מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון, ופיקד עליה עד לכניעתה ב-2 באפריל 1945. בתחילת מאי נפל וייס בשבי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
במרץ 1948 שוחרר וייס מהשבי. לאחר שחרורו התגורר וייס באשפנבורג עד למותו ב-21 בדצמבר 1967.
גאורגה סטויקה
גאורגה סטויקה (ברומנית: Gheorghe Stoica; במקור מוסקו כהן-Moscu Cohn; 20 ביולי 1900 דורוהוי – 10 באוגוסט 1976 בוקרשט) היה פעיל ופוליטיקאי קומוניסטי יהודי-רומני, נמנה בצעירותו עם חבריה המייסדים של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. גאורגה סטויקה כיהן במחתרת במזכירות הפנים של המפלגה בשנות ה-1930, היה פעיל מטעם הקומינטרן ברומניה, בספרד ובברית המועצות. אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה תחת הכיבוש הסובייטי, ניהל סטויקה את סניף המפלגה בבוקרשט ונמנה עם יועציו של גאורגה גאורגיו-דז' ושל ניקולאיה צ'אושסקו, כשהאחרון קידם אותו בערוב ימיו בצמרת המפלגה. (חבר בוועד הפוליטי הפועל)
המשך פעילותו המפלגתית
בהתחלה היה מוסקו כהן פעיל באיגוד הנוער הקומוניסטי וגאורגה גאורגיו-דז', הדיקטטור של רומניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, היה לדבריו אחד מחניכיו.בשנים 1932–1933 הוא פעל בחוגי פועלי הרכבת בבוקרשט ובפברואר 1933 היה מדריך אידאולוגי של ועד השביתה בימי שביתת הפועלים בסדנאות רשות הרכבות הרומנית בשכונת גריוויצה ודאג למימון הפעילות המהפכנית. ב-3 בינואר 1935 יחד עם חברי מזכירות המפלגה (אנדריי ברנאט, אלכסנדרו סנקוביץ') השתתף מוסקו כהן בארגון בריחתם מבית המעצר המרכזי בקראיובה של שלושה מחבריו בקרה פועלי הרכבות ותעשיית הנפט, גאורגה וסיליקי, קונסטנטין דונצ'ה ודומיטרו פטרסקו. הוא עצמו, שנידון ב-1934 בהיעדרות ל-20 שנות מאסר על פעילותו הקומוניסטית, נמלט לברית המועצות. שם הוא פעל במסגרת ארגון האיגודים המקצועיים הקומוניסטים "פרופ-אינטרן". הוא אימץ בהמשך את השם הרומני "גאורגה סטויקה". בימי מלחמת האזרחים בספרד התנדב בצד הצבא הרפובליקני ושירת כקומיסר פוליטי בגדוד חטיבתי המסופח לדיוויזיה הבינלאומית 45 הצטייר כדברן ומאיר פנים, אך היה למעשה היה תככן, ובספרד, בדומה לוולטר אולבריכט, ארנה גרה וויטוריו וידאלי, היה פקיד אחראי על תיקי המהפכנים, ופעל בעיקר כצייד "כופרים" ומלשין. רבים מחבריו למאבק הקומוניסטי נעצרו בברית המועצות והוצאו להורג בימי הטרור הגדול של סטלין. בימי מלחמת העולם השנייה שוב בגלות מוסקבה עבד במנגוני התעמולה הסובייטית לצד אנה פאוקר, ולטר רומן, ואסילה לוקה ופטרה בורילה. נחשב לנאמן מאוד לשלטונות הסובייטיים ובדומה לאלכסנדרו ברלדיאנו הוא התחתן עם אישה רוסייה. וחזר לרומניה בשנת 1944 יחד במסגרת יחידה מאורגנת על ידי הסובייטים בשם "דיוויזיית "הוריה, קלושקה וקרישאן"".
פעילותו במסגרת השלטון הקומוניסטי ברומניה
בשובו לרומניה, בשנים 1945–1946 נשלחו סטויקה לנהל את שלוחת המפלגה בחבל דוברוג'ה (כולל הערים קונסטנצה וטולצ'ה) כשסגנו היה ניקולאיה צ'אושסקו. שניהם התאמצו לעשות נפשות למען המפלגה לקראת הבחירות בשנת 1946. בין היתר פעלו להרגעת הרוחות בקרב המיעוטים הליפבני שביקשו את הפרדת הדלתא של דנובה מרומניה ובקרב הארומנים. כמו כן בבחירות הכלליות האלה שבה עשו הקומוניסטים זיופים רבים נבחר סטוקיה כחבר באספת הנבחרים (1948-1946) ואחר כך נבחר בפרלמנט הקומוניסטי - "האספה הלאומית הגדולה". בשנת 1948 נבחר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית (אז "מפלגת הפועלים הרומנית") שעלתה לשלטון ברומניה בגיבוי הכיבוש הסובייטי. הוא כיהן בו עד שנת 1974. נמנה עם יועציו של מנהיג המפלגה גאורגה גאורגיו-דז' ושיתף איתו פעולה ב"הוקעת" הקבוצה האנטי-מפלגתית פאוקר-לוקה-ג'ורג'סקי" ובהדחתה. הוא כיהן זמן מה כראש סניף המפלגה השלטת בעיר בוקרשט (1953-1950) ובוועדת הבקורת של המפלגה יחד עם יון וינצה, פרבולסקו, דומיטרו קוליו ואלווירה גייסינסקי. בתפקיד האחרון הטיל אימה על נחקריו. בשנים 1953–1956 כיהן כשגריר רומניה בגרמניה המזרחית. בבעת כהונתו של יון גאורגה מאורר כראש המדינה (יושב ראש נשיאות האספה הלאומית הגדולה) בשנים 1958–1961, כיהן סטויקה כמזכיר הנשיאות. בשנת 1969 התמנה לתפקיד של מנכ"ל המנהלה הכללית למועצות העממיות (השלטון המקומי). סטויקה ליווה את צ'אושסקו בביקוריו בברית המועצות וכן במפגשים עם מנהיגי המפלגות הקומוניסטיות ממערב אירופה.
קידומו בימי צ'אושסקו
בעקבות הקונגרס התשיעי של המפלגה הקומוניסטית ביולי 1965 יחד עם ואסילה פטילינץ, ניקולאיה גואינה ויון פופסקו-פוצור, התמנה סטויקה בוועדת החקירה של המפלגה שהתבקשה על ידי המנהיג החדש ניקולאיה צ'אושסקו לחקור את פשעי שלטונו של גאורגיו דז', בין היתר נסיבות מעצרו, משפטו והוצאתו להורג (בשנת 1956) של לוקרציו פטרשקנו ולגרום להדחתו של שר הפנים רב הכוח אלכסנדרו דרגיץ' בשנים 1968–1974 בשנים הראשונות של שלטונו של צ'אושסקו כיהן גאורגה סטויקה בתפקיד הבכיר של חבר בוועד הפוליטי הפועל של המפלגה ובמועצת המדינה. גאורגה סטויקה נפטר בבוקרשט בשנת 1976.
חייו הפרטיים
יחד עם אשתו, מרוסיה, ילידת ברית המועצות, אימץ סטויקה בן בשם אלכסנדרו. בערוב חייו נפרד מאשתו והתגורר בגפו בווילה בשכונת פרימוורי (Primăverii)
מרדכי אריאלי (איש חינוך)
הרב מרדכי אריאלי (קליין) (1937 – 17 בנובמבר 2016) היה איש חינוך ישראלי, פרופסור למנהל חינוכי ולסוציולוגיה של החינוך באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
אריאלי (שמו בלידה: מרדכי אריאלי-קליין) נולד בארץ ישראל למשפחה דתית-מסורתית. בשנות העשרה שלו הזדהה עם האידאולוגיה הכנענית ("העברים הצעירים"), ואחר-כך פנה לגישה הרפורמית ליהדות, והיה רב רפורמי בקהילת בלקפול שבאנגליה (1960-1962).
ב-1963 שב ארצה והתמחה בהיבטים פדגוגיים ומנהליים של החינוך בפנימיות. פעל בתחום זה תחילה כמפקח חינוכי מטעם "עליית הנוער" על מוסדות לילדי עולים ולתלמידים מקבוצות חברתיות חלשות, ואז כמזכיר הארגון (1966-1973), כעורך כתב-העת לחינוך "יסודות" (1966-1976), וכמפקח על חלק מהמוסדות שעסקו בקליטה ובחינוך בני נוער עולה וחניכים מקבוצות חברתיות-כלכליות חלשות (1974-1988).
ב-1980 התמנה כמרצה ולימים כפרופסור למינהל חינוכי ולסוציולוגיה של החינוך באוניברסיטת תל אביב. עסק בעיקר בחקר קשרי הגומלין בין מורים לתלמידים, ובמבנה תעסוקת אנשי חינוך. בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב פעל אריאלי כמרצה לסוציולוגיה ומינהל בתי ספר ומערכות חינוך ובקורסים לחינוך מחוץ למשפחה (1983-2006). כן שימש כראש המגמה למינהל החינוך וארגונו (1995-2003) וכראש המסלול להכשרת מורים להוראת מדעי החברה (1990-1998). בשנים 2003 ו-2006 הורה קורסים סמסטריאליים אחדים בסוציולוגיה ובחינוך באוניברסיטה היגלונית בקרקוב שבפולין.
ב-2006 פרש מעבודה סדירה ומאז עסק בהשלמה ובעדכון מחקרים שערך בשנות עבודתו האחרונות. כגמלאי עסק בדרכי תפיסתם של אנשי חינוך את מקצועם ואת תפקידיהם.
התגורר בתל אביב. היה נשוי לניבי לבית ברטונוב ואב לשלוש בנות: האנתרופולוגית ד"ר דניאלה אריאלי, השחקנית אביגיל אריאלי וקטיה.
ספריו
The Occupational Career of Residential Child and Youth Care Workers: Caring and Its Discontents, מ. אריאלי, הוצאת Haworth, 1997
מספר משולשי ריבועי
מספר משולשי ריבועי הוא מספר שהוא גם מספר ריבועי וגם מספר משולשי. אם A הוא מספר כזה, אז אפשר להציג אותו גם כמספר ריבועי, \ A = n^2, וגם כמספר משולשי, ולכן. זוהי משוואת פל, שפתרונותיה ידועים. מן הפתרונות האלה אפשר לקבל את הנוסחה הכללית למספרים משולשים-ריבועיים:
למספרים אלה יש גם את הנוסחה הרקורסיבית:
המספרים הראשונים מסוג זה הם 1, 36, 1225, 41616, 1413721, 48024900, 1631432881, 55420693056, 1882672131025, ...
קריוובס באסקט
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2000 והחלה לשחק בליגה האזורית. בעונת 2002/03 זכתה באליפות הליגה השנייה, אך ויתרה על השתתפות בליגה הבכירה עקב בעיות תקציביות. בסיום עונת 2003/04 העפילה הקבוצה לסופרליגה. בעונת 2008/09 הייתה שותפה להקמת ליגה אוקראינית בכירה נפרדת, בסיום אותה עונה זכתה באליפות הליגה האוקראינית, עם המאמן זבזדן מיטרוביץ'. בעונת 2009/10, לאחר איחוד הליגות הבכירות של אוקראינה, חזרה הקבוצה לשחק בסופרליגה.
מרדכי רחמים
מרדכי רחמים (נולד בשנת 1946) הוא איש אבטחה ישראלי, שהתפרסם בסכלו את תקיפת מטוס אל על בציריך בשנת 1969.
קורות חיים
מרדכי (מורדוך) רחמים נולד בכורדיסטן להוריו דוד ואסמר, אחיו נסים ואחותו אביגיל. כשהיה בן חמש עלתה המשפחה לארץ ונשלחה למעברה בעמק חפר, בה התגוררו עד שעברו לשיכון ביישוב אליכין. למד בבית ספר יסודי דתי ובתיכון בפנימיית מקוה ישראל. התגייס לצה"ל באוגוסט 1965. שכנו מהמושב, צדוק אהרן, שהיה מפקד צוות בסיירת מטכ"ל דאג שיגיע ליחידה, עליה פיקד אז דב תמרי. הוא עבר טירונות צנחנים, ולאחר מכן עבר תחת פיקודו של דני יתום מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. במהלך שירותו הסדיר לחם רחמים במלחמת ששת הימים.
כשנה לאחר מלחמת ששת הימים החלו ארגוני המחבלים הפלסטיניים בחטיפות מטוסים. ב-23 ביולי 1968 נחטף מטוס אל על שהיה בדרכו מרומא לתל אביב בידי שלושה מחברי החזית העממית לשחרור פלסטין והונחת באלג'יריה. בעקבות זאת הקים השב"כ מערך אבטחה למטוסים שכלל הצבת מאבטחים חמושים במטוסי אל על. לאחר שחרורו מצה"ל נמנה רחמים עם ראשוני המאבטחים הללו ואומן בידי דייב בקרמן.
סיכול תקיפת מטוס אל על בציריך
ב-18 בפברואר 1969 ארבה חוליה בת ארבעה מחבלים למטוס בואינג 707 של חברת אל על, שהתכונן להמראה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן. באותה עת שהו במטוס 17 נוסעים ו-11 אנשי צוות. המחבלים היו מצוידים ברובי AK-47 (קלשניקוב) וברימוני יד. יריות המחבלים פגעו בתא הטייס ובגוף המטוס, וכתוצאה מכך נפצע קשה הטייס, יורם פרס, שמת מפצעיו לאחר כחודש. מרדכי רחמים, שהיה מאבטח המטוס, רץ לתא הטייס, וירה לעבר התוקפים מחלון תא הטייס, ולאחר מכן יצא מהמטוס באמצעות מגלשת החירום שבדלת האחורית, המשיך בקרב יריות עם התוקפים. הוא הרג את ראש החוליה, והמאבק הסתיים רק כשהגיעו למקום כוחות הביטחון השווייצרים.
בזכות פעולתו הנמרצת של רחמים ניצלו נוסעי המטוס, והוא הפך לגיבור לאומי בישראל. העיתונים בישראל דיווחו בהרחבה על האירוע ושיבחו את תושייתו ואומץ לבו של רחמים. האקדח ששימש את רחמים, ברטה בקוטר 0.22 אינץ', זכה לפופולריות רבה.
רחמים נעצר על ידי משטרת שווייץ, יחד עם חברי חוליית המחבלים. בחקירתו הודה שהוא איש שירותי הביטחון של ישראל.
ישראל ניסתה לשכנע את שווייץ שלא להעמיד את רחמים לדין ולשם כך שלחה לשווייץ את היועץ המשפטי של משרד החוץ, תיאודור מירון, ואת המשנה לפרקליט המדינה, גבריאל בך. ב-27 בנובמבר 1969, נפתח בווינטרטור שבשווייץ משפטם של רחמים ושלושת המחבלים. רחמים הועמד לדין על רצח בנסיבות מקלות. ב-23 בדצמבר 1969 הסתיים המשפט. רחמים זוכה בדין, ושלושת המחבלים נידונו לשתים עשרה שנות מאסר. לאחר כחודש במעצר שוחרר רחמים בערבות עד לתחילת משפטו, שב לישראל וזכה לקבלת פנים נלהבת בנמל התעופה לוד. לאחר מכן מונה לשומר ראש של ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר.
השתתפות בפריצה למטוס סבנה החטוף בלוד
ב-8 במאי 1972, התבצע מבצע לשחרור מטוס "סבנה" שנחטף והונחת בנמל התעופה לוד, על פעולת הפריצה למטוס פיקד אהוד ברק והשתתפו בה גם דני יתום, עוזי דיין ובנימין נתניהו. הרמטכ"ל דאז דוד אלעזר קבע שמרדכי רחמים יהיה הראשון שיפרוץ פנימה, כשמשימתו המיידית איתור מטעני חומרי הנפץ שעל המטוס.
רחמים מתגורר בכפר הנגיד, בוגר לימודי המזרח התיכון ומזרח אפריקה באוניברסיטת תל אביב. נשוי לציפי, אב לארבעה: דוד, אלעד, עומר ואלונה. בשנת 1972 הקים משרד פרטי לאבטחה וחקירות. היה בעליה של חברת האבטחה "אפוד מגן" וחברת החקירות "הוק איי". הוא עמד בראש "חברת מרדכי רחמים – ביטחון בינלאומי וחקירות", שסיפקה שירותי חקירות, ייעוץ ואבטחה לביטחון בינלאומי.
QGIS
QGIS (בעבר: Quantum GIS) היא תוכנה לניהול מערכת מידע גאוגרפית, חופשית ומופצת תחת רישיון קוד פתוח, שמתאימה למגוון של מערכות הפעלה. היא מאפשרת צפייה, עריכה וניתוח של מידע מרחבי.
פונקציונליות
בדומה למערכות GIS אחרות, QGIS מאפשרת ליצור מפות עם מספר רב של שכבות, וברשתות קואורדינטות היטל שונות. ניתן להרכיב מפות בפורמטים שונים, ולשימושים שונים. אפשר להוסיף שכבות רסטר וגם שכבות וקטור. השכבות הווקטוריות יהיו שמורות, כמקובל, כנקודות, קווים או פוליגונים. QGIS תומך גם הסוגים שונים של שכבות הרסטריות, וכן בהמרת רסטרים לרשת קואורדינטות אחרת.
אפשרויות מתקדמות
QGIS משתלבת יפה עם חבילות קוד פתוח אחרות בתחום מערכות המידע הגאוגרפיות כגון PostGIS,GRASS,Mapserver על מנת להוסיף פונקציות מתקדמות. כמו כן האוסף של תוספים (plugins) שנכתבים בשפת Python או C++ מרחיב באופן משמעותי אל היכולות של QGIS. יש תוספים למציאת מיקום של כתובת (geocode), עיבודים מרחביים שונים, ממשקים עם בסיסי הנתונים המרחביים: PostGIS, Spatialite, MySQL ואפשרויות רבות לעבוד עם שרתי מפות אינטרנטיות כגון OpenLayers, Leaflet, Mapserver.
פורמטים
מבין הפורמטים הווקטוריים QGIS תומך קודם כל בבסיס נתונים מרחביים כמו PostGIS, Spatialite, וגם Personal GeoDatabase של חברת ESRI. בנוסף יש כמובן תמיכה למלאה ל- shapefile, Mapinfo, KML, וגם dxf. יש גם תמיכה בפורמטים רבים של שכבות רסטר באמצעות הספרייה GDAL.
רישוי
כתוכה חופשית שמשוחרר תחת הרישון GNU GPL, ניתן לקבל את כל קוד המקור של התוכנה, לשנות, לתקן, ולשפר תוך הוספת יכולות נוספות. למשל לאחרונה נוספו שתי תוכנות נוספות על בסיס ליבת הקוד של QGIS: הדפדפן QGIS Browser ושרת המפות האינטרנטית QGIS Server. וכאמור האוסף ההולך וגדל של תוספים מרחבי מאוד את הפונקציונליות של התוכנה.
אפעס
אפעס הוא עיתון סאטירי ישראלי שהופץ בדואר אלקטרוני, לאחר מכן הפך למדור סאטירי בעיתון "הארץ" ובהמשך עבר ל"ידיעות אחרונות".
ראשיתו של "אפעס" (ביידיש - עפעס, "דבר מה, דבר, משהו, מאומה, קרט, שמץ, כלום", כפי שמסביר אפעס) בעיתון מקוון שנוסד בשנת 2000 על ידי שלושה כותבים צעירים ופורצי דרך בתקשורת הדתית-חרדית - ידידיה מאיר, יאיר חסדיאל וקובי אריאלי, שמטרתו הייתה יצירת במה ייחודית בה יוכלו הכותבים להביע באופן סאטירי את מה שנבצר מהם לכתוב באמצעי התקשורת החרדיים ולקיים בכך גם דיאלוג יצירתי עם כותבים אחרים מהתקשורת, הן הדתית-חרדית והן החילונית הכללית.
כעיתון מקוון, התייחד "אפעס" בסאטירה החריפה ופרועה, וכהכרזת יוצריו - "א-פוליטיקלי קורקט", על המציאות הישראלית ועל יחסי דתיים-חילוניים, בדיאלוג הפנימי הברנז'אי שיצר בין אנשי תקשורת דתיים וחילוניים, ובאופן הפצתו - נשלח בדואר אלקטרוני לרשימה מצומצמת של משפיעים בתקשורת הישראלית, דבר אשר יצר סביבו הילה של מועדון קוראים יוקרתי סגור. בין השנים 2000–2004 היה אפעס מהניוזלטרים המשפיעים על התקשורת הישראלית וקטעים ממנו צוטטו בה לעיתים קרובות. אל שלושת הכותבים הקבועים הצטרפו מדי פעם גם אורי אורבך, שהרה בלאו, ג'קי לוי, ואנשי תקשורת נוספים, ואף שלי יחימוביץ' פרסמה רשימה בבמה ייחודית זו.
הצלחתו של "אפעס" סללה את דרכם של כותביו אל ליבה של התקשורת הישראלית. קובי אריאלי החל לכתוב ב"מעריב" ולהופיע בתוכניות שונות בערוץ 10 ובערוץ 2. יאיר חסדיאל שימש כתסריטאי של הטלנובלה החסידית הראשונה "החצר" אשר שודרה בערוץ התכלת ובערוץ 10 ולבסוף הפך לשופט. בשנת 2004 הציע עורך מוסף "הארץ", רוגל אלפר, שנמנה עם מנויי "אפעס" בגרסת הניוזלטר, לחברי "אפעס" להפוך את הפרויקט למדור הסאטירה הקבוע של מוסף "הארץ". קבלתה של ההצעה גרמה לכך שקובי אריאלי, אשר הצטרף לא מכבר למערכת עיתון מעריב, פרש מכתיבת "אפעס", והותיר את המלאכה בידי שני חבריו, כאשר ידידיה מאיר משמש כעורך המדור ויאיר חסדיאל ככותב הראשי שלו.
המעבר של "אפעס" מניוזלטר למדור שבועי במוסף "הארץ" שינה את אופיו. מרשימות סאטיריות הנוגעות בעיקר למתח בין העולם הדתי והחילוני הוא הפך למדור של אבחנות סאטיריות קצרות על המציאות הישראלית בכללה, תוך שימוש בעיקר בציטוטים מדומים.
בשנת 2008 עבר המדור ממוסף השבת של עיתון הארץ למוסף של עיתון "ידיעות אחרונות". במאי 2016 הודיע מאיר על כוונתו להפסיק את פרסום המדור עקב תחושת מיצוי.
מערכת "אפעס" כוללת, חוץ מידידיה מאיר, את נילי אושרוב, גיל כוכב ואת עקיבא נוביק. בין כותבי המדור נמצאים אריאל זנג, יאיר בורוכוב, דודי אינהורן, אסף בר-שי, יצחק טסלר, ישראל בלק, אריה יואלי, אריאל פלקסין (עידן שגיב), יובל שוקרון, שוקי ברקן, דוד טייב, מנדי פרומר, יוני שטרק, מורן פרארו ואחרים.
סרבוסייק
הסרבו-סייק (בקרואטית: Serbo-Sijek – "שוסעת סרבים" וכן "שוסעת גרונות") הייתה סכין ששימשה את התנועה הפשיסטית הקרואטית "אוסטאשה" לרצח אסירי מחנות הריכוז שהקימו במדינתם, מדינת קרואטיה העצמאית, תחת הנאצים ובהנהגת אנטה פאבליץ'. בסכין השתמשו לייעול הרצח השיטתי הידני של יהודים, סרבים, צוענים ומתנגדי-משטר, בייחוד במחנה יאסנובאץ. האוסטאשה העדיפו לרצוח את קורבנותיהם באופן "ידני", שכן כך לא בזבזו קליעים יקרים על "תת-אדם", וגם סיפקו את יצריהם הסדיסטיים ואת תורתם הגזענית והאגררית. הכלים הנפוצים בשימוש זה היו הלמות מקב (Malij) או שיסוע הגרון בסכין, בייחוד בפגיון השירות האישי של האוסטאשה, שעליו, ועל רימון ואקדח (לצד איקונין של ישו הצלוב) נשבעו חברי התנועה אמונים. לצורך שיסוף הגרון נתחבבה על האוסטאשה סכין קצבים גרמנית ממפעלו של גברידר גרפראת' (אחר-כך "הוברטוס סולינגן") בהזמנה מיוחדת של קרואטיה העצמאית. במשך הזמן עוצבה הסכין מחדש בידי החרשים שבין אסירי המחנה, והם הפכוה ללהב צר ומעוקל, שהוצמד לכפפה שהאוסטאשה שמו (כדי להימנע ממגע ישיר עם האסירים). אורך הלהב היה 12 סנטימטר, והוא אפשר לרצוח אסירים לפי גחמה ולאלתר, וכן במהירות גדולה. כך רצחו כמה סוהרים מספר אלפי אסירים בלילה אחד, וראש להם היה הסגן פטר ברזיצה. הם פיתחו מיומנות בלתי-רגילה ויכלו לעקור איברים חיצוניים (אוזניים, אפים וכדומה) ואיברים פנימיים (לב, כליות ועוד) ברגע. על עור הכפפה נכתב "Gräwiso" ולכן נודעה הסכין גם כ"גרוויזו".
הערות שוליים
Jasenovac concentration camp
ביפוביה
ביפוביה היא פחד, רתיעה, ביטול או אפליה נגד ביסקסואלים. רוב צורות ההומופוביה והלסבופוביה משפיעות גם על ביסקסואלים אך ישנם סטראוטיפים ספציפיים לביסקסואליות.
צורות של ביפוביה
חלק מהצורות של ביפוביה קיימות בכלל החברה חלק רק בקרב הקהילה הגאה וחלק רק בקרב הטרוסקסואלים. ביפוביה בקרב הטרוסקסואלים מבטאת סלידה כלפי הסטייה מנורמות המגדר. ביפוביה בקרב הומוסקסואלים ולסביות מזהה ביסקסואלים כמשמרים את זכויות היתר של הציבור ההטרוסקסואלי בעודם נהנים גם מההטבות של שייכות לקהילה הלהט"בית.
מחיקת זהות
הומוסקסואלים והטרוסקסואלים נכללים יחד תחת קטגוריית המונוסקסואליות וישנה תפיסה כי ביסקסואליות איננה נטייה מינית אמיתית או לגיטימית. מחיקת הזהות מתבטאת במגוון אופנים; התייחסות למישהו שהצהיר על ביסקסואליות כהומו, לסבית או הטרוסקסואל, העלמת הביסקסואליות מפעילות של הקהילה הגאה, התייחסויות לקהילה הגאה בתור הקהילה ההומו לסבית, או אי הנגשת מידע בנושאים שונים הקשורים ליחסי מין וזוגיות.
מיניות יתר
ישנן מספר תפיסות מחשבתיות ביפוביות שקשורות בתפיסה שהם מיניים יתר על המידה, לדוגמה שביסקסואלים הם מופקרים מינית, פוליגמים או פוליאמורים. ההנחה בעיקר כלפי נשים ביסקסואליות שהיו מעוניינות להשתתף בסקס עם זוג סטרייטים "שלישייה" והצעות חוזרות לכך. העברת מחלות מין ובמיוחד איידס מהקהילה ההומוסקסואלית לציבור ההטרוסקסואלי או לקהילה הלסבית, וכו'. סטראוטיפ נפוץ הוא שביסקסואלים נמשכים לשני המינים, ועל כן מוכנים לקיים יחסי מין ללא אבחנה. לעיתים אף מצוירת הדמות של הביסקסואל כחלק מתאוות כוח וניצול. ייצוג זה מופיע בשלל ייצוגים בהן הדמות הרעה משתמשת במיניות ביסקסואלית כחלק מהיכולת לשלוט בשאר הדמויות. לדוגמה מופע הקולנוע של רוקי.
למרות שחלק מהביסקסואלים אכן אינם מונוגמיים או נהנים מפעילויות כגון שלישיות אין אלו מרכיבים של הקהילה והרבה פעמים ההפרזה בשכיחות של התופעות האלו גורמת לדעות קדומות כלפי חברי הקהילה.
נזקי הביפוביה
בין נזקי הביפוביה ניתן למצוא: מתקפות פיזיות והשפלה שמסכנים את חייהם של חברי הקהילה. בריאות לקויה עקב חוסר הנגשת מידע ביחס למחלות מין וגם עקב פגיעה במצב הנפשי הנובעת מחוסר קבלה ותחושה שגם בתוך הציבור הכללי וגם בקהילה הגאה אין לביסקסואלים מקום. כמו כן נמצא שלביסקסואלים יש יחסית הרבה בעיות במציאת עבודה במשרה מלאה, אחוזי דיכאון ואובדנות גבוהים גם יחסית לשאר הקהילה הגאה ובהרבה מקרים ביסקסואלים מרגישים שהם חייבים להישאר בארון.
סוחוי סופרג'ט 100
משפחת מטוסי סוחוי סופרג'ט 100 מורכבת משתי גרסאות. האחת: SSJ100/75B עד 75 נוסעים והשנייה, הפופולרית יותר, SSJ100/95B, עם 95 נוסעים. עלות כל יחידה היא 32 מיליון דולר. נכון למאי 2016 הוזמנו 172 מטוסים.
בשנת 2020 ניכרה ירידה חדה במספר ההזמנות וחברת סוחוי החליטה לערוך שינוי שבמסגרתו חברת "סוחוי מטוסים אזרחיים" הועברה לבעלות אירקוט ושינתה שמה לחברת "מטוסים אזוריים" ("Региональные самолеты"), זאת כחלק מתהליך בתאגיד המטוסים המאוחד לרפורמה בחטיבת התעופה האזרחית של התאגיד.
תכנון ופיתוח
המטוס פותח על ידי חברת סוחוי יחד עם חברת המטוסים קומסומולסק על אמור ע"ש גגארין (Комсомольское-на-Амуре авиационное производственное объединение имени Ю. А. Гагарина) ונחשבת לאחת מן המפיצות הגדולות של מטוסי סוחוי. עלות הפיתוח הגיעה למיליארד ו-400 מיליון דולרים. נוסף לשתי החברות הרוסיות, בפיתוח הפרויקט השתתפו: המטוס פותח על ידי חברת סוחוי, שהבחינה כי בשנת 2000 לא היה אף מטוס נוסעים רוסי תקני והתעשייה האזרחית הרוסית הייתה בשפל המדרגה מכל הבחינות. בעקבות זאת, הוקמה חברת סוחוי לייצור מטוסים אזרחיים שהחליטה לייצר מטוס נוסעים רוסי ראשון מאז פירוק ברית המועצות על מנת להחיות את התעשייה האזרחית הרוסית המתנוונת. המטוס החדש קיבל את השם "מטוס אזורי רוסי" (Российский региональный самолёт) מאחר שיועד תחילה לטיסות הפנים ולתחלופה עבור מטוסי הנוסעים המיושנים הקודמים: טופולב Tu-134 וטופולב Tu-154, שעודם מהווים כבסיס התעופה האזרחית ברוסיה, לצד המטוס החדש.
בדצמבר 2002 החברה חתמה על הסכם לשיתוף פעולה עם בואינג וחברות Snecma הצרפתית ותאגיד סאטורן הרוסי לפיתוח מערכת הנעה עבור המטוס החדש. ב-2004 ועדת התעופה הבין מדינתית הסכימה לאשרר את המטוס החדש וב-2005 הוקמה חטיבה מקומית של המטוס בקומסומולסק על אמור, שבעתיד תהווה ליחידת ההפצה של המטוס לשווקים הזרים. ב-2006 פיתוח המטוס נכנס להאצה, ושנה לאחר מכן נערכו ניסויי טיסה משניים. ב-17 ביולי 2006 סוחוי הציגה בסלון אווירי בפריז את שמו הרשמי של המטוס "סוחוי סופר ג'ט 100" ובספטמבר 2007, דגם המטוס הוצג לראשונה.
ב-19 במאי 2008 המטוס סוחוי סופרג'ט 100 גרסת 95001, ביצע את טיסת הניסוי הראשונה שלו שהייתה לטיסת הבכורה והחל משנת 2009 ביצע כמה וכמה טיסות ניסוי מוצלחות.
בינואר 2011 נמכרו דגמים ראשונים של המטוס לחברת התעופה הלאומית של ארמניה, ארמאוויה, וכמו כן נרכש המטוס בידי חברת התעופה "רוסיה", על מנת שישמש כמטוסו של נשיא רוסיה.
ייצור
נכון לנובמבר 2021, 216 יחידות יוצרו ונמכרו לחברות תעופה כדוגמת אארופלוט, חברת התעופה המקסיקנית Interjet, גזפרום אוויה, חברת התעופה יקוטיה, חברת רוסג'ט, חברת התעופה רד ווינגס איירליינס ובשירות משטרת רוסיה והמשרד למצבי חירום. למרות הזמנות רבות בשנים הראשונות, בשנת 2019 ובשנת 2020 ניכרת ירידה חדה ומשמעותית בכמות ההזמנות של המטוס, בעיקר לאור בעיות ותקלות טכניות רבות שצפו בדגמים השונים, כשחברת התעופה האירית CityJet הודיעה ב-2019 כי היא מקרקעת את שבעת מטוסי סופרג'ט שבבעלותה והחברה המקסיקנית Interjet הודיעה, כי תמכור את 22 המטוסים שבבעלותה.
נכון לינואר 2023, 230 יחידות יוצרו. * — תחילת ייצור סדרתי
יהדות אוברלנד
יהדות אוברלנד (כתיב מיושן: אויבערלאנד) הוא כינוי לקהילות היהודיות שהתקיימו בצפון-מערב ממלכת הונגריה ההיסטורית, ובאותו חבל ארץ לאחר שהועבר לצ'כוסלובקיה ולאוסטריה, מסוף המאה ה-17 ועד לשואה.
ראשוני יהודי אוברלנד הגיעו לאחר שהקיסר לאופולד הראשון גירש את יהודי אוסטריה ב-1670. המגורשים התקבלו על ידי פאול אסטרהאזי, נסיך גלנטה, שנתן להם כתב חסות ואפשר להם לייסד "שבע קהילות" בנחלותיו. יהדות אוברלנד גדלה באופן משמעותי לאחר החלת צו קיסרי שהגביל את מספר המשפחות היהודיות שניתן להן להתגורר בבוהמיה ל-8,541, ול-5,106 במוראביה. החוק נותר בתוקף, בשינויים קלים, עד 1848. מרבית היהודים שנאלצו לעזוב את הארצות הללו פנו להונגריה.
לחסידות לא הייתה השפעה באזור; זאת בניגוד לאונטרלנד, לשם חדרה בהדרגה במאה ה-19. במקרים רבים הובילו רבנים ילידי אוברלנד את ההתנגדות לתנועה בחבל השני. תושבי הגליל העליון התאפיינו במסורת ובמנהגים ייחודיים שחלקם קשורים למנהגי אשכנז במערב, כגון הנוהג ללבוש טלית לפני החתונה.
ליהודי אוברלנד נוכחות משמעותית בקהילות החרדיות בישראל ובצפון אמריקה. חלקם הקימו קהילות שהפכו לימים לחסידיות או מעין חסידיות, כמו חסידות ערלוי, חוג חתם סופר, חסידות דושינסקיא, קהילת נייטרא, חסידות פאפא, קהילת וויען, קהילת צעהלים וקהילת קרסנה. מיהדות אוברלנד יצאו רבנים מוכרים, כגון מאיר איזנשטטר, משה שיק, אברהם שמואל בנימין סופר, הלל ליכטנשטיין ויונתן שטייף.
הלנה קאריירס
מריה הלנה צ'אבס קאריירס (בפורטוגזית: Maria Helena Chaves Carreiras, הגייה מדויקת: אלנה קחיירש; נולדה ב-26 בספטמבר 1965) היא סופרת, אקדמאית ופוליטיקאית עצמאית פורטוגזית. משמשת כשרת ההגנה הלאומית מאז 30 במרץ 2022.
ביוגרפיה
קאריירס נולדה ב-26 בספטמבר 1965 בפורטלגרה. בשנותיה הראשונות היא התגוררה בכפר אלפאליאו שם היו הוריה מורים בבית ספר יסודי. בגיל שבע עברה המשפחה לטומאר. היא למדה סוציולוגיה במכון האוניברסיטאי של ליסבון וסיימה את לימודיה ב-1987. ב-1989 היא חזרה למכון כעוזרת הוראה. למרות שבצעירותה הייתה פציפיסטית, בתקופת לימודיה החלה לפתח עניין עמוק בצבא וביטחון. ב-1994 היא השלימה תואר שני עם תזה העוסקת בשילוב נשים בכוחות המזוינים של פורטוגל. ב-1999 היא הוזמנה לארצות הברית כחוקרת אורחת במחלקה ללימודי נשים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-2004 היא השלימה דוקטורט בפוליטיקה ובמדעי החברה במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה. עבודת הדוקטורט שלה עסקה במדיניות האינטגרציה המגדרית של הכוחות המזוינים של מדינות נאט"ו. לאחר קבלת הדוקטורט חזרה למכון האוניברסיטאי של ליסבון פרופסור חבר לסוציולוגיה, מדיניות ציבורית ומתודולוגיית מחקר. במקביל שימשה כסגן נשיא האגודה הפורטוגזית לסוציולוגיה.
היא הייתה חברת מועצת המנהלים של האגודה הסוציולוגית האירופית בין השנים 2009 ל-2013. בין השנים 2010 עד 2012 הייתה סגנית מנהל המכון להגנה לאומית (IDN), ארגון שאינו תלוי במשרד ההגנה הלאומית ומעניק תמיכה אקדמית לגיבוש ופיתוח חשיבה אסטרטגית לאומית בתחומים הקשורים לביטחון והגנה. ב-2013 מונתה לפרופסור אורח במחלקה לממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-2016 הפכה לדיקנית בית הספר לסוציולוגיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בין 2017 ל-2019 היא הייתה נשיאת קבוצת המחקר האירופית בנושא צבא וחברה (ERGOMAS). בין 2018–2019 היא הייתה סגנית מנהל המכון למדיניות ציבורית וחברתית במכון האוניברסיטאי של ליסבון. ב-2019 הפכה לאשה הראשונה שעמדה בראש המכון להגנה לאומית.
במהלך הקריירה האקדמית שלה קאריירס חיברה 14 ספרים, 48 פרקי ספרים ו-27 מאמרים שפורסמו בכתבי עת.
ב-23 במרץ 2022 מונתה קאריירס לשרת ההגנה הלאומית בממשלתו של אנטוניו קושטה כפוליטיקאית עצמאית שאינה תלויה באף מפלגה.
מונסונו
מונסונו (באנגלית: Monsuno) היא סדרת אנימה בשיתוף פעולה יפני-אמריקאי, מבית ערוץ ניקלודאון שנוצרה בשנת 2012.
עלילה
בתחילה, צ'ייס סונו חולם סיוט, שבו תוקף אותו טירנוזאורוס רקס וכדור הארץ מושמד. הוא וחבריו ג'ינג'ה וברן פוגשים בג'ון אייס שעבד עם ג'רדי סונו - אביו של צ'ייס שנעלם. ג'רדי המציא משחק מלחמה שנקרא מונסונו שבו יש מפלצות דמויות חיות המורכבות מדי אין אי, שהשולטים בהן יכולים לשגר ולהטעין אותן מחדש. במשך הסדרה לצוות ביאל ולאחר מכן הצטרף לצוות גם דקס כשהצוות הושלם הצוות נקרא "צוות ליבת טק". צוות ליבת טק נלחמים בכוחות הרשע שהם גם בעלי מונסונואים כדי להביא את השלום לעולם ולמצוא את אביו של צ'ייס, ג'רדי.
פארק גבעת אינווד
פארק גבעת אינווד (באנגלית: Inwood Hill Park) הוא פארק ציבורי בחלקו הצפוני ("העליון") של האי מנהטן בעיר ניו יורק. הפארק מנוהל על ידי מחלקת הפארקים של עיריית ניו יורק. הפארק ממוקם לאורך גדת נהר ההדסון בין רחוב דייקמן וקצה הצפוני של האי מנהטן.
פני השטח
הפארק הוא פארק סלעי, ותצורותיו נוצרו על ידי קרחונים בעידן הקרח האחרון. הפארק הוא הפארק היחיד באי מנהטן שלא עוצב על ידי מתכננים. גבעות מכסות את מרבית פני שטח הפארק, ורובן מיוערות ביותר. בפארק מסלולי הליכה ואופניים רבים, וכן שלושה גני משחקים לילדים, מגרשי כדורסל, כדור בסיס, טניס וכדורגל.
בשטח הפארק מצויה ביצת מלח קטנה בה מקננים עופות מים רבים, כגון אווזים קנדיים, קורמורנים ושחפים.
ביערות מצויים הן ציפורי שיר והן עופות טרף כגון ינשופים וניצים. בשנת 2002 נערך ניסיון להביא לקינון של עיטם לבן-ראש בפארק, ושלושה זוגות עיטמים החלו לקנן בקינים מיוחדים שנבנו עבורם.
Blowing Kisses in the Wind
Blowing Kisses in the Wind (בעברית: מעיפה נשיקות ברוח) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומה השני של הזמרת והרקדנית פאולה עבדול אשר יצא ב-17 באוקטובר 1991 על ידי וירג'ין רקורדס. הקליפ לשיר בו נראית עבדול רוקדת בלט על בימת תיאטרון זכה להצלחה רבה בערוץ MTV בדומה לקליפים אחרים שלה.
השיר עצמו זכה להצלחה גם כן כאשר הגיע למקום השישי בארצות הברית ולמקום השביעי בקנדה.
רקע
מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת פופ אשר עוסקת באהבה נכזבת. במקור, השיר "Vibeology" היה אמור להשתחרר כסינגל אך השיר קיבל השמעות מרובות ברדיו והיה לו יותר ביקוש ולכן הוא יצא כסינגל במקום.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע למקום השישי בארצות הברית ושהה במיקום זה במשך שלושה שבועות ו-7 שבועות סך הכל בעשירייה העליונה. במצעד סוף השנה האמריקאי השיר נכנס למקום ה-73. גם בקנדה השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום השביעי במצעד הקנדי ולמקום ה-98 במצעד הקנדי הסוף שנתי. בשאר העולם השיר זכה להצלחה פחותה כאשר לא הצליח להיכנס לאף מצעד של אף מדינה אחרת מלבד פולין ששם נכנס למקום ה-29.
טום ווטסון
טום ווטסון (אפריל 1859 - מאי 1915) היה מאמן כדורגל שאימן את סנדרלנד ואת ליברפול.
ווטסון אימן את סנדרלנד במשך 6 עונות, משנת 1889 עד 1896. במהלך כהונתו כמאמן הקבוצה, הוליך את הקבוצה לליגת הפוטבול ליג, לאחר ניצחון על קבוצת החובבים סנדרלנד אלביון במשחק על ההעפלה לליגה הבכירה. תחת הדרכתו, זכתה סנדרלנד ב-3 אליפויות, בעונות 1891-92, 1892-93 ו- 1894-95, שהפכו אותו למאמן המצליח בתולדות המועדון.
ווטסון עבר לאמן את ליברפול בשנת 1896 וזכה להצלחה יחסית עד מותו ב-1915. ליברפול בזמנו של ווטסון זכתה באליפות הליגה בעונות 1900-01 ו- 1905-06, וכן הגיעה לגמר גביע ההתאחדות הראשון שלה ב-1914, בו הפסידה 1-0 לברנלי.
סנדק (יהדות)
ביהדות, סַנְדָּק הוא האיש המחזיק על ברכיו את הנימול בעת ביצוע המילה (ובמקרה של נימול בוגר, תומך בו).
מקור המנהג
במדרש תהילים ("שוחר טוב", סימן לה) מבואר שהקב"ה שימש כסנדק הראשון. כאשר אברהם אבינו היה ירא למול את עצמו, הקב"ה אחזו וסייע לו, ובכך הפך לסנדק של אברהם אבינו.
מקור מוקדם נוסף מופיע בתרגום יהונתן בן עוזיאל, הכותב על הפסוק "גם בני מכיר בן מנשה יולדו על ברכי יוסף", מבאר: בני מכיר בן מנשה כד אתילידו גזרינון יוסף". המפרש מפרש: "רוצה לומר שיוסף היה סנדק, שעל ברכי יוסף היו נימולים".
לפי ספר הערוך, מקור המילה בלשון יוון ורומי ופירושה "פטרין (מלשון פטרון) ופרקליט".
תפקיד הסנדק
בתלמוד הירושלמי נאמר שהסנדק הוא בחזקת שליח בית דין, ונטען שבזמן ברכה, האב עצמו צריך להחזיק בילד ולא שליח. הסנדק מכונה גם "בעל הברית". וחכמי ישראל אמרו שהסנדק דומה למקטיר קטורת, וכמו שהקטורת מביאה לעושר לכהן המקטיר אותה, כך הסנדקאות מביאה עושר לסנדק. ומטעם זה לא נותנים לאותו אדם להיות סנדק שוב ושוב, אלא מחלקים את הכבוד בין אנשים שונים, כמו שלא נתנו לכהן אחד להקטיר פעמיים קטורת, כדי לזכות את כולם בברכת העושר.
ישנן קהילות בהן בוחרים שני סנדקים, האחד מביא את הילד מידי הנשים אל הסנדק השני, שמחזיק אותו בשעת המילה. יש גם מקומות בהם הכבוד מחולק בין גברים רבים, שמעבירים את הילד מיד ליד. מנהג זה מכונה בקרב יהודי אשכנז "חייקעס".
בקבלה מיוחסת השפעה לזהות הסנדק על התינוק. רבי יצחק מווינה כתב בספרו "אור זרוע".
קוואטר
ביהדות מזרח אירופה, האדם אשר מגיש את התינוק לסנדק לפני הברית מכונה "כפאטיר" או "קוואטער". הרב שמואל פנחס גלברד מציע שתי אטימולוגיות אפשריות:
מסדר דה מולה
דה-מוֹלה הבינלאומי (באנגלית: DeMolay International) הידוע גם כמסדר דה-מוֹלה (באנגלית: Order of DeMolay) הוא מסדר אחוותי בינלאומי לנערים בגילאים 12 עד 21, שנוסד בקנזס סיטי בשנת 1919 ומסונף לבונים החופשיים.
המסדר נקרא על שם ז'אק דה מולה, המאסטר הגדול האחרון של האבירים הטמפלרים. בשנות ה-90 הוכר המסדר על ידי רשות המס האמריקנית כמלכ"ר, היינו כחברה הפועלת לטובת הציבור והכנסותיה כמו גם התרומות לקיומה פטורות ממס.
סקירה כללית
מסדר דה-מולה פתוח בפני נערים בין הגילאים 12 ל-21 בעלי מוניטין טוב אשר מכירים בכוח עליון. חברים בו כ-15 אלף חברים פעילים בארצות הברית וקנדה לצד סניפים באיטליה, רומניה, פרו, הפיליפינים, אוסטרליה, ארובה, בוליביה, סרביה, יפן וברזיל. מספר החברים הפעילים בברזיל גבוה מאשר בארצות הברית ולפיכך השפה הפורטוגזית היא הנפוצה ביותר בין סניפי המסדר. סניפי המסדר בעולם
המסדר משתמש במודל של מנחים (מנטורים). גברים ונשים בוגרים, הנקראים יועצים הם על פי רוב בוגרי המסדר. כינוי של יועץ כזה הוא "אבא סמית" dad במקום "מר סמית". פניית חברי המסדר ליועציהם נידונה והם אימצו את המונח "אבא" כדרך הטובה ביותר לבטא כבוד וחברוּת. הייעוץ של אבות המסדר מתמקד בחיזוק המחויבות האזרחית, כישורי מנהיגות, יושרה ואחריות אישית.
המסדר נוסד על ידי בונה חופשי בשם Frank S. Land והוא נבנה בתבניתה של הבניה החופשית. כדרך של מתן חסות. לעיתים קרובות נערכו מפגשיו של סניף דה-מולה בלשכת בונים חופשיים או בחדר אחר מתאים במבנה הלשכה. אף על פי שאף אחד מסניפי המסדר אינו נחשב ארגון מסוני (של בנייה חופשית) נחשב דה-מוליי כחלק מהמשפחה הכללית של גופים מסוניים או נסמכים לבנייה החופשית. כגופי נוער אחרים כ- "בנות איוב הבינלאומי" ו-"המסדר הבינלאומי של בנות הקשת". המצטרפים למסדר אינם צריכים להיות קשורים בקשרי משפחה לבונים חופשיים.
האבות המייסדים ואבא לנד
מייסד המסדר Frank S. Land, מנהיג קהילתי במיזורי קנזס ובגיל 28 כבר הייתה מאחוריו קריירה מפוארת של מסעדן. המאמץ המלחמתי של הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה גרם לכך שגברים רבים גויסו למלחמה, משאבים רבים הופנו אליה וקשיים רבים ניעורו בעורף. לנד התמנה כמנהל קרן צדקה ולשכת אבטלה מיסודו של מסדר הנוסח הסקוטי המסונף לבנייה החופשית, קרן שסייעה למאות משפחות.
לקראת סיום המלחמה לנד היה עסוק יותר ויותר בבעיית הנערים שאיבדו את אבותיהם במלחמה ולא הייתה להם יד מכוונת או דמות אב. הוא חשב כי יש צורך במקום מפגש של נערים כאלה בו יוכלו להיפגש עם נערים אחרים כמותם ובו יוכלו לחלוק תחומי עניין, ללמוד אחריות וכישורים אחרים, אשר יועילו להם במהלך חייהם. המודל האידיאלי מבחינתו כלל אנשי מקצוע, אנשי עסקים, בונים חופשיים, אשר יתעניינו בחיי הנערים האלה, ישמשו להם כחברים, ייעצו להם ויפתחו בפניהם הזדמנויות תעסוקה. עתיד ורוד לחייהם.
בשנת 1919 קיבל פרנק ס. לנד, שיחת טלפון מהמפקח הראשון החדש של לשכת הבונים החופשיים "אייבנהו" לפיה התבקש להעסיק את בנו של אחד מחברי הלשכה שנפטר.