cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חגיגות הזמר העברי בערד
שנות השיא של הפסטיבל
בפסטיבל העשירי (13–16 ביולי 1992), הוחלט להאריך את משך הפסטיבל לארבעה ימים. כל הזמרים המובילים של ישראל השתתפו בפסטיבל ונערכו בו הופעות בכורה של מספר אלבומים חדשים שיצאו לקראת הפסטיבל. להקת משינה ערכה מופע של האלבום "מפלצות התהילה", שלמה ארצי ערך מופע של שירי האלבום "ירח", דני ליטני ערך מופע של שירי האלבום "תקופת החיץ", יעל לוי הופיעה עם שירי האלבום "אל תקנה לי ורד", דוד ד'אור ערך מופע עם שירי אלבום הבכורה שלו, שלמה גרוניך ערך מופע משותף עם מרגלית צנעני, שמוליק קראוס חזר להופיע לאחר הפסקה של כמה שנים, במצדה הופיעו אהוד בנאי וערב אחר כך מאיר בנאי.
לאחר האסון שאירע בפסטיבל 1995, בו נספו שלושה בני נוער, הוטל ספק בהמשך קיומו של הפסטיבל. בסופו של דבר הפסטיבל המשיך להתקיים אך במתכונת שונה. מספר הצופים צומצם להופעות של עד כ-1,000 איש, ולא נערכו הופעות רוק. בני הנוער החלו להדיר את רגליהם מהפסטיבל והוא הפך במהרה לאירוע קטן הפונה לאוכלוסייה מבוגרת יותר.
בשנות ה-2000
ביולי 2006 חגג הפסטיבל חצי יובל, ואירוח שורה של מופעי הצדעה ליוצרים ואומנים. בין הופעות ההצדעה היו: "אין כבר דרך חזרה" מופע משירי יורם טהר לב, "אביב אחד למעני" זמרות שרות שירי לאה גולדברג, "כחולה כחלום"- עם נורית הירש ושיריה בביצוע חבורות זמר, "הצדעה ליוצאי להקת כוורת" בהשתתפות אפרים שמיר, "בלילה על הדשא"- מופע משירי יאיר רוזנבלום עם דורית ראובני. במסגרת הפסטיבל נערך גם טקס הענקת פרסי שר התרבות בתחום הזמר העברי.
בחג סוכות באוקטובר 2009 חזר הפסטיבל למתכונת של פסטיבל רוק, במסגרת "ווליום" ערד בחסות סלקום. במסגרתו פקדו אלפי צעירים שבע במות שהוקמו בעיר. בפסטיבל נערכו שתי הופעות מרכזיות. בהופעה הראשונה הופיעו הלהקות: איפה הילד?, היהודים, מוניקה סקס, מופע הארנבות של ד"ר קספר ושב"ק ס'. המופע השני היה ערב ים תיכוני ובו הופיעו דודו אהרון, ליאור נרקיס, שלומי סרנגה, משה פרץ ושלומי שבת. בפסטיבל הושקעו יותר מ-14 מיליון שקל, על ידי חברת סלקום ונותני חסות אחרים. האירוע אורגן בקפידה עבר בשלום, אך המארגנים לא יזמו פסטיבל נוסף, לאחר שמספר המבקרים לא עמד בציפיות. שנתיים אחר כך, באוגוסט 2011 שוב נעשה ניסיון למשוך קהל צעיר עם מופעים של להקות דוגמת הדג נחש. בערב הפותח של הפסטיבל הופיע על הבמה המרכזית מיקי גבריאלוב שארח את שלומי סרנגה, ערב לאחר מכן ארח דני סנדרסון בבמה המרכזית את מזי כהן.
מארקלוס
מארקלוס (לטינית: Marcellus) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 36 עד 37 לספירת הנוצרים. הוא התמנה לתפקידו על ידי ויטליוס, נציב סוריה, לאחר הדחתו של פונטיוס פילאטוס. עם מינויו הגיע גם ויטליוס ליהודה והתיר לכוהנים הגדולים להחזיק אצלם את בגדי הכהונה הגדולה ללא פיקוח הנציב. מארקלוס החל את נציבותו בשנת 36 לספירה וביטל את המיסים שהיו מוטלים על היבולים. הוא פעל בנחת עם העם היהודים בפרובינקיה יודיאה לעומת קודמו לתפקיד, פונטיוס פילאטוס אשר פעל כנגדם והכעיסם.
יוגוסלביה
יוּגוֹסלביה (כתב לטיני: Jugoslavija, כתב קירילי: Југославија, "ארץ הסלאבים הדרומיים") היה שמן של שלוש ישויות פוליטיות שהתקיימו ברציפות, אך באופן נפרד, לאורך רוב המאה ה-20 (1918–2003) בדרום-מזרח אירופה.
לאחר התמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, שלושה עמים סלאביים במערב הבלקן, הסרבים, הקרואטים והסלובנים, התאחדו על מנת ליצור ממלכה עצמאית מאוחדת בשם "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים", שכונתה, החל משנת 1929 ותחת המשטר הריכוזי של המלך אלכסנדר קָארָאג'וֹרְגֶ'בִיץ', "יוגוסלביה".
מבחינה פוליטית-היסטורית, מדינית ותרבותית, ניתן לחלק את ההיסטוריה של יוגוסלביה לשלוש תקופות:
הקמה
כבר באמצע המאה ה-19 פעלה התנועה האילירית, שהייתה בעלת אידאולוגיה פאן-דרום-סלאבית ותמכה באיחוד ה"אילירים". נהוג להגדיר תנועה זו כמבשרת הרעיון היוגוסלבי.
בשנים 1903–1914 התגבשו רעיונות אלה לתודעה לאומית של העמים. מתוכה צמחה פעילות מדינית בימי מלחמת העולם הראשונה, ששאפה לאחד את העמים הדרום סלאביים (מלבד הבולגרים, להם הייתה היסטוריה אתנית שונה והייתה להם כבר ממלכה עצמאית) בתוך ממלכה אחת. הוועד היוגוסלבי (Jugoslavenski odbor) הצליח להוביל להצהרת קורפו, שנחתמה בין חברי הוועד (נציגי העמים הסרבים, הקרואטים והסלובנים באוסטרו-הונגריה) לבין נציגי ממלכת סרביה (שהייתה ממלכה עצמאית באותם ימים ושאליה הסתפחה ממלכת מונטנגרו), ודרשה את איחודם. מדינות המערב אף תמכו ברעיון בסיום המלחמה הגדולה, והחליטו על הקמתה במסגרת ועידת פריז.
בעקבות התמוטטות האימפריה האוסטרית-הונגרית, לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה, רבים מהעמים הסלאביים שהתקיימו תחת האימפריה החלו לדרוש עצמאות מדינית. כדי למנוע פיצול יתר בין העמים בדרום-מזרח אירופה הדגם של מדינה מאוחדת, המבוסס הפעם על קרבה לשונית רבה עד מובהקת, נחשב באותה תקופה לדגם המתאים והטוב ביותר.
ממלכת יוגוסלביה
ב-28 בינואר 1921 קיבל הפרלמנט הסרבי חוקה חדשה, ובכך רוכזה הסמכות הפוליטית וגדלה השפעת הממשלה המלכותית בבלגרד. בשנת 1928 הפוליטיקאי הרדיקלי הסרבי ממונטנגרו פונישה ראצ'יץ' ירה למוות בסטפן ראדיץ', מנהיג מפלגת האיכרים הקרואטית. מלך יוגוסלביה, אלכסנדר הראשון השתמש בהתנקשות זו כסיבה לחיזוק כוחו ותפיסת השלטון, ולכן ב-6 בינואר 1929 הוא השעה את החוקה, פיזר את הפרלמנט והכריז על דיקטטורה מלכותית. בהמשך באותה השנה הוא החל לארגן את החלוקה האזורית של הממלכה, ושינה את שמה לממלכת יוגוסלביה. כל הזהויות הלאומיות מלבד "יוגוסלביה" בוטלו. הממלכה חולקה לאזורים קרויים "בנאטים" ("באנובינה") וקיבלו שמות ללא זיקה לשייכות הלאומית, חלקם לפי שמות הנהרות החוצים אותם (דנובה, סאווה, דרינה, מורווה, וארדאר וכו').
יוגוסלביה הפכה למדינה מיליטריסטית. המשטר התמודד עם מספר קבוצות של מורדים לאומנים שהתנגדו לדיקטטורה המלכותית ולרעיון היוגוסלבי. המלך היה מאוד לא פופולרי בקרב האוכלוסייה הלא-סרבית, ובזמן ביקורו במרסיי שבצרפת ב-9 באוקטובר 1934 נרצח על ידי מתנקש בולגרי, פעיל במחתרת המקדונית, ייתכן בקשר עם שרותי הריגול של גרמניה או איטליה.
בנו פטר השני היה עוד ילד, ולכן הכוח נפל במדינה בחיקו של העוצר הנסיך פאבלה שהמשיך בקו הרודני.
בשנת 1939 הסכים הממשל היוגוסלבי להקמתה מחדש של ישות אוטונומית מורחבת הקרויה הבנאט הקרואטי בנובינה קרואטית. צעד זה היה מאוחר מדי ולא הצליח להציל את היחסים המעורערים בין הסרבים והקרואטים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הופעל לחץ על יוגוסלביה להצטרף לגרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית ולשאר מדינות הציר. האיטלקים שקעו במלחמה מול יוון ועוד לפני שהפנו את כוחותיהם למערכה היוונית, הגרמנים רצו להבטיח תמיכה יוגוסלבית. הנסיך נכנע ללחץ של המעצמות הפשיסטיות וב-25 במרץ 1941 הוא חתם בווינה על ההסכם התלת-צדדי, בשאיפה להשאיר את יוגוסלביה מחוץ למלחמה. החתימה פגעה בתמיכה העממית בנסיך ומשטרו. הצבא התנגד גם כן לאמנה, לכן מספר מפקדים ביצעו הפיכה. כשהנסיך חזר לארץ ב-27 במרץ 1941 תפס הצבא את השלטון, עצר את המשלחת מווינה, הגלה את הנסיך פבל ושם קץ לשלטונו. מלוא הסמכויות עברו למלך פטר בן ה-17.
בנסיבות אלה החליט היטלר להעניש את יוגוסלביה ולפלוש אליה בדרך ליוון. הפלישה ליוגוסלביה ויוון, שהתקיימה ב-6 באפריל, הביאה לכך שמבצע ברברוסה נדחה בארבעה שבועות, החלטה שהתבררה כמכריעה מאוד. בתום הפלישה חדלה הממלכה היוגוסלבית מלהתקיים והפכה לחלק מהשטחים הכבושים על ידי גרמניה.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
במהלך הכיבוש הגרמני, נלחמו בו קבוצות גרילה בעלות אידאולוגיות שונות. הקבוצה החזקה מביניהן הייתה צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, קבוצה קומוניסטית בהנהגתו של יוסיפ ברוז טיטו, יליד קרואטיה ובן למשפחה מעורבת קרואטית-סלובנית. הקבוצה השנייה הייתה הצ'טניקים, תומכי המונרכיה הלאומנית הסרבית. המאבק בין השתיים גבר לעיתים אף על המאבק בגרמנים. תחילה הייתה ההתנגדות לכיבוש הגרמני חלשה, אך בהמשך היא גברה.
ב-1944 גירשו כוחות ההתנגדות את מדינות הציר מסרביה, ובשנת 1945 משאר יוגוסלביה. הצבא האדום עזר בכיבוש בלגרד, ונסוג ממנה בתום המלחמה. בעקבות המלחמה הפך טיטו לגיבור של יוגוסלביה. הוא עשה הכול כדי למנוע מנאמני המלוכה לחזור לשלטון במדינה, כולל שימוש בדיכוי ובמשפטים מבוימים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
טיטו חיסל את הנהגת המחתרת היריבה של הסרבים המלוכנים הצ'טניקים, וריכז בידיו את כל הכוח שאיפשר לו להקים מחדש את יוגוסלביה, אך הפעם כמדינה קומוניסטית ופדרלית. הוא נעזר בבני ברית קומוניסטים מכל הלאומים, בראשם הסלובני אדווארד קרדלי, הסרבי אלכסנדר רנקוביץ' ומילובן ג'ילס ממונטנגרו). בשנת 1945 הוקמה הפדרציה הדמוקרטית של יוגוסלביה, ובשנת 1946 שונה שמה לרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה.
יוגוסלביה הצטרפה לגוש המדינות הקומוניסטיות בהנהגת ברית המועצות. אלא שמנהיג יוגוסלביה, טיטו, סירב להיכנע לאחר מכן לתכתיבי ברית המועצות בראשות סטלין, והביא לניתוקה של יוגוסלביה מגוש המדינות הקומוניסטיות ולקשירת קשרים בינה ובין המערב. יוגוסלביה של טיטו ביקרה הן את הגוש המזרחי והן את ברית נאט"ו, ויחד עם מספר מדינות נוספות הקימה בשנת 1961 את ארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
ב-7 באפריל 1963 הוחלף שם המדינה לרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, אך השלטון בה נותר קומוניסטי ודיקטטורי, אם כי ליברלי ביחס ליתר המדינות הקומוניסטיות, עם חופש תנועה לתושביו, מידה מסוימת של חופש כלכלי, פריחה בתחומי תרבות שונים, וחשיפה רבה לתרבות המערב הקפיטליסטי. טיטו הפך ל"נשיא לכל החיים" של הרפובליקה הפדרלית. לכל אחת משש הרפובליקות הייתה חוקה משלה, נשיא משלה, ראש ממשלה, פרלמנט ובתי-משפט. בראשה של המדינה היוגוסלבית היו, פרט לנשיא הכל יכול, ראש ממשלה פדרלי ופרלמנט פדרלי.
התעוררות הקבוצות האתניות
מחאות נגד דיכוי זהות לאומית גברו עד פרוץ האביב הקרואטי בשנים 1970–1971, שבמהלכו ארגנו סטודנטים קרואטים הפגנה שבה דרשו יותר חירויות אזרחיות ויותר אוטונומיה לארצם. המשטר דיכא את המחאה הציבורית וכלא את מארגני המחאה, אולם בתוך המפלגה הקומוניסטית קמו בהדרגה תומכים ברפורמות בתחום זה. קיימת גם דעה כי טיטו החליט לעודד בגבולות מסוימים את השאיפות הלאומיות של הלא-סרבים כדי לנטרל כוחות לאומניים או רפורמיסטיים בנושאים כלכליים בסרביה עצמה. לכן אושרה ב-1974 חוקה חדשה אשר נתנה יותר זכויות לרפובליקות, אפשרה יותר הגדרה עצמית, ואף את הזכות לעזוב את הפדרציה. המחוזות וויוודינה וקוסובו-מטוחיה בתוך סרביה קיבלו אוטונומיה ממשית עם ייצוג במוסדות הפדרציה היוגוסלבית. האוטונומיה בקוסובו אפשרה התחזקות של הרוב האלבני עם עלייה בתסכול של המיעוטים, בעיקר סרבים וטורקים, שהרגישו מופלים לרעה וחלקם התחילו לעזוב את המחוז אל אזורים אחרים.
לאחר מותו של טיטו בשנת 1980 גברה המתיחות האתנית ביוגוסלביה. המנהיג הקומוניסטי הסרבי, סלובודן מילושביץ', בן לכומר ממונטנגרו, ריכז את הכוח בידיו על חשבון ההנהגה הקולקטיבית שהחליפה את טיטו, והפך לאיש החזק במדינה. הוא ניסה לשחק לידי הלאומנים הסרבים, אולם לבסוף מצא את עצמו מתמודד עם התעוררות המאבק הלאומי של הקבוצות האתניות האחרות. הוא הלהיב את הלאומיות הסרבית בעצרת גדולה ב-1989 לחגיגות 600 שנה לקרב ההיסטורי בקוסובו, וביטל את האוטונומיה ממנה נהנו האלבנים בקוסובו מאז 1974.
לאחר התפרקות ברית המועצות – תחילת הליך פירוק יוגוסלביה
שמאל|ממוזער|285px|[[התפרקות יוגוסלביה:
]]
מתיחות נוספת נוצרה בעקבות נפילת חומת ברלין והתמוטטות ברית המועצות והמשטרים הקומוניסטיים במזרח אירופה. הרפובליקות היו צריכות להחליט האם ללכת בעקבות המדינות שהרכיבו את ברית המועצות ושנפרדו מרוסיה ולהפוך לעצמאיות, או להישאר באיחוד הפדרטיבי. ברפובליקות המערביות המפותחות יותר שאוכלוסייתן ברובה קתולית, סלובניה וקרואטיה, גבר הרצון להשתחרר מההגמוניה הצבאית הסרבית ומהעול שבמימון הכלכלות הנחשלות של הרפובליקות האחרות, ולהשיג עצמאות מלאה. דעת הקהל וממשלות מהמערב עודדו אותן בכך, במיוחד אלו של גרמניה ושל הוותיקן, עמן נמצאו בקשרים מסורתיים.
ב-25 ביוני 1991 הכריזו הרפובליקות קרואטיה וסלובניה על עצמאותן מיוגוסלביה. בעקבותיהן פרשה גם מקדוניה והכריזה על עצמאותה ב-8 בספטמבר 1991. נוכח המצב שנוצר, נאלצה מאוחר יותר גם בוסניה והרצגובינה, שהודות להרכבה הרב-אתני הייתה עד אז הרפובליקה הכי "יוגוסלבית" בפדרציה, לפרוש אף היא ולהכריז על עצמאותה ב-5 באפריל 1992, וזאת בהשפעת חוגים מוסלמיים וקרואטיים.
העם הסרבי, הפרבוסלבי בדתו, מצא עצמו במצב מיוחד, כשחלק גדול ממנו, שהתפזר במהלך מאות שנים (כולל בעת השלטון העות'מאני והאוסטרי) בשטחי יוגוסלביה, נותר תחת שלטונם של הלאומים-אחים האחרים (כדוגמת קרואטיה, סלובניה ובוסניה) בני הדת הקתולית או המוסלמית. גם מצבן של משפחות רבות שנוצרו מנישואים מעורבים בין סרבים, קרואטים ובוסנים מוסלמים הפך לרגיש. היות שיוגוסלביה דיכאה את הלאומנות ושמה דגש על הלאום ה"יוגוסלבי", והיות שהמדינה נשלטה מבלגרד, בירת סרביה, והעם הסרבי היה במרכז הכוח, במיוחד בצבא, עברו סרבים רבים לחיות ברפובליקות השכנות, גם בשנות השלטון הקומוניסטי.
לאחר פרישת הרפובליקות השונות טענו סרבים רבים כי החוקה של יוגוסלביה אפשרה לכל המיעוטים זכות להגדרה עצמית, ולכן לאחר ההיפרדות מסרביה דרשו גם המיעוטים הסרבים ברפובליקות הפורשות (בקרואטיה 580 אלף, ובבוסניה 1.6 מיליון) את מימוש אותן זכויות. בתמיכת השלטונות מבלגרד הם ביקשו כי אזורי המחיה שלהם בבוסניה ובקרואטיה יישארו בשטח יוגוסלביה או שיהפכו לעצמאיים (קראינה והחלק הסרבי של בוסניה והרצגובינה). השנאה בין הקבוצות האתניות והדתיות ידעה שיאים חדשים, והסכסוכים הובילו למלחמות אזוריות בין יוגוסלביה לבין המדינות הפורשות ממנה (והקבוצות האתניות השונות). בהן, מלחמה קצרה בסלובניה, ולאחר מכן מלחמה נגד קרואטיה, ומלחמה נגד בוסניה. מלחמות אלו לא הצליחו למנוע את פרישתן של המדינות האמורות מיוגוסלביה.
מקדוניה הייתה לרפובליקה היחידה שקיבלה עצמאות ללא התנגדות מצד הסרבים (אך התמודדה עם דרישות לאומיות של האלבנים ועם התנגדותה של יוון השכנה לשם "מקדוניה").
הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה
לאחר שארבע מתוך שש הרפובליקות פרשו מהפדרציה, התפרקה הפדרציה היוגוסלבית, אולם שתי הרפובליקות עם רוב סרבי, סרביה ומונטנגרו, לא פרשו מהאיחוד. ב-28 באפריל 1992 הוכרז על הקמת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה שכללה את סרביה ומונטנגרו שלא פרשו. יש שכינו איחוד זה בין השתיים "יוגוסלביה החדשה", כדי להבדילו מהאיחוד הגדול יותר שהתקיים עד 1992.
המלחמה באזורים המערביים הסתיימה ב-1995 בתיווך האמריקאים, כאשר מילושביץ' התפשר עם נשיא קרואטיה, פרניו טוג'מן, והשתתף במשא ומתן להשגת הסכם דייטון ששם קץ למלחמת בוסניה. כך שהוא נתפס במערב כאחד מעמודי התווך של השלום בבלקנים.
מלחמת קוסובו
החל מ-1996, כאשר יוגוסלביה החדשה רק החלה להחלים מפצעי המלחמה ומעזיבת שאר הרפובליקות, התעצם המאבק הלאומי של האלבנים בחבל קוסובו שהוא חלק מסרביה. ההתנגדות נשאה לעיתים צורות של רדיפות ואף טרור נגד האוכלוסייה הלא-אלבנית (סרבים, אך גם טורקים וצוענים), ואף נעשה ניסיון להכריז על עצמאות (העצמאות לא הוכרה על ידי אף מדינה מלבד אלבניה). עקב עזיבה של סרבים את קוסובו, כולל בשנים 1990–1999, גדל עוד יותר אחוז הרוב האלבני המוסלמי בחבל לכדי 90% מהאוכלוסייה, בעוד שאחוז שאר הלאומים ירד בהתמדה. הניתוק של הרפובליקות האחרות מיוגוסלביה דרבן את יושבי חבל קוסובו לדרוש עצמאות מיוגוסלביה, בתמיכת אלבניה השכנה.
התגובה של צבא יוגוסלביה הייתה קשה ורבים איבדו את בתיהם, את רכושם ואת חייהם במלחמת קוסובו, שהגיעה לשיאה ב-1999. נאט"ו והמערב התערבו במלחמה והפציצו את סרביה ואת מונטנגרו במשך חודשיים, עד שמילושביץ' נכנע לדרישותיהם והסיג את כוחותיו מקוסובו. מאז יוני 1999 נשלט החבל צבאית על ידי הכוחות לשמירת השלום של נאט"ו ועל ידי כוחות מרוסיה, זאת אף על פי שכל הצדדים המשיכו להכיר בחבל כחלק מסרביה עד הכרזת העצמאות של קוסובו ב-17 בפברואר 2008.
קץ התקיימותה של יוגוסלביה
בספטמבר 2000 נערכו ב"יוגוסלביה החדשה" בחירות לנשיאות בהן גברו כוחות האופוזיציה על מילושביץ'.
בשנת 2001 הושמט השם "יוגוסלביה" בצורה רשמית, ובמרץ 2002 החליטו ממשלות סרביה ומונטנגרו לשנות את מבנה האיחוד של "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" לאיחוד חלש יותר, שיתבסס על שיתוף פעולה בין שתי הרפובליקות, בישות חדשה שתיקרא סרביה ומונטנגרו. השינוי התבצע ב-4 בפברואר 2003. בהוראת הפרלמנט היוגוסלבי ב-4 בפברואר 2003, חדלה יוגוסלביה להתקיים. הממשל הפדרלי שנותר בבלגרד שימש רק לצרכים רשמיים, והממשלות המקומיות של שתי הרפובליקות ניהלו את ענייניהן כמו שתי מדינות עצמאיות נפרדות.
מאז פירוק יוגוסלביה באופן רשמי ב-4 בפברואר 2003 קיימו שתי הרפובליקות איחוד רופף בשם "סרביה ומונטנגרו", שעוגן בחוקה. תוקף החוקה פג בשנת 2006, ועד אז שתי הרפובליקות היו צריכות להחליט האם לחזק את האיחוד וליצור אומה סרבית חדשה מהריסות יוגוסלביה, או להתפרק לשתי רפובליקות עצמאיות נפרדות.
תקופה קצרה זו התאפיינה במתח רב. אף על פי שהאוכלוסייה במונטנגרו היא סרבית ברובה, התקיים ב-21 במאי 2006 משאל עם במונטנגרו ובו בחרו 55.5% מהמצביעים בעצמאות (האיחוד האירופי התנה את מימוש העצמאות רק אם יותר מ-55 אחוז מהמצביעים יבחרו בכך).
ב-3 ביוני 2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה, ויומיים אחר כך, ב-5 ביוני, הצהירה גם סרביה על עצמאות. בכך תם האיחוד הרופף בין שתי המדינות, ויוגוסלביה פורקה לחלוטין לשש הרפובליקות שהרכיבו אותה.
רכסי אלסק
רכסי אלסק (באנגלית: Alsek Ranges) קבוצה של רכסי הרים, הממוקמים משני עברי גבול ארצות הברית - קנדה, כאשר חלקם במדינת אלסקה שבארצות הברית, וחלקם בפרובינציית קולומביה הבריטית ובטריטוריית יוקון שבקנדה.
הרכס ממוקם באזור שבין נהר אלסק, ומפרץ גליישר לבין נהר קלסול.
קרחון גרנד פסיפיק (המצוי ממערב לרכסי אלסק) מפריד בין רכסי אלסק לבין רכס פיירווד'ר (אף הוא תת-רכס של הרי סנט אליאס), המצוי מעברו השני של הקרחון, ממערב לו.
ממזרח לרכסי אלסק מצוי החלק הצפוני ביותר של רכסי באונדרי (רכסי הגבול), המהווים חלק מרכסי קואוסט - המהווים את הגבול בין אלסקה לבין קולומביה הבריטית.
כל רכסי אלסק (החלק המזרחי של הרכסים), המצויים בשטח קולומביה הבריטית, מצויים בשטח פארק טאטשנשיני-אלסק, חלקי הרכס (הצפון-מזרחיים) המצויים בשטח יוקון, מצויים בשטח הפארק הלאומי קלואן, החלק המערבי של ההרים, המצוי באלסקה, נמצא בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי.
שיא גובהו של הרכס - 2,721 מטרים מעל גובה פני הים.
הגר בן-אשר
הגר בן-אשר (נולדה ב-10 במרץ 1979) היא במאית, תסריטאית ושחקנית ישראלית.
קורות חייה
הגר בן-אשר נולדה וגדלה בהוד השרון. אביה, דוד בן-אשר הוא עיתונאי, משורר ואל"ם במיל. שחקן ומאמן כדורעף בעברו. לה אח, עורך דין אורי בן אשר ואחות, האוצרת רויטל בן-אשר פרץ. למדה בתיכון הדרים בהוד השרון, למדה קולנוע במשך שלוש שנים בקמרה אובסקורה ועשתה את סרט הגמר שלה בבית ספר מנשר לאמנות, אותו סיימה בהצטיינות. באותה עת עבדה במשך שנתיים בחנות האוזן השלישית, במהלך התקופה צפתה במספר רב של סרטים שהיוו קרקע לימודית עבורה. בשנים האחרונות היא נמצאת בזוגיות עם במאי הפרסומות והקולנוע, שחר סגל.
בשנת 2007 גילמה את דמותה של "מיה" הגיבורה הנשית הראשית בסרט "ג'וליה מיה", בבימויו של יובל גרנות, הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה בתחרות הסרטים העלילתיים הישראלים ב-2007.
ב-2007 גם שיחקה כגלי, הצלע הנשית ברביעיית האחים בדרמת הטלוויזיה "רביעיית רן" ששודרה בyes, בבימויו של יריב הורוביץ. ב-2009 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה, בבימויו של שלומי אלקבץ.
היא שיחקה בסרטו של עמיר מנור "חיותה וברל" (2012).
בן-אשר מלמדת בימוי בבית הספר מנשר לאמנות.
כיף היום (Fun Today), 14 דקות, 2005
הסרט מתאר יום בילוי של שתי אחיות צעירות אשר דרכו מתגלמת מערכת היחסים הטעונה ביניהן. בן-אשר ביימה את הסרט וכתבה את התסריט. משחקות בו ניצן איון וג'ואנה ג'ונס. זהו סרט שנה ב' ללימודיה בקמרה אובסקורה. הוא השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2005, בפסטיבל הנשים ברחובות, בפסטיבל הסרטים בהלסינקי ובפסטיבל הסרטים בבולגריה)
התעוררי (Wake Up), 11 דקות, 2006
בחורה צעירה חיה עם אביה, עד אשר מתערער האיזון של חייהם עם כניסתה של אישה נוספת. בן-אשר ביימה את הסרט וכתבה את התסריט, משחקת בו דאנה איבגי. זהו סרט שנה ג' ללימודיה בקמרה אובסקורה והוא מופץ על ידי חברת ההפצה הגרמנית "mecfilms". הסרט השתתף בפסטיבלים שונים בעולם.
משעולים (Pathways), 20 דקות, 2007
בחורה צעירה מגיעה למושב נעוריה בחג השבועות ובוחנת את גבולות הסדר הטוב. הסרט מנסה לחקור את המרחק והקרבה בין מיניות לאלימות. בן-אשר ביימה את הסרט, כתבה את התסריט ומשחקת בו בתפקיד הראשי. הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן במסגרת שבוע המבקרים בשנת 2007, הוא זכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של סטוקהולם, זכה בציון לשבח בתחרות וולג'ין בפסטיבל ירושלים של 2007, בן-אשר זכתה עבורו בפרס "היוצרת המבטיחה" בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות. בנוסף לכך הציג בפסטיבלים שונים בחו"ל (Telluride – USA, Prague film festival, Tel Aviv student Film Festival, Milano film festival, Buenos Ires film festival, Munich film festival, birds’ eye view, London and more… ). בעקבות הצלחת הסרט התגוררה בן-אשר חמישה חודשים בפריז לאחר שזכתה במלגת כתיבה (של ה-cinefondation בפסטיבל קאן) a-residance, שם פיתחה את התסריט לסרטה הבא, "הנותנת".
הנותנת (The Slut), 88 דקות, 2011
הסרט מספר את סיפורה של תמר (הגר בן-אשר), אישה כבת 35, אם חד-הורית לשתי ילדות קטנות, המנהלת מערכות יחסים מיניות חושפניות ביותר, עם כמה גברים מהמושב בו היא מתגוררת. אל המושב מגיע שי (ישי גולן), וטרינר במקצועו, בן מושב לשעבר והשניים מתאהבים. החל מרגע זה, מעלה הסרט את השאלה האם תמר יכולה להתמסר אל האהבה הזו ולעמוד בדרישות מערכת היחסים. הסרט ממעט בדיאלוגים בין הדמויות העיקריות, ומתמקד בהתבוננות בטבע, ומנסה לשקף כך את רגשותיה של תמר. בגלל מיעוט המלל מתבררים מספר אירועים רק לקראת סופו של הסרט וחלקם לא מוסבר ישירות.
הפורצת (The Burglar), 2016
אמה של אלכס, נערה בת 17 המתגוררת עם אמה בערד, נעלמת בפתאומיות. בתפקיד הראשי כאלכס שיחקה ליהי קורנובסקי, לצד סנדי בר שגילמה את אמה. הסרט הוא קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית-צרפתית שאף קיבלה מועמדות ל-Hivos Tiger Competition 2017 של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם. על תפקידה בסרט קורנובסקי הייתה מועמדת בארץ לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
חומצה איזופתלית
חומצה איזופתלית (Isophthalic acid) או חומצה מטא-פתלית היא חומצה קרבוקסילית ארומטית שנוסחתה C8H6O4. המולקולה בנויה מטבעת בנזן אליה קשורות שתי קבוצות חומציות בעמדה מטה (על שני פחמנים בעמדות 1 ו3) זהו איזומר של חומצה פתלית וחומצה טרפתלית. החומר משמש לייצור פולימר כדוגמת נומקס ובתערובת עם חומצה טרפתלית לסינתזת הפולימר לייצור בקבוקי משקה. חומצה איזופתלית מיוצרת מחמצון של מטא-קסילן על ידי חמצן בקטליזה של קובלט-מנגן. במעבדה ניתן גם להשתמש בחומצה כרומית כמחמצן. מלח הבריום של חומצה איזופתלית מסיס מאוד בניגוד למלח הבריום של האיזומרים האחרים של חומצה פתלית.
איזומרים
חומצה איזופתלית היא אחת משלושה איזומרים של בנזן די-קרבוקסיל שני האיזומרים האחרים הם חומצה פתלית בה תופסות החומצות הקרבוקסיליות את עמדות 1 ו 2בטבעת הבנזן וחומצה טרפתלית בה מצויות החומצות בעמדת פרה כלומר על פחמנים 1 ו 4.
Dear Hate
Dear Hate (בעברית: שנאה יקרה) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס, ביחד עם וינס גיל. השיר יצא לאור ב-6 באוקטובר 2017, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מארן מוריס, דייוויד הודג'ס וטום דאגלס והופק על ידי בראד היל. השיר עוסק בניצחון של האהבה, על השנאה. מוריס ביצעה את השיר מתחילת הקריירה שלה, אך זו יצאה כסינגל שיווקי רק באוקטובר 2017. השיר יצא כסינגל שיווקי יממה לאחר ההטבח בסטריפ של לאס וגאס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות.
ביקורת ופרסים
השיר זכה לביקורות חיוביות, תוך שהועמד בקטגוריות רבות בטקסי פרסים שונים ואף קיבל מועמדות בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי, בקטגוריית "אירוע הווקאל של השנה". בנוסף לכך, קיבל מועמדות בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי, בקטגוריית "האירוע הווקאלי של השנה", גם כן.
בטקס פרסי גראמי שהתקיים בשנת 2019, קיבל מועמדות בקטגוריית "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של צמד/להקה".
שפה פורמלית
במתמטיקה, לוגיקה ומדעי המחשב, שפה פורמלית היא קבוצה כלשהי של רצפים סופיים של סימנים (או אותיות) מקבוצה סופית \Sigma.
קבוצת הסימנים \Sigma מכונה "האלפבית של השפה". את הרצפים של השפה נהוג לכנות "מילים".
מושגים יסודיים בשפות פורמליות
א. אלפבית: קבוצה של סימנים, או אותיות, שמהם מייצרים את המילים בשפה. בדרך כלל סופית.
ב. מילה: רצף סופי של אותיות מהאלפבית (ובאופן פורמלי - סדרת אותיות סופית מהאלפבית). מקובל לומר שמילה המכילה רק אותיות מאלפבית מסוים היא מלה מעל האלפבית המסוים.
ג. המילה הריקה: רצף אותיות באורך 0. המילה הריקה, המסומנת בדרך-כלל באות, יכולה להיות שייכת או לא שייכת לשפה.
ד. שפה (פורמלית): קבוצה של מילים. למרות שהאלפבית הוא סופי ואורך כל מילה הוא סופי, השפה יכולה להיות אינסופית; זאת משום שאורכן של המילים בשפה אינו חסום.
כאשר מייצגים שפה טבעית על ידי שפה פורמלית, נוהגים לעיתים לראות במילים של השפה הטבעית אותיות של השפה הפורמלית, כך שהאלפבית הפורמלי מכונה "לקסיקון" או "אוצר מילים". בהתאם לייצוג זה, המילים הפורמליות הן משפטים של השפה הטבעית.
תת-קבוצה של שפה פורמלית
קיימות דרכים שונות לאפיין שפה פורמלית עבור אלפבית \Sigma מסוים, כלומר דרכים להגדיר אילו רצפים של אותיות מהאלפבית שייכים לשפה ואילו הן שגיאות כתיב בשפה הפורמלית.
הדרך הישירה להגדיר שפה פורמלית היא באמצעות "מילון", רשימה מפורשת של רצפי אותיות, אשר הן (ורק הן) יהוו את המילים השייכות לשפה. למשל, את השפה הפורמלית "המילים התקניות של השפה העברית" מעל האלפבית העברי, אין ברירה אלא לאפיין בדרך זו (כל זאת מנקודת מבט פורמלית. מבחינה בלשנית, המילים בשפה טבעית אינן מאופיינות באמצעות מילון). בדרך כלל שיטה זו אינה טובה, ואף אינה אפשרית (כך למשל, בכל מקרה בה השפה מכילה מספר אינסופי של מילים).
דרך נוספת לאפיין שפה פורמלית, היא באמצעות דקדוק פורמלי. כאשר נתונות כמה שפות אשר כולן מוגדרות מעל אותו האלפבית (ואותן אנו יודעים לאפיין, למשל בעזרת מילון), הדקדוק הפורמלי מאפשר לאפיין באמצעותן שפה חדשה, אף היא מעל אותו אלפבית. כך למשל ניתן להגדיר (באופן עקרוני ומקורב, לפחות) "דקדוק פורמלי" של השפה העברית, שיאפשר להרכיב את כל המשפטים בשפה העברית (אשר מספרם אינסופי) באמצעות "שפת השורשים בעברית" (קבוצה סופית ובת-אפיון באמצעות מילון).
דרך דומה לאפיון שפה פורמלית, המקובלת מאוד במתמטיקה, היא באמצעות מבני-יצירה. בדרך זו נעזרים בתת-קבוצה של מילות השפה אותה רוצים לאפיין (תת-קבוצה סופית, בדרך כלל), ומגדירים אוסף של יחסים על תת-קבוצה הזו, אשר באמצעותו ניתן לאפיין את כל המילים בשפה. דרך זו מקובלת בלוגיקה המתמטית, בשל האפשרות לאפיין את השפה באמצעות אלגברת יצירה חופשית, המאפשרת להגדיר היטב פונקציות ברקורסיה על הפעולות של מבנה-היצירה, ולהוכיח טענות הנוגעות למילים ברקורסיה על עץ הבנייה שלהם. דוגמאות רלוונטיות אפשר למצוא, למשל, בערכים תחשיב הפסוקים ותחשיב היחסים.
כריעות וכריעות למחצה
שפה אשר ניתן לאפיינה באופן "מועיל" מכונה "שפה כריעה". כלומר, על שפה A נאמר שהיא "כריעה" אם ורק אם קיים אלגוריתם המקבל כל צירוף סופי של סימנים מעל האלפבית של השפה, ועוצר כעבור מספר סופי של צעדים עבור כל מילה השייכת ל-A בהכרזה "המילה שייכת ל-A", ועבור כל מילה שאינה שייכת ל-A בהכרזה "המילה אינה שייכת ל-A".
כל שפה שהיא כריעה, היא גם כריעה למחצה.
עבור משפחת שפות תחשיב היחסים, משפט צ'רץ' קובע ששפה מסדר ראשון המכילה, בנוסף לקבוע השוויון, קבוע יחס או קבוע פעולה בעל שני מקומות לפחות, אז קבוצת הנוסחאות של השפה שהן אמיתיות לוגיות, אינה כריעה.
מארולוס
מארולוס היה נציב יהודה השביעי מטעם הרומאים בין השנים 37 עד 41 לספירת הנוצרים. הוא מונה לנציבותו על ידי הקיסר גאיוס קליגולה.
תראקיה הצפונית
תראקיה הצפונית (בבולגרית: Severna Trakiya, בניגוד לתראקיה המערבית ולתראקיה המזרחית מדרום), המכונה גם תראקיה הבולגרית, מהווה את החלק הצפוני והגדול ביותר באזור ההיסטורי של תראקיה. הוא ממוקם בדרום בולגריה וכולל את השטח מדרום להרי הבלקן וממזרח לנהר המסטה, הגובל ביוון וטורקיה בדרום והים השחור במזרח. הוא מקיף את סרדנה גורה, המישור התראקי העליון ו-90% מרכס הרודופי. האקלים נע בין יבשתי ליבשתי מעבר והררי. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה בבולגריה התרחשה באזור: 45.2° בסדובו בשנת 1916. הנהרות העיקריים של האזור הם מריצה ויובליו. הערים הבולטות כוללות את פלובדיב, בורגס, סטארה זאגורה, סליבן, חאסקובו, ימבול, פאזארדז'יק, אסנובגראד, קרדז'אלי, דימיטרובגראד, קאזאנלק וסמוליאן. תראקיה הצפונית משתרעת על שטח של 42,073 קמ"ר.
האימפריה העות'מאנית יצרה את הפרובינציה האוטונומית של רומליה המזרחית בתראקיה הצפונית בשנת 1878. האזור סופח על ידי נסיכות בולגריה בשנת 1885.
למה ככה?
למה ככה? היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית המשודרת בערוץ כאן 11, בבימויו של יואב שמיר. בסדרה מציג דן אריאלי, פרופסור ישראלי לפסיכולוגיה וכלכלה התנהגותית, מחקרים הקשורים להתנהגות ביחסים בין אנשים ובהיררכיה בין מעמדות בשלל היבטים.
בחלק מן המחקרים משתתפים אנשים שעליהם נעשים הניסויים, וחלק אחר מוסבר על ידי חוקרים בכירים באקדמיה.
ז'אק הראשון, נסיך מונקו
ז'אק הראשון, נסיך מונקו (בצרפתית: Jacques François Léonor Goyon de Matignon Grimaldi; 21 בנובמבר 1689 – 23 באפריל 1751) היה נסיך מונקו מ-1731 עד 1733. הוא היה גם דוכס ולנטינואה מ-1716 עד 1733, ורוזן ת'וריני.
ביוגרפיה
מוצאו של ז'אק היה ממשפחה נורמנית עתיקה. "Thorigny" המכונה כעת Torigni-sur-Vire, שם בניין העירייה היא הטירה המשפחתית לשעבר. דודו היה מרשל צרפת שארל אוגוסט דה גיון דה מטיניון.
הוא היה בנם של ז'אק גיון דה מטיניון, הרוזן דה ת'וריני, ושרלוט גיון דה מטיניון, הרוזנת דה ת'וריני סו-ז'ור.
כאשר אנטואן הראשון, נסיך מונקו ואשתו מארי דה לורן-ארמניאק חיפשו בת זוג לבתם וליורשת לואיז איפוליט ממונקו, המשפחה הציעה אותו כמועמד. מועמדותו נתמכה על ידי צרפת לואי ה-14, שרצה לגבש את ההשפעה הצרפתית במונקו.
ז'אק ולואיז איפוליט נישאו ב-20 באוקטובר 1715 ונולדו להם תשעה ילדים. טקס החתונה היה המעשה הרשמי הראשון שהמלך בן החמש, לואי ה-15, ביצע במהלך העוצרות של פיליפ השני, דוכס אורליאן.
הנישואים לא היו מאושרים במיוחד. ז'אק העדיף להישאר יותר בוורסאי, שם היו לו כמה פילגשים, מאשר במונקו.
לאחר מותו של אנטואן הראשון ממונקו, נסעה לואיז איפוליט מפריז למונקו ב-4 באפריל 1731 וזכתה לקבלת פנים נלהבת על ידי האוכלוסייה. כשז'אק הצטרף אליה כמה פעמים מאוחר יותר, קבלת הפנים הייתה קרה הרבה יותר.
ז'אק שימש כעוצר עבור אשתו מ-21 בפברואר 1731 ועד מותה. בסוף 1731, לואיז איפוליט מתה מאבעבועות שחורות. ז'אק הראשון הזניח את ענייני המדינה ובלחץ האוכלוסייה נאלץ לעזוב את הארץ במאי 1732. הוא התפטר לטובת בנו אונורה בשנה שלאחר מכן.
את השנים האחרונות לחייו בילה בוורסאי ובפריז. בוורסאי הוצעה לואיז-פרנסואז דה בורבון-מיין, נכדתם של לואי ה-14 ופילגשו, מאדאם דה מונטספן, כאישה לנסיך האלמן; למרות שהיה לה נדוניה גדולה, (היא הייתה בתו של לואי-אוגוסט דה בורבון, דוכס מיין ואשתו, אן לואיז בנדיקט דה בורבון), הנישואים מעולם לא התממשו והנסיך לא התחתן שוב.
מעונו בפריז נקרא על שמו Hôtel Matignon והוא כיום מעונו הרשמי של ראש ממשלת צרפת. לפני מותו, הוא ביקר תדיר בוורסאי עם בנו.
משפחתו
לז'אק ולאשתו לואיז איפוליט, נסיכת מונקו נולדו תשעה ילדים:
רמחיתיים
רָמְחִיתִיִּים (שם מדעי: Coenagrionidae) הם משפחה של שפיראים, בתת-הסדרה שפריריות. זוהי משפחת השפריריות הגדולה ביותר, עם יותר מ-1,300 מינים. למשפחת הרמחיתיים שש תת-משפחות: Agriocnemidinae, Argiinae, Coenagrioninae, Ischnurinae, Leptobasinae ו-Pseudagrioninae.
משפחה זו מכונה גם שפריריות צרות כנף (narrow-winged damselflies) או שפריריות בריכה (pond damselflies). הרמחיתיים נפוצים ברחבי העולם ומשפחה זו היא ממשפחות השפריריות הנפוצות ביותר. במשפחה זו המין הקטן ביותר מבין מין השפריריות. כיום מוכרים יותר מ-110 סוגים במשפחה זו.בישראל נפוצים מיני שפריריות רבים ממשפחה זו.
אטימולוגיה
מקור השם המדעי ככל הנראה נגזר מיוונית coen שפירושו 'משותף' או 'נפוץ' ו-agrio שפירושו 'שדות' או 'בר'. השם העברי נגזר מצורתם המזכירה רומח. שמות הסוגים נקראים גם הם על שמות כלי נשק.
מאפיינים
משפחה זו בעלת מספר מאפיינים מזהים. קטעי הבסיס של המחושים קצרים. הקטעים במחושים בעל אורך דומה. למלות הזנב מדמות עלה. בדרך כלל ורידי הכנפיים שחורות. הכנפיים צרות ושקופות או חסרות צבע. הדפס מגוונים ומנעד צבעים רחב, המינים עשויים להיות ירוקים, כחולים, צהובים, כתומים או סגולים. וריד M3 עולה קרוב יותר לנודוס (מרכז הכנף) מאשר לארקולוס (בסיס הכנף הנמצא קרוב לגוף).
בוגרים חיים במרחבים שונים ביניהם בריכות וביצות. הנקבות מטילות את ביציהן בין צמחית מים שקועה חיה או מתה, ובחלק מהמינים אפילו זוחלות מתחת למים ומטילות את ביציהן. הזחלים נמצאים בדרך כלל בפסולת או בין חומר צמחי שקוע העשוי להיות חי או מת.
התנהגות
הרחמיתיים ניזונים בעיקר מבריומאים, בכך שהם מסתוואים בצמחייה ואורבים להם. מרבית המינים במשפחה בעלי יכולת טיפוס, הם נעזרים בענפים, גבעולים או אבנים כדי לעמוד עליהם ולחפש בעיניהם אחר טרף. לאחר שהם מאתרים טרף הם מכוונים את גופם לכיוונו כדי לתפוס אותו. הם מוציאים את שפתיהם כדי ללכוד את הטרף, אוכלים אותו ומחזירים את שפתיהם חזרה לתוך הפה. הם משתמשים בלסת התחתונה כדי ללעוס את הטרף.
המינים במשפחה זו הם בעלי התנהגות טריטוריאלית והגנתית. בניו זילנד, נצפו זחלי המין Xanthocnemis zealandica מבצעים 25 תנועות גוף שונות שקושרו להגנה מטורפים, תחרות בין פרטים אחרים של אותו המין והתנהגות טריטוריאלית. ארבעה מהצעדים הבולטים היו תנוחת עמידה, הרמת חזה, למלות מופנות קדימה וקשקוש בזנב.
בישראל
מהמינים הנפוצים בישראל המשתייכים למשפחה זו:
סוגים
הסוגים השייכים למשפחה זו:
יחסי אקוודור–רוסיה
יחסי אקוודור–רוסיה הם יחסי החוץ שבין רפובליקת אקוודור לבין הפדרציה הרוסית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לבין אקוודור כוונו רשמית ב-16 ביוני 1945. חילופי השגרירויות התקיימו ב-25 במאי 1970. בדצמבר 1991 ממשלת אקוודור הכירה בפדרציה הרוסית כיורשת של ברית המועצות. כמו כן, אקוודור הייתה אחת מהמדינות היחידות שהציעו לאדוארד סנודן מקלט מדיני בזמן שהיה בנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו.
אקוודור מיוצגת ברוסיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה במוסקבה. רוסיה מיוצגת באקוודור על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקיטו.
פסגת רפרנס
פסגת רפרנס (באנגלית: Reference Peak) היא פסגה חרוטית בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בין הר ולר והר הולינגסוורת'; 6 קילומטרים דרומית למפרץ אמונדסן.
במבט מכיוון צפון, מדרונות הפסגה תלולים ביותר וחלקים (ולכן צורתה החרוטית).
גובהה של הפסגה 1,030 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה התגלתה לראשונה באוקטובר 1956 על ידי משלחת של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של פ. וו. קרוהן (P.W. Crohn).
לקריאה נוספת
• Edward S. Grew, Osumilite in the Sapphirin-quartz Terrane of Enderby Land, Antarctica: Implications for Osumilite Petrogenesis in the Granulite Facies, American Mineralogist, Volume 67, pages 762-787, 1982
החלטה 497 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 497 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-17 בדצמבר 1981, והיא עוסקת בהחלת החוק הישראלי ברמת הגולן.
ההחלטה התקבלה בעקבות קבלת חוק רמת הגולן בכנסת ישראל ב־14 בדצמבר 1981 שקבע כי "המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בשטח רמת הגולן".
מועצת הביטחון קבעה כי החלטת ישראל להחיל את חוקיה, סמכויות השיפוט והמינהל על רמת הגולן, היא בטלה ומבוטלת ואין לה כל תוקף משפטי בינלאומי (סעיף 1 להחלטה).
מייקל מקורמאק
מייקל פרנסיס מקורמאק (באנגלית: Michael Francis McCormack; נולד ב-2 באוגוסט 1964) הוא פוליטיקאי אוסטרלי המכהן כנציג מחוז הבחירה ריברינה בבית הנבחרים האוסטרלי מאז 2010 מטעם המפלגה הלאומית של אוסטרליה. מפברואר 2018 ועד יוני 2021 כיהן מקורמאק כמנהיג המפלגה הלאומית וכסגן ראש ממשלת אוסטרליה.
זעפרן
זעפרן (ספרן או ספרון) הוא תבלין המופק מהצלקת של פרח הכרכום התרבותי (Crocus sativus), מין בסוג כרכום השייך למשפחת האירוסיים.
מוצאו הידוע של הזעפרן הוא צפון הודו (קשמיר), משם נדד והגיע גם לארצות ערב ולאירופה.
מייקל מקורמאק
ביוגרפיה
מקורמאק פוטר מ"דיילי אדוורטייזר" בפברואר 2002. בתגובה, יותר מ-20 עיתונאים, צלמים ועובדי עריכה אחרים עזבו את מערכת העיתון כמחאה על פיטוריו בתוך יממה אחת. מקורמאק תבע את קבוצת "ריברינה מדיה" על פיטורים לא הוגנים, ובשנת 2003 יישבו מקורמאק ואנשי הקבוצה את הסכסוך מחוץ לכותלי בית המשפט עבור סכום שלא פורסם. לאחר מכן התחיל להתמקצע בתחום המדיה והפרסום התקשורתי כעצמאי. מק'ורמק גם כיהן כמנהל מועדון מרוצי הסוסים של מורומביג'י בשנים 1994–2003, ואף שימש כהיסטוריון הרשמי של המועדון.
זעפרן
תבלין הזעפרן נמכר כאבקה, או בצורתו המקורית - שהיא חוטים כתומים-חומים. מקור השם מהמילה אַסְפַר (أَصْفَر), שמשמעה צהוב בערבית, ומכאן נגזר שם התבלין (זעפרן - زَعْفَرَان).
הזעפרן נחשב ליקר שבתבלינים. מחיר קילו אחד באיכות גבוהה של זעפרן עשוי להגיע לכ-10,000 דולר. מחירו הגבוה של תבלין זה נובע מהקושי הרב בהפקתו, מאחר שכל פרח ממנו מופק התבלין פורח פעם אחת בשנה בלבד, בכל פרח ישנן שלוש צלקות והן נקטפות אך ורק באופן ידני. להפקת ק"ג בודד של התבלין היקר נדרשים כ-70,000 עד 200,000 פרחים. הפריחה מתרחשת בחודשים אוקטובר ונובמבר והגשם עלול להזיק לפרחים.
מייקל מקורמאק
ביוגרפיה
בבחירות הפדרליות שנערכו ב-2004 ו-2007, ניהל מקורמאק את מסע הבחירות של קיי האל, חברת הפרלמנט האוסטרלי כנציגת מחוז הבחירה ריברינה מטעם המפלגה הלאומית של אוסטרליה. האל הודיעה על פרישתה מהפוליטיקה באפריל 2010, ומקורמאק זכה לאחר מכן בבחירות המקדימות לייצוג ריברינה מטעם המפלגה הלאומית לפרלמנט. המפלגה הליברלית של אוסטרליה העמידו מועמד לייצוג מחוז ריברינה בפרלמנט בפעם הראשונה מאז 1998, אך הם בכל זאת לא הצליחו לנצח בבחירות על המחוז ומקורמאק נבחר לנציג המחוז בבית הנבחרים.
זעפרן
שימושים
השימוש בזעפרן ידוע כבר מימי קדם, הן לצורך בישום, לתיבול ולמרפא ואף ידוע כאחד ממרכיבי הקטורת. בימי הביניים התייחסו לזעפרן כאל סם המשרה אהבה, או כתרופה למחלת הנפילה ולטיפול בכאבי עיניים. במטבח נהוג להשתמש בו בעיקר כתוספת לתבשילים ומרקים שונים, למשל בהכנת ריזוטו איטלקי. הוא מהווה גם מרכיב מרכזי בליקר סטרגה. תבלין הזעפרן משמש גם בהכנת מאכלים פרסיים, כגון פאלודה ו"גלידה פרסית" המבוססת על התבלין ונקראת גם "גלידת זעפרן" (וגם בשמות נוספים: "גלידת פרח וזמיר", או "גלידת אכבר משטי" שהיה מוכר הגלידה שהמציא אותה). השימוש בזעפרן נפוץ גם במיני מאכלים הודיים, בנוסף לפרסיים. הזעפרן קשה להשגה, אך ניתן לרוכשו בחנויות ייעודיות או, לחלופין, לגדלו בעציץ אחרי השגת פקעות שלו.
זעפרן ותבלינים אחרים כמוקד לקולוניאליזם
מימי הביניים עד העת החדשה התנהל סחר בזעפרן. ערכו של הזעפרן היה מהגבוהים בתבלינים - בתקופות מסוימות, מחירו השתווה אפילו לזה של הזהב. מקומות הגידול המרכזיים של הזעפרן היו בעיקר בקבוצות האיים שליד אוסטרליה (למשל באינדונזיה), בדרום אמריקה - ברזיל, וכן במספר איים באוקיינוס האטלנטי. השליטה באיים ובמשאב יקר הערך הגדל בהם הייתה נתונה בתחרות קשה בין המעצמות בתקופת הקולוניאליזם המוקדם. אנגליה נכנסה לשדה הסחר בתבלינים כבר בסוף המאה ה-15, יחד עם צרפת, אחרי הספרדים והפורטוגזים. האחרונים החזיקו בנתיבי הים המהירים ביותר למזרח והובילו במספר תחנות המסחר שברשותם במאה ה-16. הולנד נכנסה למאבק בשלהי המאה ה-17, והייתה המעצמה הימית הראשונה שיצאה מהמאבק הקולוניאליסטי על תבלינים מפני שאיבדה את מושבותיה למעצמות אחרות, או משום שהטריטוריות שבהן שלטה קיבלו עצמאות.
מייקל מקורמאק
ביוגרפיה
לאחר שקואליציית הליברלים-לאומים זכתה בבחירות הפדרליות ב-2013, התמנה מקורמאק למזכיר פרלמנטרי עבור שר הפיננסיה מתיאס קורמן. לאחר מכן מונה לעוזרו המינסטיריאלי של וורן טרוס, סגן ראש הממשלה ושר התשית והפיתוח האזורי. בפברואר 2016 מונה לסגן שרת ההגנה מאריס פיין.
זעפרן
זעפרן ותבלינים אחרים כמוקד לקולוניאליזם
ב-1580 הוכרז על הסכם אי-התערבות בין ספרד לפורטוגל בשם "איחוד הכתרים הספרדי-הפורטוגלי", שהיווה מימוש של הסכם לא כתוב שהיה בתוקף כבר מראשית ייסוד מושבות התבלינים, וחילק את העולם לאזורי השפעה בין שתי המעצמות הימיות האיבריות. שליטתה של ספרד התמקדה במערב דרום אמריקה, במרכז אמריקה וגם ברצועת איים ליד מקסיקו, הפורטוגלים שלטו באופן מפוזר יותר במקומות כמו דרום-מזרח אמריקה, חופי אפריקה והודו. הולנד הסתפקה בתחילה בעיקר בשרשרת איים צפונית לאוסטרליה. הצרפתים השתלטו בעיקר בצפון מזרח אמריקה וצפון מערב אפריקה אך פעלו גם הם במרחב האוקייאני, בעיקר בפפואה -ניו גיני. האימפריה הבריטית עלתה בעוצמתה במהלך המאה ה-17 ועם הזמן השתלטה על שטחים בכל היבשות, מה שגרם להתנגשויות וחיכוכים בינה לכל שאר המתחרות האירופאיות. מרבית החיכוכים היו בין ההולנדים לבין האנגלים והתרחשו ברצועת איים צפונית לאוסטרליה במאה ה-18. תבלינים כמו הזעפרן היוו תירוץ וזרז למאבקי השפעה וסכסוכי סחר בין המעצמות, כשמתח שנוצר באוקיינוס השקט היה יכול להתבטא בקרב בדרום אמריקה.
מייקל מקורמאק
ביוגרפיה
בחודש יולי 2016, לאחר הבחירות הפרלמנטריות שנערכו באותה השנה, מונה מקורמאק לתפקיד השר לענייני עסקים קטנים. בתפקידו זה הוא היה אחראי על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של אוסטרליה (ABS), שערכה את מפקד האוכלוסין הלאומי של שנת 2016 ואת סקר הדואר בדבר נישואים חד-מיניים באוסטרליה. על אף שמקורמאק מתנגד לנישואים חד-מיניים, הצביע בעד תיקון לחוק הנישואין, לאחר שהבטיח לבוחריו להצביע בהתאם לתוצאת סקר הדואר. כאשר וורן טרוס פרש כמהנהגת המפלגה הלאומית בפברואר 2016, נתן מקורמאק פומבי להתלבטויותיו האם להתמודד במקומו להנהגה. בסופו של דבר הוא בחר שלא להתמודד להנהגה, וברנבי ג'ויס נבחר במקום טרוס. לאחר התפטרותו של ג'ויס בפברואר 2018, הודיע מקורמאק כי יתמודד על המנהיגות. משנבחר למנהיג המפלגה הלאומית מונה לסגן ראש ממשלת אוסטרליה בממשלתו של מלקולם טרנבול, והוא ממשיך לכהן בתפקיד זה גם תחת ממשלתו של סקוט מוריסון.
זעפרן
ארצות גידול
עיקר הגידול של הזעפרן הוא באיראן, מרוקו וספרד.
עם התפתחויות טכנולוגיות בתעשיית הפוד טק נעשים ניסיונות לגדל את הזעפרן בוורמונט שבארצות הברית, במושב בר גיורא נעשה ניסיון פיתוח ישראלי לייצור זעפרן במעבדה בתקווה להוזיל את עלותו.
מייקל מקורמאק
ביוגרפיה
ביוני 2021 הודח מקורמאק מתפקידו כמנהיג המפלגה הלאומית וסגן ראש הממשלה בבחירות פנימיות שהתקיימו בתוך מפלגתו, בהן שב לתפקידו ברנבי ג'ויס.
Controversy
Controversy (בעברית: מחלוקת) הוא אלבום האולפן הרביעי של המוזיקאי האמריקאי פרינס. הוא יצא לאור ב־14 באוקטובר 1981 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס". פרינס כתב את כולו (למעט שיר אחד), הפיק ועיבד אותו, וניגן ברוב הכלים.
מייקל מקורמאק
חיים אישיים
נשוי לקתרין שואו מאז 1986, לשניים שלושה ילדים, ג'ורג'ינה, אלכסנדר וניקולס.
Controversy
"Controversy" הגיע למקום השלישי במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ והוכתר כאלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). מבקרי מוזיקה של מגזין "The Village Voice" בחרו בו למקום השמיני ב"מצעד אלבומי הג'אז והפופ של 1981".
The Nona Tapes
The Nona Tapes היא קלטת וידאו שהוציאה להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס לשם קידום אלבומה השלישי, Alice in Chains מ-1995.
Controversy
הצלחה מסחרית
"Controversy" הגיע בשיאו למקום ה־21 במצעד בילבורד 200 ולמקום השלישי במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. ב־11 בינואר 1985 הוכתר האלבום כאלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). ב־7 במרץ 2014 הוא הוכתר כאלבום זהב בבריטניה. בעקבות מותו של פרינס נכנס האלבום מחדש למצעד בילבורד 200 והגיע למקום ה־55.
ביקורת
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב:
The Nona Tapes
בספטמבר 2006 יצא אלבום האוסף The Essential Alice in Chains שכלל את "Nona Tapes" לראשונה על גבי די.וי.די.
Controversy
ביקורת
סימון פרייס, מבקר הגרדיאן, בביקורת רטרוספקטיבית, ביטא את נטייתם של כמה מבקרים לראות באלבום "גשר" בין האלבום שקדם לו לבין זה שבא אחריו:
משתתפים
נלקח מ־AllMusic ומהערות האלבום.
מחנה קיץ
מחנה קיץ (באנגלית: Camp או Summer camp) הוא אתר נופש ופנאי ייעודי על פי רוב עבור ילדים ובני נוער לחודשי הקיץ. אתר זה המשמש לפעילות נופש ופעילות חינוך, מהווה קייטנה בתנאי פנימייה או מגורי-שדה (על בסיס אוהלים). לרוב, עיקר הפעילות באתר מתמקדת בפעילות ספורט ובפעילות בטבע ובשטחים פתוחים (כגון ניווט, בנייה מחנאית, בישול בתנאי שדה, תחרויות, ולעיתים אף שחייה או שיט בקאנו) ומיועדת להקנות לקייטנים המתגוררים במחנה יכולות הישרדות בתנאי שטח. בשל שהיית החניכים במחנה גם בלילה ניתן לקיים במסגרת המחנה פעילויות ליליות כגון צפייה בכוכבים והדלקת מדורות.
היסטוריה
הצורך במחנות הקיץ, ובנוהג של תושבי הערים לשלוח את ילדיהם לנופש בכפר בחודשי הקיץ, התפתח רק לאחר היווצרות מעמד בורגני אמיד בשלהי המאה ה-19. קודם למהפכה התעשייתית אוכלוסיית הערים הייתה קטנה ותושביהם לרוב לא יצאו את הערים. האריסטוקרטים נהגו לנפוש בבתי קיץ כפריים, אולם מושג הפנאי והנופש לא היה מקובל בקרב המעמדות הנמוכים. המהפכה התעשייתית היא שהובילה לעיור נרחב באירופה, והצפיפות הרבה בערים, לצד הזיהום הרב שבהם, הביא את המעמד הבורגני (אשר יכול היה לשאת בנטל הכלכלי) לבחור בנופש כפרי עבור ילדיו. ככל הנראה מחנה הקיץ הראשון היה מחנה קיץ דתי שנוסד בהרי האלפים בשווייץ בשנת 1876.
בשלהי המאה ה-20 התפתחו מחנות הקיץ וכיום המונח כולל גם מחנות קיץ בקמפוסי אוניברסיטאות בהם עיקר היכולות הנלמדות אינן קשורות לספורט ולהישרדות בשטח. במחנות קיץ אלה מתמקדים הקייטנים בלימוד שפה, באמנות, במוזיקה, במתמטיקה ובמדעים. סוג נוסף של מחנות קיץ שהתפתח בשלהי המאה ה-20 הן מחנות דיאטה בהן מתמקד מחנה הקיץ בהורדת המשקל של הקייטנים באמצעות ספורט, וחינוך לתזונה נכונה, לצד פיקוח על המזון הנאכל.
מחנות קיץ רבים ברחבי העולם מאורגנים על ידי ארגוני דת, המנסים במהלך השהות במחנה להקנות לקייטנים ערכי דת.
ישראל
בעוד שמוסד הקייטנות נפוץ מאוד בישראל, והורים רבים שולחים את ילדיהם לקייטנות במהלך חופשת הקיץ, מוסד מחנות הקיץ המתפרשים על תקופה של מספר שבועות, בהם הילד אינו חוזר הביתה, כפי שמקובל ברוב מדינות העולם, אינו נפוץ בישראל.
מחנות הקיץ נערכים בדרך כלל על ידי תנועות הנוער ביערות וחורשות וכוללים הקמת מבנים מסנדות, בישול במטבחי שדה ותחרויות ספורט, תחרויות בנייה ושדאות. המחנה נמשך בין שלושה לעשרה ימים ולרוב מוקם ומופעל על ידי בני נוער עבור החניכים הצעירים יותר. המחנה מאפשר היכרות ועירוב בין קבוצות של אותה תנועת נוער מאזורים שונים בארץ.
במקביל קיימות (עבור אוכלוסייה מבוססת במיוחד) גם קייטנות בהן נשלחים הילדים לארצות אירופה לצורך לימוד שפה זרה ("סאמר סקול"), או מחנות קיץ הפועלים באוניברסיטאות תוך התמקדות במדע וטכנולוגיה.
בקרב אוכלוסייה חרדית אמידה נפוצה בשנים האחרונות שליחת ילדים ל"קאמפ", הדומה במתכונתו למחנה קיץ בארצות הברית, תוך התאמתו לתכנים של אוכלוסייה זו.
ארצות הברית וקנדה
מדי שנה נופשים בארצות הברית למעלה מ-10 מיליון ילדים בכ-12,000 מחנות קיץ. מרבית המחנות מופעלים על ידי ארגוני דת, ועל ידי תנועות נוער כגון תנועת הצופים.
70% ממחנות הקיץ בקנדה מופעלים על ידי ארגוני דת שונים.
חלק גדול של היהדות החרדית נוהג לצאת בחודשי הקיץ למחנות קיץ ("קאנטריז"), בעיקר בהרי הקטסקיל. לחצרות חסידיות ולישיבות ישנם מחנות משלהם. אחד המחנות הראשונים הוא גן ישראל של חסידות חב"ד.
הממלכה המאוחדת
בעשורים האחרונים היו בבריטניה מספר ארגונים שביססו עצמם על הצעה של אפשרויות רבות לחופשת הקיץ, כמו גם מחנות לפי נושאים ואירועים גדולים חד-יומיים. חלק מהקבוצות הדתיות כמו אחוות ישו למשל מארגנות מחנות קיץ משלהן ברחבי המדינה. מספר ארגוני נוער כמו הצופים הבריטים, צוערי הצבא, ותנועות הנוער היהודיות, מארגנים מחנות קיץ לחניכים שלהם אשר לרוב אינם פתוחים למי שאינו חבר בארגון.
צרפת
בצרפת קשורים מחנות הקיץ לתרבות הפנאי של חודשי הקיץ (הוקאנס). המחנות מכונים בשם "מושבות החופש" (בצרפתית: colonie de vacances) או "מרכזי חופש" (centre de vacances), וכ-25% מילדי צרפת משתתפים במחנות אלה מדי שנה.
רוסיה
מחנות הקיץ הראשונים ברוסיה הופעלו זמן קצר לאחר הקמת ברית המועצות. מחנות אלה כונו בשם "מחנות החלוצים הצעירים" ונועדו להנחלת התעמולה הסובייטית בקרב בני הנוער, ומומנו על ידי הממשל הסובייטי. מספר המחנות גדל במהלך השנים בשנת 1973 פעלו בברית המועצות כ-40,000 מחנות קיץ בהם נכחו למעלה מ-9 מיליון ילדים. לאחר נפילת ברית המועצות פחת מספר המחנות והן הפכו למחנות פרטיים.
מחנות קיץ בינלאומיים
קיימים גם מחנות קיץ בינלאומיים המופעלים על ידי ארגונים בינלאומיים שונים או באופן פרטי. ברוב המקרים המחנות מיועד לקהל יעד מסוים ופועלים סביב נושא מסוים כמו דת, פעילות טבע ואקסטרים, תנועת נוער וכו'. מחנה הקיץ לבני נוער הגדול ביותר הוא ג'מבורי הצופים העולמי של ארגון הצופים העולמי המתקיים מידי 4 שנים, כל פעם במדינה אחרת בעולם וכולל בין 40 ל-50 אלף משתתפים במחזור אחד במשך כ-10 ימים.
אלכסנדר בוסטמנטה
סר ויליאם אלכסנדר קלארק בוּסטַמָנְטֶה (William Alexander Clarke Bustamante 24 בפברואר 1884 - 6 באוגוסט 1977) היה ראש ממשלתה הראשון של ג'מייקה מקבלת עצמאותה ב-1962 ועד 1967, לפני כן כיהן כראש השרים (1953-1955). בוסטמנטה הקים ב-1943 את מפלגת הלייבור של ג'מייקה ועמד בראשה עד 1974. נחשב גיבור לאומי בארצו.
תולדות חייו
נולד בהנובר, ג'מייקה לאם ממוצא מעורב ולאב ממוצא אירי-קתולי. שמו בלידתו היה ויליאם אלכסנדר קלארק, אולם הוא אימץ לו את השם בוסטמנטה על שם חבר ספרדי.
לאחר שבגר נסע בעולם ועבד בעבודות שונות בקובה ובארצות הברית. בשנת 1932 שב לג'מייקה והיה לפעיל מרכזי בתנועה הג'מייקנית לעצמאות וראש איגוד עובדי התעשייה. ב-1938 הצטרף למפלגת העם הלאומית (PNP) שאך נוסדה בראשות נורמן מנלי. יחד הובילו השניים מהלך לקבלת זכות הצבעה לאזרחי האי, שהוענקה לבסוף על ידי בריטניה ב-1944. ב-1940 נכלא בוסטמנטה בשל פעילותו. לאחר ששוחרר פרש ממפלגתו של מנלי והקים את מפלגת הלייבור (JLP). בבחירות הראשונות למועצה המחוקקת, שנערכו בדצמבר 1944 זכתה מפלגת הלייבור בראשות בוסטמנטה ב-22 מתוך 32 מושבי המועצה. מפלגת הלייבור זכתה ברוב במועצה גם בבחירות הבאות, ב-1949. בוסטמנטה, שהחזיק בתיק התקשורת, הפך לראש הרשות המבצעת בפועל. בשנת 1953 יצר השלטון הבריטי באי את משרת ראש השרים ובוסטמנטה קיבל מעמד רשמי, בו החזיק עד לבחירות 1955, בהן עלתה מפלגת ה-PNP של מנלי לשלטון. בשנים 1947–1948 כיהן גם כראש עיריית קינגסטון. ב-1955 הוענק לו תואר אביר מסדר האימפריה הבריטית.
בוסטמנטה כיהן רשמית כראש ממשלה עד בחירות 1967, אולם למעשה פרש מחיים ציבוריים פעילים ב-1965 והעביר את סמכויותיו לדונלד סנגסטר. הוא המשיך לכהן באופן רשמי כראש מפלגתו עד 1974, אך במעמד סמלי בלבד. ב-1969 הוכרז רשמית כגיבור לאומי, יחד עם שותפו ויריבו במאבק לעצמאות, נורמן מנלי ופעיל זכויות השחורים, מרקוס גארבי.
בוסטמנטה נפטר ב-1977 בן 93 ונקבר בפארק הגיבורים הלאומיים בקינגסטון.
Live Facelift
Live Facelift היא קלטת וידאו של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס.
הקלטת יצאה ב-30 ביולי 1991 בחברת סוני מיוזיק והיא אורכת 45 דקות. הקלטת מתעדת 5 שירים מתוך הופעתה של הלהקה ב-"Moore Theater" בסיאטל, שהתקיימה לאחר חזרתה של הלהקה מסיבוב ההופעות המשותף שלה עם מגאדת'. חמשת השירים הם מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, Facelift, ששוחרר מעט לפני ההופעה. בנוסף מכילה הקלטת את שלושת הוידאו קליפים הראשונים של הלהקה.
אלכסנדר ברנפס
ד"ר אלכסנדר בנין ברנפס (באנגלית: Alexander Benin Bernfes; 1909 – 27 בדצמבר 1986, לונדון) היה אוצר ואספן תצלומי השואה. באוספו הפרטי נשמרו תצלומים מתקופת השואה ובמיוחד תצלומים של יהודי ורשה וגטו ורשה.
ביוגרפיה
לפני השואה היה ברנפס מרצה ב בוורשה. בשנת 1942 נמלט ברנפס מגטו ורשה, חצה את אירופה והגיע ללונדון. שם מסר עדות ראייה על הכיבוש הגרמני במזרח אירופה ועל גורל היהודים. מיד לאחר המלחמה נטל ברנפס על עצמו חיפוש אחר תיעוד מצולם של מאורעות השואה ושימורו של תיעוד זה. הוא אסף בעיקר תצלומים ממקורות גרמניים, תצלומים של צלמים גרמניים מקצועניים וחובבים, הן בסטילס והן בווידאו. בין המקורות לאוספיו היו תצלומים שביצעו חיילי הצבא הגרמני (הוורמכט), אנשי השירות החשאי הבריטי, אנשי גסטפו שהופקדו על תיעוד החיים והמוות בגטו, ועוד.
ברנפס העיד במשפטי נירנברג. פרסומים מודפסים רבים, תערוכות רבות ואף סרטים התבססו על אוספיו ועל חומרים שסיפק. בין היתר מבוסס על אוספיו הסרט התעודי "גטו ורשה", ובו גם תצלומי ארכיון מאלבומו הפרטי של הימלר ומצילומי הצבא הגרמני, האס-אס והגסטפו, חומקים שאסף ברנפס. ברנפס אף היה הקריין בסרט.
כיוון שהיה ערירי, לא נודע דבר מותו אלא שבועות לאחר מותו. עם פינוי דירתו הובא דבר מותו הובא לידיעת רפאל שרף, וכך ניצל חלק גדול מארכיוניו. לפי צוואתו, יועדו ארכיוניו לעבור ליד ושם. עם זאת, חלק מאוספיו מצויים בארכיון ייוו"א.