cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איטליה
הרנסאנס
ב-1348 פרצה מגפת המוות השחור שקטלה כשליש מאוכלוסיית איטליה. המגפה קירבה את קץ המשטר הפאודלי, והביאה לסדר החברתי והמבנה התרבותי של תקופת הרנסאנס. ההתאוששות מהאסון שגרמה המגפה הובילה לתחייה של ערים, המסחר והכלכלה, אשר עודדו תקופה של הומניזם ורנסאנס, הידוע בעיקר בשל ההישגים התרבותיים בתקופה זו. בתקופת הרנסאנס הייתה תחייה תרבותית, פילוסופית ואמנותית. הרעיונות שאפיינו את הרנסאנס מקורם בפירנצה של סוף המאה ה-13, ובמיוחד בכתביהם של הסופרים פטרארקה ודנטה וביצירותיו של האמן ג'וטו די בונדונה. הרנסאנס שהחל באיטליה התפשט בכל אירופה, ובמאות ה-15 וה-16 הפכה איטליה למרכז התרבות של אירופה, ואירעו בה התפתחויות רבות וחשובות בתחומי הציור, הפיסול והאדריכלות.
שלטון זר ומלחמות נפוליאון
המלחמות האיטלקיות שהחלו בסוף המאה ה-15 הביאו לעשרות שנים של מתקפות צרפתיות על מדינות איטליה. עם סיומן, בשנת 1559 הייתה איטליה מחולקת למדינות שהיו בשליטה ישירה או עקיפה של ספרד ההבסבורגית. מלחמת הירושה הספרדית הביאה לשליטה אוסטרית על חלקים נרחבים של צפון איטליה. איטליה נותרה מחולקת לרפובליקות ולממלכות זעירות, תחת שלטון זר. איטליה סבלה ממעבר נתיבי הסחר מהים התיכון לאוקיינוס האטלנטי. התוצאה הייתה הידרדרות איטית במאות הבאות.
מגפות המשיכו להכות באיטליה מהמאה ה-14 ועד המאה ה-17. במגפה של 1575–1577 מתו כ-50,000 איש בוונציה. בחצי הראשון של המאה ה-17 קטלה המגפה 1,730,000 איש. בשנים 1629–1631 סבלה צפון איטליה מהמגפה הגדולה של מילאן, וב-1656 הכתה בנאפולי מגפה שגבתה את חייהם של 300,000 נפש.
נפוליאון בונפרטה פלש לאיטליה בשנת 1796 וייצב בה שלטון ממושך ורצוף במשך כ-18 שנים, למעט תקופה קצרה בשנת 1799 כשהאוסטרים והרוסים הצליחו להניס את הצבאות הצרפתים, אך תבוסה בקרב מרנגו הביאה לקץ השאיפות האוסטריות באיטליה עד קונגרס וינה. צרפת שלטה ישירות בחלקים נרחבים בצפון מערב איטליה, בצפון מזרח איטליה הוקמה "הרפובליקה האיטלקית" שהוחלפה לאחר מכן ב"ממלכת איטליה" שהתקיימה עד 1814. בעקבות נפילת נפוליאון השיב קונגרס וינה את הגבולות הישנים שחילקו את איטליה, והיוו רשת של מדינות זערוריות, הנשלטות באופן ישיר או עקיף בידי מעצמות אירופיות שונות, ובמיוחד אוסטריה.
איחוד איטליה
בעקבות הרפובליקה האיטלקית שהקים נפוליאון, שהפכה מאוחר יותר לממלכת איטליה, התגברו באיטליה הנטיות הלאומיות. הכוחות העיקריים שתמכו באיחוד איטליה היו הקרבונארי, אגודות סודיות של בני המעמד הבינוני והאינטלקטואלים שנמשכו לרעיונות המהפכה הצרפתית, ומאידך מנהיגי ממלכת סרדיניה–פיימונטה, השמרנים יותר. מנגד עמדו האימפריה האוסטרית, שלא הכירה בקיומה של איטליה כישות פוליטית, והאפיפיור, שחשש מפגיעה בכוחה של הדת. הקרבונארי וקבוצות אחרות התקוממו כמה פעמים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, אך דוכאו פעם אחר פעם בידי האוסטרים. ב-1848, כחלק מאירועי אביב העמים, היו התקוממויות נוספות באיטליה; קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, הכריז מלחמה על האוסטרים, אך הובס בקלות בידי כוחותיו של הגנרל רדצקי בקרב נובארה.
ב-1852 התמנה לראש ממשלת סרדיניה-פיימונטה קמילו דה קאבור, תומך נלהב באיחוד איטליה. הוא הבין שסרדיניה-פיימונטה לא תצליח להתמודד עם האוסטרים לבדה, ולכן כרת ברית עם נפוליאון השלישי קיסר צרפת. ב-1859 פרצה מלחמה בין הצדדים. בעקבות המלחמה עברה לומברדיה לידי סרדיניה-פיימונטה, אך אזור ונטו נותר בידי האוסטרים. ב-1860 סיפח קאבור את טוסקנה, מודנה ופארמה, שהשתייכו לאפיפיור. ניס וסבויה הועברו לצרפתים תמורת הסכמתם למהלך.
באותה שנה החלה התקוממות נוספת בסיציליה. ג'וזפה גריבלדי הפליג בראש כוח בן אלף מתנדבים לסייע להתקוממות. המורדים הצטרפו לכוח ובתוך חודשיים כבשו את כל סיציליה. גריבלדי חצה את מצר מסינה אל היבשת והתקדם צפונה, בתמיכתה של האוכלוסייה המקומית. המורדים נכנסו לנאפולי, אך לא יכלו להתמודד מול צבאו הסדיר של פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות. לשם כך בא לעזרתו ויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה-פיימונטה. בדרך לנאפולי גבר על צבאו של האפיפיור, שחשש עדיין מאובדן האוטונומיה שלו. למרות התנגדותו העיקשת נאלץ פרנצ'סקו להיכנע לאחר מצור ארוך, אך מאוחר יותר המשיך את מאבקו בלוחמת גרילה. ב-1861 הכריז ויטוריו אמנואלה על עצמו מלך איטליה. ואכן, למעט ונטו ורומא, הייתה כל איטליה תחת שלטונו.
ב-1866 התייצב ויטוריו אמנואלה לצדה של פרוסיה במלחמתה נגד אוסטריה. משניצחה פרוסיה במלחמה, הוענק לאיטלקים אזור ונטו, למרות כישלונותיהם הצורבים בשדה הקרב. באותה שנה ניסה גריבלדי לעלות על רומא, אך נבלם דווקא בידי ויטוריו אמנואלה, שהיה פרגמטי יותר, והעדיף לא להיכנס לסכסוך עם הצרפתים שהגנו על האפיפיור. ב-1867 ערך גריבלדי ניסיון נוסף, שנבלם בתבוסה לצבא האפיפיור ולצרפתים. רק ב-1870, כשהצרפתים היו עסוקים במלחמת צרפת–פרוסיה, נכנסו כוחותיו של ויטוריו אמנואלה לרומא, ושנה מאוחר יותר קבע אותה כבירת הממלכה האיטלקית החדשה.
מלחמת לוב
בראשית המאה ה-20 עקבה איטליה בקנאה אחר התחרות בין המעצמות הקולוניאליות על מושבות, והגיעה למסקנה שהגיעה השעה להגדיל את אוסף השטחים שלה מעבר לים. האימפריה העות'מאנית הייתה חלשה, קרועה במחלוקות מבית ומתמודדת עם מרידות באלבניה ובתימן, והמעצמות האחרות היו טרודות במשברים במרוקו. במשך השנים קיבלה איטליה הבטחות מבריטניה, מצרפת, מאוסטריה-הונגריה ומרוסיה, שהכירו באינטרסים המיוחדים שלה בשני המחוזות העות'מאנים בצפון אפריקה, קירנייקה וטריפולי (כיום בלוב). בספטמבר 1911 הציבה איטליה לאימפריה העות'מאנית אולטימטום ופלשה לצפון אפריקה תוך נקיטת שיטות אכזריות כדי לדכא את ההתנגדות הנרחבת במקום. המעצמות הגדולות האחרות לא רצו להתערב מחשש שירחיקו את איטליה לכיוון יריבותיהן. האיטלקים שילמו מחיר כבד על כיבושיהם, עם גירעון עצום בתקציב וכ-8,000 חיילים הרוגים ופצועים בשנה הראשונה לכיבוש. מחיר כבד שילמו גם תושבי לוב. תחת שלטון האיטלקים הידרדרה לוב והייתה למדינה נחשלת. התנגדות הלובים נמשכה עד שנות העשרים, אז קם מנהיג חדש לאיטליה, בניטו מוסוליני ששם קץ להתנגדותם בצורה אכזרית ובמחיר של חמישים אלף לובים הרוגים.
איטליה הפשיסטית
במהלך מלחמת העולם הראשונה איטליה כרתה ברית עם צרפת ואנגליה נגד הקיסרות הגרמנית ואוסטרו-הונגריה, וב-23 במאי 1915 נכנסה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. בתוקף ההסדר שלאחר המלחמה, איטליה קיבלה שטח אוסטרי לשעבר לאורך הגבול הצפון-מזרחי. ב–1922 הנהיג מוסוליני מנהיג המפלגה הפשיסטית את "המצעד על רומא": הפיכה שקטה בה תפס את השלטון בפועל בעזרת הפעלת לחץ כבד על הממשל. ראש הממשלה ג'ובאני ג'וליטי התפטר ופינה את מקומו למוסוליני, ששהה כל אותה עת במילאנו. ההפיכה התאפשרה רבות בזכות תמיכתם של המלך ורבים מקציני הצבא, שסירבו להורות לצבא לפעול כנגד הפשיסטים. במהלך השנים הבאות חיסל מוסוליני את שאר המפלגות הפוליטיות באיטליה, אסר חירויות אישיות, והתקין דיקטטורה פשיסטית שכונתה "מדינת הקורפורט".
ב–1929 חתם מוסוליני עם הוותיקן את הקונקורדאט, במסגרתו הנצרות הקתולית הפכה לדת המדינה. הוותיקן הפך למדינה עצמאית. כך קנה מוסוליני את אחדות העם האיטלקי ואף את תמיכת הקתולים מחוץ לאיטליה. בשנת 1935 החלה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. באפריל 1936 נכבשה הבירה אדיס אבבה, וקיסר אתיופיה היילה סילאסי נמלט. בעקבות המלחמה עלתה ההערצה כלפי מוסוליני לשיא, ואיטליה פרשה מחבר הלאומים בעקבות סנקציות שהוטלו עליה.
במלחמת האזרחים בספרד שפרצה ב-1936 תמכה איטליה הפשיסטית יחד עם גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית בגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו הפשיסטי, שנלחם בספרדים הדמוקרטים שנתמכו על ידי ברית המועצות הקומוניסטית. במלחמת העולם השנייה לחמה איטליה הפאשיסטית לצד מדינות הציר יחד עם גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית. באוקטובר 1940 פתחה במלחמת איטליה–יוון כאשר פלשה ליוון, ובמקביל ניהלה לצד הנאצים מלחמה בים התיכון ובצפון אפריקה כנגד בעלות הברית. עד שנת 1943 הובס הצבא האיטלקי בצפון אפריקה ובברית המועצות. בעקבות פלישת בעלות הברית לסיציליה ב-1943, פיטר המלך את מוסוליני, אסר אותו ומינה את פייטרו באדוליו לתפקיד ראש הממשלה. בספטמבר 1943 חתם באדוליו על הסכם כניעתה ללא תנאי של איטליה, בניגוד לדעתה של גרמניה הנאצית, שמיד תפסה את רוב שטח הארץ ושחררה את מוסוליני, שהנהיג בצפון המדינה משטר קצר-חיים - הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. בעוד בעלות הברית, שנחתו בדרום, התקדמו צפונה בסדרת מבצעים שכונתה המערכה באיטליה במלחמת העולם השנייה, הוקמה מחתרת אנטי-פשיסטית פופולרית במשך שתי שנותיה האחרונות של המלחמה, והטרידה כוחות גרמניים עד גירושם באפריל 1945, אז גם תפסו הפרטיזנים האיטלקים את מוסוליני ורצחו אותו ואת פילגשו.
איטליה מסוף מלחמת העולם השנייה עד ימינו
ב-1946 נערך משאל עם (שבו, לראשונה באיטליה, הורשו גם נשים להצביע) שסיים את המונרכיה, ומועצה מחוקקת נבחרה לכתיבת חוקה לרפובליקה. הולדת הרפובליקה האיטלקית הייתה נתונה בדיון עמוק. במסגרת הסכם השלום של 1947 תיקונים קלים נערכו בגבולה של איטליה עם צרפת, אזור הספר המזרחי הועבר ליוגוסלביה והאזור מסביב לעיר טריאסטה הוכרז כטריטוריה חופשית. ב-1954 הטריטוריה, חולקה בין איטליה ליוגוסלביה, בעקרון לאורך הגבול בין האזורים. הסדר זה נעשה קבוע תחת אמנת אוזימו בין איטליה ליוגוסלביה שאושררה ב-1977 (ובימינו נדונה בין איטליה, סלובניה וקרואטיה). עוד קובע הסכם השלום כי על איטליה לשחרר את הטריטוריות שמעבר לים שלה הנמצאות במזרח אפריקה – אריתריאה, סומליה, אתיופיה ולוב ובאיים מסוימים במזרח הים התיכון.
אף שאיטליה לא נהנתה מיציבות פוליטית, היו שנות ה-50 וה-60 שנים של צמיחה כלכלית מהירה ושל פריחת התרבות האיטלקית. בשנות ה-70 זועזעה איטליה מהתקפות טרור של הבריגדות האדומות משמאל ושל קבוצות פשיסטיות מימין, וכן גברה פעילות המאפיה והשפעתה על מערכות השלטון (תקופה זו מכונה "שנות העופרת"). בעקבות חשיפת שערוריות וגילוי קשרים בין פוליטיקאים למאפיה נפתחה בסוף שנות ה-80 מערכה לטיהור השחיתות ומאבק במאפיה. בתחילת שנות ה-90 התחזקה הליגה הצפונית (הליגה הלומברדית), השואפת להתנתק מרומא ומהדרום העני.
איטליה נמנתה בין מייסדי ארגון נאט"ו והאיחוד האירופי, ובכך הצטרפה לתהליך הגובר של איחוד פוליטי וכלכלי של מערב אירופה, לרבות אימוץ האירו ב-1999.
פוליטיקה וממשל
איטליה היא רפובליקה דמוקרטית רב-מפלגתית. ראש המדינה הוא הנשיא, שנבחר אחת לשבע שנים וממנה את ראש הממשלה. ראש הממשלה הוא לרוב מנהיג אחת המפלגות הגדולות, שהצליח ליצור לעצמו קואליציה בפרלמנט. ראש הממשלה מתפקד כנשיא מועצת השרים (Presidente del Consiglio dei Ministri), שגם הם מתמנים על ידי הנשיא. ראש הממשלה והשרים מתחילים את כהונתם רק לאחר הצבעת אמון בפרלמנט.
על פי חוקת איטליה פועל באיטליה פרלמנט (Parlamento), המחולק לשני בתים: בית הנבחרים (Camera dei Deputati) והסנאט (Senato della Repubblica). המערכת הפוליטית באיטליה אינה יציבה: הממשלות נשענות על קואליציות רופפות ומרובות מרכיבים, וחילופי ממשלות בתוך שנה או שנתיים מתחילת כהונתן מתרחשים תדיר. פעמים רבות מחליפים ממשלות בלי לפזר את הפרלמנט. המפלגות הגדולות: הנוצרים הדמוקרטיים, ששלטו ברוב הממשלות שהוקמו מאז 1946, "פורצה איטליה" (קדימה איטליה), המפלגה הדמוקרטית (מפלגת שמאל-מרכז), והמפלגה הדמוקרטית של השמאל.
מערכת החוקים האיטלקית נבנתה על בסיס החוקים של האימפריה הרומית ושונתה על פי קוד נפוליאון במאה ה-19. שינוי נוסף בחוקים הונהג בעקבות החוקה האיטלקית וייסוד בית משפט חוקתי לאחר מלחמת העולם השנייה.
הפוליטיקה האיטלקית מושפעת ממתח בין האזורים החקלאיים העניים בדרום לבין הצפון התעשייתי והעשיר. בצפון המדינה זוכה לתמיכה מפלגת הליגה הצפונית, מפלגה ימנית בדלנית החותרת להקים מדינה עצמאית בשם פדניה בצפון.
יחסי חוץ
איטליה הייתה מהמדינות המייסדות של הקהילייה האירופית - כיום האיחוד האירופי. איטליה התקבלה לאו"ם ב-1955, והיא גם חברה מייסדת של נאט"ו, חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), גאט"ט/ארגון הסחר העולמי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), מועצת אירופה והיוזמה המרכז-אירופית (CEI).
איטליה תומכת באו"ם ובפעולות הביטחון הבינלאומי שלו. כוחות איטלקיים שותפים בכוחות לשמירת שלום של האו"ם בסומליה, מוזמביק, מזרח טימור, ואיטליה מספקת תמיכה לפעולות נאט"ו והאו"ם בבוסניה, קוסובו ואלבניה. בפברואר 2003 שלחה איטליה למעלה מ-2,000 חיילים לאפגניסטן במסגרת מבצע חירות מתמשכת. איטליה שלחה כוחות גם לעיראק במהלך מלחמת עיראק, והיא שותפה למאמצים לשיקום המדינה, אך בנובמבר 2006 הסיגה את כוחותיה הצבאיים וכיום היא מחזיקה רק עובדים הומניטריים ואזרחיים. באוגוסט 2006 שלחה איטליה 2,450 חיילים ללבנון במסגרת יוניפי"ל ככוח לשמירת השלום בעקבות מלחמת לבנון השנייה.
יחסי איטליה וישראל
יחסיהן הדיפלומטיים של ישראל ואיטליה כוננו עם הקמת מדינת ישראל ב-1948. במשך השנים הקפידה איטליה לנהל מדיניות זהירה בנוגע ליחסיה ישראל, בעיקר מתוך רצון לרכוש את אמונן של מדינות ערב ולבסס לעצמה מעמד נכבד במזרח התיכון. שיתוף הפעולה המדעי עם איטליה החל בשנת 1971 עם חתימת הסכם מסגרת בין המדינות בתחום המדע. עם היבחרו של סילביו ברלוסקוני בשנת 2001 כראש ממשלת איטליה חל קירוב רב בין ממשלות ישראל ואיטליה. ברלוסקוני עצמו הראה קרבה חסרת תקדים לראש הממשלה אריאל שרון ולממשלתו, ובביקורו בירושלים בשנת 2003, אף סירב להיפגש עם גורמי הרשות הפלסטינית ובכלל זאת עם היו"ר יאסר ערפאת. כמו כן הציע ברלוסקוני בשנת 2005 כי ישראל תצטרף לארגון נאט"ו, כדי ש"התקפה עליה מצד איראן תיחשב התקפה על אירופה כולה", כך לדבריו. ברלוסקוני היה המנהיג האירופי הראשון שדיבר בגלוי על האפשרות שישראל תצטרף לאיחוד האירופי. בכך הפכה איטליה לאחת הידידות הקרובות של ישראל בעולם. בנובמבר 2006, חברי פרלמנט איטלקים יצאו במסע עולמי להכנסת ישראל לאיחוד האירופי. בשנת 2011 אמר ברלוסקוני כי לא יתמוך בהקמת מדינה פלסטינית. בשנים הללו גם השתפרו היחסים הצבאיים בין איטליה לישראל והמדינות אף החלו באימונים משותפים.
הסחר בין איטליה למדינת ישראל
איטליה חברה באיחוד האירופי, ולפיכך כל ההסכמים החתומים בין ישראל לבין האיחוד מחייבים גם אותה. בנוסף בין ישראל לאיטליה קיים הסכם למניעת כפל מס והסכם מחקר ופיתוח משותף. בשנת 2010, עמד הייצוא על 1.2 מיליארד דולר, והייבוא על 2.4 מיליארד דולר. בשנת 2011 עמד הייבוא מאיטליה לישראל על כשלושה מיליארד דולר. נתונים אלו הפכו את איטליה לשותפת הסחר השביעית בגודלה בעולם עם ישראל, ושלישית באירופה. הסחר בין שתי המדינות, הוא סחר מגוון החל מתחום התעשייה אשר מתבטא בחברות ישראליות רבות שלהן נציגויות ופעילות באיטליה ועד לתחום התקשורת והמחשוב. חברות לדוגמה: חיפה כימיקלים, צ'ק פוינט, קומברס, ישקר.
צבא וביטחון
האחריות להגנתה של איטליה מוטלת על הכוחות המזוינים של איטליה, גוף ארבע-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת איטליה. נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 319,529 אנשים בשירות קבע ו-41,867 אנשי מילואים.
זרועות הכוחות המזוינים הם:
ההיסטוריה הצבאית של איטליה מתחילה בסוף המאה השישית לפני הספירה, מעת ייסודה של הרפובליקה הרומית ולאחר מכן בתקופת האימפריה הרומית, המשך בפלישות של ימי הביניים, בתקופת המלחמות האיטלקיות, עבור בימי איחוד איטליה ועד השתתפותה של איטליה במלחמות העולם ובמעורבותה במלחמת האזרחים בספרד וכיבושיה הקולוניאליים באפריקה. איטליה היא מהמדינות המייסדות של ברית נאט"ו ומשתתפת במשימות השונות של הארגון ובמשימות שמירת שלום של האו"ם.
שלטון מקומי
איטליה מחולקת ל-20 מחוזות, שמהם חמישה הם בעלי מעמד אוטונומי מיוחד. המחוזות מחולקים לנפות או למטרופולינים, ובתוכם לקומונות.
להלן 20 המחוזות שהמחוזות בעלי מעמד מיוחד מסומנים בכוכבית:
כלכלה
איטליה היא המשק ה-12 בגודלו בעולם ועדיין מצויה בתהליך של שינוי פוליטי וכלכלי שהחל עם נפילת העילית הפוליטית לאחר מלחמת העולם השנייה. לאיטליה כלכלה מגוונת עם תוצר לאומי ותוצר לנפש דומים בקירוב לאלו של צרפת ושל הממלכה המאוחדת. איטליה היא אחת מבין שבעת המדינות החברות בארגון המדינות המתועשות.
עד מלחמת העולם השנייה הייתה איטליה ארץ חקלאית, והתעשייה התרכזה בעיקר בצפון. המלחמה פגעה קשות בכלכלת המדינה והביאה לירידה של עשרות אחוזים בתפוקה. לאחר המלחמה התפתחה הכלכלה במהירות ואיטליה הפכה למעצמה תעשייתית. ענפי הייצור הבולטים הם יין, שמן זית, טקסטיל, תעשיות רכב ותעשייה כימית.
הכלכלה הקפיטליסטית של איטליה עודנה מחולקת לצפון התעשייתי המפותח יחסית, שמאופיין על ידי חברות פרטיות לרוב, ולדרום איטליה, אזור חקלאי ברובו ופחות מפותח, שבו אחוזי האבטלה עומדים על כ-20%.
לאיטליה מיובאים רוב חומרי הגלם הדרושים לתעשייה ומעל ל-75 אחוז מצרכי האנרגיה שלה.
לפי דו”ח מיוחד של קרן המטבע הבין-לאומית "הרגולציה האיטלקית מפגרת הרחק מאחורי הסטנדרטים המקובלים ב-OECD". בדירוג עולמי הרגולציה העסקים של איטליה נמצאת במקום ה-50 והיא נחשבת "אחת המערכות המסורבלות והלא ידידותיות באירופה". גם בתחום האשראי, איטליה מדורגת במיקום נמוך במקום ה-101 מתוך 190.
יצוא עיקרי
היצוא העיקרי של איטליה בא מתחום התעשייה. התעשייה נכון ל-2004 אחראית לכ-75% מסך היצוא של המדינה. לדוגמה, חברת פיאט ביחד עם חברת הבת אלפא רומיאו-לנצ'יה הן אחת מחברות המכוניות הגדולות באירופה. דוגמה נוספת היא חברת פירלי אשר מייצרת צמיגים ומוצרי גומי.
תיירות
איטליה היא המדינה החמישית הכי מתוירת בעולם. ובשנת 2019 ביקרו בה 65 מיליון תיירים זרים.
המשבר הכלכלי
המשבר הכלכלי העולמי שפרץ ב-2008, בשילוב עם גירעונות ממשלתיים גדולים ובהמשך עם משבר החוב האירופי, השפיע עמוקות על כלכלת איטליה, שהתכווצה משנת 2007 עד 2011 ב-6.76%. בתקופה זו ידעה איטליה שבעה רבעונים של מיתון. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באיטליה (ISTAT) פרסמה נתונים לפיהם האינפלציה באיטליה הגיעה לרמה של 3.3% בשנת 2008, לעומת 1.8% בשנת 2007. רמת האינפלציה של 2008 הייתה הגבוהה ביותר מבין 12 השנים שקדמו לה.
לאיטליה יש את יחס החוב-תוצר השני בגובהו באיחוד האירופי, אחרי יוון, והחוב הלאומי שלה הוא השלישי בגודלו בעולם והשני בגודלו באירופה: כ-116% מהתמ"ג ב-2010.
בראשית נובמבר פורסם כי החוב הציבורי של המדינה עומד על כ-1.9 טריליון דולר. במקביל, גברו הקריאות מצד גורמים שונים שדרשו את התפטרותו של ראש הממשלה סילביו ברלוסקוני. ב-4 בנובמבר הודיע ברלוסקוני שאיטליה סירבה להצעה מקרן המטבע הבינלאומית לתמיכה פיננסית. במסיבת עיתונאים שהתקיימה בסמוך לסיום פסגת ה-G-20 בקאן אמר ברלוסקוני, כי התמיכה "אינה הכרחית", אך אישר שאיטליה ביקשה מקרן המטבע הבינלאומית לפקח על הרפורמה הכלכלית במדינה.
ב-8 בנובמבר 2011 הודיע ברלוסקוני כי יתפטר לאחר שתאושר בממשלתו תוכנית הצנע, שנכפתה על איטליה על ידי גוש האירו של מדינות האיחוד האירופי. אירופה דרשה את הרפורמות בתמורה לסיוע הכספי שהיא צפויה להגיש לאיטליה.
ב-11 בנובמבר 2011 אישר הסנאט האיטלקי תוכנית קיצוצים בסך 45.5 מיליארד אירו, 20 מיליארד בשנת 2012 ו-25.5 מיליארד ב-2013. התוכנית כוללת העלאת המע"מ באחוז ל-21%, הקפאת משכורות במגזר הציבורי עד 2014, העלאת גיל הפרישה לנשים במגזר העסקי ל-65, בדומה לגיל הפרישה של גברים, מסים חדשים על הגז והנפט, אכיפה מוגברת של גביית המס ברחבי המדינה, הקלות מס לחברות המגייסות עובדים צעירים והפחתת הבעלות הממשלתית על שירותים מקומיים. התוכנית אושרה ברוב של 156 צירים לעומת 12 מתנגדים. על מנת לזרז את תהליך ההצבעה בסנאט האיטלקי, נמנעו מפלגות האופוזיציה העיקריות מהצבעה.
ב-12 בנובמבר 2011 אישר גם הבית התחתון של הפרלמנט את תוכנית הצנע. בעד הקיצוצים הצביעו 380 מתוך 630 חברי הפרלמנט. גם כאן מפלגות האופוזיציה לא לקחו חלק בהצבעה ורק 26 חברי פרלמנט הצביעו נגד התוכנית. מאוחר יותר באותו היום הגיש ברלוסקוני את התפטרותו. נשיא איטליה העניק את המנדט להרכבת ממשלת מעבר למריו מונטי, שכיהן בעבר כנציב האיחוד האירופי לתחרות חופשית.
ב-4 בדצמבר 2011 אישרה ממשלת איטליה צעדי חירום הכוללים העלאת גיל הפרישה ל-67 לעובדים רבים, ליברליזציה של השירותים המקצועיים והעלאה של מיסים עבור העשירונים העליונים הנתפשים כמתחמקים מתשלום. בנוסף מתכוונת איטליה להטיל מיסים חדשים על נכסים פרטיים ודיור. יקוצצו הפנסיות, ההוצאה הציבורית תפחת והמע"מ יועלה. ב-16 בדצמבר 2011 אישר הבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי את תקציב הצנע בסך 33 מיליארד אירו. ההצבעה עברה ברוב של 495 תומכים מול 88 מתנגדים.
עד סוף שנת 2012 העביר הבנק האירופי המרכזי לממשלת איטליה מעל 100 מיליארד אירו, באמצעות רכישת אג"ח.
גאוגרפיה
איטליה נמצאת בדרום אירופה ומורכבת מחצי האי האפניני הידוע כ"מגף האיטלקי" בשל צורתו, וממספר איים בים התיכון שהגדולים שבהם הם סיציליה וסרדיניה.
שטחה הכולל של המדינה 301,338 קמ"ר, מתוכם 294,020 קמ"ר יבשה ו-7,210 קמ"ר ימיים. איטליה גובלת בצפון-מזרח בסלובניה (232 ק"מ), בצפון באוסטריה (430 ק"מ) ובשווייץ (740 ק"מ), ובצפון-מערב בצרפת (488 ק"מ). בנוסף לשכנות החיצוניות, קיימות בתחומי איטליה שתי מובלעות במעמד של מדינות עצמאיות - הוותיקן (מדינת האפיפיור) בלב העיר רומא, ורפובליקת סן מרינו בצפון מרכז המדינה.
הרי האפנינים נפרשים כמעט לכל אורך חצי האי ומתלכדים בצפון עם הרי האלפים. ממערב וממזרח להרי האפנינים נמצאים רמות ועמקים ובהם עמק הפו בצפון ורמת טוסקנה. רכס הרי האלפים הוא הגבול הצפוני של המדינה ומפריד את איטליה ממרכז אירופה. בצפון-מזרח נמצאים הרי הדולומיטים, שהם הרי גיר משוננים וחדים ושונים מן האלפים. למורדות האלפים נמצאים אגמים גדולים רבים, בהם אגם גארדה, אגם מאג'ורה, אגם קומו ואגם לוגאנו, הניזונים ממימי הפשרת השלגים והקרחונים. אגמים חשובים נוספים באיטליה הם אגם טראזימנו ואגם בולסנה הנמצאים במרכז איטליה.
במרבית שטחי איטליה יש אקלים ים תיכוני. אזורי הדרום ומרכז איטליה מאופיינים בכמות המים המועטה שבהם. אל הים הטירני שלחופה המערבי של איטליה זורם נהר אחד - הטיבר, העובר ברומא. כחלק ממאבקה במשבר האקלים וההתחממות הגלובלית הצפויים לפגוע קשות בוונציה, החילה איטליה בשנת 2020 חובת לימודים על נושאי משבר האקלים בכל מערכת החינוך במדינה, ובכך היא הייתה למדינה הראשונה בעולם העושה זאת.
באיטליה הרי געש רבים, בהם:
הנהרות הראשיים באיטליה ואורכם:
באיטליה יש גם אגמים רבים, ובהם:
האיים סיציליה וסרדיניה שייכים גם כן לאיטליה, וכן איים קטנים יותר.
האזורים המטרופוליניים הגדולים באיטליה הם אזור רומא, מילאנו (הרביעי בגודלו באירופה) ונאפולי.
באיטליה יש בעלי חיים רבים כמו אייליים, יעלים, דוביים, שועלים ומגוון של עופות.
דמוגרפיה
באיטליה 60,375,000 תושבים נכון ליוני 2021. האוכלוסייה הומוגנית יחסית בכל הקשור לשפה המדוברת ולדת, אולם קיים גיוון רב בנושאים התרבותיים, הכלכליים והפוליטיים.
צפיפות האוכלוסייה באיטליה היא החמישית באירופה, 205.26 נפש לקילומטר רבוע. אחוז האוכלוסייה האורבנית עומד על 68.4%.
הנצרות הקתולית היא הדת הדומיננטית באיטליה. כ-83% מן האוכלוסייה הם קתולים - מתוכם 37% מצהירים על עצמם כחברים פעילים בכנסייה, כ-1% משתייכים לכנסיות אורתודוקסיות וכ-1% נוספים משתייכים לכנסיות פרוטסטנטיות שונות, כ-12% אינם משתייכים לאף דת וכ-2% הם מוסלמים. עוד 1% מן האוכלוסייה משתייך לדתות אחרות, בהן יהדות. הזיקה לדת פחתה במידה משמעותית בעשורים האחרונים.
הריבוי הטבעי באיטליה שלילי ושיעור הפריון לאישה עומד על 1.31. תוחלת החיים היא 83.2 שנה. (79.7 לגברים ו-84.4 לנשים).
מבחינה אתנית, כ-95% מן התושבים הם איטלקים, וכ-5% הם מהגרים וצאצאיהם. פחות מאחוז מן התושבים, בעיקר באזורים הסמוכים לגבולות, הם בני מיעוטים ילידיים, בהם צרפתים, סלובנים, גרמנים וצוענים.
מקורות ההגירה העיקריים הם ארצות מזרח אירופה (בראשן רומניה) וצפון אפריקה, אך מהגרים מגיעים גם מאסיה, אפריקה שמדרום לסהרה, אמריקה הלטינית וכן מדינות אחרות באיחוד האירופי.
איטלקית היא שפת המדינה, המדוברת בפי כל, ולצדה מכירה המדינה ב-12 שפות מיעוטים ילידיים, מהן שמדוברות גם מחוץ לאיטליה כמו אוקסיטנית וסלובנית, ומהן מקומיות כגון פורלן. לשפות אזוריות נוספות, כגון פיימונטזית, אין הכרה רשמית, והממשלה רואה בהן דיאלקטים של איטלקית. חלק מן הניבים או השפות הללו מצויים בתהליך של היעלמות, והאיטלקית תופסת את מקומם.
אוכלוסיית ערים מרכזיות:
יהדות איטליה
יהדות איטליה היא אחת הקהילות היהודיות הגדולות והחשובות מבין קהילות אירופה. הקהילות החשובות במדינה הן קהילות רומא, מילאנו, פירנצה וטורינו. כשליש מיהודי איטליה נרצחו בשואה, אך הגירת יהודים מלוב, ממצרים ומאיראן הביאה לשמירת גודלה של יהדות איטליה. הקהילה מונה כיום כ-38,000 איש. לפי הגדרה כוללנית יותר של "Popolazione Ebraica Allargata" מגיע מספר היהודים ללמעלה מ-45,000.
תרבות
רשימה של אנשי תרבות איטלקים ידועים:
יותר ממחצית אוצרות האמנות הרשומים בעולם נמצאים באיטליה.
תוספת יוקר
תוספת יוקר היא תוספת שכר שנועדה להעלות את השכר האפקטיבי של שכירים, כתוצאה מאינפלציה, הגורמת לירידת כח הקניה של שכרם. ישנם שני סוגים של הסכמי תוספת יוקר:
הסכם חד פעמי לתוספת יוקר, הכולל את המרכיבים הבאים: הסכם מסגרת לתקופה ארוכה (שנה או שנתיים), שבו נקבעים הגורמים הבאים:
במקרים רבים נחתם הסכם תוספת היוקר במסגרת "עסקת חבילה", הכוללת שינוי מועד תשלום התוספת ולעיתים אף הקטנה של שיעור התוספת.
תוספת יוקר בישראל
בישראל נחתם, בעת הצורך, הסכם תוספת יוקר בין ההסתדרות הכללית ובין לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. להסכם מוצא צו הרחבה המחיל אותו על כל המעסיקים וכל השכירים במשק.
צו הרחבה על כלל המועסקים במשק לעניין תוספת יוקר הוצא בשנת 2003, בעקבות האינפלציה הגבוהה יחסית בשנת 2002 (6.5%). בהסכם שנחתם נקבע, שתוספת יוקר נוספת תשולם אם שיעור האינפלציה השנתית יגדל ביותר מ-8 אחוזים.; בעבר, בשנות ה-80 וה- 90, תוספות יוקר ניתנו כדבר שבשגרה.
איקרוס
איקרוס (ביוונית עתיקה: Ἴκαρος) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, בנו היחיד של דדלוס, הממציא האומן. בעקבות המיתוס, השם איקרוס משמש בהשאלה לאדם הרפתקן או למי שמסתכן יתר על המידה ומשלם על כך מחיר.
במיתולוגיה
דדלוס היה מהאמנים והממציאים המוכשרים ביותר ביוון. לבקשת המלך מינוס מכרתים, בנה את הלבירינת, מבוך שנועד להסתיר מהעולם ולהחזיק בשבי את המינוטאורוס, בנה של פסיפאה אשת מינוס.
לאחר שהסתיימה בניית הלבירינת כלא מינוס את איקרוס ואת דדלוס בתוכו. זאת על מנת שאיש חוץ ממנו לא ידע על סודותיו של המבוך. לפי גרסה אחרת, נכלאו השניים במבוך כיוון שדדלוס עזר לתסאוס במשימתו להרוג את המינוטאורוס. גרסה נוספת מספרת שהמלך כלא אותם במגדל גבוה, ולא במבוך.
הסיפור ממשיך בכך שדדלוס (אם מתוך המגדל, ואם לאחר שברח יחד עם בנו מהלבירינת) חשב על רעיון שיעזור למלט את עצמו ואת איקרוס מכרתים. כיוון שדרך הים הייתה חסומה על ידי ספינותיו וחייליו של מינוס, החליט דדלוס להימלט דרך האוויר.
השניים הכינו לעצמם כנפיים מנוצות ציפורים, כאשר הם מחברים את הנוצות בעזרת חוטים ושעווה או דונג. טרם המראתם הזהיר דדלוס את איקרוס פן יגביה מרום ויתקרב לשמש, העלולה להתיך את השעווה שבכנפיו. איקרוס, שבניגוד לאביו מתואר כילד פזיז וחסר כישורים אומנותיים, שמע את אביו ושניהם המריאו. אולם איקרוס הצעיר והפזיז שהיה כה נרגש מהבריחה וכה מלא התלהבות מיכולתו לעוף, החל להתרומם מעלה- מעלה, בשוכחו את הוראות אביו. לאט לאט החל חום השמש להתיך את הדונג של כנפיו, ואיקרוס נפל מטה לים. כאשר הגיע אליו דדלוס, הנער כבר טבע ומת.
לפי מקורות אחרים ששימרו את המיתוס (כמו הספר השמיני ב"מטמורפוזות" של אובידיוס והספר הרביעי בביבליותקה של פסאודו-אפולודורוס) איקרוס נפל על האדמה ונהרג, ודדלוס נחת אחריו.
דדלוס באבלו קילל את כישרונותיו שהביאו למותו של ילדו, וקבר אותו על אדמת האי אשר מאז, לפי המיתולוגיה היוונית, נקרא איקרה על שמו של איקרוס.
ים כרתים מכונה גם הים האיקרי על שמו של איקרוס. השם איקרוס משמש כהשאלה לאדם הרפתקן או למישהו שמסתכן יתר על המידה.
בתרבות
המיתוס על איקרוס ודדלוס שימש השראה למספר יצירות מופת. אחת המפורסמות שבהן היא נוף ונפילת איקרוס (1558, פיטר ברויגל האב), אשר ידועה בזכות התיחכום, המניפולציות והמסרים אשר בה. הציור מתאר את נפילת איקרוס בדרך שכמעט מתעלמת מאיקרוס עצמו, והדבר בא לידי ביטוי גם בשמו של הציור. לצופה קשה להבחין בדמותו של איקרוס, ואף שלל הדמויות שבציור מתעלמות מן האסון וממשיכות במלאכתן. המסר העיקרי של הצייר הוא הניכור של בני האדם, העסוקים בשלהם, ואדישותם לסבלותיו של הזולת (מסר יוצא דופן לאמן מן המאה ה-16).
ציור אחר (פטר פול רובנס, 1636) מתאר את מעופם של איקרוס ודדלוס בצבעי צהוב עזים וחמים, ומכאן שהמסר העיקרי של הצייר הוא הדגשת החטא (חטא ההיבריס של איקרוס שהגביה עוף), והעונש (התכת הדונג, ומותו של מי שמתייהר כך). ציור מפורסם אחר הוא של יעקוב גוי (Jacob Peter Gowy). גוי היה מתלמידיו של פיטר פול רובנס, ובציורו משנת 1650 מתוארים איקרוס ודדלוס במעופם. יצירה אחרת היא איקרוס של הצייר הפלמי יוס דה מומפר.
המיתוס על איקרוס ודדלוס שימש השראה גם לאלבום חשוב של הרכב אמריקאי בשם Winter Consort וגם לשיר Flight of Icarus ("המעוף של איקרוס") של להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן. ברוס דיקינסון, מחבר מילות השיר, שינה את הגרסה המקורית של הסיפור וכתב כי אביו של איקרוס הכשיל את בנו ושלח אותו אל מותו בכוונה. חברת התקליטים הפרטית "Swan Song" של הלהקה הבריטית לד זפלין השתמשה בדמותו של איקרוס כלוגו שהפך למזוהה עם הלהקה. בלוגו ניתן לראות את דמותו של איקרוס מרחפת בין שמים לארץ בדמות מלאך.
במשחק Assassin's Creed Odyssey משנת 2018, לדמות הראשית נלווה נץ אשר מכונה איקרוס.
המשורר הבלגי גי גופט כתב את השיר "עלייתו של איקרוס" בעקבות הסיפור המיתולוגי. השיר תורגם לעברית על ידי יואל טייב ופורסם בכת העת ננופואטיקה.
You Need to Calm Down
You Need to Calm Down (בעברית: אַתָּה צָרִיךְ לְהֵרָגַע) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Lover. השיר יצא לאור ב-14 ביוני 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום. סוויפט כתבה והפיקה את השיר עם הפזמונאי והמפיק המוזיקלי ג'ואל ליטל, שעבד עמה על הסינגל הקודם שלה, "". "You Need to Calm Down" הוא שיר אלקטרופופ וסינת'פופ אופטימי וקייצי. הוא הופנה כלפי הטרולים האינטרנטיים וההומופובים, שפעלו נגדה עקב תמיכת בקהילה הלהט"בית. קליפ המילים הנלווה שלו פורסם ב-14 ביוני 2019. הווידאו קליפ שלו פורסם ב-17 ביוני והוא כולל בתוכו צוות אנסמבל, המורכב ממגוון ידוענים וידועניות מתחומים שונים. הוא בוים על ידי סוויפט ודרו קירש והופק על ידה, ביחד עם טודריק הול.
"You Need to Calm Down" פילג את מבקרי המוזיקה; חלקם שיבחו אותו בעקבות קצבו הקליט ומסרו הלהט"בי, ואילו אחרים מתחו ביקורת על המסר שלו כמבלבל וציני. הוא דורג לראשונה במקום הראשון בסקוטלנד, תוך שהגיע לחמישייה הפותחת באוסטרליה, קנדה, אירלנד, מלזיה, ניו זילנד ובריטניה. הוא דורג לראשונה במקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לסינגל השני ברציפות מ-Lover שעשה זאת, ובכך הפך את סוויפט (ביחד עם מדונה) לאמנית עם מרבית השירים שהגיעו לאבן דרך זו; הוא גם שירה ה-16 שדורג לראשונה בעשירייה הפותחת.
בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019, הווידאו קליפ של "You Need to Calm Down" קיבל תשע מועמדויות וזכה בשתיים מתוכן: "קליפ השנה" (הפעם השנייה בה זוכה סוויפט בקטגוריה, כשהקודמת לכך הייתה עם הקליפ לשירה "Bad Blood") ו"הקליפ הטוב ביותר בעל מסר חברתי". השיר קיבל גם מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-62 בקטגוריית "ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר". ב-20 באוגוסט 2019 הופץ הרמיקס הרשמי של השיר, אותו עשתה הלהקה הבריטית קלין בנדיט.
רקע וכתיבה
ב-26 באפריל 2019 פרסמו את שם השיר ("You Need to Calm Down") בתחילת הקליפ של "" כשברנדון יורי צעק אותו בשפה הצרפתית. מאוחר יותר, פורסם כי במהלך אותה הסצנה, נוגנה ברקע מוזיקה אינסטרומנטלית, המזכירה את שנות ה-40 של המאה ה-20; מוזיקה זו היא חלק מהשיר הזה לכאורה. ב-13 ביוני 2019, סוויפט הודיעה בשידור חי באינסטגרם כי הסינגל השני מאלבומה Lover, ששמו "You Need to Calm Down", עתיד לצאת בחצות ב-14 ביוני. (ארבע בבוקר לפי זמן אוניברסלי מתואם)
קליפ המילים של השיר הופץ יחד עמו ביוטיוב. הוא הכיל בתוכו כמה ביצי פסחא, ביניהן: שינוי המילה "glad" ל-GLAAD, והדגשת אותיות "EA" כאזכור לחוק השוויון. אותם השינויים נעשו לכבוד חודש הגאווה, וניסיון קידום עצומת ה-Change.org של סוויפט, שנועדה לקדם את חוק השוויון בסנאט של ארצות הברית. העצומה צברה למעלה מ-500,000 חתימות, כולל חתימות של קורי בוקר, אליזבת וורן, בטו או'רורק וקירסטן ג'יליברנד. לאחר צאת השיר, דווח ב-GLAAD כי אלפי תרומות בסך של 13 דולרים כל אחת, נתרמו לעמותה. הקליפ השיווקי של הקליפ הופץ בספוטיפיי ב-24 ביוני 2019. ב-20 באוגוסט 2019 הופץ הרמיקס הרשמי של השיר, אותו עשתה הלהקה הבריטית קלין בנדיט.
ביקורת
"You Need to Calm Down" ספג ביקורות מעורבות מטעם מבקרי המוזיקה. דן סטאבס מ-NME הסיק שמדובר בשיר המדומה ל"חבילת פופ מדבקת בגודל ביס". גוון איהנאט מ-The A.V. Club כתב כי השיר "נלחם בצורה ברורה ומרעננת בהומופוביה ובהטיות נגד הומוסקסואלים". מייב מקדרמוט וג'ושוע בוט מ-USA Today, ראו בשיר "שיפור" לעומת הסינגל הקודם "", וכינו אותו כ"דוגמה מבטיחה יותר למה שמבקרי המוזיקה יכולים לצפות מהאלבום". מייקל ווד מלוס אנג'לס טיימס הסכים שהשיר היה "שיפור יצירתי גדול" על פני "", תוך שהעיר כי "המסר בשיר לגבי הקהילה הגאה הוא בהחלט מבורך, אך מרגיש גם קצת ציני". ראיסה ברונר מטיים כתבה כי השיר "בהיר, תוסס ומתחרה ללא בושה על תואר השיר המדבק ביותר", והוסיפה כי מדובר בשיר "צבעוני שפועל כנורת אזהרה להומופובים, טרולים אינטרנטיים ובריונים". היא הוסיפה כי סוויפט "שרה ומדברת בשיר בקצב לא מהיר".
מישל קים מפיצ'פורק סברה כי אמנם השיר "מכוון היטב", אך הוא גם "מבלבל ומוחץ בעת ובעונה אחת". ג'סטין קירקלנד מאסקווייר כתב כי השיר "מפספס את העיקר בלהיות בעל ברית עם הקהילה הגאה" והוסיף כי הוא "למרות זאת, הוא עוסק בטרולים האינטרנטיים שפוגעים בקהילה הגאה". באופן דומה, ספנסר קורנהאבר מהאטלנטיק מתח ביקורת על השיר, תוך שדיבר גם על הקווירים. ויל גוטצגן מ-Spin כתב שהשיר כולל בתוכו "מילים קלות ולא פוגעניות. כמו כן, הוא מרגיש מהונדס וזאת, בעקבות כך שהוא מנסה לפנות לכמה שיותר קהלים". קונסטנס גריידי מ-Vox כינתה את השיר כ"מתיש", והשוותה אותו באופן שלילי ל-"Blank Space" (2014); הסינגל השני מ-1989. ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-127 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג". ב-Sarasota Herald-Tribune הוא נבחר לשיר השני הטוב ביותר שיצא בשנת 2019.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, "You Need to Calm Down" הופיע לראשונה במקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשני מ-Lover שעשה זאת. בדומה ל-"", הוא נחסם על ידי "Old Town Road" של ליל נאז X ובילי ריי סיירוס מלכבוש את פסגת המצעד. "You Need to Calm Down" זיכה את סוויפט בכמה הישגים במצעדי הבילבורד: בעקבות הגעתו למקום השני, הוא הפך לשירה השישי של סוויפט שעשה זאת ובכך השתוותה למדונה כאמנית עם מרבית השירים שהגיעו למקום השני במצעד. שאר השירים של סוויפט שעשו זאת הם "" (2019), "I Don't Wanna Live Forever" (2017), "I Knew You Were Trouble" (2013), "Today Was a Fairytale" (2010) ו-"You Belong with Me" (2009); של מדונה הם "Material Girl" (1985), "Causing a Commotion" (1987), "Express Yourself" (1989), "Cherish" (1989), "I'll Remember" (1994) ו-"Frozen" (1998). בנוסף לכך, הפך השיר לשירה ה-24 של סוויפט שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד, ובכך הפכה לאישה החמישית בתולדות המצעד שעשתה זאת, כשלפניה עשו זאת רק מדונה (38), ריהאנה (31), מריה קארי (28) וג'נט ג'קסון (27). השיר הוא גם השיר ה-16 של סוויפט שהופיע לראשונה בעשירייה הפותחת במצעד, דבר שהפך אותה לאמן השני בהיסטוריה שהצליח לעשות זאת, כשלפניה עשה זאת רק הזמר-יוצר הקנדי דרייק, עם 20 שירים בסך הכול.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים, כאשר נמכר בלמעלה מ-79,000 עותקים. הוא הפך לשירה ה-17 של סוויפט שכבש את פסגת המצעד. בשבוע שלאחר מכן, הוא ירד למקום ה-13 אך זינק למקום הרביעי כאשר Lover יצא. השיר שהה 20 שבועות ב-20 הגדולים של המצעד, מה שהפך אותו לשירה הראשון שעשה זאת, מאז "I Don't Wanna Live Forever" שיצא בשנת 2017. בהתחלה, דורג במקום ה-33 במצעד 40 שירי המיינסטרים על סמך ספירה של שלושה ימי מכירות בלבד; בהמשך הגיע למקום התשיעי. הוא הופיע לראשונה במקום ה-35 במצעד 40 השירים למבוגרים והגיע בשיאו למקום השלישי. נכון לאוגוסט 2020, נמכר בלמעלה מ-3 מיליון עותקים בארצות הברית. בקנדה, דורג בארבעים הגדולים במצעד ה-AC, על סמך שלושה ימים ברדיו. הוא הופיע לראשונה במקום הרביעי בקנדה הוט 100, והפך לשני מהאלבום שהצליח לעשות זאת. בנוסף לכך, הוא כבש את פסגת מצעד הסינגלים של סין.
בבריטניה, השיר הופיע לראשונה במקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשירה ה-13 של סוויפט שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד. בשנת 2021, השיר קיבל את התואר פלטינה היות שנמכר בכ-600 אלף עותקים עד כה. בסקוטלנד, השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי, והפך לחמישי שלה שעשה זאת, כמו גם היותו השני שלה ברציפות מ-Lover שעשה זאת. באירלנד, השיר הופיע לראשונה במקום החמישי, בדומה ל-"". בגרמניה, השיר הופיע לראשונה במקום ה-37 במצעד הסינגלים הגרמני ובהמשך הגיע למקום ה-36. בהולנד, השיר הופיע לראשונה במקום ה-28 במצעד 100 הסינגלים ההולנדיים. בבלגיה, השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הרשמי של המדינה, תוך שבהמשך הגיע למקום השני. בשוודיה הוא הופע לראשונה במקום ה-55 במצעד הרשמי של המדינה והגיע בשיאו למקום ה-35. באוסטרליה, השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים האוסטרלי והיה לראשון מהאלבום שעשה זאת. בניו זילנד, השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הניו זילנדי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "You Need to Calm Down" כולל בתוכו צוות אנסמבל, המורכב ממגוון ידוענים וידועניות מתחומים שונים, ביניהם (מלמעלה מימין לשמאל) הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט עצמה, הזמרת סיארה, השחקנית לברן קוקס, מנחת הטלוויזיה אלן דג'נרס, הזמרות-יוצרות היילי קיוקו, אדם למברט וקייטי פרי, הבדרן בילי פורטר, השחקן ראיין ריינולדס, המחליק האמנותי אדם ריפון ומלכת הדראג רופול. את הקליפ ביימה טיילור סוויפט ביחד עם דרו קירש, תוך שהוא הופק על ידי סוויפט וטודריק הול. הקליפ שודר לראשונה ב-17 ביוני 2019, במהלך תוכנית הבוקר "בוקר טוב אמריקה". הוא כולל בתוכו ידוענים רבים, שרובם להט"בים. לפי סדר ההופעה בקליפ, הרשימה כוללת את הרקדנים ג'וזפה ג'ופרה ודקסטר מייפילד, היוטיוברית האנה הארט, השחקנית לברן קוקס, הזמר צ'סטר לוקהארט, הראפר טודריק הול, הזמרת היילי קיוקו, השחקן ג'סי טיילר פרגוסון, עורך הדין ג'סטין מיקיטה, הזמרת סיארה, צוות השחקנים של הסדרה "עין קווירית" (טאן פראנס, בובי ברק, קראמו בראון, אנטוני פורובסקי וג'ונתן ואן נס), המחליק האמנותי אדם ריפון, הזמר אדם למברט, מנחת הטלוויזיה אלן דג'נרס, הבדרנים בילי פורטר ורופול, הזמרת קייטי פרי והשחקן ראיין ריינולדס. הופעתה של פרי מהווה סוף לסכסוך בינה לבין סוויפט, אם כי שתי האמניות סיימו את הסכסוך בפומבי מספר חודשים לפני כן. מלכות דראג רבות, כולן מתמודדות עבר בתוכנית הטלוויזיה "המרוץ לדראג של רו פול" (פרט לריילי נוקס), מופיעות בסצנה המדוברת ביותר בקליפ, בה הן התחפשו לאמניות שונות מתעשיית המוזיקה. טאטיאנה התחפשה לאריאנה גרנדה, טריניטי דה טאק התחפשת לליידי גאגא, דלתא וורק התחפשה לאדל, טריניטי ק. בונה התחפשת לקארדי בי, ג'ייד ג'ולי התחפשה לטיילור סוויפט עצמה, ריילי נוקס התחפשה לביונסה, אדור דלאנו התחפשה לקייטי פרי ואקיריה שאנל דבנפורט התחפשה לניקי מינאז'. הקליפ צולם בסנטה קלריטה, קליפורניה. נכון לינואר 2021, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-234 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהקליפים הנצפים ביותר בשנת 2019.
תקציר
הווידאו קליפ צולם בפארק קראוונים צבעוני. הוא מתחיל כאשר סוויפט מתעוררת בקראוון שלה, לובשת חלוק רחצה מעל בגד ים, תוך שבתמונה שעל הקיר מצידה הימני כתוב הציטוט של שר, "אמא, אני איש עשיר". סוויפט זורקת את הטלפון שלה על המיטה, והדבר יוצר ניצוצות אש הגורמים לקראוון לבעור. היא הולכת באדישות לבריכה, מתעלמת מהקראוון הבוער שלה. היא נכנסת לבריכה, שוכבת על מזרן מתנפח, בעודה מביטה במצלמה ושרה. לאחר מכן, המצלמה מציגה את שאר התושבים בפארק הקראוונים ומציגה את פעילויותיהם, כמו ריקודים (מייפילד), הרמת משקולות (הארט) השקיה (קוקס) ואת לוקהארט שמתעלף.
הסצנה הבאה מציגה את סוויפט כשהיא מהלכת ורוקדת ברחוב עם הול, תוך שהיא שזורה בסצנות של קיוקו יורה חץ למטרה עם המספר "5" (רמז לסינגל השיווקי הבא של סוויפט "The Archer", שהוא גם הרצועה החמישית באלבום), מפגינים מחזיקים כרזות עם סיסמאות אנטי-הומוסקסואליות (התייחסות לקבוצה דתית אמיתית שניסתה להפגין בכמה מההופעות של סוויפט), סיארה מקיימת חתונה בין פרגוסון למיקיטה וריפון מגיש ברד ללקוחות בדוכן. סוויפט עורכת גם מסיבת תה עם צוות השחקנים של "עין קווירית" והול. בסצנה אחרת, מקעקע למברט את צמד המילים "קיץ אכזרי" (שהתגלו מאוחר יותר כשיר באלבום) על זרועה הימנית של דג'נרס. בסצנה הבאה, סוויפט ותושבים אחרים משתזפים תוך שהם מתעלמים מהמפגינים ומקריאות הביניים שלהם. לאחר מכן, הולך פורטר בין שני ההמונים, כשהוא לבוש בשמלה.
בחלק האחרון של הקליפ הסצנה היא "תחרות מלכת הפופ", בה מופיעות מלכות הדראג, כשהן מחופשות לאמניות שונות ועומדות בשורה. רופול הולך מולן, כשהוא מחזיק בידיו כרית מפוארת עליה מונח כתר מעוטר באבני ברקת עם מוטיב של פלר דה ליס, אך במקום להכתיר זוכה, הוא זורק אותו לאוויר. לאחר מכן מלחמת אוכל מתחילה, תוך שניתן לראות סוויפט כשהיא מחופשת לצ'יפס, בעת שפרי מחופשת להמבורגר. השתיים מתקרבות זו לזו ובמקום אחר, ריינולדס מתחפש לנורמן רוקוול. סוויפט ופרי מחייכות, רוקדות יחד ומתחבקות. בסוף הקליפ, מופיעה הודעה הקוראת לצופים לחתום על עצומת ה-Change.org של סוויפט עבור הסנאט של ארצות הברית, במטרה להעביר את חוק השוויון.
ביקורת
הקליפ ספג ביקורות מעורבות. הוא ספג שבחים חיוביים על האקטיביזם של סוויפט, בעוד שחלק טענו שהיא מנצלת לרעה את הקהילה הגאה ומשווה את הביקורות השליליות שספגה לחייהם של הלהט"בים. כתבי עת וגופים תקשורתיים רבים ביניהם הניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט, CNN, אייריש טיימס, ציינו כי השיר והקליפ היו ה"מהלך הפוליטי" ביותר של סוויפט. ג'ון קרמניקה מהניו יורק טיימס שיבח את סוויפט על השילוב של ידוענים להט"בים ומלכות דראג בקליפ וציין כי מדובר ב"חגיגה ראויה", אך הוסיף שזה "כיסוי (עצמי) שמתקבל על הדעת". בביקורת דומה, כתב וסלי מוריס שהוא מטיל ספק ביציאתו של הקליפ דווקא ביוני, במקביל לחודש הגאווה. הוא כתב שזה "מעייף" והוסיף ש"התוצאה המוגמרת הייתה משובחת". קרייג ג'נקינס מ-Vulture כתב שהשיר והקליפ "בעלי כוונות גדולות", אך ציין שסוויפט הסתכנה בספיגת ביקורות שליליות בעקבות כך. דייב הולמס מ-Esquire שיבח את הבאת הידוענים לקליפ.
במאמר דעה שפרסם מייקל ארקנאו מ-NBC, הוא הסכים שסוויפט "התכוונה לטוב" כשהוציאה את הקליפ, אך מתח ביקורת על תיאורם של המפגינים האנטי-הומוסקסואליים, תוך שמתח ביקורת על הסצנה שלה עם קייטי פרי. ספנסר קורנהאבר מהאטלנטיק ציין כי "בחיים האמיתיים, הקהילה הגאה מתמודדת עם המון סיסמאות מכוערות" והוסיף כי "כתיבת שירים כאלה אינה תורמת למצב". נייתן מא מהאינדפנדנט כתב כי אותם המפגינים המופיעים בקליפ יכלו להיות מחופשים לפוליטיקאים שהצביעו נגד חוק התמיכה בקהילה הגאה. אמילי ג'אשינסקי מ-The Federalist טענה שהקליפ אליטיסטי והוסיפה "שהוא לועג לאנשים דלי אמצעים וכסף".
להט"בים רבים גינו את הביקורות השליליות שהופנו כלפי הקליפ. אמה גריי אליס מ-Wired כתבה "השיר גרר יותר ביקורות מאשר כמות המילים שלו", והוסיפה כי "אנשים טענו שהם מתעבים את חוסר המעורבות הפוליטית של סוויפט, ועכשיו כשהיא כן מעורבת בפוליטיקה ומביעה את דעותיה, הם עדיין מתעבים אותה". דה אליזבת מ-InStyle סברה כי "היעדר אקטיביזם מוחלט אפשר לסוויפט להפוך לשק חבטות". השחקן בריאן ג'ורדן אלווארז שיבח את הקליפ במהלך ריאיון ל-IndieWire, וקבע כי הוא "אסיר תודה בכל עת שמישהו, במיוחד מישהו עם השפעה גדולה, מביע חיוביות, אהבה ותמיכה בקהילת הלהט"ב". השחקן בילי אייכנר שיבח את האקטיביזם של סוויפט באומרו "[קהילת הלהט"ב זקוקה] לכל בני ברית שאנחנו יכולים להשיג". מעצב האופנה ואישיות הטלוויזיה טאן פראנס, שהופיע בקליפ, כינה את סוויפט כ"בעלת ברית חזקה", תוך שדיבר על כל המאורע.
פרסים ומועמדויות
בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019, הווידאו קליפ של השיר קיבל תשע מועמדויות וזכה בשתיים מתוכן: "קליפ השנה" (הפעם השנייה בה זוכה סוויפט בקטגוריה, כשהקודמת לכך הייתה עם הקליפ לשירה "Bad Blood") ו"הקליפ הטוב ביותר בעל מסר חברתי". השיר קיבל גם מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-62 בקטגוריית "ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר" והיה לשלישי שלה שעשה זאת, כשהקודמים לכך הם "Shake It Off" (2015) ו-"Blank Space" (2016).
השפעה
ב-1 ביוני 2019 יזמה סוויפט עצומה ב-Change.org, שנקראה "תמיכה בחוק השוויון", שנועדה עבור תמיכת הסנאט של ארצות הברית, בהעברת חוק השוויון הפרו-להט"בי בקונגרס המדינה; החוק אוסר על אפליה "על רקע מין, נטייה מינית, זהות מגדרית או היריון, לידה או מצב רפואי, כמו גם אפליה מינית". כמו כן, הוצגה הודעה הקוראת לצופים לחתום על העצומה שהופיעה בסוף הקליפ של "You Need to Calm Down"; נכתב בה: "בואו נראה את גאוותנו באמצעות דרישה לאומית ונדאג שהחוקים שלנו באמת יתייחסו לכל אזרחינו באופן שווה. אנא חתמו על עצמותי לתמיכה של הסנאט בחוק השוויון ב-Change.org". החל מ-12 באפריל 2020, יש לעצומה למעלה מ-704,000 חתימות, כולל אלה של סנאטורים דמוקרטים ומועמדים לנשיאות כמו אליזבת וורן, איימי קלובשר, אד מרקי, קירסטן ג'יליברנד, טים קיין, קורי בוקר ובטו או'רורק. סוויפט הפנתה מכתב לסנאטור הרפובליקני למאר אלכסנדר מטנסי, מדינת מולדתה וביקשה ממנו ומהסנאטורים האחרים לתמוך בחוק. היא כתבה כי "לאפשר לאזרחים אמריקאים עבודה או דיור על בסיס מי שהם אוהבים או איך שהם מגדירים את עצמם זה לא אמריקאי, ואפילו אכזרי".
יציאתו של "You Need to Calm Down" הובילה לעלייה בתרומות לעמותה הלא-ממשלתית הלהט"בית, GLAAD, תוך ששמה הופיעה בשיר עצמו: "". בתגובה, GLAAD פתחה גיוס תרומות בפייסבוק שיעדה היה 1,300 דולרים; גיוס התרומות הופנה בעיקר כלפי מעריציה של סוויפט, תוך שסכום התרומה הפופולרי ביותר היה 13 דולרים, בעקבות היותו מספר המזל של סוויפט. אנתוני ראמוס, אחד מהמנהלים ב-GLAAD, הצהיר כי סוויפט "היא אחת מכוכבות הפופ הגדולות בעולם; העובדה שהיא ממשיכה להשתמש בפלטפורמה ובמוזיקה שלה כדי לתמוך בקהילת הלהט"ב ובחוק השוויון היא סימן אמיתי להיותה בת ברית. "You Need to Calm Down" הוא המנון הגאווה הטוב ביותר ואנחנו שמחים לראות את טיילור עומדת לצד קהילת הלהט"ב כדי לקדם שוויון וקבלה בחודש הגאווה הזה". ראמוס הדגיש כי מרבית מהתרומות היו בסכום של 13 דולרים. שרה קייט אליס, המנכ"לית והנשיאה של GLAAD הצהירה: "טיילור סוויפט ממשיכה להשתמש בפלטפורמה שלה כדי למגר אפליה וליצור עולם בו כל אחד יכול לחיות את החיים שהוא רוצה לחיות. GLAAD כל כך אסירת תודה על תרומתה ותמיכתה במאמצים שלנו לקידום השוויון, ועל עבודתה השוטפת לנאום בעד מה שהוגן, צודק וכולל בתוכו את נושא הלהט"ב. באקלים הפוליטי והתרבותי המפלג של ימינו, אנו זקוקים לבעלי ברית נוספים כמו טיילור, המעבירים מסרים חיוביים ומרוממים ללהט"בים בכל מקום".
ב-26 באוגוסט 2019, זכתה סוויפט בפרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית "קליפ השנה", על הקליפ של "You Need to Calm Down" במהלך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019; בנאומה, סוויפט דחקה בקהל ובצופים לחתום על העצומה, והצביעה על כך שהבית הלבן לא הגיב אליה אף על פי שהיה לה "פי חמש מכמות החתימות המצדיקות קבלת תגובה". הנאום בטלוויזיה הוביל לזינוק במספר החתימות על העצומה. למחרת, הוציא הבית הלבן הודעה; ג'אד דיר, סגן דוברת הבית הלבן, אמר כי "ממשל טראמפ מתנגד לחלוטין לאפליה מכל סוג שהיא ותומך ביחס שווה לכולם; עם זאת, הצעת החוק שהועברה על ידי הבית במתכונתו הנוכחית עלולה לערער את האחריות ההורית".
הופעה וגרסאות כיסוי
סוויפט ביצעה את השיר בשידור חי בפעם הראשונה באירוע המוזיקה של אמזון בשנת 2019. בנוסף לכך, הוא הושמע בפרסומות של אמזון מיוזיק. ב-22 באוגוסט היא ביצעה את השיר במהלך אירוע מוזיקה ששודר על ידי "בוקר טוב אמריקה" בסנטרל פארק. ביום שלמחרת היא ביצעה אותו בגרסה אקוסטית בסיריוס XM. היא ביצעה אותו גם במהלך פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019 ביחד עם "Lover", תוך שכללה אותו ברשימת השירים שביצעה באירוע המוזיקה של רדיו BBC 1, שהתקיים בלייב לאונג'. ב-9 בספטמבר ביצעה סוויפט את השיר הופעה חד-פעמית (City of Lover) בפריז, צרפת. ב-17 במאי 2020 הופצה ההופעה ברשתות הסטרימינג וברשתות הדיגיטליות.
ב-19 באוקטובר היא ביצעה את השיר באירוע הצדקה של אנחנו יכולים לשרוד בלוס אנג'לס. ב-10 בנובמבר היא ביצעה את השיר במהלך חגיגת חג הרווקים של עליבאבא בשאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין. ב-8 בדצמבר ביצעה סוויפט את השיר ב-Jingle Bell Ball ששודר על ידי קפיטול FM, בלונדון. ב-13 בדצמבר היא ביצעה את השיר ב-Jingle Ball ששודר בחסות iHeartRadio על ידי Z100, בניו יורק. להקת הרוק הבריטית יונאקה הקליטה מחדש את השיר למהדורת Spotify Singles, באוגוסט 2019. הזמרת-יוצרת האמריקאית קלי קלרקסון הקליטה מחדש את השיר בפרק בתוכנית הטלוויזיה שלה, "The Kelly Clarkson Show", לציון חודש הגאווה בשנת 2020.
היוטיובר ג'ון פסולד עשה מאשאפ של "You Need to Calm Down" עם "Ripped Pants" מ"בובספוג מכנסמרובע", "" מ-Super Mario Odyssey ו"נישואי פיגארו" מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
רועה אוסטרלי
רועה אוסטרלי הוא גזע של כלב רועים.
היסטוריה של הגזע
המקור של כלב הרועים האוסטרלי לא ידוע באופן ודאי. על אף שמם, מוצאם של הכלבים האוסטרליים אינו מאוסטרליה. לדעת הבעלים הראשונים של הכלבים מגזע זה, מקור הגזע הוא מארץ הבסקים השוכן בהרי הפירינאים שבין ספרד לצרפת. הבסקים שהיגרו ממקום מגוריהם בשל האבטלה הקשה, הגיעו עם כלביהם לארצות אחרות. הכלבים הקטנים והוורסטיליים האלה קיבלו את שמם עם הגיעם לארצות הברית ביחד עם עדרי הכבשים והרועים מאוסטרליה. זה אירע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כאשר פרח שוק הצמר האמריקאי. הבוקרים התרשמו מהיכולות של כלבים מוכשרים אלו שמשו גם לרעיית כבשים וגם לרעיית בקר. בשנת 1991 גזע הרועים האוסטרליים הוכר רשמית על ידי התאחדות הכלבים הקנדית והתאחדות הכלבים של ארצות הברית.
בשל יכולת ההסתגלות הגדולה שלהם ורצונם לרצות הם מגיעים לתוצאות טובות בתחומים רבים: מבחני משמעת, מבחני אג'יליטי, תחרויות של צלחת מעופפת ועוד. הם מצטיינים גם בעבודה בחווה, בגילוי חומרי נפץ וסמים או בחיפוש והצלה.
בפי האוסטרלים הוא מכונה "אוזי".
מבנה כללי
גובה - זכרים: 51-58 ס"מ נקבות: 46-53 ס"מ. משקל - נקבות: סביב ה-20 ק"ג, זכרים: סביב ה-30 ק"ג.
אדום שיש - "מנומר" Red Merle
אפור שיש - "מנומר" Blue Merle
אדום - Red Tri
שחור - Black Tri
גזע זה יכול לבוא עם סימונים חומים ולבנים: בפנים, ברגליים, בעורף, בצוואר ובבטן. כתמים לבנים אסורים בחלק מהאזורים בגוף (לפי התקן), וכלב בעל כתמים לבנים באזורים אלה נחשב כ'פסול' מבחינת תקן הגזע.
פרט יחסית ייחודי לרועה האוסטרלי הוא שחלק מהכלבים נולדים ללא זנב.
אופי
כלבי הרועים האוסטרליים הם כלבים חכמים מאוד, חברותיים, ורסטילים, פעילים, קלים לאילוף ובעלי אינסטינקטים לרעיה ולשמירה. הם מהירי תפיסה וצמאים לרצות את בעליהם.
ולס (אל)
במיתולוגיה הסלאבית, וֶלֶס (בסלאבית כנסייתית עתיקה: Велесъ; בקירילית: Велес; בפולנית: Weles) או ווֹלוֹס (ברוסית: Волосъ) הוא אל האדמה, הים, הנהר וגופי המים השונים, ועולם המתים. בנוסף נקשר שמו בדרקונים, בבקר, בכישוף, במוזיקאים, בעושר ובהונאה. ולס הוא יריבו של אל הרעם פֶּרוּן, וסיפור הקרב ביניהם הוא אחד מן המיתוסים החשובים במיתולוגיה הסלאבית. לא שרדו דיווחים ישירים על אודותיו, אולם בעקבות ניסיונות לשחזור את דמותו, משערים כי הוא עשוי להיות המשך ישיר של אלוהות פרוטו-הודו-אירופית, וכי דימו אותו כדמות נחשית בעלת קרניים (של פר, של אייל או של אוכל עשב מבוית אחר), ובעל זקן ארוך.
מקורות
ולס הוא אחד האלים הסלאביים הבודדים שנמצאה עבורם עדות לפולחן בקרב כל העמים הסלאביים. הכרוניקה הרוסית הראשונה – תיעוד היסטורי המגולל את קורותיה של רוס של קייב למן המאה ה-9 ועד ה-12 – היא העדות המוקדמת והחשובה ביותר לקיומו. בכרוניקה זו נזכר מספר פעמים אל בשם ווֹלוֹס; בפעם הראשונה בהסכם שלום שנחתם במאה ה-10 בין שליטי הסלאבים המזרחיים ובין קיסרי ביזנטיון, שבו נשבעים הסלאבים לשמור על השלום בשם אלוהיהם, ווֹלוֹס ופרון. שם נזכר ווֹלוֹס כאל הבקר והאיכרים, אשר יעניש את מפירי השבועה במחלות – ולעומתו פרון מתואר כאל השולט במלחמה ומעניש באמצעות מוות בקרב. במחצית השנייה של המאה ה-10, וֶלֶס או ווֹלוֹס היה אחד משבעת האלים שפסליהם הוצבו בידי שליט קייב ולדימיר הראשון בעירו. ככל הנראה פסלו של ולס לא עמד ליד פסליהם של האחרים, בגבעה שעליה ניצבה טירתו של הנסיך, אלא נמוך יותר, בכיכר השוק בעיר עצמה. מעובדה זו ניתן ללמוד לא רק שוולס היה קשור למסחר, אלא גם שהייתה הפרדה בין פולחן האל פרון ובין זה של ולס; את מקדשיו של פרון היה הולם למקם גבוה בראש הגבעה, ומקומו של ולס היה למטה, בשפלה.
ניתן להבחין בדפוס דומה בקרב הסלאבים הדרומיים, שאצלם מופיע שמו של ולס רק בשמות מקומות (טופונימים), שהידוע שבהם הוא העיר ולס (Veles) שבמקדוניה, שעליה משקיפה הגבעה של אליאס הקדוש (Elias), המושל ברעמים. דוגמה נוספת היא העיירה ווֹלוֹסְקוֹ (Volosko) שבקרואטיה, השוכנת על שפת הים מתחת לפסגת הר אוּצְ'קַה (Učka), המכונה "פֶּרוּן". בקרב הסלאבים המערביים נמצא השם "ולס" בעיקר ברשומות צ'כיות מן המאה ה-15 וה-16, שבהן פירוש השם הוא דרקון או שטן.