cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רון אסולין
מוזיאונים ומרכזים חווייתיים
רון אסולין הוא יוצר הסרטים והמנהל האמנותי של פורום השואה העולמי החמישי שהתקיים במוזיאון יד ושם בירושלים בינואר 2020, תחת הכותרת "זוכרים את השואה, מנצחים את האנטישמיות". באירוע, שנחשב לכינוס הבינלאומי הגדול בישראל, השתתפו מלכי ספרד, הולנד ובלגיה, יורש העצר הבריטי הנסיך פיליפ, נציגים של בתי המלוכה מלוקסמבורג ונורווגיה, לצד 46 נשיאים וראשי ממשלה ומאות אורחים רמי דרג מרחבי העולם.
טלוויזיה
עם עלייתו לאוויר של ערוץ 2 הניסיוני ב-1987, ביים תוכניות טלוויזיה עבור הערוץ, ביניהן "שבע וחצי בעולם" עם אורלי יניב ותוכנית האופנה "פוזה" בהגשת ענת בירן, ולאחר הפיכתו לערוץ מסחרי, ביים את תוכנית המסעות "פספורט" בהגשתו של ניר חכלילי. כמו כן, ביים פתיחים לתוכניות טלוויזיה ביניהן: "החדשות 2", "הלילה" עם גבי גזית, "גלגל המזל" עם ארז טל ועוד.
מחלף לטרון
מחלף לטרון הוא מחלף המחבר בין כביש 1 וכביש 3 ונמצא באזור לטרון. המחלף מורכב מגשר בכביש 1 החולף על פני כביש 3. כל כיווני התנועה במחלף מתאפשרים, אך כל הפניות שמאלה כרוכות בהמתנה בצומת או רמזור.
סמוך למחלף נמצאים מנזר השתקנים, אתר ההנצחה של חיל השריון, מיני ישראל ומסילת הרכבת החדשה לירושלים.
פונקציית פטרסון
פונקציית פטרסון היא תבנית המשמשת לפתרון בעיית הפאזה בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. את התבנית הציע ארתור לינדו פטרסון ב-1934.
פונקציית פטרסון של סריג \ \Lambda היא הסכום האינסופי , כאשר \ F_{h k l} הם קבועי הפיזור (למשל, בסריג קובייתי, ), ו- u,v,w הם משתנים ממשיים. הפונקציה הזו היא למעשה טרנספורם פורייה של עוצמות הפיזור של קרן, ולא של קבועי המבנה. פונקציית פטרסון מתקבלת מקונבולוציה של צפיפות האלקטרונים, עם הפונקציה ההפוכה: ; זוהי הקורלציה העצמית של צפיפות האלקטרונים.
כאשר הסריג אינו ידוע, אפשר לאמוד את פונקציית פטרסון שלו מתוך עוצמות ההחזרים של קרניים בכיוונים שונים, גם בלי לחשב את הפאזות. בעקרון, אפשר להשתמש בשיטה זו כדי לקבוע את מבנה הסריג. פונקציית הקורלציה העצמית מתאימה להתפלגות המרחקים הווקטוריים בין האטומים בסריג, ולכן בסריג שיש לו N אטומים בכל תא יחידה, יהיו לפונקציה באופן טיפוסי \ N(N-1) שיאים. בגלל השגיאות הבלתי-נמנעות במדידת העוצמות, והקושי המתמטי בשחזור מיקומם של האטומים מתוך וקטורי המרחק, נדיר שהטכניקה הזו משמשת לפענוח המבנה של סריגים, למעט הפשוטים ביותר.
אליפות אירופה בכדורסל 1959
אליפות אירופה בכדורסל 1959 הידועה גם בשם יורובאסקט 1959 היא האליפות ה-11 שנערכה על ידי פיב"א אירופה.
באליפות זו זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר, בפעם החמישית בתולדותיה.
שיטת המשחקים
16 הנבחרות הוגרלו לארבעה בתים בני 4 נבחרות כל אחד. שתי הראשונות מכל בית העפילו לבתי חצי הגמר שנערך בשיטת ליגה. 4 קבוצות המשיכו לבית העליון לקביעת האלופה, היתר התמודדו על מקומות 5–8.
סגל הנבחרת
מאמן - אליהו עמיאל
קוצו של יוד
הביטוי קוצו של יו"ד משמש לתיאור עיסוק בפרטי פרטים או הקפדה על פרטים קלי ערך לכאורה.
התגים הם סימני ההיכר הבולטים ביותר של כתב סת"ם שבו נכתבים ספרי התורה ספרי הנביאים והמגילות. לפי ההלכה היהודית יש שני סוגי אותיות מתויגות, יש אותיות שמתויגות בשלושה תגין ויש אותיות המתויגות בתג אחד בלבד. בהלכה מובא הכלל הבא: האותיות שעטנ"ז ג"ץ מתויגות בשלושה תגין, בעוד שהאותיות חי"ה בד"ק מתויגות בתג אחד בלבד.
קוצו של יוד, במשמעות שבה מופיע הביטוי בתלמוד, פירושו שסופר סת"ם נדרש לדקדק בכתיבת התגין באופן שלא יגעו אחד בשני, ובכלל זה גם בתג (קוץ) של האות י|יו"ד, הקטנה שבאותיות. ביטוי מפורסם המבוסס על מטלה זו הוא הביטוי "מדקדק על קוצו של יוד", שפירושו שסופר הסת"ם נדרש לדקדק עד לפרט הקטן ביותר, שהוא התג היחיד של האות י|יו"ד (אחת מאותיות חי"ה בד"ק).
פירוש: אפילו החסרת אות אחת באחת מהפרשיות בקלף התפילין פוסל את כל התפילין. זה הרי מובן מאליו?! אמר רב יהודה אמר רב, כוונת המשנה היא שאפילו החסרת קוצו של יו"ד פוסל.
בספרות ההשכלה החל הביטוי לשמש בהשאלה לתיאור של דקדוק יתר על עניין שולי. שימוש בולט לכך נעשה בשירו של י"ל גורדון, "קוצו של יוד" ("אִשָּׁה עִבְרִיָּה מִי יֵדַע חַיָּיִךְ?") משנת תרל"ח, שבשורות הסיום שלו מובעת מחאה על רבני היהדות האורתודוקסית שפוסלים את הגט בגלל אי הקפדה על שלמות היוד בשם שמופיע בגט:
בדרשה על ההר מובא בשם ישו כי אין בכוונתו לפגוע בקיום חוקי התורה, ולו ביו"ד אחת:
מונה סיף
מונה סיף (בערבית: منى سيف) היא פעילה מצרית למען זכויות אדם, הידועה בשל השתתפותה בתנועת ההתנגדות במהלך ואחרי המהפכה המצרית ב-2011, בשל השימוש היצירתי שלה במדיה החברתית, ובשל הקמפיינים שלה לביטול משפטים צבאיים לאזרחים מפגינים.
רקע
סיף גדלה במשפחה של פעילים, ופוליטיקה הייתה נושא קבוע לדיון במהלך הילדות שלה. אביה, אחמד סיף, שנהרג ב-2014, היה עורך דין זכויות אדם ומנהיג אופוזיציה, ששהה חמש שנים בכלא בתקופת משטר מובארכ. במהלך מעצרו, הוא עבר עינויים. גם אמה, ליילה סויף, היא פעילה חברתית-פוליטית, וכן פרופסור למתמטיקה. היא עזרה לארגן הפגנות נגד משטר מובארכ במשך עשרות שנים לפני הדחתו. סויף "ידועה ברחובות כאסרטיבית ואמיצה. היא פעמים רבות עמדה מול שוטרים מניפי נבוטים כשבאמתחתה רק קולה הרם והנוזף, ועיניה הקשות כפלדה".
אחיה של סיף, עלאא עבד אל-פתאח, הוא מקים-שותף של אתר הבלוגים Manalaa, ובשנת 2005 החל לתעד את הפרות זכויות האדם של משטר מובארכ. הוא נעצר מאז פעמים רבות, והוא אחד הפעילים המוכרים במצרים. אחותה הצעירה של סיף, סנאא סיף, גם הייתה פעילה באופוזיציה ובהפגנות.
בעת המהפכה של 2011, סיף הייתה סטודנטית לתואר מתקדם בביולוגיה. היא חקרה את הגן BRCA1 הגורם לסרטן השד, ואת דפוסי המוטציה שלו בפציינטיות מצריות. לדבריה, יש לה שתי משרות מלאות: האחת בחקר הסרטן, והשני באקטיביזם למען זכויות אדם.
מהפכת 2011
בשנה שלפני המהפכה החלה סיף להשתתף בתנועה הדיסידנטית, ופעלה להעלאת מודעות והשתתפה בהפגנות. בין 25 בינואר ו-5 בפברואר, היא השתתפה במחאות בכיכר תחריר יחד עם בני משפחתה הקרובה, חברים רבים שלהם, והמשפחה המורחבת.
תקופת פוסט-מובארכ
סיף היא חברה מייסדת של הארגון "לא למשפטים צבאיים לאזרחים", קבוצה שהפעילה לחץ למען שחרור אלו שנעצרו במהלך המהפכה; ביטול עריכת משפטים צבאיים לאזרחים, והעברת מקרים אלה לבתי המשפט האזרחיים; ופתיחת חקירות לגבי טענות על עינויים על ידי המשטרה הצבאית. סיף כתבה בבלוג שלה Ma3t על האלימות של המשטרה הצבאית נגד אזרחים במהלך אירועי תחריר, ופתחה קריאה לציבור שיחלקו עמה את הסיפורים שלהם.
היא הייתה ביקורתית כלפי הגוף שנטל זמנית את השלטון במצרים, המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (SCAF) מכיוון שאלו שחררו מפגינים ללא זיכוי מלא: "העובדה שהם עדיין במאסר על תנאי אינו נותן להם את הגאווה לה הם ראויים כמהפכנים אשר לא עשו שום עוול."
אחרי ההפיכה הצבאית של עבד אל-פתאח א-סיסי, אחיה של מונה, עלאא, המשיך להיות מטרה נבחרת של המשטר, וכתוצאה, במקרים רבים גם מונה ומשפחתה. הוא הואשם במגוון כה גדול של עוולות נגד המשטר שהוא עומד כמעט לבד ברמת הרדיפה שהוא חווה. באחד המקרים, במסגרת הבחירות של 2012, הלבישה עליו המשטרה הצבאית האשמה פלילית עבור שרפה שפרצה במשרדי המועמד בו תמך הצבא. על פי ה"עדות", עלאא נראה בקרבת מקום יחד עם אחותו - וכך גם היא הואשמה, ונגזר עליה מאסר על תנאי. ב-2014, שוב נעצר עלאא בהפגנה, והואשם על כך בטרור. בעקבות זאת, 20 שוטרים פרצו לדירתו, והכו את אשתו, מנאל. בכלא, הוא פתח בשביתת רעב במחאה, לה הצטרפו אמו ואחותו. מונה שבתה רעב 76 יום. בעת שביתתם, אב המשפחה, אחמד, שהיה גם עורך דינו של עלאא, אושפז בבית החולים במצב אנוש, ונפטר זמן קצר לאחר מכן. בשל מחאותיו, עלאא הפך לגיבור עממי. אמה של סיף, ליילה, הקימה את ארגון March 9 Professors' Movement for Universities' Independence, ואחותה סנאא, עורכת קולנוע שעבדה על הסרט התיעודי מועמד פרס אוסקר "הכיכר", נכלאה למשך שנה בשל ביקורתה על חוקים נגד הפגנות. מונה סיף ממשיכה בביקורתה על מעצרי אזרחים שרק החריפו תחת שלטונו של סיסי - על פי ספירות ארגוני זכויות אדם יותר מ-60,000 יושבים בבתי כלא מצריים.
פרסים
ב-2012, היא הייתה ברשימה הקצרה לפרס מגיני זכויות האדם Front Line Defenders, בו זכה בסופו של דבר הבלוגר הסורי רזאן רזאווי. באפריל 2013 סיף הייתה מועמדת לפרס מגיני זכויות האדם על שם מרטין אנאלס, המוענק מטעם ארגון Human Rights Watch, כאשר הארגון הפרו-ציוני UN Watch טען שהיא צייצה בטוויטר בעד אלימות נגד ישראל. ההאשמות נבחנו, ונערכה ביקורת על יותר מ-93,000 ציוצים של סיף, אשר בסופה סקוט לונג, פעיל Human Rights Watch, פרסם שאין בהיסטוריה שלה כל ראיה לתמיכה באלימות.
פילוסופיה לילדים
התנועה נוסדה בסוף שנות השישים על ידי מתיו ליפמן ואן מרגרט שארפ במטרה לעודד חשיבה ביקורתית אצל ילדים. גישה זו נתמכה על ידי מחקריהם של הפסיכולוגים-פילוסופים ג'ון דיואי ולב ויגוצקי, שהצביעו על הצורך ללמד ילדים חשיבה כבר בבית הספר היסודי. המושג העיקרי הוא "קהילה חוקרת" שבו המורה והתלמידים משתפים פעולה כדי להתקדם בהבנת העולם האישי, האתי והפיסי.
קהילה חוקרת
הדיון בקהילה החוקרת אינו רק הליך של החלפת דעות. השיח שמתנהל מכוון להשגת התשובה הטובה ביותר לשאלות שהועלו. 'התשובה הטובה ביותר' אינה ניתנת או מאושרת על ידי המנחה. הקהילה היא זו שאחראית הן ליצירה והן לשיפוט של מרחב התגובות האפשריות לשאלה. כל הדעות שיציעו התלמידים יישקלו ברצינות. יחד עם זאת פילוסופיה לילדים אינה מבוססת על ההנחה שאין תשובות נכונות ולא נכונות, כי אם על האמונה שברגע שעמדה מסוימת מבוטאת, היא מועמדת להערכה ונבחנת לאור השיח המתקיים. אפילו שקשה להגיע לתשובות מוחלטות בתחומי הדיון שבהם נעסוק, תשובות מסוימות עדיין עשויות בצדק להיחשב טובות יותר – בנות הגנה ומשכנעות יותר – מאחרות.
פילוסופיה לילדים שמה דגש על שיח ודיאלוג המבוססים על הליך של חקירה. כאשר התלמידים חולקים את רעיונותיהם, על כל תלמיד להביא בחשבון פרספקטיבות שונות. בתהליך זה התלמידים יכולים לראות כי מה שנראה עבורם מובן מאליו אינו כה מובן מאליו לאנשים בעלי השקפה שונה. חוויה זו מעודדת סובלנות כלפי עמדותיהם של האחרים, ומשפרת את היכולת לעבוד בשיתוף עם אחרים.
המנחה בפילוסופיה לילדים רואה את עצמו שותף בחקירה עם התלמידים, ובעל עניין זהה לשלהם בחקירת מושגים פילוסופיים, בשיפור השיפוט ובגילוי משמעות. עם זאת, באשר להליך החקירה עצמו, המנחה מדריך את התלמידים ומכוון אותם באמצעות שאלות פתוחות, העלאת נקודות מבט אלטרנטיביות, דרישה לבהירות, חקירת טעמים, וכן באמצעות דוגמה אישית של חשיבה מבוקרת. באמצעות הנחיה מעין זו, מפנימים התלמידים בסופו של דבר את הליכי החקירה.
מטרת החקירה היא מצד אחד להתקדם בהתמודדות עם השאלות הפילוסופיות – התקדמות שעשויה לבוא לידי ביטוי באימוץ אמונות, פיתוח עומק של משמעות, העלאת היפותזות חדשות לבחינה ולניסוי, או אפילו בעצם ההבהרה של השאלות העומדות על הפרק. מטרה שנייה קשורה בטיפוח היכולות הקוגניטיביות והחברתיות שנדרשות במהלך החקירה.
פילוסופיה לילדים בישראל
פילוסופיה לילדים מתקיימת כיום במדינות רבות ברחבי העולם בשינויים שונים ובהתאמות תרבותיות. הפעילות בישראל החלה לפני עשרים שנה על ידי פרופ' יולי תמיר. פרופ' תמיר הכשירה סטודנטים לפילוסופיה בהוראת פילוסופיה לילדים בעקבות פגישה עם פרופ' מתיו ליפמן בארצות הברית. פעילות זו הפסיקה כאשר נכנסה לפוליטיקה. מספר שנים לאחר מכן פיתח צוות של האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך תוכנית לימודים ראשונה בנושא. כיום פועל בארץ המרכז הישראלי לפילוסופיה בחינוך. המרכז עוסק בפיתוח תוכניות לימודים ובהכשרת מנחים ומורים בפילוסופיה לילדים. בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה מתקיימים קורסים בנושא פילוסופיה עם ילדים ולילדים בהנחיית פרופסור אריה קיזל.
אגם הסרפנטיין
אגם הסרפנטיין (באנגלית: Serpentine מוכר גם כנהר הסרפנטיין) הוא אגם הנמצא בהייד פארק בלונדון, הממלכה המאוחדת. מקור שם האגם הוא בצורתו דמוית הנחש (באנגלית: "סרפנט").
האגם נוצר בשנת 1730, כאשר המלכה קרוליין מאנסבך, אשתו של המלך ג'ורג' השני, ציוותה על סכירת נהר הווסטבורן דבר אשר גרם להיווצרות האגם.
גאוגרפיה של אגם הסרפנטיין
בעבר הווסטבורן הזין את האגם, אך כיום משום שהנהר מזוהם את המים של האגם שואבים מהתמזה ומזינים אותו גם הנהרות התת-קרקעיים של לונדון. בדרום מזרח האגם ישנו גשר המכונה "גשר הסרפנטיין", ובקצה המזרחי סכר דרכו זורמים מי האגם דבר שיוצר מפל נוי קטן. באגם אנדרטה לזכרה של הנסיכה דיאנה וניתן לשכור בו סירות. האגם נחשב לאגם רדוד ועומקו המרבי הוא 12 מ'(40 רגל). בחוף האגם ישנן שתי מסעדות ועוד מתקני נופש שונים ורבים.
היסטוריה
בשנת 1816, נמצאה באגם גופתה של רייט וסטברוק אשתו של המשורר פרסי ביש שלי, מחוץ לאגם היה מכתב התאבדות ממנה לאחיה, אביה ואחותה.
אגם הסרפנטיין שימש לאירוח של תחרויות השחייה במים פתוחים ושלב השחייה בטריאתלון באולימפיאדה בשנת 2012.
מגפיים
מַגָּף (וברבים זוגי מַגָּפַיִם) הוא פריט הנעלה סגור וגבוה המכסה לפחות את קימור כף הרגל והקרסול בשלמותם. מגפיים מגיעים עד מעל לקרסול, עד אמצע השוק, עד מתחת לברך, עד מעל לברך ולעיתים נדירות עד מפרק הירך.
היסטוריה
העדות הקדומה ביותר למגפיים נמצאת בציור מערה בספרד המתוארך ל-12-15 אלף שנה לפנה"ס. הציור מתאר גבר ואישה הנועלים מגפיים. נמצאו כדים פרסיים מעוצבים כמגפיים מסביב 3000 לפנה"ס. היוונים הקדמונים תיארו את הסקיתים כנועלי מגפיים בשנות 1000 לפנה"ס. בצבאות האסיאתיים בעולם הקדמון ניתן היה לראות חיילים במגפיים. הקיסרים וחיילים גבוהי דרג נעלו מגפיים העשויים מעור ברומא העתיקה.
במאה ה-16 הופיעו מגפיים קלים יותר. תחת שלטונו של הקיסר לואי ה-17 המגפיים אף הפכו לקצרים יותר.
במאה ה-17 המגף הפך לחלק מהמדים הצבאיים באירופה. המגפיים הגנו על רגלי החיילים בעת הרכיבה.
במאה ה-18 המגפיים היו פופולריות באנגליה בעת רכיבה בזמן צייד ובספורט.
במאה ה-19 ההוסארים בגרמניה נעלו מגפיים שכונו: מגפי הסיאן. במאה ה-19 הדנדי באנגליה בלבושו המגונדר התהדר במגפיים. הרוזן מוולינגטון נעל מגפיים שהפכו לאופנתיות. מגפיים אלו ננעלו מעל המכנסיים הצרים וכונו מגפי וולינגטון. במאה ה-19 באנגליה נראו גם מגפי בלצ'ר שהם למעשה מגפונים.
בתקופה הוויקטוריאנית הייתה פופולריות עצומה למגפיים. הממציא הבריטי ג'. ספארקס הול הציג למלכה ויקטוריה את הדגם של המגפיים שהמציא, שנודעו בהמשך כמגפי צ'לסי, שהפכו לנפוצות לאחר מכן הן בקרב גברים והן בקרב נשים. החל מתקופה זו היו נפוצים מגפי באלמוראל ומגפוני דרבי.
בארצות הברית היו בולטים מגפי הבוקרים. מגפיים אלו התפתחו ממגפי וולינגטון ומהמגפיים המקסיקניות וקרוס.
נשים החלו לנעול מגפיים החל מהמאה ה-17. הן נעלו מגפיים מעור ומבד. המגפיים היו בדרך כלל רכוסות. בתחילת המאה ה-20 נעלו מגפיים, ונשים וגם גברים העדיפו נעליים אלגנטיות.
בשנות ה-50 הפכו מגפי נשים לאופנתיות והן ננעלו על עקבים גבוהים. במאה ה-20 מגפיים הפכו לחלק מהמלתחה הגברית והנשית. אצל נשים הופיעו מגפיים בכל הסגנונות.
מטרות וסוגים
בעבר שימשו מגפיים כמחסה לרגל כמו גם כסממן מעמדי, והיו עשויים בעיקר מעור; כיום ניתן לאפיין שתי קבוצות של מגפיים מודרניים: האחת - פונקציונלית, שבה מיוצרים מגפיים המיועדים להליכה בתנאי מזג אוויר קשים, גשם או תנאי שטח, רכיבה או צבא, אלה עשויים מחומרים עבים וגסים החל מעור דרך גומי מוקשח ועד סוגים שונים של אריגים סינתטיים, הקבוצה השנייה היא מגפיים יומיומיים, שהתפתחו כפריט אופנה. באופן מסורתי, מגף הוא בעל סוליה עבה וקשיחה יותר מנעל רגילה; עם זאת שכיחים גם דגמים - שהמוכּר בהם הוא מגף-הגשם שמזוהה עם ילדים - שעשויים יריעת גומי סינתטי וכל תכליתם היא מניעת הירטבות הגרב בשלוליות עירוניות. ככלל, מגפיים אינם מעוצבים לאפשר גמישות יתרה או אווירודינמיות מיוחדת של התנועה ושל הרגליים, כי אם להליכה או רכיבה תוך יציבות מקסימלית של הנועל (תנאי זה, אכן, אינו מתקיים במידה מרובה במקרה של מגפי-עקב אופנתיים).
מגף אוסטרלי
מגף אוסטרלי הוא מגף בעיצוב ייחודי המותאם בעיקר לעבודות בנייה וכדומה. דגם זה זוכה לפופולריות רבה ומיוצר, בין היתר, על ידי בלנדסטון (Blundstone Footwear) ורדבק (RedBack).
מזמור אמברוזיאני
מזמור אמברוזיאני (הידוע גם בשם "מזמור מילאנזי") הוא רפרטואר הקנטוס פלאנוס הליטורגי של הפולחן האמברוזיאני של הכנסייה הקתולית, המקורב למזמור הגרגוריאני אך נבדל ממנו. הוא נקשר בראש ובראשונה לתחום הארכיבישופות של מילאנו וקרוי על שמו של אמברוזיוס הקדוש, כשם שהמזמור הגרגוריאני קרוי על שם גרגוריוס הגדול. זו מסורת הקנטוס פלאנוס היחידה, מלבד הגרגוריאנית, שהכנסייה הקתולית מאשרת עד ימינו אלה.
היסטוריה
ההיסטוריה של מילאנו כמרכז למוזיקה דתית ראשיתה באמברוזיוס הקדוש. אין ראיה לכך, שאמברוזיוס עצמו חיבר משהו מן הרפרטואר האמברוזיאני, בדיוק כפי שגרגוריוס איננו מוכר כמי שהלחין איזה שהוא מזמור גרגוריאני. עם זאת, במהלך כהונתו כבישוף של מילאנו במאה הרביעית, מייחסים לו העברה של שירת מזמורים מן הכנסייה המזרחית אל המערב. אמברוזיוס גם הלחין מזמורים מקוריים, שארבעה מהם עדיין קיימים, יחד עם מוזיקה שהשתמרה אוחי ללא שינוי משמעותי מן הלחנים המקוריים. בכתביו, אמברוזיוס מתייחס אך ורק לביצוע מזמורי תהילים אנטיפונאליים, שבהם שירת פסוקי תהילים מתחלפת לסירוגין עם מענה של העדה כולה, הקרוי אנטיפון.
בין המאה השמינית למאה ה-13, מכל מקום, התפתח המזמור הקרולינגי, בהזמנת קארל הגדול, למה שאנו מכירים כיום כמזמור גרגוריאני, שהחל להשפיע על מסורות קנטוס פלאנוס אחרות במערב ובסופו של דבר אף החליף את רובן. עד המאה ה-12 הודחו מסורות המזמורים הקודמות - הוויזיגותית, הגאלית, הקלטית, הרומית העתיקה והבנוונטית - והמזמור הגרגוריאני ירש את מקומן. המזמור האמברוזיאני לבדו שרד, על אף מאמציהם של כמה אפיפיורים במשך מאות אחדות לבסס את שליטת המזמור הגרגוריאני. רשומה של ההיסטוריון המילאנזי לאנדולפוס מסביבות שנת 1000 מספר אגדה, לפיה הונחו שני מזמורי קודש, אחד גרגוריאני ואחד אמברוזיאני, על מזבח לראות איזה מהם מקובל על האלוהות; והנה קרה נס, ושני הספרים נפתחו בו בזמן, ראיה לכך ששניהם רצויים ומקובלים בה במידה.
המזמור האמברוזיאני לא ניצל לחלוטין מהשפעת הגרגוריאני. הקטעים המוקדמים ביותר, מן המאה השמינית, וספרי המזמורים השלמים יותר מן המאות ה-11 וה-12 שמשמרים את התיווי המוקדם ביותר המתועד, מציגים הבדלים ברורים ביו הרפרטואר הגרגוריאני לזה האמברוזיאני. הוצאות מאוחרות יותר של הרפרטואר האמברוזיאני, שסגנונו שונה מזה של המזמורים המוקדמים, עשויות לשקף השפעה גרגוריאנית. אף כי ארכיבישוף מילאנו, החשמן קארלו בורומאו, נאבק לשמר את הפולחן האמברוזיאני בשלמותו בתקופת הכיבוש הספרדי, הוצאה תקופתית של מזמור אמברוזיאני, שיצאה לאור בפרגו ב-1622, משתדלת למיין את המזמורים האמברוזיאנים אל תוך שמונה המודוסים הגרגוריאניים, מהלך שאינו מקובל על פי רוב כמשקף נכונה את הנוהל המוזיקלי, שהיה נהוג בפועל בזמן ההוא.
כביש 87
כביש 87 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של בקעת כינרות ומרכזה של רמת הגולן, מצומת כפר נחום במערב ועד לצומת בשן במזרח. אורכו של הכביש הוא 35 ק"מ.
מזמור אמברוזיאני
מאפיינים כלליים
במידה רבה מגדיר את המזמור האמברוזיאני תפקידו בליטורגיה של הפולחן האמברוזיאני, הקרוב יותר לליטורגיות הצפוניות כמו הפולחן הגאלי והוויזיגותי, מאשר לפולחן הרומאי. מבחינה מוזיקלית, לעומת זאת, קיימת קרבה רבה בין המזמור האמברוזיאני למסורות המזמור הגרגוריאני והרומאי. מזמורים רבים משותפים לכל השלוש, בווריאציות מוזיקליות.
כביש 87
העבודות על הכביש החלו במחצית השנייה של שנת 1970 והכביש תוכנן להיות ציר הגישה המרכזי לגולן. ביולי 1972 נחנך גשר אריק על הירדן שנבנה במסגרת הכנת הכביש, אולם בסוף 1972 הוא היה עדיין ללא שימוש, למרות שכוסה אספלט, בגלל שקטע הכביש שממערב לירדן, עד כפר נחום לא נפרץ. במרץ 1973 הודיע דובר מע"ץ שהעבודות על הכביש יחלו בימים הקרובים. הכביש הושלם בתחילת 1979.
מזמור אמברוזיאני
מאפיינים כלליים
כמו כל קנטוס פלאנוס, המזמור האמברוזיאני הוא מונופוני וא-קפלה. בהתאם למסורת הקתולית, נועד מזמור זה לשירה בעיקר בפי זמרים ממין זכר, והרבה מזמורים אמברוזיאנים מפרטים בפירוש למי מותר לשיר אותם, בשימוש בביטויים כמו cum Pueris (למקהלת נערים) ו-a Subdiaconis (למשנים לדיאקונים).
מבחינה סגנונית, רפרטואר המזמור האמברוזיאני איננו מתאפיין, בדרך כלל, באחידות מוזיקלית כזו של הגרגוריאני. במזמורים אמברוזיאניים יש שונות רבה יותר באורך, בהיקף ובמבנה. אפילו בתוך קטגוריות מזמורים אינדיבידואליות, אפשר למצוא גיוון במזמורים אמברוזיאניים, מקצרים ונוסחתיים לארכניים ועתירי קישוטים, כאלה המולחנים בסגנון חופשי ואחרים המגלים מידה ניכרת של מבנה מלודי פנימי. המאפיין הבולט ביותר שלהם, בהשוואה לרפרטוארים אחרים של קנטוס פלאנוס, הוא כמות גדולה במידה ניכרת של תנועה של צעדי סקונדות, המשווה למלודיות האמברוזיאניות תחושה חלקה יותר, כמעט גלית. בכתבי יד שיש בהם תיווי מוזיקלי, שולטת הנוימה הקרויה "קלימאקוס", התורמת לתנועת הצעדים. נוימות קישוטיות יותר, כמו הקוויליסמה, כמעט אינן מופיעות בדפי תווים, אם כי אין זה ברור, אם הדבר משקף נוהל ביצוע בפועל, או שזו פשוט תוצאה של הרישום המוזיקלי המאוחר יחסית.
קול ישראל בפרסית
קול ישראל בפרסית (בפרסית: بخش فارسی رادیو اسرائیل) הייתה בעבר תחנת רדיו של קול ישראל, ששידרה בשפה הפרסית במסגרת שידורי רק"ע ורשת ה'.
שידורי התחנה נפסקו ב-2017, עם סגירת רשות השידור וחודשו במסגרת תאגיד השידור הישראלי תחת השם VoisFarsi. השידורים בפרסית בתחנת רק"ע נפסקו ומאז הם משודרים רק ב-VoisFarsi.
היסטוריה
קול ישראל החל לשדר פינה בפרסית של כרבע שעה בתחילת 1949. החדשות בפרסית שודרו בימים שני ושישי. עם התרבות מספר השפות בהם שודרו חדשות לעולים, שודרו החדשות בפרסית בגל 43.9. בשנות ה-50 המוקדמות שידר קול ישראל ב-11 שפות בנוסף לעברית, ופרסית הייתה אחת מהן. השידור בפרסית החל ב-1956 במסגרת מדיניות הסברה של ראש ממשלת ישראל הראשון דוד בן-גוריון, לחיזוק הקשרים עם מדינות ותרבויות מוסלמיות שאינן ערביות, וכן עבור עולים יהודים מאיראן, ומאוחר יותר הופנתה לקהל האיראני. במשך שנים מומנה התחנה בשיתוף פעולה עם מערכת הביטחון. אולם בשנת 1957, בעקבות קיצוצים בתקציב בוטלו השידורים בטורקית ופרסית, לאור העובדה שהשידורים בפרסית זכו לאחוזי האזנה של 0.3% בלבד. השידורים בפרסית חודשו בשנת 1958 ומשכם הורחב מרבע שעה לחצי שעה בתחילת 1960. בשנת 1961 פורסם שהשידורים בפרסית זוכים לפופולריות רבה, שבעקבותם התגברה תיירות המרפא מאיראן לישראל ונטען שלשידורים הייתה תרומה לידידות ביחסי איראן–ישראל. השידורים בפרסית הועברו בגלים בינוניים ונקלטו היטב בטהראן. השידורים הוכנו על ידי המחלקה הערבית של קול ישראל.
השידורים
התחנה קיבלה ושידרה שיחות מאזינים רבות, הן מאיראן עצמה והן מן הפזורה האיראנית. השדר המזוהה ביותר עם שידורים אלו היה פרשן קול ישראל לענייני איראן מנשה אמיר, יהודי יוצא איראן ודובר פרסית, שעבד בתחנה מאז 1959 ועד סגירתה. התחנה ראיינה דוברי פרסית ישראלים שונים, בהם שאול מופז בהיותו שר ביטחון.
התחנה שידרה סה"כ 12 שעות שבועיות: מדי יום שעה בין השעות 17:00 - 18:30 (עד 18:00 בשישי ושבת) ברשת ה' עבור יהודים דוברי פרסית בחו"ל (בדרך כלל באיראן) ובימי א'-ה' בין השעות 19:00 - 19:30 ברק"ע עבור עולים דוברי השפה.
דיאז
דִּיאֵז (מצרפתית: Dièse. בעברית: נָסֵק) הוא סימן היתק במוזיקה, המורה על הגבהת הצליל הבא אחריו בחצי טון, ומסומן ב-♯ (הדומה ל-#), משמאל לתו. באוקטבה תקנית, סי דיאז זהה דיאטונית לדו ומי דיאז זהה דיאטונית לפה. קיים גם סימן דיאז כפול הנראה כך: 𝄪 והוא מעלה תו נתון בטון שלם. בתיווי של מוזיקה במאה העשרים נוצרו גם סימני דיאז מיוחדים המורים על הגבהת הצליל ברבע טון או בשלושת רבעי טון.
סדר הדיאזים בסולם הוא קבוע, על פי מעגל הקווינטות והוא: פה דיאז, דו דיאז, סול דיאז, רה דיאז, לה דיאז, מי דיאז, סי דיאז.
אופל Flextreme GT/E
אופל Flextreme GT/E (בגרמנית: Opel Flextreme GT/E) היא מכונית קונספט בתצורת קופה, 5 דלתות (תצורת "fastback coupe") בסגנון גראן טוריסמו המאופיינת כרכב בעל הנעה היברידית, אשר הוצגה על ידי יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בתערוכת המכוניות הבינלאומיות בז'נבה בשנת 2010.
רוברט בארו
רוברט ג'וזף בארו (באנגלית: Robert Joseph Barro; נולד ב-28 בספטמבר 1944) הוא כלכלן אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת הרווארד, ידוע בעיקר בזכות תרומותיו לתחום המקרו-כלכלה בו מחזיק בגישה הנאו-קלאסית. בארו הוא אחד הכלכלנים המצוטטים והמשפיעים ביותר בעולם.
השכלה וקריירה באקדמיה
בארו, יליד ניו יורק, סיים ב-1965 תואר ראשון בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, בו היה אחד מתלמידיו של ריצ'רד פיינמן. לאחר שהבין כי לא יוכל להצטיין בתחומי המחקר בענף, פנה בארו ללימודי כלכלה באוניברסיטת הרווארד בה עשה את הדוקטורט שלו תחת הנחייתו של הכלכלן האמריקאי-ישראלי צבי גריליכס, וקיבל את תואר ה-Ph.D ב-1970. לקראת סיום הדוקטורט קיבל בארו משרה באוניברסיטת בראון. בין השנים 1973 ו-1987 היה חבר סגל באוניברסיטאות שיקגו ורוצ'סטר עד שחזר לאוניברסיטת הרווארד בה עובד עד היום.
מאז 1995 משמש בארו כחבר בכיר במכון הובר (מכון מחקר ליברטני באוניברסיטת סטנפורד), ומאז שנת 1978 כעמית במכון המחקר הלאומי (NBER). משנת 2004 בארו משמש כעורך משותף של כתב העת היוקרתי Quarterly Journal of Economics.
בארו שימש עורך ב-Wall Street Journal בשנים 1991 עד 1998 ופרשן כלכלי בשבועון ביזנסוויק בשנים 1998 עד 2006.
עבודותיו
ב-1974 פרץ בארו לתודעה של עולם המחקר הכלכלי עם מאמרו, שהתפרסם במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), תחת הכותרת "?Are Government Bonds Net Wealth". בארו הציג הוכחה מתמטית למה שמכונה שקילות ריקרדו, לפיה אין יתרון לממשלה בגיוס הון באמצעות הגדלת החוב (הנפקת איגרות חוב) לעומת העלאת מיסים, וזאת משום שתושבי המדינה, הניחנים בציפיות רציונליות, מבינים כי במקרה של הנפקת אג"ח, תצטרך בעתיד הממשלה להעלות מיסים על מנת לממן את פרעונן. מאמר זה הוא אחד המפורסמים והמצוטטים ביותר בעולם הכלכלה, וערער על גישת הכלכלה הקיינסיאנית.
ב-1976 פרסם במגזין לכלכלה מוניטרית (JME) את מאמרו "Rational expectations and the role of monetary policy" (ציפיות רציונליות ותפקידה של מדיניות מוניטרית), ובו התייחס לתופעת הנייטרליות של הכסף, לפיה מדיניות מוניטרית מרחיבה לא תניב השפעות ריאליות. למאמר תפקיד חשוב בתיאור תפקידו של הכסף בתיאורית הכלכלה הנאו-קלאסית.
בסוף שנות ה-80 שיתף פעולה עם גארי בקר במחקרים כלכליים הנוגעים לזולתנות של הורים כלפי ילדיהם, השפעות רמת הפוריות בין הדורות וקצב גידול האוכלוסין על הכלכלה, המאמרים שפרסמו הסבירו מדוע בטווח הארוך אין קשר בין שערי הריבית הריאלית לבין קצב הגידול בצריכה לנפש.
בשנות ה-90 פרסם בארו מאמרים פורצי דרך בתחום של צמיחה כלכלית, ב-1991 פרסם ב-Quarterly Journal of Economics מחקר, בו אסף נתוני הכנסה ומשתנים הנחשבים למשפיעים עליה, בלמעלה ממאה מדינות מאז 1960. בארו מצא כי מדינות עניות מצליחות להדביק את המדינות העשירות בתנאי שקיים בהן הון אנושי גבוה, כן מצא כי השקעות והוצאות ממשלתיות אינן משפיעות לחיוב על הצמיחה. ב-1992 פרסם מאמר המשך עם תלמידו זייבר סלה א-מרטין, בו חילקו מדינות לפי אזורים עשירים ועניים ומצאו כי בטווח הארוך קיימת נטייה של התכנסות בהכנסות, כלומר אזורים עניים יותר צומחים בקצב מהיר יותר. עם זאת הזהיר בארו כי אין לצפות שאיחוד גרמניה יביא להדבקת הפער בין מזרח גרמניה למערבה בטווח הקצר, משום שמדובר בהתכנסות איטית יחסית.
בסדרת מאמרים שפרסמו בתחילת המאה ה-21, בארו ואשתו רייצ'ל מקלירי, אף היא מאוניברסיטת הרווארד, התייחסו השניים להשפעת הדת על הצמיחה הכלכלית. בארו ומקלירי מצאו כי עובדת קיומה של אמונה אצל האזרחים, בפרט האמונה בקיומם של גן עדן וגיהנום, משפיעה לחיוב על צמיחת המדינה, בהתאם לתפיסתו של מקס ובר. עם זאת עלייה בנוכחות המאמינים בכנסיות מפחיתה צמיחה זו, משום ששואבת משאבים וזמן.
בנייר עבודה שפרסם בספטמבר 2009 סקר בארו את המחקר שערך יחד עם עמיתו צ'ארלס רדליק, הבוחן האם השפיעו תמריצים ממשלתיים על התוצר המקומי הריאלי בארצות הברית, מסקנותיהם היו שחבילת התמריצים המוצעת לפתרון המשבר הכלכלי העולמי, היא דרך לא יעילה, שכן עדויות אמפיריות לאורך השנים מצביעות ששיעור הצמיחה שתמריצים מסוג זה גרמו, היה נמוך משיעור ההוצאה הממשלתית שנדרשה לסבסדם.
עמדותיו
בארו הוא ליברטריאן בהשקפתו. הוא סבור כי תפקיד הממשלה צריך להסתכם בלהגן על זכויות הפרט, להבטיח רמת השכלה בסיסית לאזרחים, לספק רשת ביטחון סוציאלית מוגבלת ולהשתתף במימון ציבורי במקומות ספורים נדרשים, כגון בניית תשתיות תחבורה. על פי בארו התערבות המדינה בתחומים כמו קידום הדמוקרטיה, חינוך מכוון למגזרים מסוימים, הגנת הסביבה וחיסול אי השוויון אינם מסייעים לצמיחה כלכלית. בניגוד לרבים מעמיתיו בארו ממעט להשתתף בגופי ייעוץ לממשל האמריקאי, אם כי החל מ-2006 משמש כיועץ אקדמי לסניף ניו יורק של הבנק הפדרלי.
באוגוסט 2010 פרסם מאמר ביקורת בוול סטריט ג'ורנל, על המדיניות הכלכלית של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, על פי חישוביו של בארו, שיעור האבטלה בארצות הברית נותר בשיעור גבוה בשל הארכת משך הזכאות לדמי אבטלה ל-99 שבועות לעומת 26 קודם לכן.
בארו הציג תוכנית בת שישה צעדים שתביא ל"הצלת הכלכלה" של ארצות הברית והעלאה מחודשת של דירוג האשראי של המדינה ל-AAA. התוכנית מבוססת על העלאת הגיל המינימלי וקביעת קריטריונים כלכליים לזכאות בתוכניות הביטוח הלאומי הממשלתיות, הפחתת שיעורי המס השולי אצל יחידים, הפחתת הדרגתית של ההכרה בהוצאות מס כגון על ריבית למשכנתאות, הפחתת ההוצאות הממשלתיות, הוספת מס על צריכה כגון מע"מ, ביטול מס החברות הפדרלי ומיסי העיזבון.
קנדה
קנדה (באנגלית ובצרפתית: Canada) היא מדינה בצפון אמריקה והצפונית ביותר בה. היא המדינה השנייה בגודלה בעולם בשטחה (אחרי רוסיה), ואוכלוסייתה מונה כ-40 מיליון תושבים. קנדה היא פדרציה המורכבת מעשר פרובינציות ושלוש טריטוריות, והיא מונרכיה חוקתית ודמוקרטיה פרלמנטרית. לקנדה שני גבולות יבשתיים – עם ארצות הברית, ועם דנמרק באי בודד ובלתי־מיושב, האי "הנס". גבולה עם ארצות הברית הוא הגבול היבשתי הארוך בעולם שאורכו כ־8,891 קילומטרים. בקנדה לבדה יש יותר אגמים מאשר שאר האגמים על פני כדור הארץ.
עיר הבירה של קנדה היא אוטווה. בבירה שוכן הפרלמנט והיא מקום מושבה של הממשלה הפדרלית וכן של המושל הכללי, המייצג את מלך אנגליה, צ׳ארלס השלישי. קנדה היא מושבה בריטית לשעבר והיא המדינה הגדולה ביותר בחבר העמים הבריטי.
כחברת ארגון המדינות המתועשות (G7), קנדה היא מדינה מודרנית ומפותחת טכנולוגית. כלכלתה בנויה על שפע של חומרי גלם טבעיים. למרות זאת, כלכלתה אינה מוגבלת ליצוא חומרי גלם בלבד והיא מייצרת מוצרים רבים. במדדי השוואה בינלאומיים של איכות חיים מדורגת קנדה בין המדינות הראשונות בעולם.
מקור השם
מקור השם "קנדה" הוא במילה ההורנית-אירוקואית "קנטה" שפירושה כפר או התיישבות. ז'אק קרטייה השתמש לראשונה בשם זה בתחילת המאה ה-16 כדי לציין את האזור שנמצא כיום סביב קויבק סיטי. במרוצת הזמן הפך השם לכינוי לאזור נרחב יותר.
השימוש הרשמי הראשון בשם "קנדה" נעשה בשנת 1791, כאשר הפרובינציה של קויבק חולקה בין "קנדה העליונה" לבין "קנדה התחתונה". בשנת 1867 קיבלה קנדה עצמאות וכדי לציין את המשך זיקתה לאימפריה הבריטית נקראה ה"דומיניון של קנדה". כינוי זה היה בשימוש נרחב עד שנות ה-50, אך השם שונה עם הזמן ל"קנדה". השינוי החשוב האחרון היה בשנת 1982, כאשר התחילו לחגוג ב-1 ביולי במקום "יום הדומיניון" את "יום קנדה".
היסטוריה
ב-1763, בתום מלחמת שבע השנים, שבזירת צפון אמריקה נקראה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, החליטה האימפריה הצרפתית לשמור על האיים הקריביים ולוותר על בעלותה במושבות בצפון אמריקה לטובת האימפריה הבריטית. אחרי מלחמת העצמאות האמריקאית עברו לקנדה מתיישבים רבים שהיו נאמנים לבריטניה.
ב-1 ביולי 1867 הוקמה קנדה לאחר שבריטניה העניקה זכות ממשל עצמי למושבותיה בצפון-אמריקה. הוקמה פדרציה של שלוש מושבות: פרובינציה של קנדה, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה. המושבה הישנה של קנדה התחלקה לשתיים: קוויבק ואונטריו. המונח "הפדרציה הקנדית" מתייחס לאיחוד הזה.
במהרה הצטרפו לאיחוד מושבות בריטיות נוספות. עד שנת 1880 כללה קנדה את כל שטחה כיום, פרט לניופאונדלנד ולברדור, שהצטרפו ב-1949. קנדה המשיכה להיות חלק מחבר-העמים הבריטי.
בשנת 1971 הייתה קנדה למדינה הראשונה בעולם שאימצה את קבלת עקרון הרב-תרבותיות כמדיניות ממשלתית רשמית. מטרתה הייתה לאחד בצורה טובה יותר את הקבוצות השונות בחברה, כדי לנסות ולהפיג את המתחים בין אנגלים-קנדים וקנדים צרפתים כמו גם לחזק את הקשר של קבוצות מוצא אחרות ומהגרים חדשים למדינה.
בשנת 1982 בתקופת כהונתו של ראש-הממשלה פייר אליוט טרודו אושרה החוקה הקנדית ונכנסה לתוקף. ההסכמה בין ראשי הפרובינציות על החוקה התקבלה בהליך שנמשך לילה אחד בלבד. המחטף ידוע בשם "Nuit des longs couteaux" (ליל הסכינים הארוכות של 1982). היות שמנהיגי הפרובינציה של קוויבק שהיו אז חברי מפלגת קוויבק הלאומית סירבו להסתייגויות שהועלו ברגע האחרון וכך לא מנעו את יצירתה של החוקה החדשה. החוקה כללה את כתב הזכויות והחירויות הקנדי שמעגן מבחינה משפטית את ההגנה על זכויות האדם במדינה.
האינואיטים התיישבו בקנדה על אדמות נונאווט באופן רציף במשך 4,000 שנים. בעקבות ההגירה הרבה המאפיינת את קנדה והפכה לדרך ההתרחבות הדמוגרפית העיקרית שלה ובכך האפילה על האוכלוסייה הילידית – ביניהם האינואיטים – הם החלו לדרוש שלטון עצמי, כחלק מהניסיון לשמר את תרבותם שהולכת ונעלמת, במאבק ההכרה שלהם. הם ביקשו לתת לה ביטוי באמצעות אוטונומיה (שלטון עצמי), ולאחר אישור במשאל עם בקנדה – קיבלו את מבוקשם וזכו לתקציב ואוטונומיה באזור נונאווט.
הממשלה הפדרלית
קנדה היא פדרציה. שיטת המשטר שלה היא דמוקרטיה פרלמנטרית ומונרכיה חוקתית. הרשות המחוקקת היא הפרלמנט, המורכב מהבית התחתון ומסנאט.
ראש הממשלה מכריז על בחירות לבית התחתון לפי ראות עיניו, אם כי לא יותר מ-5 שנים מאז הבחירות הקודמות. באופן רשמי, המושל ממנה את ראש הממשלה, שהוא בדרך כלל מנהיג המפלגה שזכתה ברוב המושבים בבית התחתון. ראש הממשלה ממנה את הקבינט. המשמעת המפלגתית היא באופן מסורתי חזקה מאוד, מה שנותן לראש הממשלה שליטה רבה מאוד ברשות המחוקקת.
הסנאט מורכב מסנאטורים המכהנים עד גיל 75 ומתמנים על ידי ראש הממשלה.
בקנדה יש שלוש מפלגות עיקריות: מפלגת המרכז-שמאל (המפלגה הליברלית), מפלגת ימין (המפלגה השמרנית) ומפלגת שמאל סוציאל-דמוקרטית (המפלגה הדמוקרטית החדשה). מפלגה גדולה נוספת היא המפלגה האזורית שעוסקת בעיקר בענייני קוויבק ושמה הוא בלוק קוויבק. יש מספר מפלגות נוספות, קטנות, אך הן בדרך כלל לא זוכות לשלוח נציגים אל הפרלמנט עקב שיטת הבחירות האזורית.
המפלגה הליברלית היא מפלגתו של ראש הממשלה הנוכחי, ג'סטין טרודו, המכהן מאז 2015. ראשי ממשלה בולטים קודמים ממפלגה זו הם ז'אן קרטיין, פייר אליוט טרודו, לסטר פירסון, לואי סן-לורן, ויליאם ליון מקנזי קינג ואלכסנדר מקנזי. המפלגה השמרנית היא מפלגתו של ראש הממשלה הקודם, סטיבן הרפר.
ראש המדינה מבחינה סמלית הוא המלך צ'ארלס השלישי, המיוצג על ידי המושל הכללי. תפקידי המושל הכללי הקנדי הם: מתן ההסכמה המלכותית לחוקים שחוקקו בפרלמנט, קריאת נאום הכתר (נאום שלבית המלוכה אין חלק בניסוחו), חתימה על מסמכי המדינה, פתיחה וסגירה של מושבי הפרלמנט ופיזור הפרלמנט לבחירות.
קנדה חברה באו"ם, בחבר המדינות הבריטי, ב-G8, ב-APEC, בנאט"ו ובחבר המדינות דוברות הצרפתית (La Francophonie).
ממשלות פרובינציאליות
ב-10 פרובינציות ישנו פרלמנט המורכב מבית אחד בלבד. ראש הפרלמנט הוא ראש ממשלת הפרובינציה, שנבחר בצורה דומה לבחירת ראש הממשלה בבחירות אזוריות בין מפלגות שונות. בכל פרובינציה ישנו גם מושל משנה המייצג את המלך. מושל המשנה מתמנה על ידי המושל הכללי (הנציג של המלך בקנדה) וראש הממשלה ומבצע בעיקר תפקידים טקסיים.
האקלים הפוליטי של קוויבק שונה משאר הפרובינציות. קו השבר עובר בין המצדדים בהתנתקות מקנדה, המיוצגים על ידי המפלגה הקוויבקית, ומצדדי הפדרציה, המיוצגים על ידי המפלגה הליברלית של קוויבק והמפלגה השמרנית.
ממשלות טריטוריאליות
לטריטוריות יש כוח פוליטי פחות מזה של הפרובינציות, כי הן נוצרו מכח צו פרלמנטרי ולא על ידי החוקה. ישנן שלוש טריטוריות. בכל אחת יש מפקח כללי, שהוא המקביל לסגן המושל, אך זה אינו מייצג את המלכה. המפקחים מתמנים על ידי הממשלה הפדרלית.
ביוקון ישנו בית פרלמנטרי אחד בלבד. בשתי הטריטוריות האחרות ישנה שיטה מיוחדת ללא מפלגות. כל מועמד רץ בבחירות באופן עצמאי וראש הטריטוריה נבחר מבין חברי הפרלמנט המקומי.
צבא וביטחון
האחריות להגנתה של קנדה מוטלת על הכוחות הקנדיים, גוף תלת-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת קנדה. נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 68,136 אנשים בשירות קבע ו-24,265 אנשי מילואים. זרועות כוחות ההגנה הם: ההיסטוריה הצבאית של קנדה מתחילה במאה ה-17 מימי המלחמות נגד תושבי האומות הראשונות, ממשיכה במלחמות הקולוניאליות בין צרפת ובריטניה ובהמשך בין ארצות הברית לקנדה. במאה העשרים השתתפה קנדה במלחמת הבורים, במלחמות העולם, במלחמת קוריאה ובשנים האחרונות באפגניסטן, בעיראק ובמשימות שמירת שלום במקומות שונים בעולם, תחום שקנדה נחשבת בו לאחת המדינות המובילות בעולם.
פרובינציות וטריטוריות, המחוזות
הפרובינציות אחראיות לרוב התוכניות החברתיות בקנדה כגון בריאות, חינוך, סעד וכדומה. סך התקציב הפרובינציאלי גדול יותר מהתקציב הפדרלי, דבר נדיר למדי בפדרציות אחרות בעולם. הפרובינציות יכולות לפרוש מתוכניות פדרליות, אך מסתכנות באיבוד המימון הממשלתי. החוק הפלילי הוא אחיד והוא באחריות הממשלה הפדרלית.
כלכלה
כלכלת קנדה היא כלכלת שוק חופשי, והיא דוגלת בקפיטליזם, בדומה לשכנתה ארצות הברית.
חלק ניכר מכלכלתה נשען על משאבי טבע (נפט, גז, עצים ומחצבים), ועל מגזר השירותים, ותחומים משניים יותר הם תעשייה, תיירות וחקלאות.
הכלכלה הקנדית המפותחת מזכירה במידה רבה את כלכלת ארצות הברית, עם אוריינטציה ברורה לשוק חופשי ורמת חיים גבוהה. מאז מלחמת העולם השנייה, הגידול המרשים בתעשייה, כריית מחצבים ומגזר השירותים שינו את הכלכלה האגררית בעיקרה לכלכלה מודרנית ומפותחת. קנדה מספקת את האנרגיה של עצמה ויש בה עתודות גדולות של גז טבעי בחוף המזרחי. לקנדה עתודות נפט עצומות: 178 מיליארד חביות נפט (עתודת הנפט השנייה הגדולה בעולם). רק לערב הסעודית יש עתודת נפט גדולה יותר (264 מיליארד חביות נפט), אך תפוקת הנפט שלה היא רק השמינית בעולם.
קנדה היא ספקית העצים הגדולה בעולם. בשלוש הפרובינציות המזרחיות יש שפע של מחצבים נוספים. בשנת 1989 נחתם הסכם סחר חופשי עם ארצות הברית ובשנת 1994 נחתם הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (כולל גם את מקסיקו). ההסכמים החדשים גרמו לעלייה משמעותית בתל"ג ולשילוב כלכלת קנדה בכלכלת ארצות הברית. כתוצאה מיחסים אלה, המיתון שהחל בארצות הברית ב-2001 השפיע לרעה על הכלכלה הקנדית. החל מ-2003 עלתה האבטלה בקנדה והצטמצמו המגזר התעשייתי וכריית המחצבים. למרות זאת, הצליחה קנדה להימנע מכניסה למשבר כלכלי אחרי 2001, וכלכלתה צומחת בקצב יפה.
שני נושאים עיקריים השפיעו על עיצוב המדיניות הכלכלית הקנדית. נושא אחד הוא האיזון בין המדיניות הכלכלית המנוהלת על ידי הממשלה הפדרלית לבין התביעות והרצונות של הפרובינציות השונות. בתקופת המשבר עם קוויבק בשנות השמונים והתשעים כאשר היו חששות לפירוק הפדרציה הייתה אי ודאות בנוגע להשפעת מהלך כזה על החוב החיצוני של קנדה וסחר החוץ. בתקופות אחרות היה מתח בין הממשלה הפדרלית לבין אלברטה וניופאונדלנד ולברדור בנוגע לחלוקת הרווחים ממשאבי הטבע המצויים בפרובינציות אלה.
הנושא השני הוא שיעור הילודה הנמוך העומד על ממוצע של 1.4 ילדים לאישה. שיעור נמוך זה הגביר את הצורך בהגירה. קנדה מקיימת החל משנות השישים מדיניות הגירה ליברלית שמטרתה למשוך אנשים משכילים ומקצועיים למדינה. למרות ההגירה קיים קושי בהשתלבות של חלק מהמהגרים לקנדה, בעיקר עקב קשיי שפה וניסיון מקומי. קושי זה גורם למהגרים רבים לעבוד בתחום אחר מזה שהוכשרו בו ותרומתם לכלכלה מצטמצמת. כך למשל, רק כמחצית מהרופאים והאחיות המהגרים לקנדה עובדים במקצועם. עם זאת, רבים מילדי המהגרים בדור השני, מגיעים להישגים לימודיים גבוהים ומשתלבים בתפקידים בכירים במשק, בחברה ובתרבות.
גאוגרפיה
57% מהקנדים חיים דרומית לקו הרוחב 45.50°N, בעוד בקרואטיה הנתון עומד על 48% ובאיטליה על 86%.
חלקים גדולים מהאזורים הצפוניים של קנדה מכוסים ביערות. רוב דרום-מרכז קנדה מורכב מישורים וערבות. מערב המדינה מכיל רכסי הרים גבוהים - הרי הרוקי. מפרץ הדסון מגיע לנקודה עמוקה ביבשת.
פרובינציות אלברטה וססקצ'ואן עשירות במאובנים של בעלי חיים פרה-היסטוריים ובפרט של דינוזאורים רבים, בהם מיני צרטופסים, הדרוזאוריים, אנקילוזאוריים ותרופודים כמו האלברטוזאורוס. מוזיאון טירל המלכותי בדרומהלר שבאלברטה הוא אחד המרכזים המובילים למחקר פלאונטולוגי בקנדה.
בקנדה יש גם מספר ימות גדולות, ביניהן הימות הגדולות הגובלות בארצות הברית.
בקנדה ישנם גם בעלי חיים רבים הדומים במקצת לאלה של צפון ארצות הברית. 500 מינים מאוימים מצויים בשימור לפי "חוק ההגנת הטבע של קנדה", אף ש-65% מהמינים אינם בסיכון.
דמוגרפיה
קנדה היא כיום מדינה רב-תרבותית הכוללת אוכלסייה מגוונת מאוד במוצאה וברקע התרבותי, האתני והדתי שלה. ההגירה לקנדה בתקופות שונות עיצבה את אופייה.
בשנת 2016 הייתה האוכלוסייה בקנדה מורכבת מבני הקבוצות האתניות הבאות: קנדים (הכוונה למי שמזהה את מוצאו ככזה) - 32%, אנגלים - 18.3%, סקוטים - 14%, קנדים צרפתים - 13.6%, אירים - 13.4%, גרמנים - 9.6%, סינים - 5%, איטלקים - 4.6%, הודיים - 4%, אוקראינים - 4%, בני האומות הראשונות ("אינדיאנים") והאינואיטים ("אסקימואים") - 4.4%, דרום אסייתים - 5.6% שחורים - 3.5%.
מבחינה היסטורית רוב הקנדים הם נוצרים. מסקר שנערך ב-2011, 39% הגדירו עצמם קתולים, 28.5% פרוטסטנטים, 24% חסרי דת, 3.2% מוסלמים, 1.5% הינדו, 1.4% סיקיסטים, 1% בודהיסטים ו-1% יהודים. הכנסייה הפרוטסטנטית הגדולה ביותר היא הכנסייה הקנדית המאוחדת. רוב תושבי קוויבק הם חסרי דת ואינם מתערבים באמונותיהם של אחרים. לעומת זאת, באלברטה אוכלוסייה אוונגליסטית גדולה.
בקנדה שתי שפות רשמיות - אנגלית וצרפתית. הצרפתית היא השפה המדוברת בעיקר בקוויבק אך קיימים דוברי צרפתית גם באונטריו, ניו ברנזוויק ודרום מניטובה. סקר משנת 2001 הראה כי 6,864,615 אנשים ציינו את השפה הצרפתית כשפתם הראשונה. 17,694,835 אנשים ציינו את האנגלית כשפה ראשונה. 44% מהקנדים הפרנקופונים מדברים אנגלית ו-9% מהקנדים האנגלופונים מדברים צרפתית.
ישנן שפות בולטות נוספות, פרט לשתיים הרשמיות: 7.3 מיליון אנשים ציינו שפה לא רשמית כשפתם הראשונה. מבין השפות הלא רשמיות, סינית תופסת את המקום הראשון עם 1.2 מיליון דוברים. אחריה פנג'אבי עם חצי מיליון דוברים, ספרדית עם 458,850 דוברים, טאגאלוג עם 431,385 דוברים, ערבית עם 419,895 דוברים וגרמנית עם 384,040 דוברים. בנוסף יש הרבה לשונות ילידיות, אך מספר דובריהן קטן – לא יותר מכמה עשרות אלפים.
ב-7 ביולי 1969 הוכרזה הצרפתית כשפה רשמית שווה לאנגלית. הכרזה זו גרמה לתהליך הזדהות של קנדה כמדינה דו-לשונית ורב-תרבותית ברמה הפדרלית.
בשאר הפרובינציות המצב שונה. רוב הפרובינציות דוברות אנגלית, עם מיעוטים צרפתים גדולים בחלק מהפרובינציות.
הגירה לקנדה
קנדה היא מדינת הגירה אשר נבנתה על ידי מהגרים ומתיישבים שהגיעו אליה מכל רחבי העולם. במאה ה-17 היו אלה בעיקר צרפתים, ובמאות ה-18 וה-19 מרבית המהגרים היו מהאיים הבריטיים. בסוף המאה ה-19 התחילה הגירה משמעותית ממדינות אירופאיות אחרות בעיקר ממזרח ומדרום אירופה. החל משנות השישים של המאה העשרים החלה הגירה נרחבת מחלקי העולם האחרים.
מדיניות ההגירה של הממשלה בתקופות שונות שילבה שיקולים כלכליים, חברתיים ואחרים ועברה תנודות משמעותיות בזמנים שונים. בתקופות מסוימות שערי ההגירה היו פתוחים כמעט לרווחה, ובתקופות אחרות, מעטים בלבד הורשו להגר. כיום מספר המהגרים לקנדה מדי שנה מתקרב ל-1 אחוז מכלל האוכלוסייה.
בדומה לריבוי הטבעי באירופה המערבית, גם הריבוי הטבעי בקנדה נמוך. ההגירה מאפשרת לקנדה לשמור על יציבות ואף התרחבות דמוגרפית. חלק נכבד מהמהגרים למדינה מגיעים בקטגוריה של בעלי מקצוע ונבחנים על פי שיטת הניקוד המבוססת על קריטריונים של השכלה, גיל, ידיעת שפה ועוד. אחרים מגיעים למדינה על סמך לימודים או עבודה בקנדה ואחרים על ידי איחוד משפחות. כשישית מכלל הקנדים כיום אינם ילידי קנדה.
תחבורה
התחבורה בקנדה מפותחת, וכוללת כבישים רבים, נמלי תעופה וים, ורשת רכבות מפותחת.
בשל חוסר האיזון הדמוגרפי בין פרובינציות וטריטוריות, כמו אונטריו המאוכלסת לעומת יוקון הריקה מאוד, ישנם אזורים מפותחים מאוד בתחום התחבורה, וישנם אזורים מפותחים הרבה פחות.
כבישים
מערכת הכבישים כוללת רשת כבישים מפותחת, שבראשה עומד "Trans Canada Hwy", שאורכו 7,821 קילומטרים. בסך הכול, בקנדה ישנם 1,042,300 ק"מ של כבישים, מתוכם 415,600 כבישים סלולים, ו- 17,000 ק"מ של כבישים מהירים.
שדות תעופה
בקנדה עשרה שדות תעופה בינלאומיים, כשהגדול ביניהם הוא נמל התעופה טורונטו פירסון.
תרבות וחברה
התרבות הקנדית מאופיינת בתפיסה רב-תרבותית ודו-לשונית. יש בה פתיחות רבה לקיומן של תרבויות שונות המתקיימות זו בצד זו תוך קיום מכנה משותף הנוגע למסגרת המדינית המאחדת ביניהם. האנגלית והצרפתית הן השפות הרשמיות במדינה הזוכות למעמד שווה. קוויבק נשארה מרכז של תרבות צרפתית, מוגנת על ידי חקיקה. לדוגמה, קוויבק משתמשת במשפט הקונטיננטלי במקום המשפט המקובל שבו משתמשות שאר הפרובינציות, שמקורו במשפט האנגלי.
ההשפעה הגדולה של התרבות האמריקאית על קנדה בעשורים האחרונים גרמה לחששות מ"כיבוש תרבותי". בעקבותיה נחקקו חוקים המגנים על התרבות המקומית. הגבול המפריד בין קנדה ובין ארצות הברית הוא הגבול הארוך ביותר בעולם בין שתי מדינות. מיליוני תיירים עוברים מדי שנה את הגבול. בין שתי המדינות מתקיימים קשרים כלכליים הדוקים. הן חתומות יחד עם מקסיקו על הסכם נאפט"ה לשיתוף פעולה כלכלי באזור צפון אמריקה.
עם זאת על אף הקרבה הגאוגרפית ושיתוף הפעולה מתקיימים כמה הבדלים ברורים בין קנדה לבין ארצות הברית:
מדיניות רווחה וביטוח רפואי לכל
אמנם שתיהן הן מדינות מפותחות העומדות בצמרת העולמית מבחינת רמת-החיים הממוצעת של תושביהן, אך הפערים הכלכליים-חברתיים בארצות הברית הם גדולים יותר מאשר בקנדה. קנדה היא מדינה שוויונית יותר באופייה ונוטה יותר משכנתה הדרומית להקדיש משאבים ציבוריים לרווחה. כך למשל מונהג בקנדה ביטוח בריאות ממלכתי לכל. רמות הפשיעה בקנדה נמוכות יחסית בדומה לאירופה והן רחוקות מרחק רב מרמות הפשיעה הגבוהות בארצות הברית.
רב-תרבותיות
העובדה שבקנדה התקיים מיעוט צרפתי גדול הביאה להתפתחותה ההדרגתית של תפיסה המעודדת פלורליזם תרבותי גם לגבי קבוצות תרבותיות אחרות של מהגרים כמו איטלקים, יהודים, סינים ואחרים. בארצות הברית לעומתה הייתה שלטת בדרך כלל תפיסת כור ההיתוך שנועדה למזג את המהגרים החדשים במהירות האפשר לתרבות הדומיננטית.
התפיסות הרב-תרבותיות בקנדה עודדו את קיומה של מדיניות הגירה ליברלית המעודדת אנשים משכילים מכל רחבי העולם להגר למדינה.
מורשת אירופאית
הבדל נוסף המייחד את קנדה מארצות הברית הוא הזיקה ההיסטורית ארוכת השנים לבריטניה. קנדה היא חלק מחבר העמים הבריטי, ותהליך העצמאות מהאימפריה הבריטית היה הדרגתי ונמשך שנים. עד היום מבחינה פורמלית עדיין נחשב מלך אנגליה כראש המדינה. ארצות הברית לעומתה קמה מתוך מרד בבריטים ופנתה לדרכה הנפרדת עוד בסוף המאה השמונה-עשרה. מבחינה תרבותית נשמרת עדיין בקנדה זיקה למורשת הבריטית-אירופאית ובקוויבק נשמרת זיקה עמוקה לתרבות הצרפתית.
ההמנון הלאומי וההמנון המלכותי
ההמנון הרשמי של קנדה הוא "הו קנדה". אף על פי שבוצע לראשונה בשנת 1880, הוא לא הפך להמנון הרשמי עד שנת 1980. קודם לכן שימש המנון האימפריה הבריטית כהמנון הלאומי של קנדה. לאחר קבלת ההמנון החדש הפך ההמנון הישן להמנון המלכותי, ומשתמשים בו לציון לשבח המושל או כאשר בני המשפחה המלכותית מבקרים בקנדה. הוא מנוגן גם ברוב האירועים הממלכתיים, כגון לוויות ויום הזיכרון לחללי הצבא (וטרנים).
לשמיעת ההמנון הקנדי
ספורט
בקנדה הבחנה ברורה בין ענפי ספורט הפופולריים בקיץ כמו פוטבול, כדורגל, בייסבול לבין ענפי ספורט הפופולריים בחורף כמו הוקי קרח וכדורסל. לקרוס משוחק גם בקיץ וגם בחורף על אף שהוא נחשב לספורט הקיצי הלאומי של קנדה. קנדה ארחה כמה אירועי ספורט בינלאומיים חשובים: אולימפיאדת מונטריאול (1976), אולימפיאדת החורף בקלגרי (1988), אליפות העולם באתלטיקה (2001), גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (2007) ואולימפיאדת החורף בוונקובר (2010) בה, לראשונה, ניצבה קנדה בראש המדינות הזוכות במדליות זהב, עם 14 מדליות.
משחקי קיץ
בייסבול - לליגת ה-MLB צורפו שתי קבוצות קנדיות: מונטריאול אקספוז, שצורפה ב-1969 ועברה לוושינגטון ב-2004 וטורונטו בלו ג'ייז שצורפה ב-1977. הבלו ג'ייז זכו פעמיים רצופות בוורלד סיריז ב-1992 ו-1993.
פוטבול - בקנדה פועלת ליגת פוטבול עצמאית הנהנית מפופולריות רבה, Canadian Football League (ר"ת CFL), המונה נכון ל-2022 תשע קבוצות. חוקיה שונים במקצת מחוקי ה-NFL האמריקאית.
בליגת הכדורגל לנשים W-League ישנן קבוצות קנדיות מטורונטו, לוול, המילטון, אוטווה ונקובר ועוד. נבחרת קנדה בכדורגל נשים מצליחה בזירה העולמית, והעפילה לכל טורנירי גביע העולם בכדורגל נשים למעט אחד. בגביע העולם בכדורגל נשים 2003 זכתה הנבחרת במקום הרביעי. באולימפיאדת לונדון (2012) רשמה הנבחרת את הישג השיא שלה, כשזכתה במדליית הארד.
ספורט מוטורי - ספורט מוטורי, ובפרט מרוצי מכוניות, פופולרי בקנדה. קנדה גידלה מספר נהגי צמרת בכל הסבבים החשובים של מרוצי המכוניות כגון פורמולה 1, נאסקאר ואינדיקאר. הנהג הבולט מכולם היה ז'אק וילנב שהיה אלוף העולם בפורמולה 1 ב-1997. במונטריאול מתקיים אחד המרוצים בסבב הפורמולה 1.
לקרוס - מוגדר רשמית כספורט הלאומי של הקיץ, אם כי הוא משוחק גם בחורף. בקנדה פעילות ליגות רבות ללקרוס, עם עשרות אלפי ספורטאים רשומים. הליגה המרכזית בקיץ היא ליגת הלקרוס המרכזית (MLL) שבה משחקים לקרוס במגרשי דשא פתוחים הפעילה בקנדה ובארצות הברית, והליגה המרכזית בחורף היא ליגת הלקרוס הלאומית (NLL) שבה משחקים לקרוס באולמות סגורים שחברות בה נכון ל-2010 שלוש קבוצות קנדיות מתוך 10.
משחקי חורף
מעבר להיותו אחד משני ענפי הספורט הלאומיים הרשמיים, הוקי קרח נחשב לחלק מרכזי בתרבות ובהיסטוריה של קנדה, ואולמות ששירתו את הענף לאורך עשרות שנים (כגון מייפל ליף גארדנס בטורונטו ומונטריאול פורום במונטריאול) מוגדרים רשמית כאתרים היסטוריים לאומיים של קנדה.
כדורסל - לליגת ה-NBA צורפו שתי קבוצות קנדיות ב-1995: טורונטו ראפטורס ו-ונקובר גריזליס. הגריזליס עברו לממפיס ב-2001, ומאז הראפטורס היא הקבוצה היחידה ב-NBA שבסיסה בקנדה. ההישג הגדול ביותר של הראפטורס עד היום היה זכייה באליפות ה-NBA בשנת 2019.
חוק ההסדרים
חוק ההסדרים הוא שם מקוצר לאיגוד של תיקוני חקיקה שממשלת ישראל מגישה לחקיקה בכנסת, כמעט מדי שנה מאז 1985, העוסק במגוון רחב של נושאים שהממשלה מעוניינת לקדם. חלק מהסעיפים הכלולים בו נועדו להקטין את ההוצאה התקציבית לשנה אליה הוא מתייחס, אך חלקם נועדו לקדם רפורמות במשק, כגון הפרטות וצעדים אחרים התואמים את עקרונות הליברליזם הכלכלי, להם משמעויות ארוכות טווח, ולעיתים תוך ביטול חוקים שונים שהכנסת חוקקה. על השימוש בחוק ההסדרים למטרות ארוכות טווח נמתחה ביקורת לאורך השנים.
הדיונים בחוק ההסדרים נערכים בדרך כלל במקביל לדיונים בחוק התקציב, וזאת משני טעמים עיקריים: ברמה ההצהרתית, הממשלה טוענת כי החוק נועד לאפשר את יישום מדיניותה הכלכלית כפי שהיא מתבטאת בתקציב. באופן מעשי, מאחר שלפי לחוק-יסוד: הכנסת, אי אישורו של תקציב המדינה מוביל לפיזור הכנסת והקדמת הבחירות, הבאתו של חוק ההסדרים לאישור הכנסת ביחד עם חוק התקציב מבטיחה את אכיפתה של המשמעת הקואליציונית גם לגבי חוק זה.
בית חינוך שער הנגב
מיקום
בית החינוך ממוקם בלב המועצה האזורית שער הנגב הנמצאת בצפון הנגב המערבי, דרומית לאשקלון ובסמוך לשדרות.
חוק ההסדרים
התפתחות חוק ההסדרים לאורך השנים
חוק ההסדרים הראשון אושר בכנסת ה-11 בקיץ 1985, לאחר שהוגש ביוזמת ראש הממשלה שמעון פרס ושר האוצר יצחק מודעי, במסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. בתחילה, אישרה הממשלה את סעיפי החוק כתקנות שעת חירום, לאחר שאף היועץ המשפטי לממשלה יצחק זמיר קבע כי. שמו של חוק ההסדרים הראשון וסעיף 1 בו מציינים את ייעודו: קביעת "הסדרים לשעת החירום שבה מצוי משק המדינה".
בית חינוך שער הנגב
מיקום
הכניסה אל קריית החינוך שער הנגב, בה נמצא בית החינוך, כולל בית הספר היסודי "שער הנגב" הוא דרך כביש הגישה לקיבוץ גבים.
חוק ההסדרים
התפתחות חוק ההסדרים לאורך השנים
בעוד שחוק ההסדרים הראשון עסק כולו בנושאים הקשורים בתקציב המדינה לשנת 1986, בהמשך, ובמיוחד לאחר נפילת ממשלת האחדות ב-1990, החלה הממשלה להכניס במסגרת הצעת החוק יוזמות שונות הקשורות בקידום מדיניותה, הכלכלית ושאינה כלכלית.
בשלהי 1994 משכה הממשלה את חוק ההסדרים במהלכה של הקריאה השנייה, שמא לא יעבור ללא הסתייגותם של חברי הכנסת אלי דיין ורפאל אדרי בקשר ליום לימודים ארוך, והתקציב לאותה שנה אושר ללא חוק זה.
בשנים 2002 ו-2003 יזמה הממשלה הצעות חוק הדומות במהותן לחוק ההסדרים ובנוסף לו – חוק תוכנית החירום הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2002 ו-2003) וחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004). הצעות אלה נדונו במהלך השנה ובמנותק מתקציב המדינה.
בשנים 2006 ו-2009 חוקק חוק ההסדרים באמצע השנה, לאחר הקמת הממשלות בעקבות הבחירות לכנסת ה-17 וה-18, בהתאמה.
בית חינוך שער הנגב
כללי
בית החינוך שער הנגב הוקם בשנת 1959 ומשמש מאז בית הספר האזורי לעשרת הקיבוצים והמושב באזור.
רוב התלמידים מאזור שער הנגב. תלמידים נוספים מגיעים משדרות, נתיבות, מועצה אזורית שדות נגב, מועצה אזורית לכיש, מועצה אזורית חוף אשקלון ומועצה אזורית בני שמעון.
חוק ההסדרים
צמצום השימוש בחוק ההסדרים
בתחילת המאה ה-21 חלה התפתחות בהליך אישור חוק ההסדרים, שבאה למצוא איזון בין הרצון לאפשר לממשלה לקדם את מדיניותה הכלכלית, התקציבית והמשקית, לבין הצורך לקיים דיון רציני בשינויי החקיקה בכנסת. תהליך זה כולל סינון שעושה היועץ המשפטי לממשלה לנושאים שיועלו לדיון בישיבת הממשלה על התקציב.
בית חינוך שער הנגב
כללי
בשנת 2011 הסתיימה בנייתו של בית הספר הממוגן החדש. כל הכיתות ומרחבי הלמידה בבית החינוך ממוגנים ומצוידים בטכנולוגיה החדישה ביותר.