cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חצי האי ארוסמית'
אורכו של חצי האי 64 קילומטרים.
מיפוי חצי האי
חצי האי נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1955–1958.
מקור השם
חצי האי נקרא על שמו של אדווין פ. אירוסמית' (Edwin P. Arrowsmith), מושל איי פוקלנד בין השנים 1957–1962; והמושל הכללי של הטריטוריה הבריטית האנטארקטית בין השנים 1962–1964.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987, Geological Evolution of Antarctica, Cambridge, England
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 367
• Robert Gilbert, Åsa Chong, Robert B. Dunbar & Eugene W. Domack (2003), Sediment Trap Records of Glacimarine Sedimentation at Müller Ice Shelf, Lallemand Fjord, Antarctic Peninsula, Arctic, Antarctic, and Alpine Research, 35:1, 24-33, DOI: 10.1657/1523-0430(2003)035[0024:STROGS]2.0.CO;2
חנן שלזינגר
חנן (הַאנְס) שׁלֶזִינְגֶר (גרמנית: Hans Schlesinger; 8 באפריל 1893 – 30 ביוני 1976) היה מלחין ומנצח ישראלי-גרמני.
ביוגרפיה
חנן (האנס) שלזינגר נולד בהאטינגן (Hattingen) שבחבל הרוהר, במערב גרמניה.
בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל והיה מנצחהּ הראשון של תזמורת שירות השידור הארץ ישראלי שייסד קראל שלמון בשנת 1938. שלזינגר כיהן בתפקידו זה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1958.
כמלחין היה סגנון כתיבתו רומנטי, אך השפעות הסביבה הארץ-ישראלית, המוזיקה העממית ונופי הארץ ניכרו בה בבירור. בנוסף ליצירות שלהלן, עיבד שירים וריקודים – רובם להרכבים קטנים אך חלקם גם להרכבים גדולים.
זאטור
זאטור (בפולנית: Zator) היא עיירה במחוז אושוויינצ'ים שבפרובינציית פולין קטן בפולין, על גדת נהר סקאווה (Skawa), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1292 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1327 הושלמה בנייתה של טירה מבוצרת במקום.
משנת 1445 הייתה זאטור לבירת נסיכות עצמאית שהתקיימה עד שנת 1513. במאות ה-15 וה-16 נודעה העיירה כמרכז מסחר חשוב, וכאתר ברכות דגים.
בחלוקת פולין הראשונה נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1919 נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי זאטור
היישוב היהודי בזאטור התקיים מימי הביניים, ותחילה היו יהודי היישוב כפופים לקהילת אושוויינצ'ים הסמוכה.
בנובמבר 1918 נערך פוגרום ביהודי העיירה, תוך שוד רכוש, השחתת בתי היהודים והכאת יולדות יהודיות בבית החולים המקומי. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 436 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
עם כניסת הגרמנים לעיירה בספטמבר 1939, פונו היהודים בה מדירותיהם, ורוכזו במחסנים ובסככות, מהם נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, תוך שהוטלו עליהם תשלומי כופר ורכושם נלקח מהם. רב הקהילה, משה יוסף זאלץ, שנתפס לומד תורה, נכלא עם בני משפחתו, ונלקח עמם ליעד לא ידוע. בשנים 1941-1940 שולחו צעירים יהודים מהעיירה למחנות עבודה.
ב-2 ביולי 1942 גורשו כל יהודי העיירה הנותרים לודוביצה, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
Where the Crawdads Sing (פסקול)
(בעברית: שירת סרטני הנהר (פסקול הסרט המקורי)) הוא פסקול סרט הדרמה האמריקאי "שירת סרטני הנהר" (2022), שהולחן על ידי המלחין הקנדי מייקל דנה. הפסקול יצא לאור ב-15 ביולי 2022, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
Where the Crawdads Sing הוא הפסקול הרשמי של סרט הדרמה "שירת סרטני הנהר" (2022), שיצא לאקרנים בסמוך לצאתו.
רקע והלחנה
ב-25 ביוני 2022 הוציאה הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט את שיר הנושא מתוך הפסקול, "Carolina". הוא נכתב אך ורק על ידי סוויפט והופק על ידי ארון דסנר, עימו שיתפה פעולה באלבומי האולפן שלה משנת 2020 Folklore ו-Evermore. לדברי ריס וית'רספון, סוויפט כתבה את השיר תוך כדי עבודה על Folklore אך לא חשפה כי כתבה את "Carolina" עד לאחר שסיימה את השיר. סוויפט הצהירה באינסטגרם שהיא נהנית מהרומן המקורי של אוונס, וברגע ששמעה שעיבוד קולנועי "בשלבי צילומים", היא רצתה להיות חלק מהפסקול שלו. היא אמרה שהיא רצתה ליצור שיר "רודף" ו"שמימי" שלוכד את הסיפור ה"מהפנט" של הרומן.
הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר
הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר (באנגלית: Harold Scott MacDonald Coxeter, נודע כדונלד קוקסטר; 9 בפברואר 1907 - 31 במרץ 2003) היה מתמטיקאי קנדי, מגדולי חוקרי הגאומטריה במאה ה-20.
נודע בעבודתו על פאונים רגולריים וגאומטריות של ממד גבוה (כלומר ארבעה ממדים ויותר). הוא היה חסיד הגישה הקלאסית לגאומטריה, בתקופה שבה גברה הנטייה לעסוק בגאומטריה רק באמצעות כלים אלגבריים. עבודתו סייעה במידה רבה לשמור את הגאומטריה צמודה לתחומי העיסוק המרכזיים במתמטיקה המודרנית, עד שבביוגרפיה שפורסמה לאחר מותו הוא מכונה "The man who saved geometry".
ביוגרפיה
קוקסטר נולד בלונדון, בן יחיד ללוסי גי, ציירת, ולהרולד סמואל קוקסטר, יצרן של מכשור רפואי. הוריו התגרשו בנעוריו, והוא נשלח ללמוד בפנימייה.
בשנת 1926 החל ללמוד מתמטיקה בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1928 קיבל תואר ראשון ובשנת 1931 קיבל תואר דוקטור, בהנחייתו של הנרי פרדריק בייקר. בשנים 1931–1936 המשיך לעבוד כעמית מחקר בטריניטי קולג'. במקביל שהה כשנה, בשנת 1932, כעמית רוקפלר באוניברסיטת פרינסטון, שם עבד עם הרמן וייל, אוסוולד ובלן וסולומון ליפשיץ. חזר לשנה נוספת בקיימברידג', שבה השתתף בסמינר של לודוויג ויטגנשטיין בפילוסופיה של המתמטיקה. ב-1934 חזר לשנה נוספת לאוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1936 פרסם, יחד עם ג'ון ארתור טוד את אלגוריתם טוד-קוקסטר, שהוא מן הכלים הראשונים בתורת החבורות הקומבינטורית והחישובית. באותה שנה הצטרף לסגל של אוניברסיטת טורונטו, והמשיך לפעול שם במשך 67 שנה, עד לפטירתו. בשנת 1948 מונה לפרופסור. בשנת 1950 נבחר לעמית של החברה המלכותית. פגש את מאוריץ קורנליס אשר, ועבודתו בגאומטריה שימשה השראה לאחדות מיצירותיו של אשר, בפרט הסדרה "גבול עיגול", המבוססת על ריצוף מודל הדיסק ההיפרבולי. קוקסטר השפיע גם על אחדים מרעיונותיו של באקמינסטר פולר, שהקדיש לו את ספרו Synergetics: Explorations in the Geometry of Thinking.
יחד עם שניים מעמיתיו היה הראשון לפרסם רשימה של כל הפאונים האחידים.
יזם את הוצאתו לאור של כתב העת Canadian Journal of Mathematics והיה עורכו במשך תשע שנים.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות, ובהן אוניברסיטת נוטרדאם, דארטמות' קולג' ואוניברסיטת קולומביה.
ב-1930 מיין את כל החבורות הדיסקרטיות הנוצרות על ידי שיקופים של הספירה \ S^n או המרחב האוקלידי. בעקבות עבודה זו, קרא ז'אק טיץ לחבורות קוקסטר על-שמו.
היה נשוי לריין, ולזוג נולדו שני ילדים.
ספריו
קוקסטר פרסם תריסר ספרים וקרוב ל-200 מאמרים. הנודע שבספריו הוא Introduction to Geometry, ספר לימוד לקורס אוניברסיטאי בגאומטריה, שתורגם לשפות אחדות. בנוסף לספריו האקדמיים עסק גם בפופולריזציה של המתמטיקה. בעקבות מותו של ו. ו. רוז בול, מחבר הספר Mathematical Recreations and Esseys, שיצא לאור ב-9 מהדורות בחיי מחברו, נטל קוקסטר על עצמו את משימת עדכון הספר, והמשיך בכך עד להדפסת המהדורה ה-13. <DIV dir=ltr> </DIV>
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
הולמרק
הולמרק (באנגלית: Hallmark) הוא ערוץ סדרות דרמה אמריקאי לכל המשפחה ממשפחת ערוצי NBC. הערוץ משדר במתכונת סינדיקציה חלקית ושאר התכנים הם הפקות מקור של הערוץ.
הסדרות הבולטות בערוץ: ER, חוק וסדר ובנות גילמור. רוב התכנים המשודרים בערוץ הם מיני-סדרות, וסרטי טלוויזיה- כשהולמרק נודע בעיקר בסרטי המקור שלו לחג המולד.
תנועת המזרחי
תנועת המזרחי היא תנועה פוליטית ציונית דתית, שקמה בשנת 1902. לאחר החלטת הקונגרס הציוני שעל הציונים לעסוק בחינוך ציוני חילוני, קבעה קבוצת ציונים דתיים בהנהגת הרב יצחק יעקב ריינס שרק בשמירת המצוות יישמר העם היהודי. הקבוצה החליטה להמשיך ולפעול על-פי עקרונותיה במסגרת התנועה הציונית. ב-22 בינואר 1957 התאחדה עם הפועל המזרחי ל"מפלגה הדתית לאומית - המזרחי-הפועל המזרחי".
הקמת המזרחי
המילה מזרחי היא מעין נוטריקון של: מרכז רוחני.
השימוש הראשון במושג זה נעשה על ידי הרב שמואל מוהליבר בשנת תרנ"ג (1893), כאשר ייסד את המזרח"י – מרכז רוחני כמרכז הסברה ותעמולה לטובת הרעיון הציוני, אך בשלב זה לא היה מדובר בתנועה פוליטית.
סיעת המזרחי הוקמה במסגרת ההסתדרות הציונית בשנת תרס"ב (1902). הקמתה הייתה אחת התגובות של היהדות האורתודוקסית לציונות החילונית: הסיעה הדמוקרטית שקמה בקונגרס הציוני החמישי תבעה להקדיש משאבים לחינוך חילוני, דבר שפגע בעקרונות הדת, איים על כספי החלוקה, ואיים להותיר את היהודים האורתודוקסים של אירופה מחוץ לגוף גדול שטוען לייצוג העם היהודי.
תנועת המזרחי הוקמה תוך שיתוף פעולה עם הרצל, אשר השתדל לספק לה מימון. הוא ראה בתנועה פוטנציאל רב, ומאידך המזרחי היה בעל ברית נאמן של הרצל בשתי שנותיו האחרונות ותמך בכל צעדיו, כולל תוכנית אוגנדה.
עם הקמתה, הכריזה המזרחי על עצמה כסיעה של יהודים דתיים, שפועלים בתוך המנגנון החילוני של ההסתדרות הציונית. אחרי ועידת מינסק, שהתקיימה בשנת ייסודה של המזרחי, אמר הרב ריינס כי מטרתה של המזרחי היא "לכבוש את ההסתדרות מבפנים" על ידי הצטרפות של המוני חרדים ממזרח אירופה. האידאולוג הראשון של התנועה היה זאב יעבץ, והוא שניסח את ה"קול קורא" להצטרפותם של ההמונים.
עם זאת, חלק גדול מן היהדות האורתודוקסית התנגד להקמת המזרחי. הביקורת התמקדה בשתי פנים: התנגדות לשיתוף פעולה עם עוברי עבירה; וכן האשמה שהקמת שלטון יהודי בארץ ישראל לפני בוא המשיח היא "דחיקת הקץ". לדעת המבקרים האמונה היהודית המסורתית גורסת כי רק המשיח יכול להקים שלטון כזה.
הרב ריינס השיב לטענה השנייה באופן דיאלקטי. מחד גיסא, אמר שהציונות החילונית אינה קשורה לגאולה אלא להצלת יהודים ותו לא. מאידך הסביר כי גם פעולה פוליטית מונעת בידי האל, וכי אם מתרחש תהליך היסטורי שנדמה כעלייה בחומה – האל הוא שמניע אותו מבפנים. לטענה הראשונה השיב ריינס שאין שיתוף פעולה אמיתי בין המזרחי לבין הציונות החילונית, אלא רק שיתוף פעולה פרקטי, לצורך שמירה על האינטרסים של היהדות הדתית.
הצהרת היסוד של המזרחי נתפרסמה עם הקמתה בשנת 1902. לדברי הרב ריינס בספר "שני המאורות", המאמר נכתב מטעם כל חברי הוועד, שאותם הוא מונה ב"הצפירה", והם הרבנים יצחק יעקב ריינס, פנחס רוזובסקי, יהודה ליב דון יחיא וגיסו רבי נחום גרינהויז (שלאחר מכן חזר בו מתמיכתו), וכן זאב יעבץ, אברהם יעקב סלוצקי וזלמן גורלאנד.
המחלוקת סביב תוכנית אוגנדה פגעה קשות במזרחי. דברי הרב ריינס בעד התוכנית הביאה רבים לעזוב את המזרחי במחאה ולהצטרף לציוני ציון שנקראו "ארציים". היו גם שעזבו את המזרחי כדי לחזק את ההנהגה הציונית שתמכה בתוכנית. בנוסף, המצב ברוסיה, בעקבות מהפכת 1905, הביאה לירידה בהתלהבות מהרעיון הציוני. לקראת סוף 1907 השיג הרב ריינס הסכמה עם ההנהגה הציונית להכרה במזרחי כפדרציה עולמית נפרדת שחבריו לא יירשמו באגודות המקומיות אלא דרך המזרחי.
התנועה החלה לפעול בארץ ישראל לפני מלחמת העולם הראשונה, אולם רק אחריה היא החלה את פעילותה הממוסדת בה. בשנת 1920 הועבר המרכז העולמי של התנועה לארץ ישראל.
בשנת 1922 הקימו פועלים חברי התנועה את "הפועל המזרחי". עם הזמן, גבר כוחה של "הפועל המזרחי" בארץ ישראל, ועיקר כוחה של "המזרחי" נותר בגולה. הייתה הסכמה רחבה בין שני הפלגים בענייני דת ומדיניות ציונית, אך הם היו חלוקים ביניהם בענייני חברה וכלכלה. כך נוצרה למעשה מעין "חלוקת עבודה": פעילות "המזרחי" התמקדה בענייני מדיניות וחינוך, ואילו זו של "הפועל המזרחי" התמקדה בענייני התיישבות וכלכלה.
בשנת 1923 התפרסם "קול קורא" בחתימת 67 רבנים מאירופה, ובהם רבנים מפורסמים כמו משולם ראטה, ראובן כץ, נחום אש, תנחום גרשון ביליצקי, אברהם יעקב הכהן בן ה"חשק שלמה" וחנוך אייגש (שני האחרונים היו מרבני וילנה). הרב גדליה שמלקיש, ששימש כרבה של קהילת פשמישל, היה גם הוא בין חותמי הכרוז, והנהיג את תנועת המזרחי בגליציה. בכרוז נכתב בין השאר:.
הווידויים
הווידויים (בצרפתית: Les Confessions) הוא אוטוביוגרפיה מאת ז'אן-ז'אק רוסו. (לרוב הוא יוצא לאור תחת הכותרת "הווידויים של ז'אן-ז'אק רוסו", כדי להבדיל בינו לבין "וידויים" מאת אוגוסטינוס, הספר ששימש השראה לכותרת שבחר רוסו.) רוחב יריעתו של הספר מכסה את חמישים ושלוש שנותיו הראשונות של רוסו, עד 1765. הוא הושלם ב-1770, אבל פורסם רק ארבע שנים אחרי מותו, ב-1782.
תנועת המזרחי
פעילויות מעשיות של המזרחי
בין המזרחי לבין ההסתדרות הציונית היו מתיחות שנבעה בעיקר מהדרישה של מזרחי לקיים מצוות הדת במוסדות התנועה ומפעיליה כך למשל דרשה מזרחי להפסיק בשבת את העבודה במוסדות המרכזיים של התנועה.
הווידויים
הספר מחולק לשני חלקים שבכל אחד שישה פרקים. רוסו רומז לכתיבת חלק שלישי, שמעולם לא הושלם. למרות אופיו האוטוביוגרפי, התאריכים בספר אינם מדויקים, וכמה אירועים אינם על פי הסדר הנכון. רוסו מציג את ההתנסויות שעיצבו את הפילוסופיה שלו. למשל, התנסויותיו בתחום החינוך שימשו לעיצוב התורה הפילוסופית שלו בתחום זה, במיוחד בספר אמיל.
תנועת המזרחי
פעילויות מעשיות של המזרחי
תנועת המזרחי הפכה לחלק מהותי וחשוב בתנועה הציונית ברוסיה ובנתה ארגון מסועף שבו היו אלפי תומכים. טקטיקת התנועה הייתה ניהול מלחמת תרבות סימטרית עם החילוניים בתנועה – ליד כל ועדת תרבות חילונית דרשה המזרחי לקיים ועדת תרבות דתית.
הווידויים
עבודתו של רוסו היא אחת מהיצירות האוטוביוגרפיות הגדולות הראשונות. לפני כתיבת "הווידויים", שני האוטוביוגרפים הגדולים היו אוגוסטינוס ותרזה הקדושה שהתמקדו בחוויותיהם הדתיות האישיות. רוסו היה הראשון שכתב על חייו במונחי התנסויות ורגשות אישיים. רוסו זיהה את יחידאיותה של יצירתו; הוא פותח את היצירה במילים מפורסמות אלו:
תנועת המזרחי
פעילויות מעשיות של המזרחי
פעילות מזרחי הגיעה אף לארץ ישראל שנראה היה להם כי הגימנסיה העברית ביפו מנהלת אופי לימודי לא דתי ריינס ואנשיו הקימו את בית הספר "תחכמוני" שאופיו היה לאומי דתי ובו יצרו מסגרת חינוכית מקבילה, בעלת אופי דתי לאומי. כך נוצרו מסגרות חינוך נפרדות חילוניות ודתיות שהיו אמורות להכיר זו בזו ולהיתמך על ידי ההסתדרות הציונית.
הווידויים
סגנון "הווידויים" השפיע על כותבים רבים, ביניהם גתה וטולסטוי.
בספר גם דיווח מפורט על חוויותיו היותר משפילות של רוסו. למשל, רוסו מתאר אירוע שבו, בזמן היותו משרת, האשים נערה בגנבה שביצע. רוסו גם מתאר את האופן שבו התכחש לחמשת ילדיו הבלתי חוקיים, שילדה לו בת זוגו תרזה.
תנועת המזרחי
פעילויות מעשיות של המזרחי
ביקורת ריינס על הרצל ופעולותיו
עם מנהיגיה לאורך השנים נמנו הרבנים מאיר בר-אילן, יהודה לייב מימון ויוסף דב סולובייצ'יק.
עם קום המדינה הייתה המזרחי שותפה ל'חזית הדתית המאוחדת' ויוצגה בממשלה. ב-1956 הפכה לחלק מהמפד"ל.
ציוני דרך בתנועת המזרחי
במשך השנים הייתה תנועת המזרחי שותפה לשורה של החלטות פולטיות ומדיניות, בהם עמדתה לא פעם הכריעה את הכף. הבולטת שבהן היא הצבעתו של הרב מימון עם בן-גוריון ברוב של 5 נגד 4 בעד ההכרזה על הקמת המדינה. אולם היו גם הצבעות בהן המזרחי היו במיעוט.
הצעת אוגנדה
בשנת 1903, בעת שהתנהל הוויכוח הגדול בקונגרס הציוני השישי על 'תוכנית אוגנדה', תמכו כשני שלישים של סיעת המזרחי בקונגרס הציוני (הרב ריינס עצמו נמנע בהצבעה) בהחלטת הרצל להיענות בחיוב להצעת בריטניה בדבר שליחת משלחת-חקר שתבחן את אפשרויות ההתיישבות היהודית באוגנדה.
את התמיכה ב'תוכנית אוגנדה', למרות ערכה הדתי של ארץ הקודש, ניתן לייחס לגישה המעשית של אנשי המזרחי. אחרי הפוגרום בקישינב שברוסיה, שאירע באותה השנה, נתפסה תוכנית אוגנדה כהצעה שעשויה להציל אלפי יהודים ממצב מאיים של "פיקוח נפש".
על כך כתב הרב ריינס במכתב להרצל:
נציגי המפלגה בכנסת
מועצת המדינה הזמנית (1948) 3 נציגים: זאב גולד, יהודה לייב פישמן מימון, דוד צבי פנקס
הכנסת ה-1 (1949) במסגרת החזית הדתית המאוחדת 4 מנדטים (מתוך 16 לרשימה כולה): יהודה לייב מימון, דוד צבי פנקס, מרדכי נורוק, אברהם-חיים שאג
הכנסת השנייה (1951) 2 מנדטים: דוד צבי פנקס, מרדכי נורוק, שלמה ישראל בן-מאיר * ב-14 באוגוסט 1952 נפטר דוד-צבי פנקס. החליף אותו שלמה-ישראל בן-מאיר. הכנסת השלישית (1955) במסגרת החזית הדתית לאומית* 2 מנדטים (מתוך 11 לרשימה כולה): שלמה ישראל בן-מאיר, מרדכי נורוק * ב-31 באוקטובר 1955 שינתה הסיעה את שמה ל"הפועל המזרחי-המזרחי". ב-22 בינואר 1957 שונה שוב שמה ל"מפלגה הדתית לאומית - המזרחי-הפועל המזרחי", בעקבות איחודן הסופי של המפלגות המזרחי והפועל המזרחי שהרכיבו את הסיעה.
הבנק הלאומי הרומני
היסטוריה
במהלך שואת יהודי רומניה, הבנק היה אחראי להחרמת רכושם של היהודים.
1995 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 1995 ונוגעים לעולם המוזיקה.
עשרת האלבומים הטובים ביותר
על פי BestEverAlbums
פרסים מוזיקליים
טקס גראמי ה-37
האירוויזיון ה-40
טקס פרסי ה-MTV (אירופה)
המצעד הבינלאומי השנתי של רשת ג'
המצעד העברי השנתי של רשת ג'
פרסי אקו"ם
אופרה
פרימיירות מרכזיות:
ג'אז
אלבומים מרכזיים שיצאו:
מוזיקה קלאסית
יצירות\ אלבומים שיצאו:
מכונית מיני
היסטוריה
אחת ממכוניות המיני הראשונות הייתה הקרוסלי האמריקאית שיוצרה בשנות ה-40 של המאה ה-20. בשנות ה-50 יוצרו מספר מכוניות מיני שהוחלפו מאוחר יותר על ידי מכוניות גדולות יותר (בעיקר מסוג סופרמיני). בין מכוניות אלו: פיאט 500 ופיאט 126. המאפיין המשותף של מכוניות אלו היה אורך של כ-3 מטר ושתי שורות מושבים (לרוב בתצורת שני מושבים נפרדים מלפנים ומושב ארוך מאחור). דוגמה למכונית שעקב הגדלת נפח המנוע עברה קטגוריה היא הפיאט/סיאט פנדה, שכאשר יוצרה לראשונה נחשבה כמכונית מיני. ארכה אמנם נשאר בגבולות קטגוריית המיני אולם היא מוצעת עם מנועים שכלולים בסדרת הסופרמיני.
מכונית מיני נפוצה משנות ה-50 עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה מוריס מיני מיינור. ממשיכת דרכה המודרנית היא סדרת מכוניות בשם מיני, אף שדגמי המכוניות בסדרה גדולות במידותיהן ממכונית מיני.
היקף השוק באירופה הוא כ-7-8% מכלל המכירות. הדגם הנפוץ ביותר הוא פיאט פנדה. יצרנים סינים נכנסו לתחום עם מכונית חשמלית מדגם Dearcc EV10 ויכולת נסיעה של 150 ק"מ.
אלברוס
האֵלְבְּרוּס (ברוסית Эльбрус, באדיגית Ӏуащхьэмафэ, בבלקרית Минги тау, בגאורגית: იალბუზი) הוא הר בהרי הקווקז המערביים שברוסיה, ליד הגבול עם גאורגיה. האלברוס הוא הר געש שרדום מזה כ-2,000 שנים, והוא ההר הגבוה ביותר בחלק האירופאי של הרי הקווקז. הפסגה המערבית מתנשאת לגובה 5,642 מטר ונחשבת לפסגת ההר הגבוהה ביותר באירופה. הפסגה המזרחית מגיעה לגובה 5,621 מטר. ההר הוא מבין שבע הפסגות המהווה "תחנה" ב-מסע שבע הפסָגות.
היסטוריה
גובה ההר נמדד על ידי מדענים רוסים בשנת 1813. בשנת 1829 הגיעה המשלחת הראשונה לפסגת ההר המזרחית, כשבין חבריה היה הפיזיקאי היינריך לנץ. הראשונים לעלות אל הפסגה המערבית הייתה משלחת אנגלית, בשנת 1868.
בגובה של כ-4,000 מ' הוקם בית מלון "מקלט של אחד עשר".
טיפוס על ההר
האלברוס מהווה יעד מרכזי למטפסי הרים רבים. אזור ההר ובמיוחד עמק בקסן (Baksan) הוא אתר טיולים וסקי מהגדולים ברוסיה. קל יחסית להגיע לעמק ויש בו עשרות מסלולי טיולים.
העובדה שניתן לעלות עם רכבל עד לגובה של 3,750 מטר, והצורך בידע טכני בסיסי כדי להעפיל לפסגתו, מגבירה את כוח משיכתו של ההר גם בקרב מטפסים לא מקצועיים. במהלך חודשי הקיץ ניסיונות הטיפוס לפסגה מגיעים גם לכ-100 בני אדם ביום. ניסיונות הטיפוס במהלך עונת החורף הם נדירים וקשים משמעותית בשל תנאי מזג האוויר הקיצוניים, ובדרך כלל מבוצעים על ידי מטפסים מקצועיים בלבד. ממוצע מקרי המוות על הר אלברוס עומד על 15-30 בני אדם בכל שנה, ורובם נגרמים בשל ״חוסר בניסיון, במקצועיות ובציוד הנדרש״ של מרבית המטפסים הפוקדים את ההר.
צמד לעניין
צמד לעניין (באנגלית: .T. and T) היא סדרת טלוויזיה קנדית אשר הופקה בין השנים 1988–1990.
שיר הנושא של הסדרה בוצע על ידי מרי קלייטון.
בישראל הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
תקציר העלילה
TS טרנר (מגולם על ידי מיסטר טי) הוא מתאגרף אשר הואשם בפשע אותו הוא לא ביצע ונכנס לכלא. בעזרת עורכת דין מצליחה בשם איימי טיילר (מגולמת על ידי אלכסנדרה אמיני), הם מצליחים להוכיח את חפותו והוא חוזר לרחובות בתור בלש פרטי שעובד כשותפה של איימי טיילר.
הרמן גץ
הרמן גוסטב גץ (בגרמנית: Hermann Gustav Goetz, 7 בדצמבר 1840, קניגסברג – 3 בדצמבר 1876, הוטינגן, סמוך לציריך) היה מלחין גרמני.
ביוגרפיה
גץ, בנו של איש מכירות, התוודע למוזיקה בגיל מוקדם, אך לנגן בפסנתר ברצינות החל רק בשנת 1857 - אם כי לחבר מוזיקה החל כבר שנים אחדות קודם לכן. בסוף שנות ה-50' של המאה ה-19 החל ללמוד לתואר במתמטיקה, אך הפסיק אחרי שלושה סמסטרים ועבר לקונסרבטוריון שטרן בברלין, שם למד פסנתר והלחנה אצל הנס פון בילוב. ב-1862 סיים בהצלחה את לימודיו בקונסרבטוריון ובשנת 1863 עבר לשווייץ, שם התמנה, הודות לתמיכתו של קרל ריינקה, לנגן העוגב של העיר וינטרטור, שם גם לימד פסנתר והחל לעשות לעצמו שם כמלחין. ב-1868 נשא אישה וכעבור שנתיים עבר לכפר הוטינגן, כיום פרבר של ציריך, אך המשיך לעבוד בווינטרטור עד 1872. בין 1870 ל-1874 כתב סקירות למגזין מוזיקה.
אחרי עשר שנים כמבקר, פסנתרן ומנצח, החל גץ לפרוש בהדרגה מהוראה ונגינה בקונצרטים בגלל החמרה במחלת השחפת, שממנה סבל מאז שנות ה-50' ושגרמה בסופו של דבר למותו. את שלוש שנות חייו האחרונות הקדיש להלחנה בלבד.
יצירתו
יצירותיו של גץ כוללות סימפוניה, שני קונצ'רטי לפסנתר, קונצ'רטו לכינור בפרק אחד, הרבה מוזיקה לפסנתר, שלישיית פסנתר, רביעיית פסנתר וסונאטה לפסנתר בארבע ידיים. במכלול יצירותיו גם שתי אופרות, Der Widerspänstigen Zähmung, המבוססת על "אילוף הסוררת" של שייקספיר ו"פרנצ'סקה דה רימיני", על פי דנטה.
סגנון כתיבתו
אף כי גץ גילה עניין ער במגמות האמנותיות החשובות של זמנו (מצד אחד ליסט ווגנר, מצד שני ברהמס), סגנון ההלחנה שלו עצמו הושפע יותר ממוצרט ומנדלסון ובמידה פחותה, גם משומאן. את המוזיקה של גץ מאפיינות ליריקה וצלילות רבה ובמונחים כלליים אפשר להגדירה כשקטה ומופנמת. גץ נמנע כמעט לחלוטין מאפקטים ראוותניים. שליטה מיומנת בטכניקת הקומפוזיציה מאפיינת את סגנונו של גץ ומוצאת את ביטויה בעיקר בקישורי המוטיבים ובגישה המעמיקה לטכניקה של כל פרק ביצירותיו.
גץ לא היה רדיקל חדשני, פורץ דרכים במוזיקה, אלא מלחין שהצטיין בשליטה מוחלטת בטכניקת ההלחנה שלו; הרף הגבוה שבו עומדות יצירותיו סותר את הגדרתו של גץ כמלחין פחות בערכו.
הרכס המזרח-פסיפי
הרכס המזרח-פסיפי הוא רכס מרכז-אוקייני, גבול פתיחה בין לוחות טקטוניים המתנשא לאורך קרקעית האוקיינוס השקט. הוא מפריד בין הלוח הפסיפי ממערב לבין (מצפון לדרום) הלוח הצפון-אמריקאי,, לוח קוקוס, לוח נסקה והלוח האנטארקטי. הוא משתרע דרומה ממפרץ קליפורניה באגן ימת סלטון בדרום קליפורניה לנקודה קרוב ל-W130°-S55°, שם הוא מצטרך ל שכיוונו מערב-דרום-מערב בכיוון אנטארקטיקה, סמוך לניו זילנד (אם כי יש המתייחסים לרכס הפסיפי-אנטארקטי כחלק הדרומי של הרכס המזרח-פסיפי). חלק ניכר מהרכס נמצא במרחק של כ-3,200 קילומטרים מחופי אמריקה הדרומית ומתנשא לגובה של כ-1,800–2,700 מטרים מעל קרקעית הים שסביבו.
סקירה
הקרום הימי מתרחק מהרכס המזרח-פסיפי לשני הצדדים. ליד אי הפסחא השיעור הוא מעל 150 מילימטרים בשנה, הקצב המהיר ביותר בעולם. עם זאת, בקצה הצפוני הוא איטי בהרבה רק כ-60 מילימטרים בשנה. בצד המזרחי של הרכס המזרח-פסיפי מתנגשים הלוחות הטקטוניים קוקוס ונסקה, הנעים מזרחה, בלוח הדרום-אמריקאי הנע מערבה ובלוח הצפון-אמריקאי ועוברים הפחתה תחתיהם. רצועת הרי הגעש לאורך הרי האנדים וקשת הרי הגעש דרך אמריקה המרכזית ומקסיקו הם התוצאות הישירות של התנגשות זו. צפונית-מזרחית לחצי האי באחה קליפורניה, המכונה לפעמים "אזור הבקע מפרץ קליפורניה"". באזור זה, קרום אוקיאני שזה עתה נוצר מתערבב בקרום יבשתי שנבקע שמקורו בלוח הצפון-אמריקאי.
ליד אי הפסחא, פוגש הרכס המזרח-פסיפי את במיקרו-לוחות של אי הפסחא וחואן פרננדס, פונה מזרחה ושם הוא עובר הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי ב לאורך חופי דרום צ'ילה. הרחבה הדרומית של הרכס המזרח-פסיפי (המכונה ) מתמזגת עם ב מדרום לניו זילנד.
לחלקים מהרכס המזרח-פסיפי השקט יש התפשטות אלכסונית, כלומר התפשטות קרקעית הים שאינה ניצבת לקטע הרכס הקרוב ביותר.
לאורך הרכס המזרח-פסיפי התגלו נביעות הידרותרמיות המכונות מעשנות שחורות לראשונה על ידי פרויקט RISE בשנת 1979, ומאז נחקרו בהרחבה. מעשנות אלו יוצרות מרבצי עפרות סולפידיים מסיביים ממקור געשי (Volcanogenic massive sulfide ore deposit) על קרקעית האוקיינוס. יצורים ייחודיים רבים של מים עמוקים נמצאו סמוך לנביעות הידרותרמיות, המתקיימים במערכת אקולוגית כימוסינתטית ולא כזו המשתמשת בפוטוסינתזה. החלק הדרומי של הרכס המזרח-פסיפי הוא אחד החלקים המתפשטים במהירות ביותר במערכת רכס מרכז-אוקייני של כדור הארץ.
הכיסאות
"הכיסאות" (בצרפתית: Les Chaises) הוא מחזה אבסורד מאת אז'ן יונסקו משנת 1952, העוסק בחוסר המשמעות של החיים ובחוסר התקשורת בין בני האדם.
מאצ'יי אורלוש
ביוגרפיה
אורלוש נולד בוורשה כבנו של הסופר קז'ימייז' אורלוש.
הכיסאות
עלילת המחזה
המחזה נפתח בתמונה של חדר ריק כמעט, למעט שני כיסאות, במה קטנה עם לוח עליה ומנורת גז. לאורך הקיר פזורות דלתות רבות ושני חלונות. על הבמה קשיש וקשישה. הקשיש והקשישה (ששמה סימיראמיס) מחליפים דברי הבל מהם מבינים שהם על בקתה בודדת בלב ים. נראה שהם חיים בזמן בו הציוויליזציה האנושית קרסה, הם מזכירים את פריז ש"כבתה" לפני ארבע מאות אלף שנים.
תוך כדי הדברים הזקן מחליט שעליו להעביר הלאה את משמעות חייו, ויעשה זאת באספה שמתקיימת באותו הערב, ואף הזמין נואם לדבר. ואכן, אחרי זמן מה נשמע שכשוך סירה במים וצלצול פעמון. אך האורחת שמגיעה אינה אלא אוויר, ועם זאת הם מתייחסים אליה במציאותיות גמורה ואף מביאים לה כיסא לשבת עליו. לאחר שיחה קלה עם האורחת מגיע גם אלוף, ואחריו גברת יפה ודפס גלופות. כל אחד מהם, כמובן, מקבל כיסא. נראה שלגברת היפה היה רומן בעבר עם הקשיש, בעוד שדפס הגלופות מפלרטט עם הקשישה בגסות. מכאן ואילך צורתם של האורחים הבאים כבר אינה ברורה, והם מגיעים בכמויות גדולות יותר ובמהירות רבה. אין עוד שיוך של כיסא לאדם בודד. בין האורחים יש עיתונאים, כתבים, שדרנים ואף ילדים. מתחילה זרימה גדולה של כיסאות לבמה. כשהבמה עמוסה בכיסאות, משתרר שקט לזמן מה ואז מגיע הקיסר. גם הוא, כמובן לא קיים.
מאצ'יי אורלוש
ביוגרפיה
אורלוש שיחק בסרט "Kazimierz Wielki" מ-1975, דרמה היסטורית על קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. ב-1983 סיים אורלוש ללמוד באקדמיה הלאומית לתיאטרון בוורשה "Aleksander Zelwerowicz National Academy of Dramatic Art in Warsaw", בלימודיו הוא היה פעיל באגודת סטודנטים. ב-1984 שיחק בסרט "Hania" המבוסס על רומן מאת הנריק סנקביץ'.
ב-1989 שיחק בסרט "Lawa. Opowieść o 'Dziadach' Adama Mickiewicza" של הבמאי טדיאוש קונוויצקי, והיה מועמד לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה. ב-1990 שיחק בסרט "Eminent Domain" העוסק במפלגה הקומוניסטית של פולין.
הכיסאות
עלילת המחזה
אחרי בואו של הקיסר מחכים הקשיש והקשישה לנואם. בסופו של דבר מגיע הנואם, והוא שחקן בשר ודם. הקשיש והקשישה בטוחים כעת שמסרו האחרון של הקשיש לאנושות, הוראותיו כיצד להציל את עצמה, יעברו, ולכן מתאבדים, על מנת להעצים את הרגע, בקפיצה מחלונות ביתם. אחרי ההתאבדות הכפולה הנואם מבהיר שהוא בעצם חירש-אילם, משרטט כמה אותיות סתומות על הלוח, ויוצא.
מאצ'יי אורלוש
ביוגרפיה
ב-1993 גילם פקיד גרמני בסרט "רשימת שינדלר". מ-1994 ועד 1995 שיחק במיני-סדרה "Zespół adwokacki", העוסקת במערכת המשפט הפולנית. ב-1996 הופיע בסרט הפעולה "Wirus". ב-1997 שיחק בסרט "Brat naszego Boga", לצד כריסטוף ואלץ.
הוא הגיש תקופה את "Teleexpress", מהדורת חדשות של TVP, רשת הטלוויזיה הציבורית של פולין.
הכיסאות
הדמויות
במחזה משתתפים שלושה שחקנים:
קיימות דמויות נוספות אליהן מתייחסים הקשיש והקשישה, ביניהן:
מאצ'יי אורלוש
ביוגרפיה
ב-2001 ומ-2003 ועד 2007 שימש כמגיש תוצאותיה של פולין באירוויזיון.
הכיסאות
מאפיינים אבסורדיים במחזה
המחזה משתייך לתיאטרון האבסורד. מספר מוטיבים המאפיינים את המחזה כאבסורדי:
מאצ'יי אורלוש
ביוגרפיה
ב-2008 זכה לעיטור "Order Odrodzenia Polski" מטעם ממשלת פולין.
הוא היה נשוי והתגרש פעמיים, ויש לו ארבעה ילדים.
הכיסאות
המחזה בישראל
בשנת 1970 הועלה המחזה בתיאטרון הלאומי הבימה, בבימויו של דוד לוין. בתפקיד הקשיש שיחק שלמה בר שביט ובתפקיד הקשישה שיחקה ליא קניג. את המחזה תרגם ישעיהו בן-פורת והתפאורה והתלבושות עוצבו על ידי בוקי שוורץ. המחזה צולם ב-1971 לטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1991 בלט שטוטגרט העלה עיבוד של המחזה לבלט כחלק מהופעתו בישראל, עם כוריאוגרפיה של מוריס בז'אר, בכיכוב הרקדנים מרסיה היידה וג'ון נוימאיר, ובליווי מוזיקה של ריכרד וגנר.
בשנת 2001 הבימה העלו את המחזה פעם נוספת, בבימויו וכיכובו של מוני מושונוב. בתפקיד הקשישה שיחקה סנדרה שדה, שגם תרגמה, את המוזיקה הלחין אלדד לידור, את התפאורה והתלבושות עיצבו ראדו ומירונה בורוז'סקו, הכוריאוגרפיה הייתה של ענבל פינטו ואת התאורה עיצבה פליס רוס.
גבעות זייד
גבעות זייד היה קיבוץ באזור הצפון ליד בית זייד.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם בשנת 1940 על ידי גרעין ירושלמי שארגן יוחנן זייד, גרעין מבוגרי בית ספר מקוה ישראל שארגן יפתח זייד וכן עולים מרומניה ומפולין.
בשנת 1951 התיישבו בגבעות זייד חברי גרעין תנועת "גורדוניה" מארגנטינה שעלו בשנת 1950 וקיבלו הכשרה בקיבוץ גניגר. הקיבוץ סבל אז מבעיות כלכליות וחברתיות. באותה שנה הצטרף אליהם גרעין מאורוגוואי ובשנת 1953 הצטרפה קבוצה גדולה נוספת של חברי "דרור" מארגנטינה. בהמשך הצטרפה קבוצה של עולים מטורקיה שהתחנכו בחברת נוער בקבוצת שילר. גודל השטח, איכות הקרקע וזמינות המים במקום לא הספיקו להקמתו של משק קיבוצי, והיישוב סבל מבעיות חברתיות ומעזיבות רבות. בשנת 1957 הוחלט ב"איחוד הקבוצות והקיבוצים" לפרק את הקיבוץ. גבעות זייד נעזב וחלק מהחברים עברו להקים קיבוץ חדש בנגב. הם התיישבו במקום שבו הייתה בשנים 1955–1957 חווה חקלאית של "חברת יצור ופיתוח", והקימו יחד עם גרעין "צל-צח" של הנח"ל (של בוגרי "התנועה המאוחדת" מגבעתיים) את קיבוץ אור הנר; כבר לפני התפרקות היישוב דובר על העתקתו למקום יישוב זה, שכונה "אור נר", באזור שער הנגב, בין קיבוץ ארז ובין חוות איבים.
בשנת 1963 ניסה נגה הראובני לקבל 800 את המקום להקמת נאות קדומים אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת 1964 הוקם על אדמות גבעות זייד כפר תקווה, המיועד לאנשים בוגרים בעלי צרכים מיוחדים.
יבנאל (עיר מקראית)
יַבְנְאֵל הייתה עיר בנחלת שבט נַפְתָּלִי, והיא נזכרת ברשימת האתרים שבגבול הדרומי של הנחלה (מצפון לנחלת יִשָּׂשכָר) בין אֲדָמִי הַנֶּקֶב לבין לַקּוּם: . יש להבחין בין יַבְנְאֵל זו ליַבְנְאֵל שבנחלת יְהוּדָה הסמוכה לים, והמזוהה עם יַבְנֶה.
זיהוי האתר
התלמוד הירושלמי מזהה את יַבְנְאֵל עם כְּפַר יַמָּה המזוהה עם ח'רבת ימה שליד המושבה יַבְנְאֵל של ימינו, ושבה נמצאו בעיקר חרסים מהתקופה הרומית והביזנטית (כלומר בימי עריכת התלמוד) ומתקופות מאוחרות יותר, אך לא מתקופת המקרא. לעומת זאת בתל אֶ-נַּעַם\יִנְעָם (כ-1.5 ק"מ מצפון לימה - ראו במפה) נמצאו שרידים מתקופת המקרא (ברונזה וברזל), וההשערה היא שלפני התקופה הרומית היישוב נדד ממקומו המקורי בתל אֶ-נַּעַם אל האתר הסמוך בימה.
תל אֶ-נַּעַם יושב בסמוך לדרך החורנים הקדומה שחיברה בין עכו לצפון עבר-הירדן, ולידו נובע מעין. התל הוא נמוך וקטן (פחות מ-100 מ"ר) וכנראה עבר בלייה טבעית לאורך הדורות בו היה נטוש. במספר חפירות שנערכו בתל ובאתרים סמוכים לו, נמצאו בין השאר עדויות ליישוב גדול וצפוף מהתקופה הכנענית (ברונזה) הכוללים חרסים, פסלים וחפצים קטנים, מבנה גדול המשוער כבית השליט המקומי, ומבנים נוספים סביבו. עיר זו חרבה ועל חורבותיה הוקמה שוב עיר בתקופת הברזל (הישראלית), שגם היא נבנתה בצפיפות. באתר נמצאו עוד עדויות ליישוב גדול מהתקופה הפרסית, ולהתיישבות מוגבלת יותר גם בתקופות מאוחרות.
STS-55
תיאור המשימה
בהתאם לתכנון שיגור המעבורת היה צריך להתבצע ב-22 במרץ. 3 שניות לפני השיגור רצף השיגור הופסק בעקבות גילוי בעיה טכנית. לאחר החלפת החלקים הפגומים השיגור הועבר ל-24 באפריל אך נדחה. מעבורת החלל קולומביה שוגרה מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי ב-26 באפריל 1993. הצוות היה אמור לבצע מחקרים בעזרת מערכת Spacelab D-2 הגרמנית. זה היה המשך של ניצול מערכת Spacelab D-1 בטיסת STS-61-A בשנת 1985. המערכת נבנתה על ידי המרכז הגרמני לחקר החלל ומספר מדינות תרמו להגדרת המחקרים. הצוות חולק ל-2 משמרות ועבד 24 שעות. חלק מהמחקרים היו המשך של מחקרים שבוצעו ב-Spacelab D-1 והיתר היו מחקרים חדשים. בסך הכל בוצעו 88 ניסויים בתחום פיזיקת נוזלים, תורת החומרים, מדעי החיים וטכנולוגיה. מעזרת המערכת צוות מרכז הבקרה בגרמניה לכד עצם שהיה בחלל בקרבת המעבורת.
הנחיתה בוצע ב-6 במאי במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
במהלך הטיסה מעבורת החלל קולומביה השלימה 100 ימים של טיסת בחלל.
דוד פיינשטיין
הרב דוד פיינשטיין (ה'תרפ"ט, 1929 – י"ט בחשוון ה'תשפ"א, 6 בנובמבר 2020) היה ראש מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית ופוסק. בנו של הרב משה פיינשטיין.
ביוגרפיה
נולד לשימא ולרב משה פיינשטיין בעיירה ליובאן שבבלארוס (אז חלק מרוסיה), בעת תקופת כהונת אביו כרב העיר. בשנת 1937 (ה'תרצ"ז) היגר עם אביו ומשפחתו לארצות הברית. לאחר פטירת אביו בי"ג באדר ב' ה'תשמ"ו (1986), ירש את מקומו בראשות מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק. היה חבר מועצת גדולי התורה של ארצות הברית, ראש החינוך העצמאי בארצות הברית וחבר הנהלת החינוך העצמאי בישראל.
נפטר בי"ט בחשוון ה'תשפ"א, בגיל 91. מסע הלוויה התקיים בארצות הברית ובישראל והוא נקבר בהר המנוחות ליד קבר אביו.
סוצ'ון
סוצ'ון (כתיב בהנגול: 서천왕, בהאנג'ה: 西川王; ?-292) היה המלך ה-13 בשושלת גוגוריו הקוריאנית אשר שלט בשנים 270-292.
בשנת 280 בני הסוּשֶן, עם אשר ישב במנצ'וריה המזרחית של ימינו, פלשו לשטחה של גוגוריו. אחיו הצעיר של סוצ'ון, דָלְגָה, פיקד על הצבא שהצליח להניס את הפולשים. במערכה זו כבש את דָנְלוֹסוֹנְג מידי הפולשים, מנהיגם נהרג ושש מאות משפחות הוגלו לדרומה של בּוּיוֹ אשר גבלה צפונית לגוגוריו. בנוסף לכך שועבדו לידי גוגוריו שישה כפרים.
בשנת 286 ניסו אחיו הצעירים של סוצ'ון, אִילְאוּ וסוֹבָּל לקשור נגד המלך ולבצע הפיכה צבאית. הם ניסו להונות את חילות הצבא בכך שהפכו לשרי המלך, אך לאחר שמהלך זה כשל הם נעצרו והוצאו להורג.
בשנים 270 ו-288 יצא סוצ'ון למסע ליישוב שִינְסוֹנג אשר במערב המדינה, ככל הנראה משום שהיה מדובר במאחז חשוב בספר המערבי של גוגוריו. ניתן לראות את החשיבות אשר נתן המלך לאזור זה בשל כך שמסעו השני ערך כשמונה חודשים.
בשנת 296 נשדד קברו של סוצ'ון על ידי כוחותיו מורונה הווי, שליט השבט המונגולי שיאנבאי ודוכס ליאודונג אשר לחמו בגוגוריו בשנה זו. לפי המסורת שודדי הקבר נהרגו בעת הביזה וכלי הנגינה אשר הוטמנו בקבר אשר חולל החלו להתנגן והצבא הפולש נס על נפשו.
צלופחאים
צלופחאים (שם מדעי: Anguilliformes), היא סדרה של דגים מאורכים ומעוגלים הדומים לנחש.
חלקו העליון של הצלופח מעוטר בסנפיר ארוך ורציף, החל מאחורי ראשו עד לקצה זנבו. אין לצלופח סנפירי גחון, ולכן הוא משתמש בטכניקה שונה משאר הדגים על מנת לשחות: הוא מתפתל ויוצר סביבו גל הנע לאורך גופו בכיוון זנבו, 'רוכב על הגל' ודוחף את עצמו קדימה, וכך הוא שוחה.
הפרשת ריר תמידית מעורו מסייעת אף היא לתנועתו של הצלופח, הריר מחליק את גופו ומקל את החיכוך עם המים בעת השחייה, ובעת הזחילה על קרקעית הים.
גון גבו שחום אך גחונו בהיר. בגוף הצלופח מאות חוליות. חזות הצלופח חלקה, זאת משום שהקשקשים הזעירים שלו טמונים מתחת לעורו.
מיון הצלופחאים
חלק מהחוקרים רואים בסדרה חכאי תהומות קבוצה של צלופחים אמיתיים.
נדידת הצלופחים
נדידת הצלופחים היא תופעה יוצאת דופן, שכן לא מדובר רק במסע של אלפי קילומטרים, אלא הפיכתם מדגי ים (מים מלוחים) לדגי מים מתוקים, כשבסוף חייהם יחזרו להיות דגי ים:
הצלופחים של אירופה ואמריקה מטילים את ביציהם במפרץ מקסיקו שבאוקיינוס האטלנטי, דרומית מערבית לאיי ברמודה. בעומק הנע בין 350 ל-700 מטר מטילות הנקבות מספר רב של ביצים. בעוד הורי הצלופחים מתים בשלב זה בעומק האוקיינוס אליו הגיעו לשם הטלה, מן הביצים בוקעים חיים חדשים בדמות זחלים (פגיות) שגודלם איננו עולה על 1.5 מ"מ, גופם שקוף והם כמעט בלתי נראים במימי הים, עד כדי כך שלמראית עין אין הם נראים כלל כזחלים של צלופחים, שכן חזותם שונה לחלוטין מהוריהם. הזחל השקוף של הצלופח נקרא "לפטוצפלוס" (leptocephalus) ונשאר במצבו כשלוש שנים. באותן שנים בהן הוא חי בזרם הגולף הוא ניזון בעיקר מפלנקטון. לאחר כשלוש שנים ממועד בקיעתם הם נסחפים בזרמי האוקיינוס האטלנטי. הצלופח האמריקני לאמריקה והצלופח האירופאי מזרחה לכיוון חופי אירופה. במהלך המסע הראשון בחייהם אורכם מגיע ל-7.5 ס"מ. בינתיים גופם נעשה מוצק ועגול יותר, והם מתחילים להיראות כצלופחים קטנים, אך הם עדיין שקופים וקשה להבחין בהם.
ככל שהם מתקרבים אל שפכי הנחלים גופם מתכהה ומראם הופך "צלופחי", ולאט לאט הם משתנים מדגי ים לדגי מים מתוקים. בסופו של דבר הם זורמים מן הים במעלה נהרות, ולתוך אגמים ובריכות, שם הם שוהים במשך 7 עד 9 השנים הבאות. בשנים אלו גוון עורם הוא צהבהב חום, וזוג עיניים קטנות מנמרות את צידי ראשם. בהגיעם לגיל 7–9, מתחילים הצלופחים את מסעם חזרה אל הים ממנו הגיעו. אלה שחיים בנהר מתחילים בשחייה אל הים, ואלה שחיים באגמים ובבריכות יוצאים מהמים, מחליקים על פני העשב הלח עד שמגיעים לנהר, שם הם יורדים באפיקו אל הים. במהלך מסעם האחרון משלימים הצלופחים את שלמותם הפיזית והופכים לצלופחים בעלי עיניים גדולות, וצידי גופם מנצנצים בגוון כסוף. גודלם של הצלופחים הבוגרים למיניהם נע החל ממטר אחד, ועד לכ-1.85 מטר.
כשהם מגיעים אל הים הם עושים את המשך מסעם על פני קרקעיתו, כשגופם עובר שינוי פעם נוספת בחייהם, הפעם מדגי מים מתוקים לדגי ים השוחים במעמקי האוקיינוס. בסופה של שחיית מעמקים לאורך אלפי קילומטרים מגיעים הצלופחים למפרץ מקסיקו, שם מסתיים מסעם עם הטלת הביצים, ומסע חדש של צאצאיהם יחל.
הצלופחים כמאכל
צלופח יפני (Anguilla japonica) ומיני צלופחים ימיים נפוצים מאוד במטבח היפני.
מיני הצלופחים חסרי קשקשים ומשום כך, אינם כשרים למאכל לפי ההלכה.
מייק בארומן
מייקל "מייק" ריי בארומן (באנגלית: Michael "Mike" Ray Barrowman; נולד ב-4 בדצמבר 1968). הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר חזה במשך 10 שנים. הוא חלוץ ב"שחייה גלית" בסגנון החזה.
ביוגרפיה
בארומן נולד באסונסיון, פרגוואי. הוא למד באוניברסיטת מישיגן. הוא זכה בשלושה תוארי NCAA במשחה ל-200 מטר חזה בין השנים 1989-1991. שיא המכללות שלו 1:53.77 דקות ב-200 יארד חזה נשבר לאחר 11 עונות על ידי שיאן העולם ברנדן הנסן (זה היה השיא הוותיק ביותר).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים בארומן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה אחרי יוזף סאבו מהונגריה (2:13.52 דקות), ניק גילינגהאם מבריטניה (2:14.12 דקות) וסרג'יו לופז מירו מספרד (2:15.21 דקות).
שיאן עולם
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה בארומן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש בתוצאה של 2:12.89 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1991 זכה בארומן במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:11.23 דקות, לפני נורברט רוז'ה מהונגריה (2:12.03 דקות) וניק גילינגהאם (2:13.12 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 1991 זכה בארומן ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.02 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.96 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:37.15 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה בארומן במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר חזה שוב בשיא עולם חדש של 2:10.16 דקות, לפני נורברט רוז'ה (2:11.23 דקות) וניק גילינגהאם (2:11.29 דקות).
בארומן פרש משחייה תחרותית והחל להתאמן בקיאקים. הוא התחרה בפסטיבל האולימפי בארצות הברית בשנת 1995.
בארומן כיום מאמן באיי קיימן.
אליטה
אֵלִיטָה (מצרפתית: élite (במלרע), נבחרים. על פי האקדמיה ללשון העברית: עִלִּית) הוא מונח בסוציולוגיה המתאר קבוצת אנשים מצומצמת בחברה, אשר זוכה ליחס מועדף על פני יתר הקבוצות בחברה, מחזיקה בעוצמה חברתית המאפשרת לה שליטה או השפעה מכריעה על החברה או על חלקים ממנה. ההמון, לעומת האליטה, מהווה מספרית את רוב החברה ואינו מאורגן, נעדר עוצמה ומגויס מלמעלה על ידי האליטות.
מאפייניה הייחודיים של קבוצת האליטה מזכים אותה ביחס מועדף על פני יתר החברה, בין מאפיינים אלו נמנים: מעמד חברתי, מעמד כלכלי, מוצא אתני, בעלות על משאבים, כישורים ותפקידים מיוחדים. למרות עוצמתה, האליטה זקוקה לתמיכה מההמון.
קיומה ומעמדה של האליטה
קיומה ומעמדה של אליטה בחברה תלוי בשלושה גורמים עיקריים:
כיצד נוצרת ונשמרת אליטה
חברות נוצרות ומתקיימות כדי לסייע לפרטים שבתוכן להשיג גישה קלה ונוחה יותר למשאבים שבחסר. בזכות עליונות מסוימת, בכוח, מבנה פיזי, תבונה, עורמה, מיקום פיזי או תכונות אחרות, מצליחה קבוצה מסוימת בחברה לרכוש לה גישה נוחה יותר משל אחרות למשאבים בחסר. בחברות פשוטות, שמספר חבריהן קטן או שאין בהן חלוקה מורכבת של עבודה, יתרון גישה זה אינו מאריך ימים, בדרך כלל. בחברות גדולות יותר, שמקום מושבן קבוע ושיש בהן חלוקה מורכבת של עבודה, מצליחה לרוב קבוצה מסוימת בתוך האוכלוסייה להפוך את יתרון הגישה הנוחה יותר למשאבים בחסר לקבוע ואף להורישו מדור לדור בתוכה.
שימור האליטה הקיימת מתבצע במיוחד באמצעות מוסדות משפט, מסורת ודת. אלו קובעים כי הנגישות המועדפת של האליטה למקורות מעוגנת בחוקים או בצווים אלוהיים, שאדם אינו יכול לשנותם. החוקים והצווים האלוהיים נועדו לשמש חסמים פיזיים ומוסכמתיים למעבר של אדם שאינו נמנה עם האליטה אל האליטה. מעבר כזה אינו רצוי לאליטה מהסיבה הפשוטה שכל מצטרף חדש מדלל את יתרון הגישה המועדפת למשאבים ממנו היא נהנית. כך, לדוגמה, טוענות אליטות אצולה כי יתרון הגישה שלהן (לדוגמה, הון כספי או קרקע) מבוסס על קביעות החוק או הדת או על מסורת מתמשכת. במילים אחרות, הטענה היא כי הגישה המועדפת מוצדקת בכך שהיא קיימת. אם לאדם מסוים יש מעמד אליטה, זו גם ההצדקה העיקרית למעמד האליטה שלו.
הנצחת האליטה מתבצעת באמצעות מוסדות מסורת ודת, אך בעיקר באמצעות חינוך. לחינוך האליטה שלוש מטרות עיקריות: האחת היא להעניק לגם לדור הבא של האליטה יתרון גישה כפי שהיה לקודמו; השנייה היא לאפשר לבני האליטה לזהות זה את זה על נקלה, כדי שיוכלו להעניק יתרונות זה לזה; השלישית, להוות חסם יעיל בפני חדירת אנשים או קבוצות שאינם מבני האליטה אל הקבוצה השלטת. הענקת יתרונות לדור הבא של האליטה דורשת לימוד מיומנויות שתהיה בהן תועלת לבני האליטה בניהול ובשליטה בקבוצות אחרות בחברה. דרישה זו אינה קיימת כדי לקיים את הצורך בזיהוי הדדי של בני אליטה והצבת חסמי הצטרפות אליה. לכן, כולל חינוכה של האליטה לימוד מיומנויות רבות שאין בהן תועלת לצורך גישה למשאבים, אך הקושי שבלימודן מציב חסם עקיף בפני המבקשים להצטרף לאליטה, משום שהוא מציב דרישה נוספת לגישה למשאבים. לדוגמה, לימוד משפטים בלטינית אינו מקנה יתרון מהותי לבני אליטה, אך הזמן והכסף הנדרשים מאחרים ללימודם דורש החזקה בהון שאינו נגיש למי שאינם בני האליטה.
מאפייני אליטה
ישנם כמה מאפיינים מובהקים, המשותפים לכל או לרוב האליטות הקבועות הנוצרות בחברות אנושיות.
אליטה תקשורתית
האליטה התקשורתית היא למעשה מהאליטות החזקות ביותר בחברות מודרניות. היא ממלאת תפקיד פעיל בהשפעה על המדינה להבטיח את האינטרסים שלה, ומחדירה את קולה לתהליכי קביעת המדיניות, וקובעת את סדר היום התקשורתי שבתורו מכתיב את סדר היום הציבורי. מצד אחד היא מעצימה נושאים וסוגיות שנראים לה ועונים על האינטרסים שלה, ומצד שני היא מעלימה נושאים שלא מתאימים לאג'נדה שלה.
עם עלייתו של הנאו-ליברליזם, במדינות שונות בעולם מנסה אליטת התקשורת לעודד מדיניות שתצמצם את הפעילות של שידור ציבורי ואף תסגור אותו כליל. מדיניות כזו תקטין את התחרות בפניה ניצבת תקשורת מסחרית. ריבוי ערוצי שידור מסחריים המתמחים בתכנים וקהלי יעד שונים מחריף את התחרות על הצופים ובכך פוגע בקיומו של השידור הציבורי. שנית, תאגידים כלכליים, אוליגרכים וטייקונים (אילי הון) אינם זקוקים לשידור הציבורי, כי הוא עלול לחסום את הקשר בין עיתון-שלטון-הון. שלישית, השידור הפרטי רודף הרייטינג עשוי להיראות כיעיל יותר בהבטחת חשיפה לציבור רחב יותר.
אליטות כוזבות
בחברות מודרניות שונות התפתחה לעיתים הגדרת אליטה כוזבת, המבקשת לעגן את ההבדל בין קבוצת האליטה לקבוצות אחרות בנימוקים אובייקטיביים, כביכול. כך, לדוגמה, טענו קבוצות דתיות שונות שאחזו באמונה הקלוויניסטית כי האליטה מונה "קדושים" שהם אנשים שנבחרו מראש על–ידי האל (פרדסטינציה). דוגמה אחרת היא האידאולוגיה הגזענית של הנאצים, שטענה כי אנשים ממוצא ארי הם אליטה, משום שהם נהנים מעליונות גזעית על פני גזעים אחרים; וקבוצות שונות טענו וטוענות לעקרון מריטוקרטי, לפיו השלטון צריך להיות מסור בידי אנשים בעלי כישרון רב בתחום מסוים.
אליטות אלו כוזבות בדרך כלל משום שאינן עומדות בתנאי היסוד של אליטה: הן טוענות כי התפישה העצמית שלהן מיוסדת על טעמים אובייקטיביים (ולא כוזבים או סובייקטיביים בהגדרה, כנדרש); אין להן בהכרח גישה מועדפת למשאבים; ואין לטענת העליונות שלהן בדרך כלל הכרה כללית מצד רוב האוכלוסייה. חמור מכל אלו, פעמים רבות הקבוצה המוגדרת כאליטה רחבה מאוד, הכניסה אליה פשוטה והיכולת להבחין בין חברי האליטה לאחרים מוגבלת עד מאוד.
המרכז לניתוח דיווחים ועסקאות פיננסיות
המרכז לניתוח דיווחים ועסקאות פיננסיות (באנגלית: Financial Transactions and Reports Analysis Centre of Canada, בראשי תיבות: FINTRAC) הוא גוף ממשלתי לאיסוף, ניתוח, הערכה וחשיפת מודיעין פיננסי. נוצר במקור בשנת 2000 כגוף למאבק בהלבנת הון. סמכויותיה של FINTRAC הורחבו בחודש דצמבר 2001 על מנת לספק את המודיעין הנדרש עבור שירות הביון הביטחוני הקנדי (CSUS), במאבקו במימון טרור באופן המאיים על ביטחונה של קנדה.
מנהל FINTRAC מדווח לשר האוצר. מאז יוני 2002, FINTRAC היא חברה בקבוצת Egmont, הקבוצה ליחידות מודיעין פיננסי.
פעילויות
FINTRAC מקבלת מידע מישויות מוסדרות אודות:
בשנת 2009, FINTRAC העריכה כי כמות הכסף המולבן על בסיס שנתי היא איפשהו בין 5 ו-15 מיליארד דולר.
FINTRAC מפרסמת דו"ח שנתי, עדכונים רבעוניים, דוחות ביצועים, והודעות.
ראשי FINTRAC
ראש FINTRAC הוא מנהל המתמנה על ידי המושל הכללי לתקופה של לא יותר מחמש שנים. שום אדם לא יכול לכהן כמנהל לתקופה של יותר מעשר שנים במצטבר.
דו"חות
בהתאם לפעילויות הישירות שדווחו  FINTRAC אחראית למילוי הדו"חות הבאים:
FINTRAC יכול גם לקבל מידע על:
ביקורת
בשנת 2009, נציב הפרטיות של קנדה דיווח כי FINTRAC מקבלת ושומרת על מידע אישי מעבר למותר, תוך הפרה של חוק הפרטיות וכי זה "מראה על סיכון מוטל בספק לפרטיות תוך הנגשת מיגע לשימוש או גילוי מידע אישי אשר מעולם לא הושג."
משמר השלושה
משמר השלושה היה מושב במזרח הגליל התחתון, בבקעת יבנאל מצפון וסמוך למושבה יבנאל, צורף למועצה המקומית יבנאל בשנת 1953.
המושב הוקם ביום 13 באפריל 1937 על אדמת פיק"א כיישוב חומה ומגדל במטרה ליישב את השטח בין בית-גן ויבנאל.
היישוב נקרא על שם שלושה מתושבי יבנאל,, ו, שהלכו מבית גן ליבנאל ונרצחו בדרכם, ביום 14 במרץ 1937 במהלכם של מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, ביום השלושים למותם הונח היסוד למושב העובדים על שמם.
בשנת 1953 החליט משרד הפנים באופן חריג לשייך את המושב מבחינה מוניציפלית למועצה המקומית יבנאל. וזאת למרות שמקובל היה לשייך את ישובי ההתיישבות העובדת למועצות אזוריות. הדבר נעשה למרות מחאותיה של המועצה האזורית הגליל התחתון, ושל חלק מחברי המושב.
בשנת 1961 פרשו חלק מחברי האגודה השיתופית "משמר השלושה" והצטרפו לאגודה של החקלאית של איכרי יבנאל. הדבר הביא לפירוק האגודה השיתופית ולחיסול הסופי של המושב. כיום משמר השלושה הוא חלק אינטגרלי מהמושבה יבנאל.
חולצה
חולצה היא פריט לבוש מבד ארוג או סריג, הנלבש על חלקו העליון של גוף, אורך החולצה יכול להגיע מהצוואר עד המותניים או עד האגן. אורך השרוולים נע מכמעט בלי שרוול ועד לשרוול ארוך המגיע עד לאמת היד. נשים לובשות לעיתים גם חולצות עם כתפיות. כאשר הכתפיות קצרות נקרא פריט הלבוש גופיה. במהלך השנים האחרונות החלו לייצר את חולצות הבטן, חולצה אשר קצרה יותר בתחתית ושחושפת חלק מן הבטן.
היות שחולצות בצבעים ובדים שונים משמשות חלק ממדים או תלבושת המסמלת את תפקידו ומעמדו של אדם ולחולצות אלו יש צווארון הפך הביטוי המגדיר את צבע הצווארון לסימון מעמדי.
סוגי חולצות
חולצות נשים
חולצות בספרות, שירה ואמנות
בתנועת הנוער העובד והלומד נהגו לשיר בשנים הראשונות למדינת ישראל את השיר "חולצה כחולה".
"מבקש אדם חולצה לטעמו" - שיר מאת אריה סיון.
גם באנגלית יש שירים שבכותרתם ובמילותיהם יש אזכור לחולצות.
מיחזור משביח
בעבר נהגו להאריך חיי חולצות על ידי הפיכת הצווארון והחפתים, שהתבלו לפני יתר חלקי החולצה. כיום יש מיחזור משביח לחולצות באופנים שונים.
ניתן להאריך גזרת חולצה על ידי תפירת בד נוסף או חצאית בתחתיתה וכך להפכה לשמלה.
ניתן לחבר שתי חולצות פגומות לחולצה אחת: שרוולים מחולצה אחת מחוברים לגוף חולצה אחרת.
כנופיית גריידי
כנופיית גריידי הייתה כנופיית גנבים שפעלה בניו יורק במהלך שנות השישים והשבעים של המאה ה-19.
כנופיית גריידי הוקמה בידי עבריין אמריקאי ממוצא אירי בשם ג'ון גריידי לאחר סיומה של מלחמת האזרחים האמריקנית. גריידי התחיל את הקריירה שלו כסוחר בסחורה גנובה, כשהסכום ההתחלתי בו סחר עמד על עשרת אלפים דולר. בשלב מוקדם מאוד בקריירה הפלילית שלו הוא ייסד כנופיה שהורכבה מהגנבים הידועים ביותר לשמצה בניו יורק של המאה ה-19, כדוגמת בילי "הילד" בורק, פט אנדרסון, הוד אניס, אדי פטנגיל וג'ק ראנד. הכנופיה פעלה באזור ברודוויי במנהטן, ובמהרה שלטה בו ללא עוררין.
השוד המצליח ביותר של הכנופיה היה שוד של שני מיליון דולר במזומן מכלכלן בשם רופוס ל. לורד ב-7 במרץ 1866. לקראת סוף העשור, רוב חברי הכנופיה פרשו, אולם גריידי המשיך לסחור בסחורה גנובה, מה שהביא אותו ליריבות עמוקה עם סוחרת אחרת ידועה לשמצה בשם פרדריקה מנדלבאום. גריידי, בסופו של דבר, הצליח להוציא את מנדלבאום מעסקים, כאשר הציע לגנבים שהיא עבדה איתם סכומי כסף שהיא לא יכלה לעמוד בהם.
ממד (מתמטיקה)
במתמטיקה, הממד הוא מספר (לרוב מספר טבעי), המתאר את מספר דרגות החופש במרחב. בתחומים שונים של המתמטיקה קיימות דרכים שונות למדוד ולהגדיר ממד, שלכל אחת מהן יישומים אחרים.
בגאומטריה הקלאסית היו ידועים עצמים אפס ממדיים (כגון נקודה), עצמים חד-ממדיים (כגון קו ישר), עצמים דו-ממדיים (כגון המישור והמעגל) ועצמים תלת-ממדיים (כגון קובייה וכדור).
כהכללה של מושג זה, קיימים מרחבים וקטוריים מכל ממד: הממד של מרחב וקטורי סופר כמה קואורדינטות נחוצות כדי לתאר כל נקודה במרחב, ומוגדר כמספר האיברים בבסיס של המרחב. מנקודת מבט מופשטת, הממד הוא מושג יחסי: הממד של שדה המספרים המרוכבים, כמרחב וקטורי מעל עצמו, הוא 1; הממד של אותו שדה, כמרחב מעל שדה המספרים הממשיים, הוא 2 (זוהי ההתייחסות המקובלת למישור המרוכב); ואילו הממד של כל אחד משני שדות אלה מעל שדה המספרים הרציונליים הוא אינסופי.
בהשאלה מן הגאומטריה הקוית, הבאה לידי ביטוי במושג הממד של מרחב וקטורי, ניתן להגדיר ממד ליצורים גאומטריים מתוחכמים יותר, הקרויים יריעות: חבל הוא יריעה מממד 1, וסדין, גם כאשר הוא עוטף דבר מה, הוא דוגמה ליריעה מממד 2. באופן כללי, הממד של יריעה מחושב באופן מקומי, על-פי הסביבה הקרובה של כל נקודה ונקודה על היריעה. בפרט, הממד של חבורת לי שווה לממד של אלגברת לי המתאימה לה.
בטופולוגיה קיימת הכללה של מושג זה, המודדת מרחבים טופולוגיים כלליים יותר, וקרויה ממד הכיסוי של לבג. כקודמיו, גם ממד זה הוא תמיד מספר שלם.
בגאומטריה אלגברית מוגדר הממד על-פי אורכה של השרשרת הארוכה ביותר של עצמים מתאימים במרחב. כך למשל, למרחב התלת-ממדי יש ממד 3, משום שהוא מכיל את המישור, המכיל את הקו הישר, המכיל את הנקודה. ההגדרה האנלוגית בתורת החוגים הקומוטטיביים קרויה ממד קרול. בתורת החוגים נמצאים בשימוש עוד ממדים רבים אחרים.
באנליזה, ובפרט בחקר הפרקטלים, יש צורך בהכללה של מושג הממד, המאפשרת גם מרחבים בעלי ממד שאינו שלם. לפרטים ראו ממד האוסדורף, וקרובו, ממד מינקובסקי.
קישורים חיצוניים
Rehend Rozmer Razsežnost Përmasa
מוזי ורטהיים
משה (מוּזִי) ורטהיים (18 בינואר 1930 – 31 באוגוסט 2016) היה איש עסקים ישראלי, בעל השליטה בחברות בתחום המזון, התקשורת, הנדל"ן והבנקאות, ובהן החברה המרכזית לייצור משקאות קלים זכיינית חברת קוקה-קולה בישראל, בנק מזרחי-טפחות ושידורי קשת.
ביוגרפיה
ורטהיים נולד בירושלים בבית דתי, ועד גיל 15 למד בישיבה. בגיל 17 התגייס לפלמ"ח.
לאחר שסיים את שירותו בצה"ל למד לתואר ראשון במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בזמן לימודיו עבד ביחידה הכלכלית של שירות הביטחון הכללי שפעלה נגד השוק השחור בתקופת הצנע. לאחר שסיים את התואר החל בהתמחות בעריכת דין, תוך כדי שהוא לומד לתואר שני בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטה העברית. שירת במוסד, ואף שימש מנהל תחנה של המוסד בשווייץ ובאיטליה.