cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דבש מאנוקה
במחקר
כבר ב-1982 גילה פיטר מולאן במחקרו את התכונות האנטיבקטריאליות של דבש המאנוקה. החוקר מציין שגם לדבש ולסוכר באופן כללי יש השפעה חיובית ידועה על ריפוי פצעים וכיבים כאשר משתמשים בהם בחבישות. ההשפעה המיטיבה שיש להם על הפחתת זיהומים מיוחסת לרוב לריכוז אוסמוטי גבוה, אך דבש עצמו יכול להיות בעל פעילות אנטיבקטריאלית נוספת, שנובעת מרכיבים שהוא מכיל שיש להם מקורות מצמחים, ובדבש מאנוקה בפרט יש רכיבים כאלו בכמויות גבוהות במיוחד. כאשר נערכו השוואות בין סוגי דבש שונים, המאנוקה נמצא יעיל יותר בהשוואה לאחרים בריפוי של פצעים.
זיופים
כתוצאה מהמחירים הגבוהים שבהם נמכר דבש זה, מספר גדל והולך של מוצרי דבש ברחבי העולם מתוייגים באותו שם, אף על פי שבפועל הם לא דבש מאנוקה אלא זיוף. על פי מחקר של UMFHA - אגודת הסחר העיקרית של יצרני דבש המאנוקה הניו זילנדי, בעוד ש-1,700 טון של דבש מאנוקה מיוצרים שם מדי שנה, מה שמהווה כמעט את כל הכמות המיוצרת בעולם, כ-10,000 טון של תוצרת נמכרים בשוקי העולם כדבש מאנוקה, כולל 1,800 טון בבריטניה. בבדיקות הסוכנויות הממשלתיות בבריטניה בשנים 2011 עד 2013, רוב מוצרי הדבש שנשאו את התגית "דבש מאנוקה" לא עמדו בתקן בנוגע לפעילות האנטי-מיקרוביאלית של התקן לדבש מאנוקה אמיתי. באופן דומה, מתוך 73 דגימות שנבדקו על ידי אגודת הסחר העיקרית של יצרני דבש המאנוקה בניו זילנד, במדינות: הממלכה המאוחדת, סין וסינגפור ב-2012–2013, 43 מתוכן יצאו שליליות. בבדיקות נפרדות שנערכו על ידי אותה אגודה בהונג קונג נמצא כי 14 מתוך 56 צנצנות דבש דבש שנדגמו, היו מזויפות וכללו סירופ שאינו דבש מאנוקה אמיתי.
ז'אן פרואסאר
פרואסאר היה אחד ההיסטוריונים החשובים של צרפת בימי הביניים. במשך מאות בשנים ספרו "דברי הימים" זכה להכרה כמבטאה העיקרי של תחיית האבירות בממלכות אנגליה וצרפת במאה ה-14. ספרו זה הוא גם אחד המקורות החשובים המתארים את מחציתה הראשונה של מלחמת מאה השנים.
קורות חייו
פרואסאר נולד בדוכסות אינו בעיר ואלנסיין (כיום בצפון צרפת), לאב שעסק בעיצוב מעילי אבירים. הוא עבד כסוחר ואחר כך הוסמך ככומר. בשנת 1361, מצויד במכתב המלצה ממלך בוהמיה, נסע ללונדון כדי לתת לפליפה אֵיְנו, אשתו של אדוארד השלישי מלך אנגליה, שיר שכתב אודות קרב פואטייה. היא מינתה אותו למשורר ולכותב דברי הימים בחצרה. ב-1367 ליווה את יורש העצר של אנגליה "הנסיך השחור" במסעו לעיר בורדו שהייתה בשליטת האנגלים. ב-1368 ליווה את הדוכס קלארנס מאנגליה במסעו אל העיר מילאנו שבאיטליה לטקס נישואיו של הדוכס עם בתו של דוכס מילאנו גלאצו ויסקונטי השני. ב-1369 חזר לעיר מולדתו ואלנסיין, שם נודע לו על מותה של פליפה מאינו. הוא הפך לבן חסותה של יוהנה דוכסית ברבנט.
דבש מאנוקה
זיופים
התגלעו מחלוקות בין יצרנים שפועלים בקרבת שטחים נרחבים בהם גדלים עצי המאנוקה, והיו גם מקרים בהם דווח על כוורות רבות שנעשו בהן חבלות בזדון, הרעלות או אף כוורות שנגנבו.
ז'אן פרואסאר
קורות חייו
בשנת 1381 קיבל פרואסאר משרת כמורה בדוכסות אינו בעיר שימה (כיום בבלגיה), וזכה להכנסה מאחוזות הכנסייה, דבר שאפשר לו להמשיך במסעותיו כדי ללקט חומר לכתיבת ספרו "דברי הימים" שבו הוא מתאר את ההיסטוריה של אירופה המערבית מ-1325 עד 1400. בין השנים 1390 ו-1391 כתב היסטוריה של ואלנסיין עיר מולדתו. ב-1392 היה בפריז וב-1395 נסע שוב לאנגליה כדי לתת עותק של שיריו לריצ'רד השני מלך אנגליה, אך התאכזב מן השינויים שחלו באנגליה מאז שעזב את הממלכה. הוא ראה שינויים אלה כסופה של תקופת האבירות. בגלל מריבה עם גי מבלואה, שהיה שליטה הפיאודלי של העיר שימה, הפך פרואסאר לבן חסותו של פיליפ השני דוכס בורגונדיה. הוא בילה את שנותיו האחרונות בדוכסות אינו ומת בשנת 1405.
ההיסטוריונית האמריקאית ברברה טוכמן ציטטה רבות מכתביו של פרואסאר, בספרה ראי רחוק שעוסק במאה ה-14.
קומפיין
קומפיין (בצרפתית: Compiègne) היא קומונה בת 40,615 תושבים (נכון לתחילת 2019) במחוז אואז ובחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת. מקום מגורים מלכותי מאז המרובינגים, היא מכונה לעיתים קרובות "העיר הקיסרית" בגלל עברה הקשור קשר הדוק לקיסרות השנייה.
גאוגרפיה
העיר שוכנת 80 קילומטרים צפונית לפריז במפגש הנהרות אן ואואז.
ימי הביניים
המרובינגים כבר הקימו בקומפיין ארמון בשם קומפנדיום (Compendium), בלטינית: "צומת דרכים", שהוא מקור שם העיר כיום. כלותאר השני נאלץ להסכים לשלום קומפיין בשנת 603 לאחר שהובס על ידי ואחיו. הנין של כלותאר השני, (670–721), בחר באזור פפאלץ כמקום מגוריו. קרל הקירח הרחיב את העיר בשנת 876 וקרא לה קרולופוליס (Carolopolis). בשנת 833 הודח לואי החסיד בעיר ביוזמת בנו הבכור ונאלץ לעשות חזרה בתשובה פומבית. המלכים הקרולינגיים לואי השני המגמגם (846–879) ולואי החמישי העצלן (966–987) קבורים בכנסיית סן-קורניי (Abbaye Saint-Corneille de Compiègne) בקומפיין.
מנאל א-שריף
מנאל א-שריף (בערבית: منال الشريف ; 25 באפריל 1979) היא סופרת, עורכת, ופעילה פמיניסטית למען זכויות האדם. א-שריף התפרסמה בעקבות הנהגת קמפיין למימוש זכותה של האישה הסעודית לנהוג ברכבה בשנת 2011. בכך היא הצליחה לשבור מוסכמות וגבולות חברתיים, ולנפץ מנהגים שהוטלו על נשים סעודיות זמן רב, כדי למנוע מהן את זכות הנהיגה.
קומפיין
ימי הביניים
ב-21 במאי 1358 החל מרד האיכרים של הגרנד ז'אקרי בקומפיין והתפשט לצפון-מזרח צרפת.
בשנת 1380 הקים שארל החמישי, מלך צרפת במקום מבצר. ב-23 במאי 1430, מחוץ לחומות קומפיין, נפלה ז'אן ד'ארק בשבי הבורגונדים ונמסרה לידי האנגלים.
תחילת התקופה המודרנית והמאה ה-19
בחוזה קומפיין ב-30 באפריל 1635, הגיעו צרפת ושוודיה להסכמה על האינטרסים הנוספים שלהן לאחר התבוסה הכבדה של השוודים בנורדלינגן, במסגרת מלחמת שלושים השנים באימפריה הגרמנית. באוגוסט 1635 נכנס הצבא הקיסרי הספרדי לעיר בכוונה לתקוף את פריז. זה הוביל לתסיסה כה גדולה והתקוממויות נגד הקרדינל רישלייה באוכלוסיית פריז, עד שהמלך לואי ה-13 בעצמו נאלץ לבקר את חייליו באופן אישי כדי להרגיע את המצב. המתקפה המתוכננת של הכוחות הספרדיים-קיסריים מצפון על פריז בוטלה מכיוון שהמתקפה שתוכננה במקביל על ידי צבא קיסרי אחר מדרום לא צלחה.
מנאל א-שריף
קורות חייה
מנאל א-שריף נולדה באחת השכונות הוותיקות במכה, בערב הסעודית, בשנת 1979. מקור משפחתה מצפון-מערב מכה. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת "המלך עבד אל-עזיז" (جامعة الملك عبد العزيز) בתחום מדעי המחשב. היא עבדה כיועצת אבטחת מידע באינטרנט בחברת עראמקו הסעודית, ובחברת הנפט הלאומי הסעודית. כמו כן עבדה כעיתונאית בעיתון הסעודי "אל-וטן" והשתתפה בהרבה מערכות הסברה למען זכויות נשים. בנוסף לקריירה המקצועית שלה, נאבקה א-שריף במשך שנים למען זכויות הנשים הסעודיות, ניהלה מסע תעמולה למען זכויותיהן של הנשים בסעודיה במשך שנים רבות.
קומפיין
תחילת התקופה המודרנית והמאה ה-19
בין 1751 ל-1788 נבנתה עבור המלך לואי ה-15 בתחילה על יד האדריכל, ולימים על ידי תלמידו לואי לה דרה דה לה שאטר (Louis Le Dreux de la Châtre). טירה חדשה בסגנון הנאו-קלאסיציזם. נפוליאון בונפרטה ונפוליאון השלישי שיפצו והרחיבו את הטירה. יחד עם ארמונות ורסאי ופונטנבלו, זהו אחד משלושת מבני המגורים המלכותיים והקיסריים החשובים ביותר בצרפת. הקיסר נפוליאון השלישי השתמש בטירה לעיתים קרובות כבית מגורים בסתיו.
המאה ה-20
בשנת 1904 נבחר לראשות העיר והחזיק בתפקיד זה עד 1935. בשעה 6 בבוקר ב-17 במרץ 1917, הופלה ספינת האוויר של הצי הגרמני L 39 בלהבות מעל מרכז העיר. 17 אנשי הצוות מתו. קומפיין שימשה בית חולים צבאי גדול ומאפריל 1917 עד מרץ 1918 המפקדה הראשית של הצבא הצרפתי.
קומפיין ידועה בחתימת שני הסכמי שביתת נשק בין גרמניה לצרפת בקרון הרכבת של קומפיין בקרחת ביער קומפיין:
מנאל א-שריף
פעולותיה
בשנת 1990, מנאל א-שריף תרמה להשקת היוזמה "אנהג במכונית שלי בעצמי" הקרויה גם "נשים להגה" (במקור, משחק מילים למילים נהיגה ומנהיגות), כדרך לדרישה לקבל אשור חוקי לאשה הסעודית לנהוג בעצמה. כחלק ממסע התעמולה הציבורי צילמה והקליטה, הפעילה וז'ייהה אל-כדיר, את עצמה ואת מנאל א-שריף בשעת הנהיגה, הסרטונים פורסמו ב-YouTube ובפייסבוק. בעקבות המאבק בשנת 1990, עשרות נשים נהגו במכוניות שלהן כאקט מחאתי בריאד; נעצרו ונכלאו ליום אחד, והחרימו את דרכוניהן, ונשים רבות מהן איבדו את מקום עבודתן. בחודש ספטמבר 2007, "העמותה להגנה על זכויותיהן של נשים בסעודיה" ("جمعية الحماية والدفاع عن حقوق المرأة في المملكة العربية السعودية"), שנוסדה על ידי ואג'יהה אל-חוידר ופאוזיה אל-עיוני, אספה כ-1,100 חתימות אשר נמסרו למלך עבדאללה, והן בקשו ממנו רשות לנשים לנהוג. ביום האישה הבינלאומי 2008, צילמה אל-כדיר את עצמה בסרט וידאו תוך כדי נהיגה ופרסמה אותו ב-YouTube. הסרט עורר סערה תקשורתית בין-לאומית לאחר פרסומו.
קומפיין
המאה ה-20
מאוחר יותר הוקם מחנה הריכוז קומפיין (מיוני 1941 עד אוגוסט 1944). בין משטר וישי למעצמה הכובשת היה שנוי במחלוקת פוליטית באותה תקופה. הרכבת הראשונה שהובילה אסירים פוליטיים יצאה ממחנה הריכוז קומפיין ב-6 ביולי 1942 למחנה ההשמדה אושוויץ.
תחבורה
ניתן להשתמש בכל קווי האוטובוס בקומפיין ללא תשלום. מתחנת הרכבת קומפיין יש קו רכבת ישיר לתחנת הרכבת פריז צפון.
ספורט
מרוץ אופניים חד-יומי פריז–רובה מתחיל בקומפיין מדי שנה מאז 1977. קבוצת כדורגל נשים Union sportive Compiègne Club Oise שיחקה בליגת העל הצרפתית (כדורגל נשים) במשך מספר עונות בתחילת המאה ה-21.
מנאל א-שריף
פעולותיה
בעקבות האביב הערבי, האזרחית הסעודית מג'דה נג'לה חרירי נהגה במכוניתה, בשבוע השני של חודש מאי 2011 ואמרה: "בעבר כאן בסעודיה, אף פעם לא שמענו על הפגנות, אבל אחרי מה שקרה במזרח התיכון, התחלנו להאמין שיש אנשים שמוכנים לצאת לרחובות ולהביע את דעתם, והייתה להם השפעה משמעותית עלי". מנאל א-שריף נעצרה ושוחררה ב-21 במאי 2011, ונעצרה שוב ביום שלמחרת, וב-30 במאי, שוחרר תמורת ערבות כספית, ובלבד שתזומן ותגיע לחקירה במידת הצורך. כמו כן היא התחייבה להימנע מלנהוג ולהופיע בתקשורת. ה-ניו יורק טיימס ועיתונים אחרים, מצאו קשר בין הקמפיין של מנאל א-שריף ובין האביב הערבי, וציינו שקיים פחד אצל השלטונות לעורר הפגנות ומרדנות ברחוב הסעודי בתקופה שבה מרדנות קהילתית, כבשה מדינות רבות במזרח התיכון. מייד לאחר הקמפיין, א-שריף המשיכה לבקר את הממשלה הסעודית בטוויטר ובעיתונות, בנושאים כגון: חירויות בקרב עובדים זרים, חוסר הבחירות למועצת השורא (مجلس الشورى), רצח "לאמא אל-ע'מאדי" (لاما الغامدي) ועוד.
נכון לשנת 2015, א-שריף עובדת כיועצת לאבטחת מידע וכמנהלת פרויקטים בחברת "בלו נתורקס" בין דובאי וסעודיה.
קומפיין
ערים תאומות
בנוסף, קומפיין חברה ב
מנאל א-שריף
קמפיין הנשים נוהגות
הקמפיין בעד נהיגת נשים החל בעקבות האיסור של השייח'ים הסוניים הסעודים הבכירים (ה"מופתים") שאסרו על נשים לנהוג ברכב. בכירי המופתים בראשותו של שייח' עבד אל-עזיז בן באז, הוציאו כמה פסקי הלכה שאוסרים עליהן לנהוג. נשיא מועצת חכמי המופתים, שייח' עבד אל-עזיז אל-שייח' גם מתח ביקורת על עיתונים העוסקים בנושא, וטען שנשים בסעודיה מקבלות את זכויותיהן כהלכה. כמו כן הסביר השייח' סאלח אלפוזאן, חבר במועצה, את העניין בצורה מנומקת:. השייח' מוחמד בן עתימין הצטרף גם הוא להתנגדות ואמר:.
המאבק בעד זכות הנשים לנהוג ב-2011
הקמפיין המפורסם שלה בשנת 2011 "אנהג במכונית שלי בעצמי", המאבק לאישור לנהוג עבור נשים סעודיות, היווה אתגר עבורה ועבור פעילות פמיניסטיות אחרות ברחבי העולם והתריס אל מול מדיניות וחוקים מפלים מגדרית. ב-18 בדצמבר 2012, א-שריף הודיעה שקבלה רישיון נהיגה שהונפק על ידי האמירות של דובאי באיחוד האמירויות הערבי, היא גם הביעה את תקוותה לקבל את הרישיון הסעודי בקרוב. קבוצה של נשים כולל מנאל א-שריף, החלה בשנת 2011 בקמפיין בפייסבוק בשם"למד אותי איך לנהוג על מנת להגן על עצמי", שבו הם קראו לצורך לאפשר לנשים לנהוג, מחאה שקוראת לנשים סעודיות לנהוג החל מיום 17 ביוני 2011. נכון ל-21 מאי 2011, כמעט 12 אלף קוראים תמכו בקמפיין בפייסבוק. מאז 2013 הטילו השלטונות הסעודיים הגבלות נוספות על חופש התנועה או תרגול נהיגה לנשים.
אל שריף תיארה את הקמפיין כפעולה חשובה במסגרת המאבק למען זכויותיהן של הנשים, ובמקביל הביעה וז'יהה אל-כדיר את תמיכתה בקמפיין ובא-שריף. לקראת סוף חודש מאי, שתיהן נהגו ברכב שלהן בעיר חובאר והן העלו קטעי וידאו לאתר YouTube ופייסבוק. במהלך הסרטון, א-שריף אמרה:. בעקבות המסע נעצרה א-שריף על ידי משטרת הדת ב-21 במאי 2011 ושוחררה לאחר שש שעות. נכון ל-23 מאי 2011, כ-600,000 אנשים צפו בסרטון שלה.
בעקבות מעצרה של אל-שריף, נעצרה אישה נוספת לאחר שנהגה ברכב, היא שוחררה לאחר שחתמה על הצהרה שלא תנהג שוב. בתגובה למעצרה של א-שריף, פרסמו רבים סרטוני נשים סעודיות נוהגות ברכב שלהן. ב-26 במאי, דיווחו הרשויות כי א-שריף תישאר במעצר עד ה-5 יוני 2011. לאחר שיחרורה במאמצים רבים, שלחה א-שריף מכתב למלך עבדאללה, מלווה בעתירה שנחתמה על ידי 4,500 נשים סעודיות, בו טענה כי. בעקבות המעצרים של א-שריף, היא דיווחה שנדחקה לשוליים עוד ועוד על ידי מעסיקה בעראמקו הסעודית, ולאחר מכן התפטרה.
א-שריף כמקור השראה
מנאל א-שריף נחשבת לאישה פורצת דרך גבולות ומוסכמות, היא היוותה מקור השראה לקמפיין למען זכויות נשים, כאשר קראה תיגר על האיסור על נשים לנהוג במכוניות בערב הסעודית. איסור זה עוגן בחוות דעת מועצת מדעני בכירי הדת האיסלאמי בסעודיה. כמו כן, הנושא הזה נחשב לנושא של דעת קהל כללי חשוב בחברה סעודית. למרות שמערכת התנועה הסעודית אינה מונעת מנשים לנהוג, רישיונות הנהיגה מונפקים לגברים בלבד.
ב- 2011 א-שריף השתתפה בפנל שעסק בתנועות חברתיות ונשים בפורום החברתי של האומות המאוחדות, השייך למועצת זכויות האדם, ונערך לאחרונה בז'נבה, אשר דן בהשפעה של המדיה החברתית על חיי היומיום של אזרחים סעודיים, וכיצד הוא הפך לכלי רב עוצמה בתנועה לשחרור האישה. במהלך הדיון, אמרה:. לכן, זה מדהים להשתמש בכלים אלה. א-שריף הסבירה כיצד העובדה שחלק גדול יותר ויותר מהאנשים הסעודיים, להוטים לדעת את החדשות ולהוטים להביע את דעתם במדיה חברתית. על פי דו"ח שהונפק על ידי מדיה החברתית ערבית בבית הספר הממשלתי בדובאי, הסעודים המשתמשים הפעילים ביותר של טוויטר בעולם הערבי, שמונים כ-393,000 משתמשים פעילים של טוויטר. לדבריה, על הכלי המקוון, . א-שריף אמרה, . וכן, . א-שריף טענה שזה הגיע לנקודת אל-חזור, ולא יכולים להחמיץ את המומנטום. היא אמרה:.
קמפיין הנשים האסורות בשל חוב
מיד לאחר שיחרורה ב-30 במאי 2011, הובילה א-שריף קמפיין חדש שנקרא "פרג'" אשר קורא לרשויות לפעול למען שחרור הנשים האסירות הסעודית, האינדונזיות והפיליפיניות, העצורות בבית סוהר נשים אל –דמאם, שנעצרו על ידי המשטרה בשל חובות קטנים שלא יכלו לשלם. אותן נשים אסירות, שרובן היו עובדות מקומיות, ונשארו בכלא בשל חוסר היכולת שלהן לשלם את חובותיהן, ומעסיקיהן לא עזרו בשחרורן או במתן כסף להן על מנת לחזור למולדתן. א-שריף חשפה את השמות של כ-22 נשים אינדונזיות, ו-4 נשים אחרות זקוקות לעזרה, כמו כן קבעה את הסכום הדרוש לשחרורן. היא יזמה מענק תרומות ישירות למנהל בית הסוהר לנשים בדמאם, על מנת לפרוע את החוב שלהן ולשחרר את אותן נשים.
פרס רוזה פארקס
מנאל א-שריף הסופרת והעורכת הסעודית זכתה בפרס "רוזה פארקס הסעודית", לאחר שקראה תיגר על המנהגים והחוקים המונעים מנשים סעודיות נהיגה ברכב, היא התפרסמה בעקבות זה גם ברמה בינלאומית וקשרו את שמה לאישה השחורה ששינתה את החוק של האפליה באמריקה.
בחודש מרץ 2014, כובדה א-שריף בבוורלי הילס שבקליפורניה, לרגל יום האישה הבינלאומי, בארוחת צהריים התארחה אצל טינה בראון, העורכת הראשית של "The Daily Beast". מנאל א-שריף הפתיעה את הקהל באומרה כי היא הייתה נסערת עקב תיוג התואר הזה, והוסיפה כי היא אינה רואה את עצמה לוחמת, וטענה:
פרסים בינלאומיים
א-שריף נחשבת לפי מגזין "מדיניות החוץ" לאחת מהוגות הדעות הטובות ביותר בעולם לשנת 2011, ועל ידי מגזין "פורבס" סווגה כאחת מהנשים המהפכניות. בשנת 2012, דירג "Daily Beast" את א-שריף כאחת הנשים האמיצות ביותר של השנה. אל-שריף סווגה על ידי המגזין "טיים" כאחת מ-100 הנשים החשובות והמרשימות לשנת 2012. כמו כן, הייתה אחת משלושת האנשים שקבלו את פרס ואצלב האוול לאופוזיציה יצירתית בפורום אוסלו למען החופש באותו מגזין. בחודש מרץ 2014, זכתה מנאל א-שריף בדובאי, בתואר אחת מ-100 נשים החזקות וצורפה לרשימת "ארביאן ביזנס" שכללה עוד 15 נשים סעודיות נוספות. מגזין "ניוזוויק" פרסם גם, ב-12 במרץ, רשימה של "150 נשים בלתי מנוצחות" ביניהן שתי נשים סעודיות, שאחת מהן הייתה מנאל א-שריף, ושמה הופץ ברשימה של המגזין"מדיניות חוץ" כאחת מ-130 האנשים החשובים ביותר שיצרו והשפיעו על הדיאלוג העולמי בשנת 2011.
מרגלית הר-שפי
מרגלית הר-שפי (נולדה ב-1975) היא ישראלית שנמנתה עם מכריו של יגאל עמיר, לפני שרצח את יצחק רבין, והורשעה לאחר הרצח באי מניעת פשע, בנימוק שידעה אודות כוונותיו של הרוצח ולא דיווחה עליהן למשטרה. מאסרה קוצר, לאחר שריצתה שני שלישים מגזר הדין, בחנינה מטעם נשיא המדינה, לאחר שהתייעץ עם ראשי השב"כ לשעבר כרמי גילון ועמי אילון שאמרו לו שהיא לא ידעה על כוונת הרוצח.
טרום רצח רבין
בשנה שקדמה לרצח רבין הייתה מרגלית הר-שפי סטודנטית בשנתה הראשונה ללימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן, ופעילה בארגון "שבתות-תמיכה" לחיזוק התנחלויות נגד הסכמי אוסלו המתהווים. בתחילת לימודיה באוניברסיטה, בהיותה כבת 19, התוודעה לעמיר. השניים נפגשו בקמפוס לעיתים תכופות, ואף נסעו יחד עם סטודנטים אחרים להשתתף באחת מן ההפגנות ב"יד ושם" שהייתה אמורה להתקיים (ולבסוף בוטלה) נגד מדיניות הממשלה. בפגישותיהם שוחחו הר-שפי ועמיר על נושאים אישיים ונושאים פוליטיים. כחודשיים לאחר שפגשה בו לראשונה, ויותר מחצי שנה לפני רצח רבין, החלה הר-שפי לשמוע הכרזות חוזרות ונשנות מצד עמיר, שניתנו הן בפומבי והן בשיחות פרטיות, כי רבין "בוגד" וכי "יש להורגו". בעקבות כך החלה הר-שפי לרופף בהדרגה את הקשר האישי ביניהם, עד שהוא הופסק כליל כחצי שנה לפני הרצח.
בפסק הדין במשפטה של הר-שפי תיאר השופט מישאל חשין את שיחותיהם של עמיר והר-שפי בעניין דין רודף, שהתקיימו כתשעה חודשים לפני הרצח:
דבריו של עמיר בעניין דין רודף הטרידו את הר-שפי, ובעקבותיהם פנתה לרב שלמה אבינר ושאלה אותו האם ישנם נימוקים הלכתיים שבאמצעותם היא תוכל לשכנע אחרים כי על רבין לא חל דין רודף. בעדותה במשפטם של האחים עמיר אמרה הר שפי כי היא שאלה אותו האם יש לשקול לדווח לרשויות על אדם המכריז כי דין זה חל על רבין, כשם שיש לשקול להושיב "תחת הסגר - כלב בעל נביחות מבהילות שאינו נושך". לדבריה, הרב השיב כי אין דין רודף חל על רבין, ומאחר שהיא מתרשמת שאותו אדם הטוען אחרת - רק מדבר, אזי אין צורך לדווח עליו לרשויות.
מיד לאחר רצח רבין
לאחר הרצח נעצרה הר-שפי פעמיים על ידי חוקרי השב"כ, יחד עם מעצרם של מכרים אחרים של עמיר. החוקרים ניסו לבדוק האם היה להר-שפי קשר ישיר למעשה הרצח. תוצאות החקירה שללו אפשרות זו, והיא שוחררה ממעצר. במהלך החקירה כתב יגאל עמיר מכתב למרגלית הר-שפי, ובו משפטים כמו "תספרי כל מה שאמרתי לך אי פעם" ו"הם יודעים הכל, ממילא לא יקרה לך כלום." לאחר שהתברר כי מכתב זה נכתב להר-שפי בעקבות בקשת חוקריו של עמיר - הוא נפסל בבית משפט השלום כראייה.
כשנה לאחר הרצח החליטה פרקליטת המדינה עדנה ארבל להעמיד את הר-שפי לדין באשמת אי מניעת פשע, בטענה שהר-שפי ידעה מראש על כוונת עמיר לבצע את הרצח, אך לא עשתה דבר כדי למונעו ואף לא דיוחה על כך לרשויות. זאת בניגוד לגרסת הר-שפי, אשר העידה בחקירותיה בשב"כ כי ראתה בעמיר "פנטזיונר" ו"שחקן" נטול יומרה מעשית לבצע התנקשות, וכי הרצח עצמו הפתיע אותה.
קביעות בית המשפט
משפטה התנהל בשנים 1997–2001. בעקבות שני ערעוריה, היא נדונה בכל שלוש הערכאות, ונפסק בהן שידעה על כוונותיו של עמיר לרצוח את רבין, ולכן הורשעה בעבירה של אי מניעת פשע. הייתה זו הפעם השנייה בתולדות מדינת ישראל בה הורשע אדם בעבירה זו.
רימה בריילובסקאיה
רימה בריילובסקאיה (באנגלית: Rimma Brailovskaya; 14 באפריל 1877 – 28 בספטמבר 1959) הייתה ציירת רוסית. היא עבדה בציור נופים וציורי ז'אנר תוך שימוש בצבעי מים וטמפרה. היא גם עבדה ביצירת רקמה ועבודות בד. היא הייתה שותפה בתפוצה הרוסית באיטליה.
מרגלית הר-שפי
קביעות בית המשפט
בבית המשפט נפסק כי הר-שפי התנגדה ערכית לכל רעיון אפשרי של רצח, וכי אף ניסתה - הן בוויכוחיה עם עמיר הן באזהרתה אותו והן בפניותיה לאישים שונים בעניינו - למנוע ממנו להכריז את הכרזותיו האלימות, אשר (על פי עדותה) - קוממו אותה מוסרית, ואף הפריעו לה, טרם הרצח, כפי שמפריעות "נביחות מבהילות של כלב לא נושך" כדימויו של עמיר בעיניה עד הרצח. עוד נפסק כי נמנעה מלהיענות לבקשת עמיר להעניק לו מידע-אמת אודות הנשקייה במקום מגוריה, זאת (על-פי עדותה) מתוך שיקול של מניעת מידע ביטחוני רגיש מאוזניים זרות של אדם בלתי מוסמך - כפי שנתפס עמיר בעיניה עד הרצח.
רימה בריילובסקאיה
ביוגרפיה
בריילובסקאיה הייתה בתו של גנרל. ב-1898 נישאה לאמן ליאוניד בריילובסקי, שחי במוסקבה. ידועה כאמנית עצמאית, השתתפה יחד עם בעלה בביצוע פרויקטים משותפים. בשנת 1900 לימדה אמנות באוניברסיטת סטרוגנוב מוסקבה לאמנות ותעשייה. ב-1918 היגרה משפחת בריילובסקי, תחילה לקונסטנטינופול ולאחר מכן לבלגרד; משנת 1925 הם התיישבו ברומא.
מרגלית הר-שפי
קביעות בית המשפט
השאלה העיקרית שעמדה להכרעתו של בית המשפט, הייתה האם - מתוך ההצהרות המילוליות שיצאו מפיו של עמיר - באה הר-שפי לכלל "ידיעה" על יומרה מעשית של עמיר לרצוח את רבין. השופטת דבורה ברלינר בעלת דעת-המיעוט בבית המשפט המחוזי, הציעה לקבל את טענת הר-שפי, מחמת הספק. עמדת השופטת ברלינר לא התקבלה על דעת שאר עמיתיה להרכב, וגם לא בבית המשפט העליון.
ג'קו אייזנברג (אלבום)
"ג'קו אייזנברג" הוא אלבום הבכורה של הזמר והיוצר הישראלי ג'קו אייזנברג, אשר יצא ב-1 בינואר 2008, בהפקתו של לואי להב. האלבום כולל 12 שירים, אותם כתב והלחין אייזנברג במשך העשור שקדם לצאתו, טרם השתתפותו בתוכנית "כוכב נולד 4", כשעל העיבוד אחראים אייזנברג, לואי להב, הגיטריסט גיא אליהו, חברו לצמד "ג'אמוס", והגיטריסט און דבי.
גיחות צילום מצריות מעל הנגב
בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים נערכה סדרה של גיחות צילום מצריות מעל הנגב, לשם איסוף מודיעין. חלק מהגיחות שילבו במסלולן את הכור הגרעיני בדימונה. חיל האוויר הישראלי ניסה לירט בדרכים שונות את המטוסים המצריים, אך ללא הצלחה. הגיחות שבוצעו מדי ימים אחדים וחוסר האונים של חיל האוויר ביירוטם הגבירו את המתח והחרדה בישראל.
רימה בריילובסקאיה
המרה לקתוליות
בריילובסקאיה ובעלה היו אורתודוקסים רוסים והצטרפו לכנסייה הקתולית. בני הזוג היו מקורבים לבישופים מישל ד'הרביני, אלכסנדר אבריינוב ואנדריי קטקוב. ב-1933 השתתפה ביצירת המוזיאון לאמנות דתית רוסית ב"הקהילה לכנסיות המזרחיות בוותיקן", שם חשפו את ציוריו של בריילובסקי מהסדרה "חזונות רוסיה העתיקה". בשנים 1920 עד 1940 הוצגו ציוריה ברוסיקום, קולג' רוסי ברומא, שם לימדה את השפה הרוסית. פעמים בלימוד השפה הרוסית היא השתמשה בשיחות עם המשורר ויאצ'סלב איבנוב, הכומר אלכסנדר סיפיאגין וטטיאנה סוחוטינה-טולסטיה.
ג'קו אייזנברג (אלבום)
האלבום כולל, בין היתר, גרסאות אולפן חדשות לשירים "נרדם על החולות" ו"נשארתי נורמלי", אותם ביצע אייזנברג במסגרת התוכנית "כוכב נולד", וכן גרסה חדשה לשיר "לא משנה דבר", אשר הופיע במקור באלבום "שים ת'ראש בצד" של "ג'אמוס". טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "שר שר" ו"גרמת לי ללכת".
גיחות צילום מצריות מעל הנגב
רקע
ב-15 במאי צלחו כוחות יבשה מצריים את תעלת סואץ ונכנסו למרחבי סיני. בכך הכניס נשיא מצרים את ישראל למצב חירום, שכונה "תקופת ההמתנה" שבמהלכה חלה הסלמה מהירה ביחסי המדינות עד לפרוץ המלחמה. בהדרגה הלך וגדל הכוח המצרי שזרם לתוך סיני, ובעקבות זאת גייס צה"ל כוחות מילואים והציב אותם מול הגבול המצרי. ב־17 במאי דרש נשיא מצרים ממפקד כוח החירום של האו"ם בסיני וברצועת עזה שכוחותיו יעזבו את קווי הגבול, וב-22 במאי פינו 4,000 חיילי כוח החירום של האו"ם את עמדותיהם שחצצו בין צבא מצרים לצה"ל. ב־23 במאי סגרה מצרים את מצרי טיראן למעבר ספינות ישראליות על ידי הצבת תותח ארוך טווח שאמור היה להטביע אוניות ישראליות שינסו לעבור. סגירת מצרי טיראן הייתה מבחינתה של ישראל עילה למלחמה.
ג'קו אייזנברג (אלבום)
את האלבום הקדיש אייזנברג לאביו, שנפטר כשהיה בן 10. השיר "מי מתמודד" עוסק בהתמודדות עם מותו.
גיחות צילום מצריות מעל הנגב
רקע
החל מאמצע מאי ובמקביל לפעילות המאיימת ולהצהרות של מדינאים ערביים, הזניקה מצרים מטוסי צילום שחצו את גבול סיני במסלול עמוק לתוך הנגב והגבירו את תחושת החרום בישראל.
ג'קו אייזנברג (אלבום)
עם צאת האלבום, החל אייזנברג במסע הופעות ברחבי הארץ, כשהוא מלווה בהרכב הכולל את גיא אליהו ואון דבי (גיטרות), רוני הוד (תופים), שלומי מאיה (קלידים) ואבשה בוקשפן (בס).
גיחות צילום מצריות מעל הנגב
הגיחות המצריות
גיחת הצילום המצרית הראשונה שהתגלתה על ידי מערך הבקרה הישראלי הייתה ב-17 במאי 1967. זוג המטוסים המצריים המריאו משדה התעופה ע'רדקה וטסו בנתיבים אזרחיים ובמהירות של מטוס נוסעים מדרום לישראל ומעל לשטח ירדן. לאחר מכן טיפסו לגובה רב, הגבירו מהירות וחצו את כל רוחבו של הנגב מגבול ירדן ועד גבול מצרים. בתגובה הזניק חיל האוויר זוג מטוסי מיראז' 3 מטייסת 101 שטיפסו לגובה רב וניסו ליירט את המטוסים המצריים. המיראז'ים, שנשאו עליהם מכלי דלק חיצוניים נתיקים, לא הצליחו לעלות לגובה של המיגים ולא הצליחו לרדוף אחריהם. בינתיים הוזנק זוג מיראז'ים נוסף מטייסת 119 שניסו לנהל גם הם מרדף אל תוך סיני. לבסוף לקראת נחיתת המטוסים המצריים בביר גפגפה חזרו המיראז'ים לישראל מבלי שהצליחו להפיל את המטוסים המצריים.
ג'קו אייזנברג (אלבום)
נכון לספטמבר 2012, האלבום מכר כ6 אלף עותקים.
מרגלית הר-שפי
המאסר
בשנת 2001, יותר מחמש שנים לאחר רצח רבין, החלה הר-שפי לרצות את מאסרה. בפועל, ימי שהותה בכלא היו מחצית מתשעת חודשי המאסר שנגזרו עליה, וביחד עם ימי מעצרה (כולל הקדמה מינהלית סטנדרטית של השיחרור מטעם הנהלת הכלא) - הם עלו לשני שלישים בדיוק מתקופה זו.
וועדת השחרורים של שירות בתי הסוהר סירבה לנכות את השליש הנותר ממאסרה של הר-שפי בנימוק שעל אף "התנהגותה המופתית" בכלא ועל אף הבעת הצער מצידה על "הטעות בראיית המציאות" כלשונה, היא נמנעה מלהביע מפורשות "חרטה על מעשיה", בהמשיכה לכפור בפסק הדין המרשיע שיוחס לה על ידי רוב השופטים. נשיא המדינה משה קצב החליט לחנון אותה, בנכותו שליש מתקופת מאסרה, בין השאר לאור המלצתם של ראשי השב"כ לשעבר האחראים לחקירתה, עמי אילון וכרמי גילון, שאמרו כי הר-שפי לא ידעה מראש על תוכנית הרצח.
בחודש אוגוסט 2001 שוחררה הר-שפי מהכלא. בצאתה, הכריזה:.
הדיון הציבורי
פרשת הר-שפי עוררה סקרנות ציבורית וסערת רגשות בשני קצות הקשת הפוליטיים: בצד הימני של המפה הפוליטית יש שראו בה שעיר לעזאזל וקורבן של ציד מכשפות; בצד השמאלי של המפה יש שראו בה שותפה לפעילות שקדמה לרצח. ויכוחי ימין-שמאל בעניינה לובו על ידי הלהט הציבורי הכללי בפרשת רצח יצחק רבין.
מיד לאחר הרצח הודלפו לעיתונות פרטים שונים מחקירתה של הר-שפי בשב"כ. בין השאר, טען חוקרה של הר-שפי כי בחקירתה היא סרבה לעמוד דום בצפירה לזכר רבין וכי היא סירבה להוסיף את הביטוי ז"ל לשמו; ההד אשר לו זכתה טענה זו חיזק בקרב רבים בשמאל את הדימוי השלילי שהיה להר-שפי אצלם, כ"יהירה ומתנשאת". מאידך, הר-שפי עצמה הכחישה את הסיפור שייחס לה חוקרה, ואף טענה כי בחקירתה הוא שיבש דברים שאמרה והתנכל לה על רקע דעותיה הפוליטיות הנחרצות נגד הסכמי אוסלו; טענות הר-שפי חיזקו בקרב רבים בימין את הדימוי שהיה לה אצלם, כנרדפת על לא עוול בכפה.
בעקבות הרשעתה בבית משפט השלום כתב המשפטן פרופ' אליאב שוחטמן:
שבועות מעטים לפני שניתן פסק הדין הסופי בעניינה, גויסה לעבוד כמורה בפסגות; המינוי פורסם וביקורת עליו הביאה לפיטוריה, בהוראה של ראש הממשלה וממלא מקום שר החינוך, אהוד ברק.
החלטת נשיא המדינה לחון את הר-שפי גרמה לסערת רגשות חדשה ולתרעומת רבה בקרב השמאל בישראל. חבר הכנסת איתן כבל עתר לבג"ץ כנגד החלטת הנשיא, אך עתירתו נדחתה על ידי נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, אשר הבהיר כי שיקולי החנינות של נשיא-המדינה אינם שפיטים, וכי לכן "קצרה ידו של בית המשפט מלהושיע".
מאז שחרורה נעלמה מרגלית הר-שפי מהתודעה הציבורית. היא למדה תקופת מה במכללת "אור חיה" של חב"ד ושבה לאלמוניות.
ב-10 באפריל 2007 השתתף ח"כ עמי אילון בכנס פעילי מפלגת העבודה באשקלון, וכשנשאל מדוע תמך במתן חנינה להר-שפי השיב:.
בכיר שב"כ נוסף שהביע תמיכה באפשרות חפותה של הר שפי הוא מנחם לנדאו, בעברו ראש אגף בשב"כ, שאמר ב-20 באוקטובר 2010:.
בעקבות דבריהם של גילון ושל איילון, מתח הרב יעקב מדן ביקורת חריפה על פסק הדין בעניינה וכתב כי:
הרב מדן אף יצא בקריאה לערוך להר-שפי משפט חוזר, שישיב לה את שמה הטוב. הוא ראה במשפט הר-שפי סמל לשסע שנפער בין השמאל הציוני לציבור הדתי-לאומי: פנייתו של הרב מדן בעניין זה ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, נדחתה. פנייה נוספת נעשתה באוקטובר 2010 על ידי קבוצת ח"כים ואישי ציבור מהציונות הדתית שקראו ליועץ המשפטי לממשלה לפתוח בהליך משפטי שיוביל למחיקת הרשעתה של הר-שפי ונדחתה אף היא על ידי פרקליט המדינה, תוך שהוא מציין כי עדיין פתוחה בפני הר-שפי עצמה הדרך לבקש משפט חוזר.
בפברואר 2011 התפרסם ריאיון עם ראש השב"כ בתקופת הרצח כרמי גילון במקומון "ידיעות ירושלים" שבו הוא אמר
גיחות צילום מצריות מעל הנגב
הגיחות המצריות
לאחר גיחת צילום זו יזמו המצרים סדרה של גיחות רבות נוספות בעיקר מעל שטח הנגב. הגיחות נעשו בהפרשים של ימים בודדים זה מזה על ידי מטוס מיג 21 ללא חימוש וללא מכלי דלק נתיקים, כשפוד צילום חיצוני צמוד לגחונו. לחלק מהגיחות התלווה מיג 21 נוסף להגנת מטוס הצילום. מטוס הליווי טס גם הוא ללא מטען אלא עם טילי אוויר אוויר בלבד. מאחר שהמיגים היו נקיים ממטען התאפשרה טיסתם בגובה רב של 50,000 רגל ובמהירות גבוהה מאוד של 1.7 עד 2 מאך. המיגים המריאו בכל פעם משדה תעופה מצרי אחר ומסלול הטיסה שלו היה שונה מגיחה לגיחה. בכך התקשה על חיל האוויר הישראלי לאתר גיחות צילום חודרות מבעוד מועד. בנוסף הזניקו המצרים בחלק מהפעמים זמן קצר לפני גיחת הצילום, זוג מטוסי מיג 21 אחר שיבצע חדירת הסחה ונמלט ובכך הביא לניהול מרדפי שווא של מטוסי מיראז' ישראלים. אחת הגיחות המשמעותיות ארעה ב-26 במאי שבו חדרו זוג מטוסי צילום בטיסה ישירה אל עבר הכור בדימונה. מעל הכור ביצעו פניה בחזרה לכיוון מערב. בינתיים הוזנקו זוג מטוסי מיראז' מטייסת 101 ובהם סא"ל דוד עברי וסגן גיורא אפשטיין. לאחר מרדף ממושך אל תוך סיני שבמהלכו הנמיך מטוס המיג, הצליח אפשטיין לנעול טיל אוויר-אוויר על המיג אך לא קיבל אישור ירי מהבקרה האווירית מחשש שהפלה מעל שטח סיני תביא להסלמה נוספת ביחסים המתוחים עם מצרים.
בתגובה לגיחות הצילום, ומחשש לתקיפת המרכז למחקר גרעיני בדימונה, הוכנסו לכוננות הזנקה מיידית ב-27 במאי כל שלוש טייסות מיראז' 3, שהיה מטוס הירוט המתקדם ביותר שברשות ישראל. במקביל להעלאת הכוננות נקבע סבב פטרולים של שלוש הטייסות מעל הנגב והוצבו מטוסי מיראז' גם בבסיס חצרים הדרומי שהיה בשלבי הקמה וטרם הושמש, וזאת במטרה לקצר את זמני ההזנקה. בכל פעם שנתגלתה חדירה של גיחות הצילום הוזנקו מטוסי מיראז' לעבר המטוסים אך מטוסי המיראז', גם כשטסו בתנאים אופטימליים, התקשו לעלות לגובה הטיסה של המיג 21R ולאחר תמרונים שונים חזרו לנחיתה מבלי שהצליחו להגיע לעמדת יירוט. סוללות טילי ההוק הישראליות שיגרו ככל הנראה גם הן מספר טילים כנגד מטוסי הצילום אך מטוסי הצילום טסו מחוץ למעטפת הביצועים של הטילים והם נפלו בטרם הגיעו אליהם. הגיחות כונו בחיל האוויר "גיחות מריטת עצבים".
ניסיון ירוט באמצעות מיג 21
לאחר שנראה היה שגם בתנאי טיסה אופטימליים יתקשו מטוסי המיראז' ליירט את מטוסי המיג המצריים, ולנוכח ריבוי החדירות למרחב האווירי הישראלי, העלה מפקד בסיס חצור אל"ם בני פלד רעיון לנסות ולהשתמש במטוס המיג 21 העיראקי שהועבר לישראל על ידי מוניר רדפא מספר חודשים קודם לכן באוגוסט 1966. לצורך כך ביצעו מהנדסי רפא"ל במיג התאמות לנשיאת טיל אוויר-אוויר מתוצרת ישראל מדגם שפריר. בתחילת יוני הותקנו במיג שני טילי שפריר 2 שהיו טילים נסיוניים וטרם הוכרזו כמבצעיים. מהמיג הוסר מכל הדלק החיצוני כדי לשפר ביצועיו. על גג מבנה הטייסת הותקן צופר אזעקה בעל צליל מיוחד שיופעל במקרה של הזנקת המיג. לאחר השלמת ההכנות הוצב המיג בעמדת הירוט של בסיס חצור בכוננות הזנקה מיידית כשהוא צבוע בצבעי אדום בוהקים כדי למנוע הפלתו על ידי מטוסים ישראליים, כשבו סא"ל דני שפירא. לאחר שלושה ימים של כוננות של המיג, שבהם המצרים לא יזמו גיחת צילום, פרצה מלחמת ששת הימים. ביומה הראשון של המלחמה השמיד חיל האוויר הישראלי את רוב חיל האוויר המצרי ובכך תם הצורך בסיכול גיחות הצילום המצריות.
השפעת הגיחות
הטיסות התכופות שחדרו לשטחי הנגב הגבירו בישראל את התסכול והחרדה לקראת המלחמה המתקרבת. טיסות הצילום המצריות נפסקו באחת עם פרוץ המלחמה שבה הושמד רוב חיל האוויר המצרי במבצע מוקד.
גנומיקה חישובית
גנומיקה חישובית (לעיתים נקראת גנטיקה חישובית) היא שימוש בניתוחים סטטיסטיים וחישוביים על מנת להסיק מסקנות ביולוגיות מהרצף הגנומי וממידע רלוונטי נוסף, הכולל רצפי דנ"א ורנ"א יחד עם מידע "פוסט-גנומי" (מידע ניסויי שהושג על ידי טכנולוגיות הדורשות ריצוף של הגנום, לדוגמה מערך דנ"א גנומי). מידע זה, בשילוב עם גישות חישוביות וסטטיסטיות, משמש להבנת תפקוד גנים וניתוח אסוציאציות סטטיסטיות. תחום זה נקרא גם גנטיקה חישובית וסטטיסטית או גנומיקה חישובית וסטטיסטית. גנומיקה חישובית נחשבת לתת-תחום של הביואינפורמטיקה, אולם היא ממוקדת יותר בכך שהיא משתמשת בגנומים שלמים (לעומת שימוש בגנים בודדים) על מנת להבין את עקרונות הדרך בה דנ"א של מין מסוים שולט על הביולוגיה שלו ברמה המולקולרית ואף מעבר לה. כיום, כאשר ישנו שפע של מאגרי מידע ביולוגיים גדולים, מחקרים חישוביים הפכו לאחת הדרכים החשובות לגילויים ביולוגיים.
היסטוריה
שורשי הגנומיקה החישובית משותפים לאלו של הביואינפורמטיקה. במהלך שנות השישים של המאה העשרים, מרגרט דייהוף וחברים נוספים ב-National Biomedical Research Foundation יצרו מאגר מידע של רצפי חלבונים הומולוגיים לשם מחקרים אבולוציוניים. המחקר שלהם פיתח עץ פילוגנטי, שבהסתמך על רצף חומצות האמינו, קבע את השינויים האבולוציוניים הנדרשים לחלבון מסוים על מנת להפוך לחלבון אחר. תוצאות אלו הביאו אותם ליצור טבלת ציונים שהעריכה את הסבירות של חלבון מסוים להיות קשור לחלבון אחר.
צמיחתו של המונח "גנומיקה חישובית" עולה בקנה אחד עם הזמינות של רצפים גנומיים מלאים לקראת אמצע-סוף שנות ה-90. הפגישה הראשונה של הכנס השנתי בנושא גנומיקה חישובית אורגנה על ידי מדענים מהמכון למחקר גנומי (TIGR) בשנת 1998 וסיפקה במה להתמחות זו לצד הפרדת תחום מחקר זה מתחומים כלליים יותר של גנומיקה וביולוגיה חישובית. השימוש הראשון במונח זה בספרות המדעית לפי התקצירים המפורסמים בMEDINE היה רק כשנה לפני, בכתב העת המדעי Nucleic Acids Research. כנס הגנומיקה החישובית האחרון התקיים ב-2006, כאשר הנואם הראשי היה זוכה פרס נובל בארי מרשל, אחד ממגלי הקשר בין ההליקובקטר פילורי וכיבי קיבה. החל משנת 2010, הכנסים המובילים בתחום כוללים את הכנסים Intelligent Systems for Molecular Biology (ISMB), RECOMB, והכנסים "Biology of Genomes" ו-"Genome Informatics".
התפתחות השילוב בין מתמטיקה לכלים חישוביים (תוך שימוש בכלים כמו Mathematica ו-MATLAB) עזרה למהנדסים, מתמטיקאים ומדעני מחשבים לפעול במרחב זה, וישנו גידול באוסף הציבורי של מחקרים והדגמות בתחום, החל מהשוואות של גנומים שלמים ועד לניתוח ביטוי גנים. מחקרים אלו הציגו רעיונות שונים, וכללו עקרונות של מערכות ובקרה, תורת המידע, תאוריית המיתרים וכריית מידע. ניתן לחזות ששיטות חישוביות ייהפכו לתחום סטנדרטי למחקר ולימוד, היוצר סטודנטים השולטים היטב בשני התחומים.
תרומתו של המחקר בתחום הגנומיקה החישובית לביולוגיה
תרומתו של המחקר בתחום הגנומיקה החישובית כולל:
המודל הממוחשב הראשון של אורגניזם
מאמץ משותף של אוניברסיטת סטנפורד ומכון קרייג ונטר (JCVI) יצרו את תוכנת הסימולציה הראשונה של אורגניזם שלם. לאורגניזם החופשי הקטן ביותר, מיקופלסמה גניטליום, 525 גנים הממופים במלואם. עם מידע שמקורו ביותר מ-900 מאמרים מדעיים על החיידק, חוקרים פתחו את המודל תוך שימוש בגישת תכנות מונחית עצמים. הם יצרו סדרת מודלים המחקים תפקודים תאיים שונים שלאחר מכן שולבו ליצירת סימולציה של האורגניזם השלם. הסימולציה רצה על שילוב של 128 מחשבים ומשחזרת את תוחלת החיים המלאה של תא ברמה המולקולרית, מייצרת אינטראקציות של מולקולות בתהליכים תאיים כמו מטבוליזם וחלוקה תאית. צירוף מקרים מעניין הוא שזמן ריצת הסימולציה מתפרש על כ10 שעות, שהוא בערך זמן החיים של תא חי בסביבתו הטבעית. 'תא הסיליקון' יפעל כמעבדה ממוחשבת שתוכל לבצע ניסויים שקשה לבדוק על אורגניזם אמיתי, או שתוכל לבצע הליכים בצורה מהירה יותר. היישומים יכללו סריקה מהירה יותר של תרכובות חדשות והבנה של עקרונות והתנהגות תאית בסיסית.
חורב
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אהבה (סרט)
אהבה (בצרפתית: Amour) הוא סרט דרמה צרפתי בבימויו וכתיבתו של מיכאל הנקה. בסרט משחקים ז'אן-לואי טרנטיניאן, עמנואל ריבה ואיזבל הופר.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן שם זכה בפרס דקל הזהב. זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2012, פרס סזאר ופרס לומייר לסרט הטוב ביותר.
הסרט מתאר את זקנתם של בני זוג, עד למותם.
עלילה
הסרט מגולל את סיפורם של בני הזוג אן (עמנואל ריבה) וז'ורז' (ז'אן-לואי טרנטיניאן), מורים לנגינה שיצאו לגמלאות. בתחילת הסרט אן לא מגיבה לדבריו של ז'ורז'. היא עוברת ניתוח שמשאיר אותה משותקת בחלק הימני של גופה.
דעת תבונות
דעת תבונות הוא מספרי היסוד של רבי משה חיים לוצאטו, הרמח"ל.
אהבה (סרט)
עלילה
לאחר הניתוח אן מנסה להתאבד, אך אינה מצליחה. מצבה של אן מדרדר כאשר היא עוברת שבץ מוחי. היא מתחילה לקבל טיפול סיעודי הכולל החלפת חיתולים והאכלה דרך עירוי. בתם, איב (איזבל הופר), מנסה לשכנע את ז'ורז' לקחת את אן לבית אבות. אך ז'ורז' מסרב להצעה בטענה שאן לא הייתה מסכימה להישלח מביתה. לאחר שמצבה של אן מדרדר עוד ועוד, ז'ורז' חונק את אן באמצעות כרית ומביא למותה, ונראה שז'ורז' שם קץ גם לחייו שלו.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות מהללות עם ציון של 91% מהאתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 129 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 93 בהתבסס על 36 ביקורות. בנוסף עמנואל ריבה קיבלה ביקורות חיוביות על משחקה.
דעת תבונות
על הספר
הרב חיים פרידלנדר הוציא מהדורה מוערת של הספר, והפנה בעניינים רבים להקבלות בספר הכללים.
מבנה הספר
הספר בנוי בצורה של ויכוח בין שתי ישויות המשוחחות כביכול ביניהן. האחד הוא "השכל" והשנייה, "הנשמה". צורת כתיבה זו הייתה נפוצה בתקופת חיבור הספר, ראו לדוגמה ספר שומר אמונים לרב יוסף אירגס, ועוד. גם בתקופות מוקדמות יותר אנו מוצאים צורת חיבור זו, למשל בספר הכוזרי לרבי יהודה הלוי. השכל הוא המסביר ואילו הנשמה היא השואלת. הספר מביא בתחילתו כמה עניינים ששואלת הנשמה, וככל שהספר מתקדם, שאלות אלה מתבררות.
מרעיונות הספר
מושגים מרכזיים בספר הם "הנהגת הייחוד" ו"הנהגת המשפט" שחידש הרמח"ל. בספר מבואר שהנהגת המשפט היא ההנהגה שעל פיה הקב"ה מתנהג עם העולם לפי מעשיהם. אם מעשיהם טובים, ינהג עימם בטוב. וכן להפך. והנהגת הייחוד לעומת זאת היא התייחסות הבורא לברואים ולבריאה ללא קשר למעשי בני האדם, וכל תפקידה הוא להביא בצורה נסתרת ומשולבת בהנהגת המשפט, את העולם לשלמותו המתוכננת מראש, גם ללא מעשים טובים. כמו כן, מוסבר בספר עניין זמני העולם לפי התקופות השונות, למשל הזמן שטרם חטא אדם הראשון, הזמן שאחר החטא, הזמן שעד מתן תורה, הזמן ממתן תורה, ובכלל, זמני ה"הארת פנים" לעומת זמני ה"הסתר פנים". במקומות מסוימים בספר עוסק הרמח"ל בקיצור גם בזמנים שאחר ששת אלפי השנה בהם העולם קיים על פי המסורת היהודית, ומסביר עד האלף העשירי, שבו אין לנו השגה, ונקרא, בהשאלה מ"מעשר בהמה"-עשירי קודש.
סיריאקוס הקדוש
סיריאקוס הקדוש הוא קדוש נוצרי ומרטיר שעל פי המסורת הנוצרית נהרג בגלל אמונתו במהלך רדיפת הנוצרים של דיוקלטיאנוס. הוא אחד מ-27 קדושים שנקראים בשם זה, למרות שרק שבעה מהם מוזכרים במרטירולוגיה הקתולית, ואף נמנה על ארבעה-עשר הקדושים המסייעים.
חייו
על פי המסורת, הוא היה אציל רומי שהמיר את דתו לנצרות כמבוגר ותרם את כל רכושו לעניים. הוא מונה לדיאקון ואת שארית חייו העביר בסיוע וטיפול בעניים ובעבדים שבנו את מרחצאות דיוקלטיאנוס. בשנת 303, הוא עונה, נערף ונקבר בויה סלאריה. איתו הוצאו להורג עוד עשרים ושניים נוצרים נוספים. מסופר עליו שגירש שדים משתי נערות, אחת מהן הייתה בתו של דיוקלטיאנוס, וכתוצאה מכך היא ואמה התנצרו. השנייה הייתה בתו של מלך פרס ובעקבות ריפויה, התנצרו כל בני בית המלך.
לזכרו הוקדשו כנסייה במרחצאות דיוקלטיאנוס, שלאחר מכן נקראה על שמות קדושים אחרים. כמו כן, נקראו על שמו שני מנזרים בארץ ישראל, האחד במג'דל יאבא והשני בכפר פסאיל שליד יריחו. המנזרים נהרסו ושרידיהם מתוארכים לתקופה הביזנטית.
ארסנל קייב
מועדון הכדורגל ארסנל קייב (באוקראינית: Футбольний клуб «Арсенал-Київ») הוא מועדון כדורגל אוקראיני חובבני מהעיר קייב המשחק באליפות העיר קייב.
הקבוצה שיחקה גם בשנים 2001 - 2013 בליגה הבכירה של אוקראינה והישג השיא שלה הוא מקום 5 בעונת 2002/2003 ובעונת 2011/2012 ושלב חצי גמר הגביע האוקראיני בעונת 2010/2011.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1925 כקבוצת חובבים של עובדי מפעל לייצור נשק "ארסנל" בעיר קייב. החל משנת 1936 שיחקה הקבוצה בליגת המשנה הסובייטית. הקבוצה התקיימה עד לשנת 1964. באותה שנה החליטה הנהגת הרפובליקה הסובייטית האוקראינית למקד את כל המאמצים בקבוצה אחת - דינמו קייב. רוב שחקני ההרכב הפותח של ארסנל הועברו לסגל של דינמו, בעקבות ההחלטה. על בסיס ארסנל הוקמה קבוצת חובבים שנקראה "טמפ" (קצב ברוסית), אשר שיחקה באליפות העיר קייב לקבוצות חובבים.
בשנת 2001, כבר באוקראינה העצמאית, הוקמה הקבוצה מחדש. למעשה עיריית קייב יחד עם משקיעים פרטיים קנו ממשרד ההגנה של אוקראינה את מיקומה של קבוצת צסק"א קייב בפרמייר-ליג של אוקראינה. כמו כן נקנו גם כרטיסי השחקן של רוב שחקני צסק"א. בצורה כזו התחילה ארסנל קייב המחודשת את דרכה באליפות אוקראינה ישירות מהליגה הבכירה.
ארסנל שיחקה בליגה הבכירה עד לשנת 2013. במהלך השנים הללו היא סיימה פעמיים במקום החמישי (בעונות 2003/2002 ו 2012/2011) והגיעה עד לחצי גמר גביע אוקראינה בעונת 2011/2010.
בשנת 2012 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים בעקבות עזיבת המשקיע העיקרי. במהלך עונת 2012/2013 מרבית שחקני הקבוצה נמכרו לקבוצות אחרות. ארסנל לא סיימה את העונה, הנהלת הקבוצה הודיעה על פירוקה.
קבוצת ארסנל קייב הוקמה מחדש (בפעם השלישית) בשנת 2014 כקבוצת חובבים. בשנת 2015 השיגה הנהלת הקבוצה את כל האישורים הנדרשים כדי להירשם כקבוצת כדורגל מקצועית באוקראינה. היא השתתפה באליפות הליגה האוקראינית השנייה (הליגה השלישית בחשיבות במדינה) בעונת 2015/2016. את העונה סיימה ארסנל במקום ה-6, ולא הייתה אמורה לעלות ליגה. אבל, בתום אותה העונה אירעו שני דברים שאיפשרו את עלייתה של ארסנל לליגה האוקראינית הראשונה: הוחלט להרחיב את הליגה הראשונה מ-16 קבוצות ל-18 קבוצות, כמו כן 3 קבוצות מהליגה הראשונה הודחו מהתחרות בשל אי יכולת לעמוד בהתחייבויות כספיות.
ארסנל עלתה לליגה הראשונה. את העונה הבאה (2016/2017) סיימה ארסנל במקום ה-10 (מתוך 18). את עונת 2017/2018 השלימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. את עונת 2018/2019 סיימה ארסנל במקום אחרון ובעקבות כך ירדה חזרה לליגה הראשונה.
בחורף 2019 איבדה את מעמדה המקצועני והחלה להתמודד באליפות העיר קייב.
סנדרה די רובינזון
סנדרה די רובינזון (באנגלית: Sandra Dee Robinson; נולדה ב-23 במרץ 1967) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
רובינזון נולדה כסנדרה פרגוסון בפיטסבורג, פנסילבניה. בגיל צעיר החלה לדגמן והשתתפה במספר תחרויות יופי מקומיות במדינתה. ב-1985 זכתה בתואר "מיס פנסילבניה ארצות הברית", והשתתפה בתחרות מיס ארצות הברית שנערכה באותה שנה.
קריירה
משנת 1987 עד ל-1993 שיחקה באופן קבוע באופרת הסבון "עולם אחר", ובשנת 1998 שבה לשחק בסדרה אך פרשה ממנה שנה לאחר מכן, ב-1999.
ב-1996 שיחקה בסדרה "מחוץ לחוק". בשנת 1997 החליפה באופן זמני את קתרין קלי לאנג בתפקיד ברוק באופרת הסבון "היפים והאמיצים".
ב-2001 שיחקה בסרט הפעולה "Falcon Down".
ב-2007 שיחקה במיני סדרה של ערוץ הולמרק "Pandemic" לצד פיי דאנאוויי ואריק רוברטס. משנת 2008 הופיעה די רובינזון באופרת הסבון "ימי חיינו", עד לשנת 2009. בשנת 2010 החלה לשחק בסדרת הדרמה "The Bay".
חיים אישיים
ב-1992 התגרשה מבעלה הראשון וב-2005 נישאה בשנית. היא ייסדה את חברת הייעוץ וההדרכה שבבעלותה "Charisma On Camera".
מיכל וקסמן
מיכל וקסמן (נולדה ב-1967) היא מחברת של ספרי הדרכה בנושא תזונה, אוכל ובישול.
ביוגרפיה
ב-1998 עברה לעבוד בתפקידי שיווק וניהול לקוחות עבור חברות סטרט-אפ ישראליות בישראל ומחוצה לה. במסגרת עבודתה חייתה בניו יורק ובלונדון, יחד עם בעלה, שי בן אסולין. הם חיים בתל אביב עם שני ילדיהם.
צוק גיברלטר
צוק גיברלטר (באנגלית: Rock of Gibraltar; בספרדית: Peñón de Gibraltar) הוא מונולית עשוי אבן גיר, המשתרע על פני רוב שטחו של חצי האי גיברלטר, בדרומו של חצי האי האיברי. הצוק הוא חלק מהרכסים הבאטים (Cordilleras Béticas) שמשתרעים ברובם באנדלוסיה, והוא מחובר אל היבשת באמצעות מצר יבשה צר ושטוח, שעליו שוכן, בין היתר נמל התעופה גיברלטר. גובהו המרבי הוא 426 מטר וחלקו העליון מוגדר כשמורת טבע. צוק גיברלטר הוא אחד משני עמודי הרקולס שמשני צדדיו של מצר גיברלטר, אשר סימנו בעת העתיקה את קצהו המערבי של העולם הידוע.
גאולוגיה וגאוגרפיה
מקורו של הצוק בתור היורה, לפני כ-200 מיליון שנים, כאשר הלוח האירו-אסיאתי והלוח האפריקאי התנגשו זה בזה. בצידו המזרחי של הצוק משתרע שטח חולי דחוס שמקורו בעידן הקרח. אורכו של הצוק הוא כ-3.5 ק"מ מצפון לדרום ורוחבו המרבי הוא קילומטר בודד. לצוק מספר פסגות - רוק גאן בטרי (Rock Gun Battery) היא הצפונית שבהן והיא נישאת לגובה של 411.5 מטר, גבעת סיגנל (Signal Hill) בתווך מגיעה לגובה של 387 מטר ורכבל מוליך אליה; והפסגה (Summit) בדרום שגובהה הוא 426 מטר. המורדות הצפוני והמזרחי של הצוק תלולים מאוד ואינם מיושבים. לעומת זאת השיפועים בצד המערבי המשתפל לעבר העיר גיברלטר ובצד הדרומי היורד בהדרגה לעבר כף אירופה מתונים יותר. מעבר לרכבל מוליכים מספר כבישים אל פסגותיו של הצוק, רובם לאורך המדרונות המערבי והדרומי.
בצוק למעלה מ-150 מערות שנוצרו כתוצאה מחלחול מי הגשמים באבן הגיר ממנה עשוי הצוק. מערת סנט מייקל (St. Michael's Cave) השוכנת בגובה של 300 מטר במדרון המערבי, היא מערכת של מערות עשירות בנטיפים ובזקיפים, והיא הידועה בין מערות הצוק. מערה ידועה נוספת היא מערת גורהם (Gorham's Cave) השוכנת סמוך לגובה פני הים במדרון המזרחי של הצוק. היא התפרסמה בזכות שרידים מתקופת האדם הניאנדרטלי שגילם מוערך בכ-30,000 שנים שנמצאו בה.
החי והצומח
כ-40% משטחה של גיברלטר מוגדרים כשמורת טבע מאז שנת 1993. שטח השמורה מכסה את חלקו העליון של הצוק והיא מכונה באופן רשמי "שמורת הטבע של הצוק העילי" (Upper Rock Nature Reserve).
עוזי ושות'
עוזי ושות' הוא טור סאטירי יומי שנכתב בתחילה בשם 'דעתו של עוזי' על ידי בנימין תמוז בעיתון הערב של הארץ "יום יום" מ-1948 עד 1949 והמשיך אותו עמוס קינן ב"הארץ" מ-1949 עד 1952 בשם 'עוזי ושות''. לאחר קינן הפסיק לכתוב את הטור (בעקבות פרשת הנחת פצצה בביתו של שר התחבורה) כתב את הטור אריה זיו מ-1952 עד 1954. הטור נכתב מנקודת מבטו של ילד (רעיון שנלקח מהעיתון הסאטירי הגרמני "זימפליציסימוס") והיה יוצא דופן בתקופתו בשימוש בשפה צברית צעירה.
צוק גיברלטר
החי והצומח
240 מיני עופות נסקרו בצוק, רובם עופות נודדים החולפים במקום לאורך נתיב נדידת הציפורים החשוב שבקצהו המערבי של הים התיכון. נוסף על אלה חיים בצוק מספר מיני יונקים שהידועים שבהם הם המקוקים הברבריים של גיברלטר, זוחלים ודו-חיים.
עוזי ושות'
גיבורי הטור, בנוסף לעוזי, היו ירחמיאל המפא"יניק (ממנו נוצרה כנראה מילת הגנאי 'ירחמיאליות'), אל. גאוני ממפ"ם, זרח קלונימוס הכהן ממאה שערים, ד"ר יור. פרידריך וילהלם בראונשוויגר הציוני-גרמני, נביא החורבן מחירות ועוד.
צוק גיברלטר
החי והצומח
מעל 600 מיני צמחים נסקרו על הצוק, במיוחד על מורדותיו המערביים העליונים, ואלה כוללים שרכים, טחבי עלים וחזזיות. שישה מהמינים אינם מופיעים בשום מקום ברחבי יבשת אירופה.
כאשאנית יהודית
כאשאנית יהודית היא שפה ששייכת לקבוצת השפות הפרסיות יהודיות ודוברה באזור העיר כאשאן באיראן וכן בכפר אביאנה (אנ').
עוזי ושות'
בטור הייתה בקורת רבה כלפי שלטון מפא"י ותופעות שונות בחברה הישראלית, כגון שחיתות, רדידות תרבותית ופערים חברתיים.
צוק גיברלטר
מתקן איסוף המים
בחלקו המרכזי של המדרון המזרחי, מעל סנדי ביי, השתרע בעבר מתקן לאיסוף מי גשמים (מסומן בתכלת במפה). המתקן הוקם במדרון החולי הדחוס באמצעות פח גלי ובטון. הנגר העילי שזרם מראש ההר, נאסף בתעלה פתוחה שהובילה אותו למאגר תת-קרקעי בצוק.
עוזי ושות'
שתי אסופות שיצאו של הטור:
צוק גיברלטר
מתקן איסוף המים
הקמת המתקן החלה בשנת 1903 ונמשכה בשלבים עד 1961. המתקן הצטרף לארבעה מאגרים קיימים דומים בצדו המערבי של הצוק, אשר נבנו בין השנים 1898 ל-1901, אך לא ענו על הצרכים. בשלב הראשון השתרע המתקן על פני שטח של 40 דונם, וב-1961 כיסה שטח של 136 דונם. פירוקו של המתקן החל בשנת 2001 ולאחר חמש שנים הושב המדרון למצבו הקודם והתכסה בצמחייה טבעית.
כאשאנית יהודית
כאשאנית יהודית מראה קווי דמיון בולטים לניבים של קהילות יהודיות בערים אחרות באיראן, כמו המדאנית יהודית שדוברה בהמדאן ואספהאנית יהודית, שדוברה באספהאן, בשני המקומות השפה המדוברת כיום על ידי האוכלוסייה הלא יהודית היא פרסית.
צוק גיברלטר
ענן גיברלטר
כאשר רוח חמימה ולחה המגיעה מכיוון הים התיכון במזרח, פוגעת במדרון המזרחי התלול של הצוק, היא מביאה להיווצרותו של ענן הידוע כ"ענן המזרחי" (Levanter Cloud). ענן זה מכסה את הצוק ואת מורדותיו המערביים, ובכלל זה גם את העיר ואת מימי מפרץ גיברלטר הסמוכים לה, והוא נחשב לאחד המאפיינים המפורסמים של גיבלטר.
כאשאנית יהודית
רקע
השפה הפרסית יהודית היא קבוצה של דיאלקטים יהודיים של השפה הפרסית, שדוברו על ידי יהדות איראן, יהדות בוכרה, יהדות אפגניסטן וקהילות יהודיות נוספות באזור מרכז אסיה. הדיאלקטים שונים במקצת זה מזה, אך לרוב מאפשרים הבנה הדדית. השפות היהודיות-פרסיות הן ברובן שילוב של ארמית, פרסית עתיקה, עברית והשפה המקומית, והכתב באלפבית עברי.
כאשאנית יהודית מראה קווי דמיון בולטים לניבים של קהילות יהודיות בערים אחרות, כמו המאדן ואיספהאן, ופחות עם פרסית שדוברה על ידי האוכלוסייה המקומית הלא יהודית. ניתן להסביר את הקשרים הללו באמצעות הקשרים ההיסטוריים החזקים בין הקהילות היהודיות במרכז איראן, עם עדות להגירה משמעותית בין העיירות במשך מאות שנים, וכן יחסי מסחר.
הדיאלקט של העיר כאשאן היה שונה מהניב הכפרי של מחוז כאשאן בנושאים כמו אוצר מילים, דקדוק ותחביר, והוא הושפע יותר מהפרסית. בנוסף הניב של העיר דומה יותר לניבים של ערים אחרות, במיוחד אספהאן. דבר זה הוביל למורפולוגיה ותחביר פשוטים יותר של הניבים שדוברו בסביבה הכפרית. הספרות היהודית-פרסית הקיימת מכאשאן, של הבאבאי בן לוטף מהמאה השבע-עשרה ושל הבאבאי בן פרהאד מהמאה השמונה-עשרה, לא נכתבה בכאשאנית יהודית.
היסטוריה
יהודי כאשאן היו צאצאים של גולים יהודים שהגיעו לאזור בשנת 580 לפנה"ס, לאחר חורבן בית המקדש הראשון. עם גירוש ספרד הגיעו לעיר מספר משפחות יהודיות בראשותו של ר' משה הלוי. הם הקימו בעיר ישיבה וצאצאיהם היו ממנהיגי העיר במשך דורות. קיימות עדויות לקיומה של קהילה יהודית בעיר לאורך השנים, כאשר לעיתים היוותה הקהילה מוקד מרכזי לרדיפות יהודים על ידי השלטונות הפרסיים, בדגש על שלטונו של שאה תהמאספ השני בתחילת המאה ה-18. היהודים בכאשאן עסקו בעיקר בעסקי הטקסטיל, שהיו מפותחים מאוד בעיר. במאה ה-20 זכתה הקהילה היהודית בכאשאן, יחד עם הקהילה היהודית באיראן כולה, ליחס חיובי מהשלטונות, אך השמועות אודות התנועה הציונית הביאו רבים מבני הקהילה לעלות לישראל. לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979, עם עליית שלטונו של האייתוללה ח'ומייני, זורז תהליך צמצום הקהילה – רבים מיהודי כאשאן היגרו לארצות הברית, וחלקם עלו בדרך-לא-דרך לישראל.
שמות המשפחה העבריים "כאשי" ו"קשאני" הם שרידים של יהדות כאשאן.
על פי עדותם של יוצאי כאשאן, הסיבה המרכזית לשימוש בשפה שונה הייתה הרצון לנהל שיחות בין חברי הקהילה היהודית מבלי שיובנו על ידי שכניהם המוסלמים.
העיר כאשאן ראתה את היעלמותה המהירה של הקהילה היהודית שלה באמצע המאה העשרים. ההגירה ההמונית לטהראן החלה באמצע המאה ה-20. האוכלוסייה היהודית בעיר התדלדלה מכמה אלפים בשנות ה-40 ל-11 משפחות בלבד (17 נפש) בשנות ה-70. לאחר המהפכה האיראנית של 1979 רוב היהודים באיראן עזבו לישראל או לצפון אמריקה.
השפה כיום נמצאת בסכנת הכחדה כאשר ההגירה מהכפרים לטהארן הובילה את דוברי השפה לדבר פרסית וההגירה לארצות הברית ולישראל הובילה את דוברי השפה וילדיהם לדבר באנגלית ובעברית. כאשנית יהודית שרדה רק בקרב הדור המבוגר יותר של קהילות המהגרים היהודיות הכשאניות בישראל ובצפון אמריקה ועומדת בפני הכחדה. כאשאן עצמה היא כעת עיר מוסלמית דוברת פרסית כולה.
ז'וזף דה מיריבל
מארי פרנסואה ז'וזף דה מיריבל (בצרפתית: Marie François Joseph de Miribel; 14 בספטמבר 1831 – 12 בספטמבר 1893) היה ראש המטה הכללי של צבא צרפת בין השנים 1878–1879 ואז שוב בין 1890–1893.
ביוגרפיה
משפחת מיריבל היא משפחה עתיקה אשר מוצאה מדופינה. ב-1692 עקרה המשפחה לגרנובל. המשפחה טענה להיותה חלק מהאצולה הצרפתית, וב-1954 זכתה להכרה רשמית כאשר צורפו בניה לאיגוד העזרה ההדדית של האצולה הצרפתית.
ז'וזף דה מיריבל נולד ב-14 בספטמבר 1831 במונטבונוט-סן-מרטין, כבן הרביעי (מתוך חמישה) של ארטוס דה מיריבל אשר שימש כראש עיריית גרנובל בין השנים 1842–1845 ושל אלכסנדרינה דה ולורי. ב-1851 הוא התגייס לצבא צרפת ולמד באקול פוליטקניק ולאחר מכן הוצב בכוחות הארטילריה. הוא לחם במלחמת קרים ולאחר מכן במלחמת אוסטריה-סרדיניה וב. ב-23 בנובמבר 1870 הוא הועלה לדרגת קולונל. הוא לחם במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ובין היתר השתתף ב ובדיכוי הקומונה הפריזאית.
ב-3 במאי 1875 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה. מכיוון שמיריבל נודע כמלוכני ב-1878 מינה אותו נשיא צרפת פטריס דה מק-מהון אשר היה מלוכני בעצמו, לראש המטה הכללי. כאשר התפטר מק-מהון מתפקידו ב-1879 סולק מיריבל מהתפקיד. ב-24 ביולי 1880 הוא קודם לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה. הוא פיקד על הדיוויזיה ה-26 ואז על הקורפוס ה-6, וב-8 ביולי 1889 קיבל דרגת קצין גדול בלגיון הכבוד. ב-1890 מינה אותו הנשיא לאון גמבטה לראש המטה הכללי. גמבטה קיווה באמצעות צעד זה להתחנף למפקדי הצבא שמיריבל היה אהוד מאוד עליהם. לימים נמתחה על התנהלותו בתקופה זו ביקורת קשה, ונטען שהוא קידם את ידידיו לתפקידים שלא היו ראויים להם. כמו כן, הוא היה האיש שהכניס למטה הכללי רבים מהקצינים שהיו מעורבים לימים בפרשת דרייפוס.
מיריבל נפטר ב-12 בספטמבר 1893 בגיל 61. את מקומו כרמטכ"ל מילא ראול לה מוטון דה בואדפר.