cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המלחמה הקרואטית-בוסנית
צבא בוסניה והרצגובינה (ARBiH) וכוחות ההגנה הטריטוריאליים של בוסניה והרצגובינה (TO)
בתקופת יוגוסלביה הסוציאליסטית, לכל מדינה בפדרציה היה כוח מיליציה שכונה "כוח הגנה טריטוריאלי" (בסרבו-קרואטית: Teritorijalna odbrana, TO). מאחורי הקמת הכוחות הטריטוריאליים עמדה תפיסת הגנה בשם "הגנה מוחלטת", על פיה במקרה של מלחמת עולם שלישית, יוגוסלביה, שהייתה מדינה בלתי-מזדהה ולא הייתה חברה בנאט"ו או בברית ורשה, תצטרך לקיים מלחמת גרילה המושתתת על תמיכה של האוכלוסייה האזרחית. גם הצלחת הפרטיזנים בהנהגת טיטו במלחמת העולם השנייה, היוותה השראה לדוקטרינה הזאת. בינואר 1991, הורה צבא העם היוגוסלבי על פירוק יחידות ה-TO בבוסניה והרצגובינה כדי להעביר את נשקם לסרבים, אך קרואטים ומוסלמים רבים התעלמו מההוראה והשתלטו על יחידות וציוד של ה-TO. בהתחלה ה-TO כלל הן מוסלמים והן קרואטים, אך עם הזיהוי של הרפובליקה עם הצד המוסלמי, הקרואטים החלו לעבור ל-HVO. במרץ 1991 התחילה מפלגת הפעולה הדמוקרטית לארגן צבא בוסני עצמאי בשם "הליגה הפטריוטית". ב-15 באפריל 1992, אוחדו ה-TO והליגה הפטריוטית והוקם צבא הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה (בסרבו-קרואטית: Armija Republike Bosne i Hercegovine, ARBiH). לאורך מלחמת בוסניה סבלו הכוחות הבוסנים ממחסור בנשק, בניגוד לסרבים ולקרואטים שזכו לתמיכה ממדינותיהם, והסתמך על התעשייה הכבדה שבמרכז בוסניה. כוחות ה-ARBiH הורכבו בעיקר מחיל רגלים קל וממונע, בין היתר בשל מחסור בנשק, אך גם בגלל תנאי השטח ההרריים של בוסניה.
כוחות ההגנה הקרואטים (HOS)
כוחות ההגנה הקרואטים (בקרואטית: Hrvatske obrambene snage, HOS) היו המיליציה של מפלגת הזכויות הקרואטית מ-1991 עד 1992.
מפלגת הזכויות הקרואטית היא מפלגה ימנית-קיצונית שמקורה בתקופת השלטון ההבסבורגי בשנת 1861. בשנת 1929 הוציא מלך יוגוסלביה את כל המפלגות הפוליטיות מחוץ לחוק, ואנשי מפלגת הזכויות הקרואטית הקימו את האוסטאשה. המפלגה המודרנית הוקמה ב-1990, אך מפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי העפילה עליה וזכתה בשלטון בקרואטיה. ל-HOS ולמפלגת הזכויות המודרנית זיקה לאוסטאשה הניכרת כבר בדגלה, עליו מופיעה ססמת האוסטאשה "למען המולדת - אנו מוכנים!" (Za dom spremni). חיילי ה-HOS לבשו מדים שחורים, השתמשו בדרגות האוסטאשה, וגם ראשי התיבות של שמם - HOS - היו ראשי התיבות של צבא קרואטיה בתקופת האוסטאשה (בקרואטית: Hrvatske oružane snage, HOS).
המיליציה הוקמה בשנת 1991 ושיתפה פעולה עם קרואטיה במלחמת העצמאות. עם פרוץ מלחמת בוסניה, ה-HOS שיתף פעולה עם הבוסנים והתנגד לחלוקת בוסניה והרצגובינה לקרואטיה ולסרביה ולהקמת קרואטיה הגדולה. מפקד הארגון היה בלאז' קרלייביץ' (Blaž Kraljević). בעקבות ההצלחות הצבאיות של הארגון, הצטרפו אליו חיילי HVO רבים. בקיץ 1992 ה-HOS פתח במתקפות מוצלחות בהרצגובינה נגד הסרבים, דבר שהיה מנוגד להסכם גראץ. קרלייביץ' חוסל ב-9 באוגוסט 1992 על ידי ה-HVO. שבעה ימים לפני מותו, הוא צורף למפקדת ה-ARBiH. בעקבות מותו חדלו כוחות ההגנה הקרואטים להתקיים.
כוחות מתנדבים אחרים
במסגרת המלחמה בבוסניה והרצגובינה, הגיעו למדינה עד 4,000 לוחמי מוג'הידין - לוחמים איסלאמיים פונדמנטליסטים. שאיפתם הייתה להקים מדינה איסלמית פונדמנטליסטית ביבשת אירופה, ולא לפעול לטובת הממשל המוסלמי. המוג'הידין נקטו בטרור ושמרו על אורח חיים דתי. כל אלו עוררו את חששם של המוסלמים הבוסנים, שהיו חילונים ברובם, מפני המוג'הידין. טענות שונות מצביעות על קשרים בין המוג'הידין בבוסניה לאל-קאעידה. עם זאת, המוג'הידין הטילו חיתתם על הקרואטים, ולכן הצד הבוסני נעזר בהם.
מועצת ההגנה הקרואטית (HVO)
מועצת ההגנה הקרואטית (בקרואטית: Hrvatsko vijeće obrane, HVO), הוקמה ב-8 באפריל 1992 על ידי הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה. המועצה לא הייתה צבא כפשוטו, אלא שימשה גם בתור הרשות המבצעת של הרצג-בוסניה. הבסיס החוקי להקמת ה-HVO היה החוק היוגוסלביה שהתיר לאזרחים להתארגן להגנה עצמית כאשר הממשלה לא יכולה לעשות זאת. צבא ה-HVO הוקם ב-15 במאי, עם ייסוד משרד ההגנה של ה-HVO, אף על פי שכוחות צבאיים מאורגנים כבר התקיימו קודם לכן. ה-HVO קיבל תמיכה לוגיסטית וכספית מקרואטיה.
צבא קרואטיה (HV)
קרואטיה סייעה באופן פעיל למועצת ההגנה הקרואטית. כמו כן, מסוף 1992 ועד מרץ 1994 כוחות קרואטים נלחמו במרכז בוסניה נגד הכוחות הבוסנים. קרואטיה סיפקה סיוע לוגיסטי וכספי ל-HVO, במיוחד באספקת ורכישת נשק.
בעקבות זאת, ה-ICTY קבע שבמסגרת המלחמה הקרואטית-בוסנית התקיים מצב של מלחמה בינלאומית בין קרואטיה לבוסניה והרצגובינה.
כוח ההגנה של האומות המאוחדות (UNPROFOR)
כוח ההגנה של האומות המאוחדות (באנגלית: United Nation Protection Force, UNPROFOR) היה כוח האומות המאוחדות במלחמות יוגוסלביה. הכוח נוצר על פי החלטה 743 של מועצת הביטחון מ-21 בפברואר 1992. המנדט הראשוני שלו היה להקים אזורים בטוחים לאוכלוסייה אזרחית במלחמת קרואטיה. ביוני הורחב המנדט גם להגנת שדה התעופה של סרייבו, ובספטמבר הורחב גם להגנת פליטים ושיירות הומניטריות בכל בוסניה והרצגובינה. הכוח גם שמר על הפסקות אש שהתקבלו בבוסניה, כמו הסכם וושינגטון.
משימת הפיקוח של הקהילה האירופית (ECMM)
משימת הפיקוח של הקהילה האירופית (באנגלית: European Community Monitoring Mission, ECMM), הנקראת כיום משימת הפיקוח של האיחוד האירופי (באנגלית: European Union Monitoring Mission), היא כוח משקיפים של האיחוד האירופי (אז הקהילה האירופית), שנוסד במטרה לפקח על גבולות, סכסוכים אתניים, ותנועת פליטים ביוגוסלביה-לשעבר. ה-ECMM הוקם ביולי 1991 במסגרת הסכם בריוני, שסיים את המלחמה בסלובניה. המנדט של הכוח הורחב לקרואטיה, וב-1992 גם לבוסניה.
עבודת הפיקוח בוצעה לרוב על ידי צוותים שכללו שני משקיפים (לרוב קציני צבא), נהג ומתרגם. תפקידם היה לסייר באזור שלהם, לנהל קשרים עם הרשויות הצבאיות והאזרחיות כמו גם עם ארגונים בינלאומיים, לפקח על קיום הפסקות אש, לחקור תקריות והפרות זכויות אדם, ולעודד את שיפור היחסים בין הצדדים. ה-HVO טען שהכוח מוטה לטובת המוסלמים, ובין השניים התקיימו מתיחויות ותקריות.
המתקפה על גורני ואקוף
בינואר 1993 תקפו כוחות קרואטים את גורני ואקוף (Gornji Vakuf) כדי לקשר את הרצגובינה עם מרכז בוסניה. גורני ואקוף היא עיירה בדרום עמק לשבה ובעלת חשיבות אסטרטגית כצומת דרכים בדרך למרכז בוסניה. לקרואטים היה חשוב לקשר בין עמק לשבה והרצגובינה, שנחשבו לחלק מהשטחים שתבעה הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה. הלוחמה בגורני ואקוף פרצה ב-11 בינואר, עת הוטמנה פצצה במלון בבעלות מוסלמית ששימש כמפקדה. באותו הלילה הופצצה העיר בכבדות על ידי כוחות קרואטים, שהחריבו חלק נכבד מהמרכז ההיסטורי של העיירה.
בינתיים, המתיחות בין הקרואטים למוסלמים התגברה בשאר החזיתות. ב-15 בינואר החליטה מועצת ההגנה הקרואטית במוסטר, שיחידות ה-ARBiH בקנטונים הקרואטים לפי תוכנית ואנס-אואן יוכפפו למועצת ההגנה הקרואטית, ויחידות ה-HVO בקנטונים המוסלמים יוכפפו לצבא בוסניה והרצגובינה, וזאת עד 20 בינואר. בכך, יתפשו הקרואטים את השליטה על כל מרכז בוסניה.
בבוקר 25 בינואר תקף ה-HVO את החלק המוסלמי של העיירה בוסובצ'ה (Busovača). העיר הופגזה והמוסלמים מקראו להיכנע. בהתקפה נטלו חלק גם כוחות הצבא הקרואטי ו-HOS. 70 גברים מוסלמים נלקחו למחנה הריכוז קאוניק (Kaonik). דו"ח משטרה מראה ש-43 אזרחים מוסלמים נהרגו בינואר ובפברואר 1993 (האלימות המשיכה גם אחרי מתקפת ינואר).
במהלך הדיונים על הפסקת אש, תבע הקולונל אנדריץ' (Andrić) מה-HVO שהכוחות הבוסנים ייכנעו ויקבלו את שלטון ה-HVO בעיירה, אחרת יחריבה. הצבא הבוסני דחה את הדרישות והמתקפה המשיכה, מלווה במעשי טבח במוסלמים בכפרים הסמוכים. ב-30 בינואר נפגשו מפקדי HVO ו-ARBiH לדיונים על הפסקת אש במרכז בוסניה בחסות כוח ההגנה של האומות המאוחדות (UNPROFOR), נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) וארגונים בינלאומיים אחרים. ב-31 בינואר התקבלה הפסקת אש בין הצדדים במרכז בוסניה, שהצליחה להחזיק מעמד עד אמצע אפריל חרף תקריות בין הצדדים.
רקע
הטיהור האתני בעמק לשבה היה קמפיין נגד אזרחים בוסנים שתכננה ההנהגה המדינית והצבאית של הרצג בוסניה ויצא לפועל באפריל 1993. הטיהור האתני נחשב לאחד מפשעי המלחמה הקשים במלחמה הקרואטית-בוסנית.
עמק לשבה נמצא במרכז בוסניה ואוכלוסייתו מחולקת בין הקרואטים למוסלמים. העמק כלול בשטחים הקרואטים על פי תוכנית ואנס-אואן (קנטון 10). עמק לשבה הוא גם מרכז תעשייתי-צבאי בבוסניה, ובו קיימים מפעלי נשק ותחמושת רבים. לכן, עמק לשבה עמד במוקד הסכסוך לאורך כל המלחמה.
ב-27 במרץ יצאו אלייה איזטבגוביץ' ופרניו טוג'מן בהצהרה שקרואטיה תומכת בתוכנית ואנס-אואן, וקראו ליישם את התוכנית. ב-3 באפריל התכנסה מועצת ההגנה הקרואטית במוסטר לדון ביישום תוכנית ואנס-אואן. המועצה החליטה ליישם את התוכנית בקנטונים הקרואטים שמספרם 3, 8 ו-10. למחרת, הציב ה-HVO אולטימטום לנשיא איזטבגוביץ' לחתום על הסכם שיכפיף את כוחות ARBiH בקנטונים הללו עד 15 באפריל, אחרת ה-HVO יאכוף את ריבונותו בהם באופן חד-צדדי.
במהלך פברואר ומרץ ב-1993, התרבו התקריות בין הקרואטים לכוחות מוג'הידין. ב-10 באפריל החלו עימותים בטרבניק על רקע חג הפסחא, במהלכו דרשו הקרואטים להניף דגלי קרואטיה בעיר, אך שני הצדדים ציפו ל-15 באפריל לפרוץ העימות.
15 באפריל: פרוץ העימות
ב-15 באפריל פקע האולטימטום, אך האלימות נפתחה מצד המוסלמים. המפקד הקרואטי ז'יבקו טוטיץ' (Živko Totić) נחטף וארבעה שומרי ראש נהרגו. לטענת הקרואטים, התקיפה בוצעה על ידי כוחות מוג'הידין. בעקבות זאת התפרצה מחדש מלחמה רחבת-היקף בין הצדדים.
ב-16 באפריל הקרואטים תקפו במקביל מספר יישובים מוסלמים בעמק לשבה. הטיהור האתני הגיע לשיאו בטבח אחמיצ'י (Ahmići) באותו היום. ה-HVO תקף את הכפר אחמיצ'י והפציץ אותו. 116 מוסלמים נרצחו, מתוכם 32 נשים ו-11 ילדים מתחת לגיל 11, והכפר ירב. זה היה הטבח הגדול ביותר במלחמה הקרואטית-בוסנית.
בעיירה ויטז ובכפרים הסמוכים אליה, 172 מוסלמים נהרגו ו-5,000 גורשו (1,200 מתוכם נאסרו). הלחימה המשיכה בויטז גם אחרי 16 באפריל, וב-18 באפריל פוצצה משאית תופת ליד המסגד בעיירה. 6 אנשים נהרגו ו-50 נפצעו, והחלק המוסלמי של ויטז הושם במצור עד סוף המלחמה. ב-18 באפריל הותקפו גם כפרים בסביבת קיסלייק, בתים של תושבים מוסלמים הועלו באש ו-7 אזרחים נהרגו. ב-19 באפריל הופצצו זניצה וויטז, ו-15 איש נהרגו.
הפסקת אש התקבלה ב-25 באפריל. הכוחות הבוסנים הרחיבו את השטחים שבשליטתם במרכז בוסניה, אך לא הצליחו להשתלט על המובלעות הקרואטיות שנותרו באזור.
המצור על מוסטר
מוסטר, בירת חבל הרצגובינה, מחולקת על ידי נהר הנרטבה לצד המזרחי, בו חיו בעיקר מוסלמים, ולצד המזרחי שהיה קרואטי ברובו. בתקופת יוגוסלביה, הן המוסלמים והן הקרואטים מנו כשליש מהאוכלוסייה. בעקבות המלחמה עם הסרבים, בין 16,000 ל-20,000 פליטים מוסלמים נמלטו למוסטר, והמוסלמים היו לרוב. המתיחות בין הצדדים החלה להתגבר.
לאחר שהוסר המצור הסרבי על העיר בשיתוף פעולה מוסלמי-קרואטי, פתחו הקרואטים במצור בן תשעה חודשים על העיר החל ממאי 1993. ב-9 במאי 1993 פתחה מועצת ההגנה הקרואטית במתקפה מתוכננת-היטב על מוסטר והעיר הופצצה במרגמות ותותחים. ה-HVO שלט בדרכים לעיר ומנע את כניסתם של ארגונים בינלאומיים. תחנת הרדיו הורתה למוסלמים לתלות דגל לבן מחוץ לחלונותיהם.
הקרואטים השתלטו על מערב העיר וכ-13 אלף מוסלמים גורשו לצד המזרחי. הכוחות הקרואטים ביצעו טיהור אתני במוסלמים שבמערב העיר, אשר כלל רציחות, גירושים ומעשי אונס. הפצצות ה-HVO החריבו חלק גדול ממזרח מוסטר ומהאתרים ההיסטוריים בעיר. אלפים נהרגו ונפצעו.
צבא העם היוגוסלבי, ה-JNA, החריב את הגשרים בעיר לפני נסיגתו מבוסניה, למעט הגשר הישן. הגשר נבנה על ידי העות'מאנים במאה ה-16. במלחמת בוסניה, הן הסרבים והן הקרואטים ראו בו וברחובות העיר העתיקה שסביבו סמל מוסלמי ויירטו אותו באופן תדיר. ב-1992 נפגע הגשר מהפגזות של כוחות סרביים, וביום 9 בנובמבר 1993 בשעה 10:15 הרסו כוחות מועצת ההגנה הקרואטית את הגשר והפילוהו לנהר. הריסת הגשר, שהיה סמלה של מוסטר ושל האחדות בעיר, היא מסמליה המוכרים של המלחמה הקרואטית-בוסנית.
מתקפה בוסנית
למרות תקריות ועימותים, שני הצדדים נמנעו מהסלמת המלחמה במהלך חודש מאי. ב-3 ביוני 1993 פתחו הבוסנים במתקפה. ב-4 ביוני תקפו כוחות ARBiH את כוחות ה-HVO בטרבניק (Travnik). הדבר הוביל לגל פליטים קרואטים. בהמשך השבוע תקפו הבוסנים את הכפרים הסובבים את טרבניק, ועד 13 ביוני טרבניק וסביבתה היו בשליטת ה-ARBiH. לראשונה נטלה הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה את היוזמה נדג ה-HVO במרכז בוסניה; במקרים הקודמים (גורני ואקוף, עמק לשבה, מוסטר) הבוסנים הגיבו למתקפות הקרואטים.
מתקפות הקרואטים
ב-12 וב-13 ביוני, תקף ה-HVO כפרים בסביבת קיסלייק (Kiseljak) שממערב לסרייבו. ראשון הותקף הכפר טוזלה (Tuzla). ב-12 ביוני תקף ה-HVO את הכפר. ההתקפה החלה בהפגזה כבדה, ובעקבותיה תקיפת חיל רגלים ממספר כיוונים. הכפר נחרב, ולפחות 12 אזרחים נהרגו. לאחר מכן, הותקפו שני כפרים נוספים: חאן פלוצ'ה (Han Ploča) וגרחובצי (Grahovci). ה-HVO הציב להם אולטימטום להיכנע, ולאחר שהאולטימטום פקע, הופגזו הכפרים על ידי כוחות HVO וצבא רפובליקה סרפסקה. לאחר שהקרואטים נכנסו לכפרים, הם רצחו אזרחים מוסלמים בהם ולקחו אחרים לאתרי כליאה. 64 אזרחים נהרגו במתקפה ובתקופת כליאתם.
המשך המלחמה
מיוני 1993 ועד סוף המלחמה, עיקר היוזמה הייתה בידי ה-ARBiH. הצבא הבוסני הצליח לכבוש שטחים מה-HVO והכוחות הקרואטים במרכז בוסניה ובעמק לשבה כותרו במספר מובלעות, חלקן גם על ידי הסרבים.
ב-27 ביולי התחדשו שיחות השלום בז'נבה וב-30 ביולי איזטבגוביץ', בובאן וקרדז'יץ' הסכימו להפסיק את הלחימה ולאחד את שלוש הישויות בבוסניה והרצגובינה. ב-28 באוגוסט הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה הכריזה על עצמה בתור "הרפובליקה הקרואטית של הרצג-בוסניה".
בספטמבר 1992, הצבא הבוסני פתח במבצע בשם "נרטבה 93" נגד צבא קרואטיה ומועצת ההגנה הקרואטית, במטרה להסיר את המצור על מוסטר ולשחרר חלקים מהרצגובינה. המבצע נעצר לאחר שנודע על טבח של אזרחים קרואטים ועל לחימה קשה שגרמה אבדות כבדות לשני הצדדים.
ב-23 באוקטובר הקרואטים ביצעו את טבח סטופני דו (Stupni Do). הכפר סטופני דו נמצא צפונית לסרייבו וכמעט כל תושביו היו מוסלמים. הכוחות הקרואטים באזור כותרו ונדחקו הן על ידי ה-ARBiH והן על ידי צבא רפובליקה סרפסקה. כוחות ה-TO בכפר מנו כ-50 איש מצוידים בדלילות, ורובם היו ללא הכשרה צבאית. ב-23 באוקטובר, ה-HVO תקף את הכפר. הכוחות קיבלו אישור לעבור דרך השטח בשליטה הסרבית כדי לשמור על גורם ההפתעה, ו-38 אזרחים נרצחו. הטבח נחשב לשני בגודלו במלחמה הקרואטית בוסנית, לאחר טבח אחמיצ'י.
עד אוקטובר 1993, מתקפות ה-ARBiH נהיו תכופות יותר, והבוסנים כבשו מהקרואטים שטח רב. עם זאת, הכוחות הקרואטים החזיקו בנשק מתקדם יותר ובקווי אספקה קצרים יותר. כוחות ה-ARBiH התבססו על חיל רגלים קל הנעזר במרגמות, וחלק קטן של חי"ר ממוכן וממונע וארטילריה. כוחות HVO היו נצורים במובלעות במרכז בוסניה ועמק לשבה, אך דבר זה אפשר להם תנועת כוחות מהירה. ה-ARBiH שיגר התקפות כושלות על המובלעת הקרואטית באזור ויטז-בוסובצ'ה בספטמבר 1993 ובדצמבר, ומתקפה מוצלחת בינואר 1994. הבוסנים פעלו לטהר את הבתים מלוחמים, דבר שהביא להרוגים אזרחיים רבים.
בסופה של המלחמה, הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה שלטה על רוב מרכז בוסניה ועל חלקים מהרצגובינה.
סיום המלחמה
המלחמה תמה רשמית ב-23 בפברואר 1994, עם חתימת הגנרל אנטה רוסו (Ante Roso), מפקד מועצת ההגנה הקרואטית, והגנרל רסים דליץ' (Rasim Delić), מפקד הצבא הבוסני, על הסכם הפסקת אש בזגרב. במרץ 1994 נחתם הסכם שלום בתיווך אמריקני בין הקרואטים (אותם ייצגה קרואטיה) לבין בוסניה והרצגובינה, הסכם אשר נקרא הסכם וושינגטון. במסגרת ההסכם, השטחים שנשלטו בידי הקרואטים והרפובליקה של בוסניה והרצגובינה חולקו לעשרה קנטונים אוטונומיים, ויוסדה הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. בתחילת המלחמה שלטה הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה על יותר מ-20 אחוזים משטחה של בוסניה והרצגובינה, אך בסופה היו תחת שליטה פחות מעשרה אחוזים.
בכך הסתיימה המלחמה בין הקרואטים למוסלמים בבוסניה והרצגובינה, והם שיתפו פעולה נגד הסרבים. מלחמת בוסניה נמשכה עד 1995. לאחר טבח סרברניצה ביולי 1995, נאט"ו פתח בהפצצות נגד הסרבים באוגוסט. קרואטיה עמדה לצד הפדרציה של בוסניה והרצגובינה, ובסדרת מתקפות משותפות הצליחו להטות את הכף לטובתם. בתחילת אוגוסט 1995 יצא לדרך מבצע סערה, הנחשב גם לחלק ממלחמת העצמאות של קרואטיה, ובמהלכו שיתפו פעולה קרואטיה ובוסניה והרצגובינה נגד הצבאות הסרבים שבשטחי שתי המדינות, והצליחו להכריע את הרפובליקה הסרבית של קראינה.
מנהיגי הקרואטים עומדים לדין בפני ה-ICTY באשמת פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות והפרת אמנות ז'נבה. באפריל 2010, נשיא קרואטיה איוו יוסיפוביץ' הביע התנצלות על מאמציה של קרואטיה לחלוקת בוסניה והרצגובינה בשנות התשעים, שבעקבותיהם התקיימה המלחמה הקרואטית-בוסנית.
ז'רמי מקייזה
ז'רמי מקייזה (נולד ב-15 ביוני 2000) הוא זמר וכדורגלן בלגי. נציג בלגיה לאירוויזיון 2022 באיטליה.
חיים אישיים
מקייזה נולד באנטוורפן להורים קונגולזים. מקייזה ומשפחתו נדדו בין ערים בבלגיה עד שהתיישבו בעיר אוקלה, שם למד מקייזה לדבר הולנדית וצרפתית.
מקייזה, בן למשפחה מוזיקלית (אמו נגנית גונג וזמרת, ואביו זמר), החל להופיע במקהלת הכנסייה בגיל צעיר ולאחר מכן עבר לשיר במסגרת לימודיו בבית הספר, שם לקח חלק בתחרות וניצח.
לאחר זכייתו בתוכנית The Voice Belgique מקייזה לקח הפסקה מתואר בגאולוגיה, על מנת להתמקד בקריירות שלו, כדורגל ושירה.
קריירה
בגיל 13 החל לשחק כדורגל בקבוצת בי אקס בריסל מהליגה הרביעית הבלגית. בספטמבר 2021 חתם מקייזה לשנה כשוער בקבוצת אקסלסואר וירטון מהליגה הבלגית השנייה.
בשנת 2021 השתתף בתחרות The Voice Belgique כשהמנטורית שלו היא בברלי ג'ו סקוט. הוא זכה בתוכנית במקום הראשון.
ב-15 בספטמבר 2021 הודיעה רשות השידור הוולונית בתוכנית הבוקר Le 8/9 שמקייזה ייצג את בלגיה באירוויזיון 2022 עם השיר "Miss You". ב-12 במאי 2022 ביצע מקייזה את "Miss You" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. בלגיה הופיעה כמדינה ה-16, לפני יוון ואחרי אזרבייג'ן. לבסוף דורגה במקום ה-19 עם 64 נקודות.
לי רמיק
לי אן רמיק  (באנגלית: Lee Ann Remick; 14 בדצמבר 1935 – 2 ביולי 1991) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. רמיק זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס באפט"א על הופעותייה בסרטים "ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל" ו"האביר הכחול". רמיק היא מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1962 על הופעתה בסרט "ימים של יין ושושנים".
קריירת משחק
עשתה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית תיאטרון בברודוויי בשנת 1953.בשנת 1957 ערכה את הופעתה הקולנועית הראשונה בסרטו של איליה קאזאן "פנים בהמון". רמיק התפרסמה לראשונה לאחר ששיחקה בדרמת הפשע של אוטו פרמינגר "אנטומיה של רצח" בתפקיד לאורה אשתו של קצין צבא ארצות הברית פרדריק מאניון (בן גזארה), אשר העניק לה מועמדות לפרס גלובוס הזהב. ב-1962 הועמדה רמיק לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרטו של בלייק אדוארדס "ימי יין ושושנים" בו שיחקה בתור קירסטן ארנסן אשתו האלכוהוליסטית של האלכוהוליסט ג'ו קליי (ג'ק למון). באותה השנה הופיעה בסרט נוסף של אדוארדס "ניסוי בטרור" בתפקיד פקידת הבנק קלי שרווד. ב-1963 הופיעה בקומדיה "מגלגל העסקאות" לצידו של ג'יימס גארנר בתפקיד מנתחת המניות מולי תאצ'ר. ב-1966 הייתה רמיק מועמדת לפרס טוני על הופעתה במחזה "Wait Until Dark". ב-1968 שיחקה לצידו של פרנק סינטרה בסרט הפשע "הבלש".
ב-1971 שיחקה בסרטו של פול ניומן "לפעמים רעיון טוב" בתפקיד ויו אשתו של חוטב העצים האנק סטמפר (ניומן). ב-1973 השתתפה לצידה של קתרין הפבורן בעיבוד הקולנועי של טוני ריצ'רדסון למחזהו של אדוארד אלבי "איזון עדין". ב-1974 זכתה רמיק בפרס גלובוס הזהב והועמדה לפרס אמי על הופעתה בדרמת הפשע "האביר הכחול". ב-1976 זכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה ובפרס באפט"א על הופעתה בסרט "ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל" בתפקיד אשתו של רנדולף צ'רצ'יל, בנוסף שיחקה בתפקיד קתרין ת'ורן בסרט האימה "אות משמיים".
חיים אישיים
בשנת 1957 נישאה רמיק לבמאי ביל קולרן. לרמיק ולקולרן נולדו בן, איש הסאונד מאט קולרן ובת, קתרין לפני שהתגרשו בשנת 1968. בשנת 1970 נישאה בשנית למפיק הבריטי קיפ גוואנס, הזוג היה נשוי עד לפטירתה של רמיק.
בשנת 1990 זכתה רמיק לכוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מוות
רמיק אובחנה לראשונה כחולת סרטן בשנת 1989 בזמן שהצטלמה לסדרה "מסביב לעולם ב-80 יום" בצרפת. נפטרה ב-2 ביולי 1991 בגיל 55 בביתה שבלוס אנג'לס ממחלת סרטן הכבד ונקברה בבית הקברות ווסטווד.
She Bad
She Bad (בעברית: היא רעה) הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית קארדי בי, בשיתוף עם הראפר YG. השיר יצא לאור ב-5 באפריל 2018, ביחד עם צאת אלבום הבכורה שלה, Invasion of Privacy, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-87 במצעד של קנדה, וה-57 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארדי בי, דיג'יי מאסטרד, ג'ורדן ת'ורפ, קינון ג'קסון ולסלי ווייקפילד והופק על ידי דיג'יי מאסטרד ודיג'יי אופיסיאל. השיר הוא שיר בסגנון הטראפ, בדומה לכמה שירים נוספים מתוך האלבום.
עם השיר הופיעו קארדי בי ו-YG בפסטיבל קואצ'לה בשנת 2018.
הצלחה
למרות שלא יצא כסינגל, קיבל השיר את מעמד הפלטינה בארצות הברית, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עבור מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. ביוטיוב זכה השיר להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-30 מיליון צפיות בסך הכל.
בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-65 מיליון השמעות בסך הכל.
מיקומי שיא
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-57 במצעד הבילבורד הוט 100.
זניט 2
משגר זניט 2 (ברוסית: Зенит-2, באנגלית: Zenit 2) היה משגר שפותח בשנות ה-70 של המאה ה-20 בברית המועצות וייצורו נמשך עד לשנת 2014. בשנים 2014–2017 נמשך ייצור דגמים אחרים של הסדרה.
בתחילת שנת 1974 התברר שלדור החדש של לווייני ריגול של ברית המועצות יכולת משגרים מסוג "ווסטוק 2M" ו-"ציקלון 3" אינה מספקת ויש צורך בפיתוח משגר חזק יותר. הפיתוח הועבר למשרד תכנון שממוקם בעיר דנייפרופטרובסק. הגרסה הראשונה הייתה מוכנה בדצמבר 1974. בשנת 1975 החל פיתוח מנוע חזק שיתאים למשגר החדש. במהלך התכנון היו מספר בעיות כך שניסוי ראשון בוצע רק בשנת 1980. בשנת 1985 המשגר היה מוכן לפעולה אך שני שיגורים ראשונים שלו נכשלו. כתוצאה מכך הוחלט באופן זמני לנצל לשיגורי לוויינים מתקדמים משגר מדגם פרוטון שהיה חזק מהנדרש. בהדרגה משגר מדגם "זנית 2" נכנס לשימוש. בקוסמודרום בייקונור נבנה כן שיגור חדש - מס' 45 שהותאם לצורכי המשגר. כן שיגור זה היה מתואם לדגמים הבאים:
לאחר התפרקות ברית המועצות ייצור המשגר נמשך באוקראינה. בשנת 2013 ייצור המשגר נעצר.
שיטפונות מיזולה
הגאולוגים מעריכים שבמהלך תקופת הפשרת הקרחונים שבאה בעקבות שיא תקופת הקרחונים האחרונה ארך מחזור של שיטפון והיווצרות מחדש בממוצע 55 שנים ושהשיטפונות התרחשו כמה פעמים בתקופה בת 2,000 שנים מלפני כ-15,000 שנים ועד לפני כ-13,000 שנים. ההידרולוג ג'ים אוקונור (Jim O'Connor) מהסקר הגאולוגי של ארצות הברית והמדען חרארד בניטו (Gerard Benito) מהמרכז הספרדי למדעי הסביבה מצאו עדויות ללפחות עשרים וחמישה שיטפונות עצומים. הספיקה של הגדול שבהם הייתה 10 מיליארד מטרים מעוקבים בשעה (2.7 מיליון מטרים מעוקבים בשנייה, 13 פעמים הספיקה של נהר האמזונאס). קיימות הערכות חליפיות לקצב הזרימה בשיא, של 17 מיליארד מטרים מעוקבים בשעה, ואפילו 60 מיליארד מטרים מעוקבים בשעה. מהירות הזרם המקסימלית הגיעה ל-36 מטרים בשנייה (130 קילומטרים בשעה).
מחקר יסודי של המשקעים משיטפונות מיזולה, הידועים באופן בלתי רשמי כ"תצורת הנפורד" (Hanford formation), בתוך אגן הניקוז של הקולומביה, תיעד נוכחות של משקעים משיטפונות מיזולה מהפליסטוקן התיכון והתחתון בתוך ערוצי אותלו (Othello Channels), קניון נהר הקולומביה, הרמות המחורצות, אגן קווינסי (Quincy Basin), אגן פאסקו (Pasco Basin) ועמק ואלה ואלה (Walla Walla Valley). בהתבסס על נוכחות של נארי (סוג של סלע משקע) בין השכבות של משקעי השיטפונות, תיארוך באמצעות מגנטוסטרטיגרפיה ולומינסנציה מעוררת אופטית (optically stimulated luminescence), ודייקים קלאסטיים חתוכים באי התאמה מעריכים ששיטפון מיזולה העתיק ביותר מהפליסטוקן התרחש לפני 1.5 מיליון שנים. בשל האופי המקוטע של משקעים קרחוניים עתיקים יותר בתוך תצורת הנפורד, שברובם נסחפו בשיטפונות מיזולה שבאו אחר כך, לא ניתן להעריך בביטחון כלשהו את המספר המדויק של שיטפונות מיזולה עתיקים יותר, הידועים בכינוי "השיטפונות הקטסטרופליים הקדמוניים" (Ancient Cataclysmic Floods), שהתרחשו בפליסטוקן.
הזיהוי של ברץ
הגאולוג ג' הרלן ברץ (J Harlen Bretz 1981-1882) זיהה לראשונה בשנות ה-20 של המאה ה-20 עדויות לשיטפון קטסטרופלי אותו כינה "שיטפונות ספוקיין". הוא חקר את האזור שאתו כינה האדמות המצולקות המחורצות (Channeled Scablands) במזרח וושינגטון, את קניון הנהר קולומביה, ואת עמק וילאמט באורגון. בקיץ 1922, ובמשך שבע השנים אחר כך ערך ברץ מחקרי שדה ברמת קולומביה. הוא התעניין במיוחד בתבניות הסחיפה יוצאות הדופן באזור מאז 1910, אחרי שראה מפה טופוגרפית של המפלים היבשים. ברץ טבע את המונח "האדמות המצולקות המחורצות" ב-1923 בהתייחס לאזור סמוך לגרנד קולי, שבו סחיפה עזה חצבה דרך שכבות הבזלת. ברץ פרסם מאמר ב-1923, שבו טען שהאדמות המצולקות המחורצות במזרח וושינגטון נגרמו על ידי שיטפונות אדירים בעבר הרחוק.
ההשערה של ברץ, שנראתה כתוצר של קטסטרופיזם – זרם הגורס כי עיצוב הנוף נעשה על ידי אירועים קטסטרופליים, חד-פעמיים, אלימים ומהירים – עוררה התנגדות עזה בגלל האמונה השלטת בעקרון האחידות – הגורס כי אירועים גאולוגיים מתרחשים בתהליכים אחידים ואיטיים, והשערתו נדחתה על ידי רוב החוקרים במיוחד בשל היעדר הסבר למקורם של המים. החברה הגאולוגית של וושינגטון די. סי. הזמינה את ברץ הצעיר להציג את המחקר שפרסם קודם לכן בכנס ב-12 בינואר 1927 שבו הציגו גאולוגים אחרים תאוריות מתחרות. גאולוג נוסף במפגש, ג'וזף פארדיי (Joseph T. Pardee; 1960-1871), עבד יחד עם ברץ והציג עדות לקיומו של אגם קרחוני קדום שסייע לבסס את התאוריות של ברץ. ברץ הגן על השערותיו, ובמשך 40 שנים התנהל ויכוח חריף בנוגע לתהליכים שגרמו להיווצרות האדמות המצולקות המחורצות. הן פארדיי והן ברץ המשיכו במחקריהם במשך 30 השנים הבאות, כשהם אוספים ומנתחים עדויות שהובילו אותם לזהות את אגם מיזולה כמקור לשיטפונות ספוקיין והגורם ליצירת האדמות המצולקות המחורצות.
לאחר שפארדיי חקר את הקניון של הנהר פלאטהד (Flathead River), הוא העריך שעל מנת להזיז את גושי הסלע הגדולים ביותר נדרש שזרם מי השיטפון יהיה במהירות של לפחות 72 קילומטרים לשעה. הוא העריך שספיקת זרם המים הייתה 37 מיליארד מטרים מעוקבים בשעה. על פי ההערכות הייתה ספיקת השיטפון גדולה פי עשרה מספיקת כל נהרות העולם בימינו ביחד.
לכבודו של ברץ מכונים שיטפונות אלו גם בכינוי "שיטפונות ברץ".
השערת השיטפונות המרובים
ב-1980 העלה ר.ב. וואייט (R.B. Waitt) את השערת השיטפונות המרובים. ואייט טען לרצף של שיטפונות מרובים – 40 או יותר. ההצעה של ואייט הייתה מבוססת בעיקר על ניתוח של משקעי אגם קרחוני בערוץ ניינמייל (Ninemile Creek) ומשקעי השיטפון בקניון ברלינגיים (Burlingame Canyon). הנימוק המשכנע ביותר שלו היה שמשקעי שכבות משני שיטפונות רצופים נתגלו כשהם מופרדים על ידי שתי שכבות של אפר געשי (טפרה) כששכבת האפר התחלקה לשתי שכבות המופרדות בגרגירי אבק שעפו ברוח. שתי שכבות האפר שוכנות במרחק של עשר שכבות מתחת לחלקה העליון של תצורת טושה (Touchet Formation). שתי שכבות האפר מופרדות באמצעות שכבת טין שאיננה ממקור געשי בעובי בין סנטימטר ל-10 סנטימטרים. מקור הטפרה הוא בהתפרצויות געשיות מהר סנט הלנס הקרוב. מכיוון שיש כארבעים שכבות בעלות מאפיינים דומים בקניון ברלינגיים טען ואייט שכל אחד מייצגים אירוע שיטפון.
המחלוקת על מספר השיטפונות ומקורם
המחלוקות האם צורות הנוף של האדמות המצולקות החרוצות נוצרו על ידי מספר שיטפונות או על ידי שיטפון אחד ענק, והאם מקורם באגם הקרחוני של מיזולה או ממקור קנדי שלא זוהה נמשכו עד 1999. צוות הגאולוגים בראשות שואו סקר מחדש את השכבות בתצורת טושה והגיע למסקנה כי השכבות אינן מייצגות שיטפונות המופרדים בעשרות או אפילו מאות שנים ביניהן. במקום זאת, הם העלו הצעה שתהליך יצירת המשקעים באגן אגם הקרחוני של מיזולה הוא תוצאה של מרוצת קרחון אחת שהתנקז לאגם מיזולה מקולומביה הבריטית שמצפון. יתר על כן, הצוות של שואו (Shaw) העלה השערה שההצפה של האדמות המצולקות נבעה בחלקה ממאגר ענק תת-קרחוני שהתפשט על פני מרבית מרכז של קולומביה הבריטית, בייחוד בעמק המרכזי של הרי הרוקי, שהתרוקן בכמה נתיבים, כולל אחד שעבר דרך אגם מיזולה. ספיקת זרם מים זה אם התרחשה במקביל להתמוטטות סכר הקרח של אגם מיזולה, הייתה גדולה בהרבה מספיקה של מי האגם בלבד. מכאן הציעו שואו ועמיתיו את ההשערה שהשכבות הריתמיות של תצורת טושה הן תוצאה של פעימות או נחשולים, במסגרת שיטפון גדול אחד.
בשנת 2000 ביצע צוות בראשות קומצו (Komatsu) סימולציה של השיטפונות תוך שימוש במודל הידראולי תלת־ממדי. הם ביססו את קצב הספיקה של האגם הקרחוני של מיזולה על הקצב המשוער לעמק ספוקיין-ערבת רתדרם (Spokane Valley–Rathdrum Prairie) שבמורד הזרם מהאגם הקרחוני של מיזולה, שבו כמה אומדנים קודמים שיערו שהספיקה המקסימלית הייתה 17 מיליון מטרים מעוקבים מים בשנייה וסך כל המים שנפלטו היה שווה לנפח המקסימלי המשוער של אגם מיזולה (2,184 קילומטרים מעוקבים). זרם המים בסימולציה שלהם היה מבוסס על הטופוגרפיה של ימינו תוך התעלמות מכוונת מהשפעות הסחיפה. הממצאים העיקריים שלהם היו שהעומק המחושב של עומק המים בכל אחד מהאזורים המוצפים למעט עמק ספוקיין-ערבת רתדרם היה נמוך ממה שהעדויות בשטח הראו. לדוגמה, עומק המים באזור המעבר של אגן פאסקו-פער ואלולה (Pasco Basin–Wallula Gap) על פי המודל שלהם היה אמור להיות 190 מטרים, משמעותית פחות מגובה השיטפון של 300-280 מטרים כפי שמראות העדויות בשטח לגבי הגובה המקסימלי אליו הגיעו מי השיטפון. הם הגיעו למסקנה ששיטפון שספיקתו מיליון מטרים מעוקבים בשנייה לא היה מסוגל לגרום לסימונים של גובה עליון של המים כפי שנתגלו בשטח בפועל.
ההבנה הנוכחיות
התיארוך של ההפרדה בין השכבות לשיטפונות סדרתיים כפי שהציע וייאט נתמכה על ידי מחקרים שנעשו אחר-כך באמצעות פלאומגנטיזם, שגילו מרווח בין 30 עד 40 שנים בין שתי שכבות האפר מהר סנט הלנס, ומכאן הפער המינימלי בין השיטפונות. משקעים סמוך לחוף על קרקעית האוקיינוס השקט בשפך הנהר קולומביה כוללים 120 מטרים של חומרים ששקעו במשך תקופה של כמה אלפי שנים המקבילה לתקופה של שיטפונות מרובים באדמות המצולקות כפי שנתגלו בשכבות טושה. בהתבסס על הזיהוי של וייאט לקיומם של 40 שיטפונות, חושבה התקופה הממוצעת בין שיטפון לשיטפון על 50 שנים.
היווצרות השיטפון
ככל שעומק המים באגם מיזולה גדל, כך הלחץ על תחתית סכר הקרח גבר במידה כזו שטמפרטורת הקפיאה של המים הייתה נמוכה מהטמפרטורה של הקרח שיצר את הסכר. עובדה זו אפשרה למים נוזלים לדלוף דרך סדקים זעירים שבסכר הקרח. במשך הזמן החיכוך מהמים הזורמים דרך סדקים אלו יצר מספיק חום שהמיס את דפנות הסדקים והרחיב אותם. דבר זה אפשר ליותר מים לזרום דרך הסדקים, תוך יצירת חום נוסף, והגדלת כמות המים העוברת בסדקים. לולאת ההיזון החוזר החלישה בסופו של דבר את סכר הקרח והוא התפרק לחלוטין. תהליך זה מכונה מרוצת קרחון, ואירועים רבים כאלו אירעו בהיסטוריה המתועדת.
אירועי השיטפון
כאשר המים התפרצו מקניון נהר הקולומביה, הם נעצרו ונסוגו לאחור באזור המכונה "המצרים" (narrows) סמוך לקלאמה, שבו רוחב ערוץ הנחל מצטמצם ל-1.5 קילומטרים. כמה אגמים זמניים התרוממו לגובה של 120 מטרים, והציפו את עמק וילאמט עד יוג'ין ומעבר לה. קרחונים הסיעו סלעים תועים והם ומבני סחיפה הם עדות לאירועים אלו. משקעים ששקעו בתחתית האגמים הזמניים תרמו לעושר החקלאי של עמקי וילאמט וקולומביה. קרקע שנישאה על ידי הקרחונים שכוסתה במשך מאות בשנים בחול שנישא ברוח (לס) פיזרה חוליות תלולות המשתפלות כלפי דרום בכל רחבי עמק קולומביה, תנאים אידיאליים לגידולי מטעים וכרמים.
לאחר ביצוע מחקרים ותוך כדי מחלוקות מאמינים הגאולוגים כיום שהיו 40 או יותר שיטפונות נפרדים, אם כי המקור המדויק של המים עדיין שרוי בוויכוח. ספיקת השיא של השיטפונות מוערכת בין 40 ל-60 מיליארד מטרים מעוקבים בשעה. המהירות המקסימלית הגיעה ל-26 מטרים בשנייה (130 קילומטרים בשעה). עד 1.9×1019 ג'ולים של אנרגיה פוטנציאלית השתחררו בכל שיטפון (מקביל ל-4,500 מגה-טון של TNT). ההשפעה המצטברת של השיטפונות הייתה לחפור 210 קילומטרים מעוקבים של אדמת לס, משקעים ובזלת מהאדמות המצולקות המחורצות של מזרח וושינגטון ולהסיע אותם במורד הזרם.
זניט-2 סנקט פטרבורג
מועדון הכדורגל זניט-2 סנקט פטרבורג (ברוסית: Футбольный клуб «Зенит-2» Санкт-Петербург) הוא מועדון כדורגל מקצועני המתמודד בליגה השנייה וממוקם בעיר סנקט פטרבורג, שבצפון-מערב רוסיה. מהווה למועדון-בת של קבוצת הכדורגל "זניט סנקט פטרבורג" ומקיים את משחקי הבית באצטדיון סמנה באקדמיה של הקבוצה, המכיל 2,000 מושבים. עד 2019 אירח באצטדיון פטרובסקי שבסנקט פטרבורג.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה מספר פעמים, תחילה בשנת 1993 ופורקה לאחר מכן. בשנים 1998–2000 התקיימה כקבוצת "זניט-2" בליגה הרוסית השנייה והורכבה משחקני זניט. בשנת 2001 הוקמה כקבוצת "לוקומוטיב" ולאחר מכן שינתה שמה ל"לוקומוטיב-זניט".
משנת 2002 כונתה "זניט-2". הקבוצה העפילה עד לשלב 16 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2007, אך אז הודחה על ידי רובין קאזאן. בעונת 2008 הודחה מהליגה הרוסית השנייה ואיבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית.
בשנת 2013 הוקמה מחדש והייתה לקבוצה מקצוענית. בעונת 2014/2015 סיימה כסגנית אלופת הליגה השנייה והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה. בעונת הבכורה, 2015/2016, סיימה במקום ה-13.
בעונת 2017/2018 ניצבה בסכנת ירידה לליגה השנייה, אך ניצלה בעקבות סירוב קבוצות מהליגה השנייה להעפיל לליגה הלאומית ונשארה בליגה, אך הוחלט על החלפת המאמן לקראת עונת 2018/2019. הקבוצה רשמה שיא שלילי בתולדות ליגת המשנה כשפתחה את העונה עם רצף שלילי של 8 הפסדים. אחרי 23 הפסדים במאזן סיימה אחרונה וירדה לליגה השנייה.
אצטדיון הקבוצה
עקב היותה קבוצת מילואים הקבוצה אירחה בדרך כלל את משחקי הבית שלה באצטדיון הכדורגל המשני של קבוצת האם. בשנות התמודדותה בליגת הכדורגל הלאומית הקבוצה אירחה בזירה הקטנה של אצטדיון פטרובסקי (המכילה 2,835 מושבים). בשנת 2019 האצטדיון נסגר לשיפוצים ובמקביל לירידתה לליגת הכדורגל המקצוענית הקבוצה עברה לארח את משחקי הבית באצטדיון סמנה, הקטן יותר שמכיל 3,000 מושבים ושופץ לאחרונה בקיץ 2019.
סגל נוכחי
נכון ל-5 ביולי 2021:
פפדאם
פפדאם (בהינדי: पापड़; באנגלית: Papadam) הוא לחם שטוח ומתובל העשוי מקמח שעועית או עדשים ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
לחם הפפדאם מורכב לרוב מקמח שעועית או עדשים, כמון, פלפל שחור, מלח ושמן בוטנים שאותם מערבבים, מייבשים בשמש ומטגנים.
הפפדאם נחשב למנה ראשונה ונהוג לצרוך אותו לצד רוטב צ'אטני, בצל קצוץ או פלפל צ'ילי.
מדע וטכנולוגיה ביפן
ביפן, עיקר המיקוד במדע וטכנולוגיה מופנה לכיוון מוצרי צריכה אלקטרונים, רובוטיקה, ותעשיית הרכב. הגורם האחראי על מדע וטכנולוגיה בממשלת יפן הוא משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה. ביבשת אסיה, יפן היא המובילה פרסי נובל בתחום המדע. בתחומי התקשורת וטכנולוגיית המידע, ה-ITU דירג את יפן במקום ה-3 באסיה, ובמקום ה-11 בעולם כולו.
רכב ואלקטרוניקה
יפן ידועה בעולם בתעשיות הרכב והאלקטרוניקה שלה, ומוצרים יפנים תופסים נתח ניכר בשוק העולמי. יפן היא מהמדינות המובילות בתחומי מחקר ופיתוח, טכנולוגיה, מכונות, ומחקר רפואי - בין השאר בהיותה השלישית בעולם בהשקעה במחקר ופיתוח (130 מיליארד דולר), ובכמות של כ-680 אלף אנשי מחקר.
חברות אלקטרוניקה רבות אשר מוכרות בעולם ממוקמות ביפן, וביניהן: פוג'יפילם, סוני, פנסוניק, קאנון, ניקון, פוג'יטסו (פיתחה את המחשב הראשון ביפן בשנת 1954), היטאצ'י, שארפ, נק, אפסון, טושיבה, ונינטנדו. בתחום הרכב, חברות כגון טויוטה, הונדה, ניסאן, מאזדה, סובארו ממוקמות ביפן.
תעופה וחלל
הסוכנות היפנית לחקר החלל מקיימת מחקר בתחומי החלל והתעופה, ובין השאר עוסקת בתכנון של לוויינים ורקטות. המשגר היפני המתקדם ביותר הוא משגר הלוויינים H-II B, אשר מסוגל לשגר לחלל מטען של יותר מ-8 טון, והוא נמצא תחת האחריות של מיצובישי. סוכנות החלל היפנית גם אחראית על "קיבו" - המודול היפני של תחנת החלל הבינלאומית, שעלותו נעמדת ביותר מ-3 מיליארד דולר, ועל HTV - חללית מטען לא מאוישת.
אנרגיה גרעינית
מאז שנת 1973 אנרגיה גרעינית קיבלה עדיפות אסטרטגית ביפן. בעוד שיפן תלויה עמוקות ביבוא של דלקים, המספקים כ-61% מתפוקת האנרגיה שלה, בשנת 2008 נפתחו 7 כורים גרעיניים חדשים, בנוסף ל-48 הכורים שכבר פעלו. מספרים אלו הפכו את יפן למדינה השלישית בעולם מבחינת אנרגיה גרעינית - אשר מספקת כ-35% ממשק החשמל ביפן. בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011), נוצרו גלי צונאמי מהם נפגעה תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 ב-11 במרץ 2011 והוכרז מצב חירום גרעיני. 140 אלף תושבים, במרחק של עד 20 ק"מ מתחנת הכוח, פונו מביתיהם. לאחר אירוע זה, החל תהליך של כיבוי תחנות הכוח הגרעיניות - מהלך שגרם למחסור מסוים במשק החשמל היפני (עם זאת, לא נרשמו הפסקות חשמל נרחבות).
פרסי נובל
מאז שנת 1949 הוענקו 19 פרסי נובל לאישים מיפן. בתחומי המדע והטכנולוגיה הוענקו הפרסים בתחומי הכימיה, פיזיקה והרפואה, ופרסים נוספים בתחומי הספרות והשלום. בין הזוכים: לאו אסאקי, סוסומו טונגאווה, הידקי שירקאווה, הידקי יוקאווה, שינאיצ'ירו טומונאגה.
פאחארניק
פאחארניק (ברומנית: Paharnic) הוא תואר אצולה בנסיכויות הרומניות שניתן לבויאר הממלא את תפקיד שר המשקאות.
היו שלוש דרגות של פאחארניקים, הפאחארניק הגדול, שהיה גם פרקלאב של קוטנאר ושל חרלאו, פאחארניק שני ופאחארניק שלישי. הפאחארניק הגדול היה מושיט לשליט את כוס היין הראשונה, הפותחת את המשתה. הפאחארניק הוא אחד מחברי מועצת השליט ומשגיח על כרמי ענבי היין של השליט ולפי הוראתו פותחים בקטיף הענבים. הפאחארניק גם גובה את מעשר היין עבור השליט.
שוודיה באירוויזיון 1989
שוודיה באירוויזיון 1989 השתתפה עם השיר "En dag" בביצוע של טומי נילסון.
לפני האירוויזיון
מלודיפסטיבלן 1989 נערך באריקסון גלוב והונחה על ידי מיס תבל איבון רידינג והעיתונאי ג'ון כריספינסון, עשרת השירים בתחרות נבחרו מתוך 1,223 שירים שהוצאו לתאגיד השידור השוודי, המופע נצפה על ידי 5,328,000 אנשים.
באירוויזיון עצמו טומי נילסון היה המועמד המועדף על שופטי התחרות אך לבסוף סיים במקום הרביעי.
Santo
Santo (בעברית: קָדוֹשׁ) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית כריסטינה אגילרה, בהשתתפות הראפר הפוארטו ריקני אוזונה, מתוך המיני-אלבום הראשון שלה בשפה הספרדית, La Fuerza. הוא יצא לאור ב-20 בינואר 2022, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין, כסינגל השלישי והאחרון מתוך המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד שירי הפופ הלטיניים.
רקע וכתיבה
"Santo" הוא שיר רגאטון "מהפנט", שאורכו שלוש דקות ושלוש שניות. הוא כתוב בסולם לה מינור, עם קצב מהיר-בינוני של 96 פעימות בדקה. הוא מכיל אלמנטים של מוזיקה אורבנית וקומביה לטינית. בשיר יש שימוש בתופים וכלי הקשה; הוא מושפע ממוזיקת רומבה. מבחינה לירית, "Santo" מספר את סיפורם של שני אנשים ש"מתים זה על זה" ומוכנים לבצע כל חטא אפשרי. בפזמון שרה אגילרה: "קדוש שלי, בוא והציל אותי / גרמת לי לרקוד טוורקינג / בוא, תטעם אותי, נשוך אותי / אני אגיד לך מתי להפסיק".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-15 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "Santo" הופץ לצד השיר עצמו ב-20 בינואר 2022. הוא בוים על ידי נונו גומס הוונצואלי וצולם בלאס וגאס, נבדה.
תומאס מייר מרולינג סטון סבר שאגילרה ואוזונה "מציגים את הצד הפרוע של אדם וחוה" בקליפ, וחשב שהנוף שלו דומה ל"גן עדן אפל".
חסידות ווערדאן
חסידות ווערדאן היא חצר חסידית מגזע חסידות נדבורנה, שהוקמה בארצות הברית.
הדור הראשון
רבי יוסף לייפר (תרפ"ו, 1926 - ז' בניסן תש"פ, 2020) בן רבי אהרן משה מגרוסוורדיין, הקים חצר חסידית בפלטבוש בשם ווערדאן. בזיווג ראשון חתנו של רבי יצחק אייזיק מזוטשקא, מזיווג זה נולדו בנותיו. ובזיווג שני נולדו ארבעת בניו.
חתניו של רבי יוסף הם:
הדור השני
בנו של רבי יוסף, רבי חיים מרדכי לייפר, חתן האדמו"ר ממישקולץ, מכהן בירושלים. בית מדרשו ברחוב אלקנה בשכונת תל ארזה.
בן אחר, רבי שמואל זנוויל לייפר מכהן כאדמו"ר בבורו פארק, ארצות הברית.
בשר ברווז
בשר ברווז מוגש כמנת בשר במתכונים שונים, שמבושלים עם בשרם של מינים שונים במשפחת הברווזיים, הן ברווזים השוהים במים מתוקים והן כאלו השוהים במים מלוחים. מנות בשר ברווז מוגשות במטבחים שונים ברחבי העולם. בשר הברווז הוא בשר כשר, אך בישראל הוא נפוץ פחות מבשרים כשרים אחרים, מאחר שגידולו יקר. בשר הברווז הוא שומני יותר מבשר עוף מאחר שהשומן העוטף את הברווז מסייע לו לשמור על חום גופו ועל יכולת הציפה של במים.
סוגי ברווזים
ברווז הבית (או "ברווז פקין") הוא הברווז הנפוץ ביותר המשמש למאכל בארצות הברית. באנגלית משמש אף השם "ברווזי לונג איילנד" לתיאור סוג ברווז זה, מאחר שמרבית גידולי הברווזים לצורכי מסחר נעשים בלונג איילנד. בשנים האחרונות נעשו זנים מסוימים פופולריים יותר, למשל ברווז מוסקובי או מולארד (שהוא תוצר הכלאה של פקין ומוסקובי). בשונה ממרבית הברווזים המבויתים האחרים, מוצאם של ברווזי המוסקובי אינו במין הברכייה.
חלקי הבשר
מנות בשר הברווז מבושלות לרוב מבשר החזה והרגליים. בשר הרגליים כהה יותר ושומני יותר מבשר החזה, אם כי בשר החזה של הברווז כהה יותר מזה של בשר עוף או בשר הודו. בהיותם חיות המבלות זמן ניכר בשחייה על פני המים, לברווזים יש שכבת שומן תת-עורית מבודדת חום, בין העור לבין הבשר. חזה ברווז שהוסרו ממנו העצמות ניתן לצלות על הגריל כמו סטייק. לרוב לא מסירים את שכבות העור והשומן בעת הצלייה. ניתן לאכול גם חלקים פנימיים של הברווז, כמו לב או כליות. כבד הברווז משמש פעמים רבות תחליף לכבד אווז במנת פואה גרה. כך גם יש המגדלים ברווזים תוך פיטומם והאבסתם, על מנת להגדיל באופן מלאכותי את כבדם.
מנות מבשר ברווז
בשר הברווז משמש במגוון מנות שונות ממטבחים ברחבי העולם. במרבית המנות תהליך ההכנה מערב צלייה, לכל הפחות בחלק מתהליך ההכנה, על מנת להוסיף פריכוּת לעור. כמה מנות שמבושלות מבשר ברווז:
ססתיק מרובע
סַסְתִיק מְרֻבַּע (שם מדעי: Amicta quadrangularis) הוא מין של עשים ממשפחת הססתיקיים.
תיק הזחל מיוחד בצורתו התיבתית, עם ארבע דפנות הבנויות מגבעולים יבשים שהזחל חתך לאורכים שווים והדביק בזוויות ישרות.
גדעון גרץ
גדעון גרץ (נולד ב-29 בספטמבר 1929) הוא פסל שווייצרי-ישראלי, המתגורר בפיאזולה, סמוך לפירנצה, איטליה.
קורות חייו
גרץ נולד בתל אביב, בנם של היינץ ורחל גרץ (לבית בן-טובים), נין ליצחק אייזיק בן-טובים.
בנערותו למד במוסד החינוכי בבית אלפא, בחברת הנוער בקיבוץ נגבה והיה חבר בתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1946 התקבל לבית-הספר החקלאי במקווה-ישראל. בראשית שנת 1948, בגיל שבע-עשרה וחצי, התגייס לשורות הפלמ"ח יחד עם חבריו מחיפה, שהיוו את הכשרת כפר-מנחם. שירת בפלוגה ד' של הגדוד החמישי בחטיבת הראל. כחייל בדרגת טוראי השתתף בקרב של השיירה האחרונה שעלה לירושלים, בקרב על שועפת ובקרב על שיח-ג'ראח. במהלך הקרב על כיבוש בית נששיבי, נפצע ברגלו ופונה לבית החולים הדסה הר-הצופים. לאחר תקופת החלמה בת חודשיים ומחצה, חזר לפעילות מלאה בשורות המחלקה ששהתה במשלטים באזור לטרון. בתחילת שנת 1949 השתחררה המחלקה והשלימה את הקמת קיבוץ רבדים. בשנת 1951 הצטרף לפעילות הימית המתרחבת של משפחתו – מ. דיזנגוף ושות'. בקיץ אותה שנה הוא וחברתו מרים פראושטטר עברו בשוגג את הגבול עם סוריה, במהלך טיול פרטי, נשבו ונכלאו בדמשק. גרץ נפצע ברגלו מירי ונותח במהלך שביו. השנים שהו בכלא הסורי חמישה חודשים ושוחררו במסגרת עסקת חילופי שבויים.
בשנת 1954 החל לימודיו באקדמיה לפיסול ב-Accademia di belle arti בפירנצה ובשנת 1956 התקבל ל Les Beaux-Arts ("בוזאר") בפריז, שם היה תלמידו של הפסל מרסל ג'מון. בשנת 1960 השתקע בפירנצה.
עבודתו האמנותית
עד ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נשאה יצירתו אופי פיגורטיבי. לאחר מכן החל לעסוק בפיסול מופשט, כשהוא עושה שימוש בטכניקות ייחודיות להלחמה וכיפוף מתכות. הוא הרבה ליצור פיסול גדול מידות שיועד למרחב הציבורי.
משפחתו
אביו, היינץ גרץ, היה שותפם של מאיר דיזנגוף ומאיר אריסון בבעלות על חברת הספנות מ. דיזנגוף ושות'. אחת מאניות החברה, "אברהם גרץ" שנקראה על שם אביו, עלתה לכותרות בישראל ובעולם בשנת 1952 כאשר אדן גרץ, בנו של היינץ ואחיו של גדעון, השתלט על הספינה במימי ארצות הברית ואיים להטביע אותה על אנשיה, אם אביו לא יתמנה לשר התחבורה. באותה שנה עבר לאיטליה, בה הקדיש שנים רבות למחקר על הצייר וינסנט ון-גוך, מחקר שהתפרסם כספר משנת 1963 בשם "שפתו הציורית של ון-גוך ". אחיו של היינץ, פול גרץ, היה מפיק הוליוודי ידוע ("האם פריז בוערת").
בחודש נובמבר 1979 נשא גדעון לאשה את סוניבה סונד רסמוסן מאוסלו. נולדו להם שני בנים ושתי בנות. הבן דן ("ביבי") הקים יקב ידוע באיטליה, שיינותיו משווקים גם בישראל
דודתו (אחות אִמו) הייתה אספנית האמנות הנודעת אילה זקס-אברמוב.
גייפיקאיאן
גייפיקאיאן (בהונגרית: Gyepükaján) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בגייפיקאיאן מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 425 ובשנת 2020 רק 337 תושבים.
יהודי גייפיקאיאן
בגייפיקאיאן חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה.
גולזרילאל נאנדה
גולזרילאל נאנדה (באנגלית: Gulzarilal Nanda; 4 ביולי 1898 – 15 בינואר 1998) היה פוליטיקאי וכלכלן הודי שהתמחה בדיני עבודה. הוא היה ראש ממשלת הודו במשך שתי תקופות קצרות, בעקבות מותם של ג'אוואהראל נהרו ב-1964 ולאל באהאדור שאסטרי ב-1966. שתי תקופות כהונתו תמו לאחר שמפלגת הקונגרס הלאומי ההודי בחרה בראש הממשלה החדש. בשנת 1997 הוא זכה בעיטור באהרט ראנטה - העיטור האזרחי הגבוה ביותר.
תא פרופורציונלי רב-חוטי
תא פרופורציונלי רב-חוטי או תא פר"ח (באנגלית: MWPC - Multi-Wire Proportional Chamber או Wire Chamber) הוא סוג של גלאי חלקיקים בעזרתו ניתן למצוא את המיקום והמסלול של חלקיקים טעונים ופוטונים העוברים דרכו.
תיאור
התא מורכב מרשת של חוטי חשמל הנמצאים תחת מתח גבוה (האנודה), הנמצאת בתא בעל דפנות מוליכות אשר משמשות כהארקה (הקתודה). במקרים אחרים, רשת חוטי החשמל יכולה לשמש כהארקה כאשר דפנות התיבה יימצאו תחת מתח גבוה. כאשר המטרה היא השגת שדה חשמלי אחיד, אשר ימשוך את האלקטרונים והיונים השליליים כלפי האנודה. התא מכיל בתוכו תערובת גזים ביחסים מדודים וקבועים, הגורמת לכך שכל חלקיק בעל מטען חשמלי יינן את הגז הסובב אותו. היונים והאלקטרונים החופשיים אשר נפלטים בתהליך, מואצים על ידי השדה החשמלי, מה שגורם לרצף יינון, הנקרא מפל טאונסנד. האלקטרונים החופשיים שנוצרים בעקבות כך, תחת השפעת השדה החשמלי, מואצים לתיל הקרוב, וגורמים לשינוי בזרם, אשר גודלו תלוי ופרופורציונלי (ומכאן השם) למטען החלקיק העובר בגז. על ידי מיפוי האותות מכל רשת התיל, ניתן לגלות את מסלול תנועת החלקיק.
תוספות לעיצוב הבסיסי יוצרות גלאים ממוקדים ומדויקים יותר, כגון תא הסחף (Drift chamber), ותא הקרנת זמן (Time Projection chamber).
תערובות הגזים הטיפוסיות בתא הן:
חומרים נוספים הנעשה בהם שימוש בתאים פרופורציונליים הוא:
רקע היסטורי
בשנת 1968 המציא ופיתח ז'ורז' שרפק, בהיותו בארגון האירופי לחקר הגרעין (באנגלית: CERN) את התא הפרופורציונלי הרב-חוטי. המצאה זו הביאה לכך שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1992. התא עקף את קצב הגילוי של תא הבועות שהיווה חלקיק אחד או שניים בכל שנייה, ל־1000 חלקיקים בכל שנייה. התא הפרופוציונלי הרב-חוטי הפיק אותות אלקטרוניים מאיתור חלקיקים המאפשר למדענים לבדוק נתונים באמצעות מחשבים. תא רב החוטים הוא פיתוח של תא הניצוץ.
שימוש
לניסויים בפיזיקת חלקיקים, התא הפרופורציונלי הרב חוטי משמש לתצפית מסלול החלקיק. במשך זמן רב שימש תא הבועות למטרה זו, אך עם שיפור האלקטרוניקה, היו חייבים לייצר גלאי עם קריאה אלקטרונית מהירה (בתאי בועות, בוצעו ונבדקו התצלומים המודפסים שהתקבלו). תא פרופורציונלי רב חוטי, הוא תא עם חוטים מקבילים רבים, המסודרים כרשת ומחוברים למתח גבוה, כאשר מעטפת המתכת נמצאת על פוטנציאל קרקע. כמו במונה גייגר, חלקיק משאיר עקבות של יונים ואלקטרונים, הנסחפים לעבר המקרה או אל החוט הקרוב, בהתאמה. על ידי סימון החוטים עם הזרם, ניתן לראות את מסלול החלקיק.
התפתחות התא אפשרה למדענים לחקור את מסלולי החלקיקים בדיוק רב יותר, ולראשונה להתבונן ולבחון את האינטראקציות הנדירות יותר המתרחשות באינטראקציה בין החלקיקים.
תא סחף
מדידה מדויקת של זמני האותות המתקבלים מן התא הפרופורציונלי, ולקיחה בחשבון את זמן תנועת האלקטרונים לתיל, תאפשר לחשב את מרחק החלקיק הטעון מן התיל. בכך ניתן להגדיל בצורה משמעותית את דיוק חישוב מסלולו של החלקיק, ועל עיקרון זה מתבססת פעולתו של תא הסחף. משום כך עיצובו זהה לעיצוב התא הפרופורצונלי, למעט המרחק בין חוטי החשמל, אשר גדול יותר בתא הסחף.
בפעולתו, תא הסחף מאפס את האיבוד באנרגיה הנגרם מהתנגשויות של החלקיקים עם חלקיקי הגז, על ידי האצת החלקיקים באמצעות שדה חשמלי אנרגטי.
שני תאי סחף הממוקמים בניצב אחד לשני, שניהם ממוקמים בניצב לקרן החלקיקים הנכנסים אליהם, מאפשרים גילוי מדויק יותר של מיקום החלקיק הטעון. הוספת חיישן מרחק נוסף, אשר יגיב לחלקיקים טעונים, תאפשר את מציאת המיקום התלת-ממדי של החלקיק. במקרה זה גם מהירות החלקיק יכולה להיות מחושבת, על ידי הפרש הזמן במעבר החלקיק בחלקי הגלאי השונים. מבנה זה למעשה הוא תא הקרנת זמן (באנגלית: TPC - Time Projection Chamber).
קרל מלצ'ין
קרל וילהלם כריסטיאן מלכין (בגרמנית: Carl Wilhelm Christian Malchin; 14 במאי 1838 – 23 בינואר 1923) היה רסטורטור וצייר נוף גרמני שצייר בעיקר מוטיבים כפריים ונופי עיר.
ביוגרפיה
קרל מלכין נולד כבן של הסנאטור פרידריך פרנץ מלכין. הוא למד בבית הספר התיכון ברוסטוק לפני שסיים התמחות כגאודיסט בשוורין. שאיפתו לקריירה הייתה להיות מהנדס ספינות, אך מצבו הגופני לא איפשר זאת. לאחר סיום התמחותו עבד כעוזר למורה שלו במשך שלוש שנים. במהלך תקופה זו הוא הכיר את ציירי שוורין אוטו דורר ואדוארד ארקה, שנתנו שם לימודי טבע. הם כנראה גרמו למלצ'ין לרצות לצייר.
מסיבות כלכליות עבד מלכין כמהנדס של הדוכס הגדול ממקלנבורג, במשרד המודדים בשוורין וצייר בזמנו הפנוי.
בשנת 1866 הוא התחתן עם יוהנה בוש, ובשנת 1867 נולד בנו פרידריך.
כבר ציוריו משנת 1871 עד 1872, רובם עם מוטיבים כפריים, והם מראים יכולת תצפית טובה, קווים נקיים ומבחר מתאים של פרטים בתמונה, מלכין תפס את הסביבה הכפרית באיכות ציורית מצוינת.
תמונותיו של מלכין משכו תשומת לב בחוגי האמנות במקלנבורג, כך שצייר החצר תיאודור סלופקה הציג בפני הדוכס הגדול פרידריך פרנץ השני במטרה להשיג מימון לצייר הצעיר. הדוכס הגדול אישר מלגה, קצבה חודשית וחופשת היעדרות משירות ללימודים בבית הספר לאמנות בויימאר, שנוסד בשנת 1860 על ידי חוקר הטבע סטניסלוס פון קלקרוית, כשהחל מלכין ללמוד בסתיו 1873. הוא עבר לווימאר עם אשתו ובנו.
הריאליזם של מלכין הושפע רבות ממורו ומנהל בית הספר תאודור האגן. אלברט ברנדל היה גם אחד ממוריו. שני הציירים עיצבו את סגנונו של מלצ'ין.
למרות המלגה, מלכין היה מוטרד כל הזמן מכסף, תמונותיו עדיין לא נמכרו היטב ולכן נאלץ לשלוח מכתבי בקשה לשוורין מספר פעמים ולבקש העברות כספים מראש. הוא גם הציע באופן קבוע את ציוריו לדוכס הגדול למכירה, והחצר המלכותית קנתה גם כמה ציורים, אם כי לעיתים קרובות מתחת לערכם. לכן, לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1879, הוא קיבל את התפקיד המוצע כמשקם את אוסף הציורים הדוכסי. החוזה לכך תוכנן בנדיבות והשאיר לו הרבה מקום לציור ולחופשה. מלכין התייחס ברצינות רבה למשימת השחזר ולארגון אוסף הציורים.
משנת 1903 התגורר מלכין בכפר אוסטורף, שהיה אז בפאתי העיר, כעת רובע בשוורין.
קרל מלכין פרש ב־14 ביולי 1915.
תערוכת יחיד שלו לא יכלה להתקיים בגלל מלחמת העולם הראשונה.
רק לאחר מותו של האמן בשנת 1923 נערכה תערוכה שהפכה ל"תערוכת זיכרון".
וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז'
וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז' (7 באוגוסט 1751 - 12 באוקטובר 1837), הייתה אשתו של וילם החמישי, נסיך אורנז'.
ביוגרפיה
וילהלמינה נולדה ב-7 באוגוסט 1751 בברלין לאוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה וללואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג.
ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה וילהלמינה בברלין עם וילם החמישי, נסיך אורנז', הסטאדהאודר האחרון של הרפובליקה ההולנדית.
בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: האורנז'יסטים, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', והפטריוטים, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי".