cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבלול הגינה
שם מדעי ומיון טקסונומי
במשך למעלה מ-200 שנה, שויך שבלול הגינה לסוג Helix. ברם, במספר מאמרים מדעים מ-1990 ואילך הוא שויך לסוגים אחרים, שבעבר נחשבו לתת-סוגים של Helix. הסוג המוביל מבחינת הקונצנזוס המדעי הוא הסוג Cornu, במיוחד אם שבלול הגינה שייך לאותו סוג כמו Helix aperta ("שבלול גינה ירוק"). במקרה זה שמו המדעי של שבלול הגינה יתוקן ל-Cornu aspersum (מטעמי דקדוק בלטינית). בעבר הייתה מחלוקת האם Cornu הוא שם סוג תקף, מאחר שהוא יושם לראשונה לגבי חלזונות חריגים בעלי מוטציות ואנומליות, אך ב-2015 נפסק שהוא שם סוג תקף. עד אז, הוצעו גם מספר סוגים אחרים בהם Cantareus aspersus (על ידי חוקרים מאיטליה) ו-Cryptomphalus aspersus (על ידי צוות חוקרים מרוסיה ואוקראינה), אך הם לא התקבלו בקהילה המדעית. למרות שכיום השם המדעי המקובל הוא Cornu aspersum, כלומר שיוך לסוג Cornu, הסיווג הישן והקלאסי כ-Helix aspersa עדיין נפוץ ונחשב לעמדה לגיטימית.
בעברית, הסוג Helix נקרא "שבלול" ולכן נקבע שם המין כ"שבלול הגינה", ושם זה עומד בעינו ללא תלות במעמד השם המדעי.
כאמור, שבלול הגינה שייך למשפחת הקדמומיים שבסדרת שבלולי יבשה במחלקת החלזונות.
בן בכר
בן בכר (נולד ב-5 בינואר 1975) הוא במאי ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
קורות חייו
נולד בטבריה, לאב תא"ל ששירת בצבא הקבע. בגיל 14 עבר לתל אביב ולמד בתיכון חדש. שירת בצה"ל כצלם צבאי. לאחר שחרורו מהצבא, נרשם ללימודי קולנוע בקמרה אובסקורה, אך עזב לאחר חודשיים. חגי לוי שהיה המרצה שלו, הציע לו להשתתף בכתיבת סדרת הטלוויזיה "צוות 101". החל את דרכו כעורך וידאו וכתסריטאי בסדרות הטלוויזיה החבר'ה הטובים. ערך כתבות לחדשות 2. ביים פרומואים ופרסומות לאסם, ווינר, גולדסטאר ופריגת. לאחר שצילם פרומו עם דודו טופז לראשון בבידור, החל לעבוד במחלקת הפרומואים של קשת ולביים פרסומות. לאחר מכן החל לעבוד עם שלישיית מה קשור בסדרה "יורדים אל העם" ששודרה בימי שישי בערוץ 10. שיתוף פעולה זה המשיך כשצילם סדרת מערכונים לערב אדיר וכשביים את היכל התרבות והישראלים לרשת 13, ועם סגולה לשידורי קשת.
החל מהעונה השנייה של ארץ נהדרת, החליף את יונתן גורפינקל, כבמאי הראשי של התכנית. בכר המשיך עד לעונה השמינית של התכנית. במסגרת הבימוי כתב והשפיע על השפה העיצובית של הסדרה לצד מולי שגב, דויד ליפשיץ ואסף שלמון.
בכר ביים את הסדרה זנזורי בהשתתפות יובל סמו לyes, חיים שלי עם קובי מימון ואת מלבי אקספרס שכתב מיקי גבע. ב-2011 את "טלוויזיה במיטבה" וב-2018 את מדינת הגמדים. השתתף בצוות הבימוי של 2025.
ביים את פתיחת גמר אירוויזיון 2019 בה נוחתת נטע ברזילי במטוס לתוך גני התערוכה. בנוסף לטלוויזיה, ב-2008 ביים את פסטיבל שירי הילדים וב-2016 ביים את סרט הקולנוע הלהקה האחרונה בלבנון שהיה לשובר קופות ונכתב במקור בעבור מה קשור, ואת הסרט "לשחרר את שולי", שכתבו ובו משחקים שלישיית מה קשור, כהמשך לסדרה עם סגולה.
לרגל יום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל, ביים בכר קליפ של עומר אדם שיצא לכבוד טקס פרס ישראל, חידוש לשירה של הזמרת עופרה חזה, "תפילה".
חיים אישיים
בכר אב ל-2. מתגורר בתל אביב. בעבר ניהל מערכות יחסים עם שרי גבעתי ודנה עדיני. היה בזוגיות עם מיטל דוהן במשך 3 שנים. אחיה החורג של אורן זגמן.
איאן פרומן
איאן פרומן (נולד ב-6 במאי 1937) הוא טניסאי ישראלי, יוזם הקמת המרכז לטניס בישראל.
ביוגרפיה
פרומן נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. הוא למד רפואת שיניים ועסק בתחום בדרום אפריקה ולאחר עלייתו לישראל, בשנת 1964. כתחביב הוא שיחק טניס והשתתף במהלך השנים, החל משנת 1950, במשחקי המכביה וכשחקן בטניס זוגות השתתף במשחקי גביע דייוויס. לאחר עלייתו ארצה היה חבר נבחרת ישראל בטניס והחל לאמן את נבחרות הנוער והנבחרות הבוגרות.
הקמת מרכז הטניס בישראל
בשנת 1976 יזם פרומן, לצד חמישה תורמים מארצות הברית, את רעיון הקמתו של מרכז טניס בישראל. ראש עיריית רמת השרון פסח בלקין נענה לפנייתו והמרכז הוקם בעיר והיווה את הבסיס להקמת 13 מרכזים דומים ברחבי הארץ.
תפקידים ציבוריים
פרומן כיהן כיו"ר מרכזי הטניס במשך 21 שנים ותרם להקמתם והתפתחותם. לאחר פרישתו מהמרכז הוא מונה בו לנשיא כבוד.
בשנים 2004–2005 היה פרומן יו"ר איגוד הטניס הישראלי.
האל גריר
הרולד אוורט גריר (באנגלית: Harold Everett Greer; 26 ביוני 1936 בהנטינגטון, וירג'יניה המערבית - 16 באפריל 2018), היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1958–1973.
קריירה
למד בחטיבת ביניים ובבית הספר התיכון דאגלס שבהנטינגטון. למד באוניברסיטת מרשל שבהנטינגטון, ורשם ממוצעים של 19.4 נקודות ו-10.8 ריבאונדים למשחק כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.
לגריר הייתה טכניקה ייחודית לקלוע מהעונשין: הוא היה זורק מהקו בג'אמפ שוט, טכניקה שהתגלתה כיעילה להפליא. בתקופתו ב-NBA נחשב לאחד הגארדים הבולטים בליגה, לצד אוסקר רוברטסון וג'רי וסט.
גריר שיחק 10 פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA ונבחר ל-MVP של האולסטאר ב- כשקלע 8 מ-8 מהשדה בדרך ל-21 נקודות, כש-19 מהן נקלעו באותו הרבע, שיא חדש לזמנו. כמו כן נבחר גריר לחמישייה השנייה של העונה שבע פעמים ברציפות (1963–1969) וקלע למעלה מ-20,000 נקודות לאורך הקריירה. נכון לשנת 2017 מוביל גריר את שחקני פילדלפיה בכל הזמנים במספר משחקים (1,122), דקות משחק (39,788) ונקודות (21,586).
עיר הולדתו כיבדה אותו כשקראה לכביש ראשי בווירג'יניה המערבית שדרות האל גריר. גריר הוא הספורטאי היחיד מווירג'יניה המערבית שזכה להיכלל בהיכל התהילה של ענף ספורט מרכזי.
מחוזות ליבריה
מבחינה אדמיניסטרטיבית ליבריה מחולקת ל-15 מחוזות (County). כל מחוז מחולק לנפות.
יחסי איטליה–ספרד
יחסי איטליה–ספרד מתייחסים ליחסים הבינלאומיים בין איטליה לספרד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לאחר איחוד איטליה. היחסים בין איטליה לספרד נותרו חזקים ואמינים במשך מאות שנים בגלל קשרים פוליטיים, תרבותיים והיסטוריים שונים בין שתי המדינות.
העת העתיקה
בשנת 218 לפני הספירה פלשו הרומאים לחצי האי האיברי, שהפך לימים לפרובינציה הרומית היספניה. הרומאים הכניסו את השפה הלטינית, שהיא אב קדמון לספרדית המודרנית וגם לאיטלקית). חצי האי האיברי נשאר תחת שלטון רומאי במשך למעלה מ-600 שנה, עד לשקיעת האימפריה הרומית.
בתקופה המודרנית הקדומה, עד המאה ה-18, איטליה הדרומית והמבודדת הייתה בשליטה ספרדית, שהייתה קודם לכן תחום של כתר אראגון.
כינון יחסים דיפלומטיים
לאחר הכתרתו של ויטוריו אמנואלה השני כמלך איטליה בשנת 1861, ספרד לא הכירה בהתחלה במדינה, ובכל זאת ראתה את ויטוריו אמנואלה כ"מלך סרדיניה". ההכרה נבלמה על ידי התנגדותה של המלכה איזבלה השנייה, שהושפעה מעמדתו של פיוס התשיעי. לאחר שהתגבר ראש ממשלת ספרד לאופולדו אודונל על התנגדותה של המלכה, ספרד הכירה לבסוף בממלכת איטליה ב-15 ביולי 1865. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1870, לאחר הדחתה של איזבלה השנייה במהפכה המהוללת של 1868, בנו השני של ויטוריו אמנואלה השני, אמדאו, נבחר למלך ספרד, ומלך משנת 1871 עד להתפטרותו בשנת 1873.
תקופת המלחמה
למרות כמה ניסיונות התחלה לקדם הבנה נוספת בין המדינות, מיד לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, היו עדיין סוגיות שבלמו את שיפור הקשר האיטלקי-ספרדי בספרד, כולל סוגיות של דעת קהל שגילתה סלידה מאיטליה (דוגמה בולטת לכך היא המלכה-האם מריה כריסטינה, שהייתה ממוצא אוסטרי). לאחר שהדיקטטורים בניטו מוסוליני (1922) ומיגל פרימו דה ריברה (1923) עלו לשלטון, התנאים ליחסים קרובים יותר הבשילו, כאשר הרעיון של התקרבות לאיטליה הפך לחיובי יותר בעיני ממשלת ספרד, במיוחד מבחינת הרווח שהיחסים המשופרים הללו יכלו להעניק לספרד בשאלת טנג'יר (כאשר צרפת הייתה מנוגדת לספרד בנושא זה). מאידך עבור איטליה, הדיקטטורה בספרד היוותה פוטנציאל לשליטה תרבותית גדולה יותר על מדינה עם ממשלה המעורבת כעת ברפורמות רבות שבוצעו באיטליה. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הסתבכו לעיתים קרובות בדיפלומטיה המשולשת הרחבה יותר שכללה גם את צרפת. בעודו מציג רצון לחברות והתקרבות, "חוזה הפיוס והבוררות" שנחתם באוגוסט 1926 בין המדינות היה בעל מהות מוגבלת מבחינה מעשית, בהשוואה לציפיות בנקודת המוצא של הדיקטטורה של דה ריברה. עם זאת, "ירח הדבש" הדיפלומטי בין שני המשטרים גבר אחרי חתימת האמנה.
מלחמת האזרחים הספרדית
בינתיים פרח הפשיזם בספרד, כולל מנהיגו הכריזמטי, חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, שהאמין שהפשיזם האיטלקי, כפי שהוגדר על ידי מוסוליני, היה המודל המושלם. לאחר הוצאתו להורג על ידי כוחות רפובליקנים ספרדיים בשנת 1936, פרנסיסקו פרנקו הפך למנהיג מפלגת הפלנחה, כמו גם לראש המדינה ומפקד הכוחות המזוינים. הוא לא היה מנהיג פשיסטי כריזמטי כדרכו של פרימו דה ריברה או מוסוליני, אך הוא אכן בא להגשים את משימת הפלנחה. פרנקו לא אפשר לפלנחה לשלוט במעשיו - אלא שלט בה עד מותו בשנת 1975. בשנת 1936 התערב מוסוליני לצד פרנסיסקו פרנקו והלאומנים הספרדים במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ועזר לפרנקו לנצח. כוח צבא המתנדבים, כוח משלוח פשיסטי מאיטליה, מנה כ-75,000 חיילים איטלקים, כולל כוחות לוחמים ותומכי לחימה.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1939–1943, היו קשרי ספרד-איטליה קרובים, למרות שאיטליה נלחמה לצד גרמניה הנאצית וספרד נמנעה מכך. בפברואר 1941, התקיימה פגישה בין מוסוליני ופרנקו בבורדיגרה; במהלך הפגישה ביקש מוסוליני מפרנקו להצטרף למדינות הציר.[9] לאחר הדחת מוסוליני בשנת 1943, איטליה נקרעה לגזרים במלחמת האזרחים שלה, וספרד נותרה בדרכה; [10] משנת 1943 ואילך, הן ממלכת איטליה והן הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ניסו לשמור על יחסים דיפלומטיים טובים עם ספרד; אולם ניסיונות ההתקרבות הללו נדחו על ידי ספרד על מנת להשיג את האיזון ביחסיה עם שתי המדינות כמו גם עם שאר המעצמות הלוחמות.
חברות משותפת באיחוד האירופי
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו, איחוד מדינות הים התיכון, האיחוד האירופי וגוש האירו.
יחסים דיפלומטיים
ספרד מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא, ו-20 קונסוליות באלגרו, בארי, בולוניה, קליארי, קטאניה, קטנזארו, פירנצה, ג'נובה, ליוורנו, מילאנו, נאפולי, נוברה, פאלרמו, פרוג'ה, רוונה, טרנטו, טורינו, ונציה, ונטימיליה וורונה. מאידך, איטליה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, ו-19 קונסוליות בא קורוניה, אליקנטה, ברצלונה, בילבאו, בורגוס, קאסטיון דה לה פלאנה, סאוטה, ז'ירונה, איביזה, חרס דה לה פרונטרה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, אוביידו, פלמה דה מיורקה, פמפלונה, סנטה קרוס דה טנריפה, סביליה, ולנסיה וסרגוסה.
כל ישראל ערבים זה בזה
"כל ישראל עֲרֵבִים זה בזה" הוא ביטוי שטבעו חז"ל, ומובנו המקורי הוא שכל יהודי נושא באחריות על קיום המצוות של חברו. לאחריות זו יש משמעות מוסרית וגם תוצאות הלכתיות מעשיות. בעת החדשה רווח הביטוי במשמעות שונה, שלפיה כל יהודי אחראי על שלומו ורווחתו של חברו.
הגדיר זאת הרב משה צבי נריה:
הביטוי במובנו המקורי
"עָרֵב" הוא מי שמתחייב לשלם את חובו של חברו, במקרה שהלווה לא ישלם. זהו מובנו המדויק והמקורי של הביטוי "כל ישראל ערבים זה לזה": כל יהודי התחייב לשלם על חובותיו, כלומר, חטאיו, של חברו. מכאן נגזרת המסקנה שיש לכל אחד אחריות על קיום המצוות של זולתו, ואדם אחד עלול אף להיענש בידי שמיים על חטאי חברו.
היקף הערבות
על פי המקרא נצטוו בני ישראל בימי יהושע בן נון לעמוד בהר גריזים והר עיבל עם כניסתם לארץ, ולבצע  טקס שבו התחייב העם לקיים סדרת מצוות. על פי חז"ל, התחייבות זו כללה אחריות של כל אחד גם על חטאי אחרים, ומאותה שעה נחשב עם ישראל כגוף אחד, שעשוי להיענש באופן קולקטיבי על חטאי היחיד. הדוגמה לכך בתלמוד היא חטאו של עכן בן כרמי, שמעל בחרם שהטיל יהושע בן נון על העיר יריחו, וכתוצאה מכך נפלו חללים במלחמת העי. מלבד התוצאה הקשה, המקרא גם מציין את החטא בלשון מכלילה: "וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ... חָטָא יִשְׂרָאֵל וְגַם עָבְרוּ אֶת בְּרִיתִי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתָם וְגַם לָקְחוּ מִן הַחֵרֶם וְגַם גָּנְבוּ וְגַם כִּחֲשׁוּ וְגַם שָׂמוּ בִכְלֵיהֶם. וְלֹא יֻכְלוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לָקוּם לִפְנֵי אֹיְבֵיהֶם...".
קיימת מחלוקת בין התנאים האם הערבות נאמרה רק על חטאים גלויים, שניתן היה לדעת עליהם, או גם על חטאים נסתרים. הדעה המקובלת היא שהערבות חלה רק על החטאים הגלויים, וגם עליהם אין עונש לזולת אלא אם כן היה בידו למחות, וייתכן שאילו היה מוחה - היו שומעים בקולו, והוא התרשל בחובתו ולא מחה.
איך תנחמוני הבל
אֵיךְ תְּנַחֲמוּנִי הֶבֶל היא קינה לתשעה באב שחיבר הפייטן רבי אלעזר בירבי קליר. הקינה נקלטה בסדר הקינות לתשעה באב לפי מנהגי אשכנז. הקינה עוסקת בתיאור הצרות והגלויות שהיו מנת חלקו של עם ישראל לאורך הדורות, והפייטן מסרב להיענות לניסיונות התנחומים המופנים כלפיו. בשונה מקינות אחרות שנכתבו מפרספקטיבה של דור החורבן ומתארות אותו כמאורע מן ההווה, קינה זו מתארת את תחושות הקינה והאבל ממרחק של שנים רבות לאחר החורבן, ולכן גם את ניסיונות הנחמה בטענה שכבר חלף זמן רב. כדי לבטא עניין זה, בסוף כל מחרוזת חוזר הרפרן "וְאֵיךְ אֶנָּחֵם?!"
מבנה הקינה
מבנה הקינה פשוט ביחס לקינות אחרות של רבי אלעזר בירבי קליר. הקינה בנויה במחרוזות בנות ארבעה טורים, ולכל מחרוזת חרוז משלה. המחרוזות יוצרות ביניהן אקרוסטיכון אלפביתי.
פתיחת הקינה מבוססת על הפסוק, שבמקורו הוא תשובת איוב לניסיונות הנחמה של רעיו, וכאן הוסב לאמירה של המקונן על החורבן כלפי המנסים לנחם אותו. במחרוזת האחרונה הפייטן שב ושיבץ את מחציתו השנייה של הפסוק.
תוכן הקינה
שתי המחרוזות הראשונות הן פתיחה לקינה, ומתארות את האבל המתמשך על החורבן לאורך השנים, ואת הסירוב להתנחם למרות הזמן שחלף. בהמשך מונה הפייטן את ארבע המלכויות, בהתאם למדרשי חז"ל. במחרוזות ג–ח מתוארים חורבן בית המקדש הראשון וגלות בבל בידי נבוכדנצר. מחרוזות ט–י עוסקות במלכות פרס ומדי ובגזירות המן האגגי, ומחרוזות כ–ל במלכות יוון ובגזירות אנטיוכוס. מכאן ואילך (מ–פ) מתוארת גלות אדום, המתחילה בהשתלטות הקיסרות הרומית על ארץ ישראל וממשיכה בחורבן בית המקדש השני ובהרג הרב שנעשה אז. סוף הקינה מתאר את הצרות הממשיכות מאז ועד זמנו של המקונן, ואת החרפות שהיו מנת חלקם של היהודים תחת השלטון הביזנטי.
דייהטסו דלתא
דייהטסו דלתא (באנגלית: Daihatsu Delta) הם מגוון דגמים הכוללים: משאיות קלות ובינוניות (2-3.5 טון), טנדרים, ומסחריות מתוצרת יצרנית הרכב היפנית דייהטסו אשר יוצרו בין השנים 1970–2003 והתבססו על דגמי "Toyota Dyna".
בין השנים 1971-1981 יוצרו טנדרים בשם: "Delta 750" אשר התבססו על דגם "Toyota LiteAce".
בין השנים 1976-1992 ו-1996-2001 יוצרו מסחריות בשם: "Delta Wide" אשר התבססו על דגם "Toyota LiteAce".
מריה ונטורה
מריה אריסטיצה ונטורה (ברומניה ידועה גם כ"מריוארה ונטורה", ברומנית: Maria Ventura או Marioara Ventura; בצרפתית: מארי ונטורה - Marie Ventura; 13 ביולי 1886 בוקרשט – 3 בדצמבר 1954 פריז) הייתה שחקנית תיאטרון רומנייה וצרפתייה ממוצא יהודי. הצטיינה במיוחד כשחקנית טרגדיות ודרמות. הייתה גם שחקנית ראינוע.
רקע משפחתי ושנותיה המוקדמות
נולדה ב-1886 בשם אריסטיצה מריה ונטורה לשחקנית התיאטרון הרומנית לאה פאנשטה ורמונט, מתוך קשר רומנטי עם המחזאי, מבקר התיאטרון והעיתונאי הרומני גריגורה ונטורה (1909-1840) ובשנת 1890 כשהוריה התחתנו קיבלה את שם המשפחה של אביה. מריה ונטורה נשמה תיאטרון מילדותה בבית ההורים. כפי שהתבטאה עמיתתה לימים, לוצ'יה סטורדזה בולנדרה, מהוריה ירשה ונטורה "תשוקה בלתי מנוצחת לתיאטרון ולחיים". כסנדקית הטבילה אותה השחקנית המפורסמת ולימים מורתה, אריסטיצה רומנסקו. לעיתים קרובות פקד את בית המשפחה השחקן קונסטנטין י. נוטארה שבא לעשות חזרות עם אמה. בן בית היה גם הדוד, הצייר ניקולאיה ורמונט. כשהיא הייתה בת 9 אמה נפטרה מאי ספיקת כליות. את השנים הראשונות של לימודי התיכון עשתה ונטורה בתיכון "נגוייסקו" בבוקרשט אולם אחר כך עברה ללמוד בתיכון "למרטין" בפריז ובמקביל בקונסרבטוריון פרטי.
ההצלחות הראשונות ברומניה ובצרפת
בשנת 1898, בגיל 12, נרשמה ללימודי משחק בקונסרבטוריון בבוקרשט, בו למדה, בין השאר אצל אריסטיצה רומנסקו. כשסיימה את לימודיה בשנת 1901 הופיעה לראשונה ב-12 בפברואר על במת התיאטרון הלאומי בבוקרשט ב" L'enfant naturelle" ("הילדה הבלתי חוקית"), מחזה מאת אביה. בגיל 15 הופיעה שוב על אותה במה בתפקיד זאנטו ב- Le Passant מאת פרנסואה קופה. בין השנים 1903 -1905 למדה בקונסרבטוריון של פריז, בעזרת מלגה ממשלתית, אצל אז'ן סילבן ופול מונה (Mounet). בעת קבלתה לקונסרבטוריון יש אומרים כי המחזאי ויקטוריין סארדו הצהיר: "הופיעה רשל חדשה"!, תוך התייחסות לשחקנית הבמה היהודיה המפורסמת מן המחצית הראשונה של המאה ה-19.
במהלך הזמן שיכללה את מבטאה הצרפתי עד שמוצאה הזר לא היה ניכר בדיבורה. עוד בימי הלימודים הצטיינה במשחקה במחזה "ג'וקונדה" מאת ד'אנונציו על במת ה"תיאטר דה ל'אוור" ושמה נישא בפי כל בסלונים הספרותיים של פריז. שיחקה לצידם של אדואר דה מקס ושל שרה ברנאר והושפעה מאמנותם.
אצל שרה ברנאר ורז'אן, ושוב ב"אודיאון"
שרה ברנאר הזמינה את ונטורה לשחק בתיאטרון שלה, אולם לכוכבת הצעירה לא היה קל להסתגל לסמכותיות ושיטות העבודה של הדיווה והיא עזבה במהרה לטובת להקתה של גבריאל רז'אן. בשנים 1908-1907 הופיעה לצדן של שרה ברנאר ושל רז'אן בהפקות של "יון גבריאל בורקמן" מאת איבסן, ב"L'or" (הזהב) מאת רנה פיטר ורוברט דנסי. ב-1908 ירשה את תפקידה של שרה ברנאר, מרגריט גוטייה, ב""גברת עם הקמליות" מאת דיומא הבן. אחרי הגעתו בשנת 1910 של אנדרה אנטואן להנהגת התיאטרון אודיאון חזרה ונטורה לשחק שם ואף הפכה למאהבת של המנהל החדש. הרשימה בתפקידיה במחזות "אנטאר" מאת שוקרי ג'אנם הלבנוני, ב"מדמואזל מולייר" מאת ללואר וננגאר, ב"משוחררים" מאת מארי לנרי, ב"רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר, ב"בריטניקוס" מאת רסין, שבו שיחקה בתחפושת את תפקידו של נירון, ב"אסתר, נסיכת ישראל" מאת אלכסנדר דיומא האב. בשיתוף פעולה עם שרה ברנאר גילמה את הרמיונה ב"אנדרומקה" מאת רסין.
בין "קומדי פרנסז" ובין המולדת
(בתרגום חופשי)
התיאטרון "מריה ונטורה"
בשנים 1929–1936 שיחקה מדי שנה גם בבוקרשט ובערים אחרות ברומניה עם להקת התיאטרון הפרטי שניהלה ונשא את שמה. בלהקתה השתתפו שחקנים בעלי שם כמו אאורה בוזסקו, ג'ורג'ה וראקה, א. פופה מרציאן וכו' ובמאי הבית היה ויקטור יון פופה. היא הפיקה כ-40 הצגות ושיחקה למשל, במחזות רומנים מאת אלכסנדרו קיריצסקו ("בורג'ה", שבו גילמה בבגדי גבר את צ'זרה בורג'ה- 1936), אדריאן מניו (Lupii în aramă- "הזאבי של נחושת", בבימוי ויקטור יון פופה) מירצ'ה שטפנסקו (הקומדיה Veste bună -בשורה טובה) ואחרים ועודדה את התפתחות המחזאות במולדתה. גילמה בתיאטרונה גם את הדוכס מרייכסטג הקטין ב-"L'aiglon" מאת רוסטאן. חזרה להופיע ברומניה גם אחרי שסגרה את להקתה. שיחקה, למשל, בתיאטרון הלאומי ב"מונה ואנה" מאת מטרלינק, ב"בורג'ה" מאת קיריצסקו, וב"דרי-דרי", מאת יון קנטקוזינו. לאחרנה ביקרה ברומניה עם שחקני ה"קומדי פרנסז" ב 1940-1939.
ונטורה נחשבה לשחקנית בעלת רגישות יוצא דופן, בעלת חוש מיוחד לטראגיות, הצטיינה בקול מרשים ובמחוות אלגנטיות. נותרו בזיכרון ביצועיה המצוינים בתפקידים כמו ברניס, כמו בתפקיד הראשי ה"הסוד" מאת אנרי ברנשטיין, כאנייס ב"בית הספר לנשים" מאת מולייר או כגבורה של "אשמדאי" מאת פרנסואה מוריאק.
בשנים 1922-1909 הייתה פעילה גם כשחקנית ראינוע. בשנת 1938 הייתה לאשה הראשונה שביימה מחזה על במת ה"קומדי פראנסז", את "איפיגניה באולידה", מחזה מאת ז'אן רסין.
מריה ונטורה סרבה להצעת הנישואים של חבר שלה, הפוליטיקאי הסוציאליסטי ועורך הדין ז'וזף-פול בונקור (1972-1873), שר חוץ וראש ממשלה לשעבר, מחשש שנישואים אלה יפגעו בעבודתה בתיאטרון ושתאבד את עצמאותה. בונקור כתב מאוחר יותר את המקדמה לביוגרפיה של ונטורה, מאת נניור ומאסוף.
בימי מלחמת העולם השנייה ואחריה
בעת הכיבוש הנאצי בצרפת הצטרכה בשנת 1941 להפסיק לשחק ב"קומדי פרנסז" אף על פי ששלחה מכתב שבו הסבירה כי הוריה נישאו בנישואים נוצריים אורתודוקסים, אמה נקברה בבית קברות נוצרי ואביה היה צאצא למשפחה אריסטוקרטית ותיקה. . אחרי 1941 הקדישה עצמה בעיקר להוראת המשחק. עם תלמידיה נמנים מילן דמונז' (Mylene Demongeot), פרנסואה גרן (Guerin), ליז טופאר (Lise Topard) בשנת 1951 חזרה לבמה כדי לשחק בתפקיד הראשי של המחזה "קולומבה" מאת ז'אן אנוי שנכתב במיוחד בשבילה. המחזה הוצג אז 369 פעמים. גם בשנת 1952 קצרה ונטורה הצלחה במחזה "הוואלס של הטוריאדורים" מאת אנוי. ביתה האחרון בפריז היה ברחוב בוז'ון (Rue Baujon) מס. 12. בדומה לאמה, נפטרה מריה ונטורה עקב אי ספיקת כליות. היא הובאה לקבורה בגוש 10 בבית הקברות פאסי בפריז.
ב"קומדי פרנסז"
בשנים 1919–1938 שיחקה ב 56 תפקידי ראשיים, רובם במחזות קלאסיים
קישורים חיצוניים
Études littéraires françaises 31, Tübingen, Günter Narr Verlag, Paris, Éditions Place 1984 on Google books
מצחתה מתיאנתי
מצחֶתָה מתיאנֶתי (בגאורגית: მცხეთა-მთიანეთი) הוא מחוז במזרח גאורגיה. המחוז גובל מצפון ברוסיה, ממזרח בקאחתי, ממערב בכארתלי הפנימית ומדרום הוא גובל בכארתלי תחתית ובטביליסי רבתי. המחוז הוא חלק מהמחוז ההיסטורי כארתלי, והוא מחולק לחמש נפות: נפת אחלגורי, נפת דושתי, נפת תיאנתי, נפת מצחתה, נפת קאזבגי.
גאוגרפיה
האזור עשיר ומגוון מבחינת החי והצומח. בשטח המחוז נכללים שמורות הטבע שמורת הטבע של קאזבגי ושמורת הטבע של סאגוראמו. החלק הקידמי של ההרים מכוסה בעיקר בתערובת של שיחים קוצניים ועצים. עצי אלה לבנה ואלון נמצאים בעיקר בחלקים הנמוכים של ההרים כשעצי האשור בחלקים הגבוהים. ניתן גם למצוא סוגים שונים של עצים מחטניים יחד עם עצי אורן במחוז. שדות אלפיניים ותת-אלפיניים מעל לאזור המיוער של ההרים. שושנת העמקים הקווקזית ניתן למצוא בדרך כלל במדרונות הצפוניים של ההרים כאשר את הערער גדל על המדרונות הדרומיים. בחלקים מסוימים ניתן למצוא עצי שדר וצפצפות בכמויות קטנות כמו גם גבתונים צהובים וסוגים שונים של תבואה. בתוך היער מכוסה הקרע במספר סוגי מרבדי פרחים, בהם פעמוניות, ורדים ועוד.
שיחי היפופיאה נמצאים בעיקר בחורשת תרגי. החי במזרח המחוז כולל: יעלים קווקזיים הנמצאים בעיקר בחבסורתי. בחלק התחתון של אזור היערות ניתן עדיין למצוא איילים וכן טורפים כמו דוב חום, זאבים, שועלים, דלקים (ממשפחת הסמוריים), גיריות, סמורים ושונרים (במקרים נדירים). תנים, ארנבים וסנאים ניתן למצוא בעיקר ביערות שבחזית ההרים כשבערבות ניתן למצוא מספר רב של עכברים ונברנים.
ישנם מספר סוגי דגי מים מתוקים במחוז שנמצאים בנהרות המחוז. ביניהם: טרוטות, קרפיונים ואחרים.
היסטוריה
עד להכרזת העצמאות של גאורגיה, בשנת 1991, היה המחוז חלק מהמחוז ההיסטורי כארתלי.
בשטח המחוז נכללים את המחוזות ההיסטוריים:
חלוקת יישובים לפי גודל
שמאל|ממוזער|350px|מרחב הר קזבק והכפר [[סטפנצמינדה|קזבגי-סטפנצמינדה בצפון המחוז במבט ממלון רומס-הוטל]]
מושלי המחוז
1998 – קוֹבָּה בּוּצ'וּקוּרי 2002 – ארמָז שָמַנאוּרי 2004 - דוד בָּשאלישווילי 2004 – גיאורגי חאצ'ידזֶה 2005 – ואסיל מאר'לָפֶּרידזֶה 2008 - צֶזאר צ'וֹצֶ'לי
מערכת בידור במטוסי נוסעים
נגן ערוצי מוזיקה
אחת ממערכות ה-IFE הראשונות שהיו זמינות איפשרו לנוסעים להאזין למוזיקה תוך כדי טיסה. הנוסעים מאזינים למוזיקה באמצעות אוזניות אותם הם מקבלים ברוב הטיסות מבעוד מועד. על מנת להאזין למוזיקה הנוסעים צריכים לחבר את האוזניות למשענת היד שלהם. מערכות אלו מאפשרות לנוסעים גם לעבור בין ערוצים רבים שמנגנים מוזיקה מסוגות שונות ומאפשרים בכך לנוסעים לבחור את הערוץ עם הסוגה המוזיקלית המועדפת עליהם.
מסכים משותפים
מסכים משותפים (באנגלית: Shared TV's) הם מסכים המותקנים על התקרה של המטוס או שתלויים מעל למחיצה. מערכות אלו מנגנות סרט מסוים בו זמנית לכל נוסעי המטוס כאשר האופן היחד שבו הנוסעים יכולים להאזין לסרט היא על ידי בחירת ערוץ השמע הרלוונטי בנגן ערוץ המוזיקה שבמשענת היד והאזנה לערוץ זה באמצעות האוזניות. משום שכיום ישנם בחלק גדול מהמטוסים המודרניים מערכות IPV אישיות שמאפשרות לנוסעים לנגן סרטים שונים במסך אישי משלהם, במקרים הללו המסכים המשותפים מציגים בפני הנוסעים רק את הזמן שנותר עד להגעה ליעד ואת המהירות של המטוס.
מסכים אישיים
המסכים האישיים הם מסכים המותקנים בחלק האחורי של כל הכיסאות במטוס. המסכים האישיים מאפשרים בדרך כלל לנוסעים לנגן סרט מסוים או תוכנית טלוויזיה מסוימת מתוך רשימת גדולה של סרטים ותוכניות זמינות לצפייה, או לחלופין לשחק במשחק וידאו מסוים או לנגן מוזיקה מסוגה מוזיקלית מסוימת.
מערכות BYOD
מערכות BYOD מתבססות על מכשירים שמביאים איתם הנוסעים (כגון טלפון חכם, טאבלט). לפני הטיסה הנוסעים מתבקשים להתקין אפליקציה ייעודית, וההתקנה מבצעת באמצעות חיבור הנתונים של הנוסע (כגון חיבור סלולר או אינטרנט אלחוטי מחוץ למטוס). כאשר מגיע שלב הטיסה שבו מאושר לספק שירותי בידור בטיסה, מופעלות במטוס נקודות גישה שמאפשרות חיבור Wi-Fi אל מערכת הבידור. הפעלת האפליקציה מוודא שהמכשיר נמצא במצב טיסה כנדרש, ומתחברת באמצעות ה-Wi-Fi למערכת הבידור במטוס. האפליקציה מהווה צד לקוח אשר מתקשר עם שרת הנמצא במטוס עצמו, ומכיל את הספרייה של תוכני הבידור שמסופקים למשתמשים בזמן הטיסה, כגון משחקים, סרטים ותוכניות כוידאו על פי דרישה, דפי מידע אודות חברת התעופה ושירותים נוספים שלה, ומצלמות טלוויזיה במעגל סגור המציגות בשידור חי מבט על סביבת המטוס. שירותים אלו יכולים להינתן בחינם או בתשלום לפי שימוש, או בתשלום לפי משך זמן השימוש. בנוסף, שירותים אלו יכולים לבוא יחד עם חיבור אינטרנט לווייני המאפשר גלישה, צ'אט, דוא"ל וכו' הניתנים בתשלום נוסף או כחלק מחבילת הבידור.
דורון וייס
דורון וייס הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, שירת במשך 34 שנים בשירות הביטחון הכללי וכיהן כסגן ראש השב"כ.
ביוגרפיה
וייס הצטרף לשב"כ ב-1977, מילא בארגון שורת תפקידים בכירים בהם ראש מרחב צפון, ראש אגף משאבי אנוש, ראש אגף התכנון, ראש אגף המבצעים וסגן ראש הארגון. פרש מהשב"כ במאי 2011.
לאחר פרישתו מונה לדירקטור ברכבת ישראל ובנובמבר 2013 נבחר ליושב ראש הדירקטוריון, כיהן בתפקיד במשך כשנה.
וייס בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
הגלקסיה הננסית תנור
הגלקסיה הננסית תנור היא גלקסיה ננסית אליפסואידית שנמצאת בקבוצת הכוכבים תנור במרחק של כ-460,000 שנות אור ממערכת השמש. הגלקסיה התגלתה בשנת 1938 על ידי הארלו שייפלי והיא אחת מהגלקסיות האליפסואידיות הננסיות הראשונות שהתגלו. את הגלקסיה מקיפים שישה צבירים כדוריים, הבהיר שבהם הוא NGC 1049 שהתגלה כ-100 שנים קודם לכן על ידי ג'ון הרשל למרות שבהירות נראיתו היא רק מדרגה 12 בעוד שבהירות הגלקסיה היא מדרגה 7.4. הסיבה לכך היא שהגלקסיה נראית כמו אזור עשיר בכוכבים עמומים ביחס לסביבתה, אך צפיפות הכוכבים שבה נמוכה בהרבה מזו של הצבירים הכדוריים שסביבה.
משה גרטל
משה גרטל (נולד ב-29 במאי 1946) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, בכל המשחים בסגנון חופשי. החזיק בשיא הישראלי במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי במשך 7 שנים. בעל שתי מדליות ממשחקי אסיה, כסף וארד ובעל מדליות זהב וכסף מהמכביה. הוא עיתונאי, והיה שדרן ספורט וכתב בערוץ הראשון עד ליציאתו לפנסיה ביוני 2013. נוסף לכך, הוא אלוף העולם לוותיקים (70–74) במשחים ל-200 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-800 מטר חופשי (בודפשט 2017).
קריירת השחייה
גרטל נולד בשפיים וגדל ברמת יוחנן. הוא התחיל לשחות בגיל 8. התאמן בקבוצת השחייה של הפועל גוש זבולון תחת הדרכתו של המאמן יוסף טלקי (יוז'ו). הוא רקד בלט בקיבוץ משנות העשרה ועד העשרים, ביחד עם חבורה של חמישה חברי קיבוץ כהשלמה לשחייה ותפעול הגוף. בקיבוץ עבד שמונה שנים ברעית כבשים וחליבתן.
באליפות ישראל בשחייה למרחקים ארוכים שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר 1963 זכה גרטל במדליית זהב במשחה 1500 מטר בשיא אישי חדש של 19:59.0 דקות, לפני חבריו לקבוצה דני רבס (20:07.0 דקות) וקובי ריכטר (21:28.8 דקות).
גרטל נסע לאוניברסיטת ייל, בניו הייבן באוגוסט 1964 לאימוני שחייה במשך חמישה שבועות, במסגרת ההכנות לאולימפיאדת טוקיו. בתחרות שחייה שנערכה באוניברסיטה הוא קבע במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:38.1 דקות. לאחר שחזר ממחנה האימונים בארצות הברית ולא נכלל במשלחת לאולימפיאדה, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בקריית טבעון בספטמבר הוא זכה ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.5 שניות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.3 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי כשחיין ראשון קבע שיא ישראלי חדש של 2:08.7 דקות. בתחרות שנערכה בכפר המכבי באוקטובר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 57.8 שניות, שיפור לשיאו הישראלי של חברו לקבוצה עמית לובן (58.1 שניות).
בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965 לעיני 1500 צופים, זכה גרטל ב-3 מדליות כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:58.7 ביחד עם אורי רדליך, עמית לובן וגרשון שפע, במשחה שליחים 4X200 מטר חופשי ביחד עם אברהם מלמד, גרשון שפע ודן רבס בשיא ישראלי חדש של 8:55.5 דקות, אחרי ארצות הברית 8:32.6 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יורם שניידר, אברהם מלמד וגרשון שפע בשיא ישראלי חדש של 4:22.3 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:41.5 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים, בחיפה בספטמבר זכה גרטל במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:35.1 דקות (שיאו הקודם עמד על 4:36.6 דקות), במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.3 שניות, אחרי אברהם מלמד שקבע תוצאה איכותית של 58.9 שניות ולפני אורי רדליך (59.5 שניות). בשלב המוקדמות קבע גרטל שיא ישראלי חדש של 58.8 שניות. במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי כשחיין ראשון קבע גרטל שיא ישראלי חדש של 2:08.1 דקות (שיאו הקודם עמד על 2:08.3 דקות). בנוסף, הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחי השליחים עם שיאים ישראלים חדשים לאגודות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "בת גלים", בסוף ספטמבר 1966 לעיני 5000 צופים, זכה גרטל ב-3 מדליות זהב במשחים האישיים. במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 57.4 שניות, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה מתחת ל-58 שניות. במשחה זה נישבר השיא 3 פעמים בשלב המוקדמות, קודם על ידי ברוך צ'יש, אחר כך על ידי גרטל 58.4 שניות ולבסוף על ידי מלמד 58.2 שניות. במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:32.2 דקות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:07.3 דקות (שיאו הקודם עמד על 2:07.5 דקות). במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר אותה שנה זכה גרטל במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יורם שניידר, גרשון שפע ומלמד בשיא ישראלי חדש של 4:18.4 דקות. במשחה ל-100 מטר חופשי סיים גרטל במקום הרביעי בתוצאה של 57.6 שניות לאחר שפתח לאט משום שפסל בזינוק השני. בשלב המוקדמות קבע גרטל שיא ישראלי חדש של 56.7 שניות ועלה מהמקום השני, תוצאה זו הייתה מספיקה למדליית כסף. למשחה 200 מטר חופשי גרטל איחר בגלל פקק תנועה ולכן לא השתתף בגמר. גם איבונה טוביס החמיצה את משחה הגמר שלה, אך מלמד הצליח ברגע האחרון להגיע למשחה שלו.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "בת גלים" בספטמבר 1967 זכה גרטל במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 18:31.9 דקות (שיאו הקודם עמד על 18:44.5 דקות). תוך כדי משחה זה, הוא שיפר עוד שני שיאים ישראלים, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:44.1 דקות ובמשחה ל-1000 מטר חופשי בתוצאה של 12:15.4 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "בת גלים", בספטמבר 1968 כתחרות אחרונה לקביעת המינימום למשחקים האולימפיים זכה גרטל במדליית כסף בלבד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.7 דקות, אחרי אמנון קראוס הצעיר (2:05.5 דקות). לאחר מכן, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, קפץ גרטל ראשון וקבע תוצאה של 2:04.5 דקות, שהייתה טובה מהמינימום האולימפי. ההחלטה אם ישתתף באולימפיאדה הייתה נתונה לוועד האולימפי, וזה קבע כי גרטל לא עמד במינימום הנדרש להשתתפות באולימפיאדת מקסיקו, אף על פי שקבע פעמיים תוצאות טובות מהמינימום.
בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן לעיני אלפי צופים, בסוף יולי 1969 זכה גרטל במפתיע במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בשנת 1970 זכה גרטל במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב יעקובי, יואל קנדה ודן שטרן בתוצאה של 4:18.1 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.7 דקות.
הישגים בתחרויות שחייה למסטרס
גרטל משתתף בתחרויות שחייה לוותיקים ומחזיק בשיאי ישראל רבים בגילאים השונים.
באליפות אירופה בשחייה לוותיקים שנערכה בסלובניה באוגוסט 2007 זכה גרטל במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי לגילאי 60–64 בתוצאה של 5:17.52 דקות.
באליפות העולם בשחייה לוותיקים שנערכה באיטליה ביוני 2012 זכה גרטל במדליית הזהב במשחה 400 מטר חופשי לגילאי 65–69 בתוצאה 5:13.78 דקות, מאית אחת לפני ג'יימס דלסי האמריקאי. בנוסף זכה במדליות כסף במשחים ל-800 ו-200 מטר חופשי.
קריירה כשדרן ועיתונאי ספורט בטלוויזיה
גרטל עזב את הקיבוץ לטובת לימודי חינוך גופני בווירג'יניה המערבית שבארצות הברית במשך 7 שנים. כשחזר לארץ החל לעבוד בערוץ הראשון. בנוסף, עבד כדוגמן למשקה "אוזו מטקסה" ודגמן עם פנינה רוזנבלום. בערוץ הראשון שידר גרטל אירועי ספורט ובהם תחרויות שחיה באולימפיאדות ובאליפויות עולם, עד ליציאתו לפנסיה ביולי 2013. לאחר פרישתו מרשות השידור הצטרף לערוץ הספורט, ושידר עבורו מאולימפיאדת ריו 2016.
חייו האישיים
גרטל התחתן בגיל 40. הוא נשוי ואב לשני ילדים.
האריה, היונה ותרנגולת כחולה
"האריה, היונה ותרנגולת כחולה" הוא אלבום האולפן ה-28 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף המוזיקאי יוני רכטר, שיצא בספטמבר 1992.
זהו שיתוף הפעולה המלא הרביעי והאחרון של איינשטיין ורכטר, לאחר ששיתפו פעולה החל משנת 1976 באלבומים "האהבה פנים רבות לה", "משירי אברהם חלפי" ו"הייתי פעם ילד".
בחירת השירים לאלבום נערכה על ידי יוני רכטר, אתי אנטה ואיינשטיין בעצמו באמצעות איסוף שירים מכ-40 ספרים. כל שירי האלבום הולחנו ועובדו על ידי רכטר, למעט השיר "אמא שלי", שהוא למעשה עיבוד חדש וקצבי ללחן של שלום חנוך, שהופיע במקור באלבומם של איינשטיין וחנוך "פלסטלינה". חידוש נוסף שמבצע איינשטיין באלבום הוא לשיר "הילדה הכי יפה בגן", שהופיע במקור באלבום "הכבש השישה עשר" בביצועה של יהודית רביץ. רביץ עצמה מתארחת באלבום בשיר "תרנגולת כחולה".
בשירי האלבום נעשה שימוש בשירי ילדים מאת יהודה אטלס, נתן אלתרמן, חיה שנהב, יהונתן גפן ושלומית כהן-אסיף. איינשטיין כתב את השיר "אמא שלי" במשותף עם שלום חנוך. מילות השיר "השיר של דוקטור דוק" נלקחו מספרו של יהונתן גפן "ילד הכרובית".
הצילום על גבי עטיפת האלבום מציג את איינשטיין בעת צילומי סרט המערכונים ההומוריסטי "כבלים" משנת 1992, כשלצידו ניצב בנו אמיר, תמונה המרמזת על עבר מול עתיד. לדברי יוני רכטר, שמו של האלבום מבוסס על שמותיהם של איינשטיין ("אריה") ושל רכטר ("יונה"), בצירוף שמו של השיר "תרנגולת כחולה". במקור תוכנן לקרוא לאלבום "צ'ילדרן", אבל לאיינשטיין הפריע השימוש במילה אנגלית, והרעיון נגנז.
בעקבות ההצלחה של הקלטת "כמו גדולים" יצר איינשטיין ביחד עם יוני רכטר, מוני מושונוב וצבי שיסל, שגם השתתפו בקלטת הראשונה, בשנת 1993 קלטת המשך ל"כמו גדולים", ובה שירים רבים מאלבום זה.
בוהריים
בוהריים (נֶהגֶה: בוהוריים ומנוקד בָּהֳרַיִם; הלחם של בוקר + צוהריים), או בְּרַאנְץ' (מאנגלית: Brunch, הלחם של breakfast + lunch) היא ארוחה הנאכלת בשעות הבוקר המאוחרות, לרוב מחליפה הן את ארוחת הבוקר והן את ארוחת הצוהריים. כינוי נפוץ נוסף של הארוחה הוא בּוֹצְרַיִים, ולעיתים משתמשים גם בהלחם "ארוחת בֹּצֶר". המילונאי ראובן אלקלעי הציע את צירוף המילים ארוחת בָּ"ץ.
ארוחת בוהריים מוגשת לעיתים לאחר אירוע בוקר או לפני אירוע צוהריים, כגון אירועי ספורט או חתונות (כאשר הן נערכות בשעות היום).
יש מסעדות ובתי מלון המגישים בוהריים, לרוב בסגנון מזנון בשירות עצמי. מזנון כזה מכיל מאכלי ארוחת בוקר מקובלים, למשל ביצים, מאפים, פנקייקס, פירות, דגני בוקר, לחם, גבינות וכדומה. בנוסף, הוא עשוי לכלול סוגי מאכלים אחרים כגון פשטידות וקיש, צלי, דגים ופירות ים, סלטים, מרקים, ירקות ומבחר קינוחים.
בישראל בתי מלון רבים מגישים ארוחת בוקר העשויה לשמש כבוהריים מפני שהיא כוללת מזנון עשיר ומגוון מאוד. ארוחות בוקר בבתי קפה יכולות לשמש כבראנץ', בשל הגשתן לעיתים בשעות בוקר מאוחרות.
בניו יורק המונח "בראנץ'" משמש לתיאור ארוחה הכוללת מאכלי בוקר אך נאכלת בשעות אחר הצוהריים של ימי שבת וראשון. ארוחה זו, המכילה מאכלים שומניים רבים, משמשת לעיתים כתרופה לחמרמורת (הנג אובר) עבור מי שבילו עד שעות הלילה הקטנות בלילות שישי ושבת.
בצרפתית ובגרמנית, כמו בעברית, אומץ המונח "בראנץ'" אם כי לצידו משמשים גם מונחים בשפה המקומית.
בסין נהוגה ארוחת בוהריים המכונה יַם-צַ'ה בקנטונזית או יִן-צ'ה במנדרינית (סינית מפושטת: 饮茶, פין-יין: yǐn chá, יוטפנג: jam2 caa4, מילולית: "לשתות תה") בה מוגשות מגוון מנות קטנות לחלוקה, המכונות דים סאם, לצד תה. מקור ארוחת הים צ'ה בגואנגדונג, אך כיום נפוצה בבתי תה בכל רחבי סין והפזורה הסינית בעולם.
מחלף אשקלון צפון
מחלף אשקלון צפון הוא מחלף בסמוך ליישוב באר גנים שמחבר בין כביש 4 לדרך על שמו של ראש ממשלת ישראל לשעבר, יצחק רבין וכן דרך על ראש ממשלה נוסף, אריאל שרון. כבישי המחלף מתפקדים ככניסות הצפוניות של העיר אשקלון.
בניית המחלף היא חלק מתוכנית עיר היין באשקלון ומטרתו של המחלף היא לקהל על הכניסה והיציאה מאשקלון וכן על היוצאים והנכנסים ליישוב באר גנים, מלבד זאת גם יוקם גשר מעל מסילת לוד-אשקלון ובעקבות כך צפויים להתבטל מספר מפגשי רכבת שסמוכים לאזור המחלף וכן יבוטל צומת ניצנים, המחבר בין כביש 4 לכביש 232 (דבר אשר גורר ביקורת רבה מתושבי קיבוץ ניצנים שאף איימו בתגובה לחסום כבישים סמוכים כאקט מחאתי).
היסטוריה
באפריל 2015 אושרה הקמתה של שכונת "עיר היין" בצפון אשקלון, השכונה תכלול כ-9,500 יחידות דיור חדשות, מספר בתי ספר וכן פארק בשטח של כ-450 דונם. על מנת לתת מענה תחבורתי ראוי לשכונה הוחלט להקים כביש ומחלף שיחברו את השכונה לכביש 4, הקמת תחנת רכבת "עיר היין" וכן תחנה מרכזית שתשמש את תושבי השכונה.
במאי 2018 פורסם כי חברת "רמט" זכתה במרכז להקמת מחלף אשקלון צפון, עלות הקמתו של המחלף הוערכה בכ-120 מיליון שקלים.
בערך חודש לאחר מכן, החלו העבודות להקמת המחלף.
ביולי 2020 נחנך המחלף בטקס חגיגי, בנוכחות שרת התחבורה מירי רגב וכמה עשרות מוזמנים. במהלך הטקס הודתה השרה רגב שהפרה את הנחיות משרד הבריאות שבאו בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל, דבר זה גרר ביקורת רבה בציבור.
יום לאחר חניכת המחלף, נדרס צבי שפרץ לכביש בקרבת מקום לאור העובדה שלא הותקנה גדר באזור שתוכל למנוע מעבר בעלי חיים לכביש שתסכן את חייהם וחיי הנוסעים.
סטפן שצ'פוביץ'
סטפן שצ'פוביץ' (בסרבית-קירילית: Stefan Šćepović; נולד ב-10 בינואר 1990 בבלגרד) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ בא.א.ל. לימסול.
קריירת מועדונים
שצ'פוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של OFK בלגרד ובשנת עלה לקבוצה הבוגרת. בינואר הושאל לסמפדוריה מהסרייה א' האיטלקית, אך במדיה ערך שתי הופעות ליגה בלבד. בקיץ חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. לאחר שבתחילת העונה סבל מפציעה הושאל בינואר לקורטרייק. בספטמבר הגיע שצ'פוביץ' לישראל והושאל להפועל עכו. בעונה זו היה למלך השערים של הקבוצה עם 13 שערים ב-31 משחקים, וב-7 ביוני 2012 חתם על חוזה לשנתיים בפרטיזן בלגרד. במהלך העונה חזר לישראל והושאל למ.ס. אשדוד.
ביולי חתם שצ'פוביץ' לשלוש שנים בספורטינג חיחון מהליגה השנייה בספרד, והפך לשחקן הראשון בתולדות המועדון שמצליח לכבוש בכל חמשת משחקיו הראשונים. בספטמבר זכה בתואר שחקן החודש בליגה. ב-6 בפברואר 2014 האריך את חוזהו בחיחון עד. הוא סיים את העונה עם 22 שערים ב-39 הופעות.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם שצ'פוביץ' לארבע שנים בסלטיק, אלופת סקוטלנד. ב-23 באוקטובר 2014 הבקיע את השער הראשון שלו במועדון, במשחק נגד אסטרה ג'יורג'יו במסגרת הליגה האירופית. ב-26 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0-2 נגד קילמרנוק. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לחטאפה עד לסיום העונה.
ב-12 במרץ 2021, שצ'פוביץ' חתם במאלגה מהליגה הספרדית השנייה.
קריירה בין-לאומית
ב-29 בפברואר 2012 ערך שצ'פוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, במשחק ידידות נגד. ב-15 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
יצחק לופבן
יצחק לוּפְבַּן (לופבאן) (ט' באב תרמ"ח, 17 ביולי 1888, דֶּמְבִּיצַה, גליציה – ו' באלול תש"ח, 10 בספטמבר 1948, תל אביב) היה פוליטיקאי, עיתונאי ומסאי ישראלי, חבר הפועל הצעיר ומפא"י, עורך העיתון "הפועל הצעיר" מ-1923 ועד מותו. לופבן היה מראשי הדוברים בקו המתון, הפציפיסטי-כמעט של הפועל הצעיר (יחד עם דוד רמז, יוסף שפרינצק, אליעזר קפלן ופנחס לבון), והעקבי שבהם. במהלך 25 שנים כתב כמעט מדי שבוע מאמר פובליציסטי בראש עיתונו, והעמיד בכתיבתו אופוזיציה לראשי מפא"י מייצגי הקו האקטיביסטי כברל כצנלסון, דוד בן-גוריון ויצחק טבנקין. במאמריו השתמש בסרקזם מושחז ובשפה עשירה וחריפה ולעיתים בוטה, סגנון שהפך אותו לאדם מוערך אך בלתי אהוד על ידי יריביו הרבים במפלגתו ומחוצה לה.
תולדות חייו
לופבן נולד בעיירה דֶמְבִּיצַה (Dębica) שבמערב גליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. סבו, אבי-אביו, הדיין ר' יהודה לייב לופבן, היה מראשי הקהילה. בן לרחל לבית פולאנר ולאליקים (אליקום) גצל (געצל), שהיה. נולד למשפחה בת 7 ילדים, הבנות: חוה, חייצ'ה, פרידה. הבנים: ישראל, פנחס, מרדכי-יואל ויצחק. פרידה, יצחק וחוה (מראשוני קיבוץ מרחביה) שעלו לישראל הם היחידים שנותרו בחיים, שאר המשפחה שנשארה בפולין נספתה בשואה או בניסיון בריחה ממנה. הוא למד ב'חדר' ולאחר מכן בבית מדרש ליד קרקוב, ונודע כ"עילוי". למד באופן פרטי גם תרבות משכילית, שכללה היכרות מעמיקה עם כתבי גתה, רילקה, תומאס מאן והיינריך היינה, שאותו אהב במיוחד. ציטוטים מכתבים אלה ואחרים שובצו במסותיו ומאמריו. לופבן דיבר בהברה אשכנזית, וסבל מגמגום.
בגיל 16 ארגן אזכרה להרצל בבית הכנסת, על אף התנגדות גורמים בקהילה. ההתנגשות בין הצדדים הגיעה לכך שנאסר ל-24 שעות בעוון הפרת הסדר הציבורי. עוד בפולין הצטרף לסניף "השחר" לבחורי ישיבה, לציונות ולהשכלה עברית, שמרכזה היה בטרנוב. בשנת 1908 עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל עבד בתחילה כפועל חקלאי ביבנאל, והצטרף למפלגת "הפועל הצעיר". עד מהרה עבר לירושלים, ועבד יחד עם אליעזר בן-יהודה במערכת "הצבי", וכך רכש את השכלתו בתחום העיתונות והדפוס. ב-1910 נסע לשווייץ והיה שומע חופשי לפילוסופיה באוניברסיטת ציריך. ב-1912 חזר לארץ ישראל, ב-1914 החל לעבוד עם יוסף אהרונוביץ' במערכת "הפועל הצעיר" וב-1923 החליף אותו בתפקיד העורך, לאחר שחזר משליחות התנועה לפולין וגרמניה. לופבן היה לאחד מאנשי מפלגת הפועל הצעיר, אם כי מעולם לא היה בשורת ההנהגה העיקרית, וייצג אותה במספר קונגרסים ציוניים ובוועד הפועל של ההסתדרות. כמו כן היה חבר אספת הנבחרים וועדת החינוך של כנסת ישראל.
לופבן נישא ללאה (1893 – 15 בספטמבר 1950), מבנות העלייה השנייה. ב-1929 נולד לזוג בנם היחיד, הסופר והעיתונאי חזי לופבן, שלימים אימץ קו פוליטי הפוך בתכלית לזה של אביו.
לופבין חי בצניעות רבה וסגפנית, מיעט לצאת את בניין המערכת ואת העיר תל אביב ולא היה איש רעים. הוא ספג ביקורת על כך שלא ראה בעיניו את ארץ ישראל הנבנית ולא נטל חלק בעשייה פרט לכתיבה ביקורתית.
בספטמבר 1948, ארבעה חודשים בלבד לאחר קום המדינה ובשעה שבנו נלחם בחזית הנגב, נפטר בבית החולים בילינסון, לאחר שלושה שבועות של מחלה. בן שישים במותו, נקבר בבית הקברות טרומפלדור. רק לאחר מותו התפרסמו עליו דברים אוהדים מעל דפי העיתון "דבר".
יחסיו עם ברל כצנלסון
עם הקמת דבר, הוּצע לופבן על ידי "הפועל הצעיר" כעורך-שותף בעיתון ההסתדרותי לצידו של ברל כצנלסון, אך כצנלסון דחה זאת על הסף, תוך שהוא פוסל את לופבן באופן אישי. סיבת הטינה האישית העמוקה בין האישים אינה ברורה; ייתכן שהיה זה עקב מאמר של לופבן שתקף את כצנלסון על כך שייחס לתנועת אחדות העבודה את כל הישגי תנועת העבודה, תוך שהוא מוחק את קיומה והישגיה של תנועת הפועל הצעיר. מכל מקום, לופבן היה מבין הבודדים שערער על המוסכמה הקבועה שראתה בכצנלסון את המצפן המוסרי של תנועת הפועלים הציונית. על רקע זה כתב לופבן דיאלוג סאטירי מריר:
לופבן לא מחל על כבודו ובתגובה לפסילתו על ידי כצנלסון, פרסם בכ"ט בכסלו תרפ"ה מאמר בשם "הסברה", בו האשים את אנשי אחדות העבודה, ובהם כצנלסון, בניצול בימת ההסתדרות להשמצת הפועל הצעיר ולביטול זכויותיו ההיסטוריות מתקופת העלייה השנייה. להוכחת האשמותיו, ציטט דברים שאמרו לכאורה כצנלסון ובן-גוריון באותו שבוע. כצנלסון נעלב והכחיש את הדברים במכתב להפועל הצעיר. מערכת העיתון פרסמה את מכתבו, אך הוסיפה "הערת מערכת", שהכחישה את הכחשתו. בעקבות זאת, שלח כצנלסון לוועד הפועל של ההסתדרות מכתב התפטרות מתפקיד עורך העיתון, בנימוק שמאמרו של לופבן העיד על אי אמון בו מצד הפועל הצעיר. בעקבות ההתפטרות, החליט הוועד הפועל לתבוע את לופבן למשפט ההסתדרות על הטלת דופי בשליחיה. במועצת ההסתדרות הי"א שנערכה בינואר 1925, יצא חיים ארלוזורוב להגנתו של לופבן, אולם כצנלסון הוכר בה לבסוף כנציג כלל הציבור ונתמנה לעורך יחיד.
אופוזיציה לאקטיביזם
לופבן דגל בעמדה של מיתון השימוש באלימות ובאמצעים מיליטריסטיים, הן בשל הפן המוסרי הלקוי שבכך והן בשל הפן התועלתי:. לופבן הטיף בעד הבלגה והידברות ונגד השימוש באלימות הן בסכסוכים מול הערבים והן מול הבריטים. במיוחד הוקיע פעולות אלימות והתגרויות בבריטים שנעשו לאחר ספטמבר 1939, שעה שהאימפריה הבריטית עמדה בודדה למעשה מול גרמניה הנאצית והפשיזם. הוא ראה באנשי מפא"י (ובפרט באנשי סיעה ב' ו"ארבעת הגיסים": אליהו גולומב, דב הוז, שאול אביגור ומשה שרת) שריכזו את עיקר מעייניהם בתחום הביטחון כמעוותים את יסודות הציונות הסוציאליסטית הקונסטרוקטיבית, לפיה יש לעסוק בחקלאות ובבנייה ולא לאחוז נשק, פרט להגנה עצמית, וודאי לא להפוך אותו לעיקר, לסמל ולמרכז גאווה.
ביקורתו של לופבן הופנתה בעיקרה פנימה אל חברי מפלגתו האקטיביסטים, ובכללם ראשי המפלגה, אך גם – ובחריפות ניכרת ומשתלחת – נגד הרוויזיוניסטים. לדברי מאיר חזן, לופבן היה "העקבי, הנחרץ והמיליטנטי שבמתנגדיו של הרוויזיוניזם". הוא תקף את תנועת בית"ר, שבה ראה תנועת נוער פשיסטית מן הדגם שרווח אז באיטליה, את זאב ז'בוטינסקי כבן דמותו של מוסוליני ואת אחד העיתונאים שלהם נתן בשעתו במה בעיתונו עם עלותו לישראל, אב"א אחימאיר. הוא נקט בלשון משתלחת במיוחד בנוגעו בהתנהגות הציבורית של הרוויזיוניסטים – כלומר במצעדי הרחוב ומשמרות המחאה שלהם, שבמסגרתם הכו פועלים יהודים וערבים, ובפעולות החבלה של האצ"ל. ב-23 בספטמבר 1932 תיאר בשבועון "הפועל הצעיר" את הרוויזיוניסטים כ"ילדים המשחקים במגן-דוד-קרס (במקום "צלב-הקרס")". לופבן כינה אותם "פשיסטים", "צפעונים" ו"קן צרעות", במיוחד בתקופה הסוערת שקדמה לרצח ארלוזורוב ולאחריו. הוא תקף בחריפות אף את מי שניסה להושיט יד או למצוא פשרות עם הרוויזיוניסטים – בין אם היו אלו אישי תנועתו כגון יצחק בן-אהרן או ידידו מתקופת עבודתו ב"הצבי", איתמר בן-אב"י, שנתן במה בעיתונו "דואר היום" לאותם מרכיבים פשיסטיים ומיליטריסטיים לדבריו. בעקבות אירועי תקיפת ערבים על ידי יהודים בקיץ 1938, שבמסגרתה נהרגו עשרות ערבים, ראה צורך להתגונן כנגד עליית הפשיזם בציונות, וכתב:.
בתגובה, החליטו ראשי האקטיביסטים (אליהו גולומב, ישראל גלילי, יעקב דוסטרובסקי (דורי) ויצחק שדה) ללמד את לופבן לקח: למשרדי מערכת העיתון נשלחו עמוס בן-גוריון ומוטי (מוטק'ה) כהן (שכשנה לאחר מכן יימנה עם כ"ג יורדי הסירה) על מנת לסטור ללופבן על פניו. במשך שלושה חודשים לא יצא "הפועל הצעיר" לאור, אך בסופו של דבר חזר לופבן לערוך אותו. דוד בן-גוריון, שלא היה באותה שעה בישראל, זעם על התקרית, והעניש את יעקב דורי, שהתנדב לקחת על עצמו את מלוא האחריות, ביום מאסר.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אחותי קפצה כיתה
אחותי קפצה כיתה היא קומדיית מצבים ישראלית לנוער. הסדרה משודרת החל מ-26 בנובמבר 2017 בערוץ Kidz למנויי yes. בסדרה מככבים מאיה בכובסקי, בר מיניאלי, יובל סגל, עודד מנשה, טלי אורן, עומר חזן, עמית מורשת ויעל לבנטל. את הסדרה יצרה וכתבה חן קלימן-גל. ב-26 ביוני 2018 החלה הפקת העונה השנייה של הסדרה. הצילומים לעונה השנייה הסתיימו באוגוסט 2018, והעונה עלתה ב-4 בנובמבר 2018. הפקת העונה השלישית החלה ביולי 2019. דין הפנר הצטרפה לצוות השחקנים בעונה השלישית במקום גיה באר גורביץ'.
החל מה- 12 בינואר 2021 הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בערוץ ZOOM למנויי yes.
רקע העלילה
מיכל מתחילה ללמוד בתיכון, אלא שאחותה הקטנה רוני, הקטנה ממנה בשנתיים וחכמה ממנה, קופצת שתי כיתות ולומדת איתה באותה כיתה, מה שגורם למצבים מוזרים, מביכים ובעיקר מצחיקים.
קווין פולאנד
קווין פולאנד (בגרמנית: Kevin Volland, נולד ב-30 ביולי 1992 במרקטאוברדורף שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ באוניון ברלין ובנבחרת גרמניה.
הופנהיים
פולאנד החל לשחק בהופנהיים בעונת 2012/13. את שערו הראשון בקבוצה במסגרת הבונדסליגה הבקיע בניצחון 2–3 על שאלקה 04 בנובמבר 2012. פולאנד הבקיע בעונתו הראשונה בהופנהיים שישה שערי ליגה, אך הקבוצה ניצלה מירידה במחזור האחרון על חודה של נקודה לאחר שהשיגה שלושה ניצחונות רצופים בשלושת מחזורי הסיום, והבטיחה מקום במבחני הירידה והעלייה לבונדסליגה, בו ניצחה את קייזרסלאוטרן. שתי העונות הבאות של פולאנד בהופנהיים היו טובות הרבה יותר. בעונת 2013/14 הבקיע פולאנד 11 שערי ליגה והיה חלק מההתקפה השלישית בטיבה בליגה, שהבקיעה 72 שערים, כאשר רק באיירן מינכן ובורוסיה דורטמונד הבקיעו יותר. בעונת 2014/15 הבקיע פולאנד 8 שערי ליגה, כשהוא נהנה בתקופה זו משיתוף פעולה התקפי עם אנתוני מודסט ורוברטו פירמינו. שני האחרונים עזבו את הקבוצה בקיץ 2015, ופולאנד נשאר בחוד של הופנהיים בעונת 2015/16, וצוותו אליו קווין קוראני ואדוארדו ורגאס.
באייר לברקוזן
ב-20 במאי 2016 חתם בבאייר לברקוזן על חוזה לחמש שנים תמורת 18 מיליון אירו ששולמו להופנהיים. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בהפסד המפתיע לשפורטפרוינדה לוטה מהליגה הגרמנית השלישית במסגרת הגביע הגרמני, במשחק שהסתיים בתוצאה 2-2 והוכרע בפנדלים.
מונקו
ב-2 בספטמבר 2020 חתם במונקו לארבע שנים.
אוניון ברלין
ב-17 באוגוסט 2023 חתם באוניון ברלין לשלוש שנים.
קריירה בינלאומית
פולאנד שיחק בכל נבחרות גרמניה הצעירות, וייצג את גרמניה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שנערכה בשנת 2015 בצ'כיה. פולאנד הבקיע בטורניר זה צמד נגד נבחרת דנמרק הצעירה, שהספיק לו כדי לזכות בנעל הכסף ולהיכנס לנבחרת מצטייני הטורניר, על אף שנבחרת גרמניה הצעירה הושפלה בחצי הגמר של הטורניר בתוצאה 0–5 מול נבחרת פורטוגל הצעירה.
במאי 2014 ערך פולאנד את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה הבוגרת, במשחק הכנה למונדיאל 2014 מול נבחרת פולין. עם זאת, פולאנד נופה מהסגל הסופי למונדיאל.
בנובמבר 2016 הבקיע פולאנד את שער הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה, בניצחון 0–8 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ובמאי 2021 זומן לסגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 2020.
המסע לעמק החלומות (סדרת טלוויזיה)
המסע לעמק החלומות (באנגלית: The Land Before Time) היא סדרת אנימציה אמריקאית מזיכיון המסע לעמק החלומות, ששודרה בשנים 2007–2008 למשך שתי עונות ו-26 פרקים באורך 23 דקות, והופצה בידי החברות סרטי יוניברסל ואמבלין אנטרטיינמנט.
הסדרה הוקרנה לראשונה בינואר 2007 בקנדה ברשת YTV וב-5 במרץ 2007 בארצות הברית ברשת Cartoon Network הופצה גם ל-DVD.
העלילה של הסדרה חלה בין הסרט ה-13 בסדרה, "המסע לעמק החלומות 13: חוכמת החברים", שהופץ בווידאו בנובמבר 2007, ולפני הסרט ה-14 והאחרון, "המסע לעמק החלומות 14: מסע האמיצים", שיצא ב-2016.
פרקי הסדרה
עונה 1:
עונה 2
ירגזי קרקעי
ירגזי קרקעי (שם מדעי: Pseudopodoces humilis) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים החיה במרכז אסיה ברחבי רמת טיבט, צפון הודו, בהוטן ונפאל. ציפור זו יחידה בסוגה. ירגזי זה כשמו מעדיף לצעוד או לקפץ על הקרקע מאשר לעוף. אורכו של הירגזי הקרקעי 19–20 ס"מ ומשקלו עד 48.5 גרם. הוא בעל עיניים גדולות, רגליים ארוכות, פלומה עבה ובהירה ומקור דק ושחור הכפוף מטה, מאפיינים יוצאי דופן בקרב ירגזיים. הירגזי הקרקעי נחשב שנים רבות למין הקטן ביותר של עורביים, וסווג לסוג (Podoces), אבל הועבר למשפחת הירגזיים בעקבות מחקרים מורפולוגיים וגנטיים.
מאפיינים חיצוניים
הירגזי הקרקעי הוא עוף קטן; אורכו של הירגזי הקרקעי 19–20 ס"מ ומשקלו עד 48.5 גרם. ראשו, גבו, וכנפיו חומים, וצידו התתחתון לבן עם מותניים בצבע בז' בהיר. הלחיים והעורף בהירים. יש לו פס לבן על נוצות ה-Alula. הזנב לבן בשוליו וחום־כהה במרכזו. המקור וכף הרגל אפורים כהים, וקשתית העין חומה כהה. הוא בעל עיניים גדולות, רגליים ארוכות, פלומה עבה ובהירה ומקור דק ושחור הכפוף מטה, מאפיינים יוצאי דופן בקרב ירגזיים. למין זה אין הבדלי זוויגים בולטים, אבל הצעירים שונים מהבוגרים בכך שהמקור וכף הרגל בהירים. אוכלוסיות מזרחיות נוטות להיות קטנות וכהות יותר. לירגזי קריאה שנשמעת "צ'יפ צ'יפ" בקול חלוש ושורק.
התנהגות
הירגזי הקרקעי מקנן בחללים, בהם מחילות מכרסמים נטושות, נקיקים או מנהרות שהירגזי חופר בעצמו בגדות וצוקים. הקן בנוי מעשב וטחב ומרופד בצמר ופרווה. הנקבה מטילה 4–6 ביצים לבנות בסוף מאי–יוני. שני ההורים מאכילים את הגוזלים, והפרחון נשארים תלויים בהורים גם לאחר יציאתם מהקן. בממוצע, בכל שנה ל-27.2% מהזוגות יש לפחות עוזר זכר אחד, מהם 83.7% הם פרטים בשנתם הראשונה שנשארו בטריטוריית ההורים. כ-89.6% מהעוזרים עזרו באופן חד־פעמי ולאחר מכן התרבו באופן עצמאי. ישנם יותר ירגזים זכרים מנקבות, ואחוזי ההישרדות השנתיים (50% בממוצע) ותוחלת החיים הקצרה (בממוצע 1.8 שנים), מצביעים על כך שהמחסור בבנות זוג גורם להתנהגות זו.