cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה וינינגר
"הביוגרפיה הלאומית היהודית הגדולה"
וינינגר למד בווינה בתקופה שבה נוסדו במרכז אירופה אגודות הסטודנטים הציוניות, התכנס הקונגרס הציוני הראשון ונוסדה ההסתדרות הציונית. וינינגר, שהצטרף לתנועה הציונית, נוכח לראות שחבריו הסטודנטים היהודים מלאים רגשי נחיתות אל מול הגויים ומתביישים במוצאם היהודי, לעיתים עד כדי אנטישמיות מופנמת. הוא ביקש להראות להם כי העם היהודי הוציא מתוכו אנשי שם רבים וגדולים: סופרים ומשוררים, אמנים, מדענים, רופאים, פוליטיקאים ומנהיגים, אנשי צבא ועוד; וכציוני, ביקש להוכיח כי היהודים הם עם שתרם רבות לעולם, ועל כן הוא ראוי לחיים לאומיים מתוקנים ולעצמאות לאומית. לפיכך החליט להכין "ביוגרפיה יהודית לאומית", שתקבץ ערכים רבים על האישים היהודים הבולטים לאורך הדורות – מעין פרויקט לאומי יהודי כדוגמת הלקסיקונים הלאומיים שראו אור באותה העת באירופה, כגון "לקסיקון ביוגרפי של האימפריה האוסטרית" () בן 60 הכרכים של קונסטנטין פון וּורְצְבַּך (Wurzbach), שהתפרסם לאורך המחצית השנייה של המאה ה-19. בראשית דרכו כתב על כך למקס נורדאו, מראשי התנועה הציונית, וזה השיב לו כי מדובר בפרויקט שעשוי להיות בעל ערך הן לאדם הפשוט והן לאיש האקדמיה. כבר בשבתו בווינה החל וינינגר לאסוף חומרים ביוגרפיים, והקדיש את מרבית שעות הפנאי שלו לעבודה מדעית ושיטתית. בשובו לבוקובינה, כתב לאנשי אקדמיה ולמוסדות מדעיים שסבר כי יוכלו לסייע לו בעבודתו, ביקש וקיבל חוות דעת על אילו אישים ראויים להופיע בלקסיקון, נסע לספריות וארכיונים, ליקט מידע מעיתונים ורכש אנציקלופדיות ופרסומים שונים.
בקיץ 1914 פרסם בהוצאה עצמית את הכרך הראשון של "לקסיקון ביוגרפי של אנשי-השם היהודים מכל הזמנים והארצות". בתום המלחמה, בשנת 1918, השלים וינינגר את מלאכת כתיבתם של שבעה כרכים. הוא ביקש לקבל גושפנקה אקדמית יהודית, ומסר את כתב היד לכמה מגדולי הדור בווינה – פרופ' הרב שמואל קרויס מבית המדרש לרבנים בווינה (לימים רקטור המוסד), לרב ד"ר דוד פויכטוונג (לימים הרב הראשי לווינה) ולפרופ' מקס נויבורגר. הללו קבעו כי הלקסיקון הוא "מפעל אדיר שיהיה לפאר עמנו, ויעורר אותו ללמוד את עברנו המפואר ולהתעניין בו... מפעל שכמוהו טרם נעשה אצלנו. עם כל הסמכות המדעית הנתונה בידינו, אנחנו ממליצים בכל לשון של המלצה לסייע בפרסום לקסיקון זה". כתב היד זכה לשבחים מאישים נוספים, בהם ד"ר יעקב יצחק נימירובר מרומניה, אך לא נמצא מי שיממן את הוצאתו לאור. לבסוף פגש וינינגר בסוחר גרביים יהודי אמיד מחמניץ שבסקסוניה שהסכים להשקיע 4,000 דולר בהוצאת הלקסיקון, אשר הספיקו להדפסת הכרך הראשון, בשנת 1925, שראה אור תחת הכותרת: "הביוגרפיה הלאומית היהודית הגדולה: קורות חייהם של גברים ונשים יהודים בולטים מכל הזמנים והארצות: ספר עזר לעם היהודי ולידידיו". וינינגר ציין כי הלקסיקון נועד לשמש "מפתח להבנת ההיסטוריה היהודית" דרך "ביוגרפיה של הגברים והנשים החשובים ביהדות". הלקסיקון זכה להערכה, ואת הדפסת הכרכים הבאים מימן וינינגר באמצעות החתמת כ-300 מנויים, ששילמו מראש. עד שנת 1936 ראו אור שבעת כרכי "הביוגרפיה הלאומית היהודית הגדולה", מאל"ף עד ת"ו.
הלקסיקון, שבראשיתו נועד להכיל כ-8,000 ערכים ביוגרפיים, מנה בסופו של דבר יותר מ-12,000 ערכים. נכללו בו גם אישים ממוצא יהודי, דהיינו אישים שרק אביהם יהודי, אישים שנטבלו בילדותם לנצרות או יהודים מומרים, כגון היינריך היינה והוגו פון הופמנסתאל. בראיון שנערך עמו בערוב ימיו, תלה זאת וינינגר בכך ש"ראש יהודי ודם יהודי עומדים לעולם, – אפילו יתנצר האיש מיליון פעם, זה לא יועיל לו".
הלקסיקון התבסס על מקורות בני-סמכא ככל הניתן. המקורות שבהם השתמש וינינגר מצוינים בסוף כל ערך, וכן בסוף כל כרך במקובץ. נראה כי עורכי "אנציקלופדיה יודאיקה" נעזרו בלקסיקון של וינינגר; הוצאת "אשכול" של נחום גולדמן הייתה בין מנוייו.
כשנכנס הצבא האדום לבוקובינה במלחמת העולם השנייה, הגיעו לביתו מדענים סובייטים בלוויית אנשי צבא ובחנו את ספריו וכתביו. כאשר מצאו תחת האות 'B' את הערך "לאון ברונשטיין" (טרוצקי), הציעו לווינינגר לגנוז מטעמי זהירות את הכרך כולו. לצד זאת, מלומדים סובייטים שהתעניינו בעבודתו הציעו לו את עזרתם בהספקת חומרים הדרושים לפועלו. לבקשתו, סופק לו חומר ביוגרפי רב ויקר-ערך על סופרים, אנשי אקדמיה, מדינאים וגנרלים יהודים בברית המועצות.
וינינגר התמיד לאורך השנים במחקרו, והוסיף לעדכן ולהרחיב את הלקסיקון. כשעלה לישראל הביא עמו את הלקסיקון וכ-50 ק"ג של חומר בכתב יד, המכיל יותר מ-15,000 ביוגרפיות נוספות, והוא המשיך בעבודתו בארץ אף בשנות ה-80 לחייו. חרף הבטחותיהם של אנשי האוניברסיטה העברית בירושלים שהכירו והעריכו את מפעלו, וינינגר לא זכה לתמיכה כספית משמעותית, ולא עלה בידו להוציא את "הביוגרפיה הלאומית" בתוספת הערכים שבכתב יד, או לתרגמה לעברית או אנגלית. גם את שאיפותיו להוציא לקסיקון ביוגרפי של אישים יהודים סובייטים, מונוגרפיה על מצביאים יהודים בצבאות העולם וכן מונוגרפיה על ההיסטוריה של יהודי גוּרָה הוּמוֹרָה, לא הצליח להביא לידי מימוש. חרף זאת, המגנום אופוס של וינינגר – "הביוגרפיה הלאומית היהודית הגדולה", בת כ-4,500 עמודים, פרי עבודתו של מחבר יחיד, שפעל ללא תמיכה מסודרת – נותרה הלקסיקון הביוגרפי היהודי הגדול ביותר שיצא עד כה.
קישורים חיצוניים
ביקורות בנות הזמן על הלקסיקון:
מפרי עטו:
דיל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קונסול מערכת
קונסול מערכת (ידוע גם בשמות קונסול מחשב, קונסול שורש, קונסול מפעיל, או בקיצור קונסול) הוא התקן פיזי להצגת והכנסת  הודעות טקסט, הקשורות לניהול מערכת ממוחשבת.
הקונסול נפוץ לניהול ביוס, מנהל אתחול, ואת מערכת ה-init ויומן המערכת (syslog), בליבת מערכת ההפעלה. הקונסול הוא התקן פיזי המכיל צג ומקלדת, ובאופן מסורתי מסוף מחשב טקסטואלי, אך ייתכן גם מסוף גרפי. קונסול מערכת מתנהל כשעליו מסוף מחשב, ושניהם יכולים ליישם באופן מופשט, קונסולים וירטואליים, ומדמי מסופים. כיום תקשורת עם קונסול מערכת מתבצעת בדרך כלל בצורה מופשטת על ידי הזרמים הסטנדרטיים (stdin, stdout, ו- stderr) אך היא יכולה גם להתבצע באופן מותאם אישית למערכת מסוימת כמו לליבת מערכת ההפעלה.
Tick-Tock (שיר של אלבינה גרצ'יץ')
רקע
ב-17 בפברואר 2020, דמיר קדז'ו ניצח בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2020, ונבחר לייצג את ארצו בתחרות עם השיר "Divlji vjetre". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. לאחר מכן, רשות השידור הקרואטית הודיעה כי קדז'ו לא ייצג את מדינתו באירוויזיון 2021, וכי המדינה תערוך קדם. ב-26 באוקטובר 2020, רשות השידור הקרואטית פתחה את ההרשמה לקדם, שנסגרה ב-10 בדצמבר. ב-13 בפברואר 2021, השיר "Tick-Tock" זכה בקדם עם 198 נקודות, ונבחר לייצג את קרואטיה באירוויזיון 2021.
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, גרצ'יץ' ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות וכשלה בניסיון להעפיל לגמר. השיר היה השיר הראשון שהצבעות חבר השופטים והקהל היו בעשירייה הראשונה, שלא העפיל לגמר.
טריצרומריקס
טריצרומריקס (שם מדעי: Triceromeryx; מילולית: "ראם בעל 3 קרניים") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים, שחי באירופה בתחילת המיוקן לפני 16.9 עד 16 מיליון שנה מזמננו - כך שעל פי הממצאים הוא התקיים פחות ממיליון שנה. סוג זה הוא קרובו של האמפלומריקס, וניתן להתבלבל ביניהם בקלות. הוא הוגדר ב-1946 בידי וייאלטה קומלה (Villalta Commela) קרוספונט פיירו (Crusafont Pairó) ולבוקט (Lavocat). ממצאיו התגלו סמוך לעיר סרגוסה שבצפון-מזרח ספרד משרידים חלקיים של הגולגולת בעיקר.
יונק זה דמה במראהו לג'ירף מעט, ובמקור הוא שויך למשפחת הג'ירפיים, אך ב-2007 הועבר למשפחת הפלאומרכיים, שהיו קרובי הג'ירפיים. יונק זה היה בעל קרניים מוזרות שבלטו מעצם המצח והשתפעו מעלה לצדדים כקרני איילים. המבנה הזכיר את הדינוזאורים הצרטופסיים כמו הסטירקוזאורוס, דבר ייחודי מאוד ליונקים. הוא היה גם בעל ניבים כמו של אייל מושק, והיה צמחוני עקב מבנה השיניים הטוחנות הגדולות.
הוא התקיים לאורך אירופה של תחילת המיוקן ביערות לצד מינים קרובים של מכפילי פרסה וכן מיני פילאים וטורפים שונים.
מיכאל עמיר
ד"ר מיכאל עמיר (במקור: מִישוּ וייסמן) (1892 - 16 ביוני 1954) היה משפטן, עורך דין, מדינאי ודיפלומט, מנהיג ציוני ברומניה, מחברי הפרלמנט הרומני מטעם המפלגה היהודית הרומנית. עלה לארץ ישראל ב-1940, ולאחר קום המדינה כיהן כציר ישראל הראשון במדינות בנלוקס (בלגיה, הולנד ולוקסמבורג).
תולדות חייו
עמיר נולד בשם מישו וייסמן בשנת 1892 בכפר סמוך לפיאטרה ניאמץ ברומניה, במשפחת סוחרים עניים. ב-1906, כשהיה בן 13, רצה אביו לעשותו זבן בחנותו כאחיו הגדולים, אך מנהל בית הספר הכפרי, שהכיר בכישרונותיו הרבים, שכנע את אביו לשולחו ללמוד בבית ספר תיכון בעיר הקרובה פיאטרה ניאמץ. כשעבר לעיר החל ללמוד עברית אצל מאיר יחזקאל סגל. עד מהרה הפך לאחד מהפעילים הבולטים ב"צעירי ציון" בעיר בזכות נאומיו כובשי הלב. בשנות לימודיו בתיכון סבל רבות מאנטישמיות הן מהמורים והן מחבריו לספסל הלימודים, ולא פעם איימו עליו שיסלקו אותו מבית הספר בגין פעולותיו הציוניות.
בשובו לרומניה התיישב בקישינוב ועד מהרה קנה לעצמו שם כאחד הבולטים שבעורכי הדין. הופעותיו בבתי המשפט זכו לביטויי הערכה מצד המשפטנים הטובים ביותר והכול הודו כי לכך נוצר. לא היה מעשה ציוני ארגוני, תרבותי וכספי שווייסמן לא היה בין ראשי המדברים והמתנדבים לטובתו, אך כישרונותיו והצלחותיו עוררו קנאה גדולה בקרב "אילי" הפוליטיקה שראו בו מתחרה, ולא פעם היו חייו בסכנה.
ב-1931 עד 1933 היה נשיא הפדרציה הציונית, ובשנים 1933-1932 היה חבר בית הנבחרים הרומני מטעם המפלגה היהודית הרומנית.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו טלה, בתו פנינה עמיר-זמיר ובנו (שנפל בקרב במבצע מוות לפולש במלחמת העצמאות בשירותו בפלמ"ח בחטיבת הנגב), היה לעורך דין בתל אביב. בשנים 1948–1950 היה נציג ישראל במדינות בנלוקס (בלגיה, לוקסמבורג והולנד). כמקובל אז, עברת את שמו ל"מיכאל עמיר". ב-10 במאי 1949 כתב להנהלת משרד החוץ כי התחוללה התאוששות מדהימה של המשק בגרמניה המערבית, ואפשר היה להניח שכוחה לעמוד בתשלום פיצויים, וכי "זו העת להגיש חשבון לפיצויים על כל ההרס שנגרם, על כל העושק שבוצע ועל כל הרכוש שנשדד". כעבור שנה וחצי חזר על הצעתו זו ביתר תוקף.
בשנים 1950–1954 היה ציר ישראל הראשון במדינות בנלוקס.
נפטר ב-1954 בהאג שבהולנד מדום לב לאחר שנאם בפתיחת התערוכה "ארץ התנ"ך". בן 62 במותו. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. בהלווייתו אמר ראש הממשלה ושר החוץ משה שרת "כי מיכאל עמיר ז"ל עשה בשנותיו האחרונות את שליחותו בשל הכישרונות המצוינים הדרושים לכהונה זאת".
על שמו "בית מיכאל עמיר" בקיבוץ צובה.
אנרגיית פרמי
בפיזיקה של חומר מעובה, אנרגיית פרמי (מסומנת לרוב כ-E_F או ) היא האנרגיה של רמת האנרגיה המאוכלסת הגבוהה ביותר במערכת פרמיונים בטמפרטורת האפס המוחלט. זוהי גם האנרגיה הנדרשת להוספת חלקיק למערכת, כלומר הפוטנציאל הכימי של המערכת, בטמפרטורת אפס קלווין. בטמפרטורה גבוהה מאפס הפוטנציאל הכימי שונה מאנרגיית פרמי. אנרגיית פרמי קרויה על שמו של אנריקו פרמי.
לאנרגיה זו חשיבות רבה בפיזיקה, שכן רמת פרמי של מוצק קובעת את המוליכות החשמלית שלו: בגביש, מבנה הפסים מתאר את רמות האנרגיה כפסים שבהם יש רצף של רמות (פסי הולכה), (פסי ערכיות) ופסים ללא רמות (פסים אסורים) לסירוגין. כאשר רמת פרמי של חומר מסוים נמצאת בפס ההולכה, החומר מוליך. כאשר רמת פרמי נמצאת בפס אסור, החומר מבודד או מוליך למחצה, כתלות בגודל פער האנרגיה בין רמת הערכיות שמתחת לרמת פרמי לרמת ההולכה שמעליה.
האנרגיה הממוצעת עבור גז תלת־ממדי של פרמיונים מנוון לא יחסותי:
לפגוע ולהחטיא
במרכז העלילה נמצאת רוצחת שכירה שנולדה ביולוגית כגבר, עברה ניתוח לשינוי מין ונודע לה שיש לה בן מעברה כגבר, הסדרה מתארת את ניסיונותיה לנהל חיים יחד עם ילדיה של האשה שהייתה בת הזוג שלה בעבר והשילוב של הורות ומקצוע הרצח.
עקרבנונאים
עקרבנונאים (שם מדעי: Scorpaeniformes) היא סדרה מגוונת מאוד של דגים מקריני סנפיר. זוהי אחת מחמש הסדרות הגדולות ביותר בקרב דגי הגרם. היא מכילה כ-35 משפחות, בהן מעל ל-1,320 מינים.
עקרבנונאים הם דגים טורפים, הניזונים בעיקר מסרטנאים ודגים קטנים יותר. רוב המינים חיים בקרבה לקרקעית, במים רדודים יחסית, אף על פי שישנם מינים החיים במים עמוקים, בעמודת המים, ואפילו במים מתוקים. לרוב הם בעלי ראש קוצני וסנפירי חזה וזנב מעוגלים. אורכם של רוב המינים קטן מ-30 ס"מ, אולם טווח הגדלים בין המינים נע בין משפחת הכרבולניים, העשויים להגיע לאורך של 20 ס"מ, ועד לבני משפחת דגי פחם, שאורכם מגיע ל-1.8 מטרים ומשקלם ל-90 ק"ג.
מיון
חלוקת העקרבנונאים למשפחות אינה מיושבת באופן סופי על ידי המדענים, וכרגע נעה בין 26 ל-35 משפחות.
סדרה עקרבנונאים (Scorpaeniformes)
איגוד תעשיית ההקלטות הפיני
איגוד תעשיית ההקלטות הפיני (בפינית: Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajat ÄKT; ובקיצור: Musiikkituottajat; ידוע כ-IFPI Finland) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות בפינלנד. האיגוד הוקם בשנת 1994 והוא מעניק תעודות על מכירות של שירים, אלבומים ואלבומי וידאו במדינה.
תעודות על מכירות
להלן המכירות:
אלבומים
זהב
פלטינה
יהלום
סינגלים
זהב
פלטינה
אל-חודיידה (עיר)
אל-חוּדַיידַה (בערבית: الحديدة) היא עיר נמל במערב תימן, היא העיר המרכזית של מחוז אל-חודיידה ומונה כ-500,000 תושבים.
היסטוריה
ב-1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה, כוחות של הקיסרות הגרמנית בהובלת הפרייהר אוטמאר פון-שטוצינגן הקימו תחנה אלחוטית באל-חודיידה, אשר שימשה במהלך המרד הערבי להעביר תקשורת מקונסטנטינופול למזרח אפריקה הגרמנית כמו גם לשידור תעמולה לסודאן, סומלילנד הבריטית ואתיופיה.
אחרי השרפה הגדולה שאירעה בינואר 1961 אשר החריבה חלקים נרחבים מהעיר, היא נבנתה מחדש, ובמיוחד מתקני הנמל, בעזרת סיוע סובייטי. כביש מהיר לצנעא, עיר הבירה, הושלם ב-1961. בשנות ה-70 וה-80 היה גם בסיס ימי של הסובייטים במקום.
באוקטובר 2014 השתלטו מורדים חות'ים, ללא התנגדות כמעט, על העיר כחלק ממאבק להפיכה כללית בתימן. באותו זמן הייתה אל-חודיידה העיר הרביעית בגודלה בתימן.
מיכאל ברנר
מיכאל ברנר (נולד ב-4 בינואר 1964 בוויידן) הוא פרופסור להיסטוריה של היהדות והיסטוריה ישראלית בתרבות באוניברסיטת מינכן ופרסם ספרים ומאמרים בנושאים אלה. ברנר חיבר שמונה ספרים על היסטוריה יהודית, שתורגמו לשתיים עשרה שפות והוא עורך שותף של שמונה עשר ספרים. הוא ממלא תפקידי הוראה הן באוניברסיטת מינכן והן באמריקן יוניברסיטי.
ביוגרפיה
ברנר למד באוניברסיטה ובמרכז למדעי היהדות היידלברג, באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. את עבודת הגמר שלו כתב באוניברסיטת קולומביה על התרבות היהודית ברפובליקת ויימאר. מ-1993 עד 1994 הוא היה עוזר פרופסור באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון ומ-1994 עד 1997 באוניברסיטת ברנדייס. מאז 1997 הוא לימד כיו"ר להיסטוריה ותרבות יהודית באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. מאז 2013 הוא גם מכהן כיו"ר סימור וליליאן אבנסון ללימודי ישראל באוניברסיטה האמריקאית, וושינגטון הבירה. הוא היה פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות, ביניהן ברקלי, סטנפורד, ג'ונס הופקינס, חיפה, אוניברסיטת מרכז אירופה בבודפשט וב-ETH בציריך.
ברנר, הנוקט לעיתים קרובות עמדות בנושאים ציבוריים, הוא חסיד של מוסלמי לתפקיד הנשיא הפדרלי. בשנת 2016 הוא תמך בפובליציסט נאביד קרמני, שאותו תיאר כ"הקול המעניין ביותר בגרמניה". הוא גם נחשב למבקר בולט של מפלגת "אלטרנטיבה לגרמניה" (AfD), שנגדה התבטא לא פעם.
ברנר התפרסם גם דרך מחקריו על קורט אייזנר הסוציאליסט. על פעילותם הפוליטית של יהודים שמאלנים רבים למען הרפובליקה הסובייטית, כתב ברנר: "רבים מהם ראו בסוציאליזם הזדמנות להימלט ממצוקתם החברתית".
פרסים והוכרה
בשנת 1981 זכה מיכאל ברנר בפרס הראשון של תחרות ההיסטוריה של הנשיא הפדרלי בגרמניה בקרב 13,000 מתחרים.
בשנים 1998 עד 2009 ברנר כיהן כיו"ר הוועד האקדמי של מכון ליאו בק בגרמניה. בשנת 2013 הוא מונה לנשיא הבינלאומי של מכון ליאו בק. מאז 2009 הוא נבחר לעמית של האקדמיה הבווארית למדעים ומדעי הרוח, מאז 2012 של האקדמיה נאציונלה וירג'יליאנה במנטובה, ומאז 2014 של האקדמיה האמריקאית למחקר יהודי. ב-20 בנובמבר 2014 שר המשפטים הגרמני הייקו מאס העניק לברנר את העיטור הגבוה ביותר בגרמניה, צלב ההצטיינות הפדרלי במהלך טקס במכון ליאו בק. ב-7 בדצמבר 2020, וינה הודיעה על הקמת פרס סאלו וו. וז'נט מ. ברון למצוינות אקדמית במחקר על החוויה היהודית, כאשר הפרס הוענק לברנר כחתן הפרס הבכיר הראשון, תוך ציון עבודתו האקדמית וניסיונו החי בגישור בין ארצות הברית לאירופה.
סן לורנצו (רומא)
סן לורנצו (באיטלקית: San Lorenzo) הוא רובע ברומא בירת איטליה. אוכלוסייתו מונה כ-9,000 תושבים. ב-19 ביולי 1943 הופצץ הרובע בהפצצה אווירית על ידי בעלות הברית ונפגע קשות. בהפצצות נהרגו כ-3,000 איש, מהם זוהו 1,377, וכן כ-11,000 פצועים.
עד היום מתקיים ב-19 ביולי בכל שנה טקס לציון הפצצת סן לורנצו, למרות שהיו עוד מספר רבעים שהופצצו ברומא בתאריכים אחרים.
הרובע שהיה ברובו מאוכלס על ידי פועלי רכבת ואנשי המעמד הנמוך, מאכלס כיום סטודנטים רבים בעיקר בשל קרבתו לאוניברסיטה "לה ספיאנצה" ולבית החולים שלה פוליקליניקו אומברטו I.
נס מילאנו
נס מילאנו הוא כינוי לסדרת אירועים שהביאו לשני ניצחונות מפתיעים של קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל והובילו לזכייתה המפתיעה באליפות היורוליג בשנת 2014.
המשחק הראשון בו ניצחה מכבי תל אביב את קבוצת אולימפיה מילאנו בשלב ההצלבה של היורוליג מכונה "נס מילאנו הראשון", והמשחק השני בו ניצחה מכבי את צסק"א מוסקבה בחצי גמר הפיינל פור שהתקיים במילאנו מכונה "נס מילאנו השני".
רקע
עד לסדרת האירועים שהובילו בסופו של דבר לזכייתה של מכבי תל אביב בגביע אירופה, נחשבה עונת 2013–2014 ככישלון עבור קבוצת מכבי תל אביב, ב-23 במרץ 2014 הקבוצה הפסידה להפועל ירושלים בהפרש הגבוה ביותר בביתה עד לאותה עת, בתוצאה 93-65, כמו כן, ספגה מכבי הפסדים מביכים לעירוני נס ציונה והובסה בתוצאה 100-65 על ידי קבוצת צסק"א מוסקבה במה שהיווה את ההפסד הגבוה ביותר של הקבוצה מאז 1976.
לפי הפרסומים בתקשורת עמד במהלך העונה מאמנה של מכבי תל אביב דייוויד בלאט בפני פיטורים, כשרק חזרה מפיגור 15 נקודות לניצחון מול הפועל אילת מנעה את פיטוריו.
לסדרת רבע גמר היורוליג העפילה מכבי תל אביב מהמקום השלישי בבית שמינית הגמר, כשהיא ללא יתרון ביתיות והגיעה לסדרה מול אולימפיה מילאנו שמשחקי חצי הגמר והגמר היו עתידים להתקיים באולמה הביתי, המדיולאנום פורום ונחשבה כבעלת הסיכויים הגבוהים יותר להעפלה על חשבון מכבי תל אביב.
נס מילאנו הראשון
משחקה הראשון בסדרת רבע גמר היורוליג, הנערכת בשיטת הטוב מחמישה משחקים, התקיים ב-16 באפריל באולמה הביתי של אולימפיה מילאנו. לאורך כמעט כל המשחק הובילה מילאנו על מכבי תל אביב, כשההפרש מגיע ל-12 נקודות כדקה וחצי לתום המשחק. בסדרת מהלכים צימקו שחקני מכבי, בהובלת ריקי היקמן וטייריס רייס, את התוצאה עד לפיגור שבע נקודות חצי דקה לסיום.
32 שניות לפני תום המועד החוקי, כשהתוצאה עומדת על 84-77 לטובת מילאנו, היקמן קלע שלשה תוך 3 שניות, לאחר עבירה מהירה של מכבי וקליעה של אחת משתי זריקות העונשין של שחקן מילאנו, קרטיס ג'רלס. בהוצאת הכדור של מכבי לאחר הקליעה סחט שחקן מכבי טייריס רייס עבירה בלתי ספורטיבית מניקולו מלי, ביציאה להתקפה מתפרצת 28 שנייות לסיום. רייס קלע את 2 זריקות העונשין ובהתקפה שלאחר מכן סחט עברה ושוב קלע את 2 הזריקות. כשהתוצאה עומדת על 85-84, ביצעה מכבי עברה מהירה על דניאל האקט על מנת למנוע כדרור של מילאנו עד תום הזמן. האקט החטיא את הזריקה הראשונה וקלע את השנייה. מכבי יצאה להתקפה שהסתיימה בסל ועבירה על רייס. 11 שניות לתום המועד החוקי, רייס קלע את זריקת העונשין ומכבי עלתה ליתרון של 87-86. ב-11 השניות שנותרו, נחסם פעם אחת שחקן מילאנו קית' לנגפורד על ידי אלכס טיוס, אך שבע עשיריות השנייה לפני תום המועד החוקי, סחט לאנגפורד עבירה מריקי היקמן וזכה ל-2 זריקות עונשין. ללנגפורד הייתה אפשרות לנצח את המשחק עבור האיטלקים, אך הוא החטיא את הזריקה השנייה וכפה הארכה. בהארכה ניצחה מכבי 101-99 ועלתה ליתרון 1-0 בסדרה, כשהיא משיגה את יתרון הביתיות ונישאת על גבי המומנטום שצברה כתוצאה מהחזרה מהפרש גדול כל כך, בזמן כה קצר.
במשחקה השני במילאנו הפסידה מכבי בתוצאה 91-77, אך בשני משחקיה הביתיים בהיכל הספורט יד אליהו ניצחה 75-63 ו-86-66 והעפילה לפיינל פור במילאנו.
נס מילאנו השני
לפיינל פור במילאנו העפילה מכבי לאחר שגברה במפתיע על אולימפיה מילאנו בסדרת רבע הגמר. מכבי נחשבה לפי רוב הפרשנויות כבעלת סיכויים נמוכים מאוד לזכות בגביע, כשבחצי הגמר היא מתמודדת מול צסק"א מוסקבה העשירה שהביסה אותה פעמיים במפגשיהם בבית שמינית הגמר. במשחק הראשון אף הובסה מכבי ב-35 נקודות, במה שהיה הפסדה הגבוה ביותר מאז 1976.
משחק חצי הגמר נערך במילאנו ביום שישי, ה-16 במאי. בפתיחת המשחק התנדנדה התוצאה בין הקבוצות, אך במהלך הרבעים השני והשלישי פתחו הרוסים פער שהגיע לשיאו עם יתרון 15 נקודות, 55-40, דקה לתום הרבע השלישי.
במהלך הרבע הרביעי והאחרון נגסה מכבי בפער והצליחה לצמקו עד לפיגור 2 נקודות, אך לא הצליחה לעלות ליתרון. 19 שניות לתום המשחק קלע האמריקני סוני וימס סל שהעלה את הרוסים ליתרון 4 נקודות, 67-63. מאמן מכבי דייוויד בלאט נטל פסק זמן ובחזרה ממנו קלע דייוויד בלו שלשה לזכות מכבי, שצימקה את הפער לכדי נקודה אחת בלבד, 13 שניות לתום המשחק. המאמן האיטלקי אטורה מסינה נטל פסק זמן, שבחזרה ממנו התמהמהו שחקני מכבי בביצוע עברה שתעצור את השעון, אך ויקטור חריאפה איבד את הכדור לבלו שמסר כדור מהיר לטייריס רייס. רייס קלע סל 5 שניות לסיום המשחק והעלה את מכבי ליתרון 68-67, שהיה ליתרון הראשון שלה במשחק מאז דקת הפתיחה. לרוסים הייתה עוד הזדמנות לנצח את המשחק, אך סוני וימס החטיא זריקה מחוץ לקשת השלוש עם שריקת הסיום.
מכבי העפילה לגמר היורוליג בו ניצחה את ריאל מדריד בתוצאה 98-86, בתום הארכה.
האופטמן
האופטמן (בגרמנית: Hauptmann) היא מילה בגרמנית המתורגמת בדרך כלל כקפטן בצבאות הגרמני, האוסטרי, והשווייצרי. הדרגה היא שוות ערך לדרגת קפטן בצבא הבריטי ובצבא ארצות הברית, והיא מדורגת כ-OF-2 בנאט"ו.
היסטוריה
כיום Haupt משמעותה 'ראשית', אולם במקור משמעותה הייתה 'ראש', כלומר Hauptmann מילולית פירושה "האדם הראש", שהוא גם השורש האטימולוגי של קפטן (מלטינית caput, 'ראש'). באופן כללי יותר, המילה יכולה לשמש לציון ראש של כל קבוצת אנשים באופן היררכי, על פי רוב, כמילה מורכבת. לדוגמה, Feuerwehrhauptmann משמעותה הקפטן של מכבי אש, ואילו Räuberhauptmann מציין מנהיג של כנופיית שודדים.
תארים אוסטריים וגרמניים רשמיים המשלבים את המילה כוללים Landeshauptmann, Bezirkshauptmann, Burghauptmann וBerghauptmann. בסקסוניה במהלך רפובליקת ויימאר, את התארים Kreishauptmann ו-Amtshauptmann נשאו עובדי מדינה בכירים.
Hauptmann (מגרמנית גבוהה מוקדמת Heubtmann) מזוהה עם המילה השוודית hövitsman, אשר גם משמעותה במקור הייתה "האדם הראש" או "האדם בראש", והיא קשורה קשר הדוק לhövding, כלומר "מנהיג". מאז ימי הביניים, שני התארים שימשו למנהיגי מדינה, יותר מאשר אנשי צבא. Heubtmann יכול להיות גם מקורו האטימולוגי של התואר "הֶטמן", המשמש במרכז ובמזרח אירופה.
סימני הדרגה
על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש שלושה כוכבי כסף.
דרגות מקבילות
הדרגה מקבילה לדרגת קפיטן-לויטננט בדויטשה מרינה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה דרגת אס אס האופטשטורמפיהרר הייתה שוות ערך להאופטמן.
נטליה ליסובסקאיה
נטליה ונדיקטובנה ליסובסקאיה (ברוסית: Наталья Венедиктовна Лисовская, נולדה ב- 16 ביולי 1962) היא אתלטית עבר סובייטית, אלופה אולימפית (סיאול 1988), אלופת עולם (רומא 1987), סגנית אלופת עולם (טוקיו 1991) ושיאנית העולם הנוכחית בהדיפת כדור ברזל, מאז שנת 1987. היא מחזיקה בארבע תוצאות הדיפת כדור ברזל הטובות ביותר לנשים.
ביוגרפיה
ליסובסקאיה נולדה וגדלה באלגזי שבבשקורטוסטן. היא התאמנה בקבוצת ספרטק מוסקבה.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בסוצ'י, רוסיה ב-27 במאי 1984 קבעה בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 22.53 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של אילונה סלופיאנק מגרמניה המזרחית (22.45 מטר). בגלל החרם של ברית המועצות על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נמנע ממנה לזכות במדליית זהב במשחקים אלה.
1985
במשחקים העולמיים באולם שנערכו בפריז בינואר 1985 זכתה ליסובסקאיה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.07 מטר, לפני אינס מילר מגרמניה המזרחית (19.68 מטר) ובת ארצה נונו אבשידזה (18.82 מטר).
1987
באליפות העולם באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 זכתה ליסובסקאיה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.52 מטר, לפני אילונה סלופיאנק (20.28 מטר) וקלאודיה לוש מגרמניה המערבית (20.14 מטר). בתחרות שנערכה במוסקבה ב-7 ביוני אותה שנה היא קבעה שיא עולם חדש של 22.60 מטר, אותו שיפרה והעמידה על 22.63 מטר (השיא הנוכחי).
אלופת עולם
שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא בתחילת ספטמבר היא זכתה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 21.24 מטר, לפני קתרין ניימקה ממזרח גרמניה (21.21 מטר) ואינס מילר (20.76 מטר), שתיהן ממזרח גרמניה.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת סיאול (1988) היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.24 מטר, לפני קתרין ניימקה (21.07 מטר) ולי מייסו מהרפובליקה העממית של סין (21.06 מטר).
1990
באליפות אירופה שנערכה בספליט, קרואטיה בשנת 1990 היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 20.06 מטר, אחרי אסטריד קומברנוס (20.38 מטר) ולפני קתרין ניימקה (19.96 מטר), שתיהן מגרמניה המזרחית.
1991
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה ליסובסקאיה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.29 מטר, אחרי הואנג צ'יהונג מהרפובליקה העממית של סין (20.83 מטר) ולפני סבטלנה קריבליובה בת ארצה (20.16 מטר).
1992
באולימפיאדת ברצלונה (1992) היא סיימה במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.60 מטר בלבד. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 19.58 מטר ועלתה שנייה לשלב הגמר.
חייה האישיים
ליסובסקאיה נישאה לאלוף האולימפי, אלוף העולם ושיאן העולם הנוכחי ביידוי פטיש, יורי סדיך, ולזוג בת יחידה בשם אלכסיה. מתגוררים בפריז, צרפת.
קלוד, נסיכת צרפת
ביוגרפיה
קלוד נולדה ב-13 באוקטובר 1499 ברומוראנטין-לאתנה, ללואי השנים עשר, מלך צרפת ולאן מברטאן, בתם של פרנסואה השני, דוכס ברטאן ומרגריט מפואה. מכיוון שלהוריה לא היו בנים, הייתה קלוד אמורה לרשת לאחר מותם את דוכסות ברטאן.
ב-1 בינואר 1515 מת אביה לואי השנים עשר, מלך צרפת, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרנסואה הראשון, מלך צרפת, ודוכסות ברטאן נשארה מאוחדת עם הכתר הצרפתי. קלוד לא שלטה בנחלתה, ולא התעסקה בעיקר בפוליטיקה בחצר המלוכה, אלא השקיעה את זמנה בעיקר בענייני הדת. קלוד הייתה מסוכסכת עם חמותה לואיזה, נסיכת סבויה וגיסתה מרגריט מנווארה, שנאבקו עמה על השליטה בחצר המלוכה.
אחת מבנות לווייתה של קלוד הייתה אן בולין, ששימשה כמתורגמנית של קלוד כשהיו אצלה מבקרים אנגליים. בשנת 1522 חזרה אן בולין לאנגליה, ובשנת 1533 התחתנה עם הנרי השמיני, מלך אנגליה והפכה למלכת אנגליה.
קלוד הייתה אשה לא יפה, וסבלה מצליעה ומפזילה בעינה השמאלית, והייתה נמוכה ושמנמונת. ב-20 ביולי 1524 מתה קלוד בשאטו דה בלואה, והיא בת 24 שנים.
משפחתה
ב-18 במאי 1514 התחתנה קלוד עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת, שממנו היו לה 7 ילדים:
קהילת יהודי ערב הסעודית
קהילות יהודיות בשטחה של ערב הסעודית המודרנית התקיימו מתחילה ימי המקרא, לכל המאוחר עוד מימי בית המקדש הראשון שבנה שלמה המלך.
יש שהעריכו כי בשנת 2022 התגוררו בערב הסעודית כ-3,000 יהודים.
היסטוריה מוקדמת
האזכור הראשון של יהודים באזורי סעודיה המודרנית מתוארך, לפי כמה דיווחים, לתקופת בית ראשון. היהודים הראשונים הגיעו לערב הסעודית בימי נבונאיד מלך הממלכה הבבלית, ויורשו של נבוכדנאצר שהיה אחראי לחורבן בית ראשון, שכבש את ערים בצפון סעודיה המודרנית; אחד מפקידיו או חייליו שם הותיר אחריו כתובת בה הוא ציין שהוא עברי בשם "שמעון" שכונה גם "שושן" (ייתכן שהכוונה היא ל"פקיד/עובד המלך" או שמא תעתיק לעברית מבבלית חדשה כמו בתעודות אל-יהודו: "שושנו" - אדם ממוצא זר לממלכה שבה הוא מועסק).
למן המאה ה-1 ישנן עדויות כתובות על מצבות קבורה הנושאות שמות יהודים. היהודים חיו בערב בשבטים בנאות מדבר לאורכם של נתיבי המסחר השונים. יהדות חצי האי ערב מוזכרת במשנה, בתלמוד ובמדרשים.
במהלך המחצית השנייה של המאה הרביעית ישנה תופעה של כביכול דת חדשה בדרום חצי האי ערב שבניגוד לפגניות המקומית היא נסובה סביב אל אחד, לא ברור האם ליהודים יד בדבר אף על פי שידוע שמספר שבטים ערבים אימצו לחיקם את היהדות והתגיירו בשל רצונם להידמות ליהודים האתניים שחיו בגלות בערב והתפרנסו ממשק של ישיבת קבע (בניגוד לנוודות שהיא אורח החיים המקובל בערב) וחקלאות, ועסקו בלימודי הדת היהודית (בעוד שקריאה וכתיבה לא היו נפוצים כלל בקרב שבטי ערב). ההגירה לחצי האי ערב החלה במאה ה-2 לספירה. במאות ה-6 וה-7 על פי המסורת המוסלמית, הייתה בחיג'אז אוכלוסייה יהודית גדולה, בעיקר בעיר אל-מדינה וסביבתה. צמיחת האוכלוסייה נבעה בחלקו מהקשרים הטובים של היהדות עם מנהיגים כמו יוסף ד'ו נואס; שהיה מאוד תוקפני לגבי המרת נתיניו ליהדות. נואס רדף נוצרים בממלכתו כתגובה לרדיפה של הנוצרים את היהודים על ידי הנוצרים המקומיים בערב ואבו קריב אסד. בשנת 523, המלך ההימיארי דהו נוואס (דונאן), שהתגייר, טבח גם הוא בנוצרים בחצי האי ערב.
לפי אל-מסודי החלק הצפוני של החיג'אז היה חלק מממלכת יהודה, ולפי בוטרוס אל-בוסתאני היהודים הקימו בחיג'אז מדינה ריבונית. המזרחן הגרמני פרדיננד ווסטנפלד אמר שהיהודים הקימו מדינה בצפון החיג'אז.
שבטי מדינה
היו שלושה שבטים יהודים עיקריים במדינה לפני עליית האסלאם בערב הסעודית: הבאנו נאדיר, באנו קינוקאע ובאנו קורייזה. באנו נאדיר היה עוין לדתו החדשה של מוחמד. שבטים יהודים אחרים חיו בשלווה יחסית תחת השלטון המוסלמי. השבים באנו נאדיר, באנו קינוקאע ובאנו קורייזה חיו בצפון ערב, בנווה המדבר שנקרא ית'ריב עד המאה ה-7. באותה תקופה צבאות מוסלמים בראשות מוחמד טבחו ביהודים, הגברים הוצאו להורג והנשים והילדים שועבדו, מאחר שבגדו בברית שכרתו עם המוסלמים, בעקבות הפלישה לבאנו קורייזה בראשות מוחמד. עם זאת, נצרים של שבטי בני נדיר ובני קינוקאע המשיכו להתקיים. דוד הראובני, לפי עדותו (הנמצאת בסימן שאלה במחקר) היה כנראה בן שבט יהודי שחי בחייבר. הוא מספר כי שבטו הוא צאצאי שבט ראובן והם חיים בשלטון יהודי עצמאי. ייתכן שגם אלדד הדני בן המאה התשיעית חי בערב הסעודית.
מסעו של בנימין מטודלה
בנימין מטודלה ביקר בקהילות היהודיות בצפון חצי ערב בשנים 1165 עד 1173 כשסייר בחלק מהאזורים הנמצאים בסעודיה של ימינו. אחת ממפות מסעותיו מראה שהוא עצר בקהילות היהודיות המתגוררות בתימא ובח'ייבר שני מקומות שידוע שיש בהם נוכחות יהודית היסטורית משמעותית, קרב ח'ייבר נערך בין מוחמד וחסידיו נגד היהודים המבוססים שחיו במקום, במשך מאות שנים. בני הקהילה היהודית של ח'ייבר חיו במקום משנת 629. המסע של בנימין מטודלה התחיל בעלייה לרגל לארץ הקודש. הוא קיווה להשתקע בארץ הקודש. ישנה מחלוקת בין החוקרים לגבי הסיבות לנסיעותיו. הוצע, כי ייתכן שהיה לו מניע מסחרי כמו גם מניע דתי. מצד שני, ייתכן שהוא התכוון לתעד את הקהילות היהודיות בדרך לארץ הקודש כדי לצור מדריך היכן ניתן למצוא הכנסת אורחים ליהודים הנוסעים לארץ הקודש. הוא עשה את "הדרך הארוכה" ועצר תכופות, פגש אנשים, ביקר במקומות, תיאר עיסוקים ואף נתן אומדן מספרי דמוגרפי של היהודים בכל עיר ומדינה.
אחת העיירות הידועות שעליהן דיווח בנימין מטודלה כבעלת קהילה יהודית הייתה " אל קטיף " הממוקמת באזור העיר המודרנית הופוף שבחלקו הצפוני של חצי האי ערב. (Al-Hofuf also Hofuf or Al-Hufuf ; בערבית: الهفوف ) העיר מהווה את המרכז העירוני הגדול, בנווה המדבר אל-אחסא שבמחוז המזרחי, מחוז א-שרקייה של ערב הסעודית. העיר מונה 287,841 תושבים (נכון למפקד 2004) והיא חלק מאזור נווה המדבר המיושב הגדול ביותר הכולל עיירות וכפרים שבהם חיים כ-600,000 תושבים. העיר ממוקמת בפנים הארץ, מדרום-מערב לאבקאיק ולאזור המטרופולין של דהראן - דמאם - אל-ח'ובאר על הכביש דרומה לחרד.
קהילת נג'ראן
בין השנים 1934 עד 1950 בעיר הגבול נג'ראן הייתה קהילה יהודית קטנה, רובה מחברי בני חורת. העיר נג'ראן שוחררה על ידי כוחות סעודיה ב-1934 לאחר שנכבשה על ידי תימנים ב-1933, בכך קלטה סעודיה בחזרה את הקהילה היהודית שלה, המתוארכת לתקופות הפרה-אסלאמיות. עם התגברות הרדיפות, תכננו יהודי נג'ראן להתפנות מהעיר. המושל המקומי, האמיר טורקי בן מהדי, איפשר ל-600 יהודי נג'ראן להתפנות או לא לעזוב. חיילים סעודים ליוו אותם לגבול תימן. יהודים אלו הגיעו לסעדה, וכ-200 מהם המשיכו דרומה לעיר עדן בין ספטמבר לאוקטובר 1949. המלך הסעודי אבן סעוד דרש את חזרתם, אך מלך תימן, אחמד בן יחיא סירב, משום שהפליטים הללו היו יהודים תימנים. לאחר שהתיישבו במחנה חשיד (הנקרא גם מחנה גאולה) הם הועלו לישראל במסגרת מבצע מרבד הקסמים הגדול.
כמה קבוצות מיהודי נג'ראן ברחו לעיר קוצ'י בהודו, מכיוון שהיו להם יחסים טובים מאוד עם שליטי קוצ'ין ושמרו על קשרי מסחר עם יהודי מדרס (פאראדסי).
על פי מסורת יהודי תימן, יהודי נג'ראן שמרו על מוצאם היהודי כעשרת השבטים.
התקופה המודרנית
מאז תחילת המאה העשרים ואחת, כמעט ולא הייתה פעילות יהודית בסעודיה. כי בערב הסעודית קיים איסור לקיים, שירותי דת יהודיים (כמו גם נוצרים ולא מוסלמים אחרים). כאשר אנשי צבא אמריקאים הוצבו בסעודיה במהלך מלחמת המפרץ, ניתן אישור לקיים שירותי דת קטנים נוצריים, אך שירותים יהודיים הותרו רק בספינות המלחמה האמריקאיות. בנתוני מפקד האוכלוסין של סעודיה אין זכר ליהודים כלשהם שמתגוררים בשטח סעודיה.
תיירים שבדרכוניהם חותמות של אשרות כניסה לישראל או שהם דתיים גלויים (ולא איסלאמיים) לא הורשו בדרך כלל להיכנס לממלכה. בשנות ה-70 של המאה העשרים, זרים שרצו לעבוד בממלכה נאלצו לחתום על תצהיר לפיו הם אינם יהודים וטפסים ממשלתיים רשמיים המעניקים לזרים אישור להיכנס או לצאת מהמדינה אכן מבקשים לציין את ההשתייכות הדתית שלהם.
במהלך מלחמת המפרץ, היו דיווחים, שכמה מרשויות הצבא של ארצות הברית, עודדו אנשי צבא יהודים להימנע מלציין את דתם על תגי הזיהוי שלהם. אנשי שירות ונשים אמריקאים יהודים הורשו להיכנס לממלכה, אך את שירותי הדת הם היו צריכים לקיים בצינעה ובהסתר בבסיסם. על דיסקיות הזיהוי של אנשי ונשות הצבא היהודים נרשם "פרוטסטנטי B". עובדה זו כלולה בסיפור שנכלל באנתולוגיה האמריקאית אודות סיפורים צבאיים שסופרו. העובדה צוינה גם במקומות רבים באינטרנט, כולל במגזין הדסה. קיימים וויכוחים רבים לגבי אמיתותו של הסיפור, בזמן שכמה אנשי צבא אמריקאים קבעו שהסיפור "שקרי לחלוטין".
בסוף דצמבר 2014, דיווח העיתון "אל-וטן" הסעודי שאתר האינטרנט של משרד העבודה הסעודי התיר לעובדים זרים ממגוון דתות שונות, כולל יהודים, לחיות ולעבוד בסעודיה. גורם במשרד אמר, שלמעשה, לישראלים אסור להיכנס לסעודיה, אך על יהודים בני לאומים אחרים לא יחול איסור הכניסה. בפועל נוצרים ויהודים רשאים לקיים שירותי דת אך רק בבתיהם והם אינם רשאים להזמין מוסלמים אליהם. עם זאת, החל ממאי 2022, כלי תקשורת ישראלים דיווחו כי עשרות ישראלים הצליחו להיכנס לסעודיה עם דרכונים ישראלים באמצעות אשרות מיוחדות. מספר יהודים החיים בממלכה, דיווחו באפריל 2022, שחיים בסעודיה כ-3,000 יהודים, רובם בעלי דרכונים ואזרחות של ארצות הברית, קנדה, צרפת ודרום אפריקה.
מאז 2019, הרב יעקב ישראל הרצוג יליד ארצות הברית, יזם עסק חקלאי ישראלי בסעודיה, הוא מרבה לבקר בסעודיה כדי ליצור קשרים עם מנהיגיה הדתיים המוסלמים, כדי לאפשר ביקור תיירים יהודים, כשמטרת העל לארגן קהילה יהודית בסעודיה.
לאחר הסכמי אברהם, סעודיה הוציאה אל מחוץ לחוק את ביזוי היהודים והנוצרים במסגדים, כמו גם הסירה קטעים אנטישמיים מספרי הלימוד בבתי הספר.
בית קברות יהודי בסעודיה
בשנים שבין תחילת המאה התשע עשרה לאמצע המאה העשרים יהודים הגיעו למזרח ערב הסעודית בחיפוש אחר מקורות פרנסה במסחר ובשעה שברחו מעיראק. גם הרשויות העות'מאניות הביאו מספר יהודים ממוצא עיראקי שינהלו להם מבחינה מנהלתית וכלכלית את חבל אל-אחסא, שבמזרח ערב הסעודית שהיווה את מקור הנפט העיקרי של המדינה. היהודים החזיקו במשרות החשובות ביותר מטעם הרשויות העות'מאניות, הם היו שופטים, עמילי מכס והחזיקו בתפקיד האוצר הכללי של האזור. רבים מהרישומים בספרי האוצרות מאותה תקופה מולאו על ידי היהודים בכתב רש"י בשפה העברית. בערב הסעודית שמרו היהודים על קשרים הדוקים עם השליטים המקומיים והעות'מאניים, עד כדי כך שבאחד המקרים תלונות על יחסיו הקרובים של מושל האזור עם יהודי בשם דאוד בין שינטוב, (הצורה הערבית ל"שם-טוב"), הובילו להדחתו של המושל מתפקידו.
בית הקברות של הקהילה היהודית נמצא נכון ל-2013 בלב העיר הופוף. הוא ממוקם מאחורי בנק ריאד המרכזי והמסעדה המקומית בשם "ביירות". בספרו של אל-מותאירי אף כלולה תמונה משנת 2009 של אזור מוקף חומה ובין כותלי החומה מצוי בית הקברות. תושבי המקום מספרים כי בין החומות היה מצוי מרכז הממשל העותמאני, ובצמוד אליו בית הקברות היהודי. מאז השתחררה ערב הסעודית מהשלטון הטורקי פורקו רוב החומות והאזור הפך למרכז המסחרי של הופוף. אדמת בית הקברות נותרה נטושה ברובה, המקום נקרא בפי המקומיים "מאקבאראת אל-יהוד", בית הקברות של היהודים, זו כנראה הסיבה שאיש לא דרש בעלות על המקום מעולם.
גמבוזיה (סוג)
גמבוזיה (שם מדעי: Gambusia) הוא סוג דגי גרם ממשפחת הגמבוזיים שבסדרת הגמבוזאים החיים במימי אמריקה הצפונית, אך הובאו למדינות שונות בעולם.
דגי הגמבוזיה הם דגים קטנים שרובם אינם עולים על 10 סנטימטר, והם בעלי פנים מוארכים הפונים מעלה והפיות נמצאות בקציהם. הם בעלי צבעים אפורים עד כסופים והסנפירים כסופים וקטנים.
הם ידועים בעיקר עקב מנהגם לטרוף זחלי יתושים, דבר שהפך אותם למינים חשובים למגוון ביצות ומאגרי מים ברחבי העולם, והם הובאו כמינים פולשים להילחם ביתושים ברחבי מדינות שונות לרבות בישראל, מהכנרת ועד לנחלים קטנים זורמים. המין הנפוץ ביותר שהופץ הוא גמבוזיה מצויה שמוצאה בדרום ארצות הברית וצפון מקסיקו.
כמו מרבית הגמבוזיים הם משריצים צאצאים חיים.
הפיגוע המשולב בשער שכם (2016)
הפיגוע המשולב בשער שכם (2016) היה פיגוע ירי ודקירה שבוצע בשער שכם ב-3 בפברואר 2016, ובו נרצחה לוחמת מג"ב, הדר כהן.
הפיגוע
בצוהרי 3 בפברואר 2016 הגיעו 3 מחבלים ממזרח ירושלים אל שער שכם, הם החלו לדקור ולירות אל עבר לוחמי מג"ב, 2 לוחמות נפצעו קשה, והלוחמת הדר כהן ירתה בשניים מהם למוות, אך מאחוריה הגיח מחבל שלישי ודקר אותה למוות, בעוד נאבקה בו הצליחה לחסל אותו וגססה אל מותה כחודש וחצי לאחר גיוסה.
הפיגוע נודע עד היום כאחד מסמלי גל הטרור הפלסטיני (2015–2016).
אחרי הפיגוע
ב-16 ביולי 2016 הרס צה"ל את בית המחבל שסייע ל-3 המחבלים לבצע את הפיגוע.
הדר כהן קיבלה את עיטור המופת של משטרת ישראל.
בינואר 2017 הונחה אבן פינה למרכז קהילתי בשם "מרכז הדר" על שמה בעיר הולדתה אור יהודה.
קומדיית הנישואים מחדש
קומדיית הנישואים מחדש (באנגלית: The comedy of remarriage) היא תת-ז'אנר של סרטי קומדיה אמריקאים משנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.
סרטים אלו נוצרו בתקופת קוד הייז שקבע כי "קדושת הנישואים וחיי המשפחה תישמר. 'הסרטים לא יציגו כי הצורות הנחותות של חיי המין מקובלות'. ניאוף ומין לא ראוי, אף על פי שהם דרושים לעיתים לצורכי העלילה, לא יוצגו במפורש או יוצדקו, ולא יוצגו כאופציה אטרקטיבית.". הקומדיה של נישואים מחדש אפשרה ליוצרי קולנוע להתחמק מהוראות אלו של הקוד. הגיבורים התגרשו, פלירטטו עם זרים, אך משום שחזרו להיות ביחד הסרטים חמקו מהגבלות ההצנזורה.
שימוש במונח
את המונח תבע הפילוסוף היהודי-אמריקאי סטנלי קאבל בסדרת מאמרים אקדמיים שהפכו מאוחר יותר לספר, Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage (מרדפים של אושר: קומדיית הנישואין מחדש ההוליוודית). קאבל טוען שהז'אנר ייצג הישג ענק של הוליווד, כשמתחת לפני השטח של הומור הסלפסטיק והרמיזות למעשה התקיים מאמץ רציני ליצור בסיס חדש לנישואים שבמרכזם אהבה הדדית. וזאת, בעולם שבו הכורח הדתי והכלכלי כבר לא שחקו תפקיד מרכזי עבור מעמד הביניים.
בתגובה קאבל, החוקר דייוויד ר. שאמווי (Shumway) מציין ש"למעשה רק שתיים משבע הקומדיות של קאבל עוסקות בדמויות שאנו רואים אותן באינטראקציה כבעל ואישה לאורך זמן" ומצביע על כך שכל שבעת הסרטים מתאימים לז'אנר הקומדיות המטרפת.
לאחרונה, מבקרי הקולנוע אנת'וני אוליבר סקוט ודייוויד אדלשטיין  טענו כי הסרט שמש נצחית בראש צלול הוא דוגמה מהמאה ה-21 לז'אנר.
דוגמאות בולטות
(הדגשה מציינת סרטים שהוזכרו בספרו של קאבל)
שירותים (פירושונים)
{{פירושונים|
כתריאליבקה
כתריאליבקה (ביידיש: כתרילעווקע, נהגה: Kasrilevke) הוא שמה הספרותי של עיירת ילדותו של הסופר היידי שלום עליכם, שנקראה וורונקוב (Вороньков). בתרגומו של י.ד. ברקוביץ את ספריו של שלום עליכם, היא נקראת: וורונקה
וורונקוב שוכנת באוקראינה, דרומית לקייב באזור העיר העתיקה פריאסלאב. שלום עליכם הפך את וורונקוב, אשר התפרסמה בשם הספרותי שהעניק לה: כתריאליבקה, לאבטיפוס של העיירות היהודיות הקטנות במזרח אירופה.
סיפורי העיירה
בפתיחת האוטוביוגרפיה שלו, חושף שלום עליכם את זהותה ומיקומה הגאוגרפי המדויק של כתריאליבקה:
חוקת 1793
חוקת 1793 (בצרפתית: Acte constitutionnel du 24 juin 1793 או Constitution montagnarde (חוקת ההר) או Constitution de l'an I (חוקת השנה הראשונה)) הייתה החוקה השנייה שכוננה בצרפת בימי המהפכה הצרפתית והחוקה הראשונה שהתקבלה תחת הרפובליקה הצרפתית הראשונה. החוקה הייתה אמורה להחליף את חוקת 1791 שלא הייתה רלוונטית לאחר שבוטל מוסד המלוכה. החוקה החדשה נוסחה על ידי ועדה של חמישה אישים, ביניהם לואי אנטואן דה סן-ז'וסט, שנבחרו לצורך תפקיד זה על ידי הוועידה הלאומית ואשר מתוקף בחירתם הפכו גם לחברי הוועד לשלום הציבור.
כתריאליבקה
סיפורי העיירה
חלק גדול מעלילותיו הרבות של המספר היידי התרחשו בכתריאליבקה, שהייתה בעצם וורונקוב בעיצוב הבדיוני שלה. מוטל בן פייסי החזן היגר עם משפחתו מכתריאליבקה לאמריקה, שנות ילדותו המאושרות של שלום עליכם עברו עליו בכתריאליבקה, טרם חזר עם משפחתו לפיריאסלב. אלפרד דרייפוס היה בכתריאליבקה (כנושא לדיונים) מושב זקנים היה בכתריאליבקה, בית מרחץ היה שם ועוד. כתריאליבקה הפכה במהלך השנים למקום מייצג של ה"שטעטל" היהודי – עיירה יהודית ענייה ובוצית שעל אף דלותה, סביבתה העוינת, ההגבלות על חיי היהודים באימפריה הרוסית – תושביה חיים, עמלים, צוחקים ובוכים, ובעיקר מהווים גיבורים בדיוניים בסיפורי ההווי של שלום עליכם.
חוקת 1793
הנוסח הסופי של החוקה התבסס על הצהרת זכויות האדם והאזרח, שגרסה חדשה ורדיקלית שלה הופיעה כפתיח לחוקה (הצהרת זכויות האדם והאזרח של 1793). ההצהרה החדשה הכריזה כי כל בני האדם שווים על פי הטבע ובפני החוק. היא כללה הגנות מפני פגיעה של הממשלה בזכויות האדם, שהן הזכות לשוויון, לחירות, לביטחון ולרכוש. היא כללה הגנה על חירויות שונות, כגון חירות הדת והמצפון, חופש העיתונות, חופש ההתאגדות, והחופש למסחר. ההצהרה קבעה כי אדם אינו יכול למכור את עצמו או להימכר על ידי אחר, ובכך קבעה שעבדות אינה חוקית.
אחד החידושים העיקריים בפתיח של החוקה הוא ההוספה של מספר זכויות חברתיות וכלכליות כזכויות מוגנות של האדם והאזרח, ביניהן, זכות האזרח לרווחה, זכותם של נזקקים לקבל סיוע מהחברה, והזכות לחינוך.
כתריאליבקה
סיפורי העיירה
בספרו "כתריאלים" עונה שלום עליכם לשאלה המתבקשת:  למה נקרא שמה כתריאליבקה?
חוקת 1793
ההצהרה בפתיח לחוקה קובעת גם מספר זכויות פוליטיות, שהחשובה והרדיקלית ביניהן היא זכות המרד. כך למשל נכתב כי "כאשר הממשלה פוגעת בזכויות של העם, המרד יהיה, עבור העם ועבור כל חלק ממנו, הזכות המקודשת ביותר והחובה ההכרחית ביותר" (סעיף 34).
כתריאליבקה
סיפורי העיירה
כישרונו המיוחד של המחבר לדבר על הנושאים הכאובים בבת שחוק, שיש מבקרים שקוראים לה הומור שחור, מאקברי, ויש המכנים אותה "הצד האפל בצחוקו של שלום עליכם" – בולט במיוחד כשהוא מספר על כתריאליבקה, העיירה שסיפקה לשלום עליכם מבחר מגוון של גיבורים עממיים. דוגמה לכך ניתן למצוא בקטע הבא:
חוקת 1793
על אף שהתקבלה על ידי הוועידה הלאומית ב-24 ביוני 1793 ואשררה במשאל עם עם 1,800,000 קולות בעד ו-11,000 קולות נגד, החוקה הושעתה מייד עם כינונה הרשמי ולמעשה מעולם לא שימשה כחוקה בפועל. הוועידה, שנשלטה על ידי היעקובינים, הכריזה על מצב החירום בשל מצב המלחמה בו הייתה צרפת שרויה. למרות שלא שימשה בחוקה בפועל, ההיסטוריון ולטר גראב טוען ש"חוקה יעקובינית זו... מסמנת את פסגת הדמוקרטיה הבורגנית שהמהפכה הצרפתית הגיעה אליה והיא שימשה דוגמה ומופת לחוקות הדמוקרטיות במאות ה-19 וה-20.
לאחר תקופת שלטון הטרור, שלטון תרמידור הביא לכינון חוקת 1795, שהייתה שמרנית יותר מחוקת 1793, שאפה ליצירת סדר חברתי ופוליטי ליברלי ולמנוע מרד.
כתריאליבקה
סיפורי העיירה
עקב הפופולריות הגדולה של המחבר, הפך הכינוי "כתריאליבקה" למילה המשמשת רבים, כדי להביע סוג של קרתנות זעירה בעיירה קטנה.
סטאר (כלי נגינה)
סֶטָאר (בפרסית: سه‌تار) הוא כלי נגינה פרסי מסורתי. השם נגזר מ"seh" שפירושו "שלושה" ו"tār" שפירושו "מיתר". הסטאר שייך למשפחת הלאוטה, ומנגנים בו באצבע המורה של יד ימין. לפני מאתיים חמישים שנה נוסף מיתר רביעי לסטאר. יש לו 27-25 שָׂריגים (frets) זחיחים, עשויים בדרך כלל ממעיים של בעל חיים או ממשי. מקור הכלי בממלכת פרס בתקופה הקודמת לכיבוש הערבי והתפשטות האסלאם.
הגרסה האויגורית
הסאטאר (בכתב סיני: 萨塔尔 באויגורית ساتار) הוא כלי נגינה חשוב, דומה ללאוטה. יש לו 13 מיתרים, אחד מוגבה לנגינה בקשת ו-12 מיתרים, המגיבים לצליל שמנוגן במיתר הקשת ומכווננים ליצירה המנוגנת.
מפגש לוהט
מפגש לוהט (באנגלית: Red Heat) הוא מותחן פעולה אמריקאי עם אלמנטים מקומדיה משנת 1988 בבימויו של וולטר היל ובכיכובם של ארנולד שוורצנגר וג'יימס בלושי. הסרט מתקיים באופן אופייני לסוף שנות השמונים, הקשור להתחממות היחסים בין ברית המועצות לארצות הברית.
תקציר העלילה
ארנולד שוורצנגר הוא בלש רוסי, פדנטי וממושמע, היוצא לשיקגו כדי להביא למשפט את גדול סוחרי הסמים במזרח. שותפו האמריקאי לתהליך ההסגרה הוא שוטר פורע חוק. כשהנאשם בורח נדרשים השניים להתגבר על פערי תרבותי והתנהגות ולשתף פעולה באחד מאחרוני הסרטים מעידן המלחמה הבינגושית.
שירות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מנהיגות אזרחית
מנהיגות אזרחית, ארגון גג, מייצגת את הארגונים החברתיים בישראל ומשמשת כגורם מרכזי להתמקצעות ולגיבוש אתיקה. הארגון פועל מול הממשל, המקומי והמרכזי, ומסייע לארגוני המגזר השלישי בתחום החקיקה, הסדרה רגולטיבית והגברת שיתופי הפעולה האזוריים. בחזונו שואף הארגון ל"ביסוס החברה האזרחית כגורם משפיע בגיבוש והובלת מדיניות חברתית, סביבתית וכלכלית, יחד עם המגזר הציבורי והמגזר העסקי".
שלושת ערוצי הפעילות
מנהיגות אזרחית פועל בשלושה ערוצי פעילות מרכזיים:
הובלת תהליכים פנים-מגזריים לחיזוק החברה האזרחית
ביסוס שיח פנים-מגזרי, גיבוש והובלת סדר יום משותף ועידוד שיתופי פעולה בתוך המגזר באמצעות עידוד והקמה של קואליציות- לפי תחומי תוכן, סקטוריאליות וגאוגרפיות והקמה ותפעול של "בית העמותות"- מרחב משרדי משותף לעמותות.
בעלי תפקידים בארגון
ועד המנהל מורכב מנציגי העמותות החברות בארגון, המבקשים להוות מדגם מייצג של המגזר השלישי.
כיהנו כיושבי ראש בעבר : עו"ד אופיר כץ, יגאל בן שלום, פרופ' דב גולדברגר והלנה גלזר.
מנהלים מקצועיים של הארגון מאז הקמתו
ממפיס סלים
ממפיס סלים (אנגלית: Memphis Slim נולד בשם ג'ון לן צ'טמן (John Len Chatman); 3 בספטמבר 1915 - 24 בפברואר 1988) היה זמר, פסנתרן ומלחין בלוז אמריקני. הוא היה אמן פורה שהקליט למעלה מ-500 תקליטים והוביל מספר הרכבי "ג'אמפ בלוז" (בלוז המשלב כלי נשיפה, גיטרה, פסנתר, תופים וקונטרבס).
תולדות חייו
סלים נולד בממפיס, טנסי, אביו היה נגן גיטרה ופסנתר. סלים הצעיר (שנקרא אז צ'טמן) הופיע במועדונים אפרו-אמריקאים בארקנסו ומיזורי לפני שעבר לשיקגו ב-1939. בשיקגו הרבה להופיע ולהקליט, ושם גם אימץ את שם הבמה "ממפיס סלים".
לאחר מלחמת העולם השנייה הוביל הרכב שלהיטו היה השיר "Rockin' the House" ("מרקידים ת'בית"), לפיכך נקרא ההרכב "Slim and the House Rockers" (סלים ומרקידי הבית), בהרכב זה, שליווה את סלים בהקלטותיו לחברת Mircle, השתתפו גם הזמר והמפיק וילי דיקסון והגיטריסט ביג ביל ברונזי. ההרכב, שהחל כהרכב בסיסי של פסנתר-גיטרה-בס-תופים, לא היה קבוע ונגניו התחלפו עם השנים, הוא גם הועשר מאוחר יותר בנגני סקסופון.
ב-1948 הקליט אותם חוקר ואספן מוזיקת הפולק והפולקלוריסט אלן לומקס. ההקלטות שודרו ב-BBC בסדרת תוכניות שנקראו "אמנות הכושים" (The Art of the Negro), שהציגה את הבלוז לבריטניה, דבר לו הייתה השפעה על אמנים כאריק קלפטון, ג'ימי פייג', ג'ף בק ורבים אחרים.
ב-1950 נסגרה חברת Mircle ולנרד צ'ס, מנהל חברת צ'ס רקורדס רכש את המאסטרים אותם הקליטו סלים ולהקתו בחברה זו. כך יצאו תקליטים רבים של ממפיס סלים ב"צ'ס" למרות שלא הוחתם בה מעולם.
ב-1960 יצא עם וילי דיקסון לסיבוב הופעות ארוך באירופה. ב-1962 החליט להשתקע בצרפת. הוא זכה להוקרה ממשרד התרבות של צרפת ולמינוי "שגריר של רצון טוב" מאת ממשלת ארצות הברית.
סלים נפטר בפריז ונקבר בממפיס, טנסי. בשנת 1989 נבחר, לאחר מותו, להיכל התהילה של הבלוז.
סלים הופיע מספר פעמים בישראל. בפעם הראשונה בתחילת שנות ה-60 במועדון "עומר כיאם" ביפו, ובפעם האחרונה בדצמבר 1982 במועדון "שבלול" שבתל אביב.
ארצות התן
ארצות התן הוא ספרו הראשון של עמוס עוז, שיצא בהוצאת מסדה בשנת 1965, וכולל סיפורים, שחלקם התפרסמו כבר בכתבי העת השונים. הסיפורים נסובים ברובם על חברי קיבוץ, אך שונים בגישתם הצורנית והתוכנית משאר גיבורי הקיבוץ הספרותיים שנידונו בעשורים הקודמים.
רשימת הסיפורים בספר
1. ארצות התן
2. נוודים וצפע
3. דרך הרוח
4. קודם זמנו
6. אש זרה
7. כל הנהרות
8. תיקון העולם
9. אבן חלולה
10. על האדמה הרעה הזאת
תנים ויצרים אפלים
שם הספר נגזר משמו של הסיפור הראשון שבאסופה: "ארצות התן", אך לא זו הסיבה היחידה לכותר הספר; התנים נוכחים כמעט בכל אחד מהסיפורים, ותיאורם, התנהגותם ויללותיהם מסמרות השיער הנשמעות היטב בלילה, משדרות ביתר שאת את היצרים והתשוקות האפלות, שהאדם כולא בתוכו. המספר כאילו מצביע על המימד החייתי שבאדם, החבוי בתוכם של אנשים, שבהם הקורא נפגש מדי יום ביומו, מבלי לנחש מה מתרחש בנפשם פנימה.
וכך מתאר המספר את נפילתו של תן צעיר במלכודת:
דרך התיאור של עוז בספרו הראשון שונה מדרכי התיאור הריאליים שלו בספריו הבאים, שם הוא לא מרבה בסמלים ומבנים מטפוריים, בעוד שכאן הוא משתדל לדבר על מציאות חדשה של קיבוץ, מציאות של התמוטטות הערכים שהיו בדור הפלמ"ח. ומציאות חדשה כאילו נזקקת למבנים תמטיים שונים, כמו למשל המבנה הפארודי, שמעמיד באור מגוחך את הערכים של הדור הקודם, או מטפורות ותיאורים שמשדרים מאבק, אלימות ואימה.
המאבקים הנרמזים במטפורות הפזורות בסיפורים הם בין עונות השנה, בין הרוח לשרב, בין העולם הפראי לעולם התרבות, בין הקיבוץ לתנים, בין החי לדומם. החברה הקיבוצית מספקת פלטפורמה למאבקים וארוטיקה, לעיתים דחוקה, ולעיתים מתפרצת, כאשר התרבותי והפראי שולטים בה לסירוגין, הדחייה נלחמת במשיכה והאהבה נדחקת מול המוות.
התחושה הכללית ששוררת בכלל הסיפורים איננה אופטימית. הם לא רק משדרים התפרצויות של אימה ויצרים שונים, אלא מסתיימים, בדרך כלל, בחוסר תקווה ותוחלת, יאוש וחידלון.
התקבלות הספר
תשומת הלב של הביקורת הופנתה מיידית לספרו הראשון של עמוס עוז. "מאורע שאין למעט בחשיבותו" כינה את הופעת הספר יהודה פרידלנדר, וציין את כשרונותיו האפיים של המחבר וסגנונו. מכיוון שרוב הסיפורים דנים באנשים מהקיבוץ, הביע פרידלנדר את חששו, שעוז יהיה סופר של נושא אחד, אך ספריו הבאים הפיגו את חששו.
גרשון שקד התרשם מהניגוד הקסום לדבריו בין העולם האפל והאירציונלי שמקיף את האדם מכל צד ועבר, כשהוא עצמו שייך לחברה אנושית מסודרת שבה אנשים חיים בשלווה מדומה חיים מלאי אידיאלים. התנים מייללים בייצריות גועשת ומאיימת על חיי הקיבוץ השלווים והמסודרים, למראית עין.
משבח א.ב. יפה את הספר, ומזכיר את מיכה יוסף ברדיצ'בסקי כמי שהיווה מקור השראה מרוחק למלחמות הגורל והייצרים אצל הגיבורים.
ת. גולובסקי התייחס לספר ברגשות מעורבים; כישרונו של עוז בולט אמנם, הסכים גולובסקי, אך הוא טרם מצא את התמהיל הנכון בין הספרות המודרנית והספרות הריאלית וכחלק מגישתו המודרנית עיוות עד כיעור את הדמויות ואת העלילה.
גבריאל מוקד מכביר בשבחו של המספר עמוס עוז וכושר התיאור שלו. גם הוא מזכיר את ברדיצ'בסקי, ומוסיף את יוסף חיים ברנר כמקורות השראה של הסופר בראשית דרכו.
תסמונת שיהאן
תסמונת שיהאן היא תופעה המתבטאת בירידה בהפרשת הורמוני בלוטת יותרת המוח (hipopituitarism), הנגרמת בעקבות נמק בבלוטה, כתוצאה מלחץ דם נמוך או מהלם תת-נפחי, משניים לדימום כבד שהתרחש בלידה או מעט אחריה.
תסמונת שיהאן היא סיבה שכיחה במדינות המתפתחות לתת פעילות של בלוטת יותרת המוח בקרב נשים, אשר חוו דימום מסיבי בלידה או מיד אחריה. המאפיינים הקליניים של התסמונת בדרך כלל אינם בולטים, ועד שהאבחנה נעשית יכולות לעבור שנים. סימנים חשובים לאבחנה מבדלת של תסמונת שיהאן הם: דימום לאחר הלידה, חוסר בחלב אם והפסקת הווסת. נחוצים אבחון מוקדם וטיפול מתאים על מנת להפחית את התחלואה והתמותה של החולות בתסמונת שיהאן.