cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמל התעופה ויניצה גברישובקה
הנמל נבנה בשנת 1983. עד שנת 1999 שימש טיסות סדירות למגוון יעדים, אך באותה שנה פעילות הנמל הופסקה והוא נסגר. לקראת שנת 2008 החל שיקום הנמל, ומשנת 2009 הוא החל לשרת טיסות עונתיות אשר מטיסות את חסידי ברסלב לוויניצה ומשם הם מגיעים לקבר רבי נחמן באומן.
ב-25 באוקטובר 2013 חברת יאנאייר התחילה להפעיל טיסה סדירה למוסקבה שלוש פעמים בשבוע, אך המסלול בוטל בחודש ינואר. טיסות לתל אביב הופעלו אף הן מספר פעמים במתכונת סדירה, אך בוטלו בסופו של דבר במהלך שנת 2014.
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס הפעילה טיסה שבועית בין השדה לנמל התעופה בן-גוריון, אך אלה הופסקו בשנת 2021.
הונדה דומני
הונדה דומני (ביפנית: ホンダ・ドマーニ, באנגלית: Honda Domani) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, אשר יוצרה בין השנים 1992–2000 ביפן.
תרפיה מוכוונת לידה
תרפיה מוכוונת לידה (באנגלית: B.O.T) Birth Oriented Therapy)) הוא תחום מקצועי הממוקד בליווי תהליכים רגשיים והתפתחות אישית בתקופה שסביב הלידה.
מקורה של הגישה נובע מתוך התפישה כי האתגרים בתקופה הזו (שסביב הלידה) מהווים פוטנציאל והזדמנות יוצאת דופן לצמיחה וכי טרנספורמציה משמעותית מתאפשרת דווקא מתוך המפגש עם צמתים כמו הריון, לידה, הנקה, אימהות.
מהי תרפיה מכוונת לידה
B.O.T הוא תחום מקצועי המתקיים בשלושה מרחבים: את תחום ה B.O.T והגישה המקצועית ייסדה ופיתחה קרן פרידמן גדסי, מתוך חקר ותיעוד של 20 שנות עבודה עם נשים וזוגות בהיריון, בלידה ואחריה בתוך האתגרים הרגשיים של תקופה זו ובעקבות הפלות, אובדנים וחוויות לידה טראומטיות. מתוך גוף הידע שנאסף אודות הייחודיות של ליווי רגשי בתקופה שסביב הלידה, התפתחה גישת עבודה הנלמדת היום ברחבי ישראל וממשיכות להתפתח תוכניות הכשרה והעשרה למקצועות הלידה והפרה-לידה ליישום החיבור בין שדה הלידה ותחום התרפיה.
יחד אתה ממשיכות להרחיב וללמד את הגישה נשות המקצוע ושותפותיה לחזון: הילה לב רן, דפני דנון וגלית הרמן, ויחד הן פועלות במרחבים שונים לקידום גישה זו בעולם הלידה בישראל. אליהן מצטרפות נשות המקצוע בארץ שהוכשרו בגישה ויוצרות שינוי בקהילה ובממסד הרפואי.
תפישת העולם של השיטה
תפישת העולם של ה-B.O.T נובעת ופועלת מתוך נתוני המצב הבאים:
ליווי B.O.T לנשים וזוגות
ליווי B.O.T מיועד לנשים וזוגות בריאים בתהליכים נורמליים, המבקשים ליווי מקצועי לאתגר שהם ניצבים בפניו או ליווי בעקבות חוויה משמעותית בתקופה שסביב הלידה:
ביסוס מיומנויות של תשומת-לב גופנית
מיומנויות של תשומת-לב גופנית והקשבה לאיתותים הגופניים כאינפורמציה בעלת משמעות, הן מיומנויות חיוניות בשדה הלידה.
בליווי אישה בתקופה זו, יש משמעות לבסס שיח הכולל תשומת לב גופנית ולמידת מיומנויות המאפשרות לאישה גישה למידע שקיים בתוכה ומשמעותי לבריאותה, להתפתחות תקינה של ההיריון הלידה וההנקה ולקשר אם-תינוק. ה- well-being של העובר או התינוק תלוי רבות ביכולת של האם לשים לב לאיתותי הגוף שלה, שמסמנים לה את מצבו - כמו זיהוי תנועות עובר, או זיהוי תגובה פיזית אב-נורמלית אצלה או אצל התינוק. התעלמות מסימנים כאלה, עלולה לפגוע בה ובתינוק שלה.
היכולת ליצור חיבור בין מקורות מידע חיצוני (מידע רפואי למשל) לתחושה פנימית, היא מיומנות קריטית ובעלת השפעה. גידול ילדים קשור ליכולת האינטגרציה של ההורה בין המידע החיצוני שהוא חשוף אליו ובין התחושה הפנימית שלו לגבי הילד. על ידי פיתוח מיומנות של תשומת לב גופנית, אישה משכללת את הדרכים לזיהוי החוויה הפנימית שלה וכך מגדילה את האפשרות לפעול בהורות מתוך חיבור הכולל גם את המידע מהסביבה וגם את המידע המופיע מתוך תחושותיה שלה.
נתק מהאיתותים הגופניים - אובדן הקשר עם החוויה הגופנית היא תופעה מוכרת אצל חלק ניכר מהנשים שעברו התעללות פיזית או מינית בילדותן או בבגרותן. על מנת לשרוד, וכתגובה לטראומה רבות מהן השתיקו את תחושותיהן. כתוצאה מכך, במשך שנים רבות אופן החיים של חלק מאותן נשים לא כלל שימת-לב לתחושות גופניות, עד כדי ניתוק מהן. עבור אישה שחוותה טראומה כזו, לא תתקיים האמירה המוכרת לפיה 'הגוף יודע ללדת', שכן, יש משהו שעוצר כרגע את הקשר בינה ובין הידע של הגוף להרות או ללדת. למידה מחודשת של תשומת לב גופנית, היא האפשרות עבור אותן נשים לפתח את השיח הפנימי עם עצמן לטובת הלידה וההורות.
יצירת סביבה של מערכת-יחסים הדדית המעודדת ריבונות אישית
גישת העבודה במפגשי B.O.T שואפת ליצור תקשורת מעוררת ריבונות: תקשורת המעודדת את האדם לפתח מומחיות עצמאית ותקשורת התומכת בהתעוררות האינטליגנציה ההורית שבו.
עקרון הליווי - הריון לידה והנקה הם תהליכים פיזיולוגיים-אוטונומיים המכילים בתוכם את הידע על המשך ההתקיימות וההתפתחות שלהם. בגישת B.O.T נקודת המוצא היא כי כל מצב נתון מכיל בתוכו את הידע על ה 'פיזיולוגיה' שלו עצמו, לכן הליווי אינו כולל הנחיה לכיוון מסוים, כי אם מניח שאופן מסוים של התעניינות סקרנית פעילה יאפשר לתהליך להתפתח בדרכו. זוהי איכות ופרקטיקה המבוססת על הפילוסופיה של המובלע שמציעה כי כל תחושה מעוררת היא שער אל מידע נובע, וכי אופי מסוים של שיחה בעלת איכות של סקרנות אמיתית מאפשר לחומרים אלו לנבוע אל המודעות ולהעניק לנו עוד פוטנציאלים של דרכי חיים.
מרחב משתף ידע ממקורות שונים
מפגשי B.O.T מבוססים על תקשורת המשתפת את סוגי הידיעה השונים שמופיעים לנוכח נושא מסוים: ידע המגיע ממחקרים, ידע המבוסס על ניסיון אישי, ידע גופני-תחושתי, ידע אינטואיטיבי - ללא היררכיה, אלא מתוך עניין ובחינת הקשר שמתעורר עם כל אחד מהם.
זיהוי ועיגון משאבים תומכים
דרך העבודה ב B.O.T מתמקדת בזיהוי המשאבים ומקורות התמיכה של האדם ובבניית אסטרטגיות ההתמודדות האישיות שלו אל מול קושי או אתגר. ליווי B.O.T אינו מיועד ליצירת שינוי בדפוסי אישיות או בדפוסי ההתנהגות של האדם אלא לעזור לאישה לזהות מה יכול לתמוך בה באתגר הנוכחי/ בעת הלידה / בקשר שלה עם התינוק שלה או בקשר שלה עם אחרים.
פיתוח ושכלול המסוגלות לתגובה פעילה ובניית אסטרטגיות התמודדות
טיפולי פוריות, בדיקות בהיריון, חדר לידה וכדומה, עלולים להיות מצע להצפה של טריגרים עבור נשים מסוימות (המפגשים עם איש מקצוע, שיכולים להיות קשורים לחשיפה או חדירה לגוף, שיחה על נושאים אינטימיים, התמודדות עם כאב פיזי, עם דימוי גוף, עם פחד מהעתיד הלא ידוע). יכולת תגובה פעילה לאתגרים אלו היא יכולת חיונית לבניית החוסן הנפשי והרגשי ולמניעת רה-טראומטיזציה. אדם שמרגיש כי אינו מסוגל להגיב, או שנמצא במצב בו התנאים הספציפיים מונעים ממנו את יכולת התגובה, בעל נטייה לפתח יותר סימפטומים פוסט-טראומטיים למשך זמן יותר ארוך. לכן יש משמעות עצומה לייצר סביבה שמעודדת תגובה, ולתמוך באפשרות של נשים ואנשים לפעול ולהגיב. מתוך ההבנה הזו, כי מסוגלות להגיב להתרחשות בכל אירוע שהוא היא יכולת שיוצרת שינוי - בגישת B.O.T מתקיימת השאיפה ליצור באופן מודע הזדמנויות לחיזוק היכולת להגיב להתרחשות נוכחת, ולבנות עם האישה דרכים אישיות להתמודדות.
פעילות
פעילות ה-B.O.T החלה בשנת 2012 על מנת להעלות מודעות, להפיץ את הידע וליצור שינוי בשיח החברתי והמקצועי אודות האתגרים הרגשיים והתהליכים האישיים ההתפתחותיים שנשים וזוגות חווים בתהליכי פריון, בתקופת ההיריון הלידה ואחריה. זהו מרחב תת-קרקעי שלא קיבל בעבר הכרה בשיח הטיפולי והרפואי, ומכיוון שלא היה לו שם מקצועי מוכר קיומו היה בלתי נראה למרות הצורך בו ולמרות השפעותיו הניכרות על חיינו כאנשים וכחברה.
דרך הפצת המידע והכשרת אנשי מקצועות הלידה בכלים לשילוב של תמיכה רגשית, המודעות הציבורית למרחב הרגשי הולכת וגדלה, והכשרות B.O.T כוללות נשות מקצוע ממגוון תחומים כגון: רפואת משפחה, מיילדות, עבודה סוציאלית, פיזיותרפיה של רצפת אגן, תרפיה בתנועה, יוגה, דולות, מדריכות הכנה ללידה, יועצות הנקה, פסיכותרפיה ופסיכותרפיה-גופנית ומנחות קבוצות.
פעילות:
מטרות
ארגון ה BOT אינו מחזיק ברעיונות או עקרונות לגבי אופן הלידה או ההורות, אלא ממוקד באדם שחווה אותם ובמערך הפנימי החדש המתהווה בתקופה זו.
לימודי B.O.T
לימודי B.O.T תרפיה מוכוונת לידה, מיועדים לעוסקים במקצועות הלידה-טיפול-רפואה הפוגשים נשים בתקופת הפריון-הריון-לידה-הנקה-אמהות ראשונית.
מסלול ההכשרה בגישת B.O.T כולל מידע על התכנים הרגשיים והנפשיים הייחודיים של שדה הלידה ומעניק הכשרה פרקטית בליווי תהליכים רגשיים עם נשים וזוגות בתקופה שסביב הלידה.
הכשרות נוספות:
ההכשרה מתמקדת בין היתר בנושאים הבאים : מודל ייחודי לליווי תהליך אישי בתקופת הפריון-הריון-לידה-הנקה-אמהות, טראומה או פגיעה מינית וביטוייה בשדה הלידה, עבודה עם מצבי הצפה והתנתקות בתקופה שסביב הלידה, תהליכי אבל ואובדן, ההתמודדות האישית של אשת המקצוע עם אבל ואובדן, עבודה ייחודית עם עיבוד חוויית לידה, מערכות אמונה בשדה הלידה, עקרונות טיפול קצר מועד, שאלות חדשות על גבולות הטיפול בשדה הלידה ולימוד פרקטיקות של שפת תקשורת מקדמת – ברת יישום גם במצבים אקוטיים בחדר לידה וגם בעבודת עומק בקליניקה.
יחסי ארצות הברית–גמביה
יחסי ארצות הברית–גמביה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית של אמריקה לרפובליקה של גמביה.
היסטוריה
בדרך לועידת קזבלנקה ולאחר מכן לליבריה, עצר פרנקלין דלאנו רוזוולט בבנג'ול ב-1943.
מדיניות ארצות הברית מבקשת לבנות יחסים משופרים עם גמביה על בסיס קשרים היסטוריים, כבוד הדדי, שלטון דמוקרטי, זכויות אדם, ודבקות בהחלטות האו"ם בנושא מלחמה בטרור, יהלומי קונפליקט וסוגי סחר אחרים.
בבחירות של גמביה לנשיאות ולחקיקה באוקטובר 2001 ובינואר 2002, בהתאמה, קבעה ממשלת ארצות הברית כי ממשלה שנבחרה באופן דמוקרטי נכנסה לתפקיד, ובכך הסירה את הסנקציות שהטילה על גמביה בהתאם לסעיף 508 לחוק סיוע החוץ להפיכה ב-1994. הסיוע האמריקאי תומך בדמוקרטיה, בזכויות אדם, בהשכלת נשים ובמאבק באיידס.
בנוסף, חיל השלום מבצע תוכנית גדולה עם כ-100 מתנדבים העוסקים בתחומי איכות הסביבה, בריאות הציבור וחינוך, בעיקר ברמת הכפרים בגמביה.
היחסים עם ארצות הברית לא השתפרו משמעותית בשל חוסר בזכויות האדם וחופש העיתונות, אשר הביאו להשעיית גמביה מ"תאגיד אתגר המילניום" ביוני 2006.
שדה התעופה הבינלאומי של בנג'ול משמש כמקום נחיתה למעבורות חלל של נאס"א.
נציגות
פקידי הממשל הראשיים של ארצות הברית בגמביה כוללים את השגריר בארי וולס. שגרירות ארצות הברית בגמביה נמצאת בפג'רה (13.46197°N, -16.68669°W) ומשרד חיל השלום נמצא לידה.
ליאורה בילסקי
ליאורה בילסקי (נולדה ב-1967) היא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ומנהלת מרכז מינרבה לזכויות אדם באוניברסיטה.
השכלה וקריירה
בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון במשפטים בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים. יצאה לאוניברסיטת ייל במלגת פולברייט וקיבלה שם תואר שני בשנת 1993 ותואר שלישי בשנת 1995, על עבודה שכותרתה "The Narrative Turn in Legal Scholarship".
בשנת 1996 מונתה למרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, והתקדמה עד לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2012.
היא מלמדת משפט פלילי, תאוריה פמיניסטית ומשפט והיסטוריה. מחקריה עוסקים בשואה, בהגותה של חנה ארנדט, בחוק בינלאומי ובתיאוריה פמיניסטית של המשפט.
בשנת 2013 הוענק לה פרס צלטנר.
ספריה
ביקורת עמיתים על ספרה "השואה, התאגיד והמשפט":
Cavia (חברה)
Cavia (קאוויה, ביפנית: 株式会社キャビア, רומאג'י: Kabushiki gaisha Kyabia) הייתה מפתחת משחקים יפנית. שם החברה הוא ככל הנראה ראשי תיבות של Computer Amusement Visualizer, אך האתר הרשמי של החברה טוען גם שהשם מתייחס לקוויאר.
החברה נוסדה ב-1 במרץ 2000 והמשרדים הראשיים שלה היו בטוקיו, יפן. בעלי המניות שלה כללו את Amuse Capital, Tokuma Shoten, Tohokushinsha Film Corporation, Nippon Television Network Corporation, Tokyo FM Broadcasting, Mitsubishi Corporation ו- Hayao Nakayama.
Cavia נודעה בעיקר בזכות סדרת המשחקים Drakengard ושני משחקי יריות-על-גבי-מסילה בסדרת Resident Evil, הם The Umbrella Chronicles ו-The Darkside Chronicles.
באוקטובר 2005, שמה של החברה נמכר ל-AQ Interactive, שהפכה באותו זמן לחברת החזקות שאחראית על ניהולן של חברות בת בבעלותה וכן על קידום ומכירה של משחקי וידאו. עסקי פיתוח המשחקים ב-AQ עברו לחברה חדשה בשם Cavia בע"מ.
ביולי 2010, החברה פורקה באופן רשמי ומוזגה לתוך AQ Interactive. מנקודה זו, Cavia הפסיקה לפתח משחקים, והמשחק האחרון בפיתוחה היה Nier, שיצא במאי 2010. למרות סגירתה של החברה, חלק מצוות הפיתוח של Nier, וביניהם הבמאי יוקו טארו, החלו בפיתוח משחק המשך לסדרת Drakengard בשם Drakengard 3 תחת Access Games ובהפצת Square Enix.
חברים לשעבר מצוותי הפיתוח ב-Cavia הפכו לעצמאיים או הצטרפו לצוותי פיתוח אחרים בתוך Marvelous (כחלק מהמיזוג של החברה), Comcept, Tango Frameworks, From Software, או חזרו לצוותי הפיתוח ב-Namco שמהם אנשי החברה היו במקור.
מוזיאון ההיסטוריה של שיקגו
מוזיאון ההיסטוריה של שיקגו (באנגלית: Chicago History Museum לשעבר החברה ההיסטורית של שיקגו) הוא מוזיאון להיסטוריה של שיקגו ולחייה העכשוויים. המוזיאון נוסד בשנת 1856, במטרה לשפר את למידת ההיסטוריה של העיר. המוזיאון מצוי בשכונת "משולש העיר הישנה", בחלקו הדרומי של פארק לינקולן, מצפון ללופ – המרכז העירוני הראשי של שיקגו.
מיצגים בולטים במוזיאון עוסקים בגשרים שמעל נהר שיקגו, באדריכלות הייחודית של העיר, בשרפה הגדולה של שיקגו, בהתערוכה העולמית של שיקגו (1893), ברכבות ובסוחרים הראשונים שהגיעו לאזור העיר ובמאכלים הנמכרים ברחובות העיר.
Ah Zaman
Ah Zaman (באנגלית: Oh Time, ובעברית: אוי זמן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה דריה אולו. השיר יצא לאור ב-2 ביולי 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני.
השיר הגיע אל המקום השני במצעד טורקיה טופ 20.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דריה אולו, הולחן על ידי אסיל גוק והופק על ידי אוזן קולאקוגלו. באתר האינטרנט הטורקי הרברטורק, סקרו את השיר בחיוב רב, תוך שמבקר המוזיקה שכתב את הסיקור אמר כי "השיר הזה הוא דוגמה נוספת לעבודה נהדרת נוספת, שיצאה על ידי הצוות היצרני והיפה הזה [דריה אולו ואוזן קולאקוגלו]".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-7 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-2 ביולי 2019, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את אולו כשהיא שוכבת באמצע של מעגל, תוך שהיא לבושה בשמלה אדומה ונצנצים מסביבה. בהמשך, ניתן לראותה כשהיא בחדר דמוי קליניקה.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-16 מיליון צפיות.
מרכז קרטר
מרכז קרטר (באנגלית: Carter Center) נוסד בשנת 1982 על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר ואשתו רוזלין קרטר באטלנטה, בירת ג'ורג'יה. המרכז ממוקם בפארק בן 35 אייקרים, 2 מיילים מזרחה למרכז העיר אטלנטה. המרכז כולל ארבעה ביתנים המשרתים את הנשיא לשעבר, קרטר, ואשתו רוזלין וכן את צוות המרכז. בצמוד למרכז שוכנים הספרייה והמוזיאון על שם ג'ימי קרטר (The Jimmy Carter Library and Museum). מרכז קרטר, הספרייה והמוזיאון ידועים בשם "פארק קרטר הנשיאותי" (The Carter Presidential Center).
המרכז נוסד במטרה לשפר את איכות החיים של בני-אדם בלמעלה מ-70 מדינות ברחבי העולם.
בבסיס מרכז קרטר (The Carter Center), בשיתוף עם אוניברסיטת אמורי (Emory University), עומדת מחויבות לזכויות אדם, ולהקלה על הסבל האנושי. המרכז שואף למנוע ולפתור קונפליקטים, להעצים חירויות ודמוקרטיה ולהביא לשיפור הבריאות.
בשנת 2002, זכה הנשיא לשעבר ג'ימי קרטר, בפרס נובל לשלום באוסלו. פרס נובל הוענק לו על עשרות השנים של מאמץ למציאת פתרונות שוחרי שלום לקונפליקטים בינלאומיים, לקידום הדמוקרטיה וזכויות אדם ולקידום פיתוח כלכלי וחברתי, באמצעות מרכז קרטר.
בראש המרכז עומד חבר נאמנים מבניהם אנשי עסקים מובילים, מחנכים, פקידי ממשל בכירים לשעבר ופילנתרופים.
עקרונות
חמישה עקרונות מנחים את פעילותו של מרכז קרטר:
תחומי העיסוק של מרכז קרטר
למרכז קרטר תוכניות בתחומים פוליטיים ובריאותיים כאחד: תוכניות העוסקות בקידום הדמוקרטיה, תוכניות בתחום זכויות אדם, תוכניות ליישוב סכסוכים ותוכניות לשיפור הבריאות של אנשים ברחבי העולם.
מרכז קרטר לשלום
תוכניות מרכז קרטר לשלום עוסקות בחיזוק חירויות ודמוקרטיות במדינות ברחבי העולם, מבטיחות זכויות פוליטיות ואזרחיות של אנשים, העומדות בבסיס חברות שוחרות שלום וצדק.
המרכז מפעיל תוכניות בתחום הדמוקרטיה, זכויות האדם ויישוב סכסוכים.
על פעילות מרכז קרטר לשלום, מן התקשורת
מרכז קרטר, אשר היה אחראי לפקח על מערכת הבחירות שנערכה בסודאן בחודש ספטמבר 2010 העלה שאלות בנוגע לאמיתות התוצאות. לפי המרכז, ספירת הקולות הייתה כאוטית, ללא שקיפות ופגיעה למניפולציה אלקטורלית. בבחירות הרב מפלגתיות הראשונות במדינה מזה 24 שנה, זכה הנשיא עומר אל-בשיר (Omar al-Bashir).
בדוח של מרכז קרטר פורסמה ביקורת על האופן שבו נרשמו הקולות. תיקונים שנעשו ברישום הקולות היו לעיתים שרירותיים וללא כל הסבר. בנוסף הועלו חששות בקשר לאלימות הקשורה בבחירות שגרמה למותם של מספר אנשים בדרום דארפור.
תוכניות מרכז קרטר מפעיל בנושא בריאות
תוכניות מרכז קרטר בנושא בריאות מיועדות "למלא את החורים" בבריאות העולמית, כדי לסייע במניעת סבל של חסרי ישע ולבנות תקווה למיליונים מעניי העולם.
על פעילות מרכז קרטר לבריאות, מן התקשורת
ב-4 בפברואר 2004, ג'ימי קרטר ואנשי מרכז קרטר בשיתוף עם WHO (World Health Organization) וUNICEF ביקרו בכפר דשי (Dashie) בגאנה, בו פושה מחלת תולעת גינאה ודחקו בממשלת גאנה לסיים לטפל בהכחדת המחלה. יום למחרת נשא קרטר דברים במסיבת עיתונאים בעיר הבירה אקרה ואמר כי אין שום תירוץ להמשך הסבל ממחלה זו משום שיש את המשאבים, התמיכה, הידע והיכולת להכחיד את המחלה בגאנה. הוא קרא לגאנה להתחייב לאתגר זה ולנקוט בפעולה מיידית.
27% מהמקרים שדווחו על המחלה ב-2003 נמצאו בגאנה. מרכז קרטר, ה-WHO ו-UNICEF עובדים יחד בשיתוף פעולה עם התוכניות הלאומיות במאמץ אחרון להכחיד את מחלת תולעת גינאה.
הישגי מרכז קרטר
(מתוך אתר האינטרנט של מרכז קרטר)
ג'ימי קרטר
ג'יימס ארל קרטר ג'וניור (James Earl Carter, Jr.) נולד ב-1.10.1924 בפליינס ג'ורג'יה (Plains, Georgia). עם סיום לימודיו באקדמיה של חיל הים במרילנד בשנת 1946, הוא נישא לרוזלין סמית'. לבני הזוג שלושה ילדים. לאחר שירות של שבע שנים כקצין בחיל הים, הוא שב לפליינס והחל לעסוק בפוליטיקה המקומית ולאחר שמונה שנים, בשנת 1970, הוא נבחר למשרת מושל ג'ורג'יה.
בשנת 1974 הכריז קרטר כי הוא רץ לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא התמודד כנגד הנשיא ג'רלד פורד בבחירות של שנת 1976 וניצח. כאשר החל לכהן כנשיא הוא נלחם באינפלציה ובאבטלה של אותה תקופה. במהלך כהונתו הגרעון התקציבי צומצם ונוספו מקומות עבודה חדשים, אולם האינפלציה ותעריפי הריבית הגיעו לשיאים חדשים והניסיון לצמצם אותם גרם למיתון.
קרטר כתב במהלך השנים 17 ספרים. בשנת 1982 הוא קיבל פרופסורה לשם כבוד מאוניברסיטת אמורי (Emory University) באטלנטה ג'ורג'יה וייסד את מרכז קרטר. ג'ימי קרטר מתנדב יחד עם אשתו בארגון ההתנדבותי Habitat for Humanity שמסייע לאנשים נזקקים בארצות הברית ובארצות אחרות להקים לעצמם בתים. בנוסף הוא מלמד בסאנדיי סקול (Sunday school) ומשמש ככומר בכנסייה הבפטיסטית בפליינס.
רוזלין קרטר
רוזלין סמית' קרטר נולדה בפליינס, ג'ורג'יה ב-18 באוגוסט 1927. רוזלין הייתה הבכורה בין ארבעה אחים במשפחת סמית'. כאשר הייתה בת 13 נפטר אביה והיא החלה לעזור לאימה בעבודתה כתופרת ובניהול משק הבית. לאחר סיום לימודיה בתיכון היא החלה ללמוד ב- Georgia Southwestern College. במהלך הלימודים בשנת 1945 היא הכירה את ג'ימי קרטר ולאחר שנה הם נישאו. לאחר נישואיהם, הם החלו לנדוד ברחבי ארצות הברית בשל תפקידו של ג'ימי קרטר כקצין בחיל הים. לאחר מות אביו של בעלה, הם שבו לעיר הולדתם בג'ורג'יה על מנת לנהל את העסק המשפחתי. כאשר התמודד בעלה למשרת מושל ג'ורג'יה, רוזלין הייתה חלק משמעותי בצוות קמפיין הבחירות שלו ותרמה להשגת קולות אשר סייעו לו לנצח בבחירות. כאשר התמודד בעלה בבחירות לנשיאות ארצות הברית, היא נסעה ברחבי ארצות הברית והצליחה לגייס בוחרים רבים להצביע לבעלה, בזכות אמונתה ביכולותיו של בעלה והדרך הנעימה בה פעלה על מנת להעביר מסר זה.
בתור הגברת הראשונה של ארצות הברית, היא הייתה מעורבת בנעשה בבית הלבן וכן שימשה כשליחה האישית של הנשיא למדינות הלטיניות. היא מיקדה את תשומת הלב הלאומית האומנויות הבמה והתעניינה רבות בתוכניות הסיוע בבריאות הנפש, הקהילה והקשישים.
בשנת 1984, לאחר חזרתה הביתה, פרסמה אוטוביוגרפיה על חייה וכיום היא משמשת כסגנית הנשיא במכון קרטר.
על דמותו והשפעתו של קרטר מן התקשורת
דמותו של נשיא המרכז ג'ימי קרטר והתבטאויותיו השנויות במחלוקת השפיעו בעבר על מרכז קרטר, בכתבה שפורסמה בעיתון "הניו יורק טיימס" בינואר 2007 ניתן לראות כי המרכז עלה על במת הוויכוחים הפוליטיים בעקבות התבטאויותיו של קרטר:
ב-11 בינואר 2007 התפטרו מתפקידם 14 מאנשי העסקים והמנהיגים העירוניים שהיו חברים בוועד המנהל המייעץ (advisory board) של מרכז קרטר, במחאה על הביקורת שהעביר הנשיא לשעבר, ג'ימי קרטר, על ישראל והכוח הפוליטי של יהדות ארצות הברית.
מכתב ההתפטרות שהגישו במשותף, מגנה את ספרו של קרטר, "פלסטין. לא שלום, אפרטהייד", על כך שהוא מבקר את ישראל על יחסה לאוכלוסייה הפלסטינית. מכתב ההתפטרות מתייחס גם לטיעונו של קרטר שתומכיה של ישראל בארצות-הברית משתמשים בכוחם להשתיק את הוויכוח בנושא זה.
"לא נוכל עוד לסבול את עמדתך הצורמת והבלתי-מתפשרת", לשון המכתב. "זה לא מרכז קרטר או ג'ימי קרטר שבו באנו לתמוך כשהתגייסנו לראשונה למשימה".
14 החברים שהתפטרו היו חברים בוועד המנהל המייעץ של המרכז, קבוצה של למעלה ממאתיים מנהיגים מקומיים הפועלים כשגרירים ומגייסי כספים בשירות המרכז, אבל לא קובעים את מדיניות המרכז או מתווים את דרכי פעילותו.
מספר חברים מבין החתומים על המכתב ציינו שהעריצו שנים את קרטר, ולכן ההתפטרות הייתה משימה קשה עבורם, אבל הם לא יכלו להמשיך להשתייך למרכז בעקבות התבטאויותיו.
בתגובה למכתב ההתפטרות, הודה סגן מנהל מרכז קרטר, ג'ון הרדמן (John Hardman), למי שהיו חברים והתפטרו, על "שנים של שירות המרכז ותמיכה בו". יחד עם זאת, המעיט הרדמן בערכו של מכתב ההתפטרות. הוא ציין כי מי שהתפטרו הם שבריר מהועד המנהל ו"לא היו מחויבים ליישום עבודת המרכז".
מכתב ההתפטרות של חברי הוועד המנהל מאשים את קרטר בנטישת תפקידו כמתווך שלום במזרח התיכון, ובנוסף, טען כי הצהרותיו משמשות קבוצות אנטישמיות ברחבי העולם.
הטלוויזיה הלטבית
הטלוויזיה הלטבית (בלטבית: Latvijas Televīzija) היא תחנת הטלוויזיה הציבורית של לטביה.
רשת הטלוויזיה הוקמה ב-1954 ושידרה בשחור-לבן, ב-1974 היא עברה לשיטת SECAM וב-1998 שונה התקן לPAL, ב-2008 התחילה להיות משודרת בDVB-T, היא ממומנת בכ-60 % על ידי ממשלת לטביה ו-40 % על ידי פרסומות, היא מחזיקה בשני ערוצים המשדרים בלטבית וברוסית, ערוץ LTV1 המשדר את האירוויזיון וערוץ LTV7 המשדר אירועי ספורט כמו אולימפיאדות.
ב-1993 הצטרפה התחנה לאיגוד השידור האירופאי, היא אירחה את אירוויזיון 2003 ואת אליפות העולם בהוקי קרח 2006.
אלפרד אלמור
אלפרד אלמור (באנגלית: Alfred Elmore; 1815 – 1881) היה צייר בריטי בסגנון ז'אנר היסטורי.
ראשית חייו
הוא נולד בקלונקילטי, אירלנד, בנו של ד"ר ג'ון ריצ'רד אלמור, מנתח שפרש מהצבא הבריטי ועבר לאירלנד.
משפחתו עברה ללונדון, שם למד אלמור באקדמיה המלכותית לאמנויות.
עבודותיו המוקדמות היו בסגנון הטרובדור אך עד מהרה עבר לנושאים דתיים, וצייר בהזמנת דניאל אוקונל ציור לכנסיית ווסטלנד רו בדבלין. בין השנים 1840–1844 נסע אלפרד אלמור ברחבי אירופה, ביקר במינכן, ונציה, בולוניה ופירנצה.
אלמור היה קשור ל"קליקה", קבוצת אמנים צעירים שראו את עצמם כממשיכי ויליאם הוגארת ודייוויד וילקי. לדברי חברו ויליאם פאוול פרית 'הוא היה חבר בקבוצה, אך מכיוון שהקבוצה הייתה פעילה בזמן שהוא היה ביבשת אירופה, ככל הנראה מעורבותו בה הייתה קצרת מועד.
עבודות מאוחרות
מרבית העבודות המאוחרות של אלמור הם ציורים עלילתיים היסטוריים. בציור "המחלוקת הדתית והטירון" הייתה באופן מרומז ביקורת אנטי-קתולית. ציורים אחרים מייחסים לעבודות משייקספיר, או מתולדות המהפכה הצרפתית. חשובים שני ציורים שלו המתעדים חדשנות טכנולוגית, המצאת " Stocking Loom נול הגרב" (1847, מוזיאון הטירה של נוטינגהאם) והמצאת Combing Machine "מכונת המסרק" (1862, Cartwright Hall, Bradford). שניהם מציגים את תהליך התיעוש על ידי תיאור עבודות יד ציוריות טרום-תעשייתיות. הממציא אמור להרהר במיומנויות ידניות אלה בזמן שהוא מגבש במוחו מנגנון להחלפתן.
היצירה הידועה ביותר של אלמור היא "על הסף" (1865; מוזיאון פיצוויליאם, קיימברידג '), ציור ז'אנר מוסרי המתאר אישה צעירה שאיבדה את הכסף שלה בהימורים, והיא "על סף" להגיב לפיתויים של המפתה, המתואר כדמות דמוי שטן הנמצא בצל, אך שטוף באור אדום ולוחש מחשבות מושחתות באוזנה.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 אלמור התרחק מנושאים כאלה ועבר לסגנון קלאסי יותר שהושפע על ידי אדוארד פוינטר ולורנס אלמה-טדמה. הוא גם צייר דמויות ערביות, בתיאום עם האגודה למזרחנות באמנות.
אלמור סבל ממחלה ניאורולוגית במהלך חלק ניכר מחייו, ובשנותיו המאוחרות הפך לצולע בעקבות נפילה מסוסו.
מעל פסגת הר הצופים
מעל פסגת הר הצופים (ובשמו המקורי: ירושלים) הוא שיר נודע שעיבד אביגדור המאירי על פי שיר יידי - בשם "חצות", שכתב ברוך שפיר ופורסם בקרקוב בשנת 1886. החלק שנודע ממנו בציבור הוא הבית הראשון והבית האחרון שלו, המבטאים כיסופים ומחויבות לירושלים ואמונה בביאת המשיח.
הבית השני בשיר מקונן על ריבוי העדות והסכסוכים בעם ישראל. בגרסה המולחנת הושמטו הבית השני והבית השלישי. בגרסה זו, שיר זה שימש (ועדיין משמש, בצד שירה של נעמי שמר, ירושלים של זהב) מעין המנון לירושלים.
אחד הביצועים הנודעים לשיר הוא ביצועו של יהורם גאון. ביצוע נוסף ביצע אבי בניון באלבומו אדם אחר.
הר הצופים מוזכר בשיר כמקום גאוגרפי שבשל הטופוגרפיה שלו, ניתן לראות ממנו את ירושלים, ומלבד זאת רומז שם ההר "צופים" לציפייה לישועה. המשמעות הזו של הר הצופים מוזכרת כבר במסכת שמחות:
איימי ג'ונסון
איימי ג'ונסון (באנגלית: Amy Johnson; 1 ביולי 1903 – 5 בינואר 1941) הייתה טייסת אנגלייה, האישה הראשונה שטסה לבדה מבריטניה לאוסטרליה. תוך כדי שהיא טסה בטיסת סולו או יחד עם בן זוגה, ג'ים מוליסון, היא קבעה מספר רב של שיאים לטיסה למרחק במהלך שנות השלושים של המאה ה-20. ג'ונסון טסה במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרת חיל העזר לתעבורה אווירית (Air Transport Auxiliary – ATA). היא נהרגה בהתרסקות מטוסה.
ביוגרפיה
איימי ג'ונסון נולדה בהאל שבמזרח יורקשייר. היא התחנכה בבית הספר התיכון העירוני של בולברד (לימים בית ספר קינגסטון) ולמדה באוניברסיטת שפילד, שם היא סיימה תואר ראשון בכלכלה. לאחר מכן היא עבדה בלונדון כמזכירתו של עורך הדין ויליאם צ'ארלס קרוקר. היא התוודעה לתחום הטיסה כתחביב וב-6 ביולי 1929 היא קיבלה את רישיון הטיס מסוג "A" מספר 1979 במועדון הטיס של לונדון לאחר שהוכשרה על ידי קפטן ולנטין בייקר. באותה שנה היא הייתה לאישה הבריטית הראשונה שהשיגה רישיון טכנאי מטוסים מסוג "C".
אביה של ג'ונסון, שהיה אחד האנשים שהכי תמכו בה, הציע לה סיוע ברכישת מטוס משל עצמה. באמצעות מימון שהגיע ממנו ומהלורד ווייקפילד, היא רכשה מטוס דה הבילנד DH.60 Moth מיד שנייה שאותו היא כינתה "יאסון" (Jason), לא על שמו של יאסון, הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אלא על שם הסמל המסחרי של בית העסק של אביה.
ג'ונסון זכתה להכרה עולמית כאשר ב-1930 היא הייתה לטייסת הראשונה שטסה טיסת סולו מאנגליה לאוסטרליה. היא יצאה ב-5 במאי מנמל התעופה קרוידון שמדרום ללונדון עם מטוס היאסון שלה (הראשון מבין שניים שכונו כך), וב-24 במאי היא נחתה בדרווין שבאוסטרליה, לאחר שגמאה 18,000 ק"מ. המטוס מוצג עד היום במוזיאון המדע שבלונדון. לג'ונסון הוענקו "גביע הארמון" (Harmon Trophy) ותואר מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית כהכרה בהישגיה וכמו כן הוענק לה רישיון הטייס מספר 1 על פי תקנות התעבורה של אוסטרליה.
ביולי 1931 הייתה ג'ונסון, יחד עם שותפה, הטייס ג'ק המפריז, הראשונה שטסה מלונדון למוסקבה ביום אחד, כאשר הם טסו מסע של 2,830 ק"מ ב-21 שעות. משם הם המשיכו דרך סיביר והגיעו לטוקיו כשהם קובעים זמן שיא בטיסה מבריטניה ליפן. את הטיסה הזאת ביצעה ג'ונסון במטוס השני שלה, "יאסון 2".
ב-1932 נישאה ג'ונסון לטייס הסקוטי, ג'ים מוליסון. מוליסון הציע לג'ונסון נישואים במהלך טיסה משותפת לאחר שמונה שעות היכרות. ביולי 1932 קבעה ג'ונסון שיא בטיסת סולו מלונדון לקייפטאון, דרום אפריקה, כשהיא מטיסה דה הבילנד פוס מות' שכונה "ענן המדבר" (Desert Cloud) ושוברת את השיא של בן זוגה.
טיסותיה הבאות היו יחד עם מוליסון. ביולי 1933 הם הטיסו מטוס דה הבילנד דראגון שכונה "יורד הים" (Seafarer) בטיסה ישירה שיצאה מדרום ויילס ויעדה היה שדה התעופה פלויד בנט שבברוקלין, ניו יורק. אף על פי כן, הדלק במטוסם אזל והם נחתו נחיתת חירום בשדה התעופה העירוני של ברידג'פורט (כיום נמל התעופה לזכר סיקורסקי) בסטרפורד שבקונטיקט. בנחיתה נפצעו שניהם. לאחר שהחלימו הם התקבלו בתשואות על ידי הקהל הניו יורקי וזכו למצעד קונפטי לאורך וול סטריט.
ב-1934 טסו ג'ונסון ומוליסון, כשהם שוב קובעים שיא, מבריטניה להודו במטוס דה הבילנד DH.88 שכונה "קסם שחור" (Black Magic), כחלק מהמרוץ האווירי מק'רוברטסון מבריטניה לאוסטרליה. הם נאלצו לפרוש מהמרוץ באללהאבאד עקב בעיות שהתגלו במנוע מטוסם.
ב-1938 התהפך הדאון שהטיסה ג'ונסון בזמן נחיתה לאחר תצוגה אווירית באנגליה, אך היא לא נפצעה באורח רציני. באותה שנה היא התגרשה ממוליסון וזמן קצר לאחר מכן היא שבה לשם נעוריה.
שירותה הצבאי ומותה
ב-5 בינואר 1941, במסגרת משימת הטסת מטוס איירספיד אוקספורד מפרסטוויק שעל החוף הדרום-מערבי של סקוטלנד, דרך שדה התעופה של בלקפול אל בסיס חיל האוויר המלכותי בקידלינגטון שליד אוקספורד, סטתה ג'ונסון מנתיב הטיסה שלה עקב תנאי מזג אוויר גרועים. על פי המדווח הדלק במטוסה אזל והיא צנחה ממטוסה שהתרסק אל מימי שפך התמזה.
צוות אה"מ הייזלמיר (HMS Haslemere), זיהה את המצנח של ג'ונסון וראה אותה חיה במים כשהיא קוראת לעזרה. התנאים לא היו לטובתה של ג'ונסון. הים היה סוער והגאות הייתה גבוהה, שלג ירד והטמפרטורות היו נמוכות במיוחד. לוטננט קומנדר וולטר פלטצ'ר, מפקד ההייזלמיר, צלל למים בניסיון להציל את ג'ונסון. אף על פי כן, הוא כשל בניסיונו להצילה ומת בבית החולים כמה ימים לאחר מכן. זרמי הים דחפו את ג'ונסון לקרבת הספינה. גאות פתאומית דחפה את הספינה בצידוד קדימה והצוות לא הצליח למשוך את הספינה בחזרה לאחור בזמן; ירכתי הספינה התרסקו על ג'ונסון, שנשאבה לתוך להבי המדחף. גופתה לא נמצאה מעולם.
ב-14 בינואר 1941 נערך טקס אשכבה לאיימי ג'ונסון בכנסיית סנט מרטין בשדות. במאי אותה שנה הוענקה לוולטר פלטצ'ר מדליית אלברט לאחר מותו.
תעלומת נסיבות מותה
עד היום אופפת תעלומה בנוגע לנסיבות התאונה, שכן מטרת הטיסה היא עדיין סוד צבאי, וקיימת עדות שבנוסף לג'ונסון ולפלטצ'ר היה אדם נוסף (ככל הנראה מישהו שג'ונסון הטיסה ליעד כלשהו), שנראה גם הוא במים ומצא גם הוא את מותו בתאונה. זהות האדם השלישי הזה לא ידועה. עצם מותה של ג'ונסון במטוס איירספיד אוקספורד הוא צחוק הגורל, שכן היא הייתה אחת מהוגי הרעיון לבנייתו של מטוס זה.
שנים רבות לאחר מותה של ג'ונסון נרמז שמותה נגרם מ"אש ידידותית". ב-1999 דווח שטום מיטצ'ל מקראובורו, סאסקס, הפיל ככל הנראה את מטוסה של ג'ונסון לאחר שהיא כשלה פעמיים במתן קוד זיהוי במהלך טיסתה. בעדותו דיווח מיטצ'ל: "הסיבה שמטוסה של איימי הופל הוא בשל העובדה שהיא נקבה בצבע הלא נכון לאותו יום (קוד זיהוי למטוסים בכוחות המזוינים הבריטים) בשידורי האלחוט". מיטצ'ל הסביר כיצד המטוס נתגלה ונוצר איתו קשר ברדיו. כאשר היא נתבקשה לתת את קוד הזיכוי ושגתה פעמיים. "16 מטחי פגזים נורו לעברה והיא צללה לתוך שפך התמזה. כולנו סברנו שזהו מטוס אויב עד אשר ביום המחרת קראנו בעיתונים וגילינו שזו הייתה איימי. הקצינים שלנו הורו לנו לא לספר לעולם לאף אחד מה קרה".
הנצחתה
בימי חייה זכתה איימי ג'ונסון להכרה על פועלה בדרכים רבות. ביוני 1930, הייתה טיסתה לאוסטרליה נושא לשיר פופולרי מהתקופה, "איימי, איימי הנפלאה", שחובר על ידי הורשיו ניקולס והוקלט על ידי הארי בידגוד, ג'ק הילטון, ארתור ללי, ארתור רוזברי ודברוי סומרס. ב-1936 היא הייתה אורחת הכבוד באירוע הפתיחה של מחנה הנופש בולטין בסקגנס שבמחוז לינקולנשייר. בין השנים 1935 – 1937 הייתה ג'ונסון נשיאת החברה לנשים מהנדסות (Women's Engineering Society).
אוסף של מזכרות שקשורות לאיימי ג'ונסון נתרם ב-1958 על ידי אביה להצגה במוזיאון של מזרח יורקשייר. ב-1974 הוסר הלוט מעל פסל בדמותה שהוצב ברחוב פרוספקט שבהאל, שם נקרא בית ספר לבנות על שמה (שנסגר ב-2004). שלט הנצחה כחול (Blue plaque) מנציח את ג'ונסון בוורנון קורט שבקריקלווד, לונדון.
כחברה בסגל חיל העזר לתעבורה אווירית שמקום קבורתם לא נודע, מונצחת איימי ג'ונסון באנדרטת נעדרי חילות האוויר של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ברנימיד שממערב ללונדון.
בין הבניינים שנקראו על שמה של איימי ג'ונסון, ניתן למנות את:
איימי ג'ונסון הונצחה בשמו של מטוס מקדונל דאגלס MD-11 של חברת KLM ובשם הבאר והמסעדה של מלון הילטון סטנסטד שבלונדון. ב-2011 הנהיגה "החברה האווירונאוטית המלכותית" (Royal Aeronautical Society) סדרה של הרצאות המתקיימות אחת לשנה והן קרויות על שמה של איימי ג'ונסון. האירוע מתקיים בסמוך ל-6 ביולי מדי שנה לציון התאריך בשנת 1929 בו קיבלה איימי ג'ונסון את רישיון הטיס שלה.
הזמר הבריטי אל סטיוארט הנציח את איימי ג'ונסון בשירו "כישוף עף" (Flying Sorcery) באלבומו "שנת החתול".
ליל השועל
ליל השועל (באנגלית: Night of the Fox) הוא ספר מאת הסופר הבריטי ג'ק היגינס. הספר יצא לאור ב-1986. עלילת הספר עוסקת במבצעי המודיעין הגרמני והבריטי במלחמת העולם השנייה, על רקע יום הפלישה לנורמנדיה. הספר מבוסס על אירועים אמיתיים, אם כי חלק מן הדמויות והאירועים דמיוניים,
עלילת הספר
עלילת הספר מתרחשת בשנת 1944. במהלך תרגיל נחיתת סער אמפיבית שקיימו בעלות הברית בחופי סלפטון סנדס תקפו בהפתעה טרפדות גרמניות מספר ספינות בריטיות ואמריקניות וגרמו למותם של כ-600 חיילים. בעקבות התקיפה נעדר קולונל יו קלסו מחיל ההנדסה הקרבית של צבא ארצות הברית. קלסו הוא אחד מאותם קצינים שהופקדו על תכנון פלישת בעלות הברית לאירופה. כאשר נודע כי קלסו ניצל ונסחף לחופי האי ג'רזי המצוי תחת הכיבוש הנאצי מתעצמת הבהלה עשרות מונים. בריגדיר גנרל דוגל מונרו, המפקד על מחלקה ד' במנהלת המבצעים המיוחדים, מטיל על איש המבצעים הטוב ביותר שלו, הקולונל הארי מרטינו, לחלצו ואם לא ניתן לעשות כן אזי להתנקש בחייו במטרה להבטיח כי המידע שברשותו לא ייפול לידי הגרמנים.
עיבודים לקולנוע
הספר עובד גם לסרט קולנוע משנת 1990, ומככבים בו מייקל יורק וג'ורג' פפארד כהארי מרטינו.
ישראל הכהן רפפורט
הרב ישראל הכהן רפפורט (לפני ה'תק"ץ, 1830 - י"א סיוון ה'תרמ"א, 1881) היה אב בית הדין ורבה של טרנוב שבדרום מזרח פולין, חבל גליציה ההיסטורי. מחבר שו"ת מהר"י הכהן.
קורותיו
נולד לאביו הרב אברהם אבלי ולאימו לאה. מצד אביו היה דור שמיני לש"ך. נשא את חנה רעכיל, ביתו של הרב אלעזר ניסן טייטלבוים מדרוהוביץ'. לאחר מותו של אביו שכיהן כרבה של טראנוב, התמנה רבי ישראל תחתיו כאב בית הדין לצד חביריו רבי פנחס פלטינר ורבי דב בריש. נשא ונתן עם כמה מרבני דורו, בין השאר עם הרב משה קנצלבוגן , הרב ישראל איסר פרוכטהאנדלר אב"ד דאבשיץ, הרב אברהם בנימין קלוגר. החל משנת תרכ"ד, לא היה רב בירוסלב, ולפעמים נקרא רבי ישראל לשבת בעיר מספר ימים כדי לדון בעניני הלכה ומשפט.
כיהן בראשות ישיבה בטרנוב, ומבין תלמידיו נמנו הרב מרדכי ויסמן חיות והרב יעקב אוסטרוייל.
משפחתו
רבי ישראל היה הבכור מבין אחיו. אחיו הצעיר של רבי ישראל, היה רבי יוסף הכהן שגם הוא כיהן כאב"ד של טרנוב. אחיהם הצעיר, רבי שבתי הכהן היה אב"ד של דומברובי.
אלה האנט
אלה האנט (באנגלית: Ella Hunt; נולדה ב-29 באפריל 1998) היא שחקנית וזמרת אנגלייה. מוכרת בשל תפקידה בתור אלי מרסדן בסדרה "רגליים קרות" ובזכות תפקידה בתור סו ג'ילברט בסדרה "דיקנסון".
ביוגרפיה
האנט נולדה בשכונת וסטמינסטר בלונדון לפסלת והשחקנית לואיז האנט ולסוחר האמנות דייוויד גרוב. האנט גדלה בחווה בפראקומב, צפון דבון ליד ברנסטייפל. היא ממוצא שווייצרי מצד אחד. יש לה אח גדול ויליאם, אח צעיר ארתור, וכן שלושה אחים למחצה הגדולים ממנה מנישואיו הראשונים של אביה.
האנט למדה והתחנכה בפניימת היום מילפילד בגלסטונברי ולאחר מכן בבית הספר בלונדל'ס בטיברטון. היא התגלתה על ידי סוכן שחקנים כששיחקה בהפקה בבית ספר במילפילד בגיל 11.
קריירה
כשהייתה בת 11 הופיעה האנט בסרט הקולנוע "פולשים" משנת 2011. שנה לאחר מכן הופיעה בסרט הקולנוע "עלובי החיים". בשנת 2014, הופיעה בסרט העצמאי "אדוננו הרובוט". היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בגיל 18 בשנת 2016 לצד דייזי אדגר-ג'ונס בסדרת הטלוויזיה של ITV, "רגליים קרות".
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "אנה והאפוקליפסה", שזיכה אותה במועמדות לפרס ה-BAFTA הסקוטי וכן בפרס אנסמבל השחקנים ב"פסטיבל הסרטים לאחר האפלה של טורונטו".
בשנת 2019 הופיעה בסרט הקולנוע "ליל קיץ". שנה לאחר מכן שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Kat and the Band". בשנת 2018, לוהקה האנט לתפקיד בדרמה התקופתית של אפל TV פלוס "דיקינסון" משנת 2019.
באפריל 2020, האנט הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Magpie". בנובמבר 2021, האנט הוציא את הסינגל "Holding On", וחודש לאחר מכן יצא המיני אלבום -"Triptych".
חיים אישיים
האנט מתגוררת לסירוגין בשכונת איזלינגטון, לונדון ובשכונת ברוקלין הייטס, ניו יורק. במרץ 2021, היא יצאה מהארון כקווירית.
הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020
הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020 — הוא טורניר כדורגל, הנערך בשיטת הדחה, החל משלב 1/256 גמר. הקבוצה שמנצחת בגמר הטורניר מקבלת את הזכות לשחק בליגה האירופית בעונת 2020/2021 (משלב הבתים) ולהתמודד גם נגד אלופת רוסיה 2019/2020 במשחק הסופר קאפ הרוסי בכדורגל.
חיים חג'בי
הרב חיים חג'בי (1865–1949; ה'תרכ"ו – כ' בחשוון ה'תש"י) היה רב, מקובל, מגדולי רבני יהדות תימן במאה ה-18 וה-19.
הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, הטורניר הוקפא במרץ, אך חודש ביוני אותה שנה. כך משחק רבע הגמר בין שיניק יארוסלבל לאורל נערך ב-24 ביוני וב-19 ביולי נערכו משחקי חצי הגמר בין זניט סנקט פטרבורג לספרטק מוסקבה ובין אורל לחימקי. הגמר נערך ב-25 ביולי ביקטרינבורג ארנה.
חיים חג'בי
ביוגרפיה
בצעירותו קיבל מאביו את הלימוד המקובל בתימן: משנה תורה להרמב"ם, הלכה, משנה, תרגום אונקלוס, ומנורת המאור. לאחר מכן נשלח על ידי אביו לעיר צנעא ללמוד אצל רבני העיר ושם בלט בלימודו, בחריפותו ובמידותיו. רבני העיר צפו לו גדולות. נודע כעילוי ובקי בייחוד בתורת הקבלה. הוסמך לרבנות בגיל צעיר על ידי חכמי ביה"ד צנעא, ולדיינות. בהמשך, התמנה לרב העיירה רבוע ולרב מחוז כוולאן, ושימש אב"ד באזורו, ואף לימד והסמיך דיינים במחוז כוולאן שבתימן.
הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020
32 האחרונות
משלב זה תשתתפנה קבוצות ליגת הכדורגל הלאומית.
חיים חג'בי
ביוגרפיה
כונה בתואר "גמרן", שניתן בתימן רק למעטים מהרבנים שהיו בקיאים בגמרא בצורה יוצאת דופן. תמך בעליה לארץ ישראל. החכם האשכנזי הרב יעקב ספיר שביקר בתימן ותיעד את חכמיה במסעו מזכיר בספרו גם את שמו של הרב חיים חג'בי. אם כי השמות חיים ומשה היו נפוצים במשפחתו של רבי חיים חג'בי מספר דורות - ומסתבר, מפאת התאריכים, כי הכוונה לסבו של רבי חיים, שהיה נצר לדורות של רבנים.
הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020
16 האחרונות
משחקי 16 האחרונות נערכו ב-25 בספטמבר.
חיים חג'בי
כמקובל
הרב חיים למד מאביו משה מתורת האר"י, מסורות שאינן מועלות על הכתב. מסופר כי מלאך היה מתגלה אליו ומלמדו רזי רזים וסודות כמוסים בתורה בנגלה ובנסתר ואף מסר לו ספר קבלה עתיק הנקרא חפץ שהיה עושה בו שימוש. תלמידיו מספרים כי היה מלומד בניסים ובעל רוח קודש, ונפוצו עליו סיפורי מופתים רבים. את חיבוריו בענייני הקבלה גנז בעצמו מחמת קדושתם, נראה כי חשב שהם מקדימים את זמנם מבחינת הסודות הקדושים הכתובים בהם.
רב מחוז כוולאן
בהיותו רבה של העיירה רבוע, ורבו של מחוז כוולאן שבמרכז תימן, מחוז גדול שבתוכו מספר ערים ויישובים, היה מסתובב בעיירות ובכפרים ללמד ולפקח על הדיינים והשוחטים במחוז ומחוצה לו, כגון: חג'בה, רבוע, חיצ'ן, כומיים, דאר עמר, ג'רוף, סדום, צ'יצום, ערנין, ועוד. עסק בנוסף ברפואה, והיו שולחים אליו חולים ממקומות רחוקים. כתב קונטרסים רבים - חידושים וביאורים בכתב ידו על התורה. הרב חיים חיבר קונטרסים על הלכות שחיטה ומראה הבהמה וחלקיה, וכן בענייני הלכה אחרים. שימש ברבנות עוד בימי השלטון הטורקי בתימן וגם אחרי עזיבתם. עסק רבות בצורכי הרבים ובכל מקום שבו היו צרות ומחלה שלחו אל הרב, והיה מסייע להם בצרכיהם. בצעירותו, במקביל למשרת הרבנות, עסק במלאכת הנגרות, כך שהתפרנס מיגיע כפיו כמנהג רבני תימן. פעל להצלת ילדים יהודים יתומים מגזירת היתומים בשיתוף פעולה עם בן דורו הרב יחיא יצחק הלוי בהצלת ילדים.
במחנה חאשד
בשנת ה'תש"ו הוקם ליד עיר הנמל עדן מחנה עולים בשם מחנה גאולה בעזרת הג'וינט והסוכנות היהודית שבארץ ישראל. הרב חיים חג'בי הורה לתלמידיו ולאנשי הקהילה ביישוב רבוע לעלות לישראל, והוא עצמו עלה לארץ עם האחרונים שבבני קהילתו כמאסף, דרך מחנה המעבר "גאולה". במחנה חיזק את רוחם של הפליטים השוהים שם הן בדברי תורה ומוסר וכיסופים לארץ הקודש שעודדו והפיחו רוח חיים בקרב יושבי המחנה, כדי להקל עליהם את השהיה במחנה. היות ששמו הלך לפניו עוד טרם ההגעה למחנה "גאולה", כרב חשוב ומלומד בניסים, גם שאר יושבי המחנה שלא נמנו על בני קהילתו כיבדו אותו מאוד.
בישראל
לעת זקנתו זכה הרב חיים לעלות לישראל בחודש תשרי שנת ה'תש"י. הרב נפטר לאחר תקופה קצרה בישראל, ביום שבת, בתאריך כ' בחשוון ה'תש"י. נטמן בבית הקברות סגולה שבעיר פתח תקווה, בחלקה ד' שורה מ'..
מורשתו
הרב חיים הסמיך שוחטים מקדשים ומוהלים והעמיד תלמידים רבים, ואף דיינים במחוז כוולאן שבתימן. הרב חיים היה מוכר גם אצל רבני צנעא וכונה בפיהם: "מרא דאתרא" ו"מקובל"..
ספריו
עם העלייה לארץ אבדו רוב כתבי היד של הרב, ואת חלקם גנז הרב בעצמו ולא הפיצם ברבים.
לקריאה נוספת
אודות הרב כתבות
איתנית - מוצרי בניה
איתנית - מוצרי בניה בע"מ, שנודעה גם בשמה הקודם, ישאסבסט, הפעילה בית חרושת לייצור מוצרי אזבסט-צמנט (תערובת המורכבת מכ-10% אסבסט וכ-90% מלט) שפעל החל מ-1952 בצפון-מערב נהריה. המפעל נסגר ב-1997 מחמת הסיכון הבריאותי שבאסבסט.
היסטוריה
המפעל הוקם ב-1952 בשם "ישאסבסט" על ידי יקותיאל פדרמן ומשקיעים מחו"ל. המפעל השתרע על שטח של 150 דונם, בהם 13 אלף מ"ר שטח בנוי. המפעל ייבא לישראל אסבסט גולמי, וייצר ממנו מוצרי אסבסט-צמנט מוגמרים, כגון צינורות, לוחות גליים לגגות, לוחות שטוחים, עציצים ותריסים.. המפעל סיפק פרנסה לתושבי הגליל המערבי, ובשיאו העסיק כ-1,200 עובדים. המפעל גם ייצא את תוצרתו.
עם השנים התגלתה תחלואה חריגה במחלות ריאה בקרב עובדי המפעל, ומחקרים סטטיסטים הראו עלייה בתחלואה של סרטן מסוג מזותוליומה באזור הגליל המערבי, סרטן המקושר לנשימת סיבי אזבסט. החמת המוניטין הרע שיצא לאסבסט שינה המפל את שמו באמצע שנות ה-80 מ"ישאסבסט" ל"איתנית - מוצרי בניה".
על אף החשד הכבד לקשר בין המפעל ועליית התחלואה נמנעו הרשויות מלפעול כנגד המפעל. יש שטענו שהקשר בין הרשויות למשפחת פדרמן, מבעלי המפעל, עלול היה להשפיע על שיקול הדעת של אותן רשויות (כמו מימון הוצאת פרסומים מקצועיים של משרד העבודה שאמור לפקח על המפעל, חברותו של מנכ"ל המפעל בוועדה הממשלתית לאבק מזיק שאף היא אמורה לפקח על המפעל ומימון מחקר שיוכיח שאין כל סכנה באזבסט).
בסופו של דבר עזר לחץ התושבים והמפעל נסגר סופית ב-1997 לא לפני שנמצא שכמויות גדולות של פסולת אסבסט רעילה נקברו בשטח המפעל בתקופת פעילותו.
בעיית פסולת האסבסט
במסגרת תהליכי הייצור הצטברה במפעל פסולת אסבסט תעשייתית, שהמפעל נפטר ממנה בשתי דרכים:
הפסולת פוזרה בעשרות רבות של אתרים בכל רחבי הגליל המערבי, והיוותה מקור לסיכון בריאותי לתושבי האזור. סקרים שיזמה המדינה העלו כי כמות פסולת האסבסט שפוזרה בגליל המערבי היא כ-30 אלף קוב, וההערכה של המדינה היא כי כמות הקרקע הנקייה שזוהמה בשל פסולת זו היא כ-150 אלף קוב. להערכת איתנית היחס בין הפסולת לקרקע המזוהמת הוא 1:3 ולא 1:5.
בשלב מסוים החלה איתנית לפנות חלק מפסולת האסבסט לאתר בתחומי המועצה המקומית שלומי (מחצבת חניתה), ללא היתר או רישיון. בשנת 1981 דרש משרד הבריאות להפסיק את ההטמנה שם, והאתר נסגר. לאחר מכן הטמינה איתנית פסולת אסבסט באתר שייח' דנון, גם כאן ללא היתר או רישיון. במרץ 2002 הוציא המשרד להגנת הסביבה תנאים להיתר זמני שיאפשרו את שיקום האתר בשייח' דנון. עתירה שהגישה איתנית נגד המשרד - נדחתה, תוך שבית המשפט מציין כי הדרישה לחייב את איתנית לשאת בעלויות שיקום האתר היא "טבעית וברורה מאליה". בסופו של דבר בשנת 2003, בתום הליכים משפטיים נוספים, נסגר גם אתר שייח' דנון.
בשנת 1998 - לאחר סגירת המפעל - יזמה עיריית נהריה פרויקט להקמת פארק שעשועים בשם "מדינת הילדים" על חוף הים, בסמוך למפעל הסגור. כאשר התברר שהשטח מזוהם באסבסט הוציא המשרד להגנת הסביבה צו לשמירת הניקיון, מכוח. עיריית נהריה הודיעה כי היא תנקה את השטח מאסבסט, ובהמשך תבעה את איתנית להחזר עלויות. בשנת 2007 הסתיים הסכסוך בין העירייה לאיתנית בהסכם פשרה ביחס לאותו שטח.
בשנת 2011 נחקק חוק למניעת מפגעי אסבסט ואבק מזיק. לחוק עוסק ב"חברות שעסקו במועד שקדם ליום התחילה בייצור אסבסט בגליל המערבי" - הניסוח אמנם כללי, אך למעשה הוא חל על חברה אחת בלבד - איתנית, וחייב אותה להשתתף במחצית עלות הפרויקט לפינוי אסבסט מהגליל המערבי. החברה עתרה לבג"ץ, בנימוק שזהו חוק פרסונלי הפוגע בזכות הקניין שלה, ולכן אינו עומד בתנאיה של פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. פסק הדין קבע שהחוק הוא לתכלית ראויה ומידתי, משום ש"הסעיף נועד לתת מענה למצב הייחודי שנוצר: מצבורי פסולת אסבסט בהיקף גדול, באזור גאוגרפי מוגדר, שנוצרו באופן שיטתי על ידי גורם אחד דומיננטי", ולכן נדחתה העתירה, תוך ביסוס העיקרון "המזהם משלם".
דן כהן (ראש מועצה)
דן כהן (נולד ב-22 באוגוסט 1962, כ"ב באב ה'תשכ"ב) הוא איש ציבור חרדי ופעיל בתנועת ש"ס. מכהן כראש מועצת רכסים מ-2018, תפקיד בו שימש בשנת 2008–2013
ביוגרפיה
בנעוריו למד בכפר הנוער הדתי ובצבא שירת בחיל האוויר כאיש צוות קרקע בטייסת מסוקים ובהמשך כטכנאי מסוקים בכיר (שלב 12) והסמכה לטיסות מבחן.
לאחר שחרורו מצה"ל למד בישיבת "נתיבות עולם" בבני ברק אשר באותה תקופה הייתה מוקד חזרה בתשובה של אקדמאים ואנשי קבע רבים.
בהמשך חזר ליישוב הולדתו והמשיך ללמוד בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים גם לאחר קבלת הסמכה לרבנות.
לאחר הסמכתו לרבנות כיהן כמחנך שנים רבות במוסדות "אור חדש" ברכסים, ובמוסדות "מגדל אור" במגדל העמק של הגרי"ד גרוסמן.
בעל תעודת הוראה ממשרד החינוך ותואר B.A בחינוך.
בשנת 2009 לאור פעילותו הציבורית הענפה למען הציבור בכלל ובני ספרד בצפון נקרא לדגל על ידי הרב עובדיה יוסף לשמש כנציג תנועת ש"ס במועצת רכסים ולכהן בראשות המועצה.
בשנים 2009–2013 כיהן כראש מועצת רכסים כנציג תנועת ש"ס, במסגרת הסכם רוטציה עם נציג דגל התורה, יצחק רייך. 2012 סיים בהצטיינות קורס דירקטורים
משנת 2014 משמש כסגן וממלא מקום ראש המועצה.
לאחר הבחירות לרשויות המוניציפליות ב-30 באוקטובר 2018 מונה מחדש כהן לראש המועצה לאחר הסכמה בין כלל הסיעות ובהיעדר בחירות.
במסגרת כהונתו בראשות המעוצה וחברותו כסגן ראש המועצה קידם כהן רבות את עתודות הקרקע הרבות שסביב רכסים דבר שהוביל לחתימת הסכם גג עם משרד הבינוי והשיכון והוספת אלפי יחידות דיור חדשות הן בגבעה ג' והן בגבעת הפרסה.
כמו כן פעל רבות בשיתוף השר ישראל כץ ומשרד התחבורה לחבר את רכסים למטרופולין חיפה ובפרט לכביש 6 במקטע העתיד להיפתח בקרוב.
מלנוציטיים
מלנוציטיים (שם מדעי: Melanocetidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים השוכנים במצולות האוקיינוס השונים וחלקם חיים אפילו בים רוס שבאנטארקטיקה. במשפחה זו ישנו רק סוג אחד - חכאי שטני (Melanocetus). בסוג ישנם 6 מינים.
חכאים אלה בעלי גוף כדורי עם אש ולסתות גדולות מאוד והם חסרי קשקשים. הנקבות גדולות בהרבה מהזכרים, עד לגודל 18 ס"מ לעומת הזכרים שאורכם רק 3 ס"מ, ובעלות שיניים מגודלות הפונות אחורה ועוזרות להתגבר על טרף הקרוב לגודלם גם. בקצה הגולגולת ישנו זיז סנפיר מתפתל המכיל איבר זוהר משתמש לפיתיון הטרף. החכאים נעים לאיטם אל יכולים לפעור את פיהם המבעית במהירות ולחסל את הטרף הכולל דגים קטנים, דיונונים ויצורים נוספים.
חכאים אלה מצויים בסביבות עומק 3,000 מטר ונעים כל חייהם במצולות.
ג'ואל קורי
ג'ואל קורי (נולד ב-10 ביוני 1989), הוא די ג'יי, מפיק מוזיקלי ואישיות טלוויזיה בריטית. הוא התפרסם ב-2019 עם הוצאת הסינגל "Sorry", בהשתתפות הזמרת היילי מיי (אשר לא קיבלה קרדיט בקליפ הרשמי לשיר), אשר הגיע למקום השישי במצעד השירים הבריטי. ב-2020, קורי הוציא את הסינגלים "Lonely" ו-"Head & Heart". האחרון, בהשתתפות הזמר MNEK, היה שישה שבועות במקום הראשון במצעד השירים הבריטי וגם הפך לשיר הראשון שלו שהגיע לבילבורד הוט 100.
קריירה
ב-2015 הוא הוציא לאור את שירי הבכורה שלו "Back Again" ו-"Light It Up". ב-2017 הוא הוציא לאור את השירים "Just Wanna", "All The Things", "All Night", "Sunlight" ו-"Feel This Way". ב-2018 הוא הוציא לאור את השיאים "Hurt", "All I Need", "Only You", "Good As Gold" ו-"Fallen", האחרון, בהשתתפות הזמרת היילי מיי, הושמע בהשמעת בכורה בתוכנית "Our Culture Mag". באפריל 2019 הוא הוציא לאור את הסינגל "Sorry"; השיר מארח קולות של הזמרת היילי מיי. הוא הושמע בתוכנית הראילטי של ITV2, אי אהבה. השיר הגיע למקום השישי במצעד השירים הבריטי.
ביולי 2020, הוציא לאור את השיר "Head & Heart" בהשתתפות MNEK. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הבריטי. הוא נשאר במקום הראשון במשך שישכ שבועות והפף ללהיט. ב-11 בספטמבר 2020, השיר קיבל מעמד פלטינה על כך שמכר 600,000 עותקים.
ב-29 באוקטובר 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מייבל, את הסינגל "I Wish".
ב-21 באוקטובר 2022, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טום גרנן, את הסינגל "Lionheart (Fearless)".
גשר אידס
גשר אידס (באנגלית: Eads Bridge) הוא גשר משולב למעבר כלי רכב ורכבת מעל נהר המיסיסיפי המחבר בין הערים סנט לואיס, מיזורי ומזרח סנט לואיס, אילינוי. הוא ממוקם על שפת נהר סנט לואיס בין שכונת גדת לקלד, מצפון, לבין השטח של קשת השער, מדרום. הגשר נקרא על שם המתכנן והבונה שלו, ג'יימס ביוקנן אידס. עבודות בניית הגשר החלו ב-1867, והסתיימו ב-1874. גשר אידס היה הגשר הראשון על פני המיסיסיפי מדרום לנהר מיזורי. גשרים מוקדמים יותר מוקמו מצפון למיזורי, שם המיסיסיפי צר יותר. אף אחד מהגשרים הקודמים לא שרד, מה שאומר שגשר אידס הוא גם הגשר העתיק ביותר החוצה את הנהר.
על מנת לגשר על המרחק בין הגדות וחוזק הזרימה של נהר המיסיסיפי, גשר אידס דרש השגת מספר הישגים הנדסיים. נראה שהחשוב מביניהם הוא השימוש בפלדה, שסופקה על ידי חברת Keystone Bridge של אנדרו קרנגי. היה זה השימוש הראשון בפלדה כחומר מבני בקנה מידה גדול כל כך. ולמעשה, בניית הגשר הובילה את המעבר מבניית גשרים בברזל יצוק לפלדה כחומר ברירת המחדל למבנים גדולים. יסודותיו היו המבנים התת-ימיים העמוקים ביותר באותה תקופה, בגובה של יותר מ-30.48 מטרים (100 רגל) מתחת לפני המים. הם הותקנו באמצעות תאים פנאומטיים, יישום חלוצי של טכנולוגיית תאים תת-קרקעיים בארצות הברית, ובאותה עת, ללא ספק התאים התת-קרקעיים הגדולים ביותר שנבנו אי פעם. הקשת המרכזית שלו, באורך של 158.496 מטרים (520 רגל), הייתה המפתח הקשיח הארוך ביותר שנבנה אי פעם באותה תקופה. שיטת בניית הקשתות, שהיו תלויות ממגדלי עץ זמניים, מצוטטת לעיתים כשימוש הראשון ב"עקרון שלוחה" לגשר גדול. עקרונות הנדסיים אלה שימשו לגשרים מאוחרים יותר, כולל גשר ברוקלין, שהחל לבנות ב-1870.
גשר אידס הפך לחלק מהתדמית המפורסמת של העיר סנט לואיס, מהקמתו ועד 1965 כאשר קשת השער הושלמה. הכביש המהיר נסגר למכוניות משנת 1991 עד 2003, אך שוחזר וכעת הוא נושא תנועת כלי רכב והולכי רגל. הוא מחבר את שדרת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי עם ריברפארק דרייב ובסופו של דבר, איסט ברודוויי, שניהם באיסט סנט לואיס, אילינוי. מעבר הרכבת לשעבר נושא כעת את מערכת הרכבת הקלה מטרולינק סנט לואיס, המספקת שירות רכבות נוסעים בין סנט לואיס לקהילות בצד אילינוי של הנהר.
הגשר רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים כנקודת ציון היסטורית לאומית. נכון לאפריל 2014, הוא נושא כ-8,100 כלי רכב מדי יום, ירידה של 3,000 מאז שנפתח גשר הזיכרון לוותיקי סטן מוסיאל בפברואר 2014.
יגור מקובסקי
יֵגוֹר איוואנוביץ' מקובסקי (ברוסית: Егор Иванович Маковский; 14 באפריל 1802 – 9 באוגוסט 1886) היה רואה חשבון ואמן רוסי, ממייסדי בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.