cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית לחם הגלילית
כיבוש היישוב במלחמת העצמאות
ב-17 באפריל 1948 החל המבצע לכיבוש היישובים הטמפלרים וולדהיים ובית לחם, שנחשבו למשתפי פעולה עם הנאצים והבריטים ניסו לסלקם לאוסטרליה עקב כך. הכיבוש בוצע בידי כוח של ההגנה. בשעה 03:35 החל הכוח בפעולת הכיבוש של וולדהיים. הכיבוש ארך כשעתיים ובזמן הכיבוש נהרגו 2 טמפלרים. רבים מהתושבים הטמפלרים של בית לחם אשר הבינו את המתרחש החלו לארוז בחופזה חלק מחפציהם כאשר חפצים רבים הם משאירים מאחור והחלו לברוח לכיוון נצרת. בשעה 07:00 החל כוח ההגנה לנוע לכיוון בית לחם. במושבה נשארו מספר נשים שגורשו לאחר מכן מן המושבה ובעת הכיבוש הייתה התנגדות מועטה, שכללה מחסומים בכביש הגישה בין בית לחם לוולדהיים ותקיפות (ככל הנראה בנשק קל) ממבואות הכפר ומהגבעות המקיפות אותו. ע"פ דו"ח של כוח ההגנה שהוגש לאחר הכיבוש נתפסו 72 שבויים מכיבוש שני היישובים והם נלקחו על ידי הצבא (וככל הנראה הצטרפו לגירוש כלל התושבים הטמפלרים לקפריסין ומשם למושבות באוסטרליה, גרמניה או ארצות הברית). במשך יומיים בילה חלק מן הכוח הכובש בהמתנה להתנגדות כלשהי, בחפירות ובטיפול במשק החי שנותר משוחרר במקום. לאחר יומיים החלה ההתיישבות בבתים שננטשו.
בתקופת המדינה
בניגוד ליישובים אחרים בעמק יזרעאל, בית לחם הגלילית הייתה אמורה להיות בשטח המדינה הערבית לפי תוכנית החלוקה ואילו תוכנית המגירה למקרה בו ייכבש המקום לא הייתה מגובשת.
התושבים הראשונים שעלו ליישוב לאחר כיבושו ב-48 הורכבו מכמה קבוצות:
השנים הראשונות
בימים הראשונים הגיעו רק הגברים מתוך קבוצת חוות שטוק ואחר כך הצטרפו הנשים והילדים והתמקמו בבתי הטמפלרים. חצי מהיישוב שימש את הצבא כבית ספר למ"כים ואילו החצי השני היה של המתיישבים שהגיעו. תחילה חיו התושבים במתכונת של קיבוץ כדי להקל על תנאי המחיה הקשים. בשנתיים הראשונות להקמת היישוב הגיעו תושבים חדשים ובבתים רבים חיו 2 ואפילו 3 משפחות יחד.
ב-1950 החליט הצבא לפנות את בית הספר למ"כים ובמקומו הייתה מתוכננת לקום תחנת ניסיונות של המדינה. עם עזיבת הצבא את המקום השתלטו התושבים על הבתים שפונו ולא נתנו לאנשי משרד החקלאות להיכנס למושב. בעקבות המקרה עד 1954 החרימו מוסדות המדינה את היישוב ולא הקצו לו משאבים לפיתוח. לאחר משא ומתן קיבלה המדינה את תביעת התושבים להפוך את השטח לחלק מהיישוב. לכן רק באותה שנה חובר היישוב לרשת המים. עד אז השתמשו התושבים במגדל המים שבנו הטמפלרים, ורק בשנת 1957 חובר היישוב לחשמל. במפות של משרד החקלאות משנות ה-50 מופיעה בית לחם הגלילית בשם "החורש" ואלוני אבא בשם "במאבק".
ב-1951 החלו התושבים בעצמם כבר לתכנן את הרחבת היישוב עם הגעת תושבים נוספים והם דנו במיקומם של המשקים החקלאיים החדשים שיוקצו לחלק מתושבי הכפר לעומת תושבים שיישארו במשקים ובבתים הטמפלרים. ב-1953 קיבל המושב 10 צריפים אוסטריים מהסוכנות היהודית ואף הגיעו תושבים נוספים ליישוב. התושבים החדשים וחלק מהתושבים הוותיקים עברו לגור ב"מעברה". הצריפים הוקמו בתוך המשק המיועד ובהמשך בנו בתים לצד הצריפים ועברו אליהם.
באמצע שנות ה-50 הוחלט להקים בית ספר משותף עם היישוב השכן אלוני אבא. בית הספר קם בכניסה למושב והוא נקרא אלון הגליל (אלון על שם אלוני אבא והגליל על שם בית לחם הגלילית). מבית הספר יצאו 9 מחזורים עד שנסגר אך למדו בו רבים מהתושבים החיים במושב כיום.
התפתחות היישוב במרוצת השנים
עד תחילת שנות ה-60 היה ניהול כספי משותף לכל המשקים בתוך הוועד של היישוב, זאת עקב הקושי של התושבים להסתדר לבד עם הקמת משק חי וטיפול בגידולים. בשנות ה-60 עבר המושב באופן סופי לחלוקה כספית בה כל אדם מטפל במשק שלו וכך גם יכל כל אחד לפתח את המשק כראות עיניו. במשך השנים השתנו ענפי הגידול בכל משק, גידולי פרג, ענף פרחים, זיתים, גידולי זרעים, פרות ועוד.
תיאור היישוב בהווה
משני צידי הרחוב הראשי אשר דרכו נכנסים למושב ניצבים בתי האבן מהתקופה הטמפלרית. למעשה הבית הטמפלרי הראשון במושב מציין את הכניסה הישנה למושב בתקופת קום המדינה לפני ההרחבות השונות.
במרכז המושב נמצאים הבתים הטמפלרים הציבוריים עוד מייעודם המקורי, והם משמשים כמבני ציבור גם כיום: לצד הרחוב הראשי בתים נוספים שנבנו בהרחבות שונות מאז הקמת היישוב.
המושב מוקף בשדות החקלאים וביער אשר משמש למרעה עדר הכבשים המשותף של התושבים.
ברונו (סרט, 2009)
ברונו (Brüno) הוא סרט קולנוע קומי אמריקני מסוגת המוקומנטריה, שיצא בשנת 2009. סשה ברון כהן, שגילם בסרט את דמותו של כתב האופנה האוסטרי ברונו, שמאופיין בהיותו הומוסקסואל מוחצן, שימש אף כמפיק וכאחד מתסריטאי הסרט. את הסרט ביים לארי צ'ארלס. זהו הסרט השלישי שיצר ברון כהן, אשר מבוסס על דמות מתוך התוכנית "המופע של עלי ג'י", לאחר שיצאו הסרטים "עלי ג'י - הסרט" ו"בוראט: רוצה לומד תרבות אמריקה בשביל נהדרת קזחסטן". הסרט היה כישלון קופתי יחסית לקודמיו, כשאחד הגורמים לכך היה לראשונה גם הביקורות השליליות ברשתות החברתיות.
על דמותו של ברונו
ברונו הוא דמות סאטירית שמגולמת על ידי השחקן והקומיקאי סשה ברון כהן. הדמות, של כתב אופנה הומו מאוסטריה, הופיעה לראשונה בשנת 1998 בערוץ בידור טלוויזיוני, ולאחר מכן הופיעה בתוכנית "המופע של עלי ג'י" יחד עם שותפו אדריאן צ'אן. לאחר ההצלחה של ברון כהן בתוכנית ובסרט "בוראט", זכו אולפני יוניברסל בזכויות להשקת סרט בכיכובו של ברון כהן בדמותו של ברונו.
עלילה
כתב האופנה האוסטרי ההומוסקסואל ברונו גהרט, בן ה-19 (אותו מגלם סשה ברון כהן), מפוטר מתוכנית הטלוויזיה "פאנקיצייט" (Funkyzeit) אותה הנחה לאחר שחיבל בתצוגת אופנה במהלך "שבוע האופנה" שנערך במילאנו. הוא מחליט לעזוב את אוסטריה ולעבור לארצות הברית כדי להפוך לכוכב, ואליו מתלווה לוץ (Gustaf Hammarsten, שוודי), העוזר של עוזרו, שמעריץ אותו. לצערו של ברונו, מאהבו הפיגמי דיזל, שאיתו ניהל מערכת יחסים מינית הומוסקסואלית שכללה אקטים מיניים אנאליים משונים, עוזב אותו ולא מצטרף לנסיעה.
ברונו מנסה להתחיל בקריירת משחק, אבל הוא כושל אפילו בתפקיד ניצב. הוא יוצר פרק ניסיוני (פיילוט) של תוכנית ראיונות עם ידוענים. הפרק כולל קטעי ריקוד אירוטיים של ברונו, דיון עם כוכבת הריאליטי בריטני גסטינו (Gastineau) בו היא וברונו מגיעים למסקנה כי על ג'יימי לין ספירס לבצע הפלה, תיעוד קצרצר של סירובו של האריסון פורד להתראיין לתוכנית על אף שפעמים רבות במהלכה הובטח להציג ראיון עמו, ובסיום הצגת נענועו של איבר המין הזכרי תוך צריחת שמו של ברונו. קבוצת האנשים שעליהם הוטל לדון בפרק הניסיון, דוחה אותו על הסף ובאופן נמרץ, וברונו מחליט לנסות את מזלו בתחומים אחרים.
ברונו מחליט לנסות להפיק "קלטת לוהטת". לצורך כך הוא קובע ראיון עם רון פול, חבר בית הנבחרים האמריקני (שבלא יודעין "שיחק" בסרט את עצמו), כיוון שהוא מבלבל בינו לבין הדראג קווין רופול (RuPaul). בזמן שהשניים ממתינים לתיקונה של בעיה טכנית מבוימת, ברונו מנסה "להתחיל" עם פול, שעוזב את החדר בכעס ומכנה את ברונו "queer".
ברונו פונה לספיריטואליסט בבקשה לתקשר עם רוב פילאטוס המנוח, שהיה חבר בצמד המוזיקלי מילי ונילי, כדי לשאלו לעצה. הוא מנצל את ההזדמנות כדי לבצע פעולות פנטומימה המסמלות אקטים מיניים כביכול הנעשים על גופו הבלתי-נראה של פילאטוס.
ברונו שואל לעצתן של יועצות בענייני יחסי ציבור, והם מנסים יחד לחשוב על בעיה עולמית שאותה יוכל לפתור, וכך ישיג פרסום מקסימלי בהשקעה מינימלית. לבסוף הוא בוחר לנסות לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לשם כך הוא טס לירושלים, שם הוא עורך ראיון משותף לסוכן המוסד לשעבר יוסי אלפר ולפוליטיקאי הפלסטיני חסן כתיב, במהלכו ברונו מציג למרואייניו שאלות מטופשות, ובין היתר מבלבל בין חמאס לחומוס. לאחר מכן הוא עורך ראיון נוסף, הפעם עם איימן אבו עיטה, שמוצג בסרט כ"מנהיג קבוצת טרור, גדודי חללי אל-אקצא". לשם כך הוא נוסע למקום שמתואר כמחנה פליטים פלסטיני בלבנון, ובו הוא מבקש מאבו עיטה להיחטף על מנת להתפרסם. ברונו מעיר לאבו עיטה הערה מעליבה לגבי השיער שלו, ולאחר מכן אומר כי לטעמו "המלך אוסאמה" (כפי שהוא מכנה את אוסאמה בן לאדן) מזכיר במראו "מכשף מלוכלך" או "סנטה מחוסר בית". כאשר המתורגמן מתרגם לאבו עיטה את דבריו של ברונו, מורה אבו עיטה לברונו לעזוב את המקום באופן מיידי.
בדרכו חזרה לארצות הברית הוא עוצר באפריקה כדי לאמץ תינוק אפריקני שלו הוא קורא בשם "או ג'יי' (O.J.). בארצות הברית הוא מתארח בתוכנית אירוח בה הוא מציג את תינוקו לקהל האפרו-אמריקני, לו הוא מספר כי רכש את התינוק, בפעולת החלפה שבה העניק תמורתו אייפוד. הקהל מזועזע, ושירותי הרווחה לוקחים את התינוק מחזקתו של ברונו, אירוע שבעקבותיו הוא נכנס למצב של דיכאון. מאוחר יותר לוץ מוצא אותו בדיינר, מפטם את עצמו בכמויות גדולות של מזון מהיר עתיר פחמימות בניסיון לבצע התאבדות מאכילת פחמימות. לוץ סוחב אותו והשניים מנהלים יחסי מין. כאשר הם מתעוררים, הם כבולים יחד באמצעות מערכת כבילה מורכבת, כאשר המפתח לפתחה נמצא מחוץ להישג ידם. כאשר הם מבקשים מעובד המלון לעזור להם להשתחרר, הם מתבקשים לעזוב את המלון. לאחר מכן, בעודם במערכת הכבילה, הם מבקשים את סיועם של קבוצת מפגינים הומופובים ואז עולים על אוטובוס. כאשר שוטר מבחין בהם על האוטובוס, הם נלקחים לתחנת המשטרה, שם משחררים אותם מהכבילה. לוץ נהנה מיחסי המין, אך ברונו אומר לו בכעס כי הסיבה לנכונותו לנהל יחסי מין עמו הייתה שהיה תחת "השפעת פחמימות", והוא מודיע בפניו כי הוא לא אוהב אותו. בעקבות כך לוץ עוזב את ברונו.
לאחר שברונו מגיע למסקנה כי הכוכבים הגדולים ביותר בהוליווד הם הטרוסקסואלים (טום קרוז, קווין ספייסי וג'ון טרבולטה ניתנים בסרט כדוגמאות לכך), הוא מחליט להיוועץ בשני מאמינים נוצרים שעוסקים בטיפול המרה, מתוך מטרה להפוך להטרוסקסואל. ברונו מנסה לערוך פעילויות "הטרוסקסואליות", כמו התגייסות למשמר הלאומי, ציד, לימוד קראטה, והשתתפות במסיבת חילופי זוגות שבמהלכה מצליפה בו גבירה באקט סאדו-מזוכיסטי. עם זאת, בכל פעם ברונו נקלע לצרות כאשר הוא לא מצליח לשלוט ביצריו ההומוסקסואליים ומנסה "להתחיל" עם הטרוסקסואלים. למרות זאת, ברונו נחוש בדעתו להפוך להטרוסקסואל.
שמונה חודשים לאחר מכן, ברונו, שהפך להטרוסקסואל וכעת מתכנה "סטרייט דייב" (דייב ההטרוסקסואל), מנחה קרב היאבקות בזירה התחומה בכלוב. ברונו קורא בגנותם של ההומוסקסואלים בפני הקהל המשולהב. אך לוץ, שנוכח באירוע ההיאבקות, קורא לעברו של ברונו ומכנה אותו הומוסקסואל. לוץ עולה אל הזירה, והשניים נאבקים אחד בשני, אך הדבר מביא להצתתה מחדש של אהבתם, והם מתגפפים ומתפשטים אל מול קהל הצופים הנדהם. הצופים כה נזעמים על מראה עיניהם, עד שהם מתחילים להשליך חפצים לתחום הזירה.
בסצנת הסיום מופיע ברונו יחד עם לוץ ועם או ג'יי, שאותו קיבל חזרה עבור מחשב מקבוק פרו. בכתוביות החתימה של הסרט, נראה ברונו מקליט שיר שנקרא יחד עם המוזיקאים בונו (סולן U2), אלטון ג'ון, סנופ דוג, כריס מרטין (סולן קולדפליי), סטינג והגיטריסט סלאש.
הפקה
בקטעים רבים במהלך הסרט לא היו מודעים המשתתפים לכך שהם נוטלים חלק בסרט מוקומנטרי. למשל, כאשר ראיין ברון כהן את יוסי אלפר וחסן כתיב, השניים לא היו מודעים לאופי הלעגני של השאלות שהופנו אליהם, בהן בין היתר בלבל ברונו בכוונה בין חמאס לחומוס והציג את הסכסוך הישראלי-פלסטיני כסכסוך בין היהודים לבין ההינדים.
ב-6 ביוני 2008 פרצו מהומות לנוכח אירוע שבוים ואורגן בידי סשה ברון כהן ומפיקי הסרט בארקנסו. קהל אנשים נאסף לאירוע שתואר כקרב בכלוב, ופורסם בדפוס ובמודעות באתר קרייגסליסט. לבאים הובטחו "בחורות לוהטות", בירה בדולר אחד וכרטיס כניסה בחמישה דולרים. בערך 1,500 איש הגיעו לאירוע ובבואם נתקלו בשילוט המסביר כי הם מצולמים, ולא ניתן להכניס פנימה טלפונים סלולריים, מכשירי וידאו או מצלמות. במקום בחורות וקרבות בכלוב, המופע כלל אקטים הומוסקסואליים, והקהל הנזעם החל לזרוק כיסאות ובירות לעבר הזירה, שבה נאבקו כביכול סשה ברון כהן כשהוא מגלם את הדמות "סטרייט דייב" ו-Gustaf Hammarsten.
ביולי 2008 התקבלה בתחנת הטלוויזיה של "KETK-TV" בעיר טיילר בטקסס פנייה מ"יוצר סרטים דוקומנטריים" שהורשה לבוא לתחנה עם צוות צילום ולראיין כמה מעובדי המקום. הם ציפו להתראיין בנושאי חדשות מקומיות, אך ברונו כיוון את השיחה לנושא ההומוסקסואליות.
בספטמבר 2008 פורסמו תמונות וקטעי וידאו המציגים את סשה ברון כהן, כברונו, מתפרץ למסלול דוגמנות כשחפצים דבוקים לחליפה עשויה סקוץ' שהוא לובש, במהלך תצוגת אופנה של Ágatha Ruiz de la Prada (ספרדייה) במילאנו, איטליה. בידו של ברון כהן עלה להלך על המסלול כמה רגעים, לפני שכובו האורות ואנשי הביטחון ליוו אותו החוצה. הדבר אירע לאחר שברון כהן והצוות שלו, כך נטען, נעצרו בידי אנשי האבטחה כשניסו להיכנס אל מאחורי הקלעים בשתי תצוגות אופנה אחרות ב"שבוע האופנה" במילאנו.
קישורים חיצוניים
ביקורות
מלחמת הזרמים
מלחמת הזרמים (באנגלית: War of Currents) היא כינוי למאבק עסקי ומדעי על שיטת ייצור ושינוע זרם החשמל שהתרחש בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19. מאבק זה התחולל בין חסידי הזרם הישר בראשות הממציא תומאס אלווה אדיסון לבין חסידי זרם החילופין בניצוחם של הממציא ניקולה טסלה והתעשיין ג'ורג' וסטינגהאוס. זרם ישר (DC) משמעו תנועת אלקטרונים בקו ישר, ואילו זרם חילופין (AC) משמעו תנועה בכיוון מתחלף (קדימה- אחורה- קדימה- אחורה).
עיקרי המאבק
תחנות הכוח הראשונות שנבנו על ידי אדיסון יצרו חשמל בשיטת זרם ישר. בשיטה זו קל יותר לייצר את החשמל, וכן קל יותר לבנות מכשירים חשמליים הפועלים על זרם זה. חסרונה של שיטה זו הוא שיעילות היצור נמוכה באופן יחסי, כך שלכל שכונה היה צריך לבנות תחנת כוח (במרחקים של כ-1.5 ק"מ). היעילות הנמוכה כמעט ואינה באה לידי ביטוי בהספקים נמוכים, אך בהספקים גבוהים יותר גודל המכונות, וההשקעה הנדרשת בהן, באים לידי ביטוי. יחד עם זאת, כל העברה של אנרגיה כרוכה בהפסדים, ואלו גדלים ככל שהמרחקים גדלים. על מנת להקטין את התנגדות הכבל (שככל שהתנגדותו גבוהה יותר, כך גדל האובדן המתבטא בהתחממות הכבל, וככל שהכבל ארוך יותר, כך התנגדותו גבוהה יותר) ניתן להעביר חשמל בכבלי נחושת בעלי קוטר גדול, שייצורם יקר ומשקלם כבד (ולכן דורש עמודי חשמל מאסיביים יותר). לכן אדיסון רצה לקרב את תחנות היצור לצרכנים, ולהקים תחנות כוח שכונתיות רבות שיספקו חשמל לסביבתן הקרובה בכבלי נחושת בעלי קוטר גדול.
וסטינגהאוס וטסלה, בראותם את השלכות הכבלים בעלי קוטר קטן על שינוע חשמל למרחקים, צידדו בשיטת זרם החילופין, שמאפשר להעביר אותן אנרגיות במתח גבוה יותר ואז לרדת ברמת הזרם וחתך הכבל. את המתח בכל שלב ניתן לשנות בעזרת שנאי הספק בעל נצילות גבוהה. יצור זרם חילופין יכול להיעשות ביעילות גבוהה בהרבה מאשר זרם ישר, על אחת כמה וכמה נכון הדבר בטכנולוגיה של סוף המאה ה-19. ניתן היה ליצר זרם חילופין בהספקים גבוהים בהרבה, בתחנות מעטות, והפסדי האנרגיה בעת העברתה למרחקים ארוכים לא היו בעלי משקל כה גבוה בהשוואה ליכולת היצור של כל תחנה. כך שגם החשיבות של כבלים עבים ירדה. בנוסף, את המתח של זרם החילופין היה ניתן לשנות בקלות, וביעילות גבוהה, על ידי שנאי, ובכך לאפשר לצרכנים להיות חשופים למתח יותר נמוך, אף שגם בסכנה שלו לא ניתן להמעיט. כך ניתן היה לשנע חשמל למרחקים גדולים במתח גבוה ובאובדן של אנרגיה אשר משקלו נמוך בהשוואה ליכולת היצור, ולהנמיך אותו קרוב לבתי הצרכנים בהתאם לצורך. כך ניתן היה להשתמש באותו מקור גם למכשירים הדורשים זרם בדרגות שונות ובפרט למנועים חשמליים רבי הספק, המתאימים במיוחד לשימוש בזרם חילופין. המגבלות שהיו קיימות עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-19 היו חוסר מנוע פשוט ואמין לזרם חילופין ושיטת מדידת האנרגיה שנמכרה ללקוח (חוסר במונה חשמל).
חסרונה של שיטת זרם החילופין במתח שהוצע הוא שקיים פוטנציאל התחשמלות גבוה יותר כתוצאה ממגע בכבלי המתח בשל גרימת פרפור חדרים בלב (בזרמי חילופין של כ-60 מיליאמפר). עם זאת, גם מזרם ישר בערכי השינוע ניתן להתחשמל בשל נעילת שרירים (כ-300-500 מיליאמפר). אדיסון ניסה לנצל חיסרון זה של זרם חילופין, והמציא כיסא חשמלי שעובד בשיטת זרם החילופין על מנת לעורר בציבור פחד מפני שיטה זו, ולעודד את הציבור לתמוך בשיטה של זרם ישר במתחים נמוכים בהרבה. בנוסף הדגים אדיסון חשמול של כלבים וחתולים כדי להציג לציבור את הסכנות בזרם החילופין. כן בהמשך נטען כי אדיסון השתתף בהריגת הפילה טופסי לצורך הוכחת טענתו, אך לימים היסטוריונים קבעו שאדיסון לא היה קשור לכך.
על מנת לאפשר שימוש יעיל בזרם החילופין, פיתח טסלה פטנטים רבים; בין הבולטים שבהם הוא המנוע החשמלי המונע בזרם חילופין.
במקביל לטסלה, גלילאו פראריס האיטלקי פרסם מערכת חשמלית של זרם חילופין, כוללת מכשירי תאורה, מנועים, שנאים ומונה חשמל.
בשנת 1893 התמודדו אדיסון וטסלה זה מול זה במכרז להארת התערוכה העולמית של שיקגו (1893). טסלה ניצח במכרז והקים את מערך התאורה בשיטת זרם החילופין באופן שהדגים את היעילות הגבוהה לאין שיעור של שיטתו. במהלך היריד הדליק נשיא ארצות הברית את מתג החשמל והאיר את היריד. היריד היה הצלחתם המשמעותית הראשונה של וסטינגהאוס וטסלה, והוא היווה מפנה בדעת הקהל לטובת זרם החילופין.
מאוחר יותר ב-1893 זכו וסטינגהאוס וטסלה במכרז להקמת תחנת כוח שתנצל את כוחם של מפלי הניאגרה. התחנה הוקמה וסיפקה בהצלחה חשמל לחוף המזרחי של ארצות הברית בשיטת זרם החילופין. בכך הסתיים המאבק, ושיטתו של טסלה זכתה בבכורה. כיום זרם החילופין הוא השיטה לייצור והובלת חשמל בכל העולם.
בשנת 2017 יצא על מלחמת הזרמים הסרט העלילתי "המלחמה על הכוח".
גוגומוביל דארט
גוגומוביל דארט (באנגלית: Goggomobil Dart) היא מכונית מיקרו, קבריולה, 2 מושבים, בעלת מרכב פיברגלאס, אשר יוצרה על ידי חברת המכוניות "Buckle Motors Pty Ltd" האוסטרליתבין השנים 1959–1961.
מפרט
דגם ה"גוגומוביל דארט" התבסס על דגם הגוגומוביל הגרמני.
יוצרו כ-700 יחידות.
מחיר הדגם בהשקה עמד על פחות מ-700 לירות שטרלינג
חברת "Buckle Motors Pty Ltd" בנתה את הדגם בוקל GT ספורט קופה, (1957-1959).
אלחנן גלזר
אלחנן גלזר (נולד ב-13 באוגוסט 1947), הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת גיל, ומטעם סיעת היחיד "הדרך הטובה".
בהשכלתו גלזר הוא טכנאי תעשייה וניהול. את שירותו הצבאי ביצע בחטיבת גולני ולאחר מכן כקצין בחיל הקשר והאלקטרוניקה (השתחרר בדרגת רס"ן). כיום הוא מתגורר בראשון לציון. גלזר התאלמן מאשתו טובה, שנפטרה ממחלת הסרטן. גלזר אב לשלושה ילדים.
טרם היבחרו לכנסת, עבד בתעשייה הצבאית, ולאחר פרישתו לגמלאות שימש יו"ר עמותת גמלאי תע"ש, אותה הקים בשנת 2003.
כחבר הכנסת
כחבר הכנסת בכנסת ה-17 שימש גלזר כחבר בוועדות השונות: ועדת הכספים, הוועדה לענייני ביקורת המדינה, הוועדה למאבק בנגע הסמים, הוועדה לקידום מעמד האישה, ומ-19 בנובמבר 2007 גם בוועדת החוץ והביטחון. בנוסף לכך גלזר חבר בשדולות למען חיפה והגליל, לקידום החינוך, למען ניצולי השואה, למען העיר ראשון לציון, למען עלייה, למען עולי אתיופיה, לחיזוק הקשרים עם הקהילות הנוצריות בעולם, למלחמה באלימות ובפשע והשדולה לבריאות הציבור.
ב-28 באפריל 2008 הגיש לוועדת הכנסת, יחד עם חבריו לסיעה משה שרוני ושרה מרום שלו, בקשה להתפלג מהסיעה ולהקים סיעה עצמאית בשם "צדק לגמלאים". מספר שעות לאחר הגשת הבקשה, חזר בו גלזר, לאחר שהוצע לו תפקיד סגן השר לענייני גמלאים. בסופו של דבר ב-3 במאי חזר להחלטתו המקורית להתפלג. ב-4 במאי כינסו השלושה מסיבת עיתונאים משותפת עם ארקדי גאידמק, יו"ר מפלגת צדק חברתי, ובה הודיעו על הקמת סיעה חדשה בכנסת בשם "צדק לגמלאים". לאחר שוועדת הכנסת דחתה פעמיים את בקשת ההתפלגות בעקבות חשד לאי-חוקיות בהסכם עם גאידמק, אישרה הוועדה ב-2 ביוני את בקשת ההתפלגות, וזאת לאחר שהשלושה הודיעו כי ניתקו כל קשר עם גאידמק. לאור זאת החליטה סיעת גיל להדיחו מחברותו בוועדת הכספים, אך להשאירו חבר בוועדה למאבק בנגע הסמים. ביוני 2008 שב גלזר לחברות בוועדת הכספים, לאחר שהחליף את ח"כ עתניאל שנלר שמפלגתו - קדימה, ויתרה על מקומה השמור בוועדה. בכנסת ראו זאת כמאמצים של קדימה לזכות בתמיכתן של שלושת הח"כים ממפלגת "צדק לזקן" בהצבעות בכנסת.
ב-15 באוקטובר, הודיעו ראשי שתי הסיעות על איחוד מחודש. חבר הכנסת גלזר הודיע כי לא ישוב עימם למפלגת האם. ב-27 באוקטובר אישרה ועדת הכנסת את בקשת האיחוד של צדק לזקן עם סיעת גיל ואת בקשתו של גלזר להקים סיעת יחיד בשם "הדרך הטובה".
ב-מאי 2008 עבר גלזר ניתוח מעקפים.
בר גיורא (ארגון)
"בר גיורא" היה ארגון שמירה יהודי חשאי שפעל בארץ ישראל מספטמבר 1907 עד אפריל 1909. מטרת הארגון הייתה לכבוש את השמירה במושבות היהודיות מידי הערבים והצ'רקסים ולהעבירה לידיים יהודיות. נקרא על שמו של שמעון בר גיורא, מצביא המרד הגדול שהוצא להורג ברומא בשנת 71 לספירה.
רקע
תקופת העלייה הראשונה תחת השלטון העות'מאני התאפיינה בהפרות חמורות של סדר ומשטר. בדואים נודדים חיבלו וגנבו מיישובים יהודים וערבים כאחד. כפריים ערביים תקפו הן את שכניהם והן עוברי אורח. חרף תקנות הביל"ויים שדגלו בעבודה עברית, כפתה המציאות על המושבות היהודיות עבודה שכירה של פועלים ערבים. העולים הראשונים נזקקו לעזרה וידיים עובדות רבות בעיקר בעונות הקטיף והאסיף וכן לשומרים. השומרים הערבים והצ'רקסים נהנו לרוב מאהדת פקידי הרשות והמשטרה העות'מאנית, ואפילו מתמיכתם. הם היו רשאים לשאת נשק והיטיבו להשתמש בו מרוב היהודים. המתיישבים לא יכלו גם לעבוד ביום וגם לשמור בלילה ויתר על כן, כאשר שומר מוסלמי פצע או הרג ערבי, לא איימה נקמת דם על חיי המתיישבים. גל העלייה השנייה הביא עימו עשרות אלפי עולים ודרישה ל"כיבוש העבודה". הסוציאליסטים אנשי "העלייה השנייה" גרסו כי אל למשק היישובי להיות תלוי בפועל הערבי או לנצלו. עבודה עברית הייתה יסוד באתוס הציוני-הסוציאליסטי. הם האמינו שיש צורך בהעברת השמירה על היישובים היהודים לידיים יהודיות. מספר פעילים ממפלגת "פועלי ציון" החלו לגבש מסגרת ארגונית, על מנת להעביר את השמירה לידיים יהודיות. ישראל גלעדי ניסה תחילה לפעול במושבהמאיר שפיה, אך ללא הצלחה. בקונגרס הציוני שנערך בהאג ב-1907 הציע גלעדי את הרעיון של הקמת כוח מגן, והקונגרס אישר את רוח הדברים.
הקמה
ארגון "בר גיורא" נוסד בליל שמחת תורה, כ"ב בתשרי תרס"ח 29 בספטמבר 1907. בעת הוועידה השלישית של מפלגת "פועלי ציון", קבוצת פעילים ובראשם ישראל שוחט, ישראל גלעדי ואלכסנדר זייד, התאספה בחשאי בחדרו הקטן של יצחק בן-צבי בבתי ורשה ביפו. באספה השתתפו גם יצחק נדב, חברו לחדר של בן צבי, דב שוייגר, יחזקאל ניסנוב, משה יוזובר, גולדשטיין-גבעוני, יחזקאל חנקין, מנדל פורטוגלי מניה שוחט (אשתו של ישראל) וצבי בקר. הקבוצה החליטה על הקמת ארגון חשאי שיקרא "בר גיורא" על שמו של שמעון בר גיורא, אחד ממנהיגי המרד הגדול ומטרתו כיבוש העבודה בשמירה על ההתיישבות היהודית. כמפקד הארגון נבחר ישראל שוחט. סיסמת הארגון: "בדם ואש יהודה נפלה, בדם ואש יהודה תקום" בהשראת "הבריונים", שירו של יעקב כהן שהעלה על נס את היהודים שמרדו ברומא. הקבוצה שאפה לבסס קבוצות של פועלים אשר יקימו יישובים, ינהיגו עבודה עברית, יתאמנו בנשק וישתלטו על השמירה במטרה ליצור גרעין של כוח יהודי מגן.
ה"קולקטיב" בסג'רה
חברי קבוצת "בר גיורא", פרט ליצחק בן-צבי ויחזקאל חנקין, חויבו לעלות לגליל התחתון ולהצטרף ל"קולקטיב" שהקימה מניה וילבושביץ-שוחט במושבה סג'רה. מניה שוחט הצליחה לשכנע את האגרונום אליהו קראוזה, שניהל את המושבה מטעם יק"א, למסור לאחריות חברי הקבוצה שטחי אדמה, שאותם עיבדו תוך שהם מבססים חיי שיתוף. שיטת ההתיישבות בקומונה תאמה את חזונה של מניה שוחט, אשר חלמה לייסד גרעין של מאות פועלים המנוסים בעבודת האדמה, שבעזרתם ניתן יהיה לעלות ולכבוש את אדמות חורן אשר בעבר הירדן המזרחי. השכר ששילמה יק"א לא הספיק לצורכי השומרים. מניה שוחט שהייתה אמונה על דרכי מהפכנים במזרח אירופה, שקלה לנהוג כמותם ולבצע בארץ "אקספרופראציה" - הפקעת הון מבעליו לשם מימון פעולות מהפכניות - כדי לממן את ה"קולקטיב". אך נסוגה מכך בעצת ידידים. המשימה הראשונה שעמדה בפני הארגון החדש הייתה כיבוש השמירה בחוות סג'רה מידי השומרים הצ'רקסים. חברי הארגון יסדו בסג'רה קולקטיב חקלאי בראשותה של מניה שוחט, שעיבד את אדמות החווה. לאחר כמה חודשים הצליחו אנשי "בר גיורא" לשכנע את מנהל החווה להעביר לידיהם את השמירה, לאחר שהוכיחו לו שהשומר הצ'רקסי מתרשל בתפקידו. כך הפכה חוות סג'רה למרכז הארגון.
חברי "בר גיורא" הצליחו לשכנע את אליהו קראוזה, מנהל החווה, או כפי שכונה על ידם: "פקיד החוה" להעביר לידיהם את השמירה בסג'רה. הם ראו בתביעתם זו צעד חשוב בבניית כח מגן עברי. דוד בן-גוריון שהיה אחד מהשומרים בסג'רה סיפר על המאורע כעבור שנים אחדות: "בכל הגליל היה רק שומר עברי אחד. זה היה שלום הכורדי, ששמר בחצר החוה בסג'רה. אך גם אותו פיטר הפקיד באותו חורף, משום שלא נמצא לילה אחד על משמרתו, והעמיד על מקומו שומר צ'רקסי". תחילה סירב קראוזה לבקשתם לקבל את השמירה בחווה, מחשש להתנגשות עם הצ'רקסים מכפר כמא הסמוך, שנודעו כתקיפים ואלימים: "שום פלח ושום בדואי לא יעיז להתגרות את הצ'רקסים. בטוחים הם שאם רק ידעו הגנבים, שהשמירה נמסרה לידם לא יעיזו עוד לבוא לגנוב. ואם גם יקרה "מקרה לא טהור" - נקל להם, על ידי יחסיהם הקרובים לעולם החמסנים והשודדים, לגלות את עקבות הגניבה ולהחזירה לבעליה, כמובן לא בלי פרס הגון מצד בעל הגניבה". על תדמית זו סמך השומר הצ'רקסי הממונה ולא הופיע ל"משמרתו" דרך קבע. "במקום לסובב במשך כל לילה את חומת-החוה ולהתייחד בחשכה עם הסלעים והאקליפטוסים המקיפים את סג'רה - בחר ללכת לכפר הערבי הסמוך ולבלות את הלילות במסיבת רֵעים שיכורים. לשווא העירונו את הפקיד על מלאכתו הרמיה (כך) של השומר הצרקסי ועל ההפסד הכרוך בשיטת שמירה כזו; הוא לא היטה אוזן לדברינו. אז החלטנו להוכיח לו בפועל את צדקת דברינו. בליל-חושך אחד הובילו אחדים מאתנו את הפרדה היותר טובה מתוך החוה - ואנו הודענו מיד לפקיד את מעשה-הגנבה. הפקיד מהר לאורווה והפרדה איננה. תיכף צפר בחלילו לקרוא את השומר, אולם צפר פעם, שתים שלוש - אין קול ואין קשב. יצא החוצה, סבב את החומה - הצ'רקס איננו. ... הפקיד פִטר את הצ'רקס ומסר את השמירה לצבי בקר - לאחד מחברינו".
בעקבות ההצלחה בשמירה בחווה, קיבלו לידיהם חברי "בר גיורא" גם את השמירה במושבה סג'רה. בקיץ 1908, למרות הצלחתו של הקולקטיב בסג'רה, ובעקבות העלייה בביקוש לשמירה בקרב חבריו, לא חודש החוזה בין חוות סג'רה לבין אנשי "השומר" והקולקטיב התפרק. בחודש אב תרס"ח (1908) גרם סכסוך בין איכרים מהמושבה מֶסְחָה (לימים כפר תבור) לבין שומרי המושבה המוגרבים לכדי פציעה אנושה של שומר, לאחר שנפגע מפליטת כדור מרובהו. עקב כך כנראה החלו התנכלויות והתקפות של המוגרבים על מסחה/כפר תבור. להגנת המושבה נשלחו פועלים מהמושבות בגליל התחתון והוקם ועד הגנה זמני. דב (ברלה) שויגר, שהיה חבר בארגון "בר גיורא", נבחר לפקד על הגנת המושבה. באלול תרס"ח 1908 נחתם חוזה שמירה בין ועד המושבה מסחה/כפר תבור לבין חברי הקולקטיב בסג'רה. חברי "בר גיורא" התלבטו אם לקבל את ההצעה, שכן מספר חבריהם היה מועט. בסופו של דבר, הסכימו החברים לקבל על עצמם את השמירה, בתנאי שיועסקו במושבה פועלים יהודים. מאז, הפך התנאי הזה לחלק בלתי נפרד מתנאי קבלת השמירה של הארגון.
הולדת ארגון 'השומר' והשתלבות בהנהגתו
לנוכח גילויי לוחמנות ערבית שגברו אחרי מרד "הטורקים הצעירים" ביולי 1908, התרחב הצורך בשומרים יהודים. חברי "בר גיורא" החליטו להעביר את הפעילות למסגרת רחבה יותר ולהקים ארגון חדש וחוקי (להבדיל מארגון "בר גיורא", שהיה חשאי) בשם "השומר". אספת היסוד של הארגון התקיימה בכפר תבור בכ"א בניסן שביעי של פסח תרס"ט, 12 באפריל 1909.
לאחר הקמת השומר
הקיבוץ כפר גלעדי הוקם בשנת 1916 ונקרא תחילה "כפר בר-גיורא". לאחר שישראל גלעדי נפטר בפתאומיות בשנת 1918 בגיל 32, החליטו חבריו לקרוא למקום על שמו "כפר גלעדי". ארגון נוסף שהוקם על ידי אנשי בר גיורא הוא "החורש" - הסתדרות פועלים חקלאיים.
אופי הארגון
בקרב חלק מאנשי הפועל הצעיר הייתה הסתייגות מהארגון. שלמה צמח תיאר את אנשי בר גיורא בבואם לסג'רה: "פניהם ונימוסיהם כפני גייס של כובשים ונימוסיו". משה סמילנסקי פרסם בביטאון הפועל הצעיר את דבר קיום הארגון, בכותבו: "יש עוד איזו הסתדרות סודית קטנה בין הפועלים שבגליל, שאינה ידועה לכל הפועלים ושידה, כנראה, בכל אותם המעשים המעטים המתהוים והמתחדשים בתוך הפועלים. ככה חושבים לכה"פ רבים מן הפועלים."
האגדה של קורה: מלחמות טריטוריה
החלק הראשון של הטרילוגיה יצא לאור על ידי חברת ההוצאה דארק הורס קומיקס ב-26 ביולי 2017, החלק השני יצא ב-17 בינואר 2018 וב-22 באוגוסט יצא לאור החלק השלישי והאחרון של הטרילוגיה. שלושת החלקים צברו פופולריות רבה והעפילו לראש רשימות רבי המכר בזה אחר זה.
רקע
במהלך הקרב על העיר רפאבליק סיטי וכתוצאה מפיצוץ נשק גפני הרוחות, נוצר שער רוחות חדש בלבה של העיר. זמן קצר לאחר מכן, הציעה אווטאר קורה לחברתה הטובה אסאמי סאטו לצאת איתה לטיול משותף בעולם הרוחות.
חלק ראשון
בסיומו של הטיול, מבקרות השתיים את טונראק וסנה, הוריה של קורה בשבט המים הדרומי. למרות החשש, קורה ואסאמי מתוודות בפני הורי קורה על כך שהן זוג קווירי. אף על פי שטונראק וסנה מקבלים זאת בשמחה ובהבנה, טונראק מציע כי על קורה להימנע מהחצנת עובדת היותה ביסקסואלית, מה שגורם לקורה לעזוב בכעס את הבית ביחד עם אסאמי.
קורה ואסאמי מגיעות לרפאבליק סיטי, שם קורה צופה ברוח דרקון אשר מסלקת את איש העסקים וואניוג קיום אשר תכנן להקים פארק שעשועים סביב אזור שער הרוחות. הרוח מפצירה בקורה לסגור את השער ומשסירבה קורה, הרוח אומרת לה כי היא האחראית לביטחונו של השער.
באותו הזמן ברפאבליק סיטי, לאחר עימות בין כנופיית השילוש המסוכן וכנופיית הקריסטל, מצליחים שוטרי רפאבליק סיטי, ביניהם בולין שהצטרף למשטרה בעקבות מאקו אחיו, לעצור שניים מחברי השילוש ובאמצעותם מגלים השוטרים את שמו של המנהיג החדש של הכנופיה, טוקוגה. הם גם מגלים כיצד ניצל טוקוגה את התמוטטות העולם התחתון בעיר ואת דרכי השתלטותו על ה"טריאדות" (הטריטוריות של הכנופיות).
בינתיים, קורה ואסאמי מצטרפות לטנזן וז'ו-לי ומסייעות לחסרי הבית שבמחנה העקורים, בעוד הנשיא רייקו כלל לא טרח להתעניין במצב במחנה. אך לאחר שקורה, אסמאי וז'ו-לי פונות לרייקו בבקשת עזרה הוא מסכים לממן מגורים לעקורים מתוך ניסיון לצבור אהדה בציבור ולצאת מהשפל הפוליטי בו הוא שרוי לקראת הבחירות הקריבות.
לקראת ערב, קאיה חושפת בפני קורה ואסאמי כי גם היא לסבית, היא מספרת כי בתקופה שלפני מלחמת מאה השנים הדבר היה מקובל בקרב נוודי האוויר ואומת האש עד אשר שליט האש סוזין אסר על כך, בעוד בשבטי המים נהגו לא להחצין את הדבר ובממלכת האדמה אווטאר קיושי לא הצליחה להביא לידי שינוי. היא אומרת להם כי הן עוד יידעו מתי יהיה הזמן הנכון לספר לאחרים על זוגיותן. מיד לאחר מכן, ג'ינורה מזעיקה את צוות האווטאר אל מקום שער הרוחות שם מתפתח קרב עם טוקוגה במהלכו מגיע רוח דרקון אדום הקוראת לשאר הרוחות באזור לצאת ולהגן על השער. רוח הדרקון תוקפת את אסאמי וטוקוגה כשהיא עובד דרך גופו של טוקוגה הלוך ושוב. לאחר מכן מורה הרוח לשאר הרוחות שבאזור לחזור לעולמם, ובסיום הקרב קורה פונה אל אסאמי והן מתנשקות, מה שחושף בפני כולם את זוגיותן.
חלק שני
למחרת בבוקר, טנזן וקורה מגיעים שער הרוחות ומופתעים לגלות שחדלה פריחת הפרחים באזור והוא ריק מרוחות, טנזן מוצא הזדמנות לשבח את קורה על יחסיה עם אסאמי אך הם נאלצים להתרחק מהמקום לאחר שרוחות הצמחים הנבולים שבאזור החלו לתקוף את קאי וילדיו של טנזן. לא הרחק משם, הם פוגשים את צבא האומות המאוחדות בפיקודו של גנרל אירו אשר באו להטיל סגר על שער הרוחות בעקבות הקרב אשר התרחש ביום הקודם.
קורה וטנזן פונים אל הנשיא רייקו אשר היה באמצע נאום תעמולה מול העקורים. קורה מזהירה אותו שהוא יוצר מלחמה עם הרוחות ורייקו בתגובה ממריד את העקורים כנגדה.
אסאמי וז'ו-לי מצטרפות לקורה וטנזן אשר מסרב להצעת אסאמי להתמודד מול רייקו בבחירות לראשות העיר בטענה כי ימיו בפוליטיקה נגמרו. טנזן אומר כי ז'ו-לי ראויה להתמודד על ראשות העיר בעקבות ההיסטוריה שלה בעזרה לתושבים.
לאחר שמפקדת המשטרה לין בייפונג מסרבת לחקור את וואניוג קיום לגבי שיתוף פעולה עם השילוש המסוכן על מנת לפנות את אזור שער הרוחות יוצאים מאקו ובולין ומתחקרים את סקוצ'י, נער רחוב שהכירו מהעבר, העובד למען השילוש המסוכן. סקוצ'י, בהוראת טוקוגה מוסר כתובת מזויפת אשר בה המתין מטען חבלה שיועד לחסל את המפקדת בייפונג שניצלה ברגע האחרון בפשיטה על המקום.
כשאסאמי לא מופיעה לדייט עם קורה, הדבר מוביל את קורה, מאקו ובולין להבין שהיא נחטפה. כנופיית השילוש המסוכן תוקפת מחסן נשק של המשטרה, מתוך כוונה להשתמש בנשק שנשאר מהתקיפה של קובירה על רפאבליק סיטי כדי להשתלט על העיר. קורה, מאקו ובולין מנסים לעצור אותם, אבל נסוגים לאחר שטוקוגה מאיים להרוג את אסאמי אם הם יעצרו בעדו.
חלק שלישי
טוקוגה מאיים על חייו של קיום הכפות, כדי לאלץ את אסאמי לבנות נשק גז שימוקם על ספינת אוויר, מתוך כוונה להשתמש בו כדי להכניע את רפאבליק סיטי. קורה, מאקו ובולין עוקבים אחריהם, אבל הם לא מצליחים למנוע מספינת האוויר של טוקוגה להמריא עם אסאמי וקיום על הסיפון. קורה עולה על ספינת האוויר ונלחמת בטוקוגה, בעוד שאסאמי גוברת על אנשיו של טוקוגה ומטיסה את ספינת האוויר לעולם הרוחות במטרה למנוע מטוקוגה להשתמש בנשק שלו כנגד תושבי רפאבליק סיטי. טוקוגה אמנם נופל מספינת האוויר, אך שורד ובורח לעולם הרוחות.
מתוך הכרת תודה לקורה ואסאמי על הצלת חייו, קיום מוותר על תביעתו על השטח שסביב שער הרוחות, ומסיים את הסכסוך עם הרוחות. במסיבת תמיכה בז'ו לי, קורה משלימה עם אביה, שבוחר לא לתת למסורות של בני עמו להשפיע על התנהגותו כלפי בתו. מאוחר יותר, ז'ו לי זוכה בבחירות בניצחון מוחץ על רייקו, ובזמן שהיא נושאת את נאום הניצחון שלה, קורה ואסאמי צופות בשער הרוחות החדש, מתחבקות, ומתוודות באהבתן זו לזו.
רקע
סדרת הטלוויזיה המונפשת "האגדה של קורה" אשר נכתבה והופקה על ידי בריאן קונייצקו ומייקל דנטה דימרטינו, שודרה למשך 4 עונות בין 2012 ל-2014 על ידי ערוץ ניקלודיאון בתור סדרת ההמשך ליצירתם הקודמת של השניים "אווטאר: כשף האוויר האחרון". בפרק האחרון של הסדרה, תואר הצעד הראשון של שתי הדמויות הנשיות הראשיות - אווטאר קורה ואסאמי סאטו, במערכת היחסים הרומנטית שלהם. הסצנה גררה תגובות חייבות רבות בקרב המבקרים והצופים, ובשל כך, וכן בעקבות אמונתו של דימרטינו כי יש עוד הרבה לספר על עלילותיהן של דמויות הסדרה, הכריזו היוצרים ביולי 2015, במהלכו של כנס קומיק-קון, סן דייגו, על טרילוגיית קומיקס אשר תהווה המשך ישיר לעלילת העונה האחרונה בסדרת האנימציה. כמו כן, נחשף כי ספרי הטרילוגיה ייכתבו על ידי דימרטינו בעוד קונייצקו יהיה מעורב בכתיבה, ויצאו לאור על ידי חברת ההוצאה האמריקאית דארק הורס קומיקס.
כתיבה
ביולי 2015 החל מייקל דנטה לעבוד על יצירת הטרילוגיה כשעל המעבר ממדיום הטלוויזיה למדיום הקומיקס התבטא בעצמו במהלך ריאיון כי הוא היווה אתגר עבורו, בעיקר בשל העובדה ש"מלחמות טריטוריה" היה הקומיקס הראשון שיצר, ואף בגלל שבעבר הורגל לשתף פעולה עם אחרים בכתיבת תסריטי הטלוויזיה שלו. בנוסף, אמר דנטה כי הוא גילה במהלך תהליך היצירה שהרקע שלו כאמן ובמאי הקל על המעבר למדיום הקומיקס שכן הוא כבר היה רגיל להמחיש טקסט בתמונות.
איור
באוקטובר 2015 הוכרזה האמנית האמריקאית בריטני ויליאמס בתור זאת שנבחרה ליצירת הקומיקס אך פרשה לאחר מכן. בעקבות פרישתה של בריטני, הוצע התפקיד לידידה של האמנית הדרום קוריאנית איירין קוה אשר המליץ על קוה במקומו, ובאוקטובר 2016 הוכרזה קוה כאמנית שנבחרה ליצירת הקומיקס.
קוה, אשר הייתה מעריצה של הזיכיון עוד לפני כן, גילתה שהרקע שלה באמנויות לחימה עזר לה להמחיש טוב יותר את רצפי הלחימה. היא התבקשה לצייר את האמנות בסגנון שלה במקום בסגנון סדרת האנימציה, וסגנונה תואר כ"נינוח ומשוחרר יותר".
בנוסף לדמויות סיניות, יפניות ואינואיטיות שהוצגו בעיקר בסדרת האנימציה, רצתה קוה לעצב ברומנים הגרפיים דמויות אסייתיות מגוונות יותר. כתוצאה מכך, נראים בקומיקסים דמויות אסייתיות נוספות כדוגמת בנגלדשי, קוריאני, וכן כמה תושבי דרום ודרום מזרח אסיה.
קוה תיארה את תהליך עבודתה כ"תהליך שיתוף פעולה עמוק", וציינה שהיא קיבלה הרבה משוב מדימרטינו, קונייצקו וניקלודיאון לאורך הדרך.
היסטוריית יציאה לאור והיקף מכירות
החלק הראשון של הטרילוגיה יצא לאור על ידי חברת ההוצאה דארק הורס קומיקס ב-26 ביולי 2017 ועם יציאתו צבר הספר פופולריות רבה בקרב מעריצי הסדרה כשבשבוע הראשון ליציאתו נמכרו כ-3,997 עותקים, מה שהפך אותו לרומן הגרפי השישי הנמכר ביותר בצפון אמריקה לאותו חודש. החלק השני יצא ב-17 בינואר 2018 והפך לרומן הגרפי הנמכר ביותר בצפון אמריקה באותו החודש עם סך מכירות משוערות של כ-6,262 עותקים. ב-22 באוגוסט יצא לאור החלק השלישי והאחרון של הטרילוגיה אשר טיפס גם הוא לראש רשימת הרומנים הגרפיים הנמכרים ביותר בצפון אמריקה באותו חודש עם סך מכירות משוער של כ-5,481 עותקים.
החלק הראשון של הטרילוגיה הפך לרומן הגרפי הנמכר ביותר של דארק הורס קומיקס לשנת 2017 בעוד החלקים השני והשלישי היו הנמכרים ביותר של ההוצאה לשנת 2018 על פי הסדר.
ב-13 במרץ 2019 הוציאו דארק הורס קומיקס מהדורת ספרייה המאגדת את שלושת חוברות הקומיקס תחת כריכה אחת וב-16 בנובמבר 2022 יצא גם בכריכה רכה.
דיבוב הרומן הגרפי
ב-6 באפריל 2020, בעיצומה של מגפת הקורונה, הפיקו דארק הורס קומיקס לייב מיוחד אשר שודר בפלטפורמת טוויץ' ובמהלכו המדבבים המקוריים של קורה ואסאמי - ג'נט וארני וסיישל גבריאל  דיבבו את הדפים הראשונים מהחלק הראשון של הרומן הגרפי. ב-17 באפריל הועלה הסרטון לערוץ היוטיוב הרשמי של חברת ההוצאה, וב-15 ביוני הועלה הדיבוב בשילוב דפי הרומן לערוץ היוטיוב הרשמי של הזיכיון. ב-27 במאי 2020, בעקבות הצלחת השידור הקודם, שודר לייב נוסף בו הצטרפו לוארני וגבריאל גם P.J בירן (המדבב של בולין), דייוויד פאוסטינו (המדבב של מאקו) ומינדי סטרלינג (המדבבת של לין ביפונג) והמשיכו לדבב את החלק הראשון של הרומן. ב-10 ביולי עלה הסרטון לערוץ היוטיוב של החברה.
ב-2 בספטמבר 2020 שודר לייב נוסף בו סיימו חמשת המדבבים לדבב את החלק הראשון של הרומן, וב-19 בספטמבר הועלה הסרטון לערוץ היוטיוב של החברה.
ב-24 ביוני 2022, פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של הזיכיון סרטון המשלב את דפי הרומן יחד עם הדיבוב שבצע במהלך הלייבים שבוצעו.
נושא הלהט"ב ברומן הגרפי
הסוף של האגדה של קורה, המתאר את שתי הדמויות הנשיות הראשיות בסדרה מתחילות מערכת יחסים חד מינית זו עם זו, היה חסר תקדים באותן שנים בתוכניות המיועדות לילדים, אף שביקורת מסוימת הושמעה בעקבות אורכה הקצר של החשיפה. המעבר למדיום הקומיקס העניק ליוצרים גמישות רבה יותר להרחיב יותר את מערכת היחסים של שתי הדמויות ואף להציג את נשיקתן הראשונה של הזוג.
מערכת היחסים בין קורה ואסאמי היא הנושא העיקרי של הטרילוגיה. דימרטינו אמר בריאיון שטבעי שהספרים יעניקו בולטות לזוג חד מיני, זאת מכיוון שהוא וקונייצקו תמיד חשבו שהזיכיון הוא "מאוד כולל". בנוסף, ציין כי בניגוד לסדרה המקורית שבה היו קפיצות זמן בין כל עונה, דימרטינו הרגיש שחשוב לקוראי הקומיקס לראות את השלבים המוקדמים של מערכת היחסים של קורה ואסאמי, כך שהחלק הראשון מהווה המשך ישיר ורציף לעלילת הפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה.
הומופוביה ברומן הגרפי
בחלק הראשון נחשף לראשונה התייחסות האומות השונות בעולם האווטאר ללהט"ב, כאשר חלקם מתוארים כהומופובים . לפי דימרטינו, הוא וקונייצקו האמינו ש"הגישה הטובה ביותר היא להראות את ייצוג הלהט"ב מבעד לעדשת התרבויות השונות".
קבלה
"מלחמות טריטוריה" התקבל בקרב המבקרים כהמשך רשמי ו"טבעי" לסדרת האנימציה המקורית. ביקורות לחלק הראשון של הטרילוגיה שיבחו את כתיבתו של דימרטינו באופן כזה ששמר על מאפיינים דומים לסדרה המקורית, עד ש"זה באמת מרגיש כאילו אתה קורא את העונה החמישית של האגדה של קורה". החלק הראשון אף זכה בתואר "הקומיקס הטוב ביותר לכל הגילאים" של שנת 2017 על ידי המגזין האמריקאי אנטרטיינמנט ויקלי ץ, ונבחר לאחד מ-15 הקומיקס המובילים של 2017 על ידי io9.
המבקרים גם שיבחו את הרומנטיקה המתפתחת בין קורה לאסאמי, שתוארה כ"עמוד השדרה הרגשי" וכ"ההיבט החזק ביותר" של הרומנים הגרפיים.
ההרחבה של היסטורית הלהט"ב והוספת דמויות להט"ביות לזיכיון, זכתה לביקורות חיוביות: בעיתון האמריקאי The A.V. Club נכתב שזה הביא "עומק ניכר" לבניית העולם, המגזין הלהט"בי Autostraddle הגיע למסקנה שהוא "גם מצוין לייצוג וגם מדויק לחיים האמיתיים". באתר Critical hit צוין: "זה קצת מטלטל ואנכרוניסטי לשמוע דמויות מפילות מונחים כמו 'יוצאים', אבל הכל נעשה כשהלב שלהם במקום הנכון. עם זאת, במגזין האינטרנטי גיקלואיד הושמעה ביקורת על ההרחבה המוגזמת של נושא הזוגיות בספר והחוסר באתנחתא קומית מספקת.
מבקרים ב-Sci-fi Fantasy Network וב-CGMagazine סימנו את הנבל הראשי טוקוגה כנקודת התורפה שבעלילה, והתאכזבו מחוסר העומק הרגשי והאידאולוגי שלו לעומת הנבלים בסדרת האנימציה. המבקר של Geekiary היה ביקורתי גם על ההרחבה הרדודה לטענתו בעלילות משנה מסוימות, כגון קמפיין הבחירות לנשיאות של רייקו. לעומת זאת, ComicsVerse תיארה שההתמודדות עם אלימות כנופיות ושחיתות פוליטית ברפאבליק סיטי באה בזמן והראתה את "הכבוד האינטלקטואלי" שיש לסדרה אל קוראיה הצעירים.
קבלה של האמנות
האמנות של קו זכתה לשבחים על היותה ייחודית ומושכת במצד אחד, אך עדיין נאמנת לסגנון המוכר של סדרת האנימציה מן הצד השני. הסוקרים גם החמיאו לתיאור קטעי האקשן ה"דינמיים והמרגשים" שלה, כמו גם ל"תפיסה הניואנסית של הבעות הפנים ושפת הגוף". באתר סיקור הקומיקס Newsarama נאמר כי הכוח העיקרי של קו הוא בהעברת רגשות הדמויות, אך הובעה אכזבה מסוימת לגבי הרקע ה"פשטני" ברומן.
המבקר ג'יימס ויטברוק מ-io9, כתב כי האמנות של קו יחד עם הצביעה של קיליאן נג, הביאו לכמה נופים "חיים" ומפוארים.
האיורים החלק ראשון המתארים את החופשה של קורה ואסאמי בעולם הרוחות, אשר נצבעו על ידי Ng, זכו לשבחים מ-Comic Crusaders על "הפאנלים היוקרתיים, הגדולים, המלאים בפנטזיה טהורה", הם תוארו על ידי Geek.com כ"דבר הטוב ביותר בספר", ובמגזין גיקלואיד הם תוארו כצבעוניים ושוקקי חיים.
אלסטום
אלסטום (Alstom) (בעבר "GEC Alsthom"), הוא תאגיד רב-לאומי צרפתי גדול, הפועל בתחומי תחבורה מסילתית וציוד לייצור אנרגיה. אלסטום עוסקת בתחום ציוד לייצור אנרגיה הידרואלקטרית, אנרגיה גרעינית ומערכות בקרה סביבתית. היא גם יצרנית של רכבות מהירות ורכבות מהירות מאוד: רכבת TGV, רכבת AGV, סדרת Eurostar, ורכבות Pendolino. כמו כן אלסטום מייצרת סדרת חשמליות ורכבות קלות Citadis. אלסטום גם פעילה בשוק התחבורה העירונית, רכבות אזוריות, ציוד איתות ותשתיות, ושירותים נלווים אחרים.
המכירות השנתיות של אלסטום בשנת 2010 הסתכמו בלמעלה מ-19.65 מיליארד אירו, והועסקו יותר מ-68,800 עובדים ב-70 מדינות. המטה של החברה ממוקם בלוולואה-פרה (Levallois-Perret), ליד פריז. אלסטום היא חברה ציבורית ומניות החברה נסחרות בבורסת Euronext
היסטוריה
חברת Alsthom נוסדה בשנת 1928 ממיזוג של שתי חברות Thomson-Houston ו-SACM (Société Alsacienne de Constructions Mécaniques), לתוך מפעל הראשון שלה בבלפוט. בשנת 1932 Alsthom רוכשת את Constructions Electriques de France בעיר Tarbes, יצרנית קטרים חשמליים וציוד חשמלי והידראולי. בעקבות הרכישה Alsthom נכנסת לתחום התחבורה.
ב-1976 Alsthom התמזגה עם Chantiers de Atlantique והפכה ל- Alsthom Atlantique, ומתחילה לעסוק בתחום בניין כלי שיט.
ב-1977 Alsthom יצרה גנרטור ראשון עם הספק 1,300 מגה וואט עבור תחנת הכוח Paluel. הגנרטור קבע שיא-עולם, עם תפוקה בפועל של 1,500 מגה וואט.
ב-1978 רכבת TGV ראשונה נמסרה לחברת הרכבות SNCF. רכבת TGV שברה כמה שיאי עולם. שיאי מהירות הרכבות ב-1981 (380 קמ"ש) ו ב-1990 (515.3 קמ"ש), והשיגה את שיא עולם לקווי רכבות מהירות מאוד בשנת 2001, הרכבת גמאה מרחק בין קאלה למרסיי (1067.2 ק"מ) ב-3 שעות ו-29 דקות.
ב-1986 קיבלה החברה הזמנה מחברה EDF לבניית טורבינת הגז הגדולה בעולם (212MW).
ב-1989 ממיזוג של חטיבת אנרגיה וחטיבת תחבורה של חברות (Compagnie Générale d'Electricité (CGE ואת GEC בבריטניה נוצר GEC ALSTHOM. המיזוג איפשר לאלסטום לצאת לשוקי אירופה.
ב-1994 LHB Salzgitter הצטרפה ל- GEC Alsthom וב-1995 נרכשו מניות ב-MAN Energie (טורבינות קיטור). ב-1998 GEC Alsthom רכשה Cegelec (קבלנות חשמל) והחלה להיסחר בבורסת פריז בשם Alstom. חברות GEC ו-Alcatel מכרו חלקן בהון של 23.6% כל אחת. בשנת 2000 אלסטום רכשה 51% מ- Fiat Ferroviaria, יצרנית הרכבות האיטלקית, המובילה בתחום הטכנולוגית רכבת רוכנת בעולם, וב-2003 מספקת רכבות למטרו MRT Circle Line בסינגפור
בינואר 2004 אלסטום מכרה את חטיבת הולכת האנרגיה שלה לחברת Areva. ממשלת צרפת רכשה 21% מהון אלסטום כדי לתמוך בהתאוששות של החברה. אלסטום סיפקה את ספינת השייט הגדולה בעולם - Queen Mary 2, לחברה Cunard Line.
ב-2004 אלסטום מכרה את המפעל קטרי דיזל שנקרא בעבר Meinfesa (ולנסיה, ספרד) לחברת Vossloh AG. וב-2006 מכרה את חטיבת הספנות (ימית) שלה לקבוצה הנורווגית Aker Yards. אלסטום התחייבה להחזיק 25% ממניות עד 2010. ב -27 באפריל, קונצרן הצרפתי Bouygues, רכש 21% של אלסטום מממשלת צרפת. מאוחר יותר באותה שנה, Bouygues הגדילה את המניות שלה ל-24%.
ב-2007 נבחר מראה גרפי חדש לשם הקבוצה, במקום ALSTOM שם החברה הפך ל-Alstom. באפריל אותה השנה, נסיעת מבחן שבוצעה בצרפת של רכבת TGV Est במסגרתה הושג שיא העולם במהירות לרכבות שעמד על 574.8 קמ"ש.
ב -2010 אלסטום רוכשת מחדש את חטיבת הולכת אנרגיה מ-Areva, שנמכרה ל-Areva בשנת 2004. בתוך אלסטום החטיבה החדשה מקבלת שם Alstom Grid.
בנובמבר 2015 חטיבות האנרגיה וההולכה נמכרו לחברת ג'נרל אלקטריק. אלסטום נשארה רק עם פעילות בתחום הרכבות.
בסוף 2017, הודיעה אלסטום על מיזוג המתוכנן עם חטיבת הרכבות של תאגיד סימנס (Siemens Mobility), על פי ההסכם, היה אמור סימנס להעביר את תחום ייצור הרכבות ומערכות האיתות שלה לאלסטום תמורת 50% ממניות החברה המורחבת. אולם בפברואר 2019 אסרה הנציבות האירופית על המיזוג.
בפברואר 2020 חתמה החברה על כתב הסכם לרכישת חטיבת ציוד מסילתי של בומברדייה (Bombardier Transportation). הרכישה הסתיימה ב-29 בינואר 2021 ועסקי התחבורה של בומברדיה הפכו לחלק מאלסטום.
מידע כספי
31% ממניות החברה שייכות לחברת נדל"ן צרפתית Bouygues, ו-60% ממניות שייכות למשקיעים מוסדיים, 7.5% שייכים למשקיעים פרטים ו-1.5% שייכים לעובדי החברה. אלסטום רשומה בבורסה לניירות ערך בפריז מאז 22 יוני 1998 ונסחרת בשווי שוק של 8.2 מיליארד אירו.
תחבורה
אלסטום תחבורה מפתחת ומשווקת מגוון שלם של מערכות, ציוד ושירותים בתחום הרכבות. עם נתח שוק של 18% ומכירות של 5.3 מיליארד אירו, החברה היא במקום ראשון בתחום בניית רכבות מהירות מאוד, במקום שני בתחום בניית חשמליות ורכבות קלות, והיא בין המובילות בתחום רכבות חשמליות ורכבות דיזל. אלסטום תחבורה פועלת ב-60 מדינות עם 26,000 עובדים. היא יצרנית רכבות מהירות ורכבות מהירות מאוד: רכבת TGV, רכבת AGV, סדרת Eurostar, רכבות Pendolino, כמו כן אלסטום מייצרת סדרת חשמליות ורכבות קלות Citadis, קטרים כמו CC72000, CC72100 וכו'. עד למכירת חטיבת מספנות ב-2006 נבנו גם אוניות כמו Queen Mary 2 ו- Normandia.
תחומים שהחברה פעלה בהם בעבר
אלסטום פעלה בעבר בשני תחומים נוספים: ייצור אנרגיה, וייצור תמסורות.
ייצור אנרגיה
פעילות החברה בתחום זה כוללת תכנון, פיתוח, ייצור, תחזוקה ואספקה של מוצרים ומערכות עבור ייצור אנרגיה. החברה פועלת עבור כל מקורות האנרגיה - גז, פחם, הידרו, גרעיני ורוח. אלסטום מספקת ומתחזקת את כל מרכיבים של תחנות כוח ומספקת פתרונות כוללים. החברה מספקת מגוון רכיבים לייצור אנרגיה חשמלית: דוודים, טורבינות קיטור וטורבינות גז, טורבינות רוח, גנרטורים, מערכות ניתור איכות האוויר, מערכות שליטה ובקרה וכו'. בשנים 2007–2008 הסתכמו מכירות אלסטום בתחום זה ב-11.4 מיליארד אירו.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 סיפקה החברה ציוד ל-25% מתחנות הכוח הקיימות בעולם. היא סיפקה את יחידת הטורבוגנרטורים לתחנת כוח גרעיניות דור שלישי בצרפת 3 Flamanville. היא זכתה בחוזה לבניית שתי תחנות כוח פחמיות בדרום אפריקה, והשתתפה בפרויקטים של הקמת תחנות כוח הידרואלקטרית הגדולות בעולם כמו סכר שלושת הערוצים בסין וסכר איטייפו בברזיל ובפרגוואי. בנסיכות פוג'יירה באיחוד האמירויות הערביות, זכה קונסורציום בראשות אלסטום בחוזה לבניית תחנת כוח הפועלת על גז עם הספק של 2,000 מגוואט ומתקן התפלה כולל חוזה אחזקה לטווח ארוך, ובירדן זכה בחוזה בשווי של כ-100 מיליון יורו להספקת טורבינות גז וגנרטורים לתחנת הכוח Samra III.
הולכת חשמל
תחום השלישי העוסק בייצור ציוד להולכת אנרגיה חשמלית הוקם ב-7 ביוני 2010 עם רכישת חטיבת ההולכה מידי Areva. ייצור ציוד להולכת אנרגיה חשמלית כולל ייצור קווי מתח גבוה מאוד (AC ו- DC).
בישראל
אלסטום מקיימת פעילות עסקית ענפה בישראל בתחום התחבורה וייצור האנרגיה.
בין השנים 2009 ל-2016, נשיא אלסטום ישראל היה ח"כ לשעבר ושגריר ישראל בצרפת לשעבר ניסים זווילי.
סרגיי בלוב
סרגיי אלכסנדרוביץ' בלוב (ברוסית: Серге́й Алекса́ндрович Бело́в; 23 בינואר 1944 – 3 באוקטובר 2013) היה כדורסלן סובייטי, הידוע בשל הופעותיו עם נבחרת ברית המועצות במשחקים האולימפיים. בלוב, ששיחק כפורוורד, נחשב לאחד מטובי הכדורסלנים באירופה בכל הזמנים.
ביוגרפיה
בנוסף, שיחק בלוב במשך ארבע עשרה שנים במדי נבחרת ברית המועצות בכדורסל, בשנים 1967-1980. הוא זכה עם נבחרתו בארבע מדליות במשחקים האולימפיים: מדליית זהב באולימפיאדת מינכן 1972, ושלוש מדליות ארד באולימפיאדות של 1968, 1976 ו-1980. הוא הוביל את נבחרת ברית המועצות לזכייה באליפות העולם בכדורסל בשנים 1967 ו-1974, ולזכייה באליפות אירופה בכדורסל בשנים 1967, 1969, 1971 ו-1979.
בשנות ה-90 שימש בלוב כמאמנה של נבחרת רוסיה במשך שש שנים. הוא הדריך אותה בשתי אליפויות עולם (1994 ו-1998), שבשתיהן היא הגיעה עד לגמר, ובשלוש אליפויות אירופה, שבאחת מהן (ב-1997) זכתה במדליית הארד. בלוב גם שימש כמאמן הנבחרת הצעירה של רוסיה באוניברסיאדה ב-2009, שבה היא זכתה במדליית הכסף.
בלוב נחשב לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר שלא שיחקו ב-NBA. ב-1991 הוא נבחר על ידי פיב"א לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בכל הזמנים, ובשנת 1992 הוא היה לאירופי הראשון שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל. הוא הוכנס להיכל התהילה של פיב"א בשנת 2007.
נפטר ב-3 באוקטובר 2013 ממחלת הסרטן.
לורד פרקווד
לורד פרקווד (באנגלית: Lord Farquaad) הוא הנבל הראשי בסרט "שרק" של אולפני דרימוורקס משנת 2001, ובמחזמר המבוסס על הסרט.
שרק
לורד פרקווד הוא הנבל הראשון הנפגש עם שרק, שולט בשטחה של ממלכת דולוק, הלורד גירש את כל היצורים אל הביצה בה מתגורר שרק, בטענה כי הם מחריבים את עולמו המושלם, במטרה להשיב את חייו למסלולם הרגיל והשלו מחליט שרק לצאת אל בירת דולוק ולהפגש עם לורד פרקווד כדי שיסלק את היצורים שהגיעו לביתו, החמור הדריך את שרק אל עבר טירת הלורד, שם עמדה להתקיים תחרות בין אבירי הממלכה השונים. המנצח בתחרות יזכה לבצע משימה המעסיקה את הלורד פרקווד בימים אלו, מציאת הנסיכה פיונה. הלורד, רודן חסר-לב, אכזר ונמוך למדי, חפץ בכל לבו להפוך למלכה של דולוק. על פי ההוראות שקיבל מראי הקסמים של שלגייה, על מנת להפוך אותו למלך עליו להינשא לנסיכה. כפרודיה על תוכניות שידוכים טלוויזיוניות, מציג בפניו הראי את האפשרות לבחור בין סינדרלה, שלגייה והנסיכה פיונה, והלורד פרקוואד בוחר לבסוף באופציה השלישית, בהגיעו אל טירתו של הלורד, מתפרץ שרק במהירות לאולם החתונה בדיוק לפני שפיונה הספיקה לנשק את לורד פרקווד (במטרה להישאר יפהפייה) ואמר לה כי לורד פרקוודחפץ להתחתן איתה לא בשל אהבתו אליה אלא רק בשל רצונו למלוך. פיונה הפגועה נוזפת בו "מה אתה כבר מבין באהבה", אולם בסתר לבה היא מבינה משתיקתו כי הוא באמת אוהב אותה. פיונה מחליטה לחשוף בפניו ובפני הקהל כולו את סודה. לורד פרקווד נגעל ממראה אשתו, ומצווה להלשליך את זוג העוגים לכלא. בשומעו את שריקת העזרה של שרק, דונקי פרץ אל תוך האולם בעזרת הדרקונית אשר אכלה את הלורד ופלטה רק את כתרו.
שרק 4-D
בסרטון שרק 4-D, הדרקונית הוציאה אותו מבטנה וקברה אותו בבית קברות והוא מוצג כרוח רפאים. למרות זאת, הוא רצה שפיונה תתחתן איתו. כדי לעשות את זה, היא צריכה למות ולהפוך לרוח, ולורד פרקווד יהיה המלך של עולם המתים. בסופו של דבר הדרקונית פוצצה את רוחו באמצעות אש.
יצחק גלנטי
יצחק גלנטי (12 בפברואר 1937 – 24 ביוני 2012) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת גיל בכנסת ה-17.
ביוגרפיה
גלנטי נולד בדמשק, ובשנת 1945 עלה לארץ ישראל במסגרת מבצע האלף. בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ובמדע המדינה ותואר שני בגאולוגיה וארכאולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
היה ממייסדי התנועה הדמוקרטית בחיפה, שלימים התאחדה עם שינוי והצטרפה לתנועת ד"ש. בשנות ה-70 היה חבר מזכירות תנועת ד"ש בחיפה ומחוז הצפון, וכיהן מטעמה כחבר במועצת הפועלים של חיפה. היה יו"ר חטיבת ההנדסאים והטכנאים וחבר המזכירות הארצית של ועד עובדי חברת החשמל. היה חבר בוועידת ההסתדרות ה-13, וחבר בוועד הארצי של טייסי הממ"גים.
עבד כ-40 שנה בחברת החשמל במגוון תפקידים, ובמקביל עסק בארכאולוגיה ימית ויבשתית.
היה טייס חובב, במסגרת זו זכה במקום השביעי באליפות העולם לטייס בכלי טיס זעירים (אנגליה 2003). בנוסף לכך היה חובב צלילה, שיט וסיורי שטח.
כהונתו בכנסת
בתחילת דרכו כחבר כנסת היה גלנטי חבר בשלוש מוועדות כנסת – ועדת הכנסת, ועדת חוקה, חוק ומשפט (עד ל-19 בנובמבר 2007), וועדת החינוך, התרבות והספורט, מיום 15 באוקטובר 2007 כיהן גם כיו"ר סיעת גיל בכנסת, ומיום 29 באוקטובר 2007 גם כיו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת. בנוסף, היה חבר פעיל בשדולה הסביבתית חברתית של הכנסת, בשדולת ירושלים, בשדולה למען חיפה והגליל, בשדולה למאבק בתאונות הדרכים, בשדולה למען דרוזים וצ'רקסים ובשדולה לקידום החברה האזרחית בישראל.
פרנץ ראדו
פֶרֶנץ ראדו (בהונגרית: Radó Ferenc, ברומנית: Francisc Rado; 21 במאי 1921 טימישוארה – 27 בנובמבר 1990 קלוז') היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי-רומני, יליד טרנסילבניה. הוא כיהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קלוז'. הירצה וכתב בשפות הונגרית ורומנית.