cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חדר (סרט)
חדר (באנגלית: Room) הוא סרט קולנוע קנדי–אירי משנת 2015, בבימויו של לני אברהמסון. הסרט מבוסס על ספרה של אמה דונהיו באותו השם, שכתבה גם את התסריט לסרט. בסרט מככבים ברי לארסון כאישה שנחטפה בנעוריה ונכלאה בחדר מבודד במשך מספר שנים, וג'ייקוב טרמבלי כבנה בן החמש.
עלילה
ג'וי נחטפה בגיל 17 על ידי גבר (אותו היא מכנה ניק הזקן) ונכלאה בחדר מבודד, בו חלון יחיד בתקרה ודלת כניסה הנעולה בקוד הידוע רק לחוטף. בתקופת שבייה עוברת ג'וי התעללות פיזית, נפשית ומינית ונולד לה בן בשם ג'ק. השניים גדלים באותו החדר, נתונים לאמצעים מוגבלים אותם מספק ניק הזקן, כשהם מנותקים מהעולם החיצון. לאחר יום הולדתו החמישי של ג'ק משתפת אותו ג'וי בסיפור החטיפה ורוקמת תוכנית המלטות. על ג'ק להתחזות לחולה ולאחר מכן למת, ג'וי תגלגל את ג'ק לתוך השטיח, וכשניק ינסה להיפטר מהגופה, יברח ג'ק ויזעיק עזרה. ג'ק מצליח להימלט מניק ולקבל סיוע מעובר אורח שמזעיק את המשטרה. בעקבות מספר רמזים שהשוטרת החוקרת מצליחה לחלץ מג'ק ההמום, מאתרת המשטרה את הבית בו הוחזק ומשחררת גם את ג'וי.
ג'וי וג'ק מאושפזים בבית חולים בו הם מתאחדים עם הוריה הגרושים של ג'וי. אביה של ג'וי מתקשה לעכל את נוכחותו של ג'ק שכן הוא צאצאו של החוטף ועוזב. ג'ק מתקשה בתחילה להסתגל לחיים מחוץ החדר ולתקשר עם הסביבה, אך לאחר תקופה מצליח להתחבר לסבתו, לבן זוגה לחיים ולילדים נוספים. ג'וי סובלת אף היא ממשבר, היא מנסה להתאבד בנטילת תרופות, אך ג'ק מצליח להצילה. השניים משתקמים ומגלים יחדיו את העולם. בסצנת הסיום חוזרים ג'וי וג'ק לחדר בו נכלאו הנמצא כעת בשלבי הריסה ונפרדים ממנו.
הפקה וצילומים
חודשים ספורים לאחר צאת ספרה של אמה דונהיו ב־2010, פנה אליה הבמאי האירי לני אברהמסון בבקשה לעבד את הספר לתסריט ולהפיק ממנו סרט קולנוע. אמה עיבדה את העלילה מהספר שנכתב בגוף ראשון ממבטו של ילד בן חמש, לתסריט קולנועי.
אברהמסון חיפש במשך שנתיים שחקנית שתתאים לתפקיד של ג'וי. אחד מהקולגות שלו סיפר על הסרט "טווח קצר 12" שבו שיחקה לארסון, והוא ולארסון נפגשו. אברהמסון חש בחיבור של לארסון לדמות של ג'וי, והחליט לצרף אותה לצוות השחקנים. את השחקן לדמות של ג'ק אברהמסון התחיל לחפש חודשים ספורים לפני תחילת הצילומים, כיוון שילדים משתנים מהר. לטענתו, היו לילות בהם לא הצליח להירדם מחשש שלא ימצא שחקן מתאים. אברהמסון ודונהיו צפו בקרוב לאלף שחקנים צעירים. "כשהגענו לסרטון של ג'ייקוב (טרמבלי) ידענו שזה זה", אמרה דונהיו. לאחר שאברהמסון שלח בחזרה מספר הערות, טרמבלי שלח אודישן מצולם נוסף והתקבל לתפקיד. לארסון וטרמבלי בילו יחד במשך שבועיים לפני תחילת הצילומים, במטרה להתחבר ולהתקרב ככל האפשר למערכת יחסים של אם ובן.
צילומי הסרט החלו בנובמבר 2014 בטורונטו שבקנדה. מרבית הצילומים נעשו באופן כרונולוגי על מנת להקל על השחקן הצעיר (בן 8 אז) ג'ייקוב טרמבלי להתמצא בעלילה ובסצנות השונות. המחצית הראשונה של הסרט צולמה כולה בסטודיו, בסט שנועד ליצור תחושה קלסטרופובית ולאחר מכן צולמו סצנות בחוץ, במהלך החורף. גילו הצעיר של טרמבלי הגביל את מספר שעות הצילומים היומיות האפשריות ומשך הצילומים התארך לכדי חודשיים וחצי.
ביקורות ופרסים
הסרט זכה לשבחי מבקרי הקולנוע. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו זכה בפרס אהוב הקהל. מכון הסרטים האמריקאי בחר בסרט לאחד מסרטי השנה שלו, איגוד מבקרי הקולנוע הלאומי בארצות הברית בחר בסרט לאחד מסרטי השנה, בברי לארסון כשחקנית הטובה ביותר ובג'ייקוב טרמבלי כשחקן החדש הטוב ביותר.
ברי לארסון זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר נוספים בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, והתסריט המעובד הטוב ביותר. לארסון זכתה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב נוספים בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר. איגוד המבקרים של רשתות השידור העניק ללארסון את פרס השחקנית הטובה ביותר, לטרמבלי את פרס השחקן הצעיר הטוב ביותר והסרט היה מועמד בקטגוריית הסרט והתסריט הטוב ביותר. לארסון זכתה בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אינדפנדנט ספיריט נוספים עבור התסריט הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סטלייט עבור הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר וזכה בפרס מיוחד לשחקן החדש הטוב ביותר (ג'ייקוב טרמבלי).
אריאלה שטרנבך
אריאלה שטרנבך (נולדה ב-31 ביולי 1990) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כתבת לענייני חרדים וכתבת בדסק תחקירים והמגזין ב"חדשות 13".
ביוגרפיה
שטרנבך נולדה בטבריה, ליחיאל ולנורית. אביה הוא ממוצא אמריקאי, נהג אוטובוס במקצועו, ואמה ממוצא תוניסאי שעובדת כמורה. הרביעית מבין שמונה אחים. עם השנים התחזקה המשפחה מבחינה דתית ועברה להתגורר בביתר עילית.
למדה בבית יעקב, ובהמשך עברה לבית הספר בית חנה של חסידות חב"ד בירושלים. במשך שנתיים עבדה כגננת ומטפלת. היא עברה תוכנית לחוקרים פרטיים מטעם היחידה הארצית לחקירות וביטחון. ב-2010 הקימה עסק להלבשה תחתונה בביתר עילית יחד עם אחותה, אותו מכרה כשחתמה על חוזה העסקה עם ידיעות אחרונות.
ב-2015 עבדה ככתבת פרילנס בידיעות אחרונות וynet התחקיר הראשון שפרסמה בדק את תגובתם של 27 רבני ערים ושכונות ברחבי הארץ, אל מול טענות על הטרדות מיניות בהתייעצות עמם, כיצד לפעול. רובם ביקשו לסגור את זה בתוך הקהילה מחשש להרס חייהם של שני הצדדים. התחקיר שפרסמה עורר רעש והדים. הוא גם נבחר לתחקיר השנה של ידיעות.
ב-2016 החלה לעבוד בידיעות אחרונות ככתבת.
באותה שנה חשפה עם צח שפיצן גילויים חדשים בפרשת המיסים של בר רפאלי.
בין חשיפותיה הבולטות: תיעוד נדיר בתוך "נשות הטליבאן", כשהסתננה אל הקבוצה הקיצונית בישראל והביאה תיעוד מבפנים של הקהילה הסגורה. שורת תחקירים שחשפה על המצב בבתי האבות הסיעודיים בישראל, במסגרת התחקיר התנדבה שטרנבך ב-14 בתי אבות ותיעדה אלימות, השפלה והזנחה קשה כלפי קשישים בבתי אבות סיעודיים. התחקירים עוררו סערה במערכת הפוליטית. שבעקבותיהם, התקיים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת דיון דחוף על המצב בבתי האבות הסיעודיים. עוד חשפה שטרנבך, תחקיר שגולל את סיפורן של חרדיות צעירות, שכלל הטסתן לארצות הברית ומסירת תינוקותיהן שרק נולדו לאימוץ בניגוד לרצונן. במסגרת התחקיר שטרנבך התחזתה לצעירה בהיריון ותיעדה את פגישותיה עם העסקן החרדי חיים אהרון יוספי שהציעה למכור את תינוקה בעקבותיו פנתה חברת הכנסת יעל גרמן ליועמ"ש אביחי מנדלבליט כדי שיורה למשטרה לפתוח בחקירה. היא חשפה סדרת תחקירים על הכשלים במערכת הבריאות הציבורית, בדגש על חדרי המיון בבתי החולים.
במשך שלוש שנים שימשה כתבת במחלקת התחקירים של "ידיעות אחרונות" ו-ynet.
בינואר 2019 עברה לערוץ 13, ובאותה שנה מונתה לכתבת לענייני חרדים בחדשות 13 ובכך הפכה לאישה הראשונה שמונתה לכתבת חרדים בטלוויזיה.
באוקטובר 2019 חשפה שטרנבך בחדשות 13 תחקיר על אליעזר ברלנד המתועד כשהוא מורה לחולת סרטן להימנע מקבלת טיפולים מצילי חיים תוך הבטחה לריפוי ואריכות ימים תמורת פדיון נפש בסך עשרות אלפי שקלים. החולה, שהעבירה לרשותו של ברלנד למעלה מ-600,000 ש"ח כדי לקבל את ברכתו, מתה זמן קצר לאחר מכן. בעקבות פרסום התחקיר הגיעו עדויות נוספות מקרובי משפחה של חולים שברלנד הורה להם להימנע מטיפול רפואי, וגבה מהם סכומי כסף גבוהים בתמורה לברכה שהייתה אמורה לרפאם. חולים אלו מתו תוך זמן קצר. בעקבות התחקיר חקרה המשטרה כמה ממקורביו ותפסה מסמכים, בחשד לקבלת דבר במרמה והלבנת הון. ב-9 בפברואר 2020 פשטה המשטרה על ביתו של ברלנד ועצרה אותו, את אשתו וחמישה ממקורביו בחשד לעבירות של עושק, מרמה והלבנת הון. חסידיו של ברלנד ניסו להפריע למעצרים בין היתר בעזרת יידוי אבנים. שני שוטרים נפצעו קל בראשם. ב-1 במרץ הוגש נגדו כתב אישום באשמת קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ניסיון לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, עושק וניסיון עושק וניסיון לשידול חבלה חמורה.
השכלה וחיים אישיים
היא בעלת תואר ראשון בחינוך וחברה ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
שטרנבך מתגוררת בביתר עילית, ב-23 באוקטובר 2022 נישאה לזאב מירסקי.
יהושפט בן אחילוד
יְהוֹשָׁפָט בֶּן-אֲחִילוּד, דמות מקראית, שימש בתפקיד מזכיר בתקופת מלכות דוד ושלמה.
שמו ומוצאו
יהושפט הוא שם תאופורי ישראלי, אשר משמעותו ה' שפט. בנימין מזר סובר כי בענא בן אחילוד, אשר שמו תאופורי כנעני ויהושפט אחים אשר מוצאם כנעני ואילו יהושפט קיבל שם תאופורי ישראלי. לשיטתו למעט העובדה שהשם אחילוד הוצמד לשניהם ואינו ידוע ממקורות אחרים, יש יסוד לכך שבענא ויהושפט אחים הם.
אמנם יהושפט הוא שם ישראלי אך בשם אביו מופיע מרכיב נכרי. לדעת נתן שור היה יהושפט חלק מהאצולה הקדם-ישראלית כלומר יבוסי אשר מלאה תפקיד בממלכת דוד אשר נעזר בבניית ממלכתו ביסודות זרים ואמצה לעצמה את האמונה הישראלית והייתה מעורה בחוגי ההנהגה.
תפקידו
יהושפט בן אחילוד נזכר ברשימות שרי המלכים דוד ושלמה כנושא משרת המזכיר. מזכיר הוא תוארו של אחד מהשרים בחצרות המלכים דוד, שלמה ומלכי יהודה. התואר מזכיר בא ברשימות השרים אצל דוד מיד לאחר שר הצבא ואילו בתקופת מלכות שלמה הוא מופיע רביעי. תפקיד המזכיר נזכר גם בתקופות המלך חזקיהו ויאשיהו. בתקופתו של חזקיהו שירת בתפקיד יואח בן אסף ובתקופת יאשיהו שירת בתפקיד זה יואח בן יואחז. לדעת משה צבי סגל היה המזכיר ממונה על כתיבת הזכרונות של אירועים בתחום הממלכה. כך גם בתרגום יונתן:. אחרים סוברים כי תפקידו היה להזכיר למלך את סדר היום כדוגמת Magister memoriae ברומא העתיקה.
חיבור ספר שמואל
לדעת חז"ל מחבר ספר שמואל, הוא שמואל. לשיטתו של משה צבי סגל היה זה יהושפט בן אחילוד. אוגוסט קלוסטרמן טוען כי היה זה אחימעץ בן צדוק שכתב את ספר שמואל. כל הדעות מסתמכות על העובדה כי המחבר היה מעורה בנעשה בממלכה. לדעת יהודה אליצור, הכותב אינו יכול היה להיות יהושפט בן אחילוד כי דוד היה מפטרו בשל כך מיד.
להבין קומיקס
להבין קומיקס: האמנות הנסתרת מעין (באנגלית: Understanding Comics: The Invisible Art) הוא ספר קומיקס מאת סקוט מקלאוד שעוסק באמנות הקומיקס ומסביר בעזרת קומיקס מדוע קומיקס היא אמנות עילית. הספר מדבר על איך "להבין" את אמנות הקומיקס באופן מדעי. הספר יצא בארצות הברית לראשונה בשנת 1993 ויצא בתרגום עברי בישראל בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2018.
קבלה ביקורות
הספר קיבל ביקורות מצוינות מקרב אנשים רבים שעוסקים במקצוע הקומיקס, חלקם ישראלים וחלקם אף מפורסמים בעולם. אלן מור הבריטי כתב על הספר כי הוא "הניתוח הטוב ביותר של מדיום הקומיקס שפגשתי אי פעם". ניל גיימן, כותב רב המכר "סנדמן" כתב על הספר "אם אתם רוצים לראות רב אמן בפעולה - אתם חייבים לקרוא את הספר הזה". אתגר קרת הישראלי כתב על הספר כי הוא "ספר מומלץ לכל מי שאוהב את אמנות הקומיקס וספר חובה לכל אלו שמזלזלים בה". ויל אייזנר, אחד מגדולי הסופרים בתחום הקומיקס (הוא עצמו מוזכר בספר כמה וכמה פעמים), כתב כי "ניתוח פורץ דרך וסקירה אינטלקטואלית של הקומיקס כמדיום רב-ערך". ארט ספיגלמן, כותב הספר מאוס פורץ הדרך, השיב על הספר כי הוא "הקומיקס האינטליגנטי ביותר שראיתי זה זמן רב. מפרק לגורמים את השפה הסודית של הקומיקס ואגב כך מגלה את סודות הזמן, המקום, האמנות והקוסמוס כולו". ריינה טלגמאייר, כותבת קומיקס יחסית חדשה ביחס לשאר המצוטטים כאן, כתבה כי "הספר העיף לי את הראש ונתן לי ארגז כלים שמשמש אותי עד היום". מישל קישקה הישראלי גם הוא כתב ש"[הוא] ספר קומיקס עשיר, מעמיק ומרתק, שמוכיח הלכה למעשה ששפת הקומיקס היא גם כלי לימודי יוצא דופן". רותו מודן, אף היא ישראלית (זוכה שני פרסי אייזנר), כתבה ש"להבין קומיקס שינה את הדרך שבה אני קוראת קומיקס והשפיע על איך שאני מציירת קומיקס. זה ספר חובה לכל חובב ולכל מי שרוצה להיות אמן קומיקס מקצועי". ארי פולמן, הבמאי והמאייר, כתב כי "ספר מומלץ לכל חובב קומיקס, ובעיקר ספר חובה לכל מי שגר באותו בית עם חובב קומיקס ולא מבין WTF".
פרסים
"להבין קומיקס" זכה במספר פרסי "הארווי" בשנת 1994 עבור הרומן הגרפי הטוב ביותר / חומר מקורי והמצגת הביוגרפית, ההיסטורית או העיתונאית הטובה ביותר. בנוסף, זכה מקלאוד בפרס הארווי לסופר הטוב ביותר בשנת 1994. הספר זכה בפרס אייזנר היוקרתי באותה שנה בקטגוריית ספר הקומיקס הטוב ביותר. מקלאוד זכה בפרס אדמסון לשנת 1994 לספר הקומיקס הבינלאומי הטוב ביותר. הספר עלה לגמר פרס הוגו בשנת 1994 לספר הספרים הטוב ביותר. התרגום השוודי לספר, Serier: Den Osynliga Konsten, שיצא בשנת 1995 בהוצאת "Hafted", זכה בפרס השוודי Urhund"en" בשנת 1996. התרגום הצרפתי לספר, שכותרתו הייתה "L'Art invisible" יצא לאור על ידי ההוצאה הצרפתית "Vertige Graphic", זכה בפרס מרי בפסטיבל הקומיקס הבינלאומי "Angoulême" בצרפת בשנת 2000. בנוסף, הוא היה מועמד לפרס השנה בפסטיבל הקומיקס הבינלאומי של אנגולאם לספר הטוב ביותר.
השפעות
יחד עם הספר "קומיקס ואמנות רצף" של ויל אייזנר, הספר "להבין קומיקס" הוא ספר חובה ללימודי קומיקס בארצות הברית ובריטניה, ומי שבוחר במסלול זה באוניברסיטה מחויב לרכוש אותו כחלק מספרי הלימוד. הספר תואר כ"אחד הספרים התבוניים ביותר העוסקים בעיצוב ממשקי גרפים שנכתבו אי פעם" על ידי אחד מיוצרי מחשב אפל, מקינטוש, אנדי הרצפלד.
יציאה לאור
קטעים מתוך הספר פורסמו בעיתון "גיבורים מדהימים # 200" (אפריל 1992); גיליון זה זכה אחר כך בפרס דון תומפסון משנת 1992 בקטגוריית היצירה הטובה ביותר לספרות בדיונית. מקלאוד פרסם את התצוגה המקדימה של הספר בוועידת אומנויות הקומיקס העולמית באוגוסט 1992. הספר פורסם לראשונה על ידי הוצאת "טונדרה" בשנת 1993; מהדורה שנייה יצאה לאור על ידי ההוצאות "Kitchen Sink Press", "קומיקס DC", "ורטיגו קומיקס" ו- "HarperPerennial". את הספר ערך מארק מרטין, ואת גופן האותיות יצר בוב לפן.
ברוך שמשון הגר
הרב ברוך שמשון הגר (נולד בז' בשבט ה'תשכ"ד, 21 בינואר 1964) הוא האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי בבית שמש, והאדמו"ר המרכזי של חסידות ויז'ניץ מונסי בישראל.
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית לרבי מרדכי הגר מוויז'ניץ מונסי, ולסימא מירל, בת הרב יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירא. בשנת ה'תשמ"ג נישא למרים, בתו של בן דודו רבי ישראל הגר, האדמו"ר הנוכחי מוויז'ניץ. לאחר נישואיו עבר להתגורר בקריית ויז'ניץ בישראל קרוב לחמיו. מספר שנים לאחר מכן מונה לרבם של חסידי אביו בבני ברק בבית הכנסת ברחוב מלצר. בתחילת שנות ה'תש"ס פתח בית מדרש של החסידות בעיר בית שמש, ובהמשך העתיק את מקום מגוריו לשם. במקביל הגיע פעמים רבות לשבות בבני ברק. באלול תשע"ד פתח ישיבה קטנה בבית שמש.
דודו וסב אשתו הרב משה יהושע הגר מוויז'ניץ נהג להתכתב עמו בנושאים תורניים.
בשנת תשע"ו הקים ישיבה קטנה בבית שמש, בראשות הישיבה עומד אחיינו חיים מאיר רוטנברג. בשנת תש"פ פתח ישיבה גדולה.
חנה עדן
חנה עדן (במקור: מסינגר; 23 בנובמבר 1932 – 30 במרץ 2019) הייתה שחקנית וזמרת ישראלית-אמריקאית. מראשוני השחקנים הישראלים שהצליחו בהוליווד.
לאחר הופעת הבכורה ההוליוודית שלה בסרט "רוח מעבר לאוורגליידס" ב-1958, הופיעה עדן בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה אמריקאיות רבות בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60. היא חזרה למשחק בשתי הזדמנויות נוספות בשנות ה-80.
ביוגרפיה
חנה מסינגר נולדה בחיפה לרחל ומנחם מסינגר, רוקח. היא למדה בבית הספר אליאנס בחיפה ולמדה מחול בלהקת בלט אנגלית. בנעוריה הופיעה כמסופחת ללהקת חיל הים. לאחר סיום לימודיה, נרשמה והשתתפה בקצרה בשיעורים במכללה לפני שהתגייסה לחיל הים במלחמת העצמאות.
היא הגיעה לארצות הברית לראשונה בשנת 1953 כדי ללמוד בימוי ועריכה בהוליווד, ושינתה את שם משפחתה לעדן. היא התאזרחה בארצות הברית ב-1960. עדן החלה מתעניינת בתורות רוחניות ובשובה לישראל התיישבה בראש פינה.
ב-30 במרץ 2019 הלכה לעולמה.
קריירה
הבכורה ההוליוודית של עדן הייתה ב"רוח מעבר לאוורגליידס" ולאחר מכן הופיעה בכ-30 סדרות טלוויזיה. היא גילמה אישה צעירה אינדיאנית משבט השושון בפרק של בוננזה "הציד האחרון" (1959), אשתו של הדמות הראשית בפרק של פרי מייסון "מקרה הליצן המסורבל" (1960), ופרטיזנית איטלקייה בשם אלנה בעונה 1, פרק 4 "איש תשעים ושמונה סנט" של סדרת המלחמה הגברים הגלנטיים (1962).
בשנת 1966 הופיעה עדן בסרטה הישראלי היחיד, "הוא הלך בשדות" בבימויו של יוסף מילוא.
הרשימה הערבית המאוחדת
הרשימה הערבית המאוחדת (רע"ם; בערבית: القائمة العربية الموحدة, אל-קַאאִמַה אל-עַרַבִּיַּה אל-מֻוַחַּדַה) היא מפלגה ערבית-אסלאמית שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-14 (מאי 1996). מאז, חברים ברשימה אישים מקרב הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית, מפלגת מד"ע ונוספים.
היסטוריה
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 (מאי 1999) התמזגה מד"ע בתוך רע"ם, ולאחריהן הפכה רע"ם לסיעה הערבית הגדולה בכנסת עם 5 מנדטים. במהלך הקדנציה חל פילוג ברע"ם ופרשו ממנה 3 ח"כים. בבחירות לכנסת ה-16 (ינואר 2003) זכתה רע"ם ב-2 מנדטים בלבד.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה (מרץ 2006) התאחדה עם תע"ל ברשימה משותפת בהנהגת השייח אברהים צרצור. צרצור החליף את עבד אל-מאלכ דהאמשה שהיה יו"ר המפלגה מאז הקמתה ועד לכנסת ה-16. הוא אמר ש"אנו מאמינים באסלאם, אנו מאמינים במשטר הח'ליפות ואיננו תומכים בהפרדת הדת מהפוליטיקה" תוך ששלל את הציונות. בעקבות דברים אלה עתרו בליכוד ובאיחוד הלאומי-מפד"ל לפסול את הרשימה מאחר שהיא שוללת את אופייה יהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל. למחרת הדיווח התראיין צרצור לתוכנית "לונדון את קירשנבאום" בערוץ ישראל 10, הכחיש את ההאשמות וטען כי הדברים לא נאמרו. ב-28 בפברואר דחתה ועדת הבחירות המרכזית את הדרישה לפסלם, ברוב שהסתמך על חברי מפלגת קדימה, שינוי, העבודה, מרצ והמפלגות הערביות. בבחירות זכתה רע"ם ל-3 מנדטים, מתוך 4 לרשימה המשותפת.
רשימת המפלגה לכנסת נבחרת על ידי מועצת השורא של הפלג הדרומי בתנועה האסלאמית.
המפלגה זוכה לאהדה רבה בקרב הציבור הבדואי. ניתוח שערכה אוניברסיטת בן-גוריון העלה כי רוב קולות הבדואים בבחירות לכנסת ה-16 ניתנו לרשימה (41.3% ביישובים המוכרים ו-46.8% ביישובים הלא-מוכרים), וקולות אלה מהווים 15.9% מסך הקולות שקיבלה המפלגה (הבדואים בנגב מהווים כ-10% מערביי ישראל).
גריגורי מורוזוב
גריגורי פבלוביץ' "גרישה" מורוזוב (ברוסית: Григорий Павлович Морозов; נולד ב-6 ביוני 1994) הוא כדורגלן רוסי יהודי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בית"ר ירושלים מליגת העל.
הרשימה הערבית המאוחדת
היסטוריה
לקראת הבחירות לכנסת העשרים (מרץ 2015) ועקב העלאת אחוז החסימה, רצה רע"ם עם שאר המפלגות הערביות בכנסת: (חד"ש, בל"ד ותע"ל, אך ללא מד"ע), במסגרת אחת - הרשימה המשותפת. הרשימה המשותפת השיגה בבחירות 13 מושבים וכוחה של רע"ם נשמר - 3 מושבים.
גריגורי מורוזוב
קריירת מועדונים
מורוזוב נולד באיז'בסק שברוסיה. החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אקדמיה טוליאטי מהליגה הרוסית השנייה, במדיה ערך שבע הופעות ליגה.
הרשימה הערבית המאוחדת
היסטוריה
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (אפריל 2019) התפצלה הרשימה המשותפת, כשחד"ש ותע"ל רצו ברשימה נפרדת ורע"ם רצה ברשימה אחת יחד עם בל"ד, שם הרשימה היה: רע"ם-בל"ד. יו"ר המפלגה מסעוד גנאים פרש מהפוליטיקה והוחלף במנסור עבאס.
גריגורי מורוזוב
קריירת מועדונים
בשנת 2013 חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית. הוא ערך 110 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים. ב-17 באוקטובר 2020 הוא הושאל עד לתום עונת 2020/2021 לאופה מליגת העל הרוסית, וערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
הרשימה הערבית המאוחדת
היסטוריה
ועדת הבחירות פסלה את הרשימה אך בית המשפט העליון הפך את ההחלטה ואישר לרשימת רע"ם - בל"ד להתמודד בבחירות לכנסת. בבחירות אלו קיבלה הרשימה כולה 4 מנדטים ביניהם שני נציגים של רע"ם שנכנסו לכנסת העשרים ואחת.
גריגורי מורוזוב
קריירת מועדונים
ב-31 בינואר 2023 חתם בקבוצת בית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית עד לתום העונה, עם אופציה לעונה נוספת. בזכות שורשיו היהודים הוא קיבל אזרחות ישראלית ונרשם כשחקן לא זר בהתאחדות לכדורגל בישראל. ב-10 ביולי האריך את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים נוספות.
הרשימה הערבית המאוחדת
היסטוריה
בתקופה שלפני בחירות 2021 התקיימו מגעים בין רע"ם לליכוד שהובילו לכך שרע"ם סייעה לליכוד בכמה הצבעות, למשל בבחירתו של מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן. מנהיג רע"ם, מנסור עבאס, הקפיד שלא לפסול בפומבי אפשרות של שותפות עם בנימין נתניהו, מנהיג הליכוד, והקואליציה שלו. בראיון לעמית סגל בסוף 2020 אף אמר בפירוש: "אם אני מקבל תקציבים וחקיקה - לא אכפת לי לתת לנתניהו מה שצריך", ופירט על נכונות לעזור לנתניהו בחקיקת חוק המונע משפט נגד ראש ממשלה (חוק צרפתי): "יש באסלאם איסורים של 'חראם' (מעין יהרג ולא יעבור). חוק צרפתי זה חראם? לא, אז תודה רבה. התקבע פה נוהג: הח"כים הערבים רוצים להפיל כל ממשלה. ישבנו השבוע, אמרתי להם 'עצור. למה בעצם? מה מחכה לכם? ממשלת נתניהו-בנט? בואו נחשוב'".
לאחר היוודע תוצאות הבחירות לכנסת העשרים וארבע החל עבאס לנהל מגעים עם מפלגת הליכוד במטרה להקמת ממשלה יחד עם מפלגת רע"ם, אך המגעים נכשלו מאחר שבצלאל סמוטריץ' סירב לשותפות קואליציונית עם רע"ם. לאחר שיאיר לפיד קיבל את המנדט להרכבת הממשלה, ניהלה המפלגה משא ומתן קואליציוני גם איתו. בשל מבצע שומר החומות, הופסק המשא ומתן. לאחר המבצע, חודשו המגעים הקואליציוניים בין רע"ם ויאיר לפיד. המגעים הסתיימו בהסכם קואליציוני בין רע"ם ליש עתיד ותמיכת רע"מ בהקמת ממשלת ישראל השלושים ושש.
גריגורי מורוזוב
נבחרות רוסיה
בשנים 2010–2015 שיחק בנבחרות הנערים והנוער של רוסיה (למעט בנבחרת הנוער עד גיל 19, בה לא שיחק), וכמו כן גם בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של רוסיה.
הרשימה הערבית המאוחדת
היסטוריה
בנימין נתניהו ותומכיו הוקיעו את השותפות בין הממשלה לרע"ם, וניסו להתנער מהטענות שהליכוד עצמו ניהל משא ומתן קואליציוני עם רע"ם. בין היתר אמר נתניהו על הממשלה: "הם עשו ברית, תאמיני או לא, עם האחים המוסלמים, שהם מחוץ לחוק ברחבי המזרח התיכון פרט אולי לטורקיה ולקטאר, ומאמינים ביסודו של דבר בפירוק המדינה היהודית. כדי להשיג כוח, הם נתנו כוח למפלגה שרוצה לראות בסוף המדינה היהודית כפי שאנו מכירים אותה, שתומכת במחבלים בגלוי. זה לא ייאמן..." .
מצע המפלגה
אמנת התנועה האסלאמית שאושרה בוועידה הכללית של התנועה האסלאמית, מגדירה את חזון התנועה, מטרותיה, מפרטת את ההיסטוריה של הקמת התנועה האסלאמית ואת היעדים אליהם היא שואפת:
גבריין
גבריין (בהונגרית: Géberjén) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם בגבריין נמצא מספר התושבים בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 578 ובשנת 2020 רק 438 תושבים.
יהודי גבריין
בגבריין חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובכפר קיים בית קברות יהודי ובו מעט מצבות, חלקן שבורות. ישנו תיעוד של יהודים תושבי הכפר שנרצחו בשואה.
קוסטה דל סול
קוסטה דל סול (בספרדית: Costa del Sol בתרגום מילולי: "חוף השמש"), הוא חבל ארץ לאורך רצועת חוף באורך של כ-200 קילומטר באנדלוסיה, דרום ספרד. הקוסטה היא אחת מהקוסטות (אזורי נופש לאורך חופים) הספרדיות, באנדלוסיה. היא משתרעת מגיברלטר במערב ועד לוולז-מלגה במזרח כאשר את גבולה הצפוני תוחמים הרי ברמנחה, ומסילת הברזל אלג'זירס-בובליה. אדמיניסטרטיבית הקוסטה תופסת את רובה של פרובינציית מאלגה, ואת הפינה הדרום-מזרחית של פרובינציית קדיס. קוסטות ראשיות אחרות: קוסטה בראווה (קטלוניה), קוסטה בלנקה (ולנסיה)
המבנה הגאוגרפי
לאורך קוסטה דל סול עובר ה"קרטרה דה-קדיס", כביש ראשי, העובר מצפון-מזרח לדרום-מערב באופן כללי במקביל לקו החוף. קוסטה דל סול משתרע מהקילומטר ה-118 של ה"קרטרה דה-קדיס" בצומת סאן-רוקה, גיברלטר, עד לוולז מלגה, בסביבות קילומטר 300 של הכביש.
מצפון, תחום קוסטה דל סול על ידי הרים הכוללים את הרי ברמנחה שמתחילים בקאסרס שגובהו 450 מטר מעל פני הים (קילומטר 147), ההר הגבוה הראשון הוא ראלס שמעל לעיירה אסטפונה - 1450 מטר (קילומטר 155) וממשיכים מזרחה אל מעבר לקוסטה, שם הם מתחברים לסיירה נבדה ששיאם בסיירה דה-לה נייבה (הר השלג) שבגרנאדה.
החוף נחצה על ידי נחלים רבים, בממוצע כל כמה מאות מטרים עד קילומטר וקצת, שזורמים מההרים לים. הנחלים האלו נוטים לשיפטונות בחורף, ולפעמים מתייבשים בקיץ. במעלה כמה מהנחלים הגדולים יש סכרים ומאגרי מים. רוב המשקעים שנופלים על ההרים נופלים בצורת גשם, אם כי מדי פעם יש שלגים, והרים גבוהים כמו ראלס יכולים להחזיק פסגה מושלגת ליום-יומיים בשיא החורף. באופן כללי יש מחסור במים בקוסטה, וישנם מתקני התפלה. רוב התושבים נוהגים להשתמש במי הברז לרחצה, ושותים מים מינרלים.
רוב האזור המיושב בקוסטה מתקיים ברצועה שבין הים להרים, אזור ברוחב של כעשרה עד עשרים קילומטרים, כאשר קו החוף רובו מישורי, והגבעות מתרוממות אחריו אל תוך ההרים. ישנם אזורים מיושבים נוספים בעמקים שבין ההרים, אך הם נחשבים לעיתים כחלק מ"ספרד האמיתית" ולא כחלק מהאזור התיירותי, אם כי הגדרת האזור התיירותי הרשמית מכסה אותם.
החוף עצמו נחשב לרכוש ציבורי, וכיום אסור לבנות ממאה מטר מקו המים.
המבנה ההתיישבותי
לאורך החוף שני כבישים. הקרטרה דה-קדיס (N340 במיספור הישן, A7 במיספור החדש) קרוב לחוף, וכביש האגרה AP7 (שרץ במקביל, עם מספר חיבורים מוגבל) מרוחק יותר. היישובים נמצאים ברובם לאורך החוף ובין שני הכבישים האלו. התלות בקרטרה דה-קדיס היא טוטאלית משום שאין כבישים אחרים בין מזרח למערב, ואי אפשר לעבור בין יישוב אחד למשנהו או אפילו בין כביש שירות אחד למשנהו מבלי להשתמש בכביש הראשי. העיר מלאגה היא העיר הגדולה באזור, ומהווה בירה אדמיניסטרטיבית לרובו, אך אינה נחשבת לתיירותית. רוב התיירים מגיעים לקוסטה דרך שדה התעופה שלה (km235), אך מדירים את רגליהם ממנה, והיא מהווה למעשה מובלעת של "ספרד האמיתית" המחלקת את הקוסטה בין המועצות המקומית שמאוגדות כ"קוסטה דל-סול המערבית" ואלו שמאוגדות ב"קוסטה המזרחית". לאורך החוף ישנן עיירות נופש בסדר גודל של כמאה עד מאתיים אלף איש כל עשר עד עשרים קילומטר ממזרח למערב, בשטח שביניהן ישנם כמה כפרים ספרדיים, ובשטח שאינו מעוייר או ספרדי ישנן "אורבניזציות" (Ubranizations)- אזורים של דירות נופש שגודלם נע בין בניין אחד לשכונות שלמות סביב מרכז מסחרי או מגרש גולף. ברוב שטחי השיפוט העירוני שבקוסטה השטח נתון לשליטה המנהלית של העיירה, אך אזור החוף שמחוץ לעיירה מלא ב"אורבניזציות", ויכול להקיף אזור הגדול פי כמה וכמה מהעיירה עצמה. ה"אורבניזציות" מתחברות לכביש הראשי דרך כבישי שירות, ותושביהם תלויים ברכב הפרטי כדי להגיע ממקום למקום.
מהנסיך הקטן לתיירות ההמונים
בתחילת שנות החמישים הגיע הנסיך הגרמני אלפונסו פון הוהנלוהה לכפר דייגים שקט בשם מרבייה (Marbella, באנדלוסית ll = Y) וייסד בקרבתו (km179)כפר נופש יוקרתי בשם מרבייה קלאב. הנסיך גרם לחוג הסילון של אותם הימים להעדיף את דרום ספרד שטופת השמש על הריביירה הצרפתית או בייריץ שעל שפת האוקיינוס האטלנטי הקר. בשנות השישים המאוחרות החליט הרודן הספרדי פרנסיסקו פרנקו להקדיש את הקוסטות, וכן את האיים הבלאריים והקנאריים לתיירות חוץ מצפון אירופה, והשיק תעשיית תיירות שהתבססה על חופשות חבילה זולות יחסית, בתי מלון חדשים, וטיסות שכר. החלטתו זו החלה את עידן תיירות ההמונים וחופשות שמטרתן "ים וחול" באירופה. המשטר הפשיסטי בספרד לא הרתיע את ההמונים מלנהור לחופשת החבילה הראשונה שלהם מחוץ לארצם, וב-1975 פרנקו מת, ויורשו המלך חואן קאלוס השני החזיר את הדמוקרטיה במהלך ששיאו בחוקת 1977. התיירות ההמונית הורידה את ערכה של הקוסטה דל-סול, אך המרבייה קלאב המשיך למשוך תיירות יוקרה, שהתחזקה עם פתיחת המרינה השכנה בפוארטו בנוס (km174) הקזינו שמולו, והקמתם של ארמונות הקיץ של מלך ספרד, חואן קארלוס השני, ומלך סעודיה פהד במרבייה. תרומה נוספת ליוקרתה של הקוסטה הביאו משחקי הפולו בסאן-רוקה, שמשכו לאזור את הנסיך צ'ארלס הבריטי וחוג הפולו האריסטוקרטי מבריטניה שמשתמש במרינה של סוטו-גרנדה (km135)כבסיס ליאכטות שלהם.
המעבר מתיירות חוץ לבתי נופש
במהלך שנות השמונים הצטרפה ספרד לאיחוד האירופי, והחלה במהלך של מכירת בתי נופש, מלונות "טיים שרינג", והקמת "אורבניזציות" לתיירים בשטח שבין העיירות. המהלך הזה נועד להוסיף לתיירות הקיץ העונתית שכבה של תיירים-תושבים שיחזיקו דירות בספרד ויביאו כסף זר נוסף למדינה בין אם יעתיקו את מקום מגוריהם לשם או ישתמשו בדירות חלק מהזמן. ההחלטה הזו החלה את תהליך ההתיישבות הצפון אירופאית בקוסטות, אך גם הביא לתופעות שליליות.
ה"קוסטה דל-קראיים" - חוף הפשע
(מהאנגלו-ספרדית Costa del Crime) במהלך שנות ה-80 התיישבו בקוסטה דל סול לא רק צפון אירופאים שוחרי בטן-גב, ופנסיונרים חביבים, אלא גם שכבה של פושעים צפון אירופאים שעברו לספרד בגלל שלא היו חוזי הסגרה בינה לבין מדינות צפון אירופה. פושעים אלו התגוררו בעיקר בסביבות מרבייה היוקרתית, והעיתונות הצהובה בבריטניה וגרמניה הייתה מסקרת מעת לעת את אורח חייהם בשמש הספרדית בהשוואה לפסקי הדין שניתנו נגדם בארצותיהם. עם כל הביקורת על הפושעים האלו, הם ברובם לא סיפקו לרשויות בספרד תירוץ לפעול נגדם, והתנהגותם הצרכנית נתנה בסיס להתהוות כלכלת יוקרה באזור. בין הקשרים הנוצצים יחסית שלהם הייתה הזמרת סמנת'ה פוקס, שצילמה את הקליפ לNothing´s gonna stop me now במרבייה וסביבתה. החגיגה נגמרה עם הסכם ההסגרה ב-1988, ועם התיאום בין המשטרות באירופה שנכנס מכוח הסכם מאסטריכט ב-1992. בימינו יש שרידים לפושעי הקוסטה דל-קראיים, אך רוב המתיישבים הצפון אירופאים רואים בתקופה מעין תקופה רומנטית שמקבילה אולי לאסירים שייסדו את אוסטרליה.
"מעבר חופשי של סחורות וכוח עבודה" - ההתיישבות הצפון אירופאית לאחר הסכם מאסטריכט
מ-1992 והלאה מותר לכל אזרח אירופאי (ממדינות האיחוד שלפני 2005) להיכנס ולהתיישב בכל מדינה אחרת באיחוד. למדינות האיחוד מותר לדרוש שאזרחים אירופאים המתיישבים בהן ירשמו במנהל האוכלוסין המקומי, ועליהן לתת לאזרחים אירופאים אלו זכות להצביע בבחירות העירוניות. כמו כן יש מעבר חופשי של סחורות בתוך האיחוד, אם כי מותר למדינות השונות להטיל מיסים על אלכוהול וסיגריות.
ההשפעה על ההגירה הצפון אירופאית הייתה עצומה. מ-1992 והלאה מותר לאזרח אירופאי לקום ולעבור לכל מדינה באיחוד. המשיכה של השמש הספרדית על תושבי צפון האיחוד הביא לכך שבקוסטות הספרדיות של ימינו ישנם כמיליון בריטים, בערך חצי מיליון גרמנים, ועשרות אם לא מאות אלפי הולנדים ואזרחי מדינות סקנדינביה. באזורי ה"אורבניזציות" יש מקומות בהם נפרשים קילומטר אחר קילומטר של בתי נופש שבעליהם צפון אירופאים.
התפתחות חברה זרה נפרדת / עילית מיובאת
ספרד שיווקה את הקוסטות כמקומות לחופשות "בטן גב" או "ים וחול" ללא מחויבות אינטלקטואלית לשפה או להיסטוריה. השיווק הזה גם משליך על אופן השתלבותה או ליתר דיוק - אי השתלבותה של ההתיישבות הצפון אירופאית בקוסטות. רוב המתיישבים מגורר באורבניזציות שנבנו על מנת לאכלס זרים, באזורים שצורת היישוב הראשית שלהם היא אורבניזציית מתיישבים. כאשר הם נוסעים לעיירות הספרדיות הם מוצאים שבכל המסעדות ישנו תפריט אנגלי וגרמני, רוב העסקים ונותני השירות מספקים שירות באנגלית, כך שהמתיישבים מסתגלים מהר מאוד לכך שניתן לחיות בקוסטה בלי ללמוד ספרדית, מה גם שהניב האנדלוסי שונה מאוד בהגייתו מהשפה הספרדית-קסטיליאנית הרשמית שמלמדים. מקומות הבילוי התיירותיים מקבעים אפשרות בילוי שמיועדת לזרים, ורוב התושבים הזרים מעדיפים לשלוח את ילדיהם לבתי ספר בינלאומיים.
הספרדים מצידם משתמשים בהתיישבות הזרה כעילית מיובאת, שתפקידה לצרוך. רוב המקצועות החופשיים באזור תלויים בעסקי הנדל"ן, או בשירותים הנחוצים בחיי היום-יום של התושבים הזרים. התיירים-תושבים מביאים הכנסות שמקורן בצפון אירופה, והן גבוהות בממוצע מההכנסה הספרדית, ולכן הם מסוגלים לצרוך שירותים ומוצרים בצורה שמכפילה פי כמה וכמה את מספר העסקים שהתושבים הספרדים היה יכול להחזיק ללא ההתיישבות הצפון-אירופאית. כרגע הספרדים רואים בהתיישבות "קידמה" שתורמת לכלכלת ארצם, וסוג פיתוח רצוי לקוסטות, שהן אזורים המרוחקים ממרכזי האוכלוסייה המרכזיים של ספרד. הקוסטה דל סול נהנית ממצב חוקי נוח באנדלוסיה, אך מדינת ולנסיה הטילה חוקים מפלים על ההתיישבות הזרה כגון "חוק ההפקעות הוולנסיאני" שדורש שמי שאדמתו הופקעה ישלם עבור פיתוח "אורבניזציות", ומאפשרת לחברות המים לגבות תעריף גבוה למי שאינו תושב קבע. סוג הפשע הנפוץ ביותר בספרד הוא כנראה בניית בתי נופש בלתי חוקיים ומכירתם.
יתרונות ההתיישבות הבריטית - לוויין SKY וגיברלטר
למתיישבים מבריטניה ואירלנד יש יתרון מסוים במעבר לקוסטה דל-סול, והוא שהם אינם צריכים להפרד מהטלוויזיה והמוצרים שהם רגילים לצרוך בארצם. רשת הטלוויזיה הלוויינית SKY מכסה את ספרד בצורה לא רשמית, על מאות ערוציה.
גיברלטר היא יתרון ענק משום שהיא מעניקה למתיישבים הבריטים והאירים מגוון חנויות ומוצרים שאין בספרד, או שהמידות והצורות הספרדיות שלהם שונות, ויש בה סופרמרקט בריטי בשם סייפווי'ס/מוריסונ'ס. הסופרמרקט הזה תמיד מושך אליו קונים תושבי הקוסטה, ולקראת חג המולד הוא עמוס במיוחד, כאשר עשרות אלפים חוצים את הגבול לקולוניה הבריטית כדי לקנות את כל אותם מוצרים בריטים ייחודיים - במיוחד מזון קפוא או טרי, שאין להם מקבילה ספרדית. ניתן להשיג שם אוכל צמחוני כמו Quarn הבריטית או טבעול הישראלית. בבניין השוק המרכזי שבכיכר הראשית יש גם חנות של אוכל כשר. למתיישבים הבריטים גיברלטר מציעה קפיצה קטנה הביתה בצורה שלא קיימת בקוסטות האחרות.
פאבלו פיקאסו, ה"נפקד - נוכח"
הצייר הנודע פאבלו פיקאסו נולד בעיר מלגה, אך עזב לפריס כדי ללמוד אומנות בשנות העשרים לחייו ולא שב לספרד בגלל מלחמת האזרחים והשלטון הפשיסטי שאחריה. שדה התעופה של מלגה נקרא על שמו, וכן שמות רחובות וכיכרות בערים המרכזיות של הקוסטה, אבל יש לזכור שמדובר ב"נפקד - נוכח" שעיקר פועלו היה בצרפת. המקום היחיד עם קשר ממשי לפיקאסו הוא המוזיאון בבית בו נולד, שמציג כמה רישומים, ו"חדר מולד" (על משקל סצינות המולד של ישו) עם בגדי הטבלה ועריסה מתקופת ינקותו. אין במוזיאון יצירות חשובות של פיקאסו.
הגעה לקוסטה
את הקוסטה דל-סול משרתים שני שדות תעופה, הגדול שבהם הוא שדה התעופה ע"ש פאבלו פיקאסו במלגה (AGP) בקילומטר 230 שמשרת את רוב מערב אירופה, השני הוא שדה התעופה של גיברלטר במושבה הבריטית קילומטר 118 (GBZ) שניתן לטוס ממנו בעיקר לבריטניה. לעיר מלגה יש תחנת רכבת המחברת לרשת המסילות הארצית בספרד וניתן להגיע ממנה למדריד ב־4 שעות. יש שירותי מעבורות מצפון אפריקה למלגה ואלג'זירס (נמל במערב מפרץ גיברלטר שאינו נכלל בקוסטה עצמה) בעיקר מהמובלעות הספרדיות מלייה וסאיוטה שבצפון מרוקו, ומהעיר המרוקאית טנג'ה (שכתוב השם הערבי, שמכיל טא מרבוטה)
תחבורה פנימית
לאורך החוף ישנם נמלי דיג ומרינות תיירותיות, אך אלו משמשות לנופש ולא לתחבורת פנים רצינית.
תקשורת ספרדית בקוסטה דל-סול
העיתון SUR מפרסם גרסאות באנגלית וגרמנית.
תקשורת דוברת אנגלית בקוסטה דל-סול
חוץ מרשת הלוויין SKY ששידוריה נועדו לבריטניה וקליטתם בקוסטה דל-סול אינה חוקית אך נפוצה, ישנם כמה וכמה גופי תקשורת דוברי אנגלית שמקורם בקוסטה ובסביבותיה.
טלוויזיה דוברת אנגלית
ערוץ ה-GBC משדר מגיברלטר ונקלט באנטנות רגילות במערב הקוסטה.
תחנות מגיברלטר
רדיו גיברלטר, ושתי תחנות הרדיו של הצבא הבריטי BFBS משדרים מגיברלטר הבריטית וניתן לקלוט אותם בעיקר במערבה של הקוסטה. רדיו גיברלטר משדר בעיקר באנגלית, אך יש לו משבצות שידור בניב הלדינו הגיברלטרי.
תחנה ספרדית המיועדת לתיירים ולמתיישבים
Onda radio, התחנה משדרת בעיקר באנגלית, החדשות שלה משודרות מספרד מנקודת מבט ספרדית, ויש לה שעות שידור בשפות אחרות כגון גרמנית ושוודית.
עיתונאות אנגלית
ניתן להשיג את רוב העיתונים האנגליים הראשיים בקוסטה דל סול. העיתון הנפוץ ביותר הוא ה"דיילי מייל" בעל הקו הימני, שעיקר התועלת שבו היא עידוד המתיישבים שאנגליה מתדרדרת והם עשו את המהלך הנכון כשעברו לספרד. רוב המתיישבים קונים את עיתוני סוף השבוע כדי לקבל את מדריך הטלוויזיה הבריטי.
עיתונות מתיישבים באנגלית
העיתון Costa Del Sol News הוא העיתון המקומי המוביל ומחירו אירו אחד. ישנם עוד מספר עיתונים המחולקים בחינם, אך מכילים ברובם פרסומות אחרי 2-3 דפי חדשות מקומיות.
עיתונאות ספרדית באנגלית
SUR in English, הגרסה האנגלית של עיתון SUR האנדלוסי.
היילי ג'ואל אוסמנט
היילי ג'ואל אוסמנט (באנגלית: Haley Joel Osment; נולד ב-10 באפריל 1988) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. כוכב הסרטים "אינטליגנציה מלאכותית" ו-"החוש השישי" עליו קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה
אוסמנט נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, בנם של תרזה (לבית סייפרט), מורה, ומייקל יוג'ין אוסמנט, שחקן קולנוע ותיאטרון, שניהם ילידי ברמינגהאם, אלבמה. לאוסמנט יש אחות צעירה, אמילי אוסמנט, שגם היא שחקנית.
לאחר לימודי התיכון, נרשם לאוניברסיטת ניו יורק במגמה לאמנויות התיאטרון אותם סיים ב-2011.
קריירה
ב-1999 הופיע במותחן של מ. נייט שאמלאן "החוש השישי", שהיה מועמד ל-6 פרסי אוסקר. בעקבות הופעתו, הפך אוסמנט בגיל 11 לשחקן השני הכי צעיר בהיסטוריה שמועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב. על תפקידו זכה השחקן הצעיר בפרס סאטורן. בסרט גילם אוסמנט את קול סיר, ילד בן 8 שרואה אנשים מתים בכל מקום אליו הוא הולך, כולל בביתו ובבית ספרו. קול נעזר בפסיכולוג הילדים ד"ר מלקולם קראו (ברוס ויליס) שמנסה להבין את החלומות של הילד. האמירה "אני רואה אנשים מתים" שאומר אוסמנט בסרט, זכתה לפרסום ולאזכורים בכלי התקשורת ובממים באינטרנט.
שנה לאחר מכן שיחק אוסמנט בדרמה "תעביר את זה הלאה".
בשנת 2001 שיחק אוסמנט בדרמה הבדיונית של סטיבן ספילברג, "אינטליגנציה מלאכותית", שהייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר. בסרט גילם אוסמנט את דמותו של דייוויד, אב-טיפוס של אנדרואיד דמוי ילד בן עשר, שפותח עם יכולת לחוש ולהביע רגשות.
ב-2003 שיחק אוסמנט בדרמה הקומית "אריות יד שנייה". כן דיבב בסרט האנימציה "ספר הג'ונגל 2" את דמותו של מוגלי גיבור הסרט, אדם שגדל בג'ונגל ועבר לחיות בכפר לצד בני אדם.
בשנת 2008 שיחק בדמותו של בובי בחידוש השני של תיאטרון ברודוויי למחזה "אמריקן באפלו" פרי עטו של דייוויד מאמט.
בשנת 2013 החל לשחק בסאטירה הפוליטית של רשת Amazon, "בית אלפא" בתפקיד העיתונאי שלבי מילמן, בכיכובו של ג'ון גודמן. באוקטובר 2014 שיחק במספר פרקים בעונה השנייה.
בשנת 2014 שיחק בקומדיית האימה "טאסק" של הבמאי קווין סמית'.
בשנת 2017 החל לגלם את דמותו של דוקטור סטו קמילו בסדרת המדע הבדיוני "איש העתיד" ברשת Hulu.
בשנת 2023 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "מישהו שפעם הכרתי" שביים וכתב דייב פרנקו; הסרט הוקרן באמזון פריים וידאו ב-10 בפברואר 2023.
חיים אישיים
אוסמנט מנגן בגיטרה ובפסנתר. הוא שחקן גולף נלהב, השתתף במדי נבחרת ארצות הברית ב"גביע האולסטאר" ב-2005, ובמספר טורנירים מקצועיים.
נסיך פיימונטה
הלורדות של פיימונטה, לימים נסיכות פיימונטה (באיטלקית: Piemonte), הייתה במקור נחלה של רוזנות סבויה, ובעקבות כך הלורדים היו חברים בענף אכאיה של בית סבויה. את התואר ירש הענף המבוגר של השושלת ב-1418, אז בערך הועלתה סבויה למעמד דוכסות ופיימונטה למעמד נסיכות. כאשר בית סבויה קיבל את ממלכת סרדיניה, הסבויים השתמשו בסגנון נסיך פיימונטה (באיטלקית: Principe di Piemonte) עבור יורש העצר שלהם. התואר נכנס לראשונה לשימוש על ידי ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה.
השימוש נשמר כאשר ויטוריו אמנואלה השני הפך למלך איטליה, "נסיך פיימונטה" הפך שווה ערך ל"נסיך ויילס" הבריטי, התואר שניתן לנסיך הכתר.
נסיכי פיימונטה ונאפולי
כאשר בית סבויה הפך לשושלת השלטת באיטליה ב-1861, הם המשיכו להשתמש בתואר נסיך פיימונטה ליורש העצר אך גם החלו להחליף אותו בתואר חדש, הנסיך מנאפולי.
זגוגית השן
זגוגית השן (באנגלית: Dental enamel) היא שכבת הציפוי החלקה והחזקה שמצפה את כותרת השן. הזגוגית מגנה על שכבת חומר השן, שינן, מפני פגיעות ובלאי.
הזגוגית, הבנויה הידרוקסילאפטיט (החומר המרכיב גם את העצמות והדנטין, אם כי בדחיסות גבוהה יותר), היא הרקמה הדחוסה ביותר בגוף (ובעצם הרקמה הקשה (hardness) ביותר בגוף), אך יכולה להיפגע עקב חשיפה ממושכת לחומצות המיוצרות בפה בעת האכילה. כיום הפתרונות המוצעים לתיקון שברים בזגוגית השן הם סתימות והשלמות ('שחזורים' בעגה המקצועית).
במהלך שנת 2009 גילו חוקרים מאוניברסיטת המדינה של אורגון גן האחראי לצמיחת זגוגית השן. בעקבות גילוי זה התפתח מחקר המחפש אפשרות של הצמחת הזגוגית מחדש באופן טבעי מה שעתיד לשנות את פני רפואת השיניים לחלוטין.
מחלת העששת, הגורמת לריקבון זגוגית השן, היא המחלה השנייה הנפוצה ביותר בעולם.
יחסי אלג'יריה–מצרים
יחסי אלג'יריה–מצרים (בערבית: العلاقات الجزائرية المصرية) הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין רפובליקת מצרים הערבית. היחסים בין המדינות טובים, ומתקיים סחר ביניהן.
סחר
לפי 31% מערך ההון הכולל של הפרויקטים שאושרו, מצרים מדורגת במקום הראשון מתוך המדינות הזרות שמשקיעות כסף באלג'יריה מחוץ לתחום הדלק. בנושא השקעות מצריות באלג'יריה, על פי הסטטיסטיקה של שנת 2008 הכספים המועברים הגיעו לכ־5.3 מיליארד דולר. היקף חילופי הסחר בין המדינות הוערך בכמעט 1.5 מיליארד דולר בשנת 2012 (עלייה של 11% לעומת נתוני 2011). על פי נתונים שפרסמה רשות המכס האלג'ירית בינואר 2013, היצוא המצרי תפס את המקום השלישי בקרב מדינות יצוא ערביות, כאשר הייצוא מחושב בהיקף של 380.56 מיליון דולר לעומת 876.51 מיליון דולר מייבוא אלג'יריה. הייצוא העיקרי של מצרים מוערך בכמעט מיליארד ו -16 מיליון לירות מצריות ומתבטא בצורת חומרי בניין, מוצרי מזון, מוצרי מתכת, חוטי נחושת (המשמשים לחוטי חשמל), סמים, מיניבוסים, חומרים כימיים ומכשירים לחימום מים (דודי שמש, קומקומים). הייצוא האלג'יראי לעומת זאת הגיע ל 895 מיליון ו 568 אלף לירות מצריות, וכלל מוצרי מתכת, גז טבעי במצב צבירה נוזל, פרופאן, קרטונים ומזגנים.
ב־15 בפברואר 2002, ענקית התקשורת המצרית אורסקום טלקום אחזקות השיקה רשמית את נציגות החברה באלג'יריה לאחר שרכשה את רישיון ה- GSM השני במדינה. היא הפכה במהרה למפעילה של רשת הסלולרי העיקרית של אלג'יריה עם שווי של 7 מיליארד דולר החל מספטמבר 2011, ובנובמבר 2011 היה לה נתח שוק של 65% ומעל 37,000,000 מנויים המכסים 90% מאוכלוסיית המדינה. הישגיה של החברה נקלעו לגירעון בעקבות הגברת הלחץ של ממשלת אלג'יריה לקנוס אותה 1.3 מיליארד דולר בגין הפרת תקנות מטבע החוץ וכוונות הממשלה לרכוש השקעות שליטה ברשת. עם זאת, חובותיה של החברה הוקלו כאשר הסנקציות הוסרו על ידי הממשלה במרץ 2013, מה שאיפשר לה להתחיל לרכוש ולייבא טכנולוגיה וציוד חדשים, ובנוסף להקנות לה את הזכות להמיר את רווחיה. הפסיקה הגיעה כתגובה לבקשתם של בנק "ד'אלג'רי" האלג'יראי ושר האוצר של אלג'יריה שהופנתה לממשלה עם אולטימטום שאם ימשיכו הסנקציות על החברה איכות הסלולרי של כל משתמשי הרשת (90% מהאוכלוסייה) תרד משמעותית. לבסוף בוטל חובם של החברה לממשלה, אך 51% ממניותיה היו בבעלות ממשלת אלג'יריה.
יחסים
ב -25 ביוני 2014, נשיא מצרים עבד אל-פתיס אל-סיסי ערך את ביקורו הרשמי הראשון בחו"ל מאז בחירתו חודש קודם לכן לאלג'יריה, שם הייתה האבטחה האזורית בראש סדר היום. שני הצדדים דנו בדרכים להתמודד עם המיליטריזם האיסלאמי בצפון אפריקה, כאשר הפגישה הגיעה בין פעילות הטרור הגואה בלוב עמה שתי המדינות חולקות גבולות ארוכים. הנשיא אל-סיסי הדגיש כי שתי המדינות צריכות לשתף פעולה ולקיים "תיאום עמדות" על מנת להתגבר על סוגיות אלה ושיתוף פעולה זה. חודש קודם לכן ביקשו שתי המדינות לקיים ועדה עליונה משותפת אלג'יראית-מצרית שתיתכנס ביוני כאשר מצרים תקיים בחירות לנשיאות. גורמים דיפלומטיים משתי המדינות אמרו לאתר "אל-מוניטור" כי "מצרים ואלג'יריה יהפכו לשתי זרועותיו של פינצר במדבר הלובי". במהלך הפגישה, אלג'יריה הסכימה להעביר 145,000 מטענים של גז טבעי נוזלי למצרים לפני סוף 2014. מטענים אלו נועדו לסייע למצרים להתגבר על משבר האנרגיה הגרוע ביותר שלה מזה שנים רבות בשל שלוש שנים רצופות של סערות קשות הפוגעות בכל חלקי הארץ.
Money, Money, Money
הבי-סייד הוקלט כבר בשנת 1974, כחלק מההקלטות לאלבום ABBA.
השיר
"Money, Money, Money" נכתב על ידי בני אנדרסון וביורן אולבאוס. ביצעה אותו אנני-פריד לינגסטאד. הוא שוחרר מאוחר יותר ב-1976, ישר אחרי ההצלחה העולמית של "Dancing Queen". הסגנון המוזיקלי של השיר, והקליפ שליווה אותו הזכירו מאוד את הסרט 'קברט'. במאי הקליפ, לאז הלסטרום, הכיר ב-"Money, Money, Money" כקליפ הטוב ביותר שהוא ביים ללהקת אבבא.
דו-קרב (רומן)
דו-קרב הוא ספרו הראשון של דויד גרוסמן, שיצא לאור בשנת 1982 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר זכה בפרס זאב לספרות בשנת 1984, ונכנס למצעד הספרים של משרד החינוך על שם מרים רות לכיתות ד'-ו' בשנת תשע"ז.
המהדורה המקורית אוירה על ידי אבנר אברהמי. לספר יצאה גרסה מחודשת בשנת 2015, אותה אייר מישל קישקה.
עלילה
דויד, נער בן 12, נקלע למריבה ארוכת שנים בין שני קשישים, הינריך רוזנטל, חברו בן ה-70 של דויד ואויבו המושבע של רוזנטל, רודי שוורץ, עוד מימיהם באוניברסיטת היידלברג בשנות ה-20 של המאה ה-20.
דויד מבקר את רוזנטל לעיתים קרובות ונהנה לשמוע את סיפוריו, המלווים במזוודה מלאה בפריטים מעברו. יום אחד רוזנטל מקבל הזמנה לדו-קרב משוורץ. רוזנטל חושש מהפגישה, שכן שוורץ היה ידוע בכוחו הפיזי עוד מתקופתם המשותפת באוניברסיטה. דויד, שאוהב לשמוע את סיפוריו של רוזנטל מימי צעירותו, מתעניין מאוד במריבה של השניים. הוא מתחיל לחקור את ההיסטוריה שלהם, ופותח את המזוודה המסתורית. הוא מגלה שם ציור של עיניים, שצויר על ידי אדית שטראוס, ציירת אותה הכיר רוזנטל ב"בצלאל", אקדמיה לעיצוב ואומנויות בירושלים, אליה הגיע כדי לצלם את ציורי האמנים. מסתבר כי רוזנטל ואדית היו זוג בעבר, ולאחר שהשניים נפרדו, אדית בחרה ברודי לאהובה החדש. בהמשך, הרגישה אדית לא שייכת בארץ ועברה לגור בלונדון עם בן זוגה הבריטי, אך רוזנטל ושוורץ המשיכו לשנוא זה את זה. לאחר מספר שנים בלונדון, אדית נפטרה בנסיבות לא ידועות. בקשתה האחרונה מבתה, אן שטראוס, הייתה לאסוף את הציורים האחרונים שהיא ציירה, שנתנה בעבר לרוזנטל ושוורץ אן גנבה את ציור הפה משוורץ, שחשב שהגנב הוא רוזנטל. הדבר הצית מחדש את הסכסוך ארוך השנים בין השניים, שהוביל בסופו של דבר לדו-קרב. בסוף הספר דויד תוהה האם הקוראים יאמינו לאירועים הבלתי אפשריים, שלטענתו באמת התרחשו אז.
קשר לירושלים
הסיפור מתאר מקומות רבים בירושלים לאורך השנים, מנקודות מבט שונות, הן של ילד צעיר בן 12 והן של קשיש שחי בירושלים שנים ארוכות. ניתן לחוש את סוגי האווירה הנבנים במהלך הספר, שכל אחד מהם מאפיין את ירושלים בתקופת זמן שונה. ירושלים משתנה לאורך ציר הזמן של הסיפור, והדבר מלמד את הקורא על התפתחותה של העיר לאורך השנים.
אחד המקומות המוצגים בספר הוא מטע התפוחים שליד רמת רחל, קיבוץ על יד ירושלים, והמקום בו נערך הדו-קרב.
מסרים
אחד המסרים העולים מן הספר, בניסוחו של היינריך רוזנטל:
הבדלים בין גרסאות הספר
הגרסה המקורית של הספר יצאה בשנת 1982 ואוירה על ידי אבנר אברהמי. לעומתה, הגרסה המחודשת יצאה בשנת 2015 ואוירה על ידי מישל קישקה.
קישקה אייר את הספר בצורה מעט שונה מהאיורים של אברהמי, ולעיתים איוריו לא מדויקים ואינם תואמים את המידע בספר. דויד, גיבור הספר, הוא בעל משקפיים עגולים ורעמת תלתלים ג'ינג'ית באיורים המקוריים, ולעומתם באיורים של קישקה מסגרת משקפיו מרובעת ושיערו הג'ינג'י גולש.
בספר מתואר כי שוורץ גבוה בהרבה מרוזנטל אך באיורים במהדורה החדשה השניים בגובה כמעט זהה.
כחלק מהתאמת הספר לתקופה שבה יצאה גרסתו המאוחרת, היה צורך בהסברת מאפיינים של התקופה המתוארת בספר לילדים שקוראים אותו. למשל, כאשר דויד חיפש מידע בספרייה, הוסבר בגרסה החדשה: "בימים ההם עוד לא היה מחשב, לא גוגל ולא ויקיפדיה".
בגרסה המאוחרת, היה צורך בשינויים בניסוח הספר, עקב המעבר לשפה המקובלת בשנת 2015. לדוגמה, הביטוי "חוסר נימוס 'אַזְיָתִי'" נהפך ל"חוסר נימוס מובהק" והמילה "בעת" הוחלפה ל"בזמן" - עם זאת, הדקדוק של הספר עצמו לא השתנה באופן משמעותי.
כאמור, מעט מהמילים הוחלפו, אך המהות של הספר נשארה כשהייתה והתובנות החשובות בו נשארו כפי שהיו במהדורה המקורית.
הפסטיבל הבין-לאומי לפיסול בחול
הפסטיבל הבין-לאומי לפיסול בחול (בפורטוגזית: Festival Internacional de Escultura em Areia; בראשי תיבות: FIESA) הוא הפסטיבל הגדול ביותר בעולם לפיסול באמצעות חול. הפסטיבל נערך מדי שנה, החל משנת 2004, בעיירה פֶּרה שבמחוז אלגארבה בדרום פורטוגל.
בכל שנה עוסקות עבודות האמנות בחול בנושא אחר. נושאי הפסטיבל לאורך השנים :
יהודה לוי נחום
יהודה לוי נחום (1915, צנעא - כ' באב ה'תשנ"ח, 12 באוגוסט 1998, חולון) היה חוקר ואספן ישראלי של כתבי יד תימניים. התפרסם בזכות הקמת "מפעל חשיפת גנזי תימן".
תולדות חייו
נולד בעיר צנעא שבתימן בשנת 1915, בן שלישי מתוך שמונה אחים ואחיות, ללוי בן סעיד נחום ולבדרה לבית מנזלי. למד בילדותו אצל ה"מורי", אך עקב קשיים כלכליים נאלץ להפסיק ללמוד ולעזור בפרנסת המשפחה. משפחתו עסקה בקצבות, אך הוא מכר דברי מתיקה וסדקית וחסך כסף על מנת לעלות לארץ ישראל. בשנת 1929, בהיותו בן ארבע עשרה, הסכימו הוריו שיעלה ארצה, ואביו אפילו קנה לו חמור למסע. המסע מצנעא לעדן נמשך כשבועיים ימים על גבי החמור בחסות משפחה מלווה. בהגיעו לעדן מכר את החמור כדי לממן את ההפלגה באוניה לפורט סעיד שבמצרים ומשם ברכבת ליפו. לאחר ימי הקליטה הראשונים נסע לירושלים, ולפרנסתו עבד ביום בשליחויות, ובערבים הצטרף לחבורות לומדי תורה. עקב המצב הכלכלי הקשה בירושלים, עבר לתל אביב ועבד למחייתו בתור מנקר. בשנת 1938 נשא לאישה את נעמי לבית ימיני (משפחת צורפים שעלתה ארצה בשנת 1896 לערך). לזוג נולדו שלושה ילדים. עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס לשירות המדינה ועל כך קיבל את "אות הקוממיות". בעקבות מחלה ממושכת, אשר ממנה שרד, נדר נדר להקדיש את חייו להנצחת מורשת יהודי תימן. הקפיד לקרוא לעצמו "יודא" כל חייו. נפטר בכ' באב ה'תשנ"ח (12 באוגוסט 1998).
טריפוריום
טריפוריום הוא גלריה רדודה של קשתות בעובי הקיר הפנימי, הנמצאים בקומה מעל הספינה הראשית בכנסייה או קתדרלה. בדרך הכלל הטריפוריום הוא קומה נפרדת, מתחת לקומת התאורה ומעל קשתות הארקדה, אך לעיתים מתערבב בקומת התאורה. הטריפוריום שימש מצע לקישוט ופיסול רב, עקב האפשרויות לתחרת אבן עשירה ותגליפים בעמודיו ובספנדרלים שבין הקשתות העוורות שלו. הטריפוריום של קתדרלת לינקולן באנגליה נחשב לאחד הטריפוריומים הגותיים היפים ביותר. בדרך כלל הטריפוריום כיסה קיר מאבן (מה שיצר "ארקדה עיוורת") אך בסגנון גותי קורן הקיר המוצק הוחלף בחלונות ויטראז' מזכוכית, דבר שהפך את הרצועה החשוכה למלאת אור. אפילו כאשר הטריפוריום היה מעבר פשוט, הוא תמיד כלל תכונות עשירות בקישוט או בגימור.
מקור המונח איננו ידוע אך הוא כנראה נגזר thoroughfarum, שכן במקור הוא שימש כמעבר בין חלקי המבנה. יש הסבורים שהמונח בא מלטינית שבה tres פירושו 3 (מספר) ו-foris פירושו דלת או כניסה, שכן קומת הטריפוריום הייתה בעלת חתך משולשי עקב הגג המשופע שכיסה אותה.
הדוגמאות הקדומות ביותר של טריפוריום נמצאות בבזיליקה הפאגאנית, שבה הטריפוריום היווה גלריה עליונה לשיחה ומסחר. בנצרות הקדומה, הטריפוריום של הבזיליקה שימש כעזרת נשים, דבר שעדיין קיים בקרב הכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
בכנסיות מאמצע המאה ה-15 באנגליה, שנבנו בסגנון גותי ניצב, כאשר הגג מעל המעברים היה די שטוח, נדרש יותר גובה לחלונות קומת התאורה ובהרבה מקרים הוחלט לוותר על הטריפוריום. בקתדרלות ובכנסיות המנזר הגדולות הטריפוריום אוכלס בדרך כלל בידי אנשים שבאו להיות עדים לטקסים השונים, ובתקופות קדומות יותר שימש נזירים וכמורה לעבודות הקשורות לכנסייה.
ספרות ספקולטיבית
ספרות ספקולטיבית (Speculative Fiction) הוא כינויה של סוגה ספרותית, בדרך כלל בצורת סיפורת, סוגת-על הכוללת קבוצת סוגות (ז'אנרים) שבבסיסן השאלה "מה אם?" והניסיון לענות עליה. סוגות אלה כוללות: מדע בדיוני, פנטזיה, אימה, ספרות מוזרה (Weird Fiction), ספרות על-טבעית, ספרות גיבורי-על והיסטוריה חלופית. לאלה מצטרפות יצירות שאינן מתאימות לסוגות המנויות כאן, אך עונות להגדרה הבסיסית של סוגת העל.
המונח "ספרות ספקולטיבית" הופיע לראשונה בשנת 1888 בכתב עת אמריקאי, במאמר העוסק בספרו האוטופי של אדוארד בלאמי, "במבט לאחור: 1887-2000". עם זאת, השימוש המוכר יותר הוא של רוברט היינליין במסה "על כתיבת ספרות ספקולטיבית" (1948), וייתכן שהיינליין לא הכיר את המאמר מהמאה ה-19 וחידש את המושג. במאמרו השתמש היינליין במונח כתחליף ל"מדע בדיוני" בלבד, ואף ציין מאוחר יותר כי סוגת הפנטזיה אינה נכללת בו. השימוש במושג "ספרות ספקולטיבית" כתחליף ל"מדע בדיוני" נפוץ במהלך שנות השישים של המאה העשרים, מתוך אי שביעות רצון של כותבים ועורכים מן המונח האחרון וההגבלות הנובעות ממנו, כחלק מתנועת "הגל החדש" של המדע הבדיוני. במהלך שנות השבעים הלך ודעך השימוש במונח. רק בשנות התשעים זכה המונח לתחייה, והפעם במשמעותו המקובלת כיום, כסוגת-על של כל הסוגות הספקולטיביות.
אלחנן בן יערי
אֶלְחָנָן בֶּן-יַעְרֵי-אֹרְגִים הוא דמות מקראית אשר הרג את גוליית לפי. סיפור זה סותר לכאורה את סיפור הריגתו בידי דוד. סיפורו של אלחנן מובא בגרסה שונה ב.
ספרות ספקולטיבית
קישורים חיצוניים
Φανταστικό Fantastique Fantastic
אלחנן בן יערי
במקרא
הסיפור על אלחנן בן יערי שייך לארבעה סיפורים קצרים בשמואל ב', ט"ו-כ"ב אשר תוכנם ונושאם דומה. בסיפורים אלו מסופר על גבורתם של גיבורי דוד במלחמתם נגד פלשתים. הסיפור על אלחנן בן יערי מובא בפסוק ב:
ב מובא הסיפור בשינוי פרטים:
כלומר לפי דברי הימים, אלחנן הרג את אחיו של גָּלְיָת, ששמו "לַחְמִי". המילה "לַחְמִי" שימשה בספר שמואל חלק מתיאור מוצאו של אלחנן, ומצטרפת אליה המילה "אורגים", שגם היא משמשות במקום נוסף בספר שמואל, בהקשר אחר על פי הפשט - כתואר לאביו של אלחנן.
שם אביו
בספר שמואל אביו של אלחנן נקרא "יערי" ואילו בספר דברי הימים שמו מאוית "יעור" ולפי המסורה נקרא "יָעִיר". לדעת משה צבי סגל השם המובא בדברי הימים הוא השם הנכון ואילו השם "יערי" משובש. ב מסופר על אדם ששמו "אֶלְחָנָן בֶּן-דֹּדוֹ" מבית לחם ויש הסבורים כי גם שם הכוונה לאותו אדם.
השוואה מול סיפור דוד וגָלְיָת
בסיפור המופיע בשמואל א', י"ז, נ', דוד הורג את גָּלְיָת בעמק האלה ובסיפור המופיע בשמואל ב', כ"א, י"ט, הוכה גָּלְיָת על ידי אלחנן בן יערי. הדמיון בין שני הסיפורים אינו רק בזהות המפסיד אלא גם במקום מוצאו העיר גת. בשני המקורות נערך קרב ביניים בין שני יחידים. בשני הסיפורים מושווית חניתו של גָּלְיָת ל"מנור אורגים". השוני בין שני הסיפורים הוא שדוד הכה את הפלישתי בעמק האלה, ואילו בסיפור על אלחנן בן יערי מוזכר מקום אחר בשם "גוֹב".