cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספורטאקדמקלוב
אצטדיון
המטרה הרשמית של בניית האצטדיון הייתה הכנה לקראת משחקי הספרטקיאדה של עמי ברית המועצות. האצטדיון תוכנן להכיל 120 אלף איש, ובמידת הצורך 200 אלף איש. סביב האצטדיון היו אמורים להיבנות בניינים של אולמות אימונים, מעונות לספורטאים ומגרשי ספורט רבים.
הבנייה החלה בשנת 1933 עם עבודות עפר, וכתוצאה מכך השטח הפך למערכת של טרסות היורדות לבריכה. העבודות על בניית היציעים החלו בשנת 1936, אך הושעו בשנת 1939 עקב פרוץ המלחמה הסובייטית-פינית. בשלב זה הצליחו לבנות יציע אחד עבור 10 אלף צופים ומבנים תת-קרקעיים, שכללו את הבונקר של סטלין. אך הבנאים לא חזרו לחידוש הבנייה גם לאחר תום המלחמה.
בשנות השישים הושלם הבניין על פי פרויקט שפושט באופן משמעותי על ידי האדריכל בוריס איופאן, תוך שימוש בשלדים של היציעים שלפני המלחמה. המגרש מול היציע החל לשמש להכשרה וללימודים של המכון לחינוך גופני הסמוך, והמבנים התת-קרקעיים שימשו כמחסנים.
פרסי ZD
זבוקובאיה דורוז'קה (ברוסית: Звуковая Дорожка, "שביל קולי") הוא מצעד הלהיטים הוותיק ביותר ברוסיה.
המצעד נוסד בסתיו 1975 ופורסם מדי חודש בעיתון הקומסומולץ המוסקבאי מאז 1977. המצעד נקרא גם ZD Awards, הוא מכיל להיטים רוסים ובינלאומיים כאחד. מאז 2003 הוא מוצג בטקס באולמות קונצרטים ונחשב לאחד מפרסי המוזיקה הרוסית הגדולים והחשובים.
היסטוריה
המייסד והמנחה הראשון של זבוקובאיה דורוז'קה היה יוריי פילונוב, שיצר את הטור הראשון בסתיו 1975. הטור הודיע לקהל על האמנים הסובייטים הקיימים וכמה כוכבים זרים (ככלל, ממדינות סוציאליסטיות).
אחת הרשימות לגיליון הראשון הוקדשה לדיסק החדש של אנה גרמן.
בשנת 1977 קיבלו הקוראים לראשונה את האפשרות להביע את העדפותיהם בכתיבה. בהתבסס על סקרי הקהל, "מצעד הלהיטים" הראשון נערך ופורסם (לימים שונה שמו ל"מצעד הלהיטים של זבוקובאיה דורוז'קה").
מצעד הלהיטים משנת 1977 כלל 9 שירים של הזמרת אלה פוגצ'ובה. גיבורי רשימות הפופולריות של סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים היו גם ולרי לאונטייב, יעק יואלה, יורי אנטונוב, איבו ליננה, מיכאיל בויארסקי, רוזה רימבאייבה, סופיה רוטרו, פסניארי, וסיוליה רביאטה, אירינה אוטייבה, אבבא ואחרים.
טקס הענקת הפרסים הראשון שהתבסס על תוצאות משעל הקורא "זבוקובאיה דורוז'קה" נערך בינואר 2003 בארמון הקרמלין הממלכתי.
ארווין באואר
ארווין באואר (בהונגרית :Bauer Ervin, לבוצ'ה, 19 באוקטובר 1890 – לנינגרד, 11 בינואר 1938) היה רופא וביולוג תאורטי יהודי-הונגרי. אחיו היה המשורר ובמאי הקולנוע בלה באלאז', ואחותו הייתה הילדה באואר.
ביוגרפיה
באואר נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון באואר ואֶאוּגֵנִיָה (ג'ני) לוי. הוא למד בעיר סגד, בבודפשט ואחר כך בגטינגן. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1914 ועבד בקליניקת ואגנר יורגג בווינה משנת 1916. בשנת 1918, חזר להונגריה וב 1919, הצטרף ל- KMP (המפלגה הקומוניסטית ההונגרית שהייתה המפלגה הקומוניסטית הלניניסטית הראשונה בהונגריה). בעת הקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית קיבל על עצמו תפקיד פוליטי. הוא היגר לאחר נפילת הרפובליקה; תחילה עבר לווינה, אחר כך לגטינגן ולבסוף לפראג, שם עבד כעוזר באוניברסיטה. בשנת 1924 עבד תקופה קצרה במכון לחקר הסרטן בברלין. הוא היגר לברית המועצות בשנת 1925 ומשנת 1933 התגורר בלנינגרד. בשנת 1935 פרסם את ספרו ביולוגיה תאורטית, בו תיאר את התכונות התרמודינמיות של מערכות החי. מאמריו השפיעו רבות על התפתחות המדע הסובייטי. באואר ואשתו השנייה נעצרו על ידי ה-נ.ק.ו.ד. במסגרת הטיהורים הגדולים ב־4 באוגוסט 1937 ונורו למוות ב -11 בינואר 1938.
משפחתו
אשתו הראשונה, המשוררת מרגיט קאפקה, נפטרה בשנת 1918 יחד עם בנה הבכור בן ה-12 מנישואיה הקודמים בשפעת הספרדית. אשתו השנייה שטפניה סילארד הייתה בתם של בלה אישטוואן סילארד וארנסטין ברגר, והייתה מתמטיקאית. הוא נשא אותה לאישה ב־25 במאי 1919 בבודפשט. שני בניו מנישואיו השניים הם מיכאיל באואר (1924–) וקרל באואר (1934–).
פורס מוטורס טראקס
פורס מוטורס טראקס (בהינדית: फोर्स मोटर्स ट्रेक्स, באנגלית: Force Motors Trax) הם מספר גרסאות של רכבי שטח המוגדרים "Multi Utility Vehicles" (MUVs) בתצורות SUV, מסחרית, טנדר, ואמבולנס מתוצרת יצרנית הרכב Force Motors אשר מיוצרים בהודו
פסגת מדיאולאנה
פסגת מדיאולאנה (באנגלית: Mediolana Peak; בבולגרית: връх Медиолана) היא פסגה המכוסה בקרח בחלק הצפון-מערבי של רכס בזארבובו בהרי סטריבוג באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
שיא גובהה של הפסגה 1,300 מטרים מעל פני הים.
המדרונות הדרומיים של הפסגה תלולים ובשל כך אינם מכוסים בחלקם קרח.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון מאלפיגי שמדרום-מערב לה; ומעל קרחון סבטובראצ'נה שמצפון-מזרח לה.
הפסגה ממוקמת 6.8 קילומטרים מזרחית להר פארי; 6.2 קילומטרים דרומית-מזרחית לפסגת אופיזו; 6.22 קילומטרים מערבית - דרומית-מערבית לגבעת איינטהובן; ו-3.23 קילומטרים צפונית-מערבית מפסגת פודם.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם המצודה הרומית הקדומה מדיולאנה שבצפון מזרח בולגריה.
סיפורו של גלן מילר
סיפורו של גלן מילר (באנגלית: The Glenn Miller Story) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של אנתוני מאן, עם ג'יימס סטיוארט וג'ון אליסון בתפקידים הראשיים.
הפסקול כולל כמה מיצירותיו המפורסמות של מילר כמלחין ובעיקר כמעבד כמו:
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: בסרט מופיעים אמני ג'אז כמו לואי ארמסטרונג, ריי קוניף, ג'ין קרופה, בן פולק, פרנסיס לנגפורד, ג'וני בסט ועוד.
תקציר העלילה
לוס אנג'לס 1929, גלן מילר (ג'יימס סטיוארט) מוצא בקושי פרנסה כנגן טרומבון. מדי פעם הוא נאלץ להשאיר את הטרומבון אצל המשכונאי פרנץ (סיג רומן) כדי לקבל הלוואה קטנה. אין לו כסף כדי לקנות מחרוזת פנינים מלאכותיות לחברתו הלן (ג'ון אליסון).
בעזרת ידידו, פסנתרן הג'אז צ'אמי מקגרגור (הארי מורגן) הוא מתקבל כנגן טרומבון ומעבד בביג באנד של בן פולק. לאחר שנתיים הוא מחליט להקים ביג באנד בעזרתו של המפיק דון היינס (צ'ארלס דרייק) והם עוברים לניו יורק משם מתקשר גלן להלן שנמצאת בבולדר קולורדו ומציע לה נישואים והיא מסכימה אף על פי שהיא מאורסת לאחר. הוא עונד לה מחרוזת פנינים.
ב-1942 הוא מתנדב לצבא ארצות הברית ומקים תזמורת שמשמיעה בעיקר שירי לכת לחיילים הצועדים בסך.
באחד הפעמים הוא מחליף את שיר הלכת במנגינה של ביג באד וננזף על ידי מפקדו הקולונל אך לפתע מגיע מפקד חילות האוויר של צבא ארצות הברית גנרל הנרי ארנולד (ברטון מקלין), משבח אותו ומסייע בידיו להקים את "תזמורת חיל האוויר של גלן מילר".
קתרין סולם
קתרין סולם (Catherine Sulem) נולדה ב-1957 בבירמנדריס, אלג'יריה, וגדלה בניס. כיום, היא פרופסורית באוניברסיטת טורונטו. היא פועלת בתחום המתמטיקה והפיזיקה ובמקביל גם במוזיקה. עוסקת במשוואות לא ליניאריות דיפרנציאליות חלקיות ובתחום הפיזיקה במכניקת נוזלים, אופטיקה לא ליניארית ופיזיקת הפלזמה. בעבודתה היא משתמשת גם בשיטות ניתוחיות וגם בשיטות מספריות והיא תרמה להבנת גלים חריגים במודלים של התפשטות גלים.
סיפורו של גלן מילר
תקציר העלילה
לאחר זמן הם מועברים לבריטניה וממשיכים בהופעות לפני החיילים כשבהופעה אחת הם מופצצים על ידי טיל V-1 גרמני.
קתרין סולם
ב-1988 הוענק לה פרס קריגר-נלסון על ידי "". על פריצות דרך חשובות בהבנת תופעות לא ליניאריות חשובות שקשורות להתמקדות משוואות שרדינגר לא ליניארית ובעיות גלי מים.
סיפורו של גלן מילר
תקציר העלילה
לאחר הפלישה לנורמנדיה וכיבוש פריז, מתוכננת הופעה בפריז שתשודר ב-BBC לקראת חג המולד. גלן טס לפריז במטוס נורסמן כדי להכין את ההופעה לפני בוא הלהקה אך מטוסו אובד במימי תעלת למאנש.
קתרין סולם
קריירה מחקרית
פרופסור סולם קיבלה את הדוקטורט שלה מ (אוניברסיטת צפון פריז) ב-1983 והחזיקה במשרה ב"אקול נורמל סופרייר" של המכון לחקר המדעי הצרפתי, לפני שהתקבלה לאוניברסיטת טורונטו כפרופסור עמיתה ב-1990.
היא חקרה את "משוואת שרדינגר לא ליניארית -  התמקדות עצמית וקריסת פונקציית הגל" ביחד עם אחיה, פייר לואי סולם. כמו כן סולם פרסמה מעל ל-70 מאמרים  מדעיים בנושא מתמטיקה.
קתרין היא חברה בארגון "החברה האמריקאית למתמטיקה" (AMS) וב-2015 היא נבחרה להיות חלק מ.
קתרין נבחרה להיות הדוברת בכנסים מרכזיים רבים; בכנס החורף של החברה הקנדית למתמטיקה, בכנס של החברה למתמטיקה תעשייתית ויישומית, ובכנסים בינלאומיים רבים. היא מארגנת כנסי מתמטיקה, תוכניות ב בטורונטו ופעילויות שנועדו לקדם מתמטיקאים מתחילים. מ-2003 עד 2006 הייתה חברה בכמה מועצות ובוועדות המעניקות מלגות כמו הקרן הלאומית למדע ו-. כיום היא מחזיקה במלגת מחקר של קרן סימונס.
קריירה מוזיקלית
קתרין היא מוזיקאית בעלת הישגים; היא קיבלה דיפלומת פרס ראשון לכינור במוזיקה מהקונסרבטואר בפריז ב-1975 והייתה כנרית ראשית בסינפונייטה הישראלית של באר שבע מ-1982 עד 1987.
קתרין סולם למדה בקונסרבטוריון של ניס ולאחר מכן בקונסרבטואר הלאומי של פריז בו היא קיבלה את הפרס הראשון לכינור ומוזיקה קאמרית. היא ניגנה רסיטלים רבים בצרפת, בגרמניה, בישראל ובקנדה, והופיעה בקונצרטים רבים עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת ועם הסינפונייטה של באר שבע, בה היא הייתה כנרית ראשית במשך חמש שנים. מאז הגעתה לטורונטו ב-1990 היא הופיעה במגוון קבוצות קאמריות ותזמורות פילהרמוניות מקומיות.
קתרין יצרה חלק מפסקול הסרט "האיש שהציל את הגאומטריה", סרט שגולל את רעיונותיו של הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר חוקר הגאומטריה.
יחסי כווית–ערב הסעודית
יחסי כווית–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין הממלכה הערבית הסעודית.
היסטוריה
שתי המדינות חברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ מאז הקמתה. בעבר היה בין שתי המדינות אזור הפרדה רחב ידיים שנבע מסכסוך בין משפחות המלוכה. הסכסוך נפתר בהסכם שנתחם בשנת 1969, כשמונה שנים לאחר קבלת עצמאותה של כווית. ב-1970, בוטל האזור לגמרי.
בשנת 1990 לקחה ערב הסעודית חלק פעיל מאוד במהלך מלחמת המפרץ נגד כוחותיו של סדאם חוסיין. היחסים בין שתי המדינות נפגעו לאחר שערב הסעודית תבעה מספר איים כוויתים (קרוח ואום אל-מרדה). שתי המדינות הן מדינות משפיעות מאוד בארגון המדינות מייצאות הנפט - אופ"ק.
ג'ימר פרדט
ג'יימס טאפט "ג'ימר" פרדט (באנגלית: James Taft "Jimmer" Fredette; נולד ב-25 בפברואר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת שאנגחאי שארקס מהליגה הסינית, בעמדות הרכז והקלע. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת בריגהאם יאנג זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון אר. וודן, המוענקים לשחקן המצטיין של ליגת המכללות, לאחר שהוביל את כל קלעי הליגה עם ממוצע של 28.9 נקודות למשחק.
נעורים וקריירת תיכונים
פרדט נולד בעיר גלנס פולס שבמדינת ניו יורק, לאב מורמוני ולאם קתולית, ובנערותו בחר להיות חבר בכנסייה המורמונית. כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון גלנס פולס" קלע בסך הכול 2,404 נקודות, אשר הציבו אותו במקום השישי בתולדות ליגת התיכונים של ניו יורק, ובמקום הראשון בתולדות הקבוצה. בעונתו האחרונה בתיכון, 2006/2007, קלע 28.8 נקודות בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו למעמד גמר אליפות התיכונים של מדינת ניו יורק.
קריירת מכללות
בשנת 2007 החל ללמוד באוניברסיטת בריגהאם יאנג (BYU) בעלת הצביון המורמוני, אשר בעיר פרובו, יוטה. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה זכה למקום קבוע בחמישייה הפותחת, ובעונתו השלישית הוביל את קלעיה עם ממוצע של 22.1 נקודות למשחק. ב-28 בדצמבר 2009 קלע 49 נקודות במשחק מול אוניברסיטת אריזונה, ובכך שבר את שיא המועדון לנקודות במשחק. במשחק הראשון של טורניר אליפות המכללות הוביל את קבוצתו לניצחון מול אוניברסיטת פלורידה, בה שיחקו צ'נדלר פארסונס ואלכס טיוס, בתוצאה 99–92. היה זה ניצחונה הראשון של הקבוצה בטורניר המכללות מזה 17 שנים. במשחק הבא קלע פרדט 21 נקודות מול אוניברסיטת המדינה של קנזס, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 72–84.
בעונת ה שלו הוביל פרדט את כל שחקני ליגת המכללות עם ממוצע של 28.9 נקודות למשחק. במהלך העונה כתב עליו שחקן ה-NBA קווין דוראנט בטוויטר: "ג'ימר פרדט הוא הסקורר הטוב ביותר בעולם!". ב-11 במרץ 2011 שבר בשנית את שיא המועדון וקבע את שיא מחוז ה-MWC לנקודות במשחק, כשקלע 52 מול אוניברסיטת ניו מקסיקו. במשחק הראשון של טורניר המכללות 2011 קלע פרדט 32 נקודות בניצחון מול מכללת וופורד, ובמשחק השני קלע 34 נקודות בניצחון מול אוניברסיטת גונזגה. במשחק שמינית גמר הטורניר (NCAA Sweet Sixteen), אליו העפילה BYU לראשונה מאז שנת 1981, הפסידה הקבוצה לאחר הארכה מול אוניברסיטת פלורידה, בתוצאה 74–83. במשחק ההדחה קלע פרדט 32 נקודות ומסר 5 אסיסטים, אך מנגד איבד 6 כדורים וקלע ב-37.9% קליעה מהשדה בלבד. בסיום העונה זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון אר. וודן, המוענקים לשחקן המצטיין של ליגת המכללות.
לאורך קריירת המכללות קבע את שיאי מחוז ה-MWC עבור נקודות במשחק (52), נקודות בעונה (1,068), נקודות בקריירה (2,599) ושלשות בקריירה (296).
סקרמנטו קינגס
בדראפט ה-NBA 2011 נלקח פרדט בבחירה העשירית על ידי מילווקי באקס, ומיד נשלח לסקרמנטו קינגס כחלק מטרייד בו היו מעורבים גם סטיבן ג'קסון, טוביאס האריס, קורי מגטי, ג'ון סלמונס, שון ליווינגסטון, ביסמאק ביומבו ובנו אודריך. בשל הפופולריות הרבה של פרדט באותה תקופה, אשר זכתה לכינוי "ג'ימרמניה", עלו סך מכירות המרצ'נדייז של הקינגס בכ-540% תוך פחות משנה, מתוכם כ-400% מיוחסים ישירות לפרדט. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 7.6 נקודות ומסר 1.8 אסיסטים בממוצע למשחק, אשר בדיעבד היו שיאי הקריירה שלו ב-NBA. ב-12 בפברואר 2014 קלע שיא קריירה של 24 נקודות במשחק מול ניו יורק ניקס, אך כשבועיים לאחר מכן שוחרר מהקבוצה, באמצע עונתו השלישית בסקרמנטו.
שיקגו בולס
כשבוע לאחר שחררו מהקינגס חתם פרדט על חוזה בשיקגו בולס, ועד לסיום עונת שותף ב-8 משחקים.
ניו אורלינס פליקנס
בעונת שיחק עבור ניו אורלינס פליקנס, אך מיעט לקבל דקות משחק ותרם 3.5 נקודות למשחק בלבד. לאחר 4 משחקים בעונת שוחרר מהקבוצה.
וסטצ'סטר וניו יורק ניקס
בנובמבר 2015 הצטרף לקבוצת וסטצ'סטר ניקס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וכבר במשחק הבכורה שלו הצטיין כשקלע 37 נקודות ומסר 8 אסיסטים מול גרנד ראפידס דרייב. באותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח, ואף זכה בפרס ה-MVP של המשחק לאחר שהוביל את "נבחרת המזרח" עם 35 נקודות. ב-22 בפברואר 2016 חתם על חוזה לעשרה ימים בניו יורק ניקס, וב-6 במרץ חזר לשחק עבור וסטצ'סטר. בסיום העונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת הפיתוח, לאחר שרשם ממוצעים של 21.1 נקודות ו-5.0 אסיסטים למשחק.
שאנגחאי שארקס
לקראת עונת 2016/2017 עבר לשחק בשאנגחאי שארקס מליגת העל הסינית. ב-19 בפברואר 2017 קלע פרדט 73 נקודות במשחק שנגרר לשתי הארכות מול ג'ג'יאנג ליונס. עד לסיום העונה העמיד ממוצעים של 37.6 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק, וזכה בתואר השחקן הבינלאומי המצטיין של העונה. ב-11 בנובמבר 2018 שיפר את שיאו האישי כאשר קלע 75 נקודות (כולל 40 נקודות ברבע האחרון) מול בייקונג פליי דרגונס. באף אחת משלוש עונותיו בשאנגחאי לא הצליחה הקבוצה להעפיל לשלב חצי הגמר.
פיניקס סאנס
לקראת סיום עונת חתם על חוזה בפיניקס סאנס. בששת המשחקים בהם שותף קלע 8 מתוך 29 הזריקות שלקח (27.6%), כולל 0 מ-13 לשלוש.
פנאתינאיקוס
ביולי 2019 חתם פרדט על חוזה בפנאתינאיקוס המשתתפת בליגת העל היוונית וביורוליג. ב-27 משחקיו עם פנאתינאיקוס ביורוליג, קלע 12.9 נקודות ומסר 1.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
החזרה לשאנגחאי
בספטמבר 2020 הודיע על חזרתו לקבוצת שאנגחאי שארקס מהליגה הסינית.
Sonic Lost World
Sonic Lost World (ביפנית: ソニックロストワールド; בתרגום חופשי: סוניק העולם האבוד) הוא משחק פלטפורמה תלת-ממדי בסדרת משחקי סוניק הקיפוד שיצא ב-18 באוקטובר 2013. המשחק יצא לקונסולות Wii U ו-3DS ויצא ב-2 בנובמבר 2015 למחשב האישי דרך סטים.
עלילה
העלילה עוקבת אחר מעללם של סוניק וטיילס בניסיונם להציל את חבריו של סוניק, חיות יער קטנות, מידיו של הנבל דוקטור אגמן.
בזמן מרדף אווירי שבו סוניק וטיילס מנסים לעצור את דוקטור אגמן, הם מנסים להשיג מידיו מיכל פח שבתוכו נכלאו החיות השונות. אך כאשר סוניק מנסה לשחרר את החיות הכלואות באותו מיכל, הוא מפספס אותו והמטוס נפגע מיריית לייזר שאגמן שיגר אל עבר המטוס שלהם, דבר שגורם למטוס להתרסק. לאחר מכן, השניים מגלים את "ההקס האבוד". לאחר זמן קצר הם פוגשים את ששת "נבלי המוות", נבלים שאגמן השיג שליטה עליהם כדי שיוכל לכבוש בעזרתם את העולם. לאחר תאונה פזיזה, בה סוניק בעט בקונכייה שהייתה משמשת לאגמן כשליטה בששת נבלי המוות, הם משתחררים מהשפעת הדיכוי של אגמן ומשתמשים ברובוטים שלו כנגדו וכנגד סוניק וטיילס ומשיגים שליטה על מכונה הרסנית שאגמן בנה כדי לשאוב אנרגיית חיים מן העולם על מנת שהם יוכלו להיות חזקים ועוצמתיים יותר ובכך להביא חורבן והרס על העולם. בעקבות כך סוניק, טיילס ואגמן צריכים לעבוד ביחד כדי לעצור את ששת נבלי המוות ולהציל את העולם כולו. בחלק האחרון התגלה כי אגמן רימה את סוניק ועבד איתו כדי להשיג בחזרה את השליטה במכונה שלו ולפנות נגד סוניק. בקרב האחרון סוניק נלחם נגד אגמן, וטיילס מנטרל את המכונה של אגמן ומחזיר את האנרגיה שאגמן שאב.
בוסים
הבוסים במשחק זה הם ששת נבלי המוות, ובשלב הבוס האחרון מופיע דוקטור אגמן. נבלי המוות שייכים למין מיוחד של מפלצות הנקראות "זטי". הזטי הם תושבים טבעיים של עולם ההקס האבוד. הם אכזריים מטבעם, מחרחרי ריב, אלימים ושוחרי מלחמה. הבוסים עצמם מוצגים לפי הסדר הבא:
המשחק
השחקן שולט על סוניק בפלטפורמת פעולה. השלבים מתקיימים בעולמות בצורת צינור שבו שינוי בפרספקטיבה, המאפשר למשחק במצב תלת מימד ובמצב דו־ממדי. בכל שלב יש שינויים בגימיקים שונים ובאסתטיקה, מלבד שלבי הפלטפורמה הרגילים כדוגמת גבעת הרוח מלאת הדשא והפרחים, ישנם שלבים שונים הכוללים בתוכם אזור מלא בממתקים, אזור מושלג בו השליטה היא על כדור שלג אשר בתוכו מגולגל סוניק, שלב מיוחד של ריחוף ודאייה באוויר, ושלב שכולו החלקה על מעקה במכרה תת-מימי. בנוסף, מצויד סוניק ביכולות פארקור בסיסיות כך שהוא מסוגל לבצע מהלכים כמו ריצה וטיפוס על קיר, בעיטה במספר אויבים בשרשרת, ופנייה לדרכים רבות ונסתרות בשלבים. המצלמה במשחק עוקבת בדיוק אחרי המהלכים של סוניק כך שאם יתחיל סוניק לרוץ על קיר צינורי מן הרצפה לתקרה, המצלמה תתהפך ביחד איתו ותהפוך את העולם. דבר המקנה ייחוד למשחק משאר המשחקים באותה הסדרה. המהלכים של סוניק שונים בניגוד למשחקים אחרים ששם סוניק משתמש בבוסט (Boost), בום על קולי שגורם לסוניק להיות מהיר יותר, אלא הפעם הוא משתמש בספין-דאש (Spin-Dash), גלגול שסוניק עושה במקום, הוא צובר מהירות ואז משחרר את מתקפת הספין-דאש וכך הוא מתגלגל במהירות בשלב. בנוסף אפשר לשחק עם עוד אנשים מרחבי העולם כמולטיפלייר ולהתחרות אחד בשני. במשחק זה מופיעים חייזרי וויספ (Wisps), יצורים כשבאים במגע עם סוניק וגורמים לו לקבל מהם כוחות שונים כגון דאיה בתור נשר, ריחוף כספינת חלל, השתגרות לייזר מהירה ועוד. חייזרי הוויספ הופיעו לראשונה במשחק סוניק צבעים (Sonic colors). הפעם הדגש במשחק אינו על מהירות כי אם על יכולות הקשורות לקפיצה מעל מכשולים ומציאת כלובי פח לאורך השלב אשר בתוכם כלואות חיות היער השונות, ידידיו וידידותיו של סוניק. בנוסף, ישנם קטעים בשלבים השונים בהם מומלץ דווקא להאט ולנהוג בזהירות שכן ישנם מכשולים ואויבים אשר יפריעו לשחקן להניע את סוניק במהירות גבוהה ועלולים לגרום לו להפסל. לכן, במקום שהמהירות תהווה הבסיס למשחק עצמו היא משמשת הפעם בתור תגמול על ביצועי משחק של השחקן. זאת אומרת שאם השחקן אימן עצמו לשחק היטב הוא מסוגל להביא את סוניק לאזורים ומצבים בהם יתאפשר לסוניק להגיע למהירות גבוהה יותר. בהיותו כזה המשחק שואב השראה כבדה מסדרת המשחקים סופר-מריו של נינטנדו ולכן ניתן לראות אלמנטים רבים שהופיעו במשחק סופר מריו גלאקסי כגון היכולת להיות משוגר ממשטח מרחף אחד לשני כאשר לכל אחד ממשטחים אלו יש כח כבידה משל עצמו.
עם זאת, ניתן לראות דמיון עם המשחק הגנוז Sonic X-treme, שכן סוניק יכל לבצע ספין-דאש על קירות במשחק זה ולשנות את כוח המשיכה, ואחד הסיפורים שהיו מתוכננים למשחק כללו שישה יצורים קטלניים המזכירים את נבלי המוות.
שלבים
ישנם כשבעה אזורים במשחק זה. כל אזור כולל כארבעה שלבים אשר כל אחד מהם מעוצב בצורה שונה לגמרי מקודמו. בכל אזור, בסופו של השלב השני והרביעי של אותו האזור נלחם סוניק כנגד אחד מששת נבלי המוות.
רוז ויילדר ליין
רוז ויילדר ליין (5 בדצמבר 1886 – 30 באוקטובר 1968) הייתה עיתונאית, סופרת רומאנים וסיפורי מסע, והוגה פוליטית אמריקאית. היא בתה של הסופרת האמריקאית לורה אינגלס וילדר. יחד עם שתי סופרות נוספות, איין ראנד ואיזבל פטרסון, ליין ידועה כאחת ממייסדות התנועה הליברטריאנית האמריקאית.
שנותיה הראשונות
ליין הייתה הבכורה בין ילדי לורה אינגלס ויילדר ואלמנזו ויילדר, והיחידה ששרדה עד בגרות. בשנותיה הראשונות היו הוריה שרויים במחסור בשל מחלות ובשל יבולים הרוסים בזה אחר זה. במהלך ילדותה עקרה המשפחה מספר פעמים: הם התגוררו עם קרובי משפחה במינסוטה, לאחר מכן בפלורידה, וחזרה לזמן קצר לדה סמט, דקוטה הדרומית, ואז התיישבו במנספילד, מיזורי, ב־1894. לימים, הקימו שם הוריה משק חלב ומטעי פירות. היא למדה בבית ספר תיכון במנספילד ובקראולי, לואיזיאנה בזמן שהתגוררה עם דודתה, אלייזה ג'יין ויילדר, וסיימה את לימודיה ב־1904 במחזור בן שבע תלמידות. האינטלקט והשאפתנות שלה ניכרים מהעובדה שהצליחה לדחוס שלוש שנים של לטינית בשנה אחת, ומכך שסיימה בציונים הגבוהים ביותר במחזור התיכון שלה בקראולי. למרות הצלחתה בלימודים, לא זכתה לרכוש השכלה גבוהה, בשל מצבם הכלכלי של הוריה.
קריירה מוקדמת, נישואים וגירושים
לאחר סיום התיכון, חזרה ליין לבית הוריה במנספילד ולמדה טלגרפיה בתחנת הרכבת של מנספילד. מיעוט ההזדמנויות לנשים צעירות במנספילד תיסכל אותה, ובתחילת 1905 החלה לעבוד עבור וסטרן יוניון בסדליה, מיזורי. בשנת 1906, עבדה ליין כמטלגרפת במלון מידלנד בקנזס סיטי. במהלך חמש השנים הבאות, עבדה כמטלגרפת במקומות שונים במיזורי, באינדיאנה ובקליפורניה.
בשנת 1908 עברה ליין לסן פרנסיסקו, שם עבדה במשרד הטלגרף במלון פרמונט. במארס 1909, באה ליין בברית נישואין עם סוכן מכירות, אמרגן, ועיתונאי לעת מצוא בשם קלר ג'ילט לֵיין. זמן קצר לאחר שנישאו, ליין עזבה את עבודתה בווסטרן יוניון והזוג יצא למסעות ברחבי ארצות הברית לשם קידום יוזמות שונות. בעת ששהו בסולט לייק סיטי בנובמבר 1909, ילדה ליין בטרם עת ולד מת. הנושא מוזכר רק בקצרה בקומץ מכתבים קיימים שכתבה ליין שנים לאחר מכן על מנת להביע הזדהות עם חברים קרובים שהתמודדו אף הם עם אובדן ילד.
במשך כמה שנים אחר כך, הוסיפו בני הזוג לֵיין לנוע ולנוד ברחבי ארצות הברית, ושהו ועבדו על מיזמי פרסום ושיווק שונים, לעיתים בנפרד זה מזה, במיזורי, באוהיו, במיין, ובניו יורק. על אף שבמכתבים להוריה תיארה ליין הווי חיים עליז ונטול דאגות, מרישומי יומנה וממאמרים אוטוביוגרפיים רבים שפרסמה לימים בכתבי עת שונים עולה תיאור של הלך רוח מדוכדך ושל אכזבה מנישואיה. לתחושתה, תחומי העניין האינטלקטואליים שלה לא השתלבו עם החיים עם בעלה. לפי גרסה אחת אף ניסתה להתאבד בעזרת כלורופורם, אך רק התעוררה עם כאב ראש ועם תחושה מחודשת של טעם לחיים.
במקביל, במהלך אותן שנים, קראה ליין בתיאבון רב ולימדה את עצמה כמה שפות זרות, בבקשה לפצות על היעדר השכלה פורמלית. בשנת 1908 התחילה להתפרנס גם מכתיבה עצמאית כפרילנסרית בעיתונות, כהשלמת הכנסה. הנישואים התפוררו בעקבות תקופות הפרידה הרבות, ובסופו של דבר בני הזוג נפרדו בהסכמה. מיומניה של ליין ידוע על יחסי זוגיות עם מספר גברים בשנים שלאחר גירושיה, אך מעולם לא נישאה מחדש, ולימים בחרה להישאר בגפה וללא קשרים רומנטיים.
החשש מכניסת אמריקה למלחמת העולם הראשונה החליש מאוד את שוק הנדל"ן, שבו עבדה ליין בשיווק, ולכן בתחילת 1915 קיבלה את הצעתו של חבר לעבוד זמנית כעוזרת עריכה בסגל העיתון "סן פרנסיסקו בולטין". הזמני התברר כקו פרשת מים בחייה: ליין משכה מייד את תשומת לבם של עורכיה, לא רק בזכות כישרונות הכתיבה שלה עצמה, אלא גם כעורכת מיומנת ביותר של כתיבתם של אחרים. תוך זמן קצר, התנוססו תמונתה והקרדיט שלה בעיתון מדי יום, היות שהיא ייצרה סדרות של סיפורים רומנטיים נוסחתיים שנמשכו שבועות. כמו כן, חיברה ליין ופרסמה בספרים חיבורים ביוגרפיים ממקור ראשון על חייהם של הנרי פורד, צ'רלי צ'פלין, ג'ק לונדון והרברט הובר.
קריירת כתיבה עצמאית
בשנת 1918, ליין כבר הייתה גרושה רשמית, ועזבה את עבודתה ב"סן פרנסיסקו בולטין" בעקבות התפטרות העורך הראשי, פרימונט אולדר. אז התמסרה לקריירה של סופרת עצמאית. מתקופה זו ועד תחילת שנות ה־40 הופיעו יצירותיה בקביעות בכתבי עת מרכזיים כגון Harper's, Saturday Evening Post, Sunset, Good Housekeeping ו־Ladies' Home Journal. כמה מסיפוריה הקצרים היו מועמדים לפרסי או. הנרי, ואחדים מהרומאנים שחיברה הפכו רבי־מכר.
ליין חיברה את הביוגרפיה הראשונה של הרברט הובר, לימים הנשיא ה־31 של ארצות הברית. היא חיברה ביוגרפיה בשם The Making of Herbert Hoover בשיתוף עם צ'ארלס ק' פילד, עורך מגזין Sunset, והם פרסמו את הספר בשנת 1920, הרבה לפני שהובר הפך לנשיא, ב־1929. היא נותרה ידידה וסנגורית של הובר למשך שארית חייה, ורבים מהמסמכים האישיים שלה נכללו לימים באוסף רוז ויילדר ליין בספריית הרברט הובר בווסט בראנץ', איווה. לא נשתמרה התכתבות ממשית ביניהם בארכיון של ליין; עם זאת, סדרת Hoover Post-Presidential Individual מכילה תיק ארכיוני של מכתבי לֵיין בין השנים 1936–1963.
בסוף שנות ה־20 נחשבה ליין אחת הסופרות (להבדיל מסופרים) בעלות השכר הגבוה ביותר באמריקה, ולצד הובר נמנו בין חבריה דמויות ידועות כמו סינקלר לואיס, איזבל פטרסון, דורותי תומפסון, ג'ון פטריק ולואל תומאס. למרות ההצלחה, נדיבותה הרבה כלפי משפחתה וחבריה הותירה אותה לעיתים קרובות זקוקה לכסף, והיא נאלצה לעבוד על חומרים שעליהם שולם שכר טוב, אך שלא אפשרו לה לעסוק בתיאוריה פוליטית ובהיסטוריה עולמית, שהלכו ועניינו אותה יותר ויותר. היא סבלה מעת לעת מהתקפים של ספק עצמי ודיכאון בגיל העמידה, ואיבחנה את עצמה כבעלת הפרעה דו-קוטבית. בתקופות אלה של דיכאון, לא הצליחה ליין להתקדם בכתיבה, אבל לא התקשתה לעבוד כסופרת צללים או כעורכת סמויה עבור סופרים ידועים אחרים.
באירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, החלה ליין לעבוד ככתבת מלחמה נודדת, ראשית בתפקיד בלשכת יחסי הציבור של הצלב האדום האמריקאי. היא המשיכה לבצע משימות עיתונאיות עבור הצלב האדום עד 1965, כשדיווחה מווייטנאם בגיל 78 בכתבה במגזין "Woman's Day" והציעה "נקודת מבט של אישה". במסגרת הצלב האדום נסעה רבות באירופה ובאסיה.
בשנת 1926 נסעו ליין, הלן דור בוילסטון והמשרתת הצרפתייה שלהן מצרפת לאלבניה במכונית שלה העניקו את השם זֶנוֹבִּיה. המסע תואר לימים בספר בשם Travels With Zenobia: Paris to Albania by Model T Ford, שראה אור בשנת 1983. ליין התאהבה באלבניה, והתגוררה בה כמה תקופות ארוכות במהלך שנות העשרים, לצד פרקי שהות בפריז ובחוות רוקי רידג' של הוריה במיזורי. באופן לא רשמי אימצה ילד אלבני צעיר בשם רֶג' מֶטָה (Rexh Meta), שלטענתה הציל את חייה במסע מסוכן בהרים. מאוחר יותר מימנה את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. מֶטָה עבד בשירות הציבורי באלבניה, ונכלא במשך למעלה משלושים שנה על ידי הפשיסטים האיטלקיים ואחריהם הקומוניסטים האלבנים. הוא מת בטירנה ב־1985.
בשנת 1928 חזרה ליין לגור בחווה של הוריה. מתוך ביטחון במכירות של ספריה וסיפוריה הקצרים, כמו גם בהשקעותיה הגדלות בבורסה, הוציאה ליין כסף בחופשיות, בבניית בית חדש להוריה על אדמתם ובשיפוץ בית המגורים בחווה עבור עצמה ועבור זרם קבוע של אורחים מחוג ידידיה בעולם הספרות.
שיתוף פעולה ספרותי
מידת מעורבותה של ליין בסדרת ספרי בית קטן בערבה של אמהּ נותרה לוטה בערפל. הוריה השקיעו את כספם אצל יועץ ההשקעות של ליין על פי עצתה, וכשהשוק קרס בשפל הכלכלי הגדול, מצאו עצמם בני משפחת ויילדר במצוקה כלכלית. ליין הגיעה לחווה בגיל 46, גרושה וללא ילדים, עם כסף מועט מאוד.
בסוף 1930, פנתה אל ליין אמהּ ובידיה כתב יד סיפורי טיוטתי בגוף ראשון, המתאר את ילדותה כחלוצה בתנאים קשוחים, תחת הכותרת "הנערה החלוצה". ליין ראתה פוטנציאל בכתב היד והחלה להפעיל את קשריה בעולם ההוצאה לאור. למרות מאמציה, מו"לים דחו את כתב היד שוב ושוב. עורך אחד המליץ לעבד את התחלת כתב היד לרומן לילדים. ליין ואמהּ עבדו על הרעיון והתוצאה הייתה הספר "בית קטן ביער הגדול". הספר התקבל לפרסום על ידי הוצאת הארפר ואחיו בסוף 1931, והגיע למדפים ב־1932. הצלחת הספר הביאה להחלטה להמשיך את הסדרה, ולעקוב אחר לורה הצעירה עד סיום התבגרותה.
רומנים מצליחים
חוקרי ספרות סוברים כי שיתוף הפעולה בין השתיים הועיל לקריירה של לֵיין לא פחות משהועיל לזו של לורה אינגלס ויילדר. הסיפורים הקצרים הפופולריים ביותר של ליין, ושני הרומנים המצליחים ביותר שלה מבחינה מסחרית, נכתבו בתקופה זו וניזונו מחומר שנלקח ישירות מזיכרונותיה של ויילדר מהפולקלור המשפחתי של שבט אינגלס-ויילדר. הספר Let the Hurricane Roar (שלימים נדפס בשם Young Pioneers), והספר Free Land עסקו שניהם בקשיי ההיאחזות בדקוטה הצפונית והדרומית בסוף המאה ה־19, וכיצד ה"אדמה חינם" דווקא רוששה את המתיישבים מכל חסכונותיהם. העיתון Saturday Evening Post שילם לליין סכומים גבוהים תמורת הזכות לפרסם את שני הרומנים בהמשכים (30 אלף דולר – שהם כחצי מיליון דולר בעשור השני של המאה ה־21 – תמורת פרסום "אדמה חינם" בהמשכים). מאוחר יותר, עובדו שניהם לתסכיתים מצליחים, אחד מהם בכיכובה של הלן הייז.
בשנת 1938, הודות להכנסות מהרומן "אדמה חינם", הצליחה ליין לפרוע את כל החובות שצברה. היא עברה לדאנברי, קונטיקט ורכשה שם בית כפרי עם שלושה אקרים מיוערים, ושם חיה עד סוף ימיה. במקביל, תמלוגים גדלים והולכים מסדרת ספרי הבית הקטן סיפקו להוריה של ליין הכנסה בטוחה ומספקת.
שיבה לעיתונאות והשקפות חברתיות
במהלך מלחמת העולם השנייה, החלה ליין שלב חדש בקריירת הכתיבה שלה. משנת 1942 עד 1945 כתבה טור שבועי בעיתון The Pittsburgh Courier, שהיה באותה עת העיתון האפרו-אמריקאי הנקרא ביותר.
במקום להסתיר או להגביל את דעותיה המוצקות בעד מדיניות לֵסֶה פֶֿר, ניצלה ליין את ההזדמנות לשווק אותן לקהל קוראיה. היא חיפשה נושאים רלוונטיים במיוחד לקהל שלה. הטור הראשון שלה הגדיר את קמפיין Double V חלק מהמאבק הרחב למען חירות הפרט בארצות הברית, והיא כתבה בו: "הנה, סוף סוף, מקום שאליו אני שייך. הנה האמריקאים שיודעים את ערכם של שוויון וחירות". הטורים שלה הדגישו סיפורי הצלחה של שחורים כדי להמחיש נושאים רחבים יותר: יזמות, חירות, ויצירתיות. בטור אחד השוותה את ההישגים של רוברט לי ואן (מייסד ועורך העיתון) לאלו של התעשיין הנרי פורד. סיפור העלייה לגדולה של ואן נועד להמחיש את היתרונות ב"חברה קפיטליסטית, שבה יתום חסר פרוטה, בן למיעוט מבוזה, יכול ליצור את [העיתון הזה] ולתקוף בפומבי, במרץ, בבטחה, את דעת הרוב", בעוד שפורד הראה כיצד מכונאי עני יכול ליצור "מאות מקומות עבודה, [...] ולהכניס אפילו קבצנים למכוניות".
לצד הרסטון ופטרסון, מתחה ליין ביקורת על רוזוולט בשל מדיניות החוץ שלו, והייתה נגד גיוס צעירים למלחמת חוץ.
הספר "גילוי החירות"
במשך כמה חודשים בשנת 1940, הלהט הגובר של ליין לליברטריאניזם הוביל אותה אל הסופר הנודד העצמאי ג'ון פטריק, הוגה דעות פוליטי בעל עמדות דומות לשלה, ששיא פועלו בהסברת רעיונות ליברטריאנים היה ספרו Yankee Hobo in the Orient, שיצא בשנת 1943. ליין ופטריק בילו מספר חודשים בנסיעות ברחבי המדינה במכוניתו של פטריק כדי להתבונן בהשפעות השפל הגדול על המדינה ולהחליף רעיונות. הטיול הסתיים בשהות בת חודשיים בבלינגהאם, וושינגטון.
לאחר שחוותה קומוניזם ממקור ראשון במהלך מסעותיה עם הצלב האדום בברית המועצות, הייתה ליין מתנגדת נחרצת לקומוניזם. כתיבתה על אינדיבידואליזם ועל משטר שמרני הגיעה לשיא עם ספרה "גילוי החופש", שיצא בשנת 1943. באותה שנה התפרסמו גם ספרה של פטרסון, "אלוהי המכונה" והרומן "כמעיין המתגבר" של איין ראנד. בשל כתבים אלה, מכוּנוֹת שלוש הנשים הללו "האמהות המייסדות של התנועה הליברטריאנית האמריקאית".
העיתונאי והמבקר הליברטריאני אלברט ג'יי נוק כתב שהחיבורים העיוניים של ליין ושל פטרסון היו "הספרים הנהירים היחידים על פילוסופיית האינדיבידואליזם שנכתבו באמריקה במאה [העשרים]". לדבריו, שתי הנשים "הדגימו לעולם הגברי של תקופה זו כיצד לחשוב באופן בסיסי. [... ] הן לא מגששות ומקשקשות - כל חץ נורה ישר למטרה". העיתונאי הליברטריאני ג'ון צ'מברלין נותן לראנד, לפטרסון, ולליין את הקרדיט על ה"המרה" הסופית שלו מסוציאליזם למה שהוא כינה "פילוסופיה אמריקאית ותיקה יותר" של רעיונות ליברטריאניים ושמרנים.
בשנת 1943, הגיעה ליין למרכז תשומת הלב ברחבי ארצות הברית כשהשיבה לסקר שיזמה תחנת רדיו בעניין הביטוח הלאומי. היא שלחה בדואר גלויה ובה תגובה שהשוותה את מערכת הביטוח הלאומי להונאת פונזי שבסופו של דבר תשמיד, לדעתה, את ארצות הברית. עקב מלחמת העולם, התקיים מעקב אחרי דברי דואר, וזה הוביל בסופו של דבר להתייצבות שוטר של מדינת קונטיקט בביתה כדי לברר את מניעיה. תגובתה התַּקיפה להפרה זו של זכות חופש הביטוי שלה הביאה לשפע מאמרים בעיתונים ולפרסום חוברת, "מה זה פה, הגסטפו?", שנועדה להזכיר לאמריקאים לשמור על זכויותיהם על אף אילוצי המלחמה. החוברת הופצה על ידי "המועצה הלאומית לכלכלה, בע"מ", ארגון אנטישמי שתמך בממשלה הפאשיסטית בספרד. במהלך תקופה זה, פתחה הבולשת הפדרלית (FBI) תיק מעקב שעסק בליין.
שלהי חייה ומותה
ליין מילאה תפקיד מעשי במהלך שנות ה־40 וה־50 בהשקת התנועה הליברטריאנית האמריקאית ופתחה בהתכתבות ענפה עם דמויות כמו מנהל תאגיד דופונט ג'ספר קריין, עם הסופר פרנק מאייר, ועם חברתה ועמיתתה איין ראנד. היא פרסמה ביקורות ספרים עבור העיתון "המועצה הלאומית לכלכלה", ולאחר מכן עבור קרן וולקר, שמתוכה צמח המכון למחקרים הומאניים. מאוחר יותר, הרצתה ואף תמכה כספית בבית הספר לחופש בראשותו של הליברטריאן רוברט לפבר.
ליין כינתה את עצמה "הסבתא המאמצת" והחונכת של רוג'ר לאה מקברייד, לימים מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות ב־1976. הוא היה בנו של אחד העורכים שלה, והיא יצרה איתו קשר הדוק כשהיה ילד. מאוחר יותר הצהירה ליין שהיא מטפחת אותו להיות מנהיג והוגה דעות ליברטריאני לעתיד. בנוסף להיותו חבר קרוב, הפך מקברייד לימים לעורך הדין ולמנהל העסקים שלה, ובסופו של דבר ליורש הזכויות של סדרת הבית הקטן והעסק בן מיליוני הדולרים שבנה סביב הסדרה לאחר מותה של ליין. ליין מתה בשנתה בגיל 81, ב־30 באוקטובר 1968, בדיוק כשעמדה לצאת למסע בעולם למשך שלוש שנים. היא נקברה ליד הוריה בבית הקברות מנספילד, במנספילד, מיזורי.
סאפי פיי
סאפי פיי (בצרפתית: Safi Faye; נולדה ב-22 בנובמבר 1943 - 22 בפברואר 2023) הייתה במאית קולנוע, שחקנית ואתנולוגית סנגלית. היא הייתה הבמאית הראשונה מאפריקה שמדרום לסהרה אשר ביימה את הסרט המסחרי Kaddu Beykat, אשר יצא לאור בשנת 1975 וכן מספר סרטים דוקומנטריים וסרטי מדע בדיוני אשר התמקדו בחיי הכפר בסנגל.
תחילת דרכה בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה
סאפי פיי נולדה בשנת 1943 בדקר, סנגל, למשפחה אריסטוקרטית. הוריה מגיעים מפאדג'אל, כפר בדרום דקר. היא התחנכה בבית הספר Rufisque בדרום דקר וקיבלה תעודת הוראה בשנת 1962 ובעקבות זאת החלה ללמד במספר בתי ספר בדקר.
ב-1966 השתתפה פיי בפסטיבל דקר לאמנויות, שם פגשה לראשונה את הבמאי הצרפתי והאתנולוג ג'ין רואץ'. רואץ' עודד אותה להשתמש בבימוי סרטים ככלי אתנוגרפי. בתקופה זו החל לבצע את תפקידה הראשון כשחקנית בשנת 1971 כאשר שיחקה בסרט Petit a petit. פיי טענה כי לא התרשמה מסרטו של הבמאי הצרפתי רואץ', אולם לדבריה העבודה עמו אפשרה לה להתמקצע כבמאית קולנוע. בשנת 1970 החלה פיי ללמוד אתנולוגיה במכללת  École pratique des hautes études ולאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית הספר לקולנוע  Lumière Film School . בתקופה זו התפרנסה בעיקר מעבודתה כדוגמנית, שחקנית סרטים ודיבוב אפקטים קוליים. ב-1979, קיבלה את הדוקטורט באתנולוגיה מאוניברסיטת סורבון שבפריז. מ-1979עד 1980, למדה פיי הפקת קולנוע בברלין ואף שימשה כמרצה אורח באוניברסיטה החופשית של ברלין. לאחר מכן, היא קיבלה תואר נוסף באתנולוגיה מסורבון ב-1988.
קריירה
סרטה הראשון של פיי (La Passante (The Passerby, בו גם תפקדה כשחקנית, ראה אור לראשונה ב-1972 ועסק בחייה של אישה זרה בפריז. פיי שיחקה בתפקיד הדמות המרכזית והסרט נפתח בסצנה שבה היא צועדת ברחובות פריז ומתמודדת עם התגובות התמוהות של התושבים המקומיים סביבה עקב היותה אישה זרה מאפריקה ומהגרת במדינה האירופאית. סרט נוסף של פיי הוא Kaddu Beykat, שפירושו משפת הוולוף הוא 'קול האיכר' הסרט היה ידוע בקולנוע הבינלאומי בשם Letter from My Village or News from My Villag. את המימון עבור הסרט Kaddu Beykat גייסה פיי מ-French Ministry of Cooperation. הסרט פורסם ב-1975, ולמעשה היה הסרט העלילתי הראשון אשר התבצע על ידי במאית אישה מאפריקה שמדרום לסהרה וזכה להכרה בינלאומית. אולם צונזר ונאסר לצפייה בסנגל. ב-1976 זכה הסרט בפרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע FIPRESCI.
סרטה הדוקומנטרי של פיי Selbé: One Among Many פורסם לראשונה בשנת 1983. הסרט עסק באישה בת 39 ששמה הוא Sélbe אשר תומכת בשמונה ילדים מאז שבעלה עזב את הכפר כדי לחפש עבודה. במהלך הסרט סלבה משוחחת באופן קבוע משוחח פיי שמקריינת חלק מהדו-שיח, ונשארת מחוץ למסך, ולמעשה מתארת את מערכת היחסים של סלבה עם בעלה ואת חיי היום-יום בכפר.
סרטיה של פיי ידועים בעיקר באירופה מאשר באפריקה שבה הם מוצגים רק לעיתים רחוקות.
חייה האישיים
פיי חיה בפריז, היא גרושה ויש לה בת אחת מנישואיה הקודמים.
יוחנן השנים עשר
יוחנן השנים-עשר (בלטינית: Ioannes XII; 937 – 14 במאי 964) היה האפיפיור והשליט של מדינת האפיפיור משנת 955 עד שנת 964. האפיפיורות שלו הייתה נתונה בפולמוס עמוק בזמנו, כפי שרבים האשימו אותו בפשעים מרובים של חוסר מוסריות.
לידה, משפחה ועלייתו לאפיפיורות
יוחנן נולד בשם "אוקטביאנוס", ככל הנראה בשנת 937. הוא בא מהמשפחה הכי חזקה ומפורסמת במדינה: הסבתא שלו, מארוזיה, כבר נישאה לאפיפיור אחד וילדה אפיפיור אחר. אביו של אוקטביאנוס, אלבריק השני, דוכס ספולטו, אז השליט של רומא ואח של האפיפיור יוחנן האחד עשר, שכנע את הכהונה של רומא למנות את בנו הצעיר והמושחת להתמנות כאפיפיור.בגיל שמונה עשרה, אוקטביאנוס הצעיר ירש את אביו כשליט של רומא, וגם - למרות שהוא לא הציג כמעט שום עניין בכל עניין רוחני - נבחר לכס המלוכה של פטרוס הקדוש. הוא עלה לשלטונו בשישה-עשר לדצמבר לשנת 955, ומיד שינה את שמו ליוחנן ('יוהאנוס' בלטינית, 'John' באנגלית), והיה רק האפיפיור השני ששינה את שמו.
שנות כהונתו המוקדמות ובריתות פוליטיות
השנים הראשונות של שלטונו לא היו מסעירות מבחינה פוליטית, אבל אחרי כמה שנים התברר שהיו ליוחנן שאיפות חילוניות גרנדיוזיות, לאחר שאיחד את כוחו של הכס הקדוש עם הסיעה הצבאית של אביו, אלבריק. בשנת 959, הוא ניהל מלחמה נגד שני הנסיכים של קפואה ובנוונטו, פאדולף הראשון ולאנדולף השלישי. במהלך הקרבות האלה (שבהם צבאות האפיפיור הובסו), המלך המוצהר של איטליה, והאויב הישן של האפיפיורות, ברנגריוס השני, תקף את אדמות האפיפיור, והיווה איום ישיר על רומא עצמה. בסתיו של 960, ליוחנן לא נותרה ברירה אלא לפנות אל מעצמה אזורית, המלך אוטו הראשון של גרמניה, לבקש עזרה צבאית, ובתמורה לכך להציע לאוטו את התואר "קיסר האימפריה הרומית הקדושה". אוטו, שבמהלך כל חייו שאף להקים לתחייה את ממלכת קרל הגדול, הסכים להגן על האפיפיור ולהחזיר לו את אדמתו. צבאו של אוטו פלש לאיטליה, שיחזר את הריבונות האפיפיורית וגם הרחיב את אדמות האפיפיור עד שהן היוו כמעט שני שלישים של איטליה. בשל כך, בשני בפברואר לשנת 962, אוטו ואשתו אדלייד, קיבלו ברומא את התואר "קיסר" ו"קיסרית" של האימפריה הרומית הקדושה, תואר ששמרו עליו משפחות המלוכה הגרמניות במשך קרוב לאלף שנים.
הסכסוך עם המלך אוטו
הברית לא נמשכה זמן רב. כמעט ברגע שאוטו עזב את רומא, הוא הצהיר את ההכרזה הפולמוסית שלו, Ottonianum Privilegium (הפריבילגיה של אוטו), שבה ציווה שהאפיפיור חייב להישבע לציית לקיסר. יוחנן, אולי מתוך רגשות הזעם שנבעו מהיותו 'רק נתין של הקיסר החדש', תכנן לבגוד בו. הוא שלח שליחים אל אדלברט (בנו של ברנגריוס) לנסות לכרות ברית איתו. בנוסף הוא גם שלח מכתבים למנהיגים שונים ברחבי אירופה, לעודד אותם להתקומם נגד אוטו. מכתבים אלה נתפסו על ידי חייליו של אוטו. לאחר שיוחנן קיבל את אדלברט ברומא בטקס מפואר, הבישופים והאצילים ברומא שהיו נאמנים לאוטו והתנגדו להתנהגותו של יוחנן, ארגנו הפיכה נגד האפיפיור. בשני בנובמבר לשנת 963, כשצבאו של אוטו כמעט הגיע לרומא, יוחנן ברח, לאחר שהוא ביזה את בזיליקת פטרוס הקדוש בבזיזת כל הזהב שהוא יכל לשאת, וביקש מקלט בהרי קמפניה.
לאחר שהוא נכנס וכבש את רומא, המלך אוטו כינס "סינוד" של חמישים בישופים מאיטליה וגרמניה, וערך רשימה ארוכה של האשמות פוליטיות ואישיות נגד האפיפיור יוחנן, כולל חילול הקודש, מעילה בקודש, שבועת שקר, רצח, ניאוף וגילוי עריות. הסינוד שלח שלושה מכתבים ליוחנן, בדרישה להופיע אישית כדי להתגונן מפני ההאשמות כנגדו. יוחנן הגיב בהצהרה זועמת של נידוי (Ferendai Sententia) כלפי כמרים שהשתתפו בסינוד או ששיתפו פעולה עם אוטו למנות אפיפיור חדש. בארבעה בדצמבר לשנת 963, הסינוד של המלך אוטו הדיח את יוחנן בשל ניסיון המרידה נגד אוטו ובשל התנהגות בלתי ראויה, והמועצה החליפה את יוחנן באפיפיור לאו השמיני. לקראת סוף אותה שנה, מתוך שורה של הצלחות צבאיות, המלך אוטו שלח הביתה את רוב צבאו, ויצא מרומא. זו הייתה שגיאה. רבים ברומא התמרמרו כי האפיפיור החדש, לאו, היה הדיוט ובובה על חוטים של הקיסר. יוחנן חזר לרומא עם צבאו, כבש מחדש את העיר ונקם בכמרים שהדיחו אותו: יוחנן חתך את יד ימינו של הקרדינל - דיקון ג'ון והצליף בבישוף אוטגר משפייר. בפברואר של שנת 964, יוחנן כינס סינוד חדש, ובו הוא ביטל את כל ההצהרות של הסינוד הקודם, השיב את עצמו לכס האפיפיור, והכריז על ליאו כפולש.
מותו
המערכות הצבאיות של אוטו המלך העסיקו אותו עד מאי של שנת 964, שבו הוא אסף את צבאו וצעד על רומא להילחם עם יוחנן שוב. לא היה צורך בכך. בשישה עשר במאי יוחנן התמוטט במהלך מעשה ניאוף ומת כעבור שמונה ימים. יש אומרים הוא סבל משבץ, יש אומרים שהוא הוכה למוות על ידי הבעל הקנאי, אחרים טענו שהוא הורעל. חלק ממאמיני הכנסייה האמין שהוא הוכה על ידי התערבות אלוהית, או שהשטן עצמו לקח אותו אליו. לאחר מותו, אנשי הכנסייה ברומא בחרו באפיפיור בנדיקטוס החמישי כיורשו.
המוניטין של האפיפיור יוחנן השנים עשר
האפיפיור יוחנן נחשב היום כאפיפיור המושחת והבלתי-מוסרי ביותר בהיסטוריה הארוכה של הכנסייה. יש בהחלט הרבה הוכחות היסטוריות לתמוך בעמדה זו, כפי שנראה בציטוטים הבאים:
מהמכתב שהמלך אוטו כתב ליוחנן, לאחר שהוא כינס את הסינוד להדיחו:
"אתה נאשם על מעשים שהיו מבישים אפילו אם היית שחקן בבמה ... יידרש יום שלם כדי למנות את כולם."
האישומים נגד יוחנן נרשמו על ידי הבישוף ליאודפרנד מקרמונה, שהיה מתומכי המלך אוטו:
"לאחר מכן עולה, כי הכומר הקרדינל פיטר העיד שהוא עצמו ראה את יוחנן עורך מיסה ללא טקס אכילת לחם הקודש. יוהאנס, הבישוף של נרני, יוהאנס, אחד הקרדינלים, הצהירו כי הם עצמם ראו כי כומר הוסמך [על ידי יוחנן] בחוות סוסים... בנדיקטוס, קרדינל נוסף... אמר שהוא יודע שהוא [יוחנן] קיבל שוחד לסמוך בישופים לא ראויים, במיוחד שהוא הוסמך כבישוף ילד בן עשר בעיר טודי ... הם העידו על הניאוף שלו, אשר לא ראו במו עיניהם, אבל בכל זאת ידעו בוודאות: הוא נאף עם אלמנתו של רנייה, עם סטאפנה פילגש אביו, עם האלמנה אנה, ועם אחיינית שלו, והוא הפך את הארמון הקדוש לבית זונות. הם אמרו שהוא יצא לצוד חיות בפומבי; שהוא שסימא את עיני המוודה שלו בנדיקטוס, וכתוצאה מכך בנדיקטוס מת; כי הוא זה שהרג את יוהאנס, עוזר הדיאקון-קרדינל, לאחר שהוא סירס אותו... כולם, אנשי דת והדיוטות, העידו שהוא ניסך לשטן עם יין. הם אמרו שכאשר הוא שיחק בקובייה, הוא הכריז את שמותיהם של יופיטר, ונוס ושדים אחרים…והוא גם סירב לעשות את סימן הצלב"
היסטוריונים מודרניים רבים הגיעו לאותו מסקנה לגבי מורשתו של יוחנן. לדוגמה:
״לא רק שהאפיפיור הצעיר לא היה מעוניין בעניינים רוחניים: הוא סימן את נקודת השפל של הפורנוקרטיה האפיפיורית ... הוא עודד מצב כאוטי בעיר רומא, כדי להשתמש בעושר שלה ושל מדינות האפיפיור כדי לספק את תשוקתו להימורים ולכל סוג של מתירנות מינית.״
עם זאת, היסטוריונים מסוימים ציינו שחלק מהעדויות נגד יוחנן באו מכמרים שהיו נאמנים לאוטו המלך, אויבו של יוחנן. כפי שניסח היסטוריון נוצרי אחד:
״זוהי לא הפעם האחרונה שאנחנו רואים כמות עצומה של אישומים נגד האפיפיור, שניתן לזהות את התאמתן לאינטרסים של אויבו החזק.״
״האינסטינקטים הנסיכיים של יוחנן היו חזקים יותר מהמחויבות הרוחנית. שני הצדדים של טבעו - של אוקטביאנוס ושל יוחנן - עמדו בקונפליקט לא שוויוני. הוא נקרא לתפקיד, כשהיה בשיא של חוסר בגרות של נער, לעמדה אשר נתנה לו את היראה והכבוד של כל העולם. כל שיקול דעתו עזב אותו, והוא צלל לתוך חושניות בלתי מרוסנת ... הגיל הרך שלו, גדולתו של אביו, הדיסוננסים הטרגיים של עמדתו, מהווים בשבילו פסק דין מקל.״
בלאקבר
מת'יו טיילר מוסטו (באנגלית: Matthew Tyler Musto; נולד ב-27 בנובמבר 1990) הידוע בשם הבמה שלו Blackbear הוא ראפר, זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי. הוא שיתף פעולה עם מוזיקאים רבים כמו ג'סטין ביבר, G-Eazy, מייק פוזנר, פארל ויליאמס, מיילי סיירוס, דה סקור ולינקין פארק. הוא כתב את השיר "Boyfriend" שבוצע על ידי ג'סטין ביבר, ביחד עם מייק פוזנר, שהגיע למקום שני בבילבורד הוט 100.
קמברילס
קמברילס (בקטלאנית: Cambrils) היא עיר במחוז טרגונה בקהילה האוטונומית של קטלוניה בספרד. העיר שוכנת על חוף הים התיכון בחלקה המזרחי של ספרד והיא חלק מהמטרופולין של העיר טרגונה. בעיר מתגוררים 33,273 תושבים (נכון ל-2016).
היסטוריה
בתקופת האימפריה הרומית היה במקום יישוב בשם לה לוסה (La Llosa), שהיה נקודה חשובה בדרך ויה אוגוסטה שקישרה בין אזור דרום צרפת המודרנית לדרום חצי האי האיברי. היישוב התקיים ככל הנראה בגלגולים שונים עד הכיבוש המוסלמי של ספרד במאה ה-8.
במאה ה-12, לאחר שהאזור נכבש במהלך הרקונקיסטה, היישוב הוקם מחדש בפקודתו של רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה. ב-1229 כוחותיו חיימה הראשון, מלך אראגון, יצאו מנמל קמברילס כדי לכבוש את מיורקה מידי המוסלמים. ב-1359 העיר הוקפה חומה.
בדצמבר 1640, במהלך מרד קטלוניה, התרחש במקום קרב קמברילס. כוחות הכתר הספרדי בפיקודו של המרקיז פדרו פחרדו דה סונייגה אי רקסנס צרו על העיר במשך מספר ימים ולאחר כניעתה טבחו במגנים הקטלונים ששרדו, במהלך שקיבל ביקורת אפילו בשלטון הספרדי.
ב-1811, במהלך מלחמת חצי האי, העיר נכבשה על ידי צרפת, אך הבריטים, בעלי בריתם של הספרדים, כבשו אותה מחדש כעבור שנתיים. ב-1874, במהלך המלחמה הקרליסטית השלישית, הקרליסטים בזזו את קמברילס וגרמו לשריפה שהחריבה את המוסדות השלטוניים.
ב-18 באוגוסט 2017 אירע פיגוע דריסה בעיירה שבמהלכו חמישה מחבלים במכונית מדגם אאודי A3 דרסו ופצעו שישה אזרחים ושוטר. פצועה אחת מתה מפצעיה. המכונית הדורסת התהפכה, והמשטרה הרגה ביריות את חמשת המחבלים (שלבשו חגורות נפץ דמה).
תנ"ך בגובה העיניים
תנ"ך בגובה העיניים הוא כינוי לגישה בלימוד פשט הפסוקים בתנ"ך שפותחה על ידי הרב יואל בן נון, הרב יעקב מדן ורבנים נוספים מישיבת הר עציון ומהחוגים הקרובים אליה. עיקרה של הגישה הוא חידוש פרשנויות נוספות בדרך הפשט, לעיתים בניגוד לדברי המדרש והפרשנים הקדומים; ושימוש בכלים מודרניים ומדעיים בלימוד התנ"ך, לרבות כלים ספרותיים, ארכאולוגיים, וגישות מתחום ביקורת המקרא.
הגישה עוררה התנגדות רבה מצד חלקים מהציבור הדתי לאומי, בעיקר בשל נכונותה לדון באופן ביקורתי במעשיהם של אישי התנ"ך בנימוק שיש לראותם כבני אדם שניתן לייחס להם חסרונות, חטאים וכשלונות כפשוטם, ולא תמיד על פי הפרשנות החז"לית. הוויכוח העז, שנקרא לעיתים פולמוס התנ"ך, מתנהל בעיקר בין ישיבת הר עציון ובין ישיבות חרדיות לאומיות.
רקע
בתקופת האחרונים (מהמאה ה-16 ואילך) ובפרט בעולם הישיבות, מיעטו בלימוד תנ"ך בדרך הפשט (ועוד יותר מכך בלימוד נ"ך). מלבד זאת, כאשר נלמדו פרשיות מן התנ"ך מקובל היה ללמוד אותן על פי מדרשי חז"ל. לאחר שהוקמה ישיבת הר עציון החלו ללמוד בה תנ"ך בפרשנות הפשט. בשנת 1992 (תשנ"ב) פרסם הרב יעקב מדן מאמר בכתב העת מגדים בשם "מגילת בת שבע", אודות חטא דוד ובת שבע, ובו טען כי דוד חטא עם בת שבע, בהתאם לדברי נתן הנביא שאמר לדוד, ולדברי דוד עצמו שאמר "חָטָאתִי לַה'", אך בניגוד לדברי האמורא רבי יונתן, שאמר כי: , ובהסתמכות על דברי מפרשים אחרים שסברו כי דוד חטא. בשנת 1996 (תשנ"ו) פרסם הרב יהודה ברנדס מאמר בכתב העת מגדים. בעקבות המאמר התפרסמו מאמרים נוספים בנושא מאת הרבנים יעקב מדן ואברהם וולפיש, אשר היו יותר מתונים בדעתם לגבי חטאו של דוד, אך בכל זאת סברו שחטא.
בשנת 2002 (תשס"ב) פרסם הרב צבי טאו סדרת מאמרים, שאחד מהם יצא בתור חוברת בשם צדיק באמונתו יחיה, אשר בהם ביקר את דרך לימוד התנ"ך הנהוגה בישיבת הר עציון ובאקדמיה. לאחר מכן התפרסמו מספר מאמרים של רבנים, בעיקר מישיבות הקו, כמו הרב שלמה אבינר בעיתון הצופה, וכן של הרב אביגדור נבנצאל ומאמרי תגובה של רבני ובוגרי ישיבת הר עציון, וביניהם הרבנים יובל שרלו ויואל בן נון.
שם הגישה
הביטוי "תנ"ך בגובה העיניים" משמש בעיקר בקרב המתנגדים לגישה, כדי להדגיש את לימוד התנ"ך וראייתם של אישי התנ"ך כאנשים רגילים, בעלי כישלונות וחולשות אנושיות כפי שהן מוכרות לנו, על ידי בחינת הדברים בהבנה שכלית עצמאית ולא על פי דברי חז"ל, וחלקם משתמשים בביטוי "תנ"ך בגובה השמיים" כדי לתאר את ההסתכלות המסורתית והרצויה, לדעתם, על אישי התנ"ך. עם זאת, גם חלק מהתומכים בגישה קוראים לה בשם "תנ"ך בגובה העיניים", וביניהם הרב יואל בן נון.
דראפט ה-NBA 2001
דראפט ה-NBA 2001 הוא הדראפט שקדם לעונת המשחקים בליגת ה-NBA. טקס הדראפט התקיים במדיסון סקוור גארדן, אולמה של הניו יורק ניקס, ב-27 ביוני 2001.
מהלך הדראפט
קוואמי בראון נבחר על ידי וושינגטון ויזארדס בבחירה הראשונה. ובכך הפך לשחקן הראשון בתולדות הליגה, והשלישי בכלל עם לברון ג'יימס (2003) ודווייט הווארד (2004) שנבחר בבחירה הראשונה כתלמיד תיכון. בשנת 2006 נאסר על תלמידי תיכון להגיש מועמדות לדראפט. בראון קלע 6.6 נקודות בממוצע למשחק לאורך הקריירה ונחשב עד היום לאחד השחקנים הגרועים בהיסטוריה שנבחרו במקום הראשון בדראפט. בתום העונה זכה פאו גאסול שנבחר בבחירה השלישית בתואר רוקי השנה.
דראפט זה היה האחרון בו השתתפו קבוצת ונקובר גריזליס, שכמה שבועות לאחריו העתיקה את מקום מושבה לממפיס ושינתה את שמה לממפיס גריזליס, וקבוצת שארלוט הורנטס שמיד לאחריו עברה לניו אורלינס ובהמשך שינתה את שמה לניו אורלינס פליקנס. בשנת 2014 קמה מחדש קבוצה בעיר שארלוט בשם שארלוט בובקאטס, שכיום קראת שארלוט הורנטס על שם קבוצת העבר.
בסך הכול שיחקו ב-NBA 49 מתוך 57 הנבחרים, ומלבדם שיחקו בליגה 16 מועמדים שלא נבחרו בדראפט 2001.
נואל ברקוביץ'
נוּאל ברקוביץ' (נולדה ב-2 במרץ 1995) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
כאשר הייתה בגיל 16, הגיעה ברקוביץ' לכנסת, שם כיהנה אמה כחברת הכנסת, שם היה נוכח צוות צילום של הערוץ הראשון. ברקוביץ' אמרה משהו למצלמה, וחברתה של אמה אמרה לה שהיא רוצה לעשות ממנה כוכבת. היא התקבלה לסוכנות ADD, ובאמצעות הסוכנות השיגה את התפקיד הגדול הראשון שלה, כשכיכבה בתור שביט ונטורה בסדרה הקומית "המופע של שביט ונטורה" בערוץ דיסני.
בשנים 2013–2015 שירתה בצה"ל בקריה.
באוקטובר 2021 קיבלה תואר ראשון בממשל ובמשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
קריירה
תפקידה הראשון של ברקוביץ' בטלוויזיה היה בשנת 2007, בעונה השנייה של תוכנית האירוח "שיחה צפופה" ששודרה בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2012 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הקומית לילדים "המופע של שביט ונטורה" בערוץ דיסני, בתפקיד שביט ונטורה.
בשנים 2012–2013 שיחקה בתפקיד משני למשך שתי עונות בסדרת הילדים והנוער בערוץ דיסני, "יומני החופש הגדול" בתפקיד דנה.
בשנת 2015 נכללה ברקוביץ' ברשימת "הכוכבים המבטיחים של 2015" של מגזין פנאי פלוס. באותה שנה החלה לשחק בעונתה השנייה של סדרת הנוער של ערוץ הילדים בYes "שוברי גלים" בתפקיד דפני.
ב-2016 ברקוביץ' לוהקה לסרט "כמעט מפורסמת" ובאותו חודש החלה להצטלם אליו. הסרט מתבסס על סדרת ספרים שכתבה מיכל בכר, בעלת אותו השם. באותה שנה השתתפה בסדרת הנוער "פלאשבק".
בנוסף לקריירת המשחק של ברקוביץ', היא גם השתתפה במספר פרסומות לשירותי בריאות כללית, ישראל פלוס השקה של ערוץ 9, וקמפיין תיירות ישראל בערוץ האופנה.
בשנת 2017 היא שיחקה בסדרה "אחותי קפצה כיתה".
באוגוסט 2021 יצא לאקרנים הסרט "שמלת השבת של חנה'לה" בו גילמה את גילי.
חיים אישיים
בשנים 2013–2020 הייתה בזוגיות עם הכדורגלן דור מיכה.
יחסי ליכטנשטיין–סין
יחסי ליכטנשטיין–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה העממית של סין.
סקירה כללית
בשנת 1919 נחתם הסכם ראשון בין שווייץ וליכטנשטיין לממשלת סין הלאומית היושבת כיום בטאיוואן. ליכטנשטיין ושווייץ הכירו שתיהן מיד ברפובליקה העממית של סין לאחר עצמאותן והיחסים בין ליכטנשטיין לרפובליקה העממית של סין כוננו ב-14 בספטמבר 1950 יחד עם יחסי סין–שווייץ.
ליכטנשטיין היא המדינה היחידה בעולם שיחסיה עם הרפובליקה העממית של סין הם יחסים קונסולריים, כאשר בתאריך ה-1 בספטמבר 1988 נשלח קונסול סיני לציריך שבשווייץ, קונסוליה זו נועדה להתייחס ליחסים בין ליכטנשטיין לרפובליקה העממית של סין ולתת שירותים קונסולריים לתושבי ליכטנשטיין בלבד.
מתיי בור
מתיי בור (בסלובנית: Matej Bor; 14 באפריל 1913–29 בספטמבר 1993) היה סופר, מחזאי ומתרגם סלובני.