cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחקר איכותני
מחקר איכותני כמשלים למחקר כמותני
תחום שבו קיימים יתרונות למחקר האיכותני, כמשלים למחקר כמותי, במדעי החברה, הוא למשל תחום המיקרו היסטוריה. תחום זה מאפשר להתמקד בקורותיו של אדם אחד ספציפי, בתוך ההקשר ההיסטורי הגדול, ולקבל דוגמה לתמונה אישית וספציפית, מעבר להבנת המגמות והתהליכים ההיסטוריים.
חברה פתוחה
פופר תיאר שלוש רמות שבהן יכולה להתאפיין חברה אנושית:
מחקר איכותני
מחקר איכותני כמשלים למחקר כמותני
במקרים אחרים, משמש המחקר האיכותני כמחקר מקדים למחקר הכמותי, לצורך קביעת הקטגוריות שישמשו במחקר הכמותי, או כמחקר משלים, לצורך בחינת משמעותן של תוצאות מספריות.
מחקר איכותני כתחליף למחקר כמותני
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, המחקר האיכותני קיבל חשיבות מרכזית יותר, תוך כדי תמיכתם של חוקרים כמותניים להשלמת מחקרם. חוקרים רבים בדיסציפלינות שונות במדעי החברה טוענים כי מחקר איכותני יכול לעמוד בפני עצמו וכי הוא עדיף, מסיבות תאורטיות, על מחקר כמותי. חוקרים אלו יצאו כנגד התפיסה הפוזיטיביסטית המאפיינת את המחקר הכמותי. בהתאם הם טענו, כי שינוי תאורטי בצורת פרידה מהפוזיטיביזם מחייב גם שינוי מתודולוגי, לעבר שיטות מחקר המתאימות יותר לפרדיגמות המחקריות החדשות. על אף שחוקרים אלו יצאו בעיקר כנגד המחקר הכמותי, הרי שהגדרה של הבדל זה לפי קווים תאורטיים ולא לפי קווים מתודולוגיים מביאה לכך שפעמים רבות ההתנגדויות להלן מועלות גם כנגד מחקרים מהסוג שתואר לעיל. מחקרים שהם איכותיים מבחינת המתודולוגיה, אך פוזיטיביסטיים מההיבט התאורטי.
למרות האמור לעיל, לא ניתן להכליל ביקורת זו במסגרת תאורטית אחת. אין ספק, כי קיימת קרבה רבה בין מחקר איכותני לבין גישה תאורטית פוסט מודרניסטית. אך חוקרים רבים מאמצים את ביקורת הפוזיטיביזם, ולכן את המחקר האיכותי, ואינם מקבלים את כל (או אף את רוב) עקרונות הפוסט מודרניזם.
חברה פתוחה
בחברה פתוחה, הממשלה צפויה להיות קשובה וסובלנית לאזרחי המדינה, והמנגנונים הפוליטיים שקופים וגמישים. ההפך מחברה פתוחה הוא משטר סמכותני.
מחקר איכותני
מחקר איכותני כתחליף למחקר כמותני
להתנגדות לחקירה פוזיטיביסטית מספר סיבות:
חברה פתוחה
היסטוריה
על פי פופר, החברה היוונית הקדומה החלה את המעבר הארוך והאיטי מחברה שבטית לחברה פתוחה, והתמודדה לראשונה עם יחסי שלטון-אזרח, שהיו פחות אישיים מאשר בחברה השבטית.
מאפיין עיקרי של חברה פתוחה כזו הוא הגישה הביקורתית למסורות השבטיות: ההבחנה בין חוקי הטבע לחוקים מעשה ידי אדם, וייחוס חשיבות לאחריות האישית ולאפשרות לבחור בצורה מוסרית (שלא בהכרח סותרת את האמונה הדתית). לפי פופר, חברות שבטיות אינן מבחינות במכוון בין חוקי הטבע למנהגי השבט, כדי ליצור מראית עין לפיה לחוקי השבט יש בסיס קדוש או קסום.
מחקר איכותני
מהותנות
מחקר כמותי, מטבעו, נאלץ להשתמש בקטגוריות קיימות על מנת לכמת תופעות מהעולם החברתי. מכיוון שכך, מחקר כזה אינו יכול לפרק את הקטגוריות הקיימות בשיח, אלא רק למדוד את היחסים בין קטגוריות אלו.
חברה פתוחה
היסטוריה
בסוף המאה ה-20 החלה להתפשט החברה הפתוחה במדינות רבות בעולם, אולם לא ניתן לייחס זאת למחקריו של פופר אלא להתקדמות הכלכלית של החברה התעשייתית המודרנית, שדורשת מחבריה מיומנויות של צמיחה, אוריינות וכישורים חברתיים, הנפוצים פחות בחברות שבטיות. הפילוסוף גאורג זימל היה בין חלוצי המחקר של הקשר בין כלכלה חופשית לחברה פתוחה.
מחקר איכותני
מהותנות
חוקרים שיצאו כנגד המהותנות, ובמיוחד חוקרים פוסט סטרוקטורליסטים, טענו כי החקירה המשמעותית במדעי החברה היא חקירת הקטגוריות, ולכן המחקר הכמותני הוא חסר ערך מבחינה זו. לדוגמה, חקר האתניות בכלים כמותניים מחייב הגדרה מוקדמת של החוקר של מהות האתניות ושל הסוגים השונים שלה, ולכן מניח כי החלוקה הזו היא 'טבעית' ואינו מאפשר חקירה של עצם החלוקה. שאלון החוקר אתניות יכלול בתוכו מקום להגדרת האתניות של המרואיין במילה אחת או שתיים במקרה הטוב, ואפשרות לבחור מבין מספר אפשרויות שנקבעו מראש על ידי החוקר במקרה הרע. קידוד הנתונים לאחר מכן אינו מאפשר סטייה ממספר מוגבל של קטגוריות שהוגדרו מראש, וכך יאלץ את המרואיין לבחור באחת מהן.
חברה פתוחה
הגדרה ומאפיינים
פופר הגדיר את החברה הפתוחה בשני הכרכים של ספרו "החברה הפתוחה ואויביה". הוא הגדיר חברה פתוחה כחברה "שבה אנשים מתמודדים עם החלטות אישיות", בניגוד לחברה שבטית או קולקטיבית.
מחקר איכותני
ההקשר
בעיה נוספת במחקר הכמותני היא אי התחשבותו בהקשר בו נאספו הנתונים. הרדוקציה של המחקר לנתונים מספריים מחייבת הכפפתו לקטגוריות מסוימות, וקטגוריות אלו גורמות מוכללות על גורמים שונים בשדה המחקר, גם אם משמעותם שונה עבור קבוצות שונות.
לדוגמה, ניסיון להעריך את רמת דתיותו של יהודי עשויה להסתייע בשאלות מסוג 'האם אתה מדליק נרות שבת מדי שבוע?'. אולם בעוד באוכלוסיות מסוימות הדלקת נרות שבת נתפסת כסממן מושלם לדתיות, באוכלוסיות אחרות היא נתפסת כסממן של קשר ל'בית אבא' וסממן למסורתיות לא קיצונית. בשאלון עמדות, לעומת זאת, יראו שתי העמדות כזהות.
חברה פתוחה
הגדרה ומאפיינים
לדעתו רק דמוקרטיה יכולה לספק מנגנון מתאים לכינון חברה פתוחה ללא צורך בשפיכות דמים או חילול מהפכה. חברה כזו מתאפיינת בזמינות הידע לציבור, חירות פוליטית ושמירה על זכויות האדם.
מחקר איכותני
רפלקסיביות
טענה נוספת של חוקרים איכותניים היא כי מחקר כמותני אינו רפלקסיבי - הוא אינו מביא בחשבון את מיקומו של החוקר בשדה.
חברה פתוחה
הגדרה ומאפיינים
בחברה סגורה כמות הידע הנמצאת בידי הציבור מוגבלת, ולכן מקובלת רק גרסה אחת של המציאות, דבר המגביל את חופש המחשבה. לעומת זאת, בחברה פתוחה מקובלת חשיבה ביקורתית, המעודדת חופש מחשבה וחופש ביטוי. מוסדות התרבות והמשפט של חברה פתוחה תומכים בחירויות אלה.
ביקורת
במאמר שפרסם ג'ורג' סורוס הוא כתב שהוא רואה את עצמו כתלמיד של קרל פופר, אך בחברה הפתוחה של ימינו שיח פוליטי דמוקרטי לא בהכרח מוביל להבנה טובה יותר של המציאות. לטענתו, גם בחברה שיש בה הפרדת סמכויות, חופש ביטוי ובחירות חופשיות, פוליטיקאים עדיין מוצאים דרכים להסתיר מידע חיוני מהציבור.
מחקר איכותני
רפלקסיביות
לפי טענה זו, ההנחה הפוזיטיביסטית כי התופעות הנחקרות קיימות במציאות מביאה בהכרח להתעלמות מהאינטראקציה בין שדה המחקר לבין החוקר ומהשפעותיו של החוקר על השדה. חוקרים פוסט סטרוקטורליסטים אף יאמרו כי לא ניתן לדבר על 'השדה' כשלעצמו, אלא רק על התוצר של המפגש בין השדה לבין החוקר.
המחקר הפוזיטיביסטי מציב כמודל את החוקר שהוא כזבוב על הקיר - אינו מורגש בסיטואציה הנחקרת ואינו משפיע עליה. המחקר האיכותני טוען כי לא ניתן להגיע למצב זה, וכי האינטראקציה בין החוקר לשדה לעולם תשפיע על השדה ותשנה אותו, ולכן על החוקר להיות מודע לכך ולהתחשב בפרט זה בעת ניתוח הנתונים.
חוקרים איכותניים מדגישים את חשיבותו של המבט (Gaze) כפעולה אקטיבית - מבטו של החוקר, שלכאורה רק קולט מידע, למעשה משפיע על השדה ומשנה אותו. הם אף מותחים קו של דמיון (מוגבל אמנם) לעקרון אי הוודאות - בשניהם עצם פעולת איסוף המידע משפיעה על השדה, ולא ניתן לדעת מה מצבו של השדה במנותק מהמדידה.
על אף שעיקרון זה תקף במיוחד לשיטות מחקר בהן החוקר בא במגע ישיר עם שדה המחקר, כמו תצפית וראיון עומק, הוא תקף במידה מסוימת גם לשיטות מחקר (כמו איסוף מידע ארכיוני) בהן החוקר אינו יכול להשפיע על השדה במובן הפשוט של המילה. לפי טענה זו, השפעת החוקר על שדה המחקר אינה מתמצה בהשפעה על האקטורים בשדה - גם תהליך איסוף ומיון החומרים הוא סוג של מבט חודרני, המעצב את השדה.
היבט נוסף של הרפלקסיביות היא המודעות להשפעות הגומלין בין השדה לבין המחקר לאחר פרסומו. פעמים רבות משמשים מחקרים במדעי החברה לצרכים פוליטיים, בין אם מצד הממסד לצורכי קביעת מדיניות ובין אם ככלי בידי קבוצות אופוזיציוניות לערעור על מדיניות שנקבעה. כתוצאה מכך, במקרים רבים תשפיע עובדת עריכת המחקר על התנהגותם של אקטורים בשדה המחקר, שינסו לכוון את תוצאות המחקר לכיוונים הכדאיים להם, ואף עצם הסכמתם או אי הסכמתם להיות אינפורמנטים עשויה לנבוע מהשקפתם הפוליטית על המחקר ועל תוצאות פרסומו.
קרל שלכטר
קרל שלכטר (בגרמנית: Carl Schlechter; 2 במרץ 1874 – 27 בדצמבר 1918) היה אמן שחמט אוסטרי, אחד מהשחקנים החזקים בעולם בראשית המאה העשרים. מפורסם בעיקר בזכות דו-קרב על אליפות העולם מול אלוף העולם עמנואל לסקר, דו-קרב שהסתיים בתיקו ולכן לסקר שמר על תוארו. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
קריירה
שלכטר נולד בווינה והחל להשתתף בתחרויות שחמט בינלאומיות ב-1893. במשך כעשרים וחמש שנים התחרה בלמעלה משישים התמודדויות בינלאומיות אשר חלקן היו במסגרת דו-קרב וחלקן מרובות משתתפים. ארבע פעמים זכה בבכורה: במינכן 1900 ובווינה 1908 זכה במקום ראשון משותף ובאוסטנד 1906 והמבורג 1910 במקום הראשון ללא שותפים.
דו-קרב על אליפות העולם
ב-1910 שיחק מול אלוף העולם לסקר בדו-קרב קצר יחסית על אליפות העולם. לאחר תשעה מעשרה משחקים הוביל שלכטר בנקודה, לאחר שכל המשחקים הסתיימו בתיקו פרט לניצחון אחד שלו מעמדה מפסידה דווקא. כעת נזקק רק לתיקו כדי לנצח. אולם במשחק העשירי היה זה תורו של לסקר לחזור מעמדה נחותה ולנצח. התנאים המוקדמים המדויקים של הדו-קרב אינם ידועים אך ייתכן ששלכטר ולסקר הסכימו מראש בחשאי כי רק ניצחון בהפרש של שתי נקודות יקנה לשלכטר את האליפות. ייתכן שמשום תנאי זה ניסה שלכטר לזכות בכל כוחו במשחק האחרון ובכך להגיע לפער שתי הנקודות עליו סוכם. החוקר גרים קרי כותב בנושא:
בכל מקרה שלכטר התעלה על אחרים בכך שהיה האדם הראשון ב-16 שנים שסיכן באופן רציני את תוארו של לסקר כאלוף עולם.
שלכטר המשיך לשחק בטורנירים בתקווה להזדמנות נוספת לזכות בתואר העולמי, אולם ההזדמנות לא באה. שנות מלחמת העולם הראשונה הסיטו את קריירת השחמט שלו ממסלולה. בסוף 1918 מת בבודפשט כתוצאה מדלקת ריאות ורעב.
שלכטר הווה דוגמה טיפוסית של שחמטאי ג'נטלמן, המציע באדיבות תיקו ליריב שלא חש בטוב, אם יריב איחר להגיע למשחק ושעונו התקדם, שלכטר היה מוריד את אותו פרק זמן גם משעונו שלו. הוא גם הדריך רבים מיריביו, כולל אולדריץ' דוראס.
שלכטר גם חיבר כ-40 בעיות שחמט, להלן אחת מהן, בעיית מט בשני מסעים:
הפתרון: 1. מהא6! אם 1...מ:ד2 2. מהח6 מט אם 1...מב2 2. פד3 מט אם 1...ג:ד2 2. מהא1 מט.
לבן: קרל שלכטר שחור: ג'יימס מייסון מונטה קרלו 1903
שלכטר מדגים במשחק זה כיצד ממומש יתרון של רגלי לזכיה במשחק. במיוחד מענין השימוש בו שלכטר עושה במלך הלבן שמלווה את הרגלי החופשי בדרכו במעלה הלוח. המלך מזגזג תוך הגנה על הרגלי, התקדמות בלוח והתחמקות מאיומי השח של הצריח השחור.
לבן: קרל שלכטר שחור: ולטר ג'ון ברמן 1905
במשחק זה עושה שלכטר ניצול של ערוגות ה5, ו6 ו-ח6. בשתי האחרונות הוא ממקם את כליו, ושולט באגף המלך בצורה ברורה, ב-ה5 משתמש שלכטר כנקודת זינוק לכלים שונים, שני הפרשים, המלכה והרגלי. בסופו של דבר גם המלך הלבן מתקרב לערוגה זו להכרעה הסופית של המשחק.
=== לבן: עקיבא רובינשטיין   שחור:   קרל שלכטר   סן סבסטיאן 1912 ===
במשחק זה ממחיש רובינשטיין את חשיבות היות הכלים במרכז הלוח. יתרון זה בלבד מספיק לרובינשטיין כדי לזכות במשחק. המלך והרץ הלבנים במרכז הלוח, הפרש ב-ה5 והצריח ששולט בשורה השביעית, בהמשך מדגים רובינשטיין משחק משובח בסיום.
צנינית שיננית
צְנִינִית שִׁנָּנִית (שם מדעי: Pseudocaranx dentex) הוא מין דג-ים ממשפחת הצניניתיים החי בימים הטרופיים ברבי האוקיינוס האטלנטי והאזור ההודי-פסיפי. הוא מצוי גם בים התיכון אך בחורף שוחה לימים חמים יותר.
מאפיינים
אורכה של צנינית הגוף מגיע עד 120 ס"מ ולה גוף בהיר עם גוון ירקרק בחלקו העליון והסנפירים צהובים. הראש מעוגל ובעל שפתיים ארוכות ורחבות. זה דג טורף החי בקבוצות גדולות וניזון ממיני דגים אחרים שהוא חוטף.
דג זה נחשב לדג מאכל מזין, הנחשב טוב יותר בעודו מיובש והוא משמש גם בשביל פתיונות דגים.
נטלי אימברוליה
אלבומה "Left of the Middle" שיצא בשנת 1997 נמכר ב-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, ואלבומיה האחרים נמכרו בכ-10 מיליון עותקים.
ילדותה ותחילת הקריירה
אימברוליה נולדה בסידני שבאוסטרליה, בת שנייה מתוך ארבע בנות, לאב איטלקי-סיציליאני ולאם ממוצא בריטי. למדה בבית ספר קתולי. המשפחה גרה במספר ערים באוסטרליה ובשנת 1990 השתקעה בסידני, שם למדה אימברוליה מחול ובלט.
בגיל 15 החלה אימברוליה להופיע בפרסומות בטלוויזיה האוסטרלית, בין השאר לקוקה-קולה ולחטיפים שונים. בגיל 16 הוצע לה תפקיד באופרת הסבון "שכנים שכנים" והיא עזבה את בית הספר על מנת להתמקד בקריירת משחק. בגיל 19 עזבה את הסדרה ועברה ללונדון, שם הקליטה דמו בן ארבעה שירים, ביניהם "Torn". חברת תקליטי RCA התרשמה מהדמו, ובתוך זמן קצר חתמה אימברוליה חוזה עם ברטלסמן מיוזיק גרופ.
פריצת הדרך
בשנת 1997 הוציאה אימברוליה את הלהיט "Torn", שיר שנכתב ב-1993 על ידי להקת האינדי רוק Ednaswap, וזכה למספר גרסאות כיסוי. השיר הפך ללהיט עולמי, והתקליטון נמכר במיליון עותקים בבריטניה ובכמות דומה בעולם, וזכה להשמעות רבות ברדיו.
בדצמבר 1997 יצא אלבומה הראשון "Left of the Middle" ("שמאלה מהמרכז") שנמכר ב-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, ויצאו ממנו מספר להיטים נוספים. בתוך ארבעה שבועות מצאתו לאור זכה האלבום לתואר "אלבום פלטינה כפול".
אימברוליה קיבלה את פרס הווידאו-קליפ של MTV לאמן החדש הטוב ביותר לשנת 1998. בשנת 1999 הייתה מועמדת בשלוש קטגוריות לפרס גראמי, וזכתה בשני תארים בפרסי המוזיקה הבריטית – האמן הבינלאומי הטוב ביותר, והזמרת הבינלאומית הטובה ביותר.
המשך הקריירה
האלבום הבא של אימברוליה, " White Lilies Island" ("אי השושנים הלבנות"), יצא בשנת 2001, ונשא את שם המקום בו התגוררה, אי בנהר התמזה בסמוך לברקשייר. אימברוליה השתתפה בכתיבת כל שירי האלבום, תהליך שנמשך כשלוש שנים. השירים היו בסגנון שונה מעט מהאלבום הראשון, נוטים מעט לרוק ומילותיהם נסובות סביב נושאים אישיים יותר. האלבום נמכר במיליון עותקים והפיק את הלהיט "Wrong Impression" ומספר סינגלים נוספים.
לאחר אלבום זה הקליטה אמברוליה אלבום עם שירי רוק, אך חברת התקליטים סירבה להוציאו בטענה שהוא לא מסחרי מספיק.
באפריל 2005 יצא האלבום השלישי של אימברוליה, "Counting Down the Days" ("סופרת את הימים") ובו הלהיט "Shiver". האלבום נמכר ב-600,000 עותקים.
ב-2007 יצא אוסף להיטים, ובאוקטובר 2009 יצא האלבום "Come to Life" בהוצאה עצמית של אימברוליה. באלבום זה שיתפה פעולה עם כריס מרטין מלהקת קולדפליי ועם מספר מוזיקאים נוספים. האלבום נכשל מסחרית.
ביולי 2015 הוציאה אימברוליה את האלבום Male המכיל רק גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אחרים, ביניהם דאפט פאנק, Death Cab for Cutie, הקיור, פיט טאונסנד, ניל יאנג, טום פטי וקט סטיבנס.
קולנוע וטלוויזיה
בסוף שנת 2009 עברה אימברוליה ללוס אנג'לס ופיתחה קריירת משחק. היא שיחקה במספר סרטים, בין השאר בתפקיד משני בסרט "ג'וני אינגליש" ובתפקיד ראשי בסרט "סגור לחורף" משנת 2009.
בשנת 2010 השתתפה כשופטת אורחת בתוכנית הכישרונות הבריטית "The X Factor", וכן, בשנת 2011 הצטרפה כשופטת לעונה השלישית של הגרסה האוסטרלית של התוכנית, שם שימשה כשופטת ומנטורית במשך 4 עונות עד שעזבה בשנת 2014.
אלכסיי וורוביוב
אלכסיי וורוביוב ׁ(ברוסית: Алексей Владимирович Воробьёв; נולד ב-19 בינואר 1988) הוא זמר ושחקן רוסי. מוכר יותר בשם הבמה שלו אלכס ספארו. ב-2005 התחרה בגרסה הרוסית של התוכנית "אקס פקטור" והגיע למקום השלישי. ייצג את רוסיה באירוויזיון 2011.
נטלי אימברוליה
קולנוע וטלוויזיה
בשנת 2014 השתתפה בהצגת תיאטרון "Things We Do for Love" בלונדון.
אלכסיי וורוביוב
קריירה
וורוביוב נולד בעיר טולה שברוסיה, בגיל צעיר החל ללמוד מוזיקה ולנגן באקורדיון.
נטלי אימברוליה
קולנוע וטלוויזיה
אימברוליה כיכבה בקמפיין פרסומי של חברת לוריאל והשתתפה במספר פרסומות נוספות, חלקן למטרות צדקה, ביניהן גיוס תרומות לחקר סרטן השד, לארגון אמנסטי אינטרנשיונל, לארגון אוקספם ולהעלאת המודעות לבעיותיהם של חולי דיכאון קליני.
חיים אישיים
נטלי אימברוליה היא אחותה של לורה אימברוליה, זמרת-יוצרת בסגנון האינדי רוק.
אלכסיי וורוביוב
קריירה
ב-2005 התחרה בגרסה הרוסית של התוכנית "אקס פקטור" והגיע למקום השלישי. ב-2006 חתם על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ ובאותה שנה הוציא את אלבומו הראשון, ב-2007 זכה בפרס בטקס פרסי "MTV רוסיה" בקטגוריה של אמן עולה. בשנים 2008 ו-2008 השתתף התחרות לבחירות נציג רוסיה לאירוויזיון, ב-2011 נבחר על די ועדה פנימית לייצג את רוסיה באירוויזיון עם השיר "Get You", הוא עלה לגמר התחרות והגיעה למקום ה-16.
נטלי אימברוליה
חיים אישיים
בסוף שנות ה-90 הייתה במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי-יהודי דייוויד שווימר. לאחר מכן יצאה עם דניאל ג'ונס, סולן להקת סילברצ'ייר. הם נישאו בשנת 2003 והתגרשו ב-2008.
דקאן
אטימולוגיה
מקור המלה במונח הלטיני המאוחר "decanus" – מפקד על עשרה אנשים. מקור הכינוי הוא בתקנוני הנזורה, בייחוד בזה של בנדיקטוס מנורסיה על פיו נהגו במנזרים של ימי הביניים (בעיקר לאחר רפורמות קלוני). מנזרים אלו שגדלו והכילו לעיתים מאות נזירים, חולקו לקבוצות של עשרה בראשות נזיר בכיר – ה"דיקנוס" (בדומה לארגון צבאי).
אלכסיי וורוביוב
קריירה
למד בבית הספר לתיאטרון במוסקבה וב-2010 שיחק בסרט האימה "מועדון הפחד" שהופק על ידי פיודור בונדרצ'וק, ובשנת 2015 השתתף בתפקיד קטן בסרט האימה האמריקאי "סודות הוותיקן" לצד דג'ימון הונסו. משנת 2008 הוא משמש כשגריר של רצון טוב עבור "Y-PEER", ארגון נוער של האומות המאוחדות. בשנת 2018 כיכב בסדרת הטלוויזיה מבית NTV, "שוברט" ובשנת 2020 שיחק לצד סטיב קארל בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "כוח החלל" בנטפליקס, בתור יורי "בובי" טלאטוביץ'.
נטלי אימברוליה
חיים אישיים
לאימברוליה מספר קעקועים: כתובת בסנסקריט "Shreya" ("בת מזל") על צווארה, הכתובת "אומץ" בסינית על רגלה השמאלית, וסמל המנטרה "אום" על הגב התחתון.
ב-2013 התאזרחה בתור בריטית, בנוסף לאזרחות האוסטרלית שלה מלידה.
דקאן
אטימולוגיה
לאחר מכן שימש הכינוי לציין ראש קהילה של כמרים, כסניף של קתדרלה או חלק של בישופות. עם צמיחת האוניברסיטאות מתוך הקתדרלות ובתי הספר במנזרים, החל התואר גם לשמש לציון בעלי סמכות אדמיניסטרטיבית במוסדות אלו.
מאפייני התפקיד
באוניברסיטאות ובמכללות עומד הדקאן בדרך כלל בראש פקולטה, ועוסק בניהול האקדמי שלה. לתפקיד נבחר לרוב פרופסור מסגל הפקולטה אך לעיתים גם דוקטור. נוסף על דקאני הפקולטות, בראש ניהול המחקר באוניברסיטה או במכללה עומד דקאן מחקר. לתפקיד זה נבחר איש אקדמיה בכיר בדרגת פרופסור, המכהן בדרך כלל גם כסגן נשיא ותפקידו כולל הנחיית אנשי סגל ודקאני הפקולטות, ניהול תקציבי המחקר, פיקוח וביקורת על המחקר ובחלק מהמוסדות גם גיוס משאבים לביצועו. נוסף על כך קיים משרד בעל אופי שונה, דֶּקָנָט הסטודנטים, העוסק בסיוע לסטודנטים בהשתלבותם באוניברסיטה, באמצעות מתן מענה לבעיות לימודיות, אישיות, כלכליות וחברתיות שלהם. בראשות משרד זה עומד לרוב פרופסור מסגל האוניברסיטה.
נטלי אימברוליה
חיים אישיים
בשנת 2014 נסעה לאתיופיה על מנת לקדם את נושאי בריאות האישה במדינה, והפיקה סרט תיעודי על כך.
בקיץ 2019 הודיעה אימברוליה בחשבון האינסטגרם שלה שהיא בהריון ראשון עם עובר מתרומת זרע והפריה חוץ גופית.
פיליפ קירקורוב
פיליפ בדרוסוביץ' קירקורוב (ברוסית: Фили́пп Бедро́сович Кирко́ров; נולד ב-30 באפריל 1967) הוא זמר אסטרדה, שחקן קולנוע, מפיק ומלחין רוסי, ממוצא בולגרי. בשנת 2008 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית, בשנת 2008 תואר אמן העם של אוקראינה ובשנת 2018 תואר אמן העם של מולדובה. קירקורוב זכה חמש פעמים בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר" בטקסי פרסי המוזיקה העולמית.
קורות חיים
קירקורוב נולד בוארנה שבבולגריה, לזמר הבולגרי-ארמני בדרוס קירקורוב ולוויקטוריה (לבית ליחצ'בה), זמרת בולגרייה ממוצא יהודי.
ב-1984 החל ללמוד בבית ספר למוזיקה על שם גנסיני, וב-1988 סיים את התואר הראשון.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בנובמבר 1985 בתוכנית "הרחיבו את המעגל", בה שר את השיר "אליושה" בבולגרית. מאז התקדמה הקריירה שלו, והוא הוציא מספר אלבומי מוזיקה. סגנונו המוזיקלי הוא פופ רוסי עם השפעות טורקיות ומערביות. הוא שר במספר שפות, בהן רוסית, בולגרית, ספרדית ואנגלית.
קירקורוב ייצג את רוסיה בתחרות האירוויזיון 1995 עם השיר "Kolybelnaya dlya vulkana" וסיים במקום ה-17. בהמשך היה שותף לכתיבת השירים שייצגו את בלארוס באירוויזיון 2007: "Work Your Magic" שסיים במקום השישי, את אוקראינה באירוויזיון 2008: "Shady Lady" שסיים במקום השני ואת רוסיה באירוויזיון 2016: "You Are the Only One" שסיים במקום השלישי. כן כתב וביצע לאורך השנים גרסאות כיסוי לשירים שונים שבוצעו בתחרויות האירוויזיון, בהם גרסת כיסוי רוסית לשיר דיווה של דנה אינטרנשיונל הישראלית, שזכה באירוויזיון 1998 ולשיר "(I Would (Die for You" של להקת אנטיק אשר זכו במקום השלישי באירוויזיון 2001. באירוויזיון 2021 הפיק את השיר של מולדובה, Sugar.
במקביל הפיק את הסרט המוזיקלי "שיקגו" ברוסיה. כן שיחק במספר סרטים, וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים "קינוטאבר" ב-2002, על תפקידו בסרט המוזיקלי "ערבים במשק החקלאי הסמוך לדיקנקה". הופיע בהופעת קמע בסרטים "אהבה בעיר הגדולה", "אהבה בעיר הגדולה 2" ו"אהבה בעיר הגדולה 3".
קירקורוב נחשב לאחד הזמרים המוצלחים ביותר ברוסיה ודבק בו הכינוי "מלך הפופ הרוסי". הוא זכה מספר פעמים בתחרויות מוזיקה, חתן רב פעמי של פסטיבל "שיר השנה", זוכה ב"פרסי ZD" ועוד. זכה חמש פעמים בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר" בטקסי פרסי המוזיקה העולמית ו-8 פעמים בפרס "אובציה".
ב-1999 נרשם בספר השיאים של גינס על מספר הופעות שיא במסגרת מסע ההופעות "רק חודש אחד ורק בשבילכם". הוא נודע בהופעותיו הססגוניות, בהן הוא מופיע ברחבי העולם. הופיע מספר פעמים בישראל בשנות ה-90 וה-2000.
אשתו לשעבר הייתה הזמרת אלה פוגצ'ובה, שהופיעה לצדו לעיתים.
בשנת 2010 הואשם כי הכה את המפיקה מרינה יבלוקובה ונסע ביוזמתו להיבדק בבית חולים שיבא בתל השומר. בסוף התברר כי הוא דחף אותה קלות והיא החליטה לנצל את המקרה למטרת פרסום.
בטקס חלוקת הפרסים בטקס "גרמופון הזהב" של שנת 2010 קיבל שני פרסים באותו טקס, וזאת בפעם הראשונה בהיסטוריה של התחרות. כמו כן נרשם בתור הזמר היחידי ברוסיה שקיבל פרס בתחרות זו מדי שנה במשך כל 17 השנים שהטקס קיים.
ב-29 ביוני 2012 נולד בנו השני, גם כן בארצות הברית על ידי אם פונדקאית.
באוקטובר 2011 השיק את המופע החדש שלו שנקרא "אחר" וזכה בטקס פרסי Muz-TV בתור המופע המוצלח ביותר לשנת 2012, וכן באותו הטקס זכה בתור הזמר המוצלח ביותר של 10 השנים האחרונות וגם בתור הווידאו קליפ המוצלח של השנה. וכן המשיך בסיבוב הופעות עם המופע "אחר" בכל העולם.
בשנת 2022 הוא הוציא שיר ביחד עם אנה אסטי שהגיע לראש מצעד הפזמונים ברוסיה.
פוסומים זנבות-טבעת
הפוסומים מגיעים לאורך 20–48 סנטימטרים ולמשקל 200 גרם עד 2 קילוגרם. יש להם פרווה עבה בצבע אפור עד חום ושחור והם בעלי עיניים גדולות ואוזניים קטנות למעט אצל כמה מינים יוצאי דופן. הם בעלי זנב ארוך ומתפתל.
אכסניית קמברלנד
אכסניית קמברלנד (אנגלית: Cumberland Lodge) הוא בית מגורים השוכן בווינדזור גרייט פארק, במרחק של כחמישה קילומטרים דרומית לטירת וינדזור.
פוסומים זנבות-טבעת
הפוסומים הם יצורים ליליים שוכני עצים החיים באוסטרליה ובגינאה החדשה ביערות גשם. הם ניזונים מפרחים, פירות ועלים של צמחים שונים אך מגוונים בטרמיטים.
אכסניית קמברלנד
היסטוריה
האכסניה נבנתה ב-1650 על ידי קפטן בצבא אנגליה בשם ג'ון בייפילד, לאחר שאוליבר קרומוול מכר חלקות קרקע בווינדזור גרייט פארק. עד 1670 נודעה האכסניה בשם בית בייפילד, ולאחר מכן ניו לודג', וינדזור לודג' וריינג'ר לודג'. לאחר הרסטורציה החליט המלך צ'ארלס השני להכריז על הבית כמקום מגוריו הרשמי של הריינג'ר של גרייט פארק, שהוא מינוי מלכותי שבדרך כלל ניתן למישהו המקורב לריבון הבריטי.
בין הדיירים הידועים של הבית ניתן למנות את:
ב-1936 שימש הבית למספר מפגשים בין מזכירו הפרטי של המלך אדואד השמיני לראש ממשלת בריטניה סטנלי בולדווין, שבסופו של דבר הובילו להחלטתו של המלך לוותר על כתרו.
ב-1947 העניק ג'ורג' השישי את זכות השימוש בבית לקרן סנט קתרין, הידועה כיום כקרן ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת של סנט קתרין. קרן זו היא קרן בעל מטרות חינוכיות-נוצריות, שהוקמה על ידי אמי בולר. היא התבססה על חוויותיה מגרמניה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה, וטענה שעליית הנאציזם נבעה בין השאר מכך שהאוניברסיטאות בגרמניה לא לימדו את הסטודנטים שלהן כיצד לחשוב בצורה ביקורתית, ולא סיפקו סביבה מתאימה לדיונים.
כתוצאה מכך היא הגתה את הרעיון של מרכז מגורים שבו ייפגשו התלמידים עם המורים שלהם באווירה נינוחה, ידונו בנושאים בעלי חשיבות בתחום האתיקה והחברה, ולא יהיו נתונים במסגרת מאולצת של לימודים אקדמיים. היא זכתה בתמיכתם הפעילה של המלך והמלכה, וב-1968 הוחלט לשנות את שם הקרן כהוקרה על תרומתם. אליזבת, המלכה האם, הייתה הפטרונית של הקרן, והנסיכה מרגרט הייתה המבקרת שלו.
Can We Pretend
Can We Pretend הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית-יהודיה, פינק, בשיתוף הלהקה האמריקאית, קאש קאש. השיר נכתב על ידי פינק, ראיין טדר וקאש קאש, והופק על ידי ראיין טדר וקאש קאש.
הצדעה צופית
ההצדעה הצופית משמשת חברים בתנועת הצופים ברחבי העולם כאשר מברכים צופים אחרים ובטקסים. ברוב המצבים ההצדעה נעשית ביד ימין, כף היד כלפי חוץ, האגודל אוחז באצבע הקטנה ועם קצות האצבעות בגובה מצח הראש. יש כמה וריאציות של ההצדעה בין ארגוני הצופים הלאומיים וגם בתוך השכבות הגילאיות השונות.
משמעות שלוש האצבעות
בספרו, "צופיות לבני הנעורים", בחר רוברט באדן-פאוול בהצדעת שלוש האצבעות לצופים כדי לייצג את שלושת ההיבטים של ההבטחה הצופית:
הצדעה של שתי האצבעות לחניכים הצעירים
החניכים הצעירים (בישראל: שכבת העופרים) יכולים להשתמש בהצדעה של שתי אצבעות, תלוי בארגון הצופים הלאומי אליו הם שייכים. הדבר נעשה כדי לייצג את שני הכללים בחוק המקורי של הצופים הצעירים. ההצדעה מבוצעת ביד ימין.
בספרו The Wolf Cub's Handbook כתב באדן-פאוול: "מדוע שתי אצבעות? ובכן, אתה יודע איך נראה ראש של זאב עם שתי אוזניים דחוסות. הוא משמש כתג של גורי הזאבים (Wolf Cub). שתי האצבעות שלך בהצדעה הן שתי אוזניו של הזאב."
הצדעה או סימן?
במקור, באדן-פאוול התכוון שהצופים יצדיעו זה לזה בברכה כשיראו זה את זה לראשונה באמצעות "הסימן הסודי", או הצדעה למחצה. זה היה ללא קשר אם הצופים הכירו זה את זה או לא. מדריכים ובעלי תפקידים בכירים יותר, היו אמורים להצדיע במועל יד.
היה צורך בהצדעה מלאה גם בהנפת דגל בריטניה, בנגינת ההמנון הלאומי או בהלוויות.
ישראל
למשמעות ההצדעה הצופית בישראל ישנן מספר גרסאות ובהן :
קנדה
בצופי קנדה ההצדעה ניתנת במאונך, כף היד החוצה בדומה להצדעה של הצבא הבריטי, למעט אם ההצדעה היא בצופי הים שם ההצדעה עם כף היד פנימה בזווית למטה (באופן מסורתי, כדי להסתיר את 'הידיים המלוכלכות' שלך מקברניט הספינה). הצופים הצעירים בקנדה משתמשים בגרסה של שתי האצבעות כאשר האצבעות כפופות קדימה ויוצרות "שיניים". כאשר הם עוברים דרגה, חלק מהטקס כולל לפעמים צופה שמיישר את האצבעות כדי לעבור מדרגת בונה לדרגת גור זאב.
שווייץ
הצדעה למחצה משמשת את צופי שווייץ כאשר לוחצים ידיים (משמאל) עם צופים או מדריכים לקראת ברכה או פרידה.
משמעות נוספת של האגודל אוחז באצבע הקטנה כמוסבר בשווייץ: הגדול והחזק מגן על החלשים והקטנים.
בריטניה
ארגון הצופים של בריטניה משתמש בהצדעת שלוש אצבעות לכל שכבות הגיל, כולל צופי הקאב. הצדעת הקאב עם שתי האצבעות ננטשה על ידי הצופים הבריטים בעקבות המלצת דו"ח מפלגת הקידום בשנת 1966, כי "צריכה להיות הצדעה אחת בלבד לכל התנועה". סימן הצופים משמש בעת ביצוע או אישור מחודש של ההבטחה הצופית.
Boy Scouts of America
בתנועת הצופים בארצות הברית החניכים הצעירים משתמשים בסימן הצופים של שתי האצבעות ומצדיעים - הסימן מוצג עם האצבעות זו מזו כדי לייצג את אוזני הזאב. צופים וצופי ים משתמשים בשלוש האצבעות בהצדעה שלהם. סימן הצופים מתבצע כאשר הזרוע העליונה מקבילה לקרקע ואנך האמה, ויוצרת זווית ישרה במרפק. סימן הצופים משמש כאשר מדקלמים כל אחד מהאידיאלים של ה- BSA כמו מידות הצופה. זה משמש גם כדי לזכות בתשומת לב הקבוצה.
ההצדעה ניתנת בסגנון אמריקאי עם כף היד פנימה ומשמשת רק כדי להצדיע לדגל ארצות הברית. פרוטוקול BSA המוקדם דרש מהצופים להצדיע זה לזה, אך זה הופסק בשנת 1972.
ברחבי העולם
כל חברי אגודת המדריכות והצופות העולמית חולקים את שלוש האצבעות, כאשר כף היד פונה כלפי מעלה כשהיא מוחזקת בגובה הכתפיים, המרפק לצד והאגודל אוחז באצבע הקטנה. זה משמש במספר רב של סיטואציות של כבוד, כולל בעת ביצוע ההבטחה הצופית, קבלת אותות, כיבוד הדגל, כיבוד המתים ופגישה עם צופות וצופים אחרים. במקרה האחרון, ניתן להשתמש בו יחד עם לחיצת היד השמאלית.
גבעת טרכייט
גבעת טרכייט (באנגלית: Trachyte Hill) היא גבעה נישאת, בקצה הצפוני של האי רוס, סמוך לארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הגבעה ממוקמת מדרום לקרחון של; במרכז אזור החשוף מקרח, בחלק הנמוך של המדרונות המערביים של הר בירד.
גובהה של הגבעה 470 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הגבעה
הגבעה התגלה ומופה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי המשלחת הסקר הגאולוגי הניו זילנדי.
לקריאה נוספת
• J. W. Cole, P. R. Kyle & V. E. Neall (1971), Contributions to quaternary geology of Cape Crozier, White Island and Hut Point Peninsula, McMurdo Sound region, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 14:3, 528-546, https://doi.org/10.1080/00288306.1971.10421946
• Dreschhoff, G. A. M.; Siegel, F. R.; Vaz, E.; Zeller, E. J., Field test of thermoluminescence dosimeters for measurement of the natural radiation environment on Ross Island, Antarctic journal of the United States. 18(5). United States. P.45-46. ISSN 0003-5335
מכס מרכוס
מכס מרכוס (30 באוקטובר 1892 – 18 בספטמבר 1983) היה רופא כירורג יהודי בגרמניה ולאחר מכן בישראל, מנהל מחלקות כירורגית א' (כירורגית גברים), וכירורגית ב' (כירורגית נשים) בבית החולים "הדסה" (תל אביב), מאבות הרפואה הכירורגית בישראל.
ביוגרפיה
מכס מרכוס נולד בעיירה רס (Rees) שבחבל הריין, גרמניה. לאחר תום לימודיו התיכוניים התגייס מרכוס מרצונו לשירות בן שנה בצבא (1914–1915). בשנים 1918–1922 למד רפואה באוניברסיטאות בון ומינכן, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס שוב לשרת בצבא (1914–1918) השתתף בקרבות בחזית בצרפת, במזרח-רוסיה, בבלקן ובמקדוניה. בשנים 1918–1920 המשיך את לימודיו במינכן, ובשנת 1920 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
כירורג בגרמניה
בקליניקה האוניברסטאית עבד מרכוס בהנהלתו של פרופ' ארנסט פרדיננד זאורברוך שהבטיח לו, בהיות מרכוס סטודנט מצטיין, משרת עוזר בתנאי שישתלם שנתיים בפתולוגיה ובמחלות פנימיות. זאורברוך לא עמד בהבטחתו עקב האנטישמיות שהייתה נפוצה באוניברסיטת מינכן.
בשיחה עם זאורברוך על רגל שטוחה, אמר האחרון שזו נפוצה בקרב כושים ויהודים. מרכוס הגיב: "לבני העם היהודי קיימות סגולות כה רבות שהם יכולים לסבול גם את הפגם הזה..."
מרכוס עבר לברלין, התמחה בכירורגיה, בשנת 1930 מונה לפריבט-דוצנט לכירורגיה באוניברסיטת ברלין ובשנת 1931 היה למרצה בכיר (Dozent). מרכוס התעניין אז בעיקר במחלות הלבלב.
מרכוס הוגדר על ידי גדול הכירורגים הגרמניים של המאה ה-20, פרופ' זאורברוך, כ"תקווה הגדולה לחידוש גדולתה של הכירורגיה הגרמנית".
הניתוח להצלת ארלוזורוב
ד"ר אפרים סיני, שהיה באותה תקופה מנהל מחלקת העיניים, כותב בספרו "במלוא העין - מעולמו של רופא" על המקרה:
העלייה לארץ ישראל
עוד בנעוריו היה מרכוס ציוני, ובשנת 1911 היה בין מארגני התאחדות הסטודנטים הציוניים באוניברסיטאות גרמניה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון קיבל הצעה מבית החולים היהודי במצרים. באותה תקופה פנה אליו גם ראש עיריית תל אביב מר מאיר דיזנגוף בהצעה לעסוק בתחומו בתל אביב. ב-1 באפריל 1933 מצא על שולחנו בבית החולים בברלין מכתב אנונימי עם הכיתוב: "יהודי! עזוב את בית החולים". לפי המלצתו של פרופ' זאואארברוך הוזמן מרכוס ל-קהיר לנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים היהודי שם. בקהיר השיגו מכתבו של דיזנגוף שהזמינו שוב לקבל את הנהלת המחלקה בתל אביב. המצב היה דרמטי : בקהיר הייתה מחלקה גדולה עם הרבה מיטות וגם תנאי עבודה מצוינים ובהדסה המחלקה הייתה רק בת 18 מיטות ,עם ציוד דל למנתח מסוגו. אולם מאיר דיזנגוף האיץ בו באומרו (באפריל 1943) :" מקומך כאן ולא בגולה, אם תעזור לנו נעזור גם לך". דבריו של ראש העיר השפיעו.
ביוני 1933, עלה לארץ ישראל.
בבית חולים "הדסה" (תל אביב)
בשנת 1934 התמנה מרכוס כמנהל המחלקה הכירורגית ב' בית החולים הדסה בתל אביב ובהמשך גם כמנהל המחלקה הכירורגית א'.
באשר למצב הכירורגיה בארץ, עד לעשור השני למנדט היו רוב הניתוחים שבוצעו בארץ "ניתוחים קטנים". עם הצטרפותם של ד"ר אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף) לבית החולים הדסה ירושלים ב־1928, מכס מרכוס לבית החולים הדסה (תל אביב) ב־1933 וד"ר פליקס מנדל ל- בית החולים הדסה ירושלים ב־1939 שונתה רשימת הניתוחים, מספר הניתוחים הגדולים והמורכבים שביצעו בארץ הלך וגדל.
כעבור זמן שימש פרופסור אורח בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מרכוס היה מוזמן לעיתים קרובות לבתי חולים בארץ ובחוץ-לארץ. ניתח את גדולי היישוב, שמו נישא בין השכנים הפלסטינים: הוא ניתח את ראש עיריית ח'אן יונס, את ראש עיריית עזה. גם בכירים ממדינות ערב הסמוכות טופלו על ידיו, כך למשל מרכוס הוזמן לטפל בדודו של המלך פארוק הראשון (במצרים), הוזמן לעיתים קרובות ל-קפריסין ועוד. אגב השם "מרכוס" נהפך אצל כמה משכנינו לסמל "כירורג". ומעשה שהיה כך: מרכוס היה בחופשה וסגנו ד"ר אריה אלוטין טיפל לפי בקשתו באחד מחוליו הערביים שנותחו על ידו. בוקר אחד צילצל הטלפון ונשמע קול: אפשר לדבר עם מרכוס -אלוטין, הם ידעו שאלוטין הוא המטפל ואולם השם מרכוס- פירושו היה אצלם -מנתח.
מתלמידיו
מרכוס היה מורם של שני דורות של כירורגים בישראל.
ביולי 1937 קיבל מרכוס להתמחות את ד"ר שושנה שקופ-פרנקל (הייתה רופאה מתמחה יחידה במחלקה שבה השתלמו באותה עת עוד 14 רופאים-מתמחים). לימים הייתה המנתחת הפלסטית הראשונה בישראל.
רופא המחתרות
פצועי אצ"ל היו לא פעם אחרי ניתוח מוצאים מביה"ח ישר מחדר הניתוח למקום ידוע להמשך הטיפול על ידי כירורגים ורופאים, מרכוס היה בקשר הדוק איתם.
אשר ל"ההגנה" - יחסו הובלט בעובדה, שהוא הסכים, שבמרתף ביתו ברמת גן יסודר "סליק", שבו אורגנו פעמיים בשבוע על ידי ההגנה אימונים בנשק פעיל. "סליק" זה נתגלה לשלטונות אחרי 8 חודשים. באחד הימים בשעה 2 אחה"צ, כשחזר מקס מרכוס אחרי ניתוח של פצועים לביתו, הבחין על גזוזטרת ביתו אנגלים מסתובבים: ביקשו ממנו מפתח של המרתף. הוא כמובן נדהם אבל ציווה על מנהלת הבית לפתוח את המרתף. חיפשו, חיפשו ולא מצאו דבר (כפי שנתברר נודע להגנה במוקדם על החיפוש שעתיד להתקיים, והם הספיקו בלילה הקודם להוציא את המטמון), הקולונל שעמד בראש המחפשים, הביע את שביעות רצונו על כך שלא נמצא כלום, בחיוך אדיב ובשיחה שהתנהלה אחר כך בין בשניים. חלק מהצמרת האנגלית התייחס אליו בכבוד רב, מכיוון שהמצב בארץ היה כזה, שרבים מהם חששו שמא יצטרכו לו. האנגלים נתנו לו רישיון להתנועע חופשי במכוניתו בזמן העוצר, כמו כן היה לו נשק ברשות.
בתום מלחמת העולם השנייה הוצע למרכוס לשוב לגרמניה ולנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים בברלין אך מרכוס סירב.
מרכוס במלחמת העצמאות
במהלך מלחמת העצמאות ניתח מרכוס מאות פצועים, חלקם הגדול עם פגיעות מורכבות.
ב-20 במרץ 1948 במסגרת מינויים של יועצים רפואיים לקצין רפואה ראשי ד"ר חיים שיבא מונה מרכוס יועץ לכירורגיה
במהלך מלחמת העצמאות היה חבר בצוות המיוחד ל שיקום החיילים הנכים ביחד עם ד"ר אליהו רוזנבוים (מרוז), ממחלקת החינוך בעיריית תל אביב וד"ר לוי מלינובסקי, ראש השירות הפסיכולוגי החינוכי של עיריית תל אביב. נזכר דוד בן-גוריון : "לוי מלינובסקי בדק כבר 3,000 חיילים מועמדים למקצועות מבחינה אוריינטציה מקצועית, יש גם קצין סעד מיוחד, הכירורג דוצנט מכס מרכוס".
ממייסדי בית החולים "אסותא"
מרכוס היה ממייסדי בית החולים אסותא ובמשך עשרות שנים ניתח באסותא אלפי ניתוחים. מרכוס עבד ככירורג בתל אביב במשך שלושים שנה, עד יציאתו לגמלאות בשנת 1964, ולאחר מכן המשיך לעבוד מספר שנים באופן פרטי. מרכוס היה מנוי על 14 עיתונים רפואיים, באנגלית, בצרפתית ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה גם בגרמנית.
בבית החולים איכילוב
עם פתיחת בית החולים איכילוב בשנת 1961, לפי בקשת סגן ראש העיר וראש שרותי הבריאות, עו"ד יוסף חלד עבר מרכוס עם רוב צוותו לנהל את המחלקות כירורגית א' וכירורגית ב' עד פרישתו לגמלאות ביוני 1964.
פטירה והנצחה
מכס מרכוס נפטר בשנת 1983, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
מרכוס היה גרוש, וחשוך ילדים.
עיריית רמת גן וארגון יוצאי אצ"ל הציבו לוחית זיכרון ליד המקום בו עמד ביתו ברמת גן.
על שמו של מרכוס רחוב "רופא המחתרות" ב-שכונת כוכב הצפון בתל אביב.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: דוצ' ד"ר מכס מרכוס (תל אביב): אי ספיקה חריפה של מחזור הדם מבחינה כירורגית (ישיבה א', הרצאת משנה, 1 ביוני)
צעירים לנצח
צעירים לנצח הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של מיקי בהגן שהופק בשנת 1996.
הסרט מבוסס על מקרה אמיתי של תאונה בערבה, שנגרמה ב-1993, בה נהרגו ארבעה צעירים בחוזרם מחופשה באילת. המקרה התפרסם משום שהצעירים תיעדו את כל חופשתם בווידאו, לרבות הנסיעה האמורה.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה.
הסרט שודר לראשונה בערוץ 2 תחת הזכיינית "רשת".
רקע ועלילה
ב-6 בנובמבר 1993 נהרגו ארבעה צעירים בכביש הערבה, בהתנגשות חזיתית בין רכבם הפרטי למשאית הובלות. ארבעת הצעירים היו: משה ("מוש") מילר, דניאל מרכוס, אבי לוי וערן פרחי. התאונה ארעה כאשר הארבעה חזרו מחופשה באילת. מצלמת הווידאו שלהם הנציחה כל רגע בחופשה ועד לרגע התאונה. מספר ק"מ לאחר היציאה מהעיר ליד קיבוץ יטבתה נצפו הארבעה על ידי ניידת משטרה כשנסעו במהירות של 115 קמ"ש אך הניידת לא עצרה אותם. הנהג משה מילר נסע במהירות גבוהה של 120 קמ"ש במכונית אלפא רומיאו שהייתה שייכת לדניאל. ליד מושב עין יהב איבד מילר את השליטה ברכב והתנגש חזיתית במשאית ההובלות אשר נסעה בנתיב הנגדי. ארבעת החברים נהרגו במקום כתוצאה מההתנגשות.
בשימוש בקטעי הווידאו אשר צילמו הארבעה, יצר מיקי בהגן סרט הדוקומנטרי, בן 50 דקות בשם "תאונה בערבה". הסרט שודר בערוץ הראשון ב-1996 שלוש שנים לאחר התאונה. בעקבות סרט זה, ביקשו ממנו משרד הביטחון ומשרד החינוך ליצור סרט עלילתי סביב הסיפור, כדי להראות את הסכנה שכרוכה בנסיעה במהירות. לבסוף הוחלט שרק מסגרת הסיפור תשמש כבסיס לסרט, ובוצעו מספר שינויים בהם העובדה כי הנסיעה כלל לא מצולמת. המכונית הוחלפה במכונית מסוג פיג'ו, ודמויותיהם של ארבעת החברים הוחלפו בדמויות של שני צעירים שנקראים שחר וגילי (אורי ורדי וסער בדישי) ושתי צעירות שנקראות ליז ומילי (תמר ורון וחדווה פיגנבלט-נוביץ'). דמויותיהם של שני החברים הנוספים של החבורה אייל דיין ודני שקד הוחלפו בצעיר שנקרא דני (רון עומר) וצעירה שנקראת טל (מיכל זוארץ). התאונה תוארה באופן הבא: המכונית הפרטית מתנגשת חזיתית במשאית ההובלות, עולה באש, מדרדרת לצד הימיני של הכביש, והמשאית אחריה. בסוף הסרט מראים את ארבעת החברים בצילום בחופשה. כדי ליצור את החיבור עם הסרט הדוקומנטרי, התמונה מתמוססת והופכת לשלג בדיוק כפי שבוצע בסופו של סרט הדוקומנטרי.
פסקול
פסקול הסרט הורכב בחלקו משירים של להקת "היהודים" ולהקת "סטלה מאריס".
השירים המופיעים בפסקול:
טום בורווינקל
תומאס "טום" בורווינקל (באנגלית: Thomas "Tom" Boerwinkle; 23 באוגוסט 1945 – 26 במרץ 2013) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA בין השנים 1968–1978. לאורך 10 עונותיו ב-NBA רשם ממוצעים כוללים של 7.2 נקודות, 9.0 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
בורווינקל נולד בקליבלנד שבאוהיו, ובין השנים 1964–1968 למד באוניברסיטת טנסי. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1965/1966, שימש כמחליפו מהספסל של כוכב ליגת ה-ABA לעתיד רד רובינס, ובשתי העונות הבאות קלע 13.6 נקודות והוריד 10.7 ריבאונדים למשחק כסנטר הפותח של קבוצתו. בעונת 1966/1967 הוביל את טנסי להישגה הגדול ביותר עד אז – העפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen).
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1968 נבחר בורווינקל על ידי שיקגו בולס בבחירה הרביעית, אחרי אלווין הייז, וס אנסלד ובוב קאופמן. ב-4 עונותיו הראשונות בשיקגו היה אחד משחקניה המובילים, לצדם של בוב לאב, ג'רי סלואן וצ'ט ווקר, ולאורך התקופה העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 12.2 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק. במשחק מול פיניקס סאנס ב-8 בינואר 1970 אסף 37 ריבאונדים, ובכך קבע את שיא המועדון. בתחילת עונת נפצע בורווינקל בברכו, ומאז ועד לסיום הקריירה שימש בעיקר כשחקן ספסל, ותרם 4.9 נקודות ו-5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בלבד. לקראת פלייאוף תפס את מקומו של נייט ת'ורמונד בחמישייה הפותחת, ובשתי סדרות הפלייאוף מול קנזס סיטי קינגס וגולדן סטייט ווריורס הפתיע לטובה עם ממוצעים של 8.2 נקודות, 12.7 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק.
בסיום עונת שוחרר בורווינקל מהבולס ופרש ממשחק, בגיל 32. בעת פרישתו ניצב במקום הראשון בתולדות המועדון בסך ריבאונדים בקריירה (5,745), במקום השלישי באסיסטים (2,007) ובמקום השישי בנקודות (4,596). לקראת סיום עונת עקף מייקל ג'ורדן את בורווינקל כ"מלך הריבאונדים" של הבולס.
ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי
ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי (Avery–MacLeod–McCarty) הוא ניסוי שנערך ב-1944 על ידי אוסוולד איוורי, קולין מקלאוד ומקלין מקארתי אשר הראה כי DNA הוא החומר האחראי לטרנספורמציה (התמרה) בחיידקים.
בניסוי מיצו החוקרים חומר מחיידקים מומתים. הם הראו כי יכולת ההתמרה של החומר שמיצו נשמרת גם לאחר טיפול בטריפסין, כימוטריפסין (אנזימים המפרקים חלבונים) וריבונוקלאז (אנזים המפרק RNA), אך לא נשמרת לאחר טיפול בדאוקסיריבונוקלאז (אנזים המפרק DNA).
פרנצ'סקו טולדו
פרנצ'סקו טולדו (איטלקית: Francesco Toldo; נולד ב-2 בדצמבר 1971, בפדובה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה קבוצתית
טולדו החל את הקריירה בקבוצת מילאן, אך מעולם לא שיחק עם הקבוצה. במקום זה, הקבוצה האיטלקית השאילה אותו לטרנטו ורוונה בין השנים 1991 עד 1993. טולדו הצטרף לקבוצת פיורנטינה, שם הפך לשוער הראשון של הקבצה במשך שמונה עונות. בזמנו עם ה"סגולים" המתיק את שהייתו עם זכייה בגביע איטליה פעמיים, והשתתפות בליגת האלופות. שנה לפני פשיטת הרגל של פיורנטינה, הוא הועבר לאינטר מילאנו ב-2001. הוא היה השוער הראשון של הקבוצה הזו למשך 4 שנים, עד קיץ 2005, כאשר השוער הברזילאי ז'וליו סזאר הצטרף וגרם להורדתו של טולדו לספסל למשך משחקי הקיץ. הוא חזר לשחק כשוער הראשון בפברואר 2006 בזמן ירידה בכושר של סזאר, לא לפני פרסום שמועות על מעברו לפאלרמו, מילאן, ובחזרה לפיורנטינה. הארכת החוזה תשאיר אותו במועדון אינטר עד 2009. במשחק עגום מאוד של הקבוצה, טולדו הוציא את הכדור מהרשת לא פחות משש פעמים בגביע איטליה 2007. בשנת 2010 אחרי תשע שנים בקבוצת אינטר פרש טולדו בגיל 39.
קריירה בינלאומית
בסוף 2004, טולדו שיחק בנבחרת איטליה 28 פעמים. הוא היה שחקן רזרבי בטורניריה של איטליה ביורו 96, מונדיאל 1998, מונדיאל 2002, ויורו 2004, למרות היותו אחד השוערים הטובים בעולם בתקופה זו.
לעומת חוסר ההשתתפות בטורנירים רבים, הוא הצליח להראות את יכולתו כשוער ביורו 2000. על אף תחרות חזקה עם שוערים כמו ג'אנלואיג'י בופון, טולדו נבחר לפתוח ביורו 2000, מכיוון שבופון שבר את ידו במשחק ידידות נגד נורווגיה רק שמונה ימים לפני תחילת הטורניר. טולדו עזר לנבחרתו להגיע לגמר, שם הפסידו לנבחרת צרפת. בזמן חצי הגמר נגד הולנד, מארחת הטורניר, טולדו הציל פנדל בזמן המשחק ולאחר מכן שניים בקרב הפנדלים. לעומת הצלחתו בחצי הגמר, הוא נכשל בהצלת בעיטה קריטית של סילביאן ווילטורד לקראת סוף המשחק כאשר איטליה הובילו 1-0. בתוספת הזמן צרפת ניצחה הודות לגול של דויד טרזגה.
לוצ'אנו פורטולנו
לוצ'אנו פורטולנו (באיטלקית: Luciano Portolano; נולד ב-18 בספטמבר 1960) הוא קצין צבא איטלקי בדרגת גנרל של דיוויזיה, כיהן כמפקד כוחות יוניפי"ל בדרום לבנון בין השנים 2014–2016. קודם לכן כיהן כסגן הרמטכ"ל של הכוחות המזוינים של איטליה. כיום מפקד פורטולנו על בסיס כוחות הברית הצפון אטלנטית בנפולי.
ביוגרפיה
נולד באגריג'נטו שבסיציליה, ובספטמבר 1981 התגייס לצבא האיטלקי. בשנות התשעים שירת במספר משלחות צבאיות מטעם האו"ם בעיראק, כווית, מקדוניה וקוסובו. בין השנים 2003–2006 שירת כמפקד בכוח הצבאי האיטלקי בקואליציה הבינלאומית במלחמת עיראק, בשנים 2007–2010 כנספח הצבאי בשגרירות האיטלקית בלבנון, ובין השנים 2011–2012 היה מפקד בכוח הרב-לאומי באפגניסטן. בתפקידו האחרון בצבא האיטלקי מונה בשנת 2012 לפקד על חטיבת חיל רגלים ממוכן וכיהן כסגן הרמטכ"ל.
חוש הריח
חוש הריח הוא היכולת להבחין בכימיקלים נדיפים באוויר. ברקמת האף של האדם קיימים תאים קולטי ריח ודרך גירוי עצבי עובר המידע למוח. חוש הריח מתקיים בצורות שונות גם בקרב בעלי חיים.
פעילות
ברקמת האף קיימים תאים קולטי ריח (Olfactory cells), שחשים בשינויים בריכוזי חומרים שונים, ומעבירים מידע זה בצורת דחף עצבי. הדחף עובר דרך מעברים מיוחדים בגולגולת אל פקעת ההרחה (Olfactory Bulb), שמעבירה את המידע דרך עצב הריח אל מרכז ההרחה במוח.
באף האנושי קיימים כ-6 מיליון קולטנים, המתחלקים לכ-400 סוגי טיפוסים שונים. משך החיים של רצפטור הוא כ-60 יום.
בעבר העריכו את מספר הריחות שאדם יכול להבחין ביניהם ב-10,000 אך מחקר חדש מעריך שהמספר גדול בהרבה. ההערכה עבור בעלי חוש ריח לא מפותח מתחילה ב-70 מיליון ריחות ועבור בעלי חוש ריח מפותח ביותר מעריכים כי יש יכולת הבחנה בין 10 בחזקת 31 ריחות, וההערכה עבור אדם ממוצע היא של 10 בחזקת 12 (טריליון).
בדומה לחושים אחרים, הרגישות לריח דועכת עם הגיל.
מחקרים
כאמור, פקעת ההרחה היא האזור במוח שמאפשר לנו לקלוט ולעבד ריחות מהסביבה. בנובמבר 2019 פורסם על ידי חוקרים ממכון ויצמן למדע ומאוניברסיטת מלבורן מחקר שבמהלכו התגלה כי נשים שנולדו ללא פקעת הרחה כלל בכל זאת הצליחו לקלוט ולעבד ריחות. החוקרים העלו מספר השערות שביניהן בעקבות מום מולד פקעת ההרחה נדדה מאזור המוח לאזור אחר בגוף, או שהתפתחו פקעיות אחרות במוח שכן תמכו בחוש הריח, אך שום השערה לא אוששה מחקרית עדיין, והתופעה נותרה תעלומה.
ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת
ג'ורג' החמישי (באנגלית: George V; 3 ביוני 1865 – 20 בינואר 1936), הידוע גם בשמו המלא ג'ורג' פרדריק ארנסט אלברט, היה מלך הממלכה המאוחדת והדומיניונים הבריטים, וקיסר הודו, החל מ-6 במאי 1910 ועד מותו ב-1936. ג'ורג' היה המונרך הבריטי הראשון מבית וינדזור, אותו הקים מתוך הענף הבריטי של בית סקסה-קובורג-גותה הגרמני.
ג'ורג' שירת בצי המלכותי החל מגיל 12, אך בעקבות מותו המוקדם של אחיו הבכור, הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, הוא התקדם למקום השני בסדר הירושה לכתר הבריטי אחרי אביו. הוא נישא לארוסתו של אחיו הבכור המנוח, מרי מטק. אף על פי שהרבה לנסוע עם אשתו ברחבי האימפריה הבריטית הוא נטה להישאר בביתו ולטפח את תחביביו השונים.
ג'ורג' הוכתר למלך-קיסר ב-1910 לאחר מות אביו, המלך אדוארד השביעי. הוא היה קיסר הודו היחיד שנכח בדורבר דלהי שלו, בו הופיע לפני נתיניו ההודיים כשעל ראשו הכתר האימפריאלי של הודו, שנוצר לכבוד האירוע. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא ויתר על כל תאריו הגרמניים יחד עם קרובי משפחתו שהיו נתינים בריטיים, ושינה את שמו של בית המלוכה הבריטי לשם אנגלי. בתקופת שלטונו פוצלה המלוכה על ידי הפרלמנט הבריטי, כך שג'ורג' שלט בכל דומיניון כממלכה נפרדת, ובכך נסללה הדרך להתפתחותו של חבר העמים הבריטי. בתקופת שלטונו הוא התמודד עם עליית הסוציאליזם, קומוניזם, פשיזם, רפובליקניזם אירי וממשל הלייבור הראשון.
בעשרים שנותיו האחרונות סבל ג'ורג' מבריאות רעועה. יורשו היה בנו, אדוארד.
נעוריו ונישואיו
ג'ורג' נולד ב-3 ביוני 1865 בבית מרלבורו שבלונדון, והיה בנם השני של נסיך ונסיכת ויילס, אדוארד ואלכסנדרה. אביו היה בנם הבכור של המלכה ויקטוריה ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. אמו הייתה בתו הגדולה של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. בזכות היותו בנו של נסיך ויילס הוא הוכתר בלידתו כהוד מעלתו המלכותי הנסיך ג'ורג' מוויילס. הוא הוטבל בקפלה הפרטית בטירת וינדזור ב-7 ביולי 1865 על ידי הארכיבישוף מקנטרברי צ'ארלס לנגלי.
מאחר שהיה בנו הצעיר של נסיך ויילס היה סיכוי נמוך שהוא יוכתר למלך. הוא היה השלישי בסדר הירושה לכתר, לאחר אביו ואחיו הבכור, הנסיך אלברט ויקטור. הוא היה צעיר ב-15 חודשים מאחיו, ואף על פי כן חונכו שני הנסיכים יחד. הכומר ג'ון ניל דלטון מונה למדריך שלהם, ושני האחים לא הפגינו הצטיינות כלשהי בלימודיהם. כיוון שאביהם סבר כי הצי הוא "מקום האימונים הטוב ביותר עבור כל נער", הם החלו בספטמבר 1877 להתאמן כצוערים באה"מ בריטניה.
החל מ-1879 שירתו שני האחים כקצינים זוטרים על סיפון אוניית הוד מלכותו "בקנטי" (Bacchante), בליוויו של דלטון. הם הפליגו ברחבי מושבות האימפריה הבריטית באיים הקאריביים, דרום אפריקה ואוסטרליה, וביקרו בנורפוק שבווירג'יניה, דרום אמריקה, הים התיכון, מצרים, והמזרח התיכון. הם אף ביקרו בארץ ישראל, וחגגו את ליל הסדר של שנת 1882 בירושלים בביתו של הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל. דלטון תיאר את מסעם של שני הנסיכים בספר The Cruise of HMS Bacchante. לאחר חזרתם לממלכה המאוחדת נפרדו דרכיהם של שני האחים; אלברט ויקטור הצטרף לטריניטי קולג' שבקיימברידג', וג'ורג' המשיך לשרת בצי. הוא הפליג ברחבי העולם וביקר באזורים רבים של האימפריה הבריטית, וסיים את שירותו הפעיל ב-1891. לאחר מכן היו דרגותיו האישיות בעלות מהות טקסית.
ג'ורג' היה איש צעיר שייעודו היה לשרת בצי, ולפיכך שירת במשך שנים אחדות תחת פיקודו של דודו, הדוכס אלפרד, שהוצב במלטה. בזמן שירותו במלטה נוצר קשר רומנטי בינו לבין בתו של אלפרד, מריה מאדינבורו. סבתו, אביו ודודו תמכו בקשר ביניהם, אך שתי האמהות, נסיכת ויילס והדוכסית מאדינבורו, התנגדו לכך. הנסיכה מוויילס טענה שלמשפחה יש נטיות פרו-גרמניות חזקות מדי, והדוכסית מאדינבורו רחשה חוסר חיבה לאנגליה. אמה של מריה הייתה בתו היחידה של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. היא כעסה על העובדה שכאשת בנו הצעיר של הריבון הבריטי היא תיאלץ לוותר על קדימותה לאמו של ג'ורג', הנסיכה מוויילס, שאביה היה נסיך גרמני זוטר לפני שהוכתר למלך דנמרק. בהנחייתה של אמה סירבה מריה להצעת הנישואים של ג'ורג'. במקום זאת היא נישאה לפרדיננד, נסיך הכתר של רומניה.
בנובמבר 1891 התארס אחיו הבכור אלברט ויקטור לקרובת משפחתו הנסיכה מרי מטק, שנודעה כ"מאי" בקרב משפחתה בגלל החודש בו נולדה. אביה של מרי, הנסיך פרנסיס, דוכס טק, השתייך לענף זוטר של בית וירטמברג. אמה, הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', הייתה נכדתו באמצעות קו ירושה זכרי של ג'ורג' השלישי, ולפיכך בת-דודתה של המלכה ויקטוריה.
אלברט ויקטור מת מדלקת ריאות כשישה שבועות לאחר אירוסיו, והותיר לג'ורג' את המקום השני בסדר הירושה לכתר, כך שסיכוייו לרשת את אביו השתפרו במידה רבה מאוד. המלכה ויקטוריה המשיכה להתייחס לנסיכה מרי כשידוך הולם לנכד שלה, ובתקופת האבל המשותפת שלהם החלה להתפתח מערכת היחסים ביניהם. שנה אחת לאחר מות אחיו הציע ג'ורג' למרי להינשא לו, והיא נעתרה. הם נישאו ב-6 ביולי 1893 בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס שבלונדון. לאורך כל ימי חייהם הם נהנו ממערכת יחסים טובה. ג'ורג' מעולם לא נטל לעצמו פילגש, וכתב למרי בכל יום. לזוג נולדו שישה ילדים:
דוכסות יורק ונסיכות ויילס
מות אחיו הבכור הביא לסיום הקריירה הצבאית של ג'ורג', שכעת היה מועמד בכיר לרשת את הכתר הבריטי. ג'ורג' הסכים לוותר על הקריירה שלו בצי, וב-24 במאי 1892 קיבל מהמלכה ויקטוריה את התארים דוכס יורק, רוזן אינברנס וברון קילארני. לאחר נישואיו למרי היא קיבלה את התואר הוד מעלתה המלכותית הדוכסית מיורק.
הדוכס והדוכסית מיורק התגוררו בעיקר בקוטג' יורק, שהיה אחד מבתי המגורים הקטנים יחסית באחוזת אביו בסנדרינגהאם שבנורפוק, שם חיו בצורה צנועה, יחסית לבני משפחת המלוכה הבריטית. ג'ורג' העדיף לחיות חיים פשוטים ושקטים, בניגוד לחיי החברה התוססים של אביו. הביוגרף הרשמי שלו התייאש מהתנהגותו, ותיאר את חייו של ג'ורג' כדוכס יורק במילים: "ייתכן שהוא בסדר גמור כקצין זוטר צעיר וכמלך זקן וחכם, אך כאשר הוא היה דוכס יורק... הוא לא עשה דבר מלבד להרוג [כלומר לירות] בבעלי חיים ולהדביק בולים". הוא נודע כאספן בולים מקצועי, והיה לו תפקיד פעיל בהפיכת אוסף הבולים המלכותי לאוסף הגדול והשלם ביותר בעולם של בולי הממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי. לעיתים הוא אף קבע שיאים בתשלום עבור פריטים מסוימים. נטייתו הנלהבת לאיסוף בולים הייתה לצנינים בקרב המעמד האינטלקטואלי באותה תקופה.
ג'ורג' ומרי ביצעו מגוון תפקידים ציבוריים כשנשאו בתואר דוכס ודוכסית יורק. עם מותה של המלכה ויקטוריה ב-22 בינואר 1901 הוכתר אביו של ג'ורג' כמלך אדוארד השביעי. ג'ורג' ירש את התארים דוכס קורנוול ודוכס רות'סיי, ועד סוף אותה שנה נודע בתואר הוד מעלתו המלכותי הדוכס מקורנוול ומיורק. ב-1901 סיירו ג'ורג' ומרי ברחבי האימפריה הבריטית, בין השאר בדרום אפריקה, בקנדה, בניופאונדלנד ובניו זילנד, שם הוקם לכבודם פארק קורנוול באוקלנד. בזמן ביקורו באוסטרליה פתח ג'ורג' את הישיבה הראשונה של הפרלמנט האוסטרלי לאחר הקמת המדינה.