cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז טיסות החלל גודרד
מרכז מבקרים
מרכז המבקרים במרכז גודרד פתוח לציבור הרחב והכניסה אליו היא ללא תשלום. במרכז המבקרים מוצגים חלליות ומערכות חלל אחרות שפותחו במרכז גודרד.
Global Goal: Unite for Our Future
המופע
המופע, בשם "Global Goal: Unite for Our Future—The Concert", והמנחה שלו היה השחקן דוויין ג'ונסון. המופע היה משדר בידור מוזיקלי עולמי שחגג את ההתחייבויות שנעשו עקב הפעולות שביצעו אזרחים גלובליים.
שידור
האירוע שודר בארצות הברית ברשתות הטלוויזיה NBC, MSNBC, Bloomberg Television, iHeartRadio, Sirius XM ו-InsightTV.
מרכז טיסות החלל גודרד
ארכיון מרכז המחקר למדעי האנרגיה והאסטרופיזיקה
הארכיון, הקרוי בקיצור HEASARC, הוא הארכיון של נאס"א המיועד לאירכוב והפצת מידע אודות אנרגיה אסטרונומית, מידע אודות קרני X וקרני גמא אסטרונומיים וארכיוני מידע נוספים הקשורים למשימות נאס"א.
Global Goal: Unite for Our Future
שידור
בנוסף, שודר המשדר גם בארצות אוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות, איטליה, אינדונזיה, ארגנטינה, בלגיה, ברזיל, בריטניה, גרמניה, דנמרק, דרום אפריקה, הודו, הולנד, הונגריה, וייטנאם, יפן, מקסיקו, סינגפור, ספרד, ערב הסעודית פולין, פורטוגל, פינלנד, צ'ילה, צרפת, קוריאה הדרומית, קנדה, רוסיה, שוודיה ושווייץ.
מרכז טיסות החלל גודרד
מרכז טכנולוגיית אבטחת מידע
המרכז, המכונה בקיצור SATC, הוקם ב־1992 כמחלקה במשרד למערכות אמינות ובטוחות במרכז גודרד. המרכז מהווה מקור למחקרים אודות מדדי תוכנה, אבטחת מידע וניהול סיכונים.
מתקנים חיצוניים
מרכז גודרד מנהל שלושה מתקנים נוספים שאינם נמצאים בגרינבלט:
מרכז גודרד אחראי גם לקומפלקס ווייט סאנדס, שני מתקנים הממוקמים בלאס קרוקס, ניו מקסיקו, אך האתר נמצא בבעלות מרכז החלל ג'ונסון כחלק ממתקן הבדיקות ווייט סאנדס.
עבר
מרכז גודרד היה מעורב בתכנון, בניית ותפעול חלליות מאז החללית האמריקאית הראשונה - אקספלורר 1. המרכז השתתף בפיתוח לווייני תוכנית לאנדסאט המצלמים את כדור הארץ ותצלומיהם מספקים מידע על שינויים גלובליים בתחומים שונים ומידע ביטחוני ובפיתוח לווייני תוכנית TIROS - לווייני מזג האוויר הראשונים של כדור הארץ. המרכז השתתף גם בפיתוח טלסקופי ומצפי חלל כגון ה־Compton Gamma Ray Observatory וה־Cosmic Background Explorer שסיפקו מידע מדעי על היקום בו אנו חיים.
הווה
מרכז גודרד מתפעל כיום עשרות משימות מחקר בחלל עבור נאס"א. בין המשימות נמצאים לוויינים מתוכנית EOS (טרה, אקווה ואאורה) המשרתים לצד לוויינים המופעלים על ידי מרכזים שונים בארצות הברית ובעולם. המרכז מתפעל גם את הלוויין TRMM - לוויין המספק מידע חיוני לחיזוי סופות הוריקן. חל ממשימות המרכז מתופעלות על ידיו לשימושם של ארגונים אחרים כגון לאנדסאט 7 המתופעל עבור US Geological Survey ולווייני ה־GEOS המתופעלים עבור מנהל הים והאטמוספירה הלאומי ומשמשים לחיזוי מזג אוויר.
משימות אחרות של מרכז גודרד תומכות במגוון תחומים בתחום חקר החלל. הפרויקט המפורסם ביותר של מרכז גודרד הוא טלסקופ החלל האבל, המספק תצלומים המספקים מידע על גלקסיות רחוקות כבר למעלה מ־20 שנה. משימות אחרות כגון לוויין המחקר WMAP חוקרות את מבנה ואבולוציית היקום. משימות אחרות כגון SOHO חוקרות את השמש ואת השפעות השמש על החיים בכדור הארץ.
עתיד
הפרויקט העתידי המרכזי ביותר הוא טלסקופ החלל ג'יימס וב העתיד להיות משוגר באוקטובר 2021 ולחקור את היקום באמצעים מתקדמים בהרבה מאלו שעל טלסקופ החלל האבל ששוגר ב־1990.
ארקאדיה
ארקאדיה (ביוונית: Αρκαδία) היא יחידה אזורית וחבל ארץ היסטורי של יוון. ארקאדיה המודרנית שייכת מנהלתית למחוז פלופונסוס, וממוקמת במרכז חצי האי פלופונסוס בדרום יוון, בין קורינתוס בצפון מזרח, ארגוליס ומפרץ ארגוליס במזרח, לאקוניה בדרום, מסניה בדרום מערב, אליס בצפון מערב, ואכאיה בצפון. הגישה של היחידה האזורית המודרנית לים האגאי במזרח, לא הייתה קיימת בחבל הארץ הקדום.
מקור השם ארקאדיה הוא מארקאס, דמות מיתולוגית, שלפי האגדה, צאצאיו  יישבו את היישובים הראשונים בארקאדיה.
שטחה של ארקאדיה עומד על 4,419 קמ"ר, והיא תופסת כחמישית משטח חצי האי, ושליש משטח המחוז, מה שהופך אותה ליחידה האזורית הגדולה ביותר בפלופונסוס. אוכלוסיית ארקאדיה מונה, נכון ל-2011, 86,865 נפשות, כאשר יותר ממחצית האוכלוסייה מתגוררת בתחומי הרשות המוניציפלית של טריפולי, העיר הגדולה ביחידה, המשמשת כבירתה המנהלית וכבירת מחוז הפלופונסוס כולו.
ארקאדיה היא הררית ברובה, כאשר רכס הרי טייגטוס שולט על מזרח ומזרח דרומה היחידה האזורית, הר פרנסוס ממוקם במזרחה, והרי ליקאון ומנלו בצפונה.
המילה "ארקאדיה" משמשת בהשאלה לתיאור חיי אושר ושלווה, והתואר "ארקאדי" משמש לתיאור כפרי פשוט. זרם ספרותי במאות ה־17 וה־18 באיטליה נקרא על שם חבל הארץ, כיוון שדגל בחזרה לסגנון פשוט והיולי.
היסטוריה
לפי האגדה היה מוצא הארקאדים בילידי יוון, הפלאסגים, אולם למעשה נמנו הארקאדים עם השבט ההלני של האכאים. הדיאלקט היווני העתיק ביותר שנמצא, "ארקאדי-קפריסאי" שמתאים כנראה לכתב ליניארי ב', נמצא בארקאדיה, והטקסטים הכתובים בו מתוארכים למאות ה־14 - 12 לפנה"ס. הדיאלקט הארקאדי היה בשימוש בארקאדיה עד לתקופה מאוחרת, בעיקר בשל כישלון השבטים הדורים להשתלט עליה. השבטים הדורים שהשתתפו בפלישה הדורית הצליחו להשתלט על רוב הפלופונסוס אולם נכשלו בכיבוש ארקאדיה שנשארה אכיאית (הד לכך אפשר למצוא באגדה על ההרקלידים, צאצאי הרקולס, שהשאירו את ארקאדיה לבני בריתם בזמן כיבושו מחדש של הפלופונסוס).
המבנה הגאוגרפי של ארקאדיה, שרשרות של הרים, וביניהן עמקים סגורים ללא גישה, גרם ליצירת המצב המדיני הייחודי שלה. הפוליס היוונית התפתחה מאוחר מאוד בהיסטוריה שלה, והארץ הורכבה מעשרות כפרים וערים קטנות, כל יישוב מבודד בעמקו שלו, ואוטונומי לחלוטין. להלכה הייתה קיימת ברית ארקאדית, אולם היא הייתה חסרת כל כוח פוליטי והקשר העיקרי שאיחד אותה היה דתי. הארקאדים התאספו רק לצורך פולחנים משותפים של אליהם (בין השאר, זאוס, פאן וסלני). לארץ לא היה מרכז עירוני טבעי, הערים החשובות שלה (מנטיניאה, טגאה ואורכומנוס) הורכבו מאיחוד של מספר קטן יחסית של כפרים, ומעולם לא ייצגו את החבל כולו.
בשלב מוקדם יחסית עברו החבלים בעלי הגישה לים לידי אליס, וארקאדיה התפתחה כארץ מנותקת מן הים, הממעטת לעסוק במסחר. תושביה היו בעיקר איכרים ורועים, שיוחס להם שם של אנשים חרוצים וחזקים. הם נודעו כחיילים מעולים, שיכולים לשמש כחיילים שכירים מעולים. לארקאדים היו סכסוכי גבולות מרובים עם הלאקונים ועם ספרטה, סכסוכים שבהם הארקאדים יצאו לרוב מנצחים, בעיקר בזכות בני טגאה. רק במאה ה־6 לפנה"ס נכנעו הארקאדים להגמוניה של ספרטה, עריהם צורפו לליגה הפלופונסית וספרטה הוכרה כמנהיגתם. הארקאדים השתתפו במלחמות היוונים והפרסים כבעלי בריתה של ספרטה.
לאחר תבוסת ספרטה בקרב לאקוטרה (371 לפנה"ס), הסתיימה גם השפעתה על ארקאדיה. הארץ התארגנה מחדש שוב בברית הישנה שלה, ואפמינונדס, מנהיג תבאי, הקים בה את מגלופוליס, שנועדה להיות בירתה החדשה של ארקאדיה, ומשקל נגד לספרטה. העיר החדשה, שהורכבה מאיחוד של 40 יישובים ושימשה כמרכז של מוסדות האיחוד החדש, לא הצליחה לאחד את הארץ. מנטיניאה וטאגה לא השתתפו באיחוד, ונשארו אופוזיציות חזקות לשלטונו. הברית התפוררה במהרה כאשר אנשי טאגה ומגלופוליס צידדו בתבאי, ואילו מנטיניאה תמכה בקואליציה שהוקמה נגד תבאי.
מ־338 לפנה"ס הייתה ארקאדיה תחת שלטון מוקדון, והתפוררותה המדינית נמשכה. במחצית השנייה של המאה השלישית לפנה"ס הצטרפו עריה לליגה האכאית. ארקאדיה סבלה קשות ממלחמות בדורות הבאים, ספרטה הרסה את מגלופוליס, ואנטיגונוס דוסון, מלך מוקדון, החריב את מנטיניאה. ב־146 לפנה"ס, עם חיסול הברית האכאית על ידי הרומאים, עברה ארקאדיה לידיהם.
תחת שלטון הפרנקים נכללה ארקאדיה בנסיכות אכיאה בשנים 1205–1429. בתקופה זו הוחלפה ארקאדיה בין ידיים רבות (פרנקים, נווארים, אצילים איטלקים, הביזנטים ועוד), עד לכיבושה הסופי, יחד עם כל הפלופונסוס, ב־1430. העות'מאנים כבשו את ארקאדיה בין השנים 1458–1460 והיא הייתה תחת שלטונם עד למלחמת העצמאות היוונית ב־1821. מ־1832 נכללה ארקאדיה רשמית כחלק ממדינת יוון החופשית. במהלך המאה ה־20 סבלה ארקאדיה מהגירה שלילית, גלים של ארקאדים היגרו ממנה, הרוב לאמריקה, וכפרים שלמים איבדו עד מחצית מתושביהם.
אקלים
דרום ומזרח ארקאדיה, וכן המקומות הנמוכים במרכז ארקאדיה, חווים קיץ חם וחורף מתון. שאר האזורים גשומים במהלך כל השנה. שלג יורד באופן רגיל בצפון ומערב ארקאדיה, בייחוד באזור ההרים הארקאדים, הרי רכס טייגטוס, והר מנלו.
כלכלה
תחנת כוח הפועלת באמצעות אנרגיה גרעינית וגם פחם נמצאת מדרום למגלופוליס, ואחראית לאספקת החשמל של רוב דרום יוון. ענפי החקלאות העיקריים בארקאדיה הם חוות תפוחי אדמה, מטעי זית, ומרעה, רובם באזורים סביב מגלופוליס וטריפולי. מדרום למגלופוליס נמצא מכרה פחם.
תחבורה
הכביש המהיר "gr7" חוצה את ארקאדיה על ציר שעובר מצפון מזרח לדרום מערב, ומחבר את אתונה לקלמטה. ישנן שתי מנהרות העוברות בארקאדיה, שמנתבות ומשמשות את התנועה מאתונה למסניה.
ארקאדיה במיתולוגיה
לפי המיתולוגיה היוונית, ייסדו את היישובים הראשונים בארקאדיה צאצאיו של ארקאס, בנה של הנימפה קליסטו וזאוס, שהפך את השנים למערכות כוכבים. לפי גרסאות אחרות היה ארקאס גם נכדו של ליקאון מלך ארקאדיה ונינו של פלסגוס. לפי אחת האגדות, מוצאו של פאן, אל הרועים היווני, בארקאדיה. פולחן פאן, שכנראה קדם לפולחן האלים האולימפיים, החל באזור זה. לפי האגדה הייתה ארקאדיה גם ביתם של הקנטאורים.
על האל הרמס מסופר שנולד במערה בהר במחוז קיליני שבארקאדיה. המזמור ההומרי לאל הרמס מתאר את האל כ"אדון ארקאדיה, הגדושה בעדרים"
פולחנה של סלני, אלת ירח מקומית שמאוחר יותר אוחד עם פולחן ארטמיס, נערך בארקאדיה, ונבנה מקדש לכבודה על הר הליקיון. הארקאדים גם עבדו את זאוס ואת פוסידון ולשניהם היו מקדשים באזור. גם מקדשו של זאוס היה על הר הליקיון.
ארקאדיה באמנות
יצירתו של המשורר הרומאי ורגיליוס, "האקלוגות", הוא אוסף שירים שהרקע לתוכנם הוא הנוף הכפרי בארקאדיה. השפעת ורגיליוס על הספרות האירופית בימי הביניים גרמה לשם "ארקאדיה" להפוך לסמל של פשטות פסטורלית. בתקופת הרנסאנס הודגש המוטיב בספרות ובשירה, והשם שימש לתיאור של מקומות אידיליים הדומים לגן העדן. רומנים בשם "ארקאדיה" נכתבו על ידי יאקופו סנצרו ועל ידי פיליפ סידני האנגלי. שניהם עסקו בגעגוע לעולם אידיאלי, רחוק מן המציאות.
במאות ה-17 וה-18 התפתח זרם ספרותי באיטליה בשם "ארקאדה", שדגל בסגנון ספרותי פשוט. ב־1993 כתב המחזאי טום סטופארד מחזה שנשא את השם "ארקאדיה", ובכך קישר אותו עם היופי והסדר הקלאסי המזוהים עם ארקאדיה.
אורית חסון ולדר
אורית חסון ולדר (נולדה בחיפה ב-1962) היא אמנית ישראלית רב תחומית, אוצרת ומרצה. יצירותיה עוסקות בסוגיות הנוגעות בביוגרפיה, זהות ומגדר.
ביוגרפיה
חסון ולדר נולדה ב-1962 בחיפה למשפחה שמקורותיה בארצות ערב. היא צאצאית של חיים רחמים יוסף פרנקו, רבה הספרדי של קהילת חברון ומייסד בית החולים חסד אברהם. סבא רבא שלה, חנוך חסון, היה אב בית דין של עדת הספרדים בחברון. דודה, חנוך חסון, היה מנהל תוכניות בטלוויזיה הישראלית וממייסדי פסטיבל הזמר והאירוויזיון.
חסון ולדר סיימה תואר ראשון בפקולטה לאמנויות המדרשה, מכללת בית ברל (1986) ותואר שני (בהצטיינות) בתוכנית הבינתחומית באמנויות, אוניברסיטת תל אביב (2011).
מאז שנת 2008 חסון ולדר מרצה בפקולטה לאמנויות המדרשה, מכללת בית ברל, ומתמחה באמנות חברתית עכשווית. במסגרת זו יזמה פרויקטים אמנותיים בשיתוף קהילות מגוונות. בין היתר היא יזמה והקימה מאגר שיתופי לאמנות ערבית פלסטינית. מטרתו של הארכיון היא לחשוף ולייצר היכרות עם אמנות ותרבות פלסטינית/ערבית החל מחומרים קנוניים של אמנים מוכרים ישראלים ובינלאומיים ועד חומרים "לא רשמיים" ביוגרפיים, שנאספו מהסביבה הקרובה של הסטודנטים. מאז שנת 2019 חסון ולדר מרצה גם בפקולטה לאמנויות בסמינר הקיבוצים.
בעברה הייתה מבקרת אמנות ב-ynet וב-Time Out תל אביב. מאז 2016 היא יועצת אמנותית לגלריית הלובי ולפרויקטים עצמאיים והחל מ-2022 היא חברה בוועד המנהל של מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
בין השנים 2013–2018 כיהנה כמנהלת והאוצרת הראשית של הסדנא לאמנות ברמת אליהו.
עבודותיה
יצירותיה של חסון ולדר הוצגו בגלריות ומוזיאונים בישראל ובעולם ובין היתר במוזיאון פתח תקווה לאמנות, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון ינקו דאדא, גלריה רוארט וגלריה רוזנפלד.
עבודותיה של חסון ולדר עוסקות בסוגיות הנוגעות בביוגרפיה, זהות ומגדר, ושאלות הנוגעות ל. דרך בניית סיטואציות המעלות זיכרון וטראומות היא מטפלת בעברה המשפחתי הטעון.
במיצבים, בציורים וברישומים שלה היא חוקרת מגבלות חושיות של ראייה ותפיסה, כמו גם את הקשר בין המדיום והשפה לבין מצבים פסיכולוגיים ודיסוציאטיביים. בעבודותיה נוכחים מעברים בין מצבי תודעה וזליגות בין צילום וציור.
בשיחה בין חסון ולדר לבין גליה בר אור שפורסמה במגזין ערב רב אומרת חסון ולדר על השיר ״באוהאוס חברתי״ שכתבה 2020: ״השיר מדבר על חתכים שהם עבורי החלוקות לזהויות ולקטגוריות שמהוות חלק מהילדות והזהות שלי, כשהעיר נחתכת לשלוש פרוסות או שלוש שכבות גאולוגיות: הכרמל שבו גדלתי, שכונת הדר בה גדל אבי והעיר התחתית שבה הוריי עבדו. יש גם הצלבה שהבנתי רק מאוחר יותר, כשלמדתי על פוסט-קולוניאליזם ופוליטיקת הזהויות, שהיא הצלבה בין מזרחיות וערביות ובין מיקום גאוגרפי ושכבה סוציואקונומית. הזהות הזו מורכבת. אז לא הבנתי אותה כמו היום. ממש כמו הבאוהאוס, שמקורותיו בגרמניה אבל בחיפה קיבל תמהיל אחר״.
ב-2008 יצרה את עבודת האנימציה Hebron: Create a House, Create a Family. העבודה מתכתבת עם משחקי מחשב המאפשרים לברוא משפחות ומהלכי חיים וירטואליים. היא מספרת סיפור רצח המבוסס על מאורעות תרפ"ט, בה נרצח אבי סבה של האמנית.
ב-2009 הציגה בגלריית החדר תערוכה בשם "PF נזכרתי בדבר" שעסקה במנגנוני זיכרון. בראיון עמה על התערוכה היא שיתפה "התערוכה היא אולי ניסיון הומוריסטי לתפוס זיכרון ולייצג אותו. לבדוק איך מתעסקים במנגנונים של זיכרון ומראים נוף נוסטלגי בציור. "הזיכרון הוא לא רק שלי אלא קולקטיבי. אני עוצרת בתחנות זיכרון תרבותיות ואוספת רגעים היסטוריים״.
ב-2016 הציגה תערוכת יחיד בשם ארכאולוגיה של חושך בגלריית הלובי מקום לאמנות. בתערוכה הוצגו ציורים שעוסקים ב״מאחורי הקלעים״ של פעולת הצילום.
עונת 2014/2015 בפרמייר ליג
עונת 2014/2015 הייתה העונה ה-23 של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-16 באוגוסט 2014 והסתיימה ב-24 במאי 2015.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. לסטר סיטי, ברנלי וקווינס פארק ריינג'רס היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
צ'לסי זכתה באליפות בפעם החמישית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו האל סיטי, ברנלי וקווינס פארק ריינג'רס. במקומן לליגה הבכירה עלו בורנמות', ווטפורד ונוריץ' סיטי.
כדורגלנים מצטיינים
סרחיו אגוארו ממנצ'סטר סיטי כבש 26 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
אדן הזאר מצ'לסי זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
הגביע (שיר)
הגביע הוא שיר שחובר על ידי יורם טהרלב ונחום היימן, ושהתחרה במסגרת פסטיבל הזמר והפזמון 1965 תשכ"ה.
השיר בוצע כמקובל אז בפי שני מבצעים:
תוכן השיר
אף על פי שביצועו המוכר הוא בפי שלישיית גברים, מילות השיר נכתבו בגוף ראשון נקבה - כמו לא מעט שירים אחרים של יורם טהרלב.
הדוברת בשיר פונה לגביע שיגלה לה מיהו אהובה ומתי יגיע ("עד תאמר לי הגביע מי יבואה ומתי").
יורם טהרלב עצמו עומד על הדמיון בין הגביע בשירו זה לבין עץ השיטה בשיר לא ביום ולא בלילה של ביאליק ("את השיטה אשאל אני, מי ומי יהיה חתני"),
ומתלוצץ על חשבון עצמו ומציין ש-"בשני השירים יש פחד גדול מאכזבה. בשיר של ביאליק פוחדת הנערה שאביה ישיא אותה לגבר זקן. בשיר שלי האכזבה היא של הכותב שלא הצליח להגיע לרמתו של ביאליק...".
ריקוד עם
לשיר חובר ריקוד זוגות בידי דני הימן בשנת 1970.
חומטיים
חומטיים (שם מדעי: Scincidae) היא המשפחה הגדולה ביותר בתת-סדרת הלטאות. המשפחה כוללת יותר מאלף מינים, והם נפוצים כמעט בכל רחבי העולם.
אורך המינים הוא לרוב כמה עשרות סנטימטרים. בישראל, אין מין העולה על 50 ס"מ. באיי שלמה ניתן לראות את החומט הענק (corucia zebrata) שעשוי להגיע ל-80 ס"מ. הנפוץ ביותר בישראל הוא חומט פסים.
תפוצה
החומטיים מופיעים בטבע כמעט בכל הצבעים, אולם בישראל, רק בין צהוב לחום. על גופם מופיעים פסים או דוגמה "נמרית" והם מבריקים. גופם ארוך וגלילי וראשם מופיע כהמשך של הצוואר והוא איננו רחב וגדול ממנו.
על מנת להימנע מחדירת עפר לפי החומטיים, אצל חלק מהמינים הלסת התחתונה נמשכת מעבר לעליונה. חלק מהם יכולים לראות כשעיניהם עצומות עקב שקיפות העפעפיים. הלשון מפוצלת לשניים ועור הגוף מכוסה בקשקשים אשר מתחתם שריון קשיח.
יש מינים בהם יש לפרט רק זוג רגליים אחורי ויש מינים להם רגליים מפותחות מאוד.
החומטיים ניזונים מפרוקי רגליים ומהצומח. ככל שהמין גדול יותר כך טרפו עשיר יותר והוא יכול גם להיזון ממכרסמים קטנים, גוזלים וביצים.
מלבד הטלת ביצים קיימים מינים משריצים, ואף קיימים מינים בהן הנקבות מגדלות את הצאצאים בגופן בדומה ליונקים. בישראל, רוב המינים יולדים חיים ולא מטילים ביצים.
אצל זוחלים, לרוב, האם אינה שומרת על צאצאיה. עם זאת, הנקבות במשפחת החומטיים מגנות עליהם.
ניתן למצוא את הפריטים בקרקע ובתוכה וגם באזור אבנים.
מיון
במשפחה 87 סוגים ו-1300 מינים.
ועדת שמגר (רצח רבין)
יושב ראש הוועדה היה הנשיא (בדימוס) של בית המשפט העליון, מאיר שמגר, ויתר חבריה היו האלוף (מיל.) צבי זמיר ופרופ' אריאל רוזן-צבי. מזכיר הוועדה היה דוד אורון.
הוועדה הגישה את ממצאיה ב-28 במרץ 1996, בדו"ח שכלל חלק גלוי וחלק חסוי. בחלק הגלוי תוארו סידורי האבטחה ביחס להתרעות שהיו קיימות, חלוקת התפקידים בין גורמי האבטחה השונים (שב"כ, משטרה, יס"מ), תיאור ההתרחשות בזירת האירוע, מסלול הפינוי והטיפול הרפואי.
הרצח
על פי דו"ח ועדת שמגר, יגאל עמיר נסע מביתו שבהרצליה לבדו באוטובוס, ולאחר שהגיע לחניון שבו חנתה מכוניתו של רבין, התמקם בסמוך לרכב הסעות אפור מסוג GMC. במושב של הרכב, שדלתו הייתה פתוחה, ישב הנהג. יגאל עמיר נשען על החלק האחורי של הרכב, ממנו ניתן להשקיף על המדרגות המובילות מהבמה לחניון. בשלב מסוים פנה אליו שוטר בשאלה אם פלוני שעבר במקום "שייך לכם".
לפני הגעתם של פרס ורבין התמקם יגאל עמיר על יד העציץ הסמוך למכונית ראש הממשלה, אך נסוג מדי פעם לרכב ה-GMC.
בשעה 21:45 החל רבין ללכת לעבר מכוניתו. לאחר ששמעון פרס חלף על פניו של עמיר, עשתה פמליית ראש הממשלה את דרכה מן המדרגות לעבר מכונית ראש הממשלה.
חוליית האבטחה הצמודה של רבין כללה מאבטח מוביל: ג.ה., ועוד ארבעה מאבטחים צמודים, שוועדת שמגר ציינה את שמם המקוצר של שלושה מהם: יורם רובין, ש.ג. (שניהם צעדו לצדו של רבין), א.ה. ומאבטח נוסף שוועדת שמגר לא ציינה מיהו (א.ה. והמאבטח הרביעי צעדו מאחורי גבו של רבין).
כאשר עברה פמליית ראש הממשלה בקרבת העציץ שלידו שהה עמיר, ניצל עמיר את ההתרופפות בטבעת האבטחה וירה שלושה כדורים, שניים מהם פגעו ברבין ואחד פגע במאבטח יורם רובין. מיד עם הישמע הירייה הראשונה זינקו לעבר עמיר המאבטח א.ה. ושוטרי יס"מ אחדים.
ועדת שמגר ציינה את הקריאות "סרק, זה לא אמיתי", שנשמעו על ידי עדי ראייה רבים, אך הוועדה ציינה כי לא הצליחה לזהות את משמיע הקריאות.
הפינוי
ועדת שמגר קבעה שלאחר הישמע היריות, ראש חוליית האבטחה, יורם רובין, בעזרת אחרים, הכניס את ראש הממשלה לתוך הרכב, והורה לנהג לנסוע. בשלב זה לא היה ברור אם ראש הממשלה נפגע. לא היה שימוש בגורמי הרפואה שהיו במקום ולא נוצר קשר עם בית החולים.
כחצי דקה מתחילת הנסיעה שמט ראש הממשלה את ראשו ויורם רובין ניסה להנשימו, אך לא הצליח בכך.
מכונית ראש הממשלה נסעה לבית החולים איכילוב דרך רחוב ארלוזורוב, והגיעה לבית החולים תוך דקה וחצי לפי הערכת הנהג. בהגעה לבית החולים, הנהג דמתי ביקש אלונקה, ובהמשך רובין, דמתי והשוטר פנחס תרם העלו את רבין על אלונקה ורצו עמו לחדר הטראומה. לפי רישומי בית החולים, רבין הגיע למיון בשעה 21:52.
הטיפול הרפואי
לגבי אופי הפציעה, ציינה הוועדה את דברי ברבש: "...כדור אחד פגע בו בשכמה מימין, קרוב לעמוד השדרה. למעשה, אזור החדירה היה בממשק שבין הצלעות לבין עמוד השדרה, עם פגיעה בחוליה, והבחנו גם פגיעה כלשהי, שאנחנו לא יכולים להעריך אותה, בעמוד השדרה עצמו, בחוט השדרה עצמו..."
פרופ' יהודה היס קבע כי סיבת המוות הייתה פגיעה בריאות ובטחול, דימום ותסחיפי אוויר. בדבריו המופיעים בדו"ח הוועדה לא מוזכרת פגיעה בעמוד השדרה.
מסקנות אישיות
על ראש השב"כ, כרמי גילון כתבה הוועדה: "במילוי תפקידו לא שקד במידה נדרשת ולא פיקח כנאות על הארגון, ההיערכות, הדריכות, הכוננות והפעולה התקינה של אגף האבטחה בכל הנוגע ליחידה לאבטחת אישים שבו, ובפרט בקשר לאבטחת ראש הממשלה המנוח", וציינה כי החלטתו להתפטר תוך כדי עבודתה "משקפת את דעתנו ואיננו רואים צורך בהמלצה נוספת". דרור יצחקי, ראש אגף האבטחה בשב"כ, התפטר מתפקידו מיד לאחר הרצח. גם בעניינו קבעה הוועדה כי לא מילא כראוי את תפקידו. הוועדה המליצה שבני להב, ראש היחידה לאבטחת אישים, "לא ימשיך במילוי תפקידו בשירות הביטחון הכללי", והוא פוטר מהשב"כ. הוועדה ציינה אנשי שב"כ נוספים שהתרשלו בתפקידם. בנוסף למסקנות הוועדה בנוגע לאנשי שירות הביטחון הכללי, הוועדה קבעה כי יעקב שובל שכיהן אז כמפקד מרחב ירקון ובמסגרת תפקידו היה אחראי לכוח המשטרתי בעצרת, לא שמר על שטח סטרילי ולא פיקח על עבודת השב״כ.
ביקורת על ממצאי ועדת שמגר
חסידי תאוריות הקשר על רצח רבין סירבו לקבל את ממצאיה של ועדת שמגר.
נתן גפן, אחד מאותם חסידים, הגיש ב-2005 עתירה לבג"ץ הדורשת שיורה לשר הבריאות לחקור מחדש את אופן פינויו של ראש הממשלה לבית החולים ואת מצבו הרפואי בעת הגעתו. בג"ץ דחה על הסף עתירה זו, בציינו:
צבי זלינגר
ביוגרפיה
זלינגר נולד בווילנה שבליטא לד"ר מרדכי ולחיה זלינגר, שניהם היו מורים בגימנסיה העברית תרבות בווילנה. ההורים, אשר למדו בגימנסיה בשפה העברית וארץ ישראל הייתה נושא מרכזי בלמודים שם, היו ציוניים נלהבים ובשנת 1936 עלו עם זלינגר, בהיותו בן שנתיים, לארץ ישראל. את שנות הילדות בילה צבי זלינגר במושב נהלל ובכפר חיים, שם היה אביו מנהל בית הספר המשותף לכפר חיים ולכפר ידידיה. לפני פרוץ מלחמת העצמאות עברו לגבעתיים, שם סיים את בית הספר התיכון על-שם קלעי. הוא התגייס בגיל 17 ובמסגרת שירותו הצבאי הוא הדריך בבית הספר לקצונה וסיים שרות חובה בדרגת סגן. לאחר שחרורו החל בלימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, בבית הספר לרפואה של הדסה. בשנת 1959 סיים את לימודיו, במהלכם הוא צורף לקבוצת מחקר בביוכימיה בראשות שלמה הסטרין, ואחריהם בחר לשוב ולעבוד בתחום. שלוש שנים לאחר מכן, הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה ונסע להשתלמות בתחום הממברנות באוניברסיטת מינסוטה שבארצות-הברית. הוא עבד כרופא רק כשנקרא לשירות מילואים.
לאחר שקיבל תואר מוסמך בביוכימיה, עבד זלינגר במחלקה לביוכימיה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1965 קיבל פרופ' זלינגר משרת הוראה במחלקה. בזכות הישגיו המדעיים קוּדם במהרה לדרגת מרצה בכיר, לאחר מכן לפרופסור חבר ובשנת 1973 לפרופסור מלא. במהלך תקופה זו, חקרה קבוצת המחקר שהוביל את מנגנון הפעולה של מערכת האדנילט ציקלאז. מחקר זה הוביל את זלינגר ותלמיד המחקר שלו, דני קסל, לתגלית פורצת דרך. הם היו הראשונים לגלות איך עובדים חלבוני G, מתגים מולקולריים שנמצאים בכל תא בגוף ואחראיים על העברת מידע מקולטנים אל תוך התא. כמו כן, קבוצתו של זלינגר תרמה בהבנת מנגנון הכיבוי של החלבון, זלינגר פרסם כ-150 מאמרים מדעיים על מגוון רב של נושאים נוספים, שכללו בין היתר מיפוי סוגי הקולטנים הקיימים ברקמות בגוף האדם, וכן פענוח הגורם לניוון רשתית העין.
במהלך שנות עבודתו נבחר זלינגר לראש החוג לביוכימיה (1971–1972) ראש המחלקה (1984–1989), מופקד הקתדרה לביוכימיה על שם מרקס-קנדי (1995) ומשנת 2000 ניהל את מכון וולפסון לביולוגיה מבנית-יישומית. בשנת 2003 פרש לגמלאות מתחום ההוראה והתרכז במחקר, בו עסק עד יום מותו.
לצד עבודתו במחקר ובהוראה שימש זלינגר מתאם המחקרים במדעי החיים וברפואה במסגרת המועצה הישראלית למחקר ופיתוח (1970–1977). הוא שהה כמדען אורח באוניברסיטת הרווארד ולמכון הלאומי לבריאות בארצות הברית. מחקריו, אשר הביאו לפתרון בעיות סבוכות באמצעות פעולות מעבדה פשוטות, זכו להוקרה בינלאומית. בשנת 1983 היה זלינגר חבר ועדת ההיגוי הגרמנית-ישראלית לביוכימיה ובשנת 1989 הוא נבחר לחבר בארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית.
זלינגר זכה בפרס לנדאו (1992), בפרס רוטשילד למדעי החיים (2001), בפרס מייסדי טבע (2004), בפרס א.מ.ת (2005) ובפרס ישראל לחקר הביולוגיה (2007).
על מחקרו
זלינגר פענח את מנגנון הבקרה של העברת אותות בתא. פיענוח זה היווה פריצת דרך בתחום, שכן הוא הפריך תאוריות מקובלות קודמות. התובנות הנובעות מן המחקר של זלינגר הסבירו את האופי, את מנגנון הפעולה ואת אמצעי הבקרה הפועלים על קבוצת חלבוני הG. מנגנונים אלה הוגדרו כמתגים ביולוגיים, שאפשר ״לכבותם״ ״ולהדליקם״ באמצעות חומרים מתאימים והם פועלים על-פי שעון פנימי המובנה להם. הישגיו המדעיים והחשובים הקנו לזלינגר מעמד מוביל בעולם בתחום העברת אותות ביולוגיים ותקשורת בין-תאית.
מאמרם של זלינגר ותלמידו דני קסל בנושא זה, שפורסם ב-1977 והפריך את התאוריות המקובלות בנושא, עורר התנגדות עזה בתחילה; אך בשנת 1997 הקדיש כתב העת היוקרתי Molecular Biology of the Cell"" את שערו לציון 20 שנה למאמר ההיסטורי.
נתן אדמס
נתן אדמס (באנגלית: Nathan Adams; ידוע גם כ"דינרבון", באנגלית: Dinnerbone; נולד ב-23 ביולי 1991) הוא מפתח משחקי וידאו בריטי, שעובד בחברה Mojang Studios, ואחראי על פיתוח המשחק מיינקראפט מאז מרץ 2012.
קריירה
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים הוא לא התקבל לקולג', ולכן מצא עבודה בחברה קטנה לפיתוח אתרים. לאחר מכן הוא נשכר על מנת לעבוד על יצירת מודים למיינקראפט של חברת CraftBukkit. לאחר שהחברה Mojang Studios רכשה את השליטה על CraftBukkit, אדמס הועבר לעבוד על פיתוח ה-API של מיינקראפט, מה שאיפשר למפתחי הרחבות גישה קלה יותר לקבצים של המשחק. הוא נשכר רשמית על ידי Mojang Studios ב-28 בפברואר 2012, והחל לעבוד על מיינקראפט החל מ-27 במרץ. אדמס עזב את העבודה על מיינקראפט באוקטובר 2015 כדי לעבוד על יישום חדש למשחק, וחזר בפברואר 2017. כיום הוא משמש כמנהל הטכני של המשחק.
חיים אישיים
אדמס נשוי לאלכסנדרה "מיסמרצ'ניה" זייג'ץ' (Aleksandra "MissMarzenia" Zając), מנהלת הפרויקטים ב-Mojang Studios. יש להם בן אחד, שנולד ב-2 באוקטובר 2016. אדמס הוא עיוור צבעים, ויש לו קושי להבדיל בין הצבעים אדום וירוק. ב-21 במרץ 2019, אדמס קיבל אזרחות שוודית.
ביזת רומא
העיר רומא נבזזה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה.
סנדרו פרטיני
אלסנדרו (סנדרו) פֶּרְטִינִי (באיטלקית: Alessandro (Sandro) Pertini; 25 בספטמבר 1896 – 24 בפברואר 1990) היה מדינאי איטלקי אחד ממנהיגי התנועה האנטי פשיסטית, אשר בין 1978 ל-1985 כיהן כנשיא איטליה השביעי.
ביוגרפיה
פרטיני נולד במחוז סבונה וסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת ג'נובה. למרות התנגדותו להצטרפות ממלכת איטליה למלחמת העולם הראשונה, נלחם פרטיני בחזית הצפונית במסגרת קרבות החזית האיטלקית. ב-1918 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. לאחר עלייתו לשלטון באיטליה של בניטו מוסוליני, ולאחר הרצחו של ידידו ג'אקומו מאטיאוטי, הפך פרטיני לאחד המתנגדים הבולטים של השלטון הפשיסטי באיטליה. ב-1926 נעצר פרטיני ונשפט למאסר ממושך אולם הצליח לברוח. ב-1943 נאסר פרטיני שוב על ידי כוחות הכיבוש הנאצים באיטליה והוטל עליו עונש מוות. כוחות הפרטיזנים האיטלקיים הצליחו שוב לחלץ את פרטיני, וכך ניצל ממוות בטוח.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, נבחר פרטיני לפרלמנט האיטלקי מטעם המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. ב-1968, הוא נבחר לנשיא הפרלמנט האיטלקי וב-1978, נבחר לכהונת נשיא איטליה. פרטיני נחשב לאחד מנשיאי איטליה האהובים והפופולריים ביותר, וזאת בזכות עברו כלוחם אמיץ בפשיזם האיטלקי. במהלך פעולות הטרור שביצעו חברי ארגון הבריגדות האדומות באיטליה היה זה פרטיני שהתנגד באופן נחרץ לכל כניעה לדרישותיהם. בסיום כהונתו כנשיא הרפובליקה מונה פרטיני, כנהוג באיטליה, לתפקיד סנטור לכל החיים. פרנצ'סקו קוסיגה החליף את פרטיני בתפקיד נשיא הרפובליקה האיטלקית.
מוטוביקן
מוטוביקן יצרה את ה-"Mobylette" שהוא היה סוג של טוסטוס, במשך כמעט חצי מאה (1949–1997) יצרה מוטוביקן 14 מיליון יחידות. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נמכרו בממוצע כל שנה 750,000 יחידות.
ב-1981, מוטוביקן נקלעה לחובות קשים והיא נקנתה על ידי ימאהה ובשנת 1984 שונה שמה ל-MBK. כיום היא מייצרת קטנועים לשוק האירופאי בשם MBK.
מוטוביקן אינה קשורה ל-Motobecane USA אשר מייבאת אופניים שמיוצרות בטאיוואן תחת אותו סימן מסחר.
אופנועים
צ'ארלס בנויט ואבּל ברדין חברו ב-1922. ב-1923 הם עיצבו את האופנוע הראשון שלהם, אופנוע בעל מנוע דו-פעימתי בנפח 175 סמ"ק עם צלינדר בודד.
ב-1933 הם ייצרו את האופנוע בעל ארבע פעימות הראשון שלהם בנפח 250 סמ"ק.
מניין
בהלכה, מִנְיָן הוא קבוצה של לפחות עשרה יהודים בוגרים שהתקבצו יחדיו לשם קיום מצוות מסוימות שחובה לקיימן בנוכחות עשרה אנשים לפחות. אנשים אלו חייבים להיות גברים בוגרים (ביהדות האורתודוקסית) – החל מגיל שלוש עשרה.
מקור הצורך במניין
בספר מקבים ב נזכר יהודה המכבי שברח עם אנשיו אל ההרים, שם הם אכלו מזון עשבי כדי שלא ליטול חלק בטומאה. על פי תרגום דניאל שוורץ, נאמר שם כי סביב יהודה הייתה קבוצה "של כעשרה", ולדעת שוורץ נראה שזו אחת העדויות הקדומות ביותר למושג המניין, לצד עדות נוספת, מאותה תקופה לערך, בסרך היחד (טור ו, שורות 6–7).
מצוות המצריכות מניין
ביהדות, כל תפילה בציבור חייבת להתקיים עם מניין. תפילות ספציפיות המצריכות מניין הן: אם קיים מניין בארוחה, מוסיפים את שם ה' לנוסח הזימון.
ישנן מצוות בהן המניין נדרש רק לכתחילה, אולם בדיעבד המצווה תתקיים גם אם אין מניין. למשל : ברית מילה, קידושין, קריאת המגילה בפורים ולווית המת.
עיקר תפילה במניין
מלבד תפילות המצריכות מניין, את תפילת שמונה עשרה אמנם אפשר להתפלל ביחידות, אולם היא עיקר תפילה בציבור ויש מעלה להתפלל אותה במניין.
המשנה ברורה בשם החיי אדם מביא שלמרות ששמונה עשרה לא מחייב מניין, בכל זאת הוא עיקר התפילה בציבור, כאשר המתפלל מגיע לתפילת העמידה עם הציבור ופותח את תפילתו עמהם יחד.
רבי שמעון בר יוחאי במסכת ברכות מביא מקור למעלת המניין: כתוב "וַאֲנִי תְפִלָּתִי לְךָ ה' עֵת רָצוֹן" - אימתי עת רצון, בשעה שהצבור מתפללין. .
דרישות המניין
על פי ההלכה לא יכולה אישה להיות מצורפת למניין גברים ממספר טעמים:
בזרם היהדות הרפורמית וחלקים של היהדות הקונסרבטיבית, גם נשים מהוות חלק ממניין.
אין מצרפים למניין מנודים או מומרים.
בתקופת מגפת הקורונה שבה נאסר על קיום תפילות במניין, פורסמה פסיקה על ידי חלק מהרבנים – בעיקר אשכנזים – כי מותר לקיים תפילות במניין במספר מרפסות אף שהמתפללים לא נמצאים באותה רשות, וכן יוכלו לברך בקריאת התורה אף מתפללים שלא נמצאים ליד הספר תורה, או שהבעל קורא יברך את כל ברכות התורה. היו שהורו כי מי שהתפלל ביחיד ולא שמע קריאת התורה- שישלים מתוך חומש.
חכים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ניוז לטר
ניוז לטר (באנגלית: The News Letter) הוא אחד העיתונים היומיים הראשיים בצפון אירלנד היוצא לאור בעיר בלפסט בין הימים שני עד שבת. זהו העיתון היומי הוותיק ביותר בעולם בשפה האנגלית שעדיין יוצא לאור, החל משנת 1737.
עמדתו הפוליטית המקורית של העיתון הייתה רפובליקנית כמו קהל קוראיו, אך כיום היא יוניוניסטית באופן מובהק. מתחריו העיקריים הם ה"בלפסט טלגרף" וה"אייריש ניוז". הניוז לטר החליף בעלים כמה פעמים מאז אמצע שנות התשעים ומאז 2005 הוא נמצא בבעלות חברת התקשורת הבריטית, "ג'ונסטון פרס". השם המלא הרשמי של העיתון הוא "בלפסט ניוז לטר" (Belfast News Letter), אף שהמילה "בלפסט" כבר לא מופיעה על העמוד הראשי שלו.
היסטוריה
העיתון החל לצאת לאור ב-1737 בשם "בלפסט ניוז לטר" (Belfast News Letter) בעיר בלפסט על ידי משפחת ג'וי, משפחה ממוצא הוגנוטי בעלת מעמד בבלפסט של המאה ה-18 ושבלטה במיוחד באיסוף חומרים היסטוריים. פרנסיס ג'וי, אביהם של הנרי ורוברט ג'וי, הגיע לבלפסט בראשית המאה ה-18 מכפר במחוז אנטרים. לאחר הגיעו לבלפסט, הוא נישא לבתו של מושל העיר והחל לעסוק בעריכת דין. ב-1737 הוא קיבל בית דפוס קטן במסגרת הסדר חוב והשתמש בו כדי לפרסם את העיתון הראשון בעיר תחת הכותרת "הטווס" (The Peacock). מאוחר יותר רכשה המשפחה טחנת נייר בעיר ביילימנה שמדרום-מזרח לבלפסט וכך התאפשר לה לייצר מספיק נייר לא רק לצורכי הפרסום שלה, אלא גם לכל הפרובינציה של אלסטר. בתחילת דרכו יצא לאור הניוז לטר בתדירות של שלוש פעמים בשבוע וב-1855 הוא החל להיות עיתון יומי. לפני חלוקת אירלנד ב-1922 הוא היה נפוץ בכל רחבי האי.
העיתון פרסם את החדשות על הכרזת העצמאות של ארצות הברית במהדורה שלו מה-23 באוגוסט 1776 עם זאת, העיתון "לונדון כרוניקל" היה הראשון שהדפיס את נוסח ההכרזה במהדורתו מה-15 באוגוסט אותה שנה. עותקים היסטוריים של העיתון, החל משנת 1828 ניתנים לחיפוש ולצפייה בארכיון העיתונות הבריטית (British Newspaper Archive). נכון לשנת 2011 עמדה תפוצתו של הניוז לטר על 23,492 עותקים יומיים.
אלימות בכדורגל הישראלי
אלימות בכדורגל הישראלי מתייחסת לביטויי אלימות פיזיים ולא-פיזיים אשר מתרחשים במהלך אירועי כדורגל בישראל, בין אוהדים של קבוצות יריבות, בין אוהדים לספורטאים ואנשי סגל, בין כוחות הביטחון והאוהדים ולעיתים אף בין הספורטאים עצמם.
אלימות מילולית ופיזית על ידי אוהדים
אלימות מילולית ופיזית על ידי אוהדים היא תופעה נפוצה המתרחשת לרוב במקרים של יריבות עזה בין קבוצות, למשל מכבי תל אביב והפועל תל אביב, בית"ר ירושלים והפועל תל אביב, ובני סכנין ובית"ר ירושלים. העונש המקובל כיום על התפרעויות אוהדים הוא משחק או מספר משחקים ללא קהל, או העמדה לדין של המתפרעים במקרים נקודתיים.
אלימות מילולית נפוצה בכדורגל הישראלי וכוללת בעיקר שירים בגנות הקבוצה היריבה ושחקניה. לעיתים כוללת האלימות המילולית שימוש במונחים מתחום השואה. אוהדי הפועל תל אביב משתמשים לעיתים בביטויים כמו "שואה למכבי" ו"מכבי נאצים". מקרי אלימות מילולית נוספים הם כאלו שמופנים כנגד אדם ספציפי, כמו מקרה בו חלק מאוהדי בית"ר שרקו בוז במהלך דקת דומייה לזכרו של ראש הממשלה יצחק רבין במהלך טקס מיוחד שקרא להפסקת האלימות, ומקרה בו מספר אוהדי הפועל תל אביב קראו כנגד תת ניצב אהובה תומר. אוהדי הפועל תל אביב ידועים באלימות מילולית ובשירי השטנה הפוגעניים שהם מחברים נגד קבוצות יריבות, בעיקר מכבי תל אביב, ואישים בהם ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, בלם הפועל בית שאן איתן טייב, שוער מכבי אלכסנדר אוברוב (השירים ביזו את בנו שנפגע בתאונה), רגב פנאן (כולל שירי שטנה על אביו בעת שישב שבעה) ומוני פנאן.
מקרים רבים של אלימות מסוג זה הם שירים גזעניים, בעיקר כנגד ערבים. במשך 3 עונות ברציפות, החל מעונת 2006/2007 חלה ירידה בגזענות, אך בעונת 2009/2010 חלה בה עליה מסיבית של 47%. בתודעה הציבורית נתפסים אוהדי קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים כאוהדים גזעניים עקב מספר לא מועט של מקרי אלימות מילולית ופיזית כנגד ערבים ומספר רב של שירים נגד ערבים כמו "אני שונא את סלים טועמה" (בו המשפט "אני שונא את כל הערבים") ו"מוחמד מת". מכיוון שההתפרעויות הללו הכתימו את שמם של כלל אוהדי הקבוצה, נטבע המונח "הקומץ הבית"רי", לתיאור המתפרעים. קבוצה נוספת בה נשמעות לעיתים קריאות גזעניות היא מכבי תל אביב, כמו קריאות בגנות סלים טועמה. אלימות מילולית גזענית לא רק מופנית כלפי ערבים אלא גם כנגד כהי עור כמו במקרה בו אוהדי בני סכנין קראו קריאות גזעניות לעבר שחקן בית"ר ירושלים, סמואל יבואה.
ישנם מקרים בהם הייתה אלימות פיזית בין אוהדים לבין עצמם. באחד המקרים נפצע באורח קשה אוהד הפועל תל אביב לאחר שנזרק עליו פצצת תאורה בדרבי התל אביבי מיציע אוהדי הקבוצה. במקרה אחר נדקר אוהד בית"ר ירושלים על ידי אוהד הפועל באר שבע, וקטטה המונית בין אוהדי מכבי חיפה ובית"ר ירושלים. לעיתים קרובות אלימות מצד האוהדים מתבטאת ביידוי חפצים למגרשים כשלרוב העונש על כך הוא משחק ללא קהל. במקרה אחד נזרק שלט מיציע אוהדי מ.ס. אשדוד לכיוון כר הדשא ופגע בקוון המשחק, דבר אשר גרר את הפסק המשחק והפסד טכני לטובת הקבוצה היריבה הפועל באר שבע.
בין מקרי האלימות הזכורים הנוספים ניתן למנות את השלכת בקבוק התבערה לעבר משרדי ההתאחדות לכדורגל וריסוס כתובות נאצה על ידי אוהדי בית"ר מארגון לה פמיליה. ניתן לשער כי הסיבה למקרה זה היא העובדה שבשנים האחרונות היחסים בין ההתאחדות לבית"ר לאורך השנים נחשבו לחמים בייחוד מאז כניסתו לתפקיד של יו"ר ההתאחדות אבי לוזון.
במשחקים רבים נוהגים האוהדים להשתמש באמצעים אסורים כגון חזיזים, נפצים, זיקוקי דינור אבוקות עשן ואף רימוני הלם, בדרך כלל כדי ליצור מצגי פירוטכניקה מרשימים, אך לעיתים אמצעים מסוכנים אלה פוגעים באוהדים אחרים או בשחקנים ואנשי צוות על המגרש. מקרה מפורסם של השלכת רימון הלם היה במשחק של הפועל תל אביב נגד בית"ר ירושלים במחזור ה-13 של עונת 2006/2007. בדקה ה-46 השופט הורה על בעיטת פנדל לזכות הפועל תל אביב ושלף כרטיס אדום לבלם בית"ר, דוד אמסלם. האירוע גרם להתקהלות השחקנים ברחבת בית"ר. אוהד של הפועל זרק למגרש רימון הלם שכוון לפגוע בבלם בית"ר שמעון גרשון, אך התפוצץ בסמוך לקשר הפועל יוסי אבוקסיס. אבוסקסיס נפצע וקיבל טיפול רפואי במשך כמה דקות עד ששב לעמוד על רגליו.
ב-2012 בדרבי התל אביבי בו ניצחה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב 1–0 מפנדל, גלש המשחק מהר מאוד לפסים אלימים: השופט שלף מספר רב של כרטיסים צהובים ובסיום המשחק אף הרחיק שני שחקנים של הפועל לאחר שאלה התנפלו עליו. אוהדי הפועל התמרמרו על השיפוט ועל ההפסד והחלו ליידות מוטות קרטון ופיברגלאס וחפצים אחרים למגרש. בעקבות התפרעות האוהדים, פסק בית הדין של ההתאחדות לכדורגל בישראל עונש כבד על הפועל תל אביב שכלל הפחתת 3 נקודות, קנס כספי ומספר משחקים ללא קהל.
ב-2019 לאחר שריקת הסיום במשחק בין בני סכנין למכבי פתח תקווה אוהדי סכנין החלו לזרוק כיסאות ומוטות פיברגלאס למגרש, ובמהלך קטטה ביציע נדקרו 2 אוהדי הקבוצה. בית הדין של ההתאחדות סגר את אצטדיון דוחה למשחק אחד, ובנוסף הטיל שני משחקים ללא קהל. במהלך משחק בין בית"ר תל אביב רמלה להפועל פתח תקווה התפתחה תגרה בין אוהדי 2 הקבוצות שבמהלכה אוהד תל אביב רמלה ריסס גז מדמיע ביציע. מספר דקות לאחר מכן נזרקו אבנים מחוץ לאצטדיון אל עבר יציע אוהדי פתח תקווה ומספר אוהדים נפגעו. שופט המשחק הורה על הפסקת המשחק.
תרומת שירי אוהדים לאלימות בכדורגל
שירי אוהדים הם גבריים באופיים ובתכנם, משדרים מצ'ואיזם וולגאריות למרות הנוכחות הנשית ביציעים. יש בהם אלמנטים של נאצה, גזענות, השפלה וביזוי כלפי בני מיעוטים, כהי עור, בעלי נטיות מיניות שונות ויריבי הקבוצה בכלל. זה בא לידי ביטוי בשימוש בשפה גסה, קללות המשולבות במילות השיר, נהמות וקריאה לאלימות מפורשת המשולבת בתיאורים ציוריים ("שישרף לכם הכפר", "מוחמד מת", "שתהיה שואה למכבי") והכל בניגון נעימות מוזיקליות מוכרות וידועות.
תוכנית 'בועטים את האלימות והגזענות מהמגרשים' של הקרן החדשה לישראל מוציאה מדי שבוע דו"ח המסכם את האירועים החריגים והחיוביים במשחקי ליגת העל. הדו"ח מופק בעזרת המשקיפים של התכנית הנשלחים מדי שבוע למשחקי הקבוצות השונות ומדווחים על האירועים לרבות ציטוטים משירי אוהדים המעבירים מסרים אלימים.
שירי אוהדים באצטדיוני הספורט לא מעבירים רק מסרים אלימים, הם הפכו עם השנים לחלק בלתי נפרד מחווית הצפייה במשחקים. השירים מספקים צבע, אווירה, ומפגן תמיכה של אוהדים בקבוצתם. לשירים יש תפקיד חשוב בהגדרת הזהות בקרב האוהדים ובמאמצם להיות שונים, להיראות שונים, להיתפס כשונים ולבדל עצמם מקבוצות אחרות.
שירי אוהדים הם חלון ראווה של הקבוצה וסימן ההיכר שלה. פירוק הטקסט של השירים וניתוחם מלמד על תפיסת העולם של האוהדים בנוגע לתפקידם, לקבוצתם, לספורט והתרבות. באמצעות ניתוח שירים של אוהדי כדורגל וכדורסל בישראל, ניתן לזהות תפיסות שונות של אוהדי קבוצות ספורט. ממחקר שהתפרסם בשנת 2021 ניתן לזהות ערכים יציבים לאורך השנים כגון יחס עמוק לקבוצה וליריבותיה ויחס לגבריות הטבועה בספורט. בנוסף, ניתן לזהות תופעות חדשות כגון הקצנת השיח האלים, השנאה לאחר ויחס שלילי למסחור הספורט. כל אלה מבטאים שינויים חברתיים ותרבותיים בספורט ומחוצה לו. השירים מייצרים תחושת אחווה ושותפות גורל ומהווים מעין מבחן נאמנות של האוהדים, היכולים לבחור אם להיות צופים סבילים או אוהדים פעילים באמצעות הצטרפות לשירה. במידה רבה, השירים אף מייצרים אפקט טריטוריאלי על המגרש, עוצמת הקול מעידה על עוצמת האהדה. שירים מובילים לעלייה ברמת האגרסיביות של הצופים ולעלייה באלימות ובמתח במגרשים. שירי אוהדים מציבים את הקבוצה בראש סדרי העדיפויות של האוהדים, המבטאים מחויבות של אוהדים "מיום היוולדם ועד מותם", שירים מדגישים חשיבות הסמלים בעבור האוהדים. לשירים יש תפקיד חשוב בשימור המסורת והסמלים על פי רוב.
אלימות בין אוהדים ושחקנים
ב-6 דצמבר 1975 במשחק ליגה ג' בין מכבי רחובות למכבי כפר גבירול נרצח השחקן מרדכי קינד על ידי אוהד הקבוצה היריבה. היה זה מקרה האלימות החמור ביותר מאז קום המדינה ובהתאם לכך ננקטה ענישה מחמירה - קבוצת מכבי כפר גבירול הורחקה לצמיתות ופורקה.
ב-3 בנובמבר 2014 "פוצץ" משחק הדרבי של תל אביב בליגת העל בין מכבי תל אביב להפועל תל אביב. המשחק הופסק עקב תקיפת ערן זהבי על ידי אוהד הפועל, שהוביל לעימות המוני בין שחקני 2 הקבוצות, שחקנים מחליפים וצוות מקצועי. זהבי הורחק לאחר שתקף את האוהד חזרה, והמשחק חודש. לאחר מכן המשחק בוטל ולא חודש עקב פריצת מספר אוהדי מכבי מיציע 10-11 שהובילה להתפרעות אוהדים אלימה. הקטטות בין אוהדי מכבי להפועל נמשכו גם למחרת, מחוץ לבית המשפט השלום שדן במעצרו של האוהד שתקף את זהבי.
אלימות מילולית ופיזית על ידי השחקנים
ישנם מקרים בהם האלימות פיזית בהם מעורבים שחקני קבוצות יריבות במהלך משחק, או בין שחקני אותה קבוצה.
בסוף מרץ 2012, בסיום משחק ליגת העל בו ניצחה מכבי פתח תקווה 2–1 את הפועל חיפה, התפתחה תגרה בין שחקני שתי הקבוצות. במהלך התיגרה נגח מאמן השוערים של מכבי פתח תקווה בפניו של שחקן הפועל חיפה עלי חטיב, ואחרי שנפל בעט בו יגאל ממן, בעל תפקיד במכבי פתח תקווה, מספר פעמים בראשו, בעוד חטיב שוכב על הרצפה. חטיב פונה לבית חולים. התקרית האלימה עוררה סערה רבה בכדורגל הישראלי, וחלק מהמעורבים בתקרית נעצרו ונפתחה נגדם חקירה משטרתית.
ב-20 באפריל 2012 בעקבות קטטה המונית במשחק הליגה הלאומית בין שחקני ואנשי קבוצות הפועל בני לוד והפועל רמת גן הודיע יו"ר ההתאחדות לכדורגל אבי לוזון על דחיית כל משחקי הכדורגל בליגות הבכירות, לרבות דחיית המחזור ה-35 של ליגת העל.
אלימות מצד שוטרים כנגד אוהדים
עקב המספר הרב של מקרי האלימות בקרב האוהדים, משטרת ישראל מנסה לשמור על היציעים ולנקות אותם מאלימות. במספר מקרים השתמשו השוטרים בכח מופרז כנגד האוהדים. בין היתר מקרה של עידו אסף בו נאלץ עידו לעבור ניתוח לכריתת אשך עקב הפגיעה בו ומקרה בו צולם שוטר התוקף אוהד בית"ר ירושלים.
תוכניות למניעת האלימות בכדורגל הישראלי
ב-2008 חוקק "חוק איסור אלימות בספורט" המיועד למיגור האלימות במגרשי הספורט. החוק מסמיך שוטרים וקציני משטרה להרחיק מאירוע ספורט אדם המפריע לסדר הציבורי או מתנהג באופן אלים. כמו כן מונה החוק רשימה של חפצים מסוכנים שאסורה הכנסתם לאירועי ספורט. סעיף 15 לחוק כולל איסור פלילי על התבטאות גזענית באירוע ספורט. העונש המקסימלי על התבטאות כזו לפי החוק הוא שנתיים מאסר. כמו כן מקנה החוק סמכויות לבתי-המשפט להוצאת צוי הרחקה מאירועי ספורט לתקופות ארוכות, עד שלוש שנים. התוכנית הניבה תוצאות מרשימות שלאחר יישום החוק בחצי הראשון של עונת 2010/11 בכדורגל כמעט 3 מיליון שקלים נחסכו על עלויות שיטור, כמות הסדרנים לא עלתה משמעותית ואפילו נרשמו פחות אירועים חריגים ופחות מעצרים.
לינדון ג'ונסון
לינדון ביינס ג'ונסון (באנגלית: Lyndon Baines Johnson, בראשי תיבות: LBJ; 27 באוגוסט 1908 – 22 בינואר 1973) היה נשיאהּ השלושים ושישה של ארצות הברית, בין השנים 1963–1969. כחבר המפלגה הדמוקרטית מטקסס, מילא ג'ונסון מספר תפקידים במהלך קריירה ארוכה בקונגרס האמריקאי, בו שירת כחבר בית הנבחרים (בשנים 1937–1949), וכן כסנאטור (בשנים 1949–1961). בין תפקידיו כיהן במשך שש שנים כמנהיג הרוב בסנאט, עד שנבחר לסגן נשיא ארצות הברית ב-1960, תחת הנשיא ג'ון קנדי. בנובמבר 1963, לאחר רצח קנדי, הפך לנשיא. ג'ונסון הוא אחד מארבעת האנשים ששירתו בכל המשרות הניתנות לבחירה בממשל הפדרלי.
ג'ונסון נולד בחווה בסטונוול, שבטקסס, ועבד כמורה ועוזר פרלמנטרי לפני שנבחר בעצמו לבית הנבחרים ב-1937. הוא נבחר לסנאט ב-1948, ומונה למצליף הרוב בסנאט ב-1951. ב-1953 הפך למנהיג המיעוט בסנאט, וב-1955 מונה למנהיג הרוב בסנאט. כמנהיג הסנאט, נודע ג'ונסון כאדם דומיננטי ובקשריו עם פוליטיקאים רבים שסייעו לו לקדם חקיקה. ניסה להתמודד במפלגה הדמוקרטית בבחירות של 1960. הוא נכשל, אולם קיבל את ההזמנה של הסנאטור ג'ון קנדי ממסצ'וסטס להיות עמיתו למירוץ. הם ניצחו במירוץ צמוד את המועמדים של המפלגה הרפובליקנית, ריצ'רד ניקסון והנרי קבוט לודג' הבן, וב-20 בינואר 1961, הושבע לתפקיד סגן הנשיא. ב-22 בנובמבר 1963, לאחר ההתנקשות בקנדי בדאלאס, טקסס, ומותו באותו היום, ירש ג'ונסון את קנדי כנשיא. כעבור שנה, נבחר לכהונה מלאה בבחירות ב-1964, כשניצח את הסנאטור בארי גולדווטר מאריזונה.
בתחומי הפנים, החל ותכנן את ביצוע "החברה הגדולה" – תוכנית חברתית רחבה שכללה שירותי בריאות לחולים ועניים כמדיקר ומדיקייד, שיפור מערכת החינוך, מלחמה בעוני, שיפור זכויות האדם ושוויון לשחורים. יחד עם עזרה חלקית מכלכלה צומחת, המלחמה בעוני עזרה למיליוני אמריקאים לעלות מעבר לקו העוני בעת נשיאותו. חוקי זכויות אזרח שנחתמו בידיו אסרו אפליה על רקע גזעי במקומות ציבוריים, בסחר בין-מדינתי, במקומות עבודה ובדיור. חוק זכות ההצבעה אסר דרישות מסוימות שהונהגו במדינות דרומיות על מנת להפלות אפרו-אמריקאים. עם העברת חוק ההגירה והאזרוח, ביצע רפורמה במערכת ההגירה של המדינה, ועודד הגירה ממדינות שאינן באירופה. נשיאותו נחשבה לשיא הליברליזם לאחר תקופת הניו דיל.
בתחומי החוץ, נתפס ג'ונסון כאחראי לעיקר ההסלמה שחלה במלחמת וייטנאם, כאשר ב-1964 העביר הקונגרס חוק שאישר שימוש בכוח צבאי בדרום-מזרח אסיה ללא הכרזת מלחמה. עשרות שנים אחר כך פורסם שזה נעשה כי ג'ונסון הוטעה על ידי דיווח לא נכון כאילו צפון וייטנאם התקיפה פעמים רבות אניית מערכה אמריקאית, זאת בגלל מיכשור פגום באנייה. מספר החיילים האמריקאים בווייטנאם ב-1963 היה כ-16,000, ובתחילת 1968 היו בה כמעט 550,000 חיילים. מספר ההרוגים במלחמה עלה ומאמצי השלום נתקעו. אי-הנוחות מהמלחמה לוותה בתנועות אנטי-מלחמתיות גדולות ואגרסיביות, בפרט בקרב אוניברסיטאות וקמפוסים בארצות הברית וברחבי העולם.
בקיץ 1965 החלו מהומות רבות נגד מלחמת וייטנאם בערים הגדולות, והפשיעה עלתה במהלך הקיצים לאחר מכן. אויביו הפוליטיים החלו לדרוש החזרת החוק והסדר. על אף שהחל את נשיאותו עם תמיכה ענפה ונחשב למועמד מוביל בתחילת מערכת הבחירות של 1968, החליט לפרוש כבר בשלביה המוקדמים, נוכח התסכול הרב בציבור ובמפלגתו שלו עם המלחמה וההתנגדות לה. ניקסון נבחר להחליפו, כשקואליציית הניו דיל ששלטה בפוליטיקה במשך שלושים ושש שנה התפרקה. לאחר עזיבת תפקידו ב-1969, חזר אל החווה שלו בטקסס, ומת מהתקף לב בגיל שישים וארבע ב-22 בינואר 1973.
הוא הוכתר כאיש השנה של המגזין "טיים" לשנים 1964 ו-1967. בשנת 1973 החליטה סוכנות החלל האמריקאית נאס"א לקרוא על שמו את "המרכז לטיסות חלל מאוישות" שביוסטון, הנקרא מאז "מרכז החלל ג'ונסון". עקב מדיניות הפנים שנקט, שהעבירה חוקים רבים בנושאי זכויות אזרח, שימוש בנשק, שימור הסביבה ומדיניות רווחה, היסטוריונים מחשיבים אותו לאחד הנשיאים הטובים שהיו לארצות הברית. עם זאת, ספג ביקורת רבה על מדיניותו במלחמת וייטנאם.
שנותיו הראשונות
לינדון ביינס ג'ונסון נולד ב-27 באוגוסט 1908, בסטונוול שבטקסס, עיירה קטנה הקרובה לאוסטין, בבית חווה קטן, כבן הבכור למשפחה בת חמישה ילדים. אביו היה סמואל איליי ג'ונסון (1877–1937), ואמו הייתה רבקה ביינס (1881–1958). היה לו אח אחד, סם יוסטון (1914–1978), ושלוש אחיות: רבקה (1910–1978), ג'וזפה (1912–1961) ולוסיה (1916-97). העיירה ליד החווה, ג'ונסון סיטי, נקראה על שם בן דודו, ג'יימס פולק ג'ונסון, אמו הייתה צאצאית של ג'ורג' וושינגטון ביינס, כומר בפטיסטי, שהיה נשיא אוניברסיטה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
שני סביו ואביו היו נציגים בבית הנבחרים של טקסס. סבו סמואל, היה נוצרי בפטיסט שהחשיב את היהודים כעם הנבחר, ותרם ליחסו האוהד של ג'ונסון ליהודים. ג'ונסון נבחר לנשיא השכבה בגיל 17 והשתתף בשיעורי נאום, דיונים ובייסבול. בגיל 15 סיים את לימודיו בתיכון, הצעיר בכיתתו ובבית הספר של ג'ונסון סיטי.(שבעתיד ייקרא על שמו) - הוריו דחפו אותו להמשיך ללימודים אקדמיים ולכן עבר לקליפורניה, שם לקח קורס שנדרש כדי להתקבל ללימודים באוניברסיטה, והתפרנס מקטיף ענבים. ב-1926 החל ללמוד באוניברסיטת המורים של דרום מערב מדינת טקסס (לימים אוניברסיטת המדינה של טקסס), שהיה סמינר להכשרת מורים. בעת לימודיו השתתף בעימותים ובפוליטיקה של קמפוס האוניברסיטה, וערך את העיתון המקומי "The College Star". ימיו באוניברסיטה חידדו את כושר השכנוע והארגון הפוליטי שלו. ג'ונסון טען שסולק מבית ספרו.
במשך תשעה חודשים בין 1928–1929, לקח הפסקה מלימודיו האקדמיים ולימד ילדים שמוצאם ממקסיקו בבית ספר מופרד בדרום טקסס המיועד להם, במרחק של 140 קילומטרים מסן אנטוניו. עבודתו עזרה לו לצבור מימון להמשך הלימודים, שאותם השלים ב-1930. בהמשך החל לעבוד כמורה בבית ספר, בעיירה קטנה בשם פירסל, ולאחר מכן העביר במשך שנתיים שיעורים בנשיאת נאומים ועריכת דיונים בבית ספר תיכון ביוסטון.
ב-1965, כשחזר לבית הספר לאחר חתימה על חוק ההשכלה הגבוהה, טען ג'ונסון שלעולם לא יישכח את הכאב שחש כשהבין שהמכללות היו סגורות לילדים העניים וטען שהאומה לא תוכל לנוח עד שדלת הידע תיפתח לכל אמריקני.
קריירה פוליטית מוקדמת
לאחר שלימד ביוסטון, נכנס ג'ונסון לפוליטיקה. ב-1930 לקח חלק במסע הבחירות של חבר בסנאט המדינתי של טקסס לקונגרס של ארצות הברית. אותו סנאטור המליץ עליו לחבר בית הנבחרים הדמוקרט ריצ'רד קלברג, שמינה את ג'ונסון למזכיר לשכתו. שם נבחר לעמוד בראש קבוצת "הקונגרס הקטן", המורכבת מעוזרים חקיקתיים, ודרכה עבד עם חברי קונגרס, עיתונים ושתדלנים. עמיתיו כללו במהרה את עוזריו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, וכן של העמית הטקסני, סגן הנשיא ג'ון גארנר.
ג'ונסון התחתן עם קלאודיה אלטה טיילור, שנודעה בשם "ליידי בירד", ב-17 בנובמבר 1934 בטקסס. חתונתם התקיימה לאחר שלמד חודשים אחדים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. נולדו להם שתי בנות: לינדה בירד ב-1944 ולוסי ביינס ב-1947. ראשי התיבות של כל חבר במשפחתו של ג'ונסון היו "LBJ", אפילו כלבו, ליטל ביגל. את ראשי התיבות חקק ברחבי החווה שלו.
ב-1935, מונה ג'ונסון לעמוד בראש מנהל הנוער הלאומי של טקסס, תפקיד שבמסגרתו פעל להגביר את אפשרויות החינוך והתעסוקה של בני נוער ואנשים צעירים. שנתיים לאחר מכן התפטר על מנת להתמודד לקונגרס. הוא נודע כבוס קשוח שדרש לעיתים ימי עבודה ארוכים וכן עבודה בסופי השבוע. חברים, פוליטיקאים והיסטוריונים תיארו אותו כתאוותן לכוח ושליטה.
בית הנבחרים (1937-1940)
ב-1937 זכה ג'ונסון בבחירות מיוחדות שנערכו לייצוג המחוז העשירי של טקסס בבית הנבחרים, שכיסה את אוסטין ופרבריה. הוא ניהל קמפיין המבוסס על תוכנית הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לצד סיוע מאשתו. ג'ונסון שירת בבית הנבחרים מ-10 באפריל באותה השנה ועד ל-3 בינואר 1949. הנשיא רוזוולט מצא כי ג'ונסון היה בן בריתו ואיש אמונו בכל הקשור לשיתוף מידע, בפרט באשר לנושאים המקיפים את הפוליטיקה הפנימית של טקסס (מבצע טקסס), וכן באשר לתככיהם של יושב ראש בית הנבחרים סם רייברן וסגן הנשיא ג'ון גרנר, שהגיעו שניהם מטקסס גם כן. בעת כהונתו שירת כחבר בוועדה לענייני חיל הים של ארצות הברית. הוא עבד לצורך חיבור האזורים הכפריים לרשת החשמל ולמען מחוזו. ג'ונסון סידר פרויקטים מיוחדים ליזמים שהכיר, כמו האחים בראון, שמימנו אותו לאחר מכן בקריירה. ב-1941, ניסה להתמודד על המועמדות הדמוקרטית לסנאט. הוא התמודד מול מושל טקסס, איש העסקים ושדרן הרדיו וילברט או'דניאל. ג'ונסון הפסיד בהפרש זעום במערכת הבחירות המקדימות, וכך גם את המושב בסנאט, שכן טקסס הייתה מדינה שבה המפלגה הדמוקרטית שלטה. יריבו השיג 175,590 קולות (30.49%) וג'ונסון השיג 174,279 (30.26%).
שירות המילואים של הצי (1940-1964)
ג'ונסון מונה ללוטננט קומנדר בשירות המילואים של הצי של ארצות הברית ב-21 ביוני 1940. כשעוד כיהן בקונגרס, נקרא לשירות פעיל שלושה ימים לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור בדצמבר 1941. הוא קיבל פקודות להתייצב במשרד האחראי על הצי בוושינגטון לצורך הדרכה ואימונים. לאחר האימונים, ביקש מתת-מזכיר הצי ג'יימס פורסטל תפקיד קרבי. במקום זאת, נשלח לפקח על פעולות המספנות בטקסס ובחוף המערבי. באביב 1942, כשרצה הנשיא רוזוולט לקבל דיווחים בנוגע למצב בדרום מערב האוקיינוס השקט, הוא הרגיש שיש למנות לכך בעל ברית פוליטי אמין. פורסטל הציע את ג'ונסון לתפקיד.