cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמא פרידמן
חיים אישיים
נשוי לרחל, אב לארבעה וסב לעשרה. אחיו הוא חוקר הגניזה הקהירית הפרופסור מרדכי עקיבא פרידמן.
מפרסומיו
ספרים:
מאגרים מקוונים
קבר תות ענח' אמון
קברו של פרעה תות ענח' אמון, מסומן כ-KV62, מצוי בנקרופוליס שבעמק המלכים במצרים, על יד תבאי (לוקסור של ימינו). הוא התגלה בשנת 1922 על ידי הווארד קרטר, והוא הקבר השלם ביותר שהתגלה אי פעם במצרים העתיקה.
עיקר המוניטין של הקבר נוצר הודות לכמות ולעושר הרב של החפצים שנמצאו בקבר, אם כי הוא נשדד כפעמיים בעת העתיקה, ונחתם שוב. ממצאי הקבר שוכנו במקור במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. בסוף 2021 ותחילת 2022, המוזיאון הועתק מקהיר למוזיאון המצרי הגדול בגיזה, שם יימצא להם אגף נפרד ומכובד ובו לראשונה יימצאו כל הממצאים ביחד.
גילוי הקבר
ב-1907 גילה צוות של המשלחת הארכאולוגית של בראשות, ספל חרס ועליו שמו של תות ענח' אמון. היה זה הממצא הראשון שקישר את שמו של המלך לעמק המלכים. קיומו של מלך זה היה ידוע, שכן נמצאו באל-עמארנה מספר חפצים שנשאו את שמו. באותה שנה, לאחר גילוי קברו של חרמחב, נמצאו בבור סמוך לקברו של סתי הראשון, במה שמסומן כיום כ-KV54, מספר חפצים הקשורים לפולחן מוות, כגון בדים ששייכים למומיות ושמו של תות ענח' אמון הופיע עליהם. דוויס קיווה שהחפצים נשדדו מקבר סמוך שאותו שייך לתות ענח' אמון, והושלכו בשעת השוד. כמו כן הוא מצא בסמוך קבר קטן, ריק, שנשדד לחלוטין. בעקבות כך הוא סגר את החפירות באזור ופרסם ספר בשם "קברו של תות ענח' אמון" ובו הצהרה שאין בעמק המלכים דבר שנותר לחקור.
הארכאולוג הווארד קרטר, שעבד תחילה עבור תיאודור דייוויס גם בעמק המלכים, אולם נאלץ להתפטר עקב תקרית פוליטית עם תיירים צרפתים, חזר לעבוד באזור ב-1909 תחת משלחת שמומנה על ידי הבריטי ג'ורג' הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון.
ג'ורג' הרברט מקרנארבון קיבל את הזיכיון לחפור בעמק המלכים ב-1914, לאחר שדייוויס נאלץ לפרוש מסיבות בריאות, אולם מלחמת העולם הראשונה עיכבה את החפירות עד 1917. על סמך הממצאים הקודמים, קרטר סבר שהקבר חייב להימצא באזור בו נגלו ממצאים אלו. הוא חפר כ-5 עונות באזור מגורי הפועלים שעבדו בחציבת הקברים, ואז בעקבות מיעוט ממצאים, כאשר הוחלט שזו העונה האחרונה, ב-1922, הוא גילה גרם מדרגות בן 16 מדרגות חצוב בסלע מתחת למשטח הגישה לקבר, קברם של רעמסס החמישי והשישי. הנפולת מחציבת KV9 כיסתה לגמרי את פתח KV62 והוא נשכח. במשך השנים נבנו על השטח הבקתות של הפועלים שחצבו קברים באזור, שם עבד קרטר. גרם המדרגות הוליך לדלת שחסמה פתח. קרטר הורה לכסות את המדרגות, הציב שמירה על המקום ודיווח לממונה עליו, לורד קרנארבון, על הממצאים.
פתיחת הקבר והחקירה
קרטר פתח חור קטן בדלת והאיר את התוכן בנר קטן, על מנת לגלות גזים רעילים. שלהבת הנר רעדה כתוצאה מהאוויר החם שפרץ מבפנים. קרטר הסתכל פנימה ונאלם דום. כאשר קרנארבון שאל אותו אם הוא רואה משהו הוא ענה: "כן, דברים נפלאים". בשלב זה קרטר עדיין לא ידע אם מצא את הקבר או מטמון של ממצאים.
בשלב הראשון קרטר גייס צוות של אנשי מקצוע מבין הצוות של מוזיאון המטרופוליטן שחפרו במקום וכן קיבל בהשאלה מומחה, ארכאולוג-כימאי מהשלטונות המצריים.במורד המדרגות התגלה חלל מלבני ובקצהו נצמד חדרון נוסף במישור נמוך יותר, חסום שביחד השלימו את צורת האות "ר". בחדרון זה נמצאה תיבה מוזהבת שבתוכה בסוף נמצאו הסרקופג והמומיה. חדרון זה כונה "תא הקבורה". בנוסף נתגלו עוד שני חללים חסומים על ידי פתח. לאחד החללים קרטר התייחס כ"נספח" ולשני, זה שסמוך לתיבה המוזהבת, כ"חדר המטמון".
באמצע דצמבר התחילה העבודה במקום. העבודה נערכה במשך כשמונה שנים שבהן קרטר דאג לתעד ולצלם את מקומו של כל ממצא כפי שנמצא, בדייקנות ובקפדנות.
קרטר ואחד מעובדיו,, ניהלו יומן מפורט של תהליך החפירה, הטיפול, ההתמודדות עם התיירים המכובדים שבאו לצפות בחפירה וההתמודדות עם הבעיות של הקצאת המשאבים שבהם נתקלו.
קללת הפרעונים
הקבר ממשיך להעסיק מדענים וארכאולוגים מסביב לסוגיית קללת הפרעונים. סביב הקבר התפתחה תיאוריה של קללה הרובצת על מי שפותח את הקברים העתיקים של הפרעונים.
האגדה על קללה זו נפוצה בעקבות מותו של ג'ורג' הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון ב-5 באפריל 1923. גופתו נמצאה בבית המלון קונטיננטל-סאבוי שבקהיר. מותו נבע ככל הנראה מאלח דם (שהתפתח לדלקת ריאות), שנוצר כתוצאה מגילוח בטעות של עקיצת יתוש נשא של שושנה, מה שגרם לפתיחת הפצע ולזיהום חמור. מקרי מוות נוספים של מגלי קברים חיזקו את התיאוריה הזו ואף ניסו לחזק אותה בהסברים מדעיים. אולם לא כל מגלי הקברים מתו בטרם עת.
הממצאים
ארבעת החדרים שנמצאו במתחם היו בעלי קירות חלקים, ורק חדר הקבורה היה מעוטר. ישנה סברה שבפועל היה קבר אחר בהכנה עבור המלך, אולם מכיוון שנפטר באופן פתאומי, הוחלט לקבור אותו בקבר זה שהיה מיועד לאדם אחר.
החדר הקדמי
החדר הקדמי, הלא מעוטר, נמצא באי-סדר מוחלט, ככל הנראה בגלל ההחזרה של החפצים שנתפסו בזמן השוד. קרטר קטלג בחדר זה כ-700 חפצים שביניהם היו 3 מיטות הלוויה: אחת בצורת אריה (האלה סח'מת), השנייה בצורת פרה (האלה חתחור) והשלישית בצורת חיה שהורכבה מגוף אריה, זנב של סוס יאור, וראש של תמסח. כמו כן נמצאו ארבע כרכרות, שאחת מהן שימשה לציד, אחת לקרבות ועוד שתיים למצעדים. בחדר נמצאה גם תיבה גדולה ובה אביזרים צבאיים, מקלות הליכה, לבנים של המלך וחצוצרה עשויה מנחושת, שעדיין ניתן לנגן בה. משני צידי השער הנעול שהוביל לתא הקבורה ניצבו שני פסלי שומרים מצופים זהב.
לפני פתיחת הפתח שהוביל לתא הקבורה, היה צורך להוציא את כל החפצים בחדר הקדמי. התהליך כלל תיעוד, צילום וטיפול עדין ביותר בחפצים שהתגלו.
תא הקבורה
תא הקבורה היה מעוטר בתמונות מטקס פתיחת הפה, ספר המתים והצגת המלך עם ישויות אלוהיות שונות. ניתן להבחין בשינויים שבוצעו בכרטוש של המלך. ההסבר לכך יכול לנבוע משינוי שמו מתות ענח' אתון לתות ענח' אמון, אולם גם משינוי ייעוד הקבר.
בתוך התא נמצאו ארבע תיבות גדולות מוזהבות, זו בתוך זו, אשר מילאו את כל תא הקבורה עד אפס מקום. על דופנות התיבות היו טקסטים של קבורה. כל תיבה הכילה חפצים שונים. על יד התיבה החיצונית היו 11 משוטים עבור סירת המוות שתשרת את המלך במסעו לעולם הבא, מכלי בושם ומנורות. על התיבה השנייה נמצא הטקסט של ספר המתים. התיבה הפנימית הכילה את הסרקופג, שהיה עשוי מקשה אחת של קוורציט קשה ועמיד במיוחד, והמכסה שלו היה חצוי. בסרקופג נמצאו שלושה ארונות מתים אחד בתוך השני מונחים על מיטה בעלת ראשי אריה. הארון הפנימי ביותר עשוי מזהב טהור במשקל של כטון, והכיל את המומיה של המלך מכוסה ב-143 תכשיטי זהב משובצים באבני חן. המומיה של המלך נשמרה בשלמותה, אולם התכריכים שבהם נעטפה ניזוקו בתהליך פתיחת הארונות. מסכת המוות שבארון הפנימי, שכיסתה את המומיה, עשויה זהב טהור במשקל 11 ק"ג ומשובצת אבני לפיס לזולי קרנליאן, אובסידיאן, קוורץ, טורקיז וזכוכית.
בעוד שמלכים רבים הכינו חלקים מתשמישי המוות שלהם עוד בחייהם (על פי עדויות וצווים שנמצאו באל-עמארנה), חלק לא מבוטל מהחפצים בקבר זה הוכנו לאחר מות המלך, בזמן חניטת הגופה. תהליך החניטה ארך כשבעים יום. במקרה של תות ענח' אמון, רוב החפצים שנמצאו מתאימים לזמן מותו. זאת על פי סמנים שחפצים אלו תואמים לאדם בגיל שבו הייתה המומיה. כמו כן, נמצאו פריטי ריהוט מאל-עמארנה, שעדיין נושאים את שמו הקודם (תות ענח' אתון), הקשור לאל אתון שהיה הישות האלוהית שהונהגה על ידי מהפכת אמנחותפ הרביעי, אביו של תות ענח' אמון.
קירות החדרים והמחיצות שביניהם יכלו להיבנות רק לאחר הכנסת הסרקופג והארונות המכילים אותו, משום גודלם. לכן, מתעוררת השאלה, היכן היו חפצים אלו בזמן זה וכיצד הובאו לקבר.
חדר המטמון
הגישה לחדר זה התבצעה באמצעות מסדרון לא חסום. נמצאו בו כ-5,000 חפצים שרובם טקסיים. קרטר קטלג את כולם.
בחדר נמצאה. בתוך השידה נמצאה לאחר הסרת מכסה התיבה, התגלו ארבעה ראשים מלכותיים ששימשו מכסים לארבעה מכלים ובהם ארונות קטנים עשויים זהב שהכילו את אבריו הפנימיים של המלך. מבדיקת הארונות האלו קיימת סברה שהם נבנו עבור מישהו אחר (ענח' חרפ רור) והושמשו עבור המלך. כל הממצאים נמצאים במוזיאון המצרי בקהיר ויוצגו במוזיאון החדש בגיזה עם פתיחתו. בחדר נמצא פסל גדול של אנוביס ששמר על תיבה שהכילה תכשיטים ואלמנטים טקסיים שונים, וכן פסלונים מוזהבים של המלך לובש כובעים שונים ביניהם המלך עומד על נמר שחור והמלך המשתמש בצלצל. בנוסף, נמצאו פסלונים של ישויות אלוהיות אחרות, דגמים של סירות ועוד שתי כרכרות, רהיטים, בגדים וכלי נשק. בחדר היו גם קופסאות עם אושבטי. אלו הם צלמיות קטנות המציגות דמויות שונות שיעזרו למלך בחיים שאחרי החיים, כגון עובדים שונים שישרתו את המלך, כוהנים, ודגמים של מבנים נחוצים. על הצלמיות יש כתובות הלקוחות מספרי הדת. בסך הכול היו בקבר 413 אושבטים בקופסאות שחורות, בחדרים השונים. ניתוח של אושבטים אלו מעלה ש-365 מהם היו בעלי תפקידים חד-יומיים, 36 בעלי תפקידים בקבוצות של 10 ימים, והיתר בעלי תפקידים שנתיים. החומרים והלבוש של האושבטים היו מגוונים, החל מעץ פשוט, עץ מצופה עלי זהב וכלה בחרס עדין. כמו כן היו שם פסלוני אושבטי של שר הצבא ושל שר האוצר, כסימן לנאמנות שאחרי המוות. נמצאו גם סלים וכלי אצירה לשימוש האושבטי.
הנספח
חדר זה שכן במישור נמוך יותר מהחדר הקדמי, וקרטר יצר פתח בקיר על מנת לגשת לחדר זה. בחדר עצמו התגלה אי-סדר מוחלט. קרטר תיאר כי אף על פי שהיו גורמים רשמיים שניסו לסדר את תא הקבורה לאחר שחדרו השודדים, בחדר זה לא נעשה שום מאמץ לעשות סדר. החדר הכיל משחקים, שמנים, משחות, מזון, ויין. זה היה החדר האחרון שטופל על ידי קרטר.
מעשי השוד
בזמן החפירות, התברר שהקבר נשדד בזמן העתיק פעמיים.
השוד הראשון
לפי סימני תיקון על החלק העליון של הדלת המובילה לקבר שעברה תיקון לאחר שניזוקה, הסיק קרטר שהייתה פשיטה של שודדים על הקבר. מאחוריה הדלת, הייתה מנהרה חצובה בסלע וממולאת בשברי סלע גיר. נראה היה שהייתה דלת נוספת שעברה חדירה, ותוקנה. נמצאו חלקי חפצים חסרים ושברי כלים, שמהם הסיק קרטר שפשטו על הקבר כדי למצוא חפצי זהב ולאחר מכן שמנים יקרים וכל זה בסמוך לקבורה.
נראה שהמנהרה נחסמה בפסולת לאחר השוד הראשון כדי לסגור את הקבר. שני החדרים החתומים, חדר הקבורה והנספח, היו מטרת הפשיטה. הנספח הושפע במידה הכי גרועה בשוד זה. השודדים ערמו ורוקנו חפצים בחדר זה. הם חיפשו מתכות, זכוכית, בדים, שמנים ומוצרים קוסמטיים. השוד היה חייב להתרחש סמוך לקבורה שכן מוצרי קוסמטיקה ושמנים הם בעלי תפוגה מוגבלת. לאחר גילוי השוד, הדלתות נחתמו והמסדרון מולא בשבבי אבן גיר כדי למנוע מעשי שוד עתידיים.
חדרים נוספים
על פי התיאוריה הזו, קיימים חדרים נוספים בקבר.
האגיפטולוג (המצורף לאוניברסיטת אריזונה) העלה בשנת 2015 כי ייתכן שיש אזורים בקבר הראויים לניתוח נוסף. הוא בחן סריקות של הקבר שנעשו ברזולוציה גבוהה על ידי חברת פקטום ארתה, והצביע על האפשרות שקיימת דלת קטנה בקיר המערבי של תא הקבורה, בממדים דומים לפתח הקיים אל התא עצמו שיכולה להוביל לתא נוסף. כמו כן הוא סבר שסימנים על הקיר הצפוני של חדר הכניסה, יכולים לרמוז על כך שהקיר הוא קיר חוסם ותא הכניסה ממשיך כמסדרון מעבר לקיר זה. כלומר, תות ענח' אמון קבור למעשה בחלק החיצוני של מתחם קבר גדול יותר (בדומה לקברו של אמנחותפ השלישי) שבו קבורים מלכים נוספים, במקרה זה הוא העלה סברה שנפרטיטי קבורה בחלל זה.
בנובמבר 2015 נערכה סריקת מכ"ם חודרת קרקע על ידי Hirokatsu Watanabe, מומחה מכ"ם יפני. נראה היה שתוצאותיו מאשרות את ההשערה של ריבס, שהיו חללים מאחורי הקירות המערבי והצפוני של חדר הקבורה. סריקה שנייה מאוחרת יותר, לא הצליחה לשכפל את הממצאים היפניים. סריקה שלישית בוצעה על ידי חוקרים מ, ושתי חברות פרטיות, לא מצאו ראיות לתאים נסתרים, ובכך הפריכו את ההשערה של ריבס. ההסבר שניתן לתוצאות החיוביות מ-2015, הוא כי התוצאה החיובית הראשונית נגרמה ככל הנראה על ידי השתקפויות של הקירות עצמם, או אפילו הפרעה מהסרקופג. משרד העתיקות המצרי קיבל את התוצאות הללו, שהוצגו במאי 2018.
בשנת 2019, ניקולס ריבס סקר והרחיב את ההשערה המקורית שלו, כולל סקירה של הנתונים הגיאופיזיים הזמינים וניתוחם על ידי הגיאופיזיקאי ומומחה המכ"ם ג'ורג' באלארד. באלארד הסכים כי לא אותרו תאים פתוחים או חללים ממש מאחורי הקירות, אך הבחין כי נתוני המכ"ם מהאזור שמאחורי הקיר הצפוני ותא האוצר מתאימים למילוי של פסולת בנייה ולא של סלע טבעי. דבר שמשאיר מקום להשערה שיש מעבר מלא מאחורי הקירות ואלה מובילים לתאים נוספים.
נשמות מגינות
על פי התיאוריה הזו, נשים הן בעלות סגולה של הגנה משדים ולכן תות ענח' אמון הצטייד בנשמות מגינות בדרכו לעולם הבא.
בחדר המטמון נתגלתה קופסה עם שתי מומיות עוברים חנוטות בתוך ארונות קבורה קטנים. בדיקות דנ"א ב-2010 הראו כי אחד העוברים, בת תשעה חודשים, היא בתו של תות ענח' אמון. נשאלה השאלה, מדוע לא הוקצו לעוברים הללו קברים משל עצמם. ההשערה היא שהנשמות של העובריות, הנקבות, שימשו להגנה על המלך מפני שדים וכשפים, בדרכו לעולם הבא.
מסכת המוות
התיאוריה הזו גורסת כי מסכת המוות אינה שייכת לתות ענח' אמון.
הקבר וכלי הקבורה
התיאוריה הזו מורכבת משני חלקים. על פי חלקה הראשון, חלק גדול מכלי הקבורה שנמצאו בקבר תות ענח' אמון לא היו שייכים לו. על פי החלק השני, תות ענח' אמון נקבר בקבר שלא יועד לו. הארכאולוג ניקולס ריבס טוען שבדיקה מעמיקה של החפצים שנמצאו בקבר, מראה שהם אינם עשויים עבור תות ענח' אמון, בעיקר מסכת המוות שיש מאחוריה סמנים שהמסכה שונתה. השערה שהועלתה היא שבקבר נטמנו הרבה מאוצרות אל-עמארנה, העיר שנהרסה בעקבות מות אחנתון והשבת הדת הישנה, הסוגדת לאמון בידי תות ענח' אמון (לשעבר, תות ענח' אתון). פריט תומך בהשערה זו הוא העיטור על גב הכיסא המתאר את המלך ואשתו תחת האל אתון (קרני השמש).לכך יש לצרף את קיום קבר KV55, שהתגלה לפני גילוי KV62 ושהכיל מומיה שנגלה בינה ובין תות ענח' אמון קשר DNA, יש שמשערים שחלק מהרכוש שנאגר שם, נוצל עבור קברו של תות ענח' אמון.
מותו המוקדם של המלך הצעיר, בגיל 19, ללא יורשים, השאיר את הממלכה בבעיה. אחד השואפים לכתר היה איי – איש שלטון בכיר, עוד מתקופת שלטונו של אחנתון. הוא היה חייב להספיק לקבור את המלך בזמן כדי למנוע ממתחרהו, חורם ח'ב, לחזור מהקרבות נגד החיתים ולטעון לכתר.
לפי המנהג המצרי הקדום, היה צריך להביא לקבורה את המלך תוך 70 יום מיום המוות. הוא חייב להיות מצויד היטב לחיים שאחרי המוות, שכן תפקידו לדאוג בעולם הבא, לשלמות העולם הזה. בניית קבר הראוי לפרעה וציודו, לא הייתה משימה שהתאימה ללוח הזמנים הזה. היו מספר סימנים של תהליך מואץ ולא שלם:
כל זה הוליך למסקנה שהקבר על תכולתו יועד למישהו אחר. במסגרת הניסיון להסיק עבור מי הוא יועד וכיצד נקבר המלך הצעיר בקבר זה,, בחן את התכשיטים שנמצאו בקבר. הוא מצא כרטושים עם שמו של אחנתון. הוא בדק לאיזה פרעה היה כיסוי ראש דומה לזה שמופיע על מסכת המוות ומצא דמיון רק לכיסוי הראש של אחנתון.
הריסת המקדשים בידי אחנתון כחלק מהמהפכה הדתית שלו, הייתה מלווה במשבר רוחני וכלכלי במצרים. איי ידע שעליו למחוק את זכר אל-עמארנה. הטמנת האוצרות שהובאו משם, בקבר הייתה פתרון נוח לשתי הבעיות שניצבו בפניו.
מכל זה, מנסים להסיק שתות ענח' אמון נקבר בחופזה, בקבר לא לו, עם חפצים של אל-עמארנה על ידי איי, כדי למהר ולתפוס את השלטון.
הפגיון המטאוריטי
על פי התיאוריה הזו, פגיון הברזל שנמצא בקבר יוצר מחומרים שהגיעו ממטאוריט, או שהובא למצרים ממקום אחר.
בקברו של תות ענח' אמון נמצאו מספר פריטי סגסוגות ברזל כולל פגיון. עיבוד הברזל לא היה נפוץ והטכנולוגיה לא הייתה ידועה באותה תקופה במצרים. מחקר משנת 2016 העלה כי הפגיון שנקבר עם תות ענח' אמון עשוי מברזל מטאוריטי בעל יחסי מתכות דומות (ברזל, ניקל וקובלט) ליחסי הברזל שהתגלו במטאוריט שהתגלה בסמוך ונקרא על שם מקום הימצאו –.
הקבר בהווה
הקבר פתוח לציבור בעמק המלכים. מספר המבקרים הוגבל ל-400 ביום בשנת 2008. פרויקט לשימור וניהול הקבר בוצע על ידי מכון גטי לשימור. בשנת 2009 החלה קרן Factum לטכנולוגיה דיגיטלית ביצירת העתק של הקבר, שנפתח לציבור כקילומטר וחצי מהמקור בשנת 2014. מכון גטי השלים את עבודתו בשנת 2019.
בשנת 2009 עבר הקבר שיפוץ שנמשך כ-10 שנים, שנועד לנקות את הקירות מנזקי הזמן. ב-2019 נפתח שוב הקבר לציבור.
מחנה העקורים ברגן-בלזן
מיקום והקמה
ב-15 באפריל 1945 שחרר הצבא הבריטי את מחנה הריכוז ברגן-בלזן, שנמסר על ידי שומרי האס אס ללא קרב. עקב מחלות ומצב היגייני ירוד בבנייני מחנה הריכוז העביר הצבא הבריטי את האסירים-לשעבר ולבסוף אף שרף את בקתות האסירים. ניצולי מחנה הריכוז הפכו לתושבים הראשונים במחנה העקורים העתידי, שנמצא במרחק של כקילומטר אחד מאזור מחנה הריכוז הראשי, בבסיס הצבא הגרמני לשעבר. הצוות הרפואי הבריטי השתמש בבנייני Panzertruppenschule (בסיס הדרכה של חיל השריון) כמבנה חירום לטיפול באסירים המשוחררים, הרחק מהתנאים ההרסניים של מחנה הריכוז. ב-21 באפריל הועברו החולים הראשונים למחנה העקורים החדש, חוטאו וקיבלו ביגוד חדש. ב-18 במאי תמה העברתם. בצריפי מחנה העקורים היו כ-12,000 מיטות אשפוז. הבריטים העבירו חיילים גרמנים פצועים מ-Reservelazarett (בית חולים לחיילי מילואים) ביער אשוחית סמוך לבתי חולים אזרחיים והוסיפו את שטח בית החולים הגרמני לבית החולים שבמחנה העקורים. כך נוספו 1,600 מספר מיטות זמינות. בארבעת השבועות הראשונים הועברו לבית החולים כמעט 29,000 ניצולים ממחנה הריכוז ברגן-בלזן. כ-14,000 אסירים לשעבר מתו לאחר השחרור למרות מאמצי הצבא הבריטי, הצלב האדום הבריטי ורופאים רבים מלאומים שונים. עד יוני 1945 עדיין נזקקו כ-11,000 מהאסירים לשעבר לטיפול חירום.
מחנה העקורים הוקם ביולי 1945 על ידי הפיכת מחלקות בתי החולים לאזורי מגורים.
אחרי קיץ 1945 שימש כבית חולים רק בית החולים לשעבר של הוורמאכט, שנמצא כקילומטר מהצריפים. בינואר 1948 הפכו הבריטים בית חולים זה לבית החולים היהודי המרכזי באזור הכיבוש שלהם. בית חולים זה נוהל על ידי הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים, שנתמך על ידי ארגוני סיוע. הניצולים כינו אותו בית החולים גלין יוז על שם הבריגדיר הבריטי יו לוולין גלין יוז,, קצין הרפואה של חטיבת השריון ה-11. מאוחר יותר הפך לחלק מצריפי גלין יוז (כיום הונה-קאמפ).
תרבות ופוליטיקה במחנה העקורים
התנאים במחנה היו בתחילה גרועים למדי, מכיוון שהמצב הכלכלי הקשה בבריטניה מנע מהצבא לספק מעבר למוצרי יסוד. האוכל היה דל וכך גם הבגדים ואזורי המחיה. באוקטובר 1945 שבתו העקורים רעב והפגינו נגד התנאים במחנה. בקיץ 1946 פחתה האוכלוסייה והמצב השתפר.
עקורים שלא נזקקו לטיפול רפואי חזרו במהירות לארצות המוצא שלהם. רובם חזרו מרצונם החופשי, להוציא אזרחי ברית המועצות, שכן ברית המועצות קיבלה את הסכמת בעלות בריתה כי אזרחיה ישלחו בחזרה גם בניגוד לרצונם. בתחילת ספטמבר 1945 היו יותר מ-25,000 איש במחנה העקורים, בעיקר פולנים (כ-15,000) ויהודים (כמעט 11,000), רובם מפולין. עקורים בני לאומים אחרים הוחזרו ברובם לארצות המוצא שלהם בסתיו 1945.
המחנה הפולני
מיוני 1945 גרו פולנים ויהודים באזורים נפרדים במחנה. באזור הפולני התפתחו חיים חברתיים ותרבותיים. למחרת השחרור הקימו הפולנים ועדת מחנה ובה יהודים ופולנים. בית ספר נפתח בקיץ 1945, אותו פקדו כ-600 ילדים, ובשני גנים היו כמאה ילדים. עקורים פולנים רבים הקימו משפחות חדשות במחנה הפולני: כמעט 400 חתונות ו-200 לידות. ועדת המחנה פרסמה עיתונים. הוקמו מקהלה, להקת כלי נשיפה, תיאטרון ומועדון ספורט ("פולוניה"). ב-2 בנובמבר 1945 התקיים טקס עבור העקורים הפולנים בו נחנך צלב עץ באתר מחנה הריכוז לשעבר כאנדרטה.
המחנה הפולני פורק בספטמבר 1946. 4,500 העקורים הפולניים הנותרים חששו לחזור לפולין הקומוניסטית והועברו למחנות אחרים באזור הבריטי. כשני שלישים מהעקורים הפולניים באזור הבריטי חזרו לפולין. האחרים היגרו ברובם לארצות הברית ולקנדה.
המחנה היהודי
עם סגירת המחנה הפולני, הפך ברגן-בלזן למחנה היהודי היחיד באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה. למשך זמן מה היה זה אף מחנה העקורים היהודי הגדול ביותר בגרמניה. בסוף 1945, אלפי יהודים ששרדו את השואה בפולין או הונגריה היגרו מערבה ורבים מהם הגיעו למחנה העקורים ברגן-בלזן, אף על פי שהבריטים סירבו בתחילה לתת להם מעמד של עקורים. באוגוסט 1946 היו במחנה העקורים למעלה מ-11,000 יהודים. לאחר מכן ניסה הצבא הבריטי למנוע מיהודים נוספים להצטרף למחנה העקורים.
ועד ראשון במחנה היהודי הוקם ב-18 באפריל 1945. בחירות דמוקרטיות נערכו בספטמבר 1945. מנהיג הניצולים היהודים, יוסף רוזנזפט, היה לנשיא הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים באזור הבריטי. ועד זה ייצג את העקורים של מחנה העקורים ברגן-בלזן וכן את כל העקורים היהודים באזור הבריטי. בספטמבר 1945 ויולי 1947 התקיימו במחנה זה שני הקונגרסים הראשונים של היהודים המשוחררים באזור הכיבוש הבריטי. הקונגרסים התקיימו בבניין של קציני הוורמאכט לשעבר בבלזן - בניין שנקרא לימים "הבית העגול".
בניהולם של רוזנזפט, נורברט וולהיים ורפאל אולבסקי, צמח הוועד המרכזי לארגון שפעל מול הבריטים בשם מטרותיהם הפוליטיות, החברתיות והתרבותיות של העקורים, כולל הזכות להגר לארץ ישראל שבשליטת בריטניה. ניצולים רבים תמכו בהגדרה עצמית יהודית בפלסטין, על אף שלא היו ציונים לפני המלחמה. לאחר שאיבדו את משפחותיהם, בתיהם ורכושם, לא ראו לעצמם עתיד באירופה. עקורים הפגינו נגד המדיניות הבריטית ושלחו מכתבי מחאה. פעילי המחנה יצרו קשרים עם הקונגרס הציוני בבזל ועם המגבית היהודית המאוחדת כדי לזכות בתמיכה בינלאומית. באוקטובר 1945 ביקר במחנה העקורים דוד בן-גוריון, נשיא הסוכנות היהודית לארץ ישראל. ב-1947 ביקרו במחנה ועדת משנה של ועדת אונסקו"פ. בעדותם לחברי הוועדה דרשו הפליטים לעלות לארץ ישראל וסירבו לאפשרות הגירה למדינות אחרות.
הפליטים שימרו התנגדות להגבלות הבריטיות על העלייה היהודית לארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי, ועד תחילת 1949 (כלומר, זמן רב לאחר הקמת מדינת ישראל במאי 1948) לא איפשרו הרשויות הבריטיות מעבר חופשי אל מחוץ למחנה. אף על פי כן הצליחה ההגנה להעביר למחנה סוכנים שקיימו תוכניות אימונים צבאיות בשטח המחנה בדצמבר 1947.
מנהיגות המחנה
שני חלקי המחנה, פולנים ויהודים, היו ברובם תחת ניהול עצמי. הצבא הבריטי שמר על המחנה מבחוץ. במרץ 1946 העבירו הבריטים את ניהול המחנה לאונרר"א אך נותרו אחראים לביטחון. הבריטים (ומאוחר יותר UNRRA) נתמכו על ידי ארגונים כמו הג'וינט (JDC) או היחידה לסעד יהודי (JRU), ואלה סיפקו מזון, ביגוד ותרופות. אך בנושאים אחרים ניהלו תושבי המחנה את ענייניהם באורח עצמאי. הוועד היהודי הקים כוח משמר ומשטרה, ששמר על הסדר הציבורי ולחם בשוק השחור.
סיימון בלומברג, לשעבר חייל וקצין בריטי בשירות הצבא האימפריאלי הבריטי, שימש היה מנהל אונרר"א בברגן-בלזן והמנהל האירופי של הוועד היהודי לעזרה בחו"ל (Jewish Committee For Relief Abroad).
הפליטים היהודים ארגנו קהילה תוססת במחנה. בתי ספר הוקמו בתוך חודשים לאחר השחרור. העקורים הקימו בית ספר יסודי ביולי 1945, ובשנת 1948 למדו בבית הספר 340 תלמידים. בית ספר תיכון בו לימדו גם חיילים מהבריגדה היהודית הוקם בדצמבר 1945. במחנה פעלו גן ילדים, בית יתומים וישיבה. בתי הספר להכשרה מקצועית של הארגון לשיקום באמצעות הכשרה (ORT) ארגנו הכשרה מקצועית. ב-1947 הנחתה אורט כ-1,500 איש בקורסים שנמשכו כחצי שנה. רבים מהניצולים היהודים היו צעירים ובשנתיים הראשונות לאחר השחרור התקיימו כמעט 1,000 חתונות יהודיות. עד לפיזור המחנה נולדו בו יותר מאלף ילדים.
תיאטרון יידיש בשם קצט (קיצור של המילה הגרמנית Konzentrationslager, שפירושה "מחנות ריכוז") הוקם ביולי 1945 על ידי סמי פדר. עלו בו מחזות על גורל היהודים בגטאות ובמחנות הריכוז, ומחזות יידיש ישנים ממזרח אירופה. קצט פעל עד קיץ 1947.
העיתון הציוני "אונדזער שטימע" (ביידיש: "קולנו") ראה אור והפך לעיתון היהודי העיקרי באזור הכיבוש הבריטי. הוא נערך על ידי יוזמו רפאל אולבסקי, דויד רוזנטל ופאול טרפמן, ופורסם לראשונה בכתב-יד ובשכפול במכונה בעיר המחוז צלה ואחר כך במכונת כתיבה ובמכונות דפוס במחנה העקורים ברגן-בלזן על ידי הוועדה לתרבות והיסטוריה של הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים באזור הכיבוש הבריטי.
הרבנים של המחנה היו: הרב ד"ר צבי עזריה (לשעבר הרב של ואליקי-באצ'קאראק שביוגוסלביה), הרב צבי הירש מייזליש (לשעבר הרב של וויצן), הרב חיים מייזליש (לשעבר הרב של סורוואש) הרב יואל הלפרן (לשעבר הרב של יאסלא) , הרב ישראל אריה זלמנוביץ (לשעבר ראש ישיבה של בורשה) , הרב יצחק גליקמן, והרב ישראל משה אולבסקי (לשעבר הרב של ראדזיוב) , ראש השוחטים והרב המכשיר של המחנה היה הרב שלמה זאב צווייגענהאפט (לשעבר ראש השוחטים של פולין), במחנה הייתה ישיבה "שארית ישראל" , ראש הישיבה היה הרב גרשון ליבמן , המזכיר היה הרב יואל מאיר פוטשביץ והמשגיח היה הרב חיים פנחס לובינסקי.
פירוק מחנה העקורים
עקורים רבים החלו לעזוב את המחנה בשנת 1947, עם שיפור בהזדמנויות ההגירה. מאביב 1947 הקצתה ממשלת בריטניה 300 אישורי הגירה בחודש ליהודים באזור הכיבוש הבריטי. אלה אפשרו הגירה חוקית לארץ ישראל. בין אפריל 1947 להקמת מדינת ישראל במאי 1948 עלו לארץ ישראל כחוק 4,200 יהודים מהאזור הבריטי, רובם ממחנה העקורים ברגן-בלזן. עד מרץ 1949 קטנה האוכלוסייה ל-4,500 איש. מחנה העקורים בברגן-בלזן נסגר בספטמבר 1950 ואלף תושביו הועברו לאופייוור (Upjever) שליד וילהלמסהאפן. מחנה זה נסגר באוגוסט 1951. מרבית תושביו של מחנה העקורים ברגן-בלזן היגרו למדינת ישראל והקימו את ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן בישראל, הפעיל גם כיום. מעל 2,000 נסעו לארצות הברית. כ-800 היגרו לקנדה. מעטים נשארו בגרמניה ובניסיון לשקם את הקהילות היהודיות בה.
לוריסיפרה
לוריסיפרה (שם מדעי: Loricifera) היא מערכה המונה 43 מינים של בעלי חיים קטנים או מיקרוסקופיים החיים באוקיינוסים לרוב בעומק 300 עד 400 מטר אך גם במעמקי הים.
מאפיינים
אורכם של הלוריסיפרים 100 מיקרומטר עד 1 מילימטר. הלוריסיפרים הם בין מערכות בעלי החיים האחרונות שהתגלו ובשל כך לא ידוע הרבה על הפיזיולוגיה, מחזור החיים, התזונה וההתנהגות שלהם. הלוריסיפרים דומים לחד-תאיים אך הם בעלי 10,000 תאים. הגוף של הלוריסיפרים מחולק ל5 חלקים: ראש, צוואר, בית החזה, גב ובטן. שלושה מינים מהמערכה הם בעלי החיים היחידים שנמצאו בסביבה נטולת חמצן. משמעות השם לוריסיפרה היא נושאת מחוך עקב קשקשים דמויי מטרייה בקצוות הגוף. הלוריסיפרים חיים על גרגירי חול אליהם הם מחוברים חזק ולכן המחקר עליהם מועט. הלוריסיפרים דומים למסרקנים (Ctenophora) או לשושנות ים (Actiniaria) אך הם שייכים לקבוצה סקלידופורה (Scalidophora) ביחד עם המערכות פריאפולידה (Priapulida) וקינורהינכה (Kinorhyncha). במערכה סדרה אחת ובה שלוש משפחות.
מאטוויי ספונוב
מאטוויי יבגנייביץ' ספונוב (ברוסית: Матвей Евгеньевич Сафонов; נולד ב-25 בפברואר 1999 בסטברופול שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער בקבוצת קרסנודאר מליגת העל הרוסית ובנבחרת רוסיה.
קריירת מועדונים
ספונוב גדל במחלקת הנוער של קרסנודאר. ב-13 באוגוסט 2017 ערך ספונוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אמקאר פרם במסגרת המחזור השישי בליגת העל הרוסית לעונת 2017/2018.
קריירה בינלאומית
ב-1 ביוני 2021 ערך ספונוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת פולין במשחק ידידות.
אמיס קילה
אמיליאנו רודולף ג'ימבלי (באיטלקית: Emiliano Rudolf Giambelli; נולד ב-14 בנובמבר 1989), ידוע בשם הבמה אמיס קילה (Emis Killa), הוא ראפר איטלקי.
ביוגרפיה
אמיס קילה נולד בווימרקטה שבאיטליה לאם סיציליאנית מפלרמו ואב לומברדי שפעל בעברו כמוזיקאי. אביו של אמיס קילה נאבק בהפרעה דו-קוטבית ונפטר עקב דום לב בשנת 2010.
בשנת 2007, בגיל 17 בלבד, הוא זכה בתחרות חופשית באיטליה בשם "TecnichePerfette". בשנת 2009 שיתף פעולה עם החברה ללא מטרות הרווח "Blocco Recordz", והוציא דרכה את המיקסטייפ, Keta Music, ואחריו גם את האלבום "Champagne e Spine".
בינואר 2012 הוציא את אלבום הבכורה שלו, L'erba cattiva. האלבום הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים האיטלקי, תוך שמכר למעלה מ-60,000 עותקים. באותה השנה, זכה אמיס קילה בפרס ה-EMA של MTV עבור "האמן האיטלקי הטוב ביותר".
באוקטובר 2013 הוציא את אלבומו השני, Mercurio. האלבום זכה להצלחה רבה, תוך שמוקם במקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי ובכך הפך האלבום לראשון של הראפר אשר עשה זאת. כמו כן, נמכר האלבום בכ-50,000 עותקים.
באוקטובר 2016 הוציא את אלבומו השלישי, Terza stagione. האלבום כלל, בין היתר, את הסינגל "Cult" שהגיע למקום ה-68 במצעד הסינגלים האיטלקי וזכה לעשרות מיליוני צפיות ביוטיוב.
באוקטובר 2018 הוציא את אלבומו הרביעי, Supereroe. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי.
פרס רפפורט
פרס רפפורט הוא פרס על-שם רות וברוך רפפורט, המוענק על ידי "קרן ברוך ורות רפפורט" (The Bruce and Ruth Rappaport Foundation).
פעילות
פרסי רפפורט מוענקים מדי שנה בשלוש קטגוריות:
מבצע חד וחלק
היוזמה למבצע
את המבצע יזמה קבוצת קצינים בפיקודו של טל רוסו, ששימש במהלך המלחמה כיועץ לראש אמ"ץ לפעילות יחידות מיוחדות. בצוות המתכנן היו חברים גם תמיר פרדו, ארז צוקרמן, שאף היה מועמד לפקד על המבצע, חגי פלג וליאור לוטן. מטרות המבצע העיקריות היו בית החולים "דאר אל חיכמה" ששימש את כוחות חזבאללה למקום מפגש של אנשי משמרות המהפכה האיראניים, ושכונת שייח חביב שם נתפסו אמצעי לחימה רבים וחמישה אנשי חזבאללה שהסתתרו במבנה במרחק מספר ק"מ קטן מבית החולים. כמו כן רצו בצה"ל לייצר אצל החזבאללה את התחושה שגם העורף הלבנוני לא בטוח מפני פשיטות. כשדובר בתכנון המבצע על האפקט הפוטנציאלי שלו אמר תא"ל רוסו ש"זה יהיה כמו שחיילים שלנו נלחמים בצפון ושומעים שפשטו על תל אביב".
מהלך הפשיטה
על המבצע כולו פיקד מפקד חיל האוויר אליעזר שקדי, מן "הבור" (מוצב הפיקוד העליון) שבקריה בתל אביב, כשלצידו טל רוסו, כן נכחו ב"בור" גם הרמטכ"ל דן חלוץ ושר הביטחון עמיר פרץ. במהלך הפעולה, הפריעה לשקדי נוכחותו של ראש אמ"ן, האלוף עמוס ידלין, שנהג לפקוד את חדר הפיקוד בעת ביצוע מבצעים מיוחדים, אף כי בקרה קרובה שכזו על מי שמפקד על המבצע, ואפילו הוא קצין זוטר בהרבה, אינה נהוגה במבצעים מסוג זה. רק לאחר שספג ידלין הערה מתא"ל רוסו, שהתעלם מבכירותו של ידלין, ביקש ממנו שקדי לצאת מן החדר.
במהלך המבצע נהרגו 19 מחבלי חזבאללה. חמישה אזרחים לבנונים נלקחו לחקירה בישראל ונשלחו לחופשי כעבור שלושה שבועות. המבצע חייב את חזבאללה לתגבר את יחידותיו האמונות על הגנת בקעת לבנון.
1959 בארצות הברית
1959 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 183 שנה מיום היווסדה.
ניקולא רסקין
ניקולא רסקין (בצרפתית: Nicolas Raskin; נולד ב-23 בפברואר 2001 בלייז' שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
קריירת מועדונים
רסקין גדל במחלקות הנוער של סטנדרד לייז', אנדרלכט וגנט. ב-10 בפברואר 2018 ערך רסקין את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של גנט, בניצחון 3-0 על סנט טרוידן במסגרת המחזור ה-26 בליגת העל הבלגית לעונת.
ב-23 בינואר 2019 חתם רסקין בסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. בסך הכל ערך 80 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-31 בינואר 2023 חתם רסקין בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הבלגית. ב-4 בפברואר ערך רסקין את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על רוס קאונטי במסגרת המחזור ה-25 בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
רסקין היה חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
Back to Me (שיר של מריאן היל ולורן חורגי)
Back to Me (בעברית: בחזרה אליי) הוא שיר שהוקלט על ידי צמד המוזיקה האלקטרונית האמריקאי מריאן היל, בהשתתפות הזמרת-יוצרת האמריקאית לורן חורגי. השיר יצא לאור ב-8 בדצמבר 2016, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל מתוך האלבום של הצמד, Act One.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד השירים הפיזיים/דיגיטליים של ספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סמנתה גונגול, ג'רמי לויד ולורן חורגי והופק על ידי ג'רמי לויד. מריאן היל וחורגי סיפרו שהשיר התחיל כאשר הם נפגשו בבית מלון, תוך שהקליטו את "Back to Me" בחדר השינה של המפיק ג'רמי. גונגול התייחס לכך שהצמד וחורגי רצו לעבוד יחד מאז שנפגשו באחת מההופעות של מריאן היל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון
אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון הוא סרט הנפשה למבוגרים באורך מלא מסוגת פעולה ואמנויות לחימה, המבוסס על זיכיון המדיה מורטל קומבט. הסרט, שהופק על ידי האחים וורנר ו-NetherRealm Studios (היורשים של מידוויי גיימס, מפתחי המשחק המקורי), מסווג בסיווג צפייה R בשל האלימות הגרפית הרבה שבו. הסרט מתאר את סיפור המקור של סקורפיון, אחת מדמויות הלוחמים המזוהות ביותר של הזיכיון, ומתרחש בתקופת המשחק המקורי. הסרט הופץ ב-14 באפריל 2020 באופן דיגיטלי וב-28 באפריל בבלו ריי (באיכות 4K). הסרט הופץ גם לשירותי VOD בישראל.
עלילה
ביפן, אמן הלחימה של שבט השיראי ריו הנזו הסאשי הוא איש משפחה נשוי להארומי ואב לבן בשם סאטושי. הוא מלמד את בנו שיעור בחיים כשסאטושי צופה בעקרב נאבק במאות נמלים ומצליח לשרוד. הוא לוקח את בנו בחזרה לכפר לארוחת ערב, אך מותקף על ידי לוחמי נינג'ה של שבט הלין קוויי היריב. הוא מביס אותם רק כדי לגלות שהם רצחו את כל תושבי הכפר, בהם את אשתו. הנזו מתמלא בזעם והורג את כל אנשי הלין קוויי שתקפו אותו, אך עוצר כאשר סאב-זירו, מנהיג שבט הלין קוויי, מחזיק בבנו כבן ערובה. הנזו נכנע וסאב-זירו לוכד אותו בקרח אותו הוא יורה מידיו, ואז רוצח את סאטושי לנגד עיניו של הנזו, שנשבע לנקום. לאחר מכן, סאב-זירו הורג את הנזו.
הנזו מתעורר בממלכת העולם התחתון, מעין גרסה מזרח אסייתית לשאול, כבול בשלשלאות. הוא מצליח להשתחרר ולהרוג את השדים שמענים אותו. הוא מגיע לטירת שליט הממלכה, שם הוא נפגש עם המכשף קואן צ'י. קואן צ'י מציע לו עסקה: הנזו יילחם עבורו בטורניר מורטל קומבט ויגנוב בעבורו את הקמע שכולא את האל המטורף שינוק, והוא יאפשר לו לנקום בסאב-זירו ואולי אף יחזיר את משפחתו לחיים. הנזו מסכים וקורא לעצמו סקורפיון על שם העקרב שהוא ובנו ראו במפגשם האחרון. סקורפיון הוא אל-מת, שאינו מת או חי, ונשמתו חדורת הנקמה נידונה להלך בתפר שבין החיים והמוות. הוא זכה ליכולות על-טבעיות בהן ירי צלצלי קונאי מתכתיים מידיו ושליטה בהם, טלפורטציה וזימון אש מהשאול. הוא לובש מסכה צהובה וברדס שחור, ומדים בצבעי צהוב ושחור כצבעי שבט השיראי ריו. בנוסף, סקורפיון חמוש בשתי חרבות נינג'אטו.
בינתיים, אל הרעם ריידן שמשמש גם כמגן ממלכת הארץ, מודיע לנזיר השאולין ואמן הקונג פו לו קאנג שהגיע הזמן להתכונן לטורניר המורטל קומבט במטרה להגן על ממלכת הארץ. אם נציג ממלכת העולם החיצון ינצח, הקיסר המרושע שאו קאהן יוכל לפלוש לממלכת הארץ ולכבוש אותה. בנוסף ללו קאנג מצטרפים גם סוניה בלייד, לוחמת קשוחה בכוחות המיוחדים של ארצות הברית, וג'וני קייג', כוכב קולנוע נרקיסיסט ושחצן, כל אחד מסיבותיו הוא: סוניה רודפת אחרי הפושע וראש סינדיקט הדרקון השחור קיינו וג'וני בטוח שהוא מצלם סרט אמנויות לחימה נוסף.
את הטורניר מארח המכשף שאנג טסונג על אי שנמצא בתפר בין הממלכות. כשסקורפיון מגיע לאי הוא מסתנן למקדש ומוצא את הקמע שכולא את שינוק, אך ריידן משכנע אותו לא למסור אותו לקואן צ'י באומרו שיש לו עדיין ברירה ובחירה חופשית. בינתיים, לו קאנג, סוניה בלייד וג'וני קייג' רואים כיצד גורו, אלוף הטורניר מטעם ממלכת העולם החיצון, מביס בקלות את ג'קסון "ג'אקס" בריגס, שותפה של סוניה שנתפס על ידי קיינו. הוא תולש את זרועותיו של ג'אקס לפני שריידן עוצר את הקרב. אחרי הקרב שאנג טסונג מכריז על תחילת הטורניר והמשתתפים משוגרים למקומות שונים ברחבי האי. ג'וני קייג' בקושי מצליח לנצח את באראקה, סוניה בלייד הורגת את רפטייל ולו קאנג מביס את קיטאנה שנכנעת לו. השלושה נפגשים ביער ומבינים שהטורניר אמיתי, רציני ומסוכן.
שאנג טסונג, שמופתע מהצלחת גיבורי ממלכת הארץ, מאפשר בקריצת עין לקיינו לשלוח צבא של מתנקשים שיחסלו אותם. סקורפיון הורג רבים מהם בקלות רבה באמצעות הצלצלים שלו. הוא מדבר עם גיבורי הארץ ואומר שאין להם סיכוי ולאחר מכן עוזב. לו קאנג, סוניה בלייד וג'וני קייג' מצליחים להגיע לארמון של שאנג טסונג, שם הם שוב מותקפים על ידי המתנקשים של קיינו. סקורפיון שוב עוזר להם להרוג אותם. קיינו פותח עליהם באש כבדה אך נבלם על ידי סאב-זירו. סקורפיון חדור הנקמה תוקף בזעם את סאב-זירו ואחרי קרב קצר מפיל אותו לתהום מלאת דוקרנים מחודדים, והשניים משופדים על אחד מהם. בינתיים סוניה רודפת אחרי קיינו במטרה להציל את ג'אקס וג'וני מצטרף אליה. לו קאנג מתקדם לעבר חדר הכס בארמון של שאנג טסונג לקרב הגמר של הטורניר. סוניה מובסת על ידי המפלצות של קיינו אך ג'וני קייג' מוכיח לה שגם הוא לוחם ואמן לחימה, ומציל אותה. הם מביסים את קיינו וצבאו ומשחררים את ג'אקס.
כאשר סקורפיון משופד מעל גופתו של סאב-זירו בתהום הדוקרנים, מופיע לפניו קואן צ'י וחושף שהוא זה שרצח את שבט השיראי ריו ואת משפחתו של הנזו הסאשי, כאשר התחפש לסאב-זירו באמצעות כישוף. הוא מקניט את סקורפיון על אי-השלמת המשימה ועוזב אותו שם, בטוח שנפטר ממנו. סקורפיון רותח מזעם ובאמצעות זיכרון מוסר ההשכל על העקרב וכוח הרצון שלו שסיפר לבנו, הוא מצליח להרים את עצמו מהדוקרן ולהשתחרר. בשיא הטורניר לו קאנג נאבק בגורו, אך לא מצליח להביסו. גורו תופס את לו קאנג וכמעט תולש את זרועותיו, אך ניצל בידי סקורפיון שעורף את ראשו של גורו באמצעות הצלצל שלו. שאנג טסונג מסכל את בגידתו של קואן צ'י ומציע לסקורפיון עסקה: שיביס את לו קאנג כנציג ממלכת העולם החיצון ובתמורה יקבל את קואן צ'י על מנת שינקום בו. סקורפיון מתלבט וכשנראה שהוא מקבל את ההצעה בחוסר ברירה, הוא מבצע טלפורטציה ולוכד את שאנג טסונג כבן ערובה ומכריח אותו למסור לידיו את הקמע ואת קואן צ'י. הוא מודיע ללו קאנג שהוא נכנע, ובכך לו קאנג, מגן ממלכת הארץ, מוכתר כמנצח של הטורניר ונמנעת פלישתו של שאו קאהן. שאנג טסונג נמלט לממלכת העולם החיצון והאי קורס תחתיו. בעוד שריידן, לו קאנג, סוניה בלייד, ג'וני קייג' וג'אקס נמלטים, סקורפיון נשאר להילחם מול קואן צ'י על מנת לנקום את נקמתו. אחרי קרב קשה הוא מביס את קואן צ'י והורג אותו באמצעות תלישת ראשו ושריפת גופתו באש אותה הוא יורק מפיו (ה-Fatality הידוע של סקורפיון ממשחקי המחשב).
בשיחה על ספינת המילוט, לו קאנג מרגיש שאכזב את ריידן כאשר הפסיד לגורו והיה נהרג לולא סקורפיון התערב אך ריידן מסביר לו שגורלו לא היה להביס את גורו אלא להביס את הקיסר המרושע שאו קאהן. בממלכת העולם החיצון, שאו קאהן מענה את שאנג טסונג בעקבות כישלונו ומורה להכין את צבאותיו על מנת לפלוש לממלכת הארץ.
קבלה וביקורות
הסרט סווג בסיווג צפייה R בשל האלימות הגרפית הרבה שבו, הכוללת קטיעת איברים, עריפת ראשים, שבירת עצמות והמון דם. בכך הסרט נאמן למשחקי המחשב, שספגו במשך השנים ביקורת רבה על האלימות שבהם.
הסרט זכה ל-90% ביקורת חיובית באתר Rotten Tomatoes עם ציון ממוצע של 7.35/10.
בעקבות הצלחת הסרט, יצא ב-2021 סרט המשך - "אגדות מורטל קומבט: קרב הממלכות". סקורפיון מופיע גם בסרט ההמשך.
חדשות השבוע (מקומון)
חדשות השבוע היא רשת של 5 מקומונים חודשיים שמופצים בחינם במישור החוף הדרומי ובשפלה. ראשיתה במקומון שהחל לצאת לאור בשנת 1971 בראשון לציון. המקומונים ברשת כוללים ידיעות חדשותיות בנושאים מקומיים לצד פרסומות של עסקים ולוחות מודעות שונים.
בשנת 2014 הוקם אתר אינטרנט בשם "חדשות השבוע אונליין". האתר הוקם ומנוהל על ידי שי אייזיקוביץ, אשר משמש גם ככתב וצלם. בתחילה האתר שימש כאתר הבית של המקומונים אך מאפריל 2015 מועלים לאתר תכנים נוספים.
בינואר 2015 חדשות השבוע מסרה לאתר החדשות למגזר החרדי כיכר השבת מידע על אפליקציה העושה שימוש במדי הצבא הנאצי. לאחר קבלת המידע בכיכר השבת, נעשתה הכתבה "אפליקציה מציגה: צילום במדי הצבא הנאצי". הכתבה נעשתה בשיתוף חדשות השבוע אונליין.
בנובמבר 2015 העבירה חדשות השבוע מידע, וכמו כן תמונה עם הרכיבים של הטוגונים הנמכרים ברשת מקדולנדס ישראל. החומרים התפרסמו בעונה 3, פרק 3, "תחקיר המזון – מה מסתתר באוכל שלנו?" של תוכנית התחקירים של מיקי חיימוביץ "המערכת" ברשת, ערוץ 2
סידני ואן הוידונק
סידני ואן הוידונק (בהולנדית: Sydney van Hooijdonk; נולד ב-6 בפברואר 2000 בברדה שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הירנפיין מליגת העל ההולנדית, בהשאלה מבולוניה 1909.
חיים אישיים
ואן הוידונק הוא בנו של כדורגלן נבחרת הולנד לשעבר פייר ואן הוידונק.
קריירת מועדונים
ואן הוידונק גדל במחלקת הנוער של נאק ברדה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל ההולנדית, במדיה ערך 65 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ב-3 ביולי 2021 חתם ואן הוידונק על חוזה לארבע שנים בבולוניה 1909 מהסרייה א'.
ב-25 בינואר 2022 הושאל ואן הוידונק עד לתום עונת 2021/2022. ב-25 ביולי 2022 הושאל ואן הוידונק להירנפיין לעונה נוספת.
שלמה אלקיים
שלמה אלקיים (5 בפברואר 1912 – 11 באוגוסט 1996) היה עורך דין בתקופת היישוב ושופט מחוזי לאחר הקמת המדינה. כיהן במשך 16 שנים בתפקיד הנשיא הראשון של בית המשפט המחוזי בבאר שבע (1965–1981). יקיר העיר באר שבע.
קורות חיים
אלקיים נולד בשנת 1912 ביפו, להורים ממוצא יהודי מרוקאי. אביו, יעקב, ממייסדי תל אביב נולד בארץ ישראל אף הוא, בן ליהודי שעלה ממרקש ב-1850 בערך. הנשיא השני יצחק בן צבי הקדיש פרק בספרו "מסעות", לתולדות המשפחה.
למד בגימנסיה גאולה, בית הספר התיכון השני שנוסד בתל אביב אחרי גימנסיה הרצליה, בתקופה בה גימנסיה גאולה כונתה עדיין "בית הספר התיכוני למסחר" וכן בבית הספר אליאנס תל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים ב-1930 ואז נסע ללבנון, שם למד שנה אחת באוניברסיטה האמריקאית בביירות. חזר לארץ ישראל והחל ללמוד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים. סיים את לימודיו ב-1936 ובאפריל 1937 הוסמך כעורך דין. במשך כשבע שנים אחר כך עבד כעורך דין שכיר, עד שב-1944 פתח משרד עריכת דין עצמאי משלו.
עם פרוץ מלחמת העצמאות ועוד לפני הקמת המדינה, בנובמבר 1947 התנדב אלקיים ל"הגנה", קיבל דרגת סרן ומונה לשמש כתובע הצבאי של חטיבת גבעתי בפיקודו של שמעון אבידן, שהוקמה בתל אביב זה עתה. בהמשך מונה לשמש גם כתובע הצבאי של חזית ד', חזית הדרום במלחמה. במסגרת תפקידו זה היה אחראי בין השאר על חקירת פרשת דווימה.
לאחר סיום המלחמה חזר למשרדו ועבד עד 1956 כעו"ד עצמאי. הייתה עם זאת גם הפסקה קצרה בעיסוקיו המשפטיים, ב-1954, עת שימש שליח עלייה מטעם מדינת ישראל בתוניסיה ובמרוקו.
ב-1956 התגייס שוב לצה"ל, מיד לאחר מבצע קדש. הוא שימש תחילה כיועץ משפטי למושל הצבאי של רצועת עזה ולאחר מכן ובמשך כחמש שנים כיהן בתפקיד היועץ המשפטי למושל הצבאי על ערביי ישראל.
בשנת 1961, כאשר הוחלט על הקמת בית משפט מחוזי בבאר שבע מונה אלקיים לתפקיד שופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, אשר בית המשפט בבאר שבע תיפקד תחילה כסניף שלו והשופט אלקיים מונה לשפוט בסניף זה. במרץ 1962 התפרסם שהשופט אלקיים יגיע לעיתים גם לאשקלון. בינואר 1965, כשהוקם רשמית בית המשפט המחוזי בבאר שבע מונה אלקיים לנשיאו הראשון.
היה במשך שנים רבות יו"ר האגודה לשיקום האסיר והעבריין, מראשוני חברי ההנהלה של "המכון להשכלה גבוהה בנגב" שהפך בהמשך לאוניברסיטת בן-גוריון, יו"ר אגודת ידידי מוזיאון הנגב, יו"ר המועצה לקליטת עלייה, יו"ר "צעדת הנגב", ד"ר לשם כבוד (אוניברסיטת בן-גוריון) ועוד. בשנת 1978 קיבל את אות יקיר באר שבע.
השופט אלקיים פרש לגמלאות ביום 28 בפברואר 1981, בן 69, שנה לפני המועד הקבוע לפרישת שופטים, כאות מחאה שקטה על אי מינויו לבית המשפט העליון.
נדבורנה
נדבורנה (באוקראינית: Надвірна, נהגה: נדבירנה; בפולנית: Nadwórna, ביידיש: נאַדוואָרנאַ) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק אוקראינה.
היסטוריה
במקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים המתוארכים לתקופת הברונזה, בסביבות 4,000 שנה לפני זמננו.
העיר נבנתה סביב טירת פניב. הטירה הוקמה כנראה בחצי השני של המאה ה-16. האזכור הראשון של העיר מתייחס ל-1589. ב-1591 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1648 הצטרפו תושבי העיר למרד של בוגדן חמלניצקי כנגד פולנים, וחיילים מנדבורנה הצטרפו אל מסעו של חמלניצקי ללבוב. במאה ה-17 הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב, משום שדרכי מסחר מהונגריה למרכז אוקראינה עברו במקום.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה נדבורנה לידי פולין. ב-1939 כבש אותה הצבא האדום, ובין 1941-1944 הייתה תחת הכיבוש הגרמני.
יהודי נדבורנה
העיר התפרסמה בשל אחת השושלות החסידיות המפורסמות שפעלה בה, חסידות נדבורנה. בין האדמו"רים הבולטים בשושלת זו היו רבי ישכר בער לייפר ובנו רבי מרדכי לייפר. כמו כן, פעל בעיר רבי צבי הירש מנדבורנה, מתלמידי המגיד ממזריטש. עם כיבוש העיר בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית. בתקופה זו נרצחו בעיר מספר משפחות יהודיות בידי אנשי מחתרת אוקראינית.
עם העברת העיר לשליטה גרמנית בספטמבר 1941, גויסו יהודיה לעבודות כפייה וחויבו בענידת סרט זרוע. מעת לעת המשיכו האוקראינים המקומיים במעשי רצח ביהודי העיר.
ב-6 באוקטובר 1941 נערכה בעיר אקציה גדולה, בה נרצחו כ-2,000 יהודים, רובם נשים, ילדים וזקנים, בבורות ירי ביער בוקובינקה הסמוך.
כ-3,600 היהודים שנותרו בעיר לאחר האקציה רוכזו ב-20 באפריל 1942 בשני גטאות שהוקמו בה. בגטו שיועד לבלתי כשירים לעבודה מתו רבים מרעב וממחלות, ואחרים הוצאו להורג כשאושפזו בבית החולים המקומי.
במאי וביוני 1942 הועברו לגטאות בעיר יהודים נוספים מהסביבה, ועל יושביהם הוטלו תשלומי כופר. יהודים שניסו להימלט מהגטאות נתפסו ברובם, ונרצחו בידי איכרים מקומיים או שהוסגרו לגרמנים. בספטמבר 1942 שולחו מהעיר כמה מאות יהודים לסטניסלבוב, ושם נרצחו.
ב-24 באוקטובר 1942 חוסלו הגטאות בעיר, תוך רצח חלק מיושביהם במקום, ושילוח היתר לאתרי ההרג בסטניסלבוב. כמה עשרות עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר נרצחו בנובמבר 1942.
שינוי אוכלוסייה יהודית לאורך השנים:
קורפוס השריון הראשון (ארצות הברית)
קורפוס השריון הראשון היה קורפוס של צבא ארצות הברית שהיה פעיל במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס נחת במרוקו בצפון אפריקה הצרפתית במהלך מבצע לפיד בנובמבר 1942, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה הצרפתית, ככוח המשימה המערבי, בפיקודו של ג'ורג' ס. פטון, והיה הכוח האמריקאי הראשון שנכנס למלחמה נגד הגרמנים.
לאחר התבוסה של מדינות הציר בפיקודו של גנרל-פלדמרשל ארווין רומל בצפון אפריקה, במאי 1943, קורפוס השריון ה-1 הפך לארמייה השביעית ב-10 ביולי 1943, בעודו בים בדרך לפלישת בעלות הברית לסיציליה כחוד החנית של מבצע האסקי.
אלימון
אלימון (שם מדעי: Alaemon alaudipes) הוא מין של עוף ממשפחת העפרוניים. האלמון שמזכיר דוכיפת בניגוד בין השחור ללבן המתבלט בחלקן האחורי של כנפיו תוך כדי מעופו ובמקורו הארוך והכפוף כלפי מטה. קשה להבחין באלמון שעומד כקפוא במקומו.
תפוצה
אזור התפוצה של האלמון מתחיל בצפון-מערב הודו ונגמר בצפון-מערב אפריקה. בתחום הזה תוארו 4 תת-מינים. בארץ ישראל האלמון יציב נדיר למדי, בעיקר בחולות הנגב המערבי אך גם בחולות עמק הערבה. בחולות צפון סיני הוא שכיח ונפוץ הרבה יותר.
ג'יימסון (ויסקי אירי)
היסטוריה
ויסקי ג'יימסון הופק לראשונה על ידי ג'ון ג'יימסון, סקוטי שהיגר לדבלין, בירת אירלנד, שהייתה אז המקום בו היו מספר מזקקות הוויסקי הגדול בעולם. בדבלין התחתן בנו של ג'ון עם ביתו של ג'ון שטיין, אשר היה בעליה של מזקקה ברח' באו (Dublin's Bow Street). ב-1780, לאחר שרכש ג'ון האב את המזקקה ושינה את שמה לג'יימסון החל לייצר את הוויסקי. כעבור 30 שנה הפכה מזקקת ג'יימסון למזקקה השנייה בגודלה באירלנד. ב-1966 חברה ג'יימסון לשתי מזקקות נוספות, ג'ון פאוורס וקורק דילסטילרס, ויחד ייסדו את "קבוצת המזקקים האיריים" (Irish Distillers Group) לאחר מכן עברה פעילות המזקקה מדבלין למזקקת מידלטון (Midleton), בעיר קורק בדרום אירלנד, ומאז ועד היום מיוצרים בקבוקי הויסקי לכל העולם בעיר זו.
בשנת 1988 נרכשה קבוצת המזקקים האיריים על ידי התאגיד "פרנו-ריקאר" וג'יימסון קיבל תאוצה שיווקית ברחבי העולם. כך שכיום זהו הוויסקי האירי הנמכר ביותר בעולם.
מותגים
מותגים נוספים שנוצרו במהלך השנים הם: רדברסט (Redbreast) וספיישל רזרב "רדיו 100 השנים", אשר נוצר בהוקרה לאיטלקי גוליילמו מרקוני, ממציא הרדיו, אשר אימו הייתה אירית ובת למשפחת ג'יימסון.
צ'ארלס פולקס
צ'ארלס פולקס CC, CB, CBE, DSO, CD (באנגלית: Charles Foulkes; 3 בינואר 1903 – 12 בספטמבר 1969) היה חייל בריטי-קנדי, וקצין ברגימנט המלכותי הקנדי.
ביוגרפיה
פולקס נולד בסטוקטון-און-טיס, אנגליה והצטרף לצבא הקנדי בשנת 1926. בשנת 1937 למד במכללת סטאף בקמברלי שבאנגליה.
בשנת 1939 שירת פולקס כמג"ד בחטיבה ה-3 של הדיוויזיה הקנדית ה-1. לאחר מכן שירת כקצין מטה בדיוויזיה הקנדית ה-3. לאחר ששימש כמפקד חטיבה מאוגוסט 1942, מונה למפקד הדיוויזיה הקנדית ה-2 בינואר 1944 והוביל את הדיוויזיה במהלך המערכה בנורמנדי. בנובמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס הקנדי ה-1 באיטליה.
ב-5 במאי 1945 זימן פולקס את הגנרל הגרמני יוהנס בלסקוביץ למלון דה וורלד בוואחנינכן כדי לדון בכניעת הכוחות הגרמניים בהולנד. הוד מעלתו המלכותית הנסיך ברנהרד, ששימש כמפקד בכוחות הפנים ההולנדיים, השתתף גם הוא בפגישה. בלסקוביץ הסכים עם כל ההצעות שהציע פולקס. עם זאת, בשום מקום בבניין - כמה מקורות טוענים: בשום מקום בכל העיר - לא ניתן היה למצוא מכונת כתיבה. כך שלא ניתן היה להקליד את מסמך הכניעה. למחרת, 6 במאי, חזרו שני הצדדים, ובנוכחותם של הגנרל פולקס והנסיך ברנהרד, חתם בלסקוביץ על מסמך הכניעה שבינתיים הוקלד. לאחר המלחמה מונה פולקס לראש המטה הכללי וב-1951 ליו"ר המטכ"ל. הוא פרש לגמלאות בשנת 1960.
וכטל
וכטל הוא שם משפחה ממקור גרמני (Wachtel) ופירושו שליו.
לילנד הובס
מייג'ור גנרל לילנד סטנפורד הובס (באנגלית: Leland Stanford Hobbs; 4 בפברואר 1892 – 6 במרץ 1966) היה קצין בכיר מעוטר בצבא ארצות הברית שפיקד על דיוויזיית הרגלים ה-30 במערב אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ראשית חיים וקריירה צבאית
הובס נולד ב-4 בפברואר 1892 בגלוסטר, מסצ'וסטס וגדל בניו ג'רזי. בשנת 1911 הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (USMA) בווסט פוינט, ניו יורק. הוא סיים ארבע שנים מאוחר יותר ביוני 1915, כחלק ממחזור ווסט פוינט של 1915, הידוע גם בשם "הכיתה שעליה נפלו הכוכבים", וסיים את לימודיו לצד דווייט ד. אייזנהאואר, עומר נ. בראדלי, ג'יימס א. ואן פליט, הנרי אורנד, רוסקו ב. וודראף, סטפורד לירוי אירווין, ג'ון לאונרד, צ'ארלס וו. ריידר, ורנון פריצ'רד ופול ג'יי. מולר. כמו הובס, כל האנשים האלה יהפכו מאוחר יותר לגנרלים.
לאחר מכן הוסמך כלוטננט משנה בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית והוצב ברגימנט הרגלים ה-12, אז הוצב בנוגלס, אריזונה. הוא השתתף שם בפעולה הראשונה שלו בהתכתשויות עם השודדים המקסיקנים במהלך משלחת פנצ'ו וייה.
בין המלחמות
בעידן שבין המלחמות, להובס היו משימות שונות וגם למד במכללת הפיקוד והמטכ"ל של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת', קנזס או מכללת המלחמה של הצבא בקרלייל, פנסילבניה.
בשנת 1935, הובס מונה למפקד הצבא באזור הקורפוס הרביעי ובשנת 1937 הוא מונה לראש מטה הארמייה השלישית בפיקודו של לוטננט גנרל סטנלי ד' אמביק.
בתחילת 1940, הובס הועבר לוושינגטון הבירה, שם מונה לקצין המבצעים של רגימנט הרגלים ה-3. הוא שירת בתפקיד זה תקופה קצרה ולאחר קידומו לדרגת קולונל זמנית, מונה למפקד הרגימנט.
מלחמת העולם השנייה
היפנים תקפו את פרל הארבור בדצמבר 1941 והכניסו את ארצות הברית באופן רשמי למלחמת העולם השנייה. באותה תקופה, הובס כיהן כראש המטה של פיקוד טרינידד בפורט ריד, תפקיד בו כיהן עד מאי 1942. בחודש שלאחר מכן הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל והפך לעוזר מפקד הדיוויזיה (ADC) של דיוויזיית הרגלים ה-80 שזה עתה הוקמה, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'וזף ד. פאץ', אחיו הבכור של אלכסנדר פאץ'.
בנובמבר 1943, הובס הועבר, יחד עם הדיוויזיה שלו, למחנה אטרברי, אינדיאנה, שם המשיכה באימונים לקראת פריסתה בזירה האירופית (ETO). דיוויזיית הרגלים ה-30 הגיעה לאנגליה ב-22 בפברואר 1944, והתאמנה שם עד יוני אותה שנה. מייג'ור גנרל הובס נחת בנורמנדי, צרפת בחוף אומהה עם הדיוויזיה שלו ב-11 ביוני, חמישה ימים לאחר הפלישה לנורמנדי. הדיוויזיה ה-30 נלחמה בקרב על נורמנדי ואבטחה את תעלת Vire-et-Taute, חצתה את נהר Vire, ב-7 ביולי, והחל ב-25 ביולי עמדה בראש הפריצה של סן-לו, מבצע קוברה.
הובס הוביל את דיוויזיית הרגלים ה-30 בקרב על נורמנדי, מתקפת הנגד במורטן, קרב הבליטה, קרב אאכן ובהמשך המלחמה עד סוף מלחמת העולם השנייה באירופה במאי 1945. בספטמבר 1945 ירש אותו מייג'ור גנרל אלברט סי סמית' כמפקד הדיוויזיה ה-30, שעליה פיקד עד כה במשך שלוש שנים. מייג'ור גנרל הובס עוטר רבות על מנהיגותו של הדיוויזיה ה-30 במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הובס הועבר בחזרה לארצות הברית, שם מונה למפקד פורט דיקס, ניו ג'רזי ולממלא מקום מפקד פיקוד השירות השני בפברואר 1946. הוא שירת בתפקיד זה עד אוקטובר 1946, אז שמונה כמפקד דיוויזיית השריון ה-2, וירש את חברו לכיתה בווסט פוינט, מייג'ור גנרל ג'ון וו. לאונרד.
באוגוסט 1947, הוא הועבר לפורט מקפירסון, ג'ורג'יה, שם מונה לסגן המפקד של הארמייה השלישית, בפיקודו של לוטננט גנרל אלבן סי גילם.
בתחילת 1949 הוא הועבר ליפן, שם קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-9 במחנה סנדאי, עליו פיקד עד אוגוסט 1950, אז הוחלף על ידי הגנרל פרנק וו. מילבורן.