cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי בודפשט
תולדות היהודים בבודה
ב-1686 כבשו האוסטרים את העיר. יהודי בודה נפגעו קשה במצור ששמו על העיר האוסטרים ובעלי-בריתם. כמחצית מן התושבים היהודים שתמכו בטורקים נספו. הרובע היהודי נבזז וספרי תורה הועלו באש. מתוך כ-1,000 יהודים שחיו אז בעיר נספו כ-500 וכ-250 נשבו והוגלו. תחת השלטון האוסטרי הוגבלו צעדיהם בלחץ תושבי העיר והם גורשו ממנה ב-1746 על ידי הקיסרית מריה תרזה. זכות המגורים חודשה רק ב-1783, משפתח הקיסר יוזף השני את שערי הערים החופשיות בהונגריה להתיישבות יהודית. הקהילה לא חזרה למעמדה הקודם עד למחצית השנייה של המאה ה-19 (אז עלה מספר המשפחות היהודיות בה ל-7,000).
במחצית השנייה של המאה ה-18 נוסדה החברה קדישא. עד 1869 נבנו בבודה ארבעה בתי-כנסת (בסוף המאה ה-19 נבנו שניים נוספים); הרב הראשון שנזכר במקום במאה ה-15, היה הרב עקיבא בן מנחם הכהן, שנודע בשם "נשיא". במחצית השנייה של המאה ה-17, בימיו של הרב אפרים בן יעקב הכהן, הייתה בודה המרכז החשוב של השבתאות בהונגריה. משה קוניצר, מחלוצי ההשכלה היהודית בהונגריה, שימש גם רב ראשי במקום בשנים 1837-1828.
חרף כל הצרות והתלאות עלתה בכל זאת קהילת בודא, גם בגודל האוכלוסייה וגם בהשפעתה בארץ. ברשימת הקהילות היהודיות בהונגריה נמנתה בודא כבר בשנת 1382 בראש כל הקהילות.
תולדות היהודים באובודה
במאה ה-15 הייתה באובודה קהילה יהודית, אך כל יהודיה הוגלו לאחר הכיבוש הטורקי ב-1526 על ידי הסולטאן סולמן לטורקיה. ב-1712 נתחדש היישוב היהודי על ידי יעקב לוב, וב-1727 כבר נמנו במקום 24 משפחות יהודיות, שהתגוררו בעיר בחסות הרוזנת אלישבע זיצ'י. כתב החסות (שהוכר גם על ידי החצר המלכותית ב-1766) העניק להם חופש מלא בתחום הדת, זכויות מסחר כנגד תשלום מיסים מיוחדים ורשות להתגורר בכל מקום בעיר (היישוב היחידי בהונגריה שהעניק זכות זו ליהודים).
יהודי אובודה עסקו בחקלאות, מסחר ומלאכות שונות. בתי החרושת לאריגים שהקימו היהודים באובודה (ומפעלי גולדברגר בתוכם) נודעו בכל רחבי הונגריה.
בית הכנסת הראשון נבנה ב-1738, וב-1770 נוסדה החברה קדישא. ב-1820 נחנך בית הכנסת הגדול שברחוב לאיוש, אחד הנודעים שבתחומי הקיסרות ההאבסבורגית. בית כנסת זה היה מפואר כפי שניתן לראות בדבריו של הסופר הגרמני נוצרי, פרנסיס שאמס, שכתב בשנות השלושים שני ספרים על בודא ועל פשט ומתאר את בנין בית הכנסת:
כמו כן הקימה הקהילה בית חולים ב-1772 ובית ספר שנבנה בלחץ הקיסר יוזף השני אך נסגר משום סירוב ההורים לשלוח את ילדיהם ללמוד אצל מורים נוצריים. במחצית המאה ה-19 התמעטה חשיבותה של קהילה זו, ורבים מחבריה עברו לפשט.
תולדות היהודים בפשט
יהודים נזכרים בפשט לראשונה ב-1406. ב-1504 היו בבעלותם בתים ואדמות, אך לאחר הכיבוש האוסטרי ב-1686, נאסרה ישיבתם במקום. הבסיס ליישוב החדש הונח על ידי יהודים שגורשו מבודה ב-1746. ישיבתם הותרה באופן רשמי רק ב-1783, משפתח הקיסר יוזף השני (1780–1790) את שערי הערים בהונגריה בפני התיישבות יהודית. לאחר מות הקיסר חודשו ההגבלות על התיישבות יהודית, אך מחשש לשיבוש המסחר בעיר, הותרה ישיבתם של יהודים מסוימים על-פי בחירת שלטונות העיר. רוב היהודים התרכזו ברובע ארז'בט-וארוש שעד לשואה היו רוב תושביו יהודים. היהודים הקימו בתי-חרושת ועסקו במסחר.
ב-1821 הוכרה קהילת פשט רשמית והחלה תופשת מקום מרכזי בחייהן של קהילות הונגריה. קהילת פשט מילאה תפקיד נכבד במהפכה הלאומית ההונגרית (הידועה גם בשם "המהפכה הליברלית") שכוונה כנגד המשטר ההבסבורגי. יהודים רבים הצטרפו ללוחמי החופש, וסכומים ניכרים נתרמו על ידי הקהילה. לאחר כישלון המרד והתארגנותו של המשטר החדש בהונגריה והשגת ה"פשרה" עם אוסטריה ב-1867, נחקק חוק שהעניק שוויון מוחלט לכל התושבים היהודיים. למרות זאת, הוטלו על יהודי פשט מיסים כבדים, חלק מן המס הכבד בו חויבו כל קהילות הונגריה בעקבות השתתפותן במרד.
ב-1867 יזמה קהילת פשט את כינוס הקונגרס היהודי הארצי שמטרתו הייתה לדון בחילוקי הדעות המתמשכים בין חרדים למשכילים בנושאי ארגון הקהילות והאוטונומיה שלהן בענייני דת וחינוך. בעקבות הקונגרס נוצרו שלושה טיפוסי קהילות בהונגריה: החרדים, שסירבו לקבל כל סטייה מן ההלכה היהודית ופרשו מן הקונגרס, הנאולוגים, עמם נמנו רוב יהודי הבירה, שארגנו את קהילותיהם בהתאם לתקנות הקונגרס, והתומכים בגישת הסטטוס-קוו שביקשו להימנע מנקיטת עמדה כדי שלא לגרום לפילוג. קהילת פשט הקימה שורה ארוכה של מוסדות סעד כגון מעונות לזקנים וחולים, בית יתומות נוסד ב-1867 והיה הראשון מסוגו בהונגריה, מעון חרשים-אילמים נוסד ב-1876 ובתי חולים הראשון שבהם הוקם ב-1841.
בית התפילה הראשון בפשט הוקם ב-1784 ברחוב קיראלי. נבנו בתי כנסת רבים נוספים, בהם בתי כנסת נפרדים לפלג האורתודוקסי ובית כנסת למתפללים בנוסח ספרד. ב-1859 הוקם בית הכנסת הגדול ברח' דוהאני המכיל כ-3,000 מקומות ונחשב לבית הכנסת הגדול ביותר באירופה.
בית הספר הראשון בפשט נפתח ב-1814 ולמדו בו לימודי דת ולימודי חול בגרמנית. מלבדו פעלו בתי ספר יהודיים פרטיים נוספים, וכן דאגה הקהילה למורי דת גם בבתי הספר הלא-יהודיים. בין שתי מלחמות העולם הקיפה מערכת החינוך של הקהילה 15 מוסדות, בהם למדו כ-3,600 תלמידים, פרט לקהילה האורתודוקסית, שמנתה בתקופה זאת כ-10,000 יהודים והקימה מוסדות חינוך וסעד נפרדים.
ב-1877 נפתח בבודפשט בית-המדרש לרבנים, אחד המוסדות החשובים בעולם להכשרת רבנים, שמטרתו הייתה שילוב לימודי רבנות עם השכלה כללית. הוא תפש מקום מרכזי בעיצובה של יהדות הונגריה המודרנית והוחרם על ידי היהדות האורתודוקסית. המורים שלימדו בו היו חוקרים ומלומדים ידועי-שם.
בודפשט
בשנת 1873 אוחדו רשמית שני חלקיה של בודפשט. ב-1870 חיו בה 44,890 יהודים, ב-1881 70,227, ב-1891 102,377, ב-1900 168,985, וערב מלחמת העולם הראשונה יותר מ-200,000. בשנת 1910 מנו היהודים 23% מכלל תושבי העיר.
המחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה תקופת שגשוג ופריחה תרבותית לקהילה היהודית בבודפשט. היא אף הייתה מרכז של עיתונות יהודית, ויצאו בה לאור עיתונים יהודיים רבים, העיתון היהודי הראשון בשפה ההונגרית היה השבועון "היהודי ההונגרי" (Israelita Magyar). כמו כן יהודים מילאו תפקיד חשוב בייסודם ובעריכתם של חשובי העיתונים בהונגריה, למשל העיתון "מערב" (Nyugat). בתחילת המאה ה-20 נפתח בית העלמין חדש בית הקברות היהודי של ראקושליגט.
באוגוסט 1919 פקד את הונגריה גל של אנטישמיות, הידוע בשם "הטרור הלבן", בעקבות כישלון ההפיכה הקומוניסטית ותפיסת השלטון על ידי האדמירל מיקלוש הורטי. קורבנותיהם העיקריים של הכנופיות הצבאיות, שהתארגנו לשם "טיהור" הארץ מהקומוניסטים ושותפיהם היו יהודים. עם כניסתו של הורטי לבודפשט ב-14 בנובמבר 1919, פוטרו פקידים יהודיים בשרות הממשלתי והצבאי, נאסר על יהודים לסחור בטבק וביין, ומוסדות המדע נסגרו בפניהם. חוק ה"נומרוס קלאוזוס" (שקבע כי הקבלה לאוניברסיטאות תהיה על-פי מכסות לאומיות) פגע בעיקר ביהודי הבירה, וב-1922 גורשו 15,000 יהודים תושבי פשט בטענה שהם חסרי אזרחות.
בשנת 1930 התגוררו בבודפשט 204,371 יהודים.
הרדיפות וההגבלות
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה חלו תמורות בחיי הקהילה היהודית בבודפשט. כבר בשנת 1937 הופעל לחץ לא רשמי על מפעלי תעשייה גדולים ועל חברות עתירות נכסים בבירה להרחיק מתוכם את היהודים, והוא הפך לרשמי עם פרסום החקיקה האנטי-יהודית ב-1938.
בעקבות חוקי ההפליה (שנתפרסמו בין 1941-1938 ונועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה), נדרשו המפעלים התעשייתיים הגדולים בבירה לפטר את עובדיהם היהודים. ב-1940 הוחל גיוס יהודים לעבודות כפייה (עבודות ביצורים ושירותים שבהן הועסקו עם אזרחים הונגרים אחרים שהשלטונות לא רצו לגייס לשורות הצבא הלוחם), ומשפחות רבות נותרו ללא פרנסה, מספר נזקקי הסעד בבירה עלה על מספר הנזקקים בכל יתר הונגריה, אף שבבירה ישבו רק כשליש מכלל היהודים במדינה. בשנת 1942 בוטלה ההכרה בדת היהודית, ושני נציגיה בבית העליון של הפרלמנט אבדו את מקומותיהם. באותה שנה בוטלה זכות היהודים לשרת בצבא, ואף הקצינים הוותיקים, מעוטרי אותות הכבוד, נפסלו מללבוש מדים ולשאת נשק או חרב.
אפשר שכתוצאה מדחיקת רגליהם של יהודי הונגריה מחיי הכלכלה והתרבות, פרחו חיי הרוח היהודיים בבודפשט באותה תקופה. בבתי הכנסת ניתנו שיעורים רבים במורשת ישראל, בהיסטוריה יהודית ובדת. לימודי העברית שגשגו, והוצאות הספרים, ובראשן הוצאת יבנה, פרסמו ספרים ומאמרים רבים במחשבת ישראל, בפולקלור יהודי ובהיסטוריה יהודית. תרגום התנ"ך להונגרית עם פירושו של הרב הראשי ליהדות בריטניה, הרב הס, הושק ויצא לאור בטקס מרגש ימים ספורים לפני שהגרמנים כבשו את המדינה.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה וכבש אותה. למחרת פורקו כל הארגונים היהודיים, ובמקומם הוקמה בפקודת אדולף אייכמן המועצה היהודית ("יודנראט"), שמו שטרן מונה כנשיא המועצה, והיו בה שמונה חברים: חמישה נציגים נאולוגים, שניים אורתודוקסים וציוני אחד. ב-31 במרס 1944 הורה אייכמן שגם היהודים המומרים יסורו למרותה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה. יהודי הבירה נצטוו לענוד את הטלאי הצהוב, חופש התנועה הוגבל, ודירות רבות הופקעו. הגרמנים השתלטו לאיטם על הונגריה כולה. בשעה שבערי השדה חלו כבר פעולות גירוש היהודים למחנות ההשמדה במלוא הקצב, עוד הייתה עיר הבירה שקועה בשלווה ובשאננות יחסית, מפני שהצנזורה הקפדנית העלימה מעיניה את אשר התרחש מסביב. על-פי הסכם בין רשויות השלטון ההונגריות לבין הגרמנים, את יהודי בודפשט היו אמורים לרכז בגטאות ולגרש לאחר שתוכרז הפרובינציה ההונגרית יודנריין (נקייה מיהודים). בצווים שהוציא ראש העיר בודפשט ביוני 1944 בצעד מקדים לריכוז יהודי העיר הוקצו להם מגורים בבתים שכונו אז "בתי כוכב צהוב". בתוך שבוע אחד שהסתיים ב-24 ביוני 1944 נדרשו יותר מ-200,000 יהודי בודפשט לעבור לבתים שיועדו להם ב-14 רובעי העיר. בסופו של דבר סומנו בכוכב צהוב יותר מ-2,000 מבתי העיר, שביותר ממחציתם כבר גרו יהודים קודם לכן. את פיזור היהודים ברחבי העיר נימקו שלטונותיה בניסיון למנוע את הפצצת בודפשט בידי בעלות הברית, שיבקשו בוודאי להימנע מפגיעה ביהודים. כ-19,000 דירות שהתפנו מדייריהן היהודים בעקבות ריכוזם נמסרו לנוצרים. את מעבר היהודים לבתים שהוקצו להם ארגנה המועצה היהודית. בתחילה הורשו היהודים לצאת מבתי הכוכב הצהוב בין שתיים לחמש אחר הצהריים, ולאחר מכן הותר להם לצאת כבר באחת-עשרה בבוקר – לסידורים, לקניית מצרכים ולהשתתפות בטקסי דת.
גירושים, הקמת גטאות וניסיון ההשמדה
ב-6 ביולי 1944 העוצר ההונגרי, מיקלוש הורטי, ביקש מממשלתו להודיע לשלטונות הגרמניים שהוא בעצמו יסדר את שאלת היהודים, ולפיכך לא ירשה גירושים נוספים של יהודים, וכך עוכב זמנית גירוש היהודים.
לאחר הפוגה בחודשים אוקטובר-ספטמבר (במהלכם החליטה ממשלת הונגריה לבקש שביתת נשק) חל שינוי טראגי ביותר בתולדות יהדות הונגריה, ב-15 באוקטובר תפסה את השלטון מפלגת "צלב החץ" האנטישמית, ובו ביום נערך טבח ביהודי העיר, והורכבה ממשלה חדשה בראשות פרנץ סלשי, שהכריזה על ביטול תעודות החסות. ב-17 באוקטובר חזר אייכמן לבודפשט, והחלו ההונגרים לגייס לעבודת כפייה את היהודים מבתי הכוכב הצהוב, ועד 26 באוקטובר 1944 גייסו כ-25,000 מהם, גברים בני 60-16 ונשים בנות 40-16. תחילה נשלחו רובם לעבודות ביצורים ברחבי העיר ולעבודה במפעלים שייצרו בעבור הצבא. ב-6 בנובמבר 1944 החלו צעדות המוות. יהודים רבים שכבר גויסו לעבודת הכפייה ועוד יהודים אחרים שנתפסו הוצעדו מבודפשט לרייך השלישי. מי ששרדו מהצעדות ומעבודות הפרך בביצורים בגבולות פוזרו במחנות ריכוז ברייך השלישי באביב 1945, שבועות אחדים לפני תום המלחמה. רבים מהצועדים היו חלשים, חולים וזקנים ורובם גוועו למוות בצעדה זו.
הגטו הראשון, שכונה "הגטו הקטן" או "הגטו הבין-לאומי", הוקם בבודפשט בנובמבר 1944 בעבור כ-15,600 יהודים שהיו ברשותם מסמכים או דרכונים מטעם שגרירויות של מדינות נייטרליות שפרסו עליהם את חסותן. היהודים ה"מוגנים" נדרשו לעבור לדירות שקודם לכן גרו בהן כ-4,000 דיירים. דיפלומטים של מדינות נייטרליות טענו כי יהיה קל יותר להגן על היהודים שבחסותם מפני אנשי "צלב החץ" אם יתגוררו באותו אזור. הגטו הבין-לאומי הוקם בפשט, ליד הדנובה, בקרבת פרק סנט אישטוון, ויהודים שהיו להם תעודות של שווייץ, שוודיה, פורטוגל, ספרד והוותיקן נדרשו לעבור ל"בתים המוגנים" עד 20 בנובמבר. מספר התושבים בגטו הקטן גדל בהתמדה כשעברו אליו גם יהודים שהחזיקו תעודות מזויפות.
ב-29 בנובמבר 1944 ציווה שר הפנים, גבור ויינה, להקים ליהודי הבירה את הגטו של פשט – "הגטו הגדול". גטו זה הוקם ברובע השביעי, שכבר היה מאוכלס בצפיפות ביהודים, בקרבתם של שלושה בתי כנסת גדולים ששכנו ברחוב דוהני, ברחוב רומבך וברחוב קזינצי. היהודים הצטוו לעבור מבתי הכוכב הצהוב אל הגטו עד 2 בדצמבר, והגטו נסגר ב-10 בדצמבר. הגטו הגדול הוקף גדר קרשים, ועל ארבעת שעריו, אחד לכל אחת מרוחות השמים, שמרו אנשי "צלב החץ" ושוטרים. נאסר על נוצרים לגור או לעבוד בתחומי הגטו.
בתחילת ינואר 1945 עברו כ-10,000 מתושבי הגטו הבין-לאומי אל הגטו הגדול, משום שאנשי "צלב החץ" פשטו לעיתים קרובות על הבתים המוגנים באמתלה של בדיקת תוקף המסמכים שבידי התושבים, ולאחר הבדיקה ירו ביהודים והדפו אותם למימי הדנובה. לבתי החולים היהודיים הגיעו מדי יום יהודים פצועים ששרדו מהיריות והצליחו להיחלץ מהמים הקפואים. בינואר 1945 חיו בגטו הגדול כ-70,000 יהודים. קצתם עברו אליו מרצונם בדצמבר 1944 ובינואר 1945, לאחר שלא יכלו לשאת עוד את סכנות החיים במחבוא. בין 12 ל-24 בדצמבר 1944 הובאו לגטו הגדול כ-6,000 ילדים יהודים מבתי ילדים שפעלו מחוץ לגטו בחסותו של הצלב האדום הבין-לאומי. רוב תושבי הגטו היו ילדים וקשישים, שכן יהודים בגיל העבודה גויסו לעבודת כפייה או הועברו בידי ממשלת "צלב החץ" לעבודה בשירות הגרמנים.
המועצה היהודית ניהלה בגטו תחומים שונים של החיים בו. משרדיה נמצאו במטה של הקהילה הנאולוגית של פשט, בתוך הגטו. רשמית הועסקו במועצה 800 עובדים, אך בפועל עבדו בשירותה הרבה יותר אנשים, ובהם בני נוער שהוטלו עליהם שליחויות מסוכנות של העברת מסרים ושמירה על הקשר עם גורמים מחוץ לגטו. המועצה חילקה את הגטו לעשרה אזורים, ולכל אחד מהם מונו מנהיג וסגנים. מנהיגי האזורים הופקדו על הספקת המזון וארגון חלוקתו, על רישום האוכלוסין בהם ועל שמירת החוק. מאחר שמשפחות רבות ללא קשר ביניהן נאלצו לגור יחד בצפיפות קשה ביותר, מינתה המועצה היהודית גם מפקחים לכל בית ולכל דירה.
שירות הסדר היהודי, בפיקודו של מיקשה דומונקוש, היה אחראי לשמירת הסדר והביטחון בגטו. השוטרים היהודים לבשו בגדים אזרחיים מסומנים בכוכב צהוב, ופריט המדים היחידי שסיפקה המועצה היה כומתה שחורה. הם היו חמושים באלות גומי, אך אלו הוחרמו לעיתים קרובות בידי חיילי אס אס ואנשי "צלב החץ". כשהלך המצור על בודפשט והחמיר והעיר הופצצה, הייתה משימתם הקשה ביותר של השוטרים היהודים לשכנע את תושבי הגטו לצאת מבתיהם כדי להצטייד במזון, מים ודלק וכדי לקבור את המתים.
בגטו הגדול פעלו כמה מטבחים ציבוריים. בעת המצור על בודפשט, מאמצע דצמבר 1944 ואילך, נפגע הגטו מפצצות ונגרמו נזקים למבני ציבור. מים למטבחים הובאו מבתים שצנרת המים עדיין פעלה בהם ומבארות ארטזיות (שמולאו בעפר כשסופקו לאזור מים במערכות מסודרות וכעת שבו תושבי הגטו וחפרו אותן). כמו כן השתמשו גם במי המעיין שסיפק את המים למקווה של העדה האורתודוקסית. קרשים שנאספו מהריסות בתים שנפגעו בהפצצות שימשו חומרי בעֵרה לבישול ולהסקה.
הבעיה הקשה ביותר של תושבי הגטו הייתה המחסור במזון. הרשויות העירוניות הקצו לתושבי הגטו 800-700 קלוריות לאדם ליום – לעומת 1,500 קלוריות ליום שהוקצבו לאסירים בבתי הכלא. בלי המזון שסיפקו מפעם לפעם הצלב האדום הבין-לאומי ודיפלומטים של מדינות נייטרליות והמזון שרכשה המועצה היהודית מתקציבה, היו יהודי הגטו הגדול גוועים ברעב. בדצמבר 1944 הוקצו לילדים 931 קלוריות ליום, ולחולים – 1,355 קלוריות ליום. כשכיתר הצבא האדום את בודפשט בסוף דצמבר 1944 הלך וגבר הקושי להשיג מזון, והתמותה מרעב בגטו עלתה.
גם המצב התברואה והטיפול הרפואי בגטו הקשו מאוד על תושביו. היה מחסור במים ובחומרי ניקוי, ובבתי החולים לא היו די מקומות אשפוז, תרופות וציוד רפואי. בין רבי-הקומות המרובים של מרכז העיר לא היה בגטו מקום להיפטר מהאשפה ולא היה די מקום לקבור את המתים. עד 24 בדצמבר 1944 נקברו המתים בתוך הגטו, בבית הקברות רקושקרסטור. לאחר מכן, בגלל המצור על בודפשט, שוב לא הייתה גישה לבית הקברות. לזמן קצר התאפשרה קבורת המתים בבית העלמין הישן ברחוב קרפשי, אך מתחילת ינואר 1945 לא יכלו עוד היהודים לצאת מתחומי הגטו. מעתה ואילך הונחו הגופות בכיכר קלאוזל שבגטו ובבניין המקווה של הקהילה האורתודוקסית, ולאחר מכן גם בחצר של בניין המועצה היהודית ובחצרות בתי החולים. כששוחרר הגטו הגדול היו מונחות ברחביו כ-3,000 גופות שלא נקברו. רובן נקברו בשבועות שלאחר השחרור בקברי אחים ליד בית הכנסת הנאולוגי ברחוב דוהני, הקבורה האחרונה התבצעה ברחוב זה ב-17 בפברואר 1945. עד אז נקברו 2,281 גופות ב-24 קברי אחים. בית העלמין דוהני עדיין קיים.
עד הרגע האחרון נמשכה השמדת היהודים. בחודש טבת תש"ה (ינואר 1945), לאחר שהצבא האדום כבר חדר לפרברי בודא, התקיפו הגרמנים את בית-החולים של קהילת בודא, שעמד תחת חסותו והנהלתו של הצלב האדום, את בית-החולים של קהילת האורתודוקסים בפשט ובית-ההבראה שלה, ואת מושב הזקנים של החברה קדישא האורתודוקסית, ורצחו אל כל תושביהם, רופאיהם ועובדיהם, יותר מ־400 נפש.
השחרור
היהודים שנשארו בגטו הקטן שוחררו ב-16 בינואר 1945, ופשט כולה ובכללה הגטו הגדול שוחררה בידי הצבא האדום כעבור יומיים. בסך הכל שוחררו כ-70,000 יהודים מהגטו הגדול וכ-30,000 יהודים מהגטו הקטן. נוסף עליהם שרדו עוד אלפי יהודים, אם במקומות מחבוא (בעזרת מסמכים מזויפים, בסיוע של אנשים פרטיים ובמנזרים) ואם בבתים מוגנים מחוץ לגטו, כמו למשל "בית הזכוכית" ברחוב ודס 29 ברובע החמישי שצירות שווייץ קבעה בו את משכנה של מחלקת ההגירה שלה. דרך נוספת בה שרדו יהודים הייתה על ידי נציגי מדינות שווייץ ושוודיה, הקונסול השווייצרי קארל לוץ והדיפלומט השוודי ראול ולנברג, שהצילו יהודים באמצעות הנפקת תעודות-חסות של מדינותיהם. ראול ולנברג הנו אחת הדמויות הידועות ביותר מבין חסידי אומות העולם. הוא היה איש עסקים שפעל כדיפלומט שוודי בהונגריה בשלהי מלחמת העולם השנייה. תוך כדי שימוש במעמדו הדיפלומטי כנציג של מדינה נייטרלית הוא הביא להצלת אלפי יהודים הונגרים. בין היתר הוא הנפיק ושכפל דרכוני חסות שוודיים ליהודי בודפשט, הקים ברחבי העיר רשת של "בתים מוגנים" בחסות הכתר השוודי, הפעיל לחצים שונים על בכירים נאצים והונגרים לעצירת המשלוחים לאושוויץ ואף בלם בגופו גירוש של יהודים להשמדה. בסוף המלחמה הוא נפל בשבי הסובייטים, ושם מצא את מותו בנסיבות לא ברורות, לפי גרסת הרוסים כבר בשנת 1947. גם ההסתדרות הציונית פעלה להצלת יהודים, באמצעות מסמכים מזויפים. 2,748 יהודים הוסתרו במנזרים ובמרתפי כנסיות. מספרן הכולל של תעודות-החסות הכשרות והמזויפות שהונפקו בבודפשט הגיע ל-100,000. אלפי יהודים הצליחו להנצל הודות לפעילות של טיבור ברנסקי. ארה ירציאן הציל מעל ל-400 יהודים בבית חולים בה עבד.
ב-1941 התגוררו בבודפשט 184,000 יהודים; יחד עם 62,000 המומרים, היו נתונים לרדיפות הנאצים בסך-הכל כ-246,000 איש. מספר היהודים שהועברו לידי הגרמנים עד לכיבוש הרוסי ב-17 בינואר 1945 הגיע ל-76,000, כולל קרבנות גירושים ומצעדי המוות (כ-15,000 יהודים נספו במצעדי המוות ובגירושים).
עם כניסת הרוסים לעיר נמנע חיסולם של 94,000 תושבי הגטאות. 25,000 יהודים יצאו מן המחתרת, וכ-20,000 חזרו ממחנות ריכוז ועבודה. בתום המלחמה נותרו בעיר כ-90,000 יהודים, כלומר למעלה מ-50% מיהדות בודפשט נספו בשואה. בודפשט שוחררה ב-13 בפברואר 1945, והונגריה כולה שוחררה ב-4 באפריל 1945. בשבועות שלאחר השחרור עוד מתו אלפי יהודים מרעב, ממחלות ומתשישות.
לאחר השואה
בתקופה הקומוניסטית, הקהילה היהודית בבודפשט הייתה תחת סמכותה של מחלקה לענייני דת במשרד הפנים ההונגרי. מאז 1968, בכל אחד מ-18 המחוזות האדמיניסטרטיביים של העיר היה תמיד לפחות בית כנסת אחד, בהם בית הכנסת הגדול ברחוב דוהאני. בכל מחוז היה גם רב, תלמוד תורה ואולם לימוד. בעיר פעל גם בית ספר תיכון יהודי, ובו למדו כ-140 תלמידים. הקהילה החרדית ייסדה ישיבה ובה למדו 40 תלמידים. בית המדרש לרבנים, שחודש אחרי המלחמה, היחיד מסוגו במדינות הקומוניסטיות, המשיך בפעילות הודות לתמיכת התנועה הנאולוגית. החל משנת 1950 ניהל את בית המדרש לרבנים פרופסור אלכסנדר שייבר, שנפטר בשנת 1985, הוא פרסם מחקרים על תולדות יהדות הונגריה ופעל בשנותיו האחרונות לגיבוש חיי הקהילה היהודית בעיר.
תחיית החיים היהודיים
בשנים 1989-1990, בעקבות השבת הדמוקרטיה להונגריה, חלה התעוררות יהודית בבודפשט, וכיום שוב פועלים בה בתי כנסת, מרכזים קהילתיים, מוסדות תרבות וחינוך, איגודי ספורט וארגונים ציוניים. בודפשט היא כיום הקהילה היהודית הגדולה בהונגריה ובמרכז אירופה, ובה 23 בתי כנסת ובתי תפילה, שתי מכללות, שלושה בתי ספר יסודיים, 3 גני ילדים, בית חולים, שני מוסדות סיעודיים וכמה בתי עלמין. בבודפשט נמצאים גם המשרדים הראשיים של הארגונים היהודיים הארציים. שתי הקהילות העיקריות הן הקהילה הנאולוגית והקהילה החרדית. זו האחרונה התמזגה בתקופת המשטר הקומוניסטי, בשנות ה-50, אל תוך קהילת בודפשט, חידשה את עצמאותה בשנת 1994, ויש לה מוסדות, בתי כנסת, בתי עלמין, בתי ספר, מקווה וחנויות כשרות משלה. בקיץ 1999 נערך בבודפשט פסטיבל יהודי, על ידי מרכז התרבות והתיירות של הקהילה. הפסטיבל כלל קונצרטים, תפילות בציבור, מופעי קברט, ירידי ספרים, סרטים, ועוד.
פעילות תרבותית
המרכז הקהילתי "באלינאט" נוסד ב-1995. יש בו פעילויות מגוונות, כגון תיאטרון חובבים, מועדון לאם ולילד, "ברית עברית עולמית" – מועדון לעברית, "קמפותורה" – לימוד תנ"ך לילדים, באמצעות תוכנת מחשב, ריפוי בדיבור, חוגי אמנות ויצירה לילדים, ספריית אודיו, חוגי יוגה, שחמט, ועוד. שחקנים יהודים צעירים וותיקים ייסדו את תיאטרון "ריבארי", ויש גם תיאטרון לילדים. כמו כן פועלות בבודפשט חמש מקהלות יהודיות, מקהלת ילדים, להקת ריקודי עם, שתי להקות כלייזמרים, תזמורת נוער, פאב יהודי ושירות פנויים פנויות.
הנצחת הקהילה
קהילת בודפשט הונצחה במקומות רבים על ידי אנדרטאות, ציורים, שירים, מוזיאונים ועוד.
הטרובדור (מועדון)
הטרובדור (באנגלית: The Troubadour) הוא מועדון הופעות בשדרות סנטה מוניקה במערב הוליווד, קליפורניה על גבול בוורלי הילס. המועדון נודע במיוחד עקב מסורת מוזיקת הפולק שלו והבית ששימש לזמרים-יוצרים בשנות השישים, אירוח אמנים מבריטניה וכן כבית ללהקות ואמנים שצמחו בחוף המערבי.
המועדון נוסד ב-1957 על ידי דאג וסטון (Doug Weston). משנות השישים ואילך והיווה בית לאמנים כג'ואן באאז, לינדה רונסטאדט, ג'יימס טיילור (הופעת הבכורה שלו כזמר התקיימה במועדון ביולי 1969), קרול קינג, ניל יאנג, ניל דיימונד, טום וייטס (התגלה במועדון ב-1971), להקת האיגלס, הבירדס, ג'וני מיטשל, פליטווד מק, באפלו ספרינגפילד, בט מידלר, ריקי לי ג'ונס, רנדי ניומן, ברוס ספרינגסטין, טום וייטס, לאונרד כהן, שריל קרואו, פיונה אפל ועוד.
כמו כן נודע המועדון כמקום בו מופיעים אמנים מבריטניה ובהם אלטון ג'ון (שנתן במקום את הופעתו הראשונה בארצות הברית ב-25 באוגוסט 1970), גורדון לייטפוט, ואן מוריסון, רוד סטיוארט, אל סטיוארט, קט סטיבנס, רדיוהד (שפתחו את מסע ההופעות האמריקאי שליווה את הוצאת "OK Computer" במועדון), קולדפליי, פרנץ פרדיננד, ארקטיק מאנקיז ועוד.
אירועים מיוחדים והקלטות
ב-4 באוקטובר 1961 נעצר במועדון הסטנדאפיסט לני ברוס בגין "שפה מלוכלכת" והפרת ה-"California Obscenity Code", לאחר שאמר "שמוק" על הבמה.
בין ה-15 וה-17 בינואר 1975 הקליט במועדון החצוצרן הג'אז מיילס דייוויס את אלבומו "Live at the Troubadour".
ב-1996 אירח המועדון את הופעת הבכורה של להקת סיסטם אוף אה דאון. ב-16 במאי באותה שנה הקליט במועדון אלביס קוסטלו את אלבומו "Live at The Troubadour".
ב-13 במאי 2006 השיקה להקת רד הוט צ'ילי פפרז במועדון את אלבומה Stadium Arcadium.
ב-2011, לאחר סדרת הופעות איחוד של ג'יימס טיילור וקרול קינג על במת המועדון ראו אור אלבום וסרט תיעודי בשם "Troubadours: Carole King / James Taylor & The Rise of the Singer-Songwriter".
יקום מארוול
יקום מארוול (באנגלית: Marvel Universe) הוא יקום בדיוני בעל קו עלילה משותף שמתרחש בסדרות הקומיקס השונות של חברת מארוול קומיקס, המקום בו חיים גיבורי-העל המוכרים ביותר של החברה, ביניהם קפטן אמריקה, איירון מן, תור, ספיידרמן, הענק הירוק, הוקאיי, האלמנה השחורה, ארבעת המופלאים, דרדוויל, אקס-מן, נאמור, סברה, דוקטור סטריינג', גוסט ריידר והמעניש. בנוסף, יקום מארוול מתואר כחלק מ"מולטי-יקום" אותו יצרה חברת מארוול קומיקס, והוא בנוי ממיליארדי יקומים נפרדים המתקיימים באופן סימולטני בלי להשפיע אחד על השני. בהקשר זה, המונח "יקום מארוול" מתייחס להמשכיות המרכזית, הידועה בשם "ארץ-616".
היסטוריה
עם הזמן, מספר כותבים של החברה שכנעו את העורכים להכליל את רעיון המולטי-יקום בדרך הדומה ליקומים המקבילים של DC קומיקס. כלי עלילתי זה מאפשר את יצירתם של מספר יקומים שבדרך כלל אינם חופפים. מה שקורה בכדור הארץ לא ישפיע על הקורה בארץ מקבילה ביקום אחר של מארוול. אולם, לכותבים יינתן החופש היצירתי לכתוב סיפורים בהם אנשים מיקום אחד יבקרו יקומים אחרים.
מקבת', מלך סקוטלנד
מקבת (באנגלית: Macbeth, בגאלית סקוטית: מק בת'ד מק פינדלאך - Mac Bethad mac Findlaích באיות עתיק, MacBheatha mac Fhionnlaigh באיות מודרני, כלומר "מקבת' בנו של פינדלאך"; נפטר ב-15 באוגוסט 1057), המכונה "המלך האדום" (בגאלית סקוטית: "דיירק" - Deircc), היה מלך סקוטלנד משנת 1040 ועד מותו.
דמותו של מקבת' היוותה השראה למחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר, אף שהמחזה אינו מדויק מבחינה היסטורית.
שליט מוריי
מקבת' היה בנו של פינדלאך ממוריי, מורמאר מוריי (השליט של אזור מוריי) לא ידוע מי הייתה אימו של מקבת' ומשערים שמדובר בבתו של מלך סקוטלנד מלקולם השני, אף שלפי כתבי אנדרו מווייטון בספרו "דברי ימי אוריגינייל של סקוטלנד" (Orygynale Cronykil of Scotland), אימו של מקבת' הייתה נכדתו של מלקולם השני ולא בתו, אולם ככל הנראה דיווח זה אינו נכון.
לאחר מותו של מלקולם השני בגלאמיס ב-25 בנובמבר 1034 עלה לשלטון נכדו - דאנקן הראשון, שהוכתר ב-30 בנובמבר באותה שנה. ככל הנראה היה דאנקן "יורש העצר" (או "מלך בהמתנה" קודם לכן, ולכן לא הייתה מחלוקת בדבר זכאותו למלוך). דאנקן הוביל צבא אשר פלש למוריי - ארצו של מקבת' בשנת 1040 וב-15 באוגוסט באותה שנה הרג מקבת' את דאנקן בפיטגאבני הסמוכה לאלג'ין.
מלך סקוטלנד
במותו של דאנקן הומלך מקבת' כמלך סקוטלנד. לא מתועדת התנגדות להמלכתו של מקבת'. ג'ון מפורדון מציין כי רעייתו של דאנקן וילדיו (מלקולם ודונלד) נמלטו מסקוטלנד לנורת'מבריה או אורקני אולם ככל הנראה הם נמלטו לאת'ול.
מריאנוס סקוטוס מציין כי מקבת' עלה לרגל לרומא בשנת 1050 - דבר המעיד על העדר התנגדות למלכותו.
קארל האנדסון
הסאגה האורקניינגה מתארת מאבק בין תורפין סיגורדסון, רוזן אורקני וקארל האנדאסון, שהיה "מלך סקוטלנד" וטען לשליטה בקיית'נס. זהותו של אותו קראל האנדסון לא ידועה, ומשערים שמדובר בכינוי מעליב למקבת' (עיוות נורדי של המילים: "בן עוולה, בנו של כלב"), אולם יש היסטוריונים המציינים שחלק זה של הסאגה הוא אגדתי וייתכן שאין לו בסיס היסטורי.
הסאגה מתארת מלחמה בין תורפין לבין קארל, וקרב ימי בסמוך לדירנס בו הובס קארל ונהרג. עוד מציינת הסאגה שבעקבות תבוסתו של קארל ומותו בקרב בדורנוך פירת', הומלך אחיינו - מוטאטאן או מודאן (תיאור הדומה לתיאור המלכתו של לולאך, אחיינו של מקבת').
שנות מלכותו האחרונות של מקבת'
בשנת 1052 התערב מקבת' במאבק שהתרחש באנגליה בין גודווין, רוזן וסקס לבין אדוארד המודה, והתיר לאבירים נמלטים מאנגליה למצוא מחסה בחצרו (ככל הנראה מעשה זה הביא לתחילת הפאודליזם בסקוטלנד). בשנת 1054 פלש סיגורד הדני, רוזן נורת'מבריה בראש צבא פלישה גדול לסקוטלנד. "דברי ימי אלסטר" מתארים קרב בו נהרגו 3,000 מחיילי סקוטלנד ו-1,500 חיילים אנגלים. עוד מצוין ב"דברי ימי אלסטר" כי בעקבות הקרב עלה לשלטון בסקוטלנד מלקולם, בנו של מלך קמבריה. ככל הנראה ספר זה הוא המקור לתיאור המופיע במחזהו של ויליאם שייקספיר לפיו צבא אנגלי הביא לשלטון את מלקולם מלך סקוטלנד והרג את מקבת'.
לאחר מותו של מקבת' הומלך בנו החורג לולאך.
הדמות הספרותית למול דמותו ההיסטורית
כתבי התקופה, בניגוד לכתבים מאוחרים יותר בהם מתואר מקבת' כשליט עריץ, מתארים את מקבת' כשליט נדיב, אולם יש לקחת בחשבון שהכותבים בני דורו מן הסתם חששו לכתוב דברים לא טובים על מלכם. ב"דואן אלבאנאך" שנכתב בתקופת שלטונו של מלקולם השלישי, מתואר מקבת' כ"מקבת' הידוע לטוב" (Mac Bethad the renowned), וב"נבואת ברכאן" מתואר מקבת' כ"מלך נדיב".
כאמור, בעקבות התיאור המופיע בדברי ימי אלסטר, ובעקבות תיאורים שנכתבו במאה ה-14 על ידי ג'ון מפרדון, אנדרו מווייטון, ובספרו של רפאל הולינסהד "דברי ימי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד", כתב ויליאם שייקספיר את מחזהו מקבת'. המחזה פרסם את דמותו של מקבת' הידועה לשמצה והשונה מדמותו ההיסטורית. תיאור ספרותי זה הפך גם לאופרה של דמיטרי שוסטקוביץ'.
ספרה של דורותי דאנט, "King Hereafter", מתאר את דמותו ההיסטורית של מקבת', ומחזהו של ג'ון קרגיל תומפסון משנת 1997, "מקבת' מדבר", מכיל מונולוג של מקבת' ההיסטורי המגן על דמותו כנגד הדמות הדמיונית שיצר שייקספיר.
יקום מארוול
רעיון
יקום מארוול מבוסס על העולם האמיתי, וכדור הארץ מכיל את אותם מאפיינים כמותו - מדינות, אירועים היסטוריים, אישיויות (פוליטיקאים, כוכבי קולנוע וכיוצא בזה), אולם גם מספר אלמנטים בדיוניים - מדינות כוואקאנדה ולטבריה (מקום משכנם של הפנתר השחור ודוקטור דום, בהתאמה), וארגונים כמו סוכנות הריגול S.H.I.E.L.D ואויבתה HYDRA. מארוול החלה לאחרונה בתיאור מורחב של גאוגרפיית היקום שלה במיני סדרה בת שני החלקים Marvel Atlas. יקום מארוול משלב גם כמה אלמנטים מדע בדיוניים ופנטסטיים - כמו בחברת DC קומיקס - כחייזרים, אלים, קסם, כוחות קוסמיים וטכנולוגיה מתקדמת שבפיתוח בני האדם. הודות לאלמנטים אלה, יקום מארוול הוא מקום משכנם של רבים מגיבורי העל ונבלי העל, שהשיגו את כוחותיהם בדרך זו.
זמן עובר בצורה שונה ביקום מארוול יחסית לעולם האמיתי, הודות לאופיו המתמשך של הסיפור, כאשר ישנם סיפורים הממשיכים מאותה נקודה ובאותו מרווח זמן בשעה שעבר חודש בעולם האמיתי. מרבית גיבורי העל של מארוול נוצרו בשנות ה-60 של המאה ה-20, אולם למעשה עברו כ-13 שנים מאז ועד היום במונחי ההמשכיות. מספר רקעים עודכנו מידי מספר השנים כדי לשמור על הגיון פנימי בקו הזמן הנזיל של יקום מארוול. בעקבות הזמן הנזיל, סיפורים המתייחסים לאירועים היסטוריים אמיתיים התעדכנו בהתאם או זכו להתעלמות. כך למשך, סיפור המקור של איירון מן השתנה כדי להכליל את אפגניסטן כזירת ההתרחשויות מאשר מלחמת וייטנאם בסיפורים מוקדמים.
חברת מארוול קומיקס עצמה מופיעה ביקום מארוול, כאשר מספר כותבים ואמנים כסטן לי וג'ק קירבי מופיעים בכותרי הקומיקס, ודמויות כמו סטיב רוג'רס (האלטר אגו של קפטן אמריקה) עובדות בשביל החברה. דמויות ספרותיות כהרוזן דרקולה,, סולומון קיין, קונאן הברברי וקאל הכובש קיימות גם ביקום מארוול. העידן ההייבורי של שתי האחרונות נחשבת לעבר הקדום של ארץ-616. יצירות מסחריות נוספות שולבו אף הן ביקום מארוול, ביניהן גודזילה ו-2001: אודיסיאה בחלל בין היתר.
ביקום מארוול קיימים ממדים בתוך ולפעמים בין המשכיות שונות. יקומים אלה נקראים גם יקומי כיס אשר קיימים כחלק מארץ-616. חלקם מאוכלסים בדמויי אדם וחלקם חייזריים לחלוטין, חלקם מבוססי קסם וחלקם מבוססים על מדע.
מקור כוחות העל ביקום מארוול
מרבית גיבורי העל בכדור הארץ של מארוול חייבים את כוחותיהם לישויות קוסמיות הנקראות "השמימיים" (The Celestials) שביקרו בכדור הארץ לפני מיליוני שנים וערכו ניסויים באבות אבותיהם הפרהיסטוריים. הדבר הוביל ליצירתם של שני גזעים חבויים (הנצחיים האלוהיים ויריביהם הסטיות הבלתי יציבים מבחינה גנטית) וכן להטמעת מרכיב ה-X בגנום האנושי, המתפתח באופן טבעי באדם שבו מוטמע גן זה, ואשר מפתח כוחות על אנושיים, לעיתים מעוותים. אנשים אלו נקראים מוטאנטים. אחרים זקוקים לנסיבות אחרות בהן יתפתחו כוחותיהם (כדוגמת רדיואקטיביות). בהתאם לפרופיל הגנטי שלהם, בני אנוש הנחשפים לכימיקלים שונים או לרדיואקטיביות יסבלו מפציעה או אפילו מוות, בעוד שבאחרים הדבר יפתח את היכולות העל אנושיות. למעט טלקינזיס וטלפתיה, כוחות אלה הם רנדומליים לחלוטין. נדיר המקרה בו לשני אנשים יש את אותם כוחות. אין זה ידוע מדוע הישויות הקוסמיות גרמו לכך, אם כי הן ממשיכות לפקח על האבולוציה האנושית. סדרת מארוול בשם Earth X חוקרת סיבה אפשרית לכך - שגיבורי העל נועדו להגן על העובר הקוסמי שגדל בגלעין כדור הארץ כנגד איומים מבחוץ.
מקורות נוספים להתפתחות כוחות העל ביקום מארוול הם קסם, הנדסה גנטית ושתלים ביונים. לכמה גיבורי-על ונבלי-על אין כלל כוחות על והם מסתמכים אך ורק על קרב פנים אל פנים או על ציוד טכנולוגי, המתקדם יותר מזה שבעולם האמיתי ומפותח בידי יחידי סגולה גאונים כריד ריצ'רדס מארבעת המופלאים. טכנולוגיה שכזו היא יקרה ביותר, ונמצאת בשימוש בעיקר על ידי ארגונים ממשלתיים כ-S.H.I.E.L.D, כאשר היא מפותחת על ידי תעשיות סטארק, שבבעלותו של טוני סטארק. טכנולוגיה מתקדמת ניתנה לבני האדם גם על ידי הגזעים החבויים, חייזרים ונוסעים בזמן כקאנג הכובש.
בגיבורי העל, האנרגיה הנחוצה לכוחות העל שלהם נעוצה בגופם כמקור פנימי או במקורות חיצוניים במקרה שגופם אינו יכול להכיל את האנרגיה הדרושה. מקור חיצוני זה נקרא לעיתים שדה יוני אוניברסלי (UPF, Universal Psionic Field), אליו הם מתחברים. חברת מארוול ניסתה להביא הסברים מדעיים להתפתחות הכוחות באמצעות השימוש במושגים כאפקט הסוללה ואנרגיה יונית בין היתר. באפקט הסוללה, התאים שבגוף האדם מתפקדים כסוללה, ונטענים על ידי מקור חיצוני. הדבר נראה לעין בגיבורי על שנחשפו לקרני גמא כהענק הירוק, והכוחות יישמרו כל עוד מקור האנרגיה יהיה זמין ויתעצמו כאשר הגוף ייטען מחדש. חבר האקס-מן סייקלופס סופג את קרני השמש ובעזרתם הוא יורה את מטחי האנרגיה האופטיים מעיניו. אנרגיה יונית היא אנרגיה בלתי נראית שמשוחררת על ידי המוח האנושי ואשר יש לה את היכולת לתמרן אנרגיה וחומר. דוגמה לכך היא דמויותיהם של מגנטו, השולט בחומר המתכת, ושל מכשפת השני, המסוגלת לשנות את מרקם המציאות.
גזעים חוצניים
יקום מארוול כולל מאות גזעים חייזריים תבונתיים, אשר ביניהם נמנים ה"קרי" (Kree) השולטים בגלקסיית הקרי (ענן מגלן הגדול שבעולם האמיתי), ה"סקרול" (Skrull) השולטים בגלקסיית הסקרול (גלקסיית אנדרומדה) וה"שי'אר" (Shi'ar) השולטים בגלקסיית השי'אר (אין כל הקבלה לעולם האמיתי, אם כי קיימת סברה שמדובר בגלקסיית המשולש). שלושת הגזעים נמצאים תכופות במלחמה מתמדת, כאשר בני כדור הארץ נלכדים במרכז הקונפליקט. זקני היקום (Elders of the Universe) הם חייזרים קדומים שהייתה להם השפעה מכרעת למשך מיליוני שנים על עולמות שלמים. גזעים נוספים קיימים, והם מרכיבים את המועצה הבין-גלקטית (Intergalactic Council) המחליטה בנושאים הרי גורל. במיני סדרה "המלחמות הסודיות" הוצגה תלבושתו הסימביוטית השחורה של ספיידרמן לראשונה, כאשר לאחר מכן התחברה לאדי ברוק, שנודע בשם ונום - אחד מאויביו המושבעים של ספיידרמן.
יצורים על טבעיים
ביקום מארוול מופיעים גם יצורים אגדתיים כאלים, שדים וערפדים. ה"אלים" ממרבית הפנתאונים הפוליתאיסטים הם למעשה גזעים חוצניים אלמותיים דמויי אנוש מממדים אחרים שהגיעו לכדור הארץ בימים קדומים והפכו למקורם של אגדות רבות. נוסף עליהם נמנים גם אלים מושחתים כדוגמת אלי האופל, אויביהם של האסגרדים. שדים הם ישויות קסם מרושעות המתערבות בקיומו של היקום. בין הידועים שבהם נמנים מפיסטו, בלקהארט, נייטמר, שטניש וזוֹם. קיימות גם ישויות מיסטיות אחרות כוישנטי, דורמאמו וחבורת האוקטסנס, וישויות הלקוחות מספרי ה.פ. לאבקרפט כשומא-גוראת'. שני הראשונים הם אויביו העיקריים של גוסט ריידר, בעוד האחרים הם אויביו של דוקטור סטריינג'.
התגלה כי מרבית מהדור הנוכחי של האלים הם צאצאיה של האלה גאיה. שני הפנתאונים הידועים ביותר הם אלה של האסגרדיים (בהם חבר תור), המבוססים על אסגארד שבמיתולוגיה הנורדית והאולימפיים (בהם חבר הרקולס), המבוססים על האלים האולימפיים שבמיתולוגיה היוונית. האלים לעיתים מתאספים יחדיו לקבוצות הידועות בשם מועצת ראשי האלים ומועצת אבות השמיים. האלים אולצו להפסיק ולהתערב עם ההתפתחות האנושית לפני אלפי שנים בידי השמימיים, ולרוב נחשבים כיום כבדיה.
המגן - S.H.I.E.L.D
סוכנות המגן היא סוכנות ביון בדיונית סודית, המתנהלת ופועלת בחשאיות ביקום מארוול. הסוכנות עוסקת בשמירה על הציבור ומתמודדת עם אויבים ומרושעים בעלי כוחות על טבעיים. בהתחלה הסוכנות צורפה לממשלת ארצות הברית ולאחר מכן לאו"ם, וקיבלה ממנו סיוע וכספים. סוכנות S.H.I.E.L.D אינה היחידה הקיימת ביקום מארוול, ונוספות לה סוכנויות בדיוניות אחרות, כמו סוכנויות הביון A.R.M.O.R ("שריון"), S.T.R.I.K.E ("תקיפה") ו-S.W.O.R.D ("חרב") וכן סוכנות H.A.M.M.E.R ("פטיש") של נורמן אוסבורן וארגון הידרה המרושע.
אולטימייט מארוול
בחלוף השנים, כאשר מספר כותרי החברה גדל, נעשה קשה יותר לשמור על עקביות והמשכיות. אולם, שלא כמו אירועי המשברים של חברת DC קומיקס, שעדכנה את היקומים המקבילים שלה מדי מספר שנים, מארוול קומיקס מעולם לא אתחלה מחדש את המשכיות היקום שלה והתעקשה לשמר את ההיסטוריה של הדמויות ולשמור על קו עלילה אחיד. מספר שינויים מינוריים נעשו בשנים האחרונות כדי שסדרות הכותרים תהיינה נגישות לקהל חדש, כדוגמת סדרת "הגיבורים נולדים מחדש", המתרחשת ביקום כיס אשר אליו הועברו גיבורי-העל לתקופה של שנה. הניסיון המוצלח ביותר עד כה ליקום חדש היה הרצת "אולטימייט מארוול", ליין חוברות המתרחש ביקום נפרד מיקום מארוול הראשי, שמאתחל אותו מאפס. סדרת כותרי האולטימייט כוללים את חבורות האקס-מן, האוונג'רס, ספיידרמן וארבעת המופלאים, נוסף למיני סדרות הכוללות את דמויותיהם של קפטן אמריקה, תור, איירון מן, הוקאיי, דרדוויל, אלקטרה, וולברין והענק הירוק. מכירות הליין עדיין מצליחות, ומסתמן כי חברת מארוול קומיקס תמשיך להגדיל את יקום האולטימייט, ובכך תיצור שני יקומים המתקיימים בהצלחה זה לצד זה.
לנוכח הצלחתו של ליין האולטימייט, הוא היווה בסיס למשחקי מחשב (אולטימייט ספיידרמן ואולטימייט אקס-מן, כמו גם תחפושות מהליין במשחק Marvel Ultimate Alliance) ושני סרטי אנימציה בסדרת הסרטים "Marvel Animated Features" - "הנוקמים: האיחוד" ו"הנוקמים: האיחוד 2".
קוסמולוגיה
הפעילות ברוב כותרי מארוול קומיקס מתרחשת בהמשכיות הידועה בשם "ארץ-616". המשכיות זו מתקיימת לצד מיליארדי המשכיות אלטרנטיביות, המוגדרות על ידי ההבדלים בינן לבין ארץ-616. המונח הוטבע על ידי אלן מור ואלן דייוויס באנתולוגיית הקומיקס The Daredevils מיולי 1983. יקומי מארוול השונים יתמזגו לאחד החל מאירועי "מלחמות סודיות" של שנת 2015.
המשכויות נוספות כוללות בין היתר את:
נוטיומסטודון
נוטיומסטודון (שם מדעי: Notiomastodon; מילולית: "מסטודון דרומי") הוא סוג של פילאי ממשפחת הגומפותריומיים, אשר חי לאורך אמריקה הדרומית (למעט בהרי האנדים הגבוהים) במשך אמצע תקופת הפליסטוקן עד לתחילת ההולוקן, לפני 1.2-0.006 מיליון שנה. הסוג כלל מין יחיד - Notiomastodon platensis, אשר הוגדר כבר ב-1888 בידי החוקר פלורנטינו אמגינו. סוג זה, כמו מינים נוספים ממשפחת הגומפותריומיים הדרום אמריקאים, התגלו כבר מהמאה ה-17 ותוארו ביד ז'ורז' קיוויה, אך הוא החשיב את הממצאים שכללו בעיקר מאובני שיניים טוחנות לשייכים לסוג מסטודון, כשסיווג אותם למספר מינים.
הנוטיומסטודון היה סוג בעל חלוקה משתנה, כשמיונים רבים שייכו אותו לסוגים אחרים דומים כמו הקיווירוניוס והסטגומסטודון, אשר התקיים גם באמריקה הצפונית והיגר אליה עם ההחלפה האמריקאית הגדולה. הוא הופרד מהם רק ב-1929. בניגוד לסוגים דומים הוא כלל לא התקיים באמריקה הצפונית אלא התפתח מסוגים שהיגרו לאמריקה הדרומית. התפוצה שלו דמתה לתפוצת הקיווירוניוס, סביב יערות טרופיים לחים ויערות פתוחים במדינות פרו, צפון ברזיל, אקוודור ובוליביה.
יונק זה הגיע עד גובה 2.52 מטרים ולמשקל 4.4 עד 4.9 טון, קטן מעט מפיל אסייתי. ההנוטיומסטודון היה בעל זוג חטים ארוכים שצמחו מלסתות העליונה ופנו קדימה. הלסת התחתונה לא הייתה ארוכה כמו של גומפותריומים דומים. מבנה השיניים התאים עבור לעיסת שיחים או זרעים קשים ובמידה פחותה יותר גם עשבים. ממצאים מרמזים שהוא נכחד עקב ציד אנושי.
יוליאנה, מלכת הולנד
יוליאנה לואיז אמה מארי וילהלמינה (בהולנדית: Juliana Louise Emma Marie Wilhelmina; 30 באפריל 1909 – 20 במרץ 2004) הידועה בכינוי המלכה יוליאנה הייתה מלכת הולנד משנת 1948 ועד לשנת 1980. תקופת מלכותה התאפיינה מחד בשינויים משמעותיים שעברו במהלכה על המדינה והחברה ההולנדיות ובמשברים מרובים שעברו על בית המלוכה ההולנדי, ומאידך באהדה רבה שרחש הציבור ההולנדי למלכה עצמה.
ראשית חייה
המלכה יוליאנה הייתה בתם היחידה של וילהלמינה, מלכת הולנד, ושל הנסיך הנריק. ילדותה עברה עליה בארמון הט לו באפלדורן ובארמון המלכותי בהאג, שבו הוקמה עבורה בגיל 6 כיתת בית ספר קטנה ובה שלושה ילדים נוספים. חמש שנים אחר כך החלה יוליאנה בלימודי תיכון מפי מורים פרטיים, על מנת להכינה עד לגיל 18 לתפקיד המלכה, אם יעלה הצורך בכך.
לאחר ששבה להולנד במאי 1945, הביעה יוליאנה את תודתה על הכנסת האורחים הקנדית כאשר שלחה לעיר אוטווה 100 אלף פקעות צבעונים. יוליאנה הוסיפה לתרום פקעות צבעונים לאוטווה מדי שנה עד לסוף חייה. לכבוד תרומה זו נוסד באוטווה ב-1953 פסטיבל הצבעונים הקנדי השנתי, האירוע הגדול מסוגו בעולם.
לאחר המלחמה השתלבה יוליאנה במאמצי השיקום של המדינה ושימשה כנשיאת הצלב האדום ההולנדי. בתקופה זו באה לידי ביטוי גישתה הישירה והבלתי מתנשאת כלפי בני ארצה, אשר הפכה לתו מאפיין שלה בימי מלכותה.
תקופת מלכותה
יוליאנה הוכתרה למלכה ב-6 בספטמבר 1948. היה זה לאחר שהמלכה וילהלמינה ויתרה על כתרה על רקע ביקורת על טיפולה בדרישת אינדונזיה לעצמאות, שנתפסה כאסון כלכלי להולנד. המלכה החדשה חתמה ב-1949 על מסמכי ההכרה ההולנדית בעצמאות אינדונזיה. חצי יובל אחר כך, בעודה מולכת, העניקה הולנד עצמאות גם למושבה סורינאם (ב-1975).
המלכה יוליאנה הרבתה לבקר בבתי ספר ומוסדות בהולנד כשהיא לבושה בפשטות לא-מלכותית, לא פעם למורת רוחם של יתר אנשי החצר המלכותית. בעקבות אסון שיטפון הים הצפוני בהולנד ב-1953 השתתפה המלכה במאמצי החילוץ כשהיא לובשת מעיל ונועלת מגפיים, מגלה חמלה ואכפתיות ומעודדת את האזרחים. ההערכה והפופולריות שצברה עקב כך אצל בני עמה סייעו לה להיחלץ ממשבר חוקתי נוסף ב-1963: בתה השנייה, הנסיכה איריינה, המירה בחשאי את דתה לנצרות רומית-קתולית ונישאה ללא הסכמת הממשלה לטוען לכתר הספרדי – פרשה שעוררה איבה ציבורית בהולנד כלפי בית המלוכה. מחאה ציבורית נוספת התעוררה ב-1965 עקב החלטת יורשת העצר, הנסיכה ביאטריקס, להינשא לדיפלומט הגרמני קלאוס פון אמסברג, והפעם עלו קריאות לביטול מוסד המלוכה בהולנד. הפופולריות שלו שבה ועלתה ב-1967 בזכות לידת בנה הבכור של הנסיכה ביאטריקס, הנסיך וילם-אלכסנדר – יורש עצר זכר ראשון לכתר ההולנדי מזה 116 שנים.
ב-1976 נקלע בית המלוכה למשבר נוסף כאשר התברר כי בעלה של המלכה, הנסיך ברנהרד, קיבל שוחד של למעלה ממיליון דולר מחברת לוקהיד האמריקנית על מנת שישפיע על ממשלת הולנד לרכוש מטוסי קרב מתוצרתה. לאחר חשיפת הפרשה התפטר הנסיך מתפקידיו הציבוריים וויתר על הדרגות הצבאיות שנשא. בתמורה החליט הפרלמנט של הולנד כי הנסיך לא יעמוד לדין פלילי.
במישור הבין-לאומי גילתה המלכה עניין בבעיות פליטים, בבעיותיהן של מדינות מתפתחות ובמיוחד ברווחת ילדים בהן. ב-1973 היא תרמה את הכספים שנאספו במסגרת חגיגות יובל הכסף למלכותה, שנערכו באותה שנה, לארגונים לרווחת הילד ברחבי העולם.
חייה לאחר פרישתה מכס המלוכה
ב-30 באפריל 1980, ביום הולדתה ה-71, ויתרה יוליאנה על כסאה ובתה ביאטריקס הייתה למלכה תחתיה.
לאחר פרישתה המשיכה יוליאנה להיות מעורבת במשך שנים רבות בפעילויות צדקה שונות. באמצע שנות התשעים התערערה בריאותה והיא לא נראתה בציבור מאז. היא סבלה משיטיון פרוגרסיבי.
יוליאנה נפטרה בשנתה עקב סיבוכים של דלקת ריאות ב-20 במרץ 2004, בארמון סוסטדייק (Soestdijk Palace) שבעיירה בארן (Baarn). היה זה מספר שבועות לפני יום הולדתה ה-95.
גופתה של יוליאנה נחנטה והיא הובאה למנוחות לצד אמה המלכה במרתף הקבורה המלכותי שבכנסייה החדשה בעיר דלפט. בעלה הנסיך ברנהרד נפטר ב-1 בדצמבר באותה שנה ונטמן לצדה.
יום הולדתה של יוליאנה, ה-30 באפריל, נחוג בהולנד מדי שנה כיום המלכה (Koninginnedag) עד עלייתו לכס של נכדה וילם-אלכסנדר.
אסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף ב-1916, נקרא על שמה.
תארים
יוליאנה נשאה את התארים הבאים:
קרוסאובר (סיפורת)
קרוסאובר או קְרוֹסְאוֹוֶר (מאנגלית: Crossover) ובעברית הצלבה היא תחבולה עלילתית ביצירה בדיונית שמשלבת דמויות משתי יצירות נרטיביות שונות ונפרדות, ולעיתים גם יותר משתיים. הצלבה בדיונית פופולרית במיוחד בקומיקס ובסדרות טלוויזיה. לעיתים קרובות יוצרים אותה כדי להציג סדרות חדשות או דמויות חדשות על ידי הדמויות הוותיקות שכבר צברו פופולריות בקהל. לעיתים קרובות קרוסאובר הוא הליך שנוצר בעקבות ספין אוף ויוצר תקדים עלילתי לקיומם של דמויות מסיפורים שונים באותו עולם.
קרוסאוברים רשמיים מול קרוסאוברים של ספרות חובבים
בהקשר של ספרות חובבים מתייחס המונח ליצירות בעלות זיקה למספר יצירות מקור ("פנדומים"), למשל – יצירה הדנה במפגש אפשרי בין דמותו של דמבלדור מסדרת "הארי פוטר" לבין גנדלף מ"שר הטבעות". ז'אנר פופולרי במיוחד בקרוסאוברים, בייחוד של מעריצים, הוא ה-"Vs" ("א' נגד ב'"), מלחמות של דמויות מקווי עלילה שונים אחת בשנייה כדי ליישב את הסוגיה מי מהן יותר חזקה. ז'אנר זה נפוץ גם בסרטוני וידאו וסרטוני הנפשה.
קרוסאוברים בספרות
הספר אי התעלומות משנת 1875 הוא קרוסאובר של ילדי רב החובל גרנט משנות 1867–1868 ושל 20,000 מיל מתחת למים משנת 1870, שלושה ספרים של סופר המדע הבדיוני הצרפתי ז'ול ורן.
קרוסאוברים במשחקי וידאו
קרוסאובר במשחקי וידאו מתרחש כאשר דמויות ממשחקים שונים מופיעות במשחק חדש. סדרת משחקי הלחימה "Super Smash Bros." של נינטנדו מהווה דוגמה בולטת לקרוסאובר מסוג זה. המשחק "LEGO Dimensions" משלב בין דמויות ועולמות מלמעלה מ-30 זיכיונות אחרים. חברת המשחקים של האחים וורנר יצרה משחק שנקרא "MultiVersus" המשלב בין דמויות מהיקומים של האחים וורנר.
קרוסאוברים בקולנוע
הסרט הקומי מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) מפגיש דמויות מזיכיונות שונים, לדוגמה: רוג'ר רביט ומיקי מאוס. סרטי המפלצות קינג קונג נגד גודזילה וגודזילה נגד קונג הם קרוסאוברים של גודזילה מגודזילה וקינג קונג מקינג קונג ביקום המפלצות של אולפני לג'נדרי. פרדי נגד ג'ייסון (2003) הוא סרט קרוסאובר בין סרטי האימה "סיוט ברחוב אלם" ויום שישי ה-13". "הנוסע השמיני נגד הטורף" (2004) הוא סרט קרוסאובר בין סרטי הנוסע השמיני ובין סרטי הטורף ובו שני היצורים נלחמים זה בזה.
קרוסאוברים בקומיקס אמריקאי
הקרוסאוברים נפוצים מאוד בקומיקס, בעיקר אצל שתי החברות הגדולות מארוול קומיקס ו-DC קומיקס. הקרוסאוברים הראשונים שילבו את דמויות הדגל של כל חברה, שלהן קווי עלילה וגלריית אויבים אופיינית, לתוך עולם אחד, בו לרוב הן משתפות פעולה נגד איום גדול. מספר פעמים שיתפו החברות פעולה ויצרו קרוסאוברים בין הדמויות של שתיהן. אלה לרוב החלו בעימות אחת עם השנייה, אך כשגילו ששניהן באותו צד הן עברו לשתף פעולה נגד איום גדול יותר.
אצל מארוול קומיקס הקרוסאובר ארגן מספר רב של דמויות וקווי עלילה והוליד את "הנוקמים", קבוצת גיבורי-על המאגדת את הדמויות הפופולריות של החברה. מארוול לקחה את הקרוסאובר עוד שלב קדימה כאשר מיזגה בין עלילות הנוקמים לעלילות האקס-מן ושומרי הגלקסיה. לעיתים נוצרו סתירות בין קווי העלילה השונים שמוזגו, ולשם כך ביצעה מארוול מספר פעמים אתחול של כל קווי העלילה על מנת לשכתבן מחדש באופן יותר קוהרנטי.
אצל DC קומיקס בוצע קרוסאובר דומה, כאשר קבוצת הגיבורים העיקרית היא ליגת הצדק המאגדת דמויות פופולריות של החברה. מנגד, גם הנבלים של כל גיבור-על התאגדו ביחד כדי ליצור כנופיות משלהן שיביסו את ליגת הצדק. גם ביקום של DC בוצעו מספר אתחולים על מנת לתאם את קווי העלילה של כל הדמויות ולמנוע סתירות.
קרוסאוברים במאנגה
xxxHolic כוללת עלילת קרוסאוברי עם צובאסה כרוניקל.
קרוסאוברים בטלוויזיה
קרוסאובר נהוג לרוב בסדרות של חברת הפקה מסוימת או בערוץ מסוים כאשר מפגישים בין הדמויות. לעיתים הקרוסאובר מבוצע כאשר הדמויות כביכול מכירות את הדמות ואת הסדרה של הדמות האורחת אך לרוב הם נפגשים במקרה כאשר הדמות האורחת מגלמת את אותה דמות מוכרת מסדרה אחרת. למשל באחד מפרקי הסדרה "צער גידול בנות" סטפני (הבת האמצעית) הייתה מאוכזבת מכך שהיא צריכה להרכיב משקפיים. למזלה, סטיב ארקל, הממושקף הנודע מהסדרה "אריזה משפחתית" אשר הגיח כבן דוד של חברתה גרם לה להביט על הדברים באור חיובי הרבה יותר. סטיב ארקל נחלץ גם לעזרתה של אל למברט מהסדרה "אבא חורג, אמא חורגת", ואילו הדוד ג'סי מ"צער גידול בנות" הגיע גם הוא ל"אבא חורג, אמא חורגת" בחפשו אחר בת זוג לבילוי משותף.
לעיתים נהוג לעשות הצלבה מלאה בשתי התוכניות של סיטואציה שמשלימה את עצמה שמדורת בשתי הסדרות - לדוגמה, בסדרה "האנה מונטנה" ישנו קטע בו מיילי מגיעה לבית המלון טיפטון בו היא פוגשת את מאדי מהסדרה "החיים היפים של זאק וקודי" ובסדרה השנייה מראים את מיילי מגיעה לאותו בית מלון ופוגשת את הדמויות.
קרוסאובר מפורסם ועתיר תקציבים נוסף היה בין הסדרות "ER" ו"משמרת שלישית" כאשר הרופאה סוזן לואיס מ-ER נוסעת לחפש את אחייניתה שנחטפה ומקבלת סיוע מיחידת המשטרה המקומית ממשמרת שלישית. קרוסאובר זה נעשה בשני חלקים כאשר החלק הראשון שודר במסגרת לוח השידורים של "ER" והשני במסגרת השידורים של "משמרת שלישית".
קרוסאוברים באנימציה
סרט טלוויזיה בשם "כוכבי האנימציה נחלצים לעזרה" ששודר בתחילת שנות ה-90 ועסק במלחמה נגד סמים ועישון הכיל בו את דמויות מצוירות פופולריות של אותה תקופה, כגון באגס באני ודאפי דאק מהלוני טונס, אלף, הדרדסים ומיכלאנג'לו מצבי הנינג'ה. בעונה של "אי-שרדות" שנקראת "אי-שרדות: עושים צרות", אשר מציגה כמה מהמתמודדים שם כילדים בגן, מופיע ג'וד מהסדרה "הקניון" (6Teen) בתור אחד הילדים. באחד הפרקים של סדרת האנימציה של "המסכה" התארח אייס ונטורה.
קרוליין סיריס
קרוליין מרי סיריס (בשם מלא באנגלית: Caroline Mary Series; נולדה ב-24 במרץ 1951) היא מתמטיקאית בריטית הידועה בזכות עיסוקה בגאומטריה היפרבולית, קבוצות קלייניאניות ומערכות דינמיות. סיריס השתתפה בכתיבת הספר "פניני אינדרה" ביחד עם דייוויד ממפורד ודייוויד רייט (David Wright) הספר מדבר על תמונות שהתקבלו מהניסיונות הראשונים בחקירה ממוחשבת של קבוצות קלייניאניות.
קורות חיים
סיריס נולדה באוקספורד. היא למדה בתיכון אוקספורד לבנות ובשנת 1969 התחילה ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה במכללת סמרוויל, אותו היא השלימה ב-1972 [2], היא זכתה במלגת קנדי ולמדה באוניברסיטת הרווארד מ-1972, כאשר ב-1976 סיימה דוקטורט בנושא " Ergodic Actions of Product Groups" בפיקוחו של ג'ורג' מקי.
בשנות ה-70 סיריס נענתה לפנייתם של דייוויד ממפורד ודייוויד רייט (David Wright) והצטרפה לכתיבת ספר על התמונות שהתקבלו מניסיונותיהם, אשר היו הניסיונות הראשונים בחקירה ממוחשבת של קבוצות קלייניאניות. סיריס כבר כתבה כמה מאמרים על התמונות, והשתתפה בפיתוח המתמטיקה שמאחוריהן. לאחר עשר שנים הם פרסמו את הספר "פניני אינדרה".
בנוסף, סיריס עמדה מאחורי הקמת ועדת הסביבה של אוניברסיטת ווריק – הרעיון עלה בראשה כאשר היא גילתה שאין שום התייחסות של הנהלת האוניברסיטה לשאלות סביבתיות. סיריס כתבה על כך בעלון המידע של האוניברסיטה ולאחר זמן מה היא קיבלה תשובה מקולגה – פרופסור מייק טרי. ביחד הם הקימו קבוצה לא רשמית אליה אנשים יכלו לפנות בנוגע לבעיות סביבתיות, ולאחר חמש שנים הקבוצה הפכה לוועדה אוניברסיטאית רשמית ובעלת השפעה על מדיניות האוניברסיטה.
קריירה ומחקר
בשנים 1976 עד 1977 סיריס הרצתה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ב-1977 – 1978 היא השתתפה במחקר במכללת ניונהם בקיימברידג'. מ-1978 עד 1987 היא עבדה באוניברסיטת ווריק כמרצה, כאשר ב-1987 היא קיבלה את התואר פרופסור חבר וב-1992 היא הוכרה כפרופסור מן המניין. מ-1999 עד 2004 היא הייתה עמיתת מחקר בכירה במועצה למחקר בהנדסה ובמדעים פיזיקליים באוניברסיטת ווריק. כיום סיריס היא פרופסור אמריטה במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ווריק.
סיריס היא אחת ממייסדות הארגון "נשים אירופיות במתמטיקה" הארגון הוקם בדצמבר 1986 ומאז ניהל כ-18 פגישות (1986–2018 כל שנתיים) במגוון מדינות באירופה.
11 Minutes
(בעברית: 11 דקות) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי יאנגבלאד והזמרת-יוצרת האמריקאית הלסי, בהשתתפות המוזיקאי האמריקאי טראוויס ברקר מלהקת בלינק-182. השיר יצא לאור על ידי לוקומוטיון רקורדס וגפן רקורדס ב-13 בפברואר 2019. "" נכתב על ידי יאנגבלאד, הלסי, מאט שוורץ וברינלי רוס פלאמב. השיר הופק על ידי שוורץ ביחד עם כריס גרטי וזאק קרוויני. רמיקס רשמי לשיר של הדי ג'יי קייזו יצא לאור גם כן.
הופעות חיות
יאנגדבלאד, הלסי וברקר הופיעו עם השיר במופע פרסי המוזיקה של iHeartRadio לשנת 2019. במהלך המופע, יאנגדבלאד והלסי ניגנו בגיטרות חשמליות.
וידאו קליפ
ב-14 בפברואר 2019, האודיו לשיר הועלה ליוטיוב. הוא נצפה כ-22 מיליון פעם נכון ל-5 באפריל 2021.
ב-21 בפברואר 2019 הווידאו קליפ לשיר הועלה ליוטיוב. הוא נצפה כ-72 מיליון פעם נכון ל-5 באפריל 2021.
שדה סקלרי
במתמטיקה ובפיזיקה, שדה סקלרי הוא פונקציה המתאימה לכל נקודה במרחב ערך מספרי.