cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנטבריה
קנטבריה (בספרדית: Cantabria) היא קהילה אוטונומית בצפון ספרד. שטחה הוא בסביבות 5,000 קמ"ר, מה שהופך אותה לאחת משלוש הקהילות האוטונומיות הקטנות ביותר בשטחן (השתיים האחרות הן לה ריוחה והאיים הבלאריים). הפארק הלאומי פיקוס דה אירופה נמצא בחלק משטחה של קנטבריה.
קנטבריה כוללת מחוז (פרובינציה) אחד בלבד, הנקרא גם הוא קנטבריה. בירתה של קנטבריה היא סנטנדר, בה מתגוררים כ-185,000 תושבים. העיר השנייה בגודלה בקנטבריה היא טורלבגה (Torrelavega) (כ-56,000 תושבים).
במאה הראשונה לפני הספירה, בין השנים 29-19 לפני הספירה, איחד קורוקוטה את הקנטברים ללחימה עיקשת נגד הפולשים הרומאים. הרומאים, אשר היו מעוניינים בזהב באזור אסטוריאס ובנחושת שנמצאת בקנטבריה, ביקשו לכבוש את קנטבריה, אולם נתקלו בהתנגדות של הקנטבריאנים.
בשנת 26 לפני הספירה הגיע הקיסר אוגוסטוס לאזור לנהל את הקרבות בעצמו. בתחילה הצליח למשוך את האסטוריאנים לצדו, אולם בהמשך הם העדיפו להילחם ביחד עם הקנטבריאנים. על פי דיו קסיוס, השתמשו הקנטבריאנים והאסטוריאנים בלוחמת גרילה בגלל נחיתותם המספרית לעומת הצבא הרומאי, שכלל מעל שמונה לגיונות ואת הצי הרומאי. הלחימה ארכה כעשר שנים. הרומאים לא לקחו שבויים מהקנטבריאנים, בין השאר בגלל שהקנטבריאנים העדיפו להתאבד ולא ליפול בשבי, ועל כן תוצאות הלחימה היו חיסול הגברים בגילאי הלחימה בקרב הקנטבריאנים.
הלחימה העיקרית נסתיימה בשנת 19 לפני הספירה, אך כיסי התנגדות קנטבריאנים המשיכו להתקיים עד שנת 16 לפני הספירה. גם לאחר הניצחון לא הצליחו הרומאים להשליט את חוקיהם בקנטבריה באופן מלא, ושני לגיונות הוצבו בקנטבריה דרך קבע למשך למעלה מ-70 שנה.
בשנת 1981 הוכרזה כקהילה אוטונומית.
לימור עציוני
לימור עציוני (נולדה ב-1971) היא עורכת דין ישראלית, פרופסור חבר בבית הספר למשפטים במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט.
ביוגרפיה
בשנת 1997 סיימה תואר ראשון במשפטים מטעם האוניברסיטה העברית והוסמכה כעורכת דין. שנתיים מאוחר יותר השלימה תואר שני בתחום מטעם האוניברסיטה העברית ובשנת 2007 השלימה לימודי דוקטורט, שעסק בנושא "נשים בגירות קרבנות גילוי עריות בילדות – ההיבט המשפטי", גם הוא בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. לימור עציוני מתמחה במשפט הפלילי ושימשה כמרצה במכללות ואוניברסיטאות שונות בישראל ובהן האוניברסיטה העברית, המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, המכללה למנהל והמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט. בשנת 2019 הצטרפה כעמיתת מחקר אורחת בתוכנית לביטחון סייבר של המכון למחקרי ביטחון לאומי. בשנת 2020 הוענק לה תואר פרופסור חבר על ידי המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
האצטדיון האולימפי סנטניאל
האצטדיון האולימפי סנטניאל (באנגלית: Centennial Olympic Stadium) היה האצטדיון העיקרי של אולימפיאדת אטלנטה שנערכה באטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית.
היסטוריה
עבודות בניית האצטדיון החלו ב-10 ביולי 1993 והוא נפתח ב-19 ביולי 1996 עבור טקס הפתיחה של האולימפיאדה. האצטדיון בן ה-85,000 מושבים נבנה על פי תכנון של משרד האדריכלים הירי, משרד רוזר ומשרד ויליאמס - ראסל וג'ונסון.
לאחר סיום האולימפיאדה, עבר האצטדיון שינויים נרחבים על מנת להתאימו לשמש כאצטדיון קבוצת הבייסבול אטלנטה ברייבס. חלקו הדרום מערבי של האצטדיון נבנה מראש באופן המותאם למשחק הבייסבול. חלקו הצפוני של האצטדיון נהרס לחלוטין ובכך קטן מספר המושבים באצטדיון ל-49,000 בלבד.
עבודות שיפוץ האצטדיון הושלמו בשנת 1997.
איתי שגב (בדרן)
ביוגרפיה
שגב נולד, גדל והתחנך ברחובות. בצה"ל שירת בתחילה כלוחם בחיל התותחנים עד שנפצע והמשיך את שירותו בלהקת המפח"ש.
לאחר שירותו הצבאי החל להנחות בתוכנית תוססס ששודרה בערוץ הראשון. במקביל החל להופיע כסטנדאפיסט, משם הגיע לתוכנית הקומית בערוץ 2 "הקומדי סטור", שם הופיע לצידם של צביקה הדר, אסף אשתר, רובי דואניאס וגיל ססובר. בין דמויותיו הזכורות של שגב מהתוכנית הם הכתבת ג'ודי לוץ, לולו, האמא הפולניה וילד יום ההולדת.
לאחר "הקומדי סטור", עבר שגב להנחות בערוץ הילדים שם שימש כמנחה בין השנים 1994–1999, ובמקביל שיחק במחזמר "הקוסם!", בהצגות "בגדי המלך החדשים", "פינוקיו", "שלושת המוסקטרים" ובהצגות נוספות. בנוסף שיחק שגב במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן "שחר" ו"בעקבות הסיפורים הקסומים" אשר השתתף גם ביצירתה. שגב הופיע בערוץ הופ! במסגרת תוכניות הקיץ לקטנטנים, והגיש בערוץ את תוכנית הילדים "איתי ולילי".
בשנת 1995 הוא השתתף בקלטת הילדים "בוא אלי פרפר נחמד" המבוססת על שיריה של פניה ברגשטיין, ולצידם של אביגיל אריאלי, מיקי קם, ורמי ברוך.
בשנת 1996 הוא השתתף בפסטיגל עם השיר "ילד טוב" שזכה במקום השלישי. באותה שנה הנחה בערוץ הילדים את התוכנית "איתי שמח" והגיש לצד רמה מסינגר את התוכנית "שובו של השריף" בטלוויזיה החינוכית לרגל 30 שנים להיווסדה. כמו כן, דיבב שגב את דמותו של שרוך מהסדרה "ברוך ושרוך" כאשר החליף את עמוס שוב.
ב-1997 הנחה שגב את תוכנית הבידור לילדים "איתי ורבותיי" בערוץ הילדים.
ב-2002 הופיע בהצגות ילדים, ביניהן ההצגה "ספר הג'ונגל 2" ובמופעי סטנד-אפ שונים.
בעבר הוביל שגב קמפיינים של RC קולה לצד אפרת רייטן ועוד.
במקביל להיותו מנחה טלוויזיה, החל שגב לעבוד כעורך תוכניות טלוויזיה. ב-2002 ערך את התוכנית "זוהי ילדותי" ששודרה בערוץ 2. בין השנים 1997–2004 היה בין צוות העורכים של הסדרה הקומית "שמש".
ב-2004 גילם את יחיאל בן חגי בעונה הראשונה של "השיר שלנו" ובמקביל הגיש תוכנית ב־yes בה אירח את שחקני "השיר שלנו".
בשנת 2005 ערך שגב את תוכנית הסאטירה "מכת מדינה", בערוץ ביפ שבה מתאבקות דמויות שונות מההווי הישראלי בזירה. ב-2006 ערך את תוכנית הראיונות "קאובוי 2006" ששודרה בערוץ אגו. בשנת 2008 ביים וערך את הסדרה הדוקומנטרית "אבי ביטר חי בסרט" בערוץ ביפ וגם ביים וערך את העונה השישית של התוכנית "כוכב נולד". בשנת 2009 שימש כמראיין באודישנים של התוכנית "כוכב נולד" וכן הגיש יחד עם יואב צפיר את אחד השידורים הליליים מ"האולפן השקוף" בערוץ 24.
בשנת 2010 השתתף בתוכנית ההומוריסטית "חומר טוב" בערוץ ביפ והנחה את התוכנית "קן הקוקיה", בצוותא עם שי נובלמן וימית סול, ששודרה באתר פייסבוק ובסלולר. בקיץ של אותה השנה ערך את עונתה השלישית של תוכנית הספורט הסאטירית "בראש ובראשונה" ששודרה באתר וואלה!.
ב-2011 החל להשתתף בתוכנית הקומית "האיש הכי מטומטם בעולם", ששודרה ברצועת "ביפ" בערוץ 2.
בשנת 2012 זכה בגמר העונה השישית של תוכנית הריאליטי "הישרדות" עונת ה-VIP, ששודרה בערוץ 10 וזכה במיליון שקלים.
באותה שנה השתתף בשעשועון לעוף על המיליון.
כמו כן, החל להגיש את התוכנית "עם ישראל חי", המשודרת בערוץ 24 ובמקביל החל לערוך את תוכנית הדוקו-ריאליטי, "מה שקורה באילת", המשודרת אף היא בערוץ 24.
באותה השנה השתתף בפרק ספיישל של ששטוס שהתקיים בין נבחרת ערוץ הילדים לחברי הישרדות VIP בתור קפטן הישרדות וניצח באותו פרק ועוד לפני כן הנחה בששטוס לאחר שהצטרף לערוץ הילדים ב-1994 ועד לפרישתו ב-1999
ב-2016 השתתף בהופעת אורח בסדרה "משפחה שולטת" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2022 עלה שגב עם הצגת ילדים חדשה בשם "מועדון הלב השבור" של תיאטרון משקפיים, המעלה את נושא הגירושים ומורכבות המשפחה.
חיים אישיים
שגב גרוש ואב לילדה בשם אורי. אחיו הצעיר הוא השחקן אוהד שגב.
שגב היה בזוגיות עם הזמרת מאיה רוטמן.
שגב ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
היפומאניה
היפומאניה היא מצב נפשי המתבטא בתסמינים מתונים של מאניה, ללא מרכיב פסיכוטי. התופעה תוארה לראשונה ב-1878 על ידי ג'ולס פלרט, וב-1881 טבע עמנואל מנדל את המונח "היפומאניה". עם זאת, תיאור מדויק יותר ומחקר מקיף על ההפרעה החלו רק כמאה שנים מאוחר יותר. הקריטריונים לאבחנת התופעה מופיעים ב-ICD 10 וב-DSM 5.
אבחנה
===DSM 5 === לפי ספר האבחנות של האיגוד האמריקני לפסיכיאטריה, היפומאניה היא מאפיין של הפרעה דו-קוטבית. להלן הקריטריונים לאבחנה של היפומאניה כפי שהם מופיעים ב-DSM 5:
ICD 10
לפי ספר האבחנות של ארגון הבריאות העולמי, אפיזודה היפומאנית בודדת היא הפרעה בפני עצמה. אפיזודה חוזרת, לעומת זאת, היא חלק מהפרעה דו־קוטבית.
התמונה הקלינית
אנשים במצב של היפומאניה יתארו הרגשה טובה וחיונית. הצורך בקשרים חברתיים מתחזק לרוב במצב זה ויש נטייה לדברנות יתר, לידידותיות ולהסתפקות בשעות שינה מועטות מהרגיל. לעיתים גדלה האנרגיה המינית.
היפומאניה פוגמת לעיתים ביכולות הריכוז והקשב ועשויה להראות דומה מעט להפרעת קשב וריכוז. היכולת לעבוד אינה נפגעת בדרך כלל, ויחסי האנוש מאופיינים בחביבות ובהתרוממות רוח, אם כי לעיתים גם ברגזנות ובעצבנות. במהלך היפומאניה עשויים להתגלות תחומי עניין חדשים ונטייה לבזבוז כספים חסר אחריות. האינטנסיביות ומרוץ המחשבות עלולים להקשות על מנוחה ועל ניצול הפנאי.
ההפרעה עשויה לחלוף מעצמה או בסיוע טיפול תרופתי, או לבוא כשלב מקדים למאניה בהפרעה דו-קוטבית. ההפרעה יכולה גם להוות תסמין בהפרעות אחרות, כגון ציקלותימיה, והפרעה סכיזואפקטיבית.
אבחנה מבדלת
אבחנה מבדלת של היפומאניה תיקח בחשבון כל הסבר חלופי העלול ליצור תסמינים קליניים דומים:
טיפול
הטיפול בהיפומאניה הוא טיפול תרופתי באמצעות מייצבי מצב רוח כגון ליתיום או אחר, וכן טיפול פסיכודינמי, DBT, טיפול בין אישי, טיפול במקצבים וטיפולים פסיכולוגים נוספים. בחלק מהמקרים יינתן טיפול מניעתי כדי למנוע מהמצב ההיפומאני להתפתח לאפיזודה מאנית מלאה.
פיליפ סנדרוס
פיליפ סילביין סנדרוס (Philippe Sylvain Senderos; נולד ב-14 בפברואר 1985 בז'נבה) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ממוצא סרבי וספרדי ששיחק כבלם. לזכותו 57 הופעות בנבחרת שווייץ.
קריירה
בסיום עונת עם 11 משחקי ליגה רצופים ללא ספיגה (כאשר סול קמפבל נעדר עקב פציעה). על אף שסנדרוס לא היה שחקן הרכב קבוע בארסנל, הרי שתרומתו הייתה משמעותית, בין היתר בעונת כאשר עזר לקבוצה לא לספוג שער בליגת האלופות במשך עשרה משחקים. גם במהלך אליפות אפריקה הוא מילא היטב את מקומו של קולו טורה בהרכבה של ארסנל.
באוגוסט 2008 הושאל סנדרוס לקבוצת מילאן לעונה אחת, בעיקר בשל התחרות על המקום בהרכב עם קולו טורה וויליאם גאלאס. בינואר 2010 הושאל לאברטון האנגלית בה השתתף בשני משחקים בלבד.
ביוני 2010 חתם בפולהאם לשלוש שנים. ב-31 בינואר 2014 הושאל לולנסיה הספרדית. ב-5 ביוני 2014 חתם באסטון וילה לשנתיים. ב-29 בינואר 2016 חתם בגראסהופרס ציריך עד לסוף העונה. ב-31 באוגוסט 2016 חתם בגלאזגו ריינג'רס לעונה אחת. ב-7 באוגוסט 2017 חתם ביוסטון דינמו.
נבחרת שווייץ
כשחקן בקבוצת הנוער של המועדון השווייצרי סרבט ז'נבה, פיליפ היה צריך לבחור עבור איזה נבחרת לאומית הוא ישחק. הייתה לו האפשרות לשחק עבור ספרד הודות לאביו הספרדי, עבור סרביה הודות לאימו הסרבית או עבור שווייץ, ארץ מולדתו.
סנדרוס בחר בשווייץ ושיחק בכל הנבחרות של שווייץ החל מהנבחרת עד גיל 15 והלאה. הוא תפס את תשומת לבו של עולם הכדורגל רק לאחר שבתור קפטן הנהיג את נבחרת הנוער של שווייץ לאליפות אירופה עד גיל 17 ב-2002. כתוצאה מהופעתו המרשימה, קבוצות מהטובות באירופה כגון מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, יובנטוס ושתי הקבוצות המילאנזיות אינטר מילאנו ומילאן. כאשר חתם בסוף במועדון האנגלי ארסנל. סנדרוס שימש כקפטן נבחרת שווייץ במספר משחקים לאחר מונדיאל 2006, ביניהם משחק הידידות מול נבחרת אנגליה.
דמוקריטוס
דֵמוֹקְרִיטוּס (ביוונית Δημόκριτος; 460 לפנה"ס לערך - 370 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני קדם-סוקרטי. דמוקריטוס נולד בעיר אבדרה שבתראקיה, והיה תלמידו של לוקיפוס ופיתח את תורת האטומים שלו. דמוקריטוס כונה "הפילוסוף הצוחק" (בהנגדה להרקליטוס, שכונה "הפילוסוף הבוכה") והוא מתואר לרוב באמנות כשחיוך על פניו. המסורת מספרת שעיוור את עיני עצמו במכוון, על-מנת שמראית עיניו לא תסיח את דעתו מהגותו, אבל דבר זה אינו מתקבל על הדעת, במיוחד לאור העובדה שעסק בכתיבת ספרים ובביצוע ניסויים, מה שהיה קשה עליו לעשות ללא מאור עיניו.
האסכולה האטומיסטית
דמוקריטוס היה מהוגי הרעיון שכל חומר מורכב מיסודות בלתי נראים שלהם קרא "אטומים". הוא אמר שכל תחושותינו מקורן באטומים המהווים את החומר שממנו עשוי היקום. היקום מורכב מחלל ריק ומאטומים המתאחדים עם אטומים דומים ויוצרים את כוכבי הלכת ואת כל הכוכבים האחרים. אטומים אלה נבדלים בצורתם, גודלם ומשקלם. אין בנמצא כל כוח עליון המכוון את האטומים. כמות החומר שבטבע איננה משתנה. שום חומר לא נוצר ולא נעלם, אלא רק משנה צורה על ידי שינוי הרכבם של האטומים.
דמוקריטוס היה גם חלוץ של מתמטיקה בכלל וגאומטריה בפרט. זאת אנו לומדים רק על פי ציטוט עבודותיו בכתבים אחרים, מפני ששיירי עבודותיו של דמוקריטוס לא שרדו לאחר ימי הביניים. אריסטו טוען שתורתו בקשר לחומר, הנקראת בדרך כלל אטומיזם, היא תגובה לפרמנידס, שהתכחש לקיום של תנועה, שינוי וריק. פרמנידס טען שקיומו של דבר מתחייב שהוא אינו "יורש ישות", מפני ש"שום דבר לא נולד משום דבר". לכן, טען פרמנידס, התנועה אינה קיימת כי חלק ממנה חייב להיות מעבר אל "הריק" ו"הריק" אינו קיים - לכן אי אפשר לנוע לתוכו.
אסטרונומיה
דמוקריטוס ידוע גם כמי שהבין לראשונה, שמה שאנו מכנים שביל החלב, הוא האור שאנו רואים מהכוכבים הרחוקים בשמי הלילה. פילוסופים אחרים, כמו אריסטו, יצאו נגד טענה זו. דמוקריטוס היה בין הראשונים, שהציעו שהיקום כולל עולמות רבים, חלקם מיושבים:
תאוריה זו נשכחה והוצעה מחדש רק כעבור כ-2000 שנה על ידי ג'ורדנו ברונו.
תורת המוסר של דמוקריטוס
דמוקריטוס חשב שגם נפש האדם מורכבת מאטומים. אטומים אלה מהווים את החלק האציל והנפלא ביותר שבגוף האדם. מטרת האדם הוא האושר שפירושו להשתחרר מן הפחד, הדאגות והדעות הקדומות. הדגש הוא על אושר רוחני ולא על הנאה חושנית, שכן תענוגות אלה הם תענוגות חולפים. האושר אינו נובע מטובין חיצוניים. "אדם חייב למצוא בתוך עצמו את מקורות הנאתו". שלוות הנפש מפצה את האדם על מכאובי הגוף כי החוכמה היא לנפש כמו רפואה לגוף. החיות יודעות תמיד את צרכיהן במזון, בהנאה ואפילו ביחסי מין; האדם אינו יודע. מי שנפשו מסודרת היטב - חייו מסודרים. תורת המוסר של דמוקריטוס בישרה את זו של אפיקורוס בראותה בשלוות הנפש ערך עליון.
קטע מדבריו של דמוקריטוס על שלוות הנפש והאושר ממחיש את תורת המוסר שלו:
נבחרת אוקראינה בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של אוקראינה בכדורגל חופים מייצגת את אוקראינה בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל האוקראינית.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות אירופה בכדורגל חופים 2020
מאמן: ויטלי סידורנקו
הישגים
גביע העולם בכדורגל חופים
אליפות אירופה בכדורגל חופים
גביע אירופה בכדורגל חופים
מוקדמות גביע העולם בכדורגל חופים (אירופה)
אליענה בקייר
ביוגרפיה
אליענה בקייר גדלה ברעננה, בתו של הארגנטינאי אדוארדו בקייר. למדה תיאטרון בבית הספר התיכון. במהלך שירותה הצבאי נפגעה בתאונת דרכים על ידי אוטובוס. בעקבות התאונה אושפזה למשך שבועיים ולאחר מכן עברה תהליך שיקום ארוך בבית לוינשטיין. במהלך השיקום עברה להתגורר בתל אביב והחלה לעבוד כברמנית.
קריירה
בקייר התפרסמה לראשונה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות "פרוייקט Y" של Yes בשנת 2003. בקייר הגיעה למקום השלישי בגמר התוכנית, והיא היחידה ממשתתפי העונה הראשונה של פרויקט Y שפיתחה קריירת משחק משמעותית.
בשנת 2004 החלה לשחק בדרמה היומית "השיר שלנו" בתפקיד דנה שניר, המרשעת הטיפוסית, לצד נינט טייב, רן דנקר ומיה דגן למשך שתי עונות.
בשנת 2005 השתתפה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", בה רקדה, יחד עם הרקדן אורון דהן, והם זכו בתחרות במקום הראשון.
בשנת 2006 שיחקה בטלנובלה "ילדות רעות" של ערוץ 24, שם גילמה את אלינור, בחורה מפולפלת ודעתנית. באותה שנה שיחקה בסרט הקולנוע של איתן פוקס, "הבועה" לצד אוהד קנולר וציון ברוך. ואחרים. בנוסף השתתפה ב"פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה", בפסטיגל זה זכתה במקום שני בשירה "החץ המנצח".
בשנת 2007 שיחקה בסרטו של מנחם גולן "ריקוד מסוכן" ובסרטו של אסי דיין "רק כלבים רצים חופשי" (לצד איילת זורר וליאור אשכנזי). באותה שנה שיחקה בסדרה הקומית ללימוד עברית "23FM", ששודרה בערוץ 23.
בשנת 2009 גילמה ציידת ערפדים במשך שתי עונות בסדרת הנוער "חצויה" ב-HOT. ב-2010 שיחקה בדרמה "15 דקות" ב-Yes. בנוסף, היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה "תיכון השיר שלנו" בתפקיד דנה שניר.
בשנת 2014 השתתפה בסרט התיעודי "אילוף הגוררת" של ריקי שלח.
חיים אישיים
במאי 2013 נישאה לבן זוגה ארנון פרלמן. את הזוג חיתן שר החינוך, הרב שי פירון בבית הכנסת אוהל מועד שבתל אביב. לבני הזוג ארבעה ילדים (מתוכם תאומים).
סילביו פיולה
סילביו פיולה (29 בספטמבר 1913 - 4 באוקטובר 1996) היה כדורגלן איטלקי מהעיר רוביו לומלינה במחוז לומברדיה בצפון איטליה. פיולה ידוע כאחת הדמויות החשובות ביותר בהיסטוריית הכדורגל האיטלקי עקב מספר שיאים מרשימים שקבע. פיולה היה שותף לזכיית נבחרת איטליה במונדיאל 1938 לאחר שכבש 2 שערים במשחק הגמר.
פיולה ממוקם במקום השלישי, בטבלת שיאני הכיבושים בכל הזמנים של הנבחרת האיטלקית. כמו כן, הוא מחזיק בשיא הכיבושים של הסרייה א' בכל ההיסטוריה, עם 274 שערים, 32 שערים מעל המקום השני. בנוסף, הוא ממוקם שני בטבלת מלך שערי לאציו בכל הזמנים (אחרי צ'ירו אימובילה) עם 149 שערים במדיה. הוא שיחק 537 משחקים בליגה האיטלקית הבכירה, דבר שממקם אותו במקום הרביעי בדירוג השחקנים בעלי ההופעות הרבות ביותר בליגה האיטלקית הראשונה. יחד עם שחקנים כמו קרלו פרולה ולאונידס דה סילבה, הוא נחשב לאחד מאלו שפיתחו את בעיטת המספרת.
קריירת משחק
פיולה החל לשחק במועדון פרו ורצ'לי, במסגרתו שיחק לראשונה בסרייה א' מול בולוניה 1909 ב-16 בפברואר 1930. הוא כבש 13 שערים בעונתו הראשונה בקבוצת הבוגרים. במהלך תקופת המשחק שלו בפרו ורצ'לי, בסרייה א', הוא כבש 51 שערים ב-127 משחקי ליגה.
בשנת 1934, הוא עבר לשחק במדי לאציו, הקבוצה מולה כבש לראשונה בליגה ב-11 בנובמבר 1930. הוא שיחק בלאציו במשך 9 עונות רצופות. במהלך התקופה שלו בלאציו, פיולה זכה פעמיים בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית, בשנת 1937 וב-1943.
ב-1944 שיחק בטורינו, בה קבע ממוצע כיבושים גבוה, לאחר שכבש 27 שערים ב-23 הופעות בלבד. ב-1945 עבר למועדון נובארה ובין השנים 1945 ל-1947, פיולה שיחק ביובנטוס, לפני שחזר לשחק בנובארה, בה נשאר למשך 7 עונות נוספות.
קריירה בינלאומית
משחקו הראשון בנבחרת איטליה היה מול אוסטריה ב-24 במרץ 1935, משחק הבכורה שלו, בו הוא גם כבש לראשונה במדים הלאומיים. הנבחרת בה השתתף זכתה בגביע העולמי ב-1938 לאחר שכבש צמד בניצחון במשחק הגמר 4-2, נגד הונגריה.
פיולה שיחק ב-34 משחקים בינלאומיים בנבחרת איטליה, בהם כבש 30 שערים. מספר הופעותיו קטן עקב מלחמת העולם השנייה, שמנעה את היערכותם של משחקי הספורט הבינלאומיים. הופעתו האחרונה במדים הלאומיים הייתה בשנת 1952, במשחק בו איטליה סיימה בתיקו 1-1 מול נבחרת אנגליה. הוא נפטר בגטינרה בשנת 1996, בגיל 83.
אצטדיון קבוצת פרו ורצ'לי נקרא על שמו.
שלמה להט
שלמה להט (9 בנובמבר 1927, ברלין – 1 באוקטובר 2014, תל אביב), הידוע בכינוי צִ'יץ', היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כראש העירייה השמיני של תל אביב-יפו במשך כ-20 שנה, בשנים 1974–1993, ונחשב לאחד הדומיננטיים והפעלתנים שבראשי העירייה, בתל אביב בפרט ובישראל בכלל.
ביוגרפיה
להט נולד בשם שלום לינדנֶר (Salo Lindner) ב-1927 בברלין בירת גרמניה במשפחה יהודית אמידה, בנם של רוזה (רחל) ומקס לינדנר, בעליו של מפעל טקסטיל. בנובמבר 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם הוריו והתיישב עמם במושבה רחובות. שם התגוררו בדירה קטנה, אמו עבדה בניקיון בתים ואביו היה נהג משאית. למד בתיכון דה שליט ברחובות, ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה בתל אביב. הכינוי צ'יץ' דבק בו כילד בן שמונה במושבה, בעקבות משחק משיכת חבל שבו צעק בגרמנית "ציהן, ציהן!" (ziehen, "משוך!"), לאוזני חבריו, שלא הבינו.
קריירה צבאית
להט היה פעיל ב"שומר הצעיר" ובגדנ"ע. ב-1944 הצטרף לשורות "ההגנה", ומ-1946 שירת במנגנון הקבע שלו. במהלך מלחמת העצמאות שירת בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, כמפקד מחלקה ולאחר מכן כסגן מפקד פלוגה ב', שהגנה על משלט עיבדיס מול הצבא המצרי. בקרב זה החליף צ'יץ' את דב אלדובי, מפקד הפלוגה שנפצע. ב-26 בפברואר 1948 פיקד על כוח שנשלח לפוצץ את בית אבו ג'אבן, פעולה בה נהרגו 15 ערבים. בליל 15–16 במאי פיקד על פינוי המושבה הרטוב, על כל תושביה, לכפר אוריה. כמפקד פלוגה השתתף גם בקרב על כיבוש משלטי חוליקאת במבצע יואב. בספרו של אבא קובנר "פנים אל פנים" תואר להט בדמותו של צביק.
לאחר קום המדינה המשיך בשירותו הצבאי, ובמסגרתו למד בבית הספר למפקדי גדודים בצה"ל תחת פיקודו של יצחק רבין, ומשם עלה בשרשרת הפיקוד ומילא תפקידים בכירים בצה"ל ובהם "מפקד הר הצופים" (1953), מפקד גדוד 52 בחטיבת גבעתי ומדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בהמשך שימש סגן מפקד חטיבת גולני ופיקד על כוח במבצע חרגול, פשיטה כנגד הכפר הסורי תאופיק. בשנים 1962-1965 שימש מפקד חטיבה 14, ובשנים 1965-1966 היה מפקד חטיבה 7 בשריון. בהמשך שימש סגן מפקד גייסות השריון וראש מטה פיקוד המרכז. במהלך שירותו הצבאי למד במשך שלוש שנים משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אולם הפסיק לימודים אלה לטובת לימודים במכללה לפיקוד ולמטה  של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת' שבקנזס, ארצות הברית, שאותם סיים בהצלחה.
ב-1967, עם תום מלחמת ששת הימים וכיבוש ירושלים, מונה למושל ירושלים. ביוזמה משותפת שלו ושל סגנו, סגן-אלוף שמואל אלבק, עם ראש עיריית ירושלים טדי קולק, נהרסה שכונת המוגרבים הצמודה לכותל המערבי והוכשרה לרחבת התפילה הגדולה המוכרת כיום.
באפריל 1969, בעיצומה של מלחמת ההתשה, מונה למפקד אוגדת סיני (אוגדה 252). למרות ההפגזה היומיומית של כוחות ארטילריה מצריים, בחר צ'יץ', כמפקד האוגדה, להמליץ שלא לתקוף את המצרים בעוצמה רבה מדי, על מנת שלא להרחיב את מעגל העימות. באוגוסט 1969 הועלה לדרגת אלוף. ביולי 1970 מונה לראש אכ"א (אגף כוח האדם) במטה הכללי, תפקיד שמילא עד ספטמבר 1972.
ראש עיריית תל אביב-יפו
בבחירות האחרונות שבהן רץ, ב-1989, זכה ב-55% מהקולות לעומת 19% של יריבו נתן וולוך. רשימת הליכוד במועצה השיגה 12 מושבים מול 8 מושבים שהשיגה רשימת המערך.
בתקופת כהונתו כראש העיר תל אביב פעל להט להפיכתה למרכז תרבותי ותיירותי תוסס. עם פעולותיו נמנות:
ב-1991, בזמן מלחמת המפרץ, בעת שחלק גדול מתושבי תל אביב עזבו את העיר בשל פחד מפגיעת טילים, הצהיר להט: "מי שעורק מתל אביב עורק גם מהמולדת", ודבריו עוררו ויכוח ציבורי.
פעילותו הציבורית
מאז תקופת כהונתו כראש עיריית תל אביב-יפו עסק להט בפעילות ציבורית ענפה, הוא היה חבר בעמותות רבות ושותף למיזמים במגוון רחב של נושאים, לדוגמה:
בשנת המאה לייסוד תל אביב, 2009, נבחר להשיא את אחת משתים עשרה המשׂואות בהר הרצל ביום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל, לציון תרומתו לבניין העיר תל אביב.
חיים אישיים
להט התגורר בצפון תל אביב. היה נשוי עד מותו לזיוה לבית פריצקר, ספרנית שניהלה במשך שנים את הספרייה למדעי החברה ולניהול באוניברסיטת תל אביב. בנם דן להט הוא עורך דין שנבחר לכהן כחבר במועצת העיר תל אביב יפו מטעם מפלגת הירוקים בבחירות של 2008. בן נוסף הוא אבנר להט.
להט היה קרוב משפחתו של יצחק רפאל, ממנהיגי המפד"ל, חבר הכנסת ושר הדתות.
כחמש שנים לפני מותו חלה במחלת אלצהיימר, אך הוסיף לבקר באירועי תרבות עד סמוך למותו. הוא נפטר, לאחר שאושפז עקב זיהום חמור, ב-1 באוקטובר 2014, בגיל 87. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בעירו.
קישורים חיצוניים
עם מותו:
סנה (מאחז)
מקור השם
שם היישוב נגזר מהפסוק המתאר את קרב יונתן ונושא כליו במצב הפלשתים:. היישוב ממוקם קרוב למצוק שעל שמו הוא קרוי, ושמזוהה עם המצוק סנה המקראי.
היסטוריה
היישוב הוקם כיישוב קהילתי, בקרבת היישוב גבע בנימין או בשמו המוכר "אדם". ביישוב שכונת קראוונים, בתי מגורים, אוטובוסים למגורים ווילות המאחז פונה פעם אחת בעבר אולם שב והתאכלס.
מהגבעה עליה יושב היישוב יש תצפית על בקעת הירדן וים המלח במבט למזרח, נוף עד הר בעל חצור במבט לצפון, ומבט עד רכס אל כנוב בדרום.
חוק ליטל
בפרט, גורמים אחרים אינם יכולים להשפיע על המערכת.
את החוק, הידוע גם כמשפט ליטל, או התוצאה של ליטל, הוכיח ג'ון ליטל בשנת 1961.
אינטואיטיבית סביר לצפות שזמן ההמתנה במערכת יהיה תלוי בקצב ההגעה של הלקוחות ובזמן הטיפול בכל אחד מהם; אבל עקרונית, לא ברור שזמן ההמתנה הממוצע תלוי רק בקצב הממוצע ובזמן הטיפול הממוצע, ולא בהתפלגויות המעורבות. בפרט, החוק מראה שאין שום דרך לשפר את זמן ההמתנה על ידי ניווט מושכל של הלקוחות, או על ידי שינויים בדרכי הטיפול שאינם מורידים את הזמן הממוצע.
החוק מתאים לכל מערכת, ואף למערכות בתוך מערכות אחרות. בבנק, לדוגמה, התור יכול להחשב כתת-מערכת אחת, וכל כספר כתת-מערכת נוספת, אך למרות זאת ניתן להפעיל את חוק ליטל על כל אחד מהם בנפרד או על כל המערכת המורכבת יחד. הדרישה היחידה היא שהמערכת יציבה - היא אינה במצב מעבר כמו אתחול או הפסקת פעולתה.
דוגמה
בחנות קטנה יש אזור מדפים לעיון במוצרים, ודלפק מכירה שיש בו מקום לאדם אחד בלבד. כל לקוח עובר את אותו מסלול:
בעלי החנות ירצו מן הסתם להגדיל ככל האפשר את קצב מעבר הלקוחות בחנות (הנמדד במספר לקוחות בשעה). כדי לנתח את זמן השהות בחנות כזו, יש למדוד את הזמן הממוצע לאדם בדלפק, ניצולת הדלפק (שעור הזמן בו הקופאי אכן משרת לקוח), וקצב מעבר הלקוחות במערכת. בעלי החנות שואפים להביא למקסימום את הקצב הנ"ל.
לפי חוק ליטל, מספר האנשים הממוצע בדלפק שווה לקצב ההגעה של לקוחות (שהוא גם קצב המעבר), כפול זמן השירות הממוצע. קצב ההגעה, אם כך, שווה למספר האנשים בדלפק חלקי זמן השירות. אבל מכיוון שבדלפק יש מקום רק ללקוח אחד, מספר האנשים הממוצע שווה לניצולת. בהנחה שאת זמן השירות לא ניתן לקצר, הדרך היחידה לשפר את קצב המעבר של לקוחות בחנות הוא להגדיל את הניצולת - למשל, על ידי קיצור זמן השהות באזור המדפים, והפניית אנשים להמתנה מול הדלפק.
דוגמאות נוספות ניתן למצוא בפתרון מודלים שונים לתורים, ובפרט בפשוט ביותר מביניהם, תור M/M/1 ותור M/M/c.
הדתה
הֲדָתָה (בלועזית: רֶליגיוניזציה, באנגלית: Religionization או Religionisation) היא תהליך של אימוץ רעיונות, זהויות, סמלים או פרקטיקות המאפיינים ארגונים או מסורות המזוהים כדתות על ידי בני אדם או מוסדות. המונח משמש לעיתים חוקרים במדעי החברה, אם כי הוא נדיר יחסית בספרות. "הדתה" מתייחסת על פי רוב לתיאור תהליכים בחברה, בתרבות הפוליטית ובמוסדות ציבור כגון צבא ומערכת החינוך. הדתה היא התהליך ההפוך לחילון.
הדתה ברחבי העולם
המושג הדתה (בטורקית: dinselleşen) רווח בטורקיה, שם הוא מתאר את שחיקת העקרונות החילוניים של הכמאליזם והתחזקות האסלאם תחת ממשל ארדואן, ובמיוחד להחדרת תכנים מוסלמיים למערכת החינוך. התחזקות דתית דומה במדינות המוגדרות כחילוניות ובעלות מורשת חילונית מתחוללת גם במדינות יוגוסלביה לשעבר: הכנסייה הקתולית בקרואטיה והכנסייה האורתודוקסית בסרביה מחזיקות שתיהן בהשפעה הולכת וגוברת בארצותיהן. בכל המקרים הללו, הלחץ שיוצרת התגברות הכוחות הדתיים, המתבטא למשל בתמיכה בערכי משפחה ומגדר שמרניים ובהכנסת יסודות דתיים למערכת החינוך הכללית, הביא לתגובת נגד של גורמים ליברליים וחילוניים.
הדתה בישראל
בישראל, "הדתה" היא הכינוי שניתן לתהליכים הדוחקים את האתוס הלאומי הישן והשוקע של הממלכתיות, שרווח בעשורים הראשונים לקיום המדינה, ומחליפים אותו במערכת ערכים בעלת מרכיבים דתיים חזקים וגלויים יותר, המטופחת בייחוד על ידי הציונות הדתית והימין. הדבר מתבטא בנוכחות גוברת של הדת המסורתית בצבא, במערכת החינוך, בתקשורת ההמונים ובאמנות, כמו גם בניכוס מחדש של סמלים קולקטיביים, שרבים מהם נוכסו בעצמם מן המסורת היהודית על ידי הציונות הסוציאליסטית והממלכתיות. ב-2018, העריך יואב פלד שהמערכת החדשה נמצאת על סף השגת הגמוניה בחברה הישראלית.
ורשאבה צנטראלנה
ורשאבה צנטראלנה (פולנית Warszawa Centralna - "תחנת הרכבת המרכזית - ורשה") היא תחנת הרכבת המרכזית של ורשה בירת פולין. התחנה שאותה תכננו האדריכלים ארסניוש רומנוביץ ופיוטר שימניאק ממוקמת בשדרות ירושלים (Aleje Jerozolimskie) במרכז העיר והיא משרתת רכבות אזוריות, בינעירוניות ובינלאומיות.
מבנה
התחנה ממוקמת על קו הרכבת התת-קרקעי החוצה את מרכז ורשה ממזרח למערב, בין תחנת "ורשאבה שרודמיישצ'ה ו.קה.דה."(Warszawa Śródmieście WKD) ממערב, ו"ורשאבה שרודמיישצ'ה פה.קה.פה." (Warszawa Śródmieście PKP), המשרתות את רשת הקווים הפרוורית והמרוחקות ממנה מטרים ספורים בלבד. בקווים בינעירוניים, תחנות השירות הסמוכות לוורשאבה צנטראלנה הן "ורשאבה זַחודניה" (Warszawa Zachodnia, "ורשה מערבית") ו"ורשאבה וְסחודניה (Warszawa Wschodnia, "ורשה מזרחית"). במרחק של 400 מטר מהתחנה נמצאת תחנת הרכבת התחתית "צנטרום" (Centrum). בתחנה ארבעה רציפי אי ושמונה מסילות רכבת תת-קרקעיים, והיא כללה כבר בעת פתיחתה דלתות אוטומטיות ודרגנועים, כמקובל במבנים דומים במערב.
בנייתה של התחנה החלה בשנת 1972 והסתיימה שלוש שנים לאחר מכן. המבנה נחשב לאחת מספינות הדגל של האדריכלות הקומוניסטית בפולין בשנות השבעים של המאה ה-20, אך הפך לפיל לבן כבר בתחילת דרכו בשל שינויים רבים בתוכניות הבנייה שפגעו בהתאמתו למטרה שלשמה נבנה ובאיכות הבנייה. מסיבות תעמולתיות הוחלט להשלים את בנייתה של התחנה בחופזה כדי שתסתיים לפני ביקורו של ליאוניד ברז'נייב בעיר ב-1975. חיפזון זה הוביל לפגיעה באיכות המבנה וחייב עבודות תיקון ושיפוץ שנמשכו בשנות השמונים של המאה ה-20.
Introducing... The Beatles
Introducing... The Beatles הוא האלבום הראשון של להקת הביטלס שיצא בארצות הברית האלבום מקביל לאלבום שיצא בבריטניה תחת השם Please Please Me. האלבום יצא בשתי גרסאות, הראשונה ב-6 בינואר 1964 והשנייה ב-10 בפברואר על ידי חברת קפיטול רקורדס, בעריכתו של דייב דקסטר, אשר שינה את סדר השירים וקיצץ את האלבום המקורי, שכלל 7 שירים בצד לסטנדרט האמריקאי של 6 שירים בצד (תוך השמטת השירים "Ask Me Why" ו-"There is a place"). מפיק האלבום המקורי היה ג'ורג' מרטין, אך בארצות הברית נרשם גם שמו של דקסטר כמפיק בארצות הברית. שירי האלבום הוקלטו באולפני אבי רוד בשנת 1963.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי פול מקרטני וג'ון לנון, למעט אם צוין אחרת.
1973 בישראל
1973 בישראל (ה'תשל"ג - ה'תשל"ד) הייתה השנה בה חגגה 25 שנה מיום היווסדה. האירוע הבולט בה היה פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
מלחמת יום הכיפורים
מלחמת ששת הימים גורמת לפגיעה קשה בכבוד של המדינות הערביות ולשאננות בקרב הצד הישראלי. מנהיג מצרים, גמאל עבד אל נאצר נפטר ומחליפו היה אנואר סאדאת שנתפס כחסר עוצמה, דבר שהגביר את השאננות בקרב ישראל. קודם למלחמה, בחודשים מאי עד אוגוסט, התרחשה "כוננות כחול לבן" בישראל, והעובדה כי לא פרצה מלחמה למרות הכוננות הייתה אחד הגורמים שמובילים לכשל המודיעיני ולאמונה כי גם במקרה זה מדובר על סימני שווא למלחמה.
סאדאת תכנן מתקפה על ישראל, צירף את הסורים וקיבל תגבורת ממדינות ערב נוספות.
ביום הכיפורים, שבת, 6 באוקטובר, בשעה 13:55 החל השלב הראשון של המלחמה, חמש דיוויזיות חיל הרגלים המצרי צולחות את התעלה, ושלוש דיוויזיות חיל הרגלים הממוכן הסורי תקפו לאורך הגבול ברמה. צבאות סוריה ומצרים נהנו מהפתעה טקטית כמעט מושלמת. סימנים רבים העידו על מלחמה מתקרבת, והכישלון היה במתן פרשנות נכונה לסימנים אלה, באופן העברת המידע המודיעיני למקבלי ההחלטות, ובאופן קבלת ההחלטות על סמך המידע הפגום שהועבר. הציבור הישראלי הוכה בתדהמה וכך גם מקבלי ההחלטות והצבא.
בשלב השלישי והאחרון, בחזית הדרום הבקיע צה"ל את קווי המצרים, כבש שטח נרחב ממערב לתעלה, וכיתר את הארמייה השלישית. בחזית הצפון ייצבו כוחות צה"ל את הקווים החדשים, ובסופו של דבר כבשו את מוצב החרמון.
המלחמה נמשכה עד ל-24 באוקטובר, אז נכפתה על הצדדים הפסקת אש על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, בהחלטה מס' 338 ובהחלטה מס' 339, ועל ידי שתי מעצמות-העל: ברית המועצות וארצות הברית.
אבדות חיל השריון וחיל האוויר הישראלי במלחמה היו חסרות-תקדים. מספר האבדות בצד הישראלי במלחמה הגיע ל-2,656 הרוגים, 7,251 פצועים, מאות שבויים וציוד רב שנהרס. מהצד הערבי מספר האבדות היה גבוה יותר, 15,600 הרוגים, 35,000 פצועים, 8,700 שבויים וציוד רב שנהרס. למרות ניצחון מספרי של ישראל במלחמה, התחושה בקרב העם הייתה קשה. בצד המצרי לעומת זאת הייתה הרגשה של ניצחון.
לאחר המלחמה, כונה הכישלון המודיעיני והמנהיגותי שאיפשר את פרוץ המלחמה בהפתעה "המחדל". הזעם בדעת הקהל הציבורית עקב "המחדל" הביא, בסופו של דבר, להקמת ועדת אגרנט, להדחת כמה מבכירי צה"ל, ולהתפטרותה של גולדה מאיר מראשות הממשלה (ב-1974). מאיר התפטרה, על אף שדו"ח הוועדה לא מצא אותה אשמה באופן ישיר.
טיסה 114 של חברת התעופה הלובית
מטוס לובי מסוג בואינג 727-224 הוטס מטריפולי שבלוב לקהיר ב-21 בפברואר. בהתקרבו לקהיר, הוא נקלע לסופת חול והמטוס נסחף מעבר לתעלת סואץ ונכנס לסיני, אזור שהיה אז בשליטת ישראל. צה"ל שבאותו זמן היה בכוננות גבוהה הוזנקו שני מטוסי F-4 פנטום. כאשר מטוסי הפנטום הופיעו, טייס המשנה הלובי זיהה אותם בטעות כמטוסי מיג מצריים. הטייסים של מטוסי הפנטום לא הבחינו בנוסעים מכיוון שהתריסים של החלונות סגורים. ב-14:01 ירו מטוסי הפנטום פגזים נותבים אל מול המטוס. המטוס שינה את מסלולו והחל להנמיך לכיוון בסיס האוויר רפידים. כשהחלו להנמיך, הבינו חברי הצוות שמדובר בבסיס אוויר צבאי אך הם חשבו שזה הוא בסיס חיל אוויר מצרי. הם מחליטים שתהיה זו טעות לנחות שם, ומתחילים לחזור חזרה. טייסי מטוסי הפנטום הישראלים חשבו שהמטוס מנסה לברוח ושהוא נשלט על ידי גורמים בעלי כוונות עוינות, ומחליטים שאין לתת לו לברוח. המטוס הלובי נורה בהוראת הרמטכ"ל ב-14:08 ו-108 נוסעים ואנשי צוות נספו מתוך 113. בשל הסיטואציה המורכבת האו"ם לא הנהיג שום פעולה נגד ישראל בשל הפלת המטוס.
מבצע "אביב נעורים"
קודם למלחמת יום הכיפורים, בלילה שבין ה-9 וה-10 באפריל, ביצע צה"ל את אחד המבצעים המפורסמים שלו, בו תקף מחבלים בביירות. כוחות יחידות מיוחדות של סיירת מטכ"ל, סיירת צנחנים, נח"ל מוצנח ושייטת 13 פושטות מהים על יעדים של אש"ף בלבנון, והרגו שלושה מבכירי הארגון, כ-20 מחבלים המשתייכים לאש"ף, אנשי ביטחון לבנוניים ואזרחית איטלקייה. הכוח הישראלי אבד שני חיילים.
פרשת לילהאמר
במבצע זעם האל, נדרש המוסד לחסל את ראש ארגון הטרור ספטמבר השחור, עלי חסן סלאמה. המידע הגיע ימים ספורים לפני המבצע, מייק הררי, מפקד יחידת המבצעים "קיסריה", אסף צוות בן שישה אנשים והחל לעקוב אחר בכיר באש"ף שהוביל אותם לעיירת הנופש לילהאמר. בכיר זה העביר ניירת לאחמד בושיקי, מלצר ממוצא מרוקאי, שמזוהה כעלי חסן סלאמה בטעות.
הצוות עשה עבודת בילוש רשלנית שמשכה תשומת לב. ב-21 ביולי באותה שנה, כשאחמד בבושיקי ירד מאוטובוס שני יורים יורו לגופו מטווח קצר 13 כדורים. מייק הררי ראש הצוות ראה את הגופה והכריז על המבצע כמוצלח. יום למחרת נתפסו שני אנשי צוות. אחד מהם סבר ששירותי הביון הנורווגים שותפים לפעולה וסיפר להם על כל המבצע. כל הצוות נעצרו ונשלחו לבית המשפט ב-1974. בית המשפט זכה את אחד מחברי הצוות וגזר על השאר עונשי מאסר שונים. לבסוף לאחר לחצים שהפעילה המדינה, משתחררים ה-5 לאחר שרצו זמן מסוים בכלא. ב-1996 ממשלת ישראל שלחה פיצוי לבנו של בושיקי על סך 400 אלף דולר.
ועדת אגרנט
ב-21 בנובמבר 1973, כחודש וחצי לאחר מלחמת יום הכיפורים מוקמת ועדת ארנט, ועדת חקירה ממלכתית, לחקר נסיבות פריצתה של מלחמת יום הכיפורים. הוועדה שמעה עשרות עדים ומפרסמת את דו"ח הביניים שלה ב-1 באפריל 1974. הדו"ח עורר סערה ציבורית מכיוון שהדו"ח מצא את דוד אלעזר, אלי זעירא ואת שמואל גונן כאשמים העיקריים לכשלונה של המלחמה והוציא מאשמה את ראש הממשלה גולדה מאיר ואת שר הביטחון, משה דיין. כתוצאה מהד"וח דוד אלעזר התפטר אלי זעירא ושמואל גונן הודחו וגולדה מאיר התפטרה שבוע לאחר מכן. לאחר מכן התפרסמו 2 דו"חות נוספים אך לא עוררו סערה. הוועדה ספגה ביקורות קשות במיוחד בכך שהוציאו את הדרגים הגבוהים מאשמה. ב-1995 פורסמו שאר עמודי הדו"ח שהיו חסויים ושמות העדים מתפרסמים ב-2008.
בחירות 1973 לנשיאות ישראל
הנשיא ה-3 של מדינת ישראל, זלמן שזר, החליט שלא להתמודד שלישית על תואר נשיא המדינה ובעקבות כך היו 2 מועמדים לנשיאות, הביופיזיקאי אפרים קציר והפרופסור למדעי היהדות אפרים אלימלך אורבך. ב-10 באפריל נערכת ההצבעה בכנסת ובה זכה, בסיבוב הראשון, אפרים קציר ברוב של 66 קולות מול 41 קולות בעד אפרים אלימלך אורבך. ב-24 במאי באותה שנה הושבע אפרים קציר לנשיא המדינה ה-4 של מדינת ישראל.
הבחירות לכנסת השמינית
מאיר פעיל ורן כהן הקימו את מפלגת מוקד, המתמודדת בהצלחה בבחירות לכנסת. מפלגה חדשה נוספת המתמודדת בהצלחה בבחירות היא רצ שהקימה שולמית אלוני, ממקימי התנועה לזכויות האזרח, הקמה בשנה זו.
ב-31 בדצמבר זוכה המערך בראשות גולדה מאיר בבחירות לכנסת השמינית עם 51 מנדטים ועובר את הליכוד שזכה ב־39 מנדטים. לראשונה בבחירות אלו מופעלת שיטת חלוקת עודפי קולות הידועה כ"שיטת בדר-עופר", על שם שני חברי הכנסת שהעבירו את החוק המשנה את שיטת הבחירות. השיטה נותנת עדיפות למפלגות גדולות יותר בחלוקת הרווחים.
כלכלה
בשנת 1973 נמשכה מגמת ההתרחבות המואצת של המשק. מלחמת יום הכיפורים שפרצה באוקטובר הייתה כרוכה גיוס מילואים נרחב וממושך שהביא לעצירה של מגמת ההתרחבות המואצת. לאחר המלחמה, הטילו מפיקות הנפט במזרח התיכון חרם על מדינות המערב שתמכו בישראל. מלבד זאת, הביאו גם לידי החלטה בארגון אופ"ק להעלות את מחיר חבית הנפט בשיעור חד מ-2 דולר אמריקני לחבית לפני המלחמה למחיר של 40 דולר אמריקני לחבית לאחר ההחלטה. משבר האנרגיה העולמי והגידול בהוצאות הביטחון הביאו לבלימת הצמיחה, למשבר במאזן התשלומים, ולשיעורי אינפלציה שהלכו וגדלו. התייקרות הנפט וחומרי הגלם המיובאים הובילה גל עליות מחירים. שיעור האינפלציה בשנת 1973 הגיע לכדי 20%.
מוזיקה
ב-7 באפריל משתתפת ישראל לראשונה בתחרות האירוויזיון תחת אבטחה כבדה בלוקסמבורג עם השיר "אי שם", שנכתב על ידי אהוד מנור ונורית הירש, בביצוע הזמרת אילנית. השיר זכה במקום ה-4 אחרי הממלכה המאוחדת ולפני שוודיה. המדינה שניצחה באירוויזיון הייתה לוקסמבורג.
ב-7 במאי ביום העצמאות נערך בירושלים בבנייני האומה פסטיבל הזמר ברוח יובל 25 שנה למדינה. השיר "את ואני נולדנו" בתש"ח בביצוע הזמרת עדנה לב זוכה במקום הראשון ואחריו "שיר בבוקר בבוקר" בביצוע שלמה ארצי ו"רכבת העמק" בביצוע דורית ראובני.
"לו יהי" של נעמי שמר, בביצוע חוה אלברשטיין הוא אחד השירים המזוהים ביותר עם התקופה (אלברשטיין גם מוציאה אלבום בשם זה). שלמה ארצי מוציא שני תקליטים, אחד בחברת ישראדיסק אוסף של שירי משוררים, "אומרים ישנה ארץ" וגם תקליט הילדים "מסע לארץ התווים". אריק איינשטיין מוציא את התקליט "ארץ ישראל הישנה והטובה". הדודאים חוברים לצמד "סוזן ופראן" לאלבום הפולק "קשת בענן", המלווה בסיבוב הופעות. קמה להקת כוורת ויוצא אלבומה הראשון, "סיפורי פוגי". שלישיית הנשמות הטהורות היא "שלישיית השנה" במצעד השנתי של גלי צה"ל. גבי שושן מוציא את אלבום הבכורה שלו "נער שחור עיניים", כולל הלהיט "שש עשרה מלאו לנער". שלמה גרוניך ומתי כספי מוציאים את אלבומם המשותף "מאחורי הצלילים". טדי יזמות והפקות מוקמת על ידי טמירה ודודו ירדני.
ספרות
לא שם זין של דן בן אמוץ יוצא לאור; אהרן מגד מוציא את "על עצים ואבנים" ואת "מחברות אביתר", וזוכה בפרס ביאליק (יחד עם אברהם קריב); דן פגיס הוא חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, מפרסם ספר לילדים בשם "הביצה שהתחפשה"; פנחס שדה מוציא את ספרו מעורר המחלוקת "התמסרות"; יהושע קנז מוציא את "האשה הגדולה מן החלומות"; הרשויות אוסרות על המשורר מחמוד דרוויש לשוב למדינה; יוצא לאור "רגל של בובה" של יעקב העליון; מוקמת הוצאת הספרים זמורה ביתן מודן
קולנוע
"הבית ברחוב שלוש" מועמד לפרס אוסקר; "אבו אל בנאת" מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן; יוצא סרט הביכורים של אסי דיין, "הזמנה לרצח" ויוצא גם הסרט "קזבלן", שהפך לאחד הסרטים המצליחים בהיסטוריה של הקולנוע הישראלי. כמו כן יוצאים לאקרנים הסרטים "אור מן ההפקר", "הבלש האמיץ שוורץ", "חכם גמליאל", "המשכנע בע"מ", "מתנה משמיים", "קוראים לי שמיל", "שלום, תפילת הדרך", "שלושה ועוד אחת" של חבורת העין השלישית, "שרית". ב-11 במרץ נפתח בתל אביב קולנוע ה"דרייב אין" הראשון בישראל.
תנועות חברתיות ומחאה חברתית
ב-18 במאי אייבי נתן החל לשדר מספינתו את תחנת הרדיו הפיראטית "קול השלום" וב-1 באוקטובר הוא הפסיק.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, יוצרים רבים מתגייסים למאמץ המלחמתי ומופיעים בפני חיילים, ביניהם הזמר לאונרד כהן, שמצוי בתקופת שיא, אך מפנה זמן להופעות בפני חיילים בחזית מצרים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, פורצת יצירה ביקורתית כמו גם תנועות חברתיות הקוראות לעריכת דין וחשבון ציבורי. קבוצת עיתונאים (יהונתן גפן, אורי דן, ישעיהו בן-פורת, איתן הבר, חזי כרמל, אלי לנדאו ואלי תבור) מפרסמת את הספר "המחדל". הספר עורר בזמנו הד רב בדעת הקהל.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973)
שון קונרי
סר תומאס שון קונרי (באנגלית: Thomas Sean Connery; 25 באוגוסט 1930 – 31 באוקטובר 2020) היה שחקן קולנוע, מפיק ובמאי קולנוע סקוטי, זוכה פרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
קונרי נולד באדינבורו שבסקוטלנד לאוּפֶמיה ולג'וזף קונרי. אמו סקוטית פרוטסטנטית ואביו קתולי ממוצא אירי. עבודתו הראשונה הייתה חלבן בחנות. לאחר מכן הצטרף לצי המלכותי הבריטי, אך השתחרר מסיבות בריאותיות.
בתחילת הקריירה שלו שיחק קונרי בתיאטרון בתפקידי משנה, והתפרנס כמודל בסטודיו לציור.
תפקידו הראשון בטלוויזיה האמריקנית היה בפרק של הסדרה "The Jack Benny Program". ב-1961 קיבל תפקיד ראשי בסרט ד"ר נו, הראשון בסדרת ג'יימס בונד, ומאז שיחק בעוד שישה סרטי ג'יימס בונד. ב-1972 פרש מתפקיד זה, באמרו שהוא צריך לחפש כיוונים חדשים בקולנוע. ב-1983 חזר בפעם האחרונה לשחק את בונד בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא", עיבוד מחודש ל"כדור הרעם". מאז שיחק בסרטי קולנוע רבים וזכה בכמה פרסים שהחשוב שבהם הוא פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הסרט "הבלתי משוחדים" על אל קפונה עם רוברט דה נירו.
קונרי היה תומך נלהב בעצמאות סקוטלנד ובמפלגה הלאומית הסקוטית, ומסיבה זו זכה בתואר אבירות בריטי רק בשנת 2000, אף על פי שנחשב מועמד מוביל שנים רבות קודם לכן. סיבה נוספת לעיכוב תואר האבירות היא מגוריו של קונרי במקלט המס פלמה דה מיורקה – מגורים אלה פטרו אותו מתשלום מיסים לבריטניה וכמעט מתשלום מיסים כלשהם.
קונרי נודע במבטא הסקוטי הכבד שלו.
הופעתו האחרונה בקולנוע בתפקיד ראשי, היה בסרט ג'נטלמנים מובחרים, שהיה כישלון קופתי וביקורתי מצד הקהל והמבקרים, וגרם לקונרי להצטער על כך שוויתר על תפקיד גנדלף בטרילוגיית שר הטבעות, כדי להופיע בסרט הזה.
מיד עם סיום צילומי הסרט הצהיר קונרי על פרישתו מקולנוע, למעט שתי הופעות נוספות בשנת- 2012.
חיים אישיים
מ-1962 עד 1973 היה נשוי לשחקנית דיאן סילנטו, ילידת אוסטרליה. לזוג בן בשם ג'ייסון (נולד ב-11 בינואר 1963), ונכד מנישואי ג'ייסון לשחקנית מיה שרה.
ב-1975 נישא קונרי לאמנית הצרפתייה מישלין רוקיוברון.
קונרי למד קיוקושינקאי, שהיא שיטת קראטה.
מאז פרישתו ועד יום מותו התגורר באי ניו פרובידנס שבאיי בהאמה. נפטר ב-31 באוקטובר 2020, בגיל 90.
ציפי לוין בירון
ציפי לוין בירון (נולדה ב-15 בפברואר 1955) היא סופרת ישראלית, מרצה באוניברסיטת תל אביב במרכז צימבליסטה ומרצה אורחת במחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
שיריה התפרסמו בירחונים ספרותיים כגון: קשת החדשה, דימוי, מאזנים, עלי שיח, עיתון 77 וכמו כן במדורי הספרות של העיתונים "הארץ" "מעריב" ו"ידיעות אחרונות".
חיים אישיים
נשואה ואם לארבעה ילדים.
תהילים צ"ז
תהילים צ"ז הוא המזמור התשעים ושבעה בתהילים. (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-96). שמו של המזמור בלטינית: "Dominus regnavit exultet terra"
סוגת המזמור
מזמור זה שייך לסוג הנקרא 'מזמור המלכת מלך'. לשיטתו של חוקר המקרא הנורווגי סיגמונד מובינקל, לסוגה זו של מזמורים שייכים חמישה מזמורים: תהילים מ"ז, צ"ג, צ"ו - צ"ט. מקורם של מזמורים אלו בטקסי פולחן חגיגיים שהתקיימו בראש השנה ובהם הציגו את המלכת האל בליווי חצוצרות ושופרות. לחגיגות אלה דמיון רב לשיטתו לחגיגות, שנחגגו לכבוד המלכתו של מורדוך, כמלכם של האלים. במזמורים אלה המוטיב החוזר הוא שלטון האל על העולם ומשפט צדק. לדעת משה ויינפלד מוטיבים אלה יוצרים זיקה בין הסוגות, מזמורי מלך לבין 'מזמורי המלכת ה'.
מבנה המזמור
יש המחלקים את המזמור כך:
זמנו של המזמור
יש הסוברים כי שרו את מזמור זה ומזמורי המלכה אחרים בימי בית ראשון ושני. לשונו של המזמור לא מאפשרת להגדיר את זמנו של המזמור, אך יש הסוברים זמנו של המזמור מאוחר יותר וזאת כי המילים 'אִיִּ֥ים' (פסוק א') ו-חֲסִידָ֑יו (פסוק י') אופייניות לתקופה מאוחרת.
אידאולוגיה במזמור
פסוק ז במזמור מעלה שאלה אידאולוגית שמופיעה בכמה ממזמורי המלכת ה' - האם ה' הוא אל יחיד (מונותאיזם) או שמא יש כמה אלים אך ראוי לעבוד רק את ה' (מונולטריזם)? מתחילת הפסוק ("יֵבֹשׁוּ כָּל עֹבְדֵי פֶסֶל הַמִּתְהַלְלִים בָּאֱלִילִים") נראה שאלוהים הוא אל יחיד והאלילים חסרי כח, ואילו מסוף הפסוק נראה שכל האלים משתחווים לו ("הִשְׁתַּחֲווּ לוֹ כָּל אֱלֹהִים"). הפרשנים השונים נתנו כמה הסברים - א. הכוונה שעובדי אלילים משתחווים ; ב. תחילת הפסוק היא תוספת מאוחרת ; ג. סוף הפסוק הוא תיאור ספרותי בלבד שתלוי במורשת המזרח הקדום, אך אינו מתכוון שיש אלים רבים ; ד. אכן יש אלילים או כוחות והם משתחווים או השתחוו לאלוהים ולא ראוי לעובדם (ולכן "יבשו כל עבדי פסל").
המזמור בליטורגיה
המזמור נאמר כחלק מקבלת שבת באותן הקהילות שמתחילות את קבלת שבת ב"לכו נרננה".
פסוק י"א, משמש פתיחה לסדר "כל נדרי" הנאמר בערב תפילות ליל יום הכיפורים. את הפסוק אומרים החזן והקהל שלוש פעמים. פסוק זה הוא ביטוי הנאמר כיום כאשר מבקשים לומר לאנשים צדיקים שלא יתייאשו ממצבם גם אם רע הוא, סופם של צדיקים אלה, שיהנו מפירות ההצלחה שהיא האור.
בתרבות
Dem Gerechten muß das Licht, רי"ב 195 (בגרמנית: אור זרוע לצדיק), היא קנטטה דתית אשר חוברה על ידי יוהאן סבסטיאן באך, בהשראת פסוקים י"א- י"ב. בשיריה של נעמי שמר שזורים פסוקים וניבים רבים מהתנ"ך וממקורות אחרים ביהדות. בפסוק י"א עשתה נעמי שמר שימוש בשירה בארץ להד"ם:
הר פיירוויו (אלברטה)
גובהו של ההר 2,744 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 275 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם בסמוך לעיירה לייק לואיז.
הטיפוס על ההר
את הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר ערכו וולטר וילקוקס (Walter Wilcox) וסמיואל אלן (Samuel Allen) בשנת 1893. שנה לאחר מכן נתן וילקוקס להר את שמו (ראו לעיל). בשל קלות הטיפוס סביר להניח שבני האומות הראשונות הגיעו קודם לכן לפסגת ההר.
בתיה רוזנק
בִּתְיָה רוזנק (נולדה בי"ט באדר ב', ה'תשכ"ה, 23 במרץ 1965) היא אמנית ישראלית רב-תחומית שעוסקת ברישום, ציור ופיסול.
ביוגרפיה
בִּתְיָה רוזנק נולדה בשטרסבורג בצרפת ועלתה לישראל עם הוריה ב-1969. למדה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים. תלמידתו של הצייר יוסף הירש. משנת 2010 חברה בגלריה אגריפס 12. בִּתְיָה רוזנק לימדה ילדים מבוגרים במשך שלושים שנה בסטודיו הפרטי שלה, והנחתה מורים בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי במערכות חינוך שונות. עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בעיקר בירושלים וברחבי הארץ. משנת 2016 עוסקת גם באוצרות. בִּתְיָה רוזנק היא בתם של הרב אברהם חזן (יליד אלג'יריה, רבה הראשי של המשטרה ובתי הסוהר) ורוחמה חזן; נשואה לפרופסור אבינועם רוזנק. אם למאיירת נועה קלנר, ולמעצב התעשייתי אבשלום רוזנק, דניאל פרלמוטר ו'מאל רוזנק. על יצירתה כתבה האומנית ד"ר רינה פלד שאצרה את התערוכה "תחילה ותכלה" (2017):.
קוק
{{פירושונים| רבנים ששם משפחתם קוק:
אישים ששם משפחתם קוק:
נוספים:
ראו גם
}}
המוסקטרים
המוסקטרים (באנגלית: The Musketeers) הוא שמה של סדרת טלוויזיה, דרמה היסטורית מבית היוצר של רשת BBC, המבוססת על דמויות מספרו של אלכסנדר דיומא "שלושת המוסקטרים". הפרק הראשון שודר לראשונה בבריטניה ב-19 בינואר 2014.
בסדרה מככבים לוק פסקואלינו (ד'ארטניאן), טום בורק (אתוס), סנטיאגו קבררה (אראמיס), הווארד צ'ארלס (פורתוס), מיימי מק'קוי (מיליידי דה-וינטר), טמלה קארי (קונסטנט בונסיו), בו פוראז' (אדון בונסיו), ריאן גייג' (המלך לואי השלושה עשר), אלכסנדרה דאולינג (המלכה אן), הוגו ספיר (קפטן טרוויל), פיטר קפלדי (הקרדינל רישלייה, שיחק רק בעונה הראשונה), והרוזן רושפור (מארק וורן, שיחק רק בעונה השנייה). עשרת פרקי העונה הראשונה שודרו מינואר ועד מרץ 2014. הסדרה הופקה על ידי ג'סיקה פופ ואדריאן הודג'ס. מרבית הצילומים נערכו באתרי צילום בפראג. בפברואר 2014 הוזמנה עונה שנייה, שעלתה לשידור בינואר 2015. בנובמבר 2015 סיימו לצלם את העונה השלישית והאחרונה, אשר יצאה במרץ 2016.
העונה הראשונה
בשונה משאר הסדרות והסרטים הקודמים שדבקו בפתיחה המקורית, אשר בה ד'ארטניאן נתקל בשלושת המוסקטרים- אתוס, פורתוס ואראמיס באותו היום ומזמין אותם לדו-קרב, כאן מתחילה העלילה כאשר חבורת חיילים מן המשמר האדום (השומרים האדומים), צבא חיילים בהנהגת הקרדינל רישלייה (ארמנד ז'אן דו פלסיס דה רישלייה), מתפרצים לפונדק ואומרים כי הם מוסקטרים והורגים את אביו של ד'ארטניאן, שנאמר לו כי למנהיגם קוראים אתוס.
כדי לנקום יוצא ד'ארטניאן לפריז במטרה להרוג את אתוס, אך כאשר מגיע אליהם, אתוס נעצר על ידי המשמר האדום בהאשמה כי הוא תוקף ורוצח אנשים. אראמיס ופורתוס חוברים לד'ארטניאן ונעזרים בקונסטנס כדי למצוא את הפושע האמיתי שהתחזה לאתוס, כדי להציל את אתוס וכדי לנקום במתחזה.
בעונה ניכר עניין במערכת הזוגיות המורכבת של קונסטנס וד'ארטניאן. קונסטנס אישה צעירה הנשואה שלא באושר לבעלה בונסיו, בזמן שמתחיל סיפור אהבה סודי בינה לבין ד'ארטניאן, שבמהלך העונה מלמד את קונסטנס להילחם והיא חוברת אליהם במשימותיהם. עם הזמן, בונסיו מועסק על ידי הקרדינל ומרגל על מיליידי כתמורה, מגלה את הרומן הסודי של קונסטנס וד'ארטניאן, ומאיים על קונסטנס שאם לא תיפרד ממנו יגרום לקרדינל רישלייה להרוג אותו- וקונסטנס, בלית ברירה, נפרדת מד'ארטניאן. הקרדינל רישלייה, אשר גם השר הראשון של צרפת והאדם המקורב ביותר אל המלך, מעסיק את מיליידי דה-וינטר כרוצחת שכירה, שעוזרת לו במזימותיו להרוס את המוסקטרים ולהתקדם עוד בפסגת השליטה בצרפת. בנוסף, מיליידי מתגלה כאשתו לשעבר של אתוס, שהיה פעם הרוזן דה לה פר, וציווה להרוג אותה לאחר ששיקרה לו על עברה ורצחה את אחיו. מיליידי דה-וינטר עוקבת אחר ד'ארטניאן ומנסה לשכנע אותו לעזוב את המוסקטרים ולהצטרף אל המשמר האדום בהנהגת הקרדינל, ולהרוג את בעלה לשעבר-אתוס.
במהלך העונה, מתנהל רומן בין אראמיס, הנודע כרודף שמלות ידוע, לבין המלכה אן. הזוגיות שלהם נשמרה בסוד למשך זמן מה, ובפרק התשיעי של העונה, כאשר נרדפו אתוס, אראמיס והמלכה על ידי חיילים ששכרו הקרדינל ומיליידי דה וינטר, שם גילה אתוס על היחסים ביניהם. בסוף העונה מתגלה כי המלכה הרה והתינוק ככל הנראה הוא בנו של אראמיס. (והמלך כנראה עקר.)
בפרק האחרון של העונה, מתכננים הארבעה בשיתופו של קפטן טרוויל תוכנית שתגרום לקרדינל ליפול לתוך הודאה מלאה על כך ששלח חיילים להתנקש בחייה של המלכה אן, וגורמים למיליידי להאמין שד'ארטניאן הצטרף אליה עקב ריב עם אתוס. מיליידי מבקשת מד'ארטניאן שיהרוג את אתוס, והם מזייפים דו-קרב שנגמר במותו של אתוס. ד'ארטניאן משכנע את הקרדינל שבידיהם של פורתוס ואראמיס מכתב בו מודה המתנקש שניסה להרוג את המלכה כי האדם אשר שכר אותו הוא הקרדינל. מיליידי מבקשת מאדם מעברה שיעזור לה להרוג את אתוס, פורתוס, אראמיס וד'ארטניאן בכך שיחטוף את קונסטנס, אך ארבעתם מצליחים להביס אותו ומצילים את קונסטנס. החבורה עוצרת בעד מיליידי לברוח על מנת להרוג אותה, אך אתוס חס על חייה ומפציר בה לא לחזור אל פריז יותר לעולם. פורתוס, אראמיס וד'ארטאניאן מערימים על הקרדינל וגורמים לו, בעזרת תחבולה, להודות במה שעשה כאשר המלכה האזינה בצד, ובכך סכלו את מזימתו. ד'ארטניאן וקונסטנס הלכו להודיע לבונסיו על הזוגיות שלהם, אך גילו שהוא ניסה להתאבד, וקונסטנס נשארת עם בונסיו.
העונה השנייה
העונה השנייה נפתחת בהלווייתו של הקרדינל ובלידת יורש העצר, בנם של המלכה אן ואראמיס. אתוס, פורתוס, אראמיס וד'ארטניאן רוכבים אל פגישה כאשר נתקלים ברוזן רושפור (מארק וורן), אזרח צרפתי מתלמידיו של הקרדינל, שהיה כלוא בכלא הספרדי וסיפר להם כי ברח ממנו, אך בעצם שוחרר תמורת הסכמתו לרגל בצרפת לטובת ספרד. רושפור מוסר למוסקטרים מידע וכי בכוונתו לחלץ את הגנרל דה פואה, אדם צרפתי שנשלח גם הוא לכלא הספרדי, וחבר קרוב של קפטן המוסקטרים טרוויל. מטרתו של רושפור הייתה שארבעת המוסקטרים יהרגו בזמן ניסיון החילוץ, והוא יחזור לפריז כגיבור ויציל את הגנרל דה פואה, אך תוכניתו נכשלה- ארבעת המוסקטרים, בליווי רושפור, דה פואה, אחותו- לוסי דה פואה ומנהל הכלא הספרדי הביסו את סוהרי הכלא וחזרה בשלום, מלבד הגנרל, שנפצע בניסיון הבריחה. כאשר חזרו, גילה פורתוס כי לגנרל דה פואה היה קשר עם אביו, שמעולם לא הכיר, ורושפור קיבל את משרת קפטן השומרים האדומים. בהמשך הוא גם מתמנה לתפקיד השר הראשון של המלך.