cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וולברין
כישורים ואישיות
בניגוד לאופיו הגס, וולברין בעל ידע נרחב ביותר. עקב תוחלת חייו המוארכת, הוא טייל מסביב לעולם וצבר ידע נרחב בשפות זרות ותרבויות. הוא דובר בצורה שוטפת אנגלית, יפנית, רוסית, סינית, ספרדית, ערבית ושתי שפות של שבטי האינדיאנים - שאיינית ולקוטה; הוא גם בעל ידע בצרפתית, טאגאלוג, תאית, גרמנית, איטלקית, קוריאנית, הודית, וייטנאמית, פרסית ופורטוגזית. כשפורג' פיקח על סימניו החיוניים של וולברין במהלך אימון בחדר הסכנה, הוא קרא למצבו הפיזי והנפשי של לוגאן כ"שווה ערך למתעמל אולימפי המופיע ברוטינת מדליית זהב תוך כדי שהוא מביס בו-זמנית ארבעה מחשבי שחמט בתוך ראשו." למורת רוחו של פרופסור אקסבייר, וולברין הוא שתין ומעשן כבד - יכולת ההתרפאות שלו מונעת את ההשפעות ארוכות־הטווח של אלכוהול וטבק ומאפשרות לו להשתתף במשתים ארוכים.
וולברין מתואר לעיתים קרובות כזאב בודד וגס רוח, לוקח חופשות רבות מהאקס-מן כדי להתמודד עם בעיות וסוגיות אישיות. הוא בדרך כלל מפגין זלזול ומרדנות כלפי דמויות בעלות־סמכות, למרות שהוא בעלת ברית אמין ומסוגל להנהיג. הוא היה המנטור ודמות־האב למספר נשים צעירות, במיוחד ג'ובילי, קיטי פרייד ו-לורה קיני/X-23, והיה בקשר רומנטי עם מספר נשים (הראויה ביותר לציון היא מאריקו יאשידה), כמו גם משיכה הדדית שלא הוגשמה אל ג'ין גריי, שהובילה להתקלויות קנאיות עם החבר שלה (ובעלה לעתיד), סייקלופס. וולברין נישא גם לוייפר כחלק מתשלום חוב, והתגרש ממנה מאוחר יותר. כמו כן נרמז שהוא וילדת הסנאי היו במערכת יחסים בשלב מסוים בעבר.
שקיעה (ספר)
שקיעה (באנגלית: Nightfall) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב על ידי הסופר אייזק אסימוב ופורסם בספטמבר 1941. כחמישים שנה לאחר פרסומו הורחב הסיפור לרומן בשיתוף פעולה של אסימוב ורוברט סילברברג.
בסיפור מתואר כוכב לכת המואר באורן של שש שמשות, כך שתושביו אינם יודעים חשיכה מהי. הסיפור עוסק בהתרחשותו של ליקוי חמה שמסתיר את השמש היחידה שזורחת באותו הזמן וגורם לעלטה גמורה על פני הכוכב. הסיפור הקצר מתאר את האירועים המתרחשים בשעות שקדמו לליקוי והספר מרחיב את הקורות בכוכב בטרם הליקוי ובימים שלאחר מכן.
בשנת 1968 נבחר הסיפור על ידי אגודת סופרי המדע הבדיוני בארצות הברית כסיפור המדע הבדיוני הטוב ביותר שנכתב עד לשנת 1965 (השנה בה נוסדו האגודה ופרס נבולה שאותו היא מעניקה). "שקיעה" הוא גם שמו של קובץ סיפורים קצרים של אסימוב, שיצא בהוצאת מסדה בשנת 1980 (מתרגם: אדם שרתיאל). הספר כולל את הסיפור "שקיעה" (בגרסתו הקצרה), כמו גם כמה סיפורים מפורסמים אחרים של אסימוב (ביניהם "מארחת" ו"למען מטרה טובה...").
הסיפור הקצר
הסיפור הקצר פורסם לראשונה בספטמבר 1941 והוא הסיפור ה-32 שכתב אסימוב. הסיפור נכתב בזמן שאסימוב עבד בחנות הממתקים של אביו במקביל ללימודיו באוניברסיטת קולומביה. לפי אסימוב, ג'ון קמפבל הזמין את הסיפור אחרי דיון ביניהם בנוגע לציטוט הבא, מאת ראלף וולדו אמרסון:
עלילה
הסיפור הקצר מספר על כוכב לכת דמיוני בשם לאגאש (בגרסת הספר נקרא קלגש) השוכן במערכת מרובת כוכבים הכוללת שש שמשות, כך שתמיד נראית לפחות שמש אחת בשמיים, ועל כן תושבי כוכב הלכת אינם יודעים חשכה מהי. אחת ב-2,049 שנים מתרחש ליקוי חמה: ירח של כוכב הלכת מסתיר את השמש היחידה בשמים באותה עת ונוצר מצב של חשכה על פני כל כוכב הלכת.
הסיפור הקצר מספר את סיפורם של מספר אסטרונומים, תרמון העיתונאי, ושירין הפסיכולוג המגלים שיש גרעין של אמת בטענותיה של קבוצה דתית בספר הנקרא "ספר הגילויים", לפיהן השמים יחשיכו ויופיעו בהם מיליון כוכבים. האנשים יאבדו את שפיותם עקב כך ולאחר מכן אש גדולה תצא מהכוכבים ותשרוף את כוכב הלכת על אנשיו ותרבותו. האסטרונומים מגלים שהתחזיות המבוססות על חוקי הכבידה לגבי מסלולו של כוכב הלכת אינן מדויקות ומסיקים את קיומם של גורמים שמימיים נוספים חוץ מלאגאש ומשש שמשותיו. הם נעזרים בפסיכולוג בשם שירין, אשר הקדיש את חייו לחקירת השפעת החשכה על תושבי כוכב הלכת, ומגלים שההשפעה הצפויה של הליקוי היא הרת אסון.
בקטע זה מסתיים הסיפור הקצר. אסימוב השאיר הרבה שאלות לא פתורות, לדוגמה: בגלל שאלות אלה ונוספות, החליט אסימוב להרחיב את הסיפור הקצר.
הספר
בשנת 1990, שנתיים לפני מותו של אסימוב, הוא חבר לסופר המדע הבדיוני רוברט סילברברג כדי להרחיב את הסיפור הקצר לספר. הספר מחולק לשני חלקים - הסיפור הקצר והמשכו. ההמשך מספר על מה שקורה ביום הליקוי ומספר שבועות אחריו. החלק השני של הסיפור מתרכז יותר בעיתונאי ולא בקבוצת המדענים.
עלילה
בליל הליקוי התחבאו כל האנשים אשר האמינו לקבוצה הדתית במקלטים של הקבוצה הדתית והאנשים אשר האמינו לקבוצת המדענים התחבאו במקלטי האוניברסיטה, פרט למדענים אשר צפו דרך טלסקופים בליקוי ותיעדו אותו כדי שהדורות הבאים יוכלו להישמר מפניו. בסופו של דבר, ברגע הליקוי, מתגלים השמיים במלוא תפארתם, והכוכבים, שעד אז היו סתם אמונה מטורפת של קבוצה דתית, מתגלים כאמיתיים. התברר שאכן יש עוד גרמי שמיים חוץ מקלגש ושש שמשותיו. אבל, הליקוי השפיע על רוב התושבים הלא מאמינים בצורה קשה, רובם יצאו מדעתם והתחילו לשרוף דברים במטרה להבריח את ה"עלטה" אשר הגיעה עליהם. יחד עם קבוצת משוגעים מהליקוי, התקיפה הקבוצה הדתית את המצפה האסטרונומי של האוניברסיטה, הרסה את כל התצפיות ותקפה כמעט למוות את רוב המדענים.
בנקודה זו פונה הספר לתאר את מה שקרה לעיתונאי תרמון, לארכאולוגית טיפרה, לאסטרונום בינאי, לפסיכולוג שירין ואיך הם התמודדו עם העולם המטורף שבחוץ: תרמון הוא הדמות הראשית בחלק הזה. הוא מתחיל לחיות ביער כלשהו, עד שהוא נפגש עם טיפרה, הם נודדים ביחד לשמורה ולבסוף חוברים לקבוצה הדתית כדי להשתלט מבפנים על ממשלתם.
ההבדל הספרותי בין הסיפור הקצר לספר
למרות שאסימוב ניסה להישאר נאמן למקור, קיימים מספר הבדלים ספרותיים בין הספר לסיפור הקצר. הספר מאגד שלושה סיפורים שאט-אט מתקשרים ביניהם: סיפורו של האסטרונום בינאי שמגלה הפרעה במסלול כוכב הלכת, הארכאולוגית טיפרה שחושפת תגלית מדהימה בתל ארכאולוגי חדש וסיפורו של הפסיכולוג שירין שרואה את ההשפעה הנוראה של העלטה על תושבי קלגש. בסוף הספר, שלושת הסיפורים הופכים לסיפור אחד, במטרה למנוע את קץ הציוויליזציה על כוכב הלכת. הסיפור הקצר מתאר רק את השעות האחרונות שלפני ליקוי החמה. בנוסף לכך, בחלק השני של הספר, מתרחש גם סיפור אהבה בין שתי דמויות מרכזיות שאחת מהן כלל לא קיימת בסיפור הקצר. זהו אחד מסיפורי האהבה המעטים שכתב אסימוב.
פחד
הספר והסיפור הקצר מבוססים על אחד הפחדים הבסיסיים של רוב בני האדם, הפחד מחוסר אור. מאז הפרהיסטוריה, בני האדם פחדו מחוסר אור. ליקוי חמה היה אירוע מזעזע בפני עצמו. כשרוב התרבויות היו תרבויות דתיות, היעלמות השמש הייתה קשורה לניצחון הרוע ותבוסה לאלים.
דוגמה לכך ניתן לראות במיתולוגיה המצרית: האל הראשי, רע, היה אל השמש. האגדה מספרת שכל לילה היה עליו להיאבק בנחש שסימל את הרוע כדי שהשמש תוכל להאיר את העולם ביום המחרת.
בשנת 2001 פרצו מהומות קשות בעקבות ליקוי חמה מלא בניגריה. המהומות פרצו במחוז בורנו הצפוני ונגרמו בגלל הפחד של התושבים מהיעלמות השמש. ההסברים הדתיים היו שהשמש נעלמת בגלל כשפים רעים ועונש של האלים על הכפירה של בני האדם. כתוצאה מכך, שר ההסברה הניגרי הוציא הודעה מטעם הממשלה שקראה לאזרחים להירגע ולא להיכנס לפאניקה, לקראת ליקוי החמה המלא ב-29 במרץ 2006.
ביקורת כנגד הדת
אסימוב מותח בסיפור ביקורת קשה מאוד על הדת. הביקורת מופיעה בעיקר בספר ולא בסיפור הקצר, מכיוון שבסיפור הקצר המדענים הם מרכז העלילה ובספר העלילה מתרחבת למספר רב של כיוונים שכוללים גם את הדת ומעשיה לאחר ליקוי החמה.
בספר מציג אסימוב את הדת בצורה קשה מאוד. הדת בסיפור זה, "ביאת השלהבת", עושה כל שביכולתה כדי לחבל בפעולת המדענים שמנסים לשפוך אור על תופעת הליקוי. הקבוצה הדתית עושה שימוש במוטיבים פסולים במטרה לזכות באהדה ואמון מן הציבור, ובסופו של דבר הם אף רוצחים את האנשים שמתנגדים להם.
לאחר הליקוי, הקבוצה הדתית מנסה להקים ממשלה מטעמה שתקים ממשל תיאוקרטי שישלוט על כל תושבי כוכב הלכת למען קידום האינטרסים שלה.
המדע והמדענים מוצגים בספר זה בצורה אוהדת. הם מתוארים כאנשים רגילים שמטרתם היא חשיפת האמת למען הציבור. לפני הליקוי, הם מנסים להציל את תושבי כוכב הלכת באמצעות חבירה לעיתונאי פופולרי ולאחר מכן חבירה לקבוצה הדתית כדי להציג חלק מדבריה באור מדעי. בסופו של דבר, הקבוצה הדתית מנסה להרוס מבפנים את האוניברסיטה ואת קבוצת המדענים, שכן הם מכחישים את קיומם של האלים וטוענים שהעלטה שעומדת לבוא היא דבר טבעי ורגיל.
תערו של אוקאם
בספר מוזכר מספר רב של פעמים המושג "החרב של תרגולה". זהו מושג הקלגשי שפירושו: "שכאשר ישנם שני הסברים שווי ערך לאותה תופעה, יש להעדיף את ההסבר הפשוט או החסכוני יותר". המושג הזה דומה מאוד למושג תערו של אוקאם. אסימוב ככל הנראה העביר את המושג לסיפרו ושינה את שמו ל"חרבו של תרגולה" על מנת שישמע שונה מהמושג הארצי המוכר.
סרטים שהתבססו על עלילת הספר
בשנת 1988 יצא לאקרנים סרט בשם "שקיעה". הסרט מבוסס על הסיפור אך הופק בתקציב נמוך במיוחד. הסרט נקטל על ידי הביקורת, מעריצי המדע הבדיוני ועל ידי אסימוב בעצמו. בשנת 2000 יצא סרט בעל אותו שם שנקטל אף הוא על ידי המבקרים. בשנת 2000 יצא הסרט פיץ' בלאק (Pitch Black) שמבוסס אף הוא בצורה חלקית על הספר "שקיעה".
עומאר ג'אבר
עומאר ג'אבר (נולד ב-30 בינואר 1992 בקהיר, מצרים) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת המגן ימני ולעיתים בעמדת הקשר ב ובנבחרת מצרים.
קריירת מועדונים
ג'אבר שיחק במחלקת הנוער של א-זמאלכ מאז היותו בן חמש. ביולי 2010 הוא זומן לראשונה לקבוצה הבוגרת.
לאחר שש שנים בא-זמאלכ, במאי 2016, נרכש ג'אבר על ידי בזל השווייצרית בחוזה לארבע שנים. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-24 ביולי 2016 בניצחון ביתי 0-3 על פ.צ. סיון.
נבחרת מצרים
ג'אבר שיחק בנבחרות הצעירות לגילאים עד גיל 20 ועד גיל 23 עד שהופיע לראשונה בנבחרת הבוגרת ב-2011.
קרקרה שחורה
קרקרה שחורה (שם מדעי: Daptrius ater) הוא מין של עוף יחיד בסוגו ממשפחת הבזיים. הקרקרה דומה מאוד למין קרקרה אדומת גרון.
אורך הקרקרה 43–48 ס"מ ומשקלה 350–440 גרם אצל הנקבות ו-330 גרם בזכרים. קרקרה זו בעלת פנים צהובות וגוף וכנפיים שחורים. הרגליים צהובות.
היא מצויה ביערות הגשם הלחים של אמריקה הדרומית בבוליביה, ברזיל, קולומביה, אקוודור, גינאה הצרפתית, גיאנה, פרו, סורינאם וונצואלה.
הקרקרה ניזונה מחיות קטנות שהיא צדה ביער וגם מנבלות.
מערת פניה דה קנדמו
מערת פניה דה קנדמו (בספרדית: Cueva de la Peña de Candamo) שוכנת בכפר במועצה העירונית  בקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
ראש הנקרה (קיבוץ)
רֹאׁׁשׁ הַנִּקְרָה או כְּפַר רֹאׁׁשׁ הַנִּקְרָה הוא קיבוץ בצפון הגליל המערבי ליד הגבול בין ישראל ולבנון, מצפון לעיר נהריה. זהו היישוב הצפוני ביותר לחוף ימה של ישראל. הקיבוץ משתייך למועצה אזורית מטה אשר. נקרא על שם האתר ראש הנקרה.
מערת פניה דה קנדמו
היסטוריה
המערה התגלתה לראשונה על ידי כפרי שכונה "אל כריסטו" במחצית השנייה של המאה ה-19. היא התגלתה רשמית בשנת 1914, ובשנת 1919 פרסם הארכאולוג והגאולוג הספרדי מחקר מדעי עליה. זו היא מערה טבעית שאורכה שישים מטרים. באופן כרונולוגי היא מתוארכת ללפני 18,000 שנה, כביכול בתקופת התרבות הסולוטרנית (שיטה לסיתות כלי אבן שהייתה נפוצה לפני כ-18,500 שנים), אם כי יש החולקים על תארוך זה וטוענים שחלק מהתחריטים שייכים לתקופות קדומות יותר ("החותם", ~ 30,000 שנה), או מאוחרות יותר (חריטות של בעלי חיים מהתקופה החמימה יותר, או נקודות שחורות, ~ 13,000 שנה).
ראש הנקרה (קיבוץ)
היסטוריה
הקיבוץ הוקם עם תום מלחמת העצמאות על ידי שתי קבוצות של לוחמים משוחררים מחטיבת "יפתח" של הפלמ"ח, חברי הכשרת חניתה שנמנו קודם עלייתם ארצה על ילדי סלבינו ועלו ארצה ב-1946 באוניית המעפילים "אנצו סירני", והכשרת "אבוקה" של התנועה המאוחדת. הקיבוץ עלה על הקרקע ב-6 בינואר 1949 ועבר למקום הקבע שלו על מורד רכס ראש הנקרה ב-1 באוקטובר 1950. בשנים הבאות התווספו לקיבוץ חברים שהגיעו דרך גרעינים של תנועות הנוער הבונים - התנועה המאוחדת והנוער העובד.
מערת פניה דה קנדמו
היסטוריה
המערה וציוריה השרו כנראה תחושה של פולחן קסום לאותם אנשים פלאוליתיים, על פי הפירושים הרגילים של סוג זה של אמנות (הכומר והארכאולוג הצרפתי אנרי בריי, 1877–1961), שקיבלו חיזוקים באמצעות החקירות הארכאולוגיות שבוצעו במערה זו: בפנים כמעט ולא נתגלו שרידים או כלי אוכל האופייניים לחיים בתוך מערה או לביצוע פעילויות רבות, מה שאומר שהכניסות אליה בוודאי היו מוגבלות מאוד ובמועדים מאוד ספציפיים. במקום זאת, במערה אחרת שנמצאה מטרים ספורים ממערה זו נמצאו כמה חפצים המעידים על מגורים. עם זאת, ראוי לזכור שזו ההשערה הסבירה ביותר.
ראש הנקרה (קיבוץ)
היסטוריה
הקיבוץ נמנה עם יישובי קו העימות ובמהלך השנים עבר פעמים רבות הפגזות או ירי קטיושות ותושביו שהו במקלטים. ב-1974 חדר מחבל לקיבוץ, פצע קשה אחד מחברי הקיבוץ, ולאחר שהתבצר בבית חוסל על ידי כוח של סיירת צנחנים.
מערת פניה דה קנדמו
היסטוריה
ונדליזם וזרם מבקרים בלתי מבוקר ובלתי מכבד גרמו נזק בלתי הפיך למערה, מה שגרם לסגירתה במטרה להשיב את היציבות ולמגר טחב ואצות. השוואת הרישומים ממחקר פצ'קו, משנת 1919, עם המערה כיום, מעידה על הנזק הנורא שנגרם.
תיאור
המערה נחלקת לאזורים הבאים:
ראש הנקרה (קיבוץ)
תחומי עיסוק
לקיבוץ שני מקורות פרנסה עיקריים: חקלאות ותיירות.
מערת פניה דה קנדמו
תיאור
הביקורים במערה מוגבלים לארבעים וחמישה אנשים ביום למשך שלושה חודשים ויש לה מרכז מידע בכניסה.
בכפר סן רומן, בתוך פאלאסיו ואלדס (Palacio Valdés), יש מרכז מידע על מערת קנדמו, פתוח כל השנה, ועם העתק של חלק מהמערה בפנים.
ראש הנקרה (קיבוץ)
חקלאות
ענפי החקלאות הם:
תיירות
תפעול אתר התיירות של ראש הנקרה הכולל:
לאחר הפרטת הקיבוץ וכניסת תושבי ההרחבה, הורחבו מקורות המחיה והתגוונו: מקצועות חופשיים ושירות ציבורי, חינוך, בריאות, משטרה, רווחה, תעשייה, ועסקים פרטיים שונים.
ג'ון סטנלי גראוול
ג'ון סטנלי גראוול (באנגלית: John Stanley Grauel, היה ידוע בהגנה כ"הכומר יוחנן"; 12 בדצמבר 1917 – 6 בספטמבר 1986) היה כומר מתודיסטי וציוני אמריקאי. היה מצוות אוניית המעפילים אקסודוס ופעיל בארגון ההגנה. עדותו מול ועדת אונסקו"פ הייתה משמעותית בשכנוע ובהמלצות הוועדה על תוכנית החלוקה ב-1947.
בצעירותו
ג'ון סטנלי גראוול נולד בווסטר מסצ'וסטס, ארצות הברית, בדצמבר 1917. אמו הייתה מאוד דתייה, ואמונתה השפיעה על ג'ון עצמו.
במהלך השפל הגדול הוריו איבדו את מקום עבודתם והמשפחה נדדה אחר מקור פרנסה. הם הגיעו לווירג'יניה, שם המשפחה הצליחה לגייס כסף כדי שגראוול ילך ללמוד במכללת רנדולף-מייקון. אביו חלה בסרטן ונפטר בשנת 1936.
הוא השלים את לימודיו ב-1941, וסיים לימודי תאולוגיה בסמינר התאולוגי בבנגור, מיין בתור כומר מתודיסטי. הוא התחתן, אך אשתו ובנו נפטרו עקב סיבוכים בלידת בנו.
כחלק מהמוסד לעלייה ב'
בשנת 1942 החל גראוול לעקוב אחר הנעשה ליהודים באירופה בזמן מלחמת העולם השנייה והחל להתעניין בתנועה הציונית. חברו, השופט יוסף גולדברג, שכנע אותו להצטרף ל"וועדת פלסטין האמריקאית", קבוצת לובי יהודית-אמריקאית הפועלת להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. בשנת 1943 הוא ויתר על משרתו ככומר כדי לנהל את פעילות הוועדה במשרדה בפילדלפיה. בשנת 1944 הוא נכח בפעם הראשונה במפגש פעילים ציונים והוא פגש את דוד בן-גוריון. בפגישה זו, למד על ארגון ההגנה ועל המוסד לעלייה ב', והחליט להצטרף.
גראוול היה חלק מצוות אוניית המעפילים אקסודוס. ה"הכיסוי" שלו היה עיתונאי של העיתון הנוצרי "The Churchman", ותפקידו היה לפרסם את סיפור אוניית אקסודוס ומסעה ברחבי העולם. תחת כיסויו כעיתונאי הוא עבר ברחבי אירופה במחנות העקורים והעביר מעפילים לאונייה. באונייה הוא שימש גם כעוזר מנהלי, טבח, ואיש הקשר בין הצוות ובין המעפילים. האונייה העבירה 4,554 מעפילים, ונתפסה על ידי השלטונות הבריטים ליד חיפה. לאחר שגראוול נעצר עם הצוות, הוא הזדהה בשמו וירד מהאוניה. הוא נחקר והושם במעצר בית במלון סבוי, שם הפקיד אמר לו שיש עיתונאים רבים בלובי. גראוול ניצל את ההזדמנות לספר לעיתונאים מכל העולם על האקסודוס. לאחר מכן, בעוד המשטרה באה לעוצרו, ארגון ההגנה עזר לו להימלט, ולהגיע לירושלים כדי להעיד בפני חורחה גרסיה גרנדוס, נציג אונסקו"פ.
עדות בוועדת אונסקו"פ
גראוול העיד מול ועדת אונסקו"פ על הגירת היהודים לארץ ישראל ועל מה שקרה באוניית המעפילים אקסודוס. הוא העיד כי לא היה נשק בספינה במהלך הקרב מול הבריטים. בסיום עדותו קבע גראוול כי שום כוח לא יוכל למנוע מהעקורים 'העקשנים והנחושים' שבאירופה לעלות לארץ ישראל. עדותו, כאיש דת נוצרי, היה משמעותית ביכולתה לשכנע את חברי הוועדה. גולדה מאיר, לימים ראש ממשלת ישראל, העירה כי עדותו היוותה "נקודת מפנה בעמדותיהם של נציגי האו"ם", וגרמה לחברי הוועדה לתמוך בהקמת מדינת ישראל ולהמליץ על תוכנית החלוקה ב-1947. באוטוביוגרפיה שלו, העיר גראוול, כי העובדה שהיה נוצרי, נתנה לעדותו משקל רב יותר מאשר עדותם של אנשי צוות יהודיים.
לאחר אקסודוס
גראוול חזר לארצות הברית והמשיך להיות בקשר עם מנהיגי הציונות. במקביל, המשיך את עבודתו ככומר. בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים הוא הוביל פעילות כדי לעקוב אחר מצב היהודים הגרים במרוקו ובאלג'יריה. בשנת 1975 הוא הוביל מסע נוער יהודי לביקור במחנות ההשמדה באירופה.
גראוול גם היה מעורב בפעילויות זכויות האדם לטובת התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית וזכויות הילידים-האמריקאים.
עבור פעילותו, גראוול קיבל את עיטור לוחמי המדינה, מדליית סיוע הומניטרי ומדליית ירושלים.
מותו
נפטר בביתו ברוזוולט, ניו ג'רזי, ארצות הברית, ב-6 בספטמבר 1986. הוא נקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית במושבה הגרמנית בירושלים, בטקס עם משמר הכבוד של חיל הים הישראלי, נציגי המוסד לעלייה ב' ואנשי צוות מאוניית המעפילים אקסודוס.
על מצבתו רשום שמו וכינויו "הכומר יוחנן". בראש המצבה שני מגן דוד: האחד סמל צה"ל, השני אות הקוממיות. בתחתי המצבה שני עוגנים. כמו כן הכתובת "כל המקיים נפש אחת כאילו קיים עולם מלא". מתחת לשמו של ג'ון גראוול באנגלית ובעברית מופיעה המילה אקסודוס והמספר 47.
בראשית (סדרה)
בראשית (באנגלית: Primeval) היא סדרת טלוויזיה מסוג דרמה ומדע בדיוני מבית ה-BBC, שיצאה לראשונה בבריטניה ב-10 בפברואר 2007 והסתיימה לאחר חמש עונות ב-28 ביוני 2011.
סדרה זו עוסקת במצב אסכטולוגי בו יצורים חריגים מופיעים ברחבי בריטניה ללא שום סיבה, ופרופסור קאטר ואנשיו מנסים לעקוב אחרי יצורים פרהיסטוריים אשר נכחדו מזמן וגם יצורים עתידיים המגיחים לעולם דרך פתחים היכולים להרוס את העולם.
בסדרה נראים בין השאר השחקנים: דאגלס הנשל, ג'יימס מארי, אנדרו לי פוטס, האנה ספיריט וג'ולייט אוברי. הוא נוצר על ידי התסריטאים אדריאן הודגס וטים היינס, אשר יצר בין השאר את מקבץ סרטי "ללכת עם...".
בנוסף יצאו לסדרה כמה משחקי מחשב וארבעה ספרים ("צל היגואר", "האי האבוד", "אירוע הכחדה", "אש ומים").
תקציר העלילה
בעקבות הופעות חריגות שצצות ברחבי בריטניה, יצאו הפרופסור ניק קאטר, עוזרו, סטיבן הארט והסטודנט קונור טמפל לחפש את מקורם. מסתבר להם שמספר יצורים פריסטוריים מגיחים דרך מעברים נוצצים בשם "סטיות" ומשרד הפנים בפיקוח של ג'יימס לסטר וקלאודיה בראון נהיה מעורב באיתורם. במהלך המסע מופיעים לפרופסור וחבריו, מעברים מהם מגיעים יצורים שונים מהעבר ומהעתיד, היכולים לחסל את האנושות והם מנסים לעצור אותם בטרם יהיה מאוחר מדי.
עונה 1
הפרופסור ניק קאטר לצד עוזרו, סטיבן הארט מגלים בידי הסטודנט קונור טמפל הופעות זוהרות מוזרות (המכונות סטיות) באמצע אזורים בבריטניה, מתוכם מגיחים יצורים שונים. ביער דין הם מגלים את הזואולוגית אבי מייטלנד המגיעה עם ילד בשם בן המגלה לטאה פרהיסטורית שמתבררת כצלורוזאוראווס המכונה "רקס" וכן עקבות של טורף גורגונופסיד מתור הפרם. לצידם מתלווה קלאודיה בראון, עובדת במשרד הפנים הבריטי תחת ג'יימס לסטר המגיעים בניסיון לעצור את הסטיות ולמנוע מאזרחים להתקרב אליהם והם מצרפים את הפרופסור ואנשיו לקבוצת מחקר. הם מחליטים לשלוח את היצורים שיצאו דרך הסטייה שמובילה לתקופת הפרם יחד עם ניק, אך הם חוששים שהוא ינסה לחפש את אשתו שנעלמה לפני 8 שנים כנראה בתוך סטייה. להפתעת ניק הוא מגלה שהלן בחיים וגם חזרה להווה והיא שולחת מסר להיפגש איתו מאחורי הסטיות. כאשר הוא עושה זאת היא לא מגלה מדוע נעלמה והוא מחליט לחזור אך מגלה שלסטר תפס ועצר אותה כדי לחלץ ממנה מידע על היצורים והסטיות. בהמשך היא בורחת אך חוזרת ומצילה את קלאודיה בראון מפטרוזאורים. בינתיים אבי מגלה שרקס הצליח לחזור להווה והיא מחביאה אותו, בעוד קונור הוא היחיד שמודע לכך והשניים מתחילים לגור יחד. בפרק האחרון מתגלה לצוות שטורפים עתידיים שהתפתחו מעטלף חדרו מסטייה והחלו לחסל אנשים בחשאיות ורק הלן יכולה לעזור להם בכך. הם הורגים כמה מהם ומעבירים כמה צעירי טורפים חזרה לסטייה שמתבררת כשייכת לפרם ולא לעתיד. נקבה אחת חודרת והורגת את הקפטן ראיין וכשגורגונופסיד טורף את גוריה היא נלחמת בו באכזריות אך נהרגת. בעוד הלן משדלת את ניק להישאר בסטייה הוא חוזר והיא גם אך בחזרה מתברר שקלאודיה נעלמת. מסתבר גם שהלן בגדה בניק עם סטיבן שהיה תלמידה ואז היא חוזרת לתוך הסטייה. ניק מנסה לחזור לסטייה כדי לשנות את מה שקרה אך היא נסגרה.
עונה 2
ניק עדיין הלום מהסטייה האחרונה מנסה למצוא דרך לעלות על הגחת הסטיות. לא רק שקלאודיה נעלמה, גם התפתח מוסד בשם "המרכז לחקר הסטיות" או א"רק, בהם הוא ואנשיו עובדים לצד בחור חדש בשם אוליבר ליק. ואולם בפרק השני מגיחה עובדת יחסי ציבור בשם ג'ני דייוויס שהיא למעשה בת דמותה של קלאודיה, אך כשניק מסביר לה זאת היא מבולבלת ממנו והוא מפסיק. בינתיים קונור נקשר לבחורה בשם קרוליין סטיל שללא ידיעתו וידיעת אבי היא סוכנת חשאית של ליק, אשר לאחר שאבי נחטפת בידי יצורי מר עתידיים הוא מציל אותה ואז נפרד מקרוליין, לא לפני שהיא חוטפת את רקס. גם הלן עובדת לצד ליק ויחדיו מקימים במחסן נטוש ביבר של יצורים שהגיחו מהסטיות וכן משבטת מנקה שנשלח לתקופת הסילור ונהרג אך משובט מחדש בידה. הדבר מתוודע לניק לאחר שסמילודון בריא נלקח ונאמר לו שהוא נפטר מהתקף לב והוא ואנשיו מגיעים למבנה. ואולם ליק תופס אותם וסוחט את לסטר בהריגתם ובשליחת יצורים מסוכנים לרחבי בריטניה. ניק משבש את פעילות הביבר והחיות יוצאות משליטה בעוד הלן מחדירה את סטיבן למחסן להצילה. לבסוף ליק נטרף בידי טורפים עתידיים שאיבדו שליטה וסטיבן נשאר לעצור את היצורים בחדר בו הם אוכלים ונהרג בידיהם.
עונה 3
לאחר התקרית של סטיבן הצוות מקבל גיבוי מקפטן הילרי בקר ויחד הם יוצאים למוזיאון הבריטי ופוגשים את שרה פייג', חוקרת תרבות מצרים המצטרפת לצוות לגלות על הופעות של יצורים אגדיים הדומים לחיות פרהיסטוריות. במקביל לסטר מתמודד עם יריבה בשם כריסטין ג'ונסון שמתמנה לאחראית הצבאית על צוות הסטיות והיא מנסה להשתמש בטורפי העתיד ובחפץ מסתורי למטרות צבאיות. בינתיים הלן מנצלת את שיבוטי המנקים וכן שיבוט של ניק כדי להשתלט על מרכז הא"רק ולהרוס את מחקריו של קאטר. הוא מנסה לעצור אותה ולאחר שהצוות מתפנה הוא רץ להציל את החפץ בעוד הלן יורה בו למוות ונמלטת. מחליף אותו כראש הצוות השוטר דני קווין מתקבל לצוות כדי לחפש אחר אחיו פטריק שנעלם בסטייה וקונור מצליח לחסום מעברים מהסטייה וג'ני מתפטרת. ג'ק, אחיה של אבי מגיע להתגורר איתה הוא מחליט לברוח לתוך סטייה ונעלם אך מחולץ. לבסוף קריסטין חוקרת בחורה מהעתיד בשם אווה על החפץ שנמלטה איתו. דני מבריח אותה לעבר הא"רק אך לפני היא עוזרת להם להעלים עדר של אמבולותריומים לתוך חפץ שמייצר סטיות. בהגעתם למוסד כריסטין מביאה צו מעצר לדני ואז אווה מתנפלת על כריסטין וחושפת שהיא למעשה הלן קאטר. היא מובילה אותה לתוך סטייה וטורפים עתידיים הורגים אותה. דני, אבי וקונור עוקבים אחרי הלן שגילתה על מטרת החפץ לשמש כנווט של סטיות בתוך מחשב ענק. אז היא נמלטת לתוך סטייה שמובילה לקרטיקון בדרך להרוג את ראשוני ההומינינים מהפליוקן והשלישייה עוקבת אחריה. עם זאת בתקרית עם רפטורים קונור נפצע בקרטיקון ואבי נשארת איתו בעוד דני ממשיך אחרי הלן לפליוקן, שם הוא מגלה שהלן מרעילה את האוסטרלופיתקוסים הראשונים. לפני שהיא ממשיכה במסע מגיע רפטור מהקרטיקון, קופץ עליה ושניהם מתים מנפילה מצוק. דני מגלה שהסטייה נסגרה עליו וכך גם אבי וקונור בקרטיקון.
עונה 5
לאחר חתימה על סודיות פיליפ מציג לקונור את מכון "שחר חדש", פרויקט סודי המייצר אנרגיה נקייה מהסטיות ומשתמש בארובות ענק כדי לנווט את הסטיות היישר למבנה. מאט המודע לסכנה מפיליפ מבקש עזרה מאבי ומגלה לה על זהותו המסתורית ועל ניסיונו למנוע את העתיד האפל ממנו הגיע. אבי מנסה לבקש מקונור להפסיק עם הפעילות עם פיליפ אך העוזרת שלו, אפריל מנסה לעצור אותה. מאט מגלה שאמילי עלולה למות במאה ה-19 ומחלץ אותה מרפטור שחדר לתקופתה וכן מבעלה שניסה להיפטר ממנה ונהרג בידי הרפטור ואמילי נשארת בהווה. מאט ואבי מתעמתים עם קונור שייצר סטייה בעוד פיליפ מנסה לעצור אותם. להפתעת כולם מגיחים חיפושיות עתידיות מהסטייה וכמעט מחסלים את הא"רק, מה שמוביל את קונור להתנגד לפיליפ ודרכו, בעיקר לאחר שמצא קבצים של הלן במחשבו ומתחבר מחדש עם אבי. בהמשך נפתחות מאות סטיות ויוצאים מתוכם מגוון יצורים לרבות טירנוזאורוס. פיליפ מנסה לעצור זאת בהתחלת פעילות "שחר חדש" והחבורה לצד קונור מנסה לחבל בכך לפני שהסטיות יצברו כוח חזק. אבי ואפריל נלחמות אך אפריל מותקפת ונהרגת בידי פטרוזאורים שמפילים אותה ומאט נעצר בידי פיליפ. קונור מצליח לפרוץ למנגנון של ארובת "שחר חדש" אך נשאב לתוך הסטיות שפיליפ מייצר מחדש. הוא מגיע לעתיד הרסני מלא בטורפי עתיד ובסופות חול וניצל בידי מאט ואבי המגיעים איתו למחסה. הם מחליטים לנסות לחזור ושם מתברר שתוכניתו של פיליפ השתבה והוא מבין שהלן הוליכה אותו שולל וכדי לתקן את הנזק הוא מורה לכולם להתרחק ומתאבד בפיצוץ המבנה כולו, מה שלא עוצר את ההתחוללות. בעוד הסטייה שנוצרה בידי קונור מובילה טורפי עתיד למבנה הארק הם פוצעים את לסטר אך החבורה מצילה אותו ואת ג'ס בזמן. אז מאט וקונור מציעים להוביל את הסטייה הקטנה לתוך הארובות שיבטלו את המערבולת. מאט נוסע עם המבנה של הסטייה לתוך המערבולת וסוגר אותה ואיכשהו שורד. בחזרתם אבי וקונור מתארסים ולסטר מקבל מידע שהסטיות לא נמחקו והקבוצה נשלחת לעצור אותה. בסיום מאט מגלה מקביל של עצמו האומר לו שמשימתו הושלמה ושיחזור הביתה.
ג'ון קרוקר
ג'ון טרדיניק קרוקר (באנגלית: John Tredinnick Crocker; 4 בינואר 1896 – 9 במרץ 1963) היה גנרל ב ומפקד קורפוס במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
קרוקר נולד ב-4 בינואר 1896 בלונדון, והיה בנם של מרי (טרדיניק) ואייזק קרוקר. בגיל 4 מת אביו, ובשל היותו חולני אמו שלחה אותו ללמוד אצל הכומר המקומי.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס קרוקר לרגימנט רובאי האמנים. ב-1917 קיבל דרגת קצונה והועבר לקורפוס המקלעים, שם לחם במערכות העיקריות של החזית המערבית בחודשי המלחה האחרונים, עבור לחימתו הוענק לו אות השירות המצוין ועיטור הצלב הצבאי כששירת בדיוויזיה ה-59 (סטפורדשייר) בצרפת.
בין המלחמות
לאחר שביתת הנשק, קרוקר עזב את הצבא כדי להיות עורך דין. הוא לא אהב את העבודה החדשה שלו והחליט לחזור לצבא. לאחר תקופה קצרה כקצין חי"ר ברגימנט מידלסקס, התמחה קרוקר בתחום הלוחמה המשוריין והצטרף לרגימנט הטנקים המלכותי בשנת 1923. הוא מילא מספר תפקידי פיקוד ומטה, כראש מטהו של פרסי הוברט וקצין אג"ם של אלן ברוק כשפיקד על הדיוויזיה הממונעת. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא היה קצין אג"ם בפיקוד דרום.
מלחמת העולם השנייה
באפריל 1940 מונה למפקד חטיבת השריון ה-3 בדיוויזיית השריון הבריטית הראשונה בצרפת. בשנת 1940, כמו רוב חיל המשלוח הבריטי (BEF), הדיוויזיה הושמדה ברובה במהלך המערכה על צרפת. כאשר פונו שרידי BEF לאנגליה במבצע דינמו לאחר קרב דנקירק, נחתה שוב הדיוויזיה המשוריינת הראשונה בשרבור ותקפה ללא הצלחה את ראשי הגשר הגרמניים מעבר לסום. לאחר מכן נסוגה בחזרה לשרבור, משם פונו הכוחות שנותרו, כולל 13 הטנקים האחרונים שנותרו.
לאחר החזרה לאנגליה קרוקר קיבל בספטמבר 1940 את הפיקוד על דיוויזיית השריון ה-6 שהוקמה אז. במרץ 1942 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-11 במזרח אנגליה, ובספטמבר 1942 על הקורפוס ה-9.
בשנת 1943 הוא נשלח עם יחידותיו לתוניסיה, כחלק מהארמייה הראשונה, שם הוא נפצע בתאונת אימונים ולא חווה באופן אישי את המאבק האחרון על תוניס. לאחר החלמתו, באוגוסט 1943, הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-1, שהיה חלק מהארמייה השנייה בפיקודו של מיילס דמפסי, שהתכוננה למבצע אוברלורד.
במהלך הפלישה לנורמנדי פיקד קרוקר על הכוחות בשני חופי נחיתה; חוף ג'ונו וחוף סורד, ועל הכוחות של הדיוויזיה המוטסת ה-6 (מבצע טונגה). העובדה שהנחיתה התנהלה בצורה טובה יחסית נובעת מזכותו של קרוקר.
העיר קן לא נפלה כמתוכנן ב-6 ביוני 1944, ובשל כך ניטש עליה קרב עקוב מדם במשך חודשיים, שבמסגרתו היה מעורב הקורפוס ה-1 במבצע צ'רנווד, בין היתר. הקורפוס הוצב תחת הארמייה הראשונה תחת הארי קריראר באוגוסט 1944. היא פנתה אל נהר הסן והשתתפה ב"ניקיון" הפחות זוהר פחות לאורך החוף הצרפתי ומאוחר יותר בבלגיה. בסוף המלחמה, ב-8 במאי 1945 עמד הקורפוס על גדות אוד מאס בדרום הולנד מול הארמייה ה-25 הגרמנית.
העובדה שקרוקר לא מילא תפקיד חשוב בחודשי המלחמה האחרונים לא נבעה מהעובדה שמונטגומרי איבד את אמונו בו, אלא מאחר שבנו היחיד (וילפריד קרוקר), קצין טנקים במשמר הדרגונים ה-5 המלכותי אינסקילינג, נהרג בלחימה בהולנד ב-20 באוקטובר 1944.
לאחר המלחמה
בשנת 1945 הפך קרוקר למפקד פיקוד דרום, ובשנת 1947 מונה למפקד כוחות היבשה ב. בשנת 1950 הקריירה שלו הגיעה לשיא עם מינויו למפקד אגף כוח האדם של הצבא הבריטי. מונטגומרי המליץ ​​עליו כיורשו כראש המטה הכללי הקיסרי בשנת 1948, אך ראש הממשלה קלמנט אטלי בחר בויליאם סלים הידוע יותר לתפקיד. ההישג החשוב ביותר של קרוקר לאחר המלחמה היה ניסוח תקנות האימונים שקבעו את תורת השריון של הצבא הבריטי במהלך המלחמה הקרה.
לאחר פרישתו בשנת 1953 הוא הפך לסגן יו"ר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, וללורד לוטננט של מידלסקס, וב-9 במרץ 1963 הוא מת בביתו בלונדון.
סיומה ברעם
סיומה ברעם (גם: ברם; 1919 – 26 ביולי 1980) היה צייר ישראלי. התגורר עם אשתו, הציירת בלה בריזל, באי פורמנטרה (Formentera) שבספרד.
מרווין גיי
מרווין גיי (באנגלית: Marvin Gaye; נולד בשם מרווין פנץ גיי ג'וניור – .Marvin Pentz Gay Jr; 2 באפריל 1939 – 1 באפריל 1984) היה מוזיקאי, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. גיי היה אחד המוזיקאים הבולטים במוזיקה הפופולרית בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים. השפעתו על מוזיקת המוטאון הקנתה לו את הכינוי "נסיך מוזיקת הנשמה".
סיומה ברעם
ביוגרפיה
נולד בקישינב בשם סיומה בוברמן. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. למד ציור בסטודיה אצל אהרון אבני וכן פיסול אצל משה שטרנשוס. נישא לציירת בלה בריזל, אותה הכיר ב"סטודיה". בשנות ה-50 שהו השניים בפריז והוא למד שם ציור פרסקו. לאחר מכן היגרו השניים לאי הספרדי פורמנטרה והם התגוררו בו עד מותם.
מרווין גיי
מגזין "רולינג סטון" דירג את גיי במקום ה-18 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים.
סיומה ברעם
ביוגרפיה
ברעם נודע בסדרת ציוריו על ירושלים. הציג בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות בלונדון, פריז, טוקיו, לוזאן, טוקיו, תל אביב וירושלים.
מרווין גיי
ביוגרפיה
גיי נולד וגדל בוושינגטון. יש לו שתי אחיות ואח. לאחר שנשר מהתיכון, הצטרף גיי לחיל האוויר האמריקני. הוא שוחרר מהצבא לאחר שסירב למלא פקודה.
סיומה ברעם
ביוגרפיה
נפטר בשנת 1980 בפורמנטרה. הורשה להיקבר בקבורה יהודית באי פיטיוסס (Pitiuses), לראשונה מזה חמש מאות שנה. כעבור זמן הועלה ארונו לישראל והוא נקבר בהר הזיתים.
מרווין גיי
ביוגרפיה
גיי התחיל את הקריירה שלו בכמה להקות דו-וופ, בהם להקת "The Marquees" עם בו דידלי. הוא חתם במוטאון רקורדס ב-1960 והפך לאחד הזמרים המצליחים של החברה. כמה משיריו בשנות ה-60 הפכו ללהיטים, בהם  Stubborn Kind of Fellow ,  How Sweet It Is (To Be Loved By You) , ו- I Heard It Through the Grapevine  וכן הדואטים עם טאמי טרל  Ain't No Mountain High Enough  ו- You're All I Need to Get By . לקראת סוף שנות ה-60 החליט לפנות ליצירה עצמאית יותר.
סיומה ברעם
ביוגרפיה
לאחר מותו ומות אשתו הוקמה על שמם גלריה ברעם-בריזל. כמו כן נוסדה "קרן עידוד היצירה לאמן צעיר על שם בלה בריזל וסיומה ברם".
מרווין גיי
ביוגרפיה
בדומה לסטיבי וונדר גיי נאבק בשיטה שבה נקטה חברת התקליטים שלו, מוטאון, לפיה יש הפרדה בין כותבי השירים, המפיקים והמבצעים. שיטה זו הנפיקה להיטים רבים, אך כמה יוצרים, בהם גיי, חשו מדוכאים. גיי ניצח במאבק זה, שבשיאו הצליח לשכנע את מוטאון להוציא את התקליט What's Going On, אשר בלט בהיותו אלבום קונספט עם מסרים חברתיים ואקולוגיים ולא רק אוסף של שירי להיטים. תקליט זה זכה למוצלח ביותר של גיי ולאחד מהאלבומים החשובים ביותר בסגנון מוזיקת הנשמה. בספטמבר 2020, מגזין ה"רולינג סטון" הכתיר את האלבום במקום הראשון ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים".
לאחר What's Going On גיי המשיך לקריירה מוזיקלית מצליחה והוציא בין היתר את התקליטים Let's Get it On , ו- I Want You  והסינגלים  Got to Give it Up , ו- Sexual Healing . ב-1983 יצא לסיבוב הופעות, ובסיומו החליט שהוא רוצה להתבודד ועבר לגור בבית הוריו. הוא ניסה כמה פעמים להתאבד לאחר ויכוחים עם אביו.
בתוכנית של על חייו של גיי, סיפר ריצ'רד הקטן שבשנים האחרונות לחייו, לגיי הייתה תחושה מוקדמת שירצחו אותו.
גיי נרצח בירייה על ידי אביו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-1 באפריל 1984, לאחר שהתערב בוויכוח בין הוריו, יום אחד לפני שמלאו לו 45 שנים.
חייו האישיים
גיי היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו לאנה גורדי, אחותו של המפיק המוזיקלי ברי גורדי. היא היוותה השראה לשירים, "Stubborn Kind of Fellow" ו"You Are a Wonderful One". הזוג אימץ בן (שנולד ב-1965). לזוג היו בעיות מלכתחילה, אך נישואיהם נגמרו כאשר גיי החל לחזר אחר ג'ניס האנטר. ממערכת יחסים זו נולדו לזוג שני ילדים, נונה (נולדה ב-1974) ופרנקי (נולד ב-1975). זמן קצר לאחר חתונתם באוקטובר 1977 בלואיזיאנה, הם נפרדו בגלל מתיחות ששררה ביניהם. לבסוף הם התגרשו בפברואר 1981.
הנצחה
ב-1987 נכנס גיי להיכל התהילה של הרוק אנד רול, וב-1990, הוא קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
לזכרו של מרווין גיי נכתבו שירים רבים, בהם שירה של אלונה קמחי "איש השוקולד", שהולחן ובוצע על ידי יזהר אשדות, ו-"Marvin Gaye" שבוצע על ידי מייגן טריינור וצ'ארלי פות'.
העיר העתיקה של חברון
העיר העתיקה של חברון (בערבית: البلدة القديمة الخليل) נמצאת במרכז העיר חברון. בחפירות ארכאולוגיות נמצאו שרידים של עיר כנענית בתל רומיידה, והעיר העתיקה, המוכרת כיום קמה בתקופה היוונית או הרומית, בין המאה ה-3 לפנה"ס עד המאה ה-1 לפנה"ס. היא הפכה למרכז העיר חברון בתקופת הח'ליפות העבאסית, בסביבות שנת 750 לספירה.
העיר העתיקה של חברון הוכרה בשנת 2017 כאתר מורשת עולמית של הרשות הפלסטינית.
העיר העתיקה בנויה סביב מערת המכפלה, בה על פי המסורת קבורים האבות והאמהות, והיא נחשבת לאתר מקודש ביהדות, באסלאם ובנצרות. העיר העתיקה עומדת במוקד הסכסוך הישראלי-פלסטיני בחברון.
תיאור האזור
שטחה של העיר העתיקה של חברון הוא כ-20 דונם, ומתגוררים בה אלפי תושבים. בתקופה הממלוכית, בין השנים 1250 ל-1517, החלו להשתמש באבן גיר מקומית עבור רוב הבנייה, ואבן זו מאפיינת את מראה העיר כיום. המבנה העירוני של העיר העתיקה מתוארך לתקופה זו, ונותר ברובו ללא שינוי. רוב הבניינים נבנו בתקופה העות'מאנית, החל מהמאה ה-18, אך לצדם השתמרו מספר מבנים מהתקופה הממלוכית. העיר מחולקת לרבעים מסוגרים בבנייה צפופה, עם שערי כניסה בקצוות הרחובות הראשיים.
רובעי העיר העתיקה
בסוף המאה ה-19 תועדה העיר העתיקה כמחולקת לתשעה רבעים:
בני הקהילה היהודית בחברון התגוררו עד אמצע המאה ה-20 ברובע יצרני הזכוכית. היישוב היהודי בחברון נפגע קשות בטבח חברון (תרפ"ט) שאירע ב-1929. עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 (מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט) עזבו אחרוני היהודים את העיר (למעט משפחה אחת). היישוב היהודי בחברון חודש לאחר 1967, והוא מרוכז כיום בשלושה אזורים אחרים: בית הדסה, בית רומנו ושכונת אברהם אבינו
אתרים בולטים
האתר המרכזי בעיר העתיקה של חברון הוא מערת המכפלה, הכוללת חלל תפילה ליהודים הצמוד למסגד אל-ג'וואלי המיועד למוסלמים. במתחם המערה נמצא גם מסגד אבן-עות'מן, מסגד ישן ליד השוק, ובית תמחוי מוסלמי בשם הוספיס אברהם.
ביישוב היהודי בחברון נמצאים גם בית הכנסת אברהם אבינו ומוזיאון חברון.
בעיר העתיקה שני מסגדים נוספים: מסגד שייח' עלי אל-באקה, ומסגד קזאזין, ברובע יצרני הזכוכית.
היסטוריה
העיר חברון מוזכרת מספר פעמים בספר יהושע בתנ"ך. על פי ספר שמואל ב', חברון הייתה בירת ממלכת ישראל המאוחדת בתקופת דוד המלך, אך לאחר מכן דוד עזב את חברון והפך את ירושלים לעיר מלוכה.
בתל רומיידה התגלו ממצאים ארכאולוגיים לפיהם כנראה הייתה שם עיר כנענית קדומה. תחילת הבנייה בעיר העתיקה של חברון מתוארכת לתקופה היוונית או התקופה הרומית בארץ ישראל, בין המאה ה-3 לפנה"ס עד המאה ה-1 לפנה"ס. עם תחילת הח'ליפות העבאסית הפך האזור סביב מערת המכפלה למרכז העיר חברון.
במלחמת ששת הימים נכבשה חברון בידי צה"ל והחל בה הכיבוש הישראלי. בשנת 1990 החל פרויקט שיקום העיר העתיקה, ביוזמתו של יאסר ערפאת. עד שנת 1995 שוקמו 71 מבנים בעיר העתיקה, וכן סמטאות ובתי עסק קטנים, מתוך מטרה לשמר את המורשת האדריכלית והתרבותית של העיר. פרויקט השיקום זכה בשנת 1998 בפרס אגא חאן לאדריכלות.
על פי הסכם חברון משנת 1997, שנחתם כחלק מהסכמי אוסלו, שטחה של העיר העתיקה כלול באזור H2 הנמצא בשליטה צבאית. בשטח זה מתרחשים לעיתים קרובות עימותים בין מתנחלים לבין פלסטינים. על הפלסטינים מוטלות מגבלות תנועה רבות, בהן מקרים תכופים של הטלת עוצר, מחסומי תנועה וסגירת רוב בתי העסק הפלסטיניים ברחוב השוהדא. עקב מגבלות אלה, החל משנות השמונים של המאה ה-20 נרשמה ירידה עקבית במספר התושבים הפלסטינים בעיר העתיקה.
בשנת 1997 הוקמה, במימון בינלאומי, ועדת שיקום לעיר חברון. הוועדה שיפצה כ-1,000 בתים, 120 חנויות ו-10 בתי ספר, ולאחר מכן כ-1,000 משפחות שעזבו את העיר העתיקה חזרו לגור בה.
ההכרה כאתר מורשת עולמית
הרשות הפלסטינית הגישה בקשה להכיר בעיר העתיקה של חברון כאתר מורשת עולמית בתחילת שנת 2017. בבקשה נכתב: "במוקד העיר העתיקה נמצא אתר מערת המכפלה, המורכב ממספר מבנים במתחם שנבנה במאה ה-1 לספירה כדי להגן על קברי האבות. מקום זה הפך לאתר עלייה לרגל לשלוש הדתות המונותאיסטיות: יהדות, נצרות ואסלאם."
הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים, הבודקת את הבקשות, דרשה לסייר בעיר כדי לבחון את הבקשה, אך ישראל סירבה לאפשר לחברי הוועדה להיכנס אליה, בטענה כי מדובר במהלך פוליטי במסווה של שימור מורשת תרבותית.
ביולי 2017 החליטה ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כי מערת המכפלה והעיר העתיקה של חברון הן אתרי מורשת של הרשות הפלסטינית. העיר העתיקה נרשמה כאתר מורשת עולמית בסיכון.
ההחלטה ניתנה עם מספר הסתייגויות שנבעו מכך שנמנע מחברי הוועדה לסייר בעיר העתיקה.
טודור קנטארג'ייב
טודור קנטארג'ייב (בבולגרית: Тодор Кантарджиев; 10 בפברואר 1861, סמוקוב, האימפריה העות'מאנית – 10 בינואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה גנרל ומפקד אוגדת חיל הרגלים הכללית של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר לחמה בגזרת דוברוג'ה ובמסגרתה היה קנטארדז'ייב אחד ממפקדי קרב דובריץ'.
תחילת הקריירה
קנטארג'ייב סיים את בית הספר הצבאי בסופיה בשנת 1884 והוצב לשרת בגדוד חיל רגלים. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885) פיקד על פלוגה שהשתתפה בהדיפת הסרבים אל מחוץ לשטחי ממלכת בולגריה ובהמשך נטל חלק בכיבוש העיר פירוט אשר בסרביה גופא. בשנת 1889 נשלח ללימודים באקדמיה הצבאית בבלגיה, אותם סיים ארבע שנים מאוחר יותר, ובמקביל קודם לדרגת קולונל ומילא שורת תפקידי פיקוד על חטיבות חיל רגלים. במלחמת הבלקן הראשונה פיקד על חטיבת חיל רגלים, אשר לחמה בגזרת לולבורגז מול הצבא העות'מאני, ובמלחמת הבלקן השנייה פיקד על חטיבתו בגזרת מקדוניה, אל מול הצבא הסרבי. ב-14 בפברואר 1914 קודם לדרגת מאיור גנרל וביולי פרש מן השירות הצבאי.
מלחמת העולם הראשונה
באוקטובר 1915, עם כניסתה של בולגריה למלחמת העולם הראשונה, גויס קנטארג'ייב מחדש ומונה לאחראי הלוגיסטי של הארמייה הבולגרית השלישית. בראשית שנת 1916 מונה למפקד מוצב וארנה, ועם הכרזת המלחמה של רומניה על אוסטרו-הונגריה ב-27 באוגוסט 1916 וההכרזה הנגדית של מעצמות המרכז ב-1 בספטמבר, הקים מאלמנטים מהארמייה השלישית את אוגדת חיל הרגלים הכללית. האוגדה נותבה ללוחמה בגזרת הדנובה של חבל דרום דוברוג'ה, ובמסגרת זו היה אחד ממפקדי קרב דובריץ' בו הביסו הבולגרים את הרומנים והרוסים, כבשו את חבל דרום דוברוג'ה וגרמו לנסיגת כוחות מדינות ההסכמה עד לגזרת קובאדין. לאחר נפילת בוקרשט ותבוסת רומניה, הועברה אוגדתו של קנטארג'ייב לחזית המקדונית וב-15 באוגוסט 1917 הועלה לדרגת גנרל. חודשיים מאוחר יותר סיים את שירותו הצבאי. קנטארג'ייב לא עסק בפעילות ציבורית לאחר תום שירותו והלך לעולמו בסופיה ב-25 בינואר 1945. בנו הפרופסור אסן קנטארג'ייב נמנה עם מייסדי הארגון האנטישמי ראטניק.
קרקרה צהובה
עופות אלו מצויים ברחבי אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית מקוסטה ריקה ועד לצפון ארגנטינה. הם חיים בעיקר באזור הטרופי והם בעלי פנים צהובות ומקורים מעוקלים. הקרקרות הם קרובים רחוקים של הבזים ואורכם 35-40 ס"מ. הם חיים בלהקות קטנות וניזונים מיונקים קטנים, זוחלים, דו-חיים ומנבלות.
קרקרות אלה מצויות לעיתים על גבם של יונקים גדולים כמו פרות או קפיבארות עליהם הם מתצפתים על הסביבה.
כנסיית השכל (אלבום)
כנסיית השכל (ידוע גם בתור "האלבום הצהוב" ) הוא אלבומם השלישי של כנסיית השכל. האלבום זכה להצלחה מסחרית, ומתוכו יצאו להיטים, כדוגמת "למיה יש אקדח", "היינו עושים אהבה" ו"ואת מתפשטת".
רקע
אלבומם השני של כנסיית השכל, "קח שירים", שהיה אלבום שירי משוררים ניסיוני, נחל כישלון מסחרי, וחברות התקליטים השונות בישראל דחו את הלהקה. רן אלמליח, בסיסט הלהקה, סיפר :
האלבום זכה להצלחה מסחרית, ובמצעד הפזמונים השנתי של רשת ג', זכתה הלהקה בתואר להקת השנה.
מדגם מקרי פשוט
בסטטיסטיקה, מדגם מקרי פשוט הוא תת-קבוצה של פרטים (מדגם) הנבחרים מקבוצה גדולה יותר (אוכלוסייה). כל פרט נבחר באקראי לגמרי, כך שיש לו סיכוי שווה להיבחר בכל שלב של תהליך הדגימה, וכל תת-קבוצה של k פרטים היא בעלת סיכוי שווה להיבחר כמו כל תת-קבוצה אחרת מגודל k. תהליך זה נקרא בחירה מקרית פשוטה, ואין לבלבל אותו עם בחירה מקרית שיטתית. בחירה מקרית פשוטה היא שיטת סיקור חסרת הטיה.
בחירת מדגם מקרי פשוט היא שיטה בסיסית בבחירת מדגם, שכן היא יכולה לשמש כמרכיב בשיטות בחירה מורכבות יותר. העיקרון של בחירת מדגם מקרי פשוט הוא שלכל פרט באוכלוסייה יש סיכוי שווה להיבחר. למשל, נניח ש-N סטודנטים רוצים לקבל כרטיס למשחק כדורסל, אך יש רק X<N כרטיסים פנויים, אז הם מחליטים על שיטה הוגנת להחליט מי יקבל כרטיס. כל סטודנט מקבל מספר בטווח מאפס עד N-1, ואז מייצרים מספרים באקראי, או באמצעים אלקטרוניים או מטבלה של מספרים אקראיים. מכל מספר שמחוץ לטווח אפס עד N-1 מתעלמים, וכן מתעלמים ממספרים שכבר הוגרלו. X המספרים הראשונים שייבחרו ייצגו את הסטודנטים שיקבלו כרטיסים.
קיומו של מדגם חסר הטיה של פרטים הוא חשוב, שכן אם בוחרים מדגם מספר פעמים, המדגם הממוצע ייצג באופן יחסית מדויק את האוכלוסייה שממנה נבחר. עם זאת, אין שום הבטחה שמדגם בודד ייצג בצורה טובה את האוכלוסייה. מדגם מקרי פשוט מאפשר להסיק מסקנות על כלל האוכלוסייה בהתבסס על המדגם.
סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם
סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם (באנגלית: The Ruby in the Smoke) הוא רומן שנכתב על ידי הסופר הבריטי פיליפ פולמן. הרומן הותאם לטלוויזיה ב-2006.
עלילה
העלילה מתרחשת בשנת 1874 בתקופת הצנע שבבריטניה הקדומה. אישה צעירה בשם סאלי לוקהארט הולכת לבקר את אביה בעבודתו, חברת ספנות בשם "לוקהארט וסלבי". אביה של סאלי, מתיו לוקהארט, מת כאשר ספינתו, לביניה המפרשית, טבעה כשהוא חזר מהשיחה עם הסוכן ההולנדי, הנדריק ואן אידיין. מתיו לוקהארט היה איש צבא לשעבר, ואימה המנוחה של סאלי הייתה לוחמת במרד האינדיאני. סאלי מקבלת פתק בדואר והולכת לשאול את שותפו של אביה, סמואל סלבי, למה הפתק מתכוון. במקום זאת היא רואה את מר היגס, מזכירו של מר סלבי, ומבקשת ממנו שני דברים: אם הוא מכיר אדם בשם מרצ'בנקס והאם הוא לא שמע על משהו שנקרא "שבע ברכות". לאחר ששאלה אותו על המכתב, למר היגס יש התקף לב והוא מת. סאלי מגלה שהיא צריכה ללכת לחקירה משום שהיא עדה. סאלי פוגשת נער שליחויות בן 13 בשם ג'ים טיילור שמציג לה את המכתב. ג'ים מודיע לסאלי, שנאמר במכתב, כי אדם בשם מרצ'בנקס התגורר בצ'טהאם בקנט. הוא גם מתנדב לעזרתו, אבל היא לא צריכה את זה באותו הרגע. סאלי חוזרת לבית דודתה, שם היא מתגוררת כעת, והדודה לועגת לה שאין לה התנהגות "נשית". סאלי מבקרת אדם בשם מר מרצ'בנקס, שנותן לה ספר המכיל מידע על דברים שהתרחשו כאשר סאלי הייתה קטנה. מרצ'בנקס אומר לה שהיא חייבת לעזוב, כי יש לו אישה בבית שהיא האויבת שלה. האישה הולכת אחרי סאלי שמטעה אותה במסלול.
סאלי מבקרת באוהל של צלם בשם פרדריק גרלנד, לפני שהיא עוזבת, הוא מושיט לה את כרטיס הביקור שלו כדי לשמור אם היא מוצאת את עצמה בצרות. היא עולה על רכבת ומתחילה לקרוא את ספר שמר מרצ'בנקס נתן לה. היא נרדמת וכשהיא מתעוררת הספר נעלם, והדבר היחיד שנותר מאחור הם כמה עמודים בודדים. הדבר היחיד שהיא זוכרת הוא שהעבריין לבש חליפה בהירה טוויד, ומגבעת חום עם סיכה. היא מחפשת בקדחתנות, אבל הספר באמת נעלם. בצד שני של העיר, באותו הזמן, נערה צעירה בשם אדלייד ומטפלת באחד מהאורחים של גברת הולנד. יחד עם המרק ולחם שהיא מביאה לו, היא מדליקה אותו צינור המכיל אופיום. זה הוא עניין רגיל, שכן האיש ייתן מידע מועיל לעשות עם סכום גדול של כסף, כאשר תחת השפעת האופיום. הוא מתחיל להשתולל כהרגלו, ומזכיר שהוא חייב למצוא את סאלי לוקהארט, מפני שיש לו מסר מאביה. הוא מפר את ההבטחה לאדלייד שלא יאמר לגברת הולנד, שהיא אישה רעה, והוא מתחיל להשתולל שוב. מאוחר יותר, אדלייד נפגשת עם ג'ים, והיא מספרת על שבחיו של האיש. ג'ים מבטיח להעביר את המסר לסאלי, והוא כותב לה מכתב, מה שמרמז שהם נפגשים בהקדם האפשרי, כדי לדון בעניין.
עיבוד טלוויזיוני
העיבוד הטלוויזיוני נכתב על ידי תסריטאי בשם אדריאן הודג'ס וכיכבה בו השחקנית בילי פייפר. הסרט הופק על ידי ה-BBC. הסרט שודר ב-BBC ב-27 דצמבר 2006. הסרט פורסם בשם:סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם ב-4 בפברואר 2007. שידור הסרט בבריטניה משך כ-7,070,000 צופים. זה גם היה הופעת בכורה טלוויזיונית של השחקן מאט סמית, שמאוחר יותר השתלט על תפקידו של הדוקטור בסדרה הקודמת של פייפר, דוקטור הו.
שמיין
שמיין (בהונגרית: Semjén) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי שמיין
בשמיין חיו יהודים במהלך השנים ובכפר קיים בית קברות יהודי ישן
דרך טוטנהאם קורט
דרך טוטנהאם קורט (באנגלית: Tottenham Court Road) היא דרך במרכז לונדון שבאנגליה. הדרך מקשרת בין כיכר סנט ג'יילס (פינת רחוב אוקספורד ודרך צ'רינג קרוס) לבין רחוב יוסטון (הקצה הצפוני של רובע וסטמינסטר).
רחוב זה הוא אחד מרחובות הקניות החשובים בלונדון, והוא ידוע במספר הרב של חנויות האלקטרוניקה בו. כמו כן יש בו חנויות רהיטים אופנתיות רבות.
הרחוב מוזכר מספר פעמים בסדרת ספרי הארי פוטר.
איוניק
איוניק (באנגלית: Ioniq) היא יצרנית מכוניות חשמליות, שבסיסה בסיאול שבקוריאה הדרומית. היא הוקמה באוגוסט 2020 על ידי יונדאי מוטור , במטרה לייצר את המכוניות החשמליות של החברה.
היסטוריה
היא הוקמה על ידי יונדאי מוטור באוגוסט 2020. שמה לקוח מיונדאי איוניק, מכונית היברידית פלאג-אין, מיוצרת גם בגרסה חשמלית. הרכבים שייוצרו על ידי איוניק ישתמשו בפלטפורמה מיוחדת לרכבים חשמליים שיוצרה על ידי יונדאי מוטור וקיה בשביל המותג, פלטפורמת יונדאי E-GMP.
בפברואר 2021 הציגה את המכונית הראשונה שלה, יונדאי איוניק 5. בשנת 2022 הציגה את יונדאי איוניק 6 ואת יונדאי איוניק 7 תחשוף מאוחר יותר.
מותג איוניק משווק ויישווק את דגמיו עם מספר, הקרוסאוברים ישווקו עם מספר אי זוגי והמכוניות המשפחתיות ישווקו עם מספר זוגי.
יעקב ליפשיץ (מהנדס)
יעקב ליפשיץ (נולד ב-1936) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, חבר הנהלת הטכניון לשעבר בשנים 2002 - 2011.
Recover, Vol. 1
Recover, Vol. 1 הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית איימי לי. המיני-אלבום יצא לאור ב-19 בפברואר 2016, על ידי חברת התקליטים איימי לי מיוזיק. החלק השני של המיני-אלבום טרם יצא.
עם יציאתו הצליח האלבום להגיע אל המקום ה-20 במצעד אלבומי הרוק של בילבורד.
יעקב ליפשיץ (מהנדס)
ביוגרפיה
פרופ' ליפשיץ נשוי למרים ליפשיץ ולהם ארבעה בנים.
Recover, Vol. 1
רקע והוצאה
המיני-אלבום הוקלט בשנת 2015, והופק על ידי איימי לי ביחד עם סטיב לילוויט וביחד עם ויל בי האנט. במיני-אלבום נכללים שירים של פורטיסהד, יו 2, לד זפלין וכריס איסק, אותם ביצעה איימי לי מחדש.
יעקב ליפשיץ (מהנדס)
פעילותו המחקרית
ליפשיץ הוא בין החוקרים החלוצים העוסקים בחקירת תכונות מכניות של חומרים מרוכבים בתנאי העמסה התלויים בזמן, החל מתופעות של זחילה ורלכסציה וכלה בתהליכים המבוססים על מעבר גלי מאמצים בחומר. עבודותיו בנושאים אלו מצוטטות עד היום. כבר בסוף שנות השישים היה בין מניחי היסודות לעבודה הנעשית בישראל בתחום החומרים המרוכבים. תרומתו זכתה להכרה בינלאומית והוא זכה בחוזה מחקר תלת שנתי (1968-1971) מטעם חיל האוויר האמריקאי בנושא תכונות משתנות בזמן של חומרים מרוכבים.
Recover, Vol. 1
רקע והוצאה
בסמוך לצאתו, עלה המיני-אלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
יעקב ליפשיץ (מהנדס)
פעילותו המחקרית
עבודתו תרמה להבנת תהליך השבר בחומר מרוכב ועוררה הדים רבים. המודל שפיתח היה הראשון שחזה את תופעת "השבר המאוחר" תחת עומס קבוע, ואומת בניסויים שבצע בחומר מרוכב זכוכית/אפוקסי. המודל התבסס על החוזק הסטטיסטי של סיבי החומר המרוכב ועל התכונות הויסקואלסטיות של השרף (המטריצה) והיה תקף גם לסיבי גרפית (שלא היו ברשותו באותה עת).
בתחום הפעלת עומס בקצבי עיבור גבוהים, תרם פרופ' ליפשיץ בשנת 1994 תרומה חשובה לעיבוד התוצאות המתקבלות בניסויי Split Hopkinson Bar (העמסה בגלי מאמצים). על ידי ביצוע האנליזה במישור התדירות, בניגוד לדרך המקובלת של עיבוד במישור הזמן, הוא פיתח שיטה אוטומטית לקביעה מדויקת של פרמטרים הדרושים במהלך קביעת התכונות הדינמיות של החומר אשר נרכשה על ידי רפא"ל לצורך עיבוד נתונים בניסויים. פרסם מחקרים רבים בתחום חוזק חומרים וחומרים מרוכבים אשר התפרסמו בספרות המקצועית הבינלאומית. בשנים 1978-1979 ולאחר מכן בין השנים 1985-1987 היה בתפקיד חוקר אורח במעבדות נאס"א (AMES), סוכנות החלל האמריקאית, בבסיסה אשר בקליפורניה, במסגרת מענק מחקר של ממשלת ארצות הברית (NRC), ויזם במסגרת זו תוכניות מחקר אשר היוו את הבסיס להמשך הפעילות בנושא החומרים המרוכבים ב נאס"א.
תרומתו לטכניון
בשנים הראשונות בטכניון השתתף בעיצוב דמות הפקולטה אשר התחילה להתרחב ולפתח כיווני מחקר והוראה חדשים. במסגרת זו פתח קורסי מוסמכים (מכניקת הרצף, גלי מאמצים, ויסקואלסטיות, אלסטיות יישומית), והיה שותף להקמת המעבדה למכניקת חומרים, המהווה מרכז ידע ארצי ובינלאומי לתכונות מכניות של חומרים. שטח מחקר מרכזי נוסף שפותח על ידו הוא חומרים מרוכבים, אשר עד אז כמעט ולא היה ידוע בארץ. בתחילת שנות ה-2000 התמקד בתחום מחקר חדשני בשטח של MEMS, בחלק הקשור בתכונות מכניות של פיסות סיליקון המשמשות לייצור מתקנים מיקרו-מכניים. תרומתו הייתה בפיתוח התחום וביצירת מודעות לנושא בקרב אנשי סגל בטכניון ובקרב אנשי תעשייה בישראל וכן ביצירת קשרים עם מדענים בכירים מאוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, בריטניה ושווייץ.
תרומה לתעשייה
פרופ' ליפשיץ הקים מערכת לניסויים דינמיים וכך הייתה המעבדה למכניקת חומרים הראשונה בארץ שהחלה לטפל בקביעת התכונות הדינמיות של חומרים בצורה בסיסית, נושא המשמש תעשיות רבות ובהן התעשייה הצבאית, התעשייה האווירית ורפא"ל. נושא שני בו הייתה תרומתו חלוצית הוא פיתוח תחום החומרים מרוכבים והחדרת טכנולוגיה זו לאקדמיה ולתעשייה בישראל. המבדקים מחומרים מרוכבים אשר יצר במעבדתו בסוף שנות השישים היו בין הראשונים אשר יוצרו ונבדקו בארץ. רבות משיטות הבדיקה המעבדתיות לקביעת תכונות סטטיות ודינמיות של חומרים מרוכבים פותחו בארץ על ידו. הידע והניסיון שנצברו במעבדה הפנו אליה גורמי תעשייה שונים, ובמיוחד תעשיות ביטחוניות, לקבלת ייעוץ והכוונה. התחום השלישי אותו קידם פרופ' ליפשיץ בטכניון הוא ה-MEMS תוך שיתוף פעולה עם הפקולטה להנדסת חשמל, רפא"ל ומשרד המדע. מטרת המחקר הייתה לכסות את החלק הקשור בתכונות מכניות של פיסות סיליקון המשמשות לייצור מתקנים מיקרו-מכניים.
הר בורחאן חלדון
הר בורחאן חלדון (בכתב קירילי: Бурхан Халдун) הוא אחד מהרי חנטי שבפרובינציית חנטי, מזרח מונגוליה. ההר וסביבתו נחשבים למקום הולדתו של ג'ינגיס חאן, וכן לקברו. זהו גם מקום הולדתו של אחד הגנרלים הבכירים ביותר שלו, סובוטאי.
ההר הוא חלק מהשטח המוגן חאן חנטי, המשתרע לאורך 12,000 קילומטרים, והוקם בשנת 1992. ההר בעל משמעות דתית חזקה מקדמת דנא, ונחשב להר הקדוש ביותר במונגוליה, מאז שהוגדר כקדוש על ידי ג'ינגיס חאן. על פי צו נשיאותי משנת 1955, ההר הוכרז כאנדרטה לאומית. המערכת האקולוגית של ההר מורכבת ממגוון ביולוגי ייחודי של צמחייה מערבות מרכז אסיה. באזור ההר חיים כ-50 מינים של בעלי חיים ו-253 מינים של ציפורים.
בורחאן חלדון נרשם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בישיבה ה-39 של הוועדה למורשת עולמית, ב-4 ביולי 2015, תחת השם "הר בורחאן חלדון הגדול והנוף הקדוש שמסביבו".
גאוגרפיה
בורחאן חלדון פירושו "הר האל", והוא נקרא גם חנטי חאן (מלך רכס הרי חנטי). זהו אחד מהרי חנטי, שבמחוז חנטיי, צפון מזרח מונגוליה. זהו ההר הגבוה ביותר באזור, המתנשא לגובה של, והוא בצורת סהר. ההר הוא מקורם של מספר נהרות אזוריים, אונון וחרלן, הזורמים לתוך נהר אמור שברוסיה, הנשפך לבסוף לאוקיינוס השקט; והנהרות טול, ח'ארה וירו, הזורמים צפונה לתוך נהר סלנגה, הנשפך לימת באיקל. המערכת האקולוגית של ההר מורכבת ממגוון ביולוגי ייחודי ורחב המוגדרת כ"אזור מעבר מצורת קרקע קפאת-עד סיבירית, לערבה גדולה".
בורחאן חלדון נמצא בצפון מזרח מונגוליה, במרכז רכס הרי חנטי. ההר הוא חלק בלתי נפרד מהאזור המוגן של חאן חנטי, שהוקם בשנת 1992 ומשתרע על שטח של.