cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עקבים גבוהים
עלילה
רֶבּקה (ויקטוריה אבּריל), קריינית חדשות בטלוויזיה, נמצאת בנמל התעופה של מדריד ומחכה בעצבנות לשובה של אמהּ, שאותה לא ראתה מאז הייתה ילדה. האם, בקי דל פאראמו (מריסה פארדס), היא זמרת נודעת, החוזרת לספרד לאחר שהות של 15 שנים במקסיקו. בעת ההמתנה נזכרת רבּקה בשני אירועים מילדותה. בראשון, המתרחש בשנת 1972, רבּקה, אמהּ ואביה החורג מבלים באיים הקריביים. הם מטיילים בשוק, ובקי קונה לרבּקה עגילים. לאחר מכן רבּקה מתרחקת מהוריה, והם מוצאים אותה בקרבת קבוצה של מקומיים, הרוצים לקנות אותה. האב החורג מנהל אתם בצחוק משא ומתן על כך, ונוקב את מחירה באגוזי קוקוס. באירוע השני, המתרחש שנתיים מאוחר יותר בביתם של רבּקה והוריה במדריד, בקי מגלה לבעלה על כוונתה להמשיך בקריירה במקסיקו, והוא מתנגד לכך. רבּקה מצותתת לוויכוח, ובעקבותיו מסתגרת באמבטיה ומערבבת בין הגלולות שנוטל אביה החורג, וכתוצאה מכך הוא נהרג בתאונת דרכים, לאחר שנרדם על ההגה משום שנטל גלולה לא נכונה. בקי נוסעת לבדה למקסיקו, לאכזבתה הרבה של רבּקה, שציפתה להצטרף אליה.
ביום קבורתו של מנואל, רבּקה מתייצבת לעבודתה בטלוויזיה, ובשידור חי, בהמשך להקראת הידיעה על הלווייתו של מנואל, היא מתוודה שרצחה אותו. היא נעצרת ומועברת לכלא, אך השופט החוקר אינו משוכנע שהודאתה משקפת את האמת. בקי עורכת את הופעת הבכורה שלה במדריד, ורבּקה שומעת אותה ברדיו, בעודה בכלא. את השיר הראשון, Piensa en Mi ("חישבי עלי"), מקדישה בקי לרבּקה.
פאולה, מתנדבת בכלא, מספרת לרבּקה על מותו של בן זוגה, הוגו, ומתמונת עירום שלו לומדת רבּקה שזהו למעשה לטאל, שלו שתי זהויות. השופט החוקר מארגן פגישה בין בקי לרבּקה, ובה רבּקה מכחישה שהיא הרוצחת. בשיחה סוערת האם והבת מתוודות זו באוזני זו על האהבה החסרה להן, על קנאתן ועל סודותיהן. רבּקה יוצרת אנלוגיה בינה ובין הבת בסרט "סונטת סתיו", שבו האם משפילה את הבת כאשר היא מוכיחה לה שהיא מנגנת טוב ממנה. גם רבּקה מרגישה שבכל התחומים האם מצליחה ממנה, וגם את ניצחונה היחיד – נישואיה למנואל, האם באה לקחת ממנה, כאשר נענתה לחיזוריו.
רבּקה הולכת לראות את מופע הסיום של לטאל, ובחדר ההלבשה שלו מתברר לה שהוא השופט החוקר, שפעילותו כדראג קווין היא תחפושת, בדומה לתחפושתו כהוגו, המשמשת אותו לשם חקירותיו. הוא מבקש מרבּקה שתינשא לו. תוך כדי שיחתם הם רואים בטלוויזיה מבזק חדשות המספר שבקי אושפזה כתוצאה מתעוקת לב. הם נחפזים לבית החולים, שם מתוודה רבּקה באוזני אמהּ שהיא רצחה את מנואל, ובקי, שימיה ספורים, נוטלת את האשמה על עצמה, כדי להגן על רבּקה. בקי משוחררת לביתה, שם רבּקה מושיטה לה את האקדח שבו נעשה הרצח, ובקי אוחזת בו, כדי להשאיר עליו את טביעת אצבעותיה ובכך לספק הוכחה להפללתה.
ביתה של בקי הוא דירת מרתף, ודרך חלונותיו רואה רבּקה את עקבי נעליה של אישה החולפת ברחוב. היא מספרת לאמהּ שקול העקבים מזכיר לה את ילדותה, שבה לא נרדמה עד ששמעה את קול עקבי האם. היא מסתובבת ורואה שבמהלך דיבורה בקי נפטרה.
פסקול
הסרט עוסק בזמרת ובדראג קווין המחקה אותה, כך ששירים בביצועם משולבים בו כחלק מהעלילה. אלמודובר סיפר שהאזין לשירים רבים לשם בחירת אלה שיושרו בסרט, ולבסוף בחר בשירים Piensa en Mi ("חישבי עלי") ו-Un año De Amor ("שנה של אהבה"). מהשירים נדרשה התאמה לדמותה של בקי דל פאראמו, כך שיתאימו לתחילת הקריירה שלה וגם לסופה. Piensa en Mi הוא שיר פופולרי מאוד במקסיקו. אלמודובר בחר בגרסה שלו המושרת כקינה. Un Año de amor, שאותו שר לטאל, הוא במקורו שיר צרפתי שאותו שר נינו פרר, ואלמודובר תרגמו לספרדית. את השירים מבצעת למעשה הזמרת לוס קאסאל (Luz Casal), ששירים אלה הפכו ללהיטיה הגדולים ביותר.
בסרט נכללת גם סצנה בלתי צפויה של ריקוד מרנגה בחצר בית הכלא שבו כלואה רבּקה. הריקוד, שאותו מובילה דמות בגילומה של ביבי אנדרסן, הוא לצלילי השיר Pecadora של להקת לוס הרמנוס רוסאריו.
כמוזיקת רקע שימשו, בין השאר, נעימות שחוברו בידי מיילס דייוויס בשנות ה-60, וקיבלו השראתן מהפלמנקו. כן שימשו שתי נעימות שחיבר ג'ורג' פנטון לסרט "יחסים מסוכנים".
הצלחת הסרט
הסרט זכה להצלחה רבה בספרד. מתחילת הקרנתו, באוקטובר 1991, ועד סוף שנת 1991, צפו בו יותר מ-1.5 מיליון צופים. לעומת הצלחה זו, מבקרי הקולנוע הספרדים לא אהבו את הסרט. הסרט זכה להצלחה רבה גם באיטליה ובצרפת.
הסרט הצליח פחות בגרמניה ובארצות הברית. מבקרת הקולנוע של הניו יורק טיימס קטלה את הסרט. לעומתה, המבקר רוג'ר איברט שיבח את הסרט.
שם הסרט
שמו המקורי של הסרט, בספרדית, הוא Tacones Lejanos, כלומר "עקבים רחוקים". משמעותו של השם מתבררת לצופה רק בסצנת הסיום של הסרט, שבה מספרת רבּקה לאמהּ שבילדותה לא נרדמה עד ששמעה את קול עקבי האם. באנגלית נקרא הסרט High Heels, ובהתאם לכך נקרא גם בעברית "עקבים גבוהים". השם האנגלי והעברי מעוותים את המשמעות שהעניק הבמאי לשם הסרט.
יחסי אם ובת
סרטי קולנוע רבים עוסקים ביחסי אם ובת. אחד מהם, סרטו של אינגמר ברגמן, "סונטת סתיו", אף מוזכר בסרט שלפנינו. באתר האינטרנט שלו מזכיר אלמודובר סרטים נוספים העוסקים בנושא זה: "סטלה דאלאס" (שהוסרט בשלוש גרסאות), "מילדרד פירס", בכיכובה של ג'ואן קרופורד, "חיקוי לחיים" בכיכובה של לנה טרנר, "אמא יקרה", בכיכובה של פיי דאנאוויי, על פי ספרה האוטוביוגרפי של כריסטינה קרופורד, העוסק ביחסיה עם אמהּ, ג'ואן קרופורד, "תנאים של חיבה" ו"גלויות מהקצה".
Glimpse of Us
Glimpse of Us (בעברית: הצצה אלינו) הוא שיר של הזמר היפני ג'וג'י, שיצא לאור ב-10 ביוני 2022 על ידי 88rising וורנר רקורדס, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Smithereens. השיר נכתב על ידי ג'וג'י, ג'ואל קסטילו, אלכסיס קסלמן, ריילי מקדונו והמפיק קונור מקדונו. "Glimpse of Us" הוא הסינגל המצליח ביותר של ג'וג'י עד כה, לאחר שהגיע לראש המצעדים באוסטרליה, אינדונזיה, ליטא, מלזיה, ניו זילנד, הפיליפינים וסינגפור, וכן לעשירייה הפותחת הראשונים בקנדה, אירלנד, נורווגיה, ארצות הברית ווייטנאם.
עם יציאתו שבר השיר שבר שורה של שיאים, בהם היותו השיר הראשון של אמן אסייתי שהגיע למקום הראשון במצעד הספוטיפיי העולמי, ונשאר שם ל-10 ימים רצופים. בבילבורד הוט 100 נכנס השיר למקום העשירי. וכן לשיר הראשון של אמן סולו אסייתי שנכנס ישירות לעשירייה הראשונה. השיר היה מועמד לקטגוריית שיר השנה בטקס פרסי ARIA לשנת 2022.
רקע
השיר זכה לשבחים רבים, כאשר המבקרים שיבחו את פשטותו, המילים והרגש שבקולו של ג'וג'י. ברנטון בלאנשט מ-Complex כינה את השיר "בלדת פסנתר מצמררת", בעוד שג'ון קרמניקה מהניו יורק טיימס תיאר אותו כ-"מעולה ומרשים". אנדריאה סי מ-Bandwagon Asia הרגישה שהסאונד "המופשט" של השיר "מבשר את התבגרות קולו של ג'וג'י" בניגוד למוזיקה האלקטרונית שהוציא בעבר.
וידאו קליפ
את הקליפ הנלווה לשיר ביים דן שטרייט. הקליפ בנוי מקטעים שונים של מעשים שטותיים שבוצעו על ידי "גיבורים אנונימיים". הקליפ זכה לעשרות מיליוני צפיות, הודות לחלקים מתוכו שהפכו ויראליים בטיקטוק. הסרטון צולם ב-Sony DCR-HC32 miniDV והורכב מ-15 שעות של צילומים גולמיים לפני העריכה. עיקר הקליפ צולם באטלנטה, וחלקים אחרים בו צולמו בטנסי, אלבמה, לוס אנג'לס וניו יורק.
הצלחה מסחרית
"Glimpse of Us" הוא הסינגל המצליח ביותר של ג'וג'י במצעדי מדינות שונות ברחבי העולם, בהן אוסטרליה, ניו זילנד, הפיליפינים ובריטניה. בבילבורד הוט 100 האמריקאי, דורג השיר לראשונה במקום העשירי, והיה לסינגל הראשון של ג'וג'י שנכנס לעשירייה הפותחת. ב-2 ביולי 2022 עלה השיר למקום השמיני.
הודות לשיר, הפך ג'וג'י לאמן היפני השני שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי, והראשון מאז "Sukiyaki" של קיו סקמוטו ב-1963.
רחל ראוש
רחל ראוש (בהולנדית: Rachel Ruysch; 3 ביוני 1664 – 12 באוקטובר 1750) הייתה ציירת טבע דומם מצפון הולנד. היא התמחתה בפרחים, פיתחה את הסגנון שלה והשיגה תהילה בין-לאומית בחייה. בעקבות קריירה ארוכה ומוצלחת שהתפרשה על פני שישה עשורים, היא הפכה לציירת האישה המתועדת הטובה ביותר של תור הזהב של הציור ההולנדי. אחריה יאן ואן הויסום, לקח את ציור הפרחים לדרגה נוספת של פופולריות.
ביוגרפיה
רחל ראוש נולדה בהאג למדען פרדריק ראוש ומריה פוסט, בתו של האדריכל פיטר פוסט. אביה היה פרופסור לאנטומיה ובוטניקה. היה לו אוסף עצום של שלדי בעלי חיים, ודגימות מינרליות ובוטניקות בהן השתמשה רחל לתרגול כישורי הרישום שלה. בגיל צעיר היא החלה לצייר פרחים וחרקים מהאוסף של אביה כדרכו הפופולרית של אוטו מרסוס ואן שרייק. עבודתה המדויקת התאימה ליכולתו של אביה לתאר את הטבע ברמת דיוק רבה. מאוחר יותר, ככל שהתפתחה יותר, היא לימדה את אביה (וגם את אחותה, אנה ראוש) כיצד לצייר.
בשנת 1679, בגיל חמש עשרה, ראוש התקבלה לחונכות אצל וילם ואן אלסט, צייר פרחים בולט באמסטרדם. הסטודיו שלו באמסטרדם השקיף על סטודיו של ציירת הפרחים מריה ואן אוסטרוויק. ראוש למדה אצל ואן אלסט עד מותו בשנת 1683. מלבד טכניקת ציור הוא לימד אותה לסדר זר באגרטל כך שהוא ייראה ספונטני ופחות פורמלי. טכניקה זו הניבה השפעה ריאלית ותלת־ממדית יותר בציוריה. כשהייתה ראוש בת שמונה עשרה היא יצרה ומכרה יצירות חתומות באופן עצמאי. היא גם הייתה בקשרים עם ציירי פרחים נוספים יאן ומריה מונינקס, אלידה וויטוס ויוהנה הלנה הרולט-גראף, שכולם היו בערך בגילה ועבדו אצל אגנס בלוק, שכמו אביה, גם עבדה עם אספני הצמחים יאן וכספר קומלין. בשנת 1693 התחתנה עם צייר הפורטרטים מאמסטרדם יוריאן פול, איתו נולדו לה עשרה ילדים. לאורך חיי הנישואין וחייה הבוגרים המשיכה לצייר ולהפיק יצירות לאספנים בינלאומיים. נשים אחרות בתקופה זו היו צפויות להשתתף בצורות אמנות שנעשו באופן מסורתי יותר על ידי נשים, כמו תפירה. ראוש המשיכה לעבוד כציירת לאחר שהתחתנה, ככל הנראה מכיוון שתרומתה להכנסת המשפחה אפשרה להם לשכור עזרה בטיפול בילדיהם. לאחר מותה, למרות גישותיה המשתנות בציורי הפרחים, היא שמרה על מוניטין גבוה.
יצירתה
לא ידוע אם ראוש הייתה חברה בגילדת סנט לוק באמסטרדם, אך עבודות שנחתמו מוקדם על ידה בשנות ה-1680, מראים את השפעתו של אוטו מרסוס ואן שרייק. בשנת 1699 עברו היא ומשפחתה להאג, שם הציעו לה חברות בקונפררי פיקטורה (אקדמיה לאמנות) כאשה הראשונה שקבלו. בשנת 1701 היא ובעלה הפכו לחברי אגודת הציירים של האג. בשנת 1708 הוזמנה ראוש לעבוד בדיסלדורף ולשמש כצייר חצר הנסיך יוהאן וילהלם. היא השיגה חוזה לעבודות שצוירו בביתה שהביאה מדי פעם לדיסלדורף. היא המשיכה לעבוד בשבילו ועבור אשתו משנת 1708 ועד מות הנסיך בשנת 1716.
היסטוריונים לאמנות רואים את ראוש כאחת האמנים המוכשרים ביותר בנושא טבע דומם. עד מותה בגיל 86 היא ייצרה מאות ציורים, מתוכם למעלה מ-250 תועדו או מיוחסים לה. בעבודותיה המתוארכות עולה כי היא ציירה מגיל 15 עד שהייתה בת 83, כמה שנים לפני מותה. היסטוריונים מסוגלים לקבוע זאת בוודאות מכיוון שהיא רשמה את גילה בעת חתימתה על ציוריה.
סגנון
לראוש הייתה הבנה חזקה מאוד ברישום ובטכניקות של מסורות ציור קודמות. ידע זה שיפר את יכולות הציור שלה. מבחינה סגנונית, יצירות האמנות שלה, עם ההרכב המיוחד שלה והצבעים המבריקים, היו חלק מתנועת הרוקוקו. היא הקדישה תשומת לב רחבה לכל הפרטים בעבודתה. כל עלה כותרת נוצר בשקדנות בעבודות מברשת עדינות. הרקע לציוריו של ראוש הוא בדרך כלל כהה, כפי שהייתה האופנה בציור פרחים במחצית השנייה של המאה ה-17. הקומפוזיציות הא-סימטריות שלה עם פרחים שמוטים וגבעולי בר יצרו ציורים שנראו כבעלי אנרגיה רבה סביבם.
בעבודתה המוקדמת ראוש ציירה מספר תמונות של תחתית היער הכוללות חיות קטנות, זוחלים, פרפרים ופטריות. בהמשך אימצה את ציור הפרחים כהתמחות העיקרית שלה והמשיכה לצייר עד מותה ובכך המשיכה את סגנון המאה ה-17 עד אמצע המאה שלאחר מכן.
מיומנותה של ראוש טמונה בתצפית הרגעית - התייחסות לכל פרח שיצרה בסידור מורכב שקשה מאוד להשיגו במציאות. הפרחים לא תמכו זה בזה בסידור כזה. המשותף לרוב ציורי הפרחים מהשליש האחרון של המאה ה-17 שבהם צבעי הפרחים מאוזנים הרבה יותר מאשר בציורים הראשונים. מלבד יאן ואן הויסום, אף צייר פרחים מהמאה ה-18 לא הגיעה למיומנות של רחל ראוש.
תהילה
ראוש נהנתה מתהילה ומוניטין רב בחייה. כאשר נפטרה באמסטרדם בשנת 1750, אחד עשר משוררים העניקו לה כבוד בשירים שכתבו עליה. במאה ה-17 ההולנדים התעניינו מאוד בפרחים ובגינון, ולכן ציורים שהדגישו את יופיו של הטבע זכו להערכה רבה. הדבר עזר לספק את קהל הלקוחות של ראוש לאורך הקריירה שלה. במהלך חייה נמכרו ציוריה במחירים של עד 750–1200 גילדן הולנדי. לשם השוואה, רמברנדט לעיתים רחוקות קיבל יותר מ-500 גילדן לציור במהלך חייו.
בשנת 1999 התגלה ציור של ראוש בבית חווה בנורמנדי ונמכר במכירה פומבית תמורת 2.9 מיליון פרנק צרפתי, כ-508,000 דולר ארצות הברית.
ג'ונתן פיינר
ג'ונתן פיינר (באנגלית: Jonathan Finet) הוא סגן היועץ לביטחון לאומי, במקצועו הוא דיפלומט אמריקאי שהיה ראש המטה ומנהל תכנון המדיניות של המזכיר לשעבר ג'ון קרי במחלקת המדינה של ארצות הברית.
ביוגרפיה
פיינר סיים את לימודיו בתיכון בהאנובר, ניו המפשייר. הוא למד באוניברסיטת הרווארד שם התחיל להתעניין ביחסים בינלאומיים לאחר שעבד עבור מפלגת הלייבור בבריטניה. יש לו תואר במשפטים מאוניברסיטת ייל, שם ייסד את פרויקט סיוע הפליטים של עיראק. כמו כן יש לו תואר ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת אוקספורד, בה למד במסגרת מלגת רודז. פיינר גם שהה כשנה בהונג קונג כעמית בקרן הנרי לוס, ועיתונאי ועורך במגזין לסקירה הכלכלית במזרח הרחוק.
קריירה
פיינר היה כתב חוץ וארצי ב"וושינגטון פוסט", שם דיווח מיותר מ-20 מדינות במשך כ-18 חודשים, בין השאר התלווה לכוחות הנחתים האמריקאים במהלך הפלישה לעיראק ב-2003 ובבגדאד בשנים 2005–2006. כמו כן סיקר פיינר את מבצע עופרת יצוקה, מלחמת לבנון השנייה, מלחמת גאורגיה–רוסיה, מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004 ואת ליגת הבייסבול בשנת 2004.
פיינר הצטרף לממשל אובמה ב-2009 כעמית בבית הלבן. בבית הלבן שימש גם כיועץ מיוחד למזרח התיכון וצפון אפריקה וכותב מדיניות החוץ של סגן הנשיא ג'ו ביידן ולאחר מכן כיועץ בכיר לסגן היועץ לביטחון לאומי טוני בלינקן.
לפני מינויו לתפקיד מנהל תכנון מדיניות במחלקת המדינה, שימש פיינר כסגן ראש המטה לענייני מדיניות.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי בחר בפיינר להיות סגן היועץ לביטחון לאומי בממשלו העתידי.
הבנק המרכזי של איראן
הבנק המרכזי של הרפובליקה האיסלמית של איראן (CBI) (בפרסית: بانک مرکزی جمهوری اسلامی ايران, הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של איראן. מטהו ממוקם בטהראן.
יעדים
יעדיו המרכזיים של הבנק המרכזי של איראן לפי האמנה שלו הם:
כמו כן הוא אחראי גם על הפעולות הבאות:
מודולה-2
מוֹדוּלה־2 (באנגלית: Modula-2) היא שפת תכנות מערכות מובנת ופרוצדורלית עם טיפוסיות חזקה וסטטית שפותחה על ידי ניקלאוס וירת בין השנים 1977–1988 במכון הטכנולוגי של ציריך. מודולה־2 הורחבה במקור מפסקל, והיא ירשה את הפיתוח של מודולה. מודולה־2 באה לתת מענה מקיף לכל החסרונות של פסקל.
היסטוריה
בשנת 1976 וירת ביקר במעבדת פארק, היכן שתפס את ההשראה לפיתוח של מודולה־2 משפת התכנות מֶסַה. בשנת 1977 וירת התחיל את הפיתוח של מודולה־2 כהמשך לפיתוח של מודולה, וכתחליף לפסקל. מודולה הראשונה הייתה שפת תכנות נסיונית, והיא מעולם לא פותחה מעבר לשלבי הניסוי שלה אחרי שנת 1975. וירת תכנן את מודולה־2 שתהיה שפת תכנות מערכות ושפת תכנות כללית במחשבי DISER Lilith. תחביר השפה היה דומה יותר לזה של מודולה מאשר לפסקל, לכן וירת החליט לקרוא לה מודולה־2.
בשנת 1978 פורסמה המהדורה הראשונה של הדו"ח של אפיון השפה.
בשנת 1979 נוצר היישום השימושי הראשון של השפה עבור מחשבי ה־PDP-11 בשימוש פנימי של המכון הטכנולוגי של ציריך.
בשנת 1980 פורסמה המהדורה השנייה של הדו"ח של האפיון השפה.
בשנת 1981 מהדר השפה שוחרר בפעם הראשונה לציבור הרחב. מיד לאחר מכן השפה צברה פופולריות ונוצר עניין ציבורי בפרסום מדריך רשמי עבור השפה.
בשנת 1982 פורסמה הגרסה הראשונה של מדריך השפה מאת ניקלאוס וירת על ידי הוצאת שפרינגר.
בשנת 1983 פורסמה הגרסה השנייה של השפה (PIM2).
בין השנים 1983–1985 וירת החליט לפתח מהדר משלו עבור השפה. המהדר של וירת היה מהיר ויעיל בהרבה מהמהדרים שהוצעו עד כה לשפה.
בשנת 1985 פורסמה הגרסה השלישית של השפה (PIM3).
בשנת 1988 פורסמה הגרסה הרביעית של השפה (PIM4).
בשנת 1989 וירת פרסם מאמר בו התייחס לתכנות מונחה עצמים במודולה־2, למרות שבמקור לא עוצבה לכך. במאמר וירת הציע פתרון לחיקוי הורשה במודולה־2 באמצעות היכולת של השפה להתעלם מאכיפת טיפוסיות בתכנות מערכות.
בשנת 1996 ארגון התקינה הבין־לאומי (ISO) פרסם תקן מקיף לשפת התכנות מודולה־2. מכיוון שהיו בו שינויים מזעריים אך מחייבים בשפה, הוא נחשב לניב נוסף של השפה.
בשנת 2010 שוחררה הגרסה הראשונה של המימוש החופשי GNU Modula-2 עבור המהדר GCC לציבור הרחב מטעם מיזם גנו.
בשנת 2011 שוחררה הגרסה הראשונה של המהדר החינמי ADW Modula-2 לציבור הרחב אחרי שירש את הפיתוח של המהדר Stony Brook Modula-2.
תיעוד
מדריך השפה יצא לאור בארבע מהדורות בין השנים 1982–1988. המהדורות שיקפו על שינויים בשפה. סקירת השפה פורסמה באופן חופשי לקהל הרחב בגרסת PDF מתוך מדריך השפה. הסקירה כוללת בה אפיון מלא של השפה. גרסת ה־PDF שפרסמה הוצאת שפרינגר כוללת בה גם את ארבעת הנספחים האחרונים בספר: הגדרת תחביר השפה בסימון EBNF, תיאור ספריית הליבה של מודולה־2, טבלת תוי ASCII, ותרשימי זרימה לתחביר השפה.
מחלק משותף מרבי
הדוגמה הבאה מוצאת את המחלק המשותף המריבי בין המונה  למכנה   בשבר פשוט שהמשתמש קולט לתוכם, ואז מדפיסה אותו במסוף.
עיצוב
וירת עיצב את מודולה־2 כדי לתת מענה מקיף לכל החסרונות של פסקל, והכתיר אותה להיות היורשת. מודולה־2 היא שפת תכנות מערכות, ולמרות זאת, המודלריות שלה מאפשרת לתוכניות לעבור הידור מוצלח בלי שינויים נוספים עבור ארכיטקטורות מחשבים שונות, מכיוון שיישום השפה (המהדר והמודולים שלו) דואג לספק מודולים מערכתיים עם ממשק זהה ויישום מותאם לכל ארכיטקטורה שהוא מכיר בה. מודולים מערכתיים אלה עוברים הידור נפרד ובלתי־תלוי בשאר התוכנית של המשתמש. אחריות זו מוטלת על יישום השפה. חידושיה המרכזיים של מודולה־2 על פני פסקל הם:
תחום הכרזה
כמו שפות אימפרטיביות אחרות, גם מודולה־2 משתמשת בתחום הכרזה לקסיקלי. כלומר, שמות משתנים חייבים להיות מוכרזים לפני השימוש בהם באותו התחום. בנוסף, על מנת להשתמש במשתנה בביטוי, חייבים להקצות לו ערך כלשהו.
מודלריות
אחד מחידושיה המרכזיים של מודולה־2 הוא פיצול התוכנית למודולים כיחידות קוד מקור שעוברות הידור נפרד. במודולה־2, מודול מוגדר בשני רבדים: הכרזת הממשק, ויישום המודול. בדומה לשפת C, הכרזת הממשק של המודול נמצאת בקובץ נפרד שמכריז על השגרות הזמינות באותו מודול, על סוגי המשתנים שהן קולטות ופולטות. הכרזת המודול היא שימושית בעיקר למהדר, ואין צורך לספק אותה למשתמש התוכנית. לעומת זאת, יישום המודול עובר הידור לשפת מכונה כי הוא מכיל בו קוד אימפרטיבי שמתאר את אופן הפעולה והביצוע של השגרות והתכנית.
מילים שמורות
למודולה־2 קיימות ארבעים מילים שמורות.
פקודות וביטויים
בדומה לשפות תכנות רבות, פקודות במודולה־2 מאפשרות תכנות אימפרטיבי בכך שהן מורות בקרת זרימה והקצאת ביטויים לתוך משתנים, בעוד שהביטויים עצמם הם רצפים של פעולות ואופרנדים שעוברים חישוב לפי סדר פעולות מתמטי, או סדר פעולות שהמתכנת מגדיר בעזרת סוגריים עגולים. מודולה־2 מכירה באחד־עשרה סוגי פקודות:
קבועים
מודולה־2 מאפשרת למתכנת להכריז ערכים קבועים. ערכים אלה אינם משתנים במהלך התוכנית, וערכם נקבע על ידי המהדר לפני הריצה של התוכנית. הכרזה של קבוע נעשית בעזרת הסימן, והמילה   מאפשרת הכרזה של כמה קבועים ברצף כמו בדוגמה למטה.
משתנים
הכרזה של משתנה נעשית בעזרת הסימן  כשמשמאל שם המשתנה, ומימין טיפוס המשתנה. בדומה לקבועים, ניתן להכריז מספר משתנים ברצף בעזרת המילה.
בקרת זרימה
מהיותה שפת תכנות מבנית, חלק מסוגי הפקודות יכולות להכיל בתוכן תת־פקודות. לדוגמה, תנאי  יכול להיות מוכל בתוך תנאי   אחר, שגם הוא יכול להיות מוכל בתוך לולאת , וכך בעצם נוצרת בקרת זרימה. במודולה־2, הסימן נקודה ופסיק  הוא מפריד בין פקודות ומגדיר את סדר הביצוע בתוכנית.
לולאות
מודולה־2 מציעה ארבעה סוגי לולאות:,  ,  , ו־. כמו בשפות אחרות, הלולאות,  , ו־  הן תלויות בתנאי כלשהו. לעומת זאת, הלולאה  היא אין־סופית ומתקיימת ללא תנאים. לכן, היא דורשת יציאה ידנית באמצעות הפקודה  בתוכה. ובכל אופן, הפקודה  יודעת לעצור לולאה מכל סוג. דוגמה ללולאת : בלולאת, כל עוד התנאי מתקיים, הלולאה תמשיך לחזור על עצמה. דוגמה ללולאת : בלולאת, הבדיקה נעשית בסוף המחזור, והמחזור הראשון מתקיים ללא תנאי. התנאי לעצירה צריך להתקיים על מנת שהלולאה תיעצר. דוגמה ללולאת : בלולאת  ישנה הכרזה של משתנה ייעודי. ברירת המחדל, הלולאה מקדמת את המשתנה שלה ב־1 כל מחזור, אבל אפשר להגדיר את קצב ההתקדמות או להפוך אותה להתקדמות שלילית בעזרת  בפקודת  :
תנאים
במודולה־2, הפקודה  מאפשרת בקרת זרימה לפי תנאים. אם התנאי הראשון נכשל, ניתן לשרשר מספר תנאים נוספים אחריו בעזרת, ומצב ברירת מחדל באמצעות. חשוב לציין שבשרשרת תנאים הבדיקה היא לפי סדר הופעתם. לכן, ברגע שתנאי אחד מתקיים, כל השאר אחריו מדולגים. תחביר של תנאי מלא יראה כך:
מבני נתונים
בעזרת הטיפוסים הבסיסיים בשפה ניתן להרכיב טיפוסי נתונים חדשים עבור מבני נתונים מורכבים יותר כגון מערך דו־ממדי. לאחר הכרזת הטיפוסים החדשים ניתן להמשיך להרכיב בעזרתם טיפוסים מורכבים אף יותר.
מערכים
באופן דומה להכרזת משתנים, הכרזת מערכים תיעשה בעזרת המילה, טווח האיברים מוגדר בעזרת שתי נקודות   בין סוגריים מרובעים, וטיפוסיות האיברים תבוא בסוף הפקודה אחרי המילה. גישה למערכים נעשית בעזרת סוגריים מרובעים, ובמערכים רב־ממדיים מפרידים בין הממדים בעזרת פסיק  :. שלא כמו בשפות אחרות, הקצאה בין משתנים שמחזיקים מערכים היא בפועל מעתיקה את המערך בינם ולא רק את המצביע. מתכנת מתחיל היה עושה זאת בעזרת לולאה, ומעתיק איבר־איבר, אך במודולה־2 מספיק להקצות את כל המערך למשתנה חדש, והוא למעשה יוצר מערך נפרד עם אותם איברים. במודולה־2 אפשר להכריז על מערכים רב־ממדיים לאיברים מאותו טיפוס בעזרת שני תחבירים:
טיפוסי נמנים
במודולה־2 ניתן להגדיר  בעזרת רשימת מזהים בסוגריים עגולים. בדומה לטיפוס התו, ניתן לבקש את המספר הסידורי של כל איבר במניה בעזרת הפונקציה. בנוסף, הטיפוס הבוליאני במודולה־2 הוא מקרה פרטי של טיפוס נמנים מהצורה:. השימוש בטיפוסי נמנים הוא כשאר הטיפוסים בשפה. כלומר, משתנה מאותו טיפוס נמנים יכול להכיל בו אחד מהפריטים במנייה.
טווח משנה
במודולה־2 ניתן להגדיר טיפוס נתונים חדש שמגביל את טווח הערכים המותר בטיפוס ערכי בלתי־רציף (כלומר, טיפוס מספרי שאינו מספר ממשי) או טיפוס נמנים קיים. לדוגמה, טווח משנה אופייני של ימי עסקים וסוף שובע בישראל בתוך ימי השבוע יוגדר כך:
רשומות
רשומה היא טיפוס הנתונים הגמיש ביותר בשפה, והיא מאפשרת למתכנת להגדיר טיפוס נתונים חדש המורכב מכמה טיפוסי נתונים שונים בתוך הרשומה בעזרת ”שדות.“ שדות גם יכולים להכיל בהם רשומות באופן מקונן. בעזרת רשומות ניתן לתאר בשפה טיפוסי נתונים מגוונים הן לשימוש רב־תכליתי ומופשט כגון עץ בינארי, והן לשימוש מסוים כגון פרטי לקוחות. לדוגמה, רשומה פשוטה המתארת ייצוג צבע תוגדר בעזרת רשומה המורכבת משלושה שדות, שכל אחד מהם מכיל ערך מטיפוס טווח משנה של מספר שלם: בנוסף, במודולה־2 ניתן להגדיר זמינות של שדות על פי הערכים שנמצאים בשאר השדות. לדוגמה, לכל אדם קיים תאריך לידה, אך רק לאדם שנפטר קיים תאריך פטירה:
פעולות
בשונה מכתיב מתמטי, במודולה־2 שני סימוני פעולות לא יכולים לבוא זה מיד אחר זה באופן רציף, ובמקרה כזה חובה להשתמש בסוגריים כדי לבודד את סדר הפעולות. לדוגמה,  נחשב ביטוי לא חוקי במודולה־2. במקום זאת, יש לכתוב. בנוסף, לא ניתן לרמוז על פעולת כפל בין משתנים וערכים. לדוגמה,  (2n) נחשב ביטוי לא חוקי. במקום זאת, חובה לכתוב את הביטוי במלואו. כלומר,.
מודולים
תוכניות במודולה־2 בנויות מרכיבים שעוברים הידור נפרד זה אחר זה לפי קשר התלות בינם. כל רכיב כזה נכתב בקובץ נפרד, ובמונחי השפה הוא מכונה ”מודול.“ לפיכך, מבנה המודול הוא גם השלד הבסיסי של כל קובץ קוד מקור בשפה. הקטע הבא מתאר את מבנה המודול במודולה־2. בסוף מודול תמיד מופיעה נקודה.
מהדרים
במשך השנים מאז הופעתה בשנת 1983 פותחו עשרות מהדרים ומימושים שונים לשפה. נכון לשנת 2021, קיימים שני מימושים מרכזיים שזמינים לציבור הרחב ונמצאים תחת פיתוח ותחזוקה מתמדת: המימוש של מיזם גנו והמימוש של ADW. כמו כן, גם מעצב השפה, ניקלאוס וירת, פיתח מימוש משלו עבור השפה בין השנים 1983–1985.
GNU Modula-2
GNU Modula-2 הוא מימוש חופשי ומקיף עבור מודולה־2 עם המהדר GCC מטעם מיזם גנו. הגרסה הראשונה של המימוש שוחררה לציבור בשנת 2010. המהדר מצטיין במיוחד בממשק בין מודולה־2 לשפת C. בנוסף, המימוש חוצה פלטפורמות ותומך גם בארכיטקטורות מחשבים פחות מוכרות כמו ARM ו־AVR לתכנות משובצות.
ADW Modula-2
ADW Modula-2 הוא מהדר חינמי עבור מודולה־2. הגרסה הראשונה של המהדר שחוררה בשנת 2011 אחרי שירש את הפיתוח של מימוש קודם, Stony Brook Modula-2. המהדר תומך אך ורק בחלונות (32 או 64 סיביות). כמו כן, באתר הבית של ADW Modula-2 ניתן למצוא מדריך מקיף לשפה, דוגמאות והסברים לשימוש במהדר. נכון לשנת 2021 הוא נמצא תחת פיתוח פעיל, ויוצאת לו גרסה חדשה כאחת לשנתיים.
יצחק די-בוטון
יצחק די-בוטון (נכתב גם דה-בוטון; גם יצחק א. די בוטון; 25 במאי 1898 – 7 באוקטובר 1967) היה סופר, עיתונאי ופעיל ציבור יהודי-יווני, רופא שיניים במקצועו. היה פעיל ציוני בקסטוריה ושימש כיו"ר קרן קיימת לישראל וכחבר מועצת העיר בקסנתי שביוון. פעל להפצת השפה העברית, החינוך העברי והציונות בקרב קהילות יהודי יוון, ולשם כך ייסד וניהל ביוון מספר אגודות והוציא לאור מספר עיתונים בעברית ובלאדינו. במחצית השנייה של חייו חי ופעל בתל אביב.
קורות חיים
בגיל שלוש התייתם מאביו, וכשבגר החל ללמוד בבית הספר של כל ישראל חברים. בגיל 13 ייסד בבית הספר את אגודת התלמידים "תקוות ציון", שמטרתה הייתה הפצת השפה העברית בין התלמידים באמצעות לימוד עצמאי ומאורגן. מנהל בית הספר, יוסף נחמה, שדגל בהפצת השפה הצרפתית, הורה לעכב את הענקת תעודות הגמר של התלמידים שהשתתפו בלימוד ובהפצת העברית. לאחר שדי-בוטון הודיע כי יפנה לפרסם את המקרה בעיתונות, הורה המנהל לשלול מחברי האגודה את הארוחות שניתנו להם בבית הספר, ולגרש ממנו תלמידים נוספים שיצטרפו אליה. רוב חברי האגודה פרשו ממנה, מלבד ארבעה, ודי-בוטון החליט לפרסם את המקרה בכתב עת מקומי, שממנו נפוץ הסיפור וקיבל גיבוי על ידי כלל העיתונות היהודית. לאחר הפרסום, חשש המנהל שדבר המקרה יגיע להנהלת כל ישראל חברים בפריז, ולבסוף הורה להעניק לתלמידים את תעודות הגמר.
בסיום לימודיו בבית הספר של כל ישראל חברים המשיך ללימודים בקולג' צרפתי. בהמשך החל לעסוק בפעילות ציבורית, וייסד יחד עם יוסף עוזיאל ואחרים וועד פעילים שעסק בסיוע ל-40,000 יהודים שנותרו ללא קורת גג. בתקופה זו גם הוציא לאור ספר בלאדינו שההכנסות ממכירתו הועברו לטובת עניי העיר.
נודע בקשריו וביחסיו הטובים עם הממשל המקומי, וכונה בפי המקומיים "קונסול פלסטינה". בהזדמנוית רבות ניצל את קשריו ומעמדו לסייע ליהודי קהילתו.
לאחר פטירת אמו בשנת 1921, עבר להתגורר בקסנתי, שם פעל לטובת החינוך העברי ולהפצת הציונות. בשנת 1922 סיים לימודי רפואת השיניים באוניברסיטת אתונה. עם סיום לימודיו החל לעסוק במקצועו כרופא שיניים בקסנתי, והמשיך גם לעסוק בפעילות ציבורית וציונית. באותה תקופה נבחר לשמש כחבר מועצת העיר בקסנתי מטעם תנועת הסוציאל-דמוקרטים. במקביל שימש גם כיושב ראש וועד בית הספר העברי בעיר.
בקסנתי ייסד וניהל גם את אגודת "בני ציון", שייסד לראשונה בקסטוריה. בתקופה זו הוציא לאור עיתון חינמי בלתי-מפלגתי בשם "הכח". את העיתון, שניהל וערך בעצמו, הדפיס תחילה בבית דפוס בסלוניקי, ובהמשך במו ידיו בקסנתי.
פעילותו עבור קרן קיימת לישראל
בין מגוון תפקידיו, שימש כיושב ראש קרן קיימת לישראל בקסנתי. בשנת 1923 הגיע דוד אבישר לקסנתי בשליחות מטעם קרן קיימת לישראל, וקבע את משכנו במרפאתו של די-בוטון, שהודות לפעילותו הציונית בקהילה בעיר, גדלו הכנסותיה של הקרן בעיר ובקהילות תראקיה המערבית. בשנת 1925 קבע שלום פזי את משכנו במרפאתו של די-בוטון, שבמשך חודש שימשה כמרכז לפעילות הקרן בעיר. בתקופה זו נתלו במרפסת המרפאה דגל יוון ודגל התנועה הציונית, והדבר הביא את יהודי העיר להגדיל את תמיכתם ותרומתם לבניין ארץ ישראל.
בשנת 1925 הוציא לאור חוברת בעברית, ביוונית, בצרפתית ובלאדינו לרגל הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים שההכנסות ממכירתה הועברו לקרן קיימת לישראל.
כעיתונאי
די-בוטון פרסם וכתב מאמרים בעיתוני הלאדינו "האמת", "הזמן", "לה ב'ירדאר", איל טיימפו, "לי פרוגרי", "לה רינאסינסייה", "לה אקסיון", "לי פ'לאמבו", "איל פואיבלו" ו"אקסיון פרינטה ריאונידוס", שיצאו ברובם בסלוניקי.
נודע במלחמתו על גבי העיתונים המקומיים נגד החלטת הממשל לחייב את הקהילות היהודיות לשמור את יום השבתון הנוצרי שחל ביום ראשון, דבר שהיה גורם להם לחלל את השבת היהודית. בשורת המאמרים שכתב בעיתונו "איל פרוגריסו" ובעיתון הגדול ביוון - "אקסלסיור" - תקף את החוק ואת ראש הממשלה שיזם אותו, תול שהוא מאשים אותו באנטישמיות. הודות לכך, נאלץ ראש הממשלה להתפטר מתפקידו, ובמקומו נכנס לתפקיד ראש ממשלה ששוכנע מדבריו של די-בוטון.
בשנת 1927 ערך ביקור בארץ ישראל, ובשנת 1928 נישא לשרה לוי (1901–1968), ילידת בולגריה ששימשה כמורה לעברית בבית הספר של הקהילה היהודית בקסנתי. במשך השנים סייעה לו בפעילותו להפצת השפה העברית והציונות, והוא היה נשוי לה עד מותו.
בארץ ישראל
בשנת 1930 עלה לארץ ישראל עם בת זוגו והתיישב איתה בתל אביב.
לפני שעלה ארצה, קיבל בשנת 1925 מכתב מאת הוגו ברגמן, מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, שבו קבל על החוסר בחיבורים בלאדינו הקיימים בספרייה. בשל כך יצר די-בוטון אוסף עיתונים וספרים בלאדינו, וכשעלה ארצה מסר אותו לספרייה.
בשנת 1935 הוציא לאור ספר שירים בלאדינו, והפיץ אותו בקהילות היהודים הספרדים שבאמריקה הלטינית, ובכך סייע בהגברת זיקתם ליהדות ולארץ ישראל.
די-בוטון אח בלשכת "חירם" של הבונים החופשיים, ובתקופת מלחמת העולם השנייה פעל מדי יום במפעל בית התה של אגודת "בנות ברית" שמטרתה הייתה לסייע לפליטים ולעולים נצרכים.
הלך לעולמו בשנת 1967 בתל אביב, ונקבר בבית העלמין הדרום. הותיר אחריו את רעייתו ובת, לאה.
חיבוריו
רשימת חיבורים חלקית:
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 (בגרמנית: 30. Waffen-Grenadier-Division der SS) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס, אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. חיילי הדיוויזיה היו מתנדבים מברית המועצות.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1944 כדיוויזיית משטרה שהורכבה ממתנדבים משטחי ברית המועצות. בעיקר מרוסיה, בלארוס ואוקראינה. מטה הדיוויזיה היה בתחילה בוורשה, אולם בהמשך היא הועברה לצרפת כדי להילחם בפעילי תנועת ההתנגדות הצרפתית. במהלך אוקטובר של אותה שנה התמרדו שניים מתוך ארבעת הרגימנטים של הדיוויזיה, וחייליהם רצחו את הקצינים הגרמנים והצטרפו לפרטיזנים הצרפתיים ביערות. 2,300 לוחמים נוספים הוגדרו כלא אמינים ונשלחו לגרמניה למטרות עבודה. הרגימנטים שנותרו נאמנים הוגדרו מחדש כבריגדת הוואפן גרנדיר אס אס רוסיה הלבנה והועברו מחדש לאימונים. ב-9 במרץ 1945 תוגברה היחידה והיא הוגדרה מחדש בתור דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 (רוסיה הלבנה ה-1). היחידה לחמה כנגד צבא צרפת החופשית בחזית המערבית וביצעה מספר פשעי מלחמה כנגד אזרחים צרפתים. ב-15 באפריל של אותה שנה הדיוויזיה פורקה. מרבית החיילים הועברו לצבא השחרור הרוסי בעוד הקצינים סופחו לדיוויזיית האס אס ה-38.
מפקדה היחיד של הדיוויזיה לכל אורך פעילותה היה הנס זיגלינג.
דמיטרי בילוזרצ'ב
דמיטרי בילוזרצ'ב (ברוסית: Дмитрий Владимирович Билозерчев; נולד ב-22 בדצמבר 1966, מוסקבה) היה מתעמל סובייטי. אלוף אולימפי (סיאול 1988), בעל 13 מדליות, מהן 9 זהב באליפויות העולם במחצית השנייה של שנות ה-80.
ביוגרפיה
דמיטרי בילוזרצ'ב נולד במוסקבה והחל להתאמן בצעיר. בשנת 1983, בגיל 19 בלבד הוא כבר זכה באליפות העולם בקרב רב והיה מועמד למספר מדליות באולימפיאדה הקרובה.
בשנת 1984 ברית המועצות החרימה את המשחקים האולימפיים. כתוצאה מכך בילוזרצ'ב, שהיה בשיא כושרו, לא השתתף בתחרויות. בשנת 1985 הוא עבר תאונת דרכים קשה ונפצע קשה מאוד. לא היה ברור האם הוא ימשיך באימונים והאם יהיה מסוגל לחזור ליכולת גבוהה. אומנם תוך זמן קצר הוא השתקם ונכלל במשלחת המדינה לאליפות העולם בשנת 1987 בו זכה במספר מדליות.
במהלך התחרות בסיאול 1988 הוא היה מוביל בתחרות קרב רב אישי ורק טעות במהלך תרגיל במקבילים גרמה לו לאבד את הבכורה לבן ארצו ולדימיר ארטיומוב. בילוזרצ'ב זכה בקרב רב אישי במקום השלישי אך זכה במספר מדליות זהב בתרגילים אישיים. בילוזרצ'ב ראה ככישלון את המקום השלישי בקרב רב אישי ותוך זמן קצר הוצא מנבחרת ארצו.
לאחר שנת 1988 בילוזרצ'ב עזב את הספורט התחרותי. בתחילת שנות ה-90 הוא ואשתו עזבו את ברית המועצות והשתקעו בארצות הברית. הם מנהלים אולם אימונים בעיר ביוורטון שבמדינת אורגון. בנם היה חבר נבחרת ארצות הברית לנוער.
מחוז יהודה ושומרון
מחוז יהודה ושומרון הוא מִנהל מחוז לא רשמי במשרד הפנים בנוסף לששת המחוזות הרשמיים של מדינת ישראל. המנהל אחראי רק על שטחי ההתנחלויות בשטחי C ביהודה ושומרון, שאינם חלק ממדינת ישראל אך נמצאים בשליטתה. מנהל המחוז במשרד הפנים מכונה גם "ממונה על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון" ו"מנהל אגף יישובים ישראלים ביו"ש''. תחום התכנון והבנייה במחוז נמצא בסמכות מועצת תכנון עליונה (מת"ע) במנהל האזרחי של צה"ל.
היסטוריה
מחוז זה נוצר לצורכי הסדרת המנהל של ההתנחלויות באזור יהודה ושומרון. הוא שונה מיתר המחוזות בכך שהוא חולש על שטח שאינו כפוף לחוק הישראלי הרגיל, ובכך שהוא אינו כולל את כל היישובים שבשטח, אלא רק את היישובים היהודיים. עיקר הסמכויות בשטחי A וברוב חלקי העיר חברון, כמו גם הסמכויות האזרחיות בשטחי B, נמצאות בידי הרשות הפלסטינית.
המחוז אינו חלק אינטגרלי ממדינת ישראל. חוקי מדינת ישראל אינם חלים על שטחי יהודה ושומרון, למעט חוקים המוחלים באופן מפורש על האזור (למשל ו או חוקים ייעודיים ליהודה ושומרון כגון תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), תשכ"ז-1967), או פקודות של מפקד פיקוד המרכז המחילות נורמות מן המשפט הישראלי. ריבוי המקורות המשפטיים החלים באזור יוצר מורכבות משפטית. הסַמכוּת הריבונית מצויה בידי צה"ל, בניגוד לשטחי מדינת ישראל, שבהם מצויה הריבונות בידי הרשויות האזרחיות.
ביהודה ושומרון פועלים בתי משפט צבאיים, שמטרתם לאכוף חוק וסדר, על ידי שיפוט נאשמים בביצוע עבירות ביטחוניות או עבירות פליליות אחרות שנעברו באזור או היו מכוונות לפגוע בו, וכן דיון בעררים על החלטות מנהליות של רשויות ישראליות באזור. על פי סעיף 10 לצו בדבר הוראות ביטחון [נוסח משולב, תש"ע-2009 ], בית המשפט הצבאי מוסמך לשפוט גם מי שאינו תושב האזור, כלומר גם ישראלים ונתינים זרים. עם זאת, הנחיות פרקליטות המדינה מורות לגבי אזרחים ישראלים – אלה שגרים בתחומי ישראל או בהתנחלויות – ולגבי תושבי מדינת ישראל, שבמקרים שניתן להעמיד נאשם לדין גם בבית משפט צבאי וגם בבית משפט אזרחי בישראל, ברירת המחדל תהיה להעמידו לדין בישראל. עם זאת, כאשר "מֵרב הזיקות" של הנאשם ושל העבירה הן לאזור, ובפרט כאשר מדובר בעבירה ביטחונית שבוצעה באזור, יש להעמיד את הנאשם לדין בבית משפט צבאי. בבחינת "מרב הזיקות", יינתן משקל למידת הזיקה לישראל, מקום מושבו של הנאשם ומרכז חייו בפועל, טיב העבירה וחומרתה, מקום מושבם ומקום העמדתם לדין של שותפיו לביצוע העבירה, אם ישנם כאלה, וקיום עונש מאסר על תנאי שניתן באזור.
במחוז קיימים בתי משפט לעניינים מקומיים במעלה אדומים ובקריית ארבע. בתי משפט אזרחיים אחרים לא קיימים במחוז, ולפיכך מרבית המשפטים האזרחיים והפליליים של תושבי המחוז הישראלים מתנהלים מחוץ למחוז.
נתוני אוכלוסייה ושטח
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדצמבר 2019, היו במחוז כ־441,600 ישראלים, מהם 900 ערבים, ב־127 יישובים. לעומת זאת, על פי נתוני מועצת יש"ע היו במחוז בסוף 2019 כ־150 יישובים עם 463,901 תושבים ישראלים. העיר הגדולה במחוז היא מודיעין עילית שבה 81,216 תושבים נכון לסוף שנת 2021, לפי נתוני הלמ"ס, האוכלוסייה במחוז זה צעירה יותר מבמחוזות ישראל, כאשר למעלה מ־58% מתוכה הם צעירים עד גיל 24.
הערה: נתוני האוכלוסייה נכונים לשנת 2022.
לודוויג בק
גנרל-אוברסט לודוויג אוגוסט תאודור בק (Ludwig August Theodor Beck; 29 ביוני 1880 – 21 ביולי 1944), היה ראש המטה הכללי של ה-OKH ("Oberkommando des Heeres" - המפקדה העליונה של כוחות היבשה) בשנותיו הראשונות של המשטר הנאצי, מהדמויות החשובות שפעלו במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם ומראשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר. לו הייתה תוכניתם של הקושרים מצליחה, היה בק מוכרז לאחר רצח היטלר כראש המדינה. בק שילם בחייו על כישלון הקשר.
ביוגרפיה
בק נולד ב-29 ביוני 1880 בביבריך (כיום פרבר של ויסבאדן) במדינת הסן בגרמניה. הוא חונך במסורת הצבאית הפרוסית, ושירת בחזית המערב במלחמת העולם הראשונה כקצין מטה. לאחר המלחמה שירת במגוון של תפקידי פיקוד ומטה. בין 1931 ל-1932 הוביל קבוצת קצינים שכתבו את פקודות הקבע של הצבא הגרמני (Truppenführung), מלאכה שהושלמה ב-1934. בשנת 1932 קודם לדרגת גנרללויטננט, ושנתיים לאחר מכן החליף את הגנרל קורט פון המרשטיין-אקוורד, בתפקיד ראש המטה הכללי של צבא היבשה.
בק התנגד לניסיונותיו של היטלר לחתור תחת השפעת הצבא, שהתבטאו, בין היתר, בתחילת שנת 1938 בפיטוריו של שר הצבא ורנר פון בלומברג וראש ה-OKH (מפקדת הכוחות המזוינים) ורנר פון פריטש, באירוע שכונה פרשת בלומברג-פריטש, ולקיחת הפיקוד על הצבא בידיו של היטלר באופן אישי.
אף על פי שהאמין כי "המלחמה היא חלק מהסדר האלוהי עלי אדמות", הוא התנגד למלחמות כיבוש הרפתקניות, ותמך במלחמה רק כמוצא אחרון, כאשר כלו כל הקיצין הפוליטיים. לכן הוא היה בין המתנגדים לסיפוח חבל הסודטים מצ'כוסלובקיה ב-1938. היטלר, לעומתו, היה בטוח כי בריטניה וצרפת אשר איפשרו את כיבושה של אוסטריה בתחילת אותה שנה, לא יתערבו באופן צבאי גם הפעם. בק האמין כי בריטניה וצרפת יצאו להגנת המדינה הדמוקרטית, שנוצרה על ידי מעצמות המערב לאחר מלחמת העולם הראשונה, וכי גרמניה תותקף אם תפלוש לצ'כוסלובקיה. בק ידע כי הורמאכט עדיין אינו מוכן למלחמה כנגד בריטניה וצרפת, וניסה למנוע את צעדיו של היטלר בכמה דרכים. בתחילה התפטר במחאה, תוך שהוא מנסה לשכנע את חבריו הקצינים להתפטר עמו. התפטרותו נכנסה לתוקף ב-15 באוגוסט 1938 אך נשמרה בסוד שבועות מספר, עד לאחר סיום משבר מינכן, על מנת שלא לגרום לדמורליזציה בשורות העם הגרמני.
לאחר התפטרותו, הקצינו דעותיו של בק כלפי היטלר והמשטר הנאצי. בעיניו, היטלר וראשי צבאו אינם אלא "בינוניים, שוטים ופושעים". לאחד מידידיו אמר כי הוא "מסרב לצאת למלחמות נאציות הרפתקניות" ואף הגדיר את היטלר כהתגלמות הרוע. הוא התנגד גם בחריפות לפשעי המלחמה הנאציים ומעשי הטבח נגד יהודים ואזרחים אחרים בשטחים הכבושים. בעיניו "הציות החיילי נגמר כאשר הידיעה, המצפון והאחריות אוסרות על ביצוע פקודה".
לאחר מכן, קשר בק עם גורמים נוספים, ביניהם הגנרלים פרנץ הלדר שהחליף אותו בתפקיד ראש המטה הכללי, והגנרל ארווין פון ויצלבן להחליף את היטלר במהפכה צבאית, אם יגיעו העניינים לכדי פקודה לכיבוש צ'כוסלובקיה אל מול התנגדות מעצמות המערב. פרנץ הלדר והנס ברנד גיזביוס העידו במשפטי נירנברג כי לו היה היטלר מורה על פעולה צבאית, היה הצבא פועל להחלפתו. עם זאת, פעולתם של נוויל צ'מברלין ואדואר דאלאדיה במינכן, כאשר הסכימו להענקתו של חבל הסודטים לגרמניה, הוציאה את העוקץ מפעולת הקושרים. עם זאת, פעולתו זו הביאה אותו לקשר עם אנשים כקרל פרידריך גרדלר ואולריך פון האסל אשר היוו את הגרעין להתנגדות להיטלר במשך השנים הבאות.
בין השנים 1938 ו-1944 הנהיג בק את תנועת ההתנגדות הגרמנית, והיה מעורב במספר ניסיונות התנקשות בהיטלר. לקראת אביב 1943, אף שיגר לאנשיו "פקודת חיסול", ובכך תמך בדיעבד ביוזמתו של גנרל הנינג פון טרסקו, קצין המבצעים של קבוצת הארמיות מרכז ברוסיה, להתנקש בהיטלר באמצעות פצצה. ב-1944 אמר כי הקושרים לא פועלים רק כדי להציל את גרמניה: "לא מדובר בגורלם של יחידים, ואפילו לא בגורלה של האומה. במשך שנים התבצעו מעשי טבח נפשעים, ועלינו לשים לכך קץ בכל האמצעים שביכולתנו."
בק היה בגמלאות עד שנת 1944, כאשר התבקש על ידי הקושרים של קשר העשרים ביולי להיות ראש המדינה, במידה והקשר יצליח. ביום המכריע של הקשר (20 ביולי 1944) בק השתתף באופן פעיל לצד קלאוס שנק פון שטאופנברג במרד. כל מובילי המרד פעלו באותו היום עם מדי הצבא שלהם ורק בק פעל בבגדים אזרחיים. כאשר שטאופנברג שאלו מדוע אינו לובש את מדיו בק ענה: "זה איננו מרד צבאי אלא מרד אזרחי של העם נגד היטלר". הקשר נכשל ובק נעצר בבנדלרבלוק והחליט להתאבד בירייה. לאחר ניסיון כושל אשר פצע אותו בלבד, הרג אותו חייל נאצי בירייה בראשו.
כיום, נחשב בק בגרמניה לאחד מגיבורי ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ובתי ספר ורחובות בערים גרמניות רבות נקראים על שמו. עם זאת, פרסומו הרב של הרוזן קלאוס שנק פון שטאופנברג, הרוח החיה במחנה הקושרים ומתכנן ניסיון ההתנקשות ב-20 ביולי 1944, האפיל במעט על המוניטין של בק כמפקד תנועת ההתנגדות הגרמנית, והוא ידוע פחות משטאופנברג. ב-2008 זכה בק לייצוג קולנועי בסרט האמריקני "מבצע ואלקירי" על קשר ה-20 ביולי (בבימויו של בריאן סינגר, ובכיכובו של טום קרוז בתפקיד שטאופנברג), אך גם שם לא מוזכרת במפורש העובדה שהוא היה ראש תנועת ההתנגדות הגרמנית. את בק מגלם השחקן טרנס סטאמפ.
אוולד היינריך פון קלייסט-שמנצין
אוולד-היינריך הרמן קונרד אוסקר אולריך וולף אלפרד פון קלייסט-שמנצין (בגרמנית: Ewald-Heinrich Hermann Konrad Oskar Ulrich Wolf Alfred von Kleist-Schmenzin; 10 ביולי 1922 – 8 במרץ 2013) היה לויטננט (סג"ם) בוורמאכט שהיה מהפעילים בקשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר.
ביוגרפיה
בחודש ינואר 1944 פנה אליו הקולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג, שהיה אז ראש הקשר כנגד היטלר, וביקש ממנו ללבוש חגור ממולכד, וכאשר אדולף היטלר יסקור הדגמה של מדים חדשים, יהיה עליו להתפוצץ יחד עמו. קלייסט הסכים לכך, אך בשל נסיבות שונות בוטלה ההדגמה ברגע האחרון.
לאחר כישלון קשר העשרים ביולי לרציחת היטלר, נעצרו האב ובנו. האב נשפט בבית הדין העממי הידוע לשמצה, והוצא להורג. קלייסט נחקר, אך לא נמצאו הוכחות לקשריו עם הקושרים. הוא נשלח לחזית, ושרד במלחמה.
לאחר המלחמה הוביל מהלך להקמת פורום בינלאומי למניעת סכסוכים דומים והיה ממייסדי כנס מינכן לביטחון.
ליגת העל השוודית (כדורגל נשים)
הדומאלסוונסקאן (משוודית - Damallsvenskan - "הליגה הכֹּל-שוודית לנשים") היא ליגת כדורגל הנשים הבכירה בשוודיה. היא מקבילתה של ליגת הגברים (ה"אלסוונסקאן"). לחלק מהמועדונים יש הן קבוצת נשים והן קבוצת גברים.
התחרות הראשונה של הדומאלסוונסקאן נערכה ב-1973.
בניסיו דל טורו
בניסיו מונסרטה רפאל דל טורו סנצ'ז (בספרדית: Benicio Monserrate Rafael del Toro Sánchez; נולד ב-19 בפברואר 1967) הוא שחקן קולנוע פוארטו-ריקני. על תפקידו בסרט "טראפיק" משנת 2000, הוא זכה בפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ו-פרס הבאפט"א.
ביוגרפיה
דל טורו נולד בסאן חרמיאן, פוארטו ריקו, הוריו עורכי דין. יש לו אח גדול בשם גוסטבו. כשהיה בן 9 מתה אימו מדלקת כבד, ובגיל 12 היגר עם אביו ואחיו הגדול לפנסילבניה שבארצות הברית.
בסיום לימודיו בתיכון עבר לקליפורניה והחל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בזמן לימודיו נרשם לחוג דרמה, שם בלט במיוחד. בעקבות הצלחתו בחוג לדרמה עזב את לימודיו לטובת לימודי משחק, החלטה שהסתיר ממשפחתו עד שהחל להשתתף בתפקידים ראשיים.
קריירה
את קריירת המשחק שלו החל בשנות ה-80 בתפקידים קטנים ובעיקר בתפקידי סוחר סמים או מאפיונר. ב-1987, הוא השתתף בקליפ של מדונה לשיר "La Isla Bonita". ב-1989 הייתה הפריצה שלו לתודעת הוליווד, בסרט מסדרת סרטי ג'יימס בונד, "רישיון להרוג". דל טורו היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם את תפקיד הרשע בסדרה. לאחר מכן השתתף בכמה סרטי טלוויזיה. הפריצה הגדולה שלו הגיעה בסרטו של בריאן סינגר "החשוד המיידי" משנת 1995, שם שיחק בתפקיד הפושע עם בעיות דיבור. הוא זכה על התפקיד בפרס מ"אגודת הסרטים העצמאים האמריקאים". בשנת 1998 השתתף בסרט "פחד ותיעוב בלאס וגאס". לצורך גילום הדמות בסרט העלה כ-20 קילוגרם.
בשנת 2000 השתתף בסרטו של סטיבן סודרברג "טראפיק", בתפקיד שוטר גבול מקסיקני. על משחקו בסרט קיבל פרס אוסקר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ואת פרס גלובוס הזהב.
ב-2003, הופיע דל טורו בסרט "מאבק צמוד" (לצידו של טומי לי ג'ונס) ובסרטו של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "21 גרם", עליו קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2005, הוא הופיע בסרט "עיר החטאים" שביימו והפיקו פרנק מילר ורוברט רודריגז.
בשנת 2007 כיכב בסרט "דברים שאבדו לנו באש" בו כילם את ג'רי סאנבורן, עורך דין שהתמכר להרואין.
ב-2008 גילם את דמותו של המהפכן הארגנטינאי ארנסטו צ'ה גווארה בסרט "צ'ה", אותו גם הפיק. את הסרט ביים סטיבן סודרברג. על תפקיד זה זכה בפרס השחקן הטוב בפסטיבל קאן ובפרס גויה.
בשנת 2013 גילם את דמותו של אמריקאי ילידי בסרט "Jimmy P", שהוקרן בפסטיבל קאן כחלק מהתחרות הרשמית.
בשנת 2014 גילם את דמותו של פבלו אסקובר בסרט הפשע הביוגרפי "אסקובר: גן עדן אבוד" לצד ג'וש האצ'רסון. באותה שנה גם שיחק בסרט הספרדי "יום מושלם", המספר על אנשי או"ם שהגיעו לבלקנים כדי לסייע לבני המקום בתום מלחמות יוגוסלביה בתחילת שנות ה–90.
בשנת 2018 גילם תפקיד ראשי במיני-סדרה "הבריחה מדנמורה" מבית שואוטיים, המבוססת על בריחתם של שני אסירים ממתקן כליאה בכפר דנמורה שבפאתי מדינת ניו יורק. על תפקידו במיני-סדרה, קיבל דל טורו מועמדות לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה.
במאי 2018, היה חבר בצוות השיפוט בפסטיבל קאן, והצטרף לכמה עשרות אנשים שהתקבצו ליד הביתן הפלסטיני בפסטיבל, לדקת דומייה לזכרם של יותר מ–60 מפגינים שנהרגו באותו השבוע מאש צה"ל במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה. הנוכחים שילבו ידיים ועמדו בדממה לאות סולידריות עם מאבקו של העם הפלסטיני לחירות וצדק, נכתב בהודעה שפרסם לאחר מכן צוות הביתן.
בשנת 2021 שיחק בסרט "הכרוניקה הצרפתית", דרמה קומית שכתב וביים וס אנדרסון.
חיים אישיים
לדל טורו וקימברלי סטיוארט, מעצבת אופנה ובתו של רוד סטיוארט,למרות שלא נישאו,יש בת משותפת,דלילה, שנולדה ב-21 באוגוסט 2011.
בנוסף לאזרחות האמריקאית שלו, יש לו מנובמבר 2011 גם אזרחות ספרדית בזכות מוצא משפחתו.
תמונה (תורת הקטגוריות)
בתורת הקטגוריות, תמונה של מורפיזם היא מורפיזם בעל תכונות מסוימות (אם קיים כזה), המכליל את מושג התמונה של פונקציה.
בקטגוריה C, מונומורפיזם h : I \to Y הוא תמונה של המורפיזם f : X \to Y, אם:
תמונה:CategoriaImagem.PNG
מן התכונה השנייה, הנקראת "אוניברסליות", נובע שאם התמונה קיימת אז היא יחידה עד כדי איזומורפיזם.
התמונה של f מסומנת לעיתים קרובות ב-.
דוגמאות
בקטגוריה של קבוצות התמונה של מורפיזם f : X \to Y היא ההכלה של התמונה לתוך Y. בקטגוריות רבות, כגון הקטגוריה של חבורות, הקטגוריה של חבורות אבליות והקטגוריה של מודולים התמונה של מורפיזם היא התמונה של המורפיזם המתאים בקטגוריה של קבוצות (לאחר הפעלת הפונקטור השוכח).
בילאל אל-ח'נוס
בילאל אל-ח'נוס (בערבית: بلال الخنوس, בתעתיק מדויק: בלאל אלח'נוס; נולד ב-10 במאי 2004 בבלגיה) הוא כדורגלן מרוקאי-בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ראסינג גנק מליגת העל הבלגית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים
אל-ח'נוס גדל במחלקות הנוער של אנדרלכט וראסינג גנק. ב-21 במאי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ראסינג גנק, בתיקו 0-0 נגד מכלן במסגרת הליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022, זאת מבלי שערך הופעה במדי הנבחרת עד למועד הזימון. ב-17 בדצמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת קרואטיה במסגרת המשחק על המקום השלישי בטורניר.
דניאל מינץ
דניאל מינץ (נולד ב-1961) הוא אדריכל ישראלי, מרצה בכיר במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל.
ביוגרפיה
מינץ נולד בריגה לצבי ואולגה מינץ ובשנת 1972 עלה לישראל. לאחר שסיים את לימודיו בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון בחיפה בתחילת שנות ה-90, הצטרף מינץ לסגל ההוראה במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל. הוא נשוי לציירת ד"ר טליה טריינין, ולהם שלושה ילדים. מתגורר בירושלים.
השכלה
1985–1988 הפקולטה לארכיטקטורה הטכניון חיפה.
תופעת דופלר (להקה)
תופעת דופלר היא להקה ישראלית שפועלת בישראל מאמצע שנות השמונים.
פעילות הלהקה
הלהקה הוקמה בשנת 1982 על ידי המוזיקאים ברוך פרידלנד וארז הקיני - שפרש לפני צאת הסינגל הראשון. עם חברי הלהקה הקבועים נמנים תמי כספי-אשל (קלידים) ורונן זל (גיטרה).
הסינגל הראשון של הלהקה היה "לראות את הפנים", ששוחרר בשנת 1986. בעקבות כניסת השיר למצעד הפזמונים של רשת ג', הוזמנה תופעת דופלר לתוכנית הטלוויזיה "להיט בראש" ובעקבותיה הגיע גל פניות מאמנים ומפיקים לברוך פרידלנד לכתוב להם שירים. הראשון לפנות היה המפיק סולו יורמן ובעקבות זאת הקליטה גלי עטרי את שירו של פרידלנד "מקיץ אל החלום".
בשנים 1987-1988 הופיעה תופעת דופלר במועדונים בתל אביב כמו המרתף העליון של בית לסין ובמועדון הפינגווין, כשהיא מארחת גם בהופעות בכורה עולמית בקריירה כזמר-יוצר את ירמי קפלן. ההרכב כלל את הנגנים אריה וולניץ (שהפיק מוזיקלית את "לראות את הפנים") בבס, ערן קנדלר בגיטרה, דובי אנגלר בקלידים ורן ורד בתופים). תופעת דופלר השתתפה אז גם בערב התרמה למלחמה באיידס במועדון הסינרמה ובלילות יפו לצד החברים של נטאשה, טנגו, קורין אלאל, בנזין ועוד. הרכב הנגנים הזה המשיך בשנה שלאחר מכן ללוות את ירמי קפלן גם בהופעות הסולו שלו.
בשנת 1989 זכה ברוך פרידלנד בתואר "תגלית השנה" של העיתון חדשות. בעקבות פנייתו של המפיק שלמה צח הוקלטו ופורסמו שירים רבים נוספים שפרידלנד כתב והלחין עבור אילנית, אדם, דורון מזר (כולל הפקה מוזיקלית עם ירון (ניסימוב) ניב דפנה דקל, הדצים ועוד. ב-1989 יצא הסינגל השני של הלהקה "קוטפת" (בו השתתף ירמי קפלן בהלחנת השיר) וגם הוא השתתף בתוכנית "להיט בראש" בקליפ מושקע שביים דן בירון. באותה שנה הקליט ברוך/תופעת דופלר עם דפנה דקל את השיר "זמנים משתנים" עבור המצעד השנתי של רשת ג'. בסוף 1990 יצא שיר נוסף של הלהקה "וביום ההוא האחרון" (בהפקה מוזיקלית משותפת על ירון (ניסימוב) ניב ובהשתתפות הגיטריסט והיוצר בועז קביליו) שאף הוא נכנס למצעד הפזמונים וזכה להצלחה מועטה.
מאחר שחברות התקליטים סירבו להחתים את תופעת דופלר, התמקד פרידלנד בין השנים 1990-1992 בכתיבה והפקה לאמנים אחרים (פנצ'ר, הרדינג גימל ועוד), בכתיבת מערכונים לרדיו (דידי הררי) ולטלוויזיה (מוצ"ש) ואופרת הרוק "סקסודוס" שהועלתה במקור כהצגת פרינג' בתיאטרון הסימטה ובהמשך בגרסת רוק בליווי חברים מלהקת תערובת אסקוט (אסף אמדורסקי/מוטי ביקובסקי בגיטרות, עמיר "ג'נגו" רוסיאנו בבס וירמי קפלן בתופים) ותמי כספי בקלידים. המופע שהופק מוזיקלית עם גלעד עצמון הועלה בכל רחבי הארץ, כולל מופעים מרובי קהל כמו בלילות יפו, מועדון רוקסן ופסטיבל ערד.
כשהוא נעזר באותם הנגנים, בטכנאי ההקלטות ישראל ולדמן (תום והסיפור האמיתי, פונץ') ובהפקתו המוזיקלית של אייל ליאון קצב, נכנס פרידלנד - במקביל להופעות האחרונות של אופרת הרוק - להשלים את הקלטות אלבום הבכורה באולפני הבית ורולי, כשלהקלטות מצטרפים גם גונן רון בגיטרות, בועז ברמן בכלי הקשה, גלעד עצמון בכלי נשיפה, עמוס פרידמן, רע מוכיח, גיל פלדמן, אילן גואטה ואחרים.
בסופו של דבר, האלבום הראשון של הלהקה יצא ב-1993 בהפקה עצמית. ובהפצת הד ארצי. שיר הנושא של האלבום, "ליפול על גן-עדן", צעד 3 שבועות במקום הראשון, הגיע למקום החמישי במצעד השנתי תשנ"ג (1993) של רשת גימל ועורר שערורייה כשנטען שהוא מטיף להתאבדות. השיר גם הגיע למקום התשיעי במצעד השנתי של גלי צה"ל. אלבום הבכורה כלל להיטים נוספים כמו "המחול", "בתוך החושך", "מה שבין הלידה והמוות", ו"תמיד הוא סולח", בנוסף לשירים שיצאו לפני שהאלבום יצא: "לראות את הפנים", "קוטפת" ו"וביום ההוא האחרון". תקליט השדרים "הרחוב הזה" שיצא בשנת 1989 לא נכלל באלבום.
בשנת 1995 יצא אלבום הקונספט "מחליף צבעים" שכלל את הלהיטים "אלוהים", "ענן", "אבל האמת היא" וגרסת כיסוי לשיר "מקיץ אל חלום" שכתב והלחין פרידלנד לגלי עטרי.
בשנת 1998 יצא האלבום השלישי "לאן נעלם ברוך פרידלנד?", שהיה האחרון שהופץ על ידי חברת "הד ארצי", מתוכו בלטו השירים האוטוביוגרפיים "האיש שהייתי אני" ו"אשם" (לו הופק קליפ בשנת 2023) והשיר "פרחים". כמו כן נכלל באלבום בדואט "כל אחד" עם ירמי קפלן. לשיר שנכתב עם היוצר האוסטרלי דרו טייסון הויל הופק קליפ פרובוקטיבי בבימויו של אהרון קפלן. האלבום היה ההפקה המוזיקלית הראשונה של נגן הבס ישי גזית, כיום מפיק להקות K-Pop בארצות הברית.
ב-2002 יצא הסינגל "שנת חורף" שהופק עם רפאל סופר ובשנת 2003 יצאו הסינגלים "בקצות האצבעות" ו"צא וראה" כהפקת הרכב עם הנגנים תמי כספי אשל בפסנתר, גדי בן אלישע בגיטרות, בנצי גפני בבס ויהושע לימוני בתופים.
בשנת 2008 הוציאה תופעת דופלר לאור את הסינגל "נשחק באהבה".
במהלך שנות האלפיים קיימה הלהקה הופעות בודדות, וב-2007 הופיעה הלהקה לציון 25 שנות פעילות של פרידלנד ולרגל הפצת שירי הלהקה ברשתות הסלולריות השונות.
בשנת 2010 יצא האלבום "הבוטלג של ברוך" שכלל את הסינגלים שיצאו בעשור הראשון של שנות האלפיים וקטעים נדירים.
בינואר 2016 הוציאה "תופעת דופלר" עם המפיק המוזיקלי תומר כץ סינגל בשם "הסולם".
בעשור השני של המאה ה-21 חזרה הלהקה להופיע, כשלהרכב הקבוע עם פרידלנד ורונן זל התווספו גיל מלמוד (בס) וג'קי שרגא (תופים).