cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טלטאביז
תקציר העלילה
הסדרה שיכולה להיות מסווגת מדע בדיוני אוטופי מיועדת לקהל צעיר בין הגילאים שנה עד ארבע. התוכנית מתמקדת בהרפתקאותיהן של ארבע דמויות עגלגלות וצבעוניות בעלות אנטנות על ראשן ומקלטי טלוויזיה על בטנן, אשר מאפשרים להן לצפות בתוכניות ילדים (כאשר בכל פעם טלטאבי אחר משדר את התוכנית). הטלטאביז גרים ב"ארץ הטלטאביז", בבית עתידני הממוקם בין גבעות ירוקות ובה חיים גם ארנבונים רבים ופרחים המסוגלים לדבר. כן נוהגים הטלטאביז לסעוד ביחד ולאכול "טאבי פודינג" פודינג בצבע ורוד המוכן ממכונת הטאבי פודינג בגרסה החדשה המכונה היתה רכבת והפיצה בועות ורודות כצבע הפודינג ו"טאבי טוסט", חביתית בצבע חום בעלת פרצוף חייכני העשוי מווניל כמו כן הטלטאביז נוהגים אפילו לצפות באירועים קסומים בניהם אוניות שהבמה היתה ים בשביל האוניות מצעד החיות שבו צעדו 9 חיות זכר ונקבה של טיגריס פינגווין נחש פיל פלמינגו פרפר צב ג'ירף וצפרדע הבית הקסום שממנו יצאה בובה ששרה שירה שדומה לאופרה הדובי המרקד שהופיעה במה (כמו בתוכנית הגן הקסום...) ובה דוב הרוקד סטפס העץ הקסום שבו הופיע עץ ובו היו מספר ציפורים בסיום הארוע הקסום עלי העץ נשרו כל הופעה נמשכה כ שתי דקות וגם היה אירוע קסום הנמשך חמש דקות בשם האריה והדוב שבו האריה רדף אחרי הדוב זה חלקיק מצחיק חלקיק מעצבן ולא מתאים לילדים. כל פרק מסודר במבנה קבוע כל פרק מתחיל עם השכמת השמש ואז המצלמה עוברת לגבעות ואומרים את המשפט הרחק איי שם בין ההרים הטלטאביז משחקים ואז כל טלטאבי אחר אומר מספר כמגיעים לבית של הטלטאביז ואז שיר הפתיחה מתנגן בסופו יש עוד משפט שהרמקולים אומרים לאן הטלטאביז נעלמו? והפרק מתחיל באמצע הפרק ישנם שני דברים שהטלטאביז נוהגים לעשות לצפות בתוכנית ילדים ולצפות באירוע קסום בחלק מהפרקים בכל פרק יש אירוע קסום אחר כל פרק מסתיים עם הרמקול שאומר עוד משפט זמן לטאבי ביי ביי ואומר את זה פעמיים הטלטאביז לא רוצים להיפרד אבל בסוף משנים את דעתם ורוצים להיפרד פעמיים (בסדרה החדשה בפעם השניה אומרים ביי ביי לכל הטלטאביז) ואז יש עוד משפט אחרון השמש שוקעת במרום הטלטאביז אומרים שלום ואז כל טלטאבי אומר שלום כשבסוף טלטאבי אחר אומר עוד פעם שלום ואז השמש שוקעת.
טלטאביז בכל מקום
טלטאביז בכל מקום (באנגלית Teletubbies everywhere) היא סדרת הספין אוף של הסדרה המקורית ששודרה ב cbeebise בבריטניה כמו הסדרה עצמה ב 1 ביולי 2002 בארצות הברית התוכנית עלתה לראשונה ב pbs kidz במחצית הראשונה של הסדרה פרקי הסדרה הם בני 10 דקות קצת מהסדרה עצמה והכל שונה בתוכנית פרקי התוכנית עוסקים בנושא צבעים צורות מספרים ומושגים פשוטים (בניהם למעלה למטה גבוה נמוך קטן גדול ופתוח סגור) הדמויות כמו נו נו הרמקולים והשמש לא מופיעים הארנבונים מהסוג פלמי ענק לא בתוכנית כי היא לא התרחשה בארץ הטלטאביז אלא ברקעים צבעונים (הרקעים הם בצבעים כתום ירוק כחול וורוד) הטלטאביז אפילו לא אוכלים טאבי פודינג וטאבי טוסט ולא צופים באירועים קסומים כל פרק מכיל כ 4 5 סצנות בניהם סיפור הבטן וסצנת הסיום סיפור הבטן הוא שונה מהסדרה עצמה הוא לא עוסק בחוויות של ילדים אלא עם כן הוא עוסק בילדים היוצרים חוויה לימודית.
צירדקטילוס
צירדקטילוס (שם מדעי: Cearadactylus; מילולית "האצבע של סיארה") הוא זוחל קדום מעופף מסדרת הפטרוזאוריה, שחי בתקופה קרטיקון תחתון לפני 112 מיליון שנה.
מאפיינים
יצור זה דמה במראהו לפטרנודון וקרוביו אך היה חסר את הכרבולת שלו והוא היה בעל לסתות מלאות שיניים חדות דמויות מחטים, דבר שחסר אצל הפטרנודון בעל המקור. הוא היה קרוב בעיקר לבני המשפחה אנהגואריים.
הוא התגלה בערבות של מזרח ברזיל בתצורות סנטנה (Santana Formation). תחילה נמצאה גולגולת באורך 57 ס"מ שלו ובהמשך התגלו מאובנים נוספים. מוטת כנפיו של הפטרוזאורוס הגיע ל-4 מטרים ועל פי כמה דעות ל-5.5 מטרים. משקלו הגיע ל-30 ק"ג, חרף ממדיו הגדולים.
זה היה זוחל טורף שניזון בעיקר מדגים ולסתותיו ושיניו מנעו מהדגים לברוח. הוא דאה על אוויר חם בדומה לנשרים ולחסידות של ימינו מעל הים ומעל צוקי החופים.
מאט דאלאס
מת'יו "מאט" ג'וזף דאלאס (באנגלית: Matthew Joseph "Matt" Dallas; נולד ב-21 באוקטובר 1982) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בשל גילום הדמות הראשית בסדרת המדע הבדיוני לנוער "קייל XY".
ביוגרפיה
דאלאס נולד וגדל בפיניקס שבאריזונה ולמד בבית הספר לאמנויות של פיניקס. יש לו שני אחים צעירים ואחות צעירה אחת. הוא החל להתעניין במשחק בגיל 12, כשסבתו לקחה אותו להפקה של ההצגה הברווזון המכוער בתיאטרון קהילתי מקומי בשם Desert Stages Theatre. לאחר סיום לימודיו, עבר ללוס אנג'לס וניסה להצליח בתחום המשחק.
קריירה
הוא גילם כמה תפקידים קטנים במספר סרטים, בין היתר ב"חיים את החלום", "ימי המחנה", אך אלה לא העניקו לו חשיפה רבה.
בשנת 2005 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "הפמליה", שהיווה את נקודת המפנה בקריירה שלו. בעקבות הופעתו לוהק לסדרת הנוער "קייל XY", בה הוא מגלם את התפקיד הראשי של קייל, נער בן 17 בעל יכולות שכליות גבוהות שנוצר בניסוי מעבדה.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד אורח בקומדיית מצבים "בייבי דאדי" ברשת ABC Family, ובשנת 2016 חזר שוב לתפקיד אורח.
חיים אישיים
דאלאס הוא הומוסקסואל מוצהר; למרות, שהוא הכחיש זאת בעבר. הוא הכחיש את ההאשמות על היותו הומו במשך כמה שנים לאחר שהוצא מהארון על ידי הבלוגר פרז הילטון באתר הרכילות שלו ובתוכנית הרדיו של הווארד סטרן. לאחר שהילטון טען בפומבי שדאלאס הומו בתוכנית SiriusXM של סטרן, דאלאס הופיע שבועיים לאחר מכן בתוכנית כדי להפריך את ההאשמה שבמהלכה טען ששכב עם 20 נשים בתיכון, ומנה כמה נשים בהוליווד איתן הוא היה בקשר מיני.
ב-6 בינואר 2013 הודיע דאלאס על אירוסיו לבן זוגו, המפיק המוזיקלי בלו המילטון. ב-5 ביולי 2015, דאלאס והמילטון נישאו. ב-22 בדצמבר 2015, דאלאס והמילטון הודיעו בערוץ היוטיוב שלהם שהם אימצו ילד בן שנתיים, שמו קרואו. בינואר 2022, הם אימצו ילדה.
יובל ברגר
יובל ברגר, מהנדס ישראלי זוכה פרס ביטחון ישראל.
בשנת 2005 היה ברגר שותף בייסוד חברת "Siverge Networks" לפיתוח רכיבי תקשורת למערכות תקשורת רחבות סרט, ושימש מנכ"ל החברה מיום הקמתה ועד להפסקת פעילותה בשנת 2013.
מראה אקוסטית
מראה אקוסטית היא מתקן המשמש להחזיר ולרכז גלי קול, אחד מסוגי האמצעים ששימשו בעבר לאיכון באמצעות קול, וכיום משמש ככלי להדגמת עקרונות פיזיקליים.
היסטוריה
לפני מלחמת העולם השנייה והמצאת המכ"ם, נבנו מראות אקוסטיות סביב חופי בריטניה כדי לספק התרעה מוקדמת מפני תקיפות אוויריות. המתקנים המפורסמים ביותר עדיין עומדים על תילם במחוז קנט שבאנגליה, במקומות אחרים בבריטניה (ביניהם סנדרלנד, רדקר, בולבי), ובאי מלטה.
המראות בדנגנס, אשר בקנט, מוכרות גם כ"אוזניים מקשיבות", מורכבות משלוש מראות בטון שנבנו בשנות ה-20 וה-30. מכיוון שהן היו ניסיוניות נבנו מספר דגמים, האחת מוארכת, בגובה 5 מטר ובאורך 70 מטר, ושתי האחרות בצורת צלחת, וקוטרן בערך 4–5 מטרים. בנקודת המוקד שלהן הוצבו מיקרופונים שאיפשרו להבחין ברעש המטוסים המתקרבים ממרחק כמה קילומטרים בתוך תעלת למאנש. בתנאי מזג אוויר נוחים, המראות איפשרו להבחין ברעשים ממרחק של 20 עד 30 קילומטר, ובנוסף יכלו לזהות את הכיוון שלהם.
יעילותן של המראות הייתה חלקית, והמהירות ההולכת והגוברת של מטוסים בשנות ה-30 גרמה לכך שכאשר התגלו במראה, הם היו כבר קרובים מדי ליבשה כדי להתמודד איתם באופן אפקטיבי. פיתוח מערכות מכ"ם הובילו לסיום השימוש והפיתוח של הטכניקה. יחד עם זאת, השיטה, שבה תחנות איסוף מחוברות ביניהן כדי למצוא את מיקום האויב בשמים, הייתה לעזר בפיתוח מערכות המכ"ם הראשונות, שהיו בין הגורמים שעזרו לבריטניה לנצח בקרב על בריטניה.
כיום מראות אקוסטיות משמשות ככלי להדגמת עקרונות פיזיקליים, וניתן למצוא כמוהן בעיקר במוזיאוני מדע. בישראל בין השאר יש בגן המדע שבמכון ויצמן, במוזיאון המדע בחיפה ובחמד"ע.
קליבלנד גארדיאנס
קליבלנד גארדיאנס (באנגלית: Cleveland Guardians) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר קליבלנד, אוהיו. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של האמריקן ליג.
היסטוריה
הקבוצה הייתה אחת משמונה הקבוצות שייסדו ב-1901 את הליגה הבכירה החדשה - אמריקן ליג. עד 1915 כונו הקליבלנד בלובירד או בקיצור הקליבלנד בלוז. לאחר משאל שערך בעלי הקבוצה בין עיתונאים מקומיים הוא שינה את שם הקבוצה לקליבלנד אינדיאנס.
הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לוורלד סיריס ב-1920 וזכתה באליפות לאחר ניצחון 2–4 על הברוקלין רובינס. ב-1948 העפילה פעם נוספת לוורלד סיריס לאחר ניצחון על הבוסטון רד סוקס במשחק הפלייאוף הראשון בתולדות האמריקן ליג. בסדרת האליפות ניצחו האינדיאנס את הבוסטון ברייבס 2-4 וזכו בתואר השני והאחרון עד כה (2008) בתולדותיהם. ב-1954 היו הפייבורטים לזכייה בתואר לאחר עונה סדירה מצוינת בה השיגו מאזן של 111 ניצחונות לעומת 43 הפסדים בלבד, אך הפסידו בוורלד סיריס לניו יורק ג'איינטס 4-0. האינדיאנס לא הצליחו להעפיל פעם נוספת לפלייאוף עד שנת 1995 בה הגיעו לוורלד סיריס והפסידו 2–4 לאטלנטה ברייבס, הקבוצה זכתה להצלחה רבה בשנים אלו, בין 1996 ל-2001 העפילו חמש פעמים נוספות לפלייאוף אך לא הצליחו כאמור לזכות באליפות, ובמקביל בשנים אלו נרשם רצף של 455 משחקים בהם נמכרו כל הכרטיסים לקהל. בעונת 2016 זכו באליפות האמריקן ליג והעפילו לוורלד סיריס בו הפסידו לשיקגו קאבס. בעונת 2017 קבעו שיא MLB חדש של 22 ניצחונות רצופים.
ביולי 2021, בעקבות מחאת ילידים אמריקאים שטענו כי שם הקבוצה פוגעני וגזעני, הודיעה הקבוצה על שינוי שמה ל"קליבלנד גרדיאנס" החל מעונת 2022.
אצטדיון
הקבוצה משחקת מאז 1994 באצטדיון פרוגרסיב פילד, ובשמו הקודם ג'ייקוב פילד. קודם לכן התחלקה הקבוצה באצטדיון משותף עם קבוצת הפוטבול המקומית הקליבלנד בראונס. תושבי המחוז בו ממוקמת העיר קליבלנד אישרו ב-1990 הצעה להטלת מס על טבק ואלכוהול לצורך מימון האצטדיון החדש שעלות הקמתו הוערכה בכ-175 מיליון דולר. האצטדיון נחנך ב-4 באפריל 1994, בהגשת פתיחה מסורתית של נשיא ארצות הברית דאז ביל קלינטון. האצטדיון מכיל כ-43,000 מקומות, ואחד מסמליו הוא לוח התוצאות הענק, שעליו מסך הווידאו הגדול ביותר באצטדיון ספורט כלשהו בעולם.
סמל הקבוצה
סמל הקבוצה הוא "צ'יף וואהו" (Chief Wahoo), דמות מצוירת של אינדיאני אדום עור. הסמל הופיע לראשונה בגרסתו הישנה על מדי הקבוצה ב-1947, ועודכן לצורתו הנוכחית ב-1951. לאורך השנים זכה הסמל וכינוי הקבוצה לגינויים מצד פעילים חברתיים אינדיאנים, בטענה שמנציח סטריאוטיפ שלילי של אינדיאנים. מאבק זה הוא חלק ממחאה כוללת בנושא, ב-2001 קראה ועדת הממשל האמריקאי לזכויות אזרח להפסיק את השימוש בסמלים ובכינויים דומים שבשימוש קבוצות ספורט ממוסדות השכלה בארצות הברית, אך בעוד בליגת הקולג'ים השימוש אכן פחת, בליגות המקצועניות טרם חל שינוי וגם האינדיאנס לא החלו להצניע את הסמל.
יחסי גרנדה–לוב
יחסי גרנדה–לוב הם היחסים שבין גרנדה למדינת לוב.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות היו רשמיים לתקופה קצרה בלבד, משנת 1979 ועד לנובמבר 1983.
במהלך מבצע זעם דחוף, השתתפו 3 או 4 חיילים לובים לצד הכוחות הגרנדים.
בשנת 1982, כתב מנהיג גרנדה מוריס בישופ מכתב לשליט לוב, מועמר קדאפי, ובו הוא מבקש ממנו הלוואה ארוכת טווח על סך 6 מיליון דולר כדי להשלים את שדה התעופה הבינלאומי של גרנדה.
סדר הלידה במשפחה
סדר הלידה במשפחה הוא מיקומו של כל אדם בתוך המערך המשפחתי שלו יחסית לאחיו או אחיותיו. לפי חלק מהחוקרים, סדר הלידה במשפחה הוא בעל השפעה משמעותית על התפתחותו הפסיכולוגית של האדם. טענה זו נבחנה והוטלה בספק פעמים רבות, אך היא ממשיכה להופיע במחקרים רבים, בפסיכולוגיה פופולרית ובתרבות הפופולרית.
אישיות
הפסיכולוג אלפרד אדלר היה מהתאורטיקנים הראשונים שהציעו, בתחילת המאה ה-20, שסדר הלידה במשפחה משפיע על אישיות האדם. אדלר טען שסדר הלידה במשפחה עשוי להשאיר רושם בלתי ישכח על סגנון החיים של האדם ועל דרך התמודדותו עם נושאים כמו עבודה, אהבה וחברות. על פי אדלר, בכורים "מודחים" ממעמדם המועדף כאשר הבן השני נולד, והדבר עלול להותיר השפעה ארוכת טווח על אישיותם. בני זקונים וילדים יחידים עלולים להיות מפונקים יתר על המידה, דבר העלול להשפיע גם כן על אישיותם בהמשך החיים. גורמים אחרים שיש לקחת בחשבון, לטענת אדלר, הם: הפרש הגילאים בין האחים, מספר הילדים במשפחה, והמצב הכלכלי של הוריהם.
מאז תקופתו של אדלר, השפעת סדר הלידה במשפחה על אישיותו של האדם הפכה לשנויה במחלוקת. בקרב הציבור הרחב רווחת האמונה שסדר הלידה במשפחה משפיע באופן נרחב על אישיותו של האדם, אך פסיכיאטרים ופסיכולוגים רבים מתנגדים לרעיון זה.
מנת משכל
מחקרים משנות השבעים מצאו קשר בין מנת משכל לבין סדר הלידה במשפחה, כך שבכורים השיגו תוצאות טובות יותר מאחים צעירים במבחני אינטליגנציה. חוקרים שונים הציעו הסברים לקשר זה. רוברט זיונץ הציע את תאוריית מודל הזרימה, לפיה ילדים בכורים נחשפים לדמויות בוגרות רבות יותר בשנים הראשונות לחייהם יחסית לילדים צעירים יותר, הם מבלים את שנותיהם הראשונות בדרך כלל באינטראקציה בתוך סביבה משפחתית גבוהה מבחינה אינטלקטואלית, ולכן הם נוטים להיות בעלי מנת משכל גבוהה יותר. דבר זה עשוי להשפיע גם על הילד השני במשפחה, וכך אפשר להסביר את הממצאים האובייקטיביים לגבי היתרון במנת המשכל שמקבלים הבכורים והילדים השניים. התאוריה מתייחסת גם לילדים יחידים לעומת ילדים בכורים - לפי התאוריה, ילדים בכורים יהיו בעלי מנת משכל גבוהה יותר מילדים יחידים, משום שיחידים לא השיגו את "האפקט הלימודי", שבו האח הבכור מלמד את אחיו הצעירים יותר ובכך זוכה לעיבוד מעמיק של המידע.
מבקריה של תאוריית מודל הזרימה של רוברט זיונץ טענו שהתאוריה לא מבחינה בין גודל המשפחה לבין סדר הלידה במשפחה. כך למשל נמצא במחקר מטה-אנליזה משנות השמונים, כי ילדים יחידים, בכורים, או בעלי אח אחד בלבד, משיגים תוצאות טובות יותר במבחני אינטליגנציה יחסית לאחים צעירים ולילדים במשפחות מרובות ילדים. ממצאים אלו ואחרים סותרים את הטענה בנוגע לקשר בין מנת משכל לבין סדר הלידה במשפחה, ומעלים כי קיימים גורמים משפיעים נוספים על האינטליגנציה בהקשר זה, כגון גודל המשפחה ויחסי הורה-ילד.
ב-2007 נערך מחקר ועלה שלאחים הבוגרים יש יתרון במנת המשכל על האחים הצעירים יותר. ממצא זה הוסבר על ידי ההנחה שהוריהם של הילדים נוטים לבלות יותר זמן עם האחים הבוגרים יותר מאשר עם אחיהם הצעירים.
Super Mario 64 DS
Super Mario 64 DS (בעברית: סופר מריו 64 DS) הוא משחק פלטפורמה משנת 2004 שפותח ופורסם על ידי נינטנדו עבור ה-Nintendo DS. זה היה משחק השקה ל-DS. המשחק הוא גרסה מחודשת למשחק הנינטנדו 64 Super Mario 64 משנת 1996, עם גרפיקה חדשה, דמויות, פריטי אספנות, מצב מרובה משתתפים וכמה מיני- משחקים נוספים. כמו במקור, העלילה מתמקדת בהצלת הנסיכה פיץ' מבאוזר. בניגוד למקור, יושי הוא הדמות הראשונה שניתן לשחק בה, כאשר מריו, לואיג'י וואריו הם דמויות שניתן לפתוח בשלבים מוקדמים של המשחק.
נינטנדו חשפה את Super Mario 64 DS כהדגמה מרובה משתתפים ב-E3 2004, והוציאה אותו בנובמבר 2004. המשחק קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים, ששיבחו את מצב השחקן היחיד שלו, הגרפיקה והשינויים שבוצעו מהמשחק המקורי. עם זאת, הוא ספג ביקורת על מצב מרובה משתתפים והיעדר בקרות אנלוגיות. המשחק הוא המשחק העשירי הנמכר ביותר של Nintendo DS, עם למעלה מ-11.06 מיליון עותקים שנמכרו עד 2018. Super Mario 64 DS שוחרר מחדש בשירות ה- Virtual Console של Wii U במהלך 2015 ו-2016.
עלילה
ברחבי הטירה פזורים ציורים וקירות סודיים, המשמשים כשערים לעולמות אחרים שבהם באוזר וחניכיו שומרים על כוכבי הכוח. לאחר ששיחזר כמה מכוכבי הכוח והביס את המיניונים של באוסר, יושי פותח דלתות הניגשות לאזורים אחרים של הטירה, שם הוא מוצא את מריו וחבריו שבויים.
יושי מביס את גומבוס ומשחרר את מריו כשהם ממשיכים לחפש בטירה כדי למצוא עוד כוכבי כוח. מריו מביס את קינג בו ומשחרר את לואיג'י, שמשתמש בכוח בלתי נראה כדי להביס את צ'יף צ'ילי, ולאחר מכן משחרר את ואריו באמצעות המפתח. מריו וחבריו מתמודדים עם שלושה מסלולי מכשולים, כאשר כל אחד מהם מתפתח בקרב עם באוזר. לאחר שהביסו אותו בכל פעם, הם מקבלים מפתח שפותח רמות נוספות של הטירה.
לאחר איסוף 80 כוכבי כוח, מריו וחבריו מגיעים לאזור הגבוה ביותר של הטירה, שם הוא מתחיל קרב אחרון נגד באוזר. בסופו של דבר, לאחר התבוסה של באוזר, מריו וחבריו חוזרים לטירה של פיץ', שם הם משחררים את פיץ' מחלון ויטראז' מעל הכניסה. כפרס על הצלת פיץ', היא מנשקת את מריו באפו והולכת לאפות את העוגה שהבטיחה. המשחק מסתיים כאשר מריו, לואיג'י, פיץ', יושי וואריו מנופפים לשחקן לשלום בזמן שלקיטו מצלם ועף משם. מופיעה תמונה עם העוגה של פיץ'.
משחקיות
Super Mario 64 DS הוא משחק פלטפורמה תלת־ממדי שבה השחקן עובר בין ארבע דמויות שונות - יושי, מריו, לואיג'י וואריו - ושולט בהן דרך רמות רבות כדי לאסוף 150 כוכבי כוח, 30 כוכבים יותר מהמשחק המקורי. כל דמות חיונית להשלמת המשחק במלואה. כל רמה היא עולם סגור (בדרך כלל מוכל בתוך ציור ונכנס אליו) בו השחקן חופשי לשוטט לכל הכיוונים ולגלות את הסביבה ללא מגבלות זמן. העולמות מאוכלסים באויבים שתוקפים את הדמויות, כמו גם ביצורים ידידותיים המספקים סיוע, מציעים מידע או מבקשים עזרה. השחקן אוסף כוכבים בכל קורס; כוכבים מסוימים מופיעים רק לאחר השלמת משימות מסוימות, לעיתים קרובות נרמז בשם הכוכב בתפריט בחירת הכוכבים. האתגרים הללו כוללים ניצחון על בוסים, פתרון חידות, מרוץ עם יריב ואיסוף מטבעות. ככל שהשחקן אוסף כוכבים, אזורים נוספים בטירה הופכים נגישים.
כוחות על ב- Super Mario 64 DS לובשים צורה של כובעים מיוחדים הדומים לאלה שלבשו מריו, לואיג'י ו-ואריו (כולם מדובבים על ידי צ'ארלס מרטינט), וזמינים ברמות מסוימות. רכישת כובע אחד כזה תשנה את דמותו של השחקן לדמות המקבילה, ותאפשר לשחקן להשתמש ביכולות של אותה דמות. הכובעים נופלים אם הדמות נפגעת, אך ניתן לרכוש אותם מחדש. יושי (מדובב על ידי Kazumi Totaka) מסוגל להתחיל רמה עם הכובע של כל אחת מהדמויות הזמינות האחרות. פריט כוח-על נוסף, "פרח הכוח", מספק לכל דמות יכולת שונה: מריו מסוגל לצוף, בדומה לפריט הבלון מהמשחק Super Mario World ; לואיג'י הופך לבלתי מוחשי ושקוף, בדומה ל-Vanish Cap בגרסת נינטנדו 64; ואריו הופך מצופה מתכת, מה שהופך אותו לבלתי מנוצח באופן זמני בפני התקפות אויב ורעל (שהוא סגול במקום צהוב כמו בגרסה המקורית), ושוקע מתחת למים, בדומה ל-Metal Cap בגרסה המקורית, אך עם יכולת נוספת ללכת על לבה במקום להקפיץ מבלי לגרום נזק; ויושי מסוגל לנשוף אש, מה שמאפשר לו לשרוף אויבים ולהמיס קרח. כל יכולת נחוצה כדי להשלים אזורים ספציפיים במשחק. פריטים נוספים כוללים את ה"פטריה", שהיא פריט חצי נדיר שמגדיל מאוד את גודלה וחוזקה של הדמות לפרק זמן קצר, והנוצה, שרק מריו יכול להשיג, ואשר מאפשרת לו לעוף באותה צורה. ככובע הכנף במשחק המקורי. עם זאת, ב-VS מרובה משתתפים. מצב, דמויות אחרות יכולות לקבל כנפיים; במקרה של יושי, הוא מצמיח כנפיים מחוץ לגופו, כמו ב- Super Mario World.
המשחק משתמש בשני מסכי המערכת כדי להציע אפשרויות חדשות. המסך העליון מציג את המשחקיות הרגילה, בעוד שמסך המגע התחתון יכול לתפקד כמפה תקורה ובקרות מגע. המפה העליונה מציגה את המסלול הנוכחי שהשחקן חוצה ומציגה את מיקומי הפריטים. פקדי המגע כוללים כפתורים וירטואליים המסובבים את זווית המצלמה של המסך העליון ופקדי אופי כיוון, שיכולים לפעול עם עט ה-DS או עם האגודל של הנגן באמצעות רצועת היד של DS. בנוסף להרפתקה לשחקן יחיד, המשחק כולל 36 מיני משחקים ומצב מרובה משתתפים. משחקי מיני נעשים נגישים על ידי תפיסת ארנבים במשחק הראשי. כל המיני-משחקים משתמשים במסך המגע כדי לשחק והם מבוססים על נושאים שונים: מרוץ, משחקי קלפים, פאזלים וכו'. מצב מרובי המשתתפים משתמש ב-DS Download Play האלחוטי שבו עד ארבעה שחקנים מתחרים זה בזה באמצעות יושי ירוק, אדום, כחול וצהוב (בקולו של Kazumi Totaka ) - כובעי דמות מופיעים בשלב המאפשרים לשחקנים להפוך למריו, לואיג'י, או ואריו. ואריו יכול לשתק יריבים על ידי הרמתם, הנפתם והשלכתם.
הפצה וקידום
הכותרת המקורית הייתה " Super Mario 64 ×4 ", המשחק הוצג לראשונה כהדגמה מרובה משתתפים ב- E3 2004 לפני שה-Nintendo DS שוחרר. כמה חודשים לאחר מכן, נינטנדו הכריזה על משחק ממשי - יחד עם רבים אחרים - בפיתוח. בכנס Nintendo DS ב-7 באוקטובר 2004, המשחק שוב היה בהדגמה ומידע חדש נחשף; השם שונה ל- Super Mario 64 DS וארבע דמויות שונות (מריו, לואיג'י, יושי ווואריו) ישמשו בהרפתקה הראשית לשחקן יחיד. ההדגמה הייתה גרסה שלמה יותר של המשחק מגרסת E3 - פיתוח המשחק הושלם בשלב זה ב-90% - והדגיש את מספר הדמויות במצב לשחקן יחיד וכללה מיני-משחקים; מצב מרובה משתתפים, לעומת זאת, לא היה קיים.
לפני הכנס, הופעת אמנות הקופסה בעמוד המוצר של GameStop גרמה להשערות ש-Super Mario 64 DS יהיה משחק השקה. נינטנדו אישרה את השמועה כשהכריזה בכנס כי המשחק יהיה משחק השקה של ה-Nintendo DS בצפון אמריקה וביפן. ככל שהתקרב יציאת המשחק, לוח הזמנים של ההשקה של משחקי ההשקה השתנה; משחקים רבים התעכבו, בעוד שאחרים הוכרזו לצאת כמה ימים לפני ה-Nintendo DS. Super Mario 64 DS היה המשחק היחיד שתוכנן לצאת עם המערכת.
מכירות
Super Mario 64 DS זכה להצלחה מסחרית. לאחר יציאתו ביפן, המשחק מכר 241,000 עותקים עד 19 בדצמבר 2004, והיה המשחק החמישי הנמכר ביותר בטבלת המכירות השבועית של אותו שבוע. המכירות המשיכו לעלות, ו- Super Mario 64 DS מכר 639,000 יחידות עד 20 בפברואר 2005. המשחק הופיע לעיתים קרובות בטבלאות המכירות של Amazon.com. בשבוע הראשון של יוני 2006, הוא היה רשום כמשחק ה-Nintendo DS השישי הנמכר ביותר, ועלה למקום השלישי עד השבוע האחרון של החודש. המשחק הופיע שוב לקראת סוף יולי 2006 כמשחק השמיני הנמכר ביותר. בתחילת 2008, טבלאות Amazon.com רשמו את המשחק כמשחק ה-Nintendo DS השביעי הנמכר ביותר בארצות הברית. בארצות הברית, הוא מכר 1.4 מיליון עותקים והרוויח 42 מיליון דולר עד אוגוסט 2006. במהלך התקופה שבין ינואר 2000 לאוגוסט 2006, זה היה המשחק ה-7 הנמכר ביותר שהושק עבור ה-Nintendo DS. עד נובמבר 2006, המשחק נמכר ביותר ממיליון יחידות באירופה, ועד סוף 2007, למעלה משני מיליון עותקים בארצות הברית. עד 31 במאי 2011, המשחק מכר 4.34 מיליון עותקים בארצות הברית, ובאוקטובר 2012 נינטנדו דיווחה שהמשחק עבר את המכירות של 5 מיליון יחידות. נכון ל-31 במרץ 2018, Super Mario 64 DS מכר 11.06 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ביקורות
המשחק זכה בפרסים וזכה לביקורות חיוביות בסך הכל של עיתונאי משחקי וידאו. עם יציאתו, IGN תייג אותו כ"בחירת העורך" והעניק לו "משחק החודש" עבור ה-Nintendo DS, תוך ציון המשחק כ"הישג גדול" של יכולת המערכת. בשנת 2005, המשחק זכה בפרס ג'ויסטיק הזהב למשחק היד הטוב ביותר של השנה. לפני שחרורו של המשחק, קרייג האריס מ-IGN סקר את ההדגמה המוקדמת. הוא התייחס לשחזור המדויק של הגרפיקה המקורית, והצהיר שהמסך הקטן של Nintendo DS עוזר להסתיר כל פגמים חזותיים. האריס מתח ביקורת על הפקדים של המשחק כינה אותם קצת "איטיים" ו"מגושמים". למרות שהוא שיבח את הגרפיקה ותוספות המשחק החדשות, האריס הביע אכזבה מכך שמשחק ההשקה של מריו למערכת החדשה היה גרסה מחודשת במקום משחק מלא. Anoop Gantayat של IGN צפה שהמשחק יהיה להיט גדול בקרב חובבי משחקי וידאו אמריקאים. ביפן, Famitsu דירג את Super Mario 64 DS במקום ה-29 הכי מבוקש.
ביקורת אחרת התמקדה בבקרות המשחק ובמצב מרובה משתתפים. תיאובלד הרגיש שהיעדר מקל אנלוגי הפך את הפקדים לקשים יותר מהמשחק המקורי ודרש תקופת הסתגלות קצרה. עוד הוא הצהיר שהשליטה האנלוגית הווירטואלית של המשטח הדיגיטלי ומסך המגע היו "מסובכים" ודורשים תרגול. האריס הדהד הערות דומות וציין כי מסך המגע אינו מספק משוב פיזי כמו מקל אנלוגי. הוא הוסיף שהמשחק מעולם לא נועד לשחק ללא פקדים אנלוגיים מתאימים. גרסטמן התייחס למצב מרובי המשתתפים כ"חסר אירועים" וראה בו חוסר אריכות ימים, אך העיר כי מדובר בתוספת טובה שהדגימה את יכולות מרובי המשתתפים האלחוטיות של המערכת. תיאובלד הסכים שזו תוספת נחמדה, אבל ראה בזה "סטייה" ששחקנים יימאסו ממנה במהירות.
הוראת ההיסטוריה בישראל
היסטוריה היא אחד המקצועות המרכזיים בתוכנית הלימודים של בתי הספר בישראל. המקצוע נלמד בכיתות ו'-י"א כמקצוע נפרד, אך גם בשנים מוקדמות יותר משולבים נושאים היסטוריים שונים בהוראה. תוכנית הלימודים בישראל עברה שינויים רבים עם השנים. בשנים האחרונות רבו המחלוקות הציבוריות בנוגע לתכני תוכנית הלימודים וספרי הלימוד, וכן בנוגע לדרכי הוראת המקצוע.
מטרות הוראת ההיסטוריה
ההיסטוריה היא מקצוע הומניסטי מובהק הפותח פתח להבנת האדם ומעשיו על ציר הזמן. הוראת היסטוריה תורמת לחינוך החברתי של האדם ופיתוח זיקותיו הלאומיות והכלל-אנושיות. החשיבה ההיסטורית יכולה לפתח את יכולת התלמידים להבחין בין עיקר וטפל ולמצוא את הדומה ואת השונה בין אירועים היסטוריים שונים.
תוכנית הלימודים בישראל בהיסטוריה לחטיבה העליונה בבית הספר הממלכתי קובעת את מטרות ההוראה המרכזיות במקצוע כדלקמן:
מחלוקות בהוראת היסטוריה בישראל
מחלוקת אחת בהוראת היסטוריה נוגעת לשאלת אופן ההוראה של המקצוע. מצד אחד עומדים אלה המבקשים להדגיש בהוראה את מקומם של העובדות ההיסטוריות כאמצעי לחזק את הזהות של התלמידים (בעיקר הלאומית) ומצד שני עומדים אלו המדגישים בהוראת ההיסטוריה את חשיבות ההבנה של תהליכים היסטוריים ושל פיתוח יכולות התלמיד לחשיבה מורכבת ורבת-פנים.
קשורה למחלוקת זו, אם כי לא זהה לה, היא המחלוקת על תוכנם של ספרי הלימוד ותוכניות הלימודים במערכת. ספרי לימוד שונים עמדו במרכזה של מחלוקת, עם דעות לכאן ולכאן, בנוגע לתכנים הנלמדים בהם. היו אף שרי חינוך שהתערבו באופן ישיר בהחלטה אילו ספרים ילמדו במערכת ומה יהיה תוכנם. המעורבות הזו חיזקה את הדיון בשאלה האם ההחלטות בנוגע להוראת המקצוע צריכות להתקבל על ידי אנשי המקצוע (היסטוריונים, מורים ומעצבי תוכניות לימודים) או על ידי אנשי הדרג הפוליטי.
מחלוקת נוספת בתחום זה היא על השמטת חלקם ההיסטורי של יהודים שמוצאם אינו אירופי בהיסטוריה ולפעמים גם עיוות או מחיקת עובדות שמציגה אותם בצורה מזלזלת בתוכן הנילמדת במסגרת החינוך.
היקף הוראת ההיסטוריה
כל כיתות ו'-י"א בישראל מחויבות ללמוד היסטוריה. המקצוע אף נכלל בתעודת הבגרות בהיקף של שתי יחידות לימוד - כאשר הלימודים לרוב פרושים על פני שנתיים: כיתה י' וכיתה י"א והתלמידים ניגשים בסוף כל שנה ליחידת לימוד אחת.
במסגרת הרפורמה ללמידה משמעותית הוחלט כי החל משנת תשע"ו ייבחנו התלמידים בבחינה אחת, לרוב בכיתה יא', שתהווה 70% מציון הבגרות. במהלך כיתה י' או יא' מבצעים התלמידים עבודה פנים בית ספרית המהווה 30% מציון הבגרות. במשך כשנתיים העבודה נכתבה במסגרת הנושא "מלחמת העולם השנייה והשואה", ומשנת תשפ"א ייבחנו התלמידים על מלחמת העולם השנייה והשואה בבחינת הבגרות, ואילו על הנושאים "ערים וקהילות בימי הביניים" או "בית שני", שעד אז נכללו בבחינת הבגרות, תיכתב העבודה הפנימית. זאת ועוד, לראשונה יורשו התלמידים להשתמש בחומר פתוח בבואם לענות על פרק "מלחמת העולם השנייה והשואה" בבחינת הבגרות כאשר הם יקבלו שעה לצורך מענה על השאלות שבפרק הספציפי. בתום שעה יכניסו התלמידים את חומר העזר לתיקם ויקבלו את שאר פרקי הבחינה - "לאומיות וציונות", "המאבק על הקמת מדינת ישראל" ו"סוגיות נבחרות בתולדות מדינת ישראל". משך הבחינה על כל פרקיה, החל משנת תשפ"א - 3 שעות, כאשר עד אז עמד על שעתיים וחצי.
קליארי (נפה)
נפת קליארי (באיטלקית: Provincia di Cagliari ובסרדית: Provìntzia de Casteddu) הייתה נפה במחוז האוטונומי והאי סרדיניה. בירת הנפה והמחוז הייתה קליארי. שטחה נאמד ב-4,470 קמ"ר, האוכלוסייה - ב-555,409 (דצמבר 2006) וצפיפות האוכלוסין: 119 תושבים לק"מ - הצפיפות המרבית באי.
בנפה היו 71 קומונות, ובהן אוכלוסייה של 543,310 נפש - 33.3% מאוכלוסיית האי ושטחן 4,569 ק"מ מרובע - 19% משטח האי.
הנפה בוטלה בשנת 2016 והוחלפה על ידי העיר המטרופולינית של קליארי.
הקומונות העיקריות
ב-30 יוני 2005 אלו היו הקומונות העיקריות.
גלאורינוס גלאוס
כריש זה מגיע לאורך ממוצע של 125 עד 180 ס"מ אך נתפסו כבר פרטים באורך של מעל 2 מטרים ומשקל של 45 ק"ג. הכריש בעל גוון אפור ורוד והבטן בהירה. הוא בעל גוף זרים עם סנפיר גבי משולש וסנפיר נוסף נמוך יותר לפני הזנב, מצוי מעל סנפירי השת. הזנב בעל עוקץ בקצהו העליון וסנפירי החזה קצרים יחסית. לכריש לסתות חזקות בעלות שיניים משולשות קצרות המתחלפות במהירות. נקבת הכריש משריצה 28 עד 32 צאצאים לים.
כריש זה נמצא מסביב לעולם בייחוד בחופם ממוזגים לרבות בים התיכון ובצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי וכן לחופי נמיביה ודרום אפריקה. הוא מצוי גם בדרום-מערב האוקיינוס האטלנטי סביב דרום ברזיל וארגנטינה אך לא בצפון-מערב האוקיינוס האטלנטי. באוקיינוס השקט הוא נמצא בין קולומביה הבריטית לבאחה קליפורניה ולחופי צ'ילה ופרו וגם לחופי דרום אוסטרליה, טסמניה וניו זילנד. הכריש נודד קילומטרים רבים באוקיינוסים, לעיתים מעל 1,200 ק"מ.
הכריש הוא צייד של דגים שונים לרבות סרדיניים, סוליתאים, קרפדגיים, עקרבנונים וגם דיונונים. הוא תופס את טרפו הן מקרקעית הים והן מעליה.
כריש זה מצוי בסכנה עקב דיג יתר, לרוב בשביל מאכלי דגים כמו פיש אנד צ'יפס וכן בשביל תכולת הכבד העשירה בוויטמינים שלו. זהו מין מוגן שאסור לדיג.
טירה סקובי
טִירָה סְקוֹבִּי (באנגלית: Tiera Skovbye; נולדה ב-6 במאי 1995) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית. התפרסמה לקהל הרחב בשל כיכובה בסדרת הדרמה "ריברדייל" בדמותה של פולי קופר.
ביוגרפיה
סקובי נולדה ב-6 במאי 1995 בוונקובר שבקנדה, למשפחה ממוצא סקנדינבי.
קריירה
סקובי החלה את הקריירה שלה בגיל 10, וקיבלה את התפקיד המרכזי הראשון שלה בשנת 2007, כששיחקה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית-קנדית "Painkiller Jane".
סקובי הופיעה בתפקידים שוליים בעוד סרטים, סרטים קצרים וסדרות רבות, כשביניהן סדרת הטלוויזיה "החץ" והסרט "נשיקה בחצות".
בשנת 2014 שיחקה את דמותה של אליזבת' ברקלי בסרט הטלוויזיה "The Unauthorized Saved by the Bell Story".
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "ריברדייל", בתפקיד של פולי קופר.
בין השנים 2017–2018 שיחקה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה".
בשנת 2018 שיחקה בסרט האימה-מסתורין "הקיץ של 84", ובסרט "נשיקה בחצות" לצד בלה ת'ורן.
בשנת 2020 החלה לגלם את דמותה של בטי ברודריק בצעירותה בסדרת המסתורין "ג'ון הנבל" בעונתה השנייה.
חיים אישיים
ב-14 באוגוסט 2017 התארסה סקובי לבן-זוגה ג'יימסון פארקר.
אחותה הקטנה של סקובי, אליסיה, היא גם שחקנית.
שבעת הימים
שבעת הימים הוא ביטוי שקיים מימי קדם, ומהווה שם כללי לציון הימים והאוקיינוסים בעולם. כאשר נאמר על אדם כי "הפליג על שבעת הימים" מתכוונים לומר כי הוא הפליג בכל העולם. לביטוי יש גם משמעות של יכולת ניווט ימי מעולה.
פליניוס הזקן, סופר ומפקד בכיר בצי הרומי, קרא בספרו "תולדות הטבע" ללגונות באזור ונציה של היום בכינוי "שבעת הימים" (בלטינית: "septem maria").
השימוש במספר שבע נובע כנראה מהיותו מספר טיפולוגי. בתקופות שונות, השתמשו במושג "שבעת הימים" על מנת לתאר את הימים הגדולים בעולם, אך לא הייתה הסכמה לגבי זהותם. עם זאת, נהוג היה לבחור אותם מתוך רשימת גופי המים הבאה:
בתקופה המודרנית החלו להשתמש בביטוי "שבעת הימים" על מנת לתאר את האוקיינוסים על פני כדור הארץ.
לדוגמה, חיים נחמן ביאליק השתמש בביטוי בפתח שיר העלילה שלו "אלוף בצלות ואלוף שום" במובן של "כל הימים":
יוסף רומנו
יוסף רומנו (ז' בניסן ת"ש, 15 באפריל 1940 – כ"ו באלול תשל"ב, 5 בספטמבר 1972) היה אלוף ישראל במשקל קל ובינוני בהרמת משקולות וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שביצע ארגון הטרור "ספטמבר השחור".
קורות חיים
יוסף נולד בבנגאזי שבלוב לרנטו וחיריה. ב-1946, כשהיה בן 6 עלה ארצה ביחד עם הוריו ועשרת אחיו ואחיותיו. כשגדל, התגורר בהרצליה ביחד עם אשתו אילנה ושלוש בנותיו, אושרת, רחל ושלומית. יוסף היה מעצב פנים ומרים משקולות במשקל בינוני בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. היה אלוף ישראל במשקל קל ובינוני בהרמת משקולות במשך 10 שנים. במלחמת ששת הימים התנדב לשרת ביחידה קרבית והשתתף בכיבוש רמת הגולן. שימש מאמן באגודת הפועל תל אביב. ב-1972 הוא היה חלק ממשלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972). בזמן אולימפיאדת מינכן קרע גיד בברך ונאלץ לפרוש מהתחרות. ב-6 בספטמבר 1972 היה אמור לטוס לישראל ולבצע ניתוח בברך.
ב-5 בספטמבר 1972 פרצו טרוריסטים ערביים לבניין שבו שכנה המשלחת הישראלית, רצחו את משה ויינברג ותפסו את רומנו ותשעה מחבריו כבני ערובה. רומנו, שהיה לוחם במלחמת ששת הימים, תקף בסכין לקילוף פירות את אחד המחבלים, דובר הקבוצה (מוחמד מסאלחה שכינה עצמו עיסא), דקר אותו, באופן קל בלבד, ולקח ממנו את רובה ה-AKM, ואז נורה ונפצע קשה על ידי מחבל אחר (ככל הנראה ע'י מוחמד ספדי, מחבל שנותר בחיים ומתגורר היום בסוריה). המחבלים הותירו אותו על רצפת החדר לדמם למוות, כאות אזהרה עבור שאר החטופים הכפותים, ואף סירסו אותו.
אחרי הטבח אמרה אלמנתו אילנה:
רומנו השאיר אישה ושלוש בנות. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בהרצליה, מקום מגוריו.
אילנה רומנו, שהייתה בת 26 בזמן הטבח, מנהלת עד היום מאבק עיקש לשכנע את ראשי הוועד האולימפי העולמי לשלב בטקס הפתיחה בכל אולימפיאדה דקת דומיה לזכר בעלה ועשרת חבריו שנרצחו בטבח. בנוסף היא הביאה לחשיפת מחדלי שירותי הביטחון הגרמניים בעת החילוץ ובעזרתה ושאר משפחות החטופים קיבלה על עצמה גרמניה את האחריות המלאה על רצח הספורטאים.
בסרט מינכן בבימויו של סטיבן ספילברג, המציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים שחיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, שיחק השחקן והבמאי סם פויר, את דמותו של רומנו. בתגובה לסרט אמרה אילנה רומנו כי "אין לנו בעיה עם הסרט, להפך, אנו שמחות שהאתלטים ייזכרו לעד ואסון מינכן לא יחזור עוד".
ב-2 בספטמבר 2010, בתו של יוסף, אשרת רומנו, אמרה: "38 שנים לחכות לדקה דומיה או לזיכרון זה הרבה יותר מדי והעולם מדבר, אוהד ורוצה, אבל יש מי שפוחד ואני לא מבינה ממה הפחד. התירוץ הוא לא לערב פוליטיקה וספורט אבל לדעתי זה המקום המדויק להנציח אותם. אני קוראת בקריאה כואבת - הגיע הזמן".
בשנת 2004 הוקם מועדון "מכבי רומנו" בהרצליה על ידי עדי ברנה, חברם לקבוצה. המועדון קרוי על שמו של רומנו, ופועל עד היום לזכר הספורטאים וטיפוח ענף הרמת המשקולות.
תל ארפאצ'ייה
תל ארפאצ'ייה  (בערבית: تل الاربجية ; מבטאים אַרְפָּאצִ'יֶה) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית. האתר שוכן בפרוורי העיר מוסול בעיראק, במחוז נינוה על הגדה המזרחית של החידקל. התל שוכן כ-6 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר העתיקה נינוה. שמו של האתר ניתן לו על שם כפר השוכן בקרבת התל. האתר ידוע גם בשם טפה רשווה (Tepe Reshwa).
האתר היה מיושב בתקופת חלף ובתקופת עובייד. נמצאו באתר עקבות של תעשייה מסיבית של כלי חרס. הממצאים של הכלים באתר נתנו בסיס ליצירת כרונולוגיה של תקופת חלף.
תולדות המחקר הארכאולוגי
האתר התגלה לראשונה ב-1928 על ידי האשורולוג הבריטי רג'ינלד תומפסון, ונחפר לראשונה בשנת 1933 על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן וג'ון רוז (John Cruikshank Rose) מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק, אליהם הצטרפה אגאתה כריסטי, אשתו של מלוואן. חפירות נוספות נערכו ב-1976 על ידי צוות בראשות איסמעיל היג'רה (Ismail Hijara).
התל וסביבתו
השכבות המשויכות לתרבות חלף הן בגובה של 7.5 מטר לערך והן כללו 11 שלבים של ארכיטקטורה, מחולקים על פני 4 שכבות מהתקופה החלפית מהמוקדמת ועד המאוחרת.
בחפירות נמצאו מספר מבנים עגולים בעלי כיפה הנקראים במחקר "תולואי" (Tholoi). המבנים היו בקוטר של 7-3 מטר. לעיתים נמצאו לידם מבנים קטנים מלבניים, שייתכן והיו חדרי כניסה. מבנים מעטים מסוג זה נחפרו. המבנים נבנו מטיט, לעיתים הן הונחו על גבי יסודות אבן. באחד המבנים נמצאו צלמיות נשים רבות וייתכן והוא שימש למטרה פולחנית. המבנים האחרים שימשו כנראה למגורים. נמצאו גם כלים ממשפחת "כלי חלף". בנוסף נמצאו גם חותמות הטבעה.
המבנים העגולים התחלפו במשך הזמן במבנים מלבניים עם שבילים מרוצפים המובילים ממרכז האתר החוצה. בשכבה הרביעית נמצא בית מלבני הידוע בשם "הבית השרוף" (על שם שרפה שהביאה לקריסתו), בו נמצאו ממצאים קטנים רבים, כולל צלחות עדינות ממשפחת כלי חלף הצבועות ב-3 צבעים עם עיטורים גאומטריים, כלים מאבן וצלמיות, ממצאים מאובסידיאן וחרוזים. להערכת החוקרים, הבית השתייך לקדר או לאדם בעל תפקיד רשמי. לאחר שכבה זאת האתר ניטש.
באתר נמצאו ממצאים המעידים על גידול בעלי חיים כבשים ועזים, ובמשך הזמן שימוש נרחב יותר בבקר וחזירים. בנוסף הם עסקו בציד, במיוחד איילים ופראים. הם גידלו חיטה, שעורה תרבותית ופשתן.
באתר נמצאו גם מספר בתים וקברים מתקופה מאוחרת יותר, תקופת עובייד.
ממותה צמרית
ממותה צמרית (שם מדעי: Mammuthus primigenius) היא מין בסוג ממותה שחי בתקופת הפליסטוקן.
מאפיינים
היא אחת מהממותות האחרונות בענף גנטי שתחילתו בממותה הדרום האפריקנית (Mammuthus subplanifrons) מתחילת תקופת הפליוקן. הממותה הצמרית התפצלה מממותת הערבה (Mammuthus trogontherii) לפני 150,000 שנה במזרח אסיה. המראה וההתנהגות של מין זה נחקרו יותר מכל חיה פרהיסטורית אחרת, זאת בשל השיירים הקפואים שנמצאו בסיביר ובאלסקה, שם רעו עדרים גדולים של הממותות וליחכו עשבים ודגניים שונים.
ממותה זו הייתה דומה בגודלה לפיל אפריקני בגובה של 2.7-3.4 מטרים ומשקל של קצת יותר מ-6 טונות בערך. כמו הפילים של היום הממותות הנקבות היו קטנות יותר, בגובה 2.6-2.9 מטר ומשקל של 4 טונות. כהתאמתה לחיים בעידן הקרח היא הייתה מכוסה בפרווה עבה על עורה ששמר על חום הגוף. הממותות הזכרים היו בעלי חטים ארוכים ששימשו ללחימה.
לאחר עידן הקרח האחרון לפני 4,000 שנה בערך הממותות נכחדו לחלוטין, ייתכן מאוד שבשל ציד מהאנשים הקדמונים. מאובנים שנמצאו בכמה מערות מוכיחים שאנשים צדו אותם ואולי גררו אותם להכחדה מוחלטת.
כיום קבוצת מדענים מאוניברסיטת הרווארד מנסים "להקים לתחייה" בעל חיים זה בעזרת פיל אסייתי וחלקי דנ"א עתיקים.
בתרבות
ממותה זו היא המוכרת ביותר מבין הממותות ומוצגת במגוון סרטים, סדרות ומשחקים:
בנוסף מאובניה הם מאובנים לאומיים במדינות: אלסקה, נברסקה (לצד ממותה קולומביאנית) ובוורמונט - בה היא מאובן יבשתי לעומת מאובני לבנתן המשמשים כמאובנים ימיים.
טינו מושקוביץ
טינו (קונסטנטין) מושקוביץ (נולד ב-1982 בדונצק שבאוקראינה) הוא משורר, מתרגם, ומבקר ספרות ישראלי. חתן פרס שרת התרבות למתרגמים לשנת 2018.
שיריו ותרגומיו נדפסו בכתבי עת שונים (בהם 'מטעם', 'דחק' ו'עכשיו') ובעיתונות היומית.
מושקוביץ משמש כמבקר במוסף הספרים של עיתון 'הארץ' וכמרצה בבית הספר לאמנויות המילה.
אלכסיי אבריקוסוב
אלכסיי אלכסייביץ' אבריקוסוב (ברוסית: Алексе́й Алексе́евич Абрико́сов, 25 ביוני 1928 - 29 במרץ 2017) היה פיזיקאי יהודי רוסי-סובייטי ואמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 2003 על תרומה חלוצית לתאוריה של מוליכי על ונוזלי על, יחד עם ויטאלי גינזבורג ואנטוני לגט.
קורות חיים
אלכסיי אבריקוסוב נולד במוסקבה למשפחת רופאים. אימו, פאינה וולף, היא יהודייה. סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1948. בשנים 1948-1965 עבד במכון לפיזיקה באקדמיה הסובייטית למדעים. שם גם השלים את לימודי הדוקטורט, בשנת 1951, בהם עסק בתאוריה של פעפוע תרמי בפלזמה. אחרי השלמת לימודים אלו, הוא עבר להנחייתו של פיזיקאי אחר באותו מוסד ובשנת 1955 הוציא עמו עבודת תזה נוספת, ברמת דוקטורט, בפיזיקה ובמתמטיקה, בתחום האלקטרודינמיקה של האנרגיות הגבוהות.
בשנים 1965-1988 עבד במכון לנדאו לפיזיקה תאורטית וכן כפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. בנוסף היה חבר באקדמיה הסובייטית למדעים בשנים 1987-1991, ולאחר מכן חבר באקדמיה הרוסית למדעים. מאז 1991 עבד אבריסוקוב במעבדה הלאומית בארגון (Argonne), אילינוי שבארצות הברית.
בנוסף לפרס נובל לפיזיקה בו זכה בשנת 2003, ב-1952 גילה כי שטף מגנטי יכול לחדור לחומר מוליך על. התופעה ידועה כיום כמוליכות-על מסוג שני, והסידור התואם של קווי השטף המגנטי נקרא על שמו של אבריקוסוב.
תחומים מדעיים נוספים בהם עסק וחקר: חקר מימן כמתכת בכוכבי לכת מימן, מחקר אנרגיות גבוהות, חקר מוליכי על בשדה מגנטי חזק, חקר זרימת על של הליום ומחקר מוליכי על בטמפרטורות גבוהות. פרסים בהם זכה, בנוסף לפרס נובל: פרס לנין (1966) ופרס ברדין (1991).
ספרייה תורנית
ספרייה תורנית (הקרויה לעיתים קרובות אוצר ספרים) היא ספרייה המכילה ספרי קודש יהודיים וספרי עזר אשר נוצרה כדי לאפשר לימוד תורה כמצווה דתית. ספריות תורניות נמצאות בישיבות, בתי מדרש, בתי כנסת ומוסדות לימוד נוספים.
היסטוריה
החובה ההלכתית לקנות ספרי קודש על ידי הקהילה התבססה על התוספתא: "כופין בני העיר זה את זה... ולקנות להם ספר תורה ונביאים" (מסכת בבא בתרא פרק י"א), תקנה זו הורחבה לכלול "גם גמרות ושאר ספרים ללמוד בהם כל מי שירצה, גדולים וקטנים" (מגן אברהם על שולחן ערוך, אורח חיים סימן ק"נ).
כבר בימי הביניים היה ניתן למצוא ספריות תורניות בבתי כנסת, וישנם עדויות רבות על ספרים שהוקדשו לבתי כנסת, אך ככלל בימי הביניים לא היו ספריות "ציבוריות" אלא רק באוספים פרטיים. מאוחר יותר אנו מוצאים שספרים נתרמו גם לבתי ספר, תלמודי תורה וישיבות. בפולין וליטא הוקמו "חברות תיקון ספרים" במטרה לקנות ולכרוך ספרים לטובת הקהילה.
בחירת הספרים
ספרייה תורנית מאופיינת במידה רבה של סלקטיביות בבחירת הספרים, זאת בנוסף לכללים הרגילים של פיתוח האוסף המקובלים בכל ספרייה לגבי הוספת ספרים חדשים והוצאת ספרים קיימים. המיון בישיבות נעשה לעיתים קרובות על ידי רבני הישיבה ולעיתים על ידי ראש הישיבה עצמו.
סלקטיביות זו מבוססת על דרישה הלכתית שלא להחזיק ספרים שאינם תואמים את עקרונות היהדות. דרישה זו התבטאה בחתימת התנ"ך והגדרת הספרים שלא נכללו בו כספרים חיצוניים לאחר חתימת המשנה וההיתר לכתוב את התורה שבעל פה גדל היקף ארון הספרים היהודי וספרים נוספים נפוצו באמצעות העתקת כתבי יד. לאחר מהפכת הדפוס החלה להתפתח הדרישה להסכמה של תלמיד חכם, בין השאר כדי לבדוק את תוכנם של הספרים הנדפסים.
גם בתוך ספרי הקודש לא תכיל ספרייה את כל סוגי הספרים. בישיבה, בה באופן מסורתי עיקר הלימוד הוא סביב התלמוד, תכיל הספרייה בעיקר את התלמוד ומפרשיו וספרי הלכה ושאלות ותשובות. בתי כנסת יכילו, מלבד סידורים, מחזורים וחומשים גם ספרים בהם מועברים שיעורי תורה, כגון משנה, עין יעקב ומשנה ברורה, ספרי הלכה שימושיים ועוד.
גם כאשר הספר נחשב מתאים מבחינת תוכנו לארון הספרים היהודי, לא תמיד הוא יוכנס לספרייה מסיבות הלכתיות שונות. תחומים מסוימים נחשבים בעייתיים, ואין תמיד אחידות בהתייחסות אל הכנסתם לאוסף. להלן מספר סוגיות בולטות שלגביהן ההתלבטות קיימת:
מיון וקיטלוג
מאפיין נוסף הוא העצמאות של הספריות בכל הנוגע למיון וקיטלוג הספרים. הספריות נוטות לפתח לעצמן שיטות מיון מקומיות המותאמות לצרכיהם הספציפיים ואינן נעזרות בדרך כלל בשיטות מיון מוכנות, אם כי היו ניסיונות ליצור שיטות כאלו המותאמות לספרייה תורנית. לעיתים הספרים מסודרים במדף לפי סדר אלפביתי של שם הספר ולא של שם המחבר (כפי שנהוג ברוב הספריות). הסיבה היא שבמקרים רבים שם הספר מוכר הרבה יותר משם מחברו. לדוגמה, הרב יחזקאל לנדא מוכר יותר בשם ספרו "הנודע ביהודה" והרב אברהם ישעיה קרליץ מוכר יותר בשם ספרו "חזון איש".
החלוקה הראשית המקובלת ברוב הספריות היא לפי נושא ותקופה כרונולוגית:
שימוש במחשבים
עצם השימוש במחשבים לא נתפס כבעייתי מבחינה הלכתית על ידי רוב הרבנים. למרות זאת, בחלק מהישיבות מסתייגים מהכנסת מחשבים מטעמים אחרים (בזבוז זמן, חשש משינוי סגנון הלימוד המקובל ועוד). השימוש במחשבים ברוב הספריות מוגבל למערכות קיטלוג, שימוש במאגרי מידע תורניים ותוכנות לעיבוד תמלילים.
בדומה לכך, בספריות רבות ישנה הסתייגות משימוש באינטרנט, לעיתים עד כדי החרמה מוחלטת. למעשה, ברוב מוחלט של הספריות התורניות אין אפשרות גישה לאינטרנט.
אבנר חנני
אבנר חנני (נולד ב-1974 בירושלים) הוא מלחין ופסנתרן ישראלי, בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב (בהצטיינות יתירה), Royal Northern College of Music (בהצטיינות).
קריירה
חנני הופיע כסולן בפסנתר ברסיטלים ועם תזמורות שונות. יצירותיו זכו לשבח מפי המלחין המינימליסטי סטיב רייך, שבחר ביצירה של חנני לביצוע בקונצרט ליום הולדתו ה-70 של רייך בתל אביב. יצירה של אבנר חנני לכלי נשיפה זיכתה אותו בפרס הראשון בתחרות של שנת 2008 בעיר ליל בצרפת, שהשתתפו בה 257 יצירות להרכבים סימפוניים של כלי נשיפה בתוספת פסנתר ונבל. היצירה הזוכה של חנני נקראת "נישאת ברוח". משכה הוא 8 דקות ולדברי המלחין, איננה משקפת את המינימליזם שהוא נוטה אליו בכתיבתו המוזיקלית. בשנת 2011 זכה אבנר חנני בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. מנימוקי השופטים על הענקת הפרס לחנני: "אבנר חנני כותב מוזיקה יפהפייה פשוטו כמשמעו. סגנונו המזכיר משהו את בנג'מין בריטן הינו קליט וקולח ובאותה עת מלא בחיות ריתמית והרמונית. בארבע היצירות ששמענו מדגים חנני את שליטתו המלאה בכתיבה לתזמורת כמו למקהלה א'קפלה, למקהלה עם ליווי וכן לקול ופסנתר. מלהיב במיוחד הוא מחזור השירים "איש ירושלים אני" לבריטון ופסנתר על פי פואמות של יהודה עמיחי בו עושה חנני שימוש מאלף במיזוג שבין המקור בעברית של הטקסט לבין תרגומו לגרמנית, המושרים לסירוגין למוזיקה שובת לב, מלאת הבעה ונפלאה בבהירות המחשתה".
אבנר חנני הוא בנו של אבי חנני, המנהל הוותיק של "קול המוסיקה" בקול ישראל, ונכדו של חיים חנני שהיה פרופ' למתמטיקה ורקטור אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אבישי כהן (בסיסט)
ביוגרפיה
כהן גדל ברמת מוצא ובבית זית שעל יד ירושלים עד גיל 6, אז עברה משפחתו לשואבה. הוא התחיל ללמוד פסנתר בגיל 9 אך המיר אותו בגיטרה בס בהשראת הבסיסט המצליח ג'אקו פסטוריוס. לאחר שנתיים בהן ניגן בלהקה צבאית הוא התחיל ללמוד נגינה בקונטרבס עם המאסטרו מיכאל קלינגהופר. כהן נסע לניו יורק בתחילת שנות ה-20 לחייו, ניגן במועדונים והכיר נגנים מהסביבה. לאחר שצ'יק קוריאה שמע את נגינתו וצירפו להרכבו החלה להתפתח יותר הקריירה שלו בג'אז העולמי מודרני.
בשנת 2008 הוציא כהן את האלבום "שעות רגישות", שבו שר לראשונה בעברית. האלבום כלל את הסינגלים "שובי אלי" ו"אהבה חדשה" שכתב והלחין. לצד שירים מקוריים נוספים שכתב כהן, כ"שעות רגישות" ו"צעדי" נכללו באלבום גם פיוטים כ"אזמר בשבחין" של האר"י, "שלום עליכם" ו"דרור יקרא", וכן "אל הציפור" של חיים נחמן ביאליק ו"יד ענוגה" של זלמן שניאור. באלבום התארחו דנה עדיני בשיר "יד ענוגה", דין דין אביב ב"צעדי" ואמו של כהן, אורה, בשיר "Puncha Puncha". בעיבודים ובהפקה המוזיקלית השתתף לני בן בשט.
בשנת 2009 הוציא אלבום בינלאומי נוסף, "Aurora", הכולל שירים בלדינו, אנגלית, עברית וספרדית. האלבום מערב סגנונות מוזיקליים מהתרבות היהודית והישראלית ומג'אז. כלולים בו הסינגלים "Winter Song", "אלפונסינה והים של מרסדס סוסה, וכן "Morenika" המוכר בעברית כ"שחרחורת". עם הוצאת האלבום ערך כהן סיבוב הופעות עולמי, במהלכו ניגן יחד עם שי מאסטרו (פסנתר), איתמר דוארי (תופים), קרן מלכה (קול) ועמוס הופמן (עוד).
בשנת 2011 הוציא את האלבום "Seven Seas", שלאחריו ערך סיור שלישייה עם שי מאסטרו ואיתמר דוארי. דוארי עזב את השלישייה בחודש אפריל 2011 עקב סיבות משפחתיות, ואת מקומו תפס אמיר ברסלר.
ביולי 2011, כשלוש שנים מאז שעשה זאת בפעם האחרונה, הוציא כהן סינגל חדש לרדיו הישראלי בשם "מנגינה קטנה".
בנובמבר 2013 הוציא את האלבום "Almah", שבו כהן הוסיף להרכב הטריו המקובל (ניתאי הרשקוביץ על הפסנתר ועופרי נחמיה על התופים לצד כהן) רביעיית מיתרים לא שגרתית יחד עם אבוב וקרן אנגלית (כינור, שתי ויולות וצ'לו, במקום הפורמט הסטנדרטי של שני כינורות, ויולה וצ'לו. דבר שהקנה, יחד עם השימוש בכלי נשיפה מעץ, צליל עמוק ומלנכולי יותר לאלבום). האלבום כולל קטעים מקוריים של כהן לצד גרסאות כיסוי לשירים ישראליים כגון "שיר ערש נגבי" של משה וילנסקי, "כפל" של נחום היימן ו"קומי ונצא השדה" של י. ל. פרץ. הקטעים באלבום המשלבים אסתטיקה קלאסית יחד עם הסגנון המזוהה עם כהן.
בפברואר 2015 הוציא את אלבומו ה-15, "From Darkness", בהשתתפות הפסנתרן ניתאי הרשקוביץ והמתופף דניאל דור.
ב-2016 שודרה בערוץ מצו הופעה חיה של שלישיית אבישי כהן בליווי התזמורת הפילהרמונית של פריז.
ב-2017 הלחין את הפסקול לסרט "סה לה וי" של צמד הבמאים הצרפתים-יהודים אוליביה נקש ואריק טולדנו.
ב-30 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "לילה צ'יפס" יחד עם מיכה שטרית.
גילי כהן (ג'ודוקא)
גילי כהן (נולדה ב-19 ביוני 1991) היא ג'ודוקא עבר ישראלית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (2014). מחזיקה ב-5 מדליות בתחרויות גראנד סלאם ו-13 מדליות בתחרויות גראנד פרי, ייצגה את ישראל פעמיים במשחקים האולימפיים בריו 2016 וטוקיו 2020. כמו כן היא 5 פעמים ברציפות אלופת ישראל בג'ודו (2015-2011).
ביוגרפיה
כהן מתאמנת בהדרכתו של אלעד חביון.
אליפות ישראל
באליפות ישראל בג'ודו שנערכה ב-22 בדצמבר 2011 זכתה כהן לראשונה בקריירה שלה במדליית זהב, לאחר שניצחה את האלופה היוצאת רוני שוורץ בתחרות במשקל 52 ק"ג.
באליפות ישראל שנערכה ב-13 בדצמבר 2012 זכתה כהן במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות, לאחר שניצחה בגמר את רוני שוורץ.
באליפות ישראל שנערכה ב-18 בדצמבר 2014 זכתה כהן בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב לאחר שניצחה בגמר את שירה חייט.
באליפות ישראל שנערכה ב-5 באוקטובר 2015 זכתה כהן בפעם החמישית ברציפות בזהב לאחר שניצחה את רוני שוורץ.
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה בג'ודו שנערכה במונפלייה, צרפת באפריל 2014, זכתה כהן במדליית ארד בתחרות במשקל עד 52 ק"ג. בסיבוב הראשון היא ניצחה את סילמה ביז'ונוביץ' מבוסניה באיפון תוך 1:25 דקות. בשלב הבא היא הפסידה למרין קרין מגרמניה באיפון, ועברה לבית הניחומים. היא ניצחה את ז'אנה סטנקביץ' באיפון, ובקרב על מדליית הארד ניצחה את יוליה ריזובה מרוסיה.
תחרויות בינלאומיות
באליפות העולם בשנת 2017, שנערכה בבודפשט, סיימה כהן במקום החמישי. היא הגיעה עד שלב חצי הגמר, הפסידה ליפנית נצומי צונודה ונשרה לקרב על הארד, בו הפסידה באיפון לנטליה קוזיוטינה הרוסייה.
בגראנד פרי תל אביב 2019, זכתה כהן במדליית כסף. היא התחילה את התחרות בשלב שמינית הגמר, וניצחה בווזארי את גולטאי ממאדאלייבה האוזבקית. ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את אסטרייה לופז הספרדייה, ובחצי הגמר ניצחה באיפון את גפן פרימו הישראלית. בגמר היא התמודדה מול מאילינדה קלמנדי מקוסובו, האלופה האולימפית המכהנת, והפסידה באיפון. ב-15 במרץ 2019, היא זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם יקטרינבורג, לאחר שניצחה בגמר את אנה פרז-בוקס הספרדייה, 59 שניות מפתיחת הקרב, בעזרת תרגיל קואוצ'י-גארי שזיכה אותה באיפון. ב-29 במרץ, זכתה כהן במדליית כסף בגראנד פרי טביליסי, כאשר הגיעה עד הגמר, בו הפסידה לאודט ג'ופרידה האיטלקייה.
במהלך 2020, נפצעה וסבלה מקרע ברצועה הצולבת שהשבית אותה לתקופה ארוכה. בפברואר 2020, המקום באולימפיאדת טוקיו עבור קבוצת המשקל של גילי כהן היה שייך לגפן פרימו. בעקבות דחיית המשחקים האולימפיים, הוחלט באיגוד הישראלי לפתוח מחדש את המבחנים הפנימיים. כהן התאוששה בתקופה זו, חזרה לתחרויות, זכתה בהישגים ונבחרה על ידי הוועד האולימפי, לייצג את ישראל.
בגראנד סלאם תל אביב 2021, זכתה כהן במדליית הכסף. את שני הקרבות הראשונים היא ניצחה באיפון, וברבע הגמר גברה בזכות עונשים על אסטריד נייטו הצרפתייה. בחצי הגמר, היא ניצחה באיפון את אסטרייה לופז הספרדייה, שתי שניות לסיום בזכות תרגיל סיאו-נגי מוצלח. בגמר, התמודדה כהן מול צ'לסי ג'יילס הבריטית, והפסידה באיפון מריתוק שביצעה הבריטית.
באולימפיאדת טוקיו 2020, הג'ודוקא הישראלית גילי כהן היא היחידה שלא-הייתה רשומה כלל כחלק מנבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות גברים-נשים, ועל-כן לא-קיבלה את מדליית הארד המשותפת האולימפית, לעומת כל שאר חברי וחברות המשלחת הישראלית בג'ודו באולימפיאדה זו שכן קיבלו, למרות שהיו שלושה ג'ודוקא ישראלים נוספים לנבחרת-המעורבת שהיו רשומים אך לא-שותפו כלל בקרבות הקבוצתיים (ברוך שמאילוב, שירה ראשוני וענבר לניר – לעומת ארבעתם, הג'ודוקא הישראלי אורי ששון הפסיד גם בקרב האישי וגם בקרב הקבוצתי היחידי שלו, שניהם מול טדי רינר הצרפתי – ובכל זאת קיבל את מדליית הארד האולימפית של הנבחרת המעורבת).
באולימפיאדת טוקיו (2020) בתחרויות האישיות, היא החלה את דרכה בסיבוב הראשון, בו ניצחה באיפון את גולבדאם בבמוראטובה מטורקמניסטן, בעזרת ריתוק מוצלח, אך בשמינית הגמר הפסידה באיפון לשרלין ואן סניק הבלגית, לאחר שנכנעה לתרגיל בריח.
כחודש לאחר המשחקים האולימפיים בטוקיו, הודיעה על פרישה מג'ודו תחרותי.
יואן שה-קאי
יואן שה-קאי (מנדרינית תקנית: 袁世凱; פין-יין: Yuán Shìkǎi; 16 בספטמבר 1859 - 6 ביוני 1916) היה מצביא ומדינאי סיני שנודע בשל השפעתו בשלהי תקופת שושלת צ'ינג, חלקו במאורעות שהובילו להתפטרות הקיסר האחרון של סין, שלטונו האוטוקרטי כנשיא השני של הרפובליקה הסינית (לאחר סון יאט-סן), וניסיונו קצר הימים לחדש את המונרכיה הסינית כשהכתיר עצמו כקיסר סין.
פעילותו הפוליטית בתקופת המהפכה
ב-12 בפברואר 1912 חתמה הקיסרית האלמנה לונגיו בשם הקיסר בן השש פויי על מסמך אשר האציל את הסמכויות השלטוניות לידי יואן בשם "הבטחת" שלום לעם ושקט לקיסרות לצורך הקמתה של רפובליקה גדולה של סין עקב מהפכת שינהאי. מדינות המערב הפעילו אף הן לחץ למנותו למשרה משמעותית וסון יאט-סן הבין שהמעצמות תומכות ביואן והתפטר מכהונתו כנשיא זמני של הרפובליקה לטובת יואן לאחר כחודש מתחילת כהונתו, יואן נבחר על ידי האספה הלאומית הזמנית של סין לנשיא זמני.
תקופת נשיאותו והיותו "קיסר"
יואן שה-קאי מינה את עצמו לנשיא והשיג את הסכמת סון יאט-סן לכך. בשנים 1913–1916 שלט יואן על מרבית סין לאחר כישלונו של סון יאט-סן. יואן תמך בדיקטטורה נאורה במטרה להביא לאיחודה של סין תחת שלטונו ובמסגרת זו אסר את חברי הפרלמנט אשר לא סרו למרותו. הוא יסד את המפלגה הרפובליקנית שהתחרתה במפלגה הלאומית קוואמינטנג של סון יאט-סן.