cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האוצר מסיירה מדרה
האוצר מסיירה מדרה (באנגלית: The Treasure of the Sierra Madre) הוא סרט אמריקאי בבימויו של ג'ון יוסטון משנת 1948, המהווה עיבוד של רומן בעל אותו שם פרי עטו של ב. טראוון משנת 1927. הסרט מגולל את סיפורם של שני אמריקאים דלפונים (המפרי בוגארט וטים הולט) במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 במקסיקו, אליהם חובר אדם זקן (וולטר יוסטון, אביו של הבמאי) כדי לחפש זהב. הזקן מנבא בדיוק את הצרות המצפות להם, אבל נאות להצטרף בכל זאת. "האוצר מסיירה מדרה" היה אחד הסרטים ההוליוודיים הראשונים שצולמו כמעט לחלוטין באתר צילום מחוץ לארצות הברית (במדינת דורנגו וסצנת רחוב בטמפיקו, מקסיקו). אם כי סצינות הלילה צולמו באולפן בארצות הברית. הסרט נאמן למדי לרומן.
הטינה 2
ההבדלים בין הגרסה הרגילה לגרסת ה-BluRay
== סצינות שהוסרו בעריכה ==
האוצר מסיירה מדרה
הרקע
בשנות ה-20, האלימות שהייתה מנת חלקה של המהפכה המקסיקנית שוככת במידה ניכרת, אם כי כנופיות שודדים מפוזרות ממשיכות להשליט טרור באזורי הכפר. הממשלה החדשה שקמה לאחר המהפכה סומכת על המשטרה הפדרלית היעילה אך חסרת הרחמים, הידועה בשם Federales, כדי שתסייר באזורים מרוחקים ותיפטר מהשודדים. זרים, כמו שלושת גיבורי הסיפור האמריקאים שמחפשים אוצר, עלולים להיהרג בידי השודדים אם ייתקלו בהם. נוסף על כך, אם ייפלו לידי יחידות הצבא, רוב הסיכויים שיקבלו לא יותר מ"סיגריה אחרונה", ואף יוטל עליהם לחפור את קבריהם במו ידיהם.
הטינה 2
דמיון והבדלים בין הסרטים היפניים לסרט האמריקאי
סרט זה לא בוסס על שום סרט מהסדרה המקורית מיפן ובעל סיפור נפרד, אך כן מכיל הומאז'ים אליהם:
האוצר מסיירה מדרה
עלילה
שלושת הגרינגוס חוברים יחדיו בסיטואציה זו בעיירה מקסיקנית ויוצאים לחפש אוצר בהרי סיירה מדרה הרחוקים. הם נוסעים ברכבת לתוך הארץ ושורדים מתקפת שודדים בדרך. ברגע שהם במדבר, הווארד, הקשיש שבחבורה, מוכיח שהוא הקשוח והנבון שבהם, ומגלה את הזהב שהם מחפשים. הם חופרים ומגלים זהב רב. במהרה משתלטת תאוות הבצע על דובס (המפרי בוגארט) והוא מתחיל לאבד את אמונו ואת שפיותו, ומשתוקק לשמור את האוצר רק לעצמו. דובס גם מפחד מכך ששותפיו יהרגו אותו. בזמן הזה מופיע אמריקאי רביעי, ומתנהל ויכוח מוסרי לגבי מה לעשות עם הזר החדש. אז מופיעים השודדים והם מעמידים פנים, בגסות רבה, שהם שוטרים, צעד שמוליד את האמירה המיתולוגית - שהם לא צריכים להציג שום "תגים מסריחים" ("stinking badges"). אחרי קרב אקדחים, האמריקאי הרביעי נהרג וקבוצת שוטרים אמיתית מופיעה ומניסה את השודדים.
הטינה 2
סרטים קצרים
לפני צאת הסרט, אתר "יאהו" הוציא שלושה סרטים קצרים תחת האוסף "סיפורים מין הטינה" על מנת לקדם את הסרט. הסרטים נכתבו על ידי בן קטאי ובוימו על ידי טובי ווילקינס. הסרטים מתארים את התרחבותה של הקללה לארצות אחרות מלבד יפן:
האוצר מסיירה מדרה
עלילה
אולם אז הווארד נקרא לסייע לכמה כפריים מקומיים, ובין דובס לשותף השלישי קרטין מתנהל עימות אחרון, שבמהלכו דובס מנצח, מותיר את קרטין שוכב ירוי, כשנדמה שהוא מת. אולם, קרטין זוחל למקום מבטחים. מאוחר יותר, דובס נרצח (על ידי עריפת ראשו) בידי קבוצת שודדים ששרדו, שהם בבורותם, מאמינים ששקי הזהב הגולמי הם סתם שקי חול ולכן הם מפזרים אותם ברוח. קרטין מתגלה ונלקח לכפרו של הווארד, שם הוא מתאושש. הוא והווארד אינם עדים לכך שהשוטרים הפדרליים מוציאים להורג את השודדים דקות מועטות קודם לכן בעיר ונוכחים לדעת שהזהב נעלם. כשהם בודקים את השטח שבו השודדים זרקו את הזהב, מבין הווארד שככל הנראה הרוח פיזרה את הזהב לכל עבר. הם מקבלים את האבידה בצחוק אירוני ונפרדים. הווארד שב לכפרו, בעוד קרטין חוזר לביתו באמריקה.
הטינה 2
הטינה 1.5
הסרט "הטינה 1.5" הוא סרט אנימציה קצר שעלילתו מתרחשת במקביל לאירועי הסרט הראשון ומתמקדת בדמותו של איסון ובחקירתו על קללת משפחת סא'אקי.
הסרט זמין לצפיה באתר Youtube.
האוצר מסיירה מדרה
צוות השחקנים
שחקן המשנה ג'ק הולט, אביו של טים הולט, היה כוכב סרטים אילמים וסרטי פעולה ומערבונים בתקופת הבראשית של הסרט המדבר, הופיע בתחילת הסרט כשהוא אומר שורה אחת.
חלקים נרחבים מהדיאלוגים בסרט נאמרים בספרדית בלי תוספת כתוביות.
הטינה 2
סרטי המשך
בשנת 2020 יצא הסרט "הטינה" שעלילתו מתרחשת במקביל לסרט הראשון והשני.
האוצר מסיירה מדרה
ציטוטים
הסרט הוא המקור של השורה המפורסמת "אנחנו לא זקוקים לשום תגים מסריחים!" , שהרבה סרטים מצטטים, אבל השורה היא עיוות של הטקסט המקורי: Gold Hat (Alfonso Bedoya): "We are Federales... you know, the mounted police." Dobbs (Bogart): "If you're the police, where are your badges?" Gold Hat (Bedoya): "Badges? We ain't got no badges. We don't need no badges! I don't have to show you any stinkin' badges!" ב-2005 נבחר הציטוט במקום ה-36 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי של מאה הציטוטים הטובים ביותר מסרטים ("מאה שנים... מאה ציטוטים").
פרסים ותוארי כבוד
ג'ון יוסטון זכה בשנת 1948 בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר על הסרט. וולטר יוסטון, אביו של ג'ון יוסטון, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, אבל הפסיד אותו לסרטו של לורנס אוליבייה, "המלט".
הבמאי סטנלי קובריק ציין את "האוצר מסיירה מדרה" כאחד מעשרת הסרטים האהובים עליו, והבמאי פול תומאס אנדרסון צפה בו בלילה לפני שהוא הלך לישון כשהוא כתב את התסריט לסרטו זה יגמר בדם.
הבחירות של מכון הסרטים האמריקאי
"Badges? We ain't got no badges! We don't need no badges! I don't have to show you any stinking badges!"
1996 בישראל
1996 בישראל (ה'תשנ"ו-ה'תשנ"ז) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 48 שנה מיום היווסדה. האירועים הבולטים בה היו מבצע ענבי זעם כנגד חזבאללה בצפון, חיסולו של המחבל יחיא עייש אשר הצית גל טרור במרכזי הערים בישראל ומהומות מנהרת הכותל.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1996)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996)
דניאל קופין
דניאל קופין (באנגלית: Daniel Coppin; 1771 – 1822) היה צייר אנגלי, חובב של נופים ואספן אמנות. אחד החברים המייסדים של בית הספר לציירים נוריץ', ואחד משלושה דורות של אמנים מאותה משפחה, שכלל את בתו אמילי סטאנרד.
ביוגרפיה
מעט מחייו של דניאל קופין תועד וכמעט שום דבר לא ידוע מילדותו. הוא נולד בשנת 1771 והיה בעלה של אליזבת קופין, לה נישא בכנסיית סנט ג'יילס, נוריץ' ב-2 בנובמבר 1796. אליזבת קופין הייתה אמנית מוכשרת שקיבלה שבחים באגודת האמנים נורוויץ' על עבודתה.
בשנת 1786 עבר קופין לרחוב הסוסים בנוריץ' כדי להיות קרוב לבית העסק של המשפחה. קופין היה אחד מכמה אמנים שהיו אחראים ליצירת הקישוטים לחגיגות נוריץ' של הניצחון הבריטי בקרב הנילוס בשנת 1798 והכרזת שלום בשנת 1801.
בשנת 1803 חבריו ג'ון כרום ורוברט לדברוק הקימו את אגודת האמנים של ורוויץ', קבוצה שכללה גם את קופין וכן את רוברט דיקסון, צ'ארלס הודג'סון, ג'יימס סטארק וג'ורג' וינסנט. התערוכה הראשונה שלהם, בשנת 1805, סימנה את תחילתו של בית הספר לציירים נורוויץ', תנועת האמנות הראשונה שנוצרה מחוץ ללונדון ויצרו את אסכולת נוריץ'.
בשנה שלאחר מכן הוא ליווה את כרום ואת הסוחר ויליאם בארנס פרימן בביקור בפריז כדי לצפות באוצרות הלובר, ייתכן שנסעו לאחר שמלחמות נפוליאון באירופה הסתיימו. במהלך הביקור עשה כרום רישומים וקנה עבודות שהופקו על ידי אמנים צרפתים, שהקבוצה הצליחה להביא חזרה לאנגליה.
בתערוכה הראשונה של אסכולת נוריץ', בשנת 1805, הוצגו 223 עבודות של שמונה עשרה מציגים שונים, כולל קופין. הצלחתה היוותה השראה לאגודתם להעלות תערוכה מדי שנה, אירוע שנמשך עד 1833. קופין תרם באופן קבוע לתערוכות והיה לנשיא האגודה בשנת 1816.
הוא היה אספן נלהב של יצירות אמנות: קטלוג של אוסף עבודותיו פורסם בשנת 1818 על ידי ג'ון סטייסי והסתכם ב-266 יצירות בודדות על ידי האמן ויליאם הוגארת בלבד.
בשנת 1820 נסע להולנד עם בתו אמילי בת השבע עשרה כדי לראות את ציורי הטבע הדומם שהפיקו ציירים הולנדים: הביקור השפיע עמוקות על הסגנון האמנותי שלה.
קופין נפטר בשנת 1822, בן 51 בנוריץ', ונקבר ב-23 באוקטובר 1822 בחצר הכנסייה של סנט סטפן בעיר.
ניהול עסקיו של קופין בנוריץ' עבר לג'ון מידלטון, ועם מותו של מידלטון עבר לבנו, האמן מנוריץ' ג'ון מידלטון.
צבי הירשהורן
הרב צבי הירשהורן (תרנ"ט או תר"ס, 1900 - אייר תש"ג, מאי 1943) היה רבה של יבזורנה ונשיא "צעירי אגודת ישראל" בפולין. נספה בפינוי גטו לבוב או במחנה ינובסקה.
לפני השואה
הירשהורן נולד במשפחה חסידית לר' שמואל ולרבקה. כילד למד אצל ר' שלום רוזנפלד מקמינקה (השני - תרי"ג-תר"צ) שבגליציה המזרחית. המשפחה עסקה במסחר והייתה אמידה, אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועקירתם ללבוב, הידרדר מצבה הכלכלי. אף על פי כן דאגו הוריו להעניק לו את החינוך התורני הטוב ביותר. הוא למד בישיבת "מחזיקי לומדי תורה" של חסידות בלז, ונודע כמתמיד ובעל כישרונות ברוכים. כיוון שחוגי חסידי בלז לא היו לפי רוחו, עבר לקלויז זידיצ'וב בלבוב, וייסד עם חבריו מהקלויז את סניף ארגון "צעירי אגודת ישראל" בלבוב. בקלויז המשיך בשקידתו בלימוד התורה ורכש גם השכלה כללית.
הרב יהודה מאיר שפירא מלובלין השפיע עליו להצטרף לפעילות ב"אגודת ישראל". התפרסם כנואם מבריק לאחר שבהיותו בגיל 24 בתרפ"ד נשא נאום שריתק את שומעיו בחגיגת סיום לימוד מסכת עירובין בזלוצ'וב במחזור הראשון של לימוד הדף היומי.
השפעתו העיקרית בכתב ובעל-פה הייתה על הדור הצעיר, ובתרפ"ט נבחר לתפקיד נשיא "צעירי אגודת ישראל" ושוב בתרצ"ב.
פעל רבות למען העלייה לארץ ישראל בדרכים שונות: בנאומים שנשא בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל בתרצ"ז, במאמרים שפרסם, בסיוע לארגן את "ה"הכשרות" של "צעירי אגודת ישראל", בהתנדבות למען קרן היישוב, ובעזרה בהענקת אישורי עלייה, כשלמטרה זו עמד בקשר על המרכזים הארצישראליים של אגו"י בפרנקפורט ובוורשה.
בימי השואה
הוא ברח מיבזורנה ללבוב כשלפי גרסה אחת כיוון שהכריז על החרמת סחורות מגרמניה, הוא היה מהרבנים שהגרמנים חיפשו מיד בכניסתם לפולין, ולפי גרסה אחרת האשימו אותו בפעילות קומוניסטית בגלל הלשנה שקרית של יהודים. בתקופה הראשונה כשלבוב הייתה בשלטון סובייטי סייע רבות לפליטים היהודיים שהגיעו לעיר, וכן לימד תורה בסתר ועודד את יהודי הקהילה והפליטים שהתאספו. לאחר פלישת הנאצים ללבוב בקיץ תש"א פעל כחבר היודנראט, אך בהמשך כשהבין שההשתתפותו בה חסרת תועלת, הסתתר אצל ר' מנחם נחום פרידמן מהוסיאטין (תר"ם-כסלו תש"ג) ור' משה פרידמן מבויאן-קראקא. ניצל מהגירושים הראשונים, אך נספה או בפינוי הגטו או במחנה ינובסקה.
חוליו ארחנטינו רוקה
אַלֶחוֹ חֻולִיוֹ אַרְחֶנְטִינוֹ רוֹקַה פָּאס (בספרדית: Alejo Julio Argentino Roca Paz; 17 ביולי 1843–19 באוקטובר 1914) היה איש צבא, פוליטיקאי ומדינאי ארגנטינאי אשר כיהן בתור נשיא ארגנטינה בשתי קדנציות לא רצופות. הקדנציה הראשונה בין 1880–1886 והקדנציה השנייה בין 1898–1904.
ארחנטינו רוקה היה במקור איש צבא שהגיע לדרגת לוטננט גנרל. הוא היה בן למשפחה מסובסדת ומוערכת וראה שירות קרבי במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה ומלחמת הברית המשולשת נגד פרגוואי. לאחר שהנהיג את כוחות הצבא הפדרלי בהפלת מרד פנימי נגד הממשלה הפדרלית, קידם אותו הנשיא ניקולאס אבז'אנדה. לאחר המלחמה התמנה ארחנטינו רוקה לשר המלחמה הארגנטינאי והתמודד עם שאלת פטגוניה, שדנה ביחס הארגנטינאי לארץ מדרומה שחולקה בין שבטים אינדיאנים שונים. בכדי להכניע את שבטי הפמפס שתקפו התיישבויות ארגנטינאיות על הגבול, קידם ארחנטינו רוקה סדרת מבצעים צבאיים שנודעה בכינוי "כיבוש המדבר" והובילה להתפשטות צבאית ארגנטינאית עד לארץ האש מצפון לאנטארקטיקה אשר חולקה עם צ'ילה.
לאחר ניצחון בבחירות לנשיאות מונה ארחנטינו לנשיא ארגנטינה החדש ב-1880. נשיאותו של ארחנטינו רוקה עמדה בסימן תיעוש נרחב והגירה גדולה לארגנטינה. הוא העביר מספר גורמים שהיו בסמכות הכנסייה הקתולית לסמכות המדינה. ארחנטינו רוקה היה בעל תפקיד מרכזי בהסדר מערכת של אוליגרכיה שלטונית ששלטה בפוליטיקה הארגנטינאית. מחנה האוליגרכים נודע בכינוי 'דור שנות השמונים'. בהמשך נבחר רוקה לקדנציה נוספת בסיומה של המאה ה-19. לאורך הקדנציה השנייה לנשיאותו המשיך התיעוש הגואה והאוצר הלאומי עלה, אך כל זאת היה במקביל לעלייה בחוב הציבורי של ארגנטינה למשקיעות זרות.
שנותיו הראשונות וקריירה צבאית
חוליו ארחנטינו רוקה נולד בטוקומאן בשנת 1843. הוא היה בנם הרביעי של דון חואן סגונדו רוקה ואגוסטינה פאס. משפחת רוקה ומשפחת פאס בלטו בקהילה המקומית. אביו של רוקה היה מעורב במלחמת העצמאות של ארגנטינה, מלחמת ארגנטינה–ברזיל ומלחמות האזרחים בארגנטינה. בשנת 1836 הצטרף לשורות המורדים שניסו להפיל את המושל פליפה איברה בסנטיאגו דל אסטרו. כוחות המורדים הובסו וחואן סגונדו נידון למוות. הוא ניצל מכיתת יורים מכיוון שאגוסטינה ביקשה וקיבלה חנינה כדי שהזוג יוכל להתחתן.
מעט ידוע על ילדותו של רוקה. הוא היה ילד שובב אשר נהג להודות באשמה כאשר עבר את כללי הבית. היה זה באותה העת כאשר ניתן לו הכינוי "שועל קטן". כשחוליו היה בן תשע והקרב על קאסרוס התרחש עם נפילתו של הרודן חואן מנואל דה רוסאס בעקבותיו, השתנה מעמדם הפוליטי-חברתי של בני משפחת רוקה. דון חואן סגונדו זכה באמון של הנשיא הזמני חוסטו חוסה דה אורקיסה שביקש ממנו לעבור עם משפחתו לקונספסיון דל אורוגוואי. שם נכנס חוליו לבית הספר הלאומי, אחד היוקרתיים בארץ. בשנת 1858 ובלי לסיים את לימודיו חוליו נכנס לשירות בצבא הקונפדרציה הארגנטינאית בדרגת סגן משנה. בשנה שלאחר מכן ראה שירות קרבי לראשונה במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה כאשר שירת בצבא הממשלה הפדרלית הלאומית נגד הכוחות הליברלים בהנהגת ברטולומה מיטרה. שמו התחיל להישמע ולהתפרסם בתבוסת הפדרליים בקרב פאבון: כאשר עיקר הצבא הפדרלי כבר נסוג, הסוללה הארטילרית בפיקודו של רוקה המשיכה לירות עד שאביו סגונדו (ששירת גם כן בצבא הפדרלי בדרג גבוהה) הורה באופן אישי על הנסיגה.
לאחר קרב פאבון, מיטרה והליברלים השיגו שליטה על המדינה ובמסגרת הגיבוש המחודש של הרפובליקה הארגנטינאית תכנן מיטרה לחזק את הצבא הלאומי. הנשיא ברטולומה מיטרה היה מודע לתסיסה האזרחית שעלולה להיווצר בתגובה ליישום מדיניות הסחר החופשי והפתיחות של הכלכלה שהיו אבן הפינה בפרויקט הגיבוש הלאומי שלו. הוא זימן מספר קצינים מבטיחים, בהם רוקה, לפקד על יחידות מיוחדות שנועדו למוטט מרידות נגד הממשלה. בשנת 1865 עזב את הפיקוד על היחידה המיוחדת יחד עם אביו ושלושה מאחיו, אטאליבה, מרקוס וסלדוניו להצטרף לחיילי הברית המשולשת במלחמה נגד פרגוואי. המלחמה הייתה טרגית עבור משפחת רוקה. האב חואן סגונדו והאחים מרקוס וסלדוניו נהרגו בשדה הקרב. עבור חוליו המלחמה הייתה טרגית אך הפכה אותו לדמות לאומית בארגנטינה הודות לשירותו.
מעורבות פוליטית
בשנת 1870, לאחר המלחמה, לאחר רצח הנשיא לשעבר אורקיסה על ידי הגנרל לופס חורדן, הפקיד הנשיא דומינגו פאוסטינו סרמיינטו את רוקה לפקד על דיכוי המרד של חורדן ותומכיו. המבצע זכה להצלחה ובתוכו ניתן היה לראות כמה תכונות שהופיעו אצל רוקה במבצעים צבאיים נוספים: דם קר ומעט חמלה כלפי המובסים. בשנת 1872 מונה למפקד הגבול בדרום קורדובה. שם פגש את אשת חייו, קלרה פונס, והוא נישא לה ב-22 באוגוסט של אותה שנה. לבני הזוג היו שישה ילדים, חמש בנות ובן, חוליו ארחנטינו הבן לימים היה סגן נשיא ארגנטינה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20.
באותן שנים בקורדובה, רוקה העצים את קשריו הפוליטיים דרך גיסו, מיגל חוארס סלמן ויחד הם החלו לטוות רשת בריתות מסובכת בין הפלגים הפוליטיים השונים במדינה בכדי בסופו של דבר להגיע לבואנוס איירס. בתום כהונתו של סרמיינטו עלתה בעיית הירושה הנשיאותית. סרמיינטו תמך בניקולאס אבז'אנדה. אולם מיטרה ותומכיו התנגדו לכך שאבז'אנדה יירש את הנשיאות, טענו כי התרחשה הונאת בחירות שערורייתית, פתחו במרד נגד אבז'אנדה ולקחו נשק נגד הרשויות הנבחרות. רוקה הועמד בראש הפיקוד הצבאי על הכוחות הנאמנים לאבז'אנדה והצליח להביס בקלות את תומכי מיטרה בקרב שהתרחש בסנטה רוסה, מה שהביא אותו לקידומו לדרגת לוטננט גנרל.
כאשר קיבל אבז'אנדה את הנשיאות, הוא מינה את אדולפו אלסינה למשרת שר המלחמה והצי. רוקה, אשר שאף לקבלת תפקיד זה, הכריז כי העובדה שלא מונה למשרה בוססה על כך שלא היה חבר המעגל הפוליטי הפנימי של הממשלה. בסופו של יום, אלסינה נפטר בעת מילוי תפקידו בשנת 1877, והנשיא אבז'אנדה מינה את רוקה למשרת השר. רוקה בטח בחיזוק הצבאי שהגיע עם התיעוש של הצבא הארגנטינאי וקידם מדיניות אגרסיבית בהרבה מזאת של קודמיו באשר לאינדיאנים היושבים בפמפס ופטגוניה. הממשל הארגנטינאי שאף לספח את השטחים ועמם גם את השבטים המקומיים שקידמו פשיטות לעבר התיישבויות של ארגנטינאים על הגבול.
מערכת הכיבוש, שנודעה בכינוי "כיבוש המדבר", הייתה לרצח עם בגורמים אינדיאנים מקומיים אשר גרמה למותם של אלפים כמו גם ללקיחת 14,000 אסירים בידי הצבא הארגנטינאי. רוקה ראה חשיבות פוליטית מרכזית עבורו מן העובדה שהוביל לסיפוח שטח כפול משטחה המקורי של ארגנטינה. הכיבוש נמשך עד לארץ האש מצפון לאנטארקטיקה אשר חולקה בין ארגנטינה וצ'ילה (באותה העת הצבא הצ'ילאני קידם גם כן מערכת כיבוש לדרום שנודעה בכינוי כיבוש אראוקניה).
רוקה חזר מהמערכה הצבאית בדרום עם התואר "כובש המדבר" ואויביו הפוליטיים אף הכירו בכך שפעולתו של הגנרל מטוקומאן הועילה לצורך הלאומי. רוקה ניצל בהצלחה את הנסיבות הללו והצליח לכפות את מועמדותו לנשיאות על ידי המפלגה האוטונומית הלאומית. בעזרתם של חוארס סלמן בפנים הממסד המפלגתי והפוליטיקאי קרלוס פלגריני שפעל בבואנוס איירס, רוקה ביסס את מעמדו עד שהצליח לנצח בבחירות ב-11 באפריל 1880 ומונה לנשיא ארגנטינה. מושלי בואנוס איירס, קרלוס טג'דור וברטולומה מיטרה, שנשארו מחוץ לברית הפוליטית, התקוממו. היו כמה עימותים חמושים בין הכוחות המורדים לאלה הפדרליים של הנשיא הנבחר עד שלבסוף מיטרה ניהל משא ומתן על כניעת כוחותיו וטג'דור נאלץ להתפטר מתפקידו.
מדיניות פנים
ב-13 ביוני 1880, מכללת רישומי הבחירות העניקה את הניצחון לרוקה שהושבע למשרת הנשיאות באוקטובר תחת הסיסמה "שלום ומנהל". רוקה הקיף את עצמו בדמויות בעלות יוקרה אינטלקטואלית ופוליטית רבה, שלימים נודעו כחברי "דור שנות השמונים". רעיון ההתקדמות בתחום החברתי יחד עם האמונה בהתקדמות הקפיטליזם התעשייתי קידמו תעמולה ממשלתית של ראייה אופטימית עבור עתיד האומה.
נוצר רישום אזרחי ממלכתי, שלראשונה ניהל רישום של לידות, נישואין ומוות ואפשר למדינה לנהל את מערכת הבחירות שלה ולהפסיק להישען על נתוני הכנסייה במהלך ביצוע הליכי הבחירות. ביוזמתו של סרמיינטו בתפקידו כמזכיר הכללי של מועצת החינוך הלאומית, חוקקה הממשלה בשנת 1884 את חוק 1420, שקבע חינוך יסודי חינם, חובה וחילוני לכל תושבי המדינה. בתי הספר הממלכתיים התרבו אז, ותפסו ברוב המקרים את מקומם של אסכולות מקומיות ומסדרים דתיים. חקיקה זאת שחררה מחלוקת עזה שהביאה למאבק עם הכנסייה להיות מתוח עד לכדי כן שבשנת 1884 ניתקה ארגנטינה את יחסיה הדיפלומטיים עם הכס הקדוש.
כלכלה ותיעוש
ארגנטינה הצטרפה לכלכלה האירופית ולשוק העולמי כרוכשת ייצור תעשייתי וספקית חומרי גלם בעיקרה. המנהל הארגנטינאי בראשות רוקה ומאוחר יותר גם יורשיו דבק בליברליזם כלכלי אך נהג בשמרנות פוליטית ברורה, ושמר על ניהול יציב של מנגנוני הכוח כיוון שבני "דור שנות השמונים" ראו בראש ובראשונה את הצורך לשמור על היציבות הפוליטית שלהם. השימוש בהונאות בחירות גדל וכלל אי רישום של קולות מסוימים כמו גם הפחדות של תושבים בנוגע לאלו אשר יצביעו עבורם. התנהלות פוליטית זאת הרחיקה את רוב בני מעמד הביניים מהפוליטיקה, כאשר ראו את המערכת כחסרת מפלגות שייצגו אותם וללא אפשרות להביע את דעתם באופן חופשי.
כך הכריז הנשיא רוקה בנאום בפני הקונגרס הלאומי הארגנטינאי: למרות יחסו הליברלי המוצהר, רוקה ואנשיו לא ראו במדינה פוסק או שומר הסדר הציבורי, אלא ייחסו לה תפקיד מרכזי בהקמת חברות פרטיות לאומיות ובהסדר של השקעות זרות.
הגירה והשקעות
המדינה הלאומית הפכה תרמה לפיתוח של הכלכלה הארגנטינאית מכיוון שבין היתר יצרה מגזר של עובדי מדינה. רוב העבודות הציבוריות בוצעו מול קבלנים פרטיים אך מומנו על ידי המדינה הלאומית. ההשקעות הבריטיות ברכבות, במפעלי אריזה של בשרים, מנהל בנקים וקרקעות גדלו באופן משמעותי תחת נשיאותו של רוקה. כתוצאה מכך, ארבע שנים לאחר קבלת הנשיאות על ידי רוקה, ארגנטינה הקצתה כמעט מחצית מהכנסותיה לתשלום החובות שנקלעה עליהם מול בנקים של משקיעים זרים. תוך זמן קצר התחזקה המעורבות הממשלתית במהלכי המסחר במדינה.
ארגנטינה עברה שינוי דמוגרפי נרחב עם הגעתם של מאות אלפי מהגרים שהגיעו בעיקרם מממלכת איטליה, הרסטורציה הספרדית והקיסרות הגרמנית. 90 אחוזים מכלל המהגרים התיישבו באזורי החוף ומתוכם רק רבע ביישובים כפריים ולא עירוניים. הגירה נרחבת זאת הציפה את אוכלוסיית הערים ושינתה את המבנה התרבותי הלאומי של ארגנטינה. בסוף כהונתו תמך רוקה במועמדותו של חוארס סלמן לנשיאות, שכיהן אז בתוך מושל קורדובה. דרך הקשרים הפוליטיים הפנימיים נבחר סלמן לנשיא ארגנטינה ב-1886.
בנאום הפרידה שלו בסיום נשיאותו אמר רוקה: בנאום הפיטורין אמר רוקה: "אני מעביר לך [סלמן] את הסמכות, עם הרפובליקה העשירה, החזקה והגדולה יותר, עם יותר תמיכה ועם יותר אהדה ליציבות ולאופקים שלווים ומבטיחים מאשר כשקיבלתי אותה לרשותי." סלמן ניסה לנטרל את המעגל הפוליטי הפנימי מתקופת רוקה ובין לבין גם ניתק את קשריו הפוליטיים מהנשיא לשעבר.
בין הקדנציות
שחיתות, הפרטות הונאה ומשא ומתן שנערכו על ידי סלמן והמעגל הפוליטי המקורב לו בנשיאותו, הציבו את המדינה בסוף שנת 1889 במצב של מחדל בהתחייבויותיה למשקיעים חיצוניים ונכנסה למשבר חסר תקדים. בהקשר זה פרצה מהפכת 1890, ובראשה עמד ברטולומה מיטרה ביחד עם שאר מנהיגי האיגוד האזרחי. רוקה לא השתתף בתנועה המהפכנית אך תמך בה. המהפכה נכשלה אם כי בסופה סלמן נאלץ להתפטר. סגן הנשיא קרלוס פלגריני קיבל את הנשיאות, ועם מינויו לנשיאות הוא קבע את מינויו של רוקה לתפקיד המפתח של שר הפנים.
לאחר מהפכת 1890 התעוררה ההתנגדות הפוליטית הסדירה הראשונה למשטר מאז נשיאות רוקה: האיגוד האזרחי הרדיקלי. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 התרחשה העלייה המהפכנית של תנועות רדיקליות והתעוררות מאבקי העובדים, תוצר ישיר של הגירה. משברים וקשיים שונים אלו הביאו את המעגל הפוליטי השלט להעריך שהאיש הטוב ביותר למשרת הנשיאות הוא רוקה עצמו. כך בשנת 1898, חזר רוקה לנשיאות לאחר ניצחונו בבחירות.
נשיאות שנייה
נגד תנועת הפועלים, רוקה יישם מדיניות דיכוי המורכבת מהתקפות על איגודי עובדים ומחקיקת חוקי דיכוי כמו חקיקה 4144, הידועה בכינוי 'חוק המגורים', שאפשרו לגרש פעילי איגודים מהמדינה.
במקביל לכך, השר חואקין ו. גונזאלס קידם קוד עבודה לאומי מודרני שנדחה הן על ידי האיגודים הסוציאליסטיים והאנרכיסטים שהתנגדו להתערבות המדינה, והן על ידי המעסיקים שראו בכך קוד נוח מדי לעובדיהם. בשנת 1901, ביוזמתו של שר המלחמה פבלו ריצ'יירי, חוק שירות החובה הצבאי עבר לכל האזרחים הגברים בני 20 ומעלה. בבחינת מדיניות חוץ פעל רוקה להשקיט משבר טריטוריאלי חריף עם צ'ילה לאורכם של הרי האנדים אשר כמעט הסלים לכדי סכסוך מזוין ומלחמה ישירה בין ארגנטינה לצ'ילה.
פלג פנימי בתוך קבוצת השלטון החל להרהר באפשרות כי השגשוג שהושג עלול להיות בסכנה אם לא יטופלו דרישות האופוזיציה המהפכנית דרך פשרות. פלג זה בהנהגת קרלוס פלגריני היה מוכן לשקול הכנסת רפורמות הדרגתיות במערכת הבחירות על מנת להימנע ממאבקים חברתיים. החלוקה הפנים ממשלתית הובילה לקרע פוליטי בין קרלוס פלגריני, שהיה לנציג הפלג, לבין הנשיא רוקה, ששמר על עמדתו של שימור המערכת השלטונית הקיימת ושימור של הונאות הבחירות שקידם. רוקה קיבל רק רפורמה במערכת בחירת הצירים, שאפשרה לראשונה בחירה של נציג המפלגה הסוציאליסטית לקונגרס.
בתום מנדטו, בשנת 1904 תמך רוקה במועמדותו של מנואל קינטנה לנשיאות.
שנים אחרונות
רוקה פרש מחיי הציבור וב-1905 עזב לטיול ברחבי אירופה בחברת בנותיו. בהיותו שם קיבל הוקרה גדולה והתקבל אצל מספר ראשי מדינות בעוד התיישב לשנתיים בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית. רוקה שב לבואנוס איירס בשנת 1907, בתקופת נשיאותו של פיגרואה אלקורטה, אך כאשר נתקל באקלים פוליטי עוין ויצא פעם נוספת לאירופה, כך שלא נכח בחגיגות מאה השנים לעצמאות ארגנטינה. בשנת 1913 הנשיא רוקה סאנס פניה הפקיד בידיו שליחות דיפלומטית אל הרפובליקה הברזילאית הראשונה. במסגרת השליחות שהה רוקה מספר חודשים בריו דה ז'ניירו, וחתם על הסכמי הגבלת נשק ימי.
באוקטובר 1914, בגיל 71, עבר להתגורר בשכונת לה-ארגנטינה, בכוונה לבלות שם את שנותיו האחרונות. רוקה לקה בהתקף שיעול פתאומי ורופאו לא הצליח לזהות סימנים מחשידים לבעיות בריאותיות. ב-19 באוקטובר, בשמונה בבוקר, התקף פתאומי נוסף גרם לו לאבד את הכרתו. שעתיים לאחר מכן נפטר רוקה. במותו נחשב לגיבור לאומי בעייני רבים ולגורם מרכזי בפיתוח ובמודרניזציה של ארגנטינה. רק שנים רבות לאחר מותו החלה להתערער מורשתו בעיקר עקב מעורבותו בכיבוש המדבר האלים ובשערוריות ממושכות של שחיתות שלטונית.
קרייג פרקינסון
ביוגרפיה
פרקינסון נולד וגדל בעיר בלקפול שבמחוז לנקשייר. הוא התחיל לשחק בגיל צעיר בהצגות בבית הספר. הוא למד בקולג' בלקפול ופיילד ואחר כך עבר ללונדון ונרשם לבית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts".
קריירה
בתחילת הקריירה שיחק פרקינסון בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כגון "דיאל ופסקו", "The Bill" ו"הולבי סיטי". הופעת הבכורה שלו בקולנוע היה בסרט "קונטרול", סרט ביוגרפי על סולן להקת ג'וי דיוויז'ן, איאן קרטיס, בו גילם את דמותו של טוני וילסון. ב-2008 כיכב פרקינסון בסרט הבריטי העצמאי "The Taxidermist" בתפקיד המפחלץ. הסרט זכה בפרסים אחדים בהם סרט הלייב אקשן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פאלם ספרינגס, ובפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לסרטי האימה ברוד איילנד.
ב-2009 שיחק פרקינסון בתפקיד שרת מתעלל בשם בן בדרמה הטלוויזיונית "The Unloved", סרט הבכורה בבימויה של סמנתה מורטון. פרקינסון כיכב לצדה של מורטון בסרט "קונטרול". עוד השתתפו בסרט "The Unloved" לורן סושה, ששיחקה לצדו בסדרה "עברייני על", וכן אשתו השחקנית סוזן לינץ'.
ב-2010 שיחק פרקינסון בתפקיד כפול בדמות התאומים ג'ימי וג'וני קריי בסדרת הטלוויזיה של ITV "וייטצ'אפל". התפקיד כלל סצנת אגרוף, וכהכנה לקח שיעורי אגרוף ועשה דיאטה ללא פחמימות. באותה שנה שיחק פרקינסון בתפקיד אלן בסרט "SoulBoy" ובתפקיד קוביט בסרט "ברייטון רוק". לקראת סוף 2010 החל לגלם את קצין המבחן שון בסדרה "עברייני על" של ערוץ E4. הוא המשיך להופיע בתפקיד זה גם בשנת 2011.
ב-2011 כיכב פרקינסון בסרט הקולנוע העצמאי "Ghosted" בדמות האסיר הפסיכוטי והאלים קליי. עוד השתתפו בסרט ג'ון לינץ', גיסו של פרקינסון, ומרטין קומפסטון, ששיחק לצדו בסרט "SoulBoy". עוד באותה שנה גילם פרקינסון את טומי פלין בסיטקום "In with the Flynns" של ה-BBC. על אף שהסדרה קיבלה ביקורות מעורבות, הופעתו של פרקינסון צוינה לטובה. דייוויד בוצ'ר מ"רדיו טיימס" תיאר אותו כ"כוכב התוכנית" והארי המבורג מ-"On the Box's" כתב שהוא "הדמות הבולטת בסדרה".
ב-2011 הופיע פרקינסון בדמות סמל בילוש מאט "דוט" קוטן בעונה הראשונה של סדרת הפשע "שחיתות" של ערוץ "BBC Two", שוב לצדו של מרטין קומפסטון.
ב-2013 כיכב פרקינסון בסדרת הדרמה קומית "Great Night Out" בתפקיד גלין. עוד שיחק בדמות צ'ארלס קורט בדרמה "The Mill" של ערוץ 4.
פרקינסון חזר לגלם את הדמות של מתיו "דוט" קוטן, שקודם לדרגת מפקח בילוש, בעונה השנייה של הסדרה "שחיתות" בשנת 2013. בעונה זו הועברה הדמות מהיחידה להגנת עדים ליחידה במלחמה בשחיתות. הוא השתתף גם בעונה השלישית של הסדרה ששידוריה החלו במרץ 2016.
בשנת 2014 התארח למספר פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
חיים אישיים
פרקינסון נשוי לשחקנית האירית סוזן לינץ', ולבני הזוג יש בן אחד. השניים הופיעו יחד ב-2009 בסרט הטלוויזיה "The Unloved", וב-2012 במיני-סדרה "הסוד של קריקלי הול". השחקן ג'ון לינץ' הוא גיסו.
עץ החיים (סרט)
עץ החיים הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2011 אשר בוים ונכתב על ידי טרנס מאליק.
בסרט מככבים בראד פיט, ג'סיקה צ'סטיין ושון פן. צילומי הסרט החלו בשנת 2008 בטקסס. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל קאן, והסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-27 במאי 2011.
עלילה
באמצע שנות ה-60, גברת או'בריין (ג'סיקה צ'סטיין) מקבלת מברק בו נאמר לה כי בנה בן ה-19 נהרג. בעלה (בראד פיט) מקבל את ההודעה בטלפון ומכאן חיי המשפחה מתהפכים. בהווה, ג'ק או'בריין (שון פן) העוסק באדריכלות, צופה בעץ נשתל מול חלון משרדו ומתחיל להעלות זכרונות מהעבר - מילדותו בשנות ה-50 לצד שני אחיו, דרך שנות התבגרותו ועד להווה.
ביקורות והכנסות
הסרט התקבל בביקורות מעורבות. בהקרנת הבכורה בפסטיבל קאן הוא התקבל במחיאות כפיים מחד ובקריאות בוז מאידך. האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 84%. מבקרים רבים הללו את הסרט והגדירו אותו כיצירת מופת, בעוד רבים אחרים תיארו את הסרט כיומרני. למרות הדעות החלוקות, הייתה הסכמה בין המבקרים שהסרט מצטיין בפן הוויזואלי, הצלם עמנואל לובצקי היה מועמד לפרס אוסקר בעבור הצילום בסרט.
אחראי על הפסקול היה אלכסנדר דספלה, והמוזיקה כללה קטעים ממלחינים רבים, ביניהם סמטנה, מאהלר, ברליוז, רספיגי, בך, קופרן, ברהמס, הולסט,ג'ון טאוונר, זביגנייב פרייזנר, ארסניה יובנוביץ' ואחרים.
פרסים ומועמדויות
למרות הביקורות המעורבות, הסרט היה מועמד למספר רב של פרסים, ביניהם :
ורטיסלאב לוקבנץ
ורטיסלאב לוקבנץ (בצ'כית: Vratislav Lokvenc, נולד ב-27 בספטמבר 1973 בנכוד שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בספרטה פראג, קייזרסלאוטרן ומועדונים נוספים, ובנבחרת צ'כיה בעמדת החלוץ. לוקבנץ זכה בשבעה תוארי אליפות בשלוש קבוצות שונות, והוכתר בשנת 2000 כמלך השערים של ליגת העל הצ'כית בכדורגל כאשר שיחק בספרטה פראג.
קריירת מועדונים
לוקבנץ החל את קריירת הבוגרים שלו בהראדץ קרלובה בשנת 1992, וכעבור שנתיים חתם בספרטה פראג. לוקבנץ העביר שש עונות עם תארים רבים בספרטה פראג. כבר בעונתו הראשונה במועדון, 1994/95, זכה באליפות צ'כיה. בעונת 1995/96 לא זכו לוקבנץ וספרטה פראג באליפות, אך כן זכו בגביע הצ'כי, לאחר ניצחון 4-0 בגמר על פטרה דרנוביצה. בעונת 1996/97 לוקבנץ זכה באליפות נוספת עם ספרטה פראג, שהייתה הראשונה מתוך ארבע ברצף. בעונת 1999/00, נוסף על הזכייה באליפות, לוקבנץ הוכתר כמלך השערים של ליגת העל הצ'כית, עם 22 כיבושים, ארבעה מהם במשחק אחד מול ס.ק. צ'סקה בודיוביצה. מספר הבקעות זה נחשב אז לשיא הבקעות לעונה בליגת הצ'כית עבור שחקן בודד. שיא זה נשבר רק בעונת 2011/12 על ידי דוד לאפאטה, שהבקיע 25 שערים. בתום עונת 1999/00 עזב לוקבנץ את ספרטה פראג, לאחר שהבקיע 74 שערי ליגה ב-163 הופעות וזכה בחמש אליפויות וגביע אחד, ועבר לקייזרסלאוטרן.
בעונתו הראשונה של לוקבנץ בקייזרסלאוטרן, 2000/01, הוא הבקיע תשעה שערים, והיה חלק מהתקפה שכללה גם את מריו באסלר ומירוסלאב קלוזה וקבוצתו סיימה במקום השמיני בבונדסליגה. גם בשאר עונותיו של לוקבנץ בקייזרסלאוטרן מספרי ההבקעות שלו היו דומים, אך בשתי עונותיו האחרונות במועדון, קייזרסלאוטרן הסתבכה בתחתית וניצלה מירידה. באפריל 2004 הודיעה קייזרסלאוטרן כי לוקבנץ עומד למכירה בגין דרישות שכר גבוהות, והוא עזב בתום העונה את הקבוצה לאחר ארבע עונות, בהן הבקיע 36 שערי ליגה ב-116 הופעות. בעונת 2004/05 שיחק לוקבנץ בבוכום, שהחתימה אותו על מנת להצליח בגביע אופ"א, אליו הגיעה לאחר שסיימה חמישית בעונה הקודמת. לוקבנץ הבקיע עשרה שערי ליגה בעונה זו, אך קבוצתו הודחה בסיבוב הראשון של גביע אופ"א, ובתום העונה נשרה אל הבונדסליגה השנייה, ולוקבנץ עזב את המועדון.
בקיץ 2005 חתם לוקבנץ ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, מועדון שעבר מיתוג מחדש באותה תקופה וניסה להתמקם בצמרת האירופית. לוקבנץ הצטרף לשחקנים בכירים אחרים מהבונדסליגה שחתמו ברד בול זלצבורג באותו זמן, כמו תומאס לינקה ואלכסנדר ציקלר. בעונתו הראשונה במועדון הופיע ארבע פעמים בלבד מאחר שנאלץ לעבור ניתוח. לאחר מכן לוקבנץ חזר לשחק בעונת 2006/07 וסייע לרד בול זלצבורג לזכות באליפות בפער עצום מסגניתה, שכן האליפות הובטחה חמישה מחזורים לסיום העונה. לוקבנץ החל את עונת 2007/08 בזלצבורג, אך לא מצא את מקומו בקבוצה יותר, ובפגרת החורף של אותה עונה עבר לפ.צ. בזל השווייצרית, עמה זכה בתום עונה בדאבל. לוקבנץ עזב את בזל בתום אותה עונה, וחתם באינגולשטאדט 04 מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק בעונת 2008/09. לוקבנץ הבקיע שישה שערים ב-23 הופעות באותה עונה, אך הקבוצה ירדה ליגה. בתום עונה זו, פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
לוקבנץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה בשנת 1995, אך לא נכלל בסגל ליורו 1996. הטורניר הראשון בו לוקבנץ נטל חלק היה גביע הקונפדרציות 1997, בו זכה עם צ'כיה במקום השלישי. לוקבנץ השתתף גם ביורו 2000 בו הודחה נבחרתו בשלב הבתים, כשהוא נכנס כמחליף בכל שלושת המשחקים. גם ביורו 2004 נטל לוקבנץ חלק, ושותף במשחק אחד בלבד בשלב הבתים, לאחר שצ'כיה כבר הבטיחה את עלייתה, בניצחון 2-1 על נבחרת גרמניה. במשחק זה הוחלף לוקבנץ על ידי מילאן בארוש, שהבקיע את שער הניצחון, ולא שב לשחק יותר בטורניר זה. במונדיאל 2006 לוקבנץ נכנס במחצית כמחליף ליאן קולר הפצוע במשחק בשלב הבתים מול נבחרת ארצות הברית, בו ניצחה צ'כיה בתוצאה 3-0. לוקבנץ פתח במשחק מול נבחרת גאנה בו הפסידה צ'כיה בתוצאה 2-0. במשחק ההפסד של צ'כיה לנבחרת איטליה, לוקבנץ לא שותף, וצ'כיה הודחה בשלב הבתים. לאחר טורניר זה, לוקבנץ פרש מהנבחרת לאחר 11 שנים, בהן לבש 74 פעמים את המדים הלאומיים והבקיע 14 שערים.
תארים
עם ספרטה פראג:
עם רד בול זלצבורג:
עם פ.צ. בזל:
תארים אישיים:
קלמנס השמיני (אנטי-אפיפיור)
קלמנס השמיני (בלטינית: Clemens VIII; 1370 לערך – 28 בדצמבר 1446 או 1447) היה אחד מהאנטי-אפיפיורים, כיהן מ-10 ביוני 1423 עד 26 ביולי 1429.
אחת שיודעת (סדרת טלוויזיה, 2021)
אחת שיודעת (באנגלית: Gossip Girl) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת נעורים אמריקאית, שמבוססת על סדרת ספרים באותו השם מאת ססילי פון זיאגסר ומהווה המשך לאירועי "אחת שיודעת", ששודרה לראשונה בשנת 2007. הסדרה נוצרה על ידי ג'וש שוורץ, סטפני סאבאג' וג'ושוע ספרן, יוצרי הסדרה המקורית.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "HBO Max" ב-8 ביולי 2021. העונה הראשונה מחולקת לשני חלקים, 6 פרקים כל אחד.
קלמנס השמיני (אנטי-אפיפיור)
ביוגרפיה
הוא נולד כבן הבכור במשפחת האצולה סאנצ'ס מוניוס בשם גיל סאנצ'ס מוניוס אי קרבון (בספרדית: Gil Sánchez Muñoz y Carbón), בטרואל שבאראגון. כיהן ככומר בטרואל ואחר כך בקתדרלת חירונה וכקאנון בקתדרלת ולנסיה וב-1408 כארכידיאקון וויקאר בדיוקסיה של ולנסיה. במהלך הקרע המערבי הוא הפך לאנטי-אפיפיור שלא הוכר רשמית על ידי הכנסייה הקתולית, והחליף את בנדיקטוס השלושה עשר ב-10 ביוני 1424.
בבחירתו השתתפו שלושה קרדינלים בלבד, מתומכי בנדיקטוס ה-13, שעשו זאת בלחצו של המלך אלפונסו החמישי מארגון שעשה זאת כאמצעי לחץ על האפיפיור על מנת שלא יתערב לטובת דה אנג'יו בסכסוך בו כבש אלפונסו את ממלכת נאפולי. תומך נוסף של בנדיקטוס שלא השתתף בהצבעה מינה אפיפיור בשם בנדיקטוס הארבעה עשר.
אחת שיודעת (סדרת טלוויזיה, 2021)
תקציר וסקירת העלילה
עלילת הסדרה מתרחשת שמונה שנים לאחר סיום הסדרה המקורית, ומתמקדת בקבוצה חדשה של תלמידי בית ספר פרטי במנהטן, שנמצאים תחת עינה הפקוחה של "אחת שיודעת", תוך כדי שהיא מדגימה עד כמה המדיה החברתית – והנוף של ניו יורק עצמה – השתנתה בשנים שבין שתי הסדרות.
הסדרה עתידה להציג תוכן יותר בוגר ואפל מהסדרה המקורית, זאת בזכות הסטנדרטים הגמישים יותר של "HBO Max", ולהיות מגוונת יותר מבחינה אתנית ומגדרית.
קלמנס השמיני (אנטי-אפיפיור)
ביוגרפיה
קלמנס השמיני מילא תפקיד זה עד 26 ביולי 1429, אז, בעקבות הסכם בין המלך אלפונסו החמישי לאפיפיור מרטינוס החמישי ששם קץ לתביעותיו של מרטינוס בממלכת נאפולי, נטש את טענותיו לאפיפיורות בפומבי בכנסיית סן מטאו מול הקרדינל פר דה פוי הלגאט (שליח הכס הקדוש) של האפיפיור מרטינוס החמישי,
אחת שיודעת (סדרת טלוויזיה, 2021)
תקציר וסקירת העלילה
בנוגע להמשכיותיה של הסדרה ביחס לסדרה המקורית, היוצר והמפיק בפועל ג'ושוע ספרן הצהיר כי היא נמצאת באותה המשכיות של הסדרה המקורית, אך עם זאת, במקום להוות המשך ישיר לעלילותיה ולאירועים שהתרחשו בה, הסדרה תתקיים באותו העולם, וציין כי ייתכן שייעשו רפרנסים לדמויות שהופיעו בסדרה המקורית, שאולי אף יופיעו בה בהופעות אורח, אך במרכזה יעמוד אנסמבל דמויות חדש.
פיתוח
ביולי 2019, חברת ההפקות "WarnerMedia" הזמינה את הסדרה עבור שירות הזרמת המדיה "HBO Max". על אף שהסדרה נחשבה בתחילה לאתחול מחודש, בהמשך, יוצר הסדרה המקורית, ג'וש שוורץ, אישר כי הסדרה למעשה תהווה המשך לעלילותיה של הסדרה המקורית. ב-2 בנובמבר 2020 הוכרז שהבמאית קרנה אוונס תביים את שני הפרקים הראשונים של הסדרה.
קלמנס השמיני (אנטי-אפיפיור)
ביוגרפיה
התפטרותו של קלמנס סיימה את הקרע בכנסייה המערבית, שבשיאו כיהנו במקביל שלושה אפיפיורים.
אחת שיודעת (סדרת טלוויזיה, 2021)
ליהוק
בנובמבר 2019, הוכרז שהשחקנית קריסטן בל תחזור כקולה של "אחת שיודעת" עבור הסדרה החדשה. במרץ 2020 אמילי אלין לינד, ויטני פיק, אלי בראון, ג'ונתן פרננדז,ג'ייסון גוטיי, טאבי גבינסון, תומאס דוהרטי, אדם צ'אנלר-בראט וזיון מורנו לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הסדרה. באפריל 2020, דווח כי סוואנה סמית' לוהקה לצוות השחקנים הראשי של הסדרה. באוגוסט 2020, ג'ורדן אלכסנדר לוהק לצוות השחקנים הראשי. באוקטובר 2020, אוון מוק לוהק לתפקיד ראשי ואילו לורה בננטי לוהקה בתפקיד שטרם פורסם.
קלמנס השמיני (אנטי-אפיפיור)
ביוגרפיה
לאחר התפטרותו מתפקיד האפיפיור חזר לשמו המקורי והתמנה לתפקיד הבישוף של מיורקה ומינורקה, שם נפטר ונקבר בקתדרלת פלמה דה מיורקה.
אחת שיודעת (סדרת טלוויזיה, 2021)
צילומים
צילומי הסדרה החלו ב-2 בנובמבר 2020.
מור רטי
ביוגרפיה
רטי מילא תפקיד מרכזי בהקמת בית הספר למתמטיקה בקלוז'-נאפוקה. לזכותו של רטי יירשם כי מתמטיקאים מפורסמים כמו דיולה ואיאי, גיולה פרקש ולאיוש שלזינגר הגיע לקלוז'-נאפוקה.
על המוניטין הבינלאומי שלו מעידה העובדה שבשנת 1924 קיבל תעודת דוקטורט כבוד מאוניברסיטת היידלברג ליובל החמישי של הדוקטורט שלו באוניברסיטה זו.
מור רטי הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודתו
העבודות המשמעותיות ביותר בעבודתו המתמטית הן אלו בהן פירט את מורשתם של יאנוש בויאי ופרקש בויאי ופירט את תוצאותיהם בפירוט רב יותר. בתחילת דרכו בהוראה בקלוז'-נאפוקה, הוא עודד את אלה שהיו מעוניינים ללמוד את "הנספח של יאנוש בויאי" בהרצאתו שכותרתה הייתה "מה שנקרא טריגונומטריה מישורית שאינה אוקלידית" של מרחב הומוגני תלת־ממדי (פורסם גם בצורה של עבודת גמר). בעבודתו הוא בנה את הטריגונומטריה של בויאי על בסיס רעיונות מקוריים. הוא פתח פרק חדש ומעניין בגאומטריה. מבדיקותיו הפיזיות הניסויות יש להדגיש את תוצאותיו לגבי צורת סילון נוזלי שאינו דחוס (שלא ניתן לדחיסה). הוא השתמש בכלים פונקציונליים מורכבים בחישובים. יש חשיבות רבה למחקר שלו על עקרונות אוסטוולד וכן על עקרונות המכניקה הקלאסית. הוא היה בין הראשונים שהעדיף את שיטות הניתוח הווקטורי בבדיקות הפיזיות שלו.
כתביו
מחקריו פורסמו בכתבי עת הונגריים, אך בעיקר ב-Mathematische Annalen. האקדמיה ההונגרית למדעים הזמינה אותו לפרסם מחדש את ה"טנטאמן של פרקש בויאי" (ביחד עם דיולה קניג). מחקריו התפרסמו בכתבי העת הבאים:
נחש מי בא לסעוד
נחש מי בא לסעוד (באנגלית: Guess Who's Coming to Dinner) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1967 בכיכובם של ספנסר טרייסי, קתרין הפבורן וסידני פואטייה, בו משחקת גם קתרין הוטון, אחייניתה של הפבורן. הסרט היה חלוצי ביצוגו החיובי את הנושא השנוי במחלוקת של נישואים בין-גזעיים, שהיסטורית היה בלתי חוקי ברוב מדינות ארצות הברית, ונותר בלתי חוקי בשבע עשרה מדינות דרומיות עד ל-12 ביוני של שנת יציאת הסרט לבתי הקולנוע, כשבית המשפט העליון של ארצות הברית נתן לו לגיטימציה בפסק הדין לאבינג נגד וירג'יניה. במאי ומפיק הסרט הוא סטנלי קריימר, התסריטאי הוא ויליאם רוז. את הפסקול שהיה מועמד לפרס אוסקר הלחין פרנק דה וול.
עלילה
גיבורי הסרט הם ג'ואנה "ג'ואי" דרייטון, אמריקאית לבנה בת 23, וד"ר ג'ון פרנטיס, אלמן אמריקאי-אפריקאי בן 37, שנפגשו בהוואי, ובתוך עשרה ימים התאהבו והחליטו להינשא. בפתיחת הסרט ג'ואנה מגיעה במפתיע הביתה עם בחיר ליבה, כדי להציגו בפני הוריה. מדובר במשפחה ליברלית מהמעמד הגבוה בסן פרנסיסקו. הסרט מתאר את חוסר נוחותם של הוריה כשהם מנסים לקבל את בחירתה של בתם. הוא גם נוגע בסוגיה של גזענות בקרב שחורים: הן עוזרת הבית בבית משפחת דרייטון (אותה מגלמת איזבל סנפורד) והן אביו של ג'ון, מביעים התנגדות לקשר הבין גזעי.
הסרט גם מפורסם בכך שהוא הופעתם התשיעית והאחרונה יחדיו על המסך של טרייסי והפבורן (טרייסי הלך לעולמו שבעה עשר יום לאחר שצילומי הסרט הושלמו). בנאום הסיום של טרייסי בסרט, היו דמעותיה של הפבורן אמיתיות – שניהם ידעו שזו תהיה השורה האחרונה שיגיד בסרטו האחרון, מכיוון שנותר לו זמן מועט לחיות. הפבורן מעולם לא צפתה בגרסה המוגמרת של הסרט, היא אמרה שזכרונותיה מטרייסי היו מכאיבים מדי עבורה. הסרט יצא לבתי הקולנוע בדצמבר 1967, שישה חודשים אחרי מותו.
ההפקה
הבמאי סטנלי קריימר סיפר שהוא והתסריטאי ויליאם רוז בנו את הסרט בכוונה כדי לחשוף סטראוטיפים אתניים, הדוקטור הצעיר, תפקיד טיפוסי של סידני פואטייה הצעיר, נוצר במתכוון כדמות אידיאליסטית ומושלמת, כך שההתנגדות היחידה שתוכל להיות לנישואיו לג'ואנה תהיה על בסיס גזע, או בשל העובדה שהיא הכירה אותו עשרה ימים בלבד. על כן הדוקטור הוא בוגר בית ספר עילי, יוזם מחקר רפואי חלוצי באפריקה, מסרב לקיים יחסי מין לפני הנישואים עם ארוסתו למרות נכונותה, ומשאיר כסף על שולחנו של חותנו לעתיד כתשלום על שיחת חוץ שהוא עשה.
סטנלי קריימר הצהיר אחרי כן שהשחקנים העיקריים האמינו כל כך חזק בהנחות היסוד של הסרט עד שהם הסכימו לשחק בו עוד לפני שראו את התסריט. ספנסר טרייסי חלה וחברות הביטוח סירבו לכסות אותו, קריימר והפבורן הפקידו את משכורותיהם בידי צד שלישי כך שאם ימות, ניתן יהיה להשלים את הצילומים עם שחקן אחר. לוח הזמנים של הצילומים שונה כדי להתאים עצמו לבריאותו המדרדרת של טרייסי.
גרסאות שונות
הגרסה המקורית של הסרט הוקרנה בבתי הקולנוע ב-1967 והכילה קטע שבו העוזרת החצופה טילי מגיבה לשאלה "נחש מי בא לסעוד?" בתשובה העוקצנית "הכומר מרטין קינג?" אחרי הירצחו של מרטין לותר קינג ב-4 באפריל 1968 הוסרה השורה הזאת מהסרט, כך שבאוגוסט 1968, כמעט כל בתי הקולנוע שהקרינו את הסרט השמיטו את השורה הזו. ב-1969 הושבה השורה לעותקים רבים, אם כי לא לכולם, והיא מופיעה בגרסאות ה-VHS וה-DVD של הסרט.
משפט המפתח של הסרט "נחש מי בא לסעוד?" מתכוון להוריו של הגיבור אותו מגלם סידני פואטייה והיא נאמרת על ידי קתרין הפבורן לספנסר טרייסי.
קבלת הסרט
הביקורות לסרט היו חיוביות יותר משליליות, ורוב המבקרים שיבחו את ההופעות האלגנטיות והמאופקות.
זכיות
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ובשני פרסי באפט"א.
הפקות מחודשות של הסרט
סטנלי קרמר ביים הפקה מחודשת של הסרט לטלוויזיה בשנת 1975.
הסרט "נחשו מי" משנת 2005 בכיכובם של אשטון קוצ'ר וברני מק נשען באופן רופף על "נחש מי בא לסעוד" והוא יותר קומדיה מדרמה כשתפקידי הגזע נהפכו, הורים שחורים מסויגים כשבתם מביאה הביתה גבר לבן צעיר שהיא בוחרת להינשא לו.
Best of Gloria Estefan
Best of Gloria Estefan (בעברית: הטוב ביותר של גלוריה אסטפן) הוא אלבום האוסף השלישי של הזמרת גלוריה אסטפן אשר הופץ במספר מדינות מצומצם באירופה בלבד ב-13 בפברואר 1998 ולראשונה בצרפת ב-15 בפברואר 1997 על ידי אפיק רקורדס.
האלבום מכיל אוסף של שירים מכל מיני שנים בקריירה של אסטפן.
רקע והצלחה
האלבום יצא לאור במספר מדינות מצומצם באירופה בלבד. תחילה האלבום יצא לאור רק בצרפת אך בעקבות הצלחת השיר "" הוחלט להוציא את האלבום מחדש שנה לאחר מכן והפעם להוציאו לאור גם בשווייץ, הולנד, בלגיה ולוקסמבורג.
בצרפת האלבום הגיע למקום השלישי ובכך הפך לאלבום של אסטפן שהגיע למיקום הגבוה ביותר במדינה. בשווייץ האלבום זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-40 בלבד. בשאר המדינות בהם יצא לאור האלבום לא דורג.
סינגלים
מסיבות לא ידועות לא יצא לאור אף סינגל מהאלבום על מנת לקדם אותו.
עמותת חיל הים
עמותת חיל הים היא עמותה שהוקמה בשנת 1988, במטרה לאסוף ולאגד את ידידי חיל הים, לשלבם בפעילות מאורגנת, השרשת מורשת חיל הים, הקמת בית חיל הים כחלק ממורשת צה"ל, קשר וסיוע למשפחות חללי חיל הים ולגמלאי חיל הים. ב-28 באוקטובר 2002 שינתה העמותה את שמה מ"עמותת ידידי חיל הים" לשמה הנוכחי "עמותת חיל הים".
מטרות ויעדים
מטרות
מפגשי ותיקים
אספה כללית של העמותה מתקיימת לפחות פעם בשנה. פגישות צוותים של ותיקי יחידות חיל הים. מתקיימות כ-10 פגישות צוותים ששירתו ביחידה זו או אחרת בחיל הים.
ותיקי משמר הכנרת - בשנת 2002 קוים ביוזמת העמותה מפגש וותיקי יחידה 788 שאבטחה את אגם הכנרת עד מלחמת ששת הימים כולל.
כנס יוצאי חיל הים - ב-14 בספטמבר 2004 קיימה העמותה כנס יוצאי חיל הים לדורותיו. האירוע התקיים בפארק הירקון בתל אביב. סיסמת הכנס הייתה האירוע זכה להצלחה רבה והופיעו בו מיטב אמנים יוצאי החיל. עם זאת ההוצאה לקיום הכנס הייתה גבוהה ודמי ההשתתפות לא החזירו את ההשקעה. העמותה נכנסה למצב כספי דחוק שנפתר מאוחר יותר בתרומות נדבנים.
מפגש אנשי הטרפדות - ב-26 בנובמבר 2015 קוים ביוזמת עמותת חיל הים מפגש ליוצאי שייטת הטרפדות לדורותיהם. המפגש נערך בבית הספר לקציני ים עכו אורחי הכבוד היו: אלוף שלמה אראל שחגגנו איתו את יום הולדתו ה-95. אלוף מיכה רם. הקירות קושטו בתמונות מחיי הצוותים. מנהל בית הספר סא"ל מיל אלי רגב אירח את "אנשי הברזל בספינות העץ".
מפגשי מורשת
בשנת 2017 קוים ביוזמת העמותה מפגש לציון 50 שנה לקרב רומני. מפגש זה הפגיש לראשונה את ותיקי המשחתת אילת עם יוצאי פלגת הטרפדות לתיאור הקרב המוצלח על כל היבטיו.
ים עסקים
במטרה לסייע לקשרים עסקיים בין הוותיקים, מקיימת העמותה מדי שנה מפגש הנקרא "ים עסקים" ובו מוצגים הצלחות של ותיקים ומועברות הרצאות של אישים חשובים במשק הישראלי. מפגשים אלה מתקיימים באזור המרכז בחדרי הרצאות של בתי מלון. ראש מועצת כפר שמריהו סא"ל מיל' דרור אלוני העמיד מדי פעם את "מרכז ויל לתרבות וקהילה" לצורך כנסים כאלה במחיר סמלי.
תהליך הכוונת תעסוקה וסיוע למציאת מקום עבודה לותיקי החיל, מתקיימים באופן קבוע.
פעילות משותפת עם זרוע הים
השתתפות חברי העמותה משתתפים באירועי זרוע הים. לאחרונה נערך ביקור בבסיס אשדוד, הוצאו הזמנות לטקס סיום קורס חובלים, ותיקים ברגות בכירות הוזמנו למפגש בבסיס חיפה בקרו ברציפים החדשים וצוללת וספינת טילים. חיילים ולוחמים בסדיר מוזמנים לערב תרבות שנתי ולמפגשי מורשת ליוצאי ספינות. ביום הזיכרון לטיבוע המשחתת אילת נערך שיוט לזכר חללי המשחתת. פעילות זרוע הים מתפרסמת לחברי העמותה "נשארים מעודכנים" וכן מופצות אגרות מטעם מפקד זרוע הים.
הנצחה
בשנת 2010 יזמה העמותה את העברת האנדרטה למקומה הנוכחי בשדרות ההגנה בחיפה.
נוהלים ומספרים
משרד העמותה ממוקם במתחם מוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
העמותה מוגדרת על ידי שלטונות המס כמוסד מוכר. על כן התרומות לעמותה מחושבות לתורמים כהוצאה מוכרת. מנהלת האירועים בעמותה רס"ן דימ' אילנית פנר מקפידה העיקרון התקציבי שכל אירוע צריך לכסות את הוצאותיו ולא להטיל מעמסה על התקציב הכולל. הניהול הקפדני עומד על כך. רוב האירועים והמפגשים מכסים את עצמם וחלקם אף יותר מזה. עודפי הכנסות עוברים לקופת העמותה ומוצאים לנושאים מאושרים על ידי הוועד תוך התחשבות ברצון המשתתפים באירוע.
בשנת 2018 היו לעמותה כ-1,250 חברים רשומים. קהל היעד של עמותה הם אלפי יוצאי חיל הים במשך השנים ובני משפחות חללי חיל הים. הנהלת העמותה מתייחסת לכולם כחברים פוטנציאלים ומעודדת את הרשמתם.
מחזור העמותה בשנת 2017 עמד על 605.5 אלף ₪ ובשנת 2018 על 478 אלף ש"ח. חולקו מלגות לימודים לחיילים משוחררים בסכום כולל של 10,000 ₪ וכן מלגת סיוע לילדי/נכדי חברי העמותה בסך 4,000 ₪
התאגדות קודמת
בליל טיבוע המשחתת אילת, מוצאי שמחת תורה 1967, התכנסו מספר חברים מראשוני הצוות של המשחתת אילת, והחליטו על הקמת עמותה שתקרא "האגודה להנצחת חללי המשחתת אח"י אילת". עיקרי הפעילות במהלך עשרים שנה, כללו בין השאר: הקמת האנדרטה המרכזית בגן אלישבע באשדוד, חלוקת מלגות לתלמידי בתי ספר ימיים, קיום שיוט מפרשיות שנתי, קיום טורנירים ארציים לשחייה. בהם חולקו גביעים על שם המשחתת אח"י אילת. על מנת לחזק את הקשר ולקבוע סדר עדיפות שונה שם האגודה, לפי הצעת האלוף בנימין תלם, האגודה להנצחת חללי חיל הים.
הקמת העמותה
בשנת 1987 נערך מפגש והוצהרה הכוונה להקים עמותה כאשר מפקד חיל הים לשעבר שלמה שמיר נבחר כיו"ר ראשון של העמותה. בכנס "מייסדי חיל הים והמשרתים בו לדורותיו" לציון שנת ה-40 למדינת ישראל ולחיל הים, שנערך בהיכל התרבות בתל אביב, ב-25 באפריל 1988. נמסר למפקד חיל הים אברהם בן שושן תעודת קלף חתומה על ידי קבוצת מפקדי חיל הים. תעודה זאת מהווה את היסוד ל"עמותת ידידי חיל הים". בשנת 2002 קוצר שם העמותה ומאז היא נקראת בשמה הנוכחי "עמותת חיל הים".
יו"ר ומנכ"ל העמותה
במשך שנות קיומה היו לעמותה חמישה יושבי ראש. מנכ"ל העמותה שימשו במשך השנים בהתנדבות לאחרונה  אל"ם מיל' אהוד דביר. מ-21 במאי 2019, בחר הוועד המנהל בתא"ל במיל' גבי נוה, כמנכ"ל העמותה בהתנדבות לשנת 2019.
רעש מקומי
רעש מקומי היא תוכנית טלוויזיה ישראלית בתחום המוזיקה, המשודרת בערוץ הראשון החל משנת 2009.
מנחה התוכנית הוא המפיק המוזיקלי עמוס בן-דוד. בתחילה הגישה לצידו גם השחקנית איילת רובינסון. שגיא בן נון שימש כתסריטאי וככתב בתוכנית בשתי עונותיה הראשונות. מגישים נוספים וכתבי שטח שהשתתפו בתוכנית הם דלית רצ'סטר, לאון פלדמן ועוד.
התוכנית מוגשת במתכונת של מגזין מוזיקה, הכולל ראיונות עם אמנים ישראלים, ופינות שונות בנושאי מוזיקה ישראלית, כגון "אינטרו", פינה בה נחשפים אמנים והרכבים חדשים בפעם הראשונה בטלוויזיה.
גלנדורה (קליפורניה)
גלנדורה (באנגלית Glendora) היא עיר במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
אוכלוסייה
בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 50,073 תושבים והיו 17,145 יחידות דיור 7.8% מהתושבים בעיר חיים מתחת לקו העוני.
אליפות גרמניה בכדורגל 1922
אליפות גרמניה בכדורגל 1922 הייתה העונה ה-15 של התחרות.
מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות.
למשחק הגמר הגיעו נירנברג והמבורג. המשחק הראשון הופסק בגלל החושך לאחר 189 דקות של משחק עם התוצאה 2:2. המשחק הנוסף התקיים ב-6 באוגוסט. במהלך המשחק שני כדורגלני נירנברג נפצעו (באותה תקופה לא היו החלפות), ושניים קיבלו כרטיס אדום. כתוצאה מכך, נירנברג נותרה עם שבעה כדורגלנים בלבד, המשחק הופסק, והתואר הוענק לבמסורג. לאחר סדרת ערעורים של הקבוצות הוחלט על ביטול התוצאה ואף קבוצה לא הוכרזה כמנצחת.
ארגון האליפות
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
כדורגלנים מצטיינים
מספר שחקנים כבשו 3 שערים וזכו בתואר מלך השערים של התחרות:
יאקובלב יאק-130
יאקובלב יאק-130 (קוד דיווח נאט"ו: Mitten) הוא מטוס אימון ותקיפה קל סילוני דו-מנועי מתקדם המשמש כמטוס האימון העיקרי של טייסי הקרב בחיל האוויר הרוסי. המטוס פותח בתחילת דרכו בשותפות עם חברת אלניה איירמאקי.
התפרקותה של ברית המועצות השאירה את התוכנית ללא ממון ולכן שתי החברות חיפשו שותפים אירופאים. בשנת 1993 יאקובלב חתמה יחד עם חברת אלניה איירמאקי על הסכם פיתוח משותף של המטוס בשם Yak/AEM-130. טקס גלילת המטוס התקיים ביוני 1995 והמטוס המריא לטיסת הבכורה שלו ב-25 באפריל 1996.
ב-10 באפריל 2002 חיל האוויר הרוסי הכריז שה-יאק-130 זכה בתחרות על מטוס האימון המתקדם של חיל האוויר, חלקית בגלל היכולת של היאק לשמש כמטוס תקיפה קל.
מתפעלים
אלג'יריה
בנגלדש
בלארוס
לאוס
מיאנמר
רוסיה
סוריה
Gloria!
(בעברית: גלוריה!) הוא אלבומה השמיני של הזמרת גלוריה אסטפן אשר יצא לאור ב-2 ביוני 1998 על ידי אפיק רקורדס.
רקע והצלחה
מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים: "Heaven's What I Feel", היה לסינגל הראשון מהאלבום אשר הגיע למקום ה-27 בארצות הברית. "" יצא כסינגל השני מהאלבום בכל העולם מלבד ארצות הברית שם מסיבות לא ידועות יציאתו בוטלה ברגע האחרון. במצעד הבילבורד הלטיני השיר זכה להצלחה רבה כאשר דורג במקום הראשון במצעד ובנוסף גם דורג במספר מדינות באירופה, ביניהם בפרד ששם הגיע למקום הראשון.
"Don't Let This Moment End" היה לסינגל השלישי מהאלבום ודורג במקום ה-76 בארצות הברית. "Cuba Libre", יצא כסינגל האחרון מהאלבום בספרד בלבד כאשר במקביל בכל העולם יצא השיר "Don't Stop" כסינגל שיווקי. בנוסף על מנת לקדם את האלבום הוציאה במקביל אליו אספן שני שירים לטארגט בלבד ויצרה מהם שני מיני-אלבומים של רמיקסים אשר מכילים רמיקסים לאותם שני שירים.
פרסים ומועמדויות
האלבום היה מעומד לשלושה פרסי גראמי, זכה בפרס הבילבורד הלטיני ובשלושה פרסי אלמה.
Like a Virgin & Other Big Hits!
הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת מדונה אשר יצא לאור ב-10 באוקטובר 1985 על ידי חברות התקליטים האחים וורנר–פיוניר וסייר רקורדס. המיני-אלבום הופץ ביפן בלבד, אך הופץ גם בארצות הברית בשנת 2016 במסגרת "יום התקליט הבין-לאומי".
כמה עשורים לאחר צאתו, הצליח המיני-אלבום להתברג במקום ה-98 במצעד האלבומים העכשוויים של בילבורד.
רקע והפקה
המיני-אלבום כולל בתוכו שלוש גרסאות רמיקס לשיריה של מדונה משני אלבומיה הראשונים, Madonna ו-Like a Virgin. בנוסף לכך, הוא כולל את הגרסה המקורית של השיר "Holiday", אשר לקוח מתוך אלבומה הראשון, Madonna. הרמיקסים לשירים נעשו על ידי המפיק ג'ון "ג'ליבין" בניטז אשר עבד עם הזמרת בעבר.
המיני-אלבום לא זכה להצלחה רבה, אך כאשר יצא לאור מחדש בארצות הברית ב-2016 צבר תאוצה, והצליח להיכנס למקום החמישי במצעד האלבומים הפיזיים של בילבורד, למקום השלישי במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני, ולמקום השמיני במצעד אלבומי ה-Tastemakers.