cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של ליסט
קונצ'רטו סימפוני
בכתב היד של הפרטיטורה קרא ליסט ליצירה זו "קונצ'רטו סימפוני". השם הושאל מיצירותיו של המלחין הנרי ליטולף. ליסט אהב לא רק את השם, אלא גם את הרעיון שהוא מייצג. קונספט זה היה אחד מהמטמורפוזות התמטיות – הצמחת מגוון רב של נושאים, מתוך מקור מלודי יחיד. ליסט הכיר את הרעיון מלימוד "פנטזיית הנודד" של פרנץ שוברט. גם בטהובן השתמש בשיטה זו בסימפוניה התשיעית, כשעשה טרנספורמציה של הנושא "Ode to Joy" במהלך הפרק האחרון. עבור ליסט, טרנספורמציה תמטית היא אמצעי הלחנה שאליו פנה פעם אחר פעם – בפואמות הסימפוניות פאוסט ודַנטה, וגם בסונאטה לפסנתר בסי מינור. שימוש זה בטרנספורמציה תמטית שינה את גישתו של ליסט גם למבנה הקומפוזיציה. כך, בשונה ממלחינים בני זמנו, שנצמדו במידה זו או אחרת למבנה המסורתי של הסונאטה, ליסט, ביצירותיו, הפליג הרחק ממבנה זה. הנושאים מתערבלים לתוך סקוונצות חדשות ובלתי צפויות, שמציגות ניגודים קלידוסקופיים בהשתנותן המגוונת. החזרות התקצרו, הקודות קיבלו ממדים של פיתוח. מבנים של שניים או שלושה פרקים התכנסו לפרק אחד. ההצדקה של ליסט לשינויים מרחיקי הלכת במבנה, כפי שהוא ניסח אותה הייתה: "יין חדש דורש בקבוקים חדשים".
Free Woman
Free Woman (בעברית: אישה חופשייה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Chromatica. השיר יצא לאור ב-29 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. ב-28 באוגוסט 2020, יצא הרמיקס הרשמי שלו.
השיר הגיע למקום ה-102 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע ורמיקס
השיר נכתב על ידי ליידי גאגא, בלאדפופ, אקסוול ויוהנס קלר והופק על ידי בלאדפופ, אקסוול וקלר. השיר הוא שיר בסגנון היורוהאוס שמושפע ממוזיקת יורודאנס ומכמה סוגי מוזיקה נוספים, בדומה לשאר שירי האלבום. בשיר יש שימוש בכלי מקלדת וכלי מוזיקה נוספים שמותאמים לשאר שירי האלבום.
הרמיקס הרשמי של השיר יצא לאור ב-28 באוגוסט 2020 והופץ ברשתות הסטרימינג השונות. הרמיקס נעשה על ידי האני דיז'ון.
הצלחה
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליידי גאגא ב-29 במאי 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום. האודיו מציג בתוכו את עטיפת האלבום בו הוא נכלל. בפחות מ-24 שעות, הצליח האודיו לצבור מאות אלפי צפיות, תוך שנכון לספטמבר 2020, צבר למעלה מ-3.4 צפיות. אודיו נוסף של השיר, צבר בשעות בודדות מאות אלפי צפיות גם כן ונכון לספטמבר 2020 מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-2.3 מיליון צפיות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-33.2 מיליון השמעות. במצעדים זכה השיר להצלחה, כאשר נכנס למצעדי הבילבורד, מצעדי חברת המצעדים הרשמית ומצעדים נוספים. כמו כן, הצליח השיר להגיע למקום השני במצעד השירים מתחת להוט 100.
אזור הים הצפוני
אזור הים הצפוני מתייחס למדינות אירופה שיש להן גישה ל. שיתוף הפעולה הכלכלי והתרבותי באזור הים הצפוני הוא בעל היסטוריה ארוכה, שראשיתה בוויקינגים ובברית ערי הנזה.
אמנם לא הוקמה ישות רשמית האחראית על האזור, אך מבחינה פוליטית הוא מאוחד באמצעות ארגונים בינלאומיים כמו נציבות הים הצפוני, ותוכניות שיתוף פעולה בינלאומיות כמו תוכנית אזור הים הצפוני של האיחוד האירופי.
נציבות הים הצפוני
נציבות הים הצפוני מורכבת מחלק ממחוזות נורווגיה (טרנדלג, מרה ורומסדל, וסטלן, רוגלנד, אגדר, וסטפול וטלמרק וויקן), הולנד, וסטרה ייטלנד וארברו בשוודיה וצפון יוטלנד, מרכז דנמרק ודרום דנמרק בדנמרק. בגרמניה, המדינות החברות בנציבות הים הצפוני הן שלזוויג-הולשטיין, סקסוניה התחתונה וברמן. כל מחוזות החוף של הולנד (חרונינגן, פריסלנד, דרנתה, פלבולנד, צפון הולנד, דרום הולנד וזיילנד), הפרובינציה מערב פלנדריה בבלגיה וכן מחוזות ורשויות במזרח אנגליה (סאות'אנד-און-סי) ובסקוטלנד (אברדין, אברדנשייר, פייף והיילנד) חברים בנציבות הים הצפוני.
תוכנית אזור הים הצפוני
אזור הים הצפוני, כהגדרתו בתוכנית המבצעית של האיחוד האירופי שהייתה בין השנים 2007–2013, משתרע על שטח של 664,000 קמ"ר. הוא מורכב מכל נורווגיה ודנמרק, החלקים המזרחיים של בריטניה, חלקים מהאזור הפלמי של בלגיה, האזורים הצפון מערביים של גרמניה, החלקים הצפוניים והמערביים של הולנד והאזור הדרום מערבי של שוודיה. מבחינה גאוגרפית, האזור מחובר באגן הים הגדול של הים הצפוני.
אוכלוסייה
בהתבסס על תוכנית אזור הים הצפוני של השנים 2000–2006, חיים באזור הים הצפוני כ-60 מיליון תושבים (2003). צפיפות האוכלוסין באזור משתנה מאוד, החל מאזורים מאוכלסים בדלילות כמו פינמרק (1.5 תושבים לקמ"ר) בנורווגיה ועד למרכזים עירוניים צפופים כמו העיר המבורג בגרמניה (2,243 תושבים לקמ"ר).
כלכלה
אזור הים הצפוני שייך לחלקים המשגשגים ביותר באיחוד האירופי. הרמה הממוצעת של התמ"ג באזור היה 28,516 אירו לנפש, בשנת 2002. שיעור האבטלה נמוך מממוצע האיחוד האירופי ברוב האזורים. עם זאת, קיימים הבדלים בולטים ביחס לתפקוד הכלכלי ותעסוקה בין האזורים באזור הים הצפוני.
כיום, המבנה הכלכלי של האזורים הגובלים בים הצפוני עובר שינויים ניכרים, כגון כיווץ שוקי העבודה בענף החקלאות והדיג וירידה באזורים המתועשים הישנים.
קייט בורנשטיין
קתרין ונדאם "קייט" בורנשטיין (באנגלית: Katherine Vandam "Kate" Bornstein; נולדה ב-15 במרץ 1948) היא סופרת אמריקאית, מחזאית, אמנית מיצג ותאורטיקנית של המגדר. קייט היא טרנסג'נדרית, אשר עברה תהליך מעבר מגדרי ב-1986. באוטוביוגרפיה שלה כתבה "איני קוראת לעצמי אישה, ואני יודעת שאינני גבר". באותו חיבור התייחסה בורנשטיין גם לאבחונה כבעלת אישיות גבולית, לאנורקסיה ולהפרעת דחק פוסט-טראומטית שמהן סבלה בעברה. בורנשטיין סבלה כ-20 שנה מלוקמיה לימפוציטית כרונית ובספטמבר 2012 אובחנה כחולה בסרטן הריאות. נכון ל-21 במאי 2014, אחרי טיפולים כימותרפיים והקרנות הודיעה קייט שהיא נקייה מסרטן.
קייט ושותפתה ברברה קרלאס גרות בניו יורק.
ב-2014 יצא סרט ביוגרפי על חייה ומפעלה של קייט בורנשטיין על ידי המפיק סם פדר בשם Kate Bornstein: Is A Queer & Pleasant Danger.
ביוגרפיה
בורנשטיין נולדה בנפטון סיטי, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית קונסרבטיבית ממעמד הביניים, וגודלה כבן. היא מספרת על ילדותה, שהיא מגיל צעיר מאוד ידעה שאין היא רוצה לגדול להיות לגבר. היא חשבה אז שמשמע הדבר שעליה להיות אישה. הדימוי היחיד שהיה לה בתקשורת לגבי זהויות טרנסג'נדריות היה סיפורה של כריסטין יורגנסן, ולדבריה, הייצוג היה חסר אמפתיה, ומוביל ללעג וגנאי, מה שגרם לה להסתייגות רבת שנים מהתעמתות עם זהותה שלה.
היא למדה אמנות התיאטרון עם ג'ון אמיי (John Emigh) וג'ים ברנהיל (Jim Barnhill) באוניברסיטת בראון. הלבטים הפנימיים שלה, בשילוב עם רוח התקופה, הובילו לטיול חוף לחוף ברחבי ארצות הברית, בה חיפשה את עצמה במרחבים רוחניים שונים - היא ביקרה אצל האמיש, הצטרפה לקבוצת לימוד קבלה, בדקה את התאמתה לדת הבהאי, וב-1969 הצטרפה לכנסיית הסיינטולוגיה והייתה לחברה פעילה ב"ארגון הים", אחד מארגוני הסיינטולוגיה שבו כ-6,000 חברים, והייתה במשך מספר שנים סגנית רב-החובל בספינתו של ל. רון האברד. ב-1981 עזבה את התנועה באופן רשמי. לעזיבתה הפומבית את הכנסייה ולאנטגוניזם שפיתחה כלפי הסיינטולוגיה היו השלכות אישיות: בתה של בורנשטיין (שנולדה בתקופה שבה עדיין הזדהתה כגבר), בעצמה סיינטולוגית, אינה מקיימת עמה כל קשר. בורנשטיין חוותה תסמינים פוסט-טראומטיים מחוויותיה בקרב הסיינטולוגים, ובאותה תקופה החלה להגיע להחלטות לגבי המעבר המגדרי שלה, והחלה את השינוי. בורנשטיין עברה ניתוח למעבר מגדרי בשנת 1986. כשנשאלה בורנשטיין מה גרם לה לבחור להצטרף לארגון "הכה ידוע במאפייני הכת שלו", השיבה, "הם אמרו לי שאין לנו נשמה, אלא שכל אחד מאיתנו הוא הנשמה של עצמו, שאני לא הגוף שלי או המוח שלי, אלא הרוח שלי. הם סיפרו לי שאין לנו קשר לזמן, אנרגיה, חומר או חלל. בעיני, כל זה הסתכם בכך שאין לנו מגדר".
בורנשטיין מעולם לא האמינה ברעיון שטרנסג'נדריות הן "נשים הלכודות בגופם של גברים", והיא שוללת את הבינאריות המגדרית המקבלת רק שני מגדרים תקינים - גבר ואישה. ובאמת, לאחר הניתוח, היא הבינה כי גם לא נוח לה להזדהות כאישה, למרות שהיא באופן החלטי יודעת שהיא אינה גבר.
בורנשטיין, הנמשכת לנשים, התיישבה בקהילה טרנס-לסבית בסן פרנסיסקו, וכתבה ביקורות אמנות בשבועון שפונה ללהט"ב "The Bay Area Reporter". בשנים הבאות החלה להתייחס לעצמה לא כאיש ולא כאישה. הדבר דחף את בורנשטיין לחזור ולהופיע. היא יצרה מספר מופעים, חלקם מופעי יחיד. זו הייתה הדרך היחידה שמצאה בורנשטיין להעביר לקהל את הפרדוקסים של החיים.
נוסף לעיסוקים אלה מעבירה בורנשטיין סדנאות וכותבת ספרים. בין פרסומיה רומן ומספר ספרי מגדר ותאוריה קווירית. ספרה "Hello Cruel World" (שלום עולם אכזר) נכתב על מנת להניא "בני נוער, חריגים ומוקצים אחרים" מהתאבדות. "עשה כל שביכולתך כדי לתת לחייך ערך רב יותר", כותבת בורנשטיין, "כל עוד אינך מתנהג בנבזיות כלפי אחרים".
בשנת 2017 הופיעה בסרט הקולנוע "שבת בכנסייה".
עבודות
בשנת 1989 יצרה בורנשטיין הפקת תיאטרון בשיתוף פעולה עם נורין רנס, "נחבא: מגדר", המבוססת על קווים מקבילים בין חייו של בורנשטיין ושל הרקולין ברבין (Herculine Barbin) שנולד כאינטרסקס.
בורשטיין ערכה את "פשעי מגדר: הדור הבא" בשיתוף עם ס. ביר ברגמן (S. Bear Bergman). האנתולוגיה זכתה בשלושה פרסים ספרותיים מאת קרן למדא לספרות בשנת 2011.
האוטוביוגרפיה של בורנשטיין שכותרתה "סכנה קווירית ונעימה: זכרונות", יצאה לאור במאי 2012.
בשנת 2013 הוקמה קרן על מנת לסייע לבורשטיין כלכלית להתמודד עם מחלת הסרטן בה חלתה.
נינו הרמן
נינו (חנניה) הרמן (נולד ב-4 בפברואר 1952) הוא צלם אמנותי ישראלי.
שנותיו הראשונות
הרמן נולד ב-1952 בתל אביב לגבי (גבריאל) הרמן, ממקימי קיבוץ עין גב, יועץ טכני וממציא פטנטים; שירת שנים רבות כראש מדור תכנון ופיתוח בחיל האספקה של צה"ל. אמו, לורה, נולדה בברלין והייתה ציירת. בתום מלחמת העולם השנייה הוריו נפגשו באמסטרדם ועלו לישראל.
בגיל שנתיים לקה בשיתוק ילדים (פוליו) שהותיר אותו מוגבל. גדל מגיל ארבע ברמת גן. לו אחות.
קריירה בצילום
בהיותו בן שבע עשרה החל הרמן לעבוד כעוזר צלם בסטודיו של אפרים קדרון בתל אביב (1969–1971). ועבד כצלם עיתונות עצמאי, כצלם של "עולם הקולנוע" לצד כתב הבידור ג. עיטור (1971–1973).
צלם לשכת העיתונות הממשלתית בתל אביב (1973–1974). הרמן יסד יחד עם הצלמים שעיה סגל ושמואל רחמני את סוכנות הצילום "24+" שסיפקה צילומים לעיתון "מעריב" (1974–1977), ב"מעריב" עבד כצלם חדשות ומגזין, בין השאר לצידם של יעקב ארז, יגאל לב, משה דור ולוי יצחק הירושלמי ואחר-כך כצלם המערכת של העיתון בירושלים. ייסד ביחד עם הצלם אלי הרשקוביץ את סוכנות הצילום הירושלמית "זום 77" - שעבדה בשירות "ידיעות אחרונות", Associated Press ו"טיים מגזין" (1977 – 1979).
מורסקי שיקיבו
מוּרַסָקִי שִיקִיבּוּ (ביפנית: 紫式部, "גבירת הטקס מורסקי"; 978–1014 או 1025) הוא שם העט של סופרת ומשוררת יפנית ששמה האמיתי איננו ידוע. הגבירה מורסקי ידועה בשל חיבורה "מעשה גנג'י",genji mono gatari שנכתב בין 1000 ל-1008 והוא אחד מהרומנים המוקדמים והמפורסמים ביותר. היא שירתה כאחת מבנות הלוויה בפמליה של קיסרית יפן שושי במשך תקופת הייאן. השערה אחת מזהה אותה עם החצרנית פוג'יווארה טקקו המוזכרת ברשומות, אך אין לכך ביסוס ממשי.
נינו הרמן
קריירה בצילום
בשנים (1987–1998) היה עורך צילומים בדסק החדשות של העיתון מעריב ובעקבות פציעה שעבר פרש מהעיתון. בשנת 2000 נהרג בנו צלם צבאי בתאונת דרכים והרמן הפסיק לצלם.
מורסקי שיקיבו
אביה של מורסקי היה זוריו (מושל מחוז קטן) וכבר בגיל צעיר למדה לתדהמת ולמבוכת משפחתה לקרוא סינית בזמן שהקשיבה לשיעורים שקיבל אחיה. מצב זה נחשב לא מקובל בתרבות היפנית באותה התקופה. אך עם זאת השכלתה הרבה היא שאיפשרה לה להגיע למשרה רמה יחסית בחצר.
נינו הרמן
קריירה בצילום
בשנת 2009 חזר לצילום, ומאז הוא עוסק בצילום אמנותי ומתעד אנשים.
מורסקי שיקיבו
מיומנה הפרטי שניהלה מתברר שאת "מעשה גנז'י" החלה לכתוב עוד טרם הגעתה לחצר הקיסרות. היא השלימה אותו תוך מספר שנים בחצר הקיסרות, שתרמה רבות לגיבוש הדמויות המרכזיות בספרה.
נינו הרמן
קריירה בצילום
עוסק גם בצילומי טבע. העבודות האחרונות מהסדרה "מבעד לחלון" שעלו ב"דימויי יומי" חודש באוגוסט 2015 באתר "ערב רב" מתכתבות עם ציור. בעבודותיו הוא אינו עושה כל שימוש מניפולטיבי בפוטושופ.
מורסקי שיקיבו
לאחר נישואיה לבירוקרט ממעמד נמוך עזבה את חצר הקיסר ואין מידע על חייה לאחר מכן. הרומן רחב היריעה שחיברה נחשב לאחת היצירות המרכזיות, אם לא המרכזית ביותר, בספרות היפנית. למעשה גנז'י ניכרת השפעה עצומה על הספרות והשירה היפנית עד היום.
נינו הרמן
קריירה בצילום
הרמן היה יועץ אמנותי בחברת סט הפקות לסרטיו של הבמאי זוכה פרסי האמי דני סיטון (2000–2012).
בעל טור "עדשת רוח" בnrg מעריב (2011-2010), כותב ומצלם ב"זווית רחבה" (2013-2011), בלוג צילום באתר "במחשבה שנייה". משנת 2009 מנהל את בלוג הצילומים האישי שלו "מרחבי הלב". ביולי 2022 פורסמו כמה מיצירותיו במגזין "גרנטה".
במרץ 2023 נבחר סרטו "טרסות - רסן הפשטות" להצגה בפסטיבל אפוס 14 - תערוכה בעקבות משוררים, כאחד מבין עשרה סרטים נבחרים. באפריל 2023 יצא לאור ספרו "הר הרוח" המשלב כתיבה וצילום.
חבר בגלריה השיתופית "מקום לאמנות" בקרית המלאכה, בדרום תל אביב, וכן חבר בהוצאת ספרים כהל קואופרטיב.
כתבו עליו
ג'ניפר בנאדי בלוך, מתוך קטלוג עלמא, תערוכת "לא שם פרטי":
חיים אישיים
משנת 1979 נשוי לתחיה הרמן, אשת חינוך ובוגרת החוג לאמנות באוניברסיטה העברית והם מרצים יחד על עבודותיו. מתגוררים ביישוב הקהילתי נטף שבהרי יהודה, שהם היו ממקימיו בחורף 1981. יש להם שלושה בנים.
W1A
W1A היא סדרה קומית בריטית ששודרה לראשונה בערוץ BBC Two ב-19 במרץ 2014. יוצר הסדרה הוא התסריטאי ג'ון מורטון. זוהי סדרת המשך לסדרה הקומית זוכת הפרסים "2012" של ה-BBC על אודות ארגון אולימפיאדת לונדון בשנת 2012. ב-W1A מופיעים יו בונוויל וג'סיקה היינס באותם תפקידים שגילמו בסדרה "2012", ולצדם משחק צוות שחקנים חדש. דייוויד טננט ממשיך ללוות גם סדרה זו בדברי קריינות.
העונה הראשונה שודרה החל מ-19 במרץ 2014 עד 9 באפריל. בהמשך אותה שנה הוכרז על הפקת עונה שנייה, ששודרה החל מ-23 באפריל 2015 ופרק ספיישל בן שעה. באוגוסט 2016 פורסם ב-Radio Times שהוזמנה עונה שלישית ואחרונה של הסדרה. שידורי העונה השלישית החלו ב-18 בספטמבר 2017.
שם הסדרה לקוח מהמיקוד של בניין בית השידור, משכנו הראשי של ה-BBC שהוא W1A 1AA.
תקציר עלילה
הסדרה סובבת סביב דמותו של איאן פלטשר (יו בונוויל) שהיה בעבר ראש הוועדה האולימפית, וכעת נבחר להיות ראש מחלקת ערכים (Head of Values) ב-BBC. תפקידו הוא להבהיר, להגדיר ולהגדיר מחדש את מטרות הליבה של ה-BBC על כל תפקידיו ולהצעיד אותו אל עבר העתיד. הסדרה עוסקת באירועים היומיומיים בחברה, וכיצד מתמודד איתם צוות המנהלים. האירועים כוללים ביקור של הנסיך צ'ארלס, בעיות המתעוררות בתכנון תוכנית חדשה בשם "הכפר הטעים ביותר בבריטניה", ובדיקה תקשורתית מדוקדקת של שכרו של פלטשר.
צוות השחקנים
בונוויל מגלם שוב את דמותו של איאן פלטשר מסדרת הטלוויזיה "2012". גם היינס ממשיכה לגלם את אותה דמות מהסדרה הקודמת, שיבון שארפ יועצת מיתוג מנהלת חברת היחצנות "עקומה מושלמת". יחד איתה מופיעים אנשי הצוות שלה בארני לומסדן, קוקו לומקס וקארל מרקס. שאר התפקידים נוצרו על ידי מורטון כדמויות חדשות.
הפקה
הסדרה "W1A" הוזמנה על ידי ג'ניס הדלו מ-BBC Two ושיין אלן מנהל מחלקת הקומדיה. הצילומים החלו בינואר 2014. את הסדרה כתב וביים ג'ון מורטון, שעבד לפני כן בסדרות "2012" ו-"People Like Us". המפיק הוא פול שלזינגר והמפיק בפועל הוא ג'ון פלאומן. העונה השנייה של הסדרה הוזמנה בספטמבר 2014, והובטחה השתתפותו של יו בונוויל. ב-23 באפריל 2015 שודר פרק ספיישל בן 60 דקות, ואחר כך שלושה פרקים בני 30 דקות.
באוגוסט 2016 פורסם שהסדרה "W1A" תשוב לעונה שלישית ואחרונה שתשודר ב-2017. שידורי העונה השלישית החלו ב-18 בספטמבר 2017 ב-BBC Two, וכללו שישה פרקים.
סורית
סורית או ארמית סורית (ܠܸܫܵ݁ܢܵܐ ܣܘܼܪܝܵܝܵܐ או ܠܶܫܳ݁ܢܳܐ ܣܽܘܪܝܳܝܳܐ לֶשָּׁנָא סוּרְיָיָא) היא שם מקובל למספר ניבים של השפה הארמית שהתפתחו מן הארמית הבינונית ושדוברו במקור בסוריה ובסביבתה. בעבר הייתה מדוברת בכל הסהר הפורה. זוהי בעיקר שפתם ושפת תפילתם של הנוצרים הסורים והמרונים. ארמית היא שפה שמית, השייכת למשפחת השפות האפרו-אסיאתיות, בענף הצפון-מערבי. הניבים הסורים נכתבים באלפבית סורי, שיש לו דמיון לכתב העברי והערבי.
הסורית הייתה במקור ניב מקומי בצפון מסופוטמיה. לפני שהערבית הפכה להיות לשפה הראשית, נפוצה הסורית ממצרים ועד דרום הודו ואף לערבות קזחסטן.
היסטוריה
יש המחלקים את ההיסטוריה של השפה הסורית לשלוש תקופות: סורית עתיקה, סורית בינונית וסורית חדשה, אך על פי רוב השם סורית מציין את הסורית הבינונית בלבד.
הסורית נוצרה כניב בלתי-כתוב של ארמית קדומה בצפון מסופוטמיה. אחרי כיבוש סוריה ומסופטומיה בידי אלכסנדר מוקדון, סורית וניבים ארמיים אחרים החלו להיכתב. בשנת 132 לפנה"ס הוקמה ממלכת אוסרונה, העיר אדסה נקבעה כבירתה ושפתה הרשמית סורית. דוברי-סורית עדיין מתייחסים אליה כאל מולדת שפתם.
תערוכת רכב
חלק ניכר מתערוכות הרכב בעולם מאורגנות על ידי הארגון הבינלאומי של יצרני הרכב (OICA).
סורית
היסטוריה
במאה השלישית לספירה החלו כנסיות באדסה להשתמש בסורית כשפה קדושה. ככל הנראה נבחרה למטרה זו משום שהייתה השפה הרווחת בציבור, דבר שהועיל לשם הפצת הנצרות. נעשה מאמץ ספרותי רב כדי לתרגם את התנ"ך והברית החדשה לסורית (הפשיטתא). באותו הזמן חיבר אפרים הסורי את האוצר הגדול ביותר של שירה ותאולוגיה בשפה הסורית.
בשנת 489 ברחו הרבה נוצרים דוברי-סורית לפרס כדי להימלט מהשפעתם של הנוצרים דוברי-היוונית. הפצת השמועה כי הנוצרים הפרסים הם איום לנצרות אורתודוקסית הביאה לפילוג מר בין הנוצרים האשורים החיים במסופוטמיה ופרס לבין הנוצרים האשורים החיים בסוריה ובטורקיה.
תערוכת רכב
היסטוריה
תערוכת הרכב הראשונה התקיימה בשנת 1898 בפריז. המציגים בתערוכה נדרשו להוכיח את יכולותיהם של הרכבים על ידי כך שינהגו מורסאי לפריז. בנובמבר 1900 התקיימה תערוכת רכב במדיסון סקוור גארדן בה הוצגו 31 דגמים חדשים של מכוניות. זאת לא הייתה תערוכת הרכב הראשונה שהתקיימה בארצות הברית, אך נחשבת לתערוכת הרכב המודרנית הראשונה. הצופים נדרשו לשלם עבור כרטיס כניסה 50 סנט (שווה ערך ל-13 דולר במונחים של שנת 2010). למרות המחיר, שנחשב לגבוה, השתתפו בתערוכה כ-10,000 איש.
סורית
היסטוריה
החל מן הכיבוש הערבי במאה השביעית הפכה השפה הערבית לשפה השולטת באזור, והסורית ירדה מגדולתה. מקובל להניח שהיא נכחדה כשפה דבורה בסביבות המאה העשירית לספירה.
תערוכת רכב
היסטוריה
בשנת 1905 התקיימה לראשונה תערוכת ז'נבה בה השתתפו 37 יצרנים וכ-17,000 צופים. שנתיים לאחר מכן התקיימה תערוכה בדטרויט.
סורית
היסטוריה
על אף שהסורית הפסיקה לשמש כשפת דיבור בתחילת האלף השני לספירה, היא המשיכה לשמש כשפת מדע וכשפה דתית של כמה כנסיות של הנצרות המזרחית (כמו הכנסייה המרונית), שבהן התפילות והטקסים נערכים בשפה זו. יתר על כן, בתקופה המודרנית ידועים מקרים של ילדים שגדלו עם סורית כשפה ראשונה, מתוך ניסיון של הוריהם להחיות את השפה. הארמית החדשה ובפרט הארמית החדשה הצפון-מזרחית של קהילות נוצריות מכונה לעיתים "סורית חדשה". מבחינה בלשנית, שפות אלו אינן צאצאיות של הסורית, אלא של ניבי ארמית בלתי-מתועדים בני זמנה של הסורית הבינונית, אך הדוברים הנוצרים, שמכירים את הסורית כשפת הכנסייה שלהם מחשיבים את שפתם כניב מודרני של הסורית.
דקדוק
בסורית, כמו בשפות שמיות אחרות, ישנם שורשים בעלי שלוש אותיות. למשל, ישנו השורש ש-ק-ל, שפירושו הבסיסי הוא "לקיחה":
נטיית שמות העצם, כמו רוב חוקי הדקדוק הסורים, דומה לעברית. אולם יש בסורית כבשאר הניבים הארמיים צורה מיוחדת לשם עצם מיודע: במשך הזמן, הפכה הצורה המיודעת ("המיסים") לצורה הרגילה, כלומר: במקום להגיד "אני צריך: שום, בצל ופלפל" יש להגיד "אני צריך: השום, הבצל והפלפל". כמו כן, ישנם צירופי מילים שהפכו לבעלי משמעות אחת. לדוגמה: ܒܪ ܐܢܫܐ, "בַּר נָשָׁא" פירושו "איש" (ברנש), אך משמעותו המילולית הוא "בן-אדם" (כמו בעברית).
בסורית, כמו בעברית, לפועל יש שורשים שעל פיהם הוא מסתמך (דוגמה מוצגת למעלה). כמו בעברית, הפועל נוטה לפי בניין, זמן, מין, גוף ומספר. הסורית מקיימת מערכת של שישה בניינים עיקריים ועוד כמה חריגים. ששת הבניינים המרכזיים הם פֶּעַל (מקביל לפָּעַל בעברית), פָּעֶל (הדומה לפִּעֶל בעברית, במשמעותו - עשה משהו חזק או באופן מודגש), אַפְעֶל (המורה על גרימה, בדומה לבניין השני של הפועל, בשפה הערבית ובדומה לבנין הפעיל בעברית) ועוד שלושה בניינים, המתאימים משמעות של הדדיות לשלושת הבניינים הקודמים. שלושת הבניינים ההדדיים הם אֶתפֶעַל, אֶתפָעֶל ו-אֶתָּפָעָל. בין הבניינים הנדירים נמצאים שַׁפְעֶל ו-אֶשְׁתַּפְעָל.
הכתב הסורי
בכתב הסורי ישנן אותן אותיות כמו באלפבית העברי, אבל לחלקן שם קצת שונה. כמו כן, בכתב הסורי האותיות מתחברות, חוץ מהאותיות ܐ (א), ܕ (ד), ܗ (ה), ܘ (ו), ܙ (ז), ܨ (צ), ܪ (ר), ܬ (ת) (אלה גם האותיות שאינן מתחברות באלפבית הערבי, בתוספת האותיות ه (ה), ص (צ) ו-ت (ת)).
גוריה
גוריה (בגאורגית: გურია מילולית: גוּריָה) הוא מחוז בגאורגיה, שחלקו הדרומי מאופיין בהרים בעלי מדרונות מתונים של רכס מסחתי, ואילו חלקו הצפוני נמצא במישור קולכתי. גוריה ממוקמת בדרום מערב גאורגיה. גבולותיו: מחוז אימרתי מצפון, סאמצחה-ג'אוואחתי ממזרח, אצ'ארה (אג'אריה בשפות זרות) מדרום והים השחור ממערב. האקלים במחוז סובטרופי-לח וצמחייתו הכוללת, בין היתר, יערות, עשירה מאוד. כלכלת המחוז התבססה בעבר בעיקר על שדות-תירס. במאה ה-20 החלו גם בטיפוח מטעי-תה. הגורים (תושבי המחוז) דוברים בדיאלקט מקומי של השפה הגאורגית (גוריאולי). הנהרות העיקריים בגוריה הם סופסה ונטנבי.
תת-מחוזות
לאחר העצמאות הגאורגית ב-1991 זכה גוריה במעמד אדמיניסטרטיבי של רגיוני (מחוז), שבירתו אוֹזוּרגֶתי. הרגיוני מתחלק לשלושה ראיונים (תת-מחוזות):
היסטוריה
בימי הביניים המוקדמים צמחה בגוריה נסיכות פאודלית. היא הצטרפה לממלכה הגאורגית בסוף המאה ה-10, מספר שנים לפני שהושלמה איחודה. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15 שבה להיות נסיכות עצמאית בהנהגת שושלת גוריאלי - נסיכות גוריה. ככל מערב גאורגיה במהלך ימי-הביניים המאוחרים סבלה רבות מפלישות של האימפריה העות'מאנית. במאה ה-17 אף נקרעה ממנה אזור מתוך אג'ריה שבדרומה (באותם זמנים השתייכה לנסיכות גוריה), שאוכלוסייתה אוסלמה לאחר מכן.
ב-1828 האימפריה הרוסית סיפחה וביטלה את הנסיכות. מסוף המאה ה-19 החבל התפרסם בזכות התארגנות מחתרתית חזקה של איכרים מרקסיסטים. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה בשנים 1918–1921 לגוריה היה מעמד אדמיניסטרטיבי של מאזרה (מחוז). תחת השלטון הסובייטי עברה תהליך של קולקטיביזציה כפויה, אך מלבד מיכון החקלאות לא עברה מודרניזציה בדמות תיעוש ועיור והיה לאחת החבלים העניים בגאורגיה. בן-החבל המפורסם ביותר הוא אדוארד שווארדנאדזה, מי שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה ברוב שנות ה-80, שר החוץ של ברית המועצות בתקופת הפרסטרויקה ונשיאה השני של גאורגיה העצמאית בשנים 1992–2003.
מתחילת שנות ה-90, עקב המחסור במקורות אנרגיה בגאורגיה העצמאית (מ-1991), גוריה סובלת ממצוקה כלכלית בגלל הפגיעה באספקת חומרי גלם להנעת המיכון החקלאי.
גאיוס לוטאטיוס קאטולוס
גאיוס לוטאטיוס קאטולוס (Gaius Lutatius Catulus) היה מדינאי ומצביא רומאי במלחמה הפונית הראשונה. היה נובוס הומו (novus homo) ונבחר לקונסול ב-241 לפנה"ס. לוטאטיוס הוביל את הצי הרומאי לניצחון על הצי הקרתגי בפיקוד חמלקרת ברקה בקרב אייגוסה. היה זה קרב ההכרעה של המלחמה. כדי לחגוג את ניצחונו בנה מקדש לאלה יוטורנה (Iuturna) בקמפוס מרטיוס (שדה מרס, Campus Martius), במתחם הידוע כיום בשם Largo di Torre Argentina.
גאיוס לוטאטיוס קאטולוס הוא הדמות הראשית בספר Merikonsuli, פרי עטו של הסופר הפיני יוקה הייקילה (Jukka Heikkila).
מירי שניאורסון
מרים (מירי) שניאורסון (נולדה ב-25 בנובמבר 1967, כ"ב בחשוון ה'תשכ"ח) היא אשת תקשורת ואשת עסקים חרדית-ישראלית.
ביוגרפיה
שניאורסון נולדה וגדלה בראשון לציון לישראל וחיה ליפסקר. אביה היה מראשי קהילת חב"ד בעיר. למדה בתיכון בית-רבקה בכפר חב"ד ונישאה ב-1985 ליוסי שניאורסון, איש עסקים חרדי-ישראלי. הם הורים לשישה ומתגוררים בכפר חב"ד.
פעילות עסקית
בשנת 1990, הקימה יחד עם בעלה מותג ביגוד לילדים בשם "אסתי'ס-מנדי'ס", שהפך בהמשך להיות רשת "קידי-שיק" לבגדי ילדים, הפונה למגזר החרדי והדתי ומחזיקה חנויות בפריסה ארצית. שניאורסון שימשה כבעלים ומנכ"ל של הרשת עד שנת 2008, ובתקופת ניהולה צמחה הרשת ל-18 סניפים, מהם אחד בניו יורק. ב-2008 נמכרה רשת קידי-שיק, כשמחזור המכירות השנתי שלה נאמד בכ-40 מיליון שקל.
בשנת 2013 הקימה את חברת "הבחירה שלי", העוסקת בייעוץ עסקי לנשים מהמגזר החרדי והדתי ונועדה לקדם יזמות נשית ולהעצים את הפוטנציאל התעסוקתי של נשים חרדיות בישראל. במסגרת החברה מעניקה שניאורסון ליווי וייעוץ עסקי פרטני לנשים חרדיות עצמאיות, לצד העברת הרצאות והנחיית סדנאות בתחום.
פעילות תקשורתית
החל בשנת 2012 כתבה טורים בנושאי יהדות ופובליציסטיקה בעיתונים וערוצי תוכן למגזר החרדי והדתי. בשנת 2014 הגישה תוכנית קבועה בערוץ אורות בנושא פרשת השבוע בזווית נשית. מאז סוף 2012 מגישה תוכנית רדיו שבועית ברדיו קול חי, ובמקביל בעלת טור קבוע במוסף משפחה חסידית ובאתר חרדים10.
סביב הבחירות לכנסת העשרים ניהלה שניאורסון עימות פומבי בתקשורת מול חברות מפלגת ובזכותן ולא נבחרות לא בוחרות, בטענה כי גם אם יש לראות במהפכה הפמיניסטית שלב בדרך לגאולה, כפי השקפתו של הרבי מלובביץ, וסביר להניח שבעתיד תהיה חברת כנסת חרדית, הרי שפעילותן הנוכחית מנוגדת לדעתם של גדולי הדור החרדים וחורגת בכך מגבולות המסורת וההלכה.
השבועה (יאיר)
השבועה הוא שיר שכתב המשורר אברהם שטרן (יאיר) (לימים מייסד ומנהיג הלח"י), בשנת ה'תרצ"ד. השיר מבטא את המחויבות העמוקה לעם ישראל ואדמתו, תוך קידוש ערכיו וזהותו הלאומית המסורתית, וביטול של כל רצון ואינטרס אחר.
השיר פורסם לראשונה בגיליון הלח"י "למחתרת" בה' בשבט ה'תש"א
תוכן השיר
בתוכנו של השיר מתבטאת תפיסתו של יאיר לגבי מרכזיותם של הרעיון הלאומי והמאבק למען האומה וכבודה - דברים המתאימים לרשימה שכתב זמן מועט לפני מותו עבור גיליון הלח"י "למחתרת":.
השיר מדגיש את ההתמסרות הטוטאלית לעצם הרעיון, תוך השלכת כל הרצונות האישיים והתמקדות במשימה זו:. גם דברים אלו מבוססים על הכרתו בהיות הרעיון כשלעצמו עיקר, ובחשיבות ההתמסרות המוחלטת אליו: .
הלחנה וביצוע
השיר הולחן בשנת 2019 כאשר אליסף פיניש קרא את שיריו של שטרן, וחש חיבור עז לשירו זה והחליט להלחינו. בתוך שעה הוא סיים להלחינו ולהקליטו.
יאנוש פלה
יאנוש פלה (בהונגרית: Pelle János; בודפשט, 7 בפברואר 1950) הוא סופר, עיתונאי, פובליציסט, היסטוריון, היסטוריון ספרות, מתרגם יהודי-הונגרי. נשוי, אשתו ד"ר אדינה רטוואי, רופאה.
ביוגרפיה
הוריו של יאנוש פלה הם שאנדור פלה ואליס טאוב (אחותו של לאסלו טאבי). כך שיאנוש פלא הוא האחיינו של טאבי. הוא סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE) בין השנים 1969 לבין 1974. בין השנים 1974 - 1986 עבד ב"הוצאת קושוט". בין השנים 1986–1987 עבד במערכת מינרווה - ההוצאה לאור כלכלי ומשפטי. בשנת 1992 הקים את הפורום היהודי-ההונגרי. בין השנים 1992 - 1993 הוא היה העורך של "פרשנות" (Kommentár). בין השנים 1994–1996 היה איש צוות בכיר בשבועון-168 שעות. בין השנים 2000 - 2004 היה מנהל האיגוד הציבורי היהודי. בין השנים 2001 - 2004 הוא עבד בשבועון "תשובה שבועית". הוא מנהל האיחוד הציבורי יהודי-נוצרי מאז 2004.
יצירתו
יאנוש פלה השתתף גם בשני סרטים תיעודיים (כאשר הדם ... עלילות דם אחרי השואה ואבן לקבר. פסקי הדין העממיים מ-1946 במישקולץ).
פלה מלמד היסטוריה של הספרות היהודית ההונגרית ואת תולדות האנטישמיות בבית המדרש לרבנים בבודפשט שנקראת היום גם "האוניברסיטה היהודית".
פלה מפרסם בעיתונים הקשורות לאתרים פוליטיים שונים ( HVG, Magyar Nemzet, Népszabadság, Magyar Idők ).
שואיצ'י גונדה
שואיצ'י גונדה (ביפנית: 権田 修一; נולד ב-3 במרץ 1989 בטוקיו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בקבוצת שימיזו אס-פולס מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים
גונדה גדל במחלקת הנוער של טוקיו. הוא ערך 203 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, רובן במסגרת ליגת העל היפנית.
ב-9 בינואר 2016 הושאל גונדה למשך שנה להורן, עמה שיחק בליגות הנמוכות באוסטריה. הוא ערך 17 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-29 בינואר 2019 חתם גונדה בפורטימוננסה מליגת העל הפורטוגלית. ב-17 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לספורטינג בראגה במסגרת המחזור ה-34 בליגה לעונת. בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 בינואר 2021 הושאל גונדה למשך שנה לשימיזו אס-פולס מליגת העל היפנית. ב-9 בינואר 2022 חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-6 בינואר 2010 ערך גונדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 3-2 על נבחרת תימן במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2011.
הוא היה חלק מסגל נבחרת יפן בטורניר גביע אסיה 2011, בו זכתה נבחרתו, בטורנירים גביע הקונפדרציות 2013, מונדיאל 2014 וגביע אסיה 2019, וכן נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של יפן טורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון (2012).
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
גן בוטני
גן בוטני הוא גן בו מגודלים צמחים בראש ובראשונה למטרות מחקר מדעי. גן כזה נבדל בדרך כלל מגנים אחרים הן במגוון הרחב מאוד של צמחים המגודלים בו, בשילוט המאפשר זיהוי קל של צמחים שדומה לשילוט בגן חיות וברמת הארגון של הגן הדומה לזו שבספרייה. גן בוטני עשוי לשמש, לצד מטרות המחקר, גם מגוון מטרות רחב כגון תיירות, חינוך וטיפולים פארא-רפואיים בעזרת גידול צמחים.
מבנה
מיקום הצמחים בגנים הבוטניים הוא על פי רוב לפי אזורי אקלים וקרקע ולא לפי קרבה אבולוציונית או לפי סדר האלף-בית של שמות הצמחים. זאת משום שקל יותר לגדל זה לצד זה צמחים הדורשים קרקע ואקלים דומה ולא כאלה שחולקים תכונות משותפות אחרות. בחלק מהגנים הצמחים ממוינים, בעקבות עיקרון זה על פי המיקום הגאוגרפי של בית הגידול הטבעי של הצמח. גנים כאלה יכילו, למשל, חלקה שתדמה את אוסטרליה עם תת-חלקות שידמו את אזוריה השונים של יבשת זו. גנים אחרים יסתפקו ב-"חלקת מדבר", "חלקת חורש" וכיוצא בזה.
אולם, יש גנים בוטניים שיוצאים מכלל זה. כגון הגן הבוטני של שיקגו שמחולקים לעשרים ושבעה תת-גנים על פי מאפיינים ארכיטקטוניים בעיקר. בגן זה יש תת-גנים כגון "גן השושנים", "גן הערב", "הגן הסנסורי".
במרבית הגנים הבוטניים יש חממה לדימוי אזורי אקלים שבשל מיקומו של הגן אי אפשר לדמותם תחת כיפת השמיים. לדוגמה חממה לצמחי אקלים טרופי או מדברי. במרבית הגנים הבוטניים יש גם נחל עם אגם או בריכה לצמחי מים. מעבר לזאת, ישנו בגן גם אזור משתלה לצמחים צעירים הסגור בפני הקהל הרחב.
היסטוריה
הגנים הבוטניים המודרניים הראשונים נוסדו בצפון איטליה ליד אוניברסיטאות: ערים אירופאיות אחרות הצטרפו:
גנים בוטניים בישראל
בשנת 2006 התקבל בכנסת "חוק הגנים הבוטניים בישראל", המגדיר "גן בוטני מוכר" כ"גן הנטוע צמחים שונים לפי שיטה מדעית, למטרה מחקרית, מדעית או חינוכית". מועצת הגנים הבוטניים היא הגוף הישראלי הפועל לעידוד הכרת הגנים הבוטניים הפעילים בישראל על ידי המדינה.
בישראל ישנם כיום כ-10 גנים בוטניים מוכרזים, חלקם קשורים למוסדות האקדמיים:
בית החולים מנחם בגין
בית החולים מנחם בגין הוא מיזם להקמת בית חולים בקריית אתא, עליו החליטה ממשלת ישראל השלושים וארבע. בית החולים עתיד להקרא ע"ש ראש ממשלת ישראל השישי מנחם בגין, והוא צפוי להחליף את המרכז הרפואי בני ציון במתן שירותים לאוכלוסיית הצפון ומטרופולין חיפה.
היסטוריה
האישור הראשוני להקמת בית החולים ניתן על ידי משרד הבריאות כבר בשנת 2000. בדצמבר 2013 אושרה תוכנית המתאר המחוזית. באוקטובר 2014 הציג משרד הבריאות תוכנית להוספת מיטות אשפוז ברחבי ישראל, במסגרתה הוצג בית החולים שאמור להיבנות על בסיס בית החולים "בני ציון" שיועבר מחיפה.
באוקטובר 2019, אישרה הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור את "תמ"ל 1025", תוכנית לפיתוח קריית אתא בהיקף 6,600 דונם הכוללת הקמת 15,700 יחידות דיור, בהן דירות לזוגות צעירים ו-1,400 יחידות לדיור מוגן שיוקמו במהלך עשר שנים.
התכנית מהווה הרחבה צפונית לעיר בהתאם לתוכנית המתאר המחוזית של מחוז חיפה ותוכנית המתאר המקומית. בתוכנית נכללת הוספת דרך מהירה, הכוללת נתיב רכבת קלה, שטחי מסחר, פארק עירוני ותוכניות להקמת מוסד להשכלה גבוהה. היקף שטחי המסחר יגיע ל-1.2 מיליון מ"ר. מלבד ההרחבה המתוכננת, התחייבה רשות מקרקעי ישראל להשקיע בשיקום השכונות הישנות בקריית אתא ולהקים בהן מבני ציבור לשימוש התושבים.
בתכנון ההרחבה השתתפו רשות מקרקעי ישראל, משרד הבריאות, משרד התחבורה ועיריית קריית אתא.
על פי התכנית, ימוקם בית החולים בסמוך לצירי תנועה ראשיים ויכלול כ-2,200 מיטות אשפוז אשר מתוכן יוקצו מיטות לבית חולים גריאטרי ובית חולים פסיכיאטרי. התכנון האדריכלי נעשה בידי "דב קורן אדריכלים".
הקמת בית החולים תבוצע בשלושה שלבים. בעת השלמת הבנייה, יעמוד השטח הבנוי של בית החולים על 428 אלף מ"ר במגרש של 150 דונם. בית החולים יכלול מרפאות ומכונים רפואיים רב-תחומיים, יחידת שירותי רווחה וייתנו בו גם שירותים פרא-רפואיים. בנוסף ייבנו מגורים לסגל בית החולים ומרכז החלמה למטופלים.
לצד בית החולים יוקם מוסד אקדמי שישתף עימו פעולה ללימוד, מחקר רפואי וטכנולוגי.
בית החולים צפוי לשרת כ-650 אלף תושבים החיים במזרח מטרופולין חיפה משפרעם ועד כרמיאל.
פליאד
פליאד או לה פליאד (בצרפתית: La Pléiade) היא קבוצת משוררים צרפתים שפעלה במאה ה-16 בעידן הרנסאנס ובראשם פייר דה רונסאר וז'ואשן די בלה. היא נקראה במקור "לה בריגאד" (La Brigade - "הבריגדה", "החטיבה" או "הגדוד") או "חבורת רונסאר" (La bande á Ronsard). השם "פליאד" נועד להזכיר קבוצה של שבעה משוררים יוונים אלכסנדרוניים שקראו לעצמם כך, לפי שבעת כוכבי מזל הפליאדה. בעקבות המשוררים היוונים, מקובל למנות בקבוצה הצרפתית גם כן שבעה חברים: תחילה, בסביבות שנת 1549 – פייר דה רונסאר, ז'ואשן די בלה (או דו בלה), אטיין ז'ודל, דז אוטל, ז'אן-אנטואן דה באיף, לה פרוז (La Peruse) ופונטוס דה טיאר (Pontus de Tyard). ב-1555 הוחלפו דז אוטל ולה פרוז שנפטרו ברמי בלו (Belleau) ובז'אק פלטייה די מאן, בהתאמה. ביצירותיהם הספרותיות ובחיבורים התאורטיים שלהם, הם שאפו לחדש ולשכלל את השפה הצרפתית, על מנת להפוך אותה לשווה ועצמאית ביחס לשפות הקלאסיות – לטינית ויוונית – שנחשבו "אצילות" יותר. הייתה במפעלם גם שאיפה פוליטית לקחת חלק באיחודה של צרפת באמצעות השפה הצרפתית, לפי הדגם האיטלקי המוקדם יותר.
השם
השם "פליאד" רמז לחבורה ספרותית הלניסטית – הפליאדה האלכסנדרונית – שכללה במאה השלישית לפנה"ס שבעה משוררים ומחזאים בני אלכסנדריה. הם אימצו שם יווני זה לפי צביר הכוכבים "הפליאדות" (Πλειὰδες) שכלל שבעה כוכבים. חבורת ארבעה-עשר משוררים אוקיסטנים (שבעה גברים ושבע נשים) שפעלה בטולוז שבדרומה של צרפת ושנודעה יותר בשם "Consistori del Gay Saber" (חבורת המדע העליז), השתמשה עוד בשנת 1323 בשם "פליאד".
הכינוי "פליאד" בקשר לחבורת אנשי הספרות הצרפתים מהמאה ה-16 הופיע לראשונה באחד משיריו של פייר דה רונסאר משנת 1556, שיר מוקדש לבלו, שכדברי רונסאר, הצטרף "כשביעי לפליאד". השם "פליאד" לא היה בשימוש חברי החבורה עצמם. רונסאר היה היחיד כמעט שהשתמש בו באותה תקופה. הרכב הקבוצה השתנה כמה פעמים לאורך חייו. עם זאת, המונח השתרש אצל רוב מבקרי הספרות החל מהמאה ה-19 בהיעדר נוסחה מתאימה יותר. המשוררים הנחשבים ל"פליאד" היו מקורבים לגרעין הקשה של קבוצה שנקראה "בריגד" בשנים 1550–1570 – פייר דה רונסאר וז'ואשן די בלה. ברשימות שלו על האליטה הפואטית (שכללה לעיתים קרובות שבעה משוררים, לפעמים פחות ולפעמים יותר) רונסאר ציטט את שמותיהם של ז'אן אנטואן דה באיף ואת אטיין ז'ודל ב"אלגיה ללה פריז" בשנת 1553. הוא הוסיף את שמו של רמי בלו בסוף ההמנון לאנרי השני ב-1555. השתתפותו של בלו מוזכרת גם ב-1556 בפסוק שבו השתמש רונסאר לראשונה במונח "פליאד": « Belleau, qui vint en la brigade / Des bons pour accomplir la septième Pléiade (בלו שהגיע לגדוד הטובים כדי להשלים את הפליאד השביעי). הקריטריון העיקרי לשיוך לחבורה נשאר קשר הגומלין של המשוררים במסגרת מפעלם המשותף למהפכה שירית ולשונית.
ה"פליאד" או ה"ברגיד", מונח רחב יותר אך מדויק יותר, היה גם דור של מלומדים, תלמידיה של קבוצת מורים הומניסטים (מתרגמים מיוונית ומלטינית וכותבי לטינית בדרך כלל) ובתוכם מרק אנטואן מירה, ג'ורג' ביוקנן, ז'אן דורא ובמידה פחותה יותר שארל אטיין, במסגרת שתי מכללות פריזאיות: זו של בונקור (שבה למדו גרוון, ז'ודל, לה טאי ולה פרוז בשיעורים אצל מירה וביוקנן) וזו של קוקרה (שבה למדו רונסאר, די בלה, באיף ובלו, אצל המורים מירה ודורא). שתי המכללות הונעו על ידי אותו מפעל חינוכי, ידעני ויצירתי. התלמידים והמורים נפגשו בהזדמנויות שונות, למשל בעת הצגת המחזות של ז'ודל – "l'Eugéne" ו-"La Cléopatre captive" (קלאופטרה השבויה) בשנים 1552 ו-1553 במכללת בונקור בנוכחות המלך עצמו והחצר. ברוב התפקידים שיחקו המשוררים הצעירים – בלו, ז'ודל, גרוון, לה פרוז ואחרים – מה שתרם לגיבושם החברתי. כעבור זמן קצר השתתפה החבורה בטקס היוצא דופן בהשראה תיאטרונית "פמליית התיש" (La Pompe du bouc) עליו יודעים מסיפוריהם של רונסאר ובאיף. פרט למוריהם נהנו משוררי הפליאד גם מתמיכת מצנטים משפיעים כמו הקרדינל ז'אן די בלה, ז'אן דורא עצמו ולזר דה באיף.
היסטוריונים אחדים של ספרות דוחים את השימוש במושג "פליאד" בטענה שהוא נותן דגש יתר לרעיונותיו הפואטיים של רונסאר ומנמיך את חשיבות מגוון התוצרת השירית של הרנסאנס הצרפתי.
ההקשר
במאה ה-15 הייתה שפת הספרות האולטימטיבית באירופה הלטינית. אותה לימדו בבית ספר ולא הייתה זמינה אלא לאליטה קטנה, בעוד שהעם דיבר בשפות מקומיות וניבים. -בשטח צרפת של ימינו דיברו, למשל, פרובנסלית, לורנית, גסקונית, פואטווינית, וניבים אחרים, שדקדוקם היה מעט מובנה וספרותם הייתה מצומצמת. פרט לכמה שנסונים ורומנים עממיים (בעלי תפוצה מוגבלת בגלל הגיוון הפילוג הלשוני), אף על פי שהיו גם הצלחות לאומיות כמו יצירותיו של פרנסואה רבלה, עיקר השירה, הפרוזה, המדע והידע בכלל, נכתבו בלטינית. נגד המצב הדו-לשוני הזה קמו משוררי המאה ה-16, ששאפו להפוך את הצרפתית לשפה נאצלת וספרותית בדומה ללטינית. הם חיקו את הניסיון שחוותה השפה האיטלקית כמה דורות קודם לכן עם דנטה, פטרארקה ובוקאצ'ו ששלושתם היוו מקורות השראה חשובים לתנועה הצרפתית הזאת.
אחרי מותו של קלמאן מארו שהייתה דמות דומיננטית בשירה הצרפתית של המאה ה-16, ניסו משוררים רבים לחקות את האמן הדגול, והיוו מה שנקראה "אסכולת מארו", בדרך כלל יוצרים אפיגונים חסרי מקוריות, שביניהם הידוע ביותר היה מלן דה סן ז'לה (Mellin de Saint-Gelais). אסכולה זאת משכה בקורת חריפה מחברי ה"פליאד". בעיר ליון קמה קבוצת משוררים, שבדומה לזו מן המאה ה-14 שבטולוז, כללה גם משוררים (מוריס סב - Scève) וגם משוררות (פרנט די גייה Pernette Du Guillet) ולואיז לבה.
חברי ה"פליאד"
התנועה המוכרת כיום בשם "הפליאד" הוקמה בשנת 1456 על ידי חבורת משוררים שקראו לעצמם "ברגיאד" (כלומר "בריגדה"). רק במאה ה-19 התחילו לכנות את רונסאר ורעיו "פליאד", גם בלי לנהל חשבון מדויק בספירת שבעת חבריה. המניע הראשי של ה"בריגאד", שגדלה בחסות המלומד וההלניסט ז'אן דורא (Jean Dorat) בתמיכת הנסיכה מרגריט מצרפת, דוכסית ברי (1574-1523), אחות המלך אנרי השני, היה לגבור על "מפלצת הבורות" בעזרת הפצת התרבות העתיקה, ברוח ההומניזם של הרנסאנס והכל בצרפתית.
בשם "פליאד" בחר לחבורתו פייר דה רונסאר ב-1553 לפי קבוצה עתיקה של שבעה משוררים מאלכסנדריה שחיו במאה השלישית לפנה"ס ואימצו את שם צבר הכוכבים פליאדות (שבע בנות של אטלס ושל פלאיונה). פרט לדמות המובילה, פייר דה רונסאר, נכנסו לפליאד המשוררים ז'ואשן די בלה, ז'אק פלטייה די מאן, ז'אן לה פרוז, ז'אן-אנטואן דה באיף, פונטוס דה טיאר ואטיין ז'ודל. החל מאמצע שנות ה-1550, משוררים אלה, שהכירו היטב והעריכו זה את זה, על אף מריבות חולפות (במיוחד עם רונסאר, שהיה מתנגד חריף להוגנוטים) נשארו במגע כמעט קבוע עד לשנות ה-1570 כשבתווך בלט ז'אן-אנטואן דה באיף העשיר והמוכשר, בעוד רונסאר היה יותר מתבודד וקפריזי. אחרי מותו של פלטייה ב-1582, החליף אותו ז'אן דורא עצמו, ובהמשך נמנו עם הפליאד גם משוררים אחרים כמו גיום דז אוטל - שכנראה החליף את ז'ודל, רמי בלו שהחליף את ז'אן לה פרוז שנפטר ב-1554 וכן ניקולא דניזו (Denisot). הם התכנסו תחילה בבית מרזח "דה לה פום די פן") ("פרי האורן") ברחוב דה לה ז'ויוורי (רחוב היהודים) בפריז, מול כנסיית לה מדלן אן-לה סיטה.
פעילותם
המנשר האידאולוגי של הפליאד היה לפי רוב הדעות הטקסט הקרוי "La Défense et illustration de la langue française" (להגנתה ולתפארתה של השפה הצרפתית, 1549). הוא הציע להרהר על האמצעים שבהם ניתן להעשיר את השפה ואת הספרות הצרפתית על ידי השאלות (מלטינית, איטלקית ושפות אחרות), ליצור מילים חדשות -תחדישים, להחיות מילים שנעלמו, ובאופן כללי לקדם את התרבות הצרפתית לפי דגם הרנסאנס האיטלקי באמצעות הגילוי מחדש של התרבות הקלאסית העתיקה, של אמנויותיה וחוכמתה. זאת מתוך שכנוע כי השפה הצרפתית - בדומה לשפה הטוסקנית של פטראקה ודנטה - הייתה כן מסוגלת להפוך לשפה בעלת ערך מבחינת הביטוי הפואטי.
עקרונות ה"פליאד" לפי המנשר של די בלה היו:
בתקשורת
קישורים זמניים: La Page des Lettres, Académie Versailles 2006
וולטר בזנט
סר וולטר בזנט (באנגלית: Walter Besant; 14 באוגוסט 1836 - 9 ביוני 1901) היה סופר פורה, מבקר והיסטוריון אנגלי. "סקר לונדון", שהחל ביצירתו אף שלא השלימו, נחשב לאחת מיצירותיו הגדולות.
אחיהם של המתמטיקאי הבריטי וו. ה. בזנט ושל הכומר הפרוטסטנטי פרנק בזנט, בעלה הראשון של אנני בזנט.
מערת סנטיממיניה
גילוי המערה וחקירתה
הסיפור עורר את המלחין הבסקי לארגן סיור עם בנגואצ'אה ושאר הילדים. ב-11 באוגוסט 1916 המלחין נכנס עימם למערה, ואימת שהם אכן ציורי מערות. גורידי סיפר על התגלית למנואל לוסאדה (Manuel Losada), חבר ועדת המונומנטים של ביסקאיה שמושבה בבילבאו, שלאחר שליווה את גורידי למערה הודיע רשמית לוועדה, בישיבה הכלולה בדו"ח מיום 15 במאי 1917 על המערה.
לאחר הגילוי, המערות נבדקו על ידי אנרי בריי, שהוזמן על ידי ועדת המונומנטים של ביסקאיה ב-16 בספטמבר 1917, והוא סיפק את האישור הרשמי הראשון של לכך שהציורים עתיקים. בהמשך בוצעו מספר מחקרים וחפירות. המחקר העיקרי בוצע בין 1917 ל-1918, בהשתתפותם של טלספורו דה ארנסדי (Telesforo de Aranzadi), חוסה מיגל דה ברנדיאראן (José Miguel de Barandiarán) ואנריקה אגורן (Enrique Eguren). במחקר זה נחפר אתר הכניסה למערה. מחקרים ופרסומים אחרים נערכו בשנת 1960 על ידי ח.מ. אפיאניס (JM Apellániz) ועל ידי חבייר גורוצ'טגי (Xabier Gorrotxategi) לצורך עבודת הדוקטורט שלו.
בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 נערכו מחקרים כדי לקבוע את הנזק שאירע לציורים. מחקרים אלה קבעו את הצורך להגביל את הגישה כדי להימנע משינוי בתנאים הסביבתיים של המיקרו אקלים הקיים במערה.
הצעדים שננקטו אז, בשנת 1997, היו להגביל את הקיבולת היומית ל-75 מבקרים ולסגור את חדר הציורים הראשי.
ב-2006 נסגרה המערה לחלוטין לציבור וננקטו פעולות לשימורה. פעולות השימור הללו כללו פירוק מתקני התאורה והגבלת הביקורים בפרוזדור הכניסה, שם בוצעו חפירות ארכאולוגיות. חלל המערה הושאר בחושך ונגיש רק למחקר ותחזוקה.
המערה
אורכה של מערת סנטיממיניה הוא 365 מטרים שהיה ניתן לבקר בהם לפני שהמערה נסגרה לציבור בשנת 2006. במערה יש שפע ספלאותמים, בהם כמות גדולה של נטיפים וזקיפים שיוצרים צורות יוצאות דופן. בנוסף, וילונות של סידן פחמתי בצבעים שונים, הנגזרים מהתחמוצות המומסים במים.
כ-60 מטר מהכניסה נפתחת שמאלה גלריה צרה והיא מתרחבת לשני חלקים: הראשון הוא חדר הכניסה לציורים והשני הוא החדר הראשי.
הציורים
האתר שנמצא בכניסה למערה סיפק ממצאים שנעו בין התקופה הפלאוליתית העליונה לתקופת האימפריה הרומית. הציורים משתייכים לתקופת התרבות המגדלנית, שסגנון הציורים והתחריטים מזהים אותה. נמצאה קונכייה המעידה על חשיבותם של סרטנים בתזונה של התושבים פרהיסטוריים.
במערה כולה 47 ציורים; כולם מייצגים בעלי חיים. נמצאו 32 ביזונים, שבע עזים, שישה סוסים, איילים ודוב. כל הדמויות מיוצרות בצבע אחד, שחור. החומר ששימש לביצועו היה פחם.
הדמויות הראשונות נמצאות בחדר המרכזי, סמוך לכניסה, כעשרה מטרים אחרי האולם. בהמשך, במה שמכונה האזור העמוק, מאה מטרים משם, יש מערכת דמויות נוספת שביניהן בולטים ביזון וסוס.
בחדר הקדמי יש קבוצה גדולה של דמויות במצב שימור גרוע, בהן בולטים סוסים וביזון. בהמשך, בחדר הראשי, בעל צורת ריבוע שממדיו אורך 4 מטרים רוחב 3 מטרים וגובה 3.5 מטרים, הוא המקום המרהיב ביותר של האתר כולו. ליד הכניסה יש קבוצה של ביזונים חרותים וצבועים. בלוח הראשי, למעלה ומימין לנטיף החרוטי בו נמצאות הדמויות הקודמות יש 8 ביזונים, סוס וקו קשתי.
הידרדרות
מהמחקר שנערך בסוף המאה העשרים, אומתה השבריריות של האוסף המונומנטלי וננקטים אמצעים להגבלת הביקורים ולסגירת חדר הציורים הראשי. אומת גם כי התשתיות שיושמו במערה כדי להקל על ביקורי הציבור פוגעות מאוד, בעיקר תאורה, המעוררת את צמיחת מושבות המיקרואורגניזמים והצמחייה, במיוחד באזורים המוארים דרך קבע. התאורה משפיעה גם על הטמפרטורה במערה. מבני מתכת מייצרים חמצון והתעבות שיש להימנע מהם.
גורם מזיק נוסף שאותר בו הוא העלייה בפחמן דו-חמצני המיוצר על ידי המבקרים, אליו מתווספת העלייה בכמות העפר, חלקית מבחוץ, וחלקית מהאבק שעולה בפנים.
סנטיממיניה, נוף עתיק יומין
הצופים במופע יוצאים לטיול במערה דרך משקפיים מיוחדים שבו הם מקבלים הסברים בשפות שונות. השחזור נעשה בזכות עבודות קודמות בסריקת המערה וצילום תמונות דיגיטליות בהבחנה גבוהה, מהן הושג דגם תלת־ממדי שלם של החלל כולו.
וייטנאם הוט 100
וייטנאם הוט 100 או בילבורד וייטנאם הוט 100 (באנגלית: Billboard Vietnam Hot 100) הוא מצעד מוזיקה בווייטנאם, שנערך על ידי בילבורד וייטנאם מאז 14 בינואר 2022. מצעד המוזיקה, המתבסס על נתוני הורדות מוזיקה מקמעונאי מוזיקה דיגיטלית בשירות מלא (לא כולל מכירות מאתרים של אמנים בודדים) והזרמת מוזיקה שנאספים על ידי MRC Data, מתעדכן מדי יום חמישי.
השיר הראשון שהופיע במקום הראשון במצעד היה "Mang tiền về cho mẹ" של ו.
לבילבורד וייטנאם יש מצעד מוזיקה נוסף בשם השירים הווייטנאמיים המובילים. מצעד המוזיקה משתמשש באותה טכניקה כמו וייטנאם הוט 100, אך השירים במצעד כוללים אך ורק שירים בוייטנאמית.
עונת 2014/2015 בליגת העל בכדוריד
עונת 2014/2015 בליגת העל בכדוריד  הייתה העונה ה-62 של תחרות ארצית בישראל. הליגה כללה 12 קבוצות. לאחר שני סיבובים, שמונה קבוצות המשיכו את האליפות בשיטת פלייאוף.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על התיקו במשחק.
בהתאם לתוצאות של העונה הקודמת בליגת משנה, לליגת העל עלתה הפועל רמת גן. העונה הסדירה החלה ב-19 בספטמבר 2014 המחזור ה-22 הסתיים ב-20 במרץ 2015. העונה הסתיימה ב-22 במאי בניצחון של הפועל ראשון לציון בסיום מפגש שכלל 5 משחקים. זו הייתה האליפות ה-17 בתולדות המועדון.
הקבוצות שסיימו את העונה במקומות 9-12 שיחקו בבית תחתון. הקבוצה שסיימה במקום האחרון מכבי רחובות ירדה ליגה. מ.כ. חולון ובני הרצליה לאחר משחקי מבחן עם קבוצה של הליגה השנייה שרדו. במקום הקבוצה שירדה, לליגת העל לעונת 2015/2016 בליגת העל בכדוריד עלתה קבוצה בודדת.
I'm a Mess (שיר של אד שירן)
I'm a Mess הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, מתוך אלבום האולפן השני שלו, x. את השיר כתב שירן, והפיק ג'ייק גוסלינג. השיר דורג לראשונה במצעד הסינגלים הבריטי במקום ה-72, והגיע בשיאו למקום ה-49 הודות להצלחתו המסחרית.
כתיבה והפקה
לאחר יציאת אלבום הבכורה שלו, +, בשנת 2011, החל שירן לכתוב חומרים לקראת הפרויקט הבא שלו. במקום למהר ולהודיע על אלבום שיצא בשנה הבאה, החליט הזמר לקחת זמן ולהתמקד בכתיבת חומרים שיעזרו להרחיב את הקריירה שלו בארצות הברית. "I'm a Mess" הושמע בבכורה ב-22 ביוני 2014, דרך MTV, יום לפני צאת האלבום. הרצועה, יחד עם "Thinking Out Loud", היו השירים האחרונים שכתב עבור האלבום ובהשראת חברתו לשעבר, אתינה אנדלוס. ב-16 ביולי 2014, חשף שירן שכתב את השיר בזמן שהיה במקלחת.
בראיון לניו זילנד הראלד, תיאר שירן את השיר כעצמו, כשהוא במצב רע לאחר שפגע באדם, "אני חושב שחשוב להישאר דו צדדי. אני מאוד מודע שיש לי הרבה פגמים, ואני חושב שאני לובש אותם על השרוול שלי באלבום הזה". בריאיון אחר, אמר שירן כי השיר הוא "די מובן מאליו", והוסיף כי הוא "נכתב בנקודה הנמוכה ביותר" שלו. בריאיון ל-Reuters, אמר שירן כי השיר "מתאר את האלבום בצורה הטובה ביותר".
השיר הופק על ידי, ג'ייק גוסלינג, המשתף פעולה עם שירן פעמים רבות, והוקלט באולפני סטיקי שבוינדלסהאם, סארי. גוסלינג, יחד עם ג'ף סוואן, שימשו כמהנדסי השיר, בעוד ויליאם היקס ביצע את העריכה הווקאלית. מארק "ספייק" סטנט היה אחראי על המיקסינג של הרצועה. גרסה חיה של "I'm a Mess" יצאה לאור בתור בי-סייד בתקליט ה- של "Thinking Out Loud".
הרכב
"I'm a Mess" הוא שיר פופ עם השפעות של פולק, ובאורך של ארבע דקות וחמש שניות. בהפקת השיר כלולים גיטרה חשמלית, קולות רקע ותופים. השיר מורכב במפתח C# מינור, והוא בעל מפעם של 140 פעימות לדקה. השירה של שירן משתרעת מהצליל הנמוך Bb3 ועד לצליל הגבוה B b5. ניל מקורמיק מהדיילי טלגרף תיאר את הרצועה כ"דרמה עצבנית ורוקיסטית", בעוד שדברי ג'ייסון ליפשוץ מבילבורד, שירן משתמש ב"קול הפולק הקלאסי והרגישות" שלו כדי להעביר את מילות השיר. אמילי בלייק מ-MTV News ציינה שההפקה המופשטת של השיר עוזרת להתמקד בקול של שירן. היא עוד פירטה, "כמו רוב נאמברי הפופ עם נטייה לפולק שלו, זו רצועה שגורמת לך להרגיש ששירן שר רק לך" ו-"הקול שלו מגיע כמעט ללחישה - מה שהופך את כל העניין להרבה יותר אינטימי".
לדברי קייטלין ווייט מ-'MTV News, "'I'm a Mess" הוא "שיר חולה-אהבה" שמראה צד אחר של שירן; במקום להיות שבור לב, "הוא זה שפישל". השיר כולל "ביקורת עצמית", שכן כתובים בו משפטים כדוגמת "And oh, I’ve only caused you pain", ו-"Easy baby, maybe I’m a liar". קולין סטוטז מבילבורד סיכם: "הקול האינטימי של שירן נישא על תנועות גיטרה פשוטות כשהוא מתאר לילה של בדידות וגעגוע שמתפרץ בתשוקה לוהטת".
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של x.
מיקומים
אנשי צוות
KSU Gazal-1
KSU Gazal-1 (בערבית: غزال 1) הוא רכב מהודר, מסוג Sport utility vehicle, אשר תוכנן ונבנה בערב הסעודית על ידי סטודנטים מאוניברסיטת המלך סעוד והיה תוכנן לייוצר בעזרת צוות טכני מחברת הרכב האוסטרית, גראץ Magna Steyr (שם מלא: "Magna Steyr AG & Co KG") מיוני 2010.
דגם ה"KSU Gazal-1" התבסס על דגם מרצדס-בנץ G-קלאס של יצרן הרכב הגרמני מרצדס בנץ.
את המיזם ניהלו: Dr. Abdul Rahman Alahmari, Dr. Saed Darweesh, Dr. Khalid Alsaleh.
פרויקט ייצור הרכב "KSU Gazal-1" יצא לדרך, בברכתו של עבדאללה, מלך ערב הסעודית.
ברדק (הרכב קומי)
ברדק הוא הרכב קומי חרדי-ירושלמי, שהחל את פעילותו ביוטיוב ובאתר כיכר השבת וברשתות החברתיות, בשנת 2020. סרטוני ההרכב מופנים לציבור החרדי ולציבור הדתי לאומי, וכוללים התייחסויות ליחסים שבין המגזר החרדי למגזר החילוני והמגזר הדתי לאומי.
נכון למרץ 2023, לערוץ היוטיוב של ההרכב מעל 50 אלף מנויים ומעל 20 מיליון צפיות כוללות.
חברי ההרכב
חברי ההרכב הם אפי סקקובסקי ומני וקשטוק, שניהם בוגרי ישיבות ליטאיות. וקשטוק בוגר בית הספר הדתי לאומי לקולנוע "תורת החיים" ביד בנימין, וסקקובסקי הוא בוגר ישיבת רש"י. השניים הכירו דרך סרטון שמני ערך ואפי שיחק בו ובעקבותיו החליטו השניים להתחיל בהפקת סרטונים קומיים על הווי החיים החרדי.
תוכן הסרטונים
המערכונים עוסקים בסיטואציות מהווי החיים בציבור החרדי וביחסי הגומלין שבינו ובין הציבור החילוני והציבור הדתי לאומי. בעונה הראשונה המערכונים, שאורכם בין דקה ל-3 דקות, התפרסמו אחת לשבוע, במוצאי שבת. בעונה השנייה המערכונים, שאורכם בין דקה ל-5 דקות, מתפרסמים בערך אחת לחודש.
המערכונים בעונה הראשונה צולמו בתקופת מגפת הקורונה וחלקם עסקו בדרכי ההתמודדות של הציבור החרדי עם המגפה.
היוצרים מקפידים על שמירת הסייגים המקובלים בחברה החרדית ובסרטונים, למשל, לא מוצגות נשים בצילום פרונטלי.
בין הנושאים המדוברים במערכונים: עבודות הרכבת הקלה, אלימות משטרת ישראל בהפגנות החרדיות, נוער נושר, חגי ישראל, מחאות הפלגים הקיצוניים בציבור החרדי, התנועה הרפורמית וּנשות הכותל והרפורמות שמקדם שר האוצר אביגדור ליברמן ושפוגעות בציבור החרדי.
השפעה
סרטוני הקבוצה הפכו לפופולריים בציבור החרדי ובציבור הדתי לאומי וזכו למאות אלפי צפיות. בכמה מהסרטונים של החבורה מוצג אייזנבאך, מפגין קנאי ירושלמי המארגן הפגנה חרדית ואומר שהכביש ייחסם בהפגנה עד ש"טוסטוס לא יעבור". ביטוי זה הפך לנפוץ בהפגנות החרדיות סביב משבר הגיוס והסגרים בתקופת הקורונה כביטוי להגדרת עצמתה וגודלה של ההפגנה.
תוכנית מוזיקה בקול חי מיוזיק
החל מ-26 בינואר 2022 מגיש הצמד תוכנית מוזיקה שבועית ברדיו "קול חי מיוזיק" ביום רביעי בשעה 22:00.
אוסבורן ריינולדס
אוסבורן ריינולדס (באנגלית: Osborne Reynolds; 23 באוגוסט 1842 – 21 בפברואר 1912) היה מדען ומהנדס בריטי, שתרם להבנה של מכניקת נוזלים ותהליכים של מעבר חום.
ביוגרפיה
אוסבורן ריינולדס נולד בבלפסט, צפון אירלנד, ותוך זמן קצר עבר עם משפחתו לעיירה באסקס. אביו היה מורה עם ידע במתמטיקה ומכניקה. ריינולדס ציין שאביו היה המורה הראשי שלו.
בשנת 1867 סיים ריינולדס את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג', והתחיל לעבוד כמהנדס אזרחי בלונדון. בשנת 1868 הוא קיבל משרת פרופסור במוסד להשכלה גבוהה, שממנה התפתחה בהמשך אוניברסיטת מנצ'סטר. הוא היה בין ראשוני הפרופסורים להנדסה בבריטניה. ריינולדס לימד באוניברסיטת מנצ'סטר עד סוף חייו.
על הישגיו בתחום מחקריו הוא התקבל לחברה המלכותית בשנת 1877 וזכה במדליה המלכותית בשנת 1888.
אוסבורן ריינולדס יצא לגמלאות בשנת 1905.