cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תכנון משתף
אתגרים
תכנון משתף דוגל בהשתתפות רבה כל הניתן של כלל בעלי העניין והתושבים המתגוררים בגבולות התוכנית, יישום מדיניות זו נתקלת פעמים רבות בקשים עקב אי היכולת לרתום תושבים רבים לתהליך. מכיוון שלא ניתן לכתוב תוכנית ולשרטט תוכנית בהשתתפות של מאות תושבים מקדם התכנון המשתף הקמה של ועד או פורום שכונתי אשר נבחר באופן דמוקרטי על ידי כלל תושבי השכונה והוא מיועד לייצגם לאורך כול התהליך.
מתכננת הערים הבריטית פטסי היילי מתייחסת לקושי בשימוש בוועד או פורום שמטרתו לייצג את כלל קולות תושבי השכונה. היא טוענת שהממסד מנסה לסווג את התושבים בוועדי שכונות על מנת ליצר ייצוג השתתפותי של התושבים בתהליכי התכנון, היא מזהה קושי רב בפעולה זו מכיוון שלתפיסתה לעיתיים אפילו אנשים עם מאפיינים חברתיים וכלכלים דומים מאוד מציגים צרכים שונים ובעקבות כך הם שואפים לייצר התפתחות שונה של העיר.
אתגר נוסף הקיים בתהליכי התכנון המשתף הוא הכנת התוכנית. היישום הגבוה ביותר של תהליכי התכנון המשתף הוא בכך שהתושבים מנהלים את כלל התהליך בעצמם ואף כותבים לעצמם את התוכנית, ובכך למעשה עובר הכוח התכנוני באופן מלא לידי התושבים. עם זאת, נשאלת השאלה כיצד תושבים אשר אינם בעלי רקע מתחום התכנון יכולים לכתוב ולשרטט את התוכנית בעצמם. בעקבות כך, פעמים רבות נאלצים התושבים לשכור גורם חיצוני שיסייע להם בפעולת הכנת התוכנית, פעולה אשר דורשת אמצעים כלכלים שלרוב אינם נמצאים בקרב התושבים. התושבים נאלצים להקדיש חלק מזמנם לגיוס משאבים כלכלים על מנת להוציא את התוכנית אל הפועל.
בעקבות אתגרים אלו מתקיים תהליך התכנון המשתף לרוב בשכונות ממעמד סוציואקונומי גבוהה שיש להם את היכולות האינטלקטואליות והכלכליות להתעלות על כלל הקשים בתהליכי התכנון המשתף.
ממלכות נשכחות
ממלכות נשכחות (באנגלית: Forgotten Realms) הוא שמו של עולם מערכה למשחק "מבוכים ודרקונים". עולם-מערכה זה מכונה בפי שחקנים ויוצרי המשחק בקצרה "הממלכות". העולם נוצר על ידי הסופר אד גרינווד בשנת 1967.
במקור תוכנן העולם הדמיוני בתור עולם המשחקים האישי של גרינווד, ומאוחר יותר הורחב בשורה של מאמרים במגזין "DRAGON". בהדרגה הפכה הסביבה לאהודה מאוד בקרב שחקני מבוכים ודרקונים. פרסומו של עולם ממלכות נשכחות גבר כאשר במהלך הזמן יצאו עשרות ספרי פנטזיה (לדוגמה הרפתקאותיו של האלף האפל דריזט דו'אורדן) ומשחקי מחשב שהרקע שלהם היה עולם זה כדוגמת "נוורווינטר נייטס", "נוורווינטר נייטס 2", "באלדורז גייט", "באלדורז גייט 2", "פליינסקייפ טורמנט" ו"אייסווינד דייל".
כיום עולם מערכה זה נתמך על ידי חברת "מכשפי החוף" ונחשב לעולם הפופולרי ביותר בקרב שחקני מו"ד רבים.
העולם
מרבית הפעילות של הממלכות ביבשת פיירון (Faerûn) אשר נמצאת על הכוכב "אבייר-טוריל" (Abeir-Toril), או בקצרה טוריל (Toril) - כוכב-לכת דמוי כדור הארץ. בשונה מכדור הארץ, הממלכות לא נשלטות על ידי בני אדם בלבד, העולם נשלט על ידי בני-אנוש, גמדים, אלפים, גובלינים, אורקים ושאר יצורים, מפלצות ודמויי-אנוש. מבחינה טכנולוגית, הממלכות הנשכחות לא דומה בשום צורה לכדור הארץ, ובמובן הזה דומה יותר לתקופה הטרום-תעשייתית של המאה ה-13 או ה-14. עם זאת, הנוכחות של הקסם מוסיפה אלמנט נוסף של עצמה לקהילות ולתרבויות בעולם. ישנן מספר מדינות לאום והרבה ערי-מדינה, ביניהם נוצרו בריתות צבאיות, קשרי מסחר והשפעות תרבותיות. השפה המדוברת בפי רוב אוכלוסיית העולם היא שפת הסחר על שני ניביה הדומים זה לזה.
דת
הדת מהווה מרכיב משמעותי בממלכות הנשכחות, כאשר אלים ומאמיניהם הם חלק מרכזי בעולם. לכל אחד מהאלים יש תחום השפעה ואידאולוגיה. כוחו של האל תלוי במספר מאמיניו, אם אל מאבד את מאמיניו הוא מת. כל בני התמותה חייבים להאמין באל על מנת להבטיח כניסה לעולם הבא לאחר מותם. הפנתאון של הממלכות הנשכחות מכיל מאות אלים דגולים, פחותים, חצאי אלים, שליחים ונסיכי שדים. מספר רב של תוספות ספרים מתעדים את האלים. חלק נרחב של היסטוריית הממלכות המתואר ברומנים וספרי פנטזיה מתרכז באלים ובשליחיהם כמו אלמיניסטר, פזול צ'מבריל, חצות (לימים אלת הקסם החדשה - מיסטרה) ושבע האחיות.
מעל כל האלים נמצא האדון העליון "או" (Ao). או מתקיים ללא מאמינים ומרחיק עצמו מבני התמותה, תפקידו העיקרי הוא לשמר את הסדר בממלכות ולדאוג שהאלים יבצעו את תפקידם כראוי. למרות שאינו נוהג להתערב בנעשה, הדוגמה הטובה ביותר לכוחו הייתה כאשר החליט להעניש את האלים על מעשיהם ולזרוק אותם מהשחקים עד אשר יכפרו על חטאיהם. אירוע זה יצר את האסון שנודע כ"עת-הצרות" (Time of troubles). מאז שחזרו האלים, מקפיד או להיעלם מהזיכרון של בני התמותה.
אלים מסוימים (כמו מיליקי וליות) מסוגלים להחזיר לגילגול מאמינים שלהם. כפי שנראה עד כה בספרים הדמות החדשה של הנשמה נראית כמו המקור (ברונור, ייבונל, רג'יס ועוד).
אלים בולטים
מיתולוגיית האלפים האפלים:
גאוגרפיה
הגאוגרפיה של הממלכות תוארה בפירוט ובהרחבה בספרים רבים. הממלכות נחשבות לעולם-המערכה המגוון ביותר המכיל שטחים נרחבים של מדברים, יערות, חופים, ערבות ולמעשה כל סוג של אקלים או פני קרקע מההרים הגבוהים ביותר ועד העמקים הנמוכים.
העולם של אבייר-טוריל מכיל מספר יבשות גדולות, וביניהם גם פיירון, עיצוב החלק המערבי של היבשת הושפע קלות ממראה היבשת האירו-אסייתית בכדור הארץ. שאר היבשות כוללות את קארא-טור (אשר מדמה את המזרח הרחוק הקדום), זקהארה, מזטיקה (אשר מדמה את אמריקה הפרה-קולוניאלית) ואזור יבשה גדול עליו לא ידוע כמעט דבר. בנוסף ישנו גם עולם תת-קרקעי נרחב המכונה לרוב "עולם המעמקים"' בו גרים ננסים, אלפים אפלים וגמדי מעמקים. במערה שנוצרה מכישוף אפל כשל ישנה בריכת חומצה ענקית ובאזורים מסוימים ישנם פטריות רדיואקטיביות.
מעבר לעולם טוריל, הממלכות מציגות קוסמולוגיה המיוחדת להן - כוכבי-לכת שונים, חוקי פיזיקה אחרים ואף מישורי קיום נפרדים (השאול, תשעת מדורי הגיהנום, המישור האסטרלי, מישור האש, מישור הצללים, מישור המים ועוד).
בצפון הרחוק יש טונדרה פראית בה חלק מהשנה חושך כל היום וחלק מהשנה אור כל היום, בדומה לקטבי כדור הארץ.
אשור-רשא-אישי השני
אשור-רשא-אישי השני (באשורית: aš-šur-SAG-i-ši, "אשור הרים את ראשי"), היה מלך אשור בשנים 967-971 לפנה"ס. הוא היה המלך ה-96 ברשימת המלכים האשורית. שלטונו הקצר נמשך 5 שנים. הוא החליף את אביו אשור-רבי השני והוחלף על ידי בנו תגלת-פלאסר השני.
ביוגרפיה
אשור-רשא-אישי השני החליף את אביו אשור-רבי השני ששלט 41 שנים. הוא היה כנראה מבוגר למדי כאשר התמנה למלך לאחר מות אביו. הוא מתואר כעמית של המלך הבבלי מר-ביטי-אפלה-אושור  (983-978 לפנה"ס), שהיה המלך היחיד בשושלת השביעית (העילמית) של בבל.
מתמטיקה למיליון
מתמטיקה למיליון (באנגלית: Mathematics for the Million) הוא רב-מכר במדע פופולרי העוסק בהתפתחות המתמטיקה ובהשלכותיה על התרבות האנושית.
רקע
המחבר ביקש לציין בפני הקורא:
בספרו סוקר לנסלוט הוגבן את תולדות המתמטיקה ואת ההקשר שלה לתרבויות השונות בהן צמחה. הסקירה מקיפה רבים מהמתמטיקאים הגדולים בהיסטוריה דוגמת פיתגורס, אוקלידס ותאלס ועוברת כחוט השני בין מאורעות היסטוריים והתקדמות מדע המתמטיקה במקביל להתקדמות הציוויליזציה האנושית. בתחילת הספר מתוארת התפתחות המתמטיקה כאספקלריה (בבואה) של הציוויליזציה האנושית ובה האגדה על הפילוסוף דני דידרו והמתמטיקאי לאונרד אוילר. בהמשך סקירה על ההתפתחות ההיסטורית של הסימנים המתמטיים, הגיאומטריה של אוקלידס, ראשיתה של האריתמטיקה, המצאת הטריגונומטריה, ראשית האלגברה, ניווט והקפת העולם בעזרת כלים מתמטיים, פונקציות וגרפים, גילוי הלוגריתמים, המצאתו והתפתחותו של החשבון האינפיניטסימלי, אלגברה של לוח השחמט וחפיסת הקלפים ומסיים בכלים המתמטיים הדרושים למקצוע הסטטיסטיקה.
מבנה הספר
כל הפרקים בספר בנויים לפי אותה תבנית, חלק ראשון הוא רקע היסטורי בצורת סיפור או אגדה אורבנית, בחלק השני התיאוריה של הענף המתמטי המסוים ובחלק השלישי תרגול וטכניקות לפתרון בעיות.
הוצאה בעברית
מהדורה בעברית לספר "מתמטיקה למליון" (647 עמודים), בתרגומו של דב שליונסקי ובעריכתו של שרגא קלעי הודפסה על ידי ספרית פועלים ('מענית'), בשנת 1958. הספר יצא במהדורות נוספות בעברית בשנת 1967 ובשנת תש"ל. השרטוטים להוצאה בעברית הותקנו על ידי מהנדס שמעון שטיין.
"מתמטיקה למיליון" הודפס מחדש לאחר מותו של הוגבן מספר פעמים.
ביקורת
הספר זכה לשבחים רבים: הרברט ג'ורג' ולס ציין:. הספר זכה לשבחים גם ממדענים ואנשים בעלי שם כגון: אלברט איינשטיין, ברטרנד ראסל ו.
מרים ד'אבו
מרים ד'אבו (באנגלית: Maryam d'Abo; נולדה ב-27 בדצמבר 1960) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית אנגלייה, הידועה במיוחד בשל תפקידה כנערת בונד קארה מילובי בסרט ג'יימס בונד משנת 1987 "007 באזור המסוכן".
שנותיה הראשונות
מרים ד'אבו נולדה בלונדון לאם גאורגית (נכדתו של גנרל גיאורגי קוויניטאדזה) ולאב הולנדי, ד'אבו גדלה בפריז ובז'נבה.
היא החליטה להיות שחקנית בהיותה בת 11. היא למדה ב-Drama Centre London, תוך כדי עבודה כדוגמנית בפרסומות.
קריירה
ב-1985 היא הופיעה בקצרה כ"חברה הצרפתייה" בסרט "לילות לבנים".
תפקידה הידוע ביותר הוא ב-1987 בסרט "007 באזור המסוכן", אז גילמה את דמותה של קרלה מילובי, צ'לנית וצלפית מתוקה ופגיעה שמתאהבת בג'יימס בונד. הוא נותר הסרט האהוב ביותר שלה. מכיוון שהייתה מקושרת לסרט, היא הופיעה בגיליון מיוחד של "פלייבוי" שהקדיש בספטמבר 1987 מספר עמודים מצולמים לג'יימס בונד, אולם זמן לאחר מכן היא אמרה "לא הייתה מצטלמת לתמונות האלו כיום... למדתי הרבה מאז" בריאיון למגזין "פיפל".
ב-1988 היא שיחקה את ט'ארה, קצינת רפואה חייזרית במיני-סדרת המדע בדיוני הטלוויזיונית "Something Is Out There", שאחריה שודרו שישה פרקים של מיני-סדרה של רשת NBC באותו שם.
ב-1992 היא זכתה לביקורות אוהדות על תפקיד המשנה כאמנית זכוכית דקורטיבית יומרנית בקומדיה הבריטית השנונה ודלת התקציב "Leon the Pig Farmer", שהתקבלה באופן חיובי בפסטיבלי הסרטים בוונציה, בלונדון, באדינבורו ובפאלם ספרינג שבקליפורניה. ב-1994 היא הופיעה בסרט "גרסת בראונינג", אותו ביים מייק פיגיס.
מאז היא שיחקה בסרטי פעולה, אימה ופנטזיה דלי תקציב שונים שיצאו ישר לווידאו, כמו גם תפקידי אורח בתוכניות הטלוויזיה "אגדות מעולם המסתורין" (1993), "Red Shoe Diaries" (1992), "Murder, She Wrote" (1992), ו-"Tomcat: Dangerous Desires" (1992).
היא הופיעה בסרטו של סקוט גלן The Point Men (סוכנים על הכוונת), שביים את סרט ג'יימס בונד בו שיחקה. היא שיחקה את אימה של קירה נייטלי במיני-סדרת הטלוויזיה משנת 2002 "דוקטור ז'יוואגו" והיא הייתה המלכה הקובה במיני-סדרה מועמדת לפרס אמי "הלנה מטרויה" (2003). ב-2005 היא הופיעה בתפקיד קטן בסרט הצרפתי האפל שהתקבל היטב L’Enfer Hell, אותו כתב הבמאי המנוח קשישטוף קישלובסקי, בו כיכבו עמנואל ביאר וקרול בוקה (שהייתה אף היא נערת בונד).
ב-2002 ד'אבו השתתפה בכתיבת הספר "Bond Girls Are Forever", מחווה לנשים שגילמו את נערות בונד. הספר התבסס על הסרט התעודי שמציג את ד'אבו ונערות בונד אחרות, בכללן אורסולה אנדרס. הסרט הוצג ברשת הטלוויזיה האמריקאית AMC ב-2002, וכוון לצאת בעת ובעונה אחת עם הסרט "למות ביום אחר". מאוחר יותר הוא ניתן כמתנה ברכישת ה-DVD של הסרט "למות ביום אחר" על ידי חלק מהרשתות. גרסה חדשה של הסרט התעודי, מעודכנת כדי שתכלול את הצוות של קזינו רויאל (2006) שודרה שוב ברשת AMC והופצה אחרי כן כפריט בונוס בהפצת ה-Blu-ray וה-DVD של הסרט במרץ 2007.
מרים ד'אבו חתומה בסוכנות הדוגמנות Models 1.
חייה האישיים
היא דודנית מדרגה ראשונה של הזמר מייק ד'אבו ודודתה של בתו, השחקנית אוליביה ד'אבו. היא נכדתו של הגנרל הגאורגי ג'ורג' קבינצדה (Giorgi Kvinitadze).
בנובמבר 2003 ד'אבו נישאה ליו הדסון, הבמאי הבריטי שהיה מועמד לפרס האוסקר וביים את הסרטים Chariots of Fire (1981),  Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes  (1984), ו-Revolution  (1985).
שיטת אברת'
רקע
בתחומים רבים, ובייחוד ובפיזיקה ובהנדסה, נעשה שימוש במתמטיקה על מנת לתאר מצבים מורכבים. לעיתים קרובות, על מנת לפתור בעיות בתחומים אלו יש לבטא אותן כמשוואה, או כמערכת משוואות, ולמצוא את הפתרונות המתאימים. ניתן להפוך כל משוואה למשוואה מן הצורה f(x) = 0, ולכן נהוג להתייחס לפתרונות של משוואה כשורש של פונקציה זו, כלומר, החיתוך של הפונקציה f(x)עם ציר ה x. אפוא, מציאת שורשי פונקציה זו שקולה לפתירת המשוואה. אחד מסוגי המשוואות הנפוצים ביותר אשר נתקלים בהם הוא משוואה פולינומית. פולינום הוא ביטוי אשר יכול להכיל רק חיבור, חיסור, כפל, חילוק, והעלאה בחזקה כאשר המעריך הוא מספר לא שלילי. פולינום יכול להכיל מספר משתנים, או משתנה אחד בלבד. לדוגמה, הביטוי  הוא פולינום, עבור המשתנים x ו-y. פתירת משוואות פולינומיות מכמה משתנים דורשת בדרך כלל יצירה של מערכת משוואות, אך שיטת אברת' מתייחסת לפתירה של משוואה פולינומית בעלת משתנה אחד בלבד. ניתן לפתור משוואות פולינומיות מסוימות באמצעות נוסחאות ישירות. למשל, על מנת לפתור משוואה ממעלה 2, ניתן להשתמש בנוסחה הריבועית המוכרת, ובשביל משוואה ממעלה 3, ניתן להשתמש בנוסחת קרדאנו. עם זאת, כפי שהוכח במשפט אבל-רופיני במאה ה-19, לא ניתן לנסח נוסחה כללית וישירה לפתירה של משוואות ממעלה 5 או יותר. מכאן נובע הצורך לפתח שיטות אחרות לפתרון משוואות אלו. על מנת לענות על קושי זה, פותחו שיטות נומריות למציאת קירובים לפתרונות המשוואה, קרי, לשורשי הפונקציה. שיטות אלו נקראות שיטות למציאת שורשים ( באנגלית : Root Finding Methods ) ואחת מן השיטות המוכרות והמוקדמות ביותר לכך היא שיטת ניוטון-רפסון :. בשיטה זו, בדומה לשיטות רבות אחרות למציאת שורשים ( כולל שיטת אברת'), בוחרים x התחלתי, ומשנים אותו שוב ושוב עד שהוא מתכנס לשורש של הפונקציה. שיטות מסוג זה הן איטרטיביות, שכן מבצעים חזרות ( איטרציות ) עד שהקירוב ההתחלתי מתכנס לשורש. עם זאת, בשיטת ניוטון-רפסון, ובאלגוריתמים רבים אחרים כגון שיטת היילי ( Halley's Method ) ושיטת החצייה ( Bisection Method ) ניתן למצוא רק פתרון אחד של המשוואה. מכיוון שפעמים רבות עולה הצורך למצוא את כל פתרונות המשוואה, פותחו שיטות למציאת שורשים מרובים. בין השיטות האיטרטיביות לכך נמנות שיטת דורנד-קרנר ( Durand-Kerner Method ) ,שיטת אברת' ארליך ( Aberth-Ehrlich Method ) ושיטת ניוטון מהיילי. בנוסף, ניתן למצוא שורשים מרובים באמצעות מטריצות מלוות ( Companion Matrices ). בשיטות האיטרטיביות למציאת כל שורשי הפונקציה, נהוג לחשב מספר קירובים התחלתיים לפתרונות, כאשר כל קירוב יתכנס לשורש המתאים לו בפונקציה. למרבית המשוואות הפולינומיות יש גם פתרונות מרוכבים, ולפיכך בשיטות אלה נהוג ליצור קירובים התחלתיים מרוכבים. למשל, אין פתרונות ממשיים למשוואה הפולינומית הידועה x^2 + 1 = 0, אלא פתרונות מרוכבים:, שמסומנים כ \pm i.
היסטוריה
השיטה פותחה לראשונה על ידי המתמטיקאי אוליבר אברת' בשנת 1967 כשיפור לשיטה שהציגו המתמטיקאים וורסטראס (1891), דורנד (1960) וקרנר (1966). אברת' השתמש בשדות וקטורים ובאלקטרוסטטיקה על מנת להגיע לנוסחה. גרסה דומה לנוסחתו של של אברת התגלתה מאוחר יותר ב-1973 על ידי המתמטיקאי לואיס ו. ארליך, אשר נעזר בשיטת ניוטון-רפסון על מנת להגיע אליה.
בתקציר המאמר המקורי של אברת' נכתב:
כלומר, אברת' פיתח שיטה שבה הקירובים ההתחלתיים מתכנסים מהר יותר לשורשי הפונקציה, מאשר בשיטה שהציעו דורנד וקרנר.
תיאור
ניתן ליישם את השיטה על פונקציות פולינומיות בעלות משתנה אחד, כלומר:
לדוגמה,
ראשית, יש לחשב את הקירובים ההתחלתיים של השורשים. למשל, למשוואה ממעלה רביעית יש 4 שורשים (פתרונות), ולכן למשוואה מסוג זה ניצור 4 קירובים התחלתיים, כאשר כל אחד יתכנס לשורש אחר. למשוואה ממעלה חמישית ניצור 5 קירובים, למשוואה ממעלה שישית ניצור 6, וכן הלאה. קירובים התחלתיים אלו אינם מספרים מרוכבים רנדומליים, אלא מספרים מרוכבים אשר מפוזרים באופן שווה על מעגל במישור גאוס שמרכזו ב (0,0) ורדיוסו R, כאשר
, וכאשר n הוא החזקה הגבוהה ביותר, p_0 הוא המקדם של המספר החופשי של הפונקציה, ו p_n הוא המקדם של החזקה הגבוהה ביותר בפולינום. ניתן לחשב את R גם בשיטה נוספת, כאשר. על מנת להשתמש בשיטה האחרונה, יש לוודא שהמקדם של החזקה הגבוהה ביותר בפולינום שווה ל-1.
אם כן, ניתן לבטא את הקירובים ההתחלתיים כ, או בקיצור לפי נוסחת אוילר:.
לאחר שחושבו הקירובים ההתחלתיים, יש לשנות אותם בכל איטרציה כך שיתכנסו לשורשים המתאימים. לשם כך, בכל איטרציה נחסיר מכל קירוב הפרש מסוים המתאים לו, כך שיתכנס יותר לשורש המתאים לו.
לפיכך הפרשים אלה מוגדרים כ, והם מחושבים כך:
כאשר p'(z_k) היא הנגזרת של הפונקציה עבור z_k.
אם כן, הפרשים אלו יוחסרו מהקירובים, כך שהסט הבא של הקירובים לשורשי הפונקציה יהיה.
חישוב ההפרשים והחסרתם מהקירובים יתבצעו שוב ושוב עד שהקירובים יתכנסו לשורשי הפונקציה.
מימושים תכנותיים של השיטה
מימוש השיטה בשפת התכנות פייתון: מימוש של השיטה בשפת C++ : בדרך כלל, לאלגוריתם אברת' ארליך יש סיבוכיות זמן ריצה של O(m*n^2), כאשר n הוא מספר השורשים שיש למצוא, ו m הוא מספר האיטרציות המקסימלי ללולאה החיצונית, כפי שמתואר בדוגמה שלעיל. לפיכך, ככל שהשיטה נדרשת למצוא יותר שורשים, כך זמן הריצה שלה גדל. בתחומים מדעיים שונים עולה לעיתים הצורך למצוא את השורשים של משוואה פולינומית בעלת מספר גדול של שורשים במהירות רבה. לכן, חוקרים שונים פיתחו אלגוריתמים מקביליים ואסינכרונים יעילים, אשר מצליחים לגרום להפחתה של זמן הריצה באמצעות שימוש יעיל בו זמני במספר משאבי חומרה ( מעבדים, מעבדים גרפיים, וכו' ) ו/או מספר תהליכים אשר מריצים מספר גדול של תהליכונים.
לקריאה נוספת
Aberth, O. (1973, January 1) Iteration methods for finding all zeros of a polynomial simultaneously. American Mathematical Society. Retrieved October 26, 2021, from https://www.ams.org/journals/mcom/1973-27-122/S0025-5718-1973-0329236-7.
מנדל זינגר
מנדל זינגר (י"ב בתמוז תר"ן, 30 ביוני 1890 – 10 בספטמבר 1976) היה עיתונאי, סופר, ופעיל פוליטי במפלגות הציונות הסוציאליסטית.
ביוגרפיה
זינגר נולד ב-1890 בעיירה ברודי שבגליציה, בנם של יעקב מרדכי וחנה פייגה לבית נוימן. הוא קיבל חינוך כללי ותורני, הצטרף ב-1907 למפלגת פועלי ציון, וב-1909 עלה לארץ ישראל. זינגר התגורר בירושלים ולמד בסמינר למורים של חברת עזרה. כעבור שנתיים, אחרי שחלה בקדחת, חזר לאירופה, וב-1914 עבר לווינה, שם המשיך בפעילות פוליטית, ועסק בעיתונאות ובהוצאה לאור.
מ-1935 ועד פרישתו לגמלאות ב-1955 היה זינגר כתב העיתון "דבר" בחיפה. הוא היה יושב ראש אגודת העיתונאים בחיפה והצפון, ואחרי פרישתו נבחר לנשיא כבוד שלה.
זינגר היה סופר פורה. אחדים מספריו עוסקים בפרשיות שהיה מעורב בהן, ומשלבים זיכרונות אישיים עם מחקר היסטורי.
זינגר נפטר בשנת 1976. על שמו רחוב בחיפה.
חייו הפרטיים
אשתו הראשונה של זינגר הייתה טונקה לבית הירש. היא נפטרה ב-1949. בנם הוא חוקר הספורט ד"ר אוריאל זמרי. אשתו השנייה הייתה מרים (מניה) לבית וילנר.
המוזיאון לתרשים אדריכלי
המוזיאון לתרשים אדריכלי (בגרמנית: Museum für Architekturzeichnung) הוא מוזיאון פרטי בברלין, גרמניה המנוהל על ידי "קרן צ'ובו" והוקם ביוני 2013. שלוש עד ארבע תערוכות מוצגות מדי שנה המורכבות מרישומים מאוסף קרן צ'ובן ומהעבודות שהושאלו בשיתוף עם מוזיאונים ומוסדות אחרים ברחבי העולם. קרן צ'ובן היא קרן פרטית הממוקמת בברלין המנהלת את המוזיאון לקידום תרשימים אדריכליים ביד, היא נוסדה על ידי האדריכל הרוסי "סרגיי צ'ובן" בשנת 2009, מטרתו היא לטפח את כישורי ציור של אדריכלים צעירים מוכשרים כדי להפוך את האוספים נגישים ללימודי אדריכלות. במוזיאון מוצגות מדי פעם תערוכות אדריכליות ומשם נודדות אל מוזיאונים אחרים ברחבי העולם בהשתתפות המייסד.
אהרן הראל (חבר הכנסת)
אהרן הראל (13 באפריל 1932 – 13 בדצמבר 2000) היה פוליטיקאי ישראלי, פעיל מפלגת העבודה וחבר הכנסת.
ביוגרפיה
היה פעיל במטה הצעירים של סניף מפא"י בתל אביב. כשעזב את הקיבוץ הוזמן על ידי שר ההסברה, זלמן ארן, להיות הממונה על מחוז ירושלים מטעם משרדו. במסגרת תפקידו פעל בעיקר ביישובי עולים, עבר להיות מרכז תרבות במועצת פועלי באר שבע ולאחר מכן מרכז פעולות ההסתדרות באזור הנגב. עם נישואיו עבר לרמת גן, עבד כמורה ובמקביל למד לתואר בוגר בכלכלה ובסטטיסטיקה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה ובאוניברסיטה עברית בירושלים.
בשנת 1959 הצטרף לחוג הצעירים בראשות שמעון פרס ומשה דיין. הוא נבחר לתפקיד מנהל המחלקה המוניציפלית במפא"י ובעקבות הצלחתו עבר לנהל את המחלקה לאיגוד מקצועי במפלגה. לאחר מכן הפך ליו"ר האיגוד המקצועי.
הראל השלים את לימודי התואר השני, היה מרצה וחוקר בנושא יחסי העבודה בטכניון ופרסם מאמרים בתחום.
בשנת 1979 היה ראש מטה הבחירות המוניציפליות במפלגת העבודה, מערכת בחירות בה זכתה המפלגה בניצחון הגדול ביותר שלה. בהתמודדות של שמעון פרס מול יצחק רבין עמד בראש המטה של פרס, שנבחר כמועמד המפלגה לראשות הממשלה.
עד 1980 היה יו"ר מחלקת הארגון ומועצות הפועלים בהסתדרות והחבר הבכיר בסיעת רפ"י בהסתדרות. בשנת 1981 היה ראש מטה הבחירות של מפלגת העבודה לכנסת, אך למרות גידול של 50% במספר הקולות שקיבלה המפלגה - לא הצליח פרס להרכיב ממשלה. בין השנים 1981 - 1988 כיהן הראל כחבר הכנסת והיה חבר בוועדות החוץ והביטחון, החינוך והעבודה והרווחה.
בשנת 1984 מונה למנכ"ל בית ברל, המוסד החינוכי-רעיוני של תנועת העבודה. כמנכ"ל עסק בפיתוח הכיוון האקדמאי של המוסד, והקמת המכללה האקדמית בית ברל, כמכללה רב-תחומית להשכלה גבוהה. בשנת 1986 נפתח במוסד מסלול לתואר ראשון במדעי החברה בשיתוף אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1990 התפטר מתפקידו בבית ברל לאחר חילוקי דעות עם מועצת המנהלים על אופי הפעולה של המוסד.
באפריל 1988 קיבל את הצעת שר החינוך יצחק נבון ומונה ליו"ר רשות השידור, בעקבות המינוי התפטר מתפקידו כחבר כנסת. בשנת 1992 סיים את תפקידו ברשות השידור.
לאחר הפרישה מרשות השידור הקים חברת להפקת תוכניות טלוויזיה והוצאה לאור בשם "זברה הפקות".
בשנותיו האחרונות עסק בחקר ההסתדרות ותנועת העבודה.
נפטר ב-13 בדצמבר 2000 בגיל 68.
חיים אישיים
נישא ב-1956 לסופרת נירה הראל. לזוג נולדו ארבעה ילדים: אמיר, יעל, תמי ואסף.
אוסף בוקי בועז לצילום
אוסף בוקי בועז לצילום הוא אחד מאוספי הצילום הפרטיים הגדולים בישראל.
היסטוריה
איש העסקים בוקי בועז החל לאסוף צילומים בסוף שנות השבעים של המאה העשרים, בעת היותו בן 16. עם השנים התרחב האוסף, וכיום הוא מכיל כמה מאות-אלפים של הדפסים ותשלילים. האוסף מתמקד בצלמים ובצילומים שפעלו במזרח התיכון, עם דגש על פלשתינה–ארץ ישראל. האוסף כולל עבודות של צלמים בולטים מראשית הצילום ב"אוריינט", האוריינטליסטים של סוף המאה ה-19, הצלמים המקומיים – יהודים, פלסטינים, נוצרים, שצילמו באזור. עבודות מהאוסף נמצאות בתצוגת הקבע של אמנות ישראלית במוזיאון ישראל (ח'ליל רעד ופטר מירום) ובמוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד.
צילומים מהאוסף נמצאים בעשרות רבות של קטלוגים של תערוכות, הן נושאיות והן המוקדשות לצלמים ספציפיים הקשורים להיסטורית הצילום בפלשתינה–ארץ ישראל.
אחד המוקדים החשובים של האוסף הם צילומים של צלמים פלסטינים שפעלו במרחב, וכן צלמים ישראלים בולטים מראשית מדינת ישראל.
מעבר לאוסף הצילום הכללי הגדול, האוסף מכיל כ-300 צילומים של הצלמת הערבייה הנוצרית הראשונה שפעלה בפלשתינה, כרימה עבוד, וכן את האוסף הגדול ביותר של הצלם הערבי הראשון שפעל בירושלים, חליל רעד, עם כ-300 צילומים, 100 "קבינט-כארד" וכ-600 שקופיות, מתוכן כ-300 צבועות ביד. כמו כן נראה שזהו האוסף הפרטי הגדול ביותר של אמריקן קולוני. כ-10,000 פריטים, מתוכם כ-5,000 שקופיות שחור לבן, וכ-1,500 שקופיות צבע צבועות ביד, מסמכים ומזכרות של האמריקן קולוני. כמו כן כל ארכיון הצלמים של פטר מירום, יוליאן פירסט והצלמת עליזה הואספמן מהווים חלק מהאוסף.
במאית הסרטים הפלסטינית-ישראלית מרווה ג'אברה טיבי ביימה סרט וידאו על האוסף האמור לצאת ב-2022 וכן מספר סרטים לרשת הטלוויזיה אל-ג'זירה על צלמים פלסטינים המבוססים על האוסף.
להלן רשימה חלקית של קטלוגים וסרטים בהם מופיעים עבודות מהאוסף:
פקודת הסמים המסוכנים
"פקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], התשל"ג-1973" היא פקודה (חקיקה שמקורה בתקופת המנדט) המגבילה את העיסוק בסמים במדינת ישראל.
נושאים בולטים בפקודה: העונש המרבי על הפרת סעיפים אלה הוא עשרים שנות מאסר או קנס גבוה מאוד. החזקת שימוש בסם לצריכה עצמית בלבד, דינו מאסר שלוש שנים או קנס מקביל. העונש הקבוע להדחת קטינים לשימוש בסמים הוא עד עשרים וחמש שנות מאסר.
הפקודה מתייחסת לעבירות הנוגעות לסמים: החזקת סם, שימוש בסם, סחר בסמים, ייבוא סמים והדחת קטינים לשימוש בסם. רשימת החומרים המוגדרים כסמים מסוכנים נמצאת בתוספת הראשונה לפקודה. הפקודה מתירה שימוש בחומרים מסוימים מתחת לכמות מוגדרת וכן שימוש רפואי.
בפקודת הסמים המסוכנים של ישראל, בניגוד לחוקים דומים במדינות כמו ארצות הברית ובריטניה, אין חלוקה של הסמים לרמות מסוכנותם. יחד עם זאת, הפסיקה והציבור בישראל, עושים הבחנה בין "סמים קלים" (למשל החשיש והקנאביס) ל"סמים קשים" (למשל הרואין וקוקאין). עם זאת, פקודת הסמים המסוכנים מבדילה ומחריגה סמים בעלי שימוש רפואי, אשר ייצורם, שיווקם ואחזקתם מותרים בפיקוח ורופא יכול לרשום אותם למטופליו.
היא רשימת החומרים שהוגדרו "סמים מסוכנים".
מנויות כמויות הסמים, אשר הימצאות סם בכמות שמעבר להן, משמעותה עבירת סחר.
כמה מהחומרים או הסמים הפסיכואקטיביים המוגדרים ב"פקודת הסמים מסוכנים" ככאלה הם נמכרים באופן חוקי, תוך פיקוח, בבתי מרקחת, ובשימוש חוקי בידי רופאים כתרופות משככות כאבים ובמטרות רפואיות אחרות בענפי רפואה שונים, בעיקר רפואת הכאב והרפואה הפליאטיבית (למשל תמצית אופיום, מורפין, פטידין, קודאין, פפברין, כו'), מתילפנידאט (ריטלין) וכמה נגזרות של אמפטמין - בשימוש בהפרעות שינה מסוימות (נרקולפסיה) ובהפרעת קשב וריכוז, קנאביס רפואי הנרשם לפי הוראות מפורטות בהתוויות רפואיות מסוימות.
ברט בראון
נעורים ומכללות
בראון נולד בעיר פורטלנד הדרומית שבמיין, ובשנתו האחרונה כתלמיד ב"תיכון פורטלנד הדרומית" הוביל את נבחרת הכדורסל שלו לזכייה באליפות התיכונים של מדינת מיין, תוך שהוא נבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים. מאמן קבוצת התיכון באותה תקופה היה בוב בראון, אביו של ברט.
בין השנים 1979–1983 למד בראון באוניברסיטת בוסטון, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ריק פיטינו, חבר היכל התהילה לעתיד. בעונת 1982/1983 היה שותף להעפלתה של אוניברסיטת בוסטון לטורניר אליפות המכללות לראשונה מאז שנת 1959. בארבע עונותיו כרכז בקבוצה רשם ממוצעים צנועים של 5.3 נקודות ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בעונת 1983/1984, בסיום לימודיו האקדמיים, היה חלק מצוות האימון של ג'ון קיוסטר באוניברסיטת בוסטון.
ליגת ה-NBL
בשנת 1987 יצא בראון לטייל באזור אוקיאניה, ובעת שהותו באוסטרליה יצר קשר עם מאמן קבוצת מלבורן טייגרס המקומית, לינדסי גייז, אשר בסופו של דבר צירף אותו לצוות האימון של הקבוצה. ב-5 השנים הבאות שימש כעוזר מאמן של הטייגרס, ובשנת 1993 קיבל את תפקיד המאמן הראשי של קבוצת נורת' מלבורן ג'איינטס. כבר בעונתו הראשונה כמאמן ראשי זכה בתואר "מאמן העונה", לאחר שהוביל את קבוצתו לזכייה השנייה בתולדותיה באליפות ליגת העל האוסטרלית.
בקיץ 1998 חזר בראון לארצות הברית, ועבד ללא תשלום במחלקת התפעול של קבוצת סן אנטוניו ספרס בעונת, בסיומה זכתה הקבוצה באליפות ליגת ה-NBA.
בין השנים 2000–2002 אימן את קבוצת סידני קינגס האוסטרלית, מה שהקל על עבודתו במקביל כעוזר מאמן נבחרת אוסטרליה.
נבחרת אוסטרליה
בין השנים 1995–2003 היה בראון עוזר מאמן בנבחרת אוסטרליה בכדורסל, במקביל לעבודתו עם נורת' מלבורן ג'איינטס, סידני קינגס וסן אנטוניו ספרס. בשנת 2009 מונה למאמן הראשי של הנבחרת, ותחתיו סיימה הקבוצה במקום העשירי באליפות העולם בכדורסל 2010. באולימפיאדת לונדון (2012) העפיל עם נבחרת אוסטרליה לשלב רבע הגמר, בו הודחה על ידי נבחרת ארצות הברית אשר זכתה בהמשך במדליית הזהב. נבחרתו של בראון סיימה את הטורניר במקום השביעי, עם מאזן כולל של 3 ניצחונות ו-3 הפסדים.
סן אנטוניו ספרס
לקראת עונת מונה בראון לתפקיד "מנהל פיתוח שחקנים" בסן אנטוניו ספרס, ובחמש העונות הבאות הופקד בעיקר על פיתוח שחקני הספסל של הקבוצה. בשנת 2007 קודם לתפקיד עוזר מאמן בסן אנטוניו, ועד 2013 המשיך לשמש כעוזר מאמן בכיר, לצד מייק בודנהולצר, תחת גרג פופוביץ' אשר הפך לאחד מחבריו הקרובים ביותר. בעונות, ו- זכה עם הספרס ב-3 אליפויות NBA נוספות.
פילדלפיה 76'
בעונת עזב את סן אנטוניו לאחר 13 עונות בסך הכול, כשקיבל את תפקיד המאמן הראשי של קבוצת פילדלפיה 76'. באותה תקופה הייתה פילדלפיה בשיאו של תהליך "בנייה מחדש", כקבוצה צעירה וחסרת ציפיות אשר פרשנים רבים אף העריכו שמנסה לנצל את שיטת הדראפט ולהפסיד כמה שיותר משחקים במטרה להשיג בחירות דראפט גבוהות. הגיל הממוצע של שחקני הקבוצה בעונתו הראשונה של בראון עמד על 23.4 – ממוצע הגילים הנמוך בליגה באותה עונה, והממוצע השישי הכי נמוך לקבוצה בתולדות ה-NBA. לקראת סיום אותה עונה רשמה פילדלפיה 26 הפסדים רצופים, ובכך השוותה את שיא ה-NBA.
בכל אחת מארבע עונותיו הראשונות של בראון כמאמן ראשי (2014–2017) סיימה קבוצתו באחד מארבעת המקומות האחרונות בליגה מבחינת מאזן ניצחונות, ולאורך תקופה זו רשמה פילדלפיה מאזן כולל של 75 ניצחונות לעומת 253 הפסדים (22.9%). לקראת עונת בחרה פילדלפיה את מרקל פולץ עם הבחירה הראשונה בדראפט, וכן חזרו מפציעות שני כוכבי הקבוצה המיועדים ג'ואל אמביד ובן סימונס, מה שהפיח תקווה לשיפור של הקבוצה בעתיד. הסיקסרס אכן הציגו שיפור משמעותי, בהובלתם של אמביד וסימונס, וסיימו את העונה עם המאזן השלישי בטיבו באזור המזרחי; 52–30. בפלייאוף ה-NBA הודחה הקבוצה על ידי בוסטון סלטיקס בחצי גמר המזרח, בתוצאה 1–4. העונה העוקבת הניבה תוצאות דומות; מאזן ניצחונות 51–31, והפסד בחצי גמר המזרח על ידי טורונטו ראפטורס (3–4). בסיום עונת, לאחר שהובסה מול בוסטון בסיבוב הפלייאוף הראשון (0–4), פוטר בראון מאימון הקבוצה. לאורך תקופתו כמאמנה, רשמה פילדלפיה מאזן כולל של 221 ניצחונות ו-344 הפסדים (39.1%).
מנואלה סאנז
דונה מנואלה סאנז דה ורגארה אי איזפורו (בספרדית: Doña Manuela Sáenz de Vergara y Aizpuru; 27 בדצמבר 1797 - 23 בנובמבר 1856) הייתה גיבורה מהפכנית דרום אמריקאית, ילידת אקוודור, שתמכה ברעיון המהפכני באמצעות איסוף מידע, הפצת עלונים ומאבק למען זכויות האישה. למנואלה הוענק אות אבירת השמש ("Caballeresa del Sol" או "Dame of the Sun"), כביטוי של כבוד לתרומתה למהפכה.
סאנז התחתנה עם סוחר אנגלי עשיר בשנת 1817 והפכה למובילה חברתית בלימה, פרו. זה סיפק את התפאורה למעורבותה בעניינים פוליטיים וצבאיים, והיא הפכה לפעילה ותומכת במאמצים המהפכניים. היא עזבה את בעלה בשנת 1822, וזמן קצר לאחר מכן החלה בשיתוף פעולה ומערכת יחסים אינטימית עם סימון בוליבר שנמשכה שמונה שנים עד מותו בשנת 1830. לאחר שמנעה ניסיון התנקשות בבוליבר בשנת 1828 ואיפשרה את בריחתו, בוליבר החל לקרוא לה "משחררת המשחרר" ("ליברטדורה דל ליברטדור"). חלקה של מנואלה במהפכה הוצנע מאוד לאחר מותה ועד סוף המאה העשרים, כיום היא מוכרת כסמל פמיניסטי של מלחמות העצמאות של המאה ה-19.
שנות החיים המוקדמות
מנואלה נולדה בקיטו, אקוודור, בתה הממזרת של מריה חואקינה איזפורו מאקוודור והאציל הספרדי הנשוי סימון סאנז דה ורגארה אי ידרה (או סאנז אי ורגה). אמה ננטשה על ידי משפחתה הענייה כתוצאה מההיריון מחוץ לנישואין ו"מנואליטה" הקטנה למדה בבית הספר במנזר סנטה קטלינה, שם למדה קרוא וכתוב. היא נאלצה לעזוב את המנזר בגיל שבע עשרה, לאחר שהתגלה כי קצין הצבא פאוסטו ד'אלוייאר, בנו של פאוסטו אלוייאר ואחיינו של חואן חוסה אלוייאר, מי שגילו יחדיו את היסוד הכימי טונגסטן, פיתה אותה.
מערכת היחסים עם סימון בוליבר (1822–1830)
בשנת 1822 עזבה סאנז את בעלה ונסעה לקיטו, שם פגשה את סימון בוליבר. היא החליפה איתו מכתבי אהבה, וביקרה אותו בזמן שהוא עבר ממדינה למדינה. מנואלה תמכה בעניין המהפכני באמצעות איסוף מידע, חלוקת עלונים ומאבק למען זכויות האישה. כאחת הדמויות הנשיות הבולטות של מלחמות העצמאות, מנואלה קיבלה את אות אבירת השמש ("קבאלרסה דל סול" או "Dame of the Sun"), כביטוי של כבוד על שירותיה למען מהפכה. במהלך החודשים הראשונים של 1825, ומפברואר עד ספטמבר 1826, היא התגוררה עם בוליבר ליד לימה, אך ככל שהמלחמה נמשכה, נאלץ בוליבר לעזוב. מנואלה באה בעקבותיו לבוגוטה. ב־25 בספטמבר 1828, קצינים מורדים ניסו להתנקש בחיי בוליבר, אך בעזרתה של מנואלה הוא הצליח להימלט, מה שגרם לו לימים לקרוא לה "משחררת המשחרר".
בוליבר עזב את בוגוטה בשנת 1830 ומת בסנטה מרתה משחפת בזמן שהיה במעבר, ועזב את הארץ אל הגלות. למנואלה הוא לא הותיר שום אמצעי מחיה. פרנסיסקו דה פאולה סנטאנדר, ששב לשלטון לאחר מותו של בוליבר היגלה את מנואלה. היא נסעה לג'מייקה שם עברה את שנות גלותה הראשונות.
שנות הגלות ופטירה (1835–1856)
כשניסתה לחזור לאקוודור בשנת 1835, נשיא אקוודור, ויסנטה רוקאופטה, ביטל את דרכונה. היא מצאה מקלט בצפון פרו, והתגוררה בעיירת החוף הקטנה פאיטה. במשך עשרים וחמש השנים הבאות, כשהיא מנודה חברתית וחסרת אמצעים, מנואלה עסקה במכירת טבק ותרגום מכתבים לציידי לווייתנים צפון אמריקאים שכתבו לאהובותיהם באמריקה הלטינית. כשהייתה שם, היא פגשה את הסופר האמריקני הרמן מלוויל, ואת ג'וזפה גריבלדי המהפכן.
בשנת 1847 נרצח בעלה בפטיווילקה ונשללה ממנה ירושתה בסך 8,000 פזו. נכה לאחר שהמדרגות בביתה קרסו, מנואלה נפטרה בפאיטה, ב־23 בנובמבר 1856, במהלך מגפת דיפתריה. גופתה נקברה בקבר אחים משותף, וחפציה נשרפו. הפריטים ששרדו, מכתבים אישיים וממצאים, תרמו מאוחר יותר למורשת - הן זו שלה והן זו של סימון בוליבר.
על ערש דווי ביקש בוליבר מעוזרו, הגנרל דניאל פ. או'לארי לשרוף את יתרת הארכיון של כתביו, מכתביו ונאומיו. או'לארי לא ציית לפקודה וכתביו של בוליבר שרדו, וסיפקו להיסטוריונים שפע עצום של מידע על הפילוסופיה והמחשבה הליברלית שלו, כמו גם פרטים על חייו האישיים, ובהם גם רומן האהבה ארוך השנים שלו עם מנואלה סאנז. זמן קצר לפני מותה בשנת 1856, סאנז הגדילה את האוסף הזה על ידי מסירתם לאו'לארי של מכתביה לבוליבר.
הוקרה וקבורה מחדש בשנת 2010
ב־5 ביולי 2010 זכתה מנואלה סאנז לקבורה ממלכתית מלאה בוונצואלה. כיוון שהיא נקברה בקבר אחים, לא היו בנמצא שרידים רשמיים לצורך הקבורה הממלכתית; תחת זאת, "שרידים סמלים", המורכבים מתערובת האדמות של קבר האחים שבו נקברה במהלך המגפה, הועברו דרך פרו, אקוודור וקולומביה לוונצואלה. השרידים הללו הונחו בפנתיאון הלאומי בוונצואלה, שם מונצחים גם אלה של בוליבר.
מורשת
אחרי המהפכה, מנואלה התאדתה למעשה מפרסומים לסוגם. בין 1860 ל־1940 רק שלושה סופרים אקוודורים כתבו עליה ועל חלקה במהפכה, וכתבים אלה הציגו אותה במידה רבה כאהובתו של סימון בוליבר בלבד, או כבלתי ראויה ופעילה שלא כדין בתחום המדיני. תיאורים אלה גם הבליטו את נשיותה כמצב יסוד באפיונה. עם זאת, שנות הארבעים יצרו שינוי משמעותי באופן בו נתפסה ואופיינה. ספרות כמו "ניירותיה של מנואלה סאנז" משנת Papeles De Manuela Saenz) 1945), פרי עטו של ויסנטה לקונה, שהייתה אוסף מסמכים הנוגעים לחייו של בוליבר, הפריכה למעשה סטראוטיפים פופולריים על מנואלה. רעיונות על היותה סוטה מינית, היפר נשית וחסרת יכולת הוחלפו בתמונות חיוביות יותר ככל שהתקדמה המאה העשרים.
שנות המאה העשרים המאוחרת עוררו שינויים בתפיסת דמותה של סאנז, המתאימים לשינויים האידאולוגים שחלו בתוך אמריקה הלטינית, כמו עליית הפמיניזם של שנות השמונים והלאומיות של שנות ה-60–70. דימויים בסרט "אין לקולונל מי שיכתוב אליו" מאת גבריאל גארסיה מארקס, וספר העיון "מנואלה סאנז – משחררת המשחרר", תרמו להומניזציה האפקטיבית שלה בתרבות הפופולרית וסייעו לפוליטיזציה של דמותה. הרומן של אלפונסו רומזו היה נוקב במיוחד בגלל רעיונותיו לגבי הלאומיות הפאן-אמריקאית שהוצגה באמצעות השתתפותה של מנואלה במלחמות העצמאות. מנואלה הפכה פופולרית יותר ויותר בקרב קבוצות פמיניסטיות רדיקליות באמריקה הלטינית לאחר מכן, הדימוי שלה שימש בדרך כלל כנקודת מפגש למטרות אינדיו-לטיניות של שנות השמונים. דמותה הפופולרית של מנואלה רכובה על סוס ולבושה בבגדי גברים, הפכה לפופולרית עוד יותר בסרט "אין לקולונל מי שיכתוב אליו", נחקקה בליבן של מפגינות באקוודור בשנת 1998.
ב־25 במאי 2007 העניקה ממשלת אקוודור לסאנז באופן סמלי דרגת גנרל.
מוזיאון מנואלה סאנז
מוזיאון מנואלה סאנז (Museo Manuela Sáenz) הוא מוזיאון הממוקם במרכז ההיסטורי שבעיר העתיקה של קיטו, המכיל תוצרים אישיים הן של סאנז והן של בוליבר כדי "[להגן על] זיכרונותיה של מנואלה סאנז, בתה המפוארת של קיטו". הכניסה למוזיאון היא בחינם עם רכישת אחד הספרים על חייה של מנואלה. החפצים האישיים במוזיאון כוללים מכתבים, חותמות וציורים.
הערות שוליים
מקורות שהובאו
אסוקה (סדרת טלוויזיה)
אסוקה (באנגלית: Ahsoka) היא סדרת אופרת חלל אמריקאית שפותחה על ידי ג'ון פאברו ודייב פילוני עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+". הסדרה היא חלק מזיכיון "מלחמת הכוכבים", וספין אוף לסדרה "המנדלוריאן", המתמקדת בקורותיה של אסוקה טאנו.
פיתוח
בדצמבר 2020, חברת "לוקאס פילם" הכריזה על מספר סדרות ספין-אוף לסדרה "המנדלוריאן", בהם נכללו סדרות על דמויותיהם של אסוקה טאנו ובובה פט; בהכרזה על פיתוח סדרות הספין-אוף, נמסר כי הן יתקיימו במקביל ל"המנדלוריאן" באמצעות סיפורים הקשורים זה בזה, שיגיעו לשיאם באירוע קרוסאובר אפי. כל סדרה פותחה במקביל על ידי ג'ון פאברו ודייב פילוני, כאשר פילוני כתב ושימש כמפיק ראשי בסדרה על דמותה של אסוקה. הסדרה עתידה להתמקד בקורותיה של של אסוקה טאנו, דמות אשר נוצרה על ידי פילוני עבור הסדרה המונפשת " מלחמת המשובטים" והופיעה לראשונה בלייב אקשן במהלך עונתה השנייה של "המנדלוריאן".
ליהוק
עם ההכרזה על הפקת הסדרה בדצמבר 2020, אושר כי רוזריו דוסון תשוב לגלם את דמותה של אסוקה, אותה היא גילמה ב"המנדלוריאן". באוגוסט 2021, נמסר כי על פי הדיווחים, חברת "לוקאס פילם" מחפשת שחקנית שתגלם את דמותה של המנדלוריאנית המורדת סבין רן, שהופיעה לראשונה בסדרה המונפשת "מלחמת הכוכבים: המורדים". באוקטובר 2021, אושר כי היידן כריסטנסן ישוב לגלם את דמותו של אנאקין סקייווקר / דארת' ויידר, לאחר ששב לגלם את דמותו במיני-הסדרה "אובי ואן קנובי". בנובמבר 2021, נמסר על ליהוקה של נטפשה ליו בורדיזו לגילום דמותה של סבין רן.
צילומים
באוקטובר 2021, נודע כי צילומי הסדרה עתידים להתחיל בתחילת שנת 2022. במאי 2022, הוכרז בחשבון הטוויטר הרשמי של זיכיון "מלחמת הכוכבים" כי צילומי הסדרה החלו.
שידור
הסדרה עתידה לעלות לשידור באופן בלעדי בשירות הזרמת המדיה "דיסני+" בתאריך 22 באוגוסט בשנת 2023.
שגרירות ישראל בבואנוס איירס
שגרירות ישראל בבואנוס איירס היא נציגות דיפלומטית של ישראל בארגנטינה.
בנוסף לשגרירות מחזיקה ישראל בשתי קונסוליות כבוד בקורדובה ובמנדוסה.
היסטוריה
ב-15 בפברואר 1949 הכירה ארגנטינה במדינת ישראל. היו ציפיות גדולות לבואו של שגריר ישראל הראשון לארגנטינה ואורוגוואי. חמישה ימים לפני העברת מקום מגוריו ממונטווידאו לבואנוס איירס, הקהילה היהודית באורוגוואי הציעה ליעקב צור (טשרנוביץ) (השגריר הראשון) שבעה חודשים לאחר הגעתו של צור לבואנוס איירס, נרכש מלון קטן ברובע הדיפלומטי לשימוש השגרירות, ברחוב אריו 910.
כאשר הבניין החל לתפקד כנציגות דיפלומטית, הוא היה חלק חשוב מהקהילה היהודית בארגנטינה, בהיותו מקום לחגיגות ומפגשים.
מעמד הנציגות הועלה מצירות לשגרירות באפריל 1955.
לאחר לכידת אדולף אייכמן על ידי המוסד בארגנטינה ב-1960, פרץ משבר ביחסי המדינות, וארגנטינה הכריזה על השגריר אריה לבבי אישיות בלתי רצויה לאחר שכמה ימים קודם לכן חתם על הסכם הסגרה בין שתי המדינות.
הפיגוע בשגרירות
ב-17 במרץ 1992 (י"ב באדר ב' ה'תשנ"ב) בצהריים, מכונית תופת נהוגה בידי מחבל מתאבד התפוצצה ליד שער בניין שגרירות ישראל וגרמה להריסתה. בפיגוע נהרגו 29 בני אדם, בהם 4 ישראלים עובדי משרד החוץ, ו-4 נשים יהודיות מארגנטינה. בפיגוע נפגעו למעלה מ-220, ואגפים שלמים של הבניין בן ארבע הקומות קרסו. שאריות הבניין נהרסו כליל זמן מה לאחר הפיגוע.
ארגון חזבאללה טען שהפיגוע בוצע בתגובה לחיסולו של מזכ"ל הארגון, עבאס מוסאווי, בידי צה"ל ב-16 בפברואר 1992, בדיוק חודש קודם לפיגוע.
לאחר שחקירת הפיגוע והפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994 התמסמסה בידי ממשלת ארגנטינה הועלה החשד כי נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ניסה לחבל בחקירה. בשנת 2003 השלים "המוסד" דו"ח מפורט ובו הוכחות חותכות לקשר בין איראן וארגון חזבאללה לביצוע הפיגוע בשגרירות ישראל, הוכחות שעולות בקנה אחד עם ממצאי הפרקליטות הארגנטינאית. בעקבות פיצוץ השגרירות וגילוי ממצאי פיצוץ בניין הקהילה היהודית, ישראל קראה לארגנטינה לסגור את שגרירות איראן.
בעקבות הפיגוע עברה השגרירות למשכן אחר.
כיכר שגרירות ישראל
באתר בו עמדה השגרירות הוקם אתר זיכרון בשם כיכר שגרירות ישראל (בספרדית: Plaza Embajada de Israel). שם השתמר חלק מהקיר המקורי של השגרירות; שמות ההרוגים נחרטו על לוח זיכרון ונשתלו בכיכר שתי שורות של עצי תרזה, אחת לכל אחד מקורבנות הפיגוע. הכיכר נחנכה ב-17 במרץ 2000 ושולבה בה יצירה של האדריכל הוגו סלמה.
דניס פונביזין
דניס פונביזין (ברוסית: Денис Иванович Фонвизин; (14 באפריל 1745 - 12 בדצמבר 1792) היה סופר רוסי מתקופת יקטרינה הגדולה, בין ראשוני המחזאים הרוסים.
פונביזין נולד במשפחה של אבירי המסדר הליבוני שעברו לרוסיה הצארית בתקופת איוואן הרביעי. בתקופתו, נהוג היה לכתוב את שם משפחתו בצורה "פון ביזין", אך מאז המאה ה-19 מקובל לכתוב את השם במילה אחת. הוא למד בבית הספר ליד אוניברסיטת מוסקבה והשלים את השכלתו באוניברסיטה עצמה. בשנת 1760 נסע עם חבריו לסנקט פטרבורג. בעיר זו הכיר את מיכאיל לומונוסוב ולראשונה ראה הצגת תיאטרון. בשנים 1761–1769 בהתאם להזמנת סוחר ספרים מוסקבאי הוא תרגם ספרים מגרמנית ומצרפתית. במקביל לעבודות התרגום הוא החל לכתוב בעצמו. התרגומים והכתיבה עזרו לו גם בקידום בשרות המדינה עד שהתמנה לעוזרו של אחד השרים. בשנת 1769 הוא הוזמן להקראת מחזה שלו "בריגדיר" לפני יקטרינה הגדולה. במהלך הקראות נוספות הוא הכיר את ניקיטה פנין והתקרב אליו. בשנת 1769 הוא התמנה לעוזר של פנין ונמנה עם מקורביו. קצת לפני מותו של פנין ובהנחיתו, כתב פונביזין מאמר על תקופת שלטונה של הקיסרית. המאמר כולל ביקורת נוקבת על הנעשה במדינה, שיטת המקורבים-מאהבים וממליץ על שינויים שלטוניים, כולל הנהגת החוקה למדינה.
בשנת 1777 נסע לצרפת והתגורר בה תקופה ארוכה יחסית. במכתביו משם תיאר את החברה הצרפתית ועשה השוואות בינה לבין החברה הרוסית. בשנת 1782 פרסם מאמר בשם "מחשבות על החוקים הנדרשים" (Рассуждение о непременных государственных законах) שהיה מיועד לפאבל הראשון. הוא ציין שללא הקלות ייתכן מרד איכרים חדש.
החל משנת 1782 פרסם סדרת מאמרים בירחון של האקדמיה הרוסית למדעים שעל חבריה נמנה משנת 1783. פונביזין ביקר בחריפות את השלטון, את חוסר השקיפות במערכת המשפטית, את חוסר היושר בין האצילים ואת שיטת המקורבים. המאמר האחרון בסדרה נאסר לפרסום.
לאחר מותו הוטמן בבית הקברות לזרב שבמנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
אלכסנדר פושקין העריך מאוד את יצירותיו.
המחזות העיקריים:
צ'ארלס ווטרטון
צ'ארלס ווטרטון (3 ביוני 1782 - 27 במאי 1865) היה חוקר טבע אנגלי, הידוע בעבודתו החלוצית בתחום שימור חיות הבר וניהול בתי גידול. הוא היה אחד האנשים הראשונים שהכירו בחשיבות של אספקת בתי גידול ואתרי קינון מתאימים לאוכלוסיות ציפורים, ורעיונותיו היו משפיעים בפיתוח שיטות שימור מודרניות.
קורות חיים
צ'ארלס ווטרטון נולד ב-3 ביוני 1782 בוולטון הול, יורקשייר, אנגליה. הוא היה בנו של בעל אדמות עשיר, תומאס ווטרטון, שהיה בעל אחוזה גדולה באזור. צ'ארלס קיבל את השכלתו המוקדמת במכללת סטוניהרסט, פנימייה ישועית בלנקשייר, ולאחר מכן למד באוניברסיטת דואי בצרפת. לאחר שסיים את לימודיו, חזר ווטרטון לוולטון הול, שם בילה חלק ניכר מזמנו בלימוד וחקר עולם הטבע סביבו. הוא הפך לחוקר טבע נלהב, עם עניין מיוחד בציפורים ובחיות בר אחרות.
בתחילת המאה ה-19, ווטרטון החל לפתח עניין רב בשימור ובניהול בתי גידול. הוא הכיר בחשיבות של אספקת בתי גידול ואתרי קינון מתאימים לאוכלוסיות ציפורים, והוא התנסה בעיצובים וחומרים שונים כדי ליצור את אתרי הקינון המתאימים ביותר למיני ציפורים שונים.
ווטרטון מיוחסת ביצירת אחת מתיבות הקינון המתועדות המוקדמות ביותר בתחילת המאה ה-19. הוא תכנן ובנה את התיבה כדי לספק אתר קינון לזוג בזים נודדים שהשתמשו בהריסות אחוזתו כאתר קינון. הצלחתו למשוך ולתמוך בבזים נתנה לו השראה לבנות תיבות נוספות עבור מיני ציפורים אחרים.
בנוסף לעבודתו בשימור ובניהול בתי גידול, ווטרטון היה גם סופר ואמן פורה. הוא כתב מספר ספרים על תולדות הטבע, כולל יצירתו המפורסמת ביותר, "נדודים בדרום אמריקה", שתיארה את מסעותיו ברחבי דרום אמריקה והאיים הקריביים. הוא תיעד מינים רבים שלא ידועים בעבר של צמחים ובעלי חיים ואסף דגימות שעדיין מוחזקים במוזיאונים להיסטוריה של הטבע ברחבי העולם.
מורשתו
ווטרטון המשיך בעבודתו בשימור ובניהול בתי גידול לאורך חייו. הוא היה תומך חזק בהגנה על בתי גידול טבעיים וחיות בר, והוא מילא תפקיד משמעותי בפיתוח שיטות שימור מודרניות.
מלון ווטרטון פארק, הממוקם בשטח האחוזה בה גדל ווטרטון, נקרא לכבודו. גם מרכז צ'ארלס ווטרטון, מוזיאון ושמורת טבע במערב יורקשייר, נושא את שמו.
על שמו קרוי גם אגם ווטרטון, המהווה קבוצה של שלושה אגמים הממוקמים בין דרום פרובינציית אלברטה שבקנדה לבין צפון מדינת מונטנה שבארצות הברית. יותר מאוחר הושאל השם לשמורה ביוספרית בשטחי אלברטה קנדה, הכוללת את מערכת האגמים. יחד עם שמורה ביוספרית נוספת במונטנה ארצות הברית, הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1976 וכאתר מורשת עולמית ב-1995, הקרוי פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר.
דו"ח האושר העולמי
דו"ח האושר העולמי הוא דו"ח שמפורסם על ידי הרשת לפיתוח פתרונות ברי קיימא של האו"ם על בסיס נתוני סקר עולמי של חברת גאלופ. הסקר בוחן את מידת האושר והרווחה ברחבי העולם, והוא מפורסם בכל שנה ביום האושר הבינלאומי, 20 במרץ.
נכון למרץ 2023 מדורגת פינלנד, בפעם השישית ברציפות, בראש הרשימה, וישראל מדורגת במקום הרביעי.
היסטוריה
ביולי 2011 אימצה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 65/309, "Happiness: Towards a Holistic Definition of Development", שמזמינה את מדינות האו"ם למדוד את אושר תושביהן ולהשתמש בנתונים אלה להובלת מדיניות ציבורית. באפריל 2012 התקיימה פגישה בנושא בראשות באן קי-מון ו, ראש ממשלת בהוטן - מדינה שבה כבר שימש האושר הלאומי הגולמי כמדד העיקרי של התפתחות ושל הישגי הממשל, במקום התוצר הלאומי.
דו"ח האושר העולמי הראשון פורסם ב-1 באפריל 2012. ב-2013 פורסם דו"ח האושר העולמי השני, וב-2015 השלישי. מאז 2016 מפורסם הדו"ח על בסיס שנתי.
מתודה
הדו"ח סוקר ומשקלל ששה תחומים מרכזיים: הכנסה, תוחלת חיים בריאה, תמיכה חברתית, חירות, אמון ונדיבות, בהתבסס על סקר של מדגם מייצג מכל מדינה. הנסקרים מתבקשים לדרג את איכות חייהם בסולם של 0 עד 10. הנתונים משתקללים מאוחר יותר עם משתנים נוספים, כגון התמ"ג לנפש ותוחלת החיים בכל מדינה.
Pity Party (שיר)
Pity Party (בעברית: מסיבת רחמים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך אלבום הבכורה שלה, Cry Baby. השיר יצא לאור ב-5 ביוני 2015, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס והאחים וורנר, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הרביעי במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סי. ג'יי. ברן, קארה דיוגארדי, ג'ון גליק, וולי גולד, סימור גוטליב, מלאני מרטינז והרב ווינר והופק על ידי סי. ג'יי. ברן. איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-70 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-1 ביוני 2015. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את מרטינז יושבת בסלון הבית שלה, תוך שהיא עורכת רשימת מוזמנים למסיבה שהיא מתכננת. בהמשך, ניתן לראותה כשהיא לבדה במסיבה שלה ומתגלה כי היא הייתה המוזמנת היחידה.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-160 מיליון צפיות.
קרב גשר לדפורד
קרב גשר לדפורד (באנגלית: Battle of Ludford Bridge) היה עימות, שהסתיים ללא שפיכות דמים, שנערך ב-12 באוקטובר 1459 במסגרת מלחמות השושנים. העימות הסתיים בהפסד לבית יורק, שראשיו נמלטו וצבאם התפזר, אך בתוך שישה חודשים מצאו עצמם תומכי בית לנקסטר שוב בעמדת נחיתות.
רקע
הלחימה בין הצדדים התחדשה לאחר שווריק, שמונה לאחר הקרב בסנט אולבנס למפקד העיר קאלה, החל במאי 1458 לתקוף אוניות סוחר מספרד ומליבק שהפליגו בתעלה האנגלית, בטענה מעורפלת שעליהן להכיר בריבונות אנגלית עליה, וכדי לעשות שימוש בשלל שנבזז כדי לשלם לחיל המצב של העיר, שתשלום משכורתו עוכב על ידי מרגרט. אף על פי שהפעולות עוררו זעם בחצר המלוכה האנגלית, הן היו פופולריות בקרב פשוטי העם והסוחרים, בעיקר בלונדון ובקנט, מכיוון שהסירו מתחרים של הסחר האנגלי עם פלנדריה. לאחר שזומן לחצר המלוכה כדי לתת את הדין על מעשיו, החל עימות בין מלוויו של ווריק לאנשי החצר. ווריק טען שחייו תחת איום, ושב לקאלה מבלי שענה על ההאשמות כנגדו.
מרגרט פרשה זאת כקריאת תגר על שלטונו של הנרי. כבר זמן רב לפני כן שכנעה מרגרט את המלך להעתיק את חצרו מלונדון אל המידלנדס (אזור במרכז אנגליה), שם נהנו המלכה ותומכיה מהשפעה החזקה ביותר. מרגרט ותומכיה החלו לגייס כוח צבאי וזימנו את אצילי הממלכה למועצה בקובנטרי שנועדה להיערך ב-24 ביוני 1459. יורק ותומכיו לא הוזמנו למועצה והדוכס החליט להגיב לאיום זה על מעמדו בגיוס אנשיו וריכוזם במעוזו העיקרי, טירת לדלו שבספר הוולשי, בתקווה שהפגנת כוח זו תרתיע את תומכי לנקסטר.
עם תחילת העימותים היו כוחותיהם של אנשי בית יורק מפוזרים ברחבי הממלכה. יורק עצמו שהה, כאמור, בטירת לדלו, סולסברי היה בטירת מידלהאם שבצפון יורקשייר ו-ווריק בקאלה. במהלך צעידת כוחותיהם על מנת לחבור ליורק, הפנתה לעברם מרגרט את דוכס סאמרסט כדי ליירט את ווריק ואת ברון אדלי כנגד סולסברי. ווריק חמק בקושי ממארב של סאמרסט סמוך לקובנטרי, ואילו סולסברי הביס את כוחותיו של אדלי בקרב בלור הית', תוך שהוא סופג אבדות ושני בניו נופלים בשבי, אך הצליח לחמוק מהצבא הלנקסטרי העיקרי ולהגיע ללדלו.
הקרב
גם לאחר התבוסה בבלור הית' עדיין נהנו כוחות בית לנקסטר מעדיפות מספרית על פני הצבאות המשולבים של בית יורק ביחס של שניים לאחד, וחשוב מכך, מרבית בתי האצולה צידדו במלך. הצבא היורקי ניסה לנוע לעבר לונדון אך הדרך נחסמה על ידי הצבא הלנקסטרי, כשהמלך הנרי עומד בראשו, ונסוג לעבר ווסטר. בווסטר השתתף דוכס יורק במיסה בקתדרלה המקומית לפני ששלח אל המלך הנרי מחאה בכתב, בה הצהיר על נאמנותו כלפיו, אך זו זכתה להתעלמות.
היורקים נסוגו לעבר לדלו, והקימו עמדה מבוצרת בסמוך ללדפורד, שרופשייר, ב-12 באוקטובר. היורקים חפרו תעלת מגן בשדה שלפני נהר טם (River Teme), בצד הנגדי לטירת לדלו, סמוך לגשר שנתן לקרב את שמו. בנוסף הוקמו מתרסים מעגלות מטען וביניהם הוצבו תותחים. אף על פי כן, היה המורל נמוך, בין היתר בשל הנס המלכותי שהתנופף מעל כוחות צבא לנקסטר, והיה ידוע שהמלך עצמו נמצא שם, כשהוא עוטה שריון. במשך מרבית שנות מלכותו, נחשב הנרי למלך חלש, שאף התדרדר לתקופות בנות מספר חודשים כל אחת של חוסר שפיות. דוכס יורק ותומכיו טענו שהעימות שלהם הוא רק כנגד "יועציו הרעים" של הנרי, אך כעת התברר להם שייתכן וצבאם יסרב לצאת לקרב כנגד צבא בראשו עומד המלך עצמו. הנרי והדוכס מבקינהאם, שעמדו בראש הצבא המלוכני, הבטיחו חנינה לכל מי שיעבור לצידם, מלבד סולסברי, שהיה אחראי על הריגת אנשי המלך, ובכללם ברון אדלי, בבלור הית'.
בין הכוחות שהגיעו עם צבאו של ווריק היו גם 600 חיילים מחיל המצב של קאלה בפיקודו של אנדרו טרולופ, שהיה מפקד מנוסה. במהלך הלילה ערקו טרולופ, חייליו וכוחות יורקיים נוספים אל הצבא הלנקסטרי. בעודם ניצבים בפני תבוסה ודאית, הכריזו יורק, סולסברי ו-ווריק על יציאתם לטירת לדלו להמשך הלילה, ואז נטשו את צבאם ונמלטו לעבר ויילס.
בבוקר 13 באוקטובר נכנעו כוחות בית יורק חסרי ההנהגה בפני הנרי השישי, וזכו לחנינה. יורק נטש לא רק את כוחותיו, אלא גם את אשתו, ססילי נוויל, את שני בניו הצעירים, ג'ורג' וריצ'רד, ואת בתו הצעירה מרגרט. על פי תיעוד ידוע, נמצאה משפחת הדוכס מיורק במרכז השוק של לדלו כאשר הגיעו אליה כוחות בית לנקסטר. המשפחה הועברה לחסותה של אחותה של ססילי, אן נוויל, רעייתו של הדוכס מבקינהאם בעוד הצבא הלנקסטרי בזז את טירת לדלו ואת העיירה הסמוכה.
תוצאות
יורק ובנו אדמונד הגיעו לאירלנד, שם שימש בעבר הדוכס כמפקד הצבא ועדיין נהנה מתמיכת הפרלמנט המקומי. סולסברי, ווריק ואדוארד, רוזן מארץ', בנו הבכור של יורק, הגיעו לדרום ויילס, שם החזיק ווריק באחוזות ונהנה מתמיכה מקומית. השלושה עלו על אונייה במטרה להגיע גם הם לאירלנד, אך נסחפו דרך תעלת בריסטול לעבר האזור המערבי של אנגליה, שם השאיל להם אחד מתומכיהם, ג'ון דינהאם, אונייה בה הפליגו לקאלה, אליה הגיעו ב-2 בנובמבר 1459. כבר ב-9 באוקטובר מינה הנרי את סאמרסט כמפקד העיר קאלה במקומו של ווריק, אך האחרון הצליח להגיע אל העיר לפניו, ככל הנראה בהפרש של שעות בודדות. דודו של ווריק, לורד פאוקונברג, החזיק בעיר, ותושביה וחיל המצב שלה עדיין תמכו בו.