cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק שיקום נכי נפש בקהילה
תעסוקה
==== השכלה ==== תחום ההשכלה כולל שני סוגי שירותים:
==== "תיאום טיפול" ====
במסגרת שירות זה מקבלים הזכאים ליווי של איש מקצוע (לרוב עובד סוציאלי, מרפא בעיסוק וכדומה). תכלית ליווי זה היא לתאם בין גורמי השיקום השונים ולבנות יחד עם המשתקם תוכנית שיקום שתסייע לו להתפתח ולבסס תהליך מתמשך של שיפור באיכות החיים והחלמה אישית. שירות תיאום טיפול מתייחד בכך שהוא שירות שיקום ממוקד אדם, זאת להבדיל מסוגי שירותים אחרים של סל שיקום שבמרביתם יש מאפיין מוסדי במידה כלשהי.
"סומכות" – שרותי סומכות כוללים ליווי של המשתקם, ועזרה בתפקוד במגוון נושאים הכוללים סיוע בסינגור עצמי ומימוש זכויות שונות, הנגשה של שירותים, סיוע בחיזוק מיומנויות חברתיות ועוד. השירות ניתן לאורך תקופה מוגבלת. שירות זה מתייחד בכך שהוא לא לגמרי תעסוקה לא לגמרי דיור או כל דבר אחר. הוא מתרכז במכלול, כלומר באדם עצמו בתפקוד שלו ובצרכיו המשתנים.
מגמות ושינויים בשירותי סל שיקום
במהלך שנות קיומו התרחב סל שיקום במידה רבה: נוספו סוגי מסגרות חדשים (למשל קהילה תומכת), והופעלו תוכניות חדשות. כמו כן ישנה שאיפה להגיע לקהל רחב יותר של זכאים במגזרים חברתיים שונים הכוללים את החברה הערבית בישראל, החברה החרדית, ועוד.
ביקורת על החוק ועל שירותי סל שיקום
מאז תחילת פעולת שירותי סל שיקום פורסמו מספר מאמרים בכתבי עת מחקריים, המבקרים את מערך השירותים כפי שהוא ניתן כיום:
אופל אסטרה F
אופל אסטרה F (בגרמנית: Opel Astra F) היא מכונית משפחתית קטנה קומפקטית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1991–2000
קניין על פרשת דרכים
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2005, בהוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב.
הספר זכה לאזכור רב בספרות המקצועית ובמאות פסקי דין, בהם פסקי דין רבים של בית המשפט העליון.
הספר
הספר מחולק לשבעה חלקים:
הספר אינו כולל אף התייחסות לבעלי חיים, אף על פי שהחוק הישראלי מגדיר אותם כ"קניין" של בעליהם. דגן נימק זאת בכך ש"אפשר גם לקבוע שבעלי חיים לא ייחשבו לקניין... בשאלה מה צריך להיות נשוא לזכויות קניין, צריכים להנחות אותנו שיקולים נורמטיביים וערכיים...'שרירות הבעלים' אינה מוחלטת כשמדובר בחיות..."
ביקורת
יהושע ויסמן תיאר בביקורת על הספר:
ד"ר אמנון להבי תיאר בביקורת על הספר:
הבלשן רוביק רוזנטל מציין ביטויים שחודשו בספר דוגמת 'יעילות לכתחילית' ו'יעילות בדיעבדית', אשר יוצרים מעין "שפה דגנית".
פליקס נמצ'ה
פליקס נמצ'ה (בגרמנית: Felix Kalu Nmecha; נולד ב-10 באוקטובר 2000 בהמבורג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
נמצ'ה גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי. ב-23 בינואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1-0 על בורטון אלביון במסגרת גביע הפוטבול ליג. ב-3 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–3 על אולימפיאקוס במסגרת שלב הבתים לעונת 2020/2021. הוא לא ערך הופעות פרמייר ליג במדי המועדון.
ב-21 ביולי 2021, זמן קצר לאחר מעברו של אחיו לוקאס לוולפסבורג מהבונדסליגה, עבר גם נמצ'ה לוולפסבורג.
קריירה בינלאומית
ב-17 במרץ 2023 זומן נמצ'ה לראשונה לסגל נבחרת גרמניה, לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות נבחרת פרו ונבחרת בלגיה.
חיים אישיים
נמצ'ה הוא אחיו הצעיר של כדורגלן נבחרת גרמניה ווולפסבורג לוקאס נמצ'ה.
אוקסיטניה (חבל מנהלי)
אוקסיטניה (בצרפתית: Occitanie) הוא חבל בדרום צרפת, אשר הוקם ב-1 בינואר 2016. הוא החבל הדרומי ביותר במדינה. שטחו מגיע ל-72,724 קילומטר מרובע ובשטחים הכלולים בו חיו בשנת 2012 5,626,858 תושבים.
חסידות קליבלנד
חסידות קליבלנד הוא שמה של חצר חסידית משושלת נדבורנה אשר מקורה בעיר קליבלנד בארצות הברית. החסידות הוקמה בידי האדמו"ר רבי יצחק אייזיק רוזנבוים, בנו של הרב ישכר בער רוזנבוים מסטרוז'ניץ.
אוקסיטניה (חבל מנהלי)
הקמת החבל
החבל הוקם במסגרת רפורמה מנהלית שננקטה להקטנת מספר החבלים בצרפת המטרופוליטנית מ-22 ל-13. הוא כולל שני חבלים שהיו נפרדים על פי החלוקה הקודמת - לנגדוק-רוסיון ומידי-פירנה.
חסידות קליבלנד
רבי יצחק אייזיק הקים בית מדרש חסידי בקליבלנד וכונה האדמו"ר מקומרנא מאחר שנקרא ע"ש סבו רבי רבי יצחק אייזיק מקומרנא. לאחר מכן בשנת תשל"ו עלה לישראל והשתקע ברעננה בהוראת אביו, כדי להשפיע על תושבי העיר. מעת הגיעו לרעננה כונה האדמו"ר מקליבלנד. הקים את בית המדרש היכל הברכה על שם סבו בעל ההיכל הברכה מקאמרנא. בכוללים שהקים לומדים עשרות אברכים המגיעים מדי יום מבני ברק. מאוחר יותר הוקמו שני בתי מדרש של החסידות בביתר עלית בראשות בנו, הרב אורי לייב.
אוקסיטניה (חבל מנהלי)
הקמת החבל
בירת החבל היא העיר טולוז. יש בו 13 מחוזות.
חסידות קליבלנד
החסידות מוציאה עלון פרשת השבוע בשם "יעלזו חסידים" המופץ ברעננה. בשנת 2007 הוציאה החסידות את ניגוניה באלבום המוזיקה 'שמעה תפילתי', מפי הזמר משה רוזנברג. את המנגינות הלחין בנו הרב אורי לייב.
אוקסיטניה (חבל מנהלי)
הקמת החבל
לחבל ניתן בתחילה שם זמני שהיה צירוף של שמות שני החבלים הכלולים בו, "לנגדוק-רוסיון-מידי-פירנה" (Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées). ביולי 2016 הכריזה מועצת החבל על שמו הנוכחי והקבוע אוקסיטניה (Occitanie), למרות שהשטח מהווה כמחצית משטח החבל ההיסטורי אוקסיטניה.
חסידות קליבלנד
הרב יצחק אייזיק ערך טישים בסעודה שלישית בבית מדרשו בהשתתפות חסידיו ואורחים. בשבת שלפני יום השנה לפטירת אביו היו באים חסידים רבים לשבת התוועדות.
אוקסיטניה (חבל מנהלי)
גבולות החבל
החבל גובל במערב בחבל אקיטן החדשה, בצפון בחבל אוברן-רון-אלפ, במזרח בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, בדרום-מזרח בחוף הים התיכון ובדרום בספרד.
חסידות קליבלנד
דברי תורתו של רבי יצחק אייזיק יצאו לאור בספר תפארת יצחק, רעננה, תשפ"א.
חסידות קליבלנד ארצות הברית
חסידות נוספת שנקראת בשם זה ונמצאת בארצות הברית, נוסדה על ידי רבי מאיר מקליבלנד בן רבי ישכר בער מסאטמר וחתן רבי אלטר זאב הורביץ מסטריזוב. לאחר פטירתו בי"ב בניסן ה'תש"א מילא את מקומו חתנו רבי אשר מרדכי רוזנבוים (בן רבי ישכר בער רוזנבוים מסטרוז'ניץ). כיום מכהן בנו השני של רבי אשר מרדכי, רבי יהושע העשיל, כאדמו"ר מקליבלנד בארצות הברית.
אגיסהורן
אגיסהורן (Eggishorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,927 מטר, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
גאוגרפיה
ההר ממוקם באזור יונגפראו-אלטש-ביטשהורן שהוכרז כאתר מורשת עולמית, מצפון להר הבטרמהורן (Bettmerhorn) ומדרום להר הסטראלהורן (Strahlhorn), ומפריד בין קרחון אלטש ממערב ועמק הרון ממזרח, למרגלות ההר בעמק הרון שוכנת העיירה פיש (Fiesch).
טיפוס
ניתן לעלות לפסגת ההר ברכבל מהעיירה פיש עד לתחנת פישראלפ (Fiescheralp) ומשם ברכבל נוסף לפסגת פישרהורלי (Fiescherhorli) הנמצאת בגובה 2,893, ובמרחק 500 מטר מדרום לפסגת אגיסהורן. בראש ההר ישנו מסלול פנורמי ממנו ניתן לראות מצד אחד את אזור היונגפראו וקרחון אלטש ומן הצד השני את פסגות האלפים הלפונטיניים והאלפים הפניניים וביניהם ההרים מטרהורן וייסהורן ועוד.
אירוויזיון 1999
אירוויזיון 1999, תחרות הזמר האירופית ה-44 במספר, נערכה ב-29 במאי 1999 בבנייני האומה שבירושלים לאחר זכייתה של דנה אינטרנשיונל באירוויזיון 1998 בברמינגהאם עם השיר "דיווה", שהיה ללהיט בכל רחבי אירופה.
שיטת הניקוד הייתה זהה לשיטה בשנה הקודמת, שיטת Televoting, למעט טורקיה, בוסניה והרצגובינה, אירלנד וליטא שבהן פעל צוות שיפוט. כל אחת מרשתות השידור המשתתפות, למעט אלה של טורקיה ובוסניה הרצגובינה, פתחה קו טלפון מיוחד שבאמצעותו הצביעו תושבי המדינה לשיר המועדף עליהם. אסור היה לתושבי מדינה להצביע לשיר שייצג אותה, ואי אפשר היה לעקוף את האיסור באמצעות חיוג לקו של מדינה אחרת דרך מרכזייה בינלאומית. לאחר איסוף ההצבעות הטלפוניות דירגה כל מדינה את השירים, ונתנה נקודות לעשרת השירים הראשונים באופן הבא: 12 נקודות למקום הראשון, 10 למקום השני, 8 למקום השלישי, 1–7 נקודות ליתר המקומות בדירוג.
בפעם הראשונה בתולדות התחרות, אישר איגוד השידור האירופי לרשות השידור לוותר על ליווי הזמרים על ידי תזמורת חיה באולם, ובלבד שאף אחת מתחנות השידור המשתתפות לא תביע התנגדות לכך. רשות השידור קיבלה את הסכמתן של יתר המשתתפות לוויתור על התזמורת והדבר שימש תקדים לתחרויות הבאות, כך שמ-1999 ואילך לא היה עוד ליווי של תזמורת בתחרויות האירוויזיון. במקום התזמורת, כל מדינה דאגה ל"פלייבק" שהכין כל זמר מראש, כאשר על פי הכללים החדשים על הפלייבק להיות אינסטרומנטלי לחלוטין, ללא קולות אנושיים.
הזוכים
למקום הראשון הגיעה הזמרת שרלוט נילסן משוודיה עם השיר "Take Me to Your Heaven" ("קח אותי לגן העדן שלך") אחרי קרב צמוד עם סלמה מאיסלנד בשיר "All Out Of Luck" ("נגמר לי המזל"). למקום השלישי הגיעה גרמניה בשירה "Reise Nach Jerusalem" ("מסע לירושלים"), שהושר בגרמנית, טורקית ואנגלית, ואת המשפט האחרון בשיר בחרו חברי הלהקה "סורפריז" לשיר בעברית, "שלום על העולם מירושלים". השיר קיבל אף 12 נקודות מישראל.
למקום הרביעי הגיעה קרואטיה עם השיר "מריה מגדלנה" של הזמרת דוריס דראגוביץ', על אף שנקנסה בהורדת נקודות על כך שב"פלייבק" שלה היו קולות ווקאליים. הייתה זאת השתתפות שנייה לדראגוביץ' באירוויזיון, לאחר שכבר ייצגה את יוגוסלביה באירוויזיון 1986 וזכתה במקום ה-11.
ישראל, שכאמור זכתה שנה קודם לכן באירוויזיון, סיימה במקום החמישי בייצוגה של להקת הבנים עדן עם השיר "יום הולדת". אחד מחברי הלהקה, אדי בטלר, ייצג את ישראל גם באירוויזיון 2006.
השידור
בפעם הראשונה והיחידה בתחרות האירוויזיון (עד לאירוויזיון 2010), הנחו את התחרות שלושה מנחים: יגאל רביד, סיגל שחמון ודפנה דקל, שהתחרתה באירוויזיון 1992. השידור החל עם פתיח אנימציה ממוחשבת, ״מברמינגהאם לירושלים״, שבו הוצג מסע דרך מדינות אירופה השונות עד לעיר העתיקה בירושלים עם הכותרת ״אירוויזיון 99 ירושלים״. הפתיח נוצר על ידי סטודיו ״Gravity״.
בין השירים הוצגו קטעי אנימציה של יוסי אבולעפיה שהתבססו על סיפורי התנ"ך, משולבים במערכונים קצרים מצולמים ללא-מילים שצולמו במקומות שונים בישראל. בהפסקה במחצית המופע (שנועדה לשידור פרסומות בחלק מהתחנות) הופיעו דפנה דקל וסיגל שחמון בביצוע גרסה מעורבת עברית-אנגלית של השיר "לחיים" מתוך המחזמר "כנר על הגג". במופע הביניים, בזמן קבלת ההצבעות הטלפוניות במדינות המשתתפות, הוצג המופע "דרור יקרא" (שהוקלט מראש), ובו שרה דנה אינטרנשיונל קטע מהפיוט, ואת השיר "Free" ("חופשי") של סטיבי וונדר, בליווי להקת רקדנים, המופע צולם בבריכת הסולטן על רקע חומות העיר העתיקה המוארות ומגדל דוד בירושלים.
בישראל, שידור התחרות בערוץ הראשון זכה לרייטינג של 49.0% ו-1,283,000 צופים.
ההצבעה
לאורך רוב שלבי ההצבעה, הסתמן קרב צמוד בין איסלנד לשוודיה. עם זאת, ההכרעה בתחרות ניכרה עוד לפני שההצבעה הסתיימה. כשעלה דובר הצוות האחרון, האסטוני, לשידור זכייתה של שוודיה כבר הייתה מובטחת.
הכרזת הזוכה
בעת הענקת הפרס אירעה תקלה – דנה אינטרנשיונל, שהייתה אמורה להעניק לשרלוט נילסן פסלון מעשה ידי האמן הישראלי יעקב אגם, לא הייתה מודעת לכובד של הפסלון, וכשהרימה אותו, היא מעדה ונפלה לאחור. דנה לא נפגעה והתקלה עיכבה את המשך הטקס רק בדקות ספורות, אולם הקטע שודר שוב ושוב בהזדמנויות שונות באירופה והפך לקטע הזכור ביותר מהאירוע. לאחר ששרלוט נילסן ביצעה את השיר הזוכה (ולקראת סופו בגרסתו השוודית), עלו כל משתתפי התחרות לבמה וביצעו יחד את השיר "הללויה" בגרסתו האנגלית כמחווה לתושבי קוסובו וסרביה ומונטנגרו שהיו שרויים במלחמה.
לורד פינס
לורד פינס (באנגלית: Lord Finesse) הוא שם הבמה של Robert Hall, ראפר ומפיק מהברונקס, ניו יורק, ארצות הברית. ידוע כהמנהיג וכמייסד של ההרכב D.I.T.C, והפיק שירים לראפרים ידועים כמו: ד"ר דרה והנוטוריוס בי. איי. ג'י..
קריירה
בשנת 1989 הוא והשותף שלו לשעבר DJ Mike Smooth הוחתמו בלייבל Wild Pitch Records, שהוא הבית לעוד אמני היפ הופ מצליחים כמו:או.סי. ,Main Source ,Chill Rob G ,Percee P ו-גאנג סטאר. בשנת 1990 הצמד הוציא לאור את האלבום הראשון שלהם Funky Technician. האלבום הופק על ידי המפיקים DJ Premier, Diamond D ו-Showbiz שמאוחר יותר הפכו לבין המפיקים המובילים בתעשייה. תקופה קצרה אחרי זה פינס הרכיב את ההרכב שלו D.I.T.C, ביחד עם Diamond D ו-.Showbiz and A.G. הם גייסו מספר חברים חדשים להרכב: Buckwild, ביג אל, או.סי. ו-פאט ג'ו.
בשנת 1992 פינס חזר עם אלבום סולו Return of the Funky Man. האלבום אירח את Percee P ו-A.G והסינגל הראשון Return of the Funky Man זכה להצלחה גדולה בניו יורק. האלבום כלל מספר ביטים שפינס הכין בעצמו וזאת הייתה ההתחלה של קריירה מוצלחת ומכובדת כמפיק. בשנת 1994 פינס הפיק באלבומו הקלאסי של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. Ready to Die את השיר Suicidal Thoughts. בשנת 1995 פינס הפיק חלק גדול מאלבומו הראשון של Big L ששמו Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous, כולל את הסינגל M.V.P. בשנת 1996 הוא חזר לראפ והוציא לאור סינגל על ווניל בשם Check The Method שהיה דיס על Lords Of The Underground. תקופה קצרה אחרי זה הוא הוציא לאור את The Awakening אלבומו השלישי שהפיק את כולו בעצמו. פינס הביא הרבה אורחים באלבום החדש כמו: או.סי., KRS-One, MC Lyte, Akinyele,.Showbiz and A.G, Diamond D ו Kid Capri. הסינגל המחתרתי Actual Facts שאירח את Sadat X, Grand Puba ו-Large Professor היה שיר בונוס ניסתר באלבום.
מאז פינס לא הוציא עוד אלבומי סטודיו אבל המשיך בקריירת המפיק שלו. בשנת 1997 הוא הפיק את השיר Jewelz בשביל הראפר או.סי. והשיר Channel 10 מאלבומם הראשון של Capone-n-Noreaga ששמו The War Report. בשנת 1999 הוא הפיק את השיר The Message לאלבום 2001 של ד"ר דרה.
בשנות ה-2000 פינס הוציא לאור הרבה וונילים של חומרים לא משוחררים שלו, רמיקסים וגרסאות נדירות ואוריגינליות לשירים שכבר שוחררו. הבולט מכל הפרויקטים היה From The Crates To The Files ששוחרר על דיסקים ולא רק וונילים. הוא המשיך גם לעבוד על מספר אלבומים של D.I.T.C שגם כללו הרבה חומרים שלא הושמעו בעבר וגרסאות שונות.
בשנת 2008 פינס ו D.I.T.C הוציא לאור אלבום חדש, The Movement, עם חומרים חדשים שהוקלטו שכלל גם מספר הפקות ממנו. ב-2012 הוציא לאור פינס את אלבומו החמישי Funky Man: The Prequel.
דיסקוגרפיה
ביחד עם D.I.T.C:
אמיר חדד
אמיר חדד (נולד ב-17 בפברואר 1978 ברמלה) הוא טניסאי ישראלי ואלוף ישראל לגברים בשנים 2000, 2001 ו-2004.
קריירה
בשנת 2003 התפרסם חדד כאשר נרשם לטורניר הזוגות באליפות וימבלדון כבן זוגו של הפקיסטני עיסאם אל-חאק קוריישי. שיתוף הפעולה יוצא הדופן זכה לברכת המארגנים שהעניקו לשניים כרטיס חופשי לטורניר. חדד וקוריישי רשמו הצלחה בלתי צפויה כשעלו עד הסיבוב השלישי.
בשנת 2009 שיחק חדד עם נבחרת ישראל בבית העליון של גביע דייוויס, כאשר החליף את יוני ארליך הפצוע במשחק הזוגות של המפגש מול נבחרת שוודיה. לאחר אותו מפגש התפרסם חדד בהיותו שחקן כבד יחסית, ואף דורג במקום החמישי במצעד הספורטאים השמנים של העיתון "מארקה". חדד העיד כי הוא מודע לבעיות המשקל שלו ומתייחס אליהם בעליצות.
בשנת 2010 הודיע חדד על פרישה מטניס, משחק הפרישה שלו היה באליפות ישראל הפתוחה במשחק זוגות בו הוא שיחק ביחד עם סטפן קיובק ובו הגיע עד לשלב חצי הגמר שבו הפסיד על חודה של נקודה 6:7, 7:6 ו-9:11 בסופר טיי ברייק, בסיום המשחק נערך לאמיר טקס בהשתתפות כל שחקני נבחרת גביע דייוויס של ישראל.
הופעות בגביע דייוויס
חדד ייצג את ישראל בגביע דייוויס 5 פעמים ביחידים: 1998, 1999, 2001, 2002, 2009. מאזנו של חדד בגביע דייוויס הוא 5-7 ( 3-5 ביחידים, 2-2 בזוגות).
רמון ליול
רמון ליול או (בעברית נכתב גם רמון לול או ריימונדוס לולוס לפי לטינית; קטלאנית: Ramon Llull, לטינית: Raimundus Lullus; 1232–1315) היה סופר, מדען, מיסטיקן, פילוסוף ומיסיונר נוצרי מן האיים הבלאריים.
ג'וסלין אלדרס
פרופסור מיני ג'וסלין אלדרס (באנגלית: M. Joycelyn Elders; נולדה כמיני לי ג'ונס ב-13 באוגוסט 1933) היא רופאת ילדים אמריקאית, שכיהנה כמנכ"לית משרד הבריאות של מדינת ארקנסו בארצות הברית, הייתה סגנית אדמירל בשירות בריאות הציבור של צבא ארצות הברית, והיא האדם האפריקאי-אמריקאי הראשון שמונה לראש הסוכנות לרפואה ציבורית של ארצות הברית (Surgeon General of the United States).
רמון ליול
חייו
ליול נולד בעיר מיורקה (כיום פלמה), כנראה במשפחת אצולה. הוא התחנך בחצר המלך. בצעירותו היה רחוק מענייני רוח. ידוע כי נישא, נולדו לו שני ילדים והוא ניהל חיים אמידים כשר המשק ("senescal") בחצרו של מלך מיורקה.
ג'וסלין אלדרס
אלדרס ידועה באופן הכן והישיר שבו הביעה את עמדותיה לגבי נושאים כמו לגליזציה של סמים והפצת אמצעי מניעה בבתי הספר. בדצמבר 1994 היא אולצה להתפטר מתפקידה כראשת הסוכנות הרפואית עקב מחלוקת סביב דעותיה. משנת 1976 משמשת כפרופסור מן המניין לרפואת ילדים באוניברסיטת ארקנסו.
תחילת דרכה
אלדרס הייתה הבת הבכורה מבין שמונת הילדים של הלר וקרטיס ג'ונס. משפחת ג'ונס חייתה בעוני, בקהילה החקלאית דלת האמצעים שעל (Schaal) שבמחוז הווארד במדינת ארקנסו. היא ואחיה נאלצו לעבוד בשדות הכותנה. היא למדה בבית ספר שמיועד רק לשחורים עקב המדיניות הגזענית שהייתה נהוגה באותה תקופה. אחד מזיכרונותיה הראשונים של אלדרס הוא שאמה לימדה אותה לקרוא על אף שהאם עצמה למדה רק 8 שנים. בהמשך, המשפחה עברה לעיר ליטל רוק שבארקנסו. אחרי שסיימה את לימודי התיכון בליטל רוק, היא קיבלה מלגה למכללת פילנדר סמית שהייתה מיועדת לשחורים בלבד.
רמון ליול
חייו
חייו השתנו בגיל 31 בעקבות חוויה רוחנית. על פי התיאור ב"חיים בזמן הזה", עד אז הוא עסק בכתיבת שירי חולין ואהבה גסים וירודים ואז חווה התגלות של ישו על הצלב (קרוסיפיקס), שחזרה על עצמה חמש פעמים. בעקבות ההתגלות הוא החליט לעזוב את משפחתו, להתקרב לדת הנוצרית ולהקדיש את חייו למען ניצור העולם - ובעיקר הסרצנים.
ליול נדד ברחבי אירופה, צפון אפריקה והמזרח הקרוב במטרה לקרב בין אנשי הדתות השונות על ידי שכנוע באמת שבנצרות. הוא ידע לטינית, קטלנית וערבית וביקש לכתוב ספר שיגרום גם לערבים וגם ליהודים להבין את ההיגיון שבדוקטרינה הנוצרית. הוא גם ניסה לפעול למען הקמת מוסדות חינוך חדשים בהם יוכל להתקיים דיאלוג בין שלוש התרבויות. באופן כללי, ניתן לאפיין אותו כבעל שילובים, ולא רק חברתיים כמו אלו אלא גם רעיוניים: המדע החדש של ליול התבסס על שילוב של מודלים לטינים וערביים.
ליול כתב עשרות חיבורים ואף הפליג לתוניס להטיף למוסלמים נגד האסלאם ובעד הנצרות. נפוצה הטענה כי באחד מביקוריו בתוניס נסקל על ידי המון מוסלמי ושם מצא את מותו, אך כנראה שמת מאוחר יותר במיורקה.
ג'וסלין אלדרס
תחילת דרכה
אלדרס נמשכה אל המקצועות ביולוגיה וכימיה. היא שאפה להיות טכנאית מעבדה, אך לאחר שפגשה את אדית ג'ונס, הראשונה ממוצא אפריקאי-אמריקאי ללמוד רפואה באוניברסיטת ארקנסו, החליטה אלדרס שהיא רוצה להיות רופאה.
לאחר שסיימה את לימודיה, אלדרס הצטרפה לצבא ארצות הברית שם הוכשרה בפיזיותרפיה. לאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית הספר לרפואה בארקנסו. היא הייתה השחורה היחידה בכיתתה, ובשל צבע עורה נאלצה לאכול בחדר נפרד עם צוות הניקיון. היא סיימה את התואר ברפואה בשנת 1960, ובאותה שנה נישאה לבעלה, אוליבר אלדרס, שהיה מורה לפיזיקה בבית ספר תיכון.
רמון ליול
מורשתו
ליול כתב בעיקר בלטינית, קטלאנית וערבית. הוא נחשב ליוצר המשמעותי הראשון שכתב בקטלאנית.
על שמו קרויים מקומות ומוסדות רבים בארצות הקטלאניות, ביניהם אוניברסיטת רמון ליול (Universitat Ramon Llull), אוניברסיטה פרטית בברצלונה ומכון רמון ליול (Institut Ramon Llull), העוסק בהפצת הלשון והתרבות הקטלאנית ברחבי העולם מטעם ממשלות הארצות הקטלאניות.
ג'וסלין אלדרס
תחילת דרכה
היא קיבלה תואר שני בכימיה ב-1967, ומונתה בפרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה ב-1971, ולפרופסור חבר ב-1976. במחקרה התמקדה באנדוקרינולוגיית ילדים, ופרסמה למעלה מ-200 מאמרים, בעיקר על סוכרת ילדות. עבודה זו הובילה אותה ללמוד על התנהגות מינית של מתבגרים, ולהתחיל לפעול למען נערות. היא גילתה שנערות שחולות בסוכרת אשר נכנסות להריון נמצאות בסיכון בריאותי מוגבר, כולל הפלות ספונטניות ומומים עובריים. היא ייעצה למטופלות שלה לבבי מניעת הריון ותכנון משפחה.
מינויה כמנכ"לית משרד הבריאות בארקנסו
ב-1987 מינה ביל קלינטון, שכיהן אז כמושל ארקנסו, את אלדרס לכהן כמנכ"לית משרד הבריאות של ארקנסו ולעמוד בראש שירותי הבריאות שלה. הקמפיין שהיא יזמה במטרה להרחיב את שיעורי החינוך המיני בבתי הספר והפצת אמצעי מניעה, הוביל לוויכוחים פוליטיים ודתיים. בעקבות מאמציה הרבים התחיל בית המחוקקים של ארקנסו בשנת 1989 את תוכנית הלימודים K-12 שכוללת שיעורי חינוך מיני, הפצת אמצעי מניעה ותוכניות להעלאת הביטחון העצמי של התלמידים. משנת 1987 עד שנת 1992 הכפילה אלדרס את שיעור ההתחסנות של ילדים, הרחיבה את התוכנית הטרום לידתית להורים והגדילה את אפשרויות הטיפול הביתי לחולים במחלות כרוניות או סופניות.
ראשת הסוכנות לרפואה ציבורית של ארצות הברית
אלדרס קיבלה את פרס פיתוח הקריירה הרפואית מאת מוסדות הבריאות הלאומיים של ארצות הברית (National Institutes of Health). בנוסף, מ-1967 שימשה פרופסורית-מסייעת לרפואת ילדים במרכז הרפואה של אוניברסיטת ארקנסו. ב-1971 קודמה להיות פרופסורית-חברה, ובשנת 1976 קודמה לדרגת פרופסורית מן המניין.
תחומי המחקר שלה התמקדו באנדוקרינולוגיה. היא קיבלה הסמכה ממועצת המנהלים של האוניברסיטה כאנדוקרינולוגית ילדים ב-1978, ובכך הפכה לאדם הראשון ממדינת ארקנסו שהגיע להישג זה. אלדרס קיבלה תואר ברופאות מדע ממכללת בייטס ב-2002.
הבחירה בה נחשבה על ידי מספר אנשים כשנויה במחלוקת. היא הייתה תומכת נלהבת של תוכנית הבריאות של קלינטון, ולכן מינויה עוכב על ידי מתנגדים. לפיכך, אושר מינויה כקצינת הרפואה באופן רשמי בתאריך 7 בספטמבר 1993. פרופ' אלדרס רכשה לעצמה במהירות מוניטין שנוי במחלוקת.
היא טענה שצריך לשקול את האפשרות של מתן לגליזציה סמים, ותמכה בחלוקת אמצעי מניעה בבתי הספר. הנשיא קלינטון עמד לצד אלדרס ואמר שלא הבינו אותה נכון.
בדצמבר 1994 אולצה פרופ' אלדרס לעזוב את תפקידה כקצינת הרפואה הראשית, בעקבות תמיכתה בהכללת נושא האוננות בתוכניות לחינוך מיני לבני נוער.
המשך פועלה לאחר התפטרותה מעבודתה כקצינת הרפואה הראשית
מאז שהתפטרה מתפקידה כקצינת הרפואה הראשית, אלדרס חזרה לאוניברסיטת מדעי הרפואה בארקנסו כפרופ' לרפואת ילדים. היא הרצתה על נושאים שעניינו אותה, והביעה את מחאתה בעניין נערות צעירות שנכנסות להיריון. היא הופיעה בתוכנית דוקומנטרית בטלוויזיה ובה אמרה שהתנזרות מאוננות נחשבת בשבילה כהתעללות בנוער. היא הביעה את דעותיה בנוגע לחינוך מיני לנערים ונערות.
פרופ' אלדרס כתבה ספר בניסיון להראות את הצד שלה במחלוקות שהקיפו אותה בזמן שהייתה קצינת הרפואה הראשית של צבא ארצות הברית.
ב-15 באוקטובר 2010 היא התראיינה בנוגע ללגליזציה של מריחואנה, ואמרה: "אני חושבת שאנו צורכים סמים הרבה יותר מסוכנים שהם חוקיים: עישון סיגריות, ניקוטין ואלכוהול... אני מרגישה שהם גורמים להרבה יותר נזק. אנחנו צריכים לאשר את המריחואנה".
התמודדותה עם גזענות
אף על פי שאלדרס הייתה רופאת ילדים ופרופסור באחד מבתי הספר הטובים לרפואה, היא התמודדה עם גזענות במקום עבודתה: "אנשים רבים בקהילה הרפואית באמריקה לא ידעו אפילו שהייתי רופאה, ובחרו להגיד שמעתה והלאה כל קצין רפואה ראשי צריך להיות רופא, מה שהדהים אותי... הם לא ציפו מאישה שחורה להשיג את הדברים שאני השגתי". במהלך ראיון היא נשאלה, אם היא מסכימה עם הצהרתה של שירלי צ'יזהולם על כך שהיא מרגישה מושפלת יותר כאישה מאשר כאפריקאית-אמריקאית. היא ענתה: "אני מי שאני בזכות זה שאני אישה שחורה". אלדרס נחשבה לקול של הקהילה האפריקאית-אמריקאית, והעלתה את המודעות לעוני ולנערות ההרות - הבעיה הגדולה ביותר בקהילה.
חינוך נשים צעירות בנושא הרבייה
כרופאה אלדרס הייתה מודאגת מצעירות חולות סוכרת שנכנסות להריון. אם נערה חולת סוכרת נכנסת להריון, יש סיכוי גדול שגופה ידחה את העובר, או שהעובר יפתח מומים בעודו ברחם. כדי למנוע הריונות כאלה, היא הסבירה ביסודיות למטופליה על הסכנות של היריון מוקדם ועל החשיבות של השימוש באמצעי מניעה ושל השליטה במיניות שלהם, ברגע שהחלו את ההתבגרות. מתוך 260 נערות חולות סוכרת שטופלו על ידיה, רק אחת נכנסה להיריון בנעוריה.
חינוך מיני לנשים אפריקאיות-אמריקאיות צעירות
אלדרס תמכה בשיעורי חינוך מיני, בעיקר בקהילה האפריקאית-אמריקאית. היא התנגדה לספרי הלימוד הישנים, שהיו מוטים נגד שחורים. לפי הספר, נשים שחורות לא השתמשו בגלולות כי "הכמרים שלהן התנגדו לגלולות בטענה שהגלולות זה רצח העם השחור".
היא הביעה ביקורת נחרצת על גברים שניצלו נשים שחורות ולא נתנו להן להחליט בעניין בריאותן. היא ראתה בשליטה של נשים על גופן ופריונן מפתח לקידום מעמדן, וטענה: "אם אינך יכולה לשלוט ברבייה שלך, אינך יכולה לשלוט בחיים שלך".
דעותיה על סמים ופרשיית הרשעת בנה
אלדרס משכה תשומת לב רבה, וכמו כן תמיכה מביל קלינטון, שנבחר בינתיים לנשיא, כשטענה שביטול האיסור בחוק על סמים עשוי לסייע בהפחתת הפשיעה, ושהרעיון צריך להיחקר. ב-15 בדצמבר 1993 שבוע לאחר העלאת טענה זו, הוגש כתב אישום נגד בנה קווין על מכירת קוקאין, תקרית שבה היו מעורבים קצינים סמויים. ארבעה חודשים לפני התקרית האמינה אלדרס שהאירוע היה מבוים, ושעיתוי האשמות נועד להביך אותה ואת הנשיא. קווין אלדרס הורשע ונידון ל-10 שנות מאסר. הוא ערער על הרשעתו לבית המשפט העליון בארקנסו, אולם בית המשפט חזר ואישר את ההרשעה. בית המשפט קבע כי קווין אלדרס לא הצליח להראות שהפלילו אותו במכירת הסמים. לא היה שום ערעור נוסף.
דעותיה על מיניות האדם
בשנת 1994 הוזמנה אלדרס להרצות בכנס האיידס העולמי של האו"ם. היא נשאלה, אם זה ראוי לקדם אוננות כאמצעי שנועד למנוע מנערים ונערות צעירים מלעסוק בפעילות מינית. היא ענתה: "אני חושבת שזה חלק ממיניות האדם ושצריך ללמד את זה."
בדצמבר 1994 אילץ הנשיא קלינטון את פרופסור אלדרס להתפטר מתפקידה. מאז אלדרס הביעה דעות מעוררות מחלוקת שמיקמו אותה באור הזרקורים, כמו האמירה שלה בינואר 1994 בהקשר להפלות: "אנחנו צריכים להתגבר על האהבה שלנו לעוברים ולהתחיל לדאוג לילדים".
אלן וארלה
אלן גונסאלו וארלה (בספרדית: Alan Gonzalo Varela; נולד ב-4 ביולי 2001 באיסידרו קסנובה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פורטו מליגת העל הפורטוגלית.
פרנססק רודריגס
פרנססק רודריגס אי גרסיה (בקטלאנית: Francesc Rodríguez i García, לעיתים נקרא בשם הספרדי "פרנסיסקו" (Francisco); 8 במרץ 1934 – 17 במאי 2022) היה כדורגלן ומאמן ספרדי-קטלוני שנודע בכינוי רודרי. רודרי, ששיחק כבלם, בילה את רוב הקריירה שלו בברצלונה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. בנוסף, ייצג את נבחרת ספרד במונדיאל 1962. לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד כמאמן, בעיקר כחלק מהמערכת של ברצלונה, ומאוחר יותר בנבחרות הצעירות של קטלוניה.
קריירה קבוצתית
רודרי נולד בברצלונה שבספרד. שיחק בצעירותו במחלקת הנוער של ברצלונה. בסוף עונת 1953/1954 החל לשחק באספניה אינדוסטריאל, ששימשה קבוצת משנה בפועל של ברצלונה, והייתה באותן שנים בליגה השנייה. בעונת 1954/1955, בגיל 20, ערך 16 הופעות בליגה. במהלך עונת 1955/1956 נפרדה אספניה אינדוסטריאל ושינתה את שמה לקונדל. רודרי עזר לקבוצה להגיע למקום השלישי בסוף העונה, ממנו המשיכה לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה. הוא השתתף ב-7 מ-10 משחקי הפלייאוף, לקח חלק בהעפלתה הראשונה בהיסטוריה לליגה הבכירה במדינה. בעונת 1956/1957 פתח בכל 30 משחקי הליגה, אך הוא לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה חזרה לליגה השנייה מהמקום האחרון. ב-7 באפריל 1957 אף הבקיע שער עצמי, במשחק בו הובסה קונדל 0–5 על ידי ברצלונה. בעונה הבאה המשיך לשחק בתדירות גבוהה במדי הקבוצה. הוא פתח ב-32 משחקי ליגה, ולאחר תחילה קשה לקבוצה, סייע לה לעלות מהמקום ה-17 באמצע העונה עד המקום ה-5 בסיומה.
בסוף העונה הצטרף רודרי לברצלונה, אותה אימן הלניו הררה, והוא השתלב במהרה בקו ההגנה בקבוצתו החדשה לצד שחקנים כפרן אוליביה וסיגפריד גרסיה, הודות ליכולת הפיזית ואינטליגנציית המשחק שלו. בעונת 1958/1959 פתח ב-22 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות ספרד. לאחר הזכייה באליפות, שיחק בכל משחקי הקבוצה בגביע הספרדי, וברצלונה זכתה בתואר לאחר ניצחון 4-1 על גרנדה בגמר. בכך השלימה דאבל - זכייה באליפות ובגביע במהלך אותה עונה. בעונה שלאחר מכן המשיך להיות מעמודי התווך בברצלונה, שזכתה באליפות שנייה ברציפות. הוא השתתף עם הקבוצה בגביע אירופה לראשונה בתולדותיה, שם הגיעה עד לחצי הגמר, בו הודחה על ידי ריאל מדריד בתוצאה המצטברת 2–6. בנוסף, זכה עם הקבוצה בגביע ערי הירידים, לאחר שגברה בגמר על ברמינגהאם סיטי. מהגביע הספרדי הדיחה אתלטיק בילבאו את ברצלונה בשלב רבע הגמר.
משחקו הבא לאחר גמר הגביע היה משחק גביע מחזיקות הגביע נגד שלבורן ב-15 באוקטובר 1963. היה זה משחקו האחרון של רודרי במדי הקבוצה, שכן פציעות מנעו ממנו לשחק והובילו אותו לפרישה.
קריירת נבחרות
בזכות יכולתו במדי ברצלונה, זומן רודרי לסגל נבחרת ספרד למונדיאל 1962, שנערך בצ'ילה, עוד בטרם ערך במדיה את הופעת הבכורה. משחקו הראשון במדיה היה המשחק השני של שלב הבתים, ניצחון 1-0 על, והוא שיחק גם במשחק השלישי והאחרון, בו הפסידה ספרד ל והודחה מהטורניר. בהמשך, פתח בשני משחקי הסיבוב המוקדם של מוקדמות יורו 1964 נגד, והוא סייע לנבחרתו לעבור לשלב הבא עם ניצחון בתוצאה המצטברת של 3–7. בסך הכול ערך 4 הופעות במדי נבחרת ספרד.
בנוסף, כקטלאני, השתתף בשני משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בשלהי שנות ה-50.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו הצטרף רודרי לצוות האימון של ברצלונה. תחילה במחלקת הנוער, מאוחר יותר בקבוצת החובבנים ובקבוצת המילואים. בין 1970 ל-1976 שימש עוזר מאמן למספר מאמניה של ברצלונה בתקופה זו – ויק בקינגהאם, רינוס מיכלס, הנס וייסוויילר ולאוראנו רואיס. בתקופתו כעוזר מאמן זכתה ברצלונה באליפות בעונת 1973/1974 ובגביע הספרדי בעונת 1970/1971.
גם לאחר סיום תפקידו כמאמן נשאר במועדון, והתעסק בניהול מחלקות הנוער ואיסוף מידע על מועמדים אפשריים לצירוף למועדון. בתקופתו הארוכה במועדון, דיווחיו סייעו בהבאת שחקנים כגון קיקה קוסטס, אנטוניו דה לה קרוס, מיגלי, קיני ודייגו מראדונה. בנוסף, עבד לפרקים בנבחרות הצעירות של קטלוניה.
נפטר ב-17 במאי 2022.
בנדורה (כלי נגינה)
בנדורה (באוקראינית: банду́ра) הוא כלי מיתר עממי אוקראיני. הוא משלב אלמנטים של הציתר ולאוטה או הקובזה. בכלי נגינה מוקדמים (בערך 1700) היו 5 עד 12 מיתרים בדומה ללאוטה. במאה ה-20 מספר המיתרים גדלה בתחילה ל-31 מיתרים (1926), ובהמשך ל-56–68 מיתרים על כלים מודרניים מלאחר 1954 המשמשים לקונצרטים.
Che sarà
"Che sarà" (בעברית: "מה יהיה") הוא שיר איטלקי מאת ג'ימי פונטנה (לחן) ופרנקו מיליאצ'י (מילים) שנכתב עבור פסטיבל סן רמו של שנת 1971. עד לאותה שנה כל שיר בתחרות בוצע בשני ביצועים כדי להדגיש יותר את היצירה של הכותבים מאשר הביצוע של הזמרים.
השיר "Che sarà" בוצע בפסטיבל על ידי חוזה פליסיאנו ועל ידי הלהקה "ריקי אה פוברי" (העשירים והעניים). השיר הגיע למקום השני בתחרות אחרי השיר "הלב הוא צועני". המפיקים האיטלקים של חברת התקליטים RCA ראו בשיר הזדמנות להביא את פליסיאנו, שהיה כבר אז כוכב בינלאומי, לאיטליה. אף על פי שריקי אה פוברי הייתה להקה חדשה, היא נבחרה לבצע את השיר, אחרי שג'אני מורנדי, זמר מפורסם באיטליה שעבד עם RCA, דחה את הפנייה אליו לשיר את השיר.
הקלטות
ההקלטה של פליסיאנו של השיר באיטלקית שזכתה להצלחה באיטליה, במרכז ומזרח אירופה, במזרח התיכון וביפן. פליסיאנו הקליט גרסה של השיר בספרדית בשם "Qué será" שזכתה להצלחה רבה בדרום אמריקה ובספרד, שם הגיעה למקום הראשון במצעד. גרסה באנגלית של השיר נקראה "Shake A Hand" ונכנסה למצעדים בסקנדינביה אבל לא הגיע לעשרת הראשונים בארצות הברית ובבריטניה.
השיר מופיע בסרט הבולגרי הקלאסי משנת 1982, " A Nameless Band". בסצנה מסוימת מכריזה הזמרת רני (בגילומה של קטרינה אברו) על "Che sarà" כ"שיר לאהבה, פרידה ועוד משהו".
מילות השיר
השיר מתאר את העצבות של הזמר כשהוא עוזב את כפר מולדתו, ונכתב בהשראת העיר קורטונה בטוסקנה שם הפזמונאי פרנקו מיליאצ'י חי שנים רבות. ג'ימי פונטנה, שכתב את הלחן, הקדיש את השיר לברנלדה, כפר מולדתה של אשתו.
במקרה סיפורו של קורטונה מהדהד בתולדות חייו של חוזה פליסיאנו, שנולד בכפר לארס שבפוארטו ריקו, ועבר לניו יורק, שם הצטרף לתושבי פוארטו ריקו רבים שהיגרו לארצות הברית.
מערך ההסברה הלאומי
מערך התקשורת והדוברות
מערך התקשורת והדוברות הוא הזרוע האמונה על הדוברות והייעוץ התקשורתי השוטף של ראש ממשלת ישראל, משרד ראש הממשלה ויחידות הסמך הכפופות למשרד בינהם: המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, הועדה לאנרגיה אטומית, שירות הביטחון-הכללי, ומערך הסייבר הלאומי. בראש המערך עומד דובר ראש הממשלה.
אנשי המערך אמונים על הקשר היום-יומי עם כלי התקשורת ומספקים מענה לפניית כלי התקשורת במשך 24 שעות ביממה.
בנוסף, המערך מפיק אירועים תקשורתיים, כמו מסיבות עיתונאים של ראש הממשלה, ואחראי על סידורי התקשורת לישיבות הממשלה ולאירועים פומביים בהשתתפות ראש הממשלה. מערך התקשורת והדוברות מפעיל בשיתוף פעולה עם מטה ההסברה הלאומי גם את הדוברים בשפות הזרות ואת מערך האינטרנט והמדיה החדשה.
מטה ההסברה
מטה ההסברה הלאומי משמש כמנגנון המקצועי האחראי על תיאום ותכלול פעולות ההסברה של כלל גופי הדוברות הרשמיים של העוסקים בהסברה במדינת ישראל.
המטה עוסק בהסברת מדיניות הממשלה ופעולותיה, בגיבוש אסטרטגיית ההסברה והצגתה בפני מקבלי ההחלטות, יישום הדירקטיבה ההסברתית עליה החליטה הממשלה, הפעלת פורומי הסברה לאומיים, שיתופי פעולה בתחום ההסברה ועוד. כמו כן, המטה אחראי על הכנת וביצוע תכניות ההסברה לאירועים לאומיים ולמצבי משבר בשגרה ובחירום.
המטה הוקם ע"פ החלטת הממשלה בה הוגדר תפקידו: "מטה ההסברה הלאומי יתאם את כלל גורמי ההסברה במדינת ישראל, על מנת להציג מדיניות הסברה אמינה, אחידה ועקבית".
• צוות הסברה מדינית-ביטחונית.
• צוות הסברה אזרחית.
• צוות הסברה בערבית.
• צוות הסברה באינטרנט וניו-מדיה.
ממטה ההסברה הלאומי הוקם בשנת 2008 על ידי ירדן ותיקאי, ששימש כמנהל מטה ההסברה עד לשנת 2019. המטה כולל יועץ ראש הממשלה לתקשורת ערבית, מחלקת אינטרנט ומדיה חדשה ומנהלי תחומי הסברה מדיניים, ביטחוניים ואזרחיים.
מטה ההסברה הלאומי מכנס באופן קבע פורום הסברה לאומי הדן בגיבוש מדיניות הסברה אחידה ומתואמת, הן באופן יזום והן כתגובה לאירועים צפויים. בפורום חברים נציגים של משרד ראש הממשלה, משרד החוץ, משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות, דובר צה"ל, משטרת ישראל, קהיליית מודיעין, לשכת העיתונות הממשלתית ועוד. בהתאם לנושאים העומדים על הפרק, מצטרפים לדיוני הפורום גם נציגים של משרדי ממשלה רלוונטיים.
מטה ההסברה הלאומי עומד בקשר רציף עם גופים פרו-ישראלים רבים הפועלים הן בישראל והן ברחבי העולם. המטה משתף פעולה עם גופים אלה בקידום מטרות מדינת ישראל ועמדותיה במקומות בהם פועלים גופים אלה. המטה מעביר להם את עיקרי מסרי ההסברה של מדינת ישראל ומסייע להם בהפקת חומרי הסברה אשר יסייעו בהפצת מסרי ההסברה הישראלים.
האימפריה של טרפזונטס
האימפריה של טרפזונטס (בטורקית Trabzon Rum Devleti, יוונית Αυτοκρατορία της Τραπεζούντας - "אפטוקרטוריה טיס טרפנזונטס") הייתה ישות עצמאית ביזנטית-יוונית אשר הוקמה בשנת 1204 בעקבות כיבושה של קונסטנטינופול במסע הצלב הרביעי, על שטח שהיה חלק מהאימפריה הביזנטית לאורך חופיו הדרום-מזרחיים של הים השחור.
הקמה והתפתחות
עם נפילתה של קונסטנטינופול לידי הצלבנים בהנהגת ונציה ב-1204, קמו שלוש ישויות יווניות עצמאיות על הריסותיה של האימפריה הביזנטית - האימפריה של טרפזונטס בצפון אסיה הקטנה, האימפריה של ניקאה במערבה ודספוטט אפירוס (Δεσποτάτο της Ηπείρου) לאורך חופו המזרחי של הים היוני. קונסטנטינופול עצמה, יחד עם צפון מערבה של אסיה הקטנה, תראקיה ומרבית שטחיה של יוון המודרנית, היו לחלק מהמדינה הצלבנית שנודעה כאימפריה הלטינית.
, נכדו של הקיסר הביזנטי אנדרוניקוס הראשון קומננוס ואחיינה של תמר מלכת גאורגיה, עשה את טרפזונטה (Τραπεζούντα, כיום טרבזון בטורקיה) לבירתו, וטען כי הוא היורש החוקי של האימפריה הביזנטית. שליטי האימפריה אמצו לעצמם את התואר "קומננוס גדול" (Μέγας Κομνηνός) על שם שושלת קוממנוס הביזנטית, ועל כן לעיתים נקראת המדינה "האימפריה הקומננית". בתחילה התהדרו השליטים גם בתוארם של הקיסרים הביזנטים - "קיסר ושליט הרומאים" - אך נוהג זה חלף לאחר הסכם עם האימפריה הביזנטית המתחדשת ב-1282 והוחלף בתואר "קיסר ושליט המזרח כולו, האיברים והמחוזות שמעבר לים".
בתחילה שלטה האימפריה על רצועת החוף של הים השחור שבין סינופ של היום במערב עד הגבול הנוכחי בין טורקיה לגאורגיה, אך עד מהרה התפשטה מערבה לאורך חופי הים השחור עד אזור זונגולדק של היום (1206), ושלטה באופן זמני גם על חלקים מחצי האי קרים.
האימפריה של טרפזונטס הייתה נתונה במאבק מתמשך עם סולטנות רום הסלג'וקית ולאחר מכן עם העות'מאנים, וכן עם הביזנטים ועם הרפובליקות האיטלקיות, במיוחד ג'נובה. באמצעות מהלכים פוליטיים ובריתות נישואין עם שליטיה המוסלמים של אסיה הקטנה, הצליחה האימפריה לשרוד לאחר נפילתן של המדינות האחרות בנות זמנה - הדספוטט של אפירוס שהתפרק במאה ה-14, האימפריה הלטינית שנכבשה על ידי האימפריה של ניקאה, אשר נכבשה בתורה על ידי העות'מאנים ב-1453. האימפריה שגשגה במהלך המאה ה-13, וחורבן בגדאד בידי הולגו חאן ב-1258 גרם לכך שדרך המשי עברה דרך טרפזונטה, דבר שהביא לה עושר רב ועשה אותה למרכז סחר בקנה מידה עולמי. עם זאת, כבר בתקופה זו החלה האימפריה מאבדת משטחיה לטובת שכניה הסלג'וקים מדרום, ונאלצה לשלם להם מיסים, ולאחריהם למונגולים. האימפריה של טרפזונטס הגיעה לשיאה בתקופת שלטונו של  (1297-1330), ולאחריה סבלה מחוסר יציבות פנימית וסדרה של התנקשויות ממנה לא התאוששה עוד.
שקיעה
שליט טרפזונטה (1390-1417) בא בברית עם טימור לנג, וגרף רווח מניצחונו של האחרון על העות'מאנים בקרב אנקרה בשנת 1402. בנו, השיא את בנותיו לאצילים אוע'וזים ממדינות שכנות ול. ואולם כבר ב-1442 ניסו העות'מאנים בהנהגת מורט השני לכבוש לראשונה את טרבזון מן הים, ניסיון שכשל בשל תנאי מזג האוויר. שליט מחוז אמסיה של האימפריה העות'מאנית ניסה את מזלו שוב ב-1456 ואף שלא הצליח לכבוש את העיר הוא לקח שבויים רבים ותפס רכוש. בקיץ 1461 עלה מהמט השני על טרפזונטה בדרך היבשה, תוך שהוא כובש את סינופ ומאגף אותה ממזרח. הוא הטיל על העיר מצור, עד שנכנעה לאחר כחודש, ביום 15 באוגוסט 1461. בכך בא סופה של האימפריה של טרפזונטס והקיץ הקץ על הטריטוריה הרומית האחרונה והטריטוריה הביזנטית האחרונה בעולם.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (בגרמנית: Sozialdemokratische Partei Österreichs, או בקיצור SPÖ) היא מפלגה אוסטרית, אחת מהמפלגות הוותיקות ביותר באוסטריה. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית היא המפלגה השלישית בגודלה באוסטריה. למפלגה קשר חזק לעבודה ותאגידי עבודה, ובשל כך להסתדרות הפועלים האוסטרית (Arbeiterkammer). ההבדל בינה לבין מפלגות סוציאל-דמוקרטיות אחרות, הוא שהיא דוחה את הנאו-ליברליזם. המפלגה חברה במפלגת הגג האירופית מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
ג'יימס ודל
ג'יימס וֶדֶל (James Weddell; 24 באוגוסט 1787 - 9 בספטמבר 1834) היה ימאי ומגלה ארצות, נווט וצייד בריטי. ב-1823 הגיע לנקודה 15 מעלות מדרום לקו הרוחב הדרומי 74° וזיהה שהוא נמצא בים שולי, שנקרא לאחר מכן על שמו - ים ודל.
תולדות חייו
נולד באוסטנדה שבהולנד. כבר מגיל צעיר שירת על ספינת משא של פחם.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית
עד 1918
ב-14 ביולי 1889 המפלגה נטלה חלק בהקמת האינטרנציונל השני בפריז. המפלגה התמקדה בנתינת זכויות נוספות לפועלים, ובנתינת זכות הצבעה בבחירות. המפלגה גם תבעה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית תהיה מדינה דמוקרטית ופדרלית.
ג'יימס ודל
תולדות חייו
ב-1819 נודעו חדשות על ציד רווחי ביותר של כלבי ים באיי שטלנד הדרומיים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ודל הציע לשותפיו, בונה האניות ג'יימס סטרצ'ן (James Strachan) וסוכן הביטוח ג'יימס מיטשל (James Mitchell) לצאת למסע ציד באזור. ודל הפליג כרב חובל בספינת בריג בשם ג'יין (Jane) לאיי פוקלנד וחזר עם מטען יקר ערך שהניב רווחים נאים. במסע הבא, שנה מאוחר יותר, פעלו כבר באזור ספינות ציד כלבי ים כה רבות, שאוכלוסיית כלבי הים התדלדלה וודל החליט לחפש שטחי ציד חדשים.
בין 1822 ל-1824 הפליג לאיי אורקני הדרומיים כרב חובל על סיפון ה"ג'יין", בעוד עמיתו מתיו בריסביין מפקד על ה"ביופוי" (Beaufoy). הציד לא היה מוצלח ולכן פנו השניים דרומה. הים היה שקט באופן בלתי רגיל וב-23 בפברואר 1823 הגיעו הספינות לקו הרוחב (קו אורך ), הנקודה הדרומית ביותה אליה הגיע כלי שיט מעולם עד אז (שלוש מעלות דרומה מהישגו של ג'יימס קוק). כיוון שלא נראתה כל יבשה באופק הניח ודל שהים משתרע עד הקוטב הדרומי עצמו, אך החליט לסוב ולשוב צפונה ולא להמשיך ולחקור. באותה שנה הגיע לאזור הספן האמריקאי בנג'מין מורל ודיווח על יבשה לה קרא "דרום גרנלנד החדשה", אך האי לא נצפה יותר מאז ונחשב לדוגמה מובהקת ל"אי תעתוע". לאחר מכן, איש לא הגיע לים עד שנת 1911 אז הגיעה למקום משלחתו של וילהלם פילכנר.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית
עד 1918
ב-30 במאי 1890 אנשי המפלגה רצו לבחירות לעיריית וינה. למרות זאת, זכות ההצבעה ניתנה להם רק ב-1907 לאחר שקיימו שביתה כללית. בבחירות לבית התחתון של הרייכסראט (הפרלמנט של הקיסרות האוסטרו-הונגרית), המפלגה זכתה ב-87 מושבים מתוך 516, ובכך הייתה המפלגה השנייה בחוזקה באוסטריה, לאחר המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית.
לאחר ההתנקשות ביורש העצר העתידי הארכידוכס פרנץ פרדיננד ואשתו סופי בסרייבו בידי הסרבי גברילו פרינציפ, תמכה המפלגה בהכרזת המלחמה על סרביה, אך זמן קצר לאחר מכן טענה כי המלחמה ההרסנית הזו מיותרת.
ג'יימס ודל
תולדות חייו
ודל ובריסביין חזרו לפוקלנד למשך החורף ולאחר מכן נפרדו דרכיהם. ביולי 1824 שב ודל לבריטניה. ב-1825 הוציא ודל לאור ספר המתעד את רשמיו וחקירותיו.
הוא המשיך להיות קברניטה של ה"ג'יין" במסעות באוקיינוס האטלנטי. ב-1829, במהלך מסע מבואנוס איירס לגיברלטר נבקעו בספינה בקעים מסוכנים והצוות עבר לספינה אחרת באיים האזוריים. אולם גם ספינה זו עלתה על שרטון ליד כף ורדה. אובדנה של ה"ג'יין" היה עבור ודל מכה כלכלית אנושה והוא נאלץ להשכיר עצמו כרב חובל שכיר.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית
עד 1918
באוקטובר 1917 התכנסה אספה של המפלגה תחת הנהגתו של הסוציאל-דמוקרט קרל רנר, שניסה לקבוע חוקה לאוסטריה, תחת ממשלה חדשה ותחת הנהגתו, לאחר שימונה בתואר "קנצלר אוסטריה". ב-12 בנובמבר 1918, הממשלה החדשה הוכרזה בסופו של דבר בידי רנר ומפלגתו.
הרפובליקה הראשונה
בשנות ה-20 המפלגה הגיעה להצלחה גדולה, אך בשנות ה-30 ועד חבריה סבלו מהתנכלות של פוליטיקאים ימנים, אך למרות זאת נשארה המפלגה הגדולה ביותר באוסטריה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. המפלגה תמכה בסיפוח אוסטריה לגרמניה, ולכן קראה לאוסטריה בשם "אוסטריה הגרמנית", אך בחוזה סן-ז'רמן נאסר לחלוטין כל סיפוח של אוסטריה לגרמניה, על מנת למנוע מגרמניה להתחזק.
בבחירות שהתקיימו ב-16 בפברואר 1919 המפלגה הסוציאליסטית קיבלה את מספר הקולות הגבוה ביותר, והקימה ממשלת אחדות עם המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית, ובמאי אותה שנה קיבלה 100 מושבים מתוך 165 בבחירות לעיריית וינה, וחבר המפלגה יאקוב רוימן נבחר לראשות העיר, וּוינה הפכה למעוז הסוציאליזם באוסטריה, ובשל כך נקראה "וינה האדומה".
למרות זאת, המפלגה נחלקה שוב לשני פלגים, המתונים-ליברלים תחת הנהגתו של קרל רנר, ומצד שני הקיצונים יותר, שתמכו ברעיון המרקסיזם תחת הנהגתו של אוטו באואר, והתנגדו לשיתוף הפעולה עם המפלגה הנוצרית סוציאלית.
באותה תקופה רוב המפלגות הקימו לעצמן את הצבא המפלגתי שלהן, ובהן הייתה המפלגה הסוציאליסטית, שהקימה את השוצבונד. ב-30 בינואר ארעה התנגשות בעיירה שטנדורף שבבורגנלנד בין השוצבונד להיימבר (צבא המפלגה הנוצרית סוציאלית), ושני אנשים, אב ובן, נהרגו בידי ההיימבר. בעקבות המאורע הובאו למשפט שני פעילי ימין אך לבסוף שוחררו. ב-15 ביולי 1927, יום לאחר מתן גזר הדין, השתלט המון זועם של מפגיני שמאל על היכל בית המשפט בווינה (יוזטיצפלאסט) והעלה אותו בלהבות. המשטרה פתחה באש על המתפרעים: שמונים ותשעה מהם וחמישה שוטרים נהרגו, ולמעלה משש-מאות איש נפצעו. האירוע הזה גרם לגל של מהומות בכל רחבי אוסטריה, וקיצה של הדמוקרטיה מישמש ובא.
האוסטרופשיזם והסיפוח לגרמניה הנאצית
ב-1932 נבחר אנגלברט דולפוס למשרת הקנצלר והחל בריכוז הכוח בידיו, כדגם הפשיזם, ואף הוציא את המפלגה הסוציאליסטית אל מחוץ לחוק. תקופה זו נקראה ה"אוסטרופשיזם". באותה תקופה פרצה מלחמת האזרחים האוסטרית, ובמהלכה דולפוס עצמו נרצח בעת ניסיון של אנשי המפלגה הנאצית להשתלט על אוסטריה. למרות ההתנקשות בדולפוס, ניסיון הסיפוח לגרמניה לא צלח.
יורשו של דולפוס היה קורט שושניג, שבניגוד לדולפוס שיתף פעולה עם המפלגה הסוציאליסטית, והוציא אל מחוץ לחוק את המפלגה הנאצית. שושניג דגל בשמירה על אוסטריה כמדינה עצמאית, אך בעלת אופי פשיסטי.
ב-12 במרץ 1938 ניצלה גרמניה הנאצית את חולשתה של אוסטריה, פלשה לתוכה וסיפחה אותה רשמית אליה (האנשלוס). הסיפוח נתמך בהתלהבות בידי רבים מהמפלגה הסוציאליסטית, ביניהם קרל רנר, אף על פי שתחת הנאצים לא הייתה שום אפשרות לדמוקרטיה, מכיוון שהנאצים העניקו שוויון ועבודה רבה לפועלים.
המפלגה כיום
מאז נובמבר 2018 עומדת בראש המפלגה פמלה רנדי-וגנר. כיום היא המפלגה השנייה בגודלה מתוך חמש מפלגות במועצה הלאומית, עם 40 מתוך 183 המושבים, לאחר שזכתה ב-21.2% מהקולות בבחירות לרשות המחוקקת לשנת 2019.
מאסטרס (סנוקר)
המאסטרס (באנגלית: The Masters) הוא טורניר סנוקר מקצועני, ללא דירוג, ועל בסיס הזמנה של שחקנים, המתקיים מדי שנה ברציפות בעיר לונדון, בחודש ינואר (בעבר נערך גם בחודש פברואר), הנערך לראשונה בשנת 1975. בטורניר משתתפים 16 שחקנים בלבד: אלוף המאסטרס של השנה שעברה, אלוף העולם בסנוקר הנוכחי בעת הטורניר, ו-16 השחקנים המדורגים בעולם בעת הטורניר (14 או 15 המדורגים הראשונים בעולם במידה ואלוף המאסטרס של השנה שעברה ו/או אלוף העולם הנוכחי אינם נכללים בין 16 השחקנים המדורגים בעולם בעת הטורניר. בנוסף, במידה ושחקנים מחסרים הגעה לטורניר, ניתן להשלים שחקנים המחסירים הגעה, על ידי הזמנת שחקנים אחרים לפי סדר הדירוג העולמי, כדי שמספר המשתתפים ההתחלתי בטורניר יהיה 16).
הטורניר נערך בשיטת נוק-אאוט (המנצח עולה לשלב הבא, והמפסיד יוצא מהתחרות באופן סופי), כאשר הראשון שמנצח במשחק אחד שישה משחקונים עולה לשלב הבא (הטוב מ-11 משחקונים אפשריים). במשחק הגמר, הראשון שמנצח עשרה משחקונים זוכה בטורניר (הטוב מ-19 משחקונים אפשריים). הטורניר נערך במשך שמונה ימים.
הטורניר הוא אחד משלוש התחרויות החשובות והיוקרתיות ביותר בעולם הסנוקר - טורנירי "הכתר המשולש" (באנגלית: Triple Crown), יחד עם אליפות העולם בסנוקר ואליפות בריטניה, והוא טורניר הסנוקר השלישי בחשיבותו בעולם.
משנת 2012 ועד היום, הטורניר מתקיים באולם "אלכסנדרה פאלס" (Alexandra Palace), שבעיר לונדון, אשר הוקם בשנת 1875, לעיני 2,000 צופים בהיכל.
שיאן ההופעות בגמר טורניר המאסטרס בכל הזמנים הוא רוני או'סאליבן, עם 13 הופעות במספר.
טורניר המאסטרס הבא יערך בין ה-7 ל-14 בינואר 2024, והפרס המוענק לזוכה בו הוא 250 אלף פאונד.
אלוף המאסטרס הנוכחי הוא ג'אד טראמפ (2023).
טורניר המאסטרס משודר באופן ישיר ומלא ברשת ה-BBC הבריטית וכן על ידי יורוספורט.
ג'ון מרשל הרלן השני
ג'ון מרשל הרלן (באנגלית: John Marshall Harlan; ) היה עורך דין ומשפטן אמריקאי שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1955–1971. בדרך כלל הוא קרוי ג'ון מרשל הרלן השני, כדי להבחין בינו לבין סבו, ג'ון מרשל הרלן, שגם הוא כיהן כשופט בית המשפט העליון בשנים 1877–1911.
הרלן למד בקולג' קנדה העליונה ובקולג' אפלבי, ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון. הוא קיבל מלגת רודס ולמד משפטים בבייליול קולג' שבאוקספורד. עם שובו לארצות הברית ב-1923 עבד הרלן במשרד עורכי הדין "רוט, קלארק, באקנר והאולנד", במקביל ללימודיו בבית הספר למשפטים של ניו יורק. בהמשך הוא שימש כעוזר התובע הפדרלי של המחוז הדרומי של ניו יורק וכעוזר מיוחד לתובע הכללי של מדינת ניו יורק. ב-1954 מונה הרלן כשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים בסבב השני, ושנה לאחר מכן מינה אותו הנשיא דווייט אייזנהאואר כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של השופט רוברט ה. ג'קסון שנפטר.
הרלן מאופיין לעיתים קרובות כאיש האגף השמרני בבית המשפט העליון בתקופה בו עמד בראשו ארל וורן. הוא קידם את הגבלת תפקידה של הרשות השופטת, בציינו שבית המשפט העליון לא צריך להיחשב "עיר מקלט לתנועות הרפורמה". באופן כללי, הסתמך הרלן יותר על תקדימים ולא נהג לפסול חוקים, בניגוד לרבים מעמיתיו בבית המשפט. הוא התנגד בתקיפות לדוקטרינת השילוב של מגילת הזכויות בחוקיהן של המדינות. באותה תקופה הוא קידם פירוש רחב של סעיף ההליך הראוי של התיקון ה-14 לחוקה, וטען שהוא מגן על טווח רחב של זכויות שלא הוזכרו במפורש בחוקת ארצות הברית. כאשר פרש הרלן מכהונתו בבית המשפט העליון בספטמבר 1971 מצב בריאותו היה רופף. לאחר פרישתו מינה הנשיא ריצ'רד ניקסון את ויליאם רנקוויסט במקומו. הוא נפטר שלושה חודשים לאחר מכן כתוצאה מגידול בעמוד השדרה.
ראשית חייו
בשנות ילדותו התחנך הרלן בבית הספר הלטיני של שיקגו. לאחר מכן הוא למד בשני בתי ספר פנימיתיים באזור טורונטו שבקנדה, קולג' קנדה העליונה, וקולג' אפלבי. לאחר סיום לימודיו באפלבי, שב הרלן לארצות הברית ב-1916 והחל את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא היה חבר ב"מועדון איבי", שימש כעורך עיתון הסטודנטים The Daily Princetonian, והיה נשיא כיתתו. לאחר סיום לימודיו בפרינסטון ב-1920 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה והוענקה לו מלגת רודס, שבה הוא עשה שימוש למימון לימודיו בבייליול קולג' שבאוקספורד, אנגליה, ובכך הוא היה לשופט בית המשפט העליון הראשון שהיה בוגר מלגת רודס. במשך שלוש שנים למד הרלן את תורת המשפט, וב-1923 הוא שב לארצות הברית. עם שובו הוא החל לעבוד במשרד עורכי הדין "רוט, קלארק, באקנר והאולנד" (לימים "דיואי ולבוף"), אחד ממשרדי עורכי הדין המובילים בארצות הברית, ובמקביל הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים של ניו יורק. ב-1924 הוא קיבל תואר בוגר במשפטים וב-1925 התקבל ללשכת עורכי הדין.
בשנים 1925–1927 שימש הרלן כעוזר התובע הפדרלי של המחוז הדרומי של ניו יורק, ועמד בראש יחידת חוק היובש של המחוז. הוא היה התובע במשפטו של הארי מיקאיה דוהרטי, לשעבר התובע הכללי של ארצות הברית. ב-1928 מונה הרלן כעוזר המיוחד לתובע הכללי של מדינת ניו יורק, תפקיד שבמסגרתו הוא חקר את השערורייה שהייתה קשורה לבניית מערכת הביוב של קווינס, והיה התובע במשפטו של מוריס קונולי, נשיא הרובע, על מעורבותו בפרשה. ב-1930 שב הרלן למשרד עורכי הדין בו עבד קודם לכן, ולאחר שנה היה לשותף במשרד. במשרד עורכי דין זה הוא היה העוזר הראשי של השותף הבכיר במשרד, אמורי באקנר, ויחד עמו הוא נכנס לשירות הציבורי כאשר באקנר מונה כתובע הפדרלי של המחוז הדרומי של ניו יורק. כאחד מ"נערי באקנר", הוא עסק בתיקי חוק היובש, והתנזר משתייה, למעט במקרים כאשר צוות התובעים ביקר באתר הדיג של משפחת הרלן בקוויבק, שם חוקי היובש לא היו בתוקף. הרלן המשיך לשרת בשירות הציבורי עד 1930, ואז שב למשרד עורכי הדין בו עבד. לאחר מותו של באקנר, היה הרלן לעורך הדין המוביל של המשרד.
כעורך דין היה הרלן מעורב במספר תיקים משפטיים מפורסמים. אחד מתיקים אלו היה הסכסוך בנוגע לירושתה של אלה ונדל, שנפטרה ב-1931 ללא יורשים, והורישה כמעט את כל רכושה שהוערך בשווי של 30 עד 100 מיליון דולר לכנסיות ומוסדות צדקה. אף על פי כן, כמה טוענים לירושתה הגישו תביעות בבתי המשפט של המדינה ובבתי משפט פדרליים ודרשו לקבל חלק מהונה. רוב התובעים היו מתחזים. הרלן פעל כמגן הראשי של ירושתה ושל צוואתה וכן כנושא ונותן הראשי. בסופו של דבר, ב-1933 הושג הסדר בין היורשים החוקיים. בשנים הבאות התמחה הרלן במשפט תאגידי ועסק בתיקים כמו "רנדל נגד ביילי" (Randall v. Bailey), שנגע לפירוש חוק המדינה שהסדיר את חלוקת הדיבידנדים בתאגידים. ב-1940 ייצג הרלן ללא הצלחה את מועצת החינוך הגבוה של ניו יורק במקרה של ברטראנד ראסל במאמציו להשאיר את ראסל בסגל הסיטי קולג' של ניו יורק. ראסל הוכרז כ"בלתי כשיר מוסרית" ללמד. הרלן גם ייצג את המתאגרף ג'ין טאני בתביעה על הפרת חוזה, עניין שיושב מחוץ לכותלי בית המשפט.
ב-1937 היה הרלן אחד מחמשת המייסדים של קבוצת התמיכה לאיגניקה "קרן פיוניר", שהוקמה כדי להציג את הרעיונות הנאצים בנוגע לאיגניקה בארצות הברית. ככל הנראה הוזמן הרלן לקבוצה בשל ניסיונו בפעילות עם ארגונים ללא כוונת רווח. הרלן שימש כחבר המועצה של הקבוצה עד 1954. הוא לא השתתף באופן משמעותי בפעילותה.
במלחמת העולם השנייה התגייס הרלן לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, שם הוא שירת כקולונל בשנים 1943–1945. הוא היה ראש המדור לחקר ביצועים של חיל האוויר השמיני של ארצות הברית באנגליה. הוא עוטר בעיטור לגיון ההצטיינות, ובצלב המלחמה של צרפת ושל בלגיה. ב-1946 שב הרלן לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי וייצג את בני משפחת דופונט בתביעת הגבלים עסקיים מול הממשל הפדרלי. ב-1951 הוא שב לשירות הציבורי, ושימש כיועץ המשפטי הראשי של נציבות הפשיעה של מדינת ניו יורק, שם הוא חקר את היחסים בין גופי הפשע המאורגן וממשלת המדינה וכן את עסקי ההימורים הבלתי חוקיים בניו יורק ובאזורים אחרים. באותה תקופה שימש הרלן גם כיושב ראש ועדה בלשכת עורכי הדין של העיר ניו יורק, ומאוחר יותר הוא נבחר כסגן נשיא הלשכה. התמחותו העיקרית של הרלן באותה תקופה הייתה במשפט התאגידים ובהגבלים עסקיים.