cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הר אג (אנטארקטיקה)
גילוי ומיפוי ההר
הר אג מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1956 – 1966.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
אבי ניר
אבי ניר (נולד ב-1961) הוא איש תקשורת ומנהל טלוויזיה בכיר ישראלי. החל משנת 2002, משמש כמנכ"ל קבוצת קשת, המפעילה את ערוץ קשת 12 הישראלי, זרוע ההפצה וההפקה הבינלאומית קשת אינטרנשיונל והזרוע הדיגיטלית mako.
מוכר בתור המפיק בפועל של סדרת הטלוויזיה האמריקאית זוכת פרס אמי "הומלנד", המבוססת על הסדרה הישראלית "חטופים". משמש גם כמפיק בפועל של סדרות כמו "הנערים" של קשת ו-HBO, הגרסה הבריטית של "פלפלים צהובים" - "The A Word", הגרסה הבינלאומית של "כפולים" - "Suspicion", הגרסה ההוליוודית של "בשבילה גיבורים עפים" – "Echo 3", עיבוד אמריקאי לרב המכר "תיק נעדר" – "The Calling", דרמה של דיסני+ על חסידת אומות עולם מיפ חיס, הסדרה "Diamonds" שתעלה בנטפליקס ועוד.
ביוגרפיה
ניר נולד בירושלים לרותי ואריה ניר. בגיל צעיר עבר עם משפחתו להתגורר בפתח תקווה, בה גדל עד גיוסו לצה"ל. למד באוניברסיטת תל אביב לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה (סיים בשנת 1986) ולימודי תואר השני במינהל עסקים (סיים בשנת 1992). פרסם מבחר מאמרים אקדמיים וזכה בפרס "סיגל" על הצטיינות בחקר שיווק. בשנת 1993, כתב יחד עם איילה רהב את הספר "פרסום בטלוויזיה: המדיום, המסר, הכסף". בין השנים 1993–1997 שימש כמרצה בקורס תעשיות הטלוויזיה במסלול האקדמי המכללה למינהל, ולסטודנטים למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן.
ניר נשוי ואב לשתי ילדות.
קריירה תקשורתית
ניר הצטרף לשידורי קשת בשנת 1993 כמנהל תכנון ופרסום. בשנת 1995, מונה לסמנכ"ל השיווק של החברה, תפקיד בו שימש ארבע שנים. בשנת 1999, מונה להיות המשנה למנכ"ל והאחראי על התוכן בחברה. מונה למנכ"ל שידורי קשת בשנת 2002 ומשמש כמנכ"ל החברה עד היום. בשנת 2005, זכתה שידורי קשת במקום הראשון מבין ארבע זכייניות שהתמודדו על הזכות לשדר בערוץ השני במהלך העשור העוקב (לצד רשת). בשנת 2017, זכתה קשת תחת ניהולו של ניר באפיק 12, בו החלה לשדר ב־31 באוקטובר 2017, בעקבות פיצול ערוץ 2. החל מחודש ינואר 2019 – עת חל מיזוג רשת-עשר – חברת החדשות שהוקמה במסגרת ערוץ 2, עברה לשדר את כל תכניה בערוץ 12 בלבד.
בתפקיד מנכ"ל קשת, הרחיב ניר את החברה מעבר להפקות ממוקדות בשוק הישראלי על ידי מכירה, פיתוח משותף והפקה משותפת של תוכניות עבור השוק הבינלאומי. קשת אינטרנשיונל, זרוע ההפצה וההפקה הגלובלית של קשת, הרחיבה את פעילותה מאז וכוללת שלוחות הפקה בבריטניה, בגרמניה, בהונג-קונג ובארצות-הברית. נכון לספטמבר 2019, קשת פועלת בארצות-הברית, ואולפני קשת עובדים עם פלטפורמות סטרימינג בינלאומיות כמו נטפליקס ואפל, רשתות כבלים ולווין כמו HBO, ורשתות ברודקאסט כמו ABC ו-NBC.
בשנת 2011, עלתה הסדרה "הומלנד" מבית Showtime אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "חטופים". בשנה זו החלה ההתרחבות הבינלאומית של קשת. החברה הפיקה שורת פורמטים וסדרות בינלאומיות מוצלחות באופן מסחרי, בהן תוכנית הכישרונות "הכוכב הבא", אשר הייתה התוכנית הראשונה בטלוויזיה שכללה הצבעה בזמן-אמת דרך אפליקציה משולבת ונמכרה לאחר הבכורה הישראלית באוקטובר 2013 ללמעלה מ-25 מדינות.
בשנת 2014, ניר הגה את הרעיון של הפקת תוכנית המתח הארכאולוגית דיג בישראל. את ההשראה עבור הסדרה קיבל ניר מביקור לאתרים הארכאולוגיים בעיר דוד, בירושלים.
ניר הוא גם מפיק בפועל של סדרות הטלוויזיה האמריקאיות Traffic Light (רימייק ל"רמזור" של קשת), Your Family or Mine (רימייק ל"סברי מרנן" של קשת), Tyrant ("הרודן"), Allegiance אשר מבוססת על הסדרה "תא גורדין", The Brave ששודרה ב-NBC, הסדרה Wisdom of the Crowd ששודרה ב-CBS, הרימייק של "להיות איתה" - Baker and the Beauty של ABC, הדרמה המשטרתית Lincoln של NBC, והדרמה Our Boys ("הנערים") שהופקה על ידי קשת ו-HBO, זכתה בפרס הדרמה הטובה ביותר וב-13 פרסים נוספים בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, והייתה מועמדת לפרס פיבודי האמריקאי למצוינות בטלוויזיה, לצד סדרות בינלאומיות כמו "דברים מוזרים", "פליבג", "יורשים" ועוד. זאת בנוסף ל"The A Word", "Suspicion", "Echo 3", "The Calling", "A Small Light" ו-"Diamonds".
בשנת 2007, ניר ייסד את הזרוע הדיגיטלית ופורטל האינטרנט של קשת, mako.
בשנת 2009, השלימה קשת, בהובלתו של ניר, את רכישת השליטה בערוץ המוזיקה הישראלי לשעבר, ערוץ 24.
ניר גם יזם ופתח את הכנס הבינלאומי השנתי של קשת לחדשנות בטלוויזיה, INTV, אשר נערך בירושלים מאז שנת 2012. בכנס בן היומיים משתתפים מדי שנה בכירי תעשיית התוכן, הבידור, החדשנות והטלוויזיה הבינלאומית ועוסקים במגמות המובילות בעתידה של תעשיית התוכן העולמית. הכנס נערך שש פעמים, כאשר האחרון נערך במרץ 2019. לאורך השנים, השתתפו בכנס INTV בכירי התעשייה העולמית, בהם נשיא HBO ריצ'רד פלפלר, נשיא NBC בוב גרינבלט, נשיא CNN ג'ף צוקר, נשיאת FOX דנה וולדן, סגנית נשיא התוכן המקורי בנטפליקס סינדי הולנד, סגנית נשיא CNN איימי אנטליס, נשיא CBS NEWS דייוויד רודס, נשיא פירמת הפרסום העולמית מק'קאן האריס דיימונד, הסוכן האמריקאי ארי עמנואל, השחקן יו לורי, יוצר "משפחת סימפסון" מקס פרוס, תסריטאית הסדרה "בנות" תמי זגהר, מפיק "משפחת קרדשיאן" גיל גולדשיין ונוספים. במסגרת הכנס, נפגשו האורחים הבינלאומיים עם נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין, וכן נערכו אירועי בכורה עולמיים לסדרות ישראליות בינלאומיות כמו "דיג" ו"אוטונומיות".
פרשת דודו טופז
בשנת 2004, התוכנית "הראשון בבידור" של הבדרן הישראלי דודו טופז ירדה ממסך קשת. לאחר שתוכנית בעלת פורמט דומה בערוץ 10 נכשלה, בשנת 2008 הותקף ניר בידי בריונים סמוך לביתו ונחבל קשות. בשנת 2009, טופז הואשם במעורבות בהתקפה על ניר, לצד האשמות נוספות על תקיפות אנשים אחרים בתעשיית הבידור הישראלית. האירוע האלים נתברר כחלק מגל מעשי תקיפה של אנשי תקשורת שבוצעו בידי שליחים מטעמו של טופז, ששם קץ לחייו מאוחר יותר.
חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי
חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת עשרה פרקים בהפקת הערוץ הראשון, המספרת את סיפורו של הקולנוע הישראלי. הסדרה נקראת על שם סרטו של אסי דיין, "חגיגה לעיניים", שיצא בשנת 1975.
הסדרה, שצולמה במשך שנתיים, כוללת ראיונות, שיחות וסצינות עם אנשי מפתח והכוכבים הגדולים של תעשיית הקולנוע הישראלי. בין המרואיינים הרבים שבסדרה, התראיינו גם הבמאי, התסריטאי והשחקן אסי דיין והבמאי והמפיק מנחם גולן, זמן קצר לפני מותם.
לצד הראיונות משובצים קטעי ארכיון, סרטים ביתיים שמעולם לא שודרו וקטעים מאחורי הקלעים של הפקות חלק מהסרטים.
פרק 1: השוטר והזונה
בין המרואיינים שבפרק: גילה אלמגור, רודיקה אלקלעי, יהורם גאון, מנחם גולן, אורי גרוס, איתן גרין, ניסים דיין, נורית הירש, שמי זרחין, חיים טופול, אושיק לוי, רשף לוי, שייקה לוי, ירון לונדון, אבי נשר, רפי קישון, ניצה שאול, רנן שור, שושיק שני, עודד תאומי.
בין הסרטים הנוספים שבפרק: "אבו אל בנאת" (משה מזרחי, 1973), "איי לייק מייק" (פיטר פריי, 1956), "ביקור התזמורת" (ערן קולירין, 2007), "הוא הלך בשדות" (יוסף מילוא, 1967), "הם היו עשרה" (ברוך דינר, 1960), "השוק" (אפרים קישון), "חבורה שכזאת" (זאב חבצלת, 1963), "מרגו שלי" (מנחם גולן, 1969), "משפחת שמחון" (יואל זילברג, 1964), "עודד הנודד" (יוסף הלחמי, 1932), "פורטונה" (מנחם גולן, 1966), "שוד הטלפונים הגדול" (מנחם גולן, 1972), "שני קונילמל" (ישראל בקר, 1966), "שרית" (ג'ורג' עובדיה, 1974).
פרק 2: שאלות ותשובות
הפרק השני בסדרה, "שאלות ותשובות", שודר לראשונה ב-28 ביוני 2015. הפרק מתמקד באישיותו של אורי זוהר ובסרטיו "חור בלבנה" (1964), "מוישה ונטילטור" (1966), "שלושה ימים וילד" (1967), "כל ממזר מלך" (1968), "השכונה שלנו" (1968), "התרוממות" (1970), "התרנגול" (1971), "מציצים" (1972), "עיניים גדולות" (1974) ו-"הצילו את המציל" (1977).
בין המרואיינים שבפרק: גברי בנאי, ישראל גוריון, בועז דוידזון, אברהם הפנר, דן וולמן, יצחק צפל ישורון, אבי כהן, אורי לוי, יהודה ג'אד נאמן, טוביה צפיר, עודד קוטלר, איציק קול, זאב רווח, צבי שיסל, מיכה שרפשטיין, אלי תבור.
בין הסרטים הנוספים שבפרק: "המלחמה לאחר המלחמה" (מיכה שגריר, 1969), "המניע לרצח" (פיטר פריישטדט, 1967), "הצד השני" (אורי זוהר, 1969), "השמלה" (יהודה ג'אד נאמן, 1970), "התמהוני" (דן וולמן, 1970), "לול" (אורי זוהר, 1988), "מקרה אישה" (ז'ק קתמור, 1969), "עליזה מזרחי" (מנחם גולן, 1972), "שבלול" (בועז דוידזון, 1970).
פרק 3: כשהקהל בוכה הקופה צוחקת
הפרק השלישי בסדרה, "כשהקהל בוכה הקופה צוחקת", שודר לראשונה ב-5 ביולי 2015. הפרק מתמקד באישיותו של הבמאי והמפיק מנחם גולן ובסרטיו "אלדורדו" (1963), "דליה והמלחים" (1964), "כץ וקרסו" (1971), "מבצע יונתן" (1977), "מלכת הכביש" (1971), "מרגו שלי" (1969), "עליזה מזרחי" (1972), "פורטונה" (1966), "קזבלן" (1973), "שוד הטלפונים הגדול" (1972), "שמונה בעקבות אחד" (1964).
בין המרואיינים בפרק: יונה אליאן, מיכל בת-אדם, נעמי גולן, יוסי גרבר, אדם גרינברג, אסי דיין, משה מזרחי, צחי נוי, קולי סנדר, לבנה פינקלשטיין, ששי קשת.
בין הסרטים שבפרק: "אור מן ההפקר" (ניסים דיין, 1973), "איים אבודים" (רשף לוי, 2008), "אני אוהב אותך רוזה" (משה מזרחי, 1972), "אריאנה" (ג'ורג' עובדיה, 1971), "הבית ברחוב שלוש" (משה מזרחי, 1973), "לופו בניו יורק" (בועז דוידזון, 1976), "נורית" (ג'ורג' עובדיה, 1972), "סולומוניקו" (אלפרד שטיינהרדט, 1972).
פרק 4: שלאגר וחצי
הפרק הרביעי בסדרה, "שלאגר וחצי", שודר לראשונה ב-12 ביולי 2015. הפרק מתמקד בשלושה במאים - בבועז דוידזון ובסרטיו "אלכס חולה אהבה" (1986), "אסקימו לימון" (1978), "חגיגה בסנוקר" (1975), "חצי חצי" (1971), "יוצאים קבוע" (1979), "לופו בניו יורק" (1976), "משפחת צנעני" (1976), "ספיחס" (1982), "צ'רלי וחצי" (1974), "שפשוף נעים", (1981); באסי דיין ובסרטיו "גבעת חלפון אינה עונה" (1976), "הזמנה לרצח" (1973), "הטוב, הרע והלא נורא" (1986), "חגיגה לעיניים" (1975), "יופי של צרות!" (1976), "מלך ליום אחד" (1980), "עם ישראל חי" (1981), "שלאגר" (1979); ובאבי נשר ובסרטיו "דיזנגוף 99" (1979), "הלהקה" (1978), "הפחדנים" (1980), "זעם ותהילה" (1984).
בין הסרטים שבפרק: "הגן" (ויקטור נורד, 1977), "חייך, אכלת אותה" (יהודה ברקן, 1980), "חמש מאות אלף שחור" (שייקה אופיר, 1977), "כיפור" (עמוס גיתאי, 2000), "מצור" (ג'ילברטו טופאנו, 1969), "סופו של מילטון לוי" (ניסים דיין, 1981), "פצעי בגרות" (זאב רווח, 1980).
פרק 5: יופי של צרות
הפרק החמישי בסדרה, "יופי של צרות", שודר לראשונה ב-19 ביולי 2015. הפרק מתמקד, בין השאר, בזאב רווח ובסרטיו "רק היום" (1976), "שרגא קטן" (1969), "אדון ליאון" (1982), "ספר נשים" (1984), "בובה" (1987), "המובטל בטיטו" (1987), "תלווה לי את אשתך" (1988), "פצעי בגרות" (1980), "טיפת מזל" (1992); ובמיכל בת-אדם ובסרטיה "רגעים" (1979), "על חבל דק" (1980), "אישה זרה" (1993), "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית" (1994).
בין המרואיינים בפרק: משה איבגי, אלון אבוטבול, נחמן אינגבר, שרון אלכסנדר, טובה אשר, חיים בוזגלו, אורי ברבש, יעקב (ינקול) גולדווסר, דובי גל, נילי המאירי, מכרם ח'ורי, מוני מושונוב, ערן ריקליס, דליה שימקו.
בין הסרטים שבפרק: "הצד השני" (אורי זוהר, 1969), "שבלול" (בועז דוידזון, 1970), "חסמבה ונערי ההפקר" (יואל זילברג, 1971), "סיפור אינטימי" (נדב לויתן, 1981), "אות קין" (אורי ברבש, 1982), "נועה בת 17" (יצחק צפל ישורון, 1982), "שתי אצבעות מצידון" (אלי כהן, 1986), "זוג נשוי" (יצחק צפל ישורון, 1983), "ביום בהיר אפשר לראות את דמשק" (ערן ריקליס, 1984), "מאחורי הסורגים" (אורי ברבש, 1984), "גשר צר מאוד" (ניסים דיין, 1985), "אוונטי פופולו" (רפי בוקאי, 1986), "חיוך הגדי" (שמעון דותן, 1986), "בלוז לחופש הגדול" (רנן שור, 1987), "מסע אלונקות" (יהודה ג'אד נאמן, 1977), "הקיץ של אביה" (אלי כהן, 1988), "מלך הסלים" (דובי גל, 1988), "אחד משלנו" (אורי ברבש, 1989), "שדות ירוקים" (יצחק צפל ישורון, 1989), "חייך, אכלת אותה" (יהודה ברקן, 1980), "ילדי סטלין" (נדב לויתן, 1986), "סופו של מילטון לוי" (ניסים דיין, 1981), "ד.צ. חוף אילת" (דובי גל, 1989), "עד סוף הלילה" (איתן גרין, 1984), "המשחק האמיתי" (אבי כהן, 1980), "מתחת לאף" (יעקב (ינקול) גולדווסר, 1982), "עונת הדובדבנים" (חיים בוזגלו, 1991), "נישואים פיקטיביים" (חיים בוזגלו, 1988), "גמר גביע" (ערן ריקליס, 1991), "נקמתו של איציק פינקלשטיין" (אנריקה רוטנברג, 1993), "סרט וארוחת בוקר" (אלפרד שטיינהרדט, 1977), "אסתר" (עמוס גיתאי, 1986), "חגיגה לעיניים" (אסי דיין, 1975).
פרק 6: מדינת תל אביב
בין המרואיינים בפרק: יעל אבקסיס, שבי גביזון, עינת גלזר-זרחין, יוסי ויין, אמנון זלאייט, קרן מור, עדנה מזי"א, איילת מנחמי, איתן פוקס, אנריקה רוטנברג, שולי רנד, יואב קוש.
פרק 7: מדורת השבט
הפרק השביעי בסדרה, "מדורת השבט", שודר לראשונה ב-2 באוגוסט 2015. הפרק מתמקד, בין השאר, ביוסף סידר ובסרטיו "ההסדר" (2000), "מדורת השבט" (2004); בדובר קוסאשווילי ובסרטיו "עם חוקים" (1997), "חתונה מאוחרת" (2001); ברשף לוי ובסרטו "איים אבודים" (2008); בקרן ידעיה ובסרטיה "אור" (2004), "לולו" (1998); ובעמוס גיתאי ובסרטיו "אזור חופשי" (2005), "קדוש" (1999), "קדמה" (2002), "יומני שדה" (1982), "הארץ המובטחת" (2004), "זירת רצח" (1996), "כיפור" (2000),
בין המרואיינים בפרק: משה אדרי, דאנה איבגי, רונית אלקבץ, אסף אמיר, ליאור אשכנזי, ניר ברגמן, איל חלפון, אושרי כהן, יוסי מדמוני, ארי פולמן, דורון צברי, אוהד קנולר, מרק רוזנבאום, כתריאל שחורי, ג'ולי שלז, בני תורתי.
בין הסרטים שבפרק: "בית" (דוד אפק, 1994), "המנגליסטים" (יוסי מדמוני ודוד אופק, 2003), "קלרה הקדושה" (ארי פולמן ואורי סיון, 1996), "עפולה אקספרס" (ג'ולי שלז, 1997), "קרקס פלשתינה" (אייל חלפון, 1998), "החברים של יאנה" (אריק קפלון, 1999), "כיכר החלומות" (בני תורתי, 2001), "המדריך למהפכה" (דורון צברי ואורי ענבר, 2010), "סוסי ים" (ניר ברגמן, 1998), "כנפיים שבורות" (ניר ברגמן, 2002), "אהבה קולומביאנית" (שי כנות, 2004), "יוסי וג'אגר" (איתן פוקס, 2002), "ללכת על המים" (איתן פוקס, 2004), "הכוכבים של שלומי" (שמי זרחין, 2003), "וגבול נתן" (נורית קידר וערן ריקליס, 1999), "הכלה הסורית" (ערן ריקליס, 2004), "סוף העולם שמאלה" (אבי נשר, 2004), "פלאות" (אבי נשר, 2013).
פרק 8: ואלס על השטיח האדום
הפרק השמיני בסדרה, "ואלס על השטיח האדום", שודר לראשונה ב-9 באוגוסט 2015.
בין המרואיינים בפרק: אורית אזולאי, חנה אזולאי-הספרי, שלומי אלקבץ, ששון גבאי, טל גרניט, מוש דנון, אמיר הראל, טליה לביא, מיכאל מושונוב, שרון מימון, שמואל מעוז, ערן קולירין, מולי שגב.
בין הסרטים שבפרק: "ואלס עם באשיר" (ארי פולמן, 2004), "בופור" (יוסף סידר, 2007), "לבנון" (שמואל מעוז, 2009), "ביקור התזמורת" (ערן קולירין, 2007), "גן עדן עכשיו" (האני אבו אסעד, 2005), "עטאש (צימאון)" (תאופיק אבו ואיל, 2004), "עג'מי" (ירון שני וסכנדר קובטי, 2009), "בנות" (נדב לויתן, 1985), "שחור" (שמואל הספרי, 1994), "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית" (מיכל בת-אדם, 1994), "הקיץ של אביה" (אלי כהן, 1988), "אנשים כתומים" (חנה אזולאי-הספרי, 2014), "ולקחת לך אישה" (רונית אלקבץ ושלומי אלקבץ, 2008), "שבעה" (רונית אלקבץ ושלומי אלקבץ, 2008), "גט - המשפט של ויויאן אמסלם" (רונית אלקבץ ושלומי אלקבץ, 2014), "שלוש אמהות" (דינה צבי-ריקליס, 2006), "ההתחלפות" (ערן קולירין, 2012), "מתנה משמיים" (דובר קוסאשווילי, 2003), "התגנבות יחידים" (דובר קוסאשווילי, 2010), "רווקה פלוס" (דובר קוסאשווילי, 2012), "כלת הים" (קרן ידעיה, 2009), "הדקדוק הפנימי" (ניר ברגמן, 2010), "כנס העתידנים" (ארי פולמן, 2013), "הערת שוליים" (יוסף סידר, 2011), "ללכת על המים" (איתן פוקס, 2004), "עץ לימון" (ערן ריקליס, 2008), "הסודות" (אבי נשר, 2007), "אזור חופשי" (עמוס גיתאי, 2005), "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" (ערן ריקליס, 2010), "סיפור גדול" (שרון מימון וארז תדמור, 2009), "זוהי סדום" (מולי שגב ואדם סנדרסון, 2010), "מפריח היונים" (נסים דיין, 2014), "מיתה טובה" (שרון מימון וטל גרניט, 2014), "את לי לילה" (אסף קורמן, 2014), "זינוק בעלייה" (אורן שטרן, 2014), "פלאות" (אבי נשר, 2013), "ערבים רוקדים" (ערן ריקליס, 2014), "שושנה חלוץ מרכזי" (שי כנות, 2014), "אפס ביחסי אנוש" (טליה לביא, 2014).
פרק 9: ממלאים את החלל
הפרק התשיעי בסדרה, "ממלאים את החלל", שודר לראשונה ב-16 באוגוסט 2015.
בין המרואיינים בפרק: רמה בורשטיין, גור בנטביץ', יונתן גורפינקל, יהודה גרובייס, נוני גפן, גידי דר, מיה דרייפוס, נדב לפיד, דני לרנר, ימין מסיקה, נבות פפושדו, ירמי קדושי, אסף קורמן, רוני קידר, אהרון קשלס, תום שובל.
בין הסרטים שבפרק: "זמן האמת" (אורי ברבש, 1991), "הכוכב הכחול" (גור בנטוביץ', 1995), "ימים קפואים" (דני לרנר, 2006), "ג'ו ובל" (רוני קידר, 2011), "לא בתל אביב" (נוני גפן, 2012), "התמהוני" (דן וולמן, 1970), "גיא אוני" (דן וולמן, 1991), "מיכאל שלי" (דן וולמן, 1991), "מבט כואב" (ימין מסיקה, 1994), "השקר הגדול" (ימין מסיקה, 2012), "שלום לך סיגל" (ימין מסיקה, 1996), "השוטר" (נדב לפיד, 2011), "הנוער" (תום שובל, 2013), "שש פעמים" (יונתן גורפינקל, 2012), "המשגיחים" (מני יעיש, 2012), "פנתר לבן" (דני רייספלד, 2013), "מי מפחד מהזאב הרע" (אהרון קשלס ונבות פפושדו, 2013), "כלבת" (אהרון קשלס ונבות פפושדו, 2010), "האושפיזין" (גידי דר, 2004), "אדי קינג" (גידי דר, 1992), "יום אחד לפני" (יהודה גרובייס), "אבודים בדרך" (יהודה גרובייס), "יש דין ויש דיין" (יהודה גרובייס), "טאקע מאמע" (אריאל כהן, 2011), "למלא את החלל" (רמה בורשטיין, 2012), "ההיא שחוזרת הביתה" (מיה דרייפוס, 2014), "אפס ביחסי אנוש" (טליה לביא, 2014), "הנותנת" (הגר בן אשר, 2011), "לפני מחר" (אלידע גרא, 1969), "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית" (מיכל בת-אדם, 1994), "אחד משלנו" (אורי ברבש, 1989), "מוישה וינטלטור" (אורי זוהר, 1966), "בנות" (נדב לויתן, 1985), "שלאגר" (אסי דיין, 1979).
פרק 10: חגיגה לאוזניים
הפרק העשירי והאחרון בסדרה, "חגיגה לאוזניים", שודר לראשונה ב-23 באוגוסט 2015, מתמקד בשירים ובמנגינות המלוות את הקולנוע הישראלי מראשיתו ועד היום.
בין המרואיינים שבפרק: יזהר אשדות, מייק בורשטיין, אהוד בנאי, בועז בנאי, מיקי גבריאלוב, נירה גל, סי הימן, דובי זלצר, אלי כהן, עברי לידר, יאיר ניצני, בועז עופרי, צביקה פיק.
בין הסרטים שבפרק: "לול" (אורי זוהר, 1988), "מציצים" (אורי זוהר, 1972), "מסע אלונקות" (יהודה ג'אד נאמן, 1977), "סיפור אינטימי" (נדב לויתן, 1981), "דרך הנשר" (אורי ברבש, 1990).
בין השירים שבפרק:
דורותי ארזנר
דורותי ארזנר (באנגלית: Dorothy Arzner; 3 בינואר 1897 – 1 באוקטובר 1979) הייתה במאית קולנוע אמריקאית שביימה סרטים החל מסוף שנות ה-20 ועד תחילת שנות ה-40. באותן שנים היא הייתה אחת הנשים היחידות בתחום.
קורות חיים
דורותי נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה וגדלה בלוס אנג'לס, שם אביה ניהל מסעדה אותה פקדו סלבריטאים הוליוודיים רבים. בשנת 1915, לאחר שסיימה את התיכון, נרשמה דורותי ללימודי רפואה באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך פרשה מלימודיה בשנת 1917 כדי לשרת כנהגת אמבולנס במלחמת העולם הראשונה.
כשחזרה לארצות הברית החלה דורותי לעבוד במערכת עיתון, ובהמשך החליטה להתחיל בקריירה של במאית קולנוע לאחר שפגשה את הבמאי ויליאם דה-מיל (אחיו של ססיל ב. דה-מיל). בעזרתו של ויליאם, השיגה עבודה כקלדנית בחברת סרטי פרמאונט, ובמהירות החלה לעבוד כתסריטאית, ובתוך שישה חודשים בלבד קודמה להיות עורכת. הסרט הראשון אותו ערכה היה Blood and Sand משנת 1922 בכיכובו של רודולף ולנטינו. היא קיבלה שבחים רבים על איכות עבודתה, והבמאי ג'יימס קרוז התרשם מהטכניקה שלה ושכר אותה כתסריטאית ועורכת של כמה מסרטיו.
אחרי שעבדה על יותר מ-50 סרטים בחברת פרמאונט איימה דורותי לעבור לחברת סרטי קולומביה אם לא תקבל עבודות בימוי. בשנת 1927 נעתרה חברת פרמאונט לבקשתה והיא ביימה את הסרט Fashions for Women, שזכה להצלחה רבה. בשנת 1929 ביימה את הסרט The Wild Party בכיכובה של קלרה בואו. כדי לאפשר לקלרה לנוע בחופשיות על הסט, ארזנר חיברה מיקרופון לחכה ובכך יצרה את הבום הראשון. סרטיה של דורותי בשלוש השנים הבאות מהווים דוגמה חשובה לקולנוע ההוליוודי שקדם לקוד הייז. בסרטיה הוצגו דמויות רבות של נשים חזקות, אסרטיביות ועצמאיות.
בשנת 1932 עזבה דורותי את חברת פרמאונט והחלה לעבוד כבמאית עצמאית במספר אולפנים. הסרטים שביימה בשנים אלה היו המפורסמים ביותר שבסרטיה, והיוו את תחילת הקריירה הקולנועית של שחקניות רבות, לרבות רוזלינד ראסל, סילביה סידני, קתרין הפבורן ולוסיל בול. בשנת 1936 הייתה דורותי האישה הראשונה שהצטרפה לאיגוד הבמאים האמריקאי.
בשנת 1943 הפסיקה ביימה דורותי את סרטה האחרון, First Comes Courage. בשנים שלאחר מכן, המשיכה לעבוד בבימוי פרסומות טלוויזיה ובהפקת הצגות. בשנות ה-60 וה-70 עבדה כמרצה בבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, עד למותה בשנת 1979.
לדורותי, שהייתה לסבית, היו מספר מערכות יחסים עם שחקניות קולנוע, אך ב-40 שנות חייה האחרונות חיה עם בת זוגה הכוריאוגרפית מריון מורגן. דורותי נפטרה בגיל 82 בלה קווינטה שבקליפורניה.
BM-25 (משגר רקטות)
BM-25 הוא משגר רקטות סובייטי רב קני שפותח בברית המועצות ויכול לשגר רקטות בקוטר של עד 250 מ"מ ב-6 קנים. המשגר פותח בשנת 1957 ושימש בשירות צבא רוסיה עד שנות ה-70 ומשמש עד היום בתימן.
דיסקוגרפיה של אגם בוחבוט
הדיסקוגרפיה של הזמרת הישראלית אגם בוחבוט מורכבת מ2 אלבומי אולפן, 35 סינגלים, 2 סינגלים שיווקיים ו־18 וידאו קליפים.
הטינה – דמויות
סדרת סרטי "הטינה" מציגה מכלול שלם של דמויות שרובן נוצרו על ידי הכותב סטפן סאסקו וטאקאשי שימיזו. סדרת הסרטים מתמקדת בקללה שנוצרת לאחר שטאקאו סא'אקי רוצח בברוטליות את אשתו קיאקו ואת בנם טושיו. הקללה גורמת לבני המשפחה לחזור כרוחות נקמניות ההורגות את כל מי שנכנס אל ביתן או את אלו ששהו בקרבת אדם שהיה בבית.
תיווך נדל"ן
רקע
בעלי נדל"ן (מבני מגורים וקרקעות, פרטיים או מסחריים) המעוניינים למכור או להשכיר נדל"ן שבבעלותם יכולים לפנות למתווך נדל"ן, שתפקידו לאתר קונים או שוכרים פוטנציאליים על מנת לבצע את עסקת הנדל"ן.
הטינה – דמויות
כל סרט בסדרה מציג גיבורים אחרים שהושפעו מהקללה בבית משפחת סא'אקי, בין אם בדרך ישירה או עקיפה. בסדרה קיימים שלושה סרטים מרכזיים וסרט אנימציה קצר שמתרכזים בקללה בבית משפחת סא'אקי שבטוקיו (ולאחר מכן בבניין הדירות בשיקגו) ואילו הסרט הרביעי מתרכז בקללה שבבית משפחת לאנדרס בפנסילבניה.
תיווך נדל"ן
רקע
משרדי תיווך נדל"ן מחזיקים במאגר נכסים המוצעים למכירה או להשכרה, ובהם עובדים מתווכים, לרוב במעמד של עצמאים. בישראל קיימים משרדי תיווך עצמאים רבים, לצד רשתות שחלקן בינלאומיות, על מנת להביא להצלחת עסקת הנדל"ן משתמשים המתווכים במספר אמצעים כגון פרסום מודעה בשלט על גבי הנכס המוצע, פרסום מודעה באתרי אינטרנט, פרסום בעיתון, קיום "בית פתוח" וצבירת מאגר לקוחות המעוניינים בנדל"ן.
הטינה – דמויות
הדמויות המוצגות מופיעות בעיבודים האמריקאים ולא בסדרת הסרטים היפנית (מלבד דמויותיהן של הרוחות).
תיווך נדל"ן
רקע
לאחר ביצוע פעולת המכירה/השכרה זכאי המתווך לקבל את שכרו הנקרא "עמלת תיווך", מהגורם המוכר ו/או הקונה. בישראל עמלת התיווך אינה קבועה בחוק, אך לרוב נקבעת כאחוז מתוך העסקה המבוצעת. מתווך יהיה אחראי לאחר מכירת או השכרת הנכס להעברת חשבונות של הבעלים החדשים, במוסדות הממשלה בנוסף לחשבונות חשמל מים וגז, המתווך הוא אחראי הבלעדי בכל עסקת מקרקעין לדאוג עבור לקוחותיו בכל מה שיתבקשו במיוחד את העברת החשבונות של הדירה.
הטינה – דמויות
הרוחות
הרוחות הן הדמויות היחידות שמופיעות בכל סרטי הסדרה (מלבד בסרט "הטינה" משנת 2020 שמתמקד בקללה אחרת).
קיאקו סא'אקי
שחקנית:
קיאקו סא'אקי היא דמות האנטגוניסט המרכזית בסדרת הסרטים. בתה של נאקאגאווה ואחותה של נאוקו. כשהייתה בחיים היא הייתה עקרת בית הנשואה לגבר בשם טאקאו ואמא לילד בשם טושיו. בילדותה, אמה, שהייתה איטאקו (מגרשת שדים יפנית) הייתה נעזרת בקיאקו על מנת להעביר את הקללות של לקוחותיה אל בתה במקום אל עצמה כפי שנהוג. בבגרותה, קיאקו פיתחה אובססיה כלפי פרופסור אמריקאי שלימד באוניברסיטת טוקיו בשם פיטר קירק ותיעדה את רגשותיה כלפיו ביומנה. באחד הימים, בעלה טאקאו מצא את היומן וקרא בו. בעקבות התקף זעם שנבע מקנאה, הוא רצח את קיאקו על ידי שבירת המפרקת שלה ואת טושיו וחתול המחמד שלו מר בעזרת טביעתם באמבטיה. בעקבות מותה האכזרי, קללה הוטלה על בית המשפחה וקיאקו חזרה בתור רוח נקמנית הרודפת והורגת את כל מי שנכנס אל בית המשפחה או שוהה בקרבת אדם שנכנס אל הבית. קולה האייקוני של קיאקו הוא חרחורי גסיסה.
טושיו סא'אקי
שחקן:
טושיו סא'אקי היה בנם של טאקאו וקיאקו. כשהיה בחיים היה נהנה לצייר והיה בעל חתול מחמד שחור בשם מר. לאחר שהיה עד לרצח אמו על ידי אביו הקנאי, טאקאו מטביע אותו ואת מר החתול ביחד באמבטיה בבית המשפחה. לאחר מותו, טושיו חוזר כרוח נקמנית כמו הוריו ולרוב רק רודף אנשים, אך גם הרג כמה פעמים. בגלל שטושיו הוטבע ביחד עם מר באמבטיה, נשמותיהם נקשרו אחת בשנייה ומאז טושיו מוציא יללות של חתול מפיו.
טאקאו סא'אקי
שחקן:
טאקאו סא'אקי היה בעלה של קיאקו ואביו של טושיו. באחד הימים, טאקאו מוצא את יומנה של קיאקו וקורא בו על רגשותיה כלפי פיטר קירק ומרוב כעס וזעם הוא רוצח אותה ואת בנם, בכך הוא מטיל קללה על בית המשפחה. לאחר הרצח, רוחה הנקמנית של קיאקו חוזרת ותולה את טאקאו למוות בעזרת שיערה הארוך בחדרו של טושיו, ומאז גם הוא (יחד עם רוחותיהם של אשתו ובנו) חוזר כרוח נקמנית ורודף את בית המשפחה. בניגוד לקיאקו וטושיו, לטאקאו אין "צורת רוח" ייחודית והוא נראה כאדם חי ולרוב הוא "משחזר" את רצח משפחתו על הקורבנות (רוצח נשים על ידי שבירת המפרקת שלהן או מטביע קורבנות באמבטיה). בחלק מהפעמים, טאקאו משתלט על קורבנות זכרים והופך אותם לקנאים ואלימים. בסרט השלישי בסדרה נעשה שימוש בצילומי ארכיון כדי להציגו.
מר
מר הוא חתול בית שחור וחיית המחמד של טושיו. ניכר שטושיו אוהב אותו ומרבה לכלול אותו בציוריו. לאחר שטאקאו רצח את קיאקו, הוא הטביע באמבטיה אותו (בסדרת הסרטים היפנית טאקאו הכניס אותו לתוך מיקרוגל) ואת טושיו. בגלל שמר הוטבע ביחד עם טושיו באמבטיה, נשמותיהם נקשרו אחת בשנייה ויללותיו של מר בוקעות מפיו של טושיו ולרוב מופיע כשהוא שוכב על ידיו. מר מעולם לא הרג, אך מופיע כדי להזהיר אנשים שקוללו מגורלם הצפוי וכדי ליצור מתח. מר לא הופיע בסרט השלישי, אך למרות זאת קולו עדיין בוקע מפיו של טושיו.
קרן דייוויס
שחקנית:
דאג
שחקן:
אלכס
שחקן:
אלכס הוא המנהל של קרן במרכז הטיפולי לקשישים שבו היא מתנדבת ומבקש ממנה להחליף אחות בשם יוקו (שנעדרת) בטיפול בקשישה בשם אמה ויליאמס, המתגוררת בבית משפחת סא'אקי. לאחר שקיאקו הורגת את אמה ומכניסה את קרן למצב של הלם, אלכס מגיע לבית (ובכך מקולל בקללה) ומתקשר למשטרה. בהמשך, ביציאתו ממקום עבודתו, הוא מותקף ונהרג על ידי קיאקו, ששלטה על גופתה המתה של יוקו. בהמשך הבלשים מוצאים את גופתו ביחד עם גופתה של יוקו.
דמותו מבוססת על דמותו של הירואשי מהסרט "ג'ו-און: הטינה", אך מותו זהה למותה של נוריקו מוראקאמי מהסרט "ג'ו-און: הקללה".
נאקאגאווה
שחקן:
נאקאגאווה הוא בלש במשטרת טוקיו שחקר בעבר את הרציחות בבית משפחת סא'אקי ובעקבות החקירה כמה מחבריו הבלשים נעלמו. במהלך הסרט, הוא חוקר את מותם של בני משפחת ויליאמס ובמהלך החקירה הוא מוצא את גופותיהם של מת'יו וג'ניפר בעליית הגג של הבית וכן חלק מהלסת התחתונה של יוקו. נאקאגאווה מאמין שמותה של קיאקו סא'אקי בידי בעלה הוליד קללה בבית ובסוף הסרט מגיע אליו עם ג'ריקנים מלאים בבנזין על מנת לשרוף אותו, אולם הוא מת על ידי רוחותיהם של טושיו וטאקאו. בסרט הקצר "הטינה 1.5" מתברר לצופים שנאקאגאווה היה בקשר עם עיתונאי בשם איסון שחקר את הרציחות בבית והעביר אליו חומרי חקירה. בעקבות שיחת טלפון ממנו, איסון מגיע אל בית משפחת סא'אקי הבוער ומחלץ משם את קרן.
נאקאגאווה מופיע בקטע קצר בסרט השני בקלטת שבה איסון מראיין אותו אודות הרציחות בבית. בסרט "הטינה" משנת 2020 נאקאגאווה מוזכר על ידי הבלש וילסון, שחקר את הקשר בין הקללה של משפחת לנדרס לקללה של משפחת סא'אקי. דמותו חולקת את שמה עם דמות בשם "הבלש נאקאגאווה" מהסרט "ג'ו-און: הטינה", אך בפועל דמותו מבוססת על הבלש טויאמה מאותו סרט.
איגארשי
שחקן:
איגארשי הוא בלש ויד ימינו של נאקאגאוה ובמהלך הסרט מבקר ביחד איתו בבית משפחת סא'אקי הרדוף ועוזר לו בחקירתו. לא ידוע האם גם הוא קולל בקללה ומה עלה בגורלו, אך בסצנה שהוסרה בעריכה מתברר שגם הוא מת.
דמותו מבוססת על דמותו של הבלש איגראשי מהסרט "ג'ו-און: הקללה".
סוזוקי סאן
שחקן:
האג'ימה אוקיאמה (הטינה).
עונת 1970/1971 בפוטבול ליג
עונת 1970/1971 הייתה העונה ה-72 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 באוגוסט 1970 והסתיימה ב-5 במאי 1971. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הטינה – דמויות
סוזוקי סאן
סוזוקי סאן הוא מתווך נדל"ן שמראה את בית משפחת סא'אקי למשפחת ויליאמס, אך לא מספר להם על הבעלים הקודמים שלו (משפחת סא'אקי) ובכך סוזוקי מפר חוק ביפן בשם "ג'יקו בוגן" לפיו על המתווך שמציג את הבית ליידע את הקונים הפוטנציאליים אם הבעלים הקודמים מתו בדרך לא טבעית (שריפה, רצח וכדומה) . במהלך ביקורם בבית, סוזוקי סאן מבחין שהאמבטיה מלאה ובבואו להוציא את הפקק, ידו של טושיו עולה מין המים ותופסת אותו. לא ידוע מה עלה בגורלו, אך בסצנה שהוסרה בעריכה מתברר שגם הוא מת.
עונת 1970/1971 בפוטבול ליג
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. האדרספילד טאון ובלקפול היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
הטינה – דמויות
מת'יו ויליאמס
שחקן:
עונת 1970/1971 בפוטבול ליג
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
ארסנל זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו ברנלי ובלקפול. במקומן לליגה הבכירה עלו לסטר סיטי ושפילד יונייטד.
כדורגלנים מצטיינים
טוני בראון מוסט ברומיץ' אלביון כבש 28 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
פרנק מקלינטוק מארסנל זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
הטינה – דמויות
ג'ניפר ויליאמס
ג'ניפר ויליאמס היא אשתו של מת'יו, גיסתה של סוזן וכלתה של אמה. היא עוברת ביחד עם מת'יו ואמה מאמריקה ליפן ומתגוררת איתם בבית משפחת סא'אקי. בניגוד לבעלה, היא לא מרוצה מהמעבר לטוקיו בגלל פער תרבותי וחוסר אהבתה לאמה, אך מת'יו מבטיח לה שאם זה לא יעבוד הם יחזרו בחזרה לאמריקה. לאחר המעבר, היא מובלת על ידי מר החתול וטושיו לחדר השינה שם היא מותקפת על ידי טושיו ומתה.
דמותה מבוססת על דמותה של קאזומי טוקונאגה מהסרט "ג'ו-און: הטינה".
תיווך נדל"ן
רקע
בישראל על פי חוק על כל אדם שמעוניין לעסוק בתיווך נדל"ן לעבור מבחן רישוי מטעם רשם המתווכים שבמשרד המשפטים, ורק לאחר מעבר המבחן הוא יהיה זכאי למעמד מתווך מורשה. רשם המתווכים הוא יחידה במשרד המשפטים שהוקמה ב-1996, שמתפקידיה העיקריים הם לקיים את בחינות הרישוי למתווכים, להעניק רישיונות למתווכים ולנהל את פנקס המתווכים בו רשומים כל המתווכים המורשים.
הטינה – דמויות
אמה ויליאמס
שחקנית:
תיווך נדל"ן
חוק המתווכים
בשנת 1996 אושר בכנסת חוק המתווכים במקרקעין, המסדיר את תחום תיווך הנדל"ן. החוק מגדיר בין היתר את התנאים לקבלת רישיון מתווך, בחינת הרישוי, דרישה להזמנת שירותי תיווך בכתב, בלעדיות מתווך, את התנאים בהם זכאי המתווך לדמי תיווך, ותנאים לשלילת רישיון מהמתווך.
הטינה – דמויות
אמה ויליאמס
אמה ויליאמס היא אמם של מת'יו וסוזן וחמתה של ג'ניפר. אמה היא אישה קשישה הסובלת משיטיון המונע ממנה לתקשר עם סביבתה. בהגיעם לראשונה לבית, מצבה יחסית טוב והיא מסוגלת ללכת בכוחות עצמה, אולם לאחר המעבר ובעקבות הקללה מצבה הבריאותי מחמיר והיא שוכבת בקביעות על מזרן בסלון הבית. אמה היא היחידה שמודעת לקללה שבבית, אך בגלל מצבה לא מסוגלת להזהיר את משפחתה. אמה נוהגת ללכלך את הבית ולהרעיש במהלך הלילה, מה שמקשה על ג'ניפר. המשפט היחיד שהיא אומרת בסרט הוא "אני רק רוצה שהם יעזבו אותי לנפשי" (בהתייחסות לרוחות). נהרגת על ידי רוחה של קיאקו.
דמותה מבוססת על דמותה של סאצ'י טוקונאגה מהסרט "ג'ו-און: הטינה".
סוזן ויליאמס
שחקנית:
סוזן ויליאמס היא אחותו של מת'יו, גיסתה של ג'ניפר ובתה של אמה. בניגוד לשאר משפחתה, סוזן מתגוררת בדירה משלה בטוקיו, אך במהלך הביקור בבית ביחד עם משפחתה והמתווך גם היא מקוללת בקללה השוררת בבית. היא מותקפת על ידי רוחותיהם של קיאקו וטושיו במקום עבודתה ולאחר מכן נמשכת על ידי קיאקו אל עולם הרוחות. בהמשך הסרט, קלטת האבטחה ממקום עבודתה שבה קיאקו נראית מגיעה לידיו של הבלש נאקאגאווה.
דמותה מבוססת על דמותה של היטומי טוקונאגה מהסרט "ג'ו-און: הטינה".
פיטר קירק
שחקן:
פיטר קירק הוא פרופסור אמריקאי שמלמד באוניברסיטת טוקיו ומתגורר בטוקיו ביחד עם אשתו מריה. הוא מקבל מכתבים מאישה בשם קיאקו המצהירה על אהבתה אליו והוא הולך לבקרה בביתה (בית משפחת סא'אקי) שם הוא פוגש בטושיו (המופיע בפניו כילד חי ולא כרוח) ולבסוף מוצא את גופותיהם של קיאקו וטאקאו ובורח מהבית בבהלה. יום למחרת, בעקבות הטראומה מהאירוע הוא מתאבד בקפיצה מהמרפסת בביתו לעיניי אשתו ההמומה. בסוף הסרט, קרן (שבאה להציל את דאג) חווה חיזיון שבו פיטר מבקר בבית ובורח ממנו.
דמותו מבוססת על דמותו של שינזוקה קוביאשי מהסרט "ג'ו-און: הקללה".
יוקו
יוקו היא אחות יפנית דוברת אנגלית שעובדת במרכז לקשיש ונשלחת על ידי אלכס לעבוד עם אמה ויליאמס בבית משפחת סא'אקי. היא מתה בתחילת הסרט כאשר קיאקו מובילה אותה אל עליית הגג והורגת אותה שם בעזרת ניתוק הלסת התחתונה שלה. בהמשך הסרט, אלכס מותקף על ידי גופתה של יוקו (שקיאקו שולטת עליה).
דמותה מבוססת על דמות של עובד סוציאלי שנהרג על ידי הקללה בסרט "ג'ו-און: הטינה", אך מותה של יוקו זהה למותה של יוקי מהסרט "ג'ו-און: הקללה".
מריה קירק
שחקנית:
מריה קירק היא אשתו של פיטר קירק המתגוררת איתו בטוקיו. היא מופיעה בתחילת הסרט כאשר פיטר קופץ למותו ממרפסת ביתם וכן לקראת סוף הסרט כאשר קרן מתחקה אחר המקור לקללה ומקבלת ממריה תצלומים שלה ושל פיטר, בהם היא רואה את קיאקו (החיה) עוקבת אחר הזוג. מריה לא קוללה בקללה מפני שמעולם לא נכנסה לבית ולכן יש לשער שהיא עדיין בחיים.
דמותה מבוססת ברפרוף על דמותה של מנאמי קוביאשי מהסרט "ג'ו-און: הקללה".
הטינה 2
סרט ההמשך גם הוא בעל עלילה לא ליניארית ומתעסק בשתי קווי זמן שונים: הסיפור של אוברי ב-2004 והסיפור של אליסון ומשפחת קימבל ב-2006. בהמשך לסרט הקודם ובעקבות שריפת הבית, הסרט עוקב אחר הקללה שעוברת מבית משפחת סא'אקי השרוף בטוקיו לבניין הדירות בשיקגו. הסרט משלב בתוכו אלמנטים מהסרטים "ג'ו-און: הטינה" ו-"ג'ו-און: הקללה 2".
אוברי דייוויס
שחקנית:
אוברי דייוויס היא אחותה הצעירה של קרן ובתה של גברת דייוויס. בתחילת הסרט היא נשלחת על ידי אמה החולה לטוקיו במטרה להחזיר את קרן הביתה ובהגיעה לבית החולים היא נעזרת בעיתונאי סיני בשם איסון (שגם הציל את קרן מהשריפה בבית משפחת סא'אקי) במטרה למצוא את אחותה. לאחר שיחה קצרה עם אוברי, קרן נהרגת למולה ולמול איסון מנפילה מגג בית החולים (בגלל קיאקו) ואוברי מחליטה להישאר בטוקיו עד שהיא תגלה מה הרג את אחותה ונעזרת באיסון לשם כך. במהלך חקירתם המשותפת, היא מובלת על ידי טושיו לתוך בית משפחת סא'אקי וגם היא מקוללת בקללה השוררת בבית. לאחר שאיסון נהרג על ידי קיאקו, אוברי הולכת אל ביתה של אמה של קיאקו במטרה להבין איך הקללה נוצרה ולבסוף נהרגת על ידי רוחו של טאקאו סא'אקי (ששחזר על גופה את הרצח של קיאקו). אוברי מתה גם היא תחת זעם רב ולכן הפכה לרוח נקמנית והיא רודפת את בית משפחת סא'אקי עד עצם היום הזה. שנתיים לאחר מותה היא מתגלה מול אליסון פלמינג בבית משפחת סא'אקי ובכך אליסון עצמה הופכת למקוללת.
אוברי היא דמות מקורית שלא מבוססת על שום דמות מסדרת הסרטים היפנים, אך גורלה זהה לגורלה של ריקה מהסרט "ג'ו-און: הטינה". למרות זאת, דמותה של מאי שונו (מהסרט "ג'ו-און: הקללה האחרונה") דומה לדמותה של אוברי (שתיהן אחיות של הדמות הראשית מהסרט הקודם שחוקרות את מותן של אחיותיהן).
אליסון פלמינג
שחקנית:
אליסון פלמינג היא תלמידת תיכון אמריקאית שלומדת בתיכון הבינלאומי בטוקיו יחד עם ונסה ומיאוקי. ונסה ומיאוקי, שהן התלמידות הפופולריות בתיכון מובילות את אליסון לבית משפחת סא'אקי בעקבות השמועות על הבית ונועלות אותה בארון בתור מתיחה, שם היא פוגשת ברוחה של אוברי והשלושה מקוללות בקללה השוררת בבית. לאחר שקיאקו הורגת את ונסה, מיאוקי וגברת דייל (יועצת בית הספר) אליסון נעשית טראומטית וטסה בחזרה לשיקגו לבית הוריה, אך ללא ידיעתה הקללה עוקבת אחריה לבניין הדירות שבו משפחתה גרה ומאיימת על דיירי הבניין. שם, רוחותיהן של ונסה ומיאוקי רודפות אותה. בסוף הסרט, לאחר שבני משפחתה מתו היא נחטפת על ידי קיאקו לעולם הרוחות. בסרט השלישי מוסבר שאליסון נעדרת כיוון שגופתה מעולם לא נמצאה. אליסון היא אחת הדמויות שהצליחו לשרוד את הקללה הכי הרבה זמן, אך במחיר איבוד שפיותה והיא גם הדמות האחרונה שנהרגת בסרט.
דמותה של אליסון מבוססת על דמותה של איזומי טויאמה מהסרט "ג'ו-און: הטינה".
ונסה קאסידי
שחקנית:
ונסה קאסידי היא תלמידת תיכון אמריקאית שלומדת יחד עם אליסון ומיאוקי בתיכון הבינלאומי בטוקיו. ונסה היא תלמידה פופולרית בבית הספר והיא ומיאוקי נוהגות בקביעות ללעוג לאליסון והשתיים מובילות אותה לבית משפחת סא'אקי במטרה למתוח אותה. בעקבות הביקור בבית, היא מקוללת בקללה ולאחר שמיאוקי נעלמת (נהרגה על ידי קיאקו) היא מותקפת במשרדה של גברת דייל על ידי טושיו, ממנו היא בורחת ומגיעה לתא טלפון במטרה להתקשר למיאוקי, אך קיאקו וטושיו הורגים אותה בפנים. היא חוזרת בתור רוח נקמנית שרודפת את אליסון ביפן ובשיקגו עד למותה.
דמותה מבוססת על אחת מחברותיה של איזומי טויאמה מהסרט "ג'ו-און: הטינה", אך בניגוד אליו, בסרט הזה היא בריונית שמתנכלת לאליסון ולא חברתה.
מיאוקי נאזאווה
שחקנית:
מיאוקי נאזאווה היא תלמידת תיכון יפנית שלומדת ביחד עם ונסה ואליסון בתיכון הבינלאומי בטוקיו. בניגוד לונסה, מיאוקי מהססת בקשר לביקור בבית משפחת סא'אקי, אך נגררת למתיחה על ידי ונסה וגם היא מקוללת בקללה. במהלך הסרט היא הולכת למלון אהבה ביחד עם בן זוגה מייקל, שם קיאקו גוררת אותה דרך המראה לתוך עולם הרוחות. מיאוקי חוזרת בתור רוח נקמנית וביחד עם רוחותיהן של ונסה וגברת דייל היא רודפת את אליסון ביפן ובשיקגו עד למותה.
איסון
שחקן:
ג'ק קימבל
שחקן:
ג'ק קימבל הוא אחיה הקטן של לייסי, בנו של ביל ובנה החורג של טריש ומתגורר עם משפחתו בבניין הדירות בשיקגו. במהלך הסרט הוא מבחין באישה זרה שגרה בבית השכנים ועד להתרחשויות המוזרות בבניין המפחידות אותו. בסוף הסרט, ג'ק הוא השורד היחיד ממשפחתו (שנהרגו כולם על ידי הקללה) ונתקל באישה שמתגלה להיות אליסון. כאשר הוא שואל אותה מה היא הביאה איתה לבניין היא עונה לו "הם עקבו אחריי לפה" (בהתייחסות לרוחות) וקיאקו הורגת את אליסון למול עיניו. בעקבות החוויה, ג'ק מתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי לאחר שסיפר על קיאקו והקללה בבניין. בתחילת הסרט השלישי קיאקו שוברת את כל העצמות בגופו והורגת אותו. ג'ק הוא האדם השני ששרד את הקללה הכי הרבה זמן (אחרי אליסון) ובדומה לקרן, הופיע ביותר מסרט אחד. ג'ק הוא גם הדמות הראשונה שנהרגת בסרט השלישי.
טריש קימבל
שחקנית:
טריש קימבל היא אשתו של ביל ואמם החורגת של לייסי וג'ק ובתחילת הסרט עוברת להתגורר איתם בבניין הדירות בשיקגו. בעקבות הקללה רוחה של קיאקו משתלטת עליה וגורמת לה להרוג את ביל (שבתורו נשלט על ידי רוחו של טאקאו) על ידי הכאתו עם מחבת והטבעת לייסי באמבטיה. בסוף הסרט טושיו מטביע אותה למוות באמבטיה ובכך משחרר את רוחה של קיאקו מגופה. בסרט השלישי נאמר שטריש היא החשודה העיקרית שרצחה את כל משפחתה ולאחר מכן התאבדה.
דמותה מבוססת ברפרוף על דמותה של יושימי קיטאדה מהסרט "ג'ו-און: הקללה 2".
ביל קימבל
שחקן:
ביל קימבל הוא אביהם של לייסי וג'ק ובעלה של טריש ובתחילת הסרט עוזר לטריש לעבור אל ביתם בבניין הדירות שבשיקגו. בעקבות הקללה רוחו של טאקאו משתלטת על גופו והוא נעשה קנאי בצורה מוגזמת לאשתו (שבתורה נשלטת על ידי קיאקו). נהרג על ידי טריש (קיאקו) שהכתה אותו למוות עם מחבת. ג'ק מוצא את גופתו בסוף הסרט.
לייסי קימבל
שחקנית:
לייסי קימבל היא אחותו הגדולה של ג'ק, בתו של ביל ובתה החורגת של טריש. לייסי היא מעודדת בתיכון וחברתה הטובה של סאלי, נערה בת גילה שגרה בבניין. לייסי מאוד אכפתית כלפי ג'ק והיא היחידה ששמה לב שמשהו עובר עליו. היא מתה בסוף הסרט כאשר טריש (שנשלטת על ידי רוחה של קיאקו) מטביעה אותה למוות באמבטיה.
נאקאגאווה קאוומטה
שחקנית:
נאקאגאווה קאוומטה היא אמן של קיאקו ונאוקו והיא מתגוררת בכפר ביפן. בצעירותה, כאשר קיאקו הייתה ילדה, נאקאגאווה הייתה איטאקו (מגרשת שדים יפנית) שהעבירה את השדים מהגוף של מטופליה לגופה של קיאקו הצעירה במקום לגופה שלה. איסון ואוברי מתכננים ללכת לבקרה במטרה ללמוד על הקללה, אך איסון נהרג בלילה על ידי קיאקו ואוברי הולכת אליה לבדה. נאקאגאווה מספרת לאוברי שלמרות מעשיה, היא לא אשמה בהיווצרותה של הקללה, אלא טאקאו אשם בכך וששריפת הבית רק גרמה לקללה להתחזק. לאחר מכן קיאקו (שהגיעה לבית בעזרת אוברי) הורגת את נאקאגאווה לעיניה של אוברי.
גברת דייוויס
שחקנית:
גברת דייוויס (שמה הפרטי לא מוזכר) היא אמן החולה של קרן ואוברי שמתגוררת בקליפורניה ובתחילת הסרט היא שולחת את אוברי ליפן במטרה להחזיר משם את קרן. במהלך הסרט נראה בבירור שגברת דייוויס מעדיפה את קרן על פניה של אוברי ומתייחסת לאוברי בזלזול. בסוף הסרט אוברי מתקשרת אליה ומתעמתת איתה לראשונה בגלל יחסה אליה (לאחר השיחה אוברי נהרגת על ידי טאקאו בבית משפחת סא'אקי). בסצנה שהוסרה בעריכה היומן של קיאקו מגיע כחבילה אל ביתה של גברת דייוויס וקיאקו הורגת אותה בביתה, אירוע הרומז שהקללה הגיעה גם לקליפורניה.
סאלי
שחקנית:
סאלי היא חברתה הטובה של לייסי וגם היא מתגוררת בבניין הדירות בשיקגו. הקללה משפיעה גם עליה, ובמהלך ביקורה של לייסי, סאלי נראית שותה גלון שלם של חלב ומקיאה אותו בחזרה לבקבוק (נרמז שרוחו של מר החתול השתלטה עליה). בהמשך, סאלי נראית משותקת במיטתה ונהרגת על ידי טושיו.
גברת דייל
שחקנית:
גברת דייל היא היועצת האמריקאית בתיכון הבינלאומי בטוקיו. במהלך הסרט היא קוראת לאליסון למשרדה כמה פעמים ומסבירה לאליסון שהיא הלכה לבית משפחת סא'אקי עם המשטרה ואין שם כלום. מיד לאחר מכן, גברת דייל משתנה לרוח רפאים ויחד עם ונסה ומיוקי תוקפות את אליסון, מה שמעיד שהקללה הרגה אותה. בניגוד לרוחותיהן של ונסה ומיאוקי, רוחה של גברת דייל לא רודפת את אליסון בשיקגו.
מייקל
שחקן:
מייקל הוא בן זוגה של מיאוקי. בלילה שבו מיאוקי מתה הוא לוקח אותה למלון אהבה ובזמן שהוא מתקלח מיאוקי מוצאת קונדום על המיטה, מה שמעיד שהוא תכנן לשכב איתה באותו הערב. בזמן שהוא במקלחת, מיאוקי נחטפת על ידי קיאקו לעולם הרוחות ונעלמה כאשר הוא יצא. לא הוסבר האם גם מייקל קולל בקללה בגלל מיאוקי והאם הוא בחיים.
ג'ון ואנני פלמינג
שחקנים:
ג'ון ואנני פלמינג הם הוריה של אליסון המתגוררים בבניין הדירות בשיקגו. כאשר טריש עוברת לגור יחד עם ביל ומשפחתו בבניין, השניים פוגשים בזוג פלמינג והארבעה קובעים ללכת לארוחת ערב יחדיו. בהמשך, ג'ק מביט בהם מובילים אישה מבוהלת (אליסון) אל ביתם. בסוף האלטרנטיבי לסרט מתברר שגם הם מתו מהקללה.
מישימה
שחקן:
מישימה הוא חברו של איסון שמתמחה בפולקלור היפני. בסרט הקצר "הטינה 1.5" איסון נעזר בשירותיו בחקירת בית משפחת סא'אקי ומישימה מרגיש שכוח אפל נצמד לתמונות בהן הבית מופיע ומזהיר את איסון. מישימה מופיע בסרט השני ובעזרתו איסון ואוברי לומדים על אמה של קיאקו. מישימה עצמו מעולם לא נכנס לבית ולכן לא נדבק בקללה.
דמותו של מישימה היא הדמות היחידה בסדרת הסרטים בעלת היכולת להרגיש אנרגיות רוחניות ומשהו לא כשורה בבית משפחת סא'אקי (בדומה לחלק מהדמויות מסרטי "ג'ו-און").
הטינה 3
בניגוד לשני הסרטים הקודמים, סרט זה הוא בעל עלילה ליניארית ומתמקד בקללה ששוכנת בבניין הדירות בשיקגו ובמאמצי הדמויות לסיים אותה אחת ולתמיד.
טאקאשי שימיזו לא ביים את הסרט הזה, אך כן כתב לו את התסריט והפיק אותו (ביחד עם סם ריימי). סרט זה הוא בעל עלילה מקורית וכמו קודמו, לא משמש עיבוד אמריקאי לסרט יפני קיים. למרות זאת, בדומה לסרט "ג'ו-און: הטינה 2", קיאקו נולדת מחדש בעזרת השתלטות על גוף חי (בסרט היפני היא משתלטת על עוברה של אישה הריונית, בעוד בסרט זה היא נכלאת בגופה של רוז).
ליסה
שחקנית:
ליסה היא אחותם של מקס ורוז והיא מתגוררת ביחד איתם בבניין הדירות שבשיקגו. ליסה היא בת זוגו של אנדי ובתחילת הסרט השניים מתכננים לעבור לניו יורק כדי שליסה תעבוד בתור דוגמנית ותעזור למקס ורוז מבחינה כלכלית. היא הכירה את המשפחות קימבל ופלמינג, אך לא את אליסון (כיוון שהאחרונה התגוררה ביפן). ליסה לומדת על מותו של ג'ק ועל הקללה השוררת בבניין דרך דוקטור סאליבן, שהייתה הפסיכיאטרית של ג'ק ומנאוקו, אחותה של קיאקו שעברה להתגורר בבניין במטרה לעצור את הקללה. במהלך הסרט ליסה נתקלת בטושיו ואפילו מותקפת על ידי קיאקו, אך שורדת. נאוקו מבקשת מליסה ורוז להשתתף בטקס גירוש שדים במטרה לנצח את הקללה, אך ליסה מסתייגת. אולם, לאחר שהיא מבינה שמקס מושפע מהקללה והפך לאגרסיבי, היא מחליטה לעזור. בסוף הסרט היא ורוז הן היחידות שנשארות בחיים, אך ללא ידיעתה, רוחה של קיאקו השתלטה על רוז.
רוז
שחקנית:
רוז היא אחותן הקטנה של ליסה ומקס וסובלת מאסתמה קשה. כמו אחיה ואחותה, גם היא מתגוררת בבניין הדירות בשיקגו. מצבה הגופני והאסתמה של רוז הולכים ומחמירים בגלל הקללה השרויה בבניין. היא נתקלת בטושיו וחושבת שהוא ילד חדש שעבר לגור בבניין מבלי לדעת בתחילה שהוא רוח רפאים. היא מסכימה ביחד עם ליסה להשתתף בטקס גירוש השדים שנאוקו יוזמת במטרה לסיים את הקללה. כדי להציל את אחותה (שמותקפת על ידי קיאקו) היא שותה את הדם של קיאקו וכך מסיימת את הקללה, אך בלא יודעין גורמת לרוחה של קיאקו להיכלא בגופה שלה.
נאוקו קוואמטה
שחקנית:
דמותה של נאוקו נוצרה כיוון שהאולפנים רצו ליצור אחות תאומה לקיאקו במהלך הפקת הסרט השני, אך טאקאשי שימיזו דחה את הרעיון ולכן הדמות נוצרה עבור הסרט השלישי.
מקס
מקס הוא אחיהן הגדול של ליסה ורוז ומתגורר איתן בבניין הדירות שבשיקגו. מקס הוא אב הבית בבניין ובעקבות מותם ועזיבתם של רוב הדיירים, הוא מאוים בפיטורים על ידי הבוס שלו ולכן מנסה בכל כוחו להביא דיירים חדשים לבניין. בגלל הלחץ שהוא שרוי בו (עזיבתה המתכוננת של ליסה, מצבה הרפואי של רוז, האיום בפיטורים ומותה של גרטשן) רוחו של טאקאו משתלטת עליו וגורמת לו להפוך לאגרסיבי יותר ובעקבות כך הוא תוקף את הבוס שלו והורג את נאוקו לפני שהאחרונה מספיקה לסיים את טקס גירוש השדים. בסוף הסרט, הטקס הצליח ורוחו של טאקאו עוזבת את גופו, אך בגלל הרצח של נאוקו נוצרה קללה חדשה בבניין ורוחה של נאוקו הורגת את מקס. מקס הוא הדמות האחרונה שנהרגת בסרט וגופתו נמצאת בהמשך על ידי המשטרה.
אנדי
שחקן:
גרטשן
שחקנית:
גרטשן היא ציירת המתגוררת בבניין הדירות בשיקגו ומשמשת כבייביסיטרית לרוז בזמן שליסה ומקס עסוקים. היא נהרגת על ידי קיאקו, שעוקרת את עיניה ומנתקת ממנה את הלסת התחתונה שלה (בדומה ליוקו) ומותה, שמזעזע את מקס גורם לרוחו של טאקאו להשתלט עליו.
ברנדה
שחקנית:
ברנדה היא בתה של רנה ובתחילת הסרט השתיים עוזבות את בניין הדירות בשיקגו לדירה אחרת עקב הטראומה של ברנדה ממות משפחת קימבל. בתחילת הסרט ברנדה איננה מדברת, ככל הנראה כתוצאה מהפרעת דחק פוסט טראומתית שנגרמה לה על ידי הקללה. היא מוטבעת באמבטיה על ידי רוחו של טושיו ונגררת על ידו לעולם הרוחות.
הסיבה שהשחקנית מיכאלה ננקובה לא מדברת בסרט היא כיוון שהשחקנית אינה דוברת אנגלית.
רנה
שחקנית:
רנה היא אמה של ברנדה ובתחילת הסרט השתיים עוזבות את בניין הדירות בשיקגו לדירה אחרת בעקבות רצח משפחת קימבל והטראומה שנגמרה לברנדה (בלי לדעת על הקללה). רנה מנסה לדובב את ברנדה בזמן ארוחת הערב וכשזה לא עובד היא ממלאת עבורה אמבטיה על מנת להרגיעה, אך ברנדה מוטבעת על ידי רוחו של טושיו ונעלמת. רנה שומעת את הרעש מחדר האמבטיה, אך לא מוצאת את ברנדה. מפני שגם היא קוללה, היא ככל הנראה מתה בהמשך על ידי הקללה.
מר פרסקי
שחקן:
מר פרסקי הוא בעל בניין הדירות בשיקגו והבוס של מקס. בעקבות הקללה, חלק מהדיירים נהרגו וחלק עזבו ולכן מר פרסקי לוחץ על מקס למצוא דיירים חדשים או שהוא יפטר אותו ויביא חברת ניהול לבניין. בתגובה לכך מקס (שנשלט על ידי רוחו של טאקאו) תוקף אותו. לאחר התקיפה, מר פרסקי נהרג על ידי טושיו ברכבו.
הטינה (2020)
הסרט הוא מעין "סיפור צדדי" שמתרחש במקביל לסרט הראשון והשני (2004–2006) וגם הוא בעל עלילה לא ליניארית. הסרט עוקב אחרי קללה חדשה שהחלה בעיירה קטנה בפנסילבניה.
הבלשית מולדון
שחקנית:
הבלשית מולדון היא דמות הפרוטגוניסט הראשית בסרט ואמו של בורק. בתחילת הסרט (שנת 2006) השניים עוברים לעיירה ומלדון מצוותת לבלש גודמן. בעקבות מציאת גופתה של לורנה מודי, מולדון מתוודעת לבית משפחת לנדרס ולקללה ששוררת בו. בהמשך, היא נפגשת עם הבלש וילסון שמספר לה שהקללה בבית משפחת לנדרס החלה בבית משפחת סא'אקי שבו פיונה לנדרס עבדה בתור מטפלת. בעקבות הקללה מולדון נרדפת על ידי רוחות משפחת לנדרס ובסוף הסרט מנסה לשרוף את בית המשפחה, אך הדבר לא מנע מהקללה להסתיים ומולדון מותקפת על ידי רוחותיהן של פיונה ומלינדה. לא ידוע מה עלה בגורלה.
הבלש גודמן
שחקן:
הבלש גודמן הוא שוטר בעיירה ושותפו לשעבר של הבלש וילסון. בתחילת הסרט הוא מצוות לבלשית מולדון והשניים מגלים את גופתה של לורנה מודי ואת הקשר שלה לבית משפחת לנדרס, דבר המרתיע את גודמן והוא מספר למולדון על ההיסטוריה של הבית. גודמן הגיע ממשפחה נוצרית וסירב להיכנס לבית משפחת לנדרס בגלל "הרגשה רעה שהוא קיבל מהבית". שותפו לשעבר של גודמן, הבלש וילסון נכנס לבית ואיבד את שפיותו בגלל הקללה וניסה להתאבד, אירוע הגרם לגודמן לזנוח את התיק. לא ידוע מה קרה לו בסוף הסרט, אך ככל הנראה נשאר בחיים כיוון שמעולם לא נכנס לבית.
פיונה לנדרס
שחקנית:
פיונה לנדרס היא אם המשפחה ובתחילת הסרט (שנת 2004) עוזבת את עבודתה בתור המטפלת של אמה ויליאמס בבית משפחת סא'אקי בגלל "אירועים מפחידים שקרו בבית" (אירועי הסרט הראשון) וחוזרת לבית משפחתה בעיירה בפנסילבניה. בהגיעה לשם, מתברר שקללת משפחת סא'אקי עקבה אחריה והיא רוצחת את בעלה סם ובתה מלינדה ולאחר מכן מתאבדת. בעקבות הרצח, קללה נולדת בבית משפחת לנדרס. פיונה היא דמות האנטגוניסט הראשית בסרט.
סם לנדרס
שחקן:
סם לנדרס הוא בעלה של פיונה ואביה של מלינדה ומתגורר בעיירה בפנסילבניה עם בתו מלינדה. כאשר פיונה חוזרת מיפן, היא מביאה איתה את הקללה של משפחת סא'אקי הגורמת לה לרצוח את סם ואת מלינדה. בעקבות הרצח, סם חוזר בתור רוח נקמנית ובמהלך הסרט הוא מפחיד את לורנה מודי וגורם לה להתנגש עם רכבה בעץ, דבר המוביל למותה.
מלינדה לנדרס
שחקנית:
מלינדה לנדרס היא בתם של פיונה וסם לנדרס ומתגוררת בעיירה בפנסילבניה עם אביה בזמן שאמה עובדת בתור מטפלת בטוקיו. בעקבות חזרתה של אמה יחד עם הקללה, מלינדה מוטבעת באמבטיה על ידי פיונה וחוזרת כרוח נקמנית. מלינדה לא הרגה אף דמות במהלך הסרט ודמותה מזכירה את רוחו של טושיו סא'אקי. היא מתקיפה את מולדון במהלך הסרט פעמיים, בשתי הפעמים היא מתחזה לבורק, בנה של מולדון.
פיטר ספנסר
פיטר ספנסר הוא מתווך נדל"ן שנשוי לנינה ספנסר ההריונית. בתחילת הסרט הוא מנסה למכור את בית משפחת לנדרס ומתייעץ עם נינה בנוגע להמשך ההיריון מכיוון שהילד עתיד לסבול ממחלת ALS. פיטר נכנס לבית משפחת לנדרס ופוגש במלינדה (המופיעה בפניו כילדה חיה ולא כרוח) ובהמשך בגלל הקללה הוא רוצח את נינה ומוצא את מותו בטביעה באמבטיה.
נינה ספנסר
שחקנית:
נינה ספנסר היא אשתו ההריונית של פיטר ספנסר וכמוהו גם היא מתווכת נדל"ן. בתחילת הסרט היא מנסה למכור ביחד עם בעלה את בית משפחת לנדרס ובמהלך הסרט מתייעצת איתו אודות גורל ילדם, העתיד לסבול ממחלת ALS. מפני שפיטר נחשף לקללה, הוא הורג את נינה במטבח הבית שלהם.