cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיני עבודה בארצות הברית
היסטוריה
למרות השיפורים בזכויות העובדים, אפליה של נשים ושל אפרו-אמריקאים הייתה עדיין רווחת. בשנת 1963 נחקק שנועד לצמצם פערי שכר מגדריים. בחוק נאסרה אפליה מגדרית ונקבע כי ישולם שכר שווה לנשים ולגברים. באותה שנה נערך המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, בו קראו לקידום זכויות האדם ושוויון תעסוקתי. בעקבות המצעד ואירועים דומים הקשורים אליו, בהם קיץ החירות, נחקק בשנת 1964 חוק זכויות האזרח, בו בין השאר נאסרה אפליה בשוק התעסוקה. החוק אסר על כל אפליה מטעמי "גזע, צבע, דת, מין או לאום".
בעקבות חוקים אלה נחקקו חוקים נוספים האוסרים על אפליה בשוק העבודה, בהם חוקים האוסרים גילנות, אפליית נשים הרות, וחוקים המעודדים שוויון הזדמנויות לאנשים עם לקויות.
בשנת 1974 נחקק "חוק ביטוח הכנסה לפנסיה" המחייב ניהול זהיר ושקיפות בניהול קרנות פנסיה וביטוחי בריאות לעובדים. כמו כן החוק מחייב את המעסיקים לשחרר את כספי הפנסיה של העובדים בעת פרישתם. חוק זה נחשב כמסמל את תום תקופת זכויות העובדים. בשנת 1981 פירק הנשיא רונלד רייגן את ארגון פקחי הטיסה בעקבות שביתת פקחי הטיסה בארצות הברית, ולאחר מכן ירדה באופן דרמטי מידת השימוש בשביתה ככלי בסכסוכי עבודה. בית המשפט העליון של ארצות הברית שב והגביל את חופש ההתאגדות במספר פסיקות, בין השאר על פרופסורים בישיבה יוניברסיטי. מאמצע שנות השבעים לא התקבלו הצעות חוק לשיפור זכויות העובדים שהוצעו על ידי פוליטיקאים דמוקרטים ועצמאיים, וכיום ארצות הברית מפגרת אחרי מדינות מפותחות אחרות בתחום זכויות העובדים.
דיני העבודה
להלן מפורטים דיני העבודה העיקריים.
שעות עבודה וימי חופש
בחוק משנת 1938 נקבע שבוע עבודה של 40 שעות והוא מחייב תשלום פי 1.5 על שעות נוספות, אבל תיקונים שהוכנסו לחוג מגדירים מעל ל-30 סוגי עבודות שבהן לא משלמים על שעות נוספות. שוק העבודה בארצות הברית מאופיין בתחרותיות גבוהה, ועבודה בשעות נוספות נפוצה מאוד. ממוצע שעות העבודה עומד על 38.6 שעות בשבוע.
במהלך המאה ה-19 ניסו איגודי עובדים להגביל את מספר שעות העבודה השבועי, ולקבע חופשה בת יומיים בסופי שבוע. בשנת 1895 נחקק חוק במדינת ניו יורק שהגביל את שעות העבודה במאפיות ל-10 שעות ביום, ועד 60 שעות בשבוע, מתוך דאגה לבריאותם, בטיחותם ותנאי חייהם של העובדים. בשנת 1905 נתבע בעל מאפייה בשם ג'וזף לוכנר על כך שעובדי המאפייה שלו עבדו זמן רב יותר מהמותר. בבית המשפט טען לוכנר כי החוק מפר את התיקון ה-14 לחוקה בנושא הזכות להליך הוגן ולכן אינו חוקתי. בית המשפט קיבל את טענתו, וכך החלה תקופה המכונה "עידן לוכנר", בה שוב ושוב פסל בית המשפט העליון חוקים שניסו להסדיר יחסי עובד–מעביד. רק בשנת 1937 התהפכה המגמה מעט, בפסק דין שקבע ששכר מינימום הוא חוקתי, אך עד היום לא הוסדרו בחוק יחסי עובד–מעביד בארצות הברית, ולרוב העובדים יש בעיה עם איזון בית-עבודה.
כשם שאין זכויות עובדים לחופשה שנתית בתשלום או למספר שעות עבודה מקסימלי, כך אין זכויות לחופשת לידה, חופשת מחלה או חופשה לטיפול בבן משפחה חולה. חוק משנת 1993 מגדיר חופשת לידה בת 12 שבועות, אך זכאים לה רק עובדים קבועים אצל מעסיקים גדולים, ובתנאי שהמעסיק קיבל הודעה על החופשה לפחות 30 יום מראש.
נעשו ניסיונות לממן סובסידיה למעונות יום לילדים או מעון יום בחינם, אך הם נכשלו משנקבע כי המימון אינו חוקתי.
שכר מינימום
בחוק פדרלי משנת 1938 נקבע שכר מינימום, העומד כיום על 7.25 דולר אמריקני לשעה, אך ב-28 מדינות נקבעו חוקי שכר מינימום גבוהים יותר.
איסור אפליה
קיים איסור אפליה על בסיס דת, גזע או מין במקומות עבודה במגזר הציבורי. איסור זה מעוגן בתיקון החמישי והארבעה עשר לחוקת ארצות הברית. חוקים דומים חלים על המגזר הפרטי, בפרט חוק זכויות האזרח משנת 1964. בשנת 1967 נחקק חוק האוסר על אפליית בני 40 ומעלה מטעמי גילנות.
מהגרים המעוניינים לעבוד בארצות הברית נדרשים להוציא בקשה לגרין קארד.
פנסיה
לא קיים בארצות הברית חוק המחייב הפרשת כספים של העובד או המעביד לפנסיה. חלק מהמעסיקים מפרישים כספים לקרן פנסיה, עקב הסכם קיבוצי עם ועד העובדים בארגון. לדוגמה, פרופסורים באוניברסיטאות שותפים בקרן פנסיה שאליה מופרשים כספים, הן של העובדים והן של המעביד.
ללא קשר לפנסיה, עובדים לאחר גיל פרישה מקבלים קצבת אזרח ותיק מביטוח לאומי, וכן הם רשאים לרכוש פוליסת ביטוח חיים או להפריש כספים באופן פרטי לקרן פנסיה.
עד סוף המאה ה-20 תוכניות פנסיה לעובדים בארצות הברית הבטיחו קצבה חודשית המהווה אחוז מסוים משכר העובד. בזמן הפרישה העובד היה זכאי לקצבה חודשית עד סוף חייו, או לקבלת סכום כסף גדול באופן חד פעמי, או שילוב של שני הדברים. גובה הקצבה נקבע על פי נוסחה המבוססת על השכר המצטבר של העובד, משך תקופת עבודתו, וגילו. במאה ה-21 רוב הפנסיות המוענקות לעובדים הם מסוג 401 (k). זו פנסיה שהפקדותיה פטורות ממס, אך בניגוד לפנסיית קצבה, לאחר הפרישה היא לא משולמת עד סוף חייו של העובד, אלא נפסקת כאשר נגמר הכסף שהופקד בקרן. עובדים רבים שקיבלו פנסיה מסוג זה נאלצו להסתפק לאחר מספר שנים בקצבת הזקנה של הביטוח הלאומי.
"חוק ביטוח הכנסה לפנסיה" משנת 1974 מחייב ניהול זהיר ושקיפות בניהול קרנות פנסיה וביטוחי בריאות לעובדים. כמו כן החוק מחייב את המעסיקים לשחרר את כספי הפנסיה של העובדים בעת פרישתם.
חופש ההתאגדות
מאז המהפכה התעשייתית, הדרך העיקרית להשגת שכר הוגן, תנאים משופרים ויחס טוב לעובדים הייתה באמצעות משא ומתן קיבוצי, בדרך כלל על ידי איגודי עובדים. חופש ההתאגדות זכה להכרה ולמעמד מיוחד בארצות הברית בחוק קלייטון משנת 1914, ובייחוד בחוק יחסי העבודה הלאומי משנת 1935, שנחקק כחלק מהניו דיל, והוא מעגן את חופש ההתאגדות של העובדים בארגוני עובדים ואת הזכות לנהל משא ומתן קיבוצי מול המעסיקים. לחוק זה נקבעו תקנות נוספות המשפרות את זכויות העובדים בחוק טאפט-הארטלי (1947).
במספר פסקי דין נקבעו חמישה כללים יסודיים הקשורים לחופש ההתאגדות:
השפל במספר העובדים החברים באיגודי העובדים
בשנת 1981 פירק נשיא ארצות הברית רונלד רייגן את ארגון פקחי הטיסה בעקבות שביתת פקחי הטיסה, ולאחר מכן החלה ירידה עקבית במספר העובדים החברים באיגודי עובדים. בד בבד עם ירידה זו חל גידול באי-השוויון הכלכלי בארצות הברית, בגלל הירידה בהשפעתם של איגודי עובדים על המעסיקים. בארצות הברית לא מקובל לשלב נציגי עובדים בדירקטוריונים של חברות.
אף על פי שזכות השביתה מעוגנת בחוק פדרלי, זכות זו מוגבלת בארצות הברית יותר מאשר במדינות העולם המערבי. חוקים שונים מאפשרים למנוע שביתה בנושאי שכר של עובדי מדינה, בהם מורים, שוטרים וכבאים, אם לא מוצה הליך של משא ומתן מול המדינה. פסקי דין שונים הגבילו עוד יותר את זכות השביתה. בין השאר נפסק שמותר לפטר עובדים שהשתתפו ב"שביתה חלקית" שבה הם מילאו רק חלק מתפקידם, וכן עובדים שלא שבתו נגד מעסיקיהם אלא שבתו בשביתת סולידריות עם עובדים אחרים באותו מגזר.
ביטחון תעסוקתי
לרוב העובדים בארצות הברית אין כמעט הגנה מפני פיטורים שרירותיים. עובד יכול להיות מפוטר על ידי מעסיק מכל סיבה שהיא (לא נדרשת "סיבה מוצדקת" לסיום ההעסקה - At-will employment) וללא אזהרה, כל עוד הסיבה אינה אי-חוקית (למשל פיטורי עובד בגלל גזע, דת או מין). פיטורים מיידיים אושרו במספר רב של מקרים גם על ידי בתי המשפט, ללא כל סעד לעובדים שפוטרו. בפסקי הדין נכתב שהנזק לעובד כתוצאה מפיטורים שקול לנזק שעלול להיגרם למקום העבודה כאשר עובד עוזב את עבודתו ללא סיבה או אזהרה. על פי מומחים ליחסי עבודה, פסיקות מסוג זה נתפסות כבלתי צודקות בגלל שיחסי העבודה מאופיינים באי-שוויון בכוח המיקוח.
לא קיימת בחוק דרישה לתשלום פיצויי פיטורים לעובד שפוטר. לא קיימת גם חובת הודעה מוקדמת על פיטורים, למעט חוק משנת 1988 המחייב הודעה של 60 יום מראש במידה ומפטרים שליש או יותר מהעובדים בחברה גדולה.
הסיסמה "אתה מפוטר!" מפיו של דונלד טראמפ הפכה לפופולרית בתוכנית הטלוויזיה "המתמחה". סיסמה זו משקפת את גישת הפיטורים המיידיים הרווחת בארצות הברית, ומונעת מהעובדים ביטחון תעסוקתי.
בטיחות בעבודה
חוק הבטיחות והבריאות התעסוקתית משנת 1970 קובע נוהלי בטיחות בסביבת העבודה ומסמיך פקחי בטיחות מקצועיים לפקח על מקומות העבודה.
ג'ינה מקארתי
רג'ינה "ג'ינה" מקארתי (באנגלית: "Regina "Gina McCarthy; נולדה ב-3 במאי 1954) היא מומחית אמריקאית לבריאות סביבתית ואיכות אוויר, החל מינואר 2021 היא מכהנת כיועצת האקלים הלאומית של הבית הלבן אשר שימשה כמנהלת ה-13 של הסוכנות להגנת הסביבה (ה-EPA) בין 2013 ל-2017.
ביוגרפיה
מקראתי נולדה בשכונת דורצ'סטר שבבוסטון  וסיימה את לימודיה באוניברסיטת בוסטון ב-1976 וקיבלה מהאוניברסיטה תואר ראשון באמנויות האנתרופולוגיה חברתית. בהמשך למדה גם באוניברסיטת טאפטס, שם קיבלה תואר שני במדעי הנדסת בריאות הסביבה ב-1981.
במהלך חייה היא שימשה כיועצת סביבתית לחמישה ממושלי מסצ'וסטס, בהם המושל לשעבר והמועמד הרפובליקני לנשיאות ב-2012, וכיום הסנאטור מיט רומני. בנוסף לכך בין 2004 ל-2009 היא הייתה נציבת המחלקה להגנת הסביבה בקונטיקט, ובמסגרת תפקידה היא יישמה מדיניות שקידמה את הפחתת פליטת גזי החממה מתחנות הכוח במדינות.
ב-4 במרץ 2013, הנשיא הדמוקרטי ברק אובמה מינה את מקארתי להיות ראש הסוכנות להגנת הסביבה, ביולי של אותה שנה אושר מינויה ועם חלוף הזמן הפכה לפנים של הממשל ביוזמות הקושרות להתחממות גלובלית ושינוי האקלים.
בבדצמבר 2020 הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי החליט למנות את מקארתי ליועצת האקלים הלאומית של הבית הלבן, על פי התכנון היא צפויה לייעץ לביידן בנוגע למדיניות שינויי האקלים.
קרב אגם חאסאן
קרב אגם חאסאן היה התנגשות צבאית, מוגבלת בהיקף ובזמן, שאירעה בקיץ 1938, בין ברית המועצות לבין הקיסרות היפנית באזור המזרח הרחוק, על רקע סכסוך גבולות שפרץ בין שני הצדדים. הקרב הסתיים בניצחון סובייטי ובנסיגת הכוחות היפניים.
רקע
בשנת 1932 השלימה יפן את כיבוש מנצ'וריה והקימה בשטחה מדינת חסות בשם מנצ'וקוו. כיבוש מנצ'וריה גרם לכך, שהקיסרות היפנית גבלה בשטח ברית המועצות במזרח הרחוק. בשנת 1934 החלו באזור תקריות גבול בין הצבא היפני במנצ'וריה (צבא קוואנטונג) לבין הצבא הסובייטי, שנמשכו עד לשנת 1938 אך לא התפתחו לכלל קרבות משמעותיים. ההתנגשויות המקומיות בין שני הצדדים הסתיימו בדרך כלל בנסיגת הצבא היפני מהשטח הסובייטי. בסך הכול דיווחו הסובייטים על מאות חדירות יפניות מעבר לקו הגבול המשותף, שלעיתים התפתחו לכדי קרבות מקומיים.
ב-14 ביוני 1938 ערק בכיר בנ.ק.וו.ד, בשם גנריך סמוילוביץ' ליושקוב, מברית המועצות. הוא ביקש מקלט מדיני ביפן והעביר ליפנים מידע על פריסת הצבא האדום באזור הגבול ועל השפעת הטיהורים הגדולים, במהלכם הוצאו להורג קצינים רבים של הכוחות הסובייטיים שהוצבו באזור הגבול, על מידת המוכנות הקרבית שלהם.
ב-12 ביולי נכנסו כוחות של הצבא האדום לאזור גבעת "זאוזיאורנאיה" והתמקמו בו. אזור זה היה אמנם בצד הסובייטי של הגבול, אך במשך שנים לא הייתה בו נוכחות צבאית. ממשלת מנצ'וקוו ראתה בכך הפרה של הסטטוס קוו באזור הגבול, וב-15 ביולי 1938 דרש שגריר יפן במוסקבה מממשלת ברית המועצות להסיג את כוחותיה מהאזור שבמחלוקת. בתגובה הציגו נציגי משרד החוץ הסובייטי מפות של הסכם משנת 1886 לפיהן האזור נמצא בתוך שטח ברית המועצות.
לאור המצב המתוח, המשיך הצבא האדום לתגבר את כוחותיו באזור המריבה. בעיות תחבורה והעדר רשת כבישים מפותחת באזור היקשו על מאמצי התיגבור.
מהלך הקרב
ב-29 ביולי יחידות יפניות שכללו כ-150 חיילים עברו את הגבול הסובייטי וכבשו את אחת הגבעות באזור, אך לקראת הערב נאלצו לסגת לאחר קרב. למחרת היה ניסיון נוסף לכבוש את הגבעה, אך שוב ללא הצלחה.
ב-31 ביולי היפנים הצליחו לכבוש את כל הגבעות באזור והחלו בהקמת ביצורים על הגבעות. ניסיון של הצבא האדום להביא לנסיגה של היפנים לא צלח. ב-1 באוגוסט נערכה שיחת טלפון בין יוסיף סטלין לבין ואסילי בליוכר על המצב במערכה. סטלין מתח ביקורת על ניהול המשבר.
ב-2 באוגוסט הסובייטים החלו במתקפת נגד. במהלך המתקפה הסובייטים הצליחו לעבור את קו הביצורים הראשון אך לא מעבר לכך.
ב-4 באוגוסט גריגורי שטרן נתן פקודה להתחיל במתקפה כוללת באזור ולהגיע לגבול. ב-6 באוגוסט החלה הפצצה אווירית של הביצורים היפנים. בשעה חמש בערב החלה גם מתקפה יבשתית.
ב-10 באוגוסט החלו שיחות פיוס במוסקבה במהלכם סוכם על כיבוד מפה משנת 1886 על ידי כל הצדדים.
במהלך המתקפה היה שימוש רחב בחיל האוויר הסובייטי, מטוסים יפנים לא היו באזור.
לאחר הקרבות
בעקבות הקרבות ל-26 לוחמים הוענק עיטור גיבור ברית המועצות (9 מהם נהרגו במהלך הקרבות) ו-95 קיבלו עיטור לנין. מספר רב של לוחמים נוספים קיבלבו עיטורים שונים ולכולם הוענק אות המערכה.
לואסילי בליוכר לא הוענק עיטור והוא הואשם בהכנה לקויה למערכה. בסתיו הוא נעצר והוצא להורג באשמת בגידה (בשנות ה-50 נוקה מכל אשמה).
קנטקי אואדה שהיה מפקד צבא קוואנטונג היפנית והוביל קו להתמודדות מול ברית המועצות המשיך את מדיניותו בחימום הגבול. בשנת 1939 הוא ספג מכה קשה בקרב חלקין גול ופוטר מהצבא כמו רנסוקה איסוגאי שהיה ראש המטה שלו.
ג'ורדין הויטמה
ג'ורדין הויטמה (באנגלית: Jordyn Huitema; נולדה ב-8 במאי 2001 צ'יליוואק שבקנדה) היא כדורגלנית קנדית, המשחקת בעמדת החלוץ במועדון האמריקאי סיאטל ריין ובנבחרת קנדה לנשים. היא נבחרה כיורשת פוטנציאלית לאגדת הכדורגל הקנדית כריסטין סינקלייר.
ביוגרפיה
הויטמה נולדה בצ'יליוואק שבקנדה ושורשי משפחתה הגיעו מהולנד. היא החלה לשחק כדורגל מגיל ארבע עם צ'יליוואק ולמדה בחטיבת הביניים של בית הספר התיכון רוזדייל. אחיה ברודי היה כדורגלן עבור ונקובר וייטקאפס ושיחק באוניברסיטת דוק. אח נוסף שלה בשם טרנט שיחק הוקי קרח בליגת ההוקי הצעירה בססקצ'ואן עבור הומבולדט ברונקוס.
בתור נערה שיחקה בקבוצות הנוער הקנדיות צ'יליוואק, סורי יונייטד וונקובר וייטקאפס. ביולי 2018 הוכרז כי הויטמה תשחק עבור פריז סן-ז'רמן לנשים, אולם לפני שחתמה על חוזה סיימה את לימודיה בבית הספר וכך קיבלה את ההסמכה במכללה. במאי 2019 קיבלה חוזה לארבע שנים במועדון.
נבחרת קנדה
לפני שהופיעה בנבחרת הבוגרת, הויטמה זכתה עם הנבחרת עד גיל 15 בגביע הזהב בשנת 2014. בגמר הטורניר שנערך ב-17 באוגוסט כבשה את הפנדל המכריע בדו-קרב הפנדלים נגד האיטי לאחר והמשחק נגמר בתוצאה 1–1. כעבור שנתיים סיימה עם הנבחרת עד גיל 17 במקום השלישי בגביע הזהב. הויטמה נבחרה להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר וכבשה לאורכו 8 שערים, אחד פחות ממלכת השערים המקסיקנית אליסון גונזלס. באותה תחרות ב-2018 קנדה סיימה שוב במקום השלישי.
הויטמה ערכה את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת ב-8 במרץ 2017 נגד ספרד במתכונת גמר גביע אלגארבה. כשלושה חודשים לאחר מכן ב-11 ביוני כבשה את שני שעריה הראשונים בניצחון 0–6 על קוסטה ריקה. בגביע הזהב של 2018 עזרה לקנדים להעפיל למונדיאל 2019 עם רביעייה בניצחון 0–12 על קובה. הם הפסידו 2–0 בגמר לארצות הברית, ובסך הכל כבשה ארבעה שערים לאורך הטורניר.
במונדיאל 2019 הייתה לשחקנית הגבוהה ביותר מכלל חברות נבחרתה עם גובה של 1.80 מ'. היא שותפה רק בהפסד 2–1 להולנד. קנדה הודחה בשמינית הגמר נגד שוודיה.
הויטמה נכללה בסגל נבחרת קנדה למונדיאל 2023. היא פתחה בכל משחקי שלב הבתים, אך קנדה שסיימה במקום השלישי הודחה כבר בשלב זה.
חיים אישיים
הויטמה נמצאת במערכת יחסים עם הכדורגלן הקנדי אלפונסו דייוויס, שמשחק בקבוצת באיירן מינכן, מאז ספטמבר 2017. במאי 2022 הודיעו השניים על פרידה.
פיליפ אנדרסון
ביוגרפיה
אנדרסון נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה שבארצות הברית וגדל באורבנה שבאילינוי. הוא סיים את לימודיו התיכוניים באורבנה בשנת 1940. לאחר מכן, החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד עד לתואר הדוקטור.
בשנים 1949–1984 הועסק על ידי מעבדות בל בניו ג'רזי, שם עבד על מגוון רחב של בעיות בפיזיקה של חומר מעובה. במהלך תקופה זו הוא פיתח את הרעיון בדבר "המיקום של אנדרסון" (Anderson Localization). ב-1963 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנים 1967–1975 שימש אנדרסון כפרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קיימברידג'.
ב-1977 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם נוויל מוט וג'ון ואן ולק, על המחקר התאורטי הבסיסי של המבנה האלקטרוני של מערכות מגנטיות ולא מסודרות. בעיתונות דווח על המשמעויות המעשיות של המחקר התאורטי של אנדרסון ועמיתיו: "חתני הפרס הניבו רעיונות שהוגשמו בצורה מוחשית ברכיבים של מחשבי־ענק, מחשבי־כיס, מכונות־צילום משרדיות, מקלטי רדיו, מכשירים לגילוי חלקיקים אטומיים ומיתקנים לניצול אנרגיית השמש ... הידע של מוט ואנדרסון אודות ההתנהגות של חמרים גבישיים פירושו כי תאי־חימום באמצעות אנרגיה של השמש עשויים להיות זולים יותר בעתיד.
ממד (גאומטריה אלגברית)
בגאומטריה אלגברית, הממד הוא פונקציה המתאימה לכל יריעה אלגברית מספר שלם ואי שלילי המתאר את מספר דרגות החופש של היריעה; למשל יריעה מממד אפס היא אוסף סופי של נקודות, ממד של עקום הוא אחד ואילו הממד של היריעה האפינית - והיריעה הפרויקטיבית -  הוא - n. מושג הממד קיים גם בסכימות ומבנים כלליים יותר של הגאומטריה האלגברית.
ניתן להגדיר את הממד באופן אקסיומטי על ידי שלוש הנחות המשקפות את התכונות הטבעיות שעל הממד לקיים. הנחות אלו יחד עם התכונות של יריעה אלגברית גוררות את יחידות הממד. קיומו של הממד מוכח על ידי בנייה מפורשת של פונקציית ממד, למשל ממד קרול, דרגת טרנסצנדנטיות וממד הילברט.
הגדרה אקסיומטית
תהי X יריעה אלגברית מעל שדה \mathbb{K}, לשם הפשטות נניח ש - \mathbb{K} סגור אלגברית. הממד הוא פונקציה מהיריעות האלגבריות אל המספרים השלמים האי שליליים -, המקיימת את התכונות הבאות:
ממשפט שבאלה (ראה להלן) נובע שניתן להחליף את האקסיומה השלישית בהנחה אינטואיטיבית יותר -
3'. אם הוא מורפיזם עם סיבים סופיים בין יריעות אלגבריות ועל, אז מתקיים.
מכיוון שהנחה זאת חזקה יותר, מקשה על הוכחת הקיום של פונקציית הממד, ואין בה צורך כדי להגדיר את הממד ביחידות נוח יותר להשתמש בהנחה 3.
יחידות
לכל שתי פונקציות ממד ו- ולכל יריעה אלגברית X מתקיים. בשל תכונה מספר 1, הנקראת גם מקומיות, מספיק להוכיח יחידות עבור יריעות אפיניות. ממשפט הנורמליזציה של נתר נובע כי כל יריעה אפינית X מממד n ניתן להעתיק סופית ועל, כלומר קיימת העתקה סופית ועל. מתכונה מספר 3 נובע כי וגם  יחד עם תכונה 2 נובעת יחידות הממד -.
הגדרות מפורשות
נביא כמה דוגמאות מפורשות לבניית פונקציית ממד המקיימת את התכונות הנ"ל. כל אחת מהדוגמאות מספקת הוכחת קיום.
ממד קרול
ממד קרול של מרחב טופולוגי X הוא אורך השרשרת הארוכה ביותר של קבוצות סגורות, לא ריקות ואי פריקות המוכלות ב-X פחות אחת:.
הגדרה זו מתאימה גם לגאומטריה אלגברית מאחר שכל יריעה אלגברית היא בפרט מרחב טופולוגי. נוכיח כי פונקציית ממד קרול עונה על שלוש התכונות הנדרשות לממד של יריעה אלגברית:
דרגת טרנסצנדנטיות
יהיו שדות כך ש-\mathbb{L} הוא הרחבת שדה של \mathbb{K}. העוצמה המקסימלית של תת-קבוצה בלתי תלויה אלגברית ב-\mathbb{L} מעל \mathbb{K} נקראת דרגת הטרנסצנדנטיות של \mathbb{L} מעל \mathbb{K} ומסומנת על ידי.
תהי X יריעה אלגברית ו- רכיבי האי פריקות שלה, כלומר. נגדיר כאשר  הוא שדה הפונקציות של היריעה האי פריקה X_{i}. ניתן להוכיח שפונקציית הממד המוגדרת באמצעות דרגת הטרנסצנדנטיות של שדות הפונקציות של תתי היריעות הבלתי פריקות מקיימת את שלוש התכונות הנדרשות לממד של יריעה אלגברית.
תכונות של ממד
יריעה אלגברית נקראת שוות ממד אם כל רכיבי אי הפריקות שלה הם בעלי אותו הממד.
משפט האידיאל הראשי
משפט האידיאל הראשי קובע כי עבור יריעה אלגברית אי פריקה X - לכל f פונקציה רגולרית על X: בלתי הפיכה הקבוצה  היא יריעה שוות ממד, מממד \dim X-1. בפרט, עבור פולינום לא קבוע ב-n משתנים, ממד היריעה המוגדרת על ידי קבוצת האפסים של g הוא.
משפט שבאלה
יהי מורפיזם בין יריעות אלגבריות, אז - מסקנה ממשפט שבאלה - יהי מורפיזם דומיננטי בין יריעות אלגבריות כך שממד הסיבים קבוע, כלומר קיים  כך שלכל y\in Y מתקיים  אז.
חלקות של יריעה אלגברית
תהי X יריעה אלגברית, נגדיר לכל x\in X את הממד המקומי ב-x להיות הממד המקסימלי של כל רכיבי אי הפריקות של X המכילים את הנקודה x:
.
יריעה אלגברית X נקראת חלקה בנקודה x\in X אם, כאשר T_{x}X הוא המרחב הווקטורי המשיק זריצקי ליריעה X בנקודה x והממד שלו הוא הממד הליניארי. באופן כללי מתקיים בכל נקודה על היריעה.
דוגמאות לחישוב ממד
תהי היריעה האפינית ב-. נשים לב שמאחר ו-X מוגדרת על ידי משוואה אחת ו- נקבל כי. בנוסף, מאחר ש- הוא פולינום אי פריק, גם X הוא יריעה אי פריקה. דרך נוספת לחשב את ממד X היא בעזרת מורפיזם בירציונלי: נגדיר מפה על ידי  זוהי מפה בי רציונלית עם המפה ההפוכה  כאשר  היא הקבוצה הפתוחה והצפופה ב-X אשר איזומורפית לקבוצה הפתוחה והצפופה ב-. ונקבל.
תהי היריעה האפינית ב-. נשים לב שמאחר ו-X מוגדרת על ידי משוואה אחת ו- נקבל כי. בנוסף, מאחר שרכיבי הפריקות של הפולינום הם x,y נקבל בהתאמה את רכיבי אי הפריקות של X הם ונשים לב שחוג הפונקציות הרגולריות על, המסומן ב- איזומורפי לחוג הפולינומים במשתנה אחד , כלומר  ובאופן דומה. בפרט, דרגת הטרנצסדנטיות של שדה השברים היא 1, ניתן למשל לבחור את המונום  כאיבר בלתי תלוי אלגברית מעל \mathbb{K}, באופן דומה דרגת הטרנצסדנטיות של שדה השברים  היא 1. על ידי שימוש בממד קרול נקבל באופן שקול לחישוב הקודם -.
תהיי היריעה המוגדרת על ידי החבורה הליניארית הכללית, על מנת לחשב את הממד של יריעת גרסמן Y=Gr(k,n) נבנה מורפיזם על  באופן הבא - יהי  מרחב וקטורי k ממדי, כל מטריצה x\in X תעבור תחת המפה \nu למרחב הליניארי הנפרש על ידי הפעולה של x על המרחב L, כלומר \nu (x)=xL. נשים לב ש-\nu על, משום שכל שני תתי מרחבים ליניאריים מממד זהה צמודים על ידי מטריצת מעבר בסיס (כלומר איבר ב- ).
ניתן לזהות את L עם אוסף הווקטורים מממד - n עם n-k קואורדינטות אחרונות שוות לאפס, כלומר. לכן לכל x\in X מתקיים x.L=L אם״ם, אוסף המטריצות בX המקיים תנאי זה הוא המטריצות מהצורה כאשר 0_{mat} הוא מטריצת אפס מממד. מכאן נקבל שלכל y\in Y מתקיים, ממסקנה ממשפט שבאלה נקבל כי כלומר.
<!-- ; חישוב המימד של אוסף הישרים המוכלים בהיפר-משטח הומוגני ממעלה d ב- היפר-משטח הומוגני ממעלה d ב- הינו יריעה אפינית מהצורה  כאשר f(x,y,z) הוא פולינום הומוגני ממעלה d בשלושה משתנים מעל השדה \mathbb{K}. נסמן ב-X את מרחב כל ההיפר-משטחים ההומוגניים ממעלה d ב-. נסמן ב- את אוסף הישרים ב-  (כלומר תת-המרחבים האפינים ממימד 1), ידוע כי. נסמן ב-I את היריעה ונסמן את ההטלות הטבעיות:. על מנת לחשב את מימד תת-המרחבים האפינים ממימד 1 המוכלים בהיפר-משטח הומוגני ממעלה d כלשהו נרצה לחשב את מימד הסיבים.
קיימים מונומים ממעלה d ב-r משתנים, לכן במקרה שלנו. עבור l מסוים ניתן לסובב את הצירים כך ש-l יהיה מונח במישור z=0, לכן עבור על מנת להכיל את lֿ, כל מונום המופיע ב-f צריך להתחלק ב-z. קיימים ממעלה d אשר לא מכילים את z ולכן בסך הכול  מונומים אשר מתחלקים ב-z, אם כך, מאחר שזה נכון לכל l על ידי שימוש במסקנה ממשפט שווילי נקבל כי  ובאופן דומה. ביחד נקבל כי. עבור ערכים שונים של d- -->
ריי הנאולט
ריימונד "ריי" רולנד ג'וזף הנאולט ( 26 באפריל 1949) הוא גנרל בדימוס בחיל האוויר המלכותי הקנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות הקנדיים בין השנים 2001–2005 וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין השנים 2005–2008.
ביוגרפיה
הנאולט נולד בוויניפג ב-26 באפריל 1949. הוא למד באקול סופריור דה גאר בפריז ולאחר מכן בקולג' הלאומי להגנה בקינגסטון. ב-1968 הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי הקנדי ועבר הכשרה כטייס בטייסת הטקטית ה-425. ב-1972 הפך למדריך טיסה על מטוס מוסקטר, וב-1974 הפך לבקר תנועה אווירית. ב-1976 עבר הסבה לטייס מסוקים והוצב בטייסת ה-408. ב-1981 הועלה לדרגת מייג'ור והועבר לטייסת ה-430. בינואר 1985 הוא הועבר למפקדת ההגנה הלאומית באוטווה וביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למנהל פרויקט המסוקים הקלים של חיל האוויר המלכותי. שנתיים לאחר מכן הוא מונה למפקד טייסת המסוקים ה-444 שהוצבה בגרמניה שנתיים נוספות לאחר מכן הוא הוחזר לקנדה והוצב במטה חיל האוויר בעיר הולדתו. ביולי 1990 הוא מונה למפקד בסיס חיל האוויר Portage la Prairie ושנה לאחר מכן מונה לסגן מפקד קבוצת הקרב האווירית הטקטית ה-10.
במאי 1994 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד קבוצת הקרב האווירית הטקטית ה-10. ביולי 1995 הוא מונה לראש מטה המבצעים בפיקוד העליון. ביוני 1996 מונה למנהל פעולות ותוכניות צבאיות. בינואר 1997 מונה לממלא מקום סגן ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-1 באפריל של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בספטמבר הוא מונה לסגן מפקד חיל האוויר. ב-15 באוגוסט 1998 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן הקבוע של ראש מטה ההגנה. ב-28 ביוני 2001 הוא מונה לראש מטה ההגנה. ב-17 ביוני 2005 הוא פרש מתפקידו והפך ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. בתפקיד זה הוא נמצא במטה נאט"ו בבריסל עד 27 ביוני 2008 אז פרש מהצבא וחזר לקנדה.
לאחר פרישתו מהצבא הפך הנאולט ליו"ר מועצת הייעוץ האסטרטגי של חברת ADGA RHEA Group. ב-2013 הצטרף לדירקטוריון של מרכז פירסון הפועל לקידום תרומתה של קנדה לשמירה על השלום ברחבי העולם.
הרמן אוטומר הרצוג
הרמן אוטומר הרצוג (באנגלית: Hermann Ottomar Herzog; 15 בנובמבר 1832 – 6 בפברואר 1932) היה אמן גרמני ואמריקאי בולט מהמאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים, והידוע בעיקר בנופיו. הוא קשור לבית הספר לציור בדיסלדורף.
ביוגרפיה
הוא נולד בברמן, גרמניה ונכנס לאקדמיה של דיסלדורף בגיל שבע עשרה. הרצוג זכה להצלחה מסחרית מוקדמת, שאיפשרה לו לנסוע בהרחבה ולהמשיך בהכשרתו. פטרוניו כללו בני מלוכה ואצולה ברחבי אירופה.
בסוף שנות ה-1860, לאחר טיול נרחב בנורווגיה, התיישב הרצוג לצמיתות ליד פילדלפיה בארצות הברית. לאחר מכן הוא נסע ברחבי ארצות הברית. ומקסיקו. הוא צייר בדרכו ברחבי מדינות המערב והגיע לקליפורניה בשנת 1873. עבודותיו מנסיעה זו כללו סדרת ציורי עמק יוסמיטי. בשנת 1876 הוא קיבל פרס בתערוכת המאה בפילדלפיה על ציורו של היוסמיטי. הרצוג ערך גם נסיעות נרחבות למיין ופלורידה כדי לצייר.
מכיוון שהיה משקיע נבון, הרצוג לא היה צריך להיות תלוי במכירת יצירותיו כדי לשמור על אורח חיים נוח. לאחר מותו, משפחתו שמרה על קבוצה גדולה מציוריו, שרובם שוחררו לשוק האמנות בשנות השבעים. מספר מוזיאונים אמריקאיים ואירופיים בולטים כוללים את עבודותיו של הרצוג כחלק מהאוספים שלהם.
עבודתו של הרצוג נחשבת לעיתים כחלק מאסכולת נהר ההדסון, אם כי היא מציאותית יותר ודרמטית פחות מיצירותיהם של חבריו פרדריק אדווין צ'רץ או אלברט בירסטדט.
מוזיאון נהר ברנדווין בצ'אדס פורד, פנסילבניה, ערך תערוכה גדולה מיצירותיו של הרצוג בשנת 1992 ופרסם קטלוג של עבודותיו. בחייו הארוכים יצר הרצוג יותר מ -1,000 ציורים.
איאן אוגילבי
איאן ריימונד אוגילבי (באנגלית: Ian Raymond Ogilvy; נולד ב-30 בספטמבר 1943) הוא שחקן, מחזאי וסופר אנגלי-אמריקאי.
ביוגרפיה
אוגילבי נולד בווקינג שבמחוז סארי בדרום-מזרח אנגליה, לפרנסיס פיירפילד אוגילבי ולשחקנית איילין ריימונד (שהייתה לפני כן נשואה לשחקן ג'ון מילס). הוא למד בבית הספר סאנינגדייל, באיטון קולג' ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
קריירה
תפקידו הידוע ביותר של אוגילבי הוא בדמות "סיימון טמפלר" בסדרת הטלוויזיה "שובו של המלאך" ("Return of the Saint") בשנים 1978 ו-1979, שהייתה המשך לסדרה "המלאך" ("The Saint") בכיכובו של רוג'ר מור שהופקה בין השנים 1962 עד 1969.
בעקבות תפקיד זה היה אוגילבי מועמד לגלם את ג'יימס בונד בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים, כאשר מור הביע את רצונו לעזוב את הסדרה. הוא לא שיחק בתפקיד ג'יימס בונד, אבל גילם דמות דמוית בונד בסדרת פרסומות לטלוויזיה ששודרה בצפון אמריקה בתחילת שנות התשעים. לפחות פעם אחת גילם סוכן חשאי בריטי, דמוי בונד, בפרק "Dragon's Wing II" בסדרת הטלוויזיה "קונג פו: האגדה נמשכת".
בשנות השמונים של המאה העשרים הקליט אוגילבי רומנים מסדרת ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג. ההקלטות יצאו לאור על גבי קלטות שמע בלייבל "Listen for Pleasure".
במהלך הקריירה שלו הרבה אוגילבי לשחק בתיאטרון בתפקידים ראשים בהפקות בווסט אנד הלונדוני. בין השאר השתתף במחזה "Design for Living" מאת נואל קאוורד, במחזה "Happy Family", ב"שלוש אחיות", ב-"Rookery Nook" מאת בן טרוורס, "Run for Your Wife" מאת ריי קוני, "המיליונרית" מאת ג'ורג' ברנרד שו, "The Waltz of the Toreadors" ואחרים. הוא שיחק גם בתיאטרון אמריקאי. בין סרטי הקולנוע בהם הופיע היה לו תפקיד חשוב בסרט האפי "ווטרלו" מ-1970.
אוגילבי כיכב לצדו של בוריס קרלוף בסרט "The Sorcerers", ב-1967 הופיע בסרט "זר בבית" לצדם של ג'יימס מייסון, בובי דארין וג'רלדין צ'פלין. בסרט "Witchfinder General" שיחק לצדו של וינסנט פרייס, בסרט "The Day the Fish Came Out" הופיע יחד עם טום קורטני וקנדיס ברגן. עוד שיחק בסרט "המוות נאה לה" בכיכובן של מריל סטריפ וגולדי הון. עם פיטר קושינג הופיע בשני סרטים בהפקת חברת "אמיקוס", ועם ריצ'רד דרייפוס וניה ורדלוס השתתף בסרט "האהבה היוונית שלי".
הוא היה חבר של הקולנוען מייקל ריבס, וכיכב בשלושה מסרטיו: " Revenge of the Blood Beast", "The Sorcerers" ו-"Witchfinder General". בשנות התשעים של המאה העשרים הופיע אוגילבי באופרת הסבון קצרת הימים "Malibu Shores". הוא השתתף ביותר ממאה תוכניות טלוויזיה, ולעיתים קרובות כיכב בתפקיד אורח. אחד מתפקידיו הידועים הוא בדמות לורנס קירברידג' בסדרת הטלוויזיה הבריטית "על אדונים ומשרתים".
ב-1968 שיחק אוגילבי בתפקיד ברון פון קורט בפרק "They Keep Killing Steed" בסדרה "הגומלים". ב-1976 הופיע ב-BBC בסרט "The Door of Opportunity" על פי סיפור מאת סומרסט מוהם לצדה של מריאן פיית'פול.
ב-1976 השתתף אוגילבי בפרק פיילוט של הסדרה הקומית "Ripping Yarns" בהפקת חברי חבורת מונטי פייתון מייקל פיילין וטרי ג'ונס. הוא גילם את דרוסוס בסדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס", וכיכב בתפקיד אורח בשישה פרקים של הסדרה "רצח במשיכת קולמוס" ובארבעה פרקים בסדרה "Diagnosis: Murder". ב-1970 שיחק בתפקיד אדגר לינטון בסרט הקולנוע "אנקת גבהים", ובדמות אוון גרת' בעיבוד של ה-BBC לספרו של הנרי ג'יימס "שלל פוינטון".
ב-1998 הופיע אוגילבי בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "בבילון 5" בפרק "In the Kingdom of the Blind".
אוגילבי הוא גם מחזאי וסופר. הוא כתב סדרה של ספרי פנטסיה לילדים: הספרים תורגמו ל-15 שפות. בעברית יצא לאור הספר "מיסל והנחשוף" בהוצאת כתר.
הוא הוציא לאור שני רומנים "Loose Chippings" ו-"The Polkerton Giant". כמו כן כתב שני מחזות "A Slight Hangover" ו-.
חיים אישיים
בשנים 1968 עד 1983 היה אוגילבי נשוי לדיאן הארט. לבני הזוג נולד ילד אחד. ב-1992 התחתן עם קתרין הולקומב. אחר כך קיבל אזרחות אמריקאית.
ביירון קייטי
ביירון קתלין מיטשל (Byron Kathleen Mitchell), הידועה בעיקר בשמה ביירון קייטי (נולדה ב-6 בדצמבר 1942), היא סופרת, מרצה ומורה רוחנית אמריקאית, מפתחת שיטת "העבודה של ביירון קייטי" (The Work Of Byron Katie).
ביוגרפיה
קייטי מעידה שהחל משנות השלושים לחייה חוותה כעשור של דיכאונות עמוקים והתמכרויות לאלכוהול ולאכילה. ב-1986, בעודה מאושפזת במוסד לנשים עם הפרעות אכילה, חוותה קייטי התעוררות רוחנית שבעקבותיה הגיעה לתובנות אותן תרגמה לשיטת ה"עבודה" אותה היא מלמדת.
טיפול/אפשור בשיטת העבודה
שיטת העבודה בהגדרתה אינה טיפול. המציעים ליווי תהליכי בשיטת העבודה נקראים "מאפשרים". ישנן מספר תוכניות להסמכת מאפשרים בעולם, כולל בישראל. גם קייטי מקפידה להדגיש שהשיטה אינה טיפול. השיטה מכוונת את הקליינט למשאבים שלו, לתשובות שלו ותומכת בו כשהוא לומד את הגישה אליהם ומפתח שיח פנימי ותחושת חוסן ועצמיות. עם זאת יש גם מטפלים עם הסמכה טיפולית אקדמית בתחום בריאות הנפש, כגון עובדים סוציאליים, מטפלים באומנות ופסיכולוגים, שמאמצים את השיטה ככלי תומך במסגרת שירותיהם.
ספרים
קייטי כתבה 17 ספרים, אשר תשעה מהם תורגמו לעברית:
צייס
Carl Zeiss AG או בקיצור, צייס היא אחת מיצרניות העדשות ומערכות אופטיקה מהגדולות בעולם. מטה החברה נמצא כיום באוברקוכן, גרמניה.
ההיסטוריה של החברה
החברה נוסדה על ידי האופטיקאי קרל צייס ב-1846 כבית מלאכה לעדשות בעיר ינה שבגרמניה. צייס היה מומחה בייצור מדויק של עדשות למטרות מדע ומחקר (ובמיוחד בייצור סדרתי של מיקרוסקופים). הוא מכר בתחילה את העדשות שלו בהזמנה אישית מבית המלאכה שהקים בסמוך למחלקה לפיזיקה באוניברסיטת ינה. כך יצר קשרים עם הקהילה המדעית ובהמשך חבר למדענים אוטו שוט וארנסט אבה - ושלושתם הובילו את החברה יחד החל מ-1884.
צייס כיום
כיום, החברה מעסיקה מעל 30,000 עובדים בכמעט 50 מדינות ברחבי העולם (כולל ישראל), ובעלת הכנסות של מעל 6 מיליארד דולר בשנה.
לחברה 4 חטיבות מרכזיות:
החברה מחזיקה בנוסף מספר חברות-בת קטנות ברחבי העולם ותאגיד צייס מחזיק בבעלות על חברת הזכוכית Schott (על שם אוטו שוט, שותפו של קרל צייס).
עשייה חברתית והקשר לעיר ינה
לחברה שורשים עמוקים בעיר ינה- דרך קרן קרל צייס היא מחלקת מענקים למחקר אקדמי, מממנת אירועי תרבות וספורט ואף מעניקה מלגות לימוד באוניברסיטה. קבוצת הכדורגל הגדולה בעיר הוקמה כקבוצת פועלים של צייס, ונקראת עד היום קארל צייס ינה. ארגון העובדים הקים גם את קואופרטיב הדיור קארל צייס שמאפשר דיור זול ומסובסד לתושבי העיר (מבלי קשר להיותם עובדי צייס). מרכז הפיתוח הגדול של החברה ממוקם בעיר ורבים מהעובדים בו גרים בה. צייס גם משתתפת במימון הפלנטריום המקומי (שנקרא על שם קרל צייס) ומוזיאון האופטיקה של ינה.
רמי רהב
רמי רהב (נולד ב-1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל. כיהן כמנכ"ל קרן הפנסיה "מיטבית".
רהב נולד בעפולה. שירת במשך כ-35 שנים בצה"ל ובמשטרת ישראל. שירת כסגן מפקד מג"ב באזור טולכרם, סגן ומפקד מרחב הגליל וקצין אג"ם מחוז הצפון. בתפקידו האחרון במשטרה כיהן כראש אגף תמיכה לוגיסטית בדרגת ניצב עד שנת 2000. ב-2001 מונה למנכ"ל "מיטבית", קרן הפנסיה החדשה של קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות. הוא פרש מתפקידו בתחילת 2004.
נשוי ואב לחמישה.
גונג יו
גונג ג'י-צ'ול (בקוריאנית: 공유; נולד ב-10 ביולי 1979) הוא שחקן דרום קוריאני המזוהה יותר בשם הבמה גונג יו. ידוע בין היתר בשל תפקידיו בסרט "רכבת לבוסאן" ובדרמות הטלוויזיה "משחקי הדיונון" ו"'ים השלווה'". נחשב לאחד השחקנים המוערכים בקוריאה.
שם הבמה שלו הוא שילוב של שם משפחתו של אביו "גונג" ושל שם משפחתה של אמו "יו".
ילדותו ולימודיו
גונג נולד בשם Gong Ji-cheol בתאריך 10 ביולי 1979 בבוסאן שבדרום קוריאה. אביו למד בבוסאן סנגו, מוסד אקדמי לבייסבול, והיה מנהל קבוצת הבייסבול המקצועית Lotte Giants (אנ') מ-1983 עד 1985. גונג למד בתיכון דונגין, והמשיך ללימודי תואר ראשון במחלקה לתיאטרון וקולנוע של אוניברסיטת קיונג הי (אנ').
2001–2004: התחלה
גונג יו הוא בעל תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת קיונג הי (אנ'). בשנת 2000, הוא החל את הקריירה שלו בתור מנחה ומשחק פעיל במשחקי ווידאו בערוץ הטלוויזיה של Mnet (אנ'). בשנת 2001 הופיע לראשונה כשחקן בסדרת הטלוויזיה בית ספר 4 (אנ'). בהמשך מילא מספר תפקידי משנה בדרמות ובסרטים. בשנת 2004 הנחה תוכנית מוזיקה בשם Music Camp.
2005–2007: Coffee Prince ופריצת דרך
בשנת 2005 מילא לראשונה תפקיד ראשי בסרט שלום מורתי (אנ') מול Gong Hyo-jin. לאחר מכן בשנת 2006 הופיע במלודרמה הרומנטית One Fine Day (אנ').
2008–2015: גיוס צבאי וקאמבק
ב-14 בינואר 2008 התגייס להכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה עד לדצמבר 2009. הוא שירת שמונה חודשי שירות פעיל בצ'אורוון ואז הועבר לסוכנות המדיה של ההגנה, שם שירת במחלקת יחסי הציבור ושירת כמנחה ותקליטן בתחנת הרדיו של הצבא.
גונג יו עשה את הקאמבק שלו בקומדיה הרומנטית למצוא את אדון גורל (אנ'), הסרט היה שובר קופות בינוני בקוריאה.
לאחר מכן הפיק עיבוד תיאטרלי המבוסס על ספר כור היתוך של גונג ג'י-יונג, שהייתה מתנת ברכה ממפקדו בשירות הצבאי. סרט זה יצא לאקרנים בינלאומיים תחת הכותרת מושתקים (אנ'). עם יציאתו לאקרנים ב-22 בספטמבר 2011, עורר הסרט זעם בקרב הציבור והדבר הוביל לפתיחה מחודשת של תחקירי התקריות שעליהן מבוססים הרומן והסרט. הדרישה הציבורית לרפורמה בחקיקה הגיעה לאספה הלאומית, שם התקבלה בהצלחה בסוף אוקטובר 2011 הצעת חוק מתוקנת להתמקדות בפשעי מין נגד קטינים ונכים, שכונתה הצעת חוק דוגאני על שם הסרט הקוריאני. בשנת 2012 גונג כיכב לצד לי מין-ג'ונג (אנ') בסדרת קומדיה רומנטית ביג (אנ') שנכתבה על ידי תסריטאיות הטלוויזיה האחיות הונג (אנ'). למרות בתחילה התקבלה היטב, בהמשך ספגה ביקורת חריפה.
ב-2013 גונג יו חזר למסך הגדול לאחר פער של שנתיים בסרט החשוד (אנ'). הוא גילם מרגל צפון קוריאני מובחר שערק לאחר שנבגד על ידי ארצו. בנובמבר 2013, גונג יו מונה לנציג מיוחד של קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF) בקוריאה, במקביל לחגיגת השנה ה-24 לאימוץ האמנה בדבר זכויות הילד. לאחר מינויו ביקר במדינות ברחבי העולם כדי להעלות מודעות למצבם של ילדים במדינות לא מפותחות.
2016–הווה: תחיית הקריירה
בשנת 2016 גונג יו הגיע לשיא חדש בקריירה המקצועית שלו. תחילה, עם סרטו המלודרמה "גבר ואישה" (אנ') (2016) לצד השחקנית עטורת השבחים ג'און דו-יון (אנ'). לאחר מכן כיכב בשובר קופות רכבת לבוסאן, אשר עברה את 11 מיליון הצפיות בדרום קוריאה. לאחר מכן כיכב בשובר קופות נוסף בשם עידן הצללים (אנ'), עם 6 מיליון צפיות תוך שבועיים. בדצמבר 2016 חזר להופיע בטלוויזיה בדרמת הפנטזיה-רומנטית גובלין: אל אדיר ובודד (אנ'), בו הוא גילם את הדמות הראשית. הדרמה זכתה להצלחה ואף זיכתה אותו בפרס השחקן הטוב ביותר.
בשנת 2018 גונג יו לוהק לסרט Kim Ji-young: Born 1982 (אנ') בו הוא גילם את התפקיד של בעלה של קים ג'י-יונג. זה היה שיתוף פעולה שלישי לצד השחקנית יונג יו-מי (אנ') (אחרי הסרטים מושתקים(אנ') ורכבת לבוסאן).
בשנת 2021 כיכב במותחן הפעולה של הבמאי לי יונג-ג'ו בשם סאו-בוק לצד פארק בו-גאם (אנ'). גונג מגלם סוכן מודיעין לשעבר שנקלע למרדף אחר תפיסת השיבוט האנושי הראשון כדי לחשוף את הסוד לחיי נצח. באותה שנה, הוא הופיע כסוכן מגייס בסדרה המצליחה ושוברת השיאים משחקי הדיונון של נטפליקס.
בדצמבר 2021 הופיע גונג יו בסדרת מותחן ומדע בדיוני "ים השלווה" של נטפליקס כמנהיג הצוות האן יון-ג'ה לצד ביי דונה, לי ג'ון (אנ'), קים סאן-יונג (אנ') ואחרים. הסדרה מתרחשת בעתיד דיסטופי רחוק שבו כדור הארץ מתמודד עם מחסור חריף במים, והסדרה עוקבת אחר צוות משלחת לתחנה נטושה על הירח. תגובת המעריצים לסדרה הייתה מעורבת, אך היא הגיעה לראש המצעדים העולמיים של נטפליקס והפכה לסדרה הלא-אנגלית הנצפית ביותר בשבוע השני.
Greatest Hits (אלבום של טופאק שאקור)
Greatest Hits הוא אלבום כפול של הלהיטים הגדולים של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. הוא הופץ בחברת התקליטים Interscope Records בשנת 1998. הרצף הלא-כרונולוגי של האלבום מדגיש את הקריירה של טופאק; 21 הלהיטים הגדולים ביותר שלו, חלקם נערך מחדש מסיבות משפטיות, ומלווים 4 שירים שלא הופצו בעבר: "God Bless the Dead","Unconditional Love", "Troublesome '96", ו-"Changes" שהפך לאחד השירים הידועים ביותר של טופאק. האלבום הגיע למעמד יהלום ב-23 ביוני 2011 שאושר על ידי RIAA. ומכר כ-15,000,000 בכל רחבי העולם האלבום נחשב לאלבום הנמכר ביותר של שאקור יחד עם All Eyez on Me ו-"The Don Killuminati: The 7 Day Theory"
השיר “God Bless the Dead” (באירוח Stretch) מתחיל כשטופאק אומר "rest in peace to my motherfucker Biggie Smalls." הסינגל Changes הועמד לפרס גראמי 2000 בקטגוריית ביצוע הראפ הטוב ביותר.
לואיז ריינר (ציירת)
לואיז ריינר, באנגלית: Louise Rayner (21 ביוני 1832 - 8 באוקטובר 1924) הייתה אמנית בריטית בצבעי מים.
ביוגרפיה
ריינר נולד במאטלוק באת' שבדרבישייר. הוריה סמואל ריינר ואן ריינר (לבית מנסר) היו שניהם אמנים ידועים, סמואל התקבל לתערוכה באקדמיה המלכותית כשהיה בן 15. ארבע מאחיותיה של לואיז - אן ("ננסי"), מרגרט, רוז ופרנסס - ואחיה ריצ'רד היו גם אמנים. אחותה הבכורה אן אינגרם ריינר (ננסי) הציגה באגודת הציירים בצבעי מים ושלוש פעמים באקדמיה המלכותית. המשפחה התגוררה במאטלוק באת' ובדרבי עד 1842 כאשר עברו ללונדון.
יצירה
ריינר למדה ציור מגיל חמש עשרה, בהתחלה עם אביה ואחר כך עם אמנים חברים של המשפחה כמו ג'ורג' קטרמול, אדמונד נימן, דייוויד רוברטס ופרנק סטון. עבודתה הראשונה שהוצגה, ציור שמן בשם "מבט פנים בקפלה של האדון", הוצגה באקדמיה המלכותית ב-1852, הראשון בסדרת ציורי שמן שלה.
מ-1860, המדיום המועדף שלה היה צבעי מים, שאותו הציגה במשך למעלה מ-50 שנה באמצעות אגודות שונות, כגון האגודה של נשים אמניות, האקדמיה המלכותית, החברה המלכותית לצבעי מים והאגודה המלכותית של האמנים הבריטיים.
צ'סטר
היא התגוררה בצ'סטר במחוז צ'שייר, וגם טיילה רבות וציירה נופים בריטיים, במהלך תקופות הקיץ בשנות ה-70 וה-1880. ציוריה האופייניים הם סצנות רחוב מפורטות וציוריות המאוכלסות בדמויות, המציגות את אופי "העולם הישן" של עיירות וערים בריטיות בתקופה הוויקטוריאנית. ציוריה פופולריים מאוד כיום כהדפסים וכן על פאזלים. בסביבות 1910 היא עברה עם אחותה לטנברידג' וולס, ואחר כך לסנט לאונרדס, שם נפטרה ב-8 באוקטובר 1924, בגיל 92.
נווה אליעזר
נווה אליעזר היא תת-שכונה בדרום מזרח תל אביב-יפו, המהווה חלק מכפר שלם ומשויכת לרובע 9.
השכונה הוקמה בשנות ה-70 על חורבות הכפר הערבי סלמה. בעבר השכונה נודע כמוקד של סמים ופשע. בעשורים האחרונים השכונה הפכה למעט יוקרתית יותר, ומחירי הדירות שבה עלו. בנובמבר 2020 החל פרויקט פינוי-בינוי משמעותי בשכונה שכלל בינוי של כמאות דירות.
בשכונה פועל מרכז קהילתי המפעיל חוגים, אולם ספורט וספריה. בנוסף על כך, בשכונה פועל גם בית חב"ד.
טימטי
טימור אילדרוביץ' יונוסוב (ברוסית: Тимур Ильдарович Юнусов; נולד ב-15 באוגוסט 1983, ידוע בשם הבמה שלו טימטי), הוא אמן היפ הופ רוסי, זמר, מפיק מוזיקלי, שחקן ואיש עסקים.
ביוגרפיה
טימטי נולד ב -15 באוגוסט 1983 במוסקבה במשפחה יהודית-טטרית.
בשנת 2004 השתתף בפרויקט "מפעל הכוכבים-4". בשנת 2006, יצא אלבום הסולו הראשון של טימאטי Black Star. טימטי מקים את מרכז ההפקה Black Star Inc. מופיעה קולקציית בגדים "Black Star by TIMATI" המתמקדת ב-R'n'B ובנוער ההיפ-הופ.
בתחילת פברואר 2013 התרחשו הצילומים של הסרטון לפסקול הסרט Odnoklassniki.ru בהשתתפות סנופ דוג.
בשנת 2014 בטקס פרסי המוזיקה העולמית זכה טימטי בפרס "Best Russian Artist" ו"Best RnB Artist of Russia".
לאורך הקריירה לטימטי יש וידאו קליפים עם אמנים כמו: סנופ דוג, פי דידי, טימבלנד, פלו ריידה, באסטה ריימס, קרייג דייוויד ואחרים.
קויקוי
קוי קוי (בקוסה: "אנשים אנשים" או "אנשים אמתיים") הם שבט שמקורו בדרום-מערב אפריקה. הקוי קוי באופן מסורתי הם חקלאים ורועי צאן, שלא כמו שכניהם הבושמנים שהם ציידים-לקטים, ויחד איתם הם מכונים קויסאנים.
היסטוריה
כשמהגרים אירופיים הקימו קולוניות בדרום אפריקה לאחר 1652, אנשי הקוי קוי היו בעלי מקנה רחב של בקר באזור קייפטאון המודרנית. ראשוני המתיישבים ההולנדים בדרום אפריקה, האפריקנרים שהגיעו במאה ה-17, קראו להם הוטנטוטים, כחיקוי לצלילים המאופיינים בשפה של אנשי הקוי-קוי. בעת המודרנית שם זה נחשב לעלבון. שפתם נשמעת כ"קליקים" הנקראים עיצורים מצוצים. ממצאים ארכאולוגיים מראים כי אנשי הקוי קוי הגיעו לדרום אפריקה מבוטסואנה דרך שני צירים עיקריים: השנים המוקדמות:
מקורם של הקוי קוי באזור של בוטסואנה המודרנית, צפונית לדרום אפריקה. שפת הקוי קוי נמצאת בכל עבר דרום אפריקה. אנשי הקוי-קוי הגיעו לאזור הקייפ בערך לפני 2000 שנה. תת-קבוצות של אנשי הקוי-קוי הם אנשי הנאמאקה-נאמה (Namaqua) במערב, הקוראנה (Korana) במרכז דרום אפריקה, ושבט הקויקוי בדרום. הם עסקו בביות כבשים, עזים ובקר לטובת רעייה בעמקים הפוריים. אלו סיפקו להם תזונה מאוזנת ויציבה שאפשרו לאנשי הקוי קוי חיים ארוכים יותר מקבוצות גדולות אחרות באזור, שהיה מאוכלס על ידי ציידים-לקטים כמו אנשי הסאן (San) והבאנטו (Bantu). הם חיו בכפרים מבקתות במקום בו החזיקו את עדריהם ובנו את בתיהם ממחצלות מכוסות עורות של בעלי חיים, ואוזן של פיל הייתה משמשת כדלת.
אף על פי שהיו להם טריטוריות ששייכות להם, הם היו נוודים למחצה, נעים בכל פעם ששטחי המרעה הפכו מדולדלים. ברגע שהגיעו לשטח של שבט אחר הם היו מתחברים אליו. אף על פי שישנן עדויות לנישואים בין בני שבטים שונים, עדיין נשמרה הפרדה תרבותית. זאת הסיבה שלקוי קוי הייתה חברה היררכית וגדולה יותר מאשר לסאן.
הגעת האירופיים
אנשי הקוי קוי נפגשו לראשונה עם מגלי יבשות וסוחרים פורטוגזים בסביבות השנים 1500 לספירה. מקום מושבם של הקוי קוי, אזור כף התקווה הטובה, היווה מוצא לאירופאים עבור נתיבי הסחר למזרח. האירופים הגיעו לשם בתקווה למצוא נתיב ימי להודו ולאסיה. המפגשים המתמשכים בין האירופים לקוי קוי היו לעיתים תכופות אלימים. בנוסף, האוכלוסייה של הקוי קוי צנחה כאשר אנשיהם נחשפו לראשונה לאבעבועות רוח, שהועברו מהאירופאים.
במאה ה-17, קבוצת מתיישבים הולנדים הקימו מושבה בכף התקווה הטובה (קייפטאון המודרנית), על חלק מאדמותיהם של הקוי קוי. לקוי קוי יש נתיבי נדידה מסורתיים והמלחמה נגד האירופיים ניצתה כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית הלאימה אדמות מרעה לצורך הקמת חוות ושדות. לאורך המאה ה-18, אנשי הקוי קוי גורשו מאדמותיהם, דבר שסיים את אורח החיים המסורתי שלהם. חלק מאנשי הקוי קוי התיישבו בחוות ותפקדו כעבדים או עובדי חווה אצל הלבנים. אחרים השתרשו בתוך קבוצות אחרות של אנשי הקוסה.
המתיישבים האירופאים לעיתים היו מתחתנים בנישואי תערובת עם אנשי הקוי קוי. אנשי "הגריקה" הם האוכלוסייה המעורבת אשר היו ידועים גם בשם "בסטרס". כמו רבים משבט הקוי קוי, בני התערובת עזבו את המושבה ההולנדית והיגרו אל החלק הפנימי של דרום אפריקה. בהשפעת המיסיונרים הנוצרים, הם הקימו את המדינות גריקואלנד מערב וגריקואלנד מזרח, שלאחר מכן מוזגו אל הקולוניה של האימפריה הבריטית.
מתיישבי נהר הקאט (1829–1856) והקוי קוי בקולוניית הכף
בשנות המאה ה-19 המוקדמות, שארית אנשי הקוי קוי בקולוניה ההולנדית סבלו מהגבלות בזכויות האזרחיות שלהם ומחוקים מפלים בבעלות אדמות. עם זאת, חבר הוועדה של מחוזות המזרחיים, אנדריאס סטוקנסטרום, הקים את התיישבות הקוי קוי ליד הגבול המזרחי של מושבת הכף. להתיישבות קראו "נהר הקאט" (תרגום של שפת הקוי קוי למילה "חתול", על שם חתולי הבר באזור הנהר). המניע היה ככל הנראה ליצור אזור חיץ בין הגבול של הקולוניה להתיישבות השבט, אבל שפע האדמות הפוריות באזור אפשרו לאנשי הקוי קוי להיות בעלי אדמות ולבנות את קהילותיהם בשלום. ההתיישבויות שגשגו והתרחבו, ונהר הקאט הפך במהרה למחוז גדול ומצליח שהתנהל בצורה עצמאית יחסית.
אנשי הקוי קוי היו ידועים בזמנו בהיותם צלפים מצוינים ובשל כך היו חיוניים לאירופאים במושבת הכף במלחמות הגבול שלה עם שבט הקוסה השכן. במלחמת הגבול השביעית (1846–1847), הלוחמים החמושים משבט הקוי קוי מנהר הקאט הבדילו עצמם משאר הלוחמים, תחת מנהיגם אנדריאס בותה. בתקיפה על מצודת אמתולה, ג’ון מולטנו הצעיר, שבהמשך יהפוך לראש ממשלת מושבת הכף, הוביל את הקומנדו בתקיפה ולאחר מכן הילל את הקוי קוי כבעלי אומץ ותושייה יותר מכל חייל לבן.
האירופאים רצו לעודד את תושבי מחוז נהר הקאט לעזוב את אדמותיהם ולעבוד בתור חקלאים בחוות הלבנות, ולכן חוקקו חוקים נוקשים בקשר לבעלות על אדמות. בעקבות זאת, התסכול הגואה התפוצץ ב-1850, כאשר שבט הקוסה התמרדו כנגד ממשל הקולוניה בכף, ומספר גדול של אנשי הקוי קוי חברו לראשונה למורדים מהקוסה.
אחרי התבוסה של המורדים והבטחתה של ממשלה ייצוגית לתושבי נהר הקאט בשנת 1853, ממשלת הכף החדשה השתדלה להעניק לאנשי הקוי קוי זכויות פוליטיות כדי לחמוק ממאבקים על בסיס גזעני בעתיד. הממשלה הכריזה ב-1853, שכל האזרחים הזכרים העוברים מבחן הכנסה של קניין בסך גדול מ25 ליש"ט, ללא קשר לצבעם, הם בעלי זכות להצביע בבחירות ולהיבחר לפרלמנט. אולם, המבחן הזה הפך בסוף שנות 1880 למבחן בידיעת קרוא וכתוב ולאחר מכן בוטל על ידי משטר האפרטהייד.
טבח בדרום מערב אפריקה הגרמנית
מ-1904 ועד 1907, אנשי הקולוניה הגרמנית בדרום מערב אפריקה (נמיביה כיום), נלחמו בקבוצות משבט הקוי קוי תושבי האזור (שבט הנאמה יחד עם שבט ההררו שאינו חלק מהקוי קוי). למעשה, זה היה הטבח ההמוני הגדול ביותר בו נפגעו אנשי הקוי-קוי. טבח זה נחשב למקרה הראשון של רצח עם במאה ה-20. רצח העם הזה התחיל בהתמרדות שבט ההררו כנגד גנבת אדמותיהם והתאכזרות מצד המתיישבים הגרמנים. לאחר דיכוי המרד, הגרמנים השתמשו בשיטות השמדה שיטתיות כנגד שני השבטים, כמו הרעלת מקורות מים, הרעבה מכוונת, עבודות פרך, והקמת מחנות ריכוז. למעלה מ-10,000 אנשי נאמה, יותר ממחצית מהאוכלוסייה, נמחו בטבח זה.
תרבות
לפי דתם של אנשי הקוי קוי ישנן שתי דמויות עיקריות במיתולוגיה הדתית. הראשון הוא צוי - גאב, שנחשב לאבי הקוי קוי, הבורא, שומר הבריאות, מקור השגשוג והשפע ואחראי על תופעות כמו העננים, הגשם והברקים. הירח מהווה מעין התגלות פיזית שלו. לעומתו, גונאב הוא ישות הרוע, שגורם לחולי ומוות. הדמות הראשית הנוספת היא הייצי איביב, גיבור עממי וקוסם שיכול לשנות את צורתו. לפי המיתולוגיה, הוא מת פעמים רבות אך יש לו היכולת לחזור לחיים- לעיתים קרובות בצורה אחרת.
כיום, רבים מבני הקוי קוי התנצרו וגם רבים מבני שבט הנאמה התאסלמו ומהווים אחוז נכבד מאוכלוסיית המוסלמים בנמיביה.
גרין (יובל של הקולורדו)
הנהר גרין (באנגלית: Green River) הוא היובל הגדול ביותר של נהר הקולורדו שבמערב ארצות הברית. אגן הניקוז שלו משתרע על חלקים מהמדינות ויומינג, יוטה וקולורדו, ובסך הכול 124,578 קמ"ר. מוצא הנהר ברכס וינד ריוור (Wind River Mountains) בוויומינג, והוא זורם לאורך 1,175 ק"מ, דרך ויומינג ויוטה במרבית מסלולו, למעט קטע בן כ-65 קילומטרים במערב קולורדו. מרבית המסלול של הנהר היא ברמת קולורדו ודרך כמה מהקניונים המרהיבים ביותר בארצות הברית. ספיקתו הממוצעת, 173 מ"ק לשנייה, קטנה במעט מספיקתו של נהר הקולורדו בנקודה שבה הם מתמזגים, אבל בדרך כלל הוא נושא במימיו יותר סחף.
תיאור
דרומית לסכר זורם הנהר מזרחה, כשהוא יוצר לולאה סביב הקצה המזרחי של הרי יואינטה כשהוא חורג מיוטה לתוך צפון מערב קולורדו ודרך עמק פארק בראון (Browns Park) לפני שהוא פונה מערבה ואז דרומה דרך המונומנט הלאומי דינוזאור. באתר זה הוא עובר דרך קניון לודור (המוכר גם כ"שערי לודור"), ואז מצטרף אליו הנהר ימפה (Yampa River) באתר המכונה סלע "ספינת הקיטור" (Steamboat Rock). הוא פונה מערבה בחזרה ליוטה לאורך הקצה הדרומי של הרי יואינטה בקניון המערבולת (Whirlpool Canyon). ביוטה הוא מתפתל לדרום מערב לרוחב רמת ימפה (Yampa Plateau) דרך שמורת אינדיאנים יואינטה ויוראי (Uintah and Ouray Indian Reservation) ושמורת חיות הבר הלאומית יוראי (Ouray National Wildlife Refuge). 3.5 קילומטרים דרומית ליישוב יוראי נשפך אליו הנהר דושאן (Duchesne River), ואחרי כ-5 קילומטרים נוספים, הנהר וייט. 15 קילומטרים נוספים במורד הנהר נשפך אליו הנהר וילו (Willow River).
דרומית לרמת ימפה נשפך אליו פלג ניין מייל (Nine Mile Creek), ואז הנהר נכנס לצוקי רואן (Roan Cliffs) וזורם דרומה דרך קניון דסולשיין (Desolation Canyon) והקניון האפור (Gray Canyon) שאורכם הכללי קרוב ל-200 קילומטרים. בקניון האפור נשפך אליו הנהר פרייס (Price River). דרומית לקניון הוא עובר בעיירה גרין ריוור (הפעם ביוטה) ואז מצטרף אליו הנהר סן רפאל (San Rafael River) בדרום מחוז אמרי (Emery County). במזרח מחוז ויין (Wayne County) הוא מתפתל בפארק הלאומי קניונלנדס שבו הוא מגיע לסוף דרכו כשהוא מתמזג עם נהר הקולורדו.
סכר נקיק פליימינג ביוטה הוא מקור מים משמעותי להשקיה ולתעשיית המכרות, כמו גם לאנרגיה הידרואלקטרית. בבניית הסכר הוחל בשנות ה-50 של המאה ה-20 והוא הושלם ב-1963. הוא היה נתון להתנגדות עזה של שומרי איכות הסביבה. במקור היה הסכר אמור להיבנות בקניון המערבולת, אך ארגוני שמירת איכות הסביבה הסכימו להקמת סכר נקיק פליימינג בתמורה לעצירת המיזם בקניון המערבולת. מועדון סיירה, אחד מארגוני שמירת הסביבה הוותיקים והידועים ביותר, איבד את הזכות לפטור ממסים, שניתנה לו כארגון א-פוליטי, עקב ההתנגדות שארגן להקמת הסכר.
הנהר גרין הוא נהר רחב ועמוק שהזרם בו עז. רוחבו נע בין 30 ל-100 מטרים בחלקו העליון ומ-100 מטרים עד קרוב ל-500 מטרים בחלקו התחתון, ועומקו נע בין מטר ל-15 מטרים. ניתן לשוט בנהר לכל אורכו בסירות קטנות ובספינות מנוע במעלה הזרם עד סכר נקיק פליימינג. באזור שבו חוצה אותו שביל אורגון רוחבו כ-150 מטרים ועומקו כ-6 מטרים בזרם רגיל.
היסטוריה
הממצאים הארכאולוגיים מעידים שקניוני המשנה והאזורים המוגנים בעמק הנהר היוו בית לתושבים מתרבות פרימונט ששגשגה בין המאה ה-7 למאה ה-13. תושבים אלו היו נוודים למחצה שחיו בבתים שבחלקם היו חפורים באדמה וידועים בעיקר מאמנות הסלע שהותירו אחריהם על קירות הקניונים ובמחסות סלעים.
במאות השנים שבאו אחר-כך שימש אגן הנהר בית לאינדיאנים מעמי השושוני והיוט, שניהם ציידים נוודים. השושוני ישבו בעמק הנהר צפונית להרי יואינטה, והיוטה שכנו מדרום להרים אלו. שמורת האינדיאנים הנוכחית של היוטה היא באגן יואינטה. השושוני כינו את הנהר "סיידס-קיי-דיי-אגי" (מתועתק כ-Seeds-kee-dee-Agie), שפירושו "נהר שכווי הערבות" ("Prairie Hen River").