cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיכרון וירטואלי
ארכיטקטורת x86
על מנת לפנות מקום לדף החדש, מערכת ההפעלה מעבירה דף אחר, ישן יותר (שלא נמצא בשימוש בזמן האחרון) מה-RAM חזרה אל הדיסק.
תרגום כתובות
כדי להפוך כתובת וירטואלית לכתובת פיזית, המעבד ניגש אל טבלאות מיוחדות המכונות "טבלאות דפים" שמכילות מידע עבור התרגום. כיוון שלכל תהליך שרץ יש כמות גדולה מאוד של דפים ולרוב רק חלק קטן מהם בשימוש, לרוב בנויה טבלת הדפים במספר רמות כדי לצמצם את כמות הזיכרון שהיא תופסת: הרמה הראשונה מכילה הצבעות על דפי הטבלאות של הרמה השנייה, והרמה השנייה מכילה הצבעות לדפים שמרכיבים את מרחב הזיכרון של התוכנה.
פיירוז אל-חלבייה (רחל סמוחה)
פיירוז אל-חלבייה (בערבית: فيروز الحلبية, משמעות הכינוי: "פיירוז החלבית") או פיירוז מאמיש בערבית:  فيروز ماميش, שמה האמיתי: רחל סמוחה; 1895–1955) הייתה זמרת יהודייה ממוצא סורי, שהייתה פעילה בעיקר בדמשק, ביירות וקהיר, והייתה למפורסמת מבין הזמרים היהודים בעולם הערבי שפעלו בשלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 עם הופעת תעשיית התקליטים. הזמרת הלבנונית נוהאד חדאד (نهـاد رزق وديع حداد) אימצה את שם הבמה פיירוז כאות הערצה אליה.
קורות חיים
רחל סמוחה נולדה בחלב והתגוררה בשכונת אל-ג'מיליה. פעלה בעיקר בדמשק, בביירות ובקהיר. היא הייתה נגנית עוד מוכשרת ובעלת קול ערב והקליטה שירים רבים בליווי הכנר המפורסם סאמי אל-שווא ונגן העוד היהודי שחאדה סעדה. הייתה גם מורתו של צאליח אל-מוחביק, הזמר שייצג את סוריה בקונגרס הבין-לאומי למוזיקה ערבית שנערך בקהיר בשנת 1932 והופיע איתה בעיראק.
זכורה גם בשל אירוע מ-1920 בו התפרסם שיר שלה, "יא מליכן עז נסרן" ("הוי מלך אדיר ומנצח", שהולחן על ידי המוזיקאי החלבי אחמד אל-אוברי), אחרי ששרה אותו לכבוד המלך פייסל, כאשר ביקר בחלב. כמו כן שרה לפניו את ההמנון הלאומידרושה הבהרה: של איזה מדינה...?.
התחתנה עם קצין טורקי בשם חוסין עוני פאשה. נסעה בשנות הארבעים לאיסטנבול ובה התגוררה.
נפטרה ב-1955.
ריגולטו
"ריגולטו" היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית של פרנצ'סקו מריה פיאבה על פי המחזה "המלך משתעשע" (Le roi s'amuse) מאת ויקטור הוגו. האופרה הועלתה לראשונה ב-11 במרץ 1851 בתיאטרו לה פניצ'ה בוונציה. אופרה זו יחד עם לה טרוויאטה והטרובדור מהוות את "הטרילוגיה הפופולרית" (trilogia popolare) של ורדי.
היסטוריה
בשנת 1850 התבקש ורדי על ידי תיאטרון לה פניצ'ה להלחין אופרה חדשה. לורדי, שהיה כבר מלחין ידוע באותה העת, הייתה חופשיות מסוימת בבחירת הנושא לאופרה. הוא ביקש מפיאבה, (שכבר כתב לו את הלברית לחמש אופרות) לבחון מחזה של אלכסנדר דיומא האב בשם "קין", אך ורדי חש כי הוא מעוניין בעלילה יותר סוערת, ועל כן כשנתקל במחזה "המלך משתעשע" של הוגו, מצא את מבוקשו.
מאחר שהמחזה "המלך משתעשע" ביקר את מלך צרפת פרנסואה הראשון כרודף שמלות ציני וחסר מוסר, היה המחזה שנוי במחלוקת. להוגו עצמו היו בעיות עם הצנזורה בצרפת שאסרה את הצגתו מאז הופעת הבכורה 20 שנה קודם לכן. מאחר שצפון איטליה באותה העת נשלט על ידי אוסטריה, הועלה העניין על שולחן הצנזור האוסטרי, שם הועלו שיקולים פוליטיים של מדיניות חוץ.
ורדי ופיאבה המשיכו בינתיים בסתר בעבודה על האופרה, בכנותם אותה "הגידוף" או "הקללה", בעודם מרגיעים את מנהלי התיאטרון, כי אין ממש בטענות הצנזורה באשר לרמת המוסריות במחזה. לאחר התלבטות, אסרה הצנזורה את העלאת האופרה. פיאבה ניסה להציל את העבודה, וכתב מהיצירה לברית חדשה בשם "הדוכס מוֶנְדוֹם", בה המלך הוחלף בדוכס והגיבן והקללה הוסרו. ורדי התנגד לאופציה זו, והחליט לשאת ולתת עם הצנזורה, כאשר הוא מתווכח עמם על כל נקודה ביצירה. בסופו של דבר הסכימו הצדדים כי שם היצירה ושמות הדמויות ישונו ומקום התרחשות העלילה יועבר מחצר המלך בצרפת לדוכסות כלשהי בצרפת או באיטליה. ורדי בחר למקם את העלילה בדוכסות מנטובה אשר חדלה להתקיים כמאה וחמישים שנה קודם לכן, כך נמנעה פגיעה באדם או משפחה כלשהי. כך שונה שמו של הגיבן מ"טריבולה" ( Triboulet) ל"ריגולטו" (ריגולו בצרפתית פירושו משעשע).
מערכה ראשונה
בנשף שבארמונו שר הדוכס על העונג שבחיי הוללות עם נשים רבות ככל האפשר (אריה: Questa o quella, אישה זו או אחרת). הוא חושק ביפהפייה לא מוכרת שראה בכנסייה, אך בה בעת הוא מנסה לפתות את הרוזנת צ'פאראנו. ריגולטו, ליצן החצר, מלגלג על האצילים שאת נשותיהם מפתה הדוכס, ומייעץ לאדונו להיפטר מהם על ידי מאסר או מוות. האצילים מחליטים לנקום בריגולטו. אחד מהם, הרוזן די מונטרונה, שהדוכס פיתה את בתו ושלח אותו למאסר, מקלל את השניים. ריגולטו המוטרד מקללת הרוזן מונטרונה, פוגש בדרכו הביתה את ספאראפוצ'ילה, רוצח שכיר, המציע לו את שירותיו. ריגולטו מסרב אך מתעניין בדרכי הפעולה של ספאראפוצ'ילה ושואל אותו כיצד יוכל למצאו בשעת הצורך. לאחר שהשניים הולכים איש איש לדרכו, מהרהר ריגולטו בדמיון שבינו לבין ספאראפוצ'ילה - חדות לשונו שלו מול חדות סכינו של הרוצח (אריה: !Pari siamo, אנו דומים!). ריגולטו מגיע לביתו ופוגש את בתו ג'ילדה, עליה אסר לצאת מהבית, מלבד לתפילת יום ראשון בכנסייה. היא לא מספרת לו על מאהבה הסטודנט, שפגשה בכנסייה. ריגולטו מורה לג'ובאנה לא להסיר את עיניה מהנערה. (דואט: "שמרי על הפרח").
מערכה שנייה
ארמון הדוכס
הדוכס תוהה לאן נעלמה ג'ילדה (Ella mi fu rapita!, היא נלקחה ממני!). האצילים מודיעים לדוכס שחטפו את פילגשו של ריגולטו, מבלי לדעת שהיא בעצם בתו (ואהובתו של הדוכס). הדוכס מגלה לפי התיאור שמדובר באהובתו. הוא ממהר אל החדר בו היא נמצאת (Possente amor mi chiama). ריגולטו מופיע בארמון ומחפש את בתו, שהוא חושש כי נפלה ברשתו של הדוכס. האצילים לועגים לו. ג'ילדה מופיעה, נופלת בזרועות אביה, ומתוודה על מעלליה. ריגולטו הזועם נשבע לנקום בדוכס בעוד ג'ילדה מתחננת שלא יעשה זאת (דואט: Sì! Vendetta, tremenda vendetta!, כן, נקמה! נקמה נוראה!'').
מערכה שלישית
ברחוב, מול בית ספאראפוצ'ילה
ריגולטו מגיע יחד עם ג'ילדה. הם מציצים לבית, ורואים את הדוכס מתנה אהבים עם מדלנה, אחותו של ספאראפוצ'ילה. הדוכס שר את אחת האריות המפורסמות ביותר באופרה: "הפכפכה היא האישה" - La donna è mobile.
ריגולטו שוכר את ספאראפוצ'ילה להרוג את הדוכס. הוא מסכם איתו כי גופת הדוכס תועבר לידיו עד חצות הליל, והוא יטילה לנהר. ריגולטו מורה לג'ילדה להתחפש בבגדי גבר ולברוח לורונה, והוא יגיע אחריה. ריגולטו הולך, אך בתו ממרה את פיו ושבה לביתו של הרוצח, שם היא שומעת את מדלנה מתחננת בפני אחיה שיחוס על חיי אהובה הדוכס. הרוצח מסכים, בתנאי שיימצא לדוכס תחליף עד חצות. ג'ילדה מקריבה את חייה למען אהובה. כאשר חוזר ריגולטו למקום, הוא מקבל שק ובו גופה. הוא חוגג את ניצחונו, אך אז הוא שומע את הדוכס שר. הוא פותח את השק ומגלה בו את ג'ילדה הגוססת, המבקשת את מחילתו בנשימתה האחרונה. בכך יצא שחששותיו של ריגולטו התממשו, וקללת הרוזן נתקיימה.
גרסאות
בשנת 2003 יצא סרט קולנוע בשם "ריק" המבוסס על עיבוד של סיפור האופרה לסיפור מודרני.
ריגולטו בישראל
בשנת 2006 הוצגה האופרה בפארק הירקון על ידי האופרה הישראלית החדשה במסגרת "אופרה בפארק", כאשר דן אטינגר ניצח על תזמורת הסימפונית ראשון-לציון, ובשנת 2012 הוצגה האופרה שנית, באותה מסגרת, הפעם תחת ניצוחו של דניאל כהן. האופרה הוצגה שוב ב-22 ביוני 2016 בבריכת הסולטן בירושלים במסגרת פסטיבל האופרה שם עם התזמורת הסימפונית ירושלים, המנצח פרדריק שאזלן, וזמרי האופרה הישראלית.
קרל ברוקלמן
קרל פרידריך ברוקלמן (Carl Friedrich Brockelmann) (בספטמבר 1868 - 6 במאי 1956) היה מזרחן גרמני, מהבולטים בדורו. למד באוניברסיטאות רוסטוק ווורוצלב. הוא היה פרופסור באוניברסיטת ברלין, ומ- 1903, לימד באוניברסיטת קניגסברג.
מפעלו החשוב היה ספרו מרובה הכרכים - Geschichte der arabischen Litteratur (תולדות הספרות הערבית), שכלל את כל הסופרים בשפה הערבית עד שנת 1937. ספר זה מהווה עד היום ספר היסוד בתחום זה (למעט הטקסטים הנוצריים בערבית).
כמו כן פרסם ספרים בשפה ודקדוק של העברית, הערבית והסורית.
המילון שכתב לשפה הסורית (Lexicon Syriacum, האלה, 1928) תורגם לאנגלית הורחב ונערך מחדש על ידי מיכאל סוקולוף מאוניברסיטת בר-אילן.
דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין
קורפורסיון דפורטיבה אינדפנדיינטה מדיין (בספרדית: Corporación Deportiva Independiente Medellín) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר מדיין, המשחקת בליגת העל הקולומביאנית. הקבוצה הוקמה ב-1913, וזכתה בשש אליפויות. הישגה הטוב ביותר בתחרות בינלאומית היה הגעה לחצי גמר גביע ליברטדורס ב-2003. הקבוצה משחקת באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, אותו היא חולקת עם יריבתה העירונית אתלטיקו נסיונל. שחקני הקבוצה לובשים חולצות אדומות ומכנסיים כחולים.
תחילת הדרך
ב-14 בנובמבר 1913 החליטו אלברטו אוריבה פיידרהיטה ואחיו, רפאל ולואיס, להקים קבוצת כדורגל שתתחרה בקבוצת "ספורטינג" שגם נקראה קבוצת הזרים, והורכבה מילידי מחוז אנטיוקיה ומהגרים אירופאים, בעיקר בלגים ושווייצרים. ב-15 באפריל 1914 החלה רשמית את פעילותה הקבוצה שנקראה "מדיין פוטבול קלוב". הייתה זו תקופת החובבנות מאחר שבקולומביה לא הייתה ליגה מקצוענית. הקבוצה ממדיין הספיקה לזכות בשני תארים חובבנים בשנים 1918 ו-1920.
התקופה המקצוענית
רק ב-1948, כשהוקמה הליגה בקולומביה, החלה מדיין לשחק באופן מקצועני. ב-1950 הגיעו תריסר שחקנים פרואנים שהרכיבו את הקבוצה והפכו אותה לאחת הקבוצות האטרקטיביות בליגה. אלו היו שחקנים טובים שחלקם אף בלטו בליגה הארגנטינאית והפכו את מדיין לאחת הפייבוריטיות לזכייה באליפות. אבל, הבעיות הכלכליות הקשות של הקבוצה פגעו בה והיא נאלצה לוותר על השתתפותה בליגה בשנים 1952 ו-1953. שנה לאחר מכן חזרה הקבוצה לליגה בשמה החדש, דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. בשנה זו החלה הקבוצה לבנות עצמה עם צירופם של שחקנים טובים כגון אפריין סאנצ'ס והארגנטינאי, חוסה מנואל מורנו, שלימים יהפוך לאחד השחקנים הטובים בהיסטוריה של המועדון.
ב-1955 הגיע ההישג שהיווה המשך לבסיס הטוב שנבנה בשנה הקודמת. הקבוצה שלטה ללא עוררין בליגה, צברה תשעה ניצחונות מתשעה משחקים בסיבוב הראשון, תוך כדי שהיא משחקת כדורגל טוב ומביסה את יריבותיה. את האליפות הראשונה השיגה במשחק החוץ מול קוקוטה דפורטיבו, אותה ניצחה 1–3 לעיני 5,000 צופים ב-23 באוקטובר. פליפה מרינו הארגנטינאי היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה וסיים את הטורניר ככובש המצטיין עם 22 שערים.
לאחר שהפסידה ב-1956 את הגביע הקולומביאני למיונאריוס, הסתערה מדיין מחדש על תואר האליפות ב-1957. היא הייתה הקבוצה הבולטת לאורך כל העונה, ואכן הצליחה גם להשיג בסופה את תואר האליפות השני של המועדון, כאשר שחקנה הבולט היה חוסה ויסנטה גרקו, שגם סיים ככובש המצטיין בליגה. ב-1958 שוב איימו בעיות כלכליות על המועדון, שניצל מצב דומה אצל היריבה העירונית, אתלטיקו נסיונל, כדי להתאחד ולשחק בשם "אינדפנדיינטה נסיונל". למרות זאת, ברישומים ההיסטוריים, אין אישור רשמי לסגל שחקנים תחת שם זה. למזלם של שני הצדדים, האיחוד החזיק מעמד רק שנה אחת וב-1959 חזרו הקבוצות בנפרד להתחרות בליגה.
בשנות ה-60 וה-70 הקבוצה לא השיגה תארים קבוצתיים אך המשיכה למשוך אוהדים למגרשים בזכות סגנון משחקה שובה העין. אינדפנדיינטה מדיין הגיעה למקום השלישי ב-1964 ולסגנות בשנים 1965 ו-1966, הישג שהביא, לראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, כרטיס לגביע ליברטדורס 1967. גם שנות ה-70 לא התאפיינו בתארים אלא היוו יותר את המשכו של העשור הקודם. בין היתר בלטו בשורות הקבוצה שחקנים כמו הוגו גאז'גו, חוסה נסטור פקרמן, חורחה גאז'גו ואלברו סנטמריה.
דור הזהב של הקבוצה
שנות ה-80 היו טובות מאוד למועדון, אף על פי שהזכייה באליפות השלישית טרם הגיעה. הקבוצה אומנם הוסיפה לעצמה זכייה ראשונה בקופה קולומביה לאחר ניצחון על דפורטיבו קאלי, אבל בליגה עצמה היא שלטה בטורניר הסדיר של העונה בלא מעט עונות והעפילה כמעט תמיד לשלבים המאוחרים, אך לא הצליחה לזכות אליפות. בעשור זה פרצו בשורותיה כמה שחקנים טובים שמאוחר יותר יהפכו לבסיס של נבחרת קולומביה כמו לאונל אלברס, הרנן דריו גומס, לואיס קרלוס פראה, גבריאל גומס, חילדרדו גומס, אוסקר פארחה, קרלוס קסטרו ו-ווילמר פרס.
בשנת 1992 החליטת הנהלת המועדון על צירופם של שחקנים מוכחים וטובים, שיעזרו לסיים את הבצורת ויביאו אליפות ראשונה למועדון מאז 1957. שחקנים כמו לואיס קרלוס פראה, הרנן טורס, פדרו אלברס, ווילמר פרס, הנרי סאמברנו, קרלוס קסטרו הצטרפו לקבוצה, אבל הצהרת הכוונות הייתה כאשר הסמל של הכדורגל הקולומביאני, קרלוס ולדרמה, חזר מעונה מאכזבת בריאל ואיאדוליד הספרדית היישר לאינדפנדיינטה מדיין. למרות זאת, הקבוצה לא הצליחה להביא את האליפות המיוחלת. שנה מאוחר יותר, עזב ולדרמה את המועדון, אבל דווקא אז החלה הקבוצה לשחק מצוין. המאמן היה לואיס אוגוסטו גרסיה שצירף לסגל הקיים שחקנים כמו רובן דריו הרננדס וקרלוס אסטרדה. האוהדים החלו לנהור לאצטדיון ונרשמה נוכחות ממוצעת של כ-36,000 צופים למשחק. במחזור האחרון של העונה הייתה צריכה הקבוצה ניצחון בקלאסיקו מול אתלטיקו נסיונל ולקוות שג'וניור לא תנצח בבית את אמריקה קאלי. מדיין ניצחה 0–1 משער של קסטרו והמשחק בברנקייה עמד להסתיים בתיקו, אך בדיוק כששחקני מדיין התכוננו להקפת האליפות, הגיע שער הניצחון של ג'וניור בדקה האחרונה וקטע את חלומם של האוהדים והשחקנים.
בשנת 1994 חזרה הקבוצה לגביע הליברטדורס ורשמה את הישגה הגדול ביותר בזירה הבינלאומית, כאשר הגיעה לרבע גמר הטורניר ושם הודחה בידי ג'וניור ברנקייה. בסך הכל היה זה עשור מוצלח למדי מבחינת התוצאות, אך בסופו של דבר, בצורת האליפויות של הקבוצה נמשכה, למרות שורת החתמות מרשימות של שחקנים במטרה לזכות בתארים.
הפריחה במילניום החדש
הקבוצה ביססה את מעמדה לא רק בצמרת הליגה הקולומביאנית אלא גם בגביע הליברטדורס, כאשר ב-2003 רשמה את הישגה הטוב ביותר. היא שמרה על הבסיס שלה והוגרלה לבית 7 הקשה יחד עם בוקה ג'וניורס, ברצלונה ספורטינג קלוב וקולו-קולו. הקבוצה פתחה את הטורניר בצורה גרועה, כאשר הפסידה שניים משלושת משחקיה הראשונים והייתה על סף הדחה. למרות זאת, סיבוב שני מושלם שכלל שלושה ניצחונות בשלושה משחקים, נתנו לה את המקום הראשון ואת הכרטיס לשמינית הגמר. בשמינית הגמר פגשה את סרו פורטניו מפרגוואי. ניצחון חוץ מינימלי של כל אחת מהקבוצות, שלחה את הסדרה לבעיטות הכרעה, אותן ניצחה מדיין. היריבה ברבע הגמר הייתה גרמיו, אך גם את המשוכה הזו עברו הקולומביאנים, לאחר תיקו 2-2 בברזיל וניצחון ביתי 1–2 באצטדיון אטנאסיו חירארדוט. בחצי הגמר פגשה מדיין יריבה ברזילאית נוספת, סנטוס, אך לה כבר לא יכלה והפסידה פעמיים בתוצאות 0–1 ו-2-3.
אבל בכל הקשור לליגה המקומית, הקבוצה המשיכה להתבסס בצמרת גם ב-2004, בה השיגה בטורניר האפרטורה את האליפות הרביעית שלה. היא החלה טוב את הטורניר תחת הדרכתו של המאמן חיימה רודריגס, אבל נקלעה למשבר באמצע. ההנהלה, שלא רצתה לראות הדחה מוקדמות, לא חשבה פעמיים והחליפה את רודריגס בפדרו סרמיינטו. לאחר הפסד בקלאסיקו מול אתלטיקו נסיונל, רשמה מדיין שישה ניצחונות רצופים וסיימה בסופו של דבר במקום השישי, שהוביל לפלייאוף. שער של ססאר ואלוייס בדקה האחרונה במשחק הפלייאוף האחרון, קבע 3-3 מול דפורטיבו קאלי ונתן את הכרטיס לגמר מול נסיונל. במשחק הראשון ניצחה אינדפנדיינטה מדיין 1–2 משערים של חורחה סרנה ורפאל קסטייו. המשחק השני הסתיים בתיקו ללא שערים, שנתן כאמור את האליפות הרביעית בהיסטוריה של הקבוצה.
האליפות החמישית של אינדפנדיינטה מדיין הגיעה בטורניר השני של שנת 2009. לקבוצה היה סגל מצוין שכלל בין היתר את השוער הפרגוואי, אלדו בובאדייה, חואן דויד ולנסיה, חבייר רסטרפו, לואיס פרננדו מוסקרה, ג'קסון מרטינס, לואיס קרלוס אריאס, ססאר ואלוייס ופליפה פרדו כאשר את לתפקיד המאמן מונה לאונל אלברס לראשונה בקריירה שלו, אחרי שהחליף את סנטיאגו אסקובר. על הטורניר הזה היה כתוב מדיין מהתחילה ועד הסוף. היא סיימה במקום הראשון את הטורניר הסדיר עם 12 ניצחונות ב-18 משחקים והעפילה למשחק הגמר מול אתלטיקו וילה. במשחק הראשון בחוץ הצליחה מדיין לנצח 0–1 משער של מרטינס ובגומלין במדיין נפרדו הקבוצות בתיקו 2-2 משערים של מוסקרה וג'קסון. המאמן אלברס מוביל את קבוצת נעוריו לתארה החמישי, כמאמן בעונת הבכורה שלו.
מאז האליפות האחרונה, חוותה מדיין ירידה חדה ביכולתה בטורנירים של השנים האחרונות, עד כי הגיעה למצב של סכנת ירידת ליגה. למרות הגעתם של מאמנים בעלי שם בקולומביה כמו הרנן דריו גומס, הרנן טורס או פדרו סרמיינטו, הקבוצה פשוט לא הצליחה להתרומם. בתחילת 2016 חזר לאונל אלברס לעמדת המאמן והקבוצה חיזקה עצמה במעט שחקני רכש, אבל איכותיים. הבולט שבהם היה הקשר מאוריסיו מולינה, שנחשב לאחד משחקני העבר הטובים במועדון וגם היה שותף להישג הגדול בגביע הליברטדורס ב-2003. הוא חזר לקולומביה אחרי שנים רבות מחוץ למדינה, בעיקר ביבשת אסיה וחזר לקבוצת נעוריו. יחד עם כריסטיאן מארוגו, דניאל טורס, חואן פרננדו קייסדו והרנן הצ'לאר, הצליחה להשיג את האליפות השישית בתולדותיה, לאחר שגברו בפלייאוף על דפורטיבו קאלי ברבע הגמר, קורטולואה בחצי הגמר לאחר דו-קרב בעיטות הכרעה ולבסוף בגמר ניצחון בסיכום שני משחקים על ג'וניור 1-3, כשמארוגו כובש צמד במשחק הגומלין בניצחון 0–2. מדיין ניסתה לזכות גם בסופרליגה כשהתמודדה מול סנטה פה, אלופת הסמסטר השני של 2016, אבל הפסידה לה 0–1 בסיכום שני המשחקים.
זכייה כפולה בקופה קולומביה
כעבור שנה חזרה הקבוצה וזכתה בגביע בפעם השנייה ברציפות. מפעל הגביע התפרש לאורך שנה שלמה עקב מגפת הקורונה וכך יצא שמשחק הגמר שוחק בפברואר 2021. הקבוצה הצטרפה למפעל החל משלב שמינית הגמר, שבו גברה על דפורטיבו פריירה 0-2. בשלב רבע הגמר גברה במשחק דרמטי על ג'וניור ברנקיה החזקה 1–2 משערים של אגוסטין וולטיץ' ולאונרדו קסטרו בדקה האחרונה. בחצי הגמר לא הרשימה מול דפורטס קינדיו מהליגה השנייה, אבל ניצחה 0–1 תודות לשער של האורוגוואי מתיאס מייר. במשחק הגמר שנערך ב-12 בפברואר 2021, סיימה בתיקו 1-1 מול דפורטס טולימה. מייר כבש בדקה ה-20, אבל אנדרסון אנגולו הישווה בדקה ה-90. למרות זאת, מדיין הצליחה לזכות בגביע בזכות ניצחון 4–5 בדו-קרב בעיטות העונשין. המשחק נערך ללא קהל עקב מגפת הקורונה.
הסמל
הסמל הראשון של הקבוצה עוצב בהשראת הסמל של קבוצת סן לורנסו הארגנטינאית ואף נצבע באותם הצבעים. באמצע היה הכיתוב מדיין ומתחתיו ראשי התיבות F.B.C הנשאו את שמו הראשון של המועדון: "מדיין פוטבול קלוב". ב-1953, כאשר מדיין שינתה את שם הקבוצה לדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, עוצב הסמל כפי שהוא מוכר עד היום. חציו אדום, חציו כחול ובאלכסון באותיות לבנות ראשי התיבות D.I.M (Deportivo Independiente Medellin). ב-1997 עוצב סמל מיוחד כאשר האות M מזכירה שני הרים, המסמלים את ההרים עליהם בנויה העיר מדיין, אבל שנה לאחר מכן חזר המועדון לסמל הישן והמוכר. החל מ-2013, מצוינת הספרה 100 בספרות זהב לאחר שהמועדון חגג 100 שנות קיום.
יריבות
היריבות העיקרית של אינדפנדיינטה מדיין היא עם קבוצת הכדורגל הגדולה השנייה של העיר, אתלטיקו נסיונל והמשחק ביניהן מכונה "קלאסיקו פאיסה" (Clasico Paisa), כינוי למשחק הדרבי של מחוז אנטיוקיה. עד כה, נסיונל ניצחה ביותר משחקים בפער ניכר. יריבות נוספת של מדיין, אם כי לא בגלל הקשר גאוגרפי היא היריבות מול דפורטיבו קאלי. מדובר במאבק בין שתי הקבוצות הוותיקות במדינה.
אצטדיון
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון אטנאסיו חירארדוט וחולקת אותו עם יריבתה העירונית, אתלטיקו נסיונל. האצטדיון הוקם ב-19 במרץ 1953 ותכולתו 45,943 מקומות. הוא נחנך בטורניר ידידות שהתקיים בין נסיונל, דפורטיבו קאלי, אליאנסה לימה ופלמנגו.
פרנסיס ויליאם אסטון
פרנסיס ויליאם אסטון (באנגלית: Francis William Aston; 1 בספטמבר 1877 – 20 בנובמבר 1945) היה פיזיקאי וכימאי בריטי יליד ברמינגהאם, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1922, "על גילוי איזוטופים למספר גדול של יסודות לא-רדיואקטיביים בעזרת ספקטרוגרף המסה שלו, ועל הצגת כלל המספר השלם".
בשנת 1903 זכה במלגה לאוניברסיטת בירמינגהם, שם הובילו אותו מחקריו בשפופרות התפרקות חשמלית לגילוי התופעה הידועה בשם "החלל השחור של אסטון". ב-1909 עבר למעבדת קוונדיש בקיימברידג', בעקבות הזמנתו של ג'יי ג'יי תומסון, ועסק בזיהוי האיזוטופים של היסוד ניאון. כשחזר למחקריו אלה לאחר מלחמת העולם הראשונה, השתמש בשיטה של מיקוד אלקטרומגנטי כדי להמציא את ספקטרומטר המסות. בעזרת המצאתו זו הצליח לזהות במהירות 212 מתוך 287 האיזוטופים הקיימים בטבע.
עבודתו בתחום האיזוטופים הובילה אותו לניסוח "כלל המספר השלם", לפיו - "כאשר מסת איזוטופ החמצן מוגדרת [כמספר שלם], המסות של כל שאר האיזוטופים יהיו בקירוב טוב מאוד מספרים שלמים". כלל זה סייע רבות לפיתוח תחום האנרגיה הגרעינית.
אסטון נפטר בשנת 1945, בגיל 68, בקיימברידג' שבבריטניה.
האסם (סרט)
האסם (באנגלית: The Barn) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2016, אשר נכתב ובוים על ידי ג'סטין אם. סימאן ובו מככבים מיטשל מוסולינו, ויל סטאוט, לקסי דריפס, קורטלנד ווארד, ניקי האוול, ניקולאוס ג'ושוע, לינה קוויגלי, וארי להמן. הסרט מתרחש בשנת 1989 ועוסק בשני חברים אשר מקימים לתחייה קללה קטלנית.
עלילה
כל מה שסם וג'וש רוצים לעשות רוצים לעשות זה להשתעשע בליל כל הקדושים ולעשות קצת דברים שובבים לפניי שיסיימו את התיכון שנה הבאה. הם מחליטים ללכת להופעה ובדרך נתקלים באסם נטוש, אך מה שהם לא יודעים זה שבאסם שהם נמצאים בו יש קללה קטלנית שמעירה לחיים מפלצות.
הוצאה
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-12 במרץ 2016 בפסטיבל "Fright Night Theatre" שהתרחש בקנדה ולאחר מכן הוקרן בפסטיבלים נוספים כמו פסטיבל סרטי האימה "Crimson Screen" שבארצות הברית ובפסטיבל סרטי האימה "Idaho" שהתקיים גם הוא בארצות הברית.
פרסים
הסרט היה מועמד למספר פרסים. הוא היה מועמד ל-7 פרסים בטקס פרסי "Maverick" ומתוך המועמדויות זכה בפרס "Best Original Score: Feature" אשר ניתן לרוקי גריי על המוזיקה בסרט. בסרט הפרסים של פסטיבל "Idaho" הוא זכה בפרס של הסרט הטוב ביותר ע"פ בחירת הקהל ובטקס "Crimson Screen Horror Film Fest" הוא היה מועמד ל-7 פרסים נוספים וזכה בשניים מהם בקטגוריות "הסרט העלילתי הטוב ביותר" ו"הצילום הטוב ביותר לסרט עלילתי".
יער עננים
היקפם של יערות העננים קטן יחסית, בשל כך שרק ברצועה קטנה משני צדדיו של קו המשווה מתקיימים התנאים הטופוגרפיים, האקלימיים והסביבתיים להופעתם. העננות התדירה בגובה נמוך מפחיתה את אור השמש הישיר ביער, ועימה קטנה גם ההתאיידות.
נבחרת גביע הפדרציה של פולין
נבחרת גביע הפדרציה של פולין היא נבחרת הטניס של פולין המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
יער עננים
העצים ביערות אלה נמוכים יותר וצמרותיהם מפותחות מאלה של עצים דומים ביערות הסמוכים להם, והלחות מביאה לעושר באפיפיטים וסקולריים ולשפע של שרכים וטחבי עלים המכסים את הקרקע ואת הצמחים האחרים. האדמה ביער בוצית והיא עשירה בכבול ובהומוס. חלק ניכר מהמשקעים ביערות העננים מופיע בצורת טיפות ערפל שמתעבה על עלי העצים, ונוטפות אל האדמה.
נבחרת גביע הפדרציה של פולין
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1966. היא הגיע לרבע הגמר בשנת 1992. נכון לשנת 2022 שיחקה פולין מאז תחילת השתתפותה בגביע הפדרציה 130 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 70 מפגשים.
יער עננים
קיימים גם יערות גשם ממוזגים שלהם מאפיינים דומים לאלה של יערות העננים הטרופיים והסובטרופיים.
יחסי דומיניקה–מקסיקו
יחסי דומיניקה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית דומיניקה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-3 באפריל 1979. בשנים 2010 ו-2014, השתתף ראש ממשלת דומיניקה, רוזוולט סקריט, בפורום של הקהילייה הקריבית שנערך בערים המקסיקנית, קנקון ומרידה. במהלך שתי הפגישות, שתי המדינות חתמו על הסכמים לשיתוף פעולה בתחום פיתוח התעשייה של דומיניקה.
בשנת 2014, ממשלת מקסיקו תרמה לדומיניקה 500,000 דולר לשיקום התשתיות לאחר שנפגעו כתוצאה ממזג האוויר הסוער שפקד את המדינה ב-2013. בדצמבר 2018, מקסיקו הציעה לדומיניקה סיוע כספי בסך של 5 מיליון דולר לבניית בית חולים במדינה. בשנת 2019 שתי המדינות חגגו 40 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
קלוד ז'וזף
קלוד ז'וזף (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Claude Joseph) הוא פוליטיקאי ממדינת האיטי, שכיהן בחודש יולי 2021 כנשיא זמני של האיטי עקב הירצחו של הנשיא ז'ובנל מואיז וכראש הממשלה הזמני של האיטי מאז 14 באפריל 2021. בעבר כיהן גם כשר החוץ. הוא דובר ארבע שפות: קריאולית האיטית, צרפתית, אנגלית וספרדית.
ז'ובנל מואיז הודיע על מינוי אריאל אנרי לראש הממשלה, ב-5 ביולי, אך לאחר יומיים הוא נרצח, מה שמנע את מינוי אנרי לראש הממשלה. ב-19 ביולי 2021, במסגרת הסכם מדיני, הוכרז כי ז'וזף ימסור את ראשות הממשלה לאנרי ויישאר שר החוץ.
ביוגרפיה
ז'וזף הוא בעל תואר דוקטור במדיניות ציבורית מניו סקול, ובעבר לימד באוניברסיטת קונטיקט ובאוניברסיטת לונג איילנד.
ב-5 במרץ 2020 הוא מונה לשר החוץ של האיטי בממשלתו של ז'וזף יוטה.
ב-14 באפריל 2021, לאחר התפטרותו של יוטה מראשות הממשלה, מונה ז'וזף לראש ממשלה זמני על ידי נשיא האיטי ז'ובנל מואיז.
ב-7 ביולי 2021, עקב הירצחו של נשיא האיטי ז'ובנל מואיז, מונה ז'וזף לנשיא הזמני של האיטי.
ב-20 ביולי 2021, הוא התפטר מהנשיאות ומראשות הממשלה ובמקומו מונה אריאל אנרי לראש הממשלה ולנשיא בפועל, אך לא מבחינה רשמית.
Amadeus IT Group
קבוצת אמדאוס (באנגלית: Amadeus IT Group) היא חברה ספרדית בינלאומית המספקת שירותי IT לחברות נסיעות ותיירות בכל רחבי העולם.
החברה מעסיקה כ-19,000 עובדים, מספקת שירותים ללקוחות ב-195 מדינות בעולם ומטה החברה הראשי שלה נמצא בעיר מדריד שבספרד.
בשנת 2019, דיווחה החברה על הכנסות של כ-5.5 מיליארד דולר.
היסטוריה
מערכות החברה פעלו בהתאמה, התבססו על IBM TPF ו-Unisys ויועדו לניהול הזמנות של חברות תעופה (PNR), ניהול תיק נסיעות ובהמשך פותח ממשק הזמנות לענפים נוספים כגון: בתי מלון, רכבות, מכוניות, הפלגות, מעבורות, טיולים ועוד).
בשנת 1999, החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, מדריד ופריז והחלה לספק שירותי IT.
בשנת 2000, זכתה החברה במכרז לפיתוח מערכת ניהול המלאי ובקרת היציאה לחברות התעופה Quantas ו-British Airways.
בשנת 2001, רכשה אמדאוס את חברת E-Travel.
בשנת 2002, רכשה את חברת התיירות SMART AB.
בשנת 2003, רכשה אמדאוס את חברת Airline Automation ובשנת 2006, מיתגה אותה תחת השם Amadeus Revenue Integrity.
בשנת 2005, רכשה את חברת Optims.
בשנת 2006, רכשה את חברת TravelTainment.
בשנת 2010, החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך בספרד.
בשנת 2011, עיבדה החברה כ־945 מיליון עסקאות בענף התיירות.
בשנת 2013, רכשה אמדאוס את חברת Travel Audience GmbH.
בשנת 2014, רכשה את חברות Newmarket International, UFIS ו-i:FAO.
בשנת 2015, חתמה אמדאוס על שיתוף פעולה עם ספק המוניות והעברות Blacklane.
בשנת 2017, רכשה אמדאוס את חברת Pyton ו-Navitaire.
בשנת 2018, רכשה את חברת TravelClick תמורת כ-1.5 מיליארד דולר.
בשנת 2019, דיווחה אמדאוס שמסדי הנתונים שלה נפרצו.
דונטה דרייפר
דונטה דרייפר (באנגלית: Dontaye Draper; נולד ב-10 באוגוסט 1984 בבולטימור, מרילנד שבארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי-קרואטי. גובהו 1.80 מטרים והוא משחק בעמדת הרכז.
קריירת מכללות
דרייפר שיחק בליגת המכללות עבור מכללת צ'ארלסטון בשנים 2003 עד 2007.
קריירה מקצועית
דרייפר החל את הקריירה המקצועית שלו בעונת 2007-08 בליגת העל האוסטרלית בכדורסל בקבוצת סידני קינגס. לאחר מכן עבר לקבוצה הייר-טולון מליגת העל הצרפתית בכדורסל בהתחלת עונת 2008-09. בדצמבר 2008, הוא עבר למועדון הכדורסל אוסטנדה מליגת העל הבלגית בכדורסל.
בעונת 2009-10 הוא חתם בקבוצה סוסיאטה ורולי מהליגה השנייה באיטליה. לאחר מכן בעונת 2010-11 הצטרף לקבוצה צדביטה זאגרב מההליגה האדריאטית. הוא זכה בתואר ה-MVP של עונת 2011 ביורוקאפ.
בזמן התהליך לרכישת האזרחות הקרואטית שלו, דרייפר הגיע לרשימת 25 המועמדים לזימון לנבחרת הקרואטית בכדורסל. ביולי 2011, זמן קצר לאחר שקיבל אזרחות קרואטית דרייפר שיחק את משחק הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה.
לאחר שתי עונות בקבוצה הקרואטית צדביטה זאגרב, הוא הוחתם בריאל מדריד מליגת העל הספרדית בכדורסל.
תיאו דב גולן
תיאו דב גולן (נולד ב-1933), הוא רופא ישראלי, מומחה לאימונולוגיה קלינית, כיהן כמנכ"ל בית החולים רוטשילד בחיפה וכמנכ"ל משרד הבריאות.
חייו
גולן נולד בווינה, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו ב-1938, מספר חודשים לאחר כניסת הנאצים לאוסטריה, ותחילת רדיפות היהודים שם.
התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, בוגר המחזור המלא הראשון של בית הספר לרפואה בירושלים (1958-1952). בעל מומחיות ברפואה פנימית, אותה רכש בבית החולים רמב"ם, אימונולוגיה קלינית ואלרגיה, אותה רכש במכון ויצמן למדע וב"ניו אינגלנד מדיקל סנטר" של אוניברסיטת טאפטס בבוסטון (נמנה עם האבות המייסדים של מומחיות זו בארץ), ומומחיות במינהל רפואי מאוניברסיטת חיפה.
שירת בצה"ל מ-1960, בין היתר כרופא גדודי, חטיבתי (נח"ל), כמפקד רפואה פיקודי בפיקוד הצפון, בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים ולאחריה (1969-1967). במלחמת יום הכיפורים (1973), היה ראש השירותים הרפואיים (ראש ענף רפואה) של חיל הרפואה במפקדת קצין רפואה ראשי. בין היתר היה אחראי לוויסות פינוי הנפגעים מן החזיתות לבתי החולים השונים, וכן להפעלתם של מרכזים רפואיים מיוחדים (קטועי גפיים, פגיעות ראש קשות, כוויות), וריכוז הנפגעים הללו במרכזים אלה. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף בשנת 1974.
ב-1974 מונה למנכ"ל בית החולים רוטשילד בחיפה (לימים "מרכז רפואי בני ציון"), כיהן בתפקיד עד 1986, במהלך כהונתו ניהל את הקמתו של האגף החדש (האג, המערבי, בעל 10 קומות אשפוז, ניתוח ושירותים רפואיים). באותה עת הקים את המכון הראשון בצפון הארץ לאימונולוגיה קלינית ואלרגיה, שבמסגרתו הכשיר דור רופאים מומחים חדש במקצוע זה. במקביל, נמנה עם שלושת חברי סגל ההקמה של מחלקת ההוראה והמחקר לאימונולוגיה של הפקולטה לרפואה בחיפה.
קיים קשרי מחקר מתמשכים עם עמיתים באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קורנל ומכון רוקפלר בארצות הברית.
בדצמבר 1986 מונה למנכ"ל משרד הבריאות וכיהן בתפקיד עד דצמבר 1987. בשנים 1988–1998 המשיך בניהול המכון לאימונולוגיה קלינית ואלרגיה בבית החולים ובפעילות המחקר וההוראה בפקולטה לרפואה.
פרש לגמלאות בסוף שנת 1998.
לאחר פרישתו מפעילות רפואית-ציבורית עסק בחקר היקום והאסטרופיזיקה, ומרצה על נושאים אלה בהתנדבות בפני חוגים מעוניינים. משמש חבר בההסתדרות הרפואית בישראל.
נשוי ואב לבת.
פיטי לאונה
פריסילה נובאס לאונה (בפורטוגזית: Priscilla Novaes Leone; נולדה ב-7 באוקטובר 1977 בעיר סלבדור, באהיה, ברזיל), ידועה בתור פיטי (נהגה פיצ'י) היא זמרת רוק ברזילאית ויוצרת.
היא הייתה חברה בשתי להקות בעבר, Inkoma וshes. את קריירת הסולו שלה התחילה בשנת 2003. היא מכרה יותר מ-5 מיליון עותקים בקריירה שלה, מה שהפך אותה לאחת הזמרות רבות המכר בשנות ה-2000 המוקדמות. היא נבחרה לזמרת הרוק הכי סקסית באמריקה הלטינית ובברזיל ובמקום 35 בעולם בשנת 2010. היא זכתה בכמה פרסים בטקס הפרסים של MTV ברזיל, כולל אמנית השנה פעמיים, קליפ השנה, ההופעה החיה הטובה, ושלוש פעמים בתור הזמרת של "להקת החלומות" אשר ניתנת לקהל בבית לבחור את ההרכב החלומי בעיניהם. היא זכתה ביותר מ-50 פרסים בקריירת הסולו שלה, שיא בברזיל.
היסטוריה
פיטי לאונה נולדה בעיר סלבדור, באהיה בברזיל, חיה את רוב ילדותה בעיר פורטו סגורו. אביה, מוזיקאי ובעל פאב, היה מנגן שירים של להקות ואמנים משנות ה-60 וה70 כמו אלביס פרסלי והביטלס ומאוחר יותר גם להקות כמו AC\DC, נירוונה, אליס אין צ'יינס, מטאליקה ועוד שהשפיעו מאוד על כיוון המוזיקה של פיטי. היא למדה מוזיקה באוניברסיטה הפדרלית של באהיה.
היום היא חיה בסאו פאולו עם בעלה דניאל וקסלר, המתופף של להקת NX ZERO.
קריירה
פיטי הייתה המתופפת של להקת shes בין השנים 1997–1999 היא הייתה הזמרת של להקת Inkoma בין השנים 1995–2001. כשאינקומה התפרקה, היא הוזמנה על ידי המפיק רפאל ראמוס להקליט אלבום סולו.
היא הוציאה שלושה אלבומי אולפן מלאים- Admirável Chip Novo ב-2003, Anacrônico ב-2005 ואת Chiaroscuro ב-2009, הוציאה שני אלבומים של הופעות חיות Des)Concerto Ao Vivo) ב-2007 ואת A Trupe Delirante No Circo Voador ב-2011 ושלוש תוספות די.וי.די- Admirável Vídeo Novo ב-2004, DualDisc Anacrônico ב-2005 ואת Chiaroscope ב-2009
ב-2011 חברה לגיטריסט שלה, מרטין מנדונסה ויחד הם הקליטו דיסק בפרויקט מקביל שנקרא אגרידוסה (Agridoce) שפירושו בעברית "מר מתוק", היא על הפסנתר והוא על הגיטרה. יחד הם הסתגרו כחודש יחד עם המפיק והצלם לכתוב ולהקליט דיסק בסגנון פולק, רוקנרול ובלוז.
נץ אפור מזרחי
נץ אפור מזרחי (שם מדעי: Melierax poliopterus) הוא מין של דורס קטן בעל נוצות אפורות החי במזרח אפריקה.
מאפיינים
מין זה הוא בגודל בינוני בסוגו בין המין הגדול - נץ אפור דרומי, לקטן - נץ אפור כהה, אורכו הממוצע 49–55 ס"מ ומוטת כנפיו מגיעה ל-96–110 ס"מ. הזכרים מגיעים ל-85% ממשקל הנקבות, הגדולות מהם.
כמו שאר בני הסוג הוא בעל נוצות אפורות, זנב ורגליים ארוכות וראש קטן בעל "גבות שחורות" ומקור צהוב מעוקל. הזנב של מין זה יותר קצר משל חבריו והכנפיים מעט יותר רחבות. הבטן אפורה ומפוספסת מעט, השת לבן והרגליים ורודות. הגוף מוטה כלפי מעלה מעט.
נצים אלה הם חיים ביחידות והם בולטים בעומדם על עמודי חשמל או על מוטות בצד הדרכים. הם מותאמים לתנאים תת-מדבריים ואף הרריים עד גובה 2,000 מ' וכן לערבות עשב. הם חיים באתיופיה, בג'יבוטי, במערב סומליה, במזרח קניה, בצפון טנזניה ובאוגנדה. הם ניזונים מעופות, זוחלים וחרקים ומגוונים גם בעכברים וחדפים.
נצים אלה קולניים מאוד בעונת הרבייה מה שנתן להם את שמם האנגלי "chanting goshawk" - "נץ מזמר".
בית היתומים של יאנוש קורצ'אק
בית היתומים היהודי של יאנוש קורצ'אק, פעל בוורשה שבפולין משנת 1912 ועד אוגוסט 1942, בהנהלתו של קורצ'אק. שותפתו העיקרית של קורצ'אק בניהול המקום הייתה סטפניה וילצ'ינסקה (1899 - 16 באוגוסט 1942). בית היתומים עבר בין בניינים שונים מספר פעמים, עד לסגירתו, כאשר נלקחו הילדים וסגל העובדים למחנה ההשמדה טרבלינקה. בית היתומים היווה ניסיון ראשוני, מוצלח וממושך בחינוך דמוקרטי בעולם.
הקמת בית היתומים
ביקוריו של קורצ'אק בבתי-יתומים אחרים הם שדרבנו אותו להקים את בית יתומים משלו. בתי-היתומים האחרים הזכירו לו בתי סוהר; יחסם של המורים לילדים היה משפיל ושתלטני, הילדים היו נתונים בהרגשה מתמדת של פחד, ולא היה כל שיתוף פעולה בינם לבין המורים. קורצ'אק הבחין כי החברה מתחלקת לשני חלקים - מבוגרים וילדים - כשהאחרונים הם תמיד הצד החלש.
קורצ'אק שאף לשנות כל זאת, ולבסס את בית היתומים שלו על הבנה הדדית בין המבוגרים לילדים ועל כבוד והערכה לילדים. הוא נעזר רבות בסטפניה וילצ'ינסקה, והיא סייעה בידו להוציא לפועל את תוכניותיו.
בשנת 1912 החל לנהל עם סטפניה וילצ'ינסקה את בית היתומים, שנבנה לפי תוכניותיו ברחוב קרוכמלאנה 92 בוורשה.
מבנה בית היתומים
הבית הלבן ברחוב יאקטורובסקה 6 היה מגרש גדול מוקף חומה אשר לצד שערו עומד שוער. מעבר לחומה הייתה חצר גדולה ושקטה ולפנים היה בנין לבן, רב חלונות בעל 3 קומות, מרתף ומעל הקומה ה-3 היה בית קטן מרובע שקבוע בו חלון גדול קמרוני שבו התגורר קורצ'אק.
מעבר לדלת הבניין הגדול היה מסדרון שיש מרווח ומדרגות שיש שהובילו לכיוונים שונים: למטה – למרתף, למעלה – לתוך הבית. עלייה במדרגות השיש הרחבות הובילה לאולם גדול, מהעבר האחד של האולם הייתה חצר גדולה ומהעבר השני הייתה דלת, שהובילה למשרד שבו קורצ'אק היה מקבל הורים וילדים לשיחה.
האולם הריק היה ארוך מאוד כמעט כמידת אורכו של כל הבית ונתחלק לשני חלקים: בחציו האחד שולחנות ומסביבם כיסאות – החלק לאכילה, ובחציו השני לא היו רהיטים והוא שימש כאזור משחקים כשמזג האוויר לא איפשר לשחק בחצר. ברוב האולם התקרה הייתה גבוהה בשיעור שתי קומות, אך מצידה האחד הייתה (מרפסת) שהנמיכה את התקרה בקומה אחת והייתה משווה לאולם מראה של תיאטרון.
על הקירות נתלו הודעות שונות בהן הודיעו הילדים לחבריהם על פעילויות, ושיתפו את הילדים בסקרים ובהצעות שונות. בקיר השמאלי של האולם היה ארון גדול המחולק למגירות, כל מגירה הייתה שייכת לחניך אחר ושם הוא הניח את חפציו האישיים.
דלתות הובילו מהאולם אל חדרים צדדיים שהיו מרוהטים ככיתות בית הספר: החדרים שימשו כבית כנסת, ללימוד יידיש ועברית, להכנת שיעורים, למקום פגישה של חוגים שונים, לדיונים של בית המשפט, לקריאת העיתון השבועי של בית היתומים ועוד.
היו בבית היתומים שני חדרי מיטות אחד לבנים ואחד לבנות. בחדר לבנים היו 50 מיטות ובחדר לבנות היו 56 מיטות. ליד כל מיטה היה מונח כיסא עליו היה מניח החניך את בגדיו. היו חדרי רחצה נפרדים לבנים ולבנות. וכאמור, בית היתומים מילא אחר כל צורכיהם של הילדים.
תהליך קבלת ילד לבית היתומים
לפני שנכנס ילד לתקופת הניסיון בבית היתומים היה עליו להיות בן מעל לשבע שנים וללא כל פיגור שכלי או מחלה.
תקופת הניסיון: כל חבר חדש היה מקבל אפוטרופוס מבין התלמידים הוותיקים שהיה יועצו, מדריכו ומגנו של החבר החדש לפרק זמן של שלושה חודשים. האפוטרופוס היה מסביר לחבר החדש את סדרי המקום ומסייע לו להכיר את כל הנהלים והתקנות, ומראה לו כיצד להתנהג לפי המקובל.
לאחר כחודש מהגעת הטירון (חניך חדש) נערך על אודותיו משאל בקרב כל ילדי בית היתומים ובו כל ילד התבקש להצביע ולהגדיר את יחסו לטירון, בשלוש אפשרויות הצבעה: טירון שקיבל הרבה מינוסים היה מוגדר כ"טירון חשוד" ולמשפחתו הייתה מגיעה הודעה שנשקפת לו סכנה של הוצאה מהמוסד.
בגיל 14 שולחו הילדים מבית היתומים, על הביקורות שהוטחו בו בנושא ענה קורצא'ק כי יש רשימת המתנה ארוכה של יתומים ויש לאפשר גם להם לשהות חלק מילדותם בבית היתומים.
אורח החיים בבית היתומים
בבית היתומים של קורצ'אק גדלו ילדים יתומים ובני עניים עזובים. מבני בית היתומים היו מלאי אוויר ואור, והחיים בהם היו מאורגנים במסגרת שהניחה מקום רב לשוויון ולחופש. כל ילדי בית היתומים לבשו תלבושת אחידה על מנת לא לקפח את אלו שמשפחותיהם לא שלחו להם בגדים. בילדים שהתקבלו לבית היתומים היה קורצ'אק מטפל בעצמו, מספר את שערותיהם, גוזז את ציפורניהם ובודק את מצבם הגופני, שכן קורצ'אק היה הספר והרופא של בית היתומים. בין הילדים שררה אחווה קבוצתית וקורצ'אק עשה כמיטב יכולתו למנוע התדרדרותם לפשע ולכנופיות. במבנה חברת הילדים של קורצ'אק היו יסודות של משפחה מרובת נפשות שסייעה לחינוכם של הילדים. יאנוש וסטפה היוו את דמות האב והאם של הילדים.
קורצ'אק דאג לכך שקשריו של הילד עם משפחתו הטבעית, הורה שנותר בחיים או כל קרוב אחר, לא ינותקו, ואחת לשבוע, ביום השבת היו החניכים מבקרים אצל משפחותיהם ללא הגבלה. לאלו שלא נותרו להם קרובים היה קורצ'אק דואג במיוחד - לוקח אותם לגן החיות, לקולנוע ולהצגות שונות.
כל חניכי בית היתומים למדו בבתי ספר שנמצאו בקרבת מקום. יאנוש קורצ'אק היה עוקב אחר הכנת שיעורי הבית של חניכיו שלמדו בבתי ספר בעיר וסייע להם רבות: בין התלמידים שפיגרו בקריאה או שהתקשו בה היה עורך תחרויות קריאה וכך דרבן את הילדים ליתר מאמץ.
פעמיים בשנה הוזמנו המשפחות לישיבות עם המחנכים, בישיבות היה מודיע המוסד למשפחות על עבירות חמורות של הילדים, הן חתמו על תעודת בית הספר והוזמנו להצגות שנערכו במוסד.
בחדר האוכל בזמן הארוחה ישבה ליד כל שולחן קבוצה מעורבת של ילדים, בנים ובנות בני גילאים שונים ולהם מדריך. גם קורצ'אק וסטפה ישבו לאכול עם הילדים.
הקפדה מיוחדת נהג קורצ'אק בניקיונם האישי של חניכיו ובחינוך לניקיון. הוא עודד ניקיון על ידי מתן פרסים ועל ידי הנעה לשמירה על הניקיון, כך הילדים שהקפידו על ניקיונם קיבלו בגדים יפים, אלו שניקיונם הניח את הדעת קיבלו בגדים כביסים. אלו אשר ניקיונם לקה בחסר קיבלו את הבגדים הלא יפים שאף אחד לא רצה.
קורצ'אק היה קשוב לתלונות הילדים והשתדל לטפל בכל התלונות שהופנו כלפיו ולא אמר לחניכיו שלא יפה להתלונן על אנשים בפניהם, כפי שנהגו רוב המחנכים. קורצ'אק הנהיג הסדר במוסדותיו והוא קיום קשר בכתב עם תלמידים, הייתה תיבת דואר מיוחדת בה היו הילדים משלשלים אליה את מכתביהם, בהם היו מביעים את משאלותיהם, לבטיהם, ספקותיהם, בעיותיהם וחששותיהם. על חלק מהמכתבים היה קורצ'אק עונה במהלך שיחה אישית או דרך מכתב.
בבית היתומים הוקדש מקום נרחב למשחקים, פעילויות, טיולים ותרגילים ספורטיביים, קורצ'אק עצמו היה משתתף במשחקי הילדים ואף לא נמנע מלעשות עימהם מעשי קונדס או תעלולים פרועים.
בבית היתומים של קורצ'אק לא נודעה ההרגשה של משטר מכביד ודיכוי רוחני מצד המחנכים. קורצ'אק ביקש לשחרר את יתומיו מכבלי השעבוד, להעניק להם עד כמה שאפשר שלטון עצמי ולפתח את עולמם העצמי.
לחברת הילדים היו מוסדות שלטון משלה, בכללם:
חיי היום יום בבית היתומים היו מאורגנים בצורה קפדנית על ידי תורנים ומפקחים.
פעילויות חברתיות
על מנת להפיג את החד-גווניות של בית היתומים דאג קורצ'אק להכניס הזדמנויות רבות ככל האפשר לשמחה, להתפרקות ולעליזות. קורצ'אק שידל לחגיגיות מרובה בימי חג ומועד וניסה להרבות במועדים על ידי קביעתם של ימים מיוחדים המוקדשים לנושאים שונים שנתנו הזדמנות להעלאת מצב הרוח, כגון: "יום שלא כדאי לקום בו" (היום הקצר ביותר בשנה) ו"יום השלג הראשון". ימים אלו היו ימי התעוררות כללית, משחק ומעשי קונדס בהם גם קורצ'אק השתתף.
קורצ'אק ראה בעיתון הילדים ("מאלי פשגלונד") מכשיר חינוכי רב חשיבות שנכתב ונערך על ידי נערים וילדים והיה מיועד עבורם. העיתון היה מרכז לפעילות חברתית, לעבודה משותפת ולבירור רעיוני חברתי. העיתון היה כלי ביטוי ליחיד, פורקן למחשבותיו ולרגשותיו ואמצעי להתלבטותם של אותם פרטים הנבוכים ומסתגרים בשיחה ובוויכוח בעל פה. כל ילד שכתב לעיתון קיבל שכר סמלי על כתיבתו, "שכר סופרים".
בית היתומים בתקופת מלחמת העולם השנייה
הבעיה בגטו הייתה השגת אוכל לילדים הרעבים. קורצ'אק עשה מאמצים רבים להציל את ילדיו מרעב וממוות לשם כך נפגש עם כל מנהיגי הגטו, גם אלו שהיו שנואים על כולם, צעק, תבע ואיים.
סופו של בית היתומים
סופם של הילדים היהודים ושל סגל העובדים בבית היתומים היה לעלות לרכבת למחנה ההשמדה טרבלינקה באוגוסט 1942. הגרמנים הציעו ליאנוש קורצ'אק חנינה ואפשרו לו להישאר בגטו, אבל קורצ'אק דחה הזדמנות זו והעדיף להישאר עם ילדיו ברגעיהם האחרונים. קורצ'אק העדיף להסתיר מהילדים את המקום אליו מועדות פניהם, ויש האומרים כי זהו השקר היחיד אשר סיפר קורצ'אק לילדיו. הילדים צעדו בטור בגאווה ממבנה בית היתומים האחרון שברחוב שיינה (Sienna) בדרום הגטו הקטן בורשה, אל האומשלגפלץ שבצפון הגטו הגדול, ומשם למחנה המוות טרבלינקה, כאשר קורצ'אק וסטפניה וילצ'ינסקה הובילו בראש זקוף ובגאון בעודו מחזיק בדגל בית היתומים הירוק. דגל זה שרד את המחנה, וניתן לראותו בבית קורצ'אק כיום.
הנצחתו של בית היתומים
בחודש אוקטובר 1942 נוסד בארץ ישראל במושבה רעננה בית יתומים הנושא את השם ביתנו על שמו של בית היתומים של קורצ'אק. "ביתנו" ברעננה נוסד על ידי אלכסנדר וצפורה בונין (בן-נון), זוג חלוצים שעלו לארץ ישראל מרוסיה ופולין לפני מלחמת העולם השנייה. "ביתנו" פעל כבית לימוד חקלאי-דתי ואימץ את שיטתו החינוכית של בית היתומים בוורשה והונהג בו אורח חיים דומה, לרבות ועדות הקבלה של החניכים, עצמאותם וניהול המוסד על ידי החניכים עצמם בפיקוח המנהלים. ילדי מוסד "ביתנו" נשלחו אליו על ידי ארגון עליית הנוער שהצליח לעלותם לארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שלאחריה. בנוסף קלט "ביתנו" גם ילדים שעלו ממדינות ערב רובם מתימן. "ביתנו" היה בית יתומים ראשון מסוגו בארץ ישראל והיחיד שאימץ הלכה למעשה את שיטתו החינוכית של קורצ'אק ובכך המשיך את דרכו הן בהצלת יתומים יהודים והן בהנצחת גישתו הפדגוגית והחינוכית של קורצ'אק. מוסד "ביתנו" ברעננה נסגר בשנת 1980. בשנת 1982 ראה אור הספר "מן הגטו" בהוצאת "בית לוחמי הגטאות", תרגום מפולנית לעברית יומנו של קורצ'אק אותו כתב בתוך גטו ורשה בחודשים מאי-אוגוסט 1942. ביומן זה כתב קורצ'אק את משאלתו להקמת בית יתומים יהודי בארץ ישראל. קורצ'אק ייחל שיוקם בית יתומים שכזה שיקבץ אליו ילדים מרחבי תבל ותונהג בו שיטתו החינוכית בשילוב "עבודת אדמה". הקמת מוסד ביתנו ברעננה הגשים את צוואתו של קורצ'אק וזאת מבלי שלמייסדי המוסד היה ידוע דבר על יומנו של קורצ'אק ומשאלתו.
פליוזאורוס
פליוזאורוס (שם מדעי: Pliosaurus; מילולית: "עוד לטאה") הוא סוג של זוחל ימי ענקי ממשפחת הפליוזאוריים שבקבוצת הפליואוזאורודים הנכחדת. הוא חי בתקופה יורה עליון, לפני 155.7-145 מיליון שנה. מאובניו (הגולגולת) נמצאו בכמה סלעים באירופה ואמריקה הדרומית.
מאפיינים
אורכו המרבי המוערך של יצור זה מגיע ל- ומשקלו ל-45 טונות, אך חלק מהמינים היו קטנים יותר. אורך הגולגולת מגיע ל-. הוא היה בעל סנפירים גדולים יותר מפליואוזאורודים אחרים.
יצור זה שחה בימים והאוקיינוסים הקדומים של תקופת היורה והיה מטורפי-העל שלהם. הוא היה טורף אכזרי שניזון מזוחלים ימיים אחרים, דגים, כרישים ורכיכות.
בשנת 2009 נמצאה בנורווגיה גולגולת גדולה של פליוזאורוס שזכתה לכינוי "Predator X", מאחר שלא ידעו באיזה מין מדובר. המין התגלה כפליוזאורוס וקיבל את השם Pliosaurus funkei אך זכה לכינוי הקבוע Predator X. ככל הנראה זו הייתה הגולגולת הגדולה ביותר של פליוזאורוס.
בתרבות
הפליוזאורוס מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם הוא טורף קימרוזאורוס ומצליח לקרוע אותו לשניים.
אנקת גבהים (סרט, 1920)
אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא סרט אילם בריטי משנת 1920 שביים איי וי ברמבל. בסרט מככבים מילטון רוזמר, ווריק וורד וקולט ברטל. זהו העיבוד הקולנועי הראשון של הרומן אנקת גבהים מאת אמילי ברונטה. לא ידוע אם שרד עותק של הסרט, הוא נחשב לאבוד.
ג'ודי קורנוול
ג'ודי ואלרי קורנוול (באנגלית: Judy Valerie Cornwell; נולדה ב-22 בפברואר 1940) היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מתפקידה כדייזי בסדרת הטלוויזיה הקומית "מה יגידו השכנים?" (1990–1995).
ביוגרפיה
קורנוול נולדה בהמרסמית' שבלונדון. אביה שירת בחיל האוויר המלכותי, והיא גדלה תחילה בבריטניה, שם למדה בבית הספר של מנזר ובפנימיית סנט מייקל בהיצ'הם (Heacham), שבנורפוק. אחר כך היגרה המשפחה לאוסטרליה. על חוויות ילדותה כתבה קורנוול באוטוביוגרפיה שלה "Adventures of a Jelly Baby". כשהייתה בשנות העשרה חזרה לבריטניה, הייתה לרקדנית וקומיקאית והופיעה במופעים בתיאטרון וינדמיל. מאוחר יותר הפכה לשחקנית. הקריירה הארוכה שלה כוללת תפקידים בסדרת הרדיו "The Navy Lark", במחזה השנוי במחלוקת "Oh! What a Lovely War", בסדרת הטלוויזיה הקומית "מודי ופג" בה כיכבה בתפקיד דפני פג, ומספר עונות הופיעה בתיאטרון עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
קולנוע וטלוויזיה
בין סרטי הקולנוע בהם השתתפה קורנוול היו "Santa Claus: The Movie" בתפקיד גברת קלאוס, והסרט "Mad Cows". בטלוויזיה הופיעה בסדרה "Dixon of Dock Green", בעיבוד לרומן "עוגיות ושיכר", בסדרה "ברז'רק", בפרק "Paradise Towers" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בפרקים אחדים של הסדרה הקומית "Farrington of the F.O.", בעיבוד לספרי "החמישייה הסודית" אשר נקרא "החמישייה הסודית", בסדרות הטלוויזיה "The Bill" ו-"Heartbeat" וכן בתפקידי אורח בסדרה "מיס מארפל" ובסדרה "רציחות במידסומר". ברדיו שיחקה בסדרת התסכיתים "The Navy Lark" בתפקיד רן קורנוול (WREN). קורנוול השתתפה באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס" בתפקיד קוויני טרוט, אמה הרודנית של הת'ר טרוט. ב-1987 הופיעה קורנוול בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "רמפול" בפרק "Rumpole and the Official Secret" בתפקיד רוזמרי טאטל הרווקה הזקנה. תפקידה הידוע ביותר הוא כדייזי, אחותה של הייסינת', דמות אהובה של עקרת בית ממעמד הפועלים, בסדרה הקומית הפופולרית "מה יגידו השכנים?" שרצה בין השנים 1990 ו-1995. עוד בטלוויזיה שיחקה בתפקיד אורח בסיטקום "Birds of a Feather".
ספרים
קורנוול הוציאה לאור ספרים אחדים בהם אוטוביוגרפיה בשם "Adventures of a Jelly Baby" (ISBN 0-283-07001-3) שיצאה לאור בשנת 2005. בספר היא מתארת את ילדותה בבריטניה בתקופת המלחמה, ואת חייה באוסטרליה לשם היגרה המשפחה.
עוד יצאו לאור רומנים אחדים פרי עטה בהם "Cow and Cow Parsley" ב-1985, "Fishcakes at the Ritz" ב-1989, "The Seventh Sunrise" ב-1994 ו-"Fear and Favour" בשנת 1996.
חיים אישיים
ב-18 בדצמבר 1960 התחתנה קורנוול עם ג'ון קלסול פארי. לבני הזוג יש בן אחד, אדוארד, והם מתגוררים בברייטון.
סבתה, שרה בונר, הייתה זמרת במיוזיק הול.
שביתת רפורמת הפנסיה הצרפתית
שביתת רפורמת הפנסיה הצרפתית היא סדרה של שביתות כלליות והפגנות מאורגנות בצרפת, שמתקיימות מאז 19 בינואר 2023 על ידי מתנגדי רפורמת הפנסיה, שאותה קידמה ממשלת בורנה, ואשר לפיה מתוכנן שינוי כללי של מודל הפנסיה הצרפתי. על-פי המודל כיום, ככלל, גיל הפרישה הוא 62, אבל נהוגים גילאי פרישה שונים למקצועות השונים, חלקם נמוכים הרבה יותר. על-פי השינוי המוצע, מודל הפנסיה ייעשה "שטוח" ולא תתקיים דיפרנציאציה למקצועות השונים, וכן מי שלא החל לעבוד החל מגיל 21, גיל הפרישה שלו יעמוד על 67.
ינואר
ב-19 בינואר 2023, מנה משרד הפנים 1.12 מיליון מפגינים, ביניהם 80,000 בפריז. התקיימו הפגנות ביותר מ-200 מוקדים במדינה.
הפגנה נוספת מאורגנת בפריז התקיימה בשבת ב-21 בינואר 2023. הפגנה זאת תוכננה תוכננה והתקיימה על ידי נוער וסטודנטים. הפגנות באותו התאריך התקיימו בערים כמו בדינאן, לימוז' וליון.
ב-31 בינואר, הפגנות גדולות התקיימו ברחבי צרפת. לפי איגוד CGT, כ-2.8 מיליון בני אדם השתתפו בהפגנות בעוד שמשרד הפנים הצרפתי מנה 1.2 מיליון מפגינים.
פברואר
ב-7 בפברואר 400,000 איש הפגינו בפריז, ירידה של 100,000 איש לעומת 31 בינואר. בסך הכל, יותר מ-2,000,000 מפגינים השתתפו ושבתו במסגרת ההפגנות, על פי CGT. על פי משרד הפנים הצרפתי. המספר הוא 757,000.
ב-11 בפברואר, הפגינו 2,500,000 מפגינים על פי CGT, עלייה של 500,000 מפגינים מההפגנה הקודמת ב-7 בפברואר, בעוד שמשרד הפנים הצרפתי מנה 963,000 מפגינים, עלייה של 200,000 מההפגנה הקודמת. המפגינים קראו לשביתת ענק ב-7 במרץ.
ב-16 בפברואר, מפגינים הצטרפו לעצרות ושביתות רבות. האיגודים של ההפגנות אמרו כי כ-1.3 מיליון מפגינים השתתפו בהפגנות ברחבי המדינה באותו יום, הנתון הנמוך ביותר מאז תחילת ההפגנה ב-19 בינואר. משרד הפנים הצרפתי טען כי הפגינו 440,000, ירידה של כמעט מיליון מההפגה הקודמת. באותו היום בוטלו 30 אחוז מהטיסות מנמל התעופה אורלי בפריז.
מרץ
ב-7 במרץ, רכבות ברחבי המדינה הושפעו מההפגנות. ההערכה היא ש-1.1 עד 1.4 מיליון בני אדם השתתפו בלמעלה מ-260 הפגנות ברחבי המדינה. כחלק מהמחאה, חסמו חברי האיגוד את משלוחי הדלק, מתוך כוונה להפיל את הכלכלה הצרפתית.
ביום שבת, ב-11 במרץ, התקיימו המחאות בתגובה לדיון באספה הלאומית ובסנאט בנושא חוק הגיוס. מקרון דחה פעמיים פגישות עם איגודי עובדים באותו השבוע. כ-368,000 אנשים הפגינו, ויום למחרת, הממשלה הצרפתית העבירה את החוק בקריאה ראשונה
ב-15 במרץ, התקיימו כ-200 הפגנות ברחבי צרפת, שבהן השתתפו 480,000 מפגינים, כ-37,000 מהם הפגינו בפריז, בעוד שאיגודי המחאה העריכו כי מפגינים 1.78 מיליון ברחבי צרפת ו-450,000 בפריז.
פאייטוויל (פירושונים)
פאייטוויל (באנגלית: Fayetteville) הוא שמם של מספר מקומות בארצות הברית אשר נקראים על שמו של המרקיז דה לה פאייט.
המונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה
המונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה כוללים שמונה מקומות בעיר נארה, שהייתה בירת יפן בין 710 ל-784. חמישה מתוכם הם מקדשים בודהיסטיים, אחד הוא מקדש שינטו, אחד הוא ארמון ואחד הוא יער בראשיתי. במקומות הללו יש 26 מבנים שהוכרזו על ידי המדינה כאוצרות לאומיים, ו-53 שהוכרזו כרכוש תרבותי חשוב. ארמון נארה הוכרז כאתר היסטורי מיוחד, והיער הבראשיתי קאסוגאיאמה הוכרז כמונומנט טבעי מיוחד. טודאי-ג'י, קופוקו-ג'י, ויער קאסוגאיאמה חופפים לפארק נארה. אונסק"ו הכריז על המקומות הללו כאתר מורשת עולמית ב-1998.
טודאי-ג'יי
טודאי-ג'י (ביפנית: 東大寺) הוא מקדש בודהיסטי. בהיכל הבודהה שלו, שהוא גם מבנה העץ הגדול ביותר בעולם, שוכן פסל הבודהה ואירוקאנה, ועל פי המסורת היפנית, מכונה דאיבוצו, מונח המתאר פסלי בודהה גדולים וחשובים, בתרבות היפנית. המקדש הוא גם המתחם הראשי של בית הספר הבודהיסטי קגון. האייל הנקוד, הנחשב לשליח האלים בשינטו, מסתובב במתחם המקדש באופן חופשי.
קופוקו-ג'י
המקדש היה נתון לחסותו של בית פוג'יווארה, ובשל כך זכה לשגשוג רב במקביל לעליית כוחה של המשפחה. המקדש שמר על מעמדו גם לאחר שעיר הבירה עברה לקיוטו. הוא נפגע ונהרס פעמים רבות במהלך מלחמות האזרחים שפקדו את האזור, ונבנה מחדש מספר דומה של פעמים. עם זאת, חלק מהמבנים לא נבנו מחדש, כגון שניים מתוך שלושת ההיכלים המוזהבים, הנאנדאימון, צ'ומון והמסדרון.
בין המבנים הבולטים במקדש ניתן למנות את טוקונדו (東金堂, ההיכל המזרחי המוזהב), פגודה חמש-קומתית המתנשאת לגובה 50 מטרים, פגודה תלת-קומתית, הוקואנדו (北円堂, ההיכל המתומן הצפוני), ונאננדו (南円堂, ההיכל המתומן הדרומי) שהוא אתר עלייה לרגל מתוך 33 המקדשים של קנסאי).