cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט קוז'ניובסקי
ביוגרפיה
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה קוז'ניובסקי במדליית ארד בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:45.57 שעות, אחרי ולנטין קונונן מפינלנד (3:43.42 שעות) וג'ובאני פריצ'לי מאיטליה (3:45.11 שעות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב ב-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:43:30 שעות, לפני מיכאיל שצ'ניקוב מרוסיה (3:43:46 שעות) וולנטי מסנה מספרד (3:44:19 שעות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:21:13 שעות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:44:46 שעות, לפני חסוס אנחל גרסיה מספרד (3:44:59 שעות) ומיגל רודריגז ממקסיקו (3:48:30 שעות).
אלוף אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 פסל קוז'ניובסקי בתחרות ל-50 ק"מ הליכה.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קוז'ניובסקי בשתי מדליות זהב ובכך היה להלך הראשון במשחקים האולימפיים שזכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדה אחת. בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בשיא אולימפי חדש של 1:18:59 שעות, לפני נואה הרננדס ממקסיקו (1:19:03 שעות) וולדימיר אנדרייב מרוסיה (1:19:27 שעות) ובתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:42:22 שעות לפני אייגרס פדייבס מלטביה (3:43:40 שעות) וחואל סאנצ'ס ממקסיקו (3:44:36 שעות).
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב ב-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:42.08 שעות, לפני חסוס אנחל גרסיה (3:43.07 שעות) ואדגר הרננדז ממקסיקו (3:46.12 שעות).
שיאן עולם
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בשיא עולם חדש של 3:36:39 שעות ובכך הגן על תוארו.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בשיא עולם חדש של 3:36:03 שעות, לפני גרמן סקוריגין מרוסיה (3:36:42 שעות) ואנדריאס ארם מגרמניה (3:37:46 שעות) ובכך הגן תוארו.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קוז'ניובסקי בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:38:46 שעות, לפני ההלכים מרוסיה דניס ניז'גורודוב (3:42:50 שעות) ואלכסיי וייוודין (3:43:34 שעות).
קמירוס
העיר קמירוס שוכנת על החוף הצפון-מערבי של האי, בלב האזור החקלאי, והייתה אחת משלוש ערי המדינה של רודוס, ואחת מערי השישייה הדורית.
בתקופת הברונזה האזור היה מיושב על ידי יוונים מיקנים, אך העיר קמירוס עצמה הוקמה על ידי היוונים הדורים. קמירוס התאחדה עם איליסוס ולינדוס במאה החמישית לפני הספירה. זו הייתה חברה חקלאית שהפיקה שמן, יין ותאנים. בתור הזהב של העיר, במאה ה -6, הייתה זו העיר הראשונה ברודוס שהטביעה מטבעות משלה. שקיעתה של קמירוס הייתה תוצאה של הנטישה ההדרגתית של תושביה, שהחליטו לעבור לעיר רודוס שהוקמה בשנת 408 לפנה"ס.
החפירות ארכאולוגיות
בין השנים 1852–1864 החלו החפירות הארכאולוגיות באקרופוליס של קמירוס על ידי אלפרד ביליוטי (Alfred Biliotti) ואוגוסט סלצמן, אך משנת 1928 החלו החפירות לקבל תאוצה באופן שיטתי על ידי בית הספר לארכאולוגיה האיטלקי עד סוף מלחמת העולם השנייה. הממצאים שנחשפו בחפירות, שהם עשירים מאוד וחשובים, הובאו למוזיאון הבריטי ולמוזיאון הלובר.
מבנה העיר העתיקה
העיר העתיקה נבנתה בשלוש מדרגות, במדרגה העליונה של הגבעה היה האקרופוליס, ובו מקדש אתנה, וסטואה. היישוב העיקרי היה במדרגה האמצעית, ובו רשת של רחובות מקבילים ובתי מגורים. על המדרגה התחתונה נבנה בית המקדש הדורי, ככל הנראה לאל אפולו.
הערות שוליים
Δήμος Καμείρου
כרקוקלי
כרקוקלי הן צמד מוזיקאיות ישראליות, המורכב מהאחיות טלי ולירון כרקוקלי.
השתתפות באקס פקטור
החיבור המוזיקלי בין האחיות טלי ולירון כרקוקלי התרחש בשנת 2013 בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי אקס פקטור ישראל. אף שניגשו להיבחן כל אחת בנפרד עבור התוכנית, הן התבקשו לבצע שיר ביחד. עבור האודישן הראשון שלהן מול השופטים והקהל, הן בחרו את השיר Toxic של בריטני ספירס, במהלכו ניגנו יחד על אורגן. בעקבות הצלחת הביצוע הן בחרו להמשיך כצמד מוזיקלי שנקרא "כרקוקלי" בנבחרת של עברי לידר, והגיעו עד לשלב רבע הגמר. בין השירים שביצעו: "מגדלור" של מיקה קרני, "עדיין ריק" של לירן דנינו, "Cry Me A River" של ג'סטין טימברלייק ו-"I Love It" של Icona Pop.
לאחר אקס פקטור
לאחר הקלטת האלבום הראשון החלו כרקוקלי לעבוד עם המפיק המוזיקלי צאלון בוחבוט על שני שיתופי פעולה, גרסת סינגל לשיר "כאילו כלום" והשיר "עד הבוקר".. במקביל סתיו בגר הפך למנהל האמנותי של הצמד.
ב-21 במאי 2018 הצמד הוציא את הסינגל הראשון שלו כצמד "כרקוקלי" "תשע נשמות"..
ב-21 באוקטובר 2018 הוציאו את הסינגל "על הספה", יחד עם קליפ אותו צילמו בקייב.
במסגרת המצעד השנתי של גלגלצ 2018 הצמד הוציאו ביצוע מיוחד לשיר "Nevermind" של דניס לויד. בעקבות הצלחת הביצוע, החליט לויד לארח את הבנות בשני מופעים שלו שהתקיימו בהאנגר 11.
ב-5 במרץ 2019 הצמד הוציא את הסינגל השלישי שלהן "תופסת".
בנובמבר באותה שנה הוציאו את השיר "איפה הרומנטיקה" שהגיע למקום ה-30 במצעד הפזמונים העברי השנתי של כאן גימל.
באותו החודש הוציאו את האלבום "9".
במרץ 2020 הן יזמו את פרויקט "שבת חברות", במסגרתו העלו לרשת סדרת סרטונים קצרים, בו התארחו זמרות ישראליות. מטרת הפרויקט הייתה קידום יצירה נשית דרך גרסאות ״קאבר״ לשירים של יוצרות אחרות. בין הזמרות שהתארחו: רוני דלומי, עדן אלנה, מיקה קרני ונוי פדלון, כמו כן, גם אירחו שחקניות וביניהן עמית פרקש, דנה פרידר וחן אמסלם.
ב-11 באוגוסט 2020 הוציאו את הסינגל "פרפרים". עוד באותה השנה, הועמדו לייצג את ישראל בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
ב-19 באפריל 2021, הוציאו את הסינגל "הכל אותו דבר". ביוני של אותה השנה הוציאו את הסינגל "וואן טו" בשיתוף עם הראפר פלד.
הופעות טלוויזיוניות
הצמד השתתף בתוכנית האירוח "הכי טוב ככה", הפקת מקור של חברת השידור Yes בהנחיית הקומיקאית הדר לוי.
נורדרנאי
נורדרנאי (בגרמנית: Norderney) הוא אי בים הצפוני מול קו החוף של סקסוניה התחתונה, גרמניה, ואחד משבעה איים מאוכלסים המהווים חלק משרשרת איי פריזיה המזרחית. הוא ממוקם בין האי יוסט (Juist) ממערב לאי בלטרום (Baltrum) ממזרח. האי הוא גם מועצה מקומית השייכת למחוז אאוריך (Aurich) ומתגוררים בו כ-6,000 תושבים (נכון לדצמבר 2015).
נורדרנאי הוא אתר תיירות ונופש פופולרי ומגיעים אליו מדי שנה כ-300 אלף מבקרים, שעליהם מתבססת למעשה כלכלת האי. נורדרנאי ובורקום הם שני האיים היחידים מבין השבעה המאוכלסים אשר עליהם מותרת תנועת מכוניות, ועל כן הם גם המאוכלסים והצפופים ביותר.
שטחו הכולל של האי הוא 26.29 קמ"ר, רוחבו כ-2.5 ק״מ בממוצע, אורכו כ-14 ק"מ, והוא האי העשירי באורכו בגרמניה. העיירה ורוב אזורי המגורים מרוכזים בחלקו המערבי של האי, בעוד חלקו המזרחי, ולמעשה יותר ממחציתו, הוא שמורת טבע, שהתנועה בתוכה מותרת רק ברגל.
הגישה לאי, כמו לשאר האיים בשרשרת, אפשרית רק דרך הים באמצעות מעבורת או דרך האוויר בטיסה במטוס קל (באי יש שדה תעופה קטן). אין גשרים או מעבורות בין האיים, ומבקר הרוצה לעבור מאי לאי, חייב להפליג עם המעבורת ליבשת ומשם לקחת מעבורת נוספת לאי שאליו הוא רוצה להגיע.
מאפיינים גאולוגיים וסביבתיים
נורדרנאי, כמו יתר איי פריזיה המזרחית, הוא אי חולי, אשר נוצר ועוצב על ידי זרמי הים והרוחות. זרמי הים הצפוני סוחפים לעבר חופי היבשת כמויות עצומות של חול, ההולכות עם הזמן ונערמות אל מול החוף, ובנקודות מסוימות אף מגיחות מעל פני הים ויוצרות איים. כך נוצרה למעשה שרשרת איי פריזיה המזרחית, המאופיינים במבנה צר וארוך, ומסודרים בשורה אל מול קו החוף הצפוני של גרמניה והולנד. יש לציין כי התופעה עדיין נמשכת, ונורדרנאי, כמו האיים השכנים, הוא אי "דינמי", אשר ממשיך להתעצב על ידי הים והרוחות. הדינמיות הזאת מביאה לעיתים גם להיעלמותם של איים באזור: האיים ליטייהורן (Lütjehörn) וקכלופלאטה (Kachelotplate) נמחקו מעל המפה לאחר שיטפונות חזקים בים הצפוני.
בשל התופעה שתוארה לעיל, פני הים שבין האיים ליבשת רדודים מאוד, ובעת השפל, כאשר הים נסוג, נחשפת קרקעית הים, עד כדי שבנקודות מסוימות ניתן בשעות השפל ללכת ברגל מהאיים ליבשת. השטחים הללו מכונים "מרבץ שפל" (בגרמנית: Wattenmeer, באנגלית Mudflat).
פני האי נמוכים - גובה האי הוא 5 מטר מעל פני הים - והנוף מורכב רובו ככולו מדיונות, הנוצרות כאשר הרוחות החזקות, האופייניות לאזור, סוחפות הלאה את החול אשר הים עורם על גבי האי. ניתן להבין את האופי בו האי נוצר ומתעצב, בעת טיול מסביב לאי או בהתבוננות בתצלומי אוויר שלו: קו החוף הצפוני, המערבי והמזרחי הוא חולי (אשר הופך אותו כמובן לאטרקטיבי במיוחד למבקרים בעונת הקיץ), בעוד החוף הדרומי, הפונה ליבשת, הוא בוצי, ולאורכו נבנה אף סכר שתפקידו למנוע את הצפת האי בעת הגאות.
שמורת הטבע
מרבץ השפל שתואר לעיל מהווה מוקד משיכה למיליוני עופות מסוגים שונים. בעת השפל, כאשר הים נסוג, נותרים על הקרקע החשופה אינספור דגים קטנים, סרטנים, צדפות וכדומה, המספקים מזון בשפע לציפורים. לפיכך, רובו של האי וחלק מהים סביבו הם שמורת טבע מוגנת, שהתנועה בה מותרת רק ברגל.
בעלי חיים
האי וסביבתו מהווים כאמור מוקד משיכה לציפורים, ונמנו עליו כ-95 מינים שונים של עופות, ביניהם סוגים שונים של שחפים, וכן ברווזים, אווזים, שחרורים, דרורים, קיוויות מצויצות, חופיות, שלצדפים, ועוד רבים אחרים.
גם ארנבים מצויים באי בהמוניהם, כולל בשטחי המגורים, אך יש לציין כי אינם ילידיים, והובאו לשם על ידי בני אדם, ובהינתן מיעוט יחסי של אויבים טבעיים התרבו בהמוניהם והתפשטו בכל רחבי האי.
עוד ניתן לראות בסביבת האי כלבי ים. במשך מאות שנים נטבחו בים הצפוני כלבי ים בהמוניהם על ידי בני האדם, אשר האמינו כי כלבי הים מחסלים את הדגה בים, עד כי בשנות ה-30 של המאה ה-20 עמדה אוכלוסיית כלבי הים של הים הצפוני בפני הכחדה. ב-1953 נחקק בגרמניה חוק להסדרת ציד כלבי הים, וב-1971 נאסר הציד לחלוטין וכיום מונה אוכלוסיית כלבי הים באזור כ-7000 פריטים. כיום כלב הים הוא חיה מוגנת, וחל אף איסור להתקרב לחוף באי שעליו נוהגים כלבי הים לרבוץ בשמש.
אקלים
משקעים יורדים באי בכל עונות השנה (138 ימי גשם וכ-770 מ"מ משקעים בממוצע בשנה). הסתיו הוא במידה מסוימת העונה הגשומה ביותר, והחודש הגשום ביותר הוא נובמבר, בו יורדים בממוצע 87.6 מ"מ גשם. פברואר הוא החודש היבש ביותר עם 40.7 מ"מ גשם בממוצע.
באי יש מעט יותר שעות שמש מאשר ביבשת הסמוכה, עם מעל ל-1,600 שעות שמש בשנה.
טמפרטורת מי הים בסביבת האי היא בין 3 ל-7 מעלות צלזיוס בחורף, ומעל 20 מעלות בקיץ.
המאפיין האקלימי הבולט והמורגש ביותר באי הן רוחות חזקות, שבסתיו ובחורף מתקרבות לעיתים לעוצמה המאפיינת סופות הוריקן, ומרימות גלים בים עד לגובה של 8.5 מטר.
מאי דייגים לאתר תיירות ונופש
מבין שבעת האיים המאוכלסים באזור, נורדרנאי הוא הצעיר ביותר. האזכור הראשון לקיומו הוא מ-1398, והאי קיים בצורתו הנוכחית רק מאמצע המאה ה-16 בערך. נורדרנאי הוא שריד שנותר מאי גדול יותר בשם בוזה (Buise), שאינו קיים יותר, לאחר ששיטפון ענק ב-1392 פיצל אותו לשניים. לאחר הפיצול, החלק הגדול נקרא עדיין בוזה, והחלק הקטן יותר זכה לשם אוסטרנדה (Ostrende). במרוצת השנים הבאות הלך וקטן בוזה עד שב-1651 נעלם לחלוטין בשיטפון, בעוד שבאותה תקופה שטחו של אוסטרנדה הלך וגדל. במפקד אוכלוסין מ-1551 הוא מוזכר תחת השם "נורדר נייס אוג" (Norder Neys Oog - האי הצפוני החדש), ומצוין שם כי היו עליו באותה תקופה 18 בתי מגורים וכנסייה אחת. עד המאה ה-18 התקיימו התושבים באי בעיקר מדיג ושליית צדפות, אך במחצית השנייה של המאה ה-18 הלך והתפתח באזור הסחר הימי וכן ענף התיירות והנופש, שבהמשך יהפוך לענף העיקרי של כלכלת האי. נקודת ציון בהתפתחות התיירות והנופש באזור נרשמה ב-1797 כאשר הוקם באי אתר הנופש הגרמני הראשון בים הצפוני. האי נחשב גם לאתר מרפא מבוקש, ותיירות המרפא מפותחת בו מאוד עוד מראשית ימי התיירות במקום, שכן האוויר באזור נחשב טוב ומועיל במיוחד לסובלים מבעיות נשימה.
המגדלור
ב-1848 הוקם לראשונה באי מגדלור להנחיית דרכן של ספינות המתקרבות לחוף. בתחילה נבנה המגדלור מעץ, ובהמשך, ב-1870, הוחלף במבנה אבן. המגדלור פועל גם כיום, אם כי, בהתאם להתפתחויות הטכנולוגיות, עושה שימוש גם בגלי רדיו. המגדל מהווה אטרקציה תיירותית, וניתן לצפות ממנו כמעט על כל חלקי האי.
מלחמות
שלוש פעמים בהיסטוריה הופסקה כליל פעילות הנופש באי עקב מלחמות. ב-1806 נוצחה פרוסיה במלחמה על ידי צרפת של נפוליאון, ופריזיה המזרחית נכבשה וסופחה לממלכת הולנד (אשר סופחה ב-1810 לצרפת). פעילות הנופש באי נעצרה למספר שנים, עד שב-1813 נכבשה פריזיה המזרחית מחדש על ידי פרוסיה, והחיים באי חזרו לסדרם. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הופסקה שוב פעילות הנופש באי וחודשה ב-1919 לאחר סיום המלחמה.
מגמות באוכלוסייה
אוכלוסיית האי נמצאה בצמיחה מתמדת עד שנות ה-80 של המאה ה-20, וביתר שאת בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. במפקד של 1980 נמנה בעיר באי מספר שיא של 8,299 תושבים. מאז חלה במניין האוכלוסין שחיקה מתמדת וכיום רשומים באי כ-6,000 תושבים. מספר המבקרים והנופשים עם זאת, נמצא מאז ומתמיד (למעט כאמור הפסקות בעתות מלחמה) בעלייה מתמדת, ועומד כיום על כ-300 אלף בשנה.
2020: השלכות מגפת הקורונה (COVID-19) על האי
ב-11 במארס 2020 התגלה המקרה הראשון של נגיף הקורונה בנורדרנאי. ב-16 במארס, במאמץ לבלום את התפשטות המגפה, החליטו מדינות המחוז של סקסוניה התחתונה, שלזוויג-הולשטיין ומקלנבורג-מערב פומרניה על סגירת כל האיים בים הצפוני ובים הבלטי לכניסת תיירים. בעקבות זאת נדרשו כל התיירים והאורחים בנורדרנאי לעזבו עד לתאריך 22 במארס. ההחלטה התקבלה בעיקר בשל החשש כי המרפאות ובית החולים היחיד באי לא יעמדו בעומס החולים במקרה של התפרצות המגפה בתחומי האי (באותו זמן דווח בעיתונות המקומית כי בכל האי נמצאת רק מכונת הנשמה אחת ). תנועת המעבורות לאי הוגבלה לפעם ביום, ורק תושביו הקבועים של האי הורשו לנוע ליבשה ובחזרה. החל מ-11 במאי הורשו תיירים לשוב לאי, במגבלות מסוימות.
כלכלה
כלכלת האי מתבססת בעיקר על תיירות, ובעיירה יש מספר רב של מלונות, דירות וחדרי אירוח, מסעדות, בתי קפה, ברים וחנויות. כמו כן ניתן ליהנות ברחבי האי מאטרקציות ספורטיביות כגון גלישת גלים ורוח, שיט, דאייה, קייטסרפינג, גולף, רכיבה על סוסים ועוד.
יהודים בנורדרנאי
ההיסטוריה היהודית בנורדרנאי מתפרשת על פני כ-120 שנה, מ-1820, עת תועדו באי לראשונה "נופשים יהודים", ועד לתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, אז עזבו את אי אחרוני היהודים שחיו בו, בעקבות התעמרויות קשות מצד השלטונות הנאציים.
המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20
נורדרנאי הוא היחיד מבין איי פריזיה המזרחית שבו התגוררו למעשה יהודים. במאה ה-19 רווחה בחופי הים הצפוני "אנטישמיות חופי רחצה" (תופעה שאף זכתה למונח בגרמנית: Bäder-Antisemitismus), שמנעה כניסת יהודים לחופי רחצה ואתרי נופש ומרפא. אלא שלנורדרנאי היו מוניטין ליברליים וסובלניים יותר, וגילויי האנטישמיות בו היו זניחים, ועל כן הפך מוקד משיכה לנופשים ומהגרים יהודים, עד כדי כך שזכה ברחבי גרמניה לכינוי "יודנבאד" (Judenbad - חוף ליהודים). בין הנופשים היהודים הקבועים באי היו גם לא מעט ידועי שם כגון היינריך היינה, פרנץ קפקא, פליקס נוסבאום וסרגיי מיכאילוביץ אייזנשטיין.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, במקביל להתבססותו של נורדרנאי כאי הגדול, המפותח והעשיר באזור, ובמקביל לעליית הלאומיות והתגברות האנטישמיות ברחבי גרמניה, התחזקו גם גילויי האנטישמיות באיים הסמוכים לנורדרנאי. הדימוי ה״יהודי״ של נורדרנאי שימש את תושבי האיים השכנים כאמצעי לבדל את עצמם ולהציג עצמם כ״נקיים מיהודים״, וכן כדי לזנב בהצלחתו של נורדרנאי. באי בורקום למשל התפרסם בסביבות 1900 השיר הבא:"״בורקום, העיטור היפה ביותר בים הצפוני,""הישאר נקי מיהודים,""השאר את רוזנטל ולווינזון""רק על נורדרנאי״"באי ואנגרוגה (Wangerooge) הוחלפו שתי השורות האחרונות במילים הללו:"״ובאלף קולות תהדהד צעקתנו:""היהודי חייב לצאת, הוא חייב ללכת לנורדרנאי״" העובדה כי נורדרנאי היה אתר הנופש היחיד בים הצפוני שאליו הגיעו יהודים, משכה אליו במקביל גם יזמים יהודים, שהקימו עליו בתי עסק מותאמים ליהודים כגון מאפיות כשרות ובתי מלון כשרים. יזמים אלה זכו להצלחה לא רק בזכות הלקוחות היהודים, אלא גם בזכות העובדה, שהאי היווה מוקד משיכה לרבים מבני המעמד הבינוני-גבוה בגרמניה. כך הלכה הקהילה היהודית הקטנה במקום והתבססה.
עדות לנוכחות היהודית הבולטת באי ניתן למצוא בין היתר במכתב ששלח הסופר תאודור פונטאנה ב-1881, עת שהה בחופשה בנורדרנאי, ובחר לתאר את חוויותיו מ"אי היהודים", כלשונו, במילים הללו: "איומים במיוחד הם היהודים; פרצופי הנוכל המכוערים והחצופים שלהם (שהרי גדולתם היא בנוכלותם) כופים עצמם על כולם בכל מקום. מי שעסק שנה בהונאת אנשים, או, גם אם לא הונה, אזי ניהל בית עסק מטונף בראביץ' או במסריץ' [עיירות בפולין], אין לו זכות להראות עצמו בנורדרנאי בחברת נסיכות ורוזנות".
עבור נורדרנאי הייתה הנוכחות היהודית בעלת חשיבות רבה. בידיעה שהתפרסמה ב-1896 ב-Im deutschen Reich (ברייך הגרמני), עיתונו של ארגון הגג של הקהילות היהודיות בגרמניה, נכתב כך: "תנופת הפיתוח באתר הנופש הנהדר שלנו [נורדרנאי] בים הצפוני תגבר בקרוב, לאחר שהאי אמרום (Amrum) הכריז על עצמו לאחרונה בחגיגיות בעיתונו האנטישמי כ'אתר נופש גרמני לאומי'".
ב-1901 נכתב באותו עיתון: "סעו לכם ללא דאגה לנורדרנאי, שאינו כה יקר לעומת אתרי נופש אחרים בים הצפוני. האתרים האחרים, הזולים לכאורה וה'נקיים מיהודים', אינם יכולים להתחרות בו".
תקופת רפובליקת ויימר
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בתקופת רפובליקת ויימאר, הגיעה אנטישמיות-החופים בים הצפוני לשיאה וחל איסור גורף ומוחלט על כניסת יהודים לאתרי הנופש באזור. כתוצאה מכך, בשנות ה-20 של המאה ה-20 גדל בכ-50 אחוזים מספר הנופשים היהודים בנורדרנאי, עד שבסופו של דבר חלחלה האנטישמיות גם לשם. ביולי 1924 שלחו תושבים יהודים מודאגים בנורדרנאי מכתב לארגון הגג של הקהילות היהודיות בגרמניה, וציינו כי האנטישמיות התפשטה גם לנורדרנאי. הם ביקשו עוד כי הנושא יידון בפורום מצומצם ככל האפשר, כדי לא לעורר רגשות טינה נוספים נגד יהודים. עם זאת, עד 1933 המשיכו נופשים יהודים להיות אורחים רצויים בנורדרנאי, ובאופן כללי היו יחסיהם עם התושבים והמבקרים הלא-יהודים תקינים למדי.
1933 - 1941
מ-1933 הלך והורע מעמדם של היהודים באי. ב-1933 נבחר בנורדרנאי לראשונה ראש עיר מהמפלגה הנציונל-סוציאליסטית, ברונו מילר (Bruno Müller), שאחת ממטרותיו, כפי שהוא עצמו הצהיר עליה מאוחר יותר בקורות החיים שלו, הייתה ״להסדיר את היחסים [בין התושבים] במקום״. מילר לא רק הצהיר אלא גם עשה: מועצת העיר בראשותו החלה מיד בהטלת מגבלות על יהודים. עיתון ארגון הגג של הקהילות היהודיות בגרמניה דיווח על כך בהרחבה. ב-14 בדצמבר 1933 דווח שם למשל כי מועצת העיר נורדרנאי הודיעה על הדפסת בולי דואר חדשים, עליהם נכתב ״חופי נורדרנאי נקיים מיהודים!״. עוד פרסמה העירייה, כי החל מקיץ 1934 נופשים יהודים אינם רצויים עוד באי, ויהודי שיתעקש להגיע, ״יישא באחריות לתוצאות מעשיו״. עוד הודיעה העירייה כי במקרה של חיכוכים בין יהודים לגרמנים, על הנהלת החוף או אתר הנופש ״לפעול לטובת האינטרס של האתר ולמען רווחתם של הנופשים הגרמנים, ולדאוג לסילוקם של היהודים מהאי״.
באוגוסט 1933 התפרסם דיווח בעיתון המקומי, לפיו נופש יהודי נעצר על ידי המשטרה והאס-אה, לאחר שהזמין במלון שני חדרים המחוברים עם דלת ביניהם לו ולחברתו הלא-יהודייה. השוטרים פשטו על החדר בלילה ולקחו את האיש למעצר. יש לציין כי הדבר אירע כשנתיים לפני החלת חוקי נירנברג. העיתון דרש כי האיש יישלח למחנה ריכוז ויידון למוות, והזהיר כי: "היהודי הבא שייתפס במעשה דומה, עלול למצוא עצמו יום בהיר אחד מחויב להסתובב בעיר עם שלט שעליו שמו, כתובתו ופירוט קצר של מעשיו הנפשעים, על מנת ליידע את כולם על התנהגותו".
החל מ-1937 לכל המאוחר, נאלצו היהודים באי לחיות תחת אינספור מגבלות, תקנות מיוחדות והתעמרויות מצד השלטונות, עד שב-1938/39 נאסר עליהם באופן מוחלט להיכנס לאתרי הנופש באי.
בניין בית הכנסת, שבו לא התקיימו יותר תפילות מאז 1933, נמכר ביולי 1938 לסוחר מקומי תמורת 3,500 רייכסמארק, תוך התחייבות מצדו להסיר מהבניין כל סממן יהודי. לאחר פרעות נובמבר 1938 ("ליל הבדולח") החלו במקום עבודות להסבת הבניין למחסן. הבניין נותר ללא פגע לאחר פרעות נובמבר, למעט ניסיון כושל של כמה אנשי אס-אה להסיר את סמל המגן דוד מהגג.
ב-10 בנובמבר 1938 אספו אנשי אס-אה את כל היהודים בעיר וריכזו אותם בתוך מתחם מגודר סמוך לבניין המשמש כיום כבית העירייה, שם נאלצו לעמוד במשך כל היום, ובערב הורשו ללכת הביתה. בניגוד לשאר היהודים ברחבי פריזיה המזרחית, יהודי נורדרנאי לא גורשו, משום שמטה האס-אה באי, מסיבה לא ידועה, לא קיבל מעולם את ההוראה לעשות זאת. עם זאת, בחודשים הבאים עזבו כמעט כל היהודים את האי מיוזמתם. שתי הנשים היהודיות האחרונות שנותרו באי היו נשואות לגברים לא-יהודים, אך גם הן עזבו לבסוף ב-1941.
לאחר 1945
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה רק אישה יהודייה אחת לנורדרנאי וחיה שם את שארית ימיה.
פסלו של היינריך היינה
מועצת העיר נורדרנאי התקשתה במשך זמן רב להנציח כראוי את העבר היהודי של האי. מחלוקת גדולה במיוחד התעוררה סביב הצבת פסל בדמותו של הסופר היינריך היינה במרכז העיר ב-1983. התבנית לפסל נוצרה במקור על ידי האדריכל והפסל ארנו ברקר כבר בשנת 1930 עבור תחרות פיסול שהתקיימה בדיסלדורף, עיר הולדתו של היינה. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, והחרמת כתביו של היינה, הצבת פסל בדמותו של הסופר היהודי (המומר) לא הייתה יותר אפשרית. ברקר, שחי אז בפריז עבר ב-1933 לברלין, וב-1937 הצטרף כחבר למפלגה הנאצית. בהמשך מונה על ידי אדולף היטלר ל"פסל הרשמי" של גרמניה, ונכלל ב"רשימת המבורכים" (רשימה שהפיץ משרד התעמולה הנאצי ואשר כללה את שמותיהם של 1,041 אמנים מתחומי האמנות השונים אשר סגנונם תאם את השקפותיו של המשטר), והוא הפסל והאדריכל המזוהה ביותר עם המשטר הנאצי.
ב-1979 נוסד בדיסלדורף ארגון להנצחת זכרו של היינריך היינה. הארגון החליט להשתמש בתבנית שיצר ברקר כדי ליצור את הפסל, ואף הטיל על ברקר עצמו את העבודה. הפסל נדחה על ידי עיריית דיסלדורף, שבתחומה תכנן הארגון להציב אותו, וכן על ידי מועצת העיר לינבורג (בה התגורר היינה מספר שנים בילדותו). הארגון החליט אפוא, בעצה אחת עם ברקר, להעניק את הפסל במתנה לעיר נורדרנאי, בה נהג היינה לבלות את חופשותיו, ואף הזכיר אותה בכתביו. מועצת העיר הסכימה פה אחד לקבל את המתנה, אולם בעיר התעוררה מחאה אזרחית נגד הצבת הפסל, בשל עברו הנאצי של יוצרו, תחת הסיסמה "היינה כן - ברקר לא". מועצת העיר לא חזרה בה מהחלטתה, ובדצמבר 1983, תחת מחאות נמרצות של התושבים, הוצב הפסל בחזית בניין התיאטרון העירוני.
בית הכנסת
בניין בית הכנסת לשעבר עבר גלגולים שונים ובין היתר שימש כדיסקוטק, סטקייה ארגנטינית ומסעדה איטלקית. גם כיום הוא משמש כמסעדה. במהלך השנים שופץ הבניין ועוצב מחדש, עד כי כמעט לא ניתן יותר לזהות את בניין בית הכנסת. ב-1996, ביוזמתו של ארגון נוער נוצרי-אוונגליסטי, נקבע בחזית הבניין שלט זיכרון, המספר בקצרה את סיפורו של המקום.
שלט זיכרון נוסף ליהודי העיר נקבע ב-1988 על קיר בניין בית העירייה.
אבני נגף
בפברואר 2013 נקבעו שמונה אבני-נגף (שטולפרשטיין) בארבע נקודות בעיר לזכרם של יהודים שהתגוררו בה.
סיפורה של משפחת הופמן
ב-2007 יצא לאור בהוצאה עצמית ספרו של חיים בר-תקווה "מאי המגדלור נורדרניי למרומי הר הכרמל - חיפה: קורות חיי וזיכרונותיי". בר תקווה נולד ב-1916 בגרמניה בשם היינץ הופמן ובהיותו בן 5 עברה משפחתו לעיר נורדרנאי, שם הקימה בית מלון כשר בבניין שנרכש על ידי סבו של בר תקווה עוד ב-1893. בר תקווה גדל בנורדרנאי, וב-1939 עזב והגיע לחיפה, בה חי עד מותו ב-2011 בגיל 95. עם מותו הלך למעשה לעולמו היהודי האחרון שהתגורר בנורדרנאי. עיריית נורדרנאי הקדישה לבר-תקווה עמוד זיכרון באתר האינטרנט שלה, בו נכתב בין היתר: "עם מותו של חיים בר-תקווה מת התושב לשעבר היהודי האחרון של העיר נורדרנאי. עם מותו חדל להתקיים הדיאלוג הבלתי-אמצעי בין העדים החיים לבין הדורות הבאים. חיים יהודיים על נורדרנאי הם כעת היסטוריה. שימור הזיכרון והנצחת הקורבנות יישארו עבורנו מורשתו של חיים בר תקווה".
שלושה מבני משפחתו של בר-תקווה הונצחו בנורדרנאי באמצעות אבני נגף: אביו ואמו - פרידריך ורבקה הופמן; ואחיו - הנרי הופמן.
Human Suspension
סספנשן הוא הליך של תליית בני אדם בעזרת ווים אשר מוחדרים לגוף על ידי ניקובו. פירסים אלו זמניים ומבוצעים זמן קצר לפני ביצוע התלייה.
היסטוריה
טקסי תלייה בוצעו בתחילה על ידי שבט ה-Mandan הממוקם לאורך גדות נהר המיזורי. תליה מסוג ה-Oh-Kee-Pa גזורה למעשה מטקס זה. תליות מודרניות קרובות למדי לאומנות מיצג אשר גם בה, פעמים רבות משתמשים האומנים בגופם לצורך הצגת האומנות.
דרוולה קירוואן
דרוולה קירוואן (באנגלית: Dervla Kirwan; נולדה ב-24 באוקטובר 1971) היא שחקנית טלוויזיה ותיאטרון אירית. היא שיחקה בתוכניות רבות בטלוויזיה הבריטית בין השאר בסדרה "בליקיסאנג'ל" ובסיטקום "Goodnight Sweetheart". עוד השתתפה בספיישל חג המולד של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרק "הדוקטור הבא", והייתה קריינית במסע הפרסום בטלוויזיה של רשת "מרקס אנד ספנסר".
Human Suspension
חזה
תליית חזה אשר לעיתים בשל טעות מכונה גם תליית "O-Kee-Pa" היא תלייה בה הווים ממוקמים בחזה. לרוב, שני ווים משמשים לתלייה זו. תלייה מסוג זה נהוגה בקרב טקס ה- Okipa של שבט ה-Mandan אשר מבצעים אותה כטקס התבגרות לגברים צעירים. כמו כן, מבוצע הטקס על ידי שמאנים המחפשים גורלות של אנשים. מתוך מתן כבוד לשבט ה-Mandan people השם "O-Kee-Pa" לא משמש ככינוי לפוזייצית תלייה זו.
דרוולה קירוואן
ביוגרפיה
קירוואן נולדה בפרוור צ'רצ'טאון שבעיר דבלין באירלנד. אביה, פיטר קירוואן, היה סוכן ביטוח, ואמה, מורין או'דריסקול, הייתה מורה לשפות. היא הבת הצעירה במשפחה של שלוש בנות. היא למדה בבית ספר קתולי לבנות בפרוור רת'פרנהם בדבלין עד שהייתה בת 16. אז התבקשה לעזוב את בית הספר מכיוון שהחלה לקדם את הקריירה שלה כשחקנית. היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר התיכון "סנדימאונט" בדבלין.
Human Suspension
קוֹמה
תליית קוֹמה היא תלייה אשר בה הווים ננעצים בחזה, בטורסו וברגליים לרוב בשני טורים. בפוזיציה זו הנתלה עם הפנים למעלה. שמה של תלייה זו נובע מתמונה דומה אשר הייתה בסרט עם שם זהה.
דרוולה קירוואן
ביוגרפיה
סבא רבא של קירוואן היה יהודי מפולין שהיגר לאירלנד והתחתן עם אישה קתולית. קירוואן היא נינה של מרגרט קולינס-או'דריסקול שאחיה הוא מייקל קולינס, מי שהיה מנהיג לאומי אירי בתקופת מלחמת האזרחים האירית. סבא שלה מצד אמא, פיניאן או'דריסקול היה אחיין של מייקל קולינס.
Human Suspension
ברכיים
בתלייה זו, ננעצים הווים בברכיים והנתלה מוצא עצמו במצב אנוכי כשראשו קרוב לרצפה וברכיו למעלה. אין סטנדרט למיקום הווים בתלייה זו והיא תלויה כמעט לגמרי באנטומיה של הנתלה. לעיתים מתייחסים לתלייה זו כתליית פוקנר על שם אלן פוקנר אשר נחשב למייסד המודרני של תחום התלייה והוא לפי הסברה הראשון שבצע תלייה זו. סגנון תלייה זה חדש למדי אבל צובר פופולריות. תלייה זו לא נחשבת למעוררת כאבים רבים, אבל החסרונות שלה כוללים כאבים בגב תחתון וכן לעיתים קילוף של העור באזור הבירכיים. תוצאה נוספת של תלייה זו היא לחץ דם שעולה במוח בשל הפוזיציה ההפוכה של הגוף. לחץ זה מעודד לעיתים חוסר התמצאות וכן לכאבי ראש.
דרוולה קירוואן
קריירה
הקרדיט הראשון שקיבלה קירוואן על הופעתה בטלוויזיה הייתה ב-1988 במיני-סדרה "Troubles" וב-1990 בסרט הטלוויזיה "The Lilac Bus", עיבוד לרומן מאת מייב בינצ'י, לצדה של סטפני ביצ'אם.
Human Suspension
התאבדות
תליית התאבדות היא תלייה אשר בה הווים ננעצים בגב העליון כך שהנתלה תלוי במצב אנכי מתוח. סוג זה של תלייה נקרא התאבדות כיוון שהפוזיציה של הנתלה דומה למישהו שתלה עצמו.
דרוולה קירוואן
קריירה
כשהייתה בת 16 עברה קירוואן ללונדון ולוהקה לשחק במחזה בתיאטרון בוש. ב-1988 זכתה לשבחים על הופעתה בתפקיד לינדה במחזה "A Handful of Stars", החלק הראשון ב"טרילוגיית וקספורד" מאת בילי רוץ'. ב-1992 כיכבה בהפקה מחודשת של הטרילוגיה שוב בתיאטרון בוש.
Human Suspension
תחיית מתים
בתליית קימה מן המתים, הנתלה מוחזק לרוב בשני טורים של ווים אשר לרוב נעוצים בבטן. בפוזיציה זו, נראה הגוף כאילו קם מן המתים כיוון שהפנים מופנים כלפי מעלה והגב מכופף לאחור.
דרוולה קירוואן
קריירה
הפריצה של קירוואן בטלוויזיה הייתה בשנת 1991 כשהופיעה בתפקיד ברנדט קנדי בהפקה של "A Time To Dance", עיבוד של מלווין בראג לרומן שלו באותו שם, בהפקת BBC Scotland. באותה שנה הופיעה במחזה "Water Music" מאת המחזאי לינדון מורגנס בתיאטרון קוקפיט. ב-1992 כיכבה במחזה "Hush" מאת אפריל דה אנג'ליס בתיאטרון רויאל קורט, וב-1994 שיחקה בפארסה "An Absolute Turkey" מאת ז'ורז' פדו בהפקה של פיטר הול בתיאטרון הגלוב.
קירוואן הופיעה זמן קצר בסדרה הרפואית "חדר מיון" ובשלוש העונות הראשונות של הסיטקום "Goodnight Sweetheart" לצדו של ניקולס לינדהרסט. ב-1997 היא שרה יחד עם דסטין תרנגול ההודו את גרסת הכיסוי שלו לשיר "Fairytale of New York" באלבומו "Faith of Our Feathers".
פוטנציאל סקלרי
באנליזה וקטורית, פוטנציאל סקלרי הוא סקלר המתאר את האנרגיה הפוטנציאלית שיש לאובייקט מסוים.
הפוטנציאל הסקלרי, בדומה לפוטנציאל "קלאסי", מתואר על ידי הנוסחה
כאשר \vec F הכוח (ווקטור), ו- גרדיאנט של הפוטנציאל P. ניתן לראות שבמימד אחד הפוטנציאל מקבל את הנוסחה הקלאסית לאנרגיה פוטנציאלית.
לפוטנציאל הסקלרי חשיבות רבה בפיזיקה, ובפרט במכניקה, למציאת הפוטנציאלים של כוחות משמרים בעזרת חוק שימור האנרגיה, ובכך להימנע מחישובי עבודה.
Human Suspension
צליבה
תלייה מסוג זה, היא וריאנט של תליית התאבדות אשר בה הווים מחוברים גם לזרועות כך שנדמה שהתלוי נמצא על צלב כשזרועותיו מוטלות בצדדים.
פוטנציאל סקלרי
לא לכל שדה וקטורי יש פוטנציאל סקלרי. שדות שיש להם פוטנציאל סקלרי נקראים שדה וקטורי משמר, והם מתאימים לכוח משמר בפיזיקה. דוגמאות לכוחות שאינם משמרים הם למשל כוח חיכוך וכוח מגנטי.
Human Suspension
סופרמן
בתליית סופרמן, הגוף נתלה הפוך לתליית קומה, הווים ממוקמים בחלק האחורי של הרגל לרוב בשני טורים כך שהנתלה תלוי עם פניו כלפי מטה. תלייה מסוג זה נקראת סופרמן בשל הדמיון הקיים בינה לבין סופרמן בעת מעופו.
דרוולה קירוואן
קריירה
בין השנים 1996 ל-1998 כיכבה קירוואן בתפקיד אסומפטה פיצג'רלד בסדרה "באליקיסאנג'ל". אסומפטה היא בעלת הפאב היחיד ב"באליקיי", ואינה מחובבי הכנסייה, עד שלתפקיד כומר העיירה ממונה האב פיטר קליפורד (סטיבן טומפקינסון) שמגיע ממנצ'סטר. היא גילמה את הדמות של אסומפטה גם בפרק ספיישל ל"קומיק ריליף" של הסדרה "הכומר מדיבלי" וגם בפרק ספיישל של הסדרה " Father Ted". ב-1996 זכתה קירוואן על הופעתה ב"באליקיסאנג'ל" בפרס National TV לשחקנית הטובה ביותר, וב-1997 זכתה בפרס Irish Post לשחקנית האירית הטובה ביותר. ב-1998 כיכבה לצדו של כריסטופר אקלסטון בתפקיד רוזי בויד בסרטו של מייקל וינטרבוטום "איתך או בלעדייך".
Human Suspension
אחר
קיימות גרסאות נוספות של התלייה אשר בהן ננעצים בין וו אחד לתריסר ווים. פוזיציית לידה מחדש מתבצעת עם ארבעה עד שישה ווים אשר ננעצים בגב והגוף בתנוחה עוברית עם פנים למטה. פוזיציות אחרות כוללות תלייה מהשוקיים, ברכיים ואף הישבן. קיימת גם אפשרות להתלות מהפנים. בתליית מלאך ננעצים שמונה ווים בגב ולגוף נוצר קו מתאר של מלאך.
דרוולה קירוואן
קריירה
ב-1999 הופיעה קירוואן בהפקה נוספת של ה-BBC לחג המולד, בסרט הטלוויזיה "The Greatest Store in the World". בסרט גילמה דמות של אם חד הורית עם שתי בנות ושימים אחדים לפני חג המולד הפכה לחסרת בית. היא כיכבה בסרט לצדם של בריאן בלסד ופיטר קפלדי. ב-2001 שיחקה בתפקיד אמה רוז בסדרת הדרמה "עצמות ולבבות" לצדם של שרה פאריש, אמנדה הולדן, הוגו ספיר ודמיאן לואיס. הסדרה רצה במשך שתי עונות בלבד. עוד הופיעה בסדרת הטלוויזיה "The Bombmaker" של רשת Sky בתפקיד מייצרת פצצות של ה-IRA. באותה שנה הופיעה על במת התיאטרון בלידס במחזה "Dangerous Corner" מאת ג'.ב. פריסטלי לצדו של מי שיהיה בעלה רופרט פנרי-ג'ונס.
Human Suspension
קישורים חיצוניים
https://www.ynet.co.il/entertainment/article/rkVDjiFHu#autoplay
דרוולה קירוואן
קריירה
ב-2003 הופיעה קירוואן שוב יחד עם פנרי-ג'ונס במחזה "יחסים מסוכנים" בתיאטרון "בריסטול אולד ויק" בבימויו של סמואל וסט.
ב-2004 שיחקה קירוואן בסרט "School for Seduction" בכיכובה של קלי ברוק. היא השתתפה בסדרת הדרמה "55 מעלות צפון" יחד עם דון ז'ילה, שעלתה לשידור ב-2004. היא הופיעה גם בעונה השנייה של הסדרה ב-2005. בארצות הברית שודרה הסדרה בשם "The Night Detective". ב-2005 הופיעה קירוואן בתפקיד אליס במחזה "אריסטוקרטים" מאת בריאן פריל בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2006 שיחקה בתפקיד ברתה במחזה "Exiles" בתיאטרון הלאומי.
ב-2007 היא הופיעה בדרמה של ה-BBC "אמת או חובה" ובמחזה "בגידה" מאת הרולד פינטר בדונמאר ורהאוס.
קירוואן גילמה את הדמות של מיס הרטיגן בפרק "הדוקטור הבא", ספיישל חג המולד לשנת 2008, של הסדרה "דוקטור הו" לצדם של דייוויד טננט ודייוויד מוריסי.
ב-2009 השתתפה קירוואן בסדרת הדרמה "Moving On" בתפקיד לורה בפרק "Dress To Impress". היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "חוק וסדר: בריטניה" וגילמה את ביאטריס מקארדל.
קירוואן שיחקה בסרט האירי "אונדין", שיצא לאקרנים ב-2009, לצדם של קולין פארל וסטיבן ריאה. היא גילמה את מורה, חברה לשעבר של סיראקיוס, בגילום קולין פארל, אלכוהוליסטית ומרירה. ב-2010 זכתה על הופעתה בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירים לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בינואר 2010 שודרה ב-BBC סדרת הדרמה "Material Girl" בהשתתפותה. היא שיחקה בתפקיד באנדל בפרק מסדרת "גברת מארפל" על פי ספריה של אגאתה כריסטי.
ב-2010 הופיעה קירוואן בדרמה בארבעה חלקים בשם "The Silence". היא מגלמת את מגי, אשה טובת לב שאחייניתה החרשת היא עדה לרצח. הסדרה שודרה ביולי 2010. על תפקיד זה זכתה בפרס מותחני פשע (Dagger) לשחקנית הטובה ביותר.
ב-2010 השתתפה קירוואן בתוכנית חיפוש השורשים שבה גילתה דברים נוספים על שורשיה האיריים והיהודיים. בין השאר גילתה שהמנהיג האירי מייקל קולינס היה דוד של סבא שלה מצד אמה.
ב-2011 הופיעה קירוואן במותחן הפסיכולוגי "Injustice" מאת אנתוני הורוביץ. היא שיחקה בתפקיד ג'יין טרוורס, אשתו של הדמות הראשית, ויל טרוורס בגילומו של ג'יימס פיורפוי.
מאפריל עד מאי 2012 הופיעה קירוואן בהפקה של ג'רמי הרין של המחזה "הדוד וניה" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר. היא שיחקה בתפקיד סוניה לצד צוות שחקנים שכלל את רוג'ר אלאם (בתפקיד וניה), טימותי וסט ולארה פולבר. המחזה זכה לביקורות חמות והתגובות על הופעתה של קירוואן היו חיוביות.
ביוני 2012 שיחקה קירוואן בתפקיד אלכס דמויס לצדו של כריסטופר אקלסטון בדרמה בשלושה חלקים של BBC1 בשם "Blackout".
עוד השתתפה בסרט הפנטסיה "לונה" ובסרט העצמאי "Entity". הסרט "Entity" יצא לאקרנים ב-2013 וזכה בפרס סרט האימה הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי של לונדון.
באפריל 2013 לוהקה קירוואן בתפקיד ואלרי בהפקה מחודשת של גוזי רורק של המחזה "The Weir" מאת קונור מקפרסון בתיאטרון דונמאר ורהאוס. היא הופיעה לצדם של בריאן קוקס, ארדל או'הנלן, ריסטרד קופר ופיטר מקדונלד. המחזה הועבר אחר כך לווסט אנד והועלה בתיאטרון וינדהמס מינואר ועד אפריל 2014.
צילומי הסרט "לונה" של דייב מק'קין החלו ב-2007, אבל עקב קשיי תקציב הצילומים הסתיימו ב-2011 והסרט הושלם ב-2013. בסרט כיכבו קירוואן, בן דניאלס, סטפני לאונידס ומייקל מלוני. הצגת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2014. הסרט זכה לביקורות חיוביות וחמות וקירוואן זכתה לשבחים רבים. הסרט "לונה" זכה בפרס הסרט הבריטי הטוב ביותר ב"פסטיבל הסרטים ריינדאנס".
בסוף 2014 הופיעה קירוואן בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר בתפקיד פרנקי במחזה "Frankie and Johnny in the Clair de Lune" מאת טרנס מקנולי. המחזה עוסק במערכת יחסים בין מלצרית בשם פרנקי וטבח במזנון מהיר בשם ג'וני (בגילומו של ניל סטוק). המחזה הוצג מנובמבר ועד דצמבר 2014 בתיאטרון מינרווה.
חיים אישיים
קירוואן נשואה לשחקן רופרט פנרי-ג'ונס. לבני הזוג יש שני ילדים פלורנס ופיטר. השניים נפגשו ב-2001 כשהופיעו יחד במחזה "Dangerous Corner" והתחתנו ב-2007 אחרי שלוש שנות אירוסים. לפני כן הייתה מאורסת לשחקן סטיבן טומפקינסון שכיכב לצידה בסדרה "באליקיסאנג'ל".
קירוואן ופנרי-ג'ונס הופיעו שניהם במיני-סדרה "קזנובה" אבל לא היו להם סצנות משותפות. ב-2001 הופיעו יחד בתיאטרון "וסט יורקשיר פלייהאוס" בלידס בהפקה של "Dangerous Corner" מאת ג'. ב. פריסטלי, הוא שיחק בתפקיד רוברט קפלן והיא בתפקיד אולוון פיל. בנובמבר אותה שנה הועברה ההצגה לתיאטרון גאריק והוצגה במשך ארבעה חודשים.
פונדק האושר השישי
פונדק האושר השישי (באנגלית: Inn of the Sixth Happiness) סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 המבוסס על ספרו של אלן בורגס "האישה הקטנה" שיצא לאור ב-1957 ומתאר את סיפורה האמיתי של גלדיס איילוורד (1902–1970) שפעלה בסין כמיסיונרית בתקופה הקשה של מלחמת סין–יפן השנייה.
צילומי החוץ נעשו בסנודוניה, בצפון ויילס. הילדים והמבוגרים הסינים הובאו מליברפול שם יש ריכוז גדול שלהם.
אינגריד ברגמן זכתה בפרס איגוד המבקרים הלאומי בארצות הברית בשנת 1958 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. ביחד עם רוברט דונאט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - דרמה לשנת 1958.
הסרט זכה במקום ראשון בפרס גלובוס הזהב בשנת 1959 בקטגוריית הסרט הטוב ביותר המקדם הבנה בין עמים.
איילוורד עצמה לא הייתה מרוצה מהסרט. היא הייתה נמוכה, בעלת שיער שחור ודיבור קוקני ולא דמתה בכלל לדמותה של אינגריד ברגמן. כן התנגדה לסצנות האהבה והנשיקות של ברגמן היות שהיא עצמה לא התנשקה עם גבר מעולם.
בסרט מלמדת ברגמן את הילדים לשיר את שיר הילדים האנגלי This Old Man והם שרים אותו בצעדה הארוכה והמסוכנת בעם בריחתם מהיפנים כדי להעלות את המורל.
תקציר העלילה
גלדיס איילוורד (אינגריד ברגמן) מגיעה מליברפול למרכז המיסיון בלונדון ומבקשת לעבוד כמיסיונרית בסין אך נידחת בתואנה של "חוסר כישורים".
היא מתקבלת לעבודה כעוזרת בית אצל קשיש שעסק בעבר במחקר בסין. היא חוסכת פרוטה לפרוטה וקונה כרטיס זול לרכבת הטרנס-סיבירית. מעבידה נותן לה כתובת של מיסיונרית בסין. לאחר מסע מייגע ומסוכן היא מגיעה לטיינג'ין ומשם, על גבי פרד לעיר יאנג צ'נג, שם היא פוגשת את המיסיונרית הקשישה מיס ג'יני לוסון. היא עוזרת למיס לוסון לשפץ את המקום ולהפכו לפונדק בו יוכלו עוברי אורח לקבל קצת אוכל ובעת האכילה לשמוע סיפורים מהברית החדשה כמו על לידת ישו בבית לחם. הפונדק נקרא "פונדק האושר השישי" כי לפי התרבות הסינית יש חמישה סוגי אושר: עושר, אריכות חיים, בריאות, מידות טובות, מוות שליו והאושר השישי לפי מיס לוסון, נתון להגדרתו הפרטית של כל אחד.
גלדיס מכירה את לין נאן (קורט יורגנס), קצין בצבא סין ובן תערובת מאם סינית ואב הולנדי. הוא עוזר לה ומפגיש אותה עם המנדרין (המושל) של העיר (רוברט דונאט). היא מתאקלמת במקום, לומדת סינית, הופכת לאזרחית סינית ומשנה את שמה לג'ין- איי (בסינית-אוהבת אנשים).
כאשר מיס לוסון מתה מקבלת גלדיס מכתב מהחברה המיסיונרית בלונדון לחזור לאנגליה היות שאין לה כישורים אך היא מסרבת. בעצתו של לין שמתחיל להתאהב בה, מסכים המנדרין להעסיק אותה בתשלום כמפקחת על יישום איסור כריכת רגליים בכפרי הסביבה. היא מצליחה בתפקיד זה וכן מצליחה להרגיע מרד אסירים בבית הכלא על ידי שכנוע האסירים ושכנוע המנדרין להיטיב את תנאי האסירים.
היפנים מפציצים את העיר ומתחילים את הפלישה לצפון סין. התושבים נוטשים את העיר. לין שכעת הוא קולונל נפגש עם ג'ין איי ומורה לה להתפנות במהירות כי היפנים עומדים להיכנס לעיר. עליה להגיע לשיאן, שם מחכות להם משאיות שיפנו אותם. הוא נושק לה ונותן לה את טבעתו.
עם ג'ין איי נמצאים מאה ילדים פליטים ועליה להעביר אותם דרומה ברגל דרך שטחים בשליטת היפנים. היא נעזרת בלי, שהיה ראש המורדים בבית הכלא ועתה מחזיר לה טובה על עזרתה. היות שהדרכים חסומות עליהם לעבור דרך ההרים. הם נתונים להפצצות מהאוויר ועליהם להתחמק מפטרולים יפנים. בעזרת לי הם מצליחים לחצות נהר כשהם אוחזים בחבל. לי הולך לפני החבורה אך נתקל בפטרול יפני ונהרג. לבסוף, לאחר מסע מפרך של שנים עשר ימים, הם מצליחים להגיע לשיאן לקול צהלותיהם של התושבים. מנהל המיסיון בשיאן נפגש עם ג'ין איי והיא מזכירה לו כי בלונדון הוא אמר לה שאין לה כישורים.
ג'ק סקאליה
ביוגרפיה
סקאליה נולד בברוקלין, לאחר גירושי הוריו הוא קיבל את שם המשפחה של בעלה השני של אמו, סקאליה. היא שיחק בייסבול אך לאחר פציעה עזב את התחום. הוא החל בקריירת דוגמנות והופיע בפרסומות לג'ינס והלבשה תחתונה. ב-1982 הופיע בסדרת הטלוויזיה "The Devlin Connection" ועל מנת לקדם את הסדרה הופיעה בלי חולצה בכרזות.
הוא היה בעל תפקיד קבוע באופרת הסבון "דאלאס" בתפקיד מושא אהבתה של סו אלן יואינג, אחרי כן בין 1989–1990 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת המשטרה "Wolf".
ב-1990 שיחק בתפקיד הראשי במיני-סדרה "Lady Boss" המבוססת על רומן מאת ג'קי קולינס.
ב-1998 גילם איש עסקים מיליונר בסרט הטלוויזיה הבריטי "The Last Leprechaun".
בין 2001–2003 שיחק באופרת הסבון "כל ילדיי".
אשתו הראשונה הייתה הדוגמנית ג'ואן רנקין, ב-1987 נישא בשנית למיס תבל קארן בולדווין ונולדו להם שתי בנות.
אוניברסיטת באקו
אוניברסיטת באקו (באזרית: Bakı Dövlət Universiteti, או בראשי תיבות: BSU) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בבאקו, אזרבייג'ן. האוניברסיטה, שהוקמה בשנת 1919 על ידי הפרלמנט של הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, החלה לפעול בפקולטות להיסטוריה ופילולוגיה, פיזיקה ומתמטיקה, ומשפטים ורפואה, עם הרשמה ראשונית של כ-1,094 סטודנטים. מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את היידאר אלייב, לב לנדאו ואלדניז ממדוב.
בשנת 1930 הורתה הממשלה לסגור את האוניברסיטה בהתאם לארגון מחדש של ההשכלה הגבוהה, והאוניברסיטה הוחלפה במכון הפדגוגי העליון. עם זאת, בשנת 1934 הוקמה האוניברסיטה מחדש, והמשיכה לעבוד במהלך שנות מלחמת העולם השנייה וחוותה מחסור בחברי סגל.
במלאת 40 שנה בשנת 1959 כבר היו באוניברסיטה 13 פקולטות. נכון לשנת 2020 פועלות באוניברסיטה כ-16 פקולטת ושני מכוני מחקר. BSU היא האוניברסיטה היחידה במדינה המדורגת על ידי ארגוני דירוג בינלאומיים, כגון דירוג שאנגחאי.
אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה (1875–1971)
אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Adelheid, Prinzessin zu Schaumburg-Lippe; 22 בספטמבר 1875 - 27 בינואר 1971), הייתה אשתו של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט.
ביוגרפיה
אדלהייד נולדה ב-22 בספטמבר 1875 בארמון ראטייבוריצ'ה שבבוהמיה, לוילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולבטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
ב-27 בפברואר 1898 התחתנה אדלהייד עם ארנסט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ונולדו להם 4 ילדים. בשנת 1907 מת חמיה מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ובשנת 1908 מת דוד בעלה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא בנים, ומשום כך עלה ארנסט במקומו לשלטון. ב-13 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה, ובשנת 1920 התגרשו השניים. אדלהייד התגוררה בבאלנשטדט, עד מותה ב-27 בינואר 1971.
פאדל טניס
פאדל טניס הוא משחק ספורט המושאל ממשחק הטניס. לעיתים מבלבלים אותו עם פאדל או פלאטפורם טניס.
היסטוריה
הפאדל טניס הומצא בשנת 1898 על ידי פרנק פיר ביל בילדותו בעיר אלביון שבמישיגן, ארצות הברית, אולם לא היה לו צורך לפתח את המשחק עד שהתמנה לראש כנסייה אפיסקופלית במנהטן. הוא רצה למצוא לילדים בשכונה פעילויות לשעות הפנאי, ולכן, בשנת 1915 שכנע פרנק את מחלקת הפארקים והפנאי של ניו יורק להציב מגרשי פאדל טניס ליד המזרקה של פארק כיכר וושינגטון בגריניץ' וילג', השוכנת במנהטן תחתית. המשחק הפך פופולרי והתפשט במהירות סביב המטרופולין של ניו יורק. מטרת המשחק הייתה לספק חלופה או מבוא למשחק הטניס בערים בהן היו חוסר או מגבלה של שטח או כסף.
הטורניר הראשון התקיים בשנת 1922, כאשר סוכמו בו הסטנדרטים, והאיחוד לפאדל טניס ארצות הברית הוקם כשנה לאחר מכן ב-1923. למרות שהאיחוד הלאומי לפנאי לא הכניס את המשחק לרשימת ענפי הספורט, עד שנת 1941 הספיקו לשחק את הפאדל טניס בכמעט 500 ערים ברחבי ארצות הברית. מאז ועד היום ממשיכים להתקיים טורנירי אליפויות לאומיים של הפאדל ברחבי ארצות הברית. המצאה מחודשת מאוחרת יותר של הפאדל היא הפלאטפורם טניס.
שכיחות
כיום קיימים שלושה מרכזים "אמיתיים" של פאדל טניס בארה"ב (כלומר לא מגרש טניס שהוסב לפאדל טניס, לדוגמה):
היחס לפאדל טניס משתנה בין המזרח למערב, כאשר בניו יורק המשחק עדיין נתפס כהקדמה לטניס, הוא נפוץ יותר בקרב ילדים ואילו טניס נחשב למשחק של הבוגרים, בעוד שבדרום קליפורניה ובפלורידה משחקים כלל הגילאים.
על המשחק
את הפאדל טניס משחקים במגרש חוץ או במגרש מקורה, עם רשת נמוכה מזו המצויה במגרש טניס רגיל, וגודלו הוא כ-80% ממגרש טניס. ההבדל הגדול בין הפאדל טניס לטניס מבחינת ציוד הוא הדיקט של הפאדל טניס, שעשוי מעץ למינציה, ובדרך כלל גם מחורר בצורת האות U, והכדור הרך והספוגי.
חוקי המשחק ומהלכו
חוקי המשחק דומים לאלו שבטניס ומהלכו זהה, למעט העובדה שבמשחק בין בוגרים מותרת הגשה אחת בלבד, כאשר אם הכדור יוצא אל מחוץ למגרש המגיש מאבד את הנקודה, בעוד שבמשחק בין ילדים מותר להגיש פעמיים ולשחק על מגרש קטן יותר.
דקל היין הצ'יליאני
דקל היין הצ'יליאני (שם מדעי: Jubaea chilensis) הוא מין העץ היחיד בסוג Jubaea שבמשפחת הדקליים (Arecaceae). במשך שנים רבות הניחו כי דקל אי הפסחא שנכחד מאי הפסחא שייך לסוג זה, אבל מין הדקל ההוא משויך כיום לסוג נפרד Paschalococos.
אטימולוגיה
הסוג קרוי על שם יובה השני (בלטינית: Iuba II 50 לפנה"ס – 23 לספירה) מלך ברברי מנומידיה שהיה בוטנאי.
תיאור
עץ דקל זה מגיע לגבהים של 25 מטרים כשקוטר הגזע בבסיס מגיע ל-1.3 מטרים, לעיתים קרובות הוא עבה יותר בהמשכו, וקליפתו חלקה. העלים המורכבים באורך שבין שלושה לחמישה מטרים מנוצים, וקוטר כתר העלים שבראש העץ מגיע לעשרה מטרים. העץ הגדול ביותר הגדל תחת גג הוא Jubaea chilensis בגני קיו בלונדון שבאנגליה.
העץ מפיק שפע פירות. הפרי של העץ הוא מסוג בית גלעין קטן ועגול בגוון צהוב כתום בקוטר שבין שניים לשלושה סנטימטרים. לפרי יש קליפה חיצונית קשה ותוך לבן, כמו אגוז קוקוס מיניאטורי.
העץ זקוק לחורפים קלים, אבל הוא יכול לעמוד בקרה עד 15°C- כמו גם קיצים קרירים יחסית, והוא לכן אחד מהעצים החסונים ביותר בין הדקלים בעלי עלים מנוצים, והסיבה לכך היא שהוא גדל עד לגובה של 1,400 מטרים מעל פני הים בסביבתו הטבעית. בנוסף גזעו העבה הסיבי חסין בפני שריפות. בבר העץ צומח כמעט אך ורק על המדרונות התלולים של קניונים.
תפוצה
מקורו של העץ בדרום מערב אמריקה הדרומית, שבו הוא אנדמי באזור קטן במרכז צ'ילה, בין קו הרוחב 32° דרום ל-35° דרום. באזור המשתרע מדרום מחוז קוקימבו, על פני המחוזות ולפראיסו, סנטיאגו ואוהיגינס וצפון מחוז מאולה.
בארצות הברית העץ מצליח להיקלט היטב במערב מסיאטל במדינת וושינגטון בצפון ועד סן דייגו בקליפורניה בדרום. כמו כן מזרחה במדינות אריזונה, ניו מקסיקו ומערב טקסס. דקל זה סובל ועלול למות באזורים חמים מאוד אם בנוסף יש גם לחות גבוהה.
שימושים כלכליים
השם הנפוץ, "דקל היין הצ'יליאני", מתייחס לשימוש שהיה נהוג בעבר לייצר משקה חריף מהמוהל של דקל זה. את המוהל נוהגים להרתיח לסירופ והוא נמכר בשם "דבש דקלים" (בספרדית miel de palma).
פלאטפורם טניס
פלאטפורם טניס או טניס פלטפורמה (באנגלית: Platform Tennis) הוא משחק ספורט שנוצר משילוב שני המשחקים טניס וסקווש. המשחק הוא חידוש של משחק הפאדל טניס, שהושאל אף הוא מהטניס.
היסטוריה
הפלאטפורם טניס הומצא בשנת 1928 על ידי חובבי הספורט האמריקאיים פסנדן בלאנצ'רד וג'יימס קוגסוול בעיירה סקרסדייל, לא רחוק מהמקום בו התפתח הפאדל טניס, אולם הממציאים טוענים שהם אינם ידעו על קיומו של הפאדל טניס כשהמציאו את משחק הפלאטפורם טניס. בשנת 1920 הטניס והגולף היו המשחקים הפופולריים, ותושבי סקארדייל, שבדומה להיום השתייכו לבני המעמד הגבוה עם מקום עבודה במנהטן המניב להם הכנסה גבוהה, נהנו ממועדוני גולף וטניס. אך בעונת החורף התקשו חברי המועדון האתלטים המסורים יותר לספורט לעסוק בו, לעיתים בגלל שלא הייתה להם גישה למגרשים המקורים. באלנצ'רד וקוגסוול היו חלק מאותם חובבי הספורט הרציניים והם שאפו לשמור על כישורי הטניס שלהם גם בחורף, כיום עדיין העונה הרשמית למשחקי הפלאטפורם טניס. לכן, בתחילת חורף שנת 1928 הם החלו לבנות בחצר האחורית של קוגסוול מגרש בדמינטון על פלטפורמה מוגבהת (13.4x6), כדי שהשלג לא יגיע אליו, וסימנו אותו בדומה לסימונים שמצויים על מגרש דק טניס, משחק שמשוחק על הדקים של ספינות השייט כיום, ושיחקו עליו בדמינטון ודק טניס. בנוסף הם גידרו את המגרש על מנת שכדורי הטניס או הנוצה יישארו בתוכו. עד מהרה עלה להם רעיון להחליף את הכדור בכדור רך ולהחשיב את הכדורים שפוגעים בגדר כחלק מן משחק.
דקל היין הצ'יליאני
שימור
מין עץ זה מוגן חלקית בצ'ילה, אם כי הלחצים שנגרמים בשל התפוצצות האוכלוסין וההתרחבות של שטחי המרעה הקטינה את אוכלוסיית דקל היין הצ'יליאני במאות השנים האחרונות. בניגוד למקורות אחרים של יין דקלים, איסוף המוהל דורש לכרות את העץ. פעולה זו הקטינה אף היא את כמות העצים ממין זה.
פלאטפורם טניס
היסטוריה
פסנדן וג'יימס המציאו את המשחק, אמנם תנועת הפארקים והנופש לא הפיקה תועלת מהפצתו, והייתה זו קבוצה קטנה של 25-39 משפחות אשר יצרה גרעין ראשון של אנשים ששיחקו במשחק במגרש היחיד שהיה בחצר ביתו של קוגסוול, וחלקם אף בנו את אותו המגרש בבתי הקיץ שהיו בבעלותם או בחצר ביתם שלהם. רבים מאמינים שהמגרש השני נבנה בבית הקיץ של משפחתו של בלאנצ'רד בנובה סקוטיה; לאחרונה הוחלפו הגדרות במגרשי הפלאטפורם באלומיניום. האיחוד לפלאטפורם טניס ארצות הברית נוסד בשנת 1934 והוא מסדיר את משחקיו ברחבי ארצות הברית.
הסיבות השונות שהובילו להמצאת המשחקים פאדל ופלאטפורם טניס מלמדות על מעמדו המשתנה של הפאדל טניס ממעמד חברתי אחד לאחר, כאשר בלאנצ'רד מציין בספריו כי "משחק הפאדל טניס המקורי מיועד לרוב הגדול" בעוד ש"משחק הפלאטפורם פאדל טניס מיועד למועדוני טניס, חופים וגולף, מיועד למקומות פרטיים, לאלו שיכולים להרשות לעצמם לבנות פלטפורמה".
כיום
משחק הפלאטפורם טניס אמנם מתפשט בהרחבה, אך הוא עדיין מרוכז באזורים הצפוניים של אמריקה, בניו יורק, קונטיקט וניו ג'רזי. בהמון מקומות נמצאים מגרשי פלאטפורם בפארקים ציבוריים שזמינים לקהל הרחב, אולם המשחק במידה רבה עדיין נחשב לספורט של האליטה ומשחקים אותו שחקני טניס נלהבים במהלך החורף.
על המשחק
את הפלאטפורם טניס משחקים במגרש חוץ, בדרך כלל מוגבה (=פלטפורמה, מכאן שמו), הדומה בשטחו למגרש הפאדל טניס המקורי - כ-80% מהגודל של מגרש טניס. ההבדל העיקרי בין הפאדל לפלאטפורם הוא הגידור מסביב למגרש הנעשה על ידי חוטי ציפור (גדר תיל בצורת משושים), הדומים לאלו של בתי הכלא, והעובדה שהכדור נשאר במשחק גם אם הוא מתרחק מהרשת, בדומה למשחקים במגרשי הפנים. הכדור עשוי מגומי ספוגי ורך והדיקט הוא עגול ומתכתי עם חורים וידית קצרה. רק הגשה אחת מותרת ולרוב משחקים בזוגות. בגלל מוצאו של המשחק, הוא עדיין משוחק בעיקר בעונת החורף ובעיקר על ידי שחקני טניס שרוצים לשחק במשך כל ימות השנה.
חוקי המשחק ומהלכו
חוקי המשחק דומים לאלו שבטניס ומהלכו זהה, למעט שני חוקים:
ג'פרי הרף
'''ג'פרי ס. הרף (באנגלית: Jeffrey C. Herf'''; נולד ב-24 באפריל 1947) הוא היסטוריון אמריקאי. הוא פרופסור מכובד להיסטוריה אירופית מודרנית, בפרט גרמנית, באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק.
ביוגרפיה
אביו של הרף ברח מגרמניה הנאצית ב-1937 והיגר לארצות הברית. הוריה של אמו עזבו את אוקראינה ועברו לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה. הוא גדל במשפחה יהודית רפורמית במילווקי, ויסקונסין.
הרף סיים לימודי היסטוריה באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון ב-1969 ועשה דוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס ב-1981. לפני שהצטרף לאוניברסיטת מרילנד, הוא לימד באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת אוהיו, ובאוניברסיטת אמורי. הוא פרסם מאמרים ב-American Interest, The Washington Post, Commentary, Die Welt, Die Zeit, Partisan Review, The Times of Israel ו-The New Republic.
בספרו מ-1984, Reactionary Modernism: Technology, Culture and Politics in Weimar and the Third Reich, בהסתמך על תיאוריה ביקורתית, בפרט ביקורת אידאולוגיה, טבע הרף את המונח "מודרניזם ריאקציוני" כדי לתאר את התערובת של מודרניות איתנה ועמדה חיובית כלפי קידמה משולבת בחלומות העבר - רומנטיקה טכנולוגית - שהייתה זרם בחשיבה של אידאולוגים של "המהפכה השמרנית" של ויימאר ושל זרמים במפלגה הנאצית ובמשטר הנאצי.
ספריו הבאים בוחנים את התרבות הפוליטית של מערב גרמניה לפני ובמהלך הקרב על הטילים באירופה בשנות ה-80; זיכרון ופוליטיקה בנוגע לשואה במזרח ובמערב גרמניה; התעמולה האנטישמית הפנימית של גרמניה הנאצית; תעמולה נאצית מכוונת לצפון אפריקה ולמזרח התיכון; תולדות העוינות לישראל של המשטר המזרח-גרמני וארגוני השמאל במערב גרמניה ממלחמת ששת הימים ב-1967 ועד למהפכות 1989, קריסת המדינות הקומוניסטיות האירופיות ואיחוד גרמניה ב-1990.
להרף היו מגוון מלגות מחקר, כולל באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת שיקגו, במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, במכון ההיסטורי הגרמני בוושינגטון, במרכז יצחק רבין לחקר ישראל בתל אביב, במרכז הבינלאומי לחוקרים וודרו וילסון בוושינגטון הבירה ובאקדמיה האמריקאית בברלין בסתיו 2007.
הוא נשוי לסוניה מישל.
עבודות
ספרים ערוכים
מאמרים נבחרים
תרגומים