cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלי שריעתי
ימי מוסאדק - הדרך השלישית
אחרי דצמבר 1950 פרסם אבו אל-קאסם שאקיבניה כמה ממאמריו של שריעתי, ביניהם אחד הדן במושג של וַסַט (מערבית -"אל-וַסַטייה", כמו הביטוי בקוראן -"אומה מאוזנת היטב") בספר שנקרא "אסכולת החציון של האסלאם" (מכתאבה וסטה אסלאם). שריעתי צרף למאמר מפה שבה שרטט את הארצות שהוא כינה "גוש הריפוי". גוש זה, כלל את ארצות ערב מצפון אפריקה ועד ערב הסעודית, טורקיה, איראן, פקיסטן, הרפובליקות בדרום ברית המועצות באסיה ואפגניסטן. בתקופה שבה העולם פוצל בין בגוש הקומוניסטי המזרחי ובין הגוש הקפיטליסטי המערבי, "גוש הריפוי" האסלאמי עשוי לייצג לשיטתו "דרך שלישית" - "נא שארקי, נא גארבי" - לא מזרח, ולא מערב. דרך זו היא דרך האסלאם: פחות חומרנית מהקפיטליזם והקומוניזם ומביאה גאולה וחיים רוחניים מספקים. גרסה של סיסמה זו של שריעתי - "לא מזרח, ולא מערב" - אומצה על ידי המהפכה של ח'ומייני באיראן: נא שארקי, נא גארבי, ג'ומהוריית אסלאמי" - "לא מזרח, לא מערב, אלא רפובליקה אסלאמית".
החל מנובמבר 1954 פרסם שריעתי במשך עשרה שבועות, בעיתון "ח'וראסאן" סדרה ראשונה של מאמרים, תחת אותה כותרת "אסכולת החציון של האסלאם". גם שם צרף שריעתי מפה דומה לזו שפורסמה בספר של שאקביניה, אולם לא הזכיר את שמו של המחבר הזה. בזכות מאמרים אלה, עלה שריעתי בבת אחת לכותרות. הרעיון של האסלאם כדרך שלישית, חלופית לחמרנות הגסה של הקומוניזם ולתאוות הבצע של הקפיטליזם, כבשה את דעת הקהל. בעזרת טיעוניו, האסלאם, שהוצג בפי רבים בעבר, כאידאולוגיה מפגרת וריאקציונית, קיבל לפתע פן מודרני.
בשנת 1955 נרשם עלי שריעתי ללימודי ספרות איראנית באוניברסיטת פרדוסי במשהד, שאביו והמחנה השמרני התנגדו בשנת 1949 להקמתה בגלל אי ההפרדה בין גברים ונשים באולמות ההרצאות. את שריעתי הצעיר הדבר הזה לא הרתיע. במקביל ללימודיו ולעבודתו כמורה, התמיד שריעתי בפעילותו הפוליטית המחתרתית. פעילות זו גרמה למעצרו בשנת 1957 יחד עם עוד 16 חברי התנועה ההתנגדות הלאומית.
לימודיו ופעילותו בצרפת
בתום לימודיו באוניברסיטת משהד, קיבל שריעתי מלגה ללימודים אקדמיים בצרפת ונרשם בשנת 1959 לאוניברסיטת סורבון. בפריז הוכיח עצמו כסטודנט מצטיין בסוציולוגיה ובלימודים אסלאמיים. בצרפת התגייס שריעתי לפעילויות פוליטיות על ידם של גולים איראנים פעילים באופוזיציה המוסלמית, כמו מהדי באזרגאן ואבולחסן בני-סדר. בשנת 1959 יצר קשריו הראשונים עם החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה "אפ.אל.אן", התוודע לכתביו של פרנץ פאנון ותרגם אנטולוגיה מתוכם לפרסית. מצא לנכון להפיץ את הרעיונותיו של פאנון בקרב הגולים המהפכנים האיראנים. גם בפאריס נעצר פעם אחת, ב-17 בינואר 1961, בעת הפגנת מחאה ביום רציחתו של פטריס לומומבה. באותה שנה הצטרף לאברהים יזדי, מוסטפא שמראן וזאדק קוטבזאדה בהקמתה בגלות של "תנועת החופש של איראן". בשנת 1962 המשיך בלימודי סוציולוגיה והיסטוריה של הדתות ושמע את ההרצאות של המזרחנים לואי מאסיניון וז'אק ברק, כמו כן של הסוציולוג ז'ורז' גורביץ'. באותה שנה הכיר גם את ז'אן-פול סארטר שהשקפותיו עוררו בו עניין, אם כי דחה את הגישה האנטי-דתית שבהן. להערכתו, רק זהות תרבותית המבוססת על הדת המוסלמית תוכל להושיע את המדינות הנחשלות מצפורני האימפריאליזם המערבי. אלו היו הימים שבהם שריעתי הוציא לאור באיראן את ספרו, המשמעותי לגביו, של ג'לאל אלא-אחמד, "גארבזאדגי" ,שהוקיע את ה "מערבת" Occidentosis - ה"הרעלה" או ה"מחלה" של אלו במזרח ההולכים שבי אחרי תרבות המערב. בשנת 1964 סיים את עבודת הדוקטורט בסוציולוגיה בסורבון.
פעילותו אחרי החזרה לאיראן
בשובו לאיראן ב 1964 נעצר באשמת פעילות מחתרתית שניהל עוד בצרפת. אולם שוחרר כעבור שבועות אחדים. ניסה לשווא לקבל משרה באוניברסיטת טהראן, אבל עבד בהוראה בבתי ספר תיכון, עד שב-1965 התקבל כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת משהד. הרצאותיו שבהן פרש את תורת האסלאם בעזרת סימוכין לקוחים מהעולם הסוציולוגיה ריתק אל קהל הסטודנטים. חכמי הדת היו חלוקים ביחס לגישה זו. היו כאלה שגינו אותו כחסר ההסמכה המתאימה בנושאי הדת, והיו אחרים שאהדו את ניסיונות לתת עטיפה מודרנית למסורת המוסלמית ועזרו לו לתקן את השגיאות.
באמצע שנות הה1960 אנשי דת שיעים כמו אייתוללה חו'מייני, אייתוללה מחמוד טאלגאני (1979-1911), אייתוללה מורתזה מוטהרי (1979-1920) ואייתוללה ד"ר מוחמד בהשטי קידמו הפצת אידאולוגיה אסלאמית מהפכנית שביקשה למוטט את אושיות משטר השאה. במסגרת המאמצים לקדם רעיונות אלה בקרב בני המעמד הבינוני, ד"ר עלי שריעתי והאייתוללה מוטהרי הקימו בשנת 1965 בצפון טהראן מכון אסלאמי עם ספריה, שנקרא "חוסייניה ארשאד", שבו המאמינים יכלו לשבת על כיסאות ולא על הרצפה, ולשמוע דרשות ממטיף שפנה אליהם מקתדרה בגובה העיניים ולא ממעמד מוגבה. המכון הוקדש לאמאם חוסיין שהקריב את עצמו במאה השביעית במאבק נגד הח'ליפות מבית אומייה. עלי שריעתי, שסולק על ידי השלטונות מאוניברסיטת משהד, הפך החל משנת 1967 לרוח החיה של המכון "חוסייניה ארשאד".
המסר החברתי והפוליטי של האסלאם, לפי שריעתי
לפי שריעתי הבריאה, כולל האדם, מתאפיינים באחדות - "תאווחיד": האדם הוא אחדות בין חומר ובין רוח והוא מסייע לאלהים - כ"ח'ליפה" - להביא לשלמות עלי אדמות. גם החברה זקוקה לאחדות. חוסר האחדות הוא מקור השחיתות ואי הצדק. עבודת האל, כפי שנכתבה על ידי האסלאם, משחררת את האדם, עוזרת לו להתגבר על האנוכיות, לכבוש את החמדנות, הקנאה והפחד.
עלי שריעתי הפיץ בקרב שומעיו את השקפתו, לפיה קיימים שני סוגים של אסלאם שיעי: אחד "אדום" -של עלי -- טהור ואותנטי, והשני "מושחת", "שחור" - של הספווים ושל המעמד השליט, שהביא על נתיניו רק דיכוי וניצול. הוא דגל ב"אסלאם כסוציאליזם פרקטי" שבו שילב דוגמות דתיות וחילוניות. בהשראת המושג "פטיש" שהיה בשימושו של מרקס, תיאר את התרבות המערבית כ"עבודה זרה" לאליל הממון. בהרצאותיו הנלהבות, קרא שריעתי לשומעיו "ללכת בדרך היחידה, המובילה אל האמת והצדק", הדרך של השאהידים השיעים, "המוות האדום", צורת קיום נשגבת, שמשמעותה "לרצוח את הרודנים או למות". במקביל לרעיונות מהמסורת האסלאמית, נהג שריעתי לדבר במושגים של חופש ושוויון.
הבקורת על אנשי הדת
מהמנהיגים הרוחניים תבע שריעתי ללמוד את דוגמתו של מוחמד - לחנך את העם ולהביא לשיפור תנאי חייו. כפי שנמסר בקוראן, קול העם ("א-נאס" - האנשים) הוא תכופות, כמו קול האל. המנהיגים צריכים לשמוע אותו. לדעתו מאז מוחמד וחסידיו הראשונים חלה הידרדרות ברמת המנהיגות. אנשי הדת קופאים על שמריהם ונוהגים לפי דרך ה"חיקוי" (בערבית - "תקליד"), המסורת העיוורת, במקום דרך ההתחדשות היצירתית (ה"איג'תיהאד"). המנהיג הרוחני לא צריך להסתפק בידיעת הקוראן ותולדות האסלאם, אלא צריך, על סמך הידע הזה, ליישם את המסרים החברתיים הגלומים בהם. שריעתי דרש מאנשי הדת יישום יצירתי של עקרונות האסלאם בתנאים הספציפיים של החברה לצורך השגת התמורות הנחוצות. בגלל השקפותיו אלה הרחיק שריעתי מעצמו את ההנהגה הדתית. בשנת 1968, האיתוללה מוטהרי, שותפו להקמת ה"חוסייניה ארשאד" עזב בכעס את המכון בטריקת דלת. נגד שריעתי הוצאה פתווה, הואשם בנטייה והבית ובסטייה מהאמונה השיעית.
המאסר ומותו
בסופו של דבר, בשנת 1973 נאסרו דרשותיו, ספריו הוחרמו והמכון "חוסייניה ארשד" נסגר. שריעתי עצמו נעצר והוחזק במאסר בתנאי בידוד במשך 18 חדשים. שוחרר ב 20 במרץ 1975, בעקבות מחאות רבות במדינה ובעולם. ביציאתו לחופשי מתארים אותו כשבר כלי. חירויותיו הוגבלו במשך שנתיים למרות שפרסם בכמה עיתונים מאמרים שגינו את המרקסיזם ושיבחו את שלטון השאה.
כתביו
שריעתי כתב מספר רב של מסות, הרצאות ופמפלטים פוליטיים. רבים ממאמריו פורסמו על ידי הקרן שריעתי בטהראן.
לקריאה נוספת
Ali Shariati: Ideologue of the Iranian Revolution," in "Voices of Resurgent Islam", edited by John L. Esposito (1983
קישורים חיצוניים
מצוטט באתר Answers גישה ב-25 ביולי 2011
עמיר תורג'מן
עמיר תורג'מן (נולד ב-5 באוקטובר 1972) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת ככדורגלן
תורג'מן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, ובגיל 17 עבר בהשאלה למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך לקראת סיום עונת. לאחר 3 עונות במועדון, שכללו גם אליפות, חזר תורג'מן לעירוני אשדוד, שם החל לפרוח וכבש בעונתו השנייה בקבוצה 17 שערי ליגה. גם בעונתו השלישית בקבוצה כבש תורג'מן 17 שערים, שהעניקו לו את תואר מלך השערים (בצוותא עם חיים רביבו). לדאבונו, גם כיבושיו הרבים לא עזרו לקבוצתו, שירדה ליגה בסיום העונה. תורג'מן, שלא רצה לשחק בליגה השנייה, עבר בסיום העונה להפועל חיפה.
בחיפה כבש תורג'מן 13 שערים, ועונה לאחר מכן עבר (מעט אחרי פתיחת העונה) למכבי חיפה. בעונה זו כבש 9 שערים (2 בהפועל, 7 במכבי). לאחר מכן חזר לאשדוד, לשתי עונות, כשבשנייה הוא כובש 19 שערים. בסיום עונת נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי הפועל חיפה, שבדיוק זכתה באליפות. הוא שיחק במועדון שתי עונות, וכבש בהן 14 ו-13 שערים בהתאמה, בנוסף לכמה שערים מכריעים במשחקי הקבוצה באירופה. בעונה לאחר מכן הוא חזר למכבי תל אביב. כמות ההבקעות שלו קטנה יחסית (רק 4 שערים בעונה הראשונה ו-7 בשנייה), אך הוא זכה עם הקבוצה בגביע ובאליפות. לאחר מכן שיחק עונה בבית"ר ירושלים וחזר לאשדוד (הפעם לקבוצה המאוחדת). לאחר עונה באשדוד החליט תורג'מן לנסות את מזלו במגרשי הליגה הלאומית, כשאת עונותיו האחרונות הוא מעביר בהכח עמידר רמת גן ובהפועל נצרת עילית.
לזכותו של תורג'מן 13 הופעות ו-2 שערים בנבחרת ישראל.
קריירת אימון
לאחר פרישתו חזר תורג'מן לקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, והחל לאמן את קבוצת הנוער של המועדון. בעונת זכה תורג'מן בדאבל עם קבוצת הנוער, ובעונת  זכה עמה באליפות שנייה ברציפות. לקראת עונת מונה לתפקיד ראש מערך הסקאוטינג במכבי תל אביב.
ב-28 בינואר 2016 זכה למשרת אימון הבוגרים הראשונה בקריירה שלו, כשהחליף את פטריסיו סייג כמאמנה של בית"ר תל אביב רמלה מליגת המשנה.
ב-17 במאי 2016 מונה תורג'מן לעוזר מאמן נבחרת ישראל, תחת אלישע לוי.
ב-10 באוקטובר 2017 מונה תורג'מן למאמן מ.ס. אשדוד מליגת העל, אך לא הצליח לחלץ את הקבוצה מתחתית הטבלה וב-24 באפריל 2018 סיים את תפקידו במועדון.
ב-18 בנובמבר 2018 מונה למאמנה של בני סכנין, אך פוטר מתפקידו ב-20 בינואר 2019.
בדצמבר 2020 פוטר מהפועל כפר סבא.
תארים
כשחקן מכבי תל אביב:
תארים אישיים
כמאמן הנוער של מכבי תל אביב:
יחסי ישראל–סרי לנקה
ב-1970 נותקו היחסים כליל בלחץ מדינות ערב. היחסים חודשו ב-1983 וישראל פתחה "מדור אינטרסים" בקולומבו. מדור האינטרסים פעל בחסות השגרירות של ארצות הברית בסרי לנקה. היחסים נותקו שוב ב-1990 והנציגות הישראלית התפנתה. היחסים חודשו לבסוף בשנת 2000, אך ישראל החליטה כי תיוצג במדינה על ידי שגריר לא-תושב.
שגרירות ישראל האמונה על הטיפול בענייני סרי לנקה נמצאת בניו דלהי שבהודו ושגרירות סרי לנקה בישראל שוכנת ברחוב ז'אן ז'ורס שבתל אביב-יפו.
מגעים בלתי פורמליים
המגע הרשמי הראשון בין ציילון לבין ישראל היה בראשית מרץ 1955. מנהל מחלקת אסיה במשרד החוץ, דניאל לוין, ביקר בבירת האי, קולומבו, במטרה לעמוד על טיב היחסים בין שתי המדינות ונועד עם גונאסה דה-סויזה, המזכיר הכללי של משרד החוץ של ציילון. דה-סויזה סיפר ללוין שציילון הכירה בישראל עוד ביולי 1950 וכי איגרת בעניין זה נשלחה לכל הנציגויות הדיפלומטיות של ציילון בעולם. בציילון סברו שאין צורך בהצהרה או בתכתובת רשמית כלשהי כדי לתת גושפנקה להחלטה זו. בכל אופן, ישראל לא הייתה מודעת להכרה הציילונית בישראל ועל כן ביקש לוין מדה-סויזה אישור בכתב להכרת ציילון בישראל. בעקבות זאת כתב דה-סויזה למנכ"ל משרד החוץ ולטר איתן על נכונות ממשלתו להעניק לישראל הכרה רשמית, וכי ממשלת ציילון תקדם בברכה מינוי של ציר ישראלי בקולומבו, אם כי היא אינה יכולה להבטיח הדדיות ביחסים. בתשובתו של איתן לדה-סויזה שנשלחה ב-3 ביולי של אותה השנה, הציע איתן הכרזה על ההכרה באופן סימולטני בקולומבו ובירושלים ואמר שישראל תמנה את צירה בראנגון בירת בורמה (כיום יאנגון, מיאנמר), יעקב שמעוני, לציר לא-תושב בקולומבו.
מאחר שדה-סויזה ביקש שממשלת ישראל תשלח בנדון הצהרה רשמית שבה תציע כינון יחסים דיפלומטיים, כתב שר החוץ משה שרת ב-10 ביוני 1956 לראש ממשלת ציילון סולומון בנדרנאיקה, ששימש גם כשר החוץ וכשר ההגנה, מכתב ובו הציע לכונן רשמית יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. שרת אמר שישראל שואפת להקים נציגות דיפלומטית קבועה בקולומבו, אך בינתיים מינתה את יעקב שמעוני, הציר בראנגון לציר לא-תושב בציילון. שרת הבהיר כי הוא מבין שממשלת ציילון לא יכולה לנהוג כלפי ישראל בהדדיות אך הוא מצפה שתעשה זאת בעתיד הלא הרחוק ותקים בה נציגות דיפלומטית קבועה. עשרה ימים לאחר מכן השיב דה-סויזה לשרת באומרו כי הצעותיו מקובלות על ממשלתו, אך עדיין ישנם קשיים חוקתיים שיש צורך להתגבר עליהם. כאשר יוסדרו ההליכים הפורמליים בתוך שבועות אחדים ישיב ראש הממשלה בנדרנאיקה לשרת באופן רשמי ויודיע על הסכמת ציילון. באותה תקופה הייתה מצרים (אז מדינת אויב של ישראל) שותפת סחר משמעותית של ציילון וייבאה ממנה כמויות גדולות של תה, ועל כן נזהר בנדרנאיקה בקשריו הבלתי פורמליים עם ישראל.
יחסים דיפלומטיים רשמיים
כמה חודשים לאחר מכן הודיע משרד החוץ הישראלי למשרד החוץ של ציילון על כוונתו של שר החוץ לשעבר משה שרת לצאת למסע סיורים באסיה, והוצע שיבקר גם בציילון. הציילונים קידמו את הביקור ברצון והודיעו ששרת ומלווהו יהיו אורחים אישיים של ראש הממשלה. בסוף אוקטובר 1956 נפגש שרת לשיחה עם ראש הממשלה בנדרנאיקה והם הודיעו שממשלת ציילון שיגרה אסמכתא למינויו של יעקב שמעוני לציר לא-תושב בקולומבו. אלא שבאותם הימים פרצה מלחמת סיני וציילון הודיעה ש"התאריך אינו מתאים". באמצע מאי 1957 הודיעה ציילון לישראל שאפשר לקבוע תאריך חדש להגשת כתב האמנה של הציר הישראלי. שמעוני הגיש את כתב האמנתו כציר לא-תושב ב-18 בספטמבר 1957 ובכך נכונו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
זמן קצר לאחר כינון היחסים הרשמיים סיים יעקב שמעוני את תפקידו בראנגון ודניאל לוין, ששימש כציר בטוקיו, מונה במקומו לציר בבורמה ובמסגרת תפקיד זה התמנה גם לציר הלא-תושב של ישראל בציילון. בסוף נובמבר 1957 הוסכם בין ממשלת ישראל לממשלת ציילון על פרסום הודעה משותפת על מינויו של לוין לציר בציילון ועל מינויו של ציר ציילון ברומא כציר לא-תושב בישראל. ההודעה הייתה עתידה להתפרסם ב-3 בדצמבר, אך ציילון החליטה לדחות את מינוי נציגה הדיפלומטי בישראל. כעבור זמן מה התברר שלאחר ששמעוני הגיש את כתב האמנתו בקולומבו החלו נציגי מדינות ערב למחות על כך ולהפעיל לחץ על ציילון. הנציגויות הערביות בניו דלהי, וכן הנציג בפקיסטן מחו בפני הנציב העליון הציילוני שם. מצרים הודיעה לממשלת ציילון שאם תכונן יחסים עם ישראל תתקשה הראשונה לעמוד בהסכם המסחרי שנחתם ביניהן. האיום של עיראק היה ממשי יותר; עיראק ומדינות ערביות אחרות היו לקוחות חשובים של תה מאיכות נמוכה, שהיה לו שוק בארצות ערב ולא במדינות אחרות. ציילון נרתעה מכך ונראה היה שהיא רצתה לחזור בה מהאסמכתא למינוי דניאל לוין.
משרד החוץ בירושלים שיגר ממונה מטעמו להתגבר על הקשיים שהציבה ממשלת ציילון. הקמה של נציגות דיפלומטית בראשות ממונה לא חייבה להלכה אסמכתא של המדינה המארחת מחמת שכבר הגיש לממשלתה כתב האמנה כציר לא-תושב. המנהל הכללי של משרד החוץ ולטר איתן הודיע זאת לעמיתו הציילוני, גונאסה דה-סויזה. למשרת הממונה על היחסים מונה נתנאל לורך במרץ 1958, שסיים את שירותו בצבא הגנה לישראל והצטרף לשירות החוץ הישראלי. לאחר שבועיים החליטו בציילון לקבל את לורך ואז הוא נפגש עם פקידים במשרד החוץ הציילוני ובין היתר עם דה-סויזה. באפריל הורשה לורך לפתוח משרד רשמי של השגרירות, לתלות שלט ולהניף את דגל ישראל.
מכירת הפריגטות
באותו הזמן שבו נפתח המשרד הרשמי של ישראל בציילון, התנהלה פרשיה אחרת ביחסים בין שתי המדינות; מכירת שתי פריגטות של חיל הים הישראלי – אח"י מבטח ואח"י מזנק. לאחר מלחמת סיני הועברו שתי הפריגטות מנמל חיפה לנמל אילת. ב-1958 הוחלט למכרן וציילון גילתה בהן עניין. המשא ומתן על הרכישה נמשך במשך חודשים אחדים והגיע לסיומו המוצלח באביב 1959 כאשר ביקרה משלחת בראשות ראש חיל הים של ציילון בישראל. האישור הרשמי לרכישת שתי הפריגטות ניתן על ידי משרד הביטחון של סרי לנקה בסוף חודש מאי של אותה השנה והסכמי הרכישה נחתמו. צוות טכני קטן המונה כארבעה קצינים הגיע לאילת ב-26 ביוני 1959 במטרה לעקוב אחרי עבודות השיפוצים שנעשו באוניות וללמוד את השימוש בהן.
ב-11 באוגוסט פנה מפקד חיל הים של ציילון לנתנאל לורך ושאל אותו האם צוות ישראלי יוכל להעביר לקולומבו את אח"י מבטח כדי להימנע מהצורך שחיל הים הציילוני יעבור דרך מצרי טיראן. בישראל הסכימו והוחלט שהאנייה תימסר לידי הציילונים במרחק כמה קילומטרים מג'יבוטי, וטקס מסירת האנייה נערך שם ב-7 בספטמבר 1959. שיפוץ אח"י מזנק הסתיים ב-6 באפריל 1960. לדרישת הציילונים הובאה האנייה לנמל טרינקומאלי כדי לא לעורר יותר מדי תשומת לב ושם נמסרה האנייה לידי ציילון בסוף אותו החודש.
עיכוב מינויי הצירים
בפני נציג ישראל בציילון נתנאל לורך עמדו שתי משימות עיקריות. המשימה האחת הייתה לקבל את האסמכתא של ממשלת ציילון למינוי הציר בראנגון דניאל לוין כציר לא-תושב בקולומבו, והשנייה הייתה להביא לכך שגם ציילון תמנה מצדה ציר לא-תושב בישראל. כעבור כמה חודשים הגיש דניאל לוין את כתב האמנתו, אך לגבי עניין מינוי ציר לא-תושב מצד ציילון התעוררו בעיות. ציילון מינתה את הציר שלה באיטליה לתפקיד זה וב-26 באוקטובר 1959 ביקשה ממשלת ציילון את הסכמת ישראל לכך. בישראל הסכימו למינוי זה אך מדינות ערב ובראשן עיראק ומצרים מחו על המינוי. ממשלת ציילון חששה להכעיס את המיעוט המוסלמי שלה ואת ממשלת הודו שלא ראתה בעין יפה את התפתחות היחסים בין ציילון שכנתה וישראל. הגשת כתב האמנה נדחתה מבלי שייקבע תאריך חדש, על אף הבטחותיו של ראש הממשלה בנדרנאיקה.
ב-5 באוגוסט 1959 הודיע ראש הממשלה בנדרנאיקה בפרלמנט הציילוני כי "בקרוב מאוד ישוגר לישראל ציר לא-תושב". אלא שבנדרנאיקה נרצח על ידי נזיר בודהיסטי ב-25 בספטמבר ובמקומו מינתה ממשלת ציילון את שר החינוך דאהנאיקה כראש ממשלה בפועל לתקופת מעבר עד לבחירות חדשות. דאהנאיקה וראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון החליפו מברקי ברכה לרגל המינוי, ונתנאל לורך התייצב אצל ראש הממשלה הטרי וביקש שיממש את הבטחת קודמו. במפתיע, הורה דאהנאיקה על שיגור הציר ברומא לירושלים להגשת כתב האמנתו במהירות ובחשאי כדי שהדבר לא יוודע למצרים. הציר הציילוני הגיש את כתב האמנתו ב-31 בדצמבר 1959 והיה זה ביקורו היחיד בישראל.
סירימאבו בנדרנאיקה: כהונה ראשונה 1960–1965
רצח ראש הממשלה סולומון בנדרנאיקה הביא לשינוי במצב הפנימי בציילון. בבחירות לראשות ממשלת ציילון שנערכו ב-19 ביולי 1960 זכתה אלמנתו סירימאבו בנדרנאיקה בתפקיד. עם זכייתה, התדרדרו במהירות יחסי ישראל-ציילון שהיו מאופיינים כקרירים ושבריריים מרגע כינונם. בימים שקדמו לבחירות הבטיחה בנדארנאיקה שאם תנצח ינותקו הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל, ועמדה בהבטחתה. ב-20 באוגוסט הודיעה בנדארנאיקה על ביטול מינויו של ציר ציילון בישראל, והודעה על כך פורסמה בעיתון "Ceylon Daily News". לשון ההודעה:
לאחר פרסום ההודעה שיגרה שרת החוץ גולדה מאיר שֶׁדֶר לראש הממשלה בנדרנאיקה ובו נאמר שאין שום סכסוך בין ישראל לציילון, וכי ישראל לא מבינה את התערבות ארצות ערב ביחסים בין שתי המדינות. מאיר קיוותה שממשלת ציילון תסתפק בהודעה שפורסמה ותמנע מהחזרת הציר. דניאל לוין קיבל הוראה לנסוע לקולומבו במטרה לשבת לשיחה עם ראש הממשלה בנדרנאיקה וכן שגרירי ישראל בעולם נתבקשו לשוחח עם עמיתיהם הציילונים. השיחה בין לוין לבין ראש הממשלה בנדרנאיקה ויועציה לא הניבה פרי ואף הפך דבר-מה לגרוע יותר: בציילון החליטו לבטל את האמנתו של צירם באיטליה לישראל והודיעו שלא יקבלו ציר לא-תושב ישראלי בקולומבו. למעשה, המשיך הממונה הישראלי לשבת בקולומבו וציר ישראל בראנגון המשיך להיות ציר לא-תושב שם. מתקופה זו ועד לחידוש היחסים בשנת 2000, לא היה לסרי לנקה ייצוג דיפלומטי כלשהו בישראל.
לאחר פרסום ההצהרה של ראש הממשלה סירימאבו בנדרנאיקה נאמר לממונה הישראלי בקולומבו כי ציילון עדיין תטפח יחסי ידידות בין שתי המדינות למרות הודעתה של בנדרנאיקה. לדוגמה, היו אז עדיין קשרי מסחר שכללו בעיקר יצוא תרופות. מפעם לפעם השתתפו משתלמים ציילונים בקורסים ובסמינרים בישראל. בשנת 1959 השתתפו נציגים מציילון בסמינר להתיישבות ובסמינר לקואופרציה. בחודש מרץ של אותה השנה ביקרה בישראל קבוצה של מורים ציילונים כאורחים של הסתדרות המורים. בשלהי שנת 1964 ובמהלך 1965 נערכו סקרים חקלאיים אחדים על ידי מומחים ישראלים בציילון. בסתיו 1965 ערך מומחה סקר לבדיקת האפשרות להקמת תנועת נוער בציילון. באותה השנה השתלמו בישראל שישה ציילונים וביקרו בה חברי פרלמנט, שופט בבית המשפט העליון של ציילון ואישים אחרים. נוסף על כך, ב-1961 מכרה ישראל לציילון תחמושת ותת-מקלעים מסוג "עוזי", ושנתיים לאחר מכן - מרגמות. באורח מפתיע, בוועידת המדינות הבלתי-מזדהות שהתקיימה בבלגרד מ-1 ועד ל-6 בספטמבר 1961 הצטרפה בנדרנאיקה לעמדתו של ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו שהתנגד למסמך שגינה את ישראל.
ימי דאדלי סנאנאיאקה (1965–1970)
בבחירות שהתקיימו בראשית שנת 1965 הפסידה בנדרנאיקה ולראשות הממשלה נבחר דאדלי סנאנאיאקה שנכנס לתפקידו בחודש מרץ של אותה השנה. בישראל קיוו שעם בחירתו של סנאנאיאקה ייפתח פרק חדש ביחסי ישראל-ציילון, והיחסים בין שתי המדינות יתוקנו. ברם, עד מהרה התברר כי לא חל כל שינוי במדיניותה של ציילון כלפי ישראל - היא המשיכה להזדהות עם מדינות העולם השלישי בכל הנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי. בשיחות של אנשי משרד החוץ הישראלי עם נציגים ציילונים נשמעו שוב ושוב הנימוקים המסורתיים ליחסה של ציילון כלפי ישראל. הנימוק הראשון היה חשש מתגובת המיעוט המוסלמי בציילון, והשני היה החשש מההשלכה שתיגרם עקב העמקת יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות על שוק מכירות התה למדינות הערביות (בייחוד לעיראק, שהיו כמעט הקונים היחידים של תה זה).
בספטמבר 1965 ביקש הממונה הישראלי בקולומבו, נתנאל לורך, את הסכמת ממשלת ציילון להאמנתו כציר תושב, אך פנייתו לא נענתה. הלחץ של ארצות ערב על סרי לנקה שמא תשפר את יחסיה עם ישראל היה מַתמיד ועקבי מתמיד. הלחץ בא לידי ביטוי גם בעמדתה הפרו-ערבית של ציילון באומות המאוחדות ובארגוניו השונים. עקב מלחמת ששת הימים ב-1967 חלה הרעה ביחסי ישראל-סרי לנקה. ההתבטאות של נציגה באו"ם ביחס למלחמה בישראל היה שלילית וחריפה וסרי לנקה תבעה נסיגה מידית של ישראל לקווי 67. עמדתה של ציילון נגד ישראל כה פגעה בישראל עד שב-11 באוקטובר 1969 סבר שר החוץ אבא אבן שיש לנקוט בפעולת נגד כלשהי נגד ציילון. מנכ"ל משרד החוץ גדעון רפאל הציע לפעול לצמצום קניית תה ציילוני בשוקי הממלכה המאוחדת וארצות הברית ולהזיק לסחר הציילוני באמצעות ייבואנים חשובים בארצות אלה.
על אף היציבות ביחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, בקיץ 1965 ביקרו בישראל נשיא הסנאט ויושב ראש הפרלמנט הציילונים. ביקור זה היו הביקור הרשמי הראשון מאז כינון היחסים הדיפלומטיים של אישים ציילונים כלשהם בישראל. ב-1964 נרשמה התפתחות כאשר החלה פעילות הכוללת סיוע חוץ מטעם ישראל עם שיגור משלחת סקר חקלאית. בנובמבר 1965 ביקרה משלחת סקר שנייה. לאחר זאת, פנתה ממשלת ציילון בבקשה לסיוע בעוד כמה תחומים. לדוגמה, ב-1966 ערך צוות ישראלי קידוחים ימיים בשני אזורים שְׁחוּנִים כדי להקים שם שלוש חוות חקלאיות לגידול אורז, הדרים וכותנה. משתלמים ציילונים נשלחו לקורסים בישראל, בהם קציני משטרה בכירים.
סירימאבו בנדרנאיקה: כהונה שנייה 1970–1977
במהלך הבחירות שנערכו אז בציילון הדגישה בנדרנאיקה במצע מפלגתה את הצורך בהמשך הקשרים ההדוקים עם גוש המדינות הבלתי-מזדהות ועם ארצות ערב, הן בגלל קרבתה האידאולוגית של ציילון למדינות הבלתי מזדהות ולעולם הערבי והן במטרה "לקנות" את קולו של המיעוט המוסלמי בציילון, שהיה בעל חשיבות אלקטורלית. היא הבטיחה למוסלמים שאם תזכה בבחירות ינותקו היחסים הדיפלומטיים עם ישראל לחלוטין. באותה התקופה היו בציילון כמיליון ומאתיים אלף מוסלמים שהיוו כשמונה אחוזים מכלל האוכלוסייה, להם קשרים ענפים עם מדינות העולם הערבי, בעיקר עם עיראק ולוב, ששלחו כספים מרובים למוסדות דת מוסלמים בציילון.
בבחירות אלו, שהתקיימו ב-27 במאי 1970 ניצחה סירימאבו בנדרנאיקה וחזרה לשלטון וכמו בפעם הקודמת קיימה שוב את הבטחתה. בנאום שנשאה בפרלמנט הציילוני ב-14 ביוני של אותה השנה הודיעה על השעיית היחסים הדיפלומטיים עם ישראל, ודרשה שהממונה הישראלי בקולומבו יעזוב את המדינה והצירות תיסגר לאלתר. לעומת זאת, ביקשה בנדרנאיקה שהצוות החקלאי הישראלי יישאר בציילון וימשיך את עבודתו, ברם בקשתה לא התקבלה על דעת משרד החוץ של ישראל.
ניתוק רשמי
ב-1970 נותקו היחסים באופן רשמי. באותו הנאום שנשאה ב-14 ביוני אמרה בנדרנאיקה כי היחסים הדיפלומטיים וכל הקשרים האחרים בכל המישורים יושעו עד שישראל תפעל לפי החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם ועל פי יתר החלטותיה ותיסוג משטחיהן של מצרים, סוריה וירדן או שתגיע לפתרון מדיני כלשהו שיהיה מקובל על כל המדינות הערביות הנוגעות בעניין. למחרת, ב-15 ביוני, פורסמה תגובה מטעם דובר משרד החוץ של ישראל ובה נכתב שהחלטת ממשלת ציילון מראה על משׂוא פָּנִים.
ב­-18 ביוני 1970 שיגר שגריר ישראל באומות המאוחדות למזכ"ל האו"ם איגרת להפצה בקרב נציגי שאר המדינות בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, ובה ציטט את חלקים מנאומה של ראשת ממשלת ציילון שנשאה בפרלמנט ימים אחדים לפני כן ביחס לישראל והוקיע את עמדתה של ממשלת ציילון אשר נציגה כיהן באותה העת כיושב ראש הוועדה המיוחדת שהקים האו"ם לחקירת המצב בשטחים הכבושים. חרף זאת, ממשלת ישראל שיתפה פעולה עם ממשלת ציילון בתוכניות הפיתוח שלה בשטחים שונים. לאחר השעיית היחסים ביקשה ממשלת ישראל מממשלת שווייץ לייצג אותה בציילון וב-26 באוגוסט הודיע משרד החוץ של שווייץ על נכונותו לעשות כן.
על אף ניתוק היחסים המשיכו להתקיים מפעם לפעם קשרים מצומצמים בין ישראל וסרי לנקה. לדוגמה, סרי לנקה לא מנעה את השתתפות נציגים ישראלים בפגישות של ארגונים בין-לאומיים בקולומבו ובשנת 1979 אף נערכו בסרי לנקה סמינרים מטעם ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. לעומת זאת, באותה השנה סירבה הנבחרת הלאומית של סרי לנקה בקריקט לשחק מול ישראל. באפריל 1982 העניקה ממשלת סרי לנקה למשרד הארגון לשחרור פלסטין בקולומבו מעמד של שגרירות.
היחסים במסגרת מלחמת האזרחים בסרי לנקה
בתחילת מלחמת האזרחים בסרי לנקה עדיין היו היחסים בין ישראל וסרי לנקה בהשעיה. בשנת 1982 פתחו בני המיעוט הטמילים בהתקוממות אזרחית כנגד הממשלה ובני הרוב הסינהאלזי. באותה השנה קמה לה תנועת מחתרת בדלנית בשם "טיגריסי השחרור של טאמיל אילם" שתבעה להקים מדינה טמילית עצמאית בצפון-מזרח האי. לוב והארגון לשחרור פלסטין הגישו סיוע כלכלי וצבאי למורדים. ב-29 באפריל 1983 פורסמו ידיעות האומרות כי הארגון לשחרור פלסטין מספק כלי נשק ואימונים למחתרת הטמילית בדלנית וב-23 בספטמבר 1984 ידיעות אלו אומתו על ידי מנהיג המורדים בעצמו.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה שבה צבא הגנה לישראל טרוריסטים טמילים שהשתייכו לטיגריסי השחרור של טאמיל אילם שהתאמנו במחנות החזית העממית לשחרור פלסטין. כיוון שהיה נדמה כי ממשלת הודו בראשות אינדירה גנדי סיפקה גם כן סיוע לטיגריסי השחרור של טאמיל אילם, חיפשה ממשלת סרי לנקה נשק וסיוע מארצות שונות ולכן החלה לפתוח במגעים עם ישראל. מגעים אלו התקיימו בוושינגטון הבירה. ידיעות רבות על סיוע מישראל ביועצים צבאיים ובנשק שניתן לסרי לנקה פורסמו בעיתונים אחדים בארצות הברית, בממלכה המאוחדת, בהודו, בפקיסטן, בהונג קונג, בארצות ערב ואף בישראל.
חידוש היחסים (1983)
בשנת 1983 נבחר ג'וניוס ג'אייווארדנה לנשיא סרי לנקה. ג'אייווארדנה היה ידיד ותיק של ישראל, בעל אישיות דומיננטית שהתערב במהלכים מדיניים של הממשלה בניגוד לקודמיו בתפקיד שנהגו שלא להתערב בהחלטותיהם של ראשי הממשלה השונים שכיהנו בימי כהונתם. באותה התקופה החל משא ומתן עם ישראל בחשאי. לישראל הוצע לחדש את היחסים באופן חלקי תוך הקמת "מדור אינטרסים" שיפעל בחסות אחת מהשגרירויות של אחת ממדינות העולם המערבי בקולומבו. בסרי לנקה הסכימו לכך, בתנאי ש"מדור האינטרסים" יפעל בחסות שגרירות ארצות הברית בעיר. בראשית שנת 1984 מחלקת המדינה של ארצות הברית הודיעה כי היא מסכימה לתוואי, אם כי הוחלט שה"מדור" לא ישוכן במשכן השגרירות עצמה אלא במשרד נפרד משלו.
ב-1 ביוני 1984 נחתם הסכם בנדון. לראש המדור נתמנה דוד מתני. בתחילת דרכו של ה"מדור" דאג הנשיא ג'אייווארדנה להסתיר את הידיעה על חידוש היחסים הדיפלומטיים עם ישראל מפני שר החוץ שאהול חאמיד המוסלמי, אך לא לאורך זמן. חאמיד לא גילה התנגדות לכך ובצעד מפתיע סייע לנשיא להתגבר על המחלוקת שצעד זה הביא אתו. משרד החוץ של סרי לנקה פרסם הודעה ובה נכתב שהאמריקאים סייעו לסרי לנקה להשיג סיוע מישראל בלחימה נגד הטרור הטמילי. סרי לנקה פנתה בנוסף לישראל למדינות אחרות בבקשת סיוע, אך רק ישראל נענתה לכך.
תגובות מחאה
הקמת "מדור האינטרסים" הובילה לגל של תגובות מחאה. נציגי ארצות ערב בקולומבו תקפו וגינו את הממשלה על צעד זה, המוני מוסלמים הפגינו באלימות במסגד בקולומבו וכמוהם גם בני העדה הטמילית. מפלגות שמאל בסרי לנקה ערכו הפגנות משלהן והיו פצועים והרוגים בכל ההפגנות הללו. באוגוסט נערך דיון בפרלמנט בסוגיית חידוש היחסים עם ישראל והנשיא ג'אייווארדנה הגן על צעדיו באומרו כי האינטרס הלאומי הוא מעל לכול. גם ראש הממשלה ראנסינגה פרמאדאסה הגן על החלטתו של הנשיא והממשלה להזמין את ישראל לסייע ולעזור במלחמה נגד הטרור הטמילי. ראש הממשלה הסביר שהממשלה הזמינה יועצים ישראלים כדי שיסייעו בהדרכת הכוחות המזוינים של סרי לנקה כיוון שלישראל הידע הטוב ביותר בענייני לחימה בטרור. שר החוץ חאמיד, על אף נטיותיו הפרו-ערביות, הפתיע את האופוזיציה כאשר אמר שהוא הסביר למנהיגים ערבים את ההחלטה לפתוח את מדור האינטרסים בסרי לנקה. הוא אמר שפתיחת המדור אינה מעידה על כינון יחסים דיפלומטיים מחדש והבטיח שלכל זה לא תהיה השפעה על סרי לנקה בעניין הערבי.
תקרית ליאנאגה
נוסף על כל הקשיים שהגיעו עם חידוש היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, אירעה תקרית שהביכה את ממשלת סרי לנקה. באוגוסט 1984, ביקר המנהל הכללי של משרד הפנים של סרי לנקה, דאגלס ליאנאגה, בישראל. היה זה ביקור ראשון של פקיד סרי לנקי כה בכיר בישראל מאז ניתוק היחסים ב-1970. ליאנאגה נועד עם מנכ"ל משרד החוץ דוד קמחי וביקר במקומות שונים ומרכזיים בישראל. בנוסף דיבר עם עיתונאים על יחסי ישראל-סרי לנקה ועל הסיוע הישראלי ללוחמה בטרור הטמילי, וקרא להדק עוד יותר את היחסים עם ישראל.
ביקורים מטעם המדינות
התקיימו פגישות אחדות בין אישים מישראל וסרי לנקה. במאי 1985 ביקר בישראל השר לתעשיות כפריות של סרי לנקה. שר החוץ שאהול חאמיד ושר החוץ יצחק שמיר נועדו בספטמבר בניו יורק. חודש לאחר מכן, באוקטובר, נפגש ראש ממשלת ישראל שמעון פרס עם נשיא סרי לנקה ג'וניוס ג'אייווארדנה בפריז שבצרפת. משלחת מסחר ישראלית בת שלושה חברים ביקרה בקולומבו במאי 1986 וקיימה פגישות רבות עם פקידי ממשל ועם אנשי עסקים. הביקור המפתיע מכל, לאור הגישה ההססנית הידועה של סרי לנקה היה ביקורו של נשיא מדינת ישראל חיים הרצוג באי שנערך בנובמבר 1986 במסגרת ביקורו בארצות נוספות בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה. הביקור נערך למרות מחאותיהן של מדיניות ערביות ומוסלמיות כדוגמת אינדונזיה ופקיסטן וגם מצד הודו. הנשיא הרצוג התקבל בכל גינוני הטקס הרשמיים ובעת הביקור סופר לו שפצועים מסרי לנקה נשלחו לשיקום בבתי חולים בישראל.
ניתוק היחסים (1990)
הנשיא ג'וניוס ג'אייווארדנה אהד ותמך בישראל וסבר בכך שקשרים עמה יועילו לו גם בארצות הברית. הוא רצה להביא את היחסים בין ישראל וסרי לנקה לידי נורמליזציה מלאה, אך היסס לעשות כן מהסיבות הידועות - חשש מפני תגובותיהן של המדינות הערביות והמוסלמיות ושל הודו, השכנה הגדולה, מפני תגובותיהן של מפלגות האופוזיציה השמאליות ובייחוד מהתגובות של הקהילה המוסלמית המקומית רבת ההשפעה. ואמנם, בלחץ המוסלמים ומדינות ערב היחסים והקשרים של ישראל וסרי לנקה נותקו שנית ב-20 באפריל 1990 ומדור האינטרסים נסגר. ניתוק זה קרה בימי כהונתו של הנשיא רנאסינגה פרמאדאסה שנבחר לתפקיד בדצמבר 1988 ונרצח על ידי מחבל מתאבד טמילי ב-1993.
שיתוף פעולה
בניגוד לניתוק ב-1970, לא גרם ניתוק היחסים ב-1990 להפסקה מוחלטת של קשרי שתי המדינות. על אף הניתוק הרשמי של היחסים דיפלומטיים וסגירתו של מדור האינטרסים, נמשכו הקשרים הכלכליים והביטחוניים בין שתי המדינות גם בשנות ה-90 של המאה ה-20. נציגות של חברת כור תעשיות המשיכה לפעול בסרי לנקה באמצעות משרד בפיליפינים. משתלמים סרי לנקים המשיכו להשתתף בקורסים בישראל במקצועות שונים, כגון חינוך, פיתוח קהילתי ורפואה ותיירים ישראלים המשיכו לבקר בסרי לנקה ללא כל קשיים. בשנת 1994 מכרה התעשייה האווירית לישראל לחיל האוויר של סרי לנקה חמישה מטוסי קרב מסוג "כפיר" באישור ארצות הברית. במאי 2000 נחתמה עסקת המשך בה סופקו 15 מטוסי כפיר נוספים. נוסף על כך, באמצע שנות ה-90 נמכרו לסרי לנקה ספינות מסוג "דבורה 2" וציוד צבאי אחר.
קשרים ביטחוניים אלו גרמו לכך שבראשית יולי 1995 חתמו 65 חברי פרלמנט מסרי לנקה, בהם חמישה שרים, על עצומה לנשיא ובה דרישה שלא לחדש את היחסים עם מדינת ישראל. מפלגת "הקונגרס המוסלמי של סרי לנקה", שהייתה חברה בקואליציה, אף איימה שתפרוש ממנה אם יחודשו היחסים ויכוננו מחדש.
חידוש היחסים (2000)
באוגוסט 1994 נבחרה צ'נדריקה קומרטונגה לנשיאת סרי לנקה. בשנת 1999 היא נבחרה לתקופת כהונה שנייה ואז החליטה לתת פומבי לעובדת קיומם של הקשרים בין שתי המדינות. קומרטונגה החליטה לכונן שוב באופן רשמי יחסים דיפלומטיים עם ישראל. המניע העיקרי לכך היה רצונה של ממשלת סרי לנקה לרכוש ציוד צבאי ואמצעי לחימה מצבא הגנה לישראל. אלא שבפעם הזאת גילתה ישראל פחות להיטות לכך. ראשית, משום שישראל "נכוותה" פעמיים מההתנהגות ההפכפכה של סרי לנקה כלפיה; ושנית, בינואר 1992 כוננו יחסי הודו–ישראל והחשיבות של קיום נוכחות דיפלומטית בסרי לנקה פחתה. בישראל הבהירו שאין לישראל עניין בייצוג דיפלומטי בדרג נמוך, אלא בשגרירות. כמו כן, ישראל תבעה מסרי לנקה שהיא תודיע בעצמה על כינון היחסים, וכך היה.
אף על פי שהיחסים נותקו ב-1990, המשיכו להתקיים יחסים בילטרליים בחשאי בין שתי המדינות. כשהודו, כאמור השכנה הגדולה ומדינה בעלת השפעה רבה בסרי לנקה, כוננה יחסים דיפלומטיים עם ישראל בסרי לנקה כבר לא חששו מתגובתה על יחסיהם עם ישראל, שכן בעבר, כשבין ישראל והודו שררה עוינות, הודו הגיבה בזעם לכל מהלך משותף של ישראל וסרי לנקה. ב-15 במאי 2000 נחתם בניו יורק הסכם על חידוש היחסים הדיפלומטיים על כל צורותיהם בדרג של שגרירויות. סרי לנקה פתחה, לאחר כמעט 43 שנים של קשרים בין שתי המדינות, שגרירות בתל אביב-יפו ב-16 בנובמבר של אותה השנה ושלחה אליה שגריר תושב ימים אחדים לאחר מכן, ואילו ישראל החליטה להסתפק בשגריר לא-תושב. לתפקיד השגריר הישראלי הלא-תושב הראשון לסרי לנקה נתמנה שגריר ישראל בבנגקוק דוד מתני.
ביקורים והסכמים
בשנת 2002 היו לישראל וסרי לנקה קורסים ופרויקטים בנושאים שונים כגון חקלאות, פיתוח כלכלי וחברתי, פיתוח קהילתי, פיתוח כפרי ועירוני, רפואה ציבורית, מינהל ציבורי, מדע וטכנולוגיה וחינוך. לעומת זאת, ב-2005, שיתפו ישראל וסרי לנקה פעולה רק בתחומי החקלאות, הפיתוח הכפרי והעירוני, הרפואה הציבורית והחינוך בעוד סרי לנקה שיגרה 25 משתלמים לקורסים שונים בישראל.
במרץ 2008 ביקר ראש ממשלת סרי לנקה רטנסירי ויקרמניאקה בישראל ונפגש בין היתר עם ממלאת מקום ראש הממשלה ושרת החוץ ציפי לבני. היה זה הביקור הראשון של ראש ממשלה סרי לנקי בישראל.
ב-9 בינואר 2014 נערך הביקור הראשון בתולדות היחסים של נשיא סרי לנקה בישראל. הנשיא מהינדה ראג'פקסה התארח במשכן הנשיא אצל נשיא מדינת ישראל שמעון פרס.
בשנת 2016 שלחה ישראל סיוע הומניטרי לאזורים מוכי אסון בסרי לנקה.
ייצוג
תחילה, כאשר סרי לנקה שלחה מטעמה שגריר תושב לתל אביב-יפו, האמינה ישראל את שגרירה בתאילנד, דוד מתני, לשגריר לא-תושב בקולומבו. כעבור זמן מה הוחלט להאמין את הטיפול בענייני סרי לנקה לשגריר ישראל בהודו, ונכון ל-2017, אמונה שגרירות ישראל בהודו גם על ענייני סרי לנקה ושגרירי ישראל בהודו נאור גילאון מכהן כשגריר לא-תושב לסרי לנקה. פריאסמיי פילאי סלווראג', דיפלומט סרי לנקי שהצטרף לשירות החוץ של סרי לנקה ב-1994, מכהן כשגריר סרי לנקה בישראל. ב-2 בנובמבר 2015 הגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין.
יחסים כלכליים
היקף המסחר ההדדי בין ישראל לסרי לנקה עמד בשנת 2006 על 85 מיליון דולר בשנה. תחומי שיתוף הפעולה העיקריים בין שתי המדינות כוללים חקלאות וחומרי גלם, יהלומים, תיירות, טקסטיל ומוצרי היי-טק.
היקף המסחר בין ישראל לסרי לנקה בשנת 2015 היה 169.6 מיליון דולרים אמריקנים. הייצוא מישראל לסרי לנקה עמד על 55.6 מיליון דולרים אמריקנים וכלל בעיקר יהלומים, מיצי פירות, ניטריט ופוספט. הייצוא מסרי לנקה לישראל עמד על 114 מיליון דולרים אמריקנים וכלל בעיקר יהלומים, דגים טריים, תה ופלפלים ממגוון מינים.
בשנת 2010 החליטה ממשלת ישראל השלושים ושתיים לפעול להעסקת 300 מהגרי עבודה מסרי לנקה בחקלאות לתקופה בת חצי שנה. ב-30 במרץ 2016 החליטה ועדת שרים לענייני חברה וכלכלה (הקבינט החברתי-כלכלי) של ממשלת ישראל השלושים וארבע להתיר בכל אחת מהשנים 2016–2018 את הבאתם והגעתם של עד 500 מהגרי עבודה עונתיים מסרי לנקה לתקופה של 4 עד 8 חודשים ממועד הגעתו של מהגר עבודה. נוסף על כך, ועדת השרים החליטה להסמיך את הצוות הבין-משרדי לעניין הסכמים דו-צדדיים לגיוס מהגרי עבודה להאריך בשנתיים נוספות לשנים 2019–2020 את המכסה המרבית להבאה ולהעסקה של עד 500 עובדים עונתיים מסרי לנקה בענף החקלאות, וזאת ללא צורך בקבלת החלטת ממשלה חדשה בעניין, כל זאת בכפוף לקביעת הסדר דו-צדדי בין ממשלת ישראל לממשלת סרי לנקה. בסוף שנת 2016 שהו בישראל כ-6,855 מהגרי עבודה מסרי לנקה בתחום הסיעוד, 713 מהם לא חוקיים.
קלואן
הפארק והשמורה הלאומיים קלואן (אנגלית: Kluane National Park Reserve) היא חלק ממערכת הפארקים הלאומיים של קנדה, השוכנת בפינה הדרום-מערבית של טריטוריית יוקון. האתר הוקם בשנת 1976, והוא משתרע על פני שטח של 22,016 קמ"ר. בתוך הפארק נמצא הר לוגן שהוא ההר הגבוה ביותר בקנדה. גובה הפארק הוא 5,959 מטרים, והוא חלק מרכס הרי אליאס. 82% משטח הפארק מכוסים על ידי הרים וקרחונים. הפארק הוא בית גידול עבור 105 מינים של עופות.
גאוגרפיה
ההרים הנמצאים בפארק הם בין הגדולים ביותר בקנדה. הפארק ידוע בשל המרחבים מכוסי הקרח המכסים כמחצית משטחו ונחשבים לגדולים ביותר מחוץ לקוטב הצפוני והקוטב הדרומי. הקרחונים יכולים להתחיל לנוע בפתאומיות, וברחבי הפארק ניתן למצוא עדויות רבות לבליה הנגרמת מזרימת נחלים ומעבר של קרחונים. תצורות גאומורפולוגיות נוספות הן צוקים ומִישׁוֹרי נַהֲרֵי קַרְחוֹן. בפארק יש גם כמה אגמים.
קלואן הוא בית גידול לכמה מאוכלוסיות בעלי החיים היציבות ביותר באמריקה הצפונית. בפארק יש גם אוכלוסיות של אייל הצפון, דוב שחור אמריקני ודוב גריזלי, אייל קורא, זאב מצוי, גרגרן, חורפן אמריקני, שועל מצוי, שונר, לוטרות, זאב ערבות ובונה קנדי. היונק הנפוץ ביותר הוא כבש דאל, ואוכלוסייתו מונה כ-4,000 פרטים. אוכלוסיית העופות בקלואן מגוונת גם כן, ובאזור הפארק תועדו למעלה מ-150 מינים של עופות כולל בז נודד, עיטם לבן-ראש, עיט זהוב ושחפית הקוטב.
הפלורה של קלואן מורכבת בעיקר ממינים הגדלים בחוף, באזורים ארקטיים, הרים מערביים, ערבות צפוניות ואזורים תלולים. חלק מהעמקים בפארק מכוסים על ידי משטחי דשא המשמשים למגוון מטרות כגון חציר. רוב העמקים והמדרונות המובילים אליהם מכוסים ביערות הרריים של אשוחית וצפצפה. קו העצים נמצא בגובה של כ-1,100 מטרים, ומעל לגובה זה הצמחייה מורכבת בעיקר משיחים מסוקסים כגון ערבה, אלמון (Alder) ושדר ננסי. הטונדרה האלפינית מתחילה בגובה של 1,400 מטרים. הפלורה האלפינית כוללת כ-200 מיני צמחים, והיא המגוונת ביותר בכיוון צפון לקו רוחב 60.
אדווין שניידמן
אדווין ס' שניידמן (Edwin S. Shneidman; 13 במאי 1918, יורק, פנסילבניה – 15 במאי 2009, לוס אנג'לס, קליפורניה) היה פסיכולוג קליני יהודי אמריקאי, חוקר התאבדות ותנָטולוג (עוסק בחקר המוות). נחשב כאבי חקר ההתאבדות בארצות הברית. הוגה המושג "psychache" (כאב נפשי).כיהן כפרופסור לתנטולוגיה באוניברסיטת קליפורניה באוקלנד
קורות חיים
בסוף שנות ה-40, במהלך עבודתו עם ותיקי מלחמה שלקו בסכיזופרניה בבית החולים, התבקש לעבוד עם אלמנותיהם של שניים ממטופליו שהתאבדו, עסק במכתבי ההתאבדות שלהם וניסה להבין את מניעיהם. הוא פנה למשרד חוקר מקרי המוות בעיר ונחשף למקרי התאבדות רבים, וכך החל להתעניין בחקר ההתאבדות. בשנת 1958 יסד את המרכז למניעת התאבדות בלוס אנג'לס, עם עמיתיו נורמן פרברו ורוברט ליטמן.
ב-1966 עמד שיינדמן בראש פרויקט לאומי מטעם המכונים הלאומיים לבריאות, במהלכו הקים בתוך שלוש שנים כ-100 מרכזים למניעת התאבדות ברחבי ארצות הברית. ב-1968 ייסד את האגודה האמריקנית לחקר ההתאבדות ואת הרבעון שלה, Suicide and Life Threatening Behavior ("התאבדות והתנהגות מסכנת-חיים"). בשנת 1970 התמנה כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ולימד בה עד 1988.
שניידמן טבע את המושג "psychache" (כאב נפשי) – כאב רגשי ופסיכולוגי בלתי נסבל, שהרצון להימלט ממנו הוא גורם ראשון במעלה להתאבדות – ופיתח שאלונים למדידתו. כן טבע את המושג "suicidology" - חקר ההתאבדות.
שניידמן היה נשוי לג'יני לבית קֶפּלינגֶר ואב לארבעה בנים. נפטר בשנת 2009 בלוס אנג'לס, לאחר מספר חודשים שבמהלכם הידרדרה בריאותו.
מצעד שירי הראפ
שירי ראפ לוהטים (באנגלית: Hot Rap Songs) הוא מצעד אשר מפורסם על ידי המגזין בילבורד בארצות הברית. המצעד מדרג בכל שבוע רשימה של 25 השירים הכי פופולריים בז'אנר ההיפ הופ\ראפ, המצעד מדרג את רשימת השירים על פי
זמן השידור שלהם ברדיו ועל פי נתוני המכירות שלהם. מ-1989 עד 2001, הדרוג נעשה על פי כמות המכירות של הסינגלים בכל שבוע.
הסינגל "Hot Boyz" של הראפרית מיסי אליוט, שבו התארחו האמנים נאז, Eve ו-Q-Tip דורג הכי הרבה שבועות במקום הראשון. הסינגל היה 18 שבועות במקום הראשון מדצמבר 1999 עד מרץ 2000. לראפר דרייק היו הכי הרבה סינגלים במקום הראשון (14 סינגלים).
אמנים שהגיעו הכי הרבה פעמים ל-10 הטובים ביותר
1. ג'יי זי - 32 2. ליל ויין - 31 3. סנופ דוג - 25 4. לודאקריס - 24 5. שון קומבס - 23 6. אל אל קול ג'יי - 22 6. קניה וסט - 22 6. דרייק - 22 6. טי. איי - 22 7. 50 סנט - 20
מפרשן מפוספס
מפרשן מפוספס (שם מדעי: Kajikia audax), הוא מין של דג גדול ממשפחת המפרשניים החי באזורים טרופים וסובטרופיים באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. הוא נמצא בקרבת הימים הרדודים ונמצא עד לעומק 100 מ'.
זהו דג גדול שיכול להגיע למשקל 190 ק"ג ולאורך מרבי של 4.2 מ'. הוא מפוספס בצבע סגול כהה ומעט ירוק עם פסים אנכיים לבנים וסנפיר גב ענקי בצבע סגול. הבטן לבנה וכך גם הלסתות. דג זה נחשב לדג מאכל משובח ויש דייגים הצדים אותו למטרות ספורט.
זהו דג טורף מהיר היכול לשעוט קדימה במהירות של 100 קמ"ש במרדף אחרי להקות דגים קטנים כמו סרדינים. הוא עלול להיות בסכנה בגלל הציד שלו והוא נחשב למין מוגן במדינות רבות.
מחלף מאחז
מחלף מאחז הוא מחלף בכביש 6 (חוצה ישראל), המקשר אותו לכביש 40. מבנה המחלף חריג כיוון ששני הכבישים מתאחדים מדרום למחלף ולכן כיווני הפניה האפשריים במחלף מועטים. במחלף ניתן לפנות מכביש 40 לכביש 6 בכיוון צפון ומכביש 6 לכביש 40 בכיוון דרום.
הקמת המחלף
מחלף מאחז קיבל את שמו לזכר קרב חרבת מחאז שנערך באזור במלחמת העצמאות. המחלף הוקם על ידי חברת דרך ארץ, זכיינית כביש 6, ונפתח לתנועה ב-1 ביולי 2008. באזור המחלף הוסט תוואי כביש 40 מזרחה כך שהנתיב לכיוון צפון עובר מתחת לגשרי כביש 6. סימונה של אבן הדרך הסמוכה למחלף בכביש 6 מראה 69 קילומטר כיוון שכביש 6 ממשיך בקטעים נוספים עד למחלף שוקת. כמו כן, הכביש עתיד להימשך עד מדרום לבאר שבע.
מאז פתיחת הקטע הדרומי, מדרום למחלף שורק, בשנת 2008, הנסיעה בו אינה כרוכה בתשלום אגרה.
מזל תאומים
מזל תאומים הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל תאומים" הוא מי שנולד בין 21 במאי ל־21 ביוני (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל תאומים לחודש סיוון. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל תאומים לחודש אייר. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה השמש ממוקמת באזור כוכבי השמיים, המוקצה למזל תאומים האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית התאומים לבין אזור השמיים של מזל תאומים בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
במיתולוגיה היוונית
במיתולוגיה היוונית נגלל סיפורם של שני אחים, קסטור ופולוקס, בניה של לדה המכונים "דיוסקורים", קרי "בני זאוס". אביו של קסטור היה טינדאוס, מלך ספרטה ואילו אביו של פולוקס הוא לא אחר מאשר זאוס (יופיטר במיתולוגיה הרומית), אשר אנס את לדה בליל כלולותיה, בשעה שהתחפש לברבור. לפולוקס הייתה אחות מאותם הורים, הלנה, שעתידה להיות מלכת ספרטה.
התאומים בילו את זמנם ברכיבה על בקר ובלימוד נשים צעירות. יום אחד בזמן רכיבה על בקר, הגיע בן דודם אידס, והרג את קסטור. זאוס בתגובה הרג את אידס בו-במקום. פולוקס, שהיה בן אלמוות, התאבל על אחיו כל כך, עד לנקודה שבה ביקש להצטרף אליו בשאול של האדס.
הבקשה ריגשה את זאוס והוא החליט למקם את שני האחים קרובים זה לזה ואליו, בשמיים.
שיוך אסטרולוגי
מזל תאומים הוא אחד משלושת מזלות יסוד האוויר, יחד עם מזל מאזניים ומזל דלי. הוא משתייך לקבוצת המזלות המשתנים, יחד עם מזל בתולה, מזל קשת ומזל דגים. הכוכב השליט של מזל תאומים הוא כוכב חמה (מרקורי). המזלות המתאימים למזל תאומים הם מזל דלי, מזל מאזניים, מזל טלה, מזל אריה ומזל קשת שזהו המזל המשלים למזל זה.
הארי גולומבק
הארי גולומבק (באנגלית: Harry Golombek) (1 במרץ 1911 – 7 בינואר 1995), שחמטאי יהודי-בריטי בדרגת אמן בינלאומי, שהיה אלוף אנגליה בשחמט שלוש פעמים: בשנים 1947,1949 ו-1955. בשנת 1948 סיים במקום השני. בשנת 1940 הוא חלק את המקום הראשון בתחרות בלונדון עם פאול יסט. גולומבק קיבל תואר כבוד של רב אמן בשנת 1985. בעל תואר מסדר האימפריה הבריטית.
כתיבה שחמטאית
גולומבק היה כתב השחמט של העיתון The Times בין השנים 1945-1989. הוא תפקד גם בארגון פיד"ה, ושימש כשופט במספר אירועים חשובים, כולל תחרות המועמדים ביוגוסלביה בשנת 1959 ובדו-קרב על אליפות העולם בין מיכאל בוטביניק וטיגראן פטרוסיאן. גולומבק ערך מספר אנטולוגיות מפורסמות של משחקים כגון של חוסה ראול קפבלנקה ושל ריכרד רטי והיה סופר מוערך. הוא שימש כעורך הביטאון British Chess Magazine משנת 1938 ועד 1940 ועורך מֵעֵבֶר לַיָּם במהלך שנות השישים והשבעים. גולומבק תרגם מספר ספרי שחמט מרוסית לאנגלית.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה בחודש ספטמבר 1939 גולומבק היה בבואנוס איירס, ארגנטינה, כשחקן נבחרת אנגליה באולימפיאדת השחמט לצדם של קונל יו אודונל אלכסנדר (באותה עת אלוף אנגליה) וסטיוארט מילנר-בארי.
השלושה חזרו מיד לאנגליה ועם שובם הצטרפו במהירות לבית הספר לקודים וצפנים בבלצ'לי פארק. מילנר-בארי גויס על ידי המתמטיקאי גורדון ולצ'מן שהיה מאותו מחזור בטריניטי קולג', ובתורו גייס את יו אלכסנדר. גולומבק עבד בצריף 8, אגף בבלצ'לי פארק במהלך מלחמת העולם השנייה שתפקידו היה לפענח הודעות אניגמה של הצי הגרמני. האגף הובל על ידי אלן טורינג. לאחר מכן החליפו סגנו, יו אלכסנדר, בנובמבר 1942. צריף 8 חבר לצריף 4 אשר תרגם וניתח את הפענוחים הגולמיים שסופקו על ידי צריף 8.
הופעות באולימפיאדה
גולומבק שיחק בנבחרתה האולימפית של אנגליה בתשע אולימפיאדות רשמיות.
בשנת 1950 העניקה פיד"ה לגולומבק תואר אמן בינלאומי ובשנת 1985 תואר רב אמן לשם כבוד. גולומבק היה השחמטאי הבריטי הראשון שהעפיל לתחרות בינאזורית.
גולומבק למד פילולוגיה בלונדון, ב-King's College. הוא התמנה למסדר האימפריה הבריטית בשנת 1966, הראשון שקיבל כבוד זה בזכות תרומתו לשחמט.
- הארי גולומבק לונדון 1947
פולטיס היה אמן בינלאומי צ'כי שחי בין השנים 1908-1952
במשחק זה עושה הלבן שימוש יפה בחולשות השחור, מציב פרש בערוגה שלטת ה5, מאמלל את הרץ השחור בעזרת הרגלים הלבנים ובסיום המשחק אף מאיים מט יפה שמאפשר לו להכתיר רגלי. בסיום המשחק - אם 42...צ:א8 43. פד7 מה7 44. פב8 ומכתיר מלכה
פלסמיד
ביצורים חד-תאיים, פלסמיד הוא מקטע DNA דו-גדילי מעגלי, בעל חומר תורשתי מתפקד, שאינו חלק מה-DNA הכרומוזומלי, ויכול לעבור מתא לתא, בתהליך הקרוי קוניוגציה. הפלסמיד משתכפל בצורה עצמאית בתא ומספר ההעתקים נע בין פלסמידים בודדים למאות כתלות ביכולת הפלסמיד להשתכפל בתא מסוים. התא המוסר את הפלסמיד לאחר, קרוי "פרט תורם" או "+F". תא חסר פלסמיד נקרא "פרט מקבל" או "-F". היכולת לתרום את הפלסמיד מקודדת בחלק מהגנים שבפלסמיד עצמו. פלסמידים קיימים בעיקר בחיידקים, אך יכולים להתקיים גם בארכאונים ובאיקריוטים (כדוגמת שמר האפייה). כדי לשמר את נוכחותם בתוך התא, הפלסמידים מכילים גן הדרוש או שנותן יתרון לתא, לדוגמא, עמידות לאנטיביוטיקה או יכולת לסנתז מולקולות הדרושות לחיות התא.
סוגי חיידקים תורמי פלסמיד
1. במצב +F המטען הגנטי המועבר בקוניוגציה הוא של הפלסמיד בלבד. החיידק המקבל הופך אפוא לבעל פלסמיד ומסוגל להפוך גם לתורם.
2. במצב HFR הפלסמיד עבר איחוי ל-DNA הכרומוזומאלי, וכתוצאה מכך מועברים בקוניוגציה ראשית כל גנים מה-DNA הכרומוזומאלי. העברת הגנים מהפלסמיד נדחית, וזמן הקוניוגציה קצר מכדי שתכונות מהפלסמיד יועברו לחיידק המקבל. לכן, חיידק שקיבל פלסמיד מתורם מסוג HFR לרוב יוותר חסר פלסמיד. מצב HFR הוא הפיך, כלומר, פלסמיד שהתאחה עם ה-DNA הכרומוזומאלי עשוי לעיתים לשוב ולהפרד ממנו.
3. במצב 'F נפרד הפלסמיד מה-DNA הכרומוזומאלי שהיה מאוחה בו (HFR) ולקח איתו תכונות של ה-DNA הכרומוזומאלי (לו נפרד ממנו בלי לקחת תכונות, היה שב החיידק למצב +F רגיל). במקרה כזה, קוניוגציה תתרחש כמו במצב +F והפלסמיד בלבד יועתק אל חיידק מקבל. אולם, בניגוד למצב +F, כאן יועתק במסגרת הפלסמיד גם מידע מה-DNA הכרומוזומאלי של התורם.
סוגי פלסמידים
פלסמידים מסווגים לחמישה סוגים על בסיס תפקיד הגנים שנמצאים עליהם :
1. F-plasmids – מאפשרים קוניוגציה
3. Col plasmids – כוללים גנים המסוגלים להרוג בקטריה אחרת
4. degenerative plasmids –מאפשרים פירוק חומרים מיוחדים
5. virulence plasmids – הופכים את החיידק לפתוגן
אפיזומים
אפיזומים הם פלסמידים המסוגלים להשתלב ב-DNA הכרומוזומלי. דבר זה מאפשר להם להישאר יציבים במשך זמן רב, להיות מוכפלים עם כל הכפלה של התא, ולעיתים אף להשתלב לצמיתות בחומר התורשתי של החיידק.
חשיבותם האקולוגית של הפלסמידים
מיקרואורגניזמים בעלי פלסמיד, מתרבים בדרך כלל באמצעות פליגה, דבר גורם לשינוי מאוד קטן במגוון הגנטי של אוכלוסייה רק באמצעות מוטציות. על מנת להתפתח אבולוציונית ולהסתגל לתנאי הסביבה, החיידקים מוסרים ומעברים את הפלסמידים אחד לשני וכך גורמים לשינויים במגוון הגנטי.
פלסמידים מקנים יתרון למיקרו-אורגניזמים שבהם הם מבוטאים, פלסמידים רבים מקודדים לחלבונים המקנים עמידות לאנטיביוטיקה כגון החלבון בטא לקטמאז המנטרל את פעילות הפניצילין. כמו כן פלסמידים מקודדים לחלבונים המאפשרים מסלולים מטבוליים ייחודיים, לדוגמה שימוש בלקטוז כמקור אנרגיה.
מכיוון שגנים מן ה-DNA הכרומוזומלי העשויים לעבור מתורם 'F, והפלסמיד יכול לעבור מחיידק לחיידק – אם חיידק היה רגיש לסוג מסוים של אנטיביוטיקה וחיידק אחר העביר לו את הפלסמיד של העמידות אליה, החיידק המקבל יהיה עמיד לאנטיביוטיקה. לתהליך המעבר קוראים תהליך הטרנספורמציה, מלשון העבר (Transform). ישנם סוגים של חיידקים שאינם יכולים לקבל פלסמידים מסוימים. ליכולת לקבל פלסמיד קוראים קומפטנטיות.
פלסמידים בשירות הביוטכנולוגיה והמחקר
הפלסמידים הם כלי חשוב במעבדות גנטיקה וביוכימיה. ניתן ליצור פלסמידים מהונדסים, בהם משתמשים על מנת להחדיר גן רצוי לתוך חיידקים קומפטנטים. גודל טיפוסי של פלסמיד לצורך הנדסה גנטית הוא אלפי בסיסים עד עשרות אלפי בסיסים. החדרת הפלסמיד לחיידקים נקראת טרנספורמציה (transformation) ונעשית באמצעות מכת חום או שוק חשמלי (electroporation) בין היתר על מנת להגדיל את נפח החיידק ולהחליש את הדופן.
קיימות חברות גדולות המשווקות פלסמידים מהונדסים גנטית על פי הביקוש. מכיוון שיעילות החדרת הפלסמיד אל תוך התא איננה מוחלטת, פלסמידים אלו מגיעים כבר עם גן המקודד חלבון לעמידות לאנטיביוטיקה. כאשר יזרעו את החיידקים על מצע אשר מכיל אנטיביוטיקה, רק החיידקים אשר הפלסמיד נקלט בהצלחה אצלם נהפכו לעמידים לאנטיביוקטיה ורק הם נשארו על המצע. בדרך זו ניתן לקחת באופן סלקטיבי את החיידקים אשר קיבלו את הפלסמיד.
בחלק מהפלסמידים המהונדסים, מחדירים את המקטע הגנטי אופרון האראבינוז המגיב לנוכחות אראבינוז בצורה רציפה לפני הגן המסוים שבפלסמיד, ליצירת מקטע גנטי יחיד אשר הופך את אופרון האראבינוז לטריגר של הגן המסוים. פעולה זו מאפשרת בקרה גנטית על יצירת הגן המסוים וכך לתזמן את יצירת הגן אצל המיקרו-אורגניזם בכך שמוסיפים אראבינוז על המצע שבו שוכן המיקרו-אורגניזם עם הפלסמיד.
לפלסמידים שימושים רבים בתחום התעשייה ובמחקר, בין היתר לצורך עריכה גנטית של גנום בתאים שונים (חיידקים, שמרים, קוי תאים ועוד) והפקת חלבון בתוך תא מאחסן באמצעות פלסמיד ביטוי (וקטור ביטוי) לשימוש בתעשיות התרופות והמזון.
הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה
הנסיך אמדאו, הדוכס השלישי מאאוסטה (באיטלקית: Amedeo di Savoia-Aosta; 21 באוקטובר 1898 – 3 במרץ 1942) היה מדינאי ואיש צבא איטלקי, בתקופת שלטון הפשיזם באיטליה, ששימש כמשנה למלך איטליה במזרח אפריקה האיטלקית. בן לבית סבויה, בית המלוכה האיטלקי. אמדאו היה מפקד כוחות צבא איטליה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, בה הובס הצבא האיטלקי. הוא נפל בשבי, ומת בעודו בשבי.