cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגדר בקיבוץ
מגדר בקיבוץ מתייחס למצב השוויון בין המינים בקיבוץ בתחומי החיים השונים. בראשית הדרך השוויון בקיבוץ היה "שוויון מכני" שמשמעותו חלוקה שווה של הנכסים בין כלל החברים והחברות. בהמשך זה התפתח ל"שוויון אורגאני", שביקש לחלק את הנכסים על פי הצרכים, כלומר לפי העיקרון המרקסיסטי של "כל אחד/ת נותן/ת לפי יכולתו/ה ומקבל/ת לפי צרכיו/ה". בין המינים התקיים שוויון שלא התקיים באף מקום אחר, מפני שכאשר אישה הצטרפה לקיבוץ, היא זכתה לשוויון כלכלי, ששיחרר אותה מהתלות בבן הזוג או במשפחתה (תקציב שווה). כמו כן היא קיבלה שוויון פוליטי והייתה לה זכות הצבעה והזכות להיבחר לתפקיד חברי קיבוץ בין אם הם נשים או גברים, זכאים למגורים וזו אחריות הקיבוץ להעמיד לרשותם של כל החברים דירה. אך מתברר שלמרות קיומו של שוויון בין המינים בתחומים מסוימים, נוצרו פערים וחוסר שוויון בולט בין גברים ונשים בתחומי התעסוקה והמנהיגות.
המאבקים בראשית הדרך
הקבוצה הראשונה דגניה קמה ב-1910 והקבוצה השנייה קבוצת כנרת קמה ב-1913. בראשית ימי הקיבוצים הראשונים, לא הסכימו הגברים לקבל את הנשים כחברות שוות זכויות, אלא רק כשכירות, בשכר נמוך, למטרות בישול וכיבוס. אולם, לאחר התארגנות הפועלות בארץ, שתחילתה הייתה ב-1911, העמידו הנשים בקיבוצים אולטימטום לגברים: או שיקבלו אותן לחברות או שהן יעזבו. מחוסר ברירה, קיבלו אותן לחברות בקיבוץ, אולם גם אז לא זכו הנשים לשוויון מלא בין המינים. הגברים שמרו על הדומיננטיות שלהם בתחומי התעסוקה ה"גבריים" כמו בחקלאות, כלכלה ופוליטיקה.
מרים ברץ, מ"הקבוצה החדרתית" שהייתה בין מייסדי דגניה א, סרבה להשלים עם המצב שהגברים לא מרשים לה לצאת עמם לשדה והחליטה למסד ענפי חקלאות לנשים. היא הקימה רפת והתמחתה בתחום ולאחר מכן הוקמו גם לול וגן ירק למטרת תעסוקת נשים בחקלאות. בנושא הביטחון גם כן, התקיימו מאבקים של הנשים לקחת חלק בשמירה על היישוב ובלוחמה. למשל, כאשר ב-1936 פרץ המרד הערבי הגדול, והגברים סירבו לצרף את הנשים לשמירה, הן עשו את "מרד החברות", שהתחיל אצל חברות עין חרוד והתפשט במהרה לקיבוצים נוספים ובקיץ אותה שנה, צורפו החברות לשמירה. נשים שירתו גם בפלמ"ח (בין שישית לשליש מהפלמ"ח היו נשים, בתקופות שונות) וגם בהגנה. אבל מעורבותן של הנשים בשמירה על הביטחון לא שינתה את מעמדן בקיבוצים.
זהות מינית ונשיות
החזון של החלוציות וכיבוש העבודה היה חזון גברי, שאיפשר לגברים היהודיים לבנות בארץ זהות זכרית חדשה של "החקלאי הלוחם". באותו הזמן, הנשים נדרשו למחוק את זהותן הנקבית ואת נשיותן – "הן קיצרו את מחלפות שערן, זרקו את מוצרי הקוסמטיקה ומסרו את שמלותיהן, חצאיותיהן ותכשיטיהן".
חינוך וחיברות
הילדים בקיבוץ התחנכו על בסיס חלוקת התפקידים בין גברים לנשים והפערים שנוצרו מכך ביניהם. המחקרים מראים השפעה על פערים בהישגים הלימודיים בין בנים לבנות שמתחילים לראשונה באמצע גילאי העשרה ומתחדדים ככל שעולים בגיל; המחקרים מצביעים על פערים לרעת הבנות בתחושת הערך העצמי והאמונה בסיכויים למימוש עצמי. דוגמה לאופן שבו כיוון החינוך את הבנות והבנים לתפקידים שונים בחברה, ניתן לראות למשל בזה שבמשך שנים רבות, התקיימו בבתי הספר התיכוניים בקיבוצים, לצד הנושאים הקונבנציונליים, מגמות לימוד שהתלמידים/ות חולקו ביניהן לפי מין – כלכלת בית לבנות ואגרומכניקה לבנים. גם החינוך לעבודה, שבמסגרתו עבדו בני הנוער בקיבוצים, הוא דוגמה לאותה הסללה שכיוונה את הבנות לעבודה בתחומי החינוך והשירותים ואילו הבנים הופנו לעבודה בתחומי החקלאות והתעשייה. מכך יוצא שנקודת הזינוק שניתנה בקיבוץ לנשים ולגברים היא שונה. מערכת החינוך הפורמלית והסוציאליזציה (חיברות) העבירו לנערות ולילדות מסרים שפגעו בביטחון העצמי ובהערכה העצמית וייצרו התנהגות חברתית סטריאוטיפית אשר סללה דרכן של הבנות לעבודות השירותים (חינוך, בישול, כיבוס וכדומה) ואילו דרכם של הבנים נסללה אל הענפים היצרניים, שבהם התאפשר גם קידום מקצועי, גם הערכה וגם מעבר לתפקידי ניהול בכירים.
תעסוקה והאילוץ לעבוד בענפי השירותים
בקיבוץ השיתופי כל הנשים עובדות, כיוון שהעבודה כשלעצמה היא ערך. כולם חייבים לצאת לעבודה ולא קיימת אפשרות להיות "עקרת בית". עבודות משק הבית עברו אל הקיבוץ, בין היתר כדי לשחרר את הנשים מעול זה ולפתוח בפניהן הזדמנויות שוות כמו לגברים. אולם חזון זה לא התממש כי גם כאשר נשים נכנסו לתפקידים "הגבריים" בקיבוצים, הגברים לא לקחו על עצמם להתחלק עם הנשים בתפקידיהן המסורתיים. כך נשמר המצב שמרבית התפקידים המסורתיים של משק הבית (חינוך, בישול, כביסה וכו') הוקצו בעיקר לנשים, ורק מעט נשים שוחררו לעבוד במשק היצרני. מחקר מ-1975 מצא ש-80% מהנשים בקיבוץ עבדו בענפי השירותים והחינוך. ב-1980 במאמר בביטאון התנועה הקיבוצית "החינוך המשותף" נכתב: "ברוב הקיבוצים קיימת בעיה כרונית של העבודה בחינוך. מספר ימי העבודה המושקע על כל ילד דורש גיוס כמעט כללי של אוכלוסיית החברות הצעירות לעבודה בחינוך". זאת משום ש: 1. הקיבוצים רצו שהחינוך יהיה בידיים של הקיבוץ באופן מלא (ללא עובדים שכירים); 2. הקיבוצים רצו לשמור על יחס של מטפלת אחת לכל שלושה ילדים בגילאי לידה עד שש; 3. שאמהות חייבות לתרום מזמנן לעבודה במערכת החינוך בקיבוץ, לפחות שנה או שנתיים (האבות לא חויבו בכך).
מקומן של נשים בניהול הקיבוץ וארגוניו
במשך עשרות שנים, נשים לא קודמו לתפקידי ניהול בקיבוצים ובפוליטיקה, ובשל כך גם לא לניהול בארגונים בין קיבוציים שבהם התרכזה עיקר האליטה הקיבוצית, למעט מספר מקרים של שילוב אשה אחת בין גברים רבים במפלגות הפועלים, בקרב פעילי התנועות הקיבוציות ובמנהיגויות המקומיות בקיבוצים. עד שנות ה-70 רק נשים בודדות שימשו בתפקידי ניהול בקיבוציהן ומתוכן התקדמו מעטות לתפקידי ניהול בתנועות, במפלגות או בארגונים האזוריים וגם זה תחת סמכות מנהיגויות שהיו מורכבות מגברים בלבד ששימשו כשרי ממשלה, ח"כים ובכירים בסוכנות היהודית ובהסתדרות הכללית. השינוי שהחל בשנות ה-70 הביא לכך שיותר נשים השתלבו בתפקידים ניהוליים בקיבוצים ובראשם תפקיד מזכיר/ת הקיבוץ. אך זה לא היה מתוך רצון לקידום השוויון, אלא מתוך שקרנם של תפקידים אלה ירדה בעיני הגברים והם רצו בהם פחות. לעומת זאת הם נמשכו יותר לתפקידים הכלכליים בקיבוץ ובארגונים הקיבוציים שמעמדם עלה והתחזק: ב-300 המפעלים של התעשייה הקיבוצית, אז, היו פחות מחמש נשים מנהלות; ב-110 המפעלים האזוריים של הקיבוצים הייתה מנהלת במפעל אחד. בשנות ה-2000 המצב לא שונה בהרבה, כאשר רק 3.5% ממרכזי המשק הן נשים, רק 5.5% ממפעלי התעשייה הקיבוצית מנוהלים על ידי נשים ו-17% מהגזברים בקיבוצים הן נשים וגם זה משום שמעמד תפקיד הגזבר ירד והפך למעט יותר טכני ופחות קובע מדיניות.
משפחתיות
במרבית הקיבוצים הייתה נהוגה "לינה משותפת", כלומר, הילדים היו לנים בבית הילדים ולא אצל הוריהם. הדבר נועד לשחרר את הנשים לעבודה ופעילות ציבורית בקיבוץ, שהייתה מתחילה אחרי השכבת הילדים. אולם ניתן לראות במחקר, איך צומצמו האופקים של הנשים בקיבוץ ועקב כך נוצרו בקרב הנשים אכזבות ותסכול. משום כך ומשום שהרגישו חסרות כוח ומעמד בכל תחומי החיים בקיבוץ חוץ מאשר בבית ובמשפחה, הן הרחיבו וחיזקו תחום זה על ידי הגברת הילודה והמאבק על מעבר ללינה משפחתית, שהחזיר את הילדים לבית ההורים. בתחילה התנגדו הגברים למהלך, אבל לאחר שזיהו כי מרבית העזיבה בקיבוצים היא עזיבה של נשים, או ביוזמתן, הבינו שיש בעיה וצריך ללכת לקראת הנשים בדרישה שלהן לחיזוק מעמד המשפחה. חיזוק מעמד התא משפחתי, נתן לנשים אפשרות להיות בעמדת מנהיגות בביתן ומתוך הכוח הזה להשפיע על הכלל בקיבוץ ועל מעמדן החברתי בקיבוץ בכלל.
מעמד האשה ב"קיבוץ המתחדש"
הקיבוץ, על אף היותו סוציאליסטי, היה מכוון לייצר הכנסה לצורך קיומו ולכן, מלכתחילה, נתפסו עבודות הייצור, המביאות הכנסה כבעלות סטטוס גבוה ואילו עבודות השירותים המייצרות הוצאות, כבעלות סטטוס נמוך. מכיוון שהגברים עבדו בייצור (חקלאות, מלאכה ותעשייה) הם זכו להערכה והוקרה גבוהות וסטטוס חברתי גבוה יותר מהנשים שעבדו בשירותים, ברובן. הדבר גרם בהמשך להפחתה במעורבותן של הנשים בזירה הציבורית מתוקף כך שרוב הדיונים הציבוריים נסבו על נושאי כלכלה ומשק, בהם הן לא היו מעורבות. פערי הסטטוס היו כה טבועים בחברה הקיבוצית שנשים שנאבקו להשתלב בתחומי הייצור, עדיין לא זכו לאותו מעמד להם זכו הגברים שעבדו איתן. תהליכי השינויים שהתקיימו בקיבוצים רבים בעקבות "משבר הקיבוצים", כללו תהליכי התייעלות, הפרטה, הנהגת שכר דיפרנציאלי ושיוך נכסים. קיבוץ שעבר את השינויים הללו נקרא "קיבוץ מתחדש". במסגרת השינויים נוצרו ציפיות לצד חרדות הקשורות במעמדה של האשה וביכולתה הכלכלית. עלתה דרישה גוברת מנשים למצוא עבודה מפרנסת, באותה עת שמקומות העבודה המסורתיים שלהן, במערכת השירותים, נדרשו להתייעל וחלקם נסגרו. כתוצאה מסגירת חלק מהשירותים – חזרו לאחריות המשפחה חלק ממטלות משק הבית. שבוע העבודה התקצר לחמישה ימים וימי העבודה התארכו ובכל משפחה הורה אחד/ת צריך/ה לעבוד בעבודה המאפשרת את הטיפול בילדים לאחר שמסגרות החינוך נסגרות. מאחר ששכר הגברים, שעבדו ברובם בעבודות היצרניות היה גבוה יותר בדרך כלל, בחירתן של מרבית המשפחות הייתה להטיל את האחריות לטיפול בילדים וכן, במטלות הבית, על הנשים. מצד שני נפתחו הזדמנויות לנשים לשפר את הכנסתן, את מקומות עבודתן ואת השכלתן, ככל שהמסגרת המשפחתית אפשרה זאת.
קרבוניה-איגלסיאס (נפה)
נפת קרבוניה-איגלסיאס (באיטלקית: Provincia di Carbonia-Iglesias סרדו Provìntzia de Carbònia-Igrèsias ; היא נפה בדרום-מערב מחוז סרדיניה באיטליה, ובירתה בשתי ערים קרבונה - 30,447 תושבים ואיגלסיאס - 28,170. מלבד הערים האלה יש עוד עיר חשובה, על אי הקשור לסרדיניה במעבר יבשתי, היא סנט'אנטיוכו - 11,730 תושבים. שטחה של הנפה הוא 1.495 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 131,890 תושבים בשנת 2001. בנפה 23 עיריות.
לפרובינציה זו יש היסטוריה עתיקה מאוד: היישובים האנושיים הראשונים, למעשה, מתוארכים לפני 5,000 שנה, אך הם היו מעל לכל פיניקים שהעדיפו את החלק הזה של סרדיניה. הם אלה שגילו לראשונה את מרבצי המינרלים העשירים (עופרת, אבץ, כסף, בריום ונחושת) באזור זה.
מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן
מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן הוא סרט הרפתקאות פעולה מדע בדיוני אמריקאי משנת 1982, והוא השני בסדרת סרטי מסע בין כוכבים. סרט זה הוא הראשון בעלילה שסופה במסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה. הסרט זכה בשני פרסי סאטורן על הבימוי הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר, מתוך תשע מועמדויות. בנוסף היה מועמד לפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר.
ב-19 באוקטובר 2007, אוחד צוות השחקנים של הסדרה המקורית כאשר הוענק להם פרס בטקס פרסי האימה, המדע בדיוני והפנטזיה (Scream Awards) לרגל 25 שנים לצאת סרט הקולנוע "זעמו של חאן".
עלילה
הסרט פותח כאשר מרבית הצוות בספינת החלל "אנטרפרייז" מאייש את הספינה, בראשות קפטנית מגזע הוולקנים, בעת מסע הצלה באזור הנייטרלי. הספינה מותקפת בידי שלוש ספינות קלינגוניות. המקרה מתברר כתרחיש אימונים בשם "קוביאשי מארו", שמפוקח על ידי אדמירל ג'יימס טי קירק. הקפטנית מתגלה כחניכתו של ספוק, לוטננט סאביק.
באותו זמן, על סיפון ספינת החלל "רליאנט", הקצין הראשון פאבל צ'כוב וקפטן קלארק טרל מחפשים אחר כוכב לכת חסר חיים שיוכל לשמש כשטח אימונים עבור "פרויקט ג'נסיס", מתקן שמארגן מחדש חומר מולקולרי ברמה תת-אטומית לכדי יצירת חיים מהעדר חיים. הם משתגרים לכוכב לכת בשם "סטי אלפא 6", ועד מהרה נשבים בידי חאן נוניין סינג. חאן ומאמיניו מתגלים כעריקים מהונדסים גנטית מסוף המאה ה-20, ששהו בהקפאה קריוגנית עד אשר נמצאו בידי קירק וצוותו (בפרק הסדרה המקורית "Space Seed", שבו קירק גירש את חאן לכוכב הלכת "סטי אלפא 5" שהיה באותה עת שוקק חיים). חאן הסביר שהכוכב התפוצץ כשישה חודשים לאחר גלותו, בכך גרם לאסון הטבע והכוכב עליהם הם נמצאים הוא למעשה "סטי אלפא 5", שחג באותו מסלול בעת הפיצוץ. רוב מאמיניו של חאן (כולל אשתו) מתו באסון הטבע, וחאן מאשים את קירק בכל צרותיו. חאן משתמש בחיה מקומית (המוכרת בשם "צלופח סטי") כדי לשלוט בצ'כוב וטרל ובכך להסגיר את מיקומו של קירק.
מאוחר יותר, האנטרפרייז במסע אימונים תחת פיקודו של קפטן ספוק ובהשגחתו של קירק. קירק מקבל שדר ממעבדת מחקר בכוכב הלכת "רגולה 1" מאת ד"ר קרול מרכוס, אהובתו לשעבר, ובנו של קירק, דייוויד מרכוס, שפיתחו את "פרויקט ג'נסיס", ונשלח לחקור. כיוון שרוב הצוות המאייש את הספינה הוא חניכים, קירק נוטל לידיו את הפיקוד. חאן, כעת על סיפון ה"רליאנט", מתקיף את האנטרפרייז, מה שהורג את רוב צוות החניכים. בזמן המשא ומתן לכניעתה של האנטרפרייז, חאן מגלה שהוא מודע לקיומו של "פרויקט ג'נסיס". קירק וספוק, ביודעם את קודי המחשב של ה"רליאנט", מצליחים להוריד את המגינים שלה ולהתקיפה, מה שגורם לחאן לסגת. האנטרפרייז מגיעה למעבדת המחקר, שבה רוב הצוות נהרג, בין הניצולים קרול ודייוויד. צ'כוב וטרל נמצאים במצב היפנוטי שאיפשר לחאן לגנוב את המתקן. חאן פוקד על טרל להרוג את קירק, אך זה אינו מסוגל להורגו והורג את עצמו במקום, בשעה שצ'כוב מצליח להשתלט על המצב בו הוא שרוי.
כאשר קירק חוזר עם ניצולי הכוכב אל סיפון האנטרפרייז, הוא מושך את חאן אל מרדף בתוך ערפילית. כתוצאה מחילופי יריות, חברו של חאן נהרג וספינת החלל אנטרפרייז סופגת פגיעה במנוע פיתול-החלל שלה. אולם, לאחר שחאן סופג תבוסה מקירק, שמהווה אסטרטג טוב יותר ממנו, הוא מפעיל את "מתקן ג'נסיס", שמתחיל ספירה לאחור לפיצוץ, והאנטרפרייז לכודה בתווך. ספוק מצליח מגיע לחדר המנועים וברגע האחרון, מצליח להפעיל מחדש את מנועי הפיתול, אך סופג הרעלת קרינה. האנטרפרייז נמלטת מהמקום, וה"רלאיינט" מתפוצצת יחד עם כל הערפילית. כשה"אנטרפרייז" נמלטה מהסכנה, קירק רואה שהפיצוץ ארגן מחדש את החומר של הערפילית ונוצרה מסה מותכת של כוכב לכת חדש. רק אז, קירק תופס מה היה המחיר האמיתי של ביטחון כל הספינה - כשראה שהעמדה של ספוק נטושה הוא רץ לחדר המנועים ומוצא את ספוק שניות מעטות לפני מותו.
בסוף, ארון הקבורה של ספוק נשלח למנוחה אל הכוכב החדש שנוצר בעקבות הפיצוץ. קירק מחליט לחזור לכוכב הזה שוב אם "פרויקט ג'נסיס" הוא באמת חיים מתוך העדר חיים. בכתוביות הסיום נשמעת קריינותו של ספוק למילות הפתיחה המוכרות של הסדרה.
הפקה, תקציב וביקורת
שלושה תסריטים שונים נכתבו, בהם נכלל הרעיון לגנבתו של נשק אולטימטיבי בידי חאן. ניקולס מאייר (שביים בהמשך גם את מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת), הודה כי קרא את סיפורי הוריישיו הורנבלואר לפני שלקח על עצמו את בימוי הסרט, וזה עזר לו להשרות את אווירת הפדרציה.
בתקציב זעום של 11 מיליון דולר (כ-23 מיליון דולר כיום), הסרט נחשב לזול ביותר בתולדות הסדרה. התפאורות השונות שימשו מספר פעמים, ומרבית האפקטים היו בהפקת הארווי בנט, שהיה מיחידת הטלוויזיה של סרטי פרמאונט, אחראית לסדרות כדוגמת האיש השווה מיליונים והאישה הביונית. למרות התקציב, הסרט היווה הצלחה והכניס קרוב ל-79 מיליון דולר בארצות הברית ו-97 מיליון דולר ברחבי העולם. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הוא הכניס מעל 14 מיליון דולר, סכום שהיה מכובד מאוד באותה תקופה.
הסרט זכה לשבחים והרבה יותר מהקודמו, שיותר נאמן לסדרת הטלוויזיה עם שיפור גדול בעלילה ובדמויות.
דה סיביל וורס
The Civil Wars (בתרגום לעברית: מלחמת האזרחים) הם צמד מוזיקאים אמריקאים, המורכב מג'וי ויליאמס וג'ון פול וייט. הם הוקמו בשנת 2008 והתפרקו בשנת 2014. עד לפירוקם הם זכו בארבעה פרסי גראמי. אלבום הבכורה שלהם Barton Hollow, זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד 200. באותה השנה הוציאו עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט את הלהיט "Safe & Sound" שהיה לשיר הנושא של הסרט "משחקי הרעב".
בשנת 2013 זכו להצלחה רבה כאשר אלבומם השני The Civil Wars, כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 והיה לאחד מאלבומי הפולק הבודדים שעשו זאת באותן השנים.
בריגדיירו
בריגדיירו הוא כדור שוקולד ברזילאי ומעדן פופולרי בברזיל שנוצר בשנות ה-40 של המאה ה-20, ואשר נקרא מאוחר יותר על שמו של איש הצבא והפוליטיקאי אדוארדו גומס (Gomes). את הבריגדיירו מכינים מחלב מרוכז, אבקת קקאו ומרגרינה בלבד.
אדוארדו גומס היה קצין בדרגת "בריגדיר" (בפורטוגזית: Brigadeiro; בריגדיירו, ומכאן שם המעדן) בחיל האוויר הברזילאי, דרגה המקבילה ל-Rear admiral, ומקבילתה בישראל היא תת-אלוף. גומס נודע בעבור חלקו בדיכוי הפיכת הנפל הקומוניסטית בריו דה ז'ניירו. לאחר הדחתו של ז'טוליו ורגאס התמודד גומס בבחירות והפסיד פעמיים, בשנת 1946 לגספאר דוטרה ובשנת 1950 לורגס.
עם תום השגשוג שחוותה ברזיל במרוצת שנות מלחמת העולם השנייה שרר מחסור במוצרי יסוד במרוצת שנותיה הראשונות של הרפובליקה השנייה. לנוכח הקושי בהשגת מוצרים שונים כגון ביצים, סוכר, חלב טרי ומוצרים מיובאים, כגון אגוזים ופירות אירופאים שונים מחד, ולאור כניסתה של חברת נסטלה (Nestlé) לשוק הברזילאי עם אבקת קקאו, נולדה גרסה פשוטה יותר של כדור השוקולד. כך, הימצאותו של מוצר חדש וזול בשוק שהיווה תחליף למחסור, מותג קליט וקלות ההכנה חברו יחדיו ליצירת המעדן הפופולרי.
ישנה שמועה הגורסת כי המצאת הבריגדיירו הייתה בדיחה על חשבונו של גומס, שכן זה איבד אחד מאשכיו במהלך הקרבות בשנת 1935, ובניגוד למרבית המעדנים הברזילאיים הפופולריים, אין צורך בביצים להכנת הבריגדיירו. הבדיחה מתאפשרת מכיוון שבדומה לעברית, גם בפורטוגזית ביצה היא מילת סלנג לאשך.
ישנן שתי דרכים עיקריות להגשת הבריגדיירו: הדרך המסורתית היא לגלגל את כדורי התערובת בפצפוצי שוקולד. דרך אחרת היא ליצור תערובת נוזלית למחצה ולאכלה בעזרת כפית.
בניין אמריקן רדיאטור
בניין אמריקן רדיאטור (באנגלית: American Radiator Building) הוא גורד שחקים השוכן ברחוב 40 במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 103 מטרים והוא בעל 23 קומות מעל הקרקע ועוד קומת מרתף אחת. הוא תוכנן בשנת 1924 על ידי האדריכלים ריימונד הוד ואנדרה פוילהוקס בסגנון אר דקו נאו-גותי עבור חברת אמריקן רדיאטור.
היסטוריה
בניין אמריקן רדיאטור תוכנן ועוצב בהשראת הצעתו של האדריכל הפיני אליאל סארינן למגדל שיקגו טריביון.
תכנון הבניין שילב סגנון נאו-גותי ואר דקו. הלבנים השחורות בחזיתותיו (המסמלות פחם) נבחרו כדי להקנות לו אופי מסיבי ומוצק. חלקי החזיתות מלבנים מוזהבות (המסמלות אש) מעוטרות בשיש. על הקישוטיות והפסלים אחראי רנה פאול צ'מבלן (Rene Paul Chambellan).
בשנת 1998, נמכר הבניין לפיליפ פילבסקי (Philip Pilevsky) תמורת 150 מיליון דולר אמריקאי. שלוש שנים לאחר מכן, שונה שמו של הבניין מאמריקן רדיאטור למלון פארק בריאנט (באנגלית: The Bryant Park Hotel). המלון בעל 130 חדרים ותיאטרון בקומת הכניסה.
מאחר שהבניין בעל מעמד היסטורי האוסר על שינויים חיצוניים, נדחתה בקשת בעלי המלון להגדיל את חלונות חדרי האירוח.
הבניין מתואר בציורה של ג'ורג'יה אוקיף Radiator Building - Night, New York.
תאודור לשטיצקי
תאודור לֶשֶטִיצְקִי (בפולנית: Teodor Leszetycki; 22 ביוני 1830 - 14 בנובמבר 1915) היה פסנתרן, מורה ומלחין פולני. הוא נולד בלנצוט, (בימים ההם חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית).
ביוגרפיה
מגיל צעיר הוכר לשטיצקי כילד פלא, ואחרי שלמד בווינה אצל קארל צ'רני וסימון זכטר היה למורה בגיל ארבע-עשרה; בגיל שמונה-עשרה כבר היה וירטואוז ידוע-שם בחוגי המוזיקה של וינה. במקביל להופעותיו כפסנתרן, נעשה למורה רב השפעה, תחילה בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, שייסד יחד עם אנטון רובינשטיין, ובהמשך בווינה. עם תלמידיו נמנים רבים מן הפסנתרנים המפורסמים ביותר בזמנם, כמו איגנצי ין פדרבסקי, ארטור שנאבל, אלכסנדר בריילובסקי, אוסיפ גברילוביץ', מרק המבורג, אלי ניי, סוורין אייזנברג, מייצ'יסלב הורשובסקי ועוד רבים אחרים. לשטיצקי היה גם מלחין, שחיבר יותר משבעים יצירות לפסנתר, שתי אופרות, שירים אחדים וקונצ'רטו לפסנתר בפרק אחד. הוא נישא ארבע פעמים, בפעם השנייה לתלמידתו אנה יסיפובה (1851 – 1914). ב-18 בפברואר 1906 הקליט שנים-עשר תפקידי פסנתר בשביל חברת ולטה-מיניון, ביניהן שבעה מחיבוריו הוא. לשטיצקי מת בשנת 1915 בדרזדן, גרמניה.
רכס תריאלתי
רכס תריאלתי (בגאורגית: თრიალეთის ქედი, תריאלֶתיס כֶּדי) הוא רכס הרים במערכת הרי הקווקז הקטן בדרום-מרכז גאורגיה. שפתו המזרחי של הרכס נע לאורך הגבול המערבי של העיר טביליסי, כאשר שפתו המערבי נע לאורך נהר הקורה עד לדרום-מערב העיר בורג'ומי. אורך הרכס הוא 144 ק"מ ורוחבו המרבי הוא 30 ק"מ.
הרכס ההררי נוצר כתוצאה מפעילות געשית בתקופת הפלאוגן. כתוצאה מכך מכוסה חלקו המערבי של הרכס באנדזיט, סלע געשי שצבעו אפור. הנקודה הגבוה ביותר ברכס היא פסגת ההר שאוויקלדֶה ("შავიკლდე", מילולית: "צוק שחור") המתנשא לגובה של 2,850 מטר מעל פני הים. מדרונות הרכס מכוסות בעיקר ביערות עצי נשירים הכוללים עצי אלון ועצי אשור. החלק המערבי של הרכס מכוסה במחטניים ויערות מעורבים של עצי אשוח, אשוחית, אורן, אשור ואלון.
ארומטיות
בכימיה, אָרוֹמָטיוּת היא תכונה של קבוצת תרכובות אורגניות - תרכובות ארומטיות - בהן קיימים קשרים קוולנטיים שאינם בדיוק קשרים בודדים, אך אינם גם קשרים כפולים, אלא מהווים מין מצב ביניים בין שני סוגי קשרים אלה.
האלקטרונים מרכיבי הקשרים הארומטיים - במקום לרחף סביב שני אטומי הקשר (כמו בקשרים קוולנטיים רגילים) מרחפים סביב כל המולקולה; הם מכונים עקב כך אלקטרונים לא-מאותרים. תופעה זו קרויה אל-איתור (בלועזית: דלוקליזציה או דה-לוקליזציה).
תופעת ה'אל-איתור' גורמת לתופעת רזוננס כימי, שהוזכרה לעיל: קשרים כפולים מצומדים (כלומר, שרשרת של קשר-כפול - קשר-יחיד - קשר-כפול וכו') אשר נוטים "להתחלף" עם הקשרים היחידים הצמודים אליהם, כך שאבחנה בין קשר-כפול לקשר-יחיד במולקולה כזו אינה אפשרית (ראו תרשימים בהמשך).
תופעת הרזוננס, או ה'אל-איתור' של האלקטרונים, נובעת מכך שלאטומי הפחמן יש אורביטל p ריק. בגלל צורתם הגאומטרית של אורביטלים אלה, הם יוצרים מעין מעגל מעל ומתחת למישור המולקולה, כאשר אורביטלי ה-p של ששת האטומים חופפים. מכאן נובעת תופעת ה'אל-איתור' של האלקטרונים, ולכן הקשרים הקוולנטיים יכולים להיות ברזוננס.
תכונת הארומטיות מקנה לתרכובות אלו יציבות יתרה, ולכן נקודת הרתיחה שלהם, למשל, גבוהה יותר משל חומרים לא-ארומטיים בגודל דומה. תרכובות לא-ארומטיות מכונות אָלִיפַטיוֹת (Aliphatic).
כיוון שלא הומצאה דרך לצייר במדויק את הקשרים המיוחדים בתרכובות הארומטיות, משתמשים בשתי דרכים עוקפות:
כלל היקל
בנוסף לכך, קיימים עוד שני כללים החייבים להתקיים כדי שהמולקולה תיקרא ארומטית:
לדוגמה, מולקולת הבנזן: מספר האלקטרונים בקשרי הפאי (לא סיגמא) הוא 6; אם נציב N=1 נקבל את המשוואה 4+2=6, כלומר - המולקולה ארומטית.
דוגמה נגדית: ציקלובוטדיאֵן, מולקולה בעלת 4 אלקטרוני פאי; ניתן מיד לראות כי אין פתרון למשוואה עבור 4 אלקטרונים.
תרכובות ארומטיות ידועות
התרכובות הארומטיות קרויות כך, כיוון שהראשונות שנתגלו היו בעלות ריח חזק (ארומה). מאז נתגלו תרכובות ארומטיות רבות חסרות ריח, אך השם נותר. שם כולל לתרכובות הארומטיות הוא ארינים.
מיקי יוסף
מיכאל (מיקי) יוסף (נולד ב-31 במאי 1970) הוא במאי, כותב, מפיק, עיתונאי, חבר איגוד במאי הקולנוע והטלוויזיה ומבעלי הקורס להפקת אירועים במכללה העסקית של לשכת המסחר, תל אביב והמרכז.
מוקדמות מונדיאל 1982
109 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1982, והתחרו על 24 מקומות בטורניר הגמר, שהיו עלייה מ-16 מקומות במונדיאלים הקודמים. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית, והותירו 22 מקומות לנבחרות האחרות.
מיקי יוסף
ביוגרפיה
נולד וגדל בעיר חיפה, התחנך בתיכון ליאו באק ושירת כלוחם בצה"ל.
מוקדמות מונדיאל 1982
24 המקומות במונדיאל 1982 חולקו בין קונפדרציות הכדורגל של פיפ"א כמפורט להלן:
מיקי יוסף
ביוגרפיה
לאחר שחרורו, למד בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי, שיחק בתיאטראות בארץ, אך החליט שיוכל לבטא את קולו נאמנה מצידה השני של העדשה. הוא שימש כמפיק וכבמאי באולפני מימד מוטי רייף, כיהן כראש תחום אירועים בחברת אורפן ומשם פנה לדרך עצמאית.
מיכאל משמש, בין היתר, בעלים של חברת בית תוכן, אשר מתמחה ביצירת עולמות תוכן ללקוחותיה, ופועלת בארבעה תחומים עיקריים: טלוויזיה ומדיה, מרכזי מבקרים ומוזיאונים, בימוי מופעים, תיאטרון ואירועים ויזמות. הוא חולק את חייו עם יערה ייגר. יש לו 3 ילדים, תמר, אבינועם ונעה.
מוקדמות מונדיאל 1982
טורניר מוקדמות זה היה הפעם הראשונה שבה הופעל חוק שערי חוץ על מנת לשמש כשובר שוויון עבור צמד משחקים כלשהו בין נבחרות. ניצלה זאת פעמיים כשהדיחה את ואת. כמו כן, בעקבות הרחבת מספר הנבחרות הוענקו לראשונה 2 מקומות לאפריקה ו-2 מקומות לאסיה.
103 נבחרות שיחקו לכל הפחות משחק אחד. בסך הכל נערכו 306 משחקים, בהם הובקעו 797 שערים (ממוצע של 2.6 שערים למשחק).
מיקי יוסף
טלוויזיה ומדיה
"בדרך להופעה עוצרים ב..." – סדרת דוקו מוזיקלי ( 2020 ) בהובלת גיא זו ארץ - עבור רשת 13.
בטלוויזיה הוא ביים את הדרמה 'רעות תחת אש', אשר מגוללת את סיפורם של הלוחמים במצודת כ"ח וביים שלל תוכניות וטקסים, ובהם: טקס סיום המכביה 2022, פרס ספיר למפעל הפיס – ערוץ 10, רשת 13 , שירים בכיכר 2023–2004, וראייטי ל"רשת" 2005 ,טקס מלכות היופי 2000 – 2006, ספיישל יום העצמאות – רשת – 2007, אנשי השנה בכדורגל – 2008, 40 שנה לבה"ד 1 – ערוץ 1 ,ציון 100 – דרמת נעורים – ערוץ 1, שירה מקושקשת – הופ ילדות ישראלית, ערוץ בייבי – בים ובם, קני וגורית, אנריקה החתול.
כמו כן, ביים פרויקטים ל– VOD כגון, לרקוד עם אלון דה-לוקו, תוכנית ללימודי סריגה, לימודי גיטרה עם דני רובס, לימוד קומיקס עם אורי פינק ועוד.
מוקדמות מונדיאל 1982
בית 1
ברזיל העפילה.
בית 2
פרו העפילה.
מיקי יוסף
מרכזי מבקרים ומוזיאונים
יוסף יצר מספר מרכזי מבקרים, וביניהם: מדעברא קדברא – מוזיאון המדע בחיפה. ארגון מהסרטים – סינמה סיטי, מרכז המבקרים נייר חדרה, מגדל המים בעיר כפר סבא, שדרוג עיר המלכים והמיצג המרכזי במוזיאון הרעות.
מוקדמות מונדיאל 1982
בית 3
צ'ילה העפילה.
מיקי יוסף
מרכזי מבקרים ומוזיאונים
יוסף אף הגה את התוכן לפרויקט הבנייה הירוקה של חנן מור.
מופעים ואירועים ממלכתיים
פתיחת האידרא - במאי ועורך ראשי- 2021 .,פסטיבל הלאדינו – במאי ועורך ראשי- 2019 ,פסטיבל הכלייזמרים -במאי ועורך ראשי. – 2019, בימוי מופעי כפר האירוויזיון – האירוע הגדול בתולדות ישראל – מעל 850 אלף צופים. שרים זוכרים ומספרים- במאי ועורך ראשי –2020,ה"סיגד"- במאי ועורך ראשי – 2020 .חידון התנ"ך למבוגרים במאי ועורך ראשי – 2020 .שבוע החלל – ניהול אמנותי, תוכן ועריכה – 2015 – 2018 ,90 שנה למאורעות תרפ"ט במאי ועורך ראשי. 2019, העצרת המרכזית לזכר יוסף טרומפלדור – 2019. The Prime Minister's Smart Mobility Summit 2016- 2017 .הענקת אות המערכה לשירות ברצועת הביטחון - במאי ועורך ראשי – 2021. המסע בעקבות הלא נודע- ימי סטודנט- אונ' תל אביב – 2021 .טקס הוקרה לאנשי מערכת הבריאות על תרומתם למאבק בנגיף הקורונה- 2021.
מוקדמות מונדיאל 1982
אסיה ואוקיאניה
21 נבחרות מאסיה ומאוקיאניה התמודדו על 2 מקומות במונדיאל, אך פרשה לפני תחילת המשחקים, שהתנהלו בשני סבבים:
מיקי יוסף
מופעים ואירועים ממלכתיים
יוסף שימש כמנהל אמנותי במופעים: פסטיבל "דו-שיח", משאלת לב – 2000, "בראשית" לאיחוד האירופי.
שימש כמפיק במופעים: ארומה מיוסיק טור – 2012 – 2013, האוצר הנעלם – מיני ישראל 2013, הבאריסטה של ישראל – 2010-2013, בית איזי שפירא – כנס בינלאומי – 2011, תוכנית הטלוויזיה "מזל טוב" – מימד מוטי רייפ (עונה שנייה), סתיו תאטרוני לעיריית ת"א – 1999 ו-נתן החכם – הפקה של האיחוד האירופי – גרמניה, יוון, טורקיה, ישראל 2000–2001.
מוקדמות מונדיאל 1982
בית 1
ניו זילנד העפילה לסיבוב הגמר.
מיקי יוסף
לילדים
תיאטרון צהל
מוקדמות מונדיאל 1982
בית 2
ערב הסעודית העפילה לסיבוב הגמר.
מיקי יוסף
לילדים
ראשונים תמיד אנחנו, משק 140, סוף סוף פיצה, דממה דקה.
מוקדמות מונדיאל 1982
בית א'
סין ויפן העפילו לחצי הגמר.
מיקי יוסף
פרסים
על פועלו ועבודתו בתחומים הנ"ל זכה מיכאל (מיקי) יוסף במגוון פרסים:
מוקדמות מונדיאל 1982
בית ב'
קוריאה הצפונית והונג קונג העפילו לחצי הגמר.
חצי גמר
קוריאה הצפונית העפילה לגמר הבית.
סין העפילה לגמר הבית לאחר ניצחון 5 - 4 בדו-קרב פנדלים.
גמר
סין העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
ניו זילנד וסין סיימו עם מספר נקודות והפרש שערים זהים, ולפיכך נערך פלייאוף מכריע במיקום נייטרלי.
כווית וניו זילנד העפילו למונדיאל.
מסי פרגוסון
מסי פרגוסון (באנגלית: Massey Ferguson Limited) היא חברה רב-לאומית לייצור מיכון חקלאי. החברה הוקמה בשנת 1953 כתוצאה ממיזוג שתי חברות לציוד חקלאי מסי-האריס מקנדה וחברת פרגוסון מבריטניה. מטה החברה היה בברנטפורד, אונטריו, עד שנת 1988. החברה העבירה את המטה שלה בשנת 1997 לבאפלו, ניו יורק, בטרם נרכשה על ידי חברת AGCO, שהיא אף הבעלים של חברה מתחרה לשעבר אליס-צ'למרס. מסי פרגוסון הוא אחד ממספר מותגים בבעלות AGCO, והוא נותר מותג מוכר ומרכזי בתחום המיכון החקלאי ברחבי העולם.
בשנת 1953 מיד לאחר איחוד מסי-האריס עם פרגוסון, שמה הראשון של החברה היה מסי-האריס-פרגוסון. בשנת 1958 קוצר השם למסי פרגוסון. בשנות ה-60 ידעה החברה משבר על רקע תחרות מסחרית עזה מול חברות אחרות בתחום המיכון החקלאי. לאורך שנות קיומה ביצעה החברה רכישות רבות של חברות שעסקו בייצור טרקטורים ומיכון חקלאי אחר במספר רב של מדינות. בשנת 1955 רכשה החברה מפעל לייצור קומביינים באוסטרליה וייצרה במקום מיכון חקלאי עד לשנת 1986. בשנת 1959 רכשה מסי פרגוסון את מלוא השליטה בחברה לנדיני האיטלקית וייצרה במקום מיכון, בעיקר לעיבוד גפנים. מסי מכרה את השליטה בחברה לחברת ARGO בשנת 1989.
בשנת 1959 רכשה מסי פרגוסון את חברת מנועי פרקינס מפיטרבורו באנגליה ובמשך שנים רבות אחר כך מנועי פרקינס היו המנוע העיקרי שהותקן במכונות שייצרה מסי פרגוסון. בשנת 1983 רכשה מסי פרגוסון את חטיבת מנועי הדיזל של חברת רולס רויס ואף היא מוזגה למותג פרקינס. בשנת 1990 רכשה מסי פרגוסון את חברת דורמן דיזל ואף היא מוזגה למותג פרקינס.
בשנת 1966 מסי פרגוסון רכשה 32% מחברת Ebro הספרדית אשר ייצרה עד אותה עת טרקטורים עבור חברת פורד. מעת הרכישה החלה Ebro לייצר טרקטורים עבורים מסי פרגוסון וזאת עד למכירת חלקה של מסי פרגוסון לחברת ניסאן בשנות ה-80.
בשנת 1971 רכשה החברה את מתקני הייצור של חברת הנומג בארגנטינה. המפעל בארגנטינה ייצר טרקטורים של מסי פרגוסון עד לשנת 1999.
רישיונות ייצור
מסי פרגוסון הוא המותג הנמכר ביותר של מיכון חקלאי בעולם. רישיונות ייצור של המותג והעיצובים של המכונות הוענקו למגוון חברות ברחבי העולם, כולל:
כמטר שמים
בספר מוצגת תמונה מקיפה של פיגורה לשונית מרכזית – הדימוי. בחלק הראשון של הספר מציע המחבר מיפוי של סוגים שונים של דימויים, ובו הבחנה בין, למשל, דימויים שגורים לדימויים פואטיים מורכבים ועשירים, וכן דן ביחס בין הדימוי לבין תופעות שכנות (כמו המטפורה והאלגוריה). בחלקו השני של הספר מציע פישלוב קריאה מחודשת במבחר יצירות מן השירה העברית והעולמית, בהן נעשה שימוש משמעותי בדימויים. בחלק זה נידונות יצירותיהם של משוררים עבריים כמו שמואל הנגיד, יעקב שטיינברג, לאה גולדברג, יהודה עמיחי; יוצרים מן השירה היידית המודרנית – צילה דראפקין וי"ל טלר; וכן יצירות מן השירה העולמית - ורגיליוס, שקספיר, דון, בודלר, לוטריאמון.
יעקב כ"ץ (חבר הכנסת)
יעקב כ"ץ (י"א בטבת ה'תרס"ז, 28 בדצמבר 1906 – 21 בדצמבר 1967, כ' בכסלו ה'תשכ"ח), היה חבר הכנסת מטעם המפלגה החרדית פועלי אגודת ישראל.
חייו
נולד בזלוטשוב שבגליציה (בפולין דאז) לחיים כ"ץ, מעסקני בית יעקב ואגודת ישראל. כ"ץ, שאביו השתייך לחסידות סטרטין, היה קרוב לבית רוז'ין והשתייך לחסידות צ'ורטקוב, ולמד בישיבת חכמי לובלין, הצטרף לצעירי אגודת ישראל בעיר מגוריו ונבחר למוסדות ”צעירי אגודת ישראל” ואגודת ישראל בגליציה. התארס עם רעייתו בלומה לבית דרוק בשנת 1932, אולם לגודל אהבתם לארץ ישראל לא רצו להתחתן מחוץ לישראל מחשש שישתקעו שם, ולכן המתינו זמן רב עד שיקבלו אישורי עלייה לישראל. בשנת 1934 כשנתקבלו האישורים המיוחלים החליטו בני הזוג להינשא. ואכן החתונה התקיימה ביום שישי, כאשר ביום ראשון שלאחר מכן כבר היו על האוניה לארץ ישראל.
מיד לאחר עלייתו לארץ החל לעסוק בפעילות ציבורית. הוא התיישב בחיפה, עזר לעולים בתנועת ההעפלה לא"י לפני קום המדינה ולאחר קום המדינה המשיך בפעילות קליטת העולים. היה יורד לנמל חיפה על מנת לקבל את העולים הרבים שהגיעו באניות. לבד מקבלת הפנים הוא דאג לכל מחסורם. פליטים רבים השתכנו בביתו שברחוב הרצל בחיפה עד שנמצאה להם קורת גג. גם לאחר קום המדינה ואף לאחר שמונה לחבר הכנסת נהג בעממיות, ונהגו להתארח אצלו אנשים רבים שהזדמנו לעיר.
היה מזכיר סניף פא"י בחיפה, מנהל מחלקת הקליטה של פא"י בצפון הארץ, פעיל ב”מגבית ההצלה” של היישוב וחבר ועדת המצב וועדת הגיוס בימי מלחמת העצמאות.
בין השנים 1950–1967 כיהן כחבר מועצת העיר חיפה וכחבר הנהלתה (משנת 1951). בשנים 1951–1959, כאשר כיהן כסגן ראש העיר חיפה, תחת ראש העיר אבא חושי, למרות חילוקי הדעות הקשים שהיו לו עם חושי, בעיקר בנושאי דת, העריך אותו מאוד אבא חושי. בזכות מאבקיו, בהיותו חבר בעירייה, הוקמו מבני-ציבור רבים בעיר לציבור החרדי שהלך וגדל. ביניהם ניתן למצוא את בית הספר "שערי תורה" (נכון ל-2021, משמש בי"ס דתי לעולים מחבר המדינות), ותיכון "בית יעקב" (כיום משמש כמתנ"ס חרדי). כמו כן, בזכות מאבקיו הרבים נשמר הסטטוס קוו בחיפה: תחבורה ציבורית פועלת בשבת במינון נמוך והכרמלית והתיאטרון העירוני סגורים בשבת לגמרי.
שימש כחבר כנסת בשנים 1955–1967, בכנסות השלישית והרביעית מטעם החזית הדתית התורתית ובכנסות החמישית והשישית מטעם פועלי אגודת ישראל. היה חבר בוועדת הפנים בכנסת הרביעית ובוועדת העבודה והרווחה בכנסת החמישית.
כ"ץ נפצע בתאונת דרכים בשד' הרצל בירושלים בדרכו מהכנסת לבית וגן, ומת מפצעיו לאחר יומיים של אשפוז, ביום חמישי בלילה, אור לכ' בכסלו ה'תשכ"ח, 21 בדצמבר 1967, מספר ימים לפני יום הולדתו ה-61. הוא הובא לקבורה בבית הקברות חוף הכרמל. החליף אותו אברהם ורדיגר.
ראש העיר, אבא חושי, הגיע לנחם והבטיח שתוקם ישיבה לזכרו. הישיבה לצעירים של חתנו הרב שרגא דוד כ"ץ שכבר הייתה קיימת, קיבלה מהעירייה קרקע בסמיכות לשכונת דניה, במקום נפרד משכונות חיפה, כיום שכונת רמת אלמוגי, בהנחת אבן הפינה נשא חושי דברים ואמר 'נתנו מקום לישיבה במקום היפה ביותר בחיפה לזכרו של האיש היפה ביותר בחיפה', הישיבה נקראת על שמו: "משכן יעקב".
חיים אישיים
בתו חנה נישאה לרב שרגא דוד כ"ץ, ראש ישיבת "משכן יעקב", ורב שכונות הכרמל בחיפה עד לפטירתו בחג החנוכה תשפ"ב. בנו הוא העסקן החיפאי הידוע הרב מאיר כ"ץ שעסק רבות בפעילות ציבורית כמנהל סניף לב לאחים בצפון, עד לפטירתו בחג השבועות תשע"ג. בתו יונה נישאה לרב יעקב אהרון לוי, ששימש כראש כולל בית יצחק הלוי בירושלם וכיו"ר המועצה הדתית בירושלים והיה מזקני חסידי סוכטשוב בעת פטירתו. בתו נחמה נישאה לרב מרדכי כץ נכד לאדמור"י חסידות זוועהיל. בתו נעמי נישאה לפרופסור אהרן אליהו איגוס (בן למשפחת איגוס), אחד מנכדיו הוא הרב חיים כ"ץ, ראש ישיבת "משכן יעקב" ורב שכונות בחיפה, אחד מניניו העיתונאי קובי בורנשטיין.
אנדרו קואומו
קואומו זכה לתשומת לב לאומית על טיפולו במגפת הקורונה בעיר ניו יורק ובמדינה עצמה באופן כללי. אף על פי שבתחילה הוענקו לו שבחים על מאמצי התגובה שלו, ולראייה אף קיבל את פרס מייסדי האמי הבין-לאומי על תדרוכיו היומיים בדבר המגפה, קואומו ניצב בפני ביקורות נוקבות וחקירה פדרלית לאחר שהתגלה כי ממשלו טייח נתונים הנוגע לשיעור מקרי המוות ממחלת נגיף קורונה 2019 בדיירי בתי האבות במדינת ניו יורק.
מאז סוף 2020 מרחפת מעל קואומו עננת האשמות בדבר הטרדות מיניות. התובעת הכללית של מדינת ניו יורק, לטישיה ג'יימס, הזמינה חקירה של עורכי דין פרטיים, וכתוצאה מכך פורסם באוגוסט 2021 דו"ח שהסיק כי קואומו הטריד מינית 11 נשים במהלך כהונתו. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, יושבת ראש בית הנבחרים האמריקאי ננסי פלוסי והסנאטורים מניו יורק צ'אק שומר וקירסטן ג'יליברנד קראו לו כולם להתפטר מתפקידו, לצד כל חברי הקונגרס מניו יורק, רפובליקנים ודמוקרטים כאחד (פרט לחבר הקונגרס האקים ג'פריס). נגד קואמו נפתחו חקירות פליליות במנהטן, במחוז נסאו, במחוז וסטצ'סטר ובמחוז אולבני. ב-10 באוגוסט 2021 הודיע קואומו על התפטרותו מהתפקיד, שתיכנס לתוקף כשבועיים לאחר מכן.
ביוגרפיה
אנדרו קואומו נולד בקווינס שבניו יורק, כבן בכור למשפחה בת חמישה ילדים ממוצא איטלקי. משפחת אביו, מריו קואומו, שכיהן כמושל ה-52 של ניו יורק במשך שלוש כהונות בין השנים 1983–1995, הגיעה מדרום איטליה, בעוד משפחתה של אימו הגיעה מהאי סיציליה. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1975. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פורדהאם בשנת 1979, ותואר בעריכת דין מבית הספר למשפטים שבעיר אולבני. כשאביו החל לרוץ למשרת מושל ניו יורק, שירת בתפקיד בכיר בניהול קמפיין הבחירות שלו. לאחר מכן שימש כעוזר לתובע מחוזי בניו יורק, ובסופו של דבר החל לעבוד בשוק הפרטי. הוא היה חבר בוועדה לחסרי בית של ניו יורק בשנים 1990–1993.
בשנת 2002 רץ לקמפיין לא מוצלח למועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל ניו יורק. תחילה נחשב כמועמד המוביל, אך לאחר מספר טעויות, פרש מן המירוץ לטובת המועמד הנבחר קארל מקאל. מקאל הפסיד בבחירות אלה לג'ורג' פטאקי. בשנת 2006 נבחר לתובע הכללי ה-64 של ניו יורק.
לאחר שהמושל המכהן דייוויד פטרסון אולץ לחדול מקמפיין בחירתו המחודשת עקב סקנדלים שונים, הכריז קואומו על התמודדותו בפריימריז למועמד הדמוקרטי כמושל במאי 2010. לאחר שניצח בפריימריז ללא תחרות, הביס בבחירות הכלליות את יריבו הרפובליקני קארל פלדינו, וזכה ב-62% ממניין הקולות.
בבחירות בשנת 2014 נבחר לכהונה שנייה, לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני רוב אסטרינו ברוב של 54% ממניין הקולות, לעומת 40.6% לאסטרינו. בבחירות בשנת 2018 נבחר לכהונה שלישית, לאחר שגבר על יריבו מרק מולינארו ברוב של 57.9% לעומת 36% למולינארו.
יחסו לישראל
באוגוסט 2014, בעת מבצע צוק איתן, ערך קואומו ביקור בישראל.
ביוני 2016 חתם קואומו על צו מנהלי המורה למדינת ניו יורק להחרים כל בית עסק המחרים את ישראל, כחלק מהמאבק בארגון ה-BDS.
ב-5 במרץ 2017, בעת ביקור בישראל, הכריז קואומו על ״יום שמעון פרס״ שיצוין במדינת ניו-יורק בכל יום ראשון הראשון של חודש יוני, זאת לציון ״תרומתו האדירה של הנשיא לשעבר לקידום השלום בישראל ובעולם וכמי שאחראי על ביסוס ישראל כבית לעם היהודי״. ביוני 2019, ביקר בישראל באופן רשמי ונפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
ב-13 באפריל, 2021, נודע כי במהלך הקמפיין שלו למשרת התובע הכללי ב-2006 התבטא קואומו בצורה מקוממת לגבי חגיגת סוכות בקרב יהודי אמריקה וכינה אותם "האנשים האלה ובתי העץ המזוינים שלהם".
סקנדל בתי האבות
ב-2020 במהלך מגפת הקורונה הורה קואומו לבתי האבות לקבל בחזרה לבתי האבות את הדיירים שפונו לבית החולים לאחר שחלו בקורונה כדי להפחית את העומס על בתי החולים בניו יורק, החזרת הדיירים החולים גרמה לגל הדבקות בבתי האבות, אך במשך רוב זמן המגפה סירבו במשרדו של קואומו לפרסם את המספר המדויק של המתים שחלו ונפטרו בבתי האבות. ב-2021 לאחר כניסתו של נשיא ארצות הברית החדש ג'ו ביידן לתפקיד פורסם כי מספר המתים בבתי האבות גבוה בהרבה ממה שנטען בתחילה על ידי צוותו של קואומו, לאחר מכן הסבירה אחת מעוזרותיו של המושל שהסיבה לכך שלא מסרו את המספרים המלאים הייתה מכיוון שחששו מנשיא ארצות הברית דאז דונלד טראמפ, הדברים גרמו לסערה והרשויות הפדרליות פתחו בחקירה בחשד לטיוח נתונים.
טענות בדבר הטרדות מיניות והתפטרות
ב-13 בדצמבר 2020, לינדזי בוילן, עוזרת לשעבר של קואומו, טענה כי הטריד אותה מינית במשך שנים. היא הרחיבה את האשמותיה בפברואר 2021, וסיפרה שקואומו הפציר בה לשחק איתו פוקר תוך שהיא חשופה במהלך טיסה באוקטובר 2017 ונשק לה בכוח על פיה במשרדו במנהטן ב-2018. .
ב-27 בפברואר 2021 האשימה אותו גם שרלוט בנט, עוזרת בכירה ויועצת למדיניות הבריאות של קואומו בהטרדה מינית ואמרה כי הוא שאל אותה על חיי המין שלה בכמה הזדמנויות בסוף אביב 2020 ושאל אותה האם הייתה בקשרים מיניים עם גברים מבוגרים.
ב-1 במרץ התייצבה אישה שלישית וטענה שקואומו הטריד אותה מינית ונגע בה ללא הסכמה. אנה רוך לא עבדה תחת קואומו, אך סיפרה כי נתקלה בו בקבלת פנים בחתונה בספטמבר 2019. היועצת המשפטית לממשלה של מדינת ניו יורק, לטיה ג'יימס, אמרה כי היא בוחנת אפשרויות לחקירה עצמאית כנגד קואומו. לאחר תלונתה של רוך, פרסם הניו יורק טיימס תצלום מהאירוע בו נראה קואומו שם את ידיו על פניה של רוך. לדבריה, מעשיו גרמו לה להרגיש "לא בנוח ומבוכה". קואומו הכחיש את דברי השלוש.
באוגוסט הודיע התובעת הכללית בניו יורק שלפי הממצאים, קואומו הטריד מינית מספר נשים, כולל עובדות במשרדו. לדברי התובעת, החקירה העלתה שקואומו מישש, נישק, חיבק והעיר הערות לא-ראויות. האווירה במשרד המושל הפכה ל"רעילה" ואיפשרה להטרדות להתרחש.
לאור הטענות כלפי קואומו, והתפטרותו ממשרת מושל מדינת ניו יורק, ביטלה האקדמיה הבין-לאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה את זכייתו בפרס אמי משנת 2020. הפרס הוענק בזמנו לקאומו, בזכות תרומתו לתחום הבידור בטלוויזיה.
חיים אישיים
ב-1 בינואר 2015, ביום בו הושבע לכהונה שנייה, נפטר אביו, מריו קואומו, בגיל 82. ב-1990 נישא קואומו לקרי קנדי, בתו של הסנטור רוברט קנדי ואחייניתו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, ולזוג נולדו שלוש בנות. ב-2003 הם נפרדו ובשנת 2005 הם התגרשו. בשנת 2011 החל לצאת עם מנחת הטלוויזיה סנדרה לי. בשנת 2019 הזוג הודיע כי הם נפרדו. הוא התגורר במעון הרשמי של מושל מדינת ניו יורק בעיר הבירה אולבני. אחיו הוא העיתונאי כריס קואומו מרשת CNN.
הכול בגלל מסמר
הכול בגלל מסמר או בגלל מסמר (באנגלית: For Want of a Nail, "בשל חוֹסר במסמר") הוא שיר ילדים אנגלי נודע, שנועד לשנן באוזני שומעיו את עקרון הסיבתיות, שהוא עקרון יסוד בחיי אנוש, ובמדע בפרט. השיר מציג כיצד עקב מסמר קטן נפלה הממלכה, ובכך מסביר כי אף למאורע חסר חשיבות לכאורה עלולות להיות השלכות מהותיות.
תולדות השיר
אין יודעים בוודאות מתי התגבש נוסחו הראשון של השיר, אולם גרסתו המתועדת הראשונה מצויה בפואמה Confessio Amantis של ג'ון גאוור מסוף המאה ה-14. באמצע המאה ה-18 כלל בנג'מין פרנקלין את השיר ב-Poor Richard's Almanack. במהלך מלחמת העולם השנייה השיר מוסגר ונתלה על קיר מטה האספקה של בעלות הברית בלונדון.
ועדת הכלכלה
ועדת הכלכלה היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
לפי סעיף 100 (א) (3) לתקנון הכנסת, תחומי עיסוקה הם: מסחר ותעשייה, אספקה וקיצוב, חקלאות ודיג, תחבורה על כל ענפיה, איגוד שיתופי; תכנון ותיאום כלכלי, רכוש הערבים הנעדרים, רכוש נפקדים, רכוש פליטי ארצות אויב עבודות ציבוריות, שיכון ודיור, תקשורת, מינהל מקרקעי ישראל, אנרגיה ותשתית, מים. הוועדה מקדמת חקיקה ראשית וחקיקה משנית בכל תחומי פעילותה, מקיימת סיורים ודנה במגוון רב של נושאים שוטפים. כך למשל דנה במהלך הכנסת ה-16, בין היתר, בייקור תעריפי השיחות בטלפונים ניידים, בהיערכות הממשלה להתפרצות שפעת העופות ובהקמת מתקנים להתפלת מים. עד הכנסת העשרים היה נהוג שתפקיד יו"ר הוועדה היה ניתן לחבר אופוזיציה. עם זאת, בכנסת ה-18 עמדו בראשות הוועדה חברי הכנסת אופיר אקוניס וכרמל שאמה הכהן, שניהם חברי קואליציה. זאת מכורח הסכם עם האופוזיציה בעד ראשות ועדת החוץ והביטחון. את הוועדה מנהלת ד"ר עידית חנוכה.
הכול בגלל מסמר
השפעות תרבותיות
השיר, ויותר מכך כותרתו, קנו להם אחיזה בספרות ובשיח היומיומי בארצות דוברות אנגלית. הביטוי For Want of a Nail משמש בשיח היומיומי לתיאור מקרים שבהם התוצאה עולה עשרות מונים, בהיקפה או בחומרתה, על הגורם לה. אף בספרות זכה הביטוי לעדנה. בשנת 1973 פורסם ספרו של רוברט סובל For Want of a Nail: If Burgoyne Had Won at Saratoga העוסק בהיסטוריה חלופית שבה המהפכה האמריקנית נכשלה. בשנת 1998 פורסמה, בהוצאת DC קומיקס, סדרה של שלוש חוברות קומיקס היתוליות מאת אלן דייוויס, הנושאת את השם JLA: The Nail ("ליגת הצדק: המסמר") ומבוססת על השיר העתיק. החוברות עוסקות בעולם שבו מסמר קטן גורם תקר בצמיג משאיתם של מרתה וג'ונתן קנט, וכתוצאה מכך הם אינם מגלים את נחיתת חלליתו של קאל-אל על כדור הארץ. כתוצאה מכך, העולם צריך להסתדר בלי סופרמן. סדרת המשך יצאה בשנת 2004 באותה ההוצאה. הביטוי For Want of a Nail משמש תדיר גם בעיתונות בהקשרים הרלוונטיים.
ועדת הכלכלה
בוועדה פועלות ועדות משנה רבות לנושאים מגוונים. לדוגמה, בכנסת ה-17 פעלו בה:
הכול בגלל מסמר
השפעות תרבותיות
וריאציות שונות של הביטוי הופיעו גם בקולנוע ובטלוויזיה. לדוגמה: בסרט הקולנוע מהיר ועצבני 3 משתמש ראש היאקוזה במשפט ביפנית בשיחה עם אחיינו. בסרטו של סידני לומט "פסק דין" נעשה שימוש בחלק אחר של השיר ("For the want of a shoe the horse was lost") על ידי השחקן ג'יימס מייסון. הפרק ה-17 בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה מ.א.ש נקרא For Want of a Boot כפרפרזה על הביטוי הנדון.
אפקט הפרפר
במאה העשרים נתנה תורת הכאוס משמעות משלה לביטוי, ברעיון הקרוי במסגרתה אפקט הפרפר - מצב של "תלות רגישה בתנאי ההתחלה", לפיו שינויים קטנים בתנאי ההתחלה של מערכת דינמית לא ליניארית עשויים לגרום לשינויים גדולים בהתנהגות המערכת בטווח הזמן הארוך. המונח מובא לעיתים בהקשרים אזוטריים, אך למעשה ניתן לתיאור על ידי מערכות פשוטות מאוד, לדוגמה: כדור המונח בראש גבעה עשוי להתגלגל לכל אחד מהשקעים שבפני שטח הגבעה, בתלות בשינויים קלים בתנוחתו ההתחלתית.
הביטוי "אפקט הפרפר" מייצג מקרה פרטי בו משק כנפי פרפר עשוי ליצור שינויים קטנים באטמוספירה שבסופו של דבר יגרמו להופעת סופת טורנדו (או ימנעו את הופעתה). הכנפיים המתנופפות מייצגות שינוי קטן בתנאי ההתחלה של המערכת, שגורם שרשרת מאורעות המובילים לתופעה בקנה מידה גדול. אם הפרפר לא היה מנפנף בכנפיו, ייתכן שמסלול המערכת היה שונה במידה ניכרת.
שוד הבנק של טיפליס
שוד הבנק של טיפליס היה שוד מזוין שהתרחש ב-26 ביוני 1907 בכיכר ירוואן (כיום כיכר החירות) בטיפליס (כיום טביליסי). משלוח מזומן לסניף הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית בטביליסי נשדד בידי הבולשביקים למטרת מימון הפעילות המהפכנית שלה. השודדים תקפו כרכרה של הבנק שהייתה מוקפת בחגורת שוטרים וחיילים מצבא הצאר והשתמשו ברימונים ואקדחים. השוד בוצע כאשר הכרכרה עברה בכיכר המרכזית של העיר (גם באותם ימים וגם כיום), כיכר ירוואן, בקטע הדרך שבין סניף הדואר לבין סניף טיפליס של הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית (Государственный банк Российской Империи). על פי מסמכי ארכיון רשמיים נהרגו במהלך השוד 40 איש ונפצעו 50 אחרים. השודדים נמלטו עם 341,000 רובל (שווי המשוערך לשנת 2008 בכ-3.4 מיליון דולר).
השוד אורגן על ידי ההנהגה הבכירה של הבולשביקים בהם: ולדימיר לנין, יוסיף סטלין, מקסים ליטבינוב, לאוניד קראסין ואלכסנדר בוגדנוב, והוצא לפועל על ידי כנופיה של מהפכנים גאורגים בהנהגת סטלין ומקורבו בתחילת דרכו, קאמו. השוד המזוין והקורבנות גרמו לשערורייה בקרב מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, כיוון שפעולות מסוג זה נאסרו במפורש בקונגרס החמישי של המפלגה. כתוצאה מכך, ניסו לנין וסטלין להרחיק את עצמם מהשוד. השוד ותוצאותיו ומקרי שוד דומים פיצלו את ההנהגה הבולשביקית והעמידו את לנין כנגד בוגדנוב וקראסין. למרות הצלחת השוד והסכום הגדול שנשדד, הבולשביקים לא יכלו להשתמש ברוב השטרות הגדולים שהתקבלו מהשוד כי המספרים הסידוריים שלהם היו ידועים למשטרה. בינואר 1908 הגה לנין תוכנית להמרת השטרות הגדולים בבת אחת במקומות שונים ברחבי אירופה, אך אסטרטגיה זו נכשלה והביאה למעצרם של המעורבים, פרסום עולמי, ותגובות שליליות מהתנועות הסוציאל-דמוקרטיות באירופה.
קאמו נלכד בגרמניה זמן קצר לאחר השוד, אולם הצליח להימנע מהעמדה פלילית לדין על ידי התחזות למטורף במשך יותר משלוש שנים. הוא הצליח לברוח מהמחלקה הפסיכיאטרית שבה שהה אך נתפס שנתיים מאוחר יותר בתכנון שוד אחר. הוא נידון למוות בגין פשעיו כולל השוד ב-1907, אך עונשו הומתק למאסר עולם. הוא שוחרר לאחר המהפכה הרוסית של 1917. אף אחד מהמשתתפים המרכזיים האחרים או המארגנים של השוד לא הועמד אי פעם לדין.
רקע
מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, קודמתה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, נוסדה בשנת 1898. מטרתה של מפלגת הפועלים הייתה לשנות את שיטת הממשל הכלכלית והפוליטית באימפריה הרוסית דרך מהפכה של הפרולטריון על פי הדוקטרינה המרקסיסטית. יחד עם הפעילות הפוליטית יזמה מפלגת הפועלים, יחד עם קבוצות מהפכניות אחרות (כמו אנרכיסטים ומהפכנים סוציאל-רבולוציונרים), פעילות מיליטנטית כולל מה שכונה על ידם "החרמות", איפמיזם למעשי שוד מזוינים של כסף ממשלתי למימון הפעילות המהפכנית.
משנת 1903 נחלקה מפלגת הפועלים לשתי קבוצות עיקריות: הבולשביקים והמנשביקים. לאחר שמהפכת 1905 דוכאה על ידי האימפריה הרוסית, התקיים במאי-יוני 1907 הקונגרס החמישי של המפלגה בלונדון בתקווה לגשר על הפערים בין הקבוצות. אחד מהעניינים שבהם נותרו הקבוצות חלוקות הייתה אופן ההתייחסות לפעילות מיליטנטית ובמיוחד נושא ה"החרמות". רוב הבולשביקים המיליטנטים, שהונהגו על ידי ולדימיר לנין, תמכו בהמשך מעשי השוד, בעוד המנשביקים הטיפו לגישה יותר פייסנית והדרגתית של המהפכה, והתנגדו למעשי השוד. בסופו של דבר העביר הקונגרס החמישי של המפלגה החלטה על גינוי השתתפות או סיוע לפעילות מיליטנטית כולל "החרמות". הקונגרס כינה אותה פעילות בלתי מאורגנת וכזו המביאה לפגיעה במורל, וקרא לכל הקבוצות העוסקות בפעילות כזו להתפרק. ההחלטה נתקבלה ברוב של 65% בעד כנגד 6% מתנגדים בלבד (אחרים נמנעו או לא השתתפו כלל), כאשר כל המנשביקים ורבים מהבולשביקים תמכו בהחלטה.
למרות האיסור של מפלגת הפועלים המאוחדת על הקמת ועדות נפרדות, בחרו הבולשביקים, במהלך הקונגרס החמישי, גוף נבחר משל עצמם, שנקרא "המרכז הבולשביקי". הקמת הגוף נשמרה בסוד מיתר חברי מפלגת הפועלים המאוחדת. בראש המרכז הבולשביקי עמדה "הקבוצה הפיננסית" שכללה את לנין, קראסין ובוגדנוב. עוד במהלך הקונגרס, יחד עם הפעילויות הפוליטיות הרגילות, תכננה ההנהגה הבולשביקית מספר מבצעי "החרמות" במקומות שונים ברחבי האימפריה הרוסית. בין המבצעים שתוכננו היה שוד סניף הבנק האימפריאלי בטביליסי, שהתרחש בסופו של דבר, מספר שבועות לאחר תום הקונגרס.
הכנות
לפני הקונגרס החמישי נפגשו באפריל 1907 המנהיגים הבכירים של הבולשביקים בברלין, ודנו בביצוע שוד למימון רכישת נשק. המשתתפים בפגישה כללו את לנין, קראסין, בוגדנוב, סטלין וליטבינוב. הקבוצה החליטה כי סטלין, שהוכר באותם ימים כקוֹבָּה, והארמני סימון טר-פטרוסיאן, שהיה ידוע כקאמו, יארגנו שוד בנק בעיר טיפליס.
סטלין, שהיה בגיל 29 באותם ימים, התגורר עם אשתו הראשונה אקטרינה סוואנידזה ותינוקם יאקוב. הוא היה כבר מנוסה בארגון מעשי שוד, שעזרו לו למעשה לזכות במוניטין בתור המממן הראשי של המרכז. קאמו היה צעיר מסטלין בארבע שנים והיה ידוע באכזריותו (מאוחר יותר בחייו עקר את ליבו של אדם מחזהו). בתקופת הקונספירציה, עמד קאמו בראש ארגון פשע בשם "היחידה". סטלין תיאר את קאמו כ"אמן ההסוואה", ולנין כינה אותו "הבנדיט הקווקזי שלי". סטלין וקאמו גדלו ביחד וסטלין הוא שהשפיע על קאמו להפוך למרקסיסט.
קראסין עזר לסטלין לייצר רימונים מאולתרים לצורך שימוש בשוד. הכנופיה של קאמו הבריחה את הרימונים לטביליסי והחביאה אותם בתוך ספה. מספר שבועות לפני השוד, פוצץ קאמו בטעות את אחד מהרימונים של קראסין כשניסה לחבר את הפתיל. הפיצוץ פצע את קאמו בעיניו והשאיר צלקת קבועה בפניו. הוא היה מרותק למיטתו במשך חודש בעטיים של כאבים קשים, ולא היה כשיר לגמרי עד לזמן השוד.
יום השוד
ביום השוד, ה-26 ביוני 1907, נפגשו 20 המארגנים, בכללם סטלין, ליד כיכר ירוואן (במרחק 2 דקות הליכה מהסמינר, הבנק וארמון הנציב העליון) כדי לגבש סופית את תוכניתם. בתום הפגישה התייצבו במקומות שהוכנו מראש כהכנה לתקיפה. השלטונות הרוסיים חשדו כי המהפכנים תכננו פעולה גדולה בטביליסי והגביר את נוכחות כוחות הביטחון בכיכר המרכזית. זמן קצר לפני השוד קיבלו השלטונות ידיעה מוקדמת והציבו שומרים נוספים ששמרו כל פינה בכיכר ירוואן. כדי להתגבר על האבטחה המוגברת, הציבו חברי הכנופיה תצפיתן על כל שוטר לפני השוד וצפו במיקומים בהם הוצבו ובתנועותיהם כשהם צופים עליהם מלמעלה.
חברי הכנופיה המתינו בפינות הרחוב חמושים באקדחים ורימונים ולבושים בבגדי איכרים. בניגוד לאחרים, היה קאמו מחופש לקצין פרשים והגיע לכיכר בסוג של כרכרה פתוחה רתומה לסוס. כהכנה לשוד הם השתלטו על מסבאת טִילִיפּוּצ'וּרִי, שחזיתה פנתה לכיכר. דוד סאגיראשווילי, שהיה עֵד לאירועים, סיפר מאוחר יותר כי התהלך בכיכר ירוואן כשחבר שלו בשם באצ'וּאה קופיראשווילי, שמאוחר יותר התברר כי נמנה עם השודדים, הזמין אותו למסבאה וביקש ממנו להישאר. סאגיראשווילי הבחין כי אדם חמוש מונע מיושבי המקום לצאת מהמסבאה. כשקיבלו סימן כי כרכרת הבנק מתקרבת לכיכר, עזב האיש החמוש את המסבאה באקדח שלוף.
סניף טיפליס של הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית ארגן את העברת המזומנים בין סניף הדואר לבנק על גבי כרכרה רתומה לסוסים. בתוך המרכבה היו שקי הכסף, שני שומרים חמושים ברובים, קופאי של הבנק וחשב הבנק. לכרכרה נלוו שומרים מאחור ושומרים רכובים על סוסים מלפנים, מצידי הכרכרה ומאחריה.
ההתקפה
הכרכרה עשתה את דרכה בכיכר הסואנת בשעה 10:30 בבוקר לערך. קופיראשווילי נתן את הסימן והשודדים יידו את הרימונים על הכרכרה. הרימונים גרמו למותם של רבים מהסוסים והשומרים. קופיראשווילי ירה תחילה באיש ביטחון ששמר על הכרכרה ולאחר מכן לכיוון הכיכר. רימונים הושלכו מכל כיוון. העיתון הגאורגי "איסארי" תיאר את שהתרחש: "איש לא יכול היה לומר אם רעש הירי הנורא היה שאון תותחים או פיצוץ רימונים... הרעש גרם לפאניקה בכל מקום... כמעט בכל רחבי העיר, החלו התושבים לברוח. כרכרות ועגלות דהרו מהמקום". הפיצוצים היו חזקים כל כך שהם הפילו את הארובות הסמוכות ושברו את שמשות הזכוכית ברדיוס של מייל מהכיכר. אקטרינה סוואנידזה, אשתו של סטלין, עמדה על מרפסת ביתה בקרבת הכיכר יחד עם משפחתה ובנה. כששמעו את הדי ההתפוצצויות נמלטו לתוך הבית בבהלה.
אחד מהסוסים שנפצעו שהיה רתום לכרכרה ניסה לברוח ומשך עמו את המרכבה. קופריאשווילי, קאמו ודאתיקו צ'יביראשווילי (שודד נוסף מהכנופיה) רדפו אחריו. קופיראשווילי הטיל רימון לרגליו של הסוס ועצר אותו אולם נלכד בעצמו בהדף הפיצוץ ונחת המום על הקרקע. הוא חמק מהכיכר לפני שהתגבורת של המשטרה והצבא הגיעו. צ'יביראשווילי חטף את שקי הכסף כאשר קאמו חיפה עליו ביריות לידו. יחד עם שודד אחר זרק צ'יביראשווילי את שקי הכסף לכרכרה של קאמו.
הבריחה ולאחריה
לאחר שווידא שהכסף ברשותו, פילס קאמו את דרכו אל מחוץ לכיכר. בדרכו הוא נפגש בכרכרה של המשטרה והעמיד פנים שהוא הקצין של הפרשים ששמרו על הכסף. הוא קרא לעבר כרכרת המשטרה: "הכסף מאובטח, רוצו מיד לכיכר." קצין המשטרה ציית ורק מאוחר יותר הבין כי השודדים הנמלטים שיטו בו. קאמו שם פעמיו למטה הראשי של הכנופיה והחליף את בגדיו. כל השודדים התפזרו תוך זמן קצר. איש מהם לא נתפס.