cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צי בעצם היותו
התפתחות המושג
ההיסטוריון ג'פרי טיל זיהה בתחילת המאה ה-21 כי במונח "הצי בעצם היותו" נעשה שימוש לתיאור ארבעה סוגים שונים של מבצעים. הראשון, השגת מידה של שליטה בים לצורך השהיית הצורך בהחלטה במהלך קרב; השני, השגת יתרון אסטרטגי באמצעות פעולות כמו מתקפה על אוניות סוחר, תוך המניות מהתנגשות עם צי עדיף; השלישי, שימוש בהטרדה והתחמקות מתמידים ככלי למניעת שימוש חופשי בים מהאויב; הרביעי, ביצוע פעולות שמטרתן אך ורק הבטחת שרידותו של צי יריב נחות.
פארק נחל חדרה
פארק נחל חדרה הוא פארק שמנוהל על ידי נחלים החברה לפיתוח תיירות חדרה, השוכן בחלקו המערבי של נחל חדרה, בין כביש 2 ממזרח לבין חוף הים התיכון ממערב, ומדרום לתחנת הכוח אורות רבין.
היסטוריה
ראשיתו של הפארק בהחלטה משותפת של קרן קיימת לישראל וחברת החשמל, שהתקבלה לאחר הקמת תחנת הכוח בשנת 1982, ולפיה, על מנת לטהר את מי הנחל המזוהם, יוזרמו מי הים הנשאבים לשם קירור תחנת הכוח אל הנחל. לשם כך נסלל צינור בקוטר של שני מטרים, המזרים מי ים בהספק של 16,000 ממ"ק בשעה, בטמפרטורה של 24 מעלות בחורף ו-37 מעלות בקיץ. בד בבד הוקם סכר סמוך לכביש 2 המפנה מהמקום את המים המזוהמים המגיעים מחלקו העליון של נחל חדרה, והמשמש גם כגשר מעל הנחל. פעולות אלה הפכו את קטע הנחל התחתון שאורכו 1.25 ק"מ, לנחל זורם ונקי ברוחב של עד 40 מטרים, וסביבו הוכשר הפארק המשתרע על פני שטח של 750 דונם. המים זורמים מתחנת הכוח אל אפיק הנחל דרך מערכת של ארבעה סכרים בגובה של 2.5 מטרים, שלידם הוכשרו בריכות קטנות בהן ניתן לשבת. לאורך הגדה הצפונית של נחל חדרה הוקמה סוללה מאפר פחם בגובה של 17 מטרים, שבה נטעו עצים ושיחים המייצבים אותה. לאורך הגדה הדרומית של הנחל הוקמה טיילת עשויה בטון ואבנים, והוקמה בה מזרקה המכונה "כיכר המבוע" ולידה בריכה.
בשנת 2010 הועבר לפארק אתר ההנצחה לאבשלום פיינברג שהיה קודם בצד כביש 4, דרומית לחדרה.
על הגדה הדרומית של הנחל צומחות שתי חורשות אקליפטוס שנטעו במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, כדי לעצור את התפשטות חולות החוף מזרחה. בין שתי החורשות התגלה אתר ארכאולוגי מהתרבות הכבארית (לפני 18,000 שנים), ובו נמצאו כלים מצור ומעצמות. סמוך לחורשה חיים עופות מים דוגמת שלדג גמדי, אנפה אפורה, סופית מצויה, ברכייה, ואלפי קורמורנים השוהים באתר בין החודשים נובמבר - מרץ. העופות ניזונים, בין היתר, מאוכלוסיית הדגים ששבה אל הנחל לאחר טיהורו ושיקומו. במקום הוכשרו חניון לעריכת פיקניקים ומתקן לגלישה בחול הדיונות. ממזרח לכביש 2 שוכנת חוות חפציבה, חווה חקלאית שפעלה החל משנת 1906 ועד לפירוקה בשנת 1929. שביל ישראל עובר דרך הפארק לאורך הגדה הדרומית של נחל חדרה.
בעבר היה שפך נחל חדרה לים התיכון חסום ועל כך כתב המשורר נתן יונתן את שירו "חופים הם לפעמים".
בשנים 2014–2018 התקיים בתחומי הפארק בחודש ספטמבר (באחד מחגי תשרי) "פסטיבל בום בוקס".
סנטה מריה אין טרסטוורה
סנטה מריה אין טרסטוורה (באיטלקית: Santa Maria in Trastevere) היא בזיליקה הנמצאת ברובע טרסטוורה של העיר רומא, בירת איטליה. הכנסייה, שנבנתה בשנת 340, היא אחת העתיקות בכנסיות רומא, וככל הנראה הכנסייה הראשונה בה נערכו טקסים דתיים נוצריים ובהם טקס המיסה בגלוי.
המנון קוריאה הצפונית
אאגוקגה הוא שם ההמנון הלאומי של צפון קוריאה. הוא גם מכונה "תנו לבוקר להאיר" על פי הבית הראשון.
סנטה מריה אין טרסטוורה
היסטוריה
כנסייה זו היא החשובה בכנסיות טרסטוורה ואחת החשובות בכנסיות רומא. כתובת על כיסא הבישוף בכנסייה מציינת כי זו הכנסייה הראשונה ברומא אשר הוקדשה למרים (אולם בפועל זו הכנסייה השנייה - אחרי בזיליקת סנטה מריה מג'ורה). הכנסייה הראשונה שהוקמה במיקום זה, הוקמה בבית פרטי של משפחה נוצרית בשנת 220 על ידי האפיפיור קליקסטוס הראשון (קליקסטוס הקדוש). המבנה בו הוקמה הכנסייה ניתן לאפיפיור על ידי הקיסר הרומי אלכסנדר סוורוס בעקבות סכסוך על הקרקע בין משפחה נוצרית ובעלי טברנה שעמדה במקום ואשר שמשה מעון לחיילים שפרשו. הקיסר העדיף שיוקם במקום בית תפילה באומרו על פי הכתוב בליבר פונטיפיקליס: "אני מעדיף ש(המקום) יהיה שייך לאלה המכבדים את אלוהים, יהא פולחנם אשר יהא".
בשנת 340 הקים האפיפיור יוליוס הראשון כנסייה חדשה באתר, והוא נחשב לכהן הדת של הכנסייה - ובהתאם היא נקראה "טיטולוס יוליי". הכנסייה היא אחת מ-25 מחוזות הכנסייה המקוריים של העיר רומא, וככל הנראה בכנסייה זו נערך טקס המיסה הראשון שנערך בגלוי ולא בהיחבא בעיר רומא.
המנון קוריאה הצפונית
לפני שנוסדה קוריאה הצפונית היה לחלק הצפוני של קוריאה המנון זהה לזה של הדרום. קוריאה הצפונית אימצה לחיקה את ההמנון החדש בשנת 1947. המילים נכתבו על ידי פאק סייונג והמנגינה הולחנה על ידי קים וונגיון.
סנטה מריה אין טרסטוורה
היסטוריה
הכנסייה שופצה במאה החמישית ובמאה השמינית ונבנתה מחדש על יסודותיה המקוריים בין השנים 1140–1143 בהוראת האפיפיור אינוקנטיוס השני. בעת השיפוץ במבנה ניבנו 22 עמודי גרניט עם כותרות יוניות וקורינתיות שנלקחו מאתרים עתיקים ברחבי רומא, ובין היתר ממרחצאות קרקלה. במהלך המאה ה-19 התברר כי חלק מהעמודים כוללים עיטורים של האלים איסיס, סראפיס והרפוקרטס - ובהוראת האפיפיור פיוס התשיעי, בשנת 1870 הוסרו הדמויות הפגניות מחזית הכנסייה. השיפוץ שנערך בתקופת אינוקנטיוס שמר על צורתה המקורית של הכנסייה.
בשנת 1291 עוטרה הכנסייה בפסיפסים מעשי ידי פייטרו קווליני. הפסיפסים מתארים את חייה של מרים הבתולה. בשנת 1617 נוסף פסיפס נוסף מעשה ידי דמניקו זאמפיירי המתאר את עלייתה של מרים לשמים.
חזית הכנסייה הנוכחית נבנתה על ידי קרלו פונטנה בשנת 1702. פונטנה החליף את החזית שכללה גג רעפים (כפי שניתן לראות באיור משמאל), בחזית עם אכסדרת עמודים, וכן הציב בחזית הכנסייה מזרקה מתומנת (המזרקה שבנה פונטנה החליפה מזרקה קדומה שעמדה במקום, המופיעה כבר במפה משנת 1472.
בכנסייה מוחזקים שרידים קדושים של אפולוניה הקדושה (ובהם ראשה של הקדושה), וכן קבור בכנסייה האפיפיור קליקסטוס הראשון.
X86
x86 היא ארכיטקטורת פקודות והוראות (ISA) למעבדים המבוססת על המעבד 8086 של אינטל. נכון להיום, מעבדים המבוססים על ארכיטקטורת x86 והרחבתה (x64, ובשמה הנוסף AMD-64) הם הנפוצים ביותר במחשבים שולחניים־ביתיים, מחשבים ניידים, ושרתים.
היסטוריה
שמה של ארכיטקטורת x86 הורחב פעמיים. בשנת 1985, אינטל הוציאה לשוק המעבדים את המעבד 386 (32 ביט) כדי שיחליף את ה־286 (16 ביט), שהיה נפוץ באותה תקופה. שבבי ה־486 תפסו את מקומם של שבבי ה־386 בשנת 1989. בשנת 1993 החליטה אינטל לנטוש את שיטת השמות הישנה, וקראה לדור החדש בשם המסחרי "פנטיום", במקום 586, לאחר שגילתה כי לא ניתן לרשום מספר כסמל מסחרי. מספר דורות של שבבים נקראו בשם המותג פנטיום (פנטיום פרו, פנטיום II ופנטיום D), ומאז הוסיפה אינטל גם את המותגים סלרון (Celeron) ו־Core 2 למשפחת ה־x86.
הרחבות ותוספות רבות חוברו ל־x86 לאורך השנים, כמעט תמיד עם תמיכה לאחור. הארכיטקטורה יושמה במעבדים של יצרני מעבדים רבים כגון: Intel, Cyrix, AMD, VIA ועוד.
מלבד אינטל, חברות רבות יצרו מעבדים מארכיטקטורת ה־x86 ובהן: Cyrix, NEC Corporation, IBM, IDT, Transmeta.
החברה המצליחה ביותר מבין החברות המתחרות באינטל ליצור מעבד בארכיטקטורה זו הייתה AMD כשהציגה את סדרת את'לון, סדרה זו לא הייתה נפוצה כמו הפנטיום אך על־פי מחקר שנערך בשנת 2006 מכירותיה של AMD בשוק המחשבים הביתיים עלו על אלו של אינטל. בשנת 2003 הציגה AMD את מעבד האת'לון 64 (Athlon 64) בעל ארכיטקטורת x64, אשר מרחיבה ותומכת לאחור ב־x86, ונקראת בשפה המקצועית EM64T, AMD64 או x86-64.
בשנת 2001 הוציאה אינטל לשוק את מעבדי האיטניום, התומכים בארכיטקטורת 64 ביט, בשם המסחרי IA-64.
האוגרים בארכיטקטורת x86
ארכיטקטורת x86 מיישמת מספר אוגרים. חלק מהאוגרים מורכב בצורה מבנית מיוחדת כך שכאשר אוגר מסוים, למשל EAX, שווה לערך H 78563412 (ספירה הקסדצימלית), AX ישקף את המילה התחתונה של EAX ויהיה שווה ל־3412, ה־AH (מ־High) ישקף את הבית הגבוה של AX ויהיה שווה ל־34, וה־AL (מ־Low) ישקף את הבית הנמוך של AX ויהיה שווה ל־12:
להלן האוגרים הקיימים בכל מעבדי אינטל תואמי־x86:
עם כניסת ה־386 הוספו לארכיטקטורה עוד שני אוגרי מקטע:
וולווקאליים
וְוֹלוְוֹקָאלְיִים (Volvocales) היא סדרה של מטפסים (שוטונים) ופסאודוסליאטים של האצה הירוקה. מטפסים הללו נכללים במחלקת האצות הירוקניות (Chlorophyceae).
אצות מסדרת הוולווקאלים יכולות ליצור מושבות שטוחות או מושבות כדוריות (spherical colonies). בין המשפחות הנכללות בסדרה זו נמנית משפחת הוְוֹלוְוֹקאניים (Volvocaceae).
הגוניום
הגוניום היא סוג של אצה הבנויה ממושבות, מסדרת הוולווקאליים, משפחת הוולווקאניים. מושבת גוניום טיפוסית מכילה בין 4 ל-16 תאים, כולם באותו הגודל, מאורגנים במעגל שטוח, ללא הבדל בין הצד האחורי לצד הקדמי. בכל מושבה בעלת 16 תאים, ישנם 4 תאים במרכז, וכל ה-12 הנותרים מתחלקים ל-4 קבוצות כשכל קבוצה נפרסת לכיוון אחר. בכל אחת מ-4 הקבוצות ישנם 3 תאים.
הוולווקס
הוולווקס היא סוג של אצה הבנויה ממושבות. בדומה לגוניום, גם זוהי אצה מסדרת הוולווקלים, משפחת הוולווקלנים. זוהי אחת מהאצות הירוקיות המוכרות ביותר. זוהי אצה המפותחת ביותר מתוך הסדרות של המושבות הכדוריות (ספֶירוֹת). כל מושבת וולווקס בשלה בנויה מכמות עצומה של תאים עם שוטונים הדומים לכלמידומונות (Chlamydomonas), יותר מ-50,000 בסך הכל. אנטוני ואן לֵוֶונהוּק היה הראשון שצפה בוולווקס בשנת 1700.
האגדה של קורה: דפוסים בזמן
האגדה של קורה: דפוסים בזמן (באנגלית: The Legend of Korra: Patterns in Time) הוא אנתולוגית רומן גרפי אשר מכיל סיפורים קצרים אשר מתרחשים לדמויות מסדרת הטלוויזיה "האגדה של קורה" של ניקלודיאון, במקביל לכרונולוגיית עלילת הסדרה, ומהווה חלק מסדרת הספרים בזיכיון האמריקאי "אווטאר: כשף האוויר האחרון". באנתולוגיה נאספו שמונה סיפורים קצרים, אשר שלושה מהם פורסמו בעבר לקראת יום קומיקס חינם, יחד עם עוד חמישה סיפורים שנכתבו במיוחד להוצאת הספר.
לאחר מספר עיכובים, הספר יצא לאור על ידי חברת ההוצאה דארק הורס קומיקס ב-30 בנובמבר 2022.
רקע
יום קומיקס חינם הוא מהלך פרסום שיווקי וקידום מכירות של תעשיית הקומיקס, במהלכו חנויות הקומיקס ברחבי העולם מכריזות על מכירה חינמית של חוברות קומיקס מוסכמות מראש כדי לעודד קוראים חדשים, וחברות הוצאת הקומיקס הגדולות נוהגות להוציא חוברות מיוחדות לרגל יום זה. עד 2015, יצאו 4 סיפורים בנושא סדרת המקור של הזיכיון האמריקאי, "אווטאר: כשף האוויר האחרון" לרגל יום קומיקס חינם. את הראשון הוציאו בשנת 2011 כחלק מהספר "אווטאר: כשף האוויר האחרון - ההרפתקאות האבודות" וב-2019 שלושת הסיפורים האחרים אוגדו בספר אחד. החל משנת 2016, נהגו בחברת ההוצאה דארק הורס קומיקס לפרסם סיפורים הקשורים לסדרת ההמשך, "האגדה של קורה", כך שבין השנים 2016 עד 2022, פורסמו 4 חוברות קומיקס המבוססות על האגדה של קורה, לרגל יום קומיקס חינם.
ב-30 בנובמבר 2022, לאחר מספר עיכובים, ולאחר שדארק הורס קומיקס הוציאה שתי טרילוגיות המבוססות על הסדרה, יצאה לאור אנתולוגיה המאגדת שלושה סיפורים שפורסמו לקראת יום קומיקס חינם בשנים 2016, 2018 ו-2021, יחד עם עוד חמישה סיפורים חדשים , ומהווה חלק מסדרת הספרים בזיכיון "אווטאר: כשף האוויר האחרון" , כשאת עטיפת הספר עיצב סאצ'ין טנג.
סקירה עלילתית
כמה מהסיפורים באנתולוגיה מתארים אירועים שקרו מספר שנים לפני תקופת התרחשות העלילה בסדרה, כמו "חברות לכל החיים", "גורדי שחקים", "חוכמה" ו"כדור האורגים". לעומתם, הסיפורים "חיות המחמד אבודות" ו"שינויים ברוח" מתארים את הדמויות באותו גיל המתואר בסדרה. הסיפורים "ניקוי האוויר" ו"עריסת חתול-ינשוף" משלבים בין תקופות.
חברות לכל חיים
כילדה בשבט המים הדרומי, אווטאר קורה מוצאת גורת כלב-דוב קוטב שאיבדה את הלהקה שלה בסערה, ומעניקה לה את השם "נאגה". קטרה, אשתו של אווטאר אנג, שהייתה מלמדת את קורה את אמנות כשפות המים, שכנעה את טונראק וסנה, הוריה של קורה, לאפשר לה לאמץ את נאגה, תוך כדי שהיא מציינת שלכלל האווטארים היה חיית מחמד. קורה ונאגדה גודלות יחד להיות חברות.
גורדי שחקים
כשיאסוקו סאטו, אמה של אסאמי סאטו ואשתו של הירושי סאטו, עבדה על שרטוטים לבניית גורד שחקים, שאלת אותה אסאמי לפשר הדבר ויאסוקו חלקה עימה הסבר תוך שהיא מדגימה את תהליך הבנייה באמצעות מגדל קלפים. לאחר מכן, כשיאסוקו מספרת על התכנון לבניית בית ספר להנדסה, אסאמי מבקשת להשתתף בפרויקט הבנייה מה שיאסוקו מאשרת בשמחה.
חוכמה
כשנווד אוויר צעיר פגש את הנזיר גורו-להימה במעלה צוק גבוה, הוא שאל אותו מגוון שאלות וכתב את תשובות הנזיר על קלף. לבסוף, כשף האוויר הצעיר שם לב כי גורו-להימה החל לרחף באוויר באמרו "החוכמה היא חסרת צורה, רק הרוח נשארת, כשכל השאר נעלם".
חיות המחמד האבודות
אומת האוויר בהנהגתו של טנזן לקחו על עצמם לסייע לעקורים במחנות שיועדו לאלו אשר נעקרו מביתם עקב ההרס שנותר לאחר הקרב על רפאבליק סיטי. לאחר שאיקי התלוננה שמילו אחיה משתמט מהגשת עזרה, קורה מטילה על מילו משימה מיוחדת, להחזיר את ניבלוס, חיית מחמד מסוג חתול-ינשוף אשר נותק ממשפחת מאמציו עקב פינוי העיר במהלך הקרב. מילו נעתר למשימה לאחר שקורה ביקשה ממנו לתאר כי הוא איבד את פוקי, חיית המחמד שלו.
לאחר שעות של חיפושים, מבחינים קורה ומילו בנובליס ונכנסים בעקבותיו אל תוך בניין נטוש בו הם מגלים מגוון חיות מחמד נוספות, אך לפתע הומלס כשף אש בשם ג'ובל, סיפר כי לאחר הודעת הפינוי הוא אסף את חיות המחמד ומאז הם לו כמשפחה. עם זאת, מילו מצליח לשכנעו כי על החיות לשוב לביתם, ומציע לו להגיע למחנה העקורים, שם יקבל אוכל, מקום לינה ומקלחת.
באותו ערב, כשקורה ומילו מסיימים להחזיר את חיות המחמד למשפחותיהם, מילו מביא קערת אוכל לג'ובל, ושורק אל קבוצה של למורים מעופפים אשר עפים על פני מילו ונוחתים על יד ג'ובל, אשר היה נלהב מכך שיש לו קבוצה חדשה של חיות מחמד לטפל בהן. לאחר מכן, כשאיקי שכנעה את מילו לעזור לה לנקות, קורה הביטה בהם בחיוך.
שינויים ברוח
קורה ואסאמי ניסו לתקן את המטוס שלהן, לאחר שהתרסק על צוק בממלכת האדמה. כשמספר רוחות קטנות התחילו לגרור את המטוס אל עבר קצה הצוק, קורה ניסתה להשאיר את המטוס על הצוק בעזרת כשפות אוויר בעוד ג'ינורה, בעידוד קורה מנסה להיכנס לעולם הרוחות אך ללא הצלחה. ג'ינורה הייתה מודאגת מההשלכות של כישלונה להיכנס אל עולם הרוחות וחושפת כי אף על פי שעשתה כל שביכולתה לעזור לכשפי האוויר החדשים, חלקם אינם לוקחים אותה ברצינות.
קורה בתגובה הסבירה כיצד למרות האמון שהיה לה בעצמה כאווטאר, היא התמודדה עם מספר משברים אשר שברו אותה באופן אישי. וכך למרות שייתכן שאיבדה חלקים ממי שהייתה, כעת היא יודעת על עצמה יותר מבעבר. אסאמי הצטרפה והוסיפה כי אם לא הייתה מקבלת את מה שלמדה על עצמה, היא וקורה לא היו בזוגיות. לאחר מכן, ג'ינורה הצליחה להיכנס אל עולם הרוחות ולהורות לרוחות אשר מסבבי למטוס כי עליהן להמשיך הלאה, והן אכן צייתו לה.
כדור האורגים
בילדותה של קורה, כשהביעה את רצונה להשתתף ב"פסטיבל רוחות הקרחונים", הודיע לה המורה שלה לכשפות אש, יים, כי היא צריכה להשקיע את זמנה באימונים. במהלך האימונים הבאים, ירד מצב רוחה של קורה והיא לא הצלילה להתאמן כראוי. לאחר שהזכירה שוב את רצונה ללכת לפסטיבל באוזני יים, הוא הטיל עליה עונש כתיבה. באותו ערב, קורה התגנבה אל הפסטיבל, שם פגשה קבוצת נערים אשר שיחקו במשחק הילדים "כדור אורגים", ופקפקו בעובדת היות קורה האווטאר. לאחר שקורה שרפה את הסל של המשחק וטונראק אביה בא למקום וכיבה את האש. טונראק וסנה החזירו את קורה לידיו של יים.
למחרת, קרא טונראק לחבורת הילדים והזמין את קורה להצטרף למשחק איתם. ובעוד יים הביע אי שביעות רצון מהמהלך, טונראק אמר לו כי הוא אמנם מאמנה של האווטאר, אך היא לא תהיה ילדה לנצח.
ניקוי האוויר
כשטנזן ראה את בנותיו, איקי וג'ינורה כשהן רבות, הוא וחר לספר להן סיפור מתקופת נערותו: כששני נערים השחיתו מתקן לתרגול כשפות אוויר באי מקדש האוויר, טנזן רדף אחריהם ותקף אותם. לאחר כשהשלושה נעצרו על ידי משטרת רפאבליק סיטי, הגיע אנג, אביו של טנזן, ושיכנע את מפקדת המשטרה טוף בייפונג לשחרר את שלושת העצורים. אנג נהג באדיבות כלפי שני הנערים וטנזן הביע את אי הסכמתו עם המעשה, אנג בתגובה מינה אותו לתפקיד "הנזיר הראשי" - נושא משרה שהיה קיים במקדשי האוויר, שתפקידו היה ליישב סכסוכים בדרכי נעם. טנזן נענה לעצת אביו ופעל יחד עם שני הנערים על מנת לשפץ בחזרה את המתקן שהושחת.
עריסת חתול-ינשוף
לאחר שטנזן, עקב התעסקותו בענייני הנהגת העיר, דחה את הצעת בנו מילו לסייר עימו באי וואנגמו, האי שאווטאר אנג חיבב, החליט מילו לצאת אל האי יחד עם דודו בומי. בומי סיפר למילו את חוויותיו שהיו לו עם אביו אנג, על שלא היה לו פנאי אליו עקב מעמדו כאווטאר וכמנהיג, ומילו שיתף כי הוא חושב שאביו אינו נותן לו לעזור לו במשימותיו, עקב אי כשירותו המספקת בכשפות האוויר. בומי המסביר כי טנזן אוהב את מילו ורק מנסה להגן עליו, ומילו הביע הבנה אך אמר כי היה מעדיף שאביו יתגאה בו. השניים המשיכו לעסוק בגישתו הזעפנית של טנין, ובומי הציע כי בכל פעם שטנזן יהיה עסוק, מילו יוכל לצאת איתו להרפתקה קצרה.
סיפורי האנתלוגיה וקרדיטים
בכתיבת כמה מהקומיקסים השתתף הסופר והבמאי מייקל דנטה דימרטינו, אשר מהווה אחד מיוצרי הסדרה המקורית.
קבלה
ג'ו גרוננוולד מאתר "THE BEAT" ציין את העובדה שהקומיקס יוצא בשנה החותמת עשור מאז יצאה "האגדה של קורה" בפעם הראשונה (2012), וב-"THE HORROR TREE", תואר הספר ככזה שלא עמד בציפיות.
מליסה אוג'דה מאתר CBR, כללה את "Friends for Life" בראש "רשימת הדברים הטובים באגדה של קורה", וציינה כי הסיפור עוזר למעריצים להבין את דמותה של קורה.
ברנטון סטיוארט מ-CBR, תיאר כי הסיפור "Clearing The Air", חושף את צורת האבהות של אווטאר אנג, כשלמרות שמהסדרה "האגדה של קורה" מובהר אנג לא היה אבא מושלם, הסיפור חושף גם צד טוב מתקופה זו, שהוא מלמד את בנו שיעור בסליחה ומניעת טינה.
לנורה קריצ'לו
לנורה איזבלה קריצ'לו (באנגלית: Lenora Isabella Crichlow; נולדה ב-4 בינואר 1985) היא שחקנית אנגלייה. היא זכתה להכרה כשכיכבה בתפקיד מריה "שוגר" סוויט בסדרת הדרמה קומית של ערוץ 4 "שוגר אהובתי", אנני סוייר בדרמה העל טבעית "כמעט אנושיים" של ערוץ BBC Three, ובדמות שאניה אנדרוז בסרט הספורט "Fast Girls" משנת 2012. ב-2013 גילמה קריצ'לו את צ'ן סם בסרט הטלוויזיה "ברטון וטיילור". ב-2013 החלה לשחק בתפקיד קבוע בסיטקום "Back in the Game" של רשת ABC, וב-2014 בסדרה הקומית "A to Z" של רשת NBC.
ביוגרפיה
קריצ'לו נולדה וגדלה בהרלסדן שבלונדון. אביה פרנק קריצ'לו היה הבעלים של מסעדת מנגרוב שבנוטינג היל. לקריצ'לו יש שתי אחיות, אמנדלה ופרצ'סקה, ואח בשם נולטון. אחותה הצעירה, אמנדלה, אף היא שחקנית שהופיעה בסדרות הטלוויזיה "Prime Suspect: The Final Act" ו-"The Bill".
מגיל 12 קריצ'לו למדה והופיעה עם להקת התיאטרון Young Blood Theatre Company בהמרסמית' שבמזרח לונדון. בהמשך למדה דרמה באוניברסיטת סאסקס.
תפקיד המשחק המקצועי הראשון של קריצ'לו הייתה בסרט הטלוויזיה "Bella and the Boys" לצדה של בילי פייפר. ב-2006 הופיעה לראשונה בסרט קולנוע, סרט אימה דל תקציב בשם "Wilderness", והופעתה הראשונה בסדרת טלוויזיה הייתה בסדרה המשטרתית "The Bill" של רשת ITV. קריצ'לו זכתה להכרה רחבה כשכיכבה בתפקיד מריה "שוגר" סוויט בסדרה "שוגר אהובתי", עיבוד של ערוץ 4 לרומן באותו שם מאת ג'ולי ברצ'יל. ב-2006 זכתה הסדרה בפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית סדרות הילדים והנוער.
ב-2007 הופיעה קריצ'לו בפרק "Gridlock" בסדרה "דוקטור הו" בתפקיד צ'ין. ב-2008 שיחקה בדרמה של ערוץ BBC One "נשיקת המוות" (Kiss of Death) לצדו של דני דייר. במרץ 2010 חזרה והופיעה בתסכית של "דוקטור הו" בשם "The Architects of History" וגילמה דמות בשם רייצ'ל קופר, המלווה של הדוקטור השביעי בציר זמן חלופי. קריצ'לו גילמה את פורציה בעיבוד של ה-BBC למחזה "הסוחר מוונציה" עבור האתר החינוכי Bitesize.
בנובמבר 2008 פרסם ה-BBC שקריצ'לו לוהקה לתפקיד אנני סויר, רוח רפאים בדירה השותפים של ערפד ואדם זאב, בסדרה "כמעט אנושיים" של ערוץ BBC Three. היא החליפה בתפקיד את אנדראה רייסבורו שגילמה את הדמות בפרק הפיילוט. ב-2011 זכתה קריצ'לו בפרס שחקנית השנה בטלוויזיה של מגזין גלאמור על הופעתה בתוכנית. קריצ'לו המשיכה לגלם את דמותה של אנני עד לפרק האחרון בעונה הרביעית ששודרה במרץ 2012. בהמשך הקליטה ספר שמע של הרומן "The Road" מאת סיימון גרייר, אחד מסדרת הרומנים המבוססים על "כמעט אנושיים".
בנובמבר 2009 שיחקה קריצ'לו בתפקיד אליס ג'קסון בדרמה "Collision" של ערוץ ITV1 ששודר בחמישה לילות רצופים. מינואר עד פברואר 2010 הופיעה קריצ'לו בתפקיד מעצבת האופנה אלי רדקליף במיני-סדרה "Material Girl" של ערוץ BBC One. ביוני 2010 שיחקה בתפקיד אשלי בפיילוט "Dappers" של ערוץ BBC Three. באותו חודש הגישה קריצ'לו את התוכנית הדוקומנטרית "Nelson Mandela: One Incredible Life". עבור התוכנית נסעה לדרום אפריקה כדי ללמוד יותר על חייו של נלסון מנדלה. ב-2011 גילמה קריצ'לו את הסמלת לילי תומסון בסדרת הדרמה "Death in Paradise" של ה-BBC.
בינואר 2011 הופיעה קריצ'לו בסרטים קצרים נלווים לסדרה "שושלת טיודור" ששודרו ב-BBC America. היא הייתה הקריינית בתוכנית "Gatwick Baby: Abandoned at Birth" ששודרה ב-13 באפריל 2011. ב-2012 הופיעה בפרק בסדרה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי", ושיחקה בתפקיד ראשי בדמות שאנייה אנדרוז בסרט הדרמה "Fast Girls". בדצמבר 2012 כיכבה בתפקיד לורה דטנטון בדרמה "דלתות נפתחות", עיבוד לרומן באותו שם מאת איאן רנקין.
בפברואר 2013 כיכבה קריצ'לו בתפקיד ויקטוריה סקיליין בפרק "דב לבן" בעונה השנייה של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה" של צ'ארלי ברוקר. במרץ אותה שנה פורסם שקריצ'לו לוהקה לסיטקום האמריקאי "Back in the Game" של רשת ABC לצדם של ג'יימס קאן ומגי לוסון. ביולי 2013 גילמה קריצלו את צ'ן סם בסרט הטלוויזיה "ברטון וטיילור" של ערוץ BBC Four בכיכובם של הלנה בונהם קרטר ודומיניק וסט.
ב-2014 גילמה קריצ'לו את מל בסרט הדרמה העצמאי "Electricity" לצדם של אגינס דיין וכריסטיאן קוק. בפברואר 2012 פורסם שקריצ'לו להוקה לתפקיד סטפי בנט בסדרה הקומית "A to Z" של רשת NBC. בסופו של דבר הסדרה בוטלה. אחר כך הופיעה קריצ'לו בדרמה הקומית "The Late Bloomer" לצדם של ג'יי קיי סימונס, בריטני סנואו, וג'וני סימונס. אחר כך לוהקה קריצ'לו לסדרת הפשע "Deception" לצדם של ג'ק קטמור-סקוט ואמורי נולסקו.
עקרון ההמשכיות האופקית
Principle of lateral continuity Principio della continuità laterale Principe van laterale continuïteit
היסטוריה של רפובליקה סרפסקה
אף שסרפסקה נוסדה כיישות מדינית בשנת 1992, האזור עצמו מיושב מזמנים קדומים.
הנצרות הגיעה לאזור במאה הראשונה לספירה, לאחר פיצולה הסופי של האימפריה הרומית, אזורי סרפסקה של היום סופחו לאימפריה הרומית המערבית. האזור נכבש על ידי האוסטרוגותים בשנת 455, ומאוחר יותר על ידי האלנים וההונים. במאה ה-6 הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כבש את האזור וסיפח אותו לאימפריה הביזנטית. הסלאבים היגרו לאזור מאזורים בצפון מזרח אירופה. הם פלשו לאימפריה הרומית המזרחית והתיישבו גם בשטחים של סרפסקה המודרנית. הקרואטים והסרבים הגיעו בפלישה השנייה של העמים הסלאבים.
תקופת ימי הביניים
היסטורית, בוסניה במאה ה-14 מתחילה בסכסוך בין שתי משפחות: שוביץ' (Шубић) וקוטרומניץ' (Котроманић). הסכסוך נגמר ב 1322 כאשר סטייפאן קוטרומאניץ' ה-2 (Стјепан II Котроманић) נהיה באן (שליט). עד למותו ב 1353 הוא הצליח להגדיל את שטחי הממלכה מצפון וממערב, כמו כן סיפוח זהומלייה (Захумље)וחלקים מדלמציה. אחינו טורטקו (Твртко) נהפך ליורשו תחת שלטונו בוסניה גדלה גם בכוחה וגם בשטחה, שלבסוף נהפכת לממלכה עצמאית ב 1377. לאחר מותו ב 1391, בוסניה החלה לרדת בכוחה. חלקים המזרחים הנרחבים של סרפסקה השתייכו לשושלת הנמאנייץ' (Немањић) הסרבית בתקופה. האימפריה העות'מאנית שהחלה בכיבוש אירופה היוותה איום גדול על אזור חבל הבלקן באמצע המאה ה-15. לבסוף לאחר עשור של אי יציבות בבוסניה נפלה מגדולתה ב 1463 ,הרצגובינה נפלה בשנת 1482, עם גיבוי של ממלכת הונגריה מוקמת מחדש "ממלכת בוסניה" עד לפירוקה בשנת 1527.
התקופה העות'מאנית
בתקופה הארוכה הזאת חלה איסלמיזציה של חלקים הנרחבים של האוכלוסייה הסרבית והקרואטית. כדי לשמור של הנכסים והמעמד האישי, תושבי הפרובינציה (סנג'אק של בוסניה) חייבים להתאסלם. על האוכלוסייה הבוחרת להישאר בנצרות הוטלו מיסים אכזריים במיוחד, אשר כללו לקיחת ילדים לצורך הפיכתם ליניצ'ארים. במאה ה-16 מגיעים לאזור היהודים מגירוש ספרד.
שלטון אוסטרו-הונגריה
1878-1918, התאפיינה בתיעוש, קידמה טכנולוגית והשכלה.
ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (יוגוסלביה)
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, שטחי סרפסקה שולבו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (שבקרוב תיקרא יוגוסלביה). החיים במקום הושפעו משני גורמים עיקריים: המצב הסוציו-אקונומי והמצב הפוליטי שהממשלות והקואליציות ביוגוסלביה התחלפו בצורה תכופה יותר, המאבקים הפוליטיים העיקרים היו בין הקרואטים שרצו פיזור ממשלות וסמכויות לאזורים השונים לבין הריכוזיות של הסרבים. במהלך תקופה זו חולקה בוסניה והרצגובינה ל-33 מחוזות שנקראים אובלאסטי (Области) על פי אזורים גאוגרפיים. חלוקה זו החליפה את החלוקה הישנה של ששת המחוזות.
ייסוד ממלכת יוגוסלביה ב-1929, חילק מחדש את שטחי סרפסקה למספר אזורים על פי מוצא אתני והיסטורי. המתיחות הסרבית קרואטית על מבנה יוגוסלביה הוסיפה להתקיים. הסכם צווטקוויץ'-מאצ'ק (Цветковић-Мачек) שהוליד את אוטונומיה (Бановина) לקרואטיה ב-1939 מיקם את האזור בין סרביה לבין קרואטיה. יוגוסלביה נכבשה לבסוף על ידי צבא גרמניה ב- אפריל, 1941.
מלחמת העולם השנייה
כאשר ממלכת יוגוסלביה נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים במלחמת העולם השנייה, שטחה של סרפסקה כולה הועבר לשלטון המדינה העצמאית של קרואטיה (NDH) שהייתה למעשה מדינת חסות של גרמניה הנאצית (כמו צרפת של וישי). השלטון הנאצי הקרואטי - אוסטאשה (Ustaše) הוביל רדיפות ורציחות, ומאוחר יותר השמדה כללית של האוכלוסייה הסרבית, היהודית ואנשי רומה (צוענים). ידוע מכולם מחנה השמדה הקרואטי יאסנובאץ (Jasenovac). קהילות היהודיות שלמות נמחקו: פריידור, דרוונטה, שאמאץ (בוסנסקי שמאץ), זבורניק, ולאסניצה, רוגאטיצה ווישגראד. חלק פעיל בפשעים אלה לקח גם המופתי הירושלמי אל-חוסייני אשר גייס לטובת המאמץ המלחמתי הגרמני את חלקים מהמוסלמים הבוסנים. בעקבות איום ההשמדתה והכיבוש סרבים רבים הצטרפו לפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו ולצ'טניקים (Четници) אשר נלחמו מלחמת גרילה נגד כוחות הכיבוש. במלחמה הזאת נהרגו כ-1.706.000 אזרחי ממלכת יוגוסלביה, מתוכם מאות אלפים משטחה של סרפסקה דהיום. התמונה הדמוגרפית השתנתה רבות באזורים שלמים.
המועצה האנטי פשיסטית לשחרור יוגוסלביה החליטה בוועידה בעיר יאיצה (Jajce) ליסד מחדש את בוסניה והרצגובינה כרפובליקה בתוך יוגוסלביה בגבולות שנקבעו על ידי העות'ומנים במאה ה-19 (באופן רשמי בוסניה והרצגובינה הוקמה רק ב-1946 לאחר כתיבת החוקה, הפכה את בוסניה והרצגובינה באופן רשמי לאחת משש הרפובליקות שהרכיבו את המדינה החדשה).
יוגוסלביה הסוציאליסטית
בסוף מלחמת העולם השנייה הוקמה קודם FNRJ ואז הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (SFRJ) שאיגדה בפדרציה את המדינות מקדוניה, מונטנגרו, סרביה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה. זאת תקופה שהתאפיינה בקידמה לכל ובסובלנות בין העמים של הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה.
רפובליקה סרפסקה ומלחמת האזרחים בבוסניה
במהלך המשבר הפוליטי אשר הוביל לעצמאותן של קרואטיה וסלובניה מן הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-25 ביוני 1991 הוקמה אספת נבחרים סרבית ב-24 באוקטובר 1991 כגוף המייצג של העם הסרבי החי בבוסניה והרצגובינה. רב הסרבים התנגדו לכך שבוסניה צריכה גם לדרוש עצמאות לעצמה. בשלב זה מנו הסרבים 31.4 אחוז, הקרואטים 17.3 והבוסנים 43.7 אחוז.
המפלגה החזקה בקרב הסרבים מבוסניה והרצגובינה, המפלגה הדמוקרטית הסרבית (СДС) בראשותו של רדובאן קאראג'יץ' (Радован Караџић) יסדה את "הפרוביניציה האוטונומית הסרבית" (САО) ובה אספת הנבחרים. בנובמבר 1991 ערכו הסרבים משאל עם שבו הוחלט כי הם נשארים עם סרביה ומונטנגרו. ב-9 בינואר 1992 ייסד בית הנבחרים הסרבי בבוסניה את "הרפובליקה העממית של הסרבים" בבוסניה והרצגובינה. ב-28 בפברואר אותה השנה אומצה החוקה הסרבית. הוחלט בה כי יכללו בשטחי הפרובינציה הסרבית את כל הרשויות המקומיות, הטריטוריות, וישויות אתניות שנכללו בבוסניה והרצגובינה והוכרז כי זה יהיה חלק מן הפדרציה היוגוסלבית.
הממשלה הבוסנית טענה שההחלטות הסרביות לא היו חוקיות. אך בין התאריכים 29 בפברואר עד 2 במרץ ערכה בוסניה משאל עם עצמאי שבו הוחלט על הפרדות מיוגוסלביה. התוצאות היו בעד הפרדות ונתינת עצמאות מלאה לבוסניה. כמובן שאת המשאל הזה החרימו הסרבים שבמדינה. 64 אחוז הכריעו נגד אבל 67 הכריעו בעד ו-98 בעד עצמאות. לא היה ברור מה רצו 2 השליש אשר הצביעו. טענת הסרבים הייתה כי לא התייחסו כלל לדעת הנציגים הסרבים בפרלמנט הבוסני. המדינה החדשה כבר הוכרזה במרץ 1992 בעוד שאלימויות אתניות התפרצו ברחבי המדינה. הפרישה מבוסניה של הסרבים הוכרעה על ידי הצבא הלאומי היוגוסלבי ועל ידי הכוחות הצבאיים למחצה. ב-6 באפריל 1992 הכירה הקהילייה האירופית בעצמאותה של בוסניה. הסרבים בבוסניה הכריזו על היפרדותם ב-7 באפריל 1992, השיוך לבוסניה הרצגובינה הוסר מהשם והם נקראו רפובליקה סרפסקה.
במשך 3 השנים, רפובליקה סרפסקה הייתה אחד הצדדים במלחמת האזרחים בבוסניה. הצד השני מולא על ידי בוסניאקים המוסלמים ועל ידי הקרואטים אשר שתפו פעולה. בתחילת המלחמה סרפסקה הייתה בצד החזק בגלל הכוח הצבאי לעומת החולשה של 2 הצדדים האחרים. הצבא שלה, הצבא של רפובליקה סרפסקה (ВРС) הורכב מסרבים בוסנים אשר השתייכו אל הצבא העממי היוגוסלבי (JNA) והיה גדול מבחינת חימוש ומצויד בתחמושת היוגוסלבית. בנוסף לכך הוסיפה יוגוסלביה (SRJ) סיוע הומניטרי, לוגיסטי וכלכלי לרפובליקה סרפסקה ולצבאה, במטרה למנוע פירוק חלק מבוסניה והרצגובינה מיוגוסלביה.
אנשים מדרגים שונים מהצבא של רפובליקה סרפסקה וכמה ממנהיגיה הואשמו בפשעים חמורים על ידי בית הדין לפשעי מלחמה בהאג בשל פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, הטבח בסרברניצה (Сребреница), הטיהור האתני של עמים לא סרביים, רצח, הרג ואונס במחנות הפליטים וכן הריסת תרבות של הבוסניאקים בסרייבו ובשאר חלקי בוסניה והרצגובינה. ב-1994 הכריז האו"ם כי יותר ממיליון וחצי ממוצא לא סרבי הוצאו או גורשו בפיקוח הצבא. וב-1996 הוצא דו"ח שהראה כי אוכלוסיית בוסניה מונה 96 אחוז ממוצא סרבי. אולם ביצועי אלה עוררו מחאה וזעם ברחבי העולם ובעקבות זאת נוסד בית הדין לפשעי מלחמה בהאג ב-1993 ובסופו של דבר הוציא אישומים ופסקי דין נגד הצבא הסרבי ונגד מנהיגים שהואשמו לגרימת המלחמה. יש לציין כי הפשעים נגד האנושות בוצעו על ידי כל הצדדים המעורבים במלחמה, על כך גם מעידים פסקי דין מהאג, דטגמאת נאסר אוריץ' (Naser Orić).
ב-1995 צבא רפובליקה סרפסקה נאלץ להילחם תוך כדי נסיגה בשל גיחות אוויריות של נאט"ו. זה הוביל להפסקת אש ולהסכם דייטון. במהלך יצירת ההסכם, על המנהיגים של סרפסקה הופעלו לחצים כבדים ביותר של נשיאה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה סלובודן מילושביץ' (Слободан Милошевић). עם החתימה הוכרזה רפובליקה סרפסקה כאחת הישויות הפוליטיות אשר ירכיבו את בוסניה והרצגובינה. 49 אחוז יחזיקו הסרבים לעומת 51 אחוז אשר יהיה בידי הקרואטים והבוסניאקים. סופית ההסכם אושרר ב-26 בספטמבר 1995.
אחרי המלחמה
מאז סיום המלחמה עברה הישות שינויים רבים. רבים ממנהיגיה הועמדו לדין על פשעי מלחמה אף על פי שלקראג'יץ' היה מעמד וכוח גם אחרי סיום המלחמה. כמה מן האזרחים הלא סרביים שבו אל בתיהם שברפובליקה סרפסקה, אחוז התושבים הלא סרבים גדל משמעותית והגיע עד ל-10 אחוזים אך בדומה לשאר המדינות הקומוניסטיות לשעבר שני הצדדים בבוסניה חוו משבר כלכלי חמור בתקופת המעבר לשוקי הכלכלה. כתוצאה מזה התפתחה שחיתות וזה מנע את התפתחותה הכלכלית של בוסניה. כמה סברו שמאחורי השחיתות עומדת הלאומניות.
האו"ם מינה נציג גבוה לעניין בוסניה והרצגובינה אשר בחלקו תרם רבות למען הפיתוח ברפובליקה סרפסקה. כמה מן הסממנים של העצמאות, כגון שם המטבע שונה. כמה מהבכירים בשלטון הועברו מתפקידיהם והודחו על ידי הנציג הגבוה בשל שחיתות, וחסימת הרפורמות והשינויים החדשים. כתוצאה ממשאל עם שנערך במונטנגרו, התרחשויות מדיניות סביב חבל אוטונומי קוסובו ומטוחייה של סרביה והתחושה המעצבת של אזרחי סרפסקה, רבים מהם ירצו לערוך משאל עם אשר יביא סופית לעצמאותה של הישות מבוסניה והרצגובינה, אך מצד שני חלק מן הקהילייה הבן-לאומית לא תאפשר זאת.
שואת יהודי בלארוס
השואה בבלארוס הייתה שורת מעשי פשע שבוצעו על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בהנהגתו של אדולף היטלר, עוזריהם, משתפי פעולה ושלטונות בעלי בריתה, במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה על אדמת בלארוס נגד יהודים. גבולותיה של בלארוס השתנו באופן דרמטי בעקבות הפלישה הסובייטית לפולין ב-1939, והדבר היה מקור לאי ודאות בעידן הסובייטי בנושא היקף השואה בבלארוס.
בלארוס לא הייתה מדינה ריבונית עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939. הברית הנאצית-סובייטית הובילה לפלישה הסובייטית המקבילה ממזרח ב-17 בספטמבר 1939. המחצית המזרחית של פולין שלפני המלחמה סופחה על ידי ברית המועצות לבלארוס הסובייטית ולאוקראינה הסובייטית.
כל שטחה של בלארוס המודרנית נכבש על ידי גרמניה הנאצית עד סוף אוגוסט 1941. ההיסטוריונית האמריקאית לוסי דווידוביץ', מחברת הספר "המלחמה נגד היהודים", העריכה כי 66% מהיהודים המתגוררים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית נספו בשואה, מתוך 375,000 היהודים שחיו בבלארוס המודרנית לפני מלחמת העולם, לפי הנתונים הסובייטיים. לשם השוואה, באזורי המדינות הבלטיות, שגובלות בה מצפון, כ-90% מהיהודים נהרגו באותה תקופה.
רקע
כתוצאה מהפלישה הסובייטית לפולין ב-1939, שטח הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית כמעט הוכפל עם סיפוח קרסי. שטחים שהשתייכו לפני כן לרפובליקה הפולנית השנייה הועברו לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית בעקבות בחירות מזויפות שנערכו באווירת טרור. שמותיהן של ערים פולניות שונו לשמות ברוסית, ונוצר אובלסט חדש. מיליוני אזרחים פולנים אולצו לקבל על עצמם אזרחות סובייטית. בתוך שנתיים גדלה האוכלוסייה היהודית של מינסק, בירת הרפובליקה הסובייטית הסובייטית של ביילורוסיה, ל-90,000 נפש עקב זרם יהודים פולנים שנמלטו מהכיבוש הגרמני.
החלק הדרומי של בלארוס של היום סופח לנציבות הרייך אוקראינה שהוקמה ב-17 ביולי 1941, ובו אזור הומל של רוסיה וז'יטומיר. הגרמנים קבעו את זהותם של היהודים על ידי רישום או על ידי הוצאת צווים. היהודים הופרדו מן האוכלוסייה הכללית ונכלאו בגטאות מאולתרים. המנהיגות הסובייטית נמלטה ממינסק בלי להורות על פינוי ועל כן נתפסו רוב התושבים היהודים. בגטו מינסק נשבו 100,000 יהודים, בבוברויסק - 25,000, בוויטבסק - 20,000, במוגילב - 12,000, בהומל - מעל 10,000, בסלוצק - 10,000, בבוריסוב - 8,000 ובפולוטסק - 8,000. באזור הומל הוקמו 20 גטאות, בהם נכלאו כ-21,000 איש.
תחילת הרציחות
השואה בבלארוס הסובייטית החלה בקיץ 1941, במהלך התקפה גרמנית על עמדות סובייטיות במבצע ברברוסה. מינסק הופצצה והוורמאכט כבש אותה ב-28 ביוני 1941. ב-3 ביולי 1941, במהלך האקציה הראשונה במינסק, הוצעדו 2,000 יהודים בני האינטליגנציה ליער ונרצחו. האיינזצגרופן ביצע מעשי טבח מעבר לגבול הגרמני-סובייטי ותיעד בכתב מעשים אלה.
רצח בירי
כתוצאה מסיפוח שטחים פולנים לברית המועצות ב-1939 ובהם שטחים שסופחו למערב בלארוס, כמעט שולשה האוכלוסייה היהודית של הרפובליקה הסובייטית הבלארוסית. ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, היו 670,000 יהודים בצד הפולני ו-405,000 יהודים בצד הסובייטי של בלארוס של ימינו. ב-8 ביולי 1941 פקד ריינהרד היידריך לירות בכל היהודים הזכרים בשטח הכבוש בין הגילים 15 ל-45, כבפרטיזנים סובייטים. באוגוסט צורפו לנורים נשים, ילדים וקשישים. גדודי משטרה גרמניים וכן האיינזצגרופן ביצעו את גל ההרג הראשון.
בנובמבר 1941 אספו הנאצים 12,000 יהודים בגטו מינסק כדי לפנות מקום ל-25,000 יהודים זרים שיועדו לגירוש מגרמניה, מאוסטריה ומהפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה. כ-6,600 יהודים נלקחו במשאיות אל הכפר הסמוך טוצ'ינקה (טוצ'ינקי) ונורו בידי חברי האיינזצגרופה א'. הקבוצה הבאה של יותר מ-5,000 יהודים נשלחה אחריהם לטוצ'ינקה ב-20 בנובמבר 1941 והיהודים שבה נרצחו. ההיסטוריון מרטין גילברט כתב כי הקומיסר הכללי של נציבות הרייך אוסטלנד, וילהלם קובה, השתתף אישית בהרג במרס 1942 בגטו מינסק.
מעשי טבח
פעולות חיסול בשטחים שנכבשו על ידי הגרמנים מאז יוני 1941 נערכו במספר מקומות בולטים בבלארוס של ימינו. הקורבנות, כולל יהודים פולנים מהשטחים שסופחו לרוסיה הבלארוסית מקרסי הפולנית, הועברו ברכבת גם לאתר ההשמדה ברונה גורה. העיירות (בסדר אלפביתי) כללו את אנטופול, ברזינו, נבהרדק, בוברויסק, צ'אבוסי, דויד-הרדוק, דזיטלבה, גרודנו (ראו גטו גרודנו), איוויה, קאטין (ראו טבח יער קאטין ), לחווא (ראו גטו לחווא), לידא, לוניניץ, מאלי טרוסטינץ, מינסק (ראו גטו מינסק), מוטלה, פינסק, פולאצק, פונאר, שקלוב, סלונים, סלוצק, ויטבסק וז'טל. בעיירות קטנות, למשל ירמיץ' יהודים נהרגו ביער סמוך ללא הקמת גטו.
המשטר הנאצי גירש כ-380,000 בלארוסים לגרמניה לעבודת כפייה והרג מאות אלפי אזרחים. לפחות 5,295 יישובים בלארוסיים נהרסו ותושביהם נרצחו (מתוך 9,200 יישובים שנשרפו או נהרסו בבלארוס במהלך מלחמת העולם השנייה). יותר מ -600 כפרים כמו קאטין הושמדו על כל יושביהם.
רציחות המוניות בנבהרדק
ב -22 ביוני 1941 פתחה גרמניה הנאצית במבצע ברברוסה נגד ברית המועצות. העיר נבהרדק, בירת מחוז נובוגרודק שבפולין בין שתי מלחמות העולם), נכבשה ב-4 ביולי במהלך הקרב על ביאליסטוק-מינסק, כאשר שתי ארמיות של הצבא האדום היו מוקפים בכיס נבהרדק. העיר הפכה לחלק מהרייכסקומיסריאט אוסטלאנד ומיד לאחר מכן ביצעו הכובשים הנאצים את מדיניות הרדיפות וההפרדה הגזעית, ובמיוחד נגד יהודים, שנאלצו להיכנס לגטו שהוקם בעיר.
בחורף 42–1941 רצחו הכובשים הגרמנים את כל היהודים בסדרת פעולות ירי. כ-550 לא נרצחו והועברו לעבודת כפייה עד מוות. התנגדות פרטיזנית החלה. מתנדבים יהודים מקומיים, שנודעו מאוחר יותר כ'יחידת הפרטיזנים של בלסקי', נמלטו ליערות הסמוכים, עסקו בפעילות קרבית ובו בזמן העניקו מקלט למשפחות יהודיות, שרבות מהן הצליחו לשרוד את המלחמה.
הצבא האדום שחרר את העיר ב-8 ביולי 1944, כמעט שלוש שנים לאחר כיבושה. במהלך המלחמה נהרגו יותר מ -45,000 בני אדם בנבהרדק ובסביבותיה. למעלה מ -60% מהמבנים נהרסו.
סיוע בלארוסי לרצח היהודים
רבים מתושבי בלארוס תמכו בגרמניה הנאצית, במיוחד בשנים הראשונות לכיבוש. לאומנים קיוו להקמת מדינה לאומית בלארוסית תחת חסותו של הרייך. בסוף 1942, קבוצת "ירמאצ'נקה" הלאומנית, הידועה כ"בי.אס.אס ", מנתה 30 אלף חברים בתריסר ערים סובייטיות שונות. משטרת העזר הבלארוסית הוקמה על ידי השלטונות הנאציים בקיץ 1941. בתחילת הכיבוש התקיימה משטרה מקומית שכונתה "שוצמאנשאפט" ובה מתנדבים שמילאו תפקיד בהרג היהודים. עד תום המלחמה הגיע מספר השוטרים שסייעו לנאצים בברית-המועצות תחת כיבוש גרמניה לכ-300,000 איש.
תפקידה של משטרת העזר הבלארוסית שהוקמה ב-7 ביולי 1941 היה מכריע בזיהוי היהודים. כוחות מקומיים סייעו ברצח יהודי הומל, מאזיר ויהודיהם של יישובים נוספים. המקומית קיבלה על עצמה תפקיד משני. היהודים הוכנסו לגטאות ונשלטו בברוטאליות לפני הוצאות להורג המוניות כמו אלה שבוצעו בצ'צ'רסק. לאחר זמן החלה משטרת העזר המאומנת לא רק להוביל יהודים מהגטאות למקומות הטבח אלא גם לקחת חלק פעיל בירי. טקטיקה זו הצליחה במקומות שבהם בוצעו הריגות יהודים בתחילת ספטמבר ובמהלך אוקטובר ונובמבר 1941. בחורף 1942 נערכו פשיטות דומות בצ'צ'רסק, פטריקוב, זלובין ועוד. תפקידה של המשטרה הבלארוסית ברצח בלט בגל השני של חיסולי הגטו, החל מפברואר-מרס 1942.
כ-800,000 יהודים נורו בשטח בלארוס בת ימינו. רובם נורו על ידי האיינזצגרופן, אס דה וגדודי אורפו שנעזרו ביחידות מקומיות (Schutzmannschaften). חלק הארי של הקהילות היהודיות הושמדו במסע ההרג הראשון, כשמספר משתפי הפעולה הבלארוסים היה קטן יחסית, וכשגדודי הרצח במזרח אירופה הורכבו ברובם ממתנדבים ליטאים, אוקראינים ולטבים.
מחקר אחרי המלחמה
מקורות קומוניסטים סובייטיים העריכו כי בלארוס הפסידה כרבע מאוכלוסייתה לפני המלחמה במלחמת העולם השנייה, כולל רוב האליטה האינטלקטואלית שלה.
בשנות השבעים והשמונים ראיין מסורב העלייה הסובייטי דניאל רומנובסקי, שעלה לישראל מאוחר יותר, למעלה מ-100 עדים, בהם יהודים, רוסים ובלארוסים, ורשם את סיפוריהם על הרצח בירי בתקופת השואה. המחקר בנושא בברית המועצות היה מוגבל עקב מדיניות המשטר. עם זאת, בראיונותיו מצא רומנובסקי כי הגטאות הפתוחים בעיירות בלארוסיות נוצרו בריכוז מוקדם של כל הקהילות היהודיות באזורים שנקבעו, ללא חומות. שיתוף הפעולה עם הגרמנים על ידי רוב הלא יהודים היה בחלקו תוצאה של עמדות קונפורמיות שעוצבו תחת השלטון הטוטליטרי הסובייטי.
בושל
בושל (אנגלית: Bushel) היא יחידת מידה המשמשת למדידת נפח של סחורות יבשות בתפזורת (להבדיל מנוזלים) ואשר מחולקת בדרך כלל לשמונה יחידות של גלון במערכת היחידות הבריטית ובמערכת היחידות האמריקאית המקובלת. זוהי יחידת מידה מקובלת לסחורות יבשות, בדרך כלל סחורות חקלאיות ולא לנוזלים. הקיצור המקובל ליחידת מידה של בושל היא bsh או bu.
בושל אמריקאי מכונה אף "בושל וינצ'סטר" והוגדר באופן מקורי כנפח של גליל שקוטרו 18.5 אינץ' וגובהו 8 אינץ' (2150.420171... אינץ' מעוקב); הגדרתו המודרנית היא 2150.42 אינץ' מעוקב בדיוק. בושל מכיל 8 גלון יבש, אשר נפחו שונה מזה של גלון נוזל המוכר יותר בארצות הברית ואף שונה מזה של גלון במערכת היחידות הבריטית. בושל מכיל ארבעה פק (Peck) (1 פק = 9.09218 ליטר).
לעיתים תכופות משתמשים ביחידת המידה של בושל לביטוי מסה של חומר ולא נפח. בשוקי הסחורות החקלאיות העולמיים, כמו גם בממגורות תבואה ובדיווחים חקלאיים, נוהגים עדיין להשתמש ביחידת הבושל. זאת על ידי ייחוס של משקל קבוע ואחיד לבושל של כל סחורה הנמדדת ביחידה מידה זו. כך שמשקלו של בושל משתנה בהתאם לסחורה אותה מודדים. מידות המשקל של הסחורות הנמדדות בדרך כלל בבושל הן: סחורות נוספות הנמדדות בדרך כלל ביחידות בושל הן זרעי חמניות, פירות, ירקות, פחם, שיער, ועוד.
בעבר, כאשר השימוש ביחידת הבושל היה מקובל בארצות הברית, קבעה כל מדינה בחוק את משקל הבושל לכל סוג של סחורה חקלאית. באופן זה היו לעיתים הבדלים בגודל הבושל בין מדינה אחת לאחרת. המדיניות הממשלתית בארצות הברית ובבריטניה היא להוציא מכלל שימוש את יחידת המידה של הבושל ולהחליפה בשיטת המדידה המטרית, בה נעשה שימוש לצרכים אלה ואחרים בכל רחבי העולם. על כן חשובה תמיד ההשוואה בין יחידת הבושל ליחידה המטרית המקבילה וכן לברר האם נעשה שימוש בבושל כיחידת מסה או כיחידת נפח.
קוד פולינומי
הגדרה
בהינתן שדה סופי GF(q) (שהאיברים בו יוגדרו "סימבולים"), נגדיר לכל רצף סימבולים באורך k:, פולינום מתאים כך:.
בושל
שמה של היחידה "בושל" אף תורגם ליחידות מידה דומות בארצות אחרות, כך למשל הייתה יחידת המידה הגרמנית "שפל" (Scheffel).
קוד פולינומי
הגדרה
בהינתן מספר n ופולינום יוצר g(x) שדרגתו m \leq n, הקוד הפולינומי שנוצר על ידי g(x) הוא אוסף מילות הקוד שדרגתן קטנה מ-n המתחלקות ללא שארית בפולינום g(x).
דוגמה
נגדיר את השדה ונקבע את הקבועים n=5, m=2, כאשר הפולינום היוצר הוא. הקוד הפולינומי הנוצר על ידי g מורכב מהמילים הבאות:
או במפורש:
מאחר שהקוד הפולינומי מוגדר מעל שדה גלואה בינארי ופעולת החיבור מתבצעת מודולו 2, מילות הקוד הן למעשה:
אווטאר: כשף האוויר האחרון – צל וערפל
אווטאר: כַּשָּף האוויר האחרון – צל וערפל (באנגלית: Avatar: The Last Airbender – Smoke and Shadow) הוא רומן גרפי בעל שלושה חלקים מאת ג'ין לואן יאנג. הוא ספר הקומיקס הרביעי בטרילוגיית הקומיקסים בזיכיון האמריקאי "אווטאר: כשף האוויר האחרון" ומהווה המשך ישיר לספר "אווטאר: כשף האוויר האחרון – הקרע" ולעלילת סדרת הטלוויזיה "אווטאר" של ניקלודיאון ומשמש כפריקוול לסדרה "האגדה של קורה". הספר מתמקד בשלטונו של שליט האש צוקו באומת האש לאחר מלחמת מאה השנים.
החלק הראשון יצא לאור על ידי חברת ההוצאה דארק הורס קומיקס ב-6 באוקטובר 2015, החלק השני יצא ב-29 בדצמבר וב-12 באפריל 2016 יצא לאור החלק השלישי והאחרון של הספר. הספר אף נכלל ברשימת רבי המכר של דארק הורס קומיקס לשנת 2015.
עלילה
בסיומה של מלחמת מאה השנים, גבר אווטאר אנג על שליט האש אוזאי והביא לסיום הלחימה. לאחר שאוזאי נכלא, בנו, הנסיך המגורש צוקו, הוכתר לשליט האש החדש, ויחד עם אנג ומלך האדמה החליט להעניק עצמאות למושבות אומת האש שבשטחי ממלכת האדמה.
חלק ראשון
הסצנה הראשונה נפתחת בחדרו של הוקאנו, מנהיג תנועת "אוזאי החדשה" למען השבתו של אוזאי, לאחר שדמויות של רוחות הקמוריקאגה, הלקוחות מאגדות ילדים, מתגלות אליו ומורות לו לפעול להדחת שליט האש צוקו. למחרת הוא מכנס את חברי התנועה ומורה על התנקשות מתוכננת בצוקו.
ידידותיו של צוקו, טאי-לי ומיי, בתו של הוקאנו, מגלות מקיילו, חבר שבגד בתנועה, על ההתנקשות המתוכננת ומזהירות את צוקו. עם חזרתו לאומת האש לאחר שמצא את אורסה, אמו האבודה. בעקבות כך, אירו, דודו של צוקו, נשלח במסלול המתוכנן בעוד שצוקו הגיע בדרך חלופית. למרות זאת, המורדים ידעו על מסלולו שלל צוקו ותקפו את השיירה, התוקפים הוכנעו לאחר שאירו ומיי הבינו כי המורדים יודעים על מיקומו של צוקו והגיעו לסייע לו. במהלך הקרב, הוקאנו מנסה לשכנע את מיי כי צוקו הוא שליט חלש אופי אשר וויתר על המושבות.
חלק שני
לאחר חודש, הקמוריקאגה חוטפים את טומטום, אחיה של מיי, מה שגורם לצוקו לקרוא לאווטאר אנג לעזרה. בעוד צוקו ומיי מסבירים לאנג את אגדת הקמוריקאגה, הוקאנו, אביהם של טומטום ומיי מתפרץ לארמון ומאשים את צוקו ומיי במצב, הוא אומר כי על צוקו "לגדל עמוד שדרה", להכריז על עוצר ולשלוח כוח קומנדו לשמירה על האזרחים. אנג אומר כי החלת סגר רק תגביר את הפחד של התושבים וצוקו דוחה את ההצעה. לאחר שצוקו חושד כי הוקאנו היה חלק מתוקפיו מיי מכחישה זאת, מכיוון שאביה הוא היחיד שיוכל להגן על טומטום. בינתיים, אורסה מנסה שוב ושוב לתקשר עם בתה קיי, אך ללא הצלחה.
צוקו, אנג, מיי וקיילו מגיעים למקדש המרכזי ונכנסים למאורת עצמות הדרקונים, שם הם מוצאים מגילה המספרת את אגדת הקמוריקאגה:. כשסיימו לקרוא את המגילה, ראה אנג עשן מיתמר במסדרונות והחל ללכת אחריו עד שהגיע למרתף ישן. אנג וקיילו נכנסים פנימה בזמן שצוקו ומיי מחכים בחוץ, שם הם מתעמתים בקשר לזוגיות שהייתה להם בעבר. בינתיים, אנג וקיילו פוגשים במרתף רוח קומריקאגה אמיתית אשר מספרת להם כי מאז המלכתו של שליט האש הראשון, הקומריקאגה לא הניחו את כף רגלם בעולם בני האדם וכי הדמויות שחטפו את הילדים הם מתחזים.
באותו הלילה, הקומריקאגה החלו בחטיפות ילדים נוספות, ביניהם, בנו של סונג, מפקד הקומנדו של צוקו. הוא נפגש עם הוקאנו ויחד הם מחילים עוצר על תושבי העיר בעזרתם של "תנועת האומה הבטוחה" - אשר היו בעצם אנשי "תנועת אוזאי החדשה". כשצוקו חוזר מהמקדש הוא משהה את המפקד סונג מתפקידו בעקבות חתירתו תחתיו.
חלק שלישי
בהמשך הלילה, לאחר שדמויות הקומוריקגה חטפו את קיי, אחותו הקטנה של צוקו, מצליח צוקו לעצור את אחת מהם ומתגלה לו כי היא בעצם אזולה אחותו, שמצליחה להימלט. למחרת בבוקר, מתוודה מיי כי אביה הוא מנהיגה של תנועת אוזאי החדשה. צוקו חושד כי הוקאנו משתף פעולה עם אזולה ומטיל עוצר על העיר, מצווה לעצור את הוקאנו ואנשיו ומסרב לשמוע לעצתו הפייסנית של האווטאר. באותו הזמן, אזולה מצווה על הוקאנו לארגן הפגנה אלימה, ובזמן שחייליו של צוקו באים לעצור את אנשי "תנועת האומה הבטוחה" הם משיבים אש. חייליו של צוקו פותחים בגל מעצרים נגד כל מי שבא במגע עם "תנועת האומה הבטוחה" ומעוררים כעס בקרב התושבים. לאחר שאזולה הודיעה להוקאנו על דחיית שחרור הילדים, הוא הולך ורוכן לעבר דלת החדר בו כלאה אזולה את הילדים החטופים וביניהם בנו, ותוך כדי בכי הוא מביע את חרטתו על ששיתף פעולה עם אזולה. לשמע הבכי פרצה קיי את דלת המתכת של החדר על ידי שכישפה אש בפעם הראשונה בחייה והוקאנו מוביל את הילדים לעבר היציאה.
בינתיים, אנג מוביל את צוקו למעבר סודי שהוא מצא יחד עם טאי-לי וסוקי שבסופה הם מגיעים לבית הקברות המלכותי שם הם פוגשים את דמויות הקומריקאגה ואזולה שתוקפות אותם. תוך כדי הקרב המתמשך, אזולה מפילה את צוקו על האדמה ומספרת לו כי היא השלימה עם העובדה שהיא לא תהיה שליטת האש, וכי ייעודה החדש הוא להפוך אותו לשליט אש ששולט על ידי הטלת פחד באופן שהיא רואה לנכון. כשהיא שומעת את קיי מודיע כי הילדים שוחררו וכי הם ניצחו אותה אזולה חולקת עליו ואומרת כי היא זאת שהצליחה להראות כמה כוחני ומפחיד יכול צוקו להיות, וכי היא בטוחה שהוא יהיה בדיוק כמוה. עם מציאת הילדים מכנס צוקו את אזרחי אומת האש ומתנצל על מעשיו בימים האחרונים. בעוד שאזולה והקומריקאגה נעלמים לעבר האופק.
באותו הזמן, בעצת אירו "להביט לפחד בעיניים", אורסה נפגשת בתא הכלא עם אוזאי בעלה לראשונה מזה שנים רבות. לאחר מכן, חוזרת קיי לדבר עם אורסה.
הפקה וכתיבה
כמו כל ספרי הטרילוגיה, "צל וערפל" נכתב על ידי הסופר האמריקאי ג'ין לואן יאנג ואוייר על ידי צוות סטודיו גוריהירו היפני. יוצרי הסדרה המקורית, מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו סייעו בתהליך הכתיבה.
קו העלילה של חטיפת ילדי הקמוריקאג' נוצר במקור לסדרת הטלוויזיה "אווטאר", הוא נוצר על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, יוצרי הסדרה המקורית, ולאחר שלא נכנס בשלב הגימור של הסדרה, הם החליטו לשלבו בטרילוגיית הקומיקסים.
כמו כן, השם "Smoke and Shadow" (שמו של הספר באנגלית, בתרגום לעברית: "עשן וצל") נוצר מהמילה היפנית "Kemurikage" - שהוא חיבור של המילים היפניות kemuri" (煙)" (עשן) ו-"kage" (影)" (צל).
היסטורית יציאות לאור
בתחילה תוכנן כי הספר הראשון של הספר ייצא לאור ב-23 בספטמבר 2015, והשני ב-16 בדצמבר אך תאריכי היציאה שלהם נדחו. ולבסוף, ב-6 באוקטובר 2015 יצא לאור החלק הראשון של הספר בארצות הברית בהוצאת דארק הורס קומיקס וב-29 בדצמבר יצא החלק השני. ב-12 באפריל 2016 יצא החלק השלישי והאחרון של הספר.
הספר צבר פופולריות רבה בקרב מעריצי הסדרה והוא תורגם לשפות רבות. ב-29 באוגוסט 2021 יצא לאור תרגומו החלק הראשון לעברית של המתרגמת אורנה כץ על ידי כנרת זמורה-ביתן דביר. ב-20 במרץ 2022 יצא לאור החלק השני וב-5 בספטמבר יצא לאור החלק השלישי והאחרון של הספר בעברית.
ב-4 באוקטובר 2016 הוציאו דארק הורס קומיקס מהדורת ספרייה המאגדת את שלושת חוברות הקומיקס בכריכה אחת יחד עם תוספת הערות מהסופר ג'ין לואן יאנג ומצוות המאיירים של סטודיו גוריהירו. ב-5 באוקטובר 2021 יצא הספר גם בכריכה רכה.
קבלה
עם יציאתו צבר הספר פופולריות בקרב מעריצי הסדרה וזכה לשבחים רבים, בין השאר על פיתוח החיים והאופי של משפחת המלוכה ועל תיאור משולש האהבה צוקו-מיי-קיילו.
רבים גם שיבחו את הבאתה לראשונה של היסטורית אומת האש לפני שלטון סוזין. עם זאת, היו שביקרו את חזרתיות המתח בין צוקו ואנג שמתואר גם בקומיקסים הקודמים.
איורי הספר שנוצרו על ידי סטודיו גוריהירו זכו גם הם לשבחים על העיצוב המוצלח של רוחות הקמוריקאגה וכן על שיפור תווי הפנים והבעות הפנים של הדמויות.
זכוכית סוכר
זכוכית סוכר (נקראת גם זכוכית פריצה או זכוכית אכילה) היא ערבוב של סוכר, סירופ תירס ומים. זכוכית הסוכר נראית כמו זכוכית אמיתית לפרק זמן קצר מרגע שהתקשתה, ולאחר פרק זמן זה היא מתעקמת ונמסה מכיוון שהיא היגרוסקופית. היא משמשת לביצוע פעלולים בקולנוע ובטלוויזיה במקום זכוכית אמיתית היות שהיא נשברת בקלות ופחות מסוכנת ממנה. בשל איבוד מראה הזכוכית האמיתי פרק זמן קצר לאחר ההתקשות, יש להשתמש בזכוכית סוכר בסמיכות ליציקתה.
אריה רייך
אריה רייך (נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא משפטן ישראלי המומחה לדיני סחר בינלאומי ומשפט האיחוד האירופי, פרופסור מן המניין וסגן הרקטור של אוניברסיטת בר-אילן. בעבר שימש כדיקן הפקולטה למשפטים שם ודיקן הסטודנטים.
ביוגרפיה
רייך נולד בגטבורג שבשוודיה. הוריו, ניצולי שואה, הגיעו לשוודיה כדי להתאחד עם בני משפחה שהגיעו לשם אחרי השואה. בשנת 1973, חודשים ספורים לפני פרוץ מלחמת יום כיפור, עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בהרצליה פיתוח. לאחר סיום לימודיו בתיכון צייטלין הצטרף רייך לגרעין של בחורי ישיבה בראשות הרב חיים סבתו והרב יצחק שילת, שהיווה את המחזור המייסד של ישיבת ההסדר ברכת משה שבמעלה אדומים. בשנת 1978 התגייס רייך לחיל השריון ושימש כתותחן. במקביל ללימודיו בישיבת ההסדר השלים רייך לימודי תעודת הוראה למקצועות היהדות במכללת ליפשיץ.
לאחר סיום לימודי תואר ראשון בפקולטה למשפטים בבר-אילן, התמחה רייך במשך שנה אצל השופט אברהם מישר בבית המשפט המחוזי בתל אביב. לאחר מכן התמחה במשרד עו"ד מירון, בן-ציון ופריבס בתל אביב, שם המשיך לעבוד כעורך-דין לאחר שעבר את בחינות לשכות עוה"ד בשנת 1987. כעבור כשנתיים, נסע רייך עם אשתו ושני ילדיו ללימודי תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת טורונטו, בנושא דיני סחר בינלאומי. את התיזה לתואר שני כתב בהנחיית פרופ' יעקב זיגל, ואת הדוקטורט כתב בהנחיית פרופ' מייקל טרבילקו (Michael Trebilcock). כבר במהלך לימודיו פרסם שני מאמרים בכתב העת Canadian Business Law Journal בנושא דיני המכרזים והרכש הציבורי. בשנת 1991 הוצע לו להצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. לאחר שחזר לישראל פרסם רייך ספר בנושא רכישות ממשלתיות ומשפט בינלאומי.