cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Java Virtual Machine
סט הפקודות
פקודות ה-JVM, דהיינו, שפת המכונה שלה, מפורשות באותו האופן בכל פלטפורמות החומרה. עם זאת, בכל פלטפורמה נדרש מיפוי שונה של פקודות אלה לפקודות המעבד הרלוונטי, ומשימה זו מוטלת על מיישמי ה-JVM בפלטפורמה. בנוסף, ה-JVM נדרשת למפות באופן יעיל את ליבת ממשק תכנות היישומים של Java לממשק תכנות היישומים המתאים במערכת ההפעלה.
אימות
ה-JVM מאמתת את ה-Bytecode קודם להרצתו. כלומר, רק סדרות תקינות של הוראות Bytecode יוכלו לרוץ. לדוגמה, הוראת JUMP (הסתעפות) יכולה לכוון רק להוראה הנמצאת באותה הפונקציה. לשימוש במאמת יש תופעת לוואי מבורכת: למרות שה-JVM מבוססת על ארכיקטורה של מחסנית, אין פגיעה בביצועים גם כאשר נעשה שימוש בהידור JIT על גבי פלטפורמות חומרה בארכיטקטורת רגיסטרים.
נוסף על כך, אימות הקוד מבטיח גם שלא יהיה ניתן להשתמש בתבניות ביטים שרירותיות ככתובות זיכרון. בשיטה זו, אין צורך להשתמש ב-MMU כדי להגן על הזיכרון בפני השחתה שרירותית. מכאן, שה-JVM מאפשרת יישום יעיל של זיכרון מוגן בפלטפורמות חומרה החסרות MMU.
אבטחה
הארכיטקטורה של מכונה וירטואלית מאפשרת פיקוח הדוק על הפעולות שקוד תוכנית מורשה לבצע. ב-Java Virtual Machine נעשה שימוש בתכונה זו כדי לאפשר את הרצתו של קוד לא-בטוח הנטען מרחוק לתוך ה-JVM. יישום נפוץ של תכונה זו מתבצע באמצעות Applet הנטען ל-JVM בפרוטוקול HTTP מאתר מרוחק, ומשולב בדפדפן. ה-Applet רץ בארגז חול המונע מהיישום להזיק למחשבו של המשתמש. מפרסם הקוד יכול לחתום דיגטילית על ה-Applet ובכך לאפשר לו, לאחר אישור המשתמש, לגשת למשאבים מקומיים במחשב, כגון מערכת הקבצים.
ניהול זיכרון ממוכן
אחד מהמנגנונים המרכזיים שמספקת ה-JVM הוא ניהול זיכרון ממוכן (ידוע גם בשם "איסוף זבל"). מנגנון זה אחראי לרשום ולאתר במרחב הזיכרון שהוקצה לתוכנה אובייקטים שאינם בשימוש, ולתבוע בחזרה את המקום שתפסו. הניהול הממוכן של הזיכרון מקל באופן משמעותי על התכנות בשפת Java ומגביר מאוד את אמינות היישומים.
תוכנית Hello World
להלן ה-Bytecode של תוכנית פשוטה ב-Java המדפיסה.
לזלי רוי
לזלי רוי (נולדה ב-24 בספטמבר 1987) היא זמרת, פזמונאית וגיטריסטית אירית. רוי חתמה על חוזה בחברת התקליטים שלה, ג'ייב רקורדס בשנת 2006 והוציאה את אלבומה הראשון, "Unbeautiful" בשנת 2008.
ביוגרפיה
הקריירה של רוי התחילה בכך שמנכ"ל ג'ייב רקורדס הבחין ברוי באמצעות אתר אינטרנט והסכים לממן את האלבום הראשון שלה. האלבום שנקרא "Unbeautiful" יצא ב-30 בספטמבר 2008. Unbeaitful מכר 45,000 עותקים והורד באופן דיגיטלי 350,000 פעמים. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים של הבילבורד.
שירים רבים באלבום נכתבו על ידי זמרים מפורסמים כדוגמת קייטי פרי שהייתה חלק מהכותבים של השיר "Slow Goodbye" ומקס מרטין שכתב יחד עם צוות של אחרים מספר שירים באלבום. בשנת 2010 לאחר ההצלחה הרבה שלה כזמרת, הפכה לזלי רוי לפזמונאית, היא כתבה שירים למגוון זמרים שהמוכר שבהם הוא אדם למברט. בשנת 2016 חזרה לשיר והוציאה סינגלים שמחוץ לאלבום.
ב-5 במרץ 2020 חשפה רשות השידור האירית RTE כי רוי נבחרה לייצג את אירלנד באירוויזיון 2020 עם שירה "Story Of My Life". ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפשטות מגפת הקורונה בעולם הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020.
ב-17 בדצמבר 2020 רשות השידור האירית הודיעה כי רוי תייצג בשנית את אירלנד באירוויזיון 2021, עם השיר "Maps". ב-18 במאי 2021, רוי ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות וכשלה להעפיל לגמר, לאחר שהגיעה למקום ה-16 והאחרון עם 20 נקודות.
אלכסיי ברזוצקי
אלכסיי ולדימירוביץ' ברזוצקי (ברוסית: Алексей Владимирович Березуцкий; נולד ב-20 ביוני 1982 במוסקבה) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בעמדת הבלם לרוב, ברזוצקי שיחק כבלם אך הוא היה יכול לשחק גם כמגן או כקשר אחורי. אחיו התאום, וסילי ברזוצקי, שיחק לצידו בצסק"א. ביום משמש ברזוצקי כמאמנה של צסק"א מוסקבה.
קריירת משחק
ברזוצקי החל לשחק כדורגל בבית הספר לספורט "סמנה" שבמוסקבה. ברזוצקי החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1999, בגיל 17, במועדון הכדורגל מוסקבה. אחד מרגעי השיא של ברזוצקי בצסק"א היה במסגרת גמר גביע אופ"א 2005, אז כבש בנגיחה את שער השוויון בדרך לניצחון 1–3 על ספורטינג ליסבון.
לברזוצקי היה חלק חשוב במשחק מוקדמות ליורו 2008 של נבחרת רוסיה מול נבחרת אנגליה. בעיטה שלו לעבר השער של פול רובינסון נהדפה לרגליו של רומן פבליוצ'נקו שדחק את הכדור פנימה. במשחק ידידות מול נבחרת רומניה שימש כקפטן הנבחרת. ברזוצקי הופיע בכל משחקי הנבחרת ביורו 2008, בו העפילה הנבחרת עד לחצי הגמר.
ב-21 ביולי 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירת אימון
בנובמבר 2018 הוזמן על ידי לאוניד סלוצקי לצוות המאמנים של קבוצת ויטסה ארנהם ההולנדית. ביוני 2021 מונה לממלא מקום מאמן קבוצת צסק"א מוסקבה וחודש לאחר מכן אושר כמינוי קבוע.
ימי בין המצרים
יְמֵי בֵּין הַמְּצָרִים הם שלושת השבועות שבין צום שבעה עשר בתמוז (היום שבו הובקעה חומת ירושלים בחורבן בית שני) לצום תשעה באב (היום שבו חרבו שני בתי המקדש).
ימים אלה מציינים את ימי הצרה והמצוקה הקשורים לחורבן בית המקדש הראשון והשני, וחלים בהם מנהגי אבלות ההולכים ומחמירים ככל שקרבים לתשעה באב.
בשלוש השבתות של ימי בין המצרים קוראים לאחר קריאת התורה שלוש הפטרות העוסקות בפורענות ובעונשים שיבואו על חטאי העם. הפטרות אלו מכונות "תלת דפורענותא".
מקור הביטוי
הביטוי "בין הַמְּצָרִים" מופיע במגילת איכה, המתארת את חורבן הבית הראשון ואת מצבה של ממלכת יהודה בעקבות החורבן:. המדרש מפרש: בין המצרים "ביומין דעקא [=בימי הצרות] משבעה עשר בתמוז עד תשעה באב, שבהם קטב מרירי מצוי".
מנהגים
על פי המדרש אין ללכת בימים אלו יחידי (ברחוב ריק) בצהרי היום, ואין להכות בהם את התלמידים מחשש לסכנת השד קטב מרירי. חששות אלו הובאו בספרי ההלכה.
במשך הדורות נוספו לימים אלו מנהגים נוספים שהתקבלו בקרב רוב העדות:
מיעוט שמחה ומסחר
בימים אלו אסור לבנות בניין של שמחה, ובכלל זה לסייד או לצבוע את הבית או לשפץ דבר שאין בו צורך דחוף. כמו כן אסרו חז"ל לעסוק במקח וממכר של שמחה, כגון קניית רהיטים חדשים או בגדים חדשים, אלא אם כן יש חשש להפסד ממון או לצורך גדול. בימים אלו נוהגים גם לדחות דיונים משפטיים עם גוי עד לאחר עשרה באב.
מקלחת
ישנם אשכנזים שאינם מתרחצים בתשעת הימים.
בגדים מכובסים
כמו כן נהגו האשכנזים שלא ללבוש בגדים מכובסים בימים אלו, וכן שלא ללבוש בגדים חדשים אפילו בשבת, גם אם הבגדים נקנו לפני ראש חודש אב. וכן נהגו לא לכבס או לגהץ בגדים, ולא להתרחץ רחיצה של תענוג (דוגמאות לרחיצה שאינה של תענוג: רחיצה במים חמים לזקן או מצונן וכדומה), וכן נהגו יהודי מרוקו.
איסור אכילת בשר ושתית יין
למרות שבמשנה נכתב שרק בערב תשעה באב בסעודה המפסקת אסור לאכול בשר ולשתות יין התקבל המנהג בדורות האחרונים שלא לאכול בשר ולשתות יין בכל תשעת הימים והמהדרים אף ימנעו משתית מיץ ענבים.
שבוע שחל בו תשעה באב
שבוע שחל בו תשעה באב הוא כינוי לימים שבין מוצאי השבת שלפני תשעה באב, הנקראת שבת חזון, לבין י' באב בחצות היום.
בימים אלו אסור מצד תקנת חכמים להסתפר ולכבס בגדים. גם עדות שלא נהגו באיסורים אלו במהלך כל תשעת הימים או כל ימי בין המצרים, כמו רוב קהילות הספרדים והתימנים, נוהגים בהם בשבוע שחל בו תשעה באב מיום ראשון. כמו כן נהגו להחמיר שלא ללבוש בגדים מכובסים ולא להתרחץ רחיצה של תענוג. בשנים בו חל תשעה באב בשבת ונדחה למחרת, ישנן דעות הסוברות שאין את מנהגי "שבוע שחל בו".
תשעה באב
תשעה באב הוא יום תענית לזכר חורבן שני בתי המקדש ביום זה. תשעה באב הוא יום האבל הגדול ביותר של תקופת ימי בין המצרים, והחמור שבין ארבע התעניות לזכר החורבן לאורך השנה. הגמרא מביאה ברייתא המסבירה כיצד הוחלט על התאריך תשעה באב כיום חורבן בית המקדש הראשון, לאור המקורות הסותרים המציינים את יום החורבן כז' באב וכי' באב:
תענית תשעה באב היא היחידה שגם כיום נהוגים בה חמשת העינויים כביום כיפור: אכילה ושתייה, רחיצה, סיכה, נעילת הסנדל ותשמיש המיטה. כמו כן, תשעה באב הוא היום היחיד בשנה שבו אסור ללמוד תורה (מלבד לימוד של דברי אבלות ועצב). בניגוד לשאר התעניות, תענית זו נמשכת יממה שלמה, מהשקיעה עד צאת הכוכבים למחרת.
עשרה באב
ב נאמר שנבוזראדן שרף את בית המקדש בי' באב: "בחודש החמישי בעשור לחודש". בעקבות זאת, נאמר בברייתא המובאת ב, שב"תשיעי סמוך לחשיכה הציתו בו (במקדש) את האור, והיה דולק והולך כל היום כולו (דהיינו כל יום עשירי באב)". התלמוד מביא אף את מימרתו של רבי יוחנן, שאמר: "אלמלי הייתי באותו הדור, לא קבעתיו אלא בעשירי, מפני שרובו של היכל בו נשרף".
מנהגי אבלות בעשרה באב
בתלמוד הירושלמי מסופר על כמה אמוראים שצמו יומיים: בתשעה באב ובעשרה בו, או בתשעה באב ובליל י' באב. הפוסקים קבעו ש"אנו בזמן הזה - תש כוחנו" ולכן לא ניתן לצום יומיים. אך עם זאת מנהג ראוי הוא להמשיך את מקצת מנהגי האבלות בעשרה באב. היישום המעשי של מנהגי אבלות אלה שנוי במחלוקת בין הפוסקים. לדעת השולחן ערוך אין לאכול בשר ולשתות יין בכל יום עשרה באב (וכך נוהגים בני עדות המזרח), בעוד שלדעת הרמ"א מנהגי אבלות אלה אינם נוהגים אלא עד חצות היום (וכך נוהגים בני אשכנז). כמה פוסקים אשכנזים מאוחרים יותר קבעו כי יש לנהוג גם במנהגי אבלות אחרים (איסור תספורת, כביסה ורחיצה) בעשירי באב, וכך נוהגים בני אשכנז, בעוד שבקרב בני עדות המזרח הדעות חלוקות.
כאשר תשעה באב חל בשבת והצום נדחה ליום ראשון, אין נוהגים מנהגי אבלות אלה, משום שבצאת הצום כבר עבר י' באב. עם זאת, לדעת הרמ"א יש להימנע מלאכול בשר ולשתות יין במוצאי הצום, כהמשך האבלות שנהגה במהלך היום. גם כאשר תשעה באב חל ביום חמישי מקלים בכמה ממנהגי האבלות (כגון תספורת וכיבוס), כדי שלא לפגוע בהכנות לשבת.
איסור אכילת בשר ושתיית יין
איסור על אכילת בשר ושתיית יין מופיע במשנה רק לגבי הסעודה המפסקת בערב תשעה באב. אולם ברוב עדות ישראל הרחיבו איסור זה חל גם על ימים הקודמים לתשעה באב.
ביהדות אשכנז ועדות נוספות נהגו שלא לאכול בשר ולא לשתות יין בכל תשעת הימים פרט לסעודות שבת וסעודות מצווה אחרות (כגון ברית מילה).
רוב עדות המזרח נוהגים באיסור זה החל מב' באב (לאחר ראש חודש אב עצמו), וחלקם רק בשבוע בו חל תשעה באב. בכמה קהילות ספרדיות לא קבלו את החומרה שלא לשתות יין ומקפידים רק על אכילת בשר. יש מקלים לאכול בשר שנשאר מסעודות שבת גם בשבוע שחל בו תשעה באב, ובפרט לחולים או בסעודת מלווה מלכה. בקרב קהילות גאורגיה, יש שנהגו להחמיר ולהימנע מאכילת בשר, כבר מראש חודש (כגון קהילת יהודי העיר כותאיסי). ויש שנהגו להקל ולאכול בשר, בראש חודש עצמו, ולאחריו ואילך להימנע מאכילת בשר (כגון קהילת קולאשי).
אצל רוב התימנים (ההולכים בדרך כלל לפי שיטת הרמב"ם) לא התקבל המנהג להחמיר, והולכים לפי עיקר הדין ואין אוכלים בשר ושותים יין רק בסעודה המפסקת, על אף שהרמב"ם עצמו כן מזכיר את המנהג: "וכבר נהגו ישראל שלא לאכול בשר בשבת זו (=שבוע זה, דהיינו שבוע שחל בו תשעה באב), ולא ייכנסו למרחץ, עד שיעבור התענית. ויש מקומות שנהגו לבטל השחיטה מראש החודש, עד התענית".
קיום סיומי מסכתות
מנהג הרבה מהחסידים לעשות בתשעת הימים שמראש חודש אב ועד תשעה באב ("תשעת הימים") סיומי מסכת. מפיצי המנהג, אשר נקשר בשמם, הם חסידי חב"ד, הנוהגים אף לקיים סיומי מסכת משודרים ברדיו. הדבר נומק על ידי הרב מנחם מנדל שניאורסון בטעם של הוספת שמחה של מצווה המותרת בימים אלו שממעטין בהם בשמחה. הרב שניאורסון אף הוסיף במקום אחר בדבריו "וגם כאשר יבוא משיח צדקנו קודם תשעת הימים, יעשו את ה'סיומים', ויזכו להתחיל ולסיים ספרים אחרים בתורתו של משיח".
נימוק נוסף למנהג מובא על ידי רבי יצחק מאיר אלתר, בעל "חידושי הרי"מ", האדמו"ר הראשון של חסידות גור, שקבע לערוך סיומי מסכת כדי להרבות באהבת חברים, אהבת חינם, כנגד שנאת חינם שהחריבה את בית המקדש. על פי נימוק זה סיימו אדמו"רי גור מסכת בכל יום מ"תשעת הימים".
היו שהתירו לאכול בשר ולשתות יין בסעודות סיומי המסכת, אך היו מן הפוסקים שקבעו שלגבי בשר ויין בשבוע שחל בו תשעה באב (ולנוהגים מראש חודש אב – אזי כבר מראש חודש), אסור להזמין לסעודה אלא למניין מצומצם, מלבד הקרובים ובעל המצווה ואשתו ובניו, והשאר – יאכלו מאכלי חלב.
האדמו"ר החמישי של חב"ד, רבי שלום דובער שניאורסון, שהנהיג את הדבר בחסידות חב"ד, היה נוהג לעשות סיומי מסכתות בכל יום מ"תשעת הימים", אף בלא סעודה בבשר ויין לאחריהם, ואכן בחב"ד לא אוכלים בשר ולא שותים יין בסיום המסכת.
המנהג בחסידויות השונות
בתשעת הימים:
ביום תשעה באב ובמוצאי היום:
לאחר תשעה באב:
פירוק LU
באנליזה נומרית ובאלגברה ליניארית, פירוק LU הוא פירוק של מטריצה למכפלה של מטריצה משולשית תחתונה (לרוב מסומנת באות L, כסימן למילה Lower) ומטריצה משולשית עליונה (לרוב מסומנת באות U, כסימן למילה Upper). הפירוק הומצא על ידי אלן טיורינג. השימוש העיקרי של הפירוק הוא באלגוריתם לפתרון מערכת ריבועית של משוואות ליניאריות.
לדוגמה, עבור מטריצה A בגודל 3x3 הפירוק יראה כך: לפירוק LU קשר חזק עם דירוג מטריצות באלימינציית גאוס.
PA=LU
פירוק LU בצורה כזו, נקרא פירוק עם Partial Pivoting, בניגוד לפירוק Full Pivoting, בו מעורבות מטריצות פרמוטציות מימין ומשמאל:
PAQ=LU
למרות שפירוק זה הוא תמיד יציב נומרית, ברוב המקרים אין בו צורך, שכן מספיק להשתמש ב-Partial Pivoting, שהוא בעל סיבוכיות חישוב קטנה יותר. עם זאת, יתרון של ה-Full Pivoting הוא היותו פירוק "מגלה דרגה" (Rank Revealing).
יתרונות של פירוק LU על פני חישובים אחרים הוא סיבוכיות קטנה (בהיבט הקבוע) ביחס לפירוקים אחרים כגון SVD ו-QR, היתרון שניתן לחשב אותו "In place" (מבלי לבצע הקצאות זיכרון למטריצות נוספות). יתרון חשוב נוסף הוא שהפירוק יעיל מאוד כשהוא מופעל על מטריצות דלילות. תהליך ה Pivoting מאפשר ליצור אזורים גדולים של אפסים, כך שבאופן תאורטי הסיבוכיות תלויה רק במספר האיברים שאינם אפס, בניגוד לגודל המטריצה.
במקרה המיוחד שבו המטריצה A היא הרמיטית מוגדרת חיובית אפשר לפרק אותה באופן הבא:
פירוק זה נקרא "פירוק שולסקי".
שטייר HS .50
מאפיינים
רובה שטייר HS .50 הוא רובה בריחי, בעל הזנה ידנית של כל כדור. חלקו הקדמי של הקנה עבה ומחורץ, לצורך קירור טוב יותר, על קצה של הקנה מורכב סתרשף מסיבי ויעיל מאוד, אשר מפחית באופן משמעותי את הרתע כדי להגביר את נוחות ירי. הרובה מיוצר בלי כוונות פתוחות. הקת ניתנת להתאמה ליורה, לאורך ולגובה. מסילת פיקטיני מאפשרת הרכבה מהירה של כוונות טלסקופ שונות.
מחלוקת
מאז העברתו לאיראן הנשק מיוצר שם, ללא רישיון, תחת השם AM-50 Sayyad ("סייד"), ומשם הרובים מועברים למיליציות כגון חזבאללה ומיליציות שיעיות שלוחמות בעיראק. בין היתר הועברו רובים לארגון החמאס, ושימשו לפגיעה בחיילי צה"ל במבצע צוק איתן. החמאס טוען שהצליח לייצר את הרובה בעצמו, בגרסה שמשתמשת בקליבר 14.5 מ"מ (מזרחי), תחת השם "ע'ול", על שמו של הטרוריסט עדנאן אל-ע'ול. ב-20 ביולי 2018 שימש רובה זה לביצוע פיגוע צליפה בו נהרג חייל צה"ל על גבול רצועת עזה. וריאציות אחרות של הנשק האיראני, חלקן בקליבר 14.5 מ"מ, נמצאות אצל לוחמי דאעש בסוריה, בחצי האי סיני, אצל המחתרת הכורדית, ואצל מיליציות סוניות וכורדיות רבות באזור סוריה.
דספרדו
דספרדו (באנגלית: Desperado) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת נאו נואר-מערבון משנת 1995, שכתב, הפיק וביים רוברט רודריגז. הסרט מהווה את החלק השני בטרילוגיית מקסיקו, ומככבים בו אנטוניו בנדרס וסלמה הייק.
תקציר העלילה
אהובתו של אל מריאצ'י, נגן גיטרה, נהרגת על ידי אנשיו של ברון סמים בשם בוצ'ו, ואף פוצעים את ידו של מריאצ'י כדי שלא יוכל לנגן עוד. מריאצ'י, המחפש נקמה, מגיע לעיירה קטנה במקסיקו, סנטה ססילה, שם מרכז פעולתו של ברון הסמים. מריאצ'י רוצה לתפוס את תשומת הלב של הברון, ועושה זאת על ידי הריסת עסקיו ורצח רבים מאנשיו. באחד מעימותיו עם אנשיו של בוצ'ו, אל מריאצ'י נפגע קשות, וקרולינה, מוכרת ספרים שלה קשרים עם הברון, אוספת אותו לחנות הספרים שלה ומטפלת בו. בגידתה גורמת לברון לשרוף את חנות הספרים שלה, שהוא עזר לה להקים, וביחד עם אל מריאצ'י היא יוצאת לנקום בו. שני חבריו "קאמפה" ו"ניקו" המסייעים לו במסע הנקמה מוצאים בו את מותם. במהלך מסע הנקמה מגלה אל מריאצ'י שברון הסמים בוצ'ו הוא אחיו. אל מאריצ'י הורג את אחיו כדי למנוע את הריגתה של קרולינה שהתאהב בה.
הפקה
בליהוק, האולפנים רצו שקרולינה תשוחק על ידי בלונדינית, אך לאחר האודישן של סלמה הייק, הם החליטו לתת לה את התפקיד. התפקיד הזה הכיר לצופים אמריקאים את הייק, ועזר לקידומו של אנטוניו בנדרס בהוליווד.
בסרט מופיע, בתפקיד קטן, הבמאי קוונטין טרנטינו, שהוא חבר טוב של רודריגז, במאי הסרט.
Cool Girl
Cool Girl (בעברית: ילדה מגניבה) הוא שיר של הזמרת-יוצרת השוודית טובה לו. השיר פורסם כרצועה החמישית באלבומה השני, Lady Wood. השיר יצא לאור ב-4 באוגוסט 2016, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-15 במצעד שבשוודיה, וה-15 במצעד שבניו זילנד.
רקע והפקה
הסינגל נכתב על ידי טובה לו, לודוויג סודרברג, ויעקוב ג'רלסטרום. לו ציינה שהשיר עוסק במערכת יחסים לא מסורתית ולא מונוגמית, לפיה הזמרת מתארת את עצמה כ"בחורה מגניבה" המעוניינת במערכת יחסים פתוחה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לו ב-19 באוגוסט 2016.
מנהרה 3 בקו הרכבת המהיר לירושלים
מנהרה 3 בקו הרכבת המהיר לירושלים היא מנהרה כפולה המשמשת את הרכבת במסילת ירושלים - גנות. אורכה של המנהרה הוא 11.6 קילומטר, והיא הארוכה ביותר בישראל.
הקבלן המבצע היה שפיר הנדסה בשיתוף עם חברת Pizzarotti האיטלקית. העפר שהוצא מהמנהרות מוסע על גבי מסוע ארוך עד למתחם התפעול שהוקצה לפרויקט בסמוך לכביש 1 במחלף שער הגיא, וחלק ממנו שימש להרחבת הכביש.
בתאונת עבודה שהתרחשה במנהרה באוגוסט 2013, מצא את מותו מהנדס כרייה של שפיר הנדסה, יוסי אייבינדר.
ה
ה' היא האות החמישית באלפבית העברי, ושמה ה"א (הֵא).
ה' היא אחת מארבע אותיות אהו"י, שהן אמות הקריאה. ה' משמשת אם קריאה במרבית המקרים שבהם היא מופיעה בסוף מילה. כאשר מופיע מפיק בהּ' בסוף מילה, וכאשר היא מופיעה שלא בסוף מילה, היא נהגית כמו האות h במילה האנגלית hot.
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ה' נמנית עם ארבע האותיות הגרוניות: אהח"ע. מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור סדקי, חוכך, אטום (/h/ :IPA).
בגימטריה ערכה 5, ובהתאם לכך יום ה' הוא יום חמישי וכיתה ה' היא הכיתה החמישית בבית הספר. כאשר האות ה' מופיעה בראש תאריך עברי, פירושה 5,000, למשל: שנת ה'תשס"ה היא השנה ה-5765 בלוח העברי.
בשפה עברית מודרנית שכיחות השימוש באות ה' היא כ־8.18% מכלל אותיות האלפבית העברי.
האות ה' משמשת כקיצור של השם המפורש של אלוהים, ומבוטאת השם כתחליף למילה אדונָי או יהוה, בקרב אלו המעדיפים לא להגותה בשיחת חולין מטעמים דתיים. היא משמשת גם כקיצור של המילה "האדון".
בקבלה מסמלת האות ה' את העולם הזה ואת הניסויים והפיתויים שבו.
האות ה' היא אחת מאותיות השימוש, והיא מצטרפת למילה במשמעויות שונות, התלויות בהקשר:
הגיית האות
כיום, רבים מדוברי העברית מבטאים אותה תמיד כמו האות אלף ובסוף מילה היא תמיד לא נהגית (גם ה"א מופקת). בניגוד למה שחושבים השמטת ה"א היא לא תופעה חדשה והיא כנראה מעולם לא נהגתה בעקביות בעברית הישראלית. אפשר לשמוע זאת בסרטים ישנים. כבר בספרו "המבטא העברי" מ-1930 מזהיר זאב ז'בוטינסקי את הקוראים מבליעת הה"א ומפנה את האזהרה לדוברי הרוסית ולדוברי יידיש מפודוליה ומבסרביה. הוא גם טוען שאין כמעט אחד בארץ שמבטא מַפּיק בה"א כהלכה. יצחק אבינרי בספרו "יד הלשון" שיצא לאור ב-1964 כתב על דוברים שהוגים "זעיר" ו"זהיר", "נהם" ו"נאם" אותו דבר. גם על סוגיית "אפעלה" או "הפעלה" כתב ב-1946 "ובכלל, מה הרוחנו על ידי חלוף הא באלף, מלבד קצת בלבול-מח. אין בזה אלא מעין מתן הכשר למבטא המשובש, שהרי בדבור בין כה וכה אין אנו מבחינים, "ברוך השם", בין הא לאלף, ונמצא שכל אותה התגלית וה"אמצאה"- אינה אלא יגיעת שוא: בדבור אין מעשה "המהפכה" הזאת מורגש כלל...". גם אבא בנדויד דרש מאורחים ב"קול ישראל" הגיית ה"א, מה שלא היה נדרש אילו הייתה נהגית בציבור. ראובן סיוון הגדיר את ההשמטה כמכת מדינה ודוד ילין חשב שהיא נובעת משמיעה לא מפותחת. בישיבה על שיבושי לשון בכנסת מ-1976 נאמר: "באספת הייסוד של הסתדרות המורים בשנת תרס"ג הוחלט לאמץ את המבטא הספרדי מפאת ציל­צולו הנעים לאוזן. אנו זנחנוהו לחלוטין ואיננו מב­חינים כבר בין ע' ל­א'. אבל בזה לא נעצר הדבר. הגיעו הדברים עד כדי כך שדוברים מעל הבמות ומעל הדוכנים אינם מבחינים בין ה׳ ל­א׳." ציטוט זה מעיד שגם השכבה המשכילה לא ביטאה ה"א. חלק מהאשכנזים לא הגו ה"א (המילה "מוהל" לדוגמה נהגית [ˈmɔɪ.əl]) וגם ספרדי הבלקן לא הגו אותה בהשפעת הלדינו וייתכן שבגלל זה האות מושמטת בעברית ישראלית. כיום ניתן לשמוע אותה בעיקר אצל ערבים ויהודים עולים מצפון אמריקה וגם אצלם לא בעקביות. ראיה לכך שהעיצור זר לעברית כיום, היא ההשתהות שניתן לשמוע אצל דוברים כאשר נדרש מהם לבטא ה"א במילים הומופוניות ובמילים לועזיות. בכך הם כאילו מכינים את השומע לה"א שעומדת להישמע כדי שלא להישמע מוזרים לאוזן הישראלית. למרות זאת עדיין רבים מהישראלים מכלל המגזרים הוגים את האות בצורתה התקינה.
ייצוג האות ה'
בקוד ASCII מיוצגת האות ה' בערך E4, ובקוד יוניקוד היא מיוצגת בערך 05D4.
בקוד מורס מיוצגת האות ה' באמצעות הרצף: --- (קו קו קו).
הוא ייצוגה של האות ה' בכתב ברייל. <BR><BR> באלפבית צלילי מיוצגת האות ה' באמצעות המילה "הגר".
באיתות בדגלי סמפור ה' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה דרומה (כלפי מטה) ודגל שני הפונה צפון-מזרחה.
זעמן אדום-מקור
זעמן אדום-מקור (שם מדעי: Rhamphiophis oxyrhynchus), הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים המצוי במזרח אפריקה. נחש זה ארסי למחצה וכך הוא מתגבר על טרפו.
אורכו של נחש זה 1.1 מ' בזכרים ו1.07 מ' בנקבות. הוא בעל צבעים אפורים עד אדמדמים עם בטן כהה וסימנים שחורים ליד העיניים. הראש קטן ומעוגל והחוטם קצר ופונה כלפי מעלה ומזכיר מעט מקור של ציפור.
הוא מצוי בסוואנות מזרח אפריקה בבוטסואנה, מוזמביק, טנזניה, זימבבואה, סודאן ואוגנדה. הוא שוכן בערבות פתוחות או מיוערות ומחפש טרף קטן ובעיקר עכברים ומכרסמים שונים אך גם זוחלים שונים לרבות נחשים אחרים. הוא הורג את הטרף על ידי היכרכות סביבו ועל ידי הכשה תת-ארסית המזריקה ניאוטוקסינים שונים. הארס אינו קטלני לאדם.
סטיב מנדנדה
סטיב מַנְדַנְדָה (בצרפתית: Steve Mandanda, נולד ב-25 במרץ 1985 בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) הוא כדורגלן צרפתי יליד קונגו המשחק בעמדת השוער בסטאד ראן.
קריירה
מנדנדה התחיל את הקריירה במועדון הנוער של קבוצת הכדורגל לה האבר בשנת 2001 ובשנת 2005 הוא עבר למועדון הבוגר של הקבוצה. ב-5 במרץ 2008 חתם מנדנדה במרסיי לארבע שנים. ב-1 ביולי 2016 חתם בקריסטל פאלאס האנגלית. ב-11 ביולי 2017 חזר לאחר עונה לאולימפיק מרסיי. ב-6 ביולי 2022 חתם בסטאד ריימס. בנוסף שיחק מנדנדה במשחקי יורו 2008.
מנדנדה שיחק מספר משחקים עם נבחרת צרפת עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21 2006 עד שעבר לנבחרת הבוגרת. בנבחרת הבוגרת שיחק מנדנדה באליפות אירופה ובמוקדמות מונדיאל 2010.
למנדנדה שלושה אחים קטנים, אשר משחקים כשוערים גם כן. המוכר מהם הוא פרפאיט המשחק כשוערה של נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
אלינה זגיטובה
אלינה אילנאזובנה זגיטובה (ברוסית: Али́на Ильна́зовна Заги́това ; נולדה ב-18 במאי 2002) היא מחליקה אמנותית רוסייה. היא האלופה האולימפית (פיונגצ'אנג 2018), אלופת העולם (סאיטאמה 2019), אלופת אירופה (מוסקבה 2018), אלופת רוסיה (2018) ואלופת העולם לנוער (2017). במשחקים האולימפיים היא זכתה בתחרות לנשים והיא בת 15 שנים, 9 חודשים ו-5 ימים.
תחילת דרכה
זגיטובה היא בוגרת מועדון ההחלקה סמבו-70 ומאמניה הם אטרי טוטברידזה וסרגיי דודאקוב. בתחילה עסקה בהחלקה בהיכל הספורט יובילייני שבאלמטייבסק בשנת 2007 והיא מחליקה מגיל 7. עד 2015 התאמנה בבית הספר לספורט בעיר הולדתה איז'בסק אצל המאמנת נטליה אנטיפינה.
עונת 2016/2017
בפברואר 2016 התמודדה באליפות רוסיה לנוער וסיימה בעשירייה הראשונה. היא ניצחה את תחרות הגראן פרי לנוער בפריז. אף שבתחרות לאחר מכן בסלובניה סיימה במקום השלישי. אם כי הישגים אלה לא הפריעו לה להעפיל לגמר הגראן פרי במרסיי. היא שברה שיאים עולמיים בניקוד בתחרות הקצרה (70.92) והמשולבת (136.51) והשיגה ניקוד סופי גבוה (207.43). באליפות רוסיה ב-2017 סיימה במקום השני. בפברואר 2017 זכתה באליפות רוסיה לנוער ונשלחה ליטול חלק בפסטיבל האולימפי האירופי בטורקיה וזכתה בטורניר ההחלקה על הקרח שם. במרץ 2017 זכתה גם באליפות העולם לנוער שנערכה בטאיפיי.
מגזין "יוניור ספורט" הכתיר אותה בתואר נערת השנה לשנת 2017.
עונת 2017/2018
בספטמבר 2017 ניצחה בטורניר Lombardia Trophy, כעבור חודשיים הופיעה בשלב הראשון פרי ברפובליקה העממית של סין בטורניר Audi Cup of China ואף זכתה בו. שבועיים לאחר מכן נטלה חלק בטורניר Internationaux de France, שבו סיימה חמישית בתוכנית בקצרה, אך בשל הצלחתה בתוכנית המשולבת סיימה ראשונה. לבסוף סיימה ראשונה בגמר הגראן פרי לעונת 2017/2018. 21 בדצמבר 2017 השתתפה באליפות רוסיה בהחלקה על הקרח וזכתה באליפות לראשונה, כאשר אלופת השנה שעברה, יבגניה מדבדבה, כלל לא השתתפה בשל פציעה בקרסול. לאחר מכן באליפות אירופה שנערכה במוסקבה התמודדה לראשונה נגד מדבדבה והצליחה לזכות באליפות על חשבונה בעוד מדבדבה עצמה סיימה כסגנית האלופה.
במשחקים האולימפיים בקוריאה אלינה זכתה במדליית כסף בתחרות הנבחרות וכעבור כמה ימים שברה שיא עולמי בתחרות הקצרה עם 82.92 נקודות, תוך שהיא שוברת את השיא של חברתה, יבגניה מדבדבה, שעמד על 81.61 והחזיק מעמד 15 דקות בלבד. בהמשך סיימה במקום הראשון גם בתחרות המשולבת וזכתה במדליית הזהב.
עונת 2018/19
היא פתחה את העונה ברגל ימין עם זכייתה בטורניר Japan Open שנערך באוקטובר 2018 וזכייתה בשלב גראן פרי פינלנד 2018, שנערך בנובמבר 2018. בהמשך אותו החודש זכתה גם בגראן פרי רוסיה. במרץ 2019 זכתה באליפות העולם בהחלקה על הקרח, שנערכה בסאיטמה יפן.
עונת 2019/20
בנובמבר 2010 השתתפה בתחרות Internationaux de France, בה סיימה במקום השני, לאחר מכן השתתפה בטורניר NHK Trophy, שבו סיימה במקום השלישי. בגמר התחרות הקצרה בסדרת הגראן פרי בטורינו, איטליה, סיימה במקום השישי.
בדצמבר 2019 הודיעה במהדורת החדשות ורמיה של הערוץ הראשון ברוסיה שהיא איבדה את המוטיבציה לעלות על הקרח לאחר שזכתה בכל תואר אפשרי וכי היא משהה את קריירת ההחלקה שלה.
לאחר פרישתה
באוקטובר 2020 הצטרפה לסגל ערוץ 1 הרוסי כדי להנחות את תחרות ההחלקה "עידן הקרח", תוכנית שילוב של רוקדים עם כוכבים והחלקה על הקרח.
משפחתה וחייה האישיים
זגיטובה היא בתו של מאמן ההוקי קרח אילנאז זגיטוב, שאימן בעבר את קבוצת איז'סטאל מליגת VHL. היא במוצאה — טטארית. הוריה קראו לה על שם המחליקה האומנותית אלינה קבייבה. אחותה הצעירה, סבינה, מתחרה אף היא בתחום ההחלקה על הקרח.
היא חובבת ציור. חברתה הטובה ביותר ועמה התאמנה מגיל צעיר הייתה יבגניה מדבדבה ולשתיים הייתה מאמנת משותפת עד 2018 כשמדבדבה עברה זמנית לקנדה.
קני מקורמיק
קנת' "קני" מקורמיק (באנגלית: Kenneth "Kenny" McCormick, נולד ב-22 במרץ) הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה "סאות' פארק" אותו מדובב מאט סטון (ובפרק בודד, מייק ג'אדג'). קני הוא אחד מארבע הדמויות המרכזיות של הסדרה, וגילו הוא 10.
המוטיב העיקרי בדמותו של קני הוא מותו בכמעט כל פרק במהלך חמש העונות הראשונות. קני עצמו אינו מודאג מהמוות, אבל כועס שלאף אחד לא אכפת מהעניין. המוות מלווה בדרך כלל בצווחות של חבריו, סטן מארש וקייל ברופלובסקי (שבמשך הפרקים הפכו פחות ופחות נרגשות): "Oh my God! They killed Kenny! You bastards!‎" (תרגום: אלוהים אדירים! הם הרגו את קני! מנוולים!). "הם" מתייחסת ליוצרי הסדרה, מאט סטון וטריי פארקר.
קני לובש מעיל כתום שמסתיר את פניו (אם כי ישנם מקרים שהוא מופיע ללא המעיל, לדוגמה בסרט של סאות' פארק ובעוד מספר מצומצם של פרקים בהם ניתן לראות אותו ללא המעיל). המעיל אף נגוע ב-"מזלו הרע" של קני, ושימש את טימי ככלי נקמה נגד ג'ימי. מתחת למעיל מסתתר שיער בלונדיני מפוזר. בגלל המעיל שמכסה את פניו ואת פיו לא שומעים בבירור את דבריו. יוצרי הסדרה מנצלים זאת והוא האחד מבין החבורה שאומר דברים גסים במיוחד. הוא גם זה שמבין בכל הנושא.
בשיר הפתיחה הוא אומר משפטים לא ברורים:
משפחתו של קני ענייה, ונוטה להתנהג כ"זבל לבן". אביו הוא אלכוהוליסט והחברים שלו, ובמיוחד אריק קרטמן, מנצלים עובדה זו כדי להשפילו.
למרות כל הבעיות שיש לו, קני לעיתים קרובות מוצג כגיבור של קבוצת הילדים וכמה ממקרי המוות שלו היו מעשה של הקרבה עצמית. כמו כן, בעונה ה-13 של הסדרה קני מתגלה כ"מיסתיריון", גיבור על מסתורי ששומר על העיר מכל רע. בנוסף, קני חושף את העובדה שיש לו "כוח מיוחד" שמסביר את מקרי המוות שלו בעונות הקודמות, אך הוא טוען שלמעשה הכוח שלו היא הקללה שלו. מאט וטריי הורידו אותו מהסדרה לתקופה מסוימת והוא הוחלף על ידי באטרס ולאחר מכן בטוויק טוויק. בפרק "מבצע מזחלת אדומה" הוא חזר לחיים והמשיך להופיע בפרקים שאחריו.
איכר
המונח אִיכָּר (Peasant) מתייחס כיום לאדם העובד בחקלאות בחברה לא מתועשת, ובייחוד לאנשים שעסקו בחקלאות בתקופת ימי הביניים תחת משטרים פיאודליים. המילה "איכרים" משמשת כיום פעמים רבות כשם קולקטיבי לאוכלוסייה הכפרית במדינות העניות והלא מפותחות של העולם.
אנשים העובדים בחקלאות בחברות מתועשות מכונים חקלאים.
היסטוריה
ברוב המכריע של החברות הפרה-תעשייתיות האיכרים היוו את חלק הארי של האוכלוסייה. בחברות הפיאודליות של ימי הביניים נאלצו האיכרים לבצע עבודות שונות במשק. הם חיו באזורים כפריים והרכיבו כמות גדולה של אוכלוסייה. רוב האיכרים לא ידעו לקרוא או לכתוב. בדרך כלל האיכרים לא קיימו אינטראקציה כולשהי עם בני המעמד הגבוה, אלא אם כן היה צורך בכך במסגרת עבודתם. חלקם היו צמיתים (serfs), כלומר הם לא היו חופשיים לעזוב את אדמות אדוניהם.
מעמדם היחסי של האיכרים במערב אירופה השתפר מאוד לאחר שהסתיימה מגפת המוות השחור אשר גרמה למותם של רבים מתושבי אירופה בימי הביניים, וכתוצאה מכך גדל כוחם הכלכלי והפוליטי של אותם האיכרים שהיו בני מזל לשרוד את המגפה.
מייקל קורטיז
ביוגרפיה
קורטיז נולד בבודפשט בירת הונגריה (באימפריה האוסטרו-הונגרית דאז) בשם מיהאי קרטס קמינר למשפחה יהודית. הוא ברח מן הבית על מנת להצטרף לקרקס בעודו בן 17, ולאחר מכן החל בלימודי משחק באקדמיה המלכותית לאומנות המשחק. ב-1912 החל במשחק ובבימוי קולנוע בהונגריה תחת השם "מיכאי קרטש", וביים 43 סרטים הונגריים. במלחמת העולם הראשונה הוא לחם במסגרת הצבא ההונגרי ולאחריה המשיך בבימוי. תחילה בווינה ובהמשך - בגרמניה. בתקופה זו ביים 21 סרטים נוספים; המפורסם שבהם הוא הסרט האילם המונומנטלי "סדום ועמורה", שקורטיז מופיע בו גם כאחד הכותבים.
ב-4 ביולי 1926 היגר קורטיז לארצות הברית, והחל בקריירת בימוי ארוכה ופורה בהוליווד שכללה יותר ממאה סרטים בסוגות קולנועיות מגוונות. הוא קיבל ארבע מועמדוית לפרס האוסקר, מהן שתיים באותה השנה, ולבסוף קיבל את הפרס עבור הסרט "קזבלנקה" (1942). באולפני האחים וורנר בשנות השלושים היה קורטיז פורה במיוחד, ולעיתים סיים ארבעה סרטים בשנה, למרות שלעיתים לא היה הבמאי היחיד בפרויקטים אלו. באמצע שנות השלושים החל בשורת סרטי הרפתקאות מצליחים בכיכובו של ארול פלין, שכללו את "קפטן בלאד" (1935), "התקפת הבריגדה הקלה" (1936) ו"הרפתקאות רובין הוד" (1938). סרטים אלו מבוימים במקצועיות ובמיומנות, ועודם מוקרנים כיום, כשבעים שנה לאחר יצירתם.
בשנות הארבעים המשיך קורטיז בפיתוח סגנון ויזואלי מתוחכם הכולל תנועת מצלמה חופשית, ומשחק מתוחכם בין אור וצל. דוגמה מוקדמת לטכניקה זו ניכרת כבר בסרט "תעלומת הרצח באכסניית הכלבים" (1933) בכיכובו של ויליאם פאוול. דוגמאות לעבודתו משנות הארבעים הן "זאב הים" (1941), "קזבלנקה" "מילדרד פירס" (1945) ו"רומן בלב ים" (1948). רבים מסרטיו בתקופה זו לוו בנעימותיו של המלחין מקס שטיינר.
בשנות החמישים הפסיק לעבוד עם אולפני וורנר, ויצר מספר סרטים עבור אולפנים אחרים. בשנים אלו דעכה תהילתו. את סרטו האחרון, מערבון שגרתי בשם "הקומנצ'רוס", בכיכובו של ג'ון ויין, ביים בשנת 1961.
על אף שהותו הארוכה בארצות הברית מעולם לא שלט קורטיז כהלכה בשפה האנגלית וסיפק אנקדוטות רבות בנושא. אחד הביטויים המפורסמים בהם השתמש, "הביאו את הסוסים הריקים" (בהתכוונו לסוסים ללא רוכבים), שימש מאוחר יותר לשם האוטוביוגרפיה של השחקן דייוויד ניבן.
הוא נחשב לבמאי דיקטטורי נוסח אריך פון שטרוהיים, ואירוני הדבר שאת תהילתו הקולנועית ואת פרס האוסקר היחיד שקיבל קיבל עבור "קזבלנקה" שהסרטתו הייתה אירוע כאוטי, ללא תסריט כתוב מראש, ונעשתה בחיפזון בימי המלחמה.
קורטיז נישא שלוש פעמים לשחקניות. בשנת 1962 נפטר ונטמן בקליפורניה.
קורטיז נחשב למקצוען הוליוודי, אשר סיפק סרטים בקו תעשייתי. תאורטיקנים של הקולנוע אינם מחשיבים אותו ליוצר בעל סגנון ייחודי ("Auteur"), שכן עבודתו השתרעה על פני סוגות קולנוע רבות, ולא התאפיינה בשיטות צילום או עריכה ייחודיות. עם זאת סרטיו, מסרטי ההרפתקאות עם ארול פלין, ועד למלודרמות כ"מילדרד פירס" נותרים מהנים מאוד גם לצופה המודרני, וחלק מהם (ובמיוחד קזבלנקה) נחשבים לקלסיקה של הקולנוע.
דנג יאפינג
דֶנְג יָאפִּינְג (邓亚萍; באנגלית: Deng Yaping; ) היא טניסאית שולחן סינית. היא אלופה אולימפית בעלת ארבע מדליות זהב ואלופת העולם בעלת 14 מדליות מהן 9 מדליות זהב.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה דנג בשתי מדליות זהב בטורניר ליחידות ובטורניר לזוגות נשים ובאולימפיאדת אטלנטה (1996) הגנה על תאריה וזכתה שוב בשתי מדליות זהב בטורניר ליחידות ובטורניר לזוגות נשים.
דנג פרשה מספורט תחרותי בשנת 1997.
זולטאן ואש
זולטאן ואש (במקור ויינברגר, בהונגרית: Vas Zoltán; בודפשט, 30 במרץ 1903 – בודפשט, 13 באוגוסט 1983) היה פוליטיקאי יהודי הונגרי, קומוניסט, סופר, עיתונאי וראש עיר. הצטרף לקומוניסטים בגיל צעיר, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. במשך רוב תקופת שלטון מיקלוש הורטי היה בכלא או בגלות. בשנת 1940 היגר לברית המועצות ומשם חזר להונגריה רק בסוף 1944 כקצין צבא סובייטי. בתקופת מתיאש ראקושי מילא תפקידים חשובים במדיניות הכלכלית: היה ראש המועצה הכלכלית העליונה (1945–1949) וראש המשרד הלאומי לתכנון (1949–1953). באותה תקופה הוא היה אחד מחברי המפלגה המשפיעים ביותר, אך בשנת 1953 הוא איבד את חסד ראשי המפלגה והצטרף למעגל אימרה נוג'. בשל תפקידו בשנת 1956, במרד ההונגרי, הוא נדחק מהפוליטיקה ובילה את זמנו בכתיבה עד למותו.
לפני מלחמת העולם השנייה
הוא נולד במשפחה יהודית אמידה ודתית, אביו היה מור ויינברגר ואמו קרולין רוזנברג. כבר בגיל 16, בשנת 1919, הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה ולחם בצבא האדום ההונגרי; בהמשך השתתף בארגון מחדש של תנועת הנוער של המפלגה, הבלתי חוקית. מסיבה זו הורחק בשנת 1920 מבית הספר התיכון ברחוב בארצ'אי. זמן מה עבד בגלות בצ'כוסלובקיה ואחר כך חזר להונגריה בשנת 1921, אך נעצר ונידון ל-10 שנות מאסר באשמת מרד. בשנת 1922, במסגרת חילופי שבויים, נסע לברית המועצות, שם למד באוניברסיטה. משקלו במפלגה עלה גם הוא: בשנת 1925 הפך למזכיר האיגוד ההונגרי של הנוער העובד הקומוניסטי (KIMSZ) ולחבר בוועד המרכזי של המפלגה. הוא חזר להונגריה מאוחר יותר באותה השנה מטעם הקומינטרן, אך נעצר שוב במהירות ובשנת 1926 נידון לשש שנות מאסר, אשר בשנת 1929 הוגדלו ל-13.5 שנים. הוא שוחרר בשנת 1940 יחד עם מתיאש ראקושי ונסע עמו שוב לברית המועצות. שם עבד עבור הקומינטרן, ואז בשנת 1942 (בעקבות מבצע ברברוסה) הצטרף לצבא האדום, שם ניהל תעמולה קדמית וארגן קורסים "אנטי-פשיסטים". הוא חזר להונגריה באוקטובר 1944 כקצין סובייטי.
קריירה עולה
עד חזרת הנהגת המפלגה הקומוניסטית להונגריה מילא ואש תפקידים חשובים: הוא השתתף בארגון המפלגה באזור טרנס-טיסה, בהכנת האספה הלאומית הזמנית. בשנת 1944 הוא נבחר כנציג של העיר פץ'. (הוא נשאר חבר האספה הלאומית (הונגריה) עד 1957, אך מאוחר יותר נבחר מטעם העיר בודפשט). בשנת 1944 ישב בהנהלה המרכזית בדברצן ופיקח על ענייני הכלכלה, הצבא והשלטון מטעם המפלגה. בחודשים הראשונים של 1945 היה מזכיר בכיר בהנהלה המרכזית בבודפשט. מפברואר עד מאי היה נציב הממשלה לשירותים ציבוריים בבודפשט וממאי עד נובמבר היה ראש העיר של בודפשט.
לאחר מכן מילא ואש תפקידים בעלי חשיבות לאומית: הוא הפך למזכיר הכללי של המועצה הכלכלית העליונה, היה מתאם הפיצויים והשיקום וכך הייתה לו השפעה מכריעה של חברי המפלגה בתחום חיוני זה. (הוא מילא את תפקידו בדרגת מזכיר מדיני במשרד ראש הממשלה, שזה זהה לסגן שר). כשהמועצה פורקה בשנת 1949, הוא הפך לנשיא משרד התכנון הלאומי, גוף מרכזי של הממשל הכלכלי הממלכתי, שתפקידו היה באותה תקופה לערוך תוכנית חומש להונגריה. בינתיים, בשנים 1948–1951 הפך חבר פוליטבירו חליף במפלגת העובדים ההונגרית (MDP). ב-1951 הוא הפך לחבר קבוע של הפוליטבירו והיה האיש המשפיע ביותר אחרי הרביעייה המוסקבאית באותה עת, של מתיאש ראקושי (רוזנפלד), ארנה גרה (זינגר), מיהאי פרקש (לוי) ויוז'ף רוואי (לדרר) הוא הוזכר כחמישי בחמישיית הקומוניסטים. (בעצם היה יהודי נוסף בחוג הזה גאבור פטר (אייזנברג) ראש שרותי הביטחון והם ביחד היו שישיה.
לצדו של אימרה נוג'
מן הסתיו של 1952 מעמדו התחיל להתנדנד: ארנה גרה שהיה ראש המועצה העליונה של הכלכלה הלאומית, כינה אותו באופן קבוע "מחבל", בשל דחייתו את הרעיונות הלא מציאותיים של המועצה. בפברואר 1953 איבד ואש את כל תפקידיו הן במשרדי הממשלה והן במפלגה ואולץ להפעיל "ביקורת עצמית". ככל הנראה הוא נועד להיות הנאשם העיקרי במשפט הראווה האנטי-יהודי בעקבות המשפטים כדוגמת אלה במוסקבה, אך בסופו של דבר לא החל המשפט בגלל מותו של סטלין. לאחר מכן הצטרף לקו הפחות דוקטרינארי של אימרה נוג'. לאחר שניהל את מכרות הפחם בעיר קומלו עד שנת 1954, הפך לראש מזכירות מועצת השרים (למעשה מזכיר הממשלה) בממשלת אימרה נוג' הראשונה (1954–1955). בשנים 1955–1956 היה סגן השר לסחר חוץ ובשנת 1956 מיוני הפך לנשיא "הפדרציה הלאומית של הקואופרטיבים". בתוך החוג הקרוב של אימרה נוג' הוא היה אחד הבודדים שניהלו קשר עם שגריר ברית המועצות דאז בהונגריה, עם יורי אנדרופוב, שמילא תפקיד חשוב באירועי 1956. במהלך המרד, ב-26 באוקטובר, מונה ואש ליו"ר הקומיסריאט הממשלתי לאספקת שירותים ציבוריים, וב-28 באוקטובר מונה לנציב הממשלתי לאספקת שירותים ציבוריים.
אחרי המרד ב-1956
ב-4 בנובמבר, יחד עם אימרה נוג' הוא נמלט לשגרירות יוגוסלביה, משם עזב ב-18 בנובמבר. הוא הוגלה לסנאגוב שברומניה, משם שב לביתו בסוף שנת 1958. הוא נותר מחוץ לתביעה נגד אימרה נוג' וזכה לחנינה של מועצת הנשיאות. בשנת 1957 בוטל גם מושבו בפרלמנט והוא לא התקבל ל-MSZMP (המפלגה הקומוניסטית החדשה שהוקמה בהונגריה אחרי המרד בשנת 1956). מכאן ואילך הוא עסק בכתיבה ולא מילא תפקיד ציבורי עד למותו.
פוטוגניות
פוטוגניות (מאנגלית: Photogenic - מהמילה Photography, צילום) הוא מושג כללי המשמש לתיאור מושא, בדרך כלל אדם, המופיע כנאה בצילומים. תיאור אדם כפוטוגני או לא פוטוגני הוא סובייקטיבי בהכרח.
אדם המתואר כפוטוגני לא בהכרח נראה נאה במציאות, ואף להפך. "תופעת" הפוטוגניות נגרמת גם בשל אפקט הניגוד בין הדו-ממד והתלת-ממד, ויכולה להסביר מדוע אדם נראה "טוב יותר" בדו-ממד מאשר בתלת-ממד או להפך. לכן אדם המתואר כפוטוגני, נראה לעיתים טוב יותר בדו-ממד מאשר בתלת-ממד.
ג'ינג ג'אן הונג
ג'ינג ג'אן הונג (נולדב -13 באוקטובר 1968 בשנחאי) הייתה שחקנית טניס שולחן סינגפורית, ילידת שאנגחאי ששיחקה החל משנות השמונים.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M3
קו המטרו M3 הוא קו רכבת תחתית עתידי במטרופולין תל אביב, שמתוכנן כחלק ממטרו תל אביב.
קו המטרו M3
קו M3 הוא קו עתידי המשתלב בדנקל, הקו עתיד להיות רכבת עירונית בהפרדה מלאה (ממונהר או על גבי גשרים) דבר שיאפשר נסיעה במהירות גבוהה בהרבה מקו רכבת קלה.
היסטוריה
תכנון מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב החל בשנות התשעים של המאה הקודמת עם הקמת חברת נת"ע, התוכניות כללו 8 קווי רכבת קלה עיליים עם מקטעים תת-קרקעיים מסוימים, עם זאת במהלך העשור הראשון של המאה הנוכחית לאחר שחלק מקווי הרכבת הקלה כבר עברו את שלב התכנונים התברר כי המערכת לא תוכל לעמוד ביעדים שנדרשו לה והוחל התכנון מערכת שתשתלב במערכת הרכבת הקלה ותיתן מענה טוב יותר. בחודש ספטמבר 2016 פרסמה חברת נת"ע מכרז לתכנון שלושה קווי רכבת תחתיים. בחודש פברואר 2017 אושרה עקרונית התוכנית הכוללת שלושה קווים עיקריים.
עד שנת 2021, הקו עבר את הליכי התכנון.
ב-22 במאי אישרה ממשלת ישראל את תוכניות קו המטרו M3.
תוואי הקו
הקו עתיד לנוע בין הערים הרצליה בצפון, לעבור במרכז העיר רמת השרון ובין הערים פתח תקווה, גבעת שמואל ובני ברק. לאחר מכן יעבור הקו בין קריית אונו ורמת גן ויכנס אל הערים חולון ובת ים, שם יסתיים התוואי של הקו. בין אור יהודה ופארק אריאל שרון מתוכננת התפצלות של הקו ויצירת שלוחה אל נמל התעופה בן-גוריון.
תחנות הקו
לאורך הקו מתוכננות תחנות רבות וביניהן תחנות באזורי התעסוקה של הרצליה ורמת השרון, תחנת אצטדיון קריית אריה (המקשרת לדפו הקו האדום ולתחנת הרכבת קריית אריה), תחנת בילינסון (מקושרת לקו האדום), וכו'. לאחר תחנת "יגאל אלון" (אור יהודה) הקו מתפצל לשתי שלוחות: מזרחית ומערבית. בשלוחה המזרחית ישנה תחנה אחת בלבד, אשר עתידה להיות ממוקמת בנמל התעופה בן-גוריון ולקשר אל תחנת הרכבת ואל טרמינל 3 של נמל התעופה. השלוחה המערבית כוללת תשע תחנות, בהן תחנות פארק אריאל שרון, חולון מרכז, יוספטל, ותחנת הקצה בת ים - הקוממיות (התחנה לא מקשרת לתחנת הרכבת הקלה הקוממיות ולתחנת הרכבת בת ים – הקוממיות).
צעד קטן
צעד קטן הוא סרט ביכורים ישראלי של הבמאי שחר סגל. הסרט מוצג מזווית ראיתו של סהר צור, נער בן 14 שאביו עובד כמהנדס בפרויקט תעופה יוקרתי של התעשייה האווירית. סהר צופה בחוסר אונים ביחסיהם המתפוררים של הוריו, במקביל הוא מתעד את חייו בסיפור שהוא כותב לתחרות סיפורים קצרים.
סהר וחבריו עוסקים במה שעוסקים נערים בגילם, מדברים על בנות וחולמים על מין, אך במקביל הם גם מלווים את התמודדותו של חברם אייל עם מחלת הסרטן המתפשטת בגופו. הם מנסים לדאוג לכך ששאייל בן ה 14 לא ימות בבתוליו.
עלילה
הסרט מתחיל בסצנה שבה דובה (אדם הירש) ונועם (יואב כורש) משחקים כדורגל בזמן שסהר ואייל מדברים על בנות. דובה מפחיד את נועם ואומר לו שהוא ייתן לו "פיצוץ", כלומר יבעט חזק מאוד את הכדור אליו אבל בסוף כשנועם בורח מהשער הוא בועט חלש ומבקיע שער. סהר ואייל מדברים על מיכל שעומדת בצד השני של המגרש, מיכל היא הילדה שסהר אוהב. נועם באותו זמן משחק עם הכדור והוא בועט אותו בעיטה חזקה שפוגעת ישר באשכיו של סהר.
הם לוקחים אותו למיון, שם הרופא בודק אותו ואומר שהכול בסדר. כשהוא רואה את אייל הוא שם לב שיש לו בלוטה על הצוואר והוא מכניס אותו כדי לבדוק את העניין. לאורך כל הזמן שהחברים מחכים בחוץ הם מדברים על האיבר של סהר שנעמד כתוצאה מפגיעת הכדור והם ממציאים לו כינויים של כוכב פורנו. כאשר אמו של סהר מגיעה, אייל יוצא. הרופא שרואה את אמא של סהר מדבר איתה על בעיה רפואית שיש לה. מורגש שיש משהו בקשר ביניהם שהוא מעבר לקשר רופא חולה.
באותו זמן אבא של סהר, איתן (אבי נשר) נמצא בפגישה עם נציגים של נאס"א שמבשרים לו שהם מפסיקים את התמיכה הכלכלית שלהם בפרויקט שלו. בצעד קיצוני איתן קונה את הפרויקט באמצעות החסכונות של המשפחה, ומתכנן לבנות חללית בחצר בית המשפחה.
החברים באים אל אייל כי רק אצלו אפשר לראות סרטים כחולים. בזמן שהם רואים סרט, דובה שואל את אייל שאלות בקשר לסרטן וגם שואל אם הוא איבד את בתוליו. כשהוא מגלה שאייל עדיין לא שכב עם מישהי הוא מחליט לקחת את הדבר לידיים שלו ולמצוא לאייל בחורה שתשכב איתו.
החברים מבריזים ממבחן הציונות והולכים לבית של נועם כדי לדון מה לעשות עם אייל. כשאחותו של נועם מגיעה, דובה מספר לה על הבעיה שלהם ומבקש ממנה שתהיה האישה שתעזור. אך היא מתעצבנת ועוזבת.
מיכל (עדה רגימוב) היא שכנה של סהר, ולסהר יש רגשות כלפיה. כל פעם שהוא רוצה לנהל איתה שיחה או להזמין אותה לפגישה היא עונה איזה משפט חכם או איזו סטטיסטיקה ובורחת מהר. סהר שעדיין לא היה במצב כזה מנסה ככל יכולתו להתגבר על הבושה אך מיכל לא נותנת לו וכבר כשהוא מצליח לקבוע איתה דייט הוא נאלץ להבריז לה וללכת עם החברים כדי למצוא מישהי לאייל.
החברים מחליטים שאין מישהי שהם מכירים שתסכים אז הם הולכים לזונה ששמה הוא שנטל (מרינה שויף). הם משכנעים אותה שתיקח את הכסף והם לוקחים אותה לאייל. כשהם מגיעים לבית שלו הם רואים שהוא לא נמצא ואמא שלו (לימור גולדשטיין) נמצאת במצב קשה. היא מספרת להם שאשפזו אותו בבית חולים, ולאחר מכן היא מתמוטטת.
כשסהר ואמו (חלי גולדנברג) יוצאים לקניות סהר שומע את אמו מדברת בטלפון והוא מבין שהיא מדברת עם המאהב שלה שנמצא גם הוא בחנות. הוא חוזר לקופה ולא מתעמת איתה. הקופאית אומרת להם שהכרטיס לא עובד והרופא-המאהב מגיע ורוצה לעזור אך אמא של סהר חותמת על צ'ק והם עוזבים.
סהר נרשם לתחרות כתיבת סיפורים שהפרס שלה הוא כרטיס למשלחת לאושוויץ והוא מנסה לאורך כל הסרט לחשוב על רעיונות, בסוף הוא מחליט לכתוב על החיים שלו, על אמו והמאהב, על אבא שלו שבונה חללית בחצר ועל אייל והחברים שלו. סיפור שהוא אמיתי אבל דמיוני.
איתן, אבא של סהר רואה את הסיפור שסהר כתב ומבין שדינה, אשתו, בגדה בו. הוא כועס עליה והם רבים ודינה עוזבת את הבית. באותו לילה החברים מבריחים את אייל מבית החולים ולוקחים אותו לבית של נועם. שם הם הכינו את החדר של אחות של נועם ובחדר מחכה לו שנטל. בחדר שמילאו אותו בפרפרים שתלויים מהתקרה אייל מאבד את בתוליו.
כשאחותו של נועם מגיעה, דובה עוצר אותה לפני שהיא נכנסת לחדר. הוא יושב איתה ומדבר איתה על עצמו ומספר לה את הסיפור העצוב שלו.
הסיפור של סהר זכה בתחרות והפרס בתחרות הוא טיסה לפולין.
כשהם באים לבקר את אייל בהתאוששות מניתוח שהוא עבר הם רואים את אמו של אייל כשמספרים לה על כך שאייל נפטר. כשהם יוצאים הרופא-מאהב של אמא של סהר פוגש אותם ושואל את סהר מה שלומו אבל סהר הודף אותו וממשיך. אחרי כמה צעדים הוא מסתובב, רץ לעבר הרופא וקופץ עליו. החברים שלו מהר מפרידים אותו והולכים משם.
החיים ממשיכים. דובה מצליח גם הוא לאבד את בתוליו עם אחותו של נועם וסהר מתלבט אם לגור עם אמו או עם אביו.
הסרט נגמר כשכולם צופים בחללית של איתן שממריאה לשמיים וסהר מספר איך החיים התגלגלו משם. הוא מספר על אבא שלו שגר עכשיו בארצות הברית ועובד בנאס"א. והוא מספר שלאמא שלו יש חבר חדש ושהוא בסדר עם זה.
רנדי וייט
רנדי וייט (אנגלית: Randy White; נולד ב-4 בנובמבר 1967 בשרבפורט, לואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק ב-NBA ובאירופה בעמדת הפאוור פורוורד.
קריירה
וייט החל את קריירת המכללות לאחר שהצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לואיזיאנה. עימה שיחק במשך ארבע עונות, בהן קלע 19.8 נקודות, הוריד 10.2 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים בממוצע למשחק. בשנות המשחק שלו באוניברסיטה, הזכיר במשחקו את כוכב העבר של האוניברסיטה, קארל מלון. אחרי כן, נרשם לדראפט ה-NBA שנערך בשנת 1989 ונבחר במקום ה-8 בסיבוב הראשון על ידי הדאלאס מאבריקס. במדי המאבריקס שיחק במשך חמש עונות בהן העמיד ממוצעים של 7.4 נקודות, כ-5 ריבאונדים בכ-20 דקות משחק.
בינואר, 1994, וייט שוחרר מן הקבוצה ונדד במספר קבוצות מאירופה. תחילה שיחק בפריסטרי אתונה מליגת העל היוונית עד לסיומה של עונת 1993/94, ולאחר מכן הצטרף למדיה של רג'יו קלאבריה האיטלקית, ושיחק עימה בעונת 1994/95. עונה לאחר מכן, נדד לספרד, כדי לשחק בחובנטוד בדאלונה.
לאחר מספר עונות ששיחק בקבוצות שהופיעו במפעלים השוליים באירופה, קיבל וייט הזדמנות לשחק בקבוצת יורוליג כשהוחתם על ידי מכבי תל אביב הישראלית. וייט היה אחד השחקנים המובילים בקבוצה והמשיך לשחק בה עונה נוספת. וייט שיחק בקבוצה בתקופה שבה המועדון לא הצליח להשיג הישגים משמעותיים באירופה, והגיע לשלב שמינית הגמר בלבד. בסך הכול, במשך שתי עונות זכה בשתי אליפויות ובגביע אחד. במדי מכבי באירופה קלע 518 נקודות.
לאחר מכן, שיחק בצסק"א מוסקבה, אך בסביבות פברואר נפצע ונעדר ממשחקי הקבוצה. וייט, הבריא ושיחק במשך שנה וחצי באריס סלוניקי ובניר איסט היווניות ללא הצלחה רבה ולכן פרש ממשחק פעיל בסוף 1999.
כיום, וייט פעיל בליגה חובבנית ומשמש כמאמן אישי בניו יורק.
טירת הוהנשוואנגאו
טירת הוהנשוואנגאו (בגרמנית: Schloss Hohenschwangau) היא טירה מהמאה ה-19, ששימשה כמעונו של לודוויג השני, מלך בוואריה. היא שוכנת בדרום גרמניה, בעיר הוהנשוואנגאו, סמוך לעיר פוסן, בדרום-מערב בוואריה, קרוב לגבול אוסטריה.
היסטוריה
טירת הוהנשוואנגאו הייתה קיימת מאז המאה ה-12. במאה ה-16 גרו בה אבירי הוהנשוואנגאו. הטירה החליפה ידיים מספר פעמים, עד שנהרסה כליל במהלך מלחמות באזור.
מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, רכש את הריסות הטירה בשנת 1832 ובנה אותה מחדש, בהתאם לתוכניות המקוריות של המבנה. לאחר סיום הבנייה השתמשו בה בני המשפחה כמעון קיץ וכבקתת ציד.
החל משנת 1928 הטירה נמצאת ברשות קרן בית ויטלסבאך.
פירוש שמה של הטירה הוא "האזור הגבוה של הברבור". הברבור היה החיה ההרלדית באזור זה, ומקסימילאן השני רצה להדגיש את חשיבותה, וקרא כך למבנה.
פארק הוהנשוואנגאו
הטירה שוכנת בפארק המעוצב בסגנון אנגלי, וכולל אגם. הפארק תוכנן בידי אדריכל הנוף קרל אוגוסט סקל.
ג'ובאני אנימוצ'ה
ג'ובאני אנימוצ'ה (באיטלקית: Giovanni Animuccia, סביבות 1520 - 20 במרץ 1571) היה מלחין איטלקי בן תקופת הרנסאנס. הוא היה מבני תקופתו הנודעים ביותר של פלסטרינה באסכולה הרומאית והטביע את חותמו בפיתוח הלאודה הפוליפוני של רומא.
ביוגרפיה
אמינוצ'ה נולד בפירנצה. לבקשת פיליפו נרי חיבר מספר לאודי - מזמורי הלל, לשירה אחרי טקס התפילה. מעשה זה הקנה לו באופן מקרי מעמד של חשיבות בתולדות המוזיקה, כיוון שביצועם באוראטורי של סן פיליפו קידם (עם התפרקות אסכולות ההלחנה של המאה ה-16) את הצורות המוקדמות של ה"אורטוריה", שאינן מתקשרות לפסיונים הגרגוריאניים-פוליפוניים. סן פיליפו התלהב כל כך מאנימוצ'ה, עד שהצהיר כי ראה את נשמת חברו מתעופפת ועולה השמיימה.
בשנת 1555 מונה אנימוצ'ה למאסטרו די קאפלה בכנסיית פטרוס הקדוש - משרה שבה החזיק עד מותו בשנת 1571. מחליפו היה פלסטרינה, שהיה ידידו וכנראה תלמידו.
כתב היד של רבים מחיבוריו של אנימוצ'ה עודנו שמור בספריית הוותיקן. יצירותיו העיקריות שיצאו לאור היו Madrigali e Motetti a quattro e cinque voci ("מדריגלים ומוטטים בארבעה ובחמישה קולות") (ונציה, 1548) ו-Il primo Libra di Messe ("ספר המיסות הראשון") רומא, 1567). מתוך ספר זה נטל ג'ובאני בטיסטה מרטיני שתי דוגמאות בשביל Saggio di Contrapunto שלו. מיסה מתוך "ספר המיסות הראשון" על הקנטו פרמו של המזמור Conditor alme siderum יצאה לאור בתיווי מודרני ב-Anthologie des maîtres religieux primitifs של Chanteurs de Saint Gervais. היצירה נושאת אופי אציל וחגיגי והייתה יכולה להיחשב ליצירה גדולה אלמלא חספוס מסוים, המעיד יותר על רישול מאשר על ארכאיות.
ג'יל ביידן
ג'יל טרייסי ביידן (באנגלית: Jill Tracy Biden; נולדה ב-3 ביוני 1951) היא הגברת הראשונה של ארצות הברית, אשתו של נשיא ארצות הברית ה-46, ג'ו ביידן. במקצועה היא דוקטור לחינוך.
ביוגרפיה
נולדה בשם ג'יל טרייסי ג'ייקובס (Jill Tracy Jacobs) בניו ג'רזי, הבכורה במשפחה נוצרית-פרסביטריאנית ממוצא איטלקי-סיציליאני בת חמש בנות. אחיותיה הן ג'אן (ילידת 1952, מלצרית), בוני (דיילת אוויר באמריקן איירליינס), קלי וקים. מרבית ילדותה הייתה בפנסילבניה. היא למדה במכללה ולאחר מכן נרשמה ללימודי אנגלית באוניברסיטת דלאוור ובמהלך לימודיה עבדה תקופה מסוימת כדוגמנית. ב-1970 נישאה לביל סטיבנסון, שחקן פוטבול בקולג' ובעלים של פאב.
ב-1975, לאחר שיחסיה עם בעלה התפוררו והם החלו בהליכי גירושין, הכירה את הסנאטור ג'ו ביידן, המבוגר ממנה בתשע שנים. באותה שנה השלימה את לימודיה באוניברסיטה והחלה לעבוד כמורה לאנגלית בבית ספר תיכון. ב-1976 התגרשה ושנה לאחר מכן נישאה לג'ו ביידן, 4.5 שנים לאחר תאונת דרכים שבה נהרגו אשתו (ניליה האנטר) ובתו ושני בניו הנותרים נפצעו קשה. ב-1981 הוענק לביידן תואר שני בחינוך מאוניברסיטת וסטצ'סטר. באותה שנה ילדה את בתה אשלי.
לאחר חופשה של שנתיים, שבה טיפלה בשלושת הילדים, שבה ביידן לעבוד ב-1983. עד 1993 לימדה בתיכון אנגלית וכן היסטוריה לתלמידים עם קשיים רגשיים. כמו כן עבדה חמש שנים בבית חולים פסיכיאטרי לנוער. ב-1987 קיבלה תואר שני נוסף, באנגלית, מאוניברסיטת ווילה נובה. ב-1993 עברה לעבוד כמורה במכללה קהילתית בדלאוור ועבדה בה עד שנכנס בעלה לתפקידו כסגן הנשיא.
ביידן שבה לאוניברסיטת דלאוור ללימודי דוקטורט ובשנת 2007 הוענק לה תואר דוקטור לחינוך.
היא הייתה פעילה ביוזמות חברתיות שונות: היא נשיאה של ארגון העוסק בהגברת המודעות לבריאות אצל נערות. היא הייתה בין מייסדי יוזמה לחלוקת ספרים לילדים מעוטי יכולת, וכן הייתה פעילה בארגון מקומי בדלאוור שתמך במשפחות אנשי צבא. היא רצה כמעט כל יום שמונה קילומטרים ואף השתתפה במרתון חיל הנחתים האמריקני.
לאחר הבחירות לנשיאות ב-2004 ועל רקע התנגדותה למלחמת עיראק המריצה את בעלה להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2008 (הוא כבר התמודד על המועמדות ב-1988) והשתתפה בקמפיין שלו בימי סוף השבוע. לאחר שברק אובמה בחר בג'ו ביידן כשותפו בבחירות לנשיאות השתתפה ביידן בקמפיין שלהם, כשהיא ממשיכה ללמד במכללה במשך ארבעה ימים בשבוע. לעומת זאת, בקמפיין הבחירות לנשיאות ב-2012 נטלה ביידן חלק מועט ולא הפחיתה משעות עבודתה.
הגברת השנייה של ארצות הברית
לאחר שג'ו ביידן נבחר לסגן נשיא ונכנס לכהונתו עבר הזוג למגורי סגן הנשיא בוושינגטון. ביידן המשיכה מאז לעבוד כמורה, הפעם במכללה הקהילתית של צפון וירג'יניה, שם היא חולקת את חדרה עם מורה נוספת. מאז 2011 היא מכהנת שם כפרופסור חבר. היא אשת סגן הנשיא (הגברת השנייה של ארצות הברית) הראשונה העובדת בעבודה שיש שכר בצדה (כלומר, לא בהתנדבות). לביידן יש גם משרד וצוות מטה לצדה בבניין משרדים בקרבת הבית הלבן.