cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שחמט לואיס
השפעות תרבותיות
הסגנון הייחודי של כלי המשחק היווה השראה לסדרת ההנפשה "Noggin the Nog".
כלי המשחק היוו השראה לכלי משחק שחמט הקוסמים בסרט הקולנוע הארי פוטר ואבן החכמים משנת 2001.
דאגי מקלין כתב שיר בשם Marching Mystery המתבסס על כלי המשחק.
מיכאל ברולסקי
מיכאל ברולסקי (בגרמנית:Michael Barolsky, 19 ביולי 1947 - 2009) היה מלחין יהודי גרמני-ישראלי, יליד ליטא. חי בישראל בשנים 1977-1971. במקביל ואחר כך החל מ-1977 חי פעל בגרמניה. נודע בעיקר כמלחין של מוזיקה אלקטרונית "קלאסית" אוונגרדית.
קורות חייו
ברולסקי נולד ב-1947 בווילנה שבליטא, אז בברית המועצות. מגיל תשע קיבל חינוך מוזיקלי הלחין מגיל עשר. מגיל 16 למד בבית הספר למוזיקה בווילנה - בעיקר הלחנה ופסנתר, תאוריה מוזיקלית ואתנולוגיה. בגיל 18 קיבל שיעורי הלחנה מויטולד לוטוסלבסקי במסגרת סמינר בינלאומי למוזיקה חדישה בוורשה שבהשפעתו פנה למוזיקה אוונגרדית. ב-1968 נסע למוסקבה ולמד באופן פרטי אצל אדיסון דניסוב ואלפרד שניטקה .בשנים 1971-1969 עבד כעורך תוכניות מוזיקליות ברדיו הממלכתי בווילנה. בשנת 1971 עלה לישראל. כבר בשנה הראשונה להגעתו נוגנו יצירותיו בקונצרטים ופורומים חשובים בישראל. השתתף בקורס למוזיקה חדישה אצל קלאוס הובר  בבוסוויל בשווייץ  וכן בדארמשטאדט אצל מאוריציו קאגל, ג'ורג' ליגטי וקרלהיינץ שטוקהאוזן (1972). משנת 1974 לימד ברולסקי הרמוניה ומוזיקה אלקטרונית במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב. ב-1977 -1979 הוזמן לגרמניה המערבית עם מלגה מ Deutsche Akademie במסגרת חילופי אקדמאים, התגורר בעיר קלן ועבד עם הומפרט בתחום המוזיקה האלקטרונית. בהמשך נשאר ופעל בגרמניה.
ברולסקי נפטר ממחלה בגרמניה ב-2009. בתו, יעל ברולסקי, היא כנרת.
יצירות
מבוסס על הפסוק שיר השירים ג,א,. בוצע ב-1975 בניצוח ג'ואן פראנקס-ויליאמס עם אמילי ברנדסן, מצוסופרן ,שרה פוסקון-הימן - פסנתר, מרק דרבינסקי - צ'לו, יוסי מר-חיים - אורגן, יהודה כהן - כלי הקשה, והמלחין בסינתסייזר. היצירה  ייצגה את ישראל ב"במה הבינלאומית של המלחינים"רוסטרום" של אוסק"ו בפריז. מבוססת על מוטיב קצר המורכב מ-4 צלילים
לקריאה נוספת
ערך מאת Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire
התנגשות הלוויינים אירידיום 33 וקוסמוס 2251
התנגשות הלוויינים אירידיום 33 וקוסמוס 2251 היא אירוע ההתנגשות החמור ביותר שהתרחש במסלול סביב כדור הארץ, בו היו מעורבים שני לוויינים. ההתנגשות בין הלוויינים התרחשה ב-10 בפברואר 2009, בגובה 776 ק"מ מעל סיביר. זו גם הפעם הראשונה בה שני לוויינים מתנגשים בחלל (בעבר אירעו התנגשויות בין לוויינים לפסולת חלל או שלוויינים נפגעו במכוון על ידי טילים).
הלוויינים המעורבים בהתנגשות
בהתנגשות היו מעורבים שני לוויינים:
תחזיות והתראת התנגשות
פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD), שבתחומי אחריותו מעקב אחרי גופים בחלל, כולל פסולת חלל, לא העביר התרעה לחברת אירידיום על התנגשות אפשרית עם הלוויין קוסמוס 2251.
גם חברת Analytical Graphics (AGI), המפעילה את התוכנה של מיזם סוקרטס (SOCRATES, ר"ת שלSatellite Orbital Conjunction Reports Assessing Threatening Encounters in Space), חזתה שהמרחק הקרוב ביותר בין שני הלוויינים יהיה 584 מטר ולא תתרחש התנגשות.
פסולת חלל שנוצרה
ההתנגשות בין הלוויינים שארעה במהירות גבוהה השמידה את שניהם, ויצרה שני ריכוזים של שברי לוויינים רבים, שנעו במסלולים ההתחלתיים של הלוויינים. עם הזמן, יתרחשו סחיפות במסלול התנועה של השברים והם ינועו בגבהים שונים ובנטיות שונות כלפי קו המשווה, דבר שיציב לוויינים נוספים או את תחנת החלל הבינלאומית בסכנת פגיעה תמידית. פיקוד החלל של ארצות הברית, העוקב אחר לוויינים ושברים שונים בחלל, דיווח מספר שעות לאחר ההתנגשות על למעלה מ-600 שברים גדולים יחסית, אולם מספר השברים שנוצר גדול בהרבה, ודרוש זמן מעקב נוסף על מנת לבחון את מספרם ולהתחקות בדיוק אחר מסלוליהם.
נכון ל-1 באוקטובר 2009, נשרפו באטמוספירה 50 שברים מתוך 1,800 שברים בגודל 10 ס"מ או יותר, שנוצרו בהתנגשות. נכון לאפריל 2016, נשארו 1141 חלקים במסלול.
ההתנגשות כהדגמה לנשק חלל אמריקני
גנרל רוסי בדימוס טוען כי ההתנגשות בין הלוויינים לא הייתה מקרית, וכי ארצות הברית ביצעה ניסוי מכוון בו שימש הלוויין אירידיום 33 כנשק להשמדת הלווין הרוסי (שתפקד כלוויין צבאי ולא אזרחי ולכן יותר הגיוני כי ארצות הברית תפגע דווקא בו). לטענה זו אין כל סימוכין, ומסיבות רבות היא איננה סבירה.
VMware
VMware היא חברת תוכנה המפתחת תוכנות הדמיה (וירטואליזציה). משמעות ה-VM בשם החברה הוא Virtual Machine (מכונה וירטואלית).
נכון להיום VMware מחזיקה כ 80 אחוזים מנתח שוק הווירטואליזציה.
היסטוריה
בשנת 2008 רכשה החברה את הסטארט-אפ הישראלי B-Hive, המספק פתרון המאפשר לעקוב אחר ביצועי מערכות בסביבות וירטואליות, והפכה אותו למרכז המחקר ופיתוח שלה בישראל. נכון לדצמבר 2009 המרכז בהרצליה מעסיק 70 עובדים.
מנכ"ל החברה מספטמבר 2012 הוא פט גלסינגר, ועם פרישתו הצפויה בפברואר 2021 יחליף אותו סמנכ"ל הכספים בחברה, זיין רואו (Zane Rowe).
בשנת 2019 החברה רכשה את חברת תוכנה "Carbon Black".
בחודש מאי 2022 הודיע ענקית השבבים ברודקום על כוונתה לרכוש את החברה בעסקת מזומן ומניות בסך 61 מיליארד דולר.
ציגאן
ציגאן (Tzigane) היא יצירה רפסודית ווירטואוזית לכינור מאת מוריס ראוול. היצירה בוצעה לראשונה באוקטובר 1924. פירוש השם הוא "צועני", אך הכוונה היא לא למוזיקה של הצוענים באירופה, אלא לסוג של מוזיקה עממית הונגרית עם השפעות צועניות, שהייתה פופולרית בקרב מלחינים קלאסיים, אשר שילבו אותה ביצירותיהם כדי להוסיף להן יסוד אקזוטי.
היסטוריה
הכנרת היהודייה-הונגרייה יֶלי ד'אוֹרָאני (Jelly d'Arányi), אחייניתו של יוזף יואכים, הזמינה אצל ראוול את היצירה, והיא מוקדשת לה. ראוול חיבר שתי גרסאות ליצירה: האחת בליווי תזמורתי והשנייה בליווי פסנתר המצויד בהתקן "לוּתֵיאָל" (luthéal). לותיאל היה התקן חדש (הפטנט עליו יצא בשנת 1919) שנועד להרכבה על פסנתר כנף רגיל, ואפשר ליצור כמה אפקטים צליליים באמצעות הפעלה של מנופים. באמצעות שילוב של כמה מנופים אפשר היה ליצור אפקט שהזכיר את צליל הצימבלום (כלי עממי שבו מנגנים באמצעות פטישונים על מיתרים המתוחים על תיבת תהודה, ושהיה נפוץ במוזיקה עממית הונגרית) וזה היה האפקט שמשך את ליבו של ראוול יותר מכול; מאוחר יותר השתמש בלותיאל גם באופרה שלו הנער והקסמים.
הופעת הבכורה, בביצועה של אוראני ובליווי אנרי ז'יל-מרשה בלותיאל, התקיימה ב-15 באוקטובר 1924 באולם גאבוֹ בפריז; הופעת הבכורה של הגרסה המתוזמרת הייתה באמסטרדם, בביצוע הכנר סמואל דושקין עם תזמורת הקונצרטחבאו בניצוח פייר מונטה. חודש לאחר מכן ביצעה אוראני עצמה את היצירה בפריז עם תזמורת קולון בניצוח גבריאל פיירנה. ב-1925 כבר בוצעה היצירה לראשונה בליווי פסנתר רגיל, ללא לותיאל. הלותיאל לא צבר פופולריות וירד במהרה מהבמה, וכיום מנוגנת היצירה כמעט תמיד בליווי פסנתר, אם כי בשנים האחרונות שבו ונתגלו לותיאלים ישנים וכיום ניתן לשמוע ביצועים עם הצבעים הייחודיים שהכלי מפיק.
היצירה
"ציגאן" נפתחת בקדנצה ארוכה לכינור ללא ליווי, שאמורה להישמע כנגינה מאולתרת. הקדנצה מתחילה בצלילים ארוכים ואיטיים, אך האינטנסיביות שלה הולכת וגוברת והיא נעשית וירטואוזית יותר ויותר, עם צלילים מהירים וגבוהים ועם שלל "אפקטים מיוחדים" של נגינה בכינור: פיציקטו ביד ימין וביד שמאל, צלילים כפולים, אקורדים, טרמולו, נגינה בצלילים עיליים ("פלאז'ולט") וכן הלאה. בסוף הקדנצה מצטרף לכינור הפסנתר (או הנבל, בגרסה התזמורתית) בארפז' ארוך, שמביא את הקדנצה לידי סיום. אז מתחיל החלק המהיר יותר של היצירה, שהוא בעצם מחרוזת של ריקודים בסגנון צועני.
אף על פי שראוול מזוהה על פי רוב עם הסגנון האימפרסיוניסטי במוזיקה, היצירה הזו איננה דוגמה מובהקת לכתיבה אימפרסיוניסטית. ההרמוניות שלה טונאליות למדי, במיוחד בחלק המהיר, עם שימוש זהיר בהרמוניה מודאלית, ואלמנטים שנחשבו כמזוהים עם הסגנון הצועני, במיוחד הטרצה המוגדלת.
כיום נהנית "ציגאן" מפופולריות רבה, והיא אחד מקטעי ההדרן הנפוצים.
Kirya
Kirya (בעברית: קריה) הוא אלבומה החמישה עשר של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. האלבום יצא לאור ב-25 בפברואר 1992, על ידי חברות התקליטים וורנר מיוזיק גרופ ואיסט ווסט רקורדס. מתוך האלבום יצאו הסינגלים: "Daw Da Hiya" ו-"Innocent – A Requiem for Refugees".
האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית - "אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר". בדומה לשני תקליטיה הבינלאומיים הקודמים, הופץ אלבום זה בישראל על ידי חברת "הד ארצי", חברת התקליטים שהפיצה גם את רוב אלבומיה הישראלים לאורך שנות ה-80.
רקע והפקה
האלבום "Desert Wind" אמנם זכה להצלחה רבה, אך חזה ואלוני חשו מיצוי עם הפופ האתני. סיבוב ההופעות שליווה את האלבום "Desert Wind" והעיבוד האקוסטי שלו עודד את חזה ואלוני להתקרב יותר למוזיקת עולם תוך שילוב כלי נגינה אתניים כפי שהתבטא היטב באלבום זה.
את האלבום הפיקה עפרה חזה עצמה, ביחד עם בצלאל אלוני ודון וואז. וואז פגש את חזה בפסטיבל המוזיקה בטוקיו בשנת 1989, התרשם ממנה וקיווה כי בעתיד יוכל לשתף איתה פעולה.
AllMusic סקרו את האלבום בחיוב, והעניקו לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל. רובי סטאף מ-AllMusic אמר על האלבום כי "באלבום עפרה חזה חוזרת לסגנון אשר אפיין את אלבומה Fifty Gates of Wisdom".
השיר "Daw Da Hiya" הוא שיתוף פעולה בין עפרה חזה לזמר האמריקאי איגי פופ. השיר יצא כסינגל ולווה בוידאו קליפ מלא.
לגרסת האלבום שנדפסה באיטליה נוסף השיר "Today I'll Pray" שנכתב לקראת הופעתה של חזה בפסטיבל סן רמו 1991 שנערך בצל מלחמת המפרץ. השיר ברובו מושר באנגלית עם בית באיטלקית.
"Kirya" הוא האלבום האחרון של עפרה חזה שהופץ גם כתקליט.
הצלחה
האלבום זכה להצלחה רבה כאשר הגיע בשיאו אל המקום ה-1 במצעד אלבומי מוזיקת העולם של הבילבורד. דבר זה הופך אותה לאמן הישראלי הראשון בהיסטוריה שעשה זאת. בנוסף לכך, זכה האלבום למועמדות בפרס גראמי בקטגוריית - "אלבום מוזיקה העולם הטוב ביותר", מה שהופך אותה לזמר הישראלי הראשון שהצליח לעשות זאת.
אפניאה
אפניאה (Apnea) היא דום נשימתי. באפניאה שרירי הריאות והריאות אינם פועלים בעוד הנשימה התאית מתפקדת כרגיל.
תיאור
באפניאה אספקת החמצן לגוף מופסקת בעקבות חוסר פעילות של שרירי הריאות ושל הריאות. במקרה זה, לחץ הCO2 בדם עולה ורמת החומציות בדם יורדת. בהיעדר חמצן במחזור הדם למשך של בין 3 עד 4 דקות, עשוי להיגרם נזק מוחי בלתי הפיך ולאחר מכן למוות.
חמצון באפניאה
באפניאה מתאפשר מעבר חמצן בין הריאות למחזור הדם ולכן, במידה ואין חסם בדרכי הנשימה, מתאפשרת העשרת חמצן מלאכותית. במקרה זה רמות הCO2 עולות ועשויה להיווצר חמצת נשימתית ולכן, רצוי כי העשרת החמצן תהיה טהורה (100%) וללא גזים נלווים.
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 54 לפנה"ס)
אפיוס קלאודיוס פולכר (בלטינית: Appius Claudius Pulcher; ? - 48 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית.
תולדות חייו
פולכר נולד ברומא בתחילת המאה הראשונה לפני הספירה לערך והיה בן למשפחת הקלאודיים רבת ההשפעה. אביו אפיוס קלאודיוס פולכר כיהן כקונסול בשנת 79 לפנה"ס.
את תחילת הקריירה שלו עשה פולכר בשנת 70 לפנה"ס יחד עם אחיו פובליוס קלודיוס פולכר בצבאו של לוקיוס ליקיניוס לוקולוס שהיה נשוי לאחותו. באותו הזמן היה הצבא מוצב באסיה ועסוק במלחמה כנגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס וטיגרנס השני מלך ארמניה. לוקולוס שלח אותו אל טיגרנס עם הדרישה שיסגיר לידי הרומאים את מיתרידטס.
כפראיטור פיקח על משפטי הסחיטה שהתנהלו כנגד מושלי הפרובינקיות. כמו כן תמך באחיו קלודיוס שכיהן באותה שנה כטריבון הפלבס ושכר בשבילו גלדיאטורים שישמשו אותו בקרבות הרחוב שהוא ניהל בעיר. הוא התנגד להחזרתו של קיקרו, שיצא לגלות שנה קודם לכן, כתוצאה מחוק שחוקק אחיו. לאחר תום כהונתו הוא כיהן כמושל סרדיניה עד שנת 55 לפנה"ס.
לאחר סיום כהונתו הוא מונה למושל קיליקיה. התנהלותו בזמן תקופת שלטונו הייתה רודנית והוא נהג לעשוק את תושבי הפרובינקיה. פולכר ניהל מערכה צבאית באזור אמנוס כנגד התושבים המקומיים. כאשר חזר לרומא הוא הואשם בניהול רודני של הפרובינקיה שלו ובכך שהוא שיחד מצביעים במהלך מסע הבחירות שלו לקנסורה ורק תודות להתערבות של פומפיוס, קיקרו, מרקוס יוניוס ברוטוס והורטנסיוס הוא זוכה.
פולכר נבחר לכהן כקנסור בשנת 50 לפנה"ס יחד עם פיסו. כקנסור נהג בחומרה יתרה וכשערך את רשימת הסנאט (lectio senatus) סילק מספר חברים שלדעתו לא היו ראויים להיכלל בין חברי המוסד.
פולכר היה מקורבו של פומפיוס וכשמלחמת האזרחים פרצה בשנת 49 לפנה"ס בינו לבין יוליוס קיסר הוא תמך בפומפיוס והלך אחריו ליוון. הוא מת בשנת 48 לפנה"ס, לפני שיכל היה לחזות במפלה הרפובליקאית בקרב פארסאלוס.
רעיה מורג
רעיה מורג (נולדה ב-15 בדצמבר 1954) היא פרופסורית מן המניין, מרצה וחוקרת קולנוע ותרבות ויזואלית במחלקה לתקשורת ועיתונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. הייתה ראש מכון סמארט לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים (2013–2019). מורג כתבה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בתחומם בעולם ופרסמה מספר ספרים.
מחקריה עוסקים ביחסים בין קולנוע לבין טראומה ואתיקה בהקשרים של מלחמה, טרור וטבח-עם. היא מייסדת פרדיגמת טראומת הכובש וממכונני השיח המחקרי החדש בלימודי טראומה הממצב במרכז את דמות הכובש/המרצח.
קורות חיים
מורג נולדה וגדלה בירושלים. היא בוגרת האוניברסיטה העברית לתואר ראשון (בהצטיינות), לתואר שני (בהצטיינות יתרה) ולתואר שלישי. את עבודת הדוקטור שלה בנושא "הגבר המובס. דגמים של זהות בקולנוע הפוסט-טראומטי: פרספקטיבה פמיניסטית" סיימה בשנת 2001. לימדה גם בבית הספר "סם שפיגל" בירושלים.
היא זוכת מענקי המחקר של הקרן הישראלית למדע לשנים 2013–2017 ו- 2018-2022; וזוכת פרס הרקטור באוניברסיטה העברית לשנת 2014 על מצוינות במחקר ובהוראה ותרומה לחיים האקדמיים.
בשנים 2006–2014 מורג שימשה כחברה בוועדה האמנותית בקרן רבינוביץ' לאמנויות, "פרויקט קולנוע." במסגרת תפקידה, הייתה אחראית על בחירת הסרטים שיזכו במימון הקרן, ועל ליווי הבמאים משלב פיתוח התסריט ועד יציאת הסרט לאקרנים.
משנת 2008, מורג כותבת טור קולנוע במוסף "תרבות וספרות" של "הארץ".
מחקריה
מחקריה של מורג עוסקים ביחסים בין קולנוע לבין טראומה, אתיקה, גבריות ונשיות בהקשרים של מלחמה, טרור וטבח-עם; בקולנוע הדוקומנטרי; בקולנוע המערב גרמני החדש; בקולנוע האמריקאי על מלחמת וייטנאם; בקולנוע הפוסט-טראומטי הישראלי והפלסטיני בתקופת האינתיפאדה; בקולנוע הקמבודי לאחר הג'נוסייד; ובביקורת פמיניסטית-קורפוריאלית של הקולנוע העולמי.
קולנוע פוסט-טראומתי
מהו קולנוע פוסט-טראומטי? כיצד כותב הקולנוע את ההיסטוריה מנקודת המבט של המנוצחים? מחקרה של מורג הוא מחקר ראשון מסוגו אשר עוסק בקולנוע ובטראומה של תבוסה במלחמה. על מנת לעמוד על הקשרים המורכבים בין קולנוע לטראומה, מורג מנתחת את תגובת הקולנוע המערב גרמני החדש לטראומת התבוסה במלחמת העולם השנייה ואת תגובת הקולנוע האמריקאי לטראומת התבוסה במלחמת וייטנאם. בלב הדיון מתוארים האופנים אשר לפיהם הקולנוע הפוסט-טראומטי מתווך בשתי החברות הנדונות תהליכים חברתיים של הדחקה, השכחה, פריצה לאחר תקופת חביון והכרה בוודאות התבוסה. באמצעות חקירה וניתוח של ייצוגי הגוף, הגופניות, והמיניות עולה בשני הקורפוסים דיוקנו של הגבר המובס. בשני הקורפוסים ניתוח הגבריות הוא בעל משמעות פוליטית מרחיקת לכת בשל הקשר ההדוק בין ייצוג גבריות והטרו-נורמטיביות לבין ביטוי ערכים לאומיים וגזעיים. בשני הקורפוסים עולֶה מעשה יצירה אשר מפרק את עולם הערכים שהוביל למלחמה ומציג עולם ערכים תחליפי מובחן. בניגוד למחקר הרווח, מורג טוענת שתהליכי פירוק הגבריות והצגתה כמעוותת, רדופה ובזויה מוכיחים את נוכחותו של ממד מוסרי בשתי התרבויות הנדונות.
טראומת הכובש
מאה עשרים ואחת שנה לאחר שפרויד תיאר לראשונה את טראומת הקורבן, מורג מציגה פרדיגמה תאורטית חדשה לדיון במלחמות בעידן הנוכחי – טראומת הכובש. ההבחנה בין טראומת הקורבן, שהיא טראומה פסיכולוגית, לבין טראומת הכובש, שהיא טראומה אתית, מוליכה לניתוח מקיף של גל הסרטים החדש שהולידה האינתיפאדה השנייה. הקולנוע התיעודי הישראלי שנוצר בתקופה זו הוא קולנוע נועז, חתרני, שתובע מקהלו לשבור את קשר השתיקה וההכחשה של עוולות הכיבוש. קולנוע זה ייחודי בכך שהוא שופך אור לא רק על הטרגדיה של הפלסטינים תחת הכיבוש אלא גם על זו של החיילים והחיילות הישראלים הנוטלים חלק בעימות שבו הפרת זכויות אדם של אוכלוסייה אזרחית גורמת להם ל"הלם קרב מוסרי", לטראומה אתית, ללא מרפא. מורג מראה כיצד הייצוג הקולנועי של טראומת הכובש כטראומה אתית משמעו תביעה לאחריות ולהכרה בעוול שנעשה לאחר הפלסטיני – תביעה המופנית הן אל החיילים והן אל החברה ששלחה אותם בשמה לפעולות שיטור בשטחים. בתביעתו לכינון הכרה זו, הקולנוע התיעודי מפרק את עמדת הקורבנות השכיחה בשיח הציבורי הישראלי הפוסט-שואתי, תוך כדי כך שהוא משרטט את המעבר מעידן העד הפוסט-טראומטי לעידן הכובש-מעוול הפוסט-טראומטי. היצירות התיעודיות מראות לנו שעלינו להתגבר על עמדת הקורבנות ולהכיר בעצמנו כמעוולים כדי שנוכל לממש את המחויבות המוסרית העמוקה שלנו ביחס לאחר האתני כמו גם ביחס לעצמנו.
הקולנוע ישראלי והפלסטיני בתקופת האינתיפאדה השנייה
הקולנוע של רבי-המרצחים
הקולנוע הדוקומנטרי הקמבודי במפנה המאה מכונן שלב חדש בייצוג הקולנועי של ג'נוסייד. קולנוע זה צומח מתוך הריק שנוצר לאחר שהקומוניסטים הקמבודים (החמר רוג') רצחו בשנים 1975–1979 את רוב אנשי תעשיית הקולנוע, השמידו את סרטיהם והרסו את בתי הקולנוע. בעוד הקולנוע העולמי, שתיעד את השואה ומקרים אחרים של טבח-עם, התמקד בעדותם של השורדים ובייצוג הקורבנות, הקולנוע הדוקומנטרי הקמבודי ייחודי בהצגת עימות ישיר בין השורד בן הדור הראשון לבין המרצח. מורג טוענת כי הסרטים ייחודיים גם בקעקוע מסורת הפיוס והסליחה הנתפסת כדרך המלך לצדק מעברי ולשיקום חברתי לאחר זוועות העבר. באמצעות כינון כלים אפיסטמיים חדשים, הקולנוע הקמבודי הדוקומנטרי משרטט את המעבר החברתי-תרבותי-פסיכולוגי מעידן העד/ות (Witnessing Era) למה שמורג מכנה 'עידן המרצחים' (Perpetrator Era).
ג'נדרסייד, נישואים כפויים ואונס: המקרה של קמבודיה
למרות ההתעלמות הגורפת של המערב ושל המחקר הפמיניסטי במשך עשרות שנים מהג'נדרסייד (gendercide) הקמבודי בזמן שלטון האימים של החמר רוג', שרצח רבע מבני העם הקמבודי, הדוקו-אקטיביזם שנעשה על ידי במאיות הוא פורץ דרך. הקולנוע הנשי מסייע למאות אלפי הנשים שהיו קרבנות של נישואים כפויים ואונס להפוך לעדות במשפט הבינלאומי, המתנהל בקמבודיה מאז 2006 נגד רבי-המרצחים של החמר רוג', ומתעד את התהליך.
רנה מעווד
רנה מעווד (בערבית: رينيه معوض, תעתיק מדויק: ריניה מעוצ'; 17 באפריל 1925 – 22 בנובמבר 1989) היה נשיאה המכהן של לבנון למשך 17 ימים, מה-5 בנובמבר 1989 עד לחיסולו ב-22 בנובמבר. למרות החשד למעורבות כוחות פרו-סוריים, רוצחו לא נמצא עד היום.
כנוצרי מרוני הידוע בדעותיו המתונות, מעווד נתן לאזרחים תקווה לסיום מלחמת האזרחים הארוכה במדינה. הוא היווה דוגמה לסובלנות וקבלת האחר בעולם הערבי, הימנעותו מעימות ואמונתו בהידברות נתנו לו את תמיכתם של מפלגות לבנוניות רבות, שראו בו את הנשיא שיסיים את המלחמה. לפני מותו, פנה מעווד אל עמו במילים הבאות: "לא יכולה להיות מדינה או כבוד, ללא אחדות האנשים, ולא יכולה להיות אחדות ללא הסכם, ולא יכול להיות הסכם ללא פיוס בין האנשים, ולא יכול להיות פיוס ללא סליחה ופשרה." מחליפו היה הנשיא אליאס הראווי.
השכלה וקריירה מוקדמת
מעווד רכש את השכלתו בבית הספר דלה סלה בטריפולי, ולאחר מכן המשיך לתיכון סנט ג'וזף בעינטורה. הוא קיבל תואר במשפטים בשנת 1947 באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות. בהמשך, הצטרף לחברת עורכי הדין עבדאללה אל-יאפי (ראש הממשלה לשעבר), לפני שפתח חברה משלו בטריפולי ב-1951.
קריירה פרלמנטרית
מעווד נכנס לראשונה לפוליטיקה בשנת 1951, כשנכשל בהתמודדות על המושב של זע'רתא באספה הלאומית. למרות ההפסד, יצרו הבחירות ברית חזקה בינו לבין משפחת פרנג'יה. ב-1957 הוא נבחר לאספה הלאומית וכן בשנים 1960, 1964, 1968 וב-1972, שהיו הבחירות האחרונות לפני היבחרו לנשיאות (לא נערכו בחירות במהלך מלחמת האזרחים 1975-1990).
בשנת 1952, מעווד נעצר ונחקר על מעורבותו במחאה העממית שכפתה את התפטרותו של הנשיא בשארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית. בנוסף הוא הסתכסך עם מחליפו של ח'ורי, כמיל שמעון, כאשר האחרון הציע שינוי חוקתי על מנת להאריך את כהונתו בת 6 השנים. מעווד יצא לגלות בלטקיה, סוריה. בתקופה זו הוא זכה לראשונה במושב באספה הלאומית.
מעווד היה תומך נלהב של ממשיכו של שמעון, פואד שהאב. הוא עמד בראש ועדת החוק הפרלמנטרית וכן בראש ועדת הפיננסים והתקציב. הוא כיהן כשר הנמלים והתקשורת בממשלתו של ראשיד כראמי בין 31 באוקטובר 1961 עד 20 בפברואר 1964.
מאוחר יותר כיהן כשר לעבודות ציבוריות, שוב תחת כראמי, מ-16 בינואר עד ל-24 בנובמבר 1969, תחת ממשלתו של צ'ארלס חלו. בשנת 1970, מעווד הפסיק את תמיכתו ב"שיהאביסטים" ,שגם כראמי נמנה עם תומכיהם, וחזר למחנהו של סולימאן פרנג'יה, שהתמודד מול נציג המחנה השיהאביסטי, אליאס סרכיס. פרנג'יה ניצח בפער של קול אחד בבחירות לנשיאות, שהיו מתוחות במיוחד עד כדי כך שבניין הפרלמנט הוקף בחמושים.
ב-25 באוקטובר 1980, חזר מעווד לכהן כשר החינוך הלאומי והאמנויות בממשלת שאפיק ווזאם תחת הנשיא אליאס סרכיס, שעלה לנשיאות בשנת 1976 (אחרי פרנג'יה). הוא החזיק בתפקיד זה עד סוף כהונת סרכיס בספטמבר 1982. נאמנותו לפרנג'יה נבחנה באותה שנה, כאשר מעווד הצביע לבשיר ג'ומאייל (יריבו של פרנג'יה) לנשיאות. למרות כעסו של פרנג'יה, היחסים ביניהם נותרו קרובים וחזקים.
בחירתו ורציחתו
לא נעשתה חקירה מקיפה על הרצח מעולם ועד היום וזהותם של האחראים נמצאת בסימן שאלה. בחזרתה מהפגנות מהפכת הארזים ב-14 במרץ 2005, אמרה אלמנתו נאילה מעווד כי עצמאותה של לבנון הושבה ב-14 במרץ, וב-14 במרץ היא הרגישה כי היא נקמה את חיסול בעלה.
חייו האישיים ומורשתו
מעווד הוא בנם של אניס ביי מעווד, שהיה ראש מועצה, ואשתו אוולין סלהוב. הוא נצר לשושלת בולטת בזע'רתא, אך למרות זאת הוא היה הנציג הראשון של המשפחה בפרלמנט.
בשנת 1965, מעווד נשא את נאילה נג'יב עיסא אל-ח'ורי, קרובתו של יריבו הפוליטי לשעבר בשארה אל-ח'ורי. למרות האיבה ההיסטורית של בין המשפחות, והעובדה שהיא הייתה צעירה ממנו ב-15 שנים, הנישואין היו מוצלחים למדי. בתם רימא, שנולדה ב-1966, היא עורכת דין ובוגרת אוניברסיטת הרווארד, ובנם מישל, שנולד ב-1972, הוא עורך דין ואיש עסקים בוגר אוניברסיטת סורבון שבפריז.
אלמנתו של מעווד, נאילה ייסדה לאחר מותו את קרן רנה מעווד, על מנת לקדם את ערכי ההידברות, השלום והצדק החברתי, שלהם הוא הקדיש את חייו. נאילה מעווד נבחרה לאספה הלאומית בשנת 1991. היא חברה בארגון האופוזיציה קורנת שהוואן, אשר התנגד לנוכחות הצבאית הסורית במדינה. בשנת 2004 היא הצהירה על מועמדותה לנשיאות במקום אמיל לחוד, שתוקף כהונתו הסתיים רשמית כבר בנובמבר אותה שנה.
וול-E
וול-E (באנגלית: WALL·E) הוא סרט אנימציה ממוחשב מבית היוצר של דיסני ופיקסאר. הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-3 ביולי 2008. הסרט עוסק בין היתר בתרבות הצריכה, באהבה, בבינה מלאכותית ובזיהום אוויר. זכה בפרס אוסקר, בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר לשנת 2008, ונבחר כסרט השנה של אתר הקולנוע Rotten Tomatoes.
כנהוג בכל סרטי פיקסאר, טרם תחילתו של הסרט, הוקרן סרט קצר מבית היוצר של החברה. במקרה זה, הסרט היה "פרסטו", סיפורו של קוסם, אשר במהלך מופע, הארנב שהוא אמור לשלוף מתוך כובעו, מתעמר בו.
עלילה
בתחילת המאה ה-22, תאגיד גדול בשם Buy n Large (B&L) מנהל את החיים בכדור הארץ. התאגיד מהווה בו-זמנית גוף שלטוני וכלכלי. הפסולת הרבה שנערמה על פני כדור הארץ וזיהום הקרקע והאוויר אינם מאפשרים עוד חיים על פני הכוכב, כל תושביו נטשו אותו ושוהים על ספינות חלל. אחת מהן היא ה"אקסיום".
מספר רב של רובוטים מדגם "וול-E" נותרו על כדור הארץ במטרה לנקותו. לאחר השלמת מלאכת הניקיון ולאחר שיתאפשרו שוב חיים על הכוכב, תוך כ-5 שנים, מיועדים בני האדם לשוב לכדור הארץ. הוחלט כי הסימן המבשר אפשרות לחיים חדשים על פני כדור הארץ, יהיה גדילה של צמחים באופן ספונטני באדמה. למעשה, שובם של בני האדם לכדור הארץ מתמהמה מכיוון שבמשך 700 שנה לא אותר אף צמח על פני האדמה.
מכל הרובוטים שהושארו על כדור הארץ נותר, בשנת 2800 לערך, רק אחד תקין. רובוט זה פיתח אישיות במהלך השנים. וול-E גם פיתח תחביבים כגון צפייה בקלטות מחזות זמר ואיסוף זבל שמוצא חן בעיניו. הוול-E שנותר עדיין ממשיך במשימתו לאסוף זבל, לדחוס אותו לקוביות ולסדרו בערימות אשר במהלך השנים נעשות דומות לגורדי שחקים. וול-E ממשיך את עבודתו הסיזיפית, כשלפתע נוחתת חללית בקרבתו, וממנה יוצאת הרובוטית אִיב (משמעות השם באנגלית: "חוה").
איב נשלחה על ידי ה"אקסיום" כדי לחפש צמח באדמת כדור הארץ. מציאתו תאפשר ל"אקסיום" לסיים את משימתה ולשוב לכדור הארץ. איב מתגלה כרובוטית משוכללת וקשוחה, אולם לאחר מאמצים רבים מצידו של וול-E היא מתחילה לנהל עמו אינטראקציה. כשוול-E מראה לאיב צמח שמצא בין ערימות הזבל, היא לוקחת אותו לחיקה, מפסיקה לפתע כל פעילות ומתחילה לאותת לספינת האם שלה. לאחר זמן מה נוחתת חללית בקרבת מקום ואוספת את איב. וול-E מצליח לעלות על החללית, ונוסע יחד איתה לחללית האם, ה"אקסיום".
כשוול-E ואיב מגיעים לספינה, מתברר לצופים כי במהלך 700 שנה בחלל, בני האדם בחללית התנוונו גופנית, השמינו ואינם מסוגלים לנוע באופן עצמאי. מכונות עושות עבורם כל פעולה והם עוסקים רוב הזמן בצרכנות ובשיחות וידאו. כשבטנה של איב נפתחת לעיני קפטן הספינה ועוזרו הרובוטי "אוטו", הם רואים שהצמח שנשאה איתה מכדור הארץ נעלם.
לאחר הרפתקאות מרובות בספינת החלל, מתגלה כי אחד הרובוטים גנב את הצמח. לאחר שוול-E ואיב מוצאים מחדש את הצמח ומציגים אותו לקפטן, אוטו מראה לו הודעה שנשלחה מכדור הארץ, מצוות חילוץ שחזר אליו כחמש שנים לאחר עזיבתו, הקוראת לבטל את המשימה ולהישאר בחלל בשל גזים רעילים שהצטברו באטמוספירה. הקפטן סבור בניגוד לדעתו של הרובוט כי על בני האדם לשוב לכדור הארץ וליישב אותו, שכן הצמח מעיד על שובם של החיים לארץ. לאחר מאבק שנערך בין קפטן הספינה לבין אוטו, הספינה מצליחה לחזור לכדור הארץ כדי להקים שם חיים חדשים.
עיצוב כרומטין
סקירה כללית
בקרת שעתוק של גנום נעשה בעיקר בשלב האתחול, שבו נקשרים ל-DNA חלבוני הליבה של מנגנון השעתוק (הכולל RNA פולימראז, גורמי שעתוק וחלבונים מדכאי או מפעילי שעתוק) אל ליבת הקדם שנמצא סמוך לאזור המקודד של הגן. עם זאת, ה-DNA ארוז בדחיסות בתוך גרעין התא, בסיוע חלבוני היסטונים אשר מצטרפים יחד ליצירת מבנה חוזרני של נוקליאוזומים - היסטונים המלופפים ב-DNA. בצורת אריזה זו חלקים נרחבים מרצף ה-DNA אינם נגישים למנגנון השעתוק, ובכך נמנעת בקרה ישירה של חלבונים על אזורים אלו. בתא איקריוטי בוגר, בין 5-10% מהכרומטין בתא נגיש לגורמי השעתוק. בתהליך עיצוב הכרומטין, מבנה הנוקליאוזום עובר שינוי כדי לחשוף או לארוז רצפי DNA מסוימים, ולאפשר לחלבונים אחרים להיקשר או למנוע את קישורם לאזורים הללו.
מיון
גישה ל-DNA ארוז מבוקרת באמצעות שני סוגים של קומפלקסים חלבוניים.
קומפלקסים היוצרים שינויים קוולנטיים בהיסטונים
קומפלקסים חלבוניים מסוימים מובילים להוספת או הסרת מודיפקציות כימיות מהיסטונים. שינויים אנזמתיים אלו כוללים אצטילציה, מתילציה, זירחון, אוביקוויטינציה וסומולציה, ומתרחשים בעיקר בקצה ה-N טרמינלי של זנבות ההיסטונים. שינויים אלו משפיעים על האפיניות שבין ההיסטון לרצף ה-DNA המלופף סביבו, ובכך מחזקות או מרופפות את הזיקה ביניהם. למשל, מתילציה של ליזין ספציפי על זנב היסטון H3 או H4 גורם ל-DNA להידחס יותר, ובכך מונע את קישורם של גורמי השעתוק לאזור זה. לעומת זאת, אצטלציה של ליזנים מסומים על זנב היסטון H3 יוביל להחלשות הזיקה בין ההיסטון ל-DNA, ובכך מתאפשרת הגישה לגורמי השעתוק השונים, ולרוב להגברת השעתוק של הגנים באזור. להלן סיכום בסיסי של השפעת קוד ההיסטונים על רמות ביטוי גנים (זהו פישוט, ואין הכרח שהמשמעות של ההשפעות זהה בין יצורים שונים) (ראו קוד היסטונים להסבר על השיום):
קומפלקסים מעצבי כרומטין התלויים ב-ATP
קומפלקסים אלו מבקרים שעתוק גנים באמצעות הזזה, הסרה או שינוי הרכב של נוקליאוזומים. לחלבונים אלו אזור ATP-אז, המשמש לפירוק ATP מאדנוזין תלת זרחני לאדנוזין דו זרחני, כדי לנצל את האנרגיה האצורה בקשר זה לצורך עיצוב הכרומטין. חלק מהחלבונים מעצבי הכרומטין מסוגלים להזיז את ה-DNA עצמו. כל הקומפלקסים של חלבונים מעצבי כרומטין מכילים תת-יחידה של ATP-אז השייכת למשפחת החלבונים SNF2, והקומפלקסים מסווגים לפי תת-היחידה הספציפית אותה הם מכילים. ישנן חמש משפחות ידועות: SWI/SNF ,ISWI ,CHD ,INO80 ו-SWR1. שתי הראשונות נחקרו רבות. על אף שהקומפלקסים חולקים אזורים משותפים, לכל משפחה ישנם מאפיינים הייחודיים לה וכן חלבונים שונים העובדים בשיתוף פעולה, אשר מאפשר לכל משפחה התמחות בתהליכים ביולוגיים שונים. דוגמאות לתהליכים שונים:
למצבים רגילים
לעיצוב כרומטין יש תפקיד מרכזי בבקרת השעתוק של גנים, מכיוון שכך מתאפשרת גישה ל-DNA שאחרת ארוז בצורה דחוסה. מעבר לכך, תזוזת נוקליאוזימים חיונית לתהליכים נוספים, כגון הרכבת והפרדת כרומוזומים, שכפול DNA ותיקונו, התפתחות עוברית ופלוריפוטנטיות, וחיונית למחזור התא.
בתגובה לנזקים ב-DNA
בעקבות נזק DNA, הכרומטין נפתח ומאפשר גישה לחלבונים מתקני DNA. תת-היחידה ההיסטונית H2A מוחלף ב-H2AX, שאליו מגויסים חלבונים מסוימים ששומרים על ה-DNA במצב פתוח.
לטיפול בסרטן
עיצוב כרומטין תקין מונע התפתחות של גידולים סרטניים. פגיעה בבקרה התקינה מובילה לשינוי קוד ההיסטונים, שמובילה לאספקה עצמית של גורמי גדילה ולהתחמקות מהאותות התאיים המבקרים את הגדילה התקינה - שני מאפיינים של תאים סרטניים.
דוגמאות למעורבות עיצוב גרומטין בהתפתחות סרטנית
החלבון BRG1 ממשפחת SWI/SNF הוא מעצב הכרומטין שעובר מוטציות באופן התדיר ביותר בסרטן באדם. המוטציות הן לרוב מסוג מוטציית סלף באזור ה-ATPאז של החלבון. חלבון זה אחראי גם לגיוס חלבון מדכא התפתחות סרטנית בשם Rb, ומוטציות ב-BRG1 מונעות את גיוס Rb ובכך מאפשרות לגידול להתפתח. בלוקמיה מיאלואידית חריפה, נוצר חלבון מאוחה PML-RAR שמגייס חלבונים שמסירים אצטילציות מהיסטונים, מה שמוביל לדיכוי ביטוי של גנים הדרושים להתמיינות תאים מיאלואידים ולהתפתחות המחלה.
טיפול בסרטן
אי-יציבות אפגניטית שנגרמת עקב פגיעה בעיצוב הכרומטין נחקר בסוגי סרטן רבים, כולל סרטן השד, סרטן המעי הגס וסרטן הלבלב. אי-היציבות גורמת להשתקה נרחבת של גנים מדכאי גידולים. לכן הגישה הטיפולית מנסה לעקוף את השתקת הגנים הללו באמצעות שימוש סינרגיסטי בחומרים המעכבים דה-אצטילציה של היסטונים וחומרים המסירים מתליציות מה-DNA. דוגמאות לתרופות מאושרות: חומצה ולפרואית, Romidepsin, Panobinostat, Belinostat.
במחלות נוספות
לעיצוב כרומטין תפקיד גם במחלות נוספות, כגון בתסמונת CHARGE ובתסמונת ATRX.
בהזדקנות תאית
בהזדקנות תאית (senescence), מחזור התא נעצר, והתא ממשיך להיות פעיל מבחינה מטבולית, אך אינו יכול להתחלק. הזדקנות יכולה לקרות בעקבות מחלות או פגיעות ב-DNA, למשל גיל, שחיקה של טלומרים ופרוגריה. במהלך ההזדקנות התא עובר שינויים שנועדו למנוע מצב של התרבות תאים פגומים, הכוללים שינויים בארגון הכרומטין, ברמות הביטוי של חלבונים מעצבי כרומטין ובמאפיינים אפיגנטיים נוספים.
הטרוכרומטין, שבתא בעל יכולת מיטוטית ממוקם בשולי הגרעין נע כעת למרכזו, ומתחלף במיקומו עם האאוכרומטין. שינוי זה גורם לשינויים בארכיטקטורת הגנום, כולל ב-LADים וב-TADים ובמגעי הציס. יש איבוד של ההיסטונים הקאנוניים, H1, H3 ו-H4. באופן כללי ישנה ירידה ברמות המתילציה של ה-DNA, אך ישנם אזורים ספציפיים שבהם בתהליך ההזקנות רמות המתילציה עולות, לדוגמה, אזורי קדם או מעצמים של גנים המובילים לשגשוג תאי. בגנים אלו יעלו רמות הסמן מדכא השעתוק H3K27me3, ואילו בגנים המעורבים בדיכוי ביטוי וביצירת היסטונים לא קאנוניים תעלינה רמות הסמן הפעיל H3K4me3.
שיטות מולקולריות למדידת עיצוב הכרומטין
מכיוון שבתהליך עיצוב הכרומטין אזורים מסוימים ב-DNA משנים את מידת נגישותם, ניתן למדוד את העיצוב באמצעות שימוש באנזימים אשר חותכים DNA בצורה לא ספציפית, כך שאזורים שאינם ארוזים ייחתכו בתדירות נמוכה יותר לעומת אזורים נגישים. השיטה הראשונה שאותה פיתחו חוקרים כדי למדוד את נגישות הכרומטין עושה שימוש ב-DNAseI, שהוא נוקליאוז לא ספציפי. עם ירידת מחיר ריצוף ה-DNA, מקובל לרצף את כלל המקטעים הקצרים שנוצרו לאחר החיתוך. לשיטה זו קוראים DNAse-seq. שיטות נוספות המתבססות על עיקרון זה הם ATAC-seq ו-MNase-seq. שיטה נוספת, המכונה FAIRE-seq, מתבססת על העיקרון לפיו אזורי DNA פתוחים פחות עוברים קיבוע באמצעות פורמאלדהיד. בכל השיטות הללו, ניתן להבחין בעיצוב שונה של הכרומטין באמצעות השוואת מצב הכרומטין בין סוגי תאים או מצבים שונים.
אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1804–1881)
אלכסנדר, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Alexander, Herzog von Württemberg; 20 בדצמבר 1804 - 28 באוקטובר 1881), היה דוכס בממלכת וירטמברג, והוא אביהם הקדמון של ראשי בית וירטמברג כיום.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולד ב-20 בדצמבר 1804 בעיר ריגה שבתחומי האימפריה הרוסית, לאלכסנדר, דוכס וירטמברג ולאנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, בתם של פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד ואוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף.
בצעירותו התגייס אלכסנדר לצבא האימפריה הרוסית, ואף לחם במסגרתו בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), והשתתף בדיכוי מרד נובמבר בפולין בשנת 1831. אלכסנדר היה מועמד לנישואים עם ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אולם השידוך לא יצא אל הפועל.
ב-17 באוקטובר 1837 לאחר שהמיר את דתו לדת הקתולית, התחתן אלכסנדר עם מארי, נסיכת אורליאן, בתם של לואי פיליפ, מלך הצרפתים ומריה אמליה מנאפולי וסיציליה, ממנה נולד לו בנו היחיד:
בשנת 1839 מתה אשתו, ולאחר מכן התגורר אלכסנדר בטירת פנטיזי ובביירוית לסירוגין, והיה פופולרי מאוד בקרב האוכלוסייה המקומית, בשל הצדקה שנתן ועזרתו הפעילה לקהילה. ב-28 באוקטובר 1881 מת אלכסנדר בביתו בביירוית, ובשנת 1903 מונה בנו פיליפ, דוכס וירטמברג לנסיך הכתר של ממלכת וירטמברג, ולאחר מותו בשנת 1917 החליפו בתפקיד בנו אלברכט, דוכס וירטמברג. אולם אלברכט לא עלה על כס המלוכה, בשל ביטול המונרכיה והקמת רפובליקת ויימאר.
ניל פיצמוריס
ניל סיימון פיצמוריס (באנגלית: Neil Simon Fitzmaurice; נולד ב-20 באוגוסט 1969, ליברפול) הוא שחקן, קומיקאי וכותב אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ג'ף, היריב של מארק (בגילומו של דייוויד מיטשל) בסיטקום "פיפ שואו" של ערוץ 4. פיצמוריס כתב לתוכניות טלוויזיה נוספות בהן הסיטקום "Peter Kay's Phoenix Nights" (בה גם כיכב) והסדרה "בנידורם".
קריירה
עבודותיו של פיצמוריס כוללות את תוכנית הטלוויזיה "That Peter Kay Thing" עליה קיבל את פרס הקומדיה הבריטית, ואת הסיטקום "Phoenix Nights", בו הופיע בתפקיד ריי-וון. עוד כתב תסריטים לשני סרטים באורך מלא, ב-1999 הסרט "Going Off Big Time" שהיה מועמד לפרס BIFA, וב-2011 את הסרט "Charlie Noades R.I.P."
פיצמוריס שיחק בסרט "Going off Big Time" אותו גם כתב. הוא גילם את ג'ף בסדרה הקומית של ערוץ 4 "פיפ שואו", וכיכב בסדרת הדרמה "Buried". עוד הופיע בפרק הראשון בסדרה "המשרד" בתפקיד מועמד לעבודה שדייוויד ברנט מראיין. הוא גילם שוב את אותה דמות בפרק השישי, והפעם ברנט מודיע לו על פיטוריו. פיצמוריס שיחק לצד של פול או'גריידי בקומדיה "Eyes Down" של ה-BBC, הופיע בתפקיד אורח בדרמה המשטרתית "The Bill", ובסדרה "הולבי סיטי" הספין-אוף של הסדרה הרפואית "חדר מיון".
ב-2007 שיחק פיצמוריס בתפקיד הראשי בסדרמה "Mobile: של ITV. בשנת 2000 החל לעבוד על הסרט "Charlie Noades RIP" יחד עם אחיו טוני. הפיתוח נתקל בקשיים מחוסר מימון, ותחילת העבודה הייתה למעשה רק ב-2007. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-2009 בפסטיבל הקולנוע בקאן. באותה תקופה חזר פיצמוריס להופיע על הבמה אחרי עשר שנים, וגילם את שאון במחזה "On the Ledge" בתיאטרון רויאל קורט בליברפול.
ב-16 בפברואר 2009 החל פיצמוריס להגיש את תוכנית הרדיו Drivetime בתחנת רדיו סיטי 96.7 בליברפול. בשל התחייבויות בקולנוע ובטלוויזיה עזב את התוכנית ב-4 במרץ 2011.
ב-2011 כיכב פיצמוריס בסדרת דרמת בית הספר "דרך ווטרלו" בתפקיד דייב דאולינג, אביו אשל אחד התלמידים. עוד ב-2011 כיכב בעונה הרביעית של הסדרה "בנידורם" בתפקיד לאקי קב שמתגורר באותו מחנה קרוונים יחד עם מאדג' הארווי.
ב-2013 הופיע בפרק בסדרה "Truckers". ב-2014 שיחק בתפקיד האב בסדרה הקומית "Hank Zipzer" של ה-BBC.
ב-2011 החל פיצמוריס לשחק בסדרת הדרמה קומית של רשת סקיי "משפחה וצרות אחרות" (מאונט פלזנט) בתפקיד מנהל המשרד פרגוס. הוא המשיך להופיע בסדרה עד העונה האחרונה ששודרה ב-2017.
חיים אישיים
פיצמוריס הוא אוהד של מועדון הכדורגל ליברפול. הוא ניצול של אסון הילסבורו, והשתתף בתוכנית הדוקומנטרית "Hillsborough Remembered" ששודרה ב-15 באפריל 2009 לציון 20 שנה לאסון.
70 פנים
70 פנים הייתה תוכנית ראיונות ששודרה בערוץ כאן 11. התוכנית עלתה לרגל חגיגות העצמאות ה-70 של מדינת ישראל. את התוכנית הנחתה ליאת רגב. התוכנית שודרה במתכונת יומית משעה 16:05 עד 16:35.
התוכנית כוללת ראיונות אישיים עם אישים משמעותיים בחיי מדינת ישראל, דוגמת יובל דיסקין, לימור לבנת, אורנה ברביבאי ועוד.
התוכנית, ששודרה בשעות אחר הצהריים בכאן 11 סבלה מנתוני רייטינג נמוכים יחסית, בדומה לתוכנית מבט לאחור.
שם התוכנית הוא פרפרזה על הביטוי שבעים פנים לתורה.
מבנה התוכנית
בכל תוכנית מתארח אדם אשר פועלו שזור בסיפור חייה של מדינת ישראל ובמהלך התוכנית הוא מתראיין באשר לסוגיות עכשוויות וסיפור חייו האישיים.
חן אסטרוגו
חן אסטרוגו (נולדה ב-25 בפברואר 1990 בחולון) היא טניסאית עבר ישראלית, שדורגה בשיאה במקום ה-468 בדירוג העולמי. אסטרוגו זכתה בארבעה תוארי זוגות בסבב ה-ITF והופיעה פעם אחת במדי נבחרת הפדרציה של ישראל.
קריירה מקצועית
אסטרוגו החלה לשחק טניס בגיל 8. היא השתתפה בפעם הראשונה בטורניר מסבב הבוגרות בשנת 2004. מאזן המשחקים שלה בסבב הבוגרות עמד נכון ליום פרישתה על 60 ניצחונות ו-51 הפסדים ביחידות ו-53 ניצחונות ו-39 הפסדים בזוגות. בחודש אפריל 2008 הודיעה טניסאית העבר אנה סמשנובה שהיא תאמן את אסטרוגו. באותו חודש נכללה אסטרוגו בפעם הראשונה בסגל נבחרת הפדרציה, במשחקים שנערכו בישראל מול הנבחרת הצ'כית. בפברואר 2009 אסטרוגו התגייסה לצה"ל כספורטאית מצטיינת. אסטרוגו פרשה ממשחקי הטניס המקצועיים וכיום היא מעבירה שיעורים פרטיים של לימוד טניס בתל אביב ומאמנת ברמהש
גביע הפדרציה
ההופעה היחידה של אסטרוגו בגביע הפדרציה הייתה בפברואר 2010, אז היא הפסידה במשחק זוגות בצוותא עם קרן שלמה לזוג הולנדי במסגרת משחקי הבית האירופאי-אפריקני מספר 1.
הישגים בולטים
הישגי השיא של אסטרוגו בקריירה היו הגעה לגמר וארבעה חצאי גמר בטורנירים מסבב ה-ITF. הגמר היה בבאלס שברומניה ביולי 2008, וחצאי הגמר היו ברמת השרון בפברואר 2006, באנטליה באפריל 2008, בגזיאנטפ במאי 2008 ובתל אביב ביוני 2009. חמשת הטורנירים היו על סך 10,000 דולרים, כאשר להגרלה הראשית של הטורניר באנטליה העפילה אסטרוגו מהמוקדמות. כמו כן זכתה אסטרוגו בארבעה תוארי זוגות בטורנירים מסבב ה-ITF באיסטנבול, רמלה, תל אביב ומיטילנה, ארבעתם על סך 10,000 דולרים.
טרופאן
טרופאן הוא תרכובת אורגנית חנקנית דו-טבעתית. החנקן מגשר בין שני פחמנים 1 ו-5 בטבעת. החומר הוא נוזל שצפיפותו 0.931 גרם לסמ"ק, מקדם השבירה 1.477 ונקודת ההבזק 42.2°C. החומר ידוע בעיקר בשל קבוצת אלקלואידים הנגזרים ממנו כדוגמת אטרופין וקוקאין. אלקלואידים של טרופאן מצויים הצמחים ממשפחת הErythroxylaceae (אליה משתייך שיח הקוקה) וממשפחת הסולניים כולל דטורה, תפוח אדמה ועגבנייה. טרופאן החסר את קבוצת המתיל הקשורה לאטום החנקן (Azabicyclo[3.2.1]octane) נקרא nortropane.
האי וייט (תעלת למאנש)
האי וייט (באנגלית: Isle of Wight) הוא אי לחופי בריטניה הגדולה בתעלת למאנש, המהווה מחוז בממלכה המאוחדת באזור דרום-מזרח אנגליה. בין האי לבריטניה הגדולה מפרידה רצועת הים סולנט, וסביבו נתיבי שיט חשובים רבים, לרבות נתיב מעבורות המסיעות נוסעים מהאי וייט לערים שונות בבריטניה הגדולה. עם הערים החשובות שבאי נמנות ניופורט, בירת המחוז, וקאוז (Cowes), על חופו הצפוני. האי נחשב לאתר נופש וזכה לפופולריות רבה בעידן הוויקטוריאני.
היסטוריה מוקדמת
האי מוזכר לראשונה בחיבורו של תלמי "גאוגרפיה". על-פי ממצאים ארכאולוגיים, שבט קלטי, הדורוטריגים, התגורר ככל הנראה באי בסוף תקופת הברזל.
ההיסטוריון הרומאי סווטוניוס מציין כי האי נכבש בידי המצביא הרומאי אספסיאנוס (שמאוחר יותר הפך לקיסר). שרידי חמש וילות רומאיות נמצאו באי.
בסוף ימי האימפריה הרומית, האי יושב בידי שבט יוטי, שאף מינו מלך. לאחר שהאי נכבש בשנת 661 בידי וולפיר, מלך מרסיה, התנצרו תושבי האי, אך אחרי עזיבתו - שבו לעבודת אלילים. ב-685 נכבש האי בשנית על ידי קידוואל מלך וסקס, ובמידה רבה סופח אל הממלכה. לאחר התקוממות תושבי האי, ובראשם מלכם ארוולד (או: אטוולד), נרצח המלך ותושבי האי הוכרחו להתנצר בשנת 686. לאחר שאלפרד הגדול הרחיב את ממלכת וסקס במהלך המאה ה-9 לספירה, הפך האי לחלק מממלכת אנגליה וסופח למחוז המפשייר.
שלטון אנגליה
במהלך ימי הביניים, נכבש האי על ידי הנורמנים ואלו המשיכו לשלוט בו עד ל-1293, עת נמכר למלך אדוארד הראשון. הכס האנגלי שמר מאז על שליטתו על האי ומינה את שליטיו. לתקופה קצרה האי אף הוכרז כממלכה בפני עצמה על ידי הנרי השישי בשנת 1444, אך מלכו הראשון של האי מת ללא יורש והשושלת נכחדה אך מעט לאחר שהחלה. הנרי השמיני הקים מספר ביצורים על האי, אשר לימים הפכו לערים סנדטאון ויארמאות'. במהלך מלחמת האזרחים של אנגליה, נמלט צ'ארלס הראשון לאי מפני שהאמין שמושל האי יתמוך בו, אך מושל האי כלא אותו במצודתו.
העת החדשה
האי זכה לעדנה מחודשת במהלך המאה ה-19 בזכות חיבתה של המלכה ויקטוריה למקום. ויקטוריה הורתה על הקמתו של בית אוסבורן ושהתה במקום במהלך ימי הקיץ. כתוצאה, האי הפך למוקד לעלייה לרגל לאנשי תרבות ורוח של אותה תקופה, כגון אלפרד טניסון, ג'וליה מרגרט קמרון וברת מוריזו. כך, בין השאר, האי היה למקום בו נכתב "דייוויד קופרפילד" על ידי צ'ארלס דיקנס, ולמיקום תחנת הרדיו הראשונה של גוליילמו מרקוני.
במהלך המאה ה-20 שימש האי לא אחת למטרות צבאיות. במלחמת העולם השנייה היה האי לנקודת המוצא של מבצע פלוטו, במסגרתו הוקמו צינורות להזרמת דלק לבעלות הברית בפלישתן לנורמנדי. בעשורים שלאחר המלחמה שימש האי כאתר ניסויים לטילי חלל של הממלכה המאוחדת. באותן שנים האי נודע גם בזכות פסטיבלי הרוק שבו, ובייחוד פסטיבל האי וייט בשנת 1970, בו נכחו מאות אלפי אנשים.
גאוגרפיה וחיי בר
שטח האי הוא, בקירוב, 380 קילומטר רבוע, מתוכם כ-258 קמ"ר שטח חקלאי, 52 קמ"ר שטח בנוי ו-92 קמ"ר שטח חופים. תוואי הארץ השונים והמגוונים הרבים שבאי זיכו אותו בכינוי "אנגליה המיניאטורית", וכמחצית משטחו הוגדר כ"אזור יופי טבעי בולט" (AONB - Area of Outstanding Natural Beauty) מטעם סוכנות הטבע של הממלכה המאוחדת, והוכרז כאזור לשימור.
עם המאפיינים הבולטים של תוואי האי נמנים מצוקי הגיר ואזוריהם הפוריים, המהווים מוקד משיכה לחיות בר רבות, הנהר מדינה (Medina), הנשפך לסולנט, והנהר יאר המזרחי (Yar), הנשפך לתעלת למאנש מצדו המזרחי של האי. הנהר יאר המערבי, הנפרד מזה המזרחי, נשפך מצידו המערבי של האי. כמו כן, ראויה לציון הנקודה הגבוהה ביותר באי, סיינט בוניפאס דאון (St Boniface Down), המתנשאת לגובה 241 מטרים מעל פני הים.
הצד המערבי והמזרחי של האי נתונים לכוחות סחיפה מתמידים מצד גלי הים, ומוגנים על ידי מכשולים ורצועות אדמה שהוקמו על ידי תושבי האי לאורך ההיסטוריה. העיירה יארמאות', לשפך נהר היאר המערבי, הייתה בעבר אי בפני עצמה, וכעת מחוברת לאי וייט ברצועת אדמה צרה ממזרח לה.
חיי הבר באי עשירים למדי, וכוללים מספר מינים מוגנים, בהם מיני עטלפים, נמנמניים וסנאיים.
תרבות
ההפרדה הפיזית בין האי וייט לבריטניה הגדולה מתבטאת כיום במעמדו של האי וייט כמחוז עצמאי. מצב זה אינו ייחודי, ובעבר האי היה, לתקופה קצרה, אף לממלכה תחת הכתר הבריטי. אף על פי כן, זמן לא מבוטל היה האי לחלק ממחוז המפשייר, אשר עיקרו בכלל בבריטניה הגדולה, או מחולק לרבעים. ההשתייכות להמפשייר במשך השנים תרמה להתפתחות המבטא והדיאלקט המאפיין את האי, אך מאז ההפרדה מהמפשייר בסוף המאה ה-19 השימוש באלו הולך ופוחת.
קאוז היא מרכז שיט ספורטיבי גדול באזור והעיירה מארחת מספר מרוצים במהלך השנה, ובראשם "שבוע קאוז", הרגאטה הוותיקה ביותר בעולם. במרוץ זה משתתפים מאות יאכטות ואלפי אנשי צוות ב-50 מרוצים שונים. באי נהוגה גם ריצת מרתון שנתית, מהוותיקות ביותר בממלכה המאוחדת. לצד אירועים שנתיים אלו באי קבוצות ומועדוני ספורט מקצועיים בתחום מרוצי האופנועים, ההוקי שדה וראגבי. באי גם ליגות כדורגל חובבניות.
האי וייט ידוע גם בזכות פסטיבלי המוזיקה הגדולים אשר נערכו בו במהלך המאה ה-20, ובראשם פסטיבל האי וייט בשנת 1970.
הלהקה Level 42 אשר זכתה להצלחה באמצע שנות השמונים במקורה מן האי וייט: סולן הלהקה והבסיסט מארק קינג והאחים פיל גולד (תופים) ובון גולד (גיטרה) הכירו כשגדלו באי והתקרבו בזכות חיבתם המשותפת למוזיקת פיוז'ן. כאשר עברו ללונדון, הקימו את הלהקה וחברו למייק לינדאפ (קלידים).
כלכלת האי
בתקופות שונות במהלך ההיסטוריה יוצרו באי גם מוצרי ימאות, כגון בדי מפרשים וסירות. במהלך המאה ה-20, התפתחה באי תעשיית כלי הטיס, ובאי פעלו מספר חברות שעסקו בכך.
תחבורה
התנועה ברחבי האי מבוססת בעיקר על מערכת כבישים ודרכים, בה פועלת תחבורה ציבורית המבוססת על אוטובוסים. בעבר פעלה באי מערכת רכבות ענפה, אך פעילותה דעכה וכיום נותר קו פעיל אחד בלבד. התחבורה בין האי לאירופה או לבריטניה הגדולה נעשית באמצעות טיסות סדירות, שירותי סירות ואף שירות רחפת הפועל בין האי לבריטניה הגדולה.
בתי כלא
מיקומו הגאוגרפי של האי, נפרד אך עדיין קרוב לבריטניה הגדולה, עשה אותו אידיאלי להקמת בתי סוהר מאובטחים. שני בתי סוהר שכאלו הוקמו לצד העיר ניופורט ובמשך שנים רבות נחשבו בין המאובטחים ביותר ברחבי בריטניה. הם איבדו מוניטין זה בעקבות בריחת שלושה אסירים ב-1995, אשר הצליחו להסתתר מפני רשויות החוק מספר ימים בטרם נתפסו. ברבות הימים אוחדו שני בתי הסוהר, וכן אחד שלישי בעל רמת אבטחה נמוכה יותר, לכדי מתקן כליאה אחד גדול - בית סוהר הוד מלכותה האי וייט.
אל סראט
אל סראט (בקטלאנית: El Serrat) הוא כפר הררי בקהילה האוטונומית (מחוז) אורדינו שבצפון אנדורה, כ-12 ק"מ מהבירה אנדורה לה ולה, וכ-3.5 ק"מ מהגבול עם צרפת. גובה פני השטח של הכפר הוא 1,540 מטרים. כפר זה הוא יעד פופולרי לחובבי סקי.
רונן הר צבי
ביוגרפיה
רונן הר צבי החל לשחק שחמט בגיל חמש והתחיל להתאמן בגיל 10 במרכז ביכורי העיתים בתל אביב. בגיל 16 הוא עבר להתאמן אצל אלכסנדר חוזמן. בשנת 1990, באליפות העולם לנוער עד לגיל 14 הוא היה שישי (דב צפרוני סיים במקום החמישי). באליפות העולם בשחמט לנערים עד לגיל 16 בשנת 1991 הוא היה שלישי ובשנת 1992 הוא זכה באליפות העולם לגילו (פטר סבידלר היה שני ודניאל פרידמן היה שלישי).
בשנת 1995 בתחרות בראשון לציון הר צבי היה שלישי (בוריס אלתרמן שני ואלכסנדר פינקל רביעי). באותה שנה בתחרות בתל אביב הוא היה שלישי (אחרי אמיל סוטובסקי שניצח וגד רכליס שסיים במקום השני).
בשנת 1995 הוענקה להר צבי דרגת רב אמן.
בשנת 1996 הוא סיים במקום ה-5 תחרות בתל אביב (ניצח בוריס קנצלר). בשנת 1998 באליפות העולם לשחמטאים עד גיל 26 הר צבי סיים במקום הרביעי.
במקביל לקריירה בשחמט, הר צבי החל לעבוד בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובשנת 2003 עבר לארצות הברית בה המשיך לעבוד בתחום זה.
בתחילת המאה ה-21 הוא החל לאמן באוניברסיטת טקסס באוסטין.
שי בשידור
שי בשידור הייתה תוכנית אירוח סאטירית ישראלית בהנחיית שי שטרן, אשר שודרה בערוץ 13 עד מרץ 2021, עקב מעברו לתאגיד השידור הישראלי. בעבר שודרה התוכנית בערוץ עשר.
אמיל יונג
אמיל יונג (בצרפתית: Émile Junge; 2 באפריל 1941 – 27 בינואר 2020) היה שף צרפתי.
שי בשידור
היסטוריה
באפריל 2013 עזב שי שטרן את ערוץ 2 ועבר לערוץ 10 שם התחיל להנחות תוכנית אירוח בשם "שי בשישי", שכללה 29 תוכניות. התוכנית צולמה בפני קהל, וכן שילבה כתבות שטח, בהן שטרן המשיך לעסוק בנושאים חברתיים שונים.
אמיל יונג
ביוגרפיה
אביו היה טבח והיה הבעלים של בית מלון עם מסעדה בדרום אלזס, והוא נפטר כשאמיל היה בן 17. אמיל יונג התלמד במלון "מזון רוז'", אחר-כך במסעדת "לה מר גי" ליון, לה היו אז שני כוכבים במדריך מישלן האדום. מדי חורף נסע לפריז ועבד ללא תשלום במסעדות מובילות על-מנת לקבל השראה.
שי בשידור
היסטוריה
באוגוסט 2014 הוחלט להחזיר את התוכנית במתכונת מיוחדת בעקבות מבצע מבצע צוק איתן תחת השם "שי בשידור", כאשר בתוכנית מצולמת ללא קהל.
באוקטובר 2014 עלתה העונה השנייה של התוכנית ומאז שודרה ברצף כל יום שישי (למעט הפסקות קצרות בין עונה לעונה) בערוץ עשר.
אמיל יונג
ביוגרפיה
ב-1965 הכיר את אשתו מוניק, שסיימה ללמוד בבית-ספר למלונאות בשטרסבורג ועבדה כמארחת במסעדה. ב-1966, תשעה חודשים אחרי שקיבל מאימו את הפיקוד על המסעדה המשפחתית, זכו יונג בכוכב הראשון שלהם במישלן, באותה עת היה צעיר השפים בעלי הכוכב בצרפת. ב-1971 רכשו מסעדה בשטרסבורג בשם "או קרוקודיל" (Au Crocodile), אמיל היה השף ומוניק המארחת, וב-1972 החזיר לעצמו את הכוכב. ב-1975 זכו בשני כוכבים וב-1989 זכו בשלושה כוכבים במהלך השנים הוריד המישלן את מסעדתם לשני כוכבים.
שי בשידור
היסטוריה
בשנת 2015 החל אבי נוסבאום להגיש בה פינה קבועה, ובהמשך גם הדר לוי הגישה פינה קומית קבועה בתוכנית.
אמיל יונג
ביוגרפיה
ב-2009 פרש יונג והותיר את המטבח לשף פיליפ בוהרר, עקב כך המישלן הוריד את מסעדת "או קרוקודיל" לכוכב אחד.
שי בשידור
היסטוריה
ב-4 בינואר 2019 שודרה התוכנית בפעם האחרונה בערוץ עשר והחל מ-18 בינואר 2019 משודרת העונה השישית בערוץ 13.
אמיל יונג
ביוגרפיה
יונג בישל מטבח אלזסי כפרי מסורתי מעודן.
נפטר ב-27 בינואר 2020.
שי בשידור
היסטוריה
ב-21 בפברואר 2020 שודרה התוכנית האחרונה שצולמה באולפני "חדשות 13" שבגבעתיים. החל מ-28 בפברואר 2020 התוכניות מצולמות באולפני "רשת" שברמת החייל.
ב-19 במרץ 2021 שודרה התוכנית האחרונה, עקב מעבר שטרן לתאגיד השידור הישראלי.
כובע סמט
כובע סַמֶט (בכתיב יידישאי - סאמעט) הוא כובע שחור, שטוח (הנקרא כובע סופר) או מוגבה (הויכער), עשוי לבד מפרוות בונים או ארנבות, שאותו חובשים בחלק ניכר מהחצרות החסידיות. מקור השם ביידיש, שבה "סאמעט הוט" (נהגה: samet hit) משמעותו כובע קטיפה. נקרא גם "ביבער הוט", דהיינו כובע מפרוות בונים.
מקור הכובע
כובע הסמט לסוגיו היה מקובל בקרב יהודי אירופה במאות ה-18 וה-19. כמה מקורות דרשו שהמילה סמע"ט היא ראשי תיבות: סור מרע עשה טוב.
סוגים
לכובע שני סוגים עיקריים: גבוה ("הויעכער"), ונמוך או שטוח ("פלאטשיגער" - הנקרא גם כובע "סוּפֶּר").
"א הויעכער סאמעט/ביבער הוט" - הסאמעט הגבוה
הוא כובע בעל תיתורה עגולה שקצותיה מוגבהים ומצופים סרט מבד ריפס. כיפת הכובע היא עגולה וגבוהה וישרה בחלקה העליון, כשחלקה התחתון מצופה בסרט רחב מבד ריפס עם דיגום בצורת עניבת פרפר. רוב חסידויות הונגריה וגליציה, חובשים כובע זה בימי החול וצעירים רווקים חובשים אותו גם בשבתות וחגי ישראל.
על פי רוב, התיתורה של הכובע היא צרה, אולם רבנים ואדמו"רים נוהגים ללכת עם תיתורה רחבה יותר כשהשלייף בנוי בצורת פסים ולא בצורת פרפר. כובע זה מכונה גם "א רעבישע הוט" - כובע רבנים.
"א סופר קאפלוטש" - כובע סופר
מכונה גם "א ברייטע ביבער הוט" (ביידיש: כובע קטיפת בונים רחב) על שם התיתורה הרחבה שלו, או "סוּפֶּר" על שם חברת גראנד סופריור הצ'כית שייצרה את הכובע במאה העשרים. זהו כובע קטיפה, אולם הוא נמוך מאוד ורחב שוליים, והשלייף שלו מורכב תמיד מפסים ולא מפרפר.
במאות ה-18, ה-19 ותחילת המאה ה-20 היה זה הכובע האופייני ליהודים בגליציה והונגריה. כיום הוא מאפיין גם את חסידויות ירושלים ובני היישוב הישן והעדה החרדית. חלק מחסידי סאטמר ושאר החסידיות יוצאות הונגריה בברוקלין, בניו יורק רבתי ובאירופה, חובשים אף הם כובע זה ויש צעירים לא נשואים החובשים הומבורג בימי החול, וסופר בשבתות וחגים.
כפר מימון
כְּפַר מַיְמוֹן הוא מושב דתי בנגב הצפוני-מערבי, כ-5 ק"מ מנתיבות ומשתייך למועצה אזורית שדות נגב.
הקמת המושב
המושב נוסד בשנת ה'תשי"ט 1959 בסיוע יק"א על ידי גרעין של בני עקיבא, והיה המושב הראשון שהוקם על ידי תנועת בני עקיבא בעידוד איגוד המושבים של הפועל המזרחי. עוד קודם להקמת היישוב קיבלו חברי הגרעין הכשרה במושב יושיביה שרבים מתושביו עזבו אותו. בעבר בזמן הגרעין נקרא היישוב "שובה ה'" כך יחד עם היישובים הסובבים בנו חברי הגרעין את "גוש השובות".
המושב נקרא על שם הרב י"ל פישמן מימון, ממנהיגי תנועת המזרחי ושר הדתות הראשון של מדינת ישראל. באופן חריג נקרא המושב על שם הרב מימון עוד בחייו (הרב מימון נפטר שלוש שנים לאחר ייסוד המושב).
שטחו של המושב הוא כ-5,000 דונם.
אוכלוסייה ושירותים ביישוב
במושב מתגוררות כיום כ-200 משפחות. עם השנים חזרו בני הכפר לגור בו וכיום מתגוררות כמאה משפחות של דור ההמשך בכפר. רוב התושבים עוסקים בחקלאות.
רב היישוב הוא הרב מיכאל אדרעי. לפניו כיהן הרב אליעזר איגרא, אב בית דין בבאר שבע. במשך שנים רבות כיהן בתפקיד זה הרב יעקב אריאל, המשמש היום כרב הראשי לרמת גן.
בכפר קיימים בית כנסת, בית ספר היסודי "נועם תושייה", הישיבה התיכונית "בית יהודה", מרפאה, מכולת, מקווה וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
אירועים פוליטיים
כפר מימון אוזכר בתקשורת לראשונה בהקשר למחאה נגד פינוי סיני בשנת 1982 וכונה אז "בסיס" ליציאת השיירות לתוך שטח חצי האי סיני.