cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השתלת פנים
מקרי השתלות פנים
בשנת 2006 עבר לי גאושינג בסין השתלת פנים חלקית לאחר שהותקף על ידי דוב. בניתוח שערך 14 שעות הושתלו בפניו לחי, שפה עליונה ואף מתורם מת. בשנת 2010 בוצע בברצלונה ניתוח השתלת הפנים המלאה הראשון בהיסטוריה. הניתוח בוצע בצעיר שנפגע אנושות בפניו. צוות המנתחים בבית החולים התכונן במשך שנתיים להשתלה בה הוחלפו כל פניו של המטופל, כולל שרירים, אף, שפתיים, לסת עליונה, חך, שיניים, עצמות לחיים ולסת תחתונה. הניתוח היה מורכב, וארך 24 שעות על ידי 30 אנשים צוות.
בשנת 2012 עבר ריצ'רד נוריס השתלת פנים מלאה לאחר שעבר תאונת ירי מחרידה שהשחיתה את פניו. הניתוח המורכב כלל החלפת רשתות העצבים העדינות, השרירים והתאמת הגולגולת למבנה הפנים החדש. ניתוח זה נמשך 36 שעות והשתתפו בו כ-150 אנשי צוות. בשנת 2015 נחשף סיפורו של נוריס בתוכנית "60 דקות" בה הפגישו את אחותו של התורם המנוח לבין נוריס.
מאיר תאומי
מאיר תאומי (טימן) (15 ביולי 1898 – 10 באוגוסט 1947) היה שחקן תיאטרון ביישוב היהודי בארץ ישראל. נרצח בבית הקפה "גן הוואי" ב-10 באוגוסט 1947.
ביוגרפיה
תאומי נולד כבן הבכור לשלמה תאומים, סוחר, ולרוזה בת דב סקלובסקי בניקולייב שבאימפריה הרוסית (סמוך לחרסון). אחיו הצעיר הוא יעקב טימן. בילדותו קיבל חינוך כללי בגימנסיה הרוסית בעיר הולדתו. תאומי נשלח בשנת 1913 על ידי הוריו ללימודים בגימנסיה העברית הרצליה בארץ ישראל. בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש ב-1915 מארץ ישראל על ידי השלטון הטורקי, בשל נתינותו הרוסית.
הוא הצליח לשוב לעיר הולדתו. בניקולייב לקח חלק בייסוד הסתדרות "המכבי" והיה פעיל ב"צעירי ציון", שם גם למד חוג לדרמה שהדריך שחקן הבימה יהודה רובינשטיין, ולקח חלק בלהקת חובבי הבמה העברית. לאחר מכן עבר לקייב, שם למד במשך שנה משפטים ובמקביל למד דרמה.
בשנת 1919, עלה בשנית לישראל, על גבי האניה רוסלאן, התיישב בתל אביב עם אשתו הראשונה פרידה (בשם הבמה "כרמלית") ושם נמנה עם מייסדי "להקת בר-כוכבא". בשנת 1920 הצטרף לייסוד "תיאטרון עברי" של דוד דוידוב, תחילה כשחקן, ובמחזוריו האחרונים כמנהל אמנותי, במאי ושחקן. תאומי ביים בלהקות חובבים, כדוגמת "הקבוצה הדרמטית של גדוד מגיני השפה העברית", וייסד באמצע שנות העשרים את התיאטרון "אל בכי".
בשנת 1927 הופיע בגרמניה, פולין, ליטא ולטביה כקריין ובשנת 1933 נישא בשנית ליפה בת משה פרלו.
בשנת 1935 יסד כשותף את משרד האמרגנות התיאטרוני "ארמון" יחד עם משה ולין. וכן ייסד את תיאטרון "הקומדיה הארצישראלית" יחד עם מרים ברנשטיין-כהן ומיכאל גור.
תאומי השתתף בכ-150 הצגות בעברית, והצטיין בדיבור שוטף בעברית. וכן ביצע עבודות ארגוניות עבור התיאטרון כדוגמת השגת רפרטואר, ציוד ואולם ופרסום לתיאטרון. מדי פעם כתב בעיתון דאר היום, ושיחק בסרטים "צבר" (1933), "זאת היא הארץ" (1935).
במסגרת פעילותו כאמרגן קיים מופעים בקפה גן הוואי ששכן בשטח לא בנוי בסמוך לגדה הצפונית של הירקון באזור פרדסים שלפני הכפר הערבי שייח' מוניס. וב-10 באוגוסט 1947 נרצח בבית הקפה, כשהוא עומד על הבמה, על ידי כנופיה של שודדים ערבים משייח' מוניס.
תאומי, שהיה בן 49 במותו, נקבר ב-12 באוגוסט בבית הקברות נחלת יצחק. השאיר אחריו את בתו תמר, מאשתו הראשונה ואת רעייתו יפה ושני בנים: מתן ושחקן התיאטרון עודד, ואת אחיו, שחקן הקומקום והמטאטא יעקב טימן, ואחיינו, השופט שלי טימן.
שנתיים לאחר מותו הוציא איגוד האמנים קובץ לזכרו.
קישורים חיצוניים
פרי עטו:
הארמייה השלישית (ארצות הברית)
הארמייה השלישית של ארצות הברית היא עוצבה של צבא ארצות הברית הכפופה לפיקוד מרכז של ארצות הברית. הארמייה לקחה חלק בעימותים רבים בהם השתתפה ארצות הברית, למן הקמתה בעת מלחמת העולם הראשונה ועד היום.
בין מלחמות העולם
באוגוסט 1932, הארמייה השלישית הופעלה (מחדש) כאחת מארבע ארמיות במסגרת רפורמה צבאית של צבא ארצות הברית כדי לפקד על החיילים בבסיסים. עם זאת, הארמייה נותרה בעיקרה צבא על הנייר עד ערב מלחמת העולם השנייה. נערכו תרגילים, אבל הם מעולם לא היו מתאימים.
מלחמת העולם השנייה
במהלך ההתגייסות של ארצות הברית בשנים 1941–1942, הוטל על הארמייה השלישית להכשיר מספר רב של מגויסים חדשים. לוטננט גנרל וולטר קרוגר, שנודע לימים כמפקד הארמייה השישית במהלך המערכה באוקיינוס השקט, פיקד על הארמייה השלישית ממאי 1941 עד פברואר 1943. בפיקודו, הונחו היסודות של הארמייה השלישית ככוח לוחם מצליח. לאחר מכן החליף את קרוגר בפברואר 1943 לוטננט גנרל קורטני הודג'ס, שפיקד על הארמייה עד ינואר 1944. בדצמבר 1943, כצפוי, הארמייה האמריקאית השלישית הועברה לאנגליה. בינואר 1944 מונה לוטננט גנרל ג'ורג' ס. פטון ג'וניור למפקד הארמייה.
את שיא תהילתה ופרסומה קנתה הארמייה השלישית במלחמת העולם השנייה בעת שפיקד עליה הגנרל ג'ורג' פטון. אנשי הארמייה בפיקודו נחתו בצרפת ולחמו בקרבות שלאחר הפלישה לנורמנדי. החל מ-1 באוגוסט 1944, במהלך מבצע קוברה, הארמייה השלישית תקפה לכל ארבעת הכיוונים בו זמנית, תוך כדי שהיא מכתרת מאות אלפי גרמנים. פטון השתמש בטקטיקות דומות לשל הגרמנים בתקופת הבליצקריג, נמנע מקרבות הבקעה ותמרן מסביב למערכים גרמניים חזקים.
ב-31 באוגוסט נאלץ פטון לעצור את התקדמותו המהירה מכיוון שלארמייה השלישית אזל הדלק. הדבר אירע ככל הנראה משינויים במבנה הלוגיסטי, העברת דלק לצבאו של מונטגומרי, והעובדה שפטון פשוט סירב להאט את קצב ההתקפה שלו ולאפשר ללוגיסטיקה להיצמד אליו. פטון רתח וטען שיש ביכולתו לשטוף אל תוך גרמניה, אך אייזנהאואר העדיף מדיניות של לחימה בחזית רחבה, וחילק את המשאבים באופן שווה. כתוצאה מהעיכוב בהספקת הדלק, הצליחו הגרמנים להתארגן ומתקפת הארמייה השלישית על מץ הייתה קשה ועקובה מדם. במהלך הקרב נוספה עוד אנקדוטה לשמו של פטון כאשר הוא ביקש מהכומר של הארמייה לחבר תפילה למזג אוויר טוב ללחימה. הכומר חיבר את התפילה שנאמרה בכל יחידות הארמייה. מזג האוויר אכן התבהר, ופטון העניק לכומר את עיטור כוכב הברונזה מיידית.
בסוף 1944 יזם הצבא הגרמני את הקרב על הבליטה - מתקפת נגד חזקה בארדנים. המתקפה הפתיעה את בעלות הברית שחשבו שצבא גרמניה אינו מסוגל עוד להתקפות חורף. בין הכוחות האמריקאים שנלכדו וכותרו הייתה הדיוויזיה המוטסת ה-101 של צבא ארצות הברית. יחידה זו נלכדה בבסטון (Bastogne) והוקפה מכל עבר על ידי יחידות שריון גרמניות במה שנודע כהמצור על בסטון. פטון נענה לקריאה של מפקדת בעלות הברית לחבור לצנחנים הנצורים. הוא הפנה את תנועת הארמייה שלו לכיוון צפון ותוך 24 שעות תקף את הכוחות הגרמניים וחבר לבסטון. הפניית כיוון הלחימה של הארמייה במזג אוויר קשה במיוחד, ותוך כדי ניתוק מגע עם אויב שהיה כבר בלחימה עם הארמייה, נחשבת לאחד ההישגים הצבאיים המרשימים במלחמה.
לאחר לחימה נוספת באזור הריין (כולל מבצע חוטב עצים 1–7 במרץ 1945), חצתה הארמייה את הריין בניירשטיין (דרומית למיינץ) ובופרד במרץ 1945. הארמייה דחפה עוד מזרחה בקצב מהיר ושחררה את מחנה הריכוז בוכנוואלד ב-11 באפריל. ב-14 באפריל הם הגיעו וכבשו את האתר הסודי שבו נבדק מטוס הכנף המעופף Horten H IX.
בסוף אפריל, הארמייה השלישית עלתה דרומה לכיוון הדנובה והגיעה לפסאו. בתחילת מאי הגיעו לגבול אוסטריה עילית, התקדמו ללינץ, שחררו את מחנה הריכוז מאוטהאוזן וכמה מחנות לווין, כולל מחנה הריכוז אבנזה. ארנסט פלוריאן וינטר, בנו של סגן ראש עיריית וינה לשעבר ארנסט קרל וינטר, היה האוסטרו-אמריקאי הראשון שפלש לבורגהאוזן ב-4 במאי 1945. האגף השמאלי של הארמייה התקדם עד פילזן במערב בוהמיה מלפנים. זה היה הנקודה המזרחית הרחוקה ביותר שאליה הגיעו חיילי ארצות הברית.
לאחר המלחמה
לאחר תום המלחמה, הארמייה השלישית נשארה בגרמניה כחיל כיבוש והשתתפה בשיקום גרמניה עד לנסיגה ב-1947. לאחר שהועברה חזרה לארצות הברית, הארמייה קיבלה משימות דומות כמו בשנות ה-30. עם פרוץ מלחמת קוריאה ב-1950, שוב הופקדה הארמייה על הכשרת המתגייסים. הארמייה שמרה על משימה זו מעבר למלחמת קוריאה עד 1974, אז הוחלפה בפיקוד ראשי חדש, פיקוד כוחות צבא ארצות הברית (FORSCOM) ולאחר מכן התפרקה.
הפעלה מחדש
ב-3 בדצמבר 1982, מפקדת הארמייה השלישית בפורט מקפרסון הופעלה מחדש תחת פיקודו של לוטננט גנרל מ. קולייר רוס. המשימה החדשה של הארמייה הייתה לשרת כרכיב קרבי קרקעי (US Army Forces Central Command; ARCENT) של הפיקוד האחראי על המזרח התיכון, פיקוד מרכז של ארצות הברית.
מלחמת המפרץ השנייה
תחת פיקודו של לוטננט גנרל ג'ון ג'ייוסוק, הארמייה השלישית קיבלה את הפיקוד על כוחות היבשה במהלך מבצע מגן מדבר, הגנת ערב הסעודית מפני פלישה אפשרית של עיראק, לאחר שהאחרונה כבר פלשה לכווית ב-1990. בהתחלה, הארמייה השלישית כללה רק את הקורפוס המוטס ה-18. בנובמבר 1990, לעומת זאת, תוגברו חיילי ארצות הברית ב על ידי הקורפוס האמריקאי ה-7 מגרמניה. מהלך זה הביא לריכוז הגדול ביותר של חיילי שריון בארצות הברית מאז סוף מלחמת העולם השנייה. בתחילת פעולות האיבה, הקורפוס המוטס ה-18 כלל 3 דיוויזיות אמריקאיות ודיוויזיה צרפתית אחת ואילו הקורפוס האמריקאי ה-7 כלל 4 דיוויזיות אמריקאיות ואחת בריטית וכך כללה הארמייה 9 דיוויזיות, וכן את גדודי הפרשים המשוריינים של שני הקורפוסים.
מלחמת עיראק
במהלך פעולות הלחימה הרשמיות של מלחמת עיראק ב-2003, הארמייה השלישית בפיקודו של דייוויד ד' מקירנן הובילה את ה-CFLCC, האחראי לכל הפעולות הקרקעיות באזור. ה-CFLCC הוחלף ב-14 ביוני 2003 ב- Combined Joint Task Force 7 (CJTF 7) בפיקודו של ריקרדו ס. סנצ'ז, שבתורו הוסב מאוחר יותר לכוח הרב-לאומי בעיראק. לאחר ש-CJTF 7 קיבל את הפיקוד המבצעי על כל כוחות הקרקע של האזור, CFLCC הפך למרכז הלוגיסטי העיקרי באזור.
ג'ון באלנס
ג'ון באלנס (באנגלית: John Ballance; 27 במרץ 1839 – 27 באפריל 1893) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-14 במהלך ראשית העשור האחרון של המאה ה-19 ומייסד המפלגה הליברלית של ניו זילנד, המפלגה הפוליטית המאורגנת הראשונה בניו זילנד.
ראשית חייו
ג'ון באלנס נולד בכפר גלנאבי שבמחוז אנטרים שבצפון אירלנד, כבנם של סמואל באלנס, חוואי ושל מארי מקניס. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הוא התקבל להיות שוליה של סוחר כלי מתכת בבלפסט. מאוחר יותר הוא היה לפקיד בבית מסחר סיטונאי לברזל בברמינגהאם, שם הוא נשא לאישה את פני טיילור. באלנס גילה עניין רב בספרות, והוא בילה זמן רב בקריאת ספרים. הוא התעניין בפוליטיקה, בעיקר בהשפעת הוריו. אביו היה פעיל בחוגים השמרניים, בעוד שאמו הייתה ליברלית וממנה הוא קיבל את הרעיונות שמאוחר יותר הוא קידם. בהיותו עד למהומות על רקע דתי בבלפסט, הוא נעשה מחויב להשקפת עולם חילונית.
בעקבות המערכה הצבאית הזו, עלה מעמדו של באלנס בוונגנאווי. הוא זכה לכבוד על הדרך בה ניהל את עיתונו, במיוחד בשל גישתו ההחלטית והישירה. הוא נעשה מעורב בענייני העיר והקים מספר חברות ואגודות. בין השאר הוא הקים את מועדון השח מט המקומי והיה שחקן מיומן. ב-1868 מתה אשתו פאני ממחלה בהיותה בת 24. שנתיים מאוחר יותר הוא נשא לאישה את אלן אנדרסון, בתו של אדריכל מולינגטון.
חבר הפרלמנט
ב-1875 נבחר באלנס בבחירות ביניים כחבר הפרלמנט של ניו זילנד. מסע הבחירות שלו התמקד בשני נושאים: ביטול המחוזות והנהגתו של חינוך חינם. ב-1877 הוא היה לשר בממשלתו של ג'ורג' גריי, מושל ניו זילנד לשעבר ואז ראש הממשלה. מדיניותו של גריי לא עמדה עין בעין עם זו של באלנס, אך באלנס האמין שהוא יוכל להגשים כמה משאיפותיו. הוא מונה להיות שר המכס, שר החינוך ומאוחר יותר שר האוצר. שיתוף הפעולה שלו עם גריי הסתיים בעקבות ויכוח כואב וידוע לשמצה של השניים. באלנס סבר שגריי הוא שתלטן וסמכותני יתר על המידה.
ב-1881 הוא הפסיד בבחירות על חודן של ארבע קולות. שבעה מתומכיו החמיצו את שעת ההצבעה בשל העובדה שהמרכבה בה נסעו נתקעה בדרך. ב-1884 הוא שב לפרלמנט. באותה שנה הוא מונה להיות שר בממשלתו של רוברט סטאוט, שהיה ליברל כמוהו. הוא מונה להיות שר הקרקעות וההגירה, שר ההגנה ושר לענייני המאורים. בתפקידו כשר הקרקעות הוא עודד התיישבות אינטנסיבית באזורים כפריים, מתוך אמונה שפיתוח החקלאות תקדם את עצמאותה הכלכלית של ניו זילנד. שיטתו כללה החכרת קרקעות על ידי הכתר והלוואת כספים למתיישבים לצורך בניית בתים ועיבוד הקרקע והיא נחלה הצלחה. למרות רצונו להגדיל את היקף ההתיישבות, הוא תמך בזכויות הקרקע של המאורים בניגוד לפוליטיקאים רבים בני זמנו שגרסו שרכישת הקרקעות המאוריות חיונית להמשך פיתוח ההתיישבות. הוא צמצם את היקף הנוכחות הצבאית באזורים בהם הייתה מתיחות עם המאורים וניסה לרכוש ידע בשפה ובתרבות המאורית. ב-1887 איבדה ממשלת סטאוט את השלטון לאחר הפסד בבחירות, אך באלנס המשיך לזכות לאהדה ציבורית. מצבו הבריאותי מנע ממנו את המשך פעילותו הפוליטית באופן מלא, אך בעקבות החלמתו ביולי 1889, הוא נבחר להיות מנהיג האופוזיציה הראשון של ניו זילנד.
ראש ממשלת ניו זילנד
ב-1890 הוביל באלנס קואליציה צרה של פוליטיקאים ליברלים לניצחון בבחירות הכלליות. הארי אטקינסון, ראש הממשלה שהובס על ידי סטאוט, אולץ להתפטר, אך לא לפני שהכניס רבים מתומכיו כחברים במועצה המחוקקת (הבית העליון שהיה קיים אז בפרלמנט של ניו זילנד). הייתה זו בעיה קשה לממשלתו של באלנס, אך הוא הצליח להתגבר עליה, בין השאר על ידי קיצור תקופת הכהונה במועצה המחוקקת לשבע שנים, במקום כהונה לכל החיים. מאבקו המוצלח מול המושל על רקע השינויים במועצה המחוקקת, סייעו להגדיר את מערכת היחסים בין ראש הממשלה הנבחר לבין המושל הממונה, לרוב לטובתו של ראש הממשלה.
באלנס היה מעורב באופן פעיל במהלך להנהגת זכות בחירה לנשים, בכך שהוא הכריז בפרלמנט על אמונתו בשוויון בין המינים. הייתה זו מטרה שאת האמונה בה הוא ירש בין השאר מעמיתו בממשלת סטאוט, ג'וליוס ווגל. באלנס גם היה אחראי להנהגתם ב-1891 של מיסי קרקעות והכנסה פרוגרסיביים. הוא זכה לתשבחות על טיפולו בכלכלת ניו זילנד שהתפתחה באופן משמעותו במהלך תקופת כהונתו כראש הממשלה.
כמנהיג האגף הליברלי של הפרלמנט, הצליח באלנס לקבץ סביבו את חבריו ולהקים את המפלגה הליברלית, המפלגה הפוליטית הראשונה של ניו זילנד, מתוך כוונה ליישם את הרעיונות הליברליים של סטאוט, ווגל ובאלנס עצמו. ארבעת ראשי הממשלה הבאים של ניו זילנד היו חברי המפלגה, למרות שכמה מהם, כמו ריצ'רד סדון, לא הלכו בעקבות האידיאלים שבאלנס ניסה לבסס.
מותו
ב-1893 בשיא הצלחתו והאהדה הציבורית שלו, מת ג'ון באלנס בוולינגטון עקב מחלת פנימית שלקה בה לאחר ניתוח. הסברה הייתה שהוא רצה בסטאוט כיורשו, אך המהלך המהיר של מחלתו מנעה אותו מלהבטיח זאת וסדון ירש אותו בתפקידו.
מולי בן ששון
ביוגרפיה
למד בבצלאל במחלקה לעיצוב קרמי בין השנים 1975–1979 והחל משנת 1981 החל ללמד במוסד זה.
בשנים 2005 - 2013 כיהן כראש המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל.
למעלה משלושה עשורים מציג בן ששון בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם, ובנוסף אצר ועיצב תערוכות המייצגות את ישראל ברחבי העולם, ובהן: פרק "השאלות הגדולות בעקבות השואה" במוזיאון החדש של יד ושם בירושלים בשנת 2005, ותערוכת "אנטישמיות עכשווית באירופה" שהוצגה ברחבי גרמניה בין השנים 2007 - 2010.
בשנים 2012 - 2013 אצר את תערוכת 'Bezalel on Tour' שהוצגה במוזיאונים, אקדמיות וגלריות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2013 הציג בישראל ומחוצה לה את תערוכתו "אילו הזמן היה מביט בשעון" שעסקה במרחב ובזמן, ובשנת 2017 הציג את תערוכתו "ספרים מלאים חדרים" במוזיאון תפן, תערוכה שעסקה בנושאים היסטוריים ובין דתיים הקשורים לאירופה של המאות האחרונות וסיפרה סיפור של פוסט חורבן. בנוסף דנה התערוכה בבית האבוד של היהודי הנודד שהפך לספר, ובשואה שהפכה למגילת איכה של יהדות אירופה.
למעלה מעשור שימש בן ששון חבר בוועדת ההיגוי של "קרן עדי" להבעה יהודית באמנות ובעיצוב, השואלת לטיב הזיקה שבין האמנות והיהדות.
בן ששון נשוי לבילי (בלהה) ולהם שלושה ילדים. הוא מתגורר באפרת. אחיו הוא פרופ' מנחם בן-ששון, נגיד האוניברסיטה העברית בירושלים, ונשיאה הקודם.
מבחר מוזיאונים וגלריות בהם הוצגו עבודותיו: The Israel Museum | Eretz Israel Museum, Tel Aviv | The Artists' House in Jerusalem | The Artists' House in Tel Aviv | Seoul Arts Centre, South Korea | Jewish Museum, Frankfurt, Germany | Museo de Bellas Artes, Valencia, Spain | Museo Sefardi, Toledo, Spain |
שרלוט קארדין
שרלוט קארדין (באנגלית: Charlotte Cardin; נולדה ב-9 בנובמבר 1994), היא זמרת-יוצרת ודוגמנית קנדית. קארדין החלה את דרכה כדוגמנית בגיל 15, היא הופיעה במסעות פרסום רבים כגון "Barilà".
ביוגרפיה
בשנת 2013, השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית הכישרונות "La Voix" שבקנדה, בה הגיעה לרביעיית הגמר. באותה השנה, התארחה באלבום Au milieu de ma vie, של הזמר גארו בסינגל "Du vent, des mots". ב-1 במרץ 2014, ביצעו השניים את השיר בתוכנית הטלוויזיה "The Voice: la plus belle voix".
ב-15 ביולי 2016, הוציאה קארדין את מיני-אלבום הבכורה שלה, Big Boy, על ידי חברת התקליטים קאלט ניישן. במיני-אלבום נכללו שירים באנגלית וצרפתית. קארדין קיבלה מועמדות בטקס פרסי ה-SOCAN על שירה, "Les échardes". באותו השנה, שיר הנושא "Big Boy" הושמע ברדיו CBC Radio 2, והגיע למקום ה-20 במצעד של הגוף הזה. בנובמבר 2016, התארחה קארדין בתוכנית "Tout le monde en parle", בו סיפרה על תהליכי יצירת המיני-אלבום.
בשנת 2017, קיבלה קארדין בטקס פרסי SOCAN לשנת 2017, היא הייתה מועמדת בקטגוריית האנגלית עבור "Big Boy" ובקטגוריה הצרפתית עבור "Faufile", והפכה לאמנית הראשונה בתולדות הפרס שמועמדת בשתי הקטגוריות באותה השנה. שנה לאחר מכן, היא קיבלה שתי מועמדויות לפרס ג'ונו בטקס פרסי ג'ונו לשנת 2018, לאמנית השנה פורצת הדרך ולכותבת השירים של השנה עבור "Main Girl", "Paradise Paradise" ו-"The Kids". במשך שנת 2018, קיבלה מועמדות בטקס פרסי SOCAN, על כתיבת הסינגל "Main Girl".
בשנת 2019, שיתפה פעולה קארדין יחד עם המפיק CRi בגרסת כיסוי לשיר "Fous n'importe où" של זמר דניאל בלאנגר. באותו שנה התארחה קארדין באלבום Loud Tout ça pour ça, של הראפר לאוד בשיר "Sometimes, All the Time".
בשנת 2020, הוציאה קארדין את הסינגלים "Passive Aggressive", "Daddy". בשנת 2021, הוציאה את הסינגלים "Meaningless", "Sad Girl", שנכללו בתוך אלבום הבכורה שלה, Phoenix, שייצא לאור ב-23 באפריל 2021. האלבום עצמו נכתב על ידי קארדין ביחד עם מנהלה האישי ג'ייסון ברנדו.
חיים אישים
החל משנת 2020, היא נמצאת במערכת יחסים עם השחקן אליוצ'ה שניידר.
אלידז'וני אייני
אלידז'וני אייני (באנגלית: Alijioni Aini; נולד ב-6 באוגוסט 2004 בבוגי חביב שבטג'יקיסטן) הוא כדורגלן טג'יקי המשחק בעמדת הקשר במחלקת הנוער של קרסנודאר ובנבחרת טג'יקיסטן.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2021 ערך אייני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טג'יקיסטן, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-0 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
1831 בארצות הברית
1831 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 55 שנה מיום היווסדה.
טורי בואי
פרנטוריש "טורי" בואי (באנגלית: Frentorish "Tori" Bowie; 27 באוגוסט 1990 – 23 באפריל 2023) הייתה אתלטית אמריקאית. אלופת העולם (לונדון 2017) בריצת 100 מטר, אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת עולם (לונדון 2017) בריצת 4x100 מטר, סגנית אלופה אולימפית בריצת 100 מטר, וזוכת מדליית ארד בריצת 200 מטר (ריו דה ז'ניירו 2016).
ביוגרפיה
בואי נולדה במיסיסיפי. כתינוקת נמסרה עם אחותה למשפחה אומנת, ובגיל שנתיים אומצה על ידי הורי אביה. בתקופת התיכון הצטיינה בכדורסל ובאתלטיקה וזכתה פעמיים באליפות התיכונים של מיסיסיפי בקפיצה לרוחק. היא קיבלה מלגת ספורט ללימודים באוניברסיטת דרום מיסיסיפי, וב-2011 זכתה באליפות ה-NCAA בקפיצה לרוחק באצטדיון ובאולם. לפני המבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון, הייתה מעורבת בקטטה במועדון, שברה את לסתה ונאלצה להיעדר מהמשך התחרויות במהלך השנה.
2014
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט שבפולין במרץ 2014, סיימה במקום 13 והאחרון בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.12 מטר. היא עברה להתמקד בריצות קצרות ושיפרה את שיאה האישי בריצת 100 מטר ל-10.80 שניות ובריצת 200 מטר ל-22.18 שניות.
מדליית ארד באליפות העולם
ב-2015 זכתה באליפות ארצות הברית בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.81 שניות, לפני אינגליש גרדנר (10.86 שניות) וג'סמין טוד (10.92 שניות). באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בסוף אוגוסט, זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.86 שניות, אחרי שלי-אן פרייזר-פרייס מג'מייקה (10.76 שניות) ודפנה סחיפרס מהולנד (10.81 שניות).
2016
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד שבאורגון במרץ 2016 סיימה שישית בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.14 שניות. במאי 2016 שיפרה את שיאה האישי בריצת 200 מטר ל-21.99 שניות.
אלופה אולימפית
במבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה ראשונה בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.25 שניות ושלישית בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.78 שניות, והעפילה למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם, היא זכתה בשלוש מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת שליחות 4X100 מטר ביחד עם טיאנה ברטולטה, אליסון פליקס ואינגליש גרדנר בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 41.01 שניות, לפני ג'מייקה (41.36 שניות) ובריטניה שקבעה שיא לאומי חדש של 41.77 שניות. מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.83 שניות, אחרי אליין תומפסון מג'מייקה (10.71 שניות) ולפני האלופה היוצאת שלי-אן פרייזר-פרייס (10.86 שניות). מדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.15 שניות, אחרי אליין תומפסון (21.78 שניות) ודפנה סחיפרס (21.88 שניות).
2017
במסגרת ליגת היהלום, שנערכה ביוג'ין שבאורגון במאי 2017, סיימה ראשונה בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 21.77 שניות, לפני שוני מילר מאיי בהאמה (21.91 שניות), אליין תומפסון (21.98 שניות) ודפנה סחיפרס (22.30 שניות). באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף יוני זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.94 שניות.
באליפות העולם, שנערכה בלונדון באוגוסט 2017, זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.85 שניות, לפני מארי-ז'וזה טה לו מחוף השנהב (10.86 שניות) ודפנה סחיפרס (10.96 שניות), ובריצת שליחות 4X100 מטר בתוצאה של 41.82 שניות, לפני בריטניה (42.12 שניות) וג'מייקה (42.19 שניות).
מותה
ב-3 במאי 2023 נמצאה מתה בביתה. תאריך הפטירה המשוער הוא 23 באפריל. פורסם כי בואי הייתה בהיריון מתקדם.
פאלק שלזינגר
אברהם יהושע פאלק שלזינגר (4 בנובמבר 1895 – 28 באוגוסט 1968) היה רופא ישראלי יוצא גרמניה, אשר כיהן כמנהל הכללי השני של בית החולים שערי צדק בירושלים.
ביוגרפיה
שלזינגר נולד בהמבורג שבגרמניה לרב אליעזר ליפמן שלזינגר, בנו של הרב אליקים געצל שלזינגר, איש האסכולה הנאו-אורתודוקסית מיסודו של הרב שמשון בן רפאל הירש. למד רפואה באוניברסיטת המבורג. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא בחיל הרפואה של הצבא הגרמני. לאחר המלחמה עבד בבית חולים בברלין וב-1923 פתח בעיר בית חולים פרטי ברוח היהדות. במקביל עסק בפעילות ציבורית באגודת ישראל בגרמניה, בקהילת "עדת ישראל" בברלין ולטובת בית החולים שערי צדק בירושלים.
בישראל
שלזינגר הביא את בית החולים לידי פיתוח מואץ, פתח מעבדה כללית, פיתח את בית הספר לאחיות, פתח מעבדות שונות כולל אימונולוגיות, אנדוקרינולוגית, ביוכימית, ואלקטרו-אנצפלוגרפית, הספיק לסיים את התוכנית למכון פתולוגי מודרני ומינה את המנהלת הראשונה. כמו כן הוסיף מספר מחלקות: ילדים, עיניים, אורתופדיה, ויחידה לטיפול נמרץ לב.
שלזינגר תואר כחלוץ בתחום האתיקה הרפואית המבוססת על ההלכה. בשנת 1966, עוד בימי חייו נקרא על שמו המכון לחקר הרפואה על פי התורה, שנוסד בבית החולים אותו ניהל.
פאלק שלזינגר היה נשוי לחנה שלזינגר ואב לשבעה. בתו אסתר הייתה נשואה עד לפטירתה למתמטיקאי וחתן פרס נובל לתורת המשחקים, ישראל אומן. בשנת 2005, לאחר פטירת הבת אסתר, נישאה בתו בתיה כהן, אחותה הגדולה של אסתר לאומן. בן אחר שלו הוא הרב מאיר שלזינגר, ראש הישיבה המייסד של ישיבת שעלבים, ובת אחרת היא פרופ' רות קנאי, משפטנית.
וולקנים
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", וולקנים (באנגלית: Vulcans) הם גזע דמויי-אדם החיים מחוץ לכדור הארץ אשר התפתחו על כוכב הלכת וולקן. לוולקנים ולרומולאנים שורשים משותפים, אולם הוולקנים נבדלים מהם, כמו גם מזנים אחרים, בשל ניסיונם לחיות לפי הנחות והיגיון בלבד, תוך דיכוי מוחלט של הרגשות שלהם.
הוולקנים היו המין הראשון מחוץ לכדור הארץ אשר קיים מגע ראשון עם בני האדם. הם העניקו סיוע מסיבי לכדור הארץ ההרוס שלאחר מלחמת העולם השלישית, שאיפשר לחסל את כל העוני, המחלות והסבל בתוך מאה שנים בלבד. מסיבה זו, בני האדם אפילו במאה ה-24 רואים בוולקנים כחברים הטובים ביותר שלהם במובנים רבים - "החבר'ה הטובים", כפי שנאמר לזפרם קוקרן במהלך הסרט "מסע בין כוכבים: המפגש" על ידי הצוות החוזר בזמן של האנטרפרייז-E. מאוחר יותר הם יהפכו לאחד מארבעת העמים המייסדים של פדרציית הכוכבים המאוחדת.
הוולקנים מופיעים בכל שבע סדרות זיכיון "מסע בין כוכבים"; בארבע מתוכן קיימת דמות ראשית שהיא וולקנית או חצי וולקנית - ספוק ב"סדרה המקורית" וב-"סדרת האנימציה"; טובוק ב-"וויאג'ר"; וט'פול ב-"אנטרפרייז".
תזונה
הוולקנים הם צמחונים מבחירה, על אף שהיו אוכלי-כול בדורות עברו. בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בפרק "All Our Yesterdays", ספוק צורך בשר, בניגוד לרצונו; גם בגלל ההשפעות של המסע בזמן 5,000 שנה אל העבר, וגם משום שהוא הסיק כי אין מזון מתאים אחר זמין באקלים הקשה של עידן הקרח שבו הם לכודים. הוולקנים מוצגים שוב ושוב כהרביוורים בפרק של "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" בשם "The Slaver Weapon", על ידי גזע טורפים המכונה "קזינטי". הוולקנים לא אוהבים לגעת באוכל שלהם עם הידיים שלהם, ומעדיפים להשתמש בכלים בכל הזדמנות אפשרית (אם כי יש מקרים רבים שבם הוולקנים שברו את הכלל הזה). זהו מנהג וולקני כי האורחים מכינים את הארוחות עבור מארחיהם (הפרק "Home" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז").
וולקנים לא שותים אלכוהול, אף על פי שהם נראים מתענגים על משקאות אלכוהוליים באירועים מיוחדים או ככל שדורשת זאת העלילה. בפרק "Repression" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", בני אדם ווולקנים נראים שותים יחדיו משקה וולקני אלכוהולי בשם "ברנדי וולקני". בפרק "The Enterprise Incident" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", כחלק מתפקידו במהלך משימת ריגול נגד הרומולאנים, ספוק חולק משקה המזוהה כ"שיכר רומולאני" (משקה בצבע כחול) עם קצינה רומולאנית. בפרק אחר בסדרה, "Requiem for Methuselah", ספוק מבקש במיוחד ברנדי שמקורו בכדור הארץ, לאחר שד"ר מקוי, בעודו מוזג לעצמו ולקפטן קירק מציין כי לא הייתה לו ציפייה שספוק יצטרף אליהם בשתיית המשקה מהחשש כי האלכוהול ישפיע על יכולות ההיגיון שלו. בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", כאשר הוולקנים נפגשים לראשונה עם זפרם קוקרן, הוא מגיש להם משקאות אלכוהוליים. בספרות שאיננה קנונית, כגון הרומן המבוסס על עלילת סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", הוולקנים מתוארים כחסינים להשפעות של אלכוהול (אם כי בפרק "The Naked Time" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" הצוות נדבק בנגע מוזר, שיש לו השפעות הדומות לאלו של אלכוהול, וגם ספוק נדבק ומושפע, והופך להיות רגשי ואפילו מתחיל לבכות). ישנה גם התייחסויות לכך שהוולקנים הופכים שיכורים על ידי בליעת שוקולד (רמז לכך קיים בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", כאשר קווארק מציע שוקולד ללקוח וולקני). ברומן של "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה" מתואר ספוק כמי שמתנהג כמו שיכור לאחר בליעה של סוכרוז, או סוכר שולחן נפוץ, הנמצא בסוכריות מנטה.
דחף הזדווגות
מדי 7 שנים לערך, זכרים ונקבות וולקנים הקשורים זה לזה חווים דחף הזדווגות מהמם המכונה פון פאאר. לאחר שהופעל הדחף, הוולקני/ת חייב/ת לבוא במגע מיני עם מישהו/י, רצוי עם בן/בת הזוג, אחרת הוא/היא עלול/ה לחוות טירוף ומוות.
בניגוד לדעה הרווחת, תסריטאית ועורכת "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" דורותי ס. פונטנה מתעקשת שפון פאאר אינו הפעם היחידה בה הוולקנים מרגישים תשוקה מינית או עוסקים בפעילות מינית: "הוולקנים מזדווגים באופן נורמלי, בכל פעם שהם רוצים בכך. עם זאת, כל שבע שנים אתה עושה את הטקס. הדחף הביולוגי. אתה חייב, אבל בכל זמן אחר זה כמו כל רגש אחר - רגש של דמויי-אדם - כשאתה מאוהב. כשאתה רוצה, אתה יודע מתי הדחף נמצא שם, אתה עושה את זה. העסק הזה כל שבע השנים נלקח באופן מילולי מדי על ידי יותר מדי אנשים שלא מפסיקים כדי להבין. אנחנו לא מתכוונים לזה רק פעם בשבע שנים. אני מתכוונת, כל שבע שנים יהיה קצת רע, ולא הייתי רוצה להסביר כיצד ישנם וולקנים בגילאים שונים ורבים, שאינם רק במרחקים שבע שנים זה מזה.".
מאפיינים נוספים
הוולקנים מתוארים בדרך כלל כחזקים יותר, מהירים יותר, ובעלי תוחלת חיים ארוכה יותר מאשר בני אדם (ביקום של מסע בין כוכבים נראים בני אדם חיים זמן רב יותר מאשר היום - ככל הנראה בשל התקדמות במדע הרפואה; אף על פי כן, תוחלת החיים של הוולקנים גבוהה יותר). הוולקנים הם בערך פי שלושה חזקים מהאדם הממוצע, על אף שהעמידות שלהם דומה לזו של בני האדם, וזאת בשל כוח המשיכה הגבוה יותר על כוכב הבית שלהם - וולקן. ישנם מקרים בהם וולקנים הגיעו לגיל הגבוה מ-220 שנה. מאחר שהתפתחו בעולם מדבר, הוולקנים יכולים לשרוד ללא מים לתקופות ארוכות יותר מאשר בני האדם. הוולקנים יכולים גם להישאר ערים, ולא להזדקק לשינה, במשך זמן רב יותר - עד שבועיים. הם רגישים מאוד לדגדוגים. לרומולאנים מראה הדומה לזה של הוולקנים, שעימם הם חולקים אבות קדומים משותפים.
רגש
אף כי הם נתפסים תדיר כקרים וכחסרי רגש, הוולקנים יכולים לחוות התקפת זעם ועלולים במקרים קיצוניים להרוג את האדם הקרוב אליהם ביותר. בשל כך הם פיתחו טכניקות לדכא את רגשותיהם דווקא בגלל הנזק שהם יכולים לגרום, אם הם יוצאים משליטה. ט'פול ציינה פעם אחת כי פרנויה וזעם רצחני היו נפוצים בוולקן לפני שהם אימצו את קוד השליטה הרגשית של סוראק. בפרק "The Savage Curtain" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ספוק פוגש בסוראק ומפגין רגש. סוראק נוזף בו, וספוק מבקש ממנו סליחה.
טקס הפולחן המתקדם "קולינהר" (באנגלית: Kolinahr) נועד לטהר את כל הרגש שנותר ששרדו; המילה מתייחסת גם למשמעת שבמסגרתה המצב הזה נשמר. רק התלמידים הוולקנים המסורים והמיומנים ביותר יכולים להשיג קולינהר; רוב הוולקנים מצליחים לשלוט על הרגשות שלהם, אבל לא לחסל אותם לגמרי, כפי שהקולינהר מנסה לעשות. בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט", ספוק איננו מסוגל להשלים את הטקס הזה מאחר שקיבל אותות טלפתיים רבים עצמה מהחלל וחווה רגשות חזקים כתוצאה מכך. המומחים הוולקנים אשר ניהלו את הטקס הסיקו שמאחר ודמו האנושי של ספוק התרגש מהמסרים הללו מהחלל, הוא לא יוכל לעולם להשיג קולינהר, ועל כן הטקס הופסק.
המונח עבור טיהור של רגש הוא ארי'מנו (Arie'mnu). מונח זה, בשפה הוולקנית, איננו מיתרגם כראוי לאף שפה משפות כדור הארץ. ברומן "Spock's World" מאת דיאן דואני נטען כי Arie'mnu מיתרגם ל-"השליטה של התשוקה", אך הבלשנית אמנדה גרייסון, אשתו הראשונה של סארק ואמו של ספוק, בעבודתה על המתרגם האוניברסלי, תרגמה בטעות את המילה הוולקנית ל-"חוסר רגשות".
וולקנים מסוימים, כגון ט'פול, סארק (בשנותיו האחרונות, כתוצאה ממחלה נדירה אשר יכולה להשפיע וולקנים מעל גיל 200 שנה), וסובאל, לשאת את הרגשות שלהם קרובים אל פני השטח, ונוטים להתפרצויות רגשיות, גם ללא השפעות חיצוניות או מחלה; ט'פאו בהחלט מוצגת כבעלת רגשות מאופקים אך ברורים בפרק "Amok Time" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", לרבות חשד כלפי בני האדם המבקרים בוולקן, ולאחר מכן אף הערצה של ידידותם לספוק ובוז לאנושיות שלו. ישנן עדויות התומכות בהשערה כי וולקנים, אשר נמצאים במגע קרוב עם בני אדם לתקופה ממושכת, עלולים להיות יותר רגשיים מאשר וולקנים שלא. הקאנון הקיים עדיין איננו מבחין בצורה מובהקת במקרה זה.
אדמונד פירסט
אדמונד פירסט (בגרמנית:Edmund Fürst; 6 בינואר 1874 – 1955) היה צייר ומאייר גרמני-ישראלי.
וולקנים
רגש
לא כל הדמויות הוולקניות פועלות בדרך של היגיון צרוף; חלקן בוחרות במקום זאת לאמץ רגשות. קבוצה של וולקנים עריקים שהאמינו בזה הוצגה בפרק "Fusion" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", סייבוק, אחיו-למחצה של ספוק, הנראה בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון", גם כן היה רגשי באופן מלא. בפרק "E²" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" מופיעה ט'פול המבוגרת, בצי זמן חלופי, בו היא אימצה את רגשותיה ואף התירה לבנה לוריאן, החצי-וולקני חצי-אנושי, לעשות כך גם כן.
אדמונד פירסט
ביוגרפיה
אדמונד פירסט נולד בברלין בשנת 1874. אביו גוסטב גרסון פירסט למד ציור בפריז ואז חזר לברלין, שם נודע כאמן. אביו (סבו של אדמונד) לא העריך את האמנות והוא ישב על בנו שבעה לאחר שעזב לפריז. משפחתו של פירסט הגיעה במקור מהונגריה, משם עברה לפרנקפורט על האודר. מאוחר יותר אדמונד למד באוניברסיטה בברלין, ואז במשך 4 שנים באקדמיה לאמנות בברלין.
כסטודנט באקדמיה, הוא הפנה את תשומת הלב אליו בתערוכה ב -1904 בזצסיון הברלנאי עם ציור השמן "דרקונסלייר". בשנת 1906 הציג ציורי אגדות בתערוכת האמנות הגדולה בברלין, כולל ארבעה איורים של המלך דרוסלבארט. בשנת 1907 השתתף בתערוכה בארמון הזכוכית של מינכן עם שני ציורים בצבעי מים. כחבר באיגוד האמנים הגרמני, השתתף בתערוכות הגרפיות בלייפציג בשנת 1907 ובהמבורג בשנת 1913.
וולקנים
רגש
בפרק הפיילוט "The Cage", ספוק הראה הרבה יותר רגש. מספר אחת, דמות בגילומה של מייג'ל בארט, הייתה אמורה להיות דמות חסרת רגש. אף על פי שקהל המבחן ציין שאהב את השחקנית, הם שנאו את הדמות כיוון שהם לא יכלו להתייחס לאישה שהייתה כל כך "קרה". כתוצאה מכך, דמותה של כריסטין צ'אפל נוצרה עבור בארט והאישיות ה-"קרירה" הועברה לדמותו של ספוק.
אדמונד פירסט
ביוגרפיה
ב־25 בפברואר 1903 התחתן עם יוהנה קתרינה לוד, בתו של סוחר תבואה.
הרברט קלייד לואיס
הרברט קלייד לואיס (באנגלית: Herbert Clyde Lewis; 15 באוגוסט 1909 – 17 באוקטובר 1950) היה סופר, עיתונאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
לואיס נולד בעיר ניו יורק, בן להיימן וקלרה לואיס, מהגרים מרוסיה דוברי יידיש. לואיס החל את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת ניו יורק ובסיטי קולג', אך זנח אותם כדי לצבור ניסיון ככתב עיתונות. כעבור שלוש שנים נסע לפריז וכעבור שנה, בתחילת שנות ה-30, הגיע לשאנגחאי בסין ועבד ככתב בשני עיתונים: תחילה ב-Shanghai Evening Post ובהמשך ב-The China Press.
אדמונד פירסט
ביוגרפיה
במהלך לימודיו באקדמיה בברלין התיידד עם ליונל פיינינגר, שלימים התחתן עם אחותו של פירסט, קלרה. הוא היה גם ביחסים ידידותיים עם הצייר מקס פביאן.
וולקנים
טלפתיה
וולקנים רבים הם בעלי יכולות טלפתיות, והם לוקחים חלק במספר פעולות וטקסים הקשורים לטלפתיה, כולל מקרה שבו ספוק היה מודע-טלפתית למקרה מוות 400 וולקנים אחרים על ספינת חלל רחוקה בפרק "The Immunity Syndrome" של עונה 2 של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
הרברט קלייד לואיס
ביוגרפיה
לואיס עבד ככתב בעיתון New York Journal, אבל התפטר כדי לעבוד ככותב עצמאי. אף על פי שהוא מכר כמה סיפורים למגזין הגברים אסקווייר, הוא נאלץ ב-1937 להכריז על פשיטת רגל, סמוך למועד יציאתו לאור של ספרו הראשון האדון שנפל לים (Gentleman Overboard) בהוצאת ויקינג
אדמונד פירסט
ביוגרפיה
נראה כי זוועות המלחמה, האירועים הטרגיים סביב ההתקוממויות שבאו בעקבותיה וערעור יסודות החיים בגרמניה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה פגעו בו עד כדי כך שהוא החליט לעזוב את ברלין עם משפחתו. לשם כך הוא קנה אחוזה עם כרמים וחקלאות ליד וירצבורג וניסה את כוחו בחקלאות, בין היתר בקציר. העבודה עם המגל השפיעה על ידו הימנית, עד שהרופא אסר עליו לעשות זאת מכאן ואילך (1922 ). מכיוון שלא היה לו ניסיון בכך ולא ידע לנהל משק, הוא כבר לא יכול היה לשמור עליו. הוא היה צריך למכור ולעבור חזרה לברלין עם המשפחה.
הרברט קלייד לואיס
ביוגרפיה
לואיס עבר להוליווד שם עבד ככותב תסריטים בחברת מטרו גולדווין מאייר. בשנת 1939 הוא חזר לניו יורק ועבד בחברת פרסום, ובהמשך, בשנת 1942 הוא חזר לתחום העיתונות והצטרף לסגל הכתבים של ה"ניו יורק הראלד טריביון".
אדמונד פירסט
ביוגרפיה
עם זאת, המצב שם השתנה באופן קיצוני בינתיים. האינפלציה המשתוללת גרמה לקריסת הכלכלה. על מנת שיוכל לפרנס את משפחתו הוא לקח עבודה חלקית ב"אולשטיין ורלאג" כראש סדנת הריטוש. כך הובטחה פרנסתו וכעת יכול היה להקדיש את מרבית שעות היום ליצירתו האמנותית. הוא מילא תפקיד זה עד שהיטלר עלה לשלטון.
וולקנים
מיזוג מוחות
במיזוגי מוחות נעשה שימוש על מנת למחוק זכרונות, כפי שספוק ביצע בהצלחה בג'יימס ט' קירק בפרק של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשם "Requiem for Methuselah". מיזוג מוחות יכול גם לאפשר ליותר ממוח אחד לחוות זכרונות ותחושות, ולעיתים אף לבוא באינטראקציה עם זכרונות, כפי שניתן לראות בפרק "Flashback" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
הרברט קלייד לואיס
ביוגרפיה
בשנת 1942 חזר לואיס להוליווד, לאחר שאולפני פוקס המאה ה-20 רכשו תמורת 25,000 דולר את זכויות ההסרטה של סיפורו "קיוליגן הדו־פרצופי" (Two-Faced Qulligan), שהתפרסם בכתב בעת "סטורי". הסרט יצא לאקרנים בשנת 1945. סיפור אחר שלו (D-Day in Las Vegas) עובד לסרט בשנת 1946 ובהמשך הוא היה שותף לכתיבת התסריט של עוד סרט, שיצא לאקרנים ב-1949, והתבסס על סיפור נוסף שלו (Patent Applied For).
אדמונד פירסט
ביוגרפיה
זמן קצר לאחר מכן גורש כיהודי וסולק מההוצאה לאור. באביב 1934 היגר עם אשתו לארץ ישראל (לאחר שבנותיהם כבר עשו זאת שנה קודם).
בסתיו אותה שנה פתח תערוכת יחיד בבית המסחר "משכית" בירושלים, שהציגה נופים של העיר וסביבתה בצבע וכציורי עפרון, את נופיה הרחבים של אותם הימים, אך גם דיוקן של קורט בלומנפלד, נשיא העמותה הציונית של יהודי גרמניה. בהמשך הוצגו עבודותיו בערים אחרות בישראל, והוא השתתף גם בתערוכה מקיפה של אמנים ישראלים. הוא נהג לטייל הרבה בארץ, והוא עשה תמונות בכל מקום, בעיקר צבעי מים ורישומים: נופים של טבריה, צפת, ירושלים, פנים בית הכנסת בירושלים, שוקי העיר, גמלים על נהר הירקון, מתרחצים ליד הים ואחרים.
הרברט קלייד לואיס
ביוגרפיה
ההישג המשמעותי ביותר של לואיס בהוליווד היה הסיפור שלו "סיפור השדרה החמישית" {The Fifth Avenue Story), שהוא מכר לבמאי פרנק קפרה. קפרה מצדו מכר את הסיפור לבמאי אחר, רוי דל רות' (Roy Del Ruth), שצילם אותו ב-1947 בשם "זה קרה בשדרה החמישית" . לואיס ושותפו לכתיבה אוורט פרימן היו מועמדים לפרס האוסקר בקטגוריית הסיפור הטוב ביותר, אך לא זכו.
וולקנים
מיזוג מוחות
מיזוג מוחות נחשב לפעולה אינטימית מאוד, בלל עוצמת הרגשות הוולקניות ודיסציפלינות הפסיכו-דיכוי המחמירות שבהן הם התאמנו. בפרק "Sarek" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", כאשר הדיפלומט סארק מגלה שלקה בתסמונת בנדאי, אשר מונעת ממנו להשלים את משימתו המקצועית הגדולה האחרונה שלו, ללא סיוע, הוא מבצע מיזוג מוחות עם קפטן ז'אן-לוק פיקארד, על מנת לצבור מספיק יציבות רגשית שתאפשר לו להשלים את משימתו, בעוד פיקארד עצמו כמעט ויוצא מדעתו מהמתקפה הישירה של הרגשות החזקים של סארק כתוצאה מכך.
הרברט קלייד לואיס
ביוגרפיה
בשנת 1948 לקה לואיס בהתמוטטות עצבים ולא יכול היה לעבוד במשך שנה. ב-1949 הוא חזר לניו יורק ועבד כעורך בשבועון "טיים", עד שנפטר בשלהי 1950 מהתקף לב.
וולקנים
מיזוג מוחות
על אף שלעיתים קרובות מוצג מעשה מיזוג המוחות כמעשה שנעשה בהסכמה, לא תמיד כך המקרה. בפרק "Mirror, Mirror" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ספוק של יקום המראה מבצע מיזוג מוחות עם ד"ר לאונרד מקוי כדי ללמוד סודות שמקוי שומר ממנו. מיזוג מוחות יכול להיות גם מאוד פולשני ואף מזיק בנסיבות מסוימות. בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת", ספוק משתמש בכוח בטכניקה זו על ולריס כדי לגלות מידע שהיה ברשותה, שיכול לשמש אותו על מנת למנוע מלחמה; ולריס מתחילה לצרוח, ממש רגע לפני שספוק מנתק את הקשר עם מחשבתה.
הרברט קלייד לואיס
כתיבתו
לואיס כתב סיפורים רבים, שהתפרסמו בכתבי עת שונים, וחלקם אף עובדו לסרטים. בנוסף כתב לואיס ארבעה רומנים:
וולקנים
מיזוג מוחות
בקרב הוולקנים, השימוש במיזוג המוחות היה טאבו במשך תקופת זמן ארוכה. בציר הזמן של ההיסטוריה הוולקנית, דבר זה השתנה כאשר וולקנים המנוסים במיזוג מוחות הצליחו לרפא וולקנים הסובלים מתסמונת פא'נאר, תסמונת רפואית המועברת על ידי וולקנים שאינם מאומנים כראוי במיזוג מוחות. מתוך שבוע מיום תקרית קיר'שארה, בשנת 2154, הסטיגמה נגד מיזוג המוחות החלה לפוג, והסובלים מתסמונת פא'נאר החלו להירפא במספרים גדולים. באמצע המאה ה-23, מיזוג המוחות הוא כבר חלק מקובל מהחברה הוולקנית, ואפילו נעשה בהליך זה שימוש על מנת לאחד את הקטרה של ספוק עם גופו הפיזי המתרפא.
כפי שמתואר במקור ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", מיזוג מוחות נחשב להליך מסוכן, ועלול להיות קטלני. במהלך הסדרה המקורית, עם זאת, לא הוזכר האלמנט של הסיכון, אף על פי שזה שב להיות מוזכר ב-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", עם הגילוי כי תסמונת הפא'נאר עלולה להיות מועברת תוך כדי הליך זה.
במשך מספר שנים, נקבע כי לא כל הוולקנים מסוגלים מבחינה גנטית ליזום מיזוג מוחות, בהם, למשל, ט'פול. הפיכתו של הפיקוד העליון של וולקן בשנת 2154 חשפה כי זה לא המקרה, וט'פול ערכה בעצמה את מיזוג המוחות הראשון שלה זמן קצר לאחר מכן.
לוולקנים מסוימים יש יכולות מנטליות מתקדמות. לדוגמה, בפרק "A Taste of Armageddon" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ספוק גרם לתחושת חוסר ודאות במוחו של סוהר; בפרק "The Devil in the Dark" של אותה הסדרה הוא ביצע מיזוג מוחות מוגבל עם חייזר המכונה "ההורטה" מבלי ליצור מגע פיזי של ממש עם היצור. מסתבר כי מיזוג מוחות ללא מגע פיזי מוגבל ביעילותו בהשוואה למיזוגים פיזיים. במהלך מיזוגי מוחות אינטנסיביים יותר, מבצע מיזוג המוחות נראה לעיתים משתמש בשתי ידיו.
קטרה
וולקנים מסוימים יכולים "לרמות את מוות" על ידי השתלת הקטרה (Katra) שלהם, בעצם - מהות החיים או הרוח, אל תוך אובייקט או אדם אחר באמצעות סוג של מיזוג מוחות המתרחש זמן קצר לפני המוות. ד"ר ג'וליאן באשיר, בפרק "The Passenger" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", התייחס לתופעה זו כאל "עקירת הדפוס הסינפטי". ההיסטוריה והמכניקה של הקטרה מעולם לא נדונו לעומק בקאנון של "מסע בין כוכבים".
במקרים נדירים, ניתן להשיב קטרה בחזרה אל הגוף, ולמעשה - להביא בחזרה אדם מן המתים. כך היה המקרה עם ספוק, אשר, לקראת סוף הסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", שתל את הקטרה שלו לתוך מוחו של ד"ר מקוי, לפני שהקריב את חייו כדי להציל את האנטרפרייז מהתקפתו של חאן. בעקבות מותו של ספוק, מקוי החל להפגין התנהגות דמויה להתנהגות וולקנית והוא אושפז לתקופה קצרה. מאוחר יותר התגלה כי גופתו של ספוק, אשר הובאה למנוחות על כוכב ג'נסיס, לאחר קבורתה בחלל, חזרה לחיים. הוא התאושש ונלקח עם מקוי אל הר סיליה שעל וולקן, שם כוהנת וולקנית גדולה בשם ט'לאר ביצעה טקס פולחן נדיר, אשר לעיתים נדירות מנסים לבצעו, הנקרא "פאל טור פאן" (fal tor pan), שמשמעותו מילולית: "היתוך מחדש", אשר מסירה את הקטרה ממוחו של מקוי, ומשתיל אותה מחדש בתוך גופו של ספוק. לאחר מכן, ספוק התאושש, אף על פי שזה לקח קצת זמן כדי להחזיר אותו לעצמו, למקום שבו היה לפני מותו. בסופו של דבר, הזיכרונות של ספוק המקוריים חזרו אליו, והוא המשיך למלא את תפקידיו בצי הכוכבים.
שפה
על פי תוספות מיוחדת בגרסת ה-DVD של סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", השחקנים לנרד נימוי וקירסטי אלי, המגלמים את ספוק וסאביק בהתאמה, דיקלו את שורותיהם באנגלית, ומאוחר יותר דיבבו את הדיאלוג בשפה הזרה (אשר באופן חלקי נכתב על ידי הבלשן מארק אוקרנד), אשר התכתב עם תנועות הפה שלהם בסצנה.
שמות
הטיפול בשמות וולקניים היה אחיד לאורך היסטוריה של הפקות "מסע בין כוכבים" השונות. כבר בשלב מוקדם, נשים וולקניות קיבלו בדרך כלל שמות שמתחילים באות "T" ולאחר מכן אפוסטרוף ולאחר מכן האות "P". האזכור המוקדם ביותר, ליצירת שמות וולקניים על פי תבנית קבועה, הוא ב-3 במאי 1966, כאשר המפיק רוברט ה' יוסטמן פנה אל ג'ין רודנברי, והמליץ כי כל השמות הוולקניים יתחילו בצירוף האותיות "SP" יסתיימו באות "K", ויהיו באורך של חמש אותיות בדיוק; המלצה זו הופיעה בסופו של דבר בדפוס, בספר The Making of Star Trek. ברור, מההקשר של הספר, עם זאת, כי המלצה זו נועדה לשמש כבדיחה.
קיימים רק מקורות שאינם קאנוניים אשר מספקים שמות משפחה לוולקנים. אין אף מקור קאנוני אשר מעניק שם משפחה לאף אחת מן הדמויות הוולקניות שהוזכרו עד כה.
נישואים
אישה וולקנית יכולה לקרוא תיגר כנגד האיחוד המוצע, על ידי קריאה ל-koon-ut-kal-if-fee (כלומר: "נישואים או אתגר"), אתגר שבו המתנגד לנישואים נאבק למוות בגבר המאורס. לחלופין, לגבר המאורס יש את האפשרות לדחות את כלתו המיועדת ולבחור לו אחרת. מקובל שגבר "ישחרר" את בת-זוגו מנישואים (ביעילות הזהה לגירושין). לא ידוע אם לנשים יש את אותה האפשרות; ט'פרינג, בפרק "Amok Time" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", אומרת כי אתגר ה-koon-ut-kal-if-fee היה הדרך החוקית היחידה שלה להתגרש מספוק.
משפחה
מקובל כי ילדים וולקנים יבצעו מבחן חניכה המכונה Kahs-wan (לעיתים מאוית כ-Kaswahn), שבו משאירים אותם לבדם במדבר, לדאוג לעצמם, לתקופת זמן מסוימת. לא כל הילדים שורדים "טקס מעבר" זה. ט'פול חוותה את הטקס, בעוד טובוק חווה וריאציה הידועה בשם Tal'oth. טקס ה-Kahs-wan הוזכר לראשונה בתולדות "מסע בין כוכבים" בפרק "Yesteryear" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המצוירת", בו פורט ניסיונו של ספוק כילד.
בניגוד לדימוי של הוולקנים כי אינם מבטאים שום רגש, קשרי משפחה בין וולקנים יכולים להיות חזקים ומלאי חיבה בדיוק כפי שהם בקרב בני אדם. טובוק הביע את אהבתו לאשתו בכמה הזדמנויות (ללא שימוש מפורש במונח), סארק הביע בגלוי חיבה לשתי הנשים האנושיות שלו, וקשר ברור של אהבה קיימת בין ט'פול לבין אמא שלה, ט'לס.
לחימה והגנה עצמית
אף על פי שהוולקנים מאמינים באי-אלימות, הם פיתחו אמנויות לחימה וטכניקות של קרב פנים אל פנים. אמנויות לחימה וולקניות הן טקסיות מאוד ומבוססות על פילוסופיה, בדומה לקראטה של בני האדם. הדוגמה הקיצונית ביותר היא koon-ut-kal-if-fee, או "להילחם עד המוות", שתוארה קודם לכן.
צביטת עצב וולקנית
וולקנים רבים מיומנים בטכניקת הגנה עצמית המכונית "צביטת עצב וולקנית" או "צביטת צוואר וולקנית", אשר באמצעות מגע מדויק בצוואר, גורמים לקורבן לאבד את הכרתו (לעיתים באופן מיידי, לפעמים לאחר עיכוב קצר). המכניקה של הצביטה מעולם לא הוסברה בקאנון על המסך. אף על פי שהטכניקה נמצאת בשימוש בעיקר על ידי הוולקנים, פעולה זו כנראה איננה ייחודית לגזעם, לדוגמה, ג'ונתן ארצ'ר וז'אן לוק פיקארד נראים כמי ששולטים בטכניקה, לאחר שכל אחד מהם נעשה מעורב בטקס טלפתי וולקני (ארצ'ר החזיק בקטרה של סוראק; פיקארד עבר מיזוג מוחות עם סארק). שבע מתשע מתוארת כמסוגלת להשתמשת ביכולת זו, בפרק "The Raven" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". למרבה האירוניה, היא מצליחה להגן על עצמה מפני טובוק הוולקני, המנסה להכניע אותה עם הצביטה, ולאחר מכן היא משתמשת בהצלחה בצביטה נגדו. הנחה היא שהידע שלה אודות הצביטה הוא חלק מידע הבורג העשיר שלה, אשר נרכש על ידי הטמעת הוולקנים המסוגלים לעשות שימוש בצביטה אל תוך קולקטיב הבורג. האנדרואיד דאטה מוצג גם כן ביכולת הזאת, בפרק "Unification, Part II" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא". עם זאת, אף אחת מארבע הדמויות הללו איננה מוצגת כמי שמשתמשת במיומנות הזו באופן קבוע.
לאונרד מקוי ניסה להשתמש בצביטת הצוואר בעת שנשא את הקטרה של ספוק, בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק", אבל, מסיבות לא ידועות, לא הצליח. בפרק ""Whom Gods Destroy" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", קפטן גארת' מבצע צביטת צוואר בשומר טלרייטי כשהוא מתחזה לספוק, באמצעות יכולתו לשינוי צורה. עם זאת, הטלרייטי היה אחד מנושאי כליו של גארת', וייתכן כי צביטת הצוואר הייתה תחבולה כדי לשכנע את קפטן קירק שגארת' הוא באמת ספוק. טונדו ראד, השתמש בטכניקה דומה על מנת לגרום לקצין צי הכוכבים לאבד הכרתו, על ידי דחיפת שני אגודליו בפתאומיות ובהחלטיות אל תוך צידי צווארו של הקצין, בפרק מהסדרה המקורית "The Way to Eden". כמו כן, בטכניקה נעשה שימוש על ידי ספוק על מנת להכניע את ג'יימס קירק בסרט "סטארטרק" משנת 2009, כאשר קירק מתנגד להחלטתו של ספוק כקפטן האנטרפרייז לחבור אל יתר ספינות צי הכוכבים, במקום לרדוף אחרי נירו באופן מיידי.
הקאנון של מסע בין כוכבים מעולם לא עסק באופן מלא בכיצד צביטת העצב באמת משפיעה על קורבנותיה לאחר החלמתם ושובם להכרה. בפרק "The Enterprise Incident" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ספוק מעמיד פנים כי הוא מבצע את הטכניקה שאיננה קיימת "אחיזת המוות הוולקנית" כלפי קירק, אך בעצם מזייף את מותו של קירק על ידי ביצוע צביטת העצב עמוקה במיוחד. עם שובו להכרה, קירק מתלונן כי צווארו מרגיש כאילו הוברג החוצה. ייתכן שצביטת עצב עלולה לגרום לכאב פיזי לקורבן עם חזרתו להכרה, כאב זה בעצם נובע מצביטה פיזית של העצבים; אם צביטת עצב וולקנית תתבצע עמוק מדי, או לזמן רב מדי, יש גם אפשרות שהיא עלולה בעצם לגרום למוות לקורבן. זה מצביע על כך, אם הקאנון של מסע בין כוכבים היה מאשר זאת, שצביטת העצב הוולקנית לא תמיד הייתה טכניקה הגנתית, אלא הייתה במקור, בתקופה המלחמתית של וולקן לפני סוראק, טכניקה התקפית, שבעבר הייתה יכולה לשמש כדי להרוג. מאחר שהקאנון של מסע בין כוכבים איננו מאשר זאת, מקורות שאינם קאנוניים יכולים רק לשער השערות בכל הקשור לנושא פתוח זה.
צביטת הצוואר עצמה (אשר בתסריטים מתייחסים אליה כאל "FSNP", ראשי תיבות של: "'Famous Spock Neck Pinch", צביטת הצוואר המפורסמת של ספוק) נוצרה על ידי לנרד נימוי, שהתנגד לסצנה מתוך הפרק ""The Enemy Within", שבו תקלת טרנספורטר חילקה את קפטן קירק לשניים - קירק "טוב" וקירק "רע", וספוק נדרש להכות בראשו של "קירק הרע" עם קת של אקדח פייזר על מנת שיאבד את הכרתו. נימוי היה משוכנע שאלימות כה גלויה, בנוסף להיותה דומה מדי לזו שנמצאת בדרמות פשע רבות מאותה התקופה, לא הייתה אופיינית לספוק שבאופן קפדני פועל על פי היגיון, והציע את צביטת הצוואר כחלופה פחות רגשית.
"גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים"
הנושא של "גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים" (באנגלית: "Infinite Diversity in Infinite Combinations"; או בקיצור: IDIC) מסומל על ידי הוולקנים ב-Kol-Ut-Shan, המיוצג כתליון מזהב צהוב ולבן עם עיגול ומשולש הנשען על כל אחד מהאחרים, ומקושט ביהלום לבן במרכז.
על פי מייג'ל בארט, הפילוסופיה של "גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים" הייתה מבוססת על משנתו של הרמב"ם.
ספוק ענד את סמל ה-IDIC בעצרות ובטקסים חשובים, כחלק מהמדים הייצוגיים של לבושו. סמל ה-IDIC הופיע בפעם הראשונה בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בפרק "?Is There in Truth No Beauty". כמו כן, הופיע גם בחדר מגוריו של ספוק, בסרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" ו-"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בעלה של ט'פול מוסר לידיה תליון מאמה ט'לס, בצורת IDIC. כמו כן, בפרק "Terra Prime", ט'פול נראית אוחזת בתליון IDIC בזמן שהיא מתאבלת על מותה של בתה המשובטת אליזבת. בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בפרק "Take Me Out to the Holosuite", קפטן סולוק, חברו ללימודים באקדמיה של קפטן סיסקו, ויריבו הוותיק, מתחרים זה בזה במשחק בייסבול. סולוק עומד בראש קבוצה של וולקנים הנקראת ה-"Logicians", שסמלם הוא ה-IDIC (מופיע על כובעי הבייסבול של שחקני הנבחרת).
על פי ויליאם שאטנר, בספרו "Star Trek Memories", סמל ה-IDIC הופיע בפרק "?Is There in Truth No Beauty" כבדרך אגב. השחקנים כולם ידעו שזה צעצוע למטרות פרסום גרידא. על פי דיווחים, לנרד נימוי התבקש ללבוש אותו אך סירב, ולכן הועבר לשאטנר; כשהוא גם סירב, נימוי הסכים באי-רצון ללבוש אותה. ברגע האחרון, רודנברי הוסיף כמה דפים של תסריט חדש לסצנת ארוחת ערב, שבה ספוק מעניק באריכות הסבר אודות הפילוסופיה. השחקנים סירבו לצלם אותו עד שרודנברי נאלץ לחתוך אותו.
כוכב הבית
כוכב הבית של הוולקנים, אשר שמו הוא "וולקן", הוזכר בפרק "The City on the Edge of Forever" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" (1967). בפרק זה צוין כי וולקן מקיף את הכוכב השמאלי ביותר של "חגורת אוריון", כלומר אלניטק, ועל פי התסריטאי והכותב ג'יימס בליש הוא מקיף את 40 ארידנוס, 16 שנות אור מכדור הארץ, זיהוי שמאוחר יותר אומץ על ידי ג'ין רודנברי. וולקן הוא כוכב אדמדם מסוג "מינשארה". תושביו נקראו במקור וולקניאנים; שם שבו משתמש ספוק בפרק "A Taste of Armageddon" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", וכן מתיישבי הפדרציה בפרק "This Side of Paradise", והארי מאד בפרק "Mudd's Women". על פי הפרק "The Man Trap" (פרק 1, עונה 1, "הסדרה המקורית"), לוולקן אין ירחים.
חלק גדול מהשטח הפנים של הכוכב כולל מדברים ורכסי הרים; כמו כן, שטחים נרחבים נשמרים כשמורות טבע. ביחס לכדור הארץ, האקלים הרבה יותר חם, כוח המשיכה חזק יותר והאטמוספירה דלילה יותר. כתוצאה מגורמים אלה, בני אדם נוטים להתעייף מהר יותר מאשר הוולקנים הילידים.
בציר זמן חלופי, המוצג בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009 "סטארטרק", נירו משמיד את וולקן על ידי יצירת ייחודיות בליבה שלה, כחלק ממסעו לנקום את הרס רומולוס - כוכב הבית של הרומולאנים. התוצאה הייתה קריסתו של כוכב הלכת, והריגתם של 6 מיליארד תושביו. רק כ-10,000 וולקנים הצליחו להימלט, לרבות ספוק, סארק ומספר בודד של זקני העם. בסופו של הסרט, ספוק הזקן (לנרד נימוי) אומר לספוק הצעיר (זאכרי קווינטו) כי אותר כוכב לכת חלופי, המתאים לצרכיהם, אשר עליו ישוכנו הוולקנים ששרדו. על כן, ניתן להניח כי כוכב זה יהיה וולקן החדש.
כמו כן, בסרט זה נרמזת חלופה לזיהויו של 40 ארידנוס. ספוק הזקן מוצא עצמו נטוש על דלתא וגה, ככל הנראה כוכב הלכת הרביעי המקיף את וגה. דלתא וגה מתוארת ככוכב מסוג M, בו תנאי אקלים ארקטיים. מדלתא וגה, ספוק הזקן רואה בבירור את החורבן של וולקן. על כן, וולקן ממוקמת באותה מערכת כוכבים, ובסמוך לדלתא וגה. על פי ההשוואה בין שני האקלימים, וולקן מזוהה, ככל הנראה, כגמא וגה.
רקע
בפרק "Return to Tomorrow", ספוק משער כי הוולקנים עשויים להיות צאצאים של קולוניה מכוכב הלכת של סרגון (ישות טלפתית בה פוגשים קירק, ספוק ומקוי).
לאחר מכן, הוולקנים עסקו בפוליתאיזם; זאת ניתן לראות באלים של מלחמה, שלום, ומוות המתוארים על גבי "האבן של גול", כמו גם ב-"חגיגה של רומרי". בתוספות המיוחדת של מהדרות ה-DVD של הפרק ""Amok Time", נאמר כי על פי די.סי. פונטנה, מכותבי "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "שריאל" הוא אל המוות הוולקני, אשר פרוטומה שלו נראית בחדר מגוריו של ספוק.