cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גארט הוברט
גארט אוגוסטוס הוברט (באנגלית: Garret Augustus Hobart; 3 ביוני 1844 – 21 בנובמבר 1899) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא ויליאם מקינלי.
ביוגרפיה
הוברט נולד בלונג בראנץ' שבניו ג'רזי ובילדותו עבר עם הוריו להתגורר בעיירה מרלבורו. בשנת 1863 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטה המדינתית של ניו ג'רזי. לאחר לימודיו החל לעסוק בעריכת דין בעיר פטרסון, בה נבחר בשנת 1871 כחבר מועצת העיר.
בין השנים 1872 – 1876 כיהן הוברט בבית המחוקקים של ניו ג'רזי ובשנת 1874 כיהן בו כיו"ר הבית. לאחר מכן, נבחר לכהן בסנאט המדינה (1876 – 1882), בראשו עמד בשנת 1881. במקביל לפעילות זו, היה הוברט פעיל במוסדות המפלגה הרפובליקנית ושימש יו"ר ועדת המפלגה בניו ג'רזי (1880 – 1891) וחבר בוועידת המפלגה הלאומית (1884 – 1896). בשנת 1884 התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט ארצות הברית, ואילו בשנים 1892 ו-1895 הוא דחה הצעות להתמודד למשרת מושל ניו ג'רזי.
בשנת 1896 הצטרף הוברט למועמד לנשיאות ויליאם מקינלי והועמד עמו לבחירה כסגנו. בשנת 1897 החלה כהונתו כסגן נשיא ארצות הברית, אך כעבור שנתיים הוא נפטר מאי ספיקת לב, בגיל 55. על אף משך כהונתו הקצר נחשב הוברט לאחד מסגני הנשיא בעלי הסמכות החזקה ביותר, בהיותו מקורב לנשיא מקינלי והגדרתו הרשמית כיועץ לנשיא. רעייתו, ג'ני, מילאה במשך תקופת כהונתו את תפקידה של הגברת הראשונה, בשל מחלת האפילפסיה של אידה מקינלי.
אאוסתנופטרון
מאפיינים
דג זה דמה במראהו להינרייה, אך היה קטן יותר. הוא הגיע לאורך ממוצע של כ-1–1.5 מטר והיה בעל לסתות גדולות, מכסה זימים בולט ומכוסה עור ומספר סנפירים בשרניים לצידי הגוף שעזרו לדג להתקדם במים רדודים. היה לו זנב גדול בעל 3 אונות וזוג סנפירי זנב גדולים בקצה הגוף. בגלל העיניים הקטנות הראייה שלו הייתה חלשה מאוד והוא הסתמך על חישת זרימה סביב גופו במקום. ככל הנראה הוא היה טורף של חסרי חוליות וחולייתנים קטנים ממנו.
100 (סדרת טלוויזיה)
100 (באנגלית: The 100) היא סדרת דרמה ומדע בדיוני אמריקאית, ששודרה בשנים 2014–2020. יוצר הסדרה הוא ג'ייסון רוטנברג והיא מבוססת באופן רופף על סדרת ספרים בעלת שם זהה מאת קאס מורגן.
סקירת סדרה
{| class="mw-collapsible mw-collapsed" width="80%" style="margin-bottom: 2em; border: 3px solid #98FB98; background-color: #:; padding: 5px; font-size: 95%;" align="center ! colspan="7" | עונה 1
עונה 1
העונה הראשונה שודרה בארצות הברית מה-19 במרץ 2014 עד ל-11 ביוני 2014. {| class="mw-collapsible mw-collapsed" width="80%" style="margin-bottom: 2em; border: 3px solid #7FFFD4; background-color: #:; padding: 5px; font-size: 95%;" align="center ! colspan="7" | עונה 2
עונה 2
העונה השנייה שודרה בארצות הברית מ-22 באוקטובר 2014 עד ל-17 בדצמבר 2014, הייתה פגרה של חודש והשידורים חזרו מ-21 בינואר 2015 עד ל-11 במרץ 2015 {| class="mw-collapsible mw-collapsed" width="80%" style="margin-bottom: 2em; border: 3px solid #87CEEB; background-color: #:; padding: 5px; font-size: 95%;" align="center ! colspan="7" | עונה 3
עונה 3
העונה השלישית שודרה בארצות הברית מ-21 בינואר 2016 עד ל-19 במאי 2016 {| class="mw-collapsible mw-collapsed" width="80%" style="margin-bottom: 2em; border: 3px solid #4169E1; background-color: #:; padding: 5px; font-size: 95%;" align="center ! colspan="7" | עונה 4
עונה 4
העונה הרביעית שודרה בארצות הברית מ-1 בפברואר 2017 עד ל-29 באפריל 2017, הייתה פגרה של חודש והשידורים חזרו מ-26 באפריל עד ל-24 במאי 2017. {| class="mw-collapsible mw-collapsed" width="80%" style="margin-bottom: 2em; border: 3px solid #0000CD; background-color: #:; padding: 5px; font-size: 95%;" align="center ! colspan="7" | עונה 5
עונה 5
העונה החמישית שודרה בארצות הברית מ-24 באפריל 2018 עד ל-7 באוגוסט 2018. {| class="mw-collapsible mw-collapsed" width="80%" style="margin-bottom: 2em; border: 3px solid #191970; background-color: #:; padding: 5px; font-size: 95%;" align="center ! colspan="7" | עונה 6
עונה 6
העונה השישית עלתה לשידור בארצות הברית ב-30 באפריל 2019.
עלילה
העלילה מתרחשת 97 שנים לאחר שמלחמה גרעינית השמידה כמעט לחלוטין את החיים על פני כדור הארץ. הניצולים הם תושבי 12 תחנות חלל שהיו במסלול היקפי סביב כדור הארץ בזמן המלחמה. התחנות התאחדו לתחנה אחת גדולה בשם "התיבה", שבה חיים כ-2,400 בני אדם.
בתיבה מתגוררים תושבים שהיו שייכים בעבר למדינות בריטניה, ארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, סין, יפן, הודו, רוסיה, ונצואלה, צרפת, ברזיל ואוגנדה. המשאבים בתחנה מוגבלים, ולפיכך כל פשע, ללא תלות בטבעו וברמת חומרתו, גורר אחריו עונש מוות ("ריחוף"), וזאת למעט אם לנאשם טרם מלאו 18 שנים. במקרה זה הוא נשאר במעצר עד לבגרותו. לאחר שהתברר כי כשל קריטי במערכת ייצור החמצן של התיבה מחייב דילול אוכלוסייה מיידי. מאה עבריינים צעירים נשלחים אל פני כדור הארץ בניסיון אחרון לבדוק האם בכל זאת ניתן להתקיים על פני הכוכב. הצעירים מגיעים לכוכב יפה שאותו ראו רק מן החלל. הם נאבקים בסכנות בטבע ובמאבקים בינם לבין עצמם. במהרה הם מגלים כי למעשה לא כל אוכלוסיית בני האדם הושמדה, וכי בכדור הארץ קהילות נוספות של ניצולים אך לא כולם היו בעד ההתחברות לאנשי השמיים, דבר שהוביל למלחמה.
עונה 1
במשך 97 השנים האחרונות שרידי האנשים האחרונים חיים בתחנת חלל מאוחדת המכונה "התיבה" לאחר שמלחמה גרעינית השמידה את כדור הארץ. בעקבות תקלה טכנית שמצריכה דילול אוכלוסייה ב"תיבה", 100 עבריינים צעירים נשלחים לאדמה במטרה לבדוק האם היא ראויה למחיית בני אדם שוב, ביניהם האחים היחידים בספינה: בלאמי ואוקטביה בלייק, קלארק גריפין, בתה של הרופאה הראשית בתיבה אבי גריפין ובנו של מפקד התחנה, וולס ג׳האה. העבריינים הצעירים מתמקמים על הקרקע ומהר מאוד מפתחים חילוקי דעות ויריבויות, מערכות חוקים ומטרות שונות משלהם. מכונאית צעירה בשם רייבן רייאס, יורדת לכדור הארץ כדי לברר על מצב הישרדותם של המאה על הקרקע לאחר שניתק הקשר איתם. בדרכם להר בו נמצאת האספקה שלהם ("מאונט וות׳ר") קלארק, אוקטביה, גספר, מונטי ופין טועים בדרך ופונים לאזור לא מוכר ומבינים שהם לא לבד. על האדמה חיים "אדמנים" – לוחמי שבטים פרימיטיביים שמגלים עוינות כלפי המאה לאחר שפלשו לשטחם. "קוצרים" – קבוצה נוספת של אנשי האדמה שהפכו לקניבלים על ידי אנשי ההר, ואנשי ההרים – אנשי ההרים המתגוררים במאונט וותר, צאצאים של האנשים שנעלו את עצמם שם בזמן המלחמה הגרעינית. לאחר מספר חיכוכים, מנהיגי ה-100 ומנהיגי שבט היערות מנסים לחתור להסכמה ורגיעה בין הצדדים, ניסיון שלבסוף לא צולח וגורר את שני הצדדים למלחמה. בסיומה חבורת המאה מנצחת ושורפת 300 ארציים בעודם חיים. העונה הראשונה מסתיימת כש-48 מתוך המאה נחטפים על ידי אנשים שזהותם לא ידועה. רייבן נשארת במחנה של ה-100 עקב הפציעה שנגרמה עם מרפי, ואנשי התיבה הנותרים בחלל יורדים לכדור הארץ.
עונה 2
בתחילת העונה מתגלה ש-48 הנערים נחטפו על ידי אנשי ההר. מנהל ההר, הנשיא וואלאס, מציע להם להישאר בהר, שבו יש אוכל רב. רוב הנערים מסתנוורים מהאוכל ומהפינוקים, אך קלארק לא מאמינה לכך ומנסה לברוח. במקביל, פין, בלאמי, מרפי וחבריו מחפשים אחרי קלארק ושאר חבריהם. פין מאבד את עשתונותיו במהלך חיפוש בכפר אדמנים והורג 18 אדמנים. פין מת (עקב נקמה של האדמנים), קלארק הורגת אותו ולא האדמנים מכיוון שלא רצתה שיענו אותו. קלארק וחבריה מגלים שאנשי ההר לא יכולים לצאת מההר בגלל הקרינה, אנשי ההר מעבירים דם מאנשי היערות כטיפול נגד קרינה מכיוון שגופם לא הסתגל להתמודד עם הקרינה שנותרה על פני כדור הארץ. ושהם עושים ניסויים באדמנים. הם מגלים חדר ובו כלובים עם מאות אדמנים כלואים ומפחדים להיות הבאים בתור. לאחר שגספר תרם דם למאיה, חברתו שמצא בהר וותר, נתגלה כי הדם של הנערים יעיל יותר מאשר הדם של האדמנים. בדיקות רפואיות מראות כי מח העצם של הנערים יאפשר לאנשי ההרים לשרוד מחוץ להר, ולכן אנשי ההר מתחילים לקחת את מח העצם של הצעירים. בינתיים, תושבי התיבה הנותרים נחתו בתחנות שונות על פני כדור הארץ ומתחילים ברית עם אנשי ההר להצלת שתי הקבוצות הכלואות בהר וותר. אנשי התיבה מקימים מחנה במקום בו נחתו וקוראים לו"מחנה ג׳אהא" בהנהגת מרקוס קיין. קלארק מוצאת את המפקדת של האדמנים, לקסה, וביחד הן מנסות להוציא את אנשיהן מההר. במקביל, מנסה ג׳אהא למצוא את "עיר האורות", עליה שמע סיפורים שזאת עיר בה לא מרגישים כאב המקבלת אליה את כל מי שמצליח למצוא אותה. הוא, ג'ון מרפי ועוד יוצאים לחפש את העיר. בנוסף בסוף העונה כשמגיע רגע האמת אנשי היערות בוגדים באנשי השמיים, וקלארק, מונטי ובלאמי שבתוך הר וותר משחררים קרינה לתוך ההר והעונה מסתיימת בטבח של אלפי אנשי ההר להצלת אנשי השמיים. בסוף העונה מראים שג׳אהא ומרפי מוצאים את האי של בקה ששם מתגלה א.ל.י ומציעה לג׳אהא הצעה.
עונה 3
בעונה השלישית ג׳אהא חוזר מ"עיר האורות" עם אויב טכנולוגי שנקראת א.ל.י. במהלך העונה מגלים שעיר האורות היא רק אשליה ואם בולעים שבב זה מפתח לעיר בה אין שם כאב. ג׳אהא חוזר לארקדיה במטרה לגרום לכולם לקחת את המפתח (השבב) ולעבור לעיר האורות. "המפתח" גורם לאנשים שלקחו אותו לשכוח מהכאב הנפשי ואף גורם להעלמת כאב פיזי, אך הוא גם גורם לשכוח הרבה יותר מרק כאב, כמו לקיחת זכרונות ובחירות מידי האנשים על ידי א.ל.י. ג׳אהא בתחילה משכנע אנשים לקחת את השבב כדי להיפטר מהכאב ואנשים שלא הסכימו לקחת הוא כפה עליהם לקחת אם לא ימותו. במהלך העונה דמויות מרכזיות לקחו כמו (רייבן, ג׳ספר, אבי, קיין, ועוד.) במקביל שמו של מחנה ג׳אהה שונה לארקדיה, ונתון לניהול חדש כאשר פייק, מורה הישרדותם של ה-100 בתיבה, מתחיל מרד נגד ההנהלה, הוא נבחר כמפקד ומתחיל במלחמה עם אנשי היערות. קיין, אוקטביה, אבי ועוד מעטים לא מסכימים עם הנהגתו החדשה ומצד שני בלאמי מצטרף אליו, הם חושבים שהאדמנים הם אויב וגורמים למותם של כ-300 אדמנים שבאו במטרה לעזור להגן על המחנה "ארקדיה". מה שפוגע עוד יותר ביחסים השבריריים שלהם עם אנשי האדמה. (דמותו של בלאמי מקבלת תפנית רעה). לינקולן שהיה גם נגד הדעה שלו, נורה על ידי פייק מכיוון שפייק איים שיפגע באנשיו של לינקולן. במהלך העונה אנו מקבלים תפנית מעניינת על לקסה, מפקדת אנשי העצים. היא חוטפת את קלארק לפוליס ולאחר זמן מה הן מתאהבות. לקסה רצתה לעזור לאנשיה של קלארק והיו רבים מאנשי העצים שיפקפקו בה, טיטוס רצה לירות בקלארק עקב בחירותיה של לקסה, אך לבסוף לקסה מקבלת את הכדור. לקסה מתה ומגלים שבצווארה יש בינה מלאכותית שנוצרה על ידי בקה פרנקו, ממציאת א.ל.י, רואים שכדור הארץ הושמד על ידי א.ל.י, תוכנה שבקה המציאה שנועדה לשפר את חיי האנשות. היא שיגרה טילים לכדור הארץ עקב אוכלוסיית יתר בכדור הארץ. רגע לפני שתחנת החלל בה בקה הייתה מתפוצצת עקב מה שבקה עשתה, היא יורדת בטיל קטן (פולאריס) לעבר כדור הארץ. שם היא מוצאת אנשים ועוזרת להם. בסוף העונה, קלארק מכבה את א.ל.י. אך לא לפני שא.ל.י אומרת לה שהעולם עומד להיהרס בפעם השנייה ושנשאר להם שישה חודשים לחיות עקב קרינה שהחלה כבר לדלוף.
עונה 4
קלארק וחבריה מגלים שנשארו להם רק 6 חודשים להתכונן לסוף העולם. בתחילה, הם חושבים לתקן את התיבה או אפילו לחזור לחלל, אך זמנם הולך ומתקצר, בהמשך ג׳אהא בעזרת מונטי מוצא בונקר שיכול להכיל רק 1200 אנשים. 13 השבטים מחליטים להילחם כדי להחליט למי שייך הבונקר, מכל שבט נבחר לוחם אחד והם נלחמים למוות, המנצח מקבל את הבונקר לשבט שלו, אך אנשי השמיים משתלטים על הבונקר לפי שהתחרות מסתיימת ללא ידיעה שאוקטביה ניצחה לאחר שהרגה את לונה, משבט הסירות. בהמשך הבונקר נפתח על ידי בלאמי ואוקטביה מחליטה שלכל השבטים יש מקום בבונקר ולכן ל"אנשי השמיים" יש מקום רק ל-100 אנשים בבונקר. במקביל, קלארק, רייבן, מרפי, אמורי ועוד נמצאים במעבדה ומחפשים דרכים לשרוד, גם אם זה נוגד את ערכיהם.(קלארק הופכת ל"דם לילה") לאחר השגת הבונקר הם עוזבים אך רייבן מחליטה להישאר ולחזור לחלל (היא חושבת שהיא הולכת למות). לאחר שהיא נלחמת על חייה, קלארק, בלאמי, מונטי, הרפר, מרפי, אמורי ואקו חוזרים להציל אותה. מכיוון שאין להם זמן לחזור אל הבונקר בגלל "פריימפייה" (גל אש וקרינה שישמיד את כדור הארץ) שעומד להגיע, הם מחליטים לחזור אל החלל. קלארק מתנדבת ללכת לעמוד החשמל שממנו אפשר לכוון את האוויר בתיבה (הם צריכים אוויר ברגע שיגיעו לחלל). מכיוון שקלארק איננה מצליחה לחזור בזמן החברים עוזבים בלעדיה בלית ברירה והיא נשארת לבדה במעבדה. העונה מסתיימת שמראים ש-6 שנים חלפו, ומגלים שיש לקלארק ילדת "דם לילה" בשם מאדי שחייה איתה והעונה מסתיימת שחללית אחרת מגיעה לכדור הארץ וממנה יוצאים אסירים המשתלטים על כדור הארץ.
עונה 5
6 שנים חלפו ועדיין לא שמעו מן החברים שבחלל או החברים שבבונקר. מגלים שקלארק שרדה את "האש הקדמונית" וחייה עם מאדי באזור היחיד שלא נפגע מפריימפייה. העמק הרדוד. עם בואם של האסירים מהספינה הם רוצים להשתלט על העמק, ולאחר שהם עוזרים לאחרים לצאת מהבונקר פורצת מלחמה בין דיוזה לאוקטביה בגלל העמק. במקביל ישנם פלאשבקים אל העבר שמראים מה קרה בבונקר במהלך שש השנים שעברו ואיך אוקטביה הפכה ל"בלודריינה" (המלכה האדומה) המפקדת של "ואנקרו" (השבט האחד – איחוד של 13 השבטים הכוללים את סקאי קרו) מי זאת מאדי ועוד. מאדי היא "דם לילה" אמיתית כך שהיא היורשת להיות המפקדת של האדמנים. קלארק מנסה להסתיר זאת ותעשה הכל על מנת לשמור על ביטחונה של "בתה" גם אם זה אומר לבגוד בחבריה היקרים. בסוף העונה "ואנקרו" יוצא למלחמה אך חווים תבוסה, ואף אחד לא נשאר לעקוב אחרי אוקטביה יותר. אקו, רייבן בלאמי ועוד מנסים להמליך את מאדי למפקדת שלהם כי רק אחריה האנשים יעקבו. בסוף העונה גם העמק היחיד שנשאר ירוק, נפגע ונהרס וכולם נאלצים לחזור לחלל ומנסים למצוא פתרון. בסופו של דבר הם נכנסים כולם לקריו- "שינה מלאכותית", וישנים במשך כ-125 שנה. כשקלארק ובלאמי קמים הם מגלים שמונטי והרפר לא הלכו לישון ואף נולד להם ילד ג׳ורדן, הם מגלים שכדור הארץ לא אפשרי למחיה יותר, ומונטי "הטיס" אותם לעולם חדש. הוא שם את נקודות הציון של המקום החדש בנקודה שמצריכה 75 שנה כדי להגיע אליה.
הפרק מסתיים כאשר קלארק ובלאמי רואים את העולם החדש מהחלל.
עונה 6
לאחר 125 שנה בקריו – "שינה מלאכותית", קלארק, בלאמי והאחרים מתעוררים לגלות שהם כבר לא מקיפים את כדור הארץ והובאו לעולם חדש למגורים, כוכב אלפא, המכונה גם סנקטום. לאחר שנחתו על העולם הזה הם מגלים חברה חדשה, המונהגת על ידי משפחה שולטת המכונה ה- "פריימים" (Primes). עם זאת, הם מגלים סכנות חדשות בעולם חדש זה, וקבוצת מורדים מסתורית, המכונים "ילדי גבריאל". במהלך העונה, מתגלה כי כל בן משפחת פריים נושא מתחת לעור עורפו מן צ'יפ שבמהלך חיוו הוא לוכד כל זיכרון, מחשבה והרגשה בתוכו וכאשר הגוף הנושא מת, מעבירים את הצ'יפ לגוף אחר וכך בעצם כל בני המשפחה הם בני-אלמוות ולכן נחשבים כ"אלים" בעיני תושבי סנקטום. "יום השמות" הוא היום בו בוחרים את הגוף הנושא הבא. אך כאשר קלארק, בלאמי והשאר מגיעים בגישה פולשנית ולא חיובית במיוחד, ראסל לייטבורן (ראסל פריים) ה"אל" מחליט לנקום ובחר את קלארק כגוף הנושא של בתו, ג'וספין לייטבורן. מהר מאוד החבורה מגלה שכשמעבירים את הצ'יפ לגוף אחר, אותו האדם בעיקרון מת ועושים הכל כדי להציל את קלארק. לקראת סוף העונה, החבורה מוצאת את גבריאל שמוכן לעזור להוציא את ג'וספין מקלארק בזמן ששתיהן נלחמות אחת בשנייה בתת-המודע של קלארק. בסוף העונה מתגלה לנו דבר שנקרא "אנומליה", מן אש ירוקה. דיוזה "נשאבת" לתוכה ואוקטביה מיד אחריה, אך לאחר כמה שניות אוקטביה נזרקת חזרה ונראית מבוגרת יותר וכעת על גבה היה מן קעקוע עם צופן. בזמן שגבריאל חקר את הצופן, מגיעה דמות מסתורית "הופ" המדבררת לאחר מכן כבתה של דיוזה, היא דוקרת את אוקטביה ולמעשה לוקחת את אוקטביה בחזרה לאנומליה וכך העונה מסתיימת.
עונה 7
בעונה השביעית התושבים מנסים למצוא דרך לחיות יחד בשלום, בעקבות אירועי העונה הקודמת, תוך שהם נאבקים במפקד האפל שקם לתחייה. במקביל, קלארק ואחרים מתנגשים עם התלמידים המסתוריים, בני אדם מעולם אחר המשוכנעים כי קלארק מחזיקה במפתח לניצחון במלחמה אחרונה שתגיע. העונה בוחנת גם את האנומליה המסתורית שהוצגה בעונה השישית, שזוהתה כעת כחור תולעת המקשרת בין שישה כוכבי לכת, אחד מהם כדור הארץ המתחדש.
התלמידים המסתוריים ומנהיגם מאמינים שתהיה מלחמה אחרונה, שלאחריה האנושות תתעלה לישות נעלה יותר או תיכחד. הם פועלים על מנת להביא את המלחמה האחרונה מתוך אמונה שהם ינצחו בה. במהלך העונה מתברר שלא קלארק היא המפתח, אלא המפתח שחבוי בשבב של המנהיגים, ובעצם מאדי היא המפתח. כשמנהיג הכת המסתורית מבין שמאדי היא המפתח, הוא עושה הכל על מנת להביא אותה וקלארק עושה הכל על מנת למנוע זאת.
בסוף העונה מאדי נמצאת במצב של מוות מוחי חלקי ומתגלה שמנהיג הכת גילה את הקוד להתחלת המלחמה. קלארק ורייבן הולכות לחדר האבן שם מתגלה כי המנהיג נכנס למבחן. קלארק נכנסת גם והורגת אותו. לאחר מכן מופיעה הישות בדמותה של לקסה. קלארק נכשלת במבחן ובכך דנה את המין האנושי למוות. רייבן, שנכנסת לאחר מכן לחדר האבן, פוגשת את אבי, שמראה לה מה בני האדם עושים בזמן סוף העולם. בזמן הזה אקו ולוויט נפצעים ואינדה הורגת את שיידהדה. לאחר מכן אוקטיביה עוצרת את המלחמה ומביאה לשלום. הישות, בדמות אבי, שופטת שוב את האנושות ומחליטה שמגיע להם להתעלות. כולם מתעלים חוץ מקלארק.
לאחר מכן רואים את קלארק ואת הכלבה פיקאסו בחוף בכדור הארץ. הישות מופיעה בדמות לקסה ומסבירה לקלארק שהיא לא התעלתה מפני שהיא הרגה בזמן המבחן שלה והרגה עוד המונים ללא סיבה. לאחר מכן מתגלה שהתעלות היא בחירה ורואים שרייבן, מרפי, אינדרה, אוקטיביה, לוויט, גאיה, אקו, ג'קסון, מילר ועוד כמה בחרו לא להתעלות, והמשמעות היא שהם לא יוכלו לחזור לאחר מותם והם יחיו ביחד עם קלארק. לקסה מסבירה לקלארק שמאדי החליטה לא לחזור כי היא ידעה שקלארק תעדיף שהיא תהיה עם אנשים בני גילה. העונה מסתיימת בפלאשבק לתחילת הסדרה שבו רואים את החבורה בונה את עולמם.
שפת האדמנים (Trigelasleng language)
או שפת הארציים (Forrest language) היא השפה בהם האדמנים (grounders) מדברים. השפה היא עיוות של השפה האנגלית. השפה הומצאה על ידי קלי קדוגן שומרת הלהבה הראשונה כשהייתה בת 10.
חי בסרט
חי בסרט (באנגלית: The Disaster Artist) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה קומית-ביוגרפית אמריקאי משנת 2017, שבויים על ידי ג'יימס פרנקו ונכתב על ידי מייקל ה. וובר וסקוט נאוסטר. הוא מבוסס על ספר באותו שם משנת 2013 שכתבו טום ביזל וגרג ססטרו, המתעד את יצירת הסרט "החדר" שיצא ב-2003.
בכורת הסרט הוקרנה בפסטיבל הסרטים South by Southwest ב-12 במרץ 2017, לאחר מכן הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-11 בספטמבר 2017 ואז בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן שם הפך לסרט האמריקאי הראשון לזכות בפרס הכי נחשב בפסטיבל "צדף הזהב" מאז הסרט "A Thousand Years of Good Prayers" משנת 2007. הסרט הופץ ברחבי העולם על ידי אולפני האחים וורנר בהרחבה מצומצמת ב-1 בדצמבר 2017 ולאחר מכן בהרחבה מלאה ב-8 בדצמבר.
עלילה
בשנת 1998 בסן פרנסיסקו, גרג ססטרו בן ה-19 (דייב פרנקו) מתחבר לטומי ויזו (ג'יימס פרנקו), אותו הוא מכיר בסדנת המשחק של ג'ין שלטון (מלאני גריפית'), לאחר שהאחרון הציג קטע בסדנה מתוך המחזמר "חשמלית ושמה תשוקה". גרג מתרשם מחוסר הפחד של טומי, אף על פי שטומי מציג התנהגות משונה והוא שומר על מסתורין בקשר לחייו. לדוגמה, יש לו דירה בסן פרנסיסקו ודירה בלוס אנג'לס, אבל הוא לא מוכן לדבר על חייו האישיים או הסיבה לעושר שלו. בנוסף, טומי מתעקש שהוא מניו אורלינס, אף על פי שהמבטא שלו אירופאי. בהצעתו של טומי, השניים עוברים ביחד לדירתו של טומי בלוס אנג'לס במטרה לפתח את קריירת המשחק שלהם. גרג מצליח לחתום אצל איריס בורטון (שרון סטון) שנעשית הסוכנת שלו ומקפיד להגיע לאודישנים, בזמן שסוכנים, מורים למשחק, מלהקים ומפיקים ממשיכים לדחות את טומי.
גרג מתחיל לצאת עם אמבר (אליסון ברי), ברמנית במועדון לילה וטומי מתחיל לקנא ומאמין שהקשר שלו עם גרג נהרס בגלל אמבר. בזמן הזה טומי עדיין לא מצליח למצוא עבודה והתנהגותו נעשית מוקצנת יותר. גרג עצמו גם לא מצליח באודישנים והוא משתף את טומי בתסכול שלו, בעקבות זאת טומי מחליט לכתוב סרט שבו השניים יככבו ביחד. טומי כותב את התסריט לסרט "החדר", מלודרמה אודות משולש אהבה בין ג'וני הבנקאי (שאותו מגלם טומי), ארוסתו ליסה וחברו הטוב ביותר מארק. גרג מסכים בחוסר רצון לגלם את מארק ולשמש בתור מפיק בפועל. השניים משכירים אולפן וטומי מתעקש לקנות את כל ציוד הצילום במקום לשכור אותו ולצלם את הסרט במקביל גם במצלמת 35 מ"מ וגם במצלמת HD, החלטה שהיא יקרה ולא נחוצה. העובדים באולפן מציגים לטומי את רפאל סמדג'ה (פול שר) ואת סנדי שקליר (סת' רוגן) שמתחילים לעבוד אצל טומי בתור הצלם הראשי ועורך התסריט בהתאמה והשחקנית ג'ולייט דניאל (ארי גריינור) נשכרת לגלם את דמותה של ליסה. הצילומים מתחילים טוב, אך במהרה מתגלה שקשה לעבוד עם טומי: הוא שוכח את השורות שלו, מגיע באיחור ומסרב לספק לצוות צרכים בסיסיים כגון מים לשתייה ומיזוג אוויר בסט.
בעקבות העובדה שאף איש מהצוות לא קיבל את התסריט המלא, הצוות מתקשה לעקוב אחר העלילה הלא הגיונית בסרט והעבודה עם שיטות המשחק והבימוי של טומי. בזמן ההכנות לסצנת סקס, טומי מסרב לצלם את הסצנה בסט סגור וחושף בפני כל הצוות שלג'ולייט יש פצעון על הכתף, מה שמביך אותה. טומי, שביקש לצלם סרט "מאחורי הקלעים" בזמן ההפקה, חושף שהוא יודע שכל הצוות שונא אותו ומאמין שכולם, כולל גרג לא מאמינים בחזון שלו. גרג ואמבר נתקלים בבריאן קרנסטון (בתפקיד עצמו), כוכב הסדרה "מלקולם באמצע" והאחרון מזמין את גרג לגלם תפקיד קטן באחד הפרקים בסדרה. התפקיד דורש מגרג להיות מזוקן, אך גרג צריך להתגלח לכבוד הצילומים לסרט "החדר". גרג מבקש מטומי לדחות את הצילומים, אבל טומי מסרב. ביום הצילומים האחרון, גרג מאשים את טומי בהתנהגות אנוכית וצבועה כלפיו ודורש לדעת מה גילו האמיתי של טומי ומאין הוא הגיע. טומי מסרב לענות והשניים מתחילים לריב וגרג עוזב את הסט.
בסוף הסרט מוסבר לצופים בעזרת כתוביות שטומי וגרג עדיין בקשר יום-יומי ושטומי שילם לאולמות הקולנוע כדי שיקרינו את הסרט שבועיים ברצף במטרה לקבל מועמדות לטקס האוסקר. עלות הסרט הסתכמה בכשישה מיליון דולר, אך הסרט הכניס רק 1,800 דולר ממכירת הכרטיסים. הסרט הפך לסרט פולחן וקטעי וידאו מקוריים שבהם טומי ויזו האמיתי חותם למעריצים מוצגים על המסך. לפי הכתוביות, עד היום אף אחד לא יודע מה גילו של טומי, היכן הוא נולד ומאין הוא השיג את הכסף ליצירת הסרט.
בסצנה שאחרי הכתוביות, טומי פוגש את הנרי (מגולם על ידי טומי ויזו האמיתי), בליין במסיבה שמציע לו לבלות ביחד. טומי מסרב ומציין, באופן אירוני שהמבטא שלהם דומה ושהנרי מוזר.
קישורים חיצוניים
ביקורות
גינת וינר
גינת וינר היא גן ציבורי הממוקם בין רחוב דיזנגוף ורחוב מנדלשטם בצפון הישן של תל אביב. זוהי אחת מגינות הכיס אשר נבנו בתוכנית גדס, ושוכן בה עץ הפיקוס הגדול בעיר.
הקמת הגן
גינת וינר הוקמה במסגרת תוכנית גדס, שתוכננה בשנים 1927–1929 על ידי מתכנן הערים הסקוטי סר פטריק גדס. גדס השתמש בתכנונו בעקרונות עיר הגנים, הכוללים גנים ציבוריים גדולים וקטנים השזורים במרקם העיר, ותכנן "גינות כיס" הנחבאות בין הבתים. גינת וינר, אשר נמצאת בתוכניות המקוריות, היא דוגמה לכך.
לפני הקמת הגינה שכן במקום "בית באר". המבנה נבנה מעל באר שנחפרה כנראה להשקיית כרם שהיה במקום לפני הקמת השכונה. מאוחר יותר הוסב המבנה לטיפת חלב.
בגינה שוכנים כיום עץ הפיקוס הגדול והעתיק בתל אביב, פסל ברונזה של ברנרד רדר "אשה עם כדור ופירמידה" מ-1959 (תרומת אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות), מבנה טיפת חלב, גינת כלבים ומגרש משחקים.
ב-1987 נקראה הגינה על שם ג'נה וינר (שרף) בעקבות תרומת משפחתה.
כלליות האלגברה
בהיסטוריה של המתמטיקה, כלליות האלגברה היא ביטוי שטבע אוגוסטין לואי קושי כדי לתאר שיטת הסקה בעייתית שנעשה בה שימוש נרחב במאה ה-18 בידי מתמטיקאים כמו לאונרד אוילר וז'וזף לגראנז'. עקרון כלליות האלגברה הניח, בצורה גסה, שהכללים והחוקים האלגבריים אשר מחזיקים עבור קבוצה מסוימת של ביטויים ניתנים להרחבה לקבוצה רחבה יותר של אובייקטים, אפילו אם תקפות הכללים אינה מובנת מאליו יותר (ולעיתים אף אינה נכונה). כתוצאה, המתמטיקאים של המאה ה-18 האמינו שהם יוכלו לגזור תוצאות רבות משמעות באמצעות יישום הכללים הרגילים של האלגברה והחשבון האינפיניסטימלי אשר תקפים לביטויים סופיים גם כאשר משתמשים בהם כדי לעשות מניפולציות בביטויים אינסופיים. בעבודות כמו ה-Cours d'Analyse, קושי דחה את השימוש בשיטות נוסח "כלליות האלגברה" וחיפש בסיס ריגורוזי יותר לאנליזה מתמטית.
דוגמה לשיטה הזו, היא הדרך בה אוילר הוכיח את השוויון הבא: עבור 0<x<\pi.
אוילר השתמש בנוסחה: והציב בה r=1. בשלב הזה אגף שמאל שווה לחצי, ולכן על ידי העברת אגפים מתקבל: כעת, על ידי אינטגרציה של הטור איבר-איבר, נקבל את השוויון המבוקש.
דוגמה נוספת לאותה גישה היא ההוכחה של אוילר כי טור ההופכיים של המספרים הראשוניים מתבדר וכן פתרונו של אוילר לבעיית בזל.
השודדים
השודדים (בגרמנית: Die Räuber) הוא מחזה מאת פרידריך שילר, שפורסם ב-1781.
המחזה הוא המחזה הראשון של שילר שהוצג בתיאטרון. הוא פורסם תחילה ללא שם המחבר וזאת עקב חשש של שילר מתגובות אפשריות לתוכן המחזה ולעצם כתיבתו. מאוחר יותר טרח שילר והוסיף הקדמה למחזה שמטרתה להסביר את תוכן המחזה. המחזה נכתב בחשאי במהלך שהותו באקדמיה צבאית אליה נשלח שלא ברצונו על ידי קרל אויגן, דוכס וירטמברג. הדבר השפיע כנראה על התמקדות שילר בנושאים של חופש ופריצת גבולות. בכורת המחזה נערכה בתיאטרון בעיר מנהיים בגרמניה ב-13 בינואר 1782, אצל מנהל התיאטרון וולפגנג הריברט פון דלברג. העיבוד שהוצג היה הגרסה השנייה למחזה. שילר ברח מהאקדמיה על מנת לצפות בהצגה יחד עם חברו אנדריאס שטרייכר. כתוצאה מהבריחה אסר הדוכס על שילר לעסוק בכתיבה. עקב הצלחת ההצגה החליט שילר לעזוב את האקדמיה הצבאית ולעסוק בכתיבה. הוא עזב את האקדמיה ומונה למחזאי בתיאטרון במנהיים. ניתן לחוש בהשפעת יצירותיו של ויליאם שקספיר על המחזה ובהשפעת הכתיבה המאפיינת את זרם הסער והפרץ.
עלילת המחזה
פראנץ, האח הצעיר, מבצע מניפולציות על אביו על מנת לזכות בירושת המשפחה, על פני אחיו הבכור. פראנץ אף מנסה לפתות את ארוסתו של אחיו, אמליה, אך ללא הצלחה. קרל, האח הבכור, מנודה על ידי האב כתוצאה מהתרמית שביצע פראנץ. קרל המוסרי אך הפגוע, בוחר לפנות לחיי פשע ומנהיג כנופיה של שודדים. הוא מייחס לעצמו נטיות מהפכניות ורואה במעשיו מרידה לגיטימית ומימוש הזכות לחופש. למרות שהוא רואה עצמו כמעין מורד אידאולוגי, רובין הוד למסכנים, הוא גורם לרצח חפים מפשע. כנופייתו רוצחת ילדים, נשים וזקנים. פראנץ גורם לאביו ולארוסת אחיו לחשוב כי קרל נהרג למרות שהוא בחיים. הוא כולא את האב המיוסר במטרה להרעיבו למוות ולהשתלט על נכסי המשפחה. האב ניצל על ידי שליחו של פראנץ שבוחר לכלוא את האב ולא להורגו. האב נחשב למת בעיני הסביבה שאינה יודעת את הקורות אותו. קרל חוזר יחד עם כנופייתו לטירה. כאשר הוא מגלה מה עשה אחיו לאב הוא שולח את כנופייתו לחטוף אותו. פראנץ מתאבד כאשר השודדים פורצים לטירה. קרל מתכוון לעזוב את חיי הפשע ולחזור למשפחתו. אביו מת במהלך הפגישה עמו. לאחר עימות עם חברי הכנופיה הוא מחליט להתמיד בחיי הפשע. קרל רוצח את אמליה וחוזר להנהיג את השודדים.
אריסטובולוס (בית הורדוס)
אריסטובולוס (34/35 לפנה"ס - 7 לפנה"ס) היה נסיך יהודי מבית הורדוס.
חייו
אריסטובולוס (הרביעי) היה בנם של הורדוס מלך יהודה ומרים החשמונאית, ונקרא ככל הנראה על שם דודו המנוח אריסטובולוס השלישי. בגיל שלוש עשרה בערך, נשלחו הוא ואחיו הגדול אלכסנדר להתחנך ברומא בביתו של הסנאטור גאיוס אסיניוס פוליו, כיורשי העצר הפוטנציאליים.
אריסטובולוס נישא בשנת 16 לפנה"ס לבת דודתו ברניקי, שהייתה בתם של שלומית אחות הורדוס וקוסגבר מושל אדום. לזוג נולדו חמישה צאצאים: הורדוס, אגריפס הראשון, אריסטובולוס, הרודיאס ומרים. הורדוס היה גדול מאגריפס בשנים, נראה שגם הרודיאס נולדה לפני אגריפס, וסביר שאריסטובולוס היה צעיר מהם.
בסופו של דבר אדם בשם איריקלס שנשלח על ידי אנטיפטרוס הצליח להסית את הורדוס כנגד הבנים. הורדוס קיבל רשות מאוגוסטוס להעמידם למשפט, שבו נמצאו אשמים ונגזר עליהם מוות. מסופר שבעקבות רצח הבנים, אמר אוגוסטוס, כי "מוטב להיות חזירו של הורדוס מלהיות בנו".
לשכת הפרסום הממשלתית
לשכת הפרסום הממשלתית (בקיצור: לפמ), הייתה בעבר בתוך משרד התרבות והספורט ומשרד התקשורת. לפמ עוסקת במתן שירותי פרסום לממשלת ישראל. הלשכה עורכת מסעות פרסום עבור משרדי הממשלה השונים, צה"ל, משטרת ישראל, אוניברסיטאות, תאגידים, הביטוח הלאומי, מוזיאונים, מקורות, הסוכנות היהודית וגופים ציבוריים אחרים.
הלשכה מספקת את כל שירותי הפרסום הדרושים, משלב פיתוח הקמפיין, עריכת סקרים ומחקרי שוק, קריאייטיב, תכנון ורכישת שטחי פרסום. הלשכה מחולקת למספר יחידות, ביניהן יחידת הפרסום/תקצוב, אולפן הסרטים, יחידת פרסום שוטף ומכרזים, יחידת העיצוב הממוחשב, יחידה יצירתית, יחידת מחקר, יחידת מנהל ועוד. הלשכה פועלת גם בחו"ל בעבור משרדים כמו משרד החוץ ומשרד הקליטה.
הלשכה נמצאת תחת תחום האחריות של המשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
בפברואר 2022 הודיע משרד ראש הממשלה על מינויה של מוריה שלום, מנכ"לית עיתון "מקור ראשון", לתפקיד מנכ"לית לשכת הפרסום הממשלתית.
היקף והרכב ההוצאות של לפ"מ
לשכת הפרסום הממשלתית (לפ"מ) מעניקה שירותים למשרדי הממשלה וגופים ציבוריים שונים. היא אינה מתוקצבת מראש, ופועלת במימון תשלומים שמוסרים המשרדים והגופים השונים בעבור שירותי הפרסום של לפ"מ. ללשכת הפרסום הממשלתית האחריות לפרסום כלל פרסומי החובה של משרדי הממשלה השונים. פרסומי חובה אלו מהווים כ-70% מההוצאות של לפ"מ בעבור העיתונות הכתובה.
מנתוני לשכת הפרסום הממשלתי בין השנים 2015-2021 עולה כי מספר ערוצי תקשורת מתחזקים במעמדם כערוץ פרסום בעוד אחרים נחלשים. נתונים אלו עולים מחלוקת התקציב ואחוז ההשקעה הכספית בין הזירות השונות ביחס להשקעה הכוללת לאותה שנה, ולשנה הקודמת וזו שלפניה.
נתוני הלפ"מ מעידים שקרנה של העיתונות הכתובה כמקום לפרסום ממשלתי ירד באותן שנים. בעוד בשנת 2015 פרסום בעיתונות הכתובה היה כ-22% מסך ההוצאה השנתית על פרסום בתקשורת, בשנת 2018 ירד הנתון ל-20.5% ומהנתונים שנאספו בשנת 2021 ההוצאה השנתית על פרסום בעיתונות כתובה עמד על 12%.
בניגוד לעיתונות הכתובה, הפרסום בפלטפורמות הדיגיטליות מראה על צמיחה עקבית משנה לשנה. בשנת 2015 ההוצאה על פרסום בפלטפורמות אינטרנטיות היווה כ-21% מסך ההוצאות השנתיות על פרסום, נתח כמעט שווה לזה של עיתונות כתובה. לעומת זאת, בשנת 2018 ההוצאה על פרסום באינטרנט עמדה על 28% מסך ההוצאה השנתית, וב-2021 הגיעה ל-31%.
ההוצאות הממשלתיות על פרסום בטלוויזיה תנודתיות בין 2015 ו-2021. בעוד ניתן לראות ירידה נמשכת בפרסום הממשלתי בטלוויזיה בין 2015-2019 (ירידה מ-40% ל-32%). בשנת 2020 ההוצאות על פרסום בטלוויזיה הסתכמו ב-46% מסך ההוצאות על פרסום. בשנת 2021 עמד סך ההוצאות הממשלתיות על פרסום בטלוויזיה על כ-42%. הסבר אפשרי לכך הוא התפרצות מגפת הקורונה בעולם והגעתה לישראל. בתקופת מגפת הקורונה, משרד הבריאות בעיקרו ומשרדי ממשלה נוספים הפנו כסף רב להסברה ופרסום בטלוויזיה. בנוסף, הממשלה מפרסמת בקולנוע, ברדיו ובשלטי חוצות.
שפות רומאניות יהודיות
השפות הרומאניות היהודיות הן שפות שהתפתחו מהשפות הרומאניות, אשר שימשו בעיקר כשפות דיבור בקרב קהילות יהודיות ברחבי דרום-מערב אירופה, בארצות ספרד, צרפת, איטליה ועוד. שפות אלה מבוססות על שפות רומאניות מקומיות שנוספו אליהן מילים וביטויים בעברית כך שביטאו את חיי היומיום של הקהילה והדת היהודית. תוספות אלה, וכן בידודם של היהודים מכלל החברה בתקופות מסוימות, עיצבו את שפותיהם באופן שונה מהשפות המקומיות, עד כדי כך שהוכרו כניבים נבדלים.
קטלאנית יהודית
הקטלאנית היהודית (Catalanic בשפת המקור) נוצרה מהשפה הקטלאנית ודובריה היו קהילות יהודיות באיים הבלאריים ובחבלי ולנסיה וקטלוניה שבספרד. השפה דומה לשפה השואדית למרות שלא היה שום קשר בין הקהילה היהודית שדיברה את השואדית לקהילה בקטלוניה. הדמיון נובע מהקרבה בין קטלאנית ואוקסיטנית, שהיא שפת הבסיס של השואדית. השפה פרחה בתור הזהב בקטלוניה ובעיקר במאה ה-12, לאחר גירוש ספרד השפה נכחדה. כיום השימוש במילים עבריות על ידי בני האנוסים והיהודים אשר מדברים את השפה הקטלאנית יוצרים למעשה את השפה מחדש. השפה נכתבה בכתב העברי.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
מהלך הסיפוח לא הוכר על ידי הקהילה הבין-לאומית. אוקראינה, האיחוד האירופי, ארצות הברית והאומות המאוחדות טענו כי הסיפוח אינו חוקי. נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי אמר בתגובה לסיפוח כי אוקראינה תגיש בזמן הקרוב בקשה להצטרפות לנאט"ו בהליך מזורז. שטח הסיפוח מסתכם ביותר מ-90,000 קמ"ר. לא ברור אם השטח המסופח הוא השטח בו שולטים בפועל הצבא הרוסי ובעלי בריתו (כוחות הבדלנים הפרו-רוסיים בדונבאס), או כל השטח של ארבעת המחוזות האוקראיניים – שחלק משמעותי מתוכו עדיין נמצא תחת שליטה אוקראינית. שטח זה גדול יותר מ-90,000 קמ"ר.
שפות רומאניות יהודיות
איטלקית יהודית
השפה מבוססת על השפה האיטלקית, נקראת גם "לעז", "לטינו" או "וולגאר" על ידי דוברי השפה והיא דוברה בקהילות רבות ברחבי איטליה. האיטלקית היהודית מתחלקת לניבים רבים ואינה אחידה. בכל עיר, חבל ארץ או קהילה יהודית השפה השתנתה בהתאם לחיי הקהילה. דוגמאות לשפות איטלקיות-יהודיות הן ונציאנית-יהודית בוונציה, פירנצית-יהודית בפירנצה, רומית-יהודית ברומא ועוד. השפה מתאפיינת בייחוד הפעלים, תופעה של הוספת סיומת איטלקית של שמות פעולה לשורשי פעלים עבריים (לדוגמה: Axalare-לאכול, Gannaviare-לגנוב). כיום השפה מדוברת על ידי כ-200 אנשים בלבד, ומקורותיה נשמרים בעיקר בספריית הקונגרס בארצות הברית. השפה נכתבת בכתב העברי.
אראגונית יהודית
השפה דוברה באזור אראגון שבצפון ספרד מהמאה ה-8 עד גירוש ספרד בערך. השפה ככל הנראה השתלבה עם הלאדינו ככל שהתפשטה לאזורים דרומיים מאראגון עצמה. לקראת הגירוש ובגלל גודלה של הקהילה דוברת הלאדינו חדלו היהודים מאזור אראגון לדבר את השפה והלאדינו תפסה את מקומה הרשמי של האראגונית בקהילות היהודיות.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
רקע
בפברואר ומרץ 2014, רוסיה כבשה וסיפחה את קרים (שטח של אוקראינה) וזאת לאחר שיזמה בחצי-האי משאל עם, בו לכאורה כ-96% מהאוכלוסייה המקומית הצביעה בעד הסיפוח. באפריל 2014 הכריזו בדלנים פרו-רוסיים במזרח אוקראינה על עצמאותן של הרפובליקה העממית של דונצק (שהוקמה על שטחי מחוז דונצק האוקראיני) והרפובליקה העממית של לוגנסק (שהוקמה במחוז לוהנסק של אוקראינה) וזאת בעזרת תמיכה בלתי רשמית מהרוסים. ב-21 בפברואר 2022 רוסיה הכירה באופן רשמי ברפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוהנסק.
שפות רומאניות יהודיות
לטינית יהודית
קיומה של שפה זו שנוי במחלוקת, והמושג משמש בערבוביה לכינוי שפות משתי תקופות שונות. הבלשן פול וקסלר מצביע על שפה לטינית יהודית ששימשה את הקהילות שחיו בחצי האי האיטלקי בתקופת האימפריה הרומית, בהתבסס על עדויות מועטות לקיומה, הכוללות בעיקר כתובות על מצבות של יהודים ברומא. לדבריו ניתן למצוא עקבות של שפה זו בשואדית, צרפתית יהודית ואיטלקית יהודית, ודרכן הגיעה השפעתה גם ליידיש ולשפת הרוטוולש (שפת נוודים גרמנים), שתי שפות שאינן רומאניות. לפי תאוריה של הבלשן דייוויד בלונדהיים, התקיימה בימי הביניים שפה לטינית יהודית, שהתפתחה במקביל ללטינית וולגרית. התאוריה שלו בנושא אינה מקובלת כיום, בשל העדר עדויות מספקות התומכות בה.
פורטוגזית יהודית
נקראת גם לוסיטאנית והיא הייתה השפה המדוברת על ידי יהודי פורטוגל אך השימוש בה התמעט עם גירושם והשתמר במידה מסוימת בקהילות שמצאו מקלט באמסטרדם. השפה השפיעה רבות גם על הלאדינו וגם על השפות הקריאוליות פפיאמנטו וסרמקנית . בשפה ישנם יסודות של פורטוגזית ארכאית שלא קיימים בפורטוגזית המדוברת כיום, בדומה ללאדינו ולספרדית. שרידים של שפה זו השתמרו בניבי הדיבור של מספר קהילות של צאצאי האנוסים, המתגוררים באזורים כפריים בפורטוגל.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
רקע
המחוזות האוקראיניים שרוסיה רצתה לספח הם בעלי חשיבות אסטרטגית וכלכלית עליונה עבור אוקראינה, לדברי אנליסטים. בין היתר, הם אחראים לכ–25% מהתוצר שלה והם מבטיחים לרוסיה גשר יבשתי לחצי האי קרים שסופח בשנת 2014.
אנליסטים צבאיים קושרים את ההחלטה לספח את המחוזות עם חולשתה של הפדרציה הרוסית בשדה הקרב. ההכרזה על משאלי העם באה בעקבות ההתקדמות המהירה של צבא אוקראינה בשבועות שקדמו לפלישה, שהביס חיילים רוסים במחוז חרקוב ובעת ההכרזה מצוי במתקפה במזרח ובדרום. אנליסטים מעריכים שרוסיה איבדה עשרות אלפי חיילים, הודיעה על גיוס חיילים חדשים, והתמודדה עם תגובה מתגברת על פלישתה ארוכת הטווח. מקורות כמו "הגרדיאן" כינו את משאלי העם כקבועים מראש והניחו שרוסיה תכתיב תוצאות המעדיפות סיפוח.
שפות רומאניות יהודיות
ספרדית-יהודית של מרוקו - חכיתיה
חכיתיה היא דיאלקט של הלאדינו שדובר בפי צאצאי יהודי ספרד שגלו לממלכה השריפית (כיום חלק ממרוקו). יהודי ספרד ופורטוגל התרכזו בקסר אל כביר (בספרדית Alcazarquivir), פאס וטטואן. הספרדית היהודית של מרוקו השתמרה בצפון מרוקו באזור שנשלט על ידי הספרדים, הפורטוגזים, האנגלים והמוסלמים חליפות. האזור מוכר גם בשם מרוקו הספרדית. החכיתיה דוברה בקהילות היהודיות של טטואן, טנג'יר, ארזילה, סאוטה, מלילה, לרצ'ה (Larache), קסר אל כביר, ששאוואן וואזן.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
משאל עם וסיפוח
ב-30 בספטמבר הכריז נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין על סיפוח המחוזות לרוסיה. לאחר ההכרזה הצהיר דובר הקרמלין, דמיטרי פסקוב כי התקפה על השטח המסופח תיחשב כהתקפה על רוסיה.
שפות רומאניות יהודיות
שואדית
השואדית נקראת גם פרובנסלית יהודית ודוברה בעיקר באזורי דרום צרפת. השפה פרחה במאה ה-11 אך מאז האינקוויזיציה מספר דובריה הצטמצם. לאחר המהפכה הצרפתית הורשו היהודים לגור בכל מקום בצרפת, ועקב כך גברה ההתבוללות של היהודים והשפה נכחדה. בשנת 1977 מת ארמנד לונל שנודע כדובר האחרון של השפה השואדית. השפה מבוססת על השפה האוקסיטנית בתוספת מילים עבריות רבות, שעברו מספר שינויים פונולוגיים.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
משאל עם וסיפוח
ב-3 באוקטובר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי, אישרה פה אחד את הסיפוח לאחר הצבעה. טיוטת החקיקה קבעה את כל הדרישות כך שיחלו ב-30 בספטמבר. הדומא קבעה את השימוש ברובל הרוסי ולא בהריבניה האוקראיני החל ב-1 בינואר 2023, קבעה ציר זמן לשילוב השטחים בתקציב הרוסי, והכריזה על כל האנשים המתגוררים בשטח שסופח לרוסיה כאזרחים רוסים. תושבים חייבים להגיש בקשה לוויתור על אזרחות רוסית בתוך 30 יום אם הם רוצים לסרב לכך - נראה שהקרמלין מתכוון בתהליך זה לזהות מתנגדים ופרטיזנים אוקראינים פוטנציאליים. טיוטת החקיקה חייבה גם את שילובן של "מיליציות העם" של הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוגנסק בצבא רוסיה.
שפות רומאניות יהודיות
צרפתית יהודית
הצרפתית היהודית (Zarphatic בשפת המקור) התפתחה מהשפה הצרפתית של ימי הביניים והייתה בשימוש הקהילות היהודיות בצפון צרפת, ארצות השפלה וכן במערב גרמניה בערים כמו מיינץ, פרנקפורט ואאכן. השפה הושפעה גם מהשפות הצרפתית הקדומה, הגרמנית הקדומה הגבוהה ומהיידיש, כללה מילים נלוות מעברית ונכתבה בכתב עברי. השפה פרחה במאה ה-11 בצרפת וחכמים ידועים כגון רש"י ורבי משה הדרשן דיברו בה והשתמשו בה בכתביהם. המיוחד בשפה הצרפתית יהודית הוא שבניגוד לשפות יהודיות אחרות נעשה במסגרתה שימוש גם בניקוד (דהיינו, בניקוד טברני) לצורך ציון התנועות.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
משאל עם וסיפוח
מועצת הפדרציה והנשיא פוטין חייבים לאשרר כל אחד את טיוטת אמנות הסיפוח לפני שיהפכו לחוק הרוסי. אמנות אלה נחתמו על ידי פוטין בעת ההכרזה על הסיפוח. עם זאת, בית המשפט החוקתי של רוסיה קבע ב-2 באוקטובר כי טיוטות האמנות יהיו רטרואקטיביות ופועלות בפועל מ-30 בספטמבר עד שהרשות המחוקקת והרשות המבצעת יאשרו אותן באופן רשמי. תהליך האישור תם ב-5 באוקטובר 2022.
שפות רומאניות יהודיות
התפתחות השפות
מקור השפות הרומאניות היהודיות לא ברור. מאז התיישבות היהודים באירופה היהודים התאימו את השפה המקומית לשפה העברית ולחיים היהודיים. גם מהלך ההתפתחות של השפות אינו ברור. על פי תאוריה אחת, כל השפות הללו התפתחו מהשפה הלטינית היהודית שהתפשטה, ומנגד ישנה תאוריה שלפיה כל שפה התפתחה בנפרד בכל קהילה. ככל הנראה מדובר בשילוב של שני הגורמים.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
המשך הקרבות
בשבוע שלאחר הכרזת הסיפוח של רוסיה, המשיך הצבא האוקראיני את מתקפות הנגגד שלו בדרום ובמזרח. אוקראינה שחררה כמה עשרות כפרים באזור הצפוני-מערבי של מחוז חרסון (ממערב לנהר הדנייפר), בעוד במזרח האוקראינים התקדמו בדונצק ולוהנסק.
שפות רומאניות יהודיות
מצב השפות כיום
כיום השפות לטינית-יהודית, צרפתית-יהודית, שואדית ואראגונית-יהודית נחשבות לשפות שנכחדו. הלטינית-יהודית אינה מדוברת כבר מאז נפילת האימפריה הרומית, הצרפתית-יהודית והאראגונית-יהודית אינן מדוברות מאז ימי הביניים והשואדית מאז 1977.
סיפוח דרום ומזרח אוקראינה
המשך הקרבות
ב-19 באוקטובר הודיע הממשל הרוסי על הנחלת משטר צבאי באזורים הכבושים, והחל בפינוי חלקי של אזרחים מהעיר חרסון עקב חשש למתקפה של הצבא האוקראיני על העיר. ב-9 בנובמבר הודיעה רוסיה על נסיגה מהגדה המערבית של נהר הדנייפר, כולל חרסון. ב-11 בנומבבר הודיעה רוסיה על השלמת הנסיגה, ודגלי אוקראינה הונפו במחוז חרסון על ידי כוחות צבאיים, בעוד בתוך העיר חרסון גופא על ידי אזרחים לא חמושים. עם זאת, בתחילת היום כוחות הצבא האוקראיני לא נכנסו לעיר והממשל האוקראיני קיבל את הצהרת מוסקבה בספקנות, וטען מנגד שכוחות רוסיים רבים עדיין פרוסים במחוז, אך בהמשך היום נראו כוחות צבא בתוך העיר, על גדת הנהר. בהודעה שפרסם דובר הקרמלין, רוסיה הודיעה כי היא ממשיכה לראות את מחוז חרסון כחלק משטח רוסיה, אף על פי שכוחותיה נסוגים מהעיר.
שפות רומאניות יהודיות
מצב השפות כיום
הפורטוגזית-יהודית והקטלאנית-יהודית הן שפות ששרידיהן מצויים בקהילות האנוסים והיהודים בספרד ובפורטוגל. האיטלקית-יהודית גוועת באיטיות ולעומת 5,000 דוברים לפני שני דורות, כיום ישנם 200 דוברים, ורובם כבר קשישים.
אליפות העולם בשחמט 1995 (קלאסי)
רקע
בשנת 1993 גארי קספרוב היה אמור להתמודד עם מנצח תחרות המועמדים, אך לקראת דו-קרב זה התברר שקיימת אי-הסכמה בין השחמטאים לבין פיד"ה. כתוצאה מכך, קספרוב ומנצח תחרות המועמדים, נייג'ל שורט פרשו מפיד"ה וארגנו דו-קרב בחסות "איגוד השחמטאים המקצוענים". בדו-קרב זה ניצח גארי קספרוב.
שפות רומאניות יהודיות
מצב השפות כיום
הלאדינו היא השפה היחידה ששרדה וכיום מעריכים כי יש כ-150,000 דוברי לאדינו בקהילות יהודי ספרד בצפון אפריקה, בטורקיה ובישראל. הלאדינו היא שפה שנייה ככל הנראה לכל הדוברים.
אליפות העולם בשחמט 1995 (קלאסי)
רקע
איגוד השחמטאים הצליח לארגן תחרות על תואר אלוף העולם במתכונת דומה לזו של פיד"ה. בדצמבר 1993 בחרונינגן התקיימה תחרות מקדימה בהשתתפות 54 שחמטאים. נייג'ל שורט ו-7 מנצחי התחרות המשיכו בשיטת פלייאוף. למנצח הייתה זכות להתמודד על התואר מול גארי קספרוב. הדו-קרב היה אמור להמשך לא יותר מ-20 משחקים. אם הוא היה מסתיים בתיקו, גארי קספרוב היה ממשיך בכהונה.
שפות רומאניות יהודיות
מצב השפות כיום
ככל הנראה, גורלן של השפות הרומאניות יהודיות יהיה היכחדות של כולן עקב העלייה של רוב הדוברים הנותרים לישראל ועקב כך שצאצאיהם מדברים עברית ולא כל שפה יהודית אחרת. בנוסף השפה האנגלית נחשבת לשפה מועדפת כשפה שנייה ושפות המקום חשובות יותר עקב חשיבותן מבחינה כלכלית לתושבים היהודים.
אליפות העולם בשחמט 1995 (קלאסי)
שלבי הפלייאוף
שלב רבע הגמר התקיים במהלך יוני 1994 בניו יורק, חצי הגמר התקיים בספטמבר 1994 בלינרס ודו-קרב הגמר התקיים במרץ 1995 בלאס פאלמאס דה גראן קנריה.
דו-קרב על התואר
הדו-קרב נערך בניו יורק. הוא היה במתכונת של 20 משחקים והסתיים לאחר המשחק מס' 18. גארי קספרוב ניצח בהפרש משמעותי וטען שממשיך להיות אלוף העולם בשחמט.
מונה זילברשטיין
הרמינה מונה זילברשטיין (30 בנובמבר 1948 – 21 במרץ 1988) הייתה שחקנית קולנוע ודוגמנית ישראלית שהתפרסמה הודות לסרטים בהם השתתפה, בהם: "מציצים" ו"עזית הכלבה הצנחנית".
היא הייתה מהדמויות הבולטות בבוהמה התל אביבית של שנות ה-60 וה-70.
זילברשטיין הביאה לישראל את מכורים אנונימיים ותוכנית 12 הצעדים למכורים, אולם חרף זאת מצאה את מותה בעקבות התמכרותה לסמים.
קורות חייה
מונה זילברשטיין נולדה בתל אביב בשנת 1948 כבת יחידה לרחל ומיכאל (מייק). אביה, מעולי רומניה, היה בעל חנות למוצרי חשמל ופקיד במשרד האוצר. גדלה בצפון תל אביב. כאשר הייתה בת אחת-עשרה, הורשע אביה במעילה ונדון לשנתיים וחצי מאסר. זילברשטיין קיבלה מפתח מאמה והייתה חוזרת לבדה הביתה. כאשר הייתה האם נעלמת מן הבית (לבקר את האב בבית הסוהר) שוטטה זילברשטיין תכופות ברחובות תל אביב. את עובדת מאסרו של האב הסתירה האם מבתה. אולם, דבר המאסר נודע בתל אביב והיא סבלה מהצקות של בני כיתתה. כיוון שהרביצה למישהו בבית הספר, ואמהּ ניסתה ללא הצלחה לשבור את מרדנותה, נאלצה לעבור לבית הספר האנגלי הפרוטסטנטי לבנות ביפו.
החל מגיל 12, בעצת אמה, החלה לקחת תרופות כאשר תקפו אותה מצבי-רוח לא-מאוזנים. לימים סיפרה:
בגיל 14 החלה לפקוד את בית הקפה "כסית" למרות ההתנגדות של אמה, והפכה ללקוחה קבועה שם ונמנתה עם "חבורת לול" יחד עם אורי זוהר, אריק איינשטיין וצבי שיסל.
תפקידה הקולנועי הראשון היה בגיל 18 ככפילתה של סופיה לורן בסרטו של דניאל מאן "יהודית" (לסרט זה קדם תיעוד קצר שלה בת 16 בקפה רוול, בסרט "חור בלבנה", בבימויו של אורי זוהר). מאז עבדה בהפקות קולנוע ובמה נוספות. ב-1968 עזבה ללונדון בעקבות אהבתה למתופף האנגלי ג'ון בנקס מלהקת "המרסיביטס" (Merseybeats). כעבור שנתיים, עם חזרתם לארץ, המשיכה להשתתף בשורה ארוכה של הפקות קולנוע ישראליות ובינלאומיות.
זילברשטיין זכורה במיוחד בזכות השתתפותה בסרט "מציצים" בתפקיד דינה, לצד אורי זוהר, ואריק איינשטיין.
בין הסרטים בהם שיחקה: "שתי דפיקות לב" (שמואל אימברמן), "חגיגה לעיניים" (אסי דיין), "עזית הכלבה הצנחנית" (בועז דוידזון), "מבצע יונתן" (מנחם גולן), "הגונב מגנב פטור" (זאב רווח), "לא ביום ולא בלילה" (סטיב שטרן), "הבלש האמיץ שוורץ" (עמי ארצי), "כץ וקרסו" (מנחם גולן), "Carlos" (האנס גייסנדרפר) ו"מבצע קהיר" (מנחם גולן).
ב-1973 נסעה לניו יורק ללמוד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. שם, כפי שסטרסברג עצמו סיפר, היא התבלטה ביכולתה הקומית הבימתית יוצאת הדופן. כדי לממן את לימודיה עבדה במלצרות. באותה תקופה שקעה זילברשטיין בסמים קשים ולא הספיקה לממש את כישרונה הייחודי שהועיד לה סטרסברג. לאחר כשנה שבה לארץ והייתה במערכת יחסים קצרה עם יצחק קלפטר.
זילברשטיין התמכרה לסמים בתחילת שנות העשרה לחייה, התמכרות שהלכה והחריפה עד שנמצאה לא אחת מחוסרת הכרה, עברה אשפוזים ומעצרים, וניסיונות גמילה חוזרים ונשנים. צילומי הסרט "מבצע יונתן", שהיא השתתפה בו ב-1977, השתבשו בגלל היעדרויותיה ומעצריה, ומאז כמעט ולא שיחקה יותר.
בשנת 1974 החלה לחיות בזוגיות עם רמי שי, ולאחר כמעט שנתיים וחצי של זוגיות השניים נישאו באוגוסט 1976, אולם נישואיהם הסתיימו כעבור חודשיים על רקע התמכרותה.
בשנת 1982, לאחר הצלחת הסרט הגרמני "אני, כריסטיאנה פ.", שעסק בהתמכרותה של נערה בברלין לסמים קשים, הוזמנה זילברשטיין לספר במוסדות נוער ובתי ספר על חייה כמכורה.
ב-1984, לאחר ניסיון גמילה מוצלח בארצות הברית, הביאה איתה לישראל את תוכנית שנים עשר הצעדים לגמילה מסמים שבוצעה בקבוצות התמיכה מכורים אנונימיים. תוך מספר חודשים גדלה פעילות התוכנית בכל רחבי הארץ ובבתי הסוהר בהיקף הולך וגדל, והתוכנית זקפה לזכותה סיפורי הצלחה רבים.
ב-1988 זילברשטיין מעדה וחזרה שוב לסמים, והפעם הוביל הדבר למותה. היא נמצאה על ידי חברותיה מיקי בן-כנען ורחל מיכאלי בערב פסח ב-31 במרץ 1988 בדירתה בתל אביב ללא רוח חיים, עשרה ימים לאחר מותה ב-21 במרץ 1988 כשהיא שכובה במיטתה וסמוך אליה נמצאו מזרק וכפית. סיבת מותה נקבעה כמנת יתר של הרואין.
זילברשטיין נטמנה בבית עלמין הדרום.
לאחר מותה
המוזיקאי שמוליק קראוס הקליט לזכרה את השיר "מונה" שכתב שמוליק צ'יזיק, ושהופיע באלבומו של קראוס שנקרא "אחרי עשרים שנה" ושיצא ב-1988.
בהשראת סיפור חייה ביים שמואל אימברמן (בהפקתו של דורון ערן) את הסרט "מנת יתר" שיצא ב-1993.
עמותת "מכורים אנונימיים" התבססה וגדלה, וכבר ב-1997 אירחו חבריה בישראל את הכנס האירופי של "מכורים אנונימיים" במרכז הכנסים בחיפה. כיום כוללת התוכנית כ-300 קבוצות הנפגשות על בסיס שבועי בכל רחבי הארץ ביותר מ-30 יישובים.
סוורינוס
סוורינוס (בלטינית: Severinus; מת ב־2 באוגוסט 640) היה יורשו של הונוריוס הראשון על כס האפיפיור, וכיהן בתפקידו זה במשך כחודשיים במהלך שנת 640.
סוורינוס נולד ברומא לפלוני בשם אביינוס (Abienus), שם שמרמז על מוצא מחברי הסנאט הרומי. הוא נבחר ביום השלישי לאחר מות קודמו בתפקיד, בשנת 638. מיד עם היבחרו נשלחו שליחים לקונסטנטינופול על מנת לקבל אישור למינוי, אולם הקיסר הרקליוס סירב להעניק את האישור הנדרש לפני שסוורינוס יחתום על 'אקתסיס' (כתב הודאה בדבר נכונות הדוקטרינה הנוצרית המונותליטית). סוורינוס סירב לחתום על כתב ההודאה, ועל כן עוכב מינויו למשך כשנתיים. במהלך תקופה זו שדד הקיסר הרקליוס את ארמון הלטראנו ברומא, אשר היה בשליטת הכנסייה. לבסוף, ב־28 במאי 640, נכנס מינויו לתוקף, אך הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב־2 באוגוסט.
חוקרים מצאו כתבים לטיניים במערת הקבורה שלו, אשר ייתכן ומצביעים על כך שסוורינוס היה יהודי אשר הסתיר את זהותו הדתית.
סונג קאנג
סונג-הו קאנג (באנגלית: Sung-Ho Kang, בהנגול: 강성호; נולד ב-8 באפריל 1972) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בזכות תפקידיו בתור האן לו (אנ') בסדרת סרטי "מהיר ועצבני".
ביוגרפיה
קאנג נולד בעיר קלארקסטון, ג'ורג'יה להורים מהגרים מדרום קוריאה לפני שעברו להתגורר בעיר ג'יינסוויל שבג'ורג'יה. הוא גדל עם אימו ועם אביו החורג האפרו-אמריקאי. הוא עבר לברסטו, קליפורניה בזמן שלמד בתיכון.
קאנג למד באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד. בזמן לימודיו בקולג' בחר בחוג לדרמה על פני בית ספר למשפטים, החלטה שהתקבלה באכזבה מהוריו בשל חששותיהם מהיעדר אמריקאים-אסייתים בטלוויזיה האמריקאית והיעדר סיכויי עבודה.
קריירה
קאנג התחיל את דרכו בתפקיד קטן בתור צופן בסרט המלחמה "פרל הארבור" (2001) שביים מייקל ביי אודות ההתקפה היפנית על הצי האמריקני בפרל הארבור.
בשנת 2002 עלה מדרגה בקריירה שלו עם הבמאי ג'סטין לין בדרמת הפשע העצמאית "יותר מזל מחר" בה נוצרה דמותו של נהג המרוצים האן לו (אנ').
ב-2006 חבר בשנית לג'סטין לין וגילם בסרט "מהיר ועצבני 3: טוקיו דריפט" את הדמות של האן, הדריפטר העשיר שעושה עסקים עם נהג מרוצי הרחוב הטוב ביותר בטוקיו, טאקאשי (בריאן טי).
ב-2007 הופיע בתפקיד קטן לצידם של ברוס ויליס וג'סטין לונג בסרט הפעולה "מת לחיות 4.0" ובסרט האקשן "מחסל פראי" בתור צלף ה-FBI גוי בו משתמש הסוכן ג'ון קרופורד (ג'ייסון סטיית'האם).
ב-2009 שיחק בסרט "מהיר ועצבני 4" בתור שותף לצוות הגנבים החדש שמארגן דומיניק טורטו (וין דיזל). ב-2011 הופיע בסרט "מהיר ועצבני 5", המצליח בסרטי הסדרה, בו הוא מגויס על ידי טורטו לשוד מסובך בריו דה ז'ניירו. ב-2013 הופיע בסרט "מהיר ועצבני 6" בו הוא מגויס שוב על ידי טורטו כדי לתפוס נוכלים וכדי לחזור למולדתם.
בשנת 2014 הוא גילם את סוכן ה-FBI תאי קים בסדרת הפשע "כנופיות אל-איי" ברשת FOX אשר בוטלה לאחר עונה אחת. התפקיד דרש ממנו לדבר קוריאנית, שבה הוא בקיא. הדמות נכתבה במיוחד עבורו על ידי היוצר כריס מורגן, איתו עבד בסדרת סרטי "מהיר ועצבני".
בינואר 2020 קאנג הקים את ערוץ היוטיוב "Sung's Garage", המארח את הסרטונים לפודקאסט באותו שם.
קאנג הודה לכתבת ג'ן יאמטו מהלוס אנג'לס טיימס ולקמפיין המדיה החברתית שלה #JusticeForHan, על גיוס העניין הציבורי והחזרת דמותו של האן לו לזכיינית Fast & Furious, שבה הוא חוזר על תפקידו בסרט "מהיר ועצבני 9" (2021) ומתאחד עם הבמאי ג'סטין לין פעם נוספת.
בשנת 2022, קאנג גילם את האח החמישי במיני-סדרה "אובי ואן קנובי" המבוססת על דמותו של אובי ואן קנובי מזיכיון "מלחמת הכוכבים" ומשודרת בשירות הסטרימינג של דיסני+.
חיים אישיים
קאנג הוא בעל מסעדת האוכל האסייתי "סאקטיני" שבשכונת ברנטווד, לוס אנג'לס.
קהילת יהודי גליביצה
קהילת יהודי גליביצה התקיימה בעיר גליביצה (בפולנית: Gliwice - "גְּליבִיצָה",, בגרמנית: Gleiwitz, גלייביץ), בדרום פולין, בחבל שלזיה עילית, בסמוך לעיר קטוביץ. העיר שוכנת על גדתו של הנהר קלודינקה (יובל של נהר האודר), ואוכלוסייתה מנתה 184,993 נפש במרץ 2014.
המאות 16–17
ראשית ההתיישבות היהודית בגליביצה אינה מתועדת ביסודיות. ככל הנראה היהודים הראשונים גרו בעיר כבר בימי הביניים. ישנן עדויות לכך שהיה קיים רחוב שנקרא בשם סימטת היהודים - Judengasse. מאוחר יותר שונה שם הרחוב ליודנשטראסה - Judenstrasse, שהיה ממוקם באזור שוק תפוחי האדמה (Kartoffelmarkt). יהודי העיר נאלצו לעזוב אותה לאחר שהוכרז בעיר צו אי הסובלנות כנגד היהודים בשנת 1587. צו זה הוצא על ידי הקיסר רודולף השני בשנים 1582–1584 והוא נוסף על צווים אימפריאליים קודמים שהורו ליהודים לעזוב את אדמות המורשה ההבסבורגית, למעט מובלעות מיוחדות המיועדות למגורי היהודים.
כתוצאה ממלחמת שלושים השנים (1618–1648), עיירות וערים שלזיות רבות אכלסו יהודים. במטרה לשפר את מצב הכספי של הערים והמדינה, הקל הקיסר פרדיננד השני את המדיניות כלפי היהודים בשנת 1627 והוציא צו המאפשר להם להתיישב מחדש בערים לאחר ששילמו תשלום מיוחד בסך 40,000 זלוטי. הצו האימפריאלי איפשר ליהודים לקיים מסחר ומלאכה במסגרת קבוצה נבחרת של יהודים מיוחסים, שנקראה יהודי חצר או יהודי חסות (בגרמנית, Hofjuden). הקיסר גם איפשר ליהודים לשכור, לגבות חובות ומיסים ולקנות בתים. חוזה שלום וסטפליה, שהביא לסיום מלחמת שלושים השנים (המלחמה הסתיימה ב־24 באוקטובר 1648), הפך את אישור ההתיישבות היהודית שנתן הקיסר לתלוי בהחלטות בעלי הקרקעות והערים. הוראות אלו חלו גם על אדמות שלזיה. קיים תעוד על כך שיהודי ניצל את ההטבות אלו ונראה ששכר טברנה עירונית בגליביצה באמצע המאה ה-17.
האזכור המתועד הראשון על נוכחותם של יהודים בגליביצה הגיע משנת 1698. ב-1 במאי 1698 הטביל הכומר המקומי פרוליך אישה יהודייה בת 18 והעניק לה את השם: אנה מריה רנטה. זו הייתה בתם של דיירי הטברנה בעיר, חנוך ואשתו מגדלנה.
המאה ה-18
במאי 1713 הוציא הקיסר קרל השישי צו סובלנות חיובי כלפי היהודים (גרמנית, Toleranzpatent), המאפשר ליהודים להתיישב בשלזיה לאחר ששילמו מס סובלנות מיוחד. בשנת 1715 קיבלו היהודים את הזכות לנהל טברנות בגליביצה. בשנת 1715 או 1717 עבר סלומון לובל לעיר, ובהסכמת הברון וולצ'ק חכר את פונדק העיר. סולומון עצמו התגורר בבית שהיה פטור ממסים עירוניים. בשנת 1721 הורשה יוסף הירשל, שהגיע מריבניק, להשכיר דוכן בשוק.