cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לורה אשלי
סגנון העיצוב
עיצוביה של לורה אשלי משלבים פשטות נוסטלגית ותמימה מתקופות העבר, המאה ה-18 וה-19. הסגנון מאופיין בהדפסי פרחים מסורתיים המודפסים על בדים טבעיים. העיצובים כללו כיסויי ראש מעוצבים, שמלות בסגנון אדוארדיאני, חלוקים ארוכים, שילובי תחרה עדינים, סיכה בחלקה העליון של השמלה,  חצאיות קומות ושרוולים מנופחים. במהלך השנים התרחבו עיצובי הטקסטיל, ההדפסים והסגנון הרומנטי לפריטי ריהוט, מצעים, מגבות, טפטים, אריחי קיר, וילונות, כריות, וריפוד.
החברה
חברת לורה אשלי מותגה כמשווקת חלום של נימוסים ואלגנטיות אנגליים, כפריות וטוהר. החברה פנתה לקהל יעד שברובו נשים המחפשות רומנטיות, נשיות, אכפתיות, מודעות לסביבה, תרבות וחינוך בריטיים. את החנות הראשונה של החברה פתחו לורה וברנרד בשנת 1961 ברחוב מיינגן 35 במצ'ינלט ( Machynlleth). עד שנת 1970 נפתחו חנויות נוספות ברחבי בריטניה ומכירות החברה הגיעו ל £300,000. בשנת 1971 נפתחו חנויות נוספות ברחבי העולם: באוסטרליה, בקנדה וביפן, בפריז ובסן-פרנסיסקו. החברה התרחבה בקצב מהיר הרבה יותר ממה שמישהו יכול היה לחזות, ובתוך 5 שנים, בשנת 1975 מנתה למעלה מ-40 חנויות ברחבי העולם עם למעלה מ-1000 עובדים ומחזור מכירות של 5 מיליון £ בשנה. החברה קבלה את פרס המלכה ליצוא בשנת 1977. בשנת 1979 הגיעה החברה למחזור מכירות של 25 מיליון £ בשנה עם מעל 70 חנויות ברחבי העולם. אז עברה משפחת אשלי לצפון צרפת והחברה החלה להתמקד בריהוט ועיצוב לבית ולעסק. בתחילת 1986 הונפקה החברה בבורסה בלונדון עד 1990 היו לחברה מעל 550 חנויות ב 63 מדינות ברחבי העולם. בשלב זה,  החלה החברה לחוות קשיים כיוון שהבגדים שעיצבה החלו להיתפס כמיושנים. החברה נאלצה לסגור חנויות, עדכנה את סגנון הלבוש והרחיבה את אוסף ריהוט הבית. בסופו של דבר, בשנת 1993 ברנרד אשלי התפטר ממועצת המנהלים,  ו 40% מהחברה נמכר לתאגיד המלזי Malaysian United Industries תמורת 74 מיליון $. הזרמת המזומנים וצעדי ייעול נוספים אפשרו לחברה לשרוד. 58% ממניות החברה הוחזקו כעת, במישרין או בעקיפין על ידי יו"ר החברה ד"ר חו קיי פנג. בשנת 2001 אף התרחבה הרשת ופתחה את אתר האינטרנט שלה www.lauraashley.com. למרות זאת החברה לא הצליחה לשחזר את הצלחת העבר. חברת לורה אשלי לא הצליחה לאורך השנים לתרגם את הפופולריות הרחבה שלה לרווחים באותו קנה מידה.
מעורבות המשפחה בחברה
לורה, בעלה ברנרד וארבעת ילדיהם היו מעורבים בעסק במשפחתי. ברנרד אשלי היה יו"ר החברה עד התפטרותו בשנת 1993, שנה בה הפך לנשיא כבוד של החברה. דייוויד היה אחראי על עיצוב החנויות, ג'יין הייתה צלמת החברה, ניק ואמה היו חלק מצוות עיצוב האופנה של החברה.  עם מותה של לורה מונה ניק למעצב החברה.
ברנרד אשלי
ברנרד אשלי היה שותפה של לורה לחיים ולחברה אותה הקימו יחדיו. ברנרד היה פעיל באופן שוטף בחברה עד שנת 1993, 40 שנה לאחר הקמת החברה. לאחר התפטרותו מתפקיד יו"ר החברה, מונה ברנרד לנשיא כבוד של החברה.  ברנרד מת מסרטן  ב-14 בפברואר 2009.
קרן לורה אשלי
בשנת 1987 יוסדה "קרן לורה אשלי". הקרן יוסדה על שם לורה וברנרד אשלי בעקבות הצלחתה של לורה אשלי בתחום האומנות השימושית והיצירתית. הקרן נועדה לסייע במענקים לקבוצות וליחידים בבריטניה ובווילס ולעודד את היצירתיות האומנותית, בעיקר אומנות שימושית ואומנות הטקסטיל. המענקים ניתנים הן לפרויקטים והן למלגות לימודים. הקרן אינה מגבילה את הסכומים אותם היא מעניקה, כולל אפשרות למלגות קיום והוצאות חודשיות. הקרן מעדיפה פניות למלגות של עד 10,000 £. משפחת אשלי מעורבת באופן שוטף בניהול הקרן.
לאסרו בורחס
לאסרו בורחס (בספרדית: Lázaro Borges; נולד ב-19 ביוני 1986 בהוואנה) הוא אתלט קובני. הוא בעל מדליית כסף מאליפות העולם (טגו 2011) בקפיצה במוט.
ביוגרפיה
בורחס רשם את הישגו הראשון בזירה הבינלאומית ב-2005, כשזכה במדליית הזהב באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה שנערכה בנסאו. שלוש שנים מאוחר יותר שמר על תוארו באליפות שנערכה בסנטיאגו דה קאלי. באותה שנה ייצג את קובה באולימפיאדת בייג'ינג, אך נפסל בכל ניסיונות הקפיצה שלו ולא העפיל לשלב הגמר. בשנת 2010 זכה בתואר נוסף באליפות האיברו-אמריקאית באתלטיקה שנערכה בסן פרננדו שבספרד.
בשנת 2011 רשם בורחס את הישג השיא שלו, באליפות העולם שנערכה בטגו. בורחס קפץ לגובה של 5.90 מ', כמו הפולני פאוול וויצ'כובסקי, אך עקב מספר פסילות רב יותר הסתפק במדליית הכסף בעוד מדליית הזהב הוענקה לוויצ'כובסקי. התוצאה שקבע מהווה שיא לאומי.
בהמשך 2011 זכה בורחס במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה, ובשנת 2012 זכה במדליית זהב באליפות העולם באולמות סגורים שנערכה באיסטנבול. באולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליח בורחס לעבור את שלב המוקדמות. במהלך המוקדמות נשבר המוט שלו באחת הקפיצות.
דיוויזיית השריון השלישית (ארצות הברית)
דיוויזיית השריון ה-3 של צבא ארצות הברית (באנגלית: 3rd Armored Division) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באפריל 1941, וכמפקדה הראשון מונה אלוואן קלום גילם, הבן. ב-15 בספטמבר 1943 הגיעה הדיוויזיה לאנגליה, וב-24 ביוני נחתה בחופי נורמנדי. הדיוויזיה הייתה "חוד החנית" של הארמייה הראשונה במהלך המערכה בנורמנדי, והשתתפה במספר קרבות, בעיקר בקרב סן-לו, שם היא ספגה אבדות משמעותיות. לאחר שהתמודדה עם קרבות קשים בגדרות ופיתחה שיטות להתגבר על הסבך העצום של שיחים ואדמה שהגבילו את ניידותה, פרצה היחידה במאריני לצד דיוויזיית הרגלים הראשונה והסתובבה דרומה למאין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב פאלז, וב-25 באוגוסט חצתה את הסן והתקדמה לעבר בלגיה. בהמשך לחמה הדיוויזיה ב, ולאחר מכן השתתפה ב. במרץ 1945 השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, במהלכה נהרג מפקד הדיוויזיה מוריס רוז, וסייעה בכיתור כיס הרוהר. הדיוויזיה השתתפה בשחרור מחנות ריכוז, וב-10 בנובמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה. במהלך המלחמה נהרגו 1,810 מחיילי הדיוויזיה ו-6,963 נפצעו.
בשנת 1947 הופעלה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית אימונים בקנטקי, ובשנת 1956 הועברה לגרמניה כחלק מהארמייה השביעית, שם שהתה עד לפירוקה בשנת 1992, למעט תקופת שירותה בערב הסעודית ובעיראק בעת מלחמת המפרץ.
בית ממכר עתיקות (סרט, 2007)
בית ממכר עתיקות (באנגלית: The Old Curiosity Shop) הוא סרט טלוויזיה בריטי עיבוד לספר "בית ממכר עתיקות" מאת צ'ארלס דיקנס. מככבים בסרט סופי ואוואסור בתפקיד נל טרנט, דרק ג'קובי בתפקיד הסבא של נל, טובי ג'ונס בתפקיד קווילפ וג'ורג' מק'קיי בתפקיד קיט החבר של נל. שידור הבכורה היה ב-26 בדצמבר 2007 ברשת ITV.
רייצ'ל מוואנזה
רייצ'ל מוואנזה (באנגלית: Rachel Mwanza, נולדה בשנת 1997) היא שחקנית מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. דמותה הידועה ביותר היא קומונה, מהסרט "מכשפת מלחמה" שיצא בשנת 2012. לפני שהשתתפה בסרט, היא הייתה חסר בית וגרה ברחובות העיר קינשאסה.
חיים מוקדמים
מוואנזה בילתה כמה שנים ברחוב עד שהשתתפה בסרט "מכשפת מלחמה". לאחר מכן, היא עברה למונטריאול, שם היא למדה בבית ספר "אקול לוסיין-פאגה" (École Lucien-Pagé) וחייה עם משפחתו של אן מארי גלינאס, מפיק הסרט "מכשפת מלחמה".
קריירת משחק
מוואנזה לוהקה לסרט "מכשפת מלחמה" לאחר שהבמאי קים נגוין והמפיקים פייר אבן  ומארי-קלוד פולן ראו אותה בסרט דוקומנטרי על ילדי הרחוב של קינשאסה. עקב חוסר החינוך שלה, היא לא ידעה איך לקרוא ולכתוב שהיא השתתפה בסרט. בזכות ההשתתפות שלה בסרט, היא הרוויחה כסף ללימודים ולמגורים. בפברואר 2013, היא השתתפה באוסקר, עבור הסרט הטוב ביותר בשפה זרה. במהלך הביקור שלה בארצות הברית היא קודמה בעבודה.
במהלך הקריירה, מוואנזה זכתה במספר פרסים: השחקנית הטובה ביותר מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הסרטים טרייבקה ומעגל המבקרים בוונקובר.
מאוחר יותר, כתבה מוואנזה ספר בשם "Survivre pour voir ce jour" (בתרגום חופשי לעברית "תשרוד בשביל לראות את היום הזה"), המתאר את ילדותה וחוויותיה בתקווה שזה יעורר השראה לצעירים, ובנוסף יביא תשומת לב ל-20,000 הילדים שחיים הרחובות של קינשאסה.
Creep
Creep הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית רדיוהד. הלהקה הוציאה אותו לאור כסינגל הבכורה שלה, בשנת 1992, ולאחר מכן כרצועה באלבומה הראשון Pablo Honey (1993). במהלך הופעתו הראשונה השיר לא זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים (למעט בישראל, שבה שידר יואב קוטנר את השיר פעמים רבות עד שהפך ללהיט), אך עם שיחרורו מחדש ב-1993, הוא הפך ללהיט בינלאומי. הקהל בהופעות הראשונות של רדיוהד גילה לרב עניין פחות בשירי הלהקה האחרים, מה שהביא לשינוי ביחס של חברי הלהקה ל"Creep" ולהשמטתו לעיתים מרשימת הנגינה (ב-1998, בזמן סבב ההופעות של OK Computer השיר לא נוגן כלל). עד 2001 השיר לא נוגן בהופעות חיות, אך מאז חזר להופיע.
רקע והקלטה
לדברי בסיסט רדיוהד, קולין גרינווד, תום יורק כתב את "Creep" במהלך לימודיו באוניברסיטת אקסטר בסוף שנות ה-80. גיטריסט הלהקה, ג'וני גרינווד, סיפר שההשראה לשיר שאובה מנערה שיורק חיזר אחריה, שהגיעה ללא הודעה מראש להופעה של הלהקה.
בשנת 1992, במהלך חזרה עם המפיקים שון סלייד ופול קולדרי, נינגה הלהקה בספונטניות את "Creep". יורק תיאר את השיר בפני המפיקים כ"שיר הסקוט ווקר שלנו"; סלייד וקולדרי הבינו לא נכון את ההערה וחשבו שהשיר הוא גרסת כיסוי. בעקבות ניסיונות לא מספקים להקלטת שירים אחרים, ועליית מפלס המתח בלהקה, רצו המפיקים להעלות את המורל, וביקשו מהלהקה לנגן שוב את "Creep". השיר הוקלט בטייק יחיד; לאחר ההופעה החלו כל יושבי החדר למחוא כפיים. חברי הלהקה הבטיחו לקולדרי כי "Creep" הוא שיר מקורי, והוא פנה מיד ל-EMI בבקשה לשקול את שילובו כסינגל הבא של רדיוהד. אף על פי שההקלטה הכילה אוברדאבים מינמליים והלהקה לא התעתדה להפיץ אותו, המפיקים התרשמו מהשיר. הדמיון לשיר The Air That I Breathe שהוקלט על ידי ההוליס ב-1973, הוליד תביעה על גנבה ספרותית, בעקבותיה קיבלו אלברט המונד ומייק הייזלווד קרדיט ככותבים-שותפים. "Creep" כולל מהלך אקורדים זהה לבית של "The Air That I Breathe" ומלודיה דומה בקטע אחרי הפזמון השני.
לחן ומילים
כשהשיר עובר מבית לפזמון, ג'וני גרינווד משמיע רעש פריטה שלוש פעמים ("תווים מתים" שמנוגנים באמצעות שחרור יד שמאל ונגינה). גרינווד סיפר שעשה זאת במקור כי הוא לא אהב את השקט בשיר; הוא הסביר, "אז הרבצתי לגיטרה חזק— ממש חזק". אד או'בריאן אמר, "זה הצליל של ג'וני מנסה לדפוק את השיר. הוא לא ממש אהב אותו בפעם הראשונה שניגנו אותו, אז הוא ניסה להרוס אותו. וזה מה שעשה את השיר." בסיום השיר נשמע תפקיד פסנתר של ג'וני גרינווד; קולדרי שכח להוסיף את קטעי הפסנתר האחרים במהלך המיקס הסופי, עד סיום השיר, אך הלהקה אישרה את התוצר שהתקבל.
לפי יורק, "קריפ" מספר את סיפורו של אדם שתוי שמנסה להשיג את תשומת לבה של האישה אליה הוא נמשך, באמצעות מעקב אחריה. בסיום, הוא חסר את כח השכנוע העצמי הדרוש כדי לעמוד בפניה, ומרגיש כמוה בתת-המודע שלו. כשנשאל ב-1993 על השיר, הוא אמר "יש לי בעיה מהותית, עם להיות גבר בשנות התשעים... לכל אדם עם רגישות כלשהי כלפי המין השני יש בעיה. להציג את עצמך בדרך גברית, מבלי להיראות כאילו אתה בלהקת רוק כבד זה דבר שקשה מאוד לעשות... זה מתבטא במוזיקה שאנחנו כותבים, שהיא לא נשית, אבל היא לא ברוטאלית בגאוותניות שלה. זה אחד הדברים שאני תמיד מנסה: להציג פרסונה מינית, ולנסות נואשות לסתור אותה מצד שני." ג'וני גרינווד אמר על השיר שלמעשה הוא שיר שמח, שעוסק ב"להכיר במה שאתה".
בגרסה שנשלחה להשמעה ברדיו בארצות הברית הוחלפה השורה "So fucking special" ב-"So very special". הקבוצה הייתה מודאגת שהשקת גרסה מצונזרת תהיה "מכירה עצמית כלשהי", לדברי ג'וני גרינווד, אבל הם החליטו שהיא מתקבלת על הדעת הודות לכך שסוניק יות', להקה אותה הם העריצו, נהגה לעשות כן בעצמה. אף על פי כן, גרינווד ציין שהתקשורת הבריטית "לא התרשמה" מהמעשה. במהלך ההקלטות למילים המצונזרות, קולדרי שכנע את יורק לכתוב מחדש את מילות הבית הראשון, ואמר לסולן שלדעתו הוא מסוגל ליותר.
הפצה
למרות שהיו הססנים בהתחלה, הצוות ב-EMI הפך בסופו של דבר לנלהב מאוד מהשיר, וחברת התקליטים החליטה להוציאו לאור כסינגל. בפעם הראשונה שהוא הושק, בספטמבר 1992, "Creep" זכה להצלחה מועטה בלבד בבריטניה. Radio 1, תחנה המוזיקה הפופולרית של ה-BBC, מצאה את השיר "מדכא מדי" ונמנעה מלנגנו. הוא הגיע למקום ה-78 במצעד הסינגלים הבריטי, ומכר רק כ-6,000 עותקים. הלהקה המשיכה לאחר מכן לסינגל השני, Anyone Can Play Guitar, וכן הוציאה שיר לא מתוך האלבום בשם "Pop Is Dead".
לקראת סוף 1992, יואב קוטנר החל לנגן את "Creep" ברדיו הישראלי בקביעות. את השיר הכיר לו נציג מקומי של EMI. במהרה הפך השיר ללהיט בישראל, ורדיוהד קבעו תאריכים להופעות בארץ בזריזות כדי לנצל את ההצלחה. "Creep" זכה להצלחה דומה לאחר מכן גם בניו זילנד, ספרד, ובארצות סקנדינביה. בערך באותו זמן, תחנת הרדיו KITS מסן פרנסיסקו הוסיפה את השיר לרשימת ההשמעה שלה; במהרה הצטרפו אליה תחנות רדיו נוספות לאורך החוף המערבי של אמריקה. הגרסה המצונזרת של השיר הפכה זמינה עבור תחנות הרדיו, ובמחציתה השנייה של 1993 השיר הפך לסיפור הצלחה גם בארצות הברית. כשהגיעו להופיע שם, רדיוהד הופתעו מרמת ההצלחה של השיר. בריאיון למלודי מייקר מ-1993, אמר יורק שעיתונאים רבים הבינו את השיר שלא כשורה, ושאלו אותו האם הוא "בדיחה".
בתחילה הלהקה לא רצתה להוציא לאור מחדש את השיר בממלכה המאוחדת, אך לבסוף שינתה את דעתה. הבסיסט קולין גרינווד אמר ש"אחרי ההצלחה באמריקה, היה לחץ עצום מאנשי הרדיו, התקשורת, חברת התקליטים, ואפילו מהמעריצים שלנו, להוציא אותו החוצה שוב". ההוצאה-מחדש ב-1993 הגיעה למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי. המהלך חוזק על ידי הופעה בתוכנית Top of the Pops, שגם משכה את אש הביקורת מאמנים אחרים ומתקשורת המוזיקה: גיטריסט להקת אואזיס נואל גלאגר טען שרדיוהד הסכימו להופיע בתוכנית ולשנות את המילים לשירם רק כי "זה עשה להם עוד כסף". בדצמבר 2007 דורג השיר במקום ה-31 ברשימת 100 השירים הטובים של שנות התשעים של VH1. ביוני 2008 נכנס "Creep" מחדש למצעד הסינגלים הבריטיים, במקום 37, בעקבות שילובו באלבום האוסף Radiohead: The Best Of.
גרסאות כיסוי
להקת הנו מטאל, קורן ביצעה את השיר בהופעה הטלוויזיונית, MTV Unplugged אשר שודרה ב-5 במרץ 2007.השיר נכלל באלבומם MTV Unplugged.
בפרסומת המעיל של קסטרו
עם עליית ערוץ 2 לאוויר, החל לראשונה בישראל שידור פרסומת בטלוויזיה. סרטון הפרסומת הישראלי הראשון הופק לקראת השקת הערוץ, בנובמבר 1993. היה זה סרטון פרסומת של חברת האפנה "קסטרו" בהשתתפות יעל אבקסיס וליאור מילר, אשר פרסם מעיל. הפסקול של הסרטון היה השיר Creep, אך לא בביצוע הלהקה, בשל זכויות יוצרים, אלא בגרסת כיסוי של ירמי קפלן.
All for You (שיר של אייס אוף בייס)
All for You (בעברית: הכול בשבילך) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת מוזיקת הפופ השוודית אייס אוף בייס, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, The Golden Ratio. השיר יצא לאור ב-10 בספטמבר 2010, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל המוביל מתוך האלבום. בנוסף אליו, יצא גם הסינגל שיווקי "Mr. Replay".
השיר הגיע למקום ה-38 במצעד הסינגלים הגרמני. מבקרי המוזיקה שיבחו את השיר וכינו אותו כ"להיט".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי יונאס ברגרן, יונאס סייד ואולף אקברג והופק על ידי יונאס סייד גם כן. ב-ynet סקרו את השיר וכתבו כי: "וכמו שפופאיי כבר קבע מהאזנה לגרסת הדמו לשיר, מדובר בלהיט ענק. רק קצת חבל ששנות ה-90 כבר 20 שנה לא איתנו, ושהקיץ כבר ממש מגיע לסופו, אפילו בישראל הדביקה".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-2 באוקטובר 2010 בערוץ היוטיוב הרשמי של אייס אוף בייס. את הקליפ ביים פטריק אולאוס, שביים בעבר את הקליפ לשירה של הלהקה משנת 1999, "". הקליפ כולל קונספט פשטני בשחור-לבן, ומראה את חברי הלהקה מתכוננים לקונצרט ומשתתפים בצילומים.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-11.8 מיליון צפיות.
מירוסלב גרצ'ב
מירוסלב גרצ'ב (במקדונית: Мирослав Грчев; נולד ב-1955) הוא אדריכל מקדוני, מעצב גרפי, אמן קומיקס וקריקטוריסט. הוא ידוע בכך שתכנן את הדגל הנוכחי של מקדוניה הצפונית והצעתו הפופולרית לסמל מקדוניה הצפונית.
ביוגרפיה
גרצ'ב נולד בסקופיה, יוגוסלביה (כיום בירת מקדוניה הצפונית), והחל להתעניין בעיצוב גרפי באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר עבד על עיצוב אריכי-נגן. ב-1979, סיים גרצ'ב את לימודיו בפקולטה לארכיטקטורה באוניברסיטת סקופיה. כיום הוא מלמד כפרופסור לתכנון עירוני בפקולטה לארכיטקטורה באוניברסיטת סקופיה.
מירוסלב גרצ'ב היה ראש אזור סנטאר בסקופיה ב-1996–2000 מטעם האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה. הוא אחד המבקרים הנלהבים ביותר על המדיניות "עתיקות" ושל התוכנית העירונית הנלווית "סקופיה 2014", שבוצעה על ידי ממשלות מקדוניה הצפונית לאחר 2006.
איליץ' (אונייה)
איליץ' (בכתיב רוסי: Ильич) שנשאה את הפטרונים של ולדימיר לנין" הייתה האונייה שעשתה הפלגות סדירות בין אודסה לאלכסנדריה ואיתה הגיעו מרוסיה הסובייטית מספר עולים לארץ ישראל עד שנת 1925.
היסטוריית האונייה והפלגותיה
האונייה הוזמנה ב-1895 על ידי "החברה הרוסית להנעת קיטור ומשכר" מ"Wm. Denny & Brothers" בדאמברטון בבריטניה כאוניית נוסעים ודואר תחת מס' בנייה 510. כבר באותה השנה הגיעה לנמל עגינה המתוכנן באודסה וקיבלה את השם אימפרטור ניקולאי השני (בכתיב רוסי: Император Николай II).
ב-18 בנובמבר 1895 ביצעה את ההפלגה הראשונה שלה לאלכסנדריה. בשנות 1897–1898 הוסט להסעת מהגרים מאודסה לולדיווסטוק. בין השנים 1909–1910 היוותה תערוכה ניידת של המוצרים של האימפריה הרוסית ועברה בנמלי בולגריה, טורקיה, יוון, סוריה, לבנון ומצרים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-25 בפברואר 1915 גויסה האונייה ושימשה להובלת כוחות תחת המוביל הצבאי מס' 29 כחלק מן צי הים השחור.
באפריל 1918 לאחר מהפכת פברואר שם האונייה שונה ל"ווצ'ה"(בכתיב רוסי:Вече). ב-16 בדצמבר צוות האונייה עבר לצד הבולשביקים. במאי 1918 נתפס על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים, בנובמבר אותה השנה נתפס על ידי הצבא הלבן ובדצמבר על ידי כוחות הכיבוש הבריטיים-צרפתיים. באפריל 1919 חזר לשליטת כוחות הצבא הלבן והובא לשיפוצים.
עשרה ימים לפני כיבוש אודסה על ידי כוחות הצבא האדום המשפצים שתמכו באדומים פתחו קינגסטון וגרמו לטביעה חלקית של האונייה, מה שלא איפשר את שימושה לנסיגת הכוחות הלבנים ופליטים עמם.
לאחר ה-7 בפברואר 1920 שופצה וקיבל את השם איליץ' על שם האב של ולדימיר לנין. ב-27 בדצמבר 1921 יצא למסע הראשון שלו מאודסה לסבסטופול ואז לבתומי, שם התגלה צורך בתיקונים בעקבותיהם כמעט טבע בדרך אך הצליח לחזור לאודסה ושופצה.
משנת 1922 הפליגה בקו קרים - קווקז. בשנת 1923 ביצע הפלגות ליוון ובשנת 1924 לטריאסט, ונציה ובארי. בקיץ של אותה השנה הוצבה בקו אודסה - אלכסנדריה. במהלך הנסיעות הללו הגיעו מספר עולים לארץ ישראל המנדטורית.
בדצמבר 1925 הפליגה האונייה לתיקונים בבריטניה וחזרה לאודסה ב-1926. מאז ועד דצמבר 1931 הפליגה בקו אודסה בתומי עד שהתנפצה על חוף ליד איסטנבול. לאחר שיקום הועברה להובלת עצים בנהר דנייפר והתחפרה כבר בהפלגה הראשונה בגלל החלקים שלא שופצו מקודם.
לאחר השיפוץ הועבר להפלגות במזרח הרחוק ושירתה את הקו ולדיווסטוק - פטרופבלובסק-קמצ'טסקי. במהלך קרב חלקין גול שימשה כמוביל פצועים.
במסגרת השאל-החכר הובילה ציוד בין ולדיווסטוק ונמלי ארצות הברית עד שהגיע לתיקון בנמל פורטלנד שם טבעה והרגה אחד ממלחיה.
כהכרה באשמה סיפקה תמורתה ארצות הברית שתי אוניות הובלה של ציוד ונוסעים: OTSEGO ו- GENERAL W.C. GORGAS ששינו את שמם למיכאיל לומונוסובואורל בהתאמה.
הפרמטרים של האונייה
כמות הנוסעים:
הסכם אי-התקיפה הגרמני-פולני
הסכם אי-התקיפה הגרמני-פולני היה הסכם אי-התקפה בין גרמניה הנאצית לרפובליקה הפולנית השנייה שנחתם ב-26 בינואר 1934 בברלין. שתי המדינות התחייבו לפתור את בעיותיהן במשא ומתן דו-צדדי ולוותר על סכסוך מזוין לתקופה של 10 שנים. ההסכם נרמל למעשה את היחסים בין פולין לגרמניה, שהיו מתוחים בשל סכסוכי גבול שנבעו מההסדר הטריטוריאלי במסגרת חוזה ורסאי. גרמניה הכירה למעשה בגבולות פולין וסיימה את מלחמת המכס בין שתי המדינות שהתרחשה בעשור הקודם. עם זאת, הגרמנים הפרו את ההסכם בתוך חמש שנים עם פלישת גרמניה לפולין.
רקע כללי
לפני 1933 דאגה פולין שמא תתקיים ברית כלשהי בין רפובליקת ויימאר גרמנית לברית המועצות לרעת פולין. לכן, פולין כרתה ברית צבאית עם צרפת ב-1921. מכיוון שהנאצים והקומוניסטים היו אויבים מרים, ברית סובייטית-גרמנית עוינת לאחר עליית היטלר לשלטון ב-1933 נראתה מאוד לא סבירה.
בשנת 1925, על פי הסכמי לוקרנו, הוסכם שצרפת לעולם לא תשלח כוחות לגרמניה מחוץ לאזור הכיבוש שלה בחבל הריין וכי גם בריטניה וגם איטליה יערבו את הגבול הצרפתי-גרמני נגד כל ניסיון לשנות אותו משני הצדדים. מטרת הסכמי לוקרנו הייתה לאפשר לצרפת לכבוש את הרוהר כפי שקרה ב-1923. מנקודת המבט הפולנית, הסכמי לוקרנו היו אסון דיפלומטי, שכן בריטניה ואיטליה סירבו לתת את אותן ערבויות לגבולה המזרחי של גרמניה, בעוד שבאופן תאורטי הן בריטניה והן איטליה יכריזו מלחמה על צרפת אם הצרפתים יעבירו את חיילי הצבא הצרפתי אל גרמניה וארץ הריין. לפי תנאי ברית ההגנה הצרפתית-פולנית משנת 1921, צרפת הייתה אמורה להתחיל במתקפה מאזור הכיבוש של הריין אל המישור הצפוני של גרמניה אם גרמניה תפלוש לפולין, אך הסכמי לוקרנו חיסלו למעשה את הוראות הברית הצרפתית-פולנית. שר החוץ הבריטי אוסטן צ'מברלין דחף להסכמי לוקרנו כדרך לשנות את גרמניה בדרכי שלום. צ'מברלין האמין שכל עוד לפולנים תהיה מעצמה גדולה כמו צרפת כבעלת בריתם, הם לעולם לא ימסרו את האזורים שגרמניה טוענת להם כמו המסדרון הפולני ושלזיה עילית, אבל אם יחסי צרפת-גרמניה ישתפרו, אז זה יחליש את הברית הצרפתית-פולנית ויאלץ את הפולנים להיכנע לכוחה של גרמניה. מתחילת שנות ה-20 ואילך, מדיניות החוץ הבריטית נועדה לשנות היבטים של חוזה ורסאי לטובת הרייך, כמו הגבולות המזרחיים שחוזה ורסאי כפה על גרמניה, בתמורה לקבלה גרמנית של ההיבטים האחרים של ורסאי. תנאי שהבריטים אישרו. הדרך שבה נכנעו הצרפתים במידה רבה לדרישות הבריטיות בוועידת לוקרנו נתפסה כבגידה בפולין.
פילסודסקי חשש מקו מאז'ינו של צרפת. עד 1929, התוכניות הצרפתיות קראו למתקפה צרפתית לתוך מישור צפון גרמניה, בשילוב עם התקפות מפולין וצ'כוסלובקיה. בנייתו של קו מאז'ינו, שהחלה ב-1929, העידה על העדפת הכנסת הצבא הצרפתי לעמדה הגנה, שתשאיר את בעלות בריתו המזרחיות בכוחות עצמן. (זה בדיוק מה שקרה ב-1939 במהלך המלחמה המדומה) מנקודת מבטו של פילסודסקי, לאור התוכניות הצבאיות של צרפת, הסכם אי-התקפה עם גרמניה היה הבחירה הטובה ביותר עבור פולין.
פילסודסקי השתמש בעלייתו של היטלר לשלטון ובבידוד הבינלאומי של המשטר החדש של גרמניה כהזדמנות להפחית את הסיכון שפולין תהפוך לקורבן הראשון של התוקפנות הגרמנית או של מעצמה גדולה במיוחד במסגרת הסכם ארבע המעצמות. נראה היה שהשליטים החדשים של גרמניה עזבו את האוריינטציה הפרוסית המסורתית שהייתה אנטי-פולנית. פילסודסקי ראה בקנצלר החדש פחות מסוכן מקודמיו המיידיים, כמו גוסטב שטרזמן, ומכיוון שראה בברית המועצות את האיום הגדול ביותר עליו, הוא התנגד למאמצים הצרפתיים והצ'כוסלובקיים לכלול את ברית המועצות בחזית משותפת נגד גרמניה.
הפולנים התעקשו להצהיר שהוא לא ביטל שום הסכמים בינלאומיים קודמים, במיוחד זה עם צרפת. אף על פי כן, על ידי הקלת המחלוקות של פולין עם גרמניה באופן דו-צדדי, החלישה האמנה את מעמדה הדיפלומטי של צרפת מול גרמניה.
פולין הצליחה לשמור על יחסי ידידות עם גרמניה בחמש השנים הבאות אך גם עם צרפת ובריטניה. עם זאת, ייתכן שהדבר הוביל גם לחוסר תשומת לב במדיניות החוץ לגבי פעילותו של חבר הלאומים המתפורר והתעלמות מתוכניות הביטחון הקיבוצי שהוצעו על ידי צרפת וצ'כוסלובקיה בתחילת שנות ה-30.
ההסכם
שתי הממשלות ביססו את פעולתן על כך ששמירה והבטחה של שלום בר קיימא בין מדינותיהן הן תנאי מוקדם חיוני לשלום הכללי באירופה. על פי ההצהרה, פולין וגרמניה הסכימו לנרמל את היחסים. עד ההכרזה עצרה גרמניה את הנורמליזציה מבלי להכריע תחילה בשאלת הגבול הגרמני-פולני. במקום זאת, סוגיית הגבול, ובמיוחד של מסדרון דנציג, הועמדה לצד אחד ושני הצדדים הסכימו לא להשתמש בכוח כדי ליישב את המחלוקת ביניהם. ההסכם כלל גם סעיפים השומרים על יחסי פולין עם צרפת במסגרת הברית הצרפתית-פולנית ותחת חברותם בחבר הלאומים.
יתרון נוסף שקיבלה פולין מההכרזה היה שהיא אפשרה לשר החוץ הפולני, יוזף בק, לקיים קו תקשורת ישיר עם ברלין בנוגע להתפתחויות בעיר החופשית דנציג. זה איפשר לבק להימנע מהצורך לתקשר ישירות עם חבר הלאומים בנוגע לעיר, אשר נשלטה אז על ידי הנציב העליון של חבר הלאומים, שון לסטר. פולין גם הצליחה לחלץ הבטחה של גרמניה לקבל מכסה של פחם פולני במהלך המשא ומתן על ההסכם.
עבור גרמניה, ההסכם היה ההסכם הגדול הראשון שהושג בתקופת הנאצים, ונתן לאדולף היטלר הסכם שיוכל להציג בפנים המדינה כהצלחה דיפלומטית, ובעולם כאות לכוונתו השקטה. זה גם עזר לאותת על היחלשות בבריתות בהובלת צרפת המקיפות את גרמניה, במיוחד באמצעות הסודיות שבה נוהל המשא ומתן.
ממשלת בריטניה הייתה מרוצה מההצהרה הגרמנית-פולנית. הבריטים האמינו שזה מסיר איום מסוכן לשלום.
בצ'כוסלובקיה ההסכם הכעיס את האליטה הפוליטית הצ'כוסלובקית. ההכרזה על ההסכם הגיעה ארבעה ימים בלבד לאחר דיונים בין יוזף בק לשר החוץ הצ'כי, אדווארד בנש. בנש, בשיחה עם ג'וזף אדיסון (השגריר הבריטי בפראג), טען שההסכם הוא "דקירה בגב" והמשיך ואמר שהוא מראה שפולין היא "מדינה חסרת תועלת" שראויה לחלוקה נוספת. בזמנו בנש כעס במיוחד מהדיווחים בעיתונות הימנית שבשליטת הממשלה הפולנית שהאשימו את הצ'כים בהתעללות בפולנים באזור זאולז'ה ומשכו עידוד פולני של לאומנים סלובקים.
מסקנת ההצהרה הובילה להאשמות מצד צרפת כי ממשלת צרפת לא קיבלה עדכון מלא לגבי התקדמות המשא ומתן בין פולין לגרמניה. ממשלת צרפת עודכנה על התקדמות בשלב המקדים של השיחות בסוף 1933, אך הדבר לא נמשך במהלך החלק המאוחר של השיחות, אם כי לצרפתים ניתן הסבר מפורט על ההסכם ומניעיו על ידי ממשלת פולין זמן קצר לאחר חתימתה. דעת הקהל הצרפתית לגבי ההסכם הייתה שלילית. מבקרי העסקה הצרפתים האמינו שהיא מעידה שפולין עשויה להיות בעלת ברית לא אמינה.
החתימה על האמנה הפתיעה את ממשלת ארצות הברית למרות התמיכה הקודמת של הממשל האמריקני בהסכם פולני-גרמני. חלקים מסוימים בדעת הקהל האמריקאית ראו בהסכם גם הוא כמאותת על תמיכה פולנית בגרמניה.
באופן דומה, החתימה על ההסכם עוררה דאגה בברית המועצות, כאשר פרשנות ביומון איזבסטיה תהתה אם ההסכם מייצג ויתור מצד גרמניה או שהוא פשוט תמרון גרמני, והביעה אמונה שההסכם היה זמני בלבד. כדי להפיג כל חשש ממלחמה נגד ברית המועצות, ב-5 במאי 1934 חידשה פולין את הסכם אי-התוקפנות הסובייטי-פולני, שנחתם לראשונה ב-25 ביולי 1932. הוא הוארך עד 31 בדצמבר 1945 למרות הצעתו החוזרת ונשנית של היטלר ליצור ברית גרמנית-פולנית נגד הסובייטים. דיווח על הכרזתו של השגריר הסובייטי בוורשה, ולדימיר אוסביינקו, ציין כי ההסכם אינו מכיל תנאים סודיים.
המדיניות הגרמנית השתנתה באופן דרסטי בסוף 1938. לאחר סיפוח חבל הסודטים נחתם גורלה של צ'כוסלובקיה ופולין הפכה ליעד הבא של היטלר. באוקטובר 1938, שר החוץ הגרמני יואכים ריבנטרופ הציג לפולין הצעה לחדש את ההסכם בתמורה לאפשר את סיפוח העיר החופשית דנציג לגרמניה ובניית כביש מהיר ומסילת רכבת חוץ-טריטוריאלית דרך המסדרון הפולני, כאשר גרמניה תקבל את המדיניות של פולין באשר לגבולות לאחר המלחמה. מאחר שפולין סירבה, גינה היטלר את ההכרזה באופן חד צדדי ב-28 באפריל 1939 במהלך נאום בפני הרייכסטאג בזמן שגרמניה חידשה את תביעותיה הטריטוריאליות בפולין. הצהרה לפולין מטעם ממשלת גרמניה ב-28 באפריל 1938 הביעה דעה לפיה הוקעתם מוצדקת לאור חתימת הברית האנגלו-פולנית באותה עת. לאחר עוד כמה חודשים של מתח גובר והסכם מולוטוב-ריבנטרופ בין גרמניה לברית המועצות, שהכיל פרוטוקול סודי שבאמצעותו הסכימו היטלר וסטלין לחלק את פולין ביניהם, פלשה גרמניה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, מה שפתח את מלחמת העולם השנייה, עם פלישת הסובייטים לפולין זמן קצר לאחר מכן ב-17 בספטמבר 1939.
המשמעות ההיסטורית של ההסכם הייתה שנויה במחלוקת. ההיסטוריון הבריטי יו סיטון-ווטסון, שכתב ב-1945, קבע כי ההצהרה של 1934 "סימנה את תחילתו של שיתוף פעולה פעיל גרמני-פולני במדיניות אגרסיבית במזרח אירופה". ההיסטוריונית האמריקנית אנה סינסיאלה כתבה ב-1975 כי ההסכם, יחד עם הסכם אי-התוקפנות הפולני-סובייטי, יצרו "מדיניות של שיווי משקל" לפיה הנהגתה של פולין ביקשה לשמר את עצמאותה של פולין על ידי איזון יחסי פולין עם גרמניה וברית המועצות ובכך להימנע מלהיכנס תחת שליטתם של אחד מהם, והצביע על סירובו של פילסודסקי בהזדמנויות מרובות לברית עם גרמניה נגד ברית המועצות כראיה לכך.
פילסודסקי לא האמין בכלל בכוונות הגרמניות אך תפס את מוצאו של היטלר כאוסטרי, ולא פרוסי, כגורם מקל והצהיר שעל היטלר להישאר בשלטון זמן רב ככל האפשר.
ההסכם נתפסה כדוגמה של חולשה פוליטית שנגרמה בעקבות מחלתו של פילסודסקי, והיא הומשלה לחוסר המנהיגות שבין המלחמות שהפגינו נוויל צ'מברלין ופאול פון הינדנבורג.
ב-1 בספטמבר 2009, ביום השנה ה-70 לתחילת מלחמת העולם השנייה, סוכנות הביון החוץ של רוסיה, SVR, ביטלה את הסיווג על מסמכים שלדבריה נאספו על ידי סוכנים סמויים בין 1935 ל-1945, שלכאורה מראים שפולין קשרה קשר חשאי עם גרמניה נגד הסובייטים. ה-SVR טען כי פולין נקטה במדיניות חוץ אנטי-סובייטית מאמצע שנות ה-30. המסמכים נערכו על ידי קצין בכיר לשעבר בק.ג.ב. שציטט דיווח של סוכן סובייטי לא מזוהה, לפיו ב-1934, פולין וגרמניה הסכימו על פרוטוקול סודי לפיו פולין תישאר נייטרלית אם גרמניה תתקוף את ברית המועצות.
בתגובה אמרו היסטוריונים פולנים כי אין ראיות לכך שפרוטוקול זה קיים. מריוש וולוס, איש אקדמיה באקדמיה הפולנית למדעים הצהיר כי "שום דבר דומה לא הופיע מעולם בארכיונים בגרמניה. זה שסוכן כלשהו כתב את זה לא אומר שזה נכון. אין כאן הרבה חדש. המסמכים [ששוחררו על ידי המודיעין הרוסי] פשוט מאשרים את מה שההיסטוריונים הבריטים, הגרמנים והרוסים כבר יודעים".
אליאס בנדק
אליאס בנדק (1911–1972) היה ראש עיריית בית לחם.
לירן אבישר בן-חורין
לירן אבישר בן-חורין (נולדה ב-30 באוגוסט 1976) היא עורכת דין ישראלית אשר שימשה בין יוני 2020 למרץ 2023 כמנכ"לית משרד התקשורת.
ביוגרפיה
אבישר בן-חורין נולדה וגדלה במגדל העמק. אביה עלה ממרוקו בעליית הנוער בגיל 11 והיה לפעיל ציוני וחבר תנועת בית"ר, ואמה ילידת תוניסיה.
בילדותה הדריכה ושימשה כמרכזת שבט מגדל העמק של תנועת הצופים ובגיל 17 הייתה חברת משלחת של תנועת הצופים לטקסס שבארצות הברית. התפרסמה כאשר התעמתה כנערה עם שרת החינוך שולמית אלוני.
במסגרת שירותה בצה"ל סיימה קורס קצינים בהצטיינות ושימשה כמ"פ קורס קצינות יחידות שדה בדרגת סגן.
השכלה
אבישר בן-חורין בוגרת תואר ראשון בניהול ותואר ראשון במשפטים בהצטיינות מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במשפטים מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. היא בוגרת תוכנית מעוז להכשרת מנהיגות ציבורית, ובמסגרתה עברה קורס מנהלים באוניברסיטת הרווארד.
קריירה
אבישר בן-חורין הייתה לעוזרת משפטית בנושאים כלכליים-פיסקליים ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, לאחר שהתמחתה אצלו. לאחר מכן, באוגוסט 2006 יצאה לשליחות בת ארבע שנים בארצות הברית - שנתיים כשליחת העלייה הראשונה של התנועה הרפורמית ושנתיים נוספות כראש משלחת עליה של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה.
עם שובה לישראל שימשה בתפקיד היועצת למנכ"ל משרד ראש הממשלה אייל גבאי ולאחר מכן שימשה כראש מטה מנכ"ל ראש הממשלה, הראל לוקר, במשך שלוש שנים, במסגרתו פעלה כזרוע מקשרת בן מזכירות הממשלה לבין לשכת ראש הממשלה, הובילה את עבודת המטה של המטה החברתי כלכלי של ראש הממשלה וליוותה את קידומן של רפורמות רבות בתחום הממשל והחברה. ובכלל זאת רפורמות כלכליות ושינויים מבניים בענפים שונים, לרבות שוק התקשורת. בתקופה זו יועז הנדל שימש ראש מערך ההסברה הלאומי במשרד.
בשנת 2013 בחר אותה מגזין TheMarker לאחת מ-40 הצעירים המבטיחים במדינה. באותה השנה מונתה למנהלת 'פרויקט מסע', פרויקט של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית לעידוד שהות של צעירים יהודים בישראל. במסגרת ניהולה עלתה החברה באופן משמעותי בכמות הצעירים המגיעים לישראל לשנת התמחות או התנדבות.
בדצמבר 2019 פרשה מתפקידה כמנהלת 'פרויקט מסע', לאחר מינוייה כנציגה מקצועית של מפלגת תל"ם במשא ומתן הקואליציוני.
במרץ 2023 הודיעה על פרישתה מתפקיד מנכ״לית המשרד.
חיים אישיים
אבישר בן-חורין נשואה לאיתי בן חורין, איש תקשורת ומבעלי משרד לייעוץ אסטרטגי-תקשורתי בן חורין אלכסנדרוביץ', שימש כקמפיינר של מפלגת כחול לבן בבחירות אפריל 2019. הם מתגוררת בכפר סירקין ולהם שני ילדים.
המתקפה האווירית הסורית ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים
המתקפה האווירית הסורית ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים היא מתקפה רחבת היקף של 132 מטוסי קרב סוריים על יעדים צבאיים ברמת הגולן ובגליל העליון. המתקפה החלה ב-6 באוקטובר 1973 בשעה 13:55 והייתה זו שפתחה את מלחמת יום כיפור בחזית הצפון. המתקפה הפתיעה את צה"ל שלא נערך מבעוד מועד לבלימתה וספג את תוצאותיה.
התכנון
המתקפה נועדה לפגוע בבסיסי צה"ל ברמת הגולן ובגליל העליון ובחניוני טנקים של חטיבה 188 הסדירה שהיו פזורים לאורך חזית רמת הגולן. לא נכללו בתוכנית ההתקפה חניוני טנקים של חטיבה 7 שנפרשו עקב העלאת הכוננות זמן קצר לפני פרוץ המלחמה לאורך חזית רמת הגולן. המתקפה תוכננה כך שהמטוסים הסוריים יגיעו אל המטרות בשעה 13:55 בדיוק. חמש דקות לאחר מכן בשעה 14:00 תוכננה הרעשה ארטילרית אינטנסיבית לאורך כל חזית רמת הגולן שתפתח את המתקפה קרקעית. זמן המתקפה האווירית הסורית תואם עם המתקפה האווירית של צבא מצרים בסיני. כשני שלישים מהמטוסים הסורים שהוקצו למתקפה היו מטוסי הפצצה שטסו במבנים למטרות ישראליות ברמת הגולן וכשליש מטוסי יירוט מדגם מיג 21 ששימשו לחיפוי מפני מטוסי יירוט ישראליים שעלולים היו לזנב במטוסי ההפצצה הסוריים ופיטרלו מעל שטח סוריה. במהלך ההתקפה הוכנסו כל 31 סוללות הטק"א הסוריות שהיו פרושות לאורך חזית רמת הכולן למצב נצור וזאת במטרה למנוע הפלה של מטוסים סוריים באש ידידותית.
המתקפה
החל מהשעה 13:45 המריאו מבנים של מטוסי קרב משדות התעופה בסוריה בדרכם למטרות איכות בצפון מדינת ישראל. ביחידת האזנה 848 של חיל המודיעין התקבלו אינדיקציות להמראות הרבות ללא מתן אישורי המראה בדרך הרגילה אלא בדממת אלחוט. המטוסים חדרו בגובה נמוך בנתיבים שבהם כיסוי המכ"ם הישראלי חלקי ובדממת אלחוט. בחלוף דקות אחדות נקלטה על צגי המכ"ם ביחידת הבקרה האווירית הצפונית התראה על תנועת עשרות מטוסים בדרכם לעבר ישראל בנתיבים רבים. במקביל להתראות יחידת הבקרה האווירית הישראלית ויחידה 848 נתקבלו במטה חיל האוויר הישראלי ידיעות על חדירת מבני מטוסים רבים לסיני.
מטוסי חיל האוויר הישראלי שהוזנקו ביקשו הנחיות מהבקרה האווירית אולם המתקפה הרחבה המצרית-סורית הקשתה על השליטה והטייסים הונחו לבצע מעגלי המתנה. חלק מהטייסים שמטוסיהם היו חמושים בפצצות הונחו לטוס אל הים התיכון ולהשליך אליו את הפצצות.
בשל העומס על הבקרה הישראלית וההפתעה, מטוסי חיל האוויר הסורי התקיפו בו זמנית את היעדים הישראלים ללא הפרעה של מטוסי חיל האוויר הישראלי. מלבד פגיעה של סוללת הוק במבנה שטס מעל לבנון בנתיב חודר והפלת מטוס יירוט מדגם מיג 21 על ידי מבנה מטוסי מיראז' 3 ישראלי, לא נפגע אף מטוס סורי מבין עשרות המטוסים שתקפו מטרות ישראליות ברמת הגולן. בסיום ההפצצה הוכנסו 31 סוללות הטק"א הסוריות שהו פרושות בחזית רמת הגולן לכוננות ירוט והצליחו להפיל 2 מטוסי סקייהוק ישראלים שהוזנקו למשימת סיוע לכוחות צה"ל הקרקעיים.
משנתבקש מפקד חיל האוויר הישראלי על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר לצאת לתקיפת שדות התעופה הסוריים באותו היום נענה כי חיל האוויר אינו ערוך למשימה. לימים נמתחה ביקורת על האופן שבו הופעל חיל האוויר ביומה הראשון של המלחמה באופן שאינו אפקטיבי.
יעדי המתקפה הסורית
הסורים מעולם לא פרסמו את פרטי המתקפה. פרטי המתקפה נאספו מעדויות של כוחות צה"ל ומפרסומים סוביטיים.
עונת 1988/1989 ב-NBA
דראפט 1988
דראפט 1988 התקיים ב-28 ביוני 1988 במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק. בהגרלה (לוטרי) זכו הלוס אנג'לס קליפרס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את דני מאנינג מאוניברסיטת קנזס. בסך הכל נבחרו בדראפט 1988 שישה שחקני אולסטאר: דני מאנינג, ריק סמיתס (בחירה שנייה), מיץ' ריצ'מונד שזכה בתואר רוקי העונה (5), הרסי הוקינס (6), דן מארלי (14) ואנתוני מייסון (53). שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט 1988 כוללים את רקס צ'פמן (8), רוני סייקלי (9), רוד סטריקלנד (19), בראיין שו (24), גרנט לונג (33), ורנון מקסוול (47) וסטיב קר (50).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך שלושה סיבובים):
אולסטאר
משחק האולסטאר נערך באסטרודום שביוסטון, טקסס. המאמנים במשחק היו פט ריילי מלוס אנג'לס לייקרס ולני וילקינס מקליבלנד קאבלירס. חמישיית המזרח כללה את אייזיאה תומאס, מייקל ג'ורדן, דומיניק וילקינס, צ'ארלס בארקלי ומוזס מלון. חמישיית המערב כללה את ג'ון סטוקטון, דייל אליס, אלכס אינגליש, קארל מלון והאקים אולאג'ואן. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 134–143, ול-MVP של משחק האולסטאר נבחר קארל מלון שקלע 28 נקודות.
פלייאוף 1989
סגל האלופה, דטרויט פיסטונס: ג'ו דיומרס, אייזיאה תומאס, מארק אגוויר, ביל ליימביר, דניס רודמן, ויני ג'ונסון, ג'ון סאלי, ריק מהורן, ג'יימס אדוארדס, מייקל ויליאמס, ג'ון לונג ופניס דמבו.מאמן ראשי: צ'אק דיילי.
ג'וד היל
ג'וד היל (באנגלית: Jude Hill; נולד ב-1 באוגוסט 2010) הוא שחקן צפון אירי. ידוע בשל תפקידו כבאדי בסרט בלפסט, עליו זכה בפרס בחירת המבקרים לשחקן הצעיר הטוב ביותר.
ביוגרפיה
היל עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי "בלפסט" של קנת בראנה. סיפורו של הסרט מסופר בעיקר דרך עיניו של דמותו של היל, באדי. היל היה בן 9 כשהוא לוהק לתפקיד הראשי בסרט מתוך 300 שחקנים צעירים שנבחנו, בן 10 כשהצילומים התרחשו ובן 11 כשהסרט יצא לאור ב-2021.
היל גם שיחק את התפקיד הראשי בסרט הקצר על מלחמת העולם השנייה "Rian", שיצא לאור בפסטיבל הסרטים CineMagic ב-2021.
באוקטובר 2022 פורסם כי היל ישתף פעולה בשנית עם בראנה, הפעם בעיבוד קולנועי לספר "תעלומת הרצח במסיבה" של אגאתה כריסטי, אותו יביים בראנה. הסרט צפוי לצאת לאקרנים בספטמבר 2023.
מיסטיק ריבר
מיסטיק ריבר (באנגלית: Mystic River) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט בוים על ידי קלינט איסטווד ומככבים בו שון פן, טים רובינס, קווין בייקון ולורנס פישבורן. תסריט הסרט נכתב על ידי בריאן הלגלנד, ומבוסס על רומן שנכתב על ידי דניס ליהיין. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר וזכה בשניים: שון פן זכה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר וטים רובינס זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר. שון פן גם זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט.
עלילה
ג'ימי מארקאם, שון דוויין ודייב בויל הם שלושה חברים שגדלו יחד באותה שכונה בבוסטון. בסצנה הפותחת את הסרט רואים את שלושתם כילדים במהלך משחק ברחוב. הם מבחינים ביציקת בטון טרי במדרכה הסמוכה ומחליטים לחרוט בו את שמותיהם. ג'ימי כותב ראשון, אחריו שון, ולפני שדייב מספיק לסיים לכתוב את שלו נעצרת לידם מכונית וממנה יוצא גבר שעונד תג משטרתי. האיש נוזף בהם ומורה לדייב להיכנס למכונית, לכאורה כדי להסיעו לביתו ולדווח לאמו על מעלליו. למעשה דייב נחטף ונכלא במרתף במשך ארבעה ימים, במהלכם הוא נתון להתעללות מינית, עד שהוא מצליח להימלט.
קייטי (אמי רוסום), בתו בת התשע עשרה של ג'ימי, יוצאת לבלות עם חברות בבאר מקומי. למחרת מתגלה מכוניתה הנטושה עם סימני דם, ולאחר מכן נמצאת גם גופתה בחורשה סמוכה. באותו לילה דייב חוזר לביתו בשעה מאוחרת, סובל מחתך בכף ידו, הוא מספר לאשתו סלסט (מרשה גיי הארדן) שנפצע במאבק עם אדם שתקף מינית קטין במכונית חונה, וייתכן שאף הרג אותו, אלא שאירוע כזה לא דווח בעיתונות המקומית, וסלסט מתקשה להאמין לגרסת בעלה.
במהלך החקירה המשטרתית מצליחים שון ו-ווייטי לזהות ולאתר את האקדח שבאמצעותו התבצע הרצח, שייך לריי האריס, אביו של ברנדן, בן גילה של קייטי שמתגורר עם משפחתו באותה שכונה. ברנדן שיצא עם קייטי בסתר, נחקר עוד לפני כן, ויצא נקי גם בבדיקת פוליגרף. השניים אף תכננו לנסוע ללאס וגאס ולהינשא שם, ובכל מקרה ברור היה שאהב את קייטי. ברנדן הכחיש אמנם את קיום האקדח, אבל כשחזר לביתו לבדוק במחבוא הסודי, נחרד לגלות שנשאר בו רק נרתיק אקדח ריק, ובעוד החוקרים מאזינים לקלטת השיחה בה דווח הרצח למוקד החירום, וברור שילדים מעורבים באירוע, מתיישב ברנדן להמתין לאחיו האילם. האח אכן מגיע לבית ביחד עם חברו הטוב, ואז מתנפל עליהם ברנדן, מכה אותם בהאשמה שרצחו את קייטי, ונחלץ ברגע האחרון מאיומי האח החמוש על ידי השוטרים שהגיעו למקום.
שון מקבל שוב שיחה מאשתו שעזבה אותו לפני כמה חודשים כשהיא בהיריון, ומאז נהגה להתקשר אליו רק לשמוע את קולו, ולנתק מבלי לומר דבר. הפעם הוא מתנצל על שגרם לה להתרחק ואז לראשונה הסכימה לספר על הבת שנולדה להם ולחזור הביתה. ג'ימי מתוודה בפני אשתו אנבת על רצח דייב, שלא חטא במאומה, והיא תומכת בו, כי הוא אדם חזק שעושה כל מה שעליו לעשות, והוא לעולם לא טועה.
בסצנה האחרונה עובר ברחוב מצעד חגיגי ותושבי השכונה יוצאים לצפות בו, וביניהם סלסט המודאגת, שיוצרת קשר עין עם שון ועם אנבת, אך אף אחד מהם אינו פונה אליה, והיא מנופפת נואשות וקוראת לבנה הקטן על אחת המכוניות המשתתפות במצעד. ג'ימי מצטרף לאנבת ולחבריו, וכששון מבחין בו ומסמן לכיוונו בתנועת ירייה באקדח, ג'ימי פורש ידיו בתגובת מה לעשות, וממשיך למחוא כפיים למצעד. הסרט מסתיים בשוט של משטח הבטון הישן שבו חרוטים עדיין שמותיהם של ג'ימי ושון, ושמו הקטוע של דייב.
פרשנות
בסצנה שפותחת את הסרט נראים שלושת הילדים כשהם משחקים הוקי ברחוב, והכדור מחליק ונופל לתוך פתח ביוב. שנים אחר כך עובר שם דייב עם בנו ומספר לו שאם היו פותחים את מכסה הביוב הסמוך אפשר היה למצוא שם עשרות כדורים שאבדו במהלך המשחקים. הבור וכדורי המשחק משמשים כמטאפורה לטראומת הילדות של דייב, כשבנו מציע לו שיפתחו את המכסה אבל האב מתחמק וניתן לראות שהוא עדיין אינו מסוגל להתמודד עם עברו.
הדת תופסת מקום משמעותי במהלך הסרט. קייטי בתו מנישואיו הראשונים נרצחת בליל שבת, וכבר ביום ראשון ג'ימי מבקר בכנסייה עם אשתו ושתי בנותיו ממנה. בסצנה שבה ג'ימי מספר לה כי רצח את דייב הוא עומד ללא חולצה, ועל גבו מתגלה קעקוע בצורת צלב גדון. לפני שהוא הורג את דייב, ג'ימי מתעקש לחלץ ממנו וידוי והודאה בפשע, ובכך הופך את עצמו למעין כומר, אם כי מסתבר לבסוף שהנחקר נאלץ להודות בפשע שלא ביצע, כפי שקרה גם בחקירותיה של הכנסייה הקתולית במהלך ההיסטוריה. בכך נוצרת גם סימטריה מסוימת בין ג'ימי לבין החוטף הסוטה שמופיע בתחילת הסרט כשהוא עונד טבעת ועליה צלב גדול.
כמו כן הסרט מותח ביקורת חברתית על האופן שבו החזק לוקח לעצמו את זכות המשפט וההוצאה לפועל: ג'ימי נעזר בחבריו לנהל חקירה מקבילה לחקירה המשטרתית באופן כוחני ועממי, ואשתו אנבת מצדיקה לבסוף את הפשע שביצע בטענה ש"כולם חלשים... כולם מלבדנו. ואתה יכול לשלוט בעיירה הזאת". רשות האכיפה החוקית, המשטרה, כושלת למעשה בתפקידה כאשר שון מניח לג'ימי לחמוק ללא עונש על העבירה שביצע. בשני המקרים הקורבן הוא דייב, שמייצג את החלש והפגיע שבחברה.
הכנסות הסרט
הכנסות הסרט ברחבי העולם הסתכמו בכ-156,822,020 דולר שמתוכם 90,135,191 דולר בארצות הברית ו-66,686,829 דולר ברחבי העולם. עלות הפקת הסרט הסתכמה בכ-30 מיליון דולר.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ג'ורג' בלגדן
ג'ורג' פול בלגדן (באנגלית: George Paul Blagden; נולד ב-28 בדצמבר 1989) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כלואי הארבעה עשר, מלך צרפת בסדרת הטלוויזיה "ורסאי". הוא שיחק גם את גרנטייר בעיבוד הקולנועי של המחזה "עלובי החיים" ומשנת 2012 בסדרת הטלוויזיה "ויקינגים" כאת'לסטן.
לי בום-יונג
לי בום-יונג (בקוריאנית: 이범영; ) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת צ'ונבוק מוטורס מליגת העל הדרום קוריאנית.
ג'ורג' בלגדן
ביוגרפיה
בלגדן החל לשיר בגיל 13, הופיע במקהלות שונות ולהקת רוק משלו. לאחר לימודיו בבית הספר Old Buckenham Hall, הוא התקבל לבית הספר Oundle עם מלגה לדרמה והופיע בתיאטרון Stahl בבית הספר בתפקידים במחזמר "אל תוך היער" ובמחזה "אמנות". בלגדן הפך לחבר בתיאטרון הנוער הלאומי ונבחר לאחד מארבעת התלמידים שהתקבלו לכיתת אמן עם השחקן איאן מקלן. לאחר סיום לימודיו למד משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. הוא סיים את לימודיו בשנת 2011.
לי בום-יונג
לי, יליד סיאול, ערך את הופעת הבכורה שלו בפוסן אייפארק בשנת 2008, בגיל 18. בשנת 2016 עבר לי לאוויסקה פוקוקה מליגת העל היפנית.
ג'ורג' בלגדן
קריירה
בשנת 2011 קיבל בלגדן את תפקיד הראשון שלו כאנדי בסרט העלילתי "After the Dark", שיצא לאקרנים בשנת 2014. מאז הוא הופיע בסדרות הטלוויזיה זעם הטיטאנים, עלובי החיים, ושיחק בסדרת הטלוויזיה ויקינגים כאת'לסטן וקיבל על תפקיד זה קצר שבחים רבים. הוא הופיע בסדרת הדרמה "ורסאי", בתפקיד לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
לי בום-יונג
באולימפיאדת לונדון 2012 שיחק לי תפקיד חשוב בניצחון רבע הגמר של נבחרתו נגד נבחרת אנגליה. לאחר שנכנס למשחק כמחליפו של ג'ונג סונג-ריונג, השוער הראשון, הוא עצר את הפנדל החמישי של דניאל סטארידג'. קוריאה הדרומית ניצחה בתוצאה 5-4 בדו-קרב בעיטות העונשין מ-11 מטרים והעפילה לחצי הגמר של הטורניר, בו לי פתח בהרכב, בפעם הראשונה בהיסטוריה.
ג'ורג' בלגדן
קריירה
בלאגדן שיחק במחזמר של סטיבן זונדהיים, "קומפני", בתיאטרון גילגוד בווסט אנד, לונדון.
לי בום-יונג
לי נכלל בהרכב נבחרת קוריאה הדרומית במונדיאל 2014 כשוער שלישי, אך לא שיחק. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הייתה במשחק נגד נבחרת אורוגוואי ב-8 בספטמבר 2014.
ג'ורג' בלגדן
קריירה
בלגדן השתתף בסרט המוזיקלי, "ארץ החלומות", בבימויה של ניקולה אבאטאנג'לו.
חיים אישיים
הוא תומך בארגון "סוכרת בריטניה". בין התאריכים 4–6 בספטמבר 2015, הוא רכב מלונדון לפריז תוך פחות מ-72 שעות וגייס כמעט 5,000 ליש"ט עבור הצדקה.
Knower
Knower (נכתב גם כ-KNOWER, בתרגום חופשי לעברית: ידען) הוא צמד מוזיקה אלקטרונית אמריקאי שזכה להצלחה בהוצאת מוזיקה באינטרנט. חברי הצמד הם לואיס קול וג'נביב ארטאדי. הלהקה המלאה שאיתה הם מופיעים בהופעות חיות היא להקה בסגנון ג'אז-פאנק הכוללת נגני סקסופון, בס וקלידים.
רקע
לואיס קול למד מוזיקה בלוס אנג'לס, קליפורניה, וסיים את התוכנית ללימודי ג'אז ב- USC Thornton בשנת 2009. בשנת 2006, הוא התחבר עם המוזיקאי ג'ק קונטי (חבר בצמד פומפלמוס). שניהם הלחינו והקליטו יחד מספר שירים שהועלו לערוץ היוטיוב של קונטי. קונטי הציע לקול להתחיל להוציא את המוזיקה שלו לאינטרנט.
ג'נביב ארטאדי למדה גם היא מוזיקה בלוס אנג'לס. היא קיבלה את התואר הראשון שלה בלימודי ג'אז מאוניברסיטת מדינת קליפורניה (CSU) נורת'רידג' ולמדה לתואר שני ב-CSU לונג ביץ'.
לואיס קול פגש את ג'נבייב ארטאדי דרך הסקסופוניסט תושב לוס אנג'לס רובי מרשל.
ב-2009, קול וארטאדי הקימו את הצמד שלהם. הם הוציאו את האלבום הראשון שלהם ב-2010. בנוסף, לכל אחד מהם יש קריירת סולו מוזיקלית, והם לעיתים קרובות משתפים פעולה בשירים עצמאיים אחד של השני.
קאם תומאס
קמרון בושיי "קאם" תומאס (באנגלית: Cameron Bouchea "Cam" Thomas; נולד ב-31 באוקטובר 2001) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קריירת תיכונים ומכללות
תומאס נולד בעיר יוקוסוקה שביפן, בעת שאמו שירתה בצי השביעי של ארצות הברית, וגדל בצ'ספיק שבמזרח וירג'יניה. לקראת שנתו השלישית בתיכון עבר ללמוד ב"אקדמיית אוק היל" היוקרתית, בה למדו בעבר כדורסלנים בולטים רבים, כגון קווין דוראנט, כרמלו אנתוני וראז'ון רונדו. באותה שנה קלע תומאס 26.2 נקודות בממוצע למשחק עבור קבוצת האקדמיה, ובעונה העוקבת קלע 31.5 נקודות למשחק; בכך סיים את קריירת התיכונים כקלעי המוביל בתולדות אקדמיית אוק היל.
בשנת 2020 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה (LSU), ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 23.0 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק. בסיום אותה עונה, בה נבחר לחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי (SEC), עזב את ליגת המכללות לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2021 נבחר תומאס על ידי ברוקלין נטס, בבחירה ה-27. בליגת הקיץ של ה-NBA שלפני עונת הרוקי שלו קלע תומאס 27.0 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר ל-MVP של הטורניר, יחד עם דביון מיטשל.
פריץ בורגר
פריץ בורגר (בגרמנית: Fritz Burger; 10 בספטמבר 1877 – 22 במאי 1916) היה היסטוריון אמנות ואמן גרמני. יחד עם וסילי קנדינסקי ופרנץ מארק, חלקו את העיקרון לפיו האמנות היא סובייקטיבית, מנקודת מבט זו הוא העריך מחדש ההיסטוריה.
ביוגרפיה
פריץ בורגר גדל בבית עשיר. המשפחה הייתה בעסקי בנקאות במינכן. לאחר לימודי אדריכלות באוניברסיטה הטכנית במינכן והכשרה מעשית כאדריכל, שינה בורגר נושא ומקום לימוד בשנת 1900 והחל ללמוד תולדות האמנות בהיידלברג. מגיל 19 הוא נסע תחילה לפריז ולאיטליה ושהה באנגליה לתקופה ארוכה יותר.
בשנת 1902 התחתן עם קלרה פון דון, בתו של הארכאולוג היידלברג פרידריך פון דון. בשנת 1903 הוא קיבל מדליית זהב קטנה בתערוכת האמנות הגדולה בברלין וגדולה בשנת 1907. בורגר סיים את לימודיו בהיידלברג בשנת 1903 עם דוקטורט. הוא בילה זמן רב עם משפחתו בפרייבורג ב־1903/04 ובפירנצה ופריז בין 1904 ל־1906.
באותה שנה הוא הוסמך כפרופסור לתולדות האמנות המודרנית באוניברסיטת מינכן, שם לימד היסטוריה של אמנות עד אוגוסט 1914. בנוסף לפעילות ההוראה באוניברסיטה, לימד בורגר היסטוריה של האמנות באקדמיה לאמנויות יפות במינכן משנת 1912 וזמן קצר לאחר פרוץ המלחמה באוגוסט 1914, בורגר הצטרף לצבא בשנת 1915 בחיל התותחנים. באביב 1916 הוא הועבר לחזית המערבית, שם נהרג פריץ בורגר ב־22 במאי 1916 בקרב ורדן. בתקופת שהותו במינכן המשיך פריץ בורגר בקשר הדוק עם עולם האמנות. ב־1911 החל בורגר לעבוד כאמן בעצמו. לאחר ניסיונות ראשוניים בצבעי שמן, הוא פנה בעיקר לטכניקת הפסטל. בשנים הבאות הוא גם יצר עבודות אחרות כציורי פחם או תחריטים. עד שנת 1915, בחירת הנושאים התבססה אך ורק על הנוף או על הסביבה הקרובה אליו. בחירת הנושאים הזאת השתנתה בשנת 1916. הוא עצמו ראה את דרכו האמנותית בבתפיסת עולם של חבורת "הפרש הכחול".
תפיסת עולם
פריץ בורגר משמש דוגמה להיסטוריון אמנות שכיוון את תולדות האמנות למודרניזם של ראשית המאה העשרים, ואשר חיפש גישה חדשה ליצירות האמנות. בעזרת עבודתו המוקדמת על אמנות הרנסאנס תרם בורגר תרומות משמעותיות לידע ולמחקר בתחום, בעוד הפרויקט המדעי החשוב ביותר שלו כלל את ה"שיטתיות בתולדות האמנות", אשר הופיע כספר לתולדות האמנות משנת 1913. בורגר סבר כי צריך להתקיים שינוי הכרחי של הפרשנויות הרעיוניות של אמנות בעבר לטובת ידע ברור. השקפתו כי יש להבין את הפעילות האמנותית כתהליך של ידע רוחני וחושני, עמדה במרכז הכשרתו ב"התמחות בתולדות האמנות" באוניברסיטת מינכן.
מקסים ציחלקה
מקסים ציחלקה (בבלרוסית: Максім Цыгалка, נודע גם כמקסים ציגלקו; 27 במאי 1983 – 25 בדצמבר 2020) היה כדורגלן בלארוסי. הוא סיים את הקריירה המקצועית שלו בכדורגל בגיל 26, ב-2010 בעקבות פציעות.
קריירה
את הקריירה כשחקן כדורגל התחיל בקבוצה הצעירה של דינמו-יוני מינסק, ובהמשך שיחק בקבוצה הראשונה של דינמו מינסק. הוא שיחק בקבוצה חמש שנים, וב-2003 הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע. ב-2006 עבר לשחק בנפטאן נובופולוצק. אחרי שתי עונות לא מוצלחות, אבל לקבוצת הקזחית קייסר. אחרי שתי עונות, בקיץ 2008 עבר לשחק בבננטס ירוואן הארמנית וזמן קצר אחר כך עבר לשחק בסוויט מוגילב, שם הספיק להבקיע שני שערים לפני ירידתה של הקבוצה.
ב-2003 הופיע פעמיים בנבחרת בלארוס, והבקיע שער אחד במשחק ידידות מול אוזבקיסטן.
ב-2010 כשהיה בן 26 פרש ממשחק פעיל בעקבות סדרת פציעות, והתחיל לעבוד בבנייה.
ציחלקה התפרסם בהופעתו במשחק המחשב פוטבול מנג'ר/צ'מפיונשיפ מנג'ר (שם נקרא מקסים ציגלקו).
יחסי ארצות הברית–קטר
יחסי ארצות הברית–קטר הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארצות הברית של אמריקה למדינת קטר. קטר וארצות הברית הן בעלות ברית אסטרטגיות.
יחסים דיפלומטים
היחסים בין שתי המדינות התחממו מאז פתיחת השגרירות האמריקנית בדוחה במרץ 1973. שגריר ארצות הברית התושב הראשון, רוברט פאגנלי, הגיע ביולי 1974. קטר וארצות הברית הסכימו על יוזמות מדיניות אזורית מזרח תיכוניות שמטרתן הגדלת הביטחון במפרץ הפרסי. בין שתי המדינות גם קישורים כלכליים נרחבים. קטר פתחה גם מוסדות חינוך בינלאומיים בארצות הברית כדי לשרת את הצעירים הקטרים באתניות שלהם אשר גרים בארצות הברית. בשטחה של קטר מתקן צבאי אמריקאי.
קשרים חינוכיים
מאות סטודנטים קטרים לומדים בארצות הברית. שש אוניברסיטאות אמריקאיות הקימו שלוחות בקטר, בית ספר לאומנויות של אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת', בית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת טקסס A&M (TAMUQ), אוניברסיטת קרנגי מלון (CMU-Q), בית הספר לשירות החוץ של אוניברסיטת ג'ורג'טאון (SFS-קטר), ואוניברסיטת נורת'ווסטרן אשר נוספה לקריית החינוך הקטרית בשנת 2008.
ביקורים רשמיים חשובים
אמיר קטר תמים בן חמד אאל ת'אני ביקר בוושינגטון די. סי. ב-24 בפברואר 2015, והנשיא ג'ורג' ווקר בוש ביקר בקטר בשנת 2003 הנשיא דיבר בביקורו אל חיילי ארצות הברית המוצבים בקטר. דונלד רמספלד, מזכיר ההגנה ה-21 של ארצות הברית בשנים 2001 עד 2006 ביקר בקטר בשנת 2002. מזכירת המדינה הילרי רודהם קלינטון ביקרה בקטר בפברואר 2010. מזכיר המדינה ג'ון קרי ביקר גם הוא בקטר ואף נפגש עם האמיר בחודש מרץ 2013.
קשרים ביטחוניים וצבאיים
החל משנת 1992, לקטר יש קשרים צבאיים קרובים עם ארצות הברית, וממוקם בה המטה המרכזי של הצבא במפרץ הפרסי ומרכז תפעול האוויר המשולב.