cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יום העצמאות (ארצות הברית)
מנהגי החג
תצוגות זיקוקים נערכות במדינות רבות וזיקוקים רבים נמכרים לשימוש אישי או כחלופה לתצוגות ציבוריות. שיקולי בטיחות גרמו לכמה מדינות לאסור את תצוגות הזיקוקים או להגביל את היקפם או את אופיים. בנוסף, תנאי מזג האוויר היבשים במקומות מסוימים עשויים להכתיב את ההחלטה אם להתיר או לאסור את השימוש בזיקוקים. במקרים כאלה עשוי לחול איסור על הציבור לרכוש זיקוקים או להפעיל אותם, אך תצוגות מקצועיות כן מתקיימות תוך נקיטת אמצעי זהירות.
ירי של חמישים פגזי תותחים לכבוד כל מדינות ארצות הברית, הקרוי "ההצדעה לאיחוד" (salute to the union) מתבצע בצהרי היום על ידי כל בסיס צבאי המסוגל לכך.
ב-2009 התקיימה בעיר ניו יורק תצוגת הזיקוקים הגדולה ביותר בארצות הברית ובה נעשה שימוש ביותר מ-22 טונות של חומרי נפץ. החגיגות בניו יורק נערכות בדרך כלל על גדות האיסט ריבר. תצוגות מרכזיות נוספות נערכות בשיקגו על גדות ימת מישיגן, בסן דייגו על גדות מפרץ מישון, בבוסטון על גדות נהר צ'ארלס, בסנט לואיס על גדות נהר המיסיסיפי, בסן פרנסיסקו על גדות מפרץ סן פרנסיסקו ובמול שבוושינגטון הבירה.
במהלך פסטיבל החירות הבינלאומי השנתי של וינדזור ודטרויט, מתקיימת בדטרויט אחת מתצוגות הזיקוקים הגדולות בעולם על גדות נהר דטרויט לרגל יום העצמאות בשיתוף עם יום קנדה שנחגג בוינדזור, אונטריו השכנה.
השבוע הראשון של חודש יולי הוא אחד העמוסים בנתיבי התחבורה בארצות הברית במהלך השנה, שכן אנשים רבים לוקחים לעצמם סוף שבוע מורחב ויוצאים לנופש ולטיולים.
F2F
F2F הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית סיזה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, SOS.
רקע והוצאה
סיזה הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Ctrl, בשנת 2017. האלבום הוא אלבום R&B שעוסק בנושאים כמו שברון לב, והוא זכה לשבחים רבים מהמבקרים על הביצועים הווקאליים שלו, כמו גם הקשר, ההשפעה הרגשית והאופי הגלוי של כתיבת השירים שלו. האלבום חיזק את מעמדה כאחת מאמני ה-R&B המוכרים בתקופתה.
סיזה אישרה את התוכניות להתחיל לעבוד על אלבומה הבא בינואר 2020. בראיון למגזין "רולינג סטון", סיזה הזכירה כי "מוזיקה חדשה תצא בוודאות", אך הצהירה כי ייתכן שזה לא יהיה לאלבום, נכון למועד הפרסום. בנוסף, אמרה שהשמועה שהיא מתכננת להוציא טרילוגיית אלבומים ואז לפרוש ממוזיקה, "היא שטויות". בראיון, סיזה גם חשפה שהיא בילתה באולפן עם המפיק המוזיקלי טימבלנד, ואמרה ש"הוא ניגן ביטים מזוינים בסגנון ג'אז ברזילאי, ואני עזבתי את זה". היא גם שיתפה פעולה עם סיה, שלפי הדיווחים כתבה איתה שלושה שירים. בראיון למגזין "Vulture", סיזה הביעה כוונות לשתף פעולה עם ג'סטין טימברלייק, פוסט מאלון, ג'ק אנטונוף וברוקהמפטון בשירים העתידיים שלה.
מאפריל עד מאי 2022, סיזה אמרה לכלי תקשורת שהיא סיימה להקליט את אלבום האולפן הבא שלה בהוואי, ותיארה אותו כגוף העבודות הכי קשור או "חד-מיני" שלה שיצרה עד היום. במהלך ראיון למגזין "Complex", סיזה תיארה את הרכב האלבום: "אין לי מושג איך זה נשמע למישהו אחר. אני באמת לא יודעת. זה כל כך מוזר. זה מוזר שאני לא יכולה לשים את האצבע על זה. זה קצת מהכל". היא הוסיפה שבעוד שחלק מהרצועות היו רכות או בלדיות, בחלקים מסוימים באלבום היה צלילים יותר "אגרסיביים". באוקטובר חשפה סיזה שכתבה כ-100 שירים לאלבום והוסיפה כי האלבום יכול לצאת "בכל יום עכשיו". במהלך כתבת שער של מגזין "בילבורד" שפורסם בנובמבר, סיזה חשפה שכותרת האלבום השני שלה הוא SOS, המתוכנן לצאת בחודש הבא. היא הביעה את תסכולה מהעמידה בסטנדרטים של תעשיית המוזיקה בנושא קידום מוזיקה, ואמרה שהיא נלחצה מהעמידה בלוחות הזמנים שלה. ב-3 בדצמבר 2022, היא הופיעה בתוכנית האירוח "סאטרדיי נייט לייב" והכריזה שהוא שתוציא את האלבום ב-9 בדצמבר. יומיים לאחר מכן, היא פרסמה את רשימת השירים בטוויטר שלה. מתוך 23 שירים, "F2F" מופיע כרצועה ה-13 של האלבום.
הרכב
מבקרי המוזיקה תיארו את "F2F" כשיר ארנה רוק, פופ-פאנק וגראנג'. בבית הראשון, סיזה שרה לצלילי פתילי גיטרה אקוסטיים המזכירים מוזיקת קאנטרי, ולאחר מכן נשמעים בשיר תופים וגיטרות חשמליות.
ביקורות
השיר זכה לתגובה חיובית מצד מעריצים ומבקרים על ההפקה שלו עם המוזיקת רוק, שהייתה חריגה מצליל ה-R&B של היצירות הקודמות של סיזה.
KPI
מדדי ביצוע מרכזיים (באנגלית: Key Performance Indicators, בקיצור: KPI) הם מדדים על פיהם אומד הארגון את רמת ביצועיו. אלו יכולים להיות מדדים כלכליים ולא-כלכליים.
KPI משמש במודיעין עסקי להעריך את המצב הנוכחי של העסק ולקבוע דרכי פעולה. מקובל לבחון באמצעותו פעילויות שקשה לכמת את מידת תרומתן לארגון כגון פיתוח מנהיגות, מחויבות לארגון, רמת שביעות רצון וכדומה. המדדים אשר נקבעים כ-KPI, הם על פי רוב יעדים אסטרטגיים של הארגון ולכן שונים מארגון לארגון ועוזרים לכמת את התקדמות הארגון לעבר מטרותיו האסטרטגיות.
מדדי הביצוע KPI הם כלי הביצוע בעזרתם ניתן להמיר אינפורמציה שתדע להעריך, לנתח, לנטר, ולבצע אופטימיזציה (שדרוג) לאסטרטגיות העסקיות של הארגון. הצבת מדדי ביצוע נכונים יכולה לעמוד במרכז של אסטרטגית שיפור איכות כללית יותר בארגון. מדדי הביצוע הם רכיב מרכזי וחשוב במטרה לשפר איכות, הן עבור חברות העוסקות בנתינת שירות ללקוח כגון בתי חולים, שירותי הסעדה וכדומה, והן בתחום העסקי במטרה לשפר את הביצועים ואת הרווחים של החברה. בנוסף, מדדי ביצוע KPI מאפשרים למדוד ביצועים לאורך זמן. למעשה קביעת מדדי ביצוע KPI נכונים ומדויקים למטרות החברה, היא כלי אפקטיבי המהווה רכיב בסיסי ומרכזי בבחינת האפקטיביות בתחום האסטרטגיות העסקיות. ניתן לקבוע ולמדוד מדדי ביצוע ביחס למטרות כלליות של הארגון, או מדדי ביצוע כללים של הארגון. מדדי הביצוע מדידים, וניתן לאמוד אותם באופן כמותי. בדומה לאופן שבו GPS יצר פשטות בניווט עבור נהגים, כך מדדי הביצוע KPI מפשטים ויוצרים בהירות בהבנת ומדידת תחומים בהם יש אי ודאות בנוגע לתוצאות המדידות שמייצרים הארגון או החברה. מדדי הביצוע הם לרוב ארוכי טווח ומכוונים להישרדות והצלחה בכך שהם מספקים מידע על תהליכי קבלת החלטות ועל אסטרטגיות עתידיות ותכנון קדימה. מדדי הביצוע KPI נועדו ליצור שפה ארגונית אחידה ופשוטה, מספקים אינפורמציה והבנה מיידיות על הסטנדרטים שהחברה או הארגון הציבו לעצמם, ועל יכולת העמידה הממשית בהם. ללא הצבת מדדי ביצוע, לא ניתן לאמוד את הצלחת המחלקה הארגונית.
תהליכי קביעת מדדי ביצוע KPI בארגונים
בתהליך מיפוי המידע בארגון, במטרה לקבוע מדדי ביצוע תקפים ומהימנים, נכון יהיה לערוך סקרים וראיונות, ולאסוף כמה שיותר מידע מהאנשים ומהצוותים במחלקה או בארגון הרלוונטיים. ככל שמדדי הביצוע יהיו מדויקים יותר, כך הנתונים שהם יתנו ישקפו מדידה סובייקטיבית. החלטות בארגונים נעשות לרוב על ידי שימוש בתחומי מפתח שונים ומגוונים. כך למשל, חוויית משתמש היא תחום מפתח הניתן למדידה באופנים שונים וניתן לקבוע מדדי ביצוע הנגזרים מתחום חוויית המשתמש, ומטרתם לשקף את מידת ההצלחה של הארגון, או של מוצר מסוים. תחום יצירת הכלים וההגדרות לקביעת מדדי ביצוע KPI מדויקים, הוא תחום מתפתח הנשען על יכולת איסוף מידע באופן יעיל ומהימן מהאנשים הבאים במגע עם התחומים הרלוונטיים הנמדדים בארגון.
חברות וארגונים רבים כיום, משקיעים משאבים בפיתוח מדדי ביצוע KPI ושינויים במדדים אלו יכולים גם להשפיע על סך הביצועים של החברה או הארגון. קביעת מדדי ביצוע נכונים, הוא תחום בפני עצמו ומחקר רב נעשה בתחום זה. חברות וארגונים קטנים למשל, יקבעו מדדי ביצוע התואמים את הגודל וההיצע של השירות או המוצר. באותו האופן. מדדי הביצוע ישקפו את תחום העיסוק ואת המידע הרלוונטי, הניהולי והתאורטי. ככל שמדדי הביצוע שנקבעו ישקפו במידה טובה יותר את המידע הארגוני הקיים, כך הם יגבירו את אפקטיביות המדידה ויכולים להשפיע על תוצאות ממשיות, מפני שהם יקבעו או ישפיעו על קבלת החלטות של אסטרטגיות שיווקיות. כך לדוגמה, בתחום הרשתות החברתיות המתפתח, גוברת הדרישה למערכות איסוף וניתוח של תוצאות מהשטח, שהן מדויקות יותר עבור החברה, כמו גם יעילות יותר, מאשר המערכות הקיימות בהיצע הנתון.
ארבעת השלבים
גישת ה-KPI מקנה מתודה מסודרת לאיתור מדדים אופטימליים של יעדי הארגון והפיכתם לכלי בקרה ניהולי יעיל. לגישה ארבעה שלבים:
שלבי העבודה
שלבי העבודה בניהול על פי יעדים:
יחסי אסטוניה–שווייץ
יחסי אסטוניה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
במהלך שלב ההתפתחות של אסטוניה מחדש כאומה עצמאית בשנות התשעים של המאה העשרים, הייתה אסטוניה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה עם שווייץ במזרח אירופה, היא קיבלה סיוע בשווי של עשרות מיליוני פרנק שווייצרי בדמות תמיכה טכנולוגית, תמיכה כספית למערכת הבריאות, הסביבה והבנקים של אסטוניה.
אסטוניה האמינה את שגרירותה שבווינה, בירת אוסטריה, על האינטרסים שלה בשווייץ. מן הצד השני האמינה שווייץ את שגרירותה שבריגה, בירת לטביה על האינטרסים שלה באסטוניה.
צילה אלעזר
צילה אלעזר (נולדה ב-28 במאי 1942) היא מתרגמת ישראלית, העוסקת בתרגום ספרי פרוזה ועיון מאנגלית לעברית.
ביוגרפיה
אלעזר נולדה וגדלה בתל אביב, וגרה בה עד היום. שירתה במוסד, שם הכירה את בן-זוגה, ולאחר נישואים פרשה משירות. את דרכה כמתרגמת החלה באמצע שנות השבעים, ומאז ועד היום תרגמה מאות ספרים, וכמו כן סרטים וסדרות טלוויזיה. אלעזר היא בעלת תואר מוסמך בהיסטוריה של עם ישראל מטעם אוניברסיטת תל אביב. בשנת תשע"ה (2015) זכתה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית בתחום תרגום ספרות יפה לעברית.
אלעזר היא אמם של הסופרת והמתרגמת דנה אלעזר-הלוי ושל היסטוריון המדע ד"ר מיכאל אלעזר.
התאחדות בוני הארץ
התאחדות בוני הארץ (בעבר התאחדות הקבלנים והבונים בישראל) היא הארגון היציג היחיד של העוסקים בבנייה, בתשתיות, בפיתוח ובמכלול עבודות ההנדסה הבנאיות האחרות. ההתאחדות פועלת לקידום ענף הבנייה והתשתיות בישראל, לשמירת האינטרסים והזכויות של כלל הקבלנים והבונים בישראל ולפתרון בעיות במגוון תחומים מקצועיים של הענף. בהתאחדות בוני הארץ כ-2,000 חברים.
היסטוריה
ארגון הקבלנים הראשון בארץ ישראל המנדטורית, "ארגון הקבלנים והבונים בתל אביב-יפו", הוקם ב-1932, בהמשך הוקמו ארגונים נוספים בירושלים ובחיפה. ההתאחדות נוסדה ב-1948, במטרה לאגד תחת גג אחד את כל הארגונים, התאגידים והגופים העוסקים בענף הבנייה, בשם "המרכז הארצי של ארגוני הקבלנים והבונים בישראל" (או בקיצור "מרכז הקבלנים").
בשנת 1955, נבנה "בית הקבלן" ברחוב מקוה ישראל 18 בתל אביב בסמוך לגן החשמל, ורכזו בו משרדי "מרכז הקבלנים" וחברות הבת: בנק "אוצר הקבלנים בע"מ" (שב-1978 שונה שמו ל"בנק הבניה לישראל בע״מ"), "החברה הכלכלית של הקבלנים והבונים בישראל בע"מ" ומערכת העיתון "הקבלן והבונה". בשנת 2005 החליטה התאחדות הקבלנים לעזוב את הבניין ולשכור משרדים במגדל שלום. הבניין ושלושה מגרשים מסביבו נמכרו בשנת 2007 והוא נהרס בשנת 2012.
בשנת 1989, התאחד "המוסד המאוחד לענף הבנייה" עם "מרכז הקבלנים" ל"התאחדות הקבלנים והבונים בישראל".
במהלך שנת 2008 חתמה התאחדות בוני הארץ על הסכם לצירוף התאחדות קבלני השיפוצים להתאחדות. הארגונים פועלים ביחד למיגור פעילות ה"חאפרים" בענף הבנייה, העלאת הרמה המקצועית בענף, מלחמה בתאונות העבודה והכשרה משותפת של עובדים מקצועיים.
בנק הבניה לישראל
בנק הבניה לישראל בע"מ הוקם על ידי מרכז הקבלנים בשנת 1953 בשם "אוצר הקבלנים", במטרה לספק מימון לענף הבנייה. בשנת 1978 שינה את שמו ל"בנק הבניה לישראל". בשנת 1980 הציע שר השיכון, דוד לוי, שהמדינה תלווה לבנק חצי מיליארד לירות למימון הפעילות שלו וב-1984 ביקש לגייס הון בבורסה, אך הדבר לא יצא לפועל. בנק הבנייה סיים את שנת 1989 ברווח נקי. אך בתחילת שנות ה-90 נמכר לאיש העסקים ז'ק בר, ובהמשך נסגר.
החברה לפיתוח
בשנת 1982, הוקמה "החברה לפיתוח מיסודם של הקבלנים והבונים בישראל בע"מ" במטרה לפתח את הפעילות העסקית של הארגון, ולרכז את כל חברות הבת במסגרת אחת. מניות החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב באותה שנה. החברה הייתה מעורבת במיזמי בנייה בישראל ומחוץ לה, אך בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החל סכסוך בין בעלי המניות. בשנת 2006 רכש איש העסקים אריה פרידמן את החברה, והיא נסגרה בשנת 2009 לאחר שלא יכלה לעמוד בתשלומי האג"ח שגייסה.
ועדות בהתאחדות
עיקר הפעילות מבוצעת בוועדות ההתאחדות שבהן גם מתקבלות ההחלטות בתחומים השונים. בראש כל ועדה עומד קבלן נבחר והיא כוללת נציגים מתוך חברי ההתאחדות, יועצים חיצוניים ונציגים של הנהלת ההתאחדות. בין הוועדות שפועלות כיום בהתאחדות ניתן למנות את: ועדת תקינה, איכות בבנייה ורישום קבלנים, ועדת מיסוי, ועדת משאבים, ועדת כספים וכלכלה, ועדת עבודה, המשאב האנושי ובטיחות, ועדת קרקע, ועדה מוניציפלית, ועדת תכנון ובנייה, ועדת תמ"א 38 ועוד.
פעילויות בהתאחדות
בהתאחדות פועלים שלושה אגפים מקצועיים: אגף יזמות ובנייה, אגף תשתיות ואגף בנייה חוזית. כמו כן, פועלים במסגרת ההתאחדות 14 ארגוני קבלנים מקומיים. התאחדות בוני הארץ שותפה עם הסתדרות עובדי הבניין והעץ בקרן לעידוד ופיתוח ענף הבנייה בישראל, שמטרתה עידוד ופיתוח ענף הבנייה. יעדיה העיקריים הם: הכשרה, קליטה ודאגה לרווחת העובדים הישראליים בענף.
חברי התאחדות בוני הארץ מקבלים סיוע בתחומים רלוונטיים, ובהם דיני עבודה, הסכמי שכר, בעיות מול משרדי ממשלה ורשויות מוניציפליות, נושאי חקיקה ותקינה, סוגיות תכנון ובנייה, בעיות חוזיות, בעיות כח אדם וכדומה.
במסגרת פעילותה למען קידום הענף מספקת התאחדות בוני הארץ מגוון שירותים ומידע גם לרוכשי הדירות. ההתאחדות מפעילה לשכת מידע טלפונית בנושא קבלנים רשומים, המאפשרת לרוכשי הדירות לברר בשיחת טלפון, האם הקבלן שממנו הם עתידים לרכוש דירה הוא קבלן רשום וחבר התאחדות בוני הארץ.
התאחדות בוני הארץ בשיתוף עם המשכן לבוררויות ופתרון סכסוכים, מפעילה ערכאת בוררויות, הכוללת עשרות בוררים מקצועיים בתחומים שונים. המשכן לבוררויות מאפשר פתרון סכסוכים בין דיירים לקבלנים, ובין קבלנים וקבלני משנה.
יחסי הודו–ונואטו
יחסי הודו–ונואטו הם יחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לרפובליקה של ונואטו. הנציבות העליונה ההודית בסובה שבפיג'י מוסמכת במשותף לוונואטו. היחסים הפורמליים בין שתי המדינות החלו ב-1986, לאחר שראש הממשלה דאז וולטר ליני הצטרף לארגון המדינות הבלתי מזדהות ב-1983. הודו ונואטו הן שתיהן רפובליקות של חבר העמים הבריטי.
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים בין הודו לוונואטו כוננו בשנת 1986. הנציבות העליונה ההודית בקנברה שבאוסטרליה הוסמכה לוונואטו עד אוגוסט 2000, אז הועברה לנציבות ההודית העליונה בפורט מורסבי שבפפואה גינאה החדשה. ההסמכה הועברה שוב לנציבות העליונה ההודית בסובה שבפיג'י ביוני 2014.
הפעם הראשונה שבה ראש ממשלת הודו פגש את ראש ממשלת ונואטו הייתה ב-1983 כאשר שני המנהיגים הגיעו לפגישת הפסגה של ארגון המדינות הבלתי מזדהות בניו דלהי.
היחסים הדיפלומטיים החלו רשמית בין הרפובליקה של הודו לרפובליקה של ונואטו החלו במהלך תקופת המלחמה הקרה המאוחרת ב-1986, לאחר שוונואטו הצטרפה רשמית לארגון המדינות הבלתי מזדהות. זה הפך אותה למדינה היחידה באוקיאניה שלא הצטרפה לגוש המערבי.
שיתוף פעולה מאז 2014
ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, הצטרף לפסגת פורום מדינות האיים הודו-האוקיינוס השקט בנובמבר 2014 בסובה, שם נכחה משלחת הכוללת את שר החוץ של ונואטו. ראש הממשלה מודי הכריז על תוכניות חדשות לטובת הודו ומדינות האוקיינוס השקט, כולל ונואטו. הכרזות אלו כללו: משרד סחר בהודו לכל מדינות האוקיינוס השקט בפורום.
ראש הממשלה מודי גם הציע את הרעיון של 'פורום לשיתוף פעולה בין הודו לאיי האוקיינוס השקט', שנועד לשפר את הדיאלוג בין הודו למדינות האוקיינוס השקט.
סחר דו־צדדי
הודו היא יעד הייצוא החמישי בגודלו של ונואטו, עם סחורות בשווי 5.5 מיליון דולר שיוצאו בשנים 2013–2014. זה מהווה 1.5% מכלל היצוא של ונואטו ומהווה עלייה מ־5.37 מיליון דולר בשנת 2012–2013.
ונואטו מייבאת סחורה מהודו בשווי 3.5 מיליון דולר, המהווה 1.3% מהיבוא של ונואטו. זוהי עלייה של 29% מ־2.67 מיליון דולר בשנים 2012–2013, ועלייה של 867% מאז 2000. הודו היא כיום היצואנית ה־13 בגודלה של ונואטו.
סיוע חוץ הודי
הודו מספקת מענק שנתי בסיוע לפרויקטי פיתוח בוונואטו, כחלק מיוזמות הסיוע האזורי שלה למדינות האוקיינוס השקט. לאחר ההרס של ציקלון פאם, הודו גם העניקה סיוע כספי בסך 250,000 דולר.
במהלך ביקורו של שר האנרגיה ההודי Piyush Goyal בוונואטו באוקטובר 2016, הודו סיפקה לוונואטו מענק של 200,000 דולר עבור נורות LED וציוד אחר חסכוני באנרגיה. הודו גם סיפקה 190,000 דולר לברונו לינגקונה טאו כדי להתקין ציוד מידע וטכנולוגיות תקשורת ב-76 בתי ספר במדינה. שתי המדינות חתמו גם על הסכם להקמת מרכז מצוינות בהודו-ונואטו ב-IT (CEIT).
גרון עמוק (סרט)
גרון עמוק (באנגלית: Deep throat) הוא סרט קומדיה פורנוגרפי שיצא לאקרנים ב-12 ביוני 1972. הסרט נכתב ובוים על ידי ג'ררד דמיאנו בכיכובה של שחקנית הפורנו לינדה לאבלייס, שקיבלה 1,250 דולר תמורת השתתפותה בסרט. הסרט זכה להצלחה רבה, והוקרן אף באופן מסחרי בבתי קולנוע. הסרט נחשב לאחד מהסרטים הראשונים בעידן הפורנו שיק, שבו זכתה הפורנוגרפיה למעמד של תופעה תרבותית חיובית. בניגוד לסרטים פורנוגרפיים רבים, "גרון עמוק" מורכב מעלילה שלמה וההתמקדות בו היא לא רק בתוכן המיני אלא גם בסיפור עצמו אודות אישה מתוסכלת מינית המגלה שהדגדגן שלה ממוקם בגרונה (ולכן אינה מצליחה לחוות אורגזמה), ובשל כך עובדת כמטפלת-רפואית ומשתמשת במום זה כדי לקיים עם מטופליה מין אוראלי בשיטה המיוחדת - "גרון עמוק", בזמן שהיא מחפשת גבר להתחתן איתו.
עלילה
לינדה, אישה מתוסכלת מבחינה מינית, מגיעה לביתה ופוגשת במטבח את חברתה הטובה, הלן (דולי שארפ), ואת חברה של הלן, המבצע בה מין אוראלי. הלן מבקשת מלינדה להדליק לה סיגריה וזו נענית לבקשתה. לאחר מכן, כששתיהן הולכות לבלות בבריכה ונחות, לינדה מתוודה שמעולם לא חוותה אורגזמה. הלן מזמינה אותה למסיבת סקס שארגנה ביחד עם חברים. במהלך המסיבה, לינדה מקיימת מין וגינאלי עם אחד המשתתפים ומתאמצת, ללא הצלחה, לחוות אורגזמה, בעוד שחברתה נהנית מחדירה כפולה ומין אוראלי יחד עם שאר המשתתפים.
הלן, שלמדה מחברתה כי המסיבה לא הועילה לה, מציעה לה לבקר רופא בשם ד"ר יאנג (הארי רימס). לינדה מבקרת במרפאה של ד"ר יאנג, בה הוא נוהג לשכב עם האחות (קרול קונורס). לינדה מספרת לרופא בשברון לב על התסכול המיני שלה. הוא בוחן את איבר מינה של לינדה ורואה שאין לה דגדגן, עובדה המוסיפה לתחושת התסכול שלה. עד מהרה מגלה הרופא שהדגדגן של לינדה ממוקם בגרונה. תחילה היא לא מאמינה, אך זה מציע לה לנסות לקיים בו מין אוראלי באמצעות השיטה אותה הוא מכנה "גרון עמוק" (אקט של מין אוראלי באיבר המין הגברי המדמה "בליעה" שלו) והיא מסכימה. לאחר מספר דקות לינדה חווה סוף סוף אורגזמה, והיא הופכת למאושרת ואופטימית. דבר זה גורם לה להתאהב בד"ר יאנג ולרצות להינשא לו, והוא לא נענה לבקשתה אך מנחם אותה באמרו שבינתיים, בזמן שהיא מחפשת אהבה אמיתית, הוא יוכל להעסיק אותה אצלו במרפאה כמטפלת והיא תבצע במטופליה את שיטת "גרון עמוק". בסופו של דבר לינדה אכן מוצאת גבר שיספק אותה ומסכימה להינשא לו.
הסרט האורך כ-61 דקות, מלווה בדיאלוגים ושירים המהולים בהומור והופכים את העלילה לקומית כבסרטי המיינסטרים המוכרים והרגילים שלא מתעשיית הסרטים הכחולים. כמו כן, הקטעים בהם לינדה חווה אורגזמה מלווים בצלצולי פעמונים ופיצוצים של זיקוקי דינור. בסוף הסרט נאמר באופן סמלי: "סוף. וגרון עמוק לכולכם".
ביקורת ומחלוקת
שנים אחדות לאחר תחילת הקרנתו של הסרט סיפרה השחקנית הראשית בו, לינדה לאבלייס, כי ההשתתפות בסרט (כמו בסרטי הפורנוגרפיה הקודמים בהם השתתפה) נכפתה עליה על ידי בעלה, שממנו התגרשה בשנת 1973. לדבריה, ניתן לראות בסרט את החבורות שהותיר בעלה על ירכיה. לאבלייס הפכה למתנגדת חריפה של הפורנוגרפיה ונתנה הרצאות ועדויות בהן היא גינתה את מה שתיארה כשיטות הבזויות הנהוגות בענף זה וסיפרה כיצד הולכה שולל בתעשייה בה לא רצתה מעולם לעסוק.
סרט ההמשך, "גרון עמוק חלק שני" ("Deep Throat Part II"), זכה להצלחה פחותה יותר. לאורך השנים, בהשפעת הסרט, צולמה והופצה סדרת סרטים פורנוגרפיים קשים שנקראה בשם "גרון עמוק" - שאינה קשורה לסרט המקורי או לסרט ההמשך. הסרט הראשון בסדרה זו, "גרון עמוק 2" זכה להצלחה רבה ולאחריו יצאו ארבעה סרטים נוספים (גרון עמוק 3–6). את סרטים מספר 4–6 בסדרה ביים רון ג'רמי.
מיקאו אוסואי
מיקאו אוסואי (ביפנית: 臼井甕男; 15 באוגוסט 1865 - 9 במרץ 1926) היה מפתח שיטת הריפוי רייקי כפי שהיא מוכרת היום. על פי המסורת של הרייקי, הרייקי היא שיטת ריפוי עתיקת יומין והיא התגלתה מחדש על ידי אוסואי במאה ה-20 על ידי מדיטציה, צום, ולימודי הסוטרות של הבודהיזם.
אוסואי התחנך מגיל 4 במנזר טנדאי בודהיסט. במשך חייו למד ותירגל בודהיזם, זן, אמנויות לחימה, רפואה סינית, שפות, תאולוגיה ועוד. התחיל ללמד את דרכו הרוחנית להארה בסביבות 1914. שיטתו הפכה לשיטת טיפול עם הצטרפותו של צ'וג'ירו הייאשי לחוג תלמידיו. עד היום נזקפת לזכותו פיתוחה (או גילויה מחדש) של שיטת הריפוי המוכרת בשם רייקי. מיקאו אוסואי נפטר משבץ ב- 9 במרץ 1926.
עמואס
עִמְוַאס (בערבית: عمـواس) היה כפר ערבי ששכן עד שנת 1967 באזור מובלעת לטרון. הכפר נכבש במלחמת ששת הימים יחד עם הכפרים הסמוכים בית נובא ויאלו. תושביו פונו, והכפר נהרס על ידי צה"ל. חלק מהתושבים גורשו לירדן וחלקם התיישב בגדה המערבית.
היסטוריה
הכפר עמואס משמר את שמה של העיר אמאוס ניקופוליס, שבתורה ירשה את שמה של העיר "חמת" או "חמתא" תוך התאמת השם להגייה היוונית. בסביבות הכפר נמצאים שרידים מתקופות שונות, בהם מהתקופות הרומית, הביזנטית, הצלבנית והעות'מאנית.
בשלהי המאה ה-16 הכנסייה הצלבנית בכפר הפכה למסגד, וזה עמד במקום במשך מאה שנה עד שהתמוטט. ברישום המס שערך השלטון העות'מאני בארץ בשנת 1596, נמנו במקום 24 משפחות מוסלמיות. הם שילמו מס קבוע של 25% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, גפנים, עצי פרי, עיזים וכוורות, בנוסף להכנסות מזדמנות, סך הכל 3,600 אקצ'ה. חלק מההכנסות הללו הוקדשו לווקף.
אדוארד רובינסון ביקר בעמואס במסגרת סיוריו בארץ ישראל ובסוריה באמצע המאה ה-19, ותיאר את המקום כ"כפריר עלוב". הוא ציין כי בכפר ישנן שני מעיינות. את אחד המעיינות הוא זיהה עם המעיין שהוזכר על-ידי סוזומנוס במאה ה-6, תאופאנס במאה ה-6, וויליבלד במאה ה-8. הוא הבחין בכנסיה עתיקה חרבה מדרום לשטח הבנוי של הכפר באותה העת.
חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל ביקרו בעמואס באפריל 1882, ותיארו בהרחבה את השרידים הארכאולוגיים שמצאו בכפר ובסביבתו. הם תיעדו מסורת מקומית שנמסרה מפי פלאח שגר במקום, לפיה הכפר נקרא בשם זה לציון מגפה שחיסלה בעבר את כל תושביו, שהיו אז יהודים, אך אלו קמו לתחייה לאחר שהנביא עוזייר פנה לאלוהים בבקשה להחיותם.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר בסך של כ-1,450 תושבים, ושטח הכפר הוערך בסך של כ-5,151 דונם טורקי מתוכם 16 דונם שטחים ציבוריים. רוב בני הכפר השתייכו למשפחת אבו גוש (אותה משפחה המתגוררת בכפר אבו גוש).
על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, בשנה זו מנה הכפר 1,955 תושבים. בשטחי הכפר גידלו התושבים דגנים, עצי זית, שקדיות, קטניות וענבים.
במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים עמואס, ויאלו והרס את הבתים. יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי. עוזי נרקיס אמר שהכפרים נהרסו בשל השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. הסבר אחר שניתן לפינוי הוא הרצון לבטל את מובלעת לטרון כדי לאפשר את יישור הכביש לירושלים ולמנוע דרישה עתידית במסגרת הסכם שלום, להשיב את השטח לממלכת ירדן. העיתונאי עמוס קינן נכח ותיעד את הגירוש והריסת הכפרים, ואף כתב דו"ח על המקרה, בו הוא סיפר על מקרה אחד של ביזה שלאחריו נעצרו הבוזזים והרס רכוש פרטי. שטחם הכולל של שלושת הכפרים בעת הריסתם היה כ-15,000 דונם, והתגוררו בהם כ-6,000 איש.
באוגוסט 1968 ביקר משה דיין ברמאללה. בפגישה הועלתה בעיית תושבי שלושת היישובים. דיין מסר בפגישה כי המלחמה עם ירדן פרצה בגלל יריות מאזור לטרון לנמל התעופה בן-גוריון. האזור הוא אזור ביטחוני, לכן התושבים לא יוחזרו לאזור הזה והכפרים לא ישוקמו. על פי דבריו, ממשלת ישראל הצהירה על מוכנות לתרום לפתרון ההומניטרי בין אם במציאת מקום אחר להשתקע או במתן פיצויים.
בשנת 1973 הוקם באזור בו שכנו הכפרים פארק איילון-קנדה כאתר נופש של הקרן הקיימת לישראל.
חברים בכל מחיר
חברים בכל מחיר (באנגלית: Half Baked, "חצי אפוי") היא קומדיה אמריקנית בכיכובו של הסטנדאפיסט האפרו-אמריקני דייב שאפל. הסרט מספר את סיפורם של ארבעה חברים חובבי מריחואנה. כאשר אחד מהם מסתבך בסיפור קפקאי ונכנס לכלא, שלושת חבריו מנסים לחלצו בכל מחיר. תסריט הסרט נכתב על ידי שאפל ושותפו לכתיבה ניל ברנן והשניים המשיכו לשתף פעולה בכתיבת התוכנית של שאפל, שנים מספר לאחר יציאת הסרט לאקרנים.
עלילה
לילה אחד בדירה, אחרי סבב עישון, מתעורר בחבורה רעב (מאנצ'יז). קני נבחר למשימה ויורד למרכול הקרוב לקנות את המצרכים הדרושים. בצאתו מהמרכול הוא נתקל בסוס ובהשפעת הסם הוא מתמקד עליו ומתחיל להאכילו. לא חולף זמן רב, וקני מאכיל את הסוס בכל האוכל אשר יש בידו. הסוס מתמוטט, מת ומתגלה שהיה סוס משטרתי וחולה סוכרת. קני מובל למשפט בעוון הריגה של שוטר והערבות לשיחרורו נקבעת על רבע מיליון דולר.
כנראה בהשפעת הסם, מגלים באיחור של יום חבריו של קני שהוא מעולם לא חזר עם המצרכים. הם מאתרים אותו בבית כלא, הולכים לבקרו ונשבעים שיעשו הכול על מנת לשחררו בערבות. בעת היציאה מהכלא פוגש ת'רגוד אשה צעירה ואינטליגנטית בשם מרי-ג'יין ומציע לה לצאת עמו. השניים יוצאים לפגישה ות'רגוד מגלה שהיא מחזיקה בעמדות תקיפות נגד מריחואנה והוא מחליט להסתיר ממנה את חלק זה של חייו. השניים שוכבים ומתאהבים.
ת'רגוד, העובד כשרת בחברת תרופות, מגלה שבאמצעות זיוף טפסים יש לו גישה לאספקה בלתי נדלית של מריחואנה רפואית. שלושת החברים מחליטים החלטה גורלית - להתחיל לסחור בסם על מנת לממן את שיחרורו של חברם מהכלא. הם מתחילים להפיץ את מרכולתם תחת השם "מיסטר נייס-גאי". סקארפייס ובריאן מתפטרים מעבודתם על מנת להתמסר למשימה העומדת בפניהם והעסקים מתחילים לפרוח.
עסקי הסמים של החבורה משגשגים והם פוגשים מגוון של דמויות צבעוניות ומטורפות במהלך עסקיהם. השמועה פושטת גם לאוזניים לא רצויות: למשטרה, לסוחר הסמים המתחרה סמפסון והגרוע מכל: למרי-ג'יין הזורקת את ת'ורגוד על ששיקר לה. סמפסון מזמן את החבורה ומאיים עליהם שיהרוג אותם אם לא יתנו לו חצי מרווחיהם. עקב כך, השלושה מתכננים פריצה למעבדות בהם עובד ת'ורגוד על מנת להשיג כמות גדולה של מריחואנה. הפריצה נכשלת והמשטרה תופסת אותם. השלושה מציעים למשטרה לשתף פעולה וללכוד את סמפסון.
אחרי ניסיון כושל להקליט את סמפסון מבצע עם השלושה עסקת סמים, פורצת תגרה המונית בביתו שבסופה פורצת המשטרה ואוסרת אותו. השלושה וקני משוחררים מחסות החוק והחיים חוזרים למסלולם הרגיל. ת'ורגוד ומרי-ג'יין חוזרים להיות זוג והוא מפסיק להשתמש במריחואנה. ת'ורגוד מסיים את הסרט במוסר השכל:
על הסרט
במובנים רבים, אפשר לראות את הסרט כמעין פרודיה על סטלנים, על המשטרה, ועל עולם הפשע.
מספר אישי (סרט)
מספר אישי (ברוסית: Личный номер) הוא סרט עלילתי רוסי משנת 2004, שעלילתו מבוססת על פיגוע הטרור ואירוע בני הערובה שהתרחש בתיאטרון נורד-אוסט בשנת 2002 במוסקבה.
עלילה
בינתיים אמורה להתקיים פסגת בנושא המאבק בטרור ברומא. קבוצת הטרור הערבית אנסאר אללה, בהוראת פטרוניה מעבר לים, נערכת לבצע פיגוע חסר תקדים על ידי פיצוץ פצצה מלוכלכת מעל רומא. לשם כך, על הערבים להשיג כמוסה עם איזוטופים של פלוטוניום שנגנבו בבריטניה ונשלחו ללטביה בדואר דיפלומטי. למטרותיהם מחליטים המחבלים לגייס לעזרתם של לוחמים צ'צ'נים, במימון פוקרובסקי, אוליגרך רוסי שנמלט. לפוקרובסקי מוצעים הדברים הבאים: טרוריסטים צ'צ'נים ישתלטו על קרקס במוסקבה וידרשו להתקשר לפוקרובסקי למשא ומתן. הוא יטוס ואחרי משא ומתן פיקטיבי "ישחרר" את בני הערובה. פוקרובסקי מסכים עם התוכנית, ועם סיומה הוא מתכוון לשחרר קלטת עם "הכרה" פיקטיבית של סמולין לציבור. כך, פוקרובסקי רוצה לחזור לרוסיה ולהתנקם באויביו הפוליטיים. עם זאת, הוא אפילו לא מבין שכל זה רק כיסוי לתוכנית הראשית של טרוריסטים בינלאומיים.
סמולין מסתתר בינתיים בבית הכפרי של הממונה עליו, גנרל קרפוב. על מנת לנטרל את סמולין, עוזרו של פוקרובסקי, בויקיס, מציג כרטיסים לקרקס לתלמידים בכיתה בה לומדת בתו של סמולין.
לאחר מכן, על הקרקס משתלטת קבוצה של מחבלים צ'צ'נים. המחבלים דורשים לספק להם עיתונאים מערביים (ביניהם קתרין סטון) ולהתקשר לפוקרובסקי. בזמן שפיקוד שירות הביטחון הפדרלי מתקשה להחליט מה לעשות, סמולין עושה את דרכו לקרקס ומשחרר חלק מבני הערובה, ובמקביל הורג כמה מהמחבלים, את בויקיס ומציל את בתו. שותפו הבלתי רצוני לתפיסת הקרקס הוא בנו של השר הצ'צ'ני עומר טמייב, העובד עבור פוקרובסקי. בהוראת פוקרובסקי, בויקיס היה אמור להכריח את טמייב לספר בטלוויזיה על "מצוקת" של העם הצ'צ'ני ואז להרוג אותו. טמייב מסרב לדבר ונידון למוות, אך סמולין מצליח להציל אותו, הוא נשאר בקרקס בתקווה לשכנע את הצ'צ'נים להניח את נשקם.
לוחמי "אנסאר אללה" דורשים לספק להם נגמ"שים וכלי טיס בשדה התעופה. בנגמ"שי ה-BTR-e 80, הם וסטון יוצאים לשדה התעופה, ואחריהם מכונית עם עיתונאים שנאלצים לצלם את המחבלים. רק מחבלים צ'צ'נים נותרו בקרקס, וביניהם מחבל מתאבד ערבי - שיצטרך לעקוב אחרי הנגמ"ש. אם משהו ישתבש, הוא יפוצץ את הקרקס על ידי שפשפוף ידיו (המחזיקות במרעום). מנהיג הערבים מעביר למפקד הצ'צ'נים - סכין. כשהוא מקבל את הסכין ממפקדו מאנסאר אללה. בדרך לשדה התעופה אוספים המחבלים קפסולה עם פלוטוניום, אשר בעבר נגנבה על ידי עמיתיהם בלטביה והועברה למוסקבה. ואז הם מעוררים תאונת דרכים עם ליווי משטרתי, חוסמים את הכביש ופונים לשדה התעופה. הנגמ"ש נעלם בהדרגה מהמסכים.
פיקוד שירות הביטחון הפדרלי, כשהוא מבין שהטרוריסטים כבר לא זקוקים לקרקס ועומדים להתפוצץ, מחליטים להסתער. טמייב עושה ניסיון לשכנע את הצ'צ'נים להיכנע. כשראה שהכוחות המיוחדים החלו לחדור לקרקס, הוא תופס סכין וממסמר אותם על השולחן כשידיו של מחבל מתאבד עם נתיך ביניהם. כוחות מיוחדים מנקים את הקרקס ומשחררים את בני הערובה. טמייב נשאר בחיים, פוקרובסקי מסובב את מטוסו חזרה ללונדון.
סמולין, בינתיים, מצליח להגיע לנגמ"ש עם במסוק של משרד החירום וקופץ עליו. הנגמ"ש מגיע לשדה התעופה ונכנס לתוך מטוס Il-76, שהוחרם על ידי לוחמי אנסאר אללה. סמולין מחפה על רמפת המטען. ה-IL-76 ממריא, כשהמחבלים מכוונים את המטוס לכיוון רומא.
מעל סמולנסק, מנהיג המחבלים הורג שניים ממקורביו ועומד לצאת מהמטוס בצניחה, לפני שפונה לעיתונאית מופיע סמולין מאחור והורג את כל המחבלים. במהלך הקרב, אחד מהם פוגע בהגאי המטוס, והמטוס מתחיל לרדת. בינתיים, שני מפציצי Su-27 מתקרבים ל-IL-76 עם משימה להפיל אותו. סטון וסמולין פונים לשירות הביטחון באמצעות הטלפון הלווייני של העיתונאית ומשכנע אותם שלא להפיל את המטוס. עם זאת, הבעיה העיקרית - מד הגובה, שעלול לגרום לפצצה להתפוצץ, נותרה. ברם, הטלפון של קתרין מייצר חיבור בלוטות' למחשב המחבלים. מומחי שירות הביטחון ושירותים מיוחדים של מדינות נאט"ו מכבים את מד הגובה. סמולין מצליח להנחית את המטוס בשדה תעופה בלארוסי נטוש.
בינתיים, מטוסים רוסיים פותחים במתקפת טילים במחנה של אנסאר אללה אי שם במזרח התיכון. לרוע המזל, הנהגת הארגון, שהוזהרה על ידי פטרוניה מעבר לים, עזבה את הבסיס 15 דקות לפני כן. עקבותיה התגלו מאוחר יותר בערוץ פנקיסי.
סרט המשך
באוקטובר 2005 הודיעו יוצרי הסרט שהחלו לעבוד על סרט המשך, "נקודת המגע". הדמות הראשית של הסרט צריכה הייתה להיות עומר טמייב (בגילומו של ויאצ'סלב רזבגאייב), כמו גם שחקנית הוליוודית מפורסמת (השמועה הייתה שלתפקיד תלוהק ניקול קידמן). התקציב היה אמור לעמוד על 12 מיליון דולר, אך לבסוף ההפקה נזנחה.
עובדות
למרות התנגדותו של קצין המודיעין הצבאי וגיבור רוסיה אלכסיי גלקין, יוצרי הסרט עדיין ציינו אותו בקרדיטים כאב הטיפוס של הדמות הראשית.
מטוס התובלה Il-76, שהפיל לוחות בטון במהלך נחיתת חירום וכמעט התפרק, צולם בשידור חי בשדה התעופה של איוואנובו. מטוס התובלה מתוצרת "איליושין", שנחת בשדה התעופה, מדלג מצד לצד, צולם גם כן בשידור חי - אולם בשדה תעופה אחר.
באחת מסצנות הסרט ניתן לראות פתיח טלוויזיוני ואת שידור מהדורת החדשות "ורמיה" של הערוץ הראשון עם יקטרינה אנדרייבה, המדווחת על הפיגוע בקרקס. בניין הקרקס צולם באצטדיון דרוז'בה במתחם האולימפי לוז'ניקי.
הצילום של שלושה מטוסי F-16 של חיל אוויר של אחת ממדינות נאט"ו המנסים ליירט את מטוס ה-IL-76 נלקחו מהסרט "כל הפחדים כולם". צילומי המחנה המיליטנטי נערכו בערבות קלמיקיה.
יוסף סיטרוק
הרב יוסף חיים סיטרוק (כ"ט בתשרי ה'תש"ה, 16 באוקטובר 1944 - כ"ב באלול ה'תשע"ו, 25 בספטמבר 2016), היה הרב הראשי של יהדות צרפת מאז יוני 1987 ועד ליוני 2008. על אף שלא כל יהודי צרפת ראו בו סמכות דתית, הוא זכה להערכה, בעיקר מצד קהילות צפון אפריקה.
תולדות חייו
נולד בתוניס ליצחק ואמה סיטרוק. בגיל 13 עבר עם משפחתו לניס שבצרפת. לאחר שנים של פעילות בתנועת הצופים היהודית בעירו, החליט לעבור ללימודי רבנות בסמינר לרבנים ווקלין שבפריז. לאחר סיום הלימודים שם וסמיכתו לרבנות, למד שנה בישיבת 'שארית יוסף' בבאר יעקב בראשות הרב נסים טולדנו. בחזרתו לצרפת, מונה לעוזרו של הרב הראשי של שטרסבורג, הרב מקס ורשבסקי. ב-1975 מונה לרבה של מרסיי. במשך כהונה זו, שארכה 12 שנים, גדלה והתפתחתה הפופולריות שלו בקרב יהודי צרפת, והוא אף התיידד עם פוליטיקאים צרפתים כמו גסטון דפר, ראש עיריית מרסיי דאז, ופרנסואה מיטראן, שנבחר לנשיאות בשנת 1981. ב-1987 נבחר לרבה הראשי של צרפת, וחזר ונבחר לכהונה זו פעמיים נוספות, בכל פעם לשבע שנים. בפעם הרביעית, ב-22 ביוני 2008, הפסיד הרב סיטרוק לרב ז'יל ברנהיים, שכבר התמודד מולו ב-1994 והפסיד. כיהן גם כנשיא ועידת רבני אירופה מ-1999 עד 2011.
הוא היה אחד ממרביצי התורה הגדולים בצרפת, החזיר יהודים רבים בתשובה. נהג למסור שיעור שבועי בפריס בכל ימי שני, בשיעור היו מאות משתתפים. עסק בפעילות רבנית ברחבי צרפת, וכתב ספרים רבים על מוסר, הלכה והשקפה.
ב-2001, עקב שבץ שבו לקה (וממנו החלים), נוסף לו השם חיים, כנהוג במסורת היהודית.
הרב סיטרוק הותיר אישה ו-9 ילדים.
ולדימיר סולוביוב (קוסמונאוט)
ולדימיר אלקסייביץ' סולוביוב (ברוסית: Владимир Алексеевич Соловьёв; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7 ותחנת החלל מיר.
קורות חיים
ולדימיר סולוביוב נולד במוסקבה למשפחת של טייס קרב. בשנת 1964 הוא סיים בית הספר והחל לימודי הנדסה. לאחר סיום הלימודים הוא החל לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא עסק בתכנון של המערכות השונות של תחנת חלל. החל משנת 1972 הוא היה חבר של צוות הדרכת הקוסמונאוטים בנושא.
בשנים 1984 ולדימיר סולוביוב שוגר לחלל בחללית סויוז T-10 לצד לאוניד קיזים ואולג אטקוב. הם התחברו לתחנת החלל סאליוט 7. ולדימיר סולוביוב שהה בתחנת החלל מעל ל-237 ימים. במהלך תקופה זו הוא ביצע מספר רב של מחקרים.
בשנת 1988 ולדימיר סולוביוב מונה למנהל טיסות תחנת החלל מיר. במקביל, הוא עבד על דוקטורט והחל ללמד באוניברסיטה טכנית בה למד.
בשנת 1994 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים אך המשיך לכהן בתפקידי ניהול במערך תוכנית החלל הרוסית וללמד האוניברסיטה טכנית.
יהודייה (עבאסייה)
יהודייה (בערבית: اليهودية, תעתיק מדויק: אליהודיה), הידוע גם בשם עבאסייה (العباسية, אלעבאסיה), היה כפר ערבי גדול במזרחה של בקעת אונו, כ-8.5 קילומטרים צפונית ללוד, על הדרך שהובילה מיפו ללוד (היום כביש 461). במלחמת העצמאות הכפר נכבש על ידי האצ"ל וההגנה מספר פעמים, תושביו גורשו ממנו, ובתיו נהרסו. על חורבות הכפר הוקמה העיר יהוד, ואדמותיו סופחו גם ליישובים סביון, מגשימים, גני תקווה וגני יהודה.
היסטוריה
יישוב בשם "יהוד" מוזכר בספר יהושע כחלק מנחלת שבט דן. בתקופה הרומית הוא כונה Iudaea – כשמה של ארץ יהודה כולה בפי הרומאים, ובתקופה הערבית השם שוערב ל"אל-יהודייה", שמשמעותו "היהודי".
בתקופה הממלוכית נבנה ביהודייה קבר מפואר, שיוחס ליהודה בן יעקב (א-נבי הודא אבן סידנא יעקוב). בשנת 1552 הקדישה הורם סולטאן, אשתו של סולימאן המפואר, את הכנסות המיסים מהכפר למוסד צדקה שהקימה בירושלים. במפקד העת'מאני שנערך בשנת 1871 לספירה, נמנו 246 משפחות בכפר והוא הוגדר כגדול ישובי בקעת אונו. תושביו הרבו להרחיב את גבולו על חשבון הכפרים השכנים. בשנת 1865 השתלטו תושבי אל-יהודיה על כ-5000 דונם מאדמת יער אומלבס.
במאורעות תרפ"א (1921) תקפו ערביי יהודייה, יחד עם ערביי פג'ה, ראס אל-עין ואחרים את המושבות פתח תקווה וכפר סבא. ב-1932 שם הכפר שונה ל"אל-עבאסייה", על שמו של שיח' מקומי בשם עבאס. במהלך המרד הערבי הגדול נקנס הכפר בכך שהוצבו בו 10 שוטרים על חשבון תושבי הכפר.
במאה העשרים צמח הכפר במהירות, במאה התשע-עשרה מנה הכפר כאלף תושבים. בסקר הכפרים שנעשה ב-1945, הוערך מספר תושבי הכפר בכ-5,800 תושבים, מתוכם 150 יהודים ושטח הכפר הוערך בסך של 20,540 דונם עות'מאני מתוכם 1,135 בבעלות יהודית ו-1,906 בבעלות ציבורית. המועצה המקומית עבאסייה הוקמה ב-1945, במטרה לשפר את השירותים הסוציאליים ולרצף את הרחובות. באותה תקופה נוסדו שני בתי ספר (לבנים ולבנות). בכפר היו שני מסגדים, הגדול מהם בעל צריח בגובה 21 מטרים (בתמונה), ועוד מסגד קטן יותר.
ביום 30 בנובמבר 1947 תקפו אנשי הכפר אוטובוס נוסעים, שעבר בקרבת הכפר והרגו שבעה מנוסעיו
ב-13 בדצמבר 1947 תקף האצ"ל את עבאסייה במסגרת פעולות איבה שפרצו לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה. במתקפה נהרגו שני אנשים ונפצעו עשרה. בתחילת אפריל 1948, בעקבות ההתקפה על מפקדת חסן סלאמה ליד רמלה, העביר חסן סלאמה את מרכז פעילותו לכפר יהודיה. בדיווח מ-30 באפריל נמסר כי תושבי יהודיה עזבו את הכפר. ב-4 במאי 1948, מעט לאחר מבצע חמץ של ההגנה, תקף שוב האצ"ל את הכפר וגירש את אנשי הכנופיות ששהו בו. ב-6 במאי נהדפה התקפת נגד ערבית על עמדות האצ"ל בכפר.
כיבוש יהודיה הושלם במבצע דני ב-10 ביולי 1948. ב-13 בספטמבר נהרסו מרבית בתי הכפר. ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי כתב כי מהכפר נותרו מספר בתים וכן המסגד המרכזי ו"מקדש אל-הודא". במסגרת "תוכנית לוגאנו" של עיריית יהוד-מונוסון, אשר כוללת תכנון, פיתוח ובינוי מחודש של מרכז העיר הישן, מתוכננת הריסתם של השרידים הערביים ביהוד, למעט צריח המסגד הגדול, בית העירייה הישן ו"קבר יהודה".
בודהיזם מזרח-אסייתי
בודהיזם מזרח אסיאתי, הוא מונח לתיאור אוסף של זרמי מחשבה בבודהיזם שהתפתחו באזור מזרח אסיה, שמשתייכים ברובם לזרם המהיינה. זרמים אלו כוללים את הבודהיזם הסיני, הבודהיזם הקוראני, הבודהיזם היפני ואת הבודהיזם הווייטנאמי.
זרם הבודהיזם העיקרי בסרי לנקה ובמדינות דרום-מזרח אסיה הוא הטהרוואדה.
מחלף תל קשיש
מחלף תל קשיש הוא מחלף בצפון-מערב עמק יזרעאל, המחבר בין הכבישים 6, 77 ו-66 (כביש 66 מסומן בתוואי שסומן בעבר ככביש 70, וראה להלן), מצפון לצומת התשבי ומדרום למחלף העמקים, ממערב וסמוך לתל קשיש שעל שמו הוא קרוי.
לפי התכנון המקורי של חברת כביש חוצה ישראל והחברה הלאומית לדרכים, הכביש היה אמור להתפצל במחלף זה לשתי זרועות. האחת לכיוון צומת עמיעד במזרח והשנייה לכיוון שלומי בצפון. בסופו של דבר, הזרוע למזרח אינה נחשבת כחלק מכביש חוצה ישראל, והיא מסומנת ככביש 77, שהוארך דרומה עד למחלף תל קשיש, במקביל לכביש 722. הזרוע לצפון נחשבת כחלק מכביש חוצה ישראל, וכביש 70 מתלכד עמהּ בין מחלף תל קשיש לבין מחלף העמקים ובין צומת זבולון לבין מחלף סומך (בקטעים אלו מסומן הכביש ככביש 6, ומהווה כביש מהיר ללא תשלום אגרה), ועובר בסמוך לה, ליד מחלפי אבליים, יאסיף, כברי ושלומי המתוכננים. בשלומי שבו מסתיים כביש 70, יסתיים גם כביש 6.
לפי התכנון, כביש 70 מחליף סימון משני צידיו של המחלף: מדרום, תוואי הכביש בין צומת התשבי לבין מחלף תל קשיש, מסומן ככביש 66. מצפון, כפי שכבר נאמר, תוואי הכביש בין מחלף תל קשיש לבין מחלף העמקים, מסומן ככביש 6.
מבנה המחלף
מדרום מקשר המחלף בין הכבישים 66 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) ו-6 (המגיע במנהרה, מערבית לאזור תעשייה יקנעם) לבין כביש 77. ממזרח מקשר המחלף בין כביש 77 לבין הכבישים 66 ו-6. מצפון מקשר המחלף בין כביש 6 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) לבין הכבישים 77 ו-66.
הקישור מדרום, בין הכבישים 66 צפונה ו-6 צפונה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה ימנית קצרה. הקישור ממזרח, בין כביש 77 מערבה לבין הכבישים 66 דרומה ו-6 דרומה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית ארוכה, שחלקה הראשון ממונהר. באמצע הרמפה השמאלית, מתפצלת התנועה לכיוון כביש 6 דרומה ולכיוון כביש 66 דרומה: הנהגים שפונים לכביש 66 דרומה עולים על גשר שעולה מעל לכביש 6 דרומה. הקישור מצפון, בין כביש 6 דרומה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית קצרה. רמפה ימנית קצרה יוצאת מכביש 6 דרומה ומחברת אותו לכביש 66 דרומה, דרך הגשר שהוזכר לעיל.
נו (אות)
נו (אות גדולה: Ν, אות קטנה: ν), ביוונית מודרנית נִי, היא האות השלוש עשרה באלפבית היווני. לעיתים נהגית על פי הגייתה האנגלית - ניו.
בספרות יווניות האות שקולה כנגד המספר 50.
האות התפתחה מהאות הפיניקית / שמית נון. צלילה כצליל האות נ'.
דומה לאות נון ולאות אן (N), אם כי האות הקטנה מזכירה בצורתה את האות וי (v).
שימושי האות ν
האות ν משמשת לסמל:
גבריאל פריירה
גבריאל פריירה דוס סנטוס (בפורטוגזית: Gabriel Pereira dos Santos; נולד ב-1 באוגוסט 2001 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ניו יורק סיטי מה-MLS.
קריירת מועדונים
פריירה גדל במחלקת הנוער של קורינתיאנס. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית, במדיה ערך 43 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ביערות פולין
ביערות פולין (ביידיש: אין פוילישע וועלדער, בפולנית: W lasach polskich) הוא סרט קולנוע אילם בשפת היידיש תוצרת פולין משנת 1929.
לסרט נבחר הנושא העוסק ביחסים שבין פולנים ליהודים. הסרט היה עיבוד של הספר ביערות פולין של יוסף אופטושו. היועץ המדעי של הסרט היה ההיסטוריון הנודע מאיר באלאבן.
עלילה
הנושא המרכזי של הסרט הוא המרד הפולני של 1863 והשתתפות היהודים בו. גיבור הסרט הוא מרדכי, בנו של מנהל עסקי היערות של נסיך פולני. הוא חונך במסורת יהודית, אך ספג גם אגדות עם פולניות.
אחד הסיפורים מהם הושפע מאוד היה על ברק יוסלביץ. כדי להרחיק את מרדכי מאהובתו רחל הוא נשלח לחצר צדיק מקוצק. שם הוא פוגש קבוצה של יהודים המשתפים פעולה עם הפולנים נגד הרוסים, זה קורה לפני המרד של 1863. מרדכי מצטרף אל הכוחות הלוחמים נגד הרוסים. בקרב הראשון הוא נפצע, בזמן טיפולו בבית החולים האחות המטפלת בו היא רחל אהובתו.
יחסי אוסטרליה–איסלנד
יחסי אוסטרליה–איסלנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה של איסלנד.
סקירה כללית
אוסטרליה ואיסלנד כוננו את יחסיהן ב-17 באפריל 1984. אוסטרליה ואיסלנד מנהלות יחסים ידידותיים וחמים מבחינה דיפלומטית, ישנה אי הסכמה בין שתי המדינות בנוגע לציד לווייתנים. איסלנד נכנסה חזרה לאיחוד ציד הלווייתנים בשנת 2002 לאחר שפרשה ממנו בשנת 1992. לפי מפקד האוכלוסין לשנת 2016 באוסטרליה מתגוררים לפחות 1,100 אנשים ממוצא איסלנדי.
ב-2008 חתמו איסלנד, אוסטרליה וארצות הברית על מזכר הבנות בנוגע לשיתופי פעולה עתידיים בנושא טכנולוגיה גאותרמית.
מלוח
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הוואיו טקאטה
הוואיו טקאטה (24 בדצמבר 1900 - 11 בדצמבר 1980) הייתה מאסטר ברייקי ומפיצת תורת הרייקי למערב.
ביוגרפיה
טקאטה נולדה בהוואי למשפחת מהגרים מיפן. היא הגיעה כמטופלת למרפאתו של ד"ר צ'וג'ירו הייאשי ביפן (הייאשי היה תלמידו של מיקאו אוסואי, הנחשב במסורת הרייקי למי שגילה מחדש את אנרגיית הרייקי במאה ה-20). היא הפכה לתלמידתו של הייאשי לרייקי החל משנת 1935, ובשנת 1938 הוסמכה לדרגת מאסטר ברייקי.
בין השנים 1970-1980 הכשירה הוואיו טקאטה 22 מורים לרייקי, שנחשבו לגראנד-מאסטרים של הרייקי.
מערכת ייחוס
בפיזיקה, מערכת ייחוס (באנגלית: Frame Of Reference) היא מערכת צירים, שבה נבחרים המיקום של ראשית הצירים (נקודת המוצא של המרחב והזמן) וכוון הצירים במרחב, כך שביחס אליה ניתן לתאר גדלים מסוימים, כמו למשל מיקומו, מהירותו או תאוצתו של עצם בתנועה. הבחירה אינה יחידה וניתן לבחור מספר אינסופי של מערכות ייחוס לתיאור כל בעיה. בחלק גדול מהבעיות הפיזיקליות, צעד חשוב בפתרון הבעיה הוא בחירת מערכת ייחוס שבה הבעיה מתוארת בפשטות יחסית.
לדוגמה, ניתן להסתכל על הבעיה של חישוב זמן הפגישה בין שתי מכוניות הנעות זו לעבר זו במהירויות שונות; קיימות שלוש בחירות פשוטות למערכת הייחוס. אחת היא מערכת כדור הארץ, שביחס אליה נתונות מהירויות שתי המכוניות. שתי מערכות אפשריות אחרות הן המערכות הצמודות לכל אחת מהמכוניות: לדוגמה, ביחס למערכת המוצמדת למכונית הראשונה, מהירות המכונית הראשונה היא 0. ניתן לבחור גם כל מערכת אחרת שנעה במהירות שרירותית, אך בחירה כזו תקשה על פתרון הבעיה.
מערכת ייחוס (frame of reference) נקראת גם צופה (observer), שכן בחירת מערכת ייחוס היא שקולה להצבת צופה (בלתי מורגש) המודד גדלים בעולם ונע יחד עם מערכת הייחוס.
עד לניסוי מייקלסון-מורלי ופיתוח תורת היחסות הפרטית האמינו שקיימת מערכת ייחוס מיוחדת בחלל, שבה נמצא חומר הנקרא אתר. השערה זו הופרכה בניסוי האמור, והמדידות עד כה מאששות את עקרון היחסות (ראו בהמשך), לפיו אין מערכת ייחוס מיוחדת, אך ישנם חוקים וגדלים אינוואריאנטים, הנשמרים בכל מערכת ייחוס.
מערכת ייחוס אינרציאלית
מערכת אינרציאלית היא מערכת שביחס אליה גוף אשר לא פועל עליו כוח (או לחלופין, גוף שנמצא "רחוק מספיק" מגופים אחרים) ינוע בקו ישר ובמהירות קבועה. זהו החוק הראשון של ניוטון. הגדרה נוספת ושקולה היא: מערכת אינרציאלית היא מערכת שבה שלושת חוקי התנועה של ניוטון מתקיימים. בהינתן מערכת אינרציאלית אחת, ניתן לתאר כל מערכת אינרציאלית אחרת כמערכת שנמצאת בתנועה קצובה ביחס למערכת הראשונה, כלומר מערכת שבה ראשית הצירים אינה מאיצה, וכיווני הצירים אינם מסתובבים ביחס למערכת האינרציאלית המקורית. במערכת הנמצאת בתאוצה יחסית למערכת אינרציאלית צריך להוסיף למערכת כוחות מדומים (ראו בהמשך) כדי לקיים את חוקי ניוטון.
עקרון היחסות של גלילאו
עקרון היחסות של גלילאו מוסבר באמצעות ניסוי מחשבתי שהגה גלילאו. הניסוי המחשבתי נקרא הספינה של גלילאו והוא מתאר את הסיטואציה הבאה: דמיינו חדר קטן ואטום בעיבורה של ספינה, המחליקה במים במהירות קבועה (יחסית לכדור הארץ) מבלי להתנדנד. לפני שנכנסנו לחדר, נטלנו אתנו מכשירים, כדי לקבוע מהי מהירותה של הספינה. גלילאו טען שנכשל במשימתנו, יהיו האמצעים שברשותנו אשר יהיו. לא זו בלבד שלא נצליח לקבוע את מהירותה של הספינה, אלא שגם לא נוכל לדעת אם היא בתנועה כלל, שכן חוקי הפיזיקה ותנועת העצמים בחדר לא משתנים עם שינוי מהירות הספינה.
ישנן אינסוף מערכות ייחוס אינרציאליות, כיוון שעל פי עקרון היחסות של גלילאו כל מערכת הנעה במהירות קבועה יחסית למערכת אינרציאלית גם היא מערכת אינרציאלית. בנוסף, מתקיים גם הקשר ההפוך - אם שתי מערכות ייחוס הן אינרציאליות, אז הן בהכרח נעות במהירות קבועה זו יחסית לזו.
כוח מדומה
כוח מדומה הוא כוח המופיע במערכות ייחוס לא-אינרציאליות. כח זה נקרא "מדומה", מכיוון שאינו מציית לחוק השלישי של ניוטון - אין לו תגובה. נרחיב ונאמר שללא הוספתו של כוח מדומה, שלושת חוקי ניוטון לא היו מתקיימים. בנוסף, במערכות ייחוס לא-אינרציאליות לא ניתן לקיים את שלושת חוקי ניוטון בו-זמנית.
לדוגמה, אם מערכת מסוימת מאיצה בתאוצה קבועה a, יחסית למערכת אינרציאלית, הרי שיופיע בה על חלקיק בעל מסה m כוח המנוגד לכיוון התאוצה שגודלו \ -ma. כוח זה נקרא כוח ד'לאמבר. אם בנוסף לכך צירי המערכת מסתובבים יחסית למערכת האינרציאלית במהירות זוויתית קבועה, יופיע כוח מדומה נוסף הנקרא כוח קוריוליס. בעזרת כוח זה הוכיח פוקו בשנת 1851 כי כדור הארץ אינו מערכת אינרציאלית (למרות זאת משתמשים לעיתים קרובות בעת ניתוח בעיות בפיזיקה במערכת הייחוס של כדור הארץ כאינרציאלית, מאחר שבמקרים רבים זהו קירוב מספיק טוב).
דוגמה של שימוש בכוחות מדומים
אם נרצה לבחון תנועת גופים בתוך מכונית מאיצה, בחירה פשוטה של מערכת הייחוס תהיה נקודה בתוך המכונית, ולכן זו מערכת ייחוס בתאוצה. על אדם במכונית לא פועל כוח ואין תאוצה ביחס למערכת הייחוס שבחרנו, ולכן הוא אמור להישאר במקומו. למרות זאת, עקב הכח המדומה שפועל בגלל תאוצת מערכת הייחוס (המכונית), האדם "יידחף" אחורה. דוגמה נוספת: אם אנחנו יושבים במכונית הפונה שמאלה, נרגיש משיכה לכיוון ימין, ונראה את הנוזל בכוס הקפה נוטה ימינה. ביחס למכונית פועל על הגופים כוח מדומה המכונה כוח צנטריפוגלי.
מערכות ייחוס בתורת היחסות
במעבר ממכניקה קלאסית לתורת היחסות חל שינוי מהותי במשמעותה של מערכת ייחוס. המשמעות הקלאסית נותרה נכונה רק בקירוב, עבור מהירויות נמוכות, שדות כבידה חלשים ומרחקים לא גדולים.
בתורת היחסות הכללית, מופיע עקרון יחסות מורכב אף יותר, לפיו לא ניתן להבחין בין מערכת מואצת למערכת הנמצאת תחת השפעתו של שדה כבידה. ניבוי אחד של עיקרון זה, שאושש בניסוי, הוא שאור בשדה כבידה יתכופף, כשם שהיה מתכופף לו היינו מודדים אותו מתוך מערכת מואצת מתאימה. למעשה, תורת היחסות הכללית מבטלת את ההבחנה בין כוחות מדומים לכוחות כבידה.
International Love
International Love (בעברית: אהבה בינלאומית) הוא שיר של הראפר הקובני-האמריקאי פיטבול מתוך אלבום האולפן השישי שלו, Planet Pit. בשיר משתתף גם זמר ה-R&B האמריקאי כריס בראון. הוא נכתב על ידי פיטבול, סולשוק, פיטר בייקר, שון הארלי, וקלאוד קלי, והופק על ידי סולשוק, בייקר והארלי. השיר פורסם לראשונה ב-27 במאי 2011 כסינגל השיווקי הראשון באלבום. עם זאת, ב-11 באוקטובר 2011, החלו לשדר את הסינגל ברדיו בארצות הברית, והשיר יצא לבסוף כסינגל הרשמי הרביעי והאחרון ב-1 בנובמבר 2011. השיר הגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד הבילבורד הוט 100.
הופעות חיות
הצמד ביצע את השיר ב-16 בפברואר 2012 בטקס פרס נוסטרו 2012. הופעתו של בראון זכתה לביקורת עקב תנועות שפתיו אשר לא תאמו. ב-26 בפברואר 2012, השיר בוצע על ידי שני הזמרים בתוך מחרוזת במהלך המחצית של משחק ה-NBA אולסטאר 2012 באורלנדו.
קונפורטי
קונפורטי הוא שם משפחה יהודי ממקור יהודי ספרדי שפירושו הוא תרגום לספרדית של השמות "" ו"" שכן המילה "קונפורט" פירושה היא "נוח/נוחות".
LAV III
LAV-III הוא רכב קרבי משוריין שנכנס לשימוש בשנת 1999. הוא נבנה על ידי ג'נרל דיינמיקס הקנדית ומבוסס על ה-Mowag השווצרי.
ניידות
ה-LAV III מופעל על ידי מנוע דיזל קטרפילר 3126 בעל עוצמה של 350 כוחות סוס, והוא יכול להגיע למהירות של 100 קמ"ש. הרכב מצויד בגלגלי 8x8 וגם מצויד במערכת ניפוח צמיגים מרכזית, אשר מאפשר לו להסתגל לתנאי שטח שונים, כוללים מחוץ לכביש. ה-LAV III מצויד במערכת בקרת משיכה (TCS), מערכת מודרנית נגד נעילת בלמים (ABS) ובניגוד לגרסות קודמות של ה-LAV III, ל-LAV אין יכולות אמפיביות.
מיגון
השריון הבסיסי של ה-LAV III, מכסה את השכבה החיצונית של הרכב, המספקת הגנה מכל הצדדים כנגד ירי מנשק קל בקליבר 7.62x51mm. ניתן להוסיף שריון קרמי (MEXAS), אשר מגן מפני קליעים בקליבר 14.5x114mm ממרחק של עד 500 מטרים. בחודש דצמבר 2008 ממשלת קנדה העניקה את הפרס "הנדסת EODC", והמהנדסים של כלי הרכב קיבלו 81.5 מיליון דולרים קנדיים בצורת חוזים לספק ל-LAV III תוספות שריון, מודולים וחלקי חילוף.
גרסאות
ָָ*Command Post Vehicle: מסומן בקיצור כ-CPV.
וילם דריס
קורות חיים
דריס נולד באמסטרדם בקיץ 1886. אחרי סיום לימודיו בשנת 1903 עבד בבנק עד 1906. משנת 1907 עבד בפרלמנט כקצרן. באותן השנים הצטרף למפלגת העובדים הסוציאל-דמוקרטית, אשר בשנת 1946 הייתה הגורם המרכזי בהקמת מפלגת העבודה.
בשנים 1910–1931 הוביל את סניף המפלגה בהאג. בשנים 1913–1941 היה חבר במועצת עיריית האג. במשך 22 שנה, 1919–1941, היה חבר במועצת המחוז של דרום הולנד, ובשנת 1927 התמנה לחבר בהנהלת המפלגה. משנת 1933 יצג את המפלגה בפרלמנט, ומשנת 1939 הוביל אותה בפרלמנט. במהלך מלחמת העולם השנייה וכיבושה של הולנד בידי גרמניה הנאצית, דריס נעצר בידי השלטון הנאצי, ובאוקטובר 1940 נכלא במחנה הריכוז בוכנוואלד. בשנים 1945–1948 היה סגן ראש הממשלה ושר הרווחה.
חיים אישיים
דריס התחתן בשנת 1910 ונולדו לו ארבעה ילדים. הוא היה אגנוסטי וחבר בבונים החופשיים.
וילם דריס נפטר ב-14 במאי 1988 בהאג, חודשיים לפני יום הולדתו ה-102.
אובזור
אובזור (בבולגרית: Обзор, ביוונית ובתראקית: Naulochos או Tetranaulochos, בטורקית: Gözeken) היא עיירת קייט במחוז בורגס שבבולגריה, על גדות הים השחור בסמוך לבורגס, לנסבר ולנחל דבויניקה ובשטחה אחת מרצועות החוף הארוכות בבולגריה, כ-8 קילומטרים אורכה. השם אובזור הוענק למקום ב-1936 ומאז 1984 היישוב הוכר כעיר עצמאית (עד אז היה חלק מהרשות המקומית נסבר).
ראשית התיישבות מאורגנת במקום מתוארכת למאה ה-6 לפנה"ס, בתקופת הממלכה התראקית. בתקופת יוון העתיקה היה במקום נמל בחבל תראקיה. הרומאים הקימו במקום מקדש לאל יופיטר ומצודת דרכים, לאחר שכבשו את המקום במאה ה-1 לפנה"ס.
בימי הביניים הוקמה במקום מצודה ששרידיה קיימים עד היום.
אריק מוסמבאני
אריק מוסמבאני (בצרפתית: Éric Moussambani; נולד ב-31 במאי 1978) הוא שחיין מגינאה המשוונית, המוכר בשל הופעתו הכושלת, אך ההירואית, באולימפיאדת סידני בשנת 2000.
קריירה
מוסמבאני, המכונה גם "אריק הצלופח", לא נדרש להשיג את הקריטריון האולימפי על מנת להשתתף באולימפיאדה. הוא זכה בכרטיס חופשי, שהוועדה המארגנת נוהגת להעניק למדינות שבהן תשתית מתקני השחייה אינה מפותחת, כדי לקדם בהן ענף ספורט זה. הוא החל להתאמן רק 8 חודשים לפני המשחקים האולימפיים.
באולימפיאדה, התמודד מוסמבאני במשחה ל-100 מטר חופשי, ורשם תוצאה של 1:52.72 דק'. לשם השוואה, שיא העולם שקבע הזוכה במדליית הזהב, פיטר ואן דן הוחנבאנד, היה זמן מהיר כמעט פי שניים וחצי - 47.84 שניות. למעשה, הזמן שקבע מוסמבאני היה איטי אף משיא העולם במרחק הכפול, 200 מטר, שעמד באותה העת על 1:43.86 דק'. יחד עם זאת, זכה מוסמבאני במקצה בו השתתף, לאחר ששני יריביו, מניז'ר ומטג'יקיסטן, נפסלו עקב זינוק מוקדם. לעובדת הגעתו ראשון במקצה לא הייתה השפעה כלשהי על סיכוייו להמשיך בתחרויות, שכן, בשונה מתחרויות אתלטיקה למשל, רק התוצאה שהשיג השחיין משפיעה על ההעפלה לשלב הבא, ולא מיקומו במקצה.