cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תורת שדה ממוצע
ניסוח פורמלי
הבסיס הפורמלי של תורת השדה הממוצע הוא אי שוויון בוגוליובוב. על פי משפט זה, בהינתן מערכת עם המילטוניאן המטרה אותו נרצה לחקור:""כאשר פירקנו את ההמילטוניאן להמילטוניאן פשוט ותוספת  שיכולה לכלול אינטראקציות בין זוגות חלקיקים או תרומות לא ליניאריות אחרות. במקרה זה ניתן לשים חסם עליון על האנרגיה החופשית:""כאשר S_0 היא האנטרופיה של המערכת והממוצע נלקח על צבר של המערכת בשיווי משקל תרמודינמי תחת ההמילטוניאן. במקרה הפרטי בו  מתאר מערכת ללא אינטראקציות של דרגות חופש פנימיות, נוכל לכתוב:""כאשר   מסמל את רשימת כל דרגות החופש של חלקיק יחיד (מיקום, תנע, תנ"ז, ספין וכו'), והאינדקס i רץ על כל החלקיקים במערכת, עד למספר החלקיקים N. במקרה זה נוכל להביא למינימום את הצד הימני של אי השוויון. למעשה מערכת היחוס היא הקירוב הטוב ביותר למערכת בהזנחת קורלציה בין דרגות החופש של המערכת, והיא ידועה כקירוב השדה הממוצע.
במקרה הנפוץ בו המילטוניאן המטרה מכיל רק אינטראקציות דו-חלקיקיות, כלומר:""כאשר \mathcal{P} היא קבוצת כל זוגות החלקיקים שבאים באינטראקציה, ניתן לבצע את המינימיזציה הנ"ל באופן פורמלי.
לצורך העניין, נוכל לבצע מינימיזציה על האנרגיה החופשית:""כאשר  היא ההסתברות למצוא את מערכת היחוס במצב המיקרוסקופי המתואר על ידי המשתנים. הסתברות זו ניתן לתאר בטמפרטורה T באמצעות התפלגות בולצמן: כאשר Z_0 היא פונקציית החלוקה,  ו- K_B הוא קבוע בולצמן. לכן נוכל להציב בביטוי עבור האנרגיה החופשית:
נוכל כעת לבצע מינימיזציה של הביטוי לאנרגיה החופשית כדי למצוא את התפלגות השדה הממוצע הסבירה ביותר. על מנת לעשות זאת יש לגזור את הביטוי ביחס להסתברויות החד-חלקיקיות P^{(i)}_{0} ולאלץ נורמליזציה של ההתפלגות באמצעות כופל לגראנז'. התוצאה המתקבלת בתהליך זה היא מערכת משוואות בעלת התייחסות עצמית עקבית (לכן הפיתוח מכונה "עקבי-עצמי"):""כאשר השדה הממוצע נתון על ידי""
דוגמאות
תורת שדה ממוצע ניתנת ליישום מוצלח במספר מערכות פיזיקליות כדי לתאר תופעות כגון מעבר פאזה.
מודל איזינג
מודל איזינג הוא מודל מתחום המחקר של מצב מוצק, המתאר התנהגות של פרומגנט. במודל דרגות חופש ספינוריות (נמדד ביחס לציר ספציפי) המסודרות בסריג קובי d-ממדי, אשר באות באינטראקציה עם שדה מגנטי חיצוני h ואחת עם השנייה בין שכנים קרובים. ההמילטוניאן של המודל נתון על ידי:"" כאשר s_i = \pm 1 הוא הספין של האתר ה-i בסריג, ו- מסמן סכימה על כל זוגות השכנים הקרובים.
נניח כעת שדה מגטזיציה ממוצע באתר ה- i, m_i, כך שנוכל לכתוב את הספין באתר באמצעות הפלקטואציות מהממוצע:""כאשר נגדיר   - הפלקטואציה של הספין באתר ה- i. אם נפתח את הסוגריים בצד הימני של המשוואה, נקבל איבר אחד שתלוי בממוצעי הספינים בלבד. זהו איבר מסדר אפס, והוא כמובן לא משפיע על התכונות הסטטיסטיות של המערכת. האיבר הבא הוא איבר שכולל מכפלה של הממוצע והפלקטואציה. לבסוף נקבל איבר שכולל מכפלה של שתי פלקטואציות.
קירוב השדה הממוצע למעשה נכנס כאן, בתהליך ליניאריזציה בו מתעלמים מאיברים מסדר שני ומעלה - כלומר זהו הגבול בו הסטיה מהשדה הממוצע היא קטנה ולכן ניתן להזניח את האיבר האחרון בצד הימני של המשוואה (באותו אופן שבו מקבלים את משוואת הגלים במערכת לא ליניארית). ההמילטוניאן שנקבל:""בממדים נמוכים, הפלקטואציות הופכות למשמעותיות ולכן בלתי ניתנות להזנחה, מה שהופך את קירוב השדה הממוצע לטוב יותר עבור ממדים גבוהים יותר.
כעת נניח כי כל ספין מרגיש את אותו שדה ממוצע (ללא תלות באתר), וכך נוכל לוותר על האינדקסים השונים (אך לא על הסכימה) - זוהי למעשה הכלה של סימטריה (לטרנזלציה) על ההתפלגות שאנו מחפשים. נציב את \delta s_i ונסדר מחדש באופן הבא: "" נוכל לכתוב את הסכימה על שכנים כ-   כאשר nn(i) זו קבוצת כל השכנים הקרובים של אתר i. כדי להימנע מספירה כפולה נוסף פקטור 1/2. כעת ניתן לספור באופן קומבינטורי ולחשב את הסכומים. נגיע לביטוי הבא:""כאשר z הוא מספר השכנים של כל אתר, או מספר קואורדינציה. נשים לב שהגענו לשדה אפקטיבי שפועל על כל ספין המורכב מהשדה החיצוני h והשדה הממוצע m J z. כדאי לשים לב לתלות המפורשת של הביטוי במספר השכנים, ולכן במספר הממדים (למשל, עבור סריג קובי d-ממדי, z = 2 d).
Clavelitos
Clavelitos (ציפורנים, פרחי ציפורן) הוא שיר שנכתב בידי הספרדים חנרו מונראל (Genaro Monreal) - מילים, ופדריקו גלינדו (Federico Galindo) - לחן, ב-1949. השיר הפך להיות חלק מהמורשת התרבותית הספרדית, ופופולרי בקרב הטונות האוניברסיטאיות - מקהלות סטודנטים הפועלות כמסדרים עם סמלים ומסורות המועברים בירושה לאורך שנים בפקולטות שונות בספרד ואף מחוצה לה.
תורת שדה ממוצע
מודל איזינג
כעת נציב את ההמילטוניאן האפקטיבי שקיבלנו בפונקציית החלוקה:""כאשר N הוא מספר האתרים בסריג ושוב השתמשנו בסימון.
Clavelitos
מקובל בנוסף לבצעו באירועים רשמיים של האוניברסיטאות, ועם סיום טקס הענקת פרס סרוונטס - הפרס היוקרתי ביותר בתחום הספרות הספרדית.
תורת שדה ממוצע
מודל איזינג
כעת נוכל להסיק את כל הפוטנציאלים התרמודינמיים, ולחשב אקספוננטים קריטיים של מעברי פאזה, באמצעות תורת לנדאו. נוכל למשל לחשב את המגנטיזציה הממוצעת m כפונקציה של הטמפרטורה, ולקבל, בממדים גדולים מ-2, סינגולריות בנגזרת בטמפרטורה. . מודל זה מתאר למעשה את מעבר הפאזה הפרומגנטי, והטמפרטורה הקריטית היא קירוב לטמפרטורת קירי.
גביש נוזלי
גביש נוזלי הוא תיאור לאוסף של מצבי צבירה בין נוזל למוצק שמתרחשים בצבירים של מולקולות מוארכות. ניתן לתאר את מעבר הפאזה מנוזל איזוטרופי - בו כל המולקולות מצביעות בכיוונים אקראיים, לגביש נוזלי נמטי - בו המולקולות מצביעות לכיוון אחיד, באמצעות תורת לנדאו ובחירת פרמטר הסדר כשדה ממוצע. לשם הדוגמה נציג מודל של אלפרד זָאוּפֶּה ווילהלם מָאיֶר לתיאור מעבר הפאזה איזוטרופי-נמטי, בו מניחים אינטראקציות בין המולקולות שפרופורציונליות לחתך הפעולה של שתי המולקולות, ומזניחים את אפקט הדחיה הסטרית התלוי בטמפרטורה. נתבונן על סידור מולקולה אחת במרחב שמרכז המסה שלה ממוקם ב-. נשתמש בקואורדינטות כאשר נבחר, הכיוון הממוצע בו יסתדרו המולקולות בפאזה הנמטית (באמצעותו נבנה את השדה הממוצע). נסמן ב- את התפלגות הזוויות  בנקודה \vec r בצבר. אנו נניח את הסימטריות הבאות, שיהיו תקפות לשתי הפאזות: נניח כמובן כי f מנורמלת במשתנה האקראי \theta.
כעת ננסה לבנות פרמטר סדר S, שיתאר את הנטייה של המולקולות להצביע לכיוון יחיד. נרצה שפרמטר הסדר יקבל ערך S = 0 בפאזה האיזוטרופית, ו- S = 1 בפאזה הנמאטית.
Clavelitos
פרח הציפורן נחשב לפרח הלאומי של ספרד.
תורת שדה ממוצע
גביש נוזלי
בחירה טבעית לפרמטר סדר כזה היא פונקציית הקומולנט השני: ""במצב האיזוטרופי (התפלגות אחידה), ואכן ניתן לוודא ש- S=0. במצב זה האנטרופיה תהיה:""במצב הנמטי יהיו ל- f שני "פיקים" סביב (כי הנחנו מלכתחילה ), ונוכל להעריך את האינטגרל בקירוב טוב בנקודות אלו. אכן מתקבל S=1. במצב זה האנטרופיה תהיה:""כלומר הפרש האנטרופיות: ""הפוטנציאל שעלינו לעשות לו מינימיזציה הוא האנתלפיה:""האיבר הראשון הוא איבר איזוטרופי שלא תלוי ב- S ולכן יעלם במינימיזציה ולא ישפיע. האיבר השני הוא הפרש האנטרופיות שחישבנו. האיבר השלישי הוא האנרגיה שעולה סטיה מן הממוצע, שנוצר כתוצאה מאינטראקציות בין-מולקולריות. אנרגיה זו נתונה בפיתוח עד לסדר שני בפרמטר הסדר (הסדר הראשון מתאפס מטעמי סימטריה). הנחה נוספת שנעשה כאן היא כי המקדם U של האינטראקציה אינו תלוי בטמפרטורה. כפי שצוין קודם, למעשה ישנה דחייה סטרית בין המולקולות שניתן לפרשה כהימנעות מחדירת מולקולה אחת לנפח האחרת שאכן תלויה בטמפרטורה, אך זו מוזנחת בפיתוח זה. ניתן להתחשב גם בה במסגרת תורת שדה ממוצע, כפי שנעשה במודל אונסאנגר, ולקבל מעבר פאזה איזוטרופי-נמטי בעל מאפיינים קצת שונים.
לאחר מינימיזציה של האנתלפיה נקבל את ההתפלגות:""כאשר הוא פרמטר נרמול של ההתפלגות.
כעת נוכל לדרוש עקביות-עצמית ולהציב את ההתפלגות בהגדרת פרמטר הסדר, וכך למצוא את מעבר הפאזה.
הרחבה לשדות ממוצעים תלויים בזמן
בתורת שדה ממוצע קלאסית, השדה הממוצע הוא שדה סקלרי או שדה וקטורי בלתי תלוי בזמן. הנחה סמויה במודלים המשתמשים בקירוב זה, לרוב, היא הימצאות המערכת בשיווי משקל תרמודינמי. הנחה זו לא תמיד נכונה. בתורת שדה ממוצע דינמית (DMFT), השדה הממוצע נהפך לתלוי בזמן, ונחקרת הדינמיקה שלו בזמן באמצעות משוואות התנועה המיקרוסקופיות והשפעתן על השדה הממוצע. בקירוב זה משתמשים למשל במודל הובארד על מנת לחקור את מעבר הפאזה ממבודד למוליך.
טובה ברלינסקי
ביוגרפיה
טובה ברלינסקי לבית וולף נולדה באושוויינצ'ים שבפולין לגולדה ושמואל זנוויל. ב-1938 עלתה לארץ ישראל המנדטורית. היא התגוררה ועבדה בירושלים. לברלינסקי הייתה קריירה קצרה כשחקנית תיאטרון הקאמרי בתל אביב. היא החלה לצייר בגיל 38. בין השנים 1953–1957 למדה בבצלאל בשיעורי ערב אצל שלמה ויתקין. בין השנים 1957–1959 למדה בפריז אצל  ואנרי גץ, שם הושפעה גם מסגנון האקספרסיוניזם המופשט. ציוריה משנות השישים מציגים השפעה של נוף ילדותה בעת ששהתה באושוויינצ'ים שבפולין, שאותה זכרה דווקא כעיר יפה וכזיכרון של נוף ילדות אידילי, על אף שכל משפחתה אבדה בשואה. ב-1974 התחברה עם אמני קבוצת אקלים, שהוקמה בעקבות מלחמת יום הכיפורים על ידי רחל שביט ואליהו גת, והציגה אתם ברוב תערוכותיהם - מתוך תחושה של זהות ישראלית, אותה רצתה לבטא ביצירתה. בין השנים 1982–1984 הייתה חברה בקבוצת "רדיוס".
יצירתה
בין השנים 1960–1973 המשיכה לצייר בסגנון מופשט עם השפעה של ציורי ילדים, וסגנונה נטה למופשט עם צבעים קונטרסטיים וקווי מתאר שחורים. בציוריה מן התקופה מופיעות גם דמויות מטושטשות הרומזות על בני משפחתה שנספו בשואה. אך רק בשנות השבעים החלה להתמודד באופן ישיר עם נושא השואה. ציוריה הפכו מופשטים יותר ויותר ונראו בהם אזורי צבע גדולים יותר. בשנות השבעים, בהשפעת מלחמת יום הכיפורים, הפכו הצבעים מתונים ומונוכרומיים יותר, אך כתמי הצבע הלכו וגדלו והתפשטו לכל שטח הפנים של הציור. ברלינסקי הרבתה לצייר חלונות סגורים ונופים הנראים דרך תריסים מוגפים. הנופים נראים שרופים ומעושנים, ושורה בהם אווירה של דיכאון ושל מוות.
ב-1982, עם תחילת מלחמת לבנון הראשונה חזרה דמות האדם לציוריה. ב-1984 חזרה לראשונה לפולין כדי להתמודד עם אושוויץ של מחנות הריכוז, ומאז, לדבריה, לא ציירה עוד נופים. אך למרות דבריה, בשנות התשעים ציירה סדרה של נופי העיר בפסטלים, ובהם עצי ברוש, האופייניים לבתי הקברות בירושלים ומסמלים עצב ואבל. עוד ציירה פרחים צבעוניים בולטים על הרקע המונוכרומי.
בסדרה נוספת ציירה ברושים הצומחים מתוך אדמה חרוכה וסלעים הנראים כאבני מצבה, בהשראת הסכסוך הישראלי-ערבי. לאחר מכן חזרה לצייר כָּדי פרחים ונופים, כמעין פסק זמן בין הנושאים הכואבים, ובין השנים 1995–2002 ציירה פורטרטים של בני משפחה שנספו בשואה, למשל הציור "דיוקן משפחתי", 1998. ב-1974 הייתה חברה בקבוצת אקלים - מתוך תחושה של זהות ישראלית, אותה רצתה לבטא ביצירתה. בין השנים 1982–1984 הייתה חברה בקבוצת "רדיוס".
ברלינסקי נפטרה ב-16 בינואר 2022 בגיל 106, ונקברה בהר המנוחות בירושלים.
תערוכות
תערוכות יחיד נבחרות תערוכות קבוצתיות נבחרות תערוכת מחווה
אולם נגה
אולם נגה הוא אולם הבית של תיאטרון גשר בשדרות ירושלים ביפו. הוקם ב-1922 כקולנוע נביל, של שם בעליו דאז. ב-1995 הפך לאולם הבית של תיאטרון גשר.
היסטוריה
ב-1922 נבנה הבניין כבית קולנוע מפואר עם 1,081 מקומות ישיבה. מעליו תוכנן יציע שיועד ל־880 צופים נוספים ותחתיו קומה לחדרי שחקנים וחזרות. חזיתות הבניין צופו באבן חול והשטחים הציבוריים רוצפו בשיש "גילה" מסביבת ירושלים. ב-1946 התקיים באולם כינוס ארצי של חברי תנועת הנג'אדה הפלסטינית.
בשנת 1986 נרכש הבניין על ידי האמרגן גיורא קירשמן, שביקש להעלות בו מופעים שיפיק. ב-1988 קירשמן השכיר את האולם לאופרה הישראלית החדשה ולתיאטרון הקאמרי, שעשה בו שימוש להצגות שהוגדרו "אוף ברודוויי". במקום נערך שיפוץ בתכנונו של האדריכל יוסי בר-דעה שיועד להתאים את המבנה לצורכי האופרה הישראלית. באולם תוכננו 912 מקומות ישיבה. בזמן ששימש האולם למופעי האופרה "הועלמו" שלוש השורות הראשונות עקב שימוש בשש מעליות הידראוליות. במקום אותן השורות נפער "בור תזמורת".
בעבר נערכו באולם קונצרטים של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, כשעוד לא היה לה אולם קונצרטים משלה.
ב-1995 נמסר האולם לתיאטרון גשר.
בשנת 2000 שופץ הבניין וכמות מקומות הישיבה שבו הוקטנה ל־890.
מכינות קדם-צבאיות ארז
מכינות הקדם-צבאיות ארז היא רשת מכינות קדם צבאיות אורבניות הפועלות ברחבי ישראל. את המכינות מפעילים בשיתוף תנועת אחריי! והסוכנות היהודית, ועמותת צימאון.
רשת מכינות "ארז" היא רשת המכינות החצי שנתיות הגדולה בישראל ומונה שבע מכינות וכ-350 חניכים בשנה.
על התכנית
התכנית מיועדת למועמדים לגיוס לצה"ל, בוגרי כיתה י"ב, המעוניינים בהכנה לשירות משמעותי בצה"ל. בכל מכינה לומדים בין 30 ל-70 חניכים המחולקים לקבוצות. תוכנית הלימודים מתנהלת כולה בעברית למעט במכינה המעורבת בה התכנים מועברים בעברית אך נלמדת השפה הערבית. התכנית פועלת באמצעות דחיית הגיוס, החל מחודש אוגוסט עד לחודש פברואר.
במכינה מפתחים החניכים כישורי מנהיגות ומודעות חברתית באמצעות הובלת פרויקטים חינוכיים וחברתיים בשכונה, לצד לימודים פורמליים בהיסטוריה, פוליטיקה, הכרת הארץ ויהדות. חניכי התכנית מוכווונים לשירות צבאי משמעותי ובכללו לתפקידי פיקוד וקצונה.
רשת המכינות
ברשת קיימות מכינות הפזורות בערים מרכזיות בישראל ומשולבות בחיי העיר תוך תרומה קהילתית:
כריס קטן
כריסטופר לי "כריס" קטן (אנגלית: Christopher Lee "Chris" Kattan) (נולד ב-19 באוקטובר 1970) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי ממוצא יהודי. ידוע בעיקר בזכות עבודתו בתוכנית המערכונים הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב", ותפקידו כבוב בארבע העונות הראשונות של הסדרה "מקום טוב באמצע". הוא גם ידוע בשל תפקידו כדאג בוטאבי בסרט "לילה ברוקסברי".
ביוגרפיה
קטן נולד בשרמן אוקס, פרבר בלוס אנג'לס קליפורניה שבארצות הברית. אביו, קיפ קינג (1937-2010), היה שחקן ומדבב שהופיע כלארי פלם בסדרה רינו 911. אמו, היינלקה אי. בירו, הצטלמה פעם למגזין פלייבוי ועבדה כדוגמנית בלונדון. אביו היה ממשפחה יהודית שהיגרה מעיראק ופולין, בעוד שאמו היא בודהיסטית ילידת בודפשט הונגריה למשפחה מרקע נוצרי. אביו החורג היה מרפא ונזיר בודהיסטי. קטן גדל בריטריט זן בהר באלדי, הידוע גם כהר סן אנטוניו, קרוב ללוס אנג'לס. הוא גר תקופה גם באי ביינברידג' במדינת וושינגטון שם למד בבית ספר תיכון ביינברידג' וסיים שם את לימודיו ב-1989.
תחילת הקריירה וסאטרדיי נייט לייב
קטן היה חבר בכמה וכמה קבוצות של שחקני אימפרוביזציה ומערכונים. אחת מהן הייתה בלוס אנג'לס ונקראה ה-"גראונדלינגס" (The Groundlings). אביו היה חבר מקורי בקבוצה. קטן גם שיחק בכמה תפקידים קטנים בתוכניות טלוויזיה שאחד מהם היה בפרק הראשון בעונה השנייה של הסדרה "עיקר החדשות" (NewsRadio).
הוא עבר לניו יורק ועבד בתוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב בין השנים 1996-2003. בין דמויותיו הרבות בסדרה נמנו מיסטר פיפרס (Mr. Peepers), מאנגו (Mango), עזריאל אביס (Azrael Abyss), קייל דמרקו מצמד האחים דמרקו (The DeMarco Brothers), היטלר ההומו (Gay Hitler), סואל פורסטר (Suel Forrester) וכמובן החצי השני של צמד האחים בוטאבי ביחד עם עמיתו מימי הגראונדלינגס ובסאטרדיי נייט לייב, ויל פרל, שהיו ידועים בשל קידות הראש שלהם. קטן ופרל שיחקו כדמויותיהם, האחים בוטאבי, גם בסרט "לילה ברוקסברי" בשנת 1998.
חיים לאחר סאטרדיי נייט לייב: 2007-2011
קטן היה אמור לגלם את תפקיד קזניאס בהפקת ברודוויי מוזיקלית של סטיבן סונדהיים, הצפרדעים, אך הוחלף בשלב מוקדם. בנוסף, היה אמור להנחות את השעשועון "שעשועון בראשי" ואף צולם עבור פיילוט של התוכנית בהוליווד. מאוחר יותר, הופיע קטן בפרסומת לפפסי, ששודרה במהלך משחק הסופרבול בשנת 2008, וכללה שחקנים שביצעו את קידת הראש המפורסמת של האחים בוטאבי, לצלילי השיר "מה היא אהבה?" (What is Love?), מהסרט לילה ברוקסברי.
באוגוסט 2009, כיכב קטן במיני סדרה, גיבור בוליווד, שם גילם את עצמו ביחד עם הקשיים מולם הוא עומד כשחקן קומי המנסה לקבל מעמד כשחקן ראשי. בסתיו 2009, קטן הופיע בתפקיד משנה בסדרה "מקום טוב באמצע" (The Middle) וגילם את בוב, עמיתו של פרנקי הק מסוכנות המכוניות של מר' אלרט. קטן הופיע בפרק של הסדרה "איך פגשתי את אמא" (How I Met Your Mother) ככוכב בסרט בדיוני בסדרה, "כלת חתונות". הוא שיחק את ג'ד מוסלי, דמות המבוססת על הדמות הראשית, טד, אך בעלת אישיות יהירה. הוא שב לגלם את התפקיד כשהחבורה בסדרה צפו בסרט ההמשך "כלת חתונות 2". ב-17 בדצמבר 2011, הופיע קטן כאורח בתוכנית מיוחדת של סאטרדיי נייט לייב, לכבוד חג המולד, שהונחתה על ידי ג'ימי פאלון. קטן הופיע שוב בפרק האחרון של העונה ה-37 של סאטרדיי נייט לייב.
בעיות עם החוק ותחייתו של מאנגו: 2014-הווה
בינואר 2014, קטן היה המתחרה הראשון שסולק בפרק השני של "ידוענים מבשלים" (Celebrity Cook-off). בפברואר 2014, קטן נעצר בלוס אנג'לס בחשד לנהיגה בשכרות, לאחר שמכוניתו עברה גבול שסומן בקונוסים כתומים ואורות מהבהבים והתנגשה ברכב תחזוקה. מאוחר יותר הופיע קטע וידאו שבו רואים את קטן מוצא מהמטוס, לאחר שנחת בלוס אנג'לס, לפני שנעצר. קטן כפר בהאשמות נגדו במרץ 2014 וצווה על ידי שופט לעבור מפגשי גמילה של 12 שלבים.
ביוני 2014, קטן גילם שוב את תפקידו כמאנגו מסאטרדיי נייט לייב בקמפיין אופנה של שרייה ג'יי, בת חסותה של מיסי אליוט, הנקרא "שט איט דאון" (Shut It Down).
חיים אישיים
קטן נישא לדוגמנית סנשיין דייה טאט ב-28 ביוני 2008, לאחר שהציע לה נישואין בערב חג המולד 2006. אולם הם נפרדו ב-10 באוגוסט 2008, והתגרשו רשמית בפברואר 2009.
לייקווד (אוהיו)
לייקווד (באנגלית: Lakewood) הוא מושב המחוז של מחוז קויאהוגה אשר במדינת אוהיו שבארצות הברית. העיר משתייכת לאזור המטרופולין קליבלנד רבתי, וגובלת בעיר קליבלנד. נכון ל־2020 חיים בתחום היישוב כ־51,000 תושבים.
דמוגרפיה וגאוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2010 היו בעיר 52,131 תושבים, 25,274 משקי בית ו-11,207 משפחות. 87.5% מהתושבים הם לבנים, 6.4% אפרו-אמריקאים, 0.3% אינדיאנים, 1.9% אסיאתים, ו-2.7% משני גזעים או יותר.
העיר משתרעת על שטח של כ-17.33 קילומטרים רבועים, מתוכם 14.32 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-3.00 קמ"ר שטחי מים.
לולו גמדי
לולו גמדי הוא גזע של בקר הבית הנפוץ בהרים שבמדינות מרכז אסיה. הלולו הגמדי הוא בן כלאיים של זבו, יאק הבית וטאורין.
משקלו של לולו גמדי הוא בין 68 ל-153 קילוגרמים ובשל כך נחשב לזן הבקר הקטן ביותר המוכר.
אני לא יכול לנשום
אני לא יכול לנשום או אני לא יכולה לנשום (באנגלית: I can't breathe) היא סיסמה המזוהה עם תנועת "חיי שחורים חשובים" (מאנגלית: Black Lives Matter) בארצות הברית.
מקור הביטוי הוא מילותיו האחרונות של אריק גרנר, אדם שחור ולא חמוש שנהרג בשנת 2014 לאחר שהיה במעצר על ידי משטרת ניו יורק. מספר אפרו-אמריקאים אחרים. בהם חוויאר אמבלר, מנואל אליס, אליה מק'ליין וג'ורג' פלויד אמרו ביטוי זה, לפני שמתו בנסיבות דומות עם גורמי אכיפת החוק.
על פי דיווח של העיתון "הניו יורק טיימס" משנת 2020, הביטוי נאמר על ידי יותר מ-70 אנשים שמתו במעצרם המשטרתי.
הביטוי משמש כיום במחאות נגד אלימות משטרתית בארצות הברית ונגד היעדר אחריות המשטרה עקב חסינותה.
כתב העת הרשמי של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, "PNAS", מצא כי כאחד מכל 1,000 גברים שחורים בארצות הברית צפויים למצוא את מותם בתקרית אלימה עם המשטרה.
השפעות האלימות המשטרתית על בריאות הציבור
האיגוד הרפואי האמריקאי (AMA) יצא בהצהרה לפיה הוא מכיר בכך שאלימות פיזית או מילולית בין אנשי אכיפת החוק והציבור, בדגש על מקרים בקרב קהילות שחורות וחומות שבהן התקריות הללו נפוצות יותר, היא סוגיה בריאותית ותומך במחקר על ההשלכות על בריאות הציבור. בהמשך תמכה ההאקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים (APA) בהצהרה והדגישה כי נושא זה הוא קריטי לבריאותם ולרווחתם של כלל הילדים, המתבגרים ומשפחותיהם, אך משפיע על הקהילה השחורה בצורה החמורה ביותר.
מחאות בעקבות אלימות שוטרים נגד שחורים
לאחר מותו של ג'ורג' פלויד ב-25 במאי 2020, החלו מחאות והפגנות ברחבי ארצות הברית וכן מחאות הזדהות ברחבי העולם. תחילה המחאות התחילו בצורה מתונה ומאופקת, אך במהרה חלקן הפכו אלימות. במהלך ההפגנות נהרג אחד המשתתפים, נפצעו עשרות שוטרים ומפגינים, חנויות נבזזו וניידות ותחנות משטרה הוצתו. הביטוי "אני לא יכול לנשום" התנוסס על שלטי המפגינים ושומש כ"האשטאג" ברשתות החברתיות כסמל למאבק באלימות שוטרים כנגד שחורים וגזענות כנגדם.
חוק למניעת לינץ' על שם אמט טיל
במהלך ההפגנות כנגד הריגתו של ג'ורג פלויד בידי שוטר לבן, הועברה בשנית הצעת החוק למניעת לינץ' על שם אמט טיל, צעיר אפרו-אמריקאי שנרצח במיסיסיפי בהיותו בן 14 לאחר שנתפס משוחח עם אישה לבנה נשואה. הצעת החוק Emmett Till Antilynching Act שמטרתה להפוך אירועי לינץ' שכאלה לפשע שנאה פדרלי, הוצגה לראשונה ב-2019 ונחתמה כחוק בידי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ב-29 במרץ 2022.
ירושלים (שיר)
"ירושלים" (באנגלית: "Jerusalem"; נקרא במקור על פי השורה הראשונה "And did those feet in ancient time" "והאם אותן רגליים בזמן קדום") הוא שיר פופולרי אנגלי, שהיה לשיר פטריוטי בריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא ההמנון הלאומי הלא רשמי של אנגליה.
השיר
מילות השיר נכתבו על ידי המשורר האנגלי ויליאם בלייק, כשיר קצר שהיה הקדמה לשירה האפית "מילטון" (Milton), ויצא לאור לראשונה בשנת 1808.
לפי הגישה המקובלת, השיר "ירושלים" מתאר את ביאתו השנייה של ישו והקמת ירושלים החדשה באנגליה, השיר נפתח בהתייחסות לביקורו האגדי של ישו על אדמת אנגליה.
מתחת לשיר המקורי רשם המשורר את הפסוק.
הפופולריות של השיר
במאה השנים הראשונות לאחר כתיבתו לא עורר השיר תשומת לב מיוחדת בציבור הרחב. ב-1916 כלל אותו המשורר רוברט ברידג'ס באנתולוגיה של שירים פטריוטיים, "רוח האדם" (The Spirit of Man), שיצאה לאור כדי לעודד את רוחו של העם הבריטי בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. ברידג'ס ביקש מהמלחין יוברט פארי להתאים לשיר לחן פשוט, עבור קונצרט פומבי במסגרת מסע ציבורי לעידוד המורל. מאז הלחנתו הפך השיר לפופולרי. כנסיות וקתדרלות רבות באנגליה, וגם כנסיות אפיסקופליות בארצות הברית, אמצו אותו כמזמור, אף-על-פי שמילותיו אינן מילות תפילה במובן זה שאין בהן פנייה לאלוהים. השיר צבר אהדה גם מחוץ לכנסיות, ושרים אותו גם בבתי ספר, באירועי ספורט ובאירועים שונים בבריטניה וביתר המדינות שדוברות אנגלית. השיר רווח גם בעצרות פוליטיות, בעיקר של מפלגת הלייבור הבריטית.
מסופר על המלך ג'ורג' החמישי, שכאשר שמע את הגרסה התזמורתית בפעם הראשונה, אמר שהוא מעדיף את "ירושלים" על פני "אלוהים נצור את המלך" - שלמעשה איננו מוגדר כהמנון לאומי רשמי של הממלכה המאוחדת.
השיר הוקלט לאורך השנים במגוון סגנונות מוזיקליים. שלישיית אמרסון, לייק ופאלמר הקליטה עיבוד רוק מתקדם לשיר באלבומהּ Brain Salad Surgery. בשנת 1998 הוציא סולנה של איירון מיידן, ברוס דיקינסון, את השיר בעיבוד הבי מטאל הנמשך 6 דקות באלבום The Chemical Wedding. השיר הפך לחלק בלתי-נפרד מהרפרטואר של הזמר האפרו-אמריקני פול רובסון.
השיר מושר גם בסרטים רבים כמו מרכבות האש ובדידותו של הרץ למרחקים ארוכים.
ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון הציע בשנת 2012, ש"ירושלים" תשמש כהמנון של נבחרת אנגליה בכדורגל ובענפי ספורט אחרים, מכיוון שלאנגליה (בניגוד לממלכה המאוחדת) אין המנון משלה, ונדרש המנון שיבדיל אותה מיתר האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת.
HCCI
Homogeneous charge compression ignition ׁ(בקיצור: HCCI) היא טכנולוגיה שמאפשרת תערובת אחידה בהצתת דחיסה ותהליך בעירה חדשני למנוע בעירה פנימית.
הצורך והתהליך של HCCI
בתהליך זה דלק ואוויר (בדרך כלל חמצן) נדחסים לנקודת ההצתה העצמית כמו צורות בעירה. התגובה האקסותרמית משחררת אנרגיה כימית, המתועלת במנוע לעבודה וחום.
HCCI משלב מאפיינים של מנוע דיזל ושל מנוע בנזין. בדומה למנוע בנזין, האוויר נכנס במהלך פעימת היניקה והדלק נכנס יחד איתו או במהלך פעימת הדחיסה, ויחדיו הם יוצרים תערובת הומוגנית; בדומה למנוע דיזל, ההצתה נגרמת כתוצאה מהגעת התערובת לנקודת ההצתה העצמית של הדלק.
HCCI פועל למעשה לפי מחזור אוטו (Otto cycle), כלומר הוספת חום בנפח קבוע.
בקרת התהליך מורכבת, ודורשת הבנה פיזיקלית של תהליך ההצתה. בעוד במנוע בנזין תזמון ההצתה נקבע לפי תזמון הפעלת המצת, ובמנוע דיזל תזמון ההצתה נקבע לפי תזמון הזרקת הדלק, אך במנוע HCCI אין אף לא אחד משני הכלים הללו. לכן התהליך דורש יכולת לתזמן את ההצתה בדרכים אחרות.
אלי שוראקי
אלי שוראקי (בצרפתית: Élie Chouraqui; נולד ב-3 ביולי 1950) הוא במאי ותסריטאי צרפתי-יהודי.
קורות חיים
נולד ברובע ה-19 בפריז למשפחה יהודית ממוצא צפון אפריקאי. הוא התגייס לצבא והפך לכוכב של נבחרת הכדורעף של צרפת. הוא החל את הקריירה שלו בקולנוע בתור עוזר לבמאי קלוד ללוש. סרטו הראשון באורך מלא, "האהבה הראשונה שלי" יצא בשנת 1978.
ב-2006 יצא הסרט ירושלים, ירושלים בבימויו של שוראקי, המבוסס על ספר באותו השם.
אלכסנדר גוטמן
אלכסנדר גוטמן (ברוסית: Алекса́ндр Ильи́ч Гу́тман; 29 בינואר 1945 - 17 בפברואר 2016) היה במאי דוקומנטרי רוסי ממוצא יהודי.
סרטו "מסע אל הנעורים", משנת 2001, עוסק בארבע נשים גרמניות אשר הועסקו בעבודות כפייה ברוסיה לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה.
סרטו משנת 2005, "בחיפוש אחר אושר", עוסק ביהודים אשר עברו להתיישב במחוז היהודי האוטונומי שבברית המועצות.
מבלוט צ'בושולו
מֶבְלוּט צָ'בוּשׁוֹלוּ (בטורקית: Mevlüt Çavuşoğlu; נולד ב-5 בפברואר 1968) הוא דיפלומט ופוליטיקאי טורקי, המכהן כשר החוץ של טורקיה מאז 24 בנובמבר 2015, וכן כיהן בתפקיד מאוגוסט 2014 עד אוגוסט 2015. הוא היה חבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה במשך 15 שנים מטעם מחוז אנטליה (נאלץ להתפטר בהתאם למעבר של טורקיה ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי). נבחר לראשונה לפרלמנט בבחירות הכלליות בשנת 2002, והוא חבר מייסד במפלגת הצדק והפיתוח (AKP). כיהן כיו"ר האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה בין השנים 2010–2012.
ראשית חיים והשכלה
צ'בושולו נולד באלניה, מחוז אנטליה. הוא סיים את לימודיו בפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת אנקרה, בשנת 1988 שם למד יחסים בינלאומיים. לאחר מכן קיבל תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת לונג איילנד בניו יורק, ולמד לדוקטורט באוניברסיטת בילקנט. הוא היה עמית מחקר בבית הספר לכלכלה בלונדון, שם היה תקופה מסוימת נשיא הקהילה הטורקית. צ'בושולו לא קיבל תואר דוקטור.
קריירה
כחבר פרלמנט, צ'בושולו התמנה ליושב ראש הוועדה לענייני הגירה, פליטים ואוכלוסייה. בנובמבר 2009 הוא נפגש עם שר החוץ של רוסיה, סרגיי לברוב, בהקשר לדו"ח שהכינה הוועדה על הרעב הסובייטי בשנים 1932–1933.
מועצת אירופה
צ'בושולו הצטרף לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה בשנת 2003 וזמן קצר לאחר מכן מונה לראש המשלחת הטורקית וסגן יו"ר האספה. במהלך מושב האספה בינואר 2010, הוא היה מועמד ונבחר ב־25 בינואר 2010 להחליף את היו"ר היוצא לואיס מריה דה פויג מספרד. עקב כניסתו לתפקיד באוקטובר לא קיבל תיק בממשלתו של רג'פ טייפ ארדואן. מועמדותו לתפקיד זה נתמכה על ידי כל המפלגות העיקריות בטורקיה. הוא היה ליושב ראש חודשים ספורים לפני שטורקיה קיבלה את ראשות ועדת השרים של מועצת אירופה (נובמבר 2010), ובמקביל היה גם יושב ראש טורקי בקונגרס מועצת אירופה. בשנת 2012 הוחלף על ידי ז'אן קלוד מיניון הצרפתי.
בחירות מקומיות בטורקיה (2014)
העיתון הורייט ביקר את צ'בושולו על התערבותו בבחירות למועצת אנטליה שהתקיימו ב-30 במרץ 2014. כאשר מועמד המפלגה היריבה מוסטפא אקיידין עקף את מועמד מפלגת השלטון, צ'בושולו הגיע לבית המשפט יחד עם תומכיו והפריע להליך הספירה. עקב ההפרעות הופסקה ספירת הקולות, אשר נטען כי היו ברובם מהפרברים בהם לאופוזיציה היו יותר תומכים.
איסור נחיתתו ברוטרדם (2017)
ב־11 במרץ 2017 נאסר על צ'בושולו לנחות ברוטרדם בגלל דברים שאמר נגד יחסה של הולנד למהגרים טורקים. צ'בושולו תכנן לארגן כינוס גדול לדיון על משאל העם של 2017, בו המהגרים הטורקים הרבים בהולנד יכלו להצביע. עם זאת, נוכחותו נתפשה על ידי הרשויות ההולנדיות כאיום על ביטחון הציבור, וצ'בושולו הוחרם, למרות היותו שר החוץ. עקב כך, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כינה את הולנד "נאו-נאצים" ו"פשיסטים ", מה שראש ממשלת הולנד מארק רוטה כינה "הערה מטורפת". צ'בושולו הגן על הערת ארדואן ואמר כי הולנד היא "בירת הפאשיזם".
יחסו לישראל
כחבר מפלגת הצדק והפיתוח וכדיפלומט הבכיר בממשלותיו של ארדואן, צ'בושולו מוביל קו ביקורתי כלפי ישראל, המתנגד למדיניות הישראלית ביהודה, שומרון ועזה ומזרח ירושלים. צ'בושלו נפגש לעיתים קרובות עם אנשי חמאס, המוגדר כארגון טרור על ידי ישראל, ארצות הברית ומדינות נוספות (בין השאר על-מנת לגשר בינו לבין ארגון הפת"ח).
על רקע המהומות בגבול עזה במאי 2018, גירשה טורקיה את שגריר ישראל, שלאחר מכן עבר בדיקות ביטחוניות קפדניות בנמל התעופה באנקרה. בתגובה לגירוש השגריר גירשה ישראל את הקונסול הטורקי מירושלים. מצב זה עדיין תקף נכון להיום (אפריל 2021), אך עם זאת היחסים הדיפלומטיים בין המדינות לא נותקו לחלוטין, על אף שבכירי ממשלת טורקיה ממשיכים מעת לעת לתקוף ולגנות את ישראל באופן עקבי.
בתקופת כהונתו נחתמו הסכמי אברהם בין ישראל למספר מדינות ערב. מדיניות טורקיה הרשמית מתנגדת להסכמים אלה. אף על פי כן, בדצמבר 2020 פורסם כי טורקיה מעוניינת להעמיק את יחסיה עם ישראל.
ביקורתו כלפי ישראל
כתגובה לתוכנית הסיפוח שהציג ראש-הממשלה בנימין נתניהו בספטמבר 2019, התעמת צ'בושלו עם שר החוץ ישראל כ"ץ ואמר כי "ישראל נהפכת למדינת אפרטהייד גזענית".
באוגוסט 2020 לאחר חתימת הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות (כחלק מהסכמי אברהם) הוציא משרד החוץ הטורקי מסר בו נאמר כי "ההיסטוריה לא תסלח לאיחוד האמירויות על ההסכם" וכי לפלסטינים יש זכות להגיב להסכם בעוצמה בה יחפצו.
במהלך מבצע שומר החומות התבטא צ'בושלו באמירה החריפה הביותר, כי "טורקיה מוכנה לשלוח כוחות צבא לירושלים" על רקע המהומות והמצב בעזה.
התקרבות טורקיה לישראל
צ'בושולו נכנס לתפקידו כשר חוץ בתקופת השפל ביחסי ישראל-טורקיה, אך זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד נורמלו היחסים בין המדינות אחרי שש שנות נתק, והממשלות חתמו על הסכם פיוס.
בדצמבר 2020 פורסם כי טורקיה מעוניינת להעמיק את היחסים עם ישראל. לאחר מכן, הבהיר צ'בושולו כי התנאי לכך הוא הקפאת הסיפוח, ההתנחלויות ו"פעולות אגרסיביות" נוספות.
במאי 2022 ביקר צ'בושולו בישראל ופגש את שר החוץ יאיר לפיד, במטרה לקדם פתיחת שגרירויות הדדית במדינות. ביקור זה היה הראשון זה 15 שנה של שר חוץ טורקי בישראל.
חיים אישיים
צ'בושולו נשוי ואב לילד אחד. הוא דובר טורקית, אנגלית, גרמנית ויפנית. הוא גם לומד את השפה הרוסית, דיבר בה בפומבי במספר הזדמנויות, ותיאר את שליטתו בה ברמה "בינונית". אחיו חסן הוא נשיא מועדון הכדורגל אלניאספור.
נופית (רכבת קלה)
נופית (הידועה גם כ"רכבת קלה חיפה–נצרת" ) היא רכבת קלה עתידית שתחבר בין חיפה לנצרת ונוף הגליל ותשפר את הנגישות התחבורתית של גוש נצרת למפרץ חיפה.
תיאור הפרויקט
אורך מסילת הרכבת הקלה הוא 41 ק"מ, כאשר את תוואי המסילה ניתן לחלק לשני מקטעים: קטע פרוורי – ממרכזית המפרץ בחיפה ועד הר יונה בנוף הגליל וקטע עירוני – מהר יונה ועד רח' המוסכים בנצרת. שם הפרויקט הוא "נופית".
הקטע הפרוורי, באורך של 36 ק"מ, יתחיל במרכזית המפרץ בחיפה, ימשיך במקביל לכביש 22 (כביש עוקף קריות) עד למחלף אתא דרום, משם לאורך כביש 781 ועד מחלף גלעם ויעבור במסלולי כביש 79 ליד שפרעם ומחלף המוביל עד צומת ריינה-משהד, דרך כביש 6400 עד להר יונה בנוף הגליל. לאורך הקטע הפרוורי מתוכננות 11 תחנות, במרחק ממוצע של 4 ק"מ בין אחת לשנייה.
לאורך התוואי הפרוורי, צפויות לקום התחנות הבאות: לב המפרץ, מחלף אתא, מחלף ביאליק, מרכז תחבורה קריית אתא, שדרות בגין (קריית ביאליק), שפרעם, ביר אל-מכסור, המוביל, ציפורי, ריינה - משהד והר יונה.
הקטע העירוני, באורך של כ-5 ק"מ יתחיל בתחנת הר יונה בנוף הגליל, יעבור בתוך רחובות הערים נצרת ונוף הגליל, ברובו במרכז הרחוב, כאשר חציית התוואי על ידי כלי רכב והולכי רגל תותר בצמתים ובמקומות שייועדו לכך. לאורך קטע זה מתוכננות 8 תחנות, במרחק של כחצי ק"מ בין אחת לשנייה.
קטע מהמסילה יעבור במרכז כביש 79 בשטח שיועד לכך, במסגרת העבודות לשדרוג הכביש שבוצעו בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 על ידי נתיבי ישראל.
הפעלת קו הרכבת על מסילה זו לא תבוצע על ידי רכבת ישראל, אלא על ידי זכיין פרטי שייבחר במכרז, כאשר חברת חוצה ישראל מנהלת את הפרויקט.
מהירות הרכבת תעמוד בשיא על 100 קמ"שׁ. הנסיעה מקצה לקצה תימשך 50 דקות.
היסטוריה
ב-27 במאי 2018, פרסמה חברת חוצה ישראל מכרז לבחירת חברת ניהול לפרויקט. בהמשך פרסמה עוד 2 מכרזים בין לאומיים: מכרז תכנון ומכרז לבקרה הנדסית.
בינואר 2019 הוכרזה חברת "דנה הנדסה בע"מ" כזוכה במכרז לניהול הפרויקט בהיקף של כ־160 מיליון שקלים. במסגרת ההצעה תשתלב חברת התשתיות הספרדית IDOM כקבלן משנה בפרויקט. לחברת IDOM הספרדית ניסיון של 60 שנים בתחום התשתיות והיא פועלת ב-125 מדינות ברחבי העולם. מסגרת ניהול הפרויקט יסופקו שרותי ניהול מקיפים לרבות: ניהול התכנון, ניהול הביצוע, פיקוח וניהול איכות, כל זאת עד להפעלה מסחרית של הקו.
ב-24 במרץ 2019 פורסם כי קבוצה המורכבת מחברת Ineco הספרדית וחברת "ינון - תכנון, ייעוץ ומחקר בע"מ", זכה במכרז לתכנון הפרויקט.
ב-5 במרץ 2020 פורסם כי הוועדה לתשתיות לאומיות וחברת חוצה ישראל החליטו לקדם תכנון מפורט של התוכנית.
בינואר 2021 החלו העבודות להקמת הקו. אתרי העבודה הראשונים הם אתר בסמוך למרכזית המפרץ ושלושה אתרים בנוף הגליל. עוד באותו החודש פורסם ש-6 קבוצות הגישו מועמדות בבמסגרת הליך המיון המוקדם להשתתפות במכרז הזכייני להקמת הקו.
הפרויקט כמעט בוטל אחרי שהתגלה כי הוא חרג באופן משמעותי מתקציבו. החריגה עמדה על כ-3 מיליארד שקל לעומת הערכת העלות בעת האישור בממשלה, וכמעט ב-5 מיליארד שקל יותר מהערכת התקציב בעת תכנונו בידי חברת יפה נוף. בספטמבר 2021, תקציב הפרויקט עמד על כמעט 8 מיליארד שקל, כמעט פי שלושה מהסכום המקורי. לצורך השגת תוספת התקציב הנדרשת, 2 מיליארד שקל, משרד התחבורה תיעדף מחדש את שאר הפרויקטים המתוכננים.
המכרז הזכייני לביצוע מרבית העבודות והזיכיון להפעלת הרכבת הקלה שתוקם (מכרז זכייני בשיטת שותפות ציבורית-פרטית) היה בעיצומו. היו מכרזים נוספים, אחד לגשר הארוך ביותר שיהיה בישראל. בפברואר 2022, באיחור של חצי שנה, חוצה ישראל ומשרד התחבורה פרסמו כי שש חברות עברו את המיון לזכיינות, שעלותו הוערכה מחדש בכ-7.6 מיליארד שקלים עם תאריך יעד של 2027.
פרס דיראק
פרס דיראק (באנגלית: The Dirac Medal) הוא שם לארבעה פרסים בתחום המתמטיקה, הפיזיקה התאורטית והכימיה החישובית המוענקים על ידי גופים שונים. הפרסים ניתנים לזכרו של הפיזיקאי הבריטי פול דיראק.
פרס הפיזיקה
הפרס המפורסם ביותר הנקרא על שם דיראק מוענק מדי שנה, החל משנת 1985, על ידי המרכז הבינלאומי לפיזיקה תאורטית על שם עבדוס סלאם (The Abdus Salam International Centre for Theoretical Physics) בטריאסטה שבאיטליה. הפרס מוענק ב-8 באוגוסט, יום הולדתו של דיראק.
הפרס אינו מוענק למי שכבר זכו בפרס נובל, במדליית פילדס או בפרס וולף. הזוכים בפרס מקבלים כחמשת אלפים דולר.
מדליית והרצאת דיראק
מדליה זאת מוענקת על ידי אוניברסיטת ניו סאות' ויילס שבסידני אוסטרליה והמכון האוסטרלי לפיזיקה (The Australian Institute of Physics) החל משנת 1979. ההרצאה והמדליה מציינות את ביקורו של דיראק באוניברסיטה בשנת 1975, אשר נתן במקום כחמש הרצאות.
טועמי החומץ
ממוזער|456x456 פיקסלים|שלושת טועמי החומץ, המתארים את [[קונפוציוס, בודהה ולאו דזה מעל סיר חומץ. ציור מאת אומן מבית הספר קאנו.
פרס דיראק
מדליית והרצאת דיראק
בין הזוכים במדליה: ניקולס בלומברגן, רוברט הופסטדטר, קלאוס פון קליצינג, הרברט האופטמן, וולפגנג פאול, רוג'ר פנרוז, הרלד פריטש, בריאן שמידט, סרז' הרוש ועוד.
טועמי החומץ
יפן, המאה ה-16 ]] טועמי החומץ (三酸圖; 'שלושה חומצים' ;嘗醋翁; 'טועמי-חומץ, זקנים' ;嘗醋圖,尝醋图) הוא נושא מסורתי בציורים הסיניים, אשר התפשט למדינות אחרות במזרח אסיה. האלגוריה לנושא זה היא שלושת המייסדים של המסורות הדתיות והפילוסופיות העיקריות של סין: קונפוציאניזם, בודהיזם ודאואיזם.
פרס דיראק
מדליית ופרס פול דיראק (בריטי ואירי)
ניתנות מדי שנה, החל משנת 1987, על ידי המכון לפיזיקה (The Institute of Physics), ארגון בריטי ואירי לקידום הפיזיקה. בין הזוכים: סטיבן הוקינג, ג'ון סטיוארט בל, רוג'ר פנרוז, מייקל ברי, דייוויד ג'יימס ת'אולס, פיטר היגס ועוד.
טועמי החומץ
שלושת הגברים טובלים את אצבעותיהם בכד חומץ וטועמים ממנו; אדם אחד מגיב בהבעה חמוצה, אחד מגיב בהבעה מרה ואחד מגיב בהבעה מתוקה. שלושת האנשים הם קונפוציוס, בודהה ולאו דזה, בהתאמה. הביטוי של כל אדם מייצג את הגישה השלטת של הפילוסופיה שלו: הקונפוציאניזם ראה את החיים כחמוצים, הזקוקים לכללים לתיקון ניוון האנשים; הבודהיזם ראה את החיים כמרים, נשלטים על ידי כאב וסבל עקב רדיפה אחר רכוש ותשוקות חומריות; והדאואיזם ראה את החיים מתוקים בשל היותם מושלמים ביסודם במצבם הטבעי. פרשנות נוספת לציור היא שמאחר ששלושת האנשים מכונסים סביב בור חומץ אחד, " שלוש התורות" הן אחת.
פרס דיראק
מדליית דיראק בכימיה
מדליה זאת מוענקת על ידי האגודה הבינלאומית לכימיה תאורטית וחישובית (The World Association of Theoretical and Computational Chemists). מדליית דירק מוענקת מדי שנה לכימאי תאורטי וחישובי מצטיין אחד מתחת לגיל 40. כדי למלא את דרישת הגיל בשנה מסוימת, על המועמדים להיות בני פחות מ-40 בתחילת אותה שנה. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1998.
טועמי החומץ
קונפוציאניזם
הקונפוציאניזם רואה את החיים כחמוצים, הזקוקים לכללים על מנת לתקן את הניוון של האנושות. אבי התורה קונפוציוס, האמין כי התקופה שבה הוא חי הייתה חריגה מהעבר ושהממשלה והעם בה לא הבינו את דרך השמיים. על כן, התגובה הנכונה הייתה לסגוד לאבותיהם.
הקונפוציאניזם, בהיותו מודאג מהעולם החיצון, ראה בחומץ "יין מזוהם".
בודהיזם
הבודהיזם נוסד על ידי סידהרתה גאוטמה, שטען שהוא מואר כשהיה בן שלושים וחמש. סידהרת'ה חי חיים מוגנים ופזרניים מאוד כשגדל. כשהתקרב לשנות השלושים לחייו מסופר שהוא התוודע לכל הכיעור שבעולם, דבר אשר גרם לו לעזוב את ביתו בחיפוש אחר הארה. בתחילת מסעותיו הפך סידהרת'ה לקבצן ולמד פילוסופיה ; אולם מחקריו לא הובילו אותו לתשובות שחיפש. לאחר מכן ניסה סגפנות לצד חמישה נזירים במשך שש שנים; תרגול זה גם לא צלח. לאחר שוויתר על הסגפנות, החליט סידהרת'ה לעשות מדיטציה עד שימצא את ההארה שחיפש. לאחר מדיטציה רבה, הוא נעשה מואר ומעתה היה ידוע בתור בודהה, שפירושו "זה אשר התעורר". במהלך המדיטציה שלו נגלה אליו חזון על המין האנושי ועל המחזור שאנו מחויבים אליו. הוא הגיע למסקנה שאנו כבולים למחזוריות של חיים ומוות בגלל טנהא (תשוקה, צמא, השתוקקות). במהלך הדרשה הראשונה של בודהה הוא הטיף, "לא הקיצוניות של התעווה ולא הקיצוניות של הסגפנות היו מקובלות כדרך חיים וכי יש להימנע מקיצוניות ולחפש את דרך באמצע". "לכן המטרה של תרגול בודהיסטי בסיסי היא לא השגת מצב של אושר בגן עדן כלשהו אלא כיבוי של הטנהא. כאשר טנהא נכבית, משתחררים ממעגל החיים (לידה, סבל, מוות ולידה מחדש)", רק אז הם ישיגו את נירוונה.
פירוש אחד הוא שהבודהיזם, בהיותו עסוק בעצמי, ראה בחומץ מזהם את גופו של הטועם בשל טעמו הקיצוני. פרשנות נוספת לתמונה היא שהבודהיזם מספר את העובדות כפי שהן, שחומץ הוא חומץ ואינו מתוק על הלשון באופן טבעי. הניסיון להפוך אותו למתוק הוא התעלמות ממה שהוא, להעמיד פנים שהוא מתוק הוא להכחיש את מה שהוא, בעוד שההפך המזיק לא פחות מופרע מהחמיצות.
טאואיזם (דאואיזם)
הדאואיזם רואה בחיים מתוקים בשל היותם מושלמים ביסודם במצבם הטבעי.
בתמונת טועמי החומץ, הביטוי של לאו דזה מתוק בגלל האופן שבו תורת הדאואיזם רואה את הקיום. כל דבר טבעי הוא טוב מיסודו כל עוד הוא נשאר נאמן לטבעו. פרספקטיבה זו מאפשרת ללאו דזה לחוות את טעם החומץ מבלי לשפוט אותו. "אה זה," הוא עשוי לחשוב, "זה חומץ!" מנקודת מבט כזו, הטעם לא צריך להיות מתוק, חמוץ, מר או תפל. זה פשוט הטעם של חומץ. על ידי התנסות בגלוי החומץ כחומץ, לאו דזה מכיר ומשתתף בהרמוניה של הטבע. מכיוון שזוהי מטרת הדאואיזם, יהיה טעם החומץ אשר יהיה, החוויה טובה.
בבסיס הדוקטרינה הדאואיסטית עומד מושג הדאו או "הדרך". לפי הפילוסופיה הדאואיסטית, הכל מקורו בדאו. הדאו כולו מחבק, קיים בכל מקום ובכל מקום למרות שהוא בלתי נראה. הוא מוליד את הכל, אשר אז מוליד את כל מה שבתוכו. הדאו במובן הזה הוא הדרך של הכל, הכוח המניע מאחורי הכל.
משה בן-חורין
משה בן-חורין (נולד ב-1943, ירושלים) הוא פרופסור אמריטוס למימון באוניברסיטה העברית בירושלים ונשיא הקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה
סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את התואר השלישי בכלכלה ומימון עשה באוניברסיטת ניו יורק.
כיהן כחבר הסגל האקדמי של האוניברסיטה העברית בבית הספר למנהל עסקים החל משנת 1978 ועד פרישתו מהאוניברסיטה בשנת 2003. בחלק מתקופה זו ניהל גם את המרכז להכשרת מנהלים. בשנת 1989 התמנה לראש בית הספר למנהל עסקים וכיהן בתפקיד זה כארבע שנים.
במשך השנים שימש סגל אקדמי-אורח במספר אוניברסיטאות: אוניברסיטת נורת'איסטרן, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פלורידה, אוניברסיטת רייס, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטה הרפובליקה העממית של סין.
כיהן בתפקיד דירקטור חיצוני וחבר וועדת ההשקעות של חברת קרנות נאמנות (להק) של בנק הפועלים, דירקטור חיצוני ויו"ר ועדת ההשקעות של חברת לאומי-פיא (קרנות הנאמנות של בנק לאומי), ובהמשך דירקטור חיצוני, יו"ר ועדת ההשקעות ויו"ר ועדת הביקורת של חברת הראל -פיא (קרנות הנאמנות של הראל פיננסים). בנוסף, כיהן חבר בוועדת המניות של בנק המזרחי, חבר מועצת הרשות למלחמה בסמים ויו"ר וועדת התקציב והכספים של הרשות, וחבר וועדת ההסמכה של המבקרים הפנימיים בישראל.
כתב חוות דעת בנושא משפט מניות הבנקים ושימש עד מומחה ב"משפט הבנקים" (חוות הדעת הוגשה לעו"ד משה לדור והמשפט התנהל בפני השופטת מרים נאור). שימש יו"ר הוועדה לשכלול המסחר ועידוד הנזילות בבורסה (הוועדה הוקמה על ידי הרשות לניירות ערך והגישה את הדוח הסופי ליו"ר הרשות בתחילת 2014).
החל משנת 1991 שימש בתפקידים שונים בחברות קרנות נאמנות: יו"ר ועדת ההשקעות, יו"ר ועדת הביקורת וחבר הדירקטוריון של הראל-פיא, ניהול קרנות נאמנות בע"מ. בעבר מילא תפקידים דומים בחברות לאומי-פיא (בנק לאומי) ולהק (בנק הפועלים).
בקריה האקדמית אונו שימש פרופסור בן-חורין בתפקיד דקאן הפקולטה למנהל עסקים, רקטור הקריה, ראש הקריה ונשיא המועצה האקדמית העליונה של הקריה האקדמית אונו.
מחקר
תחומי המחקר העיקריים של פרופסור בן-חורין הם בתחום שוק ההון, תמחור ניירות ערך, שיעורי תשואה על ניירות ערך ויעילות שוק ההון.
צבי מיתר
צבי מיתר (12 באוקטובר 1933 - 2 ביולי 2015) היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד עורכי הדין מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות', נמנה עם מייסדי קבוצת עורק, שכללה את דפי זהב, ערוצי זהב ואמדוקס.
קורות חיים
מיתר נולד בתל אביב. הוא התייתם מאביו בגיל 12. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת גולני. ב-1957 סיים תואר מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, את התמחותו עשה במשרד הרמן, פינקוס, שוורץ ופלד. ב-1962 הקים משרד עורכי דין עצמאי שהפך ברבות השנים לאחד המשרדים הגדולים בישראל. הוא עמד בראש המשרד עד שנת 2000. בשנים 1983 עד 1995 שימש יו"ר ועד מחוז תל אביב בלשכת עורכי הדין. במסגרת תפקידיו בלשכת עורכי הדין היה חבר הוועד המרכזי והמועצה הארצית, יו"ר ועדת הכספים וכן חבר מטעם הלשכה בוועדה למינוי שופטים.
היה מבעלי "קבוצת עורק" יחד עם אחיו שמואל מיתר ועם מוריס קאהן, איש עסקים שהכיר מתקופת התמחותו. הקבוצה כללה את מדריכי הטלפונים דפי זהב ודרכה צמחה חטיבה בתחום המחשוב שהפכה לחברת אמדוקס. כמו כן פעלו תחת הקבוצה חברות נוספות בהן חברת הכבלים ערוצי זהב, חברת התקשורת קווי זהב, והשלוחה הישראלית של חברת הביטוח AIG. קבוצת עורק פורקה ב-2008 לאחר השלמת מכירת כל החזקותיה.
מיתר היה בעל אוסף גדול של כתבי יד, מכתבים, מסמכים היסטוריים ויצירות אמנות. הוא היה נדבן שתרם בין השאר למיזמי חינוך, בהם מרכז צבי מיתר ללימודי משפט מתקדמים באוניברסיטת תל אביב, מכון צבי מיתר לחדשנות טכנולוגית, משפט ואתיקה במרכז הבינתחומי הרצליה, מרכז לימודים של ישיבת תורת החיים במועצה אזורית נחל שורק ומלגות לסטודנטים. כיהן כיו"ר חבר הנאמנים של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. כמו כן תרם להקמת המכון לחקר לוחמת היבשה, למוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה. בבריטניה תרם לאוניברסיטת אוקספורד, לאלברט הול למוזיאון הימי הלאומי, ולמוזיאון אשמוליאן.
חיים אישיים
צבי מיתר היה נשוי לעפרה ואב לאביעד ולדפנה, המכהנת כיו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב. משנת 2001 התגורר בלונדון. הוא נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
אוגוסט הייסמאייר
אוגוסט הייסמאייר (בגרמנית: August Heißmeyer; 11 בינואר 1897 – 16 בינואר 1979) היה קצין אס אס בכיר ופושע מלחמה נאצי. אחיינו היה הרופא הנאצי קורט הייסמאייר, שערך ניסויים באסירי מחנות ריכוז, בהם ילדים.
ביוגרפיה
הייסמאייר נולד בשנת 1897 בגלרזן (Gellersen; כיום חלק מהעיירה אארצן [Aerzen]) שבמחוז האמלן-פירמונט, סקסוניה התחתית. לאחר שסיים את לימודיו התגייס הייסמאייר לצבא הפרוסי. במלחמת העולם הראשונה היה הייסמאייר בדרגת לויטננט וקיבל על שירותו את צלב הברזל, דרגה ראשונה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה הייסמאייר חבר בפרייקור והשתתף בפוטש במרתף הבירה בשנת 1920. לאחר שהתייאש מלימודיו, עבד הייסמאייר כמורה נהיגה. בשנת 1925 הצטרף הייסמאייר למפלגה הנאצית ובתחילת 1926 הוא הצטרף לאס אה והיה פעיל בו. בין היתר היה מהמייסדים של ה"אס אה גאושטירם, האנובר-דרום" (SA-Gaustürm Hannover-Süd; גושטירם: יחידה ארגונית של האס אה שהוקמה על ידי מפקד הארגון פרנץ פפר פון סלומון) ולזמן מסוים שימש גאולייטר. הייסמאייר נשא במהלך התקופה הזו אישה ונולדו לו 6 ילדים.
טירת או-קוניגסבורג
טירת או-קוניגסבורג Château du Haut-Koenigsbourg היא טירה מימי הביניים הנמצאת במחוז בס-רין באלזס, צרפת. הטירה ניצבת בהרי הווז' באזור אסטרטגי על שלוחה סלעית המשקיפה על מישור הריין העליון, היא שימשה על ידי מעצמות מימי הביניים ועד למלחמת שלושים השנים, ולאחר מכן היא ננטשה. בין השנים 1900 עד 1908 היא שוחזרה בהוראת הקייזר הגרמני וילהלם השני. כיום זהו אתר תיירות מרכזי, המושך אליו יותר מ-500,000 מבקרים בשנה.
אוגוסט הייסמאייר
ביוגרפיה
בינואר 1930 ביקש להצטרף לאס אס; בקשתו התקבלה והוא נעשה לחבר ה-4,370 בשורותיה. בשנת 1932 הצטרף למשרד הראשי של האס אס ופיתח קריירה מהירה, ובשנת 1933 כיהן כחבר פרלמנט (ברייכסטאג) מטעם המפלגה הנאצית, כנציג מחוז הבחירות וסטפאליה. בשנת 1935 מונה לראש המשרד הראשי של האס אס והחליף בתפקיד את הס"ס גרופנפיהרר קורט וויטג'; הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1939. ב-9 בנובמבר 1936 הוא קודם לדרגת ס"ס אוברגרופנפיהרר ולמפקח על מוסדות החינוך הפוליטיים-לאומיים (Nationalpolitische Erziehungsanstalten או NPEA).
טירת או-קוניגסבורג
הטירה כיום
לאחר מלחמת העולם הראשונה, צרפת הלאימה את הטירה בהתאם להסכם ורסאי משנת 1919.
האתר רשום מאז 1862 ומסווג מאז 1993 כאנדרטה היסטורית על ידי משרד התרבות הצרפתי. בשנת 2007, האחריות הועברה למחוז ריין-תחתון. כיום, זהו אחד מאתרי התיירות המפורסמים ביותר באזור.
במשך שנים רבות הטירה נחשבה בצרפת למושא לעג בגלל הקשר שלה אל הקיסר הגרמני. רבים ראו בה לא יותר מאשר טירת אגדות דוגמת הטירה נוישוונשטיין בבוואריה. עם זאת, בשנים האחרונות היסטוריונים רבים קבעו שלמרות שאין מדובר בשחזור מדויק לחלוטין, מגלים עניין רב בשחזור בשל מה שהוא מראה על השפעת רעיונות העבר הלאומיים הרומנטיים של וילהלם השני. ועל עבודתו של בודו אבהרדט האדריכל אשר שיקם את הטירה לאחר מחקר מקרוב של שרידי החומות שנותרו באתר, ובהתאם למידע ארכיוני וטירות מבוצרות אחרות שנבנו באותה תקופה.
חלקים מהסרט La Grande Illusion מ-1937 מאת ז'אן רנואר צולמו באו-קוניגסבורג.
אוגוסט הייסמאייר
ביוגרפיה
בשנת 1940 הוא נשא לאישה בנישואים שניים את גרטרוד שולץ-קלינק, שכונתה "מנהיגת הנשים של הרייך". ב-14 בנובמבר 1944 קיבל הייסמאייר את התואר "גנרל של הואפן אס אס". באפריל 1945 מונה הייסמאייר למפקד "קבוצת הקרב הייסמאייר" שהורכבה מפולקסשטרום ומהיטלר יוגנד ותפקידה היה להגן על שפנדאו שבצפון-מערב ברלין מפני בעלות הברית המתקרבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר כיבוש ברלין על ידי בעלות הברית, ברח הייסמאייר עם אשתו לכפר בבנהאוזן (Bebenhausen) שבמחוז טיבינגן שם עבד כפועל חווה בשם הבדוי "היינריך שטוקנברוק" (Heinrich Stuckenbrock). בשנת 1948 הוא זוהה על ידי המשטרה הצרפתית (צרפת שלטה על מדינת באדן-וירטמברג עד 1949), נשפט על פשעי מלחמה ונשלח לכלא ל-3 שנים.
לאחר שחרורו גר בשווביש האל שבבאדן-וירטמברג, עבד במפעל למכונות כביסה, ולאחר מכן בחברה-בת של קוקה-קולה. הוא מת בשנת 1979 בבית חולים בשווביש האל ונקבר בבית הקברות בגלרזן בחלקה המשפחתית.
מריה של
מריה של (בגרמנית: Maria Margarethe Anna Schell ; 15 בינואר 1926 – 26 באפריל 2005) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אוסטרית-שווייצרית.
קורות חיים
היא נולדה בווינה לאב משורר שווייצרי ואם שחקנית שניהלה בית ספר למשחק, אחות מבוגרת לאחיה מקסימיליאן של. עם האנשלוס עברה המשפחה לציריך בשווייץ. היא החלה לככב בסרטים בשנת 1942, רובם בגרמנית אך הקריירה שלה לא נסקה.
מעמדה ככוכבת בינלאומית התבסס לאחר הופעתה בסרט הצרפתי "ז'רווס" לפי ספר של אמיל זולא בבימויו של רנה קלמאן, בה גילמה דמות של כובסת אומללה המדוכאת על ידי בעלה האלכוהוליסט. על משחקה בסרט זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1956. הסרט היה מועמד באותה שנה לפרס אוסקר לסרט הזר.
בעקבות הצלחה זו זומנה להוליווד וכיכבה לצד גדולי השחקנים והבמאים. ב-1958 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "האחים קרמזוב", לצידו של יול ברינר ובבימויו של ריצ'רד ברוקס.
ב-1959 שיחקה לצידו של גרי קופר בסרט "עץ התלייה". ב-1960 שיחקה לצידו של גלן פורד בסרט "סימארון" לפי ספרה של עדנה פרבר. ב-1957 שיחקה לצידו של מרצ'לו מסטרויאני בסרט "לילות לבנים", בבימויו של לוקינו ויסקונטי, לפי סיפור של דוסטויבסקי. בשנת 1969 הגיעה לישראל לצילומי הסרט "הפרובוקציה".
ב-1976 שיחקה בסרט "מסע הארורים".
ב-1978 הופיעה בסרט "סופרמן".
עם אחיה מקסימיליאן היא שיחקה רק בסרט אחד - "תיק אודסה" (1974). ב-1982 הופיעה בסרט "עוברת אורח בסן סוסי".
של הופיעה גם בסדרות טלוויזיה כמו קוג'אק עם טלי סוואלס. היא שיחקה גם בהצגות "הרוצח המסכן" של פבל קוהוט ו"ביקור הגברת הזקנה" של פרידריך דירנמאט.
בשנותיה האחרונות חלתה במחלה ניוונית של המוח. אחיה מקסימיליאן היה קשור אליה וב-2002 יצר את הסרט התיעודי "אחותי מריה" ששירטט את דיוקנה כאשה חולה המתרפקת על עברה. היא נפטרה בגיל 79 מדלקת ריאות.
קרל הגדול והיהודים
קרל הגדול (בלטינית: Carolus Magnus) (2 באפריל 742 בערך – 28 בינואר 814) היה מגדולי שליטי אירופה בימי הביניים ויחסו ליהודים היה חיובי. הוכתר לקיסר הרומאים (Imperator Augustus Romanorum) ברומא ב-25 בדצמבר 800 על ידי האפיפיור לאו השלישי, ועקב כך נחשב בדיעבד לקיסר הראשון של האימפריה הרומית הקדושה.
יחסו ליהודים
קרל הגדול משל ביד רמה באימפריה הפרנקית במשך 43 שנה, בשנים 768–814. בתקופה זו ניהל מלחמות בזירות שונות ברחבי אירופה וכך הרחיב את גבולות שלטונו. במזרח הוא כבש את כל שטחה של גרמניה, ובדרום מערב ביסס את שלטונו באיטליה והמשיך אף לוונציה, לאיסטריה ולדלמטיה. לאחר שנות לחימה עיקשות בגבול הצפוני, קרל ולוחמיו הגיעו עד לבסיס חצי האי יוטלנד. במקביל להישגיו המלחמתיים, הוא הנהיג מדיניות פנים מרשימה המאורגנת באמצעות מנגנון ניהולי-פקידותי, שבו הסמכות, ניתנה למושלים המופקדים על האזורים השונים, ומוטל היה עליהם להשליט את צווי הקיסר. קרל העניק כבוד רב לכנסייה, שהייתה כפופה למרותו, הוא שמינה את הבישופים והארכיבישופים למשרותיהם ופיטר אותם בהתאם לרצונו, והנחיל להמון העם, את אורח-החיים הנוצרי כדת מחייבת, כאשר הענישה על עברות דת, נעשתה כאילו היו אלה פשעים פליליים. למרות זאת השלטון היה חילוני מיסודו, והאינטרסים הכלכליים והמדיניים, הם שהנחו את השליטים בהחלטותיהם ובחקיקת החוקים. בתקופה זו ליהודים היו תנאים נוחים להתיישבות בצפון מערב אירופה, הממלכה הקרולינגית התאפיינה בסובלנות כלפי חברות מיעוט, ובהיעדר קנאות דתית, ובעקבות השתלטות מוסלמית על נתיבי הים התיכון נחסמו דרכי החליפין שבין אירופה הקתולית למזרח וכך נוצרו תנאים מיטביים ליהודים בעלי קשרים המרושתים, באזורים שונים, לעיסוק במסחר. תנאים אלו הביאו לידי הקמת מושבות סוחרים שמרבית האוכלוסייה בם בעלת צביון יהודי. לאור השגשוג בפריחת המסחר, החלו יהודים להגר לצרפת, ונוצרו הקהילות היהודיות הגדולות, בערים ליון, ארל, ונרבון. יחסו של המלך קרל ליהודים, היה חיובי, הוא נהג בכבוד באמונתם ובאורח חייהם ואפשר להם לקיים את מצוותיהם הדתיות ללא כפיית דת נוצרית. הוא העריך את החשיבות בשותפות של היהודים כסוחרים המהווים חוליה מקשרת בין המזרח והמערב. במרוצת שנות שלטונו פעל המלך קרל לשכן מקצת מהסוחרים הללו סביב לארמונו בעיר אאכן, וכך הבטיח העברה של אספקה סדירה של סחורות נדרשות לחצר ארמון המלך, ביעילות ובמקצועיות. פעילות שהועילה רבות לבניית עיר מושבו של המלך קרל, אאכן.
ידוע כי במשלחת של קרל הגדול אל הארון א-רשיד, הח'ליפה של השושלת העבאסית, השתתף יהודי ושמו יצחק, כנראה בשל ידיעותיו בשפות ובשל יכולתו ליצור מגע עם קהילות יהודיות במזרח.