cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asynchronous Transfer Mode
כל אחת מהתחנות השונות ברשת ATM נקראת מתג. לכל שירות ברשת מגדירים מסלול תעבורה מקצה לקצה. כלומר, אם מידע מסוים ממתג A צריך להגיע למתג D, והוא עובר בדרכו את מתגים B ו-C, תוכנת הניהול של הרשת צריכה לקבוע הגדרות מתאימות בכל המתגים שהמידע עובר דרכם, כדי שיוכל להגיע ליעדו. חלק מההגדרות לכל מתג הן איכות השירות, או העדיפות שמוקצה לכל תא שמגיע, בכל כניסה במתג.
מבנה תא ATM
ב-ATM מוגדרים שני סוגי תאים, UNI (User-Network Interface) ו-NNI  (Network-Network Interface). מבנה התאים שונה רק במקצת, במבנה הפנימי של ה-Overhead:
איכויות שירות
מתגי ATM מטפלים בתאי המידע לפי איכות השירות המוגדרת למעגל מידע מסוים. השימוש בהגדרות איכות שונות מאפשר לרשת ATM לטפל במידע רב יותר מאשר רשת SDH שפועלת בקצב זהה, בגלל ההנחה שלא בכל זמן נתון יש להעביר מידע בכל המעגלים ברשת. כלומר, בהסתמך על הנחות סטטיסטיות מסוימות, ניתן להגדיל את כמות המידע המועברת בממוצע, במידה שניתן לסבול פגיעה בחלק מהמידע במקרים נדירים שבהם הרשת עמוסה מאוד.
נוח להשתמש באיכויות שירות שונות מכיוון שלסוגי מידע שונים יש דרישות שונות מאוד. כך לדוגמה, בהעברת קול אפשר לסבול רק השהיה קצרה, אחרת נפגמת איכות השיחה. לעומת זאת, נתונים כמו מסרונים או צפייה בדפי אינטרנט יכולים לסבול השהיות ללא קושי.
האיכויות השונות ברשת ATM הן לפי הרשימה הבאה:
קביעת האיכויות השונות מתבצעת ברכיב הנקרא convergence sublayer (ר"ת CS) שמקבל את המידע משכבות עליונות ולספק את רמת השירות המתאימה. לאחר מכן ה-PDU (חבילת המידע) מתחלקת לתאים (cell) של ATM, החלוקה מתבצעת ברכיב הנקרא segmentation and reasembly (ר"ת SAR) בשכבה היותר תחתונה שהיא שכבת ה ATM מוספים האוקטטים של ה header וכך מתקבלים 53 octets של ה cell של ה ATM. שני הרכיבים לעיל מרכיבים את השכבה שנקראת AAL כלומר ATM adaptation layer ובעיקרון ישנם 4 סוגים של AAL שתומכים בסוגים השונים של איכויות השירות שנזכרו למעלה:
שאטו פרונטנאק
Замок Фронтенак Frontenac Şatosu
קו לחיים
קו לחיים היא עמותה העוסקת במשימות התנדבות למען ילדים ובוגרים הסובלים ממחלות ונכויות קשות, תוך שילובם בחברה הישראלית, במטרה ליצור גם שינוי משמעותי בחברה הישראלית בהתייחסות אליהם. העמותה נוסדה ב-1989 על ידי העסקן החרדי הרב טוביה לוונשטיין והיא מגדירה את עצמה כתנועה חברתית המונה עשרות אלפי בתי אב בישראל.
פריסה
מטה העמותה נמצא בפתח תקווה. פעילותה מתפרסת ביישובים רבים בכל רחבי ישראל. מוקדי ניהול הפעילות נמצאים בארבעה סניפים מחוזיים: סניף ירושלים, סניף צפון שמרכזו בחיפה, סניף דרום שמרכזו באשקלון וסניף מרכז בפתח תקווה. בנוסף לכך קיים סניף בקריית שמונה. העמותה נשענת על מאות בני נוער ואזרחים מתנדבים, המשתלבים במערך הפעילות. לאורך השנים שותפים לפעילותה של העמותה עשרות אלפי אזרחים, בהם בני נוער וגם בעלי מקצועות חופשיים ואנשי ציבור המאמינים בדרך שלה.
פעילויות
מאות הפעילויות המגוונות בכל רחבי הארץ מותאמות למתמודדים עם נכויות מורכבות, תסמונות נדירות וחוסר כשירות רפואית. הפעילויות מותאמות לשתי קבוצות גיל: לצעירים בני 6–21 ולבוגרים בני 21–35, והן כוללות:
שינוי חברתי
העמותה מקפידה לקיים את כל פעולותיה תוך בחינה מתמדת של שילוב החברה בתהליכים, שילוב ילדים ובני נוער שאינם עם מוגבלות בפעילות, קיום כל הפעולות בין קהילות בחברה הישראלית ובתוכן, מתוך אמונה והבנה שרק דיאלוג מקרב והיכרות אמיתית עם כל המתמודדים עם חוסר כשירות רפואית מייצרים אינטראקציה המובילה לשינוי תפיסתי ולקירוב לבבות.
לפי פרסומי העמותה, פועלים בה כ-1,500 מתנדבים בשנה, המסייעים לכ-1,500 ילדים חולים או נכים ובני משפחותיהם בשנה.
הפעילויות האלה מאפשרות לילדים ולבוגרים לצאת מהשגרה, ובמקביל הן מעלות את המודעות של תושבים רבים בישראל ומפגישות אותם עם ילדים ובוגרים עם מוגבלויות, מתוך אמונה שמפגש על בסיס יום-יומי ומתמשך בין ילדים ובני נוער עם מוגבלות לבין ילדים ובני נוער ללא מוגבלות מסייע לביטול דעות קדומות ולמניעת התנהגות פוגענית כלפי המתמודדים עם מוגבלויות. בנוסף לכך הפעילויות מאפשרות להורים ולמשפחות מעט הפוגה.
סמל העמותה
הלוגו המסמל את העמותה צויר על ידי ילד נכה במסגרת פעילות של קו לחיים. במהלך השנים נפוצו ויכוחים רבים ביחס למהות הסמל. במבט שטחי נראה כי מצויר פרצוף מחייך פשוט, אך בהסתכלות ממוקדת ניתן לראות כי זהו בעצם ציור מופשט של שני אנשים מניחים יד איש על כתף רעהו.
קשיים
ב-2008 סיכם בית המשפט המחוזי בירושלים כי קיימת חשיבות עליונה להציל את העמותה, למען 1,380 משפחות הנעזרות מדי יום בפעילותה. נפתחה קרן להצלת העמותה והגעה להסדר נושים. בני משפחות המטופלים התחייבו לגייס לקרן מיליון ש"ח כתנאי להמשך קיומה.
ב-1 בדצמבר 2010 הוכרז על ידי השופט דוד מינץ על עצמאות העמותה ועל סיום הפירוק הזמני.
בצל ירוק (להקה)
בצל ירוק הייתה להקת תיאטרון ובידור של יוצאי להקת הנח"ל שפעלה מסוף שנת 1957 ועד 1960. מן הבולטות ביותר בישראל בסוף שנות ה-50.
תולדות הלהקה
חיים טופול, אורי זוהר, נחמה הנדל, גליה טופול, אליהו ברקאי (ברקו) והאקורדיוניסט יוסף (יוסל'ה) אורג (יוסל'ה), שהשתחררו מלהקת הנח"ל לאחר התוכנית "שמור על הגבול", היוו את הגרעין המייסד של "בצל ירוק". הלהקה החלה את דרכה בקיבוץ משמר דוד כ"קואופרטיב להצגות תיאטרון", אולם עברה תוך זמן קצר לתל אביב. הופעת הבכורה נערכה בסוף דצמבר 1957. התוכנית הראשונה הייתה הצלחה גדולה והועלתה למעלה מ-200 פעמים. (למרות זאת, מבקר התיאטרון חיים גמזו פרסם ביקורת שלילית עליה.) אברהם דשא (פשנל) שימש כמפיק הלהקה מן התוכנית השנייה במסגרת "התיאטרון העממי" ושמואל בונים שימש כבמאי הראשון.
בצל ירוק העלתה חמש תוכניות, וכן הוציאה אלבום משיריה בשנת 1959. הלהקה הפיקה את התוכניות, ואת החומר כתבו חיים חפר, דן בן אמוץ, דן אלמגור, סשה ארגוב, משה וילנסקי, פרנק פלג, מאיר נוי, יחיאל מוהר, אריה לבנון, עמוס אטינגר, פוצ'ו ואפרים קישון. נעמי שמר, ששירתה אף היא בנח"ל, כתבה ללהקה את השירים "זמר נודד", "הי טירילי" ו"נועה". הלהקה התפרקה בשנת 1960.
חברי ההרכב
הרכב הלהקה לא היה קבוע.
בין משתתפי הלהקה בזמנים שונים:
בית החולים אוטל דייה
Hôtel-Dieu de Québec Hôtel-Dieu de Québec
יקיר חיפה
אות יקיר חיפה הוא עיטור הוקרה המוענק מדי שנה על ידי ראש עיריית חיפה לנבחרים מבין ותיקי חיפה, שעסקו בפעילות ציבורית למען העיר ותושביה במהלך חייהם, כאות תודה והוקרה על תרומה ארוכת שנים לעיר ולמדינה. האות מוענק אחת לשנה, ל־12–18 אנשים שנבחרים מקרב ההמלצות והמועמדויות שהוצגו.
כל תושב או ארגון רשאי להציג המלצה למועמדות. מועמדים זכאים הם אנשים מעל לגיל 65, שעיקר פעילותם הציבורית הייתה למען החברה במדינה בכלל ובחיפה בפרט, רצוי שלא על מנת לקבל פרס. בעבר הייתה דרישה מן המועמד להתגורר בחיפה מעל 10 שנים ב־20 השנים האחרונות, אך כיום המועמד נדרש להיות תושב חיפה, או כזה שפעל מרבית חייו למען העיר חיפה. המועמדים נבחרים על ידי הוועדה הציבורית לבחירת יקיר חיפה, שמרכיבה רשימה של המועמדויות העומדות בקריטריונים. הוועדה מגישה את רשימת המועמדים הסופית לאישור מועצת העיר.
העיטור מוענק מדי שנה החל משנות ה-60 של המאה ה-20.
קתדרלת נוטרדאם דה קוויבק
Notre-Dame de Québec Cathedral Basilique-cathédrale Notre-Dame de Québec Basilica Cattedrale di Notre-Dame de Québec
מי מריבה
סיפורי מסה ומריבה ומי מריבה הם שני סיפורים דומים המתוארים בספר שמות ובספר במדבר, בהם משה מכה במטהו סלע יבש ויוצאים ממנו מים.
תיאור מסה ומריבה שבספר שמות
בספר שמות, מתואר אירוע שבו בני ישראל מגיעים לרפידים ודורשים ממשה מים, לפני שימותו בצמא. משה מתפלל לה' ונענה שעליו להכות בצור לעיני זקני בני ישראל. משה ממלא את דבר ה' וכנראה יוצאים מהסלע מים (המקרא לא מתאר את ההמשך).
תיאור מי מריבה שבספר במדבר
בספר במדבר מתואר אירוע בו אחרי מות מרים בני ישראל צמאים למים ורבים עם משה ואהרן. משה מתפלל אל ה' ונענה שעליו לקחת את המטה, להקהיל את עדת בני ישראל ו"לדבר אל הסלע לעיניהם" ועל ידי כן מהסלע יצאו מים. משה מקהיל את העדה וקורא להם (משמעות המילה "מורים" היא לפי הפשט גנאי בדומה למילה "ממרים"). משה מכה את הסלע פעמיים ומהסלע יוצאים מים רבים.
היחס בין המעשה בספר שמות למעשה בספר במדבר
ישנם פרטים מקבילים רבים בין הסיפור שבספר שמות לסיפור שבספר במדבר. רבי יוסף בכור שור הסביר שמדובר על אותו מעשה, אלא שכדי לחבר אותו עם פרשת המן, הוא נכתב גם בספר שמות. ראיה לפירושו היא הפסוק ב שמזכיר את 'מסה' ו'מי מריבה' יחד: "אשר נסיתו במסה, תריבהו על מי מריבה". פרשנים רבים חלקו על כך, אך חוקרים רבים מסכימים גם הם שמדובר בגרסאות שונות של אותו מעשה.
באר מרים
רש"י מציין שהסלע הוא באר מים נסית שלוותה את בני ישראל בנדודיהם במדבר סיני ובעבר הירדן, ומסביר שהבאר סירבה לתת מים בגלל מות מרים: דהיינו, הבאר הייתה בעצם סלע שנבעו ממנו מים, והסלע היה מתנהל עם בני ישראל במסעותם. כשמרים מתה, הפסיקו המים לנבוע מן הסלע, והוא הסלע עליו הכה משה. למדים זאת מסמיכות המקרים של "וַתָּמָת שָׁם מִרְיָם ... וְלֹא-הָיָה מַיִם, לָעֵדָה". דהיינו שעם מותה של מרים נסתתמו המים.
חטא משה
בביאור החטא נאמרו דעות רבות, שאפשר לסווגם לשלושה היבטים:
על פי רבי ישעיה הלוי הורוביץ מדובר בגזירה קדומה שמשה לא יכנס לארץ ישראל, כיוון שעם ישראל לא ראוי להנהגה ניסית בארץ ישראל, והחטא היה רק תואנה.
ישנם עוד פירושים רבים. שמואל דוד לוצאטו ציין כי מצא 13 פירושים מהו החטא.
חטאו של משה בספר תהילים
בפרק ק"ו בספר תהילים, מתואר המעשה בקצרה:. מפרשי המקרא הראשונים פירשו פסוקים אלו בשני אופנים. יש מהם שפירשו שמשה ואהרן המרו את רוח ה', וה' ביטא בשפתיו גזרה שלא יכנסו לארץ. אחרים פירשו שבני ישראל הם שהמרו ומררו את רוחו של משה, והוא ביטא בשפתיו אמירה לא נכונה, ועל כך נענש.
חשיבות המטה
המטה מופיע בסיפור כמה פעמים. ה' מצווה על משה לקחת את המטה: קַח אֶת-הַמַּטֶּה וְהַקְהֵל אֶת-הָעֵדָה אַתָּה וְאַהֲרֹן אָחִיךָ וְדִבַּרְתֶּם אֶל-הַסֶּלַע לְעֵינֵיהֶם וְנָתַן מֵימָיו וְהוֹצֵאתָ לָהֶם מַיִם מִן-הַסֶּלַע וְהִשְׁקִיתָ אֶת-הָעֵדָה וְאֶת-בְּעִירָם. וַיִּקַּח מֹשֶׁה אֶת-הַמַּטֶּה מִלִּפְנֵי יְהוָה כַּאֲשֶׁר צִוָּהוּ. וַיַּקְהִלוּ מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן אֶת-הַקָּהָל אֶל-פְּנֵי הַסָּלַע וַיֹּאמֶר לָהֶם שִׁמְעוּ-נָא הַמֹּרִים הֲמִן-הַסֶּלַע הַזֶּה נוֹצִיא לָכֶם מָיִם. וַיָּרֶם מֹשֶׁה אֶת-יָדוֹ וַיַּךְ אֶת-הַסֶּלַע בְּ מַטֵּהוּ פַּעֲמָיִם וַיֵּצְאוּ מַיִם רַבִּים וַתֵּשְׁתְּ הָעֵדָה וּבְעִירָם.
- השימוש דווקא במטה מעורר שאלה. במאמרו, מציע אבוהב כי התשובה טמונה בארועים שקדמו למעשה מי מריבה. הוא מביא את דברי רבי יהודה אריה ליב אלתר שהסביר שמחלוקת קורח ועדתו יצרה פילוג בעם. בכדי ללמד את העם את חשיבות האחדות, ה' מצווה את נשיאי השבטים להניח מטה בפתח אוהל מועד ויום למחרת מטה אהרון, משבט לוי פרח. ובכך הביע האל את סמליות המעמדות וחשיבותם של הלוויים, והעם קיבל את הדבר. אותה הטקטיקה נמצאת גם בסיפור שלנו, כשהקב"ה ציווה את משה להשתמש דווקא במטה. הרמב"ם מציע שהשימוש במטה בסיפור שלנו, מצביע על הרצון למנוע פערים בין המעמדות, למנוע מריבות שיוצרות פירוד והבניה חברתית בעייתית ולאחד את העם סביב מנהיגותו של משה.
פס האטה
פַּס הֶאָטָה (בלעז: בַּמְפֶּר) הוא אמצעי המיועד להפחית את מהירות הנסיעה של כלי רכב בכבישים ובכך להפחית ולמנוע תאונות דרכים. צורתם של פסי האטה היא לרוב מעוגלת או אליפטית, והם פרוסים לרוחבו של הכביש.
רובם של פסי ההאטה הם באורך של כארבעה מטרים ובגובה שבין 8–10 סנטימטרים והם בנויים מאספלט או מאבן משולבת. לרוב, פסי האטה מסומנים בתמרורים וסימני כביש שמאפשרים לנהגים לזהות בקלות את פסי ההאטה ולהאט את מהירות נסיעתם.
אמצעי דומה הוא פס הרעדה, סדרת פסים קטנים מאוד שמטרתם להתריע בפני נהג רכב הנוסע במהירות גבוהה בכביש בין עירוני, כי עליו להוריד מהירות. לרוב פסי הרעדה קיימים לפני מחסומים.
טיטוס פומפוניוס אטיקוס
טיטוס פומפוניוס אטיקוס (באנגלית: Titus Pomponius Atticus; 109 לפנה"ס – 32 לפנה"ס), חבר בולט במעמד הפרשים וחברו הקרוב של מרקוס טוליוס קיקרו. אחותו הייתה נשואה לאחיו של מרקוס, קווינטוס טוליוס קיקרו.
תולדות חייו
אטיקוס נולד בשנת 109 לפנה"ס למשפחה רומאית עתיקה ממעמד הפרשים, אביו שהיה אדם אמיד סיפק לאטיקוס חינוך מקיף. אטיקוס הצטיין בלימודיו שבמהלכם יצר קשרי חברות עם גאיוס מריוס הבן וקיקרו.
אטיקוס העביר את רוב הונו לאתונה, שם הפך לאהוב בני העיר בזכות המתנות שהרעיף על אזרחיה והעובדה שתמיד היה מוכן להלוואות כסף ללא ריבית לעיר בשעת דוחק. העיר העניקה לאטיקוס כל תואר כבוד אפשרי והקימה לכבודו פסלים כמו כן הוצעה לו לקבל אזרחות אתונאית, הצעה שהוא סירב לה מכיוון שחשש שצעד כזה יביא לאובדן אזרחותו הרומאית.
כשסולה הגיעה לאתונה בשנת 86 לפנה"ס הוא התרשם מאטיקוס והפך אותו לחלק מפמלייתו כששהה בעיר, שסולה התכונן לחזור לאיטליה לשם המשכת מלחמת האזרחים הוא ניסה לשכנע את אטיקוס להצטרף אליו אולם הוא סירב מכיוון שלא רצה לנקוט לטובת אחד הצדדים בסכסוך.
למרות שהתגורר באתונה הוא עדיין התעניין במצב הפוליטי ברומא והגיש עזרה לחבריו שם, אטיקוס שלח לקיקרו תמיכה כספית בסכום של 2,000 ססטרטיוס ושהמצב הפוליטי ברומא התייצב הוא חזר לעיר בשנת 65 לפנה"ס.
אחרי רציחתו של קיסר אטיקוס תמרן את עצמו בין רוצחי קיסר לטריומווירט השני, הוא סירב להצעתם של הקושרים לגייס כספים בשבילם, אולם כשרוצחי קיסר גורשו לפרובינקיות המזרחיות הוא שלח אליהם סיוע כספי צנוע. אחרי שמרקוס אנטוניוס הובס במוטינה הוא סייע לבני ביתו כאשר אויביהם רדפו אותם ברומא.
כאשר הטריומווירט השני השתלט על רומא אטיקוס פרש מן החיים הציבוריים בגלל חברותו רבת השנים עם קיקרו אולם אנטוניוס כתב אליו והרגיע אותו שאין בכוונתו לפגוע בו. אחרי קרב פיליפי, שבו רוצחיו של קיסר הובסו, הוא סייע לכמה מהם.
קייקיליה אטיקה, בתו של אטיקוס, נישאה בשנת 36 לפנה"ס למרקוס ויפסניוס אגריפה שהיה בכיר מצביאיו של אוקטביאנוס. הנישואים אורגנו על ידי אנטוניוס. למרות חברותו הקרובה עם קיקרו אטיקוס הפך לתומכו של אוקטביוס והיה קרוב במיוחד לחתנו, ויפסניה אגריפינה נכדתו נישאה לטיבריוס בנו החורג של אוקטביאנוס. אטיקוס נפטר בשנת 32 לפנה"ס.
בקר לוגי מיתכנת
בקר מתוכנת (PLC-Programmable Logic Controller) הוא התקן תעשייתי ממוחשב המיועד לאסוף מידע, לפתור לוגיקת בקרה ולשלוט בתהליכים ("בקרת תהליכים") בהתאם ליעד הבקר ולציוד הקצה המחובר אליו (מנועים, גששים וכו'). הבקר אוסף נתונים אנלוגיים ודיגיטליים, ועל פיהם, בצירוף מדדים מתוכנתים, מחזיר מידע (מבצע פעולה) לציוד הקצה בזמן אמת. הבקר עובד בצורה לוגית על פי עץ תהליך או סדר פעולות שניתן לתכנות מראש. את סדר הפעולות הזה ניתן לשמור בדיאגרמת הסולם של הבקר (Input/Output, Tolerance וכו').
בקרים מסוג זה משמשים בדרך כלל לתעשייה מתקדמת ולאיסוף מידע מפס הייצור. הבקרים ניתנים לתכנות ולעבודה מרובת-כניסות (של ציוד קצה) בתצורת Input/Output. הדבר שימושי לריבוי משימות מול מספר סוגים של ציוד קצה (חיסכון בעלויות). הבקרים מתוכננים לתפקד בסביבות עבודה קשות וכוללים יכולת לעבוד בטווח טמפרטורות גדול יותר, חסינות לרעש גבוהה בסביבה רועשת, עמידות לתקלות, חסינות לזעזועים ולמכות, אבק ולחות. הבקר בדרך כלל כולל זיכרון לא נדיף המאחסן את תוכניות המחשב. הבקרים מסוגלים לבקר על מגוון רחב של התקנים אלקטרונים, אלקטרומכניים, חשמליים, אופטיים, מתמרים ועוד.
בקר מרובה משימות
כמעט כל תהליך ניתן לפירוק לתת משימות עצמאיות או אשר תלויות אחת בשנייה; עד היום הבקרים לא אפשרו לדמות מצב זה בתוכנה שנכתבה בהם אלא כפו להתייחס לכל התהליך כתהליך אחד. בקרים חדשים מאפשרים לדמות את תלות/אי התלות המשימות בתוכנת הבקר. לדוגמה מפעל לייצור בקבוקי זכוכית - בתהליך ייצור הזכוכית קיימים תהליכים רבים כמו שינוע החול, הפעלת התנורים, יצור הבקבוקים עצמם וכו. אלו תהליכים שונים בעלי נקודות השקה. שימוש בבקר "קונבנציונלי" לא יאפשר הטמעה של התהליכים בתוכנה בתהליכים אוטונומיים. בקר מרובה משימות יאפשר זאת מה שיאפשר יכולות ניטור בעיות אמין יותר, בקרת תהליך נכונה וטובה יותר ויקצר זמני פיתוח באופן משמעותי.
שימושים בתעשייה
במפעלים שמפעילים קווי ייצור חשובה בקרת התהליכים והחלת אוטומציה בהתאם לפרמטרים בני-תכנות. לדוגמה, במאפייה גדולה יש צורך לבקר את החום בתנור האפייה (יש השפעה לשינויים בטמפרטורה חיצונית), ולפי מדדים קבועים (Input) מגששי טמפרטורה מקצים לבקר יכולת לשלוט בתהליך (Output). הבקר משנה טמפרטורה (מוריד או מעלה את הספק החשמל) ללא התערבות אדם.
בנוסף לבקרים מתוכנתים ישנם בקרים מקומיים שהיעוד שלהם הוא אך ורק לוויסות טמפרטורה. אחד הדברים החשובים בבקרים הללו הוא הגדרת חיישן הטמפרטורה, ישנם סוגים רבים של חיישנים לדוגמה תרמוקפל מסוג K או מסוג J, או RTD כדוגמת PT100. הגדרה זו חשובה מאוד לוויסות הטמפרטורה בגלל שלכל חיישן סקלת טמפרטורה משלו.
דוגמאות נוספות הן בקרי-תנועה אשר שולטים על רמזורים או על תנועת רכבות לפי ציוד קצה (פסי מתכת בכביש, מתגים במסילת רכבת). בציוד תעופתי גם כן נעשה שימוש רב בטכנולוגיה זו (איסוף נתונים, ריכוזם והצגתם במכשור הצוות בכלי הטיס).
שימושים בסביבה ביתית
בכלי רכב פרטיים יש, לעיתים, בקרים שמבקרים תהליכים (למשל טמפרטורת מנוע או יחס תערובת דלק-אוויר), וכן בציוד חקלאי (חלק ממחשבי ההשקיה), כמו בדיקות לחות ופרמטרים שונים מגששים באדמה.
שפת התיכנות
שפת התיכנות בבקרים התפתחה מהאופן שבו נבנו ממסרים חשמליים (Relays) ולכן היא משלבת רכיבים לוגים בסיסים עם פונקציות מתקדמות. התיכנות נעשה בכלים גרפיים, שמקלים על מלאכת התיכנות, ובגלל דמיוני לסולם (Ladder) הוא נקרא דיאגרמות סולם.
עם הזמן התפתחה שפת התיכנות ויצרני הבקרים הוסיפו מגוון פונקציות ורוטינות שניתן לשלבן בדיאגרמות. בנוסף איפשרו היצרנים למתכנתים להוסיף פונקציות מותאמות אישית לקוד.
סמינר קוויבק
Séminaire de Québec
אנדלוסיה
אנדלוסִיה (בספרדית: Andalucía) היא קהילה אוטונומית בספרד. בירתה היא סביליה. באנדלוסיה חיים 8.2 מיליון איש - המאוכלסת שבקהילות האוטונומיות, והיא מורכבת משמונה מחוזות (provincias).
מצפון תוחמות את אנדלוסיה אקסטרמדורה וקסטיליה-לה מנצ'ה, במזרח מורסיה והים התיכון, במערב פורטוגל והאוקיינוס האטלנטי (בדרום-מערב), בדרום הים התיכון (בדרום-מזרח) שמחובר לאוקיינוס האטלנטי במצר גיברלטר המפריד בין ספרד ומרוקו וסמוכה לו המושבה הבריטית גיברלטר.
מקור השם
מקורו של השם אנדלוסיה הוא בשם הערבי "אל-אנדלוס", המתייחס לחלקים בחצי האי האיברי שהיו תחת שלטון מוסלמי. יש הטוענים שהשם "אל-אנדלוס" נובע משיבוש בערבית של המילה "וונדלוסיה", על שם ההתיישבות הזמנית של הוונדלים שם. את השפעות 800 שנות השלטון המוסלמי באזור, שלטון שהסתיים עם כיבוש ממלכת גרנדה על ידי "המלכים הקתולים", פרננדו ואיזבלה, ב-1492, ניתן לראות עד היום בתרבות האנדלוסית.
הפיניקים
הפיניקים יישבו מספר אזורים על חופי אנדלוסיה לקראת סוף האלף השני לפני הספירה. ההתיישבות החשובה ביותר הייתה קדיס (גדר או גדז בעברית), שנוסדה בסביבות שנת 1100 לפני הספירה.
קרתגו ורומא
עם נפילתן של הערים הפיניקיות, הפכה קרתגו לכוח הימי המוביל במערבו של הים התיכון, ואנשי קרתגו הפכו לסוחרים המובילים בערים השמיות שלחופי אנדלוסיה. במהלך המלחמה הפונית הראשונה והשנייה, כבשה קרתגו לא רק את אנדלוסיה, אלא גם את כל חצי האי האיברי, פרט לשטחים הבסקים. אנדלוסיה הייתה הזירה העיקרית במלחמה ברומים שהונהגה בידי חניבעל. הרומים הביסו את קרתגו, כבשו את אנדלוסיה, ושינו את שמו של האזור לבייטיקה.
ונדלים וויזיגותים
הוונדלים חלפו באזור במהלך המאה ה-5 לספירה לתקופה קצרה לפני שהתיישבו בצפון אפריקה. האזור נפל לידי ממלכת הוויזיגותים שהתמודדו נגד שאיפות הביזנטים באזור.
הערבים המוסלמים
הפלישה האומית לחצי האי האיברי בשנת 711–718 סימנה את קריסתו של השלטון הוויזיגותי. לחמש מאות שנות השלטון הערבי הייתה השפעה אדירה על התרבות האנדלוסית. קורדובה הפכה לעיר הגדולה והעשירה ביותר במערב אירופה, ולמעשה לאחת הערים הגדולות בעולם. המוסלמים הקימו אוניברסיטאות באנדלוסיה, והפכו את אל-אנדלוס להצלחה הגדולה ביותר מבין כל העמים שכבשו. במהלך אותה התקופה המלומדים היהודים והמוסלמים מילאו תפקיד חשוב בהתפתחות האסטרונומיה, הרפואה, הפילוסופיה והמתמטיקה המערבית. עם נפילתה של סביליה ב-1248 עבר רוב שטח אנדלוסיה לשליטת ממלכת קסטיליה, ורק אמירות גרנדה נותרה בשליטה ערבית, עד שגם היא נכבשה ב-1492 בידי המלכים הקתולים, פרדיננד ואיזבלה. למעשה האוכלוסייה הדוברת ערבית הגדולה ביותר הייתה באנדלוסיה, שאף קלטה לתוכה מוסלמים מאזורים אחרים שגורשו דרומה בגלל הרקונקיסטה.
אנדלוסיה ידועה באדריכלות אנדלוסית שהושפעה מכור ההיתוך שהיוותה עבור מלומדים ואומנים שהתנקזו אליה מכל קצוות ה'חליפות האיסלמית' ובשל כך ניתן היה להבחין בסגנון המארגי הייחודי שנוצר בה, סגנון שהושפע הן מהתרבות האיסלאמית והן מהתרבויות של עמי המוצא של תושביה החדשים. כמו האלהמברה בגרנדה, המזקיטה בקורדובה, טור דל אורו ומגדל החירלדה בסביליה. סוגי ארכיטקטורות אחרות באנדלוסיה כוללות את הארכיטקטורה המוזערבית, כמו האלסאזר בסביליה, והאלקזבה במאלגה.
"תור הזהב" של אנדלוסיה
השפה הספרדית המדוברת באמריקה היא בעיקרה השפה האנדלוסית, למרות שהספרדית המדוברת באיים הקריביים יותר מזכירה את הספרדית שבאיים הקנריים. יום אנדלוסיה (ספרדית: Día de Andalucía) נקבע ב-28 בפברואר, כדי לציין את יום קבלת האוטונומיה.
מחוזות אנדלוסיה
אנדלוסיה מורכבת משמונה מחוזות (פרובינציות) הנקראים לפי ערי הבירה שלהן:
תרבות
התרבות האנדלוסית ידועה בריקוד הפלמנקו, שהיא המקור לו, וכן במלחמות השוורים שלה. המטבח האנדלוסי ידוע בדגיו, בקינוחיו ובמיוחד בדובדבנים שלו.
אנדלוסיה ידועה בסגנון הבנייה המורי, בזכות ארמון אלהמברה בגרנדה, המסקיטה בקורדובה ומגדל הזהב (Torre del oro) ומגדל חירלדה בסביליה.
אנדלוסיה הייתה מקום היוולדם של אמנים חשובים רבים, כגון דייגו ולאסקס, ברטולומה מוריו ופבלו פיקאסו. כמו כן היא ידועה מאוד גם במוזיקה שלה ובמלחינים כמו פרנסיסקו גררו ואנדרס סגוביה.
כלכלה
על פי המוסד הלאומי לסטטיסטיקה בספרד, התמ"ג לנפש באנדלוסיה הוא €17,401 (נכון ל-2006), עדיין השני הנמוך בספרד. אך הצמיחה הכלכלית משנת 2000 עד 2006 הייתה כ-3.72%, אחת מהגבוהות במדינה.
Blackout
Blackout (בעברית: עמעום חושים) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת האמריקאית בריטני ספירס. האלבום יצא לאור ב-30 באוקטובר 2007, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
האלבום הוקלט בין השנים 2006–2007, ובמהלכו התפרסמו בעולם מאבקיה האישיים של ספירס והאפילו על הפרויקטים המקצועיים שלה. Blackout הוא בעיקר תקליט דאנס-פופ ואלקטרופופ עם השפעות דיסקו ודיבסטפ אירו; נושאים ליריים סובבים סביב אהבה, תהילה, בגידה תקשורתית, יחסי מין ומועדונים. האלבום כולל שירה אורחת של קרי הילסון, רובין, פארל ויליאמס ודנג'ה. ספירס שיתף פעולה עם מפיקים ביניהם דנג'ה, בלודשי & אוונט, שון גארט והנפטונס.
הקלטה והפקה
הקלטות רציניות של האלבום החלו בשנת 2006, על פי מנהליה של ספירס. ספירס פגשה לראשונה את רותם בלאס וגאס, נבאדה במרץ 2006, וגייסה אותו לעבוד על האלבום לאחר שהאזינה לשיר "SOS" של הזמרת ריהאנה. הם כתבו והקליטו ארבעה שירים ביחד, כולל "Everybody", שהוצע במקור לריהאנה ולהרכב The Cheetah Girls. ביולי 2006 היא החלה לעבוד עם דנג'ה, שיצרה קשר עם כותבי שירים כמו קרי הילסון, ג'ים בינז, מרסלה אראיקה וקורטה אליס כדי לעבוד איתה. הצוות כתב שבע רצועות לספירס: "Gimme More", "Break the Ice", "Get Naked (I Got a Plan)", "Hot as Ice", "Perfect Lover", "Outta This World" ו-"Get Back". דנג'ה הסבירה שתהליך היצירה לא היה קשה בהתחלה מכיוון שהוא "נותר לעשות פחות או יותר כל מה שרציתי", ו"אם היא מרגישה זאת, היא תרכב איתו. אם לא, היית רואה זה בפניה. הילסון כתבה את "Gimme More" עם ספירס בראש לאחר שדנג'ה ניגן לה את הקטע אינסטרומנטלי, ואמר, "פשוט התחלתי לשיר, 'תן לי, תן לי' והוספתי עוד קצת ורק שיהיה לי כיף ולהתעסק באמת. "ספירס החלה להקליט איתם בסטודיו בפאלמס בלאס וגאס באוגוסט 2006, בזמן שהייתה בהריון שבעה חודשים עם ג'יידן ג'יימס. ההקלטות נמשכו בביתה של ספירס בלוס אנג'לס, שלושה שבועות לאחר שילדה. הילסון הגיב כי "היא נתנה 150 אחוז. [...] אני לא מכירה אף אם אחרת שתעשה זאת." דנג'ה הוסיפה כי למרות כל הבעיות שלה בחייה האישיים, "ככל שמוסר העבודה שלה, לא ראיתי מישהו שנכנס ככה ועושה את מה שאתה הולך לעשות." בנוגע לצלילי האלבום, הוא ראה אותו כגדול יותר, בוגר יותר ו"בריטני חדש", והסביר: "אני בא מהיפ-הופ, אז זה מודגש עם [זה], אבל אני זורק אותו למטה."
סינגלים
"Gimme More" יצא לאור כסינגל המוביל של האלבום וזכה לביקורות חיוביות. השיא הגיע למקום השלישי במצעד בילבורד הוט 100, והפך להיות הכניסה החמישית שלה לעשירייה וגם לסינגל השני בשיא השיא שלה באותה עת. זה גם הגיע לראש המצעדים בקנדה והגיע לחמשת המקומות הראשונים באוסטרליה, בלגיה, ברזיל, דנמרק, צרפת, אירלנד, איטליה, נורווגיה, שוודיה, שווייץ, אוקראינה ובריטניה. הקליפ הנלווה הוקרן לראשונה ב-5 באוקטובר 2007.הוא הציג את ספירס כחשפן והציג הפסקה מהקליפים הכוריאוגרפיים של ספירס. הסרטון זכה לביקורות מעורבות עד שליליות מצד מבקרים, שסימנו את ריקוד העמודים של ספירס וכן את היעדר סיפור העלילה.
"Break the Ice" יצא לאור כסינגל השלישי והאחרון מן האלבום. המבקרים שיבחו את הרצועה, וחלקם כינו אותו כשיר הכי טוב מן האלבום. השיר הגיע לעשירייה הראשונה בבלגיה, קנדה, פינלנד, אירלנד ושוודיה והופיע בין הארבעים המובילים באוסטרליה, ניו זילנד ומדינות רבות באירופה. בארצות הברית הגיע השיר למקום הארבעים ושלוש במצעד בילבורד הוט 100, בעודו מגיע למקום הראשון בשירי מועדון הריקודים החמים. קליפ נלווה, בבימויו של רוברט האלס, יצא ב-12 במרץ 2008. סרטון האנימה התבסס על דמות גיבורת העל של הקליפ "Toxic" של ספירס, ומציג אותה מחריבה מעבדה מאובטחת ביותר עם כמה שיבוטים, כולל אחד. של עצמה.
סבב ההופעות
ב-1 במאי 2007 יצאה ספירס לסיבוב הופעות מיני, ששמו "The M+M's Tour". סיבוב ההופעות התקיים בחודש מאי 2007, כמעט שלוש שנים אחרי סיבוב ההופעות הקודם של ספירס The Onyx Hotel Tour.
דורה וילסון
דורה וילסון ( באנגלית:Dora Wilson; 31 באוגוסט 1883 – 21 בנובמבר 1946) הייתה אמנית אוסטרלית ילידת בריטניה, הידועה בזכות תחריטים וסצינות רחוב.
ביוגרפיה
דורה לינל וילסון נולדה ב־31 באוגוסט 1883 בניוקאסל על נהר הטיין, אנגליה. הוריה היו ג'יימס וילסון, ואנני מריה, לבית גרין. המשפחה היגרה למדינת ויקטוריה באוסטרליה בשנת 1884, כאשר דורה הייתה בת שנה.
דורה וילסון התחנכה בבית הספר סומרסט ובמכללת הנשים המתודיסטית במלבורן. בין השנים 1901–1906 למדה בגלריה הלאומית בהנהלת ברנרד הול ופרדריק מקובין, ויצרה חברויות עם האמנים האחרים רות הוליק, גוונדולין גרנט, ובן זוגה פג קלארק.
קריירה אמנותית
דורה וילסון הייתה ידועה בעיקר בזכות תחריטים, פסטלים וציורי שמן של טבע דומם. עבודתה זכתה לשבחים על "חוש הצבע החזק" שלה, אך גם נמתחה ביקורת על כך שהפגינה "יופי של קופסת שוקולד". עבודותיה נכללו במספר תערוכות בולטות, כולל התערוכה האוסטרלית ליצירת נשים במלבורן, תערוכת האקדמיה המלכותית לאמנות אוסטרלית בלונדון. בשנת 1923 עבודתה, 'ריווה ד'אור', הודפסה על שער המגזין "עולמן של נשים" והוצגה בחברת האמנים בפריז.
הסטודיו שלה היה מקום המפגש של עמיתיה מבית הספר לציור שהציגו בשנים 14–1913 כ"שתים עשרה ציירי מלבורן'. קבוצה זו כללה את ג'סי טריל, ג'נט קומברה סטיוארט, נורה גורדון, פנלי בויד, ולינדזי ברנרד הול. וילסון הייתה גם חברה באגודת מלבורן של נשים ציירות ופסליות.
משנות העשרים ואילך היא התרכזה בעיקר בסצינות רחוב, ובשנת 1923 הוזמנה על ידי סר בולדווין ספנסר לבצע סדרת ציורים של ציוני דרך באירופה. היא הסתובבה באירופה במשך למעלה משנתיים, בליווי הצלם פג קלארק. בשנת 1928 הוצגו עבודות אלה בגלריה Beaux Arts בלונדון ובשנה שלאחר מכן ב״בית אוסטרליה״ בלונדון.
בראשית שנות השלושים של המאה העשרים התמקדה בסצינות היסטוריות מההיסטוריה של מלבורן, עם תערוכה בשם "אבני דרך של מלבורן" שהתקיימה בגלריה לאמנות יפה במרץ 1935. עבודתה הוערכה לטובה על ידי ארתור סטריטון על היותה "רעננה בצבע וחפה ממראה מדכא של צבע שחור."
גייל הרולד
גייל מורגן הרולד השלישי (באנגלית: Gale Morgan Harold III; נולד ב-10 ביולי 1969) הוא שחקן אמריקאי. תפקידו המוכר ביותר הוא "בריאן קיני" בגרסה האמריקנית של סדרת הדרמה הטלוויזיונית "הכי גאים שיש".
ביוגרפיה
הארולד נולד בדקטור שבג'ורג'יה וסיים את לימודיו בבית הספר "לוואט" שבאטלנטה. באותה עת קיבל מלגת כדורגל ללימודים באוניברסיטת אמריקה בוושינגטון הבירה. הוא החל ללמוד לתואר ראשון בספרות ימי הביניים, אולם עזב לאחר שנה וחצי בעקבות מריבה עם מאמן הנבחרת שלו. הארולד עבר לסן פרנסיסקו, קליפורניה כדי ללמוד צילום במכללת סן פרנסיסקו לאמנות, ועבד במגוון רחב של עבודות, בכללן מכונאי ועובד בניין.
ראשית הקריירה
בשנת 1997 ידידתו השחקנית סוזן לנדאו, בתו של השחקן מרטין לנדאו, הציעה להרולד לנסות את מזלו במשחק. הוא עבר ללוס אנג'לס והחל בלימודי משחק.
בגיל 28, התקבל הארולד לתוכנית של הקונסרבטוריון למשחק בתיאטרון "A Noise Within". את הופעת הבכורה שלו הוא ערך בתפקיד בוני במחזה "אני והחברים שלי". בשנת 2003 כיכב בסרט "Wake", בבימויה של ידידתו סוזן לנדאו-פינץ', כשהתפקיד הראשי בסרט, דמותו של קיין ריוור, נכתבה במיוחד עבורו.
הכי גאים שיש
בשנת 2000 שיחק הרולד את הדמות הראשית הנועזת והשנויה במחלוקת של בריאן קיני בסדרת הדרמה הטלוויזיונית הפופולרית "הכי גאים שיש". הייתה זו סדרה פורצת דרך שכללה את התיאור הראשון של סקס בין גברים בטלוויזיה האמריקנית. התוכנית נמשכה עד שנת 2005 וכללה 5 עונות.
אחרי "הכי גאים שיש"
הרולד הופיע כשחקן אורח בדמותו של ואייט ארפ בשני פרקים בסדרה "דדווד" של חברת "HBO", והופיע פעמיים בסדרה "היחידה" של רשת CBS. הרולד שימש כשותף בהפקת הסרט הדוקומנטרי "סקוט ווקר: איש 3 היובלות" לצידו של גיבור הילדות שלו, דייוויד בואי.
הוא חזר לבימות ניו יורק במחזה "פתאום, בקיץ האחרון" של טנסי ויליאמס ב-15 בנובמבר 2006 בתפקיד דוקטור קוקרוביץ' והופיע בסבב ההופעות של התיאטרון במחזות מהרפרטואר שלו לאורך ינואר 2007.
התארח גם בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי" בתור שיין, פרמדיק גזען שעל בטנו מקועקע צלב קרס הנקלע לתאונת אמבולנסים ומסרב לעבור ניתוח על ידי רופאים אפריקנים-אמריקאים.
בשנת 2008 הרולד הופיע כג'קסון, אהובה החדש של סוזן מאיירס בסדרה "עקרות בית נואשות", ובשנת 2011 הופיע בתור ג'וליאן, המרצה למשפטים של מרטי והחבר שלה בסדרת "הלקאטס", בנוסף להשתתפותו בסדרה "המעגל הסודי".
פרס פריצקר
פרס פריצקר לאדריכלות (באנגלית: The Pritzker Architecture Prize) מוענק מדי שנה, מאז היווסדו בשנת 1979, לאדריכל שתרם באופן בולט לתחום.
הפרס נהגה בשנת 1979 על ידי, מנוהל על ידי משפחת פריצקר, ומוענק על ידי "קרן הייאט". הפרס מוגדר כפרס האדריכלות הבכיר ביותר וזוכה לרוב לכינוי "פרס נובל לאדריכלות".
זוכה הפרס מקבל 100,000 דולר, תעודת ציון ומשנת 1987 מדליון ארד. חתני וכלות הפרס זוכים לתהילה והכרה בינלאומית, לצד עניין רב מבעלי דעה בתחום הבנייה, האקדמיה והאדריכלות. בכל שנה מוענק הפרס בתוך או בסמוך למבנה אדריכלי בעל חשיבות. בשנת 2000 הוענק הפרס לרם קולהאס בטקס שנערך ברחוב ההרודיאני הסמוך לכותל המערבי של הר הבית בירושלים. זהא חדיד הייתה לאשה הראשונה שזכתה בפרס פריצקר לאדריכלות בשנת 2004.
מבין זוכי הפרס, הרבים ביותר הם אדריכלים אמריקאים - שמונה במספר נכון ל־2023, שישה יפנים וארבעה יהודים.
מוריס והיונים
מוריס והיונים הוא מערכון מאת מתי כספי ובביצועו. המערכון מבוסס על קטע בהצגה "קריזה" העוסקת באפליית בני עדות המזרח בישראל.
כספי השמיע את המערכון לראשונה כאלתור בעת שהתארח בתוכנית ציפורי לילה של דורי בן זאב בגלי צה"ל ב-1977. המערכון זכה לתפוצה נרחבת והושמע תדירות ברדיו, בעיקר בגלי צה"ל (שדר הרדיו אלי ישראלי נהג להשמיע את המערכון כל יום בתקופה מסוימת, עד שנגנבה ההקלטה המקורית), אך לאחר שיצא בתקליט שדרים הושמע גם בשעת המערכונים של קול ישראל ברשת ב'. ב-1990 הוציא כספי את המערכון באופן רשמי באלבום שירים במיץ עגבניות, שהוקדש כולו למערכונים ולשירים הומוריסטיים. בהקלטה החדשה הותיר כספי את קול הצחוק של דורי בן זאב, שהוקלט באופן ספונטני בזמן ההקלטה המקורית.
המערכון הוא מונולוג של כספי, המספר במבטא מרוקאי כבד ובעברית משובשת על סכסוך שפרץ בין מכרה שלו, שרה, והשכן שלה, מוריס, על רקע תחביבו של הלה לגדל יונים והעובדה כי אלו "עומדים על הכביסה של שרה ומ-ח-ר-ב-נ-י-ם על הכביסה". הסכסוך מתדרדר ולאחריו תוהה הדובר, בשורה מפורסמת שזכתה לחיים משלה, "אז אני לא מבין למה אומרים שהיונה מביאה את השלום!". שורות אחרות מן המונולוג הפכו אף הן למצוטטות תדיר, כמו למשל תיאור העבודה של שרה: "מכבסת - תולה".
Rhythm of the Rain
Rhythm of the Rain (בעברית: קצב הגשם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית The Cascades, מתוך אלבום הבכורה שלה בעל אותו השם, Rhythm of the Rain. השיר יצא לאור כסינגל בנובמבר 1962, בארצות הברית וב-25 בינואר 1963, בממלכה המאוחדת. הוא נכתב על ידי ג'ון קלוד גמו.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה כאשר הצליח להגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. בסמוך לכך, הצליח להגיע אל המקום השביעי במצעד שירי ה-R&B המסחריים של בילבורד, תוך שכבש את פסגת מצעד המידל-רואד של בילבורד. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע אל המקום החמישי.
בסוף שנת 1963, דורג השיר ברשימת סוף השנה של בילבורד במקום הרביעי.
גרסתה של שרה ברייטמן
Rhythm of the Rain (בעברית: קצב הגשם) בשנת 1983, הקליטה מחדש את השיר הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. השיר יצא לאור באותה השנה בה הוקלט, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב על ידי ג'ון קלוד גמו והופק על ידי בארי דה וורזון.
בנוסף לכך, יצא השיר בפורמט של במטרה לעזור בקידום המסחרי שלו ברחבי העולם.
רקע, הוצאה וסוגה
בממלכה המאוחדת, יצא "Rhythm of the Rain" כסינגל על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, בפורמט של תקליטור 7 אינץ' כבר בשנת 1983 לאחר פרק זמן מסוים מאז הוציאה ברייטמן את "Him". הבי-סייד של השיר באותו התקליט היה השיר "Action Man". בהמשך, יצא השיר באותו הפורמט גם בשאר העולם.
ישנה מהדורה מיוחדת של השיר אשר הופצה על גבי תקליט 12 אינץ' בממלכה המאוחדת.
עומר
{{פירושונים|
הים הפנימי סטו
הים הפנימי סֵטוֹ (ביפנית: 瀬戸内海, סֵטוֹ נָאיקָאי) הוא גוף מים המפריד בין האיים הונשו, שיקוקו וקיושו, שלושת האיים המרכזיים של יפן. מימיו משתרעים על פני 400 קילומטרים מאוסאקה עד קיטאקיושו וכוללים כ-3000 איים, שרבים מהם מיושבים.
קטע ים זה משמש כנתיב שיט בינלאומי בין האוקיינוס השקט לים היפני. מבחינה היסטורית הים הפנימי ממשיך להיות נתיב משלוח חיוני והוא מכוסה על ידי רשת מעבורות נרחבת, מכיוון שרבים מהאיים קשורים זה לזה באמצעות מעבורות מקומיות קטנות. את הים חוצים גם שלוש סדרות גשרים עיקריות המחברות בין הונשו לשיקוקו: קאידו שימאנאמי בין הירושימה לאהימה, גשר סטו אואשי בין אוקייאמה לקגאווה והגשרים אקאשי קאיקיו ונארוטו אואשי בין טוקושימה להוגו. לחופיו נמצאות ערים רבות, בהן הירושימה. חופי הים מהווים אחד מאתרי התיירות המרכזיים ביפן בזכות אקלים נעים, מיעוט משקעים, טמפרטורת מים יציבה ותופעת "הגאות האדומה" הנגרמת על ידי עליה בריכוזי פיטופלנקטון במים.
אולגה בקלנובה
אולגה ולדימירובנה בקלנובה (ברוסית: Ольга Владимировна Бакланова; 19 באוגוסט 1900 - 6 בספטמבר 1974), או בקצרה אולגה בקלנובה (באנגלית: Olga Baclanova או Baklanova) הייתה שחקנית רוסייה, שהייתה לכוכבת בימי הסרט האילם. היא נודעה בכינוי "הנמרה הרוסייה" (Russian Tigress) וכיום היא ידועה בעיקר כמי שגילמה את התפקיד הראשי בסרט הפולחן "פריקס" (1932) בבימויו של טוד בראונינג, ובכיכובם של צוות שחקנים שהיו אמני קרקס שהופיעו במופעי שוליים. בשיא הקריירה שלה, הייתה ידועה בשם משפחתה בלבד: "בקלנובה".
קריירה
ב-1925 ביקרה בקלנובה לראשונה בניו יורק, במהלך סיבוב ההופעות העולמי של המחזה הקלאסי "ליסיסטרטה", בהעלאת התיאטרון האמנותי של מוסקבה. שאר חברי להקת התיאטרון חזרו לרוסיה ב-1926, אך בקלנובה נשארה בארצות הברית כדי לנסות לפתח בה קריירה. בשל המראה הייחודי שלה, ושיערה הבלונדיני, הצליחה בקלנובה תוך זמן קצר לבסס את עצמה בארצות הברית כשחקנית פופולרית בסרטים אילמים, וב-1928 זכתה להצלחה כבירה בסרטה The Docks of New York, בבימויו של יוזף פון שטרנברג. מאוחר יותר במהלך 1928 הופיעה בסרט The Man Who Laughs ("האיש שצחק"); יוצרי הקומיקס "באטמן" ביססו את מראה דמותו של "הג'וקר" על הדמות הראשית בסרט, שעל שמו הכותרת.
עם תחילת עידן הסרט המדבר, חוותה בקלנובה קושי, מאחר שהקהל לא הגיב היטב למבטא הרוסי הכבד שלה. היא לא הצליחה לזכות בליהוקים לתפקידים ראשיים, אלא רק לתפקידי משנה. הקריירה שלה הייתה לקראת דעיכה כאשר בשנת 1932 קיבלה הצעה לשחק את התפקיד הנשי הראשי בסרט "פריקס" (1932) בבימויו של טוד בראונינג, תפקידה של קלאופטרה, אמנית הקרקס המרשעת שנישאת לגמד ומרעילה אותו כדי לזכות בכספי הירושה שלו. הסרט היה נתון לביקורת רחבה מאוד והיה לכישלון קופתי חרוץ; הוא הוקרן במשך תקופה קצרה לפני שהוסר מן האקרנים. רק לאחר 30 שנה זכה הסרט לעדנה, והיה לסרט פולחן. אולם הסרט לא הצליח להחיות מחדש את קריירת הקולנוע של בקלנובה, שהסתיימה ב-1943.
במשך עשר שנים החל מאמצע שנות ה-30 הופיעה בקלנובה בהופעות תיאטרון רבות בווסט אנד של לונדון ובניו יורק. ב-1943 היא הופיעה בהצגה "קלאודיה" בתיאטרון מור בסיאטל, וושינגטון.
סוף חייה
לאחר פרישתה ממשחק השתקעה בווה בשווייץ, ושם מתה לאחר כמה שנים בשל בעיות בריאות, וייתכן שאף אלצהיימר.
אלגול
{{פירושונים|* אלגול (כוכב) – כוכב בהיר מאוד בקבוצת הכוכבים פרסאוס
ראו גם
}}
קראש פטיש
קראש פטיש (מאנגלית: Crush fetish ; בתרגום לעברית: פטיש למעיכות או פטיש למחיצות) הוא פטיש ופאראפיליה, שבה אדם מתעורר מינית כאשר הוא צופה במישהו מוחץ חפצים דוממים, מזון ולעיתים גם בעלי חיים קטנים (בדרך כלל חרקים) עם הגוף שלו, לרוב תחת כפות רגליו, או כאשר האדם עצמו מועך ומוחץ אותם.
המונח "מחיצה רכה" מתייחס לפטיש המצוי והמקובל יותר, הכולל מעיכת אובייקטים דוממים, כגון מזון, או מעיכת בעלי חיים קטנים וחסרי חוליות (כגון חרקים, חלזונות ותולעים), בעוד שהמונח "מחיצה קשה" מתייחס לפטיש הכולל מעיכת בעלי חיים גדולים יותר עם חוליות, שניתן לטעון כלפיהם שהם בעלי רגישות לכאב (למשל זוחלים, ציפורים ויונקים).
רוב הפטישיסטים המחזיקים במשיכה ל"מחיצה רכה" מעדיפים להבדיל ולהפריד בינם לבין הפטישיסטים הנמשכים ל"מחיצה קשה", מתוך אמונה שתופעת מעיכת בעלי חיים גדולים יותר היא תופעה שאינה מוסרית, ומעניקה לקבוצה כולה תווית גרועה.
לעת עתה, אין חוקים ידועים האוסרים על ריסוק של חפצים וחרקים, אך הפקה או סחר בחומרי וידאו ארוטיים של "מחיצה קשה", המבטאת מעיכה של בעלי חוליות גדולים היא מוקעת ומגונה על ידי פעילי זכויות בעלי חיים, וכן נחשבת לבלתי חוקית במדינות רבות, כולל ארצות הברית ובריטניה. בארצות הברית, מסחר בין-לאומי בקטעי וידאו של "מחיצה קשה" אינו חוקי מאז 2010, וכן גם מדינות רבות נוספות אסרו זאת.
סרטי וידאו של מעיכות
סרטי מעיכות הם קטעי וידאו של חרקים וחפצים שנמחצים על ידי כך שדורכים עליהם.
חוקיות
חוקיות סרטי מעיכות והפרקטיקה בפועל של ריסוק ומחיצת בעלי חיים משתנה לפי אזורים שונים בעולם. עם זאת, סרטונים רבים מתפרסמים באתרי אינטרנט זמינים להורדה לציבור הרחב, מה שהופך את השליטה על ההפצה שלהם לקשה גם במקומות שההפצה מעין זו אסורה.
טי. וי. בודהה
''' טי. וי. בודהה''' (באנגלית: TV Buddha) הוא שמו של מיצב וידאו משנת 1974 של האמן אמריקאי יליד קוריאה הדרומית נאם ג'וּן פייק.
העבודה מורכבת מכן לבן עליו מונח פסל בודהה עשוי ברונזה. אל מול הפסל מותקנת מצלמת וידאו אשר מעבירה את דמותו אל מוניטור קטן הניצב מול הדמות. למעשה, השיקוף של הדמות במוניטור יוצר "מעגל סגור" ובו הפסל מתבונן בעצמו. בתיאור סיטואציה כזו מובעת ביקורת על האופן התפיסה של הווידאו ושל התרבות הוויזואלית הפוסט מודרנית, ביקורת אשר הובעה גם ביצירות אחרות של פייק.
סוג ביקורת זה, המצביע על הייצוג העצמי המוגבר של המדיום הטלוויזיוני, הופיע החל מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית, אצל חוקרים כגון מרשל מקלוהן אשר טבע את האימרה "המדיום הוא המסר".
רג'זאורוס
רג'זאורוס (שם מדעי: Rajasaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים שהיה קרוב משפחתו של הקרנוטאורוס וחי בתור הקרטיקון לפני 67 מיליון שנה בהודו. משמעות שמו היא "לטאת מלך/מנהיג" המורכב מהמילה בסנסקריט "rāja" והסיומת מיוונית עתיקה "saurus" - לטאה.
מאפיינים
דינוזאור זה התגלה ב-2003 בחפירות במדינת גוג'ראט בהודו. הממצאים חשפו שלד חלקי שכלל חלקי גולגולת, עמוד שדרה, עצמות ירכיים וזנב. דינוזאור זה היה טורף בעל לסתות חזקות וקצרות והיה בעל בליטה מעל ראשו. אורכו הגיע ל-6.6 מטרים ומשקלו עד 4 טון. הוא היה בעל זרועות קצרות בעלות 4 אצבעות, ראש קצר ועבה ולסתות שהזכירו לסתות צבוע ונועדו לרסק עצמות. עוצמת הנשיכה שלו דמתה לזו של אלוזאורוס. עם זאת ייתכן שהוא גם היה צייד ממארב, מאחר שרגליו היו קצרות מדי לריצה מהירה ארוכה.
דינוזאור זה נכחד לפני 67 מיליון שנה, ייתכן כחלק מהכחדת הקרטיקון הגדולה שהחלה מוקדם יותר בהודו. ההכחדה נבעה מהתפרצות הרי געש גדולה ומשדות לבה לאורך האזור.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
אוזו אדובה
אוזואמאקה נְוואנקה "אוּזוֹ" אדוּבּה (באנגלית: Uzoamaka Nwanneka "Uzo" Aduba; נולדה ב-10 בפברואר 1981) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, זוכת שלושה פרסי אמי, שניים מהם על תפקידה בתור סוזאן "קרייזי אייז" וורן בסדרת הדרמה הקומית "כתום זה השחור החדש" של נטפליקס, והשלישי על תפקידה במיני-סדרה "גברת אמריקה".
ביוגרפיה
אדובה נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס להורים ניגרים בני שבט איגבו מאֵנוּגוּ. היא גדלה בעיירה מדפילד, מסצ'וסטס, שם סיימה את לימודי התיכון בשנת 1999. לאחר מכן, למדה באוניברסיטת בוסטון, שם גם הייתה פעילה כאתלטית והשתתפה בתחרויות ארציות. אחיה הצעיר, אובי, שיחק הוקי באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט במשך שש עונות מקצועיות.
אודובה החלה את הקריירה שלה כשחקנית בשנת 2003 עם הופעות בימתיות מוצלחות עבורן זכתה בביקורות אוהדות.
קריירה
בשנת 2009 שיחקה במחזה "Eclipsed" מאת המחזאית והשחקנית דנאי גורירה שהוצג בחודשים ספטמבר-אוקטובר בתיאטרון בוושינגטון די. סי. לאחר מכן, הוא הוצג בחודשים אוקטובר-נובמבר בתיאטרון הרפרטוארי של אוניברסיטת ייל.
כתום זה השחור החדש
לאחר מספר שנים בהן לא הצליחה לפרוץ, לוהקה אדובה בשנת 2013 לסדרת הדרמה הקומית "כתום זה השחור החדש" של רשת נטפליקס שצברה פופולריות רבה. אדובה גילמה בסדרה את האסירה השנויה במחלוקת סוזן "קרייזי אייז" וורן, והפכה לאחת מהכוכבות הבולטות של הסדרה, היא זכתה בשנת 2014 בפרס אמי לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית ובשנת 2015 בפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה. זכיות אלו הפכו את אדובה לשחקנית השנייה אי פעם (אחרי אדוארד אסנר בתפקידו כ-"לו גרנט") שזכתה בפרס אמי גם בקטגוריה קומית וגם בקטגוריה דרמטית על אותו תפקיד. ב-2017 הייתה מועמדת שוב לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה, אך לא זכתה. בנוסף, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה בשנים 2015 ו-2016, קיבלה מועמדות לפרס NAACP Image שלוש שנים ברציפות בשנים 2016-2018 בקטגוריית שחקנית ראשית בסדרה קומית, וזכתה פעמיים בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית לשנים 2015-2016, ועוד שתי מועמדויות בשנים 2017-2018. עוד פרסים אליהם הייתה מועמדת ביניהם פרס סטלייט, פרסי גלאמור ופרס בחירת מבקרי הטלוויזיה.
ב-26 ביולי 2019 עלתה העונה השביעית והאחרונה לשידור בנטפליקס.
לאחר מכן
בשנת 2015 שיחקה בסרט הלייב אקשן "אלווין והצ'יפמאנקס 4" בכיכובו של ג'ייסון לי, שם גילמה מאבטחת בנמל תעופה.
בשנת 2016 שיחקה לצד אליוט פייג' ואליסון ג'ני בסרט הדרמה "טלולה" של הבמאית והסופרת שאן הדר. שיחקה גם בדרמה הקומית "להציג שורשים" לצדה של מגי גרייס, ובסרט הדרמה "פסטורלה אמריקנית" שביים יואן מקגרגור ומבוסס על ספר באותו שם זוכה פרס פוליצר מאת הסופר פיליפ רות. באותה שנה החלה לדבב בסדרת האנימציה מבית Cartoon Network "סטיבן יוניברס" כקולה של ביסמוט. בתיאטרון, הופיעה במחזה "המשרתות" שהוצג באולפני טרפלגר חלק מתיאטראות וסט אנד בלונדון, לצדה של לורה קרמייקל ובבימויו של הבמאי הבריטי ג'יימי לויד
בשנת 2017 תרמה את קולה כמדבבת בסרט האנימציה "הפוני הקטן שלי: הסרט". בשנת 2018 שיחקה את הסנאטורית ג'וליה ראסל בסרט הקומדיה "צנצנת הממתקים" מבית נטפליקס. דיבבה גם בסדרת האנימציה "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג", כקולה של נורה קסייר. בשנת 2019 השתתפה לצדו של אנתוני אנדרסון בסרט הנעורים "פעימות" בתפקיד אימו של הדמות הראשית, ושבה לדבב את ביסמוט בסרט "סטיבן יוניברס: הסרט", אשר מבוסס על הסדרה באותו שם.
באוקטובר 2020, אדובה לוהקה לתפקיד הראשי בעונה הרביעית העתידית של סדרת הדרמה "בטיפול", ששבה לשידור לאחר שירדה מהאוויר למעלה מעשור. הסדרה עלתה לשידור ב-23 במאי 2021
בשנת 2021 לוהקה לעיבוד טלוויזיוני של HBO Max לספר "אמריקנה" מאת הסופרת הניגרית צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, אך לאחר מכן הפרויקט ננטש.
יהודה פורת
ביוגרפיה
נולד לשמואל ולאה פורת (פרוים). למד במדרשית נעם בפרדס חנה. שירת כמפקד בחיל השריון. לאחר נישואיו עסק בעסקי מזון קפוא. בשנות ה-90 ייסד את רשת המרכולים "שפע מהדרין" שלימים הפכה ל"שפע שוק", וכיהן כמנכ"ל הרשת במשך 15 שנים. כמו כן כיהן כחבר דירקטוריון של הריבוע הכחול.
בעקבות המחאה בציבור החרדי על חילול שבת ברשת AM:PM שבשליטת קבוצת דור אלון, בעלת השליטה ב"שפע שוק", פרש מניהול הרשת. הוא התמנה כיועץ לחברת שופרסל להקמת רשת המרכולים "יש" והיה אמור להתמנות למנכ"ל הרשת, אך כעבור זמן קצר פרש. הוא נתבע על ידי הריבוע הכחול בטענה שהעביר סודות מקצועיים לחברה מתחרה.
בשנת 2006 דורג על ידי המגזין גלובס כאחד מעשרת המשפיעים על כלכלת ישראל.
לאחר מכן עסק פורת בנדל"ן בצפת. בשנת 2013 התמנה למנכ"ל החברה קדישא פתח תקווה.
זיכרון לטווח קצר
זיכרון לטווח קצר הוא זיכרון שבו מאוחסנים באופן זמני פרטי מידע שהתקבלו בחושים השונים מהזיכרון החושי ומקודדים לרוב על בסיס צלילי. המידע שמוחזק בזיכרון לטווח קצר יכול במסגרת תהליך של התגבשות לעבור לזיכרון לטווח ארוך, ממנו יוכלו להישלף שוב לזיכרון לטווח הקצר בתהליך של היזכרות.
אחד ממרכיבי הזיכרון לטווח הקצר הוא זיכרון העבודה ויש שונות לגבי התפיסה וההגדרה שלו בתחומי מחקר שונים. בפסיכולוגיה הקוגניטיבית מתייחסים אליו כמודל מורכב של הזיכרון לטווח קצר, אשר מתמקד בתפקיד שלו בביצוע פעולות מנטליות. להבדיל מכך, במדעי המוח מתייחסים אליו באופן הדומה יותר להגדרה הקוגניטיבית של קשב.
מאפיינים
הזיכרון לטווח הקצר מיוחס לשינוי הזמני שחל בפעילות החשמלית של נוירונים במסגרת תהליך הלמידה. תהליכי עיבוד המידע המתרחשים במאגר הזיכרון לטווח קצר קובעים האם הוא יגיע אל מאגר הזיכרון לטווח ארוך, או יתפוגג וייעלם.
הזיכרון לטווח הקצר הוא היחיד אשר נשלט על ידי התודעה. החזקת המידע בזיכרון לטווח קצר מתבססת על החזקה פעילה של המידע במודעות ויש בה גמישות מסוימת בכמות המידע ובמשך הזמן שאפשר לשמור אותו. פריטים אלו מקודדים לרוב באופן צלילי-פונולוגי המבוסס על השמיעה. זאת להבדיל מהמידע שלרוב מקודד בזיכרון לטווח ארוך בקוד סמנטי המייצג משמעות מופשטת ומיוצג על ידי שינויים מבניים ויציבים יותר במוח.
אישה מזוקנת
אישה מזוקנת היא אישה בעלת זקן גדול וניכר. נשים מזוקנות היו במשך זמן רב נושא לאגדות עממיות וכן למושא התעניינות ולעג. במשך שנים אף הופיעו הנשים המזוקנות במופעי מוזרויות בקרקס.
רקע
מעט נשים יכולות לגדל על פניהן זקן שיהיה ניכר וברור לעין. בחלק מהמקרים, זקן שגדל אצל אישה הוא תוצאה של חוסר איזון הורמונלי (לרוב עודף אנדרוגן), או של הפרעה גנטית נדירה בשם היפרטריכוזיס. לעיתים הזקן נובע משימוש בסטרואידים אנאבוליים. לרוב הסביבה לוחצת על האישה המזוקנת להסיר את הזקן, מאחר שהדבר נחשב פגם. יוצאות דופן הן הנשים המזוקנות המפורסמות שהופיעו במופעי שוליים בקרקס במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 (שזקנן היה מזויף בדרך כלל), לפני שמופעי המוזרויות הללו ירדו מגדולתם.
זיכרון לטווח קצר
מגבלת הקיבולת
יחידת המידע אינן מתייחסות לכמות האובייקטיבית של פרטי מידע, אלא לתפיסה הסובייקטיבית שלהן על ידי האדם, כך שיחידת מידע יכולה למעשה להכיל מקבץ של פריטים המקושרים זה לזה. דבר זה מאפשר להגדיל את הקיבולת של הזיכרון לטווח הקצר על ידי ארגון של מספר פריטים ליחידת מידע אחת בתהליך שנקרא "הקבצה". יחידת המידע המתקבלת מקיבוץ הפריטים נקראת "גוש" (chunk). הגוש מהווה יחידת משמעות אחת והוא יכול להיות הברה, מילה, משפט או מספר.
היכולת לארגן פריטי מידע לגושים ולהעניק להם משמעות מאפשרת לצרף ולהתאים סכמות במסגרת פעולת החשיבה. על כן היא זיכתה את הזיכרון לטווח קצר בכינוי "הזיכרון הפעיל" או "זיכרון עבודה". משום שאין הגבלה על כמות הפריטים שגוש מסוים יכול להכיל, הדבר מאפשר למערכת הקוגניטיבית להתגבר במידה רבה על מגבלת הקיבולת של הזיכרון לטווח הקצר.
מגבלת הזמן
הזיכרון לטווח הקצר מאופיין בדעיכה המגבילה את משך הזמן שמידע מסוים יכול להישמר בו. משך הזמן המיוחס לזיכרון לטווח הקצר משתנה בין שניות בודדות בפסיכולוגיה קוגניטיבית ועד דקות ושעות בספרות הפסיכו פיזיולוגית.
תהליך השינון הופך את מגבלת הזמן של הזיכרון לטווח קצר לגמישה יותר בכך שהוא מאפשר שימור של המידע למשך זמן ארוך יותר על ידי שימור רמת האקטיבציה הגבוהה של הפריטים המשוננים. עם זאת, השינון יכול לעכב את הדעיכה רק במשך החזרה על הפריטים, כך שבתום החזרתיות הזיכרון יתפוגג שוב. עם זאת, ככל שמידע מסוים עובר שינון למשך זמן ארוך יותר, כך גדל הסיכוי שהוא יצליח לעבור לזיכרון לטווח הארוך וכך ישמר ללא צורך בשינון נוסף.
חוליו גונזאלס
חוליו גונזאלס (בספרדית: Julio González; 21 בספטמבר 1876 – 27 במרץ 1942), פסל וצייר ספרדי, קשור אל הסגנון הקוביסטי באמנות. ביחד עם פבלו פיקאסו נחשב לאחד ממפתחי פיסול האסמבלאז' הקוביסטי.
Node.js
Node.js היא סביבת ריצה לשפת JavaScript שנכתבה ב- ומבוססת על מנוע V8. היא תוכננה לכתיבת אפליקציות רשת סקיילאביליות כגון שרתי HTTP.
Smalltalk
סמולטוק (Smalltalk) היא שפת תכנות מונחית-עצמים טהורה - השפה הראשונה שמימשה את רוב המאפיינים המקובלים של תכנות מונחה-עצמים. בנוסף, סמולטוק היא בעלת טיפוסיות דינמית ויכולת התבוננות פנימה (Reflective). פיתוח בשפה מבוצע לרוב בסביבת פיתוח משולבת בעלת ממשק משתמש גרפי, אליה תוכננה השפה מלכתחילה.
Node.js
Node.js מאפשרת לקוד JavaScript לרוץ מחוץ לדפדפן, ולכן ממשקי התכנות שהדפדפן חושף ל-JavaScript לא יהיו זמינים ב-Node.js (כמו ה-DOM). תוכנה Npm מוגדרת כבררת מחדל. הסביבה מספקת ממשקי תכנות המאפשרים לקוד להתממשק עם מערכת ההפעלה, כגון שימוש ב-שקעים (sockets), מה שמאפשר ל-JavaScript לשמש כשפת צד שרת. הגרסה הראשונה של התוכנה פותחה בשנת 2009.
Smalltalk
תוכנות בסמולטוק על פי רוב עוברות הידור ל-Bytecode, מעין שפת-מכונה-אבסטרקטית, המפורשת בזמן-ריצה על ידי מכונה וירטואלית. מנגנון זה נקרא "הידור Just-In-Time" (JIT), והוא נפוץ בשפות מודרניות רבות (כגון ג'אווה ו-#C).
היסטוריה
סמולטוק פותחה במהלך שנות ה-70, כחלק מעבודה של צוות ב-Xerox PARC. חלק מיעודה המקורי של סמולטוק היה כשפה ללימוד תכנות, ומכאן ככל הנראה מקור שמה הלא יומרני. סמולטוק הושפעה רבות מהחידושים המהפכניים שבאו לעולם לראשונה בתוכנה Sketchpad ובשפת התכנות Simula, ומאפיינים רבים של השפה הם המשך ישיר למאפיינים המצויים בהן. הגרסה הפופולרית הראשונה של השפה נקראה Smalltalk-80, והיא קנתה לה קהילה של משתמשים הממשיכים לפתח אותה באופן פעיל גם בימים אלה.
שיא השימוש בסמולטוק היה מסוף שנות ה-80 ועד אמצע שנות ה-90. השפה השפיעה רבות על פיתוח שפות תבנית, תבניות עיצוב וארכיטקטורה, הידור דינאמי, מכונות וירטואליות ועוד.
Node.js
לNode.js יש אפשרות לקבל תוספים שהם נקראים "חבילות". את החבילות כל אחד יכול ליצור ולפרסם. לצורך פרסום והתקנת חבילות, Node.js תומכת בשני מנהלי החבילות הסטנדרטיים של JavaScript: מנהל החבילות npm ומנהל החבילות yarn.
Smalltalk
תכנות מונחה עצמים
הטרמינולוגיה של סמולטוק שונה מעט מזו המקובלת כיום בשפות מונחות-עצמים המקובלות בתעשייה (למעט שפת Ruby, שירשה חלק מהטרמינולוגיה הזאת), בשל הבדלים מהותיים בין השפות בהתנהגות של אובייקטים.
Node.js
גרסאות
גרסה גדולה חדשה של Node.js יוצאת כל חצי שנה בGitHub, גרסאות עם מספר זוגי יוצאות לרוב בחודש אפריל, וגרסאות עם מספר אי זוגי יוצאות בחודש אוקטובר. כאשר גרסה חדשה עם מספר אי זוגי יוצאת, הגרסה הקודמת עם המספר הזוגי הופכת להיות גרסה עם תמיכה פעילה למשך 18 חודשים, ולאחריהם עוד 12 חודשי תמיכת אחזקה, בהם יוצאות רק גרסאות עם תיקונים קריטיים ועדכוני תיעוד.
Smalltalk
תכנות מונחה עצמים
אובייקט בסמולטוק יכול לבצע בדיוק שלושה דברים: המצב שאובייקט מחזיק הוא תמיד פרטי לאובייקט. אובייקטים אחרים יכולים לתשאל או לשנות את המצב הזה אך ורק באמצעות שליחה של בקשות (הודעות) לאובייקט לעשות זאת. כל הודעה עשויה להישלח לכל אובייקט: כאשר מתקבלת הודעה, האובייקט המקבל מחליט האם ההודעה הזאת היא ראויה, וכיצד להגיב לה.
Node.js
דוגמאות קוד
שרת HTTP המדפיס הודעת Hello World לגולשים ב־Node.js: דוגמה נוספת לשרת TCP פשוט המאזין לפורט 7000 ומדפיס מה שנשלח אליו:
Smalltalk
תכנות מונחה עצמים
סמולטוק היא שפת תכנות מונחית-עצמים "טהורה". משמעות הדבר היא כי, בניגוד לשפת ג'אווה או ++C, אין כל הבדל בין ערכים שהם אובייקטים לבין ערכים שהם טיפוסים פרימיטיביים, בסיסיים. בסמולטוק, ערכים פרימיטיביים כגון מספרים שלמים, ערכי-אמת או תווים, גם הם אובייקטים, במובן שהם מופעים (Instance) של מחלקות מתאימות, ופעולות עליהם מבוצעות באמצעות שליחה של הודעות. מתכנת יכול לשנות את המחלקות שמממשות את הערכים הפרימיטיביים, כך שתוגדר התנהגות חדשה עבור מופעים שלהן. למשל, על מנת לממש מבנה בקרת-זרימה או לשנות את התנהגותם של המבנים הקיימים (בסמולטוק גם פקודות תנאי או לולאות ממומשות כאובייקטים). נפוץ לסכם עובדה זאת במשפט "בסמולטוק כל דבר הוא אובייקט", אם כי מדויק יותר לומר כי כל הערכים הם אובייקטים.
Node.js
דוגמאות קוד
דוגמה לעבודה עם קבצים באמצעות מודול fs: