cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נויה לנצט
ביוגרפיה
עבודות הבימוי הראשונות שלה היו שני מיצגים, אותם ביימה ביחד עם חברתה האמנית אירית בלוזר, אחת מהן הציגה במוזיאון תל אביב והשנייה בפסטיבל עכו. באותה עת שיחקה ב"יזכור" בפסטיבל עכו ובהצגת ילדים עם מיקי גבריאלוב על פי הסיפור יפתח המלוכלך. שיחקה במספר הצגות בתיאטרון נווה צדק: "אופני הנידון / גן-העדן האבוד", מאת פרננדו ארבאל, בבימויו של דודי מעיין ו"בערבות הנגב", עיבוד חתרני למחזה של יגאל מוסינזון בבימויו של סיני פתר. שם הכירה את נאוה צוקרמן ושיחקה ב"תשתו קפה", ההצגה השנייה שצוקרמן ביימה. לנצט שיחקה בשנים 1985-6 בתיאטרון חיפה, בהצגות "שש נפשות מחפשות מחבר" מאת פירנדלו, "מקבת'" מאת שייקספיר, ו"בונבנטורה", הצגה על פי ספר ציורים איטלקי.
שיחקה בסרט הסטודנטים "אלמנות לא נותנות תורנויות ערב" עליו זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים. שיחקה בסרט הטלוויזיה "אל עצמי" על פי סיפרה של גלילה רון פדר ששודר בערוץ הראשון, ובסרט הקולנוע של חיים בוזגלו "נישואים פיקטיביים", שניהם ב-1988. בכך הסתיימה קריירת המשחק שלה שנמשכה 13 שנה.
לנצט כתבה את המחזה "אני מפחדת ממך וירג'יניה". היא ביימה את ההצגה בפסטיבל עכו 1988 וזכתה עליה בפרס הבימוי. ההצגה המשיכה ורצה בתיאטרון הסימטה. אחר-כך ביימה את הצגת הילדים "תעלומת המילים הנרדפות". אחר-כך נסעה עם בעלה לשבתון בארצות הברית ועבדה כעוזרת במאי ומפיקה בתיאטרון Horizon. כששבה לארץ עיבדה וביימה את "המחברת הגדולה" מאת אגוטה קריסטוף, עם נטע פלוצקי ופבלו זלצמן, המספרת על השפעת המלחמה על חייהם שני ילדים תאומים.
השתלמה בסדנאות עם ג'וזף צ'ייקין, מייקל אלפרדס, ג'ון ברטון, ריצ'רד שכנר, יוסי יזרעאלי, סקוט ויליאמס, ניקי פלקס ועוד. השתלמה ב-Actors Centre בלונדון בשנת 2007.
כתבה, ביימה ותרגמה ב"הבימה" בין השנים 1996 - 2004. ביימה גם הצגות בתיאטראות באר שבע, חיפה, בית ליסין והסימטה. הייתה חברת הוועדה האומנותית של פסטיבל עכו בשנים 2002 - 2005.
לנצט היא גרושה. הייתה נשואה 34 שנה לדורון לנצט, ולהם שתי בנות.
בימוי בבתי ספר למשחק 2013-1993
הנשים האבודות מטרויה (חנוך לוין), רוקדים בלונאסה (בריאן פריל), חלום ליל קיץ (שייקספיר) עיבוד ובימוי, נוסע ללא מטען (ז'אן אנוי), לצאת מכאן (מרשה נורמן), הדה גאבלר (איבסן), אוהבים: מנצחים ומובסים (בריאן פריל), נוטות החסד (אוריפידס), נקודת רתיחה (נל דאן) תרגום ובימוי בוץ (קריל צ'רצ'יל), ברקיע התשיעי (קריל צ'רצ'יל), דוניה רוסיטה הרווקה (לורקה). אלמנות מאת אריאל דורפמן תרגום ובימוי, מעשיית חורף מאת שייקספיר. עיבוד ובימוי, פיסת זמן עיבוד לסיפוריה של אידה פינק ובימוי.
המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם
המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם (באנגלית: Stockholm International Peace Research, בראשי תיבות SIPRI) הוא מכון מחקר שממוקם בסטוקהולם שבשוודיה.
המכון נוסד בשנת 1966 ותפקידו לספק מידע ניתוחים והמלצות בנושא סכסוכים מזוינים, הוצאות לרכישת נשק, סחר בנשק וכן פירוק ופיקוח על נשק. מחקרי המכון מתבססים על מקורות גלויים ומיועד למקבלי החלטות, חוקרים, ערוצי מדיה וכן לציבור הרחב.
היסטוריה
ועדה מלכותית שוודית בראשותה של השגרירה אלווה מירדאל הגישה דו"ח בשנת 1966 ובו הצעה להקים מכון בין-לאומי למחקר, שלאחר מכן ניתן לו השם המכון הבין-לאומי לחקר השלום, ובראשי תיבות באנגלית SIPRI.
מחקרי המכון שואפים לתרום ל-"הבנת התנאים המוקדמים להשכנת שלום בר קיימא ופתרון סכסוכים בין-לאומיים בדרכי שלום".
הארגון
מכון המחקר SIPRI מורכב ממועצת מנהלים, מנכ"ל, סגן מנכ"ל, צוות מחקר וצוות תמיכה. מועצת המנהלים מקבלת החלטות בנושאים בעלי חשיבות לתוכניות ומטרות הארגון, פעילויות ושליטה בנושאים הפיננסיים של המכון. יתר הנושאים הם באחריות המנכ"ל.
מועצת המנהלים
מועצת המנהלים כוללת תשעה נושאי משרות ציבוריות בתחומי מדיניות ומחקר. בראש מועצת המנהלים עומד כיום מר סטפן לוון, ראש ממשלת שוודיה לשעבר, שנכנס לתפקידו בתאריך 1 ביוני 2022.
מנכ"ל
המנכ"ל, שמתמנה על ידי ממשלת שוודיה, אחראי על תוכנית העבודה של מכון SIPRI. המנכ"ל הנוכחי הוא מר דן סמית, שהתמנה לתפקיד בספטמבר 2015.
מחקר
המחקרים במכון מבוצעים על ידי צוות חוקרים בין-לאומי שבו חברים כ-46 חוקרים ועוזרי חוקרים. תוכנית העבודה של המכון עוסקת כיום בשלושה נושאים עיקריים:
פרסומים ומידע
פרסומי המכון ונתונים מופצים לקהלים שונים ובהם קובעי מדיניות, חוקרים, עיתונאים, ארגונים שונים וכן לבעלי עניין בציבור הרחב. תוצאות מחקרי המכון מופצים בדרך של הוצאת ספרים, פרסום דוחו"ת וכן בדרך של כנסים וסמינרים. הפרסום העיקרי של המכון הוא ספר השנה שפורסם לראשונה בתאריך 12 בנובמבר 1969. תקציר ספר השנה מתורגם למספר שפות וביניהן קטלאנית, הולנדית, פרסית, צרפתית, איטלקית, קוריאנית, ספרדית ושוודית.
אירועים וכנסים
במסגרת תחומי המחקר, הלימוד והקניית הידע, מארגן מכון SIPRI מספר רב של סדנאות, כנסים, סמינרים והרצאות שמאפשרים להפגיש ספקטרום רחב של מומחיות לחילופי השקפות מידע וידע בנושאים הרלוונטיים.
כספים
התמיכה הכספית למכון SIPRI מגיעה בעיקר מממשלות וכן מארגונים פילנתרופיים עצמאיים ברחבי העולם. המכון גם מקבל תקציב שנתי קבוע מהממשלה השוודית, תקציב אשר מאושר על ידי הפרלמנט השוודי.
ידידי רועי מקימי
יְדִידִי רוֹעִי מְקִימִי הוא פיוט שחיבר רבי ישראל נג'ארה (1628-1555). הפיוט מבטא את הכיסופים של עם ישראל בגלותו לאלוהיו כצאן המשתוקק לידו המכוונת והתומכת של הרועה, ולגאולה.
הפייטן קורא לאורך השיר לרועה לשוב ולגאול את צאנו, תוך שילוב קטעי פסוקים העוסקים בצאן בסיומו של כל בית. בראש הבתים, האקרוסטיכון: ישראל חזק.
ישנן קהילות בהן נהוג לשורר את הפיוט כחלק מזמירות השבת. השיר נדפס פעמים רבות בשינויי נוסח קלים, וזכה למספר לחנים.
אדמדמת אביבית
אדמדמת אביבית (באנגלית: Roseola infantum או Exanthem Subitum) היא מחלה מידבקת הנגרמת מסוגים שונים של נגיפים. רוב ההידבקויות מתרחשות לפני גיל 3, רוב הילדים יחלו באדמדמת אביבית בגילאים 9–12 חודשים. המחלה מתבטאת בחום ובפריחה. החום יורד בדרך כלל כעבור 3–5 ימים. צבע הפריחה בדרך כלל ורוד והיא נמשכת פחות משלושה ימים. סיבוכי המחלה נדירים ביותר. המחלה שכיחה יותר בעונות האביב והקיץ ולכן נקראת אביבית.
הגורם למחלה הוא נגיף ההרפס 6 (HHV-6) או הרפס 7 (HHV-7) וההדבקה מתבצעת לרוב על ידי רוק. לעיתים תיתכן הדבקה דרך האם עוד במהלך ההיריון. האבחנה מתבססת על ידי הסימפטומים אך יכולה גם להתבצע דרך בדיקת דם. ייתכן מספר נמוך של כדוריות דם לבנות אצל החולים. הטיפול כולל טיפול סימפטומטי והורדת החום. המחלה עלולה לחזור אצל אלו הסובלים ממערכת חיסונית חלשה יותר ולגרום לבעיות בריאותיות נוספות.
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1910.
תסמינים
אדמדמת אביבית תתרחש בדרך כלל אצל ילדים בגילאים שישה חודשים עד שנתיים. המחלה מתחילה מעליית חום גבוה (39–40 מעלות) במקרים נדירים ייתכנו פרכוסי חום. למרות העלייה החדה בטמפרטורת החום הילד עשוי להראות רגיל. לאחר מספר ימים כאשר החום שוכך, ונראה שהילד מתאושש מתחילה פריחה. הפריחה מתחיל בדרך כלל בפלג הגוף העליון (טורסו), מרכז מסת הגוף ורק לאחר מכן מתפשטת לאזורים כמו הידיים, הרגליים והצוואר. הפריחה אינה מגרדת ועשויה להמשך יום או יומיים. התפרחת מורכבת מנגעים קטנים שטוחים או מעט מורמים מעל פני העור בצבע ורוד. מנגד, ילדים הסובלים מחצבת בדרך כלל יראו חולים וסימפטומים של דלקת הלחמית, דלקת אף ושיעול. הפריחה שלהם עלולה להופיע על הפנים מספר ימים. במקרים מסוימים המחלה לא תלווה בפריחה כלל. בקרב שני שלישים מהחולים במחלה תופיע תפרת פפילרית בבסיס הענבל ובחך הרך ביום הרביעי למחלה. תסמינים נדירים הם שלשולים, נזלת ושיעול.
אחוז קטן מהילדים רוכשים את וירוס ה HHV-6 יחד עם סימני המחלה. רק כ 30 אחוזים מהילדים יפתחו אדמדמת אביבית בשלב הזיהום הראשוני של הווירוס. אחרים עשויים להראות סימפטומים חמורים יותר כך שיהיה צורך לשלול קודם זיהומים חמורים אחרים כמו דלקת קרום המוח או חצבת. במקרים של פרכוסי חום ניתם לפנות לייעוץ רפואי לצורך ביטחון. עם זאת, פרכוסי חום אינם מסוכנים, אינם דורשים טיפול לרוב ואין להם השפעות שליליות לטווח הארוך אלא אם הם נמשכים למעלה מחמש דקות.
סיבוכים קשים נדירים ויקרו לרוב אצל ילדים להם מערכת חיסון חלשה יותר. הסיבוכים האפשריים כוללים דיכוי מח עצם, דלקת קרום המוח, דלקת בכבד ודחיית איברים מושתלים. בנוסף לכך הנגיף מתרבה גם ברקמת המוח בשלב המוקדם של המחלה ומסיבה זו ייתכנו גם סיבוכים נוירולוגיים.
גורמים
אדמדמת אביבית נגרמת על ידי שני סוגים של נגיף ההרפס. הרפס 6 (HHV-6) והרפס 7 (HHV-7) המכונים לעיתים בשם אחד Roseolovirus. ישנן שתי גרסאות של (HHV-6) והן (HHV-6a) ו (HHV6-b). מחקרים בארצות הברית, אירופה, דובאי ויפן הראו כי אדמדמת אביבית נגרמת על ידי סוג הנגיף (HHV-6b). צורת הנגיף הזו מדביקה מעל 90% מהתינוקות עד גיל שנתיים. זמן דגירת המחלה הממוצע, מהחשיפה הראשונית לווירוס ועד להופעת סימפטומים, נע בין 5–15 ימים.
המחלה אינה גורמת לזיהומי הרפס נוספים. ואינה גורמת לפצעי התקררות, או לזיהומים באיברי המין, שווירוסים מסוג הרפס סימפלקס עלולים לגרום.
טיפול
מרבית מקרי הזיהום מ (HHV-6) עוברים מעצמם. במקרה של התפתחות דלקת קרום המוח, גנציקלוביר עשוי להועיל. ניתן להקל על התסמינים באמצעות שתייה מרובה, אוורור החדר ובגדי הילד ושימוש בתרופות על בסיס פרצטמול.
לעיתים יינתן בשוגג טיפול אנטיביוטי מתוך חשד לדלקת אוזניים. (הסימפטומים עלולים להופיע בבדיקה הגופנית אך ללא חוסר השקט שמאפיין דלקת אוזניים). לאחר ירידת החום והופעת הפריחה תיתכן הבחנה שגויה של אלרגיה לאנטיביוטיקה.
ברנדן קויל
ברנדן קויל (באנגלית: Brendan Coyle; נולד ב-2 בדצמבר 1963) הוא שחקן אנגלי. שיחק בתפקיד ניקולס היגינס בסדרת הדרמה "צפון ודרום", בתפקיד רוברט טימינס בשלוש העונות הראשונות של "הדרך לקנדלפורד" ובתפקיד המשרת האישי, ג'ון בייטס, בדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון". על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה
קויל נולד בקורבי שבמחוז נורת'האמפטונשייר, לאב אירי ואם סקוטית. הוא אחיין של מאמן הכדורגל סר מאט באזבי.
בשנת 1981 למד דרמה בדבלין וב-1983 קיבל מלגה לבית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts" בבריטניה.
ב-1999 זכה קויל בפרס אוליבייה על הופעתו במחזה "The Weir" מאת קונור מקפרסון. הוא גם זכה על תפקידו זה בפרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק, להופעת בכורה מצוינת בברודוויי. ב-2001 הופיע קויל בתפקיד מפקד הגסטפו היינריך מילר בסרט "הפתרון הסופי". בסרט הדרמה "True Dare Kiss" גילם את קאז סוויני, ובמיני סדרה "צפון ודרום", על פי רומן של אליזבת גסקל שיחק בתפקיד ניקולס היגינס.
משנת 2008 עד 2010 השתתף קויל בתפקיד רוברט טימינס בסדרה "הדרך לקנדלפורד" של ה-BBC, המבוססים על הרומנים "Lark Rise to Candleford" שכתבה פלורה תומפסון. ב-2010 החל לגלם את דמותו של ג'ון בייטס, משרתו האישי של הרוזן מגרנתהם, בסדרת הדרמה התקופתית של ג'וליאן פלוז "אחוזת דאונטון". פלוז, שהכיר את קויל, כתב את התפקיד עבורו, וזיכה את קויל במועמדות לפרס באפט"א ופרס IFTA. כמו גם מועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה בשנת 2012.
עוד בטלוויזיה כיכב קויל בסדרה הקומית "סטארלינגס" של רשת Sky בתפקיד טרי סטארלינג.
תפירת צוואר הרחם
מבנה הטיפול
הטיפול מורכב מתפר חזק שנתפר לתוך צוואר הרחם וסביבתו בשלב מוקדם של ההיריון, לרוב בין שבועות 12 עד 14, ואז מוסר לקראת סוף ההיריון כאשר עבר הסיכון הגדול ביותר להפלה. ההליך מבוצע בהרדמה מקומית, בדרך כלל מבוצע בדרך של חסימת עמוד שדרה. תהליך זה מבוצע בדרך כלל על בסיס אשפוז על ידי רופא מיילד-גינקולוג. בדרך כלל הטיפול נעשה בשליש הראשון או השני של ההיריון, עבור אישה שעברה הפלה מאוחרת אחת או יותר בעבר. פירוש המילה "cerclage" בצרפתית הוא "חישוק" כמו בחישוק המתכת העוטף חבית. אין שום הוכחה לכך שתפירת צוואר הרחם יעיל בהיריון מרובה בילדים למניעת לידות מוקדמות והפחתת מקרי מוות בלידה או תחלואה בילודים.
אחוז ההצלחה של תפירת צוואר הרחם הוא כ־80% - 90% עבור תפירה אלקטיבית, ו-40% - 60% עבור תפירת צוואר הרחם במקרי חירום. התפירה נחשבת כמוצלחת אם הלידה והלידה מתעכבים לפחות ל-37 שבועות (תקופת זמן מלאה). לאחר מיקום המכלול, המעקב אחר המטופלת יהיה למשך מספר שעות לפחות (לפעמים למשך הלילה) כדי להבטיח שהיא לא תעבור ללידה מוקדמת. לאחר מכן יתאפשר לחולה לחזור לביתה, אך יונחה להישאר במיטה ולהימנע מפעילות גופנית (כולל קיום יחסי מין) למשך יומיים-שלושה, או עד שבועיים. פגישות מעקב בדרך כלל יתקיימו כך שהרופא שלה יוכל לפקח על צוואר הרחם ולתפור ולהתבונן בסימנים של צירים מוקדמים.
לנשים בהיריון עם תינוק אחד (היריון סינגלטון) ובסיכון ללידה מוקדמת, כאשר משווים את הטיפול של תפירת צוואר הרחם לאי טיפול, ישנה ירידה בלידה טרם זמנה ויכולה להיות ירידה במספר התינוקות שמתים (תמותה ללידה). אין שום הוכחה לכך שהתפירה יעילה בהיריון מרובה ילדים (למניעת לידות מוקדמות והפחתת מקרי מוות בלידות או תחלואה בילודים).
סוגים
ישנם שלושה סוגים של תפרים:
סיכונים
בעוד שבדרך כלל תפירת צוואר הרחם הוא הליך בטוח, ישנם מספר סיבוכים פוטנציאליים שעלולים להתעורר במהלך או אחרי הניתוח. אלו כוללים:
טיפולים חלופיים
ה-Arabin Pessary הוא מכשיר סיליקון שהוצע למניעת לידה מוקדמת ספונטנית ללא צורך בניתוח. ההשערות המובילות למנגנון הפעולה שלו היו שהמכשיר יכול לסייע בסגירת צוואר הרחם באופן דומה לזה של התפר, כמו גם לשנות את הנטייה של תעלת צוואר הרחם כך שמשקל ההיריון אינו יכביד מעל האוורר הפנימי. עם זאת, מחקרים קליניים אקראיים גדולים בקרב סינגלטון והריונות תאומים מצאו כי הפסאר צוואר הרחם לא הביא לשיעור נמוך יותר של לידה מוקדמת ספונטנית. לפיכך, ההמלצה של האגודה לרפואת האם-עוברית היא כי יש להשתמש במיקום של פיסרי צוואר הרחם בהיריון כדי להקטין את הלידה לפני הטרום רק במסגרת ניסוי קליני או פרוטוקול מחקר.
מיירה פלורס
מיירה נוהמי פלורס (באנגלית: Mayra Nohemi Flores; נולדה ב-1 בינואר 1986) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-34 של מדינת טקסס. פלורס, חברת המפלגה הרפובליקנית, היא האישה הראשונה בקונגרס שנולדה במקסיקו. טרם היבחרה לקונגרס הייתה פעילה פוליטית מקומית במחוז הידלגו.
ביוגרפיה
מיירה נוהמי פלורס נולדה ב-1 בינואר 1986 בעיירה בורגוס שבמדינת טמאוליפס במקסיקו לזוג חקלאים. משפחתה היגרה לארצות הברית כשהייתה בת שש, ובגיל 14 התאזרחה. בשנת 2004 השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון סן בניטו. פעמים תכופות העתיקה משפחתה את מגוריה ברחבי טקסס בשל עבודת הוריה באיסוף כותנה שהחלה בממפיס שבטנסי, כשהייתה בת 13. ב-2019 השלימה את לימודיה הגבוהים במכללת סאות' טקסס. פלורס התחנכה על ערכים שמרניים, וחרף היות הוריה תומכי המפלגה הדמוקרטית, נמשכה פלורס לרפובליקנים בשל דעותיה נגד הפלות. לימים אמרה כי בעבר הייתה דמוקרטית אך עזבה את המפלגה זמן קצר לאחר שהצביעה עבור ברק אובמה ב.
פלורס הכריזה על מועמדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-34 של טקסס, לאחר שנציג המחוז המכהן פילמון ולה הדמוקרטי הודיע במרץ 2021 כי לא יתמודד מחדש בבחירות 2022. היא ניהלה את מסע הבחירות שלה תוך פניה להיספנים ולטינים וקראה להתפכחותם מהמפלגה הדמוקרטית, שבה תמכו היסטורית בדרום טקסס. לאחר הקמת מחוזות קונגרס חדשים בטקסס כתוצאה ממפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020, הכריז חבר הקונגרס ויסנטה גונזאלס מהמחוז ה-15 על מועמדותו במחוז ה-34 החדש. ב-1 במרץ 2022 פלורס וגונזאלס זכו כל אחד במועמדות מפלגותיהם ובבחירות הכלליות בנובמבר יתמודדו זה מול זה.
במרץ 2022 הכריז ולה על התפטרותו המוקדמת מהקונגרס. זמן קצר לאחר הודעתו הכריזה פלורס על מועמדותה בבחירות המיוחדות שנקבעו ל-14 ביוני 2022, למילוי מקומו של ולה. גונזאלס לא התמודד בבחירות המיוחדות. מסע הבחירות של פלורס התמקד בשורשיה המשפחתיים, בכלכלת ארצות הברית, בהגבלת הגבולות ובהיותה בת מהגרים. במהלך הבחירות המיוחדות דיווחה פלורס על תרומות בסך 752 אלף דולר אמריקאי, ואילו המועמד הדמוקרטי דן סנצ'ז מהעיר הרלינגן דיווח על 46 אלף דולר בלבד. פלורס ניצחה את סנצ'ז עם 50.91% מקולות הבוחרים לעומת 43.37 האחוזים של יריבה. היא האישה הראשונה ילידת מקסיקו שנבחרה לכהונה בקונגרס.
בבחירות 2022 התמודדה פלורס לתקופת כהונה מלאה, אך הפסידה לחבר הקונגרס ויסנטה גונזאלס. כהונתה הסתיימה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
עצי חיים
עצי חיים הם זוג מוטות עץ שעליהם נגללים גווילי ספר התורה ובאמצעותם ניתן לגלול את הספר במהלך קריאת התורה.
עקב גזרת חכמים, את ספר התורה אין לגלול ביד כשם שגוללים שאר ספרים ומגילות, ולכן נדרשים העצי חיים על מנת לגלול את הספר.
בספר תורה אשכנזי, עצי החיים מסתיימים בשתי ידיות מעוצבות שעשויות מעץ ולפעמים גם בשילוב כסף. בספר תורה ספרדי העצי חיים מסתיימים בשתי דיסקיות עץ עבות.
מקור השם
מקור השם הוא מהפסוק שנאמר על התורה, ולכן העצים שבהם מחזיקים את ספר התורה נקראים "עצי חיים".
תהליך הייצור
עצי החיים מיועדים לשאת משקל רב, במיוחד בעת הגבהת ספר התורה שאז משתמשים בעצי החיים כמנוף להרים את כל משקל הספר, ולכן עצי החיים מיוצרים בדרך כלל מעץ בוק שהוא עץ חזק ומיועד לייצור מסחרי. בנוסף, ספרי תורה מיוצרים במספר גדלים שונים ויש להתאים את גודל עצי החיים במדויק לספר התורה, אם הם יהיו גדולים מדי או קטנים מדי הקלף עלול להפגם. עבודת הייצור מורכבת מכמה שלבים:
התהליך כולו דורש מיומנות רבה במגוון תחומים כחריטה, שיוף, צורפות, ריקוע, שזירה לחצנות ועוד, ברוב בתי המלאכה נעשים העבודות על ידי יהודים בלבד, אף על פי שאין לכך חיוב הלכתי.
אישה עטויה יושבת
אישה עטויה יושבת (באנגלית: Draped Seated Figure) הוא פסלו של האמן הבריטי הנרי מור. עשוי ברונזה וסלעי בזלת, גובהו 185.4 ס"מ. נוצר בשנים 1957–1958.
תיאור הפסל
היצירה מייצגת מרכיבים אופייניים של עבודותיו של מור המוצבות ברחבי תבל: דמויות גדולות ממדים, המשולבות בטבע, שעיצובן משוחח עם האמנות של העת העתיקה, בד בבד עם ההכללה וההפשטה הצורנית המודרנית של המאה ה-20. דמויות הנשים בפסליו, על פי החוקרות יעל אשל ועדינה קמיאן-קשדן: "משרות עוצמה וביטחון. אלה נשים עצמאיות, לא קשורות עוד לתיאורי האם והילד או המדונה והילד. הן מושפעות מאמנות פרהיסטורית, מאמנות המזרח הקדום ומאמנות אגאית; הן על-זמניות ועכשוויות בעת ובעונה אחת". סימני ההיכר ביצירות הנשים אצל מור נכללות ב"אישה עטויה יושבת": דמות בעלת גוף עצום ורחב וראש קטן ממדים היושבת בנינוחות או בהסבה על עצם כבד ההולם אותה.
עותקים
מהפסל נוצרו 7 עותקים, השוכנים במקומות שונים בעולם:
התקף עצירת נשימה
התקף עצירת נשימה (באנגלית: Breath-holding spell) הוא תופעה בה מתרחשת אפניאה (דום נשימתי) אצל ילדים, לעיתים מלווה באובדן הכרה ושינוי בטונוס שרירי הגוף.
התקפי עצירות נשימה מתרחשים אצל בערך 5% מהאוכלוסייה עם חלוקה שווה בין זכרים ונקבות. הם שכיחים ביותר בילדים בגילאים בין 6 ל-18 חודשים ובדרך כלל לא מופיעים לאחר גיל 5 שנים. הם לא אופייניים לפני גיל 6 חודשים. היסטוריה משפחתית קיימת ברבע מהמקרים. אפשר לבלבל בקלות בין הפסקות נשימה להתקפים אפילפטיים. לפעמים הם מתרחשים בתגובה לתסכול בעת קונפליקט חינוכי.
סיווג
יש ארבעה סוגים של עצירות נשימה:
הדיאגנוזה של עצירת נשימה היא בדרך כלל קלינית. כאשר ההיסטוריה כוללת רצף של אירועים, אין בריחת שתן ואין שלב פוסט איקטלי זה עוזר לתת אבחנה מדויקת. לחלק מהמשפחות ממליצים להקליט בווידאו את האירועים כדי לסייע לאבחנה. א.ק.ג. עשוי לשלול הפרעות קצב לב כגורם. יש כמה עדויות לכך שילדים עם אנמיה (במיוחד מחסור בברזל) עשויים להיות פגיעים יותר להתקפי עצירת נשימה.
טיפול
הכי חשוב זה קודם כל לטפל במשפחה מכיוון שעצירות נשימה הם מחזה מפחיד. אין טיפול וודאי והילד לבסוף גדל והתופעה חולפת. ניסויים אחדים הוכיחו את היעילות של טיפול בברזל, במיוחד משום שלמרות שעצירות נשימה יכולות להתרחש בקלות גם ללא אנמיה, הם מוגברות כאשר קיימת אנמיה. מחקרים אחרים תמכו בשימוש בתרופת piracetam; מחקר מ-1998 הצביע על כך שכאשר נוטלים את התרופה יותר מחודשים מופחתת השכיחות של עצירות הנשימה בשישים אחוז, כפליים מאשר הפלצבו. כל המחקרים הללו מסכימים עם הדעה הרפואית שקובעת כי טיפול תרופתי אינו הכרחי, אם כי זה עשוי להיות רצוי בשביל הנוחות של ההורים והילד. שני מאמרים על התקפי עצירת נשימה ממליצים כי יש לשקול להיבדק על ידי א.ק.ג לאפשרות הנדירה שהתקפי עצירת הנשימה הם למעשה סימפטום של תסמונת QT מאורך (אי סדירות במערכת החשמלית של הלב).
הנסיך פיליפ, רוזן פריז
הנסיך פיליפ, רוזן פריז (בצרפתית: Louis-Philippe-Albert d'Orléans; 24 באוגוסט 1838 – 8 בספטמבר 1894), היה נכדו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, וטוען לכתר צרפת בשם לואי פיליפ השני, מלך צרפת, או בשם פיליפ השביעי, מלך צרפת.
ביוגרפיה
פיליפ נולד ב-24 באוגוסט 1838 בפריז, לפרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן ולהלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וקרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בהיותו בן 4 מת אביו בתאונת כרכרה, ופיליפ מונה ליורש העצר הצרפתי. בשנת 1848 פרצו מהומות כנגד שלטונו של סבו - לואי פיליפ, מלך הצרפתים, והלה ניסה להעביר את השלטון לפיליפ, אולם הניסיון נכשל, ובני המשפחה ברחו לבריטניה, ובצרפת הוכרזה הרפובליקה הצרפתית השנייה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התנדב פיליפ יחד עם אחיו רובר, דוכס שארטר לשרת בצבא האיחוד. פיליפ שירת במטהו של ג'ורג' מקללן, ולאחר הכישלון במערכת חצי האי, התפטרו הוא ואחיו מצבא האיחוד.
בשנת 1864 התחתן פיליפ עם בת דודתו מארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, ממנה היו לו 8 ילדים.
לאחר מותו של סבו לואי פיליפ, מלך הצרפתים שהודח במהפכת אביב העמים בשנת 1848, נותרו שני טוענים לכתר "מלך צרפת". "אנרי החמישי", ופיליפ. לאחר נפילת הקיסרות השנייה בשנת 1870 הציעה האספה הלאומית את הכתר לאנרי, רוזן שאמבור, ומכיוון שזה היה חסר ילדים, סוכם בין המלוכנים כי כתרו יעבור לאחר מותו אל פיליפ, נציג בית אורליאן, וכך תיפתר המחלוקת בין שני בתי המלוכה המתחרים. אך להפתעת המלוכנים סירב אנרי לקבל את המלוכה אלא אם כן תזנח צרפת את דגל הטריקולור, ותחליפו בדגלה של צרפת שלפני המהפכה. תנאי זה לא התקבל על דעת האספה הלאומית, וסוכם על הקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית כרפובליקה זמנית עד למותו של אנרי, שאז יוכל הרוזן מפריז לקבל את המלוכה, מבלי להעלות תנאים מסוג זה. אך לאחר מותו בשנת 1883, הייתה כבר הרפובליקה מבוססת, והעם סירב להחליפה במלוכה.
כיום רואים המלוכנים שנותרו בצרפת את צאצאיו של לואי פיליפ, השומרים על התואר "רוזן פריז" כטוענים הלגיטימיים לכתר. מיעוט מקרב המונרכיסטים סבור כי אחד מצאצאי בורבון שנותרו בחיים, אזרח ספרדי בשם דון לואיס אלפונסו דה בורבון, המכונה הדוכס מאנז'ו, הוא הראוי לשאת את התואר "הטוען לכתר". שני הצדדים אף נאבקו בבתי המשפט של הרפובליקה, כאשר לאחרונה טען הרוזן מפריז כי יריבו מבורבון אינו ראוי לשאת את התואר המלכותי "דוכס". בתי המשפט דחו את התביעה.
משפחתו
בשנת 1864 התחתן פיליפ עם בת דודתו מארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, ממנה היו לו 8 ילדים:
אוליב אן ברנס
אוליב אן ברנס (באנגלית: Olive Ann Burns; 17 ביולי 1924 - 4 ביולי 1990) הייתה סופרת אמריקאית מג'ורג'יה, הנודעת בעיקר ברומן היחיד שאת כתיבתו השלימה, "קולד סאסי טרי" (Cold Sassy Tree), אשר יצא לאור ב-1984.
נעורים ולימודים
אוליב אן ברנס נולדה במחוז באנקס שבג'ורג'יה. אביה היה איכר אך נאלץ למכור את חוותו בשנת 1931 בתקופת השפל הגדול. משפחת ברנס עברה לעיירה קומרס בג'ורג'יה. ברנס למדה באוניברסיטת מרסר, שם כתבה לעיתון הקולג'. בשנתה השנייה עברה לאוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, שם סיימה את לימודי העיתונאות.
קריירה
ברנס עבדה ב"אטלנטה ג'ורנאל" וכתבה בשם העט "איימי לארקין". היא נישאה לאנדי ספארקס, עמית למקצוע. בשנת 1971 החלה ברנס לכתוב סיפורי משפחה מפי הוריה. ב-1975 אובחנה כחולת לימפומה והחלה להסב את סיפורי המשפחה לרומן, שיהיה בהמשך ל"קולד סאסי טרי". הרומן התפרסם לבסוף שמונה שנים אחרי שהחלה כתיבתו, ב-1984. ברנס קיבלה מספר רב כל כך של מכתבי בקשה והפצרה לרומן-המשך, שהחלה בכתיבת "Leaving Cold Sassy". היא מתה מהתקף לב בשנת 1990, בת 65, בבית חולים באטלנטה, ג'ורג'יה, לפני סיום כתב היד, והרומן הלא-גמור התפרסם בשנת 1992 יחד עם הערותיה.
המלחין קרלייל פלויד כתב אופרה בשם Cold Sassy Tree על פי ספרה של ברנס, שהוצגה לראשונה בשנת 2000.
הספר "Cold Sassy Tree" תורגם לעברית בשם "בצל האילנות האהובים", הוצאת לדורי בשנת 1997 בתרגומה של שלומית קדם.
ששת החיצים
ששת החיצים (בטורקית: Altı ok) הם כינוי לסדרת העקרונות החברתיים של מוסטפא כמאל אטאטורק, המהווים סמל של מפלגת העם הרפובליקאית בטורקיה.
הרעיונות המהפכניים של אטאטורק, שבהם ראה את הדרך להוביל את טורקיה לעידן החדש, הושפעו מהתנזימאת שהונהגו באימפריה העות'מאנית במאה ה-19, בשילוב התאמות לסביבת המאה ה-20, ולאופי המערבי שרצה להנחיל לטורקיה.
מרד גטו ביאליסטוק
מרד גטו ביאליסטוק היה התקוממות בגטו ביאליסטוק נגד שלטונות הכיבוש הגרמנים הנאצים במלחמת העולם השנייה. המרד החל בליל 16 באוגוסט 1943 והיה מרד הגטאות השני בגודלו שאורגן בפולין הכבושה בידי הנאצים לאחר מרד גטו ורשה שהתחולל באפריל–מאי 1943. מרד זה הובל על ידי הארגון הצבאי האנטי-פשיסטי (Antyfaszystowska Organizacja Bojowa), סניף של הגוש האנטי-פשיסטי בוורשה.
המרד החל עם הכרזת הגרמנים על גירוש המוני מהגטו. המטרה העיקרית הייתה לשבור את המצור הגרמני ולאפשר למספר המרבי של יהודים לברוח ליער קנישין. קבוצה של כ-300 עד 500 מורדים, חמושים ב-25 רובים ו-100 אקדחים, כמו גם בבקבוקי תבערה תוצרת בית, תקפו את הכוח הגרמני המכריע. רבים מהמורדים נהרגו. מנהיגי המרד התאבדו. כמה עשרות לוחמים הצליחו לפרוץ מהגטו החוצה ולהגיע ליער קנישין, שם הצטרפו לקבוצות פרטיזנים אחרות.
רקע
גטו ביאליסטוק הוקם על ידי גרמניה הנאצית בפולין הכבושה זמן קצר לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות. בפברואר 1943 התרחש גל הגירוש הראשון למחנה ההשמדה טרבלינקה, במהלך מבצע ריינהרד.
המרד
חיסול הגטו החל ב-16 באוגוסט 1943 על ידי גדודי אס-אס גרמניים שתוגברו על ידי כוחות עזר אוקראינים, בלארוסים ולטבים, שכונו "מתנדבי טרווניקי".
בליל 16 באוגוסט 1943 החלו כמה מאות מיהודי גטו ביאליסטוק בהתקוממות מזוינת נגד הכוחות שביצעו את חיסול הגטו. המורדים, בראשות מרדכי טננבוים ודניאל מושקוביץ, היו חמושים במקלע אחד, רובים, כמה עשרות אקדחים, בקבוקי תבערה ובקבוקים מלאים בחומצה, בדומה למרד גטו ורשה, שדוכא במאי 1943.
על מנת לשבור את ההתנגדות דרך השער הראשי של הגטו, מרחוב שינקייביצ'ה, יחידת חי"ר ממונעת, 3 טנקים קלים ורכב משוריין נכנסו לבניין. כוחות אלה היו אמורים להגיע לרחוב סמולנה ולקחת את המתקוממים בתנועת מלקחיים - הטור הגרמני האט בגלל ההתקפות המתמדות של חמושים, עבר לרחוב יורובייצקה, תוך כדי שהם מפנים את הרחובות המובילים ממנו בדרך. לאחר שהגיע לרחוב צ'ייפלה, שם נתקל בהתנגדות חזקה יותר - מוסקוביץ' וטננבוים פיקדו באופן אישי על הלחימה באזור זה. ראשי המרד האמינו כי הם יצליחו לעכב את הכוחות הגרמניים במקום זה לזמן ממושך יותר, ובכך נתנו זמן לקבוצות שהסתערו על הגדר ברחוב סמולנה, אך באותה עת הלחימה על גדר הגטו הופסקה, והטנקים שהופנו לרחוב צ'ייפלה שברו במהירות את ההתנגדות היהודית. הלוחמים המפוזרים מיורובייצקה, סמולנה וצ'ייפלה, לאחר שאיבדו את עמדותיהם הראשוניות, התרכזו בגן היודנראט ברחוב נובוגרודזקה ושם התכוונו להתנגד לטור השריון המתקדם. עם זאת, שטח הגן היה מוקף בידי חיילים גרמנים, וציוד כבד הונע אליו. קרבות אלימים אך קצרי טווח הובילו להתפרקות כמעט מוחלטת של יחידות המורדים, שרידי הכוחות ברחו על ידי בריחה למפעל מתכות סמוך, שהופצץ במהרה על ידי חיל האוויר. סְבִיב שעה 2 בצהריים קרבות הופסקו.
למרד ביאליסטוק לא היו סיכויים להצלחה צבאית. עם זאת, זה המרד נתפס כדרך למות בקרב במקום במחנות הריכוז וההשמדה. מפקד נוער בית"ר בגטו היה יצחק פליישר (לפי מקור אחר, שמו היה ברל פליישר).
למרות ההתקוממות, הגירושים המתוכננים למחנות הריכוז וההשמדה נמשכו ב-17 באוגוסט 1943 ללא עיכוב. כ-10,000 יהודים הובלו לרכבות ונשלחו למחנות טרבלינקה, מיידנק ואושוויץ. טרנספורט של 1,200 ילדים נשלח לטרזיינשטט ובהמשך לאושוויץ.
ב-18 באוגוסט נותרו רק שלוש נקודות התנגדות. ב-19 באוגוסט 1943, בשעה 12 כתוצאה מהוקעה או מחוסר זהירות, התגלה הבונקר. 72 לוחמים שבו הוצאו בזה אחר זה ונורו על ידי קיר הבית ברחוב יורובייצקה 82, שם הייתה מכונת ירייה שהוכנה למטרה זו (כשניסו לברוח נפתחה אש לעבר כל הנאספים בכיכר - נראה שרק לוחם אחד שרד). באותה תקופה נקודות ההתנגדות האחרונות עדיין נלחמו, המטה ששכן ברחוב חמיילנה 7 (כיום צ'ייפלה (Ciepła) מספר 13, במקום זה היו גם מנהיגי המרד) ובית החולים ברחוב פבריצ'נה, אך אלה מתו ב-20 באוגוסט 1943. יחד עם נקודות ההתנגדות האחרונות מתו שני מנהיגי ההתקוממות: דניאל מושקוביץ וטננבאום, שעל פי עדויות העדים היו אמורים להתאבד.
בונקר נוסף שכן ברחוב פבריצ'נה 9, בבניין בו יוצרה כותנה. חלק מהלוחמים התחבאו שם במשך חודשיים עד שברחו לכיוון סופרסל
כמה עשרות לוחמים יהודים הצליחו לפרוץ ליערות סביב ביאליסטוק ושם הצטרפו ליחידות פרטיזניות של ארמייה קריובה וארגונים אחרים, ושרדו את המלחמה. מתוך כמעט 60,000 יהודים שחיו בביאליסטוק לפני מלחמת העולם השנייה, רק כמה מאות שרדו את השואה.
ניתוח
יבגני פינקל טוען כי "ההשוואה בין גטאות מינסק, קרקוב וביאליסטוק מצביעה על קשר ישיר בין הסיכוי להתקוממות לבין התפקיד המוביל של הציונים במחתרת". בביאליסטוק הציוניים המקומיים היו מאורגנים היטב והיו בעלי ניסיון בפעילות חשאית מתקופת פעילותם במחתרת עוד לפני הכיבוש הנאצי. הם ארגנו בהצלחה מרד ושכנעו את הסיעה הקומוניסטית היריבה להצטרף. בקרקוב הציונים היו פחות מאורגנים ולעיתים היו תלויים בשיתוף פעולה עם הקומוניסטים. כך לא הצליחו לממש התקוממות למרות כוונתם לעשות כן. ההבדל בין הפעילות הקומוניסטית והציונית הוסבר במידת קרבתם של הציונים לזהות יהודית; הם העדיפו להגן על הכבוד היהודי עד הסוף גם כשהמחיר היה השמדה, ואילו הקומוניסטים העדיפו לברוח לאזורים מיוערים ולהתארגן מחדש.
הפרעות גופניות בזכרים
הפרעות גופניות בזכרים הוא מונח מטרייה לבעיות גופניות שהן ייחודיות, או כמעט בלעדיות לזכרים אנושיים ולעיתים גם לקופי אדם זכריים. לעיתים נקראים בעיות אלה גם בעיות זכרים או בעיות אנדרולוגיות.
בעיות כאלה הן למשל גינקומסטיה, התקרחות הקרקפת או צמיחה מעטה של זקן, עקמת פין, השמנה בטנית בזכרים (בפרט "כרס"), אימפוטנציה וכן בעיות הקשורות לבלוטת הערמונית (פרוסטטה) כמו ערמונית מוגדלת ופרוסטטיטיס.
הטיפול בבעיות אלה עשוי להיות כירורגי או אחר והסיבות להן אינן ברורות מספיק ונתונות למחלוקות מדעיות אשר המחקר אודותן מועט; רופאים ודיאטנים מסוימים טוענים כי סיבות לחלק מבעיות אלה הן כימיקלים שונים (בפרט במזון ומי השתייה) וכן קרינה אשר משבשים את המנגנונים ההורמונאליים הזכריים.
הבעיות הללו גורמים לגברים רבים מבוכה רבה ולכן גברים אלה עשויים לחפש טיפול בהן:
תחומים שונים ברפואה ובדיאטה הקלינית מטפלים בבעיות אלה: גינקומסטיה מטופלת על ידי אנדוקרינולוגים וכירורגים פלסטיים כאשר התקרחות הקרקפת וצמיחה מעטה של זקן מטופלים בעיקר על ידי רופאי עור (בפרט עם תת-התמחות בהירולוגיה). עקמת פין מטופלת על ידי אורולוגים והשמנה בטנית בזכרים מטופלת על ידי דיאטנים קליניים ולעיתים גם על ידי כירורגים פלסטיים.
קסיפוס
קסיפוס (ביוונית: ξίφος) היא חרב קצרה מפלדה שהייתה נפוצה ביוון העתיקה. אורכה הממוצע היה כ-60-50 ס"מ. קצר יותר מהקופיס. ובניגוד לקופיס שהייתה מעוקלת מעט הייתה הקסיפוס לרוב ישרה. הנדן של הקסיפוס היה לעיתים מקושט, ונהגו לתלות את החרב מתחת לזרוע השמאלית.
ישראל באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
אולימפיאדת הנוער סינגפור היא משחקי הקיץ האולימפיים לנוער ה-1 שהתקיימו ופתחו בכך מסורת של משחקים אולימפיים לנוער בגילאים 14 - 18 ברוח המשחקים האולימפיים. המשלחת הישראלית, כללה 15 ספורטאים שהתחרו ב-18 תחרויות בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה ב-3 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף.
נושאת דגל ישראל בטקס הפתיחה הייתה גולשת הרוח, נעמי כהן.
בגמר הטאקוונדו נרשמה תקרית בה זכה גילי חיימוביץ' במדליית הזהב לאחר שיריבו האיראני, מחמד סלימאני, לא הופיע לקרב. המשלחת האיראנית טענה כי סלימאני נפצע בקרסולו ולכן לא התייצב לקרב. בעוד ראש המשלחת הישראלית, דניאל אורן, טען כי פרישתו של סלימאני נבעה ממניעים פוליטיים כפי שהתרחש באולימפיאדות קודמות.
הרכב המשלחת הישראלית
המשלחת כללה 15 ספורטאים שהתחרו ב-8 ענפים.
נבחרת לאומים מעורבת
המדליות בחלק זה אינן נספרת במניין המדליות הרשמיות של ישראל, אלא של נבחרת הלאומים המעורבת המסמלת נבחרות המורכבות מנציגים של כמה מדינות שונות.
30x30 פיקסלים אתלטיקה
בנים
30x30 פיקסלים ג'ודו
בנות
בנים
מעורב
30x30 פיקסלים טאקוונדו
בנים
30x30 פיקסלים טריאתלון
בנות
מעורב
30x30 פיקסלים כדורסל
בנים
30x30 פיקסלים שחייה
בנות
בנים
קריית ישמח משה
קריית ישמח משה היא שכונה חרדית במערב גני תקווה.
פרסית עתיקה
פרסית עתיקה היא אחת משתי השפות האיראניות העתיקות שלהן יש עדות ישירה (השנייה היא אווסטית). השפה מתועדת לרוב בכתובות חרוטים, בלוחות חרס ובחותמות של התקופה האחמנית (שנת 600 לפנה״ס עד שנת 300 לפנה״ס בערך). טקסטים בפרסית עתיקה נמצאו בשטחי איראן, עיראק, טורקיה ומצרים של ימינו. הטקסט החשוב ביותר שנמצא עד כה היא כתובת ביסותון (המתוארכת לשנת 525 לפנה״ס). מחקר חדש בארכיון המבצר בפרספוליס של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו חשף לוחות בפרסית עתיקה (2007). הטקסט החדש מראה כי הפרסית העתיקה הייתה שפה כתובה שהייתה בשימוש גם לתיעוד פרקטי ולא רק לתצוגה מלכותית.
קריית ישמח משה
היסטוריה
קריית ישמח משה הוקמה בשנות ה-60 ביוזמתו של האדמו"ר מסאסוב עבור חסידיו, שעלו מארצות הברית. הקריה תוכננה על ידי אבא אלחנני.
אבן פינה לקריה, שתוכננה לכלול בשלב ראשון 300 יחידות דיור, ובהמשך להגיע ל-1500 יחידות דיור, נורתה במרץ 1963. הדירות בקריה היו גדולות יחסית לנהוג בישראל אז, לאור הצפי למשפחות גדולות. האדמו"ר נפטר בשנת 1965 ולא זכה לראות את הקריה שאוישה בשנת 1966. התוכניות לא עלו יפה ובסופו של דבר נבנו רק 200 דירות, מתוכן אוישו כ-150 חלקם על ידי עולים וחלקם על ידי תושבי ישראל.
פרסית עתיקה
מקור וסקירה
כשפה כתובה, פרסית עתיקה מתועדת בכתובות אח'ימניות מלכותיות. זו שפה איראנית וככזו היא חלק ממשפחת השפות ההודו־איראניות, שהיא ענף של השפות ההודו־אירופיות. הטקסט הקדום ביותר הידוע שנכתב בפרסית עתיקה הוא כתובת ביסותון. הפרסית העתיקה היא אחת מהשפות ההודו־אירופיות העתיקות ביותר המתועדות בטקסטים מקוריים.
קריית ישמח משה
היסטוריה
בתחילת שנות ה-70 מכרה חברת ישמח משה חלק משטח הקריה לחברת אפריקה ישראל לבניית שכונת גבעת סביון, כמו גם לבניית דירות נוספות לקריה.
במרץ 1967 נורתה אבן פינה לבית המדרש של חסידות סאסוב בקריה, שגם אותו תכנן האדריכל אבא אלחנני.
פרסית עתיקה
מקור וסקירה
הזמן הקדום ביותר בו הייתה פרסית עתיקה שפה מדוברת אינו ידוע בוודאות. לפי מספר הנחות היסטוריות על אודות ההיסטוריה הקדומה ועל מקור הפרסים העתיקים במחוז פארס שבדרום־מערב איראן (אשר משם הגיעו האח'ימנים), הפרסית העתיקה דוברה במקור בפי שבט הנקרא פַארְסֻוַש שהגיע מהמישור האיראני בתחילת האלף הראשון לפנה״ס, ולבסוף היגר מטה אל האזור הידוע כיום כמחוז פארס. שפתם, כלומר הפרסית העתיקה, הפכה לשפה הרשמית של המלכים האח'ימנית. רישומים אשוריים, שלמעשה מספקים את העדות הקדומה ביותר לנוכחות איראנית עתיקה (הן פרסית והן מדית) במישור האיראני, מספקים כרונולוגיה טובה אך אינדיקציה גאוגרפית משוערת בלבד של הפרסים העתיקים. ברישומים אלו מהמאה התשיעית לפני הספירה, פארסוש (יחד עם מַתַי של מדי) מוזכר לראשונה באזור של אגם אורמיה ברישומים של שלמנסר השלישי. הזהות הידועה של שבט פארסוש אינה ידועה עדיין, אך מנקודת מבט בלשנית, המילה תואמת למילה הפרסית העתיקה pārsa, המגיעה עצמה מהמילה הקדומה יותר *pārćwa. בנוסף, כיוון שהפרסית העתיקה מכילה מילים רבות משפה איראנית אחרת שנכחדה, מדית, פ' א' שרוו (איראניס מאוניברסיטת הרווארד) טוען כי סביר להניח שהפרסית העתיקה הייתה מדוברת עוד לפני הקמת האימפריה האח'ימנית ובמשך רוב החצי הראשון של האלף הראשון לפני הספירה.
קריית ישמח משה
היסטוריה
בקריה נמצא מרכז חסידות סאסוב. בקריה יש סמינר בית יעקב וישיבה של חסידות סאסוב. בקריה נמצאת ישיבת שערי תלמוד. כן נמצאת בקריה הישיבה התיכונית החרדית נהרדעא. בשנים 2000–2004 התמקמה בקריה ישיבת גרודנא באר יעקב, בראשות הרב צבי דרבקין והרב יצחק הקר, שהתפצלה מישיבת גרודנא (ישראל), בטרם עברה לבאר יעקב. גם ישיבת צ'רנוביל שכנה בעבר בקריה.
פרסית עתיקה
שיוך
הפרסית העתיקה שייכת למשפחת השפות האיראניות, שהיא ענף של המשפחה ההודו־איראנית ואחות של משפחת השפות ההודיות. השפות ההודו־איראניות נמצאות עצמן בתוך משפחה גדולה יותר הנקראת משפחת השפות ההודו־אירופית. האבות הקדמונים המשותפים להודו־איראנים מהגיעו ממרכז אסיה מתישהו בחצי הראשון של האלף השני לפני הספירה. השפה המדית, שהיא שפה שנכחדה ושאין לה תיעוד מקורי, היא גם שפה איראנית עתיקה הקשורה לפרסית העתיקה (שתיהן מסווגות כשפות איראניות מערביות ושמות מדיים רבים מופיעים בטקסטים הכתובים בפרסית עתיקה). קבוצת השפות האיראניות העתיקות הייתה קבוצה גדולה, סביר להניח; עם זאת, הידע שלנו מוגבל כרגע לפרסית עתיקה, לאווסטית ולמדית. פרסית עתיקה ואווסטית השאירו טקסטים כתובים מקוריים, בעוד שמדית ידועה בעיקר בזכות שאילת מילים מדיות לתוך פרסית עתיקה.
קריית ישמח משה
היסטוריה
הרב יוסף דוד טייטלבוים, האדמו"ר מחסידות סאסוב, משמש כרב הקריה. רב הקריה בעבר היה הרב יצחק יהודה שטרן, אב"ד ביליץ.
פרסית עתיקה
התפתחות
כתובות המיוחסות לארתחששתא השני ולארתחששתא השלישי שונות כל־כך מכתובות של דריווש הראשון עד שקוראים להם ״פרסית אמצעית מוקדמת״ או ״בתר פרסית עתיקה״. הפרסית העתיקה התפתחה ברצף לפרסית אמצעית, שבתורה הפכה לאב הקדמון של הפרסית החדשה. פרופ' גילברט לזרד, איראניסט ידוע ומחבר הספר ״דקדוק פרסי״ מציין: "השפה הידועה כפרסית חדשה, הקרויה בתקופה זו (בתקופה האסלאמית המוקדמת) פּרסי־דרי, ניתנת לסיווג בלשני של המשך הפרסית האמצעית, השפה הדתית הרשמית ושפת הספרות של איראן הסאסאנית, שהיא בעצמה המשך של הפרסית העתיקה, שפת האח'ימנים. בניגוד לשאר השפות ולשאר הניבים, הן עתיקים והן מודרניים, של הקבוצה האיראנית כדוגמת האווסטית, הפרתית, הסוגדית, הכורדית, הפשטו ועוד, הפרסית העתיקה, האמצעית והחדשה מייצגות שפה אחת בשלושה מצבים בהתפתחותה. מקורה במחוז פארס והיא מובדלת בתכונות דיאלקטליות, אך עדיין ניתנת לזיהוי בדיאלקט הצפון־מערבי ובדיאלקט המזרחי."
פרסית אמצעית, הנקראת גם פהלוי, היא המשך ישיר של הפרסית העתיקה, והייתה השפה הכתובה הרשמית של המדינה. השוואת ההתפתחות של כל שלב בשפה מראה פישוט אדיר בדקדוק ובתחביר. עם זאת, פרסית חדשה היא צאצא ישיר של הפרסית האמצעית והעתיקה.
רבדים
״ככל הנראה״ קיים בפרסית העתיקה רובד מדי. האלמנט המדי ניתן לזיהוי כיוון שהוא לא היה חלק בהתפתחויות שהיו מוזרות בפרסית העתיקה. צורות מדיות ״נמצאות רק בשמות פרטיים או גאוגרפיים [...] וחלק מהן לרוב מאוצר מילים דתי ולכן יכולות להיות עקרונית גם בהשפעת האווסטית.״ לעיתים, צורות מדיות ופרסיות עתיקות נמצאות, מה שנתן לפרסית מבט מבלבל ולא עקבי במידת מה: 'סוס', למשל, מתועד בפרסית עתיקה הן כ־asa (פרסית עתיקה) והן כ־aspa (מדית).
שיטת הכתב
המקור של כתב היתדות הפרסי העתיק וזיהוי התאריך ותהליך הוא נושא ויכוח בין איראניסטים, ועד ימינו לא הושגה הסכמה כללית בנושא. הגורמים ההופכים את ההחלטה לקשה הם, בין היתר, המסר הבעייתי בכתובת הביסותון (IV שורות 88–92) המדבר על ״צורת כתיבה״ חדשה שדריווש הגדול יוצר בעצמו, וניתוח של כתובות פרסיות עתיקות מסוימות שנטען שהן מלפני תקופת דריווש. על אף שזה נכון שהכתובת הפרסית העתיקה הכי מוקדמת היא מצבת ביסותון של דריווש, יצירת ״צורת הכתיבה החדשה״ נראית, לפי שמידט, כמו דבר שהחל תחת תקופתו של כורש הגדול.
במהלך תקופת הכתיבה בשפה היו כמה שינויים בכתב, כדוגמת האחדת אורך הסימנים (שבתחילת הביסותון לקחו חצי שורה, ובסוף – שורה).
אדם ייטס
אדם ריצ'רד ייטס (באנגלית: Adam Richard Yates; נולד ב-7 באוגוסט 1992) הוא רוכב אופני כביש בריטי בקבוצת יו. איי. אי. אמירטס. ייטס הוא מנצח קטגוריית הרוכב הצעיר בטור דה פראנס 2016, באותו טור גם סיים רביעי כללי. בנוסף לכך הוא מנצח קלאסיקה סן סבסטיאן בשנת 2015. אחיו התאום הוא סיימון ייטס.
ביוגרפיה
ייטס נולד בבורי, בריטניה ב-7 באוגוסט ב-1992. התחיל כרוכב אופני מסלול וניצח יחד עם אחיו, סיימון במקצה המדיסון באליפות בריטניה. ייטס סיים שני בטור דה ל'אווניר 2013 בדירוג הכללי, לאחר רובן פרננדז הספרדי. ייטס סיים שני גם בקטגוריית מלך ההר ובדירוג הנקודות.
אוריקה גרין אדג' (2014-2020)
הוא פתח את העונה כשהוא מנצח בקטגוריית הרוכב הצעיר בטור דה סאן לואיס בארגנטינה. הוא ניצח ב וגם ניצח בקטע אחד במרוץ. לאחר מכן סיים חמישי ב ו-6 בדופינה ליברה. ייטס המשיך בעונת הבכורה המוצלחת שלו, כשהוא מנצח את גרנד פרי אינדוסטריה-ארטיאנאטו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בוואלטה אספנייה ולא התבלט.
ניצחון בקלאסיקה סן סבסטיאן
בעונת 2015 סיים תשיעי בטירנו–אדריאטיקו. הוא התחרה לראשונה בטור דה פראנס וסיים במקום ה-50 הכללי. לאחר המרוץ, ניצח את קלאסיקה סן סבסטיאן לאחר בריחת יחיד, מקדים רוכבים בכירים כמו פיליפ ז'ילבר (שני) ואלחנדרו ולוורדה (שלישי). הוא סיים שני בטור של אלברטה שבקנדה ובגרנד פרי מונטריאול.
ניצחון בקטגוריית הרוכב הצעיר בטור דה פראנס
ב-2016 סיים ייטס במקום ה-7 בדופינה ליברה. לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס, וזכה בקטגוריית הרוכב הצעיר המצטיין (החולצה הלבנה), הפך לרוכב הבריטי הראשון שזוכה בקטגוריה וסיים במקום ה-4 הכללי, 4:42 דקות אחרי כריסטופר פרום. ייטס השתתף במקצה הכביש באולימפיאדת ריו וסיים במקום ה-15.
בתחילת 2017 ניצח ייטס בפעם השנייה במרוץ גרנד פרי אינדוסטריה-ארטיאנאטו באיטליה. לאחר מכן סיים רביעי בוולטה אה קטלוניה ושמיני בלייז'–בסטון–לייז'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, סיים 7 פעמים בתוך העשירייה הראשונה בקטעים אך רק במקום ה-9 הכללי, הוא היה קרוב לעשות דאבל ולזכות בקטגוריית הרוכב הצעיר המצטיין אך בקטע האחרון איבד את ההובלה לבוב יאנגלס בקטע האחרון. הוא סיים חמישי ב, הוא השתתף בוואלטה אספנייה, שימש בעיקר כפועל של אסטבן צ'אבס ולא התבלט. הוא סיים במקום השני במרוץ מילאנו - טורינו, 10 שניות אחרי ריגוברטו אוראן.
ב-2018 סיים רביעי בוואלטה ולנסיה, ו-5 בטירנו - אדריאטיקו לאחר שגם ניצח את הקטע החמישי. הוא סיים רביעי ב, ייטס רשם הופעה מוצלחת בדופינה ליברה, מסיים שני לאחר גריינט תומאס וגם מנצח את הקטע ה-7. בטור דה פראנס ייטס איכזב לאחר שסיים רק במקום ה-29 הכללי. לאחר מכן השתתף בוואלטה אספנייה וסייע לאחיו סיימון לנצח במרוץ.
את 2019 פתח עם מקום רביעי וניצחון בקטע הרביעי בוואלטה ולנסיה, לאחר מכן סיים חמישי בוואלטה אנדלוסיה. הוא סיים שני בטירנו - אדריאטיקו, לאחר שאיבד את ההובלה לפרימוז' רוגליץ' בקטע האחרון. הוא ניצח את הקטע השלישי וסיים שני בוולטה אה קטלוניה, 14 שניות אחרי מיגל אנחל לופז. לאחר מכן ניצח את הקטע השישי ב וסיים חמישי כללי. ייטס סיים רביעי בלייז'–בסטון–לייז' ובמקום ה-29 בפעם השנייה בטור דה פראנס, לאחר ששוב לא הצליח להיות חלק ממאבקי הדירוג הכללי. הוא ניצח את הטור של קרואטיה וגם את הקטע החמישי במרוץ, וסיים שלישי במילאנו - טורינו.
ב-2020, ייטס פתח את עונת התחרויות שלו באיחוד האמירויות, כשהתחרה ב. הוא ניצח את הקטע ה-3 במרוץ ותפס את ההובלה בו, לאחר ששני הקטעים האחרונים (6 ו-7) בוטלו, הוא ניצח את המרוץ באופן רשמי.
אינאוס (2021–2022)
ב-21 באוגוסט 2020 פרסמה באופן רשמי קבוצת אינאוס שאדם יצטרף אליה החל מעונת 2021 ובכך יעזוב את מיצ'לטון–סקוט לאחר שבע עונות במדיה וגם יתפצל מאחיו התאום סיימון, שהאריך את החוזה שלו במיצ'לטון - סקוט עד תום עונת 2022.
טאהא אל-האשמי
טאהא אל-האשמי (בערבית: طه الهاشمي; 1888–1961) היה איש צבא, פוליטיקאי וסופר עיראקי ששימש כראש ממשלת עיראק.
ביוגרפיה
האשמי נולד בבגדאד ב-1888 וקיבל חינוך צבאי. הוא שירת בצבא האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת העולם הראשונה שהה בסוריה ובטורקיה. ב-1922 שב לבגדאד, ולצד אחיו יאסין, שהיה מדינאי מוביל בעיראק בשנות ה-20 וה-30, ושימש כראש ממשלה מספר פעמים, פתח בקריירה פוליטית, ונשא במספר משרות בכירות. בשנת 1929 מונה למפקד צבא עיראק. אל-האשמי היה הראשון ששימש כראש המטה הכללי בצבא עיראק, שכן עד אז פיקד על הצבא העיראקי "מפקח כללי" בריטי, הגנרל דיילי (Daily)..
הוא עמד בראש "הליגה להגנה על פלסטין" (לג'נת א-דפאע עין פלסטין), שהוקמה בשנת 1937 על ידי חוגים לאומניים.
בשנת 1936 שימש כמפקד הצבא כאשר התחוללה הפיכת בכר סדקי. אל-האשמי, מפקד הצבא, שהה בטורקיה, בעוד שאחיו ששימש כראש הממשלה נשאר בבגדאד. סדקי, גנרל בצבא ששימש כמפקד הצבא בפועל בהיעדרו של אל-האשמי, שלח מברק לאל-האשמי המורה לו להישאר בטורקיה, הזרים כוחות צבא לבגדאד, הטיל מן האוויר כרוזים הדורשים את פיטורי ראש הממשלה יאסין אל-האשמי, ורצח את שר ההגנה ג'עפר אל-עסכרי. לאחר אירועים אלו היה סדקי האיש החזק בעיראק, החליף את ראש הממשלה בעושה דברו, ופיקד על הצבא. הייתה זו ההפיכה הצבאית הראשונה בתולדות מדינות ערב בעידן המודרני. משטרו של סדקי החזיק מעמד כשנה, עד לרציחתו.
לאחר רצח סדקי ב-1937 שב אל-האשמי לעיראק, ושב והשתלב בפוליטיקה העיראקית. הוא מונה לתפקיד שר ההגנה ב-1938 ונאלץ לתמרן בין הגורמים השונים בפוליטיקה העיראקית, שבה הלך וגבר כוחה של חבורת קצינים שכונתה "ריבוע הזהב". ב-1 בפברואר 1941 מונה לכהונת ראש הממשלה על ידי העוצר עבד אל-אילה כמועמד של פשרה בין הסיעות השונות, והחליף את המדינאי הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני (על אף שגם אל-האשמי נחשב לאישיות פרו-נאצית ואנטי-בריטית מובהקת).
על אף שמונה בהסכמת אנשי "ריבוע הזהב", מצא עצמו אל-האשמי בין הפטיש לסדן, כאשר עמד בלחץ בריטי כבד לנתק את היחסים עם איטליה הפשיסטית, לעצור את פעילות ההסתה של המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני שמצא מקלט בבגדאד, ולנקוט במדיניות התומכת במלחמתה של בריטניה בנאצים.
ב-2 באפריל 1941 שב אל-כילאני לשלטון, בהפיכה צבאית שבוצעה בתמיכת קציני "ריבוע הזהב", ובראשם הקולונל סלאח א-דין א-סבאע'. משטרם של קצינים אלו היה דיקטטורי, ולא היה אפילו בעל מראית עין פרלמנטרית. הקצינים הדיחו את העוצר עבד אל-אילה, החליפו את אל-האשמי באל-כילאני, והחלו במדיניות פרו-נאצית ואנטי-בריטית מוצהרת, שהביאה לפריצת המלחמה האנגלו-עיראקית ולכיבוש עיראק על ידי הבריטים.
לאחר הכיבוש הבריטי שהה אל-האשמי בתחילה בטורקיה ולאחר מכן בסוריה. ב-1948 מונה לכהונת המפקח הכללי על המתנדבים של צבא ההצלה, שנשלח להתערב במלחמת העצמאות. במהלך המתקפה על קיבוץ משמר העמק, באפריל 1948 נדרש להמציא לפאוזי אל-קאוקג'י תגבורת ואספקה, ודרש במברק כי קאוקג'י יפסיק את המתקפה עד שיצליח להמציא לו תגבורת. בסופו של דבר נכשל צבא ההצלה במתקפה, ומסע המלחמה של קאוקג'י נחשב לכישלון חרוץ.
יחזקאל סירקין
הרב יחזקאל סירקין (נולד בין ה'תקפ"א לה'תקפ"ח - נפטר בט"ז באלול ה'תרמ"ט, 12 בספטמבר 1889) היה רב רוסי, רבן של יאקובשטאדט שבלטביה וקאפוסט שברוסיה הלבנה במחצית השנייה של המאה ה-19.
קורות חיים
נולד בעיר טטורסק לרב משה סירקין מוויטבסק. לאחר נישואיו כיהן זמן מה כראש ישיבה בוויטבסק, כרבה של יאקובשטאדט ולאחר מכן במשך למעלה מ-30 שנה כרבה של קאפוסט ומנהיג עדת החסידים בעיר. היה מקורב לאדמו"רי חסידות חב"ד.
כתביו
ספרו הראשון "בנין יחזקאל" על מסכת נדרים ומסכת כתובות יצא לאור בוורשה בשנת תרכ"א בהסכמת רב העיר רבי דובעריש מייזליש, האדמו"ר רבי יצחק מאיר אלתר מגור והרב ישעיה מושקט רבה של פראגה.
חידושים נוספים שלו משוקעים בכתבי בני דורו. כך למשל עוסק הסימן הראשון בספר "ראש לראובני" של הרב ראובן לוין מדננבורג במשא ומתן עם הרב סירקין על שיעור אורך חוטי הציצית.
קורפוס המילואים התשיעי (האימפריה הגרמנית)
קורפוס המילואים התשיעי (בגרמנית: IX. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-9. כמפקדו הראשון מונה מקס פון בהן, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הקורפוס היה מוצב תחת פיקוד ארמיית הצפון עד ה-22 באוגוסט 1914 ולאחר מכן היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס נטל חלק במצור על דנדרמונדה, ובספטמבר 1914 השתתף בקרב על האן. בשנת 1915 הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה, וב-21 באוקטובר עבר תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם בקרבות בפלנדריה ובארטואה.
בסוף פברואר 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה החמישית עימה נלחם בקרב ורדן. ביולי 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה הראשונה שהוקמה מחדש ולחם עימה בקרב על הסום. ב-25 באוגוסט הועבר שוב תחת פיקוד הארמייה השישית, אך ב-26 בספטמבר הוחזר לגזרת הסום. ב-26 באוקטובר 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית ששהתה בגזרת נהר האיזר. באביב 1917 לחם הקורפוס בקרב אראס, ולאחר מכן לחם בקרב איפר השלישי. באביב 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחם במתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה השישית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
ביצה סקוטית
ביצה סקוטית (באנגלית: Scotch Egg) היא מאכל בריטי, המכיל ביצה קשה עטופה בבשר טחון ומצופה בפירורי לחם, מטוגנת או אפויה.
הכלבו הלונדוני פורטנאם אנד מייסון טוען כי המציא את המתכון באמצע המאה ה-18, בהתבסס על מנה מהמטבח של האימפריה המוגולית בשם "נרקיסי כופתא".
הביצה הסקוטית מוגשת בפאבים, בדוכנים ובסופרמרקטים ברחבי הממלכה המאוחדת והיא פופולרית גם כמזון לפיקניק.
פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן
פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן (בצרפתית: Ferdinand-Philippe d'Orléans; 3 בספטמבר 1810 – 13 ביולי 1842) היה בנו הבכור של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואביו של הטוען לכתר מבית אורליאן - הנסיך פיליפ, רוזן פריז.
ביוגרפיה
פיליפ נולד ב-3 בספטמבר 1810 בפאלרמו, לשם ברחו הוריו בעקבות המהפכה הצרפתית, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה. בשנת 1814 ביקר פרדיננד פיליפ עם הוריו לראשונה בצרפת, במהלך הרסטורציה, ובשנת 1817 השתקעה המשפחה סופית בצרפת. פרדיננד פיליפ התחנך בבית ספר עממי, ובשנת 1819 הצטרף לצבא הצרפתי, שם שירת ברגימנט ההוסרים ה-1, ובשנת 1824 קיבל דרגת קולונל.
במהלך מהפכת יולי 1830 פיקד פרדיננד פיליפ על חיל המצב בז'ואיני, והוביל אותו במהירות לפריז, על מנת לסייע למרד. ב-9 באוגוסט הוכתר אביו כלואי פיליפ, מלך הצרפתים, ופרדיננד פיליפ קיבל את התואר "דוכס אורליאן". בשנת 1831 נשלחו פרדיננד פיליפ ואחיו לואי, דוכס נמור לבלגיה, תחת פיקודו של מרשל אטיין מוריס ז'ראר. בנובמבר 1831 נשלח פרדיננד פיליפ יחד עם מרשל ניקולא סולט לדכא את מרידות קאנוט, אותם דיכאו במהירות וללא שפיכות דמים. בשנת 1832 נשלח פרדיננד פיליפ בראש חטיבה לסייע למורדים הבלגים, ונחל הצלחה במשימתו.
בשנת 1835 התלווה פרדיננד פיליפ למרשל ברטראן קלאוסה לאלג'יריה, להילחם נגד עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, ואף נפצע בקרב חברה. לאחר מכן השתתף פרדיננד פיליפ בכיבוש הערים מסקארה ותלמסאן, ולאחר מכן חזר לפריז. בשנים 1839 ו-1840 הגיע פרדיננד פיליפ שוב לאלג'יריה, וטיפל שם בניהול הממשל הצרפתי.
פרדיננד פיליפ אהב מאוד מדע, ספרות ואמנות, ואף השקיע ממון רב בקניית חפצי אמנות ועתיקות. ב-13 ביולי 1842 יצא פרדיננד פיליפ בכרכרה פתוחה, לסקור את חיילי הצבא באזור המארן. באמצע הדרך התהפכה המרכבה מסיבה בלתי ידועה, ופרדיננד פיליפ נחבט קשות בגולגולתו, וכעבור כמה שעות מת.
משפחתו
ב-30 במאי 1837 התחתן פרדיננד פיליפ עם הלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וקרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנה היו לו שני ילדים:
עונת 2010 בגביע ליברטדורס
עונת 2010 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-51 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-26 בינואר 2010 והתחרות הסתיימה ב-18 באוגוסט 2010. בתחרות השתתפו 40 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של מועדון ספורט אינטרנסיונל, וזאת בפעם השנייה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 40 קבוצות:
מקסיקו קיבלה פיצוי והרחבת הייצוג בעקבות בעיות שהיו בעונה הקודמת (בעקבות מגפת השפעת הקבוצות סירבו לנסוע למקסיקו ולא נמצא מגרש חליפי). קבוצות אלו הוכנסו ישירות לשלב השני.
בתחילה 12 קבוצות (1 מכל המדינות המשתתפות ו-2 מארגנטינה) התחרו על 6 מקומות במשחקי הבתים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים. קבוצות מנצחות מכל בית העפילו לשלב השני לקבוצות אלו התווספו 6 קבוצות החזקות שהגיעו למקום השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.