cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון דרמאני מהאמה
כיהן כחבר הפרלמנט בגאנה מ-1997 עד 2009. בשנים 1998-2001 כיהן כשר התקשורת. ב-2009 התמנה לסגן נשיא גאנה, ולאחר מות הנשיא ג'ון אטא מילס ביולי 2012, הושבע כנשיא במקומו, בהתאם לחוקת גאנה. בבחירות שנערכו בדצמבר 2012 ניצח את ננה אקופו-אדו בפער של כ-3%. מהאמה התמודד בפעם נוספת על התפקיד בדצמבר 2016, שוב מול אקופו-אדו, אך הפעם הפסיד, בפער של כ-10%.
מהאמה כתב מספר מאמרים בעיתונים אפריקאים ובינלאומיים. ב-2012, מספר שבועות לפני מינויו כנשיא, פורסם ספר זכרונותיו של מהאמה, "My First Coup d'État and Other True Stories From the Lost Decades of Africa", "ההפיכה הראשונה שלי ועוד סיפורים אמיתיים מהעשורים האבודים של אפריקה".
חיים אישיים
נשוי מ-1963 ללורדינה אפה, ולהם שבעה ילדים. מהאמה הוא נוצרי ודובר שש שפות.
סטיבן ליקוק
סטיבן ליקוק (באנגלית: Stephen Leacock; 30 בדצמבר 1869 - 28 במרץ 1944) היה סופר הומוריסטן קנדי, ממוצא אנגלי, ביוגרף וכלכלן.
קורות חיים
בשנת 1887 החל ליקוק את לימודיו באוניברסיטת טורונטו, מדינת אונטריו. הוא הצטיין בלימודיו ואף החל בכתיבתו ההומוריסטית שהקנתה לו שם של מי שמיועד לגדולות. ליקוק החל ללמד באוניברסיטת שיקגו בד בבד עם משרת הוראה שהחל בה באוניברסיטת מקגיל בקנדה. והחל משנת 1894 פרסם דברי הומור בעיתונים שונים בקנדה.
בשנת 1910 פרסם את ספר ההומורסקות הראשון שלו, והוכר מיד כאחד מגדולי ההומוריסטנים בלשון האנגלית. משנה זו ואילך שילב בחייו עבודה והוראה באקדמיה, עם כתיבת הומורסקות. הוא היה גם קריין מצטיין של יצירותיו, וערך נשפי קריאה רבים. בחייו הפרטיים ידע כמה אובדנים מכאיבים, אך בחייו הציבוריים זכה להצלחה ולפרסום לפרסים ולכיבודים.
בשנות מלחמת העולם השנייה שהה באנגליה, וקרא מיצירות ההומור המפורסמות שלו באוזני תושבי לונדון ששהו במקלטים הציבוריים, בעת מתקפת הבליץ הנאצית על לונדון. הומורסקות רבות שלו תורגמו ללשונות שונות, ובהן גם לעברית. הן יצאו בספרים והוקראו רבות ברשתות הרדיו במדינות שונות.
בשנת 1944 נפטר ליקוק בטורונטו.
אסתר רבה
אסתר רבה הוא מדרש אגדה על מגילת אסתר.
המדרש מחולק לעשרה חלקים. בעריכתו הקדומה חולק לשישה חלקים שאת חלקו האחרון חילקו לחמישה וכך נוצרו עשרה חלקים. מקורות המדרש הם תלמוד ירושלמי, תלמוד בבלי ומדרשי אגדה כבראשית רבה וויקרא רבה. את עריכת חלקו הראשון של המדרש מתארכים לתקופת האמוראים וחלקו השני נכתב כנראה סביב המאה ה-11. איחוד חלקי המדרש נעשה בין המאה ה-12 לבין המאה ה-13. בקובץ שלפנינו מוטמעים חלקים מתרגום שני למגילת אסתר וכן מיוסיפון.
מדרש אסתר רבה נקרא בכתבי היד בשמות "מדרש אחשורוש" או "אגדת אחשורוש". במדרש שמות רבה מופיעה הפניה לדרשה במדרש אסתר רבה תחת השם 'מגילת אחשורוש'. המדרש מצוטט בספר "מגילת סתרים" המיוחס לרב נסים גאון ובספר "תלמוד תורה" המיוחס לרבי יעקב בן חננאל סיקילי.
תוכנו של המדרש
במדרש סיפורים המתארים את חייהם של היהודים הנתונים לשלטונם ולמרותם של הגויים. במדרש משלים רבים – משלי מלכים ומשלי חיות, לדוגמה: משל העוף שבנה קן על שפת הים והחליט לנקום בים לאחר שהים שטף והרס את הקן (אסתר רבה ז', י' - נמצא גם במדרש אבא גוריון ג:ו). כמו כן מתיאור סעודת אחשוורוש שאב המדרש משלים וסיפורים העוסקים בסעודות שהיו מנת חלקם של חכמים שונים.
אסתר רבה ב' ג': תיאור משתה היין במגילה, גם הוא השפיע על המדרש ונתווספו לו שני סיפורים קומי-טראגיים על אנשים, שהרבו לשתות והביאו על עצמם צרות רבות כתוצאה מהשתייה המרובה. בחלקו השני יש תיאור סיפורי המקביל למתואר בספר יוסיפון ומתאר את חלומו של מרדכי היהודי, אודות גזירות המן וכניסתה של אסתר לארמונו של אחשוורוש.
לשונו של המדרש
לשון המדרש בחלק הראשון (פרשה א-ו) היא עברית, ארמית, יוונית ולטינית. את החלק הזה מתארכים חוקרים למאה ה-6 לספירה. החלק השני של המדרש (פרשה ז-י), בו מצויים סיפורים, מרחיב העורך על אירועי המקרא, ללא קשר ישיר לפסוקים הנדרשים כלל. בצד ההרחבה הסיפורית קיימות גם דרשות לשוניות. בחלק זה מצויה הרחבה לספר יוסיפון. מן הזיקה הלשונית לקהלת רבה תארכו את עריכתו של חלק זה למאה ה-11.
מהדורות דפוס
כינויו של מדרש זה ניתן לו הודות להכללתו המאוחרת, בקובץ המדרשים מדרש רבה בדפוס ונציה. כמו כן הודפס בדפוס קושטא ובדפוס פיזארו אשר בהוצאות דפוס אלו נקרא מגילת אחשוורוש.
למגילת אסתר קיימים עוד שני מדרשים: מדרש פנים אחרים ומדרש אבא גוריון. במדרשים אלו קיימות מקבילות לשוניות למדרש אסתר רבה.
רכבל אייפ-פייר לוטי
רכבל אייפ–פייר לוטי (טורקית Eyüp–Pierloti Teleferiği) הוא רכבל ברובע אייפ (Eyüp) באיסטנבול, טורקיה. הרכבל מוביל מחופי מפרץ קרן הזהב לבית הקפה "פייר לוטי" הקרוי על שמו של לואי מרי ויאו (Louis Marie Viaud), חובל וסופר צרפתי שהיה מבאי בית הקפה הקבועים ונודע בשם העט פייר לוטי (Pierre Loti).
הרכבל, המשמש בעיקר תיירים, נפתח לשימוש בשנת 2005. הוא מוביל בין שתי תחנות המרוחקות 384 מטר זו מזו, והפרש הגבהים ביניהן הוא 53 מטר. ברכבל ארבע קרוניות הערוכות בשני זוגות, ובכל קרונית שמונה מקומות. הרכבל יכול להוביל עד 576 נוסעים ב-18 מחזורים בשעה. משך הנסיעה הוא 165 שניות. הרכבל מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (.İstanbul ulaşım a.ş).
מירון ח. איזקסון
מירון חיים איזקסון (נולד ב־13 בנובמבר 1956; חותם על שיריו בשם: מירון ח. איזקסון) הוא משורר, סופר, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן ואיש עסקים ישראלי. זוכה פרס נשיא המדינה לספרות לשנת תשס"א.
ביוגרפיה
איזקסון הוא נינו של ד"ר אהרן מאיר מזי"א, רופא אשר שימש כיושב ראש ועד הלשון העברית לאחר שהחליף את אליעזר בן-יהודה. סבו היה צבי איזקסון, פרדסן ונשיא התאחדות האיכרים בישראל (על שמו היישוב קדמת צבי ברמת הגולן). אביו, אליהו איזקסון, המשיך את עסקי הפרדסנות המשפחתיים ושימש אף הוא כנשיא התאחדות האיכרים. אמו, רות איזקסון, שימשה כיושבת-ראש ויצו העולמית.
איזקסון נולד בחיפה, וכעבור מספר שבועות משפחתו עברה להרצליה פיתוח, בה הוא מתגורר עד היום. בצעירותו למד בגימנסיה הרצליה. לאחר סיום לימודיו התגייס איזקסון לחיל הים. לאחר שחרורו למד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית ותואר שני במחשבת ישראל באוניברסיטת תל אביב. כיום, משמש כפרופסור לשם כבוד במחלקה לספרות עברית בבר-אילן, וכן מנהל בפועל את עסקי המשפחה הענפים. בנוסף משמש איזקסון כקונסול כבוד של לוקסמבורג בישראל.
איזקסון כותב במדור דעות בעיתון הארץ.
בפברואר 2019 נבחר לחבר יועץ באקדמיה ללשון העברית, וביוני 2021 נבחר לחבר מלא בה.
היה נשוי לעפרה ורד איזקסון, קלינאית תקשורת במקצועה ואחותו של מאיר שמיר, עד למותה ב-2023, ואב לשבעה ילדים. מתגורר בהרצליה.
יצירה ספרותית
איזקסון החל להתנסות בכתיבה בגיל צעיר. בתקופת התיכון כתב לעיתון "הדים" של גימנסיה הרצליה בה למד. בתחילת דרכו נעזר איזקסון בכתיבתו במשורר אורי צבי גרינברג, ופיתח קשרים עם משוררים נוספים. עד כה הוציא לאור אחד עשר ספרי שירה וארבעה רומנים, וכן פרסם שירים רבים במוספי ספרות ובכתבי עת לשירה (הליקון, עיתון 77, משיב הרוח ואחרים).
איזקסון הינחה סדנת "כתיבה יצירתית בשירה" באוניברסיטת בר-אילן, ולימד קורס נוסף, שבמסגרתו אירח משוררים ישראלים ידועים. כמו כן פרסם טור שבועי בנושא פרשת השבוע במוסף השבת של מעריב.
עיבודים מוזיקליים
רבים משיריו של איזקסון הולחנו ובוצעו על ידי אמנים ישראלים מהשורה הראשונה:
פעילות עסקית
במהלך השנים צברה משפחת איזקסון נכסים רבים, באמצעות קניית אדמות באזור השרון, והפיכתן למיזמי נדל"ן. כמו כן, למשפחה קשר הדוק ורב שנים עם תד אריסון שתרם לפיתוח העסקי. איזקסון נשוי לעפרה, שהיא אחותו של איש העסקים מאיר שמיר, בעל חברת ההחזקות "מבטח שמיר". אחיו אורני, איש עסקים, נשוי לאירית איזקסון, יו"ר הבנק הבינלאומי ולשעבר יו"ר חברת ישראכרט. אחותו ארבל היא דירקטורית במספר חברות, וכן נשואה לאיש העסקים אהוד הוברמן.
קישורים חיצוניים
על כתביו:
קווין מיראלס
קווין מיראלס (בצרפתית: Kevin Mirallas; נולד ב-5 באוקטובר 1987 בלייז') הוא כדורגלן בלגי, המשחק כחלוץ בא.א.ל. לימסול ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים
מיראלס החל לשחק במועדון עיר הולדתו סטנדרד לייז' במחלקות הנוער השונות. מאז עונת 2004–2005, שיחק במועדון הצרפתי ליל. בעונת 2008-2009, חתם מיראלס בקבוצת סנט אטיין, תמורת 4 מיליון אירו, וכבש את שערו הראשון כבר במשחק הבכורה שלו בקבוצה, בדרבי המקומי מול אולימפיק ליון. בשנת 2012 חתם מיראלס בקבוצת אברטון. בינואר 2018 חזר לאולימפיאקוס והושאל עד לסוף העונה. ב-7 באוגוסט 2018 הושאל לפיורנטינה לעונה אחת. ב-30 באוגוסט 2019 חזר לאחר 15 שנה לבלגיה וחתם ברויאל אנטוורפן.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם בגזיאנטפ מליגת העל הטורקית. ב-24 בינואר 2022 לאחר חצי עונה ללא קבוצה חתם במוריירנסה הפורטוגזית.
נבחרת
מיראלס ייצג את נבחרות בלגיה הצעירות עד גיל 17, עד גיל 19 ועד גיל 21, והיה אחד משחקני המפתח של הנבחרת הבלגית הצעירה שהעפילה עד לחצי גמר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007. הוא כבש שני שערים במהלך טורניר הכדורגל באולימפיאדת 2008, בו בלגיה סיימה במקום הרביעי. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה הבכירה הייתה ב-2007.
פרל הארבור (סרט)
פרל הארבור (באנגלית: Pearl Harbor) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט מלחמה שיצא לאקרנים בשנת 2001 בבימויו של מייקל ביי ומביא את סיפורם של שני טייסי-קרב ואחות בחיל הרפואה האמריקני על רקע ההתקפה היפנית על הצי האמריקני בפרל הארבור שבאיי הוואי.
הסרט גרף 75 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, וכ-450 מיליון דולר בסך הכול.
עלילה
רייף מק'קולי ודני ווקר, חברי ילדות, מגשימים את חלומם להיות טייסי קרב בחיל האוויר האמריקני. רייף פוגש את אוולין ג'ונסון, אחות יפהפייה המשרתת בחיל הרפואה.
בזמן שהמלחמה באירופה מתנהלת, צבא ארצות הברית אינו מתערב ישירות בקרבות. רייף מתנדב להצטרף ל"טייסת הנשרים", טייסת של חיל-האוויר הבריטי המאוישת על ידי טייסים אמריקנים ומסייעת למלחמה בגרמניה. דני מוצב בבסיס חיל האוויר בפרל הארבור, ליד המפרץ בו שוכן צי האוקיינוס השקט של חיל-הים האמריקני. אוולין, חברתו של רייף, מוצבת אף היא בפרל הארבור בבית החולים הצבאי שממוקם ליד המפרץ.
למרות שארצות הברית עדיין ממשיכה במדיניותה הבדלנית כלפי מלחמת העולם השנייה, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מתעקש לחולל מפנה ביחס הזה. לטענתו, היטלר לא יהסס להגיע לכל מקום, אפילו לארצות הברית, כך שלא ניתן להתעלם מאפשרות של מלחמה קרובה. ארצות הברית פותחת בסדרת סנקציות כלפי מדינות אימפריאליסטיות. בין היתר, היא מטילה אמברגו על משלוחי הנפט ליפן, על רקע כיבושיה של זו בסין ודרום מזרח אסיה.
מפקד הצי הקיסרי היפני, אדמירל איסורוקו יממוטו, מעריך שכדי שיפן תוכל להשלים את מתקפתה נגד סין, היא תזדקק לפרק זמן של לפחות שנה שבו הצי האמריקני החזק באוקיינוס השקט יהיה מנוטרל. לפיכך הוא מחליט לצאת למתקפה על פרל הארבור. התוכנית יוצאת לדרך תחת פיקודו של אחד ממפקדי הצי, קפטן מינורו גנדה.
באירופה, מטוסו של רייף הופל בקרב עם מטוסים גרמנים. אוולין ודני מתאבלים על מותו ומתאהבים. לאחר שהקשר ביניהם הופך ידוע, מופיע פתאום רייף, שניצל בהתרסקות מטוסו לתוך הים. הקשר בין רייף ודני מתערער בגלל תחושתו של רייף שידידו בגד בו.
בבוקר 7 בדצמבר 1941, לאחר הטעיות מכוונות של ממשלת יפן מול ארצות הברית, מתחילים היפנים את המתקפה על פרל הארבור. מטוסי הצי הקיסרי היפני תוקפים את ספינות המלחמה בפצצות ובטילי טורפדו, ומפציצים את בסיסי חיל האוויר באי. רייף ודני מצליחים לאתר בסיס קטן שעוד לא הופצץ, וממריאים ממנו כדי להילחם במטוסים היפנים התוקפים. בינתיים, המתקפה היפנית בנמל נמשכת במלוא עוזה, ואוניית הקרב "אריזונה" כבר טובעה. דני ורייף טסים לנמל ומפילים שם מטוסים רבים. כשההתקפה מסתיימת והם נוחתים, הם מגיעים לנמל כדי לסייע לכוחות ההצלה. בנמל הם צופים בזוועות והחורבן שהותירו אחריהם היפנים, ומזדעזעים עד עמקי נשמתם. גם אוולין עדה להתרחשויות, מתוקף תפקידה כאחות בביה"ח הצבאי אליו מובאים הפצועים וההרוגים.
לאחר המתקפה, בעוד ארצות הברית מלקקת את פצעיה, פונה הנשיא רוזוולט לקונגרס ומכריז מלחמה על יפן. קולונל ג'יימס (ג'ימי) דוליטל אוסף טייסים אמריקנים, ביניהם גם רייף ודני, למשימה מיוחדת – הפצצת טוקיו. לפני שהם יוצאים למשימה נודע לרייף שאוולין בהריון, ושדני אינו יודע על כך. רייף מפציר בדני שלא יצא למשימה (הוא לא אומר לו למה), אך דני מתעקש לצאת. לאחר אימונים מפרכים יוצאים הטייסים יחד עם מפקדם, דוליטל, לכיוון יפן. בעקבות תקרית בלתי צפויה נאלצים הטייסים להמריא מנושאות המטוסים שלהם כשהם במרחק רב מהמתוכנן. ההפצצה על טוקיו אמנם בוצעה, אך למטוסים לא היה מספיק דלק כדי להגיע לסין הידידותית. איכשהו המטוסים הצליחו להגיע לסין, אך הם נחתו באזור שורץ חיילים יפנים. בהיתקלות עם החיילים היפנים נפצע דני אנושות. רייף מנסה להחזיקו בחיים ומספר לו שהוא עומד להפוך לאב. דני לא שורד את הפציעה ומת בעוד רייף בוכה על גופתו.
בסוף הסרט, אוולין, רייף ודני (בנם של אוולין ודני) מבקרים בקברו של דני.
קישורים חיצוניים
ביקורות
באריק גולד
באריק גולד (באנגלית: Barrick Gold Corporation) היא חברת כרייה, המפיקה זהב ונחושת מ-16 אתרים ב-13 מדינות, שמרכזה בטורונטו בקנדה. לחברה יש פעילויות כרייה בארגנטינה, קנדה, צ'ילה, חוף השנהב, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה הדומיניקנית, מאלי, פפואה גינאה החדשה, ערב הסעודית, טנזניה, ארצות הברית וזמביה. בשנת 2019 היא הפיקה 5.5 מיליון אונקיות זהב ו-196,000 טון נחושת. נכון ליום 31 בדצמבר 2019 היו לחברה 71 מיליון אונקיות של עתודות זהב מוכחות.
גביע המדינה בכדורסל 1983/1984
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1983/1984 היא התחרות ה-24 מאז היווסדו של המפעל.
הפועל תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-3 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל רמת גן.
הגמר
בתחילה, שלטה רמת גן שלטה במשחק, ועלתה ליתרון 35:28 (דקה 14). בהמשך התעורר וילי סימס וקלע מספר כמה סלים חשובים, שבעזרתם צומצם ההפרש עד ל-43:42 במחצית.
את המחצית השנייה פתחה הפועל בסערה. נחמיאס שיתק את גורן הקלע הכוכב של רמת גן, והפועל רצה 0:13 ועלתה ליתרון מפתיע 43:55. גורן הצליח להשתחרר מהשמירה, ויחד עם יוסי קאשי צמצמו עד 57:61. כאן נפצע נחמיאס בנפילה על הפרקט במהלך מאבק על הכדור.
מאמן הפועל רמת גן, שימי ריגר ביצע חילוף שנוי במחלוקת, והכניס את מוסקוביץ במקום קאשי המצוין. גם מאלוביק יצא בחמש עבירות, והפועל הצליחה לשמור על ההפרש, הרבה הודות להגנה של לארגי, שעבר לשמור על גורן, ומלחמה של מרסר מתחת לסל עם האוזי. 51 שניות לסיום צמצם מוסקוביץ' ל-71:75. גורן ביצע עבירה חמישית על לארגי ויצא מהמשחק. הפועל תל אביב בחרה להוציא כדור מהצד, בהתאם להחלטת מאמנה יהושע רוזין, במקום לזרוק קליעות עונשין, כדי לבזבז זמן. הפועל הכניסה את הכדור למגרש, וקאשי ביצע עבירה נוספת על לארגי, שקלע את 2 הזריקות.
34 שניות לסיום צמצם מוסקוביץ שוב את ההפרש ל-4 נקודות, אבל המשחק כבר הוכרע. הפועל תל אביב בזבזה זמן עד לסיום, ובשניות הסיום קלע מרסר דאנק, שחתם את המשחק ואת התוצאה - 73:79 להפועל תל אביב, שזכתה בגביע המדינה השלישי בתולדותיה.
מידתיות
מידתיות היא מושג מתחום המשפט, המתאר שמירה על יחס נאות בין המטרה של נקיטת צעד כלשהו לבין התוצאה וההשלכות (החיוביות והשליליות) של צעד זה.
השימוש במושג זה נעשה בעיקר בתחום המשפט החוקתי, במסגרת הביקורת השיפוטית על חקיקה והחלטות מנהליות שמביאות לפגיעה בזכויות אדם. בדמוקרטיות ליברליות בתי המשפט פוסלים הפעלת סמכות שלטונית שנעשתה באופן הפוגע בזכויות אדם ללא שיקול דעת ראוי. בישראל, כמו במדינות נוספות, מבחני המידתיות הם האופן שבו בית המשפט בוחן כיום אם הפגיעה של רשויות השלטון בזכויות היא מוצדקת.
שימוש נוסף נעשה במושג המידתיות במשפט הבין-לאומי, בעיקר בתחום דיני שימוש בכח. על פי כללי וובסטר, עקרון המידתיות הוא אחד מהעקרונות שמדינות צריכות לפעול לפיהם כאשר היא משתמשת בכח בשביל הגנה עצמית.
במשפט חוקתי
ב"פסקת ההגבלה" שבשני חוקי יסוד העוסקים בזכויות האדם - חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק - נכללת דרישה למידתיות בחקיקה הפוגעת בזכויות האדם: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה ובמידה שאינה עולה על הנדרש" - לאחר שנמצא שפגיעה בזכות המוגנת על ידי חוק יסוד נעשתה לתכלית ראויה, יש לבדוק את המידתיות שלה, כלומר האם הפגיעה נעשתה במידה המינימלית ההכרחית להשגת התכלית הראויה, או שהפגיעה נעשתה במידה מופרזת, ולכן היא איננה מותרת. דוגמאות:
בג"ץ עמד על מטרתו של עקרון המידתיות וקבע כי: "עילת המידתיות קובעת כי האמצעים השלטוניים צריכים להתאים להגשמת המטרה, ולא מעבר למה שנדרש לשם הגשמתה של המטרה. עקרון המידתיות נועד להגן על הפרט בפני השלטון. הוא נועד למנוע פגיעה יתירה בחירותו של היחיד. הוא קובע כי האמצעי השלטוני צריך להיגזר בקפידה כדי להלום את הגשמתה של התכלית. בכך בא לידי ביטוי עקרון שלטון החוק וחוקיות השלטון".
בג"ץ קבע דרישה לעמידה בשלושה מבחני משנה על מנת להכשיר פגיעה בזכויות האדם, והחילם בדרך היקש גם על פגיעה שמכוח חוקים שקדמו לחוקי היסוד ואינם כפופים לפסקאות ההגבלה שלהם:
במשפט בין-לאומי
אף שהכל מסכימים על זכותה של מדינה להגנה עצמית, עולות לעיתים שאלות בעניין המידתיות של תגובה צבאית - האם עוצמת התגובה מוצדקת לנוכח הפגיעה שקדמה לה. המשפט הבינלאומי עוסק בסוגיה זו ובסוגיות דומות דוגמת הפגיעה באזרחים חפים מפשע. על פי המשפט הבינלאומי, פגיעה בחפים מפשע היא חוקית (אינה נחשבת לפשע מלחמה) כל עוד היא מידתית, קרי התועלת הצבאית הצפויה מהפעולה עולה על הסיכון שבפגיעה באותה אוכלוסייה אזרחית.
קישורים חיצוניים
<DIV dir=ltr> </DIV>
וליז'
וליז' (ברוסית: Велиж, בבלארוסית: Веліж, בפולנית: Wieliż, בליטאית: Veližas) היא עיר ברוסיה, המרכז המנהלי של מחוז וליז'סקי, על הנהר דווינה, 134 ק"מ מצפון לסמולנסק.
היסטוריה
במאה ה-14 היה בווליז' מבצר של הדוכסות הגדולה של ליטא. הרוסים כבשו את העיר ב-1536 אך הליטאים שבו ותפסו אותה לאחר תקופת הצרות, בתחילת המאה ה-17. עם חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, שבה העיר לשלטון רוסיה. בתיהם של חוקר הארצות ניקולאי פרז'וואלסקי ושל המנהיג הצבאי אלכסנדר רודז'יאנקו, הסמוכים לווליז' הם בימינו מוזיאונים הפתוחים לציבור.
יהודים
בשנת 1823 התחוללה בווליז' עלילת דם בה הואשמו יהודים ברצח נער נוצרי שגופתו נמצאה בשדה. בית הכנסת נסגר בהוראת השלטונות ועשרות יהודים נעצרו. חלקם הוחזקו במעצר כתשע שנים.
בתחילת המאה העשרים היו בווליז' כ-3,300 יהודים, אך כמחציתם עזבו או הועברו לערים אחרות על ידי השלטון הקומוניסטי. יתרתם נאלצו להפסיק לעסוק במסחר בהוראת השלטון הקומוניסטי.
ביולי 1941 כבשו הגרמנים את וליז' במבצע ברברוסה, ובספטמבר נורו למוות מעל 150 יהודים בעיר.
בנובמבר 1941 הוקם בעיר גטו, בו רוכזו כ-1,500 יהודים בני העיר וסביבתה, וכן פליטים יהודים. בגטו שרר רעב כבד, הואיל ונאסרה הכנסת מזון אליו. ב-30 בינואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו, לאחר שנכלאו במספר בתים, אשר הועלו באש בידי הגרמנים ושוטרים מקומיים.
שביתת הכורים בעמק הז'יו (1929)
בחודש אוגוסט 1929, במכרה הפחם לופן, בעמק הז'יו, ברומניה, פרצה שביתת כורים על רקע עימות בין איגוד העובדים ובין הנהלת המכרות על חתימת הסכם עבודה קיבוצי חדש. השביתה דוכאה בכוח על ידי ז'נדרמים וחיילים שירו בשובתים.
הרקע
רומניה הצטרפה לארגון העבודה הבינלאומי, שהוקם ב-1919, אך יישום עקרונותיו נדחה שוב ושוב מסיבות שונות. החקיקה הרומנית הראשונה הייתה ב-1925, כשנקבעו בחוק יום המנוחה השבוי וימי החגים. ב-1928 לחצים בינלאומיים אילצו את רומניה לחוקק חוקי הגנה על העובדים, שקבעו יום עבודה בן 8 שעות וחוקי מגן המסדירים עבודתם של קטינים ושל נשים. בעקבות החקיקה החדשה ובתמיכת מפלגת האיכרים הרומנית, מפלגת השלטון באותה תקופה, הכריזו הכורים על סכסוך עבודה לקראת חידוש הסכם העבודה. הכורים תבעו יום עבודה בן שמונה שעות, הגדלה של 40% לשכרם של העובדים ליד אש או בתוך מנהרות, הספקת מזון ונעלי עבודה, איסור על עבודת קטינים מתחת לאדמה ועוד.
המחלוקות בין השכירים ובין המעסיקים נידונו בבית המשפט, אך התוצאה השאירה את הכורים בלתי מרוצים. הם הגישו ערעור לבית הדין הגבוה לערעורים, אך לא היו להם צפיות גדולות לשינוי משמעותי לטובתם.
הכורים של מכרה לופן (Lupeni) התארגנו כבר ב-1928 באיגוד עובדים עצמאי שמנהיגיו היו תאודור מונטאנו (Teodor Munteanu) ומנהיג נוסף בשם מולדובאנו (Moldoveanu). שני מנהיגי איגוד העובדים היו בקשרים טובים עם מפלגת האיכרים הרומנית.
הדיוויזיה ה-62 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-62 (ווסט ריידינג ה-1) הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הבריטי שלחמה בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
שביתת הכורים בעמק הז'יו (1929)
השביתה
השביתה פרצה בבוקרו של 5 באוגוסט 1929. הכורים מהמכרות "וירטוריה" ו"אלנה" התחילו לצעוד אל המכרות "קרולינה" ו"שטפאן". לא כל הכורים לקחו חלק בשביצה, כמאתיים כורים ירדו לעבודה מתחת לקרקע. השובתים החליטו להשתלט על תחנת הכוח בלופן, כדי להפסיק את פעילותה וללחוץ כך על המעבידים ועל השלטונות. קבוצה קיצונית יותר נכנסה לתוך תחנת הכוח ודרשה מהמכונאי הראשי, ראדו ניקולאו (Radu Nicolau), לכבות את האש, שהפעילה את תחנת הכוח. ניקולאו סירב ובתגובה אחד השובתים דקר אותו והוא נלקח לבית חולים. עובדי תחנת הכוח סולקו והז'נדארם הבודד, שהוצב שם כדי לשמור, הוכה וסולק. הזרם החשמלי נפסק וכתוצאה מכך נפסקה העבודה במפעלים נוספים שהופעלו בזרם זה. הכורים, שעבדו מתחת לאדמה, נתקעו שם ללא יכולת לצאת בגלל הפסקת הזרם החשמלי.
תגובת השלטונות התעכבה, היות שבכל האזור היו רק 18 ז'נדארמים. למחרת הגיעו בעלי תפקידי בכירים מלווים בעוד עשרים ז'נדארמים ושמונים חיילים.
הדיוויזיה ה-62 (בריטניה)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-49 (ווסט ריידינג). הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית בבולקור בקרב אראס, באברנקור בקרב קמברה. במהלך מבצע מיכאל, בשנת 1918, לחמה הדיוויזיה ליד אראס ובקרב השני על המארן, בעמק ארדרה. בפתיחת הקרב השני על הסום (1918), היא לחמה בקרב אברנקור והמשיכה מעבר לתעלת סן קנטן במרקוינג, לפני שהחלה בהתקדמות הלחימה למובז' שעל הסמבר.
שביתת הכורים בעמק הז'יו (1929)
דיכוי השביתה
הפקידים הבכירים, שהגיעו למקום בליווי הז'נדארמים והחיילים, פנו אל הכורים ותבעו את חידוש הזרם החשמלי, כדי למנוע חנק מהכורים הנמצאים מתחת לקרקע. השובתים לא הגיבו ואז התקדמו כלפיהם הז'נדארמים. הכורים הטילו עליהם מכל הבא ליד ואז הגיבו החיילים ביריות. נטען שהחיילים ירו רק לאחר ששמעו יריית אקדח מכיוון השובתים.
כתוצאה מהירי נהרגו ונפצעו כורים רבים וכל הכורים, שהיו מסוגלים לכך, נמלטו אל בתיהם.
מניין הנפגעים
מהירי נהרגו במקום 13 כורים, ועוד כ-7 כורים מתו מפצעיהם תוך כמה שעות. בנוסף אושפזו בבית החולים 23 פצועים קשה. פצועים קל העדיפו להסתלק מהמקום ולא נרשמו.
בימים שלאחר מכן מתו מפצעיהם עוד שלושה כורים והמכונאי שנדקר בתחילת השביתה. חמישה עשר ז'נדארמים ועשרה חיילים נפצעו, אחד מהם פציעה קשה (גרונו נחתך בסכין). ארבעים כורים נעצרו לחקירה.
אחרי השביתה
קבורת הכורים המתים נעשתה תחת הגבלות ופיקוח, כשרק המשפחה הגרעינית מורשית להשתתף בלוויה. העיתונות התחילה לבקר את מעשי הממשלה בתקיפות הולכת וגוברת, כשבראש המבקרים עמד פנאיט איסטרטי. בפרלמנט הרומני הגנו על הכורים חברי פרלמנט ממפלגת השלטון, המקורבת לאיגוד של הכורים. תחילה ניסו הפקידים האחראים לטעון שהכורים הוסתו על ידי פרובוקטורים קומוניסטים, לאחר מכן ניסו להעביר את הדיון לקווים לאומניים, כיוון שמרבית הכורים שנהרגו היו ממוצא הונגרי. משזה זה לא עזר, הודחו מתפקידיהם כל הפקידים הממונים. הממשל התרצה ושילם פיצויים וגמלאות למשפחות ההרוגים.
ההנצחה
לאחר 1948, בתקופה בה שרר ברומניה השלטון הקומוניסטי, נעשה ניכוס רעיוני של שביתת הכורים ובספר ההיסטוריה היחיד המורשה, שנכתב על ידי מיכאיל רולר, השביתה הוצגה כמאבק של המפלגה הקומוניסטית מול השלטון המדכא. לזכר השביתה נקבע חג "יום הכורים" ליום ראשון הראשון של חודש אוגוסט ונחוג עד נפילת המשטר הקומוניסטי.
ב-1963 הופק הסרט "Lupeni 29" בבימויו של מירצ'אה דראגאן (Mircea Dragan), סרט ברוח הגרסה הקומוניסטית של האירועים. בתפקיד הראשי בסרט שובצה ליקה גאורגיו (Lica Gheorghiu), בתו של השליט, גאורגה גאורגיו-דז'.
שמואל קרויזר
הרב שמואל מוני קרויזר (כ"ו בחשוון תרפ"ג, 17 בנובמבר 1922 - י"ד בתמוז תשנ"ז, 19 ביולי 1997) היה רב, חוקר, סופר, מהדיר כתבי יד, עורך ומתרגם של ספרים רבים.
ביוגרפיה
בגיל 21 התקבל כחבר בצוות העורכים של האנציקלופדיה התלמודית.
הרב קרויזר תרגם מלאדינו את ספרו של רבי יעקב כולי - "ילקוט מעם לועז", והשלים את החיבור על ספרי התנ"ך עליהם לא חובר הילקוט. מיוונית הוא תרגם את הספר מלחמת היהודים של יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס), ומערבית הוא תרגם את סידור רבינו שלמה ברבי נתן מסג'למסה, ואת ספר חובות הלבבות לרבנו בחיי אבן פקודה. כמו כן, הוציא לאור בשנת תשכ"ג את האבודרהם.
בתחום ספרות העיון התלמודי הוציא לאור, בשנת תשכ"ג, תמצית של ספר שאגת אריה לרבי אריה ליב ממיץ, ולקט מדברי האחרונים ותלמידי חכמים שבירושלים שדנו בדבריו.
נהג להשתמש בפסיבדונים, כגון "שמואל חגי", "שמואל ירושלמי ברח"י" ועוד.
אשתו צפורה הייתה בתו של רבי ישראל דב אודסר, "בעל הפתק" ולהם שני בנים. רוב חייו גר בירושלים בשכונת בית הכרם, ושימש כבעל קורא בבית הכנסת "תפארת משה".
הזמנה לפיוט
"הזמנה לפיוט" מבית סנונית הוא מיזם תרבותי-חינוכי הפועל לשימור והחייאת מסורות הפיוט והתפילה בעם היהודי, באמצעות אתר אינטרנט, הוצאה לאור, פעילויות שימור, חינוך בקהילה ואירועי תרבות. המיזם פועל משנת 2004 במסגרת עמותת סנונית, והוא גורם בולט בהפיכת הפיוט לחלק מרכזי בתרבות הישראלית.
הקמה
"הזמנה לפיוט" הוקם בשנת 2004 בתמיכתה של קרן אבי חי, במטרה להנגיש את מסורות הפיוט היהודיות השונות לקהל רחב. הפלטפורמה שנבחרה לשם כך הייתה אתר אינטרנט באותו שם, שהוקם בספטמבר 2005. עם מייסדי האתר נמנים יאיר הראל, ארגון קהילות שרות וקרן אבי חי, שהעניקה את התשתית הכלכלית לפעילות. באותם ימים נחשב אתר מעין זה למיזם חדשני, מאחר שעד לאותם ימים לא הייתה היכרות רחבה עם עולם הפיוט מחוץ לעולם המסורתי.
בראשית פעילותו פעל האתר תחת השם "הזמנה לפיוט" במסגרת עמותת סנונית. האתר הציג טקסטים והקלטות של פיוטים ממסורות שונות ויזם הקלטות תיעוד מקיפות. סביב האתר קמה קהילת גולשים פעילה ותורמת שהעלתה את הקלטותיה לאתר. אמנים ואנשי רוח רבים כתבו באתר על אודות הפיוטים. פעילות זו יצרה תהודה ועניין רב והיוותה אחד הגורמים להתחדשות עולם הפיוט בישראל ובתפוצות, ולפתיחת תוכניות חינוכיות והשקת פעילויות תרבות שונות. עם השנים, הפך האתר להיות משאב תוכן מרכזי עבור פעילות חינוכית ותרבותית בתחום הפיוט, והוא נמצא בשימוש קבוע למדי של מעגלים מעצבי תרבות — מורים, אמנים, חזנים וחוקרים ועוד.
האתר נבחר להרחבה ופיתוח במיזם "ציוני דרך" של משרד ירושלים ומורשת, שביקש לשמר את אוצרות הרוח של העם היהודי. לצורך כך ב-2014 חבר "הזמנה לפיוט" לספרייה הלאומית, והקים בשנת 2016 אתר חדש, אתר הפיוט והתפילה, שבו הוכלל כל התוכן מהאתר הישן, והורחב העיסוק לתיעוד והחייאת עולם התפילה היהודי. באתר מופיעים, לצד הפיוטים, טקסטים והקלטות של התפילות היהודיות בנוסחים ובמסורות שונים, ומבואות ומאמרים על קטעי תפילה ופיוט. במקביל לכך מפעיל המיזם פרויקט תיעוד של המסורות השונות בקרב נושאי מסורת ברחבי הארץ והעולם, מוציא לאור דיסקים, ספרים וכתב עת מקוון.
תחומי פעילות
אתר הפיוט והתפילה – כיום מופיעות באתר כ-10,000 הקלטות שונות של פיוטים ותפילות, כאשר לרבים מהקטעים עשרות ביצועים. המבצעים המופיעים באתר הם מראשית המאה העשרים עד ימינו אנו. בין המבצעים הבולטים: ר' חיים לוק, ר' דוד בוזגלו, יוסלה רוזנבלט הרב רחמים חי חויתה הכהן, צבי זלבסקי, ר' משה חבושה, הרב דוד מנחם, ר' אהרן עמרם. כל יחידה באתר זוכה לרקע כללי ולפירוש צמוד.
בנוסף, באתר כ-1,000 טורים ומאמרים, ובהם טורים אישיים, זיכרונות, קטעי מבוא, וסקירות. בין הכותבים לאתר נמנים פרופ' אפרים חזן, ד"ר מאיר בוזגלו, פרופ' חביבה פדיה, פרופ' אדווין סרוסי, הרב ד"ר בני לאו, שרה פרינלדנר בן ארזה, חנה פתיה, איתי מרינברג, אורי קרויזר ורבים אחרים. על תחזוקת האתר מופקדת הספרייה הלאומית, במסגרת פרויקט ציוני דרך של משרד ירושלים ומורשת.
פרויקט התיעוד – במסגרת פרויקט זה מבוצעות הקלטות יזומות ומקיפות של עשרות נושאי מסורות מתפילה ופיוט שונות בארץ ובעולם, בדגש על הדור הוותיק ועל מסורות בסכנת שכחה. במסורת המוקלטות נמצאות יהדות בלגרד, פרס, הודו, תוניסיה, אשכנז, נוסח ספרד ירושלים ועוד. ההקלטות מועלות לאתר הפיוט והתפילה. פרויקט זה פועל בתמיכת משרד החינוך.
חינוך וקהילה – המיזם מפעיל תוכניות חינוכיות שונות בגני ילדים, בתי ספר ובקהילה, במטרה לעדכן ולהרחיב את הנוכחות של השירה היהודית בפס הקול של מערכת החינוך. בין התוכניות נמצאת בואו לגני, שבה משתתפים למעלה מאלף גנים בישראל. התוכנית, הפועלת יחד עם יד יצחק בן-צבי, כוללת מערך הכשרה לגננות, הפקת דיסקים ייחודיים ובהם פיוטים מקוריים וליווי חינוכי למשתתפים. תוכנית נוספת היא "שירים ושורשים", הפועלת בבתי הספר היסודיים, ובמסגרתה נפגשים התלמידים עם פיוטים וקהילות שונות.
פעילויות תרבות – בעבר הקים המיזם יחד עם בית אבי חי, את פסטיבל הפיוט, שהחל לפעול בשנת 2008. הפסטיבל הוא חלק מחדירת מסורת הפיוט למיינסטרים התרבותי-מוזיקלי בישראל, שהחל בעשור הראשון של המאה ה-21, והפך עם השנים לאירוע מוזיקה המושך קהל גדול ומגוון. בפסטיבל זה הופיעו אמנים רבים. בשנת 2018 הקימו הספרייה הלאומית והמיזם את הפסטיבל השנתי בסוד קולות רבים, העוסק בפיוט ובתפילה, ומתקיים בין ראש השנה ליום כיפור.
תפוצות - בתוכנית "פיוט צפון אמריקה", שהוקם יחד עם קהילת בני ישורון מניו יורק, התקיימו השתלמויות לחזנים ולרבנים, במטרה לשלב פיוטים במעגלים בקהילה ובמערכת החינוך. כחלק מפרויקט זה תורגמו חלק מתכני האתר והועלו לאתר ייעודי.
חוטמית זיפנית
חָטְמִית זִיפָנִית (שם מדעי: Alcea setosa) היא צמח עשבוני רב-שנתי ים-תיכוני נפוץ בישראל בסוג חוטמית ממשפחת החלמיתיים. הוא אחד הבולטים בצמחי ישראל בציר התפרחת הגבוה שלו ובפרחיו הגדולים והוורודים. סימן ההיכר הוא הגביעון שאורכו שווה כמעט לאורך הגביע בשונה מחוטמית קירחת שאונות הגביעון שלה קצרות הרבה מהגביע וקצותיהן אדמדמות או ירוקות
מאפיינים
בישראל, לחוטמית זיפנית פריחה בצבע ורוד, וגובה של 1.0 עד 2.5 מטר. השם "חוטמית" נובע מהבליטה באמצע הפרי, המזכירה חוטם, ומקורו בשם בערבית, ח'וטמייה. בעברית מכונה החוטמית הזיפנית גם "ורד הקציר" או "ורד הקוצרים". כמו כן, ניתן למצוא בעולם חוטמית זיפנית בגווני לבן, אדום וסגול.
הצמח מכוסה בשערות זיפיות, מפושקות וארוכות שהן כוכביות או פשוטות. שערות כוכביות חסרות או מועטות.
הגבעול ארוך, זקוף וכמעט אינו מסתעף. הוא בעל זיפים פשוטים, צפופים או מקובצים לקבוצות הפונות כלפי מטה או לצדדים. לעיתים רחוקות הגבעול כמעט קירח ונושא רק שערות פשוטות ודלילות. בזכות השערות הקשות והזיפיות לאורכו, זכה מין זה בתואר "זיפנית".
הלוואים קיימים והפטוטרת ארוכה. העלים מסורגים, מפורצים (כמעט ואינם מחולקים) ותמימים או בעלי אונות קצרות וברורות לפחות בעלים העליונים או מחולקים כעין כף היד לאונות משוננות, ולעולם אינם מאוצבעים כבחוטמית מאוצבעת (Alcea digitata) שהיא נדירה בישראל, אם כי מצויה בעמק עכו. בחורף מתפתחת שושנת עלים גדולים ועגולים. העלים, שקוטרם 15 עד 20 ס"מ הולכים וקטנים כלפי ראש התפרחת עם נטייה להתחלק לאונות.
הפרחים דו מיניים, שקוטרם עד 10 ס"מ, יוצאים מחיק העלים ונישאים על עוקץ קצר. הפרח פתוח ובמרכזו צלקות דקיקות, הנישאות על עמודי עלי ארוכים, שמוקפים בצינור אבקנים צהוב. המאבקים דמוי כליה בעלי לשכה אחת הנפתחת בראשה.
הגביעון, שמאוחה בבסיסו, בעל 6 עד 9 אונות ואורכו שווה כמעט לאורך הגביע בשונה מחוטמית קירחת שאונות הגביעון שלה קצרות הרבה מהגביע וקצותיהן אדמדמות או ירוקות.
הגביע בן חמש אונות. חמשת עלי הכותרת דמויי משולש הפוך מפורצים בראשם ואורכם כחמישה סנטימטר בבסיס.
עלי הכותרת ורודים, לילך או סגול, אורכם 5 ס"מ, ראשם מפורץ ובבסיסם עטור בציצת שערות. צבע עלי הכותרת נע מוורוד בהיר בספר המדבר המתכהה באזורים אחרים ובאזורים מסוימים (טבעון, נחל עירון ועוד) מופיע כתם גדול בצבע אדום כהה במרכז הפרח.
האבקנים רבים, זיריהם מאוחים כמעט עד למאבקים ויוצרים צינור צהוב שבולט במרכז הפרח. המאבקים על פי רוב חד-לשכתיים. האבקה דביקה.
השחלה עילית, מרובת עלי שחלה ומרובת מגורות. בכל מגורה ביצית זקופה אחת. עמוד השחלה מפוצל בקצהו לצלקות מרובות ודקיקות.
פרי החוטמית היא מפרדת שמורכבת מפרודות רבות ועטופה בגביע ובגביעון משתיירים.
הפרודות, דמוי דיסק שטוח עם קודקוד מפורץ, בלתי נפתחות, ומסודרות סביב עמוד מרכזי קצר (המשך מצעית הפרח) מורחב בראשו למקור חרוטי, שצורתו מזכירה צורת חוטם, ומכאן שמו של הסוג. גבן של הפרודות הבשלות מקומר או שטוח וחלקות. שולי הגב אינם מורחבים לעולם לכנפיים וללא חריצים. הפרודות פלומתיים וכל גבן מכוסה זיפים צפופים. צדדיה של הפרודה בעלי קמטים רדיאליים בולטים. כל פרודה מורכבת משתי מגורות בלתי משוכללות, אך מכילה רק זרע אחד. המגורה הקיצונית עקרה.
תפוצה ובית גידול
בשל יופיו והדרו, נזרעו פרחי חוטמית רבים לאורך כבישים מהירים בישראל ובמיוחד לאורך כביש 6, בו הן פורחות בשיא האביב (בעיקר בחודש אפריל ותחילת מאי). כמו כן נזרעו פרחים רבים מסוג זה בירושלים.
שיא גינס של חוטמית זיפנית הגבוהה בעולם שייך לתושב נהריה מאיר ברוכי, שגידל חוטמית לגובה של 7.4 מטר, ובכך שבר שיא אנגלי של 5.97 מטר משנת 1978.
שימושים
חלקיה של החוטמית ראויים למאכל. ניצני הפרחים והפרחים והפירות הירוקים נאכלים כחטיף בשדה ובסלט. העלים הירוקים והגדולים של ראשית הפריחה מתאמים למרק, למילוי ובישול.
ברפואה העממית יש המשתמשים בנוזל של צמח החוטמית לריפוי פצעים, כוויות, שיעול דלקות, צרידות, פינוי ליחה ועור יבש. ניצני הפרחים של החוטמית נחשבים תרופה למחלות בדרכי הנשימה.
סייג'י אוזאווה
סייג'י אוזאווה (יפנית: 小澤 征爾; נולד ב-1 בספטמבר 1935) הוא מנצח יפני. בולט במיוחד בפרשנותו ליצירות רחבות יריעה משלהי התקופה הרומנטית.
ביוגרפיה
אוזאווה נולד בהוטן (שניאנג), מנצ'וריה. למד בבית הספר למוזיקה טוהו בטוקיו ולאחר סיום לימודיו בשנת 1959 יצא לאירופה להמשיך שם בהשתלמות. שארל מינש לקח את אוזאווה לארצות הברית לשיעורים במרכז המוזיקה בברקשייר (כיום טנגלווד). הוא זכה במלגת לימודים אצל הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין, ובשנת 1961 מינה אותו ליאונרד ברנשטיין לעוזר מנצח בפילהרמונית של ניו יורק.
בין השנים 1965 ו-1970 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו, משנת 1969 עד שנת 1976 של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ומ-1973 עד 2002 של בתזמורת הסימפונית של בוסטון. משנה זו הוא מנהלה המוזיקלי של האופרה של וינה.
אוזאווה הוא גם מליץ יושר למוזיקה של המאה העשרים וניצח על השמעות בכורה של כמה וכמה יצירות, ביניהן סימפוניית סן פרנסיסקו של גיאורגי ליגטי בשנת 1975 והאופרה פרנציסקוס הקדוש מאסיזי של אוליבייה מסייאן ב-1983.
מאז 2002 אוזאווה מכהן כמנהל המוזיקלי של האופרה של וינה. ב-1 בפברואר 2006 הודיעה האופרה, כי אוזאווה נאלץ לבטל את כל התחייבויותיו כמנצח לשנת 2006 עקב מחלה, שפגעה כנראה גם בראייתו. הוא חזר לדוכן המנצחים בטנגלווד ב-7 באוגוסט 2006.
חוג הקוטב
חוג הקוטב הוא כינוים של שני קווי רוחב: חוג הקוטב הצפוני - שנקרא גם החוג הארקטי, שהוא קו הרוחב 66.5° צפון, וחוג הקוטב הדרומי - שנקרא גם החוג האנטארקטי, שהוא קו הרוחב 66.5° דרום. ניתן להרחיב את ההגדרה ולהתייחס ל"חוג הקוטב" ככלל השטח שבין קווי רוחב 66.5° לקטבים הקרובים אליהם.
נטיית כדור הארץ וקביעת חוג הקוטב
קביעת חוגי הקטבים לקווי הרוחב 66.5° נובעת מנטייתו של ציר הסיבוב של כדור הארץ מהציר המאונך למישור המלקה ב־23.5°. נטייה זו היא הגורמת לשינויים באורך היום והלילה (כמות שעות האור ביממה) בנקודה ספציפית על־פני העולם לאורך השנה, והשינויים הללו בתורם הם הגורמים לעונות השנה.
בקו המשווה, אורך היום נשאר קבוע לכל אורך השנה והוא עומד על 12 שעות בהן השמש נראית מעל האופק (יום), ו־12 שעות בהן השמש נמצאת מתחת לאופק ("לילה"). בגלל נטיית כדור הארץ, ככל שמתקדמים מקו המשווה לכיוון הקטבים, כך מקצין השוני באורכי היום והלילה לאורך השנה. כך למשל, כפי שניתן לראות באיור, ביום הארוך בשנה (ה־21 ביוני, תחילת הקיץ בחצי הכדור הצפוני) תל אביב (שנמצאת על קו רוחב 32° צפון) נהנית מ־14 שעות אור, בעוד שסטוקהולם (שנמצאת על קו רוחב 59° צפון) נהנית מ־18 שעות אור, ואילו בתחילת החורף, ביום הקצר בשנה (ה-21 בדצמבר, תחילת החורף בחצי הכדור הצפוני) תל אביב נהנית מ־10 שעות אור, בעוד שסטוקהולם הצפונית יותר נהנית רק מ-6 שעות אור.
הייחוד בקו הרוחב 66.5°
הייחוד של קו הרוחב 66.5° צפון (החוג הארקטי) הוא שביום הארוך בשנה, אורך היום הוא 24 שעות אור - כאורך כל היממה. ביום זה השמש לא שוקעת אלא נותרת מעל האופק לכל אורך היממה, תופעה המכונה שמש חצות. לעומת זאת, ביום הקצר בשנה אורך היום הוא אפס שעות אור, כלומר לאורך כל אותו יום השמש לא זורחת, אלא נותרת מתחת לאופק. קו החוג הארקטי הוא קו הרוחב הדרומי ביותר (בחצי הכדור הצפוני) בו מתקיימת התופעה של שמש חצות (ביום אחד בלבד, ב־21 ביוני). תנאים דומים מתקיימים בקו הרוחב 66.5° דרום (החוג האנטארקטי), המהווה את קו הרוחב הצפוני ביותר (בחצי הכדור הדרומי) בו מתקיימת התופעה של שמש חצות (ב־21 בדצמבר).
קו הרוחב 66.5° נקבע כתוצאה מההפרש בין קו הרוחב בקוטב (90°) לנטיית כדור הארץ ממישור המלקה (23.5°). ככל שמתרחקים מחוגי הקוטב לכיוון הקטבים הקרובים אליהם, מספר הימים בהם השמש לא שוקעת בקיץ ולא זורחת בחורף גדל. לדוגמה, בקו רוחב 70° עוברים כ־60 יום בהם השמש לא שוקעת בקיץ ולא זורחת בחורף, בהשוואה ליום בודד בקו רוחב 66.5°. בקטבים, בקו רוחב 90°, השמש אינה שוקעת במשך שישה חודשים בשנה ואינה זורחת במשך ששת החודשים הנותרים.
אם נתייחס למונח "חוג הקוטב" כאל כלל השטח שבין קווי הרוחב 66.5° לקטבים הקרובים אליהם, ניתן גם לתארו ככלל השטח על־פני כדור הארץ שבו יש לפחות יום אחד עם שמש חצות.
מבצע גדעון
עמדות המפתח שחלשו על העיר בית שאן היו תחנת המשטרה, מחנה חיל הספר מצפון לתחנת הרכבת (מחנה "גדעון") ותל אל-חוסאן (תל בית שאן). הבריטים הודיעו כי מחנה חיל הספר יימסר ליהודים ואילו משטרת בית שאן תימסר לערבים. ב-28 באפריל 1948 פינו הבריטים את האזור. מיד לאחר הפינוי נכנסו כוחות גדוד "גדעון" למחנה חיל הספר ואחר כך השתלטו על תחנת הרכבת. באותו הזמן נמסרה תחנת המשטרה לערבים. ב-10 במאי בלילה, יצא הכוח מקיבוץ עין הנצי"ב וכבש את הכפרים אל-אשרפייה ופרואנה מדרום לעיר. בשלב הבא הוחלט לכבוש את תל בית שאן שחלש על העיר, וממנו ניתן היה לצלוף ולהטריד את העיר בתקווה לכניעתה ולמניעת הצורך בלחימה בשטח בנוי. ב-11 במאי נערכו הכוחות להתקפה על התל. בהגיע היחידות הפורצות למרגלות התל ניתן האות באלחוט והחלה הפגזת התל על ידי מרגמת דוידקה ומרגמות 2 אינץ'. התל נכבש תוך חצי שעה ללא אבדות לכוחות היהודים.
תוך כדי הקרב על התל, התקשר המג"ד אברהם יפה בטלפון (שעדיין היה מחובר למחנה "גדעון") עם נכבדי בית שאן ושכנע אותם להסכים לכניעה. מכיוון שנוכחו הנכבדים שסיכוייהם לקבל תגבורת ועזרה היו קלושים - הסכימו לקיים משא ומתן על כניעה. הפגישה נערכה בבוקר 12 במאי בתחנת הרכבת. לפני הפגישה יזם אברהם יפה "תרגיל פסיכולוגי": הוא פקד להביא מקיבוץ שדה נחום צינורות השקיה גדולים. הצינורות הונחו על תל בית שאן ומומחי הסוואה גרמו להם להיראות כתותחים הנכונים להפגיז את העיר. תנאי הכניעה היו - מסירת כל כלי הנשק והמכוניות והסגרת כל הלוחמים הזרים. הנכבדים בקשו שהות כדי להימלך בדעת התושבים ולקבל תשובה מג'נין. אחר הצהרים הגיעה הודעת הכניעה והכוחות הזרים הצליחו להסתנן מהעיר.
ב-13 במאי נכנסו יחידות "גדעון" לבית שאן. על בית המשטרה הונף דגל ישראל ובעיר הוכרז עוצר. למחרת נערכו חיפושים בבתי התושבים ונאספו כלי נשק רבים וכמות גדולה של תחמושת. בשל החשש משיתוף פעולה של התושבים הערביים עם הכוחות הפולשים של מדינות ערב הוחלט לגרשם מהעיר.
ליאור נרקיס
ליאור נרקיס (נולד ב-8 בנובמבר 1976) הוא זמר ישראלי.
תחילת הדרך
ליאור נרקיס נולד בחולון כבן זקונים לדוד וחנה נרקיס. נרקיס החל לשיר בגיל 16 בשנת 1994 הוציא את אלבומו הראשון, "תפילת חיי", שהיה אלבום עם לחנים טורקיים, וכלל בעיקר שירים בסגנון טורקי. מתוך האלבום התבלט השיר המצליח שהיה להיט גדול באותה תקופה, "כמו פרפר".
בשנת 1995, כעבור שנה הוציא נרקיס את אלבומו השני, שנחשב לטורקי שבתקליטיו, "העולם כמו גלגל". בין הכותבים לאלבום היו מהפזמונאים הבולטים בזמר הטורקי בישראל, כמייק לוק, ארלט ספדיה, מרטין גל וכן הזמרת ליאת בנאי והזמר חיים אל שממנו שאב נרקיס השראה רבה. שניים משירי האלבום נכתבו על ידי נרקיס עצמו, "טיילתי ברחובות" ו"אהבת אמת". האלבום, שנחל כישלון יחסי, כלל את הלהיט "מה קרה לליבה", וכן מספר שירים נוספים ובולטים, כמו "העולם כמו גלגל", "מוכרת אהבה" ו"נשבע, לא משקר" שמופיע באלבום גם בגרסה אינסטרומנטלית.
את שירותו הצבאי החל כנהג תובלה בין היתר ביחידת המחשוב המובילה של חיל האוויר 180, ומשם עבר לשרת בלהקת חינוך בחיל האוויר. במהלך שירותו הצבאי הוציא נרקיס את האלבום "את הוא הכוכב" שיצא לאור בשנת 1997, שנחל הצלחה מועטה, בעיקר בזכות הלהיט "ילדונת" - קאבר לשיר שביצע במקור דורון מירן שזכה להשמעות רבות. במהלך שירותו הצבאי היה נרקיס שותף, יחד עם חברו לילדות תמיר צור, להקמת צוות ההווי המזרחי הראשון.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1998 הוציא נרקיס את האלבום "סימנים", שכלל להיטים רבים, ביניהם השיר "מיתר", דואט עם הזמר תמיר גל. להיט נוסף מתוך האלבום היה השיר "לא מנסה".
פריצת הדרך והצלחה מסחרית
לאחר צאת אלבומו "סימנים", ביצע נרקיס מהפך בסגנון שירתו, כאשר עבר ממוזיקה טורקית למוזיקה ים תיכונית קלילה. הדואט הראשון שפתח לו את הדלתות בכלי התקשורת בסגנון החדש של הזמר היה עם הזמרת לימור שפירא שנקרא "סגרנו מעגל", שכתב דורון דוידסקו והלחין אלי ניסמן ששימש כמנהל האומנותי של נרקיס באותה תקופה. לאחר כשנתיים השלים את המהפך, כשהחל לשיר בעיקר מוזיקה קצבית, ומוזיקה שקטה. בשנת 1999 הוציא את האלבום "חי לאהבה", שכלל בעיקר מחרוזות ללהיטים מזרחיים מוכרים.
בשנת 2001 הוציא נרקיס את האלבום "זה מהלב", שכלל את הלהיטים "תגידי" ו"דוקטור". בשנת 2002 השתתף נרקיס בפסטיגל, שבו הגיע למקום השני עם השיר "החיים כמו סרט".
בשנת 2003 ייצג נרקיס את ישראל באירוויזיון 2003 שנערכה בריגה, בירת לטביה. נרקיס שר בתחרות את השיר "מילים לאהבה", שכתב יוסי גיספן הלחין יוני רועה, ועיבד יהודה (יוג'י) גבאי. השיר הגיע למקום ה-19 בתחרות. השיר נבחר על ידי השופטים מתוך ארבעה שירים שאותם הציג נרקיס בקדם-אירוויזיון פרטי שנערך בירושלים, לאחר שוועדה מיוחדת שהקימה רשות השידור בחרה בו לייצג את ישראל בתחרות. כל ארבעת השירים נכללו באלבום "מילים לאהבה" שיצא באותה שנה.
ב-2004 יצא הדואט "אותך לצידי" עם חיים משה במסגרת האלבום "שניים סוכר 2".
בשנת 2005 חזר נרקיס לשיר לאחר הפסקה בת שנתיים, והוציא את האלבום "חתול רחוב". מאלבום זה הצליח השיר "תגלי לי", שכתבו והלחינו הצמד "נערי רפול". באותה שנה גם נחקר בחשד להשתמטות ממס.
בשנת 2006 הוציא נרקיס את האלבום "מילים שלא אמרת", שבו שילב מוזיקת פופ עדכנית עם מוזיקה ים תיכונית בשילוב טורקי.
בסוף 2008 הוציא נרקיס סינגל ראשון לקראת אלבומו הבא, "אתן לך שנים". ב-2009 יצא הסינגל "מתוקה", שכתבו והלחינו משה פרץ ודודו אהרון. כעבור חודשיים יצא סינגל נוסף בשם "העיניים שלי". באוקטובר 2009 הוציא סינגל בשם "ערב טוב", שהפך ללהיט גדול באותה תקופה. בסוף 2009 הוציא את הסינגל "שפוי בשבילך". באותו זמן הופיע נרקיס פעם ראשונה בהיכל התרבות בתל אביב. המופע תועד על דיסק ו-DVD בשם "ליאור נרקיס בהיכל התרבות" בתחילת חודש מרץ הוציא סינגל נוסף בשם "קפה או סרט" שכתב יוסי גיספן והלחין עדי לאון.
בעשור השני של המאה ה-21
במאי 2010 הוציא נרקיס בדואט עם אייל גולן את השיר "אני מבטיח", שכתב יוסי גיספן והלחין נרקיס. ביולי 2010 הוציא את הסינגל "נשמה" שכתב והלחין דודו אהרון. באוגוסט של אותה שנה יצא אלבומו "ערב טוב" אחרי שבועיים הגיע האלבום למעמד אלבום זהב על מכירות 20 אלף עותקים. לאחר צאת האלבום הופיע נרקיס פעם ראשונה בחייו באמפי קיסריה. המופע תועד על דיסק כפול בשום "ליאור נרקיס בקיסריה" ותועד על DVD. הזמר המצרי עמרו מוסטפא טען שאחד משירי האלבום "אתן לך שניים" שהוא הלחין את השיר והוא הוקלט ללא אישורו. נרקיס אמר שבאקו"ם רשום הלחן בטעות כ"ערבי בלתי ידוע" ואמר שישמח לתקן את הרישום שאכן הוא מלחין השיר. בנוסף אמר שעוד יותר ישמח אם עמרו מוסטפא יסכים לכתוב לו שיר מקורי.
ב-6 באוגוסט 2012 הוציא נרקיס את האלבום ה-13 במספר "אם תרצי" שכלל להיטים כמו "אם תרצי", "מיליון כוכבים", "לב שאוהב" ו"איך קרה". בעקבות יציאת הדיסק יצאה לסיבוב הופעות.
ב-18 במרץ 2014 כעבור שנתיים מאז צאת אלבומו "אם תרצי" הוציא את אלבומו ה-14 במספר, "יהלום", הכולל 14 שירים, ביניהם הדואט עם משה פרץ "מול כל העולם" ולהיטי הרדיו "יהלום" ו"נדירה". יתרה מכך, הופיע נרקיס באותה שנה בדרמה יומית "זגורי אימפריה" מבית הוט בתפקיד עצמו, ואף הקליט את שיר הנושא של הסדרה "אני עף אלייך".
ב-17 באוגוסט 2014 יצא הדואט עם עומר אדם "מהפכה של שמחה" שנכתב על ידי דורון מדלי ללחן אחראים מדלי וינון יהל שגם היה חתום על ההפקה המוזיקלית.
ב-31 במרץ 2015 הוציא סינגל שני מתוך האלבום הבא "יום שעובר" את השיר כתב אותו צ'ולי זכאי והלחין שי ראובני.
ב-2 ביולי 2015 הוציא את הסינגל השלישי "ריחות של אלכוהול" מתוך אלבומו ה-15 הבא, שכתב והלחין גילי זכאי עם עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר צור.
ב-7 ביוני 2016 הוציא נרקיס את אלבומו ה-15 במספר "עשינו היסטוריה" הכולל 20 שירים, בהם השירים "ריחות של אלכוהול", "צביקה" (בסגנון דיסקו רטרו), "6000 מייל", "אם רק אפשר" עם רותם כהן, וחידוש ל"גנבים" שביצע במקור דורי בן זאב. שלל מוזיקאים לקחו חלק בעיבודי השירים: תמיר צור, יעקב למאי, 'הנרי', ינון יהל, אסף צרויה, אבי גוטמן, נאור סינואני, לורן בנגמין פלד, ואבירם טוייזר.
ב-22 בנובמבר 2016 הוציא דואט בסגנון - פופ מזרחי עם עומרי סגל בשם "אחת כמוך" שהפך לאחד הלהיטים של החורף.
ב-4 בינואר 2017 הוציא בלדה רומנטית בשם "עכשיו" למילים (ביחד עם עציון מוסאי) לחן ועיבוד של ראובני. ב-11 בפברואר 2017 הוציא שיר בשם ביוטי. ב-2 באפריל 2017 הוציא דואט עם דודו אהרון בשם "חגיגה בישראל".
ב-3 ביוני 2018 הוציא את השיר מהרסת. ב-23 ביולי 2018 הוציא את השיר מסיבת רווקים בשיתוף פעולה עם איתי לוי וVivo.
בינואר 2019 הוציא את "עולם יפה וחדש" שכתב במשותף עם אבי אוחיון, הלחין במשותף עם מתן דרור, אבי אוחיון, ותמיר צור, לעיבוד והפקה מוזיקלית של מתן דרור ותמיר צור. מדובר בשיר פופ דאנס, בו מאוזכר שלמה ארצי באחד מבתי השיר. בדצמבר 2019 הוציא ביצוע מחודש לשירה של להקת כנסיית השכל - "היינו עושים אהבה" בעיבוד והפקה מוזיקלית של תומר בירן. חברי הלהקה ניגנו בהקלטה, ואף משתתפים בקליפ שהופק לשיר.
בעשור השלישי של המאה ה-21
ב-20 באוגוסט 2020 הוציא יחד עם הזמר החסידי האמריקאי שלומי סעדון (SHUKY) את השיר "ברוך ה' אני נושם" (מילים ולחן: איציק שמלי) שלווה בקליפ שכלל את מילות השיר על רקע גרפיקה משתנה.
ב-13 בספטמבר 2020 הוציא את השיר "אהבה זה דמעות" שאותו כתב והלחין נרקיס בעצמו יחד עם נאור סינואני ואבי אוחיון, לשיר צולם קליפ בהשתתפות הדוגמנית והשחקנית הישראלית מורן אטיאס.
ב-19 בינואר 2021 הוציא את "חלקת אלוהים", מתוך הפרויקט "השיר של אופיר" של אופיר כהן. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט. באותה השנה הוציא גם את "חיבוק". ובאותה שנה הוציא את השיר כוסות ריקות עם הצמד סטטיק ובן אל. ב-5 ביולי 2021 הוציא את הסינגל "אין לי שום סיכוי", ביחד עם הזמרת מור. את השיר כתבו והלחינו תמר יהלומי ויונתן קלימי. ודצמבר 2021 הוציא את הסינגל "עד סוף העולם שלי".
באוקטובר 2021 קבע בית המשפט כי על נרקיס לשלם פיצויים בסך יותר מ-2 מיליון שקל לאדם שעלה על הבמה בזמן שהופיע ונפצע. נרקיס הודיע שיערער על ההחלטה.
ב-9 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "הוויסקי והיין". השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
איטלקית יהודית
איטלקית יהודית היא שפה המבוססת על השפה האיטלקית, והייתה בשימוש על ידי קהילות יהודיות רבות ברחבי איטליה ועדיין חיה. היא התפתחה בין המאה העשירית למאה התשע עשרה, ונקראה גם "לעז", "לטינו", "איטליאנו" או "וולגאר". אך מוכרת גם בשם "איטלקיאן"
האיטלקית היהודית מתחלקת לניבים רבים ואינה אחידה. בכל עיר, חבל ארץ או קהילה יהודית השפה השתנתה בהתאם לחיי הקהילה. דוגמאות לשפות איטלקיות-יהודיות הן ונציאנית-יהודית בוונציה, פירנצית-יהודית בפירנצה, רומית-יהודית ברומא ועוד. גם בקורפו שביוון דיברו בשני ניבים של שפה זו.
האיטלקית היהודית נכתבת בכתב העברי. השפה מתאפיינת בייחוד הפעלים, תופעה של הוספת סיומת איטלקית של שמות פעולה לשורשי פעלים עבריים (לדוגמה: achlare - לאכול, gannaviare - לגנוב). כיום השפה מדוברת על ידי כ-200 אנשים בלבד, בעיקר ברומא, בקורפו ובישראל, ומקורותיה נשמרים בעיקר בספריית הקונגרס בארצות הברית.
טנגלווד
טנגלווד הוא שמה של אחוזה, המשמשת מקום מפגש מוזיקלי בלנוקס וסטוקברידג', מסצ'וסטס. האתר הוא נווה קיץ לתזמורת הסימפונית של בוסטון מאז 1937. נוסף לאירוח תוכניות בעלות שם עולמי של מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה קלה, נותן טנגלווד הכשרה מוזיקלית, באמצעות "מכון טנגלווד" שליד אוניברסיטת בוסטון (BUTI), לתלמידי תיכון, ו"מרכז המוזיקה טנגלווד" למוזיקאים מקצועיים.
השם טנגלווד ניתן למקום לזכר הסופר האמריקאי נתניאל הותורן. בעצת המו"ל שלו, ויליאם טיקנור, שכר הותורן במרץ 1850 קוטג' קטן מאיל רכבות, בברקשייר (לנוקס, מסצ'וסטס), מקום מקלט לעשירי אמריקה של תור הזהב. בתקופת שהותו שם כתב הותורן את סיפורי טנגלווד, עיבוד לנוער של אגדות יוון. לזכר הספר, שינה בעליו של הקוטג' את שמו ל"טנגלווד" ומאוחר יותר אימצה לה אחוזה קרובה אותו שם והחלה לקיים קונצרטים.
אלינור פרג'ן
אלינור פרג'ן (אנגלית: Eleanor Farjeon; 13 בפברואר 1881 - 5 ביוני 1965) הייתה סופרת אנגלית. ידועה בעיקר בשל ספרי הילדים שלה, ופרסמה גם שירה, ספרי ביוגרפיה, היסטוריה וסאטירה, וכן פורסמו חלק מחליפות המכתבים שלה. היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים, ופרס אלינור פרג'ן לספרות ילדים מוענק מדי שנה לזכרה. ספרה אוירו על ידי מאיירים כאדוארד ארדיזון וארנסט שפארד.
קורות חיים
פרג'ן הייתה בתם של זוג סופרים, בנג'מין ומגי פרג'ן וגם שני אחיה הצעירים, ג'וזף והרברט פרג'ן, היו סופרים. בכור הילדים במשפחה, הארי פרג'ן, היה מלחין.
היא כונתה בחוג המשפחה "נלי", ילדה קטנה וביישנית, שסבלה מבריאות לקויה וראייה לקויה במשך כל ילדותה. התחנכה בבית, ובילתה את רוב זמנה בעליית הגג, מוקפת ספרים. אביה עודד אותה לכתוב מגיל חמש. משפחתה וילדותה מתוארים בספרה האוטוביוגרפי "חדר ילדים בשנות ה-90" (1935).
למרות שרוב חייה שהתה בקרב החוגים הספרותיים והתרבותיים של לונדון, חלק גדול מההשראה של פרג'ן בא מן החופשות המשפחתיות של ילדותה. חופשה בצרפת בשנת 1907 עוררה בה את ההשראה לסיפור על טרובדור, שעובד מאוחר יותר לאחד הספרים המפורסמים שלה, "מרטין פיפין במטע התפוחים". במהלך מלחמת העולם הראשונה, עברה המשפחה לסאסקס, שם היו הנוף, הכפרים והמסורות המקומיות למקור השפעה עמוק על כתיבתה המאוחרת, ובסאסקס גם מוקמו סיפורי מרטין פיפין שלה.
בגיל 18, כתבה פרג'ן את הליברית לאופרטה בשם "פלורטה", שהלחין אחיה הארי, מלחין ומורה למוזיקה. היא שיתפה פעולה גם עם אחיה הצעיר, הרברט, חוקר שייקספיר ומבקר תיאטרון. בין ההפקות שלהם: "מלכים ומלכות" (1932), "שתי כלות" (1938), "פיל בארקדיה" (1939), וכן "סנדל הזכוכית" (1944). שיר בשם "Morning has Broken", שכתבה בשנת 1931 ללחן גאלי עתיק, זכה לימים לביצוע מוכר של הזמר קט סטיבנס.
היו לה מגוון רחב של חברים בעלי כישרון ספרותי רב, כולל ד"ה לורנס, וולטר דה לה מר ורוברט פרוסט. במשך כמה שנים הייתה בידידות קרובה עם המשורר אדוארד תומאס ואשתו. לאחר מותו של תומאס באפריל 1917 במהלך קרב אראס, נותרה קרובה לאשתו הלן. היא פרסמה לאחר מכן את חליפת המכתבים ביניהם, ותיארה את מערכת היחסים שלהם בספר "אדוארד תומאס: ארבע השנים האחרונות" (1958).
לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרנסה פרג'ן כמשוררת, עיתונאית, ושדרנית. פעמים רבות כתבה תחת שמות עט כמו Tomfool, במגזין פאנץ' ובמספר כתבי עת אחרים.
פרג'ן לא נישאה מעולם, אבל הייתה בידידות במשך שלושים שנה עם ג'ורג' ארל, מורה לאנגלית. לאחר מותו בשנת 1949, הייתה בידידות ארוכה עם השחקן דניס בלייקלוק, שכתב עליה בספר "אלינור, דיוקן של פרג'ן" (1966).