cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצפנה מבוססת עקום אליפטי
עקום אליפטי מעל שדה בינארי
דוגמה. נתון השדה הבינארי בן 16 איברים, הניתן להצגה כהרחבה של השדה בן שני האיברים, כחוג המנה. באופן הזה, כל איבר בשדה הוא מהצורה כאשר, ובאופן חסכוני אפשר להציג איבר כזה כמחרוזת סיביות,.
החבורה הכפלית של השדה היא חבורה ציקלית, הנוצרת (למשל) על ידי החזקות של היוצר \ g=(0010) כדלהלן:
אם נבחר העקום האליפטי הבא:
חישוב, מתבצע לפי כללי האריתמטיקה דלעיל:
ובייצוג בינארי:
קואורדינטות פרויקטיביות
אפשר לראות שחיבור נקודות בעקום אליפטי דורש בנוסף לכפל וחיבור פעולת חישוב הופכי כפלי מודולרי: בהינתן a לחשב את x=a^{-1} המקיים:. בדרך כלל חישוב הופכי כפלי היא פעולה יקרה במונחי חישוב ומשתדלים להימנע ממנה כשאפשר. קיימת דרך יישום ל-ECC הנקראת מערכת פרויקטיבית בשיטת מונטגומרי המאפשרת חיבור נקודות בלי השימוש בהיפוך. בעקום מסוג מונטגומרי מהצורה הנקודה P=(x,y) מיוצגת על ידי P=(X:Z) ללא הקואורדינטה y שלצורך קריפטוגרפי אינה נחוצה. כפל נקודות בשיטה זו שנקראת גם סולם מונטגומרי יכול להתבצע על ידי הנוסחאות הבאות: יוצא שהכפל nX התבצע תוך 11 פעולות כפל באלמנטים מסדר n ללא חילוק או חישוב הופכי כפלי כלל.
צמצום מודולרי
ניתן לייעל באופן משמעותי את פעולת הצמצום המודולרי הדרושה בכפל וחיבור בעקום אליפטי אם הראשוני \ p הוא מספר מרסן (מספר מהצורה \ 2^s-1) לדוגמה \ 2^{251}-1. עקומים עם מספר ראשוני מסוג זה מומלצים על ידי NIST בליווי הסברים כיצד לבצע צמצום מודולרי יעיל במספרים אלו.
ביטחון
האלגוריתם היעיל ביותר הידוע כיום לפתרון בעיית לוגריתם בדיד בחבורות, תחשיב האינדקסים אינו ישים בעקומים אליפטיים כיוון שהוא מסתמך על מספרים חלקים ולא קיימת הגדרה מתמטית ברורה למספרים חלקים בעקום אליפטי. אלגוריתם רו של פולרד ללוגריתמים נחשב לשיטה היעילה ביותר הקיימת כיום לפתרון בעיית ECDLP וסיבוכיותה היא בקירוב. על כן אינה יעילה (גם בגרסה המקבילית שלה) כשמדובר בשדה מסדר גדול. עבור ביטחון בסדר גודל של 128 סיביות מספיק שסדר העקום יהיה. לשם המחשה, מערכת מפתח ציבורי דורשת מפתח בסדר גודל של כ-2048 סיביות כדי שתקרא בטוחה ברמה המקבילה ל-AES עם מפתח באורך 112 סיביות. במערכת ECC מקבילה, מפתח בגודל 224 סיביות מספק בטיחות שקולה. לפי המלצות NIST בתקן 800-131A (תחת הכותרת שינוי אלגוריתמים קריפטוגרפיים ואורך מפתחות) שפורסם ביולי 2018, עד דצמבר 2023 ההמלצה היא להשתמש עבור RSA במפתחות באורך 2048 לפחות, עבור DSA מפתחות באורך (2048,224), (2048,256) או (3072,256) ועבור ECC מפתח באורך 224 סיביות ומעלה. ב-2004 פוצח עקום ECC109 עם מפתח בגודל 109 סיביות. לשם כך נדרשו 2600 יחידות מחשב שפעלו באופן מקבילי במשך 17 חודשים. בנובמבר 2009 החלו קבוצת חוקרים בפרויקט לשבירת העקום ECC2K-130 מתוך רשימת האתגרים של חברת סרטיקום (שהפרס עליו היה 20,000$). זהו עקום קובליץ מעל השדה הבינארי בגודל 130 סיביות והוא העקום הקטן ביותר שטרם פוצח מתוך רשימת האתגרים של סרטיקום. ההערכה המקורית של חברת סרטיקום בשנת 1997 הייתה שייקח לפחות ימים לשבירתו ולכן בהגדרה נאמר שהוא בלתי שביר. אולם המחקר האחרון מראה שבעקבות ההתקדמות הטכנולוגית הן ברמה חומרה והן ברמת תוכנה ההערכה הזו לא נכונה. כיום ההערכה היא שהעקום ניתן לשבירה וזה רק עניין של זמן (מספר שנים) עד שהוא יפוצח.
התקפת ערוץ צדדי
ההבדל המהותי בין חישוב פעולת חיבור לבין פעולת כפל של נקודות בעקום אליפטי, מהווה נקודת תורפה שיש להימנע ממנה, כיוון שמערכת המיישמת את ECC עלולה להדליף מידע פנימי כתוצאה מהפרשי הזמן במהלך ביצוע פעולות כפל וחיבור. התקפת ערוץ צדדי מנצלת מידע כזה. אפשר לחלק התקפה זו לשני סוגים עיקריים, האחת נקראת Simple Power Analysis שבה מודדים את עצמת הצריכה של המעבד (CPU) במהלך ביצוע ECADD ו-ECDBL המתוארות לעיל בפרוצדורת כפל סקלרי. בשל הבדלים אילו ניתן לחלץ מידע קריטי מהמערכת. השנייה נקראת Differential Power Analysis, התקפה המבוססת על ניתוח סטטיסטי של מספר פעולות חישוב שבוצעו, כדי לחלץ מידע מהמערכת. כאמור לעיל לאור יתרונותיה, מערכת ECC מתאימה במיוחד ליישום במתקנים ניידים על כן נגישות התוקף למערכת ויכולתו למדוד את משך זמן ביצוע פעולות החישוב של יחידת העיבוד הוא בגדר אפשרי.
הפתרון להתקפת SPA (הראשונה) הוא שינוי פרוצדורת הכפל באופן שלא תדליף מידע קריטי. קיימות מספר שיטות יעילות לביצוע פעולה זו כגון: שיטת יעקובי (Jacobi) והסה (Hesse) המשתמשת באלגוריתם אחיד לחיבור וכפל סקלרי של נקודות. באופן כזה הזמן הדרוש לביצוע פעולות אילו זהה ועל כן לא דולף מידע קריטי. שיטה זו מתאימה לעקומים מיוחדים הנקראים "עקום קובליץ". או כפל סקלרי בשיטת קורון עם חיבור מדומה (double-and-always-add), כפל סקלרי בשיטת חלון, כפל סקלרי בשיטת סולם מונטגומרי וכן שיטת מולר (Möller) העושה שימוש ב-Addition chain. כנגד התקפת DPA, הוספת אקראיות כמו אקראיות פרויקטיבית עם \ r שלם אקראי כלשהו מספקת.
גודל מפתח
מאחר שמפתח למעשה מייצג נקודה בעקום, גודלו הוא למעשה שתי הקואורדינטות x ו-y. אולם ניתן להפחית בגודל המפתח על ידי דחיסת הקואורדינטה y כך שנדרשת רק סיבית אחת (המייצגת האם המספר חיובי או שלילי) לייצגה באופן שאפשר יהיה לשחזרה לאחר מכן. כך שאפקטיבית גודל המפתח הוא בערך כגודל הקואורדינטה x. היות שהקואורדינטות הם בערך כגודל הסדר של השדה (מספר האלמנטים) הרי שחוסן אלגוריתם ההצפנה תלוי למעשה בסדר. לצורך השוואה להשגת רמת בטיחות של 128 סיביות (למשל אותה רמת בטיחות המושגת עם אלגוריתם סימטרי כמו AES ומפתח בגודל 128 סיביות) הסדר של שדה במערכת ECC יכול להיות בסדר גודל של 256 סיביות, רק לשם השוואה במערכת מפתח-פומבי טיפוסית כמו RSA יש צורך במודולוס בגודל 3072 סיביות, להשגת רמת בטיחות זהה.
תקנים וזכויות יוצרים
על בסיס בעיית לוגריתם בדיד בעקום אליפטי (ECDLP) המתוארת לעיל, ניתן ליישם את פרוטוקול דיפי-הלמן (ECDH), חתימה דיגיטלית DSA מעל עקום אליפטי (ECDSA), אל-גמאל וכן פרימיטיבים קריפטוגרפיים אסימטריים אחרים כמו מחולל פסידו אקראי. NSA הכריזה על חבילה קריפטוגרפית Suit B המנצלת הצפנת עקום אליפטי (ECC) כדור חדש של הצפנה. היא אמורה להחליף את הטכנולוגיה האסימטרית כ-RSA ודומיה להגנה על סודות לאומיים מסווגים ולא מסווגים של ממשלת ארצות הברית. כמו כן קיימת מערכת ECC המבוססת על תבנית ביליניארית (הנקראת גם Weil pairing) המשמשת למערכת אימות זהויות מבוססת ID (שבה זהות המשתמש מהווה חלק מהמפתח הפומבי) כמו כן חברת Certicom הקנדית משווקת מגוון גדול של מערכות אבטחה המבוססות על עקום אליפטי.
מסיבות של יעילות ביישומים מעשיים בדרך כלל מיישמים את ECC מעל שדה עם נקודה קבועה בעלת תכונות מסוימות שמאפשרות חישוב כפל סקלארי במהירות וביעילות. מציאת הסדר של עקום אליפטי (קרי, מספר הנקודות) אינו דבר קל, קיימים אלגוריתמים לשם כך (כמו אלגוריתם שוף). כיוון שסדר החבורה חיוני בפרוטוקולים קריפטוגרפיים נהוג לבנות עקום אליפטי באופן כזה שהסדר קל לחישוב. למעשה התקנים למערכות ECC מגדירים פרוצדורות שונות להכנת עקום אליפטי בטוח העונה על הדרישות הרצויות וכן מכילים אוסף עקומים אליפטיים מומלצים לצורך ECC. היות שמלאכת הכנת עקום אליפטי לצורך קריפטוגרפי קשה ומסובכת, קיימים מספר תקנים בינלאומיים ראויים לציון, המכסים עקומים אליפטיים קבועים שהוכנו במיוחד על ידי מומחים לשימוש כללי כחלק ממערכת הצפנת ECC תוך התחשבות ברמת הביטחון הנדרשת ויעילותה. החשובים שבהם:
דוגמה לעקום אליפטי שאינו מומלץ כיום לשימוש הוא P-192 שנכלל בתקן FIPS 186-2 וכן ב-SEC v2 ומובא כאן להמחשה בלבד:
משוואת העקום היא y^2=x^3+3 מעל השדה כאשר p הוא ראשוני באורך 192 סיביות. סדר העקום הוא n והפרמטרים p,a,b,G,n,h הם לפי הסדר:
בשל העובדה שחלק ממערכות ECC מוגנות בפטנטים הפצתן והטמעתן התעכבה. חברת Certicom מחזיקה בכמאה וחמישים פטנטים הקשורים בהיבטים שונים של ECC. חברת אפל מחזיקה בפטנטים על יישום יעיל של ECC מעל השדה \ GF(p) כאשר \ p קרוב לחזקה של 2. ה-NSA רכשו זכויות שימוש במערכות ECC של חברת Certicom הקנדית והוסמכו לתת רישיון לכל גוף המעוניין לשלב ECC באפליקציות אבטחה בהן נעשה שימוש עבור ממשלת ארצות הברית. בעקבות החשיפות בפרשת סנודן, עלה חשש בציבור שחלק מתקני עקום אליפטי במיוחד אילו של NIST מכילים דלתות סתר שמאפשרות למי שיודע אותם לפרוץ את המערכת בקלות אם כי לא קיימות הוכחות ברורות לכך מלבד מקרה אחד. בעקבות הדלפות סנודן, פורסם בספטמבר 2013 בניו יורק טיימס שכחלק מפרויקט סודי של ה-NSA הנקרא "Bullrun" שמטרתו החדרת נקודות תורפה נסתרות בתקני הצפנה החדיר ה-NSA "דלת אחורית" במחולל הפסאודו אקראי Dual_EC_DRBG שהפך לתקן ובעקבות הפרסומים החליט NIST להפסיק לתמוך באלגוריתם והסיר אותו מהתקן. כיום NIST מנהל מדיניות פתוחה ומשתף פעולה באופן נרחב עם הקהילה האקדמית ועם גורמי תקינה בינלאומיים.
כל אחד מהתקנים המתוארים מנסה להבטיח שבעיית הלוגריתם הבדיד בעקום אליפטי תהיה קשה ככל האפשר בעקום שהוא תומך בו. הבעיה היא שקיים פער בין קושיה המשוער של בעיית דיפי הלמן בעקום אליפטי לבין הביטחון של מערכת ה-ECC בפועל. כלומר, במציאות קורה לא אחת שקל לפצח את המערכת מבלי לפתור את בעיית דיפי הלמן או בעיית הלוגריתם הבדיד. הסיבה העיקרית היא שיש סיכויים טובים שמי שמימש את העקום בתוך מערכת ההצפנה עשה זאת בצורה שגויה. בגלל שיישומו בפועל עלול להדליף שלא במודע מידע קריטי, אם בשל יישום לקוי, טיפול לא נכון במקרי קצה ומצבי שגיאה או בגלל מידע תזמון שדולף מהמעבד או זיכרון המטמון בזמן ביצוע החישובים האריתמטיים. מימוש בטוח של הצפנת עקום אליפטי אפילו אם הוא תואם את התקן, מתגלה כמשימה קשה מאוד. יתרה מזו, כל התקנים שואפים להבטיח יעילות גבוהה ככל האפשר בנוסף לביטחון. עובדה זו מטילה מגבלות נוספות על אופן המימוש שלו. מחקרים מראים שבמקרים אחדים לא רק שהעקום לא היה יעיל, אלא שכל המגבלות והאופטימיזציות שנוספו רק השפיעו לרעה על יעילות העקום ובעיקר על ביטחונו.
תקנים חדשים
ב-2007 גילה המתמטיקאי הרולד אדוארד משפחה חדשה של עקומים אליפטיים מהצורה. מאוחר יותר פרסמו דניאל ברנשטיין וטניה לאנג שאפשר לנצל את עקומי אדוארד ווריאציות מפותלות שלהם לצורך קריפטוגרפי. האטרקטיביות של עקומים אילו היא בעובדה שחיבור נקודות בהם קל יותר. עקומי אדוארד נוטים להיות קלים יותר למימוש באופן בטוח בגלל שהם תומכים בנוסחאות חיבור שלמות שאינן כוללות מקרים חריגים שעלולים להוביל לחילוק באפס. מה שמאפשר מימוש בטוח באופן כזה שאינו מדליף מידע צדדי. כמו כן עקומים אילו מהירים ופשוטים יחסית. לכל עקומי אדוארד והגרסאות המפותלות שלהם יש פקטור משלים המתחלק בארבע, מסיבה זו עקומי NIST מסדר ראשוני אינם ניתנים לייצוג בצורה זו. מאז נוספו מספר עקומים חדשים המבוססים על עקומי אדוארד וכן עקומי מונטגומרי שהמכנה המשותף שלהם הוא ביטחון ויעילות גבוהים לפי סטנדרטים מחמירים ביותר. בטבלה הבאה נכללו מספר עקומים אליפטיים חדשים שאינם מוגנים בפטנטים ושעוצבו לאחר 2007 כאשר רמת הביטחון שלהם נמדדת לפי המודולוס הראשוני p, ליתר דיוק בפקטור שהוא מחצית מאורכו בסיביות. למשל אם סיביות ביטחון העקום הוא 2^{128} בקירוב, שזה מקביל לביטחון של צופן AES עם מפתח באורך 128 סיביות.
כור גרעיני טבעי
כור גרעיני טבעי הוא כור גרעיני קדום שתגובת השרשרת החלה בו באופן ספונטני והוא עבד באופן עצמאי. ייתכן שכורים כאלה פעלו במרבצי אורניום ברחבי העולם לפני מיליארדי שנה כאשר ריכוזו של החומר הבקיע אורניום-235 היה גבוה יותר מאשר כיום. מכרה האורניום באוקלו שבגבון הוא המקום היחיד שבו התגלו עד כה (2013) ראיות לקיומם של כורים גרעיניים טבעיים קדומים.
תנאים להיווצרות כור טבעי
כיום, אורניום טבעי מכיל שלושה איזוטופים בריכוזים הבאים: 99.2745% אורניום-238, 0.72% אורניום-235, ו-0.0055% אורניום-234. מתוכם, רק אורניום-235 הוא חומר בקיע, כלומר יש לו סיכוי סביר ליצור תגובת שרשרת גרעינית שבה נייטרונים שנפלטים באופן ספונטני בתהליך הביקוע הגרעיני פוגעים באטומים נוספים וגורמים גם להם לעבור ביקוע. תגובת שרשרת גרעינית מהווה תהליך ביקוע מואץ שמכלה במהירות יחסית את מלאי האורניום-235, אך לצורך הצתתה דרושה כמות אורניום גבוהה. כמות זו קרויה מסה קריטית, וגודלה תלוי בריכוז האיזוטופ הבקיע, אורניום-235. כיום, ריכוזו הנמוך בעפרות אורניום טבעיות לא מאפשר הצתה של תגובת שרשרת טבעית, וזו הסיבה לכך שיש צורך להעשיר אורניום, כלומר להגדיל את ריכוזו של אורניום-235, על מנת להשתמש בו בכורים גרעיניים או בנשק גרעיני.
זמן מחצית החיים של שני האיזוטופים הנפוצים בעפרת אורניום טבעית הוא שונה. לאיזוטופ המסיבי יותר, אורניום-238, יש זמן מחצית חיים קרוב ל-4.5 מיליארד שנים, בעוד שלאורניום-235 יש זמן מחצית חיים קצר יותר, כ-700 מיליון שנה. בהתאם לכך, ניתן לצפות לריכוז גבוה יותר של אורניום-235 בתקופות קדומות. כך למשל, ריכוז זה עמד על כ-3% לפני כ-2 מיליארד שנה. ריכוז גבוה יותר של אורניום-235 גורר מסה קריטית נמוכה יותר, ואין זה מן הנמנע כי במצבורי אורניום קדומים החלה תגובת שרשרת בתקופה זו.
למים היה כנראה תפקיד בהסעת האורניום ממקום התגבשותו הראשוני. הדבר תרם לריכוזו של האורניום במרבצים קטנים וליצירת מסה קריטית. הסעת האורניום התאפשרה על ידי התמוססתו במים ושקיעתו באזורים מסוימים. תהליך זה של המסה ושקיעה הוא תהליך חמצון חיזור, והוא יכול היה להתרחש רק כאשר כמות החמצן במים הייתה גדולה מספיק. זאת הסיבה לכך שאין מצפים למצוא כורים גרעיניים טבעיים בסביבה הראשונית, נטולת החמצן, של כדור הארץ. למים היה כנראה תפקיד נוסף. סביר להניח שמי תהום היוו מאט נייטרונים טבעי, שהקטין את האנרגיה הקינטית ואת המהירות של הנייטרונים שנפלטו בתהליך הביקוע, והעלה את הסיכוי להצתה של תגובת שרשרת גרעינית.
הסימנים המרכזיים לקיומו של כור גרעיני טבעי קדום הם ריכוז נמוך של אורניום-235, והימצאות כמות גדולה של עפרות נדירות שמהוות את תוצרי הביקוע המואץ שהתרחש בכור. ייתכן שבכור כזה ייווצר גם פלוטוניום-239 בתהליך של לכידת נייטרון על ידי אורניום-238. איזוטופ זה של פלוטוניום דועך לאורניום-235, ולכן אזורים שבהם נוצר פלוטוניום יתאפיינו דווקא בריכוז גבוה של אורניום-235. עד היום, טרם נמצאו סימנים ברורים להיווצרות פלוטוניום באוקלו או במקומות אחרים, ויסוד כימי זה עדיין נחשב מלאכותי.
גילוי
ריכוז נמוך של האיזוטופ הבקיע מופיע בשארית אורניום ממתקני העשרת אורניום, שמשמשים גם לפיתוח נשק גרעיני, ולכן נפתחה חקירה בנושא. במהלכה התברר שדוגמאות נוספות מאותו מכרה מכילות אף הן ריכוז נמוך של אורניום-235, והריכוז הנמוך ביותר שהתגלה היה 0.440% בלבד. כור גרעיני טבעי קדום הוא ההסבר היחיד, המקובל כיום, למחסור באורניום-235 בדוגמאות האורניום מאוקלו. סביר להניח שהתנאים שמאפשרים את פעולתו של כור גרעיני טבעי אינם ייחודיים לאוקלו, וכורים נוספים, שעדיין לא התגלו, פעלו במקומות נוספים בעולם בתקופות קדומות.
הכור באוקלו
במכרה האורניום באוקלו שבגבון נמצאו 16 אתרים שבהם קיימים סימנים להתרחשותה של תגובת שרשרת גרעינית. אתר נוסף נמצא במרחק של 20 קילומטר מהמכרה הראשי. האורניום באוקלו מופיע בעיקר כתחמוצת המוכרת בשם אורניטיט (UO2). בכל אחד מהאתרים, יצר מינרל זה שכבה גאולוגית שעוביה 5 עד 8 מטרים בתוך סלעי אבן גיר או בתוך קונגלומרט. הוא נישא לאתרים ספציפיים אלו בתוך מים עתירי חמצן, שבהם הוא נמס היטב, ומשערים שהוא שקע בסמוך לאזורי יצירת נפט העניים בחמצן. פעילות הכורים הגרעיניים באוקלו מתוארכת לתחום הזמן בין 2 ל-1.5 מיליארד שנה טרם זמננו. את משך הפעולה של כל אחד מהכורים קשה למדוד בדיוק, אך ניתן לשער שהוא עומד על עשרות אלפי שנים לפחות, ולא מן הנמנע שהם פעלו במשך מאות אלפי שנים ואף למעלה מכך.
מלבד הריכוז הנמוך של אורניום-235, התגלו סימנים נוספים שמצביעים על פעילותם של כורים גרעיניים קדומים באוקלו. ריכוזיהם של איזוטופים מסוימים משתנים כתוצאה מתהליך הביקוע הגרעיני. כך למשל, ניתן לצפות בכור גרעיני לכמות נמוכה של נאודימיום-142 ולכמות גבוהה של נאודימיום-143, ובאוקלו אכן נמצאו ריכוזים מתאימים. באופן דומה, ניתן לצפות שבכור גרעיני יהיה ריכוז גבוה של האיזוטופ רותניום-99, וריכוז גבוה שלו אכן התגלה באוקלו.
המים שימשו כמאט נייטרונים וקיומם היה הכרחי לצורך קיום תגובת השרשרת. בעת פעולת הכור השתחרר חום רב, ולאחר מספר דקות עד שעות החלו המים לרתוח ולהפוך לקיטור. אז, פסק הכור לפעול משום שלא היו די מים נוזליים על מנת להאט את הנייטרונים, וההסתברות של נייטרונים מהירים לשמור על תגובת שרשרת יציבה היא נמוכה. צורת פעולה זו התאפיינה ב"הדלקה" של הכור לפרק זמן מסוים ו"כיבויו" לפרק זמן אחר, שבמהלכו המים התעבו מחדש והחלו שוב להאט נייטרונים. בעזרת מדידת ריכוזי האיזוטופים השונים של קסנון, שמהווים גם הם תוצרים של תהליך הביקוע הגרעיני, ניתן לשחזר את מחזור הפעולה של הכורים. מדידות אלו הראו שזמן הפעולה הרצוף של הכורים בטרם התאדו המים היה חצי שעה, אחר כך הכור נכבה למשך שעתיים וחצי שבמהלכן הסלעים התקררו ואדי המים החלו להתעבות, וחוזר חלילה.
בחינה מדוקדקת של ריכוזי האיזוטופים השונים מאפשרת גם את בדיקת ההשתנות של קבוע המבנה העדין לאורך זמן. קבוע זה משפיע על קצב התרחשותם של תהליכים שונים, ובהם גם תהליכים גרעיניים, והשוואת קצב ההתרחשות של תהליכים מסוימים בעת פעולת הכורים באוקלו לקצבם כיום מאפשרת את מדידת השינוי בקבוע. כך למשל, קבוע המבנה העדין משפיע על ההסתברות ללכידת נייטרון על ידי סמריום-149, שגורמת לו להפוך לסמריום-150. השוואת הריכוזים של שני האיזוטופים באוקלו לא הצביעה על שינוי בגודלו של הקבוע מאז שפסקו הכורים לפעול, לפני כמיליארד וחצי שנים.
שמעון פובזנר
שמעון פּוֹבְזְנֶר (26 באפריל 1919 – 24 בינואר 1999) היה אדריכל ישראלי, זוכה פרס רוקח (1957).
ביוגרפיה
בשנים 1937–1940 למד אדריכלות באקול ספסיאל ד'ארשיטקטור בפריז (1937–1940), ועם שובו לארץ למד ציור באולפן של פרנקל-פרנל (1940–1941).
את דרכו המקצועית החל במשרד האדריכלים בבעלות אריה שרון ובנימין אידלסון (1944–1954, שם שימש כאדריכל בכיר. בעקבות זכייתו המשותפת עם עמיתו לעבודה אברהם יסקי על תכנון כיכר מלכי ישראל (כיום "כיכר רבין") בתל אביב וכיכר העצמאות בנתניה, פרשו השניים בשנת 1954 והקימו משרד עצמאי שפעל עד לשנת 1956, אך הותיר את חותמו באופן בולט במרחב הישראלי ובמהלכה זכו השניים בפרס רוקח לאדריכלות לשנת 1957.
בשנת 1956 פתח משרד עצמאי, שבמסגרתו פעל עד 1976. באמצע שנות ה-70 הצטרף אליו בנו גדעון. פובזנר זכה בתחרות אדריכלים לתכנון בית החייל בתל אביב. בתחרות אחרת זכה לתכנון תיכון ליד"ה בירושלים, פרויקט שנחשב היה לאבן דרך בהתפתחות אדריכלות בתי ספר בישראל. עם האדריכל דוד רזניק תכנן את מכון ון ליר בירושלים.
פובזנר נפטר בתל אביב בגיל 79. מאז פטירתו ממשיך את פעילות משרד האדריכלים בנו, גדעון, המתמקד בתכנון מבני חינוך בכל רחבי הארץ.
בשנים 2015–2017 הופקד ארכיונו של פובזנר בארכיון אדריכלות ישראל, וב-2018 יצא לאור בהוצאת דביר הספר "שמעון פובזנר, אדריכל" מאת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון המסכם את פועלו.
1969 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
השנה בוצעו 125 שיגורים. 81 (66%) מהם בוצעו על ידי ברית המועצות
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
שיגורים לכיוון הירח
הערה: בנוסף בוצעו מספר טיסות מאוישות.
רודיה קוזלובסקי
רודיה קוזלובסקי (נולד ב-20 באוקטובר 1976) הוא שחקן תיאטרון וקריין ישראלי.
קריירה
למד בבית צבי. השתתף בהצגות: "מחיר הכבוד", "'זיכרונות חוף ברייטון", "נירנברג", "הבחורים בדלת ממול" (בתיאטרון חיפה) ,"אמא קוראז'" (בתיאטרון הקאמרי) "סכינים בתרנגולות" (אנסמבל עיתים), "הנזיר השחור" בתיאטרון מלנקי, "גלילאו", "דלתות נפתחות" (תיאטרון באר שבע), וכן בהצגות בתיאטרון הספרייה: "שלושה ימים של גשם", "מלחמת טרויה לא תפרוץ", "נדנדה בשניים", "הדה גאבלר", "בית הבובות", "הבחורים בדלת ממול", "ריצ'רד השני", "הסוחר מוונציה" ובהצגה העצמאית "דרך גגרין" בבימויו של יוסף פיצ'חדזה והשתתפותם של מנשה נוי, יניב ביטון ועזרא כפרי.
הוא השתתף בהצגות הילדים: "אורה הכפולה", "אמיל והבלשים", "הכיתה המעופפת", "תתחילי לחייך" ו"חנה סנש".
בטלוויזיה, רודיה קוזלובסקי שיחק את עופר נרקיס, סוכן השב"כ, בסדרת הדרמה "הבורר", וכן השתתף בסרט הטלוויזיה "מזכיר המדינה של ארצות הברית". ובקולנוע השתתף "בירח עם זאבים" ובסרטו של יבגני רומן "האיש שבקיר".
יאסו
יאסו הוא שיר של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי באירוח עדן בן זקן וסטפן לגר. השיר הופץ ב-15 בינואר 2019 ובשבוע הראשון לאחר יציאתו צבר השיר כ-3 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר יצא כסינגל השישי מתוך אלבומה הרביעי של בן זקן, חיים שלי.
תוכן
השיר נקרא על שם קריאת השמחה היוונית "יאסו". בשיר מוזכרים מאפיינים מהתרבות והמיתולוגיה היוונית בהם, טברנה, בוזוקי, אוזו, פגסוס, אפרודיטה וכן מנהג שבירת הצלחות. כמו כן מוזכרים מקומות ביוון ובהם, סלוניקי, האולימפוס ומיקונוס.
זה השיר הרביעי של סטטיק ובן אל אשר עוסק בקונספט של מדינה או תרבות מסוימת, אחרי "טודו בום" מברזיל, "נמסטה" מהודו ו"קאוואי" מיפן.
וידאו קליפ
הפקת הקליפ כללה ארבעה סטים, סט לכל אמן, כשהעיצוב יוצר בעבודת יד על ידי אנשי וידאו ארט. מי שביים את הקליפ הוא הבמאי הקבוע של סטטיק ובן אל – רומן בוצ'אצקי. עם יציאתו, גולשים רבים הגיבו כי הקליפ דומה לקליפ לשיר "Taki Taki" של די ג'יי סנייק, סלינה גומז, אוזונה וקארדי בי.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-30 מיליון צפיות.
מלאיקה מיהמבו
מלאיקה מיהמבו (בגרמנית: Malaika Mihambo; נולדה ב-3 בפברואר 1994) היא אתלטית מגרמניה, אלופה אולימפית (טוקיו 2020), פעמיים רצופות אלופת העולם (דוחה 2019, יוג'ין 2022) ואלופת אירופה (ברלין 2018) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
מיהמבו נולדה בהיידלברג, בת לאב מזנזיבר ואם גרמנייה.
2013
ב-2013 זכתה באליפות אירופה לנוער בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.70 מטר.
באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה באוגוסט אותה שנה סיימה במקום 18 בתוצאה של 6.49 מטר.
2014
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט 2014 סיימה רביעית בתוצאה של 6.65 מטר, כמו התוצאה של הזוכה במדליית ארד.
2015
ב-2015 זכתה באליפות אירופה עד גיל 23 בתוצאה של 6.73 מטר
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין, בסוף אוגוסט אותה שנה סיימה שישית בתוצאה של 6.79 מטר.
2016
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד ביולי 2016 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 6.65 מטר, אחרינ איוונה שפאנוביץ' מסרביה (6.94 מטר) וג'זמין סוירס מבריטניה (6.86 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה רביעית בשיא אישי של 6.95 מטר.
2018
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ 2018 סיימה חמישית בתוצאה של 6.64 מטר.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שהתקיימה בברלין באוגוסט אותה שנה זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6.75 מטר, לפני מרינה בך רומנצ'וק מאוקראינה (6.73 מטר) ושארה פרוקטור מבריטניה (6.70 מטר).
2020
בשנת 2020 היא השיגה תוצאה של 7.07 מטר באולם, בין התוצאות הטובות של קופצות גרמניות בכל הזמנים ובמקום עשירי בעולם בכל הזמנים ובכך היא עברה את אלכסנדרה וסטר.
2021
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון, פולין במרץ 2021 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 6.88 מטר, אחרי מרינה בך רומנצ'וק (6.92 מטר) ולפני קאדי סנייה משוודיה (6.75 מטר).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.00 מטר, לפני בריטני ריס מארצות הברית (6.97 מטר) ואסה ברומה (6.97 מטר).
2022
היא זכתה חמש פעמים באליפות גרמניה באצטדיון וחמש פעמים באולם.
דמיטרי הכוזב הראשון
דמיטרי הכוזב הראשון (? - 17 במאי 1606) (ברוסית: Лжедмитрий I) היה הצאר של רוסיה במשך כשנה, בטענה כי הוא בנו של איוואן הרביעי. הדעות חלוקות באשר לאמיתות טענתו, אולם לפי הגרסה הרווחת היום, הוא לא היה אלא מתחזה.
רקע
לפיודור הראשון, יורשו של איוואן הרביעי, היה אח בשם דמיטרי. הנסיך דמיטרי נולד בשנת 1582 מאשתו השישית של איוואן הרביעי, אך לפי חוקי הכנסייה, הוא לא יכול היה להיות יורש הצאר. בהתאם להחלטת השלטונות הוא ואימו נשלחו לעיר אוגליץ'. עם זאת לאצולה היו חששות שדמיטרי יכול להפוך למרכז של מתנגדי השלטון של פיודור. ב-15 במאי 1591 הוא נהרג במהלך משחק ילדים. וועדת החקירה שחקרה את הנושא אכן אישרה שמדובר בתאונה למרות הגרסה שהילד נהרג לפי ההנחיות שהגיעו ממוסקבה. במקביל החלו להתפשט שמועות שהנסיך הצליח להינצל והוא חי.
גרסאות למוצא
קיימות מספר גרסאות למוצאו של נסיך השקר.
התקדמות לשלטון
במקביל הם הצליחו לארגן צבא של כ-3500 לוחמים והחלו בפלישה לרוסיה הצארית. עקב בעיות ארגוניות הכוח לא הצליח להתחיל את הפשיטה במהלך בקיץ 1604 ורק באוקטובר 1604 הם עברו את הגבול. הדבר סימל את תחילת מלחמת רוסיה-פולין (1605 - 1618). חאנות קרים הבטיחה לקיים במקביל פשיטה מדרום, אך תוכנית זו לא יצאה אל הפועל. הכוח התקדם מעיר לעיר. בחלק מהערים הייתה התנגדות משמעותית ובחלק מהערים הכוחות התקבלו בשמחה. הקרב הגדול הראשון עם צבא הצאר התקיים ב-18 בדצמבר 1604. למרות הנחיתות המספרית כוחות דמיטרי נחלו הצלחה גדולה. בינואר 1605 היה קרב נוסף שבמהלכו כמעט כל הכוח של דמיטרי נהרג או פוזר. הוא עצמו הצליח להימלט. למרות הצלחתם בקרב, הכוחות שתמכו בבוריס גודונוב לא ניצלו את ההצלחה ופעולות ענישה שלהם נגד תומכי דמיטרי ותושבי הסביבה גרמו לכך שתומכים רבים החלו לזרום למחנה של דמיטרי בעיר פוטיבל. בפוטיבל דמיטרי החל בהכנות ממשיות לכהונה עתידית. הוא החל בקבלת שגרירים, ראשי כנסייה ואצולה מקומית. הוא הבטיח לפתוח אוניברסיטה במוסקבה, ועוד. במאי 1605 מת בוריס גודונוב. זמן קצר לאחר מכך,, וויוודה פיוטר בסמנוב, ראש הצבא של הצאר בוריס גודונוב, ערק לצידו של דמיטרי תוך כדי הכנות לקרב עימו. כתוצאה ממהלך זה, החל דמיטרי בהתקדמות לכיוון מוסקבה. ב-20 ביוני 1605 הוא נכנס למוסקבה והתיישב בקרמלין. ב-18 ביולי 1605 הגיעה לעיר גם אימו של הנסיך דמיטרי האמיתי (אשתו של איוואן הרביעי). היא נפגשה עם דמיטרי והודיעה שהוא אכן בנה. לאחר הודעה זו הוא התיישב על כס הצאר.
כל משפחת גודונוב למעט קסניה, בתו של בוריס גודונוב, הוצאה להורג. קסניה נאנסה על ידי דמיטרי וחויבה לגור בארמונו.
תוך מספר ימים התגלה ניסיון של וסילי שויסקי להרוג את דמיטרי. לפי וסילי שויסקי, דמיטרי היה נסיך כוזב ובכוונתו להרוס כנסיות ולפעול להעברת הרוסים לנצרות הקתולית. וסילי נתפס ובהתאם להחלטת זמסקי סובור נגזר עליו עונש מוות. ב-25 ביולי 1605 הוא קיבל חנינה מהצאר. עם זאת, מספר מתומכיו הוצאו להורג.
מדיניות פנים וחוץ
בתחילת כהונתו דמיטרי החזיר מהגלות בויארים ונסיכים שהוגלו בתקופת בוריס גודונוב. הוא גם החזיר להם את כל הרכוש. כל המיסים בדרום המדינה בוטלו, אך בחלקים אחרים הם הוגדלו. הנושא היה בסיס למהומות. הוא יצר מספר תפקידים חדשים בחצרו, אך כולם ניתנו לפולנים שבאו איתו. גם בראש כוחות ביטחון הפנים הועמדו פולנים.
קשר הבויארים והנפילה
המצב במוסקבה לא היה יציב. התייחסותו של דמיטרי לכנסייה הרוסית גרמה להתמרמרות בקרב התושבים. הבטחות להתחתן עם פולנייה וקידום האצולה הפולנית גרמו להתנגדות של האצולה הרוסית. ב-8 בינואר 1606 היה ניסיון כושל להורגו. המתנקשים נתפסו ונהרגו.
באפריל 1606 הגיעו למוסקבה פולנים רבים במטרה להשתתף בחתונה. החתונה התקיימה ב-8 במאי תוך פזרנות רבה. בניגוד לנוהג שלפיו אשתו של הצאר עוברת לנצרות אורתודוקסית, מרינה מנישק נשארה קתולית. הדבר דרדר עוד יותר את היחסים של דמיטרי עם הכנסייה וגרם להתמרמרות רבה במוסקבה. ב-14 במאי 1606 וסילי שויסקי אסף את תומכיו והחל בהכנות להתקוממות. הדבר דווח לדמיטרי אך הוא לא האמין והמשיך בחגיגות. גרמנים שהופקדו על השמירה האישית אליו הודיעו לו על המצב והסכנות הצפויות. דמיטרי לא התייחס לכך ברצינות וענה שיטפל בזה לאחר סיום החגיגות.
בלילה של 17 במאי 1606 וסילי שויסקי הקטין באופן משמעותי את הכוח השומר על הקרמלין ופתח את שערי בתי המעצר. הוא ותומכיו הודיעו שפולנים מתכוונים להרוג את הצאר ותושבי מוסקבה חייבים להגן עליו. השקר הצליח ותושבי מוסקבה החלו בהריגת פולנים שבתיהם סומנו מראש על ידי הקושרים. במהומה שנוצרה דמיטרי נעצר. מרפה, אמו של הנסיך הגיעה לקרמלין והודיעה שהבן האמיתי שלה נהרג באוגליץ בהיותו ילד. מיד לאחר מכך דמיטרי נהרג. אשתו מרינה מנישק ואביה הצליחו להימלט.
דיר איסתיא
דיר איסתיא (ערבית: دير إستيا) היא כפר פלסטיני, הממוקם במחוז סלפית שבצפון יהודה ושומרון, 15 ק"מ דרומית מערבית לשכם, וכ-7 ק"מ מזרחית לסלפית. השטח הבנוי של דיר איסתיא הוא 74 דונם, ובעיר העתיקה שלה יש כ-30 משפחות. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 3,817 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. והתגלו בו שרידים גם מהתקופת הצלבנית ומהתקופות האיובית והממלוכית. במרכז הכפר ממוקם מבנה מקאם "נבי איסתיא", שמו בערבית של הנביא ישעיהו.
במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס (Throne Villages) שבהם שלטו מוח'תארים חצי-פיאודאליים. מוח'תאר דיר איסתיא בנה מצודה בלב הכפר. כיום באזור זה, "העיר העתיקה", פועל מלון ובו מתארחים גם פעילי זכויות אדם מרחבי העולם.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה דיר איסתיא משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה דיר איסתיא משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1982, החלה הקמתו של היישוב נופים מצפון מערב לכפר, כמה עשרות דונמים של מטעי זיתים הופקעו לצורך הקמת כביש הגישה ליישוב. נופים הוקמה על ידי יזמים פרטיים, ללא אישור ממשלתי, על קרקע פרטית. ב-1984 יזם היישוב, דני וינמן, נקלע לקשיים כלכליים, חברתו "נופים מפעלים כלכליים בע"מ" התפרקה ובניית היישוב נפסקה. הקמת היישוב חודשה ב-1988 בחסות משרד השיכון.
לאחר הסכמי אוסלו, 17% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B ו-83% הם שטח C.
בשנת 2003, הופקעו כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר לצורך הקמת גדר וכבישי ביטחון באזור בין היישובים עמנואל, מעלה שומרון וקרני שומרון. תושבי הכפר עתרו לבג"ץ נגד ההפקעה אך עתירתם נדחתה. בתחילת 2016, נחסמו חמש דרכים חקלאיות המובילות מהכפר למאות דונמים של מטעי זיתים של תושבי הכפר, לאחר שהמינהל האזרחי הקים מעקה לאורך שני קילומטר, בהם עובר כביש 5066 המשרת את תושבי כלל הכפרים והיישובים באזור. לאורך שתושבי הכפר קיימו מחאה לא אלימה, שבעקבותיה הסכים צה"ל לפתוח את אחת מהדרכים שנחסמו.
במרץ 2017, הוצתה דלת מסגד הכפר ועל קירותיו רוססו "ד"ש קוצרא" ו"ערבים החוצה".
במרץ 2019 בוצע ירי לעבר אוטובוס שעבר בכניסה לכפר. לא היו נפגעים אך נוסעת אחת קיבלה התקף חרדה.
ביוני 2019 פורעים השחיתו 23 מכוניות בכתובות גרפיטי נאצה וניקוב צמיגים. בסמוך לאירועי הטלת טרור - תג מחיר, נוספים בכפרים באזור ואף בישראל.
ביולי 2020, בזמן סגר הקורונה, פלשו מתנחלים לשטח פרטי של תושב הכפר ובנו עליו בריכה. בעקבות פנייה של ארגון יש דין, הרס המנהל האזרחי את הבריכה.
דמוגרפיה
על פי ויקטור גרן, ביוני 1870, בעיירה היו בערך 400 תושבים. במפקד 1922 של ארץ ישראל היו בה 674 תושבים, כולם מוסלמים, ובמפקד 1931 עלה מספרם ל-886 איש, שאכלסו 206 בתים. בסטטיסטיקה של העיירה משנת 1945, רשומה אוכלוסייה של 1,190 איש, מוסלמים.
ב-1961, כאשר הייתה העיירה חלק מירדן, היו בה 1,641 תושבים, ומספר זה הצטמצם בצורה דרסטית לאחר כיבוש העיירה במלחמת ששת הימים על ידי ישראל, כאשר כמעט מחצית מהתושבים היגרו בהדרגה לכווית. ב-1982 התגוררו במקום 1,500 בני אדם, והמספר עלהו ל-2,100 בשנת 1987.
במפקד שנערך בשנת 1997 על ידי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית דיר איסתיא מנתה 2,802 תושבים, מהם 2.1% בלבד היו פליטים פלסטינים. למעלה ממחצית האוכלוסייה הייתה מתחת לגיל 20 (51.8%). אנשים בין הגילאים 20 ו-44 היוו 33.3% מהאוכלוסייה, 14.8% היו בין הגילאים 45 ל-64 ו-6% היו מעל גיל 65. לפי מפקד שנערך בשנת 2007, אוכלוסיית העיר גדלה ל-3,106 נפש.
שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה
שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה (בצרפתית: Charles Ier de Sicile או Charles d'Anjou; 21 במרץ 1226 – 7 בינואר 1285) היה בנם הצעיר של לואי השמיני, מלך צרפת ושל בלנקה, נסיכת קסטיליה, ואחיו של לואי התשיעי, מלך צרפת.
ביוגרפיה
באמצעות נישואיו לביאטריס, יורשתו של רמון בראנז'ר הרביעי מפרובאנס (31 בינואר 1246), קיבל את התואר רוזן פרובאנס. ב-1247, אחיו, המלך לואי התשיעי, העניק לו את התואר רוזן אנז'ו ומיין שהיו נחלות הכתר הצרפתי. ב-1248 השתתף במסע הצלב השביעי, לחם בגבורה בדמייטה ובאל-מנצורה שבמצרים ושב לצרפת ב-1250. בתקופת היעדרו פרץ נגדו מרד בפרובאנס שהוא הצליח לדכא.
ב-1262 קיבל מן האפיפיור אורבנוס הרביעי את התואר מלך נאפולי וסיציליה. ב-26 בפברואר 1266 הוא ניצח בקרב בנוונטו (במחוז קמפניה באיטליה) את מנפרד, מלך סיציליה (בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה) שנהרג בקרב זה, ובמהרה נפלה סיציליה בידיו. באפריל 1268 יצא קונראדין, בנו של קונראד הרביעי, מלך גרמניה, למערכה על מנת להשיב לעצמו את השליטה באיטליה, אך נוצח והוצא להורג בנאפולי ב-12 באוקטובר של אותה שנה.
שארל הציע לאחיו, לואי התשיעי, מלך צרפת, לכוון את מסע הצלב השמיני נגד תוניסיה, אך לא יצא למסע צלב זה יחד עם המלך וצבאו. שארל הגיע לחופי תוניסיה ב-25 באוגוסט 1270, אחרי שהמלך מת כתוצאה מדיזנטריה בבוקר של אותו יום. הוא לקח לידיו את הפיקוד ואחרי מספר התנגשויות הגיע להסכם שלום עם מוחמד הראשון אל-מונתאסיר, הח'ליפה של תוניסיה, שהסכים לשלם לו מס עובד כוסאל של ממלכת סיציליה. הוא שב לסיציליה עם צבאו שהוכה במגפה, ורבות מספינותיו נטרפו בים עקב סערה.
שארל החל לחפש כיבושים באזור המזרח התיכון, וב-1272 הפך למלך אלבניה. ב-1277 הפך למלך ירושלים תמורת תשלום במזומנים. ב-1278 הפך לשליט נסיכות אכיאה שבדרום יוון, שהפכה למדינה וסאלית של ממלכת סיציליה. ב-23 במרץ 1280 עלה על כס האפיפיור מרינוס הרביעי שהיה צרפתי ותמך בתוכניותיו של שארל לכיבוש האימפריה הלטינית. לפדרו השלישי, מלך אראגון שנישא לקונסטאנס, בתו של מנפרד, היו תביעות לממלכת סיציליה, והוא זכה לתמיכת מיכאל השמיני פלאולוגוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
שארל שלט בעריצות בנאפולי ובסיציליה. הוא הציב בהן חיילים, נזירים וכמרים, אצילים ובירוקראטים צרפתים והטיל מיסים כבדים על האוכלוסייה המקומית. זה היה הרקע להתקוממות נגד הצרפתים בסיציליה שהחלה בפלרמו ב-29 במרץ 1282 ונודעה בשם "ערבית סיציליאנית". בהתקוממות זו נרצחו צרפתים רבים בסיציליה. שארל קיבץ את כוחותיו בקלבריה, נחת במסינה והטיל עליה מצור אך ללא הצלחה. הסיציליאנים קראו לפדרו השלישי לקחת לידיו את השלטון בממלכת סיציליה. ב-30 באוגוסט 1282 פדרו השלישי נחת בסיציליה עם צבאו וכעבור חמישה ימים הוכרז למלך סיציליה. שארל נאלץ לסגת לקלבריה.
למרות נסיגתו, שארל נהנה מתמיכתם של אחיינו, פיליפ השלישי, מלך צרפת ושל האפיפיור מרינוס הרביעי שראה ב"ערבית הסיציליאנית" מרד נגד שלטונו. הוא נידה את פדרו השלישי, מלך ארגון והכריז על מסע צלב כדי לנשל אותו מכתרו כמלך סיציליה. ב-2 בפברואר 1284 האפיפיור הכיר בשארל כמלך אראגון וולנסיה. שארל יצא לפרובאנס כדי לגייס צי מלחמה והשאיר את הפיקוד לבנו, שארל נסיך סלרנו, (שארל השני, מלך נאפולי לעתיד). במאי 1284 צי המלחמה של אראגון הטיל מצור על נאפולי ואחרי מספר התנגשויות לקח בשבי את שארל, נסיך סלרנו. שארל הראשון שב לדרום איטליה ביוני של אותה שנה וניסה לנחות בסיציליה עם צבאו, אך ללא הצלחה. באוגוסט הוא נאלץ לשוב לקלאבריה, אך המשיך לעשות הכנות לכיבוש סיציליה. אולם, כל תוכניותיו עלו בתוהו עקב מותו בינואר 1285.
שארל הראשון הוריש את כל נחלותיו לבנו, שארל, נסיך סלרנו שהוחזק בקטלוניה כאסיר של פדרו השלישי, מלך אראגון. ב-1288, אדוארד הראשון, מלך אנגליה שתיווך בין הצדדים, הצליח להביא לשחרורו של שארל, נסיך סלרנו שהפך לשארל השני, מלך נאפולי. שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה המשיך במסורת הרנסאנס הלטיני באמצעות העסקתם של מלומדים יהודים באוניברסיטה של סלרנו ונאפולי. מלומדים אלה, ובהם משה מפלרמו, תרגמו מערבית ללטינית עשרות מחקרים פילוסופיים ורפואיים, ובזאת הביאו לאירופה את המורשת הקלאסית של העת העתיקה ואת התרבות המוסלמית הגדולה של ימי הביניים.
שמואל אטינגר
שמואל אֶטינגֶר (כ"ו בסיוון תרע"ט, 24 ביוני 1919 – י"א בתשרי תשמ"ט, 22 בספטמבר 1988) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
שמואל אטינגר נולד בקייב למשפחה מחסידי קרלין. הוא היה נינו של ר' ברוך מרדכי אטינגר - מראשוני החסידים של חסידות חב"ד, ורב העיר בוברויסק.
אטינגר ידע מינקות יידיש ועברית. הוא גדל בלנינגרד, ובה רכש את ידיעותיו ברוסית, במקביל למד בבית ספר יהודי כל יום. בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוא נרשם ללימודים באוניברסיטה העברית; תחילה למד פילוסופיה, כלכלה והיסטוריה כללית. במקביל היה תלמיד בישיבת חברון. בשנות הארבעים ייסד את "איגוד הקומוניסטים העבריים" ועמד בראשו. לאחר ביקור בפולין בשנת 1946 פנה עורף לקומוניזם. לאחר מלחמת העצמאות חזר לאוניברסיטה העברית ובחר להתמקד בהיסטוריה של עם ישראל כתחום התמחותו העיקרי.
דרכו באקדמיה
אטינגר למד לתואר שני בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית. מוריו היו ישראל היילפרין, יצחק בער ובן-ציון דינור, מייסדי האסכולה הירושלמית בחקר תולדות ישראל. הוא השתלם במכון ללימודים סלביים באוניברסיטת לונדון בשנים 1951–1952; ורכש שליטה בשפה ובתרבות הפולנית. בשנת 1952 חזר והשתלב בהוראה באוניברסיטה העברית, ב-1956 הוענק לו תואר דוקטור וב-1965 התמנה בה לפרופסור. אטינגר היה עורך כתב העת "ציון", ושימש יושב ראש "החברה ההיסטורית הישראלית". הוא היה ממייסדי מרכז שזר, חבר הנהלת מוסד ביאליק. הוא חבר ספרי לימוד לבתי ספר תיכון, והיה חבר הוועדה לתוכניות לימודים בהיסטוריה במשרד החינוך ואף עמד בראשה. כמו כן, עמד בראש האגודה לחקר תפוצות ישראל אשר הוציאה אנציקלופדיה יהודית בשפה הרוסית, כאשר אטינגר היה יושב ראש מועצת המערכת והיועץ המדעי שלה מיום היווסדה ועד יומו האחרון.
מחקריו הראשונים עסקו בתולדות היהודים במזרח אירופה: התיישבות היהודים באוקראינה לאחר סיפוחה לממלכת פולין ב-1569 ועד ל"גזירות ת"ח-ת"ט (1648–1649); היחס ליהודים בממלכת מוסקבה; התפתחות שנאת ישראל בדעת הקהל הרוסית בעת החדשה. לאחר מכן, פנה לתיאור האינטגרטיבי של התהליכים ההיסטוריים הגדולים; למשל בספרו תולדות עם ישראל בעת החדשה (1969). נושאי חתך הדנים בתופעה מהותית לאורך תולדות עם ישראל, כמו "כהונה" ו"הזיקה לארץ ישראל", היו במרכז תשומת לבו בשנותיו האחרונות.
עמיתו פרופ' מנחם שטרן תיאר אותו: "מורה שההוראה הייתה חשובה לו, ושיקע את עצמו בה בכל ההתלהבות. גדול היה בכל שלבי ההוראה האקדמית. חשובים היו שיעוריו, והסמינרים שלו היו מפרים ומעניינים. הרבה זמן הקדיש להדרכה אישית, תוך משא ומתן עם התלמיד, והדו-שיח אתו היה לשם דבר. רבים מאוד היו תלמידי המחקר שהודרכו על ידו במשך השנים, והוא אחד מאלה שמחזיקים במספר השיא של תלמידים דוקטורים בכל הפקולטה למדעי הרוח". שטרן ראה בו "אחת הדמויות הגדולות והמשפיעות ביותר בהיסטוריוגראפיה הישראלית, במחקר ההיסטורי היהודי של התקופה החדשה ובהוראת תולדות ישראל באוניברסיטה העברית ומעבר לה. מלומד ואדם שרושם אישיותו ודעותיו חרגו בהדרגה גם מחוץ לחיים ולפעילות האקדמיים המצומצמים". תלמידו פרופ' אוטו דב קולקה כתב: "שמואל אטינגר היה אחת מאותן דמויות מופלאות בהיסטוריוגראפיה היהודית, שבראייתן הרחבה היה בכוחן להקיף את תולדות ישראל על כל תקופותיהן. בו בזמן הוא ניחן ביכולת נדירה של בחינה ביקורתית ושחזור מדוקדק של פרטי מציאות היסטורית, בהקשרים שונים של עמי אירופה, במזרחה ובמערבה".
משפחה
אשתו הייתה פרופ' רינה אטינגר (פאני דולז'נסקי), בתו של ד"ר ליאוניד דולז'נסקי, מחללי שיירת הדסה. פרופ' רינה אטינגר הייתה חוקרת בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית. היו להם 4 ילדים.
לקריאה נוספת
ספר יובל לכבודו: מאמרים מתוך: שמואל אטינגר, היסטוריה והיסטוריונים (ירושלים: מרכז זלמן שזר; מוסד ביאליק, תשנ"ג): אחרים:
פרנאן דה ברינון
פרנאן דה ברינון, המרקיז דה ברינון (בצרפתית: Fernand de Brinon; 26 באוגוסט 1885 – 15 באפריל 1947) היה עיתונאי ועורך דין צרפתי, שהיה לאחד מראשי משטר צרפת של וישי, ושיתף פעולה עם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. דה ברינון שימש לתקופה קצרה ראש משטר וישי, לאחר שראשי המשטר גלו בעקבות נסיגת הנאצים מצרפת לאחר הפלישה לנורמנדי. הוא נתפס על ידי בעלות הברית, נשפט על פשעיו והוצא להורג.
חייו
דה ברינון נולד למשפחת אריסטוקרטיה קתולית עשירה בעיר ליבורן במחוז ז'ירונד. הוא למד משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה, אך עבד כעיתונאי בפריז. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה בין המטיפים לפיוס עם גרמניה. הוא התקרב לפייר לאוואל, התיידד עם יואכים פון ריבנטרופ, ובשנת 1935 אף פרסם ריאיון עם היטלר, שאותו ביקר, לדבריו, באופן "פרטי".
עם תבוסת צרפת במלחמת העולם השנייה והקמת משטר צרפת של וישי, היה דה ברינון לאחד מראשי המשטר. בנובמבר 1940 מינה אותו פייר לאוואל לנציגו הקבוע של משטר וישי בפריז הכבושה על ידי הנאצים. ב-1942 מינה אותו פטן ל"מזכיר המדינה" של וישי.
דה ברינון היה האיש השלישי בחשיבותו במשטר וישי, ותמך בכל לבו באידאולוגיה של המשטר. על חשיבותו לנאצים תעיד העובדה שאשתו הוכרזה כ"ארית של כבוד" וחוקי הגזע לא יושמו נגדה. עם כניסת בעלות הברית לפריז, באוגוסט 1944, בעקבות הפלישה לנורמנדי, נמלטו דה ברינון ואשתו לגרמניה. עם התפטרותם של ראשי משטר וישי האחרים, פטן ולאוואל, מונה דה ברינון בספטמבר 1944 כ"ראש הוועדה הממשלתית של צרפת", מעין ממשלת וישי בגלות, שקבעה מושבה בבלפור. עם סיום המלחמה נעצרו ברינון ואשתו על ידי כוחות בעלות הברית. במסגרת משפטי משתפי הפעולה בטולוז, העיד ברינון במשפטו של פטן, ונשפט בעצמו. ב-6 במרץ 1947 נידון למוות. לצד לאוואל וז'וזף דארנן היה דה ברינון אחד משלושת ראשי ממשל וישי היחידים שהוצאו להורג, מתוך 18 פסקי דין מוות שנפסקו באותם המשפטים. גזר הדין הוצא לפועל באמצעות כיתת יורים ב-15 באפריל 1947 בפרבר הפריזאי של מונרוז'.
השערת גולדבך החלשה
קשר להשערות אחרות
השערת גולדבך החלשה נובעת מהשערת גולדבך הרגילה, האומרת שכל מספר זוגי שגדול מ־2 הוא סכום של שני ראשוניים. ואומנם אם n מספר אי־זוגי שגדול מ־5 אז n-3 הוא מספר זוגי שגדול מ־2 ולכן אם השערת גולדבך תקפה אז n-3=p+q עבור p ו־q ראשוניים ומכאן ש n=p+q+3.
באופן דומה קל להראות שהשערת גולדבך החלשה גוררת שכל מספר זוגי שגדול מ־6 הוא סכום של ארבעה ראשוניים (שהרי 8=2+2+2+2 וכל מספר זוגי שגדול יותר אפשר להציג בצורה 3+a כאשר a אי־זוגי שגדול מ־5).
הן הגרסה החלשה והן הגרסה החזקה של השערת גולדבך קשורות לקבוע שנירלמן, שהוא המספר k הקטן ביותר כך שכל מספר טבעי שגדול מ־1 הוא סכום של לא יותר מ־k ראשוניים. הקבוע נקרא על שם לב שנירלמן, שהוכיח (באמצעות צפיפות שנירלמן) שקיים קבוע כזה. לאחר הוכחתו של שנירלמן, מתמטיקאים רבים שיפרו את הקבוע. השערת גולדבך החלשה גוררת שקבוע שנירלמן לא עולה על 4. עד הוכחתו של הלפגוט החסם הטוב ביותר על קבוע שנירלמן היה 6 (טאו 2012) השערת גולדבך עצמה גוררת שקבוע שנירלמן שווה ל־3. ברור שקבוע שנירלמן לא יכול להיות קטן מ־3.
ישנה גרסה מעט חזקה יותר של השערת גולדבך החלשה, הטוענת כי כל מספר אי־זוגי שגדול מ־7 הוא סכום של 3 מספרים ראשוניים אי־זוגיים. הוכחתו של הלפגוט תקפה גם עבור גרסה זו.
ניסוח ההשערה
מקור הטענה במכתב ששלח כריסטיאן גולדבך ללאונרד אוילר ב־1742, ובו הועלתה האפשרות שניתן לכתוב כל מספר שלם כסכום של שלושה מספרים ראשוניים (לרבות, במשתמע, המספר 1, שבדרך כלל אינו נחשב ראשוני). במכתב התשובה ציטט אוילר השערה אחרת של גולדבך, שעל־פי ניסוחה המקובל היום, ניתן להציג כל מספר זוגי כסכום של שני מספרים ראשוניים אי־זוגיים. הגרסה החלשה נובעת מהשערת גולדבך, משום שאפשר לכתוב כל מספר אי־זוגי כסכום של הראשוני 3 ועוד מספר זוגי.
הבעיה תוארה על ידי אדמונד לנדאו ב־1912 כ"בלתי ניתנת להשגה". ב־1925 נשא לנדאו בירושלים הרצאה תמציתית בנושא זה לרגל פתיחת מכון איינשטיין למתמטיקה באוניברסיטה העברית.
הוכחת ההשערה למספרים גדולים בהינתן השערת רימן המוכללת
ב־1922 הוכיחו הארדי וליטלווד שאם מניחים את השערת רימן המוכללת, אפשר להציג כל מספר אי־זוגי גדול מספיק כסכום של שלושה ראשוניים. ההוכחה של הרדי וליטלווד לא נתנה חסם מפורש למספר שממנו ההשערה נכונה. עם זאת ניתוח מאוחר יותר של הוכחתם מניב את החסם.
הוכחת ההשערה למספרים גדולים ללא תנאים
איוואן וינוגרדוב הצליח להסיר את הנחת השערת רימן המוכללת ב־1937. ההוכחה של וינוגרדוב לא נתנה חסם לערך שאחריו ההשערה נכונה. תלמידו של וינוגרדוב, קונסטנטין בורוזדקין (Borozdkin), הצליח לתת כזה חסם ב־1939. החסם עמד על.
שיפור החסם על המספר ממנו ההשערה נכונה
ב־1956 שיפר בורוזדקין את הערך ל. החסם שופר ל־ (Chen-Wang, 1989) ושוב ל־ (Chen-Wang, 1996). ב־2002 שופר החסם ל־ על ידי Liu-Wang, אולם הפער בין מספר זה לבין המספר הגדול ביותר שנבדק עד כה נותר גדול.
הוכחת ההשערה בהינתן השערת רימן המוכללת
ב־1997 הצליחו דשוילארס, אפינגר, רילה וזינובייב לסגור את הפער אם מניחים את השערת רימן המוכללת: זינובייב הוריד את החסם ל10^{20} (בהנחת השערת רימן). לאחר מכן דשוילארס ורילה בדקו בעזרת מחשב את השערת גולדבך הרגילה עד 10^{13} וארבעתם הסיקו מהבדיקה הזאת (שוב בהנחת השערת רימן) את נכונות השערת גולדבך החלשה עד 10^{20}. בשנת 1998 חזר Yannick Saouter על הסקת נכונות השערת גולדבך החלשה עד 10^{20} ללא שימוש בהשערת רימן.
הוכחת ההשערה
בשנים 2012 ו־2013 הוכיח הראלד הלפגוט את השערת גולדבך החלשה בשלושה מאמרים. ההוכחה התבססה בין היתר על חישוב שביצע יחד עם פלאט באותו הזמן.
שני המאמרים הראשונים הוקדשו לשיפור החסמים הנחוצים להוכחה. מאמרים אלו לא התבססו על השערת רימן. שיפור החסמים התאפשר בין היתר בזכות בדיקה ממוחשבת של השערת רימן המוכללת (עבור מספר סופי של פונקציות זטא) עד לגובה מסוים במישור המרוכב. בשנת 2013 בדקו הלפגוט ופלאט את תקפותה של השערת גולדבך החלשה עד 10^{30}. הם השתמשו בשיטה דומה לשיטתו של Saouter לבדיקה של השערת גולדבך החלשה עד 10^{20}. במאמר האחרון הוכיח הלפגוט את ההשערה למספרים שגדולים מ־10^{29} (בגרסה של המאמר מ-2014 החסם שופר ל 10^{27}) ללא הנחת השערת רימן המוכללת, ובכך סגר את ההשערה באופן מלא. בנספח למאמר זה מתאר הלפגוט שיטה נוספת לבדיקת ההשערה עד 10^{27}. שיטה זו התבססה על מאמר חישובי אחר של פלאט שנכתב באותו הזמן.
טבלה עם תוצאות היסטוריות
להלן טבלה המסכמת את התוצאות המיטביות הנוגעות לבעיה במהלך השנים. הטבלה מבוססת על סקירה היסטורית בספרו של הלפגוט. ייתכנו תוצאת היסטוריות שלא מופיעות בה.
גרפים
הגרפים הבאים מסכמים את התוצאות שבטבלה:
רעיון ההוכחה
ההוכחה של הלפגוט, כמו גם כמעט כל ההוכחות החלקיות הקודמות, מבוססת על השיטה הבאה: בוחרים פונקציית משקל על הטבעיים w(n) ומנסים לשערך את הסכום כאשר p+q+l=n ו־p,q,l ראשוניים. כדי להראות ש n הוא סכום של 3 ראשוניים די להראות ש f(n)>0. שיטת השערוך מבוססת על טור פורייה. התוצאה המתקבלת היא מהצורה כאשר g(n) היא פונקציה מפורשת כלשהי ו־r(n) הוא איבר השגיאה החסום על ידי פונקציה מפורשת h(n). מכאן שהשערת גולדבך נכונה כאשר g(n)>h(n). מוכיחים שזה קורה עבור n>C אי־זוגי כאשר C קבוע מסוים ואז בודקים את ההשערה עד C.
החלק העמוק והמרכזי בהוכחה הוא השיערוך של f(n) בעוד שבדיקת ההשערה עד C היא משימה חישובית ביסודה. עם זאת שני החלקים דרשו הן רעיונות מתמטיים והן חישוב מסיבי בעזרת מחשב.
שיטות להוכחת ההשערה למספרים גדולים
השיטה לשערוך f(n) נקראת שיטת המעגל של הרדי וליטלווד. היא מבוססת על שערוך של טור החזקות על מעגל היחידה במישור המרוכב. קל לראות ש כאשר  לכן די לשערך את \beta על מעגל היחידה. למעשה עובדים עם גרסאות של הפונקציה \beta שבהן הסכום הוא לא רק על ראשוניים אלא עלֹ מחלקה רחבה יותר של מספרים, למשל חֲזקות של ראשוניים. שערוך של גרסאות אלה יוביל לשערוך מספר הדרכים (המשוקלל) שבהן ניתן להציג מספר כסכום של 3 מספרים מהמחלקה המתאימה. אז נותר להוכיח שהתרומה של המספרים שאינם ראשוניים זניחה.
וינוגרדוב מצא דרך אחרת להתמודד עם הקשתות הקטנות, המבוססת על שיטות נפה. כיוון שמספר הקשתות הגדולות סופי, נדרש שערוך פחות מדויק עבורן. לכן ניתן להחליף את השערת רימן המוכללת במשפטים אודות אי־התאפסות של פונקציות זטא (של רימן ושל דדקינד) באזורים מסוימים במישור המרוכב.
ההוכחה המקורית של וינוגרדוב הסתמכה על תופעת דורינג–הילבורן (Deuring–Heilbronn phenomenon), לפיה קיום של אפס המהווה דוגמה נגדית להשערת רימן המוכללת מבטיח אי־התאפסות של פונקציות זטה מסוימות בתחומים מסוימים. כך שאפשר לחלק את ההוכחה לשני מקרים:
החיסרון בשיטה זאת, הוא שאין דרך לדעת איפה נמצא \alpha ולכן תחומי האי־התאפסות אינם מפורשים. זאת הסיבה שהוכחה זו אינה נותנת חסם על המקום שממנו השערת גולדבך החלשה מתקיימת.
בהוכחות מאוחרות יותר הוחלף השימוש בתופעת דורינג–הילבורן במשפטים אחרים הנותנים תחומים מפורשים של אי־התאפסות, ולכן הן נותנות חסמים מפורשים (אם כי גבוהים מאוד).
אחד החידושים בהוכחה של הלפגוט היא שבהוכחתו הוא משתמש, בנוסף לאֲזורי האי־התאפסות שהשתמשו בהם בהכחות הקודמות גם בעובדה שלפונקציית זטא אין אפסים לא טריוויאליים מחוץ לישר הקריטי בעלי ערך מדומה קטן (בערכו המוחלט) מקבוע מסוים (סדר גודל של 10^8; עבור כ־10^5 פונקציות זטא שונות). בדיקה של אי־התאפסות זו התבצעה בשנת 2011 על ידי פלאט בעזרת מחשב. בהתבסס על כך הצליח הלפגוט לשפר את החסמים על הקשתות גדולות. כמו כן הלפגוט שיפר את החסמים על הקשתות הקטנות.
שיטות לבדיקת ההשערה למספרים קטנים
המספרים שעד אֲליהם צריך לבדוק את השערת גולדבך הם גדולים למדי (C=10^{27} בהוכחה של הלפגוט). לא ניתן לעבור על כמות כזאת של מספרים במחשב מודרני בהשקעה סבירה. קשה עוד יותר לבצע חישוב לא טריוויאלי כלשהו בשבילם. לכן אסטרטגיית הבדיקה צריכה להיות מתוחכמת יותר:
בשלב הראשון מבצעים בדיקה של השערת גולדבך הרגילה עד למספר גדול יחסית M. בדיקה זאת מתבצעת על ידי גרסאות של נפת ארטוסתנס. השיא הנוכחי הושג ב־2013 על ידי אוליברה, סילבה הרצוג ופראד ועומד על.
אמינות החישובים
ההוכחה התבססה בין היתר על חישוב מסיבי בעזרת מחשב. כך שבנוסף לשאלות רגילות הנוגעות לאמינות הטיעונים והתוכנה הנבחנות בכלים הרגילים של ביקורת עמיתים וקבלה על ידי הקהילה, עלתה גם שאלת אמינות החישוב עצמו ורגישותו לטעויות חומרה. הסבירות שמחשב יטעה בחישוב נמוכה מאוד אך לא אפסית. לכן כשמבצעים כמות גדולה כל כך של חישובים טעוית כאלה קורות.
הלפגוט נדרש לשאלה זאת, ולכן בחר להסתמך על חישובים שהתבצעו פעמיים, ובמקרה (הנדיר) שהניבו תוצאות שונות נבדקו פעם שלישית. כמו כן הוא העדיף חישוב שהתבצע על ידי מחשב על מאשר על ידי חישוב מבוזר במחשבים רגילים. הוא מצא שבעוד שבמחשבים רגילים היו מספר מקרים של תוצאת שלא התאימו זו לזו, ההתאמה במחשבי העל הייתה מושלמת.
באופן כללי, סיבה מרכזית לטעוית חומרה היא הקרינה קוסמית. קל יותר להגן על מחשב על אחד מקרינה קוסמית מאשר על מספר רב של מחשבים רגילים. כמו כן, ככל שכל טרנזיסטור קטן יותר ומהיר יותר (כמו במחשבי-על) הסבירות לטעות בחישוב בודד נמוכה יותר.
פרסי קריסטל + לוסי לנשים בקולנוע
פרסי קריסטל + לוסי לנשים בקולנוע (Women in Film Crystal + Lucy Awards) הוענקו לראשונה ב-1977 על ידי סניף לוס אנג'לס של הארגון הבינלאומי לנשים בטלוויזיה ובקולנוע. הפרסים מכבדים נשים במקצועות התקשורת. הפרסים כוללים את פרס קריסטל, פרס לוסי, פרס דורותי ארזנר לבימוי, פרס מקס מארה - הפנים של העתיד, ופרס קודאק לחזון, ועוד פרסים אשר לא מוענקים בכל שנה.
פרס קריסטל
פרס קריסטל נוסד בשנת 1977 כדי לכבד נשים יוצאות דופן, אשר בהתמדתן ובמצוינותן, עזרו להרחיב את תפקידן של נשים בתעשיית הבידור.
פרס לוסי
פרס לוסי לחדשנות בטלוויזיה נוסד בשנת 1994 על ידי ג'ואנה קרנס, בוני דור, ולורין ארבוס. שם הפרס הוא מחווה ללוסיל בול, והוא מוצג בשיתוף פעולה עם עיזבונה. הפרס ניתן בהכרה לנשים וגברים אשר יצירותיהם תורמות לשיפור התפיסה של נשים במדיום של הטלוויזיה.
פרס דורותי ארזנר לבימוי
דורותי ארזנר הייתה האשה הראשונה להתקבל כחברה בגילדת הבמאים של אמריקה. הפרס נוסד על שמה, כדי להכיר בתפקיד החשוב של במאיות בקולנוע ובטלוויזיה.
MAXMARA פרס הפנים של העתיד
פרס זה נחנך ב-2006 בטקס פרסי קריסטל+לוסי, וניתן לשחקנית אשר חווה נקודת מפנה בקריירה שלה בעבודתה בתעשיית הבידור, ודרך תרומתה לקהילה בכללותה.
פרס בינלאומי
הפרס הבינלאומי, שנוסד בשנת 1987, מכיר בנשים שחייהן ועבודתן מתעלה על גבולות בינלאומיים.
פרס המייסדות
פרס המייסדות נוסד בשנת 1996, וניתן כאות הוקרה עבור שירות ייחודי לארגון נשים בקולנוע.
פרס פאלטרו לחונכות
פרס פאלטרו לחונכות, על שם הבמאי והמורה הרוחני ברוס פאלטרו, מוענק לבעלת מקצוע בתעשיית הבידור אשר במהלך הקריירה שלה הראתה מחויבות יוצאת דופן לחונכות ותמיכה בדור הבא של יוצרות ומנהלות
הפרס ההומניטרי ע"ש נורמה זרקי
הפרס ההומניטרי על שם נורה זרקי נוסד בשנת 1979, וניתן לאנשים אשר הפגינו תמיכה נאורה לקידום שוויון הזדמנויות לכל ומסירות לשיפור המצב האנושי.
פרס ננסי מלון לבימוי
פרס ננסי מלון לבימוי מוענק לבמאיות מתחילות אשר הפגינו התלהבות ומחויבות ליצירה קולנועית.