cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנריקה השני, מלך קסטיליה
ביוגרפיה
לאחר מכן יצא אנריקה למלחמה נגד פורטוגל ואנגליה במלחמת מאה השנים. במשך רוב תקופת שלטונו הוא נאלץ להדוף את ניסיונותיו של ג'ון מגונט, בנו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, לתבוע את כס המלכות הקסטיליאני בשם אשתו קונסטנס. במדיניות הפנים שלו הוא החל לבנות מחדש את הממלכה, האיץ את השינוי של הממשל המלכותי; והחזיק בבתי משפט רבים. הוא גם הכפיף לכתר לצמיתות את הלורד של ביסקאיה לאחר מותו של אחיו טלו. במדיניות החוץ, הוא העדיף את צרפת על פני אנגליה.
הוא מת ב-29 במאי 1379 בסנטו דומינגו דה לה קלזאדה. בנו חואן הראשון, מלך קסטיליה ירש אותו על כס המלכות.
משפחתו
ב-27 ביולי 1350, התחתן אנריקה עם חואנה מנואל מקסטיליה, בתו של חואן מנואל, נסיך ויאנה, ראש ענף זוטר של בית המלוכה של קסטיליה. נולדו להם שלושה ילדים:
היו לו כמה ילדים מחוץ לנישואים, שאת חלקם הזכיר בצוואתו מ-29 במאי 1374:
הנס האטבור
הנס האטבור (נולד ב-9 בינואר 1994) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן ימני באטאלנטה ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים
האטבור הוא תוצר מחלקת הנוער של חרונינגן. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בשנת 2013 ואף זכה עימה בגביע ההולנדי בעונת 15–2014. כתוצאה מכך, הקבוצה העפילה לליגה האירופית.
בעונתו האחרונה בחרונינגן, הוא הצהיר שאין לו כל כוונה להישאר בקבוצה, כשהוא מתכוון לעזוב לפי חוק בוסמן. בעקבות זאת, חרונינגן העדיפה למכור אותו בחלון העברות של חודש ינואר מאשר למכור אותו בחלון העברות המרכזי בקיץ מבלי להרוויח עבורו תמורה כספית. בחלון העברות של חודש ינואר, הוא נמכר לאטאלנטה האיטלקית.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, הוא הפך לחלק אינטגרלי בהרכב הפותח ואף היה על הכוונת של מילאן. ב-17 במרץ 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון הבית 0–3 על נועלת הטבלה, פסקארה. שערו הראשון במפעלים האירופיים הגיע ב-9 באוגוסט 2018 במסגרת המשחק הראשון בחוץ בשלב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית, כשכבש את השער המשווה בניצחון 1–4 על הפועל חיפה.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בהפסד החוץ 4–0 לדינמו זאגרב. האטבור כבש לראשונה באותו המפעל במשחק הראשון מבין שניים בשלב שמינית הגמר מול ולנסיה; את אותו המשחק אטאלנטה ניצחה 1–4, כשסיים אותו עם צמד.
קריירה בינלאומית
ב-23 במרץ 2018, האטבור ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת הולנד במסגרת משחק ידידות מול נבחרת אנגליה.
טוויל
טוויל הוא שם משפחה ערבי שפירושו "גבוה".
ברטהולד, מרקיז באדן
ברטהולד, מרקיז באדן (בגרמנית: Maximilian Markgraf von Baden; 24 בפברואר 1906 – 27 באוקטובר 1963), היה בנו של מקסימיליאן, נסיך באדן, וראש בית צרינגן בין השנים 1929–1963.
ביוגרפיה
ב-17 באוגוסט 1931 התחתן מקסימיליאן עם תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בשנת 1933 ניסה ברטהולד להגן על מפעלו החינוכי של קורט האן בפני היטלר, אולם היטלר דחה אותו בצעקות ובבושת פנים. בעקבות כך סייע ברטהולד לקורט האן להעביר את מפעלו לבריטניה, וסלידתו כלפי היטלר והמפלגה הנאצית גברו.
ב-27 באוקטובר 1963 מת ברטהולד בספאיכינגן, ובנו מקסימיליאן, מרקיז באדן ירש את תאריו.
משפחתו
ב-17 באוגוסט 1931 התחתן ברטהולד עם תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
רימה בינת בנדר אאל סעוד
רימה בינת בנדר אאל סעוד (אנגלית: Reema bint Bandar Al Saud, ערבית: ريما بنت بندر بن سلطان بن عبدالعزيز آل سعود; נולדה: 1975) היא מבית סעוד, בית המלוכה השולט בערב הסעודית, ושגרירת ערב הסעודית בוושינגטון, ארצות הברית. היא נכנסה לתפקידה כשגרירה ב--23 בפברואר 2019 והפכה לשגרירה הראשונה בתולדות המדינה. היא דוגלת בהעצמה נשית ופעלה רבות להרחבת הזדמנויות לנשים סעודיות בתוך הממלכה.
חיים מוקדמים והשכלה
רימה בינת בנדר אאל סעוד נולדה בעיר הבירה ריאד ב-1975. הוריה הם בנדר בן סולטן וחיפה בינת פייסל. רימה היא נינתו של אבן סעוד, מייסד ערב הסעודית המודרנית, מצד אמה ומצד אביה. סבה וסבתה מצד אמה הם המלך פייסל, בנו של אבן סעוד, והמלכה יפעת אל תונאיאן שנולדה לאם טורקית ולאב סעודי. סבה מצד אביה הוא סולטאן, יורש העצר הסעודי.
בינת בנדר אאל סעוד היא אחת משמונה ילדים. שניים מאחיה עובדים גם בממשלה: חאליד בן בנדר בן סולטאן אאל סעוד הוא שגריר ערב הסעודית בבריטניה ופייסל בן בנדר בן סולטאן אאל סעוד הוא יו"ר הפדרציה הסעודית לספורט אלקטרוני ואינטלקטואלי (SAFEIS).
היא בילתה שנים רבות בארצות הברית שם אביה, בנדר בן סולטן, היה השגריר של ערב הסעודית בוושינגטון בין השנים 1983–2005. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון עם תואר ראשון בלימודי מוזיאונים. עם סיום התואר הראשון היא התמחתה במכון העולם הערבי, מוזיאון הנמצא בפריז, ובגלריה סאקלר לאמנות בוושינגטון הבירה, היא גם שיתפה פעולה מרחוק עם אוצרת במוזיאון פילד בשיקגו, בזמן שהוצג שם "אוסף חיפה פייסל" של אמה. עם סיום לימודיה היא חזרה לריאד שם הצטרפה ל-THNK בית ספר למנהיגות יצירתית.
הסקטור הפרטי
אאל סעוד חזרה לסעודיה ב-2005. מיד עם חזרתה היא הקימה חדר כושר וספא לנשים. מאוחר יותר היא קיבלה את תפקיד המנכ"לית בתאגיד הקמעונאי Al Hama LLC. היא כיהנה במשך מספר שנים כמנכ"לית אלפא אינטרנשיונל, תאגיד קמעונאי אחר מוביל, אשר תחת פעילויותיו קיימת גם החנות הארווי ניקולס בריאד.
פעילותה הציבורית לקידום הספורט בממלכה
אאל סעוד הייתה נשיאה של הרשות לקידום נשים בספורט. הייתה האישה הראשונה שהובילה התאחדות רב-ספורטיבית בממלכה, אשר מניעה קהילות לאורח חיים פעיל יותר.
בשנת 2016 שימשה כסגנית התכנון והפיתוח של רשות הספורט הכללית הסעודית (GSA), שם הובילה גיוון והכלה, פיתוח כלכלת הספורט של הממלכה ושותפויות אסטרטגיות. באותה שנה היא מונתה כסגנית נשיא לענייני נשים ברשות הספורט הכללית (GSA). ב-2017 כיהנה בתפקיד נשיאת הפדרציה הסעודית לספורט קהילתי. בין ההישגים הראשונים במסגרת הפדרציה תחת נשיאותה ניתן למנות את הכללת חינוך גופני לבנות בבתי הספר. בשנת 2017 זכתה בפרס השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום לספורט יצירתי על חלקה בהעצמת נשים באזור באמצעות רוח היזמות והפילנתרופיה שלה. כיום היא חברה בוועדה האולימפית הבינלאומית (IOC) לנשים בספורט וחברה בוועד האולימפי של ערב הסעודית. בנוסף הייתה מועמדת להיות חברה מלאה בוועד האולימפי הבינלאומי.
פעילותה לקידום נשים בעבודה
אאל סעוד זכתה לפרסום תקשורתי בינלאומי כמובילה בחדשנות עסקית, במיוחד בתור מובילה בשילוב נשים במקום העבודה.
ב-2013, הקימה מיזם חברתי שמטרתו להעלות את הידע המקצועי של נשים סעודיות בשם "אלף חאיר". אחת מיוזמות המפתח שלה, 10KSA, הציגה את הרעיון של מודעות לבריאות הוליסטית לקהילה סעודית בריאה יותר. הקמפיין שנמשך שנה הגיע לשיאו בסרט המודעות האנושי הגדול בעולם ונכנס כשיא העולמי של גינס. המיזם פיתח גם אקדמיה קמעונאית, שסיפקה הכשרה מקצועית לנשים סעודיות שהצטרפו לכוח העבודה.
בהארווי ניקולס ריאד הייתה אחראית להעסקת נשים נוספות ולהחדרת שירותים כגון טיפול בילדים הזמינים לעובדים עם ילדים קטנים, מתן הזדמנות לאמהות להמשיך לעבוד וגם לדאוג לילדיהן במהלך יום העבודה. היא גם החלה תוכנית בהארווי ניקולס המעניקה מלגות תחבורה לנשים מכיוון שההגבלות של הממלכה לא אפשרו לנשים לנהוג באותה תקופה, עד לספטמבר 2017 כאשר ממשלת סעודיה החליטה לאפשר לנשים לנהוג.
מאמצים אלו, יחד עם מדיניות כלכלית שמנמיכה את חסמי הכניסה של נשים למעגל העבודה, הובילו לכך שהחנות מעסיקה כיום עשרות נשים (בניגוד ל-2011, אז עבדו בה רק גברים).
אאל סעוד ציינה בפומבי כי עיסוק בנשים כמשתתפות אקטיביות בכלכלת העבודה היא "אבולוציה, לא מהפכה", והעצמת אישה עם אחריות כלכלית תעודד אותה "לחקור יותר מהעולם בעצמה ולהיות פחות תלויה באחרים".
היא גם הצהירה שסעודיה "לא יכולה לגרום למחצית מהאוכלוסייה לא לעבוד."
פעילותה הבינלאומית
החל מ-2017 אאל סעוד היא חברה במועצה המייעצת של הבנק העולמי.
הסברה לסרטן השד
אאל סעוד היא חברה מייסדת של זהרה - אגודה למודעות לסרטן השד של בריאד, ערב הסעודית. הארגון מפיץ את המודעות בקרב נשים ברחבי סעודיה על מנת לאפשר גילוי מוקדם, מניעה וטיפול במחלה, ולשתף פעולה עם נשים שאובחנו עם סרטן השד על בסיס שלב אחר שלב לטיפול והחלמה אולטימטיבית. עבודתה של אאל סעוד עם האגודה כללה גם ארגון הסרט הורוד האנושי הגדול בעולם בשנת 2010, מאמץ זה הוכר כזוכה בפרס ה-Holmes Report Golden Saber לקטגוריית פעלולי הפרסום הטובים ביותר ובפרס Platinum Saber לתוכנית יחסי הציבור הטובה ביותר. במאי 2012, בשיתוף עם האגודה, הובילה קבוצה של נשים סעודיות למחנה הבסיס של הר האוורסט, במטרה להעלות את המודעות לסרטן השד. קמפיין המודעות לסרטן קיבל את הכותרת 'מסע של אישה: יעד הר האוורסט'. 11 המטפסות החלו את המסע שלהן למחנה הבסיס הממוקם בגובה 5,364 מטר מעל פני הים, ב-7 במאי והשלימו את המסע תוך 12 ימים.
תמיכתה בחיות הבר
בשנת 2021, היא הקימה את "קרן קטמוספירה" כדי לתמוך בעבודתה של Panthera Corporation לשימור חתולים גדולים. ב-6 בנובמבר 2021 התקיים קמפיין המודעות הראשון "Catwalk", מסלול הליכה במספר מדינות.
חיים אישיים
רימה נישאה לפייסל בן טורקי בן נאצר ונולדו לה שני ילדים (בן, טורקי; ובת, שרה). הם התגרשו בשנת 2012.
הכרה ופרסים
היא הוכרה כאדם היצירתי ביותר של השנה בשנת 2014 על ידי המגזין Fast Company עבור "גיוס נשים לכוח העבודה", והוצגה ברשימות המגזין פורבס כאחת מ-200 הנשים הערביות החזקות בעולם והערביות החזקות ביותר בסעודיה לשנת 2014. עוד ב־2014 היא הוכרה על ידי המגזין Foreign Policy כ"חושבת" עולמית מובילה בקטגוריית "המוגולים" על עבודתה בסיוע לנשים "לשלב את חייהן האישיים והמקצועיים" על ידי יצירת הזדמנויות מסבירות פנים לנשים להשתתף בכלכלה. רימה נכללה ברשימת "100 הערבים החזקים ביותר" מ-2018 עד 2021 על ידי Gulf Business.
אנדרו ברנסון
אנדרו קרייג ברנסון (באנגלית: Andrew Craig Brunson נולד ב-3 בינואר 1966) הוא כומר אמריקאי אוונגלי של כנסיית התחייה של איזמיר. ברנסון נעצר בטורקיה באוקטובר 2016 בטיהורים שהתרחשו לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה בשנת 2016, שבמהלכו נכלאו עשרות אלפי אנשי צבא טורקים, ומתנגדים למשטר. בקיץ 2018 הוביל המשך מעצרו לסנקציות הדדיות בין ארצות הברית לטורקיה. ב-12 באוקטובר 2018 שוחרר ברנסון ממעצר והותר לו לשוב לארצות הברית.
מעצרו
ברנסון הוא כומר אוונגלי של כנסיית התחייה של איזמיר, כנסייה פרוטסטנטית קטנה עם כ-25 מתפללים. הוא יליד צפון קרוליינה שבארצות הברית, והתגורר בטורקיה במשך 23 שנים.
הוא נעצר באוקטובר 2016 בטיהורים שהתרחשו לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה, והואשם שהוא חלק מתנועת ההתנגדות של גולן אשר הממשל הטורקי מאשים שהיא תנועת טרור. הוא נעצר יחד עם אשתו, אולם היא שוחררה לאחר 13 יום.
ברנסון הוא אחד מאמריקאים נוספים הנמצאים במעצר בגין האשמות דומות בטורקיה.
תגובות למעצרו וסנקציות כלכליות
ב-26 ביולי 2018, קרא סגן נשיא ארצות הברית, מייק פנס, לנשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לשחרר את ברנסון, שאם לא כן יעמוד בפני סנקציות משמעותיות.
באוגוסט 2018 הטילה ארצות הברית סנקציות אישיות על שר הפנים ועל שר המשפטים הטורקים. במקביל, הסנאט האמריקאי קידם הצבעה אשר מעכבת העברה של מטוסי F-35 לטורקיה.
ב-10 באוגוסט 2018 הכפילה ארצות הברית את המכס על פלדה המיובאת מטורקיה ל-50% ועל אלומיניום ל-20%, וכתוצאה מכך הלירה הטורקית צנחה ב-40% ביחס לדולר. בתגובה לכך פנה הנשיא ארדואן לעמו וביקש להמיר את הדולרים ואת הזהב ללירה טורקית. בעקבות צניחת הלירה הכריז ארדואן ב-14 באוגוסט על החרמת מוצרים אלקטרוניים מארצות הברית. כמו כן אסר ארדואן על ייבוא טבק ופחם מארצות הברית.
ב-12 באוקטובר 2018 לאחר כשנתיים בהן שהה במעצר, קבע בית המשפט הטורקי כי ברנסון ישוחרר ויחזור לארצות הברית. על ברנסון נגזרו 3 שנות מאסר, אך אלה יקוזזו עם הזמן שכבר ישב בכלא. בכלי התקשורת פורסם כי טורקיה נענתה להסכם עם ארצות הברית בתמורה לכך שממשל טראמפ יקל בסנקציות הכלכליות שהטיל על המדינה, חלקן המכריע בתגובה למעצר והסירוב של טורקיה לשחרר את ברנסון.
מחאמיד
מחאמיד (בערבית: محاميد) הוא שם משפחה ערבי.
גביע דייוויס 1905
אתגר הטניס הבינלאומי 1905 (באנגלית: 1905 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות החמישית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו הבריטים והם אירחו את התחרות. לראשונה לתחרות נרשמו מספר גדול יותר של נבחרות, מה שגרם ליצירת שלב המוקדמות לפני הגעה לזכות להתמודד מול מחזיקת הגביע. לתחרות נרשמו ארצות הברית, צרפת, אוסטריה, בלגיה וקבוצה משותפת של אוסטרליה-ניו זילנד (אוסטרלאסיה). בעקבות מחלת שחקן מהנבחרת הבלגית הנבחרת לא השתתפה בסופו של דבר בתחרות. השלבים המוקדמים נערכו ב-13–19 ביולי במגרשי מועדון ספורט בלונדון. נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית ניצחה תחילה את נבחרת צרפת ולאחר מכן את נבחרת אוסטרלאסיה עם תוצאה 5:0 ובכך זכתה במוקדמות.
משחק על התואר נערך ב-21–24 ביולי וימבלדון. הבריטים ניצחו עם תוצאה 5:0 וזכו בגביע בפעם השלישית ברציפות.
ליסה לוב
ליסה אן לוֹב (באנגלית: Lisa Anne Loeb; נולדה 11 במרץ 1968) היא זמרת-יוצרת אמריקאית-יהודייה. היא הגיעה לתודעת הציבור לראשונה בשירה "Stay (I Missed You)", שנכלל בפסקול הסרט "מציאות נושכת". היא הזמרת הראשונה בארצות הברית שהסינגל שלה הגיעה למקום ראשון במצעדים כאשר אין היא חתומה על חוזה הקלטות. חמשת אלבומי הסטודיו כוללים את אלבום הבכורה שלה, אלבום הזהב "Tails", ומועמד הגראמי, אלבום הזהב "Firecracker".
לוב עובדת גם בסרטים, טלוויזיה, דיבוב, תיאטרון והקלטות ילדים. ב-2010 היא השיקה קולקציית משקפיים המבוססת על עיצובים שלה.
ביוגרפיה
ליסה לוב נולדה בבת'סדה, מרילנד למשפחה יהודית. היא גדלה בדאלאס יחד עם אחיה ואחותה, המקושרים אף הם לעולם המוזיקה. כילדה, היא למדה פסנתר, ובהמשך החליפה לגיטרה. במשך התיכון, היא אירחה תוכנית רדיו משלה, בערוץ בית ספר מקומי. היא למדה באוניברסיטת בראון, שם סיימה תואר ראשון בספרות השוואתית ב-1990.
לוב הייתה במערכת יחסים עם דויזל זאפה בין השנים 1998–2004. היא נישאה לרועי הרשקוביץ ב-2009, ולהם שני ילדים - לילה רוז ואמט קולי.
קריירה במוזיקה
לאחר סיום הלימודים, לוב למדה זמן קצר בבית הספר למוזיקה ברקלי בבוסטון, אך במהרה העתיקה לניו יורק ונכנסה לסצנת המוזיקה. היא הקימה להקה בשם Nine Stories (תשעה סיפורים) על שם אוסף הסיפורים של ג'. ד. סלינג'ר. היא גם התחילה להקליט שירים עם חואן פטיניו, מפיק תקליטים שלימים גם נהיה בן זוגה.
כעבור מספר שנים בהן נאבקה לקבל הכרה, התמזל מזלה כשאית'ן הוק, שהיה שכן וחבר, ביקש ממנה להקליט שיר לפסקול אחד מסרטיו - "מציאות נושכת". השיר היה "Stay (I Missed You)", שיצא כסינגל ונסק לראש מצעדי הפופ, דבר שלא קרה קודם לכן עבור אמן ללא חוזה הקלטות. כתוצאה, לוב הוחתמה לחוזה הקלטות, ואף קיבלה מועמדות לפרס גראמי.
אלבומה הראשון, "Tails", יצא ב-1995, וקיבל מעמד אלבום זהב, כמו גם אלבומה השני מ-1997, "Firecracker", שכלל את הסינגל "I Do". אלבומה השלישי, "Cake and Pie", שיצא ב-2002, לא קודם על ידי חברת התקליטים, אז לוב לקחה את העניינים לידיה - היא קנתה את הזכויות להקלטות המאסטר, והוציאה מחדש את האלבום עם שירים חדשים ושם חדש - "Hello Lisa" - דרך הקלטו ארטמיס. ב-2003 היא הוציאה אלבום ילדים ראשון, שזכה להצלחה ונתן לה כיוון נוסף בקריירה המוזיקלית.
בנוסף להקלטות הסטודיו שלה, לוב השתתפה כאמנית-אורחת באלבומים רבים - מחווה לאוזי אוסבורן, מחווה לשר, ומחווה לשאניה טוויין ביניהם. היא גם תרמה לפסקולי סרטים וסדרות, כולל "לא רק בלונדינית", "Twister", "האנטומיה של גריי" ו"באפי ציידת הערפדים".
טלוויזיה וסרטים
בינואר 2004 התחילה סדרת הריאליטי הראשונה של לוב, יחד עם בן זוגה דאז זאפה, "Dweezil & Lisa", בערוץ האוכל. הסדרה עקבה אחרי סיבובי ההופעות של השניים, כאשר בכל מקום הם טעמו מאכלים שונים ומיוחדים. לוב הצהירה שהיא "צמחונית שאוהבת בייקון מדי פעם".
ב-2005, לאחר פרידתה מזאפה, לוב הקליטה תוכנית ריאליטי שנייה, "Number 1 Single", ב. הסדרה עסקה במסעה אחר האהבה וההצלחה.
לוב הופיעה בתפקידי אורח במגוון תוכניות, כולל "נני", "MADtv", "אחת שיודעת", "התוכנית של שרה סילברמן", ועוד. היא גם שיחקה במספר סרטי אימה, כולל "ליל האימה", ודיבבה מספר סרטים, כולל "ראגרטס: הסרט".
אגדה עירונית 2
אגדה עירונית 2 (באנגלית: Urban Legends: Final Cut, בתרגום מילולי לעברית: אגדות עירוניות: גרסה סופית) הוא סרט סלאשר משנת 2000 המהווה המשכון עצמאי לשובר הקופות משנת 1998, "אגדה עירונית". ההמשכון הבא בסדרה שנקרא אגדה עירונית 3, יצא בשנת 2005 לספריות הווידאו ולא הוקרן בבתי הקולנוע.
סרט זה, בדומה לראשון, היה מועמד לפרס סאטורן. הפעם בקטגוריית סרט האימה הטוב ביותר.
תקציר עלילה
איימי (ג'ניפר מוריסון), סטודנטית לקולנוע באוניברסיטת "אלפיין", מחפשת תסריט לסרטה על מנת לקבל מלגה ללימודים בבית ספר יוקרתי לקולנוע. איימי מקבלת רעיון לסרט ומתחילה לצלם, וכל חברי צוות השחקנים מתחילים להירצח בזה אחר זה. כולם חושבים שאלו תאונות ולא מאמינים לאיימי אשר נרדפת על ידי הרוצח במסכה. איימי מנסה לחשוף את זהות הרוצח, לפני שתצטרף לחבריה לצוות.
דנה עדיני
דנה עדיני (נולדה ב-3 במאי 1979) היא זמרת, מוזיקאית, פזמונאית ושחקנית ישראלית. התפרסמה בזכות ההרכב "הבנות נחמה" בו היא חברה וגם בזכות הסדרה "השיר שלנו". ידועה גם מהדואט עם בן זוגה לשעבר דניאל סלומון "רבות הדרכים".
ביוגרפיה
נולדה באלוני אבא לאורנה, מתווכת נדל"ן וליואב, יהלומן, אחות צעירה לשני אחים - בועז ואלעד. שם משפחתה המקורי היה "זילברברג", אך לאחר עלייתו לארץ שינה סבה את השם ל"עדיני" להנצחת בתו הקטנה בת ה-11, עדינה, שנספתה בתאי הגזים בשואה יחד עם אשתו הראשונה, בעוד הוא נשלח על ידי הסובייטים למחנה עבודה בסיביר.
בגיל שבע עברה עדיני עם משפחתה לקריית אונו, שם פתחה אמה חנות למתנות. בילדותה התאמנה עדיני בהתעמלות מכשירים ואף ייצגה את ישראל בתחרויות בינלאומיות, אך חדלה מאימוניה בגיל 12 עקב חששה מפגיעות גופניות. בגיל 16 נפרדו הוריה ועדיני בחרה לגור עם אמה וניתקה קשר עם אביה עד שהגיעה לגיל 21. לאחר שירות צבאי בלהקת חיל הים גרה עדיני כשנה וחצי בניו יורק לאחר שטסה בעקבות בן זוגה, השחקן והזמר תומר יוסף, אך לאחר חזרתם לישראל נפרדו.
עדיני חברה בלהקה "הבנות נחמה" ביחד עם קרולינה ויעל דקלבאום. השלישייה נחשפה לראשונה בפסטיבל השירים של ישראל בשנת 2006, שבו שרו את השיר "So Far" ("להיות"). במקביל לחברותה בלהקה שיתפה עדיני פעולה עם מספר מוזיקאים אחרים. בשנת 2005 הקליטה בדואט עם דניאל סלומון, שהיה בן זוגה, את השיר "רבות הדרכים", שהיה לשיר הנושא של אלבומו של סלומון "רבות הדרכים". השיר זכה להצלחה רבה, והיה לאחד הלהיטים הגדולים של האלבום וכן נכלל גם בפסקול הסדרה "השיר שלנו" בה עדיני שיחקה. כמו כן התארחה בהופעתה של דנה ברגר ביחד עם ירמי קפלן ועשתה קולות רקע באלבומים "פוצ'" של פוצ' ו"עם הזמן" של אביב גפן.
ב-2006 הצטרפה לצוות השחקנים של העונה השלישית של הטלנובלה "השיר שלנו", שם שיחקה את שמש פרוסט, שוטרת צבאית במסווה, בעונות השלישית והרביעית.
ב-9 במאי 2007 הוציאה עדיני את אלבום הבכורה שלה, "Big Girls". האלבום, בהפקתו המוזיקלית של בן זוגה דאז, הגיטריסט יונתן לוי (מלהקת איזבו), כולל 12 שירים באנגלית, שכתבה והלחינה.
באותה שנה ביצעה את שיר הנושא של סרטו של אבי נשר "הסודות", שכתב והלחין דניאל סלומון, וכן מספר שירים באלבומו השני של ההרכב "מטרופולין", "הסליל". מבין השירים שבהם השתתפה הצליח במיוחד השיר "אין לי מקום". עוד ב-2007 יצא אלבום הבכורה של הבנות נחמה, שהגיע למעמד אלבום זהב. באלבום נכללו מספר שירים שעדיני כתבה והלחינה.
ב-2008 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "על קצות האצבעות", בשנים 2007 ו-2009 שיחקה בתפקיד אורח בשתי העונות של סדרת הטלוויזיה "מסודרים", בה גילמה את אביגיל, בת זוגו של גיא (אסף הראל).
בשנת 2011 הוציאה עדיני אלבום ראשון בעברית, "אשליה", שכולל 14 שירים, בהפקתו המוזיקלית של יונתן גולדשטיין (ג'וני הקטן). עדיני כתבה והלחינה את כל שירי האלבום, פרט ל"אגו", שהלחין גולדשטיין, ול"נינו מאני", שהלחינו שניהם ביחד. שניים משירי האלבום הם באנגלית.
עדיני הקליטה מספר שירי ילדים לצד דרור קרן שמשודרים בערוץ הופ! ילדות ישראלית.
ב-2011 הנחתה עדיני ביחד עם יונתן קרן תוכנית שבועית ברדיו מהות החיים שנקראה "שניים חיים בסרט". התוכנית האחרונה שודרה ב-29 בינואר 2012.
במרץ 2012 לוהקה עדיני לעונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה רוקדים עם כוכבים ורקדה עם בן זוגה לתוכנית אנטון לפידוס, הזוג הודח בהדחה השלישית. במהלך צילומי הפרומו לעונה זו הכירה את במאי התוכנית בן בכר, שהיה בן זוגה עד 2013. בהמשך אותה שנה החלה עדיני לשחק בסדרת הנעורים, "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני.
באוגוסט 2012 הצטלמה עדיני כפרזנטורית לקטלוג חורף 2013 לרשת הביגוד "העין השלישית". בסוף אותה שנה יצא אלבומו השלישי של ההרכב "מטרופולין", שבו שרה עדיני את השיר "תעשה לי טוב" השיר גם סגר את העונה הראשונה לסדרה המצליחה תאג"ד.
ב-2013 הצטלמה לסדרה אניגמה ושם שרה את שיר הנושא.
ביוני 2014 ביצעה עדיני דואט נוסף עם דניאל סלומון בשם "אהובי". הקליפ לשיר אינטימי ומהווה מעין סגירת מעגל בין בני הזוג לשעבר.
בשנת 2015 כמחווה לעשר שנים לאלבום של דניאל סלומון ״רבות הדרכים״, יצא לאור אלבום משותף של עדיני וסלומון הכולל ביצועים מחודשים לשיריו המוקדמים של סלומון ולדואטים המשותפים של השניים הכוללים בין השאר את ״אהבה״, ״רבות הדרכים״ ו״אהובי״. האלבום הוקלט בהופעה חיה בליווי עשיריית כלי מיתר. ניתן לו השם ״המיטב לייב״ והוא הגיע למעמד אלבום זהב. למען הפקת האלבום סלומון ועדיני יצאו במיזם ״הדסטארט״ למימון המונים.
ב-2018 כחלק מפסטיבל הפסנתר החלה דנה עדיני להופיע יחד עם דניאל סלומון ובן ארצי במופע ״אחת ושניים״ שלאחר מכן שינה את שמו ל״פמפושקה״ המיועד לילדים, בו השלושה מבצעים קאברים לשירי ילדים לדוגמת ״הלילות הקסומים״, ״שבת בבוקר״, ״גברת עם סלים״, ״רוץ בן סוסי״ ואחרים ואף מספר שירים מקוריים. בשנת 2019, שיר הנושא של המופע ״פמפושקה״ יצא כסינגל.
ביולי 2019 החלה עדיני לשחק בתפקיד הראשי ״חיה״-הזמרת של גטו וילנה בהצגה ״גטו״ הפקה של התיאטרון העברי.
ביוני 2020 הוציאו דנה עדיני ודניאל סלומון דואט חדש בשם ״לחזור״ שיצא לרגל חגיגות 15 שנה לרבות הדרכים. כמו כן באותה שנה הוציאו גרסה עם מילים שונות לשירם "רבות הדרכים" המתאימות את עצמן למגפת הקורונה.
החל משנת 2014 נמצאת עדיני בזוגיות עם המתופף ונגן כלי ההקשה אסף רייז. בשנת 2016 נולדו לזוג תאומים.
איילת זורר
איילת זוּרר (נולדה ב-28 ביוני 1969) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית, בעלת קריירה בינלאומית. זוכת שני פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה וזוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר על משחקה בסרט "האסונות של נינה".
ביוגרפיה
זוּרר נולדה, גדלה והתחנכה בשיכון דן שבתל אביב והתגוררה בבגרותה במושב מכמורת. אביה, יהושע זורר, יליד הארץ, ובעברו פקיד במשרד השיכון. אימה, אביבה זורר, עלתה מצ'כוסלובקיה, והיא מורה לבישול. זורר היא הצעירה מבין שלוש אחיות. בנעוריה למדה תיאטרון במסגרת בית-ספרית בתיכון עירוני י"ד והשתתפה בלהקת צופי תל אביב.
לאחר שירותה בצה"ל בלהקת פיקוד צפון, החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין. בתום לימודיה עברה לגור בניו יורק, ולמדה בה משחק גם ב-New Actors Workshop School.
קריירה
בשנת 1991 שבה לישראל והשתתפה בסרט הקולנוע הצרפתי-ישראלי "עבור סאשה" ("Pour Sacha"). בשנים 1992–1994 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית של הערוץ הראשון, בתפקיד נוגה כספי. ב-1993 שיחקה בסרט הקולנוע "נקמתו של איציק פינקלשטיין", ובאותה שנה השתתפה גם בתוכנית הטלוויזיה בכבלים "יציאת חירום".
ב-1999 איירה את ספרו של גבי ניצן, באדולינה.
בשנים 1997–1999 שיחקה בתפקיד שירה שטיינברג בסדרת הדרמה "פלורנטין", ששודרה בערוץ 2. בשנת 1997 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אהבה אסורה". ב-2000 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "זינזאנה". בשנת 2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "לילה ללא לולה" ובסרט הקולנוע "כיכר החלומות". בשנת 2002 השתתפה בסדרות הטלוויזיה "שלווה" ו"הבלוק".
בשנת 2003 השתתפה בסרטו של שבי גביזון "האסונות של נינה", וזכתה על משחקה בסרט בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. באותה שנה כיכבה בסרט "איש החשמל". בשנת 2004 שיחקה בסרטים "משהו מתוק" וב"מכתוב". בשנת 2005 שיחקה בסדרות הטלוויזיה "חדר מלחמה" ובסדרת הדרמה "בטיפול" בתור הרופאה ד"ר נעמה לרנר. בשנת 2006 השתתפה בתוכנית המערכונים "גומרות הולכות".
בתיאטרון שיחקה בין היתר במחזות "היורשת" לצידה של דבורה קידר, "מדריך נשים לתוהו ובוהו", "בגדי המלך", "בואו לא נדבר על זה", "אוהבים את אופאל" ו"מונולוגים מהווגינה". בארצות הברית שיחקה בהצגות "חלום ליל קיץ", "ריצ'רד השלישי" ו"היריבים". כמו כן, דגמנה זורר למותגי האופנה "הוניגמן", "גולף" ו"גולברי", ואף איירה את ספרו של גבי ניצן "באדולינה".
הקריירה הבינלאומית שלה החלה לאחר שלוהקה לסרטו של הבמאי האמריקאי-יהודי סטיבן ספילברג "מינכן" שיצא לאקרנים בשנת 2006, ועוסק בטבח הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן. זורר גילמה בסרט את דפנה קאופמן.
בשנת 2007 השתתפה בסרט האמריקאי "אדם בן כלב" בו היא מגלמת את האחות שמטפלת באדם שטיין. באותה שנה השתתפה גם בסרט הישראלי "רק כלבים רצים חופשי" שכתב אסי דיין וביים ארנון צדוק, ובשני סרטים אמריקאים, "סיכוי קלוש" ו"שמונה צדדים לאמת", בו שיחקה לצידם של מת'יו פוקס ודניס קווייד.
בשנת 2008 נבחרה זורר על ידי אתר המבקרים העצמאיים Tccandler.com למקום התשיעי בדירוג 100 הנשים היפות של הוליווד.
ביולי 2009 נבחרה ליקירת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2011 הופיעה זורר בתצוגת האופנה השנתית של החברה הישראלית "גולברי", עבורה פעלה כפרזנטורית וכדוגמנית. אולם ב-2016 פוטרה מתפקידה בחברת האופנה גולברי, אשר שכרה במקומה את אסתי גינזבורג, מה שיצר הד תקשורתי בנוגע לאי-העסקת נשים מגיל מסוים בעולם האופנה. זורר הגישה תביעה נגד החברה בגין אי עמידה בהסכם שנחתם עמה.
ב-2013 זורר שיחקה את אמו הביולוגית של סופרמן בסרט האמריקאי "איש הפלדה", הראשון בסרטי היקום הקולנועי של DC.
ביוני 2013 עלתה הסדרה הישראלית "שטיסל" בלוויין, שם מגלמת זורר את האלמנה אלישבע רוטשטיין. באוקטובר 2013 עלתה הסדרה "בני ערובה" בערוץ 10, שם מופיעה זורר בתפקיד הראשי כיעל דנון. זורר הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה" על שני התפקידים וזכתה בפרס על תפקידה בסדרה "בני ערובה".
ב-2015 התחלה לשחק בסדרה האמריקאית "דרדוויל" מבית Netflix בתפקיד ונסה פיסק אשתו של הנבל המכונה קינגפין. באותה שנה שיחקה לצד יואן מקגרגור וטיי שרידן בסרט קולנוע "הימים האחרונים במדבר".
ב-2016 שיחקה בגרסה מחודשת לסרט האמריקאי "בן חור" בתור אמו של גיבור הסרט, בבימויו של טימור בקממבטוב, ובכיכובם של ג'ק יוסטון, טובי קבל ומורגן פרימן.
ב-2017 זורר שיחקה בפרק אחד בסדרה האמריקאית "Taken" בתור ליאה. בנוסף ב-2017, כיכבה בסרט הצ'כי-אמריקאי "Milada" בתור מילדה הורקובה.
בשנת 2018 יצא לאור בהוצאת "ידיעות ספרים" ספרה "מעכשיו..." אותו כתבה ואיירה.
בשנת 2019 החלה לשחק בתפקיד משני בסדרה מורשות של הרשת The CW.
בשנת 2020 החלה לשחק בתפקיד ראשי את אליס בסדרה "לאבד את אליס" שיצרה וביימה סיגל אבין לערוץ HOT3, זורר גילמה אשת קולנוע לצד ליהי קורנובסקי וגל תורן.
בשנת 2021 שיחקה את הפסיכולוגית בעונתה השלישית של הסדרה מבית היוצר של נטפליקס, "את", ובאותה השנה לוהקה לסדרת המדע הבדיוני האמריקאית "Moonhaven" ברשת AMC, לצדם של דומיניק מונאהן וג'ו מנגנלו.
חיים אישיים
זורר נשואה לגלעד לונדובסקי, מדריך גלישה שהכירה במהלך חופשה, ואם לבן. הם מתגוררים בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
בשנת 2017 נטען בכתבה של "ידיעות אחרונות" כי זורר הייתה בין המפורסמים שהיו חברים בכת מייסודה של חוה גואז.
The Living Daylights (שיר)
The Living Daylights הוא שיר של הלהקה הנורווגית א-הא משנת 1987. הוא נכתב על ידי גיטריסט הלהקה פול וואקטר. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט 007 באזור המסוכן מסדרת סרטי ג'יימס בונד. ג'ון בארי נחשב כשותף לכותב ומפיק, וההוצאה הראשונית של השיר הייתה הגרסה שלו. הגרסה השנייה של השיר, שעובדה מחדש על ידי הלהקה ב-1988, הופיעה באלבום האולפן השלישי שלה, Stay on These Roads. השיר הגיע למקום החמישי בבריטניה ולמקום הראשון בנורווגיה.
השיר הוא אחד השירים המושמעים ביותר של להקת א-הא בהופעות חיות ולעיתים קרובות הורחב לשירה עם קהל, כפי שהופיע באלבום ההופעה החיה How Can I Sleep with Your Voice in My Head. בהופעות חיות, פול וואקטר כלל לעיתים קרובות את שיר הנושא של ג'יימס בונד בסולו הגיטרה שלו.
להקת ההבי מטאל הדרום אפריקאית The Narrow הוציאה גרסת כיסוי של השיר בשנת 2005.
הקליפ של השיר, שביים סטיב ברון, צולם בבימת 007 בלונדון, שנבנתה במיוחד עבור הזיכיון של ג'יימס בונד. הוא כולל סצנות שונות מהסרט ואת הלהקה כשהיא מופיעה בבימת 007 הריקה.
47 מטר 2
47 מטר 2 (באנגלית: ) הוא סרט אימה והישרדות בריטי-אמריקאי אשר בוים על ידי יוהאנס רוברטס, לפי תסריט שכתבו יוהאנס רוברטס וארנסט ריירה. את הדמויות הראשיות מגלמים ג'ון קורבט, ניה לונג, סופי נליס וקורין פוקסק.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 באוגוסט 2019, בהפצת אנטרטיינמנט סטודיו מושן פיקצ'רס.
עלילה
מיה וסשה אחיות ביחסים לא טובים, ההורים שלהן מתכננים להן חוויה משותפת: הפלגה וצפייה בכרישים. סשה מעודדת את מיה להבריז מזה ולצאת במקום עם 2 חברותיה- ניקול ואלכסה. הן יוצאות לסקור עיר אבודה תת-ימית שנבנתה על ידי שבט המאיה.
בעקבות תזוזה חלק מהמבנה זז ונוצר גל שגורם למים להיות עכורים והבנות לא רואות אחת את השנייה. מיה מוצאת את בן, חבר של אלכסה. הוא מסביר לה שיש דרך לצאת אך לפניי שאומר עוד משהו הוא נטרף על ידי כריש. הבנות רואות אחת את השנייה ומנסות לברוח, הכריש רודף אחריהן וגורם למנהרה של הדרך בה הגיעו להיחסם.
הבנות לוקחות את הסרט שבן שם כדי לדעת מה הדרך חזרה ועוקבות אחריו. אלכסה שמובילה קורה שהסרט נקרע. הן מחפשות דרך אחרת אבל מופיע כריש שמסתובב בינן כשהכריש נעלם הבנות בורחות למערה ומוצאות בה כיס אוויר.
מיה שומעת משהו ומחליטה לחפש מה מקור הרעש, בתקווה שזה מאביה. במקביל קארל - חבר של בן שנשאר במקום ממנו יצא בן נטרף על ידי כריש. מיה מוצאת את גופתו וגם את אביה - גרנט שהגיע לחפש אותן שם.
ניקול, אלכסה וסשה מצאו דרך לבלבל את הכרישים - הם עיוורים אז כשרצו להסיח את דעתם הן דפקו על העמודים הישנים. חמישתם מגיעים למקום מפלט- המקום ממנו גרנט נכנס.
אלכסה מטפסת על חבל הצלה אבל בזמן הזה שאר הבנות מבחינות בכריש במים. ניקול קופצת על החבל והוא נתלש ממקום האחיזה שלו. אלכסה נופלת וניקול מצליחה להאחז באדמה אבל מאבדת אחיזה ונופלת עמוק למים - נטרפת ישר.
גרנט מסביר ל-3 הבנות שהמבנה הקדום מחובר לים, ולכן אם ימצאו דרך לצאת הם ינצלו. אבל ברגע נטרף על ידי כריש.
הבנות יוצאות בעצמן, אבל במהלך הדרך מתחילה מערבולת תת-ימית ששואבת פנימה את סשה. מיה ואלכסה מוצאות מערה קטנה מעבר למערבולת ומנסות להגיע אליה. אלכסה נתפסת על ידי כריש בתא החמצן שלה וכדי להימלט מורידה אותו ונחנקת.
מיה נשאבת למערבולת ומוצאת את סשה. הן ביחד מצליחות להגיע לנקיק צר וכדי לעבור בו מורידות את תאי החמצן שלהן. הן מגיעות לאוקיינוס שם רואות את ספינת ההפלגה שהיו אמורות להיות עליה.
מיה עולה אבל סשה נתפסת על ידי כריש, מיה יורדת למים עם אקדח ויורה בו. מיה עולה אך לפני שעושה זאת תופס אותה כריש והיא מצילה את עצמה כשהיא דוקרת אותו בעין. סשה ומיה מתאחדות על סיפון הספינה.
הפקה
בספטמבר 2017, הוכרז כי The Fyzz Facility, עובדים על סרט המשך עבור הסרט "47 מטר" שיצא בסמוך לכך. עוד נודע כי יוהאנס רוברטס יהיה במאי הסרט בשנית, וכי הוא וארנסט ריירה יכתבו את תסריט הסרט בשנית גם כן. בהמשך, פורסם כי סרט זה יצולם בברזיל ויתמקד בחבורת נשים שנקלעות אל סיטואציה דומה לזו שקרתה בסרט הקודם.
מרד הפטישאים
מרד הפטישאים (בצרפתית: La révolte des Maillotins) היה התקוממות של בורגנות העיר פריז נגד מדיניות המס של המלך-הילד שארל השישי, מלך צרפת ודודו, העוצר פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. המרד פרץ ב-1 במרץ 1382 ונמשך כשנה, בה התבצרו הפריזאים בעירם וקיימו ממשל עצמי. בראשית המרד נרצחו כ-16 יהודים. לאחר שדוכא המרד הוצאו מנהיגיו להורג.
רקע
שארל השישי החל למלוך ב-1380, בהיותו בן 12 בלבד. לפיכך, מי ששלטו בפועל בממלכה היו דודיו ז'אן, דוכס ברי ופיליפ השני, דוכס בורגונדיה, שכיהן כעוצר. באותה עת הייתה צרפת שרויה בעיצומה של מלחמת מאה השנים מול אנגליה. הלחימה הכבידה על האוצר המלכותי ונוצר כורח להעלות מיסים (או להשתמש במימון המלחמה כתירוץ על מנת להעשיר בזמן קצר את דודי המלך ואנשי שלומם). בפברואר הוכרז מס חדש על מכירת יין, מלח וסחורות נוספות, שגרר מחאות בערים אמיין, רואן, ריימס ואורליאן, במסגרתן סגרו מוכרים את חנויותיהם בפני שמאי רכוש שבאו לאמוד את מרכולתם וכלאו אותם והציפו בהמון זועם את משרדי המס. חצר המלך הפיצה שמועה לפיה לא היו ההתקוממויות תגובה ספונטנית אלא אורגנו על ידי מרגלים אנגלים ופלמים. המרד היה רחב במיוחד ברואן, בירת נורמנדי, שם הניסו העירונים את בני האצולה והעשירים מן העיר, רצחו גובי מס ושרפו מסמכים. המרד ברואן נרגע כאשר הגיע לשם שארל השישי עצמו והסכים למחול למנהיגי המרד בתמורה לכופר. עם הרגעת מרד רואן פרץ המרד בכל עוזו בפריז.
ראשית המרד
ב-1 במרץ 1382 הגיע גוֹבֶה מס על מנת לגבות מס ממוכרת ירקות בשוק לה אל, היא סירבה ועשרות מאנשי השוק התנפלו על גובה המס והרגוהו במקום. לאחר מכן שעטו ברחובות לבית עיריית פריז, שם היו מאוחסנים בנשקיה 2,000 פטישי קרב (בצרפתית: Maillet, ומכאן שם המרד) שהוכנו לשם הגנה על העיר מפני האנגלים ופנו לבזוז את שכונת היהודים. מבין 30 ההרוגים ביום הראשון של המרד, 16 היו יהודים. חלק מן הבורגנים העשירים, שחששו לנפשם, הצליחו להימלט מן העיר לוונסן, לאחר מכן סגרו המורדים את שערי העיר, מתחו שלשלאות לרוחב הרחובות הראשיים וערכו חיפושים אחר עשירים, מוכסים ופקידים אחרים, אותם חיסלו ושרפו את רישומיהם. חלק אחר מן הבורגנים העשירים גייסו במהירות מיליציה חמושה, בכוחה הצליחו להשליט סדר על המורדים הפרועים והכינו תוכנית התבצרות מפני אנשי המלך, בתקווה לסחוט מהכתר הקלות רבות ככל האפשר.
המשך המרד
חצר המלך, שחששה ממרד כולל, החליטה לשגר את אנגרן השביעי, אדון קוסי על מנת לשאת ולתת עם המורדים. אנשי פריז דרשו את ביטול כל המיסים שנקבעו מאז הכתרתו של שארל השישי, הבטחת חנינה למורדים ושחרור ארבעה בורגנים שנכלאו בעוון הסתה והמרדה עוד לפני כן. אנשי המלך הסכימו לשחרור ארבעת הבורגנים כמחווה של רצון טוב והודיעו שעליהם לשוב לטירת ונסן ולדון על שאר התנאים. בתגובה פרצו המורדים למצודת שאטלה על מנת לשחרר את הכלואים שם ושיחררו את כל הכלואים מתאיהם, תוך שהם מעלים באש את רישומי הכלא ובית המשפט.
בינתיים התברר בחצר המלך שהמרידות בערי צרפת השונות לא היו מתואמות ולפיכך לא נבעו מהתססה חיצונית אלא מגורמים פנימיים, אותם ניתן להביס בזה אחר זה. המלך החל לרכז בוונסן כוח צבאי משמעותי. בלחץ צבאי מסרו ראשי העיר כארבעים מראשי המרד המקוריים לכוחות המלך ואלו נתלו באופן פומבי. במקביל דוכא המרד שפרץ ברואן, אך מרד חדש פרץ בגנט. באפריל הצליח קוסי להיכנס לבדו אל העיר ולדון שם עם ראשיה. הוא הבטיח כי המלך לא פגע בעיר האהובה עליו ובאנשיה, לו רק יגיעו להסכם משביע רצון. קוסי הסכים להסתפק במס גבוה, שיועבר ישירות לידי הצא, מבלי שפקידי המלך ודודיו יגעו בכסף, אולם אצילים בחצר המלך התעקשו שעל האזרחים להניח את נשקם, לפתוח את שערי העיר, להסיר את השלשלאות מרחובותיה ולמסור לידי המלך שישה בני ערובה נכבדים. הפריזאים דחו את תנאי המלך. בתגובה תפסו כוחות צבא את הגשרים על נהר הסן במטרה להטיל על העיר מצור וביצעו מעשי טבח בפרברי העיר.
מצב הכתר נראה בכי רע. בדרום צרפת פרצו מרידות איכרים עניים באוברן ולנגדוק שמחולליהם, שפעלו באופי של גרילה, כונו "טושינים" (Tuchins, "הורגי כלבים", כלומר מי שאין להם מה להפסיד) ובפלנדריה התרחבו מרידות הבורגנים מן העיר גנט. בד בבד עם הידיעות על הצלחת המרד בגנט, גאה גם המרד הפריזאי שיצא במפורש נגד פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. המלך הוא מלך בחסד האל, אבל לדודו העושק אין כל סמכות אלוהית ולפיכך מרידה בו אינה מעשה של בגידה. עם זאת, כוחות הבורגנים המתונים הצליחו למנוע התנפלות של המורדים על הצבא.
הכנעת המרד והשלכותיו
לאחר ההשתלטות על העיר הוכרז על מס מכירות כולל בשיעור של 12 פני לליברה ומס מיוחד על יין ומלח. כל זכויות היתר של פריז וסוחריה, בכללן הממשל העצמי של הגילדות בוטלו והועברו לשלטון המרכזי, בפרט משרת ראש הסוחרים של פריז (prévôt des marchands) שכיהן כראש עיר, שאוחדה עם משרת מושל העיר מטעם הכתר.
ב-1 במרץ, שנה לאחר פרוץ המרד, קיים המלך עצרת אליה הוכרח להגיע נציג מכל בית בעיר, על מנת לשמוע כתב תוכחה חריף של המלך על בני העיר המרדניים. המלך, שישב על במה, הכריח את כל התושבים להתחנן שלא יהיו עוד הוצאות להורג - זאת בתמורה לקנסות כספיים גדולים עד כדי כך שהותירו בתים רבים בחוסר כל. הכסף, שחלקו מצא את דרכו לכיסיהם של דודי המלך, שימש לתשלום לאנשי הצבא ולפקידים נאמנים למלכות כמו גם לפיצויים של אצילים על הוצאותיהם במהלך המלחמה.
פרפרון לבן-מצח
פרפרון לבן-מצח המכונה גם פרפרון דביבון ים-סופי (שם מדעי: Chaetodon fasciatus) הוא מין של דג ממשפחת הפרפרוניים החי בשוניות אלמוגים בצפון אוקיינוס ההודי, לרבות בים סוף ומפרץ עדן ודרומה עד לקניה.
הדג תואר למדע ב-1775 בידי החוקר פטר פורסקל.
תיאור
פרפרון זה בעל גוף צהוב ומוגבה באורך של 22 ס"מ וצבעו צהוב עז מפוספס בשחור. הוא בעל פסים שחורים ולבנים לאורך עיניו הדומות ל"מסיכת" דביבון, העוזרים לטשטש את מראהו האמיתי כדי להטעות אויבים. הוא בעל סנפירים מעוגלים וקצרים וזנב דק והוא נחשב לשחיין איטי.
הוא שוכן בסביבות אלמוגים וביניהם מחפש חסרי חוליות ימיים כמו זואופלנקטון, מדוזות קטנות או מסרקניות, אותם הוא יונק במהירות עם לסתותיו. לרוב הוא מצוי בבדידות אך עשוי לשחות עם פרפרונים נוספים ודגים קרובים כמו קיסריים, שפתניים ותוכינוניים.
הוא מזכיר מאוד את המין Chaetodon lunula, לו פס-עין דומה מאוד שמשמש לאותה מטרה.
זכויות להט"ב בארובה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בארובה, שהיא מדינה מרכיבה בממלכת ארצות השפלה (ממלכת הולנד), התפתחו ביותר בעשורים האחרונים. נישואים חד-מיניים אינם מוכרים בשטחי הטירטוריה אם כי נישואי זוגות חד מיניים בעלי לאום הולנדי המתחתנים בהולנד מוכרים. מאז ה-1 בספטמבר 2021, שותפויות רשומות הפכו לזמינות הן לזוגות חד מיניים והן להטרוסקסואלים.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית חוקית בארובה, כאשר גיל ההסכמה הוא גיל 15 ושווה הן ליחסים הטרוסקסואלים והן להומוסקסואלים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
כחלק מממלכת הולנד, על ארובה להכיר בנישואים חד מיניים הרשומים בהולנד, כמו גם בבונייר, סנט אוסטטיוס וסאבא (המכונה גם הולנד הקריבית) כתוקפים. ממשלת ארובה בתחילה לא הכירה בנישואים אלה, אך אותגרה על ידי זוג לסביות שהתחתן כחוק בהולנד ולאחר מכן עבר לאי. המקרה הגיע לבית המשפט העליון בהולנד, אשר קבע ב-13 באפריל 2007 כי על המדינות המרכיבות את הממלכה להכיר בנישואים חד מיניים במדינה, אם כי. זוגות חד מיניים אינם יכולים להינשא באופן מוכר משפטי באי עצמו.
באפריל 2015 הסכימו נציגי כל ארבע המדינות המרכיבות כי לזוגות חד מיניים יהיו זכויות שוות ברחבי הממלכה. באותו חודש הוגשה הצעת חוק של שותפות רשומה לפרלמנט של ארובה.
ב-22 באוגוסט 2016 הציגה דזירה דה סוזה קרוז, חברת פרלמנט לסבית גלויה, שהתחתנה עם בת זוגה בהולנד, הצעת חוק להחלת שותפויות רשומות. עם זאת, ההצבעה על הצעת החוק נדחתה ל-8 בספטמבר 2016 מכיוון שחלק מחברי הפרלמנט עדיין היו זקוקים לזמן עבור החלטה. ב-8 בספטמבר 2016 הצביע הפרלמנט הערובני ברוב של 11–5 על הכרה בשותפויות רשומות הן לזוגות חד מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים. החוק ניכנס לתוקפו ב-1 בספטמבר 2021.
הגנה מפני אפליה
החוק הפלילי של ארובה (בהולנדית: Wetboek van Strafrecht; Papiamento: Kódigo Penal), שנחקק בשנת 2012, אוסר אפליה בלתי הוגנת והסתה לשנאה ואלימות ממספר נושאים, כולל "נטייה הטרוסקסואלית או הומוסקסואלית".
סעיף 1: 221 מתאר אפליה כ-"כל צורה של אפליה, הדרה, הגבלה או העדפה, שיש לה מטרה או השפעה על הכרה, הנאה או מימוש זכויות אדם וחירויות יסוד בתחומים פוליטיים, כלכליים, חברתיים או תרבותיים או בתחומים אחרים בחיי החברה". סעיפים 2:61 ו-2:62 קובעים עונשים הנעים בין קנסות ועד לשנת מאסר.
תנאי מחיה
עם זאת, מספר זוגות חד מיניים החיים בארובה טענו כי פתיחות זו היא תופעה עדכנית יותר. שרלין ואסתר אודובר-לאמר, אשר הגישו תביעה לבית המשפט אשר אילץ את ארובה ושאר האיים ההולנדיים בקריביים להכיר בנישואים חד-מיניים, דיווחו על הטרדות תכופות ועל זריקת אבנים לעברן. ממשלת ארובה השמיעה את התנגדותה להכרה בנישואים חד מיניים במהלך האתגר בבית המשפט, שהתרחש בין 2004 ל-2007. הכנסייה הרומית-קתולית, בהיותה הדת הגדולה ביותר באי, תרמה גם כן להתנגדות חברתית מרכזית יותר לזכויות להט"ב ונישואים חד מיניים בהשוואה להולנד. אף על פי כן, בשנת 2016 הצביע הפרלמנט עבור הכשרת איגודים אזרחיים חד מיניים בעלי זכויות מרובות בהן נישואים, בפעם הראשונה שפרלמנט קריבי עשה זאת.
גומיגם (שיר)
רקע
השיר יצא לאור באוגוסט 2018, כסינגל העשירי של הצמד. את השיר הוציאו סטטיק ובן-אל תבורי כשלושה חודשים לאחר שהוציאו את השיר "קאוואי". שם השיר הוא גומיגם כשם השלגון גומיגם.
קליפ
העיצוב של הקליפ נוגע יותר בעולם המים. הקליפ צולם ב-5 סטים שונים, במשך 21 שעות. על הקליפ עבדו עשרות פַסָלים, אנשי ארט ואביזרים.
מריה לואיזה, נסיכת הנובר
מריה לואיזה, נסיכת הנובר (בגרמנית: Marie Louise von Hanover; 11 באוקטובר 1879 – 31 בינואר 1948) הייתה נכדם של גאורג החמישי, מלך הנובר וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ואשתו של מקס פון באדן.
ביוגרפיה
ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה לואיזה עם מקסימיליאן, נסיך באדן, ממנו נולדו לה שני ילדים. באוקטובר 1918 מונה בעלה מקס לקנצלר גרמניה, וב-9 בנובמבר אותה שנה התפטר, וסלל את הדרך להקמת רפובליקת ויימאר. בשנת 1928 מת גיסה פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן, ובעלה הפך לראש בית צרינגן. בשנת 1929 מת בעלה מקס, ובנה ברטהולד, מרקיז באדן ירש את תאריו.
ב-31 בינואר 1948 מתה מריה לואיזה בביתה בזאלם, והיא בת 68 שנים.
משפחתה
ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה לואיזה עם מקסימיליאן, נסיך באדן, ממנו נולדו לה שני ילדים:
לה פיגארו
לה פיגארו (בצרפתית: Le Figaro) הוא יומון מוביל בצרפת. מאמרי המערכת שלו מתאפיינים בקו שמרני בדרך כלל, והעיתון נחשב היסטורית כתומך במפלגה הגוליסטית ויורשותיה האידאולוגיות (ובהם האיחוד למען תנועה עממית). מערכת העיתון יושבת בפריז.
העיתון נוסד ב-1826 כשבועון סאטירי. שמו ניתן לו מהמחזה הקומי של פייר בומרשה "נישואי פיגארו" (שגם הולחן מאוחר יותר לאופרה בידי מוצארט). גם מוטו העיתון – "ללא החופש לבקר, אין טעם בשבח" – נלקח מ"נישואי פיגארו". העיתון התפרסם באופן לא-סדיר עד 1854, ואז תחת בעלות חדשה שינה כיוון והפך לעיתון בעל התפוצה הרחבה ביותר בצרפת. ב-16 בנובמבר 1866 התפרסם הגיליון הראשון של לה פיגארו במהדורתו היומית, והופץ ב-56,000 עותקים.
עד תחילת מלחמת העולם השנייה ביסס לה פיגארו את מקומו כעיתון המוביל בצרפת. לאחר המלחמה נחשב כשופרה של הבורגנות הצרפתית המסורתית, ועד היום הוא שומר על קו שמרני.
העיתון החליף מספר בעלויות לאורך שנות קיומו. כיום נמצאת השליטה בעיתון בידיו של סרז' דאסו, איש עסקים ופוליטיקאי שמרני, השולט גם בענקית התעשייה האווירית הצרפתית דאסו תעופה, יצרנית מיראז'. בצרפת מוטחת ביקורת על כך שעיתון לאומי מוביל נמצא בשליטת אחד מגדולי הספקים של צבא צרפת, שבו בזמן הוא גם ראש עיר, סנטור מטעם מפלגת השלטון, ואביו של חבר האספה הלאומית מטעם אותה מפלגה אוליבייה דאסו. דאסו הודף את הביקורת נגדו ונגד קו העיתון המתיישר עם השלטון, בהסבר כי "תפקיד העיתונות לקדם רעיונות בריאים, ורעיונות שמאלנים אינם רעיונות בריאים".
בין הכותבים היותר ידועים בעיתון לדורותיו: אמיל זולא, מרסל פרוסט, אנדרה ז'יד, פרנסואה מוריאק, ז'אן-פול סארטר.
תפוצת העיתון בשנת 2008 נעה בסביבות 320,000 עותקים ליום, והיא במגמת ירידה.
מצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד
מצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד (באנגלית: Official New Zealand Music Chart; במאורית: Te Papa Tātai Waiata Matua o Aotearoa) הוא מצעד מוזיקה שבועי בניו זילנד, שהוקם ב-1975, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי. מדי שבוע, מתפרסמים מצעד 40 הסינגלים והאלבומים המובילים של השבוע. כמו כן, מתפרסמים גם מצעד 20 הסינגלים והאלבומים המובילים של האמנים הניו זילנדים ומצעד עשרת אלבומי האוסף המובילים. כלל מצעדי מוזיקה מתבססים מנתונים של הזרמות מוזיקה, וכן מכירות פיזיות ודיגיטליות בניו זילנד.
היסטוריה
עד 1975, מצעדי המוזיקה בניו זילנד הורכבו באופן אזורי על ידי מגזינים, חנויות תקליטים ותחנות רדיו.
ממאי 1975 עד 2004, איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי פרסם מוזיקה שנתי ארצי של סינגלים ואלבומים שיצאו בניו זילנד. המיקום במצעד המוזיקה השנתי הוענק על פי מיקומו במצעדים השבועיים (מקום ראשון היה מקבל 50 נקודות, מקום שני היה מקבל 49 נקודות, וכך הלאה). מאז 2004, איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי מפרסם אך ורק מצעד סינגלים שנתי, בהתבסס על סמך מספר המכירות של אותה שנה.
מאפריל 2007 עד אוקטובר 2011, כל 13 מצעדי המוזיקה נשמרו והוצגו בארכיון באתר radioscope.net.nz. בנובמבר 2011, איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי השיק אתר חדש למצעד המוזיקה.
ב-19 ביוני 2021, איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי השיק מצעד חדש עבור עשרת השירים המובילים במאורית, לשירים עם לפחות 70% מהמילים במאורית.
הילד (סרט, 2016)
הילד (באנגלית: The Boy) הוא סרט אימה אשר בוים על ידי ויליאם ברנט בל, לפי תסריט שכתב סטייסי מנאר. את הדמויות הראשיות מגלמים לורן כהן ורופרט אוונס. בתפקידי משנה עיקריים משחקים דיאנה הרדקאסל וג'ים נורטון.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 בינואר 2016, בהפצת STX Entertainment.
עלילה
גרטה אוונס, אמריקאית צעירה ממונטנה, נשכרת כאומנת על ידי משפחת היילשייר. לאחר מכן, מגיעה גרטה אל עיירת המשפחה הנמצאת בבריטניה. היא נכנסת אל בית המשפחה ונפגשת עם בני הזוג היילשייר. הם מכירים אחד את השני ואז מספרים לי כי הילד שלהם הוא בובת חרסינה, הנענית לשם ברהאמס.
לאחר המפגש, משפחת היילשייר נוסעת ומשאירה את גרטה עם ברהאמס. לפני שהם נוסעים, הם מספרים לה שהיא האומנת היחידה אשר ברהאמס הסכים שתטפל בו. בהמשך הסרט, מגלה גרטה את הסוד שהסתירה משפחת היילשיירס, תוך שהיא עוברת מסכת הפחדות.
שלי וינטרס
שלי וינטרס (באנגלית: Shelley Winters; 18 באוגוסט 1920 - 14 בינואר 2006) הייתה שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית. זכתה בשני פרסי אוסקר (1959, 1965) ובפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
סרטה הראשון היה There's Something About a Soldier (1943). לאחר שורה ארוכה של הופעות ללא קרדיט בשנות ה-40, החלה וינטרס להופיע בתפקידים ראשיים, אך בסרטי קולנוע זניחים, פרט ל-Winchester '73 (1950), סרטו של אנטוני מאן, שבו כיכבה לצד ג'יימס סטיוארט. אך הפריצה שלה הגיעה בעקבות גילום אהובתו של מונטגומרי קליפט ב"מקום תחת השמש" (1951), הסרט גרף 6 פרסי אוסקר והביא מועמדות ראשונה לפרס לווינטרס בקטגוריית שחקנית המשנה. בשנת 1959 זכתה וינטרס בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "יומנה של אנה פרנק". בשנת 1965 זכתה בפעם השנייה באוסקר עבור משחקה בסרט "טלאי כחול".
וינטרס נישאה ארבע פעמים. בעליה היו:
וינטרס נפטרה בבוורלי הילס ב-14 בינואר 2006, בגיל 85, מבעיות לב.
מטאברס
המונח מטאברס (באנגלית: Metaverse; בעברית: עולם על) הוא הלחם של המילים "מטא" ו"יוניברס", המשמש בדרך כלל לתיאור הרעיון של "השלב הבא" באבולוציה של רשת האינטרנט, שתהיה מורכבת ממרחבים וירטואליים משותפים ותלת-ממדיים שיהיו מקושרים ומרכיבים יקום וירטואלי כוללני, שיכלול בפועל את רשת האינטרנט כולה (כולל "האינטרנט של הדברים") וכל קשת המציאות הרבודה.
המעבר מהאינטרנט ה"נוכחי" למטאברס מתאפשר בזכות הבשלתן של טכנולוגיות כמו מציאות מורחבת, אינטראקטיביות מלאה אדם-מחשב, בינה מלאכותית, בלוקצ'יין, מיחשוב ענן ואחרות.
היסטוריה של המונח
המונח "מטאברס" נטבע בשנת 1992 ברומן המדע הבדיוני מאת ניל סטיבנסון לתיאור מרחב וירטואלי תלת-ממדי דמוי עולם אמיתי, כדי לתאר יורש לאינטרנט שיהיה מבוסס על מציאות מדומה. אך רעיונות דומים הופיעו כבר מראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 כדי לתאר מרחבי סייבר באופן כללי.
במאה ה-21 היו שהגדירו את "פורטנייט" ו"רובלוקס", משחקים בהם המשתמשים יכולים לבנות עולמות ולייצר תוכן בעצמם, כ"חלוצים" של המטאברס.
הר בראון (קולומביה הבריטית)
הר בראון (באנגלית: Mount Brown) הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,791 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 513 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם ממערב למעבר אתבסקה.
מוצאו של הנהר פרייזר מצוי למרגלות ההר.
הטיפוס על ההר
הראשון שטיפס לפסגת ההר היה חוקר הטבע והבוטנאי דייוויד דאגלס (David Douglas), בשנת 1827.
מיתוס הוקר ובראון
דאגלס סבר שגובהו של ההר 4,876 מטרים מעל פני הים, ובשל טעות זו סברו כי הר זה, והר הוקר הסמוך, הם הפסגות הגבוהות ביותר בהרי הרוקי (מיתוס "הוקר ובראון").
מקור השם
דאגלס קרא להר על שמו של הבוטנאי רוברט בראון, שהיה האחראי הראשון על הגנים הבוטניים של המוזיאון הבריטי.
השם אומץ רשמית ב-5 באפריל 1921.
לקריאה נוספת
• Gerry Shea, Mountain Treks in British Columbia, P 101
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 34
• Emerson Sanford, Janice Sanford Beck, Historic Hikes to Athabasca Pass, Fortress Lake & Tonquin Valley, P 94
• Collie, N. (1899), Exploration in the Canadian Rockies: A Search for Mount Hooker and Mount Brown, The Geographical Journal, 13(4), 337-355. doi:10.2307/1774823
איקדיפטיס
איקדיפטיס (שם מדעי: Icadyptes) הוא סוג של פינגווין ענקי בעל מין אחד אשר חי באמריקה הדרומית בסוף תקופת האאוקן, לפני 37.2-33.9 מיליון שנה. משמעות שמו הוא: "הצוללן של איקה". איקה הוא מחוז גדול בדרום פרו, שם נתגלו מאובני הפינגווין, לצד מאובני פינגווין מהסוג Perudyptes.
האיקדיפטיס היה הגבוה שבפינגווינים והגיע לגובה 1.5 מטרים, גדול בהרבה מהפינגווין הקיסרי, הגדול בפינגווינים המודרניים שמגיע לגובה של 130 ס"מ. עם זאת, הוא לא היה הכבד ביותר במשפחתו. הוא היה בעל מקור ארוך כשל אנפה שהזדקר מעלה. כמה חוקרים סוברים שכך נראו מקורי אבות הפינגווינים ורק בהמשך איבדו צורה זו.
פינגווין זה חי באקלים טרופי וחמים, בניגוד למזג האוויר הפרואני הקר המודרני. ראשוני הפינגווינים חיו באזורים טרופיים של אנטארקטיקה וניו זילנד שהחלו להתקרר לאט לאט ופיתחו שכבת שומן ומעטה נוצות מבודד וכיום רק מינים מעטים כמו פינגווין שחור רגל ופינגווין גלאפגוס חיים באקלים חמים כזה. הוא ניזון עם מקורו הארוך מדגים ודיונונים שהוא תפס במים.
פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2017
זוכים ומועמדים
רשימת המועמדים נחשפה ב-25 ביולי 2017. MTV המשיכה לבטל קטגוריות פרסים לפי מגדר, כפי שעשו בטקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV לשנת 2017. פרסי הקליפ הטוב ביותר של אישה וגבר הוחלפו בקטגוריה אחת, אמן השנה. קנדריק לאמאר הוביל את רשימת המועמדים עם שמונה מועמדויות, בעוד שקייטי פרי, דה ויקנד ודי ג'יי חאלד קיבלו חמש מועמדויות כל אחד. המועמדים לקטגוריית שיר הקיץ הוכרזו ב-22 באוגוסט 2017. הזוכים רשומים בטקסט מודגש.
קששוב
קששוב (בפולנית: Krzeszów, ביידיש: קרעשעוו) הוא כפר במחוז ניסקו שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, על גדת נהר סן, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
קששוב נזכר מהמאה ה-17 כיישוב בבעלות משפחת זמויסקי, ובשנת 1640 הוענקו לו זכויות עיר. עם הנחת קו מסילת ברזל בסמוך ליישוב במחצית השנייה של המאה ה-19, החל הכפר לגדול, והוקמו בו מספר מפעלים קטנים.
יהודי קששוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מהמאה ה-16, ובאמצע המאה ה-17 נחרבה הקהילה במקום בפרעות ת"ח ות"ט. במהלך המאה ה-18 חודשה הקהילה ביישוב, ובשנים אלה הוקמו במקום בית כנסת ובית עלמין. בסוף המאה ה-19 הגיע מספר יהודי היישוב לשיא.
בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, והתגוררו בו כמה מאות יהודים. היישוב נזכר בסיפוריו של יצחק בשביס-זינגר.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצץ היישוב בידי הגרמנים, ורבים מיהודיו נמלטו ממנו. באמצע ספטמבר 1939 נכנסו ליישוב חיילי הצבא האדום, אך אלו מסרו אותו לידי הגרמנים כעבור מספר ימים, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב.
טאהא
טאהא (בתעתיק נאמן יותר למקור: טה) הוא שם פרטי ושם משפחה אסלאמי. מקורו באותיות המסתוריות طه (טא+הא) המופיעות בראש הסורה העשרים בקוראן, סורת ט.ה.