cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוריס דב ברוצקוס
קורות חיים
השתתף ב"המשק השיתופי". היה מהמומחים הגדולים באירופה בשאלות כלכלה, ובמיוחד בבעיות חקלאות והתיישבות של יהודים. היה חסיד כלכלה ליברלית ושוק חופשי, ואחד המבקרים המובילים של כלכלה מתוכננת.
נפטר ב-7 בדצמבר 1938 מסרטן בירושלים.
הרצאותיו באוניברסיטת ירושלים יצאו לאור לאחר פטירתו בשם "כלכלה חקלאית".
אשתו אמיליה אוסיפובה-ברוצקוס (1873–1952) כתבה ביחד עם בנם אליעזר, ביוגרפיה עליו.
אחיו הבכור יוליוס ברוצקוס (1870–1951), היה רופא, פעיל ציוני, פוליטיקאי ליטאי, היסטוריון ופובליציסט. אחותו מרגלית נישאה לשלמה גפשטיין.
פרסומיו
לאחר מותו:
Wasted
Wasted (בעברית: מבוזבז\ת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום הבכורה שלה, Some Hearts. השיר יצא לאור ב-6 בפברואר 2007, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי הילרי לינדזי, מארב גרין וטרוי ורגס והופק על ידי מארק ברייט. השיר הוא עוסק בנושאים של התמכרות, כולל אלכוהוליזם. בשיר יש שתי דמויות ועל כל אחת מהן לנסות ולגרום להתמכרות להפסיק להשתלט על חייהן. אחת מצליחה להפסיק עם התמכרות לזוגיות והשנייה למשקאות חריפים.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-17 מיליון השמעות.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי ולמקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי של קנדה. כמו כן, זכה השיר בפרס מוזיקת הקאנטרי של ASCAP, בקטגוריית "שיר השנה המבוצע ביותר", בטקס שהתקיים בשנת 2007. בפרס זה זכה גם השיר "Don't Forget to Remember Me".
ג'יימי וינסטון
ג'יימי מרגרט וינסטון (באנגלית: Jaime Margaret Winstone; נולדה ב-6 במאי 1985) היא שחקנית אנגלייה. וינסטון מוכרת מהופעתה בתפקיד בקי בסרט "Kidulthood", בדמות קלי בסדרת האימה של ערוץ E4 "למות על הסט", ובקומדיית המצבים "After Hours" של ערוץ סקיי.
ביוגרפיה
וינסטון נולדה בקמדן טאון שבצפון לונדון. היא בתם של השחקן ריי וינסטון ושל איליין מק'קוסלנד. יש לה שתי אחיות לויס (ילידת 1982), הבכורה שהיא זמרת ושחקנית, ואלי (ילידת 2001) הצעירה. וינסטון גדלה ברובע אנפילד שבלונדון, ולמדה בבית הספר "אנפילד קאונטי סקול". אחר כך המשפחה עברה לגור ברוידון שבאסקס, שם למדה בבית הספר ברנט מיל בעיר הארלו. בהמשך למדה משחק בהארלו קולג'. זמן מה למדה בבית ספר למשחק, אבל נשרה מהלימודים כדי לקדם את קריירת המשחק שלה בסרטים כגון "Anuvahood" ו-"Kidulthood".
קריירה
בקולנוע שיחקה וינסטון בסרטים "ילד טעון" (2004), "ילדה של אבא", "ילדים מתבגרים" (שניהם מ-2006), ו-"Donkey Punch" (מ-2008). בטלוויזיה השתתפה בסדרות "M.I.T.:Murder Investigation Team", "וינסנט" (לצדו של אביה), "Totally Frank", המיני-סדרה "Goldplated", "למות על הסט" ובסרט קצר בשם "Love Letters". היא לוהקה לפיילוט של הסדרה "Phoo Action", אבל הסדרה עצמה בוטלה לפני תחילת הצילומים.
וינסטון שרה קולות רקע עבור הלהקה של אחותה לויס. כשחקנית היא הופיעה בווידאו קליפ של הסינגל "When You Wasn't Famous" של להקת הסטריטס, בסינגל "Two Lovers" של The Twan, ובסינגל "Blind" של Hercules and Love Affair. באפריל 2009 כיכבה לצדו של אלפי אלן, החבר שלה באותה עת, בווידאו קליפ של הסינגל "Dust Devil" של להקת מאדנס.
ב-2008 הייתה וינסטון דוגמנית מסלול עבור ויויאן וסטווד. בפברואר 2009 הופיעה בשער המגזין "ארנה".
במרץ 2010 הוכרזה וינסטון כפטרונית של פסטיבל הקולנוע של האיסט אנד. וינסטון כיכבה בסרט המתח "Manor Hunt Ball" המבוסס על הרומן "The Most Dangerous Game" מאת ריצ'רד קונל.
באביב 2010 גילמה וינסטון את אנלי אלדרטון, אחת מחמש נשים שנרצחו באיפסוויץ' ב-2006, בדרמה של ה-BBC "חמש בנות". בקיץ 2014 שיחקה בתפקיד הראשי בדמות לורן בדרמה הקומית "After Hours" של ערוץ Sky 1.
קרלוש אגושטיניו דו רוזאריו
קרלוש אגושטיניו דו רוזאריו (נולד ב-26 באוקטובר 1954) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אשר מכהן מאז ינואר 2015 כראש ממשלת מוזמביק תחת הנשיא פיליפה ניוסי מטעם מפלגת פרלימו. בעבר כיהן רוזאריו גם כחבר הפרלמנט ובשנים 1994–1999 שימש כשר החקלאות והדיג. לאחר מכן שימש כנציב העליון של מוזמביק בהודו ובסרי לנקה וכשגריר באינדונזיה עם הסמכה למלזיה, סינגפור, תאילנד ומזרח טימור.
Se Quiere, Se Mata
Se Quiere, Se Mata (בעברית: מה שמבוקש, נהרג, ובאנגלית: What Is Wanted, Is Killed) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה השלישי, Pies Descalzos. השיר יצא לאור ב-10 במרץ 1997, כסינגל השישי והאחרון מן האלבום. השיר נכתב והופק על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה.
במצעדים העיקריים הגיע השיר למקום ה-8 במצעד שירי השירים הלטיניים, וה-1 במצעד שירי הפופ הלטיניים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה של השיר צולם על ידי חואן מרטין ובנוסף, הגיע למקום הראשון במצעד של "Telhit Top 25". בקליפ ניתן לראות חפצים אשר קשורים לבית משפט, ולצדק. השיר מדבר על ההגינות השוררת בכל בן אדם, ושהצדק תמיד צריך לצאת לאור, דבר אשר מסביר את צילומו בבית משפט.
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2012, 15 שנים מצאתו המקורית. נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות שלו עומד על 10 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה נאה בארצות הברית, כאשר נכנס שם לשני מצעדים ואף הגיע לצמרת מצעד שירי הפופ הלטיניים.
קרב סלמנקה
קרב סלמנקה (בספרדית: Batalla de los Arapiles; קרב ארפילס) היה קרב מכריע במלחמת חצי האי, חלק מהמלחמות הנפוליאוניות. הקרב אירע בעיר סלמנקה בקסטיליה ולאון, ממלכת ספרד הנפוליאונית, במהלך 22 ביולי 1812. הקרב התרחש בין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית שהורכבו מממלכת פורטוגל, ממלכת ספרד והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד נגד כוחותיה של ספרד הנפוליאונית, מדינת חסות של הקיסרות הצרפתית הראשונה בספרד. הקרב כלל מעל מאה אלף חיילים בשני הצדדים.
את כוחות הקואליציה הנהיג ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, בעוד את הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית) הנהיג אוגוסט דה מרמון. הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הקואליציה והביא לנטישת אנדלוסיה בידי הכוחות הצרפתים ואיבוד השליטה הצרפתית על כל מרכז ספרד, מה שהביא לשחרור מדריד בידי הקואליציה זמן קצר מאוחר יותר. הקרב סימן נקודת מפנה בלחימה בחצי האי האיברי שכן הביא לסיום האסטרטגיה ההגנתית של הקואליציה ולתתחילתה של אסטרטגיה התקפית שתגיע לשיאה בנפילת הצרפתים כמעט שנה מאוחר יותר במהלך קרב ויטוריה.
המלחמה בספרד
במסגרת מלחמת חצי האי כבש הצבא הספרדי את ספרד והכתיר את אחיו של הקיסר הצרפתי, ז'וזף בונפרטה, בתור מלך ספרד. תמיכתה של ממלכת פורטוגל בקואליציות האנטי-צרפתיות הביאו לפלישה צרפתית לתוכה אשר פגשה בכישלון ובהתערבות בריטית. מלחמת חצי האי הייתה המערכה האכזרית ביותר של המלחמות הנפוליאוניות. קודם לפלישה הנפוליאונית לספרד הייתה המדינה שקועה בתקופה של סטגניציה פוליטית וכלכלית כמו גם תסיסה אזרחית. מיליוני האיכרים הספרדים לא היו מסכימים לעולם למשטר צרפתי על ארצם וקראו להשבתו של פרננדו השביעי, מלך ספרד. האוכלוסייה הספרדית המקומית הפעילה מדיניות של לוחמת גרילה נגד הצרפתים ביחד עם משלחת בריטית של כוחות שבטיים מה בסקוטלנד ואירלנד.
ב-9 במאי 1812 עזב נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, את בירתו לעבר דרזדן כדי לפתוח בפלישתו לאימפריה הרוסית (ראו מלחמת רוסיה–צרפת (1812)). משלא היה מסוגל עוד לפקח על פעולות הצבא הצרפתי בספרד, העביר נפוליאון את הפיקוד על צבאות צרפת בחצי האי האיברי לאחיו הבכור, ז'וזף, כאמור מלך ספרד הצרפתי, והותיר את האחרון לנסות לכפות מטרה משותפת על הקצינים הבכירים הצרפתיים שפעלו באופן עצמאי ברחבי ספרד; במיוחד מרשל סולת באנדלוסיה שבדרום ספרד ומרשל מרמונט המפקד על 'צבא פורטוגל' בגבול צפון-מזרח ממלכת פורטוגל. קודם ליציאתו של נפוליאון לפלישה אל רוסיה הוא ביצע סיפוח של קטלוניה לתוך הקיסרות הצרפתית, פעולה שהחריפה אף יותר את מאבק הגרילה של האוכלוסייה המקומית נגד המשך השלטון הצרפתי.
התקדמות הקואליציה
נפוליאון הטיל על ז'וזף את החובה העיקרית להיאבק בכוחות הגרילה הספרדיות ברחבי הארץ. ז'וזף היה אמור לאמץ אסטרטגיית החזקה ומגננה נגד הכוחות הסדירים הבריטיים-פורטוגזיים-ספרדיים תחת ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, עד שנפוליאון חזר מניצחון מיוחל ברוסיה והצליח סוף סוף להשיג ניצחון מלא בחצי האי עם צבאו הגדול. הוראותיו של נפוליאון הניחו שוולינגטון יישאר באסטרטגיית מגננה, עם זאת, בעקבות לכידת מבצרי העיר סיודאד רודריגו ובדאג'וז בחודשים הראשונים של שנת 1812 על ידי הבריטים והפורטוגלים, התקדמה וולינגטון לתוך ספרד בדרך למדריד. ז'וזף הורה לאוגוסט דה מרמון להישאר בסלמנקה ולסו לשמור על הגבול עם פורטוגל. שני המפקדים סירבו להישמע להוראות אלה, וסו הרחיק לכת ואמר כי לא מוכן לקבל כל הוראה מז'וזף.
הקרב
וולינגטון החליט לבטל את איום צבא פורטוגל של המרשל הצרפתי מרמונט במרכז ספרד. שני המפקדים תמרנו את כוחותיהם קדימה ואחורה, וניסו להשיג את היד העליונה אך התקדמו מעט. לבסוף, מרמונט קיבל תגבורת והתקדם להשתלט על המוצבים הבריטים. לאחר התכתשות של הכוחות ב-21 ביולי, הורה וולינגטון על פינויו של הציוד ושל הכוחות חזרה לעבר הגבול הפורטוגזי, בציפייה שייאלץ לסגת. מרמונט ראה את ענני האבק והסיק שהבריטים נסוגים ומיד הורה לרגימנטים תחת פיקודו לנוע מערבה לנסות לפגוש ולהפיל את הבריטים ולנתק את הנסיגה. ללא ידיעתו של מרמונט, עיקר הצבא הבריטי לא נסוג והם למעשה הוסתרו על ידי השטח הצחיח בקו מזרח-מערב. בבוקר 22 ביולי, מרמונט ראה הזדמנות לבצע איגוף של אגף הכוחות הבריטים תחת וולינגטון על ידי הנעת המחלקות המובילות של הצרפתים מערבה. וולינגטון התכונן בפני איום שכזה בכך שהוא מנע את נסיגתה של דיוויזיית הפרשים השלישית של פקנהאם והותיר אותה להגן על האגף. כתוצאה מהמהלך של מרמונט, הקו הצרפתי נמתח יתר על המידה, ברואו את מצב המערך הצרפתי, וולינגטון ניצל כעת את הסיכוי לתקוף.
באמצע אחר הצהריים, הפרשים של יחידת ד'אורבן והדיוויזיה השלישית של פקנהאם תקפו את הדיוויזיה הצרפתית המובילה בפיקודו של תומיירס. הצרפתים, שהופתעו לחלוטין, נסוגו מפני הבריטים, בעוד תומיירס עצמו נהרג. זמן קצר לאחר מכן, הדיוויזיה החמישית של ליית' והבריגדה הפורטוגזית של ברדפורד מכוחות הקואליציה הוקצו נגד הדיוויזיה הצרפתית של מקונה. הצרפתים שנלחצו קשות ממתקפת הפתע לא הצליחו לארגן כראוי את דיוויזיות הפרשים הכבדים והקרב הפך לטבח של הכוחות. המערך הצרפתי המערבי התפרק לגמרי במהלך הקרב ו-3 דיוויזיות נפלו. במזרח החזיק הקו הצרפתי. לאחר מאבק עקוב מדם הצליחו הצרפתים לחסום את המתקפה של דיוויזיית הפרשים הבריטית הרביעית אך וולינגטון קרא לעצור את המתקפה המתוכננת של הכוחות הפורטוגזים על הצרפתים, כדי למנוע איבוד כוחות.
עם פציעתו של המרשל מרמונט קיבל המרשל ברטרנד קלוזל את הפיקוד על הכוחות הצרפתיים. במקום לפרוש משדה הקרב, קלוזל יצא למתקפה עם הדיוויזיה שלו יחד עם זו של הגנרל בונט למתקפת נגד נואשת. מתקפת נגד צרפתית זו נכשלה כאשר הדיוויזיה השישית של קלינטון עברה למערך הגנתי להתמודד עם המתקפה ושברה את המערך הצרפתי. הקרב הסתיים עם התקדמות כללית בריטית-פורטוגזית מצפון וממערב והמשך ההתקדמות עוכבה על ידי פעולת מגן אחורי נמרצת של הקורפוס הצרפתי תחת המרשל פריי. צבאו של וולינגטון, המונה 48,600 חיילים, מצא עצמו עם 5,200 נפגעים אך באותו הזמן נגרמו לערך 14,000 נפגעים לצבא הצרפתי שמנה 50,000 איש. קרב סלמנקה, הידוע גם כקרב ארפילס, היה ככל הנראה ההצלחה הצבאית המרשימה ביותר של וולינגטון עד אותה העת.
תוצאות
לאחר הנפילה הצרפתית בקרב סלמנקה היה על ז'וזף לקרוא להשבת הכוחות מאנדלוסיה ודרום ספרד, דבר שהותיר שטחים אלו פתוחים לקראת כיבוש מחודש של הספרדים והבריטים. הכוחות הבריטים תחת וולינגטון התקדמו במעלה ספרד, שחררו את מדריד והביאו למנוסת המנהל הצרפתי לצפון. ההתקדמות של וולינגטון לאורך 1812 הגיעה עד בורגוס, כאשר החורף הקשה הכריח אותו לסגת חזרה לעבר הגבול. בשנה הבאה יצא בראש כוחות הקואליציה בספרד למערכה נוספת, בעזרת תנועה צבאית דרך האקלים הצחיח של גליסיה, הגיעו כוחות הקואליציה לקרב ויטוריה שהביא סופית לנפילת הכוחות הצרפתים בספרד ולנסיגתם מצפון להרי הפירנאים אל תוך צרפת עצמה. קרב סלמנקה היווה את המהפך בחזית בחצי האי האיברי.
בנקאות אסלאמית
בנקאות אסלאמית היא בנקאות המבוססת על עקרונות השריעה האוסרת גביית ריבית בדומה לדיני ההלכה היהודית. האידיאל עליו מבוססת בנקאות כזאת הוא כלכלה נטולת ריבית.
העקרונות העיקריים של הבנקאות האסלאמית
הערכות שונות גורסות כי הבנקאות האסלאמית מגלגלת מדי שנה כ-300 מיליארד דולר ברחבי העולם. הפוטנציאל הכלכלי והאנושי הגלום בה מושך גם את הבנקאות המערבית להתאים את עצמה לבנקאות האסלאמית תוך התאמה למאפייניה הייחודיים. כך לדוגמה, הקים דויטשה בנק, הבנק הגרמני הגדול ביותר, קרן השקעות בסך 2 מיליארד דולר המבוססת על עקרונות הבנקאות האסלאמית. גם בנקים בינלאומיים גדולים אחרים עשו זאת: סיטיבנק, HSBC ו-UBS. בשווייץ נפתח בנק אסלאמי בשם "פייסל פייננס" המאפשר גם ללא מוסלמים להשתמש בשירותיו.
לבנקאות האסלאמית השפעה רבה גם על הפוליטיקה. במצרים, לדוגמה, ניסה הנשיא חוסני מובארכ לקדם הצעת חוק אשר תסייע לזוגות צעירים בקבלת משכנתאות נוחות. ואולם בהצעת החוק היה גם סעיף שממנו השתמע כי במידה ולא יעמדו הלווים בהחזר התשלמים ניתן יהיה לסלקם מהדירה. השייח' מוחמד סיד טנטאווי, העומד בראש "אל אזהר", ממוסדות הדת החשובים במצרים, פסק כי החוק נוגד את האסלאם הואיל והוא מאפשר סילוק אנשים מדירתם וכן משתמע מהחוק שמהלווה תיגבה ריבית. הצעת החוק שונתה מספר פעמים ולבסוף הוגשה כשהיא שונה לחלוטין מזו המקורית ולא ממש מסייעת לזוגות הצעירים במדינה.
המחלוקת באסלאם על הריבית המודרנית
מאז שנות הארבעים של המאה ה-20 מתנהל דיון בין חכמי הדת המוסלמים בשאלת היחס לריבית המודרנית. דעת רוב חכמי הדת היא שאין הבדל עקרוני בינה לבין הריבית המתוארת בקוראן, והיא אסורה. אמנם רבים מהמלומדים המוסלמים סבורים שיש הבדל עקרוני: הריבית שנאסרה בקוראן היא הריבית שהייתה נהוגה אז והאיסור נועד בעיקר להציל את העניים בחברה מניצול, ואילו הריבית המודרנית בעיקרה אינה מכוונת לעניים אלא להשקעות ובזה היא מניעה את הכלכלה.
הארד ג'סטיס (2007)
הארד ג'סטיס (2007) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-12 באוגוסט 2007, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השלישי בסדרת אירועי הארד ג'סטיס. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות Impact.
האירוע כלל את הצגתו מחדש של המתאבק גולדאסט בתור הדמות בלאק ריין.
מאיה לובינסקי
מאיה לובינסקי היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה
מאיה לובינסקי נולדה בישראל והעבירה את שנות ילדותה בשליחויות של הוריה בחו״ל. לבסוף השתקעה בלונדון, שם למדה לתואר ראשון במשחק בבית הספר לאמנות ArtsEd.
ב-2014 שיחקה בסדרה "משפחה טובה" מאת איתן פוקס ובבימויו של אלון זינגמן ששודרה בערוץ 1. לובינסקי גילמה את ג'ו סמית, אשת עסקים יפה ומסתורית המגיעה לישראל לרכוש חברת סטארט אפ ישראלית.
לובינסקי כיכבה במספר הפקות של חברת התיאטרון הבריטית פאנצ'דרנק. באנגליה כיכבה בהצגה שוברת הקופות "מסכת המוות האדום" כמדלן, דמות הלקוחה מסיפורו של אדגר אלן פו "נפילת בית אשר". בניו יורק השתתפה בהפקה "סליפ נו מור", המבוססת על יצירתו של שייקספיר "מקבת".
לובינסקי מתגוררת כיום בברוקלין, כותבת ומשחקת.
קרב צ'לדיראן
קרב צ'לדיראן (בפרסית: جنگ چالدران; בטורקית: Çaldıran Savaşı) התרחש ב-23 באוגוסט 1514 בין האימפריה העות'מאנית ובין האימפריה הספווית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של העות'מאנים, אשר השתלטו על מזרח אנטוליה, צפון עיראק וצפון מערב איראן, על חשבונה של האימפריה הפרסית. לקרב נודעה חשיבות היסטורית גדולה מאוד שכן נקבע בו הגבול בין שתי אימפריות דומיננטיות במזרח התיכון, במידה רבה עד לימינו. בנוסף לגבול הגאו-פוליטי, קרב זה גם קבע את תחום ההשפעה של שני הגושים הדתיים המרכזיים באסלאם, הסוני והשיעי.
בקרב צ'לדיראן לחמו העות'מאנים תחת פיקודו של הסולטאן סלים הראשון ונהנו מעליונות מספרית ולוגיסטית. הכוחות העות'מאנים מנו 60,000–200,000 חיילים, ביניהם יניצ'רים שברשותם היה נשק חם (רובים ותותחים), בעוד הצבא הספווי תחת פיקודו של שאה אסמאעיל ספווי הראשון מנה 40,000–80,000 חיילים שצוידו בנשק פרימיטיבי יחסית. עם שוך הקרבות, שאה אסמאעיל, שנפצע בקרב וכמעט נלקח בשבי העות'מאני, נסוג משדה הקרב בחזרה לארמונו. ומאותו ואילך, הוא למעשה פרש מניהולה של האימפריה בראשה עמד.
לאחר הקרב החלה תקופה בת 41 שנים בה נערכו קרבות הרסניים בין שתי האימפריות. תקופה זו הסתיימה רק בשנת 1555 כאשר נחתמה אמנת אמסיה. בקרבות אלה הפסידו הספווים לעיתים שטחים רבים שבהם אוכלוסייה שיעית גדולה כגון לוריסטאן וכרמאנשאה, אך כבשו אותם מחדש מאוחר יותר. כמו כן, בתקופה זו ערים פרסיות חשובות, כגון תבריז, היו לעיתים קרובות מטרה לפשיטות עות'מאניות הרסניות. יוצא מן הכלל היה מחוז אזרבייג'ן, אשר נכבש בסופו של דבר בחזרה על ידי הפרסים, אך מאוחר יותר, במאה ה-19, עבר לשליטת האימפריה הרוסית.
הרקע לקרב
במחצית הראשונה של המאה ה-15 חייתה האוכלוסייה הטורקמנית באנטוליה במודל השבטי, והשתייכה לאסלאם השיעי. לאור זאת, היא נבדלה מן ההגמוניה הנהוגה באימפריה העות'מאנית, מן הבחינה הדתית, החברתית והפוליטית: את ראשיתם של הבדלים אלה ניתן למצוא בתקופה הסלג'וקית ובהיחלשותה של נסיכות אק קויונלו בסוף המאה ה-15 שהביאה לכאוס פוליטי.
בזירה העות'מאנית, בשלהי שנות השלטון של הסולטאן באיזיט השני (שלט בשנים 1481–1512), שהיה חולה ומרותק לקונסטנטינופול, (איסטנבול של ימינו), הבחין בנו סלים בסכנה לאינטרסים של האימפריה העות'מאנית העולה מקשריהם של הספווים ושליחיהם עם השבטים האנטוליים השמרניים. לפניו הוביל אביו מערכות צבאיות באנטוליה כנגד הפשיטות הצבאיות של הפרסים, אבל ספג מפלות מול שאה אסמאעיל. החדירה המהירה לתוך אנטוליה של השאה אסמאעיל ושל השיעה גרמה לדאגה בחוגים הצבאיים בקונסטנטינופול. לפיכך, על אף שבאיזיט התכוון לוותר על הכס ולהעבירו לבנו הבכור הנסיך אהמט, סברו גורמים רבים בצבא שדווקא הנסיך סלים, בנו הצעיר ביותר של באיזיט, יעמוד באתגר וינטרל את האיום הנשקף לממלכה. בהתאם לזאת הוא הומלך ב-24 באפריל 1512. עם עלייתו לשלטון הרג סלים את אחיו ואחייניו שהיו עשויים לאיים על שלטונו.
הסולטאן סלים תמך בגישה לוחמנית כנגד ההשפעה הספווית באנטוליה. עוד לפני שיצא למלחמה בשאה אסמאעיל, פעל כנגד האוכלוסייה השיעית באנטוליה. והכניע את שבטי קיזילבאשלר.
הקרב
בשנת 1514 יצא הסולטאן סלים למלחמה נגד השאה אסמאעיל כדי לשים קץ להשפעתו על השבטים הטורקמניים באנטוליה. מגובה בפתווה מאנשי דת סונים בכירים, וביניהם המופתי נור א-דין המזה ('סרו גורז') ואבן כמאל אשר תמכו במסע הצבאי כנגד השאה אסמאעיל, הכריז הסולטאן סלים כי הוא יוצא למלחמת קודש נגד השאה ותומכיו הכופרים אשר משחיתים את האסלאם.
ב-20 באפריל 1514 עזב הסולטאן סלים את קונסטנטינופול בראש צבא גדול, ונע בנתיב דרך אסקישהיר, קוניה עד שהגיע לעיר סיוואס שבמרכז אנטוליה. משם שלח סלים שלושה מכתבים הכתובים בפרסית בסגנון בוטה ביותר לשאה אסמאעיל, ובהם דרש את הגעתו האישית לשדה הקרב.
אף על פי שהצבא העות'מאני סבל ממחסור באספקה, החליט סלים להמשיך להתקדם, והשתמש באמצעים קיצוניים כדי לשמור על המשמעת בקרב חייליו שהיו עייפים וממורמרים כתוצאה מהמסע המתמשך. לבסוף נפגשו הצבאות העות'מאנים והספווים פנים אל פנים בשדה הקרב של צ'לדיראן, צפונית מזרחית לימת ואן שבאנטוליה, ב-23 באוגוסט 1514. הקרב ארך 14 ימים והסתיים בניצחון מוחלט של הצבא העות'מאני- הודות לעליונותו המספרית ולטקטיקה הצבאית החדשנית שבה נקט (החיילים היניצ'רים צוידו גם בנשק חם ונתמכו על ידי עגלות תותחים). יש לציין שקרב זה היה זה אחד מקרבות השדה הראשונים בהיסטוריה שהוכרעו באמצעות נשק העושה שימוש בנשק חם.
תוצאות הקרב
שאה אסמאעיל איבד בקרב רבים מתומכיו וממפקדיו הבכירים- לבסוף כשנוכח בהפסדו ברח משדה הקרב כשהוא פצוע. בעקבות זאת התקדם הסולטאן סלים ללא התנגדות לעבר הבירה הספווית תבריז ונכנס אליה ב-6 בספטמבר 1514. המחנה הספווי נבזז, ובידי העות'מאנים נפל גם רכוש יקר שהיה שייך לשאה, וכן הם הגלו בעלי מלאכה רבים מתבריז לקונסטנטינופול. כתוצאה מהניצחון, העות'מאנים לא רק היו מוגנים מפני פולשים מהמזרח, אלא גם שלטו בנתיבי סחר המשי.
החורף הקרב הפך לאיום רציני עבור הצבא העות'מאני, שבעיותיו הלוגיסטיות החלו להחריף ולכן נאלץ לעזוב את תבריז לחבל נגורנו קרבאך שבקווקז ב-15 בספטמבר. הסולטאן סלים תכנן לעבור את החורף בקרבאך ולאחר מכן להמשיך במסע הקרב כנגד שאה אסמאעיל, אבל כאשר הם הגיעו לנהר אראס פרץ בין חייליו מרד כנגדו והוא שוב נאלץ לעזוב עם צבאו לאמסיה שבאנטוליה. בעקבות זאת, שב אסמאעיל לבתבריז וקבע בו את מושבו מחדש.
בחודשים הבאים שלאחר הקרב, חיזק הסולטאן סלים את הצלחתו במערכה נגד הספווים תוך שימוש מיומן באמצעים דיפלומטיים, כלכליים ופסיכולוגיים. הוא החליש ובודד את המדינה הספווית על ידי יצירת קשרים עם שליט אוזבקיסטן עבדוללה ח'אן הסוני, שממלכתו גבלה בצפון מזרחה של האימפריה הספווית. הוא אסר על כל מסחר עם הספווים ואף החרים סחורות ממי שעבר על הצו הזה. בתור עלבון לשאה, הסולטאן סלים כפה על אשתו של אסמאעיל, שנשבתה על ידי העות'מאנים בשדה הקרב, להתחתן עם אחד מאנשיו. סלים גם טיפח את יחסיו עם האצילים הפאודלים הכורדיים באנטוליה, שגישתם עד כה הייתה נייטרלית, והעביר אותם לצדו.
זאת ועוד, משלחת דיפלומטית ששיגר שאה אסמאעיל בראשות סייד עבד אל-ווהאב לאמסיה והציעה שלום, נדחתה על ידי הסולטאן סלים שאף אסר את השליחים ושלח אותם לכלא בקונסטנטינופול.
אף על פי שכוחו של שאה אסמאעיל לא סר לגמרי, הוא לעולם כבר לא היווה מאז סכנה משמעותית לעות'מאנים. ההפסדים שספג בקרב צ'לדיראן השפיעו עמוקות על מדיניותו של השאה וגם על נפשו. עד לקרב זה הוא בילה את חייו במלחמות וזכה לניצחונות רבים, אולם מאז מפלתו בצ'לדיראן הוא נמנע מכל עימות פוליטי ולעולם לא הוביל עוד את צבאו למלחמות.
בקיץ של שנת 1516 יצא סלים לקרב נוסף בספווים על מנת לכבוש מחדש את העיר תבריז, אולם בדרכו לקרב נמלך בדעתו והעדיף לנוע עם צבאו דרומה ולהילחם בממלוכים שהיוו איום רב יותר על האימפריה העות'מאנית. הקרב נגד הממלוכים נערך באוגוסט 1516, באזור מרג' דאבק צפונית לחלב של ימינו (קרב מרג' דאבק). קרב זה הסתיים בתבוסה מוחצת של הממלוכים והוביל לכיבוש עות'מאני של המחוזות הערביים.
תמי סטרונך
תמי סטרונך (נולדה בשנת 1972) היא שחקנית, רקדנית ופרופסור אמריקאית ממוצא ישראלי.
חיים אישיים
תמי סטרונך נולדה בקיץ 1972 באיראן. ההורים שלה היו הארכאולוגים דוד סטרונך מסקוטלנד ורות סטרונך מישראל, אחותו של פרופ' יואש ועדיה. ב-1981, סטרונך נאלצה להימלט מאיראן עקב המהפכה האיראנית, ומשפחתה טסו לקליפורניה, שם יכלו להרשות לדוד השכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 2020, סטרונך התחתנה עם גרג שטיינברונר.
קריירה
בנוסף לפרויקטים האמנותיים שלה, סטרונך הלכה בעקבות אביה והפכה לפרופסור בניו יורק.
משחק
כשסטרונך הייתה שחקנית ילדה אשר שיחקה את דמות החזרזיר מפו הדוב, פנתה אליה מנהלת הליהוק של סרט הסיפור שאינו נגמר וביקשה מסטרונך להיבחן לתפקיד קיסרית הילדה. לאחר שלושה אודישנים, סטרונך נבחרה ושיחקה בסרט משנת 1984; זה היה סרט הקולנוע היחיד שבו היא שיחקה. לאחר שהסרט זכה להצלחה מסחררת, אמה של סטרונך, רות סטרונך, קיבלה פניות רבות ממפיקי סרטים שונים עם הצעות שונות, אך משפחתה לא אהבו את תשומת הלב הרבה שהיא קיבלה וסירבו להצעות הזרים, חלק מהאנשים שיצרו עמה קשר, שלחו לה טבעות נישואים ואף הציעו לה לשחק בסרטי עירום, משהו שאמה טענתה ש-"כלל לא מתאים לגילה".
סטרונך חזרה לשחק בשנת 2002 אך בז'אנר התיאטרון, ובשנת 2006 הופיעה בהופעה בתיאטרון לה מאמא והמשיכה ללמוד משחק אצל לורה אסטרמן. בשנת 2010 ייסדה סטרונך חברה לתיאטרון בשם תיאטרון שוהורן; בשנת 2012, הם החלו ליצור מחזה חדש, "אור: קומדיה שחורה".
ריקוד
לאחר שסטרונך שיחקה בסיפור שאינו נגמר, היא התמסרה באופן מלא לריקוד, והקדישה שנים רבות ללמידת ריקודים. בשנת 1996, סטרונך החלה לרקוד עם נטע פולברמכר ורקדניות נוספות, אף על פי שכבר רקדה במגוון מקומות ברחבי העולם.
משל המרגלית
המשל מופיע מיד אחרי משל המטמון בשדה שבו מדובר על נושא דומה. הוא לא מופיע בשאר הבשורות הסינופטיות לעומת זאת, גרסה של משל זה מופיעה גם בבשורה הלא-קנונית – הבשורה על פי תומאס. המשל תואר על ידי אמנים כגון דומניקו פטי.
פרשנות
בדומה לכך, מציין התאולוג ג'ון נולנד, כי פנינים באותה העת היו יקרות ערך מעבר למקובל היום, ולכן משל זה צמוד למשל המטמון בשדה, שהוא משל בן זוגו מבחינת המובן הסמלי המשותף, נולנד מעיר כי שני המשלים שותפים במושג של "הון עתק, שנדרש מאמץ נמרץ להשגתו - וכאן הכוונה למלכות שמים", אך מוסיף למקרה זה את הרעיון של "שקידתו של מי שמייחל לה".
ערכה של הפנינה בכך שהיא מהווה "עסקה של פעם בחיים" עבור הסוחר בסיפור המשל. עם זאת, מי שאינם מאמינים דיים במלכות שמים, עד כדי סיכון כל עתידם עבורה, אינם ראויים למלכות.
פרשנות זו של המשל היוותה השראה למספר מזמורים, לרבות המזמור השוודי האנונימי הקרוי "Den Kostliga Pärlan" ("הו, פנינה רבת ערך!"), המתחיל כך (בתרגום חפשי): האם המושיע ראשון באהבתך? הו שקול זאת היטב, המצא תשובה, כפי תקוותך לקבל ברכה ממעל. האם ויתרת על הכל בעבור אוצר זה? האם חִשבת רווחיך בעבר כהפסד בלבד? האם הביטחון בעצמך ובמעלותיך היו לאין לפני ישוע, ולפני צלבו?
פחות נפוצה פרשנות המשל הגורסת כי הסוחר מייצג את ישו, והפנינה מייצגת את הכנסייה הנוצרית. פירוש זה מעניק למשל נושא דומה לזה של משל הכבש האובד משל המטבע שאבד, ומשל הבן האובד.
הביטוי "הפנינה יקרת הערך" התפרש בהרחבה שיש להחיל אותו על דברים יקרי ערך במספר הקשרים דתיים. לדוגמה, האפיפיור פיוס ה XII השתמש בביטוי כדי לתאר את מושג הבתולים.
אפשר גם לתאר את הפנינה עצמה כמעין אבן יקרה, יפהפייה, שנוצרה בתוך הצדפה, "אֵם הפנינה" תוך כדי סבל רב (באותו אופן שמאמינים סובלים ממחסור ומאי נוחות), וכך למשיל אותה לקהילת המאמינים, היא סובלת בחיים בעולם הזה, אך בבוא היום (בעולם הבא) היא תוצג לראווה לעיני כל. שלא כמו אבנים יקרות אשר יש לחתוך, ללטש, ולחשוף את הברק, הזוהר והיופי שלהן, הפנינה היא מושלמת מטבעה, מרגע שהוצאה מן הצדפה.
הבשורה על פי תומאס
גרסה של המשל מופיעה גם בבשורה הגנוסטית על פי תומאס האומרת (פסוק 76): ישוע אמר: "מלכות האב היא כמו סוחר שהיה מצויד באספקה של סחורות ומצא פנינה, הסוחר היה זהיר: הוא מכר את כל הסחורה וקנה לעצמו את הפנינה היחידה. וכן גם אתה, חפש את אוצרו שאינו כלה, שהוא נצחי, שלא מכלה העש, והרימה לא הורסת. בגרסה זו של המשל, ומשל המטמון בשדה המופיע מאוחר יותר (פסוק 109), שלא כמו במתי שקדם לו. עם זאת, האזכור של אוצרות בפסוק 76 עשוי לשקף שבמקור לבשורה על פי תומאס, שני המשלים היו צמודים וסמוכים זה לזה, כך שהקשר בין משלי הצמד המקורי שנותק, הוצבו בהקשרים נפרדים, והתרחבו באופן אופייני לפולקלור. בחשיבה הגנוסטית הפנינה יכולה לייצג את ישו עצמו. ב"מעשי פטרוס ושנים העשר" הגנוסטי, שנמצא יחד עם "הבשורה על פי תומאס", הפנינה מייצגת את ישו.
תיאורים אמנותיים
היו כמה תיאורים אמנותיים של משלי הברית החדשה כולל יצירות מאת דומניקו פטי, יאן לאוקן וג'ון אוורט מיליי.
בספרות
המשל מופנה בספרו של נתניאל הות'ורן "אות הקלון" (The scarlet letter) בעמוד 82: "אך היא קראה לתינוקת בשם 'פרל' (פנינה) בהיותה יקרת ערך – שנקנתה מתוך ראייה של אוצרה היחיד של האם!"
דרך עמק פסגות
כביש עמק פסגות הוא כביש מקומי שתחומו מאזור בית אל לאזור פסגות. הדרך מכונה גם בשמות, "דרך התות", "ציר הזבל" ו"ציר בית אל פסגות". שם הדרך ניתן על פי המראה הגאוגרפי ועל פי מיקומו, הסמוך ליישוב פסגות שבבנימין. תוואי הדרך עובר בסמוך לואדי שיבן.
הדרך ממוקמת צפונית-מזרחית לעיר רמאללה. הכביש נסלל עקב הצורך לחיבור בין אזור בית אל לאזור פסגות.
בצד כביש זה, בסמוך לצומת המוביל לאזור בית אל (על כביש 466), ישנה חניית עפר בסמוך למעיין שנקרא "עין שיבן" ומכונה גם בשם עין תות (בנימין).
כביש זה משרת בעיקר את תושבי בית אל, פסגות והסביבה.
בסמוך לכביש נמצאת מטמנה פלסטינית גדולה וחנייה של משאיות פינוי אשפה, ומכאן הכינוי "ציר הזבל".
בעבר הכביש נועד רק לנסיעה של רכב ביטחון, אך כיום גם כלי רכב פרטיים נוסעים בו.
מילוש וויאניץ'
גדל בקבוצת הכוכב האדום בלגרד שלשורות קבוצת הבוגרים שלה עלה לבוגרים בעונת 1999. לאחר שלוש עונות עבר לקבוצת פרטיזן בלגרד, בשורותיה הצטיין והוביל את קלעי היורוליג בממוצע למשחק בעונת 2003. בדראפט בשנת 2002 הוא נבחר על ידי הניו יורק ניקס בסיבוב הבחירות השני, בחירה מספר 36.
בעונה שלאחר מכן עבר לשנתיים לקבוצת פורטיטודו בולוניה האיטלקית, עימה זכה באליפות איטליה בעונתו האחרונה, אבל פציעה קשה בברך העיבה על המשך הקריירה שלו בקבוצה. וויאניץ' עזב את הקבוצה ועבר לקבוצת ברצלונה הספרדית, שבה לא היווה גורם משמעותי עקב אותה פציעה, הוא חתם בדינמו מוסקבה לאחר שעבר אליה עד לסיום העונה  מפנאתינייקוס היוונית עימה זכה בתואר היורוליג בשנת 2007, אך לאחר עונה אחת ברוסיה עבר שוב מועדון, לאפס פילזן.
שחקן נבחרת סרביה, עימה שיחק בשתי אליפויות אירופה (2003, 2005), באולימפיאדת אתונה (2004) ובאליפות העולם (2006).
מאט ברקי
מאט ברקי (באנגלית: Matt Berkey; נולד ב-29 בינואר 1982) הוא שחקן פוקר אמריקאי, והבעלים של "Solve For Why".
ביוגרפיה
ברקי גדל בליצ'ברג, פנסילבניה, עיירת פועלים בקרבת פיטסבורג. בגיל צערי עבר לגור אצל הורי אימו. מגיל צעיר ניסה להיות שחקן בייסבול, ואף זכה במלגה ושיחק באוניברסיטת גאנון, שם עשה תואר ראשון במדעי המחשב. בזמן הלימודים שיחק פוקר בקזינו אינדיאני בקרבת האוניברסיטה.
ברקי משחק על סכומים גבוהים במיוחד, והוא אחד המשתתפים במשחק הגדול בבלאג'יו. הוא משתתף קבוע בתוכניות משודרות, ולעיתים בשידורי "Live at the Bike". בעבר השתתף בשידורי "Hustler Casino Live" עד לריב מתוקשר בין האחראים על השידור לבינו. את הישג השיא שלו באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר עשה ב-2010, כאשר סיים במקום ה-43.
Solve For Why
ברקי הקים את "Solve For Why" יחד עם כריסטיאן סוטו, כחברה המרכזת נושאים שונים ללמידת פוקר ותכני פוקר.
נירקאטה
נירקאטה (בהונגרית: Nyírkáta) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. הכפר נקרא עד שנת 1955 גבה (Gebe).
יהודי גבה
היהודים הראשונים התיישבו בגבה במחצית הראשונה של המאה ה-19 בעידוד בעל האחוזה הם פתחו חנויות במקום לצרכיהם של האיכרים, רובם מסלובקיה.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי והייתה כפופה לקהילת מאטסלקה. בגבה היו חברה קדישא ובית כנסת שנבנה בשנת 1840.
בשנת 1941 נשלחו יהודים מהכפר לעבודות כפייה. במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאפריל גירשה מפקדת האס אס את יהודי גבה לגטו שהוקם במאטסלקה ומשם שולחו היהודים למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר רק ניצולים מעטים וגם הם עזבו את המקום תוך זמן קצר בגלל איבת התושבים.
מחלת וילסון
מחלת וילסון היא מחלה תורשתית שמאופיינת בהצטברות של נחושת בתוך התאים ברקמות בגוף, בעיקר בכבד, במוח ובכליות. הצטברות בכבד עלולה לגרום להצטלקות ואף לשחמת הכבד ואילו הצטברות במוח עלולה לגרום לנזק מוחי. אחד מתסמיני המחלה הן טבעות קייזר-פליישר: הצטברות משקעי נחושת ברקמות העיניים המופיעים כטבעות זהובות על הקרניות.
זוהי מחלה המועברת בתורשה אוטוזומלית רצסיבית, והיארעותה באוכלוסייה היא 1:30,000 עד 1:40,000 איש. מחלה זו נגרמת על ידי מוטציה בגן הנקרא ATP7B הממוקם בזרוע הארוכה על כרומוזום 13. גן זה מקודד לחלבון הנושא נחושת בגוף. התסמינים הקליניים במחלה קשורים כתוצאה מהצטברות הנחושת באיברים מסוימים- בעיקר הכבד והמוח. מאחר שקיים טיפול במחלה, יש חשיבות לזיהוי מוקדם שלה.
פתוגנזה
מחסור בחלבון הנקרא ATP7B מביא לבעיה בהפרשה של נחושת מדרכי המרה, כתוצאה מכך מצטברת נחושת בכבד וגורמת נזק לרקמת הכבד. עודף נחושת בתחילה נקשר ל-metallothionein, אולם יכולות האגירה הן מוגבלות והנזק לכבד יכול להתחיל כבר בגיל שלוש. באופן נורמלי, נחושת מועברת בדם על ידי חלבון עיקרי הנקרא צרולופלסמין. כתוצאה מעודף הנחושת נוצר חלבון הנקרא apoceruloplasmin, חלבון זה איננו יציב והוא עובר פירוק בדם- ועל כן ניתן לראות רמות צרולופלסמין נמוכות אצל חולים אלו.
רמות הנחושת בדם נמוכות יותר מהרגיל אצל חולים אלו, בגלל רמות נמוכות של צרולופלסמין שכאמור קושר אליו את מרבית הנחושת בגוף. ככל שהמחלה מתקדמת, נחושת שאינה קשורה לאף חלבון ("נחושת חופשית") עולה ברמותיה ומצטברת ברקמות שונות כגון המוח - מה שמביא לתסמינים הנוירולוגיים והפסיכיאטריים הקיימים במחלה.
טיפול
הטיפול במחלה כולל סילוק של עודפי הנחושת מהגוף והוא ניתן לכל החיים. מטופלים ללא עדות להפרעות נוירולוגיות או להתדרדרות מצב הכבד (דה-קומפנסציה של הכבד) יכולים להיות מטופלים באבץ- ZINC- המשמש כטיפול הבחירה, או על ידי Trientine. האבץ מביא לחסימת הספיגה של נחושת מן המעיים, ומביא לסינתיזה של metallothionein המסלק עודפי נחושת מן הכבד. מחלת הכבד חולפת ברובה בתוך שנה של טיפול, אם כי לרוב נשאר נזק שאריתי קטן.
אם החולה מציג דה-קומפנסציה של התפקוד הכבדי, יש להעריך עד כמה חמורה המחלה. לשם כך משתמשים במדד הנקרא Nazer prognostic index- מדד זה מעריך את רמות הבילירובין, רמות האנזים AST בכבד, ורמות PT (מבחינת הארכת זמן דימום). ככל שהערכים חמורים יותר כך הניקוד הניתן גבוה יותר, כאשר ניקוד מעל 9 מחייב השתלת כבד, חולים עם ניקוד של מתחת ל-7 יכולים להסתפק בטיפול תרופתי שכולל שילוב של אבץ ו- trientine.
אם קיימת מחלה נוירולוגית היא תטופל באמצעות tetrathiomolybdate- זוהי תרופה המביא לבקרה מהירה על רמות הנחושת החופשיות בדם, ומשמרת תפקוד נוירולוגי. ניתן להשתמש גם באבץ. הפרעות פסיכיאטריות ונוירולוגיות נעלמות בתוך חצי שנה עד שנתיים מתחילת הטיפול.
על חולים המקבלים טיפול תרופתי כאמור, יש צורך להעריך מדי תקופה את רמות הנחושת בדם או בשתן.
עבד אל-קאדר כמאל מוחמד
עבד אל-קאדר כמאל מוחמד (נולד ב-1 ביולי 1951) הוא פוליטיקאי אשר מכהן מאז אפריל 2013 כראש ממשלת ג'יבוטי תחת הנשיא אסמאעיל עומאר גואלה. בעבר כיהן כשר החקלאות בין השנים 2001–2005 וכשר הביטחון בשנים 2011–2013.
את לימודיו האקדמיים במדעי הטבע קיים בצרפת. בשנת 1979 החל מוחמד לעבוד ברשות המים של המדינה, ובשנים 1983–2005. בשנת 1981 החל להיות פעיל פוליטי. בפברואר 2013 ניצח מוחמד בבחירות והחליף את ראש הממשלה המכהן דליטה מוחמד דליטה.
בשנת 2020 מוחמד הכריז על יחסים בלתי-רשמיים עם ישראל.
זיזי למברינו
זיזי למברינו (ברומנית: Joanna Marie Valentina "Zizi" Lambrino; 3 באוקטובר 1898 - 27 במרץ 1953) הייתה בתו של גנרל רומני ואשתו הראשונה, של מי שעתיד היה להיות קרול השני, מלך רומניה.
כצאצאית של משפחת אצולה ותיקה, זיזי למברינו הייתה בתם של הגנרל קונסטנטין למברינו ורעייתו אאופרוסינה אלקז. היא נולדה ברומאן, ברומניה. בילדותה נשלחה להתחנך במנזר צרפתי, משם שבה לרומניה ב-1910 והתקבלה היטב בחוגי החברה הגבוהה של בוקרשט. היא דיברה צרפתית ואנגלית, ניגנה בפסנתר וציירה.
בעת הכיבוש הגרמני של בוקרשט, במלחמת העולם הראשונה, למברינו ואימה עברו ליאשי, שם התגוררו בדירה בת שני חדרים. ביאשי, במסיבה שערך השר אלכסנדרו מרגילומן, פגשה למברינו את קרול, מי שהיה יורש העצר של מלך רומניה וקצין בצבא רומניה. השניים התאהבו ויצאו יחד למסיבות ובילויים. קרול התחיל לחפש מוצא לאיסור החוקתי להתחתן עם רומניה וכשלא מצא החליט לעשות מעשה - הוא ביקש את ידה של זיזי למברינו ולאחר שזו נענתה בהתלהבות ערק ממשמרתו הצבאית (היה מפקד הרגימנט השמיני של הציידים ההריים עם הבסיס בטרגו ניאמץ), כשהוא לבוש במדי קצין רוסי. יחד עם חבר קרוב ועם זיזי, עברו את הגבול לרוסיה, נכנסו לאזור בשליטת האויב האוסטרו-הונגרי, זוהו וקיבלו ליווי של קצין גרמני ולאחר שהגיעו לאודסה שילם קרול 50,000 לאי לכומר מקומי, שחיתן אותו עם זיזי למברינו ביום 31 באוגוסט 1918, בכנסייה פוקרובסקאיה.
עם היוודע דבר החתונה להורי קרול, שלח המלך שליחים, שהחזירו אותם בכוח לרומניה. קרול וחברו נשפטו על עריקה ונידונו ל-75 ימי מעצר באחד המנזרים. זיזי הורחקה מבעלה. הורי קרול הפעילו לחצים לביטול נישואי הצעירים, אך קרול סירב ואף איים לוותר על תוארו כיורש עצר.
הנישואים, שנערכו בניגוד לרצון ההורים, בוטלו בהחלטה משפטית שנויה במחלוקת. קרול נשלח להפרדה למנזר Horaita-Neamt, אך השניים המשיכו להתראות עוד תקופת מה וזיזי נכנסה להריון ממנו. בית המלוכה דאג לזמן מחדש את מריה מרטיני וקרול חידש את הקשר איתה. גם מרטיני נכנסה להריון ואנשי בית המלוכה ארגנו לה נישואים עם מנהל תחנת רכבת, שהסתבך בפלילים.
לזיזי למברינו נולד ילד ב-8 בינואר 1920. הילד קיבל את השם מירצ'אה גרגור קרול למברינו. מירצ'אה לא הוכר כבן משפחת המלוכה הרומנית (אך כן הוכר כחלק מסדר הירושה לכתר הבריטי, בזכות היותו של קרול נינה של המלכה ויקטוריה), ולמברינו נשלחה לצרפת עם קצבה דו שנתית של 110,000 פרנקים. בניי-סיר-סן נקנה עבורה בית. היא חתמה על חוזה עם הבנק המרכזי של רומניה, חוזה בו הובטחה קצבתה וגם נקבעו מצבים עתידיים אפשרים, כמו נישואים לאדם אחר.
לאחר הדחת המלוכה ברומניה נפסקה גם התמיכה בלמברינו ומצבה הכלכלי התדרדר. ב-1953 מתה ובנה פנה לאביו לבקש את מימון הוצאות הקבורה, אך לא נענה.
נבחרת פנמה בכדורסל
נבחרת הגברים של פנמה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של פנמה.
הנבחרת השתתפה 12 פעמים באליפות אמריקה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי בשנת 1984. כמו כן, הנבחרת השתתפה שלוש פעמים באליפות העולם בכדורסל וסיימה במקום התשיעי בשנת 1970. נבחרת פנמה השתתפה פעם אחת במשחקים האולימפיים בשנת 1968 וסיימה במקום ה-12.
אברהם זכות
רבי אברהם בן שמואל זַכּוּת נכתב גם זאקוטו (בספרדית: Abraham Zacuto; 12 באוגוסט 1452 – 1514) היה אסטרונום והיסטוריון יהודי, שזכה להכרה עולמית בזכות ידיעותיו העמוקות בתחום האסטרונומיה. חי רוב חייו בספרד ובפורטוגל ובימי זקנתו עלה לארץ ישראל. מחבר "ספר יוחסין".
כריסטופר קולומבוס התייעץ והשתמש בלוחות האסטרונומיים של אברהם זכות לפני ובמהלך מסעותיו לעולם החדש. כך גם מגלי ארצות נוספים בעידן התגליות.
ביוגרפיה
אברהם זכות נולד לרבי שמואל בן רבי אברהם בסלמנקה שבקסטיליה, נצר למשפחה מכובדת, אבות אבותיו היגרו מצרפת לקסטיליה בראשית המאה ה-14. רבו המובהק היה רבי יצחק אבוהב, ממנו למד זכות תלמוד, פוסקים וקבלה. בנוסף ללימודי הקודש למד זכות אסטרונומיה באוניברסיטת סלמנקה. הגמון סלמנקה, גונזלו דה ויוירו, פרש עליו את חסותו והעסיק אותו בעבודות אסטרונומיות ומדעיות. בשנת 1480 מת ההגמון והוא עבר לעבוד בשירות דון חואן דה זוניגה, ראש מסדר האבירים של אלקנטרה, והתיישב במקום בשם גאטה. זכות גם פעל בשיתוף אבירי מסדר הצלוב, והתגורר אצלם בטירה של טומאר.
בין השנים 1473–1478 חיבר את ספרו הראשון, החיבור הגדול, בו תיאר את מערכת השמש. הספר זכה להצלחה ותורגם למספר שפות. בעקבות ההכרה הציבורית במומחיותו של זכות בתחום האסטרונומיה, צורף על ידי ז'ואו השני, מלך פורטוגל, לצוות מחקר אשר עסק בהכנת לוחות אסטרונומיים וימיים לטובת הימאים הפורטוגזים דוגמת וסקו דה גמה אשר עסקו במסעות כיבוש וגילוי ברחבי העולם, כמו כן תידרך ספנים בשימוש באצטרולב ששכלל, הוא היה הראשון שהתקין אותו מנחושת במקום עץ ובכך איפשר לספנים לקבוע את מעמד השמש בדיוק רב יותר. הוא המשיך בתפקידו זה גם בתקופת מלכותו של מנואל הראשון.
הלוחות שחיבר ר' אברהם החליפו לוחות ישנים יותר שחוברו במאה ה-13, אף הם על ידי שני מלומדים יהודים. הלוחות החדשים שימשו בין היתר את כריסטופר קולומבוס במסעותיו. ר' אברהם אף הדריך את קולומבוס לפני מסעו ועזר לו בידיעת חישובים שונים על מערכת השמש והירח וכן בשימוש האצטרולב.
השפעתו של רבי אברהם על מסעותיהם של הפורטוגזים הייתה כה גדולה עד שהיסטוריון בן תקופתו של זכות כתב בספרו "תולדות הודו" כי:
הוא העיד על עצמו שעיסוקו באסטרונומיה היה אך ורק לשם ידיעת התורה ושבזכות פרסומו הביא כבוד לעמו (ספר יוחסין, מאמר ראשון, אלף בית, אות האל"ף):"'כשיצאו הספרים שעשיתי בתכונה היו אומרים רבי אברהם זכות איש שלאמנקה. ואני יש לי רשות להתפאר בזה כמו שאמרו חז'ל: 'אי זו היא חכמה שנתחשבו בה החכמים לעיני העמים - הוי אומר זה חשבון תקופות ומזלות'. ואני מעיד לשמים שהיו משבחין את ישראל מאד בזה. וכל כוונתי לא הייתה כי אם להבין דברי חז'ל וההלכות שכתבו בזה.'"ר' אברהם היה בין היהודים המעטים שנמלטו מפורטוגל, ללא שהמירו דתם, לאחר שמנואל הראשון ציווה להטביל את היהודים בפורטוגל לנצרות בכפייה ואסר על יציאתם את גבולות הממלכה. בדרך בריחתו מפורטוגל נשבו הוא ובנו פעמיים, אך בסופו של דבר הגיעו לתוניס, שם פרסם את חיבורו הידוע ספר היוחסין, בו רשם כללים על הש"ס והפוסקים. ספר זה היה במשך מאות שנים החשוב מבין ספרי קורות ישראל, וכלל תיאור של קורות עם ישראל וחכמיו לאורך ההיסטוריה עד ימיו.
ר' יוסף גרסון נשא הספד עליו ונמצא בספר דרושיו והספדיו "בן פורת יוסף"
בנדיקטוס מאניאן
בנדיקטוס מאניאן (מכונה לעיתים "בנדיקטוס השני"; בלטינית: Benedictus Anianensis ובגרמנית: Benedikt von Aniane; 747 לערך – 11 בפברואר 821) היה נזיר בנדיקטיני ורפורמטור כנסייתי שהותיר את חותמו על הנזורה באימפריה הפרנקית בתקופה הקרולינגית.
על פי הביוגרף שלו, ארדו סמרגדוס, היה בנדיקטוס בנו של איגולף, אריסטוקרט ויזיגוטי שהיה וסאל רב-חשיבות. איגולף החזיק בפאודום על מלגוויל, במחוז ארו, והיה חברו של פפין הגוץ.
בנדיקטוס נולד בשם ויטיזה (Witiza). הוא התחנך בחצרו של פפין הגוץ, ומילא מספר תפקידים באדמיניסטרציה המלכותית. הוא שירת בחצרו של קרל הגדול והשתתף במבצע צבאי שערך קרל ב-773 באיטליה, וכך העלה את יוקרת המשפחה.
בנדיקטוס שאף להפוך לנזיר, אבל מצא עצמו במסלול התפקיד של בן האריסטוקרטיה הגבוהה. במהלך המבצע הצבאי, כאשר ניסה להציל את אחיו, נפל לנהר טיצ'ינו וכמעט טבע. הוא הצליח להציל את אחיו והבין את ההתרחשות כאות אלוהי, ולכן החליט ב-774 לפרוש למנזר ליד דיז'ון, שם בחר בשם "בנדיקטוס".
במנזר חי באורח חיים סגפני מאוד. עקב הכריזמה שלו וניסיונו המנהלי ביקשו ממנו לקבל על עצמו את תפקיד אב המנזר אחרי מותו של אב המנזר המכהן, אולם הוא לא הצליח בתפקידו זה וקהילת הנזירים לא נטתה אחריו, לכן החליט לעזוב את המנזר.
בנדיקטוס חזר לנחלת משפחתו והקים ב-780 מנזר על אדמותיו. את המנזר הוא הקים ברוח הסגפנות המזרחית, אחרי זמן מה, כשגילה שהמנזר לא מושך אליו נזירים וקהילת הנזורה נותרה מצומצמת, החליט להקים באותו מקום מנזר ברוח תקנון בנדיקטוס. הוא קרא למקום אניאן, כלומר אניו הקטן, על שם הנהר אניו באיטליה, שלידו בנה בנדיקטוס מנורסיה, מייסד המסדר הבנדיקטיני, את המנזר שלו.
המנזר שהקים הצליח, ומנזרים נוספים באזור אימצו את התקנון הבנדיקטי. כעבור זמן קצר הקים בנדיקטוס מנזר נוסף ושימש כאב המנזר עבור שניהם. בשלב מאוחר יותר שימש כמפקח לכל המנזרים בממלכתו של קרל הגדול. הדרך של בנדיקטוס להגיע למעמד זה הייתה דרך בנו של קרל הגדול, לואי החסיד. לואי מונה על ידי אביו כמושל הדרום. נראה שהם הכירו מקודם, מתקופת היותו של בנדיקטוס בחצרו של קרל. בנדיקטוס הציג בפני לואי את חזונו לאחדות המנזרים ותקנוניהם ולואי נכבש לרעיון.
התקנון של בנדיקטוס מאניאן
בנדיקטוס היה ראש הוועידה (קונסיליום) של אבות מנזר ונזירים חשובים, שהתכנסה ב-816 באאכן ויצרה אסופת תקנות, Statuta Murbacensia, המחייבת את כל המנזרים לחיות לפי תקנונו של בנדיקטוס מנורסיה. זמן קצר לאחר מכן, הוא ערך את ה"קונקורדיה רגולרום" אף כי קודים אלו נזנחו זמן קצר לאחר מותם של בנדיקטוס ופטרונו, הקיסר לואי החסיד, הם השפיעו השפעה בת קיימא על הנזורה המערבית.
התקנון שאומץ בסינוד של אאכן ב-817, capitulare monasticum, המכונה "התקנון של בנדיקטוס מאניאן", נועד לסמל את האחדות המלאה שקיימת בקיסרות בין החיים הדתיים לחיים האזרחיים. תקנון זה מבוסס על התקנון של בנדיקטוס מנורסיה אבל שונה ממנו במספר פרטים מהותיים, בהם מינוי אב המנזר, הניתוק מהסביבה והאוטונומיה של כל מנזר. על פי החלטת הסינוד הוחלט כי כל המנזרים יפעלו לפי תקנון אחד ואחיד, התקנון יהיה גלוי לנזירים והם ישננו אותו בעל פה, במנזר יתגוררו רק נזירים או כאלו המיעדים עצמם לנזורה ובתי הספר שבמנזרים יחנכו רק את אלו שנמסרו למנזר במטרה שיהיו נזירים. שם הוחלט כי אחרי שיחזרו אבות המנזר למנזריהם, יקראו את התקנון בשלמותו על מנת להבינו. ינתחו את תוכנו וידאגו שהנזירים יישמו את התקנון וישננו אותו בעל-פה. כל הטקסים הדתיים ינוהלו על פי התקנון של בנדיקטוס מנורסיה. הנזירים יעבדו במו ידיהם במטבח, במאפיה ובשאר בתי המלאכה. על הנזירים לכבס את בגדיהם בזמן הראוי לכך. על הנזירים להתגלח פעם ב-15 יום חוץ מימי צום הארבעים ושבוע הפסחא. הפריור הוא שיחליט על זמני השימוש בבית המרחץ. יוכל להיכנס למנזר רק מי שירצה להיות נזיר, בין אם הוא אדם מהעם ובין אם הוא כומר לא יתקיים במנזר בית ספר חוץ מבית ספר לאלו שמיועדים להיות נזירים או הוקדשו למנזר.
בנדיקטוס מאניאן הוסיף 15 תפילות שעל הנזירים לומר מדי יום, מעבר למכסת התפילות שקבע בנדיקטוס מנורסיה. התפילות שהוסיף - חמש תפילות למען מאמינים שנפטרו, חמש תפילות למען מאמינים שנפטרו לאחרונה וחמש תפילות למען מאמינים חיים. בכך ערער את האיזון שהיה אצל בנדיקטוס מנורסיה בין תפילות לעבודה - לטובת התפילות. על מנת לאפשר למנזרים להתקיים ללא אב מנזר שחי במנזר עצמו, כלומר מנזרים השייכים למנזר גדול או חשוב יותר, בו מתגורר אב המנזר, הרחיב התקנון את סמכותו של הפריור (prior) והפך אותו לאב מנזר בפועל.
חידוש נוסף היה מינוים של צוותי פיקוח (missus dominicus ברבים missi dominici) שהורכבו מאיש דת ומפקיד חילוני, ואשר נועדו לפקח על המנזרים ולבדוק את התנהלותם.
ב-818 יצאה קפיטולרה נוספת, שאפשרה למנזרים לבחור בעצמם את אב המנזר.
עקומת הסינוס של הטופולוגים
בטופולוגיה, עקומת הסינוס של הטופולוגים היא דוגמה קלאסית למרחב טופולוגי קשיר שאינו קשיר מסילתית.
הגדרה פורמלית
עקומת הסינוס של הטופולוגים מוגדרת כתת המרחב של \ R^2, המורכב מגרף הפונקציה   בקטע  ומהקטע הסגור .
תכונות
ניתן להוכיח שעקומה זו קשירה, אך אינה קשירה מסילתית ואינה קשירה מקומית. זוהי הדוגמה הקלאסית למרחב טופולוגי קשיר שאיננו קשיר מסילתית.
המורה לפסנתר
המורַה לפסנתר (בצרפתית: La pianiste; "הפסנתרנית") הוא סרט קולנוע דובר צרפתית מאת מיכאל הנקה, שיצא לאקרנים בשנת 2001. זהו עיבוד לספר "הפסנתרנית", מאת זוכת פרס נובל לספרות, אלפרידה ילינק.
תקציר העלילה
אריקה קוהיט (איזבל הופר) היא פרופסור ומורה לפסנתר בשנות השלושים המאוחרות לחייה, המתגוררת עם אמה (אנני ז'ירארדו) בדירה שכורה. היא מדריכה כיתת אמן בקונסרבטוריון, וכלפי חוץ היא קשוחה ומחמירה. את וולטר קלמר (בנואה מאז'ימל), בחור צעיר ובלונדיני, פוגשת אריקה ברסיטל פרטי בו שניהם מנגנים. וולטר מגלה בה עניין ומתחיל לחזר אחריה באמתלת סטודנט עקשן. אריקה מתגלה כחובבת סאדו-מזוכיזם ואינה מעוניינת לכאורה ביחסים נורמטיבים, מגחכת את ניסיונותיו ומתעללת בו. בהדרגה משתנים יחסי הכחות בינה לבין התלמיד עד לסצנת הקתרזיס בו וולטר כופה עצמו עליה. בסופו של הסרט חוזרת אריקה לחייה העצמאים ולשגרת המזוכיזם המבוקר שלה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
איסקאי
איסקאי (ביפנית: 異世界, שמשמעותה היא "עולם אחר") הוא ז'אנר של אנימה ומאנגה. הז'אנר מתמקד בגיבור אנושי מכדור הארץ שעובר או נולד מחדש או נלכד ביקום מקביל. ישנן יצירות שונות מהספרות המערבית כמו עליזה בארץ הפלאות, פיטר פן, דברי ימי נרניה, והקוסם מארץ עוץ אותן גם ניתן להחשיב כמשתייכות לז'אנר זה.
לעיתים רבות היקום המקביל כבר קיים בעולם של הגיבור כמשחק וידאו או בספר, אך לעיתים היקום המקביל אינו מוכר לגיבור. לעיתים הגיבור מוצא את עצמו בעולם חדש לגמרי בו עדיין יש לו זיכרונות מחייו הקודמים או שהוא שוכח לחלוטין את מה שקרה לו עד שהוא התעורר ביקום המקביל. במקרים אחרים היקום המקביל יכול להיות עולם וירטואלי, או עולם וירטואלי שהופך לממשי. סיפורי מסע בזמן (אל העבר או אל העתיד) אינם נחשבים כמשתייכים לז'אנר זה, שכן הדמויות עוברות בטלפורטציה לזמן אחר באותו העולם ולא לממד מקביל באותו הזמן.
בסדרות בסוגת "איסקאי הפוך" דמויות פנטזיה מועברות מן היקום המקביל לכדור הארץ ו/או נאלצות להיטמע בחברה המודרנית.
קפטן מארוול (מאר-וול)
מאר-וול (באנגלית: Mar-Vell) היה דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס קפטן מארוול והאוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Super-Heroes #12 מדצמבר 1967, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ין קולן. מאז הופעתו הראשונה בתור הכסף של הקומיקס, מאר-וול הופיע לכל אורך השנים בסדרת סולו משלו ובכרך השני של כותרי Marvel Spotlight.
גרסה נשית לדמותו של מאר-וול הופיעה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "קפטן מארוול", בגילומה של השחקנית אנט בנינג.
שנות השישים
לאחר המפגש הראשון של אימפריית הקרי עם בני האדם, קפטן מאר-וול מהקרי נשלח לרגל אחר כדור הארץ ולקבוע אם המקום מהווה איום לאימפריית הקרי. הוא מאמץ את זהותו של מדען מנוח בשם וולטר לאוסון, אך לעיתים הוא עוטה את מדי מיליציית הקרי כדי להגן על האנשים עליהם הוא משגיח. בפעם הראשונה שהוא עושה זאת, אנשים בקרבתו הוגים את שמו בטעות כקפטן מארוול. עבודת הריגול שלו מתבררת כקשה לביצוע עקב קצינו הבכיר והקנאי, חיבתו הגוברת לבני האנוש ועקב עברו הקרימינלי של לאוסון, האיש ממנו נטל את הזהות הפיקטיבית.
לאחר שעזר לאנושות מספר פעמים, מאר-וול מואשם בעוון בגידה בגזע הקרי ונדון למוות בידי כיתת יורים. מאר-וול נמלט בחללית גנובה, אך אבד בחלל. לאחר שנסחף בחלל למשך 112 יום, הוא נמצא בידי הקרי כשהוא חלוש ועל סף שגעון. ראש ממשלת הקרי זארק ורונאן המאשים מפעילים עליו מניפולציות כדי לעזור להם להפיל מהשלטון את "האינטלקט העילאי" (Supreme Intelligence). לצורך כך, הוא מקבל תלבושת חדשה וכן כוחות משודרגים. לאחר שהמזימה נכשלת, מאר-וול מנסה לחזור לכדור הארץ. בדרכו, הוא נקלע לפרץ אנרגיה רדיואקטיבי שכולא אותו באזור השלילי.
האינטלקט העילאי מאפשר למאר-וול ליצור קשר טלפתי עם ריק ג'ונס. מאר-וול מכוון את ג'ונס לעבר זוג "צמידי שלילה" הנמצאים במפקדת קרי נטושה. כאשר ג'ונס עונד את הצמידים ומקיש אותם יחדיו, הוא מחליף מקומות עם מאר-וול ונאגף בשדה כוח באזור השלילי. השניים מגלים כי הם מסוגלים להמשיך ולתקשר באופן טלפתי. באמצעות שיטה זו, מאר-וול יכול להישאר ביקום החיובי למשך שלוש שעות רצופות בלבד.
שנות השבעים
לאחר שמאר-וול התעמת בקצרה עם הנבל סקורפיו וכן הענק הירוק, ג'ונס השתמש בפורטל של מיסטר פנטסטיק לאזור השלילי כדי לשחרר את מאר-וול משם, ועד מהרה הוא מוצא את עצמו באמצעה של מלחמת קרי-סקרול. הוא גם עוזר לקבוצת האוונג'רס נגד גרים ריפר ופנטום החלל. לאחר שנלחם בנבל המונע בכוח אטומי בשם מגאטון, מאר-וול נכלא בשנית באזור השלילי.
מאר-וול כורת ברית עם מנטור וארוס, חברי הנצחיים מהכוכב טיטאן, כנגד הסוגד למוות תאנוס וכוחותיו במלחמה על אחזקתה של הקוביה הקוסמית, ממצא עתיק יומין ורב-עוצמה שיש בכוחו לשנות את המציאות. בראותו עד כמה חמור האיום, הישות הקוסמית קרונוס עוזר להם על ידי כך שהוא יוצר את דראקס המשמיד, שתפקידו הבלעדי הוא להרוג את תאנוס. ישות קוסמית נוספת בשם איאון הופך את מאר-וול ל"מגן היקום", בכך מעניק לו כוחות מיוחדים נוספים הכוללים מודעות קוסמית. תאנוס משיג לעצמו את הקוביה ומשתמש בה כדי להעניק לעצמו כוח אבסולוטי. רוחו של תאנוס עוזבת את גופו, ומאר-וול מנצל את ההזדמנות הזו כדי לנפץ את הקוביה הקוסמית, שעדיין נמצאת בידו של תאנוס, ובכך לבטל את מעשיו.
בהמשך, מאר-וול נתקל באויב חדש בשם נייטרו. בזמן שהוא מנטרל פצצה שהונחה בידי נייטרו, הוא נחשף לגז עצבים קטלני. הוא מתמוטט כתוצאה מהחשיפה, אך מחלים כאשר ניתן לו נסיוב. אולם, הגז מתברר כגורם מסרטן ומפתח אצל מאר-וול את מחלת הסרטן. מאר-וול חוקר את בני בריתו של נייטרו, המתגלים כ"לגיון המטורפים" של אימפריית הקרי. הדבר מוביל לסדרת קרבות ארוכים ולמשפטו של הישות הקוסמית "הצופה" בגין התערבות בענייניו של כדור הארץ. לאחר שהביא לקיצו של האיום ועזר לצופה, מאר-וול נפרד מג'ונס לזמן קצר ונתקל בטפיל חייזרי הנוטל את זהותה של אהובתו לשעבר אונה.
מאר-וול מגיע לעולם הבית של הקרי, ובסדרת התרחשויות שכמעט והורגות את ריק ג'ונס, מצליח להשתחרר מעולו של האינטלקט העילאי. עם שובו לכדור הארץ, מאר-וול נתקל במספר מדענים מגזע הקרי שננטשו מאחור, ואשר מנסים להשיג זקיף רובוטי לא פעיל מנושאת המטוסים המרחפת של סוכנות הביון S.H.I.E.L.D. ניסיונם נכשל. הזקיף מופעל אך אינו פועל לפי ההנחיות שניתנו לו ויוצא למסע הרס. נבל חדש בשם הצ'יטה מנסה להפעיל מניפולציות על הרובוט, אך לבסוף שניהם מובסים בידי מאר-וול. הגיבור מאתר את המדענים ונלחם עם רונאן המאשים.
ריק ג'ונס מבקר באחוזת האוונג'רס, כשלפתע האחוזה מותקפת בידי סופר-אדפטויד הרובוטי של ארגון A.I.M.. במהלכו של קרב עם האוונג'רס, ג'ונס מחליף מקומות עם מאר-וול, אך הסופר-אדפטויד מצליח לחקות את צמידי השלילה של מאר-וול. בסופו של דבר, מאר-וול מצליח לגרום לסופר-אדפטויד להקיש בצמידי השלילה המזויפים ולשלוח אותו לאזור השלילה. לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20, מאר-וול ממשיך בהרפתקאותיו, ומצליח למנוע מלחמה בין שלוש גלקסיות על ידי חשיפתו של מסתנן מגזע הקרי. כמו כן, מאר-וול נאלץ להדוף את דראקס, שנדחף לידי שגעון לאחר שנכשל פעמים רבות להרוג את תאנוס. הוא משכנע אותו לעזור לו, והשניים נלחמים במחשב-על בעל בינה מלאכותית שמשרת את תאנוס ופוקד על צבאותיו. תוך כדי, מאר-וול מצליח להעביר לצידו את אליסיוס, יצירתו הנקבית של מחשב-העל, והיא מתאהבת בו. הוא מביס לבסוף את מחשב-העל על ידי כך שהוא נכנס לתוכו ומאלץ אותו לחוות את יצר החיים.