cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב
ברכת יעקב לבניו
ברכת יעקב לבניו, אשר מצאצאיהם יקום עם ישראל נאמרות כאשר יעקב אבינו חש שקרב יומו למות. הוא הציב לעצמו מטרה להגיד לבניו את אשר יקרא אתכם - דהיינו, דבר נבואה לעתיד. אך בסופו של דבר הציג את תכונותיהם, הראה את המשמעות הנובעת מכך ומכאן גם המסקנה לעתיד. הברכות האישיות נאמרו רק בסוף דבריו לאחר הצגת הסיכום: "כָּל-אֵלֶּה שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל שְׁנֵים עָשָׂר וְזֹאת אֲשֶׁר-דִּבֶּר לָהֶם אֲבִיהֶם (עד כאן, ומעתה) וַיְבָרֶךְ אוֹתָם אִישׁ אֲשֶׁר כְּבִרְכָתוֹ בֵּרַךְ אֹתָם" - כלומר הברכות נאמרו בנפרד לאחר דבריו לכל שבט ושבט.
ירידתו למצרים ומותו
לאחר שיעקב מתבשר כי בנו יוסף חי והוא מושל על כל ארץ מצרים, הוא מבקש להתאחד איתו ומקבל מאלוהים הסכמה ועידוד לעזוב את ארץ כנען, שסבו אברהם נדד אליה במטרה להתיישב בה. כל המשפחה שכבר מונה כ-70 נפש יורדת למצרים. במצרים יעקב זוכה לראות את יוסף בתפארתו ובגדולתו מגשים את חלומותיו, להפגש עם פרעה ואף לברכו, ואף להפגש עם נכדיו מיוסף ולהוסיף להם חלק בירושת הארץ, כאשר הוא מעדיף בדרך האופיינית לו את הצעיר על פני הבכור. במפגש עם פרעה יעקב מסכם את חייו "כמעטים ורעים". והוא ומשפחתו מקבלים אחוזה נוחה להתגורר בה על פי ציוויו של פרעה. לפני מותו קורא יעקב לבניו ומבקש שלא יקברו אותו במצרים אלא בקבורת אבותיו במערת המכפלה (דבר אשר עליו יוסף נשבע בעבר ). ואכן לאחר מותו אנשי מצרים חונטים את יעקב, ולאחר גמר האבל בפמליה גדולה, עם כל מכובדי מצרים עולים לארץ ישראל וקוברים את יעקב בחברון. על פי המקרא מאורע זה עורר רושם כל כך גדול, שעל שמו קראו לעיר חדשה בעבר הירדן בשם "אָבֵל מִצְרַיִם".
ביהדות
יעקב אצל חז"ל הוא חלק בלתי נפרד מעשו. תשובתו של האל לרבקה כי המדובר בשני לאומים הציתה את דמיונם של הפרשנים הקדומים. היות שיעקב הוא סימלו של עם ישראל, הפך עשו ליריב המר ביותר של ישראל בכל דור. המן הוא מצאצאיו של עשו, כל ממלכת רומי היא אדום - עמו של עשו. טיטוס שהחריב את המקדש, הוא "רשע בן רשע, בן בנו של עשו הרשע" ובכלל כל התייחסות לעשו תהיה מלווה במילה "רשע".
המאבק בין עשו ליעקב נושא אופי מיסטי, והוא מרומז בבירכת יצחק לעשו "ואת אחיך תעבוד והיה כאשר תריד ופרקת עולו מעל צוארך". השליטה מועברת על ידי חז"ל לעולם הבא. שלטונו המוחלט של עשו/אדום/רומי בעולם הזה, מיוחס על ידי חז"ל לעובדה, שעל אף היותו רשע, כיבד את אביו ללא גבול.
בנוסף, חז"ל מכירים בעובדה שיעקב אכן לקח את הברכות במרמה ומייחסים לזעקתו של עשו בגלותו את התרמית, את העונש שבא בסופו של דבר על עם ישראל בדמות גזירת המן. הסיבה החותמת את הגולל על אי שלטון יעקב בעשו היא חטאיו של יעקב - כלומר חטאיהם של בני ישראל. המשפט שיצחק אומר לעשו על פריקת עול יעקב מפורש על ידי חז"ל כהתניה.
אם יעקב (דהיינו, בני ישראל) לא ימלא את התפקיד שהועיד לו האל בעולם אזי ישלוט עשו. יעקב של חז"ל כמו עשו של חז"ל, איננו מייצג את עצמו בלבד כי אם את כל התפיסה היהודית של אותו זמן מול כל התפיסה האלילית. חומרנות לעומת רוחניות, יראת האל לעומת עבודת אלילים ועוד כיוצא באלה דיכוטומיות.
בחקר המקרא
חוקר המקרא יגאל בן-נון מציע ניתוח לפיו בראשיתן של הממלכות התחרו ביניהן 3 מסורות נפרדות משלושה מקומת פולחן שונים – בית אל, שילה וירושלים – כאשר מסורת בית אל, הרואה ביעקב אב קדמון, מוצאה מכנען וחרן, מתייחסת לאליהו ואלישע כנביאים קדמונים, למלכי ישראל כגיבורים ולאל כאל הקדמון של ממלכת ישראל.
יחסי הונגריה–מונקו
יחסי הונגריה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הונגריה לבין נסיכות מונקו.
סקירה כללית
ב-2 במאי 2016 נערך טקס כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הונגריה לבין נסיכות מונקו בפריז, שגרירות הונגריה בפריז הואמנה גם על מונקו בהתאם. הונגריה ומונקו יכלו לכונן את היחסים הדיפלומטיים אודות לאמנה המתירה את מונקו מצרפת בקשרי החוץ שלה שנחתמה ב-1 בדצמבר 2005.
מונקו היא המדינה האחרונה שכוננה עם הונגריה יחסים דיפלומטיים רשמיים, וכך השלימה הונגריה יחסים עם כל מדינות אירופה.
גרדה שטיינהוף
גרדה שטיינהוף (בגרמנית: Gerda Steinhoff; 29 בינואר 1922 – 4 ביולי 1946) הייתה פושעת מלחמה נאצית ששימשה כשומרת במחנות ריכוז בעקבות פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939.
ביוגרפיה
שטיינהוף נולדה בגדנסק שהייתה אז תחת שליטת העיר החופשית דנציג. בנעוריה עבדה בתור עוזרת בית בחווה בעיריית טיגנהגן שבקרבת גדנסק. בשנת 1939 החלה לעבוד במאפייה בגדנסק ולאחר מכן עבדה בתור נהגת חשמלית.
בשנת 1941 נישאה ונולד לה ילדה הראשון. עוד באותה השנה עקב דרישה מוגברת של גרמניה הנאצית לשומרים במחנות הריכוז השונים היא גויסה לסגל מחנה הריכוז שטוטהוף.
שמירה במחנות ריכוז
ב-1 באוקטובר 1941 היא מונתה לתפקיד שומרת (SS-Aufseherin) במחנה הנשים בשטוטהוף, שם לקחה חלק פעיל בסלקציות ובשילוח אסירים לתאי הגזים. עוד ב-31 באוקטובר באותה שנה מונתה להיות המפקחת הראשית (SS-Oberaufseherin) של מחנה משני (בפולנית: Danzig Holm) בשטוטהוף.
ב-1 בדצמבר הוצבה במחנה הנשים של שטוטהוף, שהיה ממוקם כ-170 קילומטרים דרומית לגדנסק בעיר בידגושץ'. במסגרת פועלה במחנה זכתה בעיטור על נאמנותה לרייך השלישי. שטיינהוף הייתה ידועה כמסורה לעבודתה, ונחשבה לחסרת רחמים על ידי אסירי המחנה.
מעט לפני סיום המלחמה נמלטה לעיר הולדתה, שם נעצרה ב-25 במאי 1945 ונכלאה למשך כשנה בבית כלא בעיר גדנסק.
לאחר המלחמה
ב-25 במאי 1945 נעצרה בידי כוחות שיטור פולניים, נכלאה והועמדה לדין במסגרת משפט שטוטהוף יחד עם נשות אס אס נוספות ומספר אנשי קאפו.
הוצאה להורג
ב-4 ביולי 1946 הוצאה להורג בהוצאה פומבית להורג בתליה. לצדה הוצאו להורג עשרה מורשעים נוספים במשפט שטוטהוף. בין היתר, אליזבת בקר, ונדה קלאף וג'ני-ונדה ברקמן.
סטיב קלארק
סטיבן "סטיב" אדוארד קלארק (באנגלית: Stephen "Steve" Edward Clark; נולד ב-17 ביוני 1943). הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 3 מדליות זהב (טוקיו 1964), כולן במשחי השליחים ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר חופשי. הוא השחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 50 יארד חופשי מתחת ל-21 שניות, 100 יארד חופשי מתחת ל-46 שניות, 200 יארד חופשי מתחת ל-1:50 דקות, 100 מטר חופשי מתחת ל-53 שניות ו-200 מטר חופשי מתחת ל-2 דקות.
ביוגרפיה
קלארק נולד באוקלנד, קליפורניה. הוא למד ושחה באוניברסיטת ייל.
באולימפיאדת רומא (1960) שחה קלארק בשני משחי השליחים לגברים בשלבי המוקדמות, 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. באותה העת השחיינים ששחו בשלב המוקדמות לא קיבלו גם הם את המדליות, למרות שנבחרות ארצות הברית ניצחו במשחי הגמר וזכו במדליות הזהב.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס קליפורניה ב-18 באוגוסט 1961 קבע קלארק במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 54.4 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים וחצי של ג'ון דוויט מאוסטרליה (54.6 שניות).
אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכה קלארק במדליית זהבבמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.7 שניות.
אלוף אולימפי
באליפות ארצות הברית שנערכה ב-1965 קבע קלארק ב-100 יארד חופשי שיא עולם חדש של 45.6 שניות.
האי הגדול של ארץ האש
האי הגדול של ארץ האש (בספרדית: Isla Grande de Tierra del Fuego) הוא אי גדול בדרום אמריקה, המופרד מהיבשת על ידי מצר מגלן. זה האי הגדול ביותר בארכיפלג ארץ האש. החוף המזרחי של האי גובל בים ארגנטינה. הריבונות על האי מחולקת בין צ'ילה ובין ארגנטינה. היישובים העיקריים על האי הם אושואיה וריו גראנדה, שניהם בחלק הארגנטיני.
בצפון מזרח האי ממוקם מפרץ סן סבסטיאן, אזור בו התגלה זהב במחצית השנייה של המאה ה-19.
שטח האי 47,992 קמ"ר, והנקודה הגבוהה באי היא הר דרווין שגובהו 2,488 מטרים והוא שוכן בחלק הצ'יליאני.
הכרה במוסד אקדמי
המונח הכרה בהקשר של מוסדות אקדמיים מתייחס לתהליך של הבטחת איכות שבו נבחנים שירותי המוסד ופעילויותיו על ידי גוף חיצוני, הקובע האם המוסד עומד בסטנדרטים מסוימים. אם המוסד עומד בקריטריונים אלה, הוא מקבל גושפנקא כמוסד אקדמי מוכר. הכרה במוסד אקדמי או בתוכנית אקדמית משפיעה על יכולתם של בוגרי המוסד או התוכנית להשתמש בתארים שהמוסד מעניק, ובמקרים רבים, תעודות שמעניק מוסד אקדמי לא-מוכר הן חסרות ערך, הן כבסיס ללימודים מתקדמים והן בשוק העבודה.
במרבית מדינות העולם, הגוף המפקח על איכותם של המוסדות האקדמיים הוא גוף ממשלתי. בארצות הברית קיימים מספר ארגונים פרטיים ללא כוונת רווח, שבהם חברות האוניברסיטאות והמכללות המוכרות.
בישראל
בישראל מקנה חוק המועצה להשכלה גבוהה את הסמכות להכיר במוסד אקדמי למועצה להשכלה גבוהה. סעיף 25טז לחוק זה קבע כי תואר שניתן על ידי שלוחה של אוניברסיטה זרה בישראל, שניתן לה רישיון מטעם המועצה להשכלה גבוהה, דינו, לכל דבר ועניין, כדין התואר הזהה המוענק על ידי מוסד-האם בארץ-האם. ב-29 במרץ 2005 אישרה הכנסת תיקון לסעיף זה, שבו נוספה, לאחר המילים "לכל דבר ועניין", ההסתייגות "למעט לעניין קבלה לעבודה, לעניין דירוג העובד ודרגתו ולעניין שכר ותנאי עבודה". דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים תיקון זה "לאפשר למעסיק גמישות ושיקול דעת בתגמול עובדים בעלי תארים מסוגי מוסדות שונים". בכך יצרה הכנסת, למעשה שתי רמות של הכרה במוסד אקדמי.
מוגנס סקואו
מוגנס אבלין סקואו (בדנית: Mogens Abelin Schou, 24 בספטמבר 1918 - 29 בספטמבר 2005) היה פסיכיאטר דני שמחקריו על יעילות הטיפול בליתיום (1956, 1967) הובילו להפצת טיפול זה בהפרעה האפקטיבית הדו-קוטבית. סקואו הצטיין כאחד מחלוצי הרפואה מבוססת הראיות בתחום הפסיכיאטרי. סקואו כיהן כפרופסור לפסיכיאטריה ביולוגית באוניברסיטת אורהוס וזכה בשנת 1987 בפרס לסקר-דבייקי למחקר רפואי קליני.
ילדות וצעירות
מוגנס סקואו נולד בקופנהגן בשנת 1918 כבנו של הפסיכיאטר והנוירולוג הנס יאקוב סקואו (1952-1886), שכיהן כמנהל בית חולים פסיכיאטרי גדול. אמו, מרגרטה לבית ברודרסן, הייתה פסנתרנית קונצרטים. הוא בחר ללמוד רפואה מתוך כוונה לחקור את מחלת מניה-דפרסיה, הקרויה בימינו הפרעה דו-קוטבית. בשנת 1944 הוא סיים את התואר דוקטור ברפואה באוניברסיטת קופנהגן. סקואו התמחה בהמשך בפסיכיאטריה אצל הרמן קלקאר בקופנהגן, היינריך וולש בניו יורק ואצל החוקר הנורווגי רולף ייסינג ושוב בדנמרק, באוניברסיטת אורהוס, אצל אריק סטרמגרן. אחרי התמחותו בפסיכיאטריה למד גם ביולוגיה ניסויית.
פעילותו המדעית
החל משנת 1951 עבד סקואו בבית החולים הפסיכיאטרי בריסקוב, על יד אורהוס. ב-1965 התמנה לפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטת אורהוס והחל מ-1971 היה לפרופסור ראש הקתדרה לפסיכיאטריה ביולוגית באותה אוניברסיטה.
סקואו התמקד בעיקר בשימוש הטיפולי בליתיום אצל חולי הפרעות אפקטיביות.
הטיפול בליתיום בחולים מאניים
עידן הפסיכופרמקולוגיה התחיל באופן ממשי בשנת 1949 עם מאמר מאת החוקר האוסטרלי ג'ון קייד שדיווח על פעילות אנטי-מאנית של הליתיום. ב-1952, בהשראת מאמרו של קייד, עודד הפרופסור אריק סטרמגרן מהמכון למחקר פסיכיאטרי של אוניברסיטת אורהוס, את תלמידו, מוגנס סקואו, לערוך ניסויים אקראיים בנוגע לטיפול בליתיום. סקואו, שהסתקרן מאוד מהנושא, ערך בשנת 1954 מחקר מבוקר ראשון עם סמיות כפולה בעזרת ליתיום ואינבו. זה היה המחקר הראשון מסוג זה בתחום הפסיכיאטריה שהפיק תוצאות חיוביות. סקואו המשיך במחקרים תוך שימוש בסמיות כפולה (1956) והוכיח את היעילות הטיפולית של הליתיום בהתקפים מאניים. מטופלים בשלב המאני של ההפרעה הדו-קוטבית שקיבלו תכשירי ליתיום קרבונט חזרו למצב נפשי נורמטיבי. במאמרו ב-1954 כתב סקואו כי טיפולים אלה עשויים להחליף את הטיפולים שהיו מקובלים עד אז (על ידי ברביטורטים) - נזעי החשמל.
הליתיום כטיפול אחזקתי-מונע בהפרעה הדו-קוטבית
בשנות ה-1960 המוקדמות סקואו, ובמקביל ג'.פ. הרטיגן ופול כריסטיאן באסטרופ (2002-1918) באוניברסיטת קופנהגן, הגיעו באמצעות תצפיות ספורדיות כי לליתיום ישנה גם פעילות מונעת (פרופילקטית -של מניעה שניונית). סקואו שם לב שכשהמטופלים בהפרעה דו־קוטבית נוטלים ליתיום קרבונט, הם חווים פחות התלקחויות של המחלה ובעוצמה פחותה יותר. באסטרופ הוכיח זאת לראשונה במחקר שפורסם ב-1964. באסטרופ וסקואו ערכו אחר כך ביחד בבית החולים גלוסטרופ מחקר בלתי סמוי למשך 7 שנים שאישר את תצפיותיהם הקודמות. התרופה הורידה בצורה משמעותית את מספר האשפוזים בגלל דיכאון. הם מצאו כי הממצאים היו כה משמעותיים שהסיקו את המסקנה כי "ליתיום הוא התרופה הראשונה שהוכחה כבעלת תכונה מונעת חד משמעית בטיפול אחת המחלות הפסיכוטיות העיקריות" (1967).
ב-1970, על יסוד המודל של ז'ול אנגסט משווייץ, ערכו סקואו ואנגסט בציריך ניסוי שאישר אפקט מונע במחלה הדו־קוטבית. עם זאת ההשערת לגבי ההשפעה המונעת של הליתיום כפי שנוסחו על ידי סקואו ובאסטרופ נתקלו בהתנגדות חריפה מצד פסיכיאטרים בריטיים מבית החולים מודסלי. אוברי לואיס ומייקל שפהרד הגדירו אותן כ"הבלים מסוכנים". שפהרד יחד עם הארי בלקוול התייחסו אליהן כאל "מיתוס טיפולי" שלדעתם התבסס על "ליקויים מתודולוגיים רציניים" ועל "טענות-שוא". הועלו אף האשמות של "עבירות אתיות" ו"חוסר מדעיות". מאוחר יותר כשנתבקש להסביר את הגישה ששללה את הטיפול בליתיום הסביר שפהרד שהיא הייתה מוצדקת בכך שבבריטניה לא עשו הבדל בין סוגי דיכאון שונים והייתה סכנה שיטפלו בהם טיפול גורף בליתיום.
אחרי שלקחו בחשבון את ההיבטים האתיים, כתגובה להתקפות ערכו סקואו ובאסטרופ ניסוי חדש כפול-סמיות המבוסס על דגם של צפי בזמן והפסקת מתן טיפול ועל חלוקה אקראית של חולי מניה-דפרסיה (שהיו כבר מטופלים בליתיום) בין הקבוצות של מתן ליתיום ושל מתן אינבו. הניסוי, שאישר את השערתם, פורסם בכתב העת "לאנסט" בשנת 1970.
סקואו גילה שליתיום עשוי למנוע גם אפיזודות דיכאוניות של ההפרעה הדו-קוטבית ומאוחר יותר, הצביע על אפקט מונע של הליתיום אף במקרים של דיכאון שאינו מתקשר למאניה ("דיכאון חד-קוטבי"). הוא ראה שהטיפול בליתיום הפחית באופן דרמטי אצל אחיו הצעיר את תדירות ההתקפים הדיכאוניים. סקואו היה מודע למגבלות הטיפול בליתיום וקיבל בברכה את כניסתם של תכשירים פרופילקטיים יעילים חלופיים - "מווסתי מצב רוח" - לשוק התרופות. ב-1995 אישר FDA את הטיפול במאניה על ידי החומצה הוולפרואית. לפי ניסיונו הקליני והמחקרי סבר שהליתיום, תכשירים אנטי-אפילפטיים אחדים ותרופות אנטיפסיכוטיות אטיפיות הם יעילים אצל קבוצות חולים שונות.
אחרי פרישתו לגמלאות היה סקואו פרופסור אמריטוס בבית החולים הפסיכיאטרי בריסקוב המסונף לאוניברסיטת אורהוס. סקואו הלך לעולמו בשנת 2005 אחרי מחלה קצרה. היה נשוי החל משנת 1943 עם אגנטה הנרייט יסן, מורה ומנהלת בית ספר (ילידת 1917).
סקואו כתב מעל 500 פרסומים מדעיים, מאמרים ופרקי ספרים.
פרסים ואותות הוקרה
(הקולגיום הבינלאומי לנוירופסיכופרמקולוגיה)
קישורים חיצוניים
Paul Grof - Mognes Schou - Neuropsychopharmacology 2006, 31, 891–892. doi:10.1038/sj.npp.1301018 Appendix I:The full history of Lithium, Nordic Journal of Psychiatry, Volume 61, 2007 - Issue sup46,
דברה גרניק
דברה גרניק (באנגלית: Debra Granik; נולדה ב-6 בפברואר 1963) היא במאית קולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה
נולדה במסצ'וסטס וגדלה בוושינגטון די. סי..
בזמן מגוריה בבוסטון לקחה חלק במספר קורסים בתחום התקשורת והקולנוע, דרכם נחשפה לסגנונות ויוצרים שונים. כמו כן, השתתפה בהפקות מספר סרטים תיעודיים של יוצרים בבוסטון. הניסיון שצברה היה בין הגורמים שהביאו אותה לבחור להירשם ללימודי קולנוע.
גרניק עברה לניו יורק ונרשמה לתואר שני בלימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק. בעזרת המרצים שלה, פיתחה את העניין שלה בתיעוד סיפורים אישיים באמצעות הקולנוע והחלה להעמיק בסוגת הניאו ריאליזם.
סרטיה
סרט הגמר של גרניק "Snake Feed" זכה בפרס חבר השופטים לסרט הקצר בפסטיבל סאנדנס בשנת 1998. עלילת הסרט מתמקדת באם המתמודדת עם התמכרות לסמים בעודה נאבקת לגדל את ילדיה הקטנים.
הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים נוספים בעולם. הצלחתו של הסרט הקצר הביאה את גרניק להחליט להרחיב את התסריט והיא המשיכה לפתחו בסדנאות הכתיבה של פסטיבל סאנדנס. הסרט הארוך יותר, "Down to the Bone" משנת 2004 זכה אף הוא בפרסים, בהם פרס הבמאית בפסטיבל סאנדנס באותה שנה.
קר עד העצם
"קר עד העצם" ("Winter's Bone") הוא סרטה הראשון באורך מלא של גרניק, משנת 2010. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר באותו השם מאת דניאל וודרל. גרניק החלה לעבוד על התסריט לסרט יחד עם המפיקה אן רוסליני בשנת 2005, לאחר שנתקלו ברומן של וודרל והחליטו לעבד אותו לסרט עלילתי. השתיים השלימו את כתיבת הגרסה הראשונית לתסריט בשנת 2006, אולם חוו קשיים במימון ההפקה ולבסוף החליטו על תקציב נמוך.
גיבורת הסרט היא רי בת ה-17, המתגוררת בהרי האוזרק עם אחיה ואחותה הצעירים ועם אימה, מתמודדת נפש. רי מטפלת באחיה ומשמשת כמבוגרת האחראית בבית. לאחר שאביה סוחר הסמים נעלם, מגלה רי שהאב הציב את בית המשפחה כערבות לשחרורו ממעצר ואם לא יתייצב למשפט הבית יעוקל. רי יוצאת למצוא את אביה כדי להציל את משפחתה.
צילומי הסרט נערכו בלוקיישנים שונים בהרי האוזרק. כדי להכיר את אורח החיים של האנשים קשי היום המתוארים בסרט, שהתה גרניק בקרב משפחות באזור, שוחחה עם התושבים ותיעדה את חיי היום יום בצילום. גם צוות השחקנים בסרט משלב שחקנים מוכרים יחד עם מקומיים שאינם שחקנים מקצועיים, שחלקם התגוררו בבתים המצולמים. גם בפס הקול של הסרט נעשה שימוש בנגינה של תושבי המקום.
כלב משוטט
"כלב משוטט" (Stray Dog) הוא סרט תיעודי שיצרה גרניק בשנת 2014. הסרט מתעד את סיפורו של רון הול, המכונה "כלב משוטט" (Stray Dog), אופנוען שלחם במלחמת וייטנאם, ואת מסע ההנצחה שלו יחד עם אופנוענים אחרים לאנדרטת מלחמת וייטנאם בוושינגטון. כמו כן מתוארים בסרט התמודדותו עם הלם קרב, יחסיו עם בני משפחתו ואהבתו לכלבים קטנים.
גרניק פגשה את הול במקרה, במהלך תהליך הליהוק לסרט "קר עד העצם" באזור דרום מיזורי. אף על פי שלהול לא היה ניסיון קודם במשחק, היא הציעה לו לשחק בסרט והוא לוהק לתפקיד ת'אמפ מילטון. לאחר סיום הצילומים ביקרה גרניק את הול בקרוואן שבו התגורר והשניים התגלגלו לשיחה על סיפור חייו. בעקבות השיחה החליטה גרניק ליצור סרט על חייו של הול, והחלה תהליך של שלוש שנים שבו התלוותה אליו ואל בני משפחתו ותיעדה את סיפורם.
היא בחרה לתעד גם את סיפורה של הקהילה שבה חי הול בדרום מיזורי, שמתמודדת עם עוני ואבטלה. לצד תנאי המחיה הקשים הללו, היא תיעדה אחווה, נדיבות ועזרה הדדית, כך למשל הול נהג לארגן אירועים למען בני קהילתו כגון ארוחות משותפות.
"ללא עקבות"
המפיקות לינדה רייסמן ואן הריסון פנו אל גרניק והציעו לה לעבד את ספרו של רוק לסרט עלילתי בעקבות הניסיון שלה בבימוי סרטים המתרחשים באזורים הכפריים של ארצות הברית. גרניק התלהבה מן הספר והסכימה לביים את הפרויקט, התסריט נכתב יחד עם אן רוסליני. בדומה לסרטה העלילתי הקודם, גם "ללא עקבות" צולם בלוקיישנים בשטח ולא באולפנים, ומשולבים בו שחקנים מקצועיים יחד עם אנשים שאינם שחקנים שהם תושבי המקום.
פרסים
גרניק זכתה בפרסים שונים על סרטיה לאורך השנים. בשנת 1998 זכה סרט הגמר שלה בלימודי הקולנוע, "Snake Feed", בפרס חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס. הסרט "קר עד העצם" היה מועמד למספר פרסי האקדמיה לקולנוע בשנת 2011, בהם הסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר (גרניק ורוסליני) השחקנית הראשית הטובה ביותר (ג'ניפר לורנס), ושחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ון הוקס). ג'ניפר לורנס הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס גלובוס הזהב ובטקס גילדת שחקני המסך. "קר עד העצם" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בבוסטון, והיה מועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט.
הסרט "כלב משוטט" זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של אטלנטה בשנת 2015, בפסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס, בפסטיבל הקולנוע של קליבלנד ובפסטיבל הקולנוע העצמאי בממפיס. כמו כן היה מועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט לסרט התיעודי הטוב ביותר, ולפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון בשנת 2015.
הסרט "ללא עקבות" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים של בוסטון בשנת 2018. גרניק זכתה בפרס הבמאית הטובה ביותר של איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס בשנת 2018, ובפרס הבמאית הטובה ביותר והסרט הטוב ביותר של איגוד מבקרי הקולנוע של סן דייגו באותה שנה.
רוני אורן
רוני אורן (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא אנימטור ישראלי. יוצר באנימציה סדרות טלוויזיה לילדים, ספרי ילדים ופרסומות לטלוויזיה המשלבות דמויות מפלסטלינה. שימש כראש היחידה לאנימציה בבצלאל.
ביוגרפיה
החל לעסוק באיור במקרה. ב-1972, במהלך השירות הצבאי, חלה בצהבת קשה. בזמן האשפוז מצא מפלט ביצירת איורים. אחיו הגדול, שלמד אז בבצלאל, העביר מספר איורים למורה שלו לאנימציה, יצחק יורש, וזה התלהב ואמר והזמין אותו לבוא ולעבוד בבצלאל. הצבא שלח אותו לחופשת החלמה ארוכה ובמהלכה, התגורר אצל אחיו בירושלים ולמד ביחידה לאנימציה של בצלאל. לאחר שובו לשירות פרצה מלחמת יום כיפור, והוא נשלח ליחידת סיירות בחזית תעלת סואץ מול הארמייה המצרית השלישית. לאחר השחרור עבד בעבודות מזדמנות בהולנד. עם שובו לישראל התקבל לבצלאל. שם למד שלושה שבועות במחלקה לגרפיקה ועוד שלושה שבועות במחלקה לצילום ועזב את הלימודים.
ב-1975 עבד כסדרן בסינמטק ירושלים, ואז התבקש באמצעות חברה ליצור מספר איורים לתוכנית הטלוויזיה "כלבוטק". העבודה הובילה לתפקיד כמאייר לשירים שהושמעו בתוכנית "ריצ'רץ'", ובהמשך כמאייר התוכנית "טלפלא".
ב-1978 הקים אולפן עצמאי המוכר בשם "פריים ביי פריים", במסגרתו יצר למעלה מ-500 סרטונים, וזכה בפרסים ומדליות בפסטיבלים ובתחרויות פרסום. סדרות האנימציה שיצר שודרו בכ-80 מדינות ונקנו בין השאר על ידי ערוץ דיסני, ABC ,PBS ,BBC, וערוץ 4 הבריטי.
בין סדרות הטלוויזיה שיצר: משלים שועליים ("Foxy Fables"), "אגדות המלך שלמה" ("Tales of a Wise King"), "ביצה" ("The Egg"), ו"ארנב עכשיו" ("Grabbit the Rabbit"). הפיק 86 סרטונים לסדרה הישראלית "רחוב סומסום". כן הפיק לפרסומות טלוויזיה דמויות כגון התוכי בפרסומת לחברת בזק בינלאומי והפרות בפרסומת לטנא נגה.
אורן אייר למעלה מ-25 ספרי ילדים בישראל, בריטניה וארצות הברית. זכה בפרס נחום גוטמן לאיור. ב-1986 זכה בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק עבור איוריו לספר "אגדה של הגדה, הגדה של פסח" (1985).
אורן עסק גם בהוראת מלאכת האנימציה. בין השנים 1980 ל-2002 לימד אנימציה בבית צבי, האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובצלאל. כן העביר כיתות אמן בפסטיבלי אנימציה שונים. משנת 2003 העביר סדנאות אנימציה בפלסטלינה לילדים ונוער דרך "סל תרבות שטראוס", "סל תרבות ארצי" ובסינמטקים.
בשנים 2000- 2008 כיהן אורן כראש היחידה לאנימציה בבצלאל. בשנת 2006 קיבל דרגת פרופסור.
אורן הוציא ב-2006 את ספרו "סודות של פלסטלינה, חיות הבית והגינה", שהפך לרב-מכר. הספר יצא לאור גם בהוצאת Flamarion בצרפת, וכן בדנמרק. ספר ההמשך, "סודות של פלסטלינה 2, חיות הבר", יצא ב-2006, וגם הוא הפך לרב-מכר בישראל. ב-2010 יצא הספר "סודות של פלסטלינה 3, דינוזאורים".
חיים אישיים
אורן מתגורר כיום בבנימינה. נשוי ואב לארבע בנות.
פרומגיסטראט
פרומגיסטרט (בלטינית: promagistratum) הוא התואר שניתן ברפובליקה הרומית לאדם הפועל עם סמכות של בעל משרה, מגיסטראט, אך בלי להחזיק במשרה כזו בפועל. משרה זו נוצרה ברפובליקה כדי לאפשר שליחת מושלים לפרובינקיות מעבר לים לתקופה ממושכת, במקום לבחור בהם מחדש מדי שנה. הפרומגיסטראטים מונו על פי "החלטת הסנאט" (senatus consultum) ולא על–פי חוק מיוחד, ולכן, כמו פעולות אחרות של הסנאט הרומי, היו ניתנות לביטול על ידי אסיפות העם. דוגמה לכך הייתה החלפתו של קאיקיליוס מטלוס על–ידי גאיוס מריוס במהלך מלחמת יוגורתה.
הפרומגיסטרטים שימשו בדרך כלל בתפקיד פרוקוואיסטור (כלומר, במקום קוואיסטור), פרופראיטור (במקום פראיטור) או פרוקונסול (במקום קונסול). אחרים שימשו כפרוקוראטורים, במקום "קוראטורים". לפרומגיסטרט הייתה סמכות זהה לזו של בעל המגיסטרט המקביל ולווה באותו מספר של ליקטורים ונהנה בדרך כלל מסמכות שווה לזו של המגיסטרט בתוך תחום השטח שעליו שלט. לעיתים קרובות, אך לא בהכרח, מונו לתפקיד זה אנשים שכבר נשאו בתפקיד המגיסטרט המקביל.
מוסד הפרומגיסטרט נוסד כאשר גילו הרומים כי אין זה נוח או מעשי להמשיך להוסיף מגיסטרטציות רגילות כדי לנהל את ענייני הפרובינקיות שלהם, ההולכות ומתרבות. על כן, הם אימצו את הנוהג של מינוי אדם שיפעל במקום (pro) המגיסטרט.
האימפריום של הפרומגיסטראט היה מוגבל לשטח הטריטוריאלי אליו נשלח או לגבולות המשימה שהוטלה עליו והוא פקע ברגע שהפרומגיסטרט נכנס לתוך הגבול הקדוש של רומא.
כוחם הכמעט בלתי–מוגבל של הפרומגיסטרטים הוביל לשימוש במונח "פרוקונסול" ביחס לכל בעל משרה רם שמונה מלמעלה או מבחוץ לשלוט בשטח תוך התעלמות מהמוסדות הפוליטיים המקומיים (כלומר, אדם שלא נבחר וסמכותו עולה על זו של הפקידים הרשמיים המקומיים).
גופי: שיגעון הכדורגל
גופי: שיגעון הכדורגל (באנגלית: Sport Goofy in Soccermania) הוא סרט הנפשה קומי אמריקאי, ששודר ברשת הטלוויזיה NBC, בשנת 1987.
עלילה
יואי, דואי ולואי בקשו מדוד קמצוץ לתת להם 1.49 דולר כדי לקנות גביע אלופים נבחרת הכדורגל החדשה שלהם. סקרוג' נותן להם גביע עתיק אשר חושב שהוא חסר תועלת, אולם הנערים פוגשים אוצֵר של מוזיאון תל ברווז, אשר רואה בגביע ששווה מיליון דולר. כדי לזכות מחדש בגביע, קמצוץ החליט להיות נותן החסות של נבחרת הכדורסל של אחייניו, ואז לעזרתם מתגייס גופי אשר הפך למאמן הקבוצה אשר נקראת הירוקים. הקבוצה הפכה ליותר בעייתית, אולם כולם היו מאוחדים הודות לשיטת האימונים של "ספורט גופי".
מדבבים בעברית
את גרסת הדיבוב לעברית ביימה והפיקה שפרירה זכאי
יאקוב ג'וגאשווילי
יאקוב יוסיפוביץ' ג'וגאשווילי (בגאורגית: იაკობ ჯუღაშვილი, יאקוב ג'וּע'אשווילי; ברוסית: Яков Иосифович Джугашвили, יאקוב דז'וגאשווילי; נולד ב-18 במרץ 1907, בדזי, גאורגיה - 14 באפריל 1943, זקסנהאוזן, גרמניה) היה בנו הבכור של סטלין, מאשתו הראשונה, יקטרינה סוואנידזה. הוא נפל בשבי הגרמני בתחילת המלחמה וסטלין סירב להחליפו בגנרלים גרמנים שנפלו בשבי הצבא האדום. בסופו של דבר, הוא נהרג במחנה השבויים זקסנהאוזן. לימים טוהר מאשמת בגידה של נפילה בשבי.
רחמים חי חויתה הכהן
הרב רחמים חי חְוִויתָה הכהן (כ"ב בסיוון ה'תרס"א, 9 ביוני 1901 - י' בשבט ה'תשי"ט, 19 בינואר 1959) היה ראש ישיבה ודיין. אב בית דין ורבה הראשי של ג'רבה בתוניסיה, ומחשובי רבניה במאה ה-20. תלמידו המובהק וממשיך דרכו של הרב כלפון משה הכהן. לאחר שעלה לארץ ישראל כיהן כרב המושב בֶרֶכְיָה שבדרום.
יאקוב ג'וגאשווילי
ביוגרפיה
יאקוב ג'וגאשווילי נולד ליוסיף סטלין ויקטרינה סוואנידזה. אימו נפטרה כאשר הוא היה בן 6 חודשים בלבד והוא התחנך במשפחתה. את ילדותו הוא העביר בטביליסי ואחר כך למד בבית ספר תיכון במוסקבה והשלים לימודיו ב-1925 בבית הספר להנדסת חשמל בעיר.
רחמים חי חויתה הכהן
ביוגרפיה
נולד בג'רבה לרב חנינא ולג'זילה, מצד אביו דור שביעי לרב מרדכי הכהן, שהיה דיין בג'רבה, ודור חמישי לרב שאול הכהן מצד אמו.
יאקוב ג'וגאשווילי
ביוגרפיה
נישואיו הראשונים היו לזויה גונינויה, בת ה-16, אך אביו התנגד נחרצות לנישואין אלה, בתגובה לכך הוא ניסה להתאבד בירייה, אך ללא הצלחה. סטלין הגיב לכך באומרו כי "מסור ליאשה ממני כי הוא מתנהג כמו בריון וסחטן ושאין לי עמו שום דבר משותף. שיחיה איפה שהוא רוצה עם מי שהוא רוצה", נולדה לו ולגונינויה בת בפברואר 1929, אך היא מתה כעבור שמונה חודשים מדלקת ריאות. לאחר מותה של הבת ג'וגאשווילי וגונינה נפרדו, אף על פי שלא התגרשו באופן רשמי.
רחמים חי חויתה הכהן
ביוגרפיה
בצעירותו התחנך מפי אביו, ובהמשך אצל הרב דוד (דידו) הכהן. בחודש פברואר 1916 (אדר ה'תרע"ו) החל ללמוד אצל הרב כלפון משה הכהן.
בשנת 1919 (ה'תרע"ט) נסע לטיפול בתוניס לאחר שחלה בעיניו, שם למד ערבית וצרפתית, והוסמך לשחיטה ובדיקה. על תעודת ההסמכה חתומים הרב אברהם בלעיש, הרב דוד כטורזה, הרב ישועה אלמליח, הרב ישראל זיתון והרב משה שתרוג.
יאקוב ג'וגאשווילי
ביוגרפיה
בשנת 1936 יאקוב הכיר את הבלרינה היהודייה יוליה מלצר. יאקוב הכיר אותה במסעדה, בה הוא היה מעורב בקטטה עם בעלה הקודם, ניקולאי בסראב, שהיה עוזר ראש הנקוו"ד במחוז מוסקבה. ב-1938 השניים נישאו וכעבור זמן נולדה להם בת, גלינה ז'וגאשווילי, שסירבה להכיר ביבגני כאחיה.
רחמים חי חויתה הכהן
ביוגרפיה
בשנת 1920 (ה'תר"פ) החל לשמש כסופר בית הדין בג׳רבה, ובאותה השנה נשא לאשה את סעדו. בשנת 1921 (ה'תרפ"א) החל לשמש כמורה לתלמידים, ובשנת 1925 (ה'תרפ"ה) החל לשמש כראש ישיבה ששכנה בבית כנסת מקומי בג'רבה.
יאקוב ג'וגאשווילי
ביוגרפיה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס יאקוב למאמץ המלחמתי והוא לחם בחטיבת השריון ה-14. הוא לחם בחזית באזור בלארוס במחוז ויטבסק של היום.
רחמים חי חויתה הכהן
ביוגרפיה
בחודש פברואר 1932 (תשרי ה'תרצ"ב) החל לשמש כדיין בבית הדין המקומי בג'רבה. בשנה זו נפטרו אביו, שתי אחיותיו הצעירות ובנו היחיד. בשנת 1936 (ה'תרצ"ו) נולד לו בן נוסף, שנפטר מספר חודשים לאחר מכן. בשנת 1938 (ה'תרצ"ח) נולדה לו בת נוספת, שנפטרה גם היא לאחר מספר חודשים.
יאקוב ג'וגאשווילי
ביוגרפיה
קיימות שתי גרסאות בדבר גורלו במלחמה:
רחמים חי חויתה הכהן
ביוגרפיה
מדי יום שישי היה לומד את תורת הקבלה יחד עם רבנים נוספים בבית כנסת מקומי, ביניהם הרב מצליח מאזוז והרב רפאל כדיר צבאן, והיה מתכתב רבות בנושאי קבלה עם הרב עובדיה הדאיה מארץ ישראל.
יאקוב ג'וגאשווילי
ביוגרפיה
בשנת 1977 הוענק לו עיטור "המלחמה הפטריוטית הגדולה" מדרגה ראשונה.
רחמים חי חויתה הכהן
ביוגרפיה
בסוף שנת 1951 (ה'תשי"א) עלתה משפחתו לישראל, כשבכוונתו לעלות גם הוא מספר חודשים אחריהם. בחורף של שנת 1952 (ה'תשי"ב) חלה שוב ורותק למיטה, ובקיץ של אותה השנה נסע שוב לתוניס לצורך טיפולים, ושהה שם במשך כשנה. מתוניס נסע לכפר "חמאם אליף" בו היו מעיינות מרפא, ואשתו חזרה מישראל כדי לשהות לצידו. בכ"ז באב ה'תשי"ד (אוגוסט 1954) נסע בטיסה לצרפת, ומשם נסע בהפלגה לנמל חיפה בישראל, והשתכן במושב בֶרֶכְיָה הסמוך לאשקלון, שם מונה לרב המושב. לאחר פטירת רבו, כלפון משה הכהן, נחשב לרבם של יוצאי ג'רבה בישראל ובתפוצות.
הרב הכהן השתוקק לעלות לארץ ישראל ואף עלה אליה למרות מחלתו, וכיבד והעריך מאוד את רבני ארץ ישראל. הוא נהג לומר ביום העצמאות הלל ללא ברכה, ובדילוג.
נפטר לאחר מחלה בי' בשבט ה'תשי"ט (19 בינואר 1959), ונקבר בחלקת הרבנים הספרדים בהר המנוחות בירושלים. רבים עולים לקברו לצורך תפילה והעלאת בקשות, על פי המסורת היהודית שהייתה מקובלת בארצות המגרב.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
הנצחתו
על שמו הוקמו שתי רשתות של מוסדות חינוך:
Outside (שיר של קלווין האריס)
Outside (בעברית: בחוץ) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הסקוטי קלווין האריס מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Motion. בשיר אף משתתפת הזמרת הבריטית אלי גולדינג והוא יצא לאור ב-20 באוקטובר 2014 בתור הסינגל הרביעי מתוך האלבום. השיר הוא שיתוף הפעולה השני בין שני האמנים, לאחר הסינגל המצליח "I Need Your Love". השיר נכלל גם במהדורת הדלוקס של אלבום האולפן השלישי של גולדינג, Delirium. השיר זכה להצלחה במצעדים והגיע אל ראש המצעדים בפולין, הונגריה, צ'כיה, גרמניה ופינלנד, לחמשת הראשונים באוסטרליה, קולומביה, אירלנד, לוקסמבורג, נורווגיה ושוודיה, למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי ולשלושים המקומות הראשונים בבילבורד הוט 100 בארצות הברית.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר "Outside" בוים על ידי אמיל נאוה והוא צולם בלוס אנג'לס ב-20 באוקטובר 2014. הסרטון פורסם לראשונה ב-12 בנובמבר 2014.
אקדמיק פלובדיב
אקדמיק פלובדיב (בבולגרית БК Академик Пловдив) בעבר אקדמיק פלובדיב בולטקס 99 הוא מועדון כדורסל בולגרי מהעיר פלובדיב.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1948 כמועדון חובבני ושיחק בשיטה זו עד עונת 2014/2015 אז הצטרף לליגה הבולגרית השנייה, אז הוחלט בקבוצה להפוך למקצועית כאשר התאגיד הבולגרי בולטקס 99 משמש כנותן חסות רשמי, עונה לאחר מכן (2015/16) נרשמה הקבוצה לליגה הראשונה בבולגריה, בה היא משחקת כיום. בעונתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה סיימה במקום ה-9. בעונת 2016/2017 נחלה הקבוצה הצלחה וסיימה במקום ה-2 אך הודחה בשלב רבע הגמר לאחר הפסדים לצ'רנו מורה וארנה, בעונה זו העפילה הקבוצה לחצי גמר הגביע הבולגרי. בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה פעם נוספת במקום ה-2 והעפילה לראשונה לחצי הגמר בו הודחה על ידי בלקן בוטבגרד, באותה עונה העפילה פעם נוספת לחצי הגמר בגביע הבולגרי. בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-4 והדחה ברבע הגמר על ידי רילסקי ספורטיסט, באותה עונה העפילה הקבוצה פעם נוספת לחצי גמר הגביע. בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום 6 כאשר הופסקה הליגה עקב מגפת הקורנה.
את משחקיה מארחת הקבוצה בהיכל הספורט סטויטאל המכיל כאלף מקומות ישיבה.
באירופה
הקבוצה השתתפה בליגה הבלקנית החל מעונת 2017/2018, הישג השיא של הקבוצה הוא סגנות אליפות הליגה הבלקנית בעונת 2020/2021
לוסיאן פבר
לוסיאן פֶבְר (בצרפתית: Lucien Febvre;22 ביולי 1878 – 26 בספטמבר 1956), היסטוריון צרפתי, ממייסדי אסכולת האנאל בחקר ההיסטוריה.
ביוגרפיה
לוסיאן פבר נולד בננסי. בעבודתו הוא הושפע רבות מווידל דה לה בלאש (Vidal de La Blache) במהלך לימודיו באקול נורמל סופרייר, בשנים 1899 עד 1902.
את עבודת הדוקטורט, בנושא "פליפה השני והפרנש קונט", סיים בשנת 1911 וזמן קצר אחר כך, החל ללמד באוניברסיטת דיז'ון. פבר נלחם במלחמת העולם הראשונה, ואחריה החל ללמד באוניברסיטת שטרסבורג, לאחר שחבל אלזס הוחזר לצרפת.
בשנת 1929 ייסד את כתב העת Annales d'histoire, économique et sociale יחד עם ההיסטוריון היהודי-צרפתי מרק בלוך. משמו של כתב העת נגזר שמה של אסכולת מחקר היסטורית רבת השפעה, אסכולת האנאל.
בשנת 1933 קיבל פבר מינוי בקולז' דה פראנס. במהלך שנות השלושים והארבעים הצטיין בפוריות מחקרית רבה, על אף שמלחמת העולם השנייה פגעה בעבודתו. בעקבות מותו של בלוך נותר לבדו כמוביל אסכולת האנאל, והוא שפיתח אותה בעידן שאחרי המלחמה. תלמידו פרנאן ברודל המשיך ופיתח את מפעלו לאחר מותו בשנת 1956.
תנועה (תחביר)
בבלשנות גנרטיבית תנועה הוא כינוי לתופעה שבה אלמנט במשפט עובר ממקומו המקורי המשוער למקום אחר. תנועה יכולה לנבוע מאילוצים שונים הנובעים מהדקדוק האוניברסלי, או מאפשרויות שמעמיד הדקדוק האוניברסלי להדגיש את האלמנט במקומו החדש או לגוון את משמעות המשפט באמצעות סידור מחדש של האלמנטים במשפט. על-פי התאוריה הגנרטיבית, יש מצבים שבהם תנועה היא בלתי-אפשרית, כלומר, מצבים שבהם העברת אלמנט במשפט למקום אחר תיצור משפט בלתי-דקדוקי.
רקע
תאוריית הדקדוק הגנרטיבי-טרנספורמטיבי שניסח נעם חומסקי בשנות ה-50 של המאה ה-20 הניחה כי המשפטים בכל שפה נתונה הם "מבני שטח" (surface structure) שנובעים מתהליך קוגניטיבי שבו הדובר מחולל (generate) "מבנה עומק" (deep structure) ולאחר מכן מחיל עליהם "טרנספורמציות" שיוצרות את מבני השטח, כלומר את המשפטים הגלויים. כך הסביר חומסקי את העובדה שבשפה טבעית אפשר להביע רעיון אחד באמצעות משפטים הבנויים בצורות שונות, למשל: "דני קרא את הספר"/"הספר נקרא על ידי דני". לפי התאוריה הזו, לשני המשפטים יש מבנה עומק אחד, אלא שמבנה העומק הזה יכול לעבור שתי טרנספורמציות שונות שיוצרות שני מבני שטח שונים. חומסקי ניסח "כללי גזירה" שמתארים את מבני העומק האפשריים, ו"כללי טרנספורמציה" שמתארים את הטרנספורמציות האפשריות על מבני העומק.
במהלך 20 השנים שאחרי פרסום התאוריה הראשונית החלו חומסקי ותלמידיו לחקור את סוגיית הטרנספורמציות, ובעיקר את המצבים שבהם טרנספורמציה יוצרת משפטים בלתי-דקדוקיים. מחקר זה הביא לפיתוח תאוריה פשוטה יותר שבה אין כללי טרנספורמציה, אלא ההנחה היא שאלמנטים במבנה העומק של המשפט יכולים לנוע בעת יצירת מבנה השטח, כשגורמים מסוימים עשויים לחסום את התנועה ולמנוע אותה.
בשנות ה-70 פיתח חומסקי את "התאוריה הסטנדרטית המורחבת המתוקנת" Revised Extended‎Standard Theory (REST)‎, שכוללת את המושג "תנועת-אלפא" (move α) כשם כללי לכל טרנספורמציה, כלומר כל תנועה של אלמנט במשפט. תנועת-אלפא נמנעת במצבים מסוימים המתוארים בתאוריה המתוקנת.
התאוריה המתוקנת מניחה כי במקום שבו היה האלמנט שנע למקום אחר במשפט נשארת "עִקְבָה" (trace), כלומר, המקום המקורי של האלמנט אינו מתרוקן, אלא נשאר תפוס באמצעות עקבה שאמנם אין לה ביטוי במבנה השטח, אך יש לה קיום בתודעתו של הדובר. באמצעות העקבה מסבירים תופעות תחביריות שונות, למשל חסימה של תנועה נוספת של אלמנט במשפט למקום שפינה כביכול האלמנט הנע הראשון, היעדר אפשרות לצרף שתי מילים הנמצאות משני עברי המקום שממנו נע האלמנט. כמו כן, יש תאוריה הגורסת כי צריך להישמר יחס מתמטי כלשהו בין האלמנט הנע לבין העקבה שנשארה אחריו, וכי יש מגבלות על האלמנטים במשפט שיכולים להימצא ביניהם.
תנועת מילות שאלה
מילות שאלה הן מילים כגון: מה, מי, מתי, איפה, איך ועוד, שתפקידן למלא את מקומן של קטגוריות תחביריות מסוימות. לדוגמה, מילת השאלה "מי" מחליפה את הנושא במשפט, המילה "מה" מחליפה את המושא, המילים "מתי", "איפה" ו"איך" מחליפות תיאורי זמן, מקום ואופן (בהתאמה) וכיוצא באלה. בעברית, ובחלק גדול מהשפות, מילות השאלה מחליפות את הקטגוריה התחבירית המתאימה להן ובנוסף נעות לתחילת המשפט.
לדוגמה, עבור המשפט: "דני אכל תפוח", אפשר לשאול את השאלה: "מה אכל דני?"
המילה תפוח משמשת כמושא במשפט (משלים לפועל "אכל"), ולשם יצירת השאלה היא מוחלפת במילה "מה": מבנה העומק שנוצר הוא: בנוסף, מילת השאלה נעה לתחילת המשפט, ועל-פי התאוריה, היא גם משאירה "עקבה" במקום שממנו נעה (מסומן ב-t, קיצור של המילה האנגלית trace, האלמנט שנע והעקבה מסומנים באותו אינדקס כדי לציין שהם קשורים מבחינה סמנטית). מבנה השטח שנוצר הוא:
תנועה של מילת שאלה נחסמת אם היא גורמת לפירוק של צירוף שמני. לדוגמה: עבור המשפט: "דני אכל את התפוח שאמא נתנה לו" אי אפשר לשאול את השאלה: "מי דני אכל את התפוח שנתנה לו". זאת משום שהביטוי "התפוח שאמא נתנה לו" מהווה צירוף שמני שאסור לפרק אותו. התהליך הוא כדלקמן:
מילת השאלה "מי" מחליפה את הנושא של הפסוקית הכלולה בצירוף השמני: נוצר מבנה העומק: אבל תנועת מילת השאלה "מי" לראש המשפט נחסמת, כיוון שהיא כלולה בתוך הצירוף השמני, ולפיכך השאלה אינה דקדוקית ואינה מתקיימת:
תנועה במשפט סביל
לדעת חומסקי, משפט פעיל ומשפט סביל נגזרים מאותו מבנה עומק. בגזירת מבנה השטח המכונה "משפט סביל" ממבנה העומק של המשפט, משמיט הדובר את עושה הפעולה (agent), ומסתפק בציון מקבל הפעולה (patient). כמו כן הפועל משתנה ומקבל צורה מורפולוגית מיוחדת, המזהה אותו כפועל סביל. בנוסף לכל אלה, חלה תנועה של האלמנט במשפט המציין את מקבל הפעולה מעמדת המושא לעמדת הנושא. לדוגמה: במקרה זה מבנה השטח של המשפט הפעיל זהה למבנה העומק, אולם בגזירת מבנה השטח של המשפט הסביל חל התהליך הבא:
את הסיבה לתנועה מעמדת המושא לעמדת הנושא מסביר חומסקי בתאוריה אחרת המכונה "תאוריית היחסה". יחסה היא מעין סימון של שם עצם, או מילה מחלק דיבר הדומה לשם עצם (כגון תואר, כינוי גוף, כינוי רמז, מילת שאלה וכדומה) על-פי העמדה התחבירית שבה הוא נמצא. בשפות רבות הסימון הזה בא לידי ביטוי בשינוי בצורה המורפולוגית של המילה, אולם יש שפות רבות אחרות שבהן אין ביטוי מורפולוגי ליחסה, והיא נשארת סמויה. לפי תאוריית היחסה, מילים כגון שמות-עצם, תארים וכו' חייבות להימצא בעמדה במשפט שבה הן יכולות לקבל יחסה. עמדה כזאת היא מקום במשפט שבו המילה קשורה למילה אחרת שיכולה "להעניק" יחסה (למשל, פועל). פועל בצורת סביל יכול "להעניק" יחסה לנושא של המשפט, אבל לא למושא של המשפט. לפיכך מתחייבת תנועה של המילה מעמדת המושא לעמדת הנושא, שאם לא כן, היא תישאר ללא סימון של יחסה.
גרירה (Pied Piping)
במצבים מסוימים, האלמנט הנע במשפט "גורר" אחריו אלמנט אחר. ג'ון רוברט רוס תיאר את התופעה בדיסרטציה שכתב ב-1967 ונתן לה את הכינוי Pied Piping, על-פי האגדה החלילן מהמלין (באנגלית נקרא החלילן מהאגדה The Pied Piper). התופעה אופיינית במיוחד למשפטים שבהם מתרחשת תנועה של מילת שאלה. לדוגמה בשאלה: "על מה החתול יושב?" חלה תנועה כפולה. בהנחה שהתשובה לשאלה היא: "החתול יושב על השולחן", התהליך הוא כדלקמן:
מבנה עומק: תנועת מילת השאלה: מילת היחס נגררת אחרי מילת השאלה: מילת-היחס ומילת-השאלה יוצרות ביחס צירוף-יחס (צירוף שבמוקד שלו נמצאת מילת יחס), כך שאפשר להסביר את גרירת מילת היחס בצורך להימנע מפירוק הצירוף. אף על-פי כן, באנגלית המשפט: ‎What does the cat sit on?‎ הוא דקדוקי, ושקול במשמעותו למשפט: ‎On what does the cat sit?‎ כלומר, בעברית גרירת מילת היחס הכרחית, ואילו באנגלית היא אופציונלית, ובדרך-כלל אינה מתרחשת. לפי עדויות שאספו בלשנים, אף שפה אינה מאפשרת פירוק צירוף שמני בתנועת שאלה (כפי שהודגם לעיל), ורק שפות מעטות - אנגלית וכמה שפות גרמאניות - מאפשרות פירוק צירוף-יחס. התופעה של פירוק צירוף-יחס זכתה לכינוי "נטישת מילת היחס" (Preposition stranding), בשל העובדה שמילת-היחס נשארת "מיותמת" בסוף המשפט.
Superhero (Heroes & Villains)
Superhero (Heroes & Villains) הוא שיר של המפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין, הראפר האמריקאי פיוצ'ר והזמר האמריקאי כריס בראון, מתוך אלבום האולפן השני של מטרו בומין, Heroes & Villains. הוא הופק על ידי מטרו בומין, עם הפקה משנית מאלן ריטר ודייוויד X אלי. השיר הגיע למקום השמיני במצעד בילבורד הוט 100.
וידאו קליפ
וידאו קליפ לשיר יצא לאור ב-2 בדצמבר 2022 לצד האלבום Heroes & Villains. הוא מתחיל במטרו בומין ופיוצ'ר מעורבים בגניבת יהלומים מתוחה, וממשיך בסדרה של סצנות סוריאליסטיות, כולל מטרו בומין גולש בשמיים. סגיר השיר בביצוע כריס בראון אינו מופיע בקליפ.
כביש 92
כביש 92 הוא כביש אורך ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לאורך חופה המזרחי של הכנרת מצומת צמח בדרום ועד לצומת יהודיה בצפון. אורכו של כביש 92 הוא 26 ק"מ.
קופס הארבור
קופס הארבור (באנגלית: Coffs Harbour) היא עיר חוף במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק של 540 ק"מ מצפון לבירת המדינה סידני ו-390 ק"מ מדרום לבריזביין. אוכלוסייתה מנתה 45,580 תושבים במפקד 2011.
העיר שוכנת בין הרים גבוהים לבין חופי הים והאקלים בה נחשב לנוח. בעבר כלכלתה התבססה על מטעי בננות וכיום ענף הגידול העיקרי בה הוא אוכמניות, לצד התיירות והדיג. העיר היא משכנם של קמפוס של אוניברסיטת הצלב הדרומי (Southern Cross University), של שני בתי חולים, כמה תחנות רדיו ושלושה מרכזי קניות גדולים. בסמוך לעיר שוכנים פארקים לאומיים רבים כולל פארק ימי אחד. מבחינה תחבורתית משרת את העיר שדה תעופה והיא מקושרת לרשת הכבישים, הרכבות והאוטובוסים.
בראשית המאה ה-20 הפכה קופס הארבור למרכז חשוב לתעשיית העץ. לפני שנסלל קו מסילת הברזל הייתה הדרך היחידה להעביר בולי עץ דרך הים. משמעות הדבר שחוטבי העצים היו תלויים במזחים שנבנו על נהרות או על חוף הים כדי לייצא את בולי העץ.
פקחיה
פְּקַחְיָה בֶן מְנַחֵם הוא דמות מקראית, מלך ישראל. לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 737 עד 735 לפני הספירה.
בסוף ימיו של מנחם בן גדי החלה נפילת ממלכת ישראל כאשר הוא העלה מס לתגלת פלאסר השלישי. בנו פקחיה עלה למלוך אחריו, ונרצח כעבור זמן קצר על ידי שלישו, פקח בן רמליהו:
ינדז'יוב
ינדז'יוב (בפולנית: Jędrzejów) היא עיירה בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה שבפולין, על הדרך הראשית שבין קיילצה וקרקוב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי ינדז'יוב
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-4,500 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציוניות ופעילות של אגודת ישראל.
ב-15 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים, ושילחו 4,556 מיושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-230 יהודים בעלי מקצועות שהושארו בגטו נרצחו עד יום 2 בספטמבר 1943, תוך העברת חלקם למחנה עבודה בסקרז'יסקו-קמיינה. מקהילת יהודי ינדז'יוב שרדו את השואה 80 איש.
לוקאש קרפאלק
לוקאש קרפאלק (בצ'כית: Lukáš Krpálek; נולד ב-15 בנובמבר 1990 בייהלבה, צ'כוסלובקיה) הוא ג'ודוקא צ'כי, פעמיים אלוף אולימפי מריו 2016 וטוקיו 2020. קרפאלק הוא גם פעמיים אלוף עולם (2014 ו-2019) ושלוש פעמים אלוף אירופה (2013, 2014 ו-2018). הוא הג'ודוקא המצליח ביותר בהיסטוריה הצ'כית והצ'כוסלובקית ונבחר לג'ודוקא השנה בצ'כיה שמונה פעמים בין השנים 2008–‍2015.
חיים אישיים
קרפאלק החל להתאמן בג'ודו בטעות, הוא רצה ללמוד קראטה וכשהיה בן 6 דודו טעה בחוג ורשם אותו לחוג ג'ודו, שם הוא הודרך על ידי יוזף שימאצ'ק. אחיו הגדול מיכל הוא גם ג'ודוקא. בשנת 2015 הוא נישא לאווה קנדרקובה ובנו אנטונין נולד ב-2016. קרפאלק הוא אספן אופנועים נלהב ודייג.
תחילת הדרך
קרפאלק החל ללמוד ג'ודו בגיל 6 בעיר הולדתו ייהלבה תחת הדרכתו של יוזף שימאצ'ק. מאמנו הראשון תיאר אותו כגבוה ורזה עם זריזות וטכניקה ירודה. בשנת 2005 הוא עבר למועדון 'SCM Brno' ושם הודרך על ידי המאמן ירוסלב שווץ, בשנה זו הוא גם הפך לחבר בנבחרת הקדטים של צ'כיה. בשנת 2006 קרפאלק זכה להצלחה בינלאומית ראשונה כאשר זכה במדליית הכסף באליפות אירופה בג'ודו לקדטים. בשנת 2007 להפך חבר בנבחרת הג'ודו הצעירה של צ'כיה, שהודרכה על ידי מאמנו הנוכחי פטר לאצינה. ההישג המשמעותי הראשון שלו כחלק מהנבחרת הצעירה של צ'כיה היה כאשר סיים במקום החמישי באליפות אירופה לנוער. שנה לאחר מכן, עוד בטרם מלאו לו 18, קרפאלק הפך לאלוף אירופה ואלוף העולם עד גיל 20.
2009-2011
ב-7 ביוני 2009, קרפאלק זכה במדליה הראשונה שלו בקריירה המקצועית כאשר זכה במדליית זהב בטורניר 'World Cup Bucharest' לאחר שגבר בגמר על דניאל הדפי ההונגרי. באוגוסט אותה השנה הוא השתתף באליפות העולם הראשונה שלו והודח בסיבוב הראשון על ידי הצרפתי סיריל מארה. עוד באותה השנה הפסיד בגמר אליפות אירופה עד גיל 20 לאזרי אלמר גסימוב אך זכה באליפות העולם עד גיל 20 שנה שנייה ברציפות. ב-13 בדצמבר 2009 זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי. בפברואר 2010 זכה במדליית הכסף בגראנד פרי דיסלדורף ובנובמבר זכה במדליית ארד בגראנד פרי אבו דאבי, באליפות אירופה סיים במקום השביעי. בפברואר 2011 הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף ובאליפות אירופה באותה השנה סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לאיראקלי צירקידזה הגיאורגי.
ב-27 באוגוסט 2011, באליפות העולם שנערכה בפריז, זכה קרפאלק במדליית ארד והפך לצ'כי הראשון מאז עצמאותה של צ'כיה ב-1993 שזוכה במדליה באליפות העולם בג'ודו. האחרון היה איז'י זוסנה שזכה ב-1991 בארד עבור צ'כוסלובקיה.
אולימפיאדת לונדון 2012
בתחילת עונת 2012, קרפאלק כבר הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת לונדון. בפברואר הוא זכה במדליית זהב בטורניר 'World Cup Prague', ביוני זכה במדליית כסף בטורניר 'World Cup Madrid' ובאליפות אירופה הודח בסיבוב השני. ב-2 באוגוסט קרפאלק התחרה באולימפיאדה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, הקרב הראשון שלו היה בשמינית הגמר מול טקאמאסה אנאי היפני, אלוף העולם מ-2010. קרפאלק ניצח באיפון 25 שניות מתחילת הקרב. ברבע הגמר עלה מול אלוף העולם המכהן, טגיר חאיבולאייב הרוסי ודקה לסיום הקרב קרפאלק הוביל ביוקו אחד אך חאיבולאייב הצליח לצאת מהאחיזה של קרפאלק, ריתק אותו וניצח באיפון. לאחר שהפסיד, קרפאלק עבר לקרבות בית הניחומים שם פגש את הנק חרול ההולנדי ושוב הפסיד באיפון, הפעם באמצעות תרגיל אוצ'י גארי. קרפאלק סיים במקום השביעי הכללי.
2013-2015
ב-10 בפברואר 2013, קרפאלק זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר ניצחון על טמולן באטולגה המונגולי בגמר. עקב כך, הוא קיבל 500 נקודות לדירוג שלו בטבלת איגוד הג'ודו העולמי וב-13 בפברואר 2013 דורג לראשונה בקריירה במקום הראשון בעולם. ב-27 באפריל, הוא זכה באליפות אירופה שנערכה בבודפשט כאשר ניצח את אלמר גסימוב האזרי בחצי הגמר ואת הנק חרול ההולנדי בגמר. מאוחר יותר באותה השנה נרשם לאוניברסיטה, ולמעשה קיבל זכאות להתחרות באוניברסיאדת 2013, שם זכה בקטגוריית המשקל שלו (עד 100 ק"ג) ובנוסף בקטגוריית המשקל הפתוחה (מעל 100 ק"ג).
באליפות העולם 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו, קרפאלק זכה במדליית הארד. הוא הגיע עד לשלב חצי הגמר והפסיד להנק חרול ההולנדי אך עבר לקרב על מדליית הארד וניצח את טקאשי אונו היפני. ב-1 בדצמבר, הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו לאחר ניצחונות על ניידנגין טובשינבאייר המונגולי ברבע הגמר, מרטין פאצ'ק השוודי בחצי הגמר וקייל רייס הקנדי בגמר. בפברואר 2014 קרפאלק הצליח להגיע שוב לגמר גראנד סלאם פריז אך נוצח על ידי סיריל מארה הצרפתי וזכה במדליית הכסף. ב-26 באפריל הוא התחרה באליפות אירופה שנערכה במונפלייה ושוב זכה במדליית הזהב לאחר ניצחונות על סיריל מארה בחצי הגמר ואלמר גסימוב בגמר.
באליפות העולם 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק ב-30 באוגוסט, קרפאלק זכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את לוסיאנו קוראה הברזילאי, בשמינית הגמר ניצח את ארטם בלושנקו האוקראיני וברבע הגמר את מרטין פאצ'ק השוודי. בחצי הגמר התמודד מול טגיר חאיבולאייב הרוסי ולאחר שאף אחד לא הצליח לצבור נקודות, קרפאלק עלה לגמר מאחר שלו היו פחות עבירות. בגמר הוא פגש את חוסה ארמנטרוס הקובני וניצח באיפון לאחר שהצליח לרתק אותו. במאי 2015 זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב לאחר שניצח בקרב על המדליה את קארל-ריצ'רד פריי הגרמני, עוד באותו החודש זכה במדליית כסף בטורניר המאסטרס לאחר שניצח את תומא ניקיפורוב הבלגי בחצי הגמר והפסיד לאלמר גסימוב האזרי בגמר. ב-27 ביוני הוא התחרה במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו ובה משחקי הג'ודו החליפו אליפות אירופה באותה שנה. קרפאלק הגיע עד לגמר, הפסיד להנק חרול וזכה במדליית הכסף. באליפות העולם באותה שנה סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד לדימיטרי פיטרס הגרמני בקרב על מדליית הארד. ב-18 באוקטובר זכה במדליית הארד בגראנד סלאם פריז לאחר שניצח את זלאטקו קומריץ' הקרואטי בקרב על המדליה.
אולימפיאדת ריו 2016
את שנת 2016 פתח עם זכייה בטורניר 'European Open Prague' בפברואר. וב-29 במאי השתתף בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגוודלחרה וזכה במדליית הארד לאחר שניצח את לייס בויאקוב האלג'יראי בקרב על המדליה. למרות פציעה בכתף, הוא החליט להשתתף באליפות אירופה באותה שנה אך הודח בסיבוב הראשון על ידי גריגורי מינסקין האסטוני. באותה תקופה קרפאלק היה מדורג שלישי בעולם והבטיח את מקומו באולימפיאדה. לפני טקס הפתיחה חבריו למשלחת בחרו בו להיות נושא הדגל של המשלחת הצ'כית.
ב-11 באוגוסט קרפאלק התחרה באולימפיאדה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא פגש את ז'ורז' פונסקה הפורטוגלי, פונסקה עלה ליתרון מוקדם כאשר קיבל יוקו, אך בדקה האחרונה של הקרב קרפאלק קיבל ניקוד ואזארי לאחר תרגיל סומי-גשי מוצלח וניצח את הקרב. בשמינית הגמר הוא פגש את מקסים ראקוב הקזחי וניצח לאחר שיריבו קיבל עבירות (שידו). ברבע הגמר הוא פגש את אלוף העולם המכהן, היפני ריונוסוקה האגה. משחק זה היה דומה לקודמו ולאחר קרב זהיר, קרפאלק ניצח בהפרש של עבירה (שידו) אחת לחובתו של היפני. בחצי הגמר הוא פגש את סיריל מארה הצרפתי. במהלך הקרב קרפאלק היה יותר פעיל והוביל בשידו אחד ודקה לסיום הקרב הוא ניצח באיפון לאחר שהצליח לרתק את יריבו. בגמר הוא פגש את אלמר גסימוב האזרי וניצח באיפון לאחר תרגיל אוצ'י גארי מוצלח 27 שניות לסיום הקרב והפך לאלוף אולימפי. בטקס הענקת המדליות, קרפאלק הציג במחווה את תמונתו של הג'ודוקא הצ'כי אלכסנדר יורצ'קה, חברו הקרוב שנהרג 11 חודשים לפני כן.
אחרי ריו
לאחר אולימפיאדת ריו, הודיע קרפאלק כי הוא עובר לקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בפברואר 2017 הוא התחרה בגראנד פרי דיסלדורף וסיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לירז'ן שינקייב הקזחי. ב-9 באפריל זכה בגראנד פרי אנטליה לאחר ניצחון בגמר על יורי קרקובצקי הקירגיזסטני, זו הייתה המדליה הראשונה שלו בקטגוריית המשקל החדשה. ב-22 באפריל התחרה באליפות אירופה שנערכה בוורשה, הפסיד בשלב רבע הגמר לגוראם טושישוילי הגיאורגי אך דרך בית הניחומים הגיע לקרב על מדליית הארד שם ניצח את מאצ'יי סארנאצקי הפולני. עוד באותה השנה זכה בגראנד פרי חוחחוט וסיים במקום השני בגראנד סלאם טוקיו.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, קרפאלק התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הזהב. הקרב הראשון שלו היה בשמינית הגמר מול דימיטריוס טסאומיטס היווני אותו ניצח בעונשים, ברבע הגמר קרפאלק ניצח באיפון את הנק חרול ההולנדי לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב. בחצי הגמר פגש קרפאלק את שטפן היגי האוסטרי וכדקה וחצי מפתיחת הקרב השיג ווזארי והמשיך לריתוק שהעניק לו איפון. בגמר הוא התמודד מול טמרלאן בשאייב הרוסי, כדקה וחצי לסיום השיג ווזארי וכחצי דקה לאחר מכן השיג איפון לאחר שיריבו נכנע במהלך ריתוק שביצע קרפאלק.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכה קרפאלק בפעם השנייה בתואר העולמי, הפעם בקטגוריית המשקל הכבדה ביותר (מעל 100 ק"ג). הוא התחיל בסיבוב השני בו ניצח באיפון את זארקו צולום הסרבי. בשמינית הגמר הוא ניצח שוב באיפון את שקרממאד מירממאדוב הטג'יקיסטני לאחר ריתוק מוצלח, ברבע הגמר הוא ניצח את רוי מאייר ההולנדי בזכות עונשים ובחצי הגמר הוא גבר באיפון על מינג'ונג קים הקוריאני שוב לאחר ריתוק. בגמר קרפאלק התמודד מול היסאיושי הראסווה היפני וניצח בעונשים כאשר היפני קיבל את העונש השלישי 3 דקות ו-50 שניות לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה קרפאלק בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות, הפעם בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג. הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום הרביעי מבין המתחרים והחל את דרכו בשמינית הגמר, שם ניצח באיפון את ג'וואד מחג'וב האירני ממשלחת הפליטים. ברבע הגמר ניצח קרפאלק בווזארי את בקמורוד אולטיבוייב האוזבקי ובחצי הגמר ניצח שוב בווזארי את היסאיושי הראסווה היפני לאחר כשמונה דקות של קרב. בגמר קרפאלק התמודד מול גוראם טושישוילי הגיאורגי וניצח 13 שניות לסיום לאחר שהטיל את יריבו בווזארי באמצעות תרגיל סומי-גאשי ומשם המשיך לריתוק ואיפון.
סגנון
פטר לאצינה, מאמנו של קרפאלק, מכנה אותו "חיה אינטליגנטית". ברוב המקרים הוא כופה את סגנון המשחק שלו על היריב. הוא טוב על הקרקע ומנצח קרבות רבים בריתוק, מהלכיו המפורסמים הם תרגילי אוסוטו-גארי בשילוב הראי-גושי או אוצ'י-מאטה אך הטכניקה האהובה עליו נותרה סומי-גאשי.
עשייה אחרת
בשנת 2018 לוהק לתפקיד משחק קטן בסרט הקולנוע הצ'כי "Medieval" אודות חיו של המצביא הצ'כי יאן ז'יז'קה. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
פרסים
מקור:
החלטה 1901 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 1901 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה פה אחד במועצת הביטחון של האו"ם במהלך ישיבה 6,243, ב-16 בדצמבר 2009. לאחר שהזכירה בישיבה את ההחלטות הקודמות בנושא: 935 (1994), 1503 (2003) ו-1534 (2004), החליטה המועצה כי בית הדין לפשעי מלחמה ברואנדה לא ישלים את עבודתו עד תחילת שנת 2010.