cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמנות ניאנדרטלית
היכולת הקוגניטיבית של ניאנדרטלים ליצור אמנות
לעומתם, יש חוקרים המציעים כי מרכיבים רבים המשויכים עם מהפכת סוף הפלאולית באירופה, התקיימו באפריקה באמצע תקופת האבן, עשרות אלפי שנים לפני כן. התנהגות מודרנית היא תוצאה של תהליך הדרגתי שקשור להופעה ביולוגית של האדם המודרני והיעלמותו באפריקה בתקופה שבין 280 ו-30 אלף לפני זמננו. במהלך תקופה זו פיתח האדם המודרני מאפיינים שמגדירים התנהגות מודרנית כמו ייצור להבים, פיתוח אסטרטגיה על בסיס ניסיון ושימוש בצבע וקישוטים. ישנם ממצאים העשויים לתמוך בטענתם, כמו שני מקטעי אוכרה מאפריקה שמתוארכים ל-77 אלף שנה לפני זמננו, או קונכיות צבועות ומעוצבות ממערת הים אביונס (Aviones sea cave) בדרום מזרח ספרד, אשר נוצרו על ידי ניאנדרטלים לפני 115,000 שנה, ומצביעים על מורשת ארוכה של אמנות. לפי ז'ואאו ז'ילאו, הניאנדרטלים היו שווים לאדם המודרני ביכולות הקוגניטיביות. כראיה לכך הוא מביא את הממצאים ממערת גרוט דו רנה בצרפת; במערה זו נמצאו יותר מ-30 קישוטים אישיים יחד עם עדויות להימצאות ניאנדרטלים במערה, באותו הרובד. הפריטים היו קבורים מתחת לארטיפקטים שמזוהים עם האדם המודרני, ולכן הוצע שהם קדומים יותר. הקישוטים כללו ניבים מחורצים ומחוררים של שועל, זאב, דב, צבוע ואייל, אותם מקובל לייחס לניאנדרטלים. פרשנות אחת טוענת כי השיניים חוררו כך שיוכלו להיות מושחלות על חוט. ממצא זה מצביע לדעת אותם חוקרים על כך שלניאדרטלים הייתה לכל הפחות היכולת להתמודד עם מסורות תרבותיות של האדם המודרני, או שהיו מסוגלים לפתח מסורת סימבולית משלהם. גולגולת ניאנדרטלית שנמצאה בשכבת הקישוטים במערה גרוט דו רנה הובילה את ז'אן ז'ק הבלין למסקנה שהייתה השפעה של הומו ספיינס על אמנות ניאנדרטלית. הוא סבור שהניאנדרטלים רכשו את הקישוטים מההומו ספיינס, או יצרו אותם בעצמם תחת ההשפעה של המין החדש. בכך הוא מתנגד לגישה כי הניאנדרטלים היו בעלי יכולת קוגניטיבית וסמלית מפותחת. פרנצ'סקו דה אריקו סבור כי גם אימוץ התנהגות ממין אחר היא התנהגות מודרנית. כריס סטרינגר, שבעבר חשב על הניאנדרטלים כחסרי יכולת קוגניטיבית ליצור אמנות, שינה את דעתו. לפי ניתוחים של הגנום הניאנדרטלי, סטרינגר מצא שוני בין מוח של ניאנדרטל להומו ספיינס; היקף נרחב יותר מהמוח שלהם הוקדש לראיה ושליטה בגופם הכבד, מה שיכל להשאיר פחות תפוסה למודעות חברתית ואינטראקציה. למרות ממצאים אלו, סטרינגר מאמין שבהקשר של יצירת אמנות, חלו על הניאנדרטלים מגבלות שלא היו שכליות, כגון גודל אוכלוסייה מצומצם שמנה מספר אלפים בודדים בשל עידני הקרח, ותוחלת חיים של 30 שנה. לעניות דעתו, הניאנדרטלים היו עסוקים בהישרדות ולא היה להם פנאי לפתח תרבות ואמנות.
אמנות כתלית ניאנדרטלית
באמנות פרהיסטורית המושג ציורי מערות מתייחס לכל סוג של אמנות כתלית שמערב הנחה של צבעים על קירות, רצפה או תקרה של מערת אבן עתיקה. סוג נוסף של אמנות פרהיסטורית הוא חריטות באבן (cave drawing), שנעשות בעזרת צור או כלי אבן. בעשורים האחרונים נמצאו מספר עדויות של אמנות כתלית ששויכה לאדם הניאנדרטלי. יצירות אלו תוארכו לכ-40,000 לפנה"ס, זמן הגעתם של ההומו ספיינס לאירופה. התארוך לתקופה ההיא הוביל למחלוקת בנוגע ליוצרי האמנות - האם היו אלו ניאנטדרטלים שחיו באזור כבר תקופה ארוכה או שמא הומו ספיינס, המתיישבים החדשים. דוגמה לכך היא מערת אל קסטיו, בקנטבריה שבצפון ספרד. במערה נמצאה אמנות כתלית המכילה מעגלים אדומים דהויים, שבלונות כף יד וקווי מתאר של ביזון. על ממצאים ארכאולוגיים אלו נעשה שימוש בשיטת תארוך אורניום-תוריום, כדי לקבוע מאיזו תקופה הממצאים. מעל הציור נוצרה שכבת קלציט המכילה אטומי אורניום, אשר משמשים כשעון רדיואקטיבי. הביזון שויך לתרבות המגדלנית (לפני 12–17 אלף שנה), אך שבלונות היד הן העתיקות ביותר ותוארכו ללפני 40,800 שנה לכל הפחות. לאחרונה התפרסם מחקר נוסף שעשה שימוש בשיטת התארוך של אורניום-תוריום. באמצעות שיטה זו תיארכו את הפחמה שנוצרה מעל לציור כותלי שנמצא בשלוש מערות בספרד. לפי הממצאים, הפחמה מתוארכת 65,000 לפני זמננו, לכן הציורים נעשו לכל הפחות בתקופה זו, אם לא לפניה. המערות הן לה פסייגה שבקנטבריה, לה טרוויסו (Maltravieso cave) שבאקסטרמדורה וארדלס (Ardales cave) שבאנדלוסיה.
במערת ארדלס נמצאו יותר מ-1000 ציורים וחריטות בצורות שונות כגון נקודות, קווים, מעגלים וצורות גאומטריות נוספות. כמו כן נמצאו תיאורים פיגורטיביים של חיות כגון סוסים, אייל וציפורים. במערה זו הממצאים תוארכו לכלפני 45,000 שנה. באותה מערה נמצאו גם נטיפים וזקיפים המתוארכים ללפני 65,500. צורתם יוצרת מראה דמוי וילון שנצבע באדום. החוקרים טרם הצליחו לפענח מה המשמעות של יצירה זו, אך פרופסור פול פטיט סבור כי העדויות מצביעות על עיסוק בפעילויות ריטואליות. אדם ברום אשר חולק על דעתו של פרופסור פול פטיט, טוען שדוגמיות האבן נלקחו מתחת לציור ומייצגות את תארוך הקיר ולא הציור, ושהנטיפים והזקיפים דמויי הווילון צבועים בפיגמנט טבעי.
מערת לה טרווייסו מכילה כ-60 שבלונות של כף יד אדומה שהן חלק מיצירה גדולה הכוללת צורות גאומטריות של נקודות ומשולשים, וכן דמויות מצוירות וחרוטות. שבלונת היד מתוארכת לתקופה של לפני 66,700 לכל הפחות, ונוצרה בטכניקה של הנחת כף היד על הקיר וריסוס פיגמנט של אוכרה אדומה מהפה. שבלונת יד, בניגוד לטביעת יד, לא יכולה להיווצר בטעות, מאחר שהיא מצריכה אור והכנה של חומרים, מה שמצביע על מעשה מכוון. שבלונת היד מצויה פעמים רבות ליד דימויים מהטבע בתוך מערה ולא על פני שטח זמינים, לכן סביר להניח שהם מהווים סמלים בעלי משמעות ומיקומם מכוון.
במערת לה פסייגה, האמנות הכתלית שנמצאה הייתה בצבעים אדום ושחור ותיארה קבוצות חיות, קווים, נקודות ואולי אף דמויות אנושיות. הציורים מתוארכים לשנת 64,800 לפנה"ס לכל הפחות. אחד הציורים דומה לסולם, ובין שלביו תיאורי חיות, שייתכן שהוספו בשלב מאוחר יותר. ממצא זה מגדיר מחדש את תחילת האמנות, שעד כה יוחסה להומו ספיינס. בין הממצא החדש לסברה המקובלת מבדילות לפחות 20 אלף שנה. מאחר שאירופה הייתה מאוכלסת בתקופה זו על ידי ניאנדרטלים, ניתן להסיק כי אמנות זו היא אמנות ניאנדרטלית.
כותבי המאמר סבורים כי ממצא זה שם קץ לדיון שהאמנות הניאנדרטלית התפתחה במקביל או מעט לפני שהומו ספיינס הגיע לאירופה. התרבות השטלפרונית היא למעשה רק חלק ממורשת ארוכה של פעילות סימבולית של ניאנדרטלים.
הבדלים בין אמנות כתלית ניאנדרטלית ומאוחרת
מאחר שהממצאים המשויכים לאדם הניאנדרטלי בסבירות גבוהה הם בודדים, קשה להסיק בהתבסס עליהם מסקנות כוללניות. עם זאת ניתן למצוא כמה הבדלים בין אמנות ניאנדרטלית כתלית ומאוחרת יותר.
סגנון ונושא
נכון לעשור השני של המאה ה-21, לא נמצאה ראייה שהניאנדרטלים ציירו באופן ריאליסטי, אלא רק אבסטרקטי. כאמור, הציור דמוי הסולם, וכן שבלונות יד, הם הממצאים אשר מוקדמים ב-20 אלף שנה מרוב הממצאים במערות הפרנקו-קנטבריות, וניתן לייחס אותם בסבירות גבוהה לניאנדרטלים. עולה השאלה האם אמנות אבסטרקטית יכולה להיחשב אמנות. לשאלה זו ניתן לענות כי צריך לנהוג באותו האופן גם אל האמנות המודרנית של המאה ה-20. אם נבחן ממצאים שיושבים על קו התפר של לפני 40 אלף שנה, נוכל בנוסף להתייחס לצורות גאומטריות כמו נקודות, קווים, מעגלים ומשולשים, ואף ציורים פיגורטיביים של חיות הרביווריות ודמויות.
לעומת זאת, האמנות המאוחרת יותר החל מ-40 אלף לפנה"ס והלאה, מגוונת יותר. ניתן לחלק אותה לשלושה סוגים. הסוג הראשון הוא סימנים אבסטרקטיים מסתוריים הכוללים נקודות ושרבוטים. הסוג השני הוא שבלונות של כפות ידיים, והשלישי הוא תיאורים של חיות כמו ביזון, סוס וממותה. כאשר דנים באמנות כתלית לרוב מתייסים לסוג השלישי. האמנות הפיגורטיבית החלה להופיע בתקופה הפלאוליתית העליונה ומשויכת לתקופה של לפני 10–35 אלף שנה. רוב ציורי המערות הם פיגורטיביים כאשר כמעט כולם מתארים חיות. בתחילה, האמנים של עידן האבן ציירו חיות טורפות כגון אריות דובים וקרנפים באותה מידה של חיות ציד כמו ביזון ואייל הצפון, אך בשלב מסוים חיות הציד הפכו דומיננטיות. השכיחים ביותר הם אוכלי העשבים: ביזון, סוס, אייל, שור הבר, יעל, אייל הצפון, ממותה, קרנף צמרי והאייל הענק. בנוסף לכך, ישנם דימויים של חיות אחרות כמו אריות המערות, דב חום, דגים וציפורים נדירות. הדימויים מופיעים לבד או כחלק מפאנל הכולל דימויים נוספים. בפאנלים לרוב מצויות יחדיו חיות שאין ביניהן קרבה ממשית בטבע, כלומר בציורים מופיעות חיות כמו ביזון וסוס בקרבה אחד לשני, בעוד שבטבע הן חיות בעדרים נפרדים. לעיתים יש דומיננטיות של מין מסוים בפאנל, כמו ממותה במערת רופיניאק, ממותה וביזון במערת פונט דה גום , וסוס ופרה במערת לאסקו. במערות אחרות קיימת הדגשה של מין שונה בחלקים שונים של אותו הפאנל, למשל במערת לה פורטל ישנו חלק אחד בו הסוסים יותר דומיננטיים ובחלק אחר ביזונים. דימויים של אדם הם נדירים יותר ורובם עשויים באופן גס ולא מהוקצע בשונה מדימויי החיות. דוגמה לכך היא תיאור אדם עם ראש ציפור שנמצא במערת לאסקו.
ציורים אבסטרקטיים כמו סימנים, סמלים וצורות גאומטריות מהווים את הסוג הקדום יותר של אמנות פלאוליתית. עדויות לכך נמצאו במערות של תקופת האבן המאוחרת כמו אל קסטיו ואלטאמירה.
בנוסף לכך, ישנן שבלונות יד, שנעשו ברובן על ידי נשים, אך נמצאו עדויות גם לשבלונות יד של ילדים וגברים. דוגמאות לכך הן שבלונות היד של מערת גרגס, פאנל שבלונות היד במערת שובה וב"מערת הידיים" בארגנטינה.
אם כן, שבלונות יד מתחילות באמנות ניאנדרטלית וממשיכות לאמנות מאוחרת יותר. בנוסף לכך, ישנה עדות לציור אבסטרקטי, אשר ממשיך גם הוא בתקופה מאוחרת יותר. הציור הפיגורטיבי מגיע בשלב מתקדם יותר, ולדעת רבים מצביע על חשיבה סימבולית וקוגניטיבית מפותחת.
טכניקה
ניתן לראות התפתחות בטכניקות עם הזמן. המונוכרום נכח עד 25 אלף לפנה"ס, מאז החל השימוש בפוליכרום בין השנים 25-20 אלף לפנה"ס, ומגיעים לשיא בין השנים 10–15 אלף לפנה"ס עם היצירות שבמערות לאסקו, אלטאמירה, פונט דה גום ולס קומברלס. בחלק מהציורים במערת שובה השתמשו בחותמות על-מנת ליצור הצללות בתוך הדמויות, מה שמצביע על ציור מורכב. הם השתמשו במינרלים שנמצאו בסביבה כצבעים, למשל אוכרת חימר יצרה גוונים של אדום צהוב וחום. בכמה ציורים במערות בהרי הפירנאים כמו מערת ניו ופונטנט יש עדות לשימוש במדלל צבע, שהוא אבקה מכמה סוגי אבנים. המטרה הייתה לשמר את הפיגמנט, לוודא שהצבע יתפס על הקיר ולמנוע את היסדקות הצבע בזמן הייבוש. מחקר ממערות אחרות העלה כי הם ערבבו את האבקה עם מי מערות שעשירים בסידן פחמתי, דם, שתן, שומן חיות או מיץ ירקות. ניתן לאתר יצירות בעלות מספר טכניקות באותו הדימוי, למשל שילוב של חריטה וציור.
מיקום
הממצאים שנתגלו עד כה מצביעים כי האמנות הניאדרטלית ממוקמת באזור הפרנקו-קנטבריה, כאשר הממצאים הישנים ביותר המקושרים עם הניאנדרטלים נמצאו במערות בספרד. מכיוון שזוהי תגלית חדשה, ולכן לא בהכרח זהו האזור היחידי בו קיימת אמנות ניאנדרטלית, וייתכן שהיא קיימת באתרים נוספים שטרם התגלו. חוקרים בתחום שמו לעצמם למטרה להמשיך לחקור ולתארך מערות בצרפת ובמדינות נוספות, כדי למצוא עוד עדויות של אמנות ניאנדרטלית
רוב האמנות המאוחרת יותר התגלתה גם היא באזור פרנקו-קנטבריה; נמצאו כ-350 מערות שמכילות אמנות מהתקופה הפלאוליתית העליונה. קיימת התקבצות מערות בחבל הדורדון וסביב הר קסטיו, אולם נמצאו יצירות מדהימות גם באזורים אחרים כמו דרום אפריקה, ארגנטינה, הודו, סין, אוסטרליה ועוד.
תכלית
למרות המחקרים הרבים שנעשו עד כה בחקר האמנות הפרהיסטורית, החוקרים אינם קרובים למענה על השאלה מה הניע את אמני התקופה הפרהיסטורית ליצור את אמנותם. עדיין אין מידע האם הם כיוונו לעשיית אמנות ספציפית למטרות אסתטיות הראויות להערכה, או למטרה שימושית פונקציונלית כלשהי אחרת. אמנות כתלית ייתכן ומילאה פונקציות פולחניות, וישנה השערה כי סימונים על חפצי אמנות ניידת שימשו לסימון של מידה. ישנה גישה הסוברת כי אחת המטרות של אמנות פרהיסטורית היא מטרה דידקטית; היא נועדה להעביר ולשנן עובדות, מיתוסים ואמונות בין דורות. ציורי מערות היו כציור על לוח, שבעזרתו מלמדים את הצעירים את מסורת השבט. לעיתים הציורים מאגדים את הסמלים הסודיים של מועדון מסוים או זקני השבט. הציורים שימשו כדי לשמר את הדיאלוג עם האבות הקדמונים, עם רוחות של חיות טוטם וישויות נוספות. למרות סברה זו, הדעה הרווחת היא שעדיין לא פוענחו כל המשמעויות והכוונות העומדות מאחורי האמנות הניאנדרטלית והמאוחרת יותר.
אוז (סדרת טלוויזיה)
אוז (באנגלית: Oz) היא סדרת הדרמה ההמשכית הראשונה באורך 60 דקות שהופקה על ידי רשת הטלוויזיה בכבלים האמריקנית HBO. הסדרה, ששודרה במשך שש עונות (1997–2003) תיארה את חיי האסירים בבית סוהר אמריקאי באבטחה מרבית. יוצר הסדרה הוא טום פונטנה, והמפיק הוא ברי לווינסון.
פרקי הסדרה רצופים בקטעי קריינות הנעשים על ידי אוגוסטוס היל (הארולד פרינו ג'וניור), אחד מאסירי הכלא, אשר מתייחס בעקיפין למתרחש באותו פרק דרך נושאים שונים ואירועים היסטוריים בהם הוא דן. (כדוגמת דת, חוקת ארצות הברית, מכות מצרים, דואר ועוד.)
בישראל שודרה הסדרה בשנים 1998–2003 על ידי הזכיינית רשת בערוץ 2, וב־2006 שודרה הסדרה בשידור חוזר בערוץ יס פלוס וב-yes stars 2 שבלוויין, ושוב החל משנת 2012 בערוץ yes oh. בשנים 2020–2021 שודרה הסדרה בשירות סלקום tv.
שחקני משנה ואורחים
עוד הופיעו בסדרה (רשימה חלקית בלבד): אדוארד הרמן, אידי פאלקו (דיאן וויטלסי), אל אל קול ג'יי, אריק רוברטס, ארת'ה קיט, בובי קנאבלי (אלונזו טורקמדה), ג'ואל גריי (למואל אידזיק), ג'ון סדה (דינו אורטולני), ג'ונתן דמי, כריסטופר מלוני (כריס קלר), לאנס רדיק (ג'וני בזיל / דזמונד מובאי), לואיס גוזמן (ראול הרננדז), לוק פרי (ג'רמיה קלוטיה), מאסטר פי, מארק מרגוליס (אנטוניו נאפה), מת'וד מן, סת' גיליאם (קלייטון יוז), פטי לופון (סטלה קופה), קתרין ארב (שירלי בלינג'ר) ועוד.
בית הכלא
שם הסדרה, "אוז", הוא הכינוי שניתן ל"מתקן הענישה המדינתי ע"ש אוסוולד". בבית כלא זה פועלת יחידה נסיונית בשם "עיר ברקת" (רמז לעיר המפורסמת מ"הקוסם מארץ עוץ", באנגלית: "The wizard of Oz") המנוהלת על ידי טים מקמאנוס, אשר הגה את רעיון הקמתה. הייחוד ביחידה זו הוא בהפעלת תוכניות שיקום שונות לאסירים אשר תעזורנה להם לעזוב את חיי הפשע לכשיצאו מהכלא ולחיות את שארית חייהם כאנשים התורמים לחברה. (בין תוכניות השיקום ניתן למנות לימודים תיכוניים ועל תיכוניים, קבוצות גמילה מהתמכרות לאלכוהול וסמים, אימוני כושר סדירים, קרבות איגרוף ועוד.)
חלוקת האסירים בין יחידות הכלא נשלטת בידי מנהל הכלא ומנהלי היחידות, ואלו מקפידים הקפדה יתרה שבעיר ברקת יישמר מספר מוגבל וקבוע של אסירים מכל קבוצה אתנית וסוציאלית. הרחקה מעיר ברקת היא אחת מצורות הענישה הנהוגות כלפי אסירים אשר אינם מתנהגים כראוי.
קבוצות האסירים
באוז קיימות קבוצות סטריאוטיפיות שונות. רובם המוחלט של האסירים (כ־78%) הם אפרו-אמריקאים, דבר המביא למתחים ועימותים שמקורם בגזענות. עם זאת, לא קיים קשר ישיר בין גודלי הקבוצות השונות המרכיבות את אסירי הכלא לבין מידת השפעתן של הקבוצות. הכנופיה האיטלקית־סיציליאנית, למשל, אשר רוב חבריה הם חברי מאפיה מורשעים, היא אחת הקבוצות הבולטות ביותר בכלא, למרות שמספר חבריה קטן בהרבה משל קבוצת ההומוסקסואלים אשר נותרת לרוב ברקע.
בתחילת העונה השנייה הציג טים מקמאנוס, מנהל עיר ברקת, עשר קבוצות אותן זיהה בכלא:
ביקורות על הסדרה
לדברי מבקרים שונים, הסדרה מציגה בזעיר אנפין את העולם מחוץ לבית הכלא, בו מאבקים גזעיים וכלכליים שכיחים ביותר. למרות שהיא עוסקת בפושעים, אוז אינה מספקת תשובות מוחלטות לגבי מקורות העבריינות והפשע. ה"טוב" וה"רע" בסדרה אינם מוחלטים, וכך גם העבריין הנורא ביותר זוכה לרגעי אנושיות וחמלה (באחד הפרקים, למשל, דואג אסיר צעיר, שרצח ואכל את שני הוריו, לאסיר זקן, שהוכה על ידי אחת מכנופיות הכלא). מצד שני, דווקא הדמויות ה"נורמליות" כביכול בסדרה, כולל הסוהרים, עלולות לבצע מעשי זוועה מזעזעים.
אוז מציגה באופן חופשי מאוד נושאים שנויים במחלוקת כגון שימוש בסמים, עירום מלא, הומוסקסואליות, אונס ועימותים דתיים, ולכן זכתה לביקורות קשות מגורמים שונים. ביקורת הוטחה בסדרה גם על גילויי האלימות הקשים הרווחים בה.
קורס פתוח מקוון מרובה משתתפים
קורס פתוח מקוון מרובה משתתפים (באנגלית: Massive open online course או MOOC), הוא קורס אינטרנטי מקוון הפתוח לקהל הרחב. לרוב הגישה אליו פתוחה ללא עלות דרך האינטרנט והוא מאפשר השתתפות למספר בלתי מוגבל של משתמשים. בנוסף לחומרי קורס מסורתיים כגון הרצאות מצולמות, קריאה, בעיות ותרגילים, קורסי מוק מספקים פורומים אינטראקטיביים, המאפשרים אינטראקציה קהילתית בין סטודנטים, פרופסורים ועוזרי הוראה. מוק מהווה התפתחות נוספת של למידה מקוונת. הקורס הראשון הוצג לראשונה בשנת 2008 והתגלה כפלטפורמה פופולרית של למידה בשנת 2012.
היסטוריה
המושג MOOC נטבע לראשונה ב-2008 על ידי דייוויד קורמייר, שעמד בזמנו בראש צוות חדשנות ותקשורת אינטרנטית באוניברסיטת הנסיך אדוארד הקנדית (University of Prince Edward Island), בהקשר לקורס שהוצע על ידי אוניברסיטת מניטובה (University of Manitoba). זה היה קורס המוק הראשון, אשר הושק בשנת 2008, והוא נקרא חיבוריות וחיבור ידע (Connectivism and Connective Knowledge).
הוא נוצר על ידי סטיבן דאונס (Stephen Downes) וג'ורג' סימנס (George Siemens). זה היה השיעור הראשון אשר עמד מאחורי ראשי התיבות 'MOOC' והשתמש בפלטפורמות שונות רבות למשוך תלמידים לנושא, הכוללות קבוצות פייסבוק, דפי ויקיפדיה, בלוגים, פורומים, פגישות מקוונות בזמן אמת ומשאבים אחרים. הקורס היה חופשי, פתוח וחינמי, כך שכל אחד יכול היה להצטרף ולהשתמש בתוכן מבלי לשלם (אם כי הוצעה אפשרות השתתפות בתשלום לקבלת תעודה). נרשמו לקורס כ־25 סטודנטים אשר שילמו שכר לימוד באוניברסיטה וכ-2,300 אנשים באופן מקוון פתוח.
עד סוף שנת 2011 לא זכה המונח מוק להכרה בשיח הציבורי המרכזי. התפנית הייתה בשנת 2012, כאשר שני מרצים באוניברסיטת סטנפורד, סבסטיאן ת'רן (Sebastian Thrun) ופיטר נורביג (Peter Norvig), פתחו את הקורס "מבוא לבינה מלאכותית" כקורס מקוון ללא תשלום. הקורס שאף לדמות חוויות כיתה אמיתיות והציע שיעורים באיכות גבוהה לכולם, עם היתרון של קורס שניתן מאוניברסיטת סטנפורד היוקרתית. יותר מ-160,000 תלמידים ב-190 מדינות נרשמו, ובפעם הראשונה, קורס מקוון פתוח היה באמת "מאסיבי". זה הוביל את ת'ורן ונורביג לבנות מודל עסקי חדש באינטרנט, הסטארט-אפ יודסיטי (Udacity). תוך שנה הוקמו חברות מסחריות אחדות המספקות קורסי מוק. בפברואר 2012 הקימו דפנה קולר (Daphne Koller) ואנדרו נג (Andrew Ng), פרופסורים למדעי המחשב מאוניברסיטת סטנפורד, את חברת קורסרה. אחריהם, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת הרווארד הקימו את פלטפורמת המוּק edX. בשנת 2013 הקימה האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה פלטפורמת מוק משלה, Futurelearn, בשיתוף עם אוניברסיטאות מבריטניה. ישנן יוזמות עצמאיות נוספות, ביניהן Open2Study באוסטרליה ו-iversity בגרמניה.
בשנים האחרונות התפתחו פלטפורמות רחבות חדשות ומקוריות לרכישת ידע באמצעות קורסים מקוונים, ביניהן פלטפורמת UDEMY - המאגדת בתוכה קורסים ממגוון נושאים רחב. יתרונותיה - במגוון ובמחיר הזול לקורס ובכך שכל מומחה תוכן יכול להקים קורס בעצמו. החסרון המרכזי של הפלטפורמה נעוץ בעיקר בכך שאין בקרה על איכות הקורסים ובשונה מקורסירה, גם אין בה קורסים המעניקים קרדיטציה מוכרת לצורכי אקדמיה ו/או מוכרת עבור מקומות תעסוקה.
קונספט חדש שנוצר אף הוא בשנים האחרונות מצוי בפלטפורמת LYNDA המאגדת בתוכה מגוון רחב של קורסים על בסיס מודל כלכלי שבו מבוצע תשלום חודשי קבוע (כ 20$ לחודש) המאפשר נגישות לכלל תוכני הקורסים בפלטפורמה. זהו מודל גמיש במיוחד המתאים למי שרוצה ללמוד מגוון קורסים בעולמות תוכן שונים זה מזה.
קיימים מספר מקורות להשוואה בין הפלטפורמות השונות
כיום גופים רבים פועלים בתחום מתפתח זה של העברת קורסי מוק, ביניהם אוניברסיטאות מכל הרמות, חברות מסחריות וארגונים שלא למטרת רווח. לעיתים קרובות הפעילות של הגופים השונים מושתתת על שיתופי פעולה בין גורמים מתחומים שונים. בעוד האוניברסיטאות מביאות לעסקה מוניטין וידע אקדמי בתחומים שונים, החברות והארגונים מביאות עמן פלטפורמות טכנולוגיות, מתודולוגיה סדורה להפעלת המנגנון ולעיתים גם תפיסה פדגוגית ללמידה מקוונת יעילה ועוד.
משתמשים
קורסי המוּק מיועדים לאוכלוסיות מגוונות ולא רק לתלמידים הנמצאים במסגרת פעילה במוסדות לימוד. ישנן מגוון סיבות להשתתפות בקורסי מוק כגון למידה לצורך העשרה אישית, השתתפות בקורס לאור אי-עמידה בדרישות הקבלה למוסדות אקדמיים, גישור על חוסר יכולת להשתתף באופן פיזי בשיעורים, חוסר יכולת למימון לימודים במוסדות להשכלה גבוהה ועוד. חלוקה דיכוטומית של משתתפים בקורסי מוק לכאלו שסיימו את הקורס במלואו ולכאלו שפרשו במהלך הקורס היא טעות נפוצה שאינה לוקחת בחשבון את הסיבות שהובילו את המשתתף לקחת חלק בקורס מלכתחילה. למשתתפים שונים ישנן מטרות שונות מהקורס המשפיעות על אופן ההשתתפות שלהם. שלושה חוקרים מאוניברסיטת סטנפורד הציעו לחלק את המשתתפים בקורסי מוק לקטגוריות הבאות על פי נתונים סטטיסטיים:
סיווג
קיימים מספר מודלים, טקסונומיות וסיווגים של קורסי מוּק.
xMOOC לעומת cMOOC
cMOOC הם קורסי המוק המקוריים שבסיסם בקישרונות (Connectivism) - למידה מקוונת פתוחה, השמה את המשתתפים במרכז, תוך דגש על קשרים, קהילתיות ולמידה משותפת ברשת החברתית. בסביבת למידה מסוג cMOOC המשתתפים למעשה משמשים כמורים ותלמידים כאחד, תחת רעיון מרכזי של אינטראקציה אינטנסיבית, שיתוף מידע והוראה ולמידה משותפת אשר מתאפשרת על ידי טכנולוגיה.
xMOOC הם קורסי המוק החדשים, השמים את המורה במרכז ומשמרים במידה מסוימת את הפדגוגיה של למידה מסורתית, תוך דגש על גודל הכיתה. הקורסים מבוססים על שיטות הוראה פורמליות כדוגמת הרצאות פרונטליות ושיטות הערכה כדוגמת תרגילים ומבחנים.
בעוד שבקורס מסוג xMOOC המילה קורס מדגישה צריכה של תוכן, בקורס מסוג cMOOC הלומדים צפויים ליצור תוכן משלהם ולשתף את הקהילה המקוונת. עבור רוב ה-xMOOCs, משמעות המילה 'פתוח' היא גישה פתוחה עם הרשאות מוגבלות יחסית לתוכן, בעוד שב-cMOOCs מדובר על גישה פתוחה עם הרשאות המאפשרות שימוש בתוכן במקום אחר בתנאים מסוימים. ב-xMOOCs המילה 'אינטרנט' מתמקדת בלמידה פרטנית, בעוד שב-cMOOCs הדגש הוא על למידה ברשת כלמידה שיתופית. בקורס מסוג xMOOC, המילה 'מרובה משתתפים' מתמקדת ביכולת הרחבה וזרמי הכנסות פוטנציאליים, ואילו עבור קורסי cMOOC ההתמקדות היא בהקמת קהילות משתתפים וקשרי למידה.
סיווג לפי היבטים פדגוגיים
דונלד קלארק, חוקר בריטי של טכנולוגיות למידה, מציע להתרכז בהיבטים הפדגוגיים ובאפשרויות הלמידה ומחלק את קורסי המוק לשמונה סוגים.
התרגום לעברית המובא להלן מבוסס על הבלוג של ד"ר דלית לוי.
סוגיות פדגוגיות
השפעות קורסי המוק על מבנה ההשכלה הגבוהה כאמור זכו לביקורת רבה ונבחנו על ידי גורמים רבים, ביניהם משה ורדי, שמוצא "היעדר חמור של פדגוגיה במוקים", ובכלל בהשכלה גבוהה. לפי ורדי, הרטוריקה המוקדמת בנוגע לערך החינוכי של קורסי מוק סבבה סביב המטרה לבנות קורסים באיכות שיעורים פרטיים, אבל קשה ליישב רטוריקה כזו עם כמות המשתתפים העצומה שהיא תכונה מהותית של קורסי מוק. להלן כמה סוגיות פדגוגיות שטוב יהיה לתת עליהם את הדעת.
טכנולוגיה
בפיתוח של קורס מּוּק חייבים לשלב צוות תמיכה עם מומחים מתחומים שונים שיתכננו את התכנים, את הפדגוגיות, את המטלות ואת משימות ההערכה כך שיתאימו לתנאים המיוחדים של המּוּק. בניגוד לקורסים מסורתיים, פיתוח קורסי מוק דורש מיומנויות נוספות מעבר להוראה, יש לשלב צוות תמיכה עם מומחים מתחומים שונים שיתכננו את הפלטפורמה, התכנים, את הפדגוגיות, את המטלות ואת משימות ההערכה, צילום הווידאו, העיצוב, טכנולוגיית מידע והתקשורת (IT). מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה דווח כי 19 אנשים עובדים על קורס מוק, וכי יש אף צורך ביותר. מהפלטפורמות עליהם מבוססים קורסי המוק נדרשת זמינות דומה לאתרי שיתוף מדיה ותוכן, בשל המספר הגדול של נרשמים. קורסי מוק משתמשים בדרך כלל במחשוב ענן (cloud computing).
קורסי מוק מאפשרים גישה אסינכרונית לקטעי וידאו וחומרי לימוד אחרים, בחינות ואמצעי הערכה אחרים, כמו גם פורומים וקבוצות דיון. לפני 2013 כל מיזם מוק נטה לפתח פלטפורמה משלו. באפריל 2013 EdX ואוניברסיטת סטנפורד, שהייתה לה בעבר פלטפורמה משלה שנקראה Class2Go, החלו לעבוד על XBlock SDK, פלטפורמת קוד פתוח משותפת. פלטפורמה זו פתוחה לשימוש הציבור על פי רישיון הקוד פתוח GPL Affero, הדורש שכל השיפורים לפלטפורמה יפורסמו באופן פומבי וירשמו תחת אותו הרישיון. סגן ראש אוניברסיטת סטנפורד ג'ון מיטשל אמר כי המטרה הייתה לספק מערכת לינוקס (Linux) של למידה מקוונת. בניגוד לזאת, חברות כגון קורסרה פיתחו פלטפורמות משלהם שאינן פתוחות.
שילוב קורסי מוק במערכת החינוך בישראל
אגף טכנולוגיות מידע מפעיל את מיזם "MOOC במערכת החינוך" זו השנה הרביעית (תשע"ז). מיזם זה מוגדר על ידי המשרד כמיזם המשנה את תפיסת ההוראה-הלמידה המסורתית והופך אותה ללמידה חדשנית, המפתחת כישורי למידה משמעותיים, מעצימה את חוויות המורה המוביל ומהווה חוויה מעצימה לתלמידים בשיעורים. במסגרת התוכנית מצטרפים תלמידים לקורס אקדמי בלמידה מרחוק, שמופעל על ידי אחת מהאוניברסיטאות המובילות (MIT, סטנפורד, פרינסטון, יל, הרווארד, דיוק ועוד).
בשנת תשע"ד, החל פיילוט ראשון בשיתוף של משרד החינוך עם ארגון ערי חינוך בתחום החינוך המקוון. 413 תלמידים מבתי ספר שונים ברחבי הארץ, ב-14 כיתות ח' עד י"ב, יחד עם מוריהם, השתתפו בקורסי מוק אקדמיים ברובוטיקה ובאסטרונומיה – "מבוא לאסטרונומיה" של האוניברסיטה הפתוחה האוסטרלית, ו"שליטה ברובוטים ניידים" של המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. שיעור ההתמדה וההצלחה של כלל התלמידים בקורסי מוק בארץ היה גבוה במיוחד ועמד על 83% לעומת כ-8% של קורסי מוק בעולם.
על מנת לשלב קורס מוק בתוכנית הלימודים בבית הספר, נדרש המורה להשתלם בקורס המכונה How2MOOC, קורס אינטרנטי מקוון, הניתן ללמידה מכל מקום ובכל זמן. במהלכו, חווה המורה את חוויית הלמידה של קורס מוק על פי מודל "הנבחרת", שהוצג לראשונה על ידי יעקב הכט, העומד בראש ארגון ערי חינוך. בהמשך, נבחר מוק רלוונטי לתחום הדעת ומתבצעת למידה שיתופית בגישה הקונקטיביסטית התומכת בלמידת רשת (סימנס 2012), תוך בנייה ויצירת ידע חדש סביב פרויקט משותף. המודל השיתופי, מודל "הנבחרת", הופך את קבוצת הלומדים ל"נבחרת" בעלת מטרה משותפת שכל חבריה גם לומדים וגם מלמדים.
בנוסף לשימוש במודל "הנבחרת" כולל מודל ערי חינוך ללמידת מוק שני מרכיבים נוספים: שיטת הכיתה ההפוכה ושימוש בכלי מדיה חברתית. בשיטת הכיתה ההפוכה - הקניית הידע נעשית באופן עצמאי על ידי הלומדים באמצעות תכנים וכלים דיגיטליים המסופקים במוק הנבחר במסגרת זמן חוץ כיתתית ואילו במסגרת הכיתתית, הזמן מוקדש לתרגול, לדיון ולהעמקה בתכנים שנלמדו קודם לכן. במובן זה, מודל How2MOOC מאפשר, בין היתר, חיסכון משמעותי במשאב הזמן. במהלך הלמידה, נעשה שימוש במדיות חברתיות כמו וואטסאפ ופייסבוק כמרחב למידה נוסף שבו יכולים התלמידים והמורים להתייעץ, לדון בחומרי הלמידה, ולהעשיר את הקבוצה. הערכת הלומדים נעשית באמצעות כלי ההערכה המוטמעים במוק הנבחר.
מעמדו של המורה עובר אף הוא שינוי מהותי במודל למידה - הוראה זה ושונה עד מאוד מזה של המורה בכיתה המסורתית. המורה אינו מהווה עוד מקור מידע בלעדי וספק תוכן אלא משמש כמנחה המסייע לחברי הנבחרת להגדיר מטרה משותפת, למצוא את החוזקות האישיות שלהם, לחלק תפקידים ולתמוך זה בזה לכל אורך התהליך. במודל זה, המורה הוא שותף מלא להבניית הידע.
יש המוצאים במודל ערי חינוך יתרונות רבים. מעבר לחיסכון בזמן במסגרת הכיתתית, מספק מודל הוראה - למידה זה תשתית להעשרת התלמידים בידע חדש ברמה אקדמית בינלאומית, התנסות בעבודת צוות תוך פיתוח יכולות של לומד עצמאי, יישום מיומנויות של המאה ה-21, כפי שהוגדרו על ידי משרד החינוך והתמודדות עם אתגרים שונים ורבים, כדי להשיג מטרה משותפת. במחקר שבוצענמצאה השפעה חיובית מובהקת על המוטיבציה ותחושת ההישג של תלמידים.
קישורים חיצוניים
סרטונים
המלקטות
"המלקטות" (בצרפתית: Des glaneuses) הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי ז'אן-פרנסואה מילה (Jean-François Millet). הציור, המציג שלוש עובדות בשדה, נחשב לאחת מיצירות האמנות הבולטות והידועות בזרם ה"נטורליזם".
היסטוריה
בשנת 1857 הציג מילה את הציור "המלקטות" לראשונה ב"סלון" - הרשמית של האקדמיה לאמנויות היפות. הציור משך אליו ביקורת רבה מצד חוגים רחבים בחברה הצרפתית. בעבור רבים היוותה האדרה של המעמד הנמוך בחברה תזכורת לא נעימה על רקע המהפכה של שנת 1848. מבקר אמנות אחד אף טען כי הציור מהווה תזכורת מדאיגה "לפיגומי הגרדומים של שנת 1793".
לאחר הסלון, נמכר הציור בעבור 1,000 פרנקים לקונה אנגלי בשם בינדר (Binder), אשר הצליח להוריד את מחירו של הציור בכ-3,000 פרנקים. עד מותו של מילה, בשנת 1875, לא זכה הציור להערכה רבה, אולם לאחר מכן החלה התעניינות מחודשת ביצירה. בשנת 1889 נמכר הציור, שהיה באותה עת באוספו של בנקאי בשם, במכירה פומבית בעבור 300,000 פרנקים. בשנה שלאחר מכן נתרם הציור למוזיאון הלובר, שהעביר אותו מאוחר יותר לאוסף מוזיאון ד'אורסה.
צ'ארלס וילקס
צ'ארלס וילקס (3 באפריל 1798 - 8 בפברואר 1877), מגלה ארצות וקצין בחיל הים האמריקאי.
תקופתו כמגלה ארצות
בשנים 1838–1842 הוא פיקד על משלחת החקר של ארצות הברית - המשלחת האמריקאית הראשונה לאנטארקטיקה, שנודעה בשם משלחת וילקס. במהלך המסע, סקרו וילקס וצוותו את היבשת האנטארקטית וכן כ - 280 איים באוקיינוס השקט ובחוף האמריקאי של האוקיינוס השקט. הייתה זו משלחת שמיפתה יותר שטח וים מכל ניסיון קודם לחקור את אנטארקטיקה ואת האוקיינוס השקט, למעט ג'יימס קוק. וילקס היה בן זמנו של חוקר אנטארקטיקה הבריטי, ג'יימס קלארק רוס, ועל שמם של השניים נקראים אתרים טבעיים באנטארקטיקה. מדף קרח הנימצא סמוך לארץ וילקס נקרא על שמו של רוס.
טאטא סופר אס
טאטא סופר אס (באנגלית: Tata Super Ace) הוא טנדר, מתוצרת טאטא מוטורס, חברת בת של קבוצת טאטא המיוצר בהודו משנת 2009 ועד היום.
"טאטא מוטורס" הוא תאגיד ייצור רכב הודי בינלאומי הממוקם במומבאי שבהודו.
אחמד אל-עכאישי
אחמד אל-עכאישי (בערבית: أحمد العكايشي; נולד ב-23 בפברואר 1989 בביזרטה, תוניסיה) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת החלוץ ובנבחרת תוניסיה באל-עהד.
קריירת מועדונים
לפני עונת 2009/10 אל-עכאישי שיחק בקבוצה אטואל דו סאהל התוניסאית ובחודש אוגוסט הבקיע ארבעה שערים במשחק אחד נגד היריבה העירונית חמאם-סוסה בניצחון הקבוצה 1-5. בקיץ 2011 אל-עכאישי עזב את הליגה המקומית והצטרף לאינגולשטאדט 04 מההבונדסליגה השנייה. בשנת 2013 חזר למולדת ושיחק באספרנס תוניס ובקבוצה בה התחיל, אטויל דו סאהל. בין לבין התעניינה בשירותיו קבוצת הצ'מפיונשיפ, רדינג, אולם המעבר לא יצא אל הפועל. בשנת 2016 חתם באל-איתיחאד מההליגה הסעודית.
נבחרת תוניסיה
אל-עכאישי זומן לנבחרת לראשונה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2010 שנערך באנגולה. כמו כן, הופיע אל-עכאישי במדי הנבחרת גם בגביע אפריקה בשנת 2015. באותו טורניר כבש שלושה שערים והיה אחד מחמשת מלכי השערים של הטורניר. את אחד משעריו באותו טורניר כבש אל-עכאישי בתיקו 1-1 נגד קונגו, אשר העלה את תוניסיה לשלב הבא מהמקום הראשון בבית.
מנהרת לינקולן
מנהרת לינקולן (באנגלית: Lincoln Tunnel) היא מנהרה באורך 2.4 ק"מ העוברת מתחת נהר הדסון ומחברת בין ויהוקן שבמדינת ניו ג'רזי לבין העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הקמת המנהרה
עבודות הקמת המנהרה החלו בשנת 1934 והיא נפתחה לתנועה בשנת 1937. בשנים 1945 ו- 1957 נוספו שתי מנהרות מקבילות, והמנהרה כולה על שלוש מנהרותיה כוללת שישה נתיבי תנועה, כאשר אחד מהם משמש לתחבורה ציבורית.
שימוש במנהרה
במנהרה עוברים מדי יום 120,000 כלי רכב, ועל כן זו המנהרה בה עוברת התנועה העמוסה ביותר בעולם מדי יום. נכון ליוני 2023, בכניסה למנהרה מכיוון ניו ג'רזי נגבת עמלת מעבר על סך של 17 דולר.
טרור
בעבר הייתה המנהרה יעד לפיגועי טרור על ידי מפגעים אסלאמיים אשר ניסו לבצע פיגועי טרור ביעדים רבים בניו יורק אולם ניסיון זה נכשל.
אפשטיין
אפשטיין הוא שם משפחה שמקורו גרמני, שם משפחה זה קיים כמעט רק אצל יהודים.
{{פירושונים|
עמודים (משחק)
חוקי המשחק
ניתן לשחק באמצעות כדור מסוג כדורגל רגיל. משני צידי המגרש ניצבים שני עמודים זה מול זה. כדאי לשחק במגרש מגודר.
אפשטיין
ראו גם
}}
עמודים (משחק)
חוקי המשחק
אם שחקן בועט ופוגע בעמוד של היריב, הוא זוכה בנקודה. לאחר מכן היריב בועט בעיטת פתיחה מכל מקום על הקו שליד העמוד שלו.
זמן המשחק אינו מוגבל. ניתן לקבוע מראש מספר נקודות מסוים, כך ששחקן שמשיג נקודות אלו ראשון הוא המנצח.
במשחק של שחקן מול שחקן
במשחק בו משחקים שני שחקנים בלבד זה מול זה, מותר לגעת בכדור רק פעם אחת, בטרם נגע בו היריב. אם שחקן נוגע יותר מפעם אחת בכדור, זוכה יריבו בבעיטת עונשין לעבר העמוד החשוף. אפשר לגעת בכדור יותר מפעם אחת רק אם מקפיצים אותו באוויר וכך שלא ייגע בקרקע; ליריב אסור לגעת בכדור כאשר השחקן מקפיץ. בנוסף, אסור לגעת בכדור עם היד; מותר להגן על העמוד רק עם הרגל או הראש. שחקן יכול בכל תור לנגוח בראשו פעמיים בלבד.
במשחק רב משתתפים
במשחק בו משחקים שני שחקנים מול שניים אחרים, או יותר, מותר לשחקן להתמסר בכדור עם חברי הקבוצה שלו כך שכל אחד ייגע בכדור פעם אחת, ממסירה למסירה, בטרם נגע בו היריב. אפשר לגעת בכדור מספר פעמים רק אם מקפיצים אותו באוויר וכך שלא ייגע בקרקע; ליריב אסור לגעת בכדור כאשר השחקן מקפיץ. בנוסף, יכול כל שחקן בכל תור לנגוח בכדור פעמיים בלבד.
חזיר הסבך
חזיר הסבך (שם מדעי: Potamochoerus larvatus) הוא מין של פרסתן ממשפחת החזיריים שבסדרת מכפילי פרסה וחי בטבע בערבות לחות, יערות (כמו יערות קונגו) וסבכים בדרומה ומרכזה של אפריקה וייתכן שגם באי מדגסקר. הם חיים מאתיופיה וסומליה לדרומה ומזרחה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה עד לדרום אפריקה. ייתכן שהם נמצאו גם במדגסקר ובארכיפלג קומורו, אך לא ברור אם הם מינים ילידים או שהובאו לשם על ידי האדם.
מאפיינים
חזיר זה הוא גדול ומגיע לגובה 60-100 ס"מ ולמשקל 55-150 ק"ג. הוא דומה לקרובו חזיר הנהרות ושני המינים בעלי פנים לבנות עם פרווה אדומה. הם בעלי אף גדול ושחור ובעל קפלים מעטים ושני ניבים קטנים המזדקרים מהלסת התחתונה כלפי מעלה. האוזניים מצויצות ומגודלות והעיניים שחורות וקטנות. לאורך העורף ישנה רעמת שיער לבנה המתחברת לשיער הפנים הלבן. שאר הגוף אדמוני והזנב לבן. החזיר בעל רגליים קטנות אך מסוגל לרוץ במהירות בעת הצורך ולהיעלם בשיחים.
החזירים הם אוכלי כל הניזונים משורשים, גידולים חקלאיים ופירות ועד לנבלות ולחיות קטנות. הם גורמים נזקים חקלאיים רבים ועל כן ניצודים בידי התושבים המקומיים. עם זאת הם מתרבים במהירות וקשה להשמיד אותם. יש להם מעט מאוד טורפים טבעיים, בעיקר אריות ונמרים, בשל התגוננותם העזה.
חשבו
חַשַבּוּ (על פי מכתבי אל-עמארנה: חַשַבֻ) הייתה עיר כנענית בארץ עמקו שבדרום בקעת הלבנון. נלחם בה תחותמס השלישי. יורשו, אמנחותפ השני כבש אותה, לקח בה שבויים ובזז אותה. אחד ממכתבי אל-עמארנה (א"ע 174) נכתב על ידי בִּיאֶרִי (באכדית: bi-e-ri), שליט חשבו, למלך מצרים. המכתב עוסק בבקשת עזרה ממלך מצרים כנגד פעילותו של איתגמה מושל קדש שפעל כנגד האינטרסים של מצרים בעמקו ונכנע לשופילוליומש הראשון מלך האימפריה החתית. המכתב הוא אחד מארבעת מכתבים (כולל 175, 176 ו-363) שנכתבו על ידי מושלי ערים שונות היושבים בעמקו ונוסחו כולם בנוסח מאוד דומה.
מיקום העיר מזוהה עם תל חַשבֶּה שנמצא בין בעלבכ לשמסטאר.
שולה המוקשים (משחק)
כללים
כאשר השחקן לוחץ על משבצת כלשהי, המשבצת נחשפת. אם יש במשבצת מוקש, המשחק נגמר. אם השחקן יודע שבמשבצת כלשהי יש מוקש, באפשרותו לסמן אותו בעזרת לחיצה על כפתור העכבר הימני.
בגרסאות המשחק לווינדוס, במשבצת הראשונה שנחשפת במשחק אף פעם אין מוקש.
אם חושפים משבצת שאין עליה מספר או מוקש, כל המשבצות הריקות בסביבתה נחשפות גם כן, עד שנוצר שטח של משבצות ריקות, המוקפות במשבצות ממוספרות.
קיימת אפשרות נוספת, מתוחכמת מעט: אם השחקן סימן את כל המוקשים מסביב למשבצת נושאת מספר, לחיצה על שני כפתורי העכבר בבת אחת תחשוף את כל המשבצות הלא-מסומנות שסביבה (כמובן, אם סימון המוקשים שגוי, המשחק יסתיים).
אפשרות שלישית, סימון משבצת בעזרת סימן שאלה, מאפשרת לסמן באילו משבצות יש ככל הנראה מוקשים, במטרה לסייע בניתוח מצב הלוח, אך ללא משמעות במשחק.
דרגות קושי
בגרסת שולה המוקשים בחלונות, רמות הקושי הסטנדרטיות הן:
קיימת אפשרות למצב מותאם אישית, שבו השחקן בוחר את גודל הלוח ואת מספר המוקשים המוטמנים בו.
קיימות גרסאות רבות של המשחק ברשת, הכוללות אפשרויות נוספות, כגון סטטיסטיקה של המשחקים, אפשרות לשמירת "וידאו" של המשחק ועוד.
בתרבות
המשחק "שולה המוקשים" משולב בעלילת הסרט הישראלי "אפס ביחסי אנוש". אחת מגיבורות הסרט, זוהר (בגילומה של דאנה איבגי) היא מש"קית דואר במחנה שיזפון, אבל אין לה כל עניין לבצע את תפקידה והיא עסוקה בשבירת שיאים ב"שולה המוקשים". בעקבות מריבה עם חברתה דפי (בגילומה של נלי תגר) מנסה דפי למחוק את השיאים של זוהר ב"שולה המוקשים", אך בטעות מוחקת את כל המידע הממוחשב של הבסיס חוץ מהמשחקים.
עין ירקעם
עין ירקעם הוא מעיין עונתי הנובע בחלק העליון של נחל חתירה, ממזרח למכתש הגדול. המעין נובע בעיקר בחורף. בעונה זאת, עולה מפלס מי התהום אל מעל גובה הקרקע ("תמילה"). לרוב מימיו מוצפים גם במי גשם ושיטפונות, וממלאים גב גדול לעומק של עד 5 מטרים. לקראת סוף הקיץ נשארים מים מעטים רק בחלקו התחתון של הגב וחלקו העליון מתייבש, אך מי התהום של המעיין נותרים יחסית גבוהים ובעלי החיים מהאזור מצליחים להגיע אליהם עם מעט חפירה בחול. המעיין מוקף בצמחייה רבה של, בעיקר, קנה ואשל.
בקיר הגדה הצפונית של הנחל חצובות מדרגות עתיקות שככל הנראה, שימשו להורדת גמלים לשתייה מהגב. בסמוך למעיין נמצא מצד ירקעם מהתקופה הביזנטית ששימש כנקודת אבטחה.
שביל ישראל עובר בעין ירקעם. למקום ניתן להגיע רגלית מחניון קטן הצמוד לכביש 206, ממנו ישנה ירידה בשביל המסומן בירוק לאורך כ-500 מטרים, עד למדרגות החצובות היורדות למעין. בהתאם להנחיות רשות הטבע והגנים, אסורה לינה באתר. זאת, על מנת לאפשר לחיות לפעול בו בשעות החשיכה. עם זאת, חניון לילה נמצא ממש בסמוך ליד הכביש.
מבנה הנחל
בקירו הצפוני של הנחל יורדות מדרגות חצובות מן השביל שמעל למעוק עד לקרקעיתו. אלו הן מדרגות עתיקות, שנחצבו כדי שגמלים יוכלו להגיע אל נקודות הנביעה ואל הגב הגדול.
המפלים והמעוק בעין ירקעם התפתחו בנקודות המעבר של אפיק הנחל מתחום סל הקרטון והצור מגיל הסנון, אל גג שכבת הגיר הקשה מגיל הטורון. סדרת המפלים דמויי המרזב, שגובהם כ-10 מטרים, יצרה כאן בראש המעוק מעין אולם גבוה ועגול, דמוי טאבון.
במקום מעין קלחת סגורה של סלעים, שנוצרה כתוצאה משחיקת תשתית הגיר שבקרקעית הנחל על ידי מי שיטפונות. מהקלחת נמשך נקיק קצר ועמוק, שבקרקעיתו, מכתשת גדולה ועמוקה המחזיקה מי שיטפונות. מהסדקים שבקירות הקלחת נובעים מים, המזינים לאחר תקופות גשומות פלג מים לאורך הנקיק.
נמר הודו-סין
נמר הודו-סין (שם מדעי: Panthera pardus delacourii; קרוי גם נמר מלאי), הוא אחד מ-9 תת-המינים של הנמר החי לאורך דרום-מזרח אסיה – בעיקר באזור הודו-סין ובדרום סין. הוא תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1930 על ידי הזואולוג הבריטי רג'ינלד אינס פוקוק. השם המדעי של תת-מין זה - "delacourii", הוא על שמו של מגלהו האורונתאולוג האמריקני ג'אן תיאודור דלאקור. הנמר ההודי-סיני מאוים על ידי ציד ובירוא יערות נרחב, ואוכלוסייתו פוחתת בחלקים רבים מטווח התפוצה ההיסטורי שלו. בטווח הצפוני של תפוצתו הוא מוחלף על ידי נמר צפון-סין, ובטווח המזרחי על ידי נמר הודי.
אנטומיה
לנמר הודו סין כקרוביו יש ראש רחב וקצר עם גולגולת מסיבית ושרירי לסת חזקים. הכתפיים שלו שריריות וחזקות ומותאמות במיוחד לטיפוס. הרגליים והגפיים שלו קצרים ועבים ביחס לגופו, וכפותיו רחבות ובעלות טפרים גדולים וחדים. האוזניים שלו קצרות ועגולות והשפם שלו ארוך ומאפשר לו להרגיש תנודות של טרף בלילה. יש לו ריסים ארוכים שמגינים על העיניים במהלך תנועה בסבך הצמחייה הצפופה. הזנב ארוך וגמיש ומשמש לתמרון ולשיווי משקל בעת ריצה וקפיצה. ישנה דו-צורתיות זוויגית מסוימת המתבטאת בכך שהזכר גדול וכבד יותר מן הנקבה. מידות הגוף של הנמר ההודי סיני הן ככל הנראה כיתר הנמרים: גובה כתף: 80-45 ס"מ. אורך הראש והגוף: 190-100 ס"מ. אורך הזנב: 95-70 ס"מ. משקל הזכר: 70-30 ק"ג. משקל הנקבה: 60-28 ק"ג. הפרווה של הנמר ההודי-סיני עבה וחלקה ומורכבת משערות קצרות וצפופות. צבע הפרווה הוא זהוב-צהבהב/כתמתם בהיר עד כהה, נוטה להיות כהה יותר עם גוון אדמוני באזור הגב והעורף ומתבהר בהדרגה בצלעות עד שנמוג לצבע הלבן קרמי של המותניים והגחון. הצדדים הפנימיים של הרגליים, כף הרגל, הסנטר, המפשעה ותחתית הזנב וקצהו בצבע לבן-אפרפר. צבעו של הראש הוא זהוב בהיר שנוטה להיות כהה יותר במצח ובחרטום, וסביב העיניים יש טבעות בצבע כתמתם-קרם. פרוותו של הנמר מנומרת בחברבורות, בכתמים, בנקודות וברוזטות גדולות וקטנות, המתחלקות לפי אזורים. הרוזטות הגדולות ביותר שדומות לפרחים מתאפיינים בטבעת שחורה שבורה עם כתם חום-כתמתם בתוכה ובשלל צורות, והם נמצאות בעיקר באזור הצלעות, לאורך צדדי הגב, מרבית הזנב ובחלקים העליונים של הגפיים והשוקיים. החברבורות מתאפיינות בטבעות שחורות גדולות שלמות עם כתם חום דהוי בתוכם והם ממוקמות בעיקר בשוקיים, בגפיים בסוף הזנב ובמותניים. הכתמים השחורים הפשוטים יותר נמצאים בעיקר לאורך שידרת הגב, תחתית הגפיים והשוקיים, וסביב הצוואר והגרון. נקודות שחורות - גדולות או קטנות נמצאות בעיקר בכף הרגל ובראש. בקצה הזנב יש לנמר שתי רצועות שחורות עבות. תופעת הפנתר השחור הנובעת מעודף מלניזם, נפוצה מאוד אצל נמר הודו-סין בדומה לנמרי יער אחרים. לפנתרים השחורים יש הסוואה טובה יותר מעמיתיהם המנומרים בתוך היער החשוך.
תפוצה ובית גידול
הנמר ההודו סין נפוץ לאורך דרום-מזרח אסיה. תפוצתו משתרעת על פני דרום ומרכז סין העממית, צפון מזרח הודו (שבע האחיות), ובהוטן, מרבית מיאנמר, תאילנד, וייטנאם וקמבודיה, צפון ומרכז לאוס והחלק היבשתי של מלזיה.
בית הגידול של הנמר ההודי סיני הוא יערות גשם טרופיים ויערות גשם ממוזגים, יערות עננים, יערות הרריים, בגבהים של עד 2,000 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-10 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 5,000-1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה
הנמר ההודו-סיני הוא טורף בודד ולילי. אף על פי שהוא יוצא לפעמים לצוד בימים מעוננים, באזורים עם פעילות אנושית הנמר כמעט ואינו פעיל ביום. הנמר מסמן את שטחו על ידי שתן, צואה וסימני טפרים על העצים, ומפרסם את נוכחותו גם על ידי נהימות, שאגות, גרגורים ושיעול צורם. מחקרים בתאילנד שבוצעו באמצעות רדיו-צווארון גילו כי הטריטוריה של הנקבה היא כ-8.8 קמ"ר, ו-17.3 קמ"ר לזכר. הנמר נמצא ברוב הזמן על העצים שמתחת לחופת היער שמהם הוא גם מאתר טרף פוטנציאלי, והוא יורד מהם בעיקר כדי לשתות ולצוד. הנמר מסוגל לקפוץ למרחק של 6-3 מטר אופקית ואנכית, כמו גם לשחות, לנהל מרדף בעצים, ולרוץ במהירות של 60 קמ"ש למרחק קצר. יש לו חוש ראייה, שמיעה וריח חדים מאוד, והפרווה המנומרת או השחורה שלו מספקת לו הסוואה מעולה בסבך היער.
שיטת הציד של הנמר היא להפתיע את הטרף במארב. הוא מתקרב לטרף הפוטנציאלי בכריעה נמוכה על הקרקע עד שיהא רחוק ממנו 10-3 מטר. לאחר מכן הנמר מזנק על הטרף במהירות, ובמקרה והטרף יקלוט את הנמר לפני כן וימלט הנמר אינו צפוי לרדוף אחריו. ברגע שהנמר הצליח לתפוס את הטרף, הוא שובר את מפרקתו על ידי סגירת הלסתות בחוזקה ולאחר מכן חונק אותו בגרון. הנמר לרוב ישא את טרפו לאזור מוגן מפני טורפים אחרים כטיגריסים ודולים - בדרך כלל על ענפי עץ גבוהים מאוד. לנמר יש כוח גדול ביותר, והוא מסוגל להתמודד עם טרף שגדול פי 10 ממנו. הנמר זקוק לשתות לעיתים קרובות, וחלק גדול מהלחות הוא משיג מהדם של טרפו.
ממחקר בתאילנד עלה כי הטרף המועדף על הנמר ההודו סיני הוא גירית דובית (45.9%), מונטיאק מצוי (20.9%) וחזיר בר (6.3%). פריטי מזון פוטנציאלים אחרים על פני הטווח של תת-מין זה, הם רבים ומגוונים: אייל סמבר, אייל אלדי, אייל חזירוני, אייל סיקה, אלקרן הגדות, חזיר מזוקן, מונטיאק הציצית, מונטיאק פי, מונטיאק סיני, מונטיאק ענק, חזיר יבלות וייטנאמי, סאולה, איילון, סרו סיני, גוראל סיני, מושק סיני, גירית אסייתית, גירית סמורית סינית, לוריס איטי, מקוק טיבטי, מקוק רזוס, פנגולין מלאי, וכן עופות, זוחלים ומכרסמים שונים. ההעדפה של הנמר היא לרוב לטרף ששוקל 40-10 ק"ג.
עונת הרבייה של הנמר היא בכל ימות השנה, אולם שיאה הוא בחודשי ינואר ופברואר. הנמרים הם פוליגמיים, והזכר והנקבה יכולים להתרבות במקביל עם מספר בני זוג. הנמרה תמשוך זכרים על ידי הפרשת פרומונים בשתן. משך זמן הייחום הוא כ-7 ימים. ההריון נמשך כ-96 ימים לאחריהם הנמרה ממליטה 3-2 גורים. הנקבה בדרך כלל תמליט אחת ל-15 חודשים ולא יותר מזה. הנקבה תפסיק להתרבות לאחר 8.5 שנים. בעת הלידה, גורי הנמר שוקלים פחות מק"ג אחד ועיניהם תישארנה סגורות במשך השבוע הראשון. הנמרה משאירה את הגורים מוגנים בתוך סבך צפוף, נקיקי סלע או עצים חלולים עד ל-36 שעות, כאשר בזמן הזה היא תנסה לצוד טרף.
הגורים לומדים ללכת במשך השבועיים הראשונים לחייהם, והם נשארים בשטח הביתי באופן קבוע עד לאחר 8 שבועות שאז הם מתחילים גם לאכול מזון מוצק. הגורים נגמלים לחלוטין בגיל 3 חודשים והם הופכים לעצמאיים רק בסביבות 20 חודשים. לעיתים קרובות האחים שומרים ביניהם על קשר בשנים הראשונות לעצמאותם. הגורים המתבגרים עשויים לשהות זמן רב באזור הולדתם. שיעור הישרדות הגורים הוא 50-41%.
תוחלת חייו של הנמר בטבע היא 12-10 שנים, ובשבי היא עשויה להגיע עד ל-23 שנים.
איומים ושימור
הנמר ההודו סיני אומנם אינו נמצא ברשימה האדומה של IUCN אך סביר להניח שהוא נמצא בסכנת הכחדה בדומה לרוב תת-המינים האסייתים. יש מעט שטחים רציפים שבהם יש לנמרים סיכוי של הישרדות לטווח ארוך. הם מאוימים בעיקר על ידי הרס בתי הגידול המתבצע על ידי כריתת יערות בקנה מידה גדול, ודילדול הטרף שלו כמו המונטיאק או החזיר על ידי ציד בלתי חוקי. עוד איום רציני הוא סחר לא חוקי בחיות בר, וחוסר גיוון גנטי. הפעילות האנושית בתוך האזורים המוגנים משפיעה לרעה על האקולוגיה של הנמר. בדרך כלל הם כמעט ולא פעילים ביום באזורים עם פעילות אנושית גבוהה. בכפרים הממוקמים באזורים המוגנים בלאוס, הצריכה האנושית המקומית של איילים וחזירי בר מוערכת בכ-28.2 קילוגרם בשנה למשק בית יחיד - עם שיעור צריכה של 2,840 ק"ג בשר לכל 100 דונם של מגורים. כמות כזאת שווה ערך לבשר הנדרש לקיומם של כמה נמרים במשך שנה.
באזורים מסוימים כמו במלזיה, דווח על צפיפות גבוהה מאוד של הנמר ביערות טרופיים של כ-28 פרטים לכל 100 דונם, אולם הדבר אינו מצביע על מספרים גדולים אלא דווקא על כיווץ בית הגידול המתאים שגורם לנמרים להצטופף בבתי הגידול המתאימים. במיאנמר ישנם שוקי עור ובשר מקומיים שבהם הנמר מהווה חלק חשוב, במלזיה יש בעיקר שווקים של תרופות מסורתיות הנעשות מחלקי גופו של הנמר, ובסין יש ביקוש בעיקר לעורות ולעצמות; בסין, השימוש בעצמות הנמר עדיין מותר ליצרני תרופות מרפא למרות איסור הסחר המקומי. למרות איסור הסחר הבינלאומי בנמר ובמוצריו, האכיפה והיישום של אמנת וושינגטון על שוקי מסחר בינלאומיים הנמצאים בגבול תאילנד-סין-מיאנמר היא ברמה בינונית ומטה.
הנמר ההודי סיני מצוי באזורים מוגנים רבים בתחומי תפוצתו - רבים מהם בתאילנד, בסין ובמלזיה. הוא נמצא גם במספר גני חיות ברחבי העולם. לא ידוע על אומדן האוכלוסייה, אולם המגמה כנראה בירידה.
סנטנדר
סנטנדר (בספרדית: Santander) היא בירת הקהילה האוטונומית קנטבריה שבספרד. העיר היא עיר נמל השוכנת בצפון המדינה, לחוף האוקיינוס האטלנטי, ונכון ל-2005 מתגוררים בה 184,000 תושבים, שהם למעלה משליש מתושבי קנטבריה כולה.
סנטנדר נחשבת למוקד תיירות בשל אקלימה הנוח, גם אם גשום, חופי "סרדנירו" והקזינו שלידם.
בשנת 1941 פרצה בעיר שרפה גדולה. במשך יומיים השתוללה השרפה מגובה ברוח דרומית חזקה. אלפי משפחות נותרו ללא קורת גג, כבאי אחד נספה וחלק גדול מסנטנדר ההיסטורית נהרס כליל.
בסנטנדר נמצא אצטדיון "אל סרדינרו", אשר בו פועל מועדון הכדורגל של ראסינג סנטנדר, ובו גם שיחקו בעבר מספר שחקנים ישראליים.
צרות גדולות בצ'יינה טאון
צרות גדולות בצ'יינה טאון (באנגלית: Big Trouble in Little china) הוא סרט קומדיית-פעולה אמריקני משנת 1986, בבימויו של ג'ון קרפנטר ובכיכובם של קורט ראסל וקים קטרל.
עלילת הסרט נכתבה במקור כמערבון, והתסריטאי וו. די. ריכטר נשכר לצורך שכתוב שיתאים אותו לתקופה המודרנית.
במאי הסרט, ג'ון קרפנטר, היה מועמד בגינו לפרס סאטורן עבור המוזיקה. שיר הסיום נכתב ובוצע על ידי "The Coupe De Ville", להקה שהורכבה מקרפטנר, ניר קסל וטומי לי וולאס.
למרות ביקורות מעורבות והצלחה קופתית מוגבלת (כ-11 מיליון דולר בארצות הברית) הפך הסרט לפופולרי בספריות הווידאו ונחשב לסרט קאלט.
תקציר העלילה
ג'ק ברטון (קורט ראסל) וחברו, וואנג צ'י (דניס דאן) מסתבכים במרדף אחר מכשף סיני עתיק בשם לו פאן (ג'יימס הונג), אשר חוטף את חברתו של וואנג צ'י במטרה להינשא לה ולהקריב אותה כדי לשבור את הקללה העתיקה שהוטלה עליו.
בסיועה של עורכת הדין גרייסי לו (קים קטרל), מפעיל אוטובוס תיירים/מכשף סיני בשם אג-שן (ויקטור וואנג) וכנופיית הרחוב הידידותית, הצ'אנג שינג, הם נאבקים בלו פאן וכנופיית הווינג קונג המשרתת אותו. עוד עליהם להתמודד עם שלושת אומני הלחימה העל-טבעיים המשרתים את לו פאן ושולטים ביסודות הטבע: ברק, רעם וגשם.
ויוינט סמארט הום ארנה
ויוינט סמארט הום ארנה (באנגלית: Vivint Smart Home Arena) הוא היכל ספורט ובידור הממוקם בעיר סולט לייק סיטי. ויוינט סנטר הוא אולם הבית הרשמי של קבוצת ליגת ה-NBA יוטה ג'אז. ההיכל מכיל 19,911 מקומות ישיבה בתצורת כדורסל.
האולם נפתח ב-1 באוקטובר 1991. עלות בנייתו הייתה כ-164 מיליון דולרים.
החל מ-1 ביולי 2023 יחזור האולם לשמו הישן, דלתא סנטר לאחר שהיוטה ג'אז חתמו על הסכם עם החברה.
משה מזרחי (חבר הכנסת)
משה מזרחי (20 בספטמבר 1950 – 10 בדצמבר 2022) היה פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה וניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
משה מזרחי נולד בבית החולים הסקוטי בטבריה ב-20 בספטמבר 1950, השביעי מבין שמונת ילדיהם של יעקב ובלהה. למד בבית ספר יסודי אליאנס ובבית הספר התיכון "הגליל" בטבריה. עם גיוסו לצה"ל, בנובמבר 1968, שובץ מזרחי בחטיבת גולני והוא התנדב לסיירת אגוז. לאחר קורס מ"כים חי"ר נפצע בתאונת אימונים, איבד את הראייה בעינו הימנית ובעקבות זאת שוחרר מצה"ל.
לימודים ושירות במשטרה
לאחר שחרורו השלים את לימודיו לתעודת בגרות. למזרחי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, הוסמך כעורך דין ולאחר מכן הצטרף לשורות המשטרה במרץ 1976 כתובע משטרתי. בהמשך מונה לראש מחלקת חקירות פשעים בתחנת יפו, קצין אגף חקירות במרחב ירקון (1986–1989), שימש כמפקד תחנת יפו (1991–1992) וסגן מפקד מרחב איילון. ב-1993 מונה למפקד מרחב יהודה. האירוע הבולט במרחב בתקופתו כמפקד היה כשתושב קריית ארבע, ברוך גולדשטיין, ביצע את טבח מערת המכפלה. בספטמבר 1995 מונה למפקד המכללה לקציני משטרה בכירים.
באפריל 1997 מונה לראש היאחב"ל (יחידה ארצית לחקירות פשעים חמורים בינלאומיים). החקירות הבולטות עליהן פיקד היו בפרשת נמרודי ב' בה מוקדו מאמצים גם נגד השר לביטחון פנים אביגדור קהלני, פרשת נמרודי ג' - השיבוש על ידי יעקב נמרודי והסופר אריה קרישק, והחקירה נגד מנכ"ל משרד ראש הממשלה אביגדור ליברמן, איש העסקים דוד אפל ומיכאל גורלובסקי. בחקירות אלו נערך שימוש נרחב בהאזנת סתר. על פי עדויות אנשי היחידה, הפגין מזרחי מעורבות רבה בחקירות אלו ואחרות שהצריכו האזנות ומעקבים, הרבה מעבר למעורבות "רגילה" של מפקד יחידה. בדצמבר 2000 מונה על ידי השר לביטחון פנים שלמה בן עמי לראש אגף החקירות והמודיעין בדרגת ניצב, זאת חרף התנגדותו של המפכ"ל שלמה אהרונישקי. בעקבות חשיפות עיתונאיות בגלובס ושל יואב יצחק נפתחה באותה תקופה חקירת מח"ש נגד מזרחי, אשר נועדה לבדוק האם היה שימוש פסול בהאזנות סתר בחקירות אותן ניהל כראש היאחב"ל. חקירת מח"ש הובילה להמלצה להעמידו לדין משמעתי, ובאוקטובר 2003 פרסם היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין את מסקנותיו בהן קבע כי התנהלותו של מזרחי בפרשיות שנחקרו הייתה בעייתית, הוא הפעיל שיקול דעת לקוי ולא כיבד צווי בתי משפט. רובינשטיין מצא שיש להסיק כלפי מזרחי מסקנות פיקודיות-מינהליות במישור האישי עד כדי סיום תפקידו, בכפוף לשימוע. ביולי 2004 החליט המפכ"ל אהרונישקי לנזוף בו ולא להדיחו.
חבר הכנסת גלעד ארדן עתר לבג"ץ כנגד רובינשטיין בבקשה להורות לו להעמיד לדין פלילי, וכן להורות (או להמליץ) להעמיד לדין משמעתי את ניצב מזרחי. עתירה זו נדחתה בתחילת נובמבר 2004. בית המשפט קבע ש"לא נמצא יסוד לחלוק על צדקת הביקורת שמתח היועץ המשפטי על דרך התנהלותו של מזרחי", אך מקובלת עליו קביעת רובינשטיין ש"אין ראיות מספיקות להוכחת היסוד הנפשי הנדרש להרשעתו של מזרחי בעבירה פלילית".
בנובמבר 2004 הודח מזרחי מתפקידו על ידי השר לביטחון פנים, גדעון עזרא אך לא נתבקש לפרוש מהמשטרה. ב-2005 מונה למפקד אגף קהילה ומשמר אזרחי וביולי 2006 סיים את שירותו במשטרה.
פעילותו הציבורית
ב-2008 התמודד מזרחי על ראשות מועצת שוהם, בראש רשימת "עתיד לשוהם". בבחירות האישיות זכה בכ-13% מקולות המצביעים. עם זאת, סיעתו זכתה בשני מנדטים וכך, נכנס למועצת העיר ושימש כחבר בה.