cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השנה של אפריקה
מקור הביטוי
או. ה. מוריס ממשרד המושבות הבריטי חזה בתחילת ינואר כי "1960 תהיה השנה של אפריקה". הביטוי "השנה של אפריקה" שימש גם את ראלף באנץ' ב-16 בפברואר 1960. באנץ' צפה כי מדינות רבות ישיגו עצמאות באותה שנה, בשל "המהירות המתפרצת שבה עמי אפריקה בכל המגזרים יוצאים מהקולוניאליזם". הרעיון של "השנה של אפריקה" משך תשומת לב תקשורתית ובינלאומית.
המיתולוגיה של השנה הושפעה גם מנאום "רוח השינוי", שנשא הרולד מקמילן ב-3 בפברואר 1960. בנאומו בקייפטאון, הודה מקמילן כי המעצמות האימפריאליות יתקשו להמשיך לשלוט במושבות שלהן. הנאום ייצג הודאה של האליטה הפוליטית של בריטניה כי האימפריה הבריטית הסתיימה ולא ניתן להמשיך לקיים אותה. נאום זה עורר תגובה מליגת הנאמנים לאימפריה של המפלגה השמרנית. גם אפריקאים הגיבו. במילותיו של שר החוץ הגינאי, קאבה סורי:
עצמאות
במהלך 1960, עלה מספר המדינות העצמאיות באפריקה מתשע (בעלות אוכלוסייה כוללת של 95 מיליון איש) לעשרים ושש (בעלות אוכלוסייה כוללת של 180 מיליון איש), שקיבלו את עצמאותן מבלגיה, צרפת ובריטניה.
העצמאות מצרפת
מדינות אלו נשארו בתחום ההשפעה הצרפתי, במיוחד במונחים כלכליים. צרפת גם תיווכה בהסכמים מדיניים עם הפדרציה של מאלי ומדגסקר, ובכך ויתרה על המנדט לפיו יציאה מהקהילה הצרפתית תוביל לסיום הקשרים הפוליטיים (כפי שהיה עם גינאה). חברות צרפתיות קיבלו אפוא את ההסדר, מכיוון שהן יכלו להמשיך להרוויח מעסקיהן במדינות העצמאיות החדשות – שגם המשיכו להשתמש בפרנקים CFA.
החוקות החדשות שנוצרו על ידי מדינות אלו משתמשות בכמה רעיונות מהחוקה הצרפתית, כולל ערכים של דמוקרטיה וזכויות אוניברסליות וכן מערכת פרלמנטרית בעלת רשות מבצעת חזקה. חלקן גם עושות שימוש בשפה של ההכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם של האו"ם. כל החוקות האלה מדגישות את הפאן-אפריקניות על פני הלאומיות.
מבריטניה
שתי מדינות השיגו עצמאות מהאימפריה הבריטית ב-1960: סומליה, באמצעות איחוד סומלילנד הבריטית וטריטוריית הנאמנות של סומליה, וניגריה.
ב-26 ביוני הפכה סומלילנד הבריטית הפכה למדינה העצמאית של סומלילנד. חמישה ימים לאחר מכן, היא התאחדה עם טריטוריית הנאמנות האיטלקית של סומליה כדי ליצור את הרפובליקה של סומליה ב-1 ביולי.
כמו כן, בשנת 1960, בדומיניון של גאנה נערכה הצבעה לשינוי המשטר לרפובליקה, ובכך הסתיים שלטונה של המלכה אליזבת השנייה, שכיהנה כמלכת גאנה בשנים 1957–1960. קוואמה נקרומה, שדגל בפאן-אפריקניות וכיהן קודם כראש ממשלת גאנה, נבחר במקביל לנשיא, ב-27 באפריל 1960.
מבלגיה
הקונגולזים פעלו במרץ למען עצמאות, ובתחילת 1960 נכלא פטריס לומומבה בגין הסתה להתפרעות ב-1959. בהכירה בכך שקונגו עומדת להפוך לעצמאית, שחררה בלגיה את לומומבה ואפשרה לו להשתתף בוועידה בבריסל שהתרחשה בין 18 ל-27 בינואר. בוועידה נקבע 30 ביוני כיום העצמאות של הרפובליקה של קונגו. לומומבה זכה ברוב מוחלט בבחירות במאי 1960, והפך לראש ממשלת המדינה ב-30 ביוני של אותה השנה. בהשראת האירוע כתב המוזיקאי הקונגולזי Le Grand Kallé את השיר "Indépendance Cha Cha", שהפך ללהיט פאן-אפריקני.
זמן קצר לאחר קבלת העצמאות, התפתח בקונגו משבר שנבע מהתלות בבלגיה, חיכוכים אתניים וגורמים נוספים ולובה על ידי התערבות המעצמות כחלק מהמלחמה הקרה. המשבר הפך למלחמת אזרחים, ולומומבה הודח מראשות הממשלה ב-14 בספטמבר. לאחר שנתפס, הוא עונה והוצא להורג. תקופת אי-היציבות המדינית ומלחמת האזרחים, שנמשכה עד 1965, מכונה משבר קונגו.
האירועים בקונגו הובילו את עיתון הדיילי אקספרס – שהעדיף באופן עקבי את הקולוניאליזם – לגנות את "השנה של אפריקה" וקרא כי 1961 תיקרא "השנה של הריאליזם".
דרום אפריקה
ב-5 באוקטובר 1960 הוחלט במשאל עם בדרום אפריקה לבטל את המונרכיה, מה שהוביל לעזיבת דרום אפריקה את חבר העמים בשנה שלאחר מכן בשל מדיניות הגזע שלה.
האומות המאוחדות
באוקטובר, נשיא גאנה, קוומה נקרומה, נשא נאום לאומות המאוחדות שבו דן בתפקידה של אפריקה בעולם ובתפקידו העתידי של העולם באפריקה. נקרומה הכריז על עוצמתה החדשה של אפריקה, וטען כי האפריקאים לא מעוניינים בנקמה במדינות האירופיות שהתיישבו ביבשת, אך יתעקשו על חירותם המדינית:"עובדה מרכזית אחת של זמננו היא ההשפעה המשמעותית של ההתעוררות של אפריקה על העולם המודרני. הגאות העולה של הלאומיות האפריקאית סוחפת את כל מה שלפניה ומהווה אתגר למעצמות הקולוניאליות לעשות החזר צודק על שנות העוול והפשע שבוצעו נגד היבשת שלנו. אבל אפריקה לא מחפשת נקמה. זה נוגד את טבעה לנטור טינה. למעלה משני מיליון מבני עמנו זועקים בקול אחד בעל עוצמה אדירה. ומה הם אומרים? איננו מבקשים מוות עבור מדכאינו; איננו מביעים משאלות של גורל מר לאדוני-העבדים שלנו; דרישתנו צודקת וחיובית; הקול שלנו רועם על פני האוקיינוסים וההרים, על הגבעות והעמקים, במקומות המדבריים ובמרחב העצום של תושבי האנושות, והוא קורא לחופש של אפריקה. אפריקה רוצה את החופש שלה. אפריקה חייבת להיות חופשייה. זו קריאה פשוטה, אבל היא גם אות שמדליק נורה אדומה למי שנוטה להתעלם ממנה."נקרומה קרא להפסיק את העליונות הלבנה, במיוחד בדרום אפריקה. בהקדמה לטקסט המודפס של הנאום, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז כתב: "...אין ספק שקוומה נקרומה הוא הקול של אפריקה. כלומר, שהוא מבטא יותר מכל אדם חי אחר את המחשבה והאידיאלים של היבשת השחורה ושהיבשת הזו צועדת לקדמת הבמה בענייני העולם".
ב-14 בדצמבר 1960 אישרה העצרת הכללית של האו"ם את ההכרזה בדבר מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים. הכרזה זו מאשרת כי "לכל העמים הזכות להגדרה עצמית" וכי שלטון של כוחות חיצוניים מהווה הפרה של זכויות האדם. ההצהרה עברה ללא הצבעות נגד. ארצות הברית ושבע מעצמות קולוניאליות נוספות נמנעו; זלמה ג'ורג', אפרו-אמריקאית במשלחת האמריקנית, עמדה ומחאה כפיים כדי לסמל על תמיכתה בהצהרה.
אירועים קשורים
באולימפיאדת הקיץ בשנת 1960, האצן האתיופי אבבה ביקילה ניצח במרתון והפך לאפריקני השחור הראשון שקיבל מדליית זהב אולימפית. הישגו העצים את הגאווה האפריקאית וההתמקדות העולמית ביבשת.
השלכות ומורשת
השנה של אפריקה שינתה את מעמדם הסמלי של אפריקאים ברחבי העולם, בכך שהעולם הכיר בקיומן של מדינות אפריקה ככוח שיש להתחשב בו בזירה הבינלאומית. השנה סימנה את תחילתו של עידן חדש ואפרוצנטרי יותר בלימודי אפריקה, שסומן על ידי ייסוד ה-Cahiers d'Études africaines ו-Journal of African History.
השנה של אפריקה נתנה דחיפה גדולה עבור האפרו-אמריקאים, שעסקו בעצמם בתנועה לזכויות האזרח בתוך ארצות הברית. מתוך אמונה ששביתות שֶׁבֶת יביסו את ההפרדה בדרום ארצות הברית, במאמר המערכת של שבועון "הבולטימור אפרו-אמריקן" נכתב: "'רוחות השינוי' ששוטפות את אפריקה, מנשבות גם באזורים השפופים של ארצות הברית". פרופסור ג'יימס ה. מריוותר, במבט לאחור על השנה של אפריקה, כותב: "אירועי 1960 חיזקו את הקשרים בין האפרו-אמריקאים ובין המאבק העולמי נגד העליונות הלבנה, על בסיס המציב את אפריקה במרכז". באופן קונקרטי יותר, ייתכן שמתנגדים להפרדה גזעית בדרום ארצות הברית החלו לקבל השראה מדרום אפריקה – ולהפך.
הביטוי "השנה של אפריקה" שימש שוב ב-2005, בעיקר בשילוב עם תשומת הלב המערבית ליבשת, עקב פסגת ה-G8 ה-31 (שבה תוכנית לבטל חובות שנצברו על ידי מדינות אפריקה מוכות עוני ואיידס עמדה בראש סדר העדיפויות).
ב-2010, מספר מדינות אפריקאיות חגגו 50 שנות עצמאות במלאת חצי מאה ל"שנה של אפריקה".
לקריאה נוספת
De Lusignan G. French-Speaking Africa Since Independence. New York: Praeger, 1969. Foderaro S. Independent Africa. Toronto: Macmillan, 1976. ISBN 0-7705-1415-4.
Houser G. M. No One Can Stop the Rain: Glimpses of Africa's Liberation Struggle. New York: Pilgrim Press, 1989. ISBN 0-8298-0795-0ISBN 0-8298-0795-0.
Lodge T. Sharpeville: an apartheid massacre and its consequences. New York: Oxford University Press, 2011. ISBN 9780192801852ISBN 9780192801852.
Meriwether J. H. Proudly We Can Be Africans: Black Americans and Africa, 1935–1961. University of North Carolina Press, 2002. ISBN 9780807849972ISBN.
Phyllis T. African Freedom: How Africa Responded to Independence. Cambridge University Press, 2018.
מרכז המתות החסד בגרפנק
מרכז המתות החסד בגרפנק (בגרמנית: NS-Tötungsanstalt Grafeneck) היה אחד ממרכזי המתות החסד של גרמניה הנאצית כחלק מתוכנית המתת החסד הכפויה של הממשל הנאצי. המרכז פעל בשטח טירת גראפנק וכיום משמש כאתר הנצחה המוקדש לקורבנות התוכנית המכונה תוכנית T4 - אותנסיה.
כ-10,500 אנשים עם מוגבלויות נפשיות ופיזיות הומתו במקום באופן שיטתי במהלך שנת 1940, בעיקר משטחי בוואריה ובאדן-וירטמברג. מרכז המתות החסד בגרפנק היה אחד המקומות הראשונים בגרמניה הנאצית בו הומתו אנשים בכמויות גדולות בעזרת תא גזים שעשה שימוש בפחמן חד-חמצני.
היסטוריה
טירת גראפנק, שנבנתה בסביבות 1560, שימשה כבית ציד עבור הדוכסים מוירטמברג. במאה ה-19 בשנת 1928 נרכז האתר, והוקם בו בית מקלט לנכים. ב-13 באוקטובר 1939, פונו גרפנק תוך יממה. ארבעה אוטובוסים פינו כ-100 גברים נכים וכמה נשים. כל החולים שפונו שרדו את תוכנית T4.
מאוקטובר 1939 עד ינואר 1940 הוסב בית החולים לשעבר למתקן המתות חסד. בטירה הותקנו חדרי מגורים וניהול וכן משרד רישום ומשטרה. בשטח הטירה נבנתה צריף עץ עם כ-100 מיטות, מקום חניה לאוטובוסים, תא קרמטוריום וסככה עם מתקנים ששימשו כתאי גזים. בנוסף, גויסו צוותים משטוטגרט ומברלין שכללו רופאים, שוטרים, פקידים, אנשי תחזוקה ותחבורה, צוות כלכלי וביתי, שומרים וצוות הבאה לקבורה. עד 1940, גדל מספר העובדים במקום מ-10 לכ-100 עובדים.
רצח שיטתי במסגרת תוכנית T4, החל ב-18 בינואר 1940 בגרפנק בתא גזים שהוסווה כמקלחת. רופא הכלא הפעיל שסתום שהזרים פחמן חד-חמצני לתא הגזים. הגז יוצר על ידי אי גה פארבן בלודוויגסהאפן. החולים הראשונים שנרצחו היו מבית חולים לחולי נפש בבוואריה. קורבנות האתר הגיעו מ-48 מוסדות שונים לנכים ולחולי נפש.
הרג בגז בוצע בין החודשים ינואר עד דצמבר של שנת 1940. ב-13 בדצמבר 1940, נשרפו אחרוני הקורבנות במשרפה. לאחר מכן, שימש גרפנק לשיכון ילדים ואמהות עם תינוקות שנמלטו מהפצצות בעלות הברית. 10,654 נכים וחולים הומתו בסך הכל בטירת גראפנק באמצעות זריקות קטלניות וגז. לאחר המלחמה, הסבו הצרפתים את האתר מחדש כמרכז לנכים וחולי נפש, שעדיין פועל גם כיום. בשנות החמישים החלו עבודות פיתוח לבית העלמין במקום שישמש כאנדרטת זיכרון. בשנת 2005 נבנה מרכז הנצחה באתר.
קוריאה הדרומית במשחקים האולימפיים לנוער
קוריאה הדרומית משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). קוריאה הדרומית משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מקוריאה הדרומית 81 מדליות, מהן 37 מדליות זהב. קוריאה הדרומית זכתה ב-46 מדליות במשחקי הקיץ, מתוכן 16 מדליות זהב ו-35 מדליות במשחקי החורף, מהן 21 מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של קוריאה הדרומית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 72 ספורטאים שהתחרו ב-18 ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום השלישי לאחר שזכתה ב-19 מדליות, מהן אחת עשרה מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 73 ספורטאים שהתחרו בעשרים ענפים. המשלחת זכתה ב-15 מדליות, מתוכן ארבע מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
קוריאה הדרומית השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 28 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום הרביעי בטבלת המדליות לאחר שזכתה באחת עשרה מדליות, מהן שש מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 30 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי הספורט. המשלחת דורגה במקום השני בטבלת המדליות לאחר שזכתה ב-16 מדליות, מהן עשרה מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 40 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי הספורט. המשלחת דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות לאחר שזכתה בשמונה מדליות, מהן חמש מדליות זהב.
מדליות לפי משחקים
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
אתרים קדושים לאסלאם
האתרים הקדושים באסלאם על כל פלגיו הם מתחם מסגד אל-חראם בעיר מכה ובתוכו הכעבה (האתר נחשב לראשון במעלת הקודש), מסגד הנביא בעיר מדינה, ומסגד אל-אקצא שבירושלים. אתרים אלה מקודשים בכל הזרמים גם באסלאם הסוני וגם באסלאם השיעי. בנוסף לשלושת האתרים האלה נודע בחשיבותו גם המסגד האומיי שבדמשק.
באסלאם השיעי, בנוסף לשלושת האתרים המקודשים, גם האתרים הבאים נחשבים למקודשים: מסגד האימאם עלי בנג'ף, מקדש האימאם חוסיין בכרבלא, ומקדש פאטמה מעצומה בקום.
האתרים הקדושים לכל זרמי האסלאם
מכה נחשבת לעיר הקדושה ביותר לאסלאם ובה נמצא האתר הקדוש ביותר לאסלאם - הכעבה ('הקוביה'), הניצבת במסגד אל-חראם ("המסגד הקדוש"). רק מוסלמים רשאים להיכנס למתחם הכעבה. אזור העיר מכה, כולל הר ערפאת הסמוך, והאתרים מינא ומוזדליפה, הם בעלי חשיבות לכל המוסלמים שלוקחים חלק בחג' ("עלייה לרגל"), אחד חמשת עמודי האסלאם.
העיר מדינה שבערב הסעודית נחשבת לעיר השנייה בקדושתה באסלאם, לאחר מכה. מסגד הנביא ממוקם בעיר מדינה. מדינה שימשה כמקום מגוריו האחרון של הנביא מוחמד, ובה שוכן קברו. בנוסף למסגד הנביא, במדינה שוכן גם מסגד קובא ומסגד אל-קיבלתין ("מסגד שתי הקיבלות"). בנוסף, שני בני הלוויה אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב קבורים בבית הקברות אל-באקי הממוקם מדרום מזרח למסגד הנביא. קברו של חסן בן עלי נמצא גם הוא בבית הקברות אל-באקי.
מסגד אל-אקצא בירושלים הוא האתר השלישי בקדושתו באסלאם. המסגד נמצא בהר הבית בצדו הדרומי. מבנה המסגד היה במקור בית תפילה קטן שהוקם על ידי עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליפה השני של ח'ליפות ראשידון. המסגד זוכה להערכה בקרב רובה המוחלט של הקהילה המוסלמית, בעיקר בשל ההיסטוריה שלו כמקום פולחן של אבראהים (אברהם), דאוד (דוד), סולימאן (שלמה), אליאס (אליהו) ועיסא (ישו). על פי המסורת סולימאן (שלמה) היה זה שבנה במקור את המבנה בו נמצא המסגד כיום. המסגד יכול להכיל כ-5,000 מתפללים. לפי האסלאם ב-27 ברג'ב (לילת אל-מעראג') בשנת 621 לספירה מוחמד נלקח ממסגד אל-חראם שבמכה, לביקור קצר במסגד אל-אקצא שבירושלים, שם הוא הוביל את התפילה ולאחר מכן נלקח השמיימה. מסגד אל-אקצא מוזכר בפסוקים הבאים של הקוראן:
אתרים קדושים לאסלאם השיעי
בנוסף לשלושת האתרים לעיל, באסלאם השיעי קיימים מקומות קדושים נוספים המזוהים עם האמאמים ומשפחת הנביא: מסגד האימאם עלי בנג'ף, מקדש האימאם חוסיין בכרבלא, ומקדש פאטמה מעצומה בקום.
מקדש האימאם חוסיין בכרבלא שבעיראק הוא האתר השני בקדושתו למוסלמים השיעים. האתר מכיל את קברו של חוסיין בן עלי. המסגד הוקם במקום בו נקבר במקור חוסיין בן עלי, באתר בו הוא נהרג במהלך קרב כרבלא בשנת 680. בסביבות מיליון עולי רגל מבקרים באתר לרגל יום השנה למותו של חוסיין אבן עלי.
מקדש פאטמה מעצומה בעיר קום שבאיראן מכיל את קברה של פאטימה בינת מוסא, אחותו של האימאם השיעי השמיני, עלי אל-רידה. האתר ממוקם בקום שבאיראן ונחשב לאתר השלישי בקדושתו באסלאם השיעי.
אתרים נוספים הנחשבים לקדושים בשיעה התריסרית כוללים את מקדש האימאם א-רידא במשהד; מתחם כאזמיה בקרבת בגדאד (שם קבורים האמאמים מוסא אל-כאזם ומוחמד א-תקי; מסגד אל-עסכריה בסאמרא, בו קבורים האמאמים עלי אל-האדי וחסן אל-עסכרי; ומסגד ג'מכראן בקום, המזוהה עם האמאם ה-12 מוחמד אל-מהדי. בבתי הקברות בקיע במכה וג'נת אל-מועלא במדינה נמצאים קבריהם של אישים ודמויות מפתח באסלאם השיעי, ולכן זוכים למידה רבה של קדושה.
אתרים מקודשים בסופיות
בסופיות רווחת תפיסה של מקומות מקודשים הקשורים לרוב עם מנהיגי המסדרים או עם דמויות דתיות אחרות (לדוגמה, נביאים). מקומות אלה מכונים לרוב "מקאם", "מקבר", "משהד" או "מזאר". בין המקומות המקודשים האלה ניתן למנות את המאוזוליאום של עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני בבגדאד, את קברו של בהא א-דין נקשבנד בבוכרה ואת מתחם הקבר של רוכן-י עאלם במולטאן.
מפתח העיר
אות מפתח העיר הוא עיטור כבוד המדמה את מפתח העיר הניתן על ידי ראש העיר.
העיטור ניתן לעיתים בהחלפת ראש עירייה, כאות כבוד לאישים שונים בהערכה על פועלם, ולערים שונות בעולם כהבעת קרבה.
מקור
המנהג מתוארך לימי הביניים, אז ערי אירופה היו מוקפות חומות או גדרות עם שערים נעולים. ייתכן שהמפתח לשערי העיר ניתן למכובד שהגיע לשם, כמו שליט זר בכדי להראות שהוא התקבל לעיר מרצונו וכחבר. מפתחות העיר נמסרו גם לסוחרים ודיפלומטים חשובים כדי שיוכלו לנוע בחופשיות לעיר מבלי לשלם מכס שערים.
גרסה אחרת קובעת שהמלכים החדשים שהוכתרו מימי הביניים ביקרו באזורים כדי לאשר מחדש את כוחם וקיבלו את המפתחות כאות להסכמתם המקומית.
בימינו המפתח ניתן בכמה אירועים, בהחלפת ראש עיר, בכריתת ברית ערים תאומות, ולאישים שונים בהערכה על פועלם.
ערים שקיבלו את מפתח העיר מישראל
לונדון - תל אביב, אתונה - חיפה, פריז - תל אביב, מונטווידאו - תל אביב, טרנטון - אילת, מרסיי - חיפה, ניו יורק - נצרת, סירן - חולון, אמסטרדם - תל אביב, בולטימור, מיאמי - תל אביב,
בחסידות חב"ד
לרב מנחם מנדל שניאורסון מנהיג חסידות חב"ד בעבר ניתנו עשרות מפתחות עיר, ביניהם: עפולה, צפת, אור עקיבא, אילת, יהוד, זכרון יעקב, חדרה, טבריה, לוד, נצרת עילית, קריית גת, ראשון לציון, רחובות, ועוד.
באחד מטקסי קבלת המפתח אמר כך:
יחידת הקומנדו 51
יחידת הקומנדו 51 (המכונה גם "קומנדו המזרח התיכון 51") הייתה יחידת קומנדו בסדר גודל של פלוגה בצבא הבריטי בתחילת מלחמת העולם השנייה, שהורכבה ממתנדבים ארץ ישראלים יהודים וערבים. היחידה לחמה בשלביה המוקדמים של המערכה בצפון אפריקה וכן במערכה במזרח אפריקה, אך פורקה בשנת 1941. היחידה הוקמה מבוגרי חיל החפרים. והיוותה גרעין ליחידת העילית קבוצת החקירה המיוחדת (SIG).
הקמת היחידה
היחידה הוקמה באוקטובר 1940 על בסיס יחידת החפרים מס' 401, שהייתה מורכבת ממתנדבים ארץ ישראלים יהודים (מרביתם אנשי אצ"ל) וערבים. יחידת החפרים הוקמה בסוף שנת 1939 ומרבית המתנדבים היהודים בה היו פליטים שהגיעו לארץ מארצות דוברות גרמנית. היחידה הוקמה לאחר התבוסה במערכה על צרפת, וחלק מחבריה לחמו במסגרת החפרים בפינוי דנקירק.
מקים היחידה היה לויטננט קולונל בריטי בשם הנרי קייטר. הוא גייס את המתנדבים והיה למפקדה הראשון של היחידה, קייטר התרשם מאופי הנסיגה של חפרי 401 בסן מלו שהיו אנשי האצ"ל. בניגוד לבריטים שזרקו את נשקם, ברחו, ובזזו אנשי 401 נסוגו כחיילים וכל לוחם אסף כ־10 נשקים שהבריטים זרקו. עם הקמת היחידה שירתו בה 360 איש, מהם 240 יהודים ו־120 ערבים. הפיקוד היה בריטי. האימונים נערכו בבסיס ג'ניפה הסמוך לסואץ. היחידה אומנה בשיטות של לוחמה זעירה באימונים מפרכים שנערכו במשמעת צבאית נוקשה. סמלה של היחידה היה פגיון שניצבו אגרופן. הסמל נבחר על ידי קייטר על מנת לסמל את שיטות הפעולה של היחידה, אך גם כדי לרמוז לחיילים כי המדובר ביחידה שבסמלה לא מופיע הכתר הבריטי, על כל המשתמע מכך. היחידה כונתה "גדוד המוות".
במדבר המערבי
בסוף 1940 הצליח הצבא הבריטי לעצור את הפלישה האיטלקית למצרים ולהדוף את האיטלקים לתוככי לוב במבצע מצפן. הפעילות המבצעית הראשונה של היחידה - פשיטה מהים על נמל סלום שבמדבר המערבי. עם הגיעם ליעד, קיבלום החיילים האוסטרליים, אשר הקדימו אותם במסעם היבשתי. חלק מהצבא האיטלקי התבצר באזור ברדיה על גבול לוב–מצרים. טבילת האש הראשונה של אנשי קומנדו 51 הייתה בפעולות תקיפה כנגד האיטלקים המבוצרים בברדיה, בטרם נכבש המתחם על ידי הדיוויזיה האוסטרלית השישית, בתחילת ינואר 1941.
באותו הזמן הועברו יחידות רבות מחזית צפון אפריקה לחזית מזרח אפריקה, שכן מפקד פיקוד המזרח התיכון הבריטי, הגנרל ארצ'יבלד וייוול שאף להגיע להכרעה במערכה במזרח אפריקה. באמצע דצמבר 1940 הועברה לסודאן דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה־4, שלחמה עד אז בחזית המדבר המערבי. בתחילת ינואר 1941 הועברו חיילי יחידת הקומנדו 51 אף הם לסודאן, ונערכו להשתתפות בפלישה המתוכננת לאריתריאה ולאתיופיה.
במזרח אפריקה
לאחר מכן, במאי 1941, לחמו אנשי היחידה בקרב על הר אמבה אלגי שבמדינת תיגראי באתיופיה. מתנדבי הקומנדו נשלחו לתפוס מוצב מבוצר של האיטלקים, שנקרא "גבעת הקומנדו". לאחר שתפסו את המקום החזיקו בו אל מול הפגזה ארטילרית כבדה ונוכח אבדות. לאחר מכן השתתפה היחידה במצור על העיר גונדר בנובמבר 1941 שהיה אחת הפעולות האחרונות במערכה במזרח אפריקה.
פירוק היחידה
במהלך הקרבות נפצע קייטר והוחלף בקצין בשם מילר, שבניגוד לקייטר שהשתדל לנסות וליצור אחווה בין לוחמי היחידה היהודים והערבים, הראה העדפה ללוחמים הערבים. בה בעת החלה מפקדת הצבא הבריטי ביישום מדיניות לפיה יהפכו יחידות הקומנדו ליחידות בריטיות, מה שחייב את פירוק היחידה ושילוב הלוחמים ביחידות הקומנדו שהסגל שלהן בריטי. בהיעדרו של קייטר, שהיה הכוח המניע מאחורי היחידה, לא היה מי שישמור על אחדות היחידה, וזו אכן פורקה בסוף 1941, וחייליה שולבו ביחידות שונות. יחידת קומנדו 51 היוותה גרעין לקבוצת החקירה המיוחדת.
לוחמי היחידה המשיכו בלחימה במסגרת יחידות אחרות בצבא הבריטי. על לוחמי היחידה שבלטו לאחר מכן בפעולות צבאיות בשירות היישוב ובשירות מדינת ישראל נמנים קרל כהנא, לוחם SAS, קבוצת החקירה המיוחדת (SIG), וממייסדי חטיבת הצנחנים, ודב כהן המכונה "שמשון", לוחם ה־SIG ואיש אצ"ל שנהרג בעת שפיקד על הפריצה לכלא עכו בשנת 1947.
דייוויד פיירקלאף
דייוויד פיירקלאף (נולד בליברפול ב-5 בינואר 1957) הוא כדורגלן עבר אנגלי, המוכר ביותר כחלוצה של קבוצת ליברפול בשנות ה-70 וה-80.
קורות חיים וקריירת משחק
פיירקלאף, הידוע בכינויו "סופר-סאב" (סופר-מחליף) מכיוון שהיה חלוץ מוכשר, אך, בהשוואה לשחקנים אחרים, פתח בהרכב ליברפול לעיתים רחוקות ושימש כמחליף עם השפעה. הוא נולד במרכז ליברפול ועבר לאחוזת הדיור חוות קנטריל ב-1960 עקב פינוי שכונות עוני. הוא שיחק בליברפול מאז שהיה ילד, וב-1 בנובמבר 1975 ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד מידלסברו באצטדיון איירסם פארק. באותה עונה, פיירקלאף כבש שבעה שערים חשובים ב-14 הופעות, מה שתרם לזכייתה של ליברפול בליגה הראשונה של הפוטבול ליג. תשע מההופעות האלה היו כמחליף. השער הראשון של דייוויד במועדון הגיע שלושה ימים לאחר משחק הבכורה שלו, ב-4 בנובמבר 1975 בניצחון 0–6 על ריאל סוסיאדד באנפילד במסגרת הליגה האירופית במשחק השני בסיבוב השני.
באותה תקופה שיחקו בקבוצה קווין קיגן, ג'ון טושאק ודייוויד ג'ונסון, והתחרות על מקום בהרכב הייתה קשה. פיירקלאף לא זכה לפתוח בהרבה משחקים.
הוא כבש את השער המפורסם ביותר שלו בליברפול לאחר שעלה כמחליף במשחק רבע הגמר של גביע אירופה נגד סנט אטיין. ליברפול הובילה 1–2 במשחק הביתי, אך הקבוצה הייתה צריכה עוד שער כדי לעלות לשלב הבא. המאמן בוב פייזלי הכניס את פיירקלאף למשחק 20 דקות לפני סוף המשחק, ופיירקלאף כבש שער שש דקות לפני סיום המשחק. הוא הבקיע בצד הקופ המפורסם וזה היה אחד הלילות הגדולים ביותר באנפילד. הפולקלור של אנפילד מספר שהיה ניתן לשמוע את שאגות השמחה מהקופ למרחק של יותר מארבעה וחצי קילומטר.
ליברפול זכתה שוב באליפות, העפילה לגמר גביע ה-FA ולגמר גביע אירופה ברומא. פיירקלאף לא שותף בגמר גביע ה-FA והקבוצה הפסידה למנצ'סטר יונייטד. עם זאת, הוא עלה כמחליף בגמר גביע אירופה מול רומא וליברפול ניצחה 3-1. פיירקלאף הבקיע שער בכל אחד מהמשחקים הבאים בגביע הסופר קאפ האירופי של 1977.
בשנה שלאחר מכן, ליברפול הגיעה שוב לגמר ליגת האלופות ושיחקה נגד קלאב ברוז'. הפעם פיירקלאף פתח בהרכב הפותח. ליברפול ניצחה 0–1. פיירקלאף רשם 29 הופעות בעונה הזו, והבקיע 10 שערים.
בעונת 1978/1979 ליברפול זכתה בליגה, אבל פיירקלאף לא שיחק במספיק משחקים כדי לקבל מדליית אליפות. הוא שיחק רק פעמיים בליגה והבקיע שני שערים באותה עונה.
פיירקלאף הבקיע את השלושער היחיד שלו בליברפול ב-9 בפברואר 1980, בניצחון 3–5 על נוריץ' סיטי באצטדיון קארו רואד. גם בעונה זו פיירקלאף לא שותף הרבה, והוא שיחק ב-14 שמשחקים והבקיע חמישה שערים. פיירקלאף נכנס כמחליף במשחק השני של חצי גמר גביע הפוטבול ליג נגד נוטינגהאם פורסט ארבעה ימים לאחר שכבש את השלושער נגד נוריץ סיטי. באותו משחק הוא הבקיע שער שוויון. ליברפול לא עלתה לגמר בגלל הבדל השערים.
פיירקלאף הבקיע הרבה שערים בקבוצת המילואים, אך עקב ההצלחה של דלגליש ואיאן ראש, הוא לא שותף רבות בקבוצה הראשונה. בעונת 1981/1982, פיירקלאף לא שותף באף משחק של הקבוצה הראשונה. בעונת 1982/1983 הוא שותף שמונה פעמים בקבוצה הראשונה והבקיע שלושה שערים.
פיירקלאף רשם 153 הופעות בקבוצה הראשונה בקריירה שלו בליברפול. הוא עלה כמחליף ב-61 מהן. הוא הבקיע 55 שערים. 34 מהם בליגה. ממוצע של 2.8 שערים למשחק.
פיירקלאף עזב את ליברפול ב-4 ביולי 1983 והושאל לטורונטו בליזארד מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה השווייצרית לוצרן, לפני שחזר לאנגליה ושיחק בנוריץ' סיטי ובאולדהאם אתלטיק. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה הבלגית בוורן לשלוש עונות לפני שחזר לאנגליה ושיחק ברוצ'דייל, טרנמיר רוברס ובוויגאן את'לטיק. הוא סיים את קריירת המשחק שלו בנוסלי.
לאחר הפרישה ומורשת
כיום פיירקלאף עובד במעגל הדוברים לאחר הארוחה ועוסק בפרשנות. בנוסף, הוא כותב טור שבועי באתר הרשמי של ליברפול.
פיירקלאף היה נשוי לג'אן פיירקלאף, אשר נפטרה ב-9 באפריל 2011. היא התמוטטה בפתאומיות בבוקר ה-6 באפריל 2011 ונפטרה שלושה ימים לאחר מכן. לפיירקלאף יש שני ילדים מג'אן, תום וסופי.
ב-3 באוקטובר 2010, בגיל 53, פיירקלאף חטף התקף לב, אך החלים.
הישגים
ליברפול
אלברט הנרי קרביאל
חיים וקריירה
קרביאל נולד באיווה, בשנת 1873. בשנת 1879, הוא עבר עם משפחתו לניוטון שבקנזס, שם היה אביו פעיל מנוניטי ויצרן כרכרות, ומאוחר יותר היה מייסד שותף של מכללת בית אל. בקיץ 1898 עשה קרביאל את דרכו מניוטון לשיקגו באופניים יחד עם אחיו הצעיר, ונרשם למכון לאמנות לסמסטר הסתיו. אלברט הנרי קרביאל הפך לבוגר המכון לאמנות בשיקגו, שם קיבל בשנת 1902 מלגת נסיעות אמריקאית ללימודים באירופה. בשנת 1903 החל את שלוש שנות לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל צייר ההיסטוריה וצייר הקיר ז'אן פול לורנס. בשנת 1905, הוא זכה לכבוד ושתיים מיצירותיו הנאו-קלאסיות נבחרו לתערוכה השנתית של סלון פריז, של אגודת האמנים הצרפתית. כשחזר לארצות הברית, קיבל קרביאל עבודה לצייר את ציור הקיר בבית המשפט לנוער בשיקגו בשנת 1906. בשנת 1907 הוענק לו פה אחד בתחרות ארצית עבודה לעיצוב וציור של אחת עשרה הקירות בבניין בית המשפט העליון באילינוי בספרינגפילד, בירת המדינה. ציורי הקיר בבניין בית המשפט העליון הושלמו בשנת 1911.
בשנים 1918 ו-1919 בילה קרביאל את קיציו במושבות אמנות בסנטה מוניקה, קליפורניה ובסנטה פה, ניו מקסיקו. משנת 1920 עד 1923 בילה את הקיץ אך ורק בסנטה פה כחבר במושבת האמנות שם. בקיץ 1922 ו-1923 הוזמן קרביאל על ידי המוזיאון של ניו מקסיקו בסנטה פה להשתתף בתוכנית האמנים המבקרים וקיבל סטודיו בארמון המושלים היוקרתי לצד הריאליסט בן זמנו רוברט אנרי.
לקרביאל היו תערוכות עם שאר האמנים במושבת האמנות של סנטה פה - ואגודת טאוס לאמנים - כמו ג'ורג' בלווז וגוסטב באומן, ועם מרסדן הרטלי. אמנים בולטים נוספים שאיתם הציג קרביאל בתקופה זו כוללים את ויליאם ויקטור היגינס, ארנסט ל. בלומנשיין, ג'ון סלואן, ריימונד ג'ונסון וסטיוארט דייוויס.
קרביאל היה חבר פקולטה במכון לאמנות בשיקגו במשך 39 שנים ובמכון הטכנולוגי של אילינוי במשך 32 שנים. בשנת 1926, הוא סייע בהקמת בית הספר לציור קיץ של מכון שיקגו לאמנות בסוגטוק, מישיגן, שם בילה את רוב השנים בקיץ בהוראה וציור. בשנת 1934, פתח קרביאל בית ספר קיץ לאמנות משלו בסוגטוק. לעיתים קרובות היה מבקר בסוגטוק גם בחורף כדי לתאר את האזור המכוסה שלג.
בשנים 1912 עד 1930, פרט לציורי נופי האזור בשמן, הוא גם צייר בצבעי מים ואינספור ציורים בפסטלים. לעיתים קרובות צייר תושבים מקומיים בחודשים החמים שעבדו בשדות או הקדיש זמן להנציח את נוף היער עם נחלים בקירבו. מדי פעם, קרביאל היה מבקר בעיר גלנה שבצפון אילינוי, בסופי שבוע ובחגים, כדי לצייר בדים גדולים. כשלימד במכון לאמנות בשיקגו והתגורר במרכז שיקגו, פנה קרביאל להנציח את הנופים העירוניים, רובם במרחק הליכה ממקום עבודתו. סצנות מוכרות אלה צוירו מגדות נהר שיקגו. רובן צוירו בשעות העומס כאשר מכוניות והולכי רגל מילאו את הגשרים והרחובות. הוא צייר את גשר שדרת מישיגן ואת נהר שיקגו מספר פעמים, כל אחד מנקודת מבט שונה. רוב תמונות הגשר בוצעו בשנת 1920, שנת פתיחתו, כאשר מגדלי הגשר עטופים כרזות וסרטים אדומים, לבנים וכחולים.
החל מ־1926 ועד תחילת שנות הארבעים של המאה ה-20, יצר קרביאל סדרת יצירות של דמויות סינכרומיסטיות בצבעי מים ובשמן על פיסות בד קטנות ובלתי מתוחות ובשנים האחרונות לחייו צייר בפסטל ובשמן גם על בד גדול יותר. הדמויות בסדרה זו משחזרות את תנוחות הדוגמניות בשיעורי האמנות שלו, אף שהן נטורליסטיות בהתחלה, הן הופכות בהדרגה לגיאומטריות, אפילו קוביסטיות. קרביאל פיתח את הסגנון החדש הזה לשיטה ללימוד תיאור דמויות בשעורי הציור שלו.
הוא גם ייצר מספר רב של נופים בסגנון מופשט יחסית החל משנת 1926. רוב העבודות הללו נוצרו בעיקר בסוגטוק, על נייר.
מוות
במשך כל השנים צייר קרביאל ברציפות. החל בעת לימודיו בפריז וציורי הקיר הניאו - קלאסיים שלו ועד ליצירותיו האימפרסיוניסטיות בדרום - מערב האמריקאי, סצנות הרחוב והנהר בשיקגו, והמערב התיכון הכפרי. הוא צייר ללא הרף ובכל עונות השנה.
אלברט הנרי קרביאל נפטר מהתקף לב ב־29 ביוני 1945 באוונסטון שבאילינוי. מותו התרחש כמה ימים לאחר פרישתו מהוראה במכון הטכנולוגי של אילינוי.
וסטרמוסקה
וסטרמוסקה (בהולנדית: Westermoskee, בטורקית: Ayasofya Camii) הוא מסגד הממוקם בחלקה המערבי של העיר אמסטרדם שבהולנד. הוא המסגד הגדול ביותר בהולנד: שטחו כ-800 מטר רבוע ובו מקום ל-1,700 מתפללים. המינרט של המסגד מתנשא לגובה של 42 מטרים.
המסגד תוכנן על ידי האדריכלים הצרפתים מרק ונדה ברייטמן. בנייתו החלה באפריל 2013, לאחר תהליך תכנון רווי מחלוקות שנמשך כעשרים שנה. הוא הושלם ב-2015 ונחנך ב-1 באפריל 2016.
ברנדה הייל
ברנדה מרג'ורי הייל, הברונית הייל מריצ'מונד, DBE, PC (באנגלית: Brenda Marjorie Hale, ידועה גם כליידי הייל; נולדה ב-31 בינואר 1945) היא שופטת בריטית, כיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת בין ספטמבר 2017 לינואר 2020.
ראשית הקריירה
ליידי הייל נולדה בלידס, אך בגיל צעיר עברה יחד עם הוריה לריצ'מונד שבצפון יורקשייר. היא למדה בגירטון קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', שם למדה משפטים, אחת מתוך שש נשים בכיתה של 116 תלמידים. היא סיימה במקום הראשון בכיתתה.
לאחר תום לימודיה, החלה ללמד באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר, וב-1969 עברה את בחינות הלשכה בגרייז אין (אחת מאכסניות המשפט האנגליות) בהצלחה מרובה.
את 18 השנים הבאות חילקה ליידי הייל בין עבודתה כליטיגטורית (barrister) לבין האקדמיה.
עבודתה בשיפוט
ב-1989 מונתה לרשמת, וב-1994 קודמה לשופטת לענייני משפחה בבית המשפט הגבוה הבריטי. עם כניסתה לתפקיד, כמקובל, קיבלה את אות מסדר האימפריה הבריטית.
ב-1999 קודמה לתפקיד שופטת בבית המשפט לערעורים (האשה השנייה בתפקיד זה), יחד עם תפקיד זה צורפה למועצה המלכותית.
ב-12 בינואר 2004 צורפה כ-Law Lord לבית הלורדים הבריטי. ב-2009 הוקם בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת, ותפקיד ה-Law Lord בוטל, ובמקומו נוצר תפקיד שופטי בית המשפט העליון וליידי הייל שינתה את תוארה יחד עם עמיתיה לתפקיד השיפוט.
בספטמבר 2017 הפכה ליידי הייל לנשיאת בית המשפט, עם פרישתו של דייוויד ניוברגר.
חיים פרטיים
ליידי הייל נישאה ב-1968 לאנתוני הוגט, עמיתה לעבודה באוניברסיטת מנצ'סטר, להם בת משותפת. נישואים אלו התפרקו ב-1992. באותה שנה נישאה לג'וליאן פרנד, הדקאן לשעבר של הפקולטה למשפטים במנצ'סטר.
קרחון יורון
קרחון יורון ממוקם מזרחית לקרחון פרוניקה;
קרחון יורון ממוקם דרומית-מזרחית לקרחון קאליאקרה;
קרחון יורון ממוקם מערבית - צפון-מערבית לקרחון איסקר;
קרחון יורון ממוקם צפונית-מזרחית לקרחון האנטרס.
רכס בוולז שמצפון לקרחון יורון, גובל בקרחון יורון ותוחם אותו;
בקע וורנר שממערב לקרחון יורון, גובל בקרחון יורון ותוחם אותו;
הרי טנגרה שמדרום לקרחון יורון, גובלים בקרחון יורון ותוחמים אותו.
כמה קרחונים יובליים, המנקזים את המורדות הצפוניים של הרי טנגרה, שבין הר פריזלנד ופסגת הלמט, נשפכים אל קרחון יורון.
מחנה אקדמיה ממוקם על חלקו העליון של קרחון יורון, לרגלי פסגת זוגרף.
היסטוריה
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מנוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים במסגרת סקר Tangra 2004/05 ומיפוי נוסף בשנת 2005 ובשנת 2009.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1958, על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שם הספינה האמריקאית יורון (Huron), שהפליגה מניו הייבן שבמדינת קונטיקט, בארצות הברית, לאיי שטלנד הדרומיים, בפיקודו של רב החובל ג'ון דייוויס (John Davis) בעונות הקיץ האנטארקטי שבין השנים 1820 -1821 ושנים 1821–1822.
עונת 2013/2014 ביורוליג
עונת 2013/2014 ביורוליג הייתה העונה ה-57 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל וה-14 שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company.
המשחק הראשון התקיים ב-1 באוקטובר 2013 והתחרות הסתיימה ב-18 במאי 2014. בתחרות השתתפו 31 קבוצות.
העונה הסתיימה בזכייתה של מכבי תל אביב, זאת הייתה הזכייה השישית בתולדות המועדון.
טייריס רייס (מונטנגרו) ממכבי תל אביב נבחר לכדורסלן המצטיין של הפיינל פור.
מתכונת התחרות
תחילה התקיים השלב המוקדם שבסיומו המנצח מ-8 קבוצות עלה לעונה הסדירה. 24 קבוצות החלו בעונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-2 בתים. ארבע קבוצות מכל בית עלו למשחקי רבע הגמר שהתקיימו עד ל-3 ניצחונות. הפיינל פור נערך במדיולאנום פורום, מילאנו.
משחק הגמר
מקור:
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב השתתפה במשחקי ה-16, סיימה את הבית במקום שלישי ועלתה לרבע הגמר. במשחק הגמר היא ניצחה וסיימה את העונה תוך זכייה בתואר השישי בתולדות המועדון.
שלי קון
שלי קון (באנגלית: Shelley Conn; נולדה ב-21 בספטמבר 1976) היא שחקנית אנגלייה.
קורות חייה
קון נולדה בבארנט, צפון לונדון, בירת אנגליה להורים ממוצא פורטוגזי-בורמזי-הודי. היא קרובת משפחה של השחקנית מרל אוברון.
היא למדה בקולג' קווין מרי בבייסינגסטוק ובבית הספר למשחק "Webber Douglas Academy of Dramatic Art". עוד למדה בברטון הול וב"קרנבורן סקול" שבבייסינגסטוק בהמפשייר.
קריירה
אחרי סיום לימודיה שיחקה בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע בריטיים. אחר כך זכתה להכרה כשכיכבה בתפקיד אשיקה צ'נדירמני בסדרה "Party Animals" של ה-BBC.
ב-2001 הופיעה קון בתפקיד השוטרת מרים דה סילבה בסדרה של BBC1 "מרזי ביט". עוד שיחקה בפרקים אחדים בתפקיד קבוע בסדרה הרפואית "חדר מיון".
ב-2002 שיחקה קון בהופעת הבכורה על הבמה בתיאטרון בווסט אנד בשלושה מחזות, של העונה היעוקובית של הלהקה השייקספירית המלכותית. המחזות היו "The Island Princess", ו-"The Roman Actor", והם הועלו בתיאטרון גילגוד.
ב-2004 הצטרפה קון לצוות השחקנים של הסדרה הפופולרית "עם הרגליים על הקרקע" של ערוץ BBC One. בתחילת 2008 כיכבה קון בתפקיד מירנדה היל בסדרת הדרמה "הארמון", בתפקיד ג'סיקה בסדרה "מאהבות" ובתפקיד נילה סהג'אני בפרק בסדרה "משפט ועונש". ב-2009 הופיעה בתפקיד קלייר בסדרת הדרמה-אימה "למות על הסט".
ב-2010 שיחקה קון בתפקיד דני פרנדיוויל בסדרת הטלוויזיה "מכת מחץ". סטיבן ספילברג בחר בה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "טרה נובה" ששודרה לראשונה ב-26 בספטמבר 2011. ב-2014 השתתפה קון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "The Lottery".
בשנת 2017 החלה לשחק במיני-סדרת הדרמה "שקרן, שקרנית" ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV.
ב-2021 גילמה קון את דמותה של מרי שראמה בעונה השנייה של סדרת הדרמה התקופתית ברידג'רטון.
חיים אישיים
ב-2011 התחתנה קון עם השחקן ג'ונתן קריגן אחרי יותר מעשר שנות חברות. בנם, אוסקר, נולד באפריל 2012.
ראש ממשלת איראן
ראש ממשלת איראן (בפרסית: نخست‌وزیر ایران) הייתה משרה פוליטית בכירה באיראן עד 1989. תפקיד זה היה קיים עוד מתקופת השושלת הקאג'ארית (החל מ-1906), אולם חשיבות התפקיד הייתה גבוהה בהירארכיה השלטונית באיראן בעיקר בשנים 1979-1989.
ראשי הממשלה בזמן השושלת הקאג'ארית
בתקופת שושלת קאג'אר, תפקיד ראש הממשלה נודע בשמות שונים, תחילה בשמות "אטאבאק אעט'ם" או "צדר-י אעט'ם", ובהמשך בשם "ראיס אל-ווזרא" ("ראש השרים"). רזא ח'אן היה ראש הממשלה האחרון של השושלת הקאג'ארית ב-1923, עד שהפך לשאה של איראן ב-1925.
ראשי ממשלת בתקופת פהלווי
ח'אן מינה את מוחמד עלי-פורוע'י לראש הממשלה הראשון של שושלת פהלווי ב-1925. הוא היה ראש הממשלה עד 1926, ושוב בין 1933 ל-1935 ובין 1941 ל-1942. ב-1951 מונה מוחמד מוסאדק לראש הממשלה האיראני וב-1953 הוא הודח על ידי השלטונות בסיוע שירותי הביון המערביים. בין 1965 ל-1977 כיהן בתפקיד זה אמיר עבאס הוויידא. הוא הוחלף על ידי שאפור בח'תיאר, שהיה ראש הממשלה האחרון של איראן המלוכנית.
ראשי ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן
לאחר המהפכה האיראנית של 1979 מינה האייתוללה ח'ומייני את מהדי באזרגאן לראש ממשלת איראן, שכיהן עד נובמבר באותה שנה, אז התפטרה הממשלה בשל משבר בני הערובה באיראן. לאחר מספר חודשים בהם נותר התפקיד ללא מינוי, מינה הנשיא הנבחר הראשון של איראן, אבולחסן בני-סדר, את מוחמד עלי רג'אי לראש הממשלה (בעיקר בשל לחץ הפרלמנט האיראני למנות ראש ממשלה). ב-1981, לאחר הדחת בני-סדר, הפך רג'אי לנשיאה השני של הרפובליקה האסלאמית, והוא מינה את מוחמד ג'וואד באהונר לראש ממשלתו, אך שניהם נרצחו שבועות ספורים לאחר מכן.
לאחר בחירתו של עלי ח'מנאי לנשיא באוקטובר 1981, הוא מינה את עלי אכבר ולאיאתי לראש ממשלת איראן, אך הפרלמנט הכשיל את בחירתו וכפה את מינוי מיר חוסיין מוסאווי. מוסאווי היה ראש הממשלה האחרון של איראן. התפקיד בוטל ב-1989, וסמכויות ראש הממשלה חולקו בין נשיא איראן לבין תפקיד חדש שנוצר, סגן נשיא איראן.
It Ain't Me
It Ain't Me (בעברית: זו לא אני) הוא סינגל מאת הדי ג'יי הנורווגי קייגו, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך המיני-אלבום הראשון שלו, Stargazing (2017). השיר יצא לאור ב-16 בפברואר 2017, על ידי חברות התקליטים אולטרה מיוזיק, אינטרסקופ רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום. בהמשך, נכלל באלבום האולפן השלישי של גומז, Rare (2020). השיר נכתב על ידי קייגו, בריאן לי, אלי טמפוסי, גומז ואנדרו ואט. "It Ain't Me" מאופיין בסוגות מוזיקליות כמו EDM, דאנס-פופ ואלקטרופופ וזאת, בנוסף לכך שנעשה בו שימוש בכלים מוזיקליים כדוגמת גיטרה אקוסטית, פסנתר, בס, סינתיסייזרים, הכאה באצבע צרדה וחליל פאן. גומז הקליטה את "It Ain't Me" בטון צרוד ושקט, ואילו מילותיו עוסקות בזיכרונות ונוסטלגיה ומדברות על מערכת יחסים ישנה שנהרסה כתוצאה מאלכוהוליזם.
בנוסף לכך, זכה להצלחה בינלאומית כאשר הגיע למקום הראשון במצעדי השירים שבקרואטיה, לבנון ונורווגיה, ולחמישייה הפותחת באוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, צ'כיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, הונגריה, אירלנד, מלזיה, הולנד, ניו זילנד, פולין, פורטוגל, סקוטלנד, סלובקיה, שוודיה ושווייץ. בספרד, בריטניה וארצות הברית הגיע לעשירייה הפותחת. מכירותיו ברחבי העולם מסתכמות בלמעלה מ-18 מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
רקע וכתיבה
את מילות השיר "It Ain't Me" כתבו אנדרו ואט, בריאן לי ואלי טמפוסי. כאשר ואט עבד בעבר עם קייגו, מנהלו של הדי ג'יי, מיילס שיר, יצר קשר עם ואט במטרה לקבוע פגישה, במסגרתה נכחו גם לי וטמפוסי. במהלך ההאזנה הראשונה לדמו של "It Ain't Me" הם גרסו בהתחלה שמדובר ב"שיר גרוע מאוד", אך ניסו לשפר אותו. קייגו ושיר הציעו להם להמשיך ולעבוד על השיר. לאחר שקייגו ושיר עזבו, אמרה טמפוסי לוואט ולי לנגן בגיטרה "כמו פליטווד מק", תוך שעשו שימוש בגיטרה אקוסטית וקולה של טמפוסי עצמה.
לאחר מכן, ביקשו ואט, לי וטמפוסי מקייגו לחזור לאולפן ההקלטות שלהם כדי לשמוע את "It Ain't Me" בפעם השנייה. טמפוסי נזכרה ואמרה, "כאשר שמע את השיר בפעם השנייה, הפך קייגו מהאדם המתוק, המנומס והמקסים הזה למפיק המוזיקלי העל-אנושי הזה. צפיתי בו פועל ומבצע הפקה שלמה לשיר הזה. הוא היה נרגש מאוד". לי וטמפוסי עזבו את האולפן והותירו לוואט וקייגו להמשיך לעבוד על ההפקה בהתבסס על הקלטת הדמו של השיר. לדבריה של טמפוסי, "המפיקים הפיחו חיים בשיר".
לשלושת הפזמונאים לקח בדרך כלל כמה חודשים לכתוב שירים לזמרים שונים, אך את "It Ain't Me" שמעה גומז כחודש לאחר מכן והקליטה אותו כעבור כמה ימים. טמפוסי נכחה במפגשי ההקלטות עם גומז, במסגרתם דנו על המשמעות שלו, תוך שדיברו על חוויות שונות מחייהם; היא התרשמה ממעורבותה של גומז ביצירת השיר.
מוזיקה ומילים
"It Ain't Me" מאופיין בסוגות כמו EDM, דאנס-פופ, אלקטרופופ, והאוס טרופי. הוא נכתב בסולם דו מז'ור בקצב של 100 פעימות בדקה. הטווח הקולי של גומז משתרע בין התו הנמוך של G3 לתו הגבוה של E5, בעוד שהמוזיקה עוקבת אחר התקדמות האקורדים של: לה מינור–דו–פה–דו–פה–דו–סול. בהמשך השיר, הקצב של הפסנתר בעל בהתקדמות אקורדים של: לה מינור–דו–סול–פה–לה מינור–דו–סול. השיר בעל טון רגוע הנפוץ במוזיקת האוס טרופית, אך בעל אלמנטים של אלקטרופופ. "It Ain't Me" מתחיל בריף גיטרה אקוסטית עממי. מיד אחריו, גומז שרה את הבית הראשון בטון צרוד. בהמשך השיר נשמע קול בס קבוע וסינתיסייזרים. ההפקה תוארה כ"מעודנת" ו"מגוונת" עם שילוב של הכאה באצבע צרדה וצלילי כלי נגינה שונים.
לפזמון יש עיבוד מלודי חדיש והוא בעל הוראות ביצוע מוזיקליות. הוא מתבסס על אקורדים שונים, הכאה באצע צרדה וחליל פאן. אותם הסינתיסייזרים מהפזמונים חוזרים על עצמם כשברקע ניתן לשמוע מנגינת פסנתר. בדרופ של השיר ביצע קייגו הפקה המדגישה שירת מקהלה וצלילי כלי הקשה. "It Ain't Me" הוא שיר פרידה העוסק גם בנוסטלגיה. בנוסף לכך, מילות השיר עוסקות במערכת יחסים רעילה. גומז מתחילה את השיר בשורות "היה לי חלום; לגמנו ויסקי" ומתחילה לספר על מערכת היחסים שלה, שנפגעה באופן בלתי הפיך כתוצאה מהתמכרותו של בן זוגה לאלכוהול. טמפוסי הסבירה ש-"It Ain't Me" עוסק באישה שמוצאת את הכוח להתרחק ממערכת יחסים רעילה אף על פי שהחברה לוחצת עליה לעמוד לצד בן זוגה ברגעיו הקשים. אף על פי שמילות השיר קודרות ועצובות, הוא עצמו בכל צלילים שמחים ואופטימיים.
הוצאה
בתחילת פברואר 2017 נרשם "It Ain't Me" במאגר האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP). גומז דיברה לראשונה על השיר בשני סטורים שפרסמה באינסטגרם ב-3 בפברואר 2017. הטיזר הראשון הציג חצי מפניה של גומז עם "X" שחור על פיה כשקטע של 10 שניות מתנגן ברקע עם המילים, "היה לי חלום; חזרנו לגיל 17; לילות קיץ וחירויות; אף פעם לא גדלנו", בעוד הטיזר השני כלל קטע עם הפעמה של השיר. מאוחר יותר, גומז חשפה את עטיפת הסינגל ואת תאריך היציאה הרשמי שלו באינסטגרם ב-13 בפברואר 2017, ושיתפה שלושה טיזרים של השיר סנאפצ'ט למחרת. "It Ain't Me" הופץ בפורמט של הורדה דיגיטלית על ידי אינטרסקופ, סוני ואולטרה ב-17 בפברואר 2017 כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום הראשון של קייגו, Stargazing. אינטרסקופ הייתה חברת התקליטים הראשית משום שהיא חברת התקליטים של גומז. רמיקס לשיר בהשתתפות השחקן וין דיזל הופץ בפייסבוק ב-18 בפברואר 2017. "It Ain't Me" נשלח לרדיו להיטים עכשוויים בארצות הברית ב-28 בפברואר 2017. ב-17 במרץ באותה השנה, נשלח לרדיו להיטים עכשוויים בבריטניה.
ביקורת
"It Ain't Me" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. מאט מדבד מבילבורד ראה אותו כאחד מהשירים הבוגרים ביותר של גומז והעריך את השימוש של קייגו בשירה שלה, והוסיף שהוא מציג את הצדדים הטובים ביותר של השניים. באופן דומה, אלכסיה הרננדז מאנטרטיינמנט ויקלי הפנתה כלפיו ביקורת חיובית והצהירה ש"אולי מדובר במנגינה הבוגרת ביותר שלה". ג'ון פארלס מניו יורק טיימס תיאר את השיר כ"נשיקה", וציין לשבח את ההפקה שלו. פדרו פינקיי ממגזין Vibe אמר כי קייגו וגומז "בישלו משהו מיוחד". קאט בין מבילבורד דירגה את "It Ain't Me" בראש רשימת עשרת השירים הטובים ביותר של קייגו, וכתבה כי "השירה העוצמתית והחזקה של גומז העלתה בצורה מובהקת את הרמה של קייגו". בהמשך, הגיעה למסקנה שהשיר מהווה למעין צמיחה של השניים. לעומת זאת, בפיצ'פורק תיארו אותו באופן פחות חיובי, תוך שהשוו אותו לשירה של גומז, "Bad Liar", משנת 2017.
ב-18 בדצמבר 2017 פורסמה במאקו רשימת "50 השירים הכי טובים של 2017" בה דורג "It Ain't Me" במקום ה-47. באותה הרשימה, נכתב עליו כי: "מי שהיה ממבשרי הטרופיקל האוס לא זנח השנה את הסאונד אבל הביא המנון מספיק גדול כדי שנסלח לו. קייגו סיפק בטראק שני דברים שצבטו לנו בלב: האחד הוא השורה 'מי ילווה אותך דרך הצד החשוך של הבוקר?' והדבר שני הוא טביעת הקול הייחודית של סלינה גומז. ביחד הם הזכירו את היכולת של קטעי EDM גם לרגש, ולא רק להרים בפסטיבלים המוניים". בפרוגי פורסמה כתבה בה נאמר שהזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה הצהירה ש-"It Ain't Me" נכתב עליה.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, "It Ain't Me" הופיע לראשונה במקום ה-93 במצעד הבילבורד הוט 100, עם מכירות של למעלה מ-19,000 עותקים; הוא צבר למעלה מ-1.7 מיליון השמעות בספוטיפיי ביממה הראשונה לצאתו. לאחר שבוע הספירה המלא הראשון שלו, עלה השיר למקום ה-12, עם מכירות של 67,000 עותקים, 15.5 מיליון השמעות ו-19 מיליון מאזינים ברדיו. "It Ain't Me" הפך לשיר המצליח ביותר של קייגו בארצות הברית, כאשר עקף את שירו "Firestone" משנת 2014; הוא היה לשירה השביעי של גומז שנכנס לעשירייה הפותחת בתוך פחות מארבע שנים. נכון לאוקטובר 2019, השיר נמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים במדינה, מה שהוביל לכך לאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לו את תואר הפלטינה המשולשת. "It Ain't Me" הגיע בשיאו למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לראשון של קייגו ולשביעי של גומז שהצליח לעשות זאת.
"It Ain't Me" הופיע במקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי עם מכירות של 31,380 עותקים, והיה לשירו השני של קייגו (אחרי "Firestone") ולשירה השלישי של גומז (אחרי "Naturally" ו-"Come & Get It") שהצליח לעשות זאת. הוא עלה למקום השביעי בשבוע השני לצאתו, עם מכירות של למעלה מ-33,466 עותקים. באוסטרליה, "It Ain't Me" הופיע לראשונה במקום התשיעי במצעד הסינגלים של ה-ARIA. במצעד הדאנס של גרמניה הגיע בשיאו למקום הראשון, שם גם הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר של השניים. במצעד הסינגלים הנורווגי ובמצעד הסינגלים הלבנוני הגיע בשיאו למקום הראשון. במצעד הסינגלים של ולוניה הגיע למקום השני, תוך שדורג כשיר הרביעי המצליח ביותר במדינה בשנת 2017. בדומה לכך, זכה להצלחה גם במצעד הסינגלים של פלנדריה. בישראל, זכה השיר להצלחה כאשר הגיע למקום השביעי במצעד ה-TV של מדיה פורסט.
"It Ain't Me" נמכר בלמעלה מ-18.5 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. הוא דורג כשיר הדאנס/אלקטרוני ה-25 המצליח ביותר בעשור השני של המאה ה-21.
וידאו קליפ
ב-16 בפברואר 2017 הועלה האודיו הרשמי של "It Ain't Me" לערוץ היוטיוב קייגו. באודיו ניתן לראות את עטיפת השיר, כמו גם אפקטים חזותיים בעלי גוון צבע דומה. הוא זכה להצלחה בינלאומית כאשר הצליח לצבור למעלה מ-564 מיליון צפיות בסך הכול, מה שהופך אותו לאחד מהסרטונים הנצפים ביותר בשנת 2017, לסרטון השני הנצפה ביותר של קייגו, ולסרטון השישי הנצפה ביותר של גומז. קליפ המילים הלא רשמי של השיר שהועלה ליוטיוב באותו היום גם כן, הצליח לצבור למעלה מ-125 מיליון צפיות. הגרסה המורחבת של "It Ain't Me" שהועלתה ליוטיוב ב-29 במרץ 2017 זכתה להצלחה כאשר צברה למעלה מ-14 מיליון צפיות.
תקציר
הווידאו קליפ הרשמי של "It Ain't Me" פורסם ב-24 באפריל 2017 ביוטיוב ובוים על ידי במאי הווידאו קליפים, פיליפ ר. לופז. בתחילתו, ניתן לראות בני זוג חובשים קסדה ועולים על אופנוע. הם נוסעים במהירות גבוהה במנהרה המוארת בגווני ירוק, ובפתאומיות הם מאבדים שליטה ועושים תאונה. האישה נשארת בחיים ואילו בן זוגה שוכב על הכביש ואינו מגיב. בהמשך, מובילים אותו לבית החולים, תוך שמנסים להציל אותו. לאחר מכן, נודע לבת הזוג שלו שהוא נכנס לתרדמת וממשיכים לבצע בו בדיקות שונות. בת הזוג שלו נשארת לצידו במהלך השהות בבית החולים, תוך שהיא מנסה לטפל בו במסירות, אף על פי שהיא מודעת לכך שהתאונה קרתה כתוצאה מנהיגה בשכרות.
לאורכו של הקליפ, ניתן לראות סצנות בהן הגבר עומד במרכז הכביש ובת הזוג שלו רוקדת סביבו, כמו גם סצנות שצולמו ביער המואר במנורות רצפה. ככל שהקליפ ממשיך, כך בת זוגו מבינה שעליה לעזוב אותו מכיוון שהיא מבחינה בכך שמערכת היחסים שלה עימו הייתה רעילה ולא בריאה. ישנה סצנה בה היא לובשת חולצה עם סמיילי מחייך, תוך שהיא רוקדת מסביב למיטתו של בן זוגה. בסוף הקליפ, הוא פוקח את עיניו ומגלה כי נשאר לבדו.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-200 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהקליפים המצליחים ביותר של קייגו וגומז.
שימוש במדיה
"It Ain't Me" נכלל בפרק העשירי בסדרת הטלוויזיה "עושות כותרות".
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מקובוז.
טדאוש פרושקובסקי
טדאוש פרושקובסקי (בפולנית: Tadeusz Pruszkowski; 5 באפריל 1888 – 30 ביוני 1942, ורשה) היה צייר, מבקר אמנות ומורה פולני. הציל יהודים מגטו ורשה ועל כך נעצר ונרצח על ידי הגסטפו.
קורות חייו
פרושקובסקי נולד למשפחת גוסטאו ומריה לבית סיגנסקי. את לימודיו החל בשנת 1904 בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה, הוא היה תלמידו של קונרד קריז'נובסקי. משנת 1908 המשיך את לימודיו בפריז, שם השתייך למועדון המלוכנים, שריכז סופרים ואמנים פולנים בעלי אמונות מונרכיסטיות. בתקופה זו נסע לשווייץ ואלג'יריה. בשנת 1911 חזר לוורשה, שם הקים את קבוצת "האמנות הצעירה" (Młoda Sztuka).
ב־28 בינואר 1914 התחתן עם זופיה סווריינה לבית קטרז'ינה (1887–1957), אמנית-ציירת. הם היו ללא ילדים. באותה שנה התקיימה, התערוכה האישית הראשונה של תדיאוש פרושקובסקי בחברה לעידוד אמנות.
לאחר שפרצה מלחמת העולם הראשונה, על פי התפיסה האידאולוגית חברי קבוצת "האמנות הצעירה" הם הצטרפו לשורות הלגיון הפולני ב־5 באוגוסט 1915. כספי הקבוצה נתרמו לרכישת ציוד למתנדבים לשורות הצבא. תדיאוש פרושקובסקי השתמש בשם בדוי "רדזה" והוצב בגדוד. במהלך שהותו של הגדוד בוולין הוא יצר אוסף נרחב של דיוקנאות של מפקדים וחיילים, שהוצגו בתערוכה בוורשה.
בשנת 1918 הוא הפך לעוזר בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה, וכעבור שנתיים השתתף בביאנלה ה-12 בוונציה. לאחר מותו של קונרד קריז'נובסקי, ב-1 בדצמבר 1922, הוא מונה לפרופסור בבית הספר לאמנויות בוורשה. התערוכה האישית השנייה של האמן התקיימה באותה שנה.
בשנת 1930 פרושקובסקי הפך לרקטור בית הספר לאמנויות יפות בוורשה, בשנת 1932 הועלה בית הספר לדרגת אקדמיה. בשנת 1934 הוא יזם את הקמת אגודת האמנים המקצועיים, ומתחילת שנות השלושים עסק גם בביקורת אמנות ופרסם את טוריו ב"גזטה פולסקה". בשנת 1934 השתתף בביאנלה ה-19 בוונציה, ב־19 בדצמבר באותה שנה הוענק לו תואר פרופסור מן המניין.
בשנת 1935 הוענק לו פרס האקדמיה הפולנית לספרות וכן זכה בפרסי הוקרה נוספים. בשנת 1938 הוא הפך לאזרח הכבוד הראשון של קז'ימייז' דולני.
יצירתו
בראשית דרכו היצירתית הוא עסק בנושאים היסטוריים., ואחר כך צייר דיוקנאות. בציוריו היו אנשים רבים מהממשל ומהעילית האינטלקטואלית של אותה תקופה. הוא תיאר בין היתר את יוזף פילסודסקי, גבריאל נרוטוביץ' וסטניסלב ויצ'יצ'ובסקי, נושאי ציוריו כללו גם נופים וטבע דומם.
מותו
פרוץ מלחמת העולם השנייה מצאה את תדיאוש פרושקובסקי בביתו בקז'ימייז' דולני. הוא ואשתו עזבו את המקום ועברו לוורשה ונשארו שם. הם הסתירו יהודים בביתם, על כן הוא נעצר בלילה שבין 30 ביוני ל-1 ביולי 1942 והועבר למפקדת הגסטפו. לאחר החקירה הוא הועבר לכלא פביאק, ונורה למוות בעת שניסה להימלט מהשיירה תוך כדי נסיעה ברחוב אורלה.
עד 1945 נקברה גופתו במגרשי הספורט סקרא ברחוב אוקופובה יחד עם קורבנות הגטו. לאחר השחרור הוצאה הגופה והועברה לקבר בבית הקברות פובונזקי.
אחמד עאבד
אחמד עאבד (בערבית: أحمد عابد; נולד ב-30 במרץ 1990) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי בני ריינה מליגת העל.
קריירת מועדונים
עאבד נולד בנצרת, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת, וב-31 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול הפועל רעננה במסגרת הליגה הלאומית. ב-31 באוקטובר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי פתח תקווה, אך בתום עונת 2009/2010 ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, ובעונת 2010/2011 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת. ב-16 באוגוסט 2010 הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 3–0 בדרבי מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו, ובליגה הלאומית כבש שישה שערים בעונה זו.