cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבעת חכמי יוון
אזכורים מוקדמים
האזכור הראשון הידוע לתואר זה הוא בדיון בין אפלטון ופרוטגורס, בו סוקרטס אומר:
האזכור האחרון מופיע בפיסקה בעלת אופי אירוני וקשה לומר אילו היבטים בטקסט, צריך להתייחס אליהם ברצינות. כתבים מאוחרים יותר של הביוגרף דיוגנס לארטיוס מאשרים כי אכן היו שבעה אנשים שקדמו לזמנו של אפלטון, שאותם הוקירו כאנשים חכמים. זאת למרות, שדיוגנס מציין כי הייתה מחלוקת מי יהיו בדיוק אותם שבעה. על פי אפלטון אחד מהשבעה היה מיסון איש חן.
אזכורים מאוחרים
כמו כן, מסורת מאוחרת יותר מייחסת לכל אחד מהשבעה פתגם שהוא חיבר, למרות שחוקרים קדומים ומודרניים, הביעו ספק בכך שהפתגמים אכן חוברו על ידי שבעת החכמים. בפרט, לא ידוע מי חיבר את הפתגמים שנחרטו במקדש אפולו בדלפי. מלבד שנקשר שמם בפתגמים אלו, נודעו החכמים בכך שהיו ממציאים והיו ברשותם המצאות פרי ידם.
לפי מספר סיפורים בדויים, הייתה חצובה (בגרסאות אחרות: גביע) שניתנה לחכם ביותר. על פי הסיפורים, היא הועברה על ידי שבעת החכמים מאחד לשני, עד אשר אחד מהם (סולון או תאלס, תלוי בגרסה), הקדיש אותה לאפולו שנחשב לחכם מכל.
אולם, לפי דיוגנס, לא מדובר בפילוסופים אלא באנשים בעלי ידיעות בחוק וחקיקה. דעה זו מגובה על ידי חוקר מודרני שמציין כי מלבד תאלס, אף אחד מאלו, לא עסק בפילוסופיה.
מלכת היופי שלי
מלכת היופי שלי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אייל גולן. השיר הוקלט על ידי גולן בשנת 2004 והושמע בתחנות רדיו במהלך שנת 2005. השיר נכתב על ידי הפזמונאי יוסי גיספן והולחן על ידי המלחין עדי לאון.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-2 במצעד של רשת ג'.
רקע
הרעיון לכתיבת השיר נולד כשנה לאחר נישואיהם של אייל גולן עם אשתו באותה עת, מלכת היופי לשנת 2001 אילנית לוי.
מצעדים והצלחה
השיר הגיע למקום העשרים במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת ה'תשס"ה. כמו כן זכה השיר למקום השמונה עשרה ב"מצעד שירי אייל גולן" בשנת 2009. השיר הושמע גם במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' במהלך כשלושה חודשים והשיא היה באפריל כשהגיע למקום השני באותו שבוע.
תרנגול הבית
תרנגול הבית (שם מדעי: Gallus gallus domesticus) הוא עוף מבוית, הנפוץ ביותר מבין בעלי־החיים המבויתים ומבין כלל העופות על פני כדור הארץ. מספר התרנגולים שנשחטו לצורכי מזון בשנת 2009 מוערך בכ־52 מיליארד.
PeR
הלהקה הוקמה ב-2007, ביולי אותה שנה ביצעה הלהקה את הופעת הבכורה ב-"Dziesma manai paaudzei", פסטיבל מוזיקה לטבי, לאחר מכן הם נסעו למוסקבה על מנת להשתתף בתוכנית "Minuta slavy", הגרסה הרוסית של הפורמט "גוט טאלנט", שם הם היו במקום הרביעי.
תרנגול הבית
תרנגולים מוחזקים בידי האדם להפקת בשר, ביצים ונוצות, לגידול כחיות מחמד, ולעיתים לעריכת קרבות תרנגולים.
PeR
לאחר מכן כשחזרו ללטביה השתתפו באירוע המוזיקלי "Bildes", הופעה זו היוותה את ההופעה האחרונה של הלהקה עם כל חבריה המקוריים.
תרנגול הבית
התרנגול הגאלי הוא הציפור הלאומית הלא־רשמית של צרפת.
PeR
הלהקה צברה פופולריות כשהשתתפה בתחרות מוזיקה של רשת הטלוויזיה LNT, שם הם עלו לגמר
תרנגול הבית
שמו
התרנגול בתנ"ך אינו מוזכר בשמו, אם כי ניתן לשער כי השם "שכוי" המוזכר בספר איוב: "מִי שָׁת בַּטֻּחוֹת חָכְמָה אוֹ מִי נָתַן לַשֶּׂכְוִי בִינָה" מזוהה עם התרנגול, כך על פי רוב הפרשנים והחוקרים. גם "זרזיר המתניים", המוזכר בספר משלי, מזוהה לפי התרגומים השונים עם התרנגול. וכן יש מפרשים המזהים אף את ה"ברברים" המוזכרים בספר מלכים עם התרנגול.
PeR
ב-2012 יצא אלבומם שנקרא בשם הלהקה "PeR".
תרנגול הבית
שמו
השם העברי תרנגול בא מהשפה השומרית דרך האכדית בצורה תר־לוגל, ופירושו הוא "עוף המלך". כאשר עברה המילה לעברית התחלפה ל' ב־נ' והמילה הפכה לתרנגול.
תרנגול זכר קרוי בעברית גם שכווי או גבר.
היסטוריה
התרנגול הוא עוף שוכן קרקע, שבה הוא מוצא את מזונו. גם מקום הטלת הביצים והדגירה הוא בדרך כלל במקום מסתור קרקעי. האפרוחים הבוקעים מהביצים יכולים ללכת או לרוץ בעקבות אימם, ואין להם יכולת תעופה עדיין. התרנגול הבוגר מסוגל לעוף למרחקים קצרים, דבר המסייע לו להגיע לענפי עצים ובכך לחמוק מטורפים. זה גם המקום המועדף עליו ללינת לילה. ראשית ביותו של התרנגול החלה בסביבות שנת 3000 לפנה"ס בתרבות עמק האינדוס. ביותו של התרנגול שינה רבות את תכונותיו – הוא הביא לעלייה בגודלו ובמשקלו, ובזנים התעשייתיים - לאובדן כושר התעופה שלו. לאחר ביותו בצפון התת־יבשת ההודית, התפשט התרנגול מערבה למסופוטמיה בסביבות האלף הראשון לפני הספירה, אם כי בתחילה עדיין היה השימוש בו מועט מאוד.
מניחים שהתרנגול חדר לארץ ישראל בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל או בתחילת תקופת הברזל, כפי שעולה מממצאי עצם שנמצאו בתל לכיש ובתל חשבון בשכבות המתוארכות לתקופה זו. נמצאו גם שרידים של תרנגול באתר ה'עופל' בירושלים מתקופת הברזל השנייה, שהיה מיושב עד המצור על ירושלים (588 לפנה"ס). נמצאו גם שתי טביעות חותם (אחת מתל א־נצבה) שבהן מופיעות דמויות תרנגולים בעמדת קרב, ואיור על כד מגבעון. ממצאים אלו מתוארכים למאה השביעית לפנה"ס והמאה השישית לפנה"ס. דומה שבתחילה הייתה חשיבותו של התרנגול בכלכלה הים תיכונית מועטה. נראה שרק מתקופת הברזל השנייה הוא החל להשתלב בכלכלת ארץ ישראל, וגם אז הייתה חשיבותו קטנה לעומת בשר יונה וציפורים אחרות.
גם בקרב היוונים הקדמונים לא היה גידול התרנגול נפוץ במיוחד, והם כינו אותו "העוף הפרסי" או "העוף המדיי", בשל זיהויו עם מקורותיו המזרחיים. רק בתקופת האימפריה הרומית גידול התרנגולים החל להיות נפוץ מאוד גם במערב, והפך לאחד הענפים המרכזיים של חקלאות החי.
אינטליגנציה וחישה
מחקר שנערך בשנת 2005 מצא כי תרנגולת הבית מסוגלת להפגין שליטה עצמית בציפייה לתגמול מאוחר יותר. על התרנגולות נערך ניסוי דומה למבחן המרשמלו – מהתרנגולות נדרש ללחוץ על כפתור בשביל לקבל מזון. תרנגולת שהייתה מוכנה לחכות 2–3 שניות לפני שלחצה קיבלה כמות קטנה של אוכל. תרנגולת שחיכתה 22 שניות קיבלה כמות גדולה הרבה יותר. בכתשעים אחוז מהפעמים העדיפו התרנגולות לחכות.
תפיסה מרחבית
נטען כי תרנגולות מבינות קביעות אובייקט, כלומר שהן מחפשות עצם במקום שבו נראה לאחרונה בלי לראות אותו. תוצאות סותרות הושגו במחקרים בשאלה אם תרנגולות מסוגלות לחזות מיקום של עצם נע כשהוא יוצא משדה הראייה. התפיסה המרחבית נלמדת ומשתפרת כשהתרנגולת נחשפת לגירויים חזותיים בשבועות החיים הראשונים. המידע הסביבתי מעובד בצידו הימני של ההיפוקמפוס ולכן התרנגולת לומדת טוב יותר על סביבתה ממידע הנקלט בעין שמאל.
אינטליגנציה חברתית
ניסוי שנערך באוניברסיטת בריסטול בבריטניה תוך שימוש במכשירי הדמיה, מצא כי תרנגולות מסוגלות להפגין אמפתיה כלפי תרנגולות אחרות וכלפי אפרוחיהן, וכי הן מגלות רמות מתח גבוהות יותר כאשר אפרוחיהן במצוקה. במהלך הניסויים התברר לחוקרים, שכל התרנגולות הראו באופן ברור תגובה גופנית והתנהגותית של עקה, כמו עליית טמפרטורת הגוף והערנות, הגברת קצב הלב וקריאות תקשורתיות, בתגובה למצוקת אפרוחיהן. במחקר בריטי נוסף לא נמצאו ראיות לכך שלתרנגולות יש העדפה לשכנותיהן בלול, העשויה ללמד על קשרי חברות ביניהן.
תעשיית הבשר
לתעשיית הבשר פותחו גזעי תרנגולים שהותאמו על ידי ברירה מלאכותית לגדילה בקצב מואץ ולממדים גדולים, בפרט של האיברים בעלי הערך הכלכלי הגבוה יותר, כגון החזה, הכנף והכרעיים. הגזעים הנפוצים בתעשיית הבשר הם קוב ורוס, הגדלים במהירות גבוהה, ומגיעים לגודל ראוי לשיווק כבר בהיותם בני 35 ימים.
תעשיית הביצים
התרנגולת בטבע מטילה כעשר ביצים בשנה. הטלת ביצה היא חלק ממחזור הרבייה שלה. התרנגולת דוגרת על הביצים, שמהן יבקעו אפרוחים רק אם הפרה אותן תרנגול זכר. הביצים המשמשות למאכל הן ביצים "עקרות", שלא הופרו. בתהליך ביות של אלפי שנים נעשו הרבה הכלאות והשבחות, שתוצאתן מחזורי רבייה ברוב ימות השנה. תרנגולת הבית יכולה להטיל ביצים ללא הפריה מדי 24–28 שעות. הביוץ בתרנגולת הבית מתחדש כ־15 עד 75 דקות לאחר הטלת הביצה.
בד בבד עם תיעוש הענף, פותחו (על ידי ברירה מלאכותית) גזעים מסוימים שהותאמו להטלה מרובה של ביצים. בעבר היה הגזע הנפוץ בישראל של עופות הטלה תרנגול לגהורן (Leghorn chicken), שמוצאו מהעיר האיטלקית ליבורנו ושהיה הגזע הנפוץ ביותר בעולם המערבי, בשל רמת ההטלה הגבוהה שלו – 300 ביצים לשנה. כיום רוב התרנגולות המטילות בישראל הן מהגזעים הייליין (גזע אמריקני) ולומן (הגרמני). בשנים האחרונות נכנסו שני גזעים נוספים: איזה־בראון (המטילות ביצים חומות) ושייבר.
את התרנגולות המטילות ביצי מאכל מגדלים על פי רוב בכלובים הקרויים כלובי סוללה. רצפת הכלוב בנויה באלכסון, מה שמאפשר לביצה להתגלגל למתקני איסוף ברגע ההטלה, ובכך להקל את איסוף הביצים. ההטלה מוגברת על ידי תאורה בשעות הלילה, המדמה הארכה של אור היום, וכן על ידי תהליך השרה כפויה, המיועד לחקות את התהליך הטבעי של התחלפות העונות באופן מלאכותי, כדי לעורר בתרנגולות תהליכים הורמונליים המאפיינים את עונת הרבייה.
בשנים האחרונות ישנה מגמה להעביר את תרנגולות ההטלה למתכונת של "לולי חופש". התרנגולות אינן כלואות בכלובי ברזל, אלא מתהלכות בחופשיות בלול, ולצורך ההטלה הן עולות על מתקנים מיוחדים הקולטים את הביצים ומעבירים אותן לנקודת האיסוף.
ביקורת
עם התפתחות המודעות לזכויות בעלי חיים גדלה הביקורת על השימוש שנעשה בתרנגולות ועל אופן גידולן. ביקורת זו מותחים בעיקר ארגונים לזכויות בעלי חיים, הטוענים כי צורת הגידול איננה מוסרית וגורמת סבל רב לתרנגולות, אשר לדבריהם זכאיות ליחס מוסרי. תנאי הגידול של התרנגולות בכלובי הסוללה, תהליך קיטום המקור, המבוצע ללא משככי כאבים, הרעבתן ותהליך גריסת האפרוחים הם חלק מרכזי במחאות.
במהלך מסעם של התרנגולים למשחטות הם סובלים מתנאי הובלה קשים, מוחזקים שעות רבות ללא מזון ושתייה, ורבים מתים לפני רגע שחיטתם. לפי ההלכה היהודית והדין האסלאמי, על התרנגולים להיות בהכרה מלאה כאשר שוחטים אותם, על כן אין משתמשים בשיטות לשיכוך הכאב. התרנגולים לפעמים אינם מתים מייד; חלקם אף גוססים במשך מספר דקות ומגיעים חיים למכונה שמורטת את נוצותיהם.
תרנגול גזעי
בדומה לבעלי חיים מבויתים רבים, כדוגמת כלבים או סוסים, גם לתרנגולים מבויתים ישנם גזעים שונים, אשר פותחו באופן מלאכותי בידי בני אדם על פי תכונותיהם השונות. למשל, גזע לגהורן מתאפיין בתטולה גבוהה אך אינו נוח לגידול בבית פרטי בשל מזגו הפרוע. לעומתו, גזע המשי מתאפיין בתטולה נמוכה יחסית, אך הוא בעל מזג רגוע ולכן מתאים לבתים פרטיים ולא לייצור ביצים תעשייתי. כיום ישנם מאות גזעים שונים של תרנגולים ברחבי העולם.
התרנגול במקורות היהדות
בגמרא במסכת ביצה התרנגול מתואר כעוף חוצפן ועז.
לפי הממצא הארכאוזואולוגי, בשלהי בית ראשון הייתה חשיבותו של בשר התרנגול קטנה לעומת בשר יונים וציפורים אחרות, ואולם עם הזמן גדלה חשיבותו, ובתקופת המשנה והתלמוד הוא תפס מקום מרכזי ביותר במשק האדם כמקור לביצים ובשר. בתלמוד מובא בשם רבי יוחנן ש"מובחר שבעופות תרנגולת".
לדעת זהר עמר, אפשר שהמניעה המקראית להשתמש בתרנגול כקורבן כמו שנעשה בעמים אחרים, אלא ביונה ותור, קשורה גם לתכונותיו כ"עז שבעופות". עמר מביא ראיות רבות לפרשנותו, שבהן רואים כי התרנגול אינו מתאים לרוח השלום שסימל את המזבח בפרט והמקדש בכלל.
מפרץ רריטאן
מפרץ רריטאן (באנגלית: Raritan Bay) הוא מפרץ של האוקיינוס האטלנטי בין המדינות ניו יורק וניו ג'רזי. המפרץ ממוקם במקום המפגש בין מצר ארתור לנהר רריטאן, הזורם אל המפרץ ממערב.
המפרץ תחום מצפונו ברובע סטטן איילנד של העיר ניו יורק והעיירה פרת' אמבוי שבניו ג'רזי, ומדרומו במחוז מונמאות' של ניו ג'רזי.
המפרץ היה בעבר אתר דיג ושימש בעיקר לדיג צדפות, אולם בראשית המאה ה-20 נחפרה במפרץ תעלה המאפשרת לספינות מסחריות להיכנס לארתור קיל בדרכן לנמל ניוארק. בעקבות חפירת תעלה זו פחת בצורה משמעותית מספר הצדפות במפרץ.
פומה פרדואידס
פומה פרדואידס (שם מדעי: Puma pardoides) הוא מין נכחד של חתול גדול. חתול זה ידוע בשם העממי פנתר אוון, אף שאינו שייך לסוג פנתר אלא לסוג פומה לצד פומת ההרים המודרנית. החתול התגלה בחפירות באנגליה וצרפת ונקרא בשמו ב-1846 בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון, ממנו קיבל את שמו העממי. תחילה החתול הוגדר כמין דומה לנמר מהסוג פנתר (Panthera) ובהמשך הועבר לסוג Viretailurus. בהמשך הגולגולת נבדקה והתקשרה לגולגולות של פומות והוא הועבר לסוג פומה.
פומה פרהיסטורית זו חיה במשך הפליסטוקן של אירופה לפני 2,100,000 עד 800,000 שנים מהיום. פומה זו היא היחידה בסוגה שהתקיימה בעולם הישן, כאשר הפומה המודרנית והמין פומה פומואידס (Puma pumoides) חיו ביבשת אמריקה לצד מינים דומים כמו ברדלס אמריקני. ייתכן שקרוביה עברו את גשר היבשה של ברינגיה לעולם החדש.
הפומה הגיעה לגודל של 60 עד 100 קילוגרם והיא צדה מיני פרסתנים בינוניים כמו איילים, חזירי בר או סוסיים שחיו באזור. הניבים הגדולים בקדמת לסתה עזרו לה להרוג את הטרף ביעילות בדומה לפומה המודרנית.
פלכ אל-אפלאכ
פלכ אל-אפלאכ (בפרסית: فلک‌ الافلاک) הוא מבצר היסטורי בעיר ח'ורמאבאד שבמחוז לורסתאן. המקום ידוע גם בשמות "טירת שאפור ח'ואסת" (בפרסית: دژ شاپورخواست) ו"מבצר שנים עשר הצריחים" (בפרסית: قلعه دوازده برجی), ומתוארך לתקופה הסאסאנית. השם "פלכ אל-אפלאכ" ניתן למבנה בתקופה הקאג'ארית.
המבצר משתרע על פני שטח של 5300 קמ"ר. המתחם כולל חצר חיצונית ופנימית, בית מרחץ ובאר מים. בעבר, הקיפו את המבצר 12 מגדלים, אך כיום נותרו עומדים שניים בלבד.
גסטון גאודיו
קריירה
גאודיו, יליד במפרליי שבפרובינציית בואנוס איירס, למד לשחק במרכז הטניס Temperley Lawn שבעיר הולדתו, ומאמנו הראשון היה רוברטו קארותרס. בילדותו שיחק גם כדורגל ורוגבי, אך לבסוף בחר בטניס על מנת לסייע להוריו שנקלעו לקשיים כלכליים.
גאודיו מיטיב לשחק על משטח חימר ונחשב לשחקן בעל יכולת לא צפויה, המסוגל להפגין רמת משחק גבוהה אך לא מצליח לשחק בה בעקביות.
שיחק בנבחרת ארגנטינה בגביע דייוויס בין 2001 ל-2003, ובסך הכל ב-9 מפגשים. מאזנו עומד על 13 ניצחונות ו-3 הפסדים.
גאודיו פרש מטניס מקצועני ב-30 באוגוסט 2011.
יער אוקסליס
יער אוקסליס (באנגלית: Oxleas Wood) הוא שריד של יער עתיק הנמצא באזור רובע גריניץ' שבלונדון, אנגליה.
היסטוריה
גילו של היער למעלה מ-8,000 שנים, ובעבר היה חלק מיער גדול שנמצא בצידה הדרומי של גבעת שוטרז (גבעת היורים).
היער הוא שטח מוגן ושמורת טבע, אולם ישנן מספר תוכניות המעוררות התנגדויות רבות של ארגונים שומרי טבע, לבנות דרכו מספר דרכים מהירות שיובילו לגשרים חדשים שייבנו על נהר התמזה.
וניל
וָנִיל או שֶׁנֶף (שם מדעי: Vanilla) הוא סוג צמח ממשפחת הסחלביים, ובו מספר מינים. לצמח זה פירות בצורת תרמילים המכילים זרעים בעלי ארומה ייחודית, המשמשים כחומר טעם וריח בהכנת מזונות שונים. המין העיקרי של שנף שגדל כיום הוא 'שנף ישר-עלים' (Vanilla planifolia), שמקורו במקסיקו. המין השני (בהפרש ניכר) הוא 'שנף טהיטי' (Vanilla tahitiensis), הצומח בטהיטי ובפיליפינים והוא מכלוא בין שני מינים אחרים. במקורות ההיסטוריים מופיעים גם המינים 'ונילה פומפונה' (Vanilla pompona). צמח הווניל גדל במדינות כמו מקסיקו, מדגסקר, סיישל, קומורו, אינדונזיה, האיים ג'אווה, באלי, סולאווסי, לומבוק, פפואה ודרום איי טונגה באוקיינוס השקט. ייצור פולי הווניל (לפי משקל שנקטף) תועד כגבוה ביותר באינדונזיה.
שמו הלועזי של הצמח מקורו במילה הספרדית vaina, שנגזרה מן המילה הלטינית vagina במשמעות "תרמיל" או "נרתיק", שכן פולי הצמח שוכנים בתוך נרתיק. שמו העברי הוא שנף. המילה וניל הושאלה בימי הביניים מן השפה הערבית, שבה יש למילה אותו מובן فانيلا, והיא מבוטאת בעברית פנילה.
הווניל נחשב כיום לתבלין השני בערכו בעולם אחרי הזעפרן, ומחירו לקילוגרם עומד על כ-4,000 שקלים חדשים.
הצמח
בדומה לגפן, צמח הווניל מטפס על עצים, עמודים או תמוכות אחרות. הוא יכול לצמוח ביער טבעי, במטע או כסכך.
פרי שנותר על הצמח יקרע בסופו של דבר, ייפתח ויפלוט את ריחו הייחודי. פרי הווניל מכיל זרעים שחורים קטנטנים, שבהגעתם לבשלות יפתחו ריח מיוחד הודות לארומה שלהם המכונה וונילין. זרעים אלו אינם נובטים בקרקע רגילה, אלא זקוקים לפטריה ספציפית, המקיימת יחס סימביוטי אתם.
מגדלי הווניל למעשה משכפלים את הצמח ולא מרבים אותו: הם חותכים ייחור, שותלים אותו בקרקע וממתינים שיגדלו שורשים חדשים.
הכנה
לתרמילים הירוקים שטרם הבשילו אין את הריח והטעם הייחודי של הווניל, ואילו הפירות הבשלים מתבקעים וזרעיהם הפנימיים נשפכים החוצה, כך שלא ניתן לשמרם. עקב זאת, יש צורך לשמר את התרמילים הירוקים כך שתשמור על הארומה המיוחדת של הווניל ולא יעלם עקב בשלות יתר.
תהליך ההכנה הוצג בכינוס באיסלנד במאה ה-19 במתכונת שלהלן: המחיר הגבוה של הארומה הוא תוצאה של תהליך ההכנה הארוך להפקת פולי ווניל בשלים תוך כדי שימוש עתיר עבודת ידיים אינטנסיבית, וגם בעובדה שריכוז גבישי הווניל המצטברים בפולים הבשלים נע בין 1.5-4.5% בלבד.
היסטוריה
הוונילין היה תבלין חשוב מאוד במרכז אמריקה העתיקה. הכובשים הספרדים הביאו אותו לאירופה, ומשם הוא נפוץ בשאר העולם. עד לעת האחרונה, לא היה ידוע על שימושו הנרחב של הווניל בעת העתיקה, אך במרץ 2020 התגלו שרידי מולקולות של וניל בחרסים של כדי יין שהתגלו בחפירות בעיר דוד, ומהם הסתבר כי בממלכת יהודה במאה ה-7 לפני הספירה ייתכן שעשירי העיר נהגו לערב את הווניל ביין אשר נרכש כנראה על ידי אורחות סחר מהודו.
בני הטוטונאק, שישבו באזור שהוא היום מדינת וראקרוס במקסיקו, נחשבו למיצרי הווניל הטוב ביותר. הם הוסיפו להיחשב למקור האיכותי ביותר לווניל בעולם עד אמצע המאה ה-19; אז החליפו ידע עם מגדלי וניל צרפתיים במקסיקו. המגדלים הצרפתים חלקו עם הילידים את פרטי ההאבקה המלאכותית אותה שכלל אדמונד אלביוס, ובתמורה הראו להם בני טוטונאק איך מכינים את התרמילים.
חברת קוקה-קולה היא הצרכן הגדול ביותר בעולם של תמצית הווניל הטבעית. כאשר הוצג לצרכנים טעם חדש של קולה ללא תמצית וניל בשנת 1985, קרסה כלכלת מדגסקר, שכן זו מבוססת על הפקת וניל ושיווקו, והתאוששה רק לאחר שהקולה החדשה נכשלה. הסיבה היא שבקולה החדשה השתמשו בוונילין, תחליף סינתטי זול יותר, וכך יצוא הווניל ממדגסקר ירד לפחות ממחצית. ב-2002 הציגה קוקה-קולה את המותג קוקה-קולה וניל, שהיא קולה עם ריכוז גבוה יותר של תמצית וונילין.
מאז 1970 עלה מחיר הווניל בחדות פעמים אחדות בשל טייפונים שהכו באזורי הגידול. בשנות ה-80 פורק הקרטל ששלט בייצור הווניל מאז 1930, ובעקבותיו ירד מחיר הווניל בכ-70%.
בעשור השני של המאה ה-21 חל שוב מחסור בווניל עקב יבולים נמוכים באינדונזיה ומדגסקר, קציר מוקדם בגלל חשש מגנבת יבולים, וסופה טרופית שפגעה בגידולים. כל אלו גרמו לעלייה במחירו של הווניל עד לרמות דומות למחיר הזהב.
כימיה
וניל טבעי הוא חומר מורכב ביותר - תערובת של כמה מאות רכיבים שונים, ואילו ונילין סינתטי נגזר מפנול.
שימוש
הוא נפוץ מאוד כחומר טעם וריח במטבחים ביתיים ומוסדיים, קונדיטוריות ומפעלי גלידה בהכנה של לקצפות וקציפות, עוגות, גלידות וקינוחים שונים. השימוש בו נעשה במספר צורות: על ידי הוספה של תמצית נוזלית, על ידי חריצת התרמילים ואיסוף הפולים מהתרמילים שנחרצו והעברתם לנוזל ההכנה, על ידי שימוש בסוכר ווניל (מקלות וניל שנטחנו עם כמות מבוקרת של סוכר) ומאבקת ווניל. הווניל הטבעי נותן למוצר צבע חום עד צהבהב בהתאם לריכוז. לווניל באיכות גבוהה ריח וטעם חזקים. בשל מחירו הגבוה של הוונילין הטבעי נהוג להשתמש גם בתמצית מלאכותית מקורה מסינתזה כימית הנמצאת ברשימת התוספים המותרים לשימוש במוצרי מזון.
ריכוז גבוה מדי של וניל גורם למרירות חזקה של המוצר.
בספרות רפואית הישנה הווניל מוזכר כמעוררי חשק מיני וכתרופה לחום גבוה.
פאול בלובל
פאול בלובל (בגרמנית: Paul Blobel; 13 באוגוסט 1894 – 8 ביוני 1951) היה שטנדרטנפיהרר באס אס ופושע מלחמה נאצי. אחראי לרצח עשרות אלפי יהודים בטבח באבי יאר ובטבח בדרוביצקי יאר. פיקד על מבצע 1005. הורשע במשפט האיינזצגרופן, נידון למוות ב-1948, והוצא להורג ב-1951.
ביוגרפיה
בלובל למד בנאות ונגרות בבית הספר למקצועות הבניין. במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחיל ההנדסה. אחרי המלחמה המשיך בלימודיו, היה לאדריכל והתיישב בזולינגן (Solingen).
בזמן המשבר הכלכלי של 1929 היה ללא תעסוקה. באוקטובר 1931 הצטרף למפלגה הנאצית, וב-1 בינואר 1932 התגייס לאס אס. ממרץ 1933 שירת במשטרת המדינה (Stapo) בדיסלדורף, וב-1 ביוני 1934 עבר לאס דה בדרגת אונטרשטורמפיהרר, וניהל את אזור דיסלדורף באס דה. הוא התקדם באס אס, וכבר ב- 30 בינואר 1941 קיבל דרגת אס-אס שטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה).
בראשית יוני 1941 נקרא בלובל לעיירה פרץ' (Pretzsh), על הנהר אלבה, מצפון מזרח ללייפציג, שבה רוכזו המועמדים לאיינזצגרופן (עוצבות המבצע של האס דה) שעמדו לפעול בשטחי הכיבוש בברית המועצות. בלובל נתמנה למפקדה של זונדרקומנדו 4a שבמסגרת איינזצגרופה C שעמדה לפעול באוקראינה.
בלובל נע בראש יחידתו מסוקאל (Sokal) דרך ווהלין (Volhynia), ושם ערך אקציות בלוצק, בדובנו, ולאחר מכן בז'יטומיר, בברדיצ'ב ועוד. משנפלה קייב נכנס בלובל עם יחידתו לעיר, ובימים 29-30 בספטמבר 1941 ארגן וניהל את רצח יהודי העיר בבאבי יאר. בלובל ויחידתו המשיכו במסע הדמים שלהם לאורך החלק הצפוני של אוקראינה. פעולתו האחרונה הייתה בחרקוב, שבה רצחה יחידתו בסוף דצמבר 1941 כ- 22,000 יהודים בדרוביצקי יאר (Drobitzki-Yar).
ב- 13 בינואר 1942 שוחרר בלובל מתפקידו בגלל מחלת כבד, שהוחמרה מחמת שתיית אלכוהול מופרזת. אחרי שהחלים נקרא למשרד לביטחון הרייך בברלין, והופקד על מבצע 1005, שנועד לטשטש את עקבות רצח ההמונים. בלובל קבע את לודז' למרכז פעילותו והיה כפוף ישירות למפקד הגסטפו היינריך מילר.
עד סתיו 1943 טיפל בשיטות שריפת הגופות על מוקדים גדולים, שהניסיונות הראשונים בהם נעשו בחלמנו, וכן הוכנסו למחנות הקבע, כגון אושוויץ, תנורי משרפות. באותו זמן ארגן בלובל את סילוק הגופות מקברות המונים בשטחים הכבושים בברית המועצות בידי יחידות שכונו "זונדרקומנדו 1005". בתום העבודה נרצחו האסירים היהודים והאחרים שהועסקו בכך. בכמה מקומות הצליחו אסירים, בעיקר יהודים, לברוח, כגון בבאבי יאר, במחנה ינובסקה, בפורט התשיעי, בפונאר ובגרבובקה (Grabowka) שליד ביאליסטוק.
באוקטובר 1944 רוכזו אנשי האס דה, הסיפ"ו והשוטרים ממשטרת הסדר ששירתו בזונדרקומנדו 1005 ליחידה אחת – "איינזצגרופה אילטיס" (Iltis), בפיקודו של בלובל, והיא נשלחה לקרינתיה (Carinthia) שבגבול אוסטריה-יוגוסלביה, כדי לסייע במלחמה בפרטיזנים.
לאחר המלחמה נאסר בלובל והיה אחד הנאשמים המרכזיים במשפט האיינזצגרופן, התשיעי בין משפטי נירנברג, בפני בית הדין הצבאי האמריקני בנירנברג. איתו עמדו למשפט גם אוטו אולנדורף ופושעי מלחמה נוספים. ב-1948 נידון למוות, וב-8 ביולי 1951 נתלה בכלא לנדסברג שבבוואריה.
מלחון
מלחוּן (בערבית: الملحون; באנגלית: Malhun) הוא ז'אנר במוזיקה המרוקאית, המורכב משירה אורבנית שהייתה נהוגה בקרב מעמד הפועלים של גילדות אמנים.
היסטוריה
בתחילה, לפני שהתפשט מתאפיללת לכל חלקי מרוקו, מלחון נוצר במאה ה-15 כיצירה ספרותית טהורה המכונה כיום קסידה או זאז'אל.
ז'אנר המל'אבה (Mal'aba) נחשב לצורה הידועה העתיקה ביותר של המלחון, מתקופת השושלת המרינית במאה ה-14. הוא נכתב בשפת הדאריג'ה, ואבן ח'לדון מתאר אותו כאחד מהאפוסים הליריים העיקריים של זרם האמנות שנקרא מל'איבּ.
תוכן
הקסידה של המלחון מבוססת על שני מרכיבים חיוניים - האוברטורות והחלקים שמהם היא מורכבת. מקור הקסידות מהסוג הזה מתוארך למאה ה-16.
אמנים ידועים
בתקופת התפתחות המלחון, עבדאלעזיז אל-מגרווי ועבדרחמן אל-מג'דוב (מת ב-1568) התפרסמו בזכות הקוואטרנים המיסטיים שיצרו. במאות ה-18 וה-19 פרחו במרוקו משוררים רבים בפאס, במקנס ובמרקש שהפיצו את יצירותיהם בעזרת המלחון.
בעידן המודרני, זוהרה אלפסיה היהודיה הייתה ידועה כ"נסיכת המלחון".
שבע מידות רעות
שבע מידות רעות הוא רומן סאטירי מאת מאיה ערד, שיצא לאור בשנת 2006 בהוצאת חרגול ועם עובד. עלילתו מתרחשת באקדמיה בארצות הברית. הוא עשוי שבעה פרקים שכל אחד מהם מוקדש למידה רעה שונה, המתוארת דרך חייו של גיבור הפרק, שהוא חבר הסגל האקדמי או חותר למעמד זה. הרומן מתאר את החיים באקדמיה, התחרותיים להפליא, וגם את חייהם האישיים של הגיבורים – כמיהתם לזוגיות, לבית, לביטחון כלכלי ולחברה.
תמצית העלילה
עלילת הספר משתרעת על פני תקופה של כשנתיים. שלושה פוסט דוקטורנטים ודוקטורנטית אחת מגישים מועמדות למשרה נחשקת של חבר הסגל האקדמי במחלקה להיסטוריה של המדע באוניברסיטת רדוודס היוקרתית השוכנת בחוף המערבי של ארצות הברית. על בחירת המועמד הטוב ביותר מופקדים חברי הסגל האקדמי במחלקה. בספר שבעה פרקים שכל אחד מהם נושא את שמה של מידה רעה שונה, ומתמקד במחשבותיו ובמעשיו של אחד מגיבורי הספר ובאינטראקציה של שלו עם יתר גיבורי הספר.
פרקי הספר
אף שעלילת הספר מתקדמת בהדרגה בציר הזמן, יש חפיפה מסוימת בין הפרקים, כך שאותו אירוע מוצג מנקודות מבט שונות.
שם הספר
הספר יונק את שמו משבע המידות הטובות שבהגות הנוצרית, שמולן ניצבים שבעת החטאים שיש להימנע מהם.
מוטו
בפתח הספר מצטטת ערד את דבריו של י"ח ברנר: "... כמה פעמים, כשאני שומע סופר אחד מחברינו אומר לשני: יצירתך החדשה היא מחיי-ארץ-ישראל?, מתעוררת איזו הרגשה מלגלגת בתוכי: כאילו הכתיבה זהו איזה דבר חיצוני, כביכול, וכותבים מחיי-היהודים בלוֹדז', מחיי בני גליציה, מחיי הקראים, מחיי הספרדים, חיי ארץ-ישראל, מחיי בני פתח-תקוה… ולא דבר פנימי, גילוי החיים הפנימיים והמהות שלהם בתוך יחסי וגוני זמן ידוע וסביבה ידועה.
מוטו זה אינו קשור ישירות לעלילת הספר, ודומה שהוא מופנה אל מבקרי הספר, לבל יבואו בטענות על שעלילתו של רומן עברי מתרחשת בארצות הברית ולא בישראל.
הרומן כקומדיית מידות
חנה הרציג מציגה את מאפייניו של הרומן "שבע מידות רעות" כקומדיית מידות:
ראו גם
שבעת החטאים
אבימי מהגרוניא
אבימי מהגרוניא היה אמורא בבלי בן הדור החמישי מתלמידיו של רבא.
יורגוס פרינטזיס
יורגוס פרינטזיס (ביוונית: Γιώργος Πρίντεζης; נולד ב-22 בפברואר 1985 בסירוס, יוון) הוא כדורסלן עבר יווני ששיחק בשתי עמדות הפורוורד
אבימי מהגרוניא
מוזכר פעמים רבות בתלמוד כשאומר הלכות בשם רבא, ופעם אחת מביא הלכה משמו של רב הונא.
יורגוס פרינטזיס
קריירת מועדונים
פרינטזיס עלה לקבוצת הבוגרים של אולימפיאקוס בגיל 17, אז שימש בתפקיד שולי בקבוצה. בעונת הושאל פרינטזיס לאולימפיה לאריסה, בה קלע 11.5 נקודות והוריד 3.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. בסוף שבוע האולסטאר של הליגה היוונית, הוא זכה בתחרות ההטבעות. בסיום העונה, הוא נבחר לשחקן הצעיר (גיל 22 ומטה) של ליגת העל היוונית.
פרינטזיס נבחר במקום ה-58 על ידי סן אנטוניו ספרס בדראפט ה-NBA לשנת 2007. לאחר מכן הועבר לטורונטו ראפטורס עבור בחירה בסיבוב השני בדראפט 2008. זכויות הדראפט עליו הועברו במשך השנים לדאלאס מאבריקס, ניו יורק ניקס (שהציעה לו ב- חוזה לשנה אחת, אותו הוא דחה), פורטלנד טרייל בלייזרס, אוקלהומה סיטי ת'אנדר, אטלנטה הוקס וסן אנטוניו ספרס. בטריידים שכללו את זכויות הדראפט שלו נכללו, בין השאר, גוראן דרגיץ', אלכס אז'ינקה, טייסון צ'נדלר, רוני טוריאף, קוסטאס פאפאניקולאו, ריימונד פלטון, תאבו ספולושה, סופוקליס שחורציאניטיס וטיאגו ספליטר. פרינטזיס חזר לאולימפיאקוס פיראוס אחרי תקופת ההשאלה. מעונת החל פרינטזיס לשחק תפקיד משמעותי באולימפיאקוס, כשביורוליג הוא מעמיד ממוצעים של 6.2 נקודות מדד על פני 19 דקות למשחק. אחרי שתי עונות באלימפיאקוס חתם פרינטזיס לשלוש שנים באוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית, ששיחקה אז גם היא ביורוליג.
בעונה הבאה העמיד פרינטזיס את ממוצע מדד היעילות הגבוה ביותר שלו עד אז - 11.3 נקודות מדד למשחק - תוך שהוא מגיע עם קבוצתו לגמר הפיינל פור ביורוליג נגד צסק"א מוסקבה, וקולע את סל הניצחון במשחק הגמר אחרי אסיסט מכוכב הקבוצה והשחקן המצטיין של הפיינל פור ואסיליס ספאנוליס. בזירה המקומית זכתה הקבוצה באליפות, אחרי ניצחון בגמר על היריבה המושבעת פנאתינייקוס, לה הפסידה בגמר הגביע ובכך איבדה את תואר הכתר המשולש. העונת זכתה אולימפיאקוס פעם נוספת ביורוליג, מה שהפך אותה לקבוצה השנייה אי פעם שמגיעה להישג זה, אחרי מכבי תל אביב בעונות  ו-. בעונה זו הפסידה הקבוצה בגמרים המקומיים פעמיים לירוקים מאתונה. ממוצעיו של פרינטזיס ביורוליג בעונה זו עמדו על 10.5 נקודות ו-4 ריבאונדים למשחק.
בשתי העונות הבאות העלה פרינטזיס את ביצועיו באופן עקבי, כאשר הוא חווה עם הקבוצה עונה פחות טובה ב- וטובה יותר בעונה שלאחריה - כולל זכייה באליפות יוון בעונה השנייה ובגביע הבין-יבשתי בראשונה. בדצמבר 2016 נפצע פרינטזיס בברכו, פספס כמה משחקים וחווה ירידה ביכולת בהמשך העונה. בעונה זו זכתה הקבוצה באליפות, כאשר פרינטזיס נפצע ברגלו במשחק השלישי של סדרת הגמר. פציעה זו מנעה ממנו לשחק בטורניר הקדם אולימפי של אולימפיאדת ריו בטורינו באותו הקיץ.
קריירה בינלאומית
פרינטזיס שיחק בכל הנבחרות הצעירות של יוון, וזימונו הראשון לנבחרת הבוגרת היה לסגל נבחרת יוון בטורניר הכדורסל האולימפי 2008. הוא זכה עם נבחרתו במדליית הארד ביורובאסקט 2009, והשתתף איתה בעוד שלושה טורנירי יורובאסקט (יורובאסקט 2013, יורובאסקט 2015 ו-יורובאסקט 2017), במונדובאסקט 2014 ובטורניר הקדם-אולימפי של אולימפיאדת לונדון 2012.
ב-18 ביוני 2022 הודיע פרינטזיס על פרישה ממשחק כדורסל פעיל.
השושלת הטימורית
השושלת הטימורית מיסודו של טימור לנג שלטה על אימפריה גדולה אשר התקיימה בין 1370 לבין 1506. האימפריה הטימורית שכנה בחלק מרכזי הדרום-מערבי של יבשת אסיה והשתרעה מהודו ועד גאורגיה. האימפריה נוסדה על ידי הכובש המונגולו-טורקי הגדול טימור לנג יליד העיר שאחריסאבז אשר כבש את מרבית שטחי מרכז ודרום-מערב אסיה ושלט באימפריה מ-1370 ועד מותו בפברואר 1405.
עלייתו של טימור
האימפריה החלה לקרום עור וגידים לאחר שטימור החל לנצח את נסיכי האזור בו גדל ועבר להילחם בשבטים השכנים. כושר ההנהגה הצבאי שלו החל לבלוט יותר ויותר ושאיפותיו משכו אותו להילחם מעבר למולדתו וההתרחבות הטריטוריאלית שלו לא פסקה. טימור, הכובש הגדול, הרחיב את כיבושיו לכל עבר בצפון הוא הגיע עד מוסקבה, בדרום כבש את שטחי אפגניסטן ופקיסטן של ימינו, ובמערב הוא כבש את איראן, בגדאד, כורדיסטן, סוריה ואנטוליה תוך ניצחון על באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. את מותו מצא הכובש הגדול בפברואר 1405 בשנות השישים לחייו במהלך מסע המלחמה נגד סין, כאשר בדרך לשם הוא חלה בשפעת ומת.
האימפריה שלו התפרשה מנהר הוולגה, והמפרץ הפרסי ועד נהר האינדוס התחלקה בשנת 1406 ואולם לפני מותו הוא מינה את נכדו פיר מוחמד כיורש העצר שלו, אבל זה נפטר זמן קצר לאחר סבו ב-1406. את מושכות השלטון לקח בנו של טימור מיראן שאה אבל גם הוא נפטר ב-1407. בנו הצעיר ביותר של טימור והיחיד שנשאר בחיים שאה רוח' לקח את השלטון ושלט באימפריה עד מותו ב-1447.
בתקופת עלייתה של האימפריה הגיעה לשיאה טכניקת שימוש בצבע בארכיטקטורה. הטימורים בנו בתקופה זו מבנים מפוארים רבים, בעיקר למטרות הנצחה ודת, במגוון ערים, ובעיקר סמרקנד והראת.
שאה רוח'
כאשר תפס שאה רוח' את השלטון, הוא העביר את העיר הבירה מסמרקנד להראת. בנו הבכור אולוג בג מונה למושל סמרקנד ואילו בנו הצעיר בייסונקור שירת כווזיר בבירה החדשה. בשנת 1449 נרצח אולוג בג על ידי בנו עבד א-לטיף וזה מת בשנת 1450.
אבו סעיד נכדו של מיראן שאה שלט בטראנסאוקסאניה, אפגניסטן וצפון פרס. השליט החשוב האחרון של האימפריה הטימורית היה חוסיין באיקרא (מת ב-1506).
נפילתה של השושלת הטימורית
כוחה של השושלת הטימורית במרכז אסיה הגיעה לסופה עם הופעתם של האוזבקים, השבטים הטורקים מהצפון. האוזבקים בראשותו של מוחמד שייבני כבשו את סמרקנד מידי באבור (צאצא של טימור) בשנת 1500 ושוב בשנת 1505. בשנת 1507 נכבשה הראת. בשנת 1527 ייסד באבור את הבסיס עליו תקום האימפריה המוגולית.
התנגדות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הפלישה האמריקאית לפנמה
הפלישה האמריקאית לפנמה (שם מבצעי: Operation Just Cause, "מבצע מטרה צודקת") התרחשה בין 20 בדצמבר 1989 ל-31 בינואר 1990, תחת ממשל הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. במהלך הפלישה, השליט בפועל של פנמה, הגנרל והדיקטטור מנואל נורייגה הודח מתפקידו (והועמד למשפט בארצות הברית) וכוחות צבא פנמה פוזרו. ע"פ הערכות שונות, בפלישה נהרגו כמה מאות עד כמה אלפים מאזרחי פנמה.
ברקע לפלישה מספר גורמים, ובמרכזם אי שביעות רצונו של הממשל האמריקאי מהסדרי השליטה על תעלת פנמה: ב-7 בספטמבר 1977 חתמו נשיא ארצות הברית דאז, ג'ימי קרטר, ונשיא פנמה, עומר טוריחוס, על הסכם לפיו השליטה על תעלת פנמה תועבר מארצות הברית למדינת פנמה עד שנת 2000. ממשלי רייגן ובוש האב ניסו למנוע את קיום ההסכם. שליט פנמה נורייגה גם העניק לחברה קבלנית יפנית את הזכויות על פיתוח בתעלה, דבר אשר פגע ישירות בתאגיד בכטל.
הממשל הפנאמי גם החל להתרחק מארצות הברית; בין היתר, הוא נמנע מלהאריך את תוקף פעילותו של בית הספר של האמריקות בפנמה. "בית הספר" היה מוסד של הכוחות המזוינים האמריקאים, בו אומנו ותודרכו כוחותיהן של מדינות ידידותיות לארצות הברית באמריקה המרכזית והדרומית. נטען כי בית הספר עסק באימון בהפרת זכויות האדם של מתנגדי המשטרים הללו. אומנו בו בין היתר הדיקטטורים לאופולדו גאלטיירי (שהשתייך לחונטת הקצינים בארגנטינה), אפרין ריוס מונט (שליט גואטמלה), הוגו בנסר (שליט בוליביה), קצינים בכירים ממשטרו של אוגוסטו פינושה בצ'ילה והטרוריסט לואיס פוסדה קרילס.
נורייגה, שליט פנמה ב-1989, פעל למילוי ההסכם ולצמצום הנוכחות האמריקאית בארצו. זאת, חרף העובדה שהוא קיבל תשלומים מה-CIA מאז 1959 והיה נחשב למקור מודיעיני ומבצעי של רשות הביון האמריקאית. נורייגה אף הכיר את נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש האב, מתקופת שירותו של הלה כראש ה-CIA. פעילותו של נורייגה בשירות ה-CIA כללה קידום האינטרסים של ארצות הברית במרכז אמריקה, ובכלל זאת פגיעה בפעילותם של כוחות ממשלת החזית הסנדיניסטית בניקרגואה ולחימה נגד מהפכני ה-FMLN באל סלוודור. מוערך, כי קיבל כ-100,000 דולר לשנה מן האמריקאים עבור פעילותו זו. בעוד ששיתף פעולה עם המנהל לאכיפת (חוקי) הסמים (DEA) להכשלת הברחות סמים, הוא עבד גם עם סוחרי סמים. הפלישה כללה בין היתר כוח מרגימנט הריינג'רס ה-75 שתפס שטחי מפתח חיוניים.
במהלך הפלישה, ניסה משרד ההגנה האמריקאי למנוע זרימת מידע חופשית לידי העיתונות. רשת CNN הצליחה לעקוף את המגבלות באמצעות התקנת קו טלפון אדום, אליו התקשרו אזרחים פנאמיים ומסרו מידע. בשל האיפול העיתונאי שהטיל הממשל האמריקאי, קשה עד היום לדעת מה מספר הקורבנות מקרב אזרחי פנמה.
בפועל, למרות טענותיו של הממשל האמריקאי כי מטרת הפלישה הייתה בלימת הסחר בסמים שבה היה מעורב נורייגה, לאחר הפלישה והדחת נורייגה התגברה פעילות הסחר בסמים בפנמה וממנה.
זואי קרבונופסינה
זואי קרבונופסינה (ביוונית: Ζωή Καρβωνοψίνα, שפירושו "בעלת העיניים השחורות כפחם") הייתה אשת הקיסר ועוצרת ביזנטית. אשתו הרביעית של הקיסר לאון השישי ואמו של הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, ששימשה כעוצרת במקום בנה מ-914 עד 919.
ביוגרפיה
אין מידע על חייה של קרבונופסינה לפני שנת 905 ואחרי 919.
זואי קרבונופסינה הייתה אחיינית של האדמירל הימריאוס והייתה לה קרבה להיסטוריון תאופאנס המודה.
קרבונופסינה, שהייתה פילגשו של הקיסר ליאו השישי, ילדה לו בן, לימים הקיסר קונסטנטינוס השביעי, בסוף שנת 905. ליאו הששי שהיה נואש לבן יורש נשא אותה לאשה ב-9 בינואר 906. הפטריארך של קונסטנטינופול, ניקולס מיסטיקוס, התנגד לנישואין, שהיו בניגוד לכללי הכנסייה האורתודוקסית. הקיסר נאלץ להדיח אותו, ולמנות פטריארך אחר שאישר את הנישואין.
כעבור שנה, ב-913, מת אלכסנדר, ובנה של קרבונופסינה הוכתר במקומו, והיא הוחזרה לארמון, אולם הפטריארך מיסטיקוס המשיך לרדוף אותה. הוא קיבל את אישור הסנאט והכנסייה להדחתה, ואילץ אותה לעבור למנזר, ושימש כעוצר לקיסר הצעיר, אך כעבור שנה, ב-914, הצליחה קרבונופסינה להדיח את מיסטיקוס, וחזרה לארמון כעוצרת, כאשר היא נהנית מתמיכת המנגנון האימפריאלי, ובפרט מגיבויו של המפקד הצבאי הבכיר, לאו פוקס.
במהלך שנות עוצרותה נחלו הצבאות הביזנטיים כישלונות צורבים כנגד הבולגרים בצפון והערבים במזרח. כתוצאה מכך התחזקו יריביה מבית וב-919 הודחו קרבונופסינה וגם תומכה העיקרי לאו פוקס. את השלטון תפס מפקד הצי, האדמירל רומנוס לקפנוס שלימים גם הוכתר כקיסר. קרבונופסינה אולצה לחזור למנזר.
ויטוס הקדוש
ויטוס הקדוש (בלטינית: St. Vitus; בגרמנית: Veit; בקרואטית: Sveti Vid; בצ'כית: Svatý Vít) היה על פי האמונה הנוצרית קדוש נוצרי מסיציליה שבאיטליה שמת מות קדושים בשנת 303 בהיותו ילד או נער. יום ויטוס הקדוש נחוג ב-15 ביוני לפי הלוח הגרגוריאני וב-28 ביוני לפי הלוח היוליאני. שמו "ויטוס" מתרגם מלטינית כ"חיוני" (מלשון "חי"). הוא אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים, שהתפילה אליהם נחשבת בכנסייה הקתולית ליעילה באופן יוצא דופן.
ויטוס נחשב לקדוש המגן של שחקנים, קומיקאים, רקדנים, וחולים באפילפסיה. כמו כן הוא מגן מברק, מהתקפות של בעלי חיים, ומשינה מוגזמת. ויטוס הוא גם הקדוש של בוהמיה (על שמו קתדרלת ויטוס הקדוש בפראג), העיר רייקה שבקרואטיה, והעיר פוריו (Forio) בקמפניה שבאיטליה.
בימי הביניים חגגו אנשים במרכז אירופה ובצפונה (בגרמניה, בלטביה וכדומה) את סעודת ויטוס הקדוש עם מחול ויטוס הקדוש. "מחול ויטוס הקדוש" הוא גם השם שהוענק ברפואה לתסמין הכוריאה, הפרעה עצבית שמתבטאת בעוויתות ובתנועות בלתי רצוניות.
רוסיה באירוויזיון 2005
רוסיה השתתפה באירוויזיון 2005 עם השיר "Nobody Hurt No One" שבוצע על ידי נטליה פודולסקייה, עקב מיקומה של רוסיה באירוויזיון 2004.
לפני האירוויזיון
בתחילת ינואר 2005 יצאה מודעה טלוויזיונית מטעם הערוץ הראשון המכריזה על מיון לקראת גמר לאומי שיתקיים על ידי הערוץ והזוכה בו ייקבע על פי הצבעות הצופים.
צוות שופטים מקצועי מאישים העוסקים בתחום המוזיקה מיין את המועמדים עבור הגמר הלאומי.
התחרות נערכה במתכונת של ארבעה אירועים של שלושה חצאי גמר וגמר, מכל אחד משלושת חצאי עלו שלושת הביצועים שזכו למרב הקולות אל הגמר.
כל ארבעת המופעים נערכו באולפנים של הערוץ, שודרו בשידור ישיר והונחו על ידי יאנה צ'וריקובה ואנדריי מלחוב, בין האמנים שהופיעו במסגרת החלק האומנותי של אירועי הגמר הלאומי הם: יוליה סאביצ'בה ובוני טיילר.
שונה הלכות
שונה הלכות הוא מושג תלמודי המתאר תלמיד חכם שבקיא במשניות ובברייתות (כלומר בדיני ההלכות) אך לא בתלמוד (כלומר בסברה העומדת מאחוריהן).
דינו
ישנן שתי הלכות מפורשות הנוגעות לשונה הלכות:
המן האגגי
במגילת אסתר הָמָן בֶּן הַמְּדָתָא הָאֲגָגִי הוא הבכיר בשרי אחשוורוש מלך פרס, אשר הסית את מלכו כנגד האוכלוסייה היהודית בממלכה, במטרה לבצע בה רצח עם. המן מכונה במגילת אסתר "צורר היהודים", וכן "איש צר ואויב המן הרע הזה", שביקש להשמיד את כל היהודים במאה עשרים ושבע מדינות. לבסוף סוכלה מזימתו, בעיקר בזכות אסתר והוא נתלה. בשיח היהודי נשתרש כינויו כ"המן הרשע".
ייחוסו
המגילה מכנה את המן "האגגי", ועל־פי חז"ל, הכוונה היא לאגג מלך עמלק. בשל קשר זה נהוג לקרוא בשבת זכור - היא השבת שלפני פורים - את פרשת זכור, המזכירה לישראל את אשר עשה לו עמלק.
בתרגום על המגילה מובא ייחוסו המלא, עד עשו בן יצחק:
בתלמוד הבבלי נאמר ששם אמו של המן היה אמתלאי בת עורבתי:
דמותו של המן על פי מגילת אסתר
המן הטיל פור, על מנת לראות את המועד המתאים לבצע את טבח היהודים, ועל פי הפור היה המועד המתאים לכך י"ג באדר. בעקבות זאת שכנע המן את אחשוורוש להוציא גזירה בכל מדינות מלכותו להרוג את כל היהודים באותו היום. מלבד זאת, בעצת זרש אשתו הכין המן עץ שגובהו חמישים אמה על מנת לתלות עליו את מרדכי.
אחשוורוש, שנזכר כי מרדכי הציל את חייו, החליט דווקא לרומם אותו. הוא זימן את המן, ושאל אותו "מה לעשות לאיש אשר המלך חפץ ביקרו". המן, שסבר כי המדובר בו, הציע כי איש זה יובל ברחובות שושן כשהוא רכוב על סוס, לבוש בבגדי מלכות ובעטרת זהב. או אז הורה לו אחשוורוש להוביל את מרדכי ברחובות העיר, כשמרדכי רכוב על סוס, לבוש בבגדי מלכות וחבוש בעטרת זהב, ולקרוא בפניו. בעקבות אירוע זה אשת המן ומכריו ניבאו לו רעות:.
תוך כדי כך הוזמן המן להשתתף, לצד המלך, במשתה היין של אסתר. המן שמח בתחילה על ההזמנה, אולם ביום המשתה השני התברר לו כי מטרת אסתר הייתה לבקש רחמים על בני עמה היהודים מפני מזימתו שלו. לאחר שקראה עליו, נפל על המיטה והתחנן על נפשו. אז נכנס אחשוורוש לחדר, וסבר כי המן מנסה "לכבוש את המלכה". הוא הורה על תלייתו של המן על העץ אשר הכין לתלות עליו את מרדכי (לפי המסורת היה זה בט"ז בניסן), וכן אפשר ליהודים להינקם מאויביהם ביום שבו תוכננה להם הפורענות בידי המן. לאחר כשנה, ביום י"ג באדר, הוא יום הפור שהטיל המן להרוג ביהודים, נהרגו גם עשרת בני המן. בעקבות בקשת אסתר ניתלו למחרת כל העשרה על עץ.
לזכר אירועים אלו, ולזכר הפור שהטיל המן על מנת להרוג את כל היהודים, חוגגים היהודים עד ימינו את חג הפורים.
דמותו של המן במסורת ישראל
בעקבות ייחוסו העמלקי ההתייחסות אל המן היא בעיקר כאבטיפוס לשנאת ישראל בכל הדורות, וכחוליה המחברת בין העמלקים הקדומים לשונאי ישראל של ימינו. מכאן ההתייחסות המיוחדת להמן כ"ארור המן". המאבק בהמן, הוא אם כן המאבק של עם ישראל בעמלק המיתולוגי, הלובש ופושט צורה במהלך הדורות. המן נראה כאביה של האנטישמיות ההשמדתית, השואפת לאבד את היהודים כעם, או כגזע, על נשיהם וטפם.
בימינו נוהגים לזהות את המן עם דמותם של צוררים בני דורנו כאדולף היטלר, וכמחמוד אחמדינז'אד. בספרו "הטור השביעי" מביא נתן אלתרמן שיר על "גנרל המן" (דמות אמיתית ממלחמת העולם השנייה - הגנרל הגרמני אדולף האמן) אשר נשבה על ידי הצבא האדום ונחקר על ידי חוקר שבויים רוסי ועוזרו היהודי, קצין צעיר בשם "מרדכי אסתרזון" ומנסה להזכר מאין הלה מוכר לו.
ההשוואה להמן משמשת עד ימינו ככלי לניגוח פוליטי. בשנת 2000 אמר הרב עובדיה יוסף, בדרשה שנשא, באשר ליוסי שריד: "בקריאת המגילה, שעה שתגידו ארור המן תגידו גם ארור יוסי שריד". כפי הנראה הכוונה הייתה למתוח ביקורת על תפקודו של שריד כשר החינוך, תפקיד בו שימש באותה העת. על דבריו אלו של הרב נמתחה ביקורת רבה, והיו שקראו אף לחקירתו על ידי המשטרה.
יוספוס פלביוס מזכיר את המן בספרו "קדמוניות היהודים". סיפורו של יוספוס נראה כשאוב מתרגום השבעים, וממקורות יווניים ויהודים שאינם עוד בנמצא.
בחז"ל יש המזהים את המן כממוכן שייעץ למלך אחשורוש להוציא את ושתי מבית המלוכה.
מסורת פורים
בחג הפורים חוגגים היהודים את סיפור ישועת היהודים ותבוסת המן. ביום זה קוראים במגילת אסתר, וכאשר מוזכר שמו של המן, מרעישים בקול, על מנת להביע את הבוז לצורר זה; ובכך מתבצע מחיית זכר עמלק. מכאן המנהג להרעיש ברעשן בחג הפורים. כן נהוג לאכול מאפה בצק משולש, בדרך כלל במילוי פרג הקרוי "אוזני המן". מקורו של המאפה הוא בעדות אשכנז, ושמו ביידיש "המן טאַש" - נרתיק (או כיס) של המן. הביטוי המקורי היה "מאָן טאַש" - כיס של פרג, והדמיון של כינוי זה לשמו של המן הוא מקור המנהג המפורסם.
בחסידות
בחסידות ברסלב משויך להמן יסוד הייאוש ושם נאמר שבחינת המן עמלק הוא הייאוש שמציף אותנו תמיד ועל-כן עלינו להילחם בם בכל שנה ולהזהר שלא ליפול בו. ובחודש אדר יש חשש גדול לנפילה לייאוש, ועלינו להתחזק באמונה.
סיבת השיוך היא שהמן ניסה את מעשהו הרע בחישוב מוטעה של השנים לקראת השיבה לארץ ישראל ולבניין בית המקדש השני ובכך ניסה המן להראות שעם ישראל לא ישוב לארצו ושריבון כל העולמים עזב אותם לצמיתות.
בחסידות חב"ד ובקבלה המן משתייך 'לקליפת עמלק' שמטרתה לקרר את האדם בעבודת ה', שלא תהיה לו ההתלהבות בלימוד התורה ועשיית המצוות, כפי שעמלק 'קירר' את ישראל לאחר יציאת מצרים שהוא הראשון שנלחם בהם לאחר שכולם פחדו מישראל.
משמעות שמו של המן
בין החוקרים הרואים במגילת אסתר "גיור" של מלחמות אלים מהמזרח הקדום, יש המזהים את דמותו של המן עם האל העילמי הראשי הֻמְבַּן, ויש המזהים אותו עם אחד האלים הזורואסטריים, ווֹהוּ-מַנַה (פרסית עתיקה "הרוח הטובה").
אטימולוגיות אפשריות נוספות בפרסית עתיקה הן הוּ-מַנַה "בעל הרוח הטובה", או הַמַה-מַנַה - "בעל אותה דעה". אטימולוגיות אלה אינן מזהות את המן עם אל כלשהו.
מקור המילה המן בשפה הפרסית, ובמקור, hama manah ופירושו: בעל "אותה הדעת/הדעה" כשל המלך. אביו של המן נקרא המדתא או hama data (הַמַה-דַתַה), שפירושו: בעל "אותו החוק" כשל המלך.
במגילת אסתר, נוסף לשמו של המן הכינוי "אגגי". השם אגג (aggaga או agaga) מופיע בתעודות קדומות כשם עילמי. על פי המסורת היהודית הכינוי אגגי משייך אותו למשפחת אגג מלך עמלק מימי שאול. בתרגום השבעים (תרגום התנ"ך ליוונית) כינויו של המן הוא bougaios, תואר דתי זורואסטרי. בתרגום השבעים תורגם הכינוי "אגגי" ל"מוקדוני", ככל הנראה על שם אגאי, בירתה העתיקה של מקדוניה.
בני המן
במגילת אסתר מוזכרים עשרת בני המן, ובחז"ל גם מופיעות דעות שונות על ריבוי בנים של המן. דעה אחת מדברת על 40 בנים (כך בפרקי דרבי אליעזר (היגר) - "חורב" פרק מט), ואילו האחרת על 100 בנים (מדרש תהלים (בובר) מזמור כב ב). ויש שדרשו מהמילה "רב בניו" שהיו לו 202 בנים כמניין רב בגמטריה.
על פי המדרש הייתה להמן גם בת ושמה שכחטנת (שבחטנות - גרסאות במדרש). המן ניסה להציע אותה לאחשוורוש כאשר זה חיפש אישה שתחליף את ושתי (שאותה תלה). נעשה נס, ואף על פי שלכאורה הייתה יפה, אחשוורוש לא היה יכול לסבול את הריח הרע שלה. בהמשך, היא השקיפה מחלון הבית הגדול שלו וראתה אותו מוביל את מרדכי ברחובות שושן וקורא "ככה יעשה לאיש...". מאחר שבית המן היה גדול כל כך, היא לא יכלה להבחין בזהות הרוכב על הסוס וזה שהוביל אותו, והניחה שאביה רוכב על הסוס ומרדכי מוביל אותו. היא לקחה דלי של צואה ושפכה על המוביל. המן הרים את פניו למעלה ורק אז התחוור לה זהותו של המוביל, והיא קפצה מן החלון ונהרגה, כי לא יכלה לשאת את הקלון. על זה נאמר: - אבל על בתו, וחפוי ראש מסירחון.
המן בקוראן
בסורת סיפור המעשה הוא מוזכר בסיפור המבוסס, כפי הנראה, על סיפורו המקראי של משה ועל סיפור מגדל בבל.
ציבונה זאגרב
ציבונה זאגרב (בקרואטית: Košarkaški klub Cibona) הוא מועדון כדורסל קרואטי מהעיר זאגרב, המשחק בליגת העל הקרואטית ובליגה האדריאטית.
היסטוריה
מועדון הכדורסל נוסד ב-1946 כסלובודה זאגרב אך כעבור שנה שונה שמו ל-SD זאגרב, ובהמשך גם לוקומוטיב זאגרב. במשך השנים שמו שונה פעמים רבות עד שהגיע ב-1975 לשם הנוכחי - ציבונה זאגרב. במהלך שנות ה-80, שנות השיא של הקבוצה, ציבונה זכתה פעמיים בגביע אירופה לאלופות, פעמיים בגביע מחזיקות גביע ושלוש פעמים באליפות יוגוסלביה.
מאז התפרקות יוגוסלביה, ציבונה הוא אחד מהמועדונים החזקים בכדורסל הקרואטי, וזוכה באליפויות ובגביעים רבים. הקבוצה משחקת במפעלים האירופיים, בעיקר ביורוליג, אך לא זכתה בהישגים משמעותיים במסגרות אלו בשנים האחרונות.
בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות הליגה האדריאטית לאחר ניצחון בגמר מול צדביטה זאגרב 59-72. אך בליגה הפסידה את האליפות לצדביטה לאחר הפסד 3-0 בסדרת הגמר. כמו כן זכתה הקבוצה בסופרקאפ הקרואטי לאחר ניצחון מול צדביטה 61-82.
אולם הבית של המועדון הוא היכל דראז'ן פטרוביץ' המכיל כ-5,400 מקומות ישיבה, על שם שחקן העבר של הקבוצה דראז'ן פטרוביץ'.
הלל נשיאה
הלל נשיאה (הנשיא, בארמית), המכונה גם הלל השני והלל האחרון, היה נשיא הסנהדרין בדור החמישי לאמוראי ארץ ישראל. על פי המסורת המעבר ללוח העברי המחושב נקבע על ידו.
תקופתו
הלל חי בארץ ישראל, במקביל לזמן בו חיו ופעלו אביי ורבא בבבל, ומעט אחריהם. קרוב לתקופתו של הלל זכתה הנצרות בהכרתו של הקיסר קונסטנטינוס, ולהגמוניה באימפריה הרומית ששלטה בארץ ישראל. הדבר הביא לרדיפות נגד היהודים, המתוארות באיגרתו של רב שרירא גאון, לחורבן רבות מישיבות ארץ ישראל, להגירה יהודית החוצה מארץ ישראל ולפגיעה במעמדה של ההנהגה היהודית בארץ ישראל. שיאן של רדיפות אלו היו במסגרת מה שמכונה מרד גאלוס שבמהלכם הוחרבו ציפורי וערים נוספות על ידי הצבא הרומי. לא ברור הזמן המדויק שבו הלל עלה לנשיאות אך נראה שהוא כיהן עדיין כנשיא עד זמנו של יוליאנוס הכופר. במכתב שכתב הקיסר יוליאנוס ל"קהילת היהודים" (Ad Communitatem Iudaeorum), הוא מציין כי הזהיר את "אחי יולוס, הפטריארך (נשיא) המכובד ביותר שלכם", שיש לאסור את הטלת המס שהיהודים מעבירים לנשיאות בארץ ישראל. מקובל לזהות את הפטריארך יולוס עם הלל נשיאה.
המקורות על הלל
כל "הלל" שנאמר בתלמוד כוונתו להלל הזקן, או לרבי הלל נכדו של רבי יהודה הנשיא (שחי בדור הראשון לאמוראים). במקום אחד בתלמוד הבבלי, במסכת פסחים, יש אזכור של השם הלל אשר היעב"ץ שיער בהגהותיו על התלמוד שמדובר בהלל נשיאה, אך רבים גורסים שם בגמרא "רב הלל". ישנו גם רבי הלל בן וולס, המוזכר בתלמוד הירושלמישנדרש לשאלה שרבן גמליאל ברבי כבר ענה עליה, ולא סביר שזהו בנו, אלא דור מאוחר יותר שנדרש לדון מחדש בשאלת כלאי דלעת יוונית.
הלל היה צאצא למשפחת הנשיאים של רבן גמליאל ורבי יהודה הנשיא, השושלת של הלל הזקן. בכתבי הגאונים והראשונים הוא נזכר כ"הלל בנו של רבי יהודה נשיאה", אבל יש השערות שונות לגבי הייחוס המדויק שלו. יש הטוענים שהוא היה בנו של רבי יהודה נשיאה הראשון, אחרים שיערו שהיה בנו של רבי יהודה נשיאה השני (נכד של הנ"ל), ועוד שיערו שאולי היה בנו של רבי יהודה נשיאה השלישי.
הכינוי "הלל נשיאה", או "הלל השני", בא להבדילו מראש המשפחה, הלל הזקן. יש שמכנים אותו "הלל השלישי", כיוון שלרבי יהודה הנשיא, מחבר המשנה, היה נכד בשם הלל, שקדם להלל נשיאה.
המסורת על תיקון הלוח
הלל נשיאה מפורסם בעיקר כמי שהוביל את מעבר הלוח העברי לקביעוּת על פי חשבון, במקום על פי ראיית הלבנה, כפי שהיה מקובל עד אז.
לפי המסורת, שמובאת לראשונה בספר העיבור בשם רב האי גאון. תקנה זו תיקן הלל בשנת ד'קי"ט (359). תאריך זה מקובל גם לפי ראיות היסטוריות עקיפות.
הרמב"ן, בחיבורו "ספר הזכות", מציין זאת גם כן: "מימי הלל בנו של רבי יהודה נשיאה, שנת תר"ע לשטרות, בטלה (סמכות) הסנהדרין בארץ ישראל, ובטלו ממנה מומחים, והוא שתיקן סדר העיבור ומנה שנים וקידש חדשים לדורות".
צורך השעה
תקנתו זו של הלל הייתה צורך השעה. הצרות התגברו, וגזירות שמד רבות נגזרו על היהודים. בנוסף לכך, היו ניסיונות שונים של הנוצרים לשבש את קידוש החודש ואת קביעתם של התאריכים והמועדים היהודיים. גם סמכויותיה של הסנהדרין קוצצו ונשללו ממנה בזו אחר זו.
לנוכח כל הצרות הללו, שתכפו ובאו, ריחפה סכנה ממשית מעל האפשרות שהעם המתפזר בגלות יוכל להמשיך ולשמור על המועדים, בהיעדר סמכות תורנית עליונה שתמשיך את קביעת ראשי החודשים והשנים, וכתוצאה מכך עלול להתבלבל התאריך האחיד שלפיו נקבעים המועדים, ולא יהיה אפשרי לחגוג אותם בזמנם.
רבי יצחק אייזיק הלוי טוען שבעקבות מרד גאלוס התפזרו החכמים והסנהדרין לא יכלה להתכנס והיה חשש שיפסק עיבור השנים שיכול להעשות רק על ידי הסנהדרין ולכן ניצל הלל השני את זמן מלכותו של יוליאנוס הכופר שהיה נוח ליהודים כדי לכנס את הסנהדרין ולקדש את החודשים לכל השנים הבאות מחשש שיחזרו זמנים שבהם הסנהדרין לא תוכל להתכנס.
תיקונו של הלל
ראשונים רבים דנו בתקנת הלל, ויש מחלוקות מה בדיוק היה כלול בה, ומנין הייתה להלל הסמכות לכך. יש שטוענים, שהסמכות לכך היא מתוקף הלכה למשה מסיני, שקובעת שהלוח ייקבע לפי חשבון במקרים מסוימים או בכלל. אולם יש שטוענים שלהלל הייתה סמכות לכך מכח היותו נשיא הסנהדרין, בית דין של סמוכים היכולים לקדש את החודש, והלל קידש את כל החודשים והשנים העתידים מראש.
רמת פירוט הלוח של הלל שבוצע על ידו
גם בנושא זה היו מחלוקות במשך הדורות. <BR> ואולם, מניתוח של מסמכים שנתגלו בגניזה הקהירית ומראָיות אחרות עולה, שכללי הלוח התגבשו במשך השנים מאז תקנתו של הלל ובמשך הדורות, והגיעו לחתימה סופית רק כחמש מאות שנה אחריו. בתוך תקופה זו, ומעט אחריה, היו הכללים שמורים בסוד, ולכן קשה לעקוב אחרי התפתחות הפרטים, וחוקרים שונים העלו כמה השערות בנושא זה.
בספרות הנוצרית המוקדמת
אפיפניוס מסלמיס, מאבות הכנסייה, מזכיר את הלל השני בספרו "פנאריון" (ספר הרפואות), העוסק בתנועות כפירה בדורות הראשונים של הנצרות. אפיפניוס מספר דברים ששמע מפיו של יוסף הקומס שהיה ממקורבי הלל הנשיא ושישמש אצלו כאפוסטול (שליח). על פי תיאורו של אפיפניוס, כאשר הלל הנשיא היה על ערש דווי הוא פנה לבישוף טבריה וביקש ממנו שיטביל אותו בסתר לנצרות. לאחר מותו של הלל, מצא יוסף הקומס בגנזך של הלל את חלק מספרי הבשורה הנוצרית מתורגמים לעברית.
עלי"ה
עלי”ה - עמנו למען ישראל המתחדשת היא מפלגה וסיעה הפונה לעולים מרוסיה. המפלגה החלה את דרכה כסיעת פורשים ממפלגת ישראל בעליה, ובהמשך פעלה במסגרת ישראל ביתנו ומאוחר יותר במסגרת קדימה. כיום המפלגה עצמאית, אך לא מיוצגת בכנסת.
סיעת עלייה הוקמה במהלך בכנסת הארבע עשרה על ידי חברי הכנסת יורי שטרן ומיכאל נודלמן שפרשו ממפלגת ישראל בעלייה. לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) התמזגה המפלגה עם ישראל ביתנו בראשותו של אביגדור ליברמן ונציגיה נודלמן ושטרן התמודדו ונבחרו במסגרת רשימת ישראל ביתנו לכנסת ה-15 ו-ה-16 (2003; השניים נחשבו רשמית לנציגי עלי"ה). בעקבות הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2003) נכנסה עלי"ה לסכסוך משפטי ארוך עם ישראל בעלייה ויורי שטרן סביב האחריות לכספי מימון המפלגות שניתנו בבחירות אלו.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה (2006) עבר יורי שטרן למפלגת ישראל ביתנו ומיכאל נודלמן נפרד מישראל ביתנו ונבחר לכנסת ברשימת קדימה כנציג לא רשמי של עלי"ה.
איאן קרטיס
איאן קווין קרטיס (באנגלית: Ian Kevin Curtis; 15 ביולי 1956 – 18 במאי 1980) היה זמר, יוצר, וגיטריסט אנגלי שזכה להצלחה בינלאומית רחבה בזכות היותו המייסד, כותב השירים והסולן הראשי של להקת הפוסט-פאנק הבריטית ג'וי דיוויז'ן, שפעלה בשנים 1977–1980 והוציאה שני אלבומים מצליחים - Unknown Pleasures ו-Closer. באלבומים אלו נכללו כמה מהשירים המפורסמים ביותר שכתב קרטיס, כגון Love Will Tear Us Apart Again, She's Lost Control ו-Transmission. שירים אלו היוו אבן דרך חשובה בסצנת הפאנק-רוק בבריטניה, לצד להקת הסקס פיסטולס.
קרטיס היה מוכר בעיקר בזכות קול הבריטון-בס העמוק והכבד שלו, סגנון הריקוד שהשתלב עם מחלת האפילפסיה שלו וזכה לכינוי "ריקוד האפילפסיה". קרטיס סבל מדיכאון ורבים משיריו עוסקים בהתבודדות, דיכאון, אהבה וחוסר שליטה.
קרטיס היה בן 23 במותו ומאז נחשב לאחד מבין הזמרים, היוצרים, הכותבים, האמנים והגיטריסטים הגדולים ביותר בכל הזמנים, בעיקר בסצנת הפאנק-רוק. ליצירתו הייתה להשפעה על אמנים כמו רוברט סמית', שהקים את להקת The Cure בהשפעת ג'וי דיוויז'ן, ועל אמנים אחרים, כגון דייב גהאן מלהקת דפש מוד.