cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירות דוב
ברפואה, שבה טעות עלולה לגרום נזק רב, מקובל הכלל פרימום נון נוקרה (ובלטינית: Primum non nocere), ומשמעותו: ראשית, אל תגרום נזק. הכלל מבטא עיקרון מהותי של האתיקה הרפואית, והוא משמש לפחות מאז 1860 כתזכורת לעוסקים ברפואה, כי לפעולות הנעשות מתוך כוונות טובות עלולות להיות תוצאות לא רצויות.
אמרות אחרות המבטאות כוונה זו: "הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות" ו"בא לברך ויצא מקלל".
האמזונה הפצועה
האמזונה הפצועה הוא פסל שיש יווני של הפסל פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος).
הפסל מציג דמות נשית של אמזונה הניצבת על רגל שמאל. היא לובשת בד פפלוס קצר. ידה הימנית מורמת ומציגה פצע מעל השד הימני. ראשה של האמזונה מורכן מעט ושיערה גושי ומסודר, אולם היא אינה מבטאת את הכאב שאותו חשה הדמות. האיפוק, האופייני לפיסול היווני הקלאסי ואי ביטוי הכאב מתבטא ומודגש כאן על רקע הסיטואציה המתוארת.
ערכת נושא
ערכת נושא היא מערכת אלמנטים גרפיים אופציונלית, המיועדת להחלה במכשירים בעלי יכולות תצוגה מתאימות.
כללי
רכיב התוכנה האחראי על ממשק תצוגה ממוצע מתקבל מהיצרן כשהוא מגיע עם מאפיינים ואלמנטים גרפיים ידועים מראש.
עם התפתחות מערכות ההפעלה הובנו ברבות מהם יכולות לשינוי ערכות הנושא כדי לאפשר עיצוב אישי התלוי ברצון המשתמש. לעיתים קרובות מנהלי חלונות מכילים יכולת שכזאת.
בנוסף נוצרו ערכות נושא אשר תצורת הגרפיקה שלהן הותאמו לפתור בעיות אשר נוצרו אצל לקויי ראייה. כיום תוכנות שונות מציעות אפשרות לשינוי מראיהן באופן יחידני ואשר אינו תלוי בכלל מערכת ההפעלה. קיימים אתרים רבים ברחבי הרשת הורדת ערכות נושא ישירות אל המכשיר בו משתמשים.
סוגי ערכות הנושא
ערכות הנושא כפי המשתמע משמן, מכילות מערכת אלמנטים הסובבים נושא מסוים. הנושא עשוי להיות רחב וגמיש. בין ערכות הנושא ניתן לצפות בקטגוריות הבאות:
אביב כוכבי
אביב כוכבי (נולד ב-23 באפריל 1964) הוא איש צבא ישראלי בדימוס ששירת כראש המטה הכללי ה-22 של צה"ל. קודם לכן שימש סגן הרמטכ"ל, מפקד פיקוד הצפון, ראש אמ"ן, ראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, מפקד אוגדת עזה, מפקד עוצבת האש ומפקד חטיבת הצנחנים.
ביוגרפיה
כוכבי הוא השני מבין שלושת ילדיהם של ריבה (לבית רזניק, 1934–2013), מורה לחינוך גופני, ושאול כוכבי (1933–2022), בעל עסק לציוד תעשייתי.
סבו מצד האם עלה לארץ ישראל מרוסיה עם כמה מאחיו טרם מלחמת העולם השנייה. משפחת סבו מצד אביו, ששמה המקורי היה שטרנגסט (שפירושו "אורח (מ)כוכב"), גרה בקרקוב שבפולין. הסב, רומק-אברהם שטרנגסט, עלה לארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20, עיברת את שמו ל"כוכבי" והיה מסוללי כביש 75 וממקימי קריית חיים. רבים ממשפחת שטרנגסט שנותרו בפולין נספו בשואה. אחד מדודיו של אביו ניצל בזכות עבודתו במפעלי אוסקר שינדלר.
נולד וגדל בקריית ביאליק, למד בבית הספר היסודי "הבונים" ובקריית החינוך אורט קריית ביאליק, והיה חניך בתנועת הנוער המחנות העולים. אחותו, ד"ר טל כוכבי, היא העורכת הראשית וראש ההוצאה לאור של מכון ון ליר. אחיו, ד"ר זהר כוכבי, הוא מנהל מחלקת המחקר במכון זולת לשוויון וזכויות אדם.
שירותו הצבאי
כוכבי התגייס לצה"ל באוגוסט 1982, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם. לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, אותם סיים כחניך מצטיין. לאחר סיום הקורס מונה למפקד מחלקת מסלול של גדוד 890. בהמשך שימש כמפקד מחלקה רובאית. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים הגדודי. בהמשך מונה למפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 890. בהמשך מונה למפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 1988–1989. לאחר לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטה העברית ולימודים בפו"ם, מונה לקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים.
בשנת 1993 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 101, ושימש בתפקיד עד שנת 1994. בשנת 1995 מונה למפקד בא"ח צנחנים, ושירת בתפקיד עד שנת 1997. לאחר מכן שירת כסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 1997–1998. לאחר השלמת תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד בתוכנית משותפת לקרן וקסנר ולבית הספר לממשל על שם קנדי, הועלה בשנת 1998 לדרגת אל"ם ומונה למפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, בתקופת ארז גרשטיין, ושימש בתפקיד עד שנת 1999. בתקופת תפקידו נהרגו מפקד סיירת הצנחנים, איתן בלחסן ומפקד היק"ל, גרשטיין. בשנת 1999 מונה למפקד עוצבת חצי האש, ושימש בתפקיד עד שנת 2001.
מח"ט הצנחנים
בשנת 2001 מונה למפקד חטיבת הצנחנים, תפקיד בו כיהן עד שנת 2003. יחד עם קבוצת מפקדים נוספים מיחידות השדה, ובהם, משה תמיר, יאיר גולן, גל הירש ונעם תיבון, היה מהדוחפים לפעול כנגד מקורות הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בקסבות ובמחנות הפליטים, למרות היותם מרחבים אורבניים צפופים ומסובכים ללחימה, ולמרות היסוסי הפיקוד הבכיר של צה"ל. הוא הוביל את החטיבה בהצלחה במבצע השתלטות על מחנה הפליטים בלאטה בשכם בפברואר 2002. במהלך המבצע חדרו חיילי החטיבה למחנה הפליטים במתקפה סימולטנית רב-כיוונית, ונעו בתוך המחנה באמצעות פריצת קירות, וכך הצליחו להשתלט על המחנה ולפגוע במחבלים רבים כמעט ללא נפגעים, לחימה זו נוהלה לפי שיטה שהגה ופיתח בעצמו. בהמשך השיטה הועתקה על ידי צבאות אחרים ואומצה גם על ידי צבא ארצות הברית במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
לאחר מכן הוביל את החטיבה במבצע חומת מגן ובמבצעים נוספים ברחבי יהודה ושומרון כנגד תשתיות הטרור הפלסטיני, ובהם, כיבוש בית לחם והטלת מצור על כנסיית המולד, בה התבצרו חמישים מבוקשים חמושים שהחזיקו כ-200 בני ערובה וניהלו קרבות ירי מול צה"ל. המצור נמשך 39 ימים וסוקר על ידי התקשורת הבין־לאומית.
כמפקד החטיבה הוביל תוכנית סדורה למיגור תופעת התעללות של לוחמים ותיקים בצעירים. המודל שהכתיב התפשט לכלל החטיבות הסדירות. בנוסף הקים בצנחנים מסלול לוחמים עבור "נערי רפול".
תפקידי תא"ל
בשנת 2003 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת האש, ושימש בתפקיד עד נובמבר 2004. ב-30 בנובמבר 2004 מונה למפקד אוגדת עזה, והוביל את האוגדה במבצעים כנגד שיגור הקאסמים וכנגד תשתיות הטרור הפלסטיני ברצועת עזה, ובהם, מבצע "צעד מזרחי" ומבצע גשמי קיץ. במהלך שירותו כמפקד האוגדה התרחשו שני אירועים משמעותיים; תוכנית ההתנתקות בספטמבר 2005 וחטיפת גלעד שליט ביוני 2006. את תפקידו סיים ב-6 באוגוסט 2006. בסיום תפקידו עמד לצאת ללימודים במכללה לביטחון בלונדון, אך נסיעתו בוטלה מחשש למעצר על ידי שלטונות בריטניה בחשד למעורבות בפשעי מלחמה במהלך שירותו באוגדת עזה. במקום זאת נסע לארצות הברית ולמד לתואר שני נוסף ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 2007 מונה לראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, תפקיד בו כיהן עד ינואר 2010, במהלך התפקיד השתתף בתכנון מבצע עופרת יצוקה. לאחר מכן שימש כפרויקטור באגף התכנון.
תפקידי אלוף
ב-22 בנובמבר 2010 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אמ"ן. במהלך נאום שנשא בכנס הרצליה בפברואר 2012, חשף כי "בידי אויבינו מצויים 200 אלף טילים המסוגלים לפגוע בישראל", והעריך כי ברשות איראן די אורניום מועשר לייצורן של 4 פצצות גרעין. בנאום שנשא שנה לאחר מכן אמר כי בידם מספיק חומרים לייצור של בין חמש לשש פצצות. במהלך תפקידו החלו אירועי האביב הערבי, בנוסף התרחשו מבצע עמוד ענן, מבצע חשיפה מלאה, מבצע שובו אחים ומבצע צוק איתן. האגף בראשותו, בשיתוף זרוע היבשה, פיתח תפיסה חדשה של לוחמה מבוססת מודיעין (לוחמ"מ), על פי התפיסה, מועבר מידע טקטי לטובת פעילות בשטח, עד למפקדי הפלוגות והמחלקות, באמצעות מערכות צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד), והמידע מוזרם אליהם גם תוך כדי הלחימה עצמה, וזאת כהפקת לקחים ממלחמת לבנון השנייה, בה מידע מודיעיני נשמר ברמות הבכירות ולא הועבר לפעמים לידיעת הכוחות בשטח, מחשש מופרז מדליפת מידע והגנה על מקורות. כמו כן פיתח האגף שיטות איסוף ומחקר משודרגות, תוך הוספת כוח אדם ליחידת הסייבר ההתקפי השייכת לאמ"ן, שהוקמה לצד יחידות חדשות נוספות באגף. בנוסף הרחיב בשנת 2012 את מערך המבצעים המיוחדים, ממחלקה בראשותו של אל"ם לחטיבה בפיקודו של תא"ל. הוא סיים את תפקידו ב-22 בספטמבר 2014.
על תפקודו של כוכבי כראש אמ"ן נמתחה ביקורת בדוח מבקר המדינה בעניין מבצע צוק איתן שפורסם בפברואר 2017, שם נמצא כי כוכבי (יחד עם שר הביטחון משה יעלון, הרמטכ"ל בני גנץ וראש השב"כ יורם כהן) לא פעל מבעוד מועד להבאת נושא איום מנהרות התקיפה מעזה לדיון בקבינט המדיני-ביטחוני. עוד נמצא כי כוכבי, אף שנרשמו לזכותו הישגים הקשורים בשיפור שיתוף הפעולה בין אמ"ן והשב"כ, לא חתר כמצופה להכללת נושא איום המנהרות בצי"ח הלאומי, ואף הגדיר את תחומי האחריות ביחס לנושא זה בצורה שמנעה מעורבות אפקטיבית של חטיבת המחקר של אמ"ן בטיפול בנושא.
ב-2 בנובמבר 2014 מונה למפקד פיקוד הצפון. במהלך תפקידו הלך ונבנה המכשול למול חזבאללה בגבול עם לבנון, במקביל כוחות הפיקוד ניהלו פעילות עיקשת לסיכול תשתיות טרור משטח סוריה, לצד קידום פרויקט שכנות טובה בגבול הסורי. את תפקידו סיים ב-19 במרץ 2017. ב-11 במאי 2017 מונה לסגן הרמטכ"ל, בתפקיד זה שירת עד 13 בדצמבר 2018.
ראש המטה הכללי
ב-26 באוקטובר 2018 המליץ שר הביטחון, אביגדור ליברמן, למנותו לרמטכ"ל ה-22 של צה"ל, בהסכמתו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו. ב-25 בנובמבר אישרה הממשלה את מינויו. ב-15 בינואר 2019 הועלה לדרגת רב-אלוף והחל את שירותו כרמטכ"ל.
עם כניסתו לתפקיד התווה מדיניות לחיזוק הקצה המבצעי של יחידות צה"ל ולשיפור קטלניותו, ואף הנחה להגדיל באופן משמעותי את הצטיידות המסגרות הגדודיות באמצעי לחימה נוספים, בהם אמצעי אופטיקה, טילי נ"ט, מערכות נשק צלפים ורחפנים.
בשנתו הראשונה בתפקיד החל בשינויים ארגוניים לחיזוק התווך המבצעי הרב-ממדי והתאמת צה"ל למאפייני הלחימה העתידיים. השינויים המרכזיים שביצע בשנתו הראשונה בתחום הם: הקמת מנהלת מטרות מטכ"לית, הקמת חטיבת שילו"ח והקמת יחידת רפאים.
בנוסף, קידם מסמך תפיסתי, המתאר כיצד נדרש צה"ל להיערך על מנת לשמר ולחזק את היתרון היחסי שלו מול אתגרי העתיד. על פי מסמך זה עוצבה התוכנית הרב-שנתית 'תנופה' לשנים 2020–2024. במהלך חציון א' של שנת 2019 גיבש את שלב עיצוב התר"ש, לקראת אישור התוכנית על ידי הדרג המדיני. חלק מתוכנית מומש בשנת 2020.
במהלך כהונתו נמשכו העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה, בחודשים מרץ 2019 ומאי 2019 פרצו ימי קרב שהתבטאו בירי רקטות ופצמ"רים לעבר ישראל, ובתקיפות של חיל האוויר ברחבי רצועת עזה. במהלך ימי הקרב בתחילת מאי 2019 שכונו "גן סגור", נהרגו 25 פלסטינים, בהם כ-20 מחבלים, וכן בוצע סיכול ממוקד של אחראי העברת הכספים של ארגון הטרור חמאס. במהלך ההסלמה שיגרו ארגוני הטרור בעזה כ-600 רקטות אל עבר ישראל. בהסלמה זו נהרגו ארבעה אזרחים ישראלים.
במקביל נמשכה גם הפעילות בסכסוך האיראני-ישראלי שבנוסף לתקיפות של צה"ל בסוריה כללה גם, לפי מקורות זרים, תקיפת בסיסי טילים איראניים בעיראק ותקיפת מתקן לדיוק טילים בביירות. באוגוסט 2019 סוכל פיגוע במתווה רחפני נפץ של כוח קודס האיראני בסוריה. בימים שלאחר מכן נערך צה"ל לתגובת חזבאללה, שלא איחרה לבוא. ב-1 בספטמבר 2019, ביצע חזבאללה ירי נ"ט לעבר אמבולנס צבאי ולעבר עמדה במוצב "אביבים". צה"ל הגיב בירי 100 פגזי ארטילריה ובתקיפות של חיל האוויר.
במהלך שנת 2019, הקים כוכבי את היחידה הרב-ממדית, כחלק מתר"ש תנופה.
ב-12 בנובמבר 2019 פתח צה"ל במבצע חגורה שחורה, שהחל בסיכול ממוקד של הטרוריסט בהאא אבו אל-עטא, והמשיך במספר ימים של חילופי אש עם הג'יהאד האסלאמי, במהלכם הפלסטינים שיגרו כ-450 רקטות לעבר ישראל. בתגובה ביצע צה"ל סדרת תקיפות אוויריות, על יעדי טרור של הג'יהאד האסלאמי וסיכל חוליות שיגור של רקטות. בתקיפות אלו נהרגו כ-40 פלסטינים, בהם כ-26 מחבלים מהג'יהאד האסלאמי.
במאי 2021 פיקד על צה"ל במבצע שומר החומות כנגד החמאס והג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה. המבצע נוהל ברובו בתקיפות אוויריות של חיל האוויר הישראלי והגנת העורף ממטחים כבדים של רקטות באמצעות כיפת ברזל. במבצע נהרגו בישראל חייל ו-11 אזרחים ונגרם נזק רב לרכוש. ברצועת עזה נגרם נזק כבד: למעלה מ-100 קילומטר של מנהרות לחימה ברצועת עזה הופצצו, 9 בניינים רבי-קומות ששימשו גם כמטות ומפקדות של חמאס הוחרבו ואלפי תשתיות טרור הושמדו. בתקיפות צה"ל נהרגו למעלה מ-225 מחבלים.
במאי 2021, החליט שר הביטחון, בני גנץ, להאריך את כהונתו לשנה רביעית. לאחר חודש ההחלטה קיבלה את אישורה של הממשלה.
באוגוסט 2022 פיקד על צה"ל במבצע עלות השחר ברצועת עזה נגד הג'יהאד האסלאמי. המבצע החל לאחר מספר ימי מתיחות בגבול רצועת עזה, במתקפה אווירית שבמהלכה בוצע סיכול ממוקד במפקד החטיבה הצפונית של הארגון, תייסיר אל-ג'עברי. בשלושת ימי המבצע תקף צה"ל מהאוויר, כמו גם באמצעות טנקים וכוחות מחטיבת הקומנדו, בהם יחידת מגלן ויחידת אגוז, ופגע בחוליות שיגור, מפקדות, אמצעי לחימה ומחסני אמל"ח ועמדות תצפית של הארגון. בנוסף עצרו כוחות צה"ל עשרות מאנשי הג'יהאד האסלאמי ביהודה ושומרון. המבצע הסתיים בהפסקת אש ב-7 באוגוסט, לאחר סיכול ממוקד נוסף של מפקד החטיבה הדרומית של הג'יהאד האסלאמי והשגת מטרות צבאיות נוספות.
ב-21 בנובמבר 2022 הוענק לו אות לגיון ההצטיינות מטעם נשיא ארצות הברית.
ב-16 בינואר 2023 סיים את תפקידו כרמטכ"ל, ואותו החליף הרצי הלוי.
במאי 2023 הוענקו לו תארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן ומאוניברסיטת רייכמן.
השכלה וחיים אישיים
כוכבי בוגר פו"ם, בעל תואר ראשון בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית שבירושלים, בעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית (תוכנית משותפת לקרן וקסנר ולבית הספר לממשל על שם קנדי) ותואר שני נוסף ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
כוכבי נשוי ליעל, עורכת דין במקצועה, שכיהנה כמשנה לפרקליטת מחוז צפון, להם שלוש בנות, והם מתגוררים בעדי. צמחוני מאז תקופת התיכון וצייר חובב.
טופולב Tu-124
הטופולב Tu-124 (ברוסית Ту-124; קוד דיווח נאט"ו: Cockpot) היה מטוס נוסעים דו-מנועי לטווח קצר מתוצרת ברית המועצות שנועד להטסת עד 56 נוסעים. היה זה מטוס הנוסעים הראשון בעל מנוע טורבו-מניפה.
פיתוח המטוס
המטוס פותח מהטופולב Tu-104 שנועד לטווחים בינוניים, לפי דרישת איירופלוט למטוס נוסעים אזורי שירש את מקומו של האיליושין Il-14. מבחינה חיצונית המטוס נראה כגרסה מוקטנת של הטופולב Tu-104 ומרחוק קשה להבדיל ביניהם. אולם ה-124 כלל מספר שיפורים, בהם מדפים מחולקים לשניים, מעצור אוויר אמצעי, ספוילרים אוטומטיים, והארכים מקצה שפת הזרימה של הכנף. היה בו גם מצנח עצירה לנחיתות חירום או לנחיתות על משטח נחיתה חלקלק, וגלגלים שנופחו בלחץ נמוך עבור נחיתה על מסלולים שלא הוכשרו. צריכת הדלק שלו הייתה טובה יותר, בשל מנועי הטורבו-מניפה.
תחרות בקומקון
גרמניה המזרחית הציבה מטוס מתחרה למדינות הקומקון בעל ארבעה מנועים בשם באאדה B-152. התכנון המוצע לא היה מוצלח, ואפילו חברת אינטרפלוג רכשה בסופו של דבר את הטופולב Tu-134 במקומו.
בועז קופמן
קריירת משחק
קופמן החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של הפועל פתח תקווה והצטרף לקבוצה הבוגרת בשנת 1953, כשהיה בן 18. הפריצה הגדולה שלו הגיעה בעונת 1954/1955, בה כבש 16 שערים וזכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. במשחק המכריע ששוחק במחזור הסיום, מול הפועל תל אביב באצטדיון באסה, כבש קופמן בנגיחה שער ניצחון שהבטיח את התואר. עונה לאחר מכן הוא היה הכובש המוביל של הקבוצה, עם 14 שערים, והיכולת הגבוהה שהציג הובילה לזימונו לנבחרת ישראל, שבמדיה הופיע בסופו של דבר שמונה פעמים.
במשחק המפורסם של נבחרת ישראל נגד נבחרת רוסיה ב-31 ביולי 1956 היה זה בועז קופמן ש"בישל" את השער של נחום סטלמך.
בעונת 1956/1957 זכתה הפועל פתח תקווה עם קופמן בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה, ובעונת 1958/1959 זכתה שוב באליפות, כשקופמן תורם 13 שערים. אליפות זו הייתה הראשונה ברצף של חמש אליפויות, רצף שלא נשבר עד היום (נכון לשנת ), וקופמן היה שותף בכיר בכולן.
בעונת 1966/1968 זכה קופמן בכבוד של כיבוש השער הראשון בתולדות האצטדיון החדש שנבנה בפתח תקווה, לרשת הפועל חיפה בפנדלים, וגם עמד במרכז משחק שנוי במחלוקת מול מכבי שעריים, שפוצץ לאחר שהשופט טען כי הוא בעט בו. קופמן זוכה מההאשמות בסופו של דבר, לאחר ששחקן שעריים, שהיה זה שבעט בשופט, הסכים להעיד לטובתו בתנאי שהוא לא ישותף במשחק החוזר. בסיום אותה עונה עזב את הפועל פתח תקווה לאחר 15 עונות בשורותיה, ועבר לשחק תקופה קצרה בבית"ר תל אביב. לאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
קריירת אימון
קופמן פתח את קריירת האימון שלו בהפועל מחנה יהודה מהליגה השנייה. בעונת 1972/1973 נקלעה הפועל פתח תקווה לסכנת ירידה, ומינתה את קופמן לתפקיד המאמן במקום רחביה רוזנבוים שפוטר, שמונה מחזורים לסיום העונה. השינוי עבד מצוין, והקבוצה השיגה חמישה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו שהשאירו אותה בליגה. הוא המשיך בתפקיד שנתיים נוספות, בהן הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה אך הפסידה בהארכה להפועל חיפה, ולאחר מכן הוחלף בשחקן עבר אחר של המועדון, אריה רדלר.
רדלר אימן עד לקראת סיום אותה עונה, עונת 1975/1976, ואז התפטר בעקבות סכסוך עם ההנהלה. קופמן חזר לעמדת המאמן והפעם לא הצליח להציל את הקבוצה והיא ירדה לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה. הוא המשיך בתפקיד גם בעונה הבאה, אך הקבוצה כשלה ולא הצליחה לעלות בחזרה.
לאחר מכן אימן קופמן גם את מכבי שעריים, סקציה נס ציונה, הפועל אשדוד והפועל לוד. בעונת 1981/1982 הגיע לאמן בהפועל פתח תקווה חצי עונה נוספת, שלמעשה כבר הייתה לפרוטוקול מכיוון שהקבוצה ירדה מעשית לליגה השנייה עקב פתיחת עונה איומה. לאחר מכן פרש קופמן מאימון ועבד כמנהל קייטרינג בחברת אל על, שם עבד במקביל לקריירת המשחק והאימון שלו מאז סיום השירות הצבאי שלו.
קופמן נפטר באוגוסט 2016 לאחר מאבק ארוך במחלה קשה. הותיר אחריו אישה, שלושה ילדים ותשעה נכדים.
Smile (שיר של צ'ארלי צ'פלין)
"Smile" (מאנגלית: חיוך) הוא קטע אינסטרומנטלי מאת צ'ארלי צ'פלין, המופיע בסצנת הסיום של סרטו המפורסם של צ'פלין - זמנים מודרניים משנת 1936. על פי עדותו, הקטע הושפע מטוסקה של פוצ'יני.
בשנת 1954, עובד הקטע לכדי שיר על ידי צמד הכותבים ג'ון טרנר וג'פרי פרסונס והזמר נט קינג קול. בשנת 1995 יצאה גרסת כיסוי לשיר, בעיבודו וביצועו של מייקל ג'קסון.
הגרסה של נט קינג קול הגיעה למקום ה-10 במצעד הבילבורד ולמקום השני במצעד הסינגלים בבריטניה. בנוסף, סאמי דייוויס ג'וניור יצר גרסת כיסוי כהומאז' לזו של קול, וגרסה זו גם הופיעה בפתחית הסרט smile מ-1975.
הגרסה של ג'קסון התבטלה למעשה ברגע האחרון, מה שהותיר מספר מצומצם של סינגלים, שתפקדו כגרסת פרומו, שהיום נחשבים לכדי חפץ אספנות נדיר.
אנטרטיינמנט ויקלי הגדיר את הגרסה כ"כזו המתכתבת עם סרטי דיסני". ב-2009 ג'רמיין ג'קסון ביצע את השיר בהלווייתו של מייקל.
רכס ורמיליון (אלברטה)
רכס וֶרְמִילִיוֹן (באנגלית: Vermilion Range; מילולית: רכס השָשַר) הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה
שטחו של הרכס 352 קמ"ר.
אורכו של הרכס כ-56 קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבו 35 קילומטרים ממזרח למערב.
שיאו של הרכס בהר קסקייד שגובהו 2,998 מטרים מעל פני הים (ההר מתנשא מעל העיר באנף, שמדרום לרכס).
גובהו הממוצע של הרכס 2,182 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם ממזרח לרכס סואובק, וממערב לרכסים בייר ופאליסר.
הרים עיקריים
רכס זה כולל את האתרים הבאים:
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1858 על ידי המגלה ג'יימס הקטור; צבעו של הרכס היה צהוב, אולם האומות הראשונות שגרו בסמוך להר השתמשו בתחמוצת הברזל שבהר (שצבעה שני).
ישעיהו גולדשמידט
תולדות חייו
נולד בעיירה בוברויסק בבלארוס (רוסיה הלבנה) לרב אברהם ולפייגא לאה גולדשמידט. אביו חיבר את הספר "כרם אברהם" על סדר זרעים. בשלהי שנת תרפ"ד (1924) עלתה משפחתו לעיר חברון בארץ ישראל עם תלמידי ישיבת חברון כנסת ישראל.
כשהיה כבן 13 התחוללו מאורעות פרעות תרפ"ט. הוא ניצל עם בני משפחתו כשהסתתר בבית משפחת סלונים. לאחר הפרעות עברה משפחתו לירושלים והוא נכנס ללמוד בישיבת תפארת צבי. לאחר מכן למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה. בין השנים תרצ"ג–תש"י למד בישיבת חברון אצל הרב יחזקאל סרנא (לימים הפך לתלמידו המובהק). בין השנים תש"י–תשי"ב היה חבר מערכת אוצר הפוסקים.
בשנת תשי"א התחתן עם לאה מלץ-לרנר. עבר להתגורר בבני ברק והחל משנת תשי"ב שימש ר"מ בישיבת היישוב החדש. בשנת תשכ"א התמנה לדיין בפתח תקווה. בהמשך היה דיין בתל אביב, אב בית הדין הראשון באשדוד ואב"ד בתל אביב. בשנת תשמ"ג פרש מתפקידו. הוא פתח כולל אברכים בבני ברק והתמנה לרב בית הכנסת אורייתא בעיר. נפטר בשנת תשס"ג 2003 ונטמן בחלקת הנביאים בהר הזיתים בירושלים.
במשך שנים היה עורך באוצר מפרשי התלמוד שע"י מכון ירושלים.
היה חבר בוועדת פרס בני ברק ע"ש יצחק גרשטנקורן.
לאחר מותו הוציא חתנו הרב יעקב רפפורט קונטרס מתורתו בשם חזון ישעיהו.
משפחתו
אחיו הרב אליעזר גולדשמידט היה דיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים.
Space Quest (סדרת משחקים)
מסע בחלל (באנגלית: Space Quest) היא סדרת משחקי מחשב בעלת 6 פרקים, בז'אנר משחקי ההרפתקה והמדע הבדיוני. הסדרה עוקבת אחר רוג'ר ווילקו, שרת חללית.
בכל סדרת המשחקים ישנם קטעי פרודיה על מלחמת הכוכבים ומסע בין כוכבים, בנוסף מוזכרים כפרודיה דברים ממקדונלד'ס ועד מיקרוסופט. הסדרה מאופיינת על ידי הומור מטורף של יוצרי הסדרה לכל אורך ששת המשחקים.
מקור הסדרה
מארק קרו וסקוט מורפי שעבדו יחד בעבר על המשחק "הקדרה השחורה" מבית סיירה, רצו ליצור משחק הרפתקה מדע בדיוני ובעיקר מצחיק, בדומה לרוב משחקי ההרפתקה באותה תקופה. בנוסף לזה רצו ליצור גיבור שתפקידו שרת בחללית "ארקדה" (הגיבור מתחיל את המשחק כדמות שולית בחללית ועד מהרה נהפך לגיבור).
משחקי הסדרה
ב-2002 היה עוד ניסיון לייצר משחק אקשן עבור הPS2 וה-X-box, אך גם ניסיון זה נכשל.
גרסאות מעריצים
בהשראת הסדרה המקורית יצאו במהלך עשרות השנים הבאות מספר משחקי מעריצים כגון Space Quest The Lost Chapter.
חידושים
שלושת המשחקים הראשונים בסדרה שוחררו ב-EGA ועם ממשק פקודות בהקלדת טקסט. לעומת המשחק הראשון שיצא לאחר מכן בגרסת VGA עם ממשק של פקודות בהקשה על עכבר המחשב, המשחק השני והשלישי מעולם לא זכו לחידוש רשמי. עם זאת, לאחר נסיונות כושלים של כמה מעריצים במהלך עשרות שנים, יצאה לבסוף ב-2011 גרסת מעריצים מחודשת למשחק השני (Space Quest 2 Remake: Vohaul's Revenge) ולאחר יותר מעשור גם ב-2023 למשחק השלישי שכפי שצוין בכותרתו השתמש בגרפיקה תלת מימדית (Space Quest 3D).
ולד
{{פירושונים| אישים ששמם ולד:
ראו גם
}}
יחסי ישראל–מונטנגרו
יחסי ישראל–מונטנגרו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, המדיניים והשיתופיים שבין מדינת ישראל לבין רפובליקת מונטנגרו. למונטנגרו יש שגרירות בישראל.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין ישראל למונטנגרו כוננו כאשר תמכה ישראל במונטנגרו ב-2006 והפכה לאחת המדינות הראשונות שהכירה בעצמאותה. היחסים בין ישראל למונטנגרו צמחו במהירות, התבססו על ידידות, הבנה הדדית, דמיון ואינטרסים משותפים. שיתוף הפעולה מתבסס על חזון משותף על מגוון רחב של נושאים בינלאומיים והשקעות משותפות.
בדצמבר 2019 חתמו משרד הביטחון ומשרד ההגנה של מונטנגרו על הסכם לפיו אלביט מערכות תספק לצבא מונטנגרו עמדות נשק שנשלטות מרחוק בסכום של כ-100 מיליון שקל.
ביקורים מדרג גבוה
ב-6 בפברואר 2013 נפגשו נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ' ויו"ר הפרלמנט של מונטנגרו רנקו קריבוקאפיץ' בפגישות נפרדות עם שגריר החוץ של ישראל למונטנגרו. בפגישות נאמר כי היחסים בין שתי המדינות נמצאים בעלייה.
כמו כן, לפי הודעת הקבינט, הנשיא וויאנוביץ' ציין את היחסים ההדוקים בין ישראל למונטנגרו, הדגיש את הצורך בביטוי מלא של שיתוף פעולה אודות התוכנית הכלכלית הכוללת וציין לשבח את תרומתה החשובה של הקהילה היהודית במונטנגרו ליחסי שתי המדינות, כמו גם את האחדות הרב-דתית והרב-אתנית של המדינה. קריבוקאפיץ' אמר כי החברה במונטנגרו "מקדישה כבוד מלא למסורות הרוחניות והתרבותיות של כל הקהילות הדתיות במונטנגרו".
בשנת 2017 ביקר שר החוץ המונטנגרי סרדיאן דרמנוביץ' את השר לשיתוף פעולה אזורי, צחי הנגבי. שר החוץ ציין כי שיתוף הפעולה הבילטרלי בין מונטנגרו לישראל היה טוב עד כה וישנן אפשרויות ודרכים רבות לשיפורו. דרמנוביץ הביע עניין בחיזוק היחסים הכלכליים בין מונטנגרו לישראל, בעיקר באמצעות שיתוף פעולה עם משקיעים פוטנציאליים, אשר מטרתו הייתה פורום של אנשי עסקים ישראלים ומונטנגרים. השר הנגבי הסכים כי הפורום מהווה הזדמנות אדירה לקידום שיתוף הפעולה הכלכלי בין מונטנגרו לחברות ישראליות וחילופי חוויות בפעילויות כלכליות שונות, תוך התמקדות מיוחדת בשיתופי פעולה בתחומי התיירות, האנרגיה, החקלאות, הבניה ושמירה על איכות הסביבה.
גביע אסיה בכדורגל 2011
גביע אסיה בכדורגל 2011 של AFC נערך בקטר בחודש ינואר 2011, וזאת הפעם השנייה שהטורניר מתארח בקטר והפעם ה-15 שהטורניר נערך. במשחק הגמר ניצחה הנבחרת היפנית את מקבילתה האוסטרלית בתוצאה 0-1 לאחר הארכת זמן. הייתה זאת הזכייה הרביעית של הנבחרת היפנית בטורניר.
בחירת המארחת
קטר, הודו ואיראן הגישו הצעות לאירוח גביע אסיה לשנת 2011 ואילו אוסטרליה הגישה הצעה מאוחרת. קטר הוכרזה כמארחת הגביע ב-29 ביולי 2007 במהלך גביע אסיה בכדורגל 2007 בג'קרטה, אינדונזיה. בגלל תקנות פיפ"א ו-AFC הוחלט כי הגביע יוכל להתקיים בחודש יולי או בחודש ינואר ומפני שיולי נחשב לשיא הקיץ בחצי האי ערב הטורניר נקבע לינואר.
מקום 3-4
במשחק על המקום השלישי גברה על  בתוצאה 3-2, וסיימה בפעם השנייה ברציפות במקום השלישי בטורניר.
שיר הנושא
לייצוג האירוע נבחר הסלוגן "יאללה אסיה" ובעקבות הבחירה נבחר השיר "יאללה אסיה" שבוצע על ידי הזמר ג'יי שון בשיתוף פעולה עם הזמר קארל וולף, הזמרית הקטרית ראדיקה וקאריה ומקהלת בית הספר לתיאטרון סילביה שבלונדון. השיר נכתב והולחן על ידי זוליקאה אל-פאסי, ראדיקה וקאריה ומקס הרמן.
ארבע מיתות בית דין
ארבע מיתות בית דין הן שיטות הוצאה להורג לביצוע עונש מיתה לפי ההלכה. דיניהן נדונים בפירוט במסכת סנהדרין. דינים אלה, העוסקים בגזר דין מוות, נקראים "דיני נפשות".
על פי ההלכה, עונש מיתה נגזר רק בזמן שהסנהדרין יושבת בלשכת הגזית, ועל כן פורמלית חדלו עונשי מיתה להתקיים בסוף ימי בית שני, מלבד יוצאי דופן חריגים. בימי הסנהדרין, גזר דין מיתה והוצאה להורג ניתן על ידי "סנהדרין קטנה" (בתי דין של 23 דיינים ממקומות שונים בארץ), למעט מספר עבירות מצומצם, שנידונו רק על ידי הסנהדרין הגדולה.
לצורך עונש מיתה נצרכו תנאים רבים, ולכן ההוצאה להורג נחשבה למעשה נדיר.
מקור וטעם
חז"ל גזרו מתוך החוק המקראי ארבע שיטות הוצאה להורג. שיטת ההמתה נקבעה לפי חומרת המעשה שבגינו הורשע הנידון. קיימות ארבע שיטות לפי דרגת חומרתן, וחז"ל סידרו אותן מן הכבד אל הקל: סקילה, שרפה, הרג וחנק. לשיטתו של רבי שמעון סדר החומרה היה כך: שרפה, סקילה, חנק והרג.
על פי המקרא, נראה שמטרת העונשים היא תיקון החברה על ידי הוצאת עושי רע מתוכה והרתעת השאר. למשל, בדינו של בן סורר ומורה:. על פי דברי חז"ל מיתת בית דין מכפרת לאדם על חטאיו אם התוודה, והוא בן עולם הבא.
גישת חז"ל כלפי הריגת הנידון הוא כאל רע הכרחי, והיחס לנהרג מבוטא בדברי רבי מאיר:
מעיון בתנאים הרבים שהם כמעט בלתי אפשריים הדרושים להבאה בבית הדין היהודי לידי עונש מיתה, עולה שמטרת עונש המיתה נועד להוות כלי להגדרת חומרתן של עבירות מסוימות, ולא כלי מרתיע או עונש שבא להוות נקמה בחוטאים. בהקשר זה תשובתו של הרב משה פיינשטיין, רב מוכר ופוסק במאה העשרים, שנכתבה לבקשת מושל ניו יורק מראה את ההשקפה ההלכתית של הרב על מטרת הענישה. התשובה נכתבה למושל שפנה לרב בבקשה שיחווה דעתו בעניין זה.
בתשובתו מסביר הרב פיינשטיין שעונש המוות בתורה אינו נובע מרגשי נקם וגמול, שכן דבר זה מסור לאל בלבד, כמו שנאמר בתלמוד "'יבוא בעל הכרם [=הקב"ה] ויכלה את קוציו". הרב פינשטיין מדגיש שעונש המוות שבתורה נועד לביטוי עקרוני של חומרת האיסור, ולאפשר חינוך להבנה של חומרת האיסור. כיוון שכך, התורה קבעה קריטריון רחוק מאוד לשימוש מעשי בעונש המיתה, עקב החומרה היתירה שכרוכה בנטילת נפשו של אדם, וחשיבותה של כל נפש.
בדרך זו הוא מסביר את ההגבלות הגדולות (כגון צורך בהתראה מוקדמת, עדות ישירה – ולא נסיבתית בלבד - של לפחות שני עדים כשרים, בית דין של עשרים ושלשה דיינים מוסמכים, וכיוצא בזה), ואת תנאי הכשירות המיוחדים שנדרשים מהדיינים שדנים בדיני נפשות, אך מוסיף:
למרות ההסתייגות שלו מהטלת עונשי מוות, מוסיף הרב פינשטיין בחתימת דבריו שאם מטרת עונש המוות היא "לצורך השעה", להילחם בפשיעה הגואה, ניתן להשיתה כדי "למיגדר מילתא", לגדור את הדבר:
תשובה זו משקפת את ההשקפה של רבים במשפט העברי בימינו, השולל כעיקרון עונש מוות, אך מתירה במקרים מיוחדים ו"לצורך השעה".
פירוט וביצוע המיתות
פרטי הביצוע של ארבע המיתות מבוארים במסכת סנהדרין בפרקים ו–ז; להלן תובא תמצית הדברים:
לפני ההוצאה להורג היו מוליכים את הנידון למקום ההריגה, וכרוז היה עובר לפניו ומודיע את חטאו ואת עונשו ושואל אם יש מישהו שיכול ללמד עליו זכות. אם נמצא אדם כזה היו מחזירים אותו לבית הדין ושומעים את טענותיו, ואף הנידון היה יכול לבקש ללמד זכות על עצמו, שמא דעתו התבלבלה עליו בשעת המשפט. במרחק של עשר אמות ממקום הריגתו, הנידון היה צריך להתוודות על חטאו, ובמקרה של סקילה, במרחק של ארבע אמות היו מפשיטים אותו (אך אישה לא הייתה מופשטת). על פי הרמב"ם ההפשטה נועדה לזרז את מותו. לאחר מכן, היו מטשטשים את דעתו של הנידון בסם המהול ביין.
מכאן משתנה הביצוע לפי סוגי המיתות השונות:
סקילה
העבירות עליהן ענושים בסקילה הן: עובד עבודה זרה, נערה בתולה מקודשת לאיש שזינתה והאיש שזנה עמה, מחלל שבת, מסית ומדיח לעבודה זרה, המקלל את השם, מקלל אביו או אמו, איש או אישה המקיימים יחסי מין עם בהמה, השוכב משכב זכר, השוכב עם אימו, השוכב עם אשת אביו, השוכב עם אשת בנו, בן סורר ומורה, מכשף, בעל אוב או ידעוני, שור שהרג אדם.
היו מעלים את הנידון אל בניין בגובה שתי קומות אדם, ומשליכים אותו לארץ. אם לא מת בזריקה זו, היו העדים נוטלים אבן כבדה ומטילים אותה על לבו (כדי לקיים את הפסוק ). אם עדיין לא מת, היו כל העם הנוכחים משליכים עליו אבנים, עד שהייתה נשמתו יוצאת.
התורה מצווה לתלות את מי שמת מיתת בית דין בסקילה, לאחר מותו:
על תליית הנהרג להיעשות ביום, דין שנלמד בתלמוד מהפסוק, לאחר שחטאו ישראל בעבודת בעל פעור. בדברי רב חסדא ההוקעה מתפרשת כתלייה, על פי הפסוק:. מכל מקום, הגופה הייתה נתלית סמוך לשקיעת החמה, והייתה נשארת תלויה רגעים אחדים בלבד. זאת כיוון שהאדם עשוי ב"צלם אלוהים", ובתלייה זו יש משום בזיון. וכדברי התורה:
לפי פרשנות חז"ל, תלייה מתקיימת רק בעובד עבודה זרה ובמקלל את השם (לדעת רבי אליעזר, כל המחויב סקילה – נתלה).
שרפה
העבירות עליהן ניתן עונש שרפה הן: בת כהן נשואה שזינתה, השוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה, כאשר אחת מהן היא אשתו (האשה או הבת והנכדה, בהתאמה), והשוכב עם בתו או נכדתו.
על פי חז"ל במשנה, מצות שרפה אינה על ידי שריפת הגוף (העלאה על המוקד), אלא רק על ידי שרפה פנימית של האדם כך שגופו נשאר שלם, חז"ל למדו כן בגזירה שווה מעדת קרח או מבני אהרן, שבשניהם הגוף נשאר קיים לאחר השרפה.
תחילה היו מעמידין את הנידון למוות כשהוא משוקע בזבל עד ברכיו, כדי שלא יזוז, לאחר מכן - על מנת לפתוח את פיו - היו כורכים את צווארו בבד, ומושכים מכאן ומכאן (יש אומרים: פותחים את פיו בצבת), ומשליכים לתוך פיו חוט של עופרת/ עופרת ובדיל רותחת עד שהייתה מגיעה לקרביו.
הרג (סייף)
עונש הרג נכתב בתורה על אנשי עיר הנידחת, ורוצח במזיד.
ההריגה על ידי סייף הייתה נעשית על ידי שהיו מתיזים את ראש הנידון בחרב.
חנק
העבירות עליהן ענושים חנק: אשת איש וגבר שנאפו ביחד, מכה אביו או אמו, מי שחטף אדם וסחר בו, זקן ממרא, נביא שקר והמתנבא בשם עבודה זרה.
היו כורכים את צוואר הנידון בבד קשה העטוף בבד רך, ומושכים משני הצדדים, עד שיוצאת נשמתו.
דרכי הדיון בדיני נפשות
ארבע מיתות בית דין הן כלי הכפייה ההלכתיים החמורים ביותר המסורים לבית הדין יותר מן ההלקאה, הקנסות והנידוי. מהפסוק למדו חז"ל שבדיני נפשות ישנה חובה מיוחדת להשתדל במציאת ראיות לזיכוי החשוד. אמנם מן הפסוק אין ראיה שהכוונה היא דווקא להצלה בדיני נפשות, אך הדבר נלמד מסברה, שכן בדיני ממונות הטיית המשפט לטובת צד אחד בהכרח תביא להפסד של הצד שני, והלשון הצלה אינה רלוונטית. ההבדלים שבדרכי הדין נשנות בפרק ד ממסכת סנהדרין:
בסדרי המשפט בדיני נפשות, לא היו מוציאים להריגה יותר מאדם אחד ביום. אך במקרה של הוראת שעה, היו חורגים מדין זה.
רובל בלארוסי
רובל בלארוסי (בבלארוסית: Беларускі рубель) הוא ההילך החוקי של בלארוס. רובל בלארוסי אחד מתחלק למאה קופייקות (בבלארוסית: Капейка). בתקן ISO 4217 מסומן הרובל הבלארוסי באותיות BYN. עד שנת 2016 הוא סומן כ-BYR, ועד שנת 2000 – כ-BYB.
ארבע מיתות בית דין
אבלות
הרוגי בית דין לא היו נקברים בקברות אבותיהם, וקרובי משפחתם לא היו יושבים עליהם "שבעה", אם כי הם מותרים לנהוג במנהגי אנינות. אך לאחר ריקבון הגופה, היו מלקטים את עצמותיהם וקוברים אותם בקברות אבותיהם. נחלקו האם לאחר ליקוט העצמות והקבורה שבים בני המשפחה ויושבים שבעה או שכיוון שנדחו – נדחו ואין מתאבלים עליהם. וכן הסתפקו לגבי מי שהוצא להורג על ידי בית דין מכורח הוראת שעה אם מתאבלים עליו.
רובל בלארוסי
סימנו של הרובל הבלארוסי הוא BR. קיימים שטרות של רובל בלארוסי ביחידות של 20, 50, 100, 500.
ארבע מיתות בית דין
כלי ההריגה
מן הדין על הסיף, האבן, הסודר ששימשו להריגת החוטא להיקבר לאחר ביצוע גזר הדין. וכן העץ ששימש לתלייה נקבר. ברש"י מפורש שדין זה נלמד מריבוי הפסוק . הרמב"ם פירש שהוא כדי לא להשאיר לנידון זיכרון רע, שלא יאמרו "זה העץ שנתלה עליו פלוני". וקבורה זו היא בתחום ארבע אמותיו של קבר הנהרג, אך לא באותו הקבר.
רובל בלארוסי
היסטוריה
ב-1 ביולי 2016, בעקבות אינפלציה גבוהה ושטרות גבוהים מדי, הוכנסה למחזור סדרה חדשה של שטרות שבהם הורדו ארבעה אפסים בערכו של הרובל הבלארוסי, כך שכל 2 רובל נהיו שווים בערך לדולר אמריקני אחד. ההחלפה לשטרות הרובל החדש התבצעה בפועל ב-1 בינואר 2017 (בין יולי 2016 לינואר 2017 היה שימוש גם ברובל החדש וגם ברובל הישן). כמו כן הוחלט לראשונה בתולדות בלארוס להוסיף מטבעות למחזור, דבר שלא נעשה עד אז.
ארבע מיתות בית דין
הפסקת ביצוע ארבע מיתות בית דין
על פי ההלכה, סמכותו של בית דין לדון בדיני נפשות ולגזור גזר דין מוות מותנה במספר תנאים, שחדלו להתקיים לפני דורות רבים. התנאי הראשון הוא שבית הדין הגדול ישב בלשכת הגזית שבעזרה, תנאי שעל פי התלמוד חדל להתקיים ארבעים שנה לפני חורבן בית שני, עת גלתה הסנהדרין מלשכת הגזית , לפני כאלפיים שנה. תנאי נוסף הוא קיומו של בית המקדש, כפי שדרשו חז"ל את הפסוק, "בזמן שיש כהן (שמקריב קרבנות, דהיינו שיש אפשרות לעבוד את עבודת המקדש) יש משפט בזמן שאין כהן אין משפט" תנאי נוסף הוא שהדיינים יהיו סמוכים , אך הסמיכה בטלה אף היא לפני כאלף שנים. מובן אפוא, שאין כיום אפשרות לחדש את דיני ארבע מיתות בית דין, אלא אם ישובו כל התנאים הנצרכים לכך להתקיים.
אמנם, לדעת רוב הראשונים, אף כשאין מתקיימים התנאים האמורים, יש רשות לכל בית דין להעניש בכל עונש, כולל הוצאה להורג, בהליך בלתי רשמי כהוראת שעה, כדי להעמיד את חומת הדת. וכדברי הרמב"ם:
יש מהראשונים החולקים על הסמכות להעניש עונש מוות במצב המדובר, אך בשולחן ערוך נפסק כדעה הראשונה.
המפוזר מכפר אז"ר
המפוזר מכפר אז"ר הוא ספר ילדים שכתבה ואיירה לאה גולדברג. הסיפור מספר את קורותיו של אדם מכפר אז"ר, הנוסע באוטובוס לתל אביב, ומבקש להגיע משם לירושלים ברכבת.
הספר מתבסס על יצירה רוסית בשם "כזה הוא המפוזר" פרי עטו של הסופר היהודי-רוסי סמואיל מרשק שיצאה לאור בשנת 1932.
ארבע מיתות בית דין
הוצאות להורג בהיסטוריה ובספרות היהודית
בתלמוד מסופר על אישה ששכבה עם בנה בירושלים ונסקלה בידי בית דין, ובלוד, מסית בשם 'בן סטדא' הופלל במארב והוצא להורג. בכפר סכניא במצרים נסקלו אב ובנו שבאו על נערה מאורסה ביום הכפורים. וישו נתלה בערב פסח בעוון כישוף, הסתה והדחה.
המפוזר מכפר אז"ר
תולדות הסיפור
גרסה ראשונה של גולדברג לסיפורו של מרשק הופיעה בשנת 1938 בשבועון "דבר לילדים" בשם "המפוזר מהֹר ההר". כעבור חודשים אחדים פרסמה לאה גולדברג בדבר לילדים, כרך י' חוברת 17 ב-תרצ"ט (1939) סיפור מחורז בהמשכים, בשם "אלעזר המפוזר" שגיבורו מתגורר בכפר אז"ר. כפר אז"ר הוא מושב שהיה שייך באותה תקופה למועצה אזורית אפעל (כיום הוא חלק מהעיר רמת גן). נקרא על שמו של אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ'. האגדות מספרות שמשלחת של תושבי כפר אז"ר פנתה אל המשוררת בבקשה לשנות את שם הסיפור כדי לא לפגוע בשמו הטוב של היישוב.
ארבע מיתות בית דין
הוצאות להורג שהתבררו כטעות
יהודה בן טבאי הוציא להורג עד זומם אך לאחר מעשה התחרט על כך ונהג לפקוד את קברו של הנידון. שמעון בן שטח הוציא את בנו להורג למרות שהעדים חזרו בהם. אדם נוסף שיצא לסקילה הכחיש את מעשיו עד לרגע האחרון, ועיני החכמים "זלגו דמעות" למשמע המעשה.
המפוזר מכפר אז"ר
תולדות הסיפור
מהדורה חדשה של הספר, בלוויית איוריה של נטלי וקסמן שנקר, יצאה לאור בהוצאת עם עובד בשנת 2011, במלאת מאה שנים להולדתה של גולדברג. דוד רפ ציין "הגיבור, כפי שמציגה אותו וקסמן שנקר, אינו סובל מאותה אגורפוביה שאפיינה גולדברג בציוריה. באיורים העכשוויים נראה המפוזר מתרועע מפעם לפעם עם אנשים, בבית קפה או ברחוב, וזאת בניגוד לעולם החזותי שעיצבה גולדברג, שבו האינטראקציות המעטות עם הזולת היו מרוחקות ומרומזות."
בשנת 2009 משה בן שושן ורענן ניסים פררה ביימו הצגה על בסיס הסיפור, בהפקת "התיאטרון הארצי לילדים ולנוער".
ארבע מיתות בית דין
בספרות ימי הביניים
בספר היוחסין של אחימעץ בן פלטיאל נכתב כי במאה התשיעית באוריה שבדרום איטליה הוציא רבי אבו אהרן בן שמואל הנשיא להורג ארבעה אנשים שונים: בחנק, אדם בשם תיאופילוס שבא על אשת איש; בהרג, אדם שרצח אישה; בסקילה אדם שהואשם במשכב זכור; בשריפה, אדם שבא על חמותו. במכתב של ר' יוסף בן יצחק אבן אביתור הוא מספר על סב-סביו שהיה מקיים ארבע מיתות בית דין בספרד במאה העשירית.
השכיחות הראויה לגזר דין מוות
חז"ל הטילו סייגים רבים על קביעת עונש מיתה לאדם, עד שכמעט בלתי אפשרי להגיע בפועל לחיוב עונש מיתה. משום מגבלות אלו, היו עונשי מיתה יחסית נדירים. על פי המשנה, סנהדרין שהוצאו על ידה להורג נקראת "חובלנית". בתלמוד מובאת מחלוקת בין התנאים לגבי תדירות ההריגות הנדרשת כדי להקנות לה שם זה:
המפוזר מכפר אז"ר
תולדות הסיפור
בכניסה לכפר אז"ר מוצב סלע שעליו חקוק ציטוט מהסיפור. בסדרת הגנים "גן סיפור" שבחולון נכלל גם גן "המפוזר מכפר אז"ר".
ארבע מיתות בית דין
השכיחות הראויה לגזר דין מוות
על מנת לגזור דין מוות יש לקבל עדות של לפחות שני אנשים כשרים, שהִתרו בעובר העבירה (כלומר, הזהירו אותו) לפני ביצועה והודיעו לו מה חומרתה ומה עונשה וקיבל את דבריהם (שאמר אעפ"כ אני עובר). אין לקבל עדות נסיבתית אלא רק של מראה עיניים, וכן נקבעו סייגים נוספים בדרך של קבלת העדות, שכמעט הפכו את עונש המוות לבלתי-מעשי.
המפוזר מכפר אז"ר
הסיפור
הסיפור, הכתוב בחרוזים, מספר על אדם מבולבל אשר אינו מסוגל לעשות דברים רבים כפי שהוא אמור אלא בצורה מבולבלת:
ארבע מיתות בית דין
השכיחות הראויה לגזר דין מוות
בתקופת השלטון הרומאי ארבעים שנה לפני חורבן הבית השני, סירב הסנהדרין לדון בדיני נפשות, ומאז בטלו בעצם עונשי המוות בישראל, מלבד מספר חריגים. אך יש סברה לפיה הסירוב לגזור עונש מוות נבע מדרישת הנציבים הרומיים שמונו במקום בניו של המלך הורדוס.
הדין בימינו
לדברי חז"ל, על אף שכיום לא דנים מיתות בית דין, דין ארבע המיתות לא התבטלו והם מתקיימים בידי האלוהים שמעניש בדרך הטבע את החוטאים. עם זאת, בהלכה יש דיני מוות שלא בידי בית דין, כגון דיני רודף, מוסר, מורידין ואין מעלין וקנאים פוגעים בו. בדינים אלה יש מחלוקות בהלכה אם הם תקפים גם בימינו.
המפוזר מכפר אז"ר
הסיפור
בנוסח המקורי של הסיפור, שפורסם בשנת 1943 נוסע המפוזר למצרים, אז נסיעה כזו עוד הייתה אפשרית. אולם במהדורה של 1968 שונה סיום הסיפור והמפוזר נוסע בין שתי הערים המרכזיות בישראל, תל אביב וירושלים.
בין המקור לעיבודו
הספר "המפוזר מכפר אז"ר" מבוסס על יצירה רוסית בשם "כזה הוא המפוזר" פרי עטו של הסופר היהודי-רוסי סמואיל מרשק שיצאה לאור בשנת 1932. לגרסה העברית רעיונות משותפים רבים עם המקור הרוסי, אך מאיה ערד המציינת כי "העיבוד כאן אינו ממיר את המפוזר אל העולם הישראלי, אלא מכניס אותו - ואיתו, את קוראיו הילדים - לעולמה של לאה גולדברג", מונה הבדלים משמעותיים אחדים בין הגרסאות:
עיבודים למדיה
בשנת 1997 יצאה קלטת ילדים המבוססת על הסיפור בבימויה של רחל שיין ארגמן שהופקה על ידי עם עובד, ים הפקות ויונייטד קינג וידאו. הקלטת יצאה על גבי קלטות וידאו, קלטת שמע ותקליטור. בשנת 2007 הופקה כתקליטור DVD. השתתפו בה גדי יגיל כמפוזר / מדריך, רות גונזלס כמורה, ברוריה אלבק כאמא דואגת ומנחם זילברמן כנהג אוטובוס.
קלמין (מינרל)
קלמין הוא שם היסטורי לעפרה של אבץ. מקור השם מהעיירה הבלגית קלמיס (Kelmis) ששמה הצרפתי היה "לה קלמין" (La Calamine), ובה יש מכרה אבץ. אזור הכפר הגרמני ברייניגרברג נודע במכרות הקלמין הגדולים שבו שפעלו במהלך המאות ה-18 וה-19.
במהלך המאה ה-18 התברר כי מה שחשבו כעפרה אחת היא בעצם תערובת של שני מינרלים שונים:
שני המינרלים דומים מאוד בצורתם וניתן להבחין ביניהם רק באנליזה כימית. בשנת 1803 הצליח הכימאי והמינרלוג הבריטי ג'יימס סמיתסון לבצע הפרדה בין המינרלים. עם זאת, בתעשיית המכרות מקובל עדיין השימוש במונח קלמין על מנת לתאר את שני המינרלים.
במינרלוגיה המונח קלמין איננו תקף עוד, והוחלף בסמיתסוניט והמימורפיט על מנת להבדיל בינם לבין התערובת הוורודה של תחמוצת האבץ (ZnO) ותחמוצת הברזל (Fe2O3) בהם נעשה שימוש בתרחיץ הקלמין.
עד המאה ה-18 הייתה העפרה קלמין חיונית להפקת הפליז, מכיוון שאבץ מתכתי טהור אינו קיים בטבע ולא הייתה אז טכנולוגיה להפיקו. הפליז המופק באמצעות קלמין מכונה "פליז קלמין".
קישורים חיצוניים
Galmeja
תצורת ג'יופוטאנג
תצורת גְ'יוֹפֿוֹטָאנְג (בסינית: 九佛堂组, בפין-יין: Jiǔfótáng zǔ – מילולית "היכל תשע הבודהות") היא תצורה גאולוגית מהקרטיקון התחתון בנציבות העירונית צ'אויאנג במחוז ליאונינג בסין. התצורה ידועה בשל המאובנים שנשמרו בצורה מעולה, הכוללים דינוזאורים מנוצים, עופות קמאים, פטרוזאורים ואורגניזמים אחרים (ראו הביוטה של ג'הול). התצורה היא חלק מחבורת ג'הול יחד עם תצורת יישיין.
תיארוך
על הגיל המדויק של תצורת ג'יופוטאנג הייתה מחלוקת במשך שנים, כשהאומדנים נעו בין שלהי היורה לקרטיקון תחתון. חֶה ואחרים (2004) השתמש בתיארוך רדיומטרי של האיזוטופים של ארגון על שכבות הטוף על מנת לאמת את ההערכות הגיל הביוסטרטיגרפיות. מדידות אלו אישרו שגיל התצורה הוא מגיל אפטיאן השייך לתקופת הקרטיקון התחתון, לפני כ-0.7+/- 120.3 מיליון שנים. מאובנים של מיקרורפטור וג'הולאורניס נתגלו בתצורת ג'יופוטאנג. ג'וֹאוּ ואחרים (2003) מדדו בסיל בזלתי בחלקה העליון ביותר של תצורת ג'יופוטאנג את הגיל 110.6 מיליון שנים, כלומר אלביאן תחתון. מכאן שכל התצורה נוצרה מאפטיאן עליון לאלביאן תחתון.
סטרטיגרפיה
תצורת ג'יופוטאנג שוכנת על תצורת יישיין. עובייה נעה בין 800 ל-1,200 מטרים. השכבה התחתונה בנויה ממשקעים סיליקלאסטיים גסי גרגיר של קונגלומרט ואבן חול המתחלפים במשקעים דקי גרגיר של אבן בוץ מעורב בטוף. ואחר כך שלוש פעמים שכבה של אבן חול מעורבת בטוף ועליה שכבה של אבן בוץ דקת גרגיר יותר המעורבת בטוף.
יונקים
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של יונקים, אבל רק אחד תואר רשמית וכונה בשם
בעלי אגן דמוי עוף
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של בעלי אגן דמוי עוף.
פטרוזאורים
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה דגימות רבות של פטרוזאורים.
מקסין ווטרס
מקסין מור ווטרס (באנגלית: Maxine Moore Waters , נולדה ב-15 באוגוסט 1938) היא פוליטיקאית אמריקנית מן המפלגה הדמוקרטית, אשר חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז ינואר 1991 מטעם קליפורניה. ווטרס היא האישה האפרו-אמריקאית הוותיקה ביותר המכהנת כיום בקונגרס (מבין 12 נשים אפרו-אמריקניות).
בשנים 1976–1990 הייתה ווטרס חברה באספה הלאומית של קליפורניה (הבית התחתון של הפרלמנט המקומי). ידועה בשל התנגדותה למלחמת עיראק ובביקורתה כלפי הנשיאים מן המפלגה הרפובליקנית ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ג'ורג' ווקר בוש ודונלד טראמפ.
ביוגרפיה
בשנת 1990 נבחרה ווטרס לראשונה לבית הנבחרים, עם כ-79% מקולות הבוחרים במחוז הבחירה שלה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 2008 תמכה ווטרס בתחילה בהילרי קלינטון, אך העבירה את תמיכתה למועמד ברק אובמה, לאחר שזכה בפריימריז המפלגתיים. באוגוסט 2011 ווטרס ביקרה את אובמה על כך שאינו פועל מספיק למען חיזוק הקהילה השחורה., זאת במיוחד לאור אחוז האבטלה הגבוה שעמד באותה התקופה בקרב אוכלוסייה זו (15.9%). בשנת 2018 קואליציית היהודים הרפובליקנים קראה לווטרס להתפטר מתפקידה בגלל קשריה הטובים עם לואיס פרחאן, מנהיג ארגון אומת האסלאם. ווטרס גינתה את השלטון הקומוניסטי בקובה, ושיבחה את הממשל כאשר נקט בתהליכי דמוקרטיזציה. היא התנגדה לאמברגו האמריקני על המדינה. היא גם גינתה רבות את ממשלו של טראמפ, וקראה להדיחו פעמים רבות, במיוחד לאחר פרישתו מהסכם הגרעין האיראני. ווטרס טוענת כי טראמפ הוא "אנוכי וגזען שלא ראוי לכהן כנשיא". היא התנגדה רבות למלחמת עיראק מאז פריצתה.
דמטריוס, קיסר אתיופיה
הקיסר לשעבר תקלה גיורגיס הראשון שב לגונדר כעבור מספר חודשים, תבע את כס הקיסרות לעצמו וב-24 במרץ 1880 הדיח את דמטריוס. דמטריוס המשיך להאבק על הכתר ושב לכהן כקיסר מיוני 1800 ועד יוני 1801, אז הודח לטובת אגוולה ציון. דמטריוס נפטר לקראת סוף 1802, ונקבר בבעטה.
ספורטינג קנזס סיטי
ספורטינג קנזס סיטי (באנגלית: Sporting Kansas City) היא קבוצת כדורגל אמריקאית מקנזס סיטי שבמיזורי, המשחקת בליגת ה-MLS. הקבוצה זכתה פעמיים בגביע ה-MLS (בשנים 2000, 2013) ופעמיים בגביע ארצות הברית הפתוח (2004), 2012, 2015). הקבוצה בבעלות למאר האנט, בעליהן של קנזס סיטי צ'יפס, מועדון כדורגל דאלאס והקולומבוס קרו. בתחילת דרכה נקראה הקבוצה קנזס סיטי וויז (באנגלית: Kansas City Wiz), אך שמה שונה בשל ויכוח על זכויות יוצרים. עד נובמבר 2010 נקראה הקבוצה קנזס סיטי וויזרדס (באנגלית: Kansas City Wizards) ושיחקה באצטדיון ארוהד, האצטדיון של קבוצת הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס. שם הקבוצה השתנה עם המעבר לאצטדיונה הנוכחי שהוא אצטדיון ייעודי לכדורגל.
אוהדי הקבוצה מכונים "המיסטיקנים".
ממוצע אוהדים
עונה רגילה/פלייאוף
ראש העין
רֹאשׁ הָעַיִן היא עיר במחוז המרכז בישראל. העיר שוכנת במרזבה המזרחית של השרון, למול הרי השומרון. ראש העין נקראת על שם מיקומה במוצא נחל הירקון (ראס-ראש, (מקור), עין- מזרקה, מעיין). ראש העין הוכרזה כעיר בשנת 1994, היא משתרעת על פני שטח של כ-16,000 דונם. שכונותיה המזרחיות של ראש העין גובלות בקו הירוק והעיר מהווה גבול בין מחוז המרכז למחוז יהודה ושומרון. בראשות העיר עומד תא"ל במיל' שלום בן משה.
פרהיסטוריה
שפע המים, החי והצומח באזור מעיינות הירקון משכו את האדם לאזור מאז ומתמיד. בקרבת העיר נמצאת מערת קסם, אתר ארכאולוגי חשוב משלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, בה נתגלו שרידי אדם, כליו ומזונו. כמו כן, באמצעות צנפות שנתגלו במקום מנסים החוקרים לשחזר את אורחות החיים בתקופות קדומות.
על גדות נחל רבה, מתחת למה שהיום הוא רחוב הגר"א, נתגלה כפר המתוארך לתקופה הכלקוליתית, ושמו היווה בסיס לשמה של התרבות שהקימה אותו, תרבות ואדי רבה, ששרידים ממנה מצויים ברחבי הארץ.
בתולדות ארץ ישראל שימשה ראש העין צומת דרכים, ולמעבר אפק נודעה חשיבות אסטרטגית וכלכלית. ממערב לעיר ניצב תל אפק שריד לשכבות היישוב והמבצרים שחלשו על האזור ועל מעיינות הירקון. אפק (מקור השם במילה אפיק, קרי מקום שיש בו מים) הייתה עיר כנענית, והיא נזכרה בכתבי המארות המצריים מן המאה ה-18 לפנה"ס. התרחשויות היסטוריות ומסעות צבאיים עברו באזור זה. במאה ה-15 לפנה"ס היא נכבשה על ידי מלכי מצרים, תחותימס השלישי ולאחריו על ידי אמנחותפ השני. אפק הפכה למצודה מצרית ובה שלט מושל מצרי. היא מוזכרת במכתבי אל-עמארנה במצרים. בארמון המושל מהמאה ה-13 לפנה"ס נמצא מכתב בכתב יתדות, שנשלח למושל מאוגרית שבסוריה.
אפק נזכרת ברשימות ערי כנען שנכבשו בידי בני ישראל בזמן כיבוש הארץ בהנהגת יהושע בן נון נכתב "וְאֵלֶּה מַלְכֵי הָאָרֶץ אֲשֶׁר הִכָּה יְהוֹשֻׁעַ וּבְנֵי יִשְׂרָאֵל"..."מֶלֶךְ אֲפֵק אֶחָד, מֶלֶךְ לַשָּׁרוֹן אֶחָד." . מאוחר יותר במאבק עם הפלשתים בתקופת השופטים בימי עלי הכהן, נערכו הפלשתים באפק למלחמה נגד בני ישראל, בשנת 1050 לפנה"ס. בני ישראל, שחנו באבן העזר (עזבת צרטה), ניגפו לפני הפלשתים. שנאמר: "וַיֵּצֵא יִשְׂרָאֵל לִקְרַאת פְּלִשְׁתִּים לַמִּלְחָמָה, וַיַּחֲנוּ עַל-הָאֶבֶן הָעֵזֶר, וּפְלִשְׁתִּים, חָנוּ בַאֲפֵק" - שני בני עלי הכהן נהרגו בקרב וארון ברית ה' נפל בשבי הפלשתים. הפלשתים גם נערכו באפק במערכה נגד שאול המלך בגלבוע.
בתקופות מאוחרות יותר נבנו בסמוך לראש העין מבצרים צלבניים וטורקיים. באזורים הסמוכים לעיר נמצאים אתרים ארכאולוגיים רבי חשיבות ומתקופות שונות (כתובת קדומה בשפה העברית, שנכתבה לפני כ־3,000 שנה, נחשפה בחפירות בסמוך לעיר), בשנת 2017 נחשף בראש העין מפעל מים בן 2,700 שנה.
בימי הביניים
במאה ה-5 נבנתה באזור מעיינות ראש העין כנסייה נוצרית–יוונית. במשקוף אחד הבתים נמצאה כתובת זיכרון לקדוש נוצרי, שהוצא להורג בפקודת הקיסר הביזנטי דיוקלטיאנוס; נראה שנלקחה מכנסייה או ממבנה קבורה ביזנטי.
במאה ה-12 נבנה על המוֹרָד המערבי של הרי השומרון המבצר הצלבני מיראבל, שהיווה חלק מרוזנות יפו ואשקלון, בה שלטה משפחת איבלין, משפחת אצולה פרנקית בארץ ישראל. המבצר נכבש ב-1187 על ידי אחיו של המצביא המוסלמי צלאח אל-דין, ונהרס ב-1191 בפקודתו של מצביא זה, לאחר שהכוחות המוסלמיים ניגפו בקרב ארסוף בידי ריצ'רד לב הארי.
פיתוח ראש העין בשנות ה-20 של המאה ה-20
לתחנה בראש העין היו מביאים פרי הדר למשלוח למצרים ולאנגליה דרך פורט סעיד. בקיץ, כשהאדמה השחורה יבשה, התנועה הייתה סבירה. אולם בחורף מכיוון שלא היה כביש (גם במושבה פתח-תקווה), היה קושי רב לעבור בדרך הבוצית מפתח תקווה לראש העין. התנועה התנהלה בעגלות (חישוקי ברזל על גלגליהן), והעגלות היו שוקעות בבוץ.
ועד המושבה, ובמיוחד זלמן גיסין, פנה לנציב העליון הרברט סמואל, לוועד הצירים ולברון רוטשילד וביקש להמשיך בסלילת ענף למסילת הרכבת מראש העין לפתח תקווה. בסיועו של הברון רוטשילד נתאפשרה עבודה עברית: הביצוע נמסר ל"גדוד העבודה", אנשיו הקימו מחנה במבצר אנטיפטרוס (אחרי מאורעות 1921 הועבר המחנה לעין גנים). ב-1922 כבר הגיעה הרכבת עד פתח תקווה. נבנתה תחנה, ומשלוחי הפרי, העץ, הזבלים והנפט הגיעו לשם. נוסף על כך, יצאה בכל בוקר רכבת מיוחדת מפתח תקווה ליפו (קרון אחד או שניים), ומסלולה היה: פתח תקווה - ראש העין - לוד - תל אביב - יפו. לפנות ערב חזרה הרכבת למושבה. כיום ניתן לראות את מבני התחנה, מסילת הרכבת ומבנים מתקופת השלטון הבריטי המפוזרים באזור.
משנות ה-30
בתקופת המאורעות ראש העין הייתה בסיס צבאי של חיל האוויר הבריטי, והיא סבלה מהתנכלויות של פורעים ערביים. הערבים היו מחבלים בפסי הרכבת, מפרקים את הפסים או מניחים מוקשים, כך שהרכבות היו יורדות מהפסים. למשטרת היישובים העבריים היו נוטרים שסרקו את פסי הרכבת עם "טרולי" (קרון משמר) לפני הרכבת, כך שאם היה מוקש היו הם מתפוצצים ולא הרכבת. נוטרי פסי הרכבת עבדו בתנאים קשים במיוחד. בפרעות 1936 השתלטו ערבים על המחצבות באזור מגדל צדק שהופעלו על ידי חברות יהודיות בתקופת המנדט, אך הונסו ב-1937 על ידי פלוגת נוטרים בפיקודו של יצחק שדה.
ב-22 בנובמבר 1945 חדר כוח של אצ"ל למחנה והחרים כמויות גדולות של נשק ותחמושת. סמוך למחנה שכנה תחנת השאיבה שסיפקה מים לירושלים.
בתקופת מלחמת העצמאות
לראש העין הייתה חשיבות אסטרטגית בתקופת המנדט: בייחוד מגדל צדק על מחצבותיו סביבו שסיפקו חומרי בנייה למישור החוף, וכן ראש העין שהייתה מקור המים לירושלים ועורק תובלה מנמל חיפה למרכז ולדרום. במאי 1948 השלימו כוחות המנדט הבריטי את פינוי המחנה ותחנת השאיבה שלידו, ומיד לאחר עזיבתם ניצתו מאבקים קשים באזור בין כוחות ההגנה לבין כוחות לא סדירים מהכפרים סלמה, יהודייה, כפר ענה, בסקיה ועוד. חיילי ההגנה תפשו מתקנים ומחנות כמשטרת פתח תקווה, מחנה בכפר סירקין, ומחנה בתל-ליטוינסקי, אך את ראש העין לא הצליחו עוד לכבוש, ובמגדל צדק החזיקו רק לתקופה קצרה עד אשר נסוגו. ימים לאחר מכן כוחות עיראקיים סדירים נכנסו לכפר קאסם ולראש העין, ומטרתם הייתה להתקדם למרכז היישוב היהודי ולחצוץ את היישוב בין צפונו לדרומו.
ההתקפה הראשונה על ראש העין התבצעה ב-30 במאי, על ידי שתי פלוגות של האצ"ל מגדוד 35 של חטיבת אלכסנדרוני, שמפקדו היה איתן לבני. בהתקפה זו נכבש המקום, והצבא העיראקי נסוג לכפר קאסם. כעבור שעתיים התבצעה התקפת נגד של העיראקים. הכוח היהודי נתפס לא מאורגן בהגנה, נהרגו ארבעה חיילים, וראש העין שוב נכבשה על ידי העיראקים.
לאחר קרבות עזים נכבשו המחנה ותחנת השאיבה, במסגרת מבצע בתק.
הקמת ראש העין העברית
היישוב התפתח על בסיס מעברה של עולים מתימן. כ-5,000 מיהודי תימן, שניסו לעלות לישראל בשנות ה-40 ונעצרו על ידי הבריטים במחנה חאשד ליד עדן, עלו לישראל במבצע אווירי בתקופה דצמבר 1948-מרץ 1949. מחנה זה כונה על ידי יהודי תימן כמחנה גאולה.