cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המלחמה בסמים
המאה ה-20
בשנת 1970, העביר הקונגרס את החוק המקיף למלחמה בסמים של 1970 (Comprehensive Drug Abuse Prevention and Control Act of 1970; אנ׳), אשר סיווג חומרים אסורים על בסיס שימוש רפואי וכן בהתאם לפוטנציאל ההתמכרות שלהם. בשנת 1971, שני חברי קונגרס פרסמו דו"ח חמור על מגפת הרואין המתרחבת בקרב אנשי צבא אמריקנים המשרתים בווייטנאם; 10%-15% מאנשי הצבא היו מכורים להרואין, והנשיא ניקסון הכריז ששימוש בסמים הוא "אויב הציבור מספר אחד" . עם זאת, ולמרות הרטוריקה, בפועלניקסון וממשלו יישמו את המשכה של המדיניות הממשלתית משנת 1914. ג׳ון אהרליכמן (John Ehrlichman), שהיה יועצו של ניקסון, אמר על המדיניות של הנשיא: "״לקמפיין של ניקסון ב-1968, ולמדיניות שלו כנשיא, היו שני אויבים: השמאל הפציפיסטי ואנשים שחורים. אתה מבין מה אני אומר? ידענו שאנחנו לא יכולים להפליל את היותו של אדם נגד המלחמה או היותו שחור. אולם על ידי יצירת זיקה בציבור בין היפים למריחואנה, או בין שחורים להירואין, ולהפליל את שני הסמים הללו במידה רבה, יכולנו לשבש את הקהילות הללו. יכולנו לעצור את המנהיגים שלהם, לפשוט על ביתם, לפזר את הפגישות שלהם, ולהפוך אותם לנבלים מדי ערב בחדשות. האם ידענו שאנחנו משקרים לגבי הסמים? ודאי שידענו״."בשנת 1973, המנהל לאכיפת הסמים (DEA) נוצר והחליף את הלשכה לסמים מסוכנים (ה-BNDD) . ממשל ניקסון אף ביטל את גזר הדין המינימלי המחייב שהיה בחוק אז, 2-10 שנים, בגין כמות מסוימת של מריחואנה, והחל בדרישה פדרלית ליישום תוכניות גמילה וטיפול בסמים. הפסיכיאטר רוברט דופונט, אשר ייעץ לממשל ניקסון בנושא, אמר כי יהיה יותר מדויק לומר כי בפועל ניקסון סיים את המחלחמה בסמים, מאשר החל בה.
כהונתו של הנשיא רייגן הביאה להרחבה במלחמה במניעה של שימוש בסמים והפללת התחום. בכהונתו הראשונה, רייגן חתם על ה-Comprehensive Crime Control Act of 1984, אשר הרחיבה את העונשים על החזקת מריחואנה, קבעה עונשי מינימום, ויצרה מנגנוני חילוט. משנת 1980 ועד 1984, התקציב השנתי לאכיפת האיסור על סמים של ה-FBI, עלה מ-8 מיליון דולרים ל-95 מיליון דולרים. סגן הנשיא, ג'ורג בוש האב, ועוזריו, החלו פועלים למעורבותם של צבא ארצות הברית וה-CIA במאמצי המלחמה בסמים.
המשרד הלאומי למדיניות הסמים (The Office of National Drug Control Policy), אשר הוקם מתוקף חוק המנהיגות הלאומית בנושא סמים מ-1988 (National Narcotics Leadership Act of 1988) הורה על יצירת קמפיין תקשורתי המיועד לנוער. ראש המשרד הלאומי למדיניות הסמים כונה ״צאר הסמים״ על ידי הסנאטור אז, ג׳ו ביידן. המשרד הועלה לדרגת שייכות לקבינט על ידי הנשיא ביל קלינטון בשנת 1993.
המאה ה-21
פאנל בינלאומי של מומחים ממדינות שונות בשם ״הוועדה הבינלאומית למדיניות בנושא סמים״ (Global Commission on Drug Policy; אנ׳) פרסם דו״ח ביוני 2011, ובו נטען כי המלחמה העולמית בסמים למעשה נכשלה. בנוסף לכך, ראש המערך הרפואי בצבא ארה״ב, רג׳ינה בנג׳מין (אנ׳), פרסמה באותה זמן מסמך דומה, בשם ״אסטרטגיית המניעה הלאומית״.
במאי 2012, עדכן הממשל בארה״ב את מדיניותו ביחס למלחמה בסמים. יו״ר הוועדה הבינלאומית למדיניות בנושא סמים, פרסם הצהרה לפיה מדובר במדיניות שונה מזאת של ״המלחמה בסמים״:
המדינות החברות בוועדה הבינלאומית למדיניות בנושא סמים, הכריזו כי גישתם תהיה מבוססת על אכיפה אפקטיבית והגבלת היצע הסמים, בשילוב מאמצים להפחתת הביקוש ויצירת אפיקי גמילה, כך שאנשים יוכלו לחיות חופשיים מהתמכרויות.
במרץ 2016, הוועדה הבינלאומית לחומרים נרקוטיים (אנ׳) הצהיר כי האמנות הבינלאומיות בנושא אכיפת סמים לא מאפשרות לנהל ״מלחמה בסמים״.
ב-2018, הנשיא טראמפ ניסה להחמיר את החקיקה הקיימת ולקדם עונש מוות לסוחרי סמים.
מעצרים וכליאה
לדברי ארגון משמר זכויות האדם, המלחמה בסמים גרמה לעליה במספר המעצרים ובאופן מכוון ולא מידתי בעיקר כלפי אפרו-אמריקאים.
מצב הכליאה הנוכחי בארצות הברית כתוצאה מהמלחמה בסמים הגיע בכמה שלבים. עד שנת 1971, שלבים שונים בחוקים נגד סמים יושמו במשך יותר מ-50 שנה, עם עלייה קטנה מאוד של אסירים על כל 100,000 אזרחים. במהלך 9 השנים הראשונות לאחר שהנשיא ניקסון טבע את הביטוי "המלחמה בסמים", הנתונים הסטטיסטיים הראו על עלייה קלה בלבד במספר הכולל של הכלואים.
אחרי 1980, המצב החל להשתנות. בשנת 1980, בעוד שמספר המעצרים על כל הפשעים עלו ב-28%, מספר המעצרים בגין עבירות סמים עלה ב-126%. משרד המשפטים האמריקאי, שדיווח על ההשפעות של פעולות המדינה, הצהיר כי, משנת 1990 ועד לשנת 2000, "מספר גדל והולך של עבירות סמים היווה 27% מכלל הגידול במספר האסירים השחורים, 7% מכלל הגידול במספר האסירים ההיספנים, ו-15% מהגידול במספר האסירים הלבנים." בנוסף למעצרים או כליאות, ארצות הברית מגרשת רבים שאינם אזרחים, שהורשעו בעבירות סמים.
בשנת 1994, New England Journal of Medicine דיווח שכמיליון אמריקאים נעצרים בכל שנה כתוצאה מ-"המלחמה בסמים".
בשנת 2008, הוושינגטון פוסט דיווח שכ-1.5 מיליון אמריקאים נעצרים בכל שנה בגין עבירות סמים, חצי מיליון נכנסים לכלא. בנוסף, אחד מכל חמישה אמריקאים שחורים ריצה תקופת מאסר בשל חוקי הסמים.
המדיניות הפדרלית והמדינתית בארצות הברית מטילה גם עיצומים נוספים על מי שהורשע בעבירות סמים, כגון שלילת מוצרים ציבוריים או רישיונות, שאינם חלים על מי שהורשע בסוגים אחרים של פשע.
פערים בין גזרי דין
בשנת 1986, הקונגרס האמריקאי העביר חוקים שיצרו פער של 1 ל-100 בחומרת גזרי הדין על החזקה או סחר בקראק בהשוואה לעונשים על סחר באבקת קוקאין. החוק ספג ביקורת נרחבת על היותו מפלה מיעוטים, בעיקר שחורים, שהיו נוטים יותר להשתמש בקראק מאשר באבקת קוקאין. אנשים שהורשעו בבית משפט הפדרלי על החזקת 5 גרם של קראק קיבלו עונש חובה מינימלי של 5 שנים בכלא פדרלי. מצד שני, החזקת 500 גרם של אבקת קוקאין נשאה את אותו העונש. בשנת 2010, "חוק הענישה ההוגנת" חתך את פער גזרי הדין ל-1 על 18.
לדברי ארגון משמר זכויות האדם, סטטיסטיקות הפשע בארצות הברית מראות כי בשנת 1999, אפרו-אמריקאים נמצאים בסיכון הרבה יותר גבוה להיעצר על עבירות סמים, בהשוואה למי שאינם מיעוטים, והם גם מקבלים עונשים וגזרי דין הרבה יותר נוקשים.
המלחמה בסמים במדינת ישראל
ב-1978 לאחר עלייה בכמות המשתמשים בסמים ועקב לחץ מהמדיה הוקמה ועדה שמטרתה לבנות מדיניות סמים מקיפה. במאי 1983, הגישה הוועדה את המלצותיה. במהלך שנות ה-1980, השימוש בסמים בישראל התפתח מדאגה שולית לבעיה חברתית הדורשת פתרון כולל. כתוצאה מכך, בשנת 1985, משרד הבריאות פתח את המחלקה לטיפול בשימוש בסמים. משרד העבודה והרווחה ומשרד החינוך הקימו מחלקות מיוחדות לטיפול בבעיית השימוש בסמים. כמו כן, במהלך שנות ה-80 החל שירות בתי הסוהר בישראל לספק שירותי טיפול לאסירים שהשתמשו בסמים.
שנת 1987 הוגדרה כ-"שנת המלחמה בסמים" על ידי סוכנויות וממשלת ישראל, דבר שהגביר בתודעה הציבורית והסיקור התקשורתי של בעיית השימוש בסמים בחברה הישראלית.
ב-1988 הוקמה הרשות הישראלית למלחמה בסמים כתאגיד סטטוטורי. הקמת הרשות הישראלית למלחמה בסמים הייתה חלק מהמאמצים של ישראל לציית לאמנת האו"ם בנושא חומרים פסיכותרפיים משנת 1971 (סעיף 6), שקראה להקים רשות לאומית נגד שימוש בסמים.
בשנת 1989 הוקמה הוועדה המיוחדת לשימוש בסמים ואלכוהול בכנסת ה-12. הוועדה המיוחדת לשימוש בסמים ואלכוהול פיקחה על כל הרשויות העוסקות בשימוש בסמים. במקביל, הוחמרו העונשים המוטלים על עבירות סמים (אך לא על משתמשים) בפקודת הסמים המסוכנים. משנות ה-1990 הוקמו בישראל תוכניות שונות לשרותי טיפול ושיקום שהציעו אינספור פתרונות טיפוליים.
ב-2017 הרשות למלחמה בסמים אוחדה עם התוכניות “עיר ללא אלימות” ומציל”ה לאגף יחיד במשרד הפנים שנקרא “המאמץ החברתי”. צעד זה ננקט עקב אי שביעות רצון עם ביצועי התוכנית מצד משרד האוצר.
אריארתס השביעי
אריארתס השביעי פילומטור (ביוונית עתיקה: Ἀριαράθης Φιλομήτωρ, Ariaráthēs Philomḗtōr; שלט בין 110-111 לפנה"ס) היה מלך קפדוקיה, בנו של אריארתס השישי מלך קפדוקיה ואשתו לאודיקה מקפדוקיה. לאריארתס השביעי הייתה אחות מבוגרת יותר בשם נייסה ואח צעיר יותר - אריארתס השמיני.
בשנים הראשונות (116-111 לפנה"ס) הוא מלך כשאמו לאודיקה, אחותו הגדולה של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, משמשת כעוצרת. במהלך הזמן הזה עברה קפדוקיה תחת שלטונו של ניקומדס השלישי מלך ביתיניה שנשא לאישה את לאודיקה. מיתרידטס השישי גירש את ניקומדס השלישי מקפדוקיה ושם את אריארתס השישי למלך קפדוקיה; אך לאחר שנה החליט מיתרידטס לתת את השלטון בקפדוקיה לגורדיוס, רוצחו של אריארתס השישי ובעל בריתו של מיתרידטס. אריארתס השישי נערך לקרב בתמיכת ניקומדס השלישי, אך במהלך המשוא ומתן שלפני הקרב הוא נרצח על ידי מיתרידטס.
יורשו היה אריארתס התשיעי, בנו של מיתרידטס.
צב ביצות אירופי
צב ביצות אירופי (שם מדעי: Emys orbicularis) הוא מין של צב ביצות שבעבר חי בארץ ישראל.
תפוצת הצב היא בדרום ומרכז אירופה, מזרח אסיה וצפון אפריקה. בתקופות קדומות יותר היה הצב נפוץ אף בשטח נרחב יותר, כמו צפונית לשוודיה. צבי הביצות, כשמם, מעדיפים לחיות באזורי הביצות כשהם מוקפים שטח גדול טבעי ומיוער, אך הם יכולים להימצא גם באזורים אחרים בהם יש מזון רב.
גודלו של צב הביצות האירופאי הוא בינוני, בין 12 ל-38 סניטימטרים. צבע השריון שלו הוא חום עם גוון ירקרק, מנוקד צהוב.
נפיש
נפיש הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. לנפיש היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, תימא, חדד, יטור, קדמה, בשמת.
הפירוש המקובל לשם נפיש הוא עצום או בעל ערך רב. כך גם בארמית, שם נפיש פירושו הרבה, גדול.
נמל שארקו
רוחב פתחו של המפרץ - 3 קילומטרים.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו.
שארקו הקים את בסיס החורף של המשלחת לחוף המפרץ בחורף האנטארקטי בשנת 1904, לציון זאת הקים במקום גל-עד.
המפרץ צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
מקור השם
שארקו קרא למפרץ על שמו של אביו - ז'אן-מרטין שארקו, נוירולוג צרפתי.
אתר מורשת היסטורי
גל-עד בנמל שארקו, שבראשו עמוד עץ ולוח זיכרון שעליהם רשום שמות חברי המשלחת הצרפתית, הוגדר כאתר מורשת היסטורי אנטארקטי (אתר HSM 28), בעקבות הצעתה של ארגנטינה לפי אמנת אנטארקטיקה.
ניקומדס השלישי
אשתו הראשונה של ניקומדס השלישי הייתה הנסיכה הקפדוקאית נייסה, ביתם של אריארתס השישי מלך קפדוקיה ואשתו לאודיקה מקפדוקיה. לניקומדס השלישי נולדו שני בנים מנייסה, והם ניקומדס הרביעי וסוקרטס קריסטוס, וגם בת בשם נייסה.
מיתרידטס שהיה אחיה הצעיר של לאודיקה החליט לפלוש לקפדוקיה, השתלט עליה ונתן את השלטון שם לאחיינו אריארתס השביעי. לאחר שנה החליף מיתרידטס את השלטון בקפדוקיה ונתנו לגורדיוס, שרצח אריארתס השישי, אביו של אריארתס השביעי. שני הצדדים נערכו למלחמה, אבל במהלך המשא ומתן שלפני הקרב נרצח אריארתס השביעי. מיתרידטס שם את אחד מבניו, אריארתס התשיעי למלך על קפדוקיה כשגורדיוס משמש כעוצר. כך זה נמשך 4-5 שנים.
שני הטוענים לכתר של קפדוקיה, מיתרידטס וניקומדס, שטחו את טענותיהם בפני רומא. בשנת 97 לפנה"ס התקוממו תושבי קפדוקיה כנגד מיתרידטס וקראו לשלטון ניקומדס. מיתרידטס פלש שוב לקפדוקיה והשיב את בנו לשלטון. ניקומדס ניסה להשיג את תמיכת הסנאט ברומא. הרומאים ציוו הן על ניקומדס והן על מיתרידטס להסיג את כוחותיהם מפפלגוניה וקפדוקיה. לקפדוקיה נבחר המלך אריוברזנס הראשון, שאושר על ידי לוקיוס קורנליוס סולה, הנציב הרומאי של קיליקיה (בערך בשנת 95 לפנה"ס).
העין (סרט)
העין (באנגלית: The Eye) הוא סרט אימה על-טבעי בכיכובה של ג'סיקה אלבה. הסרט יצא לאקרנים בפברואר 2008, והוא מבוסס על הסרט ההונג קונגי/סינגפורי עם אותו השם משנת 2002.
תקציר העלילה
סידני ולס (ג'סיקה אלבה) היא כנרת מצליחה שהתעוורה בגיל חמש. 15 שנה מאוחר יותר היא עוברת השתלת קרנית מוצלחת אשר משיבה לה את מאור עיניה. תחילה ראייתה מטושטשת, ובהמשך היא משתפרת עד לכדי ראייה מוחלטת, אך עד מהרה היא מתחילה לחוות חזיונות מפחידים, בעיקר על אש ואנשים מתים.
סידני מחליטה לצאת למסע בעקבות החזיונות ונוסעת למקסיקו, משם הגיעה תורמת הקרנית. במקסיקו היא מוצאת את אמה של התורמת, שמגלה לה שהחזיונות הן תוצאה של תאונת עבודה שנחזתה על ידי בתה, ובשל העובדה שלא הצליחה למנוע אותה החליטה לשים קץ לחייה.
עם הידיעה הזו חוזרת סידני מהורהרת חזרה אל ביתה, ובזמן שהיא מחכה לחצות את הגבול ממקסיקו לארצות הברית חווה סידני חיזיון. בחיזיון היא רואה מרדף משטרתי בו הנמלט מתרסק אל תוך מכלית מלאה בבנזין במחסום הגבול בו היא עומדת. מבוהלת מהחיזיון, ולאחר המידע שהיה ברשותה על תורמת הקרנית, סידני המפוחדת מחליטה להזהיר את הסובבים אותה ומנסה להרחיק כמה שיותר מהם מזירת האסון בזמן שהחיזיון מתממש אל מול עיניה והמכלית אכן מתפוצצת.
כתוצאה מהפיצוץ עפה זכוכית אל פניה של סידני והיא מתעוורת בשנית. לאחר שהיא מתאוששת בבית החולים והרופאים מבשרים לה על הבשורה, היא שבה אל חייה ככנרת עיוורת.
עומאר אל-קטאן
עומאר אל-קטן (מערבית: عمر القطان; נולד ב-4 במאי 1964) הוא פילנתרופ ואיש קולנוע ממוצא פלסטיני, המתגורר בבריטניה.
אודות
אל-קטן נולד בביירות, למשפחה ממוצא פלסטיני. אביו, עבד אל-מוחסן אל-קטן, נולד ביפו, ובעקבות מלחמת העצמאות ברח לביירות, ולאחר מכן עבר לכווית, שם עבד כמורה, ולאחר מכן נכנס לעסקי הבניה, שם עשה הון רב. אמו, לילה, נולדה בטולכרם, ופגשה את עבדל בכווית, שם התחתנו. משפחתו עברה לביירות בשנת 1964, אולם עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון ב-1975 נשלח עומאר לאנגליה. לאחר שסיים את לימודיו ב-1982, נסע לקהיר שם למד ערבית, ספרות איסלמית והיסטוריה במשך מספר חודשים. לאחר מכן המשיך ללימודי תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, וללימודי קולנוע ב-Institut National Supérieur des Arts du Spectacles שבבריסל.
סרטו הראשון Dreams & Silence עסק באסלאם הפוליטי, וזכה בשנת 1991 בפרס לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בתחרות בפסטיבל אידפא באמסטרדם.
בשנת 1994 הפיק את סרטו של מישל ח'לייפי, "אגדת שלושת היהלומים", אשר זכה להצלחה רבה. בשנים 2000–2001 שימש אחד הבמאים של הסדרה הדוקומנטרית Muhammad: Legacy of a Prophet, אשר עסקה בחיו של הנביא מוחמד, ושודרה ברשת PBS.
בשנת 2008 ייסד את "The Mosaic Rooms" בלונדון, המשמש כחלל תצוגה לתרבות ואמנות ערבית. משנת 2013 הוא משמש כיושב ראש פסטיבל שובאכ לתרבות ערבית בת-זמננו בלונדון. הוא משמש כיושב ראש מוזיאון פלסטין שנבנה בביר זית.
הוא משמש כדירקטור בחברה המשפחתית, Al-Hani Construction and Trading Company שבסיסה בכווית.
דויד פיסארו
דויד מרסלו פיסארו קורטס (נולד ב-11 בספטמבר 1979 בולפראיסו) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת הקשר באוניברסידד דה צ'ילה.
פיסארו שיחק לאורך רוב הקריירה באיטליה, במדיהן של אודינזה, אינטר מילאנו, רומא ופיורנטינה. הוא היה שותף לזכייתן של מנצ'סטר סיטי באליפות אנגליה ושל אינטר באליפות איטליה, והניף לאורך הקריירה שלוש פעמים את הגביע האיטלקי. לזכותו 46 הופעות במדי, עמה זכה בקופה אמריקה 2015.
קריירת משחק
פיסארו החל את הקריירה במדי קבוצת הנוער של סנטיאגו וונדררס. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת, ושיחק במדיה במשך שתי עונות.
לאחר שירד עם סנטיאגו לליגת המשנה בעונתו השנייה בקבוצה, עבר פיסארו בגיל 19 בלבד לאודינזה מהסרייה א'. מאמן הקבוצה דאז, לואיג'י דה קאניו, לא העניק לפיסארו הזדמנויות רבות, ולאחר עונה וחצי בהן צבר תשע הופעות ליגה בלבד, הושאל חזרה למולדתו לקבוצת אוניברסידד דה צ'ילה. בחצי עונה במדיה כבש פיסארו שער ליגה אחד בשש הופעות. הוא שב לקבוצה לקראת עונת, תחת המאמן האנגלי רוי הודג'סון, הוסט פיסארו לעמדת הקשר המרכזי, והיה לשחקן הרכב משמעותי עבור הקבוצה. גם החלפתו של הודג'סון בג'אמפיירו ונטורה באמצע העונה לא פגעה בתפקודו ובהופעותיו של פיסארו, ששמר על מקומו כשחקן הרכב במרכז הקישור.
הגעתו של המאמן לוצ'אנו ספאלטי לקראת עונת הייתה לרגע מכריע בקריירה של פיסארו באודינזה. תחת המאמן החדש הפגין פיסארו יכולת גבוהה (כולל שיא קריירה של שבעה שערי ליגה ב-33 משחקים כבר באותה העונה), הוביל את מרכז הקישור של הקבוצה, עד שבסיומה של עונת הגיעה אודינזה למקום הרביעי בליגה, שמשמעותו הופעת בכורה בליגת האלופות עבור המועדון.
היכולת של פיסארו במדיה של אודינזה הביאה לעניין רב בשחקן מצד קבוצות בכירות ביבשת. ב-14 ביולי 2005, לאחר חמש עונות במדי אודינזה, נמכר פיסארו לאינטר מילאנו של המאמן רוברטו מאנצ'יני תמורת סכום של כ-10 מיליון אירו ומחצית מכרטיס השחקן של גוראן פאנדב. פיסארו זכה בתואר הראשון בקריירה באחד ממשחקיו הראשונים בקבוצה, כשעלה מהספסל לאחר כשעה בניצחונה של אינטר 1-0 על יובנטוס בהארכה בסופר קאפ האיטלקי. עם זאת, פיסארו לא הצליח להשתלט על המקום בהרכב, אותו תפס חואן סבסטיאן ורון, וסיים את העונה עם שער בודד ב-24 הופעות ליגה. באותה העונה זכה פיסארו עם קבוצתו באליפות איטליה (אינטר סיימה שלישית בטבלת הליגה, אך בעקבות המסקנות מפרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006 נרשמה כזוכה באליפות לאותה העונה) ובגביע האיטלקי, בו פתח פיסארו בצמד משחקי הגמר שבסיומם גברה אינטר 4-2 על רומא בסיכום שני משחקים.
לאחר עונה אחת בלבד באינטר, ולקראת עונת בסרייה א', עבר פיסארו לרומא, שם שב לשתף פעולה עם מאמנו האחרון באודינזה, לוצ'אנו ספאלטי. פיסארו לא שותף בניצחונה של רומא 1-0 על קבוצתו לשעבר אינטר בסופר קאפ האיטלקי, אך הפך בהמשך העונה לשחקן הרכב קבוע במדי רומא, שסיימה את העונה כסגנית האלופה אחרי אינטר. השתיים נפגשו גם לצמד משחקי גמר הגביע האיטלקי, שבסיומם זכתה רומא בגביע עם ניצחון 7-4 בסיכום שני המשחקים. במשחק הראשון, בו גברה רומא 6-2 על אינטר, פתח פיסארו בהרכב. הוא עלה מהספסל לאחר כשעה במשחק הגומלין. עונה אחר כך נפגשו רומא ואינטר בפעם השלישית ברציפות בגמר הגביע האיטלקי, ולאחר שנכלל בצד המנצח בשני משחקי הגמר הקודמים, עשה זאת פיסארו שוב כשעלה בהרכב בניצחון קבוצתו 2-1 במשחק הגמר. הייתה זו זכייה שלישית ברציפות עבורו בגביע, ובפעם השנייה ברציפות סיימה רומא עם פיסארו כסגנית האלופה.
בעונת, בה הגיע לקבוצה המאמן לואיס אנריקה, איבד פיסארו את מקומו בהרכב ובחצי עונה רשם שבע הופעות ליגה בלבד. ב-31 בינואר 2012 הושאל פיסארו למנצ'סטר סיטי של המאמן רוברטו מאנצ'יני, מאמנו לשעבר באינטר. הוא ערך חמש הופעות ליגה בלבד עד לתום העונה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות אנגליה. לאחר תקופת ההשאלה בסיטי לא שב פיסארו לשחק ברומא, בה שיחק בסך הכול במשך חמש וחצי עונות, בהן צבר קרוב ל-150 הופעות ליגה.
לקראת עונת שב פיסארו לשתף פעולה עם מאמנו לשעבר ברומא, וינצ'נצו מונטלה, כשחתם במדי פיורנטינה. במשך שלוש עונות רצופות היה פיסארו לשחקן הרכב במדי הקבוצה שסיימה שלוש פעמים רצופות במקום הרביעי בליגה. בעונת אף סייע לפיורנטינה להעפיל לגמר הגביע האיטלקי, שם פתח בהרכב בהפסדה של פיורנטינה 3-1 לנאפולי. בסך הכול רשם פיסארו 83 הופעות ליגה במדי פיורנטינה, וכבש במדיה ארבעה שערים.
לקראת עונת חזר פיסארו לקבוצת נעוריו סנטיאגו וונדררס, 17 שנים לאחר שעזב. הוא ערך שמונה הופעות ליגה באותה העונה, שבסיומה שוחרר מהמועדון והיה לשחקן חופשי.
ב-31 בינואר 2017 חתם פיסארו באוניברסידד דה צ'ילה.
נבחרת צ'ילה
פיסארו החל את דרכו בנבחרות הצעירות של צ'ילה. הוא כבש שלושה שערים והיה מהבולטים בנבחרתו באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בינואר 1999, וכחודש אחר כך, ב-17 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה הבוגרת. הוא רשם את הופעתו הראשונה תחת המאמן נלסון אקוסטה במשחק ידידות בו נפרדה צ'ילה בשוויון 1-1 מול.
מספר חודשים אחר כך, זומן פיסארו על ידי אקוסטה לסגל צ'ילה לקראת קופה אמריקה 1999 בפרגוואי. פיסארו פתח בהרכב במשחקה הראשון של צ'ילה בטורניר, בו נוצחה 1-0 על ידי בשלב הבתים. הוא לא שותף בשני משחקיה הנותרים של צ'ילה בבית, שלאחריהם העפילה לשלב הנוקאאוט מהמקום השלישי בטבלה. פיסארו עלה מהספסל בניצחון 3-2 על ברבע הגמר. הוא עלה מהספסל פעם נוספת בחצי הגמר מול, שם הפסידה נבחרתו בתום דו-קרב בעיטות עונשין. פיסארו כבש את הבעיטה הרביעית והאחרונה של נבחרתו בדו-קרב. במשחק על המקום השלישי נוצחה צ'ילה בפעם השנייה בטורניר על ידי מקסיקו, ללא פיסארו שלא שותף במשחק.
פיסארו ייצג את צ'ילה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת סידני (2000), שם זכתה נבחרתו במדליית הארד. צ'ילה הפסידה ל, הזוכה במדליית הזהב, בשלב חצי הגמר, אך גברה על במשחק על מדליית הארד. בהמשך היה שותף לניסיונותיה הכושלים של צ'ילה להעפיל ממוקדמות מונדיאל 2002 ומוקדמות מונדיאל 2006.
בשנת 2005, לאחר כישלונה של צ'ילה להעפיל למונדיאל 2006, הודיע פיסארו על פרישה מהנבחרת. הוא ציין מספר סיבות לפרישתו, ובהן הסכסוך עם מאמן הנבחרת חובנאל אולמוס ונשיא ההתאחדות הצ'יליאנית. הוא אף הביע ביקורת על שחקני הדור הצעיר של הנבחרת שלטענתו לא מתייחסים אליה ברצינות ומפגינים חוסר מקצוענות. כמו כן, הביע את רצונו לבלות זמן רב יותר עם משפחתו.
ב-20 במאי 2013, קרוב לשמונה שנים מאז הופעתו האחרונה בנבחרת, זומן פיסארו לסגל צ'ילה על ידי המאמן חורחה סמפאולי, לאחר מספר שיחות בין השניים. פיסארו נטל חלק בארבעה משחקים בתוך שלושה חודשים, מהם שני משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. בהמשך לא הצליח לזכות בזימון לסגל צ'ילה למונדיאל 2014, ובמשך שנה וחצי לא זכה להופיע במדיה של צ'ילה.
פיסארו הוחזר לסגל כחודש לפני טורניר קופה אמריקה 2015 ששוחק בצ'ילה, וזומן לסגל הנבחרת לקראת הטורניר. במשחק הפתיחה זכה לדקות ספורות בניצחון 2-0 על. לאחר שלא שותף במשחק השני (שוויון 3-3 מול מקסיקו), עלה פיסארו מהספסל לעשרים דקות בניצחון המרשים 5-0 על, שהעלה את צ'ילה לשלב הבא מהמקום הראשון בבית. ברבע הגמר עלה פיסארו מהספסל חמש דקות לסיום הניצחון 1-0 על אורוגוואי. בחצי הגמר מול עלה לשחק עם פתיחת המחצית השנייה, וסייע לקבוצתו לנצח 2-1 ולהעפיל לגמר. במשחק הגמר מול ישב פיסארו על הספסל, ולא שותף בניצחונה של צ'ילה 4-1 בדו-קרב פנדלים. בסך הכול שותף פיסארו בארבעה משחקים בזכייתה הראשונה אי פעם של צ'ילה בטורניר הקופה אמריקה.
אריארתס השמיני
אריארתס השמיני אפיפנס (ביוונית עתיקה: Ἀριαράθης Ἐπιφανής, Ariaráthēs Epiphanḗs; שלט בשנים 101-96 לפנה"ס לערך) מלך קפדוקיה ובנו השני של אריארתס השישי ואשתו לאודיקה מקפדוקיה. לאריארתס השמיני הייתה אחות מבוגרת יותר בשם נייסה וכן אח מבוגר יותר - אריארתס השביעי מלך קפדוקיה.
הוא עלה לשלטון לאחר מרד אצילים בקפדוקיה כנגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס ובנו המלך-הינוקא בן השמונה שנים אריארתס התשיעי. הרקע למרד היא הטענה לכתר קפדוקיה של שני מלכים - מיתרידטס וניקומדס השלישי מלך ביתיניה, שתמך באריארתס השביעי ולאחר הירצחו באריארתס השמיני. האצילים הקפדוקאיים העדיפו את ניקומדס והתמרדו כנגד מיתרידטס. בזמן הזה היה אריארתס השמיני למלך קפדוקיה, אך הורד מכיסאו לאחר שמיתרידטס דיכא את המרד. זמן קצר לאחר מכן הוא מת מוות טבעי.
כונר
כונר (בפשטו: کونړ; בפרסית/דארי: کنر) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. כונר ממוקם במזרח אפגניסטן וגובל בגבול בינלאומי (קו דוראני) עם מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה ברפובליקה האסלאמית של פקיסטן. בתוך אפגניסטן המחוז גובל במחוז נורסתאן מצפון, לגמאן ממערב וננגרהאר מדרום. שטחו של המחוז 4,339 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 648,800 איש.
גאוגרפיה
אזורים הרריים מקיפים את המחוז ויוצרים עמקים מישוריים אליהם יורדים מי גשמים מרכס הינדו-כוש שיוצרים אדמה פורייה מותאמת לחקלאות. הגידולים החקלאיים הגדולים במחוז הם חיטה, אורז, קנה סוכר, תירס, ירקות ושעורה. מבחינת משק חיי מטפחים לרוב פרות, כבשים, עזים, חמורים ותאואים.
אוכלוסייה
כמעט כל אוכלוסיית המחוז פשטונית מבחינה עדתית וישנו מיעוט נוריסתאני הכולל חמישה אחוזים מהאוכלוסייה הכוללת. כמעט כל תושבי המחוז מאמינים באסלאם סוני וישנם 1,349 מסגדים במחוז. ישנם 110 מוסדות חינוך במחוז ו-20 אחוז מכלל התושבים יודעים אוריינות. ל-53 אחוזים מכלל התושבים ישנה זמינות יום-יומית לחשמל. ישנם 3 בתי חולים ו-46 קופות חולים. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר היא אסדאבאד, דרכה עובר כביש מהיר אל בירת המדינה קאבול דרך מחוז לגמאן.
ביטחון
רוב הנפות במחוז כונר מחולקים בין כוחות הממשלה האפגנית לפלגים חמושים שונים, למעט נפת בירת המחוז, אסדאבאד, שמסווגת תחת שליטה ממשלתית מלאה ונפת צ'אפ דרה, שמסווגת תחת שליטה מלאה של הטליבאן. בשנת 2017 דיווחו מקורות כי לפחות 15 ארגוני טרור, ביניהם אל-קאעדה ולשקאר-א-טייבה, פעילים במחוז כונר.
דווח על 174 אירועים הקשורים למורדים בתקופת שבין ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 2.9 אירועים בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות עימותים בין כוחות ארגון הטרור ISKP וכוחות הביטחון האפגניים, כמו גם עימותים בין הטאליבן ל-ISKP. פיגועי התאבדות התרחשו בנפת סווקאי, והרגו ופצעו שוטרים ואזרחים במחסום של המשטרה. בכמה מחוזות דווח על תקיפות אוויריות כמו גם על פעולות קרקע צבאיות של כוחות הביטחון האפגניים, שגרמו בין לבין לאבידות אזרחיות.
תועדו 397 נפגעים אזרחיים (128 הרוגים ו-269 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 82 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 77% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות בשטחים מיושבים ואחריהם התקפות אוויריות והטלת מטעני חבלה. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 311 אנשים ממחוז כונר. השפעות נוספות על האוכלוסייה האזרחית כוללת, למשל, איומים מצד מורדים על אנשי הבריאות להפסיק את פעולות חיסון, כולל נגד שיתוק ילדים.
פרנקה ריימונדי
פרנקה ריימונדי (באיטלקית: Franca Raimondi; 8 ביולי 1932 – 22 באפריל 1988) הייתה זמרת איטלקייה.
כונר
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז כונר ואוכלוסייתן.
פרנקה ריימונדי
ביוגרפיה
ב-24 במאי, ריימונדי עלתה על בימת האירוויזיון עם השיר "Aprite le finestre". ריימונדי הופיעה שביעית בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי לוקסמבורג. מיקומה הסופי של ריימונדי לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
לאחר האירוויזיון
בשנת 1959, ריימונדי הופיעה בתוכנית הרדיו האיטלקית "Solo contro tutti". באותה השנה היא הופיעה באופן קבוע בשידורי תוכנית הרדיו "Il traguardo degli". בשנת 1960, היא השתתפה בתחרות המוזיקה של העיר נאפולי, עם השיר "Canzone all'antica", ולא עלתה לגמר התחרות. בשנת 1961, ריימונדי הופיעה בפסטיבל ציריך עם השיר "Mostra le tue vie".
מותה
ריימונדי נפטרה בגיל 56 ממחלת הסרטן.
איקרוס (גשושית)
איקרוס (באנגלית: IKAROS) הייתה גשושית מטעם JAXA, בה נעשה לראשונה שימוש במפרשית שמש, על מנת להציג את יתרונות השימוש בשיטת לחץ קרינה לצורך תנועה בחלל.
איקרוס (IKAROS) שוגרה לחלל ב-20 במאי 2010 (שעון UTC) מטנאגשימה שביפן. עלות שיגורה הסתכם בסכום של כ-16 מיליון דולר. שמה של הגשושית מהווה ראשי תיבות לתיאור הגשושית ולדרך בה היא נעה (IKAROS- Interplanetary Kite-craft Accelerated by Radiation Of the Sun). איקרוס השתמשה במפרשית שמש כדי לנוע בחלל לעבר נוגה.
מאפיינים
על מפרשית החלל פרוש משטח העשוי פוליאמיד, ומעליו שכבת משטח סולארי, העוזר בקליטת והמרת אנרגיית השמש, לאנרגיה חשמלית, ומשם לאנרגיית תנועה.
המפרש עצמו נועד לבחון את השימוש באפקט לחץ הקרינה שנובע מהתנע שמוסרים הפוטונים במפגשם עם המפרש, ובכך הגשושית מאיצה.
ביצוע המשימה
איקרוס שוגרה בהצלחה עם אקצוקי (מקפת של כוכב לכת נוגה אשר מתארת את האקלים שלו) על הרקטה H-IIA מטאנגאשימה ב-20 במאי בשנת 2010 (שעון UTC, 21 במאי 2010 לפי שעון יפן) מטרת הגשושית הייתה תחילה להגיע לנוגה על ידי שימוש בטכנולוגיית ההנעה הסולארית שהוזכרה קודם לכן, וב-9 ביולי 2010, הודיעה JAXA כי הגשושית אכן נעה לכיוון נוגה תוך שימוש במפרשית השמש שלה, ובדצמבר של אותה שנה, הודיעה JAXA כי הגשושית עמדה בכל המשימות שבהן נתבקשה להדגים את יכולותיה.
ג'מאל ח'אשוקג'י
ג׳מאל אחמד ח׳אשוקג'י (בערבית: جمال أحمد خاشقجي; 13 באוקטובר 1958 – 2 באוקטובר 2018) היה עיתונאי, פרשן פוליטי ודירקטור סעודי, שנעלם ב-2 באוקטובר 2018 לאחר שנכנס לקונסוליה הסעודית באיסטנבול, ולאחר מכן הסתבר כי נרצח בה וגופתו בותרה. נודע כמבקר חריף של מדיניותו של יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן וכתומך האחים המוסלמים.
קורות חיים
ח'אשוקג'י נולד בעיר מדינה בשנת 1958, בן למשפחה עשירה ומפורסמת בסעודיה. סבו, מוחמד ח'אשוקג'י, היה רופאו האישי של המלך אבן סעוד, מייסד ממלכת ערב הסעודית. דודו של ח'אשוקג'י היה סוחר הנשק עדנאן ח'אשוקג'י, ובן דודו היה דודי אל-פאיד, בן זוגה של דיאנה, הנסיכה מוויילס.
ח'אשוקג'י למד בבית ספר יסודי ובתיכון בארצו, ובשנת 1982 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת מדינת אינדיאנה. בשנים 1983–1984 עבד כמנהל אזורי של רשת חנויות ספרים. בשנים 1985–1987 עבד ככתב של Saudi Gazette, עיתון סעודי בשפה האנגלית, ובעיתון הסעודי בערבית "עוכאז" (عكاظ). הוא המשיך לעבוד ככתב עבור יומון וכתבי-עת ערביים, בהם "א-שרק אל-אווסט", "אל-מג'לה" ו"אל-מוסלימון". בשנים 1991–1999 היה עורך ראשי של העיתון "אל-מדינה", היוצא לאור בג'דה. בשנים אלה היה גם כתב חוץ באפגניסטן ובאחדות ממדינות ערב.
בשנים 1999–2003 היה סגן עורך של Arab News, עיתון סעודי בשפה האנגלית. בשנת 2003 היה במשך פחות מחודשיים עורך ראשי של העיתון הסעודי "אל-וטן". הוא פוטר על ידי משרד האינפורמציה הסעודי לאחר שהתיר פרסום של טור שמתח ביקורת על התאולוג האסלאמי בן המאה ה-13 אבן תיימיה. בעקבות זאת יצא ח'אשוקג'י לגלות מרצון בלונדון והיה עוזרו לענייני תקשורת של הנסיך טורקי אל-פייסל, בעת שזה כיהן כשגריר ערב הסעודית בארצות הברית. באפריל 2007 מונה שוב לעורך הראשי של "אל-וטן". פרסום טור שנגד את עקרונות הסלפיה הוביל להתפטרותו במאי 2010. הוא מונה על ידי אל-וליד בן טלאל לדירקטור בערוץ החדשות "אל-ערב", שפעל מבחריין. בנוסף שימש פרשן פוליטי באמצעי תקשורת סעודיים ובינלאומיים, בהם MBC, BBC, אל-ג'זירה ו-Dubai TV. טורי דעה שלו פורסמו בקביעות ברשת הטלוויזיה אל-ערביה.
דעותיו
בשנת 1995 הגיע לסודאן כידידו של אוסאמה בן לאדן כדי לשאת ולתת איתו על חזרתו של בן לאדן לסעודיה בתמורה להפסקת מלחמתו בשלטונות הסעודיים. בדצמבר 2016 פרסם העיתון הבריטי "אינדפנדנט" שח'אשוקג'י מוחרם על ידי השלטונות הסעודיים, משום שמתח ביקורת על דונלד טראמפ. בספטמבר 2017 החל לכתוב בעיתון "וושינגטון פוסט" ומתח ביקורת על החרם על קטר בהובלת ערב הסעודית, על העימות בין ערב הסעודית ללבנון בעת ביקורו של ראש ממשלת לבנון סעד אל-חרירי בריאד, על העימות הדיפלומטי בין ערב הסעודית לקנדה, ועל ההגבלות בערב הסעודית על אמצעי התקשורת. הוא שיבח רפורמות אחדות של יורש העצר הסעודי, מוחמד בן סלמאן, כגון ההיתר לנהיגת נשים, אך מתח ביקורת על מאסרן של פעילות למען זכויות נשים בערב הסעודית, ובהן לוג'יין אל-הד'לול, אימאן אל-נאפג'אן ועזיזה אל-יוסף. הוא מתח ביקורת גם על הבנייה הישראלית ביהודה ושומרון וטען שהסכמי אוסלו מתו. במספר הזדמנויות הביע דעות אנטישמיות.
באוקטובר 2018 היו לח'אשוקג'י 1.7 מיליון עוקבים בטוויטר, שהפכו אותו לבר-סמכא פוליטי מוביל בעולם הערבי.
פרשת הרצח
בתקשורת ברחבי העולם נטען כי כוחות הביטחון הטורקיים הציגו ראיות כי 15 סעודים ובהם מנתח, איש צבא וחמישה אנשי אבטחת אישים של מוחמד בן סלמאן הגיעו לטורקיה ב-2 באוקטובר, עינו את ח'אשוקג'י בקונסוליה, וביתרו את גופתו. שר הפנים של סעודיה הכחיש בתחילה את ההאשמות כלפי ארצו. ב-19 באוקטובר פרסם משרד החוץ הסעודי הצהרה כי ח'אשוקג'י נהרג בקטטה בקונסוליה, וכי המעורבים בדבר ניסו להסתיר זאת.
כמעט שנה לאחר הירצחו, רגעיו האחרונים בקונסוליה פורסמו בעיתון הטורקי "סבאח". על פי דיווחים אלו, ההקלטות שנאספו על ידי סוכנות הביון הטורקית מצביעות על חיסולו של ח'אשוקג'י בידי חוליה שכללה את מאהר אבו זאיד מוטראב וד"ר סלאח מחמוד אל-טובאייקי, שתפקידו היה לבתר את גופת חאשוקג'י לאחר החיסול. ההקלטה חושפת את תיאור רציחתו: ח'אשוקג'י בא לקונסוליה והוא מלווה על ידי אדם המוכר לו לקומה השנייה. בשלב שבו החל לחשוד בדברים שאינם כשורה, אמר: "תשחררו אותי, מה אתם חושבים שאתם עושים?". לאחר שהוא הוכנס לחדר חקירות, מוטראב הודיע לו כי בעקבות הוראת האינטרפול עליהם להחזיר אותו לריאד שבערב הסעודית. ח'אשוקג'י התעקש כי אין נגדו כל תביעה, וציין כי ארוסתו ממתינה לו מחוץ לקונסוליה. אחד מחברי החוליה נשמע כשהוא דורש מח'אשוקג'י לחדול מדיבוריו ולשתוק. ח'אשוקג'י התבקש על ידי מוטראב לכתוב לבנו שלא ידאג אם אינו מצליח ליצור עמו קשר בזמן הסמוך, אולם הוא סירב לבצע זאת. מוטראב לחץ עליו לבצע את שנדרש, בפנייה אליו: "תעזור לנו כדי שנוכל לעזור לך, כי בסוף אנחנו ניקח אותך בחזרה לערב הסעודית, ואם לא תעזור לנו אתה יודע מה יקרה בסוף". בשלב זה ח'אשוקג'י חושד - על סמך מגבות רבות שראה במקום - כי עומדים לסמם אותו, והוא שואל אם אכן קיימת כוונה כזו. אל-טובאייקי עונה לו כי הם עומדים להרדים אותו. לאחר שסומם, מעט לפני שהוא מאבד את הכרתו, נשמע חאשוקג'י קורא בבקשה שלא יסגרו את פיו. לאחר מכן אמר "יש לי אסתמה; אתם תחנקו אותי". על פי החשד, בשלב זה חברי החוליה שמו שקית פלסטיק על ראשו על מנת לחנוק אותו למוות. קולות מאבקו ברוצחיו נשמעו לאחר מכן, כשברקע נשמעו מדי פעם חברי החוליה שואלים למצבו, אם כבר נרדם. טרם נשימתו האחרונה נשמעו קולות מתגברים של מאבק ושל חניקה, עד שחדלו לבסוף. ברקע עלו קולות אחרים של כליו של אל-טובאייקי שהחל במלאכת ביתור הגופה. בשעה 13:39, כ-25 דקות לאחר כניסתו לקונסוליה, נשמע מסור הניתוח שפעל במשך כחצי שעה.
בדצמבר 2019 נשפטו חמישה גברים למוות ועוד שלושה לתקופות מאסר ארוכות על רציחתו של ח'אשוקג'י. על פי דובר הממשלה, הרצח היה החלטה מקומית וספונטנית של סוכנים בשטח ולא הוראה שהגיעה מבית המלוכה. חוקר מטעם האו"ם שחקר את הרצח אמר שפסק הדין הוא לעג לרש.
תגובות מדיניות לרציחתו
טורקיה, שהרצח בוצע בשטחה, עסקה בנושא מתחילתו וחתרה לגילוי האמת בפרשה, בין השאר בהצהרות של הנשיא ארדואן.
מתחילת היעלמותו של ח'אשוקג'י הייתה ציפייה לתגובה של ארצות הברית. חוקרי המכון למחקרי ביטחון לאומי תיארו את הדילמה של הממשל האמריקאי: "תגובות הנשיא טראמפ וגורמי הממשל האחרים מאז תחילת הפרשה משקפות התפתלות הנעה בין הבנה כי התנהלות ערב הסעודית אינה יכולה לעבור ללא תגובה, לבין שאיפה לא להודות בכישלון המדיניות עד כה מול הממלכה, בכלל זה ההחלטה להטיל את יהבם על יורש העצר, מוחמד בן סלמאן, ובעיקר לאור הסיכון כי יפגעו אינטרסים שהוגדרו על ידי הנשיא כחיוניים". מזכיר האוצר של ארצות הברית, סטיבן מנושין, וגורמים כלכליים רבים הודיעו על ביטול השתתפותם ב"יוזמת ההשקעות העתידיות" - ועידה כלכלית שנערכה בסעודיה באוקטובר. מזכיר המדינה של ארצות הברית, מייק פומפאו אמר שארצו בוחנת הטלת סנקציות על האנשים המעורבים ברצח. בסוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית (CIA) סבורים כי יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן הזמין את החיסול. ב-20 בנובמבר אמר הנשיא דונלד טראמפ שבכוונתו לשמור על יחסים יציבים עם סעודיה למרות הרצח.
כחודש לאחר הרצח אמר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שרצח ח'אשוקג'י הוא נורא ויש לטפל בכך באופן הראוי, אך חשוב מאוד למען יציבות האזור והעולם שסעודיה תישאר יציבה.
אלי שפרכר
ביוגרפיה
שפרכר נולד בבלגיה להורים ניצולי שואה. אימו שושנה עבדה כוירולוגית במכון פסטר בבריסל והייתה בין חלוצי חקר האיידס. אביו, ניקו, היה כימאי ועבד בתעשייה.
שפרכר סיים את לימודי התיכון בעיר ווטרלו שבבלגיה בשנת 1981. בין השנים 1982–1990 למד רפואה (MD) והשלים תואר שלישי (PhD) בווירולוגיה מולקולארית ב. לאחר שירות צבאי בן חמש שנים, התמחה ברפואת עור ב. במהלך ההתמחות, השתלם בגנטיקה של האדם (Post-Doctoral Fellowship) באוניברסיטת תומאס ג'פרסון בפילדלפיה, ארצות הברית. שפרכר גם בעל תואר MBA מאוניברסיטת תל אביב.
שפרכר נשוי בשנית לחגית, רופאת עור, ואב לארבעה.
ג'מאל ח'אשוקג'י
תגובות מדיניות לרציחתו
בפברואר 2021 פרסמה ארצות הברית דו"ח מודיעין שקבע שמוחמד בן סלמאן אישר את המבצע לרצח ח'אשוקג'י. בעקבות זאת הטילה ארצות הברית סנקציות על עשרות אזרחים סעודים, אך משיקולים מדיניים נמנעה מסנקציות על בן סלמאן.
ב-7 דצמבר 2021 נעצר בשדה התעופה בצרפת חשוד המעורב בפרשיית הרצח, והרשויות בצרפת הודיעו כי יפעלו להסגרתו לטורקיה. יום לאחר מכן, לאחר בדיקות שנעשו, התברר שהאדם שנעצר נושא שם זהה לאחד החשודים אך אינו קשור לרצח, והוא שוחרר.
אלי שפרכר
פעילות מקצועית
בין השנים 2010-2014 שימש יו"ר ועדת הבחינות ברפואת עור.
ג'מאל ח'אשוקג'י
תגובות מדיניות לרציחתו
עיריית וושינגטון די. סי. החליטה לשנות את שם הרחוב הצמוד לשגרירות סעודיה במדינה לשמו של ח'אשוקג'י.
אלי שפרכר
פעילות מקצועית
שפרכר פרופסור מן המניין ב באוניברסיטת תל אביב, בה הוא מחזיק בקתדרה ע"ש פרדריק רייס לרפואת עור.
הוא חבר בהנהלת מספר ארגוניים בין לאומיים כולל ה- International Pachyonychia Congenita Consortium, European Society for Dermatological Research ו- International Society of Pediatric dermatology.
אלי שפרכר עמד בראש צוות אשר פיתח מודל לחיזוי תחלואת הקורונה שאומצה על ידי רוני גמזו
תרומה מדעית
שפרכר חוקר את הבסיס הגנטי של מחלות העור. עבודותיו של שפרכר התפרסמו בעיתונות המובילה בעולם. גילוי המנגנון המבקר על היווצרות טביעות האצבעות זיכה אותו ואת צוותו במקום בין "60 התגליות והפיתוחים הישראליים שהשפיעו על העולם" מטעם משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה.
שפרכר פרסם מעל ל-300 עבודות מדעיות, שימש מנטור למעל 40 סטודנטים לתארים שונים, ומרצה באוניברסיטה הן בתחום הגנטיקה והן בתחום רפואת העור. שפרכר כתב פרקים בספרי הלימוד המרכזיים ברפואת עור וכן משמש עורך משנה לספר Rook's Textbook of Dermatology.
אנליס ואן דר פול
אנליס לואיס ואן דר פול (באנגלית: Anneliese van der Pol; נולדה ב-23 בספטמבר 1984) היא שחקנית וזמרת יהודיה הולנדית - אמריקאית.
קורות חיים
נולדה ב-Naaldwijk שמדרום לאמסטרדם, לאם יהודייה אמריקאית, דיאן רוס ולאב הולנדי, וילם ואן דר פול. קרויה על שם אנה פרנק, שגרה אף היא באמסטרדם (שמה המלא של אנה פרנק היה אנליס פרנק). יש לה שתי אחיות גדולות, רחל ושרה. המשפחה היגרה לארצות הברית כשואן דר פול הייתה בת שלוש, אך היא שומרת גם על אזרחותה ההולנדית.
החלה את דרכה במחזות זמר. ב-2001 לוהקה לתפקיד צ'לסי דניאלס בסדרת הטלוויזיה "כל כך רייבן" מבית ערוץ דיסני. היא עוסקת גם בשירה והקליטה מספר שירים לחברת התקליטים של דיסני.
בשנת 2007 הופיעה לראשונה בברודוויי בתפקיד בל במחזמר "היפה והחיה". באותה שנה שיחקה את אייברי בסרט הלייב אקשן "בראץ: הסרט", המבוסס על סדרת בובות האופנה "בראץ".
בשנת 2010 היא שיחקה בסרט הפרודיה "הערפד הראשון שלי" בבימויים של ג'ייסון פרידברג ואהרון זלצר. בשנת 2011 לוהקה לסרט "חתולות רוקדות על כוכב צדק" לצידה של אמנדה ריגטי, סרט אשר יצא לאקרנים רק ב-2015.
החל משנת 2017 חזרה לגלם את דמותה של צ'לסי בסדרת הטלוויזיה "הבית של רייבן", אשר מהווה ספין אוף לסדרה "כל כך רייבן".
בשנת 2018 השתתפה בסרט "חמש חתונות", לצדה של בו דרק.
חולדת המים
חולדת המים הידועה גם בשל רקָאלִי (שם מדעי: Hydromys chrysogaster) היא מין של מכרסם ממשפחת העכבריים החיה רק בצפון ובמזרח אוסטרליה, באי טסמניה ובגינאה החדשה.
מאפיינים
חולדה זו היא מהגדולות שבבני משפחתה, גדולה בהרבה מחולדה מצויה, ואורכה 231–370 מ"מ, אורך הזנב 242–345 מ"מ ומשקלה 340–1,275 גרם בממוצע. חולדת המים בעלת פרווה חומה כהה, סנטר ולחיים צהובות בהירות וזנב ארו ושחור למעט בקצה הלבן שלו.
חולדה זו היא יונק מיימי וגופה בעל התאמה לתנאי שחייה וצלילה עם רגליים עבות בעלות קרומי שחייה, זנב רחב בו מעט שיער, הפרווה דוחה מים וגולגולת ארוכה ושטוחה עם זיפי שפם ארוכים ועיניים ואוזניים קטנות. החולדה היא חיה פעילת לילה, אז היא מסתובבת בין הבריכות, הביצות, האגמים והמנגרובים האוסטרליים ומחפשת טרף של צדפות, סרטני נהרות (המזון החביב עליה), סרטנים נוספים, חרקי מים, דגים וצפרדעים ולעיתים היא תטרוף גם טרף גדול יותר כמו עכברים אחרים או עופות מים קטנים. בחורפים קשים הם יאכלו גם צמחים, אך מדובר במין טורף.
החולדה חיה בגפה באזורים טריטוריאליים ותתקוף באגרסיביות מסיגי גבול. חולדות רבות מראות סימני נשיכה עם זנבותיהם לאחר מאבקים כאלה. החולדות מסתובבות בין קני סוף וצמחיית על גדות המים להגנה מטורפים. בימים הם נחים בחורים באדמה או מתחת גזעים. בחורף החולדות הרגישות לשינויים במזג האוויר יעדיפו לאכול על היבשה. אשר חמים יותר הם ישחו עד 4 ק"מ בכל לילה בחיפוש מזון. עם זאת הם עלולים להיטרף בידי נחשים, תנינים ודגים גדולים וגם בידי עופות דורסים, שועלים וחתולים.
בעבר צדו את חולדה זו כדי להשתמש בפרוותה וגם מפני שהיא מזיקה לצינורות השקיה, אותם היא נושכת בשיניה הגדולות. כיום זהו מין מוגן ואסור לציד. החולדה נחשבת למין חשוב אשר מדביר את אוכלוסיית סרטני הנהרות האוסטרליים. היא מהטורפים הבודדים היודעים לטרוף מבלי להיפגע את קרפדת הקנים, מין פולש באוסטרליה, בעל בלוטות רעל על עורו. כדי להימנע מחשיפה לעור הרעיל, החולדה תוקפת את הקרפדה באזור החזה, שם הרעל שלה חלש יותר, יוצרת חתכים קטנים בעורה בעזרת טפריה מבלי להשתמש בשיניים, ומוציאה את איבריה הפנימיים. לא ברור אם התנהגות זו היא מולדת, ושימשה את החולדות לציד מינים מקומיים של צפרדעים רעילות לפני הגעת קרפדת הקנים, או שזו התנהגות נלמדת.
החולדות מטפלות בגוריהן ארבעה שבועות לאחר שסיימו לינוק, ואפשר שבתקופה זו הן מלמדות אותם שיטות צייד.
ולנטין שטוקר
ולנטין שטוקר (בגרמנית: Valentin Stocker; נולד ב-12 באפריל 1989) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בפ.צ. בזל בעמדת הקשר שמאלי.
קריירת מועדונים
שטוקר החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קרינז. בינואר עבר בפ.צ. בזל ושיחק בקבוצה הצעירה של המועדון. ב-27 בפברואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בניצחון 0–1 נגד תון במסגרת הגביע השווייצרי. כעבור 4 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה שוב נגד תון. ב-16 במרץ הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 2–4 נגד פ.צ. סיון. ב-12 באפריל 2008 חתם על חוזה מקצועי במדי הקבוצה, לאחר שסיים את עונת עם 3 שערים ב-10 משחקים. בעונת היה שותף לזכייה של בזל בדאבל עם 12 שערים ב-31 משחקים. בגמר הגביע עצמו הוא הבקיע צמד בניצחון 0–6 נגד לוזאן ספורט. ב-23 באפריל 2011 נפצע ונעדר כ-7 חודשים מהמגרשים. ב-3 בדצמבר 2011 חזר למגרשים ובאותו יום אף האריך את חוזהו במועדון עד יוני. בעונת הוא היה שותף להישג השיא של המועדון במפעלים האירופים, חצי גמר הליגה האירופית בו נעצרה על ידי צ'לסי.
ב-18 במאי 2014, חתם בהרטה ברלין תמורת 5 מיליון אירו.
ב-10 בינואר 2018 חזר שטוקר לפ.צ. בזל וחתם לשלוש שנים וחצי.
קריירה בינלאומית
סטוקר שיחק בכל נבחרות הנוער של שווייץ. ב-20 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד בו אף הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, המשחק נגמר בניצחון 1–4 לטובת שווייץ. שטוקר השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2014.
איילינגלאפלאפ
איילינגלאפלאפ (באנגלית: Ailinglaplap או Ailinglaplap Atoll) הוא אטול באוקיינוס השקט הכולל 56 איי אלמוגים. האיים הם חלק מאיי מרשל.
היסטוריה
בשנת 1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל כולם ואיילינגלאפלאפ בכללם. ב-1884 העבירה ספרד את בעלותה על האיים לאימפריה הגרמנית שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. בתקופת השלטון הגרמני הוקמו על האטול מספר תחנות סחר. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכלל האטול תחת המנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. בעקבות מלחמת העולם השנייה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן עצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
איילינגלאפלאפ נמצאת 266 קילומטרים מזרחית לאטול מג'ורו בו שוכנת בירת איי מרשל. כ-4,200 קילומטרים מצפון-מזרח ליבשת אוסטרליה. שטחו הכולל של האטול הוא 14.7 קילומטרים רבועים. הוא מקיף לגונה בשטח של 750 קילומטרים רבועים.
בשנת 1999 חיו באטול כ-2,000 תושבים. כלכלתו מתבססת על גידול אגוזי קוקוס. באטול קיימים ארבעה מקומות ישוב מרכזיים.
תחבורה
באטול שלושה מנחתים למטוסים: את שלושת המנחתים משרתת חברת התעופה של איי מרשל.
משפחת בירדוגו
משפחת בירדוגו ידועה במרוקו ובייחוד במקנס, כשושלת של רבנים ודיינים פוסקי הלכה, החל מהמאה ה-17.
היסטוריה
ככל הנראה, מקור השם בירדוגו הוא בפורטוגזית Bara dogua ומשמעותו הוא "שרביט הזהב" (כשמו של הספר של רבי רפאל בירדוגו).
לפי מסורת משפחת בירדוגו, משפחה זו מיוחסת עד לרבי בוסתנאי גאון שהיה מזרע דוד המלך. עדות זו העיד השד"ר מטבריה רבי משה פארדו אשר ראה מגילת עור קלף מעובד ישן, והיא מגילת יוחסין למשפחת בירדוגו.
לאחר גירוש ספרד, הגיעו ראשי המשפחה למרוקו. מקום מושבם הראשון של המשפחה היה בעיר פאס, בירת מרוקו באותם ימים. אולם לאחר שנוצרו מחלוקות במנהגים ההלכתיים בין התושבים הקדומים ובין המגורשים הספרדים, משפחת בירדוגו נדדה לעיר מקנאס שהיא מרוחקת מפאס כשישים קילומטר.
צאצאים נוספים
שתי האחרונים כיהנו כרבנים הראשיים למרוקו.
התרבות הקוקוטני-טריפיליאנית
התרבות הקוקוטני-טריפיליאנית, הידועה גם כתרבות הקוקוטנית או התרבות הטריפיליאנית, היא תרבות נאוליתית-כלקוליתית, שהתקיימה במזרח אירופה (בערך בין השנים 5500 עד 2750 לפני הספירה), בעיקר באזור שבין הרי הקרפטים לנהרות דניסטר ודנייפר. בתקופה הנוכחית, אזור זה מכיל את כל שטחה של מולדובה, וחלקים ניכרים ממערב אוקראינה וצפון-מזרח רומניה. היקף השטח שהושפע מהתרבות הקוקוטני-טריפיליאנית הוא כ-.
אחד ההיבטים הבולטים של תרבות זו היה שריפת היישובים כל 60–80 שנים, אם כי לא ברורה מה הסיבה לכך. לאחר כל שריפה, התושבים שחזרו את מבני היישובים על בסיס צורתם וכיוונם של המבנים הקודמים.
ארנסט-גינתר באדה
ארנסט-גינתר באדה (בגרמנית: Ernst-Günther Baade; 20 באוגוסט 1897 – 8 במאי 1945) היה גנרל גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות של גרמניה הנאצית. באדה נפצע בפעולה ומת מפצעיו ב-8 במאי 1945.
קריירה מוקדמת
באדה נולד ב-20 באוגוסט 1897 בפאלקנהאגן. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הוא התנדב לשירות צבאי והצטרף לרגימנט האולאנים ה-9 (פומרניה ה-2). באוגוסט 1915 הוא הועבר לרגימנט הדרגונים ה-9 (הנובר ה-1 - קרול הראשון, מלך רומניה), ובאוגוסט 1916 הוא הועלה לדרגת לויטננט והצטרף לרגימנט רובאי הפרשים ה-2. בהמשך הוא שירת במפקדת חטיבת הרגלים ה-231, וב-1 ביוני 1918 נפצע בלחימה בחזית המערבית. לאחר התאוששותו הוא נשלח לרגימנט הרגלים ה-444, אולם ב-30 באוגוסט 1918 נפצע שוב ואושפז עד לאחר סיום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר באדה ברייכסווהר ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1933 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 באוגוסט 1934 מונה למפקד פלוגה 1 ברגימנט הפרשים ה-3.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, במרץ 1942 הוצב באדה בעתודה הפעילה של קצינים (Führerreserve). לאחר מכן הוא עבר לדיוויזיית הפאנצר ה-15 בצפון אפריקה וקיבל את הפיקוד על רגימנט הרובאים ה-115 ב-15 באפריל 1942, עימו לחם באותה תקופה בלוב ובקירנאיקה.
באדה הפך לאגדה בקורפוס אפריקה ונודע שהוא יוצא לקרב לבוש בכתונת סקוטית ונושא קלאימור, חרב פיפיות. במאי 1942 השתתף בקרב ביר חכים, וב-27 ביוני עוטר על פעולותיו בצלב האבירים של צלב הברזל. הוא נפצע ב-28 ביולי 1942 באל-עלמיין ופונה לגרמניה.
באדה נפצע ב-24 באפריל 1945, כשמכונית המטה שלו הופצצה על ידי מטוס קרב בריטי ליד Neverstaven בהולשטיין. הוא מת מנמק בבית חולים בבאד זגברג ב-8 במאי 1945.
קרב מותול
קרב מותול, היה אחד הקרבות הקשים ביותר במלחמת יוגורתה. בקרב זה הפתיע המלך יוגורתה, את הכוח הרומאי תחת פיקודו של מטלוס, אם כי הרומאים הצליחו בסוף להדוף את ההתקפה הנומידית, אך במחיר כבד.
רקע
לפני מותו, ציווה מיקיפסה מלך נומידיה, (ממלכה באזור אלג'יריה של ימינו.) שממלכתו תחולק בין בניו, היימפסל, ואדהרבעל, לבין אחיינו יוגורתה. אולם השלושה היו מסוכסכים, ובשנת 117 לפנה"ס רצח יוגורתה את היימפסל והשתלט על ממלכתו. לאחר מכן התקיף את אדהרבעל שפנה אל הרפובליקה הרומית בבקשת עזרה. הרומאים חילקו את הממלכה לשניים. אולם יוגורתה הפר את ההסכם, כבש את ממלכתו של אדהרבעל והוציא אותו להורג. צבא רומאי נשלח לאפריקה אולם הגיע להסכם תמוה עם יוגורתה וחזר לאיטליה. יוגורתה זומן לרומא כדי להסביר את מעשיו, אולם יוגורתה ניצל את שהותו ברומא כדי לרצוח את בן דודו מאסיווא, מעשה שעורר זעם ברומא. הוא הוחזר לאפריקה ללא פגע כיוון שהובטח לו שלא יפגעו בו.
הצבא נומידי
נומידיה הייתה ממלכה קטנה ונידחת בצפון אפריקה. הנומידים היו עם ממוצא ברברי. נומידיה הייתה ברובה מורכבת מכפרים קטנים ומעט ערים גדולות. במהלך המלחמה הפונית השנייה פרצה בנומידיה מלחמת אזרחים, במהלכה הנומידיים המערביים תחת הנהגתם של סיפאקס וסופוניסבה תמכו בקרתגו, והמזרחיים תחת הנהגת מסיניסה תמכו ברומא. המלחמה הסתיימה בניצחון מסיניסה, שהפך למלך נומידיה כולה. וכן זכה בחלק מהערים שקרתגו איבדה. מסיניסה היה גם בין היזמים של המלחמה הפונית השלישית, ולאחר חורבן קרתגו הפכה נומידיה למעצמה החזקה ביותר באגן המזרחי של הים התיכון. לאחר מסיניסה מלך מיקיפסה, ולאחר מכן פרצה מלחמת הירושה בין יוגורתה לאדהרבעל.
הצבא הנומידי נודע באיכות פרשיו שבאו ברובם משכבות האצולה השבטית. בעתות מלחמה היו מגייסים מיליציה מקרב האזרחים. הפרשים הנומידיים היו ברובם פרשים קלים, הם לחמו ללא שריון גוף ולא נהגו להשתמש באוכף או רסן. לרוב הם נהגו להשליך כידוני הטלה תוך כדי דהירה, אם כי השתמשו גם בחרב קצרה ובמגן קל. הנומידים למדו מהקרתגים את השימוש בפילי מלחמה, הפילים בצבא הנומידי היו פילים מזן פיל צפון אפריקני. הם היו קטנים יותר מהפילים האסייתיים אם כי אוזניהם היו גדולות יותר, וגבם קעור. גובהם היה 2.5 מטר והם היו כנועים ונוחים לאילוף. משקלם היה כמעט 6 טון, והם נשאו על גבם מגדל שבתוכו ישבו שניים שלושה אנשים קשתים או מטילי כידונים. מלבד זאת היה גם נהג שכיוון את הפיל. במקרה שהפיל איבד שליטה נהגו לתקוע גרזן או אזמל בין עיניו.
הפיקוד על הצבא היה נתון בידי המלך, ובהיעדרו בידי אחד מבני האצולה שהיה מתמנה על ידו.
הצבא הרומי
במאה הרביעית לפני הספירה, לאחר מספר תבוסות שספג הצבא הרומי (וביחוד לאחר ביזת רומא בידי הגאלים) נעשתה רפורמה בשיטת הלחימה. המבנה שבו נעשה שימוש החל מתקופה זו נקרא המבנה המאניפולרי, על שם המאניפולוס, שהיווה את יחידת הבסיס בצבא. המאניפולוס הורכב מקבוצת חיילים רגלים הומוגנית, בת 60 או 120 חיילים (כתלות בסוג החיילים בקבוצה). בתקופה זו התפתחו בצבא ארבעה סוגי חיילים. האסטאטים, פרינקיפים וטריאריים, שהיו מאורגנים במאניפולים, ווליטים, ששימשו כחיל רגלים קל. הלגיון היה מאורגן בארבעה קווים, בקו הקדמי היו הווליטים, ומאחוריו שלושה קווים, כאשר כל קו מורכב מעשרה מאניפולים זהים.
הפרשים הרומיים היו באיכות ירודה לאין ערוך מהפרשים הנומידיים. מה גם שלנומידים היה מספר פרשים רב יותר. ובנוסף על כך הסוסים הנומידיים היו רגילים לקרקע הטרשית והסלעית של נומידיה. הפיקוד על הצבא הרומאי היה נתון בידי הקונסול.
מהלך הקרב
מחנהו של מטלוס חנה על הר הסמוך לנהר. הנומידים מיהרו ותפסו עמדות על גבעה הסמוכה להר. יוגורתה הפקיד חלק מפיליו וחייליו בידי בומילקר והורה לו לתפוס עמדות הסמוכות לנהר. מטלוס הבחין בנומידים שניצבו על הגבעה, אולם משראה שהם אינם מתכוונים לתקוף, שלח חלק מאנשיו אל הנהר והורה להם לתפוס עמדות לקראת בוא יתר הכוח. לאחר שמטלוס סיים לרדת מההר, מיהרו הנומידים והשתלטו עליו. לאחר מכן הסתערו על הצבא הרומאי ממארבים מתוכננים מראש, וחוללו אנרכיה גמורה במבנה של הצבא הרומאי. סאלוסטיוס מתאר את המהומה ששררה בצבא הרומאי:
הקרב נמשך כל היום, ובצהריים כבר פחת הלחץ הנומידי והרומאים הצליחו להתלכד מחדש ולתפוס עמדות על אחת הגבעות.
בינתיים פובליוס רוטיליוס רופוס הגיע לנהר, בומילקר חשש שהוא עלול להצטרף אל מטלוס ולכן מיהר להתקיף את רוטיליוס בעזרת פיליו. אולם הפילים הסתבכו בענפים והתבלבלו, רוטיליוס מיהר להתקיף והנומידים המבוהלים נמלטו. רוטיליוס שראה שמטלוס מתמהמה יותר מדי החליט לצעוד אליו. בלילה היה נדמה למחנה מטלוס שמחנה רוטיליוס הוא מחנה הנומידים, אולם הסיירים גילו את האמת ושני המחנות התאחדו.
תוצאות הקרב
מטלוס הניח לפצועיו כמה ימים לנוח, בעוד יוגורתה וניצולי צבאו נמלטו. יוגורתה הקים צבא חדש גדול מן הראשון, אולם מורכב מאיכרים שלא היו מנוסים במלחמה. השלב הבא של מלחמת יוגורתה היה ברובו מלחמת גרילה.
טלריק
באוקטובר 2014 הודיעה "Progress Software" על רכישת טלריק. העסקה יצאה לפועל באוקטובר 2014, כאשר סכום הרכישה היה מעל 262 מיליון דולר.
דיבור מתוך שינה
דיבור בשינה מתרחש לרוב בעת התעוררות חולפת ממצב של שנת NREM (Non-REM sleep, שינה שאינה שנת רע"מ - כלומר אחד משלבי השינה שבו אין ריצוד עיניים מהיר), שפירושה מעבר שאינו למישרין משלב אחד בשינה העמוקה למשנהו, והתוצאה היא יקיצה חלקית. בנוסף יכולה ההפרעה להתרחש גם במהלך שנת REM, אז היא מהווה מעין פריצה מוטורית של דיבור שנחווה בחלום; מילים שנאמרות בחלום מושמעות אז בקול.
דיבור מתוך שינה יכול להתרחש כשלעצמו או כביטוי של הפרעות שינה אחרות, כגון:
דיבור מתוך שינה נפוץ למדי, ומדווח בשכיחות של 50% אצל ילדים, כשאצל רובם מפסיקה התופעה עם הגיעם לבגרות מינית. עם זאת הוא עשוי להישאר גם במהלך הבגרות: כ-4% מהמבוגרים מדברים בשנתם. בנוסף, נראה שהתופעה עשויה להתרחש אצל מספר בני משפחה (מסיבות גנטיות או סביבתיות).
דיבור בשינה עשוי להיות קשור בחום. כשלעצמו הוא אינו מזיק, אולם הוא יכול להעיר אחרים ולגרום חרדה – במיוחד במקרה שהוא מפורש כדיבור מפוכח על ידי הסובבים. במקרה שהדיבור הוא דרמטי במיוחד, בוטה או רגשני, הוא עשוי להצביע על הפרעת שינה אחרת (ראו לעיל).
ניתן לנטר דיבור בעת השינה באמצעות אדם אחר או באמצעות שימוש במכשיר הקלטת קול; מכשירים שיכולים לזהות גלי קול ומופעלים רק עם הזיהוי הם המתאימים ביותר לצורך זה. מכשיר פוליסומנוגרף (מקליט-שינה) מציג אפיזודות של דיבור מתוך שינה שיכולות להתרחש בכל אחד משלבי השינה.