cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי החוץ של אוסטריה
היסטוריה
מנהיגים אוסטריים מדגישים את התפקיד הייחודי שממלאת המדינה כמרכז מזרח-מערב וכמנחה בין מדינות מתועשות למדינות מתפתחות. אוסטריה פעילה באו"ם ובמאמצים בניסיון לשמירת שלום באו"ם. היא מייחסת חשיבות רבה להשתתפות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי וארגונים כלכליים בינלאומיים אחרים, והיא ממלאת תפקיד פעיל בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
וינה מארחת את מזכירות OSCE ואת המטות של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, הארגון לפיתוח התעשייה של האו"ם ותוכנית בקרת הסמים של האו"ם. ארגונים בינלאומיים אחרים הממוקמים בווינה כוללים את ארגון המדינות המייצאות נפט, הארגון ליחסים כלכליים בינלאומיים (OiER) והמכון הבינלאומי לניתוח מערכות יישומיות. לאחרונה, וינה הוסיפה את ועדת ההכנה של ארגון אמנת המבחן המקיף והסדר ואסנאר לרשימת הארגונים הבינלאומיים שהיא מארחת. יתר על כן, המזכירות הקבועה של אמנה טריטוריאלית בינלאומית לפיתוח בר-קיימא של הרי האלפים המכונה אמנת האלפים נמצאת בבירת טירול, אינסברוק.
באופן מסורתי אוסטריה הייתה פעילה ב"בניית גשרים למזרח", והגבירה את המגעים בכל הרמות עם מזרח אירופה ומדינות ברית המועצות לשעבר. האוסטרים מקיימים שיחות קבועות של נציגי עסקים, השקעות, סחר, מנהיגים פוליטיים, סטודנטים, קבוצות תרבות ותיירים עם מדינות מרכז ומזרח אירופה. בנוסף, ממשלת אוסטריה וארגונים אוסטריים שונים מעניקים סיוע והכשרה לתמיכה בשינויים החלים באזור.
יחסים עם מדינות
אוסטריה מקיימת יחסים דו צדדיים משמעותיים עם מספר מדינות.
אלברט סנט-גיירגי
אלברט סנט-גיירגי או סנט ג'רג'י, ובשמו המלא אלברט סנט-גיירגי נאג'ראפולטי (בהונגרית: Albert Szent-Györgyi Nagyrápolti; 16 בספטמבר 1893, בודפשט - 22 באוקטובר 1986, וודס הול, מסצ'וסטס) היה רופא וביוכימאי הונגרי, שהתיישב בארצות הברית. בשנות ה-30 של המאה ה-20 בודד את ויטמין C, תרם תרומה חשובה לגילוי מעגל החומצה הציטרית הנודע גם כמעגל קרבס או קרבס-סנט-גיירגי וזכה בשנת 1937 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקריו בביוכימיה (הוא המדען ההונגרי היחיד שקיבל פרס נובל על מחקרים שעשה גם בהונגריה עצמה). לזכותו יש לזקוף גם את גילוי הפלבונואידים שלהם קרא "ויטמין P" (1936-1933). הוא היה דמוקרט בהשקפתו והתנגד לנאציזם, גייס עצמו לניסיונות הדיפלומטיים המהוססים של הממשל בראשות מיקלוש הורטי לחלץ את הונגריה מהמלחמה נגד בעלות הברית בתחילת 1944, ניסיונות שלא עלו יפה. בשנת 1947 העדיף לעזוב את מולדתו שנכנסה לעידן השלטון הקומוניסטי והתאזרח בארצות הברית בשנת 1955.
שנות הלימודים ומלחמת העולם הראשונה
בשנת 1911 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת בודפשט. במהלך הלימודים התעניין במיוחד במדעי היסוד - החל מאנטומיה ופיזיולוגיה וכלה בבקטריולוגיה ומאוחר יותר בכימיה ובפרמקולוגיה. לימודיו הופסקו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. הוא גויס כחובש והשתתף בקרבות בחזית הרוסית והאיטלקית. אחרי שנתיים של לחימה איבד את אמונו בצדקת המאבק המזוין שיזם השלטון האימפריאלי ושאף לחזור ללימודיו ולמחקרים האהובים עליו. על פי ראיון שנערך עמו בערוב ימיו בתוכנית טלוויזיה של ה-BBC, לקח סיכון וירה בעצמו בזרועו השמאלית בנקודה שנראתה לו פחות מסוכנת, על מנת להבטיח את חזרתו הביתה. כפצוע מלחמה קיבל עיטור כסף לגבורה והתאפשר לו לחזור ללימודים.
באותה שנה התחתן עם אהובתו, קורנליה דֶמֵן (Demény), בתו של מנהל הדואר ההונגרי. היא ליוותה אותו בעת שירותו בבסיס האוסטרי בצפון איטליה, שבו הועסק במעבדה בקטריולוגית. סנט-גיירגי עזב את המקום כשנודע לו כי עורכים בו ניסויים על שבויי מלחמה איטלקיים. בשנת 1917 קיבל תעודת דוקטור לרפואה.
פעילותו בין מלחמות העולם
לאחר סיום המלחמה עבר לעבוד במחקרים פרמקולוגיים במעבדה של ג. מנספלד בברטיסלאבה, שהייתה עדיין חלק מהונגריה. בינואר 1919, כשהעיר הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה העצמאית, עזב יחד עם רבים מתושביה ההונגרים. בהמשך נסע להשתלמויות ועבודות מחקר בתחום הפיזיולוגיה, הפרמקולוגיה, הבקטריולוגיה והכימיה הפיזיקלית בכמה מהמרכזים המדעיים הידועים במרכז ובמערב אירופה. בפראג למד אלקטרופיזיולוגיה אצל ארמין פון צ'רמאק, בברלין עבד במכון של לאונור מיכאליס ובהמבורג השתלם במשך שנתיים במכון להיגיינה טרופית. משם המשיך להולנד. בשנת 1920 היה לעוזר מחקר במכון לפרמקולוגיה בליידן ולאחר מכן, להזמנתו של הרטוך יאקוב המבורגר עבר לאוניברסיטת חרונינגן. שם התמקדו מחקריו בכימיה של הנשימה התאית.
המעגל קרבס-סנט-גיירגי
תוך כדי חקר הבעירה הביולוגית והנשימה התוך-תאית, התהליכים החיוניים ליצור אנרגיה במערכות החיות, מצא סנט-גיירגי כי קיימת מערכת חומצות אורגניות העומדת בתווך בין שני המנגנונים שנראו מנוגדים - זה שתואר על ידי אוטו וארבורג - האקטיבציה של החמצן, וזה שתואר על ידי וילאנד - האקטיבציה של המימן. סנט-גיירגי תיאר את תלות-הגומלין ביניהם וערך תצפיות ראשונות במערכות אנזימים קו-הידרז ופוליפנול-אוקסידז בצמחים. כן הוכיח גם קיומם של אנזימים מסוג רדוקטזות ברקמות של צמחים ושל בעלי חיים. למערכת שגילה סנט-גיירגי הוסיף האנס אדולף קרבס את תפקידן של החומצה הציטרית ושל נגזרותיה וכך הפך מעגל הציטראט קרבס - סנט-גיירגי לאחד המפתחות של התאוריה המולקולרית של המטבוליזם התאי.
ויטמין סי
עבודה זו הביאה לו מלגה לשנה מטעם "קרן רוקפלר" לצורך מחקרים במעבדה של פרדריק גואולנד הופקינס בקיימברידג'. את עבודתו לתואר שלישי בכימיה (1927) עשה שם. נושא התזה שלו היה בידוד חומר דמוי-סוכר בעל תכונות של מחזר (רדוקטנט) שהופק דרך קריסטליזציה מצמחים. החומר התברר להיות החומצה, שהוא קרא לה "הקסורונית" שיכלה להיות מופקת בכמות גדולה יותר מתוך רקמת האדרנל. הוא העלה את ההשערה שחומצה זאת, הנמצאת גם בפרי הדר ובכמה ירקות, היא הגורם המונע את מחלת הצפדינה. בתמיכתו של אדווארד קלבין קנדאל התאפשר לסנט-גיירגי להמשיך במשך שנה נוספת במחקריו בקליניקת מאיו ברוצ'סטר בארצות הברית, שם ניתן היה להשיג את הכמויות הדרושות של בלוטת האדרנל. בשנת 1929 חזר לקיימברידג' עם החומצה המבודדת. תוך שנתיים הצליח לבודד כאונקיה מהחומר, אך לא התקדם עדיין בזיהויו. בשנת 1931 נענה לקריאתו של שר החינוך והדתות ההונגרי, קונו קלבלסברג, והסכים לחזור למולדתו כדי לקבל משרת פרופסור לכימיה רפואית באוניברסיטת סגד, שהוקמה עם חזרתו להונגריה של סגל האוניברסיטה ההונגרית של קלוז', עיר בטרנסילבניה שעברה לשלטון רומניה. סנט-גיירגי כיהן כפרופסור בסגד עד שנת 1945 והצטיין בכישוריו כמרצה המפרה את עבודת תלמידיו וכמנהל.
בסגד הראה סנט גיירגי את מדגם החומצה ההקסורונית שברשותו לחוקר הונגרי צעיר יליד ארצות הברית בשם יוז'ף שווירביי (Svirbely), שסיים פוסט-דוקטורט בארצות הברית במעבדתו של צ'ארלס ג. קינג באוניברסיטת פיטסבורג. שווירביי ערך במעבדתו של סנט גיירגי ניסוי על קביות שהפך לציון דרך: קבוצה אחת של חיות מעבדה קיבלה מזון שעבר הרתחה (כשהיה ידוע כי הרתחה הורסת את הוויטמין סי), וקבוצה שנייה הואכלה במזון עשיר בחומצה הקסורונית. הקבוצה האחרונה פרחה בזמן שהחיות שבקבוצה הראשונה פיתחו סימני צפדינה ומתו. סנט גיירגי ושווירביי הסיקו כי החומצה ההקסורונית היא הוויטמין סי שאותו חיפשו. הסתבר כי החומצה ההקסורונית היא אננטיומר של חומצה שסנט גיירגי קרא לה "חומצה אסקורבית", בגלל התכונות שלה למנוע צפדינה (scurvy).
החל משנת 1933 חיפש סנט גיירגי מקורות טבעיים חלופיים לחומצה האסקורבית. למרות שמיצי התפוזים והלימון כוללים רמות גבוהות של חומצה אסקורבית, יש בתוכם גם סוכרים המקשים ביותר על הפקתה בצורה טהורה. כפי שסיפר באוטוביוגרפיה שלו, ערב אחד הגישה לו אשתו בארוחת ערב פלפלים אדומים טריים. לא התחשק לו לאכלם ולפתע נזכר שדווקא את הירק הזה עוד לא בדק. לקח את הפלפלים למעבדתו וכבר באותו לילה בחצות מצא שהם אוצר שלם של ויטמין סי. בהמשך השתמשו סנט גיירגי ושווירביי במספר ניסויים בפלפל מסוג פפריקה מהזן המשובח הנמצא בשפע באזור סגד, כמקור לוויטמין סי. קינג פרסם ממצאים דומים כמה שבועות מוקדם יותר ומכך התפתח סכסוך על בכורת התגלית במשך עשור שלם.
באותה תקופה, המשיך סנט-גיירגי במחקריו על הנשימה התאית וזיהה את החומצה הפומרית, את תפקידיה ותפקידן של חומצות דיקרבוקסיליות אחרות: (חומצה מאלית, חומצה סוקסינית) ושלבים במעגל שיוודע כ"מעגל קרבס". בסגד קשר סנט-גיירגי יחסי ידידות עם הפיזיקאי זולטן באי, איתו שיתף פעולה בהמשך בעבודות בתחום הביופיזיקה.
בשנת 1937 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה "על תגליותיו בנוגע לתהליך הבעירה הביולוגית תוך התייחסות מיוחדת לוויטמין סי ולקטליזה של החומצה הפומרית".
אקטין
בשנה שלאחר מכן החל במחקרים בתחום הביופיזיקה של השריר. בשנות ה-1940 המוקדמות יחד עם ברונו שטאוב הוא מצא שהשרירים כוללים אקטין, שתוך כדי התחברות לחלבון מיוזין ולמקור אנרגיה ATP גורם להתכווצות התאים (או הסיבים) השריריים.
ימי מלחמת העולם השנייה
כשגברה המגמה הפרו-נאצית במדיניות ארצו, סייע סנט-גיירגי, שהיה דמוקרט בהשקפותיו, לכמה מידידיו היהודים להימלט מהונגריה. בתחילת שנת 1944, נוכח כישלונות הנאצים בחזית הסובייטית, ביקש המשטר ההורטיסטי להגיע להפסקת אש עם בעלות הברית, מאחורי גבה של בעלת בריתה, גרמניה. במסווה של נסיעה לשם הרצאה מדעית יצא סנט-גיירגי לקהיר בשליחותו של ראש הממשלה מיקלוש קאלאי לקידום המשא ומתן על הפסקת האש. אולם הקלפים נטרפו להם כשבמרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הונגריה ועל המדינה נכפתה ממשלה פרו-נאצית מובהקת בראשות הגנרל דמה סטויאי. סנט-גיירגי, שהיה על הכוונת של הגרמנים, חשש ממעצר ונאלץ לרדת בין למחתרת עד שנת 1945.
השנים אחרי מלחמת העולם השנייה
אחרי כיבוש הונגריה על ידי הצבא האדום, הכיר השלטון החדש ביוקרתו של סנט-גיירגי והוא הפך, לפחות באופן זמני, לדמות מקובלת פוליטית, עד כי נקשרו בשמו שמועות בדבר מינויו הצפוי לנשיא הרפובליקה ההונגרית. הוא עבר לעבוד באוניברסיטת בודפשט שם לימד והמשיך את עבודתו המדעית, כראש החוג לביוכימיה. הוא גם נבחר לפרלמנט וסייע בארגון מחדש של האקדמיה ההונגרית למדעים. בסופו של דבר, בשנת 1947, כשהשתתף בכנס בחו"ל והגיעה אליו הידיעה כי ידידו, הסופר לאיוש זילאהי נעצר על ידי השלטונות הקומוניסטים, החליט שלא לחיות יותר תחת המשטר הרודני הקומוניסטי ולהשתקע במערב.
חייו ופעילותו בארצות הברית
בשנת 1947 הקים סנט-גיירגי את המכון לחקר השרירים במעבדה הביולוגית הימית בוודס הול, מסצ'וסטס, בסיועו הכספי של איש עסקים ממוצא הונגרי, סטיפן ראט. בשנים הראשונות לפעילותו במכון נתקל בקשיים כספיים ופוליטיים עקב מעמדו כחסר אזרחות ועל רקע קשריו בעבר עם הממשל הקומוניסטי במולדתו. בשנת 1948 קיבל משרת מחקר במכון הלאומי לבריאות בבתסדה, מרילנד ועבד במקביל שם ובוודס הול. בשנת 1950 קיבל מענקים מחברת "ארמור" למזון בשרי ומהאיגוד האמריקני לקרדיולוגיה שאיפשרו לו לפתח את המכון לחקר השרירים.
בשנות ה-1950 התחיל להשתמש במיקרוסקופ האלקטרוני על מנת לחקור את השרירים ברמת תת-יחידות. הוא גילה שרקמת שריר המוחזקת בתמיסת גליצרין 50% שומרת על יכולתה להתכווץ (ואז החוקרים אינם זקוקים עוד למנות של שרירים טריים). בשנת 1954 זכה בפרס על שם אלברט לסקר למחקר רפואי יסודי על תרומת מחקריו על השרירים בהבנת המחלות של כלי הדם. שנה לאחר מכן קיבל גם אזרחות אמריקאית. כעבור שנה נוספת נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנות ה-50 המאוחרות התעניין בחקר הסרטן והעלה היפותזות בנוגע ליישום תאוריות של מכניקה קוונטית בביוכימיה של התאים הסרטניים, אולם נכנס למשבר בעקבות מותו של סטיפן ראט, שהיה אחראי על הניהול הכספי של המכון לחקר השריר. סנט גיירגי נרתע מלקבל מימון ממשלתי שהותנה בדרישות מגבילות שחייבו הנמקת ההוצאות ומעקב אחרי שלבי המחקר. בשנת 1971, אחרי שהתלונן בריאיון לעיתון על הקשיים הכלכליים בהם נתקל בעבודתו המחקרית, נחלץ לעזרתו עורך דין בשם פרנקלין סולסברי והקים עבורו מוסד ללא כוונת רווח - "הקרן הלאומית לחקר הסרטן". מאוחר יותר התמקד סנט גיירגי בקשר הסיבתי בין היווצרות הסרטן ובין הרדיקלים החופשיים ותר אחר בעיה אלקטרונית ברמה מולקולרית.
אלברט סנט-גיירגי נפטר ב-22 באוקטובר 1986 בוודס הול, מסצ'וסטס.
חייו הפרטיים
סנט-גיירגי היה נשוי 4 פעמים. בין השנים 1917 - 1941 לקורנליה דמן, בתו של מנהל הדואר ההונגרי. בשנת 1918 נולדה להם בת בשם קורנליה סנט-גיירגי. המדען התגרש מאשתו הראשונה בשנת 1941 ונשא לאשה באותה שנה את מרטה בורבירו מישקולצי. היא נפטרה מסרטן בשנת 1963. כעבור שנתיים, בשנת 1965, הוא התחתן בשלישית עם צעירה בת 25, ג'ון סוזן ויכטרמן, בתו של הביולוג ראלף ויכטרמן מוודס הול. מנישואים אלה נולדה להם בת. כעבור שלוש שנים, ב-1968, התגרש. אשתו הרביעית, החל משנת 1975, הייתה מרשה יוסטון. שניהם אימצו ילדה. מבתו מנישואיו עם ג'ון סוזן ויכטרמן, נולדו לו שלושה נכדים. בין קרובי משפחתו שעסקו גם הם במדע ניתן לציין את אנדרו (אנדראש) סנט-גיירגי, אסטרופיזיקאי באוניברסיטת הרוורד ואת אנדרו סנט-גיירגי, ביופיזיקאי מאוניברסיטת ברנדייס. שניים מבני דודיו בדרגה שנייה הם פיזיקאים וממציאים: גזה סנט-גיירגי וויקטור סנט-גיירגי. בתו המאומצת, לולה סנט-גיירגי, היא אמנית פלסטית ומעצבת. מותן מסרטן של אשתו השנייה ושל אחת מבנותיו הגביר את רצונו להשקיע מאמצים בחקר הסרטן.
ספרים
סנט-גיירגי כתב מעל 300 מאמרים מדעיים ו-11 ספרים.
קישורים חיצוניים
באתר המרכז הארצי למידע ולספרים טכניים של האוניברסיטה הטכנית ולמדעי הכלכלה בבודפשט Nobel Lectures,Physiology or Medicine 1922-1941,Elsevier Publishing Company, Amsterdam 1965
שפרבר
שפרבר (גרמנית: Sperber) הוא שם משפחה גרמני שמשמעותו נץ
תומאס קוק איירליינס
החברה היוותה חלק מקבוצת תומאס קוק, קבוצה לשירותי נסיעות ותיירות שהחזיקה מספר חברות תעופה נוספות באירופה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2018:
ג'וני לואיס
ביוגרפיה
לואיס נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה בשכונת שרמן אוקס, בנם האמצעי של מייקל ודיוונה לואיס. בן למשפחה יהודית בעלת זיקה לסיינטולוגיה. לאחר סיום לימודי התיכון, עזב את הבית בגיל 18 במטרה לפתוח בקריירת משחק.
קריירת משחק
בשנת 2000, כשהיה בן 16 כבר החל לקבל תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה, בין היתר בסדרות "הרקיע השביעי" ברשת The CW ו"מלקולם באמצע" של רשת FOX.
לואיס התגלה לראשונה בשנת 2004 בסדרה הקומית "דרייק וג'וש" בניקלודיאון וכאשר שיחק לצדה של הילרי דאף בסרט הנעורים "בקול גדול" בתפקיד הצעיר קיווי וילסון. בשנת 2005 הופיע לואיס בעונה השלישית של סדרת הדרמה "The O.C." בתפקיד דניס "צ'ילי" צ'ילדרס המתחבר לנערה מריסה קופר (מישה ברטון).
בשנת 2007 שיחק לואיס בסרט האימה הבדיוני "הנוסע השמיני נגד הטורף 2" בתור הסטודנט ריצ'י הווארד. ב-2008 החל את דרכו בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה", בסדרה הופיע במשך שנתיים בתפקיד קיפ, יוצא מלחמת עיראק המתקבל כחבר במועדון "ילדי האנרכיה".
לואיס השתתף בדרמה הביוגרפית "הנמלטות" מ-2010, ובסרט האימה "הודעה קטלנית" מ-2008 בתפקיד בריאן סואה ובסרט "Lovely Molly" מ-2011.
חיים אישיים
לואיס נעצר שלוש פעמים בין השנים 2011 ל-2012 על השתתפות בקטטה, כוונה לשימוש בנשק חם ופריצה לדירה. וועדה מבחן שבחנה את תיקיו קבעה שלואיס סובל ממחלת נפש ומהווה סכנה לציבור. הוא שוחרר מהכלא שבמחוז לוס אנג'לס ב-24 בספטמבר 2012, יומיים לפני מותו.
מודי'ס
תאגיד מודי'ס (באנגלית: Moody's Corporation) היא חברת ההחזקות של מודי'ס אנליטיקס ומודי'ס אינווסטורס סרוויס, סוכנות לדירוג אשראי אשר מבצעת מחקר פיננסי בינלאומי ואנליזות על ישויות מסחריות וממשלתיות. כמו כן, החברה מדרגת את שווי האשראי של לווים באמצעות השימוש בסולם דירוג מתוקנן. היא אחת משלוש חברות דירוג האשראי הגדולות ומחזיקה ב-40% מנתח השוק העולמי בתחום זה, ממש כמו יריבתה העיקרית סטנדרד אנד פורס; לחברה השלישית, פיץ', נתח שוק קטן יותר.
מודי'ס הוקמה בשנת 1909 על ידי ג'ון מודי. המחזיקה המוסדית המובילה בחברה ובעלת המניות היחידה אשר מחזיקה בה מעל 5% מכלל המניות היא החברה שבבעלות וורן באפט ברקשייר האת'וויי, באמצעות החזקות של כ־13% ממניות החברה.
היסטוריה
חברת John Moody & Company הוקמה בשנת 1900. המוצר הראשון של החברה היה 'מדריך מודי'ס לניירות ערך תעשייתיים ואחרים'. החברה לא שרדה את התרסקות הבורסה של 1907. בשנת 1909, חברה מחודשת, הידועה היום כמודי'ס, הוקמה על ידי ג'ון מודי, ופרסמה אנליזות של השקעות במסילות רכבת, מה שתואר כ"ספר על ניירות ערך של מסילות רכבת, המשתמש בדירוגי אותיות כדי להעריך את הסיכון בהם". שירות המשקיעים של מודי'ס התאגד מאוחר יותר, ב-1 ביולי 1914, ובמהרה ביקר גם איגרות חוב מוניציפליות של ארצות הברית. עד לשנת 1924, הדירוג של מודי'ס כיסה בקירוב 100 אחוז משוק האג"ח של ארצות הברית. בשנות השבעים, הרחיבה מודי'ס את הדירוג שלה גם לחוב מסחרי, וכמו כן החלה בדומה לחברות דירוג אחרות באותה התקופה, לגבות תשלום ממנפיקי אג"ח בתמורה למתן הדירוג, כמו גם גביית תשלום מהמשקיעים. מספר המדינות שמבקרת מודי'ס צמח מ-3 בלבד בשנת 1975, ל-33 בשנת 1990, ועד למעל 100 בשנת 2000. הכרזות שמבצעת מודי'ס על הורדות דירוג אשראי אפשריות או ממשיות של איגרות החוב של מדינה מסוימת עלולות לעורר השפעות פוליטיות וכלכליות משמעותיות, כמו שקרה למשל בקנדה בשנת 1995 ובארצות הברית בשנת 2011.
ביקורת
חברות דירוג אשראי כגון מודי'ס היו קורבן לביקורת בתגובה להפסדים גדולים בשוק התחייבויות הנערבות על ניירות ערך מגובי נכסים (ABS CDO), אשר אירעו אף על פי שהוצמדו להם דירוגים מהסוג הגבוהה ביותר על ידי חברות הדירוג. למשל, הפסדים על התחייבויות בגין ערבויות על ניירות ערך מגובי נכסים בשווי של 340.7 מיליון דולר, שהנפיקה קבוצת קרדיט סוויס שהגיעו לסכום של 125 מיליון דולר, אף על פי שדורגו AAA על ידי מודי'ס. באופן דומה, חברות גדולות כמו AIG וליהמן ברדרס היו בעלות דירוג AAA ו-AA עד אשר הגיעו לפשיטת רגל בשנת 2008.
דירוג אשראי
להלן דירוג האשראי של מודי'ס יחד עם ההבדלים משיטת הדירוג של סטנדרד אנד פורס (S&P).
דירוג אשראי ארוך טווח
דירוג השקעה
מידרוג
משנת 2003 פועלת בישראל חברת בת של מודי'ס, מידרוג בע"מ, מכוח רישיון שניתן לה על ידי הממונה על שוק ההון ביטוח וחיסכון. ב-30 במרץ 2016 נרשמה מידרוג כחברת דירוג בהתאם לחוק להסדרת פעילות חברות דירוג האשראי. מודי'ס מחזיקה ב-51% בעלות במידרוג ו-49% מוחזקים על ידי מידרוג החזקות בע"מ. מידרוג מדרגת איגרות חוב ומכשירים פיננסיים, המונפקים בשוק ההון המקומי על ידי תאגידי תעשייה, מסחר ושירותים, חברות אחזקה, בנקים ומוסדות פיננסיים, חברות ממשלתיות וחברות נדל"ן ותשתית. כמו כן מדרגת החברה מימון פרויקטים כמו תחנות כוח, שדות סולאריים, אגירה שאובה, טורבינות רוח, כבישי אגרה ושדות גז. בתחום המימון המובנה, מדרגת מידרוג תיקי משכנתאות, תיק הלוואות לרכב ותיקי הלוואות אחרים.
יאן וילדנס
יאן וילדנס (בהולנדית: Jan Wildens; 1586 – 16 באוקטובר 1653) היה צייר פלמי, שהתמחה בנופים. נופיו הריאליסטיים נעימים לעין בפרטיהם ובעלי אופי שליו. הוא שיתף פעולה באופן קבוע עם פטר פאול רובנס וציירי בארוק פלמיים מובילים אחרים בני דורו, שביצירותיהם צייר את הנופים.
ביוגרפיה
יאן וילדנס נולד באנטוורפן כבנם של הנדריק וילדנס ומגדלנה ואן וסברגן. אביו נפטר כשהיה עדיין צעיר. אמו התחתנה בשנית עם קורנליס קוק, לימים חותנו של צייר הפורטרטים באנטוורפן קורנליס דה פוס. בשנת 1596 היה יאן וילדנס רשום בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן כחניך של פיטר ואן דר הולסט (הראשון) (1565–1628), צייר זוטר ממכלן.
וילדנס שגשג כלכלית בזכות ההצלחה המקצועית שלו. הוא עבד עבור פטרונים בולטים והשתתף, כמו הרבה אמנים אחרים באנטוורפן, בקישוטים לכבוד הכניסה לאנטוורפן של המושל החדש הקרדינל אינפנטה פרדיננד מבית הבסבורג. רובנס היה האחראי הכללי על פרויקט זה. וילדנס תרם לאירוע שני נופי העיר אנטוורפן. בבית שירש מאמו ברחוב לנגה ניואר באנטוורפן הוא פתח גלריית תמונות עם למעלה 700 ציורים. הגלריה הצליחה מאוד ובהמשך הופעלה על ידי בנו ירמיאס. כאשר רובנס נפטר בשנת 1640, יאן וילדנס שימש כמוציא לפועל של עיזבונו.
בין תלמידיו היו בניו יאן בפטיסט וירמיאס והנדריק ואן בלן הצעיר.
יצירתו
יאן וילדנס היה מומחה בציורי נוף. קומפוזיציות הנופים המוקדמות שלו, לפני ביקורו באיטליה, הושפעו מיוצרים פלמיים כמו יאן ברויגל הבן. בתקופה מוקדמת זו ייצר סדרה של 12 רישומים של חודשי השנה, שפורסמו בדפוס.
באיטליה גילה וילדנס את אומנות הנוף של בן ארצו פול בריל עם הריאליזם שלו והדגשת הפרטים. עם שובו לאנטוורפן הפך וילדנס למשתף פעולה תכוף עם פיטר רובנס. הוא היה אחראי על רקע הנוף של סצינות שונות בעיצובים של רובנס לסדרת הרקדים וציורי היסטוריה רבים של רובנס, כולל "אונס בנותיו של לאוקיפוס" (בערך 1618), "שמשון והאריה" (בערך 1618) ו"דיאנה ונימפותיה יוצאות למרדף" ( 1616). בהמשך הקריירה שלו צייר נופים עבור ציירים רבים אחרים באנטוורפן כמו ג'ייקוב ג'ורדנס, פרנס פרנקן הצעיר, פרנס סניידרס, פול דה פוס, אברהם יאנססנס, יאן בוקהורסט, תיאודור רומבוץ וקורנליס שוט.
בעבודותיו בשנות ה -20 של המאה ה-17 השתמש בצורות דקורטיביות, קומפוזיציות רופפות וטכניקה רחבה המזכירה את עבודות רובנס. השפעות קודמות עליו כמו יאן ברויגל הבן ופול בריל המשיכו למלא תפקיד משמעותי. עבודותיו של וילדנס מראות עדיפות לגישה רגועה ועדינה המתבטאת בסימטריה ברורה בקומפוזיציה ובצבעים רכים ועדינים. הניגודיות לרובנס ניכרת בנוף השליו של וילדנס עם "רועים רוקדים". בציור נותר חלק מהנוף הדינמי יותר של רובנס של רועה וצאן.
אחרי 1640 הוא אימץ את השיטה ואת האור האטמוספירי הרוטט, בו השתמש רובנס בנופיו המאוחרים. וילדנס גם הגדיל את היסוד הדרמטי בנופיו מאותה תקופה.
הכוחות המזוינים של טורקיה
הכוחות המזוינים של טורקיה (בטורקית: Türk Silahlı Kuvvetleri או בקיצור TSK) מורכבים משלוש זרועות - הצבא הטורקי, חיל האוויר הטורקי וחיל הים הטורקי. נוסף על שלוש הזרועות המרכזיות, הכוחות כוללים גם את הז'נדרמריה הטורקית ואת משמר החופים הטורקי.
ראש המטות המשולבים של טורקיה הוא הגנרל יאשר גולר.
היסטוריה
עם נפילתה של האימפריה העות'מאנית והקמת הרפובליקה המודרנית תחת הנהגתו של מוסטפא כמאל, החליפו הכוחות המזוינים של טורקיה את הצבא העות'מאני. טורקיה אמנם לא השתתפה בלחימה מלחמת העולם השנייה, אך הייתה דרוכה ומוכנה למקרה של התקפה גרמנית על שטחה.
ג'אגרנאוט (סרט, 1974)
ג'אגרנאוט (באנגלית: Juggernaut) הוא מותחן פעולה בריטי משנת 1974 בבימויו של ריצ'רד לסטר עם ריצ'רד האריס, עומר שריף ואנתוני הופקינס בתפקידים הראשיים.
הכוחות המזוינים של טורקיה
היסטוריה
ב-1950 השתתפו כוחות טורקיים בלחימה במלחמת קוריאה. ב-1974 פלשה טורקיה לקפריסין במטרה להגן על המיעוט הטורקי החי באי וכדי למנוע מהלך של איחוד האי עם יוון. עד היום מוצבים כוחות טורקיים על האי.
ג'אגרנאוט (סרט, 1974)
עלילת הסרט מתרכזת בניסיון לפירוק פצצות, שהוטמנו באניית נוסעים על ידי אדם המכנה את עצמו "ג'אגרנאוט", ומבקש כופר גבוה תמורת עזרה בפירוקן.
הכוחות המזוינים של טורקיה
היסטוריה
בשנות ה-80 החל תהליך מודרניזציה שני הנמשך עד היום במהלכו החלו הכוחות הטורקיים לקלוט מערכות נשק מתקדמות. בנוסף, התעשייה הצבאית המקומית נוסדה ואחת ממטרות תהליך המודרניזציה היא הפיכתה של טורקיה לעצמאית בתחום ייצור מערכות נשק.
ג'אגרנאוט (סרט, 1974)
העלילה היא בהשראת מקרה אמיתי משנת 1972. אדם התקשר והודיע כי הטמין פצצה באניית הנוסעים "קווין מרי 2" ודרש כופר. חברת הספנות קונארד הייתה מוכנה לשלם, אבל הממשלה הבריטית הצניחה צוות מומחים מה-SBS לאניה, שחיפשו את הפצצה ולא מצאו. התברר שזו הייתה אזהרת שווא והאשם נתפס.
הכוחות המזוינים של טורקיה
היסטוריה
יעד תקיפה עיקרי של הכוחות המזוינים של טורקיה בתחילת המאה ה-21 הוא הכורדים שבצפון עיראק, המותקפים בנימוק שהם מתארגנים לפעולות טרור נגד טורקיה.
ג'אגרנאוט (סרט, 1974)
תקציר העלילה
אוניית הנוסעים "בריטניק" משייטת במימי האוקיינוס האטלנטי כאשר בעל האוניה, ניקולס פורטר (איאן הולם), מקבל מאדם המכנה את עצמו "ג'אגרנאוט", הודעה כי הוא הטמין באונייה שבע חביות ממולאות בחומר נפץ העומדות להתפוצץ תוך מספר שעות. הוא מוכן לתת הוראות לנטרול הפצצות רק לאחר שיקבל כופר של 500,000 ליש"ט.
פורטר מוכן לשלם את הכופר, אך נציג הממשלה מתנגד לכך בגלל מדינות בלתי מתפשרת נגד הטרור ואומר כי אם ישולם הכופר, תבטל הממשלה את הסובסידיה הנחוצה ביותר להמשך פעילות החברה.
פורטר מעביר את הידיעה לסקוטלנד יארד, ולקברניט האנייה אלקס ברונל (עומר שריף). הקברניט וצוות האונייה מודיעים על המצב ומנסים להרגיע את הנוסעים שביניהם ברברה באניסטר (שירלי נייט).
כדי להראות את רצינות כוונותיו, מפוצץ "ג'אגרנאוט" מספר פצצות קטנות הגורמות נזק קל לספינה. בגלל ים סוער אין אפשרות לפנות את הנוסעים בסירות והקברניט מבקש מפורטר להיענות לדרישות "ג'אגרנאוט".
המפקח מקלאוד (אנתוני הופקינס) מהסקוטלנד יארד עובד במהירות כדי למצוא את מניח הפצצות. אשתו ושני ילדיו נמצאים על האונייה. הוא חוקר את כל אלה שהייתה להם היסטוריה של מאמיני פצצות ומגיע בסוף אל ה"ג'אגרנאוט". שמו האמיתי הוא סידני באקלנד (פרדי ג'ונס). באקלנד מודה שהניח את הפצצות לאחר שסולק מהצי עם פנסיה עלובה.
הצי המלכותי הבריטי שולח לאוניה קבוצה של מומחים לסילוק פצצות שבראשה אנתוני פאלון (ריצ'רד האריס). הם מוצנחים ממטוס ליד האונייה ונאספים על ידי מלחי האונייה בים הסוער. פאלון מתחיל עם אנשיו לנטרול הפצצות. אחת הפצצות מתפוצצת והורגת את עוזרו, צ'רלי בראדוק (דייוויד המינגס).
בינתיים מגיע פאלון כמעט לסיום הפעולה ונתקל בחוט כחול ואדום שאינו יודע איזה מהם לחתוך. הוא מקושר עם באקלנד שמורה לו לחתוך את החוט הכחול. פאלון מרגיש שבקלאנד מהתל בו, חותך את החוט האדום ומנטרל את הפצצה. שאר הצוות שלו מנטרלים לפי הוראותיו את שאר הפצצות והאונייה והנוסעים ניצלים.
הכוחות המזוינים של טורקיה
הצבא הטורקי
הצבא הטורקי הוא אחד מהצבאות הגדולים בעולם ונכון ל-2018 והשני בגודלו מבין החברות בארגון נאט"ו.
חיל האוויר הטורקי
חיל האוויר הטורקי נמנה עם חילות האוויר הוותיקים בעולם והחיל הגדול ביותר באירופה. על טייסי העבר נמנית סביהה גקצ'ן, שהייתה לטייסת הקרב הראשונה בהיסטוריה.
חיל הים הטורקי
הצי הטורקי הוא אחד מחילות הים הגדולים באגן הים התיכון והחזק מבין חילות הים של המזרח התיכון והבלקן. טורקיה פעולת לחיזוק הזרוע הימי כחלק של דוקטרינת המולדת הכחולה.
הצבא הטורקי כגורם השפעה פוליטי
באופן מסורתי, הצבא הוא מוסד פוליטי משמעותי, ונחשב כמגן הרפובליקה של אטאטורק. על פי חוק, הצבא אמור להגן על החוקה הטורקית ועל אחדות המדינה, ולפיכך הוא ממלא תפקיד פוליטי דרך המועצה לביטחון לאומי, כמגינה על אופייה האחדותי והחילוני של הרפובליקה, ועל הרפורמות של אטאטורק. דרך המועצה, הצבא משפיע על מדיניות ההגנה כנגד כל איום על המדינה, כולל בדלנות אתנית או קיצוניות דתית.
בשנים האחרונות, רפורמות הביאו למאמצים להחליש את האחריות של הצבא בפני החוקה, תחת תוכנית של התאמה לדרישות האיחוד האירופי ונוכחות אזרחית גוברת במועצה לביטחון לאומי. למרות ההשפעה הרבה שלו בנושאים אזרחיים, הצבא זוכה לתמיכה חזקה מהאומה, ונחשב כמוסד שזוכה לאמון הרב ביותר.
נשק להשמדה המונית בסין
הרפובליקה העממית של סין פיתחה ומחזיקה נשק להשמדה המונית, כולל נשק כימי וגרעיני. הניסוי הסיני הגרעיני הראשון נערך ב-1964, וניסוי פצצת המימן הראשון שלה התקיים ב-1967. ניסויים נמשכו עד 1996, אז חתמה סין על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (CTBT). סין הצטרפה לאמנת הנשק הביולוגי (BWC) ב-1984 ואשררה את אמנת הנשק הכימי (CWC) ב-1997.
מספר ראשי הנפץ הגרעיניים בארסנל סין הוא סוד מדינה וישנן הערכות שונות לגבי גודלו. פדרציית המדענים האמריקאים העריכו כי הארסנל מונה כ-260 ראשי נפץ נכון לשנת 2015, הארסנל הגרעיני הרביעי בגודלו מבין חמש מדינות הנשק הגרעיני המוכרות על ידי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, בעוד שעל פי הערכת המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם משנת 2020 סין מחזיקה בארסנל של 320 ראשי נפץ, השלישי בגודלו בעולם.
הוצאת טובי
הוצאת הספרים "טובי" (באנגלית: The Toby Press) מוציאה לאור סיפורת בשפה האנגלית משנת 1999, והוציאה לאור סיפורת וספרי עיון בשפה העברית בין השנים 2007 ל-2010. בראש ההוצאה עומד בעליה, מת'יו מילר, בעליה של הוצאת קורן ירושלים.
ספרות באנגלית
בין הסופרים שיצירותיהם ראו אור באנגלית בהוצאת "טובי", במקור או בתרגום: עמוס עוז, ס. יזהר, אהרן אפלפלד, אהרן מגד, אמיר גוטפרוינד, חיים סבתו, אתגר קרת, אלונה קמחי, יורם יובל, יעל לוטן, נעמי רגן, רבקה מרים, דניאל רוגוב, אמונה אלון, משה מאיר וחיים לפיד. נוסף על כך עומדת הוצאת הספרים להוציא לאור סדרת קלאסיקות עבריות בתרגום לאנגלית, בכללן יצירותיהם של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חיים נחמן ביאליק, יוסף חיים ברנר, מרדכי זאב פיארברג, אורי ניסן גנסין, לאה גולדברג, חיים הזז, אברהם מאפו ודוד פוגל, וכן אנתולוגיות ומגזינים.
בשנים 2005–2008 בחרה ענקית הספרים האמריקנית "בארנס אנד נובל" ארבע פעמים ביצירות שפורסמו על ידי ההוצאה לקטגוריית "תגליות", בהן: אהרן מגד (על יצירותיו, שתורגמו לאנגלית לראשונה על ידי "טובי"), אמיר גוטפרוינד ואחרים. במהלך השנים האחרונות, קיבלו מרבית הכותרים החדשים של "טובי" ביקורות של חמישה כוכבים על ידי מיטב מבקרי הספרות האמריקאים, כגון Publishers' Weekly, Library Journal, Kirkus Reviews ואחרים. בשנת 2008 שניים מתוך חמשת הכותרים המועמדים לפרס היוקרתי רוהר לכתיבה יהודית יצאו בחסותה: "שואה שלנו" מאת אמיר גוטפרוינד ו"הגניזה לבית שפר" מאת תמר ילין. ספרה של ילין קטף את הפרס הראשון וזיכה את הסופרת בסכום של 100,000 דולר. ספרו של גוטפרוינד זכה בפרס השני.
ספרות בעברית
בשנת 2007 התפרסם בישראל ספרה הראשון של הוצאת "טובי" בעברית, "הארכיטקטורה בחבל האוזרק בארקנסו" של הסופר האמריקני דונלד הרינגטון בתרגומו של אסף גברון. במהלך שנת 2008 השתלבה ההוצאה גם בתחום ספרות העיון, ובספטמבר בשנה זו ראו אור ספרו של יונתן זקס "לכבוד השוני" וספרו של מתיאס קונצל "ג'יהאד ושנאת יהודים", שניהם בתרגומו של צור ארליך. בשנה זו הופיעו בהוצאה כותרים נוספים בתחום הספרות היפה המתורגמת, וכן אנתולוגיית שירה ישראלית בעריכת המשורר משה דור, "וקראתי לכך אהבה". בשנת 2009 יצאו לאור ספרי המקור הראשונים של ההוצאה בעברית, "צייר המלחמות" מאת אור גראור ו"חדר משלו" מאת מתן יאיר. בשנה זו יצאו בהוצאת טובי גם הספר "אבי אבי" של ד"ר משה מאיר ו"העכבר ששאג" מאת חוקר הקולנוע יובל ריבלין.
סיום פעילות
בחודש יוני 2010 התמזגה הוצאת טובי עם הוצאת קורן ירושלים שבבעלות מת'יו מילר וחדלה למעשה מפעילות מו"לית בתחומי הפרוזה והעיון בעברית.
נשק להשמדה המונית בסין
נשק ביולוגי
סין חתומה כיום על אמנת הנשק הביולוגי ובכירים סיניים הצהירו כי סין מעולם לא עסקה בפעילויות ביולוגיות ליישומים צבאיים. עם זאת, דווח כי לסין הייתה תוכנית נשק ביולוגי פעילה בשנות ה-80.
קנטזן אליבקוב, לשעבר מנהל אחת מתוכניות לוחמת החיידקים הסובייטיות, אמר שבסין הרתחשה תאונה קשה באחד ממפעלי הנשק הביולוגי שלה בסוף שנות ה-80. אליבקוב טען כי לווייני סיור סובייטים זיהו מעבדת נשק ביולוגית ומפעל ליד אתר לבדיקת ראשי נפץ גרעיניים. הסובייטים חשדו ששתי מגיפות נפרדות של קדחת דימומית שפגעו באזור בסוף שנות ה-80 נגרמו מתאונה במעבדה שבה מדענים סינים הפכו מחלות ויראליות לכלי נשק.
מזכירת המדינה של ארצות הברית, מדליין אולברייט, הביעה את חששותיה לגבי העברות אפשריות של נשק ביולוגי סיני לאיראן ולמדינות אחרות במכתב שכתבה לסנאטור בוב בנט בינואר 1997. אולברייט ציינה כי קיבלה דיווחים על העברות של פריטים מגופים סיניים לממשלת איראן שהדאיגו אותה וכי על ארצות הברית לעודד את סין לאמץ בקרות ייצוא מקיפות כדי למנוע סיוע לתוכנית הנשק הביולוגי של איראן לכאורה. ארצות הברית נקטה פעולה ב-16 בינואר 2002, כאשר הטילה סנקציות על 3 חברות סיניות שהואשמו בכך שסיפקו לאיראן חומרים המשמשים לייצור נשק כימי וביולוגי. בתגובה לכך, סין פרסמה בסוף 2002 הנחיות לבקרת יצוא על טכנולוגיה ביולוגית דו-שימושית.
תוכנית הנשק הביולוגי בסין תוארה במחקר מפורט משנת 2015 של משרד ההגנה ההודי. המחקר הצביע על 42 מתקנים, חלקם באותו מתחם, בעלי יכולת סמויה בחלקה, של מחקר, פיתוח, ייצור או בדיקה של נשק ביולוגי.
היסטוריה
שליט סין מאו דזה-דונג החליט להתחיל בתוכנית הנשק הגרעיני הסיני במהלך משבר מיצרי טייוואן הראשון (1954–1955) על איי קומוי ומאטסו. מאו לא ציפה להשתוות לארסנל הגרעיני האמריקני הגדול, אך הוא האמין שאפילו כמה פצצות יגבירו את כוחה של הדיפלומטיה הסינית. כתוצאה מתקרית הקבוצה האנטי-מפלגתית בברית המועצות, מעמדו של חרושצ'וב בתוך הגוש הקומוניסטי הבינלאומי התערער לזמן מה, והדבר הצריך את תמיכת המפלגה הקומוניסטית הסינית ומאו דזה-דונג. המפלגה הסינית תמכה בחרושצ'וב בתמורה לטכנולוגיה סובייטית של נשק גרעיני. ההסכם על טכנולוגיה חדשה להגנה לאומית נחתם מאוחר יותר באוקטובר, והוא הבטיח תמיכה סובייטית בפיתוח סיני של נשק גרעיני.
ב-1958 החלה בניית מפעלים להעשרת אורניום בבאוטו ולאנג'ואו, וב-1960 החלו בבניית מתקן פלוטוניום בג'יוקוואן ובאתר הניסויים הגרעיניים לופ נור. ברית המועצות סיפקה סיוע בתוכנית הסינית על ידי שליחת יועצים שיעזרו במתקנים לייצור חומרים בקיעים ובאוקטובר 1957, הסכימה לספק אב טיפוס של פצצה, טילים וטכנולוגיה קשורה. הסינים, שהעדיפו לייבא טכנולוגיה ורכיבים לפיתוחם בתוך סין, ייצאו אורניום לברית המועצות, והסובייטים שלחו ב-1958 שני טילי R-2.
עם זאת, עוד באותה שנה, מנהיג ברית המועצות חרושצ'וב אמר למאו שהוא מתכנן לדון בפיקוח על נשק עם ארצות הברית ובריטניה. סין כבר התנגדה למדיניות של חרושצ'וב של "דו-קיום בשלום" בעידן שלאחר סטלין. אף על פי שגורמים רשמיים סובייטים הבטיחו לסין שהיא נמצאת תחת המטרייה הגרעינית הסובייטית, חילוקי הדעות הרחיבו את הפילוג הסיני-סובייטי המתהווה. ביוני 1959 סיימו שתי המדינות באופן רשמי את ההסכם על שיתוף פעולה צבאי וטכנולוגי, וביולי 1960 הופסק בפתאומיות כל הסיוע הסובייטי בתוכנית הגרעין הסינית וכל הטכנאים הסובייטים הוצאו מהתוכנית.
לדברי מנהל הסוכנות לבקרת נשק ופירוק נשק, ויליאם פוסטר, הממשלה האמריקאית תחת ממשל קנדי וג'ונסון, הייתה מודאגת מהתוכנית וחקרה דרכים לחבל בה או לתקוף אותה, ייתכן בסיוע טאיוואן או ברית המועצות, אבל חרושצ'וב היה מעוניין בכך. הסינים ערכו את הניסוי הגרעיני הראשון שלהם, בשם הקוד 596, ב-16 באוקטובר 1964, הניסוי הגרעיני האחרון של סין היה ב-29 ביולי 1996.
מדיניות גרעינית
סין היא אחת מחמש מדינות הנשק הגרעיני (NWS) המוכרות על ידי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, שסין אשררה ב-1992. סין היא היחידה שנותנת הבטחה בלתי מסויגת למדינות שאינן בעלות נשק גרעיני:
המדיניות המוצהרת הסינית תמיד הייתה אחד מכללי "אי עשיית שימוש ראשון".
בשנת 2005 פרסם משרד החוץ הסיני מסמך לבן שבו נכתב כי הממשלה "לא תהיה הראשונה להשתמש בנשק [גרעיני] בכל עת ובכל נסיבות". בנוסף, המסמך קבע כי מדיניות "אי עשיית שימוש ראשון" תישאר ללא שינוי בעתיד וכי סין לא תשתמש או תאיים להשתמש בנשק גרעיני נגד מדינות שאינן מחזיקות נשק גרעיני או אזורים ללא נשק גרעיני.
סין בדרך כלל מאחסנת ראשי נפץ גרעיניים בנפרד ממערכות השיגור שלה, אלא אם כן יש רמת איום מוגברת.
סין, יחד עם כל מדינות הנשק הגרעיני האחרות וכל החברות בנאט"ו למעט הולנד, החליטו שלא לחתום על אמנת האו"ם על איסור נשק גרעיני, הסכם מחייב למשא ומתן לחיסול מוחלט של נשק גרעיני.
סין סירבה להצטרף לשיחות בשנת 2020 בין ארצות הברית לרוסיה על הארכת הסכם סטארט החדש לצמצום הנשק הגרעיני, כפי שביקש ממשל טראמפ. עמדתה של סין היא שמכיוון שארסנל ראשי הנפץ הגרעיניים שלה הוא חלק קטן מארסנל ארצות הברית ורוסיה, הכללתם באמנה לצמצום נשק מיותרת.
מאזן צבאי IISS 2010
להלן הערכות של הטילים האסטרטגיים של סין מהמכון הבינלאומי למחקרים אסטרטגיים: מאזן צבאי 2010. על פי הערכות אלו, לסין יש עד 90 טילים בליסטיים לטווח בין-יבשתי (66 מבוססי יבשה ו-24 JL-2 SLBM מבוססי צוללות), לא כולל ראשי נפץ MIRV.
דוח צבאי שנתי של משרד ההגנה לשנת 2010
להלן הערכות מדוח משרד ההגנה של ארצות הברית לשנת 2010 לגבי הכוח הצבאי של הרפובליקה העממית של סין:
טילים בליסטיים בין-יבשתיים לשיגור מהיבשה
הדונגפנג 5A (בקיצור: DF5) הוא טיל תלת-שלבי בעל ראש קרב יחיד עם טווח של 13,000+ ק"מ. בשנת 2000 העיד מפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית בפני הקונגרס, שלסין יש 18 מתקני שיגור תת-קרקעיים לשיגור DF-5. מאז תחילת המאה ה-21, נפרסו גם עד 10 מתקני שיגור ניידים ל-DF-31, עם טווח של 7,200+ ק"מ. סין פיתחה גם את ה-DF-31A, טיל בליסטי בין-יבשתי עם טווח של 11,200+ ק"מ עם יכולת של 3–6 ראשי נפץ מרובים (MIRV).
סין מאחסנת הרבה מהטילים שלה במתחמי מנהרות ענקיים. מייקל טרנר התייחס לדיווחים בתקשורת הסינית משנת 2009 ואמר "רשת המנהרות הזו יכולה להיות באורך של יותר מ-5,000 קילומטרים, והיא משמשת להובלת נשק וכוחות גרעיניים".
טילים בליסטיים לטווח בינוני
כ-55% מהטילים של סין נמצאים בקטגוריית הטווח הבינוני, המכוונים למטרות בזירה האזורית:
טילי שיוט טקטיים
טיל השיוט ארוך הטווח CJ-10 הופיע לראשונה בפומבי בשנת 2009 במהלך מצעד צבאי במלאת 60 שנה לרפובליקה העממית של סין כחלק מכוחות הטילים הקונבנציונליים ארוכי הטווח של חיל התותחנים השני; ה-CJ-10 מייצג את הדור הבא בטכנולוגיית הנשק הרקטי בצבא השחרור העממי. במהלך המצעד נחשף גם טיל שיוט ימי דומה, ה-YJ-62 המשמש כפיתוח האחרון של חיל הים של צבא השחרור העממי לרקטות ימיות.
טילים בליסטיים ארוכי טווח
הסינים מקטלגים טילים בליסטיים ארוכי טווח ככאלה עם טווח שבין 3,000 ל-8,000 ק"מ:
סין "שומרת את רוב ראשי הנפץ שלה במתקן אחסון מרכזי ברכס הרי צ'ינלינג, אם כי חלקם נשמרים במתקני אחסון אזוריים קטנים יותר".
DF-4/CSS-3
הדונגפנג 4 או DF-4 (הידוע גם בשם CSS-3) הוא טיל בליסטי סיני דו-שלבי ארוך טווח המבוסס דלק נוזלי. מאמינים כי הוא נפרס במספר מוגבל של מתקני שיגור תת-קרקעיים החל משנת 1980.
DF-5A/CSS-4 Mod 2
הדונגפנג 5 או DF-5 הוא טיל בליסטי בין-יבשתי סיני בעל 3 שלבים. אורכו 32.6 מטר וקוטרו 3.35 מטר. הוא שוקל 183 טון ויש לו טווח משוער של 12,000-15,000 קילומטרים.
DF-31/CSS-10
הדונגפנג 31 (CSS-10) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי בעל טווח בינוני תלת-שלבי שפותח על ידי סין. זוהי גרסה יבשתית של ה-JL-2 המשוגר מצוללות.
DF-41/CSS-X-10
הדונגפנג 41 (CSS-X-10) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי שעל פי הערכות הוא מבצעי. הוא עשוי להיות מתוכנן לשאת מספר רב של ראשי נפץ (MIRV)
טילי שיוט גרעיניים
משרד ההגנה האמריקאי העריך ב-2006 שסין מפתחת טילי שיוט קרקעיים ואוויריים, שניתן בקלות להמיר אותם לשאת ראשי נפץ גרעיניים ברגע שפותחו.
DH-10
ה-DongHai 10 (בקיצור: DH-10) הוא טיל שיוט שפותח בסין. על פי ה-Jane's Defense Weekly, ה-DH-10 הוא דור שני של טילי שיוט להתקפה יבשתית (LACM), עם טווח של למעלה מ-4,000 ק"מ.
CJ-10
ה-ChangJian-10 הוא טיל שיוט שפותח על ידי סין, המבוסס על משפחת טילי הונג-ניאו. יש לו טווח של 2,200 ק"מ. אף על פי שהדבר לא אושר, קיים חשד שה-CJ-10 יכול לשאת ראשי נפץ גרעיניים. פותחה גם גרסה השוגרת מהאוויר (ששמה CJ-20).
משפחת טילי הונג-ניאו (HongNiao)
ישנם 3 טילים במשפחה זו: HN-1, HN-2 ו-HN-3. על פי הדיווחים טילי הונג-ניאו הם חלק מטילי השיוט הראשונים בסין בעלי יכולת גרעינית. ל-HN-1 טווח של 600 ק"מ, ל-HN-2 יש טווח של 1,800 ק"מ, ול-HN-3 יש טווח של 3,000 ק"מ.
משפחת טילי צ'אנג-פנג (ChangFeng)
ישנם 2 טילים במשפחת צ'אנג-פנג: CF-1 ו-CF-2. אלו הם טילי השיוט ארוכי הטווח הראשונים שפותחו בסין. ל-CF-1 טווח של 400 ק"מ ואילו ל-CF-2 יש טווח של 800 ק"מ. שתי הגרסאות יכולות לשאת ראש נפץ גרעיני.
נשק בשיגור ימי
מאגר הטילים הבליסטיים בשיגור מצולות (SLBM) של חיל הים נחשב חדש יחסית. סין השיקה את הצוללת הגרעינית הראשונה שלה באפריל 1981. לחיל הים יש כרגע צוללת טילים בליסטיים אחת מסוג 092. לפי הדיווחים, סוג 092 שני אבד בתאונה ב-1985. ה-092 מצוידת ב-12 משגרי טילים בליסטיים עם טילי JL-1 בטווח של 2,500 ק"מ. JL-1 הוא טיל DF-21 שעבר שינוי.
הצי הסיני פיתח צוללת טילים בליסטיים מסוג 094, צילומי לוויין הראו שלפחות 2 מהן הושלמו.
סין מפתחת גם את הצוללת מסוג 096, שנטען כי היא מסוגלת לשאת עד 24 טילים בליסטיים מסוג JL-3. מקורות סיניים מציינים כי הצוללת כבר בניסויים.
מפציצים גרעיניים
כוח המפציצים של סין מורכב בעיקר מגרסאות תוצרת סין של מטוסים סובייטיים. לחיל האוויר של צבא השחרור העממי יש 120 מטוסי H-6 (גרסה של טופולב Tu-16). מפציצים אלה מסוגלים לשאת נשק גרעיני כמו גם נשק קונבנציונלי. בעוד שצי ה-H-6 מזדקן, הוא אינו ישן כמו ה-B-52 Stratofortress האמריקאי. הסינים ייצרו גם את מפציץ הקרב Xian JH-7 Flying Leopard (כיום כ-80 בשירות) עם טווח ומטען העולה על ה-F-111 המסוגל לספק תקיפה גרעינית. סין קנתה גם את הסוחוי Su-30 המתקדם מרוסיה ובסך הכל כ-100 מטוסי Su-30 (גרסאות MKK ו-MK2) נרכשו על ידי סין. ה-Su-30 מסוגל לשאת נשק גרעיני טקטי.
מופע המחווה לפרדי מרקיורי
מופע המחווה לפרדי מרקיורי היה מופע צדקה שנערך ב-20 באפריל 1992 באצטדיון וומבלי בלונדון לזכרו של סולן להקת קווין פרדי מרקיורי שנפטר ממחלת האיידס ב-24 בנובמבר 1991. המופע התקיים לעיני כ-72 אלף צופים.
המופע נוצר לטלוויזיה על ידי ריי בורדיס ובוים על ידי דייוויד מאלט ושודר בשידור חי בטלוויזיה וברדיו ל-76 מדינות מסביב לעולם עם חשיפה למופע של כעד מיליארד אנשים. המופע סומן כמופע האחרון של ג'ון דיקון ביחד עם להקת קווין (למעט המופע של ג'ון דיקון רוג'ר טיילור ובריאן מיי ביחד עם אלטון ג'ון בשנת 1997). הרווחים ממופע הצדקה נוצלו כדי להשיק את קרן "עוף החול של פרדי מרקיורי" שהייתה קרן צדקה למען האיידס.
הרקע למופע
לאחר מותו של פרדי מרקיורי ממחלת האיידס ב-24 בנובמבר 1991, חברי להקת קווין הנותרים (בריאן מיי, רוג'ר טיילור וג'ון דיקון) התאחדו ביחד עם המנהל שלהם ג'ים ביץ' כדי לחגוג את חייו ומורשתו של פרדי מרקיורי ועל מנת לגייס כסף לחקר האיידס ולהפצת מודעות למחלה. בפרסי המוזיקה הבריטית בשנת 1992, מיי וטיילור הכריזו על תוכנית לקיום מופע מחווה. כשהחלה מכירת הכרטיסים למופע המחווה, כל 72000 הכרטיסים שהוקצו נמכרו בתוך 3 שעות, זאת למרות שלא הוכרז על אף אומן שאמור להופיע במופע מלבד חברי הלהקה הנותרים.
המופע
המופע נפתח בהודעה משותפת של שלושת חברי הלהקה הנותרים כמחווה לסולן המנוח. לאחר מכן המופע התחיל עם סטים קצרים של מוזיקה בידי אמנם שהושפעו מקווין כגון מטאליקה, אקסטרים (שניגנו מספר שירים של הלהקה), דף לפרד (שהעלו לבמה את בריאן מיי שניגן ביחד איתם את השיר Now i'm here) ואת Guns N' Roses. בין ההופעות של הלהקות, נוגנו וידאו קליפים של פרדי מרקיורי בזמן שעובדי הבמה שינו את התפאורה לביצוע האקט הבא. לאחר מכן אליזבת טיילור נשאה נאום על הצורך במניעת המחלה ואחר כך ביצעה אינטראקציות שונות של מרקיורי עם הקהל. בחצי השני של מופע המחווה הופיעו שלושת חברי הלהקה הנותרים (בריאן מיי, רוג'ר טיילור וג'ון דיקון) ביחד עם אמנים וגיטריסטים רבים: אלטון ג'ון, רוג'ר דלטרי מלהקת המי, טוני איומי מלהקת בלאק סבאת', דייוויד בואי, מיק רונסון, ג'יימס הטפילד מלהקת מטאליקה, ג'ורג' מייקל, סיל (זמר), פול יאנג, אנני לנוקס מלהקת יורית'מיקס, ליסה סטנספילד, רוברט פלאנט מלהקת לד זפלין, ג'ו אליוט ופיל קולן מלהקת דף לפרד, אקסל רוז וסלאש מלהקת Guns N' Roses, לייזה מינלי ועוד רבים אחרים. באמצעות לוויין מסקרמנטו, קליפורניה, הקדישה להקת U2 הופעה חיה של "עד סוף העולם" למרקיורי.
אומגה (כוחות מיוחדים)
כוח המשימה המיוחד "אומגה" (בגאורגית: "განსაკუთრებული დანიშნულების ქვედანაყოფი "ომეგა) הייתה יחידה גאורגית של כוחות מיוחדים, הראשונה מסוגה בגאורגיה באותם ימים, שפעלה בין השנים 1993-1995.
אומגה נוסדה בשנת 1993 תחת פיקוחה של "הלשכה לאיסוף מידע וניתוח אינפורמציה", כיורשת של הסניף הגאורגי של הק.ג.ב. הסובייטי, בראשות אירקלי בתיאשווילי. היחידה התמחתה בעיקר במשימות למניעת טרור ולמניעת הברחות. מפקדיה הבכירים של היחידה אומנו בארצות הברית, שסיפקה חלק מהחימוש המיוחד. בתקופת קיומה, 1993-1995, הייתה היחידה כפופה למשרד לביטחון המדינה של גאורגיה, וביצעה למעלה מ-200 מבצעים מיוחדים, רובם בהצלחה.
לאחר שידוד מערכות בצמרת הצבא הגאורגי, בעקבות מלחמת האזרחים הגאורגית, ושינוי האוריינטציה הזמני של הממשל הגאורגי להעדפת רוסיה, ירדה קרנה של היחידה, במיוחד תחת הנהגתו של איגור גיאורגדזה, השר לביטחון לאומי של גאורגיה באותם ימים. גיאורגדזה העדיף את היחידות המיוחדות שאומנו על ידי הרוסים, יחידה אלפא. מפקדי אומגה נתפסו כלא נאמנים לממשלה. בספטמבר 1995, הואשמו מספר קצינים של אומגה, בכך שהיו מעורבים בניסיון ההתנקשות בנשיא גאורגיה דאז, אדוארד שוורדנדזה, ב-29 באוגוסט של אותה שנה. היחידה הוכפפה לנשיא המדינה ישירות באופן רשמי, ולמעשה פוזרה בפועל. מפקד היחידה, ניקולוז קווזרלי, נאסר והואשם בארגון ההתקפה על שוורדנדזה. יחד עם זאת הוא לא נמצא אשם בכך בבית המשפט, וגזר עליו שבע שנות מאסר בגין שימוש לרעה בתפקידו. מאוחר יותר, נאסרו גם מספר קציני אומגה אחרים, וחלקם נמצאו מתים בנסיבות חשודות. מאוחר יותר קיבל קווזרלי מחילה ושוחרר, ובין השנים 1999-2008, הוא היה חבר הפרלמנט של גאורגיה. גנרל זאזא גוגאווה, מפקד צבא גאורגיה בין השנים 2006-2008, שרת ביחידת אומגה.
מרקוס ליקיניוס קראסוס
חיים וקריירה מוקדמת
קראסוס נולד בשנת 115 לפנה"ס למשפחת אצילים רומאית, ורבים מאבותיו שירתו במשרות בכירות ברפובליקה. אביו פובליוס ליקיניוס קראסוס שירת כקונסול של שנת 97 לפנה"ס והקנסור של שנת 89 לפנה"ס. קראסוס הצעיר התלווה אל אביו להיספניה (כיום ספרד) כשזה שירת שם כפרוקונסול; במהלך מלחמת בעלות הברית הוא שירת ככל הנראה כטריבון צבאי בצבאו של אביו שנלחם בדרום איטליה.
תחילה היה אביו של קראסוס איש סיעתו של גאיוס מריוס בתחילת מלחמת האזרחים שפרצה בשנת 88 לפנה"ס אולם עד מהרה הוא חצה את הקווים והפך לאיש סיעתו של לוקיוס קורנליוס סולה. בסופו של דבר אביו ואחיו של קראסוס מצאו את מותם בשנת 87 לפנה"ס מידיו של איש הסיעה הפופולרית לוקיוס קורנליוס קינה בשעה שתמכו באויבו גנאיוס אוקטביוס.
דב שפיר
משפחה ולימודים
אביו יעקב היה טכנאי טקסטיל שהגיע מלודז' לארץ ישראל בשנת 1918, והשתתף במפעל הטקסטיל שהוקם ברמת ישי. לאחר אי הצלחת המפעל חזר יעקב לפולין ונישא לפנינה (פסיה) ממשפחת שפירא. לזוג נולדו שני בנים ובת. הדוד שפירא, שהיה ממייסדי בני ברק, השיג משלטונות המנדט הבריטי אשרת עלייה במסגרת 'איחוד משפחות'. בשנת 1928 עלתה המשפחה, בשמה החדש 'שפירא', לארץ ישראל והתגוררה בתל אביב. חלק ממשפחת האב היו כבר בארץ ישראל. מרבית משפחת האם נשארה באירופה והושמדה בשואה.
מרקוס ליקיניוס קראסוס
חיים וקריירה מוקדמת
קראסוס ברח כשמריוס השתלט על רומא וביסס בה את שלטונו. הוא יצא להיספניה, שם היו למשפחתו קשרים טובים עם התושבים המקומיים. קראסוס ירד למחתרת למשך זמן של שבעה חודשים בהם התחבא במערה בעזרת אחד מידידיו, ככל הנראה בגלל איום מצד סוכניו של מריוס. קראסוס התחתן עם טרטולה שהייתה אלמנת אחיו.
דב שפיר
משפחה ולימודים
ב-28 בדצמבר 1931 נולד למשפחת שפירא בן הזקונים שנקרא 'דב' על שם המגיד ממזריטש. ההורים, שלפי הגדרתו של שפיר היו 'דתיים מודרניים', ייעדו לבנם חינוך דתי. שנתיים ראשונות למד בבי"ס 'אליאנס' בשכונת נוה צדק וכאשר פרצו מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הועבר לבית הספר ביל"ו. מגיל 6 למד לשחות בים של תל אביב. והמשיך בברכת השחייה בגן הדסה בתל אביב. בעקבות ההפצצות על תל אביב במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לגבעתיים.
שפיר למד בבני ברק. כאשר סיים את בית הספר היסודי וחגג בר מצווה ציפו הוריו שימשיך לימודיו בתיכון דתי, אך שפיר, שחבריו היו בתנועות הנוער העובד, דרש להירשם לתיכון חילוני, ועבר ללמוד בגימנסיה ריאלית בלפור בתל אביב. בתיכון היה חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר ובגדנ"ע והשתתף מלחמת העצמאות.
מרקוס ליקיניוס קראסוס
חיים וקריירה מוקדמת
קראסוס נטל חלק משמעותי בקרב שער קולין שבו הגן סולה על העיר רומא מפני צבא הסיעה הפופולרית בראשותו של קרניס: לאחר שהתמוטט האגף השמאלי שתחת פיקודו של סולה והוא הוכרח לסגת אל פנים העיר, הצליח קראסוס מן האגף השמאלי להדוף את האויב ולשנות את מפת הקרב, אשר הסתיים בסופו בניצחון מוחץ לכוחותיו של סולה.
דב שפיר
שירות בחיל הים
לאחר הקמת צה"ל התגייס שפירא לחיל הים ועבר טירונות בבסיס החיל בחוף סידנא עלי. בעת אירועי "אלטלנה" הוצב עם חבריו על אבטחת המפקדה בגג מלון 'סן רמו'. במהלך ההפגנה משך את תשומת לבו של מפקד הקורס אהרון בן-יוסף בכך שהפעיל מקלע בצורה מדויקת מבלי לגרום לנפגעים. בן יוסף הציע לו להתנדב ל'יחידת המתאבדים' - יחידת חבלה ימית. קבוצת המתנדבים התרכזה בבית הירוק ביפו ולאחר זמן עברה לקיסריה, שם עבר שפירא קורס צלילה. באוגוסט 1948 קיבל יוסף דרור את הפיקוד על היחידה וארגן אותה מחדש. דרור בחר בשפיר עם הדר קמחי, הרצל לבון ומנשה מילר להיות מדריכי הצלילה. האימונים היו קשוחים ביותר. יחידה זו יחד עם יחידת הסירות היוו את הבסיס להקמת שייטת 13.
מרקוס ליקיניוס קראסוס
חיים וקריירה מוקדמת
כמו רבים מתומכיו של סולה גם קראסוס ניצל את הניצחון במלחמת האזרחים להגדלת הונו האישי: הוא רכש רכוש רב שהוחרם מנאשמי הטיהורים, בהם מכרות הכסף בהיספניה; הוא אף הואשם שהכניס שמות נוספים לרשימות הטיהורים כדי להשתלט על רכושם אך סביר שלא היה בכך יותר מאשר תעמולה פוליטית. קראסוס הגדיל את רכושו גם על ידי קניית נדל"ן. הוא נהג לקנות בתים שהתחוללו בהם שריפות או שהיו בסכנת שרפה בזול, ואז היה מכבה את האש בעזרת יחידה פרטית של כבאים שאותם הוא העסיק. במצב זה קראסוס היה משקם את הבתים ומוכר אותם ברווח. בנוסף, הוא גם היה בעל שטחי אדמה גדולים שנרכשו בזול בעקבות הטיהורים, אותם מכר ברווח גדול, או שעיבד בעזרת אלפי עבדים.
קראסוס החל בבניית בסיס כוחו הפוליטי בכך שהופיע באופן תדיר בבית משפט והגן על נאשמים רבים; עוד דרך להשגת הון פוליטי הייתה על ידי מתן הלוואות ללא ריבית לבעלי ברית פוטנציאלים.
דב שפיר
שירות בחיל הים
בשנת 1950 כמדריך צלילה קיבל שפירא דרגת סג"ם. ובשנת 1952, בדרגת סגן, עבר 'קורס קצינים בסיסי' בבסיס ההדרכה בפיקוד יששכר שדמי שהיה בפרדס חנה.
מרקוס ליקיניוס קראסוס
מלחמת העבדים השלישית
בשנת 74 לפנה"ס ברחה קבוצת גלדיאטורים בראשות אדם בשם ספרטקוס משביה והחלה לתקוף את משעבדיה לשעבר, תחילה הרומאים לא התייחסו לכך ברצינות וראו בהם רק מטרד אולם עם הצלחתם הצטרפו אליהם עבדים נוספים, הם השיגו ציוד צבאי משופר והתחילו להוות איום משמעותי על רומא. הסנאט שלח את שני הקונסולים בראש שני לגיונות במטרה לעצור את ספרטקוס, אולם הם נכשלו במשימתם והובסו.
דב שפיר
שירות בחיל הים
בשנת 1953 יצא שפיר יחד עם בועז עצמון לקורס קומנדו ימי בפורטסמות' שבאנגליה. לקראת היציאה נדרש לעברת את שם משפחתו. טענתו כי 'שפירא' הוא שם עברי נדחתה. בדרכון השירות שהונפק נרשם 'דב שפיר'. הקורס היה יסודי ובמהלכו תירגל שפיר את נושא הצלילה במערכת סגורה והכיר את הקיאקים. כיוון שלשפיר ועצמון כבר היה ניסיון בצלילה זכו להערכה מחבריהם. לא ניתן בקורס מידע על אמצעי חבלה או מוקשי עלוקה.
כאשר חזר נעשה מפקד יחידת הצוללים בשייטת וקיים את האימונים בחופי ישראל. לאחר שנוכחו בתאונות תוך כדי צלילה קבע את הנוהל שצוללים בזוגות. בקורסי הלוחמים הכניס את נושא הערכה הדדית וכך ידע למיין ולסנן.
מרקוס ליקיניוס קראסוס
מלחמת העבדים השלישית
מכיוון שהמצביאים הרומאיים בעלי שיעור הקומה, עם צבאותיהם, היו מועסקים במלחמות מחוץ לאיטליה באותה העת, הסנאט הטיל בשנת 72 לפנה"ס את ניהול המלחמה נגד העבדים המורדים על קראסוס, שהציע עצמו לתפקיד, מכיוון שרצה לצבור תהילה צבאית שתסייע לו בקידום הקריירה הפוליטית שלו, ומכיוון שמרד העבדים איים לפגוע בהונו האישי שחלק גדול ממנו היה מושקע בעבדים. לקראסוס ניתן אימפריום פרוקונסולרי ופיקוד על שני הלגיונות, בנוסף לכך הוא גייס עוד שישה לגיונות מכספו האישי. רבים מהחיילים שגייס קראסוס היו ותיקי הלגיונות המנוסים של סולה. קראסוס הנהיג משמעת קפדנית בצבאו ואף החזיר את נוהג הדקימאטיו של המתת כל לגיונר עשירי מכוח צבאי שנמלט משדה הקרב.
ספרטקוס החל עושה את דרכו חזרה לצפון איטליה, קראסוס בעזרת שישה לגיונות ניסה לחסום אותו והקרב הראשוני ביניהם נערך בפיקניום. במקביל הוא שלח שני לגיונות תחת פיקודו של הלגאטוס מומיוס לנתק את דרכי הנסיגה של צבאו של ספרטקוס. האחרון תקף את ספרטקוס, בניגוד לפקודותיו של קראסוס, והובס על ידי צבאו.
למרות תבוסתו של מומיוס, הצליח קראסוס לנצח במספר עימותים צבאיים נגד כוחותיו של ספרטקוס, ולדחוק את צבאו דרומה. לבסוף הוא הצליח לבודד את צבא העבדים בנקודה הדרומית ביותר באיטליה, רגיום (כיום רג'ו די קלבריה). בשלב זה הורה הסנאט, על פי בקשתו של קראסוס, לפומפיוס ומרקוס לוקולוס, מושל מקדוניה, לחזור עם צבאותיהם לאיטליה, על מנת לסייע לקראסוס בחיסול מרד העבדים. ספרטקוס אומנם הצליח לפרוץ עם צבאו את המצור הרומאי ולנוע לכיוון ברונדיסיום (כיום ברינדיזי), אך צבאו של קראסוס הצליח לעצור אותו בלוקניה. ספרטקוס נהרג בקרב ליד נהר סילרוס ורוב צבאו הושמד. הניצולים מהקרב שברחו צפונה, חוסלו על ידי צבאו של פומפיוס, שהגיע מהיספניה בשלבי הסיום של המערכה נגד ספרטקוס.
דב שפיר
שירות בחיל הים
שפיר דרש לקיים חדירה לנמל אויב כאימון והוכחת יכולת. בשנת 1954 אושר ביצוע אימון חדירה לנמל ביירות. המשימה ניתנה לשני זוגות צוללים: שפיר עם צבי גבעתי ובועז עצמון עם דוד אלבכרי. לעבור על שובר הגלים הראשי להגיע לרציף והביא את שם האנייה העוגנת ממול. מבצע הוכחת היכולת נקרא בשם 'מבצע רירי'. הכח יצא עם אח"י נגה (ק-22), ובמרחק מול החוף הורדו שתי סירות אם בפיקוד ראובן פנחס. התקרבו לנמל ושחו לנקודה המתוכננת בשובר הגלים. כאשר עלו על השובר התברר כי המידע לא היה מלא ולאורך שובר הגלים הוקם קיר בטון בגובה 3 מטר. סיירו לאורך השובר עד שנמצאה דרך לטפס מעל החומה. חדרו לנמל וחזרו באותה דרך. ראו את אחד השומרים ולא ברור אם ראה אותם בירידה למים. הרמטכ"ל משה דיין הגיע לתחקיר ושיבח את הלוחמים. הוכחת היכולת עברה בהצלחה.