cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט
ביוגרפיה
בשנת 1711 מת אביו פיליפ וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו. פרידריך וילהלם היה ידוע כאדם אכזרי, בעל מזג חם ונימוסים גסים. הוא התחנך על ידי דודו, פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ואחר-כך על ידי דודנו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה. הוא היה עצלן ובטלן והטיל אימה על כל סביביו, ובעיקר נהג ללעוג על אנשי הכמורה בחצר.
בבחרותו ביקר פרידריך וילהלם במסגרת הטיול הגדול בז'נבה בשנת 1715, ובאיטליה בשנת 1716. בשנת 1719 חזר לפרוסיה, שם קיבל את עיטור מסדר העיט השחור מבן דודו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, ולאחר מכן התגייס פרידריך וילהלם לצבא הפרוסי. ב-15 ביוני 1723 הועלה פרידריך וילהלם לדרגת גנרל מיור, וב-10 ביולי 1737 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
ב-10 בנובמבר 1734 התחתן פרידריך וילהלם עם סופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה וסופיה דורותיאה מהנובר, ממנה נולדו לו 5 ילדים. נישואי השניים לא היו מוצלחים, ובסופו של דבר נפרדו השניים, והתגוררו בבתים נפרדים, ורק קודם מותה בשנת 1765 השלימו השניים.
פרידריך וילהלם השתדל להרחיב את נחלתו ככל היותר, ואף רכש אדמות נוספות סמוך לממלכתו. בשנת 1740 עלה פרידריך השני, מלך פרוסיה לשלטון, והוא החל להתרחק מקרוביו מרקיזי ברנדנבורג-שוודט, ואסר על פרידריך וילהלם לבצע עוד רכישות להרחבת נחלתו. בנוסף, פרידריך השני השפיל בכל הזדמנות את פרידריך וילהלם ואחיו, ואף פיטר את פרידריך וילהלם מתפקידו בצבא הפרוסי.
ב-4 במרץ 1771 מת פרידריך וילהלם בוילדנברוך בפומרניה, כתוצאה מהקור הכבד ששרר, ואחיו פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-10 בנובמבר 1734 התחתן פרידריך וילהלם עם סופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה וסופיה דורותיאה מהנובר, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
הסופר קאפ האירופי 2016
הסופר קאפ האירופי 2016 היה המהדורה ה-41 של הסופר קאפ האירופי, משחק כדורגל שנתי שמאורגן על ידי אופ"א ומשחקות בו האלופות המכהנות של שתי תחרויות המועדונים המובילות באירופה, ליגת האלופות והליגה האירופית. במשחק השתתפו שני המועדונים הספרדים ריאל מדריד, הזוכה בליגת האלופות 2015/16, וסביליה, אלופת הליגה האירופית 2015/16.
הוא שוחק באצטדיון לרקנדל בטרונדהיים, נורווגיה, ב-9 באוגוסט 2016. ריאל מדריד ניצחה במשחק 3–2 לאחר הארכה וזכתה בתואר הסופר קאפ האירופי השלישי שלה.
מיקום
אצטדיון לרקנדל הוכרז כמיקום הסופי של הסופר קאפ האירופי 2016 בישיבת הוועד הפועל של אופ"א בניון, שווייץ, ב-18 בספטמבר 2014. זה היה הגמר הראשון של אופ"א ששוחק בנורווגיה.
אצטדיון לרקנדל נפתח כאצטדיון רב-תכליתי ב-10 באוגוסט 1947, כאצטדיון הכדורגל והאתלטיקה הראשי בטרונדהיים. זהו האצטדיון הביתי של רוזנבורג. האצטדיון יכול להכיל 21,166 צופים, מה שהופך אותו לאצטדיון הכדורגל השני בגודלו בנורווגיה.
קבוצות
זה היה הסופר קאפ האירופי השלישי ברציפות שכלל רק קבוצות ספרדיות והרביעי בסך הכל.
סיכום
השחקנים שפתחו בגמר ליגת האלופות 2016, טוני קרוס וגארת' בייל, החמיצו את המשחק עם פציעות. בדקה ה-21' מרקו אסנסיו כבש את השער הראשון של ריאל מדריד עם נגיחה מ-25 מטרים לפינה השמאלית העליונה של הרשת. פרנקו ואסקס השיג את שער השוויון בדקה ה-41' כשכבש ברגל שמאל בתוך הרחבה. סביליה קיבלה פנדל בדקה ה-72', כאשר סרחיו ראמוס הכשיל את ויטולו ברחבה. יבהן קונופליאנקה כבש את הפנדל בבעיטה נמוכה משמאל שהטעתה את השוער, קיקו קאסייה. שלוש קדות בתוך תוספת הזמן, סרחיו ראמוס השווה את התוצאה ושלח את המשחק להארכה כשכבש משני מטרים לאחר כדור רוחב של לוקאס ואסקס מצד ימין. ארבע דקות בתוך תוספת הזמן הורחק טימותי קולודזייצ'ק בכרטיס צהוב שני בעקבות עבירה על לוקאס ואסקס. לאחר מכן, סרחיו ראמוס התכופף נמוך כדי להבקיע את השער השני שלו, אבל השער נפסל בגלל משיכה במגן סביליה, עאדל ראמי. בדקה ה-119' דני קרבחאל פרץ לרחבה אחרי ריצה ארוכה בצד ימין וכבש כשהקפיץ את הכדור עם החלק החיצוני של רגל ימין מעל השוער.
פרטים
הזוכה בליגת האלופות הייתה הקבוצה "הביתית" למטרות אדמיניסטרטיביות.
ועד קהילות ליטא
ועד קהילות ליטא (ועד מדינת ליטא) שימש במאה ה-17 וה-18 כארגון הגג של יהדות ליטא. לפני הקמת הארגון יהדות ליטא הייתה חלק מוועד ארבע ארצות.
רקע
מאז הקמתו של ועד ארבע ארצות הייתה יהדות ליטא חלק ממנו, אולם לאחר שליטא הופרדה על ידי השלטונות ונקבע לה מיסים שונים הוקם לה ועד מיוחד "ועד קהילות ליטא".
ייסוד
לדעת רוב החוקרים ועד קהילות ליטא נוסד בשנת ה'שפ"ג (1623). אולם, לדעתו של ישראל היילפרין הוא נוסד כמה עשרות שנים קודם לכן.
את הוועד ייסדו שלוש הקהילות הגדולות בליטא של אז: בריסק, הורדנא ופינסק, שכללו תחתם כחמישים ערים בליטא. הם התכנסו יחד בט' באלול ה'שפ"ג בבריסק וקבעו תקנות בענייני גביית המיסים, משא ומתן, דין והנהגת הקהילות. הכינוס השני היה גם הוא בבריסק באייר ה'שפ"ו והוא עסק במיסים. בכינוסים השלישי והרביעי בה'שפ"ז וה'שפ"ח נקבעו תקנות שקבעו סדרים לכל קהילות יהודי ליטא.
שלושים שנה לאחר ייסוד הוועד, בשנת ה'תי"ב, דרשה קהילת וילנה לצטרף גם היא אל הוועד. הוועד נענה לבקשה וצירף אליו נציג אחד מקהילת וילנה. לאחר שמונה שנים נוסף אליו נציג שני מקהילת וילנה. בשנת ה'ת"ל ניתן להם הרשות לצרף נציג שלישי. בשנת ה'תמ"ז הושווה מעמדה של קהילת וילנה לשאר הקהילות וניתן לה גם צירוף של סופר ושמש בימי ההתועדות.
בשנת ה'תנ"א (1691) הופרדה קהילת סלוצק מבריסק והפכה לחברה בפני עצמה. עד סיום פעילות הוועד פעלו בו חמש קהילות אלו.
דעיכה
ועד קהילות ליטא סיים את פעילותו בשנת תקכ"א.
חברי הוועד וישיבות הוועד
נציגי כל קהילה נקראו "ראשי מדינה". לפי פנקס ועד הקהילות, ראשי המדינה נבחרו בבחירות הכלליות לוועד הקהל שנערכו בפסח של כל שנה או בעת כינוס הוועד. תחילה היו שני ראשי מדינה לכל קהילה, ובהמשך צורף אליהם שלישי. לפי תקנה משנת ה'שצ"ד כל קהילה רשאית לבחור נציג או שניים בעת הבחירות הכלליות, והנותר לפני כינוס הוועד. על "ראשי המדינה" הוטל גם לוודא את קיום החלטות הוועד.
יחסי גרמניה–מוזמביק
יחסי גרמניה–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לרפובליקה של מוזמביק. שתי המדינות חברות באו"ם.
סקירה כללית
גרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם מוזמביק כבר בשנת 1975, השנה בה קיבלה המדינה עצמאות. מוזמביקנים רבים למדו בגרמניה המערבית וכ-20,000 איש הועסקו שם כעובדי קבלן. לאחר סיום מלחמת האזרחים, גרמניה מילאה חלק בבניית מוזמביק מחדש. המספר הרב של ביקורים רמי דרג מעיד על האופי הנדיב של היחסים הדו-צדדיים. גרמניה סיפקה תמיכה רחבה בתהליך השלום, הפיוס והייצוב במוזמביק.
שיתוף הפעולה לפיתוח הוא בראש סדר העדיפויות ביחסי גרמניה–מוזמביק, כאשר גרמניה מספקת כיום למדינה כ-50 עד 60 מיליון אירו בשנה. בסך הכל, מוזמביק קיבלה כ-1.3 מיליארד אירו במימון שיתוף פעולה פיתוח דו-צדדי מאז שנות השמונים. המוקד של שיתוף פעולה זה הוא בממשל תקין, חינוך, פיתוח כלכלי בר-קיימא, אנרגיה והגנה על המגוון הביולוגי. מוזמביק נהנית גם ממימון גרמניה תורמת לתוכניות תמיכה של האיחוד האירופי ולמוסדות רב-צדדיים.
יחסי סחר
מוזמביק היא שותפת הסחר השלישית בחשיבותה בקהילת הפיתוח בדרום אפריקה (SADC).
גילוי כמויות גדולות של משאבי טבע הניע את התעניינותן של חברות גרמניות במוזמביק. עם זאת, הדינמיקה הראשונית שהעניקה ליחסים הבילטרליים נפגעה בגלל המשבר הכלכלי והפיננסי החמור שהתחיל בשנת 2015 וגילוי השערורייות במדינה (אפריל 2016). ימי עסקים של מוזמביק מתקיימים באופן קבוע בגרמניה ואנשי עסקים גרמנים מבקרים לעיתים קרובות במדינה.
הסחר הדו צדדי עם מוזמביק הסתכם ב-233.7 מיליון אירו בשנת 2018. האלומיניום הוא מוצר היצוא העיקרי של מוזמביק לגרמניה. משנת 2013 ואילך, היצוא הגרמני למוזמביק גדל משמעותית לפני שירד שוב במהלך שנות המשבר הכלכלי והפיננסי. בשנת 2018, הייצוא הגרמני למוזמביק עלה משמעותית פעם נוספת.
תופעות לוואי (סרט, 2020)
תופעות לוואי (ברוסית: Побочный эффект) הוא סרט דרמה ואימה רוסי משנת 2020 בבימויו של אלכסיי קזאקוב ובכיכובם של סמיון סרזין, אלכסנדרה רוונקו, אנאטולי ז'וראבליוב, מריה קארפובה, סרגיי צ'רדאנצב, נטליה דדייקו, מריה אברמובה, מרינה ואסילייבה וסטפן דבונין. הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי ומשרד התרבות של רוסיה.
תקציר עלילת הסרט
לאחר ששודדים פורצים לחייהם המאושרים של אנדריי, אדריכל אמיד ואשתו אוליה, החלום היחיד של אנדריי הוא למחוק את הלילה הנורא ההוא מזיכרונותיה של אוליה. חיפושים נואשים אחר פתרון מובילים אותו לדירה מוזרה בבית על הגדה, כאשר הדיירת המסתורית מבטיחה תרופה "מיוחדת" במינה...
שבת הארץ
שבת הארץ הוא ספר של הראי"ה קוק העוסק בשמיטה. הספר, שיצא לאור לראשונה בתחילת שנת ה'תר"ע (שלהי 1909), עוסק בשמיטה מן ההיבטים המחשבתיים וההלכתיים ובולט בו הדיון בהיתר המכירה, שהרב קוק התיר את השימוש בו.
מחומרות הראי"ה בענייני שמיטה
אף שהראי"ה הקל בעניין היתר המכירה, הוא החמיר בכמה פרטים בהלכות שמיטה:
מהדורות נפוצות
הספר יצא לאור לראשונה בירושלים בחיי הראי"ה בשנת ה'תר"ע (1909). על פרסום מהדורה זו היו טענות בין היתר מהרב חיים ברלין.
בשנים תשנ"ג - תשס"ח יצא הספר במהדורה מחודשת ונרחבת (בשלשה כרכים) בהוצאת מכון התורה והארץ, עם הוספות של דברים מכתביו, הערות הרצי"ה מכתביו, וכן הערות, ומקורות ו"תוספת שבת" מחברי המכון. מהדורה זו כוללת גם את שבת הארץ על הפרקים ברמב"ם שעוסקים בדיני יובל, ולא נכללו במהדורות הקודמות.
בשנת תשפ"ב הוציא המכון התורני אור עציון ביאור נרחב להקדמת הספר מאת הרב חיים דרוקמן. בראש הספר מובאת ההקדמה עצמה מתוקנת, מפוסקת מחדש ומלווה בציוני מקורות.
The Collection (אלבום של ויטני יוסטון)
The Collection (בעברית: האוסף) הוא מארז תקליטורים של הזמרת ויטני יוסטון, אשר יצא ב-19 באפריל 2010 על ידי סוני מיוזיק. האלבום כלל מארז מיוחד שהכיל חמישה מאלבומיה של הזמרת. האלבום יצא במקביל לסיבוב ההופעות "Nothing but Love World Tour",על מנת לקדם אותו.
כל האלבומים הם בפורמט תקליט כאשר כל אלבום הוכנס לתוך תיבת תמונות עם מכסה הלרסה וכל אלבום היה עטוף בשרוול שעליו היו רקומות תמונות נוספות.
ארמיית המשמר המשוריינת השישית
ארמיית הטנקים השישית (ברוסית: гвардейская танковая армия я-6) הייתה ארמייה משוריינת של הצבא האדום. לקחה חלק במלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה הייתה מוצבת בשטח אוקראינה הסובייטית. לאחר התפרקות ברית המועצות הייתה חלק מהכוחות המזוינים של אוקראינה החדשים.
The Collection (אלבום של ויטני יוסטון)
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום ה-48 באירלנד, למקום ה-70 בספרד ולמקום ה-32 בשוודיה. בפולין האלבום הגיע למקום ה-30 במצעד החודשי של המדינה.
ארמיית המשמר המשוריינת השישית
היסטוריה
היחידה הוקמה בינואר 1944 על בסיס יחידות שריון שהיו מוצבות בגזרת החזית האוקראינית הראשונה. היא לקחה חלק בקרב קורסון-צ'רקאסי לאחר סיומו הועברה לגזרת החזית האוקראינית השנייה. במסגרת חזית זה היא השתתפה במבצע יאשי-קישינב, התקדמה מערבה ובמהלך אוגוסט 1944 נכנסה לבוקרשט ביחד עם יחידות הארמייה ה-53. היא המשיכה בהתקדמות ובספטמבר 1944 נכנסה לעיר קלוז'. ב-12 בספטמבר 1944 לארמייה הוענק תואר כבוד "משמר".
The Collection (אלבום של ויטני יוסטון)
ביקורות
האלבום קיבל ציון של 3.5 כוכבים מתוך 5 מאתר "AllMusic" ואת הציון "favorable" מאתר "Daily Express".
ארמיית המשמר המשוריינת השישית
היסטוריה
במהלך המחצית השנייה של 1944 היחידה המשיכה לכיוון צפון-מערב ונכנסה לשטח הונגריה. היא לקחה חלק פעיל במצור על בודפשט ואחר כך במתקפת וינה וקרב על פראג.
לאחר סיום הקרבות בגזרה, יחידות הארמייה הועברו לשטח מונגוליה והשתתפו במבצע סערת אוגוסט.
בשנים 1946–1960 ארמיית המשמר המשוריינת ה-6 הייתה מוצבת באזור עבר הבאיקל ובשנת 1960 הועברה לשטח אוקראינה הסובייטית.
בשנים 1946–1950 ראש המטה של הארמייה היה לאוניד רבינוביץ'.
הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (סדרת טלוויזיה)
הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (ברוסית: Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона) הוא שמה של סדרת סרטי טלוויזיה פופולרית בהפקת הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות ששודרה בשנים 1980–1986 ובוימו על ידי איגור מסלניקוב. הסרטים מהווים לעיבוד סיפורי שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. בסדרה ככבו וסילי ליוואנוב כשרלוק ו-ויטאלי סולומין כד"ר ווטסון.
הסדרה מורכבת מחמישה סרטים (11 פרקים באורך 766 דקות).
פצ'אמאמה
פצ'אמאמה (בקצ'ואה ובאיימרה: Pachamama) היא אלה הנערצת על ידי העמים הילידים של הרי האנדים. במיתולוגיה של האינקה היא אלה מסוג האלה האם, ואלת הפוריות השולטת בנטיעות ובקציר, מגלמת את ההרים וגורמת לרעידות אדמה. היא גם אלה עצמאית הנוכחת תמיד, בעלת כוח יצירתי משלה לקיים חיים על פני כדור הארץ. המקדשים שלה הם סלעים מקודשים, או גזעים של עצים אגדיים, והאומנים מתארים אותה כאישה בוגרת הנושאת יבולים של תפוחי אדמה ועלי קוקה. פצ'אמאמה היא המקור לארבעת יסודות הקוסמולוגיה בקצ'ואה - מים, כדור הארץ, השמש והירח. הכוהנים הקריבו לה קורבנות של למות, קוי (cuy, שרקנים) וילדים (טקס הקפקוצ'ה (Capacocha)) ושרפו בגדים מקושטים מיניאטוריים. פצ'אמאמה היא אימם של אינטי אל השמש, ומאמה קייה אלת הירח, בת הזוג של אינטי.
לאחר הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה, המירו הספרדים את דת האוכלוסיות הילידות של האזור לקתוליות. כתוצאה מסינקרטיזם דתי, נקשרה דמותה של מרים הבתולה לזו של הפצ'אמאמה עבור רבים מהילידים.
כאשר תרבויות האנדים יצרו אומות מודרניות, רבים עדיין האמינו שדמותה של פצ'אמאמה היא טובה, ונדיבה במתנותיה, והשם המקומי ל"אמא טבע". במאה ה-21, עמים ילידים רבים באמריקה הדרומית מבססים חששות לסביבה באמונות עתיקות אלו, ואומרים שהבעיות צצות כאשר אנשים לוקחים יותר מדי מהטבע כי הם לוקחים יותר מדי מפצ'אמאמה.
אטימולוגיה
השם פצ'אמאמה מתורגם בדרך כלל כ"אמא אדמה". תרגום מילולי יותר יהיה "אם העולם" (בשפות איימרה וקצ'ואה). ניתן להתייחס לאלת האינקה במספר דרכים; הדרך העיקרית היא פצ'אמאמה. שמות נוספים עבורה הם: ""מאמה פאצ'ה", "לה פצ'אמאמה" ו"אמא אדמה".
טקסים מודרניים
באימפריית האינקה סגדו לפצ'אמאמה ולבנה ובעלה, אינטי, כאלים מיטיבים. אימפריית האינקה השתרעה במאה ה-16 בהרי האנדים ומישור חוף האוקיינוס השקט בבוליביה, אקוודור, צפון ומרכז צ'ילה, פרו וצפון ארגנטינה של ימינו, והשפיעה על הדת והמיתולוגיה של תושבי אזורים אלו. צאצאיהם שמרו על חלק מהפולחן. אנשים בדרך כלל מרימים כוסית לכבוד פצ'אמאמה לפני פגישות וחגיגות. באזורים מסוימים, אנשים מבצעים סוג מיוחד של נסך המכונה צ'אייה (challa) על בסיס יומי. הם שופכים כמות קטנה של צ'יצ'ה על הרצפה, עבור האלה, ואז שותים את השאר.
לפצ'אמאמה יש יום פולחן מיוחד שנקרא "מארטס דה צ'אייה" (Martes de challa, יום שלישי של צ'אייה). אנשים קוברים אוכל, זורקים סוכריות ומדליקים קטורת כדי להודות לפצ'אמאמה על היבול שלהם. בחלק מהמקרים החוגגים מסייעים לכוהנים מסורתיים, הידועים בשם יאטיריס (yatiris) באיימרה, בביצוע טקסים עתיקים כדי להביא מזל טוב או את רצונה הטוב של האלה, כמו הקרבת שרקנים או שריפת עוברי לאמה (אם כי זה נדיר כיום). הפסטיבל חופף לחג הנוצרי של יום שלישי (היום שלפני יום רביעי של האפר), שנחגג גם בקרב הקתולים כקרנבל או מרדי גרא.
הטקס המרכזי של פצ'אמאמה הוא "צ'אייה" או "פאגו" (Pago, תשלום). הוא מתבצע במהלך כל חודש אוגוסט, ובמקומות רבים גם ביום שישי הראשון של כל חודש. טקסים אחרים מבוצעים בזמנים מיוחדים, כמו ביציאה לטיול או במעבר על פני אפאצ'טה (סוג של גל-עד). לדברי מריו רבי (Mario Rabey) ורודולפו מרלינו (Rodolfo Merlino), אנתרופולוגים ארגנטינאים שחקרו את תרבות האנדים משנות ה-70 עד שנות ה-90:
טקסים ביתיים
טקסים לכבוד פצ'אמאמה מתקיימים כל השנה, אך הם גדושים במיוחד באוגוסט, ממש לפני עונת הזריעה. מכיוון שאוגוסט הוא החודש הקר ביותר בחורף בדרום האנדים, אנשים מרגישים פגיעים יותר למחלות. אוגוסט נחשב אפוא כ"חודש מסובך". במהלך תקופה זו של פגיעות מאמינים אנשי האנדים שהם חייבים להיות ביחסים טובים מאוד עם הטבע כדי לשמור על עצמם ועל היבולים ובעלי החיים שלהם בריאים ומוגנים. על מנת לעשות זאת, משפחות מבצעות טקסי טיהור על ידי שריפת צמחים, עצים ופריטים אחרים על מנת להפחיד רוחות רעות, שלפי אמונתם נמצאות בשפע יותר בתקופה זו. אנשים גם שותים מאטה (משקה חם דרום אמריקאי), שלדעתם מעניק מזל טוב.
בלילה שלפני 1 באוגוסט מתכוננות המשפחות לכבד את פצ'אמאמה על ידי בישול כל הלילה. לאחר מכן המארח של ההתכנסות חופר בור בקרקע. אם האדמה תצא יפה, זה אומר שתהיה שנה טובה; אם לא, השנה לא תהיה שופעת. לפני שמותר למישהו מהאורחים לאכול, על המארח לתת תחילה צלחת אוכל לפצ'אמאמה. אוכל שנותר נשפך על האדמה ומתאספים מדקלמים תפילה לפצ'אמאמה.
אינה גרגורי
ג'ורג'ינה אליס גרגורי (באנגלית: Georgina Alice Gregory; 18 באוקטובר 1874 – 5 ביוני 1964) הייתה אמנית אוסטרלית.
פצ'אמאמה
פצ'אמאמה ו"העידן החדש"
מאז סוף המאה ה-20 התפתח מנהג של העידן החדש של פולחן פצ'אמאמה בקרב עמי האנדים הלבנים והמסטיסים. המאמינים מקיימים פולחן שבועי המתקיים בימי ראשון וכולל קריאות לפאצ'מאמה בקצ'ואה, אם כי ייתכנו כמה אזכורים בספרדית. יש להם מקדש, שבתוכו יש אבן גדולה ובה מוטבע מדליון, המסמל את קבוצת העידן החדש ואמונותיה. קערת עפר בצד ימין של האבן היא שם כדי לייצג את פצ'אמאמה, בגלל מעמדה כאמא אדמה.
סוכנויות נסיעות מסוימות נעזרו בתנועת העידן החדש המתהווה בקהילות האנדים (שאובות משיטות פולחן קצ'ואה) כדי להאיץ בתיירים לבקר באתרי האינקה. לתיירים המבקרים באתרים כמו מאצ'ו פיצ'ו וקוסקו, מוצעת גם הזדמנות להשתתף במנחות פולחניות לפצ'אמאמה.
אינה גרגורי
ביוגרפיה וקריירה
היא למדה בבית הספר של הגלריה הלאומית במשך חמש שנים בשנות השמונים של המאה ה-19, ולמדה בבית הספר לאמנות במלבורן (MSA) ובצ'רטריסוויל שם לימד אותם עמנואל פיליפס פוקס וטיודור סנט ג'ורג' טאקר. בתערוכה השנתית של MSA בשנת 1898 הוענק לה פרס ראשון לציור נוף. לאחר מכן נכנסה אינה גרגורי כחברה לאגודת האמנים הוויקטוריאנית והציגה איתם באופן קבוע בין השנים 1898–1912.
פצ'אמאמה
פצ'אמאמה ונצרות
לפי המלומד מנואל מארסל (Manuel Marzal) קיבל פולחן פאצ'מאמה בפרו של ימינו, במקרים מסוימים, מאפיינים נוצריים או פורש מחדש במסגרת דתית קתולית. טקסים כמו הקורבן לפצ'אמאמה שילבו "סמלים ותפילות נוצריות מסוימות" והיו גם "מושא לפירושים מחדש של הנצרות", הן מרומזים והן מפורשים. אחד הפירושים המחודשים הללו היא שפצ'אמאמה מייצגת את השפע הטבעי שנוצר על ידי אלוהים. עבור חלק מתושבי האנדים, כך כתב, "פצ'אמאמה איבדה את זהותה המקורית והפכה לסמל ההשגחה של האל האחד, או [...] מציאות מקודשת המזינה את האנושות מטעם האל".
אינה גרגורי
ביוגרפיה וקריירה
אחת היצירות הידועות ביותר של גרגורי היא אולי "ארבעה סטודנטים לאמנות", צ'רטריסוויל, ציור שמן שהשלימה כשסטודנטית. הציור מציג ארבעה סטודנטים העובדים באחוזת צ'רטריסוויל של פיליפס פוקס, והוצגה יותר מכל יצירות אמנות אחרות של אימפרסיוניסטית אוסטרלית. אינה ואחותה עדה חיו בבידוד יחסי בחלק האחורי של רוזדייל, בית משפחתם בסנט קילדה. בשנת 1908 על פי כמה דיווחים היא הייתה עם הזיות, והאמינה ב"חיים אינטלקטואליים ורגשיים, שהתרוממו הרבה מעל לגשמיות של קיום ממוצע."
פצ'אמאמה
פצ'אמאמה ונצרות
על פי רעיונות דומים, זיהה האפיפיור יוחנן פאולוס השני, בשתי הדרשות שנאמרו בפרו ובבוליביה את המחווה לפצ'אמאמה כהכרה של האבות הקדמונים בהשגחה אלוהית שבמובן מסוים הקדימה גישה נוצרית כלפי הבריאה. ב-3 בפברואר 1985 הוא הצהיר כי "אבותיכם, על ידי חלוקת כבוד לאדמה (מאמה פאצ'ה), לא עשו דבר מלבד להכיר בטובו של אלוהים ובנוכחותו המיטיבה, שסיפקולהם מזון באמצעות האדמה שהם עיבדו". ב-11 במאי 1988, הוא הצהיר שאלוהים "יודע מה אנחנו צריכים מהמזון שהאדמה מייצרת, המציאות המגוונת ורבת הביטויים הזו שאבותיכם כינו "פצ'אמאמה" והמשקפת את עבודת ההשגחה האלוהית כפי שהיא מציע לנו את מתנותיו לטובת האדם".
מארסל גם קבע כי עבור חלק מתושבי האנדים, פצ'אמאמה שומרת על "תפקיד מתווך" בין אלוהים לאדם במסגרת קתולית בעיקרה הדומה לזו של הקדושים בנצרות. כמה חוקרים אתנוגרפיים ציינו גם זיהוי סינקרטי של פצ'אמאמה עם הבתולה מריה. קיים גם זיהוי סינקרטי של פצ'אמאמה בתור הבתולה של קאנדלאריה.
אינה גרגורי
ביוגרפיה וקריירה
בשנת 1916 הייתה גרגורי אחת האמניות במלבורן שהתנדבו לצייר דיוקנאות של ילדים לגיוס כספים עבור הצלב האדום הצרפתי.
פצ'אמאמה
פצ'אמאמה ונצרות
באוקטובר 2019 הוצגו יצירות אמנות ילידיות של אמזוניה בגני הוותיקן, ובכנסייה רומית, לפני הסינוד של הבישופים לאזור פאן-אמזונאס. פסלי עץ בדמות אישה בהריון כונו בתקשורת "פצ'אמאמה", אף על פי שאינם תואמים את הייצוג המסורתי של פצ'אמאמה, והפסלים נקראו "גבירתנו של האמזונאס" באירוע. האפיפיור פרנציסקוס התנצל כאשר הם נגנבו והושלכו לטיבר על ידי תוקפים שהאשימו שהפסלים מייצגים עבודת אלילים. בהצהרתו הבהיר האפיפיור כי "לא הייתה כוונה לעבודת אלילים" בהבאת הפסלים לוותיקן. הקרדינל גרהרד מולר הצהיר כי "הטעות הגדולה הייתה להכניס את האלילים לכנסייה, במקום להוציא אותם החוצה".
שימוש פוליטי
האמונה בפצ'אמאמה מופיעה באופן בולט בנרטיב הלאומי הפרואני. הנשיא לשעבר אלחנדרו טולדו ערך השבעה סמלית ב-28 ביולי 2001 במאצ'ו פיצ'ו. הטקס כלל איש דת קשיש דובר קצ'ואה שנתן מנחה לפצ'אמאמה. כמה אינטלקטואלים מהאנדים מזהים את פצ'אמאמה כדוגמה ללאומנות אתנית המקדמת זהות של עם ילידי.
נשיא בוליביה לשעבר, אבו מוראלס, הזכיר את שמה של פצ'אמאמה, וכן השתמש בנאומים לאורך כהונתו בשפה ובסמלים שהיו מופנים ישירות לאוכלוסיית הילידים של בוליביה.
Die ganze Welt braucht Liebe
Die ganze Welt braucht Liebe (בעברית: כל העולם צריך אהבה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת האוסטרית, ליאן אוגוסטין. השיר ייצג את אוסטריה באירוויזיון 1958. השיר נכתב והולחן על ידי גינטר ליאופולד וקרט ורנר.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי עם עיבוד גרמני. במרכז מילות השיר עומדת אוגוסטין ששרה על כך שכל העולם זקוק לאהבה בשביל להתקיים.
באירוויזיון
ב-12 במרץ 1958, השיר בוצע על ידי אוגוסטין באירוויזיון. השיר הושר תשיעי בסדר ההופעות, לפני שווייץ ואחרי גרמניה. השיר זכה במקום החמישי עם שמונה נקודות.
מרינה דה גלוריה
מרינה דה גלוריה (בפורטוגזית: Marina da Glória) היא מרינה בשולי פארק פלמנגו בגדה המערבית של מפרץ גואנברה, בו נמצא גם הנמל של העיר ריו דה ז'ניירו בברזיל. המרינה גובלת גם בשטחו של שדה התעופה המקומי סנטוס-דומונט.
המרינה קרויה על שם השכונה גלוריה (שפירושה "תהילה"), אחת השכונות הוותיקות של ריו בדרום מזרח העיר, והיא נחנכה ב-1979. לאחר השיפוץ המקיף האחרון שעברה ב-2016, קיימים במרינה מתקנים לאחסון של עד 240 סירות במתקנים "יבש" (מחוץ למים) לצד מקום לעגינת כ-400 יאכטות וסירות גדולות יותר במעגן הימי שלה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שאירחה ריו דה ז'ניירו ב-2007, אירחה המרינה את תחרויות השיט.
לקראת מונדיאל 2014 נערכה במרינה ב-30 ביולי 2011 ההגרלה של מוקדמות המונדיאל שחילקה את בתי המוקדמות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) תארח המרינה את תחרויות השיט בשיט מפרשיות וגלשני רוח. לקראת התחרויות נבנה במרינה מבנה קבע חדש בתצורת ביתן המוקף סככות שבזמן המשחקים יכיל יציע של 10,000 צופים הצופה למרינה. בתחרויות השיט במשחקים הפאראלימפיים יוקטן היציע ל-5,000 צופים. מלבד המשחקים המבנה מיועד לשימושים נוספים של המרינה והוא כולל גם שורת חנויות ומסעדות וחלל ענק לפעילויות בידור וספורט לצד שטחים לאחסון ציוד וכדומה. כמו כן חודשו במרינה הרציף והמזחים הצפים ונוסף חניון חדש ל-470 רכבים למבקרים בה ולראשונה גם רוב שטחי החוף סביב המרינה שהיו מגודרים, נפתחו לציבור והיא חוברה לטיילת של פארק פלמנגו הסמוך בשבילי אופניים והולכי רגל וכן שופרה הגישה ממנה לקווי התחבורה היוצאים משדה התעופה הסמוך לרחבי העיר. סמוך למרינה ניצבת האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה.
לקט (אלבום של אריק איינשטיין)
"לקט" הוא אלבום אוסף המאגד את הקריירה שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1971–1976. האלבום יצא לאור בשנת 1978.
האוסף מלקט את הקריירה של איינשטיין מהאלבומים "פלסטלינה" ו"שבלול" שעשה בשיתוף עם שלום חנוך בתחילת הקריירה, ועד לאלבום "האהבה פנים רבות לה" שיצא שנתיים לפני יציאת אוסף זה.
רשימת הקטעים באלבום
בויניל המקורי: צד 1: שירים 1–6, צד 2: שירים 7–12
כיכר הולנד
כיכר הולנד היא כיכר בירושלים, הקרויה על שם ממלכת הולנד ולזכר הצלתם של יהודים בהולנד על ידי הולנדים בתקופת השואה. הכיכר נמצאת בקצה שדרות הרצל בין שכונת בית וגן ושכונת קריית היובל לבין הר הרצל, בצומת הרחובות הפסגה, קריית היובל, עין כרם והזיכרון.
מייקל גילדיי
מייקל גילדיי (באנגלית: Michael Gilday) הוא קצין בדימוס בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית כיהן כראש המבצעים הימיים.
ביוגרפיה
גילדיי נולד בלוול שבמסצ'וסטס, אחד מחמישה ילדים של פראן וגרי. אביו שירת אף הוא בצי ארצות הברית. למד בתיכון קתולי בלורנס, ב-1985 סיים לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
שירת במשחתת "USS Chandler" במהלך משימות ליווי מכליות נפט בתקופת מלחמת איראן–עיראק. במהלך מלחמת המפרץ שירת בסיירת הטילים המונחים "USS Princeton" שנפגעה ממיקוש ימי בסמוך לאי פילכה. ב"מבצע שועל המדבר" ב-1998 בו הפציצו כוחות אמריקאים ובריטים את עיראק, שירת בסיירת הטילים המונחים "USS Gettysburg".
משימותיו ביבשה כללו שירות כעוזר לענייני הצי לנשיאי ארצות הברית ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש ועוזר ליושב ראש המטות המשולבים. בנובמבר 2010 מונה לקצין המבצעים בבסיס כוחות נאט"ו בליסבון שבפורטוגל, ולאחר מכן שירת כראש מטה הכוחות הימיים של נאט"ו. ב-2014 מונה לקצין אג"ם בפיקוד הסייבר של ארצות הברית.
ביולי 2016 מונה למפקד הצי העשירי ופיקוד הסייבר של הצי במקום ג'ן טיי. באוגוסט 2018 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים. ב-2019 מונה למנהל המטות המשולבים. באוגוסט 2019 הוחלף על ידי גלן ואנהרק.
ב-22 באוגוסט 2019 מונה לראש המבצעים הימיים בדרגת אדמירל וכיהן בתפקיד עד פרישתו באוגוסט 2023.
גילדיי בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת הרווארד ובעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי מהמכללת הלאומית למלחמה. הוא נשוי ואב לשניים.
פסיון הכסף
פסיון הכסף (שם מדעי: Lophura nycthemera) הוא מין של עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי ביערות דרום-מזרח אסיה.
אורכם של הזכרים ביחד עם הזנב 120–125 ס"מ ומשקלם 1.3-2 ק"ג. אורך הנקבות 55–90 ס"מ ומשקלם 1-1.3 ק"ג. הפסיון בעל גוף שחור, נוצות לבנות על כנפיו וזנבו הארוך וראשו אדום עם ציצה שחורה על ראשו. המקור לבן והרגליים ורודות.
הפסיון חי ביערות ובאזורים הרריים בדרום סין ודרום-מזרח אסיה ופעיל במשך היום.
הפסיונים ניזונים מפירות, זרעים וחרקים.
חוק איסור הלבנת הון
חוק איסור הלבנת הון, תש"ס-2000 אושר בכנסת החמש עשרה ב-2 באוגוסט 2000, ונועד להילחם בתופעה של הלבנת הון, הנלווית לעבירות שונות, כגון סחר בסמים והשתמטות ממס.
מכוח החוק הוקמה בשנת 2002 הרשות לאיסור הלבנת הון, שבהמשך שונה שמה ל"הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור". הרשות היא יחידה במשרד המשפטים המהווה את הרשות הלאומית למודיעין פיננסי. הרשות אינה עוסקת בחקירה, אך באמצעות המידע שאוספת היא מסייעת לגופי אכיפת החוק במניעה ובחקירה של עבירות הלבנת הון וכן של עבירות הנוגעות למימון ארגוני טרור.
היסטוריה חקיקתית
במסגרת דברי ההסבר להצעת החוק, מוצגים גם הגופים שהשתתפו בגיבושה:
החוק אושר בכנסת ב-2 באוגוסט 2000 ונכנס לתוקף בהדרגה.
מכוח החוק פורסמו תקנות וצווים העוסקים במימושו.
מיום חקיקתו ועד לסוף שנת 2021 תוקן החוק 31 פעמים. תיקונים עיקריים:
הוראות החוק
החוק מציג רשימה של 33 עבירות, בהן עבירות הימורים, עבירות שוחד, עבירות זיוף כספים ומטבעות ועבירות מס, ומגדיר רכוש אסור כרכוש שמקורו, במישרין או בעקיפין, באחת מעבירות אלה, או ששימש לביצוע אחת מעבירות אלה או שאיפשר ביצוע אחת מעבירות אלה או שנעברה בו אחת מעבירות אלה. החוק קובע עונשים על פעולות של הלבנת הון:
פרק ג' לחוק קובע חובות של זיהוי הלקוח ורישום פרטיו, על גופים שניתן לנצלם למטרות של הלבנת הון: גופים פיננסיים, סוחרים באבנים יקרות ונותני שירות עסקי (עורך דין או רואה חשבון, שמבצע או מתבקש לבצע, בעבור לקוח, שירות עסקי במסגרת שירות מקצועי מטעמו).
פרק ד' לחוק קובע כי אדם הנכנס לישראל או היוצא ממנה חייב לדווח על כספים שעמו בעת הכניסה לישראל או היציאה ממנה, אם שווי הכספים הוא 50 אלף ש"ח לפחות (בערכי שנת 2000). כאשר הכניסה לישראל או היציאה ממנה היא דרך מסוף יבשתי (למצרים, לירדן או לרצועת עזה) חלה חובת הדיווח כבר מסכום של 12 אלף ש"ח לפחות (בערכי שנת 2000).
חפרפרת חדף סקרנית
חפרפרת חדף סקרנית (שם מדעי: Uropsilus investigator) היא מין של יונק במשפחת חפרפרתיים. מין זה אנדמי ליערות אשוח ומרעה במחוז יונאן של סין, אם כי התפוצה שלו נרחבת לגבול מיאנמר. החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים וחסרי חוליות. אורך ראשה של החפרפרת 6.7 עד 8.3 סנטימטרים. אורך הזנב 5.4 עד 7.5 סנטימטרים. אורך הרגליים 13 עד 16 מילימטרים. הגולגולת 20 עד 22 מילימטרים. סך הכול ישנם 38 שיניים למין זה מתוכם ניב אחד, שתי שיניים חותכות, ארבע שיניים קדם טוחנות ושלוש שיניים טוחנות. מצב השימור של מין זה אינו ידוע.
חוק איסור הלבנת הון
הוראות החוק
כהוראת שעה לשנים 2019–2022 נוסף לחוק פרק ד'1א' הקובע חובת דיווח על תשלום במזומן לתושב יהודה ושומרון או רצועת עזה שאינו אזרח ישראל או ממנו, כאשר סכום התשלום הוא 50 אלף ש"ח לפחות (בערכי שנת 2000).
פרק ה' לחוק מקנה לגופים מאסדרים שונים סמכות להטיל עיצום כספי על הפרה של אחדות מהוראות חוק זה. כללי הטלת העיצום מפורטים ב.
פרק ו' לחוק קובע שכאשר אדם הורשע בהלבנת הון, יצווה בית המשפט, בנוסף לכל עונש אחר, כי יחולט רכוש מתוך רכושו של הנידון בשווי של רכוש שהוא
מימוש החוק
מכוח החוק הוקמה בשנת 2002 הרשות לאיסור הלבנת הון, שבהמשך שונה שמה ל"הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור". הרשות מקבלת מדי שנה מאות אלפי דיווחים על פעולות רגילות, למשל פעולות במזומן העולות על 50,000 ש"ח, ואלפי דיווחים על פעולות שנראו למדווח כחורגות מהמהלך העסקי הרגיל. נתונים אלה נאגרים במאגר המידע של הרשות ומנותחים על ידי עובדי הרשות, תוך הצלבתם עם נתונים ממאגרי מידע ממשלתיים אחרים.
הטמעת הציות לחוק במערכת הפיננסית בישראל הובילה לכך שבספטמבר 2003 נמחקה ישראל מ"הרשימה השחורה של FATF" - רשימת המדינות שאינן משתפות פעולה במאבק העולמי בהלבנת הון ובטרור.
במסגרת המאסדרים הרלוונטיים הוקמו ועדות עיצומים, המטילות עיצומים כספיים, המגיעים אף למיליוני שקלים, על מי שחרגו מהוראות החוק, ארגונים ויחידים.
NGC 5474
NGC 5474 היא גלקסיה ספירלית קטנה בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה, הנמצאת במרחק של כ-23 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת M101.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות מדרגה סביב 10.8 והיא התגלתה ב-1 במאי 1787 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שהכניס אותה לרשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1789 תחת הציון I.214, ותיאר אותה כבהירה למדי, גדולה למדי ועם גרעין בעל גבול חד. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3783 כשהיא מתוארת כדי בהירה, גדולה ועם מרכז בהיר, ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 5474 כשהיא מתוארת גם כן כדי בהירה, גדולה ועם מרכז בהיר.
תצפית
הגלקסיה נמצאת כ-44 דקות קשת מדרום-דרום-מזרח ל-M101, כ-3.5 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב θ ברועה דובים וכ-8 מעלות מצפון-צפון-מזרח לכוכב אלקאיד.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 5204 הוא כ-5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של מעט יותר מ-30,000 שנות אור, כשליש מהקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-3 אלפיות בלבד ממסת שביל החלב, כאשר כ-60% ממסתה, כ- מסות שמש מורכב מגז מימן נייטרלי ורק כ-30% ממסתה או כ- מסות שמש היא מסת הכוכבים שבה. בשל מסתה הנמוכה היא מוגדרת לפעמים כגלקסיה ספירלית ננסית. הגרעין של הגלקסיה אינו נמצא במרכזה אלא סמוך לקצה הצפוני שלה, הפונה לכיוון M101. ככל הנראה הגלקסיה עברה בסמוך ל-M101 במאות מיליוני השנים האחרונות וכתוצאה מכך צורתה התעוותה. המרחק בינה ובין M101 הוא כ-286,000 שנות אור בלבד והיא ככל הנראה קשורה אליה כבידתית ומהווה גלקסיית לוויין שלה. למרות הכמות הגדולה יחסית של מימן חופשי בגלקסיה, קצב היצירה של כוכבים חדשים בגלקסיה אינו גבוה ועומד על כעשירית מסת שמש בשנה.
וולפגנג נובוגרץ
ביוגרפיה
נובוגרץ נולד וגדל בבמנהטן, ניו יורק לזוג מעצבי הפנים קורטני ורוברט נובוגרץ, המוכרים מתוכנית המציאות "9 By Design" (2014) של ערוץ בראבו. הוא הבכור מבין שבעה ילדים; יש לו שישה אחים צעירים יותר, בלאמי, טלולה, ברייקר, פייב, הולדר ומייג'ור, והוא אחיינו של המיליארדר מוול סטריט מייקל נובוגרץ (אנ').
נובוגרץ שיחק כדורסל בתיכון בבית הספר הרווארד-וסטלייק בלוס אנג'לס, והוביל את הוולברינס לאליפות המדינה לבוגרים.
קריירה
בשנת 2018 קיבל תפקיד משחק ראשון בסרט הקומדיה השחורה העצמאי "אומה של רוצחים" שכתב וביים סם לוינסון. בהמשך השנה קיבל תפקיד יותר גדול בסרט הנעורים "סיירה ברג'ס לוזרית" בתור דרו; בסרט כיכב לצד קריסטין פרוסט ונואה סנטינאו והוא עלה ישירות לפלטפורמות של נטפליקס ב-7 בספטמבר 2018.
בשנת 2019 גילם את כריס בסרט הדרמה-קומית "Yes, God, Yes" בבימויה של קארן מיין; הסרט מבוסס על הסרט הקצר באותו שם של מיין שיצא ב-2017. נובוגרץ כיכב בהמשך בסרט הקומדיה הרומנטית של נטפליקס "הקיץ האחרון" לצדם של קיי. ג'יי. אפא ומאיה מיטשל; אודות קבוצה מגובשת של בוגרי תיכון המתמודדת עם בעיות אישיות תוך שהם נהנים מה"קיץ האחרון" שלהם לפני שהם עוברים לקולג'.
בשנת 2020 שיחק בסרט הנעורים "מותר לאהוב" בדמותו של טריק קרסון. הסרט, בבימויה של אליס וו, קיבל ביקורות חיוביות עם יציאתו לאקרנים. חודש לאחר מכן, יצא סרט הריקודים בכיכובו של נובוגרץ "תופסות קצב", שני הסרטים בהפקה של שירות הסטרימינג נטפליקס.
הבלתי נתפסים: הגיבור האחרון
הבלתי נתפסים: הגיבור האחרון (ברוסית: Неуловимые: Последний герой) הוא סרט הרפתקאות ופעולה רוסי. הקרנת הבכורה התקיימה ב-29 באוקטובר 2015. מהווה סרט ההמשך לסרט "הבלתי נתפסים", שיצא באותה שנה.
תקציר עלילת הסרט
כנופיית "הבלתי נתפסים" מסייעת למשטרת הפדרציה הרוסית בלכידת עבריינים. אך במהלך מבצע ללכידת שוטר מושחת שהיה מעורב בסחר בסמים, החברה מופרעת על ידי גבר מסתורי ובעקבות מעורבותו הכנופיה עצמה הופכת למבוקשת על ידי השלטונות.
החבורה נאלצת לצאת למרדף אחר הגבר המסתורי על מנת לטהר את שמה.
ביקורת
הסרט נחל כישלון קופתי וביקורתי, המבקרים קטלו את ניסיונו של הבמאי לייצר זיכיון של סרטי פעולה קצביים וביקרו את חוסר המקוריות בסרט, למרות משחקם הטוב של אלכסנדר פטרוב ואלכסנדרה בורטיץ'.
הרכבת האווירית לסטלינגרד
הרכבת האווירית לסטלינגרד (בגרמנית: Stalingrad Luftbrücke) הייתה ניסיון כושל של הלופטוואפה להעביר אספקה בדרך האוויר לכ־300 אלף חיילים של מדינות הציר, שכותרו בידי כוחות הצבא האדום בחורף 1942–1943 באזור העיר סטלינגרד שבדרום ברית המועצות במסגרת קרב סטלינגרד. במהלך המבצע האווירי, שהחל בסוף נובמבר 1942 וארך למעלה מחודשיים, סיפקו מטוסי התובלה הגרמניים כמויות גדולות של ציוד ואספקה לכוחות הנצורים, ופינו עשרות אלפי פצועים מכיס סטלינגרד, אך לא היו מסוגלים לספק את כל צרכיה של הארמייה השישית המכותרת. חוסר יכולתו של חיל האוויר הגרמני לעמוד במשימה שנטל על עצמו, יחד עם כישלון הניסיון הקרקעי לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית ולחבור אל כוחות הארמייה השישית (מבצע סערת חורף), חרץ את גורל הכוחות הגרמניים ב"כיס סטלינגרד", ושרידיהם נאלצו להיכנע ב־2 בפברואר 1943. במהלך המבצע ספג מערך מטוסי התובלה של הלופטוואפה אבדות כבדות.
רקע
במסגרת מבצע מקרה כחול בקיץ 1942, הגיעו כוחות הוורמאכט עד העיר סטלינגרד, אך הסתבכו במערכה קשה בתוך העיר ההרוסה בחודשים ספטמבר–נובמבר 1942, ולא הצליחו להשלים את כיבושה מידי כוחות הצבא האדום. ב־19 בנובמבר 1942 החלה מתקפת הנגד הסובייטית (מבצע אורנוס), במהלכה תקפו כוחות סובייטיים גדולים את אגפיה של קבוצת ארמיות B שלחמה באזור סטלינגרד. ב־23 בנובמבר, לאחר חמישה ימי לחימה, חברו כוחות מחזית סטלינגרד ומהחזית הדרום־מערבית באזור העיר קלאץ, והשלימו בכך את כיתור הארמייה הגרמנית השישית וחלק גדול מיחידות ארמיית הפאנצר הרביעית באזור סטלינגרד. כ־290 אלף חיילים של הציר כותרו ב"כיס סטלינגרד" והפיקוד הסובייטי יצר סביבם טבעת כיתור רחבה.
כשהגיעו הידיעות על המתקפה הסובייטית, הפסיק אדולף היטלר את חופשתו בבוואריה וחזר למפקדתו בפרוסיה המזרחית. הוא הורה לפיקוד הארמייה השישית להפסיק את כל המבצעים בתוך העיר סטלינגרד ולתגבר את הכוחות שהגנו על אגפיה, בניסיון למנוע את השלמת תנועת ה"מלקחיים" הסובייטית ואת כיתור כוחות הציר באזור סטלינגרד. בנוסף לכך, הוא נפגש עם ראש המטה של הלופטוואפה, הנס ישונק, ודרש ממנו תשובות לגבי האפשרות להעביר אספקה לכוחות בסטלינגרד בדרך האוויר עד שיגיע כוח חילוץ קרקעי. ישונק ענה לו כי הדבר אפשרי בהחלט (מבלי שבדק את הנושא לעומק) בהסתמכו על תקדים "כיס דמיאנסק".
אולם התנאים בכיס דמיאנסק היו שונים לחלוטין מאלו שנוצרו באזור סטלינגרד: ראשית, קו החזית, שהתייצב לאחר סיום מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה, היה קרוב יחסית לכיס דמיאנסק, ולכן ניתן היה להשתמש בשדות התעופה הקדמיים באזור כבסיס ליציאת מטוסי התובלה, עובדה שקיצרה משמעותית את זמני הטיסה לכיס. בנוסף, קרבתם של שדות התעופה הגרמניים באזור הכיס למדינות הבלטיות, שנמצאו בטווח הטיסה של מטוסים שהמריאו מגרמניה, הקלה על העברת האספקה לכיס במהירות. שנית, העליונות האווירית המוחלטת של הלופטוואפה בשמי מרחב דמיאנסק מנעה אבדות גבוהות במטוסים ובציוד במהלך הפעלת הרכבת האווירית. שלישית, בכיס דמיאנסק כותרו כמאה אלף חיילים לעומת כ־300 אלף שכותרו בכיס סטלינגרד. כדי לספק את צורכיהם נדרשו 300 טונות של אספקה ביום, דבר שחייב את הלופטוואפה להקצות למשימה כ־150 מטוסי תובלה מדי יום, אך בפועל נדרשו לכך כ־500 מטוסים בשל נתוני ה הנמוכים.
תשובתו החיובית של ישונק תאמה את רצונו של היטלר, אשר התחייב שהצבא הגרמני לעולם לא ינטוש את סטלינגרד, וייחס לכך חשיבות פוליטית ופסיכולוגית רבה. היטלר רצה להמשיך להחזיק בסטלינגרד כמעט בכל מחיר, ולכן התנגד לפריצה החוצה של הכוחות הגרמניים המכותרים. האלטרנטיבה היחידה הייתה העברת אספקה בדרך האוויר לכוח המכותר, עד שכוחות הקרקע הגרמניים מחוץ לכיס יוכלו לפרוץ את טבעת הכיתור ולחבור אליו.
קצינים במטה הארמייה השישית העריכו כי לא ניתן יהיה להעביר אספקה לכוחות המכותרים בסטלינגרד באמצעות רכבת אווירית, משום שחישבו שלשם כך יידרשו 750 טונות אספקה ביום (מאוחר יותר ההערכה ירדה ל־500 טונות ביום). לדעה זו היו שותפים כמעט כל המפקדים הבכירים של הלופטוואפה באזור, כולל וולפרם פון ריכטהופן, פיביג ופיקרט. הם העריכו, שאין ביכולתו של הלופטוואפה לגייס מספיק מטוסי תובלה כדי לספק אפילו מחצית מהכמות הדרושה לחיילים המכותרים בכיס. לעומתם, מפקד הארמייה השישית פאולוס, וראש המטה שלו, ארתור שמידט, טענו שהארמייה השישית תוכל להסתפק ב־300 טונות אספקה ביום, משום שחייליה יוכלו להזין את עצמם באלפי הסוסים, שנותרו בתוך כיס סטלינגרד.
הלופטוואפה
האחריות על המבצע האווירי הוטלה על וולפרם פון ריכטהופן, שפיקד על צי האוויר הרביעי (Luftflote 4), והוא הטיל את משימת הארגון והביצוע על מרטין פיביג, מפקד קורפוס האוויר השמיני (Fliegerkorps VIII), שכלל שש כנפות תובלה ובהן 295 מטוסי תובלה. אלא שמתוך כוח זה ניתן היה להקצות רק כ־30 מטוסי תובלה לרכבת האווירית לסטלינגרד, זאת בשל נתוני שמישות נמוכים של כלי הטיס, שלעיתים אף היו נמוכים מ־30 אחוז. בנוסף, רבים מהמטוסים רותקו למשימות תובלה חיוניות, סיפקו את צורכי הקורפוס עצמו, או סייעו לפעילות הצי הגרמני בים השחור. לפי חישוביו של ריכטהופן, בשביל להטיס 500 טונות ציוד ביום לכיס סטלינגרד, בהתחשב בנתוני השמישות הנמוכים, היה צורך ב־800 מטוסי תובלה מסוג יונקרס Ju 52. באותו זמן מנתה כל מצבת מטוסי התובלה מדגם זה של הלופטוואפה 750 מטוסים בלבד, כאשר רבים מהם הועברו לזירת הים התיכון, כדי להוביל אספקה ותגבורות לכוחות הציר בתוניסיה במסגרת המערכה בצפון אפריקה.
לאחר כיתור כוחות הארמייה השישית בסטלינגרד, היו שדות התעופה טצינסקאיה ומורוזובסקיה־מערב שני הבסיסים האוויריים הגדולים הקרובים ביותר לסטלינגרד שנותרו בשליטת הגרמנים. הם נמצאו כמאתיים קילומטר מהעיר, ומשם היו אמורות לצאת גיחות האספקה לכוחות הגרמניים המכותרים.
כ־12,000 חיילים של הלופטוואפה, שרובם שירתו בדיוויזיית הנ"מ ה־9 נלכדו בכיס סטלינגרד. על מפקדם, גנרל־מיור פיקרט, הוטלה המשימה לדאוג לתחזוקה ולאבטחה של שני שדות התעופה הפעילים בשטח הכיס – פיטומניק וסרנגינו, כאשר פיטומניק היה הבסיס המצויד והמשמעותי יותר, והיווה את מרכז הפעילות של הרכבת האווירית. הוא כלל מסלולים ארוכים ורחבים, תאורת לילה וכן משואות ניווט רדיו לטיסת מכשירים. פיקרט פרס סוללת נ"מ כבדה להגנה נקודתית על שדה התעופה פיטומניק, והורה לשאר סוללות הנ"מ, שלא רותקו ללחימה נגד כוחות הקרקע הסובייטיים, להתמקד ביירוט מטוסים סובייטיים בדרכם לשדות התעופה הגרמניים בכיס. עם תחילת הפעלת הרכבת האווירית לסטלינגרד, עמדו לרשות מפקד קורפוס האוויר השמיני, פיביג, פחות מ־90 מטוסי קרב שמישים לצורך הגנה על מטוסי התובלה הגרמניים מפני מטוסי הקרב הסובייטיים, וגם אלה הופנו לעיתים למשימות חיוניות אחרות.
חיל האוויר הסובייטי
אלכסנדר נוביקוב, מפקד חיל האוויר הסובייטי ומפקד כוחות האוויר שפעלו בחזית סטלינגרד, פעל בתאום מלא עם נציגי הסטאבקה באזור סטלינגרד, גאורגי ז'וקוב ואלכסנדר ואסילבסקי. לקראת תחילת מבצע אורנוס תגבר נוביקוב את הכוח האווירי במרחב סטלינגרד עד לכדי שלוש ארמיות אוויר, שכללו ביחד כ־1,200 מטוסים, מתוכם 480 מטוסי קרב. ארמיות האוויר הסובייטיות כללו דיוויזיות מטוסי קרב, שהפעילו מטוסים מדגם LAGG-3, יאק־1 ו־יאק-7, וכן דיוויזיות מטוסי הפצצה, תקיפה וסיור, שכללו מטוסים מדגם פטליאקוב Pe-2, פוליקרפוב Po-2 ו־איליושין Il-2. עם השלמת כיתור כוחות הציר באזור סטלינגרד, פיקח נוביקוב על יצירת מצור אווירי סביב כיס סטלינגרד. המרחב האווירי שמעל הכיס חולק לחמש גזרות, שלכל אחת מהן הוקצתה טייסת מטוסי קרב, ואילו המרחב האווירי מחוץ לתחומי הכיס וסביבו חולק בין שאר טייסות הקרב. עם תחילת הרכבת האווירית הוקצו כוחות נ"מ חזקים ליירוט המטוסים הגרמניים בדרכם, והוקמה טבעת סוללות נ"מ סביב כיס סטלינגרד, כאשר ריכוז גדול במיוחד של כוחות נ"מ הופעל באזור שבו עבר המסדרון האווירי של הרכבת.
נוביקוב גם הפעיל טייסת קרב ייחודית, אשר כללה את טייסי הקרב ואלופי ההפלות המנוסים ביותר, במסגרת המאמץ לפעול נגד הרכבת האווירית הגרמנית.
שלב ראשון – תחילת הפעלת הרכבת האווירית
טייסות הקרב שנועדו להגן על מטוסי התובלה סבלו מתנאי מזג אוויר קשים שגרמו לתנאי ראות קשים ולמספר ניכר של תקלות טכניות. מטוסי התובלה יכלו לטוס בתנאים אלה תודות למכשור ניווט ייעודי, אך מטוסי הקרב לא היו מצוידים במכשירים כאלה ולכן התקשו לנווט, אך הבעיה הגדולה ביותר הייתה חוסר היכולת של המערכת הלוגיסטית של הלופטוואפה להעביר אספקה לטייסות הקרב של קורפוס האוויר השמיני, שכן, בניגוד למטוסי התובלה, טייסות הקרב לא קיבלו תגבור, אלא רק לקראת סוף המבצע. מטוסי הקרב המלווים חולקו לשני כוחות: כוח המשימה הראשון, "המוסר", ליווה את מטוסי התובלה משדה התעופה ועד אזור ההנחתה, וכוח המשימה השני, "המקבל", פגש את מטוסי התובלה מעל סטלינגרד וליווה אותם בדרכם חזרה לבסיסם. כמו כן, הוצבה טייסת קרב אחת בשדה פיטומניק, כדי לסייע בהגנתו מתקיפות מטוסי האויב.
בחמשת הימים שבין 26 ל־30 בנובמבר הטיסו מטוסי התובלה כ־300 טון אספקה בסך הכול, כמות שגרינג התחייב לספק ביום אחד. תנאי הראות היו קשים במיוחד ולעיתים קרובות נאלצו מטוסי התובלה לבצע נחיתות והמראות ללא ראות כלל. אף שאנטנת השידור בשדה פיטומניק עזרה לטייסים לנווט, הסתיימו רבות מאותן טיסות בהתרסקות ובאובדן הצוות. צוותי הקרקע בשדה היו מיומנים ולרוב הצליחו לפרוק ולהעלות משא, לפנות שברי מטוסים ושלג ולהשמיש מטוסים לטיסה בסבבים של שעתיים, אך יכולותיהם לא נשתמרו לאורך זמן והידרדרו בהדרגה עקב השפעות הקור, הרעב והמורל הנמוך.
ריכטהופן דיווח לגרינג על אי יכולתו להעביר אספקה לכוח הנצור עם כמות המטוסים שברשותו, וגרינג התיר לו לגייס כל מטוס תובלה פנוי. הלופטוואפה גייס למבצע מספר כנפות תובלה מגרמניה עצמה, בהן גם כנפות שהטיסו את מטוסי היונקרס Ju 86 המיושנים. מספר כנפות הפצצה שהטיסו מטוסי היינקל He 111 סופחו אף הן לרכבת האווירית ופעלו כמטוסי תובלה, ומספר בכירים במפלגה הנאצית אף תרמו את מטוסיהם הפרטיים. אפילו מטוסי התובלה הניסיוניים מדגם יונקרס Ju 290 גויסו להשתתף ברכבת האווירית.
בנוסף, התרוקנו למעשה בתי ספר לטיסה משארית המטוסים מרובי המנועים, והחניכים ומדריכי הטיסה שהיו זמינים גויסו למבצע, בדומה לגיוס קודם שבוצע לזירת צפון אפריקה. מטוסים וצוותים אלה, בעיקר הפחות המנוסים, סבלו משיעור תאונות גבוה בדרך לחזית עקב טיסות ארוכות בתנאי מזג אוויר קשים ושדות תעופה שלא תוחזקו כראוי עקב החורף. העברת המטוסים הנוספים, שגויסו לצורך הרכבת האווירית, מגרמניה לאזור סטלינגרד, הייתה מבצע מסובך למדי, ורק לקראת 5 בדצמבר 1942 הצליח הלופטוואפה להשלים את היערכותו לקראת מבצע הרכבת האווירית. בסך הכול נאספו למבצע 20 טייסות של מטוסי תובלה ומפציצים.
עם הגעת המטוסים הפכו שדות התעופה לעמוסים מאוד, דבר שהקשה מאוד על הכנת המטוסים, העמסתם בציוד והוצאתם לטיסה, בנוסף לקשיים הטכניים והלוגיסטיים. בתנאי ראות קשים יכלו רק המנוסים שבצוותים לטוס במבנים, בעוד שאר הצוותים, אשר רבים מהם היו חניכים, יכלו לטוס רק כבודדים. הצטברות קרח ושלג הפכו את ההמראות והנחיתות בשני השדות למסוכנות במיוחד.
בתחילת דצמבר היה המצב עדיין עגום כאשר הצליחו כוחות התובלה להוביל רק כחמישית מכמות האספקה הנדרשת. בין 1 ל־9 בדצמבר הצליחה הרכבת האווירית להטיס 1,055 טונות של אספקה, כ־117 טונות בממוצע ליום. רק ב־7 בדצמבר הצליחו כוחות התובלה להגיע למכסה המינימלית והטיסו 362 טונות אספקה. בין 10 ל־12 בדצמבר עלה ממוצע התספוק ל־180 טונות ליום, אך עדיין היה קצת יותר ממחצית מהכמות המינימלית שנדרשה על ידי הארמייה השישית.
במהלך שבועות אלה עסק מאנשטיין בארגון מבצע "סופת חורף" לחילוץ הארמייה השישית, וקורפוס־האוויר השמיני נדרש להקצות חלק ממפציצי ההיינקל He 111 שלו שעסקו באותו זמן במשימות תובלה לטובת משימות תקיפה. ב־12 בדצמבר, בשל התעסוקה הקרבית של הקורפוס, הצליחה הרכבת האווירית לתספק רק 80 טונות של ציוד. ב־14 בדצמבר לא יכלה הלופטוואפה לסייע לכוחות קרקעיים בשל תנאי מזג אוויר קשים ורק מטוסי האספקה טסו, אך הם הצליחו להטיס כמות זעומה בלבד של 70 טונות של דלק. ההישג המשמעותי היחיד של המבצע עד אותו שלב היה חילוץ 9,000 פצועים מתוך סטלינגרד. התקשורת בין הצי האווירי למפקדה של הלופטוואפה לא הייתה מיטבית, וריכטהופן ציין ביומנו כי הפסיק כל תקשורת ישירה עם הקצינים במטה ודיווח רק דרך מברקים, זאת משום שכל מה שדיווח בטלפון עוות או סולף, מה שיצר הבנה שגויה של המצב אצל בכירי החיל.
ב־1 בדצמבר הורה סטלין לכוחותיו לעשות הכול כדי לשתק את הרכבת האווירית, החל מהפגזות חוזרות ונשנות של שדות התעופה בתוך הכיס, תקיפתם מהאוויר וכן תקיפת שדות התעופה מחוץ לעיר. אבדות הגרמנים מפעולות אלה לא היו גבוהות במיוחד אך הן גרמו לשחיקה מתמדת שלהם.
ב־19 בדצמבר הצליחו כוחותיו של מאנשטיין להגיע למרחק כ־50 קילומטר מהכיס, אך בקשתו לפריצה החוצה של הכוחות הנצורים כדי לחבור לכוח החילוץ שלו, לא אושרה על ידי ה־OKH, שדרש ממנו להמשיך בהתקדמות לעבר סטלינגרד והעביר דרישה לא ריאלית לפיביג לספק 4,000 טונות של דלק ו־1,800 טונות של מצרכים לכוחות הנצורים, כמות שבקצב האספקה הנוכחי היה לוקח 40 יום להטיס. עד 24 בדצמבר הצליחו כוחות התובלה להטיס לסטלינגרד בממוצע 215 טון ציוד ביום, שיעור התספוק הגבוה מאז תחילת פעולת הרכבת האווירית, אך אפילו הישג זה לא הגיע לכמות המינימלית של דלק, תחמושת ומצרכים שהארמייה השישית הייתה זקוקה לה.
שלב שני – נסיגה לשדות מרוחקים
ב־16 בדצמבר 1942 פתחה החזית הדרום־מערבית הסובייטית במתקפה על האגף השמאלי של קבוצת ארמיות דון במסגרת מבצע סטורן קטן. שלושה ימים לאחר מכן הבקיעו הכוחות הסובייטים את מערך ההגנה של הארמייה האיטלקית השמינית אל נהר דון, והכוחות הניידים שלהם פתחו בהתקדמות מהירה דרומה לאורך חזית של כמאה קילומטר. בשלב ראשון נאלץ ריכטהופן להורות על העברת שתי כנפות מפציצים, מהכוח האווירי שסייע להתקדמות כוח החילוץ של מאנשטיין לכיוון סטלינגרד, לסייע בבלימת המתקפה הסובייטית החדשה. שני שדות תעופה הראשיים ששימשו את הרכבת האווירית לסטלינגרד, טצינסקאיה ומורוזובסקיה־מערב, נמצאו בנתיב ההתקדמות הסובייטי, ובמקביל החלו מפציצים בינוניים סובייטיים לתקוף אותם. ריכטהופן הורה על הכנות לפינוי מיידי של שני הבסיסים, וניסה לקבל אישור לכך מהממונים עליו במטה הלופטוואפה. ב־23 בדצמבר הוא קיבל הוראה לא לפנות את שדות התעופה עד לרגע האחרון ממש, כאשר טנקי האויב יגיעו לטווח ירי מהם. בשלוש וחצי בליל ה־24 בדצמבר, לאחר הרעשה ארטילרית קצרה, פרצו כוחות סובייטיים מקורפוס הטנקים ה־24 את מערך ההגנה המאולתר סביב שדה טצינסקאיה. לאחר שחדר התקשורת של הבסיס נפגע פגיעה ישירה מפגז טנק, החל מבצע הפינוי של כוחות הלופטוואפה מהשדה. הטייסים הגרמנים נאלצו להמריא במהירות משדה התעופה בתנאי ראות קשים מאוד ותחת אש האויב. בהתחשב בתנאים הקשים בהם בוצע פינוי השדה, האבדות היו נמוכות יחסית, 48–52 כלי טיס. אולם גם כך הלופטוואפה שילם מחיר יקר במטוסים, בציוד ובאספקה על האיחור במתן פקודת הפינוי.
המטוסים שפונו מטצינסקאיה התמקמו לבסוף בשדה התעופה סאלסק, והמעבר גרם להפסקה בת יומיים בהעברת אספקה לסטלינגרד על ידי טייסות מטוסי ה־Ju 52. שדה התעופה החדש נמצא במרחק של למעלה מ־330 קילומטר מהעיר הנצורה, בקצה הטווח של מטוסי התובלה הגרמניים. עובדה זו האריכה את זמן הטיסה שלהם לכיס סטלינגרד, וגרמה לכך שהם נאלצו להקטין את משקל המטען שנשאו לכוחות הנצורים, עקב הצורך לקחת איתם יותר דלק.
עד סוף דצמבר חולצו 18,200 פצועים מכיס סטלינגרד על ידי מטוסי הרכבת האווירית. בנוסף להטסת האספקה הרגילה של מזון וציוד לכיס הנצור, העבירו המטוסים גם מספר גדול של מכתבים לחיילי הארמייה השישית (בממוצע 2 טונות מכתבים ביום בשבוע האחרון של דצמבר), כדי לעזור לשמור על מורל החיילים הנצורים.
ב־1 בינואר 1943, עם התקרבות הכוחות הסובייטים לשדה מורוזובסקיה, הורה פיביג על פינויו בניגוד להוראות ה־OKL, הוראות שכמעט גרמו להשמדת כל הכוח האווירי בשדה התעופה טצינסקאיה. שדה טצינסקאיה נכבש מחדש, אך בגלל אי הוודאות במצב הקרקעי פיביג מיאן להחזיר לשם את מטוסי התובלה, ורק מטוסי הקרב וההפצצה הקלים שהיו קצרי טווח יחסית ולא יכלו לפעול משדות אחרים הועברו לשם, בזמן שחיפש אתר אחר בקרבת מקום מחשש ממבצע רוסי מחודש לכיבוש השדה. מטוסי ההיינקל He 111 שטסו ממורוזובסקיה פרסו בשדה נובוצ'רקסק, ובדומה למטוסים שטסו מסאלסק, הגדיל את משך הטיסה, את כמות הדלק הדרושה, הקטין את מספר הגיחות ליום וכמות הציוד שניתן לשאת בגיחה אחת. בנוסף לזאת לא אפשר הטווח המוגדל לתת ליווי וחיפוי לאותם מטוסי תובלה, מה שהגדיל את שיעור האבדות. בין 28 בדצמבר ל־4 בינואר איבדו כוחות התובלה 62 מטוסי Ju 52, כמחציתם מתנאי מזג האוויר וראות והשאר מיירוטים ומאש נ"מ של חיל האוויר הרוסי. ארמיות האוויר הרוסיות ביצעו בדצמבר 4,147 גיחות נגד הרכבת האווירית, שכללו תקיפת שדות תעופה בתוך ומחוץ לעיר הנצורה, פטרולים ויירוטים של מטוסי התובלה. בגלל מרחק הטיסה מטוסי התובלה נאלצו לטוס בנתיבים ישירים עם שינויים מעטים, ורובם טסו במסדרון מצומצם ואפילו בתנאי ראות קשים במיוחד יכלו סוללות נ"מ להפיל מטוסים תוך ירי לאזור הטיסה המשוער של המטוס עם זיהוי רעש מנועו.
ב־15 בינואר פונה שדה סאלסק עקב נסיגה חריגה של הכוחות שחזרו מהקווקז. מטוסי ה־Ju 52 נאלצו לפרוס בשדה זבירבו שהיה בעצם שדה תירס שהוסב לשדה תעופה מבעוד מועד ביוזמתו של פיביג, שרצה להימנע ממצב דומה למה שהתרחש בשדה טצינסקאיה.
ב־10 בינואר תקפו הכוחות הסובייטים את הכוחות הנצורים בסטלינגרד וב־16 בינואר, לאחר חמישה ימי לחימה אבד השדה המשמעותי בתוך הכיס, שדה פיטומניק. במצב זה נאלץ הלופטוואפה להצניח את מרבית האספקה שהוטסה לעיר בשל אי התאמתו של השדה השני, שדה גומרק, לטיסת מכשירים עקב אובדן משואת הניווט בשדה פיטומניק, אך חלק מהאספקה שהוצנחה לעיר נשארה במקומה בגלל המחסור בדלק של הכוחות הנצורים שלא יכלו לאסוף את הארגזים. מטוסי היינקל He 111 שהצליחו לנחות בעיר הובילו 13 טונות של אספקה.
שלב שלישי – הגעתו של מילך ונפילת השדות בתוך העיר הנצורה
ב־16 בינואר הגיע ארהרד מילך, סגנו של גרינג, מברלין לאחר שנשלח על ידי היטלר לנהל אישית את הרכבת האווירית והקנה לו סמכויות נרחבות לטובת המשימה. לאחר תדריך ההיכרות הוא נדהם לגלות ששיעור הכשירות המבצעית של מערך התובלה של קורפוס האוויר ה־8 היה כ־20 אחוז בלבד. מתוך 140 מטוסי Ju 52 היו רק 42 כשירים לטיסה, מתוך 140 מטוסי He 111 היו שמישים רק 41 ומתוך 29 מטוסי Fw 200 רק אחד היה שמיש.