cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליל
גאוגרפיה
העיר הוקמה על אי (isle בצרפתית עתיקה) שעל הנהר דל, ומכאן השם ליל. היא ממוקמת כ-200 קילומטר מצפון לפריז במרכזו של אזור תעשייתי בצפון צרפת בסמוך לגבול צרפת - בלגיה בפלנדריה ההיסטורית, ומשמשת כעיר הראשית של חבל ארץ נור פה דה קאלה. היא מהווה צומת דרכים חשוב ומרכזי באירופה, וניתן להגיע ממנה לגרמניה, להולנד, לבלגיה ולאנגליה. ב-1993 נחנך קו מסילת הברזל TGV פריז-ליל, ועם פתיחת מנהרת התעלה ב-1994 היא מקושרת ישירות עם לונדון.
דמוגרפיה
ב-1445 מנתה ליל כ-25,000 תושבים בהיותה מרכז פיננסי ומנהלי של דוכסות בורגונדיה. ב-1804 התגוררו בעיר כ-53,000 תושבים והיא הפכה לבירת מחוז נור שבצפון צרפת. ליל נהנתה מן המהפכה התעשייתית ומספר תושביה ב-1872 הגיע ל-158,000 וב-1912 ל-217,000. נכון ל-2004 התגוררו בעיר 226,800 תושבים, אך יחד עם הפרברים מתגוררים בשטח המטרופולין למעלה ממיליון תושבים.
היסטוריה
ליל נוסדה ב-640 על ידי לידריק שהיה מאנשי חצרו של דאגובר הראשון, מלך הפרנקים. בימי הביניים התפתחה הודות למיקומה והודות לקשריה עם ערים אחרות של רוזנות פלנדריה. במאה ה-12 התפרסמה בשל תעשיית הבדים שלה וכעיר יריד של מסחר באריגים.
ליל הפכה לראשונה לנחלתם של מלכי צרפת אחרי קרב מונס-אן-פוול (18 באוגוסט 1304) שבו הובסו הפלמים בידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת. ב-23 ביוני 1305 הם נאלצו לקבל את תנאי שלום אטי-סור-אורז' שלפיו הערים ליל, בתון ודואה עברו לשליטת צרפת.
אחרי נישואיו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה למרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה שהייתה בתו של לואי השני, רוזן פלנדריה (19 ביוני 1369), ליל הפכה לאחת משלוש הבירות של דוכסות בורגונדיה (יחד עם בריסל ודיז'ון). ב-1477, אחרי מותו של שארל האמיץ, בתו מארי, דוכסית בורגונדיה נישאה למקסימיליאן הראשון מבית הבסבורג, ובכך עברה ליל לשלטון אוסטריה וספרד.
ב-1667, לואי הארבעה עשר מלך צרפת הטיל מצור על העיר, ועל פי הסכם אאכן (2 במאי 1668) עברה ליל לשלטון צרפת. וובאן, המהנדס הצבאי של המלך, הקים בעיר מערכת ביצורים ששרדה עד ימינו אלה. אחרי המהפכה הצרפתית, אוסטריה ששלטה בפלנדריה, הטילה מצור על העיר והפגיזה אותה בתותחים, ואם כי נגרם לה נזק כבד, ליל לא נכנעה. במאה ה-19 נהנתה ליל מן המהפכה התעשייתית ובייחוד מפיתוח מנוע קיטור ושימושו בתעשיית הטקסטיל.
במלחמת העולם הראשונה נגרם לעיר נזק כבד כתוצאה מהפגזת תותחים והיא נפלה בידי הגרמנים. היא שוחררה על ידי הבריטים ב-17 באוקטובר 1918. במלחמת העולם השנייה נפלה העיר בידי הגרמנים ב-1940, ושוחררה על ידי צבא בעלות הברית בתחילת ספטמבר 1944.
תחבורה
בשטח העיר נמל תעופה.
חינוך ותרבות
ליל היא מקום משכנה של אוניברסיטת ליל.
בעיר קבוצת כדורגל הנושאת את שמה, המשחקת בליגה הבכירה בצרפת.
ערים תאומות
ליל היא עיר תאומה של הערים:
במשך כ-20 שנה, עד שנת 2014, הייתה לליל ברית ערים תאומות גם עם העיר צפת. בעקבות מבצע צוק איתן החליטה מועצת העיר ליל, המקיימת ברית דומה עם שכם, להקפיא חד-צדדית את ברית הערים התאומות, כמחאה על פעולותיה של ישראל ברצועת עזה.
הילאל אל-חלווי
הילאל בסאם אל-חלווי (בערבית: هلال بسام الحلوة; נולד ב-24 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן לבנוני המשחק בעמדת החלוץ בפנאנג ובנבחרת לבנון.
הוא משחק בעיקר בעמדת הקיצוני, אך גם יכול לשחק כחלוץ המרכזי או כקשר ההתקפי.
קריירה בינלאומית
ב-8 באוקטובר 2015, אל-חלווי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 2-0 על נבחרת מיאנמר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק זה, הוא פתח בהרכב והוחלף לאחר 56 דקות.
ב-29 במרץ 2016, אל-חלווי כבש את שערו הראשון בנבחרת נגד אותה מיאנמר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כשהוא למעשה איזן את תוצאת המשחק ל-1-1.
בדצמבר 2018, הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה 2019. ב-17 בינואר 2019, הוא כבש צמד בניצחון 4-1 על נבחרת קוריאה הצפונית במסגרת המשחק האחרון בשלב הבתים.
גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד
גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד (באנגלית: The Scottish National Portrait Gallery) היא מוזיאון לאמנות, הנמצא באדינבורו ומתמחה בהצגת דיוקנאות של אנשי סקוטלנד בעלי חשיבות היסטורית או תרבותית. היצירות צוירו הן על ידי אמנים סקוטים והן על ידי אמנים זרים, אולם נושאן של הדיוקנאות הן אך ורק אישים סקוטים. כמו כן המוזיאון מציג את אוסף התמונות הלאומי של סקוטלנד. המוזיאון ממוקם במבנה שתוכנן על ידי האדריכל רוברט רוונד אנדרסון, ונבנה בין השנים 1885–1890 בסגנון אדריכלות התחיה הגותית ובהשראת ארמון הדוג'ה שבוונציה.
המוזיאון הוקם בשנת 1889 ביוזמת איל העיתונות ג'ון ריצ'י פינדלי, הבעלים של העיתון "The Scotsman".
אוספי המוזיאון כוללים את הדיוקנאות של רוברט ברנס (מעשה ידי אלכסנדר נאסמית'), ג'ון ביירן (דיוקן עצמי), רובי קולטריין (דיוקן מעשה ידי ג'ון ביירן), שון קונרי (מעשה ידי ג'ון בלייני), ג'יימס המילטון, דוכס המילטון (מעשה ידי דניאל מייטנס), דגלס דגלס-המילטון (מעשה ידי אוסקר קוקושקה), אלכס פרגסון (מעשה ידי דייוויד מאך), דייוויד יום (מעשה ידי אלן ראמסיי), וולטר סקוט (מעשי ידי הנרי רייברן), אדם סמית' (מעשה ידי ג'יימס טאסי), טילדה סווינטון (מעשה ידי ג'ון ביירן), וכן מספר דיוקנאות של מרי, מלכת הסקוטים ושל צ'ארלס אדוארד סטיוארט.
איי דיסקברי
איי דיסקברי (באנגלית: Discovery Islands) היא קבוצת איים המצויה במצר דיסקברי (Discovery Passage), בין האי ונקובר לבין קולומביה הבריטית שבקנדה.
האיים כמעט ואינם מיושבים, ומשמשים בעיקר כאתרי נופש ודיג סלמון.
בין האיים נמנים:
רוברט וייט
רוברט וייט (באנגלית: Robert White; סביבות 1538–1574) היה מלחין אנגלי-קתולי, שהמוזיקה הליטורגית שלו לטקסטים לטיניים נחשבת למשובחת במיוחד. יצירותיו ששרדו כוללות מוזיקה לפסוקים ממגילת איכה ומוזיקה אינסטרומנטלית לויולים.
תומאס מורלי בספרו "הקדמה פשוטה וקלה למוזיקה מעשית" (A Plaine and Easie Introduction to Practicall Musicke) משנת 1597 מהלל את וייט כאחד מגדולי המלחינים האנגלים, השווה בערכו לאורלנדו לאסוס. הוא מציין את ההרמוניות הנועזות של וייט וכולל אותו ברשימה של שבעה מלחינים ידועי-שם מתקופת טיודור, שהם "פיירפאקס, טאוורנר, שפארד, וייט, פארסונס ומר בירד." בכמה ספרי תווים המצויים כיום בקריסט צ'רץ', אוקספורד ונושאים את התאריך 1581 מכילים את ההקדשה "Maxima musarum nostrarum gloria White' Tu peris, actemum sed tua musa manet" ("הו, וייט, פאר תהילת המוזות שלנו, אתה לעולמך הלכת, אך המוזה שלך לעד תעמוד.")
חייו
וייט ככל הנראה נולד בהולבורן, שבמחוז לונדון. לפי ארנולד, וייט, בנו של בונה עוגבים, נזכר לראשונה כנער מקהלה ובהמשך כזמר במקהלה של טריניטי קולג' בקיימברידג' בשנים 1554 - 1562. במהלך תקופה זו, בשנת 1560, קיבל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת קיימברידג', ובשנת 1562 עקר למרחק מילין ספורים, אל אֶלי, שם תפס את מקומו של כריסטופר טיי כממונה על נערי המקהלה ובשנת 1565 נשא לאשה את בתו.
בשנת 1566 קיבל משרה דומה בקתדרלת צ'סטר, כממשיכו של ריצ'רד סייוול והשתתף בהכנת מופעי חג השבועות של צ'סטר בשנים 1567-69. הודות למוניטין שיצאו לו כמאמן מקהלות, התמנה בשנת 1570 לאחראי על נערי המקהלה של מנזר וסטמינסטר.
וייט ומשפחתו נספו במגפת הדבר הקשה שתקפה את אזור וסטמינסטר בשנת 1574. אף כי נראה שווייט עשה את רוב חייו בעבודה מצפון לבירה, מצוואתו (מן ה-7 בנובמבר 1574) עולה, כי הניח נכסים בלתי מבוטלים בסאסקס והורה לקבור אותו בכנסיית מרגרט הקדושה בווסטמינסטר, "קרוב לילדי". וייט נקבר ב-11 בנובמבר 1574, בגיל 36 בקירוב.
על אף מעמדו הגבוה בקרב המוזיקאים במחצית המאה ה-16, יצירותיו כמעט ונשכחו כליל, עד שצ'ארלס ברני גילה אותן.
יצירתו
יצירות רבות של וייט שרדו ודי ב-17 המוטטים, המגניפיקט הלטיני, שתי קינות לפסוקים ממגילת איכה ושמונה מזמורי תפילה כדי להעמיד אותו בשורה הראשונה של מלחינים אנגלים מן התקופה האליזבתנית. יצירותיו שאינן כוראליות כוללות "אין נומינס" לוויולים ופנטזיית הקסאקורד לכלי מקלדת. רבים מן המוטטים נכתבו למזמורי תהילים ומאופיינים בנקודות אימיטאציה רציפות ובצליל לכל הברה בראשית כל פסוק. ב"קינות איכה" שלו, לחמישה קולות, הקדים את תקופתו, כמו גם במוטטים Peccatum peccavit Jerusalem ו-Regina Coeli
יצירותיו של וייט מתחלקות לשתי קבוצות עיקריות: אלה ששימשו אולי בטקסי התפילה בתקופת מרי והאחרים (מוטטים לפסוקי תהילים וקינות איכה) שנכתבו, קרוב לוודאי, בתקופת מלכותה של אליזבת.
Rebel Heart Tour
Rebel Heart Tour הוא סיבוב ההופעות העשירי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, אליו יצאה על מנת לקדם את אלבומה השלושה-עשר, Rebel Heart. סיבוב ההופעות כלל 82 יעדים באמריקה הצפונית, באסיה, באוקיאניה ובאירופה. הוא התחיל ב-29 בספטמבר 2015 במונטריאול שבקנדה והסתיים ב-20 במרץ 2016 בסידני שבאוסטרליה.
רקע
סיבוב ההופעות הוכרז ב-1 במרץ 2015 דרך אתר האינטרנט הרשמי של מדונה. החזרות לסיבוב ההופעות התחילו עם ההכרזה עליו ונמשכו בין 10 ל-12 שעות ביום בליווי של מנהלים יצירתיים, מפיקים, מעצבים וכוראוגרפים.
בנוסף לכך, סיבוב ההופעות קיבל השראה מלהקת התיאטרון סירק דו סוליי, ראש השנה הסיני ומסרטים כמו 300 וגריז. ג'יימס קינג היה מנהל הקריאייטיב של סיבוב ההופעות לאחר ששיתף פעולה עם מדונה בסיבובי הופעות קודמים בעוד מייגן לוסון וג'ייסון יונג שימשו ככוריאוגרפים של המופע.
אהוד עין-גיל
אהוד עין-גיל (נולד ב-23 במאי 1950) הוא עיתונאי, סופר ופעיל שמאל ישראלי.
חייו
נולד בפתח תקווה בשם אהוד אנגל לטובה, ילידת גרמניה, וליצחק אנגל, יליד פולין, שניהם אנשי העלייה החמישית, וגדל בחולון, בנצרת עילית ובבת ים. במשך שנה (1965) למד בפנימייה הצבאית בחיפה, התגייס לצה"ל במאי 1968 ושירת במלחמת ההתשה כנהג טנק. לאחר השחרור היה פעיל בקבוצה אנרכיסטית שהוציאה לאור עיתון בשם "ספרטקוס". למד היסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, שם היה חבר בקבוצה שהוציאה עיתון סטודנטים שמאלני בשם "אלטרנטיבה"; כמעט כל חברי הקבוצה הצטרפו בהדרגה לארגון הסוציאליסטי הישראלי, הידוע יותר על שם ביטאונו, "מצפן".
Rebel Heart Tour
נושא
הנושא המרכזי של המופע היה אהבה ורומנטיקה וכלל 4 קטעים אשר כל אחד מהם קיבל השראה מנושא אחר: החלק הראשון קיבל השראה משיר הנושא של האלבום ומהשיר "Joan of Arc", החלק השני של המופע הושפע מטוקיו ורוק אנד רול, החלק השלישי קיבל השראה לטינית והחלק הרביעי היה תחת הנושא של מסיבה.
רשימת השירים כללה למעלה מ-20 שירים מכל מיני תקופות על מנת "לספק את כל המעריצים" לטענתה של מדונה.
אהוד עין-גיל
חייו
ב-1974 הצטרף עין-גיל לארגון הסוציאליסטי "מצפן". מאמרים שכתב התפרסמו ב"מצפן" וב"חמסין" – כתב עת של סוציאליסטים מהפכנים מהמזרח התיכון, שיצא לאור בצרפת ולאחר מכן באנגליה. ב-1988 הצטרף לעמותת "אור אדום", שהוקמה כדי להגן על אזרחים, בעיקר פלסטינים, מפני אלימות שוטרים, ופעלה רבות להפקעת הסמכות לחקירת שוטרים אלימים מסמכות המשטרה. ב-1992, השנה שבה הוקמה המחלקה לחקירות שוטרים במשרד המשפטים, התפרקה העמותה והעבירה את תיקיה אל האגודה לזכויות האזרח. מתוך "אור אדום" יצאו כמה פעילים ובראשם חנה זהר, שהקימו את "קו לעובד" ב-1991, במטרה להגן על זכויות העובדים בישראל בכלל, והעובדים הפלסטיניים בפרט. מאז 1992 פעיל עין-גיל ב"קו לעובד".
Rebel Heart Tour
ביקורות
סיבוב ההופעות זכה לביקורות חיוביות אשר שיבחו את הנוכחות הבימתית של מדונה וציינו לטובה את ההתמקדות בדימויים ובהופעות. רשימת השירים ספגה ביקורות מעורבות שהרבה העירו על כך שלמרות השילוב של השירים הישנים שלה יש יותר מדי שירים מהאלבום הנתמך.
אהוד עין-גיל
חייו
עין-גיל לימד בתיכון היסטוריה ואזרחות במשך שנה (1980) והפיק שני סרטים תעודיים לטלוויזיה הגרמנית ("מחאה בישראל", 1982; "ישראל - בחיפוש אחר זהות", 1984). לאחר מכן החל לעבוד כמגיה בשבועון "צומת השרון" של קבוצת שוקן, ובהמשך היה עורך לשוני ועורך מדור התרבות בעיתון. משם עבר לעיתון "העיר" כעורך כתבות, וב-1988 היה עורך כתבות בשבועון "כותרת ראשית", עד לסגירתו באותה שנה. היה שותף לניסיון של כמה מעובדי השבועון לקנות אותו ולהוציאו לאור בכוחות עצמם, ניסיון שנכשל בגלל התנגדות הבעלים - "ידיעות אחרונות" וקונצרן "כלל".
Rebel Heart Tour
די וי די והצלחה
סיבוב ההופעות עורר מספר מחלקות אך זכה להצלחה מסחרית רבה כאשר גרף 169.8 מיליון דולר, וזכה לקהל של 1.05 מיליון אנשים מ-82 יעדים בלבד, מה שהפך את מדונה גם לאמן הנשי המרוויח ביותר מסיבובי הופעות אי פעם והאמן השלישי בסך הכל כאשר הרווח שלה עומד על 1.31 מיליארד דולר.
אהוד עין-גיל
חייו
עין-גיל התקבל לעבודה בעיתון "חדשות" והיה סגן עורך המוסף במשך חמש שנים, עד לסגירת העיתון ב-1993, אז עבר לעיתון "הארץ". הוא שימש כסגן עורך "מוסף הארץ", ומפרסם מדי פעם כתבות ורשימות. בשנת 2007 נבחר לחבר ועד העיתונאים החדש שהוקם בעיתון. ביוני 2012 הפסיק להיות סגן עורך במוסף, ועבר להיות עורך בכיר בעיתון "הארץ".
עין-גיל נשוי לאביבה, מעצבת גרפית ומטפלת ברפואה סינית.
Rebel Heart Tour
די וי די והצלחה
לסיבוב ההופעות יצא די וי די אשר צולם במהלך ההופעות באוסטרליה ב-19–20 במרץ ופורסם ב-15 בספטמבר 2017. ב-9 בדצמבר 2016 ההופעה שודרה גם בטלוויזיה האמריקאית.
אהוד עין-גיל
תחנות בדרך חצרמוות
ספרו של אהוד עין-גיל, שראה אור בשנת 2004 בהוצאת הספריה החדשה/הוצאת הקיבוץ המאוחד. זהו רומן סמי-אוטוביוגרפי, על צעיר שגדל בשנות החמישים והשישים במשפחה מפא"יניקית האמונה על הנראטיב של התנועה הציונית ומדינת ישראל, חווה כילד את ימי הממשל הצבאי בגליל, התלהב מכיבושי 1967, עבר את מלחמת ההתשה בחזית התעלה, התפכח מאשליותיו ומרד באתוס הציוני. סיפור זה ארוג בתוך סיפור מסגרת על נסיעת המספר לדרום תימן, באמצע שנת 1973, מסע שהוא ספק מציאות ספק פנטזיה ובו נפגש האנרכיסט הישראלי הצעיר עם הנשיא הסוציאליסטי סאלם רובייע עלי, המכונה "סאלמין".
בגב הספר נמצא קישור המפנה את הקוראים אל מאמר שכתב עין-גיל על ייחודו ההיסטורי של המשטר בדרום תימן, "למה חיסלו את סאלמין – סוציאליזם בדואי עם פנים אנושיות".
דגלים שחורים באוקראינה – אנרכיסטים במהפכה הסובייטית, 1921-1917
ספר שתרגם עין-גיל (אנגל), הדן בתנועה האנרכיסטית באוקראינה בהנהגת נסטור מאכנו בשנות המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים. עין-גיל כתב מאמרי פתיחה וסיום לספר. הספר ראה אור בהוצאה עצמית ב-1976.
ואנונו והפצצה
אסופת מאמרים בעריכתם של עין-גיל וגיורא נוימן. הספר כולל את נוסח ההרצאות שנשאו משתתפי כינוס בינלאומי שנערך בתל אביב ב-1996, ביוזמת הוועד הישראלי למען מרדכי ואנונו ולמען מזרח תיכון חופשי מנשק אטומי, ביולוגי וכימי. בין המשתתפים-המחברים: חתן פרס נובל לשלום לשנת 1995, פרופ' ג'וזף רוטבלט, אביגדור פלדמן, רוחמה מרטון, עזמי בשארה, סוזאנה יורק כלת פרס האוסקר, ודניאל אלסברג, שהתפרסם כשהדליף ב-1971 לעיתון ניו יורק טיימס את "מסמכי הפנטגון" על מלחמת וייטנאם.
קישורים חיצוניים
על ספרו כולם אוהבים את דורה
על ספרו תחנות בדרך חצרמוות
הבניה מנטלית
הבניה מנטלית (מאנגלית: Mental Construct) הוא מונח מהפילוסופיה של המדע המתאר כל פרשנות נפשית-סובייקטיבית לאובייקט הפיזיקלי (כלומר לקיים המוחשי בעולם הפיזיקלי, ברמת היחיד או כאינטראקציה מובחנת של אובייקטים כאלה). זוהי למעשה הגישה המקובלת ביותר כיום במדעים (ובפרט במדעי החברה) להסביר את הסובייקטיביות או לחלופין, הרב-גוניות שבהבנת מאפיינים שונים (אובייקטים מוחשיים ותרחישים) שבמציאות ברמה הנפשית, והיא המבססת כל הסבר מדעי בסיסי יותר, למשל, עצם התופעה של ראיית צבע, בקרב רובם המוחלט של בני האדם הרואים.
הגדרות למונח
כמו עם כלל המונחים האחרים מהמדע והפילוסופיה, גם למונח זה ייתכנו הגדרות שונות במעט. המוצא המשותף של כל ההגדרות למונח "הבניה מנטלית" הוא הצגת קיומן של כל הפרשנויות הסובייקטיביות-פוטנציאליות השונות (לפחות ברמת המיקרו) לאובייקט פיזיקלי נתון. ואמנם, חלק מההגדרות עשויות להיות שונות במעט בהדגשים שלהן; הוגים מתחום הפסיכולוגיה עשויים להדגיש יותר את הנוירופסיכולוגיה של עיבוד המידע האובייקטיבי-פיזיקלי, והוגים מתחום הפילוסופיה עשוים להדגיש יותר את ההבניה המנטלית כאידיאליזציה של האובייקט.
מוסכמות הנוגעות להבניה מנטלית
מוסכמות המאפיינות את הגישה הזאת מופיעות בעיקר בספרות של הוגים מן האסכולה הפסיכולוגית הקונסטרקטיביסטית (Constructivism) וכן גם בספרות המקובלת פילוסופיה של המדע; מוסכם כי קיימים שני סוגים עיקריים של הבניה מנטלית. האחד, הבניה ברמת היחיד, או לחלופין, הבניה אישית (Personal construct), עליה דיבר הפסיכולוג ג'ורג' קלי (1905–1967), וכן הבניה ברמת הקבוצה, או לחלופין, הבניה קבוצתית (Collective construct\construction, שהיא הבניה ברמת-היחיד שנפוצה ברשות הרבים עד כדי מצב של סובייקטיביות-קולקטיביות). הבניה קבוצתית מאפיינת הבניה הנחלקת בין קבוצה מובחנת לכאורה, של פרטים, כגון רופאים. כלל הרופאים עשויים להחזיק בהבניית המציאות לפיה "הכדור X עוזר למחלה Y", ככלל או מעין היוריסטיקה, גם אם בפועל אינו עוזר למחלה זו במצב מסוים (בשל גורם המנטרל את השפעתו, יהיה גנטי או אחר), מצב שיכול "למוטט" את המבנה המנטלי לפיו "הכדור עוזר" במחלה זו.
פוסט-סטרוקטורליזם
הגישה הפוסט סטרוקטורליסטית נשענת על ממצאים מדעיים ופילוסופיים בדבר הבניה מנטלית ומדגישה אותה כדרך לניתוח מידע בתחומי חיים רבים במספר. באמצעות הדגשה זו, אנשים שונים המזוהים עם הכתיבה הפוסט-סטרוקטורליסטית מבקרים בצורה רלטיביסטית גישות סטרוקטורליות במדעי החברה, או כאלה שאינן גמישות מספיק לדעתם. שימוש נפוץ היא בביקורת על התנהלותם של אנשי מדע מסוימים, בפרט כאלה ממדעי החברה אשר כביכול מבנים הבניות (סטרוקטורות), שהן "סגורות" או מערכתיות מדי, ונוטות לפעול כשדה כוח דכאני (מונח מן הגישה הפוסט-סטרוקטורלית).
יישומים בולטים של הגישה
יישומיו הבסיסיים ביותר של מחקר זה הן בהסבר רב-הגוניות (מבחינת הפרשנות הנפשית) לתופעות ביופסיכולוגיות בסיסיות יחסית מבחינת החוויה האנושית, כגון ראיית צבע, שמיעת קול, וחישה בכלל.
דוגמאות ליישום הגישה להסבר תופעות
דוגמה אפשרית נוספת ליישום התאוריה היא בהתמודדות עם הגדרות של הבניות שלפחות במקרים מסוימים אינן ניתנות להפרכה, כמו הבניות שונות של מושג האלוהות. אנשים המתנערים מהשיח התאוסופי הנוגע להגדרות כגון אגנוסטיות, אתאיזם, דאיזם, וכיוצא בהן, עשויים להדגיש את הבעייתיות והרב-גוניות העצומה שבהגדרות אלה, ובכך לטעון לבעייתיות מהותית בשיח המשמשת להם גושפנקא להשקיף עליו מעמדה פוסט סטרוקטורלית.
יש המיישמים גם את עקרונות הגישה לעשייה הפסיכותרפיסטית.
חשיבות הגישה
משהתבססה כגישה פילוסופית המהווה "השלמה" לממצאי המדע כפי שהם מתפרשים בנפשות המדענים, וככזו המיושמת להסביר את החוויה הנפשית של תופעות מדעיות רבות, היא תבססה כגישה העיקרית המשמשת לכך. גישה זו נלמדת, לרוב, בקורסי בסיס במתודולוגיה, מדעים, פסיכולוגיה, ופילוסופיה כבסיס לקורסים מתקדמים יותר, ויש לה חשיבות עילאית להבנתם ה"מוגמרת" של נתונים מדעיים מתחומים הנוטים לדיוק גבוה (כמו פיזיקה או כימיה).
ביקורת על יישומים שונים של הגישה
ישנם מקרים בהם הבניות מסוימות עשויות להיחשב כיותר מדי לא מדויקות או סלפניות במכוון; פמיניסטיות מהגל השלישי של הפמיניזם (שהוא פוסט-סטרוקטורלי ורדיקלי), עשויות להבנות מציאות לפיה לא קיים כל הבדל מהותני בין נקבות לזכרים; גישת-התמודדות כזו נחשבת על ידי מבקרי הפמיניזם של הגל השלישי ללא מדויקת מתוקף התעלמותן לכאורה מעובדות שלא ניתנות לצמצום כגון ילודה, ועל כן טוענים לשימוש כוזב או מוגזם בהבניה המנטלית והקבוצתית בפרט, ככלי עיקרי ועוצמתי לניתוח מידע.
סטיבן פרירס
סטיבן ארתור פרירס (באנגלית: Stephen Arthur Frears; נולד ב-20 ביוני 1941) הוא במאי קולנוע יהודי-בריטי, המביים חלק מסרטיו גם בהוליווד.
ביוגרפיה
פרירס נולד בלסטר שבאנגליה. אמו, רות (לבית דנציגר), הייתה עובדת סוציאלית, ואביו, ראסל פרירס, היה רופא ורואה חשבון. פרירס גדל וחונך כאנגליקני, ולא גילה שאמו יהודיה עד שהיה בסוף שנות ה-20 לחייו.
בשנים 1954–1959, פרירס התחנך בפנימייה פרטית לבנים בעיירת השוק הולט שבמחוז נורפוק. לאחר מכן למד בטריניטי קולג', שבאוניברסיטת קיימברידג', שם הוא קיבל תואר ראשון במשפטים.
באוניברסיטת קיימברידג' הוא היה עוזר מנהל הבמה של מופע רביו בשנת 1963, שבו כיכב בין השאר ג'ון קליז. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, עבד בתור עוזר במאי במספר סרטים בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא בילה את רוב קריירת הבימוי המוקדמת שלו בטלוויזיה, בעיקר עבור ה-BBC.
הוא ביים את סרטו הראשון ב-1971. פרסומו בא לו מאוחר יותר, באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 עם הסרטים: "מכבסה יפהפיה שלי", "זקוף ת'אוזן" ו"סמי ורוזי עושים את זה". סרטים אלו הובילו אותו לסרטו ההוליוודי הראשון, "יחסים מסוכנים", שהתבסס על העיבוד הבימתי של כריסטופר המפטון לספר בשם זה של פייר שודרלו דה לאקלו. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר ובפרס סזאר. הצלחתו הגדולה של הסרט אפשרה לפרירס לעבור לביים בהוליווד, אך הוא המשיך לביים במקביל בבריטניה.
בשנת 1992 ביים את הסרט "גיבור מזדמן", דרמה קומית בכיכובם של דסטין הופמן, ג'ינה דייוויס ואנדי גרסיה. ב-1998 ביים את הסרט "ארץ קטנה גדולה" בכיכובו של וודי הרלסון. בשנת 2000 ביים לרשת הטלוויזיה CBS את סרט המלחמה הטלוויזיוני "אזעקת שווא", על המלחמה הקרה.
בשנת 2005 ביים את הסרט "גברת הנדרסון גאה להציג", המתרחש על רקע הבליץ במלחמת העולם השנייה.
בשנת 2006 ביים את הסרט "המלכה", סרט דרמה אודות המלכה אליזבת השנייה (הלן מירן) המתמודדת עם מותה של הנסיכה דיאנה ועם הביקורת התקשורתית על ניכורה מן העם. בסרט משחקים גם מייקל שין כטוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה, וג'יימס קרומוול כפיליפ, הדוכס אדינבורו. הסרט זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לשישה פרסי אוסקר שמתוכם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה של מירן.
בשנת 2009 ביים את הסרט "שרי", דרמה קומית-רומנטית על פי תסריט מאת כריסטופר המפטון, המבוסס על הרומן משנת 1920 באותו שם מאת הסופרת הצרפתייה קולט. מככבים בו מישל פייפר ורופרט פרנד.
בשנת 2010 ביים את הסרט "תמרה דרו", שפתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. ב-2013 את "פילומנה".
בשנת 2015 ביים את הסרט "התוכנית", על רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג. הסרט, בכיכובו של בן פוסטר, מספר על התמודדותו של ארמסטרונג עם מחלת הסרטן, זכייתו שבע פעמים בטור דה פראנס ושלילת תאריו לאחר שהתברר כי השתמש בסמים. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בשנת 2017 ביים את הסרט "להעיר את המלכה", על הידידות בין המלכה ויקטוריה למשרת ההודי שלה.
בשנת 2019 יצר, ביים והפיק את סדרת הטלוויזיה "State of the Union" לרשת הטלוויזיה האמריקאית Sundance TV. ב-14 בפברואר 2022 עלתה העונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2020 ביים את סדרת הדרמה "השעשועון", שמבוססת על שערורייה בריטית מ–2001, ומגוללת סיפור מבוסס מציאות על בני זוג שהואשמו בהונאת ענק שהפכה אותם למנצחים בשעשועון הטלוויזיה "מי רוצה להיות מיליונר" ולזוכים בפרס הגדול.
בשנת 2022 ביים את הסרט "המלך האבוד", דרמה קומית תקופתית, בהשראת איתור שאריות גופת המלך ריצ'רד השלישי במגרש חנייה בעיר לסטר שבאנגליה.
גמל דו-דבשתי
גמל דו-דבשתי הקרוי גם גמל דבשתיים (שם מדעי: Camelus ferus), הוא מין בעל שתי דבשות בסוג גמל, בשונה מהגמל החד-דבשתי, שהוא בעל דבשת אחת. הגמל הדו-דבשתי הוא פרסתן גדול הנפוץ באזורים מדבריים, בעיקר במרכז ובמזרח אסיה.
הגמל הדו-דבשתי בוית במונגוליה בידי מספר שבטים מונגולים ויש לו חשיבות כבהמת משא וכמקור לחלב, בשר וצמר. חלק מהחוקרים מתייחסים לגמל המבוית כאל מין עצמאי (Camelus bactrianus).
טקסונומיה
הגמל הדו-דבשתי הוא אחד משני מיני הגמל, שהם סוג אחד מבין שלושה סוגים חיים, ממשפחת הגמליים. עם זאת חלק מהחוקרים מפרידים את הגמל המבוית למין עצמאי, שהם מכנים Camelus bactrianus.
תפוצה
הגמל הדו-דבשתי נפוץ בטבע באזור מדבר גובי, אך כבעל חיים מבוית מספר הפרטים ותחום תפוצתו רחב הרבה יותר עד אזור אפגניסטן, שם הוא לעיתים חופף לגמל החד-דבשתי ובשבי יכולה להתרחש גם רביית כלאיים בין מינים אלה. ישנם 1.4 מיליון גמלים דו-דבשתיים מבויתים כיום. אולם, אלה הם כמעט כל הגמלים הדו-דבשתיים הקיימים בעולם. באוקטובר 2002 הוערך כי נותרו רק 950 פרטים בבר. אלה מצויים בצפון מערב סין ומונגוליה והם נמצאים בסכנת הכחדה חמורה.
מאפיינים פיזיים
הגמל הדו-דבשתי מגיע לגובה של למעלה מ-2 מטר בדבשותיו ומשקלו הממוצע כ-725 ק"ג. משך חייו של הגמל הדו-דבשתי יכול להגיע ל-50 שנה.
התאמה לתנאי מדבר
הגמל הדו-דבשתי הוא אוכל עשב והוא ניזון מעשבים, עלים ודגנים. הגמל הדו-דבשתי מסוגל לשתות עד 120 ליטר מים בפעם אחת. פיו חזק מאוד, ומאפשר לו לאכול צמחי מדבר קוצניים. כמו הגמל החד-דבשתי, הגמל הדו-דבשתי מותאם היטב להתמודדות בתנאי החום הכבד של המדבר (40°c) ובחול: הוא בעל רגליים רחבות ומרופדות וריפוד עבה בברך ובבית החזה, נחיריים שיכולים להיפתח ולהיסגר, אוזניים שמכוסות בשיער מגן וגבות עבות עם שתי שורות של ריסים ארוכים. פרווה עבה תחת הצמר שומרת על חום הגמל מקור הלילה המדברי ומבודדת מפני החום במהלך היום. בניגוד לגמל החד-דבשתי, הגמל הדו-דבשתי מותאם גם לחיים במקומות קרים ואף קרים ביותר, כמו מדבריות מרכז אסיה בעת החורף. הגמל הדו-דבשתי יכול לשרוד בטמפרטורות נמוכות מאוד עד 40°c- ויכול לאכול קילוגרמים רבים של שלג.
רבייה
עונת הרבייה של הגמל הדו-דבשתי היא בסתיו. במהלך תקופה זו שומרים הזכרים הדומיננטיים על הנאקות (נקבות הגמל) מזכרים אחרים. הם עשויים לנשוך, לירוק ולנסות לשבת על גמלים אחרים. הגיל בו מגיע הגמל הדו-דבשתי לבגרות מינית משתנה והוא נע בדרך כלל בין 3 ל-5 שנים. משך ההיריון 13 חודשים ובסופו נולדים בדרך כלל אחד או שני בכרים. הבכר יכול לעמוד מייד עם לידתו ומסוגל להתחיל ללכת שעות מעטות לאחר הלידה.
היסטוריה
מעריכים כי הגמל הדו-דבשתי בוית (בנפרד מהגמל החד-דבשתי) בערך בסביבות 2500 לפנה"ס, ככל הנראה באזור צפון איראן או דרום מערב טורקסטן.
שימושים
כבעל חיים מבוית לגמל הדו-דבשתי ישנה חשיבות רבה בעיקר כבהמת משא. האדם מנצל את הגמל לרכיבה, נשיאת משאות, אכילת בשרו, שתיית חלב הנאקה, גז הצמר ואריגתו, שימוש בגללים לבעירה ולדישון, וכפריט מסחר ונדוניה. הגמלים הדו-דבשתיים המבויתים המודרניים משמשים כבהמת משא וכמקור לחלב ולבשר, וכן כאטרקציה תיירותית.
האמנה הבין-לאומית להסדרת ציד הלווייתנאים
האמנה הבין-לאומית להסדרת ציד הלווייתנאים (באנגלית: International Convention for the Regulation of Whaling) נחתמה בלונדון ב-8 ביוני 1937 והפרוטוקולים הנספחים לאמנה נחתמו בלונדון ב-24 ביוני 1938 וב-26 בנובמבר 1945.
לוי יצחק הורוביץ
הרב לוי יצחק הלוי הורוביץ (כ"ז בסיוון ה'תרפ"א, 3 ביולי 1921 - י"ח בכסלו ה'תש"ע, 5 בדצמבר 2009) היה האדמו"ר השני של חסידות בוסטון וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית ולאחר מכן בישראל.
האמנה הבין-לאומית להסדרת ציד הלווייתנאים
מטרתה של האמנה היא להגן על בעלי חיים מסדרת הלווייתנאים מציד-יתר, זאת על ידי הקמת מערכת בינלאומית המסדירה את אזורי הציד של הלווייתנאים על פי אמות מידה של שימור בעלי חיים אלה והמשך התפתחותם כמשאב טבע, למען הדורות הבאים. אמצעי הבקרה העיקרי לצורך יישום האמנה היה הקמת הוועדה הבינלאומית על ציד לווייתנאים בה יושבים נציגי כל המדינות החותמות. הוועדה הכניסה במהלך השנים שינויים רבים לדרישות האמנה, המשקפים שינויים בתקנים כלכליים, סביבתיים ומסחריים.
לוי יצחק הורוביץ
חייו
נולד בכ"ז בסיון ה'תרפ"א (3 ביולי 1921) לשרה סאשא ולרב פינחס דוד הלוי הורוביץ. בשנת ה'תש"ג (1943) התחתן עם רייכל אונגר. היה פעיל בארצות הברית בנושאים יהודיים ונפגש עם הנשיא ג'ון קנדי ועם פוליטיקאים מקומיים אחרים במסצ'וסטס ובברוקליין בפרט. בבוסטון הקים מספר ארגונים לעזרה קהילתית, ביניהם הארגון רופא.
עסק בקירובם של סטודנטים יהודים שלמדו באוניברסיטאות בבוסטון ליהדות וערך להם "שבתונים" שבהם חוו שבת בחצרו.
האמנה הבין-לאומית להסדרת ציד הלווייתנאים
המדינות החתומות
המדינות החתומות על האמנה הן אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, איי שלמה, אירלנד, אנטיגואה וברבודה, ארגנטינה, ארצות הברית, ברזיל, בריטניה, גינאה, גרמניה, גרנדה, דומיניקה, דנמרק, דרום אפריקה, הודו, הולנד, מונקו, מקסיקו, נורווגיה, ניו זילנד, סין (במקור חתמה על האמנה הרפובליקה הסינית), סנגל, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, ספרד, עומאן, פינלנד, פנמה, פרו, צ'ילה, צרפת, קוריאה הדרומית, קניה, קוסטה ריקה, רוסיה, שוודיה ושווייץ.
עינפזיים
הבוגרים ירוקים או חומים, ולהם עיניים מבריקות מוזהבות. אורך גופם 6–30 מ"מ. המחושים חוטיים, ולרוב ארוכים מן הכנפיים הקדמיות. הגוף והכנפיים אינם שעירים.
העינפזיים ניזונים מצוף ומטל דבש שמפרישות כנימות וציקדות. מינים אחדים הם טורפים.
לוי יצחק הורוביץ
חייו
עלה לארץ לאחר מלחמת ששת הימים ורצה להקים קהילה על אדמות שאביו רכש בשכונת שועפאט. בעקבות הצעת עיריית ירושלים החליף אותן בקרקעות בשכונת הר נוף, שם הקים בשנת ה'תשמ"ד קהילה חסידית ואת בית מדרשו שהפך לבית הכנסת מרכזי בשכונה. לאחר עלייתו ארצה נהג לשהות בקיץ בירושלים ובחורף בבוסטון. בשנת ה'תשנ"ט (1999) הוקמה קהילה נוספת בביתר עילית.
עינפזיים
הזחלים שונים מאוד זה מזה בצבעיהם. מבנה גופם מוארך תמיד ותנועתם זריזה. לזחלים של מינים רבים נודעת חשיבות כלכלית חיובית (עינפז ירוק לדוגמה), שכן הם טורפים יעילים של מזיקי חקלאות, כגון: כנימות עלים, כנימות עש, ציקדות, פסילות, תריפסאים ואקריות.
לוי יצחק הורוביץ
חייו
בשנת ה'תשמ"ט (1989) מונה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. הוא דגל בעמדות ניציות בכל הקשור לנושאי ארץ ישראל, וקולו הכריע בכמה דיונים חשובים לקבלת החלטות ניציות של מועצת גדולי התורה. בתקופת ההכנות לביצוע תוכנית ההתנתקות ביקר בגוש קטיף והביע את מחאתו על ביצוע המהלך.
הרב הורוביץ נפטר בי"ח בכסלו ה'תש"ע (5 בדצמבר 2009), שבת פרשת וישלח, ונקבר באותו לילה בבית הקברות בהר הזיתים.
אחרי פטירתו מונו שלושת בניו לאדמו"רים: הרב פינחס דוד כיהן בניו יורק, הרב מאיר אלטר בהר נוף, והרב נפתלי יהודה בבוסטון. השלושה מונו ע"פ צוואת אביהם.
יער צרעה
יער צרעה הידוע גם כ"יער הנשיא" משתרע על גבעות השפלה הגבוהה, מדרום לכביש 44 בקטע בין צומת שמשון לצומת נחשון. קרן קיימת לישראל נטעה את היער באזור בו שכן הכפר הערבי סרעה, ששרידיו עוד מצויים בשטח. היער משתרע על פני 11 אלף דונם. חלק ממנו, יער צרעה, הוקדש לזכרו של הנשיא הראשון של מדינת ישראל - חיים ויצמן. במרכז היער מתנשא רכס צרעה, שנקודת השיא שלו מגיע ל-401 מטרים מעל פני הים. מן הפסגות הגבוהות נשקפים הנופים המרהיבים של מישור החוף, שפלת יהודה והרי יהודה.
ביער יש שילוב של צמחייה טבעית, אתרים ארכאולוגיים, פסלים סביבתיים ונקודות תצפית. שני שבילים החוצים את היער לאורכו, מצפון לדרום, והם מתאימים להולכי רגל, אופניים ורכב. השביל המסומן ירוק מתאים לכל כלי רכב, השביל המסומן אדום מתאים רק לרכבי שטח.
בתנ"ך ובהיסטוריה
על פי המתואר בתנ"ך, ניטשו בשפלת יהודה קרבות רבים בין הפלשתים לבני ישראל. יער צרעה נמצא בעיר מולדתו של שמשון. הוא נולד בצרעה שבלב היער, ומכאן יצא לפעולותיו רבות.
מבנה האבן הנושא את המצפה שוכן באתר בו עמד בעבר ביתו של מוכתר הכפר הערבי סרעה, שנחרב במהלך מלחמת העצמאות, וששרידיו עוד ניכרים בשטח ואשר שמר על שמו של היישוב הקדום. חלק מהאבנים שהרכיבו את בית המוכתאר מרכיבים את בסיס המצפה. בשנת 1948, במלחמת העצמאות נכבש הכפר, והבית שימש מפקדה זמנית לחטיבת הפלמ"ח - הראל. אחר כך שימש המבנה את ראשוני חברי קיבוץ צרעה, שניצלו אותו למגורים, למזכירות ולמחסנים - עד שעברו למקום הקבע. באמצע שנות ה-70 נהרס.
בשנת 1993 טיפח קק"ל את היער, במבצע תעסוקה שהועסקו עולים חדשים בעבודות ייעור. ובהכשרת חניונים לפיקניקים ושבילי הליכה.
אתרים
דרך הפסלים - חוצה את יער צרעה לכל אורכו, מתפתלת בין אתרי היער לאורך כתשעה ק"מ. הפסלים גולפו על ידי אמנים, שקק"ל סיפקה להם גושי סלעים. היצירות הוצבו לאורך הדרך והפכו למכלול מיוחד של פיסול סביבתי. יצירות אחדות מדגישות את השתלבותן בנוף ואחרות את עברו של האזור. כך למשל מתאר פסל אחד את גבורתו של שמשון, ובמקום אחר מוצב סלע שמתאר את יער צרעה.
שביל נוף רכס צרעה - בחורף ובאביב מתמלא היער שפע של פרחים ומרבדי רקפות מכסים שטחים מוצלים תחת לעצי הארון. בראשית החורף מבצבצים הנרקיסים והסתווניות מכיסי הקרקע הרבים שבין הסלעים. מאוחר יותר מחליפות אותם הרקפות, וכלניות, נוריות ועוד פרחים רבים. בסתיו פורחים אלפי חצבים על הצלע הדרומית-מערבית של יער צרעה. פטריות מסוג אוזנית הכלך. פטריית מאכל לבנה, שצורתה מזכירה אוזן. היא גדלה, על פי רוב, סמוך לכלך, צמח גבוה ממשפחת הסוככיים הפורח בתפרחות צהובות.
בדרומו של יער צרעה פילסה קק"ל נתיב מיוחד לטיולים רגליים - שביל נוף רכס צרעה. השביל מסתעף מדרך הפסלים לכיוון דרום (קיבוץ צרעה), מטפס לגב הרכס ועובר בנקודות הגבוהות שבו - מהן ניתן להשקיף על הנוף מזוויות שונות. הוא נמשך לאורך קילומטר וחצי, אך אפשר לפצל את ההליכה לשני קטעים מעגליים. באמצעו יורד השביל לחניון קטן. לקראת סופו עולה ממנו שביל לנקודת גובה 401, שמשם יש נוף המשקיף על עמק שורק (בית שמש ומסילת הרכבת).
תל צרעה - התל נמצא בליבו של יער צרעה. כאן, על פי הזיהוי המקובל, שכנה צרעה המקראית. במורדות התל נמצאו מערות, קברים, בורות מים וגתות עתיקות המעידות שייצור יין היה אחד הענפים החקלאיים החשובים בצרעה הקדומה. במרומי התל מוצבים ציונים של קבר שמשון ומנוח אביו. המצבות דמויות שני קמרונות חבית. באתר ספרי קודש, כיסאות ושולחנות, ומים לשתייה לטובת המבקרים. מרחבת ציון הבקרים תצפית מרשימה לכיוון מזרח, אל מורדות הרי ירושלים, העיר בית שמש ונחל כסלון.
בדרום יער צרעה שני אתרי תצפית נהדרים לכיוון דרום ומערב. באתרים שולחנות פיקניק, מתקנים, וחנייה מסודרת. מהתצפיות צופים אל העיר בית שמש, אגן נחל שורק ורכבת נחל שורק, מרחבי שפלת יהודה, מישור החוף הדרומי והים התיכון.
היציאה מיער צרעה, בירידה לאזור התעשייה של בית שמש נמצא סלע עתיק חצוב בצורת מזבח ומכונה בשם מזבח מנוח. על מזבח מנוח, אביו של שמשון הגיבור נאמר בספר שופטים: "וַיִּקַּח מָנוֹחַ אֶת-גְּדִי הָעִזִּים, וְאֶת-הַמִּנְחָה, וַיַּעַל עַל-הַצּוּר, לַה'; וּמַפְלִא לַעֲשׂוֹת, וּמָנוֹחַ וְאִשְׁתּוֹ רֹאִים" (י"ג, י"ט). האגדה מספרת כי סלע זה הוא אותו צור מזבח שעליו התגלה מלאך האלוהים אל מנוח ואל אשתו ובישר להם על הולדת בנם שמשון, כפי שמובא בספר שופטים.
ביער מצוי מבנה קבר עתיק שלפי רבים משויך לדן בן יעקב, במבנה המכונה "שייח ע'ריב". בשנות ה-80 הוקמו במקום, ללא אישור בית כנסת וישיבה. בשנת 2017 הרסה רשות מקרקעי ישראל את המבנים שהוקמו ליד "שייח ע'ריב", ומבנה הקבר נאטם.
ביער ניצבת גם אנדרטת גדוד 184.
Ecuador
Ecuador הוא שיר, שהופק על ידי הרכב הטכנו הגרמני סאש! בשיתוף הדי ג'י הגרמני אדריאן רודריגז.
רקע
השיר יצא לאור בשנת 1997 כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של סאש, It's My Life – The Album. השיר היה ללהיט בינלאומי והגיע למקום הראשון ברומניה, בלגיה, וסקוטלנד ובמצעדי שירי הדאנס בארצות הברית ובקנדה. במצעד הסינגלים הבריטי דורג השיר במקום הראשון.
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי אוליבר זומר. ביוטיוב זכה השיר ל-70 מיליון צפיות.
גבעת קווירינאלה
גבעת קווירינאלה (או, על פי השם הלטיני: גבעת קווירינאליס – Collis Quirinalis; באיטלקית: colle Quirinale; גבעת קווירינאלה) היא אחת משבע גבעות רומא. הגבעה נמצאת צפון-מזרחית למרכז רומא ההיסטורית. כיום נמצא על הגבעה ארמון הקווירינאלה - מעונו הרשמי של נשיא איטליה. בעבר הייתה הגבעה תלולה יותר, אולם עבודות בנייה במהלך השנים העלימו את קצוותיה. כיום, הנקודה הגבוהה ביותר שעל הגבעה מצויה בגני ארמון הקווירינאלה - 50 מטרים מעל פני הים, ובניין משרד האוצר של ימינו - 60 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
על פי המסורות של רומא העתיקה, הייתה הגבעה מקום מושבו של שבט הסבינים, ועליה התגורר המלך טיטוס טאטיוס. הגבעה נקראה על שמו של אלם של הסבינים - קווירינוס, לכבודו הוקם מקדש בראש הגבעה. עם זאת, ישנם אזכורים של שמות נוספים עבור חלקי הגבעה: "גבעת לטיאריס" לחלקה הדרומי (collis Latiaris), "גבעת מוקיאליס" לחלקה המרכזי (collis Mucialis), ו"גבעת סאלוטריס" לחלקה הצפוני (collis Salutaris), כאשר חלקה המזרחי נקרא "גבעת קווירינאליס". ישנה סברה אחרת לפיה מקור שם הגבעה במילה "אלון" בלטינית ("quernus" - "קוורנוס"), בשל העצים שצמחו על הגבעה.
קברים שהתגלו בגבעה מעידים על היותה מקום יישוב החל מהמאה השמינית לפנה"ס.
בשנת 446 לפנה"ס הוקם על הגבעה מקדש לסנקוס, ככל הנראה במקום בו עמד מקדש קדום יותר. בתקופת אוגוסטוס הייתה הגבעה חלק מהרובע השישי של רומא, אזור שכונה מאוחר יותר "אלטה סמיטה" (Alta Semita). אוגוסטוס אף הקים על הגבעה מקדש לאל מרס.
הקיסר קונסטנטינוס הראשון הקים על הגבעה את מרחצאות קונסטנטינוס - המרחצאות האחרונים שנבנו בתקופת האימפריה. לא נותרו שרידים של מרחצאות אלה.
אתרים בעלי חשיבות
במרכז הגבעה נמצא ארמון הקווירינאלה, המשמש בית המגורים הרשמי של נשיא איטליה. לפני ביטול המלוכה בשנת 1946, שימש הארמון כארמונו של מלך איטליה, וסימל את המלוכה, ולפני הקמת המלוכה האיטלקית בשנת 1871 שימש הארמון את מגורי האפיפיור.
על הגבעה כמה אתרים נוספים בעלי חשיבות:
משה רוזנטל
משה רוזנטל (נולד ב-20 בדצמבר 1985) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי. סרט הבכורה שלו "קריוקי" זכה בשנת 2022 בארבעה פרסי אופיר.
ביוגרפיה
רוזנטל נולד בחולון להוריו אתי מאפרת מקצועית ומקס סמנכ"ל תפעול בחברה לייצור מטבחים, סיים את לימודיו בהצטיינות בחוג לקולנוע של אוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו כתב וביים שני סרטים קצרים: "נעורי קלרה" ו"ערי נעורי", שהשתתפו במגוון פסטיבלי קולנוע בארץ ובעולם.
ב-2016 עלתה סדרת הרשת "קונפס", אותה יזם, כתב וביים. הסדרה הוקרנה בארץ למנויי HOT, ונרכשה בידי רשת השידור האמריקאית AMC. רוזנטל משמש מפיק שותף בסדרה, לצד השחקנית ז'ולי דלפי שרשומה כיוצרת, כותבת ובמאית. הסדרה מורכבת מסיפורים קצרים על היכרות בין שני אנשים דרך אפליקציה ועוסקת במפגש בין פנטזיות מיניות למציאות.
ב-2016 זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים עבור הסרט "שבתון" אותו כתב וביים. ב-2018 כתב וביים את "בדרך חזרה", סרט קצר בכיכובו של ליאור אשכנזי. הסרט הופץ להקרנות מסחריות בקולנוע לב במסגרת הפרויקט "3 סיפורי ערבה" והיה מועמד לפרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר. במקביל, עבד רוזנטל כתסריטאי בסדרות הקומיות של חברת yes, "תום יער עושה את שביל ישראל", ו"תום יער עושה בגרות".
ב-2022 זכה סרטו "קריוקי" בקרן סטיב טיש לפיצ'ר ראשון ובפרס שני בתחרות הפיצ'-פוינט של פסטיבל ירושלים. הסרט נרכש להפצה בינלאומית על ידי חברת Charades הצרפתית. וכן נרכש להפצה בארצות הברית על ידי חברת Greenwich Entertainment. הסרט משתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים טרייבקה 2022.
בפסטיבל הקולנוע ירושלים זכה הסרט בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר ובפרס בחירת הקהל. בטקס פרסי אופיר לשנת 2022 היה מועמד ל-14 פרסי אופיר וזכה בארבעה פרסים.
סרטו "עצמאות" השתתף ב-2022 בחממת התסריטים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה וזכה בפרס השופטים.
פסטיבל אחרית הימים
פסטיבל אחרית הימים הוא פסטיבל מוזיקה ואמנות, שמשלב בתוכו מוזיקה יהודית אתנית ואלטרנטיבית, ואמנות יהודית.
הפסטיבל התקיים לראשונה בשנת 1995 ביוזמתם של בני משפחת לויכטר, לזכר אביהם אמיל לויכטר שנפטר כשנה לפני כן. לויכטר פעל בתחום המוזיקה היהודית האלטרנטיבית. הפסטיבל החל עם מספר משתתפים קטן, אך הפך למסורת שנתית הולכת וגדלה.
מלבד הבמה המרכזית שבה מופיעים זמרים, מתקיימים במתחם סדנאות אמנות ומדיטציה יהודית, וכן דוכני אמנות ואוכל. בשטח גם מתחם נפרד לילדים, ובחלק מהשנים אזור קמפינג ללינה.
בשנת 2000 התקיים הפסטיבל בפארק העשור ביישוב אפרת לראשונה תחת השם "פסטיבל אחרית הימים". לאחר מכן הפסטיבלים השני והשלישי נערכו ביישוב אלעזר, מהפסטיבל הרביעי (2003) והלאה נערך הפסטיבל בשרידי היישוב ההיסטורי משואות יצחק, שהוקם בשנת ה'תש"ו (1945), ונחרב במלחמת העצמאות, ובהקמתו השתתפו סבם וסבתם של משפחת לויכטר – יוני ורחל דורון.
בין האומנים שהופיעו בפסטיבל במהלך השנים: אהוד בנאי, "שוטי הנבואה", קובי אוז, יונתן רזאל, שלמה בר, דניאל זמיר, פישי הגדול, סיני תור, אהרן רזאל, להקת "אחרית הימים", אודי דוידי, "רבע לשבע", הרפו. בנוסף אף דמויות רוחניות השתתפו בפסטיבל כגון הרב מנחם פרומן, הרב יחיאל מיכאל יוספי ועוד.
הפסטיבל התקיים עשור עד לשנת 2009.
בשנת 2019 - לאחר עשור של הפסקה
הופק הפסטיבל מחדש על ידי משפחת לויכטר, והוא מותג כ"אינדי יהודי בגוש עציון". הפסטיבל התקיים בחוות ארץ האיילים, לא הרחק משטח הפסטיבל המקורי. היו בו שתי במות פעילות ושורת זמרים מפורסמים. בין הזמרים שהופיעו: אריאל זילבר, שי צברי, יונתן רזאל, "רבע לאפריקה", ביני לנדאו, סיני תור, אהרן רזאל, "שבתא", "להקת עלמא", יהודה כץ, יהודה לוייכטר ועוד
ליין אפ הפסטיבל -
במת היער: להקת עלמא, אהרון וינותן רזאל, סיני תור, נחת רוח - האחים לויכטר, שבתא מארחים את שי צברי, יהודה לויכטר מארח את שמעון ולוי יהודה כץ ושאולי גרוס, אריאל זילבר, רבע לאפריקה, ביני לנדאו מארח את פורת נוב, שיבת ציון.
במת הדק: יחיא, DNA, האחים פורטנוי, יובל סלע, feter hendel, יוסי סוויד, DJ LIMLIM, רוקי זיגלר.
לאור נגיף הקורונה הייתה הפסקה של 3 שנים.
הפסטיבל ב-2022
הפסטיבל התקיים שוב בחוות ארץ האיילים, עם שתי במות פעילות כולל הופעות נשים כגון לאה שבת ועוד.. בשעות אחהצ התקיימו הצגות וסדנאות לילדים ולמשפחות. בין האמנים שהופיעו: שולי רנד, ביני לנדאו, יגל הרוש, לאה שבת, רבע לאפריקה, יהודה לויכטר ואחרית הימים, תזמורת הכליימר הישראלית ועוד..
במת היער: תזמורת הכלייזמר הישראלית, יגל הרוש, lazer lloyd, נחת רוח - האחים לויכטר, שקוף, ביני לנדאו, רבע לאפריקה, סיני תור, אחרית הימים, דוד ליפשיץ מארח שולי רנד.
במת הדק: יפעת ישראל' שירה זיידמן, מעיין ליניק, לאה שבת ,shleping nachas, חי אפיק, מונה כמונה, אהוד אריאל, שיבי קלר , DJ LIMLIM
הפסטיבל ב-2023
הפסטיבל התקיים בחוות ארץ האיילים בגוש עציון, בין האמנים שהופיעו : ארז לב ארי, לאה שבת, אלדד ציטרין, עקיבא, אהרון רזאל, יוסי פיין ואחרית הימים, סיני תור, אבו טבלה, מוזיקה אורגנית, לייזר לויד ועוד..
ליין אפ הפסטיבל-
במת היער: מוסיקה אורגנית - קולילי, jhon hock' האחים סלומון מארחים lazer lloyd, נחת רוח - האחים לויכטר, אהרן רזאל מארח עקיבא תורג'מן, אחרית הימים מארחים יוסי פיין, דוד ליפשיץ מארח ארז לב ארי, אורן צור ונדב בכר מארחים אסף הרוש, סיני תור, אלדד ציטרין וניב כליל החורש, אבו טבלה, פרוייקט דאפה.
במת הדק: מעיין זרן, חני נטורה, לאה שבת, שירה זיידמן, DNA מארחים את רני, מונה כמונה, שיח רותם, shleping nachas, סנגיט, ירום איטה, נוריאל, ש.ש.מ., רוקי.
אבנר קנר
אבנר קֶנֶר (נולד ב-1 בינואר 1952) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד, זמר ופסנתרן ישראלי. בשנות ה-70, ביחד עם חבריו יוני רכטר, מתי כספי, שם טוב לוי ושלמה גרוניך היה קנר שותף ליצירת סגנון מוזיקלי חדש, אמנותי ומהפכני וכן התבלט כאחד מחלוצי הרוק המתקדם בישראל.
קריירה
אבנר קנר נמשך מגיל צעיר למוזיקה והחל להלחין בשנות העשרה לחייו. ביולי 1970 התגייס לצה"ל ושרת בחיל התותחנים. ב-1971, בהיותו חייל, הלחין טקסט של יורם טהרלב ואת השיר "לא נדע הלילה" ביצעו הדודאים בפסטיבל הזמר תשל"א. לאחר שנה הצטרף לצוות הווי פיקוד ההדרכה כקלידן והשתתף בתוכנית "שמח בלב" 1972. - בתום השירות החל ללמוד באקדמיה למוזיקה. בשנות השבעים והשמונים היה קנר מוזיקאי פעיל מאוד, וככזה יצר יחד עם יוני רכטר את האלבום ארבע-עשרה אוקטבות שזכה להערכה רבה. ההרכב הופיע מעט על הבמה בהופעות עצמאיות וכן במסגרת סיבוב הופעות משותף עם הרכב רוק מתקדם אחר שפעל באותה תקופה "קצת אחרת" (שלמה גרוניך, שלמה יידוב ושם טוב לוי). במקביל לפעילות בהרכב השתתפו רכטר וקנר בערב דו-פעמי בשם 'הכל זורם' והועבר בגל"צ בשידור חי. המופע שילב יצירות קונצרטנטיות של מלחינים ישראליים לצד מוזיקה אוונגרדית ואינסטרומנטלית בסגנון רוק-ג'אז-קלאסי-מודרני ושירים מורכבים של קנר ורכטר בעיבודיהם. השניים עיבדו קטעים לרביעיית מיתרים, תופים, גיטרה חשמלית, זמרים ומוזיקאים נוספים (ביניהם עדי עציון, גידי גוב, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואפרים שמיר).
בשנות השבעים הלחין קנר מספר שירים עבור אריק איינשטיין ועיבד את אלבומיו של איינשטיין (ארץ ישראל הישנה והטובה חלקים ב' וג'). בין השירים שהלחין עבור איינשטיין היה השיר "ועוד לא אמרתי הכל" כשם אלבום אוסף השירים הנדירים של איינשטיין ועוד לא אמרתי הכל. השיר הוקלט באולפני טריטון בשנת 1977, למילותיו של נתן זך. ההקלטה הופקה כתקליטון שדרים במסגרת העבודה על האלבום ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג' אך נגנזה. כמו כן השתתף כנגן ומנהל מוזיקלי בסיבוב ההופעות של יהודית רביץ, "מילה טובה". בשנת 1976 הקליט אבנר את יצירת הרוק המתקדם ברידג' כמחווה ללהקת ג'נטל ג'ייאנט.
בתחילת שנות השמונים הלחין קנר שירים לאלבומו של גידי גוב "40:06".
בשנת 1983 המשיך קנר ליצור לחנים עבור ההרכב שהשתתף בהקלטות האלבום 'הילד הזה הוא אני'. ההרכב, שכלל את מזי כהן ואת יואל לרנר, הקליט את לחניו של קנר לאלבום שנקרא כשם ההרכב, פרמיירה. פרמיירה פנתה לתחום לא מוכר בזמנו במוזיקה הישראלית - שירי פאנק ונשמה, כאם זו אהבה, ו"חמש בבוקר עוזבת". קנר זכה בתואר מלחין השנה בגלי צה"ל בעקבות הצלחת האלבום. למרות ההתלהבות בה התקבל האלבום, בחר קנר שלא להופיע עם ההרכב שהתפרק לאחר יציאת האלבום.
קנר כתב מוזיקה לסרטים רבים, ביניהם כמו חלום (1978), ובשנת 1980 לסרט מעגלים של שישבת, שניהם בבימויה של עידית שחורי ובשנת 1981 כתב את המוזיקה לסרט "סופו של מילטון לוי" בבימויו של נסים דיין וכן חובו של אהרון כהן בשנת 1999.
בשנת 1984 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של הזמרת הראלה בר - "קטיפה". לאלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה", שיצא באותה שנה, הלחין את השיר "מישהו בוכה" ולאלבומה של גלי עטרי "ממריאה רוח" הלחין ועיבד את "חרציות". החל משנות השמונים המאוחרות התמקד קנר בכתיבת מוזיקה לתיאטרון, בין היתר להצגה גן ריקי של דויד גרוסמן בבימויו של מיקי גורביץ', לעל עכברים ואנשים של ג'ון סטיינבק שביימה נולה צ'לטון, לחגיגת חורף של מיקי גורביץ' ולמעלה מתשעים הצגות נוספות.
ב-1985 נישא לזמרת להראלה בר. לאחר שהתגרשו, נישא ב-1989 לשחקנית יעל אמיתי, ולזוג נולדו שני ילדים.
ב-1991 כתב את המוזיקה לסרט הטלוויזיה "רצח בשבת בבוקר" בבימויו של נדב לויתן.
ב-2006 עיבד קנר את שירו של אלי דג'יברי, "שיר אהבה קטן", לרביעיית מיתרים והפיקו מוזיקלית בשיתוף דג'יברי. ב-2008 חזר קנר לבמה לאחר היעדרות של כשלושה עשורים, כאשר התארח בהופעתו של יוני רכטר בפסטיבל הפסנתר. בשנת 2014 ניגן קנר בהופעתה של יהודית רביץ "ריח דבק ואורן" שהופקה במיוחד לפסטיבל הפסנתר. במופע ניגן קנר עם אלון הלל, ז'אן פול זימבריס, מיקי שביב ושמוליק בודגוב שהקליטו עם רביץ את אלבומיה הראשונים וכן עם אסף אמדורסקי שהפיק את המופע ושם טוב לוי שהתארח בו.
אליפות העולם בשחמט 1978
אליפות העולם בשחמט 1978 הייתה תחרות לקביעת אלוף העולם בשחמט, שאורגנה על ידי פיד"ה. השלב הסופי בו נפגשו אלוף העולם אנטולי קרפוב וויקטור קורצ'נוי נערך בין 18 ביולי ל-18 באוקטובר 1978. הוא הסתיים בניצחון של אנטולי קרפוב
רקע
בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה התקיימו 2 תחרויות בין-אזוריות עם 20 משתתפים כ"א. השישה הראשונים העפילו (3 מכל תחרות) לשלב השלישי שנערך בשיטת פלייאוף. לשחמטאים אלו הצטרפו בוריס ספסקי וויקטור קורצ'נוי. לבובי פישר הייתה זכות להשתתף בתחרות אך הוא לא הגיב להצעה. בשנת 1976 ויקטור קורצ'נוי ערק מברית המועצות. הדבר הוסיף נופך פוליטי לכל התמודדות שלו נגד שחמטאי סובייטי בכלל, ובדו-קרב על האליפות בפרט.
דו-קרב על האליפות
הדו-קרב התקיים במהלך 18 ביולי - 18 באוקטובר 1978 בבגיו, שבפיליפינים. קרפוב, שניצח 6 פעמים הוכרז כמנצח. לא הייתה הגבלה על מספר המשחקים.
ישיבת ההסדר ירוחם
ישיבת ההסדר ירוחם היא ישיבת הסדר שהוקמה בשנת ה'תשנ"ג (1993) בירוחם. ראשי הישיבה הם הרב אליהו בלומנצויג, הרב אוריאל עיטם והרב חיים וולפסון.
הקמת הישיבה
בירוחם פעל החל משנות השבעים גרעין ציוני דתי, אשר פעל להתמודד עם בעיות של פערים, ניכור בין חלקי החברה ואיבוד ערכים. גרעין המשפחות התרחב על ידי גרעיני נח"ל משימתיים של בני עקיבא בריכוזו של שמואל בן שלום בשנות השמונים. העומדים בראש הגרעין (בן שלום וחגי גלנדואר) הזמינו את הרב אליהו בלומנצוייג, אז ר"מ בישיבת הר עציון, לכהן כראש הישיבה החדשה. מחזור התלמידים הראשון החל ללמוד בישיבה באלול תשנ"ג וכלל בעיקר תלמידים מהישיבות התיכוניות: בית אל, חורב, הישיבה לצעירים וכפר הרא"ה. כמו כן הגיעה קבוצת תלמידים משיעורים ג' וה' מישיבת הר עציון, על מנת לחזק את הישיבה הצעירה.
בשנת תש"ע עברה הישיבה למשכן חדש שנבנה בסמיכות למבנה הקודם.
ד"ר זרח ורהפטיג תרם לפני מותו את כל ספרייתו לישיבה.
דרכה של הישיבה
הישיבה מחנכת את תלמידיה לפתח אוזן קשבת לצורכי החברה ולעשייה חברתית. כל התלמידים בישיבה מתנדבים בעיירה, בעיקר בתחומי החינוך. עד לשנת תשע"ז הייתה קיימת בישיבה תוכנית בשם "יעדים" לתלמידים מקרב העדה האתיופית. חלק מבוגרי הישיבה נשארים בירוחם גם לאחר תקופת לימודיהם בה. בוגרי הישיבה הקימו את קהילת "בני עקיבא" בעיירה.
הישיבה מכוונת את תלמידיה להשתית את עולמם הרוחני על שיטותיהם של ריה"ל והמהר"ל מפראג, ובהתאם להשקפתו של הראי"ה קוק. נלמדות בה גם משנתו של רמח"ל, ספרי חסידות וגישות שכלתניות כדוגמת שיטות הרמב"ם והרב סולובייצ'יק.
הישיבה רואה חשיבות גדולה בלימודי התנ"ך, ומקדישה לכך מספר שעות שבועיות. שיעורי התנ"ך מועברים על ידי רבנים מהישיבה עצמה וממכללת הרצוג, בהם הרב יוסי אליצור, ועד לשנת תשס"ו גם הרב יעקב מדן.
הצוות החינוכי
בישיבה מלמדים, מלבד הרב בלומנצויג, הרבנים אוריאל עיטם, חיים וולפסון, עודד מיטלמן, עידו הבר, אליקים שריר, שמואל אריאל, שי גניזי, גלעד מינץ, אשר וייס ושמואל גלייזר (ארבעת האחרונים הם בוגרי הישיבה בעצמם). כמו כן מועברים בישיבה שיעורים קבועים מפי הרבנים אלי בזק, מאיר כהנא ויוסי אליצור.
בעבר לימדו בה הרבנים מיכאל אברהם, יצחק ברנד (פרופסור למשפטים, להוציא את הרב יצחק ברנד - רב חרדי), ניר וינברג (כיום ראש הישיבה התיכונית 'אורות הזורעים'), אבי בלידשטיין (כיום רב היישוב תקוע), יאיר יעקובי (שכיום משמש כראש הישיבה התיכונית "בלבב שלם"), אלי הורוביץ (נרצח בפיגוע בקרית ארבע), יצחק שלו (בוגר הישיבה שמכהן כיום כרב העיירה), אהוד ברזילי (היה ר"מ בישיבת מדברה כעדן במצפה רמון, נפטר בה'תשע"ב (2011)) ואחיה בן פזי (בוגר הישיבה שעבר לכהן כרב של עפרה).
באדר ה'תשע"ח (2018), הודיע הרב בלומנצויג כי מזמן אלול הבא יצמצם את נוכחותו בישיבה וימונו תחתיו שני סגנים, הרב אוריאל עיטם והרב חיים וולפסון. בתמוז ה'תש"ף (2020) הודיע כי בכוונתו לעזוב את ירוחם אך להמשיך לשמש כראש ישיבה ושני סגניו יצטרפו לראשות הישיבה. הרב בלומנצויג ממשיך להגיע פעם בשבוע לישיבה ולהעביר שיעור כללי בגמרא.
הישיבה התיכונית
בשנת ה'תשס"ז הוקמה לצד ישיבת ההסדר, ישיבה תיכונית "בלבב שלם", בראשות הרב יאיר יעקובי, אחד הר"מים הוותיקים בישיבת ההסדר. המחזור הראשון כלל כ-35 תלמידים. הקמת הישיבה התיכונית היא חלק מהמטרה הכוללת של ישיבת ההסדר - סיוע לעיירות הפיתוח וקידומן, בראש ובראשונה בתחום החינוכי. מסיבה זו נעשה מאמץ שבישיבה ילמדו תלמידים רבים מהאזור לצד תלמידים הבאים מקהילות ציוניות דתיות מבוססות, כך שהישיבה תהיה מוסד לימודים איכותי שהורים ישלחו את בניהם אליו מבחירה ולא מחוסר ברירה.
בישיבה ניתן דגש על התחום החברתי. הדבר בא לידי ביטוי בשם הישיבה, "בלבב שלם", מתוך פסקה של הראי"ה קוק אודות עבודת ה' שלמה מתוך חיבור לזולת, בפעילויות חסד שונות ובשיעורים בנושא.
ביום העצמאות ה-64 למדינת ישראל, תשע"ב, הוכתר תלמיד הישיבה אלחנן בלוך בתואר חתן התנ"ך העולמי.
פוקס טרייר
פוקס טֵרִייר (Fox Terrier) הוא גזע של כלב הבית.
קיימים שני סוגים של פוקס טריירים: פוקס טרייר חלק שיער ופוקס טרייר מסומר שיער ששונים רק בפרווה. הפוקס טרייר משמש לציד שועלים. הוא מסוגל להיכנס לתוך מחילות ועל אף גודלו הקטן הוא חזק מספיק כדי להרוג שועל. הפוקס טרייר משמש גם להברחת שועלים מהמחילות, לעיתים תוך עבודה משותפת עם כלבי פוקס האונד.
אופי ומאפיינים
פוקס טרייר הוא ידידותי, אינטליגנטי וקל לאילוף. עם זאת, הוא נחשב לעקשן ודומיננטי, שנוהג לבדוק את הגבולות של הבעלים, פעלתן, ועם יצר משחק מפותח. יש לו נטייה לעקוב אחרי גופים בתנועה כמו מכוניות, רוכבי אופניים וחתולים, והוא נהנה לרדוף אחריהם. ללא אילוף מסודר, הוא עלול להיות תוקפן גם כלפי בני משפחה. לאחר אילוף, ואם מאפשרים לו לפרוק את הצורך בפעילות גופנית קבועה, זהו כלב בית ומשפחה אידיאלי, ידידותי ואוהב משחק, שמתאים לסביבה עירונית.
הפוקס טרייר כמעט שאינו משיר את פרוותו ולכן הוא נחשב לכלב היפואלרגני, ומתאים גם לאנשים הסובלים מאלרגיה.
תוחלת חיים ובעיות בריאות
פוקס טריירים חיים כ-15 שנים בממוצע. בעיות בריאות נפוצות בגזע זה הן, חירשות (בעיקר בכלבים לבנים לחלוטין או כמעט לחלוטין), קטרקט, ונטייה לפריקה של הכתף.
גזעים שהתפתחו מהפוקס טרייר
מהפוקס טרייר התפתחו מספר גזעים:
Smart tv
smart tv היה שירות טלוויזיה בישראל בטכנולוגיית ה-OTT של חברת טריפל סי. השירות הושק ב-27 באפריל 2017. לאחר ההשקה הגיע השירות לשיא של 5,000 לקוחות אולם לאחר מכן ירד מספר הלקוחות לפחות מ-1,000.
ב-31 באוקטובר 2018 ירד השירות מהאוויר בשל פופולריות נמוכה ועלויות גבוהות.
רקע
עד לסוף שנת 2014 נשלט שוק הטלוויזיה הרב-ערוצית בישראל על ידי חברות הטלוויזיה הוט ו-yes. רפורמת הסלולר בשנת 2011 אילצה את חברות הסלולר השונות לחפש אפיקי הכנסה חדשים, לאחר שזה מהטלפונים הסלולריים נפגע משמעותית, וחברת סלקום החליטה להיכנס לשוק הטלוויזיה ולהפוך לקבוצת תקשורת. Smart הייתה השחקנית השנייה שנכנסה לשוק הטלוויזיה באפריל 2017.
באוקטובר 2017 הודיעה חברת טריפל סי על ביטול ההסכם עם חברת וונטייז ושירות Smart tv הוצב בסכנה. עם זאת, שידורי הפלטפורמה נמשכו.