cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממלכת בריטניה הגדולה
שם
בדרך כלל מתייחסים לממלכת בריטניה הגדולה בשם החלופי "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה" או בקיצור "הממלכה המאוחדת". ישנו ויכוח האם שם זה קביל. חוק האיחוד מתייחס לשם זה במספר מקומות אך מתנגדי השם טוענים כי הוא נועד לתיאור בלבד ושבחוק האיחוד עצמו נאמר כי אנגליה וסקוטלנד "יאוחדו לממלכה אחת בשם בריטניה הגדולה".
לעיתים נעשה שימוש בשם "הממלכה המאוחדת" למטרות המשכיות, במיוחד בהקשרים צבאיים וקולוניאליים. בזמן חוק האיחוד של 1800, שקבע כי שם המדינה הוא "הממלכה המאוחדת", היו הבריטים שקועים במלחמות הנפוליאוניות והאימפריה הבריטית הייתה בתהליך של התרחבות בקנדה, הודו ואוסטרליה. במקרים אלו, אחדים ממתנגדי השם "הממלכה המאוחדת" העדיפו אותו על פני "ממלכת בריטניה הגדולה" כדי להימנע משימוש בשני שמות שונים ליחידת צבא או לקולוניה, מה שעלול לגרום לבלבול רב.
בסופו של דבר צבר הביטוי "הממלכה המאוחדת" פופולריות בציבור ובחוק האיחוד עם אירלנד אומץ רשמית.
משרד ההגנה (לטביה)
משרד ההגנה (בלטבית: Aizsardzības ministrija) הוא משרד בממשלה הלטבית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של לטביה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לנשיא לטביה המשמש גם כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. מפקד המטה המשותף מדווח ישירות לשר.
תעודת נישואים
תעודת נישואים הוא מסמך רשמי המעיד ששני בני אדם נישאו. בדרך כלל התעודה מונפקת על ידי גוף ממשלתי לאחר הנישואים.
הרבה התעודה משרתת מטרה כפולה של מתן אישור לקיום הנישואים וכדי לאשר שאכן הנשואים בוצעו. התעודה משמשת למטרות שונות כגון שאלת חוקיות של ילדים בהליכי גירושים וכחלק ממחקר בנושאי היסטוריה משפחתית וגנאלוגיה.
ב-1837 הוכנס רישום אזרחי באנגליה ובויילס וסיפק תיעוד מרכזי של כל הנישואים במדינה, במסגרת זו כלל טקסי הנישואים אושרו על ידי הנפקת תעודות נישואים שפרטיהם נשמרו במרוכז, בנוסף לנישואים שנערכו על ידי כמרים גם הנישואים של היהודים הוכרו והונפקו תעודות לשם כך.
בנישואים יהודיים בישראל הרב מגיש לזוג את המסמכים הדרושים על מנת להגישם לרבנות שם מנופקת תעודת הנישואים.
בישראל מוצגת תעודת נישואים גם כחלק מתהליך של בירור יהדות.
צ'יחורה סצ'חרה
צ'יחוּרָה סַצ'חֶרֶה (בגאורגית: ჩიხურა საჩხერე) הוא מועדון כדורגל מהעיירה סצ'חרה שבגאורגיה. הישג השיא שלה הוא זכייה בגביע הגאורגי בעונת 2017.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון המרכזי בסצ'חרה המכיל 2,000 מושבים. את משחקיה במפעלים האירופיים היא מארחת באצטדיון מיכאיל מסחי שבטביליסי (בן 27,233 המושבים), הנמצא במרחק 130 קילומטר מסצ'חרה.
היסטוריה
קבוצת הכדורגל הוקמה בשנת 1938. בתקופת מלחמת העולם השנייה הקבוצה פורקה והוקמה מחדש לאחר המלחמה. הקבוצה שינתה את שמה מספר פעמים ונקראה בשם "ספרטק", "קולמיורן" ו"פייקארי".
במרבית שנותיה בתקופת גאורגיה הסובייטית לא הגיעה להישגים משמעותיים ולא הצליחה להעפיל לליגת העל הסובייטית. כך גם בעשור הראשון שלאחר התפרקות ברית המועצות, הקבוצה לא הגיעה להישגים משמעותיים בליגת העל הגאורגית.
בשנת 2002 נרכשה על ידי איש העסקים בידזינה איוואנישווילי, שכיהן בהמשך כראש ממשלת גאורגיה. הקבוצה עלתה בעונה 2006/07 לליגת העל הגאורגית וסיימה את העונה במקום ה-12 מתוך 14 וירדה לליגה השנייה בגאורגיה. היא שיחקה בליגה השנייה עד סוף עונת 2011/2012 ועלתה שוב לליגת העל בגאורגיה.
בשנת 2013 הקבוצה העפילה לראשונה לגמר הגביע הגאורגי אך הפסידה לדינמו טביליסי בתוצאה 3-1, אך קיבלה את הזכות להתמודד במוקדמות הליגה האירופית, לראשונה בתולדותיה.
חילם
חֵילָם הוא שם מקום תנ"כי בצפונו של עבר הירדן המזרחי.
לפי, חילם היה מקום ניצחונו של דוד המלך על הארמיים תחת הדדעזר בן רחוב. בתרגום השבעים השם חילם מתורגם לעילם (Αιλαμ), ישנם חוקרים שזיהו את המקום כעֵלמָא במחוז דרעא, כ-55 ק"מ (34 מייל) מזרחית לכנרת.
סילבסטר השלישי
סילבסטר השלישי, נולד בשם ג'ובאני די קרסנטי-אוטביאני (באיטלקית: Giovanni dei Crescenzi–Ottaviani; לפני שנת 1000 – 29 באוקטובר 1063), היה אפיפיור ברומא בשנת 1045 למשך 56 ימים.
ביוגרפיה
ג'ובאני נולד ברומא, כבן למשפחת קרסנטי. בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, וב-1 ביולי 1011 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור סרגיוס הרביעי, ומונה לבישוף סבינה.
בספטמבר 1044 גורש האפיפיור בנדיקטוס התשיעי מרומא, ולאחר תקופה סוערת נבחר ג'ובאני לאפיפיור ב-13 בינואר 1045. אולם ב-10 במרץ אותה שנה חזר בנדיקטוס התשיעי לרומא, גירש את סילבסטר השלישי שחזר לתפקידו כבישוף סבינה, וחזר לכהן כאפיפיור. בשנת 1047 הדיחה מועצת סוטרי את סילבסטר השלישי מתפקידו כבישוף, אולם הוא המשיך בתפקידו, עד למותו ב-29 באוקטובר 1063.
שמעון סאמט
שמעון סָאמֶט (Samet; 13 במרץ 1904 – 15 במאי 1998) היה עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת העיתון "הארץ", ממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב, יקיר העיר תל אביב-יפו.
ביוגרפיה
שמעון סאמט נולד בשנת 1904 בז'ולקיב שבגליציה המזרחית, בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ליעקב-יוסף סאמעט (סאמט), פעיל ציוני, וללאה לבית שפריצר. קיבל חינוך יהודי מסורתי. כשגדל למד בבית ספר ממלכתי דו-לשוני (אוטראקוויסטי), שבו התנהלו הלימודים בעיקר בפולנית וכן בגרמנית, ואחר כך המשיך לבית ספר תיכון. היה פעיל בתנועות הנוער היהודיות הציוניות "השומר הצעיר" ו"החלוץ". בנעוריו לקח חלק בכתיבה ועריכה בעיתוני נוער. בין השנים 1920–1922 עבר הכשרה בחווה חקלאית לקראת העלייה לארץ ישראל. בהמשך שימש מחנך נוער בזלוצ'וב, ואחר כך הצטרף לפלוגות עבודה חלוצית בלבוב.
בשנת 1926 עלה סאמט לארץ ישראל. לאחר תקופה שבה היה חבר בקיבוץ ההכשרה במושבה פתח תקווה, החל לעבוד בעיתונות: בראשית שנת 1928 החל לכתוב בעיתון "דבר" מדור בשם "בספורט", שבו הובאו ידיעות ספורט מענפים שונים מהארץ ומהעולם, וכן דעותיו האישיות (בכך היה סאמט ככל הנראה חלוץ פרשני הספורט בעיתונות בארץ-ישראל). לאחר מכן, ב-1931, הצטרף ל"הארץ", שם המשיך לכתוב במשך 66 שנה, כמעט עד מותו. (גם ב"הארץ" כתב בין היתר על ספורט.) היה חבר המערכת, וכן יו״ר ועד עובדי ״הארץ״. משנת 1938 שידר ב"קול ירושלים", ולאחר קום המדינה שידר ב"קול ישראל". היה ממקימי אגודת העיתונאים בתל אביב, וחבר באיגוד העיתונאים הבינלאומי. במשך שנים שימש קורספונדנט ארץ-ישראל של עיתונים זרים בשפות פולנית ויידיש.
בשנת 1954 היה לעיתונאי הישראלי הראשון שקיבל היתר כניסה למדינת מזרח אירופה, וביקר בארבע מן המדינות שמאחורי מסך הברזל ("וילון אדום", בפיו) – פולין, צ'כוסלובקיה, רומניה והונגריה. ב-1956 פרסם את ספר המסע "מאחורי הווילון האדום", שכלל רשמים מביקוריו ותיאר את חוויית החיים תחת המשטר הקומוניסטי ואת שרידי היהודים שם.
ב-1970 קיבץ מרשימותיו ופרסמן בספר בשם "איפה הם היום?".
בשנת 1956 העניקה לסאמט מועצת עיריית תל אביב פרס לציון 25 שנה לעבודתו כעיתונאי במועצה. בשנת תשל"ז-1977 הוענק לסאמט התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
במרץ 1939 נישא סאמט לאַנדַה לבית וויילר. בנו, גדעון סאמט, הוא עיתונאי בכיר, העורך האחראי של "הארץ" לשעבר ובעל טור.
שמעון סאמט נפטר בתל אביב ב-1998, בגיל 94. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
על שמו נקרא רחוב בשכונת סי אנד סאן שבצפון תל אביב.
בן-חרדל מצוי
בן-חרדל מצוי (שם מדעי: Eruca sativa), נקרא גם רוֹקֶט (מצרפתית: Roquette) או ארוגולה (Arugula), הוא צמח חד-שנתי ממשפחת המצליבים.
מאפייני המין
גובהו של הצמח הוא בין 20 ל-100 ס"מ, עליו מפורצים ובעלי 4 עד 10 אונות קטנות ואונה אחת גדולה יותר בסופם. לפרחיו מבנה אופייני למצליבים, בקוטר של 2 עד 4 ס"מ מסודרים באשכול מתארך. צבע הפרחים צהוב או קרם וסימנם הבולט הוא היותם מעורקים בסגול. המאפיין העיקרי המבדיל את המין ממינים דומים לו, כמו צנון הבר וכרוב החוף, הוא "מקור" בקצה התרמילים שלו.
הצמח אכיל ומשמש כירק עלים. הוא עשיר בוויטמין C ואשלגן. כיום הוא מתורבת ונמכר בכמויות גדולות באופן מסחרי, גם בארצות הרחוקות מבית הגידול הטבעי שלו.
לצמח יש טעם חרדלי חריף. משתמשים בו בעיקר לסלט, בדרך כלל עם ירקות נוספים בשל טעמו. כמו כן, משתמשים בו מבושל בפסטה, מאכלי בשר ופיצה. באזור נאפולי מייצרים ממנו משקה אלכוהולי בשם רוקולינו המשמש כדיז'סטיף.
ברנטפורד (כדורגל)
מועדון הכדורגל ברנטפורד (באנגלית: Brentford Football Club) הוא מועדון כדורגל אנגלי מברנטפורד אשר ברובע האונסלו הלונדוני, המשחק בפרמייר ליג.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-1889. משחקי הבית של המועדון נערכו באצטדיון גריפין פארק עד לעונת 19/20, והחל מעונת המשחקים 20/21 מארח את משחקיו באצטדיון "קומיוניטי פארק". התקופה הטובה ביותר בתולדות המועדון הייתה בשנות ה-30, שבמהלכן שיחק במשך שש עונות רצופות בליגה הבכירה. ברוב השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה המועדון שיחק בליגה השלישית והרביעית של הכדורגל האנגלי. המועדון הגיע ארבע פעמים לרבע-גמר גביע ה-FA, ופעמיים לגמר טורניר פרס הפוטבול ליג.
בסיום עונת 2020/2021 העפילה ברנטפורד לראשונה בתולדותיה לפרמייר ליג לאחר שגברה במשחק הפלייאוף 2–0 על סוונסי סיטי.
בינואר 2022 חתם בקבוצה כריסטיאן אריקסן אשר סייע לקבוצה להישאר בליגה בתום עונת 2021/2022, והיא סיימה את העונה במקום ה-13. בעונת 2022/2023 סיימה במקום ה-9 בפרמייר ליג.
סגל הקבוצה
נכון ל-15 ביוני 2023
(קפטן שלישי)
(קפטן)
) (קפטן שני)
נועה ריקנטי
קריירה
ריקנטי נולדה בירושלים, שם החלה בקריירת הספורט שלה ככדורסלנית מקצוענית בהפועל ירושלים. לאחר שחרורה מהצבא נכנסה להסגר כדי לעזוב את קבוצתה ולאחר שנתיים עברה לשחק במכבי רמת חן ואחר כך בהפועל תל אביב בליגת העל לנשים. בשנת 1995, לאחר 15 שנות קריירה מקצוענית, פרשה ועברה לאימון כדורסל. במקביל סיימה תואר ראשון בחינוך במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט והחלה לעבוד כמורה לחינוך גופני, היא ממשיכה לעסוק בתחום בתור מקצועה השני עד היום.
את קריירת האימון המקצועני החלה כעוזרת מאמן במכבי רמת חן ומשם עברה באותו תפקיד לקבוצת אליצור רמלה שם זכתה בתואר האליפות הראשון שלה בעונת 1999-2000. בעונת 2001-2002 הפכה לראשונה למאמנת ראשית בליגת העל לנשים בקבוצת הפועל גליל עליון. בעונת 2005-2006 זכתה באליפות השנייה שלה, עדיין כעוזרת מאמן בקבוצת הפועל תל אביב. בעונות 2006-2009 שימשה כעוזרת מאמן של אלי רבי בקבוצת אליצור רמלה, איתה זכתה בשתי אליפויות ושני גביעי מדינה. לאחר עזיבתו של רבי, הייתה ריקנטי מאמנת הקבוצה בעונת 2009/10, שבסיומה שבה לעמדת העוזרת עם הצטרפותו של המאמן עדן ענבר.
בנוסף שימשה כעוזרת מאמן בנבחרת הקדטיות והנערות של ישראל.
בעונת 2012/2013 העפילה עם קבוצת הנערות שלה מכבי רמת גן/חן לגמר גביע המדינה.
אולפנית ישורון
אולפנית ישורון (בעבר נקראה תיכון ישורון) היא בית חינוך עירוני שש שנתי בפתח תקווה. באולפנית לומדות למעלה מ-1,500 תלמידות מפתח תקווה והאזור, ומלמדים בה כ-150 מורים.
ישורון הוקמה בשנת 1945, בית הספר הראשון בעיר פתח תקווה. כגימנסיה ללימודי תיכון עבור בוגרי בית הספר נצח ישראל, עם כוונה לקלוט תלמידים דתיים מכל אזור השרון, דבר הנרמז בשם "נצח ישורון". בית הספר נוסד ביוזמה של הורים והשתייך לזרם המזרחי של הוועד הלאומי. צוות המורים הגיע מבית ספר נצח ישראל. במשך מספר שנים ניהל את בית הספר ד"ר אייזנר ובשנת 1948 החליפו ד"ר מסינג. במשך מספר שנים פעל בית הספר בדירות שכורות, ובשנת 1949 הוקם מבנה עבור בית הספר על מגרש מעזבונו של הרב ישראל אבא ציטרון ברחוב חפץ חיים. בקומה השנייה הוקם בית כנסת ומועדון עבור הנוער הדתי. בשנת 1956 למדו בבית הספר מעל 200 תלמידים, והגיעו אליו תלמידים גם מהרצליה, רעננה, לוד וראש העין. בתחילת שנות ה-70 נבנה הקמפוס החדש של בית הספר בכפר גנים.
בתחילה, למדו בבית הספר בנים ובנות בכיתות משותפות עד שנת 1960, אז הופרדו הבנים והבנות לכיתות נפרדות, אולם מאז אמצע שנות השבעים לומדות בו בנות בלבד. בשנת 1997 מונה הרב שי פירון לעמוד בראש התיכון. הרב פירון אחראי לקידום מקצועות האמנות באולפנא ולבניית פרויקטים חברתיים שעוסקים בחסד. בתקופתו הפך תיכון ישורון לאולפנא והמוסד התרחב כמותית ופיזית.
האולפנא זכתה בפרס החינוך לשנת 2006. בשנה זו עזב הרב שי פירון את הנהלת האולפנא ופנה לעסוק באופן מלא בישיבה התיכונית פתח תקווה. את הרב שי פירון החליפה הטוענת הרבנית רעות גיאת עד סוף שנת הלימודים תשע"ד, אז פרשה. הוחלפה על ידי הרב יניב כהן, שעד אז שימש כמנהל התיכון ולפני כן רב האולפנה.
ראו גם
רשימת בוגרות האולפנית
Art Pictures Studio
Art Pictures Studio (ברוסית: Арт Пикчерс Студио) הוא שמה של חברת הפקות קולנוע רוסית הפועלת הן בשוק המקומי והן בשוק הבינלאומי. החברה נוסדה בשנת 1992 על ידי פיודור בונדרצ'וק ודמיטרי רודובסקי.
היסטוריה
בשנת 1993 החברה הפיקה גם פרסומות שונות. בשנת 2002 החברה החלה בהפקת סרטי קולנוע באורך מלא. הסרט הראשון היה הסרט "בתנועה" בבימויו של פיליפ יאנקובסקי, בשיתוף פעולה עם חברת Non-stop Production.
בשנת 2006 פיודור בונדרצ'וק והמפיק דמיטרי רודובסקי ארגנו מחדש את החברה והיא שינתה את שמה ל-Art Pictures Studio והתמקדה בהפקה ובהפצת סרטי קולנוע, הפקת סדרות טלוויזיה וסרטוני מוזיקה. בשנת 2009 בונדרצ'וק הקים את חברת ההפצה Art Pictures Media, שגם אחראית להפצת סרטים עצמאיים מערביים בשטחי רוסיה.
בשנת 2019 החברה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם אולפני הקולנוע Vodorod Film והפכה לחלק מקונגלומרט המדיה NMG.
קוניגסג CC
קוניגסג CC (באנגלית: Koenigsegg CC) היא דגם של מכוניות-על בתצורת ספורט, 2 מושבים, אשר יוצרה בין השנים 1996–2001 על ידי חברת קוניגסג השוודית.
קוניגסג CC
מנהל פרויקט תכנון ובניית הדגם היה כריסטיאן פון קוניגסג (Christian Von Koenigsegg)
יוצרו 4 יחידות בלבד.
תאוצת דגם ה"קוניגסג CC" (מנוע V12) בין 0 - 100 קמ"ש היא 3.1 שניות
תאוצת דגם ה"קוניגסג CC" (מנוע V8) בין 0 - 100 קמ"ש היא 3.5 שניות
את אב הטיפוס בחן נהג המרוצים Rickard Rydell.
תחתונים
תחתונים הם בגד הלבשה תחתונה הנלבש בצמוד לגוף, מתחת למכנסיים, חצאית וכו', במטרה להגן על בד הבגדים מהפרשות. התחתונים מכסים את אברי המין ואת פי הטבעת. את התחתונים נהוג לכבס בתדירות יומיומית.
היסטוריה
בימי הביניים גברים לבשו מכנס קצר מפשתן, אך נשים בדרך כלל לא לבשו תחתונים עד למאה ה-19. הבגד התחתון היחידי שהן לבשו היה שמלת פשתן ארוכה שהן לבשו מתחת לשמלה שלהן.
במאה ה-19 הבגדים התחתונים הפכו הרבה יותר משוכללים. השם האנגלי pants בא מדמות מהקומדיות האיטלקיות בשם פנטלונה [Pantalone], הוא לבש בגדים ארוכים שהגיעו עד לקרסוליו, בעוד רוב הגברים באותה תקופה לבשו בגדים שהגיעו רק ברכיהם. באנגליה של המאה ה-18 הם נקראו פנטלונס, במאה ה-19 שמם קוצר לפנטס. באנגלית שם זה הפך לשמם של מכנסיים שכיסו את כל הרגל. ו trousers הפך לשם של הבגד שנלבש מעליהם.
נשים התחילו ללבוש תחתונים בראשית שנות ה1800, לעיתים ארוכים עד הברכיים ולעיתים ארוכים יותר ומקושטים בתחרה ורקמה. בתקופה הוויקטוריאנית נשים לבשו תחתונים. אלזבט מילר המציאה מין מכנסיים רפויים שנקראו לעיתים בלומרס, הרעיון הופץ על ידי אמיליה בלומר בשנת 1849.
התחתונים כפריט לבוש תחתון נעשו נפוצים יותר בתחילת העידן הוויקטוריאני - המלכה ויקטוריה טענה כי לא מכובד שאיברי המין יגעו בבד המכנסיים. בשל כך פותחו בגדים תחתונים מכותנה מלאה ללבישה מתחת למכנסי הגבר - גטקס. התחתונים הראשונים היו ארוכים עד הברכיים ורק לקראת סוף העידן הוויקטוריאני קוצרו לכשליש מגודלם המקורי.
התחתונים יוצרו בגזרה אחת ובגוון אחד בלבד - לבן. עם התחלת המהפכה התעשייתית החלו יזמים לייצר את התחתונים לגבר בצורה תעשייתית. מחירי הכותנה ירדו ואנשים עם הכנסה נמוכה יכלו להרשות לעצמם לקנות פריט לבוש זה.
במלחמת יום כיפור, התפרסם השיר 'אין לך מה לדאוג' שהפזמון שלו מתחיל ב'שלחי לי תחתונים וגופיות'. מילים: תלמה אליגון-רוז, לחן: קובי אשרת.
כיום
כיום מיוצרים במספר רב של דגמים, גוונים וסוגי בדים. הפריט הדומה ביותר לתחתונים הקדומים הם תחתוני הבוקסר אשר נפוצים בעיקר בעולם המערבי.
שבתי בוחבוט
קורות חיים
נולד ביפו למשפחה ספרדית-מערבית. אביו, הרב שלמה בוחבוט, היה מקובל מישיבת חסד אל בירושלים, שעלה בצעירותו לארץ ישראל מרבאט שבמרוקו.
בילדותו למד לימודי חול בבית ספר אליאנס, לצד לימוד תורה מפי מלמדים ורבנים בני העדה הספרדית ביפו. בנוסף, למד במשך הזמן שפות שונות, ושלט באנגלית, צרפתית וטורקית (לצד עברית, לאדינו וערבית).
בגיל בגרות עבר לירושלים ונישא למזל בת עזריה די-בוטון (מעולי סלוניקי). בשנים הבאות למד ש"ס ופוסקים מפי הראשון לציון הרב יעקב מאיר, וכן הוסמך לרב בבית המדרש לרבנים באיסטנבול.
בשנת 1906 מונה לחבר בית הדין ביפו ובהמשך לאב בית הדין. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוגלה לסוריה, ושימש כרב הקהילה היהודית בקיליס שבצפון-מערב המדינה (כיום חלק מטורקיה). בעקבות יציאתו של הרב חזקיה שבתי לבואנוס איירס בשליחות גיוס כספים עבור בית יתומים בשנת 1921, מונה הרב בוחבוט לכהן במקומו כרבה הראשי של חלב. בשנת 1924 פרש מתפקידו, לאחר שהרב חזקיה שבתי חזר משליחותו ודרש לשוב ולקבל את המינוי, על אף שנבחר ברוב גדול להמשיך לכהן בתפקיד.
החל משנת 1925 ועד פטירתו בשנת 1948, כיהן בביירות כרבה הראשי של לבנון, לאחר שהוזמן לכהן במשרה על ידי בני הקהילה היהודית בעקבות הדחתו של הרב שלמה טאג'ר מרבנות העיר. לאורך שנות כהונתו עודד את חברי הקהילה לגלות עניין רב יותר ביהדות ולחזק את זיקתם למסורת, לצד הפתיחות למודרנה ולהשכלה כללית. כן פעל לחיזוק הקשרים עם היישוב היהודי בארץ ישראל ולתרומה לבניינו.
בשנת 1939 היה מועמד למשרת הרב הראשי לתל אביב, אך לבסוף לא נבחר.
הלך לעולמו בביירות בשנת 1948 (י"ז בניסן ה'תש"ח) ונקבר בה. בשתדלנות בנו בן-ציון בחבוט, הובא לקבורה בירושלים בכ"ז באדר ב' ה'תשי"א, על אף המתיחות בגבולות באותה תקופה.
חיבוריו
במהלך חייו חיבר ספרים רבים על תורה, הלכה מוסר ופיוטים, אך מרביתם נותרו בכתב יד. כן חיבר דיוואן שירים, כתב מאמרים לכתבי העת המאסף, עם וספר ולמספר קובצי מאמרים רבניים. חלק מתשובותיו הודפסו בספר "ישכיל עבדי" מאת הרב עובדיה הדאיה
אלפין השני, מלך הפיקטים
אלפין השני או אלפין בן אואורויד (באנגלית: Alpín II of the Picts או Alpín son of Uuroid, באירית עתיקה: Alpín mac Feredaig; נפטר ב-780) היה מלך הפיקטים במשך חמש שנים, משנת 775 ועד מותו.
ייתכן ואלפין היה אחיו של קודמו, קיניאוד, בשל הכתיב הדומה של שם אביו (אביו של קיניאוד נקרא אואורדך או וואורדך ב"דברי ימי הפיקטים"), אולם ייתכן שמדובר בשני חברים באותו שבט או משפחה ולא באחים.
אלפין מלך לאחר מותו של קודמו, משנת 775 ועד מותו שלו בשנת 780. ב"דברי ימי אלסטר" וב"דברי ימי הפיקטים" מכונה אלפין "מלך הסקסונים" - אולם ככל הנראה מדובר בטעות, מאחר שלא ידוע על מלך סקסוני בשם זה מתקופה זו. ב"דברי ימי קלונמאקנויז" הוא מכונה "מלך הפיקטים" וככל הנראה זה תוארו הנכון.
מיון ערימה
תיאור האלגוריתם
התיאור הבא מתייחס ל"ערימת מקסימום", שבה כל הורה גדול בערכו משני בניו.
פסאודו קוד
פונקציות עזר: Build-Heap(A) heap_size[A] <- length[A] for i <- length[A]/2 Downto 1 do    Heapify(A,i)
אומברית
אומברית היא שפה איטלית שנכחדה, והייתה בשימוש באזור אומבריה באיטליה העתיקה. דוברי השפה היו האומברים, שבט קדום שהתיישב באזור במהלך המאה ה-6 לפנה"ס.
ידועות כ-30 כתובות המשמרות את זכר השפה האומברית. הגדולה ביותר נקראת "הלוחות האיגוביים" (איגוביום = גוביו). מדובר בשבעה לוחות ברונזה הכוללים מידע על טקסי פולחן לכהני דת וכתובים בחלקם באלפבית איטלקי עתיק, ונכתבו בין המאה ה-7 לפנה"ס למאה ה-1 לפנה"ס.
ואטרה דורניי
ואטרה דוֹרְנֶיי (ברומנית: Vatra Dornei; בגרמנית ובפולנית: Dorna Watra; ביידיש: דורנה או "דארנא") היא עיר,עיירת נופש ואתר סקי בבוקובינה שבצפון רומניה, במחוז סוצ'אבה אוכלוסייתה, נכון ל-2011, מונה 14,429 איש. ואטרה דורניי הוכרזה כעיר בשנת 2000, והייתה לעיר החדשה והקטנה ביותר במחוז. העיר מפקחת על שלושה כפרים: ארגסטרו, רושו וטודירן.
גאוגרפיה
ואטרה דורניי ממוקמת בצפון-מזרח רומניה, בחלק הדרום-מערבי של מחוז סוצ'אבה, במרחק 110 קילומטרים מבירת המחוז, סוצ'אבה, ובמרחק 330 קילומטרים מבירת רומניה, בוקרשט. העיר נמצאת באזור מפגש הנחלים ביסטרציה ודורנה, בהרי הקרפטים המזרחיים בגובה 808 מטר. בזכות ההרים המקיפים את ואטרה דורניי, העיר היא אתר סקי וספא, מהוותיקים ברומניה. ואטרה דורניי מחוברת למערכת הרכבות הרומנית ובעיר שתי תחנות רכבת.
היסטוריה
התיעוד הכתוב המוקדם ביותר להתיישבות באזור ואטרה דורניי היא משנת 1592. יחד עם שאר היישובים בבוקובינה, ואטרה דורניי הייתה תחת שליטת ממלכת הבסבורג (לאחר מכן אוסטרו-הונגריה) בין השנים 1775 עד 1918. זו הייתה תקופה של פיתוח לעיירה, שהפכה למקום נופש ידוע בתחילת המאה ה-19. בין השנים 1925 עד 1950, ואטרה דורניי הייתה חלק ממחוז העבר קמפולונג. מאז 1950 ואטרה דורניי היא חלק מאזור סוצ'אבה והחל מ-1968 ממחוז סוצ'אבה.
אלברט יוחאי
אלברט יוחאי (6 בדצמבר 1931 - 10 ביולי 2008) היה צייר ישראלי.
ואטרה דורניי
דמוגרפיה
עד לשנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה בעיר אוכלוסייה מעורבת של רומנים, אוקראינים, יהודים וגרמנים. אולם כיום נותרה במקום האוכלוסייה הרומנית. בית הכנסת הגדול בכניסה לעיר ובית העלמין היהודי הם עדות לקהילה היהודית הגדולה שהייתה במקום.
העיר הגיעה לשיא אוכלוסייה בשנת 1992, כאשר חיו בגבולותיה כ-18,500 תושבים. מאז אוכלוסיית העיר הצטמצמה בהדרגה. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2011, העיר מונה 13,659 נפש. ואטרה דורניי היא בעלת האוכלוסייה החמישית בגודלה במחוז, אחרי בירת המחוז, סוצ'אבה, והערים פלטיצ'ן, רדאוץ וקמפולונג מולדובנסק.
אלברט יוחאי
ביוגרפיה
נולד באלכסנדריה והיה חבר בתנועת השומר הצעיר במצרים.
ואטרה דורניי
תיירות
ואטרה דורניי היא אתר סקי נודע בהרים הקרפטיים. בסמוך לעיירה ישנם מדרונות סקי, המושכים תיירים בעונת החורף. ואטרה דורניי מוקפת באזורים מיוערים רבים, המתאימים לתיירות אלפינית. בעיר ובסביבתה מצויים מעיינות מים מינרלים, שעזרו לעיר להתפתח בתחום המרחצאות.
בעיר מלונות אחדים, שני מוזיאונים (המוזיאון האתנוגרפי ומוזיאון מדעי הטבע) ומבנים מעטים בעלי משמעות היסטורית ואדריכלית ובההם: הקזינו, בניין המרחצאות הראשי, שתי תחנות הרכבת ובניין העירייה.
אלברט יוחאי
ביוגרפיה
בשנת 1962 נסע להשתלמויות בפריז בציור ובחריטה באקדמיה אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר. מ-1963 ועד 1965 היה חבר אגודת הציירים והפסלים בתל אביב.
עבודותיו הוצגו ב-19 תערוכות יחיד בין השנים 2005-1975 ובהן שתי תערוכות שהוצגו ב"סיטה" הבינלאומי לאמנות בפריס בין השנים 1999-1997 ובשנת 2000. כמו כן הציג ב-19 תערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם. ביניהן: תערוכה בפרנקפורט בשנת 1981, תערוכה בזגרב בשנת 1993, תערוכה במקסיקו בשנת 1995, תערוכה במסגרת הפסטיבל הבינלאומי ה-28 במוזיאון קאן-סור-מר בצרפת בשנת 1995 ותערוכה בסלון הסתיו בפריז בשנת 2000.
שימש כאוצר לתערוכת אמני ישראל, לציון 60 לבת ים שהוצגה במוזיאון בת ים בשנת 1987, וכאוצר "בחירת אמן" שהוצגה בבית האמנים בתל אביב ב-1993.
הציירת שרה גלבוע הייתה בין תלמידיו.
בשנת 1963 זכה במדליית כסף ותעודת דיפלומה בתערוכה לאמנים צעירים ברומא.
נפטר בשנת 2008.
מנגל
מַנְגָּל (מערבית: منقل, "מָנְקַל", כירה ניידת) או גְּרִיל (ולפי האקדמיה ללשון העברית: מַצְלֶה) או אסכלה הוא מתקן עליו צולים אוכל. המתקן כולל אסכלה, שהיא רשת מתכת, המונחת מעל מקור חום ישיר. במנגל הקלאסי והפשוט, מקור החום הוא גחלים (לרוב, הכוונה היא לפחמי עץ), לעומת מנגלים מודרניים, הצולים באמצעות חשמל או גז. נדירים יותר הם מנגלים סולאריים - תנורי שמש, המשתמשים באנרגיית השמש ומראה פרבולית לשם החימום.
צליית אוכל על רשת מקובלת ברחבי העולם. בארצות הברית, המתקן, המנהג ואופן ההכנה מכונים "ברביקיו". שם זה התקבל בשפות רבות. בארגנטינה, השם המקובל הוא "אסאדו", ובדרום אפריקה "בראי" (Braai). בקרב יוצאי עיראק בישראל מכונה המנגל ג'אפוף. הביטויים הישראליים העממיים המקובלים לצליית אוכל באמצעות מנגל הם "לעשות על האש" או "למנגֵל".
בישראל, המנגל הפך לנוהג עממי נפוץ בחגים רבים כמו גם באירועים ובמפגשים חברתיים, ובמיוחד ביום העצמאות שם המנגל הפך לקונצנזוס של ממש בפולקלור הישראלי.
נַפְנַף הוא אביזר מפלסטיק או קרטון מאולתר, קְטן-מידות וקל-משקל, המשמש לליבוי האש והלהטת הגחלים על ידי הגברת אספקת החמצן לאש כדי ללבותה. במקור נקרא הכלי דפדפה.
אטימולוגיה
מקור המילה מנגל הוא במילה הערבית מַנְקַל (منقل). בערבית, השורש נ-ק-ל משמעו "להעביר", ומכאן גם נגזרת המילה "נָקְלַה" ("נָגְלַה", בהגייה בדואית), כלומר "העברה". קרי, מַנְקַל - (משהו) שניתן להעבירו; כלומר, נייד (בניגוד לתנור נייח). לעברית המילה הגיעה מהשפה הטורקית, ואולי מההגייה בדואית, שבה הצליל "ק" (q) נהגה כמו "ג" (g).
מקור המילה "ברביקיו" הנפוצה ברחבי העולם הוא במילה משפת האראווק "barabicu", משם עברה לספרדית ולשאר השפות האירופאיות. המילה שימשה את הילידים באזור פלורידה והקריביים לתיאור שיטת הבישול בצלייה של חיות שלמות משופדות על ענפים ירוקים מעל לבורות אש.
דו-שיניים
דּוּ-שִׁינִּיִּים (שם מדעי: Diodontidae; ידועים גם כקיפודגיים ובאנגלית מכונים "דגי דורבן") הם משפחת דגי גרם מסדרת הנפוחיתאים בעלי קוצים על גופם.
מאפיינים
לדו-שיניים פרצוף גדול עם מסיכה אופקית על עיניהם ופה גדול מעוגל בעל שתי שיניים גדולות, המקור לשמם. דגים אלה ניזונים מיצורי ים קטנים, מזואופלנקטון ומחסרי חוליות ודגיגים קטנים. הם חיים בימים הפתוחים וכן בשוניות ובחוליות.
הם ידועים בעיקר בצורת ההתגוננות שלהם מטורפים על ידי בליעת מים (או אוויר אם יצאו מהים) וזקירת הקוצים שעל גופם. הקוצים אמורים להרתיע את רוב הטורפים ולכמה מינים ישנם כמה חומרים כמו ציאניד המוזרקים בקוצים לרקמות העור. ואולם מספר טורפים הכוללים כרישים, קטלנים וטונות מצליחים לטרוף אותם.
השעיית הספק
השעיית הספק הוא מונח מתחומי הספרות, המחזאות והתסריטאות המתייחס ליכולת ולנכונות להתעלם בעת הקריאה או הצפייה ממידת הסבירות, המציאותיות או ההיגיון של הנחות יסוד או של פרטים בסיפור. מונח זה שימושי ביצירות סוריאליסטיות, פנטסטיות וביצירות מדע בדיוני. את המונח טבע המשורר סמואל טיילור קולרידג'.
גישות
יצירתו של ג'.ר.ר. טולקין שדרגה את סוגת הפנטזיה בהציגה עולם דמיוני שלם עם מערכת שלמה של חוקים, עמים, היסטוריה, אמונה ושפות. טולקין עצמו טען שהמונח "השעיית הספק" איננו מתאים לנכונות הקורא להעמיד מערכת משנית של אמונות.
שיטות
במאמר שפרסם סופר הקומיקס מרדכי חלמיש במגזין "קומיקס" בחודש טבת תשע"ג, הוא מציין ארבע דוגמאות של טכניקות מצויות להשעיית הספק:
ריאליזיציה טכנית - שימוש בפרטים טכניים, לעיתים אף בצורה מוגזמת, על מנת לתאר מציאות לא טבעית, מקלים על קבלתה. לדוגמה: כאשר בא הסופר לתאר ענק רב ממדים המגיח לפתע מול בני אדם, הוא עשוי להיתפס במכוון לפרטים טכניים של נתוני גובה, צבע, צורת האצבעות וכדומה, על מנת להעניק אמינות לדמות הענק.
הצמדה לריאליה - שיטה נוספת היא "חיבור" האירוע הבדיוני והטלאתו אל אירועים ומצבים ריאליים ברורים. כך למשל, הסופר המתאר את הגעתה של חללית לחצר בית באישון לילה, יקדים ויתאר את משב הרוח ואת העצים הנעים, יעבור לתיאור החללית הנוחתת, ואז ישוב ויתאר את נביחותיו של הכלב הביתי. סגנון ה"פינג-פונג" בין ריאליה לבדיון ובחזרה, משעה את הספק ומקל על הקוראים לקבל כאחת את ההתרחשות כולה הכוללת את האירוע הבדיוני.
הרחבה רגשית - בבואם לתאר מצבים בלתי ריאליים, עוברים חלק מן הסופרים לתיאורי רגש נרחבים, ובכך "מקלים" על הקוראים לקבל את המצב שנוצר. לדוגמה: סופר המכניס לפתע דמות של ענק לסיפור, יתאר בהרחבה את תחושותיהם של בני האדם לנוכח היצור המפלצתי שלמולם. תיאורי הרגשות המורחבים משמשים כרקע המקל על השעיית הספק.
הכרזת הספק - סופרים רבים נוהגים "להודות" כביכול על מציאותו של הספק, ובכך באופן פרדוקסלי להעניק לו אמינות. לדוגמה: כאשר מתרחש מצב דמיוני ובלתי ריאלי, יציין הסופר ויכתוב כי גיבורי הסיפור לא האמינו למראה עיניהם. לעיתים הוא אף מוסיף מפיהם של גיבורי הסיפור, את התייחסותם למצב הבלתי הגיוני הזה. לצורך תיאור מקרים דמיוניים אף יותר, עשוי הסופר אף להקדים ולציין בטרם ההתרחשות, כי איש ממשתתפי הסיפור לא היה מאמין שיתרחש דבר מעין זה. לדוגמה: "היה זה ערב רגיל כאשר פסעתי אל ביתי בשעה עשר, ואילו היה אומר לי מאן-דהו כי הערב ישתנו חיי לחלוטין, לבטח הייתי פוטר אותו בבת צחוק".
הוק (מוזיקה)
הוּק (מאנגלית: Hook) הוא קונספט נושאי במוזיקה, לרוב קטע מלודי חוזר (כגון רצף אקורדים או תווים), שנעשה בו שימוש בעיקר במוזיקה פופולרית. מטרת השימוש בהוק היא להפוך את השיר לקליט ולכזה "המושך את האוזן של המאזין", והשימוש בו רווח במוזיקת פופ, רוק, דאנס והיפ הופ. בז'אנרים אלה, ההוק הוא בדרך כלל סוג של רפרן (פזמון חוזר), אך הוא יכול להיות מגולם גם במלודיה או בקצב.
בסימפוניה החמישית של בטהובן, לדוגמה, ניתן לומר כי החזרה על שלושת הסול ולאחריהם מי במול הם הוק.
אבצן
אִבְצָן מבית לחם היה השופט התשיעי ששפט את ישראל בתקופת השופטים.
אבצן מוזכר בתנ"ך רק במקום אחד, בשלושה פסוקים בלבד:
אבצן מזוהה עם העיר "בית לחם", בה חי ונקבר, אבל זיהויו של אתר זה שנוי במחלוקת. הזיהוי המקובל הוא עם בית לחם יהודה, היא אֶפְרָתָה, עיר גדולה ומוכרת המוזכרת בתנ"ך פעמים רבות; לפי זיהוי זה, אבצן היה בן לשבט יהודה. לעומת זאת, יש חוקרים המזהים את עירו של אבצן דווקא עם בית לחם הגלילית, המשוייכת לשבט זבולון.
לפי הכתוב, היו לו שלושים בנים ושלושים בנות, ואת כולם חיתן עם בני זוג משבטים אחרים. הדבר מעיד על כך שאבצן האמין שכשופט עליו להיות המנהיג של כל עם ישראל, ולא רק של השבט שלו, ולכן פעל כדי ליצור קשרים עם שבטים אחרים.
אבצן בתלמוד ובמדרש
האמורא רבה בר רב הונא מזהה את אבצן עם בעז ממגילת רות. זיהוי זה נעשה על סמך העובדה שגם בעז התגורר בעיר בית לחם בתקופת השופטים, ועל פי התנהגותו המנהיגותית של בעז, היאה לשופט.
התלמוד מוסיף שאבצן עשה משתאות גדולים לכבוד חתונות ילדיו ולא הזמין אליהם את מנוח, משום שהניח שהוא לעולם לא יזמין אותו לשמחות, שכן אשתו הייתה עקרה; על כך נענש במות שישים ילדיו בחייו. לאחר מכן נשא את רות והוליד ממנה את עובד, "חד דמשיתין זריז" (אחד זריז משישים), שלימים היה סבו של דוד המלך.
רש"י מזכיר את אבצן בפירושו לתנ"ך:
נארסאק
נארסאק (בגרינלנדית: Narsaq, "מישור"), בעבר נקראה נוּרְפְּרֵבֵן (בנורווגית: Nordprøven) היא עיר השוכנת לחוף הפיורד טונושׂיארפיךּ שבדרום גרינלנד.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור, מעידים על התיישבות בני אדם במשך אלפי שנים. חורבות כנסיית דירנס הנמצאים בפאה הצפון-מערבית של העיר, מעידים על ההתיישבות הנורדית באזור. בית הקברות של אנשי לנדנאם, המתוארך לשנת 1000, ממוקם במערב העיר, והוא נחשב לשריד העתיק ביותר להתיישבות הנורדית באזור. שרידי הכפר בראטאהילד אותו הקים אייריק תורוואלדסון, נמצאים כחמישה קילומטרים מנארסאק, בשטח העיר קאקורטוק הסמוכה. שרידי בישופות גרד'ר (Garðar), נמצאים בכפר איגליכּו (Igaliku) הסמוך.
ההתיישבות הנוכחית הוקמה בשנת 1830 בשם נוּרְפְּרֵבֵן (Nordprøven בנורווגית: הצפון המוכח), השם ניתן לה על מנת להבדילה מההתיישבות שהוקמה באותה השנה; סִידְפְּרֵבֵן (Sydprøven בנורווגית: הדרום המוכח) כיום אשׂויצופ פה (Alluitsup Paa).
במהרה התפתחה העיר כמרכז מסחרי, תרם לכך הנמל הטבעי העמוק שיכול להכיל כלי שיט גדולים. הציידים החליפו את השומן ועור כלבי הים שצדו, במוצרים יבשתיים כקפה, סוכר, לחם וכוסמת.
ציד כלבי הים היה הגורם המרכזי בכלכלת העיר עד סביבות שנת 1900. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20 הידלדלה אוכלוסיית כלבי הים, וכלכלת העיר החלה להתבסס על דיג. כפר הדייגים ההיסטורי הוקם בשנת 1914.
בתקופה זו גדלה אוכלוסיית נארסאק במהירות, מ-25 תושבים בשנת 1870, ל-162 בשנת 1919, ול-300 תושבים בשנת 1930. בשנת 1953 הוקם בעיר מפעל הדגים והסרטנים הראשון של חברת רויאל גרינלנד, דבר שהביא לגידול משמעותי באוכלוסיית המקום, בשנת 1959 התגוררו בנארסאק למעלה מ-600 תושבים.
עד ל-31 בדצמבר 2008 שימשה נארסאק כמרכז המנהלי של נפת נארסאק במחוז קיטה. ב-1 בינואר 2009, נכנסה לתוקף הרפורמה בחלוקה המנהלית בגרינלנד, ונארסאק עברה לשליטת מחוז כויאשׂק.
אווירית
מנחת המסוקים של נארסאק שוכן בצפון-מערב העיר, והוא פועל בכל ימות השנה. חברת התעופה אייר גרינלנד מפעילה טיסות יומיות למנחת קאקורטוק ולנמל התעופה נרסארסואק.
יבשתית
בניגוד לשאר גרינלנד, יש באזור נארסאק רשת דרכים נרחבת בהיקף של כ-120 ק"מ. הדרכים העשויות עפר עבירות בעיקר לרכבי שטח, ואין בהם תעלות לניקוז. בעונת החורף, הופכת מזחלת הכלבים לכלי התחבורה הנפוץ ביותר.
דייג
הדייג מהווה את עמוד התווך של הכלכלה המקומית. הפיורדים הסמוכים לעיר מהווים בית גידול לבעלי חיים ימיים רבים, בהם: ליוויתנים, דגי סלמון וכלבי ים.
גידול צאן
באופן ייחודי לגרינלנד, מתאפשרת חקלאות במישורים שמצפון לעיר, שם נמצאים כמה שדות. מתוך 53 חוות כבשים הרשומות בגרינלנד, 31 נמצאות באזור נארסאק.
בעיר נמצא בית המטבחיים של חברת KNI A/S, המשחטה היחידה בגרינלנד.
תיירות
בשנים האחרונות, חווה דרום גרינלנד ירידה בהכנסות מתיירות, אך התיירות עדיין מהווה את מרכיב השלישי בגודלו בכלכלת נארסאק.
שירותים ותשתיות
בעיר יש שני סופרמרקטים, כנסייה תחנת משטרה, תחנת כיבוי אש, בית ספר יסודי, בית קפה, בית חולים וכמה חנויות קטנות. מבשלת הבירה הראשונה בגרינלנד "Greenland Brewhouse" הוקמה בעיר בדצמבר 2004.
בית החולים שוכן במבנה בן שתי קומות ובו 14 מיטות. בבית החולים נמצא גם מרפאת שיניים.
דמוגרפיה
נארסאק היא העיר התשיעית בגודלה בגרינלנד, כמה מאות בני אדם מתגוררים בכפרים הסמוכים לה.
אקלים
האקלים בעיר הוא אקלים קוטבי, עם חורף מושלג וקיץ קר. האדמה בקצה הדרומי של גרינלנד לא קופאת.
ערים תאומות
לנארסאק שלוש ערים תאומות:
תרכובות ברום
תרכובות ברום היא חברה מקבוצת כימיקלים לישראל המייצרת מוצרים מברום. לחברה מפעל בנאות חובב, הגדול ביותר באזור התעשייה. מפעל זה הוא בין המפעלים החשובים בייצור מוצרי ברום בעולם. הוא מפיק כשליש מכלל המתיל ברומיד בעולם כולו, מייצא כימיקלים רבים שאינם מיוצרים בשאר העולם ומוצריו ידועים באיכותם. לחברה רשת שיווק מסועפת ברחבי העולם ומפעלים נוספים.
המפעל מייצר כשבעים מוצרים שונים, המשמשים למזון, דלק, צבעים, קוסמטיקה, חומרי צילום, חומרי הדברה, חומרים למניעת התלקחות, חומרים לטיפול במים, מוצרי ביניים לתעשיית התרופות, כימיקלים לתעשיית קידוחי הנפט, מוצרי הדברה לחיטוי קרקע המשמשים בחקלאות ועוד. את הברום מפיק המפעל בעיקר מים המלח.
היסטוריה
בשנת 1956 הוחל בהפקת ברום מים המלח בנוסף לאשלג, על ידי חברת בת שהוקמה לשם כך, "ברום ים המלח". כבר אז עלה הרעיון להקים מפעל לייצור תרכובות ברום, תוך ניצול הסמיכות למפעל כריית הברום והערך המוסף הגבוה של התרכובות לעומת הברום הגולמי. לצורך כך, הוקמה בשנת 1959 חברת תרכובות ברום. המוצר העיקרי של החברה יועד להיות בתחילה מתיל ברומיד. בשנת 1961 הוחל בהקמת מפעל החברה בבאר שבע והוא נפתח בתחילת 1963. המפעל פעל כולו לייצוא ובשנתו השנייה ייצא מוצרים בערך קרוב לחצי מיליון דולר. ביולי 1965 נחנך במפעל מתקן לייצור ברומיטים.
עם ההחלטה על הקמת אזור התעשייה רמת חובב, הוחלט להקים באתר מפעל נוסף של תרכובות ברום. בניית המפעל החלה בשנת 1976, והוא נחנך בנובמבר 1978.
איכות הסביבה
תרכובות ברום הוא בין המזהמים העיקריים בנאות חובב.
בשנת 1978 פורסמו טענות על עובדים שהיו לעקרים עקב חשיפה לחומרים במפעל. המפעל אף הפסיד בתביעות של עובדים אשר עבדו במפעל ולקו במחלות קשות.
במאי 2004 נקנס המפעל בסך חצי מיליון ש"ח בגין פליטת מזהמים בין השנים 2003-1998.. ב-2007 הגישו מספר תושבים מהישוב ואדי נעים תובענה ייצוגית נגד החברה, שהסתיימה ב-2012 בפשרה לפיה החברה תשקיע כמיליון ש"ח בפרויקט חברתי לטובת התובעים, ובנוסף עוד כ-9 מיליון ש"ח לצמצום החומרים הנפלטים מהמפעל.
המשרד להגנת הסביבה ערך מספר בדיקות פתע במפעל, ומצא דרך קבע חריגות בפליטת כימיקלים מסוכנים. בין השאר נמצאו חריגות של אלפי אחוזים בדיכלורומתאן (מתילן כלוריד) המשפיע על מערכת העצבים ומוכר כחומר מסרטן.
כיום, החברה מאמצת מדיניות קפדנית ופעילה בנושאי בטיחות ואיכות הסביבה. בהקפדה מלאה מתבצע הטיפול בפסולת, הכולל:
החברה אף זכתה במקום הראשון בתחרות "פרס האיכות הלאומי בתעשייה" בשנים 1998 ו-2001.
תמלוגים
במשך שנים רבות שילמה כיל תמלוגים למדינת ישראל על בסיס שווי הברום בכניסתו למפעל תרכובות ברום, ולא על פי שווי המוצרים שיוצרו ממנו. טענת החברה הייתה שהדבר נעשה בהסכמת המדינה. לראיה הובאו פקידי מדינה בעת הפרטת החברה שטענו שבתשקיף למכירת החברה נכתב שהתמלוגים מחברת תרכובות ברום היא אפס, ועל סמך הנחה זאת נמכרה החברה במחיר גבוה יותר. מנגד טענה המדינה שהסכם התמלוגים עם כיל ציין שהתמלוגים מחויבים על פי המוצרים שהתשלובת מוכרת, וחברת תרכובות ברום היא חלק מהתשלובת. בבוררות שהסתיימה במאי 2014 נתקבלה עמדת המדינה והחברה חויבה לשלם תמלוגים לאחור.
על פי טענת החברה, בשנים 2007-2014 הפסיד המפעל בנאות חובב מעל מיליארד וחצי שקלים ועל כן יש צורך בתוכנית התייעלות הכוללת פיטורי עובדים. מנגד טען ירון זליכה, שנשכר על ידי ועד העובדים, שהחברה עושה הפרדה מלאכותית בין ייצור תרכובות הברום לבין הפקת הברום, ושהסתכלות כוללת על פעילות הברום של כיל מראה שהיא רווחית.
חברות בת
בשנת 2000 רכשה תרכובות ברום את כימדע כימיקלים עדינים שהייתה בבעלות הקיבוצים ניר יצחק וסופה.
בשנת 2011 רכשה תרכובות ברום את טראברום טכנולוגיות.
סטפן ליכטשטיינר
סטפן ליכטשטיינר (בגרמנית: Stephan Lichtsteiner; נולד ב-16 בינואר 1984) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן הימני במספר ליגות בכירות ובנבחרת שווייץ.
קריירת המשחק
ליכטשטיינר החל את הקריירה בקבוצת גראסהופרס ציריך כאשר עלה מקבוצת הנוער בעונת, אך בעונת הבכורה שלו שותף במשחק ליגה בודד. בעונות הבאות, ביסס ליכטשטיינר את מעמדו כבורג מרכזי בהרכב הקבוצה, ואף זכה עימה באליפות בעונת.
בעונת עבר ליכטשטיינר לקבוצת ליל הצרפתית. הוא הפך במהרה לשחקן הרכב במועדון, ואף עזר לו לסיים את העונה במקום השלישי בליגה המזכה בכרטיס לליגת האלופות. בעונתו האחרונה במועדון כבש ליכטשטיינר ארבעה שערים, אך סיים עם קבוצתו רק במקום השביעי בליגה, והקבוצה נותרה מחוץ למפעלים האירופאים בעונה שלאחר מכן.
לאחר טורניר יורו 2008 הצטרף ליכטשטיינר לקבוצת לאציו תמורת סכום משוער של כ-1.5 מיליון אירו בחוזה לארבע שנים. הוא הגיע לקבוצת הסרייה א' כמחליפו של חברו לנבחרת שווייץ ואלון בהראמי שעבר לוסטהאם יונייטד. בחודש אפריל כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה בדרבי נגד רומא.
בשנת 2005 זומן ליכטשטיינר לסגל נבחרת שווייץ, אך נותר על הספסל במשחקים בהם זומן. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק הידידות נגד נבחרת ברזיל ב-11 באוקטובר 2006. הוא שותף בכל משחקי נבחרתו בטורניר יורו 2008, ובשמונה מעשרת משחקיה במוקדמות מונדיאל 2010.
בשנת 2012 ליכטשטיינר זכה עם יובנטוס בסופרקאפ האיטלקי ובגביע ברלוסקוני.
ב-5 ביוני 2018 חתם בארסנל מהפרמייר ליג.
ב-19 באוגוסט 2019 חתם ליכטשטיינר באאוגסבורג מהבונדסליגה לעונה אחת.
ב-12 באוגוסט 2020 הודיע על פרישה מכדורגל.
ביינאו
היסטוריה
ביינאו נוסדה כעיירת דייגים ב-1916 אך עד שנות ה-60 המאוחרות הייתה העיירה קטנה ולא מרכזית ובעיקר שימשה את משרדי הממשלה המקומיים, בתחילת שנות ה-70 התגלו שדות נפט גדולים באזור העיירה והחלה תנועה ערה של תושבים מחלקים אחרים של ברית המועצות לאזור, בגלל מיקומו של הכפר קרוב יחסית לאוזבקיסטן הפך הכפר לעיר מסחר משגשגת ומרכזית באזור, לאחר פירוק ברית המועצות החלו חברות זרות להגיע לאזור ובשלבים מאוחרים יותר התגלו מאגרי גז גדולים באזור העיר. בעיר ישנו מפעל נפט וגז מרכזי של תאגיד הענק שברון, בסוף העשור השני של המאה ה-21 החלה להבנות מסילת הרכבת המרכזית שעתידה לשנע מוצרים לרוסיה, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן.
X Japan
X Japan (ביפנית エックス ジャパン) היא להקת הבי מטאל יפנית אשר נוסדה ב-1982. הלהקה, אשר נקראה במקור X (ביפנית エックス), השיגה הצלחה משמעותית ראשונה בשנת 1989, עם צאת Blue Blood, אלבומה השני. X Japan הוציאה במשך כל קיומה בעיקר בלדות, אך בעוד שהיא החלה כלהקת ספיד/פאוור מטאל, היא עברה בהמשך למטאל מתקדם. הלהקה התפרקה ב-1997, אך התאחדה מחדש בשנת 2007. X Japan קיבלה קרדיט כאחת ממובילות תנועת ה-Visual Kei ומכרה בסך הכל מעל ל-20 מיליון אלבומים ומעל ל-2 מיליון הום וידאו.
לוח השנה האטי
לוח השנה האטי הוא הלוח שהיה נהוג בתקופה הקלאסית באטיקה, חבל הארץ בו שכנה אתונה העתיקה. מאחר שרוב הממצאים והעדויות על יוון העתיקה מוצאם מאתונה או נוגעים לה, ידיעותינו אודותיו רבות משל הלוחות ההלניים האחרים. ברם, היות שלוח השנה נחשב דבר המובן מאליו, איש מבני התקופה לא טרח לתארו בשלמותו, והעדויות המצויות בידינו מקוטעות ולעיתים קרובות סותרות זו את זו. יתרה מכך, במהלך התקופה הנדונה הוא עבר שינויים שאינם מובנים לנו במלואם, ולכן כל ניסיון לתארו הוא בגדר שחזור משוער בלבד. ראוי לציין בהקשר זה, שהמושגים האתונאיים והאטיים זהים במידה רבה.
ההיבט המקומי של לוח השנה
לוח השנה האטי שימש את תושבי אטיקה בלבד וציין אירועים מקומיים תוך זיקה מעטה לעולם שמעבר לגבולות אטיקה. לדוגמה, בבויאוטיה הסמוכה לאטיקה, לא זו בלבד שהחודשים נקראו בשמות אחרים, אלא השנה החלה באמצע החורף, בעוד באתונה ציינו את תחילתה שישה חודשים מאוחר יותר, קצת אחרי אמצע הקיץ. זאת ועוד, להלכה אמורים היו החודשים היווניים להתחיל עם מולד הירח, אך למעשה נקבעו מועדיהם על ידי תושבי המקום והשתנו מעט ממקום למקום. ברוב השנים חופפים החודשים בשתי הקהילות זה את זה פחות או יותר, אך אין כל עדות כי השתיים ניסו לקיים חפיפה מדויקת. הן לא ראו כל צורך בכך.
ההבדל בין שני לוחות שנה שכנים אלה שיקף כנראה את העוינות ההיסטורית בין שתי הקהילות ואת ההבדלים התרבותיים ביניהן. הבויאוטים לא דיברו בניב האיוני בו השתמשו בני אתונה, ולכן שמות החודשים היו שונים. בלוח השנה של האי האיוני דֶלוֹס, לעומת זאת, נקראו ארבעה מתוך שנים-עשר החודשים באותם שמות כמו באתונה, אך מועדיהם בשנה היו שונים. בדלוס, שהייתה נתונה להשפעתה של אתונה מ-479 לפנה"ס לערך ועד 314 לפנה"ס, החלה השנה באמצע החורף, כמו אצל הבויאוטים.
שימוש במספר לוחות שנה
חייהם של האתונאים התנהלו, למעשה, תוך שימוש בכמה לוחות שנה בעת ובעונה אחת, ששימשו למטרות שונות:
לוח השנה הדתי
ייעודו הראשון של לוח השנה היה לציין את מועדיהם של החגים הדתיים. חגים אלה הקיפו מגוון פעילויות רחב הרבה יותר מכפי שכולל המושג "דתי" במובנו המוכר לנו, והם מילאו תפקיד מרכזי בחיי העיר.
רשימת החודשים
בשום מקום לא שרדה רשימה שלמה של כל 12 החודשים על פי סדרם, אך השחזור הבא הוא ודאי. המִתְאָם המוצע כאן בין החודשים האטיים לבין חודשי הלוח הגרגוריאני המודרני הוא רופף, ובשנים מסוימות עשוי לחרוג בחודש ימים ויותר.
לוח שנה ירחי-שמשי
השנה אמורה הייתה להתחיל משנצפה לראשונה מולד הירח שלאחר יום ההיפוך הקיצי. ביום זה היום הוא הארוך ביותר בשנה והלילה הקצר ביותר. יום זה חל כאשר נקודות הזריחה והשקיעה של השמש על פני האופק, שנצפו כנעים צפונה במהלך מחצית השנה שחלפה, נותרות על מקומן ימים אחדים קודם שהן מתחילות לנוע חזרה דרומה. במצב אידיאלי צריך היה יום ההיפוך להתרחש בחודש האחרון של השנה. השנה החדשה החלה למחרת הערב בו נראה "הירח החדש" מתחיל לנדוד לאטו (או כאשר נדמה שראו זאת). משום שהזיקה בין שני אירועים אלה, יום ההיפוך הקיצי ומולד הירח, משתנה, נע מועד תחילת השנה החדשה עד חודש ימים ביחס ללוח הגרגוריאני.
בשל יצירת זיקה בין השמש והירח היה לוח השנה לוח ירחי-שמשי. שנים עשר חודשי ירח מסתכמים בכ-354 ימים, כאחד עשר ימים פחות משנת שמש. על פי לוח שנה ירחי טהור, כמו הלוח המוסלמי, החודשים זוחלים לאחור עם השנים, ואין זיקה בין החודשים לבין עונות השנה. ביוון, בה נבדלות העונות זו מזו באופן מובהק, היה צריך להימנע מכך. כיוון שקשרו את ראשית השנה שלהם ליום ההיפוך, אפשרו האתונאים קיומה של זיקה בין החודשים לבין עונות השנה, אם כי תוך גמישות מסוימת.
על מנת לפתור את ההבדל בין שנת הלבנה הקצרה באחד עשר ימים משנת חמה, הוסף עוד חודש אחת לשלוש שנים לערך, כשהתוצאה היא שנה מעוברת של כ-384 ימים. על כן, בשנה רגילה היו 12 מחזורי ירח ואז, כאשר התברר כי החודשים נדדו לאחור דיים, הנהיגו שנה בת 13 מחזורים, כדי לסנכרן מחדש את שנת הלבנה עם שנת החמה. חודש נוסף זה הושג על ידי חזרה על החודש הקיים. במילים אחרות, אותו שם חודש שימש פעמיים בזה אחר זה. ספרי הדרכה קובעים בדרך כלל כי החודש השישי, פוסיידון, היה החודש המוסף, אך העדויות מלמדות כי גם החודשים 1, 2, 6, 7 ו-8 שימשו לעיבור השנה.
היו בנמצא מחזורים שונים לחישוב מדויק של השנים בהן יש להוסיף חודש שלושה עשר. ייתכן שמחזור של תשע עשרה שנים, הידוע בשם מחזור מֶטוֹנִי, שפותח באתונה העתיקה על ידי האסטרונומים מֶטוֹן ואֶוּקְטֵמוֹן (פעלו ב-432 לפנה"ס), שימש לקביעת השנים המעוברות, כדי ששנת השמש ושנת הירח תשארנה מסונכרנות במידת מה של דיוק. אולם אין עדויות להנהגתה של שיטה מסוימת באתונה, ושיטת העיבור השתנתה מזמן לזמן.
שמות החודשים
החודשים האתונאיים נקראו על שמות אלים וחגים. בכך נבדל לוח השנה האטי מהלוחות המסופוטמיים, שהיו הבסיס לכל לוחות השנה הירחיים היווניים. בלוחות השומריים והבבליים, לדוגמה, החודשים נקראו על שם הפעילות החקלאית העיקרית שבוצעה באותו חודש. אף כי חגים אתונאיים רבים היו קשורים עם השלבים השונים של המחזור החקלאי, כמו חגי הזריעה או הקציר (עובדה שחיזקה, את הצורך לשמור על חפיפה גסה בין לוח השנה הירחי ללוח השנה השמשי) השנה החקלאית לא הייתה הבסיס של לוח השנה.
אדמונד קירבי סמית'
אדמונד קירבי סמית' (באנגלית: Edmund Kirby Smith; 16 במאי 1824 – 28 במרץ 1893) היה גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים של ארצות הברית. נודע בעיקר עקב מנהיגותו ופיקודו על החזית הטרנס מיסיסיפית לאחר מפלת הקונפדרציה במצור על ויקסבורג. כמו כן לחם סמית' במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
לוח השנה האטי
שמות החודשים
ג'יין אלן הריסון, הדנה בספרה בחגים האטיים, מציינת כבר בראשית דבריה כי כמה חגים, אם כי לא כולם, העניקו את שמם לחודש בו נחוגו, וכי להוציא חג יחיד - הדיוניסיה, אף חג לא נקרא במישרין על שם אל אולימפי או אלוהות אחרת כלשהי.
אדמונד קירבי סמית'
נולד בסיינט אוגוסטין שבפלורידה לעורך דין ולאשת מודיעין. למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ולאחר מכן החל את שירותו הצבאי.
לוח השנה האטי
שמות החודשים
החודש השישי באתונה, פּוֹסֵידוֹנֶאוֹן, קיבל את שמו ישירות מהאל פוסידון. האל מופיע, על פי רוב, בצורת תואר הפולחן (cult title; השם או האספקט שבגינו סוגדים לאל בחג מסוים). דוגמאות לכך הן מַאימָקְטֶרִיוֹן, שנקרא על שם זאוס ("הזועם"), ומֶטָגֵיטְנִיוֹן, על שמו של אפולו כמושיעם של המתיישבים.
מבין כל החודשים, רק השמיני, אַנְתֶסְטֶרִיוֹן, נקרא במישרין על שם החג העיקרי שנחוג בחודשו - האַנְתֶסְטֶרִיָה. אף על פי שהחגים שהעניקו שמם לחודש היו חשובים יחסית, והם פִּיאַנֶפְּסִיָה, תַארְגֶלִיָה וסְקִירַה, אחדים מהחגים היותר מפוארים בחיי העיר לא נזכרים בשם החודש. דוגמאות לכך הן הדיוניסיה הגדולה, שנחוגה באֶלָפֶבּוֹלְיוֹן (החודש ה-9) והפַּנְאָתֶנָיָה, הנזכרת בעקיפין בהֶקָטוֹמְבָּאיוֹן (החודש ה-1), הנקרא על שם "הֶקָטוֹמְבָּה", קורבן "מאה השוורים" שהועלה בלילה האחרון של הפאנאתנאיה. החודש השני, לדוגמה, מֶטָגֵיטְנִיוֹן, נקרא על שם תואר הפולחן של האל אפולו, אך אין כל רמז לחג הנושא את השם. כך הוא הדבר גם ביחס לחודשים ה-5 וה-6, מַאימָקְטֶרִיוֹן ופּוֹסֵידוֹנֶאוֹן.
לוחות השנה של הערים האיוניות באסיה הקטנה (לאורך החוף המערבי של טורקיה של ימינו) חולקים לעיתים תכופות את שמות החודשים עם אתונה. במילטוס, לדוגמה, ארבעה חודשים נשאו אותם שמות כבאטיקה, והם: תרגליון, מטגיטניון, בואדומיון ופיאנפסיון, וכן, בשתי הקהילות תפס פיאנפסיון מקום זהה כחודש הרביעי ברשימת החודשים. לפי המסורת, ערים איוניות אלה נוסדו על ידי מתיישבים מאטיקה (כפי הנראה בסביבות המאה ה-11 לפנה"ס) והקשר תרבותי זה יכול להסביר את הדמיון.
החגים האתונאיים כללו כ-80 חגיגות, שנחוגו אחת לשנה, ומערכת ימים מקודשים חודשיים, שקובצו בסביבות תחילתו של כל חודש. אלה האחרונים היו לעיתים קרובות ימי ההולדת של אלים, שכן היוונים חשבו אותם לאירועים הנשנים מדי חודש ולאו דווקא מדי שנה. הימים 1-4 והימים 6-8 בכל חודש היו מקודשים לאלים או לאלוהויות מסוימים, וסך כולם הגיע לכ-60 ימים בשנה.
על פי רוב, לא התירו את קיומם של חגים חודשיים וחגים שנתיים באותם ימים. משמעות הדבר, כי לכל חודש חג היה שלב פתיחה, שכלל טקסים וחגיגות שנשנו במדויק, בעוד חלקו העיקרי של כל חודש כלל לוח מועדים ייחודי של ימי חג.
תפקיד נוסף של לוח שנה זה היה ציונם של כ-15 ימים אסורים, בהם לא הותר לנהל עסקים.
ימי החודש
החודשים היו בני 29 או 30 ימים, לסירוגין פחות או יותר. מספר הימים השתנה בשל תנועת הירח במסלולו סביב כדור הארץ האורכת כ-29.5 ימים. ברם, במקום לנקוט שיטה הקובעת מראש את אורכם של החודשים, אורכו של כל חודש הוכרז ממש לפני סופו, בניסיון להתאים את היום הראשון של החודש שלאחריו למולד הירח הקרב. החודשים הקצרים, בני 29 ימים, היו ידועים בשם "חלולים" ואלו בני 30 ימים בשם "מלאים".
כל חודש נחלק לשלושה חלקים בני עשרה ימים, שנקשרו עם התמלאותו של הירח, מילואו והתמעטותו. מתן השמות לימים היה דבר מסובך. היום הראשון בכל חודש נקרא פשוט "נומניה" (noumenia) או "הירח החדש", שם שהיה נהוג למעשה בכל לוחות השנה היווניים. מיום זה נספרו הימים עד היום ה-20. מספור הימים בשליש האחרון של החודש נעשה במהופך ובסדר יורד, מהיום העשירי ועד היום האחרון. רק לימים בחלקו האמצעי של החודש היו מספרים הגדולים מ-10, וגם אלה נקראו לעיתים תכופות "השלישי שלאחר עשר" וכן הלאה. בשני החלקים האחרים נספרו הימים מ-2 עד 10 ואחר כך מ-10 עד 2. כדי להבחין בין ימים הנושאים אותו מספר, הוסיפו לשם החודש את הבינוני הפועל (participium) "מתמלא" ו"מתמעט". תוספת זו לא הייתה דרושה לימים בחלק האמצעי של החודש, מאחר שלמספריהם לא הייתה משמעות כפולה, אם כי מאוחר יותר השתמשו במונח "של החודש באמצעיתו". היום האחרון בחודש נקרא "הנה קאי ניאה" (hena kai nea), "הישן והחדש". שם זה, המיוחד לאתונה, מייצג את היום המגשר בין שני ירחים או חודשים. במקומות אחרים ביוון הוא נקרא בדרך כלל היום השלושים.
תאריך על פי שיטה זו עשוי היה להיות למשל: "(היום) השלישי בהתמעטות תרגליון", שפירושו היום ה-28 בחודש תרגליון.
כפי שניתן לראות, שני ימים נקראו ה-10 בזה אחר זה, ה-10 המוקדם וה-10 המאוחר, וזאת על מנת להבליט את המעבר אל שלב ההתמעטות של הירח.
כאשר חודש אמור היה להימשך 29 במקום 30 ימים (חודש "חלול"), היום האחרון של החודש ("החדש והישן") הוזז לאחור ביום אחד. במילים אחרות, שמו של "ה-2 בהתמעטות הירח" (היום ה-29 ברצף הרגיל) הוחלף בשם סופו של החודש.
לוח השנה האזרחי
כמו האיונים, גם האתונאים נחלקו תמיד לארבעה שבטים. אף ששבטים אלה לא בטלו מעולם, אחת מהרפורמות המרכזיות במהלך כינונה של הדמוקרטיה האתונאית לאחר 506 לפנה"ס הייתה חלוקת האזרחים על פי שיטה חדשה של עשרה שבטים. המטרה הייתה לנסות להבטיח השתתפות שווה של כל האזרחים בניהול הקהילה. מזמן זה ואילך נעשה המספר עשר למאפיין של הדמוקרטיה האתונאית, ועל כן חלק גדול מפעילות האזרחים נעשתה באמצעות עשרת השבטים. (לדוגמה: 10 מצביאים שעמדו בראש 10 גדודים, 10 קבוצות של שופטים עממיים, ו-10 אחראים על האוצר של הליגה האטית-דלית).
הַסְדִירָה העשרונית שימשה גם ליצירת לוח שנה נוסף בן עשרה חודשים. מדי שנה קבע כל שבט את 50 נציגיו למועצת ה-500 (הבּוּלֵה), שמילאה תפקיד חשוב בניהול הפוליס. חמישים הנציגים של כל שבט כיהנו בתפקיד למשך עשירית שנה, שליש מהם ב"וועדה מתמדת", ותקופת כהונתם נקראה "פְּרִיטַנֵיה" (pritaneia).
במאה החמישית לפנה"ס התבסס לוח השנה של המדינה על השנה השמשית בת 365 או 366 ימים בלא התייחסות כלשהי למופעי הירח. סידור אפשרי אחר היה שעשר הפריטניות נחלקו בין שישה חודשים בני 37 ימים ולאחריהם בין ארבעה חודשים בני 36 ימים. (סידור זה הפך נפוץ במאה הרביעית לפנה"ס).
מכמה תיארוכים סינכרוניים ששרדו עולה כי השנה הפוליטית והשנה הדתית לא התחילו ולא הסתיימו באותם הימים. השנה הפוליטית החדשה הקדימה או פיגרה 15 ימים ביחס לשנת החגים הדתיים.
ברם, ב-407 לפנה"ס סונכרנו שני לוחות השנה כדי שיתחילו ויסתיימו באותם הימים. מאז ואילך, כמתואר ב"חוקת האתונאים" מן המאה הרביעית לפנה"ס, סודרה השנה האזרחית כדלקמן:
ישנה השערה לפיה בשנים שבהן הוסף חודש לשנה הדתית, הוארכו החודשים הפוליטיים כפי הנראה ל-39 ול-38 ימים, שיטה שהייתה מקיימת את האיזון בין השבטים, אולם לא נמצאה עדות להשערה זו.
החודשים הפוליטיים לא נשאו שמות אלא נקראו במספרים, שניתנו בצירוף השם של השבט המכהן בנשיאות הפריטניה (שם שאינו רומז דבר על הזמן של השנה, מאחר שהשבט נבחר בהטלת גורל בסיום כהונת קודמו). גם הימים מוספרו ברצף, החל מ-1 ועד סך כל הימים של אותו חודש.
אחד מתפקידיו העיקריים של לוח השנה האזרחי היה לקבוע את מועדי ארבע התכנסויות אספת העם שנערכו בכל פריטניה. ככל שהדבר התאפשר, לא נערכו כינוסי האספה בימי חג, גם לא בימי החג החודשיים בראשיתו של כל חודש. כתוצאה מכך נתקבצו הכינוסים לקראת סופו של החודש.
תאריך על פי לוח זה יכול היה להיות למשל: "היום ה-33 בפריטניה ה-7 של שבט ארכתניס" (Erechthenis). סגנון זה שימש גם במסמכים של המדינה האתונאית (ששרדו רק בכתובות). ואולם, לעיתים נוסף בכתובות תאריך כנהוג על פי לוח השנה הדתי (דבר המאפשר להשוות בין הלוחות).