cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרולי ברונכר
ביוגרפיה
נולד ירושלים למשפחה המשתייכת לחסידות אלכסנדר, להורים חוזרים בתשובה. משפחתו התגוררה באוסטרליה, וסמוך ללידתו עלו לישראל והתגוררו בשכונת הר נוף בירושלים. למד במוסדות של חסידות אלכסנדר בירושלים ובבני ברק. ב-2014, במהלך הלימודים בישיבה החל לעבוד כטכנאי קול באולפני טנור עד 2017.
ברונכר הוא אושיית רשת חרדית.
קריירה
בפברואר 2016 הקים יחד עם נתנאל ישראל אדרי את הצמד "שרולי ונתנאל". הצמד פעל עד לפירוקו באוקטובר 2020.
באותה שנה הפיק ועיבוד מוזיקלית את האלבום "בס קול" של חיים שלמה מאיעס, והשתתף בכתיבת חלק המילים והלחנים באלבום.
ב-2016 עיבד והפיק מוזיקלית לזמר קובי ברומר את השיר "טאנץ עם סלסולים". באותה שנה עיבד עבור ההרכב "צמד ילד" את השירים "אעופה אשכונה" ו-"הכל לטובה".
ב-2017 החל בפרויקט בו הוא מארח אמנים שונים לבצע את שירים שכתב והלחין, ברונכר מפיק את הקליפים לשירים אלו. במסגרת הפרויקט, אירח לדואטים את הזמרים דוד אשר, נריה אנג'ל, מידד טסה, אליה והב, חיים ציפל, דוד פרלמן, אברומי וינברג, מאיר גרין,  רועי ידיד, משה חבושה ומשה עמרן.
באוגוסט 2017 החל לכתוב, לביים, לערוך ולהפיק וידאו-קליפים, כשכתב וביים את הקליפ לשיר "דספזלטוב" לזמר עמירן דביר.
ב-2018 הלחין 8 מתוך 11 שירי האלבום "The power is you" של חיה קוגן, ועיבד את שירי האלבום. ברונכר עיבד עבור קוגן מספר גרסאות כיסוי שביצעה.
ביוני 2023 הלחין, לצד נתנאל לייפר, ועיבד את השיר "ירושלים שלי" שביצע דוד בן ארזה, מתוך "הפרויקט של הלב".
שרולי ונתנאל
בפברואר 2016 הקים יחד עם נתנאל ישראל אדרי את הצמד "שרולי ונתנאל", שפעל עד לפירוקו באוקטובר 2020.
היסטוריה
הצמד נפגש לראשונה באולפני טנור בשנת 2015, כאשר שרולי שימש כטכנאי ונתנאל הקליט באולפן קולות רקע.
הצמד ביצע בעיקר גרסאות כיסוי לשירים ישראליים, כשאת המילים כתבו יחד. לעיתים הוציאו שירים מקוריים, אותם כתבו והלחינו יחד. ברונכר הפיק את הקליפים שליוו את השירים שהוציאו.
הסגנון המוזיקלי שלהם נחשב חדשני בקרב המוזיקה החסידית, וההתנהלות הכללית של הצמד נחשבה חדשנית וחריגה בקרב הציבור החרדי וגררה לא פעם ביקורת.
הצמד זכה בתואר "הרכב השנה" במצעד השנתי של כאן מורשת לשנת ה'תש"ף.
ההרכב התפרק באוקטובר 2020. בראיון לערוץ 7 סיפר נתנאל כי הפרידה הייתה על רקע כלכלי שנגרם כתוצאה ממשבר נגיף הקורונה, ולא על רקע אישי ביניהם.
דיסקוגרפיה
ב-2016 הוציאו את השירים "גשם של אור", "רק שלך" שהיה גרסת כיסוי לשיר "Cheap Thrills"; "חמוץ מתוק", שהיה גרסת כיסוי לשיר "Let Me Love You" והוציאו את השיר "הכל עובר" (גרסת כיסוי לשיר "הכל עובר" של עידן רייכל). לקראת יום ירושלים הוציאו "מחרוזת ירושלים נוסטלגית".
ב-2017 הוציאו את השירים "מלכה" (את הקליפ כתבו שרולי ונתנאל, ושרולי גם ערך) ו"שמור עליי" שהיה גרסת כיסוי לשיר "It Ain't Me".
באותה שנה החלו לשתף פעולה עם ישי לפידות והם היו חברים בהרכב הפופ היהודי "אוומן Omen". ההרכב היה מורכב משני צמדים: צמד האחים הרקדנים איציק וקובי ברוך, ושרולי ונתנאל. הצמדים הכירו כאשר האחים ברוך השתתפו בקליפ של השיר "חמוץ מתוק" של שרולי ונתנאל. במסגרת ההרכב שרולי הפיק מוזיקלית (לצד ישי לפידות), עיבד, תכנת וניגן על סינטיסייזרים בשיר "בסיידר" שכתב והלחין ישי לפידות. ב-2018 הלחינו השניים, ושרולי הפיק מוזיקלית, עיבד ותכנת את השיר "לחיים". באותה שנה שרולי הפיק מוזיקלית, עיבד וביצע את התכנותים בגרסת הכיסוי לשיר "מכתב לאחי". לאחר מכן ההרכב התפרק ושרולי ונתנאל חזרו לעבוד יחד.
ב-2018 הוציאו את השיר "חוזר אליך" שהיה גרסת כיסוי לשיר "חוזרת אליך" של אגם בוחבוט, "מחרוזת חנוכה פופ" ו"לא כזה קשה".
ב-2019 הוציאו את השירים: "כמעט", "השם אלוקינו", "אין עוד מלבדו", "כל הלילה", "גמרא סבבה" (גרסת כיסוי לשיר Bassa Sababa), "אבא" (גרסת כיסוי לשיר "אבא"), "בין קודש לחול" (גרסת כיסוי לשיר בין קודש לחול), "אבא גדול" (גרסת כיסוי לשיר "אבא גדול" של שרית חדד), "נחכה לך" - (גרסת כיסוי לשיר "נחכה לך"), "שמחה רבה" לציון 3 שנים לתחילת פעילותם המשותפת, את השיר "בונה ירושלים" ואת השיר "אהבת חינם" שזכה ללמעלה -1,350,000 צפיות ביוטיוב. באותה שנה הוציאו את השיר "ענני" ולהפקת הקליפ חברו למרכז קומ"ה העוסק בנוער בסיכון.
ב-2020 הוציאו את השירים: "גשם של אור (גרסת 2020)", "בא לי גם", "אל תדון", "תודה" ו"תיכף יבוא" שהיה גרסת כיסוי ווקאלית לשיר "Love Me Again". באותה שנה הוציאו לקראת חג הפסח "מחרוזת פסח". בעקבות "סערת התפילין" בפברואר 2020 הוציאו את השיר "תפילין". לקראת יציאת הקליפ לשיר ביקשו מהגולשים לשלוח להם סרטונים בהם הם מצולמים מניחים תפילין. הקליפ יצא לאור ולווה בסרטונים של ידוענים מניחים תפילין, ביניהם: ברי סחרוף, יוסי גיספן, מיכה שטרית, טל שגב, דידי הררי, ישי לפידות, עמירן דביר, מאיר גרין, הרב דוד בצרי ועוד. לאחר מכן הוציאו את השירים "יא סאלאם" ו"מסיבת פיג'מות".
ביום העצמאות 2023 התאחדו למופע קאמבק חד פעמי בכפר יונה.
סטארגייט יוניברס
סטארגייט יוניברס (באנגלית: Stargate Universe, בקיצור SG-U) היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית/קנדית, והיא הסדרה השלישית ביקום סטארגייט אחרי הסדרות סטארגייט SG-1 וסטארגייט אטלנטיס. בסדרה מככבים לראשונה בתולדות הזיכיון אנסמבל של שחקנים, והיא בעלת מאפיינים של סדרת דרמה המשכית. פרק הפיילוט הכפול הוקרן ב-2 באוקטובר 2009 ברשת Syfy, שביטלה את הסדרה לאחר שתי עונות בלבד. הפרק החותם את הסדרה שודר ב-9 במאי 2011.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של צוות מחקר המועבר בטעות דרך הסטארגייט לספינת החלל "דסטיני" ומתארת את ניסיונם לשוב לכדור הארץ.
סקירה
סטארגייט יוניברס מתרחשת על סיפון ספינת הקדמונים "דסטיני", אשר שוגרה מכדור הארץ לפני מיליוני שנים. לפני ששוגרה, מספר ספינות נשלחו לפניה כדי לזרוע שערי סטארגייט ברחבי הגלקסיה. הקדמונים התכוונו לעלות על סיפונה דרך השער שבתוכה, אולם מאז התעלו למישור הבא של הקיום וחלק נרצחו על ידי ה"רפאים" (באנגלית: WRAITH) כפי שמבואר בסטארגייט אטלנטיס, והספינה נשכחה. כדי ליצור קשר עם הספינה, כתובת השיגור מורכבת מתשעה תגליפים (בניגוד לשבעה תגליפים ששומשו בסדרה סטארגייט SG-1, ושמונה בסדרה סטארגייט אטלנטיס) ונדרש כוח רב להפעילה.
בתחילת הסדרה, צוות של חיילים ומדענים מועבר לתוך הספינה דרך הסטארגייט, לאחר שבסיסם הותקף. רבות מהמערכות שבה כושלות והם אינם מסוגלים לנווט את הספינה ואפילו לחזור לכדור הארץ. אולם, הספינה עוצרת לפרקים בכוכבי לכת, מה שמאפשר לצוות לחקור אותם ולחדש את המלאי הדליל שברשותם.
הסדרה מכוונת בעיקר לקהל צופים שמכיר את יקום סטארגייט. היא מתבססת על המיתולוגיה שהותוותה ביקום סטארגייט, ועדיין מכילה את הצד ההרפתקני והמחקרי של קודמותיה, אם כי אינה מסתמכת לחלוטין על המיתולוגיה ושמה דגש על הנפשות המאכלסות אותה. אופי הסדרה הוא אפל ומחוספס יותר. לפי רוברט ס. קופר, מהות הסיפור היא הפחד והאימה שבאה בעקבות טרגדיה בשילוב עם שביב של תקווה ושל הישרדות אנושית בסיסית.
שחקנים ראשיים
בנוסף, מופיעים בעונה הראשונה שחקני סטארגייט SG-1 ריצ'רד דין אנדרסון, אמנדה טאפינג ומייקל שנקס בתפקידי אורח. בפרק בעונה השנייה הופיעו שחקני סטארגייט אטלנטיס רוברט פיקרדו ודייוויד היולט.
המתקפה בדמשק (פברואר 2013)
המתקפה בדמשק שהתרחשה ב-21 בפברואר 2013, הייתה תקרית במהלך מלחמת האזרחים הסורית, שהוגדרה כקטלנית ביותר מאז שפרצה המלחמה כשנתיים קודם לכן, במהלכה הותקפו עמדות של הצבא הסורי, משרדי שירותי הביטחון ושגרירות רוסיה (שהותקפה שוב ב-20 בספטמבר 2015, אך ללא נפגעים).
הלך האירועים
ההתקפה, המתואמת ככל הנראה, בוצעה על ידי שלושה מחבלים מתאבדים. הפיגוע הראשון התרחש בסביבות השעה 10:00 בבוקר במחוז מזרעה שבמרכז דמשק כאשר אדם פוצץ את עצמו עם מטען הרכב שלו סמוך לכניסה למטה מפלגת הבעת' ולא הרחק משגרירות רוסיה. בעקבות הפיצוץ נורו שתי מרגמות על המפקדה במחוז אומאי. באותו יום אירע פיגוע נוסף במחוז ברשה, צפונית לדמשק, כאשר שני מחבלים מתאבדים נוספים, שכל אחד מהם נהג ברכב עמוס חומרי-נפץ, פוצצו את עצמם ליד שתי עמדות ביטחון. אחת המתקפות פגעה בסניף 211 של שירות הביטחון והמודיעין.
קורבנות
ההתקפה הייתה אז התקרית העקובה מדם מאז תחילת מלחמת האזרחים. על פי נתוני המרכז הסורי לזכויות אדם (OSDH), במתקפה נהרגו לפחות 83 איש, כולל 47 אזרחים ו-36 חיילים, ויותר מ-200 פצועים. לפחות 61 בני אדם נהרגו במזרעה, בהם 17 אנשי כוחות הביטחון, ואילו הפיצוצים בברשה גרמו להרג של לפחות 22 בני אדם, בהם 19 חיילים ושלושה אזרחים.
למחרת המתקפות, לאח'דר בראהימי, המתווך הבינלאומי לסוריה, טען כי לפחות 100 איש נהרגו ו-250 נפצעו.
הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית
הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Центральный банк Российской Федерации) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של רוסיה, והוא אחראי לרגולציה בין הבנקים המסחריים וארגוני האשראי במדינה, להסדרה ורישוי פעולות בנקאיות בידי חברות אשראי ובנקים למיניהם. בנוסף זהו הרגולטור הראשי על שוק ההון ברוסיה באמצעות השירות לפיקוח פיננסי של הבנק, שממלא את תפקידה של הוועדה הפדרלית לניירות ערך והשירות הפדרלי לשווקים פיננסיים.
הבנק אחראי באופן בלעדי על הנפקת שטרות ומטבעות של רובל רוסי, כאשר המטבעה הממלכתית של רוסיה היא זרוע של הבנק המרכזי. הבנק הוקם בשמו הנוכחי ב-13 ביולי 1990 כיורש הבנק הממלכתי של ברית המועצות, שירש את הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית שהוקם ב-31 במאי 1860 על פי צו מאת הצאר אלכסנדר השני, על בסיס הבנק הממלכתי למסחר.
היסטוריה
הבנקאות המרכזית ברוסיה החלה עוד בתקופת יקטרינה הגדולה שביקשה להקים בנק ממלכתי להנפקת שטרות כסף והקימה בשנת 1769 עד בנק ההמחאות הממלכתי. בשנת 1818 הבנק הפך לבנק הממלכתי למסחר והיה לאחד הבנקים הגדולים באימפריה הרוסית. בשנת 1860 הוקם הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית שהיה לבנק העיקרי ופעל כרגולטור ראשי בתחום הבנקאות עד מהפכת אוקטובר בשנת 1917 עת פורק.
בשנת 1917 הוקם הבנק העממי של רוסיה הסובייטית שהתקיים זמן קצר עד להקמת ברית המועצות. בשנת 1922 הוקם גוסבנק - הבנק הממלכתי של ברית המועצות שהתקיים עד שנת 1991 עת פורק והוחלף על ידי הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית.
הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית (בנק רוסיה) נוסד ב-13 ביולי 1990. ב-2 בדצמבר 1990 הסובייט העליון של רוסיה אישר את חוק הבנק המרכזי (בנק רוסיה), לפיו הבנק המרכזי של רוסיה היה לישות העיקרית ברוסיה העוסקת בהסדרת מטבעות ורגולציה של המט"ח במדינה. ביוני 1991 החוק אושר סופית.
תפקידי הבנק הוגדרו על פי החוקה (סעיף 75) וחוק "אודות הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית (בנק ברוסיה)" (סעיף 22), הבנק מבצע באופן עצמאי פעילות כלכלית עבור הגופים הפדרליים במדינה. על מנת לשמור על היציבות של המערכת הבנקאית, הבנק המרכזי של רוסיה הקים מערכת פיקוח ובדיקה של הבנקים המסחריים, כמו גם מערכת בקרה ושליטה על המטבע. הבנק פעל בשיתוף פעולה עם משרד האוצר ובנק רוסיה על מנת לארגן את שוק ניירות הערך הממשלתיים - האג"ח הממשלתי (GKO).
במטרה להתגבר על המשבר הפיננסי של 1998, הבנק המרכזי של רוסיה נקט במדיניות שיקום של המערכת הבנקאית שנועדו לשפר את הביצועים של הבנקים המסחריים ולהגדיל את הנזילות שלהם. חלק חשוב בהתאוששות הכלכלה הרוסית היה הקמת הסוכנות לשיקום ארגוני אשראי (Агентства по реструктуризации кредитных организаций ,АРКО) והוועדה הבין-גופית המתאמת לשיתוף פעולה ופיתוח מערכת הבנקאות ברוסיה (Межведомственного координационного комитета содействия развитию банковского дела в России ,МКК) שסייעו מאוד לשיקומה המהיר יחסית של כלכלת רוסיה.
בשנת 2003, הבנק המרכזי של רוסיה השיק פרויקט לשיפור הפיקוח על הבנקים ועל דיווח ההכנסות במסגרת תקנים בינלאומיים. בדצמבר 2003, אושר החוק הפדרלי "אודות ביטוח פיקדונות בבנקים של הפדרציה הרוסית" שהגדיר את המסגרת המשפטית, הכספית והארגונית עבור ביטוח הפיקדונות בבנקים רוסיים בודדים, כמו גם יצירת פעילויות לארגון נוהל תשלום פיצויים על הפיקדונות. על מנת לקדם חוק, בינואר 2004, הבנק המרכזי של רוסיה פיתח תקנות, שקבעו את סדר הערכת הקריטריונים בהתאם לקבלה של מערכת ביטוח פיקדונות בבנק. במסגרת החוק הוקמה הסוכנות לביטוח פיקדונות (Агентство по страхованию вкладов) שאיגדה 908 בנקים, שפיקדונותיהם בוטחו על ידי הסוכנות, שהיא תאגיד ממלכתי הכפוף לממשלת רוסיה.
לסמל הבנק נבחר סמל הממשלה הזמנית הרוסית שנעשה בו שימוש ב-1917.
הקונגרס הערבי-פלסטיני
הקונגרס הערבי-פלסטיני היה סדרת כינוסים של ההנהגה הפוליטית הפלסטינית בתקופת המנדט. הקונגרס התכנס שבע פעמים בין 1919 ל-1928. שלטונות המנדט הבריטי סירבו להכיר בו כגורם מייצג של האוכלוסייה הערבית של ארץ ישראל. עם זאת, הוועד הפועל הערבי שקם כאחת מהחלטות הקונגרס השלישי ב-1920, ייצג את ערביי הארץ מול שלטונות המנדט עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20.
לקונגרס מעולם לא נערכו בחירות כלליות. לקראת התכנסות הוועידות שלו, היו חברי ההנהלה של האגודה המוסלמית-נוצרית המקומית או אגודה אחרת שפעלה באותו מקום כמסגרת לפעילות לאומית, מתכנסים ובוחרים מספר פעילים מקומיים כצירים לוועידה. שיטה זו גרמה לספק מצד השלטון הבריטי בדבר מידת הייצוגיות של המסגרת הזאת.
הקונגרס הראשון, ירושלים 1919
הוועידה החליטה על ניסוח תזכיר לועידת השלום בפריז, המנמק את שלילת הציונות. כעבור שני ימי דיונים נוספים, גובש מסמך שכלל חמש החלטות:
הקונגרס ביקש לשגר משלחת מטעמו לוועידת השלום בפריז, על מנת לייצג את עמדת הערבים תושבי פלסטין, אך הממשל הצבאי הבריטי מנע זאת מהם ומנע פרסום כרוזים המודיעים על החלטות הקונגרס לציבור. משלחת מטעם הקונגרס נשלחה לקונגרס הערבי הסורי, שהתכנס ביוני אותה שנה בדמשק. כן התקבלה החלטה להתכנס כל שלושה חודשים.
הקונגרס השני, 1920
המחברים הערביים עיסא אל-ספרי ואמין סעיד מספרים כי "הוועידה הפלסטינית השנייה" התקיימה בדמשק ב-27 בפברואר 1920 והשתתפו בה הפעילים הפלסטינים שכבר ישבו שם. במרץ 1920 נערך בדמשק הקונגרס הכלל-סורי השני, בו נטלו חלק הפלסטינים שהשתתפו בקונגרס הכלל-סורי הראשון ביולי 1919. בעקבות החלטת ועידת סן רמו באפריל על מסירת ארץ ישראל לשלטון מנדט בריטי ופרסומה הרשמי של הצהרת בלפור בארץ ישראל, החל ארגון של ועידה פלסטינית של כל סניפי האגודות המוסלמיות-הנוצריות בחודש מאי בשכם, בעוד הקונגרס הסורי עדיין פועל בדמשק. אולם השלטון הבריטי, שחשש מכינוס כזה זמן קצר לאחר המאורעות באפריל, לא הסכים לקיומו.
על פי יעקב שמעוני, הוועידה הערבית הסורית (הקונגרס הסורי הלאומי) שנתכנסה בדמשק ביוני 1919, והוועידה הערבית השנייה שנתכנסה גם היא בדמשק, ב-27 בפברואר 1920, נחשבות לראשונה והשנייה במניין הוועידות הפלסטיניות ובשתיהן השתתפו גם עסקנים פלסטינים. על פי חגי ארליך, "הקונגרס הלאומי הסורי" נתכנס לראשונה ב-6 ביוני 1919, והוועידה הפלסטינית הראשונה נתכנסה בדמשק ב-8 ביוני 1919. אולם לדברי יהושע פורת, הוועידה הראשונה הייתה זו שנתכנסה בינואר 1919, ואילו השנייה הייתה זו שהוחלט לכנסה בשכם במאי 1920 אך המינהל הצבאי אסר לקיימה. לדברי אילן פפה, לעומת זאת, הקונגרס השני התכנס בארץ ישראל ב-31 במאי 1920 בחשאי, עקב המגבלות שהטיל שלטון המנדט על כינוסים פוליטיים ערביים. החלטות הקונגרס גינו את החלטות ועידת סן רמו ובפרט את החלת הצהרת בלפור בכתב המנדט.
הקונגרס השלישי, חיפה 1920
בספטמבר 1920 נערכה בירושלים פגישה של האגודות, אליה הוזמנו נציגים מהמרכזים העירוניים האחרים בארץ, ובה נבחר מוסא כאזם אל-חוסייני לנשיא הארגון ולצדו ועד כלל-ארצי. בנוסף, פורסמה קריאה לכינוס נכבדי המוסלמים והנוצרים בארץ, שזכתה להיענות חיובית. היה זה היסוד לכינוס הוועידה הפלסטינית השלישית. עם ועידה זו הפכו האגודות המוסלמיות-נוצריות למסגרת הארגונית העיקרית של התנועה הלאומית הפלסטינית.
הקונגרס השלישי התכנס בחיפה בין ה-13 ל-19 בדצמבר 1920. נכחו בו 37 צירים (17 מהם מחיפה), ודיוניו נמשכו שישה ימים. נעשה מאמץ להפוך אותו למפגן אחדות בין המוסלמים והנוצרים, ולשם כך סלימאן את-תאג'י אל-פארוקי, העאלם המוסלמי מרמלה, בולוס שחאדה, יווני-אורתודוקסי מרמאללה, והכוהן בסיליס, ראש העדה הקתולית, נשאו זה אחר זה דרשות בשבח האחדות הן ביום שישי במסגד של חיפה והן ביום ראשון בכנסייה.
מזכירי הוועידה השלישית היו אחמד אל-אמאם (מוסלמי) וודיע אל-בוסתאני (מרוני), שניהם מחיפה. לנשיא הקונגרס נבחר מוסא כאזם אל-חוסייני.
החלטות הקונגרס היו:
כדי לבצע את ההחלטות הללו, נבחר גוף בן תשעה חברים. בתחילה הוא כונה "ועד מרכזי", אולם מהר מאוד נודע בכינוי "הוועד הפועל של הוועידה הערבית הפלסטינית". בראשו עמד מוסא כאזם אל-חוסייני וסגנו היה עארף א-דג'אני. הוא הוקם כאחת מהחלטות הקונגרס והיה למוסד הפוליטי העליון של הפלסטינים וייצג אותם אל מול שלטונות המנדט הבריטי. אל-חוסייני נבחר לכהן כיושב הראש שלו עד יום מותו.
בוועידה השלישית לא היה אף אזכור לתביעה לאחדות עם סוריה או לשם התואר "סוריה הדרומית".
לאחר התכנסות הקונגרס, הטילה ממשלת המנדט ספק בהיותו נציג אמיתי של האוכלוסייה הפלסטינית. בסוף דצמבר השיב על כך אל-חוסייני: "צירי הוועידה המתכנסת בחיפה חלקם נבחרו על ידי האגודות המוסלמיות-נוצריות והאגודות והמועדונים האחרים, שנתכוננו בצורה המסודרת ואשר ייצגו את כל התושבים לפני הוועדה האמריקנית והממשלה המרכזית בכל העניינים; חלקם האחר נבחרו על ידי נכבדי הארץ ונשואי־פניה, שיח'י השכונות והכפרים ונציגי העדות השונות... על יסוד זה יתברר להוד־מעלתו הנציב העליון כי הוועידה נבחרה על ידי העם, כי היא מייצגת את הרוב המוחלט של העם הפלסטיני, המוסלמי והנוצרי, וכי היא מאגדת בתוכה את נכבדי הארץ ונשואי פניה, אשר ייצגוה בכל עת וזמן".
הקונגרס הרביעי, ירושלים 1921
הקונגרס הרביעי נתכנס לישיבתו הראשונה בירושלים ב-29 במאי 1921. כמו בוועידה השלישית, גם בוועידה הרביעית לא היה זכר ל"סוריה הדרומית". מוסא כאזם אל-חוסייני דאג שנושא מאורעות תרפ"א בתחילת אותו חודש לא ידון במליאה. הוועידה דנה בבחירת משלחת לניהול משא ומתן עם בריטניה בשם "העם הערבי של פלסטין". ב-2 ביוני הוחלט להרכיב את המשלחת באמצעות בחירות. נבחרו שישה חברים: מוסא כאזם אל-חוסייני (50 קולות), תופיק חמאד (48), אמין אל-תמימי (45), מועין אל-מאדי (41), פואד סעד (מנהיג העדה היוונית-קתולית בחיפה, 31) ואבראהים שמאס (אורתודוקסי מירושלים, 29). כמזכירי המשלחת נבחרו רוחי עבד אל-האדי ושבלי אל-ג'מל (פרוטסטנטי מירושלים), אולם בסופו של דבר סעד ועבד אל-האדי לא יצאו. ב-19 ביולי יצאה המשלחת ללונדון ובדרך נפגשה ברומא עם האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר. באוגוסט החלה לקיים בלונדון פגישות ולהחליף אגרות עם ראשי משרד המושבות, אולם לא הוכרה רשמית כמייצגת את האוכלוסייה הערבית בארץ ישראל. באותו חודש נפגשה שלוש פעמים עם שר המושבות, וינסטון צ'רצ'יל, אך לא הצליחה להפגש כמתוכנן עם צירי חבר הלאומים בז'נבה.
חברי המשלחת סירבו בתוקף להיפגש עם חיים ויצמן ונציגי ההסתדרות הציונית, אך הסכימו להיפגש עם פנחס רוטנברג, מתוך הנחה שהוא מייצג את המתונים ביישוב היהודי בארץ ישראל. ב-30 באוגוסט נפגש איתו שמאס ואל-מאדי. לאחר הפגישה שלח רוטנברג מכתב סיכום לראש המשלחת, אל-חוסייני, וביקש ממנו לתמוך בהקמת מפעל החשמל שלו, על בסיס ההבהרות שעלו בפגישה, אלא שב-17 בספטמבר התקבלה תגובתו הרשמית של חוסייני, בה נאמר: "בני עמנו לא יראו כחוקי כל זיכיון, אם לא יובא קודם־לכן לאישור כל האוכלוסייה של פלשתינה... דבר לא גורם לנו אושר כה רב, כמו מפעלים התורמים לרווחתה ולעושרה של פלשתינה, אך אנו משוכנעים כי ראוי לתת לנו הזדמנות ליטול על עצמנו מפעלי פיתוח אלה".
הנציב העליון הרברט סמואל הבטיח לקונגרס כי בריטניה לעולם לא תכפה מדיניות בניגוד לאינטרסים הכלכליים, הדתיים או הפוליטיים של הערבים. ביולי 1922 סיימה המשלחת הפלסטינית הראשונה ללונדון את פעילותה בכישלון. בסוף אותו חודש אושר המנדט הבריטי על ארץ ישראל בחבר הלאומים. כתב הסמכות של המשלחת הצריך אישור מוקדם של הוועידה לכל הסדר שהמשלחת עשויה הייתה להגיע אליו. הצורך הזה החליש את המתונים, שחששו שיוקעו על ידי הקיצוניים בפני הוועידה כבוגדים. לדברי יהושע פורת, כתב הסמכות הזה העיד על חוסר אמון הדדי בין הציבור ומנהיגיו והיה אופייני למידה הקטנה של האינטגרציה שהאוכלוסייה הפלסטינית נמצאה בה באותה תקופה.
הקונגרס החמישי, שכם 1922
התוכנית המקורית הייתה לכנס את הוועידה החמישית ב-20 ביולי 1922 ביפו, אולם המועד נדחה בשל האיחור שבשיבת המשלחת הפלסטינית מאירופה. טרם כינוס הקונגרס נערכו פעולות לגיוס כספים והעלאת מודעות כגון שביתה כללית בין ה-21 ל-22 ביולי ומכירת בולים ועליהם איור של כיפת הסלע וכנסיית הקבר והסיסמה "פלסטין לערבים" בערבית ובאנגלית.
ראשי הוועד הפועל הערבי לא רצו בהשתתפות הנשאשיבים ותומכיהם בוועידות, וכשניסה "המועדון הספרותי" להשתתף בוועידה החמישית, מנע זאת ממנו הוועד הפועל, ונציג המועדון, ד"ר עזת טנוס, לא נתקבל אליה.
הקונגרס החמישי נפתח בשכם ב-22 באוגוסט 1922. נשיא הקונגרס ומנהיג המשלחת לאירופה, מוסא כאזם אל-חוסייני, גינה את התסיסה האנטי-בריטית וכל שימוש באלימות, מתוך אמונה שהערבים יכולים להשיג הישגים באמצעות דיפלומטיה.
בוועידה נתקבלו 18 החלטות. ההחלטות כללו:
הוועידה החמישית הייתה בעלת אופי קיצוני יותר מזה של קודמתה. צירי הוועידה נשבעו "להמשיך במאמצים למען עצמאות" ולא להסכים "לבית הלאומי היהודי ולהגירה היהודית". בנוסח השבועה הוגדרו משתתפי הוועידה כ"צירי העם הערבי הפלסטיני".
הקונגרס השישי, יפו 1923
סיסמת הקונגרס השישי, שהתכנס ביפו בין ה-16 ל-23 ביוני 1923 הייתה "אין מיסוי ללא ייצוג" אך הקריאה למרד מיסים שנדונה בו, לא הוכרעה ולא התקבלה כהחלטה. הקונגרס החליט לשלוח משלחת נוספת ללונדון. למרות ניסיונות חוזרים, לא הצליח הוועד הפועל הערבי לכנס ועידה שביעית במשך מספר שנים. גרמו לכך חוסר התוצאות של המשא ומתן הערבי-בריטי בשנים 1921–1923; התנהלות הממשל הארץ-ישראלי שנכנסה לשגרה, בהשתתפותו ובהסכמתו השקטה של רוב הקהל הערבי, על אף התנגדות מנהיגיו; המאבקים הקשים בין תומכי הקו המתון לבין הקיצוניים ובין סיעות ההמג'ליסיון והמעארדיון, שהקשו על גיבוש אחדות על-מפלגתית וממשלו התקיף של הנציב הרברט פלומר, שתגמל שקט והעניש בחומרה מפירי סדר.
הקונגרס השביעי, ירושלים 1928
לאחר הפסקה בת 5 שנים התכנס ב-20 ביוני 1928 הקונגרס השביעי והאחרון, באולם בית הספר רודת אל-מעארף בירושלים. השתתפו בו 227 צירים, ביניהם רק 28 ייצגו את ירושלים וכפריה. בעקבות הסדר מוקדם בין תומכי הוועד הפועל והמועצה המוסלמית העליונה לבין האופוזיציה, נקבעו הצירים בכל מקום במשא ומתן מוקדם בין הנכבדים המקומיים של שני המחנות, כך שיהיה שוויון מספרי בין שני הצדדים. ועידה זו הייתה הייצוגית ביותר מבין כל הוועידות.
החלטתה המרכזית של הוועידה השביעית סימנה מהפך בעמדה הערבית. לאחר שבראשית שנות ה-20 טירפדו מהלך לכינונו של גוף מחוקק הרי הפעם העלו את הדרישה לכינון גוף מחוקק ייצוגי, בדומה לגופים שהוקמו בארצות המנדט האחרות. כדי לקדם את האפשרות הזו, היא נמנעה מלקבל החלטה מפורשת הקוראת לעצמאות או מתנגדת למנדט והצהרת בלפור, וזאת כדי להפיס את דעתם השלילית של היהודים לגבי רעיון הגוף המחוקק הייצוגי. הדרישה שיצאה מהקונגרס האיצה פולמוס בציבור היהודי בארץ בנוגע לעמדה שיש לגבש כלפיה, בעיקר בקרב החוגים שגילו הבנה לתביעות הערבים ובראש ובראשונה אנשי ברית שלום. הדילמה שהעמידה שאלת השלטון הייצוגי בארץ ישראל העסיקה גם את הגופים הרשמיים הציוניים - הועד הלאומי וההנהלה הציונית. מן הצד האחד דחיית הדרישה משום שהקמתה של מועצה מחוקקת בעלת רוב ערבי עלולה להביא כליה על הבית הלאומי היהודי, ומצד האחר החשש ליצור את הרושם, כי היהודים מתנגדים לייצוג דמוקרטי. ב-4 בספטמבר 1928 החליטה ההנהלה הציונית בלונדון לאחר דיון בתזכירו של קולונל קיש בעניין, לשלוח שאלון לאישים בעלי דעות מייצגות בתנועה הציונית במגמה לגבש עמדה ב'שאלה הערבית'. המסקנה שעלתה מן המשאל ומצאה ביטוייה בהחלטת ההנהלה הציונית בארץ הייתה פשרה בין הדעות: מחד דחייה אסטרטגית של רעיון המועצה המחוקקת ומאידך, טקטיקה כפולה של הכרזה על הסכמה לרעיון בדבר ייצוג האוכלוסייה אך דחיית הרעיון בשל המצב בארץ.
בוועידה זו חודשה פעילותו של הוועד הפועל. הקונגרס החליט על הקמת ועד פועל בן 48 חברים ועל שליחת משלחת נוספת ללונדון, אולם לא הצליח להתגבר על חוסר האחדות הפנימית. הוא החליט "לברך את המשלחת הסורית-הפלסטינית באירופה ולהפציר בה שתמשיך לתבוע את זכויות העמים הסורי והפלסטיני".
אופי החלטות הוועידה והרכב הוועד הפועל ביטאו את ניצחון האופוזיציה והדרך המתונה, אולם היא כללה גם סימנים מבשרים לעליית כוחם של גורמים חדשים, צעירים ורדיקליים.
סופו של הקונגרס
לקו המדיני המוסלמי-נוצרי המתון יחסית של הקונגרס קמו מתנגדים רבים שדרשו פעולה רדיקלית יותר. המסגרת העיקרית בה מצאו בית ארגוני הייתה המועצה המוסלמית העליונה בראשות המופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני שריכזה עוד ועוד כוח וסמכויות. ב-1934, עם מותו של מוסא כאזם אל-חוסייני, שעמד בראש הקונגרס והיה הדמות המרכזית בו, לא נמצא לו יורש מוסכם. יעקוב פראח הנוצרי, שנבחר כנשיא מכהן, לא התקבל והקונגרס התפורר למעשה.
ג'ון ניוטון מיטשל
ג'ון ניוטון מיטשל (באנגלית: John Newton Mitchell; ) היה עורך דין אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון והיה מנהל מסעות הבחירות של ניקסון, הן בבחירות לנשיאות של 1968 והן באלו של 1972. קודם לכן הוא היה עורך דין בתחום איגרות החוב העירוניות וידידו האישי הקרוב ביותר של ניקסון. בשל העבירות הרבות שביצע במהלך פרשת ווטרגייט, נידון מיטשל ב-1977 למאסר של 30 שנה, מתוכן ריצה 19 חודשים.
ראשית חייו
ג'ון מיטשל נולד בדטרויט למרגרט (לבית מקמהון) וג'וזף מיטשל. הוא גדל ברובע קווינס שבניו יורק. הוא סיים תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פורדהאם וב-1938 התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי ארצות הברית כקצין בדרגת לוטננט מדרג זוטר, ושימש כמפקד טרפדת.
למעט תקופת שירותו בצי, עסק מיטשל בעריכת דין בניו יורק בשנים 1938–1969 וזכה למוניטין כעורך דין מצליח בתחום איגרות החוב העירוניות.
אשתו השנייה של מיטשל, מרתה ביל מיטשל, הייתה לדמות ידועה בזכות עצמה, כשעברו לוושינגטון בעת שמונה לשמש כתובע הכללי. היא הפכה לאישיות מוכרת והתראיינה רבות בכלי התקשורת. מרתה זכתה לפרסום שלילי נרחב והאשמות בכלי התקשורת. מנהגה לקיים שיחות טלפון ליליות לעיתונאים בהן האשימה את הנשיא ניקסון בטיוח של פרשת ווטרגייט לא תרמה לתדמיתה. היא האשימה את ניקסון וכמה מעוזריו בניסיון להפוך את בעלה לשעיר לעזאזל של כל הפרשה.
בממשל מדינת ניו יורק
מיטשל הגה את המצאת אגרת ההכנסה שנקראו "איגרות חוב של מחויבות מוסרית" (moral obligation bond) כאשר שימש כיועץ בתחום למושל ניו יורק נלסון רוקפלר בשנות ה-60 של המאה ה-20. במאמץ לעקוף את הצורך באישור ציבור הבוחרים לתהליך הגדלת מסגרות האשראי של המדינה והעיר, שייך מיטשל ניסוח מתאים להנפקות שאפשרו בפועל את הגדלת מסגרת האשראי מבלי שיוכפפו לרגולציה המקובלת. מיטשל לא הכחיש כאשר נשאל בראיון אם כוונת הנוסח הזה הייתה ליצור "צורה של אליטיזם פוליטי שעוקף את רצון הבוחר במשאל".
קריירה פוליטית בממשל הפדרלי
ב-1968, על אף חששו הרב מכך, הסכים מיטשל להיות מנהל מסע הבחירות של ניקסון בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה. במהלך מסע בחירות מוצלח זה ניהל מיטשל את הפרטים היומיומיים שלו.
מיטשל לקח חלק מרכזי, לכאורה, בניסיונות הסמויים לחבל בהסכם פריז ב-1968. על פי ההשערות, ממשל ג'ונסון היה ערב הבחירות על סף סגירת הסכם עם צפון וייטנאם, ומיטשל העביר בשם ניקסון מסר לממשל הדרום וייטנאמי שעדיף להם להשהות את השיחות מתוך טענה שהם יצליחו להשיג הישגים טובים יותר מבחינתם כאשר השיחות יחודשו לאחר בחירתו של ניקסון.
התובע הכללי של ארצות הברית
לאחר השבעתו של ניקסון לנשיאות בינואר 1969, הוא מינה את מיטשל כתובע הכללי של ארצות הברית. תוך כדי כך הוא פנה באופן חסר תקדים לראש ה-FBI, ג'ון אדגר הובר בבקשה שיימנע מבדיקת הרקע המקובלת על מיטשל. מיטשל כיהן בתפקיד עד 1972, כאשר התפטר כדי לשמש שוב כמנהל מסע הבחירות של ניקסון לבחירתו לכהונה שנייה לנשיאות.
חוק וסדר
מיטשל האמין שהצורך של הממשלה ב"חוק וסדר" הצדיק הגבלות על חירויות האזרח. הוא קידם את השימוש בהאזנות סתר במקרים שנגעו לביטחון הלאומי ללא השגת צו בית משפט ואת זכותה של המשטרה לעשות שימוש במעצר מנע כנגד חשודים בפשעים. הוא הגיש כתבי אישום על קשירת קשר כנגד מבקרי מלחמת וייטנאם, והשווה אותם לאס אה בגרמניה הנאצית.
מיטשל הביע את חוסר רצונו לערב את מחלקת המשפטים בכמה מהסוגיות שנגעו לזכויות האזרח. "מחלקת המשפטים היא גוף אכיפת חוק", הוא אמר לעיתונאים. "זהו לא המקום לנהל תוכנית שמטרתה ריפוי חוליי החברה". עם זאת, הוא גם אמר לפעילים, "עדיף לכם לראות מה אנחנו עושים, לא מה אנחנו אומרים".
ביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר
בסמוך לתחילת נשיאותו, הורה ניקסון למיטשל להאט את קצב תהליך ביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר במדינות הדרום כחלק מהאסטרטגיה הדרומית שלו, שהתמקדה בהשגת תמיכתם של המצביעים בדרום. לאחר שקיבל הוראה מבתי המשפט הפדרליים שההפרדה הגזעית עומדת בניגוד לחוקה ושהרשות המבצעת חייבת לאכוף את פסיקת בתי המשפט, החל מיטשל להיענות לדרישה, ואיים לעצור מימון פדרלי למערכות החינוך שעדיין ינהיגו הפרדה גזעית במוסדותיהם ולנקוט בצעדים חוקיים נגדם.
ביטחון הציבור
כבר מההתחלה נאבק מיטשל לדכא את מה שאמריקאים רבים ראו כאיום על ביטחונם: פשע עירוני, מהומות של השחורים, וההתנגדות למלחמה. הוא קרא לעשות שימוש ב"צווי כניסה ללא התראה" על ידי המשטרה בכניסתם לבתים, חיפוש על חשודים ללא צווים, האזנות לטלפונים, מעצרי מנע, עשיית שימוש בכוחות פדרליים לדיכוי מעשי פשע בבירה, ארגון מחדש של בית המשפט העליון, והאטת תהליך ביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר. "הארץ הזאת הולכת רחוק מאוד ימינה כך שלא תוכל לזהות אותה", הוא אמר לעיתונאי.
ב-1969 התחוללה שערורייה בקנה מידה לאומי בנוגע לזיהום כבד של הנהר קאיהוגה שגרם בין השאר לשריפות חוזרות ונשנות. הנשיא ניקסון חתם על חוק מדיניות הסביבה הלאומית בערב ראש השנה 1970, והקים את הסוכנות להגנת הסביבה. הוא מינה את ויליאם ראקלסהאוס לעמוד בראש הסוכנות שהחלה לפעול ב-2 בדצמבר אותה שנה. ב-18 בדצמבר קיים מיטשל מסיבת עיתונאים, בה הוא אמר: "ברצוני להסב את תשומת לבכם לתחום פעילות שלא זכה לדגש רב בציבור עד כה, אך אנו חשים, בשל האירועים המשתנים, שהוא ראוי לתשומת לבכם. אני מתייחס להתדיינות המשפטית בנוגע לשליטה בזיהום הסביבה, עם דגש על עבודתנו עם הסוכנות החדשה להגנת הסביבה, שכיום עומד בראשה ויליאם ראקלסהאוס. כמו במקרה של מחלקות וסוכנויות ממשלתיות אחרות, הסוכנות להגנת הסביבה מעבירה תביעות אזרחיות ופליליות למחלקת המשפטים, שקובעת אם יש בסיס להגשת תביעה, וכמובן, אם אנו מוצאים שיש בסיס לכך, אנו ממשיכים בפעולה במסגרת בתי המשפט... והיום, ברצוני להכיז שאנו מגישים הבוקר תביעה כנגד חברת הפלדה ג'ונס ולגלין על שפיכת כמות משמעותית של ציאניד למימי נהר קאיהוגה ליד קליבלנד. מר ראקלסהאוס אמר, כאשר הוא ביקש ממחלקת המשפטים להגיש את התביעה הזאת, ש-180 הימים להתראה מוקדמת שניתנה לחברה כבר חלפו. אנו מגישים תביעה אזרחית כדי לקבל סעד מניעתי על פי חוק הפסולת של 1899 וחוק זיהום המים, כדי לבלום את שפיכת החומרים המזיקים לנהר".
שערוריית הוועדה לבחירה מחדש של הנשיא מחדש
שמו של מיטשל הוזכר בתצהיר שנגע לרוברט וסקו, משקיע בינלאומי, שנמלט מכתב אישום פדרלי. יושב ראש הוועדה הפיננסית של מיטשל וניקסון, מוריס סטאנס, הואשם באישום פלילי פדרלי במאי 1973 על הכשלת חקירה בנוגע לוסקו לאחר שהוא תרם 200,000 דולר למסע הבחירות של ניקסון. באפריל 1974 זוכו השניים על ידי בית המשפט הפדרלי של מחוז ניו יורק.
פרשת ווטרגייט
בימים שלאחר פרוץ פרשת ווטרגייט ב-17 ביוני 1972, גייס מיטשל את סוכן ה-FBI לשעבר סטיב קינג למנוע מרעייתו של מיטשל, מרתה, מלקבל מידע על פרוץ הפרשה או מליצור קשר עם עיתונאים. כאשר היא הייתה בשיחת טלפון עם העיתונאית הלן תומאס בנוגע לפרשה, משך קינג את כבל הטלפון מהשקע בקיר. מרתה מיטשל הוחזקה כנגד רצונה בחדר מלון בקליפורניה והורגעה בכוח על ידי פסיכיאטר לאחר מאבק פיזי עם חמישה אנשים שבעקבותיו היא נזקקה לתפרים. בניסיון לפגוע באמינותה, אמרו עוזריו של ניקסון לעיתונות שהיו לה "בעיות שתייה". ב-1977 אמר ניקסון למראיין דייוויד פרוסט שמרתה מיטשל היוותה הסחת דעת לג'ון מיטשל, כך שאף אחד לא ניהל את העניינים ו"שאלמלא מרתה מיטשל, לא הייתה פרשת ווטרגייט".
ב-1972, כאשר התבקש מיטשל למסור את תגובתו על מאמר שעמד להתפרסם, בו דווח שהייתה לו שליטה על קרן לא מדווחת שבה נעשה שימוש לאיסוף מידע על המפלגה הדמוקרטית, הוא השיב באיום מרומז כלפי הכתב קארל ברנסטין: "השד של קאתי גרהאם [בעלת הוושינגטון פוסט] ייתפס במסחטה גדולה אם זה יפורסם".
ב-21 בפברואר 1975, נמצא מיטשל, שיוצג על ידי עורך הדין הפלילי ויליאם הנדלי, אשם בקשירת קשר, בשיבוש מהלכי משפט ובעדות שקר, ונידון לשנתיים וחצי עד שמונה שנות מאסר על חלקו בפרשת ווטרגייט ובפעולות הטיוח שלה, שאותם הוא כינה "זוועות הבית הלבן". כתוצאה מהרשעתו סולק מיטשל מלשכת עורכי הדין של ניו יורק. בהמשך הופחת גזר דינו על ידי שופט בית המשפט הפדרלי המחוזי ג'ון סיריקה לשנה עד ארבע שנות מאסר. מיטשל ריצה רק 19 חודשים ממאסרו בבית הכלא הפדרלי שבמונטגומרי, אלבמה, בית כלא עם תנאי אבטחה נמוכים, עד לשחרורו מסיבות רפואיות.
על פי ההקלטות שנעשו על ידי הנשיא ניקסון והעדויות של המעורבים האחרים בפרשה, מיטשל השתתף בפגישות לתכנון הפריצה למטה הארצי של המפלגה הדמוקרטית במתחם ווטרגייט. בנוסף, הוא נפגש עם הנשיא בשלוש הזדמנויות לפחות במאמץ לטייח את מעורבות הבית הלבן בפריצה לאחר שהפורצים התגלו ונעצרו.
וורנר רובינס
וורנר רובינס (באנגלית: Warner Robins) היא העיר הגדולה ביותר במחוז יוסטון (חלק משטח העיר שייך למחוז פיץ') שבמדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית.
היסטוריה
וורנר רובינס נוסדה בשנת 1942 על בסיס יישוב ששכן אז במקום ונקרא וולסטון. העיר נקראה על שמו של גנרל אוגוסטין וורנר רובינס, שהיה אבי המערך הלוגיסטי של חיל האוויר של ארצות הברית. היא התאגדה כיישוב ב-1943 וקיבלה מעמד של עיר ב-1956.
על פי המפקד הארצי של 1940 היה וולסטון יישוב שיושב בדלילות בעיקר על ידי חוואים ומשפחותיהם. נקודת הציון הבולטת ביותר ביישוב הייתה תחנת העצירה על מסילת הרכבת. בנוסף היו בוולסטון מנסרה קטנה וחנות מכולת. באדמות שסבבו את העיירה השתרעו מטעי אפרסקים.
מלחמת העולם השנייה שינתה את מצב העניינים באזור. מחלקת המלחמה (קודמתה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית) הכינה תוכניות לבנות שדה תעופה באזור. בסיועו של חבר הקונגרס רב ההשפעה, קרל וינסון, פעל מנהיג הקהילה בוולסטון, צ'ארלס בוסטיק ווטסון, יחד עם פקידי ממשל במייקון להגיש הצעה למקם את שדה התעופה המיועד במחוז יוסטון. ביוני 1941 קיבלה ממשלת ארצות הברית את ההצעה להקים את השדה על שטח של 12 קמ"ר.
בסיס אווירי זה נקרא בסיס וולסטון והוא נפתח ב-1942. מפקדו הראשון היה קולונל צ'ארלס א. תומאס שרצה לקרוא לבסיס על שם המנטור שלו, אוגוסטין וורנר רובינס. תקנות הצבא אסרו זאת ועל פיהן לבסיס ניתן היה לקרוא על שם העיר הקרובה. קולונל תומאס לא נרתע מכך ושכנע את ווטסון ואת שאר מנהיגי הקהילה לשנות את שמה של וולסטון, כך שב-1 בספטמבר 1942 ניתן לעיירה שם חדש "וורנר רובינס". זמן קצר לאחר מכן, ב-14 באוקטובר אותה שנה, שונה שם הבסיס כפי שביקש ווטסון.
בסיס רובינס פעיל עד היום, אך הוא למעשה לא שוכן בתוך שטח השיפוט של העיר ורק כביש 129 מפריד בינו לבין העיר. ליד הבסיס שוכן המוזיאון השני בגודלו בארצות הברית לתולדות חיל האוויר.
ב-2009 דירג השבועון ביזנסוויק את וורנר רובינס כמקום הטוב ביותר בג'ורג'יה להקים בו משפחה. באותה שנה דורגה לשכת המסחר של העיר כאחת משלוש לשכות המסחר הטובות ביותר בארצות הברית על ידי אגודת לשכות המסחר הארצית. ב-2012 דירג אתר CNNMoney את וורנר רובינס במקום השביעי ברשימת המקומות הטובים ביותר להתגורר בהם מבין הערים הקטנות בארצות הברית.
איגוד תעשיית ההקלטות הדרום קוריאני
איגוד תעשיית ההקלטות הדרום קוריאני (בקוריאנית: 한국음악콘텐츠협회; בראשי תיבות: KMCA) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של קוריאה הדרומית.
האיגוד נוסד ב-2008 במטרה להגן על קניין רוחני של תוכן מוזיקלי על ידי מאבק בפיראטיות, להסדיר הזרמת מוזיקה, ולקדם את האינטרסים המקצועיים של חבריה. ב-2010, הארגון השיק את הדירוג הארצי, Gaon, בשיתוף משרד התרבות, הספורט והתיירות בדרום קוריאה. ב-2018, הארגון השיק את אישורי ההסמכה להקלטת מוזיקה בקוריאה הדרומית.
שחריר הנחלים
שחריר הנחלים (שם מדעי: Melanopsis praemorsa) הוא מין של חלזון החי במים מתוקים. צבעו חום כהה עד שחור מבריק וגודלו עד 2 סנטימטר. לקונכייה 5–6 פיתולים הולכים וגדלים, פתחה עגול ללא פגימה. החלזון נפוץ בגדות מאגרי מים מתוקים ונחלים סביב הים התיכון באירופה וצפון אפריקה ובכלל זה בכל ארץ ישראל, והוא חלזון המים המתוקים הנפוץ בארץ ישראל.
תביעה על סכום קצוב
בהליכי הוצאה לפועל, תביעה על סכום קצוב מוגדרת בסעיף 81א1 לחוק ההוצאה לפועל והיא אחת מאלה: ניתן לבקש לבצעה בהוצאה לפועל כמו פסק דין של בית משפט בכפוף להוראות סעיף זה, ובלבד שסכום התביעה אינו עולה על 75,000 שקלים חדשים ביום הגשתה, והוא אף אם עלה הסכום לאחר מכן מחמת הפרשי ריבית או הצמדה (בסעיף זה - תביעה על סכום קצוב).
שחריר הנחלים
השחריר נצמד לדפנות מאגרי המים, הן דפנות סלעיות והן דפנות רכות, וניזון מאצות זעירות וחומר אורגני רקבובי. בדרך כלל חיים מספר פרטים יחד על אותו שטח-מחיה. בשעות היום נודד השחריר ומותיר פס רירי על גבי הסלע.
תביעה על סכום קצוב
רקע
הליך הסכום הקצוב נכנס לתוקפו לראשונה בשנת 2005, מתוך רצון המחוקק להפחית את העומס ממערכת בתי המשפט. היתרון העיקרי הטמון בהליך מסוג זה, הוא שהזוכה אינו חייב לנהל הליך מורכב בבית משפט. ככל שתביעת הזוכה עומדת במבחני חוק ההוצאה לפועל, הזוכה רשאי לפנות ישירות ללשכת ההוצאה לפועל לשם גביית החוב, ללא צורך בפתיחת הליכים מורכבים בבתי משפט.
שחריר הנחלים
החלזון מתרבה על ידי הטלת צבירי ביצים המודבקים על תשתית אבן בשקעים ואזורים מוסתרים ואף ביצים בודדות, הביצים מוסוות היטב בהתאם לסוג הקרקע.
תביעה על סכום קצוב
תנאי קדם להגשתה לביצוע של תביעה על סכום קצוב
כיום, מרבית תביעות החוב המוגשות בישראל מוגשות ישירות ללשכות ההוצאה לפועל כתביעה על סכום קצוב.
שחריר הנחלים
שחריר הנחלים כביואינדיקטור
כיוון שהשחריר חי במים צלולים שרמת מליחותם נמוכה והוא רגיש לזיהום, קיימת דעה נפוצה בקרב מטיילים לפיו מים בהם חי חלזון זה, טובים לשתיה. דעה זו נבחנה במסגרת מחקר שהתקיים באוניברסיטת תל אביב ב-2003. השחריר מתאים להיות ביואינדיקטור (בוחן ביולוגי) לטיב המים כיוון שהוא נפוץ במגוון מקווי מים, אינו רגיש למאפיינים ניטרליים מבחינת האיכות כגון טמפרטורה, זרימה ומליחות בטווח רחב יחסית וטווח התנועה שלו מוגבל ולכן הוא מבטא את התנאים בבית הגידול המצומצם בו הוא נמצא. כמו כן ברור בעליל כי הוא נעדר מסביבות מים מזוהמות. מאידך נמצא כי אוכלוסייה מגוונת (תת-מינים רבים ושונים) הם בעלי סף רגישות שונה למזהמים כגון נחושת ואמוניה (דבר שבא לידי ביטוי בשונות גבוהה בסף הרגישות למזהמים באוכלוסיות שונות של שחריר מנחלים שונים) וכי יכולתו של השחריר לבטא את מכלול הסביבה האקולוגית בה הוא נמצא מוגבלת, כלומר גם אם אוכלוסיית השחריר שורדת היטב ייתכנו רמות זיהום המשפיעות לרעה על בעלי חיים גדולים ומורכבים יותר. עם זאת, אי-המצאות של אוכלוסיית שחריר הנחלים בסביבה מסוימת מבטאת בוודאות זיהום של אותו מקור או רמת מליחות גבוהה שלו.
תביעה על סכום קצוב
אופן הגשתה לביצוע של תביעה על סכום קצוב
המצאת התראה לנתבע בדואר רשום:
אלו המסמכים שיצורפו לבקשה לביצוע תביעה על סכום קצוב:
מקום הגשת הבקשה לביצוע תביעה על סכום קצוב: ככלל, הזוכה הוא אדון ההליכים בהוצאה לפועל. לפיכך, המגיש בקשה לביצוע תביעה על סכום קצוב רשאי להגישה לכל לשכת הוצאה לפועל שיבחר, זאת בניגוד לכללי הסמכות המקומית הנהוגים בתביעות המתנהלות לפי תקנות סדר הדין האזרחי.
המצאת אזהרה לנתבע
הדין קובע הוראות בדבר המצאת אזהרה לנתבע:
מקום הגשת ההתנגדות
נתבע המגיש התנגדותו, רשאי להגישה ללשכת ההוצאה לפועל בה הוגשה הבקשה לביצוע או ללשכת ההוצאה לפועל שליד בית המשפט המוסמך לדון בתביעה לפי כללי הסמכות המקומית שבתקנות סדר הדין האזרחי.
העברת ההתנגדות לבית המשפט
מרגע שהוגשה התנגדות, על רשם ההוצאה לפועל לעכב את ההליכים ולהעביר את הבקשה לביצוע ואת ההתנגדות לבקשה לבית המשפט שליד הלשכה אליה הוגשה ההתנגדות.
לאחר העברת הבקשה לביצוע וההתנגדות לבית המשפט תתנהל התביעה כתביעה בסדר דין מקוצר:
דחיית או קבלת ההתנגדות
לאחר שבית המשפט דן בבקשה תהא זו סמכותו להחליט האם לקבל את ההתנגדות או האם לדחות אותה.
אם נדחתה ההתנגדות, ימציא הזוכה את ההחלטה או את פסק הדין ללשכת ההוצאה לפועל תוך 7 ימים מיום קבלת אישור הדחייה ו/או פסק הדין ולשכת ההוצאה לפועל תמשיך בביצוע התביעה.
אם החליט בית המשפט לקבל את ההתנגדות, יימשכו ההליכים בבית המשפט כאילו נתקבלה בקשת רשות להתגונן בסדר דין מקוצר.
ג'מה וילן
ג'מה אליזבת וילן (באנגלית: Gemma Elizabeth Whelan; נולדה ב-23 באפריל 1981) היא שחקנית וקומיקאית אנגלייה, הידועה בעיקר מהופעתה בדמות יארה גרייג'וי בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס".
ביוגרפיה
וילן נולדה בלידס שבאנגליה. בנוסף להיות שחקנית וקומיקאית היא גם רקדנית מקצוענית המתמחה בסגנונות ריקוד של סטפס וג'אז וילאן היא חברה בלהקת המחול Beaux Belles שבסיסה בלונדון. היא למדה גם בבית ספר לתיאטרון מוזיקלי ולה קול מצו-סופרן. וילן מתגוררת בלונדון.
קריירה
ב-2010 זכתה וילן בפרס "האישה המצחיקה" (Funny Women) על הופעת סטנד-אפ. היא מרבה לגלם בהופעות סטנד-אפ דמות שנקראת צ'סטיטי באטרוורת'. ב-2014 הקליטה פיילוט של תוכנית אירוח ברדיו 4 של ה-BBC בשם "המופע של צ'סטיטי באטרוורת'".
באוגוסט 2011 לוהקה וילן לתפקיד יארה גרייג'וי בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס" והופיעה בתפקיד קבוע החל מהעונה השנייה והלאה.
בשנת 2018 גילמה את הבלשית יוניס בסדרת הטלוויזיה סוף הפאקינג עולם.
משה לוי (ראש מועצה מקומית)
משה לוי (1919-1986) היה ראש המועצה המקומית נס ציונה בין השנים 1966-1968.
ביוגרפיה
לוי נולד בשנת תרע"ט (1919) בעיר בגדאד שבעיראק, בן למשפחה אמידה בת חמישה אחים ואחיות. לוי שימש בארצו כעובד מדינה. הוא הגדיר את עצמו כיהודי ציוני נלהב, היה מראשי הקהילה היהודית בעיראק ואחת הדמויות במפעל הציוני של העלאת יהודי עיראק ארצה.
בשנת 1951 עלה משה לוי, יחד עם אשתו סעידה וחמשת ילדיהם, לארץ ישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה, תוך שהם משאירים אחריהם ממון רב ונכסים בעיראק. בתחילה גרו במחנה עולים ואחר כך עברו למעברת נס ציונה, שם למד עברית ושם גם נולדה בתו הקטנה. משה לוי נבחר ליו"ר הוועד במעברת נס ציונה, וכן כיהן כמזכיר סניף הפועל המזרחי וכמנהל המחלקה לעדה הבבלית.
בשנת 1954 הצטרף למפלגת המפד"ל בה שימש כפעיל מרכזי.
בין השנים 1954–1986 היה יו"ר לענייני מיעוטים מטעם המפד"ל ובמסגרת תפקידו זה היה לגורם מקשר בין בני המיעוטים במדינה לבין הממשלה. לימים, האמון והכבוד שרכשו לו בני קהילות המיעוטים (לרבות דרוזים צ'רקסים, ערבים ובדואים) סייעו בחיזוק מעמדה של מפלגת המפד"ל בקרב מגזרים אלו.
משה לוי נפטר בשנת 1986, בגיל 67.
בשנת 2001, כהוקרה לפועלו, נקרא על שמו רחוב בחלקה המערבי של העיר.
עיר המראות (ספר)
עיר המראות (באנגלית: The City of Mirrors) הוא רומן אימה משנת 2016 של הסופר ג'סטין קרונין, והוא הספר האחרון בטרילוגיית המעבר, כאשר קדם לו הספר התריסר. עיר המראות יצא לאור ב-24 במאי 2016 על ידי ספרי בלנטיין.
עלילה
עיר המראות ממשיך היכן שהתריסר הסתיים, עוקב אחר השמדתם של התריסר והנגועים בווירוס, וחוקר את הרקע של חולה אפס, האדם הראשון שהשתנה בתחילת המאה ה-21. כדי לעשות זאת הספר מציג פלשבק וגם קופץ 900 שנים קדימה על מנת לחשוף את גורל האנושות.
ארלנמייר
ארלנמייר (הנקרא גם בקבוק קוני או הנורה) הוא בקבוק מעבדה המשמש לחימום או ערבוב נוזלים.
הארלנמייר בנוי בצורת חרוט, עם פתח גלילי, ועשוי מזכוכית עמידה בחום. יש עליו שנתות של מיליליטר (ml). גודלי ארלנמיירים נפוצים הם: 50ml, 100ml, 200 ml, 500ml ו-1000ml. ארלנמיירים מקצועיים עמידים גם בטמפרטורה של 300 מעלות.
ארלנמייר הוא בקבוק מעבדה הנקרא על שם אמיל ארלנמייר, כימאי גרמני שהמציא אותו ב-1861.
הארלנמייר נפוץ מאוד במעבדות הודות למספר יתרונות על פני בקבוקי רתיחה וכוסות כימיות.
לבקבוק צוואר צר אשר מונע שפיכת נוזלים בעת בחישה וגם ניתן לסגור אותו באמצעות פקק.
המבנה החרוטי של הארלנמייר גם מאפשר להפריד בקלות משקע מוצק מנוזל הנמצא מעליו: הטיית הארלנמייר לכיוון אופקי, גורמת ליציאת הנוזל דרך הפתח, בעוד שהמשקע המוצק נשאר לכוד בבסיס הכלי הנמוך מהפתח.
כמו כן, הוא מאט את קצב האידוי בגלל צווארו הצר ומאפשר יציבות בגלל בסיסו הרחב. אם בבקבוק קוני אין אוויר אז ההתאדות של הנוזל בפנים מהירה יותר.
נמטיסטיוס
אורכו מגיע עד 1.6 מטר ומשקלו עד 50 קילוגרם, אך הוא נפוץ יותר במשקל 20 קילוגרם. הדג בעל סנפירי גב מאוד גבוהים המזכירים כרבולת תרנגול ולאחריהם רעמת סנפירים המשתרעת עד הזנב. הוא בעל שלפוחית שחייה מיוחדת המגבירה את עוצמת הקול שהוא מפיק וגם מצליח לשמוע קולות דרך מעבר של צלילים מהשלפוחית לאורך כמה חוליות עד המוח. צבעו של הדג כחול בהיר עד אפור והוא בעל פסים כהים המשתפלים מסנפירי הגב בצורה קשתית. רוב הסנפירים של הדג קטנים אך הזנב גדול ושרירי. גופו מזכיר את גופם של בני משפחת הצניניתיים הקרובים אליו ביותר.
דג זה לא נחשב לדג מאכל מוצלח אך דייגים חובבים דגים אותו כדג משחק. מצב שימורו בטבע לא ידוע.
אליפות העולם בהוקי קרח 2024
זו תהייה הפעם השלישית שצ'כיה תארח את אליפות העולם, בנוסף ל-8 אליפויות שאירחה כחלק מצ'כוסלובקיה.
נבחרות בריטניה ופולין, שעלו לדרג העליון מדרג 1A, תשתתפנה באליפות במקום נבחרות הונגריה וסלובניה שירדו לדרג 1A כיוון שדורגו אחרונות באליפות העולם בהוקי קרח 2023. עבור פולין זו תהייה השתתפות ראשונה באליפות העולם של הדרג העליון מאז 2002.
דוד צבי רוזנבוים
רבי דוד צבי רוזנבוים (נולד בכ"ו בתשרי ה'תשמ"ט, 7 באוקטובר 1988) הוא האדמו"ר ממז'יבוז'.
ביוגרפיה
נולד לרבי יחיאל מאיר רוזנבוים, האדמו"ר הנוכחי מראחוב, ולראדא בת הרב ישעיה שנייבאלג, רב היישוב בני ראם. למד בתלמוד תורה ובישיבות של חסידות בעלז. בגיל 22 נסמך לרבנות.
רבי דוד צבי הוציא לאור (יחד עם אחיו הבכור יצחק מרדכי) את כתבי סבו רבי אליעזר זאב רוזנבוים בספר שנקרא 'ארז בלבנון'.
בראשית שנת תשע"ח, לאחר התייעצות עם רבי דוד צבי שלמה נפתלי בידרמן, החליט לנהוג באדמו"רות בחיי אביו. הוא בחר בשם מז'יבוז', על שם עיירת מגוריו של מייסד תנועת החסידות רבי ישראל בעל שם טוב.
הוא מתגורר בכפר אברהם בפתח תקווה. על גג ביתו הוא בנה בית מדרש שבו הוא מתפלל בשבתות עם חסידיו. בין מקורביו האחים הלפרין, בעלי אופטיקה הלפרין.
בהנהגת החסידות
המסרים המרכזיים שהוא מעביר לחסידיו הם התחזקות באמונה, שמחה ואהבת ישראל.
בטבת תשע"ט השתתף הרב רוזנבוים בחתונה שבה רקד מצווה טאנץ עם הכלה, כשהיא רוקדת לצידו. תיעוד האירוע התפרסם וגרר תגובות ביקורתיות בציבור החרדי.
משפחתו
בשנת ה'תשס"ז נישא לרחל, בת בתיה והרב מתתיהו סאפרין (בנו הבכור של ר' נתנאל ספרין האדמו"ר מ'קומרנה ארזי הבירה'), ולהם שישה ילדים.
סלעים נעים
סלעים נעים (נקראים גם: סלעים מחליקים או אבנים מתגלגלות) הם תופעה גאולוגית שבה סלעים נעים וחורצים עקבות של מסלולים ארוכים על פני הקרקע ללא התערבות חיצונית נראית לעין. התופעה נצפתה במספר מקומות בעולם אולם היא ידועה בעיקר בהתרחשותה בעמק המוות בקליפורניה.
התופעה
לאורך השנים התגלו במספר מקומות בעולם תופעה שבה סלעים גדולים (לעיתים במשקל כמה עשרות קילוגרמים) נעים למרחקים של כמה מאות מטרים במעגלים, בקו ישר, בקשת רחבה, ולעיתים אף בפנייה חדה של 90 מעלות. נצפו סלעים שנעו לאורך יותר מ-200 מטרים במשך חודשיים.
מחקר
התופעה נחקרה לאורך שנים אולם בתחילה לא הצליחו החוקרים למצוא הסבר לתופעה. ההנחה הייתה כי פרצי רוח חזקים מצליחים להזיז את הסלעים.
בשנת 2014 נמצא ההסבר לתנועת הסלעים. התגלה כי שכבת קרח בעובי של כמה מילימטרים קופאת בלילות החורף הקרים תוך שהיא "מחזיקה" את הסלע. כעת נחוצה רוח קלה בלבד כדי להניע את משטח הקרח ובתוכו הסלע בצורה איטית. תנועת הקרח משאירה אחריה את עקבות התנועה.
חתך (גאומטריה)
בגאומטריה ובמדעים, חתך הוא החיתוך של עצם, בדרך כלל במרחב התלת-ממדי, עם מישור העובר דרכו. במקרה שהעצם הוא גוף גאומטרי, החתך יהיה צורה דו-ממדית. במקרה שהעצם הוא משטח, החתך יהיה עקומה. השימוש העיקרי בחתכים הוא במתן מידע הנוגע לאלמנטים פנימיים מוסתרים, או לקוי המתאר של גוף או משטח. דוגמה ידועה לשימוש גאומטרי בחתכים היא חתכי חרוט. בנוסף לשימושים בגאומטריה, לחתכים קיימים שימושים בתחומים רבים נוספים, לרבות תיכון הנדסי ואדריכלי, רפואה, גאולוגיה, גאוגרפיה ועוד.
דוגמה: חתכי חרוט
חתכי חרוט הם הצורה הגאומטרית המתקבלת כאשר מישור חותך חרוט. צורת החתך תלויה בזווית שבה המישור חותך את החרוט. אם α היא הזווית שבין ציר החרוט לקו היוצר שלו ו-β היא הזווית שבין ציר החרוט למישור החותך, אזי:
חתכים בענפי מדע אחרים
חתכים מקובלים בענפי מדע אחרים, בהם אנטומיה, רפואה, גאולוגיה וגאוגרפיה, לשם הצגת ממבנהו הפנימי של עצם.
בשרטוט טכני של עצמים נהוג להציג שלושה חתכים של העצם בשלושה מישורים מאונכים זה לזה.
סורת אל-פרקאן
סורת אל-פֻרְקַאן (בערבית: سورة الفرقان, "חזון הפורקן" או "המבחין בין האמת לשקר") היא הסורה ה-25 בקוראן. הסורה הזו מונה 77 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון.
תוכן הסורה
הסורה הזאת מורכבת מטיעונים שהעלו מתנגדיו של מוחמד נגד הקוראן ונגד האסלאם, ומענה עליהם.
כדור אוגרים
כדור אוגרים הוא כדור חלול העשוי מפלסטיק שקוף שלתוכו מכניסים אוגרים, גרבילים, דגואים ומכרסמים קטנים אחרים, המאפשרים להם להתרוצץ מחוץ לכלובים שלהם מבלי להסתכן, לברוח או ללכת לאיבוד מתחת לרהיטים. האוגרים יכולים לעשות פעילות גופנית בעזרת כדור האוגרים. כדורים מייצרים רעם נשמע על פני רוב המשטחים, מה שמקל על איתורם גם כשהם מחוץ לטווח הראייה.
כדורי אוגרים מיוצרים ונמכרים לפחות מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. רובם עשויים מפלסטיק שקוף עמיד עם חורי אוויר ודלת קטנה או מכסה אשר מאפשר לבעלים להכניס או להוציא את האוגר מהכדור.
אף על פי שכדורי אוגרים נועדו להגן על האוגרים, הם לא יכולים להגן עליהם באופן מלא, ואם האוגרים נופלים ממקום גבוהה, הם עלולים להיפצע ואף למות. על מנת לשמור על בטיחותם של האוגרים, הבעלים רשאים להניח את כדור האוגרים במפלס התחתון של ביתם, הרחק מכל מפלס גבוהה או מדרגות. חלק מהבעלים אף שמים מחסום ליד המדרגות, כדי שהאוגרים לא יתגלגלו במורד המדרגות.
אף על פי שלכדורי אוגרים יש חורי אוויר, יש להוציא את האוגרים מכדור האוגרים מדי פעם על מנת לתת להם לשתות ועל מנת למנוע מהם לקבל מכות חום. חשוב לשמור על כדור האוגרים כל הזמן בזמן שחיית המחמד בפנים. לעיתים הכדור מתגלגל מהר מדי, מה שעלול לפצוע את האוגר שבתוך הכדור.
היצרנים ממליצים להכניס לתוך כדורי האוגרים, אוגרים, גרבילים, עכברים, דגואים וחולדות קטנות בלבד; אין להכניס צ'ינצ'ילות או שרקנים לתוך הכדורים, מכיוון שגודלם ומבנה גופם שונים ממכרסמים קטנים, והכנסתם לתוך הכדור עלול להווה עבורם סכנה.
ביקורת
Tierärztliche Vereinigung für Tierschutz, האיגוד הווטרינרי הגרמני לרווחת בעלי חיים, ביקר בעבר את השימוש בכדורי אוגרים, האיגוד מזהיר כי כדורי אוגרים מהווים סכנה לאוגר, שהאוגר לא יכול לשלוט במהירות הכדור ולפעמים אף יכול להיחנק מכמות החמצן הדלה בתוך הכדור.
איגוד תעשיית ההקלטות הליטאי
איגוד תעשיית ההקלטות הליטאי (בליטאית: Lietuvos gretutinių teisių asociacija), הידוע גם בשם AGATA, הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של ליטא. הארגון חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
שירי נבון-ונציה
ביוגרפיה
בשנת 1992 קיבלה תואר ראשון בביוטכנולוגיה והנדסת מזון מהטכניון. בשנת 1994 קיבלה תואר שני בביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה ובשנת 1999 קיבלה תואר דוקטור בתחומים אלה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
איגוד תעשיית ההקלטות הליטאי
מאז 2011, AGATA הוא הגוף האחראי על גביית פיצויים לסופרים, אמנים, שחקנים ומפיקים בליטא.
שירי נבון-ונציה
ביוגרפיה
בשנת 1999 הקימה במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי את המעבדה לאפידמיולוגיה מולקולרית וחקר עמידות לאנטיביוטיקה, ועמדה בראשה עד 2011.
איגוד תעשיית ההקלטות הליטאי
מאז ספטמבר 2018, AGATA מפרסם מדי שבוע את מצעד 100 הסינגלים המובילים ומצעד 100 האלבומים המובילים, על בסיס מכירות פיזיות והזרמות מדיה.
שירי נבון-ונציה
ביוגרפיה
בשנת 2012 הצטרפה לסגל האקדמי של אוניברסיטת אריאל בשומרון והיא עומדת בראש המעבדה לחקר חיידקים פתוגניים ועמידות לאנטיביוטיקה. .
תחומי המחקר שלה:
באוגוסט 2020 מונתה לחברה בוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
נשואה לחיים ונציה ואם לשלושה ילדים. מתגוררת בהרצליה.