cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפקולטה לכימיה (הטכניון)
קיר התהילה
באמצע שנות ה-50 הוקם עבור הפקולטה לכימיה בניין. זמן קצר לאחר שהושלם הבניין, התגלה סדק גדל בקיר שלפניו עומד המרצה באולם ההרצאות מספר 1. דיקאן הפקולטה פרופ' דוד גינצבורג הציע להפוך את הקיר לקיר שבו שמות גדולי הכימיה של כל הזמנים. בתחילה היו על הקיר שמות של שתי קבוצות – שמות גדולי הכימיה שכבר לא היו בחיים, וחתימות של כימאים דגולים ופעילים. מלכתחילה נקבע ששמות של מדענים ישראלים יוספו לקיר הכבוד רק אם יזכו בפרס נובל בכימיה. פרופ' גינצבורג המשיך והוסיף חתימות על הקיר עד יום מותו.
פרופסור יצחק אפלויג, כדיקאן, החליט כי יתנוססו על הקיר רק חתימותיהם של כלות וחתני פרס נובל בכימיה. בשנת 2004 נוספו ישראלים לרשימה ולקיר התהילה נוספו חתימותיהם של הפרופסורים אברהם הרשקו ואהרן צ'חנובר, בשנת 2008 התווספה לקיר חתימתה של פרופסור עדה יונת, ובשנת 2011 חתימתו של פרופסור דן שכטמן. כיום מתנוססים 385 שמות קיר התהילה בפקולטה לכימיה בטכניון.
פרס קולטהוף
הפקולטה לכימיה נוהגת להעניק פרס שנתי על שם הכימאי היהודי יליד הולנד איזק קולטהוף. הפרס מוענק לכימאי ישראלי (מחוץ לטכניון) על הישגים מדעיים בולטים בכל תחומי הכימיה. בין השאר הוענק פרס קולטהוף לעדה יונת, דורון אורבך ואברהם ניצן.
גאבור סגה
גאבור סגה (בהונגרית: Szegő Gábor, קונהדייש, 20 בינואר 1895 – פאלו אלטו, 7 באוגוסט 1985) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
סגה נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף סגה והרמינה נוימן. את לימודיו בבית הספר היסודי סיים בעיר הולדתו. לאחר מכן סיים את "בית הספר התיכון המלכותי ההונגרי" בעיר סולנוק עם תוצאות מצוינות. בשנת 1912 זכה בתחרות הלימודים של "החברה למתמטיקה ולפיזיקה". הוא היה גם הפותרים הקבועים של המגזין "גיליונות מתמטיקה ופיזיקה בתיכון". באותה שנה סיים את לימודיו בתיכון ונרשם לאוניברסיטת פאזמני פטר, שם למד מתמטיקה ופיזיקה.
מוריו באוניברסיטה היו מיהאי באואר, לוראנד אטווש, ליפוט פייר ומנו בקה. הוא היה חבר גם ב"בית הספר פייר" (של ליפוט פייר) המפורסם בעל המוניטין הבינלאומי (חבריה היו בין היתר: פאל צ'ילאג, ינה אגווארי, פאול ארדש (אנגלנדר), מיכאל פקטה (שוורץ), לאסלו קלמאר (קראוס), פרנץ לוקאץ', ג'ורג' פוליה (פולאק) מרסל ריס, אוטו סאס (שלזינגר) שמעון סידון, פאל טוראן (רוזנפלד) וגאבור סגה). בקיץ 1913 הוא היה סטודנט באוניברסיטת ברלין ובקיץ 1914 באוניברסיטת גטינגן. הוא נלחם במלחמת העולם הראשונה (1915 עד 1918). בשנת 1918 השיג את הדוקטורט בווינה כחייל.
בשנת 1919 התחתן עם ארז'בט אנה נמני, כימאית, ממנה נולדו לו שני ילדים: פטר (1925) ורוניקה (1929). בשנתיים לאחר מכן הוא היה מרצה, באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט, עוזר לפרופסור קירשאק. בשנת 1921 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת הומבולדט של ברלין ובשנת 1926 התמנה לפרופסור בקניגסברג. בינתיים, בשנת 1924 קיבל את הפרס על שם דיולה קניג. בשנה שלאחר מכן התפרסמה עבודתו בשני כרכים, שנכתבה יחד עם חברו ועמיתו, ג'ורגי פוליה: "בעיות ומשפטים מתחום האנליזה". לאחר שהיטלר עלה לשלטון הוא נאלץ לעזוב את גרמניה בשנת 1934 בגלל מוצאו היהודי. בעזרתם של ג'יי.די טמרקין וג'ורג' פוליה קיבל משרה ללא שכר באוניברסיטת סנט לואיס בוושינגטון הבירה. לפיכך, יכול היה להתפרנס רק מכספי מתרומות וקרנות ציבוריות.
סגה קיבל מחלקה בסטנפורד בשנת 1938, שם עבד עד 1953. הוא פרש לגמלאות בשנת 1960. לאחר מכן רק ביקר והשתתף בכנסים מתמטיים שונים. בשנת 1969 העביר הרצאה בבודפשט על עבודתו של מורו לשעבר, ליפוט פייר. הוא סבל ממחלת פרקינסון.
סגה פרסם 141 מאמרים מדעיים ו-7 ספרים. עם עבודתו על הפולינומים האורטוגונאליים הניח את היסודות לתורת הפונקציות הקונסטרוקטיבית.
לולאה (מבנה אלגברי)
באלגברה, לולאה היא מבנה אלגברי עם פעולה בינארית אחת ואיבר יחידה, שבו פעולות הכפל משמאל ומימין בכל איבר הן הפיכות. בפרט, כל איבר הפיך מימין ומשמאל. בלולאה אין מניחים אסוציאטיביות, ולכן ההפכיים מימין ומשמאל אינם מוכרחים להיות שווים.
לולאות מזכירות במבניהן את החבורות בכך שפעולת ה"חילוק" תמיד אפשרית אצלן, אך ההבדל העיקרי בין השניים הוא שהפעולה הבינארית בלולאת אינה צריכה להיות אסוציאטיבית.
ניתן להגדיר לולאה גם כקוואזי-חבורה בעלת איבר יחידה.
הלן זינגר קפלן
הלן זינגר קפלן (Helen Singer Kaplan; 6 בפברואר 1929, וינה – 17 באוגוסט 1995, ניו יורק) הייתה סקסולוגית, פסיכולוגית ופסיכיאטרית אמריקאית, יהודייה ילידת אוסטריה. קפלן הייתה חלוצה של הטיפול המיני בשנות ה-60, וייסדה את המרפאה האמריקנית הראשונה לטיפול מיני במסגרת בית הספר לרפואה. בטיפוליה התבססה בעיקר על טכניקות של טיפול התנהגותי, אך שילבה גם תובנות ושיטות מסוימות של הפסיכואנליזה.
שנותיה המוקדמות ולימודיה
הלן זינגר נולדה בווינה בשנת 1929 כבת בכורה מבין 2 ילדים. הוריה ניהלו עסק לתכשיטים. בגיל 9, בשנת 1939, נמלטה המשפחה משלטון הרייך השלישי להונגריה ומשם דרך ארצות נוספות הפליגה באונייה "קווין מרי" לאמריקה, לשם הגיעה ב-1940. בעקבות ההגירה סבלה המשפחה מקשיים כלכליים חמורים. את האזרחות האמריקאית קיבלה זינגר בהגיעה לבגרות בגיל 18.
שאיפתה בצעירותה הייתה לעסוק באמנות פלסטית. לכן נרשמה ללימודי ציור באוניברסיטת סירקיוז (תואר ראשון בשנת 1951). אחר כך, במהלך הקשר עם בעלה הראשון, הפסיכיאטר הרולד קפלן, התחילה להתעניין בבריאות הנפש. למדה פסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה וסיימה תואר שני בהצטיינות יתרה (magna cum laude) בשנת 1952 ותואר דוקטור ב-1955. לאחר מכן פנתה ללימודי רפואה במכללת ניו יורק לרפואה, בה סיימה תואר MD (דוקטור לרפואה) בשנת 1959. התמחתה בפסיכיאטריה בבתי חולים לחיילים משוחררים, אחר כך השתלמה בהתמחות זו בבית חולים ברובע הברונקס, בבית החולים בלוויו ובבית החולים המטרופוליני בניו יורק המסונף למכללת ניו יורק לרפואה.
אחרי השתלמות בטיפול התנהגותי ובפסיכופרמקולוגיה, בשנת 1970 השלימה לימודי פסיכואנליזה.
המשך הקריירה האקדמית ופעילותה הטיפולית
כיהנה שנים רבות כפרופסור לפסיכיאטריה במכללה לרפואה וייל של אוניברסיטת קורנל ובקליניקה פיין-ויטני לפסיכיאטריה, המסונפת אליה. קפלן יזמה תוכניות להשתלמות במיניות האדם ובטיפול המיני שנועדו לפסיכיאטרים ולרופאי נשים. בקליניקה פיין ויטני הקימה קפלן את התוכנית ללימודי מיניות האדם ששימשה להכשרת רופאים ואנשי מקצועות בריאות בתחום הטיפול בהפרעות בתפקוד המיני. במכללה לרפואה ובבית החולים המטרופוליטני בניו יורק שימשה הלן קפלן גם כמנהלת שרותי הייעוץ ורפואה פסיכוסומטית, כמנהלת שותפה של היחידה לטיפול התנהגותי וראשת התוכנית ללימודי מדעי ההתנהגות.
בשנת 1979 תארה שלב ראשון של התשוקה, הקודם לדעתה את שלבי התגובה המינית שתוארו של ידי מסטרס וג'ונסון (התגרות או גירוי, מישור, אורגזמה והפגת המתח). קפלן עצמה חילקה את מעגל התגובה המינית לשלושה שלבים: תשוקה, ההתגרות והמישור, והאורגזמה. לפי קפלן, אפשר לסווג את השינויים בשלב התשוקה של התגובה המינית (הפרעה בתשוקה המינית) על רצף של ששה מצבים: תשוקה מינית היפראקטיבית, תשוקה מינית מוגברת נורמטיבית, תשוקה מינית נמוכה נורמטיבית, תשוקה מינית היפואקטיבית מתונה, תשוקה מינית היפואקטיבית חמורה, וסלידה ופוביה ממין. הגורמים האטיולוגיים של ההפרעות בתשוקה הם לפי קפלן נוירופיזיולוגיים, פסיכודינמיים וסביבתיים. בטיפוליה, קפלן נעזרה גם בטיפול תרופתי על ידי תכשירים אנטי-דיכאוניים-אנטי-חרדתיים מסוג SSRI או אחרים נגד תופעות של פוביה.
הלן זינגר קפלן אימצה את שיטות הטיפול של מסטרס וג'ונסון, מייסדי הטיפול המיני, תוך התאמתן לצורכי הלקוחות. להבדיל ממה שהיה נהוג בקליניקה של מסטרס וג'ונסון, הטיפול שהציעה הלן קפלן היה מרפאתי, עדיין בעל סטנדרטים טיפוליים גבוהים, אך מבוסס על ביקורים סדירים של המטופלים במרפאת המטפלת לצורך קבלת ייעוץ והדרכה, בעוד הם מבצעים שיעורי בית בחדר השינה בביתם.
קפלן חידשה רבות בתחום הטיפולים המיניים. מודל הטיפול שהציעה הוא התנהגותי קוגניטיבי בעיקרו מחוזק במצבים מורכבים על ידי שילוב של גישות פסיכודינמיות. קפלן נודעה בספרים כמו " הטיפול המיני החדש" (1974), הפרעות של תשוקות מיניות (1979) או "הערכת הפרעות המיניות" (1983) שנועדו למטפלים, וגם ספרים שנועדו לקהל הרחב. נאבקה רבות נגד הגישה הפוריטנית והפחדים סביב יחסי המין, אך לאחר התפרצות מגפת האיידס נאלצה להזהיר עם זאת מפני יחסי מין בלתי מוגנים. ויתרה על מסגרת קליניקה אשפוזית עם לינת לילה, וסיפקה הצלחות רבות באמצעות טיפול אמבולטורי. ביטלה את הצורך בטיפול על ידי זוג מטפלים בני שני המינים כפי שהמליצו מסטרס וג'ונסון. קפלן נעזרה בטכניקות התנהגותיות לשיפור הדו-שיח עם המטופלים, בשיטות של פסיכותרפיה דינמית קצרת-מועד ממוקדים בקונפליקטים תוך-נפשיים עכשוויים, בתרגילי מיקוד תחושתי, טיפול זוגי, תרגילים התנהגותיים, אוננות. השתמשה לפעמים גם בטיפולים הורמונליים, שהיו שנויים במחלוקת, למשל טסטוסטרון להגברת החשק המיני אצל נשים שעברו כימותרפיה נגד סרטן שד.
הלן קפלן הייתה אשה פעילה מאוד בעבודתה בבית חולים ובקליניקה הפרטית שלה באפר איסט סייד ניו יורק וגם מבחינה חברתית. בזמנה הפנוי עסקה, בין היתר, בציור ובאספנות של דברי אמנות. עם ידידיה נמנו הסופר הווארד פאסט ואשת התקשורת ברברה וולטרס. היא עצמה הופיעה תכופות בתוכניות טלוויזיה בנושאי בריאות ומיניות.
הייתה נשואה פעמיים. מהנישואים הראשונים לפסיכיאטר הידוע הרולד קפלן נולדו לה שלושה ילדים: 2 בנים - פיליפ (רופא פתולוג) ופיטר קפלן, שהמשיך את דרכה כפסיכולוג וסקסולוג ובת -ג'ניפר קפלן ד'אדיו. בעלה השני, למשך 15 שנה, עד מותה, היה תעשיין הצעצועים, המיליונר צ'ארלס לזרוס.
ספרים
הלן זינגר קפלן כתבה 110 ספרים ומאמרים, כמו כן 127 קורסים והרצאות. מבין ספריה:
קישורים חיצוניים
The Sex Doctor and the Toy Tycoon, New York Magazine, 3 february 1997, google books
הפקולטה למתמטיקה (הטכניון)
הפקולטה למתמטיקה של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1950, והיא עוסקת במחקר מתמטי ובהכשרה של מתמטיקאים. דקאן הפקולטה הוא פרופ' משה ברוך.
היסטוריה
המחלקה למתמטיקה בטכניון נוסדה בשנת 1950, וכיום מהווה את אחת המחלקות המובילות במתמטיקה בישראל. הפקולטה כוללת מחקר ברמה עולמית בתחומים של מתמטיקה עיונית ומתמטיקה שימושית, כאשר המחקרים נוגעים לנושאים כמו אלגברה, מתמטיקה שימושית, תאוריית קירוב, קומבינטוריקה, אנליזה מרוכבת, משוואות דיפרנציאליות, אנליזה פונקציונלית, גאומטריה וטופולוגיה, אלגברה ליניארית, אנליזה לא ליניארית, תורת המספרים ותורת ההסתברות. ישנם מסלולים משולבים של פיזיקה או מדעי המחשב המוצעים בשילוב עם מתמטיקה בטכניון.
המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו
המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו הוקם בטכניון בשנת 1988 בשם המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה (IASM). הפעילות הראשונה של המכון, הייתה סמסטר מיוחד על אופטימיזציה ואנליזה לא ליניארית, שהתקיימה בשנת הלימודים 1989/90. מאז, המכון מימן וארגן פעילויות רבות, כולל סדנאות, כנסים וסדרת הרצאות מיוחדות, המכסה מגוון גדול של נושאים בתחומי אלגברה, אנליזה, מתמטיקה שימושית, מתמטיקה דיסקרטית, גאומטריה וטופולוגיה. בשנת 2001 המכון שינה את שמו ל"מכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו".
הנהגת של מר יוסוקה
הנהגת של מר יוסוקה (ביפנית: ドライブ・マイ・カー) הוא סרט דרמה יפני משנת 2021. במאי הסרט הוא ריוסוקה המגוצ'י, שהיה גם שותף לכתיבת התסריט. הסרט מבוסס על סיפור קצר בשם "Drive My Car", מאת הרוקי מורקמי שנכלל באסופת הסיפורים הקצרים שלו "גברים ללא נשים" שראה אור בעברית ב-2021, וכולל שבעה סיפורים המתמקדים בחייהם של גברים שמוצאים את עצמם ללא נשים, כל אחד בדרך שלו. התסריט מבוסס על הסיפור הספציפי הזה אך שואב גם השראה מהסיפורים האחרים באותה אסופת הסיפורים, בעיקר הסיפור "שחרזדה". הסרט עוקב אחר חייו של יוסוקה, במאי תיאטרון צעיר (אותו משחק הידטושי נישיג'ימה), כשהוא מביים הפקה רב-לשונית של המחזה הדוד וניה בהירושימה, תוך כדי שהוא מתאבל על מותה של אשתו שנפטרה שנתיים קודם לכן.
הישגים
הסרט זכה לשבחי המבקרים, שחלקם אף הגדירו אותו כאחד הסרטים הטובים ביותר של שנת 2021. הסרט הוצג בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל קאן, שם הוא התמודד על פרס דקל הזהב וזכה בשלושה פרסים כולל התסריט הטוב ביותר.
הסרט קיבל ארבע מועמדויות בטקס פרסי האוסקר ה-94
זהו הסרט היפני הראשון אי פעם שמועמד לפרס בקטגוריית הסרט הטוב ביותר באוסקר.
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79, הסרט זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר. כמו כן, הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
עלילה
יוסוקה קפוקו הוא שחקן תיאטרון הנשוי לאוטו, תסריטאית קולנוע. הזוג איבד בעבר ילדה בת ארבע עקב דלקת ריאות.
אוטו ממציאה סיפורים לתסריטים שלה במהלך סקס ומספרת אותם לבעלה, שזוכר את העלילה ומספר לה אותה למחרת בבוקר כשהוא מסיע אותה לעבודה.
אוטו מביאה שחקן צעיר שאיתו היא עובדת, קוג'י טקאטסוקי, לראות את יוסוקה מופיע בהפקה של המחזה מחכים לגודו מאת סמואל בקט. טקאטסוקי מחמיא להופעה שלו ולשיטה החדשנית שבה שחקנים שונים מציגים בשפות שונות. יום אחד, הטיסה של יוסוקה מבוטלת בדרכו לכנס הוא חוזר הביתה מוקדם. הוא מוצא את אשתו מקיימת יחסי מין בביתם עם גבר אחר והוא חושד כי ייתכן ומדובר בטקאטסוקי. אשתו והצעיר אינם מבחינים ביוסוקה שעומד בפתח, והוא עוזב בשקט ונשאר במלון עד טיסתו שנקבעה מחדש. כשאוטו מתקשרת אליו באותו לילה, הוא מעמיד פנים שהוא כבר הגיע ליעדו. גם בהמשך, בוחר יוסוקה להעלים עין מבגידת אשתו, בעיקר עקב אהבתו אליה ותחושתו כי למרות בגידתה היא אוהבת אותו.
שבועיים לאחר מכן, יוסוקה מעורב בתאונת דרכים אך נפגע רק באופן קל. אוטו פוגשת אותו בבית החולים, ונאמר להם שבבדיקות התגלה כי ליוסוקה יש גלאוקומה בעין אחת, שתגרום, בסופו של דבר, לאובדן ראייה. יום אחד, בצאתו לעבודה, אוטו אומרת ליוסוקה שהיא רוצה לדבר אתו כשישוב בערב לביתם. כאשר יוסוקה חוזר מאוחר יותר באותו יום, הוא מוצא אותה מוטלת על הרצפה, ומסתבר שהיא נפטרה כתוצאה מדימום מוחי.
יוסוקה רואה את השחקן הצעיר טקאטסוקי בהלוויה של אשתו והם מדברים עליה בקצרה. זמן מה לאחר מכן, יוסוקה מתמוטט באמצע ההצגה של המחזה "הדוד וניה" של צ'כוב ואינו מסוגל להמשיך את ההצגה.
שנתיים לאחר מכן, יוסוקה מעתיק זמנית את מגוריו להירושימה, שם קיבל על עצמו לביים הפקה רב לשונית של "הדוד וניה" במסגרת פסטיבל תיאטרון.
הנהלת הפסטיבל בהירושימה דורשת שיוסוקה ילווה בנהגת בת 23, מיסאקי ואטארי. הוא מתנגד בהתחלה, רכושני כלפי הרכב סאאב 9000 האדום-בוהק שלו, ולא מוכן להפרעה הצפויה לטכניקת השינון שלו לתרגל את השורות שלו בזמן נהיגה, באמצעות קלטת שאוטו הקליטה עבורו עם השורות של הדמויות האחרות. הוא מתרצה לאחר שנסיעת מבחן מגלה שהנהגת מיומנת ולא תפריע לו בשינון. במבחני הבמה משתתף גם טקאטסוקי שבאופן מפתיע, מקבל מיוסוקה את תפקיד הדוד וניה שבגיל העמידה. הסרט עוקב אחר החזרות להצגה ובמקביל על היפתחותם האיטית אחד כלפי השנייה של יוסוקה והנהגת שלו, מיסאקי. שני האנשים השקטים יוצאים יחד לדרך ארוכה אל כפר הולדתה של ויטארה בהוקאידו המרוחקת, במטרה לאפשר ליוסוקה להחליט האם ייכנס לנעליו של טקאטסוקי, שנעצר על ידי המשטרה, יחזור לשחק וימלא את תפקיד הדוד וניה.
הפקה
הסרט אמור היה להצטלם במקור פוסאן, דרום קוריאה, אך הועבר להירושימה עקב מגפת הקורונה.
המגוצ'י ביקש לשלב בסרט את השיר של לקהת הביטלס Drive My Car, שעל שמו נקראים הסרט והסיפור אך לא הצליח להשיג את האישורים לכך ובמקום זה כלל בסרט ביצוע של רביעיית כלי מיתר למוזיקה של בטהובן, אליה יש התייחסות ישירה בסיפור המקורי של מורקמי.
שבחי המבקרים
הסרט נבחר להתחרות בפסטיבל קאן 2021 שם זכה בשלושה פרסים כולל התסריט הטוב ביותר. בכך הפכו הבמאי והתסריטאי ליפנים הראשונים שזכו אי פעם בפרס התסריט הטוב ביותר בקאן. בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79, הסרט זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר. הוא נבחר כמועמד לסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-94 ולעוד מועמדויות, ביניהן פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר. זהו הסרט היפני הראשון שמועמד לפרס הסרט הטוב ביותר. הוא הפך לסרט האחרון (והסרט הראשון שאינו בשפה האנגלית) מבין שישה שזכו בסרט הטוב ביותר משלוש קבוצות המבקרים הגדולות בארצות הברית (LA, NY, NSFC). חמשת הסרטים האחרים היו החבר'ה הטובים, רשימת שינדלר, סודות אל איי, הרשת החברתית ומטען הכאב.
אלטער בחור
אלטער בחור (מיידיש: אלטער בחור (נהגה: אַלטֶר בּוֹחֶר), או עלטערער בוחר; בתרגום מילולי "בחור מבוגר") הוא כינוי בציבור החרדי האשכנזי לבחור ישיבה שנשאר רווק בגיל מבוגר יחסית. לקבוצה המבוגרת בישיבה קוראים אלטער'ס.
תיאור כללי
בציבור החרדי מקובל שהנערים לומדים בישיבה מגיל בר המצווה ועד החתונה, גיל הנישואים נמוך ביחס לאוכלוסייה הכללית, בציבור החסידי גיל הנישואים המקובל נע בין הגילאים 18 ל-21 בהתבססות בין היתר לדברי המשנה, ובציבור הליטאי והספרדי ובחסידות חב"ד נע בין הגילאים 21-24.
השוני בין הציבור החסידי לליטאי בעניין זה נובע מהבדלים בגישה האידאולוגית; בישיבות חסידיות הנישואים מוקדמים יותר כדי ללמוד תורה בטהרה ללא מחשבות אסורות, וע"פ דברי הגמרא . ואילו בישיבות ליטאיות גיל הנישואים מאוחר קצת יותר במטרה להספיק ולקיים כמה שיותר את מצוות תלמוד התורה לפני הנישואים המטילים על האדם עול פרנסה, וכפי דברי השולחן ערוך.
הסיבות לעיכוב נישואים אצל תלמידי ישיבה מעבר לגילאים המקובלים נובעות ממספר תופעות חברתיות שחלקן ייחודיות לציבור החרדי. לדוגמה, מקובל בציבור החרדי להמתין עד שאחיו הגדולים של הבחור יתארסו לפני תחילת תהליך השידוך, לבחור בעל בעיה רפואית תוצע בדרך כלל בת זוג עם בעיה רפואית מקבילה, ובחור הנחשב לשבבניק יתקשה למצוא בת זוג ממשפחה מכובדת, מה שאומר שעד שימצאו את השידוך התואם להם עלול להימשך זמן מה, מחמת מעגלי השידוכים הפנימיים בציבור החרדי המצומצמים יחסית.
שמעון סידון
שמעון סידון (בהונגרית: Szidon Simon, ורשאץ, 1892 – בודפשט, 25 באפריל 1941) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי, היוצר של רצף סידון (או אשכול סידון) ושנתן לו את שמו.
ביוגרפיה
מוצאו של שמעון סידון ממשפחה רבנית מלומדת ותיקה שהיגרה בתחילת המאה ה-18 מקוניץ שבמוראביה לממלכת הונגריה.
אמו הייתה סופיה לבית האוזר ואביו היה הרב אדולף סידון (נאדאש, 5 בינואר 1843 - 1918), שלמד בישיבת אביו הרב שמעון סידון מציפפער וטרנבה ולאחר מכן בוורוצלב, שם קיבל סמיכה לרבנות וקיבל גם דוקטורט במדעי הרוח. הוא השתתף בקונגרס יהודי הונגריה בשנת 1868 ובשנת 1869 (הקרע ביהדות הונגריה). הוא היה רב בעיירה ורשאץ והיה במנהלת הבוחנים של תלמידי בית המדרש לרבנים בבודפשט.
סבו היה הרב שמעון סידאן (נאדאש, 23 בינואר 1815 - טרנבה, 19 בדצמבר 1891) שירת כרב של קהילת ציפפער בין 1845–1856 וכרב של טרנבה (מזרם הסטטוס קוו אנטה) החל מ-1856 ועד מותו ב-1891, מחבר הספרים "שבט שמעון", "אות ברית" ו"בית מנוחה" ובעלה של הרבנית תרזה רוזאליה רגינה (חיילה רחל) בת זנוויל דושינסקי.
הרב סידאן היה מתלמידי הרב משה סופר (שרייבר) שכונה החתם סופר בישיבה בברטיסלאבה (אז חלק מהונגריה) והיה מחשובי הרבנים וראשי הישיבות של הונגריה.
חייו ועבודתו
שמעון סידון שנולד בורשאץ למד באוניברסיטה בבודפשט מתמטיקה ופיזיקה וסיים עם תעודת הוראה למתמטיקה ולפיזיקה לבתי ספר תיכוניים. הוא עבד כמורה תקופה קצרה. בנוסף היה חבר בבית הספר פייר בעל השם העולמי לצד מתמטיקאים ידועי שם כלאסלו קלמאר (קראוס), ג'ורג' פוליה (פולאק), מרסל ריס, פאל טוראן (רוזנפלד) ופאול ארדש (אנגלנדר), אוטו סאס (שלזינגר) גאבור סגה ועוד. בהמשך עבד כמתמטיקאי במשך כמה שנים בחברת הביטוח ג'נרלי. בסוף ימיו היה מרושש ויכול היה לפרנס את עצמו רק מתרומות חבריו. בשנת 1941 נפל ונפצע בתאונה: סולם נפל עליו, שבר את רגלו והוא נפטר בבית החולים מדלקת ריאות שנגרמה עקב תקופת השכיבה הארוכה במיטה בבית חולים.
הוא פרסם כמה מאמרים משמעותיים בנושא סדרות טריגונומטריות, טורי חזקות, ומערכות אורתוגונליות.
אנקדוטה
לצידון הייתה פראנויה וכאשר ביקרו אותו פאל ארדש ופאל טוראן בשנת 1937, הוא קיבל אותם במילים: "אנא בואו בזמן אחר ולמישהו אחר".
לקריאה נוספת
בשפת המקור: מתורגם לעברית:
הר פריסטלי (אנטארקטיקה)
הר פריסטלי (באנגלית: Mount Priestley) הוא הר בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,100 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,856 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 9 קילומטרים דרומית-מערבית להר בלינגסהאוזן.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
מקור השם
משלחת נמרוד נתנה להר את שמו.
ההר נקרא על שם ריימונד אי. פריסטלי (לימים סר ריימונד פריסטלי), שהיה גאולוג במשלחת נמרוד. לימים היה פריסטלי חבר בהמשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910 – 1913
לקריאה נוספת
• Prenzel, Jannis & Lisker, Frank & Monsees, N. & Balestrieri, Maria & Läufer, A. & Spiegel, Cornelia. (2017), Development and inversion of the Mesozoic Victoria Basin in the Terra Nova Bay (Transantarctic Mountains) derived from thermochronological data, Gondwana Research. 10.1016/j.gr.2017.04.025
קנלוני
קנלוני (באנגלית: Cannelloni, מבוטא: kannelˈloːni; הפירוש באיטלקית של המילה הוא "צינורות גדולים" או "קני סוף גדולים") הם גלילי פסטה חלולה המיועדים למילוי. הגלילים רחבים וקצרים יחסית. האורך עשוי להגיע ל-15 - 20 סנטימטרים והקוטר לכדי 5 סנטימטרים. מקור הקנלוני במטבח האיטלקי.
הקנלוני הוא גם מאכל אופייני במטבח הקטלוני, שם הם נקראים קנלונים ונצרכים באופן מסורתי ביום סטפן הקדוש.
צורת הגשה ואופן הכנה
צורת ההגשה של קנלוני דומה לגלילים של לזניה המוגשים בדרך כלל אפויים עם מילוי כלשהו, ומכוסים ברוטב. סוגי מליות פופולריות: תרד, ריקוטה, בשר בקר טחון ועוד. ראגו בשר ותערובת של גבינות ותרד הם המילויים הנפוצים ביותר. הקנלוני בדרך כלל מכוסה ברוטב עגבניות.
המנה הקלאסית של קנלוני לרוב מבוססת על צינורות הקנלוני או על עלי בצק ללזניה המבושלים במים ולאחר מכן מגולגלים סביב המילוי, מסודרים בתבנית, מכוסים ברוטב כלשהו ובגבינה ולאחר מכן נאפים בתנור. שימוש בצינורות הקנלוני נחשב כתהליך קל יותר מאשר שימוש בעלי לזניה. ההוראות על האריזה בדרך כלל מורות לבשל את הגלילים בישול קצר מאוד לפני המילוי, אך ניתן גם למלא את הגלילים ללא בישול מקדים ולהשתמש בכמות גדולה יחסית של רוטב עתיר בנוזלים לפני האפייה כך שהקנלוני יתרכך במהלך האפייה.
היסטוריה
ניתן לייחס אזכורים מוקדמים למקרוני ריפייני (פסטה ממולאת) לשנת 1770; אך נראה שהמילה קנלוני הופיעה רק בתחילת המאה העשרים.
ההמצאה של המנה מיוחסת לבעל מסעדה בשם סלבאטורה קולטה (Salvatore Coletta). לקולטה הייתה מסעדה בסורנטו שבדרום איטליה בשם לה פאבוריטה (La Favorita). המתכון המקורי שהכין קולטה במסעדה כלל ריקוטה ותרד שגולגלו בתוך פסטה ברוטב עגבניות דרום איטלקי טיפוסי והוגשה במקום משנת 1907. במלחמת העולם השנייה עלתה הפופולריות של הקנלוני כשתושבי הערים הגדולות בדרום איטליה ברחו לפריפריה. כשחזרו לערים הגדולות לאחר המלחמה הם הביאו עמם את המתכון והוסיפו לו מוצרלה.
מניקוטי הוא הגרסה האמריקאית לקנלוני, אם כי המונח עשוי להתייחס לעיתים קרובות למנה האפויה בפועל. ההבדל המקורי יכול להיות שהקנלוני מורכב מדפי פסטה שנכרכים סביב מילוי, בעוד שהמניקוטי הוא מנה של צינורות פסטה הממולאים על ידי מכונה מקצה אחד שלהם.
האחרון בעשירון התחתון
האחרון בעשירון התחתון הוא אלבומם השני של להקת טיפקס, שיצא בנובמבר 1993, הגיע למעמד של אלבום זהב ומכר כ-29 אלף עותקים.
סולן הלהקה, קובי אוז, כתב והלחין את כל שירי האלבום למעט "בתוך נייר עיתון, שאוז כתב את מילותיו ללחן מרוקאי, ושיר נוסף שהלחין עם רמי יוסיפוב. בעיבוד השירים השתתפו כל חברי הלהקה. דני רכט ושמוליק נויפלד הפיקו את השירה. אלון אולארצ'יק וחיים אוליאל השתתפו בהקלטה.
השירים שהצליחו באלבום זה היו "בתוך נייר עיתון", "זמנים קטנים" ו"עננה". "שיר הפז"ם" היה שיר השירותרום של גלי צה"ל בשנת 1993. באלבום נכלל השיר "האחרון בעשירון התחתון" כשם האלבום. שני השירים הראשונים שיצאו "בתוך נייר עיתון ו"עננה" לא זכו תחילה להשמעות ברדיו. רק לאחר שצולם וידאו קליפ לבתוך נייר עיתון, הוא שודר רבות בשידורי הניסיון של ערוץ 2 והאלבום זכה להתעניינות.
הרכב הלהקה כלל בהקלטת האלבום את קובי אוז, גל פרמן, רמי יוסיפוב, תמיר ימיני, רונית שפי ואבינועם מרטון.
Smoke on the Water
Smoke On The Water (מאנגלית: עשן מעל המים) הוא שיר בסגנון רוק כבד מאת להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל. השיר יצא לאור במאי 1972 ונכלל באלבום Machine Head. נודע בעיקר בזכות ריף הגיטרה המפורסם שלו ונחשב לשיר המזוהה ביותר עם הלהקה.
תוכן השיר
השיר מתאר את חוויותיהם של חברי הלהקה בעת שהגיעו למונטרה שבשווייץ, בדצמבר 1971 על מנת להקליט את אלבומם "Machine Head", כשבכוונתם להשתמש ב"אולפן הנייד" של להקת הרולינג סטונז באולם הקזינו שבעיר. עוד בטרם החלה הלהקה בהקלטות, הופיע באולם פרנק זאפה ולהקתו "The Mothers of Invention" ובעת ההופעה (שבה נכחו חברי הלהקה) ירה אלמוני באקדח נורים לעבר התקרה ובכך גרם לשרפת הבניין עד היסוד יחד עם כל הציוד של להקתו של זאפה. שם השיר "Smoke on the water" מתייחס לעשן שריחף מעל אגם ז'נבה שעל גדותיו בנויה העיר, כשחברי הלהקה צפו במחזה המרהיב מחלון חדרם שבמלון.
הקלטת השיר
הלהקה נותרה ללא אולפן הקלטות כשברשותם ציוד טכני יקר, ונאלצה לחפש אחר מקום אחר שיתאים להקלטה. מספר רעיונות הועלו, ביניהם תיאטרון מקומי, אך זעמם של השכנים על הרעש שיצרה הלהקה, אילץ אותם לעזוב את המקום. לאחר כשבוע של חיפושים, אחד מחברי הלהקה העלה רעיון להקליט את האלבום בלובי של מלון "Grand Hotel" שבעיר. הם שמו לב לצליל המיוחד שנוצר כתוצאה מההקלטה במקום, והחליטו להקליט שם את האלבום כולו.
דירוגים ומיקומים
השיר זכה לפופולריות עצומה בזכות ריף הגיטרה שלו ונחשב עד היום לאחד מסמלי הרוק הידועים ביותר. הוא דורג במקום 434 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון, במגזין "Total Guitar" דורג השיר במקום הרביעי ברשימת "20 הריפים הטובים ביותר" ובשנת 2004 דירג מגזין "Q magazine" את השיר במקום ה-12 ברשימת "100 קטעי הגיטרה של כל הזמנים".
מיקומים במצעדים:
גרסאות כיסוי
לשיר נוצרו גרסאות כיסוי רבות של להקות דוגמת Black Sabbath, איירון מיידן, Acid Drinkers ורבות אחרות.
יחסי גינאה המשוונית–שווייץ
סקירה כללית
בין רפובליקת גינאה המשוונית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין רפובליקת גינאה המשוונית לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים טובים, חמים וידידותיים.
הממשלה הקונפדרטיבית של שווייץ הכירה בעצמאותה של הקולוניה הספרדית של גינאה לשעבר ב-15 באוקטובר 1968 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים כבר באותו היום.
נכון ל-1 בינואר 2016 מתגוררים בגינאה המשוונית שבעה אזרחים שווייצרים, כולם עוסקים במגזר הנפט אשר שולט בכלכלת המדינה. הסחר ההדדי בין שתי המדינות הוא מזערי ואף זניח וחברות שווייצריות אחדות בלבד פועלות בשוק של גינאה המשוונית (שמהווה שוק לא רווחי, חרף היותה של גינאה המשוונית שיאנית התמ"ג לנפש באפריקה).
אוטו סאס
אוטו סאס (במקור עד 1904 אוטו שלזינגר, בהונגרית: Szász Ottó; אלשוצ'וץ', 11 בדצמבר 1884 – מונטרה, 19 בספטמבר 1952) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי, פרופסור באוניברסיטאות (פרנקפורט, סינסינטי).
ביוגרפיה
את לימודיו לתארים ראשון ושני באוניברסיטה סיים בבודפשט ובגטינגן. את הדוקטורט קיבל בבודפשט בשנת 1911, לאחר מכן לימד כמה שנים באוניברסיטאות במערב אירופה. בשנת 1914 הפך למרצה בכיר באוניברסיטת פרנקפורט ובשנת 1917 באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1920 עזב את הונגריה לצמיתות. משנת 1920 עד 1933 שימש כפרופסור באוניברסיטת פרנקפורט. לאחר עלית הנאצים לשלטון בשנת 1933 הוא פוטר ממשרתו והיגר לארצות הברית, שם הפך במהרה לפרופסור באוניברסיטת סינסינטי, אוהיו.
מותו נגרם כתוצאה מאוטם שריר הלב ב־19 בספטמבר 1952, במהלך חופשתו בשווייץ.
עבודתו המדעית
תחומי המחקר העיקריים שלו בתחום האנליזה המתמטית תורת הקבוצות ותורת הקירובים. בנושאים אלה פרסם כמאה עבודות מדעיות.
תחומי המחקר שלו בפירוט רב יותר היו: דטרמיננטות, שברים משולבים, סדרות אקספוננציאליות וטור דיריכלה על שם המתמטיקאי הגרמני צרפתי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, פולינומים טריגונומטריים, שיטות סיכום, פולינומים אולטרה-ספריים ופונקציות בסל.
סאס הציג הוכחה פשוטה למשפט המשותף המפורסם של האחים ריס. הוא היה עוזר העורך של שני כתבי עת מתמטיים אמריקאים.
פרסים והוקרה
בשנת 1930 הוענק לו "פרס דיולה קניג" על ידי החברה למתמטיקה ולפיזיקה בהונגריה.
ITunes Festival: London 2012 (מיני-אלבום של ואן דיירקשן)
iTunes Festival: London 2012 הוא המיני-אלבום הראשון של הלהקה הבריטית–אירית ואן דיירקשן. המיני-אלבום יצא לאור ב-20 בספטמבר 2012, על ידי חברת התקליטים סוני. המיני-אלבום הוקלט במהלך הופעה חיה של הלהקה בבית העגול, בלונדון, הממלכה המאוחדת.
בית הטרור
בית הטרור (בהונגרית: Terror Háza) הוא מוזיאון שהוקם לזכר קורבנות הטרור הנאצי והקומוניסטי שהופעל בהונגריה במאה העשרים. בתקופה בה שלטו בהונגריה משטרים אלה, נכלאו במקום, נחקרו, עונו ונרצחו אזרחים הונגריים רבים שנחשדו בהתנגדות למשטר.
רקע
המוזיאון נפתח בפברואר 2002 בשדרת אנדראשי שבבודפשט בירת הונגריה. הבניין הבנוי בסגנון הנאו-רנסאנס נבנה בשנת 1880. בשנות ה-30 של המאה העשרים היה בבעלותו של הצייר יצחק פרלמוטר, עד לשנת 1936. בשנת 1937 נשכרו חדרים בבניין על ידי המפלגה הנציונל-סוציאליסטית ההונגרית בראשותו של פרנץ סלשי. בשנת 1940 המקום הפך למטה מפלגת צלב החץ הפשיסטית שהשתלטה עליו כולו, והוא קיבל מהם את השם "בית הנאמנות".
בשנת 1944 לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את הונגריה, הפך המקום לבית סוהר, וחברי ממפלגת צבא החץ עינו ורצחו במקום מאות אזרחים. גם לאחר הכיבוש הסובייטי המשיך הבית לשמש כמקום רצחני והיה לבית סוהר בו שוכנו עצורים במרתפי הבניין. במקום שכן מטה המשטרה החשאית ההונגרית (ÁHV), עד לשנת 1956. בשנה זו עברה המשטרה החשאית למקום אחר.
המוזיאון
המבנה נמכר והשתכנו בו חברות מסחריות ועקבותיו הרצחניים נעלמו. המבנה שופץ ושוקם בסיוע ממשלתו של ויקטור אורבן ראש ממשלת הונגריה. בדצמבר 2000 נרכש המבנה על ידי הקרן לחקר ההיסטוריה והחברה של מרכז ומזרח אירופה, על מנת להופכו למוזיאון שיציג את זוועות המשטר הנאצי והמשטר הקומוניסטי בהונגריה.
I Love Rock 'n Roll (אלבום)
I Love Rock 'n Roll הוא אלבום האולפן השני של ג'ואן ג'ט, והראשון שלה עם להקת הליווי The Blackhearts. מיד לאחר ההקלטות הראשונות באולפני Soundworks, גיטריסט הלהקה המקורי אריק אמבל הוחלף על ידי ריקי בירד. האלבום הוא המצליח ביותר של ג'ט מבחינה מסחרית, עם מכירות של מעל 10 מיליון עותקים, רבות בשל הצלחת שיר הנושא, אשר ימצא כסינגל והיה להיט גדול.
רקע
ג'ט ראתה הופעה של השיר "I Love Rock 'n' Roll", בטלוויזיה ב-1976 והוקסמה ממנו. השיר הפך לחלק קבוע מהופעותיה במשך 7 שנים לפני שהאלבום הוקלט.
צאת האלבום
האלבום מכיל מספר שירי קאבר, ביניהם:"I Love Rock 'n' Roll" (במקור של Arrows), "Nag" (The Halos), "Crimson and Clover" (Tommy James & The Shondells), "Bits and Pieces" (The Dave Clark Five), "You're Too Possessive" (The Runaways), "Little Drummer Boy" (The Harry Simeone Chorale and other artists), ורצועות הבונוס "Louie Louie" (במקור של ריצ'רד בארי, מאוחר יותר בוצע על ידי The Kingsmen) ו -"Summertime Blues" (אדי קוקרן).
"Summertime Blues" במקור הושמט מתקליט הוויניל, וחברת התקליטים החליטה לא להוציאו כסינגל. במקום זאת, החברה הוציאה את השיר כבי-סייד של סינגל פרומו עם "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" באיי-סייד, שנשלח לתחנות רוק ברחבי ארצות הברית. הרבה שדרנים ומפיקים העדיפו את הבי-סייד, ו-"Summertime Blues" הפך ללהיט "Most Added", והוצא כסינגל במספר שווקים.
הדיסק הראשון של האלבום יצא ב-1992 מטעם Blackheart Records וכלל 13 שירים.
כש-Joan Jett & the Blackhearts ניכנסו להיכל התהילה של הרוקנרול ב-18 באפריל 2015, בדיוק 33 1/3 שנים אחרי שיצא I Love Rock 'N' Roll במקור, ב-18 בנובמבר 1981, יצא סט 2CD/2LP, שכותרתו: "I Love Rock 'N' Roll 33 1/3 Anniversary Edition". ההוצאה המחודשת כללה את האלבום המקורי ואלבום שני של הקלטות חיות מ-1981 שלא ראו אור לפני כן.
מהפכה בבית
מהפכה בבית (באנגלית: Parental Guidance) הוא סרט קומדיה לכל המשפחה אמריקאי, בכיכובם של בילי קריסטל, בט מידלר, ומריסה טומיי, וטום אברט סקוט, שביים אנדי פיקמן ויצא לאקרנים בדצמבר 2012.
עלילה
בתו אליס מבקשת ממנו ומאשתו דיאן להגיע לביתם שבאטלנטה כדי לשמור על ילדיהם הארפר, טרנר וברקר, לצורך נסיעה קצרה לדרום קרוליינה המשלבת עסקים ונופש. בין ההורים לסב והסבתא ישנם פערים בגישת חינוך הילדים. בעוד ההורים נוקטים בגישת הורות צמודה, גישת הסבא והסבתא מתירנית יותר ואינה תומכת בכללים נוקשים. ארטי ודיאן נתקלים בקשיים הנכנדים של כל אחד מהם קושי אישי: הארפר הבכורה שואפת למצוינות יתר, טרנר מגמגם ולברקר יש חבר דמיוני בדמות קנגורו ששמו קרל.
אליס ופיל יוצאים לנמל התעופה אך בעקבות צורך הקשור לעבודתה נאלצת אליס לחזור לביתה ולדחות את טיסתה, ומותירה את פיל לבדו במסע. ארטי מנסה לסייע לנכדיו: הוא לוקח את טרנר לקבוצת קלינאות התקשורת אך מתבטא בפניו באופן פוגעני. כדי לפייס אותו הוא מסכים לצפות איתו בסרט האימה "המסור". הוא מביא לטרנר וברקר עוגה, אך הם מלכלכים קשות את הבית.
הארפר מתכוננת לקראת מבחן בד לקבלתה לבית ספר למוזיקה. ארטי מלמד את ברקר לקריין כמו שדרן ספורט והוא מתגבר על הגמגום. החבר הדמיוני קרל "נהרג" בתאונת דרכים. בהמשך אליס חוברת לבעלה לחופשה וממליצה לבתה לא לגשת למבחן. ארטי ודיאן מרגישים כעת שהם לא עוד "הסבא והסבתא השניים". ארטי מתקבל לשדר משחקי בייסבול בליגה לצעירים. הוא עושה זאת יחד עם נכדו ברקר.
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (מחזה)
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (באנגלית: The Curious Incident of the Dog in the Night-Time) הוא מחזה מאת סיימון סטיבנס משנת 2012 המבוסס על רומן מאת מארק האדון באותו השם. גיבור המחזה הוא כריסטופר בון, נער בן 15 שנראה שהוא נמצא על הספקטרום האוטיסטי, אשר יוצא לחקור את נסיבות מותו המסתוריות של כלב השכנים, ועקב כך חושף סודות משפחתיים שהוא מתקשה להתמודד איתם. המחזה מוצג כהצגה בתוך הצגה (שלא כמו הספר עליו הוא מבוסס).
יוחנן טרייוויש (איטליה)
רבי יוחנן בן יוסף טרייוויש (נולד: 1490 ה'ר"ן איטליה נפטר: 1557 ה'שי"ז) היה רב מחכמי איטליה, דיין, פוסק, מורה, מגיה ספרים, משורר, ומראשי קהילת יהדות איטליה. ידוע בעיקר בשל חיבורו קמחא דאבישונא על התפילות והפיוטים בנוסח איטליה, שנדפס במחזור בולוניה ש"א.
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (מחזה)
הפקה של המחזה הועלתה גם בברודוויי, שם הוצגה ב-Ethel Barrymore Theatre בין ה-5 באוקטובר 2014 ועד ל-4 בספטמבר 2016. הפקה זו זכתה בפרס Drama Desk לשנת 2015 עבור המחזה הטוב ביותר, בפרס Outer Critics Circle לשנת 2015 עבור המחזה החדש הטוב ביותר בברודוויי, בפרס Drama League לשנת 2015 עבור ההפקה הטובה ביותר בברודוויי או באוף ברודוויי ובפרס טוני לשנת 2015 עבור המחזה הטוב ביותר.
יוחנן טרייוויש (איטליה)
על פי מסורת משפחתו, שהגיעה לאיטליה מצרפת, היה טרייוויש בן לשושלת רבנים, דור אחר דור עד לרש"י (שם המשפחה טרייוויש, התקבל על שם טרוייש עירו של רש"י).
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (מחזה)
ההצגה זכתה לתגובות חיוביות במיוחד, כאשר רוב המבקרים התרשמו מיכולתה להעביר את נקודת המבט של הגיבור הצעיר והחמלה של מורתו. המבקרים גם ציינו בעיקר את האפקטים החזותיים המשולבים בהצגה.
יוחנן טרייוויש (איטליה)
ייסד את בית הכנסת האשכנזי בפדובה. למרות גדולתו בתורה, ולמרות שנחשב כפוסק בולט, לא שימש טרייוויש ברבנות. לפרנסתו, הוא בחר לו כמקצוע את ההוראה, בבתיהם של יהודים עשירים באיטליה, אשר תמורת הקניית תורה לילדיהם, סיפקו לו מגורים כלכלה ושכר.
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (מחזה)
תקציר העלילה
בעוד הרומן המקורי עליו מבוסס המחזה מסופר בגוף ראשון על ידי הגיבור, כריסטופר בוּן, ההצגה מוצגת כקריאה בקול רם של ספר שכריסטופר כתב בעצמו על ידי מורתו. התוצאה היא שהמחזה מוצג כהצגה בתוך הצגה.
כריסטופר הופך לבלש חובב דמוי שרלוק הולמס, ובעודו מחפש את הרוצח, הוא נתקל בהתנגדות מצד שכנים רבים, אך בעיקר מאביו, אד בון. כאשר הוא מגלה שאביו שיקר לו במשך שנים על מות אמו והוא זה שהרג בעצמו את וולינגטון, כריסטופר מוטרד ופוחד לחייו שלו. בפעם הראשונה, הוא נוסע לבדו ללונדון כדי למצוא את אמו ולחיות איתה. הוא מוצא אותה, והיא מקבלת אותו בברכה; עם זאת, שאיפותיו בחיים מובילות אותו בחזרה לסווינדון, שם הוא רוצה לגשת לבחינת בגרות במתמטיקה. כריסטופר משיג את הציון הגבוה ביותר, ובהדרגה מתפייס עם אביו.
הממלכה המאוחדת
ההצגה, אשר עובדה על ידי המחזאי סיימון סטיבנס ובוימה על ידי מריאן אליוט, הוצגה לראשונה בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי בתיאטרון קוטסלו ב-2 באוגוסט 2012. בהפקה זו כיכבו לוק טרדוויי בתפקיד כריסטופר, ניב קיוזאק בתפקיד מורתו שֶבוֹן, ניקולה ווקר בתפקיד אמו ג'ודי, פול ריטר בתפקיד אביו אד ואונה סטאבס בתפקיד גב' אלכסנדר. ההפקה, שהציגה עד לסוף אוקטובר 2012, שודרה בשידור חי לבתי קולנוע ברחבי העולם ביום חמישי ה-6 בספטמבר 2012 באמצעות לוויין. בחודש מרץ ההצגה עברה לתיאטרון אפולו שבווסט אנד. ב-1 במרץ חלו הצגות ההרצה שם, עם פתיחה רשמית ב-12 במרץ. סאן גליסון והולי איירד הצטרפו לצוות השחקנים בתפקיד הוריו של כריסטופר.
ב-19 בדצמבר 2013, במהלך הופעה, חלק מהגג של תיאטרון אפולו התמוטט, ופצע כמעט 80 אנשים. כתוצאה מכך, כל ההופעות הנוספות בוטלו, והחל חיפוש אחר אולם תיאטרון חדש להופיע בו, שכן נדרשו תיקונים נרחבים בתיאטרון אפולו. בפברואר 2014 מפיקי המחזה ארגנו 8 מופעי צהריים חינם לקהל צופים מ-14 בתי ספר תיכוניים באולם העירייה הישן בסטרטפורד. בסופו של דבר, ההפקה נפתחה מחדש בתיאטרון גילגוד הסמוך, החל מהצגות הרצה ב-24 ביוני 2014, עם ערב פתיחה רשמי ב-9 ביולי.
הפקת הווסט אנד ירדה ב-3 ביוני 2017, לאחר שהוצגה למעלה מ-1,600 פעמים.
ארצות הברית
הצגת הבכורה בברודוויי נערכה בתיאטרון אתל ברימור ב-5 באוקטובר 2014, לאחר מספר הצגות הרצה שהחלו ב-10 בספטמבר. גם הצגה זו הופקה על ידי התיאטרון המלכותי הלאומי בבימויה של אליוט. צוות השחקנים המקורי של ברודוויי כלל את אלכס שארפ (בתפקידו המקצועי הראשון אי פעם) בתפקיד כריסטופר, אניד גרהם בתפקיד אמו ג'ודי, איאן ברפורד בתפקיד אביו אד, ופרנצ'סקה פרידני בתפקיד שֶבוֹן. על הכוריאוגרפיה היו אמונים סקוט גרהם וסטיבן הוגט.
ההפקה בברודוויי ירדה ב-4 בספטמבר 2016 לאחר 800 הופעות.
ישראל
בשנת 2014 עלה המחזה בישראל בתרגום לעברית בתיאטרון בית ליסין עם נדב נייטס בתפקיד הראשי. על משחקו בתפקיד הראשי בהצגה זו זכה נייטס בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2014 בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.
הפקות נוספות
המחזה הוצג בהפקות מקומיות במדינות שונות ברחבי העולם, לרבות באוסטרליה, בלגיה, יפן, מקסיקו, קוריאה הדרומית וקנדה.
וסט אנד
לין גרדנר מהגרדיאן כתבה ביקורת נלהבת, וציינה כי "יש רגעים שבהם ההצגה מתקרבת בצורה מסוכנת לסנטימנטליות, אבל מבטיו של כריסטופר כל-כך נוקבים, עד שלעיתים קרובות זה גורם לך להרגיש לא נוח, וההצגה מציגה באותה מידה את קשיי ההורות, את הבלגן של החיים, ואת ייסוריו של ילד שאינו יכול לשאת מגע... בראש צוות השחקנים המשובח [נמצא] לוק טרידוויי המעולה בתפקיד כריסטופר, מושך וכואב לראות, כמו ההצגה עצמה".
סוזנה קלאפ (האובזרבר) כתבה ב-2013: "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה היה אחד ההופעות המקוריות ביותר וההצלחות המדהימות בתיאטרון המלכותי הלאומי בשנה שעברה, קשה לזכור עוד הפתעה כזו... על אף שבתחילה זה נראה לא סביר שהרומן של מארק האדון על ילד עם מתנה מתמטית ו-'בעיות התנהגותיות' יכול לעבוד בתיאטרון". פול טיילור (אינדפנדנט) תיאר את המחזה כ-"עיבוד מעורר דמיון" ו-"הפקה מבריקה", ואמר כי הוא הוצג בצורה מרעננת, תוך איזון בין הומור וטרגדיה. טיילור שיבח את משחקו של לוק טרידוויי, בין השאר בשל הקצב, התנועות וההגשה של הופעתו. מאט וולף (הניו יורק טיימס) הוסיף כי הופעת הבכורה של המחזה מתוזמנת היטב ביחס לאולימפיאדת לונדון 2012: "רוח הניצחון שלה משתלבת בדיוק עם מצב הרוח של השאיפות האתלטיות של הקיץ ".
בן ברנטלי, מבקר התיאטרון הראשי של "הניו יורק טיימס", כתב: "תחת בימויה של מריאן אליוט, שעובדת עם מעצבים מעוררי השראה, מסע ההרפתקאות של כריסטופר למטרופולין זר הופך למחקר וירטואוזי בעומס החושי, שלטי רחוב, מפות דרכים, מילים אקראיות המופיעות על עצמן, ואה, כן, המדרגות המרגשות המתגשמות משום מקום: הכול ממשיך לבוא אליך". ברנטלי המשיך ואמר כי "ההישג יוצא הדופן" של המחזה "הוא שהוא מאלץ אותך להסתכל על העולם דרך עיניו של כריסטופר, המבקש סדר, ולכן אתה עלול לשקול מחדש את הקרב חסר הדאגה שהמוח שלך תמיד מנהל נגד הסתערות של גירויים שהם החיים [עצמם], מפחיד, לא? [זה] גם כן מלהיב". עם זאת, ברנטלי מצא פגם עם דמותה של "שֶבוֹן ... המדקלמת את הסיפור שכריסטופר כתב, המוצג כפרויקט של בית הספר. גב' קיוזאק עושה זאת עם תחושה מלאכותית ורגשנית, המקושרת לאופן [המתנשא] שבו מבוגרים מדברים עם ילדים קטנים ... איכס".
צ'ארלס ספנסר מהדיילי טלגרף, לעומת זאת, חשב כי הפיכתה של שֶבוֹן את הספר שכתב כריסטופר למחזה "אולי נשמע מסורבל אבל זה עובד מצוין". כמו אחרים, שיבח ספנסר את טרידוויי (כריסטופר): "הוא נוקב באופן בלתי נסבל ברגעים של מצוקה כשהוא כורע עם פניו על האדמה ונאנח, אבל גם מגלם בצורה מרגשת את דמותו [של כריסטופר], את היותו מבריק במתמטיקה ואת נקודות המבט המדהימות שלו על העולם. הודות לכנותו הכואבת של טרדוויי, הן ברגעי המבוכה והן ברגעי השמחה, כריסטופר בון מרגיש גם כמו גיבור וגם כמו ידיד, שראוי לסוף המאושר שלו". ספנסר גם שיבח את גליסון (אד) וקיוזאק (שֶבוֹן).
ברודוויי
ריצ'רד זוגלין מטיים מגזין תיאר את המחזה כ"הפגנת כוחו של התיאטרון להעברתנו למקומות אקזוטיים". סטיבן סוסקין, מבקר הדרמה של הפינגטון פוסט, כתב כי ההצגה מבדרת, מאירה ומביאה אותנו למקום חדש נעלה. אדם גרין מווג כתב שהמחזה הוא "עדות לכוח היחיד של התיאטרון". בן ברנטלי, בביקורתו על ההפקה שפורסמה בניו יורק טיימס, כינה את היצירה "מניפולטיבית", וכתב שהיא "מכוונת מחדש את הדרך שבה אתה רואה ושומע" על ידי כך שהיא מכריחה אותך לאמץ תפיסה חושית מוגברת יחד עם הגיבור הראשי". אליזה גרדנר (USA Today) תיארה את חוויית הצפייה במחזה כמסע "בתוך מוחו המחונן והמוחדר של כריסטופר באמצעות אפקטים חזותיים וקוליים יצירתיים". היא שיבחה את "התנועות, ההבעות והקולות שגרמו לפחדיו של הנער ולאינטליגנציה הפראית שלו להיראות טבעיים באותה מידה".
פיטר מארקס מוושינגטון פוסט שיבח את הגרפיקה החזותית של המופע אשר מוצגת טוב יותר מאשר ההיבטים של הטקסט והמשחק, וציין כי אופן הצגת מחשבותיו של כריסטופר האפילו על עלילת הסיפור הבלשי של מציאת הרוצח. ג'ניפר פראר (Associated Press) חשבה כי ההצגה היא "חוויה תיאטרלית מקסימה, דינאמית ומורכבת", וכי האופן שבו אלכס שארפ גילם את כריסטופר מדגימה את יכולתם של החיים להתגבר על אתגרים אישיים. באתר האינטרנט Deadline.com, ג'רמי ג'רארד כתב כי הרגיש שההפקה משלבת את האלמנטים של האובססיביות עם מתמטיקה של "" עם החמלה והחניכה של "בילי אליוט". ג'ו דז'יאמיאנוביץ' מהדיילי ניוז מצא את הופעתו של שארפ "מסנוורת" ו"אינטנסיבית מבחינה פיזית ורגשית", ושיבח את עיצוב הבמה, התאורה, המוזיקה והוידאו ארט.
לעומתם, טרי טריגוט, מבקר הדרמה של הוול סטריט ג'ורנל תיאר את "הקרנות הווידאו המשוכללות להפליא" בזלזול, וטען כי הן חונקות. הוא הרגיש כי המחזה זכה לפופולריות בגלל טרנד אופנתי של תסמונת אספרגר ושהוא נשען יתר על המידה על "תכסיסים". עמיתתו בוול סטריט ג'ורנל, סטפני כהן, סברה שהמחזה התקשה בעיבוד הספר לבמה.
חותמות דואר הרשות הפלסטינית בשנותיו הראשונות
חותמת דואר היא מרכיב יסוד בפעילותו של בית דואר, ובאמצעותה מטביעים על המעטפות ושאר דברי הדואר את הפרטים המזהים של בית הדואר בו הם נמסרו למשלוח. למעשה, הכנסתה לשימוש של חותמת דואר מציינת את תחילת פעילותו של בית הדואר, והוצאתה משימוש מציינת את הפסקת פעילותו.
בשנים הראשונות לפעילותו של דואר הרשות הפלסטינית הופעלו בסניפיו שלושה טיפוסים של חותמות רגילות לשימוש שוטף:
בנוסף לחותמות הרגילות, הוטבעו חותמות מקושטות לרגל חג המולד או לרגל אירועים מיוחדים דוגמת ביקור הנשיא קלינטון או ביקור האפיפיור. במהלך שנות ה-2000, ובמיוחד משנת 2011 ואילך, הוכנסו לשימוש ברחבי הרשות הפלסטינית חותמות דואר מטיפוסים נוספים, כולל חותמות מתכת מדגם שונה שיוצרו גם הן בגרמניה.
הרקע להפעלת דואר הרשות הפלסטינית
אי הודאות שלוותה כל שלב בחתימתם וביישומם של הסכמי האוטונומיה השתקפה בשלבי הסגירה של דואר ישראל ברצועת עזה וביריחו. כוונת ישראל הייתה להעביר את משרדי הדואר כגוף חי ופעיל על מנת לאפשר הפעלה סדירה ומיידית של כל שירותי הדואר על ידי אנשי הרשות הפלסטינית. למרות זאת, לא כך התרחשו הדברים. הפלסטינים שאפו בראש ובראשונה להתנתק מהר ככל האפשר מן החסות של הממשל הישראלי ומשיטות העבודה של דואר ישראל, והעדיפו לקבל לאחריותם את בתי הדואר אף על פי שלא היו ערוכים להפעלתם הסדירה.
בטקס שנערך בקהיר ב-4 במאי 1994 חתמו יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, ויאסר ערפאת, ראש הרשות הפלסטינית, על הסכם קהיר. באחד מסעיפי ההסכם נקבע כי יום הפעלתו הרשמי של דואר הרשות הפלסטינית יהיה ב-18 במאי 1994. בהתאם, הורה הממונה על הדואר הישראלי ברצועת עזה לאסוף בו ביום את חותמות הדואר מן הסניפים ובתי הדואר ברצועת עזה, וב-9 במאי נאספה החותמת של דואר יריחו.
בראיון שקיים ד"ר יוסף ואלך ב-10 במאי 1994 עם מנהל דואר יריחו, תיאר מר עבדאללה עות'מן את תהליך סגירת שירות הדואר הישראלי:
הפעלת שירותי דואר הרשות הפלסטינית
בסוף חודש דצמבר 1994 הודיעה הרשות הפלסטינית על כוונתה להפעיל את בתי הדואר ביום 1 בינואר 1995. הודעה זו, שנשלחה בפקס, כללה את איור החותמות המתוכננות להפעלה. ביום 1 בינואר 1995 הוכנסו לשימוש החותמות הראשונות של דואר הרשות הפלסטינית. החותמות, שיוצרו ככל הנראה במצריים, עוצבו במתכונת המקובלת בחותמות מצריות בהן משולב התאריך בתוך ה"גשר" שבמרכז החותמת.
חותמות המתכת בסניפי הדואר הנוספים
היקף השירות של דואר הרשות הפלסטינית ברצועת עזה הורחב במהלך השנים שלאחר יום ההפעלה הראשון במסגרת הסכם אוסלו א' (1.1.1995), ומעת לעת נפתחו בתי דואר נוספים. במקומות אלו הוכנסו לשימוש חותמות מתכת שיוצרו בגרמניה.
טיפוסי החותמות בסניף ח'וזאעה
ב-18 בינואר 1996 הוכנסה לשימוש ביישוב ח'וזאעה שברצועת עזה חותמת דואר חדשה. היה זה מקרה חריג בו החליפה חותמת מטיפוס גשר את חותמת המתכת אשר הוכנסה לשימוש בעת פתיחת בית הדואר, בחודש אוקטובר 1995.
לא היה כל פרסום שפרט את הסיבה להוצאתה משימוש של חותמת המתכת והחלפתה בחותמת מטיפוס גשר. עם זאת, לאור הכיתוב שעל חותמת ניתן להציע הסבר אפשרי להחלפה. בהכנת חותמת המתכת בגרמניה חל שיבוש בדרך בה נרשם שמו של היישוב באותיות לועזיות, ובמקום KHUZA'A נרשם KZAZAH. החותמת השגויה נותרה בשימוש פרק זמן מסוים והוחלפה בחותמת מטיפוס גשר בה נכתב שם היישוב בצורה תקינה.
זהו המקרה היחיד בו חותמת מטיפוס גשר הפכה לחותמת קבע. היא המשיכה לשמש את סניף הדואר של ח'וזאעה כעשר שנים, עד שהוחלפה בשנת 2006 בחותמת מטיפוס חדש.
רחוב הפחד – חלק 3: 1666
רחוב הפחד – חלק 3: 1666 (באנגלית: Fear Street: Part Three – 1666) הוא סרט אימה אמריקאי לנוער, המבוסס על סדרת הספרים באותו השם מאת ר. ל. סטיין. הסרט הוא החלק החותם בטרילוגיית סרטים שמתמקדת בעלילות רחוב פחד ועלתה לשידור שבוע זה אחר זה.
יוליאן פלאט
יוליאן פלאט (בפולנית: Julian Fałat; 30 ביולי 1853 – 9 ביולי 1929) אחד מצייר צבעי המים הפולניים הבולטים ביותר, מייצג נופים של ריאליזם ונוף אימפרסיוניסטי. בשנים 1895–1909 כיהן כרקטור האקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב.
רחוב הפחד – חלק 3: 1666
עלילת הסרט
לאחר שאיחדה את כף ידה הכרותה של שרה פיר עם עצמותיה, דינה חווה חיזיון, במהלכו היא עדה להשתלשלות האירועים שהביאו להטלת הקללה על עיירת שיידיסייד בשנת 1666, מנקודת מבטה של שרה פיר עצמה.
חותמות דואר הרשות הפלסטינית בשנותיו הראשונות
חותמות הביול שלא הופעלו
בדיונים שהתקיימו במהלך החודשים אפריל ומאי 1994, סוכם כי הבולים אותם תדפיס הרשות הפלסטינית ישמשו אך ורק לצורך משלוח דברי דואר בתוך השטח שבאחריותה. דברי דואר המיועדים אל מחוץ לשטחי הרשות, לישראל או לארצות אחרות, חייבים היו על פי ההסכם להישלח דרך ישראל ולהיות מבויילים בבולים ישראלים.
יוליאן פלאט
קורות חיים
בכוחות עצמו, ללא עזרת משפחתו או מלגות השיג השכלה אמנותית. נרשם לבתי ספר, בין היתר בלבוב. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בפשמישל, ובשנת 1869 נרשם לבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב. הוא לא יכול היה להרשות לעצמו לקנות צבעי שמן, ולכן פנה לציור בצבעי מים.
רחוב הפחד – חלק 3: 1666
1666
לילה אחד, בזמן ששרה, ליזי והאנה עושות את דרכן אל הילולה חשאית ביער המתקיימת על ידי צעירי המושבה, הן מתגנבות לאוהלה של האלמנה מרי המתבודדת, שם שרה מוצאת ספר העוסק בכישוף שחור, אך נתפסת על ידי האלמנה. לאחר שהיא נמלטת מפניה, שרה וחברותיה מגיעות להילולה, ושם, היא והאנה מוטרדות מינית על ידי כיילב לאחר שהן דוחות את חיזוריו. ללא ידיעתן של השתיים, שעושות את דרכן חזרה לבד אל המושבה, תומאס המשוגע עד לרומן האסור אותו הן מנהלות. למחרת, הכומר מילר מתחיל להתנהג בצורה חריגה בעקבות אסון נורא שמכה במושבה. שרה, שמביעה את אמונה בסולומון, תוהה בפניו על אחריותה למזל הרע שפקד את המושבה. עם זאת, תושבי המושבה מבינים שהכומר מילר, אחוז בשיגעונו, נעל את ילדי המושבה בכנסייתו. כשהם פורצים את הדלת, הם מגלים שהכומר מילר רצח את הילדים, בהם הנרי וקונסטנס. בעוד שעתה של שרה מוסחת, היא כמעט נהרגת על ידי הכומר מילר לפני שהוא עצמו נהרג על ידי סולומון.
חותמות דואר הרשות הפלסטינית בשנותיו הראשונות
חותמות הביול שלא הופעלו
ב-13 בדצמבר 1994, לקראת מועד ההפעלה של בתי הדואר הפלסטינים אשר תוכנן ליום 1 בינואר 1995, התקיימה פגישה בין נציגי הדואר של הרשות הפלסטינית ובין אנשי רשות הדואר של ישראל. בפגישה זו הוצע לפלסטינים לרכוש בולים ישראלים במחיר נמוך מערכם הנקוב, אולם נציג הרשות הפלסטינית דחה את ההצעה. הוא טען שמכירת הבולים הישראלים תיתקל בהתנגדות חריפה של האוכלוסייה הפלסטינית.
על מנת לפתור את בעיית המשלוח של דברי דואר אל מחוץ לשטחי הרשות הפלסטינית, הועלתה על ידי דואר ישראל ההצעה להשתמש במכונות ביול בהן תותקן גלופה של הרשות הפלסטינית. הצעה זו התקבלה בברכה על ידי נציגי הרשות, והם ביקשו לקבל בהקדם האפשרי עשר מכונות ביול. במכתב ששלחה רשות הדואר הישראלית ביום 24 בינואר 1995 אל מנכ"ל משרד הדואר ברשות הפלסטינית נמסר כי רשות הדואר מוכנה לספק 15 מכונות ביול ללא כל תמורה. סכומי ההטבעה במכונות הביול יופיעו בשקלים ישראלים.
יוליאן פלאט
קורות חיים
לאחר סיום לימודיו הוא עזב לשנה לאוקראינה הרחוקה, שם מצא עבודה כצייר בחפירות ארכאולוגיות. בהמשך עבד בסטודיו של האדריכל פליקס גאסיורובסקי באודסה. לאחר מכן יצא ללימודים נוספים בציריך ובמינכן (באמצע אוקטובר 1875 נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות). הוא קטע את לימודיו כדי להרוויח כסף והחל לעבוד כטכנאי בבניית רכבת. הוא למד עד 1880 ובתקופה זו צייר בעיקר נופים, סצינות ז'אנר ודיוקנאות.
רחוב הפחד – חלק 3: 1666
1666
מאוחר יותר באותו לילה, מתקיימת אספה כללית, בה מוחלט כי כישוף הוא הגורם לאירועים העגומים שפקדו את המושבה. לאור כך, כיילב, שמעוניין לנקום בשרה והאנה על שדחו את חיזוריו, טוען כי השתיים הן המכשפות האחראיות. השתיים, שנתפסו מצותתות לאספה מנסות להילמט, אך האנה נתפסת בזמן ששרה מצליחה לברוח, שכן המושבה מצהירה כי האנה תוצא להורג עם שחר. מאוחר יותר באותו לילה, שרה מתגנבת לכנסייה בה האנה מוחזקת ומכריזה על אהבתה אליה. שרה מחליטה להשיג את ספרה של האלמנה ולהשתמש בו על מנת לסגור עסקה עם השטן ולהציל את האנה, אך מגלה שהספר נעלם והאלמנה נרצחה. שרה הנצורה בורחת לביתו של סולומון לעזרה, שם היא מתחבאת בחדר האחורי ומוצאת מנהרות מתחת לביתו, המובילים לחדר בו נערך טקס פגאני באמצעות ספרה של האלמנה. בדיעבד, שרה מבינה כי סולומון לקח את הספר על מנת לערוך עסקה עם השטן, והציע לו את נשמתו של כומר מילר כדיבוק תמורת כוח ועושר. סולומון, שמבין כי שרה גילתה את סודו, מציע לשתף אותה בעסקה, אך זאת דוחה את הצעתו ונמלטת אל המנהרות, שם הוא תופס אותה והשניים נאבקים במאבק שבמהלכו כף ידה נכרתת. שרה עושה את דרכה החוצה מהמנהרות, אך נמצאת על ידי תושבי המושבה ונעצרת. בהוצאתן להורג של שרה והאנה, שרה מצליחה לשכנע את תושבי המושבה לחוס על חייה של האנה, במחיר חייה שלה. עם זאת, רגע לפני שהיא מוצאת להורג בתלייה, שרה נשבעת לסולומון שהיא תנקום בו ובצאצאיו מהקבר. באותו הלילה, ליזי, אייזק, האנה ואביגייל סופדים לשרה וקוברים כראוי את גופתה.