cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זופיה אבני
פעילות בתקופת השואה
בשנת 1941 זופיה עברה לוורשה יחד עם בעלה, פרץ, כדי להיות קרובים למשפחתם. בשל היותו של פרץ יהודי, נאלצה המשפחה להתגורר בגטו ורשה. במשך כשנתיים זופיה, שהייתה נוצרייה, יכלה לצאת ולהיכנס לגטו באופן חופשי. כאשר המצב בגטו החמיר, עברו זופיה ובתה אל הצד הארי בשל הסכנה במגורים בגטו. לפני שעזבה את הגטו, תכננה זופיה תוכנית, לפיה התכוונה לרכוש דירה בצד הארי ולהסתיר בה את בני משפחות מכנבאום ובליימן. לאחר יציאתה מהגטו, לא ראתה את פרץ שוב. אמה של זופיה, אלכסנדרה ויצ'ורק, סייעה לנזקקים, ובמסגרת פעילותה הפעילה בית תמחוי לילדי הגטו בתקופת המלחמה.
מיד לאחר יציאתם מהגטו, אחיה של זופיה, אנטוני, בנה קיר מלאכותי שמאחוריו ניתן היה להסתתר. במסתור שמאחורי הקיר היה מקום בעמידה ל-6 אנשים .לאחר השמדת גטו ורשה בשנת 1943, משפחת מכנבאום נשארה והתחבאה במרתפי הבניינים. טובה מכנבאום שילמה לגרמני בשביל שיוציא את בתה אירנה בעגלה מכוסה. מספר ימים לאחר הבריחה הגיעה זופיה, ולקחה את אירנה. זופיה הובילה את אירנה שהתחזתה לנוצרייה לדירת מסתור. בדירה התגוררו גוסטב, דודה של אירנה, מרים דודתה ושני ילדיהם. לאחר כמה ימים הצטרפה גם טובה אמה של אירנה. הבעיה העיקרית של זופיה, מעבר לסכנה היומיומית, הייתה אספקת אוכל ל-8 אנשים. מאחר שרשמית התגוררו בבית רק היא ובתה. זופיה לא יכלה להכניס סלים מלאים באוכל מבלי לעורר את חשדם של השכנים. זופיה, אמה ואחיה נאלצו להביא אוכל לדירה בכמויות קטנות בכל פעם. זופיה דאגה להעסיק את שלושת הילדים שהתחבאו בדירתה ולשם כך הביאה להם ספרים שהשיגה ולימדה את אירנה לסרוג.
כאשר הופיעו הגרמנים, כנראה בעקבות הלשנה, זופיה מיהרה להסתיר את היהודים מאחורי הקיר, כך שהגרמנים לא מצאו כלום ועזבו את הדירה. אפרים, הילד הצעיר ביותר אשר הסתתר בדירת המסתור, חלה בדלקת ריאות. זופיה הצליחה להביא רופא בכיר מבית החולים המרכזי בוורשה שיבדוק אותו, אך זה לא עזר, והוא נפטר. זופיה דאגה להוציא את גופתו מהדירה, ולפי בקשת אמו, קברה אותו בקבר זמני בחצר. זופיה שיתפה פעולה עם המחתרת הפולנית, ובעזרת קשריה הצליחה להבריח יהודים מחוץ לפולין. זופיה גם סייעה בהסתרת יהודים רבים נוספים כמו ליליאן שטרן, שהסתתרה תקופה קצרה באותה דירת מחבוא עם אירנה ומשפחתה, וזוג רופאי שיניים ואישה נוספת.
במהלך אוגוסט 1944 הרוסים פלשו לוורשה, והמחתרת הפולנית החלה במרד ורשה. פולין הופגזה מכל כיוון, ודירת המסתור, שבה הסתתרו היהודים במשך שנה וחצי תחת חסותה של זופיה, נהרסה. תושבי הבניין תפסו מחסה במרתף הבניין במשך מספר ימים, אך לאחר מכן כל אחד הלך לדרכו.
לאחר המלחמה
לאחר שדירתה נהרסה, זופיה יצאה מוורשה לאחת העיירות הקרובות. אמה אלכסנדרה ובתה פונו לעיירה אחרת מחוץ לוורשה. זופיה לא ראתה אותן במשך 4 חודשים. כעבור 4 חודשים עברה זופיה ללודז' על מנת למצוא עבודה, ושם פגשה את היהודים אשר הסתירה בדירת המסתור במהלך המלחמה. אמה ובתה נשארו להתגורר בכפר בעוד שהיא נשארה בלודז' כדי לעבוד. בעקבות האווירה הקשה בפולין, האנטישמיות המתגברת והשלטון הקומוניסטי הנוקשה החליטה זופיה לעלות לישראל. היא ובתה עלו לארץ בשנת 1949 והתיישבו בחיפה. באותה השנה עלו לארץ גם טובה מכנבאום ובתה אירנה, אותן הצילה במהלך המלחמה. זופיה התגוררה רוב חייה בחיפה ובשנותיה האחרונות עברה להתגורר בתל אביב כדי להיות בקרבת נכדותיה. היא נפטרה בשנת 2006.
הכרה והנצחה
זופיה אבני הוכרה ב-25 בדצמבר 1984, על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם. טקס נטיעת העץ לכבודה התקיים ב-12 באוגוסט 1985, בירושלים בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. בשנת 2005 קיבלה את אות יקירת העיר תל אביב-יפו. זופיה מונצחת באבן זיכרון בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה שהוקם בשכונת רמת אלון בחיפה. אלכסנדרה ויצ'ורק ובנה אנטוני וצ'ורק, אמה ואחיה של זופיה, הוכרו גם הם כחסידי אומות עולם, על עזרתם לזופיה במאמצי ההצלה ומתן מסתור לפליטים יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של זופיה, ואותר קברה בחלקת חסידי אומות העולם בקריית שאול. על המצבה נכתב: "כמו היית כף יד בתוך אגרוף הזעם"..
סברנאיה זמליה
סֶבֶרנאיה זֶמליה (ברוסית: Северная Земля – "הארץ הצפונית") הוא ארכיפלג איים רוסיים לא מיושבים באוקיינוס הארקטי, השוכן בצפון מחוז קרסנויארסק ומפריד בין שני ימים שוליים, קארה ממערב ולאפטב ממזרח. הארכיפלג ששטחו כ-37,000 קמ"ר, מופרד מחצי האי טיימיר שבצפון-מרכז סיביר, על ידי מצר וילקיצקי. ונקודתו הצפונית ביותר היא כף ארקטי, המרוחק 990.7 ק"מ מהקוטב הצפוני.
הנקודה הגבוהה ביותר בארכיפלג מגיעה לכדי 963 מטרים בפסגת קרחון קרפינסקי, השוכן באי מהפכת אוקטובר.
הקרחון הגדול ביותר ברוסיה, קרחון האקדמיה למדעים, שוכן באי קומסומולץ.
באי סרדני פועל שדה תעופה היחיד באזור.
אריך יאשקה
גנרל אריך יאשקה (בגרמנית: Erich Jaschke; 11 במאי 1890 – 16 באוקטובר 1961) היה מפקד בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
יאשקה נולד ב-11 במאי 1890 בדנציג, ובשנת 1909 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-132 (אלזס העילית ה-1). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא סופח לגדוד ארטילריית המבצרים ה-9, ולחם עמו במהלך הקרבות בדרגת אובר לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, עיטור צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף יאשקה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1922 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה מונה יאשקה לראש המטה של מפקח הרגלים ב-OKH, וב-1 במרץ 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-90, שהיה חלק מהדיוויזיה הממונעת ה-20 ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה. ב-1 באוקטובר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-4 בדצמבר אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-12 בינואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20, עמה לחם במהלך הקרב על לנינגרד, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-10 במרץ 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-55, וב-1 במאי אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בקיץ אותה שנה הוא פיקד על כוחותיו במהלך מבצע קוטוזוב, וב-7 בספטמבר הוא קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-12 באוקטובר 1943 הוא מונה לתפקיד בכיר ב-OKH, ובסוף המלחמה הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
ב-30 ביוני 1947 שוחרר יאשקה מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בהמבורג עד מותו ב-16 באוקטובר 1961.
מאזן גנאים
מאזן גנאים (בערבית: مازن غنايم, בתעתיק מדויק: מאזן ע'נאים; נולד ב-30 בנובמבר 1956), הוא פוליטיקאי, איש ציבור ערבי-ישראלי, איש עסקים ופעיל ציבור בתחום הספורט. בעבר כיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת רע"מ. היה בעברו כדורגלן, וכיהן כיו"ר קבוצת הכדורגל בני סכנין בין השנים 1994–2008, עד שנבחר לראשות עיריית סח'נין בשנת 2008, תפקיד אותו מילא עד שנת 2018.
ביוגרפיה
גנאים נולד בסח'נין, החל דרכו בתחום השיפוצים והפך לבעל חברה לשיפוצים. שיחק בקבוצת הפועל סח'נין עד הגיעו לגיל 27. עם איחוד מכבי והפועל סח'נין היה ליו"ר הקבוצה המאוחדת בני סכנין, וחבר הנהלת התאחדות לכדורגל והביא לזכיית קבוצתו בגביע המדינה.
ב-2006, לקראת בחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום השמיני ברשימת מפלגת בל"ד, ולא נבחר.
ב־7 באוקטובר 2008 התפטר מראשות קבוצת בני סח'נין והעביר את כל סמכויות הניהול למנכ"ל – חסן אבו סאלח, בשל כוונתו להתמודד על ראשות עיריית סח'נין. בבחירות עצמן, שנערכו ב־11 בנובמבר 2008, נבחר לראשות העיר, כאשר זכה לכ-59% מקולות המצביעים בהתמודדות מול ראש העיר המכהן מוחמד בשיר, שהתמודד מטעם מפלגת חד"ש.
ב־3 בינואר 2009, בעיצומו של מבצע עופרת יצוקה, השתתף גנאים בהפגנה שהתקיימה בסח'נין במחאה על כמות הנפגעים האזרחים הגדולה ברצועת עזה. לפי דיווחים בעיתונות, במהלך ההפגנה שיבח גנאים את "השאהידים". פרסום זה גרר ביקורת גדולה, וכאשר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ביקר בישראל כמה חודשים לאחר מכן, ביקש ממנו שר התיירות דאז סטס מיסז'ניקוב להימנע מפגישה עם גנאים בשל אמירתו. גנאים התרעם על הביקורת והסביר כי מקורה באי-הבנת הביטוי הערבי "שאהיד" בציבור היהודי. לדברי גנאים, הוא נאמן לדרכו כל השנים ואמר כי הוא מצר על הנפגעים משני הצדדים וכי זו גם הייתה כוונתו בעת ההפגנה בה הובע כאבו של הציבור הערבי-ישראלי, שלרבים מתוכו יש קרובי משפחה ברצועת עזה, על הכמות הגדולה של הרוגים ופצועים בלתי-מעורבים במסגרת התקפת צה"ל.
בשנים 2009–2018 שימש כחבר ועדת תכנון ובניה לב הגליל.
ב-2014 נבחר לוועד הארצי לראשי הרשיות המקומיות הערביות בישראל. באותה שנה נבחר ליו"ר איגוד ערים לאיכות סביבה אגן בית נטופה.
ב-2015 נבחר ליו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל.
בבחירות המקומיות בשנת 2018 הפסיד גנאים, שנתמך על ידי סיעת בל"ד, לד"ר ספות אבו ריא ברוב של 52.52% (10,320 קולות) מול 47.48% (9,328 קולות) שקיבל גנאים. ב-2 בפברואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, נבחר למקום השלישי של בל"ד הארצית שדורג במקום השישי ברשימת רע"ם-בל"ד, אך זו זכתה בארבעה מנדטים וגנאים לא נכנס לכנסת.
חיים אישיים
מתגורר בסח'נין. נשוי ואב לארבעה ילדים.
עבאסי
עבאסי (ערבית: عباسي, פרסית: عباسی) - פירושו, שהיה תחת חליפות בית עבאס. {{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מונגוליה החיצונה
מונגוליה החיצונה (במונגולית: Ар Монгол, ״אר מונגול״) היא חבל ארץ במזרח אסיה אשר כיום מהווה את שטחה של המדינה העצמאית מונגוליה ביחד עם רפובליקת טוּבָה שברוסיה, לעומת מונגוליה הפנימית שהיא מחוז אוטונומי ברפובליקה העממית של סין. השם משקף גישה סינוצנטרית, המתייחסת לאזור הצפוני של מונגוליה כאל "חיצוני", בזמן שהאזור הדרומי, הקרוב לסין, נקרא "פנימי".
בעבר הייתה מונגוליה החיצונית אזור בסין תחת שלטון שושלת צ'ינג, וחולקה לארבעה מחוזות או "איימאגים" במונגולית. המחוזות, ממזרח למערב, היו:
קיריל לברוב
קיריל לברוב (ברוסית: Кирилл Лавров; 15 בספטמבר 1925 – 27 באפריל 2007) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות ובשנת 1972 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין, עיטור הדגל האדום של העמל, וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1985.
משפחתו וצעירותו
קיריל לברוב נולד בלנינגרד למשפחה מבוססת. הוריו היו שחקני תיאטרון, סבו שהיה מנהל גימנזיה בתקופת האימפריה הרוסית ועזב את המדינה לאחר מהפכת אוקטובר. בשנת 1937 לאור סכנות של הטיהורים הגדולים, הוריו של לברוב עזבו את העיר ועברו לקייב בו המשיכו לשחק בתיאטרון המקומי. קיריל לברוב נשאר בלנינגרד עם סבתו. בתחילת מלחמת העולם השנייה הם פונו מהעיר לסיביר. קיריל לברוב עבד תחילה בחקלאות ואחר כך כפועל ייצור במפעל לייצור נשק. בתחילת 1943 הוא התנדב לצבא האדום. לאחר סיום בית הספר לטכנאי חיל האוויר הוא הועבר ליחידה שפעלה בחזית נגד יפן. עד שנת 1950 שירת בחיל האוויר הסובייטי באיי קוריל. בהיותו בצבא החל לשחק בתיאטרון לחובבים.
קריירה כשחקן
במקביל לעבודה בתיאטרון שיחק לברוב בסרטים. תפקידים ידועים במיוחד היו בסרט "חיים ומתים" (1966) ו"האחים קרמזוב" על פי פיודור דוסטויבסקי. סרט זה, שצולם ב-3 פרקים, התחיל איוואן פירייב שסיים רק את הפרק הראשון, ולאחר פטירתו, לברוב ביחד עם מיכאיל אוליאנוב ביימו את הפרקים הנוספים.
בשנות ה-2000 שיחק לברוב במספר סדרות טלוויזיה. בין תפקידיו הנודעים היו פונטיוס פילאטוס ב"האמן ומרגריטה" ושדרן רדיו בסדרה "לנינגרד". הופיע גם בתפקיד משני במיני-סדרה ההיסטורית קזארוזה. השתתף גם בעונה הראשונה של הסדרה הפופולרית "פטרבורג העבריינית". בסך הכול השתתף ב-74 סרטים.
מת בשנת 2007 בגיל 81 בסנקט פטרבורג.
טלאל מח'לוף
טלאל שפיק מח׳לוף (בערבית: طلال شفيق مخلوف) הוא קצין סורי בדרגת "עמיד", מפקד משמר הרפובליקה הסורי.
ביוגרפיה
טלאל מח'לוף נולד ב-1 בדצמבר 1958, בקרדאחה, לטקיה, סוריה. מח'לוף התגייס לצבא סוריה ועלה במהרה בדרגות, בין היתר בזכות ייחוסו המשפחתי, בן משפחה של אניסה מח'לוף, אמו של בשאר אל-אסד נשיא סוריה. הוא גם היה מקורב לאחיו של באשר והיורש המיועד, באסל אל-אסד, איתו עבר את קורס מפקדי הנדסה.
משמר הרפובליקה הסורי
בינואר 2016 מונה מח'לוף למפקד משמר הרפובליקה הסורי, אחרי הגנרל בדיא חסן עלי, שטלאל שימש כסגנו.
מלחמת האזרחים
בפיקודו, משמר הרפובליקה הסורי מילא תפקיד מרכזי במעשי הטבח במזרח חלב. לאחר שהשיג שליטה על האזור, הוא העניק לכל חייל שהשתתף בטבח פרס של 50,000 לירות סוריות, במיוחד באזורי בני זייד, אל - לירמון, ואל-קסטל, כמו גם לחיילים שלחמו במידעא, בחוש אל-פארה, בע'וטה ובדמשק.
תחת פיקודו, כוחות משמר הרפובליקה הסורי השתתפו בפשעים במהלך המבצע של המשטר להשתלטות על ואדי ברדה ומזרח ע'וטה. הגנרל טלאל נושא באחריות לכל הפשעים שבוצעו על ידי חטיבה 105 בפרט ומשמר הרפובליקה הסורי בכלל. במהלכם נהרגו אלפי תושבי חלב, חומס, דמשק וזמרחב הכפרי שלה, ע'וטה וואדי ברדה, ומאות אלפי אחרים נעקרו מבתיהם.
כתוצאה מהרישום הפלילי שלו, שמו של טלאל מח'לוף נכלל בדו"ח של ארגון Human Rights Watch שפורסם בדצמבר 2011, על פשעים נגד האנושות בסוריה. לפי עדויות של לוחמי חטיבה 105, עליה פיקד טלאל מח'לוף, הוא הורה לירות לעבר מפגינים לא חמושים בדומא, חרסטה ומקומות נוספים. מח'לוף נמנה ברשימת הסנקציות שפרסמה שווייץ בסוף 2011, כתוצאה מהפשעים שביצע נגד אזרחים. הוא נתון גם לסנקציות שהוטלו עליו על ידי ממשלת בריטניה מאז 2015, ומשרד האוצר האמריקני מתחילת 2017.
רולאנדס שמיטס
רולאנדס שמיטס (בליטאית: Rolands Šmits; נולד ב-25 ביוני 1995) הוא כדורסלן לטבי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית והיורוליג.
קריירה מוקדמת
שמיטס שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של ולמיירה, ועזב את מולדתו לטביה לספרד ב-2011. הוא הצטרף למועדון הספרדי פואנלברדה ושיחק בקבוצת המילואים שלה מהליגה הרביעית החובבנית בעונת 2011/12.
קריירה מקצועית
שמיטס ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית הראשונה, ליגת ה-ACB, במדי פואנלברדה במהלך עונת 2012/13, ובמקביל שיתף פעולה עם אווילה מהליגה השלישית LEB Plata. מ-2013 עד 2015 הוא שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של פואנלברדה ובחטאפה מהליגה השלישית. עם זאת, הוא גם זכה ליותר ויותר דקות ב-ACB.
בעונת זכה שמיטס בפרס הכוכב העולה של היורוקאפ, הליגה האירופית השנייה בחשיבותה, לאחר שקלע 55.1% מהשדה, 60.4% לשתי נקודות ו-48.8% לשלוש, והעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות, 2.8 ריבאונדים, 0.9 אסיסטים ו-0.6 חטיפות למשחק במדי פואנלברדה.
בספטמבר 2017 חתם שמיטס על חוזה לחמש שנים בברצלונה, אך נשאר בהשאלה בפואנלברדה עד קיץ 2018.
ב-3 ביולי 2022 חתם שמיטס על חוזה לשנתיים בז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית והיורוליג.
קריירה בנבחרת הלאומית
שמיטס התחרה עם הנבחרות הצעירות של לטביה באליפות אירופה עד גיל 16 2011 ובאליפויות אירופה עד גיל 18 2012 ו-2013. הוא גם שיחק עם נבחרת העתודה של לטביה באליפויות אירופה עד גיל 20 2014 ו-2015.
שמיטס רשם את הופעתו הראשונה בנבחרת לטביה הבוגרת ב-2014.
פולקספארקשטדיון
היסטוריה
במקום בו נמצא האצטדיון הנוכחי עמדו בעבר אצטדיונים נוספים. תחילה הוקם אצטדיון בשם Bahrenfelder שנחנך ב-13 בספטמבר 1925 במשחק שבו ניצחה אלטונה 3-2 את המבורג לעיני 25,000 צופים. באותה התקופה האצטדיון היה ידוע גם בשם אצטדיון Altonaer. בשנים 1951–1953 האצטדיון נבנה מחדש תוך שינוי שמו לפולקספארקשטדיון והוא נפתח באופן רשמי ב-12 ביולי. מרבית החומרים ששימשו לבניית האצטדיון הגיעו מהריסות רובע Eimsbüttel בעיר שנחרב בהפצצות של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. האצטדיון החדש הכיל 75,000 מקומות ושימש לאירועי הספורט השונים בעיר.
עם הקמת הבונדסליגה ב-1963 עברה המבורג לשחק בפולקספארקשטדיון שהיה גדול ומודרני יותר מאצטדיונם הקודם שהכיל 27,000 מקומות. מאז החלה המבורג לבסס את עצמה כקבוצת צמרת בגרמניה והיא זכתה באליפויות ב-1979, 1982 ו-1983. המבורג היא גם הקבוצה היחידה שלא ירדה מעולם לליגה השנייה בגרמניה מאז 1963 ועד היום.
ב-1998 החליטו בקבוצה להחליף את פולקספארקשטדיון באצטדיון חדש. מלבד העובדה שצעד כזה יעזור לגרמניה לזכות באירוח המונדיאל, הסיבה העיקרית להחלטה הייתה הקושי ההולך וגדל לעמוד בתקני הבטיחות באצטדיון כה מיושן. האצטדיון הישן נהרס כמעט לחלוטין ובמקומו נבנה אצטדיון הארנה החדש שניצב ב-90 מעלות ביחס לאצטדיון הישן כדי לאפשר זווית צפייה נוחה מכל היציעים וכדי לנצל טוב יותר את אור השמש. אישור הבנייה התקבל ב-30 באפריל 1998. האצטדיון נבנה ללא מסלולי הריצה שהיו באצטדיון הישן והגדילו את המרחק בין היציעים לכר הדשא. עלות הבנייה של האצטדיון החדש מוערכת ב-90 עד 100 מיליון אירו.
האצטדיון נחנך בשנת 2000 בהתמודדות בין נבחרות גרמניה ויוון שהסתיים בניצחון 2-0 של הנבחרת המקומית. במשחקי הליגה בגרמניה מכיל האצטדיון 57,274 מקומות אולם במשחקים בינלאומיים מופחתת כמות הקהל המקסימלית ל-51,500 מפני שאזורי העמידה ביציע מוסבים למקומות ישיבה. מלבד משחקי כדורגל משמש האצטדיון החדש לקונצרטים ולמופעים. ב-2004 נפתח באצטדיון מוזיאון המוקדש להיסטוריה של קבוצת הכדורגל של המבורג.
ב-2001 חתמה חברת AOL על חוזה עם קבוצת המבורג כנותנת החסות של האצטדיון ולכן נשא האצטדיון את שמה כשנקרא AOL ארנה. AOL שילמה 15.3 מיליון אירו תמורת החוזה שתוקפו פג ב-2006 אך הכיל אפשרות לחידוש. ב-29 במרץ 2007 קנה הבנק הגרמני HSH Nordbank את הזכויות על שם האצטדיון תמורת 25 מיליון אירו לאחר ש-AOL בחרה שלא לחדש את החוזה. ביולי 2010 רכשה חברת אימטק (Imtech) את הזכויות על שם האצטדיון למשך חמש שנים, ועד 2015 הוא נקרא "אימטק ארנה".
ב-12 במאי 2010 אירח האצטדיון את הגמר הראשון של הליגה האירופית בו ניצחה אתלטיקו מדריד את פולהאם בתוצאה 2-1.
בחודש יוני 2015 חזר שמו של האצטדיון ל"פולקספארקשטדיון".
תיכון איתן רמת גן ע"ש רפאל איתן
תיכון איתן רמת גן ע"ש רפאל איתן הוא בית ספר תיכון במעמד מוכר שאינו רשמי בעיר רמת גן.
בית הספר
בית הספר נוסד בשנת 2003 וממוקם ברחוב פנחס רוטנברג 89, שבשכונת רמת עמידר, בעיר רמת גן. התיכון נקרא על שמו של רפאל איתן שהיה הרמטכ"ל ה-11 של צה"ל, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
נכון ל-2022, בבית הספר לומדים כ-160 תלמידים, בכיתות ט'-י"ב, עם בין 1–2 כיתות בשכבה. צוות המורים מונה כ-20 חברי סגל. את בית הספר מנהלת נועה אבניאל בר און. על מנהליו הקודמים ניתן למנות את ערן ירושלמי, עופר אילות ומירי ענני.
תיירות
תוכנית הלימודים במגמת תיירות ופנאי מותאמת לידע האקדמי ולתיירות במאה ה-21. נוסף על תעודת בגרות, מגמה זו מקנה גם הכשרה מקצועית לתעסוקה בענף התיירות, ומעודדת הגשמה של מטרות לאומיות הקשורות בפיתוח התיירות בישראל.
תקשוב
המגמה מכשירה את תלמידיה להשתמש בטכנולוגיות מחשוב ותקשורת. התלמידים במגמה לומדים את מקצועות הבסיס לעולם המחשוב, דרך לימוד מערכות תקשורת, מערכות פתוחות, מערכות יישומים גרפיות, מערכות מידע וידע ומערכות קנייניות.
הלימודים כוללים לימודים עיוניים ויישום החומר הנלמד באמצעות עבודה במעבדות תקשורת ומעבדות פירוק והרכבה וירטואליות ופיזיות. על התלמידים להגיש פרויקט במהלך לימודיהם ועבודת גמר בתום הלימודים. התלמידים לומדים עבודה עם מערכות ליצירת רשתות מחשבים ותקשורת וניהול מערכות תקשורת.
פארק אריאל שרון
פארק איילון ע"ש אריאל שרון הוא שטח גלילי פתוח לאורך נחל איילון בקטע שבין נמל התעופה בן-גוריון לנתיבי איילון. השטח תחום מצפון על ידי אור יהודה, רמת גן ותל אביב-יפו ומדרום על ידי כביש 1, אזור ומקוה ישראל. גודלו של השטח כולל השטח הפתוח של מקוה ישראל 8,500 דונם (8.5 קמ"ר: פי שניים וחצי מגודלו של הסנטרל פארק) ונועד לשמש כריאה הירוקה של דרום מטרופולין גוש דן המצוי בשטחה הגאוגרפי של בקעת אונו. הפארק כולל את תל הפסולת המשוקם חירייה, מתחם חוות שלם, שטחי מקוה ישראל ופארק מנחם בגין. בפארק זורמים נחל איילון ושלושה מיובליו.
ההחלטה על הקמת פארק מטרופוליני ובצידו אזור המוקדש למיחזור התקבלה בשנת 2005 על ידי ממשלת ישראל והוא נחנך ב-27 באוקטובר 2007. הנקודה הנישאת בשטח הפארק היא תל הזבל וגובהה כ-60 מטרים מפני הקרקע. בכניסה הראשית לפארק ניצבים בתיה המשוחזרים של חוות שלם שיארחו בין השאר את מרכז המבקרים. יש בשטח שבילים המאפשרים טיולים רגליים ובאמצעות אופניים. פארק אריאל שרון מנוהל על ידי חברת פארק אריאל שרון, הפועלת תחת המשרד להגנת הסביבה. משרדי הפארק נמצאים בחוות שלם ברחוב דרך בר-לב 298 בתל אביב.
בשנת 2007 החליטה ועדת השמות הממשלתית לקרוא לפארק בשם "פארק אריאל שרון", כהוקרה על תרומתו של ראש הממשלה להקמת המקום. לשם הקמת הפארק הוקמה חברה ממשלתית בשם "החברה הממשלתית פארק אריאל שרון (איילון) בע"מ".
עד להקמת הפארק נקרא האזור חירייה, על שם הכפר הערבי אל-ח'ירייה, ששכן על חורבותיה של בני ברק הקדומה (שהייתה ממוקמת בחלקו הדרום-מערבי של מחלף מסובים ובשטחים הסובבים אותו) עד למלחמת העצמאות.
בתחום הפארק נמצא פארק המיחזור חירייה. הפארק כולל שטחי טבע, נוף, ארכאולוגיה ואף שטחים חקלאיים ובו מסלולי טיול, הליכה ורכיבה על אופניים, וכן מתחמים לשהייה בחיק הטבע. בפארק מגוון ביולוגי עשיר, הכולל בין השאר מיני זוחלים, יונקים, דו-חיים וכ־200 מיני ציפורים שעבורן שטחי הפארק משמשים תחנת עצירה על ציר הנדידה. שטחי הפארק יוצרים מסדרון אקולוגי לתנועה ולמעבר של בעלי-חיים, ובפארק מתקיימים בתי גידול רבים לחי ולצומח.
הפארק זכה בפרס העיצוב הירוק בקטגוריית אדריכלות נוף של המרכז האירופי לאדריכלות לשנת 2010.
היסטוריה
בין השנים 1952 ל-1998 רשויות מקומיות בגוש דן פינו את הפסולת שלהן לשטח שנמצא בין נחל איילון לנחל שפירים סמוך לכביש 4 (גהה). המקום שימש כאס"פ - אתר סילוק פסולת. הוא השתרע על שטח של כ-450 דונם. האתר שירת שלוש עשרה ערים ורשויות מקומיות וכן בתי חולים ומחנות צבא סמוכים.
לאורך השנים, גבהה ערמת האשפה לגובה 60 מטרים, לרוחב ממזרח למערב של 544 מטרים, ולאורך מצפון לדרום של כ-964 מטרים. בשלב זה, הוחלט למתן ולווסת את כמויות האשפה עד שהוחלט על הפסקת פעילות המטמנה באוגוסט 1998. ההר יצר מפגעים סביבתיים חמורים. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 התפשטו שרפות רבות בהר כתוצאה מתסיסת הזבל ופליטת גז מתאן. בשנת 1976 הוחל בכיסוי האשפה בכמויות גדולות של אדמה ופיזור דיאורדורנטים. אולם, גם אדמה זו לא מנעה את פליטת הריחות הרעים שהיו מפגע משמעותי, במיוחד ביישובי האזור.
זראנק
יהודי זראנק
בשנת 1880 חיו בזראנק 14 יהודים ובשנת 1910 חיו בה רק שישה יהודים בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
פארק אריאל שרון
היסטוריה
מפגעים נוספים שיצר התל היו זליגת תשטיפים, נוזלים שנוצרו מפירוק הפסולת בעקבות ירידת גשמים וחלחלו לנחל איילון הסמוך. כמו כן, היו תופעות של גלישת ערימות פסולת מהמדרונות והייתה סכנת התמוטטות.
אולם, המפגע שקידם יותר מכל את סגירת האתר היה דווקא התמקדות להקות ציפורים בפסולת האורגנית על התל. הציפורים שסבבו בגובה רב הפריעו לנתיב ההמראה והנחיתה של המטוסים בנמל התעופה בן-גוריון. הסכנה שציפור תחדור למנוע של מטוס נוחת הייתה סכנה ממשית ואף קרו מספר אירועים כאלו שהסתיימו ללא נפגעים, בהם תאונה בה נכנסה ציפור למנועי מטוס שהמריא וגרמה להשבתת המנוע. הטייס נאלץ לרוקן את מכלי הדלק מעל הים כדי לנחות נחיתת חרום בנמל התעופה בן-גוריון. אף על פי שהוחלט על סגירת המקום כבר בשנת 1993, הטמנת הפסולת המשיכה עד אוגוסט 1998. ביום הסגירה היה גובהו של ההר 60 מטרים מהקרקעית. מעריכים כי לאורך השנים נקברו בו כ-16 מיליון קוב של פסולת. בין המטמנות שיועדו להחליפו – אתר דודאים ואתר אפעה במישור רותם.
ההר המשיך להזיק לסביבה. הנוזלים שנוצרו מהזבל בעקבות ירידת גשמים המשיכו לחלחל לנחל איילון הסמוך. על אף שלא תוכנן מראש, הסתבר כי האתר נבנה על קרקע חרסיתית ואטומה למים. מסיבה זו משערים כי הוא אינו אחראי לזיהום מי תהום מתחתיו. מאידך, ערימות פסולת גדולות, שגלשו מההר אל הנחלים סביבו גרמו לזיהום תוואי האיילון. כמו כן, ממשיך ההר לפלוט גז מתאן ומעריכים שהפליטה תימשך לפחות עד 2030. על ההר הוקמו מערכות לאיסוף הגז והוא משמש להפקת חשמל.
האתר גורם לנזקי ריח קשים בכל ערב לתושבי האזור, נזקים הנמשכים שנים וזוכים להתעלמות על אף הפצרות התושבים.
תוכנית פארק איילון
בשנת 1999 הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות תערוכה בשם "חירייה במוזיאון": הצעות אמנים ואדריכלים לשיקום האתר.
בשנת 2004 התקיימה תחרות בינלאומית אנונימית בין אדריכלי נוף על הצעה לשיקום האתר. בתחרות זכה אדריכל הנוף פרופ' פטר לאץ.
ביוני 2002, לאחר שנתיים של דיונים הופקדה תוכנית מתאר מחוזית 3/5 איילון עבור הפארק, ושנתיים אחר כך, בנובמבר 2004 היא אושרה. התוכנית חלה על שטח של כ-8,500 דונם הכוללים את שטחי פארק מנחם בגין, אדמות חקלאיות השייכות לבית הספר החקלאי מקוה ישראל, מזבלת חירייה ושטחים חקלאיים שונים. באישור התוכנית הוחלט שלא להקצות שטחים ממנה לבנייה למגורים, אף על פי שהיו גורמים כמו משרד האוצר ומינהל מקרקעי ישראל, אשר גרסו שזאת הדרך הטובה ביותר לגייס מימון להקמת הפארק.
באפריל 2005 החליטה ממשלת ישראל, בהחלטה 3562, על השתתפות תקציב המדינה בפיתוח הפארק למשך חמש השנים ביחס של שקל תקציב מול שקל תרומה, עד לתקרה של עשרה מיליון ש"ח בשנה, ובנובמבר 2005 החליטה על הקמת חברה ממשלתית מנהלת לפארק איילון, אשר תפקידה לתכנן, לפתח, לנהל, לתאם ולתחזק את פארק איילון. הוחלט שתקציב הפארק יתנהל כמשק כספי סגור שיתבסס על תרומות, עיזבונות, מתנות, מענקים, הקצבות מתקציב המדינה, מרשויות מקומיות ומאיגוד ערים דן לתברואה, וכן מהכנסות ממיזמים ההולמים את אופי הפארק, בהתאם לתוכניות החלות על שטח הפארק.
בשנת 2007 נחנך הפארק בטקס ממלכתי שנערך על תל האשפה ונקרא על שם ראש הממשלה אריאל שרון.
מתחמים בפארק אריאל שרון
פארק אריאל שרון נמצא בשלבי הקמה. לרשות הציבור הרחב פתוח מתחם תל הפסולת המשוקם לתצפית וסיורים ולמרגלותיו מרכז מבקרים כחלק מהמתחם לחינוך סביבתי המוליך סיורים באתרי פארק המיחזור. חלק נוסף של הפארק, מתחם הכניסה הצפוני מכביש 461, הוא שער הכניסה לאזורי הבילוי של הפארק וביניהם: מרכזי מבקרים במבני חוות שלם, מתחם קמפינג, גבעת מופעים, טיילת ומתחם בילוי על שפת האגם ועוד. בנוסף, בפארק שבילי אופניים ומסלול תחרותי לרוכבי אופניים מקצועיים ומרכז צפרות ומגוון ביולוגי.
משטח איסוף האשפה
למשטח שופכות מאות משאיות כ-3,000 טון ליום של אשפת גוש דן. חצי (1,500 טון ליום) מכמות האשפה מועמסת ממשטח האיסוף לעשרות משאיות הענק המוליכות אותה להטמנה בנגב.
מתחם הר הפסולת המשוקם
מאז קום המדינה (ובאופן רשמי יותר מאז 1952) עד אוגוסט 1998, שימש מתחם חירייה, אתר קליטת הפסולת הראשי של גוש דן ואחסנתה. ההר נבנה לאורך השנים כעוגת שכבות משכבות פסולת ושכבות עפר. במשך שנים ארוכות היה "הר הפסולת של המדינה" סמל למפגע סביבתי, תברואתי ובטיחותי, עד לראשית תהליך שיקומו במהלך שנות ה-2000. שטחו של ההר כ-450 דונם, גובהו כ-60 מטרים מעל פני הקרקע והוא מכיל כ-16 מיליון קוב פסולת. בשנים 1998–2017 הייתה כל הפסולת מועמסת על משאיות ומועברת למתקני הטמנה בנגב. היקף הפסולת המועבר להטמנה קטן בחצי משהחל לפעול מפעל ה-RDF להשבת אנרגיה מפסולת.
פרויקט השיקום כלל בנייה של קיר שיגומים וסוללה היקפית לתמיכת ההר ויציבותו, הטמנת מערכת איסוף גז, הצבת מערכת איסוף וטיפול בתשטיפים למניעת זיהום נחלים, איטום מתחמים הפתוחים לקהל על ראש ההר ושיקומם הנופי, והסטת תוואי הנחלים איילון ושפירים - גם לצורך תמיכה במדרונות ההר, וגם על מנת ליצור אגן ניקוז שיסייע במניעת הצפות בנתיבי איילון, כביש מספר 4, השכונות הדרום מזרחיות של תל אביב וחלקה הצפון מזרחי של חולון.
מתחם ההר נפתח לציבור יום אחרי טקס החניכה, ב-28 באוקטובר 2007. המתחם, פרי תכנונו של אדריכל פרופ' פיטר לאץ, בנוי על עקרונות הקיימות ופיתוח בר קיימא המשתמש בחומרים מושבים וממוחזרים. פרויקט פיתוח מתחם ההר כלל בנייה של מרפסת תצפית מטרופולינית הצופה לעבר גוש דן, מרכז מבקרים, הקמת מערכות תשתית ראשיות, יצירת אגם אקולוגי, שבילי הליכה, שתילת צמחייה, הצבת מערכות שילוט מידע והכוונה.
תהליך שיקום ההר נחשב לפרויקט הנדסי ואדריכלי מורכב ואלה המרכזיים שבהם:
נקודות עניין על ההר
מתחם ההר מציע מגוון נקודות עניין לפעילות פנאי ונופש: מרפסת תצפית מטרופולינית הצופה על גוש דן, נקודות תצפית היקפיות, מרכז מבקרים חווייתי עם מיצג מולטימדיה המספר את סיפור ההר, אגם אקולוגי, המקבל את מימיו מבריכות האגירה התת-קרקעיות הנמצאות ברום ההר, מסלול הליכה משולט ובו נקודות ידע ועניין, מדשאות ואזורים מוצלים לפעילות פנאי ונופש, שדרת "מייסדי הפארק" ושדרת עצים אשר נטעה על ידי האישים והגופים אשר היו חלק מחזון והקמת פארק אריאל שרון.
על ההר, לאורך המסלול, מפוזרים עשרות צמחיי תבלין ארץ ישראליים ועשרות זני שיחי תבלין ועצי ארץ ישראל.
בשנת 2021 נפתח קו רקיע - מתחם הופעות בפסגת ההר, עם תצפית גובה על גוש דן. במקום כ-1,400 מקומות ישיבה.
מתחם כניסה צפונית
הכניסה הראשית אל הפארק מתוכננת להתבצע מדרך לוד, כביש 461, וזאת בהתאם לתוכנית המתאר שאושרה על ידי הוועדה המחוזית. במתחם זה יתקיימו פעילויות מסחר ובילוי, פעילויות העשרה ולמידה.
חוות שלם
אחד השטחים הנכללים בתוכנית הפארק נקרא חוות שלם, לעיתים חוות הזרע, שטח של חווה חקלאית בדרום תל אביב בקרבת שכונת כפר שלם.
החווה הוקמה בשנת 1953 על ידי האגודה החקלאית השיתופית "הזרע". האגודה עסקה בגידול, פיתוח והפקת זרעים לחקלאות בארץ ישראל. הרקע להקמת החווה היה החרם הכלכלי על המשק היהודי בארץ ישראל באותם ימים אל מול הצורך ההולך וגובר בתוצרת לאוכלוסייה הגדלה של היישוב.
לימים, ניתן לומר, שפעילות האגודה ועובדיה בתחום המחקר והפיתוח החקלאי היוותה אבן דרך והפכה את מדינת ישראל למובילה ופורצת דרך בעולם בכל הקשור לחקלאות מודרנית וטיפוח זנים מיוחדים.
מיקום החווה בשטחים הפתוחים הסובבים את נחל איילון העניקו למקום את אופיו הייחודי. מבחינה פיזית החווה חולקה לשני מתחמים עיקריים - המתחם המשקי בו התקיימה הפעילות החקלאית ומתחם המגורים שכלל חמישה מבני מגורים דו משפחתיים, בהם התגוררו עובדי החווה ומשפחותיהם. המבנה הארגוני של החווה כלל עבודה חקלאית משותפת בסמיכות לחיי המשפחה ועל כן היו חיי היומיום של משפחות העובדים שלובות בעבודות ובהווי החווה.
כיום, לאחר תהליך שימור ושיחזור, מתחם חוות שלם נמצא בשלבים סופיים של פיתוח.
מרכז צפרות ומגוון ביולוגי
ברֵיכה אקולוגית מוקפת עצים וצמחייה ארץ ישראלית מגוונת, המהווה מוקד משיכה לכ-200 מיני ציפורים ובעלי חיים, החולפים או החיים בשטחי הפארק. הציפורים הנודדות מערבות רוסיה וצפון איטליה, שינו את מסלול נדידתן כך שיוכלו להנות משהייה בפארק במסתור הבריכה כמה ימים טרם המעבר לכיוון מדבריות אפריקה.
סביב הבריכה: שבילי הליכה, תחנות תצפית על ציפורים. בטרסות המקיפות את הבריכה, צמחייה ארץ ישראלית מגוונת הכוללת עצי פרי וצמחי תבלין.
בריכת החורף
בריכת החורף הוקמה בפארק, כחלק משיחזור בתי גידול בסכנת הכחדה. בבריכת החורף התפתחו בעלי חיים ייחודיים כסרטנים ירודים, רכיכות ועוד, המהווים נקודת עניין וחקר למבקרים ולקבוצות.
שדירת הפרגולה
שדרת הכניסה הייחודית משתרעת על שטח של 250 דונם, ומהווה מקום מפגש לקיום מיזמים תרבותיים, אמנותיים וקהילתיים כגון ירידים, מופעים ועוד. עוצבה על ידי האדריכל פיטר לאץ.
גן משחקים
גן משחקים הכולל בתוכו גן נגיש. הגן המשתרע על שטח של שלשה דונמים וכולל מתקנים אתגריים יוצאי דופן, בעיצובם ובאופן בו הם מפעילים את הדמיון. עשרות המתקנים הבנויים מעץ רוביניא הוקמו מחומרים אקולוגיים ידידותיים לסביבה, ובנויים על טופוגרפיה ייחודית.
נחל כופר
במסגרת פרויקט שיקום נחל כופר הוסט הנחל אל מחוץ לשכונת ידידיה למניעת הצפות בשכונה, נעשה שיקום נופי לאורך תוואי הנחל, הוקמו מתחמים מוצלים לפיקניקים, נבנה גשר מעל נחל כופר שמחבר בין שטחי הפארק לתל אביב וניטעו אלפי עצים.
בני ברק הקדומה
בני ברק הקדומה הייתה ישוב פלשתי בתקופת הברזל, ימי בית ראשון, ויישוב יהודי בשלהי תקופת בית שני. יש המזהים את מיקומה בתל שנמצא בפינה הדרום מערבית של מחלף מסובים, דרומית לרמת גן בשטחו של פארק איילון. שמו של המחלף אף בא מן הקטע הבא בהגדה של פסח:. כחלק מפיתוחו של הפארק מתכננת רשות העתיקות לחפור במקום כדי לחשוף את התל.
תל כופר
אתר ארכאולוגי שעדיין לא נחקר והנמצא במרכז הפארק העתידי במפגש הנחלים של "נחל איילון" עם "נחל כופר".
חוות שורגי
חוה חקלאית הנמצאת בשטח הפארק בסמוך אל כביש מספר 1 ואל אזור.
נחלים בפארק
בפארק אריאל שרון מיושמת תוכנית ייחודית המשלבת בין פתרון ניקוז אקו-הידרולוגי ובין לצד פיתוח נופי של פארק מטרופוליני. שטח הנחלים בפארק יורחב ויועמק, כך שבעת אירועי גשם קיצוניים יושהו מי הגשם בשטחי הפארק וימנעו את ההצפות.
בשטחי הנחלים עצמם יבוצע שחזור אקולוגי של בתי גידול לבעלי חיים, ותישתל צמחייה ארץ ישראלית מגוונת אשר תספק אזורים מוצלים לאורך מסלולי טיול.
נחל איילון
נחל איילון הוא הגדול מבין יובלי הירקון ואחד הגדולים שבנחלי ישראל. נחל איילון מתחיל את זרימתו ליד רמאללה וזורם לאורך 50 קילומטר עד שהוא פוגש בנחל הירקון ליד פארק הירקון (בין מחלף ההלכה למחלף רוקח בנתיבי איילון). לנחל אגן ניקוז של 815 קילומטרים רבועים. אל הנחל מתנקזים נחלים גדולים אחרים כמו נחל גזר, בית עריף, נחל נטוף ונחל שפירים (שמתמזג לתוך נחל איילון בשטח הפארק, אחרי הר הזבל). הנחל הוא בעיקרו נחל אכזב ורוב הזרימה בו היא ניקוז של מי שיטפונות. בשל שטח הניקוז העצום שלו הוא זורם בעוצמה רבה בעת אירועי גשם חזקים בחודשי החורף.
לאורך עשרות שנים מאז ימי קום המדינה סבל הנחל מזיהומים מתמשכים והסדרות ניקוז, אשר פגעו קשות במערכת האקולוגית ובבתי הגידול הטבעיים.
בשנים האחרונות מקודם תהליך שיקום ופיתוח נופי אקולוגי של הנחל, מבוצעות פעולות רבות לעצירת הזיהומי כתוצאה ממים מזוהמים שזרמו מהר הזבל וכן מהתמוטטות של חלק מההר לתוך הנחל, דבר שגרם להטיית ערוץ הנחל. במקביל, כבר כעת מהווה הנחל בית גידול לעשרות מיני בע"ח בראשם בעלי הכנף. הנחל ושטחי הפארק הסובבים אותו, הנמצאים על ציר נדידת הציפורים הבינלאומי, מהווים עבור הציפורים הנודדות אי ירוק בלב המטרופולין העירוני הצפוף המשמש למנוחה, שיחור מזון ולחלקם אף לקינון.
אגם ההצפה של נחל איילון
מכיוון שנחל איילון מנקז מי שיטפונות הוא מתמודד עם אירועים שבהם זורמת כמות מאוד גדולה של מים במורד הנחל. כאשר הנחל לא מצליח לנקז את כל המים, עקב עבודות פיתוח או בגלל שיטפון גדול במיוחד, מתרחשות הצפות ששוטפות את נתיבי איילון ומסכנות אף את נמל התעופה בן-גוריון.
כדי לפתור בעיה זו מוצע להקים בקצה המערבי של הפארק אזור הצפה שיקלוט את מי השיטפונות העודפים באירוע חריג. משרדי הממשלה מנסים להיערך לאירוע הצפה חמור שאמור לקרות כל 50 עד 100 שנה ואמור להזרים 550 קוב לשנייה. לשם השוואה, באירועים חריגים הקורים בממוצע אחת ל-10 שנים זורמים בנחל כ-250 קוב לשנייה. אירועים כאלו התרחשו בחורף 1991/1992, 2000/2001 ובחורף 2012/2013 וגרמו להצפת נתיבי איילון ולשיבושים בתנועות המכוניות והרכבות, ולהצפת השכונות הדרומיות של תל אביב. הקמת אגם הניקוז תאפשר אף להקטין את תעלת האיילון ולאפשר הוספת מסילת רכבת רביעית בנתיבי איילון. הקמת מסילת הרכבת הרביעית תעבור בפארק, במקביל לכביש מס 1, תוך הסטתו צפונה לתחום הפארק והקמת תחנת רכבת בין אזור למקווה ישראל. בשטחו של הפארק מתנקזים אל נחל איילון כמה נחלים ביניהם: נחל אזור, נחל כופר, ונחל שפירים העובר מצידו השני של ההר.
פרויקט פשט ההצפה מתוכנן ליצירת אזור אגירת שיטפונות, בגודל של כ-1,500 דונם, עם יכולת אגירה של כשישה מיליון קוב מי שיטפונות, תוך הקמת סכר דינאמי באורך של כ-100 מטרים ובגובה של כעשרה מטרים.
בהתאם לתוכנית האב של הפארק, סביב אגן פשט ההצפה (על גבי עודפי העפר), יוקם פארק בשטח של כ-4,000 דונם. הפארק יהווה פנינה ירוקה ואקולוגית ויכלול איים מלאכותיים, שבילי אופניים, שביל להולכי רגל ועוד.
נחל שפירים
נחל שפירים הוא נחל אכזב שמקורו באזור צריפין. הנחל חוצה את כביש 4 ונכנס לתחום פארק אריאל שרון. אפיק הנחל עוקף את הר הפסולת המשוקם חירייה מצד דרום וזורם לאורך קטע של כ-2 ק"מ עד להתחברותו לנחל איילון (השפירים הוא אחד מיובליו הגדולים של נחל איילון). מפגש הנחלים איילון-שפירים נמצא למרגלות מרפסת התצפית המטרופוליטנית שעל ההר המשוקם. לאורך עשרות שנים סבל נחל שפירים מאירועים חוזרים ונשנים של זיהום, הזרמות שפכים וכן זליגות של מי תשטיפים מזוהמים מהר הפסולת. בשנת 2012 הוסט נחל שפירים מההר למרחק של כ־100 מטר על מנת לנטרל את השפעות התשטיפים שזלגו ממנו, מה שאפשר בניית טרסה לתמיכה במדרונות ההר ומערכת היקפית תת-קרקעית לקליטת התשטיפים.
כיום בחלקים העליונים של אפיק הנחל נחפרו בריכות חורף המתמלאות באירועי ההצפה של הנחל ונשארות מלאות במים עד לחודשי האביב. בבריכות אלו מתקיימת מערכת אקולוגית עשירה של חסרי חוליות, דו-חיים וציפורים.
נחל כופר
הנחל בשטחי פארק אריאל שרון מהווה פינת חמד של טבע, במרכז הארץ. סביב הנחל צמחייה מגוונת המאפיינת אזורי גדות נחל, פרחי בר ועצי אקליפטוס וותיקים ששומרו.
נחל כופר הוא נחל אכזב המהווה את אחד היובלים הצפוניים של האיילון. ראשיתו של הנחל באזור תל השומר והמועצה האזורית אפעל, שם הוא עבר לאורך מספר ק"מ עד לשפך החיבור לנחל איילון. בחלקו העליון עובר הנחל באזורים עירוניים בנויים של רמת גן, גבעתיים וגבעת שמואל ומנקז את מי הגשמים שלה שלהם. הנחל נשפך ממערכת הניקוז לתוך האגם שבפארק הלאומי ברמת גן וממנו זורמים המים דרך אזור הספארי לתוך שטחי בפארק אריאל שרון, שם חוזר הנחל לזרום בערוץ טבעי.
לאורך השנים סבל הנחל מפגיעה קשה באקולוגיה שהתקיימה בו ובסביבתו, מזיהומים מזדמנים מכוון הספארי ברמת גן וזרמי שפכים משכונת ידידיה שבתחום ת"א.
מעל נחל כופר הוקם גשר למעבר הולכי רגל ורוכבי אופניים (אחד מתוך חמישה גשרים מתוכננים). הגשר מחבר את באי הפארק מכוון ת"א למערכת השבילים של הפארק.
בעלי החיים בפארק
מלבד ההיבט המקצועי, פארק אריאל שרון מהווה הזדמנות לצפרים חובבים ולכלל הציבור הרחב ליהנות מטבע קרוב לבית. הפארק משמש כמרכז אקולוגיה וצפרות בו מתקיימים לאורך כל השנה מגוון פעילויות לקהל הרחב ולקבוצות הכוללות סיורי טיבוע ציפורים, סיורי טבע ונחלים, הדרכות מקצועיות לצפר החובב ועוד.
העופות בפארק
החשיבות של שטחי פארק אריאל שרון מבחינה אקולוגית היא היותו בית גידול עשיר ומגוון לציפורים, שחלקן אף נמצאות בסכנת הכחדה. שטחי פארק אריאל שרון משמשים עבור הציפורים הנודדות "תחנת תדלוק" למזון ומנוחה במסען הארוך, רגע לפני חציית המדבר הגדול מישראל לכוון אפריקה. בסקרי צפרות המתקיימים בשטחי פארק אריאל שרון מדי שנה מאז שנת 2009, על-ידי צפרי החברה להגנת הטבע תועדו עד כה כ־200 מינים.
כמות הציפורים הגדולה ביותר עוברת בשטחי הפארק בחודשי הסתיו. בתקופה זו העופות הנודדים המגיעים מכיוון אירופה עוברים מעל מישור החוף, ובכללו שטחי הפארק, מונים עד עשרות אלפי ציפורים מדי יום. הרכב המינים הדומיננטיים בפארק בתקופה זו כולל בעיקר את העלווית האפורה, הקנית הקטנה, חרגולן זמירי, פפיוני עצים ואדומי-גרון, נחליאלי לבן ונחליאלי צהוב וזרעיות השדה.
העופות הדורסים מוגדרים מבחינה אקולוגית כמיני מטרייה. מינים אלו בעלי נוכחות מרשימה, עומדים בראש שרשרת המזון ועצם נוכחותם משקף תמונת מצב אקולוגית למתרחש בפארק. הדורס הנפוץ ביותר בפארק הוא הבז המצוי שאף מקנן בו דרך קבע. אליו מצטרפים מדי חורף, לחיפוש אחר מזון, הדורסים הגדולים, בהם עקבי חורף, עיט שמש, עיט ניצי ועיט צפרדעים, מין נמצא בסכנת הכחדה עולמית.
רשימת הדורסים שנצפית מדי שנה בפארק ומוצאת בו את מזונה ארוכה, וכוללת מינים שונים של זרון (זרון סוף, זרון תכול, זרון שדות, זרון פס) בזים נודדים, דיות שחורות, ניצים קצרי-אצבעות, איות צרעים, עקבים מזרחיים, עיטים גמדיים, עיטי חורש ועוד. בחודשי הקיץ מצטרפים גם בזי הערב הנדירים ובזי עצים ותנשמות שאף מקננים בשטח הפארק.
חיות בר
בנוסף, נצפו לאורך השנים משפחות של תנים ושועלים שעוברות וחוזרות בין ההר והסוללות ובין האזורים הפתוחים ולאורך הנחלים. להקות של חוגלות, והרבה נברנים, לטאות ונחשים, פרפרים, דבורים ומיני חרקים רבים אחרים, שמוצאים מסתור באזורים שונים בהר ובשוליו, וכן בשטחי הבור סביב. בתקופת הקיץ הפארק מציע סיורי לילה עם עששיות כדי לחוות את השקיעות ואת חיי הלילה של החי בפארק.
צמחייה בפארק
אופי הצמחייה בפארק משתנה ממתחם למתחם, ומאפשר חוויה שונה למבקר.
מתחם אואזיס
השקיה: האגם תוכנן בנקודה יחסית נמוכה ביחס להר, וזאת כדי לאפשר למי ההשקיה והגשמים להתנקז לאזור האגם ובכך גם לתרום למילוי האגם.
אופי הצמחייה: טרופי, צבעי פריחה ססגוניים, צמחי תרבות רב שנתיים. בין הצמחים המובילים במתחם:
מתחם ההר העליון
אופי הצמחייה: ארץ ישראלי מדברי. את הדרך לנקודת התצפית שמקיפה על כל גוש דן מלווה שדרה של צמחי תבלין וריח, כגון: רוזמרין בלו לגון, הדס קטן עלים, גפן איזבלה, אזוביון כנרי, אזוב מצוי ועצי ארץ ישראל כגון: אלון התבור ואלון השהם.
מתחם החווה
מתחם החווה מחולק לתתי מתחמים
לכל מתחם אופי משלו. לדוגמה בתת-מתחם בתים לשימור שוחזרו ונשמרו מיני צמחים שהיו קיימים בשטח כגון עצי הדר מסוג אשכולית, לימון וזית. עצי מכנף נאה הענקיים נשמרו והשתלבו בתכנון הגן. עצי הקלסטימון נשמרו בלב הגן.
בתת-מתחם מגון הביולוגי נשתלו על גבעות השטח עצי פרי מסוגים שונים: תות, תאנה, זית, שקד ועוד. בלב הגן עומד אגם מלאכותי מחרסית מהודקת, שבו נשתלו כ-28,000 פלגים של צמחי בר. בהם:
הצמחייה שנבחרה ברובה מושכת פרפרים. ההחלטה על אופי הצמחייה נעשתה בשיתוף של צוות הפארק, אדריכלי נוף וצפרים במטרה לאפשר לשלב בין העולמות.
סירוב חברת "הזרע" לפנות את חוות שלם
במשך עשרות שנים חכרה חברת "הזרע" ממינהל מקרקעי ישראל שטח של כ-1,000 דונם לצרכים חקלאיים. בשטח פעלה בעבר חווה חקלאית, היא חוות שלם. חברת "הזרע" ביקשה לקדם תוכניות נדל"ן שונות להקמת שכונת מגורים בשטח החקלאי שהוחכר לה. תקופת החכירה הסתיימה בשנות ה-80, אולם המינהל לא פעל לסילוק החברה מהשטח, ובמקום זאת האריך רטרואקטיבית את חוזי החכירה של חברת הזרע, חתם עמה על הסכם הרשאה לתכנון וקידם שינוי ייעוד של הקרקע מקרקע חקלאית לקרקע לבנייה.
חשדות לפלילים
בעקבות פרשת הולילנד, עלו חשדות כי בכירים בחברת הנדל"ן פולאר השקעות, בעלת השליטה בחברת הזרע, קידמו את ענייניה באמצעות מתן שוחד כדי לקדם את יוזמתם להקמת שכונה בשטח החקלאי. חשדות אלו הבשילו להכנת כתב אישום כנגד המעורבים בפרשה.
בהתאם לחשדות, נתנו אביגדור קלנר, יו"ר פולאר השקעות דאז, ארנון ברודנר, מנכ"ל פולאר נדל"ן דאז, ואמנון ספרן, הממונה על אגף התקציבים באוצר לשעבר ומנכ"ל חברות הנדל"ן מקבוצת פולאר, שוחד ליעקב אפרתי, מנהל מינהל מקרקעי ישראל דאז, ולאהוד אולמרט, שר התמ"ת דאז. על פי החשד, ניתן שוחד בהיקף של כ-1.5 מיליון ש"ח, ובתמורה חודשו חוזי חכירה רטרואקטיבית, שונה ייעוד הקרקעות, ובצועו פעולות החזרה ומכירה של הקרקעות. כמו כן, נחשד כי אולמרט ניסה לסייע לקלנר להפשיר את הקרקעות החקלאיות לבנייה.
בסופו של דבר, חתמה המדינה בשנת 2012 על הסכם עם חברת "הזרע", לפיו המתחם יפונה תמורת 19.8 מיליון ש"ח. שטח החווה עתיד להיות חלק מפארק אריאל שרון. בתי המגורים ישופצו, ויהיו חלק ממרכז המבקרים של הפארק.
במרץ 2014 הרשיע בית המשפט המחוזי את אולמרט בפרשה זו (ובפרשת הולילנד) בקבלת שוחד, ובגין שתי הפרשות נגזרו עליו 6 שנות מאסר בפועל, שנתיים מאסר על תנאי וקנס בסך מיליון ש"ח. ב-29 בדצמבר 2015 אישר בית המשפט העליון את הרשעתו בקבלת שוחד ב"פרשת הזרע" (וזיכה אותו מפרשת הולילנד), וגזר עליו עונש מאסר בפועל של שנה וחצי, שאותו החל לרצות ב-15 בפברואר 2016.
חקירת שחיתות בפארק שרון
בפברואר 2018 הודיעה המשטרה על קיום תשתית ראייתית ובפברואר 2020 נמסרו מטעם פרקליטות מחוז תל אביב כתבי החשדות כנגד מנכ"לית הפארק, מנהלת השיווק ושני ספקים.
מקמילן ALIAS CS5
המקמילן אליאס CS5, באנגלית: McMillan ALIAS CS5, הוא רובה צלפים בריחי קומפקטי מושתק שנועד למשימות צליפה חשאיות. בשל ממדיו הקטנים (בייחוד כאשר הוא מקופל) הוא נוח להסלקה והוא תומך גם בתחמושת תת-קולית לביצוע ירי שקט וחשאי. הרובה מדויק מאוד: מקמילן מתחייבת לרמת דיוק של sub-MOA והוא מקבץ ב-0.5 דקת קשת באופן עקבי.
ה-CS5 הוא חלק מקו רובי ה-ALIAS שמציעה חברת האחים מקמילן. ה-CS5 מוצע בשני דגמים: דגם Q ודגם T, הנבדלים זה מזה בעיצוב המתפסים. הקת מתקפלת וכאשר היא מקופלת אורך הרובה הוא בלבד, דבר ההופך אותו אידיאלי להסלקה והסתרה. הקנה הוא קנה קצר מושתק אינטגרלית, דבר החוסך התקנת משתיק קול על לוע הקנה (דבר שהיה מאריך את הרובה באופן ניכר). כדי להשיג ירי שקט במיוחד הרובה תומך בעיקר בירי תחמושת תת-קולית, אך שימוש בתחמושת כזאת מגביל משמעותית את טווח הירי.
שמורת עין אפק
שמורת עין אפק, הידועה גם כשְׁמוּרַת בִּצַּת אֲפֵק, היא שמורת טבע בעמק זבולון, מזרחית לקריית ביאליק. השמורה כוללת הן את המעיינות והביצות המהווים את מקורו של נחל נעמן והן את האתר הארכאולוגי תל אפק. השמורה הוכרזה ב-1979 והיא משתרעת על פני 660 דונם. ב-1996 הוכרה השמורה כ"אתר ראמסאר" בהתאם לאמנת ראמסאר לשימור ולפיתוח בר-קיימא של בתי גידול לחים.
מקור שם השמורה בתל שרידים של עיר קדומה בשם אפק, שנזכרת במקרא כחלק מנחלת שבט אשר:. מקור השם באפיקי המים הרבים באזור (נחל נעמן).
היסטוריה
בראשית התקופה הכלקוליתית, החלו בני אדם להתגורר ליד המעיינות שהיו אז סמוכים לחוף הים ובתקופת הברונזה הקדומה נוסדה במקום עיר נמל כנענית. בתקופת הברונזה התיכונה מוזכרת אפק בתעודות מצריות ובתקופת הברזל, בימי ממלכת ישראל, הייתה במקום עיר פיניקית. בתקופה הצלבנית, במהלך המאות ה-12 וה-13, נבנתה חווה צלבנית מבוצרת על ראש תל אפק, כנראה בסיס הכוח לנחלה ההוספיטלרית של כורדנה. המעיין בעין אפק שימש להפעלת טחנות קמח. בסמוך למקור המים נבנה על ידי ההוספיטלרים מכלול של טחנות קמח וסכר. שרידי המכלול מכוסים בסבך ובשנות האלפיים, לא ניתן להבחין בהם (המכלול ההוספיטלרי נמצא בסמוך לשביל הצף החוצה את השמורה באזור המזרחי). טחנה זו היא כמשוער הטחנה המוכרת במקורות כטחנת ריקורדאנה (Recordane או Ricordane). מאוחר יותר בנו גם בני המסדר הטֶמפּלָרִי למרגלות המבנה המבוצר שעל תל אפק טחנת קמח מבוצרת במגדל שמירה דו קומתי וסכר מרשים שאגם את מי המעיין ויצר אגם ששימש את טחנות המגלש שנבנו במקום והקיימות עד היום. למרגלות הטחנה עברה דרך צלבנית חשובה שחצתה על גשר את ערוץ הנעמן והובילה מעכו לחיפה. טחנה זו היא כמשוער הטחנה הנזכרת במקורות כטחנת דעוק או דוק (Doke). מקור השם כנראה בתל דעוך הנמצא מצפון מערב לתל אפק ושהיה מרכזה של נחלה חקלאית בשם דוק שהשתייכה למסדר הטמפלרי. מאוחר יותר כשהטחנה ההוספיטלרית במעלה הנחל נעלמה בביצות, קיבלה טחנת דוק את שמה - טחנת כורדני. הקרבה בין התחנות וההסתמכות של שני המכלולים על אותו מקור מים היוו בסיס לסכסוך מתמשך בין אבירי המסדר הטמפלרי וההוספיטלרי שהתעמתו על אופן הפעלת הטחנות, הגובה הרצוי של המים, השימוש במים ומעבר סירות בנחל ושלשם הכרעתו נדרשה התערבות של האפיפיור. הטחנות שימשו כספק הקמח העיקרי לעיר עכו, שהפכה מאוחר יותר לבירת ממלכת הצלבנים. טחנות הקמח הונעו על ידי מים עד ראשית המאה ה-20, עת נדחקו על ידי מנועי דיזל.
מהתקופה העות'מאנית ועד ראשית המאה ה-20 נקרא המקום "כורדאני".
בשנת 1924 רכשה הקרן הקיימת לישראל את טחנת הקמח והשטח סביבה. האגם שימש כחווה לגידול דגי קרפיון, שבה עבדו בתחילה פועלים שכירים שהוחלפו מאוחר יותר בפלוגות עבודה. לאחר מכן שימש המקום כאתר זמני לגרעיני קיבוצים אחרים.
במהלך המרד הערבי הגדול, בשנת 1936, נוספה על גג הטחנה עמדת בטון לתצפית ושמירה על מקורות המים ועל הכביש הראשי הסמוך (כיום כביש 79). בשנת 1942 התירה הקרן הקיימת לקיבוץ משמר הים לעבד חלק מן האדמות בסמוך. באותה תקופה שכן הקיבוץ דרומית לעכו בסמוך לחוף הים. בשנת 1946 עבר הקיבוץ מזרחית למבנה טחנת הקמח (מיקומו נוכחי) ושינה את שמו לקיבוץ אפק. כיום עומדת במרכז השמורה טחנת הקמח המשמשת כמוזיאון אתנוגרפי קטן. בראש תילן של הערים הקדומות מצויה תצפית שממנה נשקף כל עמק עכו וההרים שמקיפים אותו.
במסגרת מחיר למשתכן נבנתה בצמוד לשמורה שכונה חדשה בשם "נאות אפק" השייכת לשטחה המוניציפלי של קריית מוצקין.
הביצות והמעיינות
הביצות שבשטחה של השמורה הן השריד האחרון לביצות שכיסו כ-20,000 דונם באגן הניקוז של נחל הנעמן. במפות מ-1799, ששרטט פייר ז'אקוטן, נקרא המקום "ביצת כורדני" (Marais de cherdani) על שם מצודת כורדני שבמקום. לאחר הקמתם של הקיבוצים עין המפרץ, כפר מסריק ואפק בסמוך לביצות, הוחל בייבושן, במטרה להדביר את יתושי האנופלס נושאי המלריה. הייבוש נמשך בין 1937 ל-1939.
בסקר שערכו הבריטים בשנת 1920 נמצאו 35 נביעות של מעיינות. מעיינות אלה נוקזו לתעלות במהלך ייבוש הביצות, והתעלות הן שמוליכות את המים לנחל הנעמן, שממשיך לזרום צפונה לאורך 9 ק"מ, עד שנשפך לים, דרומית לעכו.
החל מ-1960 הוחל בשאיבת מים באזור. כתוצאה משאיבת יתר, יבשו חלק מהמעיינות. ואיכות מימיהם של המעיינות שנותרו נפגעה, ושפיעתם ירדה מ-50 מלמ"ק בשנה ל-2 מלמ"ק בשנה בלבד. בשנים שחונות, נערכות בשמורה חפירות שנועדו להעמיק את גופי המים בה עד מי התהום, וכן מוזרמים אליה מים מהקידוחים הסמוכים, שכן רבים מבעלי החיים והצמחים בה אינם יכולים לשרוד ללא המים.
החי בשמורה
היונק הגדול ביותר בשמורה הוא התאו. עדרים של תאו שהובאו ממצרים בידי בדואים בני שבט ע'ורנה בתקופת השלטון העות'מאני חיו בעבר בשולי הביצות, אך נכחדו. ב-1991 הובאו משמורת החולה שבעה פרטים של תאו, במטרה לשמור על אופי האחו בחלקה הצפוני של השמורה. רעיית התאואים מונעת התפתחות של עצים באזור, ובכך נשמר האופי הפתוח, המתאים לצמחיית האחו הלח. יונקים נוספים המצויים בתחום השמורה הם: נמייה מצויה, נוטריות, דרבן מצוי, חתולי ביצות, חזירי בר ותן זהוב.
בשמורה עופות מים רבים, ובהם אגמייה מצויה, אנפת הלילה, ברכייה, לבנית קטנה, מגלן חום, סיקסק והשרשיר. לצדם חיים בשמורה גם ציפורי שיר כגון צופיות ובולבול צהוב שת.
אוכלוסיית הזוחלים בפארק כוללת, לצד נחשים ולטאות גם צבי ביצה מצויים וצבים רכים. עם הדגים בשמורה נמנים מיני אמנונים שונים, גמבוזיה מצויה, קרפיון מצוי ושפמנון מצוי. כן חיים בה סרטנים ובהם קפיצונים, שטצדאים שונים וסרטן הנחלים.
הצומח בשמורה
עם הצמחים האופייניים לשמורה נמנים האשל, גרגיר הנחלים, הסוף המצוי, הערברבה השעירה, הפרעושית המשלשלת, הפטל, הקנה המצוי והשנית הגדולה.
בעבר כיסו את המים צמחי מים כנופר צהוב, נורית מים, נימפאה כחולה ועדשת מים, ואולם אלה התמעטו מאוד. הנימפאה התכולה הגדלה בנחל סעדיה שימשה כמקור לאכלוס מחדש של הנמפאה בשמורה.
אסנת פז
אסנת פז היא זמרת ישראלית. עיקר פעילותה הייתה בשנות ה-60. התפרסמה בשירים רוח עצוב, "שיר שלכת אדומה", תחת זיו כוכבי שמים, "בואי אמא", "כובע של קש", "בת הרב", "אורי" ואחרים.
חייה
ב-1964, הקליטה פז ב"הד ארצי" את תקליטה הראשון, שבו ביצעה שירים של המלחינים נחום היימן ויוסף הדר. ב-1965, הוציאה את אלבום הבכורה שלה.
בשנת 1968 הוציאה את אלבום שירי יצחק קצנלסון, משורר שנספה בשואה, עליו עבדה כשנתיים ימים. נשיא המדינה דאז, זלמן שזר, הזמין אותה לכבוד המפעל הזה אל בית הנשיא, ולאחר מכן הוזמנה להופעות באירופה ובארצות הברית. שיריה צעדו במצעדי הפזמונים. היא הוציאה גם מבחר שירי ילדים והשתתפה באוספים רבים, נסעה לארצות הברית ללמוד בבית הספר למשחק ולשירה של אוטה האגן, הופיעה ברחבי ארצות הברית וקנדה, בין היתר, בקרנגי הול ובמדיסון סקוור גארדן, אשר בניו יורק.
בשנת 1980 יצאה בתוכנית חדשה.
אוסף משיריה יצא על דיסק בחברת אן אם סי. כיום אסנת פז עוסקת בכתיבה, בציור ובכתיבת טקסטים לזמרים.
ירבוען
יַרְבּוֹעָן (שם מדעי Dipodomys) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הירבועניים. ירבוענים הם מכרסמים קטנים הנמצאים במערב אמריקה. כינוים הנפוץ, עכברוש קנגורו (Kangaroo rat), נובע מכך שהם קופצים באופן דומה לקנגורו. ואולם ירבוענים ומכרסמים אחרים פיתחו את אופן התנועה הקופצנית באופן עצמאי.
תיאור
לירבוען שתי רגליים קדמיות קצרות ושתי רגליים אחוריות ארוכות וראש גדול יחסית. ירבוען בוגר שוקל בין 70 ל-170 גרם. הזנבות של חולדות הקנגורו ארוכים יותר מגופן ומראשיהן גם יחד. מאפיין בולט נוסף שלהן הוא שקיות הלחיים הפרוותיות, המשמשות לאחסון מזון.
בית גידול
ירבוענים חיים באזורים צחיחים וצחיחים למחצה, בעיקר בקרקע חולית או רכה, המתאימות לנחיתה. הם חיים באזורים של קרקעות מאובנות, כולל חרסית, חצץ וסלעים, אשר קשות יותר להישרדות. הם עושים זאת בין השאר על ידי הפחתת קצב חילוף החומרים שלהם, אשר מפחית אובדן מים דרך העור שלהם במערכת הנשימה. הם מקבלים מספיק מים מהחמצון המטבולי של הזרעים שהם אוכלים כדי לשרוד ולא צריכים לשתות מים בכלל. כל מיני הירבוענים רגישים לטמפרטורות קיצוניות ולכן הם נשארים במאורות שלהם בזמן מזג אוויר קיצוני. ירבוענים נטרפים על ידי זאבים, שועלים, סמורים, ינשופים ונחשים.
תזונה
ירבוענים אוכלים בעיקר זרעים ולעיתים גם צמחים. הם חייבים ללעוס את הזרעים במהירות כדי לחסוך באנרגיה ובמים ואז מאחסנים אותם בלחיים שלהם. כמו כן הם אוגרים מזון במאורותיהם.
עופר פינקלר
עופר פינקלר (נולד בשנת 1982), הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה. בעל 4 מדליות כסף מהמכביה השבע עשרה (2005).