cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרופסור מוריארטי
הופעות נוספות בסיפוריו של הולמס
בעקבות הלחץ שנוצר על דויל להחיות את הולמס, ובעקבות הפיתוי הכספי שנלווה עם החייאת סיפוריו, דויל החזיר את הבלש לחיים בסיפור "הרפתקת הבית הריק", ב-1901. בסיפור זה מתגלה לווטסון שהוא טעה בהערכתו, משום שהולמס הצליח (על ידי שימוש באמנות הלחימה בריטסו) להפיל את מוריארטי לתוך אשד רייכנבך שבקרבת העיירה מיירינגן, והלה נהרג ואילו הולמס נותר בחיים. למרות מותו של מוריארטי, המשיך דויל להשתמש בדמותו בעקיפין. ב"פרשת הבית הריק" מסופר שכמה מבכירי ארגון הפשע של מוריארטי המשיכו לפעול, כמו גם סגנו של מוריארטי, שניסה להתנקש בחיי הולמס. לאחר מכן, מוזכר מוריארטי שוב ושוב בידי הולמס, בין אם כתלונה על כך שאין יותר נבלים כמוהו, או כהשוואה בינו לבין פושע אחר. ב-1915, השתתף מוריארטי בתפקיד פעיל יותר בספרו של דויל "עמק הפחד", שעלילתו מתרחשת לפני הסיפור "הבעיה הסופית". מוריארטי מוזכר בתחילת הסיפור, כשהולמס מכריז שהוא קיבל מידע מודיעיני על הארגון ואחד מפשעיו, ומוכיח למפקח סקוטלנד יארד מקדונלד שהפרופסור הוא פושע, לפי זה שברשותו של מוריארטי ציור שעולה הרבה מעבר למשכורת ממוצעת של פרופסור. בסוף הסיפור, מוזכר רצח אחת מהדמויות המרכזיות בספר, והולמס אומר שמדובר בעבודה של מוריארטי.
במדיות אחרות
בתור אויבו המושבע של הולמס, כמעט בכל העיבודים של סיפורי הולמס מופיע גם פרופסור מוריארטי, כמו בסרט מ-2009 "שרלוק הולמס" ובהמשכו, "שרלוק הולמס: משחק הצללים", בסדרה "אלמנטרי", וכן במיני-סדרה של ה-BBC משנת 2010, "שרלוק". עם הזמן, החל מוריארטי להיחשב כשם של פושע רב עצמה ומסוכן, ועל כן דמותו של מוריארטי מופיעה, מוזכרת או נרמזת בסיפורים שאינם קשורים להולמס, כמו בסרט הקולנוע "ג'נטלמנים מובחרים", בו הוא הופיע בתור הנבל העיקרי נגדו הג'נטלמנים נלחמים. דמותו מופיעה גם בשני פרקים של סדרת המדע הבדיוני, "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ותופיע גם בעונתה השלישית של "מסע בין כוכבים: פיקארד".
בשנת 2020 יצאה לאור סדרת האנימה מסוגת מאנגה מסתורין "מוריארטי הפטריוט" בה הדמות הראשית היא מוריארטי.
ספר חסידים
ספר חסידים היא יצירה יהודית דתית חשובה המכילה הלכות, מנהגים וסיפורים קצרים בעלי מוסר השכל, שנכתב על ידי רבי יהודה החסיד. את זמן כתיבת הספר ניתן לתארך לתחילת תקופת הראשונים (המאה ה-12 וראשית המאה ה-13).
חיבור הספר
ישנם חוקרים הסוברים כי הספר מהווה יצירה קולקטיבית שנתהוותה לאורך דורות בידי חכמי אשכנז, כאשר הכותב העיקרי היה רבי יהודה החסיד בהשתתפות אביו רבי שמואל החסיד, ותלמידו רבי אלעזר מוורמס. החוקר המרכזי שהציג גישה זו היה משה גידמן בסוף המאה ה-19, ובעקבותיו צעדו נוספים ובכללם אף ישעיה תשבי בהרצאותיו שנמסרו בשנות החמישים. עמדה זו נבעה מהיותו של הספר אנונימי, ומאופיו - לדעתם, קיבוץ של סימנים שאין ביניהם קשר מובהק.
אולם, במחצית השנייה של המאה העשרים נערכו מחקרים רבים, בין השאר של חיים סולובייצ'יק, ישראל תא שמע ויוסף דן, שהראו כי עולמו של רבי יהודה החסיד היה עולם אישי מיוחד ולא ביטוי של המוסכמות בקרב חכמי אשכנז. לפיכך גם העולם המוצג בספר הוא עולמו שלו, והוא מחברו היחיד. ככל הנראה, הוא שמר על אנונימיות בצורה מכוונת מסיבות אידאולוגיות - מטעמים של צניעות וחשש מחטא היוהרה.
מבנה ותוכן הספר
ספר חסידים מורכב מסימנים שונים, הערוכים בקבצים. הקשר הנושאי בתוך הקבצים וביניהם לא תמיד ברור, והרבה פעמים נראה אסוציאטיבי. הספר עוסק בקשת רחבה של נושאים. כספר מוסר, הוא כולל גם לימודי הנהגה רבים ביחס לנושאים יומיומיים (מסחר וכספים, נישואין ויחסי אישות, חיי אדם, מנהגי הקהילה היהודית ועוד) ומכאן חשיבותו גם כתעודה היסטורית להכרת חיי היהודים והאידאולוגיה היהודית באירופה של סוף המאה ה-12 וראשית המאה ה-13.
אף כי הספר דורש מן ה"חסיד" להתרחק מכל נגיעה בנצרות ובפולחנה, הוא אינו דורש ממנו להתנתק כלכלית מן התושבים הנוצרים ומן הקשר היום יומי איתם.
יצחק בער השווה את הכותבים לנזירים והראה כי לא התנזרו ממין, וראו במשפחה מוסד חשוב העוזר לאדם שלא לחטוא ולתעל את חשקיו המיניים בצורה ממוסדת. זאת בניגוד לנזירים הגורסים כי התנזרות מוחלטת ממין תגרום לויתור על התאווה המינית.
אפרים אלימלך אורבך בהתחלת ההקדמה, הערה 1, דברים חריפים של המהדיר נגד פרופ’ יצחק בער, שלדברי אורבך "מגדיש את הסאה ומפריז על המדה בדברו על השפעות הסביבה הנוצרית על ספר חסידים". ומהדורת מאוחרות השמיטו את ההערה.
בחלק מן ההוצאות מובאת יחד עם הספר גם "צוואת רבי יהודה החסיד" - רשימה קצרה של 78 סעיפים (״אזהרות״), הנהגות ודברי מוסר.
נוסחאות הספר
הספר נדפס לראשונה, על פי כתב יד ירושלמי, בבולוניה בשנת יפר"ח (1538). מהדורה זו נדפסה שוב בבזיליא ובקרקוב בשנת ה'שמ"א, ועוד. במהדורות אלו נדפסו 1,172–1,178 סימנים.
בשנים תרנ"א–תרנ"ג הדפיס יהודה הכהן ויסטינצקי את "דפוס ברלין" – נוסח חדש של הספר על פי כתב-יד פארמה שבו 1,983 סימנים, 850 יותר מהספר הנפוץ עד אז, בתוספת ציון המקורות מהם שאב המחבר. יעקב פריימאנן בספרו "מבוא לספר חסידים" כתב שכתב-יד פארמה הוא הנוסח הקדום מבין שתי הנוסחאות.
פירושים לספר
החל משנת תפ״ד נלווה לספר בהרבה דפוסים ״פירוש קדמון״. במשך הדורות נכתבו כשלושים חיבורים של פירושים, הערות, הגהות וציון מקורות הספר. ביניהם בולט פירושו של החיד"א "ברית עולם" שנדפס יחד עם ספרו "לב דוד". הרב אליעזר פאפו כתב קיצור לספר חסידים בשם ״יעלזו חסידים״ בתוספת ביאור משל החיד״א ושלו. במהדורת ״ספר חסידים המפואר״ בעריכת הרב שמעון גוטמן נדפס ״ילקוט מפרשים״. הרב ראובן מרגליות חיבר את הפירוש "מקור חסד", המציין למקורותיו של ספר חסידים כמו גם למקורות שונים שדנו בדבריו. פירושו יצא לאור יחד עם פירוש החיד"א בהוצאת מוסד הרב קוק.
טונגוסקה תחתונה
נהר טונגוסקה תחתונה (ברוסית: Нижняя Тунгуска) הוא נהר במזרח סיביר שברוסיה, הזורם ממזרח לצפון-מערב עד למפגש עם נהר יניסיי באזור העיר טורוחאנסק. בחורף, מאוקטובר ועד מאי הנהר מכוסה קרח. בחודשי הקיץ בנהר עוברות ספינות המביאות אספקה ליישובים לאורך הנהר.
בשלב התכנון נמצא פרויקט הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית על הנהר. זו צפויה להיות תחנת כוח הידרואלקטרית הגדולה ברוסיה וייתכן אף הגדולה בעולם. שלב ראשון של תחנת הכוח צריך להיות בהספק של כ-10,000 מגוו"ט (הספק של כל תחנות הכוח בישראל הוא כ-12,000 מגוו"ט). בשלב סופי הספק יכול להגיע לכ-20,000 מגוו"ט. כתוצאה מהקמת התחנה ייווצר אגם חדש בשטח של כ-10 אלף קמ"ר ויהיה צורך להעביר למקום מגורים חדש כ-8,000 אלף תושבים. הקמת המתקן צפויה להתחיל בשנת 2010 וימשך 18 שנים. יחד עם זאת, המחלוקת לגבי ההשלכות הסביבתיות של הפרויקט טרם הסתיימה.
מגאפון (חברה)
חברת מגאפון היא חברת תקשורת המפעילה רשת סלולרית ברוסיה ומספקת שירותי טלפוניה מקומית, שירותי גישה לאינטרנט ושיחות בינלאומיות.
בשנת 1993 החברה הוקמה לראשונה בסנקט פטרבורג בשם "GSM צפון-מערב" ובשנותיה הראשונות הייתה בבעלות מפעילות סלולרי מסקנדינביה. במאי 2002 אורגנה מחדש תחת השם מגאפון.
החברה פועלת ב-83 סובייקטים פדרליים של רוסיה וכך גם בטג'יקיסטן ובאבחזיה ודרום אוסטיה. נכון לסוף 2015 היו מנויים בה 100.8 מיליון איש.
במאי 2017 מערך המחשוב של החברה נפגע מתוכנת הכופר "WannaCry".
יחסי טורקיה–ניו זילנד
יחסי טורקיה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין ניו זילנד. על פי משרד החוץ הטורקי היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות חמים וידידותיים. קהילה של כ-1,500 טורקים קיימת בניו זילנד.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה שלחו אנזא"ק כוחות צבאיים שונים לחזיתות שונות. כוחות ארצות הברית התמקדו בעיקרם בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה ובמלחמה נגד בולגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הגרמנית. לעומתה, הכוחות האחרים באנזא"ק, אוסטרליה וניו זילנד, הגיעו למצרים והשתלבו בחיל המשלוח המצרי, שנלחם בעיקר בארץ ישראל ופלסטין נגד האימפריה העות'מאנית, טורקיה של היום. לעומת אוסטרליה, שזכורים כמה קרבות הרואיים שלה נגד העות'מאנים, ניו זילנד נלחמה באופן עצמאי נגד העות'מאנים פעם אחת בלבד, בקרב עיון קרא.
קרב עיון קרא
בבוקרו של ה-14 בנובמבר 1917 חצתה דיוויזיית אנזא"ק את נחל שורק ממערב למזרח, התמקמה באזור הכפר אל-קוביבה. מפקדת הדיוויזיה הוצבה בנקודת תצפית בקבר שייח הנמצא כיום בחלקו הצפוני של כפר גבירול, ממנו הייתה תצפית על כל הסביבה הקרובה, כולל תצפית על המושבות העבריות שבאזור. משימת פריצת הקו הטורקי, שהיה מצפון למקום ההערכות של דיוויזיית אנזא"ק, הוטלה על בריגדת הרובאים הרכובים הניו זילנדית (New Zealand Mounted Rifles brigade). בשעות הבוקר המאוחרות נעה החטיבה הרכובה בכיוון צפון-צפון-מערב, על פני המישור הנמצא מדרום לעיינות של היום. הם נערכו מדרום לוואדי חנין (בין עיינות לבית עובד), על רכס נמוך, ומיקמו שם את סוללת הארטילריה שלהם ואת מפקדת החטיבה. הקו הטורקי הראשון נמצא כקילומטר אחד צפונה, על גדתו הצפונית של ואדי חנין, באזור בית עובד של היום.
למפקדים הניו זילנדים נראתה התקפה חזיתית על העמדות העות'מאניות כמסוכנת מדי והם החליטו על התקפה משולבת שבה הרגימנט של אוקלנד, (AMR) יאגף משמאל (מערב), הרגימנט של קנטרברי (CMR) יאגף מימין והרגימנט של וולינגטון (WMR) יתקוף את העמדות בהסתערות חזיתית בחיפוי ארטילרי. ההתקפה החלה ב-11 בבוקר ונעצרה כאשר רובאי קנטרברי, שניסו לבצע איגוף דרך הפרדסים של נס ציונה, נתקלו באש חזקה ויעילה. הפיקוד הניו זילנדי שם לב כי הטורקים נוקטים טקטיקה הגנתית בלבד והמשיך בהתקפה כאשר קידם את הגדוד האוקלנדי לעומק האגף המערבי. בעת ששני האגפים הניו זילנדים חיפו באש מכונות ירייה ובארטילריה, ביצע הגדוד הוולינגטוני הסתערות רגלית על קו העמדות הראשון של הטורקים. ההתקפה הצליחה והעמדות נתפסו וקני מכונות היריה הטורקיות שנתפסו, הופנו עתה צפונה לכיוון קו העמדות הטורקי הבא. נראה כי הכוח המתגונן היה בנחיתות מספרית מול הכוח התוקף, וגם סבל מהעדר רוח קרב, ולפחות בשלבים הראשונים של הלחימה, למרות עליונות עמדות הכוח המגן, לא נתקלו הכוחות התוקפים בהתנגדות חזקה.
הרגימנט של אוקלנד שהיה באגף המערבי קיבל פקודה לכבוש שורה של גבעות שהיו באגף הצפון מערבי (במיקומו העכשווי של מושב גן שורק). למרות היותם בשטח נחות הצליחו הניו זילנדים לכבוש את שורת הגבעות על ידי הסתערות חזיתית על גבעה אחת ואז, הסתערות רגלית נוספת על הגבעה הבאה תוך שימוש בחיפוי מהגבעה שנכבשה זה עתה. בעזרת תמרונים אלו נמנעו הניו זילנדים מהשגרה אליה נכנסו רבים מקרבות מלחמת העולם הראשונה, של הסתערויות רגליות לאורך חזית רחבה שהביאו פעמים רבות למצב שבו כל צד נאחז בעמדותיו ללא יכולת להשיג הישגים קרקעיים ובמקביל, ספיגת אבדות קשות.
הרגימנט של אוקלנד המשיך וניסה לכבוש עמדות נוספות הנמצאות מצפון לעמדות אותן כבש, אך נתקל באש חזקה של כוח טורקי שהועבר מהאגף המזרחי של הקרב אל האגף המערבי. מפקד הגדוד, הקולונל מק'קרול, זיהה את המצב כקריטי וככזה אשר עלול לגרור תסבוכת לכוחותיו והחיש גם כוחות עזר, שלא היו אמורים להילחם, אל קו האש, עד אשר הגיעה פלוגת התגבורת. בעת שהגיעה פלוגת התגבורת לקו האש, הפכה כבר האש הטורקית להתקפת נגד סדורה כנגד העמדות שנתפסו על ידי הרגימנטים של וולינגטון ושל אוקלנד תוך חיפוי של מכונות ירייה מעמדות שולטות וחיפוי ארטילרי שקיבל הכוח הטורקי מסוללת תותחים שמוקמה בפרדסי ראשון לציון. כיוון המתקפה הטורקית היה לדרום מערב והיא כוונה אל התפר שבין שני הגדודים הניו זילנדים. אלא שהטורקים לא היו מודעים לכך שבעת שהתחילה ההתקפה שלהם, הצליח כוח של הגדוד הוולינגטוני לכבוש עמדה חשובה נוספת על הרכס אותו תקף וכך, נכנסו החיילים הטורקים לאזור נמוך שנשלט על ידי מספר עמדות שנכבשו על ידי הניו זילנדים וספגו אש כבדה של מכונות ירייה. בין 14:30 ובין 16:00 התפתח קרב עז בין שני הגדודים הניו זילנדים ובין כ-1,000 עד 1,500 חיילים טורקים על הרכס אותו כבש קודם לכן הרגימנט של אוקלנד. הניו זילנדים השכילו לתגבר את כוחם בקו האש על ידי שינוע מהיר של חייליהם כשהם רכובים על סוסים, אולם בקו האש עצמו, נערכו קרבות מטווחים קצרים בין החיילים הרגלים של כל צד. כל כוח קטן שהצליח להשתלט על קו הרכס, שלט למעשה באש שטוחת מסלול על שני צידי הרכס.
נקודת ההכרעה של הקרב הייתה עם הגעת פלוגת תגבורת ניו זילנדית, בפיקודו של קפטן האריק מהגדוד הוולינגטוני. פלוגה זו הייתה ממוקמת ברכס הראשון אותו כבשו הוולינגטונים ושתי מחלקות שלה נעו רכובות על גבי סוסים באיגוף מערבי ארוך. תחילה נעו לאורך ציר כביש יפו-עזה, כשהם מוסתרים על ידי הרכס אותו כבשו, אולם לאחר מכן, הם רכבו בשטח נשלט באש טורקית. הם ירדו מסוסיהם כ-200 מטרים מהעמדה הטורקית החזקה והשלטת שכונתה "the red Knoll" והסתערו עליה רגלית. לאחר קרב כידונים קשה, בו נהרג גם קפטן האריק, הצליח הכוח הניו זילנדי לכבוש את העמדה הטורקית והחל לירות ממנה, בעזרת המקלע הטורקי, לעבר הכוח הטורקי. באותה עת, נמשכה עדיין התקפת הנגד הטורקית בחלק הצפוני של הרכס, אולם, אש המקלע הטורקי שכבר לא איימה על הכוח הניו זילנדי הצפוני, איפשרה לרגימנט של אוקלנד להדוף את ההתקפה הטורקית. בכך למעשה, נסתיים הקרב. הכוח הטורקי נמצא בשטח נחות והחל בנסיגה לכיוון צפון מזרח. קולונל מק'קרול, מפקד גדוד אוקלנד, נפצע בעת שנתן פקודה לכוחותיו לרדוף אחרי הטורקים הנסוגים, אך חייליו היו תשושים וחסרי תחמושת ולמעשה לא בוצעה רדיפה ממשית.
סרט מלחמה
סרט מלחמה הוא סרט קולנוע או טלוויזיה העוסק באירועים הקשורים לאירוע צבאי או מלחמתי מכל סוג. סרטי מלחמה מתמקדים, בדרך כלל, בדמויותיהם של הלוחמים הנלחמים במלחמה על מנת לעורר אמפתיה לחיילים או על מנת לעודד תחושה אנטי מלחמתית, מרבית סרטי המלחמה עוסקים באירועים היסטוריים שקרו בעבר, אך חלקם מראים גם מלחמות שלא קרו במציאות, פרי דמיונו של התסריטאי.
היסטוריה
בעשורים הראשונים של המאה ה-20 היה קושי להפיק סרטי מלחמה בגלל שאלו דרשו השקעות בתקציב ובאפקטים מיוחדים. עם זאת, היו כמה סרטים מוקדמים שהתנסו בסוגה זו, כמו "קריאת קרב של שלום" שניסה בשנת 1915 לחזק את תפיסת החשיבות של המלחמה כשהציג פלישה אירופית לניו יורק, ו"הולדתה של אומה" שיצא באותה השנה ועסק במלחמת האזרחים האמריקאית וזכה להצלחה כלכלית, ששינתה את התפיסה לגבי כדאיות הפקתם של סרטים אלו.
עד סוף מלחמת העולם הראשונה סרטים נוספים התמקדו במלחמה, חלקם גלשו למחוזות התעמולה, וחלקם קראו לפציפיזם. חלקם זכו להצלחה בקופות. לאחר תום המלחמה ירד קצב הפקתם של סרטים אלו.
כמה סרטי המלחמה קלאסיים נוצרו בשנות ה-20 וה-שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר ההשפעה של מלחמת העולם הראשונה עדיין הורגשה, והייתה לנושא נפוץ עבור סרטים אלו, שהתמקדו לא פעם בזוועות שלהן נחשפו החיילים במלחמה. סרטי המלחמה הידועים ביותר מתקופה זו הם: The Big Parade מ-1925 ו-What Price Glory? מ-1926.
בשנות ה-40 ושנות ה-50 הופיעו סרטי מלחמת העולם השנייה שעסקו בתחילת המלחמה ובעימות בין הבריטים לגרמנים באירופה, כשני עשורים לאחר מכן, החלו גם האמריקאים להתעניין בסרטי המלחמה וסרטיהם עסקו בעיקר במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם. העיסוק במלחמת ווייטנאם החל בסוף שנות ה-70 (מקרה מיוחד הוא הסרט הכומתות הירוקות, שיצא בשנת 1968). סרטים ידועים שעסקו במלחמה זו, כמו "אפוקליפסה עכשיו", "פלאטון" ו"מטאל ג'אקט", הפכו לאחר מכן לסרטי פולחן.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הופקו מספר סרטים הוליוודים בנושא מלחמת העולם השנייה, בהם שני סרטים שביים סטיבן ספילברג: להציל את טוראי ריאן שזכה בחמישה פרסי אוסקר ורשימת שינדלר שזכה בשבעה.
בישראל למודת המלחמות והקרבות הופקו סרטי מלחמה רבים, בהם "גבעה 24 אינה עונה" (מלחמת העצמאות), "אוונטי פופולו" (מלחמת ששת הימים), "כיפור" (מלחמת יום הכיפורים), "ואלס עם באשיר" (מלחמת לבנון הראשונה) ו"מבצע יונתן" (מבצע יונתן).
אונה צ'ין-ריילי
אונה צ'ין-ריילי (בין השנים 1964–2019 הייתה ידועה רק בכינוי מספר אחת, באנגלית: Una Chin-Riley, או Number One) היא דמות בדיונית אשר הופיעה לראשונה בפרק "The Cage" (1964) - פרק הפיילוט הראשון, שלא נבחר, עבור סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית". בסדרה המקורית גילמה את הדמות השחקנית האמריקאית מייג'ל בארט. לאורך עשרות שנים הייתה מספר אחת דמות חסרת שם שהוכרה רק בכינויה. היא תוארה כאינטלקטואלית, פותרת בעיות, והשנייה בשרשרת הפיקוד, הכפופה ישירות לקפטן כריסטופר פייק. היא מבצעת את התפקיד לפייק "כספוק בשלב מאוחר יותר לקירק". למרות שאין הדבר נאמר בצורה מפורשת על המסך, נרמז כי מספר אחת לוקחת פיקוד על ספינת החלל אנטרפרייז כאשר פייק משוגר אל כוכב הלכת טאלוס IV. מאוחר יותר, היא משוגרת בעצמה אל פני הכוכב. במהלך "The Cage", מספר אחת מוכיחה לחוטפיה החייזרים שבני-האדם מעדיפים למות מאשר להיות עבדים.
את הדמות גילמה בסדרה המקורית השחקנית האמריקאית מייג'ל בארט, אשר המשיכה לאחר מכן לגלם את דמויותיהן של קריסטין צ'אפל ולואקסנה טרוי, כמו גם את קולו של מחשב הפדרציה; דמותה של מספר אחת הופיעה בסדרה המקורית רק בפרק הפיילוט משנת 1966 (אשר שודר לראשונה בטלוויזיה רק בשנת 1988), ובפרק הכפול "The Menagerie", המשלב חומרים מצולמים מפרק הפיילוט.
לדברי ג'ין רודנברי וסטיבן ויטפילד, הבולטות של אישה בין אנשי צוות של ספינת החלל הייתה אחת הסיבות לכך שהפיילוט של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" נדחה על ידי בכירי רשת NBC, שבנוסף לכינוי הפיילוט "שכלתני מדי", הרגישו שדמות החייזר ספוק וקצינה נשית בכירה יידחו על ידי קהל הצופים, למרות שרודנברי גם סיפר סיפור על איך גם נשים של העידן העתידני התקשו לקבל אותה. עם זאת, בספרו "Inside Star Trek: The Real Story", המפיק הרברט סולואו שיער כי לרשת לא הייתה התנגדות לדמות, אולם כעסו על ליהוקה של שחקנית אלמונית יחסית לתפקיד כה ראשי, רק כיוון שהיא מנהלת רומן עם רודנברי. כאשר רשת NBC הזמינה לבסוף פיילוט שני, רודנברי התפשר וביטל את דמותה של מספר אחת, אולם היבטים מסוימים של הדמות שלה - במיוחד, התנהגותה הקרירה ואופיה הלוגי - מוזגו עם אלו של ספוק (אשר מופיע ב-"The Cage"), במהלך הריצה הרגילה של הסדרה.
למרות ביטולה של הדמות בסדרה המקורית, דמותה סיקרנה את מעריצי הסדרה, ובמרוצת השנים היא הפכה לדמות מרכזית במספר ספרי מסע בין כוכבים, בסדרות קומיקס ובספרות מעריצים. בשנת 2019 הוחזרה הדמות לקאנון של יקום מסע בין כוכבים, כדמות קבועה בסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", יותר מחמישים שנה לאחר הופעתה האחרונה בו. בדיסקברי מגלמת את דמותה של מספר אחת השחקנית רבקה רומיין, שהמשיכה לגלם את דמותה גם בסדרה "מסע בין כוכבים: מסעות קצרים". בגלגול זה מוצגת הדמות כיד ימינו של פייק, וכדמות מרכזית בשרשרת הפיקוד של האנטרפרייז, באופן מודגש וברור הרבה יותר מאשר בפרק הפיילוט.
במאי 2022 החלה הקרנה הסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים", המתארת את מסעות האנטרפרייז בתקופה שבין העונה השנייה של דיסקברי והסדרה המקורית ובה רומיין מגלמת את הדמות.
שם הדמות
"מספר אחת" הוא מונח נפוץ בפנייה לקצין המבצעים של ספינה, במיוחד בצי המלכותי הבריטי עבור "הסגן" או "הקצין הראשון" על סיפון אונייה; השני בשרשרת הפיקוד, לאחר הקפטן; בצי האמריקני קצין המבצעים מכונה בדרך כלל בכינוי "XO". בציים אחרים תפקיד זה ידוע בשמות אחרים, כגון "the exec", "Executive Officer" או "XO". ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", קפטן ז'אן לוק פיקארד מרבה להשתמש ב"מספר אחת" בפנייה אל הקצין הראשון שלו, ויליאם רייקר; וזאת למרות שקפטן ג'יימס ט' קירק מעולם לא התייחס על המסך לקצין המבצעים שלו ספוק בכינוי "מספר אחת".
עד 2019, שמה האמיתי של מספר אחת מעולם לא התגלה במסגרת הקאנון - לא בפרק "The Cage", לא בפרק "The Menagerie" ולא במסגרת הופעותיה בסדרה "דיסקברי". בפרק האחרון בעונה השנייה של הסדרה קורא לה פייק לראשונה בשמה, "אונה" ("Una"). הדבר לא מנע ויכוחים בין מעריצים שנמשכו מספר ימים נוספים מאחר שבכתוביות באתר "נטפליקס" (ומאוחר יותר גם בגרסת ה-בלו ריי של העונה) נכתב בטעות "Noona", בעוד שבכתוביות בשירות CBS All Access נכתב "" במקום שמה. לאחר מספר ימים אישרה הפקת הסדרה כי השם הנכון הוא "Una", בדומה לשמה במרבית ספרי הזיכיון שאינם חלק מהקאנון של מסע בין כוכבים. השם אונה אושר סופית בקאנון בפרק "Q&A" בסדרה מסע בין כוכבים: מסעות קצרים, שם הופיע שמה כתוב על לוח דיגיטלי.
ב-8 בספטמבר 2021 נחשף שמה המלא בסרטון שהוצג לכבוד "יום מסע בין כוכבים", אונה צ'ין-ריילי.
מוצאה וקורותיה
ויכוח ניטש בקרב מעריצי הסדרה במשך שנים, האם היא בכלל אנושית. מאז פרק "מסע בין כוכבים" הראשון, היו שפירשו את הכינוי שלה כשמה המלא והנכון. בספר "Vulcan's Glory" היא מוזכרת כאינטלקטואלית ביותר של הדור שלה, ומכאן שמה, וכי מוצאה הוא כוכב הלכת איליריה (Ilyria). במספר ספרים, בעיקר "The Children of Kings" מצוין כי שמה האיליריאני לא ניתן לביטוי בשפות הרגילות, ומאחר שהייתה הראשונה בכיתתה באקדמיית צי הכוכבים, אימצה לעצמה את השם "אונה" ("Una") שמשמעותו "אחד" או "ראשון".
בספר "Desperate Hours" מסדרת ספרי "מסע בין כוכבים: דיסקברי" מופיעה מספר אחת כדמות מרכזית בעלילה. בספר היא משתפת פעולה עם סארו המשמש כקצין שני על סיפון ה"שנזו" במטרה לנטרל כוח עתיק המאיים לחסל התנחלות אנושית על כוכב מרוחק. השניים מפתחים קשר מיוחד בגלל היותם בני גזעים שהתפתחו מנטרפים בניגוד לשאר צוות הספינה שהתפתח מטורפים.
בהמשך הסדרה "דיסקברי" אונה הוצגה כאנושית, אך במהלך עונתה הראשונה של "עולמות חדשים ומשונים" התברר כי היא אכן איליריאנית, שהסתירה את מוצאה החייזרי, מאחר שהאיליריאנים נהגו לשפר את עצמם גנטית, פרקטיקה אסורה בפדרציה. בעקבות זאת הודחה מתפקידה כסגניתו של פייק, ונעצרה.
במהלך עונתה השנייה של הסדרה, טוענת עורכת דינה האיליריאנית של אונה כי אונה עומדת בקריטריונים של פליטה שביקשה מקלט מקפטן פייק, וכי פייק פעל בהתאם לפקודות הנוגעות לפליטים כשלא חשף את מוצאה האיליריאני. לאור זאת היא מזוכה באופן מלא וחוזרת לתפקידה כסגניתו של פייק על ה"אנטרפרייז".
הופעות מחוץ לקאנון
הסופר פיטר דייוויד, בסדרת ספריו "Star Trek: New Frontier", רמז כי האם של רובין לפלר, מורגן פרימוס (דמות אלמותית וקבועה בסדרה), הייתה מספר אחת, וכי היא בעלת מאפיינים הדומים לאלו שגולמו על ידי מייג'ל בארט. קיימת תמיכה באופן רופף לכך בספרו של ג'רי אולטיון, בו הסופר מתייחס אל מספר אחת כ-"קומנדר לפלר" בפרק הראשון, למרות שאין בכך שום הגיון כרונולוגי המבוסס על ההיסטוריה של מורגן פרימוס.
בסדרת חוברות הקומיקס "Star Trek: Early Voyages", היא מכונה לוטננט-קומנדר רובינס. דמות הפונה אליה בשמה הפרטי נקטעת, ולפיכך אנחנו רק יודעים ששמה הפרטי מתחיל עם "Eur-".
בחודש מרץ 2009, IDW Publishing השיקה את "Star Trek: Crew", סדרת קומיקס שנכתבה ואוירה על ידי ג'ון ביירן, שמתמקדת בקריירה המוקדמת של מספר אחת (לפני כריסטופר פייק). בהתאם לחידה המתמשכת בנוגע לשם שלה, בקומיקס אין התייחסות לשמה של הדמות, ולעיתים קרובות משתמשים בתחבולות של דיאלוג, כדי למנוע זיהוי שלה מעבר לדרגתה.
פיראן
פִּירָאן היא עיירת נמל בדרום-מערב סלובניה, השוכנת לחוף הים האדריאטי.
היסטוריה
עדויות ליישוב מאורגן במקום קיימות החל מהמאה ה-1 לפנה"ס עת נשלט האזור על ידי הרפובליקה הרומית. במחצית השנייה של המאה ה-6 פשטו על העיר האווארים וכבשו אותה. במהלך המאה ה-8 עבר היישוב לחזקת האימפריה הפרנקית ובהמשך לחזקת האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1283 נכבש המקום על ידי הרפובליקה של ונציה ובעיירה חלה תנופת פיתוח כלכלי. ב-1558 פרצה במקום מגפת דבר אשר גרמה למותם של שני שלישים מתושבי פיראן. ב-1797 לאחר קריסת הרפובליקה הוונציאנית עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג, אך ב-1806 נכבשה על ידי צבאותיו של נפוליאון בונפרטה והפכה חלק מהקיסרות הראשונה של צרפת. ב-1814 שבה לידיים אוסטריות.
העיר נשלטה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית עד למלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה נכללה בשטחי ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה פיראן בשטחי האזור החופשי של טריאסטה תחת פיקוח האו"ם וב-1954 סופחה לרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר הסיפוח היגרו תושבים רבים ממוצא איטלקי לשטחי איטליה. ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר שמה קץ למחלוקת בין יוגוסלביה לאיטליה. במקום הוקם מבדוק, וכן קמה תעשיית מזון מן הים.
ב-1991 לאחר פירוק יוגוסלביה נכללה פיראן בשטחי סלובניה.
הקהילה היהודית
לפי מקורות שניוניים הגיעו יהודים לפיראן במחצית השנייה של המאה ה-14, עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה. התיעוד הראשון בכתובים לנוכחות יהודים בפיראן הוא מ-1480. התיעוד הוא בהקשר להקמת בנק בבעלות יהודית. עד לשלהי המאה ה-17 מתועדים כתבי זכויות שניתנו ליהודים שעסקו במתן הלוואות.
בני הקהילה התגוררו ברובע אשר שכן במרכז בעיר העתיקה וכונה בהמשך Židovski Trg (הרובע היהודי). במקום פעל בית כנסת אשר על חורבותיו הוקמה בהמשך כנסיית סטפן הקדוש. במקום פעל בית עלמין יהודי שאת שרידיו לא ניתן היה לאתר. ב-1714 הוטל על היהודים לגור בגטו שבודל משאר חלקי העיר העתיקה. בסוף המאה ה-18 לא תועדה נוכחות יהודים בעיר.
ב-1980 בוצעו עבודות חפירה ושיקום באזור העיר העתיקה והגטו היהודי. המקום נקרא מחדש: "כיכר הרובע היהודי" (בסלובנית: Kare Zidovski trg). עם זאת, מבנים עתיקים אשר שימשו למגורי בני הקהילה היהודית ברובע נהרסו במסגרת עבודות הפיתוח.
סלע (מטבע עתיק)
סלע היה מטבע שהשתמשו בו בזמן הקדום. ערכו של הסלע היה 4 דינרים, שהם 24 מעות, שהן 48 פונדיונים, שהם 96 איסרין, שהם 192 מוסמיסים, שהם 384 קונטרונקים, שהם 768 פרוטות. על פי מסורת הגאונים והרמב"ם משקלו היה 17 גרם, כמשקל 4 דינרי זהב בארצות ערב, ומקביל למשקל 384 גרעיני שעורה בינוניים. על פי מסורת אחרת של רש"י, הנתמכת מהממצא הארכאולוגי מימי בית המקדש השני, משקלו 14.2 גרם.
שווי הסלע
במשנה מאוזכר כי ה"סלע של קדש הוא שווה ל-48 פונדיונין" (בכורות נ א).
משקל הסלע
הרמב"ם, במשנה תורה כותב "וכמה הוא משקל הסלע, שלוש מאות וארבע ושמונים שעורה בינונית", ואילו בפירוש המשנה לרמב"ם, מבאר את תוכן החשבון ואזכורי משקל הסלע בתורה;
אזכורים במשנה
סלע שווה ל-4 דינרים.
על פי המשפט העברי עונשו של מוציא שם רע היה 100 סלעים. "ראה כמה החמירה תורה בין חומסי חמס לאומרי לשון הרע, שאונס ומפתה וחומס חמס נותן ה' סלעים (צ"ל חמישים סלעים) ואינו לוקה, המוציא שם רע לוקה ונותן מאה סלע." (תוספתא ערכין ב ו).
ואילו האונס והמפתה היה נקנס ב-50 סלעים. "ובאונס ובמפתה להקל ולהחמיר, כיצד אחד שאנס ופתה את הגדולה שבכהונה, ואת הקטנה שבישראל נותן חמישים סלע". (משנה מסכת ערכין ג ד), על פי האמור בתורה, בספר דברים:
מילה בסלע
בתלמוד מובא הפתגם שפירושו, אפילו אם הדיבור יקר, ואף שווה למטבע ה'סלע' אך השתיקה שווה כפליים.
לעיתים מצוי שימוש הפוך בצמד המילים 'מילה בסלע' כתגובית הסמכה של מאן דהו, על מאמר דעה שנראה לו חשוב, צודק או נוקב. משמעות הביטוי בהקשר זה היא, כי כל מילותיו של הדובר כאילו חקוקות בַּסלע, ולא ניתן לערער עליהן או על חשיבותן (בדומה לביטוי האנגלי "carved in stone").
XL איירווייז (גרמניה)
XL איירווייז גרמניה (בגרמנית-XL Airways Germany) הייתה חברת תעופה גרמנית שבסיס פעולתה היה בנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט. החברה הפעילה טיסות שכר והייתה לה חברת אחות XL איירווייז בצרפת. החברה הפעילה גם טיסות עבור חברות אחרות אשר חכרו את מטוסיה.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2006 על ידי קבוצת אויון מאיסלנד. באותה שנה נקנתה החברה ושמה שונה ל-XL איירווייז גרמניה ובכך חברה לחברות XL איירווייז צרפת ו-XL איירווייז אנגליה. בשנת 2007 הטיסה החברה כ-200,000 נוסעים ברחבי גרמניה. בשנת 2008 בעקבות המשבר העולמי ועליית מחירי הדלק נכנסה החברה לקשיים ולאחר מכאן נרכשה על ידי בנק השקעות גרמני.
ב-27 בדצמבר 2012, הגישה בקשה לפשיטת רגל;
עוצבת התקומה
עוצבת התקומה (חטיבת האש 213, בעבר אגד ארטילרי 9222) היא חטיבת אש הכפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת בצה"ל.
XL איירווייז (גרמניה)
היסטוריה
הטיסות עצמן הופסקו ב-14 בדצמבר.
ב-3 בינואר 2013, חברת התעופה נסגרה סופית.
עוצבת התקומה
היסטוריה
במלחמת ששת הימים פעל אגד 213 כאגד הארטילרי של אוגדה 38 והופעל בצורה מתוכננת בקרב אום-כתף. האגד הוקם כאגד קבוע ב-1970 והוכפף לעוצבת המפץ. האגד כלל בתחילת פעילותו שני גדודי תומ"תים M-50, גדוד תותחים נגררים, גדוד מרגמות 120 מ"מ וגדוד מכמ"ת 160 מ"מ.
במסגרת הקמת אוגדה 146 כאוגדה קבועה במהלך 1973, השתתף האגד באימון האוגדה. ימ"ח האגד מוקם באזור נווה יעקב מצפון לירושלים, ושניים מגדודיו קלטו את התומ"תים החדישים M-109.
במלחמת יום הכיפורים גויס האגד בפיקודו של דניאל אבידר, ויחידותיו יצאו על זחלים לשטחי ההערכות בפאתי רמת הגולן. כוחות האגד לחמו בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן ולאחר מכן עברו לחזית המצרית.
לאחר המלחמה קיבל האגד את השם עוצבת התקומה ואת המספר 9222.
במלחמת לבנון הראשונה גויס האגד בפיקודו של עודד צ'ופ ותפס את גזרת רמת הגולן בכוננות מול צבא סוריה. גדוד המכמ"ת של האגד צורף לכוחות הלוחמים בלבנון.
קרב סריקמיש
קרב סריקמיש התרחש במלחמת העולם הראשונה מ-22 בדצמבר 1914 ועד 17 בינואר 1915 בין צבאות האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרוסית, באזור מזרח טורקיה בפאתי הרי הקווקז. הקרב הסתיים בניצחון רוסי ופתח אפשרות להתקדמותם לתוך השטח שבשליטת האימפריה העות'מאנית.
תוכניות הצדדים
במהלך נובמבר 1914 עבר הצבא הרוסי את הרי הקווקז בכוונה להתקדם לכיוון מבצר ארזורום העות'מאני. הרוסים לא ראו בחזית הקווקז חזית לחימה ראשית. עיקר תשומת הלב ההופנתה ללחימה באזורי גליציה, פרוסיה ופולין.
באופן פורמלי היה מפקד הכוחות מושל הקווקז אילריון וורונצוב-דשקוב. מעשית הוא לא התערב בפיקוד ונתן חופש פעולה לסגנו אלכסנדר מישלייבסקי וראש המטה ניקולאי יודניץ'. בעקבות התבוסה של הצבא הרוסי באזור פרוסיה עברו חלקים משמעותיים של הצבא הקווקזי לפולין. בעקבות זאת הוחלט על גיוס מתנדבים ממוצא ארמני מקרב תושבי האזור.
בעקבות התקדמות הרוסים התמקם כשני שלישים מהכוח באזור סריקמיש בעומק השטח הטורקי ואספקת התחמושת התבצעה באמצעות מסילת רכבת בודדת.
מהלך הקרב
ב-23 בדצמבר הצליחו העות'מאנים להביא לנסיגה משמעותית של הכוח הרוסי באזור אולטה (צפון מערבית לסריקמיש). באותו יום הצליח הכוח הרוסי בסריקמיש להדוף את המתקפה העות'מאנית בקושי רב ורק תודות לתגבורת שהגיעה ברגע אחרון כאשר הקרבות התנהלו כבר בתוך היישוב. לאזור הגיע המפקד בפועל של הצבא הרוסי בקווקז אלכסנדר מישלייבסקי עם ראש המטה ניקולאי יודניץ'. מישלייבסקי העריך שאין סיכוי לעמוד במתקפה העות'מאנית ועזב את האזור תוך מתן פקודה לנסיגה. הפקודה שהוא השאיר לא נחתמה ובמסילת ברזל לסריקמיש המשיכו להגיע כוחות נוספים ואספקה. הפיקוד באזור הושאר לגאורגי ברכמן וניקולאי יודניץ'.
ב-24 בדצמבר התקדמו הכוחות העות'מאנים שנעו דרום-מזרחה מכיוון אולטה 75 ק"מ, אך לא הגיעו למסילת הברזל כמתוכנן ולכן היא לא נותקה והמשיכה להיות עורק אספקה חשוב לרוסים.
ב-25 בדצמבר הצליחו העות'מאנים להתקדם באזור דרומית לסריקמיש ולכן פנו מערבה בכוונה לכתר את הכוח הרוסי. הם היו במרחק של כ-40 ק"מ מסריקמיש. התקדמותם הייתה איטית בהרבה מהמתוכנן לאור מזג האוויר הקשה באזור. הכוח העות'מאני לא היה מוכן ללחימת חורף. כמו כן מבחינת אספקה הוא נתמך באוכלוסייה מוסלמית מקומית והיקף אספקת מזון היה מוגבל. חיילים רבים מתו מקור ששרר באזור ההררי. באותו יום החליטו הרוסים להתחיל בנסיגה מסריקמיש במטרה למנוע את הכיתור. בעיירה נשארו רק כמה אלפי חיילים.
ב-29 בדצמבר החלה מתקפה כוללת על סריקמיש בה השתתפו כ-12 אלף חיילים. למרות עדיפות מספרית משמעותית לא הצליחו העות'מאנים לכבוש אותה ואיבדו כ-6,000 חיילים. ביום למחרת הצליחו רוסים להסב לאויב אבדות נוספות ביער סביב סריקמיש. העות'מאנים החלו לאבד את המומנטום להתקפה.
הרוסים הצליחו לנצל את המצב היטב, ובתחילת ינואר 1915 עברו למתקפת נגד. לקראת 4 בינואר הייתה הדיוויזיה ה-9 העות'מאנית מכותרת. שרידים של דיוויזיה 10 נסוגו תוך אבדות קשות.
מרגון גדול
מרגון גדול (שם מדעי: Mergus merganser) הוא מין ברווז גדול השוכן בנהרות ובאגמים באזורים המיוערים באירופה, צפון ומרכז אסיה ואמריקה הצפונית (האזור ההולארקטי). הוא ניזון מדגים ומקנן בחללים בגזעי עצים.
תיאור
אורכו של מרגון גדול בוגר בין 58 ל-72 סנטימטרים, מוטת הכנפיים בין 78 ל-97 סנטימטרים ומשקלו בין 0.9 ל-2.1 קילוגרם, כשהזכרים גדולים במקצת מהנקבות. כמו מינים אחרים בסוג מרגון (Mergus) יש לו כרבולת של נוצות ראש ארוכות, אם כי נוצות אלו צמודות לראש במצב מנוחה, ואינן יוצרות כרבולת ניצבת בדרך כלל. בתקופת הרבייה קל לזהות זכרים בוגרים על פי מעטה הנוצות שלהם, הגוף לבן עם גוון ורדרד, הראש שחור עם ברק ירוק ססגוני, האחוריים והזנב אפורים והכנפיים שחורות מלמעלה ולבנות מלמטה. נקבות וזכרים שלא בתקופות הרבייה (בין יולי לאוקטובר) הם בעיקר אפורים כשראשם חום-אדמדם, סנטרם לבן, ונוצות משנה לבנות על הכנף. עופות שטרם בגרו דומים לנקבות בוגרות אבל בנוסף יש להם רצועה לבנה ששוליה שחורים בין העין למקור. המקור והרגליים אדומים עד אדום-חום, כשאצל הזכרים הבוגרים הגוון עז יותר ואצל הצעירים עמום יותר.
קרב סריקמיש
מהלך הקרב
לקראת 19 בינואר 1915 הסתיימה הלחימה תוך נסיגת העות'מאנים מכל השטח שכבשו והחזית התייצבה במצב שהיה טרום תחילת הקרבות.
תוצאות הקרב
לאור הניצחון בקרב הייתה הדרך לכיוון אנטוליה פתוחה לצבא רוסי. אלכסנדר מישלייבסקי שכשל בפיקוד הוחלף בניקולאי יודניץ'. למרות שחלק משמעותי של הצבא הרוסי הסדיר עבר לחזית באזור פרוסיה, הרוסים הצליחו במערכה. השימוש במתנדבים ארמנים תרם רבות להצלחת הרוסים. המתנדבים שהיו ילידי האזור היו רגילים למזג האוויר בשדה הקרב והכירו היטב את הדרכים, דבר שהקל על הגעתם המהירה לאזור.
אנוור פאשה חזר לאיסטנבול והאשים את האוכלוסייה הארמנית בכישלון צבאי. הבעיה העיקרית של התוכנית הייתה בבחירת העיתוי - הצבא לא היה מוכן ללחימת חורף. הוא לא פיקד יותר על הכוחות במהלך הקרב. לאוטו לימן פון סנדרס הוצע לקבל פיקוד על הכוחות אך הוא סירב. למפקד הכוחות באזור מונה חפיז חיקי פאשה שהיה סגנו של אנוור פאשה במהלך הקרב.
מרגון גדול
תזונה והתנהגות
מקור המזון העיקרי של המרגון הגדול הוא דגים. כמו לברווזים אחרים מהסוג מרגון, יש לברווזים אוכלי דגים אלו מקורים שקצותיהם משוננים על מנת לסייע להם לאחוז בטרפם, ולכן הם מכונים "מקורי מסור". המרגון ניזון מדגים בגודל של עד 10 סנטימטרים ואוכל כ-300 גרם דגים ליום. בנוסף לדגים הם ניזונים ממגוון רחב של מיני טרף מימי אחרים, כגון רכיכות, סרטנים, תולעים, זחלים של חרקים ודו-חיים, ובמקרים נדירים יונקים קטנים וציפורים. כמו במיני עופות אחרים עם מאפיין זה, הגוון הוורוד המופיע אצל הזכרים מקורו ככל הנראה בתזונה, ומקורו בפיגמנטים הקרוטנואידים הקיימים אצל חלק מהסרטנים והדגים. כאשר אינם צוללים לחפש מזון, הם בדרך כלל שוחים על פני המים, או נחים על הסלעים שבאמצע הנהר או נחבאים בצמחייה שלגדות הנהר, או (בחורף) בקצה הקרח הצף.
קרב סריקמיש
תוצאות הקרב
השתתפות ארמנית בלחימה והאשמות של אנוור פאשה היו אחת הסיבות לרצח העם הארמני בהמשך.
קיימות מספר הערכות על היקף האבדות העות'מאניות והן נעות סביב 50-60 אלף חיילים. כ-7,000 חיילים וקצינים נפלו בשבי הרוסי.
מרגון גדול
תזונה והתנהגות
במרבית המקומות שוהה המרגון הגדול במים מלוחים לא פחות מאשר במים מתוקים. בנחלים ובנהרות גדולים הם צפים עם הזרם למשך כמה קילומטרים, ואז עפים חזרה לנקודת היציאה או בדרך כלל שוחים חזרה תוך כדי דיג, כשהם צוללים כמעט ללא הפסקה. המרגון הגדול מסוגל לצלול עד לעומק של עשרה מטרים. בנחלים קטנים ובפלגים הם מצויים בזוגות או בקבוצות קטנות, והם צפים במורד הזרם, כשהם חגים במערבולות, או שהם דגים במרץ בבריכות העמוקות שלמרגלות מפלים או אשדות. כשהם צפים להנאתם, המנח שלהם דומה לברווזים, אבל הם גם שוחים בעומק המים בדומה לקורמורנים, בייחוד בשחייה כנגד הזרם. לעיתים קרובות הם נחים על סלע באמצע הזרם, בדומה לקורמורנים, כשלעיתים קרובות הם פורשים את כנפיהם למחצה לייבוש בשמש. על מנת להמריא מהמים הם מנפנפים בכנפיהם כשהם רצים על פני המים למרחק של מטרים רבים. ברגע שהם באוויר, התעופה שלהם מהירה וחזקה. לעיתים קרובות הם דגים בקבוצה היוצרת חצי מעגל כשהם מניסים את הדגים לכיוון המים הרדודים, שם הם נלכדים בקלות. הקול שהם משמיעים בדרך כלל הוא קרקור גס נמוך, אבל בתקופת החיזור הם (כולל הצעירים) משמיעים שריקה רכה עגמומית. בדרך כלל הם זהירים, ואחד העופות מתפקד כשומר על משמרתו ומזהיר את הלהקה מסכנה קרבה. כאשר הם מופרעים הם מקיאים את מזונם לפני שהם נעים. אף שתנועתם ביבשה מגושמת, הם עוברים לריצה כאשר הם חשים בסכנה, תוך מעבר למנח זקוף בדומה לפינגווינים, והם נופלים ומועדים לעיתים קרובות.
רבייה
המרגון הגדול מקנן בדרך כלל בחללים בעצים, ולכן הוא נזקק ליער בוגר כבית הגידול לתקופת הרבייה, הם ישתמשו ברצון בקופסאות קינון גדולות שיכינו עבורם בתנאי שיהיה לקופסה פתח כניסה בקוטר של 12 סנטימטרים. הם נוהגים לרפד את הקינים בפוך. במקומות נטולי עצים (כמו ההרים במרכז אסיה), הם משתמשים בכוכים בצוקים ובגדות הגבוהות התלולות של הנהרות, לעיתים במרחק ניכר מהמים. הנקבה מטילה 6–17 (בדרך כלל 8–12) ביצים לבנות עד צהבהבות, בתטולה אחת בעונה. רק הנקבה דוגרת על הביצים, כשתקופת הדגירה נמשכת בין 32 ל-35 ימים. הברווזונים נלקחים על ידי אימם במקורה לנחלים או לאגמים מיד לאחר שבקעו מהביצה, שם הם ניזונים מחסרי החוליות של מים מתוקים, ודגיגים קטנים. האפרוחים הופכים לפרחונים כשהם בני 60 עד 70 יום. הצעירים פעילים מינית בגיל שנתיים.
נדידה
מין זה הוא עוף נודד כתלות באזור, כשהעופות מהגרים מהמקומות בהם הנחלים והאגמים קופאים בחורף, אבל נשארים במקומות שהמים אינם קופאים. עופות השוכנים בצפון מזרח יבשת אמריקה עוברים דרומה בקבוצות קטנות לארצות הברית במקומות שבהם האגמים והאגמים לא קופאים. בחוף האוקיינוס השקט שאקלימו מתון הם דיירי קבע. גם העופות מסקנדינביה ורוסיה נודדים דרומה, אבל העופות במערב אירופה וחלק מהעופות ביפן הם לרוב דיירי קבע. בחלק מהאוכלוסיות הזכרים נודדים על מנת להתנשל, כשהם עוזבים את אזורי הרבייה מיד כשהאפרוחים בוקעים מהביצה על מנת לשהות בקיץ (יוני עד ספטמבר) במקום אחר. במיוחד, מרבית הזכרים של האוכלוסייה של מערב אירופה נודדים צפונה לשפכי הנהרות בפינמרק בצפון נורווגיה (ספציפית טנאפיורד) על מנת להתנשל, כשהם מותירים לנקבות לטפל בברווזונים. מספר נמוך בהרבה של זכרים משתמש בשפכי הנהרות במזרח סקוטלנד כאזור התנשלות.
מצב שימור
בסך הכל, המין אינו מצוי בסיכון, אם כי ציד בלתי חוקי של בעלי עניין בשמירה על הדגה מהווה בעיה במקומות מסוימים.
בתוך מערב אירופה, מתרחשת התפשטות בולטת דרומה של אזורי הרבייה בסקנדינביה מאז 1850, התיישבות בסקוטלנד ב-1871, אנגליה ב-1941, וגידול ניכר באוכלוסייה בהרי האלפים. העופות נדירים מאוד באירלנד, כמה זוגות של דיירי קבע במחוז ויקלו.
ברוך בן-חיים
הרב ברוך בן-חיים (י"ז בחשוון ה'תרפ"ב, 18 בנובמבר 1921 – כ"ד באייר ה'תשס"ה, 2 ביוני 2005) היה דיין, רב קהילה בדרום אפריקה, והרב הראשי של הקהילות היהודיות-סוריות "מגן דוד" ו"שערי ציון" בברוקלין שבניו יורק.
קורות חיים
נולד בירושלים למרים שלום ולרב חיים מזרחי, רב בית כנסת "משכיל אל דל" בשכונת בית ישראל בעיר, שניהם ילידי עיראק. בגיל 11 החל ללמוד בישיבת פורת יוסף אצל הרב עזרא עטיה. למד בחברותא עם הרב עובדיה יוסף. בסיום לימודיו הוסמך לרבנות על ידי הרב עזרא עטיה והרב בן ציון מאיר חי עוזיאל, ושימש דיין בבית הדין הספרדי בירושלים, לצד הרב יהודה הכהן שאקו והרב עזרא עטיה.
בשנת 1947 עבר להתגורר בדרום אפריקה, ושימש שם בתפקיד רבני בקהילה אשכנזית למשך שנתיים. בחודש ינואר 1950 נשלח לברוקלין על ידי הרב עטיה, לשמש כסגנו של הרב יעקב קצין, רב קהילת "מגן דוד" של יוצאי סוריה. בחודש מאי של אותה השנה, נישא לשרלוט, בתו של הרב יעקב קצין. בהמשך הקים עם הרב קצין את קהילת "שערי ציון", וייסד מרכז תורני לתורה ולהלכה לחברי הקהילה.
בשנת 1950 החל לשמש כמלמד בישיבה של קהילת "מגן דוד", ועם הזמן הפך למנהיג הישיבה. בתפקיד זה שימש במשך כ-30 שנה.
אביו שינה את שם המשפחה ל"בן חיים", עקב מעקב של הבריטים על הבן הבכור יוסף. לאחר שאביו נפטר בשנת 1951, שינה את שם משפחתו לבן חיים, לזכר אביו.
לאחר פטירת חמיו, הרב יעקב קצין, בשנת 1995, מונה למחליפו כרב קהילות יוצאי סוריה בברוקלין.
הלך לעולמו בברוקלין ב-2 ביוני 2005 לאחר מחלה. הלווייתו נערכה במתחם קהילות "מגן דוד" ו"שערי ציון", ומשם גופתו הוטסה לישראל, שם נערכה לו הלוויה בישיבת פורת יוסף, ובסופה נקבר בהר המנוחות.
תוכון קרוליינה
תוכון קרוליינה (שם מדעי: Conuropsis carolinensis) הוא מין נכחד של תוכי מקבוצת האריים, אשר היה אחד משני התוכים היחידים שמקורם באמריקה הצפונית (לצד המין החי Rhynchopsitta pachyrhyncha) והתוכי הצפוני ביותר שנודע. התוכי נכחד כליל במשך המאה ה-19. ככל הנראה היה זה קרוב רחוק של הקוניור והקוניור הזהוב.
התוכון חי ממזרח ארצות הברית, לאורך המערב התיכון ועד המישורים הגדולים. תפוצתו השתרעה מחופי האוקיינוס האטלנטי של ניו יורק, במזרח ועד לקולורדו במערב. תפוצתו הייתה באזורי יערות וחורשים פתוחים, אך גם בביצות (בייחוד ביצות המכילות עצי טקסודיון) ומישורים.
אורכו של תוכי זה הגיע ל-30 עד 32 סנטימטרים בקירוב, כשהזכרים היו מעט יותר גדולים מהנקבות. צבע הנוצות היה ירוק כהה עם בטן ירוקה בהירה, צוואר וחזה צהובים וכן ראש צהוב בעל "כיפה" ולחיים אדומים. המקור היה עבה, אפור ומעוקל והוא הותאם לפיצוח זרעים קשים או פירות. תוכים אלה יכלו לחיות מעל 35 שנה.
התוכי עף בלהקות שיכלו להגיע ל-200 עד 300 פרטים שהתאספו לאכילת פירות שונים כמו תפוחים, ענבים ועוד, וכן זרעי צמחים שונים כמו ברוש, מייפל ועצים נוספים וגם מצמחים קוצניים כמו דרדר. החוקר ג'ון ג'יימס אודובון טען שהתוכי ניזון גם מלכיד הנחלים, מה שהפך את בשרו לרעיל לטורפים.
הכחדה
התוכי נכחד בהשפעת האדם והאוכלוסיות שלו פחתו במשך המאה ה-19, עד שהפרט האחרון בטבע מת בגן החיות של סינסינטי שבאוהיו, לצידה של היונה הנודדת האחרונה שנכחדה לצידו של התוכון. המין הוכרז רשמית כנכחד ב-1939, לאחר מותו של הפרט האחרון הידוע, בשם אינקאס.
האדם היה אחראי להכחדת התוכון, ככל הנראה עקב ציד מסיבי של תוכונים למאכל וקישוט נוצותיהם, הרס העצים עליהם קיננו וכן עקב הגנה על יבולים ממתקפותיהם וסחר לחיות מחמד, אשר השמידו את האוכלוסיות הגדולות. מספר חוקרים סוברים שגם מחלות שהועברו אליהם עזרו לחסל את האוכלוסיות.
סלאחטין אולקומן
סלאחטין אולקומן (בטורקית: Selahattin Ülkümen; 14 בינואר 1914, אנטיוכיה, האימפריה העות'מאנית – 24 ביולי 2003, איסטנבול, טורקיה) היה דיפלומט טורקי, חסיד אומות העולם שהציל יהודים בעת הכיבוש הנאצי של איי הדודקאנס והאי רודוס.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים
אולקומן היה הקונסול הכללי של טורקיה באי רודוס שנכבש על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. ביולי 1944 הורה הגסטפו ליהודי האי להתייצב לשם "יישובם מחדש".
1,700 היהודים שהתייצבו, נשלחו בתחילה לכלא באתונה ולאחר מכן לאושוויץ. מעטים מאוד שרדו.
הגרמנים סימנו את אולקומן כאויבם, והפציצו את הקונסוליה הטורקית ברודוס. בהפצצה נהרגה אשתו ההרה. הוא עצמו נשלח לפיראוס שביוון ושם נכלא. לאחר המלחמה שב לטורקיה.
הנצחה
אולקומן הוכרז כחסיד אומות העולם בשנת 1990 והוא מופיע על בול של דואר ישראל המוקדש לחסידי אומות העולם. ביחד עם אולקומן מופיעים על הבול דמויותיהם של אריסצ'ידש די סוזה מנדש, צ'יאונה סוגיהארה, ג'ורג'ו פרלסקה וקרל לוץ.
ב-2012 נחנך בי"ס יסודי על ידי הקהילה היהודית בעיר הטורקית ואן שבמזרח טורקיה, אשר נפגעה ב-2011 ברעידת אדמה. בית הספר נקרא על שמו של אולקומן כהוקרה על פועלו בתקופת השואה.
נורברט וינר
נורברט וינר (באנגלית: Norbert Wiener; 26 בנובמבר 1894 – 18 במרץ 1964) היה מתמטיקאי אמריקאי יהודי, הידוע בעיקר כמייסד הקיברנטיקה.
ונואטו
רפובליקת ונואטו (בביסלמה: Ripablik blong Vanuatu, באנגלית: Republic of Vanuatu, בצרפתית: République du Vanuatu), לשעבר "ההברידים החדשים" (Nouvelles-Hébrides), היא מדינת איים קטנה בדרום מערב האוקיינוס השקט.
נורברט וינר
קורות חיים
וינר נולד בקולומביה שבמדינת מיזורי, ארצות הברית, להיסטוריון והבלשן לאו וינר. עוד לפני שהיה בן 12 סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באוניברסיטת טאפטס, ממנה קיבל תואר במתמטיקה לאחר שלוש שנים. הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת הרווארד ובגיל 18 קיבל תואר דוקטור על מחקר שעסק בלוגיקה מתמטית. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת קיימברידג', שם למד אצל ברטרנד ראסל וג. ה. הארדי. בשנת 1914 עבר לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה, שם למד אצל דויד הילברט ואדמונד לנדאו. בשנת 1915 מונה לעוזר פרופסור בהרווארד. בשנת 1919 החל ללמד מתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ובשנת 1932 נתמנה לפרופסור קבוע במכון זה.
ונואטו
היסטוריה
על פי ממצאים ארכאולוגיים, האיים היו מיושבים כבר לפני כ-3,300 שנה.
נורברט וינר
קורות חיים
הוא המשיך לבקר באירופה, בגטינגן ובקיימברידג'. נושאי מחקרו כללו, בין השאר, תנועה בראונית, אינטגרל פורייה, בעיית דיריכלה ואנליזה הרמונית.
ונואטו
היסטוריה
השם "ונואטו" מגיע מהמילה "ונואה" ("אדמה" או "בית" בשפה המקומית), המופיעה במספר שפות אוסטרונזיאיות, ומהמילה "טו" ("עומד"). ביחד שתי המילים הללו מעידות על המעמד העצמאי של המדינה.
נורברט וינר
קורות חיים
בשנת 1948 יצא ספרו המדעי הראשון, "קיברנטיקה" (Cybernetics or Control and Communication in the Animal and the Machine), על שם הספר נקרא הענף המדעי, העוסק בחקר תהליכי התקשורת, מערכות הבקרה ועקרונות המשוב בין בני אדם (או אורגניזמים אחרים), ארגונים ומכונות. בשנת 1950 יצא ספרו "אנשים ומוחות מכונה" (יצא בעברית בשנת 1960) ספר זה זכה להצלחה רבה ותורגם לשפות רבות. כמו כן כתב וינר שתי אוטוביוגרפיות, "מי שהיה ילד פלא", בשנת 1953, ו"אני מתמטיקאי", בשנת 1956.
ונואטו
היסטוריה
האיים התגלו לראשונה על ידי הספרדים בשנת 1606 ואירופאיים חזרו לאיים בשנת 1778. השליטה באיים הייתה בידי האנגלים והצרפתים, ושליטה קולוניאלית זו נמשכה עד שהאיים קיבלו עצמאות בשנת 1980. לאחר כניעת צרפת לגרמניה במלחמת העולם השנייה, הנציב התושב, אנרי סוטו, הוביל את ונואטו להצטרף אל שורות צרפת החופשית, ובאסיפה כללית ב-20 ביולי 1940 הוחלט על כך ברוב עם.
בשנת 2008 הוכרז מתחם צ'יף רוי מאטה כאתר מורשת עולמית.
נורברט וינר
קורות חיים
בשנת 1960 פרש וינר לפנסיה. בשנת 1964 נפטר בגיל 69.
ונואטו
היסטוריה
ב-13 במרץ 2015 פגעה באיים סופת הציקלון Pam, שגרמה להרס נרחב. זהו כנראה אסון הטבע החמור בתולדות ונואטו.
פוליטיקה
המדינה עצמאית משנת 1980. בראש המדינה עומד נשיא עם זכויות חלקיות. הנשיא נבחר על ידי בית הנבחרים למשך 5 שנות כהונה. בבית הנבחרים ישנם 52 חברי פרלמנט, שנבחרים אחת ל-4 שנים.
כלכלה
תושבי האיים מתקיימים בעיקר מחקלאות (אוטרקית ברובה), דיג ומכירת זכויות דיג למדינות אחרות. כ-65% מכוח העבודה עוסקים בחקלאות. התעשייה מועטה, התיירות הנכנסת נאמדת ב-50 אלף תיירים בשנה (נכון ל-2007).
המדינה נמצאת בראש דירוג המדינות לפי מדד האושר העולמי לשנת 2006.
החל מאוקטובר 2017, הפכה ונואטו למדינה הראשונה בעולם שמאפשרת לקנות אזרחות תמורת ביטקוין, אחרי שהודיעה כי החלה לקבל תשלומים במטבע הדיגיטלי בתוכנית האזרוח של המדינה, בעקבות ההודעה מספר רב של ישראלים מקורבים רכשו לעצמם אזרחות וזכות כבוד במדינה.
גאוגרפיה
83 איים געשיים מרכיבים את הארכיפלג של ונואטו, הנמצא באוקיאניה, באזור מלנזיה באוקיינוס השקט, כ-2,172 ק"מ מצפון מזרח לסידני באוסטרליה. האיים, היוצרים צורה הדומה לאות הלטינית "Y", משתרעים על שטח ים של כ-150,000 קמ"ר. שטח האיים כ-12,200 קמ"ר, כאשר קרוב למחצית ממספר זה מהווה שטחם של שני איים, אספירטו סנטו (Espiritu Santo - האי הגדול ביותר בוונואטו) ומלקולה (Malekula). עיר הבירה הקטנה היא פורט וילה (Port Vila), הנמצאת באי אֶפַטֶה (Efate).
בתשעה מתוך 83 האיים, שוכנים הרי געש פעילים, הגבוה ביניהם הוא טאבוומאסאנה (Tabwemasana) המתנשא לגובה של 1,879 מטר ולומבנבן לגובה של כ-1500 מ'.
רעידות האדמה באזור מגיעות לעוצמה של עד 7.3 בסולם ריכטר, וגלי הצונאמי יכולים להגיע למרחק של כשני ק"מ אל פני האי.
רעידת האדמה האחרונה שדווחה בתאריך 2/10/2021 הייתה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר. בעקבות הרעידה לא הייתה אזהרת צונאמי.
ב8/1/23 הייתה רעידה בעוצמה של 7.0.
דמוגרפיה
רק חלק מהאיים מיושבים במהלך כל השנה. חלקם מיושבים רק בעונות הדייג וחלקם כלל לא.
ונואטו מהווה פסיפס ססגוני של תרבויות, תוצאה של הגירה מכל רחבי האוקיינוס השקט ומדינות אחרות. באיים מדוברות יותר ממאה שפות שונות. השפה המקובלת היא ביסלמה, שפה קריאולית המורכבת ממילים במספר ניבים מקומיים, אנגלית ומעט צרפתית. השפות הרשמיות הן ביסלמה, צרפתית ואנגלית הנהנות ממעמד זהה.
האוכלוסייה מורכבת מ: 94% מלנזים, 4% צרפתים ובריטים, והשאר וייטנאמים, סינים, ופולינזים.
הדת העיקרית היא נצרות, על זרמיה השונים, בעיקר פרסביטריאנים, קתולים ואנגליקנים וכן מיעוט אדוונטיסטים של היום השביעי - נוצרים אשר נחים מעבודה בשבת, אינם אוכלים חזיר ותומכים בישראל. ישנה תנועה של חסידי פולחן מטען באי טאנה.
חלק ניכר מהנוצרים באי משלבים באמונתם מוטיבים מהאמונות הילידיות הקודמות.
האגדה של קורה (קומיקס)
לאחר סיום שידור סדרת הטלוויזיה האגדה של קורה, פורסמו מספר ספרי קומיקסים המבוססים על הסדרה הכוללים רומנים גרפיים ואנתולוגית סיפורים קצרים.
חברת ההוצאה דארק הורס קומיקס פרסמה שתי טרילוגיות של רומנים גרפיים שנכתבו על ידי מייקל דנטה דימרטינו, אחד מהיוצרים של סדרת הטלוויזיה, והם מהווים המשך ישיר לעלילת הסדרה. טרילוגיית "מלחמות טריטוריה", שהחלה להתפרסם בשנת 2017, בשלושה חלקים, מתעסקת במערכת היחסים הקווירית של הדמויות הבדיוניות אווטאר קורה ובשלטון רפאבליק סיטי. טרילוגיית "חורבות האימפריה" מתעסקת בתהליכי הדמוקרטיזציה באימפריית האדמה.
בין השנים 2016-2022 יצאו מספר סיפורי קומיקס קצרים המבוססים על הסדרה, חלקם נכללו בספר האנתולוגיה "דפוסים בזמן" אשר כלל מספר סיפורים קצרים.
הטרילוגיות
עד כה פורסמו שלושה טרילוגיות. עלילת "מלחמות הדשא" היא המשך ישיר לעונה הרביעית ב"האגדה של קורה".
בכריכה קשה
חוברות הטרילוגיות פורסמו במהדורה מאוגדת בכריכה קשה.
רקע
יום קומיקס חינם הוא מהלך פרסום שיווקי וקידום מכירות של תעשיית הקומיקס, במהלכו חנויות הקומיקס ברחבי העולם מכריזות על מכירה חינמית של חוברות קומיקס מוסכמות מראש כדי לעודד קוראים חדשים, וחברות הוצאת הקומיקס הגדולות נוהגות להוציא חוברות מיוחדות לרגל יום זה. עד 2011, יצאו 4 סיפורים בנושא סדרת המקור של הזיכיון האמריקאי, "אווטאר: כשף האוויר האחרון" לרגל יום קומיקס חינם וב-2018 אוגדו בספר אחד. החל משנת 2016, נהגו בחברת ההוצאה דארק הורס קומיקס לפרסם סיפורים הקשורים לסדרת ההמשך, "האגדה של קורה", כך שבין השנים 2016 עד 2022, פורסמו 4 חוברות קומיקס המבוססות על האגדה של קורה, לרגל יום קומיקס חינם.
אנתולוגיה
ב-30 בנובמבר 2022, יצאה לאור אנתולוגיה המאגדת שלושה סיפורים שפורסמו לקראת יום קומיקס חינם בשנים 2016, 2018 ו-2021, יחד עם עוד חמישה סיפורים חדשים, ומהווה חלק מסדרת הספרים בזיכיון "אווטאר: כשף האוויר האחרון" , כשאת עטיפת הספר עיצב סאצ'ין טנג.
תלמי יוסף
תַּלְמי יוֹסֵף הוא מושב בחבל שלום שבצפון הנגב, מצפון לחולות חלוצה. המושב משתייך לארגון יישובי האיחוד החקלאי ולמועצה אזורית אשכול. המושב נקרא על שמו של יוסף ויץ, מראשי הקרן הקיימת לישראל.
היסטוריה
אחרי פינוי סיני במאי 1982 קם המושב החדש בחבל שלום, והחל בגידול עגבניות לייצוא.
בשנת 1983 נקלע המושב, יחד עם שאר המושבים בחבל שלום, לחובות, עקב ירידה במחירי הירקות, זינוק באינפלציה ומגבלה על מכסות הייצור. לאחר שהפגינו במעבר רפיח הובטח לתושבים סיוע מיידי, אך הקשיים נמשכו לאחר שבעקבות האינתיפאדה הראשונה לא יכלו להעסיק פועלים מעזה. רוב חובות מושבי חבל שלום נמחקו בהמשך בהסדר חובות המושבים.
בשנת 2000, הוכרז על תכנית הרחבה למושב, שמנה אז 40 משקים ברחוב אחד, והוחלט על הקמת רחוב שני ובו נחלות בשטח 10 דונם. בשנת 2006 אישר מינהל מקרקעי ישראל את ההרחבה לאחר שחרור שטחי אש לטובת שטחים חקלאיים נוספים, ולאחר שמשרד החקלאות אישר מכסה חדשה של 1.4 מיליון קוב מים למושב.
כלכלה
התושבים במושב מתפרנסים בעיקר מחקלאות. במושב נמצאת חוות "שביל הסלט", שבה מדגימים למבקרים שיטות מודרניות לגידול ירקות והפרחת יוני דואר. עוד נמצאת במקום חברה הנותנת פתרונות לחקלאות בישראל ובעולם, tiv-habsor.
בשנת 2013 הקימה "סאן טים" מתקן פוטו-וולטאי להפקת חשמל בהיקף 9 מגוואט על שטח של כ-150 דונם על קרקעות המושב. בשנת 2017 רכשה חברת "אלומיי קפיטל" את המתקן תמורת 39 מיליון שקל.
Nun komm, der Heiden Heiland, רי"ב 61
Nun komm, der Heiden Heiland (בעברית: בוא, גואל הגויים), רי"ב 61, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-2 בדצמבר באותה שנה, לכבוד יום ראשון הראשון של תקופת הציפייה. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה שוב מאוחר יותר, כשעבד בלייפציג, ב-28 בנובמבר 1723.
היסטוריה ומילים
הלברית נכתבה על ידי התאולוג והמשורר הלותרני ארדמן נוימייסטר (Erdmann Neumeister), שכתב את הלברית גם לרי"ב 18. החלק הראשון לקוח ממזמור של מרטין לותר שמבוסס על מזמור לטיני קדום והוא המזמור העיקרי של תקופת הציפייה. אותו מזמור שימש גם לרי"ב 62, קנטטה בעלת שם זהה שהלחין באך ב-1724 לאותו מועד. החלק האחרון לקוח ממזמור של התאולוג והמשורר פיליפ ניקולאי (Philipp Nicolai) בן המאה ה-16 ועוסק אף הוא בביאתו הצפויה של ישו. בחלק הרביעי מצטט נוימייסטר מחזון יוחנן את הפסוק "הִנְנִי עֹמֵד בַּפֶּתַח וְדֹפֵק וְהָיָה כִּי־יִשְׁמַע אִישׁ לְקוֹלִי וּפָתַח הַפֶּתַח אָבוֹא אֵלָיו וְסָעַדְתִּי עִמּוֹ וְהוּא עִמִּי".
הקלטות
את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-60 פעמים, חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) וניקולאוס הרנונקור (ב-2006).