cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיבת מוות
השלכות משפטיות
לציון סיבת המוות יכולות להיות השלכות משפטיות. למשל, אם נקבע שסיבת המוות היא רצח, בדרך כלל תיפתח חקירת משטרה שנועדה לאתר את הרוצח ולהביאו לדין. מקרי מוות כתוצאה ממלחמה בדרך כלל אינם נחקרים, למעט מקרים שבהם יש חשד לביצוע פשע מלחמה.
שפות בנטו
מחקר וחלוקה
שפת הבנטו המדוברת ביותר היא סוואהילי אך מאחר שמעמדה במזרח אפריקה הוא של לינגואה פרנקה, רוב דובריה אינם דוברים אותה כשפת אם אלא כשפה שנייה או שלישית. שפות הבנטו בעלות מספר הדוברים הילידים הגדול ביותר הן זולו, שונה, קוסה, קיקויו, וקונגו.
סיבת מוות
השלכות משפטיות
בפוליסות ביטוח חיים נקבע לעיתים שסיבות מוות מסוימות, כגון התאבדות או אסון טבע, אינן מכוסות על ידי הפוליסה.
קלאוס סליטר
קלאוס סליטר (Claus Sluter; 1340, הארלם - 1405 או 1406 בדיז'ון) היה פסל צפון-אירופי, איש ארצות השפלה, שחי ופעל בדוכסות בורגונדי משנת 1380 בערך. סליטר היה הפסל הצפון-אירופי החשוב ביותר בתקופתו ונחשב לחלוץ ה"ריאליזם הצפוני" של הציור ההולנדי הקדום שהגיע לפריחה מלאה עם עבודתם של יאן ואן אייק ואחרים בדור הבא.
סילדנאפיל
סילדנאפיל (באנגלית: Sildenafil), המוכרת בשמה המסחרי ויאגרה (Viagra), היא תרופה השייכת למשפחת מעכבי האנזים פוספודיאסטראז PDE5, והמיועדת לטיפול בגברים הסובלים מבעיות של אין-אונות (אימפוטנציה) ומקושי להגיע לזקפה.
דרך הפעולה של ויאגרה
ויאגרה פותחה במקור על ידי חברת פייזר (Pfizer) כתרופה לטיפול ביתר לחץ דם ובתעוקת חזה (Angina pectoris; סוג של מחלת לב וכלי דם), והתגלתה כיעילה ביותר לטיפול בגברים הסובלים מבעיות של אין-אונות ומקושי להגיע לזקפה. התרופה ניתנת דרך הפה באמצעות גלולות. סילדנאפיל פועלת על מנגנון המבוקר על ידי חנקן חד-חמצני (NO) בפין. חנקן חד-חמצני נקשר לקולטנים באנזים גואנילאט ציקלאז (guanylate cyclase) ומשפעל אותו. האנזים מייצר cGMP שגורם להרפיית השרירים החלקים ב-intimal cusions של העורקים ההליציניים בפין. ההרפיה גורמת לעלייה בכמות הדם הזורם בעורקים ולכן לזקפה. המבנה המולקולרי של סילדנאפיל דומה לזה של cGMP ולכן היא פועלת כמעכב תחרותי של אנזים cGMP פוספודיאסטראז ספציפי סוג 5 (cGMP specific phosphodiesterase type 5) PDE5 האחראי לפירוק של cGMP. נוכחות התרופה גורמת לשמירה על רמות cGMP גבוהות ולכן לזקפה. ללא גירוי מיני, כלומר ללא הפעלת המערכת על ידי חנקן חד-חמצני ו-cGMP, סילדנאפיל לא אמורה לגרום לזקפה. בדרך כלל התרופה משפיעה בתוך 30–40 דקות, ומשך השפעתה עד 4 שעות.
סילדנאפיל עוברת מטאבוליזם על ידי האנזימים בכבד ומסולקת מהגוף באמצעות הכבד והכליות. אם לוקחים אותה בצירוף ארוחה עתירת שומן יעילות הספיגה יורדת ומשך הזמן הנדרש להגיע לריכוז מקסימלי בדם מתארך בכשעה, והריכוז עצמו יורד בכמעט שליש.
תרופות אחרות הפועלות באופן דומה הן טדלפיל (שם מסחרי: סיאליס, באנגלית:tadalafil) וורדנפיל (שם מסחרי: לויטרה, באנגלית:vardenafil).
היסטוריה
חברת פייזר רשמה פטנט על ויאגרה בשנת 1996. בשנת 1998 קיבלה החברה את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), והייתה לתרופה המסחרית הראשונה לטיפול בבעיות זקפה אשר אושרה לשימוש. הוויאגרה פותחה מתוך מחשבה שיהיה לה שימוש שונה מזה המקובל בה היום. במהלך שלבי המחקר והפיתוח, במסגרת ניסוי קליני לבחינת יעילות החומר הפעיל עבור טיפול ביתר לחץ דם ובתעוקת חזה, נוסתה התרופה על קבוצת מטופלים בוויילס, בריטניה. כמה מטופלים מקבוצת הניסוי שיתפו את החוקרים בתופעת לוואי בלתי צפויה בה נתקלו: הם חוו זקפה בימים בהם נטלו את התרופה. לאור זאת, הוחלט על ידי החברה לבחון "תופעת לוואי" זו, אשר לימים הפכה להתוויה המרכזית של התרופה. תהליך הרישום והשיווק של ויאגרה על ידי פייזר כלל שיטות אסורות כמו 'החזרים לרופאים' ושימוש בחומרי שיווק לא מאומתים ומטעים לקידום.
אזהרות והתוויות נגד
מקובל לחשוב על ויאגרה כתרופה בטוחה יחסית, ושתופעות הלוואי שלה נחשבות קלות וחולפות מהר. אך עקב הסיכון לתת לחץ דם, ויאגרה אסורה לשימוש לאנשים שמשתמשים בתרופות מרחיבות כלי דם ממשפחת הניטרטים, כגון איזוסורביד דיניטרט (למשל קורדיל) ואיזוסורביד מונוניטראט (למשל מונוקורד ומונוניט). התרופה אסורה לשימוש גם לאנשים הסובלים ממחלות כבד או לב חמורות, או מלחץ דם נמוך, מרטיניטיס פיגמנטוזה ולמי שעבר שבץ מוחי או התקף לב לאחרונה.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי בדק קשר אפשרי בין נטילת התרופה וגרימת עיוורון – זאת בעקבות דיווחים על מקרים של עיוורון לאחר שימוש בתרופות ממשפחת מעכבי האנזים פוספודיאסטראז PDE5, שנמסרו למנהל על ידי פייזר באיחור. ה-FDA נמנע מלהגביל את השימוש בתרופה, אך קבע כי על החברות שמייצרות תרופות ממשפחה זו להוסיף אזהרה מפני סכנת עיוורון בעלון לצרכן המצורף לתרופות.
בפועל הסיכוי לעיוורון על ידי משתמשי התרופה קלוש מאוד, ואף אין אישור רשמי לכך שהכדור יכול לגרום לעיוורון או לבעיות ראייה אחרות.
ייצור ושיווק לא חוקי
התרופה מוצעת למכירה באמצעות האינטרנט, לרוב על ידי דואר זבל. המכירה דרך אתרי אינטרנט מסוכנת ואינה חוקית, שכן תרופה זו מחייבת מרשם רופא, בקרת רופא על התוויות נגד ועל אינטראקציות עם תרופות אחרות, וביקורת רוקח על איכות התרופה. נראה כי מרבית האתרים מוכרים זיוף של התרופה. סוג הזיוף נע בין זיופים המכילים כמות מופחתת של החומר הפעיל במקרה הטוב – ועד רעלים במקרה הרע. בניסיון להילחם בזיופים מדפיסה החברה הולוגרמה של סמל החברה על גבי אריזת התרופה.
שימושי ויאגרה פרט להפרעות בזקפה
== תופעות לוואי אפשריות ==
מינון
ישנם כדורים במינונים של 25, 50, ו-100 מיליגרם.
בספרות
בספרו של חיים באר, "חלומותיהם החדשים" מספרת דפנה לאלמה על סטוץ משגע שהיה לה עם צייר ומאייר בן שבעים ושתיים: "תשמעי, מתוקה שלי, היום יש ויאגרה, וּויאגרה, לידיעתך, עושה נפלאות גדולות כי לעולם חסדה, כמו שאומרים בהגדה".
גיא גיסין
גיא גיסין (נולד ב-15 באוקטובר 1961) הוא עורך דין, מייסד ושותף מנהל של משרד גיסין ושות', משפטן ומרצה בפורומים ומוסדות אקדמיים שונים. מוכר בשל הסדרי החוב, מיזוגים ורכישות שתרם להוצאתם לפועל, מינויו כמפקח על שותפות הגז בדלק קידוחים ולתקדימים המשפטיים אשר יצר. בין העסקאות והסדרי החוב שבהם טיפל ניתן למצוא את אפריקה ישראל השקעות, אי.די.בי, מכירת בנק כרמל לבנק איגוד ועוד.
ביוגרפיה
גיא גיסין נולד ב-15 באוקטובר 1961 בעיר ראשון לציון. הוריו הם רחל גיסין (לבית דודזון), מייסדת ומנהלת מוזיאון ראשון-לציון, המוזיאון הראשון לתולדות ההתיישבות; ואלדד גיסין, מנהל חבל הנגב של הסוכנות היהודית ומשרד החקלאות. משפחות גיסין ודודזון הן ממייסדי ראשון לציון וממקימי ענף ההדרים בישראל.
את ילדותו העביר גיסין בעיר הולדתו ראשון לציון, שם למד בבית ספר היסודי חביב. לאחר מכן עברה המשפחה לבאר שבע ושם למד בבית ספר דגניה. לקראת התיכון חזרה שוב המשפחה לראשון לציון, בעקבות כך למד גיסין בבית ספר שלמון ובבית הספר התיכון הגימנסיה הריאלית על שם קררי בראשון לציון. עם סיום לימודיו התגייס לחיל הים לקורס חובלים, ובשנת 1981 סיים את מחזור מ"ג של קורס החובלים, לאחר סיום הקורס שימש כרב חובל של ספינת דבור ומדריך בשלב דבור בקורס. גיסין השתחרר משירות קבע בדרגת סרן ובמסגרת שירות המילואים בדרגת רב-סרן.
ב-1985, לאחר שחרורו מהשירות הצבאי, החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1991 קיבל את רישיון עריכת הדין.
קריירה משפטית
גיסין החל את הקריירה המשפטית שלו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שם למד בין השנים 1985–1989. בסיום הלימודים קיבל את התואר הראשון במשפטים LLB. בעת לימודיו באוניברסיטה הקים את "פורום עסקים צעיר" שאיגד אנשי עסקים עד גיל 40, כאשר בשיאו עמד מספר חבריו על 4000 אנשי עסקים צעירים מכל רחבי המדינה.
בשנת 1989 החל את הקריירה המשפטית שלו כמתמחה במשרד זלצמן ושות'. לאחר התמחותו הפך לשותף במשרד וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1994.
בשנת 1994 הקים את משרד גיסין ושות', המתמחה במשפט מסחרי, דיני ניירות ערך, דיני חברות, חדלות פירעון, הסדרי חוב וליטיגציה מסחרית.
במהלך הקריירה שלו, גיסין היה מעורב בהסדרי חוב ופירוקים מורכבים בשוק ההון הישראלי, שאפשרו לקבוע תקדימים משפטיים רבים, ופעמים רבות מונה על ידי בית המשפט ונושים כבעל תפקיד ונאמן בתאגידים רבים אשר נכנסו לחדלות פירעון.
בין התאגידים הללו ניתן למנות את חברת איי.די.בי שהייתה בבעלותו נוחי דנקנר, חברת אורבנקורפ וחברת אפריקה ישראל. מאז 2015 גיסין משמש כמפקח מטעם הציבור על פעילות שותפות חיפושי הנפט והגז דלק קידוחים.
פירמת עורכי הדין גיא גיסין דורגה במדד 100 החברות הבולטות של דן אנד ברדסטריט, דירוג החברות המובילות של BDI וגם למדד פירמות עריכת הדין המובילות בעולם IFLR.
עקורים
עקורים (באנגלית: Internally displaced persons - IDPs) הם בני אדם שאולצו לנטוש את מקום מגוריהם הקבוע עקב נסיבות מסוימות, בעיקר עקב מלחמות, אך אינם פליטים. נכון ל-2019 יש בעולם כ-43,503,362 עקורים, כ-42% מהם באפריקה.
גיא גיסין
פעילות חברתית וציבורית
מלבד עיסוקו כעורך דין, גיא גיסין משמש כדירקטור וכיועץ משפטי בהתנדבות של פורום יזמים צעירים ישראל, משמש כיו"ר האספה של המרכז ללימודים אקדמאים ומרצה במכללת נתניה ובכנסים מקצועיים שונים.
עקורים
דו"ח האו"ם "Guiding Principles on Internal Displacement" (קווים מנחים לגבי סוגיית העקורים) מגדיר עקורים כך:
למרות ההגדרה המכלילה, הנטייה היא להתייחס כעקורים בעיקר לבני-אדם שנפגעו מעימותים אלימים, ולמעשה להתייחס כעקור לכל מי שהיה מוגדר כפליט אילו חצה גבול בינלאומי. אין התייחסות בחוק הבינלאומי לעקורים, ואין אמנות המסדירות סוגיה זו. ב-1992 מינה מזכ"ל האו"ם דאז, בוטרוס בוטרוס ראלי, את פרנסיס דנג, פרופסור למשפט בינלאומי באוניברסיטת ג'ון הופקינס, לשמש כמרכז הנושא מטעמו במסגרת האו"ם, והוא כיהן בתפקיד עד שנת 2004. במסגרת תפקידו הוציא דנג את הדו"ח לעיל, המפרט את חובותיהן של המדינות שבשטחן מתגוררים עקורים.
נציבות האו"ם לפליטים מרכזת נתונים על עקורים בעולם מאז 1989. בדו"ח משנת 2014 צוין כי מספר העקורים בעולם הוא 38.2 מיליון, המספר הגבוה ביותר מתוך הנתונים הקיימים. המדינות המובילות במספר העקורים הן סוריה (7.6 מיליון עקורים במלחמת האזרחים בסוריה), קולומביה (6 מיליון עקורים במלחמת האזרחים בקולומביה), עיראק (3.6 מיליון), הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (2.8 מיליון), סודאן (2.2 מיליון), דרום סודאן (1.6 מיליון) פקיסטן (1.4 מיליון), ניגריה (1.2 מיליון) וסומליה (1.1 מיליון).
בישראל
בישראל חיים שני סוגי עקורים:
מייקל סנדל
מייקל סנדל (באנגלית: Michael Sandel; נולד ב-5 במרץ 1953) הוא פילוסוף פוליטי יהודי-אמריקאי המחזיק בקתדרה לממשל ע"ש אן ט' ורוברט מ' באס באוניברסיטת הרווארד. סנדל נודע כאחד ממבקריו של ג'ון רולס בעקבות ספרו "Liberalism and the Limits of Justice" (1982). בשנת 2002 נבחר כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ביוגרפיה
סנדל נולד ב-1953 במיניאפוליס למשפחה יהודית. כשהיה בן 13 עברה משפחתו ללוס אנג'לס. הוא למד באוניברסיטת ברנדייס וסיים את חוק לימודיו שם ב-1975. לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד כחתן מלגת רודז, שם למד אצל הפילוסוף צ'ארלס טיילור.
קריירה
סנדל מלמד באוניברסיטת הרווארד קורס על "צדק" מזה כשני עשורים. כעשרת אלפים תלמידים למדו בקורס זה והוא אחד הקורסים הפופולריים ביותר מבחינת השתתפות התלמידים בהיסטוריה של האוניברסיטה. בסמסטר הסתיו של 2007 נרשמו לקורס 1,500 תלמידים. הסמסטר של שנת 2005 הוקלט ומוצע גם ברשת האינטרנט לתלמידים הלומדים בשלוחות של הרוורד בארצות הברית. גרסה מקוצרת של הקלטה זו עובדה לסדרת טלוויזיה בת 12 פרקים, שזמינה גם באתר של סנדל. כן מלמד סנדל בקורס "אתיקה וביו טכנולוגיה", סמינר העוסק בהשפעות האתיות של הליכים ואפשרויות בשדה הביוטכנולוגיה.
סנדל שימש בממשלו של הנשיא ג'ורג' וו. בוש כיועץ הנשיא לביואתיקה.
קהילתנות
סנדל משויך לפילוסופים הפוליטיים העוסקים בקהילתנות, גישה פילוסופית היוצאת כנגד ההתרכזות של החשיבה הפוליטית ביחיד ובזכויותיו. לפי הקהילתנות, כל אדם הוא תמיד ובהכרח קשור לבני אדם אחרים, לקהילות שונות, להיסטוריה כלשהי ולמקום מסוים. השתייכות זו היא שמגשימה אותו והופכת אותו לעמוק ומלא תוכן.
על אף שסנדל אינו משייך עצמו במפורש לזרם חשיבה זה, תרם סנדל תרומה חשובה לתורה זו כאשר ביקר את ג'ון רולס בספרו "Liberalism and the Limits of Justice". רולס טען ב-"Theory of Justice" (1971) כי ניתן להגיע ל"תאוריה של צדק" על ידי שימוש במסך הבערות. בניסוי המחשבתי זה, היחידים בחברה דנים על חלוקת הזכויות והחובות כאשר אינם יודעים את תכונותיהם ונטיותיהם. רק לאחר ההחלטה על העקרונות הבסיסיים שינהיגו את החברה, אמורים הדנים להסיר את ה"מסך", ולשוב להיות כעשירים ועניים, שחורים ולבנים וכיוצא בזה. סנדל טען שאנו מטבענו תלויים במצבנו עד כדי כך שלא ניתן לבצע את הניסוי אף בצורה היפותטית. דוגמה לכך הוא קשר משפחתי, שאינו תוצאה של בחירה מודעת אלא של נסיבות אליהן נולדנו. מכיוון שקשרים אלו אינם מבחירה מודעת, הם בלתי ניתנים לניתוק. סנדל מאמין שרק גישה פחות מחמירה, ויותר חופשית, של מסך הבערות יכולה להיות אפשרית. לדעת סנדל, טענתו של רולס תלויה בעובדה שהמסך הוא כה אטום כך שניתן יהיה לבצע החלטות מבלי לדעת מיהו שיהיה מושפע מהם, דבר שהוא בלתי אפשרי במצב בו כל אדם קשור ברשת מסובכת של קשרים אישיים.
צדק
סנדל לימד במשך למעלה מעשרים קורסי פופולרי באוניברסיטת הרווארד בשם "צדק". בכל אחת מההרצאותיו נוכחו כאלף סטודנטים, הן שודרו גם בערוץ הטלוויזיה הציבורי. ההרצאות דנות בדילמות מוסריות בחיי היום-יום, משולבות בדוגמאות אקטואליות, לדוגמה: "האם זה צודק שדייוויד לטרמן מרוויח פי 700 ממורה?", או "האם אנחנו אחראים לתקן את העוולות שנגרמו על ידי דורות קודמים?".
הצדק לפי סנדל אינו מוחלט, אלא תמיד מתקיים ביחס לקהילה מסוימת - כפועל יוצא של תפיסתו הקהילתנית, שטוענת ששזהותו של כל אדם, ויותר מכך – עצם המוסריות שלו, קשורים בעמדתו החברתית. לכן, סנדל רואה בדמוקרטיה מרכיב הכרחי ומרכזי ביצירתו של שיח פוליטי המכוון למחשבה משותפת על החיים הטובים. הדמוקרטיה אליה הוא שואף אינה רק צורת שלטון, אלא רפובליקה מבחינה מהותית: המדינה לא צריכה רק להגשים צעדי מדיניות, אלא צריכה להיות הקרקע עליה ידונו אזרחים בשאלות מוסריות.
ביקורת על עקרונות השוק
סנדל מטיף נגד חדירת עקרונות השוק לכל תחומי החיים. בספרו "מה שהכסף לא יכול לקנות: המגבלות המוסריות של השווקים", הוא טוען שארצות הברית ומדינות נוספות הופכות מכלכלות שוק לחברות שוק, ושאנו חיים בזמנים של "אמונה מעמיקה בשוק", אך קיימות מגבלות מוסריות לשווקים, והשאלה היא היכן להציב אותן. הביקורת של סנדל על הלגיטימציה של כלכלות השוק שמאפשרות היצע וביקוש על חשבון שיקולים מוסריים, קובעת שהפיכת בני אנוש או חלקי בני אנוש לסחורה היא פשוט לא מוסרית. בראיון לעיתון "כלכליסט" אמר: "הבעיה העמוקה היא שבשלושת העשורים האחרונים פלשו הכסף והערכים של השוק כמעט לכל תחום בחיינו, והשחיתו ערכים שאינם קשורים לשוק...האם אנחנו רוצים לחיות בחברה שבה הכל למכירה או שיש דברים שהשוק לא יודע לכבד, ולכן כסף לא צריך לקנות?".
במחקריו בוחן סנדל סוגיות כמו פונדקאות, התנדבות לצבא וסחר באיברים, תוך שהוא מציע שני כיווני ביקורת אפשריים. האחד קשור ל-Coercion (כפייה) והשני ל- Corruption (השחתה). הכיוון הראשון בחון האם ניתן לייחס חופש בחירה לאנשים כאשר מצבם הכלכלי דוחק בהם לסחור בגופם או לשרת בצבא מקצועי. כיוון הביקורת השני דן בחברה האזרחית ובמוסר החברתי, המתערערים באופן בלתי הפיך כאשר טובין מסוימים הופכים לסחורה. הוא טוען שיש לשאול מהי האחריות החברתית כלפי אנשים המצויים בתחתית הסולם הסוציו-אקונומי, ואשר נידונים במציאות הכלכלית האלימה הרווחת להפוך עצמם לסחורה?.
ב-1997 לדוגמה, העביר ביקורות על פרוטוקול קיוטו על ההתחממות הגלובלית בטענה שהוא הסיר סטיגמה מוסרית שלילית בכך שהפך את זיהום את כדור הארץ לזכות שאפשר לסחור בה.
מספריו
באנגלית בעברית
יחסי בלגיה–לטביה
יחסי בלגיה–לטביה הם היחסים הדיפלומטיים בין בלגיה ללטביה.
סקירה כללית
יחסים דו-צדדיים בין פלנדריה ללטביה התקיימו מאז ימי הביניים הודות למגעי מסחר בין השתיים בברית הנזה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 בספטמבר 1991, עם פירוק ברית המועצות. בשנת 1996, נחתם הסכם שיתוף פעולה המכסה את כל התחומים שבהם יש לפלנדריה סמכות שיפוט, וזה התגבש במשך שלוש שנים בצורה של תוכנית עבודה תלת שנתית. בשנת 2016 צוין יום השנה העשרים להסכם זה, שנחגג באירועים תרבותיים, אקדמיים וכלכליים רבים, וראש הממשלה הבלגי חירט בורז'ואה ביקר גם בריגה. הודות לרשתות ולקשרים שנוצרו עם המדינות הבלטיות, וכדי לטפח אישור ואמון מתמשכים, החליט השר בורז'ואה לצרף את אסטוניה, לטביה וליטא לאזור המבצעי של הנציגות הפלמית שנפתחה בוורשה באוקטובר 2007. בעבר החזיקה בלגיה שגרירות בריגה, אולם היא סגרה אותה בשנת 2015.
פרדריק גואולנד הופקינס
סר פרדריק גואולנד הופקינס (באנגלית: Sir Frederick Gowland Hopkins; 20 ביוני 1861 - 16 במאי 1947) היה ביוכמיאי אנגלי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1929 על גילוי הוויטמינים. נשיא החברה המלכותית בין השנים 1930 - 1935.
שנותיו הראשונות
הופקינס נולד בשנת 1861, גדל באיסטבורן, עיר בסאסקס שבאנגליה, עם אמו ודודו. אביו נפטר כשהיה תינוק. כילד, התעניין בספרות ובכתיבה, וגם אהב לחקור את החיים על שפת הים בעזרת מיקרוסקופ. בגיל 10 אמו עזבה את הבית, הופקינס למד בבית הספר של לונדון. הוא היה תלמיד מבריק והצטיין בכימיה. בגיל 17 עזב את בית הספר ולקח קורס ערב בכימיה. לאחר מכן למד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
עד גיל 28 נאלץ הופקינס לעבוד כדי לממן את הלימודים בבית הספר לרפואה הוא סיים את לימודיו בזמן הקצר ביותר האפשרי. לאחר מכן עבד במעבדה בבית החולים Guy, בלונדון.
אוניברסיטת קיימברידג'
בשנת 1898 הופקינס הוזמן לאוניברסיטת קיימברידג' כדי לחקור את ההיבטים הכימיים של הפיזיולוגיה. באותה תקופה ביוכימיה לא הייתה ענף נפרד במדע, הופקינס הסכים להצעה כדי ללמוד ולפתח את התחום. מאוחר יותר התמנה לחבר ומורה בעמנואל קולג', קיימברידג'. בשנת 1910 הפך לחבר בטריניטי קולג', קיימברידג' וחבר כבוד בעמנואל קולג'. רק בגיל 49, כאשר הפך לחבר בטרנטיני קולג' קיבל שכר הולם. בשנת 1914 הפך לפרופסור הראשון לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג' וכיהן כראש המחלקה לביוכימיה בקיימברידג'. בשנת 1925, לאחר שפיתח את תחום הביוכמייה, הוקם מבנה למחלקה החדשה לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג'.
מחקריו
בשנת 1912 פרסם את מחקרו הידוע ביותר, בו הוא גילה את הויטמינים. מחקרו של הופקינס נערך בקבוצת עכברים, אותם האכיל במרכיבים מרכזיים בחלב - שומנים, חלבונים ופחמימות, במקום בחלב עצמו. הוא ראה שתזונה זו לא הספיקה לעכברים לגדול ולהתפתח כראוי, גם עם תוספי מינרלים. עבודתו קבעה כי יש גורמים נוספים בחלב החשובים לתזונה נכונה, אותם הוא כינה "accessory food factors" (בתרגום חופשי: תוסף משלים תזונה). ממצאיו בנושא היו הראשונים להסביר את הרעיון של ויטמינים. על גילוי זה חלק הופקינס את פרס נובל לשנת 1929 לפיזיולוגיה או לרפואה עם כריסטיאן אייקמן.
להופיקנס גילויים נוספים, ביניהם:
פרסים ואותות כבוד
בין השנים 1930- 1935 הופקינס כיהן כנשיא של החברה המלכותית. במהלך תקופה זו השפיע רבות על בני דורו.
להופקינס תארים מכובדים נוספים:
חיים אישיים
בשנת 1898 התחתן הופקינס עם ג'סי אן סטיבנס. לזוג שתי בנות, אחת מהן סופרת וארכאולוגית באוניברסיטת קיימברידג'.
המשורר ג'ראד מנלי הופקינס היה בן דודו הרחוק.
חסם צרור הולכה שמאלי קדמי
בחדר השמאלי בלב, עוברת מערכת ההולכה החשמלית דרך שני צרורות הולכה - הצרור הקדמי השמאלי - left anterior fascicle, אשר מקיף את הלב מאחור כלפי קדימה ובסופו של דבר עובר את הלב מלפנים כלפי ימינה ולמטה, ואילו הצרור האחורי- left posterior fascicle אשר מתחיל להקיף את הלב מאחור ומסיים את ההקפה לכיוון למעלה ושמאלה. כששני צרורות אלו פועלים יחדיו, שקול הכוחות שלהם פונה למטה ושמאלה, אך אם אחד מהם נפגע, נותר וקטור חשמלי אשר פועל לכיוון שונה, וניתן לראות זאת בתרשימי האק"ג כמפורט להלן.
בחסימה של הצרור השמאלי הקדמי- left anterior fascicle block או LAFB, (מכונה גם left anterior hemiblock) צד שמאל יופעל רק על ידי הצרור השמאלי האחורי, אשר יוצר גירוי חשמלי המצביע לכיוון הכתף השמאלית. בתוצאה מכך מתקבלת סטיית ציר שמאלית (זהו הסימן השכיח ביותר של LAFB). למעשה, הכוח אשר פועל "ימינה" נעלם, כתוצאה מהחסימה, ולכן יש סטייה שמאלה.
אבחנה מבדלת
סטיית ציר שמאלית נגרמת גם כתוצאה מאוטם תחתון (אולם באוטם ניתן לראות גלי Q עמוקים), או כתוצאה מהיפרטרופיה של החדר השמאלי (ואז תהיה תבנית של היפוך גלי T- strain pattern יחד עם זווית שלילית הנמוכה לרוב מ-60-).
חשיבות קלינית
חסם שמאלי קדמי חלקי קיים בכ-4% מהמקרים של אוטם חריף בשריר הלב. זהו הפגם הנפוץ ביותר במערכת ההולכה התוך חדרית, במקרים של אוטם חריף, כאשר העורק left anterior descending הוא הגורם לכך. חסם שמאלי קדמי חלקי מקושר גם למחלות לב נוספות שונות, כגון קרדיומיופתיות, מחלות מסתמים ועוד.
מלטיי סמוטריצקי
מלטיי סמוטריצקי (באוקראינית: Мелетій Смотрицький; בפולנית: Melecjusz Smotrycki; ~1577, סמוטריץ' - 17 או 27 בדצמבר 1633) היה הארכיבישוף של פולוצק (המטרופוליטן של קייב). פעיל דת וחינוך בחבר העמים הפולני-ליטאי. סמוטריצקי היה גם סופר ובלשן של שפות סלאביות מזרחיות ולעבודותיו בתחום הדקדוק הסלאבית נודעה השפעה רבה.
קונטרס שפרסם ב-1628 אודות מסע שערך לארצות המזרח (לקושטא ולארץ ישראל) בשנים 1623–1624 הוחרם בידי הסינוד הפרבוסלבי בקייב וסמוטריצקי, שהיה עד אז תועמלן פרו-כנסייתי פרבוסלבי (נגד הכנסייה הקתולית), הואשם בבגידה. מאז תמך באוניאטים.
הוא נפטר ב-27 בדצמבר 1633 ונקבר במנזר בכפר דרמן בפולין (דרמן דרוהה באוקראינה המודרנית).
דמצ'ר
דֶמֶצֶ'ר (בהונגרית: Demecser, ביידיש דעמעטשער) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דמצ'ר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-4,366 תושבים בשנת 1990 עד 3,959 תושבים בשנת 2020.
יהודי דמצ'ר
יהודים התיישבו לראשונה בדמצ'ר בסוף המאה ה-18, סביב שנת 1770. ממפקד בשנת 1784 חיו בעיר שבעה יהודים.
מאחר שדמצ'ר הייתה העיר המרכזית בנפת קמצ'ה, היא התפתחה במהירות ואיתה הקהילה היהודית שגדלה. רוב יהודי הקהילה עסקו במסחר ובשיווק תבואה, כמה מבני הקהילה היו בעלי מלאכה, פועלים בבתי חרושת ובעלי משקים שגידלו בעיקר תפוחי אדמה וכרוב.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית החלה לתפקד כקהילה עצמאית בשנת 1880.
זאזה פאצ'וליה
זאור "זאזה" פאצ'וליה (גאורגית: ზაზა ფაჩულია; נולד ב-10 בפברואר 1984 בטביליסי, גאורגיה) הוא כדורסלן עבר גאורגי, ששיחק בעמדת הסנטר. לאורך 16 עונותיו בליגת ה-NBA רשם ממוצעים כוללים של 6.8 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
דמצ'ר
הקהילה היהודית
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
מוסדות הקהילה
בקהילה פעלו מוסדות חינוך, דת וגמילות חסד
זאזה פאצ'וליה
באירופה
פאצ'וליה התבלט ככדורסלן כבר מגיל צעיר. גובהו של פאצ'וליה בגיל 13 היה כ-2.08 מטרים. הוא נצפה וגויס על ידי קבוצת הכדורסל המקצוענית מטורקיה אולקרספור כשהיה רק נער מתבגר בשנת 2000. הוא צורף לסגל נבחרת גאורגיה בגיל צעיר יחסית, והוביל אותה מעמדת הסנטר לניצחונות על יריבות מזרח אירופאיות כמו בלארוס ובולגריה. ההצלחה בנבחרת הובילה אותו להפוך אחד הכדורסלנים האהודים ביותר בקרב קהל הכדורסל הגאורגי.
דמצ'ר
מוסדות הקהילה
נשמת 1934 שימש בקהילה הרב מרדכי סגל לוי, שהיה הרב הראשון והאחרון של קהילת דמצ'ר. הוא נספה בשואה יחד עם בני הקהילה.
מלחמת העולם הראשונה והאנטישמיות שאחריה
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות עשרה יהודים מדמצ'ר.
זאזה פאצ'וליה
ב-NBA
אחרי הצלחה במדי אולקר הטורקית, נבחר פאצ'וליה על ידי אורלנדו מג'יק בבחירה ה-42 בדראפט ה-NBA 2003 ושיחק במדיה בעונת 2003/2004. לאחר עונה זו נבחר פאצ'וליה על ידי שארלוט בובקאטס בדראפט ההרחבה שנערך בעקבות הצטרפותה כקבוצה חדשה בליגה. מיד לאחר שנבחר הועבר פאצ'וליה בטרייד למילווקי באקס לקראת עונת 2004/2005. בשורות הבאקס צבר פאצ'וליה ממוצעים של 6.2 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק, כשחקן ספסל.
פאצ'וליה חתם על חוזה עם אטלנטה הוקס לפני תחילת עונת. באותה עונה עבר פאצ'וליה לשמש כסנטר הפותח של הקבוצה, ועד סיום העונה צבר ממוצעים של 11.7 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק.
דמצ'ר
מלחמת העולם הראשונה והאנטישמיות שאחריה
האנטישמיות בעיר החלה להתפרץ לאחר המלחמה, התפרעויות כנגד יהודים התרחשו חדשות לבקרים ובעקבות זאת התפתחה פעילות ציונית בעיר בעקבותיה עלו לארץ ישראל שישה מבני הקהילה.
זאזה פאצ'וליה
ב-NBA
ביולי 2011, בעקבות שביתת השחקנים ב-NBA, חתם פאצ'וליה בקבוצה הטורקית גלאטסראיי. לאחר מכן שיחק במשך שנתיים במדי מילווקי באקס. בשנת 2015 חתם בדאלאס מאבריקס, במדיה שיחק בעונת.
דמצ'ר
מלחמת העולם הראשונה והאנטישמיות שאחריה
ביולי 1941, לאחר שתקפה גרמניה את ברית המועצות, גויסו כשמונים מיהודי דמצ'ר לעבודות כפייה.
זאזה פאצ'וליה
ב-NBA
בשנת 2016 חתם בגולדן סטייט ווריורס, זכה עמה באליפות ה-NBA בעונת 2016/2017 והיה לגאורגי הראשון שזוכה באליפות ה-NBA. באוגוסט 2017 זכה לאות כבוד מנשיא מדינתו גיורגי מרגוולשווילי. בעונת זכה עם הווריורס באליפות נוספת.
דמצ'ר
מלחמת העולם השנייה (השואה)
בדף הקהילה של דמצ'ר ממפקד קהילות הונגריה נכתב כי בקהילה 334 חברים, רב הקהילה הוא מרטון לוי ובבית הספר 52 תלמידים
באפריל 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו כל יהודי הקהילה בבית הכנסת, ומשם הוסעו לגטו נירג'האזה שם רוכזו כל יהודי המחוז. ולאחר כמה שבועות שבהם הוחזקו ללא מזון וללא תנאים סניטריים בסיסיים, שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
זאזה פאצ'וליה
ב-NBA
לקראת עונת חתם על חוזה לעונה אחת בדטרויט פיסטונס.
באוגוסט 2019 מונה ל"יועץ לענייני כדורסל" עבור הווריורס, ובכך למעשה פרש ממשחק.
דמצ'ר
מלחמת העולם השנייה (השואה)
לאחר המלחמה חזרו לעיירה כ-20 יהודים ששרדו את השואה. הם מצאו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין הרוסים. הם ניסו לחדש את הקהילה ללא הצלחה, ותוך כמה שנים עזבו את העיר.
הערות שוליים
ֶ
נחל ציחור
נחל ציחור או (בערבית: وادي صخير, תעתיק: ואדי סוח'יר, פירוש: נחל האבנים הקטנות) הוא נחל אכזב שזורם בדרום הארץ והוא אחד מיובליו של נחל פארן. אורך הנחל הוא כ-35 ק"מ.
בעלי חיים וצמחייה באזור הנחל
באזור הנחל חיים מבחר מיני בעלי חיים גדול:
עדרים גדולים של צבאי הנגב הנאמדים בכמה מאות פריטים וזהו אזור מחייתם העיקרי. מכיוון שכמות המשקעים באזור נמוכה מאוד, החיות שותות מהצמחים בעזרת תהליך שנקרא "ליחוך".
הטורפים הנפוצים באזור הם שועלים, תנים, צבועים, וזאבים. בנוסף נמצאו מספר מועט של נמרים באזור. נפוצים גם מספר סוגים של עופות דורסים, ביניהם ניתן למנות את הנשר המקראי ואת עוזניית הנגב שנכחדה מנוף הנגב בעקבות ציד לא חוקי. בעבר היו רואים באזור גם את יען הנגב שנכחד בעקבות ציד.
צמחיית הנחל
נתיב המסלול עובר דרך עצי שיטה וצמחים מיוחדים כמו: שיחי אשל, רותם וסילון הקוצני.
דלין (אוניית מעפילים)
דלין הייתה אוניית מעפילים שארגנה "ההגנה". "דלין" לזכרו של אחד מכינוייו המחתרתיים של מפקד "ההגנה" אליהו גולומב והאונייה נקראה לזכרו. הייתה זו אניית המעפילים הראשונה שיצאה מחופי אירופה אחרי תום מלחמת העולם השנייה.
תולדותיה
"דלין" הייתה ספינת דיג באורך 29 מטר עשויה עץ; משקל 25 טון; בעלת מנוע דיזל מדגם אנסלדו 80 כח סוס.
אנריקו לוי רכש את הספינה שנמצאה בבנייה במספנת דורמיו בעיר הנמל מונופולי במחוז פוליה בדרום איטליה. המנוע נרכש מספק אחר. המימון הועמד על ידי המוסד לעלייה ב' מכסף שנאסף על ידי מכירת מצרכי מזון שאספו חיילים יהודים בצבא הבריטי. ג'יורג'יו נסים, יהודי מאיטליה וקרוב משפחה של אנריקו לוי, נרשם במסמכים כבעלי האונייה, והכוונה הייתה לרשום אותה בשם "Sirius". המוסד רצה לכבד את אליהו גולומב ולקרוא אותה 'דלין', אך רשם כלי השיט ביקש שם בעל צליל איטלקי ונבחר השם הרשום "Daliah". טקס השקת הספינה נעשה כמקובל באיטליה בברכת הבישוף של מונופולי, מונסיניור גוסטבו ביאנקי. בקבוק שמפניה נופץ על ידי גב' ג'יקלה פרנדר ידידתו, ומאוחר יותר אשתו, של רב החובל כ.
הפליגה מ'מונופולי' באיטליה ב-21 באוגוסט 1945 כשעל סיפונה 37 מעפילים. נוהלי הקשר בין האונייה והחוף טרם מוסדו ולכן שתי ספינות המפרש שתוכננו לחבור איתה לא מצאו אותה. המעפילים הורדו בחוף שדות ים ב-28 באוגוסט 1945.
לאחר הפלגתה כאוניית מעפילים נשארה בשירות המוסד לעלייה ב', בחזות ספינת דיג איטלקית. היא שימשה להברחת צוותות ממחנות המעצר בקפריסין ולהעברת מעפילים לספינות מעפילים, שהיו בדרכן ארצה.
מאיאגואס
היסטוריה
מאיאגואס נוסדה באופן רשמי ב-18 בספטמבר 1760, והיא הוכרה כהתיישבות נפרדת על ידי השלטון הספרדי ב-1763. העיר נקראה במקור נואסטרה סניורה דה לה קנדלריה דה מאיאגואס, שקוצר בהמשך לשם הנהוג כיום.
מאיאגואס קיבלה מעמד של עיר ב-1877.
ב-2010 העיר אירחה את משחקי מרכז אמריקה והקריביים.
כלכלה
העיר נמצאת בירידה במצב הכלכלי עקב סגירת מפעלי תעשיות הטונה והטקסטיל בשנות ה-90 של המאה ה-20, שגרמה לאבדן של כ-11,000 מקומות עבודה.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת פוארטו ריקו במאיאגואס ואוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של פוארטו ריקו במאיאגואס.
תחבורה
במרחק של כ-6 קילומטרים מצפון למאיאגואס נמצא נמל התעופה אאוחניו מריה דה אוסטוס שמציע טיסות לבירת פוארטו ריקו, סן חואן.
ג'יימס נורת'קוט (צייר)
תולדות חייו ויצירתו
נולד בפלימות', למד אצל ג'ושוע ריינולדס ובאקדמיה המלכותית לאמנויות והתמחה בציור דיוקנאות. ב-1775 עזב את הסטודיו של ריינולדס ושנתיים לאחר מכן עבר לאיטליה, שם שהה כשלוש שנים בסופן שב והשתקע בלונדון, שם הושווה למתחרהו, הצייר הנרי פוסלי. בשנת 1786 התקבל כחבר האקדמיה המלכותית לאמנויות. באותה עת החל להתמקד בציורים על נושאים מן היסטוריה של אנגליה. הראשונים שבהם היו על נושא שני הנסיכים שבמצודה: Young Princes Murdered in the Tower ("הנסיכים הצעירים שנרצחו במצודה" ו-Burial of the Princes in the Tower ("קבורת הנסיכים במצודה"). שני הציורים ושבעה נוספים נרכשו על ידי גלריית בוידל ליצירות שייקספיר (Boydell Shakespeare Gallery, ). ציור הענק שלו "מותו של ווט טיילר" מ-1787 פיאר את אולם הגילדהול בלונדון עד שנהרס במלחמת העולם השנייה. נוסף על יצירות בנושאים היסטוריים יצר גם ציורי בעלי חיים שזכו להצלחה כלכלית גדולה, בהם נמר, אנפה, כלב, חתול, נשר ואריה, וכן ציורי ילדים. על ציורו "מלאך מול אתונו של בלעם" העיר הנרי פוסלי: "נורת'קוט, אתה מלאך ב[ציורי] אתונות ואתון ב[ציורי] מלאכים".
למעלה מ-100 מיצירותו נמצאות בגלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון).
לזר סמינסקי
לזר סמיונוביץ' סמינסקי (ברוסית: Лазарь (Элиэзер) Семенович Саминский; 27 באוקטובר 1882 30 ביוני 1959) היה מלחין יהודי אמריקאי ממוצא רוסי.
לאחר שהיגר לארצות הברית ניצח על מקהלות וכתב בכתבי עת על מוזיקה. הוא קיבל משרת קבע כמדריך מוזיקה בבית הכנסת עמנו-אל של היהדות הרפורמית במנהטן שבניו יורק והחזיק בה עד פטירתו.
יחסי מונקו–פינלנד
יחסי מונקו–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רפובליקת פינלנד.
סקירה כללית
היחסים שבין פינלנד למונקו כוננו בטקס חגיגי שנערך בפריז, בירת צרפת, הסמוכה למונקו ב-29 במרץ 2007. השגריר המונגאסקי לצרפת והשגריר הפיני לצרפת חתמו על הסכם כינון יחסים בין שתי המדינות. יחסים קונסולריים של פינלנד ושל מונקו קיימים החל משנת 1958.
פינלנד ומונקו יכלו לכונן את היחסים הדיפלומטיים אודות לאמנה המתירה את מונקו מצרפת בקשרי החוץ שלה שנחתמה ב-1 בדצמבר 2005.
דינמו מינסק (הוקי קרח)
דינמו מינסק (בבלארוסית: ХК «Дынама» Мінск) הוא מועדון הוקי קרח בלארוסי מהעיר מינסק, המתמודד בליגת ההוקי הקונטיננטלית משנת 2008.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1976 על בסיס קבוצת הוקי קרח אחרת שהייתה קיימת בעיר מינסק. בשנת 1980 הקבוצה נכנסה לליגה העליונה של ברית המועצות. לאחר עונה אחת היא ירדה ליגה וחזרה לליגה עליונה רק בשנת 1988. בעונת 1989/1990 היא התמודדה בין 10 קבוצות החזקות בליגה. עם התפרקות ברית המועצות הקבוצה לא שרדה ועברה לידיים פרטיות תוך שינוי שמה.
בשנת 2003 סוכם לחדש את הקבוצה בחסות משרדי הביטחון והפנים של בלארוס. הקבוצה זכתה באליפות בלארוס פעם אחת ויחידה (בעונת 2006/2007), עונה אחת לאחר שסיימה כסגנית האלופה.
בשנת 2008 עברה הקבוצה לליגת ההוקי הקונטיננטלית. בעונת 2010/2011 העפילה לשמינית גמר פלייאוף הליגה.
נווה ימין
נווה ימין (נְוֵה יָמִין) הוא מושב במחוז המרכז, בנפת פתח תקווה, אזור דרום השרון, ממזרח לכפר סבא. מקור שמו באתר נבי ימין המצוי בשולי המושב בסמוך לאזור התעשייה המזרחי של העיר כפר סבא, ויש הרואים בו את מקום קבורתו של בנימין, צעיר בניו של יעקב. נווה ימין הוקם באוגוסט 1949 ומשתייך לתנועת המושבים. המושב נוסד על ידי עולים מיוון, לוב, עיראק, פרס וצפון אפריקה.
דינמו מינסק (הוקי קרח)
היסטוריה
הישגי השיא שלה בליגת KHL הם העפלתה לרבע גמר גביע גגארין. בעונות 2015/2016 ו-2017/72018 נכשלה בהעפלה לשלבי הפלייאוף.
נווה ימין
המושב משתרע על פני כ-3,300 דונם. ענפי המשק העיקריים במושב היו גידולי שדה, פרדס, אבוקדו, ירקות, לול, אווזים ודיר. בשל המשבר בחקלאות, התפתחו ביישוב עיסוקים נוספים וכיום מעטים העוסקים בחקלאות במושב, כאשר הפרדסים ומטעי האבוקדו המשותפים נעקרו, ולולי האווזים נסגרו לאחר החוק שאסר על פיטום אווזים בישראל.
היסטוריה
נווה ימין היה היישוב החדש הראשון שהוקם באזור לאחר מלחמת העצמאות, בין רמת הכובש בצפון לראש העין בדרום.
בעת הקמתו, בשנת 1949, שוכנו המתיישבים בבתי כפר סבא הערבית, עד הקמת בתי המושב. באמצע שנת 1950 עברו רוב התושבים לבתים שהוקמו במושב נווה ימין, אך בכפר סבא הערבית נותרו 19 משפחות, מעולי עיראק ואיראן, שנדחו מהצטרפות למושב בטענה של אי התאמה חברתית. בני משפחות אלו טענו שסיבת הרחקתן מהמושב הייתה אי הסכמתם להצטרף למפא"י והם פתחו בתחילת מאי 1950 בשביתת רעב. לעומת זאת, בדבר טענו שאין לעניין כל קשר לפוליטיקה ושמדובר בסכסוך עדתי. לאחר מספר ימים הסכימו המוסדות להקים ועדה שתבחן את החלטת ההרחקה מחדש. הוועדה קבעה שחמש משפחות תוכלנה להישאר במושב, רוב המשפחות האחרות קיבלו מרצונן שיכון אחר, ולגבי מספר משפחות קבעה הוועדה שהן לא תוכלנה להישאר במושב מטעמים מוצדקים.
בעת הקמתו השתייך מושב נווה ימין למועצה האזורית השרון התיכון שהוקמה גם היא בשנת 1950. בשנותיו הראשונות, סבל המושב מקשיים רבים מבחינה כלכלית, חברתית וביטחונית.
מהבחינה הביטחונית, מיקומו וקרבתו לערי המשולש, הביאו לכך שהתושבים שמעו לעיתים קרובות הדי פיצוצים שהשפיעו על איכות חייהם. התקשורת בין התושבים עצמם הייתה משובשת, מכיוון שרובם לא ידעו עברית וניסו לתקשר אחד עם השני בשפות שונות. כמו כן, המרחק היחסי מיישובים שכנים, חוסר בידע חקלאי, תנאי אקלים קשים ואדמה בלתי נוחה לעיבוד הקשו גם הם על החיים במקום, אך למרות הקשיים הכלכליים והאחרים, נאחזו מייסדי המושב בקרקע ופעלו להמשך התפתחות היישוב.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל פרויקט הרחבת היישוב והמושב קלט כמאה משפחות צעירות, שחיפשו מגורים צמודי קרקע בסמוך לכפר סבא, אשר שינו את הדמוגרפיה של הישוב: היישוב עבר הצערה ניכרת, ותחומי העיסוק של התושבים השתנו כך שמספר העוסקים בחקלאות במושב התמעט מאוד, ושכירים ובעלי מקצועות חופשיים מהווים את רובו. הקמת מרכז ג'י במזרח כפר סבא על גבולו המערבי של נווה ימין, והרחבת אזור התעשייה עתיר ידע כפר סבא המיועד לכלול מספר קומפלקסים קולנועים על גבולו הדרומי של המושב, קרבו את המושב משמעותית אל החוויה העירונית תוך שהוא שומר על אופי כפרי וקהילתי.
עם בני נווה ימין נמנים: מוטי דלג'ו (לשעבר ראש המועצה אזורית דרום השרון), אושרת גני גונן (ראש המועצה האזורית דרום השרון) תא"ל הרצל גדז', תא"ל סוזי יוגב (קצינת ח"ן ראשית), ונדב גדג'.
בום קרנבל
בום קרנבל הוא האלבום הרביעי של להקת ההיפ הופ הישראלית "שבק ס'". האלבום יצא בשנת 2008, אחרי שמונה שנות הפסקה מאז האלבום הקודם, "כנען 2000".
הרכב
זוהי הפעם הראשונה שבה ההרכב הזה יצר במשותף אלבום שלם.
המודל הסטנדרטי
המודל הסטנדרטי (תקין) של פיזיקת החלקיקים הוא מסגרת תאורטית המתארת את הטבע בסדרי גודל קטנים. המודל כולל תיאור של האינטראקציות היסודיות בטבע: הכוח הגרעיני החזק, הכוח הגרעיני החלש והכוח האלקטרומגנטי, וכן את החלקיקים היסודיים המרכיבים את החומר.
המודל מבוסס על תורות כיול: האינטראקציות היסודיות מופיעות בו כתוצאה מהדרישה לקיומן של סימטריות כיול, והחלקיקים נושאי הכוח מופיעים כבוזוני כיול. המודל מבוסס על עקרונות תורת השדות הקוונטית, והוא מתיישב הן עם מכניקת הקוונטים והן עם תורת היחסות הפרטית. ניסוחו של המודל הושלם בשנות ה-70 של המאה ה-20, והוא תואם בדייקנות את הניסויים הנערכים בתחום החלקיקים האלמנטריים. עם זאת, המודל אינו שלם, בעיקר מכיוון שהוא אינו כולל את הכבידה, ומוגבל לאנרגיות שנמצאות מתחת לסקלת ה-TeV (כמפורט בסוף הערך).
החלקיקים
אמנם המודל הסטנדרטי טעון הרחבה, אבל חלקיקיו מספיקים לתיאור העולם היום-יומי (מלבד הכבידה), ולהסברת מרבית הנתונים שאספו הפיזיקאים של החלקיקים.
פרמיונים
חלקיקי החומר במודל הם פרמיונים, חלקיקים בעלי ספין חצי שלם המצייתים לעקרון האיסור של פאולי, הקובע ששני פרמיונים אינם יכולים לחלוק את אותו מצב קוונטי.
הפרמיונים במודל מחולקים ללפטונים שאינם משתתפים באינטראקציה החזקה ולקווארקים, המשתתפים באינטראקציה זו. בשונה מן הקווארקים, אין ללפטונים תכונת "צבע", הם מגיבים אך ורק עם הכוח האלקטרומגנטי והכוח הגרעיני החלש, ותגובתם נחלשת ככל שהמרחק ביניהם גדל. מאידך, תגובת הקווארקים עם הכוח החזק ועם כוח ה"צבע" מתחזקת ככל שגדל המרחק, כך שקווארקים לעולם ימצאו בשילובים נטולי צבע בשם האדרונים. שילובים אלה הם באריונים פרמיוניים המורכבים משלושה קווארקים (כדוגמת הפרוטון והנייטרון), או מזונים בוזוניים המורכבים מזוג קווארק ואנטי־קווארק (כמו הפאיונים). בנוסף, מחולקים הפרמיונים לשלושה דורות של חלקיקים, כאשר חלקיקי דורות שונים נבדלים ממקביליהם במסה בלבד.
החומר ביקום מורכב בעיקר מחלקיקים השייכים לדור הראשון; חלקיקי שני הדורות הבאים, המיוצרים באופן מלאכותי במאיצי חלקיקים ובתהליכים פיזיקליים טבעיים (בין היתר פולטת השמש קרינת מיואונים), מתפרקים במהירות לחלקיקי דור ראשון. חלקיקי הדור הראשון מתנהגים באופן זהה למקביליהם בשני הדורות האחרים ונבדלים מהם במסה בלבד. לדוגמה, לאלקטרון ולמיואון ספין של חצי והם אינם מגיבים עם הכוח הגרעיני החזק, אך מסתו של המיואון גדולה מזו של האלקטרון פי 200.
במודל הסטנדרטי, חלקיקי הדור הראשון של הפרמיונים הם הלפטונים אלקטרון ונייטרינו אלקטרוני, קווארק "מעלה" (u) וקווארק "מטה" (d) שלשות של קווארקים מסוג מעלה ומטה מתלכדות יחדיו ליצירת פרוטונים (uud) ונייטרונים (udd); אלה מצטרפים ליצירת גרעין האטום.
בוזונים
במודל הסטנדרטי, התאוריה של האינטראקציה האלקטרו-חלשה (המתארת את האינטראקציות האלקטרומגנטיות והחלשות) דומה לכרומודינמיקה קוונטית. כל התאוריות האלה הן תאוריות כוח, כשהכוונה היא לכך שהן מדמות את הכוחות בין הפרמיונים בכך שהן מצמידות להן בוזונים שנושאים (או "מעבירים") את הכוחות. חלקיקי בוזון נוצרים כל הזמן יש מאין ונעלמים שוב סביב תחום ההשפעה של חלקיקי האם. מאחר שסכום האנרגיה של הבוזונים קבוע נהוג לחשוב שהבוזון נוצר מהאנרגיה של חלקיק האם וחוזר אליו לאחר שנעלם כך שהאנרגיה איננה באמת נוצרת יש מאין. זמן החיים של בוזונים תלוי באנרגיה ומסה שלהם ולכן גם טווח ההשפעה. למשל לבוזון האור, פוטון, יש טווח השפעה בלתי מוגבל מאחר שאינו בעל מסה, לעומת זאת הבוזונים של הכוח החלש, בעלי מסה כבדה, ולכן תחום השפעתם קטן מגודל פרוטון. הבוזונים במודל הסטנדרטי הם:
אחת מהצלחותיו הגדולות ביותר של המודל הסטנדרטי מתבטאת בכך שצורותיהם של הכוחות - המבנה המפורט של המשוואות המתארות אותם - נקבעות בראש ובראשונה על פי העקרונות הכלליים שמגלמת התאוריה, ואינן נבחרות באורח שרירותי כך שיהלמו אוסף של נתונים ניסיוניים. במה שנוגע לאלקטרומגנטיות, לדוגמה, תוקפה של תורת השדות הקוונטיים היחסותית (שעליה מבוסס המודל הסטנדרטי) וקיומו של האלקטרון, מלמדים שהפוטון חייב להתקיים אף הוא וליצור את האינטראקציות שלו כפי שמתרחש בפועל - כך עלה בידי חוקרי החלקיקים להבין את האור. טיעונים דומים לזה ניבאו את הקיום ואת התכונות של הגלואונים ושל חלקיקי W ו-Z, כפי שאומתו לאחר מכן בתצפיות.
על פי ניסויים הבוחנים את התאוריה ברמות עמוקות יותר ויותר, לא נמצא סימן כלשהו לקיומו של מבנה נוסף. חשוב מכך, המודל הסטנדרטי הוא תאוריה עקבית, המקבלת משמעות רק אם האלקטרונים והקווארקים הם יסודיים. אין בו קצוות שרומזים על מבנה תשתיתי יותר. זאת ועוד, כל הכוחות נעשים דומים זה לזה באנרגיות גבוהות, בייחוד אם סימטריית-העל נכונה. אם האלקטרונים והקווארקים הם חלקיקים מרוכבים, כושל האיחוד הזה: הכוחות אינם משתווים. תורת השדות הקוונטיים היחסותית רואה את האלקטרונים והקווארקים כנקודתיים - ולכן חסרי מבנה. בעתיד, אולי יהיה אפשר לתאר אותם כמיתרים זעירים או כקרומיות (כפי שגורסת תורת המיתרים) אבל עדיין הם יהיו אלקטרונים וקווארקים, עם כל התכונות שמעניק המודל הסטנדרטי לעצמים אלה באנרגיות נמוכות.
כללי המשחק
ראו כדוגמה, לשם הבהרת העניין, את החוק השני של ניוטון, F=ma. אנו יודעים ש-F הוא כוח כלשהו, m היא המסה של חלקיק כלשהו ו-a היא תאוצת החלקיק בהשפעת הכוח. גם אם ידועים לנו החלקיקים והכוחות הפועלים עליהם, איננו יכולים לחשב את התנהגות החלקיקים אם איננו מכירים את הכלל F=ma. הגרסה המודרנית של הכללים היא תורת השדות הקוונטית היחסותית, שהומצאה במחצית הראשונה של המאה העשרים. במחצית השנייה של המאה למדו החוקרים, עם פיתוחו של המודל הסטנדרטי, להכיר את טיבם של החלקיקים והכוחות הנוהגים לפי כלליה של תורת השדות הקוונטית.
המודל הסטנדרטי גם הרחיב את מושג הכוח הקלאסי: כאשר חלקיקים מגיבים ביניהם, אין הם רק דוחפים או מושכים זה את זה, אלא הם עשויים גם לשנות את זהותם, להיווצר ולהתאיין.
דיאגרמות פיינמן (משמאל), שניסח הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן, מסייעות לתת תיאור פשוט ונוח של אינטראקציות בתורת השדות הקוונטית. הקווים הישרים מייצגים את מסלוליהם של חלקיקי חומר; הקווים הגליים מייצגים את מסלוליהם של חלקיקי כוח. אלקטרומגנטיות נוצרת בפליטה ובבליעה של פוטונים על ידי חלקיק טעון כלשהו, כגון אלקטרון או קווארק. בתרשים א', אלקטרון נע פולט פוטון וממשיך לנוע בכיוון חדש. בכוח החזק מעורבים גלואונים שנפלטים (ב') או נבלעים על ידי קווארקים. בכוח החלש מעורבים חלקיקי W ו-Z (ג', ד'), שאותם פולטים ובולעים גם קווארקים וגם לפטונים. ראו כיצד גורם חלקיק W לשינוי זהותו של אלקטרון. ייתכנו אינטראקציות גם בין גלואונים (ה') לבין עצמן וגם בין חלקיקי W או Z לבין עצמם (ו'), אבל לא בין פוטונים לבין עצמם. דיאגרמות א' עד ו' ועד בכלל נקראות "צומתי אינטראקציות". כוחות נוצרים בחיבור של שני צמתים או יותר. לדוגמה, הכוח האלקטרומגנטי בין אלקטרון לקווארק נובע רובו ככולו מהעברת פוטון (ז'). כל מה שקורה בעולמנו, מלבד כבידה, הוא תוצאה של צירופים של צמתים כאלה.
סימטריות
המודל הסטנדרטי מציית לחבורת הסימטריה הבאה:
כלומר:
בפועל הסימטריה נשברת ל-\ U(1)_{EM}.
מספר טבעי
במתמטיקה מספר טבעי הוא מספר שלם חיובי, המתאר מספר איברים בקבוצה סופית, כמו 1,2,3 או כמו 72. מקובל לסמן את קבוצת המספרים הטבעיים באות \mathbb {N}. המספר אפס נכלל בין המספרים הטבעיים בהגדרות אחדות, ואינו נכלל בהגדרות אחרות.
המספרים הטבעיים הם הקלים ביותר להבנה, והראשונים שנלמדים על ידי ילדים. למספרים טבעיים שתי מטרות:
תכונותיהם של המספרים הטבעיים נחקרות במסגרת תורת המספרים.
הגדרה ובנייה
המספרים הטבעיים הם הראשונים שהופיעו כמושגים נבדלים: מספר טבעי מונה את האיברים בקבוצה. אפשר לראות את ההבחנה שיש משהו משותף בקבוצה של שלושה אנשים, שלושה תפוחים או שלושה נמרים כהכללה המתמטית הראשונה שעשו בני האנוש (ישנם מחקרים המראים שגם לבעלי חיים מסוימים יש יכולת הכללה זו). לאופולד קרונקר אמר ש"האל יצר את המספרים הטבעיים - כל השאר הוא יציר האדם".
במסגרת היציקה המודרנית של המתמטיקה לשפת תורת הקבוצות, הציע הלוגיקאי גוטלוב פרגה שהמספר שלוש הוא, בפשטות, קבוצת כל הקבוצות שיש בהן שלושה איברים (היינו, שהאיברים שלהן נמצאים בהתאמה לקבוצה מסוימת בת שלושה איברים). בגישה זו יש פרדוקסים, הנובעים מכך שאוסף כל הקבוצות הוא מקור לפרדוקסים מחמת גודלו, ואינו יכול להוות קבוצה בפני עצמו (ראו פרדוקס קנטור).
הבניה של מערכת פאנו מאפשרת לקבוע שמספר טבעי הוא איבר של מערכת פאנו (כל המודלים של אקסיומות פאנו הם איזומורפיים).
פון נוימן הציע בנייה מפורשת, המקובלת היום כייצוג סטנדרטי של המספרים הטבעיים בתוך תורת הקבוצות האקסיומטית: המספר 0 מוגדר כקבוצה הריקה, וכל מספר \ n מוגדר כקבוצה. כך למשל,.
מספרים טבעיים ראשוניים ופריקים
בתורת המספרים, מספר ראשוני הוא מספר טבעי גדול מ-1, שלא ניתן להציגו כמכפלה של בדיוק שני מספרים טבעיים קטנים ממנו. הראשוניים הם אבני הבניין של תורת המספרים, משום שאפשר להרכיב מהם, באמצעות פעולת הכפל, כל מספר טבעי.
מספר טבעי גדול מ-1 שאינו ראשוני נקרא מספר פריק.
המספר 1 אינו נחשב ראשוני, וגם לא פריק.
לפי "המשפט היסודי של האריתמטיקה", שהוצג לראשונה עם הוכחה, על ידי אוקלידס, כל מספר טבעי גדול מ-1 אפשר להציג באופן יחיד כמכפלה של מספרים ראשוניים (למשל: ).
שמורת אוקאפי
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים
השמורה מורכבת משני אזורים גאומורפולוגיים: המישור הנטוי של יער איטורי באגן נהר הקונגו, וסוואנה המשתרעת למרגלות הגבעות סמוך להרי השבר המערביים. אדמת השמורה היא חומצית, ולעיתים רמות החומציות הגבוהות מגיעות לעומק של יותר משני מטרים. הגבעות בצפון ובמזרח השמורה עשויות מגרניט. מתחת לפני הקרקע בשמורה יש תצורות גרניט ארכאיקוניות, תצורות גנייס ותצורות שיסט. השמורה שוכנת בין הנהרות נפוקו, טאקונה ואגאמבה בצפון, והנהרות איטורי ולנדה בדרום. בשמורה יש מרבצים של זהב, קסיטריט (מינרל בדיל) וקולטן ברמה גבוהה. מינרלים אלה התייקרו בשנת 2000 כיוון שהם משמשים כחומרי גלם בתהליך ייצור מעגלים משולבים לטלפונים ניידים ולמחשבים.
התקופות הגשומות הן בין מרץ למאי ובין אוגוסט לנובמבר, ובכל חודש יורדים לכל הפחות 50 מילימטרים של גשם בממוצע. הערפל בעונת היבשה הוא אחד מהגורמים המעודדים שגשוג אפיפיטים, חזזיות, וטחבים. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-24°C.
מחקר, שימור ואיומים
השמורה הוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בשנת 1997. האיומים העיקריים על השמורה היו בירוא יערות, הנגרם בעיקר על ידי חקלאות ושרפות, ציד מסחרי וכריית זהב. המלחמה בחלק המזרחי של המדינה החלה להשפיע על השמורה בשנת 2005, וגרמה לחלק מהצוות להימלט או להתפנות. בעוד שאנשי המבוטי והבנטו רוחשים כבוד ליער ולשמורה, המהגרים שהגיעו לאזור גרמו לפגיעה מסוימת. גורם נוסף להתדרדרות מצב השמורה הוא המחסור במימון הנובע מהתנאים הפוליטיים והכלכליים. קיימות תוכניות לפיתוח התיירות האקולוגית באזור מתוך כוונה להגביר את העניין הציבורי ולגייס מימון.
בשמורה שוכן מרכז השימור והמחקר אפולו (Epulu Conservation and Research Center), שהוקם ב-1928 על ידי האנתרופולוג האמריקני פטריק פוטנאם. בתחילה לכד המרכז את האוקאפים ושלח אותם לגני חיות באמריקה ובאירופה. במשך השנים שינה את מדיניותו, והאוקאפים נלכדים, מגודלים בשבי, וחלק מהצאצאים שלהם נשלחים לגני חיות על מנת להבטיח את השונות הגנטית שלהם. המרכז אחראי גם פעולות המחקר והשימור בשמורה.
פאונה
בשטחי היער תועדו 52 מיני יונקים, והידוע בהם הוא האוקאפי. היער הוא בית גידול עבור כ-4,000 פרטים מתוך כ-30,000 החיים ברחבי העולם, ועבור כ-7,000 פרטים של הזן cyclotis של פיל סוואנה אפריקני, הניצודים עבור שנהביהם. מינים אנדמיים נוספים הם איילון המים, חתול זהוב אפריקני, הגחניים גחן מיימי וגחן ענק, נמרים, פנגולין ענק, שנבוב, אנטילופת בייטס, תאו היער (תת-מין של התאו האפריקני), חזיר נהרות וחזיר יער ענק.
היער הוא בית גידול עבור מינים רבים של צביונים. בשטחי היער תועדו 13 מינים של פרימטים, הכוללים בין השאר 7,500 פרטים של שימפנזה מצוי. תנין גמדי ותנין צר-חרטום הם שני תניניים הגדלים ביער. ביער תועדו 376 מינים של עופות.
מילקן
מילקן (Milken) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מיליקן
מיליקן (Millikan‏) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
אבא'לה בוא ללונה פארק
אַבָּא'לֶה בּוֹא לַלּוּנָה פַּארְק הוא שיר ילדים ישראלי ידוע משנות ה-50 של המאה ה-20 שכתבו והלחינו יוסף כנען והזמר ישראל יצחקי.
מילות השיר מתארות הפצרת ילד באביו לקחתו ללונה פארק – לנדנדה, לגלגל הענק ולרכיבה על הסוס הלבן, כנראה על גבי קרוסלה.
יצחקי וכנען כתבו את השיר בשנת 1952, לרגל פתיחת "לונה פארק ביפו" שהוקם בשדרות ירושלים.
גן עדן לכלבים (סדרת טלוויזיה)
גן עדן לכלבים (באנגלית: All Dogs Go to Heaven: The Series, "כל הכלבים הולכים לגן עדן: הסדרה") היא סדרת הנפשה אמריקאית לילדים, המבוססת על סרט בעל אותו שם וסרט ההמשך שלו. הסדרה בוימה על ידי גארי סלבגיו (שתי העונות הראשונות) וג'ון גרוזד (עונה אחרונה), והופקה על ידי Metro-Goldwyn-Mayer Animation ו-MGM Television.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית החל מ-21 בספטמבר 1996 עד 6 בנובמבר 1998, כאשר שתי העונות הראשונות שודרו בסינדיקציה והעונה האחרונה שודרה בערוץ Freeform. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 1998 בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית רשת, תחילה ביום שבת ובהמשך בשעות הבוקר המוקדמות. לסדרה הופקו שלוש עונות ו-40 פרקים באורך 22 דקות.
בשנת 1998 הופק הסרט "מזמור חג המולד של הכלבים", אשר מבוסס על הנובלה "מזמור חג המולד" מאת צ'ארלס דיקנס, ומשמש כסיום הסדרה.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר צ'רלי בארקין ואיצ'י, שני כלבים החיים בסן פרנסיסקו כמלאכים שומרים. בכל פרק הסדרה, שני הכלבים מקבלים משימה מאנאבל, אך למרות שהם מנסים לעשות את הדבר הנכון הם נקלעים למצבים מביכים. במהלך הסדרה הושמעו כ-11 שירים מקוריים וחדשים.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי עמי מנדלמן, והופק על ידי עוזי פוקס, סאלי אמיגה וענבר שטגר עזרא.
אלון מדנס
אלון מדנס (נולד בשנת 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש נספח זרוע היבשה בארצות הברית. שימש קצין אג"ם של פיקוד המרכז, מפקד עוצבת ברעם ומפקד גדוד 101. בעל צל"ש אלוף על לחימתו במבצע חומת מגן.
ביוגרפיה
נולד וגדל בקריית אונו והתחנך בתיכון בן צבי ביישוב.
מדנס התגייס לצה"ל בשנת 1995, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר הקורס שימש כמפקד כיתה בבא"ח צנחנים. לאחר קורס קציני חי"ר שב לגדוד 202, ומונה למפקד מחלקת הסיור בפלוגה המסייעת. בהמשך שימש סגן מפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת מסלול של גדוד 202. בשנת 1999 מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1, ושימש בתפקיד בפרוץ האינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת של גדוד 202, ושימש בתפקיד במהלך מבצע חומת מגן. הוא הוביל את הפלוגה בלחימתה בקרב שכם, בין היתר כנגד המחבלים שהתבצרו בקסבה. על פועלו וחתירתו למגע עם האויב עוטר בצל"ש אלוף, ממפקד פיקוד המרכז, יצחק איתן. בשנת 2002 מונה לסגן מפקד גדוד 202, בתחילת 2003 פיקד על מבצע למעצרו של ראש החזית הדמוקרטית בשכם, במהלך המבצע נפצע באורח בינוני מקליע שפגע ברגלו, לאחר שהחלים חזר לתפקידו, כסגן מפקד הגדוד. בהמשך יצא ללימודי משפטים בקריה האקדמית אונו, בסיומם מונה בשנת 2006 לקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף נשק מסייע גדודי בחטיבת ביסלמ"ח, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. בהמשך מונה למפקד גדוד 101 בין השנים 2010–2012. בתקופתו כמפקד הגדוד עורר את כעסם של ראשי ישיבות ההסדר, לאחר שלא הסכים לשלוח לוחמים בוגרי ישיבות ההסדר, מהמסלול לקורס מ"כים, בהמשך החלטתו בוטלה בהתערבות מפקדיו. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2012–2014. ב-6 באוגוסט 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת ברעם. בתקופתו כמפקד החטיבה, הוביל הקמת מכשול מלאכותי נרחב בגבול גזרת החטיבה, במסגרת הקמת המכשול, כוחות הנדסיים חצבו וחשפו במדרונות ההרים הסמוכים ליישובים צמודי הגדר, ויצרו מצוקים גבוהים ומלאכותיים, דבר האמור להקשות ולכרסם משמעותית ביתרון שמעניק לחזבאללה, השטח ההררי התלול והצמחייה הסבוכה. את תפקידו סיים ב-16 ביוני 2016. ביולי 2016 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2018. בסיום תפקידו יצא ללימודים במב"ל מחזור מ"ו. ב-2019 מונה לנספח יבשה בארצות הברית.
חיים אישיים והשכלה
מדנס נשוי לדנה ואב לשלושה. בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ובוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.
גלונאס
גלונאס (ברוסית: ГЛОНАСС - ГЛОбальная НАвигационная Спутниковая Система) היא מערכת ניווט לוויינית בפיתוח רוסי, ששיגור חלקיה מבוצע על ידי סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה.
GLONASS היא מערכת ניווט לווייני הדומה למקבילתה האמריקאית – ה־GPS, המערכת מורכבת ממערך לוויינים של 21 לוויינים ושלושה לווייני גיבוי שמסודרים בשלושה מישורי הקפה סביב כדור הארץ, בגובה של כ־19,000 קילומטר. כל מערך הבקרה הקרקעית של המערכת ממוקם בתוך רוסיה.
הלוויינים הראשונים שוגרו ב־1982, ב־1993 היא הוכרזה רשמית כפעילה, אך רק לקראת 1996 היא נכנסה לפעילות מלאה. המערכת החליפה את מערכת "צילקון" שפעלה בשנת 1972.
אורך חייו של לוויין GLONASS הוא כ־3 שנים, סיבה זו והמצב הפוליטי־כלכלי של רוסיה הביאו לכך שבשנת 2002 רק שמונה לוויינים היו פעילים ועל כן המערכת לא הייתה רלוונטית לניווט גלובלי.
תוכנית GLONASS-M שדרגה את אורך חייו (7–8 שנים) של הלוויין וב־2005 שוגרו מספר לוויינים מהסדרה הזו. במהלכה של שנת 2007, בוצעו שני שיגורים משולשים (שלושה לוויינים בכל שיגור) ונכון לינואר 2008 ישנם 18 לוויינים פעילים. שיפור נוסף הן באורך חייו (10–12 שנה) והן במשקלו נקרא GLONASS-K ושיגורן נעשה בשנת 2008.