cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סקוט גלן
קריירה
ב-2007 התפרסם גלן בסרט השלישי והמרשים בסדרת "סרטי ג'ייסון בורן" "זהות אבודה" בתור ראש האפ. בי. איי עזרא קרמר ובדרמה "יומני החופש" בתור סטיב אביה של המורה ארין גרוול (הילרי סוואנק).
בשנת 2008 שיחק את מזכיר ההגנה של ארצות הברית דונלד רמספלד בסרטו הפוליטי-ביוגרפי של אוליבר סטון "W." ואת האלמן רוברט טורלסון בסרט "לילות ברודנטה".
בשנת 2011 גילם את האיש החכם בסרט פנטזיה "סאקר פאנץ" בבימויו של זאק סניידר, ולצד ג'ון האם ואמילי בראונינג.
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת המתח "הנותרים" ברשת HBO אשר זכתה בפרס פיבודי. באוקטובר 2015 שב לעונה השנייה, ובאפריל 2017 שב לעונה השלישית.
פעמיים ביום
פעמיים ביום הוא אלבום האוסף הראשון של הזמר הישראלי אדם. את האלבום הוציאה בשנת 1991 לאור חברת התקליטים פונוקול בפורמט אחד בלבד של תקליטור בקטלוג CDP017. האוסף כולל את מיטב להיטיו של אדם משלושת אלבומיו הראשונים: "סוד", "מרחוק לרחוק" ו"חופשי". בנוסף, נכללו גם מעט שירים חדשים. השיר היחיד שנכנס למצעדי הפזמונים השונים הוא "פעמיים ביום", שהגיע למקום ה-37 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
מסיבת גויים
מקור הדין
איסור שתייה במסיבת גוים לא נזכר בתלמוד הבבלי או במקבילותיו, אלא הובא לראשונה בספר הפסיקה משנה תורה של הרמב"ם:
נושאי כליו של הרמב"ם התחקו אחר מקור דבריו, מבלי שהעלו דבר ברור. הבית יוסף (מחבר פירוש הכסף משנה על הרמב"ם) מעלה השערה שמקורו בברייתא או תוספתא שאינה לפנינו.
גדרי האיסור
האיסור הוא, כפי שהגדירו הרמב"ם, בשתיית משקה משכר שאין בו איסור יין נסך או סתם יינם, כגון יין מבושל. אולם יש אומרים שהאיסור כולל אף אכילה משותפת עם גויים, כל זמן שרוב הסועדים הם גויים.
דין זה לא נזכר בשולחן ערוך, אך הובא בספר הפסיקה ארבעה טורים, ובאחרונים רבים.
רוב יהודים
מלשונו של הרמב"ם מבואר שכאשר רוב הנוכחים במסיבה הם יהודים, אין זו 'מסיבה של גויים', ומותר לשתות בה שיכר, ובלבד שאינה מתקיימת בביתו של גוי, שאז הדבר אסור מטעם איסור שיכר של גויים.
הבית יוסף מביא כמקור להסתייגות זו את הסיפור המובא בתלמוד הבבלי לפיו שמואל ואבלט (שהיה גוי) סעדו יחד, והוגש לפניהם יין מבושל. מכך מוכח שקיימת מציאות המאפשרת שתיית משקה משכר עם גוי.
זירה (צבא)
זירה (באנגלית: Theater) היא המרחב הגאוגרפי שבו נערכת כלל הפעילות המלחמתית בצבאות ענק, במלחמות בסדר גודל של מלחמת העולם השנייה. מפקדת הזירה כפופה ישירות למטה הכללי של הצבא או לפיקוד צבאי משותף של מספר מדינות.
בזירה יש כמה קבוצות ארמיות או ארמיות הכפופות ישירות למפקדת הזירה, וכפופים אליה כמה מיליונים של חיילים בדרך כלל. זירה היא בעצם צבא מדינה לכל דבר ובעלת יכולת פעולה עצמאית לחלוטין. יש בה את כל היחידות הנמצאות בצבא רגיל. בזירה יהיו כוחות יבשתיים, אוויריים ולעיתים גם ימיים.
במלחמת העולם השנייה היו כמה זירות עיקריות.
בצה"ל אין יחידה בסדר גודל של זירה, אך ניתן אולי להשוות אותה לפיקוד. עם זאת המונח קיים בצה"ל בהתייחס למפקדה עורפית המרכזת את כלל הפעולות בתחום מקצועי מסוים או בתחום גאוגרפי רחב יחסית. חיל הים הישראלי, לדוגמה, פרוש בשתי זירות: זירת הים התיכון וזירת ים סוף. מפקד הזירה הוא המז"ר.
משפחת שניאורסון
משפחת שניאורסון (ביידיש; שניאורסאהן) היא משפחה יהודית גדולה ומפורסמת, צאצאי הרב שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד והאדמו"ר הראשון שלה, ששם המשפחה נקרא על שמו.
ייחוס המשפחה
אבי המשפחה רבי שניאור זלמן מלאדי היה תלמיד של המגיד ממזריטש (יורש הבעש"ט) בתנועת החסידות, ותלמיד-חבר של רבי מנחם מנדל מוויטבסק. עם עלייתו של רבי מנחם מנדל ארצה, רבי שניאור זלמן ירשו כמנהיג החסידים בבלארוס ורוסיה רבתי, רבי שניאור זלמן התיידד עם הרבה רבנים אף על פי שהיו שהתנגדו לדרכו החסידית. ביתו דבורה לאה התחתנה עם תלמיד רבי מנחם מנדל מוויטבסק, רבי שלום שכנא שהוסיף מיוחסות למשפחה, ואף בנו שהפך בהמשך לאדמו"ר השלישי של חסידות חב"ד, הצמח צדק.
מקור שם המשפחה
שניאורסון הוא שם משפחה יהודי שמקורו ביהדות אשכנז. שם המשפחה נקרא על שם אבי המשפחה רבי שניאור זלמן מלאדי. לאחר פטירתו נגזרה ברוסיה גזירת שמות המשפחה, שקבעה את החובה שלכל אחד יהיה שם משפחה, שם משפחתם של שלושת בניו של שניאור זלמן היה "שניאורי" (דובער שניאורי, משה שניאורי וחיים אברהם שניאורי). ושם משפחת נכדו, האדמו"ר השלישי מחב"ד, רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק) נבחר לשניאורסון. בדור הבא, לאחר פטירת בני שניאור זלמן שינו רוב בני המשפחה את שמם לשניאורסון.
יתוש הטיגריס האסייתי
יתוש הטיגריס האסייתי (שם מדעי: Aedes albopictus), או יתוש-יום טיגריסי, לעיתים מכונה גם יתוש הנמר האסייתי ואדס מפוספס, הוא יתוש שמקורו בדרום-מזרח אסיה, הנפוץ כמין פולש בישראל דרך סחר בצמיגים משומשים, בעיקר באיזור הדרום והמרכז, ומעביר מחלה מסוכנת מאוד בעלת אחוז תמותה של 61.568%. היתוש נפוץ בכל היבשות (למעט אנטארקטיקה), ובארצות כגון: ארצות הברית (מאז 1985), אלבניה ואיטליה (מאז שנות ה-90), ניגריה (מאז 2002), ניו זילנד, קנדה, ספרד וארצות רבות אחרות, בהן ישראל. בניגוד לרוב היתושים, יתוש הטיגריס האסייתי פעיל במהלך היום, בעיקר בשחר ובשעות בין הערביים.
סביבת מחייתו של היתוש היא לרוב באזור הטרופי והסובטרופי, במי גשם החודרים לחללים של עצים. יתוש זה מתפתח גם בתוך עציצים, אגרטלים וכל מקום שבו יש מים עומדים לתקופה ארוכה.
תפוצתו העיקרית של יתוש הטיגריס האסייתי היא בצמיגים משומשים המיובאים מאסיה לאירופה, לאמריקה ולאפריקה. היות שיתושים חיים בסביבת מים עומדים ומטילים ביצים שם, הם מצויים גם בתוך המים בצמיגים וכאשר צמיגים אלו מגיעים ליעדם, מגיעים דרכם גם היתושים. יתוש הטיגריס האסייתי עלול להעביר למעלה מ-20 מחלות, בהן קדחת דנגי, צ'יקונגוניה ועוד.
הטלת ביצים יכולה להתבצע גם בכלים קטנים, כמו צנצנות, שבהן מים עומדים. הנקבה מטילה ביצים על דופן הכלי שבו עומדים המים, בניגוד לנקבות מסוגים אחרים אשר לרוב מטילות ביציהן על פני המים. הביצים הן בעלות כושר הישרדות גבוה: ביצה יכולה להיות במקום יבש לתקופה של כמה חודשים ובכל זאת לבקוע לאחר הרטבה קלה ובתנאים מתאימים.
היתוש הבוגר מתאפיין בגופו השחור ופספוס לבן על הרגליים והחזה. הוא זריז למדי, והנקבות מסוגלות לעקוץ מספר פעמים בפרק זמן קצר.
תפוצה בישראל
ברחבי ישראל היתוש נפוץ לאורך מישור החוף - מראש הנקרה ועד אשקלון, באזור הכרמל, הגליל המערבי, בשפלה, באזור השרון, במערב השומרון, בגוש דן, בשפלת יהודה ובהרי יהודה, במדבר יהודה, בירושלים ובאזור באר שבע ובגליל העליון.
ויליאם פיכטנר
ויליאם פיכטנר (William Fichtner; נולד ב-27 בנובמבר 1956) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי הידוע מגילום דמותו של אדם בקומדיית המצבים האמריקאית "ממי".
ביוגרפיה
פיכטנר נולד וגדל בניו יורק. אחותו היא קולונלית בחיל האוויר האמריקני ואחיינו הוא חבר הלהקה "Sleepaway". ב-1978, הוא החל ללמוד משחק ב"אקדמיה האמריקאית לדרמה".
מ-2005 עד 2006 הוא שיחק בסדרה "פלישה" עד שבוטלה. לאחר מכן הוא החל לשחק בסדרה "נמלטים" מהעונה השנייה. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "הבית הלבן".
בשנת 2011, גילם פיכטנר את "סנדמן" (Master Sergeant Sandman), ב-Call of Duty: Modern Warfare 3.
בשנת 2013 הוא גילם את בוטץ' קוונדיש, פסיכופת קניבל שהרג את אחיו של ג'ון ריד בסרט "הפרש הבודד".
בשנת 2014 הוא מגלם את דמות הנבל המשני, אריק סאקס יריבם החדש של צבי הנינג'ה בסרט "צבי הנינג'ה".
בשנת 2015 שיחק במספר פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אימפריה" ברשת פוקס בתפקיד ג'יימסון האנטרופ.
גוליילמו מרקוני
גוליילמו מרקוני (באיטלקית: Guglielmo Marconi; 25 באפריל 1874 – 20 ביולי 1937) היה מהנדס חשמל איטלקי וזוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1909 על תרומתו להתפתחות הטלגרפיה האלחוטית – פיתוח שיטה לשידור מידע באמצעות גלי רדיו ונחשב לממציא אנטנת המונופול.
קורות חייו
ב-1895 החל מרקוני לערוך ניסויי מעבדה באחוזה הכפרית של אביו בפונטנקיו (מצפון לסאסו מרקוני (Sasso Marconi)), שם הצליח לשלוח אותות חשמליים למרחק של אחד וחצי מייל. ב-1896 לקח מרקוני את המכשירים שהמציא לאנגליה, שם הציג אותם בפני סר ויליאם פריס, המהנדס הראשי של שירות הדואר המלכותי. מאוחר יותר באותה שנה, רשם את הפטנט הראשון בעולם על מערכת טלגרפיה אלחוטית. במרץ 1897 הדגים מרקוני בהצלחה שידור אותות רדיו שחצו את מישור סָלִיסבַרִי (כ-6 ק"מ), וב-13 במאי אותה שנה ערך שידור רדיו שחצה את תעלת בריסטול. אותה שנה, הקים מרקוני את חברת "הטלגרף האלחוטי ואותות בע"מ" (The Wireless Telegraph & Signal Company Limited) וב-1900 שינה את שמה לשם "הטלגרף האלחוטי של מרקוני בע"מ" (Marconi's Wireless Telegraph Company Limited). אותה שנה הדגים בעיר לה ספציה לממשלת איטליה, כיצד אותות אלחוטיים נשלחים למרחק של עשרים מיילים.
ב-1899 הקים קשר אלחוטי בין צרפת לאנגליה על פני תעלת למאנש. הוא הקים תחנות אלחוטיות קבועות בנידלס, באי וייט, בבורנמות, ומאוחר יותר במלון הייבן, השוכן ליד דורסט. ב-1900 רשם את הפטנט המפורסם שלו, פטנט מס' 7777, על טלגרפיה סינטונית ומכוונת. בדצמבר 1901, כשהיה נחוש להוכיח כי גלים אלחוטיים אינם מושפעים מעקמומיותו של כדור הארץ, הוא השתמש במערכת שלו להעברת האותות האלחוטיים הראשונים על פני האוקיינוס האטלנטי, בין פולדהו, קורנוול וסנט ג'ונס, ניופאונדלנד, למרחק של 2,100 מיילים.
פעילותו בתחום הרדיו גרמה לו להיחשב בעיני רבים כממציאו, ואולם מרקוני ערך את שידור הרדיו הראשון שלו ב-1896, בזמן שהממציא האמיתי, ניקולה טסלה, עשה זאת כבר בשנת 1893. בשנת 1904 החליט משרד הפטנטים האמריקני להעביר את הפטנט על הרדיו מטסלה למרקוני, ובעקבות כך זכה מרקוני בפרס נובל לפיזיקה על ההמצאה (ביחד עם קרל פרדיננד בראון). ואולם, העדויות ההיסטוריות ברורות, ובית המשפט העליון של ארצות הברית החזיר את הזכויות לטסלה בשנת 1943.
בשנת 1923 הצטרף מרקוני למפלגה הפשיסטית, והיה מבכיריה. הוא נשא נאומים פשיסטיים ברדיו במדינות אחדות. בחתונתו, שנערכה ב-15 ביוני 1927, היה בניטו מוסוליני השושבין. מתוקף תפקידו כנשיא האקדמיה האיטלקית למדעים, היה מרקוני חבר המועצה הפשיסטית העליונה, הגוף השלטוני הבכיר בימי שלטונו של מוסוליני.
מרקוני נפטר ברומא ב-20 ביולי 1937.
פעילות בתחום הרדיו
מרקוני למד בבתי-ספר טכניים ולכן הגיע לחקירה של גלי הרדיו מתוך עניין בתופעת האלקטרומגנטיות. הוא הצליח לבנות מערכות לקליטה ולשידור גלי רדיו ולהגדיל את טווח הקליטה בהדרגה. בהתחלה הטכנולוגיה החדשה שמרקוני פיתח לא זכתה להכרה באיטליה והוא עבר לעבוד ולהתגורר באנגליה. רק לאחר מכן הצבא האיטלקי הבין את החשיבות של הטכנולוגיה והחל לעשות בה שימוש.
מרקוני הקים חברה שנקראה "חברת מרקוני לטלגרף אלחוטי" שהמשיכה לשכלל את השידור באמצעות הרדיו, כשצעד חשוב בהתפתחות הטכנולוגיה היה הצלחתן של אוניות מלחמה בריטיות לשדר למרחק של 130 ק"מ.
כדי שהשיטה החדשה תעורר עניין בציבור החליט מרקוני על צעד שיווקי, לשדר בזמן אמת דיווח ממרוץ היאכטות הפופולרי בארצות הברית - ה"אמריקה קאפ", ואכן, צעד זה זכה להתעניינות עולמית ולפרסום. האתגר הגדול ביותר של מרקוני היה להעביר שדר רדיו מעבר לאוקיינוס האטלנטי, מה שנראה בקרב המדענים כדבר שאינו הגיוני. בהתחלה ניסיונותיו נכשלו בזה אחר זה, אבל בסופו של דבר בשנת 1901 הוא הצליח לקלוט שידור רדיו שנשלח מאנגליה לצפון מזרח ארצות הברית. זה היה הישג ראשוני בלבד כי איכות התקשורת הייתה גרועה ואמינות הקליטה ירודה, מה שהפך לכישלון שפגע קשה בחברתו של מרקוני. רק לאחר כמה שנים הוא הצליח לבנות משדרים ואנטנות גדולים יותר וסוף סוף השידורים היו באיכות טובה.
טסלה הקדים את מרקוני בהמצאת הרדיו ושידר את שידור הרדיו הראשון בעולם בשנת 1893, אולם לא השכיל לפתח את המצאתו ומרקוני נחקק לעד בזיכרון הקולקטיבי כממציא הרדיו.
בעקבות ההצלחה חברת מרקוני הרוויחה כסף רב, אך הדבר החשוב יותר מבחינה מדעית היה זכייתו של מרקוני בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1909 בצוותא עם קרל פרדיננד בראון.
אירוע נוסף שהוסיף פרסום לחברת מרקוני היה בשנת 1912 - טביעת אוניית הפאר "טיטניק". אלחוטן באוניה שהיה שליח של חברת מרקוני שידר אותות מצוקה וקריאה לעזרה באמצעות מכשירי החברה. דעת הקהל ייחסה את הצלת חלק מהנוסעים לטכנולוגיה החדשה.
הטכנולוגיה שמרקוני פיתח הביאה לשינוי משמעותי בקשר בין מקומות מרוחקים שאין ביניהם קשר פיזי ואפילו עם גורמים שנמצאים בתנועה כמו כלי רכב אוניות ובהמשך גם מטוסים.
חיים אלקון
חיים אלקון (באנגלית: Chaim Elkon) היה כדורגלן יהודי יליד פולין. נלחם במלחמת האזרחים בספרד במסגרת הבריגדות הבינלאומיות, ונהרג, ככל הנראה בקרבות שהתנהלו בסמוך לקריית האוניברסיטה במדריד באוגוסט 1936.
ביוגרפיה
אלקון הצטרף ככדורגלן לקבוצת הכדורגל "הכח וינה", שהורכבה משחקנים יהודים שהגיעו מכל רחבי אירופה והגיעה להישגים מרשימים באוסטריה ובאירופה. ב-1924 הקבוצה ערכה מסע בפלשתינה-א"י, שעורר הדים רבים ביישוב היהודי, שמנה אז פחות ממאה אלף איש (מתוך כ-750 אלף תושבים בסך הכל). אלקון החליט להישאר בארץ, והפך לחבר פעיל במפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. ב-1933 חל שינוי במדיניות שלטונות המנדט כלפי הקומוניסטים, וגבר השימוש במעצרים, עינויים, וגירוש מהארץ. אלקון נעצר על ידי הבולשת הבריטית וב-15 באוגוסט 1933. הוא נידון על ידי שופט שלום בריטי על שייכות לאגודה בלתי חוקית למאסר של שישה שבועות או 10 לא"י קנס. פסק הדין כלל גם הצעת גירוש מהארץ אלקון אכן גורש והגיע לפריז.
ב-1931 החליט הוועד האולימפי כי אולימפיאדת 1936 תיערך בברלין. למרות עליית היטלר לשלטון בינואר 1933, ההחלטה לא שונתה. ב-1936, עם עליית ממשלת החזית העממית בספרד, החליטה ממשלת קטלוניה לקיים בברצלונה אולימפיאדה עממית, כחלופה לזו של ברלין. באולימפיאדה זו עמדו להשתתף כ-6,000 ספורטאים, כמחציתם לא מספרד. מפלשתינה-א"י יצאה משלחת שמנתה כ-30 ספורטאים, וכללה נבחרת כדורגל ואתלטים מענפים שונים. חיים אלקון הצטרף מפריז כשופט כדורגל. האולימפיאדה אמורה הייתה להיערך בין ה-19 ל-26 ביולי 1936. ביום שבו עמדו המשחקים להתחיל נפתח בספרד מרד צבאי לאומני שהוביל הגנרל פרנסיסקו פרנקו נגד ממשלת החזית העממית, וספרד הידרדרה למלחמת אזרחים.
מרבית חברי המשלחות עזבו את ברצלונה, אך כ-200 אתלטים נשארו בספרד כדי להצטרף לכוחות הרפובליקאים, וביניהם חיים אלקון, שהצטרף לאחת מהבריגדות הבינלאומיות. ייתכן שאלקון הצטרף לבריגדה ה-XI, שנודעה בשם בריגדת תלמאן (Thälmann), שהוקמה באוקטובר 1936 ושמרבית חייליה היו גרמנים ואוסטרים. יחידה זו השתתפה בקרבות ההגנה על מדריד באזור האוניברסיטה בנובמבר 1936. לפי סברה נוספת, אלקון הצטרף לבריגדה ה-XIII, הידועה בשם בריגדת דומברובסקי (Dąbrowski), שהייתה מורכבת בעיקר מקומוניסטים פולנים שהיגרו או גלו לצרפת ולבלגיה. אלקון ליד מכונת הירייה שלו בקרב רחוב, בהגנה על הרובע האוניברסיטאי במדריד.
סולנודון קובני
סולֶנודון קובני (שם מדעי: Solenodon cubanus) הוא מין של אוכל חרקים ממשפחת הסולנודונים. המין הגדול ביותר במשפחתו ובסדרתו. הוא אנדמי לאי קובה שבאיים הקריביים.
מאפיינים
אורכו של הסולנודון הוא 41–55 ס"מ, ומשקלו עד 1 ק"ג. הוא הגדול שבאוכלי החרקים, והוא מזכיר במראהו את הטנרקיים. הוא בעל פרווה חמה ושעירה, ראש גדול עם חוטם מגודל ורדרד ועירום משיער, זיפי שפם בקצה החוטם, וזנב ארוך ורוד וחסר שיער. הוא מצוי הן על הקרקע והן על העצים. הוא פעיל בלילה ויוצא לרחרח ביעילות אחר מזונו, הכולל פירות, שורשים, פירות יער וחרקים. עם זאת, בזכות טפריו וארסו החזק הוא יכול לטרוף גם לטאות, עופות קטנים וגוזלים ואפילו מכרסמים קטנים. הסולנודון אגרסיבי ויתקוף גם סולנודונים מסיגי גבול.
הסולנודון, שהוא אנדמי לקובה, נפגע מאוד מפעילות האדם וגם מהבאת מינים פולשים טורפים כגון נמייה אסייתית קטנה לאי.
ז'ואאו גונסלווש זארקו
ז'ואאו גונסלווש זארקו, מאוחר יותר ז'ואאו גונסלווש זארקו דה קאמארה דה לובוס או בקיצור ז'ואאו גונסלווש זארקו דה קאמארה (בפורטוגזית: João Gonçalves Zarco; 1390 בקירוב - 21 בנובמבר 1471, פונשל) היה נווט וחוקר פורטוגזי שגילה את איי מדיירה.
זארקו (מהמילה הערבית "זארקה", שפירושה "בעל עיניים כחולות") היה אציל, חלק טוענים ממוצא יהודי ספרדי. הוא היה אביר-הידאגלו בשירותיו של אנריקה הספן. בשירותיו, עוד בגיל צעיר מאוד, זארקו פיקד על הקרוולות שהגנו על אלגארבה מפני התקפה מורית. זארקו השתתף בכיבוש סאוטה, שם איבד את עינו כשהגן על מפקדו (דבר שגרם לו לסבול מראייה לטווח קצר בלבד). מאוחר יותר הוביל זארקו את הצי לגילוי האי פורטו סנטו (1418–1419), ומאוחר יותר גם את האי מדיירה (1419–1420). שם משפחתו החדש ניתן לו על שם המקום הראשון בו נחת על האי פורטו סנטו - קאמארה דה לובוס. על גילויו ניתנה לו קפיטניה באי מדיירה. ב-1425, זארקו החל ליישב את האי יחד עם חבריו מהצי, טרישטאו ואז טיישיירה וברתולומאו פרשטרלו. בתפקידו האצילי בביתו של אנריקה הספן, הוא השתתף במצור הכושל על טנג'יר ב-1437. זארקו נפטר בפונשל ב-1471.
פסל של זארקו מוצב באוונידה אריאגה, אחד הרחובות הראשיים בבירת מדיירה, פונשל.
סופר צללים
סוֹפֵר צְלָלִים הוא כינויו של אדם הנשכר לכתוב ספר או נאומים עבור אדם אחר, כשהקרדיט לכתיבת הספר אינו ניתן לו אלא למי שמשלם לו.
חלק מהאוטוביוגרפיות של ידוענים ופוליטיקאים נכתבו על ידי סופרי צללים אשר נשכרו לכתוב בעבורם את האוטוביוגרפיה שלהם, כאשר אין להם את הזמן או את כישרון הכתיבה הדרושים כדי לכתוב את הספר בעצמם.
ישנם מקרים שבהם משתמשים בשם של סופר מפורסם על מנת להביא להתייחסות יותר רצינית או פופולרית לספר שנכתב על ידי סופר צללים. תופעה כזאת ידועה עוד מהמאות הקודמות. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא הסדרה "שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומא, שנחשף כי נכתבה בחלקה על ידי סופרי צללים.
תרומתו של סופר הצללים יכולה לנוע מכתיבה של הספר כולו ללא כל עזרה מהאדם הרשום כמחבר הספר, עד שכתוב ועריכה של כתב יד שנכתב על ידי הסופר. כתיבה של הספר כולו יכולה להתבצע, למשל, לאחר מותו של האדם ששמו מתנוסס על הספר, בניסיון לנצל את פרסומו של הסופר לאחר מותו. למשל, לאחר מות ו. ס. אנדרוז מנהלי העזבון שלה שכרו סופר שיכתוב ספרים תחת שמה. במקרים אחרים, סופר צללים משמש לסיים עבודות שלא נגמרו על ידי הסופר.
הסופרות גלית אלדר ושירז אפיק שימשו כסופרת צללים של אנשים שונים שרצו להוציא רומנים או ספרי זכרונות.
את הסדרה השרביט והחרב כתבו עשרות סופרי צללים המשתמשים כולם בשם העט "אדם בליד".
המשבר הכלכלי העולמי (1929)
המשבר הכלכלי העולמי של 1929 משבר כלכלי שפרץ רשמית, ב"יום חמישי השחור", ב־24 באוקטובר 1929, כאשר נפלה הבורסה הניו יורקית בארצות הברית והגיע לשיאו בשנת 1933. המשבר השפיע קשות, ישירות ובעקיפין, על מדינות רבות בעולם. נחשב למשבר החמור ביותר בהיסטוריה ולאחת הסיבות לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
ארצות הברית
"השפל הגדול" היה המשבר הממושך והקשה ביותר בתולדות ארצות הברית. השפל החל כבר באמצע שנת 1929, עוד לפני נפילת הבורסה, ונמשך למעלה מעשור, עד שנת 1939. השפל הכלכלי הגיע לשיאו בשנת 1933, עם צניחה של שישים אחוז בתוצר הלאומי הגולמי וירידה של 80 אחוז בתוצר התעשייתי, האבטלה קפצה מ-12.5 אחוזים לקרוב ל-25 אחוזים ולמעלה מ־8000 פשיטות רגל של בנקים.
עם פרוץ המשבר ניסה ממשל הובר, הנשיא החדש (נבחר בסוף 1928) להתמודד עם הבעיה באמצעות הסכמים עם חברות גדולות לשמירה על גובה השכר בעינו ומניעת פיטורים, הורדה חדה של הריבית על כל האגרות לטווח קצר, דבר שהביא להוזלה ניכרת בעלות ההלוואות ושורה של צעדים פיסקליים כמו הלוואות לחקלאים ולבתי עסק במטרה למנוע פשיטות רגל, ועבודות ציבוריות בקנה מידה רחב. הרעיון שמאחרי צעדים אלו היה למנוע ירידה בביקוש המצטבר, על פי התפיסה ששימור צריכה ברמה גבוהה יוביל לשיפור מהיר גם בשאר המדדים הכלכליים. תפיסה זו עלתה בקנה אחד עם התפיסה ה"פרוגרסיבית" המקובלת לפיה שכר גבוה יוצר שגשוג. תפיסות אלו תאמו את הרעיונות הבתר-קיינסיאניים ואת תפישות "ייצוב המחירים" של כלכלנים כאירווינג פישר.
הקו האקטיבי שנקט הובר נמשך לאורך כהונתו, כשהוא מקצין והולך עם הזמן עם צעדים כמו כינון חוקי מכסים חריפים, איסור על הגירה, הקמת רשויות שיקום שהעבירו סכומי ענק לבנקים וחקלאים והורדות נוספות בשיעור הריבית (שהיה 0.7 אחוז בממוצע על כל סוגי האגרות בסוף שנת 1932). בשנת 1931, אחרי התמוטטות תקן הזהב באירופה ואחר כך בעולם כולו החריף המצב עוד יותר, ובמחצית השנייה של שנת 1932 החלה ארצות הברית מתדרדרת במהירות, כאשר גם הצעדים החריפים ביותר של הובר אינם מצליחים למנוע עוד את הצניחה בשכר, הגידול באבטלה ואובדן האמון המחריף במערכת הבנקאות ובממשל האמריקני.
הכלכלן ברנרד לונדון כתב בשנת 1932 מסמך בשם סיום המשבר הכלכלי באמצעות השבתה מתוכננת, בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי, ובו הוא הציע לחוקק חוק התיישנות מתוכננת מראש לכל מוצרי הצריכה, כדי לעודד את הכלכלה ולספק עבודה להמונים המובטלים.
המשבר הגיע לשיאו בתחילת שנת 1933, כאשר פינה הובר את מקומו לפרנקלין דלאנו רוזוולט מן המפלגה הדמוקרטית, שהבטיח "ניו דיל" (עסקה חדשה). מדיניות חדשה זו, שהייתה בקווים כלליים המשך של מדיניות הובר, עם הקצנת הצעדים, לא הניבה תוצאות משמעותיות מבחינה כלכלית, ובשנת 1937 צנחה ארצות הברית שוב למשבר חריף כמעט כמו זה של תחילת 1933.
ארצות הברית יצאה מן המשבר, לבסוף, עם הצטרפותה למלחמת העולם השנייה, שסיפקה את התנאים שהובר ורוזוולט לא הצליחו לספק: ירידה חריפה בשכר וברמת החיים ותעסוקה מלאה.
בריטניה
בריטניה הייתה שקועה במיתון מסוים עוד לפני פרוץ השפל הגדול, תוצר של אינפלציה מכוונת במהלך שנות העשרים, שכוונה לאפשר לאנגליה לשוב לתקן הזהב, שהומר עתה ב"חליפין הזהב". ממשלת הלייבור שהייתה בשלטון הפסידה בבחירות והוקמה ממשלה של אחדות לאומית, עם רמזי מקדונלד מהלייבור בראשה, אך סטנלי בולדווין מהמפלגה השמרנית כדמות הקובעת.
בריטניה סבלה ממגבלות קשות בגמישות כוח העבודה, תוצר של כוחם של איגודי העובדים, שלא אפשרו הורדה משמעותית בשכר. הפתרון נמצא בשנת 1931 בדמות התנתקות מתקן הזהב. ההתנתקות הביאה לצניחה דרמטית בשער השטרלינג ובעקבות זאת לצמצום מצבת החובות של המדינה (שעמלה במשך שנים לשכנע מדינות להחזיק רזרבות בשטרלינג) ולהורדה משמעותית ביותר בעלות העבודה והמחייה. נוסף על כך, נקטה הממשלה צעדים לריסון חריף של התקציב והוצאות הממשלה, בלי לפנות לערוץ של פרויקטים של עבודות ציבוריות ובלי ליצור גירעונות תקציביים.
המשבר הסתיים למעשה בשנת 1935, כאשר התוצר הגולמי חזר לרמתו משנת 1929 ובשנת 1937 היה גבוה ממנו ב־24 אחוז. האבטלה ירדה בהדרגה עד לשיעור של עשרה אחוז בשנת 1935.
גרמניה
בעקבות תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה והסקנציות שהוטלו עליה בחוזה ורסאי הייתה גרמניה נתונה במצב כלכלי רעוע. כלכלת רפובליקת ויימאר הוכתה בהיפר-אינפלציה בשנים 1923–1924 ובשנים אחרי כן מימנה את שיקום הכלכלה באמצעות הלוואות מיוחדות בריבית נמוכה מארצות הברית (acceptances). הלוואות אלו זרמו בעיקר לממשלה הגרמנית ולממשלות המדינות בתוך גרמניה, אך לא לתעשייה הגרמנית.
עם פרוץ המשבר הכלכלי בארצות הברית, לא ניתן היה להמשיך ולגלגל את ההלוואות נמוכות הריבית ורפובליקת ויימאר החלה לקרוס. באמצע שנת 1931, כאשר חתמה גרמניה על הסכם איחוד מכסים עם אוסטריה, דרשה צרפת משתי המדינות להשיב לה את הלוואותיהן ובתגובה נטשו שתי המדינות את תקן הזהב ולמעשה שמטו את חובותיהן. במצב זה, לא יכלה גרמניה לגייס הון כלשהו ובהיעדר אפשרות לסחור עם קולוניות, התמוטטה הכלכלה הגרמנית.
במחצית השנייה של שנת 1931 החלה האבטלה לגאות לשיעורים עצומים, בנקים פשטו את הרגל בכל רחבי המדינה והאינפלציה חזרה והרקיעה שחקים. מצב זה היווה הזמנה פתוחה למי שהתיימרה להציע פתרון—המפלגה הנאצית ובראשה אדולף היטלר.
עם עלייתו של היטלר לשלטון, ב־30 בינואר 1933, היו בגרמניה שישה מיליון מובטלים והיצור כמעט שהתאפס. בהנהגת הילאמר שאכט, שר הכלכלה, ננקטו מספר תעלולים פיננסיים, אך השינוי העיקרי בא בדמות סילוק הנשים באופן מוחלט מכוח העבודה, כינון מערכת רחבה של עבודות דחק ועבודות יזומות (שהידועה בהן היא רשת הכבישים המהירים "אוטובאהן"), הפחתה עמוקה בשכר ואיסור על קיום ארגוני עובדים וחשוב מכל, מעבר מהיר של גרמניה ל"כלכלת מלחמה": הגדלה של הצבא והרחבה מאסיבית של הייצור לצורכי צבא.
צעדים אלו הובילו עד שנת 1936 לירידת מספר המובטלים לפחות ממיליון, אך רמת החיים בגרמניה נותרה נמוכה במידה משמעותית מרמתה בשנת 1928 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה וצנחה במהירות רבה אחריה.
יפן
המשבר הכלכלי בארצות הברית השפיע גם על יפן. מספר המובטלים עלה, חסרו חומרי גלם ומזון. יפן הביטה בקנאה על מנצ'וריה, שהייתה שייכת לסין ובה היו מחצבים וחומרי גלם רבים. כמו כן ההנהגה היפנית רצתה להסיט את דעת-הקהל מהמצב הפנימי.
בראשית שנות ה־30, גבר כוחו של הימין הלאומני והמיליטריסטי ביפן. הקצינים הזוטרים רצו במהפכה אלימה, הדחת הקצינים הבכירים ותפיסת השלטון. הם טענו שבאמצעות הכיבושים יפן תחלץ מהמשבר הכלכלי והחברתי בו היא מצויה. בעקבות זאת פלשה יפן למנצ'וריה.
פולין
המצב בפולין לפני המשבר היה רע מכיוון שהייתה ארץ חקלאית מובהקת שכשבעים אחוזים מאוכלוסייתה התפרנסו מחקלאות, אך רוב האדמות היו שייכות לאיכרים בודדים ושאר האזרחים לא הצליחו לספק את צורכי משפחתם, בנוסף לכך שיטות העיבוד היו נחשלות, המיכון היה רק בראשיתו ורבים מן האיכרים היו שרויים במצוקה כלכלית. יתר הכלכלה של פולין הייתה מבוססת על הפקת אוצרות הטבע אך כלכלה זו הייתה תלויה במדינות אחרות (בעיקר בחבל שלזיה עילית שהועבר מגרמניה), חלק גדול מהרווחים עבר למשקיעים החיצוניים, תלות זו מסבירה מדוע הורע המצב הכלכלי של פולין עם פרוץ המשבר הכלכלי.
שבט מקדונלד
שבט מקדונלד (הנקרא גם שבט דונלד) הוא אחד מהשבטים הסקוטיים הגדולים ביותר והוא מפוצל לענפים רבים שלחלקם צ'יפים זוטרים משלהם, הכפופים לצ'יף הגבוה:
המשבר הכלכלי העולמי (1929)
צרפת
צרפת דבקה בעיקשות בתקן הזהב, ומדיניות לסה פר של אי-התערבות, איזון תקציבי והימנעות מהזרמת כספים אינפלציונית לשוק. כתוצאה מכך, המשיכה צרפת לפרוח גם כשהמשבר הכלכלי השתולל בעולם. המפנה הגיע במהלך שנת 1931, כאשר שורה של מדינות, ובראשן בריטניה וגרמניה נטשו את תקן הזהב והסבו לצרפת הפסדים כספיים ניכרים. צרפת סבלה אותה שנה גם מצניחה בביקוש למוצרי יצוא בולטים שלה כמו יין, בשמים, ביגוד ומזון ומצניחה חדה בהיקף התיירות הנכנסת.
שבט מקדונלד
מוצא השבט
כמו שבט מקדוגל, גם שבט מקדונלד הוא צאצא של סומרלד מלך האיים, שמת בשנת 1164. בעוד שבט מקדוגל הוא צאצא של דוגאל, בנו הבכור של סומרלד, שבט מקדונלד הוא צאצא של בנו השני, רנלד. בנו של רנלד, דונלד, הפך לצ'יף של שבט דונלד בעוד אחיו הצעיר רואירי הפך לצ'יף של הענף המשני, שבט מקדונלד משבט רנאלד. דונלד היה הראשון שקיבל את התואר אדון האיים.
השבט הוא אחד מהשבטים העתיקים והגדולים ברמה הסקוטית. ההיסטוריה של השבט מתחילה עוד לפני המאה השישית לספירה עם השבטים הגדולים בשטח שהיום נקרא אירלנד. בנוסף למוצא האירי לשבט גם שורשים נורווגיים ושוודיים. בדיקות גנטיות הראו שהזכרים של שבטי מקדוגל, מקדונלד ומקאליסטר חולקים כרומוזום Y וישנה סברה שזהו הכרומוזום של סומרלד עצמו.
קורט שריידר
וולטר קורט שריידר (באנגלית: Walter Kurt Schrader; נולד ב-19 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת אורגון, בין השנים 2023-2009. שריידר, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג מחוז קונגרס במערב-התיכון של אורגון, המכסה את החוף המרכזי של המדינה, בירת אורגון סיילם ואת העיר ניופורט, מצפון לפרברי פורטלנד הדרומיים, כולל חלק מפורטלנד עצמה, והחלק המזרחי של פסגת הר הוד. טרם היבחרו לקונגרס היה שריידר חבר בבית המחוקקים של אורגון בשנים 1997–2008.
שבט מקדונלד
מלחמת סקוטלנד-נורווגיה
שבט מקדונלד נהג לתמוך בנורווגיה, אולם ברית זו נשברה כאשר הנורווגים הובסו בקרב לארגס ב-1263 על ידי כוחות סקוטים. הוקון הרביעי מלך נורווגיה הובס והצי שלו נהרס על ידי התמרונים המיומנים של אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד ושל שבט מקדוגל. שלוש שנים לאחר מכן הנורווגים ויתרו על האיים הסקוטים האחרונים שלהם למען הכתר הסקוטי ואנגוס מקדונלד, בנו של דונלד, עשה שלום עם מלך סקוטלנד.
המשבר הכלכלי העולמי (1929)
צרפת
צרפת סבלה, עם זאת, מחוסר יציבות כרוני במערכת הפוליטית, שהוביל לשינויים תכופים בממשל ולרמה גבוהה של אי ודאות, כולל כינון משטרים סמי-פשיסטיים כמו "החזית העממית" ב-1936–1937 ולא התאוששה מן המשבר באופן מלא עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
קורט שריידר
ביוגרפיה
שריידר נולד בברידג'פורט שבקונטיקט, ובשנת 1973 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קורנל. בעת היותו סטודנט שם פגש שריידר את מרתה נורת'האם, והשניים נישאו ב-1975. שריידר קיבל תואר אקדמי של דוקטור לרפואה וטרינרית מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1977. כעבור שנה עבר הזוג שריידר לאורגון, וקורט פתח את המרפאה הווטרינרית של מחוז קלקמאס בעיר אורגון סיטי, שם החל את ראשית נתיבתו המקצועית כווטרינר. במשך 16 שנה היה חבר במועצת התכנון של העיר קנבי (Canby).
בבחירות אמצע הכהונה של 1994 התמודד שריידר לראשונה אל בית הנבחרים של אורגון, הבית התחתון בבית המחוקקים המדינתי. הוא הפסיד לג'רי גרישם, מועמד המפלגה הרפובליקנית, בפער זעום בן 38 קולות. בשנת 1996 התמודד פעם נוספת והפעם גבר על פול קרקסבורגר. בעקבות זאת, ב-13 בינואר 1997 החל לייצג את מחוז הבחירה ה-23 בבית הנבחרים של אורגון. ב-1998 וב-2000 נבחר מחדש. בבחירות 2002 התמודד שריידר אל הסנאט של אורגון, במקומו של ורן דאנקן שפרש מהחיים הפוליטיים כעבור ארבע שנים של ייצוג מחוז הבחירה ה-20. ביום הבחירות הכלליות שריידר נבחר לסנאט המדינתי ללא התנגדות רפובליקנית.
במאי 2008 זכה שריידר במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס החמישי של אורגון בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות הכלליות ניצח שריידר את מייק אריקסון הרפובליקני, וגרף 54% מקולות הבוחרים. שרדר זכה בכל שבעת מחוזות אורגון השוכנים במחוז הקונגרס החמישי, אף על פי שזכה במרב קולות הבוחרים במחוז פולק ללא קבלת 50% תמיכה לפחות. שריידר הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2009, עם התכנסות הקונגרס ה-111 של ארצות הברית. חיש מהר התגלה שריידר כמתון בעמדותיו הפוליטיות, ובתחילת דרכו התגלעו חילוקי דעות בינו לבין הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים בכ-63% מהמקרים. לראיה, הוא חבר ב"קואליציית הכלבים הכחולים", קבוצה של חברי קונגרס מתונים ושמרנים מהסיעה הדמוקרטית. ניתן לייחס מתינותו זו בשל היותו נציג מחוז קונגרס מתנדנד, בו חוזקת הבוחרים הרפובליקנים אינה מבוטלת.
שריידר היה שותף לניסוח חוק ניידות הרפואה הווטרינרית משנת 2014 בקונגרס ה-113 של ארצות הברית, הצעת חוק ששמה לה למטרה לתקן את חוק הסמים המבוקרים (Controlled Substances Act) כך שווטרינרים אינם ידרשו למרשמים נפרדים כדי להפיץ חומרים מבוקרים מחוץ לבית העסק העיקרי שלהם, כמו בעת טיפול בבעל חיים בחווה חקלאית. בדצמבר 2017 היה שריידר אחד מששת הדמוקרטים בבית הנבחרים שתמכו בחקיקה שאפשרה לנושאי כלי נשק מוסתרים לשאת זאת בכל חמישים מדינות ארצות הברית. ביולי 2019 נמנה שריידר בין ששת חברי הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים אשר התנגדו להצעת חוק שתגדיל בהדרגה את שכר המינימום מ-7.25$ ל-15 דולר אמריקני לשעה עד 2025. כמו כן, בראשית 2021 היה אחד משני הדמוקרטים (לצד ג'ארד גולדן) שהצביעו נגד "חוק תוכנית החילוץ האמריקאית" בגלל הוראה בחוק להעלאת שכר המינימום ל-15 דולר. משהוסרה ההוראה, הצביע שריידר בעד קידום הצעת החוק למעבר סופי במליאת בית הנבחרים.
חיים אישיים
שרדר וסנאטורית מדינת אורגון לשעבר, מרתה שרדר, התגרשו ב-2011. יש לו חמישה ילדים. ב-31 בדצמבר 2016, התחתן עם הלוביסטית לשעבר של פפקו, סוזן מורה. הוא אפיסקופלי.
המשבר הכלכלי העולמי (1929)
שוודיה
בשוודיה החל המשבר הכלכלי להיות מוחשי ומאיים רק בשנת 1931, כשהסיבה העיקרית לכך היא התמוטטותן של גרמניה ואוסטריה, שותפות הסחר החשובות של שוודיה. התוצר העסקי במדינה נפל רק ב־10 אחוז עד 1931 והאבטלה הגיעה באותה שנה לרמה של 12 אחוז. בשנת 1932 הוחלף השלטון השמרני בממשלה של הסוציאל-דמוקרטים ובאמצע שנת 1933 הגיע המשבר לשיאו וחלף, במידה רבה, עד סוף שנת 1934.
סיבה חשובה אחת להתאוששות הייתה עליית השלטון הנאצי בגרמניה, שהביאה לחידוש ייבוא עפרות הברזל משוודיה. במהלך שנות השלושים הוכפלה תפוקת עפרות הברזל השוודית לצורך בניין מכונת המלחמה הגרמנית.
סיבות חשובות יותר היו הצעדים שננקטו לפתרון המשבר. נקודה חשובה אחת הייתה הימנעות של הממשלה מהגדלה ניכרת של ההוצאות. הממשלה הגדילה את הוצאותיה ב־1931 בפחות מאחוז, ב־1932 ב-9 אחוז, ב־1933 ב-19 אחוז והורידה אותן ב־10 אחוז ב־1934. האינפלציה הייתה שלילית בין השנים 1930–1933 ועלתה ב־0.7 אחוז ב־1934. השכר הממוצע צנח אף הוא והונח לאבטלה לעלות, כשבמקביל מופחת נטל המס במידה ניכרת.
בעקבות ההתאוששות מהמשבר החלה שוודיה לכונן מגוון צעדים לאבטלה וביטוח, בעיקר בתחום העבודה והפנסיה.
קנדה
קנדה נחשבת לפעמים למדינה שנפגעה בצורה הקשה ביותר מהשפל הגדול. הכלכלה נפלה באופן משמעותי יותר מאשר כל מדינה מלבד ארצות הברית, ולקח לה הרבה יותר זמן להתאושש. עם זאת, בניגוד לארצות הברית, לא היו בקנדה פשיטות רגל של בנקים.
אוסטרליה
אוסטרליה, שכלכלתה הייתה תלויה מאוד בייצוא, במיוחד של חומרי גלם כמו צמר וחיטה, נחשבת לאחת המדינות המערביות שספגו את המכה הקשה ביותר יחד עם קנדה וגרמניה. האבטלה הגיעה לשיא של 29% ב-1932, שעור האבטלה מהגבוהים בעולם. היו בה גם מקרים של מרי אזרחי, במיוחד בסידני.
שבט מקדונלד
מלחמות העצמאות של סקוטלנד
במאה ה-14, במהלך מלחמות העצמאות של סקוטלנד שבט מקדונלד לחם יחד עם רוברט דה ברוס בקרב באנוקברן ב-1314. נינו של דונלד, אנגוס אוג מאיסליי, שהיה אדון האיים השישי, נתן מחסה לרוברט דה ברוס והוביל קבוצה קטנה של אנשי איים בקרב עצמו. כהוקרה לתמיכתו של הבט המלך רוברט הכריז כי שבט דונלד תמיד יתפסו את המקום המכובד באגף הימני של הצבא הסקוטי.
סכסוך עם הכתר
ב-1495 ביטל הממשל הסקוטי את תואר "אדון האיים" ואנרכיה פשטה ברמה בעקבות כיבוש שטחים של שבט מקדונלד על ידי שבט קמפבל, שבט גורדון ואחרים. ב-1497 השבט מרד במלך ג'יימס הרביעי אולם לאחר הפסד בקרב על אדמות רוס הצ'יף אלכסנדר מקדונלד ברח אל האי אורונסיי שבאיים ההברידיים, נתפס שם והוצא להורג. למרות האירועים הללו שבט מקדונלד נשאר חזק ושמר על רוב אדמותיו עד אמצע המאה ה-16, אז המלך העניק אדמות מקדונלד רבות לשבט קמפבל.
טירות מקדונלד
במהלך ההיסטוריה שבט מקדונלד החזיק בטירות רבות, ביניהן:
טירת ארמדייל (Armadale)
בית כפר הרוס באי סקאי. בית אחוזה נבנה שם לראשונה בסביבות 1790. ב-1815 נבנתה לידו "טירה מדומה" בסגנון הסקוטי הברוניאלי שנועדה יותר ליופי מאשר להגנה. מאז 1925 הטירה, שננטשה על ידי השבט, הדרדרה להריסות. הגנים שמסביב לטירה נשמרו והם ביתו של מרכז השבט.
טירת נוק (Knock)
נקראת גם "טירת קאמוס". הריסות הטירה נמצאות בחוף המערבי של חצי האי סליט שבאי סקאי. הטירה נבנתה על ידי שבט מקלוד אך נכבשה על ידי שבט מקדונלד במאה ה-15. הטירה החליפה ידיים בין שני השבטים הללו מספר פעמים לאחר מכן. בשנת 1596 שבט מקדונלד עיצב אותה מחדש וב-1689 היא ננטשה. רוב אבני הטירה נלקחו למען בניינים אחרים באזור. לפי המסורת הטירה רדופה על ידי "גברת ירוקה" שנראית שמחה כשעומדות להגיע חדשות טובות ובוכה כשהחדשות יהיו רעות. בנוסף מסופר כי בטירה שוכנת רוח הדואגת לחיות המשק.
טירת דונטולם (Duntulm)
נמצאת בחופו הצפוני של האי סקאי. המבנה המרכזי של הטירה שגודלו כ-25 מטר על 4.5 מטר נבנה במאות ה-14 וה-15. למבנה זה התווסף מגדל במאה ה-17 ומאוחר יותר בית נוסף. הטירה ננטשה בשנות השלושים של המאה ה-18. לפי אגדה מקומית הנטישה ארעה לאחר שבנו של הצ'יף שהתגורר שם נפל מהחלון והתנפץ על הסלעים שמתחתיו. האומנת שהייתה אחראית עליו נענשה בכך שנדחפה בסירה קטנה אל האוקיינוס האטלנטי.
טירת קלייג (Claig)
טירה הרוסה על האי ג'ורה. הייתה בעבר מבצר גדול התואר כ"מבצר ימי" שאפשר לאדון האיים לשלוט על התנועה הימית בין האיים ההברידיים במשך יותר מארבע מאות שנה. הטירה נכבשה ונהרסה על ידי שבט קמפבל במאה ה-17.
טירת דונאוורטי (Dunaverty)
טירה הרוסה בפינת חצי האי קינטייר שבמערב סקוטלנד. הטירה נבנתה על לשון אדמה שנכנסת אל הים ולכן הייתה מוקפת במים משלושה כיוונים. ב-1263 מלך סקוטלנד אלכסנדר השלישי הציב את חייליו בטירה בזמן הפלישה הנורדית של מלך נורווגיה הוקון הרביעי. הטירה נכבשה לבסוף על ידי הוקון, שנתן אותה במתנה למייסד שבט מקדוגל, שהיה נינו של סומרלד. במאה ה-14 המלך רוברט דה ברוס ברח מהאנגלים אל הטירה שם הוא קיבל מחסה מאנגוס אוג. רוברט עזב לאחר מספר ימים אולם הטירה נכבשה לאחר מצור אנגלי. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית תומכים סקוטים של אוליבר קרומוול צרו על הטירה. בני מקדונלד לבסוף נכנעו ואז 300 נטבחו, במה שנודע כ"טבח דונאוורטי". בעקבות טבח זה הסלע עליו נבנתה הטירה נקרא כיום "סלע הדם".
טירת דונלוס (Dunluce)
מההריסות הנרחבות ביותר של טירה מימי הביניים בצפון אירלנד. הטירה, שהוקמה במאה ה-13, הייתה ממוקמת על קצה צוק בזלת במחוז אנטרים והיה ניתן להגיע אליה בעזרת גשר שחיבר אותה ליבשה. ההריסות מוקפות בצוקים תלולים מכל הצדדים ומכאן חשיבותה האסטרטגית.
טירת דונסקה (Dunscaith)
נמצאת על סלע שנמצא 6 מטר מול חוף האי סקאי וגובהו כ-12 מטר מעל פני הים. מעל הרווח שבין הטירה ליבשה היה פעם גשר אבן עם חומה שהוביל לגשר מתרומם. חלק מהחומה החיצונית, שעובייה היה כ-1.5 מטר, נשארה על קצה הצוק אולם רוב המבנים הפנימיים לא שרדו. בחצר הפנימית נותרו שרידים של באר ושל מדרגות שהובילו אל מגדל. במקור הטירה הייתה בבעלות שבט מקדונלד, אולם במאה ה-14 היא נכבשה על ידי שבט מקלוד. במאה ה-15 היא נכבשה שוב על ידי שבט מקדונלד ואז על ידי ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד. שבט מקדונלד המשיך לשלוט בטירה באישור המלך, אולם נטש אותה במאה ה-17.
מטפלזיה
מטפלזיה (באנגלית: Metaplasia) פירושה שינוי הפיך ברקמה הנגרם כאשר סוג תא בוגר אחד מוחלף על ידי סוג תא בוגר אחר. ההחלפה נגרמת פעמים רבות עקב חשיפה לגירוי מתמיד כתוצאה מדלקת או חשיפה לחומרים כימיים. המטפלזיה מאפשרת לגוף להחליף את הרקמה הנחשפת לתנאים הקשים בתאים עמידים יותר.
ז'וזף מיליק
מיליק היה חוקר בכיר בצוות המפענחים הירדני של מגילות מדבר יהודה, ופרסם מאמרים וספרים רבים בנושא, ביניהם קטעים ממגילת ספר חנוך א', וכן פירוש מדעי למגילת הנחושת.
כלכלת שוק
כלכלת שוק (או כלכלה חופשית או שוק חופשי) הוא מונח מתחום ההגות הקפיטליסטית. זהו כינוי לשוק שבו כל ההחלטות והפעולות הכלכליות של פרטים (ביחס להעברת כסף, מכירה וקנייה של טובין ושירותים וכדומה) מבוצעות מרצון (באופן וולונטרי) ולא בכפייה. למונח כמה משמעויות בהקשרים שונים. כמונח כלכלי, על פי הגישה הקלאסית, שוק חופשי הוא שוק שהייצור בו נשלט על ידי היצע וביקוש, כשישנה חתירה הנחשבת "טבעית" ומתמדת של השוק למצב של "שיווי משקל". השוק החופשי משתמש במנגנון המחירים כדי להגיע לשיווי משקל בשוק. כמונח בשימוש שגור, "כלכלת שוק חופשי" היא כלכלה שבה הפעולה בשוק חופשית באופן יחסי מהגבלות והתערבות ממשלתית ומיושמת בו גישת "לסה פר", בניגוד לשוק שבו שוררת כלכלה מעורבת, כלכלה ריכוזית או כלכלה אטטיסטית. ביקורת תאורטית ופוליטית על הנחות היסוד של הכלכלה תטען כי מונח זה מוצג כתיאור מצב, בשעה שהוא כלי ליצירת הבניה חברתית להצדקת משטר כלכלי חברתי מסוים.
מודל השוק החופשי
על פי תפישת הליברליזם הקלאסי ובעלי עמדות קפיטליסטיות כאשר השוק חופשי יחסית ממגבלות והתערבות ממשלתית, יכולים כל השחקנים בשוק, צרכנים ויצרנים, לפעול באופן מיטבי לקידום תועלתם הם. במצב זה, המידע על ביקוש והיצע, המתווך באמצעות מחירי המוצרים, משודר עם מידה מזערית של הפרעות, דבר התורם באופן מתמיד להורדת המחירים עד לרמה האופטימלית ולשיפור הייצור. מעורבות ממשלתית, ממשיכה הטענה, משנה באופן מלאכותי מחירי מוצרים ומעלה או מורידה אותם מעבר למחירם ה"אמיתי" (האופטימלי) ובכך מובילה לעיוותים בשוק, המשמשים אחר כך נימוק להגברה נוספת של המעורבות בשוק (באמצעות רגולציה או מונופולים ברישוי ממשלתי) כדי לתקן את המעוות.
מלחמת לפלנד
מלחמת לפלנד (בפינית: Lapin sota, בגרמנית: Lapplandskrieg) היא השם שניתן לסדרת הקרבות בין פינלנד וגרמניה הנאצית בין ספטמבר 1944 ואפריל 1945 בחבל הצפוני ביותר של פינלנד - לפלנד.
כלכלת שוק
מודל השוק החופשי
תיקון זה מביא תמיד, לדעת תומכי השוק החופשי, לעיוות חמור יותר במנגנון המחירים ולהחרפת הבעיה שההתערבות הנוספת באה לתקן. לדוגמה, מעורבות ממשלתית בדמות הורדת שיעורי הריבית מעבר לשערה כפי שהיה נקבע בשוק חופשי, גורמת לשינויים בהקצאות כספיות, החלטות ייצור (מה לייצר ואיך), החלטות צריכה, ועוד. בטווח הקצר, הדבר עשוי להתבטא בצמיחה מהירה, אך בסופו של דבר לנפילה כואבת.
מלחמת לפלנד
כבר בקיץ 1943 החל הפיקוד הגרמני העליון להכין תוכניות למקרה שפינלנד תחתום הסכם שלום נפרד עם ברית המועצות. הגרמנים תכננו להסיג את כוחותיהם צפונה על מנת להגן על מכרות הניקל בקרבת פטסאמו (אז עיר נמל בפינלנד לחוף ים ברנץ, כיום פצ'נגה ברוסיה). במהלך חורף 1943–1944 שיפרו הגרמנים את תשתית הכבישים שבין צפון נורווגיה לצפון פינלנד תוך ניצול כוח אדם מבין שבויי המלחמה (רבים מהם נשבו בדרום אירופה והיו עדיין במדי הקיץ שלהם, רבים גוועו), כמו כן הוקמו באזור מחסנים בהם נאגרה אספקה רבה. ולכן כאשר בספטמבר 1944 חתמה פינלנד הסכם שלום עם ברית המועצות היו הגרמנים מוכנים.
כלכלת שוק
מודל השוק החופשי
אחת הביקורות הנפוצות על כלכלת השוק היא כשלי שוק כמו מונופול, קרטל ודומיהם, שעיקרם שיתוף פעולה בין יצרנים ובעלים בתיאום מחירים לצרכן או עלותה של העבודה. אולם בפועל ישנם שני סוגים של מונופולים. מונופול טבעי ומונופול רגולטורי. מונופול טבעי הוא מונופול שפועל בשוק חופשי ויכולתו לשמור על המעמד המונופוליסטי שלו היא בזכות יכולתו לספק מוצרים איכותיים יותר וזולים יותר. במקרה שהוא יחליט להעלות מחירים או להוריד את האיכות, המעמד המונופוליסטי שלו יפגע ויכנסו לשוק מתחרים שישברו לו את המונופול. מונופול רגולטורי לעומת זאת הוא מונופול שפועל בשוק לא חופשי ויכולתו לשמור על המעמד המונופוליסטי שלו היא בזכות רגולציות שמונעות כניסת מתחרים. מכיוון שהרגולציה מונעת תחרות, אין לו כל אינטרס לספק מוצרים איכותיים יותר וזולים יותר. במקרה שהוא יחליט להעלות מחירים או להוריד את האיכות, המעמד המונופוליסטי שלו לא יפגע, והרווחים שלו יעלו. על מונופול בשוק החופשי אמר אדם סמית, אבי הכלכלה הקלאסית: "יש אומרים שרק לעיתים רחוקות אנו שומעים על התאגדויות של מעסיקים, ואילו על התאגדויות של פועלים אנו שומעים לעיתים קרובות. אך כל מי שמדמה בנפשו על סמך דברים אלה, שהמעסיקים מתאגדים רק לעיתים רחוקות הריהו בור בהוויות העולם כשם שהוא בור בעניין הזה. בכל מקום ובכל זמן שוררת בין המעסיקים כמין התאגדות אילמת, אך מתמידה וקבועה, שלא להעלות את שכר העבודה למעלה משערו המקובל … אדרבה, אנו שומעים על התאגדות זו לעיתים רחוקות בלבד מפני שהיא מצב העניינים הרגיל, ואפשר לומר הטבעי." אולם למרות ההתאגדויות של המעסיקים, קיומו של שוק חופשי מביא לכך שאם הקרטל מביא רווחים גבוהים למשתתפים בו, יכנסו לשוק הזה מתחרים חדשים שישברו את הקרטל.
מלחמת לפלנד
בעוד שכוחות הקרקע הגרמניים נסוגים צפונה, הצי הגרמני מיקש את מבואות הים לפינלנד וניסה לכבוש את האי הפיני "סורסארי" (Suursaari; בסופו של דבר הגיע לידי רוסיה ונקרא גוגלנד ) שבמפרץ הפיני לפני שייפול בידיים סובייטיות, במבצע כושל המכונה "מבצע טאנה אוסט" (Tanne Ost, אשוח מזרח, על שם ריבוי הטייגה שבאי ומיקומו המזרחי במפרץ פינלנד). על אף שקצינים מהוורמאכט והצבא הפיני ניסו לארגן נסיגה שקטה, פרצו קרבות בין כוחות גרמניים ופיניים אפילו לפני שנחתם הסכם השלום הפיני־סובייטי המקדים. הקרבות התחזקו כשהפינים ניסו לעמוד בדרישה הסובייטית שכל הכוחות הגרמניים יגורשו מפינלנד. הפינים הועמדו במצב דומה לאיטלקים ולרומנים שלאחר שנכנעו לבעלות הברית, נאלצו להילחם על מנת לשחרר את אדמותיהם משלטון הכוחות הגרמניים. משימתם של הפינים הסתבכה בשל הדרישה הסובייטית להשבית את רוב הצבא הפיני, אפילו בזמן המערכה נגד הגרמנים.
זאב וינשל
בן-ציון זאב (ולדימיר) וֶיְנְשַל (26 בדצמבר 1863 – 13 בדצמבר 1943) היה רופא ופעיל ציבור בחיפה.
קורות חיים
וינשל נולד בגרודנו שבתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום בלארוס) לסיציליה (לבית אברהם קצנלבויגן) ושאול וינשל, בוגר בית המדרש לרבנים בווילנה, מורה, מזכיר מערכת העיתון "וסחוד" ורב מטעם הממשלה בטיפליס. וינשל התחנך במינסק והיה חבר באגודת חובבי ציון בעיר. הוא החל בלימודי מדעי הטבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ועבר ללמוד באקדמיה צבאית רפואית, דבר שהיה נדיר למדי ליהודים בתקופה ההיא. בשנת 1888 קיבל תואר דוקטור לרפואה וב-1890 התקבל לעבודה כרופא בבית החולים לפועלים בסנקט פטרבורג. ב-1891 נשא לאישה את קרולינה לבית לנדאו, דודתו של לב לנדאו חתן פרס נובל לפיזיקה.
בשל בעיות בריאות שוחרר משירותו בצבא האימפריה הרוסית ונשלח לקווקז לשמש כרופא ממשלתי. במסגרת עבודתו התמחה בבקטריולוגיה של טיפוס הבהרות, במחלות ובמגפות אחרות. בעקבות התפרצות מגפת הכולרה עבד מ-1902 בבאקו כבקטריולוג ורופא, ואחר כך ניהל יחד עם אשתו את בית הסגר הימי בזיק ואת בית-החולים למחלות מידבקות שלידו. במקביל שימש מזכיר הסתדרות הרופאים בעיר. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין רפואה.
עבודתו העיתונאית
וינשל כתב בעיתונים מקצועיים ובעיתונים כלליים (בכללם "פראבדה") וציוניים ברוסית. בין השנים 1917–1920 ערך את עיתונם של ציוני קווקז "Еврейский кавказский вестник" ("המבשר ליהודי קווקז").
פעילותו הציבורית
עם בואו לארץ היה חבר הוועד המרכזי של הסתדרות הרופאים, ובתחילת 1928 מונה ליו"ר סניפהּ בחיפה, תפקיד אותו אייש עד לשנת 1935 עת הוחלף על ידי ד"ר יצחק איצקוביטש. וינשל היה חבר באגודת לינת הצדק, שפעלה לטובת חולים עניים והקימה את "בית דינה" על שטח שנמסר לה בחכירה (במחיר נמוך מאוד) על ידי חברתו של אבא זיו.
גולת הכותרת של פעילותו הציבורית הייתה הקמתו של "תימנעה" (ברחוב חורב 7 באחוזה) בקיץ 1930. היה זה מוסד שהוקם במסגרת הסניף החיפאי של "הליגה למלחמה בשחפת" לילדים שחלו בשחפת או שמישהו ממשפחתם חלה בה. הליגה נוסדה מיסודו של ועד הבריאות שליד ההנהלה הציונית ובראשה עמד ד"ר אביגדור מנדלברג. שמו של המוסד הוא תרגום של המילה Preventorium – מוסדות שהיו נפוצים בתחילת המאה ה-20 (אחד הראשונים שבהם הוקם על ידי נתן שטראוס בניו ג'רזי). בפתיחת בית החולים היו בו כעשר מיטות אך עם השנים גדל מספרן והגיע ל-50 ב-1952.
פעילות משפחתו
בניו המשיכו את דרכו הציבורית ועבודתו העיתונאית. אברהם היה עורך דין בחיפה ובמקביל הוציא לאור וערך את "הצפון", מקומון שדגל בהשקפות התנועה הרוויזיוניסטית. מאוחר יותר נבחר להיות סגן ראש עיריית חיפה. בנו יעקב היה רופא בתל אביב, הוציא לאור עיתון בנושאי רפואה ובביתו החלה לפעול קופת חולים לאומית. אליעזר בנו היה ממהנדסי חברת החשמל והקים ב-1928 את לשכת ה"כ"ח" (ה"28") בארץ, שמטרתה הייתה הכרה ממלכתית בחיים הצבוריים של הציבור הרוויזיוניסטי. בתו רות, ממייסדות הקורפורציה הציונית "שולמית", התחתנה עם עורך דין חיים גלובצקי שהתגייס לצבא הטורקי ויותר מאוחר עבד עם אחיה, אברהם. שניהם היו פעילים בתנועת החרות.
כלכלת שוק
ביקורות על השוק החופשי כמודל כלכלי ותפיסה חברתית
השימוש במודל ה"קלאסי" של שוק חופשי שנוי במחלוקת. כלכלנים רבים, בעלי עמדות קפיטליסטיות וסוציאליסטיות כאחד, רואים במודל השוק החופשי דגם תקף בקירוב כלשהו להתרחשות המציאותית בשוק, כאשר בהגדרה, ככל שהשוק הממשי יהיה חופשי מהגבלות, כן הוא יתקרב למודל השוק החופשי. המחזיקים במודל השוק החופשי אינם טוענים שההנחות המשמשות כיסוד למודל אכן מתקיימות במציאות. טענתם היא כי השוק מתנהל בדרך כלל, בקירוב, כאילו ההנחות מתקיימות. הטיעון התומך בשוק החופשי אינו טוען שלפרט יש את כל המידע הדרוש לביצוע העסקה, אלא שהשוק החופשי מספק את המידע הגדול ביותר ונטול פניות שניתן להשיג לגבי המוצרים והשירותים בשוק.
עם זאת ישנם החולקים על המודל של השוק החופשי. עמדה עקרונית ראשונה היא של המבקרים את המודל הרציונלי האטומיסטי שעליו נשען מודל השוק. לדבריהם ההתנהגות האנושית אינה ניתנת לרדוקציה לפעילות של אדם בודד המנסה למקסם את האינטרסים שלו, ויש לבחון את הפעילות הכלכלית והאנושית בהקשרה החברתי והתרבותי.
ביקורת נוספת על מודל "השוק החופשי", שיש לה השלכות על המודל כמודל תאורטי אך גם כפרקטיקה לניהול כלכלי, מתמקדת בעובדה שעם התחזקות המדינה, וביתר שאת משנות החמשים של המאה העשרים, "השוק החופשי" אינו יכול להתקיים ללא השענות על משטר רגולטורי חזק המופעל בידי המדינה וסוכניה השונים. שוק כזה, אומרים המתנגדים, אינו 'חופשי' אלא מנוהל באופן כמעט מלא. לפיכך אי אפשר לומר שהוא חופשי מהתערבות ממשלתית, אלא שישנה כזו לטובת יצירת מצב הנראה כ'שוק חופשי' בעוד שאינו חופשי כלל וכלל. גישות ביקורתיות מוסיפות וטוענות ש'שוק חופשי' הוא מטאפורה המיועדת להסוות את אי השוויון המובנה בתוך הכלכלה הקפיטליסטית, והיא דרך לעודד בפועל התערבות ממשלתית לטובת בעלי ההון והתאגידים, תוך גינוי התערבות כזו לטובתם של אחרים. כלכלנים אחרים מצביעים על חולשות בולטות במודל. במודל השוק החופשי מונח כי השוק הוא משוכלל וכל המידע בו זמין, מה שלא קיים במציאות. אחרים אומרים כי ההנחה שהשוק חותר למצב של שיווי משקל אינה יותר מהשערה לא בדוקה.
בחינה ביקורתית של המונח "השוק החופשי" נמצאות הן בחוגים סוציאליסטיים וסוציאל-דמוקרטיים, והן בקרב הוגים סביבתיים ואקולוגים. גישות אלה טוענות שהקניין עצמו הוא הסדר חברתי התלוי לחלוטין בכוח הכפייה של המדינה או גורמים אחרים בחברה, ושהקשר בין אנשים לחפצים או בינם לבין סמלים להסדר חברתי כגון כסף או תאגיד לא יכולים להיות מוגדרים "חופשיים" בשום מובן.
עמדה אחרת המבקשת לאתגר את השוק החופשי כשיטה חברתית עורכת השוואה בין המוסכמות של חברה דמוקרטית בתחום הזכויות הפוליטיות והאזרחיות לבין תפישת ה"שוק החופשי", המציעים השוואה זו מסבים את תשומת ליבנו לעובדה כי בעוד בתחום הממשל והזכויות הפוליטיות אימצה החברה המערבית עיקרון לפיו יש שוויון בזכויות הפוליטיות המתבטא במוטו המפורסם "אדם אחד- קול אחד", הרי שבשוק "חופשי" מתקיימת חלוקה אחרת של העוצמה, בה דולר אחד שווה לקול אחד, וגורמת לתופעה המכונה גרעון דמוקרטי.
תומכים ומתנגדים מסכימים כי מדיניות של שוק חופשי נוטה ליצור אי שוויון בין היצרנים והעובדים בשוק. יש המסבירים זאת בכך שהיא מאפשרת ליצרנים ולעובדים יותר יעילים ואיכותיים להרוויח יותר, אחרים יטענו שמדיניות שוק חפשי איננה מאפשרת מוביליות אישית, אלא משמרת יחסי כח קיימים בחברה.
כלכלת שוק חופשי ביהדות
המונח "שוק חופשי" ו"כלכלת שוק חופשי" מתייחסים בעיקר למשטר פוליטי וחברתי של המאות האחרונות. ומכאן מובן שהמושג "שוק חפשי ביהדות" לוקה באנכרוניזם. עם זאת, יש המבקשים למצוא במקורות היהודיים השראה לפתרון שאלת טיבו הרצוי של המשטר הכלכלי חברתי בזמננו.
הוגים יהודים טענו כי מאחר שבתפיסה היהודית לדורותיה, כל נושא כפוף לציווי דתי ולהכרעת המוסדות הדתיים, אי אפשר לדבר בכלל על "שוק חפשי" או על משטר של אי התערבות. דוגמאות בולטות לכך היא מצוות שמירת שבת - איסור על עובדים לעבוד במשך יממה שלמה בשבוע, וכן איסור לבצע קניות ביום זה. איסור ריבית. ודיני ירושה שאינם מאפשרים לכל אדם להוריש כחפצו.
בתלמוד בבלי יש מחלוקת לגבי חובת הפיקוח בשוק על המחירים ("שערים") ולא רק על המשקל ("המידות"). גם על פי אותה דעה בגמרא לפיה אין חובת פיקוח על כלל המחירים, קיימת חובת פיקוח על מחיריהם של מוצרי יסוד - "דברים שיש בהם חיי נפש". הפיקוח על מוצרי היסוד אמור להתבצע באמצעות מספר תקנות: הריטב"א בפירושו לגמרא מנמק את הדעה בדבר מניעת הפיקוח על המחיר הן בכך שהקונים יעדיפו לקנות במחיר הזול יותר והן מכיוון שאיכות הסחורה משתנה מסוחר לסוחר ולא ניתן להתאים לכל אחד מחיר מיוחד. בחושן משפט (רלא) נפסק (הבית יוסף והטור) כי חובת בתי הדין לפקח על מחירי מצרכי היסוד, ובני העיר עצמם רשאים לפקח על הכל.
בנוסף לכך הוגים סוציאליסטים נטו לראות את דברי נביאי הכתב שבהם גינוי מצב של אי שוויון חברתי חריף, כתמיכה לעמדותיהם. כך גם מצוות היובל בה הקרקע שבה לבעליה המקוריים התפרשה אצלם כשיטה המבקשת לחלק מחדש את העושר. הוגים אחרים טענו שהיהדות נוטה יותר לכיוון של כלכלה חופשית מאחר שהיא אינה מגנה את העושר כפי שעושה הנצרות.
מה נשים רוצות
מה נשים רוצות (באנגלית: What Women Want) הוא סרט קולנוע אמריקאי, בבימויה של ננסי מאיירס ובכיכובם של מל גיבסון והלן האנט, אשר יצא לאקרנים בשנת 2000. הסרט, אשר זכה להצלחה גדולה בקופות, עם הכנסות של כ-374 מיליון דולר, הוא פנטזיה קומית.
תקציר העלילה
ניק מרשל (מל גיבסון) הוא איש שיווק שחצן, שוביניסטי ויאפי. חייו מורכבים מקריירה מוצלחת בחברת פרסום משגשגת, רומנים ופלירטוט עם נשים שונות וגידול בתו מאשתו לשעבר. מרשל, הרגיל לעולם בו שולטים הגברים במשרות הבכירות, מוצא עצמו תחת ניהולה של דרסי מק'גווייר (האנט), אשת פרסום מצליחה שעברה לחברה ותפסה את המשרה בה חשק. ניק, שדעותיו השובינסטיות ידועות לכל, לא מרוצה, בלשון המעטה, מכך שאישה זכתה בתפקיד. מרשל נחוש בדעתו לערער את ניהולה של מק'גווייר, שמנסה לדחוף את החברה לשווק לקהל הנשים, בעוד שמרשל תמיד כיוון את מסעות הפרסום שלו לגברים.
מרשל מחליט להענות לאתגרה של מק'גווייר ולנסות מוצרים "נשיים", כגון גרביונים, שפתון ומסקרה. בעת הניסוי הוא מוכה ממכת חשמל אשר גורמת לו להתעלף. מששבה אליו הכרתו מרשל מגלה שהוא מסוגל לשמוע את מחשבותיהן של הנשים אשר מסביבו.
בתחילה מרשל נבהל מיכולתו החדשה, אך במהרה בוחר לנצלה למניעיו שלו, ביניהם ערעור מעמדה של מק'גווייר, ומערכות היחסים שלו. עם הזמן לומד מרשל כי הוא מאוהב במק'גווייר ומתחרט על הדרך בה הוא מנצל אותה, אך המאורעות כבר גלשו מעבר לידיו, שכן הוא כבר נטל את הקרדיט עבור רעיונות שבאו במקור ממחשבותיה, אותן שמע בהיחבא. מרשל לבסוף נגאל, כאשר הוא משנה סופית את גישתו המאצ'ואיסטית והחומרנית בעוד הוא מנסה לעזור למתמחָה צעירה כשהוא חושב שייתכן והתאבדה. במהלך חיפושיו הקדחתניים אחר המתמחה הוא שוב מוכה בזרם חשמל ומאבד את יכולתו המופלאה.
תגובות לסרט
הסרט זכה להצלחה בקופות, אך לביקורות צוננות בעיקרן: "טעים אך ריקני" כתבה סוזן ולושצ'ינה עבור היומון USA Today. "קומדיית מצבים מצחיקה למדי, אך צפויה מראש" כתב ג'ונתן פורמן עבור הניו יורק פוסט. "מתחיל טוב, אך נגמר כמו סרט הוליוודי קיטשי וצפוי" כתב המבקר של ידיעות אחרונות.