cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נפתלי שוורץ
ביוגרפיה
נולד בעיר מאד, שם שימש אביו שהיה גם רבו המובהק, אברהם יהודה שוורץ, אבי משפחת הכהן שוורץ, לימים כרב הקהילה. בשנת תר"ל קיבל סמיכה לרבנות מהרב יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט, רבי שמעון סופר מקרקוב והמהר"ם שיק.
עם נישואיו ישב בעיירת מגורי משפחת אשתו ונסמך על שולחן חותנו. משם עבר לעיר ברגסס בה שימש אביו כרב, עזר לאביו בענייני הרבנות וכן עסק במסחר ספרים. עם פטירת אשתו נשא לאשה את בת הגביר יהודה אריה פרוכטר מווישווה, עבר לגור בעיר ועמד בראשות ישיבה במקום.
נפטר באופן פתאומי בשנת תרנ"ז, והוא בן חמישים בלבד.
MISRA C
MISRA C היא קבוצה של הנחיות לפיתוח תוכנה לשפת התכנות C שפותחה על ידי MISRA (ראשי תיבות של Motor Industry Software Reliability Association). מטרותיה הן להקל על בטיחות קוד, אבטחה, ניידות ואמינות בהקשר של מערכות משובצות, במיוחד מערכות שתוכנתו ב-ISO C / C90 / C99.
קיים גם סט הנחיות MISRA עבור ++C.
היסטוריה
בשתי המהדורות הראשונות של MISRA-C (כלומר 1998 ו-2004) כל ההנחיות נחשבו לכללים. עם פרסום MISRA C: 2012 הוצגה קטגוריה חדשה של הנחיות – ההנחיה שתאימותה פתוחה יותר לפרשנות, או מתייחסת לנושאים תהליכים או פרוצדורליים.
התפתחות ואימוץ בתעשייה
אף על פי שבמקור ייועד לתעשיית הרכב, MISRA C התפתח כמודל מקובל לשיטות עבודה מומלצות על ידי מפתחים מובילים בתחומים כולל רכב, תעופה, טלקום, מכשירים רפואיים, ביטחון, רכבת ואחרים. לדוגמה:
למרות שלא קיים מסמך רשמי שמגדיר דרישות התאמה ל MISRA C מספר חברות תוכנה לרבות IAR ו Parasoft פיתחו חבילות תוכנה שבודקות התאמה זו.
הקורפוס ה-64 (ורמאכט)
הקורפוס ה-64 (בגרמנית: LXIV. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-11 בספטמבר 1942 בשם "קורפוס המילואים ה-64", והועמד תחת פיקוד קרל זקס. ביולי 1944 נאלץ הקורפוס לסגת בתנאים קשים, על מנת שלא יכותר על ידי הכוחות האמריקנים שנחתו בדרום צרפת במבצע דרגון, ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-64, ובספטמבר הוכפף לארמייה ה-19. בנובמבר 1944 לחם הקורפוס בכיס קולמר, ולאחר התמוטטות הכיס נסוג הקורפוס לבאדן. לאחר מכן לחם הקורפוס לחם בקרבות השונים בדרום גרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני.
טין אנג'לס
Teen Angels (או TeenAngels) הייתה להקת פופ ארגנטינאית שהוקמה כחלק מהסדרה כמעט מלאכים. חבריה המקוריים היו לאלי אספוסיטו, פיטר לנסאני, ניקולאס ריירה, גסטון דלמאו ואאוחניה סוארס, שהוחלפה בשנת 2011 ברוסיו איגרסבל.
הלהקה הוציאה שישה אלבומי סטודיו ושלושה אלבומי הופעה. אשר כולם זכו להצלחה גדולה באמריקה הלטינית וישראל.
הלהקה הופיעה וביקרה בארצות שונות, בהן ארגנטינה, צ'ילה, פרו, ישראל, ספרד, אורוגוואי, מקסיקו, ונצואלה, פנמה, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, ברזיל ואיטליה.
בשנת 2011 הפכה הלהקה לעצמאית ללא הסדרה שמלווה אותה, ונכנסה לסוני מיוזיק אנטרטיינמנט. בשנה זו הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי, אשר התאפיין בתדמית בוגרת יותר. בנוסף קיימה הלהקה סיבוב הופעות עצמאי בארגנטינה, ישראל, אורוגוואי ופרו. במהלך סיבוב הופעות זה התארחו ב-Femme Fatale Tour, סיבוב ההופעות של בריטני ספירס כמופע חימום.
במרץ 2012 אישרה הלהקה את פירוקה. לאחר מספר הופעות בתיאטרון הגראן רקס, ב-8 באוקטובר 2012 ביצעה הלהקה את הופעתם האחרונה בקורדובה.
התחלה עם כמעט מלאכים
הלהקה נוצרה עם יציאתו לאור של פסקול העונה הראשונה של "כמעט מלאכים" ב-2007. באלבום לקחו חלק חברי הלהקה המקוריים לצד אמיליה אטיאס וניקולס ואסקס. התוכן של השירים היה קשור למאורעות המתוארים בטלנובלה ואחד מהם, Voy Por Más, נהפך לסינגל הבכורה.
הלהקה לקחה חלק במופע התיאטרון המלווה לסדרה שהתקיים בשנה זו בבואנוס איירס.
2008-2009: המעבר מהסדרה למציאות
בשנת 2008 הוציאה הלהקה את אלבומה השני (פסקול העונה השנייה של "כמעט מלאכים"), הפעם עם אטיאס וואסקס כאמנים אורחים. האלבום כלל 13 שירים, אשר מהם כשלושה בוצעו על ידי אטיאס ווסקאס. הסינגלים מאלבום זה היו A Ver Si Pueden ו-A Decir Que Si אשר הראשון הוכתר באותה השנה לאחד מעשרת הגדולים באורוגוואי ובמצעד הלטיני בארצות הברית. האלבום קיבל אלבום זהב בארגנטינה יומיים בלבד לאחר השקתו ולאחר מכן הוענקה לו פלטינה כפולה. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עצמאי עם הצלחת האלבום. באותה שנה התחילה הלהקה לקדם את חברת קוקה קולה והקליטה את השיר Hoy Quiero.
העונה השלישית של הסדרה התחילה ב-30 באפריל 2009 בארגנטינה ואליה התלווה אלבום הסטודיו השלישי של הלהקה. הסינגל הראשון מאלבום זה היה Que Nos Volvamos A Ver. האלבום הגיע לאלבום פלטינה בארגנטינה. באמצע השנה הוציאה הלהקה את הסינגל השני מהאלבום, Vuelvo a Casa.
ביולי צילמה הלהקה קליפ לשיר Cada Vez Que Sale El Sol, גרסת כיסוי לשיר ידוע של הזמר הארגנטינאי - סרגיו דניס כחלק מהקמפיין של קוקה קולה ונכלל באלבום ההופעה השני של הלהקה, אשר תיעד ת הופעת התיאטרון שהושקה לקידום העונה השלישית של הסדרה.
ב-3 באוקטובר 2009 הגיעה הלהקה לראשונה לישראל לשלוש הופעות בהיכל נוקיה בתל אביב, אשר אליהן הגיעו יותר מ-70,000 צופים. בביקור זה הקליטה שיר מיוחד, El lugar real, גרסה ספרדית לשיר "המקום האמיתי" אותו במקור שרו מנחי ערוץ הילדים. בנוסף הוציאה הלהקה אלבום הופעה של הופעתם בישראל לתפוצה מקומית בישראל. בשל ההצלחה והפופולריות העצומה שלה, הנפיקו בישראל בולים עם תמונות של הלהקה. בשנה זו המשיכה הלהקה לסיבוב הופעות עצמאי בצ'ילה, פרו, ונצואלה, גואטמלה, הרפובליקה הדומיניקנית, קוסטה ריקה ואיטליה.
לקראת סוף השנה צילמה הלהקה קליפ חדש לקמפיין של קוקה קולה, Navidad. בשנה זו הלהקה קיבלה את פרס האמן הארגנטינאי הטוב ביותר מ-40 הגדולים
בנוסף, מריאנה ״לאלי״ אספוסיטו וחואן פדרו ״פיטר״ לאנזאני צילמו ביחד קמפיין לחברת השמפו של ישראל כיף
2010: סיום הדרך עם כמעט מלאכים
במרץ 2010 חזרה הלהקה לישראל על מנת לקדם את העונה השלישית של כמעט מלאכים ובנוסף הופיעו בספרד במספר הופעות מיוחדות. במהלך ביקורם בספרד צילמה הלהקה את הקליפ לשיר Miedo A Perderte,  מאלבום הסטודיו הרביעי של הלהקה. באותו הביקור השתתפה הלהקה במספר הופעות למען איכות הסביבה ובהפקה מיוחדת של מגזין בראבו הספרדי, צילמו את הקליפ לסינגל השני שלהם, Bravo por la Tierra.
השיר Vos Ya Sabés, שוחרר עם יציאת העונה הרביעית של כמעט מלאכים בארגנטינה וכסינגל הבכורה מהאלבום. לאחר מכן שוחרר השיר Miedo A Perderte. האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה בארגנטינה.
בשנה זו ביקרה הלהקה בברזיל והוציאה דיסק מיוחד אשר כולל להיטים שונים של הלהקה בשפה הפורטוגזית.
2011: השקה מחדש של הלהקה
בתחילת שנת 2011 עזבה אאוחניה סוארס את הלהקה והוחלפה ברוסיו איגרסבל אשר לקחה חלק בסדרה כמעט מלאכים והשתתפה באלבומי הלהקה עד עזיבתה של סוארס. בשנה זו יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אשר תוכנן במקור עם סוארס, באמריקה הלטינית וישראל.
באוגוסט 2011 יצא אלבומה החמישי של הלהקה אשר ממנו יצאו שלושה סינגלים: Que Llegue Tu Voz אשר הקליפ אליו צולם בגראן רקס, Mírame, Mírate אשר הקליפ אליו צולם במפלי איגואסו ו-Loco, אשר כלל קליפ פרובוקטיבי ויצר תדמית מינית ובוגרת ללהקה. בסוף שנת 2011 קיבלה הלהקה את פרס האמן הלטיני האהוב בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון של ארגנטינה. בנובמבר של אותה השנה לקחה הלהקה חלק מסיבוב ההופעות של בריטני ספירס, Femme Fatale Tour כהופעת חימום.
2012: פירוק הלהקה
בתחילת 2012 חברי הלהקה התעסקו בפרויקטים שונים בתחומי המשחק והמוזיקה והחלו שמועות על פירוק מתקרב. בפברואר 2012 יצא לאור השיר הראשון מהאלבום השישי של הלהקה בטלנובלה אהבה מתוקה, אותו שרו ריירה ואיגרסבל אשר לקחו חלק בצוות השחקנים של הטלנובלה, השיר נקרא Integridad perfecta. באפריל הוציאה הלהקה את אלבומה האחרון, La Despedida, אשר כלל בעיקר גרסאות חדשות של להיטים ישנים (אשר בהן הוחלף קולה של סוארס בקולה של איגרסבל), בנוסך עוד שני שירים חדשים של הלהקה - Baja El Telón וLlega en forma de amor.
סרט
במאי 2013 יצא לאקרנים הסרט "Teen Angels: el Adios 3D" בארגנטינה אשר תיעד את ההופעה האחרונה של הלהקה. בסרט צפו כ-11,000 צופים בתלת מימד.
דימוי ומוצרים
הלהקה קידמה המון מוצרים מורשים. שערי עיתון, פוסטרים, גלויות, ריהוט, קווי ביגוד, בשמים ומוצרים שונים אשר הושקו בין השנים 2008-2010. נפתחה חנות רשמית לסדרה אשר פעלה בעיר בואנוס איירס. בשנת 2009 יצא משחק וידאו אינטרנטי חינמי אשר נקרא Audition TeenAngels ומציג אלמנטים מהכוריאוגרפיה השונה לשירים מוכרים של הלהקה.
פסקול העונה הראשונה
אלבום הבכורה של הלהקה, יצא ב-17 באפריל 2007. כמה שבועות לאחר השקתו הוכתר כדיסק פלטינה ומכר יותר מ-40,000 עותקים. כולל 16 שירים אשר רובם הופיעו בתיאטרון.
הסינגלים מאלבום זה היו Voy por mas וDos ojos.
פסקול העונה השנייה
יצא ב-15 באפריל 2008, והגיע לפלטינה כפולה עם יותר מ-80,000 עותקים שנמכרו. הדיסק השני הנמכר ביותר בארגנטינה בשנת 2008, והנמכר ביותר בהיסטוריית הלהקה.
הסינגלים היו A ver si pueden וA decir que si.
פסקול העונה הרביעית
יצא ב-31 במרץ 2010, והוכתר כאלבום זהב, וזמן קצר לאחר מכן כאלבום פלטינה. בשנה זו היה הדיסק החמישי הנמכר ביותר בארגנטינה בשנת 2010 עם 40,000 עותקים.
הסינגל הראשון היה Vos ya sabes, שהוגדר כלהיט. השני היה Miedo a perderte, אשר לא היה רק הסינגל הנמכר ביותר מהדיסק, אלה גם הכי מצליח בארגנטינה. Bravo por la tierra היה סינגל אשר הושק רק בספרד.
האלבום החמישי
יצא ב-5 ביולי 2011. היה האלבום הראשון אשר חסר קשר לכמעט מלאכים. הוכתר כאלבום זהב. הסיגל הראשון היה Que llegue tu voz, אשר היה להיט, אחריו הגיעו Mirame Mirate, וLoco.
האלבום השישי: הפרידה
יצא ב-17 באפריל 2012 (כחמש שנים לאחר יציאת האלבום הראשון). אלבום זה איגד את הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה, יחד עם שלושה שירים חדשים. הסינגל הראשון היה של הבלדה Baja el telón והשני, הלהיט Llega en forma de amor.
קומודראז'
קוּמוֹדְרָאז' (בסרבית קירילית: Кумодраж, בסרבית בכתב לטיני: Kumodraž) היא שכונת מגורים ברובע "ווֹזְ'דוֹבָאץ" של בלגרד בירת סרביה. בתקופת מלחמת העולם השנייה שכן במקום הכפר קומודראז' שגבל ביאיינצי. בסמוך לקומודראז' ממוקם היה גיא הריגה בו נרצחו ונקברו מאות יהודים ממחנות הריכוז: טופובסקה שופה וכן מקרב עצורי קלאדובו שאבאץ.
היסטוריה
במקום שכן כפר חקלאי המאוזכר לראשונה בכתובים בתעודות עות'מאניות מ-1528. שמו המקורי של הכפר היה קוּמָאנוֹבוֹ. לאחר מלחמת העולם השנייה חל גידול מואץ בשטחה של בלגרד ובראשית המאה ה-21 נכללת קומודראז' בשטחה המוניציפלי, וממוקמת בפרווריה. קומודראז' נחלקת לאזור הישן המאופיין בבנייה צמודת קרקע והאזור החדש בו הוקמו בנייני מגורים רבי קומות.
אירועי מלחמת העולם השנייה
באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד. בין ה-9 ל-11 באוקטובר 1941 הוצאו להורג 2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, בשטחי יאיינצי, יאבוקה וקומודראז', זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים.
פול מיסרקי
פול מיסרקי (בצרפתית: Paul Misraki; 28 בינואר 1908 – 30 באוקטובר 1998) היה מלחין יהודי-צרפתי בסגנון ג'אז שכתב מוזיקה ליותר מ-140 סרטי קולנוע וטלוויזיה.
קורות חייו
נולד בקונסטנטינופול למשפחה יהודית צרפתית ממוצא איטלקי. מקור שם המשפחה הוא כנראה "מזרחי", שהותאם לשפת המקום. הוא התחיל לעסוק במוזיקה בגיל צעיר מאוד. בגיל ארבע הוא ניגן על פסנתר ובגיל שבע הלחין את הוואלס הראשון שלו. הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר היוקרתי "Lycée Janson de Sailly", שם גם הכיר את ריי ונטורה ויחד הם יצרו תזמורת Ray Ventura et ses Collegiens (= ריי ונטורה והתיכוניסטים שלו)
במהלך מלחמת העולם ה-2 הוא עבר מצרפת לדרום אמריקה שם ניגן בקברטים של ברזיל וארגנטינה. לאחר מכן עבר להוליווד ובסוף המלחמה חזר לצרפת. עבד ויצר בצרפת ועל תרומתו הגדולה בתחום המוזיקה זכה בעיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי. נפטר בפריז.
מוזיקה
כתב מוזיקה לזמרים צרפתיים כמו ז'אן סבלון, שארל טרנה, איב מונטאן. הוא כתב גם מוזיקה לבמאיים אורסון ולס, ז'אן-לוק גודאר, ז'אן-פייר מלוויל ורוז'ה ואדים שזכתה להצלחה. התפרסם במוזיקה לסרטו של גודאר אלפוויל. בישראל השיר חוץ מזה הכל בסדר תורגם על ידי דן אלמגור.
ספרים
כתב ספרים "בית אבי" (1941), "לכלוך על עיניי" (1955) וספר אוטוביוגרפיה
החיים יפים (תוכנית טלוויזיה)
החיים יפים היא תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ 2 בהנחיית עינת ארליך.
בכל אחד מפרקי התוכנית התארחו שלושה ידוענים, במהלכה הוצגו למתמודדים בכל אחד משלבי התוכנית שלושה משפטים שכל אחד מהם משתייך לעבר של כל אחד ממשתתפי התוכנית ועל המתמודדים לגלות מי מבין שלושת המשפטים משתייך לעברו.
מיטל גלם-וולק מ-ynet כתבה על התוכנית כי "יש הרגשה שהצופים נכנסים פה לטריטוריה בלתי מוכרת, שהם נחשפים סוף סוף לאנשים שמאחורי מדורי הרכילות, וזה משהו שאפשר לעשות, עם כל הכבוד, רק בטלוויזיה."
קורפוס המילואים ה-61 (ורמאכט)
קורפוס המלואים ה-61 (בגרמנית: LXI. Reservekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-15 בספטמבר 1942 בקניגסברג בשם "קורפוס המילואים ה-61", והועמד תחת פיקוד אדגר טייסן. הקורפוס פעל באזור וילנה, וב-21 בפברואר 1944 פורק הקורפוס.
פרס שח"ם
פרס שח"ם הוא פרס המוענק מדי שנה, החל משנת 2019, על ידי שח"ם - ארגון השחקנים בישראל, כהוקרה והערכה לפועלם של שחקנים ושחקניות.
היסטוריה ורקע
בינואר 2019 החליט הוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל על הענקת פרסי שח"ם לשחקנים, ואישר תקנון לשם כך. הכוונה הייתה למסד טקס שנתי של פרסי שחקנים, בדומה לפרסי הסאג המוענקים מדי שנה על ידי גילדת שחקני המסך האמריקאית.
הקטגוריות בהן מחולק הפרס:
לזוכים בקטגוריות אלו מוענק פרס כספי על סך 5,000 ש"ח.
ועדת הפרס ממונה מדי שנה על ידי הוועד המנהל של שח"ם וכוללת שישה חברים, מהם לפחות שתי נשים.
בשנת 2020 הוחלט שלא לקיים את הטקס, בשל משבר הקורונה.
טקס פרסי שח"ם הראשון בשנת 2019
חברי ועדת הפרס לשנת 2019 היו: שר החינוך לשעבר הרב שי פירון, שכיהן כיו"ר הוועדה, טמירה ירדני, אורי לוי, עידית שחורי, דליה שימקו וג'ולי שלז.
טקס פרסי שח"ם הראשון נערך ב-31 במאי 2019 במרכז ענב לתרבות, בהנחיית אסי ישראלוף. בטקס הוענקו הפרסים הבאים:
פיתון שחור-ראש
פיתון שחור-ראש (שם מדעי: Aspidites melanocephalus) הוא מין של נחש גדול ממשפחת הפיתוניים המצוי ברחבי צפון אוסטרליה.
מאפיינים
אורכו של פיתון זה 2-1.5 מטרים ואף לאורך 3.5 מטרים והוא שוקל 16 קילוגרם בממוצע. הוא בעל קשקשים גדולים ומפוספס בצבעים בולטים בצבע חום כהה על רקע כתום ובטן לבנה וצהובה. החלק העליון והראש שחורים לגמרי. הגוף מתקצר ככל שהוא קרב לקצה והזנב דק מאוד.
הנחש מצוי בצפונה של אוסטרליה בכל האזורים למעט באזורים יבשים ביותר, באזורים הטרופיים עד לאזורים צחיחים למחצה. הוא מתחבא רוב זמנו בין הסלעים והנקיקים באוסטרליה ובמקרה שיתקפו אותו ישרוק בקול. רק לעיתים נדירות הוא ינשוך לצורך הגנה.
נחשים אלה ניזונים בעיקר מלטאות וזוחלים אחרים וקצת פחות מיונקים. עקב שהותם באזורים חמימים הם יכולים לעכל מהר ולשרוד הרבה זמן ללא מזון. הם יכולים לאכול טרף הגדול מראשם, כשהם מפרידים את הלסתות אחת מהשנייה.
יחסי פקיסטן–קניה
יחסי פקיסטן–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין פקיסטן לקניה. שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי.
היסטוריה
היחסים בין פקיסטן לקניה כוננו לראשונה מבחינה היסטורית בשנות ה-60, כאשר פקיסטן הביעה את תמיכתה בקניה בקבלת עצמאות מהשלטון הבריטי.
ועדת השרים המשותפת לשנת 2004
בשנת 2004 התקיימה ישיבת ועדת השרים המשותפת של פקיסטן–קניה בניירובי, מתוך כוונה להגביר את הסחר והיחסים הכלכליים הדו-צדדיים.
בפורום הצהיר שר החוץ של קניה כי "קניה מעריכה את ידידותה עם פקיסטן" וכי "קניה מבטאת את הרצון להעמיק את הקשרים הכלכליים והמסחריים בין שתי המדינות". הנציב העליון של קניה, מישי מואטשאהו, פנה גם לאנשי עסקים פקיסטניים כי "הם צריכים לראות בקניה מדינה אטרקטיבית להשקיע בה, מכיוון שקניה היא שער עבור משקיעים פקיסטנים להיכנס לשוק הגדול של 38 מדינות אפריקאיות, ללא גישה אל הים, לקניה שיש לה נמל ימי בינלאומי מומבסה". עוד אמר כי "קניה תתמוך באופן מלא במשקיעים פקיסטנים בבחינת אזורי ההשקעה הפוטנציאליים בקניה. לדבריה, קניה הקימה את המתקן 'חלון חד פעמי' למשקיעים זרים כדי להקל עליהם ולהקל עליהם תהליכים עסקיים."
בתגובה, בירך שר המסחר של פקיסטן את מטרותיה של קניה לחזק את קשריה עם פקיסטן והדגיש עוד יותר את הצורך בהחלפת מידע, משלחות עסקיות והשתתפות קבועה בירידי הסחר של זה. הוא גם ציין ששתי המדינות צריכות להוריד את המכס ואת המכשולים להרחבת הסחר. מבחינה זו הוא קיווה ששתי המדינות יוכלו להתקדם במשא ומתן על הסכם תעריף מועדף (PTA).
לפחות 2,000 פקיסטנים מתגוררים בקניה. בתחומי מחלוקת אחרים פקיסטן חולקת על טענת קניה בנוגע לאזור השנוי במחלוקת בעימות הגבול הסודאני. אך מכיוון שדרום סודאן קיבלה עצמאות בשנת 2011 שינתה אסלאמאבאד את עמדתה ותמכה במקום זאת בקניה ודחתה את טענותיה של ג'ובה.
שיתוף פעולה לפיתוח
פקיסטן העניקה בעבר סיוע לסיוע לקניה בשנים 2006 ו-2011. קניה סיפקה גם סיוע לפקיסטן במהלך השיטפונות ב-2010.
יחסי סחר
בשנת 2012 ייצאה קניה סחורות בשווי 256 מיליארד שילינג קנייתי (2.8 מיליארד דולר) לפקיסטן.
הייצוא העיקרי לפקיסטן מקניה הוא: קפה, תה, ציוד תעשייתי, דלק וציוד תחבורה. מזון ומשקאות מהווים 45% מערכי הייצוא הכוללים לפקיסטן.
פקיסטן היא יעד שותף הייצוא השני בגודלו עבור מוצרי קניה לאחר איחוד האמירויות הערביות באסיה. עם זאת, בשנת 2012, פקיסטן הייתה יעד הייצוא המוביל של סחורות קניה באסיה.
שצף גלים
במכניקת הזורמים, שצף גלים (באנגלית: Swash) הוא שכבה טורבולנטית של מים ששוטפת את החוף אחרי שגל מים מגיע נשבר. פעולת שצף הגלים מניעה משקעים חופיים במעלה ובמורד החוף, ולכן היא חשובה בתחלופת משקעי החוף. סקלת הזמן של שצף יחיד נעה בטווח שבין מספר שניות לדקות אחדות, כאשר סוג החוף מכתיב את משך הזמן. שצפים ארוכים יותר בדרך כלל מופיעים על חופים שטוחים יותר. תנועת השצף משחקת תפקיד מרכזי בהיווצרותם של המאפיינים המורפולוגיים של החוף והשינויים החלים בהם באזור השצף (Swash zone), אשר מהווה המשך ישיר לאזור הגלישה (Surf zone).
ההתנהגות ההידרודינמית של המים באזור השצף שונה במהותה מהתנהגות הגלים שנעים באוקיינוס הפתוח. בעוד גלי מים בעומק הים הם בעיקרם גלי תנודה (פרודות המים נעות בתנועה מסלולית; האנרגיה מועברת ולא המים), לאחר שגלים אלו נשברים (עם הגיעם לחוף) הם יוצרים סוג חדש של גלים המכונים "גלי העתקה" (waves of translation): אלו הן פסגות גליות קטנות המתקדמות על פני זרם מים ששוטף את החוף. עיקרה של תנועת השצף הוא תנועה קווית ומעט מתוכה הוא תנועה גלית (המגולמת בגלים הקטנים). ישנה זיקה אינטימית בין התנהגות המים באזור השצף לזו שבזנק הידראולי נע, במובן שאלו נחשולים קטנים שמציפים את החוף.
כאשר Hb הוא גובה המשברים, g היא תאוצת הכבידה, T הוא זמן המחזור של הגל הפוגע ו-tan β הוא שיפוע החוף. ערכים εb > 20 מעידים על תנאים דיסיפיטיביים (שחיקה של אנרגיית הגל) והשצף בתנאים אלו ייראה כמו גלים עומדים ארוכים. מקרה הקיצון השני, שמתאימים לו ערכים εb < 2.5, מעיד על מצבים רפלקטיביים (החזרתיים) בהם חלק ניכר מהאנרגיה של הגלים מוחזר מן החוף וחלק קטן יותר נשחק, כך שרק מעט מתנועת השצף יהיה מובחן.
פיתון וומה
פיתון וומה או פיתון החול (שם מדעי: Aspidites ramsayi) הוא מין של נחש הנפוץ במערב אוסטרליה ובפנים הארץ ומצוי בסכנת הכחדה.
הוא קטן מפיתון שחור-ראש ומגיע רק לאורך של 2.3-1.5 מטרים. הוא בעל גוף רחב עם ראש צר יותר וקצה הגוף עד לזנב נעשה דק. צבע הרצועות חום בהיר עד שחור והרקע חום זית, כתום, ורוד או אדמדם. הבטן לבנה או אפורה בהירה.
הנחש נפוץ מאוסטרליה המערבית עד לקצה ניו סאות' ויילס במזרח ונפוצים לאורך כל אזור המחיה, אך נתונים בסכנת הכחדה. הוא חי באזורי חולות ומצוי מתחת לקרקע הרבה פעמים ויוצא רק בלילות.
הנחש נמצא בסכנת הכחדה והידלדל במקומות חיותו ב-50% באזורים מסוימים. נעשו כמה ניסיונות להרבות אותו בשבי ולהחזיר לטבע. גן חיות בצפון אוסטרליה שחרר כמה נחשים צעירים לטבע אבל הם נטרפו על ידי נחשים ארסיים מהמין נחש מולגה.
בית אלישבע
בית אלישבע הוא מבנה ציבור בשכונת קטמון שבירושלים. המבנה ניצב בפינת הרחובות אלעזר המודעי וחזקיהו המלך.
בריאן פרי
בריאן פרי (באנגלית: Bryan Ferry; נולד ב-26 בספטמבר 1945) הוא זמר ופזמונאי בריטי.
פרי זכה לפרסום כסולן הראשי וכותב השירים הראשי של להקת הארט רוק "רוקסי מיוזיק", אשר הפיקה 10 סינגלים שהגיעו למצעד ה-Top10 הבריטי בשנים 1972–1982.
בית אלישבע
היסטוריה
לאחר שמרכז ההכשרה נסגר, שימש המבנה כמרכז לפעילות נוער. בשנות ה-90 התמקם בו בית הספר הפלורליסטי "רעות". בתחילת שנות האלפיים ביקשו תושבי שכונת קטמון מהעירייה להפוך את המבנה למתנ"ס ומרכז קהילתי, אך בקשתם לא נענתה.
מאז 2010, שימש חלקו המרכזי של המבנה את הסניף הירושלמי של בית הספר למשחק ניסן נתיב, ובחצרו הוקם במבנה זמני אולם ספורט המשמש בשבתות גם כבית כנסת. בחלק התחתון של המבנה פועלים מאז הקמתו גני ילדים.
לאחר המעבר של הסטודיו למשחק ניסן נתיב לקמפוס האומנויות בירושלים בסוף מרץ 2022, חלקו המרכזי של המבנה משמש כבית ספר לכיתות א'-ב'.
בריאן פרי
בסך הכל, מכר פרי מעל 30 מיליון אלבומים ברחבי העולם, אם כוללים את מספר האלבומים שמכר כאמן סולו וכחבר בלהקת רוקסי מיוזיק.
בית אלישבע
אדריכלות
את הבניין תכננו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון, בסגנון מודרניסטי - מינימליסטי. המבנה מורכב משני אגפים מאונכים היוצרים את צורת האות L, אגף נמוך לאורך הרחוב ואגף גבוה הממשיך לתוך המגרש. בנקודת המפגש בין האגפים מוקמו הכניסה, אולם המבואה, המדרגות ואולם המופעים. חלק מקירות המבואה הם קירות מסך עשויים זכוכית, שמאפשרים קשר עין בין הרחוב למבנה ולחצר הפנימית שמאחוריו. בהצטלבות האגפים ממשיך חלק מהאגף הגבוה ו"מרחף" בחלל הרחוב, מעל מדרגות הכניסה הראשית לבניין. באגף הנמוך שכן גן הילדים ובאגף הגבוה הכיתות של מרכז התרבות וההכשרה המקצועית.
בריאן פרי
בנוסף לכך פרי הוא גם כותב שירים פורה, והוא הקליט גם מספר גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אחרים, בהם גרסאות כיסוי לשיריו של בוב דילן.
בית אלישבע
אדריכלות
המבנה מועצב על פי עקרונות הסגנון הבינלאומי, עם השפעות מאוחרות יותר, לקראת המעבר לברוטליזם. העיצוב מינימליסטי ו"נקי", הבניין מחופה באבן נסורה וכולל חלונות פס אופקיים ארוכים והעמדה חלקית על קומת עמודים ("פילוטי", בהתאם לעקרונות שקבע לה קורבוזיה). עקב הפרשי גבהים הוא ניצב על מסד בגובה משתנה. לבניין שלוש כניסות, שנועדו לשלושת השימושים העיקריים בו. שטח הבניין הכולל הוא 2,300 מ"ר.
המבנה סבל מהזנחה - על קירותיו נתלו מזגנים, נבנו תוספות בנייה שפוגמות בצורתו המקורית, וחצרו הוזנחה. בעקבות המעבר של בית הספר למשחק ניסן נתיב למבנה הוא שופץ.
המבנה מופיע ברשימת המבנים לשימור של עיריית ירושלים.
Olive (תוכנה)
Olive היא תוכנה חופשית בקוד פתוח וחוצת־פלטפורמות לעריכת וידאו עבור לינוקס, Windows ו־macOS. נכון לעכשיו, פיתוח התוכנה נמצא במצב אלפא.
Olive מופצת בכפוף לרישיון GPL גרסה 3. היא נכתבה בשפת התכנות C++ ומשתמשת ב־Qt לממשק המשתמש הגרפי שלה, בספריות FFmpeg לתכונות המולטימדיה שלה, בספריית OpenImageIO, בספריית OpenColorIO לניהול צבע ובמערכת ההידור CMake.
היסטוריה
גרסה 0.1 של Olive הייתה בפיתוח שנמשך שנה לפני שהיא פורסמה. היוצר המקורי אמר שהתוכנית עצמה הייתה התוכנית הראשונה שפיתח בשפת התכנות C++, ובכלל, מיזם הפיתוח הראשון שלו בקנה מידה גדול. בשל היותו חסר ניסיון, היוצר אומר שנעשו הרבה טעויות בתכנות ובטיפול בווידאו. מאחר שקוד הבסיס של גרסה 0.1 אינו מאפשר תכונות מתוכננות, וצוות הפיתוח ראה כי "קוד הבסיס היה מלא בבעיות שהופכות את התוכנה לבלתי־יציבה", יש לשכתב את התוכנה מהיסוד.
גרסה 0.2 (המוכרת בשם הבלתי־רשמי "השכתוב") מתוכננת לספק את הבסיס היציב לתכונות המתוכננות. אף על פי שגרסה 0.2 לא יצאה עדיין באופן רשמי, ניתן להוריד "גרסאות לֵיליות" (Nightly builds) ולבדוק את התוכנה. מתוכננת גם הוספת תמיכה ב־OpenTimelineIO.
גרסה 0.3 שתצא בעתיד הרחוק מתוכננת לשפר את תכונות ניהול המיזמים באמצעות מתן האפשרות לארגן מראש רק את המטמון של החלקים הנחוצים לקטע וידאו. מתוכנן גם שיפור האינטגרציה בין מיזמים מרובים, מה שהופך את העבודה המשותפת לקלה יותר, וכמו גם מתוכנן שיפור צינור העיבוד (רינדור) לעיבוד רשת כדי לאפשר למספר מחשבים לעבוד יחד ולעבד את אותו המיזם לשמירה מקדימה במטמון ולייצוא.
מהומות הלחם (מצרים)
מהומות הלחם הוא כינויה של התקוממות עממית ספונטנית שזיעזעה את הערים הגדולות במצרים ב-18 וב-19 בינואר 1977. במהומות אלה השתתפו כמיליון וחצי מצרים מהמעמד הנמוך, במחאה על החלטת שר הכלכלה להפסיק את התמיכה הכספית במוצרי המזון בסיסיים. בהפגנות נהרגו כ-79 איש, והן הסתיימו רק לאחר התערבות הצבא המצרי.
מאז עלייתו לשלטון בתחילת העשור, ביקש הנשיא סאדאת להנהיג מדיניות כלכלית ליברלית. בשנת 1976 ביקש סאדאת הלוואות מהבנק העולמי על מנת להקל על נטל החוב של המדינה, אולם הבנק מתח ביקורת על מדיניות הממשלה לסבסד מוצרי מזון בסיסיים. בעקבות זאת הכריז סאדאת בינואר 1977 על קיצוץ של 250 מיליון דולר בסובסידיה לקמח, לאורז ולשמן לבישול וכן על ביטול הבונוסים לעובדי המדינה.
ב-18 וב-19 בינואר התפרעו בני המעמד הנמוך שהיו צפויים להיפגע בצורה הקשה ביותר מביטול התמיכה. המהומות פרצו בכל רחבי הארץ, מאסואן במצרים העילית ועד לאלכסנדריה שעל שפת הים התיכון. במשך יומיים תקפו המתפרעים מטרות שסימלו את השחיתות של המשטר ואת השגשוג של בני המעמד הבינוני. הושמעו סיסמאות כגון: "יא בטל אלעבור, פין אלפטור?" ("גיבור הצליחה, איפה ארוחת הבוקר שלנו?"), ו"גנבי האינפיתאח (קרי, מדיניות הפתיחות הכלכלית), העם רעב ללחם". נשמעו גם קריאות "נאצר, נאצר". כ-79 בני אדם נהרגו ו-800 נפצעו במהלך המהומות.
המהומות אילצו את סאדאת ואת סגנו חוסני מובארכ לבטל את המדיניות החדשה. לדעת משקיפים, המהומות גם הובילו את סאדאת למסקנה שאין טעם לחסוך מפת לחמם של הנתינים עבור תקציבי הביטחון והכנות למלחמה עם ישראל, וכי הגיעה העת להגיע עמה להסדר.
הבנק המרכזי של הודו
הבנק הינו תחת בעלות ושליטה מלאה של משרד האוצר ההודי, נוסד בתאריך 1 באפריל 1935 ופועל מכוחו של חוק הבנקאות ההודי אשר נחקק בשנת 1934.
הנהלת הבנק בנויה מ-21 חברי דירקטוריון המורכבים מהנגיד הראשי, ארבעה סגני נגידים, שני נציגים ממשרד האוצר, עשרה מועמדים לממשלה וארבעה חברים המייצגים את המועצות המקומיות של מומבאי, קולקטה, צ'נאי ודלהי.
המשרדים הראשיים של הבנק שוכנים ברחוב בעיר מומבאי, מהאראשטרה, הודו. לוגו הבנק בנוי מעץ דקל וטיגריס שהיא החיה הלאומית של הודו.
מטרות ותפקידים
מטרות הבנק על פי החוק הנוכחי:
פעילות הבנק תחת שליטת האנגלים
הבנק המרכזי של הודו נוסד בתאריך 1 באפריל 1935 כגוף פרטי, במטרה לספק פתרון לבעיות פיננסיות שנוצרו בעולם בעקבות מלחמת העולם הראשונה והוקם על סמך המלצותיה של ועדת הילטון, בנושא מטבעות ופיננסים, שהתקיימה בשנת 1926.
הקמת הבנק ושנותיו הראשונות
לאחר שחרורה של הודו מהשלטון הבריטי, הוחלט להלאים את הבנק ובחודש ינואר 1949, הפך הבנק לקניין הלאומי של הודו.
בשנות ה-50 פיתחה ממשלת הודו, תחת ראש הממשלה הראשון שלה ג'ווהרלאל נהרו (Jawaharlal Nehru), מדיניות כלכלית מרכזית שהתמקדה במגזר החקלאי.
הממשל הלאים בנקים מסחריים נוספים הקים, הקים את חוק האסדרה הבקאית והחל בבניית תוכנית הלוואות לאומית.
שנות התשעים
בחודש יולי 1991, חל פיחות בשוויו של הרופי ההודי והוא איבד כ-18 אחוזים מערכו ביחס לדולר האמריקאי, בעקבות זאת הוקמה וועדת נרסימהאם (Narasimham Committee) שהמליצה לבצע רפורמה במגזר הפיננסי ההודי ולאפשר בנקאות פרטית.
המאה ה-21
בשנת 2022, פרסמה שרת האוצר, נירמלה סיתרמאן (Nirmala Sitharaman), שהבנק ישיק מטבע דיגיטלי.
יוסף הכהן שוורץ
הרב יוסף הכהן שוורץ (כ"א באדר ה'תרל"ה, 1875 - ט' בסיוון ה'תש"ד, 31 במאי 1944), היה רב ודיין בהונגריה. מחבר ועורך ספרים וכתבי עת.
נולד בעיירה אויבערווישיוה במחוז מרמורש לרב נפתלי שוורץ, מגדולי רבני הונגריה. רבו המובהק היה הרב יעקב טננבוים (מחבר "נהרי אפרסמון"). נסמך לרבנות על ידי הרב משה גרינוולד מחוסט, הרב שלום מרדכי שבדרון מברעזאן ועוד. נשא לאשה את בת הרב אליעזר דייטש מבוניהד ובמקום זה ישב 26 שנה. עם פטירת חמיו שימש כדיין בעיר. בשנת 1924 עבר לגרוסוורדין ושם שימש עד אחרית ימיו כרב קהילת "מחזיקי תורה".
הרב הכהן חיבר ספרים רבים, בהם ספרי שו"ת, חידושים ופלפולים, וברובם ספרים קטנים של הספדים ודינים שימושיים. הוא עסק בהוצאה לאור של כתבי אביו, חמיו ואחרים. עיקר עבודתו הספרותית הייתה בעריכת כתב העת התורני "וילקט יוסף" שיצא לאור בהונגריה במשך 20 שנה. במסגרת עבודתו זו בא בכתובים עם רבים מגדולי הדור ושמו נזכר בעשרות ספרי שו"ת. כן כתב ערכים באנציקלופדיה "אוצר ישראל" של יהודה דוד אייזנשטיין.
בשואת יהודי הונגריה נלקח הרב שוורץ יחד עם בני קהילתו למחנה אושוויץ שם נספה.
ספריו
רשימת ספריו המלאה הובאה בספרו של נפתלי בן מנחם (בן אחותו) בספר "מספרות ישראל באונגאריה", בהוצאת קריית ספר, ירושלים, ה'תשי"ח, עמ' 355–370, ובה נרשמו 27 פריטים.
להלן רשימת ספריו הקיימים באתר היברובוקס:
האו ואנג
האו ואנג (במנדרינית תקנית: 王浩, בפין-יין: Wáng Hào, באנגלית: Hao Wang;  20 במאי 1921 – 13 במאי 1995) היה לוגיקן, מתמטיקאי, פילוסוף סיני-אמריקאי, ידוע גם כפרשן של תורתו של קורט גדל. היה פרופסור ללוגיקה מתמטיקה באוניברסיטת הרווארד. האו ואנג נודע בתרומתו ללוגיקה המתמטית ולקידום מדעי המחשב.
ביוגרפיה
האו ואנג נולד במשפחה בת 5 ילדים בג'ינאן, במחוז שאנדונג, ברפובליקת סין (כיום ברפובליקה העממית של סין. הוא למד לימודים יסודיים ותיכוניים בסין. כשפרצה בשנת 1937 מלחמת סין–יפן השנייה, אוניברסיטת צ'ינהואה, אוניברסיטת בייג'ינג ואוניברסיטת ננקאי בטיינג'ין פונו לקונמינג דרום-מערב סין והתאחדו שם לאוניברסיטה המאוחדת הלאומית הדרום-מערבית. באוניברסיטה זאת סיים האו ואנג בשנת 1943 את התואר הראשון במתמטיקה. ב-1945 הוא סיים תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת צ'ינגהואה בבייג'ינג תחת הדרכתם של פנג יולאן וג'ין יואלין. הוא נסע להמשך לימודי לוגיקה באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בה סיים בשנת 1948 את הדוקטורט בנושא An Economical Ontology for Classical Arithmetic (אונטולוגיה כלכלית לאריתמטיקה קלאסית) תחת הדרכתו של וילארד ואן אורמאן קוויין. באותה שנה ואנג התמנה למדריך בהרווארד. בשנות ה-1950 למד ואנג אצל פאול ברנייס בציריך. הוא התמנה ב-1956 למרצה לפילוסופיה של המתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד באנגליה (כיהן שם עד 1961)
ב-1961 התמנה ואנג לפרופסור בקתדרה על שם גורדון מקקיי ללוגיקה מתמטית ומתמטיקה יישומית בהרווארד. בשנים 1967–1991 הוא ניהל את קבוצת מחקר ללוגיקה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק סיטי, שבה לימד לוגיקה. בשנת 1972 הצטרף ואנג לקבוצת מדענים סינים-אמריקאים בראשות צ'י-קונג ג'ן שהייתה משלחת ראשונה בסוג זה מארצות הברית שביקרה בסין העממית.
אחת התרומות החשובות ביותר של ואנג היה מודל חישוב אחר - אריחי ואנג. הוא הראה שכל מכונת טורינג יכולה להיהפך לסדרת אריחי ואנג. תלמידיו הציעו להחליף את האריחים בקטעי פאזל. הדוגמה הראשונה לריצוף לא מחזורי שוואנג סבר בזמנו שאינו קיים, נתגלתה בשנת 1966 על ידי תלמידו, רוברט ברגר. הדוגמה המפורסמת ביותר לריצוף לא מחזורי היא ריצוף פנרוז.
כפילוסוף בפני עצמו, גילה ואנג פרשנות עמוקה לפילוסופיה המאוחרת של המתמטיקה מיסודו של ויטגנשטיין, לה הוא קרא "אנתרופולוגיזם". ואנג סקר את הרעיונות הפילוסופיים של קורט גדל וכתב מספר ספרים בנושא המהווים מקור חשוב להכרת החשיבה הפילוסופית המאוחרת של גדל. הוא היה הלוגיקן האחרון שביקר אצל גדל בסוף חייו (אחרי 1971, אחרי שקודם התכתב איתו משפר שנים) ופרסם ספר פילוסופיה המבוסס על רישומיו בעת שיחותיו עם גדל: A logical journey: From Gödel to philosophy. ואנג היה האדם היחיד, לצד האלמנה ועוד ידידה, שנכח בלווייתו של גדל.
בשנת 1991 פרש ואנג לגמלאות, אך המשיך להיות פעיל באוניברסיטה כפרופסור אמריטוס.
עם התלמידים שהדריך לדוקטורט נמנים סטיבן קוק, שמעון אבן ורוברט ברגר.
חייו הפרטיים
ואנג חי במנהטן בניו יורק. הוא היה נשוי שלוש פעמים. אשתו השנייה הייתה יינקינג ואנג לבית קאן, וילדה לו 3 ילדים. אשתו האחרונה הייתה חנה טירני.(Hanne Thierney)
האו ואנג נפטר בשנת 1995 בגיל 73 עקב מחלת לימפומה ממארת בבית החולים של ניו יורק.
קישורים חיצוניים
Nordic Journal of Philosophical Logic, Vol. 1, No. 2, pp. 119–132 1996 Scandinavian University Press Hao Wang Computation, Logic, Philosophy A collection of essays 1989 Kluwer ,Science Press, Beijin
רוזנות בולון
רוזנות בולון הייתה רוזנות בתוך ממלכת צרפת במהלך המאה ה-9 עד המאה ה-15, ובמרכזה העיר בולון-סור-מר. היא נשלטה על ידי רוזני פלנדריה ב, אך ענף נפרד ששלט בבולון צמח במהלך המאה ה-11. הרוזנות סופחה על ידי פיליפ השני, מלך צרפת בשנת 1212, ולאחר מכן הייתה חלק מרוזנות ארטואה עד שסופחה לבסוף לתחום המלכותי ב-1550.
היסטוריה
בולון הייתה כבר פאגוס בתוך ממלכת הפרנקים (pagus Bononiensis), אך יש מעט תיעודים לפני המאה ה-11. רוזן מרושע כביכול בשם Herrequin מתועד למאה ה-9, אך ייתכן שהוא אגדי. נראה שהיא עברה תחת שלטונם של רוזני פלנדריה בסוף המאה ה-9 או תחילת המאה ה-10. בשנת 886, הבישוף גאוזלין מפריז ביקש מהרוזן ארקנגר מבולון לבקש עזרה גרמנית נגד הפשיטות הוויקינגיות. ארקנגר איבד את כל רכושו בשנת 896, שכן הוא נשאר נאמן לשארל התם. ייתכן שבשלב זה בלדווין השני, רוזן פלנדריה, השיג שליטה על בולון.
יוסטאס השני מבולון ליווה את פלישתו של ויליאם הכובש ב-1066. בולון הייתה גם שותפה מרכזית במסע הצלב הראשון; אחיו של יוסטאס השלישי מבולון, גוטפריד מבויון ובלדווין מבולון, שניהם הפכו למלכי ירושלים, וליוסטאס עצמו הוצע התואר אך הוא דחה אותו.
הרוזן רנו מבולון הצטרף לצד האימפריאלי בקרב בוביין ב-1214, והוא הובס על ידי פיליפ השני, מלך צרפת.
בולון עברה תחת שליטה מלכותית נומינלית בשנת 1223 כאשר היא ניתנה לבנו של פיליפ השני פיליפ הורפל. הורפל התקומם נגד בלנקה, נסיכת קסטיליה כאשר לואי השמיני, מלך צרפת מת ב-1226. כאשר פיליפ הורפל מת ב-1235, ירשה אותו אשתו מטילדה, ובשנת 1238 היא התחתנה עם אפונסו, בנו השני של אפונסו השני, מלך פורטוגל, ואחיו הצעיר של סנשו השני, מלך פורטוגל. לאחר שהפך לאפונסו השלישי, מלך פורטוגל בשנת 1248 הוא ויתר על התואר רוזן בולון, אפונסו התגרש ממנה בשנת 1253 בשל עקרותה לטובת ביאטריס מקסטיליה.
אף על פי כן, למטילדה ולפיליפ היה בן אלבריק, ובת ז'אן ששרדו שניהם. על פי הדיווחים, אלבריק ויתר על זכויותיו ונסע לאנגליה, מסיבות לא ידועות. ככל הנראה הוא שרד לאחר אמו ומת ב-1284, אך ככל הנראה לא הותיר יורשים. ז'אן נישאה ב-1236 לגושה דה שאטיון, רוזן מורטן (נפטר ב-1251). היא מתה קודם אמה בשנת 1252, וככל הנראה לא הותירה אחריה יורשים.
ברטראן החמישי דה לה טור ירש את רוזנויות אוברן ובולון ב-1437. דרך בנו ברטראן השישי דה לה טור עברה רוזנות בולון לנכדו, הרוזן האחרון של בולון מימי הביניים: ז'אן השלישי דה לה טור ד'אוברן. בנישואיו לז'אן מבורבון-ונדום, הוא הותיר אחריו שתי בנות:
נציגי הרוזנות הצטרפו בהולנד כינוס הפרלמנט של 1464 בברוז'. במותו של שארל הנועז טען מלך צרפת על קץ התלות של בולון ברוזנות ארטואה, וגרם למאבקים חדשים נגד ההבסבורגים. הסכם סנליס פתר את הבעיה: צרפת איבדה את ארטואה לאימפריה, בעוד שההבסבורגים מסרו את בולון.
עם מותו של ז'אן השלישי דה לה טור ד'אוברן ב-1501, ירשה אן את התואר רוזנת בולון; אולם במותה עבר התואר לבתה של מדלן קטרינה דה מדיצ'י מאחר שמדלן עצמה מתה ב-1519. קטרינה הפכה למלכת צרפת בשנת 1549 והתואר עבר לכתר הצרפתי.
בולון הותקפה פעמים רבות במהלך מלחמת מאה השנים ונכבשה פעמים רבות על ידי האנגלים: בפעם האחרונה מ-1544 עד 1550. ב-1550 שלום בולון סיים את המלחמה בין אנגליה לצרפת וצרפת קנתה בחזרה את בולון תמורת 400,000 כתרים.
דניאל יוהנסן
דניאל יוהנסן (בגרמנית: Daniel Johannsen; נולד ב-1978) הוא זמר טנור אוסטרי, מן המבוקשים ביותר בזמרי באך ומוזיקה כנסייתית בין בני דורו.
ביוגרפיה
יוהנסן למד שירה אצל מרגיט קלאוסהופר ופרשנות ליד אצל רוברט הול בווינה. הוא השתתף בכיתות אמן אצל דיטריך פישר-דיסקאו, ניקולאי גדה וכריסטה לודוויג, וזכה בתחרויות רבות.
מאז סיום לימודיו בשנת 1998 הוא מופיע בשירת אורטוריות, לידר ואופרות במרכזי המוזיקה החשובים ביותר באירופה, בצפון אמריקה, במזרח התיכון וביפן. הוא מרבה להופיע במוזיקפריין ובקונצרטהאוס בווינה וכן בפסטיבלי מוזיקה חשובים, בהם פסטיבל זלצבורג ועם תזמורות ידועות שם, בהן הפילהרמונית של וינה והתזמורת הקאמרית של אירופה ותחת שרביטם של מנצחים נודעים כמו סר נוויל מרינר, ג'ורדי סאוואל ואחרים.
בתחום האופרה מבצע יוהנסן את התפקידים הליריים של מוצרט, אופרות מתקופת הבארוק ויצירות מודרניות לצד אופרטות. הוא מרבה להופיע ברסיטלים של לידר מן הרפרטואר הגרמני ואיננו מתעלם גם מן הרפרטואר האנגלי והצרפתי. באביב 2010 הקליט את מחזור השירים "אהבת משורר" של רוברט שומאן, בהמשך לתקליטור הסולו הראשון שלו, המכיל אריות של באך.
בעונת 11–2010 יופיע יוהנסן ב"אורטוריית חג המולד" של באך ובמשיח של הנדל במינכן, בניצוח הנסיירג אלברכט. במינכן ימלא גם את תפקיד טאמינו ב"חליל הקסם" של מוצרט, ויופיע במחזור "הטוחנת היפה" של שוברט. בעונה זו צפויות לו גם הופעות בבון, בפריז, ב"שוברטיאדה" בישראל, בחגיגות באך בלייפציג ובפילהרמונית של לוקסמבורג.
גילן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחיא בדיחי
ביוגרפיה
נולד בצנעא ליהודה. בנערותו חיבר שני ספרים. היה בקי הן בתורת הנגלה, והן בתורת הנסתר. לפרנסתו עסק בכתיבת ספרי תורה. לימים, התמנה לעמוד בראש הישיבה הכללית בצנעא בית צאלח, שהייתה בבית הכנסת של המהרי"ץ.
בשנת ה'תר"ד (1843) יהודי צנעא סבלו מגזירות. הרב בדיחי ששימש כטובע מטבעות בית המלכות, נאסר עם אביו עקב עלילה, לאחר שיהודי שהיה ממונה על המטבעה בתימן הוצא להורג, ונרדף על ידי מוחמד בן יחיא. בגיל 43 ברח מצנעא והתיישב בעיר כַּוּכּבּאן שלא הייתה כפופה למושל צנעא, ושם קיבלו היהודים חסות מראשי השבטים הערבים. כשלושים שנה ישב שם והעמיד תלמידים. לאחר כיבוש צנעא על ידי הטורקים חזר לעיר בשנת ה'תרל"ד (1873), או ה'תרל"ו (1876), בגיל 73, למרות הפצרותיהם של תלמידיו.
בצנעא חזר לתפקידו כראש הישיבה הכללית. כמה מגדולי חכמי תימן בדורו היו תלמידיו המובהקים, ובהם הרב שלום אלשיך, לימים הרב הראשי וראב"ד העדה התימנית בירושלים, וכן נכדו הרב אברהם אלנדאף, לימים מנהיג הקהילה התימנית בירושלים.
הרב בדיחי נפטר בט"ז בתשרי ה'תרמ"ח (1887), יום טוב שני של גלויות, חג הסוכות. באותו היום הספידו אותו רבני העיר צנעא. השד"ר יחזקאל שאול רופא, מארץ ישראל, מחה על כך בתוקף משום שלפי מנהג ארץ ישראל לא מספידים ביום טוב שני של גלויות. בעקבות מחאתו החל בתימן פולמוס. בשובו של רופא לטבריה הוא ביקש מרבני העיר לחוות את דעתם בנושא, והם אסרו זאת.
חתנו היה הרב חיים אלנאדף.
המפלגה השמרנית של קנדה
המפלגה השמרנית של קנדה (באנגלית: Conservative Party of Canada, בצרפתית: Parti conservateur du Canada) היא מפלגה מרכזית בקנדה, שממוקמת בצד הימני של המפה הפוליטית. המפלגה במסגרתה הנוכחית נוסדה בשנת 2003, אף על פי שהיו מסגרות שמרניות רבות במהלך ההיסטוריה של קנדה. המפלגה מאמינה בממשלה קטנה, הנמכת מיסים, וביזור הסמכויות לטריטוריות השונות בקנדה.
מנהיגה הבולט של המפלגה היה סטיבן הרפר, שנכנס לתפקידו כמנהיג המפלגה במרץ 2004. בשנת 2006 נבחר לראשות הממשלה. הוא החזיק במשרה זו, עד שהפסיד בבחירות הפדרליות בשנת 2015 לג'סטין טרודו, מועמד המפלגה הליברלית. לאחר ההפסד, התפטר הרפר מתפקידו כמנהיג המפלגה. באופן זמני (עד בחירת מנהיג חדש למפלגה) עמדה בראשות המפלגה רונה אמברוז. ב-27 במאי 2017 נערכו בחירות לראשות המפלגה ולאחר 13 סיבובים, נבחר הפוליטיקאי אנדרו שיר להיות מנהיג המפלגה ברוב זעום של 50.95% מקולות הבוחרים, לאחר שגבר על יריבו לתפקיד המפלגה, מקסים ברנייה שהוביל כמעט לכל אורך סיבובי הבחירות עד אשר קיבל 49.05% מקולות הבוחרים שלא הספיק לבחירתו לתפקיד מנהיג המפלגה.
גיורגי שנגלאיה
גיוֹרגי שֵנגֵלאיַה (בגאורגית: გიორგი შენგელაია; 11 במאי 1937 – 17 בפברואר 2020) היה במאי, תסריטאי ושחקן קולנוע גאורגי; בשנת 1986 הוא זכה בפרס דוב הכסף על הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ברלין.
ביוגרפיה
גיורגי שנגלאיה נולד בשנת 1937 במוסקבה, שהייתה אז בירת ברית המועצות; אביו, ניקוֹלוֹז (ניקולאי) שנגלאיה היה במאי קולנוע, ואילו אימו - השחקנית הגאורגית המפורסמת נאטוֹ וַצ'נַדזֵה.
בשנת 1956 שיחק שנגלאיה בתפקיד דאתוֹ בסרטו של רוואז צ'חיידזה "החצר שלנו" (לצד אשתו לעתיד, סופיקו צ'יאורלי); בשנת 1957 הוא גילם את גיוֹרגי בסרטו של מיכאיל צ'יאורלי "אלמנתו של אוֹתַרַשווילי"; בשנת 1960 השתתף שנגלאיה בסרט נוסף של הבמאי צ'יאורלי - "סיפורה של צעירה אחת" (בשלושת הסרטים האלה, הוא גילם את הדמות הגברית הצעירה המרכזית).
בשנת 1961 סיים שנגלאיה את לימודיו בפקולטה לבימוי של המכון הכלל-סובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע במוסקבה; בשנת 1962 הוא החל לעבוד באולפני "כַּרתוּלי פּילמי" שבגאורגיה הסובייטית; כבר באותה שנה שנגלאיה ביים את הסרט "אַלַווֵרדוֹבַּה" (כשמו של חג נוצרי-גאורגי); היה זה עיבוד לנובלה באותו שם מאת גיוֹרגי רצֵ'אוּלישווילי.
בשנת 1965 הופיע שנגלאיה כשחקן באחד מתפקידיו המפורסמים ביותר - הסנדלר התמים גוֹגיַה בקומדיה של מיכאיל צ'יאורלי "מה שראית, חלף לבלי שוב".
בשנת 1969 ביים שנגלאיה את אחד מסרטיו החשובים - "פּירוֹסמַני"; עלילתו היא סיפור חייו של הצייר הגאורגי הנאיבי ניקו פירוסמני; בשנת 1974 זכה הסרט בפרס הגדול ("הוגו הזהב") בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו.
בשנת 1973 ביים שנגלאיה את סרטו הפופולרי ביותר - הקומדיה המוזיקלית "המנגינות של שכונת וֵרַה" (בכיכובם של סופיקו צ'יאורלי ווחטנג קיקבידזה); בשנת 1980 הוא ביים קומדיה מוזיקלית נוספת - "כולם רוצים אהבה" (בשיתוף עם במאי אחר).
בשנת 1984 ביים שנגלאיה סרט חשוב נוסף - "מסעו של מלחין צעיר"; דמותו הראשית היא מלחין גאורגי, שעורך מסע במרחבים הכפריים של ארצו כדי להעלות על תווים שירים עממיים פוליפוניים; העלילה מתרחשת בתקופת הדיכוי שבעקבות כישלון מהפכת 1905, ובן לווייתו למסע סבור שמפותיו של המלחין נועדו לתכנון התקוממות עממית; הידיעה הכוזבת מתפשטת וגורמת לתוצאות טרגיות.
בשנת 1985 זכה שנגלאיה בפרס שותא רוסתוולי ובתואר אמן העם של גאורגיה הסובייטית; בשנת 1986 זיכה אותו הסרט "מסעו של מלחין צעיר" בפרס דוב הכסף על הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 1992 היה שנגלאיה חבר במועצת המדינה הזמנית של גאורגיה, שהוקמה בפברואר על ידי המורדים שהדיחו את הנשיא זוויאד גמסחורדיה והזמינו ממוסקבה את אדוארד שוורדנדזה לעמוד בראשה (המועצה החליפה את הפרלמנט עד הבחירות הכלליות, שנערכו באוקטובר של אותה שנה).
בשנת 1996 ביים שנגלאיה את הסרט "מותו של אורפאוס", שעלילתו מתרחשת בתקופת התפרקותה של ברית המועצות; גיבור הסרט, האנטומולוג וַחטַנג איתריאֵלי, מבקר את ההיסחפות של רוב הגאורגים על ידי התנועה הלאומית; דעותיו מוקעות בתקשורת והוא מאוים בסילוק מהאוניברסיטה; איתריאֵלי מתאהב בנינוֹ, שמועסקת בזנות על ידי המאפיה החדשה ומכורה לסמים; ניסיונותיו לחלצהּ מהעולם התחתון נדונים לכישלון ולשניהם סוף טרגי.
בשנת 2000 ביים שנגלאיה את הקומדיה הארוטית הקצרה "אהבה בכרם"; בשנת 2001 הוא היה אחד מהתסריטאים של הסרט התיעודי "תולדות היין הגאורגי".
בשנת 2005 ביים שנגלאיה את סרטו האחרון - הקומדיה "הרכבת המשיכה בנסיעתה"; גיבוריו, דמויות מפוקפקות שמנסות לשרוד ולהתעשר בגאורגיה העצמאית, נוסעים ברכבת שסוטה ממסלולה.
שנגלאיה היה שותף בכתיבת התסריטים של כל הסרטים שביים; לאחד מהם, סרט קצר משנת 1965, הוא כתב את התסריט לבדו.
חיים אישיים
גיורגי שנגלאיה היה נשוי לשחקנית הגאורגית המפורסמת סופיקו צ'יאורלי (בעלה הראשון); נולדו להם שני בנים: ניקוֹ (ניקוֹלוֹז) - צייר, וסַנדרוֹ (אלֵכּסַנדרֵה) - שחקן.
נפטר ב-17 בפברואר 2020.
סובארו ויויו
סובארו ויויו (באנגלית: Subaru Vivio) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סובארו אשר יוצרה בין השנים 1992–1998 ביפן.
אלכסנדר קוקולר
אלכסנדר קוקולר (בפולנית: Aleksander Kokular; 9 באוגוסט 1793 – 6 באפריל 1846) היה צייר, אספן ומורה פולני. הוא היה ממייסדי בית הספר לאמנויות יפות בוורשה, התמחה בדיוקנאות וסצנות מיתולוגיות.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת סוחרים ולמד לראשונה ציור בליציאום בוורשה בהשגחת זיגמונט פוגל. בשנת 1814 הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד אצל יוהאן הבפטיסט פון למפי האב, ואז בילה שנה באקדמיה של סן לוקה ברומא. הוא חזר לוורשה בשנת 1818 והפך למורה.
במשך שנה לימד קליגרפיה, ולאחר מכן הפך למורה בליציאום בוורשה בשנת 1821. הוא חזר לרומא במלגה ממשלתית בין השנים 1824 עד 1826, שם היה תחת השפעתו של וינצ'נצו קמוצ'יני. לאחר חזרתו הוא נשאר בליציאום עד לסגירתו על ידי ממשלת רוסיה בשנת 1831.
בין השנים 1835 עד 1841 הפעיל בית ספר פרטי לאומנויות מביתו, ובשנת 1838 עד 1840 היה מרצה ב"מכון אלכסנדריה לנשים צעירות".
בין השנים 1841 עד 1844, הוא היה מורה בגימנסיה המלכותית שהוקמה באותה העת.
בשנת 1844 הצטרף עם יאן פליקס פיברסקי להקמת "בית הספר לאמנויות יפות" ולימד שם עד מותו, שנתיים לאחר מכן.
קפריאן קמיל נורוויד היה התלמיד הידוע ביותר שלו. בית הספר נסגר בשנת 1864, מכיוון שתלמידיו השתתפו במרד ינואר. הוא נפתח מחדש בשנת 1904 ומאז 1932 נודע כאקדמיה לאמנויות יפות בוורשה.
בין הדיוקנאות המוכרים ביותר שלו הם ציורי ניקולאי הראשון, הרוזן איוואן פסקביץ', הרוזן אלכסנדר סטניסלב פוטוצקי והמלחינה מריה שימנובסקה. בין הדיוקנאות ההיסטוריים שלו, ציור המתאר את נישואיהם של המלכה ידוויגה וולאדיסלב השני יג'ילו דוכס ליטא שהפך למלך פולין. הוא גם עשה ציורים בכנסיות בשדלצה, סבאלקי, פולאווי וברשץ'.
האוסף שלו כלל בעיקר יצירות של אותה העת, אבל הוא גם שיחזר ומכר ציורים עתיקים מאוסף הרוזן פוטוצקי.
אשר אנשיל כץ
הרב אשר אנשיל כ"ץ (ה' בטבת, תרמ"א (1880) - כ"ז בסיוון תש"ד (1944)). רב, ראש ישיבה ומחבר ספרים.
ביוגרפיה
נולד בצ'נגר בהונגריה לרב יהונתן בנימין כ"ץ, שהיה מחבר ספרים שלא נדפסו. לאביו היה כתב ייחוס עד הרב נפתלי כ"ץ. למד שש שנים בישיבת ר' משה גרינוולד בחוסט. בן עשרים נשא לאשה את בתו של הרב שלמה זלמן אהרנרייך משאמלויא. נתמנה על ידי חותנו לדיין בשאמלוי, ומאז גם החל לתת שיעורים בישיבת חותנו. בשנת 1909 נתמנה לרב בקהילת ניר-מעדיעש. משנת 1925 נתנה לרב קהילת "עדת ישראל" בדונאיסקה סטרדה שם עמד בראשות ישיבה שהייתה מהגדולות בישיבות הונגריה. בישיבה למדו 250–300 תלמידים.
כשאר בני קהילתו, נשלח באביב של שנת תש"ד (1944) לאושוויץ, שם נספה עם אשתו ורוב ילדיו.
היחיד מילדיו ששרד את השואה היה הרב יהושע כ"ץ שעמד בראש קהילת אשר סערעדהרלי בברוקלין. בנו זה הוציא לאור גם את ספריו.
נכדיו הם רבנים מפורסמים בארצות הברית, הרב אשר אנשיל, ראש קהילת וויען, הרב חיים לייב, אב"ד סרדהלי ופוסק הלכה מפורסם והרב שלמה זלמן, רב קהילת תולדות אהרן בוויליאמסבורג.
רקוויאם (דיליוס)
הרקוויאם של דיליוס היא יצירה מוזיקלית פרי עטו של המלחין הבריטי פרדריק דיליוס לשני סולנים, מקהלה כפולה ותזמורת. היצירה בוצעה לראשונה בשנת 1922, לאחר מלחמת העולם הראשונה והוקדשה "לכל האמנים הצעירים שנהרגו במלחמה", על אף שדיליוס החל בכתיבתה כבר לפני המלחמה. הרקוויאם של דיליוס איננו רקוויאם ליטוגי, הוא מורכב מטקסט שחובר על ידי המלחין בעזרת ידידו היהודי-גרמני, היינריך סיימון.
הרקוויאם של דיליוס הוא יצירתו הגדולה הפחות ידועה של דיליוס. הוא הוקלט לראשונה רק בשנת 1968 ובוצע רק שבע פעמים בעולם כולו עד שנת 1980.
היסטוריה
הסיבות לכך שפרדריק דיליוס, שהיה אתאיסט מושבע, בחר לכתוב יצירה שתקרא רקוויאם, שזו יצירה דתית, אינן ידועות. הוא אמנם כתב מיסה בשנת 1905 ("מיסה לחיים"), אך הטקסט שלה אנטי דתי, לעומת טקסט הרקוויאם שלא מציג יחס שלילי לדת. הוא החל לכתוב את הרקוויאם בשנת 1913 לאחר חופשה בנורווגיה וסיים אותה ב-26 באוקטובר 1914, שבועות מספר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה. המנצחים הנרי ווד ותומאס ביצ'ם הביעו עניין בהשמעת היצירה בסוף 1914, אך בשל אילוצי המלחמה נגנזו תוכניות אלו. דיליוס המשיך לשפץ את היצירה עד לשנת 1916 אז הגיש אותה לביצוע והקדיש אותה "לכל האמנים הצעירים שנהרגו במלחמה". אחיו של דיליוס נהרג גם הוא במלחמה, אך זה קרה לאחר שהסתיימה כבר הלחנת הרקוויאם.
הבכורה של היצירה התרחשה רק זמן רב לאחר מכן, ב-23 במרץ 1922 באולם המלכה בלונדון. הביצוע נעשה על ידי התזמורת הפילהרמונית המלכותית בניצוחו של אלברט קואוטס. ביצוע נוסף נערך בפרנקפורט שישה שבועת לאחר מכן, אך בשל ביקורות קשות וחוסר פופולריות היצירה לא בוצעה שוב במשך 28 שנים. ההקלטה הראשונה של היצירה נעשתה בשנת 1968 על ידי התזמורת הפילהרמונית המלכותית בניצוחו של צ'ארלס גרובס, כאשר הסולנים היו התר הרפר ותומאס המשלי. היצירה מבוצעת עדיין לעיתים נדירות.
היצירה
היצירה מורכבת מחמישה פרקים כאשר בכל אחד מהם שר אחד מן הסולנים עם המקהלה והתזמורת, הסולנים לא שרים יחד אלא רק בפרק האחרון. ביצוע ממוצע של היצירה אורך קצת יותר מחצי שעה.
דיליוס טען שהרקוויאם הזה מיועד לאנשים לא מאמינים ואף כינה אותו "רקוויאם פגאני". דבר זה תרם לחוסר הפופולריות של הרקוויאם, שהוא יצירה דתית שאיננה דתית. דיליוס אמר על הרקוויאם בשנת 1918 ש"הוא לא יכול לכתוב טוב יותר", אך הרקוויאם נחשב מיצירותיו הפחות טובות של דיליוס, וכאמור, הוא לא מבוצע רבות.
מילים
המילים לרקוויאם לא לקוחות משום טקסט ידוע באופן מובהק והם נכתבו בסגנון המושפע מארתור שופנהאואר ופרידריך ניטשה. בטקסט ניכרת גם השפעה מהתנ"ך, ויליאם שייקספיר ומילות השיר על הארץ של גוסטב מאהלר. בפרק השני, הללויה, משולבות תפילות ערביות לאללה. את הטקסט כתב דיליוס ביחד עם ידידו היינריך סיימון שהיה מוציא לאור בפרנקפורט. תרומתו של סיימון הייתה כנראה משמעותית מאוד שכן הוא ביקש לקבל תמלוגים בעד היצירה.
גם הטקסט של היצירה ספג ביקורת ונטען שהוא נראה כחיקוי עלוב של ניטשה ואף מביך.
הרכב
הרכב היצירה כולל שני סולנים (סופרן ובריטון), מקהלה כפולה, ותזמורת הכוללת:
קהילת יהודי ליון
קהילת יהודי ליון היא אחת מהקהילות הבולטות ביהדות צרפת אשר מתגוררת בליון מימי קדם, עם הגעתם לאזור של מהגרים מהמזרח לצורכי מסחר. למרות שמהמאות ה-15 ועד ה-18 והרדיפות במהלך מלחמת העולם השנייה הובילו לירידה במספר בני הקהילה, בליון עדיין מתקיימת קהילה משמעותית שהתחדשה בעקבות הגעתם של יהודים מצפון אפריקה.
העת העתיקה וימי הביניים
ראשית הקהילה היהודית של ליון בימי קדם, היא שגשגה מאז ועד אמצע ימי הביניים. בתקופת הרנסאנס הקרולינגי, אגוברד ואמולון כתבו עליהם באופן שלילי.
יהודי ליון, היו מוערכים על ידי הקיסר לואי החסיד, וקיבלו דרך אמנת מיסי תנאים שאפישרו להם לחיות בהתאם לאמונתם, בין היתר שהשווקים לא יתקיימו בימי שבת.
במחצית הראשונה של המאה ה-13 ננקטו הצעדים הראשונים נגד היהודים. ב-1250 הם גורשו מליון, אך חזרו כמה עשורים לאחר מכן. במהלך הגירוש הכללי של 1394, פיליפ דה ת'ורי, יריבן הגדול של מלך צרפת, ניסה להגן עליהם, אך זה החזיק מעמד לתקופה מוגבלת. הגלות האחרונה שלהם הייתה משנת 1420, ולאחר מכן אין תיעוד לקהילה היהודית בליון במשך שלוש המאות הבאות.
העידן המודרני והעכשווי
לאחר גלות 1420, רק בשנת 1760 התיישבו שוב יהודים בליון. המהגרים התאספו בקהילה קטנה, של יוצאי יהדות ספרד. בשנת 1791 הגיע הצו המהפכני שהוביל אמנציפציה ליהודים ואפשרה ליהודי אלזס האשכנזים להצטרף לשאר ערי הממלכה באופן חופשי. כשמספרם גדל ארגנה בליון הקהילה היהודית בליון תפילות, בית קברות משלהם ובשנת 1799 הביאה רב מאלזס. בשנת 1795, הוקם בית הקברות היהודי של ליון.
מרוקאים מסנט פונס
הקהילה נשארה כולה פרולטרית, מפקד האוכלוסין משנת 1936 ציין שכולם עבדו בעיקר במפעלי תרופות ובתעשייה הכימית, למעט שני בנאים וחמישה סוחרים.
ב-1927, הוקם בית כנסת, ובאותה שנה ייסדו אגודת תרבות וצדקה יהודית כדי לבנות את הקהילה באופן רשמי. ב-1936 היהודים קיבלו בית קברות משלהם. בתחילת מלחמת העולם השנייה, כמה משפחות חזרו למרוקו אך רובן נשארו בליון. רבים מבני הקהילה נפלו קורבן למלשינים ונעצרו על ידי הגסטפו. בתום המלחמה נותרו רק 122 יהודים ממרוקו שעזבו במהירות והקהילה הפסיקה להתקיים.