cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האופרה הגדולה של פלורידה
המנהל הכללי הנוכחי של הלהקה הוא רוברט הויר; המנהל האמנותי והמנצח הראשי הוא סטיוארט רוברטסון. מנצח המקהלה היה, עד אוגוסט 2007, דאגלס קיני-פרוסט; מחליפו לא נקבע עדיין.
בעבר אירחה הלהקה רבים מזמרי האופרה הראשונים במעלה בעולם, כמו לוצ'אנו פבארוטי, שהופעתו הראשונה בארצות הברית, בפברואר 1965, הייתה במה שנקרא אז האופרה של מיאמי רבתי, ב"לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי, לצד דיים ג'ואן סאת'רלנד. בין השאר הופיעו שם גם פלאסידו דומינגו, בירגיט נילסון, שריל מילנס וג'יימס מוריס.
עונת 2006–2007 חנכה את בית זיו לבלט ואופרה החדש בהפקות של "אאידה" מאת ורדי, עם הסופרן הנודעת אנג'לה בראון, יחד עם מקהלת האופרה הגדולה ביותר שניצבה אי פעם על בימה; החטיפה מן ההרמון של מוצרט; "מאנון לסקו" של פוצ'יני עם הסופרן הצרפתייה סילבי ואלייר; "לה סונאמבולה" של בליני; "שמשון ודלילה" של סן-סנס בכיכובם של דניס גרייבס ויון וילארס; והצגת הבכורה העולמית של "אנה קרנינה" מאת דייוויד קרלסון.
עונת 2007–2008 נפתחה בסדרת הצגות עטורת שבחים של כך עושות כולן מאת מוצרט, עם המצו-סופרן רינת שחם, החוזרת כדורבלה, והמשיכה ב"דולי הפנינים" של ביזה, טוסקה, עם הסופרן אנג'לה בראון השבה בתפקיד הראשי, ו"לה בוהם" של פוצ'יני ו"יוליוס קיסר" של הנדל.
עונת 2010–2011 נפתחה בטורנדוט מאת פוצ'יני, ואחריה בסיפורי הופמן מאת ז'אק אופנבך. היא תמשיך בדון ג'ובאני מאת מוצרט וב"סירנו" מאת דוד דיקיארה על פי הליברטו הצרפתי מאת ברנאר אוזן.
הוויסקול הגדול של 1954 ברומניה
הוויסקול הגדול (ברומנית: Marele Viscol) הוא כינויה של תופעה מטאורולוגית חמורה. בחודש פברואר 1954, ברומניה, התרחשה סופת ויסקול גדולה וחזקה במיוחד, הגדולה ביותר במאה העשרים ברומניה, שהשפיעה חזק מאוד על האוכלוסייה וכדי להתגבר על השפעותיה המזיקות התגייסה האוכלוסייה האזרחית והופעל צבא רומניה. ברית המועצות שלחה כסיוע כלי רכב לפינוי שלג עם המפעילים.
ציקלון ים תיכוני חצה את חצי האי הבלקני, נטען מחדש בלחות מעל הים השחור ובכניסתו מעל שטח רומניה פגש חזית קרה, שעצרה אותו. הוויסקול פעל בארבע מערכות והרוח הגיעה למהירויות שיא, בבוקרשט היא נשבה במהירות של 126 קילומטר לשעה. על כל רומניה ירדו כמויות גדולות מאוד של שלג, אך הן היו גדולות במיוחד בדרום ובדרום מזרח רומניה. בעיר קלראש נמדדה שכבת שלג של 173 סנטימטרים, אך ערימות השלג בבוקרשט היו בגובה שניים, שלושה מטרים ואפילו, במקומות מסוימים, הגיעו לגובה חמישה מטרים. הטמפרטורה ירדה מאוד ובמקומות רבים הגיעה מתחת למינוס 25 מעלות.
המערכה הראשונה החלה ב-3 בפברואר בבוקר, כשהתחיל לרדת שלג עם פתיתי שלג גדולים וירידת השלג נמשכה ללא הפסקה. השלג חסם את הכבישים ואת הרחובות וחסם את הדלתות והחלונות בקומת הקרקע. נוצר קושי לצאת מהבתים, במיוחד כשהדלתות נפתחו כלפי חוץ, שם חסם אותן השלג. לאחר שהתושבים הצליחו לפתוח פתח החוצה, הם חפרו בשלג בזווית עולה של 45 מעלות, כדי לייצור פתח יציאה אל הרחוב, לעיתים תוך יצירת מנהרות מתחת לשלג. חסימת הדרכים לא אפשרה העברת אספקה וכדי לחלק לחם השתמשו במזחלות רתומות לסוסים.
למחרת בבוקר, ב-4 בפברואר, מועצת השרים של רומניה העבירה הודעה באמצעות הרדיו ובה נצתוו כל האזרחים המסוגלים לעבוד להשתתף בפעולות פינוי השלג והעברת האספקה. בבוקרשט הציבור נענה לקריאה והמוני אדם, כולל נשים, מצוידים באתים, השתתפו במאמץ לפנות את צירי התנועה. יחד עם האזרחים עבדו חיילי צבא רומניה, שגויסו למטרה זו. את השלג העמיסו על משאיות והעבירו תחילה לדמבוביצה וכדי שהמים לא יקפאו בית החרושת "גרוזבשט" עסק בחימום מים והזרמתם לנחל. לאחר ששכבת השלג הצטמצמה ונדחסה במידת מה, הצבא הוציא לדרכים את הטנקים, שלפני כן היו עלולים להתהפך בשלג העמוק. הטנקים העביר תספוקת, סיפקו קמח למאפיות ודחסו עוד יותר את השלג. באביב, לאחר הפשרת השלגים, נמצאו ברחובות מכוניות שנמעכו על ידי הטנקים, כשהיו מתחת לשלג.
ברית המועצות שלחה לרומניה שישה קרונות רכבת מלאות במכונות לפינוי שלג מהדרכים וגם מכשור לפינוי השלג ממסילות הברזל. הרומנים גייסו כשש מאות משאיות והשתמשו בהן לפינו השלג מבוקרשט, רחוב אחר רחוב. כדי למנוע הצפות בתקופת הפשרת השלגים, השלג המפונה פוזר בצורת מושכלת בשדות. כך פעלו גם בערים אחרות ובכפרים, שם לא היו אמצעים מכניים, פינו את השלג באמצעות עגלות רתומות לסוסים.
תסביך סינדרלה
תסביך סינדרלה הוא תסביך נשי שכינויו מבוסס על אגדת הילדים סינדרלה, המספרת על ילדה יתומה מאם, המכונה "לכלוכית", הנושעת על ידי נסיך המחפש אחריה ונושא אותה לאישה. בבסיס התסביך קיימת ציפייה נשית פסיבית ורומנטית לנסיך בדמותו של גבר שיציל את האישה משממונה ויעניק לחייה משמעות.
קולט דאולינג הגדירה לראשונה את תסביך התלות הנשית בשם זה בספרה "תסביך סינדרלה - פחדן החבוי של נשים מאי תלות" שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1981, ויצא לאור בתרגום עברי בהוצאת שוקן בשנת 1983.
בספר מביאה דאולינג מחקרים המדגימים את הפחד הנשי מפני הצלחה, ואת רמת הביטחון הנמוכה שיש לנשים בכישוריהן וביכולתן, גם כאשר רמת המשכל שלהן גבוהה ביותר.
ישראכרט
ישראכרט היא חברה ישראלית המורכבת משבע חברות שונות: חברת האם - ישראכרט בע"מ, וחברות הבנות ישראכרט מימון בע"מ, ישראכרט (נכסים) 1994 בע"מ, פרימיום אקספרס בע"מ, צמרת מימונים בע"מ, גלובל פקטורינג בע"מ וישראכרט סוכנות לביטוח (2020) בע"מ. החברה מציעה שירותים פיננסיים, לרבות הנפקת כרטיסי אשראי, שירותי סליקה, הלוואות, פתרונות אשראי ואפשרויות תשלום גמישות. במסגרת חברת הבת פרימיום אקספרס, ישראכרט מנפיקה וסולקת את כרטיסי המותג American Express בישראל.
מאז הקמתה הייתה החברה בבעלות בנק הפועלים. במסגרת הרפורמה להפרדת חברות האשראי מהבנקים, החל מאפריל 2019 נסחרת החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. במרץ 2020 הושלמה הפרדת חברת ישראכרט מבנק הפועלים, והיא הפכה לחברה עצמאית ללא גרעין שליטה. לחברה כ־4 מיליון כרטיסי אשראי נכון לסוף 2020, המהווים כ-45% מסך כרטיסי האשראי הפעילים, וכרטיסיה מכובדים ביותר מ-160,000 נקודות מכירה. משרדי החברה ממוקמים ברחוב בר כוכבא 12, בני ברק.
היסטוריה
ישראכרט הוקמה בשנת 1975 על ידי בנק הפועלים בראשות יעקב לוינסון ושיווקה ותפעלה כרטיסים לשימוש מקומי בלבד תחת המותג הפרטי "ישראכרט" וכרטיסי "יורוקרד" לשימוש מחוץ לישראל.
מתחרתה כ.א.ל החלה לשווק ולתפעל ב-1978 הן כרטיסים מקומיים (לשימוש בישראל בלבד) והן כרטיסים בינלאומיים (לשימוש בישראל ובחו"ל) תחת המותג הבינלאומי ויזה, באופן שלימים יביא אותה לכינוס מותגים - והחל משלהי 1989 עברה ישראכרט לכרטיסים משולבים לשימוש מקומי ובינלאומי, כמו ישראכרט עולמי (כיום מאסטרקארד), ישראכרט ביזנס (כיום מאסטרקארד ביזנס) וגולד מאסטרקארד, שפעלו בישראל ככרטיסי ישראכרט ומחוצה לה ככרטיסי יורוקארד.
החל מתחילת 1990 ואילך תפעלה לבנק הפועלים גם כרטיסי ויזה מוגבלים ובמתכונת מצומצמת - ככרטיס זר, במתכונת חיוב שבועית, ללא יכולת ליהנות מאשראי ספקים (כמו עסקאות תשלומים) בנקודות המכירה וכו'. פעילות המותג ויזה נוהלה תחת החברה הבת "אמינית" (שנוסדה ב-1979, השנה בה הוקמה כ.א.ל, חברת האשראי המקומית המזוהה ביותר עם המותג) וכללה גם המחאות נוסעים (רישיון אותו קיבלה מויזה העולמית ב-1981). בשנת 2013 רכשה ישראכרט את מלוא הבעלות על אמינית.
לקראת השקתה הצפויה של זכיינית ויזה נוספת בישראל, אלפא קארד לאחר מכן "לאומי קארד", וכיום "מקס איט פיננסים"), ישראכרט מיתגה מחדש את כרטיסיה ב-1996 תוך בידול בין כרטיסיה המקומיים ("ישראכרט") וכרטיסיה המאפשרים גם שימוש בינלאומי ("מאסטרקארד") תחת הקמפיין "yes MasterCard". סמוך לכך, ב-1995, קיבלה חברת פרימיום אקספרס (בעבר חברה אחות של ישראכרט שנקראה פועלים אקספרס, וכיום חברה בת של ישראכרט) רישיון לתפעול המותג אמריקן אקספרס בישראל.
ב-2001 החלו מתחרותיה כ.א.ל ולאומי קארד להנפיק כרטיסי מאסטרקארד ובתגובה חודש שיווק כרטיסי ויזה, אם כי עדיין בהיקף מצומצם ובעיקר ללקוחות בנק הפועלים (החברה החלה לסלוק שוברי ויזה רק ב-2007 ולהנפיק כרטיסי ויזה חוץ-בנקאיים רק ב-2011). עד פתיחת שוק סליקת שוברי מאסטרקארד (ויזה) לתחרות מלאה ב-2007, המשיכה החברה במודל הכרטיסים המשולבים: כרטיסי ישראכרט מקומיים הונפקו גם עם לוגו מאסטרקארד, ושוברי עסקאות מאסטרקארד בבתי עסק בארץ נסלקו כשוברי ישראכרט.
הגב הפיננסי החזק של בנק הפועלים, בעל השליטה דאז, ובסיס הלקוחות האיתן שלו ושל בנקים אחרים שבהסדר הנפקה עימה (בנק הפועלים, בנק מזרחי טפחות, הבנק הבינלאומי, בנק אוצר החייל, בנק מסד, בנק יהב, בנק פועלי אגודת ישראל, בנק אגוד, בנק ירושלים ובנק הדואר) שמרו על מעמדה כחברת כרטיסי האשראי הגדולה בישראל. ב-2012 נכנס לתוקף תיקון לחוק הבנקאות (רישוי), במסגרתו הוטלה חובה לאפשר תחרות בסליקת שובריו של כל מותג שנתח השוק שלו בישראל עולה על 10% - כך שכיום גם מתחרותיה סולקות כרטיסי ישראכרט. החברה החלה לשווק יותר כרטיסים שזוהו כישראכרט וכרטיסי מאסטרקארד; זאת, בנוסף להנפקת וסליקת כרטיסי המותג אמריקן אקספרס. קבוצת ישראכרט סולקת, מנפיקה ומתפעלת כרטיסים של מספר מותגים: ישראכרט, מאסטרקארד, ויזה ואמריקן אקספרס (בבלעדיות). החברה סולקת את שוברי מותגים אלה ואת כרטיסי המותג היפני JCB.
לפי מדיניות החברה, היא אינה סולקת אתרי הימורים ופורנו.
החל מפברואר 2019, בעקבות הוראת בנק ישראל לעבור להנפקת כרטיסים התומכים בטכנולוגיית EMV, החלה ישראכרט למחוק את המותג המקומי "ישראכרט", באופן שעם תום תוקפם של הכרטיסים הקיימים יונפקו תחתם כרטיסי מאסטרקארד.
באפריל 2019, לאור החלטת ועדת שטרום, הנפיק בנק הפועלים 58.3% ממניות ישראכרט תמורת 1.6 מיליארד ש"ח ונפרד משליטתו בחברה. ב-9 במרץ 2020 חילק בנק הפועלים את מלוא יתרת מניות ישראכרט שהוחזקו על-ידו כדיבידנד בעין לבעלי מניות הבנק, וחדל מלהיות בעל שליטה בחברה.
ביולי 2022 הודיעה החברה על מהלך התייעלות במסגרתו יפוטרו או יפרשו מרצון עשרה אחוז מעובדי החברה עד לסוף השנה.
פעילות החברה
בנוסף מספקת ישראכרט שירותי סליקת כרטיסי תשלום דיגיטליים לעסקים, לרבות חנות אינטרנטית. באוגוסט 2020 קיבלה ישראכרט רישיון של סוכנות ביטוח מטעם רשות שוק ההון. החברה תפעל במודל של סוכן אובייקטיבי, תמכור מוצרים של חברות ביטוח שונות ותקבל עמלה זהה מכולן. ברשות שוק ההון העריכו כי כניסתה של ישראכרט לתחום הביטוח צפויה להגביר את התחרות בתחום.
תרחיש שימוש
בהנדסת תוכנה ובהנדסת מערכות, תרחיש שימוש (באנגלית: Use Case) היא טכניקה לאיסוף וניתוח הדרישות הפונקציונליות של מערכות ושל מערכות-של-מערכות. תרחיש שימוש מורכב מרצף אירועים אחד או יותר, המתאר כיצד המערכת מתקשרת עם משתמשים (הקרויים "שחקנים") כדי להשיג יעד עסקי או פונקציה מסוימת. השחקנים בתרחיש שימוש יכולים להיות משתמשי קצה או מערכות אחרות. בפיתוח תוכנה זריז, מקובל לכנות את רצפי האירועים בתרחיש "סיפורים".
לרוב, תרחישי שימוש נכתבים בשפה פשוטה המובנת למשתמש הקצה או למומחה היישום, ולא בניב טכני. במקרים רבים תרחיש השימוש נכתב במשותף על ידי מנתחי המערכת ומשתמשי-קצה. נהוג לכתוב את התרחיש כמסמך ברור וקל להבנה בעיצוב פשוט, אף שבשנים האחרונות גובר השימוש בכלים ייעודיים המסייעים בכתיבת התרחישים.
בהנדסת מערכות, תרחישי שימוש משמשים לתיאור כללי יותר של הדרישות, ולרוב מתארים משימות או יעדים של בעלי עניין. לעיתים הדרישות המפורטות נאספות בתרשימי דרישות של SysML או באמצעים דומים.
היסטוריה
מקורם של תרחישי השימוש בעבודתו החלוצית של איוואר יאקובסון, שבשנת 1986 הגדיר לראשונה את טכניקת המידול החזותי לתיאור תרחישי שימוש. בהמשך, הרחיב יאקובסון רעיונות אלה כחלק מעבודתו על שפת המידול המאוחדת (UML) ו-RUP. עם השנים תרמו רבים נוספים לשיפור הטכניקות של יאקובסון, ובפרט קוּרט ביטנר, אליסטר קוֹבֶּרן וגונאר אוברגארד.
מתחילת שנות ה-90 ואילך, הפכו תרחישי השימוש לאחת הטכניקות המקובלות ביותר לאיסוף דרישות פונקציונליות בענף הנדסת התוכנה. השימוש בתרחישים אלה נפוץ במיוחד בקרב העוסקים בפיתוח מונחה עצמים אך אינו מוגבל לתחום זה, שכן תרחישי שימוש אינם מונחי-עצמים במהותם.
תבנית לתרחיש שימוש
בדיסציפלינת הנדסת התוכנה אין תבנית תקנית לתיעוד תרחישי שימוש מפורטים, ולמעשה מקובלות בענף מספר תבניות מתחרות. עם זאת, נכון לסוף המאה העשרים יש בענף הסכמה באשר לסעיפים העיקריים שיש לכלול בתרחיש שימוש. נוסף על כך, מקובל שיש לבחור בתבנית המתאימה לסוג הפרויקט, ולאכוף את השימוש בה באותו הפרויקט.
הסעיפים הבאים מקובלים:
בתבניות שונות יש לעיתים סעיפים נוספים כגון שחקנים, חריגים, המלצות וכדומה. ייתכנו גם סעיפים הקשורים לתעשייה מסוימת.
שם תרחיש השימוש
שם תרחיש השימוש הוא המזהה הייחודי של התרחיש במקבץ. על השם להיכתב בצורה של פועל-שם-עצם (לדוגמה, משוך כסף, העבר מסר) ולתאר יעד שניתן להשלים אותו (לדוגמה, רשום משתמש עדיף על רישום משתמשים). שם קצר בן שתיים עד שלוש מילים הוא המיטבי. שמות ארוכים יותר כדאי לקצר, ולרוב ניתן לעשות זאת בקלות. השימוש בשמות הנגזרים מיעדיו של השחקן הראשי בתרחיש מסייע להבטיח שהתרחיש יישאר מונחה-משתמש.
תקציר
סעיף זה משמש להצגת תמצית התרחיש. בשלבים מוקדמים של הפיתוח, אפשר לרוב להסתפק בסעיף זה. התקציר מספק תיאור קצר וזריז של התרחיש, ונועד לחסוך לקורא את הצורך לקרוא את התוכן המלא של תרחיש השימוש. כפי ששמו רומז, על התקציר להיות קצר ותמציתי, ולפרט הן את היעד העיקרי של התרחיש והן את השחקן הראשי בו.
תנאי התחלה
סעיף זה משמש להצהרה על תנאים החייבים להיות נכונים כשמשתמש מתחיל את תרחיש השימוש. עם זאת, תנאי ההתחלה אינם בהכרח האירועים המזניקים את תרחיש השימוש. אם אחד או יותר מתנאי התחלה אינו מתמלא, התנהגותו של התרחיש נחשבת כלא מוגדרת.
אירועים מזניקים
סעיף זה מתאר את האירועים או תנאי ההתחלה הגורמים להפעלת תרחיש השימוש. אירועים אלה עשויים להיות חיצוניים, תלויי-זמן או פנימיים.
מסלול עיקרי
סעיף זה נדרש כמינימום בכל תרחיש שימוש והוא משמש לתיאור הרצף העיקרי או הטיפוסי של האירועים בתרחיש השימוש. לרוב, רצף זה מתואר כרשימה ממוספרת של צעדים. לדוגמה:
מסלולים חלופיים
תרחיש שימוש יכול להכיל גם מסלולים משניים או רצפי אירועים חלופיים למסלול העיקרי. בסעיף זה מקובל גם לתאר חריגות ולתאר את מהלך העניינים כאשר דברים אינם מסתדרים כהלכה.
תשדירי בחירות בישראל
תשדירי הבחירות בישראל הם חלק מתעמולת הבחירות של המפלגות המתמודדות בבחירות לכנסת. שידורם של תשדירי בחירות בטלוויזיה החל בבחירות לכנסת השביעית, שנערכו כשנה וחצי לאחר תחילת שידורי הטלוויזיה הישראלית. עם הפעלתם של ערוץ 2 וערוץ 10 הוחל בשידור התשדירים גם בערוצים אלה. תשדירי בחירות משודרים גם ברדיו, בתחנת קול ישראל.
מועדי השידורים נקבעים בידי יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, ולכל מפלגה מוקצה זמן שידור בהתאם לגודלה בכנסת היוצאת. לאורך השנים חלה ירידה באחוזי הצפייה בתשדירים בטלוויזיה, ומחקרים שנערכו מצביעים על כך שהשפעתם זניחה. עם זאת, לאורך השנים היו תשדירים שהשפיעו על מערכת הבחירות, ובמידה מסוימת גם על תוצאותיהן.
זמני השידור
תשדירי הבחירות מוסדרים בחוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט-1959. החוק מסמיך את יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לקבוע מהם המועדים אותם יקצה כל אחד משלושת הערוצים לתשדירי הבחירות, וקובע כמה זמן יוקצה לכל רשימה. נכון לשנת 2013 מוקצות לכל רשימה 7 דקות שידור, ולסיעות שכיהנו בכנסת היוצאת מוקצות בנוסף שתי דקות על כל חבר כנסת. למשל, לסיעה בת 30 חברי כנסת מוקצות 67 דקות שידור, לסיעה בת 4 חברי כנסת מוקצות 15 דקות שידור, ולרשימה חדשה 7 דקות שידור. עד שנות ה-80 הונהגו זמני שידור ממושכים יותר, אך הם קוצרו בהדרגה.
בתקופה שבה הונהג חוק הבחירה הישירה, הוקצו זמני שידור גם למועמדים לתפקיד ראש הממשלה, בנוסף לזמני השידורים של הרשימות. לכל מועמד הוקצו 60 דקות שידור, ובבחירות מיוחדות (כפי שהיו הבחירות ב-2001 - 120 דקות לכל מועמד.
זמני השידור לאורך השנים:
אופי התשדירים
תשדירי הבחירות הראשונים, בבחירות לכנסת השביעית, שודרו בעת שהטלוויזיה הישראלית הייתה בראשית ימיה. רבים מהתשדירים לא היו אלא שידורים של נאומים מאספות בחירות. הבחירות לכנסת השמינית נערכו בסמוך לאחר מלחמת יום הכיפורים, ומרבית המפלגות בחרו שלא לרכז מאמצים בתשדירי התעמולה. רק במערכת הבחירות לכנסת התשיעית, ב-1977, השכילו המפלגות לנצל את יתרונות הטלוויזיה, ואף נעזרו לשם כך באנשי מקצוע.
תשדירי הבחירות בשנות ה-80, במיוחד של המפלגות הגדולות, כללו לעיתים קרובות קליפ לצלילי הג'ינגל שליווה את תעמולת הבחירות, ובו נראו נופי הארץ, אזרחים מחויכים ומועמדי המפלגה. הג'ינגל כלל סיסמאות מליציות וביטויים אופטימיים. למשל, ג'ינגל הליכוד בבחירות לכנסת ה-12 ("רק הליכוד יכול") כלל שורות כמו "ביטחון אישי, שלום אמיתי, רק הליכוד יכול; משק חברתי וצדק חברתי, רק הליכוד יכול", ואילו ג'ינגל המערך ("המערך - הדרך לפריצת דרך") כלל שורות כמו "אם נרצה, ישראל תחיה אחרת, בביטחון וצמיחה; תחיה בשלום ופריחה, אם נרצה, אין זו אגדה". עם התקצרות זמני השידור, ויתרו בהדרגה המפלגות על השימוש בקליפים מהסוג הזה.
שרלוט ניקדאו
שרלוט ניקדאו (באנגלית: Charlotte Nicdao; 14 באוגוסט 1991) היא שחקנית ומלחינה אוסטרלית, הידועה בעיקר בזכות הופעותיה כג'קי לי בסדרה "בנות ברשת" וכן כפופי לי בסדרה "Mythic Quest".
תשדירי בחירות בישראל
אופי התשדירים
מאפיינים נוספים של תשדירי הבחירות בשנות ה-80 כללו גם הסברים מפורטים של ראשי המפלגות על תוכניותיהם ומצעיהם, וכן שימוש במנחה שקריין קטעי קישור בין חלקי התשדירים, ואף התייחס לתשדירי המפלגה היריבה. גם אלמנטים אלה נעלמו בהדרגה מהתשדירים. הבדרן ספי ריבלין הופיע בקטעים קומיים בתשדירי הבחירות של הליכוד בבחירות לכנסת העשירית ובבחירות לכנסת ה-11. בבחירות לכנסת ה-11 אימץ גם המערך את רעיון השימוש בבדרנים, ובתשדיריו הופיעה שלישיית הגשש החיוור.
שרלוט ניקדאו
ביוגרפיה
שרלוט ניקדאו נולדה במלבורן שבאוסטרליה. אביה הוא השחקן האוסטרלי ממוצא פיליפיני אלפרד ניקדאו. היא למדה ג'אז ומוזיקה קלאסית בקולג' הוויקטוריאני לאומנויות שבמלבורן.
תשדירי בחירות בישראל
אופי התשדירים
באותה העת היה מקובל גם כי המפלגות שידרו בכל ערב תשדיר אחר. מגמה זו החלה להשתנות במערכת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה (1996). תשדירי הבחירות של בנימין נתניהו, בעצתו של היועץ ארתור פינקלשטיין, כללו מסרים פשוטים וברורים שחזרו על עצמם שוב ושוב. הסיסמה "פרס יחלק את ירושלים" חזרה שוב ושוב מדי ערב. תשדירים נוספים הראו זגוגית נשברת, שהמחישה את חוסר האמון שיש לחוש כלפי הבטחותיו של ערפאת, וכן תמונה של ערפאת ופרס הולכים שלובי יד שצולמה בוועידה כלכלית בדאבוס. הסיסמה הראשית שליוותה את התשדירים, וחזרה שוב ושוב, הייתה "אין שלום, אין ביטחון, אין סיבה להצביע פרס". במערכות הבחירות הבאות אימצו מפלגות נוספות גישה דומה.
שרלוט ניקדאו
קריירה
את הפריצה שלה עשתה ניקדאו במסגרת הסדרה "בנות ברשת", אליה נשלחה בגיל 17 על ידי הסוכן של אבא שלה. הסדרה צולמה בסידני, המבורג ובסינגפור, וכך בילתה ניקדאו את שנת הלימודים האחרונה שלה בלמידה מרחוק ובשאיפה לפתח קריירה של שירת ג'אז אחרי הצילומים.
תשדירי בחירות בישראל
פסילת תשדירים
לפי חוק הבחירות (דרכי תעמולה), תשדירי הבחירות מובאים מבעוד מועד לאישורו של יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, ובסמכותו שלא לאשר את שידורם. החוק אינו מציין מהם שיקוליו של יושב ראש הוועדה.
שרלוט ניקדאו
קריירה
בשנת 2014 שיחקה ניקדאו בסדרה קבלו אותי של ג'וש תומאס בתפקיד קבוע בעונה השנייה. ב-2019 שיחקה את לוסי בסדרת הרשת "Content" של רשת תאגיד השידור האוסטרלי שיועדה לצפייה במובייל. קטע מהפרק הראשון בו מופיעה מילניאלית שרוצה להפוך לוויראלית הפך באופן אירוני לוויראלי כשהגולשים חשבו שריסוק המכונית בפרק הוא תיעוד של תאונה אמיתית.
תשדירי בחירות בישראל
תשדיר חרות (2003)
בעתירה שהוגשה במהלך הבחירות לכנסת השש עשרה נגד החלטת יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, מישאל חשין, לפסול תשדיר של רשימת חרות, פסק בית המשפט העליון כי בסמכותו של יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לפסול תשדירי בחירות אם הם פוגעים באינטרס הציבורי, ובכלל זה אם הם פוגעים ברגשות הציבור.
התשדיר שנפסל באותו מקרה כלל קטע בו הושמע השיר "בילאדי בילאדי" לצלילי "התקווה", וברקע נראה משכן הכנסת כשמעליו מתנוסס דגל ישראל ההופך בהדרגה לדגל פלסטין. השופט חשין קבע בהחלטתו שהתשדיר מהווה "ביזוי ההמנון הלאומי ופגיעה בו, ביזוי ופגיעה המביאים לגירוי יצרים ואף להסתה". בית המשפט העליון קיבל את עמדתו של חשין ברוב של שני שופטים (אליהו מצא וטובה שטרסברג-כהן אל מול דעתו של נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, שסבר כי ניתן לפגוע בחופש הביטוי של המפלגה שהתשדיר מטעמה רק אם קיימת ודאות קרובה כי אם הביטוי יושמע תתרחש פגיעה קשה וממשית באינטרס הציבור. ברק סבר כי הפגיעה ברגשות הציבור אינה קשה עד כי היא מצדיקה את פסילת התשדיר.
שרלוט ניקדאו
קריירה
בשנת 2020 החלה שרלוט ניקדאו לשחק בסדרה Mythic Quest שמשודרת באפל TV פלוס, כפופי לי, מתכנתת ראשית ולאחר מכן מנהלת קריאטיבית שותפה. התפקיד תואר על ידה כ"תפקיד החלומות".
תשדירי בחירות בישראל
תשדיר שינוי (2006)
במהלך הבחירות לכנסת השבע עשרה, שוב נדרש בית המשפט העליון לסוגיית גבולות חופש הביטוי בתשדירי הבחירות. יושבת ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופטת דורית ביניש, פסלה לשידור תשדיר של מפלגת שינוי. בתשדיר נראה אדם חילוני צועד לכיוון הקלפי, ובדרכו נתלים על רגליו חרדים, ומקשים על צעדיו. כאשר האיש מתלבט האם לבחור באחת המפלגות הגדולות, החרדי הצמוד לרגלו מחייך, ואילו כאשר הוא נוטל את הפתק של מפלגת שינוי, החרדי מנענע בראשו לשלילה. לאחר שהחילוני בוחר בסופו של דבר בשינוי, מתפוגגים החרדים שהיו צמודים לרגלו בעשן שחור, בליווי קולות נפץ.
שרלוט ניקדאו
קריירה
על העלייה במגוון התפקידים הזמינים לבני מוצא אסיאתי אמרה ניקדאו כי "היו זמנים שבהם הדמויות היחידות שהיו אפשריות עבורי היו מאוד חד־ממדיות, ועכשיו אני זוכה לשחק את האישה המאוד מורכבת הזאת במרכז הסיפור וזה יפהפה".
תשדירי בחירות בישראל
תשדיר שינוי (2006)
לאחר שידור התשדיר ביום השידורים הראשון, פנתה ביניש למפלגת שינוי, ודרשה לתקן את התשדיר, מאחר שהוא מהווה "פגיעה בוטה בציבור החרדי, ועקב כך גם פגיעה בלתי ראויה ברגשות הציבור בכלל. הכוונה לכך שבתמונות מסוימות מופיעות דמויות של אנשים, חרדים על פי לבושם, הנדבקים לרגלו של אדם חילוני ההולך ברחוב ונגררים אחריו על הכביש בצורה מבישה. בסופו של הקטע מתפוגגים החרדים בדרך לא ברורה, ונותרת מגבעת אחת על הרצפה המותירה מקום לדמיון להשלים כיצד מתפוגגים האנשים". לאחר שהמפלגה סירבה לשנות את התשדיר, הורתה ביניש להחשיך את המסך בכל פעם שנראה החרדי נגרר על הרצפה.
שרלוט ניקדאו
קריירה
ניקדאו דיבבה גם את קולה של הנסיכה בהרפתקאות פין וג'יין.
תשדירי בחירות בישראל
תשדיר שינוי (2006)
מפלגת שינוי עתרה לבג"ץ נגד החלטה של ביניש. הנשיא ברק חזר על גישתו מפסק הדין בעניין חרות, לפיה יש לאפשר חופש ביטוי רחב, אך פסק כי המקרה "נופל לגדרם של אותם חריגים שבהם עולה הפגיעה ברגשות לכדי ביזוי, השפלה, ופגיעה כה קשה בכבוד האדם, עד כי אין להגן עליו. מדובר באחד המקרים החריגים בהם הפרסום מזעזע את אמות הסיפים של הסובלנות ההדדית. הטעם לכך הוא, כי יש בו דמיון מעורר חלחלה לתעמולה אנטישמית, ההופך את היהודי החרדי ליצור חסר פנים, ל"לא אדם" הזוחל על הרצפה והנצמד כעלוקה לחילוני. סופו של חרדי זה שהוא מתאדה ונעלם בעשן. תיאור זה מבזה ומשפיל, והוא פוגע בכבוד האדם בכלל, ובכבודו של היהודי החרדי בפרט. הוא מפשיט ממנו את צלמו ואת כבודו כאדם. הוא מעלה בעיני המתבונן זכרונות קשים של מיליוני אחינו שעלו באש במשרפות הנאציות. תיאור זה עובר את רמת הסיבולת הדרושה בחברה דמוקרטית". לעמדתו של ברק הצטרפה גם השופטת אילה פרוקצ'יה, ואילו השופט אליעזר ריבלין קבע כי התשדיר "גבולי", ומשכך ביסס את נימוקו לדחיית העתירה בכך שהחלטתה של יושבת ראש ועדת הבחירות סבירה, ואין עילה להתערבות בית המשפט.
תשדירי בל"ד ועוצמה לישראל (2013)
במהלך הבחירות לכנסת התשע עשרה פסל יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופט אליקים רובינשטיין תשדיר של בל"ד, בו נראו דמויות מאוירות של חברי כנסת מהימין, כשהן שרות את "התקווה" לצלילי לחן ערבי. עילת הפסילה הייתה ביזוי ההמנון. בנוסף, פסל רובינשטיין קטעים מתשדיר בחירות של "עוצמה לישראל", בו צוינו שמותיהם של יישובים ערביים כמקומות בהם ישנם תושבים שאינם מקיימים את חובותיהם לפי החוק, בנימוק שהתשדירים "עלולים – ברמת ודאות קרובה – לפגוע ברגשותיה של האוכלוסייה הערבית, וכן ברגשותיהם של יהודים, אשר שימשו ועודם משמשים כמטרה לרדיפה על רקע גזעני ברחבי העולם".
שרלוט ניקדאו
חיים אישיים
בשנת 2012 הקימה שרלוט ניקדאו קבוצת פופ שנקראה "שרלוט ניקדאו ותזמורת העצלנות" יחד עם חברים מהקולג'. בינואר 2013 הצליחה הקבוצה להשיג במימון המונים את הסכום הדרוש להפקת מיני-אלבום. התוכניות להפיק את האלבום עד מרץ 2013 נדחו בשל ליהוקה של ניקדאו לסדרה Camp, והאלבום יצא לאור רק ב-2014.
תשדירי בחירות בישראל
תשדירי בל"ד ועוצמה לישראל (2013)
שתי המפלגות עתרו לבג"ץ נגד ההחלטה, והוא דן בעתירות במשולב. הנשיא אשר גרוניס המשיך בגישתו של ברק בפסקי הדין בעניין חרות ושינוי, וקבע כי "קשה לומר שמתקיימים המבחנים המחמירים המצדיקים את הגבלת חופש הביטוי של הרשימות, או שמידת הפגיעה ברגשות הציבור כתוצאה מצפייה בתשדירים אלה היא "מעבר לרמת הסיבולת הראויה"."
גרוניס אף השווה בין התשדיר של בל"ד לבין התשדיר של חרות מ-2003, שנפסל בנימוק דומה, והסביר כי "בתשדירה של רשימת בל"ד נותרו מילות התקווה ללא שינוי, ושוּנה הלחן של השיר. התשדיר בכללותו, למעט החלק של שירת ההמנון, הוא בערבית. הוא פונה בסיומו באופן מובהק לאוכלוסייה הערבית, וקורא לה לממש את זכות הבחירה כדי לעצור את גל החקיקה המזיק, לטענתה. הפגיעה שתשדיר זה מעורר ברגשות הציבור אינה עולה כדי הפגיעה שנגרמה על ידי התוכן הפוגעני שהוצג בתשדיר התעמולה של חרות. אין בה פנייה לארגוני טרור; אין בה קריאה לטרנספר יהודי; ואין בה שימוש בסמל לאומי נוסף – דגל ישראל. כל אלה מבחינים הבחנה משמעותית בין שני התשדירים... המנון המדינה הוא סמל לאומי. אך, עצם הקריאה לאתגר את מידת התאמתו של ההמנון לכלל אזרחי המדינה, אין בה – ולוּ באופן שהוצג בתשדיר – כדי להוות פגיעה בעצמה הנדרשת לשם מניעה מראש של הביטוי". בנוסף, עמד גרוניס גם על ההבדלים בין התשדיר של עוצמה לישראל לבין התשדיר של שינוי שנפסל, וקבע כי "הגם שהוא כולל פניה שיש בה נימה גזענית לקבוצת אוכלוסייה מסוימת, אין בו את אותה מידה של השפלה ופגיעה בכבוד שבאה לידי ביטוי בפרשת שינוי. אין בו משום "ערעור אמות הסיפים של הסובלנות ההדדית". התשדיר אינו מעודד סובלנות, אך אין לומר כי הדברים המושמעים בו הם מעבר לרמת הסיבולת הראויה בחברה דמוקרטית."
שתי העתירות התקבלו פה אחד, בהסכמת השופטים מרים נאור, עדנה ארבל, סלים ג'ובראן ואסתר חיות, והתשדירים שודרו בהמשך.
תשדירים שנויים במחלוקת
תשדירים נוספים אמנם לא נפסלו, אך הוסרו מלוח השידורים בשל לחץ ציבורי.
תשדיר "כוכבית גיור" (ש"ס, 2013)
תשדיר "כוכבית גיור", של מפלגת ש"ס הציג טקס חופה וקידושין שבו מתחת לחופה ניצבים כלה, בעלת מראה רוסי ומבטא רוסי וחתן מזרחי. החתן מופתע לגלות מכשיר פקס מתחת לחופה והכלה מסבירה לו "ביתנו שלח" (רמז למפלגת ישראל ביתנו), כדי "לקבל אישור מכוכבית גיור". החתן הנדהם שואל: "רגע, את לא יהודייה?" והכלה שולפת תעודת גיור ממכשיר הפקס ועונה: "עכשיו כן". הכלה רוכנת אל החתן כדי לנשקו, אך הוא נרתע ממנה בסלידה. התשדיר ספג גינויים רבים במערכת הפוליטית, בטענה שהוא גזעני ופוגע בעולים מברית המועצות לשעבר. בעקבות הביקורת הרבה על התשדיר פנה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, אליקים רובינשטיין, לש"ס וביקש שלא לשדרו יותר, משום שבעקבות הסרטון "תיתכן תחושה של פגיעה מכלילה, שראוי להימנע ממנה ככל הניתן". בש"ס נענו לבקשה, אך הבהירו שמלכתחילה לא התכוונו לשדרו יותר מפעמיים.
תשדיר מפלגת כלכלה (2013)
בתשדיר נוסף, של מפלגת כלכלה, נראתה אישה המסירה פרטי לבוש כדי להמחיש את נטל המס ועלויות המחיה, עד שהיא נותרת בתחתונים וחזייה בלבד, ואף את החזייה היא מסירה, כאשר שניים ממועמדי המפלגה מסתירים אותה. ארגוני נשים פנו ליושב ראש ועדת הבחירות המרכזית בטענה שהתשדיר סקסיסטי ומחפיץ נשים. בתשובתו ציין רובינשטיין כי כשצפה בתשדיר ערב שידורו סבר כי הוא "משקף טעם רע ויש בו וולגריות" אך "אינו מגיע לעוצמה של פסילה". עם זאת, בעקבות הפניות, ביקש לבוא בדברים עם המפלגה לשם הסרת התשדיר, אלא שבינתיים היא הסירה אותו בעצמה.
השפעת התשדירים
בעת ששודרו תשדירי הבחירות הראשונים, ב-1969, לאזרחים רבים עדיין לא היו מכשירי טלוויזיה. בסקר שנערך אז, דיווחו 45% מהמשיבים (שהם כ-76% מקרב המשיבים שיש ברשותם מכשירי טלוויזיה), שצפו בתשדירים. סקרים דומים שנערכו מאז שנות ה-90 מצביעים על ירידה עקבית בשיעורי הצפייה בתשדירים. בעוד שב-1992 דיווחו 18% מהנשאלים כי צפו בתשדירים מדי יום, ב-2006 ירד שיעור זה ל-3% בלבד. מנגד, בעוד שבין 1992 ל-1999 דיווחו רק כ-20% מהנשאלים כי לא צפו כלל בתשדירים, ב-2006 זינק שיעורם ל-58%. בתקופה זו התווספו לסקרים השונים גם נתוני מדרוג, שאף הם מצביעים על ירידה באחוזי הצפייה. ב-1996 עמד ממוצע הצפייה בתשדירים על 30% בערב. ב-2006 צנח ממוצע הצפייה המצטבר בשלושת הערוצים לפחות מ-15%. גם אחוזי הצפייה בערב הראשון של השידורים ירדו משמעותית, מ-39% ב-1996 ל-19% ב-2006. בסקרים שנערכו אודות מידת השפעתם של התשדירים, טענו רובם המוחלט של הנשאלים כי לתשדירים אין השפעה על הצבעתם.
בהערת אגב בפסק הדין בעניין פסילת התשדירים של בל"ד ועוצמה לישראל, ציין נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס, כי נוכח ההתפתחויות הטכנולוגיות, יש מקום לבחון מחדש את ההסדרים החוקיים של תשדירי התעמולה:
פרופ' גבי וימן סבור כי השפעתם של התשדירים על הבוחרים הולכת ופוחתת, הן בשל כניסתם של האינטרנט וערוצי הטלוויזיה המסחריים, אך גם בשל שינויים שעברו על החברה בישראל. החוקרת תהילה שוורץ אלטשולר העירה כי "בזמן בו הופכות הרשתות החברתיות לזירה חשובה מאי פעם לפעילות פוליטית, וקמפיין מתוזמר היטב בפייסבוק וביוטיוב יכול להשפיע אף יותר מאשר קמפיין בטלוויזיה. חוסר האיזון בין הרגולציה הקיימת על אמצעי התקשורת הממוסדת לבין היעדר ההסדרה של תכנים זהים הנמצאים ברשת, הינו לא פחות מאשר פצצת זמן". גם חלק מהמועמדים בבחירות עצמם פקפקו ברלוונטיות של התשדירים. במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה-19, כתבה יושבת ראש "התנועה", ציפי לבני, בעמוד הפייסבוק שלה כי "עדיף שהציבור ישפוט אותנו באופן בלתי אמצעי ולא דרך תעמולה מטעמנו. ובכלל, צריך לחשוב מחדש על בזבוז כספי הציבור בשביל שידורי תעמולה שמעטים צופים בהם". לעומתם, סבור ד"ר ברוך לשם, כי לתשדירי הבחירות עדיין יש השפעה, אך יש צורך לפזרם על פני לוח השידורים, ולא לרכזם במקבץ ארוך אחד.
פסגת האלאם
פסגת האלאם (באנגלית: Hallam Peak) היא פסגת סלע נישאת באזור גבעות קוקרי של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
שיא גובהה של הפסגה 900 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בין ראשיהם של קרחון אייקן. מהפסגה ניתן לראות את אגם פרייקסל שבעמק טיילור.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1997.
הפסגה נקראת על שם ד"ר שריל איי. האלאם (Cheryl A. Hallam), שהייתה גאוגרפית של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, התמחתה במערכות מידע גאוגרפיות, ועבדה ארבע עונות קיץ באנטארקטיקה, בשנים 1994–1995, 1995– 1996, 1996–1997 ו-1999–2000.
מעבר סאמיט
מעבר סאמיט (באנגלית: Summit Pass; מילולית "מעבר הפסגה"), הוא מעבר הרים גבוה, בצפון הרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
מעבר הרים זה, שגובהו 1,267 מטרים, הוא אחד משני מעברים בהם עובר הכביש המהיר של אלסקה את הרי הרוקי הקנדיים (המעבר השני הוא מעבר מנצ'ו).
בית המדרש לנשים בבית מורשה
בית המדרש לנשים על שם משה גרין בבית מורשה הוא מוסד תורני-אקדמי השייך למרכז האקדמי להכשרת מנהיגות יהודית ציונית של בית מורשה בירושלים.
ההיסטוריה של בית המדרש
בראשית הקמתו של בית מורשה הופעל בו בית מדרש לגברים בראשות הרב שג"ר. לאחר כמה שנים הוחלט לפתוח במקביל גם בית מדרש לנשים ובשנת תש"ס (2000) הוא נפתח. בראשות בית המדרש עמד בהתחלה הרב ד"ר בנימין לאו.
תוכנית תלמוד
תוכנית הלימוד בבתי המדרש לגברים ולנשים זהה. מתקיים דו-שיח בין בתי המדרש על אף ההפרדה העקרונית בין שניהם.
בבית המדרש לומדים בעיקר גמרא, בהיקף של שלושה דפים בשבוע, חלקם ב"עיון" וחלקם ב"בקיאות".
כל הבוגרות בעלות תואר ראשון או תואר שני וחלקן אף עוסקות במקביל בכתיבת דוקטורט. חלק מן הבוגרות עוסקות בחינוך ובהוראה.
תוכנית הלכה לנשים
בשנת תשס"ז (2007) הוקמה בנוסף לתוכנית התלמוד גם תוכנית הלכה. התוכנית מיועדת לנשים המלמדות בבתי מדרש ומדרשות לנשים ונשאלות שאלות הלכתיות, במטרה שיוכלו להורות הלכה. התוכנית מקבילה ברמתה ללימודי ההסמכה לרבנות. היקף התוכנית הוא יום בשבוע. התלמידות נבחנות בעל פה, בין היתר בידי הרב ברוך גיגי, הרב אורי כהן, הרב עמית קולא, הרב דוד סתיו, הרב יעקב ורהפטיג, הרב אלישיב קנוהל והרב חיים אמסלם.
דיסקוגרפיה של אל קינג
הזמרת והפזמונאית האמריקאית אל קינג הוציאה שני אלבומי אולפן, שני מיני-אלבומים, שישה עשר סינגלים (כולל שלושה כאמנית אורחת), חמישה סינגלים שיווקיים ועשרה וידאו קליפים. בשנת 2012 הוציאה קינג את המיני-אלבום הראשון שלה, The Elle King EP, שיצא על ידי חברות תקליטים RCA רקורדס ופאט פוסום רקורדס. היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Love Stuff ב-17 בפברואר 2015. האלבום הנפיק הלהיט הבינלאומי "Ex's & Oh's", שזיכה אותה בשתי מועמדויות לפרס גראמי.
בשנת 2016, קינג הוציאה את הסינגל "Good Girls", שנכלל בפסקול הסרט "מכסחות השדים". בפברואר 2017, הודיעה באמצעות אינסטגרם שהיא עובדת על אלבום האולפן השני שלה באולפני רדווד בדנטון, טקסס. קינג הוציאה את אלבום האולפן השני שלה Shake the Spirit, ב-19 באוקטובר 2018.
ירושלים סגל
ירושלים סגל (24 ביולי 1898 – 29 באפריל 1993) היה חלוץ, מתנדב בהגנה ובמשטרה, ומתרגם סרטים ישראלי.
ביוגרפיה
ירושלים סגל נולד ב-1898 באירקוטסק שבסיביר, שביעי מבין שמונת ילדיהם של אלעזר ופסיה הלוי סגל. המשפחה הייתה במקור מאוקראינה, אך הוגלתה לסיביר לאחר שהאב הכין (בלא יודעין) חותמת מזויפת ששימשה לגנבת ציוד ממחסן צבאי. ירושלים סגל אינו מספר בזיכרונותיו במה עסק האב בסיביר, אבל מספר כי במקביל הכין אלעזר סגל במשך כ-40 שנה קונקורדנציה קומפקטית לתנ"ך שהודפסה לבסוף ב-1909 בווילנה.
כשהיה סגל בן שבע אירחה המשפחה לשבת את הרב גראשטר (לימים רבה הראשי של דרום אפריקה), ציוני נלהב שאף נשא נאום ברוח זו בבית הכנסת. לאחר הלשנה למשטרה נאסרו הרב ואביו של סגל. הרב גורש מהעיר ואלעזר סגל נידון לגירוש מסיביר לתחום המושב למשך 5 שנים. במשך שנתיים ניסה אביו של סגל להתחמק מהעונש על ידי תשלום שוחד לשוטרים, החלפה תכופה של דירות ולינה מחוץ לבית. לאחר שנתיים נמאסה עליו דרך התנהלות זו עם המשטרה, והוא עבר להתגורר בווילנה, בירת ליטא, שהייתה בתחום המושב, ומרוחקת למעלה מ-6,000 ק"מ מאירקוטסק. אלעזר סגל רצה לקחת את כל בניו איתו על מנת שילמדו בישיבה, אבל לאחר ויכוח עם אשתו הוחלט שרק ירושלים בן התשע ואחיו צבי (על שם אביו של אלעזר) בן החמש-עשרה יתלוו אליו.
סגל למד בישיבות בווילנה ובערים שסביבה, קובנה, לידא, אוציאני ושווינציאן. האב היה שולח לו לעיתים כסף, אבל כשהכסף אזל היה ירושלים רעב לעיתים תכופות ונסמך על שולחנם של יהודים שנהגו לארח תלמידי ישיבה (מוסד המכונה "ימים"). לאחר שהסתיימה תקופת הגלייתו החליט אלעזר סגל לחזור לאירקוטסק, וירושלים נשאר ללמוד בווילנה.
ארץ ישראל ומלחמת העולם הראשונה
בסוף שנת 1913 החליט אלעזר סגל לעלות לארץ ישראל עם חלק ממשפחתו, וירושלים הסכים להצטרף אליו. ברוסיה נשארו הבן צבי והבת שטערנע (כוכבה). המשפחה התיישבה תחילה בכפר תבור, שם כבר גרה אסתר, אחותו הבכורה של ירושלים, ואחר כך עברו ההורים והתיישבו בתל אביב. ילדיהם, אליהו, צביה וירושלים, שהיה אז בן שש עשרה, נשארו בגליל. ירושלים עבד כפועל חקלאי במושבות הגליל: מרחביה, כנרת ומצפה. בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה וירושלים היה חייב להתעתמן (לקבל נתינות טורקית), אך כיוון שטרם היה בגיל צבא לא היה חייב בגיוס.
במחצית הראשונה של המלחמה המשיך ירושלים סגל לעבוד כפועל חקלאי במושבות הגליל "בית-גן" (כיום חלק מיבנאל) וסג'רה. בחורף השני למלחמה, כשהחלו שמועות על רעב בתל אביב, התארגנו יהודי הגליל והכינו שיירות אספקה, שהתרכזו במרחביה ועברו בג'נין, בטולכרם ובקלקיליה, לפתח תקווה. ירושלים סגל הצטרף כעגלון לשיירות אלו, ובמסעו האחרון הרשו לו להמשיך לתל אביב על מנת להיפגש עם הוריו, שם גם פגש באסתר דודניתו, ובין השניים פרח רומן. ירושלים החליט לעזוב את הגליל ועבר לעבוד כפועל חקלאי בגדרה.
ב-28 במרץ 1917 הוציא ג'מאל פאשה, מושלה הצבאי הטורקי של ארץ ישראל, צו לגירוש תושבי יפו ותל אביב. הצו הוצא עקב התקדמות הצבא הבריטי מדרום והחשש של השלטונות הטורקיים מכך שתושבי שתי הערים יסייעו לבריטים בכיבוש הארץ, ונומק כצעד חירום צבאי. באירוע, שקיבל את הכינוי "גירוש תל אביב", פונו בין 7,000 ל-9,000 יהודים לפתח תקווה, לכפר סבא ולמושבות הגליל. ירושלים סגל השתתף במבצע לפינוי העיר, שאורגן על ידי ועד תל אביב וארך כשבוע. הוריו עברו למרחביה, ושם מת בן הזקונים ציון מטיפוס. ירושלים חזר לגדרה, אלא שעכשיו, כשהיה בגיל גיוס, שמר על זהירות. הטורקים ערכו מבצעים מדי פעם בפעם לאתר "פיראר" (משתמטי גיוס). כרבים מבני גילו התחבא ירושלים במקומות מסתור, והם נעזרו בתושבים הוותיקים שהיו מזהירים אותם מהמצוד שעמד להיערך.
הגדודים העבריים
ב-3 בנובמבר 1917 כבש הצבא הבריטי את גדרה לאחר הפגזה. לאחר הכיבוש החליט ירושלים סגל, כמו רבים מחבריו, להצטרף לצבא הבריטי כחלק מהגדודים העבריים. סגל הצטרף לגדוד 40 של קלעי המלך, ה"גדוד הארצישראלי". המגויסים הועברו למצרים, שם עברו אימונים בקנטרה שליד תעלת סואץ, בהלמייה שליד קהיר ובתל-כביר. בינתיים נכנעה טורקיה והוכרז על שביתת נשק. סגל נשלח עם הגדוד לרפיח ואחר כך למצרים ואז למחנה בטול כרם. חברי הגדוד נהגו לגנוב נשק ותחמושת מהצבא הבריטי ולהעבירם לארגון "ההגנה". על פי הוראה שקיבל, ניסה סגל להבריח נפצים, אלא שבגלל חוסר זהירות התרחשה התפוצצות. הוא נפצע ביד ימין, איבד כמה פרקים בקצות אצבעותיו ושכב כמה חודשים בבית החולים במצרים.
לאחר שהחלים הוחזר סגל לשירות מלא והשתתף בהגנת תל אביב בזמן מאורעות תר"פ (אפריל 1920). בספטמבר של אותה שנה נישא לאסתר, והם שכרו חדר בפתח תקווה. סגל השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת סמל בדצמבר 1920, לאחר שירות בן שנתיים.
תל אביב הקטנה
בשנה הראשונה לאחר שחרורו ניהל סגל אחוזה שהייתה שייכת למשפחה יהודית באזור "מארג" שליד קהיר. בגלל פרעות תרפ"א (1 במאי 1921), שבהם נרצחו יהודים ביפו, רצה לחזור מיד לארץ, אבל חובותיו כמנהל האחוזה אילצו אותו להישאר בה כמה חודשים נוספים. בספטמבר 1921 נולד בבית היולדות בקהיר בנו בכורו, מגני-יה. בתחילת 1922 עקרה משפחת סגל לתל אביב.
כלכלית הייתה זו תקופה קשה. סגל עבד בעבודות מזדמנות כלבלר, סבל בנמל יפו, מפקח בסינדיקט סוחרי העצים, במסחר זעיר ובשיווק סרטי ראינוע. זו הייתה תחילתה של קריירה ארוכת שנים בתחום הראינוע והקולנוע. ממאי 1923 ועד חורף 1924 ניהל סגל את "קזינו גלי אביב" (ראו תמונת שער ספרו), שהיה בעצם בית קפה מפואר יחסית לתקופה, שנבנה על עמודים על חוף תל אביב בקצה רחוב אלנבי. כשנסגר הקזינו הועסק סגל כעובד בעיריית תל אביב, ממנה התפטר כשהחל לעסוק בתרגום סרטים בשכר. באפריל 1923 נולדה בתו רויטל ואחריה נולדו דבירה והתאומים אלעזר ואדיב.
פעילות ביטחונית
במקביל לעבודות השונות בהן עסק, נמנה סגל עם מייסדי ארגון "ההגנה". במאורעות תרפ"ט (אוגוסט 1929) גויס סגל להגנה על שכונות הסְפָר של תל אביב והשתתף בקרבות בנווה שלום ובאבו כביר. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה סגל חבר בוועדת הביטחון של תל אביב. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף סגל ל"משמר האזרחי", שהיה ארגון הג"א (לדברי סגל - הגנה אווירית) של תל אביב, בדרגת מג"ד, והיה אחראי על ההדרכה, על המשמעת ועל ביצוע פקודות המפקדה של המשמר. במקביל קודם סגל בדרג "ההגנה", והתמנה לקצין הממונה על הקמ"קים – מקומות ההדרכה של ההגנה בהם הדריכו בשימוש בנשק.
במלחמת העצמאות היה ירושלים סגל כבר בן 50. אמנם הוא לא היה חייב גיוס, אך הוא התמנה למרכז אגף הביצורים במחוז תל אביב. הוא עסק בעיקר בגיוס תושבים, מטעם "ההגנה" ואחר כך מטעם צה"ל, למשימות כמו הקמת קווי ביצורים או סבלות של מזון ואספקה לירושלים בקטע של דרך בורמה שטרם נסלל.
אחרי הקמת המדינה עסק ירושלים סגל, במקביל לעבודתו כמתרגם סרטים, בעבודות התנדבות שונות. הוא נמנה עם מקימי בית הגדודים (מוזיאון להנצחת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה) במושב אביחיל, הצטרף כמתנדב למשטרה בתקופת מלחמת ההתשה ואחר כך היה, במשך עשר שנים, מתנדב במשטרת התנועה. לאות הערכה על פועלו כמתנדב קיבל ירושלים סגל בשנת 1980 את "עיטור גור-אריה" מטעם איגוד החיילים המשוחררים ובשנת 1984 את התואר "יקיר תל אביב" מטעם עיריית תל אביב.
ירושלים סגל החל לכתוב את זיכרונותיו בשנת 1984. בעידודו של יעקב גרוס, שהכיר את סגל בתקופה שבה עבד גרוס בארכיון הסרטים של האוניברסיטה העברית, החל סגל לערוך את הספר שעתיד היה לצאת ביולי 1993, ביום הולדתו ה-95 של סגל. אלא שסגל לא הספיק לראות את הספר המודפס, כיוון שנפטר חודשיים לפני כן, ב-29 באפריל 1993. שלט לזכרו הוצב על ביתו ברחוב ורבורג בתל אביב.
עשייתו הקולנועית
ירושלים סגל זכור כיום בזכות עבודתו רבת השנים כמתרגם סרטים. היה לו כישרון טבעי לשפות. כשעלה לארץ, ידע סגל רוסית, יידיש ועברית בהגייה אשכנזית. ערבית למד בארץ מתושבי הארץ, צרפתית החל ללמוד במושב מרחביה והמשיך בהיותו במצרים, ואנגלית למד במצרים במקביל לאימונים בגדוד העברי. אבל סגל לא היה רק מתרגם; הוא עסק גם בהפצת סרטים, בפעילות ב"איגוד הקולנוע הישראלי" ובתחילת דרכו אף בהפקה.
הפעם הראשונה שבה ראה ירושלים סגל סרט הייתה בקיץ 1911 בווילנה, שם צפה ב"אילוזיון" (כך כונה בית ראינוע) בסרט הראינוע האמריקני "נערה ללא מולדת". רק שמונה שנים אחר כך צפה שוב בסרטי ראינוע. היה זה כאשר החלים מפציעתו במסגרת הגדוד העברי. הוא צפה אז בבית החולים, יחד עם המחלימים האחרים שלא היו קצינים, מצדו השני של המסך בסרטים שהוקרנו לקצינים המחלימים.
הצעד הראשון של ירושלים סגל בתעשיית הסרטים, שהפכה לעיסוקו העיקרי, אירע לאחר שחזר ממצרים ב-1922. בין שלל העבודות שבהן עסק בתקופה הכלכלית הקשה ששררה בארץ, הייתה גם עבודה כסוכן של מפיץ סרטים. בתפקידו זה קיבל סגל עמלה של 15% מכל סרט שהצליח להשכיר לבתי הראינוע בארץ. הייתה זו תחילת התקופה של הראינוע בארץ ישראל - בתל אביב, למשל, היה ראינוע אחד בלבד (ראינוע "עדן"), ועבודה זו הייתה בבחינת השלמת הכנסה בלבד.
בשל הקשר שנוצר בין סגל ובין הבעלים של הראינוע "עדן" (שהעסיקו אחר כך את סגל כמנהל הקזינו "גלי אביב" שגם הוא היה בבעלותם), היו סגל ורעייתו מקבלים הזמנות לצפות בחינם בסרטים. הסרטים היו אז אילמים ובמקום שבו היה נדרש דו-שיח הופיעה שקופית ובה הטקסט של הדו-שיח. כיוון שהסרטים היו מגיעים ממצרים, שבה שלטה השפה הצרפתית, היו השקופיות בשפה זו. כיוון שאסתר סגל לא ידעה צרפתית היה ירושלים מתרגם לה. הצופים מסביב הטו אוזן ולבקשתם החל סגל לתרגם בקול רם. לאחר שבשלב מסוים מצא סגל את עצמו צועק את התרגום, הוא החליט לבצע את התרגום בכתב.
הסטודיו "מולדת" והסרט "החלוץ"
בקיץ 1927 הגיע אל ירושלים סגל נתן אקסלרוד, צלם ראינוע שהיה קרוב של אסתר סגל, עם רעיון להפקת סרט הראינוע העברי הראשון. לאחר שסגל השתכנע כי אקסלרוד יודע לצלם, הקימו השניים ביחד סטודיו לצילום בשם "מולדת". הסטודיו הפיק סרטי תעודה (הקרנבלים והעדלאידעות של תל אביב) וסרטי פרסומת.
כשרכש הסטודיו מספיק ניסיון, הוחלט להתחיל לצלם את הסרט שהציע אקסלרוד. עלילת הסרט, "החלוץ", תיארה את חייו של חלוץ רעב ללחם הפוגש בת איכר יפהפייה ומגשים את חלומותיו. את הפקת הסרט מימן סגל, נתן אקסלרוד היה הצלם והבמאי היה אלכסנדר פן. הסרט צולם ברחובות, ולכן סגל, שהיה עסוק בעבודתו כמתרגם, לא צפה בהתקדמותו. משהתפנה והגיע יום אחד לאתר הצילומים, התברר לו כי הצוות שהיה צריך לצלם את בת האיכר רוכבת על סוסה אצילה, מצלם אותה על סוסת עבודה בהיריון מתקדם. חוסר הרצינות שראה הרתיח אותו והוא החליט להפסיק את הצילומים של מה שאמור היה להיות הסרט העברי הראשון (לתואר הזה זכה "עודד הנודד" של אקסלרוד). מן הסרט נותרו 25 דקות של צילום, שעלו באש בדליקה שהייתה במשרדו של סגל ב-1965.
הסטודיו "מולדת" המשיך לעבוד בהכנת סרטי תעודה (למשל, סרט תיעודי שתיעד את הקמת נתניה ואחר שתיעד הנחת צינור נפט בחיפה).
ב-1933 ירושלים סגל קיבל את נציגות העיתון "שיקגו דיילי ניוז" בארץ וצילם על פי דרישתו אירועים שונים (כגון ביקור נסיכה מאנגליה וישיבת הוועד הערבי העליון).
בשנת 1934 ירושלים סגל ונתן אקסלרוד החליטו להיפרד, והסטודיו "מולדת" נסגר.
עבודתו כמתרגם סרטים
סגל המשיך לעבוד כמפיץ סרטים ובעיקר כמתרגם. בשנת 1954 נפתחה בארץ מעבדה ראשונה לתרגום בגוף הסרט בשם "קן-פילם". סגל העביר להם תרגומים להדפסה ובמקביל הכין את אותו התרגום בשיטה הקודמת של סרט בצד. למרות יתרונותיו הברורים של התרגום בגוף הסרט (חיסכון בכוח אדם ודיוק), פיתח סגל במשך 19 שנה בעזרת המהנדס וולטר ליסנר פטנט שיגרום לתרגום הסרט בצד לרוץ באופן סינכרוני עם הסרט. הפטנט אמור היה לפתור את הבעיות העיקריות בשיטה זו ובמקביל איפשר את מכירת הסרטים המשומשים, שלא "התקלקלו" עקב התרגום בגוף הסרט למדינות אחרות (למדינות ערב, למשל). הרעיון לא מומש בשל הצורך להתאים את הפטנט בנפרד לכל אחת ממכונות ההקרנה. בסופו של דבר, הקים סגל בעצמו מעבדה לביצוע תרגומים בגוף הסרט, בשם "ניב אור", וסגר אותה לאחר שמצא כי אינו מסוגל גם לנהל את המעבדה וגם לבצע תרגומים, והחליט להתרכז בתרגומים בלבד.
סגל המשיך לעסוק בתרגום עד לשנותיו האחרונות כשבתו דבירה הייתה לעוזרתו הנאמנה. הכתובית שפתחה את רוב הסרטים שהוקרנו בישראל עד שנות ה-80 – "תרגום: ירושלים סגל (תל אביב)" – הפכה להיות סמלו המסחרי. לפי חשבונו של ירושלים סגל, הוא תרגם 9,000 סרטים מתוך 14,000 שראה בימי חייו.
אנקור כסוף
אנקור כסוף הוא טיל מטרה לדימוי טיל קרקע-קרקע, מפיתוח וייצור רפאל - מערכות לחימה מתקדמות. הטיל מיועד לשיגור ממטוס ומדמה בטיסתו טיל בליסטי.
טיל המטרה "אנקור כסוף", כקודמו, "אנקור כחול", מיוצר ברישיון בארצות הברית על ידי חברת ריית'און, בשיתוף חברת רפאל.
הטיל "אנקור כסוף" גדול יותר ומתקדם יותר מהטיל "אנקור כחול", ובין היתר מאפשר דימוי של מסלולי חדירה שונים המדמים תמרון של טיל בליסטי תוקף. ניתן לצייד טיל זה בראש קרבי הממולא בחומר נפץ, לשם הגברת הריאליסטיות של ניסויי יירוט. על פי נתוני היצרן, מיועד הטיל אנקור כסוף לדמות טילים בליסטיים שונים, לרבות טילי שיהאב וסקאד, כחלק מניסויי הטיל נגד טילים "חץ 3".
ב-3 בספטמבר 2013 נערך ניסוי בטיל, שנקלט על ידי תחנות התרעה רוסיות.
הסטרנד
סטרנד (באנגלית: Strand) הוא רחוב מפורסם בלונדון שבאנגליה, המקשר בין כיכר טרפלגר לרחוב פליט ולסיטי של לונדון. הרחוב מכונה בדרך כלל הסטרנד אף ששמו הוא רק סטרנד.
הרחוב מתפתל מכיכר טרפלגר בווסטמינסטר, לאורך העיקול של נהר התמזה עד לפתח הסיטי בקרבת טמפל בר.
מקור השם "סטרנד" במילה הנורדית העתיקה "חוף" - עד הקמת האמבנקמנט, הרציפים לאורך התמזה, עבר רחוב סטרנד לאורך גדת הנהר.
אזור זה של לונדון היה מיושב החל מהתקופה הסקסונית. בימי הביניים התגוררו תושבים רבים מחוץ לחומת הסיטי, שהייתה המרכז המסחרי, על הדרך המובילה ממנה לווסטמינסטר, שהייתה המרכז הפוליטי.
הסטרנד במקומות אחרים בעולם
בהשפעת הבירה הבריטית נקראו רחובות ראשיים בערים נוספות ברחבי האימפריה באותו השם, בעיקר בערים שאפתניות שתוכננו, נבנו ונסללו בקולוניות השונות. כך, לדוגמה, ישנו הסטרנד בכלכתה ובניו דלהי שבהודו. כן אפשר למצוא את הסטרנד גם בינגון (לשעבר רנגון), בירת מיאנמר (לשעבר בורמה) ובמקומות נוספים באימפריה לשעבר.
נובי מיר
נובי מיר (ברוסית: Но́вый Ми́р, מילולית: "עולם חדש") הוא ירחון ספרותי שראה אור בברית המועצות וברוסיה שלאחר התפרקות ברית המועצות. הירחון נודע בקו הליברלי שלו, שלא היסס למתוח ביקורת על השלטונות ולאתגר את גבולות חופש הביטוי.
היסטוריה
הירחון נוסד בשנת 1925. שמו ניתן כהמשכיות וקריאת תיגר לשמות הירחונים הספרותיים "מיר בוז'י" ("עולם האלוהים"; ראה אור בשנים 1892-1906) ו"סוברמני מיר" ("עולם העכשיו"; 1906-1917). בתחילה שמר הירחון על נאמנות לקווי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1950 התמנה אלכסנדר טברדובסקי לעורכו הראשי של הירחון. מיד לאחר מות סטלין החל לפרסם בירחון דברי ביקורת במסגרת ספרותית. ב-1954 אולץ להתפטר. אולם ב-1958, עם ההפשרה של חרושצ'וב, הושב לתפקידו. החל מאותה עת הפך הירחון לבמה לפרסומים ביקורתיים, שאיתגרו את גבולות חופש הביטוי. המגמה הגיעה לשיא ב-1962 עם פרסום הנובלה "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'" מאת אלכסנדר סולז'ניצין, שתיאר חיים בגולאג. מגמה זו נמשכה עד 1970, אז אולץ טברדובסקי להתפטר מתפקיד העורך.
בעת הפרסטרויקה גיבש הירחון קו ביקורתי ביותר נגד מוסדות המדינה והמפלגה, כולל מתיחת ביקורת על מיכאיל גורבצ'וב. כן התפרסמו בו לראשונה יצירות אנטי-סובייטיות בולטות של כותבים כג'ורג' אורוול, יוסף ברודסקי, בוריס פסטרנק וולדימיר נבוקוב.
יחסי מרוקו–צ'כיה
יחסי מרוקו–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת מרוקו לבין הרפובליקה הצ'כית.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1947, ובשנת 2007 הן חגגו 60 שנה ליחסים הדיפלומטיים. ראש ממשלת צ'כיה מירק טופולנק ביקר במרוקו בפברואר 2006. ב-4–5 בדצמבר 2018 ראש ממשלת צ'כיה אנדריי באביש ביקר במרוקו, שם פגש את ראש ממשלת מרוקו, סגן נשיא לשכת המייעצים, נשיא בית הנבחרים, ופתח פורום עסקי. ליוותה אותו שרת התעשייה והמסחר מרתה נובאקובה ומשלחת עסקים גדולה.
יחסי סחר
בשנת 2017 היצוא הצ'כי למרוקו הסתכם ב-316.8 מיליון דולר, ואילו היבוא הסתכם ב-181 מיליון דולר. לדברי ראש הממשלה באביש, ההזדמנויות העיקריות להמשך פיתוח הן בעיקר בתחומי האנרגיה, הרכב, תעשיות תעופה וביטחון, חקלאות, טכנולוגיות מזון ורפואה ותעשיית הכרייה.
עיר ובהלות
האלבום "עיר ובהלות" יצא כשנתיים לאחר אלבום האולפן הקודם של טסה, "סחרחורת". האלבום הופק על ידי טסה עצמו ועל ידי ניר מימון, וביצירתו השתתפו כותבים נוספים - מיכה שטרית, יהלי סובול והמשורר אלי אליהו, שכתב ופרסם ב-2011 את שיר הנושא של האלבום, "עיר ובהלות".
מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים - "גרמניה", "לשים ת'ראש", "בכינו טעינו" ו-"בן של אבא שלי". האלבום זכה לביקורות מהללות, ובעקבותיו זכה טסה בפרס אקו"ם ע"ש סשה ארגוב על הישג השנה למלחין לשנת 2014. בנימוקי השופטים נכתב:
דיוויזיית הלנדווהר העשירית (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית הלנדווהר העשירית (בגרמנית: 10. Landwehr-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-3 בפברואר 1915 בחזית המזרחית ולחמה שם בקרבות השונים עד שביתת הנשק שם, ובכלל זה הקרב השני על האגמים המזוריים, מתקפת אגם נארוץ' ומתקפת ברוסילוב. באמצע פברואר 1918 היא הועברה לחזית המערבית, שם לחמה בקרבות השונים, ובכלל זה הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, עד לפירוק הדיוויזיה ב-8 באוגוסט 1918 עקב אבדות כבדות.
טדי מזגה
טדי מזגה (בצרפתית: Teddy Mézague; נולד ב-27 במאי 1990) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם באררט ירוואן.
קריירה
מזגה התחיל את הקריירה שלו במונפלייה. בקיץ מזגה הושאל למרטיג לעונה אחת. ב-17 בפברואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד נים. בסיום העונה, מזגה חזר למונפלייה ושיחק לרוב בקבוצת המילואים.
ביולי מזגה חתם במוסקרון בה שיחק שנתיים.
ב-2 בפברואר 2019 מזגה חתם בהפועל רעננה מליגת העל. ב-24 בינואר 2020 חתם בברואה סטארה זאגורה הבולגרית.
בקיץ מזגה חתם באיופספור מהליגה הטורקית במדיה שיחק עד לסיום העונה.
במרץ חתם באררט ירוואן מליגת העל הארמנית
חיים אישיים
מזגה הוא אחיו הצעיר של ואלרי מזגה שחקנה לשעבר של נבחרת קמרון, אשר נפטר בנובמבר כתוצאה מדום לב.
הילאל אל-קודס
מועדון ספורט הילאל אל-קודס (בערבית: هلال القدس תעתיק מדויק: הִלַאלֶ אלְקֻדְס) היא קבוצת כדורגל ממזרח ירושלים, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. אגודת הספורט הילאל אל-קודס מפעילה גם קבוצות התעמלות, אגרוף, קרטה, שחיה, טניס שולחן, קבוצת צופים וחדר כושר. זו פעילות בה משתתפים מאות ילדים ובני נוער.
היסטוריה
אגודת הספורט הילאל אל-קודס הוקמה בשנת 1972, במטרה לארגן מסגרת חברתית ופעילות ספורטיבית לילדים וצעירים במזרח ירושלים. האגודה ממוקמת מצפון לעיר העתיקה סמוך למוזיאון רוקפלר. בשנים הראשונות פעלה בעיקר כמועדון פעילות לילדים הפעילה חוגי דרמה ותיאטרון. הפעילות הספורטבית החלה בשנת 1975, והוקמה קבוצת כדורגל חובבנית שהחלה לשחק בליגה המקומית במזרח ירושלים.
כאשר הוקמה ליגת העל הפלסטינית על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998 הצטרפה לליגה. החל מעונת 11–2010, מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, הקבוצה החלה לגייס תקציב של כחצי מיליון שקל לעונה ולהחתים שחקנים ומאמנים מקצועיים. לקבוצה הצטרפו מורד עליאן, תושב בית צפאפא, שהגיע מבית"ר שמשון תל אביב, מוחמד ג'מאל, תושב אום אל-פחם, שבעבר שיחק בהפועל פתח תקווה. ועלי חטיב תושב שפרעם, שבעבר שיחק בהפועל חיפה.
בעונת 12–2011, וצטרפו לקבוצה חוסאם אבו סלאח מבני סכנין, והמאמן סמיר עיסא, שאימן בעבר גם במכבי אחי נצרת. והקבוצה זכתה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית.
בשנת 2012 עבר להילאל אל-קודס רוברטו קטלאן (Roberto Kettlun), שחקן קבוצת פלסטינו מצ'ילה.
בינואר 2015 הצטרף לקבוצה אחמד סבע מלך שערי ליגת העל ב-2012, שכיכב במכבי נתניה.
בדצמבר 2015, קיימו ראשי הקבוצה פגישה עם נציגי בני סכנין במטרה ליצור שיתוף פעולה, שיכלול העברת שחקנים ומשחקי ידידות. כמו כן, החתימו את סלמן עמר, שבעבר שיחק בהפועל ירושלים כמאמן הקבוצה, לאחר פתיחה גרועה לעונה בה צברו רק שמונה נקודות ב-11 מחזורים. תחת הדרכתו של סלמן הקבוצה התאוששה וסימה במקום הרביעי, כמו כן הגיעה לגמר גביע פלסטין.
בעונת 18–2017, הצטרף לקבוצה אשרף רבאח מהפועל חדרה.
אצטדיון
הקבוצה משחקת באצטדיון פייסל חוסייני הנמצא סמוך לכביש 60 בתחומי הכפר א-ראם צפונית לירושלים. באצטדיון כ-12,500 מקומות ישיבה. האצטדיון נקרא על שם המנהיג הפלסטיני פייסל חוסייני ונחנך באוקטובר 2008.