cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כישוף באפריקה
טיקולושה (Thikoloshe)
בקרב האפריקאים (בעיקר משבט הקוזה) שחיים בדרום אפריקה (בעיקר בקייפטאון), מסופר על טיקולושה, שהיה יצור שעיר ומתועב, דומה לקוף וגודלו כשל ילד. ליצור זה היה איבר מין גדול מאוד, ישבן אחד ודיבור מעוות. הוא נהג להחזיק מקל בידו האחת, ובשנייה קמע קסם שגרם לו להיות בלתי נראה. נאמר שטיקולושה היה יונק מהמכשפה והיה מקיים איתה קשר מיני. הטיקולושה היה גונב בעיקר כסף וניסה לקיים יחסי מין עם נשים בזמן שנתן. כדי למנוע זאת נשים היו מגביהות את מיטתן או ישנות בתנוחות שונות כדי להקשות עליו. למרות שהאמונה היא שהטיקולושה היה מזיק בעיקרו, סיפורים עליו היו גם מלווים בצחוק. לטיקולושה הייתה התנהגות של ילד, ולמרות שהתנהגותו הייתה זדונית ומרושעת, הוא לעיתים נדירות גרם למוות.
סווטו (Soweto)
סווטו הוא היישוב העירוני השחור העיקרי בדרום אפריקה, נבנה למגורים עבור האנשים השחורים שעבדו ביוהנסבורג. בסווטו גרים אנשים ממגוון אתני רחב וממעמד כלכלי חברתי מגוון. האנשים שגרים בסווטו קוראים לעצמם "Sowetans", ומדברים בניב "Soweto Style" שמשלב חיבור בין מקורות אפריקאים, אירופיים ואמריקאים. האוכלוסייה בסווטו מונה בין 1 ל-4 מיליון איש. המקום נראה מצד אחד כעיר מלאה באנשים זרים, ומצד שני כמו מספר כפרים עם שכנים שמכירים זה את זה במשך דורות ומרכיבים קהילה סולידרית. הרשתות הללו של העיר מאפשרת לכישוף להתפתח במלוא עצמתו. כישוף הוא חלק מהיום יום בין אם זה מוזכר בבדיחות או רכילות. כישוף אינו נתפס באותה הצורה על ידי כל ה "Sowetans". חלק מתייחסים לכישוף בצורת רכילות, צחוק ואמירות זדון, אך יש שמתייחסים לכישוף כמקור לרוב הבעיות ובכובד ראש. עם סיום שלטון האפרטהייד, חלו שני שינויים מהותיים בחיי היומיום בסווטו. השינוי הראשון הוא שניתנו הזדמנויות פוליטיות בממשלה לאפריקאים והכלכלה נפתחה במהירות, דבר שהוביל להגדלת אי השוויון באוכלוסייה. אולם למרות שההזדמנויות גדלו, ההזדמנויות של השלטון הדמוקרטי לא התממשו עבור המעמד הבינוני השחור החדש ועבור רוב האוכלוסייה (שיעור האבטלה נשאר גבוה, אחוזי עוני ופשע גבוהים, מחוסרי דיור ועוד).
עבור אלו החיים בסווטו התנגדות לפחד ממכשפות יכולה להיות מאוד קשה. זה לא מפני שאנשים בורים או מאמינים באמונות טפלות, אלא בעיקר מכיוון שמראשית חייהם הם חיו במערכות יחסים עם אנשים בלתי נראים וכוחות סמויים לרוע, וקיימת מידה רבה של סבל וחוסר מזל שצריך לטפל בהם. כוחות הרשע הם רבים ומגוונים. לא פעם אנשים כושפו על ידי מכשפות ומוצאים עצמם נאבקים במשך כל חייהם להסיר את קללת הכישוף, מרפאים מסורתיים שנאבקים במשך שנים להסיר קללות כישוף מאנשים או מאזורים שונים במדינה ועוד. קיים מתח בין המדינה הדמוקרטית שהתפתחה בדרום אפריקה לבין כוחם הבלתי מעורער של המכשפות שמטילות אימתן על תושבים רבים בקרב אפריקה.
כישוף בגאנה
בקרב תושבי העיר אפוטו (Effutu) בדרום גאנה רווחת האמונה בכישוף, והאשמות כלפי מכשפות הן יחסית נדירות. אדם שמרגיש שהוא כושף עשוי לבקש הגנה מפני התוקף על ידי התייעצות עם כהן מסורתי (Okomfo), שייעץ בנוגע לתרופה כנגד הכישוף. רוב הכהנים מצמצמים את פעילותם במתן הגנה זו אבל יש כאלו שיכולים לעשות יותר מאשר רק להרתיע את המכשפות. התרופות של הכהנים נגד מכשפות הן חזקות מאוד, כך שמי שבא במגע איתן הופך לחולה ויכול להירפא מכך רק על ידי וידוי אצל הכומר. Tigare היא כת שנמצאת בחלק הצפוני של חוף השנהב שהגיחה במהלך הרבעון השני של המאה הנוכחית והגיעה לאפוטו סביב 1948. הכת היא מודרנית ועוסקת בכישוף. כיום ישנם שני סניפים של כת ה- Tigare שפועלים ב- Winneba, העיר הראשית של הצ'יף (המנהיג). חשיבותה של הכת פחתה בשנים האחרונות. רוב תושבי אפוטו מאמינים שכוחות הכישוף עוברים בירושה מההורים (האב כמו גם האם) ושהמכשפה בעיקר פועלת בשעות הלילה, כשהרוח שלה (Sunsum) עוזבת את גופה כשהיא ישנה. מורגש שלמכשפות בדרך כלל אין (או יש מעט) שליטה על הפעולות שהן עושות ושלעיתים הן היו רוצות להיפטר מהכוחות שלהן. טיפול במכשפות שרוצות להיפטר מהכוחות שלהן נעשה בדרך כלל על ידי כמרים מסורתיים או נביאים מקומיים ולוקח זמן רב. עלות הטיפול לרוב באחריות הבעל של המכשפה ובסיוע של שאר קרובי משפחה. לא כהני הדת ולא הנביאים המקומיים יכולים להבטיח ריפוי מלא ויעיל במקרים מסוג זה. הנביאים רואים בכישוף כעדות לכוחו של השטן לזהם את אלו שמחשבותיהם ולבבותיהם אינם טהורים. באמצעות גירוש שדים ניתן לסלק את הכוח, אך הוא עשוי לחזור אם האדם לא שומר על ההגנה הרוחנית שלו בצורה טובה ומספקת.
מרבית העוסקים במעשי כשפים הן נשים, ומקובל להאמין (זה נתמך על ידי הווידויים שלהן), שפעולות הכישוף שלהן הן תמיד הרסניות ואנטי חברתיות. בתוך הודאותיהן נטען לא פעם שהן גרמו למוות או מחלה של ילדים (בדרך כלל לילדיהן האישיים ולעיתים לילדי האחים או האחיות שלהן) באמצעות בליעה של הנשמה הרוחנית של הקורבן (Nkra). לעיתים רחוקות בעלים, סבים או הורים מוזכרים כמטרות כישוף על ידי מכשפות. לעומת זאת, ילדים שהם מכשפים או מכשפות נוטים לכלול כמעט את כל הקרובים שלהן (חברים, מכרים מבית הספר ועוד) כמטרות כישוף וקורבנות. בניגוד לכישוף ההרסני של נשים וילדים, הגברים המכשפים נחשבים למועילים מבחינה חברתית. רוב הגברים המכשפים נוטים לומר שהם מתנהגים כעורכי דין ומגנים על הקורבנות. מכשפות אפוטו מספרות שהן מחקות את התנועה של בעלי החיים כשהן מחפשות את הטרף שלהן (למשל באמצעות זחילה). הן יכולות גם להופיע בשמים עם אורות מהבהבים, ומדי פעם הן עשויות להפוך עצמן לכמעט בלתי נראות. המטרות של מכשפות אפוטו הן בעיקר ילדים, דבר אשר שונה מה"קורבן הטיפוסי" במדינות מזרח אפריקה. קורבנות של בעלים, דודים, הורים הם נדירים באפוטו. בעשורים האחרונים משוכנעים בגאנה כי הכישוף חדר לדרגים הגבוהים של הפוליטיקה הלאומית.
כישוף בקניה (בתקופה הקולוניאלית)
בקניה קיים חוק משנת 1925 שמגדיר את היחס המשפטי כלפי כישוף. בקניה כמו גם במדינות נוספות באפריקה כגון טנזניה ודרום אפריקה, הממשלה מתמודדת עם הדרישות של הציבור לפעולות אקטיביות יזומות כנגד מכשפות וכישוף (כגון חוקי לינץ'). בעשורים האחרונים כישוף חדר לתודעה הפוליטית והעממית, אך החוק עדיין מפגר מאחור. כישוף בקניה הקולוניאלית היה שונה מאירופה המודרנית וממרכז אפריקה. המכשפות הנאשמות לא היו תמיד נשים, קשישות, עניות ושוליות בחברה. חלקן היו חזקות ועשירות, בין היתר בגלל היותן מכשפות. בשונה ממדינות דרומיות באפריקה, המכשפות בקניה לרוב לא היו עפות באוויר וצורתן לא הייתה כשל חיה, אך הן בהחלט יכולות להרוג ולפגוע ביצורים חיים ולהפריע להתנהלות הטבע (על ידי הגבלת גשם למשל). המכשפות היו שונות מאנשים רגילים אך ההבדל היה פסיכולוגי. המכשפות בקניה נתפסו כנשים או גברים שבנפשותיהם היו כשלים אנושיים שמשכו אותם לכישוף ואפשרו להם להרוג ללא נקיפות מצפון. המכשפות נשפטו בחומרה והמנהגים תמכו בהריגתן או בגירושן. המכשפות הציבו אתגר מרכזי לסמכות הקולוניאלית של השלטון בקניה.
סיפור משנת 1930 מתאר שבאזור מרוחק במחוז ברינגו, הגיעו שלושה גברים לבקתה בשעת לילה ודפקו על הדלת. כשהדייר בבקתה פתח להם את דלתו, שניים מהגברים הכו אותו, ריסקו את הגולגולת שלו ולבסוף הרגו אותו. לאחר מכן הם עזבו ונטשו את הגופה בבקתה. מאוחר יותר אחד מהגברים (בשם לוקויגוט) נעצר וסיפר את המקרה. שלושת הגברים היו שלושה אחים והאדם שהם הרגו היה מכשף שהרג על ידי כישוף את שני אחיהם ואת האחיין שלהם. כדי לא למות גם, החליטו שלושת האחים להציל עצמם על ידי הריגת המכשף. אף על פי שלא היה ספק בסיפורו, הואשם לוקויגוט ברצח ונידון למוות. הערעור שהגיש נדחה אך ניצל מהתליין על ידי חנינה.
השלטון הקולוניאלי בקניה מעולם לא הצליח לפתור את הקונפליקטים בסוגיית הכישוף, מצד אחד קיימת אשמה מוסרית וחוקית ומצד שני קיים הרצון לשמור על הצדק, דרישות החוק והליך הוגן. סכסוכים היו בלתי נמנעים בכל מקום בו הושתתה מערכת משפטית זרה, וכישוף במיוחד הציב קשיים ייחודיים. הממשלה נאלצה לנקוט בצעדים כלפי שני הצדדים, המכשפות ואלו שהרגו את המכשפות. אלו שהרגו את המכשפות נתפסו כאיום על שלטון החוק והסדר הקולוניאלי. הריגתן של מכשפות חשודות הייתה אתגר לכוח המונופולי של השלטון הקולוניאלי בקניה. אם הממשלה הייתה מתייחסת להגנה מקומית ממכשפות כ"רצח פשוט", היא זו שהייתה צריכה לקחת על עצמה את המשימה להגן על הקהילה מפני מכשפות. החקיקה נגד כישוף הייתה בין היתר תולדה ישירה של הוראות העונשין נגד רצח. בעוד שלא היה קשה להעמיד לדין ולהרשיע את רוצחי המכשפות לפי החוק העונשין, היה זה יותר כדי להבטיח הרשעה לכישוף על פי החוק. בפועל מצב זה הוביל לכך שפעולות הממשלה נראו כתומכות ומגנות על המכשפות ולא על הקהילה.
פקודה כנגד פעולות הכישוף בקניה נחקקה לראשונה על ידי השלטון הקולוניאלי בשנת 1909, תוקנה בשנת 1918 ונוסחה מחדש בשנת 1925. הפקודה משנת 1909 התייחסה לשלוש עבירות פליליות. הראשונה מוזכרת בסעיף 2- "תביעה להיות מכשפה או להעמיד פנים בשימוש בכל סוג של כוח על טבעי למטרות רווח". העבירה השנייה מתוך סעיף 3 היא "לייעץ לאחרים כיצד להשתמש בכישוף או לספק מגוון אמצי התחזות של כישוף". העבירה השלישית מסעיף 4 היא "להשתמש באמצעים כדי לפגוע באדם או רכוש". העונשים המקסימליים לעבירות אלו היו בהתאמה, לסעיף 2 העונש המקסימלי הוא מאסר של שנה אחת, ולסעיפים 3 ו- 4 המאסר המקסימלי היה עד לעשר שנים. החסרונות הברורים של החוקים הללו התבהרו במהירות מכיוון שלפקודה חסרה הגדרה ברורה וברוב המקרים הפקודה נכשלה בניסיונה לבסס הוכחות הגיוניות למעשי הכישוף. מתוך כך החליטו לתקן את החוק בשנת 1918 וחידדו את ההגדרות שיובילו להוכחה משפטית ברורה יותר. במקום "מטרת רווח" שנכתבה בסעיף 2, נכתב "גרימת פחד, מטרד או פציעה". סעיף 4 חודד ל"פגיעה בראש, באדם או ברכוש". תיקון החוק הקל על העמדת המכשפות לדין וניסה לצמצם את הפגיעה באוכלוסייה.
החקיקה כנגד הכישוף בקניה נכשלה מתחילתה. שישה חודשים לאחר החקיקה דווח על שני מקרי רצח נוספים, ובמהלך התקופה הקולוניאלית הועלו לדין משפטים בקביעות, כאשר קהילות ויחידים בציבור החלו לחפש פתרונות משל עצמם למרות הפקודות של השלטון הקולוניאלי להביא את המקרים לבית המשפט. החקיקה בתחום לא הצליחה להרתיע מכשפות ולא הרגיעה את החרדה הציבורית שהצטברה. עם החרמת צורות ההתנגדות המקומיות נראה כי המכשפות בקניה פעלו עם פטור מענישה והתפארו בחסינותן. בהיעדר נתונים סטטיסטים, לא ניתן לדעת כמה מהן הגיעו בסופו של דבר לבית המשפט.
בשנת 1925 תיקון פקודת הכישוף שיקף את החששות שהיו לשלטון הקולוניאלי מסוגיית הכישוף ומרכזיותה שערערה את השלטון. עקב כך הממשלה החמירה את העונשים על עבירות בנושא כישוף ונקטה בפעולות נוספות כדי לאכוף את הסוגיה (הצמידה מעקב צמוד למכשפות, גירוש מהמדינה ועוד) .החל משנת 1933 ניתנה לשופטים המקומיים האפשרות לשפוט במקרי כישוף (עד אז תחום שיפוטם הוגבל בעיקר למקרים שעסקו בחוק והמנהג המקומי). התביעות המשפטיות לא היו רבות, ובתי המשפט האפריקאים המקומיים היו אלו שנשאו את הנטל העיקרי של החלת הפקודה. בתקופה זו היה ניסיון לשנות את החקיקה כך שתוכל לתת הגנה רבה יותר על אף מגבלותיה לאוכלוסייה המקומית. עם זאת, החוק לא הצליח להרתיע בצורה משמעותית את המכשפות והעניש בצורה יעילה למדי את אלו שהרגו אותן. כישוף אמנם היה חדש לבתי המשפט המקומיים אך הכרעה בסוגיות של רצח לא היו חדשים כלל, ולכן המקרים היו יחסית פשוטים לשפיטה (לעיתים רחוקות היו ויכוחים בנוגע לעובדות). היה מספר רב של נאשמים שקיבלו גזר דין מוות.
מהות הבעיה הייתה בחוסר ההתאמה בין כישוף (הן באמונה והן בפרקטיקה) לבין חוק המשפט האנגלי המקובל. שאלת "ההיגיון" עמדה במרכז הקושי בהעמדתם של רוצחים לדין. פקידים קולוניאליים התקשו לקבל את המציאות של אמונות אפריקאיות בקיומם של כוחות על- טבעיים. העבירות היו חייבות להיות מוכחות בבית המשפט על פי תקן ראיות שלא לקח בחשבון את האמונה האפריקאית שנתנה לפעולות את משמעותן. למרות כל אלו בבית המשפט העליון סירבו לשנות את פרשנותם לחוק.
כישוף בקמרון
גורם יוצא דופן שיכול להסביר את חוסנן של המכשפות בהקשרים מודרניים הוא קיומו של קשר מתמשך בין כישוף לקרבה משפחתית בחלקים רבים של אפריקה. צורת הכישוף מתוך הבית מתוארת כצורת הכישוף המסוכנת ביותר. בעיר דואלה בקמרון, בקרב אנשים שחיו בעיר במשך דורות, מקור התפתחות הכישוף צמח בתוך המשפחה. במקרים רבים כישוף מייצג את הצד האפל של קרבה משפחתית. כישוף משקף את הרעיון המפחיד שיש אלימות ותוקפנות נסתרת בתוך גבולות המשפחה, במקום בו אמור להיות אמון וסולידריות. בכל הקשור לכישוף פעמים רבות יש קושי בהבחנה בין טוב לרע, בין מוסרי ללא מוסרי. המשפחה באפריקה נותרה הבסיס לכל החיים החברתיים. אי אפשר לחיות בלי המשפחה, אך האינטימיות המשפחתית טומנת בחובה גם סכנה. רגשות של קנאה ותוקפנות קיימים גם בתוך התא המשפחתי שעליו צריך לסמוך, וזה מוביל לחוסר יציבות ולקושי בהתמודדות עם האיום הפנימי שהופך לאפל. הלחץ שמפעילה המדינה על מנת להתערב בענייני כישוף משתנה מאזור לאזור. מקרים של הרשעת מכשפות על ידי בתי משפט ממלכתיים הגיעו בעיקר מהפרובינציה המזרחית (חלק מבודד יחסית של אזור היער הדרומי, שנחשב לרוב כמקום שופע כישוף). עם זאת, גם באזורים אחרים של קמרון גובר הלחץ על המדינה להתערב בסוגיה זו.
"שח'ור ובח'ור"
השח'ור הוא המאגיה הערבית הצפון אפריקאית ודרכי פעולתו הם על ידי שינוי תנאי הסביבה של האנשים שהאדם שעוסק בכשפים מעוניין להרע להם. בצפון אפריקה היו נשים שעסקו בשח'ור והן היו מכונות "שח'רה". מבחינה תאורטית ישנה הבחנה בין שני סוגי כישוף: הראשון הוא השח'ור, שמתייחס בעיקר לתערובות של חומרים טמאים (למשל תערובת של שערות וציפורניים). הסוג השני נקרא "תאקף" שפירושו קשירה. כישוף זה מטרתו למנוע ממישהו להתאהב במישהי או לגרום להתאהבות. העולם הנשי המאגי היווה סוג של תפילה. מרבית הנשים לא הלכו לבית הכנסת ולבית הספר ולכן לא דיברו בשפת הקודש. ביטוין היה באמצעות הטקסים הללו בשפה הערבית. ה"בח'ור" פירושו שרפים שמהווים חומר לקטורת. הבחור מכיל בתוכו מספר טקסים למטרת טיהור, שמירה וטיפול, כגון טקס שמירה על הבית למניעת עין הרע וטקס למטרת ריפוי חולים או כששורר מצב לא טוב. הטקס מתנהל על ידי הליכה עם כד ובו קטורת שמפיצה עשן ברחבי החלל ובמהלכו אומרים משפטים כגון: "שלא יאונה לנו כל רע", שיהיו לנו חיים בריאים ומלאים בטוב" ועוד. טקס הבח'ור נפוץ בקרב יוצאי צפון אפריקה ומתקיים עד היום בקרב אוכלוסייה זו בישראל. טקסי הבחור בארץ יקרים מאוד ולכן מרביתם נערכים כחלק מטקסי סולחה שיכולים להימשך בין שעות לימים שלמים.
הכישוף בקהילות היהודיות בתוניסיה
טובי צביה במאמרה מתארת את עולמה של האישה בקהילות היהודיות בדרום תוניסיה במחצית הראשונה של המאה ה-20. לטענתה העולם הרפואי של הנשים סבב סביב הדת. הגברים היו אחראים על הדת הפורמלית בעוד הנשים יצרו דת שהיא "נשית", "ביתית" (נותנת ביטוי לעולם ולהתנסות החיים הנשית) והכילה בתוכה אמונות עממיות. טובי מתייחסת לשלושה סוגי נשים מרפאות שהיו בתוניסיה. הראשונה מכונה "סחארה" והיא העוסקת בכישוף. השנייה מכונה "דגאזה" והיא מגדת עתידות (בעיקר בנושאי חתונה, פרנסה ועוד). השלישית נקראת "לואדה" והיא אמונה על טקסי הסרת עין הרע ותפקידה הוא של מרפאה. במהלך הטקס נאמרות תפילות לחש. הלואדה מבצעת שני טקסים, הראשון הוא טקס באמצעות גרגירי מלח והשני הוא טקס עם שימוש בצעיף או מטפחת ששייכים לחולה (ואת הצעיף/ מטפחת הייתה הלואדה מסובבת מעל לראשו של החולה). נוסף לפעולות אלו היו פעולות מאגיות להשגת אהבה על ידי תפילות לחש ששימשו את הנשים להשגת אהבה של בעל או של גבר אחר שחשקו בו. טקסי האהבה מגוונים וביניהם היו טקסים למטרת זירוז הבאתו של בן זוג לנערה צעירה ועוד.
פולחן נוסף שנפוץ היה בצפון אפריקה בפרט הוא ה"תקאן". מנהג זה קיים עד היום והשימוש הנפוץ בו מיועד לשמירת בתולי הנערה לפני החתונה. על אף המסורתיות הרבה והעובדה שהנשים כמעט ולא יצאו מבתיהן, קיומו של מנהג זה היה חשוב ומשמעותי. קיום התקאף לפני החתונה מיועד לשמור על בני הזוג מכל כישוף, למנוע מהם לקיים יחסי מין לפני החתונה ולמנוע מאויבים לפגוע בבני הזוג.
היחס לכישוף ביהדות מרוקו
ספרות המאגיה מהמאה החמש עשרה ואילך מתארת סוגי שדים ודרכים להילחם בהם או לפייסם. החיבור המפורסם בקרב העוסקים במאגיה הוא "מפתח שלמה", שככל הנראה נכתב בספרד לפני המאה החמש עשרה, אך הוא מתייחס לשלמה המלך. בכתב היד הקדום ביותר של ספר זה, מוזכר השד "מימון השחור בארץ המערב" (ארץ המערב= צפון אפריקה). השד מציג עצמו בספר זה: "אני פלוני מימון הגדול אשר בידי מפתחות המלבושים והאוצרות". על פי כתב היד שכנראה הגיע ממרוקו מהמאה השש עשרה, ערכו סעודה למלך מימון ולבת זוגו, שנקראה "מימונה".
במשך דורות רבים חוגגים יהודי מרוקו את חג ה"מימונה" באסרו-חג של פסח. אחת הסיבות שחוגגים את המימונה היא למטרת חגיגה לכבוד מימון, מלך גדול ממלכי השדים. מתוך ספרו של רבי אליהו בעל שם, "תולדות אדם": "...כל רוח רע ופגע רע ומקרה רע, כל מה שהפה יוכל לדבר והלב לחשוב הן מחמת כישוף או מחמת עין הרע.. הן מכת אשמדאי הזקן.. הן מכת מימון בן נח הן מכת לילית... כולם יתרחקו מן האיש פלוני.. ומעתה ועד עולם אמן סלה". רבי אליהו בעל שם וספרו מקורם באשכנז, אך מימון מלך השדים היה גדול ומפורסם מאשכנז ועד לתימן, ומקורו בצפון אפריקה. הידיעות עליו הגיעו לאשכנז דרך מקובלים מספרד. הכרת שמות השדים, פעולותיהם ודרכי המלחמה בהם נתפסה כפיקוח נפש. מסופר על מימון שטבעו הוא "להוליד מחלוקות ושנאה ומחשבות רעות, ולתת עופרת כפי החפץ להרוג מי שיהיה להאביד".
הדרכים להילחם בשדים המזיקים היו באמצעות מלחמה בהם על ידי שמות וצירופי שמות קדושים, על ידי השבעות ועל ידי היכרויות עם נקודות התורפה שלהם. בדרך זו הלכו החכמים, הצדיקים והקדושים. הדרך הנוספת להילחם בשדים הייתה באמצעות שידולם ופיוסם. בדרך זו הלכו לרוב פשוטי העם, ובייחוד הנשים (עד ימינו). אחד המנהגים לפיוס השדים היה עריכת סעודה עבורם וזה היה נפוץ בקרב יהודים ונכרים בימי הביניים. יוצאי ספרד היו מכנים פעולה זו בשם "אינדולקו" שפירושה המתקה (לשדים). אחת הדוגמאות לעריכת השולחן לסעודה למטרת פיוס השדים היא חגיגת המימונה, שהייתה נהוגה אצל יהודי מרוקו ונפוצה עד היום.
2020 במלאווי
ערך זה מפרט אירועים משנת 2020 במלאווי.
אירועים
מתמשך – מגפת הקורונה במלאווי
שנות ה-40 של המאה ה-16
שנות ה-40 של המאה ה-16 היו העשור החמישי של המאה ה-16, החלו ב-1 בינואר 1540 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1549.
איירה ברלין
איירה ברלין (באנגלית: Ira Berlin; 27 במאי 1941 – 5 ביוני 2018 ) היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מרילנד, ונשיא לשעבר של ארגון ההיסטוריונים האמריקאים.
ביוגרפיה
ברלין גדל בברונקס, ניו יורק, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון בשנת 1970. הוא כתב על ההיסטוריה האמריקאית ועל העולם האטלנטי במאות ה-18 וה-19. ברלין התמקד במיוחד בתולדות העבדות בארצות הברית. ספרו הראשון, עבדים ללא אדונים: השחור החופשי בדרום שלפני המלחמה (Slaves Without Masters: The Free Negro in the Antebellum South; 1974), זכה בפרס ספר הביכורים הטוב ביותר מטעם האגודה ההיסטורית הלאומית.
עבודתו של ברלין עוסקת במה שכינה "המגוון המדהים" בחיי העבדים האפרו-אמריקאים. לטענתו, המגוון הזה ניכר במיוחד בממדים של מרחב וזמן. בספרו אלפים רבים נעלמו מ-1998, הדן בהיסטוריה של העבדות בצפון אמריקה במאה ה-18, מבחין ברלין בין ארבעה אזורים וצורות העבדות שהתקיימו בהם: צ'ספיק, מחוזות הפנים (Lowcountry) בדרום קרוליינה, ג'ורג'יה, עמק המיסיסיפי התחתון, והצפון. בכל אחד מהאזורים הללו מבחין ברלין בשלושה "דורות", ומדגיש שינויים לאורך זמן. ברלין טוען כי להבדלי מרחב וזמן במאתיים השנים הראשונות של העבדות בצפון אמריקה היו השלכות חשובות על התרבות והחברה האפרו-אמריקאית.
ברלין ייסד את פרויקט החברה הדרומית והעבדים המשוחררים (Freedmen and Southern Society Project) ושימש כמנהל עד 1991. במסגרת הפרויקט יצא לאור חיבור רב-כרכים, חופש: היסטוריה דוקומנטרית של האמנציפציה". הפרויקט זכה פעמיים בפרס תומאס ג'פרסון של האגודה להיסטוריה של הממשלה הפדרלית, וכן בפרס ג'יי פרנקלין ג'יימסון של האגודה ההיסטורית האמריקאית על הישגי מערכת יוצאת דופן (אוקטובר 1999). ברלין נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2004.
בשנת 2003 היה ברלין היועץ הראשי לסרט התיעודי של HBO Unchained Memories (זכרונות משוחררים מכבלים). בשנת 2007 היה חוקר ומייעץ לסרט התיעודי של PBS, Prince Among Slaves(נסיך בין עבדים), שהופק על ידי Unity Productions Foundation (קרן יוניטי הפקות).
יוסף לייפר
רבי יוסף לייפר (אייר ה'תרנ"א – ט"ו באדר ה'תשכ"ו; ) היה האדמו"ר הראשון מפיטסבורג. מכונה הצדקת יוסף על שם ספרו.
ביוגרפיה
שלח שלשה מבניו ללמוד בישיבות אירופה, שניים מהם נספו בשואה.
מקיץ ה'תשכ"ה החלה בריאותו להידרדר והוא אושפז בבית חולים בדנוור, סמוך לבית בתו לאה טברסקי. בפורים ה'תשכ"ו חלה החמרה במצבו, ובשושן פורים נפטר. ארונו הובא ארצה בי"ח באדר לקבורה בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
דברי תורתו נדפסו בספר 'צדקת יוסף'.
רוני פרדקין
רוני פרדקין הוא אתלט פאראלימפי לשעבר וחבר נבחרת ישראל בכדורעף נכים.
ביוגרפיה
פרדקין, קטוע רגל, התחרה באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק. הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק 2.49 מטר ובמדליית כסף בקפיצה לגובה 1.59 מטר.
היה חבר נבחרת כדורעף נכים ואיתה זכה במדליות זהב באולימפיאדות הנכים בשנים 1976, 1980, 1984 ובמדליית כסף ב-1988.
פרדקין הוא מנכ"ל חברה לייצור וסתי טמפרטורה. מתגורר בקנדה, נשוי ואב לשניים.
כאפיסא
כאפיסא (בפרסית/דארי/פשטו: کاپیسا) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם דרומית-מזרחית למרכז המדינה בתוך רכס הרי הינדו-כוש. בירת המחוז היא העיר מחמוד-י ראקי. שטחו של המחוז 1,842 קילומטרים רבועים, משמע שזהו המחוז הקטן ביותר באפגניסטן. אוכלוסיית המחוז מונה 441,000 איש נכון לרישום משנת 2015. המחוז ממוקם מצפון לבירת המדינה קאבול.
גאוגרפיה
כאפיסא הוא בין המחוזות המרכזיים של אפגניסטן. הוא מוקף במחוזות פנג'שיר מצפון לו, פרוואן ממערב לו, קאבול ולגמן מדרום לו, ואילו לגמאן ממוקמת גם ממזרח לו. מחמוד ראקי היא בירת המחוז, הממוקמת 65 קילומטרים מצפון לקאבול. גובהו הממוצע של המחוז 1,500 מטר מעל פני הים. ענבים ורימונים הם פירות המיוצרים בשפע במחוז ודרכה הם מיוצאים למדינות אחרות.
המחוז זוכה לגשם שנתי הנמדד בין 300 ל-400 מיליליטר בממוצע בעוד שהטמפרטורה בקיץ בעה בין 25 ל-45 מעלות צלזיוס. לתושבי כאפיסא שטח מישורי קטן המתאים לחקלאות מכיוון שההרים מתפרשים על רוב המחוז. מהגידולים שכן מתפתחים במחוז יש חיטה, שעועית ותירס. פירות כמו רימונים, ענבים, אגוזים משמשים כעצם האחורית של כלכלת המחוז.
אוכלוסייה
אוכלוסיית המחוז מחולקת מבחינה אתנית בעיקר בין הקבוצות הגדולות של טג'יקים, פשטונים ונוריסטנים. מעל 1,100 פרויקטים של סיוע מחוזי מתוכננים באזור עם מעל 17 מיליון דולר אמריקני בעלויות מתוכננות. במחוז ישנם 99 מוסדות חינוך (בהם אוניברסיטה אחת) ו-32 אחוז מכלל האוכלוסייה יודעים אוריינות. ישנם 2 בתי חולים מחוזיים ו-35 קופות חולים.
ביטחון
שלוש נפות במחוז כאפיסא הם שדה קרב בין כוחות הממשלה האפגנית למורדים וארגוני טרור, הגדול שבהם הוא הטליבאן. ארבע הנפות האחרות נמצאות בשליטה מלאה של הממשלה האפגנית. 81 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.4 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות מספר פעולות שבוצעו על ידי כוחות ממשלה, בתמיכת ארצות הברית, בעיקר בנפות טאגאב וניג'ראב בשנת 2018 ובתחילת 2019, מה שהביא להשבת כמה כפרים משליטת הטליבאן בינואר 2019.
תועדו 139 נפגעים אזרחיים (39 הרוגים ו-100 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 29 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 38% בהשוואה לשנת 2017. הסיבות המובילות לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות בשטחים מיושבים ואחריהם התקפות אוויריות והטלת מטעני חבלה. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 890 אנשים ממחוז כאפיסא, רובם הועברו למקומות אחרים בתוך המחוז או למחוזות שכנים.
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז כאפיסא ואוכלוסייתן.
רחל לנדאו
רחל לנדאו (10 בנובמבר 1938 – 9 בדצמבר 2004) הייתה פרופסור לבלשנות עברית שעסקה בין היתר בתחומי רטוריקה וחקר השיח. תקופת פעילותה הייתה משנת 1965 עד פברואר 1998.
ביוגרפיה
רחל לנדאו נולדה בסגד, הונגריה, לאביה שמחה שהיה מו"צ בקבוצה האורתודוקסית בקהילת סגד, ולאמה מלכה רייזל. משפחתה הייתה משפחה חרדית ציונית. בגיל חמש נלקחה לגטו, ועשתה כמחצית השנה במחנה עבודה באוסטריה וחצי שנה במחנות הריכוז בברגן בלזן וטרזיינשטט. ב-1945, לאחר השחרור על ידי הצבא הרוסי, כשהתברר שאביה נרצח, הועברה למוסדות ילדים בדסק ובמטיאשפלד, ולאחר מכן במחנות שארית הפליטה בגרמניה בלייפהיים ובאשאו. עלתה לארץ ישראל באפריל 1947 באוניית המעפילים "תיאודור הרצל", שנתפסה על ידי הבריטים והועברה לקפריסין, שם שהתה לנדאו כשנה ורבע.
בישראל למדה בבית הספר היסודי בפרדס חנה ובבית הספר התיכון ישורון בפתח תקווה. מייד בסיום התיכון יצאה לעבוד בהוראה ונשלחה ליישובי ספר: עלמה וכרם בן זמרה שבגליל. לאחר מכן בכפר חסידים, ברמלה ובתיכון בשפיר. במקביל לעבודת ההוראה למדה באוניברסיטת בר-אילן. ממוריה הבולטים, פרופסור חיים רבין, שהיה המנחה שלה לדוקטורט. מאוחר יותר עסקה בהוראה אקדמית. רוב שנות ההוראה היו במחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן בניקוד, בתחביר, בסמנטיקה ובחקר השיח.
אחיה, דב לנדאו, היה פרופסור לספרות עברית ולספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, חוקר תרבות ואיש חינוך והוראה.
משה אזר
משה אזר (כ"ג בניסן תרצ"ד, 8 באפריל 1934 – ט"ז בחשוון תשע"ג, 1 בנובמבר 2012) היה פרופסור בחוג ללשון העברית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
משה אזר נולד בבריסל ב-8 באפריל 1934, ועלה ארצה בנובמבר 1944. בשנים 1954–1958 למד בישיבת מרכז הרב. בשנים 1956–1959 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בלשון עברית ובפילוסופיה ולתואר שני בלשון עברית. את התואר השלישי בבלשנות כללית עשה באוניברסיטת ננסי שבצרפת, ובשנת 1969 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "ניתוח מורפולוגי אוטומטי של המילים במקרא".
אזר היה פרופסור אמריטוס בחוג ללשון העברית באוניברסיטת חיפה, שבה לימד החל מ-1969. בחלק מהשנים כיהן כראש החוג, וכן מילא תפקידים שונים במִנהל האקדמי של האוניברסיטה.
משנת 1974 היה חבר במערכת כתב העת "בלשנות עברית". היה גם חבר האיגוד הארצי והבין-לאומי לבלשנות שימושית, חבר האיגוד האירופי ללקסיקוגרפיה וחבר האיגוד העולמי לארגומנטציה.
בשנת 1983 נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית, ובשנת 1993 נבחר לחבר מלא. הוא כיהן בה כיו"ר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה וכיו"ר ועדת הפרסומים.
תחומי המחקר העיקריים שלו היו התחביר והסמנטיקה של העברית לתקופותיה השונות, ניתוח השיח ופרשנות לשונית-פרגמטית של טקסטים משפטיים.
משפחתו
היה נשוי ואב לשלושה, והתגורר בחיפה.
בית הנבחרים של העם
בית הנבחרים של העם (בפשטו: دَ افغانستان ولسي جرګه, מילולית: דה אפגניסן וולסי ג'ירגה), היה הבית התחתון של האספה הלאומית של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן, לצד בית הזקנים העליון.
בית הנבחרים של העם היה בית המחוקקים העיקרי במערכת האפגנית, בדומה לנהוג בפרלמנט הבריטי. בבית הנבחרים כהנו 250 נציגים, כשבחוקה נקבע כי לפחות 68 מהם יהיו נשים. הבחירות היו בחירות אזוריות ונקבעו להתקיים מדי חמש שנים. בני אומת הקוצ'י הנוודים בחרו 10 נציגים באמצעות מחוז בחירה לאומי אחד.
היסטוריה
בית הנבחרים נוצר ב-1931, כשמוחמד נאדיר שאה, מלך אפגניסטן העניק לארצו חוקה בה נקבעה אפגניסטן כמונרכיה חוקתית עם פרלמנט בן שני בתים. הפרלמנט התכנס באופן יציב עד להדחת מלך אפגניסטן מוחמד זאהיר שאה על ידי ראש הממשלה מוחמד דאוד ח'אן ב-1973 והקמת רפובליקת אפגניסטן.
בעקבות יציאת ברית המועצות מאפגניסטן ב-1988, התכנס הפלמנט מחדש, אך לאחר נפילת משטר מוחמד נג'יבוללה ב-1992 הושעה פעילותו שוב.
לאחר פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001, נעשו נסיונות להקים את הפרלמנט מחדש, וב-2005 נערכו בחירות לבתי הנבחרים.
בחירות
הבחירות הראשונות לבית הנבחרים של העם נערכו בספטמבר 2005, ארבע שנים לאחר נפילת משטר הטליבאן, בפיקוח בינלאומי (בעיקר של האו"ם ונאט"ו).
הבחירות הבאות לבית הנבחרים נערכו ב-18 בספטמבר 2010. הבחירות הבאות, שהיו אמורות להתקיים ב-15 באוקטובר 2016, אך נדחו ל-7 ביולי 2018, ולאחר מכן שוב ל-20 באוקטובר. הפרלמנט הושבע על ידי נשיא אפגניסטן אשרף גאני ב-26 באפריל 2019.
בית הנבחרים התפזר למעשה כאשר הטליבאן השתלט על קאבול ב-15 באוגוסט 2021. הטליבאן לא כלל את בית הנבחרים וכמה סוכנויות אחרות של הממשלה לשעבר בתקציב הלאומי הראשון שלו במאי 2022. דובר הממשלה אמר כי בשל המשבר הפיננסי, רק סוכנויות פעילות נכללו בתקציב, ואלה שלא נכללו - פורקו, אך ציין כי ניתן יהיה להקימן מחדש "במידת הצורך".
עונת 1998/1999 ב-NBA
עונת 1998/1999 היא העונה ה-53 של ליגת ה-NBA. בעקבות שביתת שחקנים התעכבה תחילת העונה והיא החלה רק ב-5 בפברואר 1999. בעונה המקוצרת שיחקה כל קבוצה 50 משחקים בלבד במהלך העונה הסדירה ומשחק האולסטאר בוטל. העונה הסתיימה כשסן אנטוניו ספרס זכתה בתואר האליפות הראשון שלה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את ניו יורק ניקס בתוצאה 1–4. טים דאנקן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד במהלך הסדרה של 27.4 נקודות, 14.0 ריבאונדים ו-2.2 חסימות למשחק. ניו יורק ניקס הגיעה למעמד הגמר למרות שהייתה מדורגת רק במקום השמיני במזרח ובכך הפכה לראשונה לעשות זאת והיחידה עד לשנת 2023, בה עשתה זאת מיאמי היט. ל-MVP של העונה הסדירה נבחר קארל מלון מיוטה ג'אז, בפעם השנייה בקריירה, שקלע 23.8 נקודות בממוצע למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (37-13, זהה למאזנה של סן אנטוניו שדורגה מעל יוטה בשל יתרון במפגשים הישירים בין הקבוצות).
דראפט 1998
הדראפט בשנה זו התקיים ב-24 ביוני 1998 בג'נרל מוטורס פלייס, אולמה הביתי של ונקובר גריזליס. בהגרלה (לוטרי) זכו הלוס אנג'לס קליפרס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את מייקל אולווקנדי היישר מהתיכון, לאחר שוויתר על לימודים במכללה. אולווקנדי הציג יכולת חלשה מאוד ב-NBA ונחשב בעיני רבים לאחת הבחירות המאכזבות ביותר בתולדות הדראפט. בדראפט 1998 נבחרו בסך הכל חמישה שחקנים שהשתתפו במשחק האולסטאר - אנטואן ג'יימיסון (בחירה רביעית), וינס קרטר שזכה בתואר רוקי העונה (5), דירק נוביצקי (9), פול פירס (10) ורשארד לואיס (32), בנוסף לבראד מילר שלא נבחר בדראפט. שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את מייק ביבי (בחירה שנייה), ג'ייסון ויליאמס (7), לארי יוז (8), בונזי ולס (11), ריקי דייוויס (21), אל הרינגטון (25), נאזי מוחמד (29), רייפר אלסטון (39) וקטינו מובלי (41).
פלייאוף 1999
סגל האלופה, סן אנטוניו ספרס: טים דאנקן, דייוויד רובינסון, אייברי ג'ונסון, שון אליוט, מריו אלי, ג'ארן ג'קסון, מליק רוז, ג'רום קרסי, אנטוניו דניאלס, סטיב קר, ויל פרדו וג'רארד קינג (אנדרו גייז וברנדון ויליאמס נכללו בסגל אך לא השתתפו בפלייאוף).מאמן ראשי: גרג פופוביץ'.
פיגוע הירי בעפולה
פיגוע הירי בעפולה היה פיגוע ירי שהתרחש בבוקר 27 בנובמבר 2001, בו שני מחבלים ירו אל עבר תחנת אוטובוס בעפולה ליד התחנה המרכזית בעיר. בפיגוע נרצחו שני ישראלים, ונפצעו כ-50 אנשים.
עבד א-רחמאן פאוזי
עבד א-רחמאן פאוזי (בערבית: عبد الرحمن فوزي; 11 באוגוסט 1909 – 16 באוקטובר 1988) היה כדורגלן ומאמן מצרי, ששיחק בעמדת הכנף בקישור.
ביוגרפיה
במדי הנבחרת המצרית שיחק במונדיאל 1934 כשהוא עזר להם לעלות לטורניר לאחר שלקח חלק בניצחון 1–4 על ישראל במגרש תמרים שבתל אביב בשלב המוקדמות. בטורניר עצמו כבש צמד כולל שער שנפסל נגד הונגריה בשלב שמינית הגמר, שלא עזר ונבחרתו הפסידה בסיום המשחק 4–2. בתגובה לפסילת השער של פאוזי התלונן שוער נבחרתו באותו זמן, מוסטפא מנסור, כשאמר: "כשהמשחק היה בתוצאה 2–2 חבר נבחרתי פאוזי לקח את הכדור ממרכז המגרש ועבר את כל השחקנים ההונגרים בשביל לכבוש את השער השלישי והיתרון, אך השופט פסל את השער בטענת נבדל!". עם שערים אילו היה לכדורגלן האפריקאי הראשון לכבוש בגביע העולם.
שבאב א-דאהרייה
מועדון ספורט שבאב א-דאהרייה (בערבית: شباب الظاهرية - צעירי דאהרייה) היא קבוצת כדורגל מהעיר דאהרייה, המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
היסטוריה
אגודת הספורט שבאב א-דאהרייה הוקמה בשנת 1974. הקבוצה זכתה פעמיים באליפות הליגה של הגדה המערבית בעונת 13–2012 ובעונת 2014-15.
השתתפות במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה
ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות. שבאב א-דאהרייה השתתפה בתחרות AFC Cup של ההתאחדות (AFC Champions League) בעונת 17–2016. במרץ 2016 שמונה שחקנים ערבים-ישראלים מהקבוצה, שהיו בדרכם למשחק בגביע אסיה מול קבוצת אל ווהדה הסורית, עוכבו בשדה התעופה בביירות ולא הורשו להיכנס ללבנון.
טראפ לטיני
טראפ לטיני (ידוע גם כטראפ ספרדי) הוא תת-ז'אנר במוזיקת טראפ שמקורו בפוארטו ריקו. הז'אנר, שמכיל בתוכו השפעות של רגאטון והיפ הופ דרומי, צבר פופולריות בשנות האלפיים, ומאז התפשט בכל אמריקה הלטינית. הטראפ הלטיני דומה באופיו למוזיקת הטראפ שבמיינסטרים, בשילוב עם מילים על חיי רחוב.
מאפיינים
טראפ לטיני הוא תת-סוגה של היפ הופ לטיני, המכילה בתוכה השפעות מהיפ הופ דרומי , כמו גם השפעות מז'אנרים פוארטו ריקנים כדוגמת רגאטון ודמבו. סגנון השירה של הז'אנר כולל שילוב של ראפ ושירה, לרוב בשפה הספרדית, תוך שמירה על מעגלי הקול בסגנון הטראפ. המילים בטראפ הלטיני עוסקות לרוב בחיי רחוב, אלימות, סקס וסמים.
שנות האלפיים
הטראפ הלטיני, שמקורו בפוארטו ריקו, צבר פופולריות רחבה ברחבי אמריקה הלטינית. השנה המדויקת בה התחיל הז'אנר להתפתח אינה ידועה ובנושא מחלוקת נרחבת. זמר הטראפ הלטיני אוזונה קבע כי מקורו של הז'אנר הוא בשנת 2007, בשיר "El Pistoló". אחד ממבצעי השיר, דה לה גטו, קבע כי החל לבצע טראפ לטיני עוד בין השנים 2005–2006, ומעריציו חשבו ש"זה היה משוגע". באותה תקופה, אמני רגאטון שילבו בעיקר אלמנטים של היפ הופ ורית'ם אנד בלוז אמריקאיים בשירם.
שנות ה-2010
הטראפ הלטיני החל להתבלט בסביבות 2014, כאשר אמנים כמו אלברו דיאז, מייק טאוורס ופואט בילטה, האמנים הראשונים ששילבו שירת ראפ על מקצבי טראפ לטיני, החלו לפרסם את שיריהם דרך פלטפורמות המדיה החברתית. המוזיקה שלהם זכתה בסופו של דבר לפופולריות רבה בפוארטו ריקו, ולהיטים רבים של טראפ לטיני עלו. בין האמנים שפרצו באותה התקופה היה אוזונה, שזכה להצלחה בינלאומית נרחבת, ואף הפך לאמן הטראפ הלטיני הנמכר ביותר, ואף לאחד מהאמנים הלטיניים הנמכרים ביותר.
אמנים רבים אחרים של רגאטון וטראפ לטיני תרמו לפופולריות של הז'אנר, בהם באד באני, שיצר מספר שירים שהגיעו לצמרת מצעד השירים הלטיניים של הבילבורד, וכן שיתופי פעולה עם אמנים אמריקאים פופולריים, כדוגמת ניקי מינאז', טראוויס סקוט וקארדי בי. באמצעות שיתופי הפעולה עם אמנים אחרים, היה בין אמני הטראפ הלטיני הראשונים שאי פעם הושמעו ברדיו האמריקאי. הופעתו ברדיו הביאה להכרה בטראפ הלטיני בארצות הברית. אלבום הבכורה שלו, X 100pre, יצא לאור בדצמבר 2018 וזכה בפרס גראמי הלטיני לאלבום המוזיקה האורבנית הטוב ביותר.
שיר הטראפ הלטיני הראשון שכבש את צמרת מצעד השירים הלטיניים של הבילבורד היה "Te Boté", בביצוע הזמרים ניו גרסיה, קספר מג'יקו, דארל, אוזונה, באד באני וניקי ג'אם, שיצא לאור באפריל 2018. עוד באותה השנה, השיר "I Like It" של קארדי בי, באד באני וג'יי באלווין היה שיר הטראפ הלטיני הראשון שכבש את צמרת מצעד הבילבורד הוט 100. השיר אף זכה בפרסי מוזיקה רבים, בהם פרס הווידאו קליפים של MTV לשיר הקיץ ופרס המוזיקה של בילבורד לשיר הראפ הטוב ביותר, ובכך סימן פריצת דרך של סוגת הטראפ הלטיני אל המיינסטרים העולמי.
שנות ה-2020
בשנת 2020 אלבומו של הראפר הפוארטו ריקני באד באני, YHLQMDLG, הפך לאלבום בשפה הספרדית שהופיע במקום הגבוה ביותר במצעד הבילבורד 200, תוך שהופיע במקום השני. עוד באותה השנה, הכניס זמר הטראפ הלטיני אוזונה סך של כארבעה שיאים לספר השיאים של גינס: האמן שהכניס אלבום למקום הראשון במצעד האלבומים הלטיניים של הבילבורד למספר השבועות הגדול ביותר, האמן הלטיני שזכה במספר הפרסים והמועמדויות הגדול ביותר בשנה בודדת בהתאמה, והאמן עם מספר הווידאו קליפים הגדול ביותר שהגיעו למיליארד צפיות ביוטיוב.
האלבום El Último Tour Del Mundo של באד באני, שיצא בנובמבר 2020, הוא האלבום הראשון שמכיל בתוכו את סוגת הטראפ הלטיני שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. נוסף על כך, הוא האלבום הראשון שכולו בשפה הספרדית שהגיע להישג זה.
ביקורת
חוסר יכולתו של הטראפ הלטיני להתנגן בתחנות הרדיו נבע בעיקר מגסות מילות השירים. השיר "Cuatro Babys" של הזמר הקולומביאני מאלומה זכה למחלוקת רבה בעקבות מילותיו, המרמזות בצורה ישירה על אלימות נגד נשים. באתר Change.org פורסמה דרישה להסיר את השיר מפלטפורמות המוזיקה הדיגיטליות. למרות המחלוקת, השיר זכה לפופולריות רבה ואף זכה למעמד של פלטינה ×12 שהעניק לו איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירת 720,000 עותקים לטיניים. בנובמבר 2017, פרסם אליאס לייט מרולינג סטון מאמר העוסק בטראפ הלטיני, באומרו כי צלילו של הטראפ הלטיני "חם מידי לרדיו האמריקאי".
בדצמבר 2017, פרסם אתר מאקו דירוג של השירים הלטיניים המובילים ביותר מאותה השנה, תוך שציין את פריצתו של סוגת הטראפ הלטיני אל תוך המיינסטרים של תעשיית המוזיקה העולמית, באומרו כי "הטראפ הלטיני חי ובועט כבר כמה שנים טובות, בעיקר בעזרת אמנים פורטוריקנים שהם עצמם אזרחי ארצות הברית עם חיים לא פשוטים, ערימות של סמים, נשק והרבה כבוד – בדיוק כמו הבסיס של הטראפ המקורי. בשנה האחרונה הטראפ הלטיני נתן קפיצה משמעותית קדימה, אל לב המיינסטרים".
בספטמבר 2018, הראפר הפוארטו ריקני אנואל AA הוציא שיר דיס המכוון כלפי הראפר קוסקוללה. השיר ספג ביקורת רחבה עקב שפתו הגסה והמילים הפוגניות כלפי חולי איידס. עקב המחלוקת נגד השיר, בוטלה הופעתו של אנואל AA בחוסה מיגל אגרלו קולוסיאום על ידי צוות ההפקה שלו. בהמשך, פרסם אנואל AA התנצלות על השיר.
בינואר 2019 פרסם מבקר המוזיקה מתן שרון במאקו מאמר המסקר את הטראפ הלטיני, באומרו כי "הטראפ הלטיני הצליח לכבוש בשנים האחרונות את העולם כולו בסערה ולהביא את הכוכבים הגדולים של שני הז'אנרים לכיוון הצד השני", המשיך וציין כי חיבור בין טראפ למוזיקה לטינית הוא "עמוק ואפילו מתבקש", עוד ציין כי המוזיקה הלטינית היא חלק משמעותי במוזיקת ההיפ הופ, באומרו כי "הלטינים לקחו את ההיפ הופ והוסיפו לו קצב, צלילים ואנרגיות משלהם, ועכשיו עם הטראפ הלטיני שגם מתכתב עם הראפ העדכני, הם חוזרים לבית שבו התחילה התרבות עם התוצר הייחודי שלהם".
MrBeast
ג'יימס סטיבן 'ג'ימי' דונלדסון (באנגלית: James Steven Donaldson; נולד ב-7 במאי 1998 ), ידוע יותר בכינויו MrBeast (מיסטר ביסט), הוא יוטיובר ופילנתרופ אמריקאי. דונלדסון מנהל את ערוץ היוטיוב הפרטי בעל המספר הרב ביותר של מנויים בעולם – למעלה מ-170 מיליון מנויים (נכון לאוגוסט 2023). הוא שותף להקמת המיזמים Team Trees ו-Team Seas, ובעל רשת המסעדות "MrBeast Burger" וחברת השוקולד "Feastables".
בשנת 2022 הוא דורג במקום הראשון ברשימת יוצרי התוכן המרוויחים ביותר של פורבס, עם רווחים של כ־54 מיליון דולר.
חיים אישיים
דונלדסון נולד ב-7 במאי 1998. הוא מתגורר בגרינוויל, קרוליינה הצפונית, וסיים את לימודיו באקדמיה בשנת 2016. על פי מגזין "ניוזוויק", דונלדסון נשר מהקולג' כדי להמשיך בקריירה במשרה מלאה כיוטיובר. יש לו אח גדול בשם סי ג'יי דונלדסון, שבבעלותו ערוץ יוטיוב בשם "MrBro", שם הוא מפרסם תוכן דומה מאוד לתוכן של דונלדסון. באפריל 2015, בסרטון שכותרתו "My Problems" דונלדסון הצהיר שהוא סובל ממחלת קרוהן.
היסטוריה
דונלדסון החל לפרסם סרטונים ביוטיוב בשנת 2012, בהיותו בן 13 בלבד, תחת הכינוי "MrBeast6000". בתחילה הסרטונים שהעלה עסקו בעיקר במשחקי מחשב ובעושרם של יוצרי תוכן אחרים. בשנותיו הראשונות הערוץ לא היה מוכר ובממוצע היו לו כאלף צפיות לסרטון. הדבר השתנה אחרי שבשנת 2017 פרסם את הסרטון "לספור עד 100,000" שנצפה עשרות אלפי פעמים תוך ימים ספורים בלבד. ב-28 ביולי 2022, דונלדסון הפך ליוטיובר העצמאי השני אי פעם שמגיע ל-100 מיליון מנויים (אחרי פיודיפאי) בעוד מספר הצפיות עומד על כ-16.6 מיליארד צפיות ביוטיוב. ב-14 בנובמבר 2022, עקף דונלדסון את פיודיפאי והפך ליוטיובר העצמאי עם הכי הרבה מנויים בעולם (עם 111 מיליון רשומים באותו יום).
תוכן וסגנון
הסרטונים של דונלדסון כוללים בדרך כלל פעלולים יקרים ולעיתים קרובות הוא יוצר סרטונים על תרומת של מאות אלפי דולרים לסטרימרים של Twitch.tv, רבים מהסרטונים האלה ממומנים (אם כי הוא תרם ללא חסות בעבר).
בינואר 2017, פרסם דונלדסון סרטון בו הוא סופר עד 100,000, פעולה שלקחה לו 44 שעות לסיים. חלקים מסוימים מועברים בהילוך מהיר כדי "לשמור על הסרטון פחות מ-24 שעות". הסרטון הבא שהעלה דונלדסון (כחודש לאחר מכן) נקרא: "לספור עד 200,000". לטענת דונלדסון, גם הפעם היה צריך לזרז חלק מהצילומים מכיוון ולא ניתן להעלות סרטון בן 55 שעות ליוטיוב. בסרטונים אחרים, דונלדסון ניסה לשבור זכוכית באמצעות מאה מגפונים, צפה בצבע מתייבש במשך שעה, ניסה להישאר מתחת למים למשך 24 שעות (אך נכשל בגלל בעיות בריאותיות), ניסה ללא הצלחה לסובב ספינר יום שלם, אם כי הצילומים נעלמו. בדצמבר 2019 דונלדסון העלה סרטון אשר כולל ארבעה אנשים ומציג תיבה מלאה במיליון דולר והאחרון שנשאר לגעת בתיבה זוכה בכסף. בסרטון אחר הוא קנה כרטיסי לוטו בשווי מיליון דולר ובכסף שהרויח מהם (כ-750,000 דולר) הוא קנה אי פרטי ולבסוף נתן אותו במתנה לאחד מחבריו. הוא נשאר 24 שעות בסליים, היה קבור חי במשך 50 שעות ועוד.
בנובמבר 2021 דונלדסון העלה סרטון בו הוא יוצר את הסדרה "משחק הדיונון" מחדש. בסרטון השתתפו 456 אנשים שניסו להתחרות על סכום של 456,000$, כאשר המטרה הייתה לנצח את כל המשחקים ומי שנפסל - מודח. הסרטון צבר תאוצה וכבר ב-24 שעות הראשונות היו לו 42 מיליון צפיות, שיא צפיות ב-24 שעות לסרטון שאינו סרטון מוזיקה. נכון למאי 2023 לסרטון יש 424 מיליון צפיות ו-16 מיליון לייקים, והוא הסרטון הארוך הנצפה ביותר בערוץ של דונלדסון, בסרטון הושקעו כ-3.5 מיליון דולרים, לאחר העלאת סרטון זה התווספו לערוץ היוטיוב כמעט 10 מיליון מנויים.
בשנת 2023 החל מיני סדרת סרטונים ובה מרפא לאנשים בעלי מוגבלויות את המוגבלות בעזרת ניתוח, בסדרה גרם ל-1000 עיוורים לראות בפעם הראשונה בחייהם ול-1,000 לקויי שמיעה לשמוע בפעם הראשונה בחייהם.
הנרי קולייר
הנרי ווטקינס קולייר (באנגלית: Henry Watkins Collier; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית שכיהן כמושל אלבמה ה-14 בשנים 1849–1853.
ראשית חייו
הנרי קולייר נולד במחוז לוננבורג שבווירג'יניה כבנם של ג'ייס קולייר ואליזבת בולדין. ב-1823 הוא עבר מקרוליינה הדרומית לטסקלוסה, אלבמה. במשך 18 שנים הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של אלבמה, מתוכם, בשנים 1837–1849, כנשיא בית המשפט. ב-1826 הוא נשא לאישה את מרי אן ויליאמס בייטל. הוא היה תומך נלהב בעבדות ובזכויות המדינות, וגילה חוסר סובלנות כלפי הדיונים על ביטול העבדות. קולייר היה מיודד עם דורותיאה דיקס וקידם את החינוך, הדאגה לבעלי צרכים מיוחדים ואת הרפורמה במערכת הכליאה של אלבמה.
MrBeast
Team Trees
ב־25 באוקטובר 2019, יצרו דונלדסון ומהנדס נאס"א לשעבר והיוטיובר מארק רובר אירוע לגיוס תרומות שיתופי ביוטיוב בשם #TeamTrees. מטרת פרויקט זה הייתה לגייס 20 מיליון דולר עבור עמותה אשר עוסקת בשתילת עצים עד ה־1 בינואר 2020 ולשתול עצים לא יאוחר מדצמבר 2022. בתמורה, הארגון היה שותל עץ אחד עבור כל דולר שגויס. יוטיוברים בולטים עזרו להביא תשומת לב רבה לאירוע הזה. העמותה התחילה לשתול את העצים בינואר 2020 בפארקים הלאומיים של ארצות הברית. ב24 שעות הראשונות של הפרויקט, נתרמו כמעט 4 מיליון דולר. ב-19 בדצמבר של אותה שנה, עלה הפרויקט על המטרה בסך 20,000,000 דולר. ונכון ל־4 באפריל 2023, הפרויקט גייס $24,361,734. הפרויקט קיבל גם תרומות גדולות ממנהלי התאגידים ג'ק דורסי, סוזן ווייציצקי ואילון מאסק.
הנרי קולייר
מושל אלבמה
קולייר כיהן כמושל אלבמה בשנים 1849–1853. בעת כהונתו כמושל אלבמה, העליב קולייר קבוצה של דיפלומטים צרפתים שייצגו אינטרסים עסקיים בנמל מוביל. הוא דחה מספר הזמנות שלהם, וגרם להם למתוח עליו ביקורת בפומבי. הביקורת שלהם דווחה בעיתונים "אלבמה רפורטר" ו"אדוורטייזר אנד סטייט גאזט". בתגובה, הזמין אותם קולייר למעון המושל במונטגומרי, אך הפגישה הפכה לאסון. הדיפלומטים הצרפתים עזבו את הפגישה בתחושה של "עלבון עצום". מאוחר יותר אמר קולייר, "הצרפתים הם פחדנים וקלי דעת, ערכי המוסר שלהם פסולים באופן כללי", ולא היה אכפת לו לפגוע בהם. הדיפלומטים הצרפתים הגיבו בטיפוח מערכת היחסים עם הפוליטיקאי מאלבמה, ג'יימס שילדס, שהם האמינו שהוא ישרת יותר טוב את האינטרסים שלהם. שילדס הוכיח את עצמו כידידותי יותר כלפי הצרפתים, ולעיתים קרובות אירח אותם. בבחירות למשרת מושל אלבמה של 1851, זכה שילדס לגיבוי של הדיפלומטים הצרפתיים ושל הקהילה העסקית של הגולים הצרפתים במוביל.
MrBeast
Team Seas
ב-29 באוקטובר 2021, בשיתוף נוסף עם מארק רובר, הוא יצר עוד אירוע תרומות כמו Team Trees, הפעם עם המטרה לנקות 30 מיליון פאונד של זבל מהאוקיינוס.
בפרויקט כל תרומת דולר מנקה כפאונד אחד (0.45 ק"ג) של זבל מהאוקיינוס. נכון ל-3 באפריל 2023, הפרויקט גייס 33,300,602$.
MrBeast Burger
לקראת שנת 2021 הקים דונלדסון רשת מסעדות בשם "MrBeast Burger", שטען שינסה להפוך לבין-לאומית.
הנרי קולייר
מושל אלבמה
לאחר הבחירות היה ברור הן לד'אוברן והן לשגריר דה לה ואלה פוסן, שהם טעו בשיקול הדעת על הלכי הרוח בקרב האישים המובילים באלבמה, ובעקבות כך עזב ד'אוברן את מוביל.
MrBeast
Feastables
בינואר 2022, דונלדסון הכריז על הקמת חברת מזון חדשה בשם Feastables, שהושקה עם מותג חטיפי שוקולד משלה בשם "MrBeast Bars".
הנרי קולייר
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמושל, הוצע לקולייר לכהן כסנאטור, אך הוא דחה את ההצעה ופרש מהחיים הפוליטיים.
הנרי קולייר נפטר בביילי ספרינגס שבאלבמה ב-28 באוגוסט 1855. הוא נטמן בבית הקברות אבר גרין שבטסקלוסה. ביתו בטסקולסה, נרשם ב-1971 במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
אברהם אופנהיים (בנקאי)
אברהם אופנהיים (בגרמנית: Abraham Oppenheim; מאז 1868: אברהם פרייהר פון אופנהיים; 24 במאי 1804, קלן – 9 באוקטובר 1878, קלן) היה בנקאי יהודי-גרמני.
קורות חיים
אופנהיים היה בנם השני מבין שנים עשר ילדיהם של הבנקאי סלומון אופנהיים הבן ואשתו תרזה שטיין (1775–1842). שטיין, (המכונה גם דייגן לוי) הייתה בתו של איש עסקים מדולמן.
בנו הבכור של סלומון אופנהיים הבן, סיימון, הצטרף לבית הבנקאות של אביו בשנת 1821. אברהם הצטרף באותה שנה, ואמם תרזה אופנהיים קיבלה כוח חתימה.
בשנת 1826 סלומון אופנהיים העניק לבניו סימון ואברהם ייפוי כוח כללי להמשיך בעסקי הבנקאות. בשנת 1828 אברהם התמנה לשותף. האחים הפכו את בית ההלוואות והחלפת המטבע של אביהם לבנק פרטי גדול. דרך נישואיו של אברהם בשנת 1834 לשרלוט בייפוס, משפחת אופנהיים הפכה לקרובי משפחה של משפחת הבנקאות רוטשילד.
אברהם אופנהיים התגלה בצורה בולטת במימון מערכת הרכבות הגרמנית, ענף הביטוח ותעשיית ההנדסה והכותנה. בשנת 1868 הוא הפך ליהודי הלא מומר הראשון שקיבל תואר אצולה בפרוסיה, בהיותו פרייהר התקבל למעגל הפנימי של הקיסר וילהלם הראשון. יחד עם גרשון בלייכרדר ובנקאים אחרים הוא ייעץ למלך במימון מלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 באמצעות אג"ח ממשלתיות. המלך הפרוסי דחה את תוכניתם של אופנהיים ובלייכרדר, בה תמך אוטו פון ביסמרק, למימון המלחמה על ידי הפרטת מכרות ממשלתיים בסאר.
נזמי אל-בדאווי
נזמי נידאל נזמי אל-בדאווי (בערבית: نظمي نضال نظمي البدوي; נולד ב-24 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן עבר אמריקאי-פלסטיני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
אל-בדאווי נולד בראלי שבקרוליינה הצפונית להורים שמוצאם מתרשיחא. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנור של טריינל יונייטד עמה זכה בשלוש אליפויות רצופות בין השנים ל-. במקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של תיכון אתונה דרייב בעיר הולדתו. במהלך 4 שנים רשם 35 שערים ו-60 בישולים ב-88 משחקים.
ב-11 באפריל 2014 חתם בקרוליינה ריילהאווקס מליגת הכדורגל של אמריקה הצפונית. בעונת נבחר למצטיין של העונה.
בשנת התאמן עם איסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית, אך לבסוף נשאר בארצות הברית.
ב-15 בינואר 2018 חתם בסינסינטי. כעבור שנה הצטרף המועדון ל-MLS, דבר שגרם לירידה במעמדו של אל-בדאווי. ב-30 במאי הושאל לקרוליינה הצפונית עד לסיום העונה. ב-21 בנובמבר 2019 חתם על חוזה לעונה נוספת בקבוצה.
ב-3 בספטמבר 2021 הודיע כי יפרוש מכדורגל בסיום העונה.
בשנת אל-בדאווי החליט לייצג את נבחרת פלסטין. ב-16 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2019.
אלנסון
אלנסון (בצרפתית: Alençon) היא קומונה בנורמנדי, ובירת מחוז אורן.
היסטוריה
אלנסון נוסדה על ידי אלאנים במאה ה-4. האזכור הראשון לשם אלנסון הוא במסמך מהמאה ה-7. במהלך המאה ה-10, העיר הייתה גוף עצמאי בין נורמנדי למיין. בין השנים 1049–1051 הטיל ויליאם, דוכס נורמנדי מצור על העיר ולבסוף כבש אותה. העיר נכבשה על ידי האנגלים במהלך המלחמות האנגלו-נורמניות בין 1113 ל-1203.
העיר הוכרזה כדוכסות ב-1415, ובניו של מלך צרפת (עד המהפכה הצרפתית) החזיקו בתואר דוכס אלנסון.
ערים תאומות
לאלנסון חמש ערים תאומות:
העשור השני של המאה ה-1
העשור השני של המאה ה-1 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 10 והסתיים ב-31 בדצמבר 19.
לורן לפקוס
דורותיאה לורן אלגרה לפקוס (באנגלית: Dorthea Lauren Allegra Lapkus; נולדה ב-6 בספטמבר 1985) היא שחקנית, מדבבת וקומיקאית אמריקאית. מוכרת בעיקר מתפקידה בסדרה "כתום זה השחור החדש".
ביוגרפיה
לפקוס נולדה באוונסטון, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא ליטאי, יווני וסרבי. היא למדה בתיכון אוונסטון, ולמדה שיעורי אלתור בתיאטרון. לאחר מכן המשיכה ללמוד באוניברסיטת דפול שבשיקגו וממנה הוענק לה תואר באנגלית ב-2008, תוך שהיא עושה הופעות אימפרוביזציה בלילות.
קריירה
תפקידיה הראשונים היו במספר פרסומות ובפינה בתוכנית האירוח, "ג'ימי קימל לייב". לאחר מכן התחילה להופיע בסרטים, פודקאסטים ותוכניות שונות. ב-2012 הופיעה בסדרה הקומית "איפה את, צ'לסי?", לצד לורה פריפון. שיחקה גם בסיטקום "שוות בקליבלנד".
ב-2015 שיחקה בסרט שובר הקופות "עולם היורה" בתור ויויאן, אחראית בקרה העובדת לצד השחקן ג'ייק ג'ונסון. באותה שנה שיחקה בתור ג'וי בסיטקום "Clipped". דיבבה את מטילדה במשך 3 עונות בסדרת האנימציה "פן זירו - גיבור במשרה חלקית", מבית ערוץ דיסני XD.
ב-2016 דיבבה בסדרת האנימציה "אבא אמריקאי" והמשיכה גם בעונה שאחריה. היא דיבבה מספר דמויות בסדרת האנימציה "הרפתקאות פין וג'ייק", מבית קרטון נטוורק. דיבבה גם בסדרה "אנימלס" בHBO. באותה שנה השתתפה בתוכנית המציאות "מטבחי הגיהנום" של השף גורדון רמזי.
החל מ-2017 שיחקה בסדרה הקומית "נופל וקם", בתפקיד ג'יס. בנוסף, שיחקה בשני פרקים בסדרה הקומית "ספר האורחים", לצד דני פודי, והתארחה בסיטקום "נכסים בשווי מיליוני דולרים".
ב-2018 שיחקה את מילי בסרט הקומדיה "ווטסון והולמס", בבימויו של איתן כהן. שיחקה בפרק בסדרה הקומית "במשפחות הכי טובות", ובפרק אחד בסדרה "לוציפר". בנוסף בשנה זו, שיחקה בסרט הקומי "חיי כלב", ובתפקיד הראשי בסרט הקומי "החד קרן". בשנים 2018–2019 שיחקה בשבעה פרקים בסיטקום "המפץ הגדול", והופיעה בתור דניס בסרט "בין שני שרכים: הסרט" בכיכובו של זאק גאליפנאקיס.
בשנת 2020 כיכבה בסרט הקומדיה "מיסי מסתבכת" מבית Netflix, לצד דייוויד ספייד, שיחקה בתפקיד קטן בסרטה של קליאה דובאל "עונת השמחות" ודיבבה את קווין בסדרת האנימציה "מספיק טוב".
אכרון
אכרון (ביוונית: Αχέρων, Αχέροντας; אכרונטס, או Αχερουσιος; אכרוסיוס) הוא נהר הזורם באזור אפירוס שבצפון-מערב יוון.
לורן לפקוס
חיים אישיים
ב-3 במאי 2014 לפקוס התחתנה עם השחקן כריס אלוורדו. היא הודיעה על פרידתם ב-14 בפברואר 2016; הם התגרשו מאוחר יותר באותה שנה.
אכרון
מוצא הנהר ליד הכפר סילייס (Σέλλες) שבדרום מחוז יואנינה, והוא נשפך לים היוני ליד העיר פארגה.
הנהר במיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית העתיקה ידוע אכרון כנהר הכאב, הוא אחד מחמשת נהרות השאול, ועליו היו מפליגים המתים למסעם האחרון. בשיריו של הומרוס, מתואר אכרון כנהר הנשלט על ידי אל השאוֹל, האדס. אליו זורמים הנהרות קוקיטוס ופלגתון.
המשורר הרומאי ורגיליוס, החשיב את אכרון לנהר העיקרי של טרטרוס, שממנו צמחו הסטיקס והקוקיטוס. כארון היה מעביר את המתים שהיה ברשותם מטבע לתשלום עבור הנסיעה, לצידו השני של הנהר.
לורן לפקוס
חיים אישיים
ב-5 באוקטובר 2018 התחתנה בשנית עם השחקן מייק קאסל. ב-18 במאי 2021 לפקוס הודיעה שהיא ובעלה מצפים לילדה. ב-23 ביולי 2021 נולדה בתה, הולי.
אכרון
הנהר במיתולוגיה
בסודא מתואר הנהר כמקום ריפוי וכפרה לחטאים, ולא כמקום עונש.
על פי מיתולוגיות מאוחרות יותר, אכרון הוא בנם של אל השמש הליוס, אלת האדמה גאיה, ואלת התבואה דֵמֵטֵר. אכרון הפך לנהר השאוֹל לאחר שנצח זאוס את הטיטאנים. לפי מיתוס זה אכרון הוא אביו של אסקלפוס גנן השאוֹל, אותה הוליד יחד עם הנימפה אורפנה.
תאונת הרכבת במיסיסוגה
תאונת הרכבת במיסיסוגה (מכונה גם נס מיסיסוגה) התרחשה ב-10 בנובמבר 1979 במיסיסוגה שבאונטריו, קנדה, כאשר רכבת משא שהובילה כימיקלים מסוכנים ירדה מהפסים ועלתה באש. יותר מ-200,000 בני אדם פונו מהאזור, פינוי שהפך לפינוי הגדול ביותר בזמן שלום בצפון אמריקה עד להוריקן קתרינה. באירוע לא היו הרוגים.
האירוע
ב-10 בנובמבר 1979, רכבת משא בהובלת שלושה קטרי דיזל EMD F40PH נסעה מזרחה מווינדזור, וחלפה ליד מיסיסוגה. ברכבת היו 106 קרונות שנשאו כימיקלים נפיצים רבים, כולל סטירן, טולואן, פרופאן, נתרן הידרוקסידי וכלור. בקרון ה-33, החל להתחמם מסב שלא שומן כהלכה, וכתוצאה מכך החלו לצאת ממנו עשן וניצוצות, והמקומיים שראו את הרכבת הנוסעת חשבו שהיא עלתה באש. לבסוף התגבר החום, ושני גלגלים עם צירם התנתקו ממקומם. הציר השבור גרם לחוגון להתפרק ולרדת מהמסילה, מה שגרם למספר קרונות נוספים לרדת מהפסים ולהתלקח, כולל מספר קרונות מכליים שהכילו פרופאן. בזמן שהלהבות פרצו, עובד הרכבת הצליח להפריד בין הקרונות ה-32 וה-33, ומנע מהקרונות הקדמיים להתלקח גם כן.