cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רנה מוריס פרשה
בין תרומותיו, ניסוח תכונת הקומפקטיות למרחבים מטריים וכן משפט ההצגה, אותו גילה באופן עצמאי במקביל לפרידיש ריס עבור מרחב L^2.
נעוריו
מוריס פרשה נולד לז'אק וזואה פרשה, משפחה פרוטסטנטית, במליני שבצרפת. אביו היה מנהל בית יתומים פרוטסטנטי ולאחר מכן מנהל בית ספר. עם עליית הרפובליקה הצרפתית השלישית פוטר אביו מעבודתו ועל כן נאלצה המשפחה לעבור לפריז, שם ניהלה אימו פנסיון לזרים.
בפריז למד פרשה בבית הספר התיכון בופון (Lycée Buffon) שם למד מתמטיקה תחת המתמטיקאי ז'אק אדמר בשנים 1890 עד 1893. בתקופה זו זכה להנחיה אישית על-ידי אדמר, עד שזה מונה לפרופסור באוניברסיטת בורדו בשנת 1894. אף לאחר שחדל מלהיות מורהו, המשיך אדמר לשלוח לפרשה מכתבים ובהם בעיות מתמטיות מורכבות שאותן דרש ממנו לפתור, ומשנמצאו טעויות בתשובותיו נהג בו ביד קשה. שנים לאחר מכן הודה פרשה כי על אף שהעריך את עידודו והכוונתו של אדמר, הוא היה חרד מתגובותיו.
בשנת 1900 החל פרשה ללמוד מתמטיקה באקול נורמל סופרייר והחל לפרסם מאמרים. בשנת 1903 פרסם ארבעה מאמרים, ב-1904 שבעה מאמרים וב-1905 אחד עשר מאמרים נוספים. חלק ממאמריו פורסמו באגודה האמריקאית למתמטיקה הודות לידידותו עם מתמטיקאים אמריקאים שהתגוררו בפריז, בהם אדווין וילסון.
קריירה אקדמית עד תום מלחמת העולם הראשונה
פרשה לימד כמורה וכמרצה במספר מוסדות אקדמיים בצרפת: בשנים 1907–1908 לימד מתמטיקה בבית הספר התיכון שבעיר בזאנסון; בשנים 1908–1909 לימד מתמטיקה בבית הספר התיכון בעיר נאנט; בשנת 1910 מונה למרצה למכניקה באוניברסיטת פואטייה, במקום אנרי לבג שעבר ללמד בפריז ובמינויו של אמיל בורל. בשנת 1908 נישא לסוזן קריב (Suzanne Carrive) ונולדו להם ארבעה ילדים.
בשנת 1914 הוצעה לפרשה משרה באוניברסיטת אילינוי שם תכנן ללמד במשך שנה, אך עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לוותר על משרה זו ולהתגייס. ב-4 באוגוסט 1914 נשלח לשרת כמתרגם לצרפתית בצבא הבריטי, זאת עקב כישורי השפה שרכש בתקופה שבה אימו נהלה פנסיון לזרים. במשך שנתיים וחצי שירת קרוב לחזית הלחימה ולעיתים בחזית עצמה. גם במהלך המלחמה המשיך לפרסם מאמרים אקדמיים. במשך כל תקופת המלחמה המשיך להחזיק בתפקידו באוניברסיטת פואטייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
ב-1919, עם סיום המלחמה, נבחר פרשה לסייע בהקמה המחודשת של אוניברסיטת שטרסבורג, שם לימד עד שנת 1927. הוא שימש כמרצה לאנליזה וכראש המחלקה למתמטיקה. בשנים 1924–1925 פרסם כ-36 מאמרים. ב-1928, בעידודו של בורל, חזר פרשה לפריז שם לימד בסורבון. בתחילה לימד שם ללא קביעות, עד אשר קיבל זאת בשנת 1933 עם מינויו לפרופסור לחשבון דפרנציאלי ואינטגרלי. בשנת 1941 החליף את בורל כראש המחלקה להסתברות ומתמטיקה פיזיקלית בסורבון עד פרישתו ב-1949. במקביל לימד באקול נורמל סופרייר בשנים 1928–1935.
מרחב מטרי ומרחבים מופשטים
בעבודת הדוקטורט שלו משנת 1906 הציג פרשה לראשונה את מונח המרחב המטרי, אם כי לא בשם זה, שניתן מאוחר יותר על-ידי פליקס האוסדורף. בעבודה זו ניסח פרשה את המרחב המטרי בצורה האקסיומטית המוכרת היום, וכן חקר אופרטורים פונקציונלים על מרחבים אלו.
הסתברות וסטטיסטיקה
החל מהגעתו לאוניברסיטת שטרסבורג ב-1919 החל פרשה לחקור את תחום ההסתברות והסטטיסטיקה. ב-1928 החל לחקור סדרות של אירועים הסתברותיים התלויים זה בזה, מה שלימים קיבל את השם שרשראות מרקוב, ופרסם מאמר ראשון בנושא בשנת 1938. הוא אחד מהראשונים שניסחו את המשתנה המקרי.
אנליזה
בשנת 1907 ניסח פרשה גרסה אינטגרלית של משפט ההצגה עבור המרחב L^2, במקביל לאותו גילוי של פרידיש ריס.
הוקרה והערכת פועלו
מאמריו של פרשה התמקדו בניסוחים כלליים ובנקודת מבט מופשטת על הנושאים אותם חקר, גישה אשר בישרה את אותה השקפת מבט כפי שהיא באה לידי ביטוי מאוחר יותר במתמטיקה של המאה ה-20. מסיבה זו, ברוב התחומים שבהם עסק הוא נחשב כמי שהציג אותם ולא כמי שפרץ בהם את הדרך, מה שהוביל לביקורת שלילית. המתטיקאי הראלד קרמר אמר עליו למשל:
אחרים ראו אותו כדוגמה וכמודל לחיקוי. אנדריי קולמוגורוב כינה אותו "מאסטר פרשה" וציין אותו כמקור השראה למחקריו.
במשך 60 שנות קריירה פרסם פרשה כ-300 מאמרים. בשנת 1931 הוא התקבל לאגודה העולמית לסטטיסטיקה, שם הפך לחבר כבוד משנת 1959 ולבסוף כנשיא האגודה משנת 1960. ב-1929 מונה לחבר זר באקדמיה הפולנית למדעים ואמנות וב-1950 הצטרף כחבר זר לאקדמיה המלכותית ההולנדית למדעים ואמנות.
על אף שניסה במשך שנים רבות להתקבל לאקדמיה הצרפתית למדעים, הוא הצליח להתקבל רק בשנת 1956, כשהוא בן 78, במקומו של אמיל בורל.
כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה
כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה (שם מדעי: Ornithoptera alexandrae) הוא מין פרפר השייך למשפחת הצבעוניים מסדרת הפרפראים, והוא מין הפרפר הגדול ביותר בעולם. הוא מין אנדמי לצפון-מערב פפואה גינאה החדשה. המין תואר לראשונה על ידי וולטר רוטשילד ב-1907. המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה וחי רק בשטח של 100 קילומטרים רבועים, ועל כן הוא אחד משלושת מיני החרקים היחידים הנכללים באמנת וושינגטון, מה שהופך את המסחר בו ללא-חוקי.
היסטוריה
המין התגלה בשנת 1906 על ידי חוקר טבע שהועסק על ידי וולטר רוטשילד, ששנה לאחר מכן תיאר את המין וקרא לו על שם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק.
תיאור
מוטת הכנפיים של הנקבות נעה בין 25 ל-28 סנטימטרים, והן גדולות יותר מהזכרים. אורך גוף הפרפר יכול להגיע לשמונה סנטימטרים, ומשקלו הוא כ-12 גרמים.
למין יש דו-צורתיות זוויגית: לנקבה כנפיים חומות עם סימנים לבנים, הכנפיים האחוריות חומות עם קו של משולשים צהובים ממורכזים. הגוף בצבע שמנת ויש קטע אדום קטן על בית החזה החום. הזכר הוא בצבע ירוק-כחלחל עם פס מרכזי שחור, ועל כנפיו האחוריות ישנם כתמים בצבע זהב.
חבר פבר
חבֵר פַּבֶר (ביידיש: כאוור-פאוור; באנגלית: Chaver-Paver) הוא שם העט של גרשון אַינְבִּינְדֶר (באנגלית: Gershon Einbinder; 1900, בֶּרשַׁאד, בסרביה – 1964, לוס אנג'לס), סופר יידיש, משורר וסופר ילדים בולט, שהיה ממייסדי ספרות הילדים ביידיש בארצות הברית.
גרשון אינבינדר נולד במשפחה של סוחרי יערות, זכה לחינוך דתי מסורתי. כשהיה בן 17 יצא לאודסה, להשלים לימודיו בישיבה גבוהה. עם פרוץ המהפכה באוקראינה ועם מלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה, נמלט לרומניה. לאחר זמן קצר, בשנת 1923, היגר לאמריקה, והשתקע בניו יורק. שנים רבות ישב בניו יורק ושם פרחה כתיבתו לילדים ביידיש. היה מורה ומחנך בבתי ספר יהודיים ביידיש, ועבר ללוס אנג'לס.
מראשית כתיבתו אימץ לו את שם העט ההומוריסטי "חבר פבר", הלקוח מזמר יידיש עממי במזרח אירופה, השם הוא משחק מילים המושך את האוזן של הקוראים הצעירים. סיפוריו הקצרים נדפסו ברוב עיתוני היידיש לצעירים, באמריקה, במזרח אירופה ובארגנטינה. הוא כתב שירה וסיפורת לילדי הגיל הרך, בד בבד עם רומנים למבוגרים, שאחדים מהם תורגמו לאנגלית. כמו הרומן "ברונזוויל" (Brownsville), לוס אנג'לס, 1976.
חבר פבר פרסם כחמישה עשר כרכי שירה וסיפורת לילדים. שירים בודדים משלו תורגמו לעברית בידי לוין קיפניס. אך אף אחד מספריו לא תורגם לעברית.
Chvrches
Chvrches (מבטאים "churches", לוגו CHVRCHΞS, בתרגום לעברית: כנסיות) היא להקת סינת'פופ סקוטית מגלאזגו. הלהקה נוסדה בספטמבר 2011 ואלבומה המלא הראשון יצא בשנת 2013. חברי הלהקה הם לורן מייברי, איאן קוק ומרטין דוהרטי. סגנונה העיקרי של הלהקה הוא סינת'פופ עם שילובים מאינדיטרוניקה, אינדי פופ ודאנס אלקטרוני.
שנתיים לאחר שהלהקה הוקמה, ראה אור המיני אלבום Recover EP במרץ 2013 הכולל את הלהיטים "The Mother We Share" ו-"Recover". אלבום הבכורה, The Bones of What You Believe, יצא לאור ב-20 בספטמבר 2013 בזמן שהלהקה דורגה במקום החמישי ברשימת הצלילים של 2013 על ידי הבי.בי.סי. שנתיים לאחר מכן, ב-25 בספטמבר 2015, יצא אלבומה השני Every Open Eye. האלבום השלישי Love Is Dead יצא לאור ב-25 במאי 2018.
2011–2012: הקמה
לפני הקמת Chvrches איאן קוק היה חבר בלהקות Aereogramme ו-The Unwinding Hours וכתב מוזיקה לסרטים ולטלוויזיה. מרטין דוהרטי היה חבר בלהקה The Twilight Sad. לדברי מייברי, "איאן ומרטין הלכו יחד לאוניברסיטה אז הם מכירים אחד את השני מזה זמן רב".
לורן מייברי השלימה 4 שנות לימודי משפטים ולימודי מוסמך בתקשורת ועיתונאות. לימודים אלו הובילו אותה לקריירה עצמאית בתקשורת למשך כמה שנים. היא מנגנת בפסנתר מילדות ובתופים מנערות. לפני Chvrches מייברי הייתה חברה בשתי להקות, Boyfriend/Girlfriend ו-Blue Sky Archives שבה הייתה סולנית, מתופפת וקלידנית.
ב-11 במאי 2012, Chvrches הוציאה את השיר "Lies" שהיה זמין להורדה באופן בלעדי ובחינם מהבלוג של תקליטי ניאון גולד. ב-5 בנובמבר 2012 הוציאה הלהקה באופן רשמי לאור את סינגל הבכורה, "The Mother We Share". ביוני 2012 הגרדיאן ציין את Chvrches כאחת מהלהקות החדשות הבולטות.
לפני ההופעה הרשמית הראשונה כ-Chvrches ב-5 ביולי 2012 בבית הספר לאומנויות בגלאזגו, קיימה הלהקה שתי הופעות "סודיות" בשם הבדוי "Shark Week". בראיון ב-NME שהתקיים בפסטיבל המוזיקה באוסטין, טקסס, מייברי ודוהרטי הסבירו שהם הופיעו בשם בדוי מאחר שהם רק החלו לצבור פופולריות ופחדו מכישלון שייוחס ללהקה וגם יאפשר להם להשתפר עד ההופעה הרשמית בשם האמיתי.
השיר "Lies" דורג במקום ה-28 ברשימת השירים הטובים של NME לשנות 2012 ו-"The Mother We Share" דורג במקום ה-51 ברשימת 52 השירים הטובים של 2012 של ההפינגטון פוסט. Chvrches דורגה במקום החמישי בסקר הכישרונות המבטיחים לשנת 2013 של הבי.בי.סי.
2013–2014: המיני אלבום Recover ואלבום הבכורה The Bones of What You Believe
בינואר 2013 חתמו חברי להקת Chvrches עם חברת התקליטים העצמאית גלאסנוט לאחר שבעלי החברה קיבלו לידיהם עותקים מהשירים "Lies" ו-"Recover" ונכחו בשלוש הופעות.
ב-6 בפברואר 2013 יצא לאור הסינגל השני, "Recover" וב-13 במרץ הופיעה הלהקה בפסטיבל SXSW בו זכתה בפרס Inaugural Grulke למופע המגיע מחוץ לארצות הברית. ב-25 במרץ 2013, יצא לאור בבריטניה המיני אלבום Recover EP באמצעות תקליטי גודביי/וירג'ין ולמחרת גם בארצות הברית דרך תקליטי גלאסנוט.
ב-19 ביוני Chvrches ביצעה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בארצות הברית עם "The Mother We Share" בתוכנית ה-Late Night עם ג'ימי פאלון. ב-15 ביולי הם הוציאו את הסינגל "Gun" ובמהלך יולי חיממה הלהקה את דפש מוד בארבע הופעות מהסבב The Delta Machine Tour.
ב-20 בספטמבר 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של הלהקה, The Bones of What You Believe, על ידי וירג'ין רקורדס. באתר הביקורות Metacritic יש לאלבום את הציון 80 (מתוך 100) המבוסס על 39 ביקורות.
גרסת כיסוי של Chvrches לשיר "Bela Lugosi's Dead" של באוהאוס הופיע בכתוביות הסיום של הסרט "'האקדמיה לערפדים'" והשיר "The Mother We Share" הופיע בווידאו טקס הפתיחה של משחקי חבר העמים 2014 שנערך בגלאזגו ב-23 ביולי 2013.
2015–2016: Every Open Eye
על האלבום השני, Every Open Eye, החלה הלהקה לעבוד בינואר 2015 וב-5 ביוני הודיעו חבריה על השלמתו. ההקלטות נעשו באותו האולפן בגלאזגו שבו הוקלט The Bones וזאת לאחר שעבר שדרוג משמעותי. ב-16 ביולי 2015 חשפה הלהקה את התאריך הצפוי להוצאה לאור, העטיפה ורשימת השירים. למחרת יצא לאור הסינגל הראשון, "Leave a Trace". האלבוס יצא לאור ב-25 בספטמבר 2015. ב-12 באוגוסט 2015 הסינגל השני מהאלבום, "Never Ending Circles", פורסם ביו-טיוב וב-10 בספטמבר "Clearest Blue" יצא לאור ביו-טיוב גם כן. הסינגל הרביעי, "Empty Threat", הופץ ב-19 באוקטובר 2015 כאשר הקליפ נחשף ביו-טיוב חודש לאחר מכן. Chvrches, יחד עם Solar Fields כתבו את השיר "Warning Call" למשחק הווידאו Mirror's Edge Catalyst מ-2016.
ביוני 2016, גרסה חדשה של השיר "Bury it" בהשתתפות היילי ויליאמס הופצה כסינגל החמישי והאחרון מEvery Open Eye. את הקליפ בו מוצגת אנימציה של השלישייה יחד עם היילי ויליאמס תוך שהם מבצעים פעולות טלקינזיות יצר האמן ג'ימי מק'לבי.
2017-היום: Love Is Dead
הלהקה החלה לעבוד על האלבום השלישי בפברואר 2017 בלוס אנג'לס. ב-24 בפברואר, דייב סטיוארט מיורית'מיקס צייץ בטוויטר שהוא עובד עם Chvrches באולפן. ב-12 בדצמבר נודע שמפיק האלבום הוא המפיק והמוזיקאי גרג קורסטין.
לקידום האלבום ניקתה הלהקה את כל דפי הרשתות החברתיות שלה ופרסמה וידאו קצר עם הכיתוב "GET IN". ב-31 בינואר, תוך השמעת סינגל הבכורה מהאלבום, "Get Out", הודיעה שדרנית תחנת הרדיו BBC Radio 1 ששיר זה הוא הלהיט החדש שלה. האלבום כולל גם את השיר "My Enemy" שיצא לאור ב-28 בפברואר בו מתארח מאט ברנינגר מהלהקה דה נשיונל. ב-29 במרץ הלהקה הוציאה את הסינגל השלישי "Never Say Die" ובעקבותיו את "Miracle" כסינגל רביעי ב-10 באפריל. האלבום יצא לבסוף לאור ב-25 במאי 2018.
סגנון מוזיקלי
הלהקה ידועה בצליל הנקי שלה וסגנונה המוזיקלי מתויג לרוב כאלקטרוני או כסינת'פופ. באובזרבר כתבו שהם הופכים את הפופ האלקטרוני לנגיש בצורה כמעט מושלמת. במגזין Wired ציינו עם שחרור האלבום "Every Open Eye" שהוא מבצר את מעמדה של הלהקה כיורשת לדפש מוד, ניו אורדר וענקיות מוזיקה אלקטרונית בריטיות אחרות.
הלהקה מקבלת השראה ומושפעת מאמנים כגון מדונה, יורית'מיקס, Throbbing Gristle, פרינס, Tubeway Army, רובין, לורי אנדרסון, דפש מוד, קייט בוש, קוקטו טווינס, Death Cab for Cutie, Orchestral Manoeuvres in the Dark, סינדי לאופר, ויטני יוסטון ואליוט סמית'.
חברי הלהקה
בסיבובי הופעות
סיבוב הופעות
בהופעות חיות, מייברי מתפקדת כסולנית ומדי פעם מנגנת בסינטיסייזר ובסמפלר. במהלך סיבוב ההופעות של האלבום השני, היא גם ניגנה מדי פעם בתופים, כפי שניתן לראות בשירים "Playing Dead", "Empty Threat" ו"Under The Tide". קוק מנגן בסינטיסייזר, גיטרה חשמלית, גיטרה בס ומספק גם קולות רקע. דוהרטי מנגן בסינטיסייזר, סמפלר, מספק קולות רקע ולעיתים משמש גם כסולן, כגון בשיר "High Enough To Carry You Over". ב-2018 הרכב הלהקה בהופעות התרחב עם צירופו של ג'וני סקוט כמתופף.
Chvrches מופיעה ברכבי תבל ומרבה להופיע בפסטיבלים כגון פסטיבל פיירפליי בדובר, SXSW, מיוזיק מידטאון, פילד דיי בלונדון, פסטיבל רדינג ולידס, פסטיבל סיגט בבודפשט, פסטיבל גלסטונברי ועוד.
הלהקה הופיעה במופעי חימום של מספר להקות כולל דפש מוד. כמה מהשמות שחיממו את Chvrches הם דן קרול, הזמרת מו ועוד.
בני ישראל הבריטים
בני ישראל הבריטים (באנגלית: British Israelites) הם בני כת המשויכת לנצרות המאמינה בכך שהשבטים הבריטים הקדמונים, קבוצות אתניות אירופיות קדומות אחרות, ובתי מלוכה אירופים, היו צאצאים ישירים של עשרת השבטים האבודים ובמקרים מסוימים של שבט יהודה. רוב המאמינים בעקרונות אלו מבססים את אמונתם על פירוש הניתן לפסוקי התנ"ך המתייחסים ליהודה ולישראל, ולגלות השבטים. התאוריה הורחבה מאוד ונעשה בה שימוש על מנת להצדיק את התנתקות הכנסייה האנגליקנית מן הותיקן בימי המלך הנרי השמיני בטענה שהבריטים הם צאצאי עשרת השבטים האבודים.
התנועה מעולם לא נשמעה למנהיג אחד, ולרוב לא היה בה מבנה היררכי. הדבר הוביל למגוון של אמונות ומנהגים המתייחסים לרעיונות הגנאלוגיים בשמם פועלת התנועה. רעיונות אלו הם שונים, ולעיתים סותרים. בדומה לאמונות ביהדות ובאסלאם הרעיון המרכזי של הדת הוא כי המאמינים בה הם צאצאיהם של אברהם, יצחק ויעקב. רוב המאמינים בעקרונות התנועה מסכימים כי רבים מבני עשרת השבטים האבודים הוגלו בידי סרגון השני מלך אשור, עם נפילת שומרון בשנת 721 לפנה"ס, ובסופו של דבר מצאו עצמם בצפון אירופה ובבריטניה ועם תהליך הקולוניזציה האירופי הגיעו לבסוף לאמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה וכיום מפוזרים ברחבי העולם.
אגדות ופולקלור
אגדות קדומות רבות בפולקלור הבריטי הקדום טוענות לקשר בין הבריטים לארץ הקודש. אלו כוללות, בין היתר, את האמונות הבאות:
כל אחת מאגדות אלו צורפה לאמונת בני ישראל הבריטים. מבלי להתייחס לנכונותן או לאמיתותן, ניתן לראות בהם שורשים לאמונה עתיקת ימים של הבריטים בקשר דם בין הבריטים לתושבי ארץ ישראל המקראית.
בני הסאקה
הרכיב המרכזי באמונתם של בני ישראל הבריטים הוא האופן בו הם מפרשים את נדידת עשרת השבטים האבודים. על פי אמונתם כתובת ביסותון, כתובת רב לשונית מימי המלך דריווש הראשון, שתורגמה באמצע המאה ה-19 על ידי קצין צבא בריטי בשם הנרי רולינסון, מספקת את החוליה החסרה הקושרת את בני ישראל עם הבריטים. ג'ורג' רולינסון, אחיו הצעיר של הנרי רולינסון, הוא שקשר את בני הסאקה ובני הגימירי המופיעים בכתובת ביסותון עם בני ישראל הגולים
הכתובת קושרת את העם המכונה בפרסית עתיקה ובעילמית "סאקה", שהיה אחד משבטי הסקיתים, עם העם הידוע בבבלית כ"גימירי" או קימרים. קשר זה חשוב מכיוון שהאשורים התייחסו לממלכת ישראל בכתביהם כ"בית חומרי", כפי הנראה בהתייחסות לעמרי מלך ישראל.
הארכאולוג אי. ריימונד קאפט הראה את הדמיון בין דמותו של המלך יהוא המופיעה על האובליסק השחור, ולבושה בעטרה בנוסח מלכי הסאקה, ובין דמותו של מלך הסאקה המופיעה בכתובת ביסותון. למרות שיהוא הדיח את בית עמרי מהשלטון הוא נזכר בכתובות אשוריות כ"יהוא בן עמרי"..
סקירה כללית
אנשי בני ישראל הבריטים טוענים כי הסקיתים בני הסאקה נדדו לצפון ולמערב לאחר שכורש כבש את בבל. נראה כי אכן הסקיטים נהדפו אל הצפון והמערב על ידי שבטי סרמטים נודדים. היוונים זיהו את הסרמטים עם הסקיתים. על מנת להבדיל בין השניים הרודוטוס הציע לקרוא לסקיתים "סקיתים אמיתיים" ולסרמטים פשוט "סקיתים". הביטוי "סקיתים אמיתיים" או "Germain Scythian", ניתן לשיבוש כ"סקיתים גרמנים".
המלומדים הקדמונים בדה ונרביליס וטקיטוס מסכימים שניהם כי לפני זמנו של ישו שבטים גרמנים וטבטונים החלו להגר לאיים הבריטיים ודחקו את הבריטים הקדמונים אל מערב בריטניה. המוקדמים ביותר ממתנחלים גרמנים אלו היו האנגלים והיוטים, ולאחריהם באה "הפלישה הסקסונית הגדולה" בין שנת 450 לספירה לשנת 600 לספירה, שלאחריה "הכיבוש הדני" (787–1070 לספירה). אלמנטים גרמניים אלו הגיעו לבריטניה מאותו אזור בו התיישבו הסקיתים בצפון אירופה, והביאו עמם חוקים ומנהגים הזהים, כך טוענים בני ישראל הבריטים, לאלו של העברים הקדמונים. כמה ממנהגים אלו נחקקו על ידי אלפרד הגדול בספר החוקים המכונה "ספר יום הדין", הדומה להפליא, לטענתם, לפרקים כ' עד כג' לספר שמות. על פי המשפטן בן המאה ה-18 ויליאם בלאקסטון, בספרו המפורסם "הערות על חוקי אנגליה" ספרי ה"דום" של אלפרד הגדול והמנהגים העתיקים שקיבץ, הפכו לבסיס המשפט המקובל.
הבלשן בן המאה ה-19, המומחה ללשון הקלטית, ג'ון ריס טען כי הקלטים והסקיתים באו מאותו אזור דרום מזרחית לים השחור והיגרו מערבה לחופה המערבי של אירופה. הוא השווה את השם בו קוראים הולשים לעצמם, "קימרי" (Cymry) עם שמם של הקימרים, והציע כי השמות "איבריה" עבור ספרד, ו"היברניה" עבור אירלנד קשורים למילה "עברים". יש שמצאו גם קשר בין מנהגי הקבורה של הסקיתים והויקינגים לעברים הקדמונים.
התאולוגיה של בני ישראל הבריטים
בשל האופי הבלתי מאורגן של התנועה, הדוקטרינות העיקריות שלה שונות ומגוונות, ויחידים בתנועה יכולים לאמץ כמה מתוכן ולדחות אחרות. לעיתים דוקטרינות אלו לובשות אופי קיצוני, כבמקרה של תנועת "הזהות הנוצרית" שחלק משורשיה באמונת בני ישראל הבריטים, המטיפה לכך שמי שאינו בן הגזע הלבן אינו בעל נשמה ואינו יכול להיגאל. בתאולוגיה זו, צאצאי עשרת השבטים האבודים זכו לחסדו של האל בזכות מוצאם כשלעצמו, ולעיתים מורחב חסד זה אף לבני הגזע הלבן כולו, ויגיעו אל גן העדן אך ורק בזכות זהותם הגזעית. אך עיקר אמונת בני ישראל הבריטים היא כי בני העמים האנגלו-סקסים בבריטניה ובצפון אירופה הם צאצאיהם של העברים המוזכרים בתנ"ך.
התפתחות האמונה והתפשטותה
על אף שבני ישראל הבריטים מצטטים כתבי יד עתיקים על מנת להוכיח כי שורשיה של אמונתם עמוקים, נראה כי התורה החלה להתפתח בזמן המהפכה האנגלית ובמיוחד בתקופת האמונה "הרסטורציוניסטית" בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים. ג'ון סאדלר, המשפטן הבריטי בן המאה ה-17 פרסם ספר בשם "זכויות הממלכה" ב-1649. סאדלר היה מזכירו הפרטי של אוליבר קרומוול, גילה עניין ביהודים וביהדות, והיה ידידו של מנשה בן ישראל. בספרו שאל בפירוש את השאלה האם הגיעו בני עשרת השבטים האבודים אל העולם החדש. בסוף המאה ה-18 בתקופה בה משל בכיפה האקלים הפוליטי של ה"מילריאניזם", האמונה כי שינוי גדול עתיד להגיע בקרוב, הפכה אמונת בני ישראל הבריטים לאידאולוגיה מובחנת הודות לכתביהם של ריצ'רד בראת'רס וג'ון וילסון. בתקופה זו נכתבו ספרים רבים המתארים את התאוריה. בראת'רס, שהחל לפעול בסוף המאה ה-18 היה הראשון שביסס תאוריה מסודרת של ישריאליזם בריטי, אך טיעוניו נראו כבלתי מבוססים, שכן היה אדם קיצוני שסבל ממחלת נפש. וילסון, שפעל בשנות ה-40 של המאה ה-19 השתמש בפירוש פסוקים מהתנ"ך ובפרשנות היסטורית, והשתמש בטיעונים הגיוניים.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 עובדו רעיונותיו של וילסון וקיבלו צורה מסודרת. וילסון המשיך להטיף בפומבי, אך לא קמו מוסדות רשמיים או תנועה מסודרת בהנהגתו. בני ישראל הבריטים נראו לעיתים כמשעשעים, לעיתים כמרתקים, אך לא פיתחו מבנה היררכי עד לסוף המאה ה-19, כאשר החלו לעלות המנהיגים אדוארד היין ואדוארד ווילר בירד.
ב-1919 קמה "הפדרציה העולמית של ישראל הבריטית" (British-Israel-World Federation) בלונדון. בתקופה זו אזרחים בריטים רבים היו קשורים בארגון. אחד מהידועים שביניהם היה ראש ממשלת ניו זילנד ויליאם מאסי. ארגון זה ממשיך לפעול עד היום, ממקום מושבו במחוז דרהאם, ומקיים סניפים מקומיים במקומות רבים באיים הבריטיים ובעולם כולו.
תומכים מודרניים בתנועה
הפרופסור רוג'ר ראסק (1906–1994), אחיו של מזכיר המדינה האמריקני דין ראסק היה מטיף ידוע לתורת "בני ישראל הבריטים". הוא היה מורה בבית ספר ומרצה לפיזיקה באוניברסיטה פנסילבניה.
הכומר ארנולד מורי מייסד "כנסיית הרועה", מוסד ללא כוונת רווח הרשום במדינת ארקנסו, אימץ אף הוא את אמונת "בני ישראל הבריטים". הטפותיו של מורי משודרות לרחבי העולם באמצעות לווין.
כמה מהקבוצות התומכות בתורתו של המטיף האוונגליסטי הרדיופוני הרברט וו. ארמסטרונג מאמצות אף הן את הדוקטרינה של "בני ישראל הבריטים". ארמסטרונג ייסד את "כנסיית האל הרדיופונית" ב-1934 והטיף עד מותו ב-1986. בספרו "מסתורי הדורות" ב-1985 כתב כי "האשורים התיישבו במרכז אירופים, והגרמנים, ללא ספק, הם צאצאי האשורים". ארמסטרונג טען כי תאוריות אלו חשובות להבנת נבואות יום הדין במקרא. כיום "כנסיית האל העולמית" אותה ייסד ארמסטרונג נטשה אמונות אלו.
בשל התפשטות האימפריה הבריטית, מאמיני "בני ישראל הבריטים" נמצאים ברחבי העולם, אך במיוחד במדינות חבר העמים הבריטי כקנדה, ניו זילנד, אוסטרליה ובליז. במדינות בהן יש אוכלוסיות רבות ממוצא בריטי וצפון אירופי כארצות הברית, דרום אפריקה וארגנטינה ישנן קבוצות מאמינים. על אף שאין מידע סטטיסטי מדויק, נראה כי רבים המאמינים בתאוריה מחוץ לבריטניה, מאשר בבריטניה.
ביקורת התאוריה
מבקרי התאוריה טוענים כי גלות אשור כללה רק מספר קטן של בני ישראל. רבים מהם מפקפקים בנכונות המקורות העתיקים עליהם סומכים בני ישראל הבריטים, וכי יש לראות את אמונותיהם כדתיות ביסודן. כן טוענים המבקרים כי הקשרים הפילולוגיים והתרבותיים עליהם מצביעים בני ישראל הבריטים הם מקריים בלבד. המבקרים משייכים את אמונת בני ישראל הבריטים לקטגוריה של "פסאודו-היסטוריה".
המבקרים הצביעו על כך שהדת הרווחת בבריטניה הקדומה בטרם הגיעה לשם הנצרות הייתה הדת הדרואידית שאין לה קשר לאמונה היהודית, או לאמונה מונותאיסטית כלשהי.
חנא חדד
חנא חדד (בערבית: حنا حداد; 19 באפריל 1919 – 5 באוקטובר 2020) היה איש ציבור ערבי-ישראלי. שירת במשטרת ישראל והגיע לדרגת סגן ניצב. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בכנסת ה-13 והיה סגן יושב ראש הכנסת, ועוזר שר המשטרה.
במשטרת ישראל
חדד עמד בראש הצח"מ (צוות חקירה מיוחד) הראשון שחקר את הרצחה של רחל הלר. חקר את יורם ביכונסקי כחשוד ברצח.
אחיינו של חדאד הוא החוקר הפרטי סגן-ניצב בדימוס סוהיל חדאד. בנו הוא סגן-ניצב בדימוס זאהי חדאד, ואחיינו עורך הדין יוסף חדאד.
בכנסת
לאחר צאתו לגמלאות, החל להיות פעיל בפוליטיקה. לקראת הבחירות לכנסת ה-10 התמודד בראשות רשימה עצמאית שנקראה "רשימת האחווה הערבית", שקיבלה כ-8,000 קולות, שהם 0.4 מהקולות (אחוז החסימה עמד אז על 1%), והרשימה כשלה לעבור את אחוז החסימה. היה חבר משלחת ישראל באו"ם בשנת 1988 והיה עוזרו של שר המשטרה. בכנסת ה-13 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, החל מ-5 ביולי 1995, ושימש כסגן יושב ראש הכנסת.
חדד נפטר בטורעאן ב-5 באוקטובר 2020. הוא השני מבין חברי הכנסת לדורותיהם שהאריך ימים מעבר לגיל 100 (הראשון היה יושב ראש הכנסת לשעבר יצחק ברמן).
גבריאל פטי
גבריאל אלינה אוגניה מריה פטי (בצרפתית: Gabrielle Alina Eugenia Maria Petit) (20 בפברואר 1893 – 1 באפריל 1916) הייתה אישה בלגית שריגלה עבור השירות החשאי הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא הוצאה להורג ב-1916, והפכה לגיבורה לאומית בלגית לאחר תום המלחמה.
ביוגרפיה
פטי הייתה מאורסת לחייל מוריס גוברט, סמל בצבא הבלגי. כשפרצה המלחמה כמה חודשים לאחר מכן, מוריס נפצע והגיע בסופו של דבר לבית חולים באנטוורפן. לאחר נפילת אנטוורפן, הוא הסתתר לפני שחצה את הגבול להולנד ביוני 1915 כדי שיוכל להצטרף מחדש לצבא הבלגי בצד השני של החזית דרך אנגליה.
ריגול
פעילות הריגול של פטי החלה, כאשר סייעה לארוסה, לחצות את הגבול להולנד.
היא העבירה למודיעין הבריטי מידע על הצבא הגרמני הקיסרי, מידע שנרכש במהלך המסע.
היא גויסה בפולקסטון על ידי סוכנות הביון הבריטית וולינגר לונדון. באנגליה היא קיבלה הכשרה קצרה כדי להכין אותה לריגול רכבות. תנועות החיילים הגרמנים ברכבת הועברו על ידה לבעלות הברית. תוך שימוש במספר זהויות בדויות ובתחפושות היא נסעה דרך בלגיה, בין היתר תחת השם הבדוי מדמואזל לגראן (הגדולה). היא כתבה את הדיווחים על פיסות נייר קטנות שהחביאה בבגדיה. היא עבדה בגזרת איפר במובז', חיה בין חיילי אויב, נטלה זהויות בדויות רבות, אספה מידע על תנועות החיילים הגרמניים, נקודות אסטרטגיות, תנאי החימוש ורשת הרכבות מטעם בעלות הברית.
גבריאל הייתה פעילה גם ב" Le Mot du Soldat", הרשת הענפה שהעבירה דואר חשאי בין חיילים בלגים בחזית למשפחותיהם בבלגיה הכבושה. היא גם הייתה מעורבת בהפצת "La Libre Belgique", מגזין התנגדות המחתרת הגדול בבלגיה. ועזרה לחיילים הכלואים מאחורי קווים גרמניים לחצות את הגבול ההולנדי.
במשפט וההוצאה להורג
פטי נבגדה על ידי גרמני שהציג את עצמו כהולנדי. היא נעצרה על ידי הצבא הגרמני בפברואר 1916. פטי נכלאה בכלא דה סינט-גיליס (פרבר של בריסל). היא כתבה סיסמאות פטריוטיות על קירות התא שלה, שהוסרו כל בוקר על ידי השומרים ולאחר מכן נכתבו מחדש על ידי פטי. בתחילת מרץ 1916 נשפטה והורשעה בגין ריגול, כאשר גזר דין המוות הוטל ב-1 במרץ שלאחר מכן. במהלך משפטה סירבה פטי לחשוף את זהותם של חבריה הסוכנים, למרות הצעות חנינה.
ב-1 באפריל 1916, גבריאל פטי נורתה, בהתעקשותו של הצבא הגרמני, על ידי כיתת יורים בשדה ההוצאה להורג הלאומי טיר בשארביק. בדרכה אל המוקד היא סירבה לכסות את עיניה. עם מתן הפקודה, פטיט זעקה "תחי בלגיה, תחי ה..." . מיד לאחר ההוצאה להורג היא נקברה במקום בקבר לא מסומן.
הנצחה
סיפורה של פטי נותר עלום עד לאחר המלחמה, כאשר התגלה סיפורה והיא הפכה לגיבורה בלגית. במאי 1919, הוצאה גבריאל פטיט מקברה בשטח ההוצאה להורג. נערכה לה הלוויה ממלכתית, בהשתתפות המלכה אליזבת מבלגיה, הקרדינל מרסייה מבריסל וראש הממשלה לאון דלקרואה נשא נאום. אנשים חלפו על פני הארונות במשך שעה, רבים בדמעות. לאחר מכן נקברו שרידיה (ושל עמיתיה הסוכנים א. בודסון וא. סמקנס) בטקס הצטיינות צבאית מלא בבית העלמין בשארביק.
בשנת 1923 נחשף פסל של גבריאל פטי בכיכר סן ז'אן במרכז בבריסל - שוב בנוכחות המלכה אליזבת. במהלך הטקס שרו 700 ילדי בית ספר את ה-Brabançonne. על בסיס הפסל נחרטו מילותיה: "אני אראה להם שאישה בלגית יודעת איך למות". לפי ההערכה, הפסל הוא האנדרטה הראשונה לאישה ממעמד הפועלים בהיסטוריה האירופית. בטורנה מולדתה, נקראה כיכר על שמה. לאחר המלחמה נכתבו מספר ספרים ונעשו סרטים על חייה.
ספירומטר
ספירומטר (בלועזית: Spirometer) הנקרא גם מד נשימה, הוא מכשיר רפואי המשמש למדידת תפקודי הריאות בגוף. המכשיר מאפשר מדידת נפחי הריאות, ובכך מתאפשר אבחון קשיי נשימה שונים כגון חסמים בקנה הנשימה, בעיות ספיקה של הריאות (אסתמה, סטרידור, מחלת ריאות), וסיבוכים הנובעים מטיפולים וניתוחים שונים במערכת הנשימה.
מהלך הבדיקה
תחילה הנבדק שואף אוויר דרך המכשיר, למלוא תכולת הריאות (נפח זה נקרא TLC), ולאחר מכן נושף אותו במלוא כוחו אל תוך המכשיר, עד לריקון מקסימלי של חלל הריאות מאוויר (נפח זה נקרא "נפח שאריתי" - RV). מכשיר הספירומטר מתוכנן כך שהתנגדותו לספיקת האוויר תהיה מינימלית, כך שמבדיקה זו מתקבלת מדידה של נפחי הריאה, והתנגדות דרכי האוויר של הנבדק לספיקת האוויר (התנגדות מכשיר המדידה לזרימה זניחה).
מדידה נוספת מתבצעת על ידי נשימה של הנבדק אל תוך המתקן, המבצע מדידת הנפח הכולל של האוויר הננשף (נפח זה נקרא FVC), וכן מדידת הנפח הננשף במהלך השנייה הראשונה (נפח זה נקרא FEV1). יחס בין הנפחים הללו מאפשר לאבחן אם קיימת חסימה ביציאת אוויר מן הריאות.
כמו כן מבוצעת מדידה של משרעת זרם האוויר בעת הנשיפה (ערך זה נקרא FEV). על ידי מדידת מהירות זרימת האוויר ניתן לאבחן מחלות אשר גורמות להאטה בספיקת האוויר (כגון מחלת האסתמה).
סוגי בדיקות
ישנם שני סוגי בדיקות אשר מתבצעות באמצעות מכשיר הספירומטר:
חיישני מכשיר המדידה
במכשיר הספירומטר נעשה שימוש במגוון חיישנים ומבצעים מדידה אנלוגית של נתונים שונים:
רכיבי המערכת
רכיבי מכשיר הספירומטר הנפוצים:
ענבר לניר
ענבר לניר (נולדה ב-3 באפריל 2000) היא ג'ודוקא ישראלית, אלופת העולם (2023) במשקל עד 78 ק"ג, וזוכת מדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות כחלק מנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
ענבר, בתם של מיכל ורונן לניר, גדלה והתחנכה ביהוד. בילדותה היא התאמנה בחוגים במגוון ענפי ספורט וביניהם התעמלות קרקע ובלט. היא החלה להתאמן בג'ודו בגיל 6 במועדון "הפועל ג'ודו יהוד" בניהולו של רן ידגר, והלכה בעקבות אמה שהתאמנה בילדותה בג'ודו גם היא. בגיל 15 התחילה ענבר להתאמן בנבחרת הקדטים במסגרת פרויקט אתנה. בגיל 17 עברה להתאמן במועדון מיט"ב נתניה בניהולו של שני הרשקו שהוא מאמנה האישי. לניר בוגרת בית הספר "תיכון מקיף יהוד". היא שירתה בצה"ל במעמד ספורטאי מצטיין כמש"ק שלישות באט"ל.
תחילת דרכה
תחילה התחרתה לניר בקטגוריית משקל של עד 70 ק"ג, במסגרת נבחרת הקדטיות תחת המאמנת עינת ירון. במהלך השנים 2015–2017 השתתפה לניר בטורנירים בינלאומיים בקטגוריות גיל של עד 17 ועד 21. בשנת 2017, נפגעה לניר במהלך אימון וספגה פציעה ברצועה צולבת קדמית בברך. לאחר הניתוח החל תהליך החלמה ושיקום שארך כעשרה חודשים, בסיומו חזרה להתאמן בג'ודו ולהתחרות. במקביל לתהליך השיקום, הוחלט להעבירה לקטגוריית המשקל של עד 78 ק"ג.
הופעתה הראשונה של לניר בתחרות בוגרים בינלאומית התרחשה בגיל 18 במסגרת טורניר גראנד פרי תל אביב 2019. לניר הפסידה להונגרייה אנט מסארוש בקרב הראשון והודחה מהתחרות. בנובמבר 2019 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 23, שנערכה ברוסיה, לאחר שגברה על האיטלקייה אריאנה קונטי בקרב על מדליית הארד. בנובמבר 2020 השתתפה לניר באליפות אירופה עד גיל 21 וזכתה במדליית הארד לאחר שניצחה בקרב על מדליית הארד את ההולנדית רנה ואן הארסלר שדורגה ראשונה בתחרות. עוד באותו החודש התחרתה לניר באליפות אירופה עד גיל 23, בה זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על קרלה פרודן הקרואטית.
פריצת הדרך ואולימפיאדה ראשונה
במהלך שנת 2021, שהיוותה את שנת הפריצה שלה, זכתה לניר בחמש מדליות מתחרויות גראנד סלאם, מתוכם אחת כסף וארבע ארד. במרץ 2021 זכתה לניר במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי לבוגרים כשזכתה במדליית הארד בגראנד סלאם טשקנט לאחר ניצחון באיפון על יון היון-ג'י הדרום קוריאנית 30 שניות לסיום הקרב. בהמשך החודש זכתה לניר במדליית ארד נוספת, הפעם בגראנד סלאם טביליסי, לאחר ניצחון בתוך 9 שניות בלבד על ברנדט גראף מאוסטריה בקרב על המדליה. באוקטובר זכתה לניר במדליית ארד בגראנד סלאם פריז לאחר שניצחה בקרב על המדליה את קרן סטיבנסון ההולנדית בתוך 22 שניות כאשר יריבתה נכנעה בעקבות תרגיל חניקה. בחודש נובמבר היא זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם באקו כאשר ניצחה בחצי הגמר את קרלה פרודן הקרואטית והפסידה בגמר ללואיזה מלצאן הגרמנייה. בגראנד סלאם אבו דאבי זכתה לניר במדליית הארד כשניצחה בקרב על המדליה את פטרישיה ברולי הסלובנית תוך 37 שניות בעזרת ריתוק. באותה השנה לניר התחרתה לראשונה באליפות העולם שנערכה בבודפשט וסיימה במקום השביעי, שיחד עם שאר התוצאות במהלך השנה, הספיק לה על מנת להבטיח את הקריטריון עבור אולימפיאדת טוקיו 2020
באליפות העולם 2022, היא זכתה במדליית ארד יחד עם נבחרת ישראל בג'ודו בתחרות הנבחרות המעורבות. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג, היא הודחה בקרב הראשון לאחר הפסד בווזארי ללוריאנה קוקה מקוסובו. במהלך אותה שנה, זכתה לניר בארבע מדליות בתחרויות מהסבב העולמי; מהם שתיים בתחרויות גראנד פרי ושתיים בתחרויות גראנד סלאם. בינואר היא זכתה במדליית ארד מגראנד פרי פורטוגל כשניצחה בקרב על המדליה את הפולנייה ביאטה פאצוט-קווצ'קו בתוך 22 שניות בעזרת ריתוק. בחודש יוני היא זכתה במדליית כסף מגראנד סלאם אולן-בטור כשהגיעה עד הגמר, בו הפסידה ליפנית מאמי אומקי. ביולי היא זכתה בעוד מדליית כסף, הפעם בגראנד סלאם בודפשט, כאשר בחצי הגמר ניצחה באיפון את איריימה סילבסטר מהרפובליקה הדומיניקנית ובגמר הפסידה לאיטלקייה אליצ'ה בלאנדי. עוד באותו החודש זכתה לניר במדליית כסף נוספת כשלאחר שלושה נצחונות הגיעה לגמר גראנד פרי זאגרב, ובו הפסידה לבריטית נטלי פאוול.
זהב באליפות עולם
במרץ 2023, זכתה לניר במדליית ארד מגראנד סלאם טביליסי כשניצחה בקרב על המדליה את נטאשה אווסמה ההולנדית בזכות איפון מהיר בתוך פחות מדקה מפתיחת הקרב. ביוני זכתה במדליית זהב מגראנד סלאם אולן בטור כשניצחה בגמר את מאמי אומקי היפנית לאחר שהטילה אותה בתרגיל אורה-נגה שהעניק לה ניקוד ווזארי שני וניצחון באיפון. באוגוסט זכתה לניר במדליית זהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בבודפשט שבהונגריה לאחר שגברה בגמר על מדלן מלונגה הצרפתייה בתוך 59 שניות לאחר שהטילה אותה בתרגיל אורה-נגה מוצלח. בעקבות הזכייה בטורניר המאסטרס עלתה לניר לראשונה בקריירה למקום הראשון בדירוג העולמי.
שורט סקוויז
סקוויז (באנגלית: short squeeze) הוא תהליך של עליית מחיר חדה, שמתרחש במניה (או במכשיר פיננסי אחר) שבה יש היקף גדול של מוכרים בחסר (המכונים "שורטיסטים"), בדרך כלל לאחר עלייה ראשונית של מחיר המניה מסיבה כלשהי. בעוד שציפייתם של השורטיסטים היא שמחיר המניה ירד, וכך יוכלו "להתכסות" חזרה במניות שמכרו במחיר נמוך ממחיר המכירה, העלייה במחיר המניה מסבה להם "הפסדים על הנייר" (הפסדים שטרם מומשו). כתוצאה מכך השורטיסטים עשויים להידרש על ידי הגוף שהשאיל להם את המניות להסתלק מהתחייבותם (כלומר לרכוש בחזרה את המניה שמכרו), אם מסיבה של היעדר ביטחונות מספקים או מחשש להפסדים נוספים. תופעת ה-"שורט סקוויז" מתרחשת כאשר המוכרים בחסר מתחילים לקנות מניות מול היצע נמוך, וכך נגרמת עלייה חדה נוספת במחיר המניה, שמכניסה עוד שורטיסטים למעגל הקונים, וחוזר חלילה.
עליית מחיר המניה בעת שורט סקוויז אינה נובעת מניתוח פונדמנטלי של החברה שזו מנייתה, כי אם מנסיבות טכניות הנוגעות לחוזים ולביטחונות.
תהליך השורט סקוויז
מכירה בחסר דורשת מהמשקיע העמדת ביטחונות כנגד מצב בו מחיר המכשיר הפיננסי יעלה, ולברוקר לא יהיה תזרים מספיק בחשבון של המשקיע על מנת לרכוש בחזרה את המכשיר הפיננסי במחירו החדש (הגבוה יותר). ככל שמחיר המכשיר הפיננסי עולה, כך נדרש המשקיע להעמיד ביטחונות נוספים. כאשר מתרחשת עלייה חדה במחיר המכשיר הפיננסי, ולמשקיע אין אפשרות להעמיד ביטחונות נוספים, הברוקר של המשקיע שמחזיק בפוזיציית שורט רשאי להביא לסיום עסקת המכירה בחסר (קרי, לקנות בחזרה את המכשיר הפיננסי).
תופעה של עליית מחיר חדה ופתאומית (בניגוד לתחזיותיו של מי שביצע מכירה בחסר) עלולה להביאה לכך שהעסקה תתחיל לרשום הפסדים "על הנייר" (הפסד לא ממומש). ככל שהעלייה תימשך יתקרב הרגע בו הביטחונות שהופקדו לא יהיו מספקים, עד כדי פניה מהברוקר למשקיע שעליו להוסיף ביטחונות בטרם תבוצע על ידו סגירה של העסקה בהפסד רב בשל קניית הנכס המושאל (Buying back).
תופעה זו נפוצה בעיקר במניות להן שווי שוק קטן יחסית ובעיקר במניות בהן נוכחות ה"שורטיסטים" עולה על 7-8%. פקודות הקנייה הרבות אשר משמשות כפקודות הגנה לשם קטיעת ההפסד (Stop loss), ממוקמות מעלה על ציר המחיר. לעיתים, פקודות אלה מתבססות על ניתוח טכני כגון נקודת שיא קודמות של המחיר שהמשקיע מניח שיהוו מעין חסם במקרה של עלייה במחיר. עלייה קטנה ופתאומית במחיר המניה, שעשויה להיגרם בשל חדשות שוק או התערבות של משקיע מוסדי, עשויה להביא להפעלה אוטומטית של פקודות הגנה. כאשר חלקם היחסי של סוחרי השורט במניות אלו גבוה, פקודות ה-stop loss מופעלות בזו אחר זו כבאפקט דומינו, ומייצרות חיש מהר זרם ביקוש אדיר למניה הניזון מפקודות stop loss נוספות שהוצבו במעלה מחיר המניה.
תיאור תהליך השורט סקוויז:
התופעה ההפוכה לשורט סקוויז, ונפוצה פחות היא הלונג סקוויז.
אירועי שורט סקוויז בולטים
ב-26 באוקטובר 2008 הכריזה חברת פורשה על כוונתה להשתלט על חברת פולקסווגן. באותו זמן, כ-18% ממניות פולקסווגן היו מושאלות למשקיעים שפתחו עסקת מכירה בחסר. מניית פולקסווגן, שנסחרה ב-DAX, עלתה מ-210.85€ ל-1,005€ תוך יומיים. העלייה החדה במחיר המניה יוחסה גם לקניות בהיקף גבוה של המניה שנעשו על ידי המשקיעים האלו. סגירת עסקאות המכירה בחסר נעשתה בצורה כה מהירה, שתוך יומיים ירד מספר המניות הנתונות למכירה בחסר ל-8.5%.
בינואר 2021 ביצעו סוחרים מפורום באתר Reddit הרצת מניות גלויה, במטרה להביא לשורט סקוויז במניית חברת גיימסטופ - חברה שנמצאה בקשיים פיננסיים משמעותיים. ההרצה החלה לאחר שמספר קרנות גידור ביצעו מכירה בחסר למניית החברה, מתוך הערכה שמחיר המניה צפוי לרדת. באותה עת, 140% ממניות החברה היו נתונות למכירה בחסר. בעקבות ההרצה, עלה מחירה של מניית גיימסטופ מ-19.94$ ב-11 בינואר לשיא של 483$ ב-28 בינואר (עלייה של מעל 2,400%). חלק גדול מהעלייה במחיר המניה נבע משורט סקוויז. ההפסדים שספגו קרנות הגידור שביצעו מכירה בחסר למניות החברה נאמדו ב-26 בינואר ב-6 מיליארד דולר, וב-28 בחודש סך ההפסדים מפוזיציות שורט על גיימסטופ וחברות אמריקניות נוספות נאמד ביותר מ-70 מיליארד דולר.
דגל צלב נורדי
דגל צלב נורדי, צלב נורדי, או צלב סקנדינבי הוא תבנית לדגל, בדרך כלל של אחת המדינות הסקנדינביות משם הגיע. כל המדינות הנורדיות אימצו דגל בתבנית זו. הצלב מסמל את הנצרות וקצהו המרוחק מהצד המונף ארוך יותר. הדגל הראשון עם העיצוב היה דגל דנמרק, אחריו אימצו אותו שוודיה, נורווגיה, פינלנד, איסלנד וחלק ממחוזותיהם אימצו אותו כהשראה לדגלם. דגל נורווגיה היה דגל הצלב הנורדי הראשון עם שלושה צבעים. אף על פי שהדגלים חולקים את אותה הצורה, לכל אחד מהם היסטוריה וסמליות שונה.
MG 14/40
"MG 14/40" היא מכונית ספורט (אשר בנוסף יוצרה, בתצורת "סלון סדאן") מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית MG (שם נפוץ: "MG", שם מלא: "MG Car Company Limited") אשר יוצרה בין השנים 1927–1929.
יוצרו כ-700 יחידות.
טטרה משפריצה
טטרה משפריצה (שם מדעי: Copella arnoldi) הוא מין של דג מים מתוקים ממשפחת העפרורוניים החי בטבע באמריקה הדרומית. השם הספציפי ניתן ב-1912 להוקרת חוקר הדגים הגרמני יוהאן פול ארנולד, אשר חקר ותיאר דג זה.
דג זה נפוץ באמריקה הטרופית בנהרות גדולים כמו האורינוקו, האמזונאס ויובליהם ועוד נהרות קטנים וכמו דגים נוספים לעיתים הוא עולה במעלה יערות מוצפים לחפש מזון. הדג מצוי גם בביצות, נחלים רדודים ובמי נהרות שחורים. עם זאת, הוא מתרחק ממים מליחים.
זהו דג קטן מאוד שאורכו רק 3 עד 4 ס"מ. הוא בעל מבנה דק דמוי-עיפרון ובעל חוטם ולסתות דקות ומופנות מעט כלפי מעלה, בעל שיניים מחודדות ובעל עצמות לסת מפותלות כמו האות S. הנחיריים מופרדות זו מזו בידי רכס עור. הוא בעל סנפיר גב כתום כהה, בעל פס כהה מתחת לעין. צבע הגוף חם-כתום והסנפירים כסופים.
דג זה ניזון מהקרקעית, בעיקר מתולעים, סרטנים ועוד חסרי חוליות וכן מחרקים קטנים הנופלים למים. לעיתים הוא צד בזוגות.
2015 בארצות הברית
2015 בארצות הברית היא השנה בה חגגה ארצות הברית 239 שנה מיום היווסדה.
אנטארקטיקה במלחמת העולם השנייה
התחרות הבינלאומית הגיעה גם לאנטארקטיקה לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה, אם כי לא נערך ביבשת קרב. ב-1938 הגיעה ליבשת משלחת מגרמניה הנאצית כדי להקדים את נורווגיה בדרישתה לקבל את ארץ המלכה מוד, ובין 19 בינואר 1939 ל-8 במאי 1945, הגרמנים טענו לבעלות על חבל שוואביה החדשה. שנה אחר כך, הקימה משלחת אמריקאית שני בסיסים שפעלו במשך שנתיים לפני שננטשו.
בתגובה למשלחות האירופאיות והאמריקאיות ליבשת, הכריזו צ'ילה וארגנטינה על דרישות משלהן ביבשת. ב-1940 הכריזה צ'ילה על הטריטוריה הצ'יליאנית האנטארקטית בשטחים שבריטניה טענה לבעלות עליהם עוד קודם לכן. ארגנטינה מצידה הכריזה ב-1943 על אנטארקטיקה הארגנטינאית באותו שטח, כשהיא היחידה שהחזיקה בסיס קבוע במקום.
בתגובה לפעולות של צ'ילה, ארגנטינה, גרמניה וארצות הברית, פתחה בריטניה ב-1943 במבצע טאבארין. מטרת המבצע הייתה לבסס נוכחות קבועה ביבשת ולחזק את הטענה שלה על איי פוקלנד. בנוסף, הבריטים ביקשו למנוע מהקריגסמרינה להשתמש באיים הנידחים כנקודות מפגש, וכן לסכל איום יפני לכבוש את האיים. המשלחת הבריטית עזבה את איי פוקלנד ב-29 בינואר 1944, והמחקר שהחלה הפך בסופו של דבר לסקר האנטארקטי הבריטי.
בשנים שאחרי המלחמה התחרות בין המדינות על אנטארקטיקה גברה. בסוף שנות ה-50 הפכה התחרות לשיתוף פעולה בינלאומי עם השנה הגאופיזית הבין-לאומית והחתימה על אמנת אנטארקטיקה.
המשלחת הגרמנית
שוואביה החדשה הייתה טריטוריה בשטחי ארץ המלכה מוד שגרמניה הנאצית טענה לבעלות עליה. המקום נחקר על ידי הגרמנים ב-1938 כחלק מהמשלחת השלישית ליבשת, שיצאה בחשאי מגרמניה ב-17 בדצמבר 1938 במטרה להקים באנטארקטיקה בסיס ציד לווייתנים. המשלחת הייתה חלק מהתוכנית הגרמנית להפיק חומרי גלם כמו שמן לווייתנים ולהימנע מתלות בנורווגיה לשם כך. הספינה הגיעה לחוף הנסיכה מרתה ב-19 בינואר 1939, שם נערך מחקר קצר אחרי הקמת הבסיס הזמני. על החוף הוצבו דגלי גרמניה ונסקרו השטחים במסגרת התביעה. הגרמנים שלחו גם שני מטוסים מדגם דורניה ואל שערכו 15 טיסות צילום והפיקו 16 אלף צילומי אוויר. המשלחת עזבה את אנטארקטיקה ב-6 בפברואר 1939 ושבה להמבורג ב-11 באפריל. לאחר מכן, הגרמנים לא הקימו יישוב קבע ביבשת, וויתרו לחלוטין על דרישותיהם עם הכניעה בסוף מלחמת העולם השנייה.
המשלחת האמריקאית
המשלחת האמריקאית לאנטארקטיקה ב-1939 הייתה המשלחת הראשונה במימון ממשלתי מאז המשלחת שיצאה מאה שנה קודם לכן, והוביל אותה ריצ'רד בירד, חוקר קוטב ידוע. המשלחת הגרמנית ליבשת הקפואה עוררה בקרב הממשל האמריקאי צורך דחוף לבסס את הנוכחות באנטארקטיקה, וזמן קצר לאחר מכן היא הוזמנה על ידי הנשיא רוזוולט, וחלק ניכר מהציוד שלה סופק במימונו של בירד. למשלחת, שיצאה במהירות, היו ארבעה חודשים בלבד לתכנן את מסלולה.
המשלחת האמריקאית יצאה לדרך בסוף 1939 עם 125 חברים. הוראות הנשיא היו לבנות ולתחזק שני בסיסים, הראשון בסמוך לארץ אדוארד השביעי, והשני מוקם בסמוך לאי שארקו. כמו כן, הוטלה על המשלחת המשימה למפות את האי הרד וארץ מרי בירד, וכן קו החוף בין מרידיאנים 72 ו-148. צוות המשלחת הצליח לבנות את שני הבסיסים, ובבסיס בסמוך לאי שארקו נעשה שימוש גם במשלחת רון לאנטארקטיקה.
הצוות הביא איתו סיירת שלג חדשה בעלת צמיגים חלקים, מה שהקשה על האחיזה בקרח, ובעיה זו לצד התחזוקה הנלווית הובילו את המשלחת להשאיר מאחור את הסיירת כששבו לארצות הברית. הסיירת נמצאה שוב במסגרת מבצע קפיצה לגובה ב-1946 ושוב ב-1958, וכיום היא כנראה קבורה מתחת לשלג או שנפלה לים. צוות המשלחת, שכלל את פול סיפל וריצ'רד בלאק ערך ניסויים ותצפיות רבות, וכן אסף צמחים, אצות וחזזיות.
עם התעצמות המלחמה, הוחלט בממשל לפנות את שני הבסיסים במהלך 1941. התחרות הבינלאומית הגיעה גם לאנטארקטיקה לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה, אם כי לא נערך ביבשת קרב. ב-1938 הגיעה ליבשת משלחת מגרמניה הנאצית כדי להקדים את נורווגיה בדרישתה לקבל את ארץ המלכה מוד, ובין 19 בינואר 1939 ל-8 במאי 1945, הגרמנים טענו לבעלות על חבל שוואביה החדשה. שנה אחר כך, הקימה משלחת אמריקאית שני בסיסים שפעלו במשך שנתיים לפני שננטשו.
בתגובה לפעולות של צ'ילה, ארגנטינה, גרמניה וארצות הברית, פתחה בריטניה ב-1943 במבצע טאבארין. מטרת המבצע הייתה לבסס נוכחות קבועה ביבשת ולחזק את הטענה שלה על איי פוקלנד. בנוסף, הבריטים ביקשו למנוע מהקריגסמרינה להשתמש באיים הנידחים כנקודות מפגש, וכן לסכל איום יפני לכבוש את האיים. המשלחת הבריטית עזבה את איי פוקלנד ב-29 בינואר 1944, והמחקר שהחלה הפך בסופו של דבר לסקר האנטארקטי הבריטי.
בשנים שאחרי המלחמה התחרות בין המדינות על אנטארקטיקה גברה. בסוף שנות ה-50 הפכה התחרות לשיתוף פעולה בינלאומי עם השנה הגאופיזית הבין-לאומית והחתימה על אמנת אנטארקטיקה.
עם התעצמות המלחמה, הוחלט בממשל לפנות את שני הבסיסים במהלך 1941.
תקיפת אוניות סוחר בידי גרמניה
במהלך המלחמה גרמניה השתמשה בסיירות דוגמת האטלנטיס להטבעת אוניות סוחר של בעלות הברית באוקיינוס השקט. המטרה העיקרית בפעילות זו הייתה לסכל ולתפוס העברת אספקה. בסך הכל 9 אוניות סוחר גרמניות הוסבו למטרה זו, והן היו חמושות בתותחי 5.9 אינץ' וטילי טורפדו. האוניות נשאו לרוב דגל של מדינה נייטרלית.
על אף שלרוב האוניות הגרמניות שטו בקרבת חופי אסיה, חלקן הגיעו גם לאזורי המים הקרים. ב-1940, האטלנטיס עגנה באיי קרגלן כדי לבצע תיקונים ולחדש את האספקה שלה. הסיירת פינגווין הצליחה ללכוד צי של דייגים נורווגים ב-14 בינואר 1941 בקרבת איי ג'ורג'יה הדרומית.
משלחות ארגנטינאיות
ארגנטינה שלחה לאנטארקטיקה שתי משלחות תוך כדי המלחמה. הראשונה יצאה בסוף 1942, והשנייה בפברואר 1943.
המשלחת הראשונה
המשלחת הארגנטינאית הראשונה שיצאה ב-1942 הונהגה על ידי אלברטו אודרה, נחתה על האי דספשן וערכה בו מחקר. כמו כן, הוצב באי דגל ארגנטינה.
המשלחת השנייה
המשלחת השנייה יצאה ב-1943 אחרי הפגיעה בדגל הארגנטינאי באי דספשן בידי אונייה בריטית. מעבר לכך לא ביצעה המשלחת עוד משימות רבות, מלבד צילומים של פורט לוקרוי.
מבצע טאבארין
מבצע טאבארין היה שמה של משלחת בריטית חשאית שנערכה בשנים 1943–1946. המטרה המקורית של המשלחת הייתה להקים בסיסים בארץ גרהאם, אבל הוחלט בהמשך להרחיב את משימתה ולבצע גם מחקר מדעי. המשלחת החלה בהעמדת פנים כאילו משימתה לאתר צוללות גרמניות בקרבת אנטארקטיקה, אולם במקביל היא פעלה כדי להקים בסיסים בשטח שארגנטינה טענה לבעלות עליו, ושהייתה עליו מחלוקת. את המשלחת הוביל ג'יימס מאר. צוות המשלחת הגיע לאי דספשן ב-6 בפברואר 1944 אחרי שיצא מאנגליה ב-14 בדצמבר 1943. באמצע הדרך חברי המשלחת עברו לאוניות אחרות. עם הגיעם לחוף, לא נמצאו עדויות לנוכחות ארגנטינאית מלבד מכל דלק שעליו צויר דגל ארגנטינה. עד מהרה הוקם מחנה בשטח תחנת דיג נורווגית ישנה, הוקם בסיס B והדגל הבריטי הונף.
חלק אחר מצוות המשלחת התפצל והתקדם לכיוון מפרץ התקווה, והקים את בסיס A ב-7 בפברואר. ב-10 בפברואר, עקב מזג האוויר הקשה שתי האוניות שנשאו את חברי המשלחת עזבו לפורט לוקרוי. ב-17 בפברואר שתי האוניות עזבו לאיי פוקלנד אחרי שהושלמה הקמת הביתן המרכזי. ב-23 במרץ הוקם במקום משרד הדואר, שנשרף חודש אחר כך, ובמהלך חודש מאי החלו סקרים של המקום, זמן קצר אחרי שדבר נוכחות המשלחת נודע בעולם. אלזה מקנזי לאמב, מדענית בצוות המשלחת, אספה במהלך הסקירות דגימות של חזזיות, תולעים, קיפודי ים וספוגים.
בפברואר 1945 הגיעו מדענים נוספים לתחנות A ו-B, ולאחר העמסת ציוד נשלחו להקים את תחנה D, בשעה שאחרים נסעו להקים את תחנה E באי סטונינגטון. זמן קצר אחרי התפטרות ג'יימס מאר מראשות המשלחת, ננטשה תחנה E, ומחליפו אנדרו טיילור העביר את עיקר הפעילות לתחנה D, שהקמתה הסתיימה ב-20 במרץ.
הבונקר הגרמני
לאורך השנים נפוצו שמועות על בסיס גרמני חשאי שקיים באנטארקטיקה, עקב הידיעות על מנהיגים נאציים שברחו מגרמניה אחרי המלחמה, ונתמכו בהופעת צוללת גרמנית באנטארקטיקה ביולי 1945. התיאוריה הזו הוצגה לראשונה ב-1947 בידי לדיסלס ז'בו ההונגרי. עם זאת, מדענים רבים הפריכו את התיאוריה הזו. הוכח שהגרמנים שלחו לאנטארקטיקה משלחת אחת בלבד למסע מדידות שארך חודש בלבד, זמן מועט מדי בשביל לבנות מבנה גדול ביבשת.
דנייפרוגס
דנייפרוגס (ברוסית: Днепровская гидроэлектростанция имени В. И. Ленина, ДнепроГЭС) היא תחנת כוח הידרואלקטרית שנבנתה על הנהר דנייפר והופעלה בשנת 1932. היא הייתה מסמלי התיעוש של ברית המועצות וממשיכה לפעול עד היום. עם הפעלתה הספקה היה כ-500 מגוו"ט והיא הייתה בין הגדולות בעולם באותה תקופה. הספק יחידות הייצור המותקנות עתה באתר מגיע לכ-1,500 מגוו"ט (18 יחידות בהספקים שונים).
היסטורית הקמה
במשך שנים שיט ספינות בנהר הדנייפר היה בעייתי עקב אשדים על הנהר באזור העיר זפוריז'יה. במהלך המאה ה-19 היו תוכניות רבות לשיפור המצב ויצירת נתיב למעבר בטוח של אוניות. בשנת 1920, במסגרת תוכנית גואלרו, סוכם על הצורך בהסדרת השיט באזור ובניית תחנת כוח הידרואלקטרית. החלטה עקרונית על הנושא התקבלה על ידי ולדימיר לנין עוד בשנת 1921. תוך זמן קצר החלו הכנות לתכנון מפורט של הפרויקט ובשנת 1927 החלו עבודות באתר.
תכנון הפרויקט בוצע על ידי מהנדסים סובייטים בשיתוף פעולה עם מומחים מארצות הברית. רוב הציוד שהותקן בתחנת הכוח הובא מגרמניה ומארצות הברית. במהלך הבנייה באתר הייתה נוכחת קבוצת יועצים אמריקאים שיעצו במהלך הבנייה והרכבת הציוד.
היחידה הראשונה לייצור חשמל הופעלה בשנת 1932 ובשנת 1939 הגיעה תחנת הכוח להספק המתוכנן. סיום הבנייה אפשר מעבר אוניות על נהר הדנייפר ואספקת חשמל למפעלי תעשייה שונים באזורים הסמוכים לתחנת כוח. בטקס חגיגי לפתיחת המתקן השתתפו ראשי ברית המועצות והתחנה נקראה על שם לנין. למומחים האמריקאים שהשתתפו בבניית המתקן הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל. בניגוד לאתרי בנייה אחרים בשנות ה-30, בבניית המתקן לא השתתפו אסירי גולאג. בשיא הבנייה עבדו באתר מעל 30 אלף פועלים. ליד המתקן נבנתה שכונה לבוני ועובדי התחנה, שחוברה עם העיר זפוריז'יה בשדרה שאורכה כ-12 ק"מ.
במלחמת העולם השנייה
ב-18 באוגוסט 1941 פוצצו חיילים סובייטים חלק מהסכר והציוד באולם יחידות הייצור. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו כ-1500 חיילים גרמנים שהיו באזור ותושבים רבים טבעו. לפיצוץ הסכר נדרשו כ-6 טון חומרי נפץ. הפיצוץ איפשר לעצור את התקדמות הצבא הגרמני באזור, אולם בקיץ 1942 הצליחו הגרמנים לחדש את פעילות התחנה בהספק מופחת. בסתיו 1943 פוצצו הגרמנים הנסוגים את הסכר פעם נוספת. הם תכננו להשתמש לפיצוץ בכ-300 טון חומרי נפץ. הדבר היה יכול להביא לאסון אזורי משמעותי. חיילי הצבא האדום הצליחו לנטרל חלק משמעותי של הנפצים ולמנוע פיצוץ כה גדול.
עבודות שיקום הסכר ותחנת הכוח החלו בשנת 1944 ונמשכו עד לשנת 1950. כמו בתחנה המקורית, בתחנת הכוח המחודשת הותקנו יחידות ייצור מתוצרת אמריקאית.
תחנת הכוח כיום
במהלך שנות ה-50 בוצע חידוש הציוד במתקן והספק תחנת הכוח עלה ל-650 מגוו"ט. בשנות ה-60 הוקמה תחנת כוח נוספת דנייפרוגס-2 והספק כולל של יחידות הייצור באתר גדל לכ-1500 מגוו"ט. המתקן מחובר למערכת החשמל הארצית באמצעות קווים במתח 154 קילוולט ו-330 ק"ו. בשנת 2008 החל חידוש הציוד והחלפת יחידות הייצור הישנות.
ויולטה
ראו גם
}}
ארמין פודור
ארמין פודור (במקור פליישנר, בהונגרית: Fodor Ármin; נאג'מיהאי, מחוז זמפלן, 27 בינואר 1862 – בודפשט, 23 בפברואר 1944) היה שופט, מומחה למשפט יהודי-הונגרי, קודיפיקטור (עורך חוקים ומחבר תקנות וצווים), יושב ראש מועצת הקוריה המלכותית ההונגרית (בית המשפט העליון בהונגריה משנת 1723 ועד 1949. יושב ראש מועצת הקוריה הוא תפקיד מקביל לנשיא בית המשפט העליון בישראל).
ביוגרפיה
פודור נולד במשפחה יהודית כבנם של אילש (אליהו) פליישנר ומגדולנה האס. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בעיר אוז'הורוד (בהונגרית אונגוואר, אז חלק מממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית). את לימודי המשפטים סיים באוניברסיטה בבודפשט. הוא הפך דוקטור למשפטים בשנת 1885 ולעורך דין בשנת 1886. בשנת 1890 מונה לבית המשפט השלום של רובע 5 בבודפשט ובשנת 1895 הועבר למשרד המשפטים, שם עבד במחלקה להכנת חוקים. במיוחד לקח חלק בעבודה בנושא רפורמת הליטיגציה (יחד עם דיולה טרפי). הוא הכין את ההסבר לטיוטת הדו"ח של שאנדור פלוֹס (לימים שר המשפטים בממשלת הונגריה) לגבי ההליך המשפטי ההונגרי (בדומה לתקנות סדר הדין האזרחי ולחוק סדר הדין הפלילי בישראל) שפורסם בשנת 1893 (החוק עבר רק בשנת 1911). בשנים 1910–1912 כיהן פודור כנציג ממשלת הונגריה בוועידת האג בנושא שטרי חליפין בינלאומיים. מאמריו המשפטיים הופיעו בכתבי עת שונים (למשל. "משפט הונגרי" - Magyar Igazságügy). בשנים 1929–1932 היה יו"ר מועצת הקוריה. אשתו הייתה אדולפין הרמן.
אורתודוקסים
אורתודוקסיה היא מילה המורכבת מהמילים ביוונית "אורתוס" (όρθος, נכון או ישר) ו"דוקסה" (δόξα - דעה). פירוש המונח הוא הדעה הישרה או הנכונה.
בסוציולוגיה נהוג להשתמש במונח "דוקסה" לתיאור מכלול החוקים הבלתי כתובים הנלקחים בתור "מובן מאליו", ה"אורתודוקסיה" היא השיח וההגדרות המצדיקים באופן גלוי את שליטתם של המחזיקים בדעה זו, ואילו "הטרודוקסיה" מהווה שיח חדש המבקר את הדוקסה ומערער על השליטה בהגדרותיה או מייצג את הטוענים להיות המחזיקים האותנטיים של העמדה הנכונה או הישרה (לדוגמה: הנצרות הפרוטסטנטית כפרה בסמכות הכנסייה הקתולית ואנשיה טענו שהם הנוצרים האותנטיים ולא שהם כופרים בנצרות עצמה).
רוברט ברנס (צייר)
רוברט ברנס (באנגלית: Robert Burns; 1869–1941) היה צייר ומעצב סקוטי. הוא היה נציג מוקדם של סגנון אר נובו בסקוטלנד ואמן דקורטיבי מצטיין.