cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב קוזלצ'יק
בתקופת השואה
שמועות באושוויץ סיפרו שהוא משתף פעולה עם הגרמנים, אבל לפי מקורות רבים הוא הציל חייהם של יהודים רבים, העביר מידע בין נחקרים, העביר מזון לאסירים, שיחד גרמנים כדי שיצילו יהודים (בכספים וחפצים שאנשי הזונדרקומנדו נטלו מהנרצחים בתאי הגזים) וסייע למרד האסירים באושוויץ 2 ב-7 באוקטובר 1944. לאחר המרד סייע קוזלצ'יק לנח זבלדוביץ להיכנס אל התא בו הוחזקה רוז'ה רובוטה לאחר שנתפסה בחקירות שעשו הנאצים לאחר ההתקוממות כמי שעם עוד מספר נשים הבריחה אבק שרפה למחתרת ולשוחח עמה בטרם הוצאה להורג.
בספרו "מגיא ההריגה לשער הגיא" כתב עליו בני וירצברג:
קוזלצ'יק שרד את השואה, וחזה בשחרור אושוויץ על ידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1945.
לאחר השואה
פולין וצ'כוסלובקיה ביקשו ממדינת ישראל להסגיר את קוזלצ'יק בחשד ששיתף פעולה עם הנאצים. משרד המשפטים הישראלי בדק את הבקשות, ולאחר חקירת משטרה הוא נוקה מהחשד, וישראל סירבה להסגירו. הצ'כים הציגו את אי הסגרתו של קוזלצ'יק כדוגמה למדיניות השלילית של ישראל כלפי מזרח אירופה.
הטענות על שיתוף פעולה עם הנאצים פגעו בקוזלצ'יק. אשתו עזבה אותו, הוא נחלש, סבל מדיכאון ובילה את מרבית שעות היום בשינה. בשעות הערב של 13 ביולי 1953 הוא נפטר בביתו בחולון בגיל 51 בלבד, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. איש לא הקים מצבה על קברו. רק בשנת 2005 הונחה מצבה על הקבר, ביוזמת חוקר השואה תא"ל (מיל.) אמיר השכל. בטקס השתתף גם אל"ם (מיל.) זאביק לירון (לונדנר), טייס חיל האוויר במילואים שחייו ניצלו באושוויץ על ידי קוזלצ'יק.
אחד מסיפורי חיים ולדר שנכתב אודותיו נקרא "לשון-הרע עליך שמשון" (על משקל "פלשתים עליך שמשון")
מפרץ פיין איילנד (אנטארקטיקה)
מפרץ פיין איילנד (באנגלית: Pine Island Bay) הוא מפרץ רחב בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 64 קילומטרים; רוחבו של המפרץ 48 קילומטרים.
קרחון פיין איילנד נשפך אל המפרץ, בקצה הדרום- מזרחי של ים אמונדסן.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בדצמבר 1946.
מקור השם
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרץ נקרא על שמה של ספינת צי ארצות הברית פיין איילנד (USS Pine Island) - נושאת מטוסי - ים, וספינת הדגל של כוח המשימה המזרחי ( the eastern task group) של צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, אשר חקר את אזור זה.
לקריאה נוספת
• Majewski, Wojciech. (2013), Benthic foraminifera from Pine Island and Ferrero bays, Amundsen Sea, Polish Polar Research. 34. 10.2478/popore-2013-0012
ארבעת המופלאים (סדרת אנימציה, 2006)
ארבעת המופלאים (באנגלית: Fantastic Four: World's Greatest Heroes) היא סדרת אנימציה אשר מבוססת על קומיקס של Marvel בעל אותו שם. הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית ב-2 בספטמבר 2006 ברצועה Toonami בערוץ Cartoon Network ובוטלה לאחר ששודרו 8 פרקים. מ-9 ביוני 2007 ערוץ Cartoon Network שידר 9 פרקים נוספים מהסדרה לקראת עליית הסרט ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף. כל הפרקים שהופקו, 26 בסך הכול, הופצו ב-DVD. בשנת 2012 נרכשה הסדרה לשידור בישראל בערוץ ZOOM ושודרה מ-9 בדצמבר 2012.
צ'אלנג'ר 1
צ'אלנג'ר 1 (באנגלית: Challenger 1) היה טנק המערכה העיקרי של צבא בריטניה בשנות השמונים והתשעים. הטנק הוא למעשה פיתוח של הצ'יפטיין.
רקע
טנק המערכה הבריטי של שנות השישים, הצ'יפטיין, נבנה כדי להגן על מערב אירופה מטורי השריון הסובייטיים. למרות זאת, הודות ליתרונות במיגון וכח אש, השאה האיראני החליט לצייד את צבאו בצ'יפטיין. ואכן בשנות השבעים כבר היו מאות צ'יפטינים בשרות איראן, והאיראנים רצו עוד. יצרנית הצ'יפטיין, ויקרס, נענתה לדרישה ופיתחה את ה"שיר 1" וה"שיר 2" ("שיר" משמעו "אריה" בפרסית). ה"שיר 1" היה צ'יפטיין עם מנוע משופר ותיבת הילוכים אוטומטית. ה"שיר 2" לעומת זאת היה עיצוב מתקדם בהרבה. בסופו של דבר, בעקבות קריסת משטר השאה, לא הגיע אף אחד מהטנקים האלה לאיראן. ה"שיר 1" שיוצרו הגיעו לירדן, וה"שיר 2" נכנסו לאחר שיפורים לשירות בריטי.
צ'אלנג'ר
הבריטים קראו לטנק החדש שלהם צ'אלנג'ר. השיפור העיקרי על פני הצ'יפטיין היה במיגון. שריון הפלדה ההומוגנית הוחלף בסוג חדש של שריון- צ'ובהם. צ'ובהם הוא שריון מורכב מודרני, העשוי ממתכות, חומרים קרמיים ואחרים. הצ'ובהם מאפשר מיגון טוב בהרבה משל הפלדה, ואופן הנחת הלוחות נותן לטנק צורה זוויתית שניתן לזהות בקלות. השיפור החשוב הנוסף היה החלפת מערכת המתלים, שאיפשרה עלייה במהירות ובעבירות. החסרון העיקרי היה במערכת בקרת האש, שלא הייתה שוות ערך לזו של שאר הטנקים המובילים בעולם. חסרונה העיקרי היה באיטיות ההפעלה ובכוונות גרועות. זאת אחת הסיבות שהצ'אלנג'ר 1 שרת תקופה קצרה יחסית בצבא הבריטי, ואחרוני הטנקים יצאו משירות הבריטים ב-1999.
מלחמת המפרץ
180 טנקי צ'אלנג'ר בריטיים נפרסו בערב הסעודית על מנת להשתתף במלחמת המפרץ הראשונה. הטנקים השתתפו בקרבות ויוחסו להם 300 השמדות של טנקים עיראקים, ללא אבדה אחת. כמו כן ידוע על השמדת טנק שבוצעה מטווח רחוק במיוחד – 3.2 קילומטר.
רק"מ מבוסס צ'אלנג'ר
קיימים שני כלי רכב משוריינים על בסיס הטנק:
יוסי אפל
יוסי אפל (נולד בשנת 1969), הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה.
ביוגרפיה
אפל התאמן בקבוצת מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן ואחר כך עבר להתאמן בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של הלמוט לוי.
המכביה ה-12
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה אפל במדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם רזיאל רימר, שגב פורת וזוהר וייס בתוצאה של 3:34.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:32.95 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרות חנוכת בריכת רמות בירושלים (בריכת 25 מטר) שנערכה בתחילת אוגוסט הוא קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 24.73 שניות. במשחה נועם (בריכת 25 מטר) שנערך בנהריה בסוף דצמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 24.78 שניות.
1986
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה אפל במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 24.52 שניות, אחרי רזיאל רימר מהפועל גש"מ (24.44 שניות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 הוא זכה במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.04 שניות, אחרי רזיאל רימר (24.61 שניות) ולפני שגיא שטיגמן (25.08 שניות).
המכביה ה-13
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1989 סיים אפל במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.07 שניות.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1989 זכה אפל במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 23.98 שניות, 9 מאיות השנייה איטי משיאו הישראלי של רזיאל רימר שסיים שני בצוותא עם יואב ברוק שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 (24.20 שניות).
ניארלאת'וטפ (סיפור קצר)
ניארלאת'וטפ (באנגלית: Nyarlathotep) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט, שנכתב ב-1920 ופורסם בנובמבר אותה שנה בכתב העת "איגוד חובבי הספרות". הסיפור מתאר את דעיכת האנושות לאחר הופעתה של הישות המצרית הידועה כניארלאת'וטפ, אות רע המבשר את הקץ הלא רחוק, וחוקר את התחושות השונות המתעוררות לאור מותה הקרב של הציוויליזציה.
עלילה
המספר פותח את עדותו בתחושת חשש מבשרת רעות המתארת גל אבדון רחב הפוקד את כלל בני האדם ברחבי העולם, ומתאר ציפייה מעורפלת לאסון אשר עתיד להתרחש בקרוב ומקורו ברשע לא ידוע.
הפיקוד השמיני
הפיקוד השמיני היה פיקוד של צה"ל שהיה ממונה על יחידות מילואים של חי"ר והג"א במחוז ת"א רבתי בתחילת שנות ה-50. הפיקוד לא האריך ימים ונסגר כשנתיים לאחר הקמתו.
ניארלאת'וטפ (סיפור קצר)
עלילה
שמועות מתחילות להגיע במהרה ממצרים על הופעתה של ישות מסתורית העונה לשם ניארלאת'וטפ ומזכירה בדמותה את פרעה. ניארלאת'וטפ טוען לכך שהוא "התרומם מתוך אפלת עשרים ושבע הארצות" וכי יש בידיו מסרים מעולמות זרים.
עם הגעתו למדינות המערב הוא מפגין בקיאות במגוון תחומי ידע, מציג שפע של המצאות פלא חדשניות, וזוכה לתהילה גדולה כשהוא נודד מעיר לעיר ומדגים את כוחותיו. אולם בכל מקום בו רגליו דורכות תושבי המקום נתקפים בסיוטים נוראיים.
הפיקוד השמיני
רקע
רעיון הקמת הפיקוד הועלה לראשונה בישיבת המטה הכללי בסוף שנת 1949 במהלכה הוצגה הקצאת החטיבות והמחוזות לפיקודים:
ניארלאת'וטפ (סיפור קצר)
עלילה
ניארלאת'וטפ מופיע לביקור בעירו של המספר, אשר מחליט להשתתף באחת מהצגותיו כדי לראות בעצמו במה מדובר. הוא מתאר מחזה אימים בו צורות רעולות פנים מסתובבות בין הריסות של עיר, פרצופים מרושעים מציצים מכל עבר, גלי הרס המגיעים מהחלל האינסופי מתנגשים בכדור הארץ, וניצוצות מסתוריים ההופכים לצללים מרקדים מעל ראשיהם של הצופים.
בכעס רב מאשים המספר את אמן המריונטות באחיזת עיניים ומכנה אותו שרלטן ומתחזה, אך ניארלאת'וטפ מגרש אותו מהאולם יחד עם שאר יושבי הקהל, הנכנסים כולם למצב היסטרי של שוק, ועומדים בתוקף על כך שאינם מפחדים ושבתיהם נותרו שלמים וללא פגע, אפילו כאשר אורות הרחוב נחלשים ולבסוף נכבים.
הפיקוד השמיני
רקע
במרץ 1950 עלה בשנית הרעיון להקמת פיקוד מילואים במחוז העירוני של תל אביב, עם התקדמות תהליכי הגיוס והקמת חטיבות המילואים, לאור העובדה ששליש מחיילי המילואים של צה"ל שהיו אמורים להתגייס ולהתארגן בחירום התגוררו באזור זה. בנוסף, פיקוד המרכז לא היה מסוגל לשלוט על המרחב העירוני ובמקביל לארגן לאמן את יחידות המילואים שלא היו תחת פיקודו המרחבי ולא היה עתיד להפעילן ולפקד עליהן בחירום.
ניארלאת'וטפ (סיפור קצר)
עלילה
הקהל העומד בחוץ מתפזר ואנשיו מתחילים לשוטט בחוסר מעש כשקועים בטראנס או בהיפנוזה, ומתכנסים בשלושה טורים מסודרים; הטור הראשון נעלם בעוברו פינת רחוב שמעברה נשמעת אנחתם המהדהדת; הטור השני יורד אל הרכבת התחתית תוך כדי שכל משתתפיו פורצים פה אחד בצחוק פסיכוטי; הטור השלישי, ובו המספר, יוצא מהעיר לעבר השדות ונכנס לתוך בקע באדמה.
הפיקוד השמיני
מקור השם
בתחילת שנות החמישים הורכב צה"ל משבעה פיקודים: שלושה פיקודים מרחביים (צפון, מרכז ודרום) וארבעה פיקודים ייעודיים (הדרכה, נ"מ, נח"ל וגדנ"ע). הפיקוד השמיני היה השמיני במניין הפיקודים בצה"ל עם הקמתו ומכאן שמו.
הקמת הפיקוד
בסוף מרץ 1950 יצאה פקודת ארגון להקמת הפיקוד השמיני. בפקודה נקבע כי תפקידו יהיה לארגן, לאמן ולגייס יחידות שיוצאו ממרחבו ללחימה בגבולות הארץ. עם הקמת הפיקוד השמיני הועבר אליו שטח מחוז תל אביב, שהיה עד אותה הרגע בתחום אחריותו של פיקוד המרכז. בהיותו פיקוד מרחבי נקבע כי הפיקוד השמיני יהיה אחראי להגנה המרחבית של השטח שעליו הופקד, קרי - המחוז העירוני של תל אביב, באמצעות מפקדת המחוז ויחידות חיל המשמר שהוצבו בו. כמו כן הוטלה עליו משימת המנהלה המרחבית, כפי שהיה נהוג בפיקודים האחרים.
ניארלאת'וטפ (סיפור קצר)
השראה
תוכן הסיפור מבוסס על אחד מחלומותיו של לאבקרפט ופסקתו הראשונה נכתבה "בזמן שהיה חצי ישן". לאבקרפט עצמו הגדיר בפשטות את הסיפור כסיוט. בחלומו קרא מכתב שקיבל מחברו הטוב סמואל לאבמן ובו ההזמנה: "אל תפספס את מופעו של ניארלאת'וטפ אם הוא יגיע לפרובידנס. הוא נוראי, נוראי יותר ממה שאתה מסוגל לדמיין, אבל נהדר. הוא נשאר בראשך שעות לאחר מכן. אני עדיין רועד במחשבה על הדברים שהוא הראה לנו".
הפיקוד השמיני
הקמת הפיקוד
הפיקוד היה ממונה על שלוש חטיבות חיל רגלים ועל יחידות ההגנה האזרחיות (הג"א) במחוז תל אביב רבתי ושטח הפיקוד שלו כלל את ריכוזי כוח האדם המתגוררים בעיר תל אביב וסביבותיה, את שטח הפרברים והשיכונים שעתידים היו להיבנות בשנים 1951-1952 וכן את כלל הצירים והדרכים בתוך העיר תל אביב ובסביבותיה והמפעלים המשרתים את העיר באופן ישיר. תוואי תיחום שטח הפיקוד נקבע כך שניתן יהיה ליצור קו הגנה עירוני.
סגירת הפיקוד
בסוף שנת 1952, לאור מדיניות הקיצוב שהנהיגה הממשלה, החליט בן-גוריון להקטין את תקציב הביטחון ולהוביל תוכנית קיצוצים מקיפה במצבת כוח האדם של צה"ל. כחלק מתהליך זה, הוחלט במטכ"ל על צמצום מספר הפיקודים ובמסגרת זו בוטל הפיקוד השמיני. עם ביטולו, צורף תחומו לפיקוד המרכז ועודכנו קו התיחום בינו לבין פיקוד הדרום.
קפה תמר
קפה תמר היה בית קפה שפעל בתל אביב-יפו בשנים 1941–2015.
היסטוריה
קפה תמר שכן ברחוב שינקין 57 פינת רחוב אחד העם. היה זה בית קפה ותיק מאוד, שנוסד ב-1941, ושימר את טעם העבר. משנת 1957 נוהל בית הקפה על ידי שרה שטרן, קרובה של מקימי המקום, אישה שרבים קראו לה "השריף של שינקין", ובעלה אברהם (שנפטר בשנת 1966). אחד ממאפייניו המיוחדים היה עץ גדול, שבית הקפה הוקם סביבו וכדי לא לכרות אותו, פתחו לו פתח בגג וצמרתו התנשאה ממעל והצלה על בית הקפה. בנוסף הייתה צמודה אליו ספריית השאלה קטנה פרטית, בשם "הספר הטוב". היא נסגרה בשנת 1967 לאחר שבעליה, שמואלי, נפטר.
בחודשים נובמבר-דצמבר 2014, זמן קצר לפני סגירתו של קפה תמר, הוצגה בסטודיו שוקי קוק תערוכת צילומים בשם "אנשי תמר". בתערוכה הוצגו צילומים של שלומית כרמלי, המתעדים התרחשויות בקפה תמר בשנותיו האחרונות.
קפה תמר נסגר ביוני 2015, ושלושה חודשים לאחר סגירתו, ב-9 בספטמבר 2015, נפטרה שרה שטרן בגיל 90. שנתיים לאחר סגירתו של המקום וזמן קצר לפני הקמת מגדל יוקרה על שטח הקפה ההיסטורי פעל המיזם "הייתי חלום" שהשאיר את המקום לעוד תקופת זמן בתודעה הציבורית ותפקד כסלון מוזיקלי ואמנותי.
הזמר שם טוב לוי מצולם על עטיפת אלבומו "התעוררות" משנת 1981 כשהוא יושב וסועד ארוחת בוקר בבית הקפה. בית הקפה מוזכר בשיר "גרה בשינקין", שכתב יאיר לפיד ב-1989, ובוצע על ידי להקת "מנגו".
סמל טונגה
לפי ההיסטוריון איאן קמפבל הסמל עוצב בידי המיסיונר שירלי וולדמר בייקר ששהה בממלכה במשך שלושים שנה ואף היה ראש ממשלתה. לפי מקורות אחרים הסמל עוצב בידי נסיך מקומי.
סמל טונגה הוא שלט אצולה המחולק לארבעה חלקים. במרכז השלט מגן דוד וצלב. שלוש החרבות המצויות ברביע הימני התחתון של הסמל מסמלות את שלושת בתי המלוכה ששלטו בטונגה - השושלות: טואי טונגה, טואי האטאקאראלאואה והשושלת הנוכחית טורי קאנוקופולו.
היונה עם ענף עץ הזית המופיעה ברביע השמאלי התחתון מסמלת את השאיפה לשלום בטונגה (סמל המתבסס על סיפור נח והמבול).
שלושת הכוכבים המופיעים ברביע השמאלי העליון מסמלים את שלוש קבוצות האיים העיקריות של טונגה: טונגטאפו, ואואו והאאפאי.
הכתר המופיע ברביע הימני העליון מסמל את העובדה שטונגה היא מונרכיה.
סביב הכתר שני דגלי המדינה, בתחתיתו, על קלף רשום מוטו המדינה ובראש הדגל עלי זית וכתר המסמלים את בית המלוכה של טונגה.
רובוטריקים אנימייטד
רובוטריקים אנימייטד (באנגלית: Transformers: Animated, בתרגום חופשי: "רובוטריקים מונפשים") היא סדרת אנימציה אמריקנית אשר מבוססת על הזיכיון רובוטריקים, אשר הופקה לטלוויזיה בין השנים 2007 עד 2009 עבור ערוץ Cartoon Network. זוהי הסדרה הראשונה בזיכיון הרובוטריקים מאז הסדרה המקורית בזיכיון משנות השמונים אשר מיוצרת בארצות הברית ואיננה סדרת אנימה.
בישראל הסדרה משודרת החל משנת 2008 בערוץ ג'טיקס-ישראל בדיבוב לעברית על ידי עוזי פוקס, טליה ברקאי ואולפני נ.ל.ס בע"מ.
תקציר העלילה
לאחר שחמשת הרובוטריקים אופטימוס פריים, באמבלבי, ראטצ'ט, פראול ובאלקהד מוצאים את תיבת האנרגיה מעניקת החיים האגדית "אול-ספארק" פורץ העימות האינסופי המתמשך בין הרובוטריקים לבין אויביהם השקרניקים. קרב החלל הראשון של הרובוטריקים מסתיים בהגעתם לדטרויט במהלך אמצע המאה ה-21 בה הם משמשים כגיבורי על ולוחמים בשקרניקים ובנבלי על אנושיים שונים.
בסדרה העיר דטרויט מכונה "עיר הרובוטים" (במקום שמה הידוע של העיר כיום - "עיר המכוניות") בשל הרובוטים אותם פיתח פרופסור אייזק סומדאק. סארי סומדאק, בתו בת ה-8, היא הדמות האנושית הראשית בסדרה שהופכת לחברה של הרובוטריקים לאחר שהיא מצילה אותם כאשר הם נוחתים לראשונה בכדור הארץ.
עונה ראשונה
בעונה הראשונה, ראשו חסר הגוף של מגהטרון הוקם לתחייה, ועבד עם פרופסור סומדאק תוך שהוא מתחזה לרובוטריק, על מנת לבנות מחדש את גופו. התהליך היה מעורב בלא מעט תקריות כמו יצירתם של הדינוטריקים וסאונד-וויב. לבסוף, השקרניקים לאגנאט ובליצווינג הצליחו להחיות את מגהטרון עם המפתח הגנוב של סארי. מגהטרון הרג את סטאר-סקרים ולחם ברובוטריקים, קרב שהסתיים בחטיפתו של פרופסור סומדאק והרס האול-ספארק.
עונה שנייה
בעונה השנייה, משמר העילית של הרובוטריקים (כולל את אולטרה-מגנוס, סנטינאל פריים וג'אז) הגיע לכדור הארץ על מנת להשיב את האול-ספארק, רק כדי לגלות שנהרס. רגע לפני שמשמר העילית לקח את חבורת הרובוטריקים של ארץ בחזרה לסייברטרון, סטאר-סקרים קם לתחייה והוכיח למשמר העילית שקיימת פעילות שקרניקית על הכוכב, כמו גם רסיסים נותרים מהאול-ספארק. במהלך העונה, המשיכו הרובוטריקים באיסוף רסיסים של האול-ספארק, ובמהלך הזמן נחשפו לידידים ויריבים חדשים. בינתיים, השקרניקים עבדו במרץ על בניית גשר חלל שיאפשר להם גישה לסייברטרון, ובסוף העונה אף השלימו אותו. בעקבות הקרב שהתרחש, מגהטרון וראשו של סטאר-סקרים נותרו בחלל משוללי יכולת תנועה, ואבדו מקרב הרובוטריקים בלור ואומגה-סופרים (שהתגלה כספינת הרובוטריקים). כמו כן, במהלך העונה, סארי מגלה שאין כל הוכחה לכך שהיא בתו של אייזק סומדאק או אפילו קיימת, מה שגורם לפנות אותה ממגדל סומדאק ולעבור לגור עם הרובוטריקים. בסוף העונה, מגלה סארי שהיא לא אנושית אלא מעין שילוב של אדם ומכונה.
עונה שלישית
בעונה השלישית, שקרניקים לוחמים על השליטה בגשרי החלל בכל רחבי הגלאקסיה, מתוך תקווה להצטרף למתקפה המתוכננת של מגהטרון מהעונה הקודמת. מגהטרון וסטאר-סקרים משתחררים במהרה, ומצליחים להשתלט על גופו של אומגה סופרים. בינתיים, מתברר שסארי היא טכנו-אורגאנית ונוצרה משילוב בין הקוד הגנטי של אייזק סומדאק לתצורת- בסיס סייברטרונית, אך רק לאחר שסארי שואבת את כוחותיו של המפתח שלה כאשר היא משדרגת את עצמה לגוף של נערה מתבגרת. מגהטרון וסטאר-סקרים מגיעים לכדור הארץ בניסיון להרוג את הרובוטריקים, רק כדי לסיים במעגל שיגור אקראי אינסופי. אייזק סומדאק ובאלקהד ממשיכים לעבוד על גשר חלל, כאשר האסיר הנמלט וואספ מגיע לכדור הארץ במטרה לממש את הבטחתו לנקום בבאמבלבי. וואספ נמלט, ושוק-וויב נחשף כמרגל לעיני כל סייברטרון. שוק-וויב נמלט עם הפטיש של אולטרה-מגנוס, ומותיר את אולטרה מגנוס מאחוריו פצוע פצעי מוות. סנטינאל פריים שהגיע לכדור הארץ כדי לעצור את וואספ, חוזר לסייברטרון עם לאגנאט, בליצווינג, סווינדל שני שיבוטים של סטאר-סקרים, ראמג'אט וסאנסטורם, כולם לכודים, אך לאגנאט וסווינדל מצליחים להימלט, ולאגנאט מוצא את מגהטרון, סטאר-סקרים ואומגה-סופרים. שוק-וויב מביא להם את אר-סי (המאכסנת בראשה את קודי הגישה לאומגה-סופרים), ובמהרה נוצרים שלושה שיבוטים של אומגה-סופרים, בדמותו של לאגנט. הקרב האחרון מסתיים במותם של פראול וסטאר-סקרים, ומגהטרון נתפס ומובא לסייברטרון על ידי הרובוטריקים, המתקבלים עם הגעתם בתרועה, כגיבורים.
הדמויות
הדמויות הראשיות בסדרה הם:
הפקה
הפרק הראשון תוכנן להיות משודר במלואו בפסטיבל מיני-קון 2007 ב־3-4 בנובמבר, בכינוס רובוטריקים בעיר אורולוף שבשוודיה, אך יצרן הצעצועים האמריקאי, הסברו, מנע את השידור המלא של הפרק, כך שההקרנה הראשונה קוצצה ל-11 הדקות הראשונות בלבד.
אחרי שהריצה הרגילה של הסדרה החלה בינואר 2008, עלו שתי העונות הראשונות לשידור אחת אחרי השנייה בסמיכות רבה, יוצרות בכך עיכוב של כמעט שנה בין העונה השנייה לשלישית. העונה השלישית המצופה עלתה לבסוף לשידור במקביל בארצות-הברית ובקנדה ב-14 במרץ 2009 מלווה בסרט מיוחד בן 90 דקות (שלושה פרקים מחוברים). לאחר תקופה ארוכה של חוסר תקשורת מצד צוות ההפקה ואינספור ספקולציות, הוכרז רשמית בפסטיבל בוטקון 2009 שהסדרה הסתיימה, לפחות בצורתה הטלוויזיונית.
משחק הווידאו
כיום ישנו רק משחק וידאו אחד של רובוטריקים אנימייטד המיועד לקונסולת המשחקים "נינטנדו DS" בלבד.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
אורי סבג (מפיק)
אורי סבג (7 באוקטובר 1962 - 9 בספטמבר 2008) היה מפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי שניהל את חברת ההפקות פרלייט יחד עם רעייתו, עינת ביקל.
נולד לטטה ומואיז סבג, אח לשניים. לאחר שירותו הצבאי בחיל השריון, למד סבג בבית צבי ושימש, לפני שהפך למפיק ראשי, כמנהל הפקה של הסרט "שמיכה חשמלית ושמה משה". על סרטו "הדברים שמאחורי השמש" היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר של האקדמיה הישראלית לקולנוע. בספטמבר 2009 הוענק לו פרס אופיר מיוחד על הישגים והצטיינות מקצועית.
פילמוגרפיה
סדרות טלוויזיה בהפקתו:
RS-68
RS-68 הוא מנוע דלק נוזלי רקטי הפועל על מימן נוזלי כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן.
המינהל הראשי למלחמה בקיצוניות
המינהל הראשי למלחמה בקיצוניות של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Главное управление по противодействию экстремизму Министерства внутренних дел Российской Федерации, בראשי תיבות: ГУПЭ МВД России), המכונה גם "מרכז E", הוא יחידה עצמאית של המנגנון המרכזי של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית, אשר אחראי ליישום מדיניות ממשלת רוסיה ומסדירה חוקים ותקנות בתחום ההתנגדות לפעילות קיצונית, כמו גם ביצוע תפקידים אחרים בהתאם להנחיות רגולטוריות של משרד הפנים של רוסיה וחוקי רוסיה.
היסטוריה
המינהל הראשי למאבק בקיצוניות של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית (Главное управление по противодействию экстремизму Министерства внутренних дел Российской Федерации ,ГУПЭ МВД России) הוקם בהתאם לצו נשיא הפדרציה הרוסית דמיטרי מדבדב על הקמת השירות למאבק בקיצוניות של משרד הפנים של רוסיה מספר 1316 מיום 6 בספטמבר 2008. והוא נוצר מתוך המנהל האזורי למלחמה בפשע המאורגן, שפורק.
השם החדש התקבל בהתאם לצו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 1 במרץ 2011 ובהוראת שר הפנים של רוסיה מיום 4 במרץ 2011. למחלקה ניתנו סמכויות אכיפת חוק בתחום ההתנגדות לפעילות קיצונית ומלחמה בטרור והוא הגוף המשטרתי המרכזי ללוחמה בטרור. המינהל הראשי הוא היחידה המבצעית העיקרית של המשרד בתחום פעילות נגד קיצוניות וטרור ומשתף פעולה עם שירות הביטחון הפדרלי ביישום מבצעי לוחמה בטרור.
משימות
משימות המחלקה כוללות:
טים ג'נקין
טימותי פיטר ג'נקין (נולד ב-1948) הוא כותב דרום אפריקני, פעיל אנטי-אפרטהייד לשעבר ואסיר פוליטי. הוא ידוע בעיקר בזכות בריחתו מן הכלא המקומי בפרטוריה בשנת 1979, יחד עם סטיבן לי ואלכס מונבריס.
ראשית חייו והשכלה
ג'נקין נולד בקייפטאון והתחנך בבית הספר הפרטי לבנים ובתיכון לבנים רונדבוש, אותו סיים בגיל 17.
לאחר שעזב את בית הספר, הצליח להימנע מגיוס החובה לכוח ההגנה של דרום אפריקה, ועבד במגוון עבודות במשך שנתיים, ללא שום עניין מיוחד בשום דבר מלבד מרוצי אופנועים. הוא עזב לממלכה המאוחדת בשנת 1970, שם עבד במפעל פיברגלס בתנאי עבודה גרועים ובשכר מועט. אז החל לטעון כי המערכת כולה לא צודקת ופיתח עניין בסוציולוגיה. הדבר הוביל אותו גם ללמוד יותר על חוסר הצדק בארצו. בהמשך כתב כי הוא "גדל כדרום אפריקני לבן 'רגיל' ושאנן" אשר "קיבל בלי לחשוב את המערכת ובמשך עשרים ואחת שנים מעולם לא הטיל בה ספק".
בסוף 1970 נרשם ג'נקין לאוניברסיטת קייפטאון וסיים תואר ראשון במדעי החברה בסוף 1973.
פעילות פוליטית מוקדמת
ג'נקין פגש את סטיבן לי בשיעור סוציולוגיה באוניברסיטה. עד מהרה הם התיידדו ושניהם חיפשו יחד ספרות שנאסרה על ידי ממשלת האפרטהייד, קראו, צילמו במכונות העתקה והחליפו אותה עם סטודנטים אחרים. בעיני שניהם מסלול הסוציולוגיה שלהם היה מאכזב, שכן החומר חיזק את הסטטוס קוו של מערכת האפרטהייד. דרך קריאה, כולל של חומרים שנאסרו על ידי הממשלה, הם הצליחו לראות את "המציאות העירומה" של האפרטהייד ואת אופייה הלא דמוקרטי של הממשלה, וחשו רצון בוער לבצע שינוי חיובי, אשר, סיכם ג'נקין, היה אפשרי רק באמצעים לא חוקתיים תחת המשטר הנוכחי. במהלך תקופה זו נודע להם על פעילות הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC) שהיה ארגון אסור בדרום אפריקה.
כשחזרו לקייפטאון ביולי 1975, קנו לי וג'נקין מכונת כתיבה, מעתק ומכשירי כתיבה להדפסה ופרסום של עלונים ושכרו תחילה מוסך ולאחר מכן דירה זעירה. ג'נקין עבד כחוקר במכון לפיתוח חברתי באוניברסיטת הכף המערבי, שהייתה אוניברסיטה לאנשים שסווגו על ידי ממשלת האפרטהייד כצבעוניים. במרץ 1976 נסע לי ליוהנסבורג לחפש עבודה, וה-ANC שלח לשניהם את משימתם הראשונה, לפזר עלונים המפצירים תמיכה ב-ANC ואחדות במאבק השחרור באמצעות פצצת עלונים (בעזרת עיצוב חדש שפותח על ידי ג'נקין) ביוהנסבורג, בסמוך ליום השנה לטבח בשארפוויל ב־21 במרץ. לאחר השגת משימה זו, בה הופצו מאות עלונים באמצעות מספר פצצות עלונים, שטקסטם משוחזר בספר זכרונותיו של ג'נקין.
לאחר הצלחת משימתם הראשונה, ג'נקין עבד על ליטוש המנגנון על ידי הוספת מערכת הפעילה לפצצת העלונים, כך שהם לא יהיו צריכים להיות קרובים אליה כאשר היא התפוצצה. הוא חילק עלונים בצורה מוצלחת בדרך זו בכיכר המצעד הגדול בקייפטאון. לי עבד באוניברסיטת וייטווטרסראנד ואילו ג'נקין ניהל את ה-'תא' בכוחות עצמו בקייפטאון. ג'נקין נסע ללונדון על פי בקשת ה-ANC במאי 1976, בעוד לי המשיך להטמין פצצות עלונים ברחבי יוהנסבורג. ביולי נעצרו ארבעה פעילים של ה-ANC, כולל הסופר ג'רמי קרונין, בעבור ביצוע עבודות דומות בקייפטאון וקיבלו עונשי מאסר בפועל.
בלי להירתע, המשיך ג'נקין את העבודות בקייפטאון, מצא מקום חדש והחליף את ציוד ההדפסה שלהם באופן קבוע, ושניהם ביצעו הפצצות עלונים נוספות ביוהנסבורג. היו כמה סימנים מדאיגים שג'נקין נמצא במעקב, אך הוא נסע ללונדון לראות את רובין במשך שישה שבועות וחזר ללא אירוע. בספטמבר תלו הוא ולי באנר באורך 10 מטרים ובו הכיתוב "ANC LIVES" (הקונגרס הלאומי האפריקני חי!) מבניין גבוה במרכז קייפטאון, יחד עם מכשיר מתוזמן שהפיץ מאות עלונים על ההמונים שמתחת. לי עבר בחזרה לקייפטאון בחודש דצמבר לאחר שנרשם לתואר שני בסוציולוגיה, והשניים המשיכו בעבודתם הסמויה, אך ללא ידיעתם, הפעם תחת ניתור המשטרה.
מעצר וכליאה
בשעה 03:00 ב-2 במרץ 1978, שניהם נעצרו, לאחר שנראו מעבירים את ציוד ההדפסה שלהם לבית מגוריהם. מעולם לא הוסבר להם כיצד עלתה עליהם משטרת הביטחון, וג'נקין הגיע למסקנה שזו כנראה הייתה תוצאה של עבודת משטרה מדוקדקת ומעקב ממושך.
הם נלקחו לתחנת המשטרה בכיכר קלדון, המשרד הראשי של אגף הביטחון בקייפטאון, שם הופרדו, נחקרו והוכנסו לתאים, מבלי שנמסרו להם אישומיהם או זכויותיהם. זה היה חוקי לפי סעיף 6 לחוק הטרור של דרום אפריקה, שאפשר מעצר ללא משפט עד 60 יום, והיה ניתן להארכה. לי ביצע ניסיון בריחה וכמעט הצליח. לאחר פרק זמן בכיכר ג'ון וורסטר הידועה לשמצה ביוהנסבורג, הם הוחזרו לקייפטאון ואחרי ארבעה שבועות, הורשו לראות את משפחותיהם, והוחזקו בכלא פולסמור בזמן שחיכו למשפט. לאחר שאביו של לי הביא לו עותק של הספר "פפיון", הספר נתן להם השראה לשקול ברצינות את האפשרות של בריחה והם התרכזו בתצפיות קפדניות על העולם סביבם.
יחד עם לי הואשם ג'נקין ב"הפקה והפצה של 18 עלונים שונים בשם ארגונים אסורים", כולל המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית, ה-ANC והאגף החמוש שלה, "נה", בין השנים 1975–1978, ועודד אנשים להצטרף לתנועת השחרור. המשפט בבית המשפט העליון בקייפטאון נמשך בין ה-6 ל-15 ביוני 1978. לאחר ייעוץ משפטי לקוי, שניהם הודו באשמה בכל ההאשמות. שניהם נמצאו אשמים באישום אחד, כאשר ג'נקין קיבל עונש של 12 שנים ולי שמונה.
בריחה
זמן קצר לאחר מאסרם החלו ג'נקין, לי וכמה אסירים נוספים בתכנון בריחה, שתכלול עותקים של כמה מפתחות כלא שג'נקין ייצר מעץ. ג'נקין הבריח קצת כסף לכלא. התוכנית הראשונית הייתה ששמונה מהאסירים הפוליטיים יברחו ויותירו אחריהם שניים שכבר היו לקראת סיום עונשם. אחד הנמלטים המתוכננים, דניס גולדברג, תקשר עם חברים ב-ANC באמצעות מכתבים מוצפנים שנשלחו לברוך הירסון בלונדון. הירסון תקשר עם ג'ו סלובו במוזמביק, נקבע תאריך לבריחה וסודר רכב מילוט.
עם התפתחות התוכנית התברר שכדי שהבריחה תצליח היא צריכה להיות מוגבלת לשלושה אנשים, שיצטרכו להתחבא בארון קטן בשלב מסוים. הכנות הבריחה הביאו לכמה חילוקי דעות בקרב האסירים הפוליטיים, אך הם נשארו עמיתים וכולם תרמו בדרך כלשהי למאמץ הבריחה. העובדה שכולם היו בכלא בגלל פעילותם הפוליטית ואמונותיהם איחדה אותם, ו"כחברי ארגון מהפכני הם היו ממושמעים והשתתפו בסבלם [של השאר] באופן משותף". גולדברג והאחרים החליטו לסגת מהבריחה, כאשר גולדברג המשיך להיות מעורב בהכנות.
בדצמבר 1979, ברחו ג'נקין, לי ואסיר נוסף בשם אלכס מונבריס מבית הסוהר המרכזי בפרטוריה בעזרת מפתחות שנוצרו בעבודת יד לתשע הדלתות המובילות החוצה מהכלא, לאחר מספר רגעים מסמרי שיער לאחר שנתקלו במכשולים לא צפויים. גולדברג הסיח את דעתו של הסוהר בזמן שהשלושה הצליחו להימלט.
באופן מדהים, הרחוב היה שומם, אך הם עדיין היו צריכים למצוא את דרכם מדרום אפריקה, למוזמביק ולחופש. זה היה כרוך בהרבה מאוד תכנון מוקדם, אך עדיין היו אתגרים רבים בביצוע, כאשר נסעו דרך אנגולה, זמביה וטנזניה ולבסוף ללונדון.
חיים לאחר בית הסוהר
ג'נקין ולי הופיעו במסיבת עיתונאים בלוסקה עם אוליבר טמבו ב-2 בינואר 1980 כדי לספר את סיפוריהם, לפני שעברו ללונדון, שם עבד ג'נקין כקצין מחקר של קרן ההגנה והעזרה הבינלאומית. הוא ולי יצאו למסע הרצאות בשוודיה בשנות השמונים המוקדמות.
עת התגורר בקמדן, הוא בנה מחשב בסיסי שיצר מסרים מוצפנים שניתן היה לשלוח מן ה-ANC לסוכניהם, כולל נלסון מנדלה בכלא.
הוא שב לדרום אפריקה בשנת 1991 כדי לנהל את רשת התקשורת של ה-ANC. הוא עבד ביחידת התדרוך לבחירות של ה-ANC משנת 1994 (שנת הבחירות הראשונות בדמוקרטיה המלאה בדרום אפריקה), לפני שמונה לראש יחידת המידע האלקטרוני בקייפטאון באותה שנה. בשנת 1997, התמנה למנהל בחברת "Unwembi Communications (Pty) Ltd".
הוא עזר להקים את מערכת החליפין הקהילתית, מערכת מסחר מבוססת אינטרנט, בשנת 2003, ויצא לסיור לאומי באוסטרליה עם קארל בויאלה בשנת 2015 כדי להסביר עליה.
ספרים, טלוויזיה וסרטים
בשנת 1987 ראה אור בלונדון ספרו "בריחה מפרטוריה". מהדורה חדשה פורסמה ביוהנסבורג ובלונדון כ-"מבפנים החוצה: בריחה מכלא פרטוריה" בשנת 2003.
בשנת 1995 כתב ג'נקין סדרת מאמרים בת שישה חלקים בשם "Talking to Vula: סיפור רשת התקשורת הסודית המחתרתית של מבצע Vula".
בשנת 2013 הועלה סיפור מתוגבר דרמטית של בריחתו מהכלא בפרק השביעי של העונה השנייה של "הפריצה", סדרת טלוויזיה שנעשתה על ידי ערוץ הטלוויזיה נשיונל ג'יאוגרפיק, שהמחיזה בריחות כלא אמיתיות. בסרטון מוצגים קטעים מתוך ראיונות עם ג'נקין, לי, מומבריס וגולדברג שצולמו בשנת 2012, בין סצינות משוחזרות של הבריחה.
בשנת 2014 סרט דוקומנטרי בשם "The Vula Connection", על ג'נקין ועל חלקו ביצירת מערכת תקשורת חשאית גאונית שאפשרה לפעילי וולה לחדור את גבולות דרום אפריקה בסתר, ובסופו של דבר הברחת מסרים לנלסון מנדלה הכלוא, נעשה על ידי מריון אדמונדס.
במרץ 2020 יצא לאקרנים סרט על פי ספרו של ג'נקין, שהופק על ידי דייוויד בארון, בכיכובם של דניאל רדקליף כג'נקין ואיאן הארט בתפקיד גולדברג. צילומי "הבריחה מפרטוריה" החלו באדלייד, דרום אוסטרליה, במרץ 2019, כאשר דניאל וובר הצטרף לצוות השחקנים בתפקיד לי. ג'נקין בילה זמן מה באדלייד, וייעץ לרדקליף לגבי מבטא והיבטים אחרים של הסרט, בנוסף, שיחק כניצב בתור אסיר ליד רדקליף בחדר הביקורים.
נפש בנפש
נפש בנפש הוא מוסד ללא כוונת רווח המעודד עלייה של יהודים לארץ ישראל מצפון אמריקה וארצות דוברות השפה האנגלית. הארגון, שמקיים שיתוף פעולה הדוק עם ממשלת ישראל, הוקם בשנת 2002 על ידי הרב יהושע פס וטוני גלברט. נכון לשנת 2016, עלו בעזרת נפש בנפש לארץ ישראל, כ-45,000 יהודים, לפי נתוני הארגון.
סקירה כללית
נפש בנפש הוא ארגון שהוקם בארצות הברית ומרכזו כיום בירושלים. מטרותיו הן קידום את העלייה לארץ ישראל מצפון אמריקה ומבריטניה, העלמה או צמצום המכשולים הכלכליים, המקצועיים, הלוגיסטיים והחברתיים שעומדים בפני היהודים באזורים אלו, ועזרה לביסוסם של העולים בישראל. נפש בנפש פועלת בשיתוף פעולה עם ממשלת ישראל ועם הארגונים היהודיים בכל העולם.
כמחצית מתקציב הארגון מגיע מממשלת ישראל ומהסוכנות היהודית. בנוסף, בשנת 2014 קיבל הארגון 16 מיליון ש"ח מקרן קיימת לישראל.
היסטוריה
ארגון נפש בנפש הוקם לאחר שקרוב משפחה של הרב יהושע פס נרצח בפעולת טרור בישראל בשנת 2001. באופן כללי, אנשים רבים ייחלו לעלות לישראל אך לא מימשו רצון זה עקב פעולות הטרור שהתרחשו בישראל באותה התקופה, ובשל הקשיים הכלכליים שמצב זה יצר. למרות זאת, הרב יהושע פס, והפילנתרופ טוני גלברט, שהוא איש עסקים מפלורידה היו נחושים להתגבר על המכשול הזה ולהגשים לרבים את חלומם.
בקיץ 2002 מומש הרעיון כאשר יצאה לפועל הטיסה הראשונה לישראל במסגרת הארגון. בשנים שלאחר מכן, גדל הביקוש להיות חלק מהארגון, ועד לסוף 2007, עשו מעל ל-30 טיסות את דרכן מצפון אמריקה לישראל במסגרת הארגון. במאי 2006, כתגובה להתעניינות רבה מהקהילה היהודית בבריטניה בעלייה, הרחיב הארגון את שירותיו וכלל בהם גם את בריטניה. בינואר 2007, הצטרף דני אילון, לארגון כיושב-ראש עמית. בדצמבר 2007 - מספר הטיסות שהגיעו לישראל במסגרת הארגון הגיע ל-30. בינואר 2008 - הכריז הארגון על מענק מלגה לרופאים שהגיעו לישראל דרך הארגון.
הארגון, בשיתוף עם ארגון ידידי צה"ל (FIDF), בנה תוכנית מיוחדת לחיילים בודדים עולים שמטרתה סיוע בכל השלבים של הגיוס החל משלב הטרום עלייה, טרום גיוס, במהלך השירות הצבאי ועם שחרורם מצה"ל. במסגרת התוכנית, זוכים החיילים להדרכה טרם הגיוס וליווי במהלך השירות הכולל סיוע כספי, מענה רגשי ותמיכה חברתית. התוכנית אף דואגת למשפחות מלוות עבור החיילים שעזבו את משפחתם ועברו הנה כדי לשרת בצה"ל. במסגרת התוכנית נמצאים 2,500 חיילים בודדים עולים מכל העולם.
ביקורת
מבקרי הארגון טוענים שישנם עולים שחשים שמצוקותיהם בישראל נותרות ללא מענה. כמו כן הובעה ביקורת על רמות השכר הגבוהות של מנהלי הארגון. אנשי הסוכנות היהודית טוענים שההסכם בין "נפש לנפש" לממשלת ישראל מעביר לגוף פרטי סמכויות ממשלתיות, ושהקריטריונים לקבלת מימון ממשלתי לגופים המעודדים עליה הוגדרו מלכתחילה כך שרק הארגון "נפש ונפש" יעמוד בהם.
8 במאי
8 במאי הוא היום ה־128 בשנה (129 בשנה מעוברת), בשבוע ה-19 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 237 ימים.
ציון יעקב
ציון יעקב (נולד ב-15 ביוני 1953) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
ציון יעקב המכונה "פוגל", החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת הפועל עליה כפר סבא בליגה ג', שהייתה קבוצת הבת של הפועל כפר סבא וייצגה את שכונת שיכון עליה. בעונת 1973–1974 העפיל עם קבוצתו לליגה ב' דרום א' אחרי שסיימה במקום הראשון במשחקי המבחן. בתחילת עונת 1976–1977 ניסתה קבוצת האם הפועל כפר סבא לצרפו לשורותיה, לאחר שהרשים את המאמן אריה רדלר במהלך משחק אימון. למורת רוחם של הנהלת עליה כפר סבא שזעמו על ההעברה שלבסוף בוטלה והשחקן נשאר בעליה כפר סבא.
בעונת 1977–1978 הצטרף למכבי הרצליה מליגה א' צפון, במדיה כבש ובישל שערים רבים תוך תפיסת מקום של קבע בהרכב. בסוף העונה העפיל עם מכבי הרצליה לליגה הארצית והמשיך עונה נוספת.
בעונת 1979–1980 הצטרף לקבוצת מכבי יבנה ששיחקה בליגה א' דרום. יעקב ניהל את משחקה של הקבוצה במרכז המגרש ובסיום העונה העפיל עימה לליגה הארצית. בסיום עונת 1981–1982 העפיל עם יבנה לליגה הלאומית, כשהוא מבקיע 12 שערים. ציון יעקב ששימש כקפטן הקבוצה, נחשב לשחקן הוגן ולא הרבה לקבל כרטיסים צהובים במהלך המשחקים.
בעונת 1984–1985 זכה ציון יעקב עם מכבי יבנה בגביע הטוטו. בסיום עונת 1986–1987 ירד עם יבנה לליגה הארצית. בסך הכל שיחק יעקב ביבנה 10 עונות ברציפות, מהן 5 עונות בליגה הבכירה. לזכותו בישולים ושערים רבים שהבקיע מעמדת הקשר.
את עונת 1989–1990 פתח עם מכבי יבנה ולאחר מספר מחזורים עבר לבית"ר רמלה מליגה א' דרום עד סוף העונה, אותה סיימה במקום ה-7.
קריירת אימון
ציון יעקב מונה למאמן מכבי יבנה בעונת 1990–1991 ובסיום העונה העלה אותה בחזרה לליגה הלאומית מהמקום השני. בעונה שלאחר מכן בליגה הבכירה, התפטר יעקב לאחר הפסד החוץ במחזור ה-7 לקבוצת הפועל ירושלים. במהלך השנים אימן שוב את מכבי יבנה מספר פעמים, ללא הישגים בולטים. אימן גם בהפועל מרמורק ובית"ר יבנה. בשנת 2011 שימש בסקאוט של הפועל תל אביב ובעונת 2011–2012 אימן את קבוצת הנוער שלה.
חיים אישיים
נשוי לציונה. בנו עמיחי יעקב הוא שחקנה של מכבי יבנה בהווה.
תארים כשחקן
גביע הטוטו
עשור
עשור הוא תקופת זמן של עשר שנים. מקובל להתייחס לעשור כעשר שנים הנספרות החל מתחילתה של שנה עגולה, כמו בשימוש של העשור הראשון של המאה ה-21, שהחל בשנת 2000 והסתיים בסוף שנת 2009, או בתיאור כללי של גילו של אדם, למשל ב"העשור השלישי לחייו" אף על פי שכל תקופה של עשר שנים היא עשור. למשל 10 השנים האחרונות אצל תקופת חיי אדם נקראת "העשור האחרון בחייו", כלומר מזמן פטירתו, עשר שנים אחורה ולא באופן עגול.
כיטרידיומיקוסיס
כיטרידיומיקוסיס (באנגלית: Chytridiomycosis) היא מחלה מידבקת שמשפיעה על מחלקת הדו-חיים. הגורם לה היא פטריית ה-Chytrid, ובשמה המדעי- Batrachochytrium dendrobatidis. הכיטרידיומיקוסיס הביאה לירידה דרמטית ואף להיכחדותם של דו-חיים במערב צפון אמריקה, מרכז אמריקה, דרום אמריקה ומזרח אוסטרליה. כיום, לא קיים אמצעי יעיל למדידת השפעות המחלה באזורי בר. המחלה תורמת לירידה גלובלית באוכלוסיות הדו-חיים, שכנראה והשפיעה על 30% ממיני הדו-חיים בעולם.
מחלת הכיטרידיומיקוסיס משפיעה על מינים מסוימים, מינים אחרים חסינים למחלה. מספר דו"חות שנכתבו בנושא גילו כי אוכלוסיות מסוימות יכולות לשרוד, אם הן מגלות רמה נמוכה של 'עמידות'. יצוין כי מרבית המחקרים שנערכו במעבדות אינם רלוונטיים מבחינה אקולוגית, מה שמקשה על השלכת מסקנותיהם על חיי הבר.
העדות הראשונה למחלה נצפתה בצפרדע הרפואית (Xenopus laevis). מכיוון שסוג זה משונע רבות ברחבי העולם מסיבות שונות, ייתכן שהוא העביר את המחלה למקומות אחרים. עם זאת, מחקרים אחרים מציעים כי המחלה הייתה קיימת בצפון ובמרכז אמריקה במשך מספר עשורים.
מחקרים מעבדתיים שונים העלו את האפשרות שתפקודה של הפטרייה נפגע קשות בטמפרטורות גבוהות, וכן כי חשיפה של חסרי זנב נגועים לטמפרטורה גבוהה תהרוג את הפטרייה. עובדה זו מסבירה מדוע מחלת הכיטרידיומיקוסיס נוטה להופיע באזורים קרירים.
ליס מלר
ליס מלר (Lies Moeller; 22 במאי 1906 – 26 בנובמבר 1976) הייתה משוררת גרמנייה-ישראלית, ספרנית ומתרגמת.
ביוגרפיה
ליס מלר נולדה בגרמניה בשנת 1906, בת לאיש דת גרמני, ממתנגדי המשטר הנאצי. עם עליית הנאצים לשלטון עודד אותה אביה לעלות לארץ ישראל ולהצטרף לבוניה. היא עלתה לארץ בשנת 1935, ואחרי ניסיונות שלא הצליחו לחיות בקיבוץ עין החורש, התיישבה בחיפה, ופתחה חנות ספרים שקנתה לה שם.
מלר הייתה ממייסדות הספרייה העירונית של חיפה, ולימים מן הספרנים הראשונים בספריית אוניברסיטת חיפה. היו לה קשרים הדוקים עם משוררי חיפה, אך גם עם משוררים יודעי גרמנית בכל הארץ. היא כתבה גרמנית, אך שיריה תורגמו לעברית בידי משוררים שונים.
מלר הייתה מיודדת עם הצייר יעקב וכסלר, שאף אייר את ספריה, בגרמנית ובעברית. לפני פטירתה הביעה את רצונה להיקבר בקיבוץ עין החורש, שבו עשתה את צעדיה הראשונים בארץ, ושהיו לה בו ידידים נאמנים. היום קרוי על שמה פרס ספרותי, שמעניקה אוניברסיטת חיפה.
הטבלה כפויה לנצרות
הטבלה כפויה לנצרות היא הטבלה לנצרות בניגוד לרצונו של האדם להיטבל. התאולוגים הנוצרים נחלקו בשאלת השימוש בהטבלה כפויה ובשאלת התוקף של הטבלה כזו. למרות זאת, במהלך ההיסטוריה של הנצרות, הביאו הכוח והאינטרסים הפוליטיים שלה לפעמים להטבלה כפויה של אישים או אוכלוסיות.
היסטוריה
בסוף המאה ה-4 כאשר הנצרות הפכה לדת ממוסדת ברומא העתיקה, החלה מחלוקת אודות אמצעי הכפייה להתנצרות של אנשים שאינם נוצרים.
בתקופת הנצרות הקדומה לא נעשה שימוש בטבילה הכפויה לצורך מיסיון. במקום זאת, דתו של הפרט התבססה על אמונתם הדתית של מנהיג העם או השבט: אם מנהיג של עם או שבט נכנס לנצרות באמצעים שלווים או אלימים, כל בני עמו או שבטו טבלו בעקבותיו. עם זאת, זו לא הייתה טבילה כפוייה ממש.
הטבילה הכפויה ידועה ממלחמות סקסוניה בקרל הגדול, שם הוטבלו רבים. בהטבלה זו ניתנה ביקורת והתנגדות קשה על ידי אלקווין. טבילת כפויה שימשה מדי פעם גם כנגד יהודים, במיוחד כתוצאה מגירוש ספרד בשנת 1492 על ידי המלכים הקתולים איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ופרננדו השני, מלך אראגון. באמריקה הלטינית לא נערכו טבילות כפויות לנצרות. באזור פרגוואי, למשל, שם לא הקונקיסטאדור אלא הישועים השתלטו על עבודת המיסיון, ולא הייתה טבילה כפויה.
היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, העניק כתב זכויות ליהודים בו אסר הטבלה כפויה שלהם לנצרות.
עד אמצע המאה ה-19 נערכו מדי פעם טבילות כפויות בגרמניה ובאוסטריה. הורים שבגלל אמונתם האידאולוגית לא רצו שילדיהם יוטבלו, למשל בפטיזם, יהודים ואתאיסטים, נאלצו במקרים רבים להסכים לכך שילדיהם יוטבלו באיום של עונשים חמורים. אם הם סירבו לתת את הסכמתם, רשויות כנסיית המדינה הציגו את הילדים באופן רשמי לטבילה. ההורים לא רק נאלצו לשלם עבור הליך זה, אלא גם קיבלו עונשי מאסר וקנסות על אי הסכמתם.
מחלת אגן תורשתית
מחלת אגן תורשתית בכלבים (בלועזית: canine hip dysplasia) היא מחלה התפתחותית של מפרק האגן, הנפוצה בעיקר בקרב גזעי כלבים גדולים. תחילתה בהתפתחות לקויה של מבנה המפרק וסופה בדלקת מפרקים כרונית. מלבד אופייה התורשתי יש לה גם רקע סביבתי.
כלבים הסובלים ממנה יסבלו החל מכאבים קלים ועד לנכות וחוסר יכולת התניידות מוחלטת. לרוב תהיה המחלה ניכרת ברמות שונות של צליעה או נדנוד אגן בהליכה המפצה על התנועה הכואבת במפרק. "קפיצות ארנב" כפי שהן מכונות אף הן אופייניות למחלה וקלות לזיהוי אצל הכלב בתנועתו עם שתי רגליים אחוריות בתנועה מקבילה.
פתופיזיולוגיה
המחלה נפוצה למדי והדרך הטובה ביותר למניעתה היא הוצאת הכלבים הידועים כנשאים ממעגל הרבייה. גורמים נוספים המשפיעים על התהוות מחלת האגן הם: מחלות רקמת חיבור וטראומה אשר הסבה נזק למפרק, או תזונה לקויה, ובפרט תזונה עשירה מדי בקלוריות ובסידן.
התפתחות נורמלית של מפרק האגן מתאפשרת בזכות גדילה מתואמת בין העצמות לרקמה הרכה ולשרירים הסובבים אותן. אחת ההנחות היא שכאשר קצב התפתחות העצמות אטי מקצב התפתחות השרירים, או כאשר העצמות נחלשות, מופעל עליהן לחץ משיכה חזק המביא לחוסר יציבות מפרקית. לפיכך, בכלבים צעירים לא ייראו שינויים ניווניים במפרק בצילום רנטגן, אך במשיכה ניתן להוציא את ראש עצם הירך מן המפרק.
המחלה אופיינית בדרך כלל לגזעים גדולים ולגזעים שבהם יש רבייה סלקטיבית מטפחת, כדוגמת רועה גרמני, דני ענק וכדומה.
אבחון
האבחון מתבצע על סמך המופע הקליני, הבדיקה הגופנית וצילומי רנטגן. כלבים בוגרים מציגים צליעה וממאנים לבצע פעילות גופנית בשל הכאבים הנגרמים מהדלקת המפרקית. בכלבים צעירים המופע הקליני נגרם מחוסר יציבות שהביאה לנזק בסחוסים או ברצועות הסמוכות ובכלבים בוגרים המופע הוא תולדה של כאב, שינויים ניווניים ותהליך דלקתי מתקדם. האבחון הסופי מסתמך על שיטות שונות של צילומי רנטגן, אך רצוי שיהיה חשד מבוסס עוד לפני ביצוע הצילומים. בצילום ניתן דירוג לחומרת מחלת האגן, הדירוג הבינלאומי המקובל ניתן בציון האותיות הלטיניות A עד E כאשר ציון A ניתן לאגן תקין וציון E מבטא מחלת אגן חמורה מאוד.
ישנה שיטת אבחון אמריקאית המבוצעת על ידי וטרינרים בודדים בישראל הנקראת "פאן היפ", שבאמצעותה ניתן לחזות ברמת ודאות גבוהה התפתחות עתידית של המחלה עוד בזמן היות הגור צעיר מאוד.
טיפול
בכלבים צעירים לאחר השלב האקוטי מופיע שיפור זמני, לעומתם בבוגרים ישנה הידרדרות הדרגתית וקבועה.
טיפול שמרני-הטיפול השמרני כולל הפחתה במשקל הכלבים לשם הורדת העומס מהמפרק וחיזוק שרירי הרגליים לתמיכה טובה יותר במפרק. עם זאת, מאחר שמדובר בכלבים עם בעיה אורתופדית, פעילות גופנית לחיזוק השרירים ולהפחתת משקל מלווה בכאב ועלולה אף להזיק למפרק ולכן יש לנקוט משנה זהירות. נוסף לטיפול זה מטפלים לרוב בתרופות נוגדות דלקת ומשככות כאבים, כאשר הטיפול ניתן בהפסקות ומושב עם החמרת הסימנים. ההמלצה היא לא לטפל בסטרואידים שכן אלו יקלו על המופע הקליני אך בטווח הרחוק לא ישפרו את מצב המפרק ואף עלולים להזיק לסחוס המפרקי. תוספי מזון המכילים כונדרוטין-סולפט וגלוקוז-אמינים (כמו "מגה-גלופלקס") אמורים לסייע בהחלמת הסחוס המפרקי. חומרים אלה יקרים מאוד ויעילותם לא הוכחה באופן חד-משמעי, עם זאת, הם אינם מזיקים ולכן יש הממליצים לטפל גם בהם.
הזרקת Polysulfated glycosaminoglycan - הזרקה של החומר Polysulfated glycosaminoglycan - משווק בשם המסחרי adequan ומאפשר הקלה בתסמינים על ידי יצירה מחודשת של סחוס
ניתוח-ישנן כמה אפשרויות לניתוחי מפרק הירך.
הסימפוניה העשירית של בטהובן
הסימפוניה העשירית במי במול מז'ור של המלחין לודוויג ואן בטהובן היא יצירה היפותטית. קטעי רשימותיו של בטהובן אוחדו על ידי בארי קופר ליצירה אחת, אשר הוקלטה פעמיים בשנת 1988: פעם תחת ניצוחו של ולטר ולר, ופעם תחת ניצוחו של וין מוריס. קופר אסף מספיק חומר ורישומים על מנת להפיק את הפרק הראשון (אנדנטה, בסולם הטוניקה) ופרק נוסף (אלגרו, במינור המקביל - דו מינור). קופר אף טען כי מצא קטעי סקרצו אשר לא היו רבים מספיק כדי להפיק מהם פרק משל עצמם.
בטהובן מעולם לא השלים את הסימפוניה העשירית. לאחר השלמת הסימפוניה התשיעית שלו, התרכז בטהובן בעיקר בהלחנת רביעיות כלי קשת, למרות שכיום ניתן למצוא עדויות לכך, שעבד בין השאר גם על יצירה תזמורתית; נטען, כי הוא ניגן קטעים מהיצירה לחברו, קארל הולץ. ראיית היצירה שהפיק קופר בתור "הסימפוניה העשירית" שנויה במחלוקת, כי הרי לא ידוע בוודאות שכל הקטעים שאוגדו על ידי קופר נכתבו לסימפוניה, או לכל יצירה אחרת. קופר טען, כי הוא מצא ואיחד כחמישים קטעים נפרדים מאת בטהובן על מנת ליצור את היצירה.
אף על פי שהיצירה שנויה במחלוקת, ישנה הסכמה כללית באשר לעובדה, שבטהובן התכוון לכתוב סימפוניה נוספת. ישנם אזכורים רבים ברישומיו (במקור, בטהובן רצה שהסימפוניה התשיעית תהיה אינסטרומנטלית לחלוטין וחשב להלחין את האודה לשמחה בתור קנטטה נפרדת ואחריה את הסימפוניה העשירית, שאותה יסיים בקטע ווקאלי). מלומדים רבים מחשיבים את יצירתו של קופר כמועילה לחקר בטהובן, אך פחות כיצירה אותנטית שלו.
יש המתייחסים אל הסימפוניה הראשונה של יוהנס ברהמס כ"הסימפוניה העשירית של בטהובן", כינוי שהודבק לה כנראה על ידי הנס פון בילוב. באופן מקרי, לשתי הסימפוניות ישנו פרק אלגרו בסולם דו מינור וב-6/8.
לא תעמוד על דם רעך
לא תעמוד על דם רעך היא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה האדם חייב לעזור לחברו, בעיקר כאשר הוא נתון בסכנת חיים. בשנת 1998 נוסף חוק ברוח זו לספר החוקים של מדינת ישראל, וחוקים דומים קיימים במדינות נוספות.
מקור המצווה וטעמה
בפרשת קדושים אומר ה' למשה לצוות את בני ישראל להיות קדושים, וכפירוט לכך מצווה אותם ברשימת מצוות, אשר אחת מהן היא:
ספר החינוך הסביר שטעם המצווה הוא ליצור חברה שיש בה עזרה הדדית, מה שגורם לחברה להיות מלוכדת וחזקה יותר.
חומרת האיסור
כיוון שאין מעשה בעבירה על מצווה זו - לא נענשים עליה במלקות. עם זאת, הרמב"ם קובע כי האיסור "לא תעמוד על דם רעך" הוא מן הלאווים החמורים, משום.
דיני המצווה
התלמוד מפרט מצבים שונים שבהם יש לפעול לפי כלל זה:
הרמב"ם מביא דוגמאות נוספות למצבים שבהם יש לקיים "לא תעמוד על דם רעך":
הרמב"ם מציין שלקיום המצווה יכול אדם גם להזעיק אחרים שיצילו.
הרדב"ז נשאל מה יש לעשות במצב שבו . לאחר דיון מעמיק מסכם הרדב"ז את תשובתו:
נחלקו אם יש חובה להציל גם כאשר משתקפת סכנה מכך למציל: יש פוסקים הסוברים כי על אדם אף להכניס עצמו לספק סכנה כדי להציל את חברו מסכנה ודאית, אך אחרים חולקים על גישה זו.
הפוסק רבי יעקב עמדין פסק שכאשר בפני רופא ניצב חולה החולה במחלה שיש בה סכנה, ובידי הרופא תרופה בדוקה למחלה זו, חייב הרופא לטפל בחולה, אף אם החולה מתנגד לכך:
צבי הירש פאסל
הרב צבי הירש פאסל (בגרמנית: Hirsch Bär Fassel; כ"ג באב תקס"ג, בוסקוביץ, 21 באוגוסט 1802 – כ"ח בכסלו תרמ"ד, נג'קניז'ה, 27 בדצמבר 1883) היה אב"ד פרוסניץ ונג'קניז'ה, פעיל למודרניזציה ורפורמה חינוכית, קהילתית ודתית בקרב יהודי מוראביה.
ביוגרפיה
פאסל נולד בבוסקוביץ שבמוראביה. כנער למד בישיבה המקומית בראשות הרב משה הכהן קרפלס, ולאחר מכן בישיבת פרשבורג תחת החת"ם סופר. לאחר שובו למולדתו נישא ליוספה ארנשטיין והחל לעסוק במסחר. הוא פשט את הרגל ואיבד את כספו. בתקופה זו התקרב גם לאב"ד פרוסניץ, ליב שוואב. הלה, איש תנועת ההשכלה והרב המודרני הראשון בכל החבל – הרפורמות שהנהיג, בהשראת יצחק נח מנהיימר, כללו דרשה בגרמנית, עריכת החופה בתוך בית-הכנסת ולא תחת השמים וכיוצא בזה – אסף סביבו חוג שמנה את חתנו לאופולד לעף, המשכיל גדעון ברכר ואחרים. פאסל עצמו נעשה תורם קבוע לכתבי-עת משכיליים כ'כרם חמד'.
פאסל החליט לפנות לקריירה רבנית והתמודד על משרתו של שוואב כשהלה עבר לפשט ב-1836. כקודמו לפניו, עורר התנגדות עזה מהרב הראשי נחום טרייביטש. הרוב בפרוסניץ, הקהילה הליברלית ביותר במוראביה, התעלם מטרייביטש השמרן העדיף את פאסל על פני עמיתו המסורתי והמנוסה חיים יוסף פולק, והוא קיבל את התפקיד במרץ 1836. הרב הראשי, שיוקרת משרתו שקעה בהדרגה, הפעיל את כל סמכויותיו במשך שנתיים. הוא הציע לפאסל את רבנות בוסקוביץ ולאחר מכן הורה ליהודי פרוסניץ לפטר אותו. המחלוקת נפתרה כשהממשל שלל מטרייביטש את סמכותו להתערב בבחירת רבנים ב-23 במרץ 1838, באשמה שניסה למנוע את הפצת נשיאת הדרשה בגרמנית ולעכב את המודרניזציה בקרב היהודים.
עתה היה יכול פאסל להתפנות לשנות מהבסיס את מערכת ההוראה. בתי-ספר כלליים בשפה הגרמנית (Normalschulen) ליהודים התקיימו מאז 1782, אך החינוך הדתי המשיך במתכונת פרטית, בתלמודי תורה לא-מוסדרים שנוהלו על ידי מלמדים. פאסל התלונן על רמתם הנמוכה של אלה, על כך שעלותם מנעה מרבים מהעניים לשלוח את בניהם לחדר ושסגנונם הוביל לניכור של הילדים מהדת. כמו בבוהמיה השכנה, הפיצול בין לימודי החול והקודש הוביל בהדרגה לכך שהורים לא טרחו לשלוח את בניהם למוסד אחר מלבד בית-הספר הממשלתי. בסיועו של ברכר ובהנהלת המלומד יוסף וייסה, הוקם בפרוסניץ ב-1838 בית-ספר יהודי מתוקן ("Hebräische Lehranstalt", "המוסד החינוכי העברי") ששילב תורה עם מקצועות כלליים. התלמידים רכשו ידע בדקדוק עברי, למדו להבין היטב את התפילות ואת החומש; הושם דגש פחות על הלכה יבשה, רק מי שתכננו להפוך לרבנים חויבו בשיעורי גמרא, ותכני אגדה ומדרש כמעט ונעלמו. טרייביטש היה נחוש לשמור על טהרת החינוך המסורתי בנפרד מהלימודים שנכפו מטעם השלטונות, מדיניות שהתווה הנודע ביהודה עוד בימי יוזף השני, וחשש גם מהיעדר יראת השמים של המורים. על אף התנגדותו הקשה ותלונותיו לרשויות, הוא אולץ שוב להיכנע. ב-1841 הוכרח להשתתף בבחינות הפומביות של המוסד. אב"ד פרוסניץ עודד גם פרודוקטיביזציה כלכלית, מתוך כוונה להפחית את אחוז היהודים שעסקו במסחר זעיר וברוכלות, והקים אגודה שעסקה בהוראות מלאכה. בנוסף לכך, ביקר קשות את מוסד הישיבה שלא יכול היה עוד, לטענתו, לענות על צורכי השעה ולחנך רבנים אדוקים שיהוו דוגמה והשראה.
ב-1839 פרסם פאסל ביקורת ארסית על "חורב", ספרו של רש"ר הירש, והשיק בכך יריבות מרה ורבת-שנים. כבוגר ישיבת פרשבורג, לעג למה שתפש כל חייו כבורותו של הרב הגרמני בתלמוד ובפוסקים, שלה טענו גם מבקריו השמרנים של האחרון. הירש הגן על תקפות המסורת וניסה לטעון במשמעויות רוחניות מנהגים שרבים ביקשו לבטל. הרב מפרוסניץ כתב כי הלה מעניק משקל רב מדי לשולחן ערוך ומקפיד על פסיקות נוקשות והנהגות פעוטות בשל חוסר התמצאותו; היו די אמצעים לבטל מנהגים שיסודם בטעות, שטעמם בטל או שלא התקבלו על הכל.
פאסל עצמו היה בעל עמדה דתית מורכבת. מחד סבר שההלכה התאבנה לאחר תום ימי הגאונים ויש להשיב לפסיקה את הדינמיות שאבדה לה; מאידך, הצהיר בהזדמנויות רבות על אמונה במקורן האלוקי של התורה שבכתב והתורה שבעל פה ועל מסירותו המוחלטת לתלמוד. רוב ההיסטוריונים סיווגו אותו כשייך לקצה הימני בין אוהדי הרב זכריה פרנקל, מנהיג האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית, אליו היה מקורב. אחרים, כמו יצחק מרדכי יוסט, סברו שהחזיק בהשקפה מסורתית ("אורתודוקסית") לחלוטין. הוא פרש את השקפתו בספרו מ-1848 "בצדק ובמשפט", בו חילק את ציוויי התורה לשתי מערכות, "עקרונות" ו"חוקים." האחרונים היו עשויים להתעדכן בתנאים מסוימים, המפורטים בתלמוד. ב-1843 כתב הסכמה מפורטת לחיבורו של ברכר בו כתב שהטעם למציצה בברית המילה בטל משום שחז"ל הנהיגו אותו כתקנה מפני הבריאות ולא כציווי דתי, ובימיהם לא היו עגבת והרפס. כמו כן חיבר תשובה הלכתית עבור לאופולד לעף שהתירה נגינה בעוגב בשבת על ידי נכרי, והתיר לאכול קטניות בפסח לאחר הקציר הדל של 1846.
ב-1842 ביקש ועד הקהילה של ברסלאו לקבל חוות דעת מבחוץ בשאלת כהונתו של הרב אברהם גייגר – שהתפרסם בגישתו המחקרית הביקורתית ובקריאתו לרפורמה מקיפה בדת – כמשנה לאב"ד העיר, שלמה טיקטין, שניסה להיפטר ממנו מזה שנים. הוועד, שתמך ברובו בגייגר, שיגר אגרות לשמונה-עשר רבנים שנודעו כפתוחים וליברלים. פאסל, היחיד במוראביה מבין המכותבים, השיב להם במפורט. הוא ציין כי המפרסם דברים בגנות פרט מסוים בנוהג הדתי עדיין יכול לשמש כרב, אך לא מי שיוצא נגד עיקרי היהדות. תשובתו לא פורסמה, והוא התלונן בפני שטיינשניידר כי הפרנסים לא מצאו את תשובתו חיובית דיה.