cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כדורגל בממלכה המאוחדת
מבני הליגות
מבנה ליגות הכדורגל באנגליה כולל מאות של ליגות היררכיות, ומורכב מאלפי חטיבות. הפרמייר ליג היא הדרגה העליונה, הדרגה השנייה היא הפוטבול ליג ולאחריה הפוטבול קונפרנס, שם המבנה מתחיל להפוך לאזורי וכולל את הפרמייר ליג הצפונית, הליגה הדרומית והליגה האיסטמיאנית, ורבות נוספות לידן. המועדונים הוולשים קארדיף סיטי, קולוויין ביי, מרת'ייר טיידפיל, ניוספורט קאונטי, סוונסי סיטי ו-רקסהאם משחקים במערכת הליגות האנגלית. מועדון אחד שמשחק בפוטבול ליג, צ'סטר סיטי, יש אצטדיון הגובל בוויילס, כאשר משרדי המועדון ממוקמים באנגליה אך המגרש למעשה נמצא בוויילס.
מבנה ליגות הכדורגל בצפון אירלנד כולל את ה-א.פ.א. פרמיירשיפ, ליגת העל. מועדון צפון אירי אחד, דרי סיטי, משחק מחוץ לבריטניה, במערכת ליגות הכדורגל ברפובליקה של אירלנד.
מבנה ליגות הכדורגל בסקוטלנד קטן יותר, וכולל שתי ליגות לאומיות בלבד: ליגת העל הסקוטית (SPL) והפוטבול ליג הסקוטית. עם זאת, יש ליגות אזוריות אחרות שלא מקושרות לליגות הלאומיות, בהן ליגת הכדורגל של היילנד, ליגת הכדורגל של מזרח סקוטלנד וליגת הכדורגל של דרום סקוטלנד. מועדון אנגלי אחד, ברוויק ריינג'רס, משחק במערכת הליגות הסקוטית.
מבנה ליגות הכדורגל בסקוטלנד כולל ליגת העל הוולשית ומספר ליגות אזוריות. מועדון הליגה העליונה דה ניו סינטס החל לערוך את משחקי הבית שלו בצד האנגלי של הגבול באווסטרי ב-2007. בעבר, הסינטס ייצגו את הכפר הקטן "לנסנטפרייד-ימ-מצ'יין", אך התאחדה עם אסווסטרי טאון, ששיחקה בעבר במערכת הליגות הוולשית, ב-2003.
תחרויות גביע
יש מספר רב של תחרויות גביע בשיטת נוק-אאוט למועדונים בבריטניה. גם אלו, מאורגנים במבנים המתאימים להם: האנגלי, הסקוטי, הוולשי והצפון אירי. ברבים מהגביעים מובטחת לזוכה הפעלה למוקדמות גביע אופ"א.
כל התאחדות כדורגל מפעילה את הגביע הלאומי שלה, גביע ה-FA באנגליה, הגביע הסקוטי בסקוטלנד, הגביע הוולשי בוויילס והגביע האירי בצפון אירלנד. באופן מסורתי, גביעים אלו היו פתוחים מבחינת המועדונים המתקבלים אליהם, כאשר קבוצות רבות שלא מגיעות מאותו לאום (ו/או אותה מערכת ליגות) נכנסות לתחרות. בשנים האחרונות הכללים התהדקו, ותחרויות הגביע פתוחות רק לקבוצות המשחקות במערכת ליגות הכדורגל של אותה אומה.
ישנם מספר גביעים נוספים שמשחקים בהם יותר מועדונים, אך הם נושאים פחות יוקרה, בהם גביע הפוטבול ליג באנגליה, גביע הליגה הסקוטי בסקוטלנד, גביע ליגת העל הוולשית בוויילס וגביע הליגה האירי בצפון אירלנד. מספר גביעים ששוחקו בעבר היו בין מדינות שונות מבריטניה, לדוגמת הגביע האנגלו-סקוטי. תחרות גביע נוספת שחוצה את גבולות בריטניה היא גביע סטנטה ספורטס, שמציגה ארבע קבוצות מהליגה הצפון אירית וארבע קבוצות מליגת הכדורגל של אירלנד מהרפובליקה של אירלנד.
נבחרות לאומיות
כיום אין נבחרת לאומית של בריטניה, ולעומת זאת ישנן נבחרות לאומיות לכל אחת מאומות הבית, המייצגות בתחרויות הבינלאומיות את, , ו, וכמו כן ישנן נבחרות לגילאים צעירים שונים לכל אחת מהאומות. לעיתים ישנם דיונים של שחקנים מסוימים המחזיקים פשוט בדרכון בריטי, באיזה נבחרת הם יכולים לשחק, אך בדרך כלל שחקן רשאי לשחק עבור כל אומה שבה הוא, הוריו או סביו נולדו (במקרה שבו מוצאו הוא ממדינות שונות, הוא יכול לבחור עבור איזו נבחרת הוא משחק). שחקנים ממושבות הכתר הבריטיות (כדוגמת האי מאן ואיי התעלה), שמבחינה טכנית לא נמצאות בממלכה המאוחדת, יכולים לשחק עבור כל אחת מארבע הנבחרות גם הם.
עם זאת, ישנם מקרים שבהם נבחרת יחידה מתחרה תחת דגל הממלכה המאוחדת. הדוגמה הבולטת ביותר היא משחקי הקיץ האולימפיים, שבהם נבחרת בריטניה מתחרה כמדינה אחת תחת השם "Great Britain" (בריטניה הגדולה). בשנים המוקדמות, בתחרות הכדורגל האולימפית התמודדו חובבים בצד אחד, ובצד השני הוועד האולימפי של בריטניה הסכים לשלוח את נבחרת החובבים של אנגליה כמייצגת של בריטניה כולה (הנבחרת לא הייתה נציגה אמיתית של בריטניה כולה, אך שיחקה תחת דגל זה). בשנים האחרונות תחרות הכדורגל האולימפית משוחקת בין נבחרות עד גיל 23, ובריטניה לא שולחת אף ייצוג אליו.
מספר אנשים, כדוגמת הפוליטיקאי טוני באנקס, הציעו שלבריטניה תהיה נבחרת אחת בלבד שתייצג אותה, אך כל ארבע התאחדויות הכדורגל התנגדו לרעיון זה.
נבחרת הרפובליקה של אירלנד, אף על פי שאינה חלק מהממלכה המאוחדת, מוגדרת לעיתים קרובות כ-"home team" (נבחרת מבריטניה), בשל העובדה שכל חמש הנבחרות ממוקמות באיים הבריטיים.
משחקים בינלאומיים בין הנבחרות הבריטיות
נבחרות בריטניה נפגשו ביניהן יותר מכל אומות הכדורגל ברחבי העולם. משחק הכדורגל הבינלאומי הראשון בעולם שוחק בין נבחרות אנגליה וסקוטלנד ב-1872, והסתיים בתיקו 0-0. מאז, כל ארבע הנבחרות החלו לערוך בקביעות משחקי ידידות אחת נגד השנייה.
ב-1883 תחרות רשמית בין נבחרות בריטניה, אליפות הבית הבריטית, נפתחה, שהבטיחה שכל אחת מהנבחרות תתמודד מול כל שלוש האחרות לפחות שלוש פעמים בעונה. האליפות חדלה להתקיים בשנת 1984, בין היתר בשל מספר צופים נמוך במשחקים והבעיות בצפון אירלנד. מאז הנבחרות משחקות יחד בעיקר כאשר הן מוגרלות בבית אחד בתחרויות בינלאומית כדוגמת המונדיאל או היורו.
גם מאז 1984, כאשר אליפות הבית הבריטית הסתיימה, היו מספר משחקים ששוחקו בין ארבע הנבחרות הבריטיות. מאז סיום אליפות הבית הבריטית, אוהדים ושחקנים רצו שיוקם טורניר חדש לאומות בריטניה. בעקבות כך, למרות התנגדויות שונות, בהן מצידה של אנגליה, בשנת 2008 הוחלט על פתיחת טורניר בשם "טורניר ארבע ההתאחדויות", שיחל בשנת 2011 ויפגיש את נבחרות אירלנד, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד.
כדורגל במושבות הכתר הבריטיות ובטריטוריות שמעבר לים
על אף שמבחינה טכנית אינן נמצאות בממלכה המאוחדת, הכדורגל במושבות הכתר הבריטיות נשלט ומנוהל בידי התאחדות הכדורגל האנגלית. אף על פי כן, שחקנים ממושבות הכתר הבריטיות יכולים לשחק בכל אחת מארבע הנבחרות הבריטיות, בעוד שבאותו הזמן גם למושבות הכתר הבריטיות יש את הנבחרות שלה עצמה:
מוזיאוני כדורגל לאומיים
באנגליה נמצא מוזיאון הכדורגל הלאומי של בריטניה, הממוקם באצטדיון דידפייל בפרסטון שבלנקשייר. המוזיאון מחזיק באוספים המדגימים את החשיבות הבינלאומית, האירופית והלאומית של הכדורגל האנגלי, וכמו כן עורך תרשים של ההיסטוריה של המשחק באנגליה. בנוסף, ממוקם בתוכו היכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בסקוטלנד נמצא מוזיאון הכדורגל הסקוטי הממוקם בהאמפדן פארק שבגלאזגו, ומשמש למטרות דומות עבור הכדורגל הסקוטי.
ממלכת וסטפאליה
ממלכת וסטפאליה (בגרמנית: Königreich Westphalen; בצרפתית: Royaume de Westphalie) הייתה מדינה היסטורית קצרת-ימים בקונפדרציה של הריין שהתקיימה בין השנים 1807 – 1813, כמדינת-חסות של צרפת הנפוליאונית, בטריטוריה המהווה היום חלק מגרמניה.
היסטוריה
בשנת 1807, מיד לאחר חתימת הסכם טילזיט, יצר נפוליאון בונפרטה את ממלכת וסטפאליה. הממלכה כללה את שטחי דוכסות מגדבורג שנלקחה מממלכת פרוסיה, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל ונסיכות הבוחר מהסן, ולבירתה נקבעה העיר קאסל. בראש הממלכה העמיד נפוליאון את אחיו הצעיר ז'רום בונפרטה, והממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין. למרות ששם הממלכה נגזר מחבל הארץ וסטפאליה מרבית שטחו היה מחוץ לחבל זה. הממלכה הייתה עצמאית לכאורה, אך למעשה הייתה מדינה גרורה של צרפת.
ממלכת וסטפאליה תמכה במלחמות הנפוליאוניות בחיילים ובכסף, ועובדה זו הכבידה מאוד על המדינה. בשנת 1813 הביסה הקואליציה האנטי-צרפתית השישית את צבא נפוליאון, והממלכה נכבשה בידי כוחות רוסיים ופורקה. שטחיה חזרו למעמד שהיה להם לפני הקמתה, מלבד חלקים שנמסרו לפרוסיה.
יהדות וסטפאליה
עם הקמת ממלכת וסטפאליה חיו בתחומה כ-15,000 יהודים, מתוך כ-2 מיליון תושבים סה"כ. המלך, ז'רום בונפרטה, פרסם ב-15 בנובמבר 1807 חוקה, לפי דוגמת צרפת, שעל פיה כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק והדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים וכך הייתה ממלכת וסטפאליה המדינה הגרמנית הראשונה שנתנה אמנציפציה ליהודים.
על פי צו המלך כונסה אספת נכבדי היהודים, כדי להביע נאמנות למלך ולכונן מוסדות מרכזיים ובראשם קונסיסטוריה. הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה, שבראשה עמד ישראל יעקבסון, הנהיגה, בתקופת קיומה הקצרה, שינויים תקדימיים בפולחן ובמנהגים היהודיים, שינויים הנחשבים לתחילת הרפורמה ביהדות.
יחסי אזרבייג'ן–ניקרגואה
יחסי אזרבייג'ן–ניקרגואה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת ניקרגואה. היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-23 בנובמבר 1994.
ב-9 ביולי 2014, שר החוץ של ניקרגואה, סמואל סנטוס לופס, ביקר רשמית באזרבייג'ן.
GnRH
הורמון משחרר גונדוטרופינים (Gonadotropin Releasing Hormone או בקיצור GnRH; ידוע גם בשם LHRH) הוא הורמון המופרש על ידי ההיפותלמוס, כאשר איבר המטרה שלו הוא בלוטת יותרת המוח הקדמית (אדנוהיפופיזה). בתגובה לכך מפרישה האדנוהיפופיזה את הגונדוטרופינים FSH ו- LH אל זרם הדם.
GnRH הוא פפטיד שאורכו 10 חומצות אמינו (דקה-פפטיד) שהתגלה לראשונה בשנת 1971. התברר גם כי הגן המקודד להורמון זה, הוא גן שהשתמר מאוד אבולוציונית. כאשר GnRH נקשר לקולטן הממברנלי שלו הוא גורם לשרשרת תהליכים תוך תאיים על ידי שליחים משניים, ביניהם היון סידן Ca+2 ו-DAG שבסופם מואץ תהליך שעתוק הגנים לגונדוטרופינים ושחרורם לזרם הדם.
מבנה הפפטיד GnRH באדם: N – Glu – His – Trp – Ser – Tyr – Gly – Leu – Arg – Pro – Gly – C
אינטגרל לא אמיתי
כל ההגדרות שנביא כאן עבור אינטגרלים לא אמיתיים בקטעים חצי פתוחים מימין, אנלוגיים להגדרות עבור קטעים חצי פתוחים משמאל.
ניסוח פורמלי
תהא f\, פונקציה המוגדרת בקטע [a,b)\, ובלתי חסומה שם. אם f\, אינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע [a,b)\, ואם קיים הגבול, אז נאמר כי f\, אינטגרבילית במובן המוכלל בקטע [a,b)\, והגבול הנ"ל יקרא האינטגרל המוכלל או האינטגרל הלא אמיתי של f\, בקטע [a,b)\, וסימונו יהיה . כמו כן, נאמר גם כי אינטגרל זה מתכנס. אחרת, אם גבול זה לא קיים, נאמר שהוא מתבדר.
אינטגרביליות בהחלט
תהא f\, פונקציה המוגדרת בקטע [a,b)\, ובלתי חסומה שם. אם f\, אינטגרבילית לפי רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע [a,b)\, ואם האינטגרל מתכנס, אז נאמר ש-f\, אינטגרבילית בהחלט בקטע. כמו כן נאמר שהאינטגרל מתכנס בהחלט. קל להוכיח בעזרת מבחן קושי כי אם פונקציה אינטגרבילית בהחלט אז היא גם אינטגרבילית. (במובן המוכלל).
הרחבת ההגדרה
תהא f\, פונקציה המוגדרת בקטע (a,b)\,. אם f\, אינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע (a,b)\, ואם קיים b>d>a\, כך שהאינטגרלים, מתכנסים, נאמר ש-f\, אינטגרבילית במובן המוכלל בקטע (a,b)\,.
באופן כללי מגדירים אינטגרביליות במובן המוכלל בקטע אם ורק אם ניתן לחלקו לקטעים חצי פתוחים בהם הפונקציה אינטגרבילית במובן המוכלל לפי ההגדרה הראשונה.
מבחן קושי
תכונת האדיטיביות של האינטגרל המסוים מאפשרת לבחון התכנסות אינטגרל על ידי מבחן קושי לקיום גבול של פונקציה:
תהא f\, פונקציה המוגדרת בקטע [a,b)\, בלתי חסומה שם ואינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע [a,b)\,. אז מתכנס אם ורק אם לכל  קיים \delta >0\, כך שלכל w>v\, ממשיים בקטע  מתקיים:
מבחן ההשוואה
מתכונת המונוטוניות של האינטגרל וממבחן קושי נובע המבחן הבא:
קיימות הכללות למשפט זה עבור (a,b]\,, ועבור.
מבחן ההשוואה הגבולי
תהיינה f,g\, פונקציות חיוביות המוגדרת בקטע [a,b)\, ובלתי חסומות שם. אם f\, אינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע [a,b)\, ואם קיים הגבול והוא שונה מאפס, אז האינטגרלים  ו-  מתבדרים ומתכנסים יחדיו. במידה והגבול שווה ל-0 אז: ואם הגבול הוא אינסוף אז:
ניסוח פורמלי
תהא f\, פונקציה המוגדרת בקטע, ואינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע הנ"ל. אז אם קיים הגבול , אז נאמר כי f\, אינטגרבילית בקטע והגבול הנ"ל יקרא האינטגרל המוכלל או האינטגרל הלא אמיתי של f\, בקטע וסימונו יהיה. כמו כן, נאמר גם כי אינטגרל זה מתכנס. אחרת, אם גבול זה לא קיים, נאמר שהוא מתבדר.
דוגמה:
אינטגרביליות בהחלט
תהא f\, פונקציה המוגדרת בקטע. אם f\, אינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע לעיל, ואם האינטגרל מתכנס, אז נאמר ש-f\, אינטגרבילית בהחלט בקטע. כמו כן נאמר שהאינטגרל מתכנס בהחלט. גם פה קל להוכיח בעזרת מבחן קושי כי אם פונקציה אינטגרבילית בהחלט אז היא גם אינטגרבילית (במובן המוכלל).
הרחבת ההגדרה
תהי f\, פונקציה המוגדרת ב-\mathbb{R} ואינטגרבילית רימן בכל קטע סגור. אם קיים a ממשי כך שהאינטגרלים, מתכנסים, נאמר ש-f\, אינטגרבילית ב-\mathbb{R}.
מבחן קושי
תהא f\, פונקציה המוגדרת בקטע בלתי חסומה שם ואינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע. אז מתכנס אם ורק אם לכל  קיים \ M>a\, כך שלכל w>v>M\, ממשיים מתקיים:
מבחן ההשוואה
תהיינה f,g\, פונקציות המוגדרת בקטע. אם f\, אינטגרבילית רימן בכל קטע סגור החלקי לקטע ואם קיים  כל שלכל x>b מתקיים  אז:
מבחן ההשוואה הגבולי
במידה והגבול שווה ל-0 אז: ואם הגבול הוא אינסוף אז:
מבחן דיריכלה
מבחן דיריכלה מאפשר לבדוק התכנסות של פונקציות גם כאשר הן משנות סימן, ובזה כוחו.
תהיינה f,g\, פונקציות בקטע. אם מתקיים:
בתנאים אלו האינטגרל מתכנס.
מבחן אבל
מבחן אבל הוא מסקנה מיידית ממבחן דיריכלה.
תהיינה f,g\, פונקציות בקטע. אם מתקיים:
בתנאים אלו האינטגרל מתכנס.
הוכחה למבחן אבל
כעת כפי שניתן לראות, מתכנס ע"פ מבחן דיריכלה ו- מתכנס ע"פ הגדרה.
ארבעת השבויים
ארבעת השבויים הם ארבעה תלמידי חכמים, אשר על פי הרב הראב"ד הראשון, נשבו על ידי שודדי ים לקראת סוף תקופת הגאונים, סביב שנת 990 לספירה, ונפדו על ידי קהילות יהודיות בארצות שונות – מצרים, קירואן שבתוניסיה, ספרד וארץ נוספת אשר מיקומה אינו ברור.
על פי הסיפור, הארבעה תרמו משמעותית ללימוד התורה בקרב הקהילות היהודיות בספרד ובצפון אפריקה. לדעת חוקרים רבים, עיתוי האירוע אינו תואם בהכרח למסופר ב"ספר הקבלה" של ראב"ד. אף בנוגע לעצם סיפור השבי, סבורים חלק מן החוקרים כי אין בו ממש. בנוגע להתפתחות עולם התורה בספרד ובצפון אפריקה, שעל פי תיאורו של ראב"ד התרחש בעיקר בזכות השבויים שנפדו, מתארים החוקרים התפתחות הדרגתית ומתמשכת, שהחלה עוד לפני שהגיעו לאזורים אלו החכמים "השבויים", אך הואצה על ידם.
תיאור המעשה
הסיפור על אודות ארבעת השבויים מופיע בספר "ספר הקבלה" של רבי אברהם אבן דאוד - הראב"ד הראשון. על פי הסיפור, ארבעה חכמים נסעו מהעיר בארי שבאיטליה. היו אלה רבי חושיאל אביו של רבנו חננאל, רבנו משה בן חנוך עם אשתו ובנו רבי חנוך, רבי שמריה בן אלחנן, והרביעי ששמו לא ידוע. הם יצאו מהעיר בארי שבחבל פולייה בדרום איטליה, והפליגו בים התיכון. בהיותם בדרך נשבו על ידי ספינה ספרדית, ששייטה תחת דגלו של הח'ליף עבד א-רחמן השלישי, מושל קורדובה.
רב החובל ניסה לאנוס את אשתו היפה של רבי משה, וכדי להימנע מכך היא קפצה לים. כאשר הגיעה הספינה לנמל אלכסנדריה שבמצרים, הוא הציג את שבוייו למכירה ובני הקהילה היהודית פדו את רבי שמריה. בקירואן שבתוניס נפדה רבי חושיאל ובקורדובה שבספרד נפדו רבי משה ורבי חנוך בנו. מיקומו המדויק של המרכז הרביעי אינו ברור. בקהילות שבהן נפדו השבויים הם הוכרו כתלמידי חכמים מופלגים, ותוך תקופה קצרה הם התמנו שם לראשי הישיבות המקומיות.
וזו לשונו הציורית של אבן דאוד:
סיפור השבי
החוקרים של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נטו לקבל את הסיפור כאמת היסטורית, וניסו להתיר בעיות שעלו ממנו. אחת הבעיות קשורה לתיארוך המעשה, שכן תקופתו של עבד אל רחמן השלישי היא בשנים 912–961. רבי יצחק אייזיק הלוי סבר לכן כי נפלה טעות בדברי הראב"ד, ובמקום תש"נ, יש להגיה תש"כ. ויכוח נתגלע בין החוקרים לגבי המקום ממנו יצאו השבויים. אף על פי שהראב"ד מדווח על "מדינת בארי", גרץ ובעקבותיו אייזיק הירש וייס סבורים שחכמים אלו היו מבבל, ומטרת נסיעתם לא הייתה להכנסת כלה כמשמעה, אלא לאיסוף כספים עבור הישיבות הבבליות, המכונות בארמית "כלה". לעומתם סבורים שי"ר ורבי יצחק אייזיק הלוי, שבארי היא בארי אשר בדרום המגף האיטלקי, הנודעת בנמלה הרחב והנוח, השני בחשיבותו באיטליה, לאחר נמל נאפולי. הלוי מביא לכך הוכחות רבות בספרו דורות הראשונים. כמו כן, הלוי טען כי החכם הרביעי ששמו לא נודע, הוא רבי חנוך בנו של רבי משה, שהיה אז נער, אך גדל אחר כך בתורה וכיהן גם כן בראשות ישיבה בספרד.
בעקבות מחקר שיטתי של הגניזה הקהירית הופרכו כמה מהנחותיהם של חוקרי סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, והנטייה של החוקרים כיום היא לשלול את סיפור מעשה השבי. מסמך מהגניזה הקהירית מתעד מגבית שארגן בסביבות 1030 ר' חננאל בנו של ר' חושיאל, עבור קרוב משפחה איש בארי שבאיטליה (ולא בבבל, כפי שסברו חלק מהחוקרים). הלה היה שרוי במצוקה כספית והגיע לקירואן, מקום משכנו של ר' חננאל במטרה לבקש סיוע מאנשי העיר. מסמך נוסף מצביע על כך שרבי חושיאל, וזמן קצר אחריו גם בנו, הגיעו לתוניס באופן חופשי, ולא על ידי נפילה בשבי ופדיון. כמו כן, מהמסמך עולה כי הדבר אירע בין השנים 1005 - 1007 לספירה ולא בסביבות 990 לספירה או לפני כן. בנוסף, פעילותו של ר' משה בן חנוך בספרד מתחילה בסביבות 960 לספירה, בעוד ר' חושיאל פעיל בקירואן רק מתחילת המאה ה-11. פרופ' משה גיל, המייצג דעת מיעוט, סבור כי מעשה השבי מעוגן במציאות. לטענתו, החכמים הפליגו מאיטליה לכנס חכמים במגרב בסביבות 960 לספירה. הם נשבו בדרכם, וכך כל אחד מהם הגיע למקום אחר - מצרים, ספרד והמגרב. לטענתו ניתן להניח שלאחר שרבי חושיאל נפדה על ידי יהודי המגרב, הוא חזר לאיטליה, ושוב חזר למגרב (קירואן) לאחר ארבעים שנה.
תרומת החכמים
הראב"ד מתאר את תרומתם המכרעת של החכמים השבויים לעולם התורה, בארצות אליהם הגיעו. תיאורו של הראב"ד אינו עולה בקנה אחד עם העובדות הידועות לנו, שכן בקהילות אלה התקיימה פעילות תורנית ענפה עוד בטרם הגיעו אליהן החכמים. כך למשל, במצרים נולד והתחנך רב סעדיה גאון, עשרות שנים בטרם מעשה "ארבעת השבויים". אנשי שם נוספים היו, בין השאר, רבי יצחק הישראלי, שנולד במצרים ועבר לקירואן, וכן ר' אלחנן, אביו של ר' שמריה (אחד מ"השבויים"), שהיה ראש ישיבה שם. בקירואן היה זה רבי יעקב בן נסים אבן שאהין שהקים ועמד בראש בית מדרש במקום, עוד בטרם הגיע ר' חושיאל. בספרד פעלו, בין השאר, רבי חסדאי אבן שפרוט (שבימיו הגיע לקורדובה ר' משה בן חנוך, והוא זה שתמך בו כספית), מנחם בן סרוק ודונש בן לברט. מכתביהם של רב נטרונאי גאון ושל רב עמרם גאון מהמאה ה-9 אל קהילות בספרד מכילים דברי שבח לחכמי הישיבות שבמקום.
על אף שדעתם של החוקרים אינה תואמת את תיאורו של הראב"ד לגבי תרומת החכמים, אין זה אומר שתרומתם של החכמים לעולם התורה הייתה מבוטלת. ר' משה בן חנוך הקים ישיבה בקורדובה, ור' שמריה עמד בראש ישיבה במצרים. באשר לר' חושיאל - הוא היה האישיות המרכזית בקירואן בסוף העשור הראשון ובעשור השני של המאה ה-11, לאחר פטירתו של רבי יעקב בן נסים. על אף שהתלמוד הירושלמי היה ידוע לחכמי קירואן עוד בטרם הגיע למקום, בתקופתו של רבי חושיאל כראש תלמידי החכמים בקירואן שולב התלמוד הירושלמי בלימודם של חכמי קירואן. את הפתיחות לשלב את הירושלמי כמקור נלמד יש לזקוף לזכותו של רבי חושיאל, לזכותם של חכמים נוספים מישראל, מבבל ומאיטליה שהגיעו לקירואן באותה תקופה וכן לציטוטים מהירושלמי בתשובותיהם של רב שרירא גאון ושל רב האי גאון. אף על פי כן, מוקד הלימוד נשאר התלמוד הבבלי, ולא זה הירושלמי, וכמו כן, המרכז הבבלי, ולא זה הארצישראלי, נשאר הסמכות התורנית.
נהרתן האינדוס
נהרתן האינדוס (שם מדעי: Platanista minor) הוא מין של דולפין נהרות החי בטבע בנהר האינדוס שבהודו ופקיסטן ומצוי בסכנת הכחדה. הוא קרוב משפחתו של נהרתן הגנגס ועד שנת 1970 גם נחשב לתת-מין שלו.
מאפיינים
צבעו של דולפין זה הוא חום עכור והוא בעל לסתות ארוכות, עבות בתחילתן, ומלאות בשיניים חדות העוזרות לו לתפוס דגים. דולפינים אלה ככל הנראה עיוורים וחשים את דרכם באמצעות איכון הד. סנפיר הגב קטן אך סנפירי החזה והזנב גדולים. עם זאת, הם איטיים מאוד. הם יכולים לשחות על צידם ומדי פעם קופצים מהמים.
אורכם הממוצע 2.2 מטר בזכרים ו2.4-2.6 מטר בנקבות. הקטנים בדרך כלל באורך 200 ס"מ בלידה והם מתבגרים במהירות ועוזבים את האם תוך כמה חודשים לאפיקים אחרים בנהר.
הם מחפשים בקרקעית הנהר או על פני המים, סרטנים ודגים כמו קרפיון, שפמנון, גובי וכו'.
נהרתן האינדוס ייחודי בכך שהוא חייב לשחות ללא הפסקה על מנת להימנע מפציעות, ובעקבות כך, ישן גם במחזורים קצרים מאוד, הנמשכים בין 4 ל-60 שניות.
דולפינים אלה חיים רק באפיקי נהר האינדוס שבהודו ופקיסטן הצפוניים. בעבר הם חיו בהרבה שטחים דרומיים יותר אבל כיום נכחדו מ-80% מאזורי תפוצתם.
Dance to This
Dance to This (בתרגום חופשי לעברית: תרקדו לצלילי זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון, ביחד עם הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה. השיר יצא לאור ב-13 ביוני 2018, כסינגל הרביעי מתוך אלבומו השני, Bloom, על ידי חברת התקליטים EMI אוסטרליה.
השיר הגיע למקום ה-39 במצעד שבאוסטרליה, וה-36 במצעד שבפלנדריה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טרוי סיון, אוסקר הולטר, לילנד ונוני באו והופק על ידי הולטר. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרית'ם אנד בלוז. שיתוף פעולה זה, הוא הראשון בין סיון לגרנדה.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הזהב באוסטרליה, על סך מכירות של כ-35,000 עותקים בסך הכל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ ה-Vevo של טרוי סיון ב-19 ביולי 2018. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סיון עומד במרכז כיתה, תוך שהוא מתחיל לשיר. לאחר מכן, מצטרפת אל שירתו גרנדה והשניים פוצחים בריקוד.
נכון לינואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-116 מיליון צפיות.
טים הרדין
ג'יימס טימותי (טים) הרדין (באנגלית: James Timothy "Tim" Hardin; 23 בדצמבר 1941 - 29 בדצמבר 1980) היה זמר ומלחין בסצנת הפולק האמריקאית של שנות ה-60 והשתתף בפסטיבל וודסטוק.
ביוגרפיה
הרדין נולד בעיר יוג'ין שבמדינת אורגון, ונשר מבית ספר בגיל 18, כדי להצטרף לחיל הים האמריקאי. ב-1961, אחרי שהשתחרר, עבר לניו יורק והצטרף לזמן קצר לאקדמיה האמריקאית לאומנות דרמטית ממנה נפלט עקב היעדרויות רבות. אז החל לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו בהופעות בלוז באזור גריניץ' וילג'.
הקריירה המוזיקלית
ב-1963 עבר לבוסטון ושם גילה אותו אריק ג'יקובסון, שערך לו פגישה עם נציגי Columbia Records. שנה מאוחר יותר חזר לניו יורק כדי להתחיל בהקלטות עבור החוזה שחתם. תוצר ההקלטות נחשב לכישלון בעיניי חברת התקליטים, ואלו החלו להפיץ את התקליט רק 5 שנים מאוחר יותר, ב-1969, תחת השם Tim Hardin IV.
ב-1966 יצא תקליטו הראשון, Tim Hardin 1, בחברת התקליטים Verve Records. תקליט זה ביטא את השינוי שחל באופי המוזיקה של הרדין - המעבר מבלוז לפולק, שלימים הפך לסגנון העיקרי שלו. תקליט זה גם כלל את השיר המפורסם "Reason To Believe", שהפך ללהיט בעקבות גרסת הכיסוי של רוד סטיוארט. שיר נוסף מתקליט זה זכה להצלחה גדולה בישראל, "How Can We Hang On To A Dream" (איך נוכל להאחז בחלום). השיר עדיין מנוגן לעיתים בתוכניות רדיו בישראל.
תקליטו השני, Tim Hardin 2, יצא ב-1967 והכיל גם הוא שיר שהתפרסם מאוד - "If I Were A Carpenter", אך גם כאן, גרסתו המקורית של הרדין זכתה להצלחה מועטה, והשיר התפרסם בעיקר מאוחר יותר, כאשר חידשו אותו אמנים רבים אחרים כמו ג'וני קאש, בובי דארין, ורבים אחרים. לאחר הפצת תקליטו השני החלה תקופת ההתמכרות להרואין של הרדין. סיבוב ההופעות של התקליט כמעט ולא התקיים בגלל התמכרות זו, וגם מכוון שהרדין החל לפתח פחד במה.
חברת התקליטים ATCO הוציאה תקליט בשם This Is Tim Hardin ב-1967, שכלל גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אחרים. על-אף שהתקליט יצא אחרי תקליטו השני של הרדין, השירים בו הוקלטו למעשה ב-1963–1964, טרם יצא תקליטו הראשון. אלבומו השלישי, Tim Hardin 3 Live in Concert, יצא ב-1968 והיה למעשה אסופה של הקלטות מהופעות חיות וגרסאות חדשות לשירים ישנים.
ההתמכרות לסמים ומותו
במהלך השנים שלאחר מכן עבר הרדין בין אנגליה לארצות הברית, ובזמן שהוציא את אלבומו Nine, התמכרותו להרואין כבר שלטה בחייו לחלוטין. הוא נפטר ב-29 בדצמבר 1980 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בגלל מנות יתר של הרואין ומורפין.
הוא נקבר במדינת מולדתו, אורגון.
טים הרדין וישראל
הזמר אריק איינשטיין היה ממעריציו של טים הרדין, וביצע את אחד משיריו, "Reason To Believe" באלבומו יסמין (1972). כמו כן, פתיחת הפסנתר של השיר "היא יושבה לחלון" מתוך האלבום "חמוש במשקפיים" (1980) מבוססת על פתיחת הפסנתר של "How Can We Hang On To A Dream".
בין החודשים מאי ויוני 1975 הפיק איינשטיין את סיבוב ההופעות של הרדין בישראל, באמצעות חברת "הגר" שהיה מראשיה. באחת ההופעות היה אמור להופיע לצד הרדין, אך במקום זאת עסק הרדין בכיוון הגיטרה שלו במשך 40 דקות עד שהקהל התחיל לאבד את סבלנותו, אז נפגע כנראה הרדין והתפרץ בזעם.
יצחק אלמוג
יצחק אלמוג (במקור, "יצחק ורצמן"; 5 באוקטובר 1922 - 21 בדצמבר 2012) היה איש צבא ישראלי. שימש קצין הקשר הראשי השני בצה"ל וסיים את שירותו הצבאי בדרגת אל"ם.
ביוגרפיה
במלחמת העצמאות הדריך את קשרי חטיבות גבעתי וקרייתי ושימש קצין הקשר במבצע נחשון. בנובמבר 1949 מונה לקצין הקשר הראשי השני (אחרי אל"ם יעקב ינאי (יאן)), תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 1954, אז פינה את מקומו לאריאל עמיעד.
לאחר שחרורו מצה"ל, עמד בראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ובהמשך במזרח הרחוק. בשנת 1957 הוא מונה לראש אמ"ת, ובשנת 1958 לראש אגף הבינוי והמשק במשרד הביטחון. בשנת 1960 הוא מונה לעמוד במקביל גם בראש אגף האספקה במשרד הביטחון, ושימש בתפקידים אלו עד 1961.
היה פעיל במפלגת העבודה וחבר מרכז-המפלגה.
נפטר ב-21 בדצמבר 2012 בגיל 90. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
אחיו הבכור היה מרדכי אלמוג, מייסד יחידת האיסוף 8200.
As Long as You Love Me
As Long as You Love Me (בעברית: כל עוד אתה אוהב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, בשיתוף הראפר ביג שון. השיר יצא לאור ב-11 ביוני 2012, כסינגל השני מתוך אלבומו השלישי, Believe.
השיר הצליח להגיע בשיאו למקום ה-6 במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר מן האלבום.
וידאו קליפ
מונה הצפיות של הקליפ באתר יוטיוב נכון למרץ 2021, עומד על למעלה מ-468 מיליון צפיות.
הופעות
ביבר הופיע עם השיר בכל אחד מן המופעים שלו שנכללו בסיבוב ההופעות השני שלו "Believe Tour", שנערך כבר באותה שנה. ביבר הופיע עם השיר ועם "Boyfriend", בטקס פרסי בחירת הנוער 2012.
אות ההתנדבות
אות ההתנדבות הוא אות שירות ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים. חלוקת האות החלה בשנת 1961.
מקבלי אות ההתנדבות ששירותם היה בן שישה חודשים לפחות, היו זכאים באופן אוטומטי לקבל את עיטור לוחמי המדינה, שחלוקתו החלה בשנת 1968.
אוויה (חברה)
אוויה (באנגלית: Avaya) היא חברת תקשורת כלל עולמית המתמחה בטכנולוגיות טלפוניה ומוקדי טלפוניה לחברות. החברה בעבר הייתה יחידת תקשורת לעסקים של חברת לוסנט טכנולוגיות והופרדה ממנה ב-1 באוקטובר 2000. מאז ההפרדה, מכרה אוויה את עסקי הייצור והחיבוריות ורכשה מספר חברות כדי לתמוך במוצריה החדשים.
החברה התרחבה באירופה בעקבות רכישת החברות טנוביס (Tenovis) ו-Ubiquity Software ובאסיה באמצעות רוב בעלי עניין בטאטה טלקום (כיום Avaya Global Connect). נכון ל-2006 לחברה כ-20,000 עובדים, 40% מהם מחוץ לארצות הברית.
הנהלת החברה שוכנת בסנטה קלרה, קליפורניה.
אוויה הייתה ספק התקשורת המשולבת קול ונתונים הרשמית עבור אולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014, גביע העולם בכדורגל 2006, גביע העולם בכדורגל 2002 וגביע העולם בכדורגל נשים 2003.
רוב מוצרי ולקוחות אוויה כיום הם לקוחות העבר של AT&T.
ב-19 בינואר 2017 הגישה החברה בקשה להגנת צ'פטר 11. בבקשה הציגה החברה נכסים בסך 5.5 מיליארד דולר וחוב בסך 6.3 מיליארד דולר. בדצמבר 2017 הודיעה החברה שאינה זקוקה יותר להגנה זו, לאחר שהקטינה את חובותיה בשלושה מיליארד דולר.
עד הנה (קובץ סיפורים)
"עד הנה" הוא קובץ סיפורים מאת ש"י עגנון שהתפרסם בשנת 1952 בהוצאת שוקן. בסדרת "כל ספריו של שמואל יוסף עגנון" הספר הוא הכרך השביעי. בספר שבעה סיפורים, בהם כמה מהסיפורים המוכרים של עגנון דוגמת "תהילה" ו"פרנהיים". הקובץ מורכב מסיפורים קצרים ומנובלות.
הספר זכה לביקורות טובות. טלילה ני מידיעות אחרונות כתבה עליו הספר קרוי על שם הסיפור הראשון שבו.
אייל אלפרד
אייל אלפרד (שם מדעי: Rusa alfredi) הוא מין בסוג אייל רוסה המצוי בפיליפינים ביערות של האי פנאי וחלק מוויסאיאן (קבוצת איים) במרכז הפיליפינים. אייל אלפרד הוא אחד מתוך שלושה מיני האייליים המצויים בפיליפינים. אורך גופם הוא בין 125–130 ס"מ, גובהם בין 70–80 ס"מ ומשקלם בין 25–80 ק"ג. עונת הרבייה של האייל היא מנובמבר עד דצמבר כשהנקבה ממליטה לאחר היריון של 240 יום צאצא יחיד. המין נמצא בסכנת הכחדה ובערך 70 פרטים מוחזקים בשבי ועוד 300 פרטים נמצאים בטבע. המין מוגן בחוק על ידי ממשלת הפיליפינים. הגורמים לירידה במספר הפרטים הם בירוא יערות וציד עבור מסעדות ושווקים. בשנת 2009 המין התגלה מחדש בטבע בידי חוקרים בריטיים ופיליפינים שגילו עקבות וגללים המיוחסים לאייל באי נגרוס. בנוסף לאיילים התגלו באזור גם צמחים רבים כמו כדנית, עופות וצפרדעים.
דוב גולדברג
דוב (בוריס) גולדברג (ברוסית: Борис Александрович Гольдберг; 1866 – 20 ביולי 1922) היה פעיל ציוני ותעשיין.
קורות חיים
גולדברג נולד בעיירה שאקי שבפלך סובאלק בליטא (אז באימפריה הרוסית), בן לאלכסנדר סנדר ואח של יצחק ליב גולדברג. עוד מנעוריו היה חובב ציון. הוא למד בברלין והנובר, ב-1891 הוסמך למהנדס כימיה. ב-1898 השתקע בווילנה והקים שם מפעל. עם הופעת ההסתדרות הציונית גולדברג היה אחד מראשיה של ההסתדרות בפלך וילנה. גולדברג היה אחד הדוברים בועידת הלסינגפורס; בנאומו דיבר על עבודה מעשית בארץ ישראל ועבודה ברוסיה למען ארץ ישראל. בנוסף השתתף בוועידה הרביעית והחמישית של התנועה הציונית ברוסיה.
גולדברג השתתף במערכת של כמה עיתונים ציוניים, רזסבייט, בודושצנוסט ודי וועלט. הוא פרסם מאמרים הנוגעים להגירה יהודית ודמוגרפיה יהודית ופרסם עבודה על תוצאות המפקד של 1897 ויהודים. ב-1917 הוא יסד ירחון בשם ארץ ישראל בשפה הרוסית למטרת מחקר מדעי כלכלי של ארץ ישראל.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא הגיע בשליחות התנועה הציונית לקופנהגן, סטוקהולם, לונדון וארצות הברית. בוועידה השביעית של ציוני רוסיה הוא נבחר לחבר של הוועדה המרכזית של ציונות רוסיה ונבחר ליושב ראש של הוועדה הארץ ישראלית שלה. הוא עזב את רוסיה בשנת 1919 והיה נציגה של הציונות הרוסית בוועד המשלחות היהודיות בזמן ועידת ורסאי. ב-1920 הוא הפך למנהל מחלקת המסחר והכספים של ההנהלה הציונית בלונדון, היה ממייסדי קרן היסוד ופעיל מרכזי בהכשרת היישוב. בשנים 1920-1921 הוא היה מתומכי הגישה של חיים ויצמן ומנחם אוסישקין בהסתדרות הציונית והתנגד בחריפות לפעילות של נחמיה דה לימה שנועדה לפעולה על בסיס כלכלי איתן, בה ראה חיסול של הציונות.
בראשית 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה התיישב בחיפה, בה קיווה לייסד מפעל למלט, ואכן שותפיו למיזם הקימו את נשר מפעלי מלט ישראליים. הוא מונה לנשיא הוועד הזמני של הדר הכרמל שמונה על ידי ארתור רופין עד לקיום בחירות. בהמשך השתקע בתל אביב, יסד את חברת "הבונה" והקים מפעל למוצרי בניין. כמו כן היה שותף בבית החרושת לסיליקט.
הוא נפגע בזמן מאורעות תרפ"א במאי 1921, נשלח לברלין לקבלת טיפול רפואי. הטיפול לא הצליח, וכאשר חזר לארץ ישראל, נפטר בכ"ד בתמוז תרפ"ב. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. בצוואתו היה סעיף המצווה לבני משפחתו לתת מעשר מהונו לקרן קיימת לישראל.
לגולדברג היו שני בנים: אליהו שנישא לירדנה, בתו של חיים מרגלית-קלוריסקי ואלכסנדר, לימים נשיא הטכניון.
נכדו של דוב גולדברג (בנם של אליהו וירדנה) נקרא על שמו דב בוריס גולדברג. במהלך השנים הוא עיברת את שם משפחתו ל"גל". בוריס (דב) גל היה ממקימי קיבוץ מעגן מיכאל ומחלוצי הדיג העברי במדינת ישראל.
על שמו רחוב בתל אביב.
גאורגי סדוב
גאורגי סדוב (23 באפריל 1877 - 5 במרץ 1914) היה מגלה ארצות רוסי שעמד בראש ניסיון לא מוצלח להגיע לקוטב הצפוני בשנת 1914.
גאורגי סדוב נולד בכפר באזור דונצק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום באוקראינה). המשפחה הייתה ענייה מאוד וכבר בגיל 8 גאורגי התחיל לעבוד. בשנת 1891 גאורגי התחיל ללמוד בבית הספר ליד הכנסייה המקומית ותוך שנתיים סיים את התוכנית התלת-שנתית. לאחר סיום בית הספר הוא חזר לעבוד לפרנסת המשפחה. באותה תקופה הילד החל לחלום על הפלגות בים. המשפחה התנגדה לכך וגאורגי החל בחשאי להתכונן לעזיבת הבית.
בשנת 1894 גאורגי סדוב הגיע לרוסטוב על דון ורצה להתקבל לבית הספר לימאות. התנאי המקדים היה עבודה באוניית סוחר במשך שלושה חודשים לפחות. ב-13 בנובמבר 1891 גאורגי התקבל ללימודים לאחר קבלת ניסיון מעשי נדרש. עם קבלתו ללימודים הוא כתב מכתב למשפחתו וקשרים משפחתיים התחדשו. לאחר 3 שנות לימוד סדוב קיבל תעודה של נווט והחל לעבוד בצי הסוחר בים השחור.
במהלך המלחמה סדוב נשלח לאזור אמור והיה מפקד אוניית קרב. לאחר סיום המלחמה סדוב עסק בחקר הים הכספי והכין מפות מעודכנות של האזור.
בשנת 1910 על פעילות בתחום חקר האזור הארקטי סדוב התקבל לחברה הגאוגרפית הרוסית. כמו כן הוא התקבל כחבר כבוד בחברה האסטרונומית הרוסית.
המסע לקוטב הצפוני
בשנת 1912 סדוב החל מחדש לחשוב על ארגון מסע לכיוון הקוטב הצפוני. כבר בשנת 1909 החוקר האמריקאי רוברט פירי הגיע לקוטב, אך סדוב חשב שחשוב מאוד שמשלחת מדעית רוסית תגיע לקוטב לפני רואלד אמונדסן הנורווגי. ב-9 במרץ 1912 סדוב פנה לחברה הגאוגרפית הרוסית עם הצעה להכין מסע כבר בשנת 1913 במטרה להקדים את אמונדסן. קביעת מועד כה מוקדם ליציאת המשלחת המדעית לא השאירה זמן רב להכנות. סיבה נוספת ליציאת המסע בשנת 1913 הייתה הרצון של סדוב לסיים אותה לקראת חגיגות 300 של בית רומנוב.
תחילה סדוב חשב שמשלחת לקוטב הצפוני תקבל מימון ממשלתי. לאחר עיון בתוכניות, החברה הגאוגרפית פסלה את תוכניות של סדוב כלא ריאליות. זאת למרות שחברי הוועדה היו ידידים של סדוב. גם פנייתו אל הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית עם בקשה להקצות לו 50 אלף רובל לא קיבלה תשובה חיובית. בתמיכת מנהלו, סדוב הצליח לקבל חופשה לשנתיים תוך קבלת תשלום על התקופה האמורה.
עורך עיתון מיכאיל סובורין החל דרך עיתונו לאסוף את הכסף לארגון המסע. למהלך היה היענות רבה בציבור הרוסי ואפילו ניקולאי השני תרם 10 אלף רובל כאיש פרטי.
ב-23 ביולי סדוב שכר אוניה "פוקה" שנבנתה עוד בשנת 1870 והייתה במצב שדרש שיפוץ משמעותי. עקב לחץ הזמן לא היה ניתן להשלים את השיפוץ. לצורכי המשלחת נקנה ציוד רדיו, אך לאור חוסר אנשי מקצוע שהיו מוכנים לצאת למסע לא היה ניתן לנצל אותו והוא הושאר בארכנגלסק.
ב-19 באוגוסט 1912 התברר שגודל האונייה אינו מאפשר להעמיס את כל מה שדרוש. כתוצאה מכך חלק מהסחורות כולל מזון, דלק ומים הורדו מהאונייה. ב-24 באוגוסט 1912 רב חובל וחלק מקציני האונייה הודיעו שלא מוכנים לצאת למסע עקב ליקויים בהכנות. למרות הכול סדוב היה נחוש להתחיל את המסע ללא עיכוב. בסוף אוגוסט האונייה יצאה מנמל ארכנגלסק כאשר על סיפונה פחם ללא יותר מ-25 ימי מסע. מייד עם יציאת האונייה מהנמל סדוב החליף את שמה ל"ניקולאי סובורין" על שם עורך עיתון שאסף את הכסף למימון המסע.
ב-15 בספטמבר 1912 התברר שמשלחת לא יכולה להגיע לחוף ארץ פרנץ יוזף. בניגוד לתוכנית קודמת - להשאיר צוות חלוץ ולחזור לארכנגלסק, סדוב החליט להישאר עם האונייה לחניית חורף בחוף נוביה זמליה. במהלך חניית ביניים התגלו חילוקי דעות בין סדוב לבין רב חובל של האונייה. במהלך החורף נערכו מפות חדשות של האזור וחברי המשלחת ביצעו מסעות יבשתיות על האי במזחלות כלבים.
ב-3 בספטמבר 1913 גאורגי סדוב על אונייתו הצליח להגיע לארץ פרנץ יוזף. אומנם כבר ב-19 בספטמבר התברר שאונייה לא יכולה להמשיך בהפלגה צפונה וצריך לעצור לחניית חורף נוספת. במהלך החנייה האונייה לא עמדה בלחץ הקרח ונפגעה. כמו כן חברי המשלחת החלו להרגיש בחוסר אספקה ואי-יכולת לחמם את החדרים.
מייד עם תחילת התחממות חברי המשלחת שחררו את האונייה מהקרח והחלו במסע דרומה. במהלך המסע היה צורך לנצל את הקירות הפנימיות של האונייה לצורכי הנעת המנוע. ב-15 באוגוסט 1914 האונייה הצליחה להגיע למקום מיושב. המשך דרך חזרה הם עשו על אוניית נוסעים כי אונייתם כבר לא הייתה יכולה להמשיך.
לאור כך שחברי המשלחת חזרו כבר לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה חזרתם עברה ללא הד ציבורי. הימאים שחזרו ממסע יבשתי עם סדוב לכיוון הקוטב תחילה הואשמו בהריגתו אך התיק נסגר עד מהרה.
בתקופה הסובייטית משלחות מדעיות שחזרו לאזור מצאו עדויות לחניות המשלחת וקבר מאולתר של גאורגי סדוב. בשנת 1977 חלקי דגל של סדוב הובאו לקוטב הצפוני על ידי משלחת מדעית סובייטית. בשנת 1990 בכפר הולדתו של סדוב נפתח מוזיאון לזכרו.
חיפושי המשלחת
כבר בינואר 1914 היה ברור שקיימת בעיה גדולה עם מלחמת מדעית של סדוב ו-2 משלחות נוספות שהיו באזור הארקטי. לאור כך המנהל ההידרוגרפי של הצי ארגן משלחות חיפוש. אחד האוניות הגיע למקום חנייה הראשונה שהיה ידוע ומצא שם מסר מסדוב בו היה כתוב שמשלחת עזבה לכיוון צפון. אונייה אחרת מצא את מקום הנחיה השני אך משלחת כבר לא הייתה שם. במהלך החיפושים לראשונה השתתף כלי טיס.
מלווינס
מלווינס (באנגלית: Melvins) היא להקת רוק ותיקה שפועלת מזה שנים רבות מחוץ לגבולות הזרם המרכזי של הרוק האמריקאי. עבודתם המוקדמת השפיעה רבות על התפתחות הסלאדג' מטאל והגראנג', כשגם קורט קוביין מהלהקה נירוונה הצהיר על השפעתה הרבה של מלווינס על יצירותיו.
פעילות
הלהקה נחשבת לפורצת גבולות בתחום הרוק והמטאל בזכות סגנון ייחודי וססגוני של יצירת מוזיקה. הצמד הוקם בידי באז אוסבורן (שירה/גיטרה) ודייל קרובר (תופים) בוושינגטון, בתחילת שנות השמונים. מאז, הם מייצרים את התערובת של דום מטאל (בעיקר סלאדג'), פאנק רוק וגראנג' שמזוהה עם מלווינס, כששירים רבים מתנהלים ללא מבנה ברור של בית ופזמון, ושמותיהם המשונים של השירים תורמים גם הם לתדמית המשוחררת של מלווינס.
מלווינס תמיד הייתה להקת שוליים לכל דבר, עם אלבומים רבים ובסיס מעריצים גדול.
עמדת הבסיסט בלהקה מתחלפת מדי כמה שנים – מאט לוקין ממאדהאני מילא אותה במשך רוב שנות השמונים והבסיסט האחרון קווין רוטמניס (מלהקת הרוק/מטאל טומהוק) נפרד ממלווינס ב־2005.
אילוואיט
אילוואיט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן, ברזל והידרוקסיל.
הרכב
נוסחת המבנה הכימי של אילוואיט היא (CaFe2+2Fe3+Si2O7O (OH. הן מנגן והן מגנזיום יכולים להחליף את הקטיונים בהרכב.
קריסטלוגרפיה
האילוואיט מתגבש בדרך כלל במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה אורתורומבית דיפירמידלית", וחבורת סימטריות מרחבית Pbnm. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=8.800, b=13.019Å, c=5.852Å. האילוואיט מופיע גם בצורה מונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\, וחבורת סימטריות מרחבית P21/a, כשהפרמטרים של תא היחידה הם Åa=13.0103, b=8.8039Å, c=5.8517Å, וגודל זווית β הוא 90.209°.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של האילוואיט הם: nα=1.727, nβ=1.870 ו-nγ=1.8832. גבישי האילוואיט אטומים, וצבעם הוא בדרך כלל שחור עד שחום, אפור כהה. שקף מנוסר דק של אילוואיט הוא בדרך כלל אפור בהיר עד אפור כחלחל, אדום ורדרד עד סגול. האילוואיט ניחן בנפיצה חזקה ובפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט. הוא נראה ירוק כהה מזווית אחת, צהוב חום עד חום כהה מזווית שנייה וחום כהה מזווית שלישית.
גילוי ומקור שם
המינרל נתגלה לראשונה ב-1811 בהר טורה (Monte della Torre), אזור טורה דל ריו- סנטה פילומנה (Torre di Rio - Santa Filomena) בקומנה ריו מרינה (Rio Marina) באי אלבה בנפת ליבורנו שבאיטליה. מקור שם המינרל ב"אילווה" (Ilva), שמו הלטיני של האי אלבה שבו נתגלה.
המינרל מוכר גם בשמות נוספים: בריסלקיט – תצורה סיבית של המינרל הקרויה על שמו של Breislak, חוקר טבע איטלקי, יאניט – לכבוד קרב יאנה וליווריט על שם מגלה המינרל.
מקור ותפוצה
האילוואיט נוצר בהתמרת מגע מטאסומטית ובמרבצים של ברזל בסלעי סקארן. הוא קיים גם בסלעי סיאניט.
האילוואיט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא אילוואיט הם בהר טורה (Monte della Torre), אזור טורה דל ריו- סנטה פילומנה (Torre di Rio - Santa Filomena) בקומנה ריו מרינה (Rio Marina) באי אלבה בנפת ליבורנו (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ועל הר מולאטו (Mulatto) שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה; גבישים גדולים מאוד מצויים באי סריפוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים ביוון מפוסום (Fossum) קרוב לסקיין (Skeen) בנורווגיה; מרמת קאנגרדלוארססוק (Kangerdluarssuk) שבדרום גרינלנד; גבישים נאים מדאלנגורסק (Дальнего́рск) שבמחוז פרימוריה שברוסיה; וממכרה לקסי (Laxey mine), מחוז אווהיי (Owyhee) איידהו שבארצות הברית.
גאס ביליראקיס
גאס מייקל ביליראקיס (באנגלית: Gus Michael Bilirakis; נולד ב-8 בפברואר 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת פלורידה. ביליראקיס, חבר המפלגה הרפובליקנית, הושבע לראשונה אל הקונגרס האמריקאי בראשית 2007 כנציג מחוז הקונגרס התשיעי של פלורידה, ומאז 2013 הוא מייצג את מחוז הקונגרס ה-12. בשנים 1998–2006 היה חבר בבית הנבחרים של פלורידה, הבית התחתון של בית המחוקקים המדינתי.
ביוגרפיה
ביליראקיס נולד בגיינסוויל שבפלורידה וגדל בטארפון ספרינגס, בנם של אוולין (לבית מיאוליס) ומייקל ביליראקיס. אבות אבותיו היגרו לארצות הברית מיוון. סבו היה בעל מאפייה מקומית בה עבד ביליראקיס מגיל צעיר. הוא למד בבתי ספר ציבוריים באזור מפרץ טמפה והמשיך לעבוד בבית האפייה של סבו בנעוריו. ביליראקיס השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון "טארפון ספרינגס", ולאחר מכן למד באוניברסיטת פלורידה שם קיבל בשנת 1986 תואר ראשון במדע המדינה. ב-1989 השלים לימודי תואר שני במכללה למשפטים של אוניברסיטת סטטסון. בעבר היה גם מתחמה בבית הלבן בעת נשיאותו של רונלד רייגן.
לביליראקיס משרד עורכי דין באזור מפרץ טמפה בשם "קבוצת עורכי הדין ביליראקיס", המתמחה בתכנון צוואות ועיזבונות, אותו ירש מאביו מייקל. אביו שירת בקונגרס בין השנים 1983–2007, וגאס סייע בניהול מסעי הבחירות שלו. בבחירות אמצע הכהונה ב-1998 נבחר ביליראקיס לראשונה אל בית הנבחרים המדינתי של פלורידה מטעם מחוז הבחירה ה-48. את מחוז זה ייצגה במשך עשור סנדי ספלי, רפובליקנית מקלירווטר, שהחליטה לפרוש מהחיים הפוליטיים. בתחומי המחוז שוכנים צפון מחוז פינלאס וחלקים מהמחוזות הילסבורו ופאסקו. במהלך כהונתו בבית המחוקקים בטלהסי ישב בראשות ועדות שונות, בהן הוועדה לפיתוח כלכלי, ביטחון הציבור ומיגור הפשיעה.
בעקבות הטבח בסטריפ של לאס וגאס ב-2017, חתם ביליראקיס על מכתב שנמען אל הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ ובו קריאה לסוכני הרשות לבחון מחדש את מעמדם החוקי של אביזרי ה-"Bump Stock". בעקבות הטבח בתיכון דאגלס ב-2018, אמר ביליראקיס כי יהיה מוכן לשקול חקיקה לבקרת כלי נשק. ב-1 באוקטובר 2020 חתם ביליראקיס על מכתב למזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו שגינה את פעולותיה ההתקפיות של אזרבייג'ן נגד המובלעת נגורנו קרבאך שבשליטת ארמניה, הוקיע את תפקידה של טורקיה במלחמת נגורנו קרבאך השנייה וקרא להפסקת אש מידית.
במאי 2021 הביע ביליראקיס תמיכה בלתי-מסויגת בממשלת ישראל ובכוחות צה"ל בעת מבצע שומר החומות, והוקיע את השימוש של חמאס בנשים וילדים כמגן אנושי ואת התקפתו של ארגון הטרור על אזרחים ישראלים חפים מפשע. ב-18 במאי אותה שנה הוכרז ביליראקיס כחבר הקונגרס הדו-מפלגתי ביותר במשלחת פלורידה לבית הנבחרים בידי מסד הנתונים הדו-מפלגתי של המרכז ע"ש ריצ'רד לוגאר.
אובלנה (סוג)
אובלנה (שם מדעי: Eubalaena) הוא סוג של לווייתני מזיפות גדולים החיים בכל האוקיינוסים ובעיקר באזורים הארקטיים. הם בעלי מזיפות גדולות העוזרות לסנן את מזונם והם מיני בעלי החיים הגדולים ביותר בעולם לאחר בני משפחת לווייתני הענק.
מיון
בסוג שלושה מינים. בעבר נכלל בהם גם המין היחידי בלנה גרינלנדית:
סנכרון בין אישי
סנכרון בין-אישי הוא נטייתם של משתתפים בהתרחשות חברתית להתאים את תנועות גופם ותנוחותיהם לאלה של שאר המשתתפים בהתרחשות. התאמה זו מתרחשת במהלך ההתרחשות, ועל פי רוב אינה מכוונת ואינה מודעת. הזהוּת עשויה להתקיים בהיבטים שונים, והדבר מקשה מאוד על זיהויהּ, למצער בקרב אנשים שאינם מיומנים בכך. רגליו של השומע, למשל, עשויות לנוע לצדדים בקצב מילותיו של הדובר, והדובר עשוי לנשום בקצב שבו מניע שומעו את אצבעות ידיו.
שורשי התופעה נטועים בטבע האנושי, וניתן לראותה בכל החברות ובכל התרבויות בעולם. ככזו נודעת לה חשיבות ראשונה במעלה במערכות יחסים חברתיות.
את הסנכרון הבין-אישי ניתן להגדיר בשני אופנים. האחד מתייחס לכל משתתף בהתרחשות כמערכת בפני עצמה, ולקבוצה כולה כאוסף מערכות שמתפקדות יחד מתוך תיאום. דימוי מתאים לגישה זו הוא התיאום בפעולת השרירים בגוף, כי כל פעולה גופנית מפעילה יותר משריר אחד, ולכן התיאום - שהתקשורת היא חלק לא נפרד ממנוּ - נדרש תמיד לשם ביצועהּ המוצלח. השני רואה דווקא את ההתרחשות כָשלם, ואת משתתפיה כרכיבים שמופעלים זה על ידי זה באמצעות אותות שמשודרים ללא הרף. דימוי מתאים לגישה זו הוא צְעדה רבת משתתפים, שבה על כל צועד להתאים את נתיב הליכתו ואת קצבה לאלה של שאר הצועדים. התאמה מעין זו נעשית גם ללא הוראות מתוכננות, ברמזים זעירים שמקורם בשפת הגוף.
תהליכי יסוד בסנכרון בין-אישי
שלושה תהליכים עשויים להוביל לסנכרון בין-אישי בין שני בני חווה או יותר:
אפוסטריורי
אפוסטריורי או א־פוסטריורי (לטינית: a posteriori, שפירושו: "מתוך מה שבא אחר־כך") הוא מונח בלוגיקה ובפילוסופיה שבא לסווג טיעון כטיעון שמבוסס על הוכחות וידע מציאותי. כלומר, טיעון שמהלכו הוא מן הסיבות הנראות לעין (החוויה האמפירית) אל מישור הטענות, ההצדקות והידע. לעומתו, טיעון א־פריורי הוא טיעון שאינו קשור כלל לחוויה ולמחקר המציאות ומבוסס לחלוטין על היגיון טהור.
סנכרון בין אישי
תהליכי יסוד בסנכרון בין-אישי
הדדיוּת - תיאום שנעשֶה על ידי כל המשתתפים בַהתרחשות, ומקורו בתשומת הלב ובקשב שלהם זה לזה.
אפוסטריורי
ישנן עובדות רבות שאנחנו יודעים דרך החושים שלנו, כגון: דברים נופלים כלפי מטה ולא מעלה, או: שמן לא מתערבב עם מים. אלו אמיתות שאנחנו יודעים אותן מניסיון הרבה לפני שיש באפשרותנו להסבירן. כל עוד לא נוכל להסביר אותן מבחינה מדעית (כוח הכבידה או הקוטביות של מולקולות השמן), ידיעותינו יהיו ידיעות א־פוסטריוריות. אם ניתן להגיע לידע ולמסקנה הסופית ללא צורך כלל בביסוס מציאותי אזי יהי אלו ידיעות אפריוריות.
סנכרון בין אישי
תהליכי יסוד בסנכרון בין-אישי
חד-צדדיוּת - תיאום שנעשֶה על ידי אחד המשתתפים בהתרחשות. בתיאום מסוג זה שאר המשתתפים עשויים לנוע, ואפילו להרבות בתנועה, אך לא על מנת לקדם סנכרון.
סנכרון בין-אישי גופני
סנכרון בין-אישי גופני הוא תיאום שניכר בתפקודי גופם של המשתתפים: קצב פעימת הלב, לחץ הדם, תדירות הנשימה ועָצמתה, חום הגוף וכיוצא בכך. סנכרון מן הסוג הזה עשוי לקרות הן בפגישה ראשונה והן בקשר ארוך-ימים, וכן בכל גודל של קבוצה, מִזוג ועד המון. טבעו של התיאום הגופני הוא טבע של שינוי ללא הרף, ממש כטבעו הבסיסי של ההידוד החברתי. את הסנכרון הגופני מודדים באמצעות מדידת המשתנים הגופניים של המשתתפים בפעילות בעודם במהלכה.
מונחי יסוד
עוצמה - חוזק הסנכרון (חזק, חלש)
סימן - כיוונו של הסנכרון: חיובי, אם המונעים נעים בכיוון זהה ומתקרבים זה לזה, ושלילי, אם הם נעים בכיוון מנוגד ומתרחקים זה מזה.
כיוון - טיב היכולת להסיק את מצבו הגופני של אחד הפרטים מזה של השני. במערכת יחסים חד-כיוונית ניתן לערוך את ההסקה רק על אחד הצדדים, ובמערכת יחסים דו-כיוונית ניתן לעורכה על כל אחד מן הצדדים, תוך הסתמכות על נתוני רעהו.
הפרשי זמן - פרק הזמן שעובר בין פעולת הפרט לפעולה דומה או מקבילה בפרט הסמוך לו. הזמן נמדד על מנת לקשור את פעולות הפרטים השונים זו לזו, וכן על מנת לזהות את המשך הממוצע שדרוש לשם השפעה.
זמן - משכו של ההידוד הנבחן. אופיו השכיח של הסנכרון משתנה בין משכי הידודים שונים: לא הידוד של שניות אחדות כהידוד של שעות.
עוררות - חדוּת פעילותם של החושים משמשת גם היא כמשתנה של סנכרון גופני, ונמדדת גם היא במסגרת המחקר.
סנכרון בין אישיותי עצבּי ומוחי
מנגנוני המוח שאחראים לסנכרון הם אלה שידועה מעורבותם במכלול ההיבטים של התנועה - תזמונה, חיזויה, תכנונה ותיקון טעויות במהלכה. מערכת זו מתמקדת בתיאום עיתוי הפעולה עם אירוע חיצוני צפוי, הוא פעולת המשתתף האחר. אזורי המוח הפעילים בזמן הסנכרון הבין-אישי הם קליפת המוח הקדם-מצחית, האזור המוטורי המשלים וקליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית. ניעה במהלך התרחשות חברתית מפעילה מספר אזורים קדמיים ודופניים, כאונה הקודקודית העליונה והתחתונה וכקליפת המוח הקדם-מוטורית.
כאשר אדם מחקה אדם אחר, או מחוּקֶה על ידי אדם אחר, פעילים במוחו קליפת המוח המוטורית הראשית, אזורים קדם-מוטוריים ואזורים משלימים לפעולתם, פיתול החגורה הקדמי והאזורים המוטוריים הקדם-משלימים. במוח האדם המחוקה פעילים יותר האזור הגבּי של חלקו השמאלי של צדהּ הקדמי של האונה האינסולרית, קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית, קדם האזור המוטורי המשלים וה-dACC, בעוד שבמוח האדם המחקה פעילים יותר קליפת הראייה, הקליפה הקדמית התיכונית, פיתול החגורה האחורי, האונה הקודקודית התחתונה הדו-צדדית, ההיפוקומפוס והאזורים שמקיפים אותו כחלק מקליפת המוח.
הפרעות בסנכרון הבין-אישי
מידה רבה של סנכרון במהלך פעולת גומלין מגבירה את האמפתיה הקוגניטיבית בקרב הסובלים מאוטיזם, אך לא במידה שבה היא מגבירה אותה בקרב אנשים בריאים. במחקר שנערך באמצעים ממוחשבים, שבהם נראָה האדם האחר במסך בלבד, רק האנשים הבריאים דיווחו על יתר אמפתיה קוגניטיבית לשותף כאשר הוא פעל בסנכרון עימם. במחקר נוסף נמצא שילדים אוטיסטים מסנכרנים פחות את תנועותיהם עם הוריהם מאשר ילדים בריאים.
פעילותו הבריאה של מוח מצריכה סנכרון מדויק בין תאי העצב, ושינויים לרעה בסנכרון גורמים שלל הפרעות עצביוֹת ונפשיוֹת. העיקרית שבהם היא הכִּפְיוֹן (אפילפסיה), שבו נגרמים ההתקפים בגלל סנכרון מופרז של קבוצות גדולות של תאי עצב.
יתרונות הסנכרון הבין-אישי
סנכרון בין-אישי משפיע ברוב חיוביוּת וברוב גיוון על יחסים בין פרטים; יש בו כדי ליצור תחושת השתייכות והרגשת חיבה, הוא עשוי להעניק תמיכה רגשית, להפיח חמלה ולשפר את שיתוף הפעולה. הגישה המעשית בָמחקר גורסת שהמין האנושי פיתח יכולת זו על מנת להיטיב לטפח קשרים בין-אישיים ועל מנת לחזק את השותפוּת. חוקרים אחדים מייחסים לסנכרון תפקיד חשוב בעלייתו של המין האנושי.
על-פי ההשערה המקובלת, סנכרון בין-אישי מגביר את המעקב אחר רגשות הסובבים בכל רגע נתון, גם כאשר לא זוכה המידע שמקורו במעקב למחשבה מפורשת. כך מתקרבים השותפים להניעה אל מצב רגשי דומה, וגוברת בליבם תחושת האחווה. החל בשנות התשעים נערכו מחקרים רבים שאיששו את ההשערות הללו, והיום ידוע כי ביצוע פעולות שדומות לאלה של השותף ומתוֹאמות עימו מגביר קשת רחבה של רגשות חיוביים ותחושות חיוביות, מחיבור והשתייכות עד חיבה וחמלה. הדמיון נדמה מציאותי יותר, והגבולות בין הפרטים מתעמעמים. ההתנהגות הזולתנית גוברת, שיתוף הפעולה מוטב והמשאים ומתנים נוחלים הצלחות רבות יותר. החוויה מיטיבה להיחרט בזיכרון, והחיוביוּת החברתית מעמיקה להכות שורשיה.
הסנכרון הבין-אישי הוא אבן היסוד לפעולת גומלין חברתית מוצלחת ולביסוס חברתיוּת בריאה.
ישראל שמיר
ישראל שמיר, הידוע גם כיורן ירמאש (Jöran Jermas) וכאדם ארמש (Adam Ermash) (נולד ב-11 ביוני 1949 ברוסיה) הוא עיתונאי, סופר ומתרגם ישראלי החי גם בשוודיה. עוסק רבות בסכסוך הישראלי-ערבי ומביע דעות אנטי-ציוניות ואנטישמיות.
ביוגרפיה
שמיר טוען שהוא נולד בנובוסיבירסק שברוסיה וגדל בסיביר. אביו, יוסף שמרלר, היה יהודי פולני שנידון לעשר שנות מאסר עקב פעילות ציונית. אמו, אסתר, התחתנה שנית עם וולט לומובסקי. היא ובעלה הפכו לפעילי עלייה ברוסיה. בישראל הייתה האם פעילה במפלגת מולדת והתגוררה בהתנחלות עלי. בסיביר למד שמיר פיזיקה ומתמטיקה. אחר כך למד משפטים והפך לפעיל ציוני. בשנת 1969 עלה לישראל ועיברת את שם משפחתו לשמיר. הוא התגייס ושירת בצנחנים ובנח"ל המוצנח, בין השאר במלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו מצה"ל היה מקורב לחוגי השמאל בירושלים. הוא החל לעסוק בעיתונות, שימש כתב ב-BBC ועבר ללונדון, שם פגש את מי שתהיה אשתו הראשונה ואם שני בניו, בתו של אחד מראשי המפלגה הקומוניסטית בשוודיה. בין השנים 1977 ל-1979 דיווח מיפן. בשנת 1980 חזר לישראל ושימש תקופה קצרה דובר סיעת מפ"ם בכנסת. ב-1984 עבר לשוודיה וקיבל אזרחות שוודית ב-1992. הוא עזב את שוודיה ב-1993 וחי לסירוגין בין רוסיה וישראל. חזר לישראל ב-1998. ב-2001 שינה את שמו ליורן ירמאש וב-2005 לאדם ארמש למרות שהמשיך להשתמש בשמו המקורי בפרסומיו. לטענתו שינוי השם היה לצורך הגנה על חייו הפרטיים ואפשרות לנוע ללא התנכלות אויביו הפוליטיים. בשנת 2004 התנצר והוטבל לכנסייה היוונית אורתודוקסית בירושלים. כיום חי עם אשתו השנייה, אליס, שעלתה אף היא מרוסיה. הוא מחזיק דירה בתל אביב, אולם מתגורר רוב השנה בשוודיה.
על-פי נורמן פינקלשטיין, "כל הביוגרפיה שלו [שמיר] מומצאת, שום דבר ממה שהוא אומר על עצמו אינו נכון". מנפרד רופשידס כתב במאמרו ב- Independent Media Center- "ישראל שמיר הוא עיתונאי ישראלי-יהודי שחי כבר 20 שנה במסווה של שוודי בשם יורן ירמאש."