cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרעה
בתקופת המנדט הבריטי
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 340 תושבים מוסלמים,. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,967 דונם. אשר מתוכם הוקצו 194 לחקלאות שלחין,ו-2,979 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
לאחר הקמת מדינת ישראל
ב-7 בדצמבר 1948, הוקם בסרעה קיבוץ צרעה של תנועת הקיבוץ המאוחד, על ידי איחוד של שלוש הכשרות של יוצאי חטיבת יפתח של הפלמ"ח. הקיבוץ נשאר במיקום בו הייתה סרעה, עד שעבר לנקודת הקבע שלו, כשלושה קילומטר מדרום מערב, כשנה אחר כך. מייסדי הקיבוץ עלו לשטח הכפר ותפסו את ביתו של המוח'תאר עבדאללה אבו לטיפה, שהיה על גבעה נפרדת מול מרכז הכפר, והפכו אותו לחדר האוכל ומזכירות. אחר כך הקימו צריפים מסביב לו. חברי הקיבוץ אף "ירשו" את עדר הפרות שהיה בכפר. כיישוב משלט חברי הקיבוץ לקחו חלק בשמירה מסביב לסֿרעה, כדי למנוע מתושבי הכפר לחזור לבתיהם. בית המוח'תאר, שחברי הקיבוץ נהגו לקרוא לו בית השיח', נהרס בשלב מאוחר, ביחס לשאר הכפר, ובמקומו בנתה הקק"ל את "מצפה צרעה". במה מוגבהת בנויה מלוחות עץ עבים, ומתחתיה חדר בנוי אבן, כשחלק מהאבנים נלקחו מביתו של המח'תאר הפלסטיני של סֿרעה, שהרסו לא מכבר.
בדצמבר 1949 החלה נטיעת יער צרעה במקום בו עמד הכפר וסביבתו. במאי 1950 הוקם, בצדו הצפון מערבי של הכפר, המושב תרום של יוצאי תימן.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם אזור התעשייה הר-טוב על השדות החקלאיים ששימוש את סרעה, בעמק שממערב לכפר.
בשנת 2015 יצר חבר קיבוץ צרעה, הבמאי מיכאל קמינר, סרט תיעודי על סרעה. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה במסגרת פסטיבל "48 מ"מ", של עמותת זוכרות.
גלריה
מפות היסטוריות של סרעה בית מוכתר הכפר סרעה הקמת קיבוץ צרעה בתוך וסביב אחוזת המוכתר בתי הכפר סרעה
ננסי דרו
ננסי דרו (אנגלית: Nancy Drew) היא הדמות הראשית בסדרת ספרים בלשיים שנוצרה על ידי המוציא לאור האמריקאי אדוארד סטרטמאייר. ספרי "ננסי דרו" נכתבו על ידי מספר סופרי צללים, החל משנת 1930, תחת שם העט הקולקטיבי קרולין קין.
ספרי "ננסי דרו" בסדרות השונות (כ-300 ספרים), גרפו הצלחה גדולה ברחבי העולם: לפחות 80 מיליון עותקים נמכרו, והם תורגמו ליותר מ-45 שפות (ביניהן גם עברית). דמותה של דרו הפכה לאייקון תרבות, וכיכבה בחמישה סרטים, שתי תוכניות טלוויזיה, ומספר משחקי מחשב פופולריים. נשים רבות מציינות את דמותה של ננסי דרו כמקור השראה, ומבקרי ספרות מנתחים את דמותה כגיבורה בעלת אפיון מיתולוגי, ולעיתים כייצוג של רעיונות סותרים על נשיות.
היסטוריה
את הרעיון לדמותה של ננסי דרו הגה המוציא לאור אדוארד סטרטמאייר, במטרה למשוך קוראות צעירות באמצעות גיבורה נשית חזקה. סטרטמאייר היה מייסד ה-Stratemeyer Syndicate, קבוצה שאחראית על מספר ספרי בלשים לילדים (ביניהם בני הרדי), דרכה פורסמו הספרים. הוא היה אמון על ניסוח מבנה העלילה הכללי, ושכר את שירותיה של מילדרד בנסון (אז וירט) כסופרת צללים. ארבעת הכותרים הראשונים, שיצאו לאור ב-Grosset & Dunlap בשנת 1930, זכו להצלחה מיידית.
יוליוס מרגולין
יהודה יוליוס (יולי) מרגולין (ברוסית: Юлий (Юлиус) Борисович Марголин; 14 באוקטובר 1900 – 21 בינואר 1971) היה עיתונאי, סופר ופילוסוף יהודי, שנלכד בפולין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לחלקה הכבוש על ידי הסובייטים ונשלח ללא משפט לחמש שנים בגולאג כ"גורם סיכון סוציאלי" (socially dangerous element).
קורות חיים
מרגולין נולד בעיירה פינסק (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לימים בפולין וכיום בבלארוס), והתחנך בשפה הרוסית. ב-1926 נישא לאווה ספקטור. ב-1929 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
ב-1936 עלה מרגולין לארץ ישראל יחד עם משפחתו. ב-1939 חזר לפולין על מנת להסדיר עניינים הקשורים למשפחתו ולרכושו, ונלכד שם עם פרוץ המלחמה. הוא נמלט מאימת הכיבוש הגרמני לצד הסובייטי, ונעצר שם ביוני 1940.
אחרי שסירב לקבל אזרחות סובייטית נשלח ללא משפט לחמש שנות מאסר במחנה עבודה בצפון רוסיה. למרות התנאים הקשים במחנה, שכללו עבודת פרך בקור של 25 מעלות מתחת לאפס וחוסר תזונה שהביאו אותו למצב של דיסטרופיה אלימנטרית כמו אסירי מחנות ריכוז נאצים, שרד מרגולין עד לשחרורו.
ננסי דרו
היסטוריה
לאחר ביטולה הפתאומי ב-2011, החלה ב-2013 סדרה בשם "Diaries", שמשלבת את הסדרה המקורית עם "Girl Detective".
יוליוס מרגולין
קורות חיים
לאחר שחרורו, קיבל את אישור השלטונות הסובייטיים לחזור ללודז' שבפולין, משם יצא דרך צרפת חזרה לארץ ישראל.
ננסי דרו
בקולנוע
סיפוריה של דרו עובדו לחמישה סרטי קולנוע. בסוף שנות ה-30 יצאו לאקרנים ארבעה סרטים בהם כיכבה ננסי דרו, בגילומה של בוניטה גרנוויל. סרטים אלה זכו לביקורות מעורבות, ונטען נגדם שאינם מייצגים כהלכה את דמותה האמיתית. ב-15 ביוני 2007 הוציאה חברת האחים וורנר את הסרט "ננסי דרו" לאקרנים. בתפקיד הבלשית הצעירה שיחקה אמה רוברטס, שזכתה למחמאות על ההופעה. למרות זאת, גם סרט זה הניב תגובות מעורבות, שביקרו את חוסר העניין בעלילה, ואת דמויות המשנה החיוורות.
בטלוויזיה
ב-1957 הופק פרק פיילוט לסדרת טלוויזיה בשם "Nancy Drew", בהתבסס על הסרטים משנות ה-30. רוברטה שור לוהקה כננסי דרו, אך הפרויקט לא יצא לפועל, בגלל חוסר שיתוף פעולה מצד הרייט אדמס.
סדרת טלוויזיה בשם "The Hardy Boys/Nancy Drew Mysteries" שודרה ב-ABC בין השנים 1977 ו-1979. בתפקיד ננסי דרו הופיעו פמלה סו מרטין וג'נט ג'וליאן. העונה הראשונה של הסדרה התחלקה בין פרקים של ננסי דרו ופרקים של בני הרדי, אך בעונה השנייה תפקידה הפך לתפקיד משנה. בעונתה השלישית הסדרה שינתה את שמה ל-"The Hardy Boys Mysteries", ללא דמותה של דרו כלל, ובוטלה.
ב-1989 חברת ההפקה הקנדית נלבנה החלה בצילומים לסדרת טלוויזיה נוספת בשם "Nancy Drew and Daughter" ("ננסי דרו ובתה"). מרגו קידר נבחרה לגלם את ננסי דרו בהפקה זו, ובתה לוהקה לתפקיד בתה הטלוויזיונית. גם פרויקט זה לא יצא לפועל בסופו של דבר, בשל פציעה של הכוכבת הראשית.
יוליוס מרגולין
קורות חיים
ב-1951 העיד במשפטו של דוד רוסה בפריז.
ננסי דרו
בטלוויזיה
טרייסי רייאן נבחרה לשחק את ננסי דרו בסדרה אחרת של נלבנה. הסדרה שודרה ב-1995, אך בוטלה באמצע העונה הראשונה בשל נתוני רייטינג נמוכים.
יוליוס מרגולין
קורות חיים
בישראל עבד מרגולין בעיקר כעיתונאי עצמאי בעיתונים שונים בארץ ("חרות"", "המערב") ובחו"ל, בעיקר בשפה הרוסית, והיה פעיל למען שחרור יהודי ברית המועצות, בין השאר באמצעות אגודת "מעוז".
ננסי דרו
בטלוויזיה
ב-15 בדצמבר 2002 שדרה ABC סרט טלוויזיה בשם "Nancy Drew", עם מגי לוסון בתפקיד הראשי. למרות נתוני הרייטינג המוצלחים והביקורות החיוביות, הסרט לא נבחר להפוך לסדרה שבועית.
יוליוס מרגולין
קורות חיים
נפטר בתל אביב ב-1971, ונקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
ננסי דרו
סקירת דמותה
אפיוני הדמות הללו השתנו מספר פעמים לאורך שנות הפרסום, אך לב הדמות וכישרונותיה הרבים, השתמרו לאורך יותר משישה עשורים. דמותה המקורית, בספרי הסדרה בין 1930 ו-1959 התאפיינה בביטחון עצמי שופע, בעצמאות וברוח לוחמנית, בשונה מדמות הקרטון שהתווה אדוארד סטרטמאייר. היא ניהלה אורח חיים מגוון, ולא הייתה מוטרדת מהוצאות כלכליות או מהמלחמה (השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה התרחשו בתקופת פרסום ספרים אלה). סטרטמאייר טען כלפי הדמות בגרסתה הזו שהיא ישירה מדי, והרייט אדמס ביקשה להפכה לידידותית ועדינה יותר. הביקורת העיקרית כלפי גלגול זה של הדמות גורסת שהיא חבה את הצלחתה למעמדה הכלכלי, ומאשימה את הכותבים בגזענות ואפליית מעמדות.
ספרים אלו נערכו מחדש, בהתאם לדרישות המוציא לאור, החל מ-1959. השינויים התמקדו, כאמור, בהשמטת רעיונות גזעניים ובהתאמה לעידן המודרני, אך יש שטוענים שדמותה של דרו השתנתה משמעותית תחת עריכה זו. הדמות החדשה, לפיהם, היא גרסה מדוללת של הקודמת, שאיבדה את ייחודה כדמות חזקה ועצמאית והפכה ליותר שגרתית וכנועה.
אחרי מותה של הרייט אדמס ב-1982, הפקת הספרים עברה לידי בת טיפוחיה ננסי אקסלרד. לבסוף נמכרה Stratemeyer Syndicate להוצאת Simon & Schuster, ודמותה של דרו עברה שינוי נוסף, במגמה של חזרה לטיפוס הדמות המקורי. כמו כן, הושם דגש רב יותר על שילוב רומנטיקה בעלילה, דגש שבא לידי ביטוי גם בסדרת "תיקי ננסי דרו" ("The Nancy Drew Files"). בנוסף, בסדרה זו מופיעה יותר אלימות. קווי העלילה הרומנטיים בולטים גם בסדרה "ננסי דרו בקמפוס" ("Nancy Drew on Campus") מ-1995, בה ננסי נפרדת מבן זוגה נד ניקרסון.
בגלגוליה האחרונים, החל מביטול הסדרה המקורית ב-2003, דמותה של דרו הפכה ריאליסטית יותר, פחות מושלמת. בסדרה "Girl Detective", העלילה סופרה בגוף ראשון מנקודת מבטה של ננסי דרו, ודמותה החזיקה בטלפון נייד ובמכונית היברידית (בשונה מהקבריולה הכחולה המזוהה עם הדמות). חלק מהביקורות שבחו את הגישה הריאליסטית, שיוצרת דמות שקל יותר להזדהות עמה. עם זאת, מעריצים רבים התנגדו לשינוי, שהפך לכאורה את ננסי לנערה טיפשית ומגוחכת שעוסקת בחקירות טריוויאליות.
אייקון תרבות
לדמותה של ננסי דרו מיוחסת השפעה תרבותית רחבה. בין השאר, הצלחת הסדרה יצרה מגמה נרחבת של ספרות בלשית עם גיבורות נשיות (למשל, סיפוריהן של קט טרייסי, וורוניקה מארס).
בנוסף, נשים רבות טוענות כי דמותה נתנה להם השראה בשאיפה לתפקידים בלתי שגרתיים, ובהתבגרותן והפיכתן לעצמאיות. בין נשים אלו נמנות סנדרה דיי או'קונור (ה שופטת הראשונה ב בית המשפט העליון של ארצות הברית), אופרה וינפרי, ברברה סטרייסנד, הילרי רודהם קלינטון ועוד. ספרי "ננסי דרו" הם רבי מכר עד היום, והכותרים החדשים בסדרת "Girl Detective" הגיעו לרשימות רבי המכר של The New York Times.
מבקרי ספרות שונים מסכימים כי חלק מהפופולריות של דרו נובעת מהשילוב שהיא מייצגת, של ערכים סותרים: עצמאות מלאה תוך תלות בנכסי אביה, עזרה למעמדות חלשים בשילוב עם השתייכות למעמד קפיטליסטי גבוה, ולבסוף - שחרור נשי מול הסכמה לתכתיבי החברה בקשר לתפקידי האישה.
ננסי דרו, בלשית
סדרה זו יצאה בהוצאת מ. מזרחי, בתרגום שרגא גפני תחת שם העט אבנר כרמלי.
ג'וזפינה בוצאקי
ג'וּזֶפּינָה בּוֹצאקי (באיטלקית: Giuseppina Bozzacchi; 23 בנובמבר 1853 – 23 בנובמבר 1870) הייתה רקדנית איטלקייה. נודעה ביצירת תפקיד סוונהילדה בבלט "קופליה" של ליאו דליב בגיל 16, כשרקדה בבלט האופרה של פריז.
ביוגרפיה
בוצאקי, ילידת מילאנו, עברה לפריז ללמוד אצל מאדאם דומיניק. הכוריאוגרף ארתור סן-לאון ומנהל האקדמיה המלכותית למוזיקה אמיל פרין חיפשו באותה עת סוונהילדה מתאימה, לאחר שהסכימו ביניהם, שהבלרינות שהובאו בחשבון קודם לכן - לאונטין בוגראן ואנג'לינה פיורטי - אינן מתאימות לתפקיד, ואילו אדל גראנצוב, הבלרינה החביבה על סן-לאון, החלה ללמוד את התפקיד ב-1868 אך חלתה מאוד. בשנת 1869 אף פנו אל המלחין ליאו דליב בבקשה לחפש סוונהילדה מתאימה במסעו לאיטליה, אך הוא חזר בידיים ריקות. בינתיים, סן-לאון ופרין גילו את בוצאקי בת ה-16.
היא יצרה את תפקיד סוונהילדה ב-25 במאי 1870, בנוכחות הקיסר נפוליאון השלישי, וחזרה על הצלחתה זו בשבועות הבאים. ביולי פרץ סכסוך בינלאומי בין צרפת לבין פרוסיה על היורש לכתר הספרדי, וב-19 ביולי הכריזה צרפת מלחמה. בוצאקי רקדה את סוונהילדה בפעם ה-18 והאחרונה ב-31 באוגוסט. האופרה הפסיקה לשלם משכורות, ובוצאקי, שנחלשה מתת-תזונה, חלתה. היא נדבקה באבעבועות שחורות ובקדחת, ומתה בבוקר יום הולדתה ה-17. היא נקברה במונמארטר שבפריז.
המלך ואני (סרט, 1956)
"המלך ואני" הוא שמו של סרט קולנוע המבוסס על המחזמר "המלך ואני" שכתב הצמד ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין על בסיס ספרה של מרגרט לנדון, "אנה ומלך סיאם", המספר את סיפורה האוטוביוגרפי של אנה ליאונאוֹוֶנְס, ששירתה כאומנת לילדיו של מלך סיאם, מונגקוט, בתחילת 1860.
הסרט זכה ב-5 פרסי אוסקר, והיה מועמד ל-4 פרסי אוסקר נוספים.
עלילה
אנה ליאונאוֹוֶנְס, אלמנה מאנגליה, מגיעה בתחילת 1860 עם בנה הצעיר לבנגקוק שבסיאם (כיום תאילנד) כדי ללמד אנגלית את ילדי מלך סיאם. היא מאיימת לעזוב כשמתברר לה שהבית שהובטח לה בחוזה שחתמה עם המלך לא יינתן לה, אך משנה את דעתה כשהמלך מציג בפניה את ילדיו הרבים. בסופו של דבר הוא מספק לה בית כפי שהבטיח, ומגלה עניין רב בתרבות המערבית שאנה מייצגת. פעמים רבות הוא לא מצליח לשלב בין הדרכים המערביות-המודרניות שבהם הוא מתעניין לבין מנהגיו המסורתיים. באותו זמן, מלך סיאם מקבל מתנה ממלך בורמה - נערה בשם טַאפְּטִים. היא מתיידדת עם "מיסיס אנה", כפי שהיא מכנה אותה, ואף שואלת ממנה עותק של הספר "אוהל הדוד תום". היא מעבדת את הספר לריקוד בלט סיאמי, שאותו היא מבצעת בקבלת הפנים הממלכתית לשליחים מאנגליה, ובו היא מבהירה שהיא לא רוצה להיות שפחה של המלך. היא בורחת עם אהובה, וכשהיא נתפסת, אנה מונעת מהמלך להלקות אותה, ובכך גורמת למלך לברוח מהמקום בבושה ולהסתגר במשך שבועות. אנה מתכוננת לעזוב את סיאם, אך היא מקבלת הודעה לפיה המלך עומד למות. היא מחליטה להישאר כדי לעזור לבנו הבכור - התלמיד האהוב עליה - לרשת את מקומו.
המחזמר
הספר "אנה ומלך סיאם" נכתב ב-1944 והפך לסרט בכיכובו של רקס הריסון ("גבירתי הנאווה") ב-1946.
בשנת 2015 יצאה גרסה חדשה של המחזמר בישראל בכיכוב גלית גיאת, ואיציק כהן, בבימוי צדי צרפתי.
הסרט
המחזמר המצליח של רוג'רס והמרשטיין הפך ב-1956 לסרט בכיכובם של יול ברינר, דברה קר וריטה מורנו. ברינר זכה בפרס האוסקר על משחקו בסרט. את שיריה של קר, שחקנית מוכשרת שלא ניחנה בקול מוצלח, דיבבה הזמרת מארני ניקסון (כפי שנעשה גם בסרט "גבירתי הנאווה").
לאור ההצגה של התרבות התאילנדית דאז כחשוכה ולא מתקדמת, היו שמועות על עיבוד מחודש לסרט בכיכובם של אמילי בלאנט כאנה וקן וואטנבה כמלך מונגהוט. השמועות החלו ב-2015, באותה שנה של החידוש בברודוויי בכיכובו של ווטנאבה. נכון לינואר 2020 אין תכנונים לעיבוד מחודש של הסרט.
וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן
וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (גרמנית: Wolfgang. von Pfalz-Zweibrücken; 26 בספטמבר 1526 - 11 ביוני 1569), היה רוזן פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1532–1569.
ביוגרפיה
וולפגנג נולד ב-26 בספטמבר 1526, ללודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ואליזבת מהסן, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של וילהלם הראשון, רוזן הסן ואנה מבראונשווייג-וולפנביטל.
בשנת 1532 מת אביו לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ווולפגנג עלה לשלטון במקומו. בתחילה החזיק וולפגנג גם בשטחי רוזנות ולדנץ, אולם בשנת 1543 מסר אותם לדודו רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ. בשנת 1548 כבש קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את חלק משטחי הרוזנות במהלך הלחימה נגד הפרוטסטנטים, אולם החזיר אותם בשנת 1552. בשנת 1555 נחתם הסכם אוגסבורג שהסדיר את ענייני הדת בגרמניה, ובשנת 1556 נלחם וולפגנג כקצין פרשים נגד הטורקים.
בשנת 1557 ירש אוטו היינריך, רוזן פפאלץ-נויבורג את נסיכות הבוחר מפפאלץ, ולפי חוזה היידלברג העביר את רוזנות פפאלץ-נויבורג לוולפגנג.
בשנת 1569 הגיע וולפגנג בראש 14,000 חיילים לעזרת ההוגנוטים במלחמה השלישית של מלחמות הדת בצרפת ופלש לבורגון, אולם ב-11 ביוני 1569 נהרג וולפגנג בקרב על יד נקסון.
לאחר מותו חילקו בניו את נחלותיו ביניהם: פיליפ לודוויג קיבל את פפאלץ-נויבורג, יוהאן קיבל את פפאלץ-צווייבריקן, אוטו היינריך קיבל את פפאלץ-זולצבאך, פרידריך קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-ווהנשטראוס-פארקשטיין וקרל קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד.
משפחתו
בשנת 1545 התחתן וולפגנג עם אנה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
הגלידות של פלדמן
היסטוריה
במהלך העלייה החמישית, בשנת 1935 עלו מפולין פדיה וברכה פלדמן והתמקמו במושבה רחובות. ב-1945 פתחו את בית הקפה המקומי קפולסקי ברחוב הרצל.
עם הצלחת בית הקפה במושבה הקטנה, החליטו בני הזוג על הקמת מפעל קטן לייצור גלידות בקומה העליונה של הבניין.
בשנת 1962 הציעה העירייה לבני הזוג לקנות שטח באזור התעשייה לטובת הקמת מפעל. שנה לאחר מכן, ב-1963, הקימו בני הזוג פלדמן מפעל גלידות: "פלקו בע"מ – גלידות פלדמן".
המפעל ברחוב היצירה, אשר משתרע על חמישה דונמים, מייצר מגוון רחב של גלידות, קרחונים, שלגונים, טילונים, גלידות דיאט, חטיפי גלידה, חבילות משפחתיות, גלידות לגלידריות וכן את "מנבו", סוג של קרמבו.
באוגוסט 2018 נרכשה החברה על ידי קרן גרין לנטרן והיזם ריצ'י האנטר. נכון ל-2019, לחברה עשרות חנויות ברחבי הארץ המוכרות את מוצרי החברה.
סולה (נהר באוקראינה)
אורכו של הנהר הוא 363 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-19,600 קמ"ר. רוחבו נע בין 10 ל-75 מטרים, בטרם הוא נשפך לנהר הדנייפר.
מקורו של הנהר הוא במורדות הדרום-מערביים של רמת רוסיה התיכונה, ומשם הוא ממשיך לשפלת הדנייפר. בסופו הוא זורם למאגר קרמנצ'וג.
דניאל עמית
דניאל עמית (5 במאי 1938 - 4 בנובמבר 2007) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית, שם יסד את המרכז לחישוביות עצבית ובאוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא. היה מחלוצי המחקר בנושא חישוביות עצבית (חקר רשתות עצביות). כמו כן היה פעיל ומעורב בחוגי השמאל בישראל.
ביוגרפיה
עמית נולד בלודז' שבפולין לאשר ורוזה פרוידנליך, שמשפחתה הייתה בעלת חרושת לטקסטיל בעיר. אחיו היחיד רמי הוא נוירולוג ילדים החי היום בארצות הברית. משפחתו ברחה מפולין דרך איטליה וטורקיה והגיעה לישראל בשנת 1940. הם הצליחו לקבל סרטיפיקט שיאפשר להם להגיע לישראל בזכות רכוש שסבו של עמית רכש בארץ. הוא התגורר בתל אביב ולמד בתיכון גאולה. את שמו עיברת ל"עמית" כשהיה בתיכון בעקבות שורה מספר של מנחם בגין. בתיכון החל לממש את משיכתו לפיזיקה, כאשר עשה במקום בחינת בגרות עבודה בנושא פיזיקה.
את אשתו, דליה, שהייתה מפיקה ועורכת משדרי ספרות ותרבות ברשת א', ומתרגמת מאיטלקית, הכיר בתיכון ונישא לה בשנת 1957. בשנת 2005 סבל משבץ אולם כעבור חודשיים כבר חזר לעבודתו. ב-4 בנובמבר 2007 התאבד. עד לימיו האחרונים עסק במחקר וכתב מאמרים. היה אב לשניים ובהם יהלי עמית, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת שיקגו.
קריירה אקדמית
לאחר לימודי התיכון החל עמית לימודי עתודה אקדמית. הוא השלים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בין השנים 1956 ל-1959 בפיזיקה ומתמטיקה ומייד עשה תואר שני במכון ויצמן בהנחיית יגאל תלמי. את שירותו הצבאי עשה בממר"ם, שירת בדרגת סגן (אקדמי) והיה בצוות שקלט את המחשב הראשון. בין השנים 1963 ל-1966 סיים דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת ברנדייס בהנחיית פרופסור יוג'ין גרוס. בשנת 1966 נסע לפוסט-דוק באוניברסיטת קורנל.
הוא חזר ארצה והחל ללמד באוניברסיטה העברית בשנת 1967. בשנת 1969 חזר לארצות הברית ולימד שנתיים באוניברסיטת ברנדייס. בשנת 1973 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1978 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1991 יצא לגמלאות מהאוניברסיטה העברית אולם המשיך להיות בקשר עמה. הוא הצטרף באותה שנה לסגל המחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא כפרופסור מן המניין (בשנת 1999 התאזרח באיטליה). הוא היה חוקר אורח באימפריאל קולג' בלונדון בשנת 1989. בשנים 1988–1989 היה פרופסור אורח באוניברסיטת רומא. בין השנים 1984 ל-1987 היה ראש מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנים 1982–1983 היה עמית מחקר במכון למחקר מתקדם. הוא היה העורך המייסד של כתב העת המדעי "Network: Computation in Neural Systems" בהוצאת Informa.
בשנת 1978 יצא ספרו "Field Theory, the Renormalization Group and Critical Phenomena", הנחשב לספר לימוד יסודי בתורת השדות הקוונטית. הספר נערך במהדורה חדשה בשנת 2002.
בשנת 1989 יצא ספרו "Modeling Brain Function: the World of Attractor Neural Nets" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', שהיה לספר יסוד בתחום החישוביות העצבית.
בשנת 2008 ערך המכון ללימודים מתקדמים סדנה בת שלושה ימים "מתפישה לפעולה ובחזרה", לזכרו של עמית.
לאחר מותו מתקיימת מדי שנה באוניברסיטה העברית הרצאה לזכרו, בה מחולקות מלגות לשני סטודנטים מצטיינים בנושא חישוביות עצבית.
פעילות פוליטית
עמית היה פעיל מרכזי בחוגי השמאל והשמאל הרדיקלי בישראל החל משנות השישים ועד ליום מותו, והוא היה מעורב בהקמת וקידום יוזמות ופעילויות שונות למען קידום השלום וההידברות בין היהודים לערבים. את פעילותו הפוליטית החל בעת שלמד לדוקטורט בארצות הברית במחאת הסטודנטים נגד מלחמת וייטנאם. הוא היה ממקימי תנועת שמאל ישראלי חדש. באמצע שנות השבעים החל (יחד עם אורי אבנרי ומתי פלד) ליצור קשרים עם אינטלקטואלים יהודים מצרים בפריז, אשר קישרו אותו לנציגי אש"ף באירופה, בעת שנאסר לישראלים לבוא בקשר עם אנשי אש"ף. כמו כן כשהיה בישראל יצר קשרים עם ראשי ערים בגדה המערבית.
בשנת 1972 היה עמית אחד ממייסדי האגודה לזכויות האזרח.
עמית, שהאמין בתפקיד הציבורי של איש האקדמיה בחברה דמוקרטית, השתתף מספר פעמים בקריאות לחרם אקדמי, שעלו לו לעיתים ביחסיו האישיים עם לא מעט מעמיתיו למקצוע. בשנת 1977 החליטה האוניברסיטה העברית להעניק ד"ר של כבוד למילטון פרידמן. מכיוון שפרידמן היה שותף לקבוצת יועצים כלכלים אמריקאים שעזרו בייעוץ לרודן הצ'ילאני פינושה מחה עמית נגד הביקור. הוא כתב מכתב לנשיא האוניברסיטה באותה העת, אברהם הרמן, ושלח העתק לשאר הפרופסורים.
בשנות השמונים היה ממייסדי הוועד הישראלי לסולידריות עם אוניברסיטת ביר זית. עם תחילת מלחמת לבנון הראשונה אנשי הוועד הקימו את הוועד נגד מלחמת לבנון, שהפגין נגד המלחמה. הוא סירב להשתתף במלחמת לבנון ומשום כך נשפט למחבוש וישב כ-21 ימים במאסר. הוא התנגד להסכמי אוסלו, מכוון שחשב אותם לעמומים מדי וחשש שהם יובילו למניפולציות של שני הצדדים ולא לשלום אמיתי ולפתרון ארוך טווח. הוא הקים וניהל את הוצאת הספרים "מפרש" בירושלים שעסקה בהוצאת ספרות פלסטינית וערבית מתורגמת וספרים העוסקים במחשבה ליברלית ושמאלית.
בשנת 1988, לאחר החלטת ממשלתו של יצחק שמיר לגרש מהארץ את מוברק עווד, מייסד "המרכז הפלסטיני ללימודי אי-אלימות" במזרח ירושלים קרא להחרים את הכנס הישראלי במדעי המוח. הקריאה הזאת עוררה רבים מחבריו למקצוע נגדו. את תמיכתו בחרם אקדמי על ישראל הסביר לכתבת הארץ, "כדי שהמדינה שלנו תבין שלמעשים שלנו יש תוצאות ושאנחנו לא מעל לחוק. ישראל חתומה על הסכמים לשיתוף פעולה אקדמי עם האיחוד האירופי שבהם היא מתחייבת, בין השאר, לא להפר זכויות אדם. מאחר שיש הפרות של זכויות אדם ההסכמים עם האירופים צריכים להתבטל. אי אפשר להפריד בין מדע לפוליטיקה מכל מיני סיבות שבראשן אפשר לשים את הכותרת הירושימה".
הוא תמך בתנועת הסרבנות לשירות בשטחים, "אומץ לסרב" ופעל לגייס תמיכה וכספים לארגון. כמו כן תמך ביוזמת ז'נבה. בבחירות ב-2005 תמך בעמיר פרץ ושב במיוחד לארץ כדי להצביע לו, אולם התאכזב מאוד ממעורבותו במלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2005 היה ממארגני סימפוזיון שעסק בזיהום הימים והקשר בין דתות לאיכות סביבה אשר נערך בתמיכת הפטריארך האקומני האורתודוקסי.
בשנת 2007 הוענק לו לאחר מותו, פרס על שם רמאל רמאל על ידי עמותת Euroscience.
מספריו
תורגם לאנגלית:
בנטלי EXP 12 ספיד 6e
בנטלי EXP 12 ספיד 6e (באנגלית: Bentley EXP 12 Speed 6e) היא מכונית קונספט, בתצורה מכונית ספורט קבריולה בסגנון גראן טוריסמו עם מנוע היברידי מתוצרת יצרנית כלי הרכב בנטלי אשר הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה, שווייץ, בשנת 2017
יחסי גינאה–סין
יחסי גינאה–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקה גינאה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה
סין בנתה בשנת 2007 בית חולים עם 150 מיטות בגינאה.
הדיוויזיה ה-203 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-203 (בגרמנית: 203. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-6 ביולי 1916 בחזית המזרחית, ובשנת 1917 היא לחמה שם בקרב ריגה. לאחר שביתת הנשק הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה ב ובמתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-1 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
פסל (נהר)
גאוגרפיה
הגדה הימנית של הנהר גבוהה ותלולה, בניגוד לגדה השמאלית הנמוכה. הנהר מתחיל לקפוא מדצמבר עד סוף פברואר, ומפשיר בתחילת אפריל.
הערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן סומי והדיאץ'.
אוכלוסיית בעלי החיים על גדות הנהר כוללת ארנבות, שועלים, צבאים, חזירי בר ובונים. בנהר ישנם כ-50 מיני דגים, ובנוסף ישנו מגוון גדול של ציפורים, כמו ברווזי בר, אנפה אפורה ועוד. לאורך גדות הנהר ישנם יערות, בעיקר של עצים נשירים. ישנם גם עצי מחט באזורים החוליים של הגדה, ולעיתים גם כרי דשא רבים.
מוזיאון הטרקטור
מוזיאון הטרקטור נמצא במושב עין ורד שבלב השרון, הוא מוזיאון הטרקטורים והמיכון החקלאי הגדול במזרח התיכון.
האוסף
במוזיאון תצוגת קבע של כ-200 טרקטורים ומאות כלי עבודה חקלאיים שהיו בשימוש בארץ ישראל. בנוסף במוזיאון מגוון כלי רכב צבאיים וכן תצוגה של פריטי אספנות שונים ששימשו את היישוב העברי בארץ מתחילת הציונות ועד ימנו מתחומי החיים ובעלי מקצוע שונים כגון ספר, נגר, רופא ואופה.
מאחר שלארץ ישראל הגיעו כלים חקלאיים מארבע כנפות תבל, המגוון המגוון במוזיאון רחב לעומת אוספי טרקטורים מקבילים בעולם.
פעילות
במוזיאון שני סוגי פעילות. האחד שיקום ושיפוץ טרקטורים המבוצע על ידי קבוצה של כמאה מתנדבים, רובם פנסיונרים ופעילות לציבור הרחב, בדרך כלל קבוצות של תלמידים, ילדים ובני נוער אך גם קבוצות חיילים שבאים ללמוד על ההיסטוריה המוטורית החקלאית.
הינקו פון ליטוויץ
הינקו פון ליטוויץ (בגרמנית: Hinko von Lüttwitz; 20 באוקטובר 1855 – 16 ביוני 1928) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
פון ליטוויץ נולד ב-20 באוקטובר 1855 לארנסט פרייהר פון ליטוויץ, שהיה יערן ראשי והמפקח על הסוללות, ואשתו ססיליה, הרוזנת סטראשוויץ פון גרושה-זאושה וקמינץ, והיה אחיו של הגנרל ולטר פון ליטוויץ. בשנת 1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-11 (שלזיה ה-2). בשנת 1875 הוא עבר לגדוד ההנדסה ה-6 (שלזיה), ובשנת 1876 עבר לגדוד היגרים ה-6 (שלזיה ה-2). לאחר מכן חזר לרגימנט הגרנדירים ה-11,ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנים 1893–1895 שירת כקצין מטה בקורפוס ה-6, ובשנת 1896 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-11. ב-30 במאי 1896 הועלה לדרגת מיור וקיבל תפקיד ברגימנט הרגלים ה-83 (הסן ה-11 - פון ויטיך). ב-3 ביולי 1899 הוא הועבר לקובורג, שם פיקד על הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-95 (תורינגיה ה-6). ב-19 ביוני 1902 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט והועבר לפוזן למטה רגימנט הגרנדירים ה-6 (פרוסיה המערבית ה-1 - "גראף קלייסט פון נולנדורף"). במסגרת תפקידו זה, ב-15 בספטמבר 1905 הועלה לדרגת אוברסט, וב-19 בנובמבר 1905 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-53 (וסטפאליה ה-5) בקלן. ב-20 בדצמבר 1909 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת הרגלים ה-33 באלטונה. ב-22 באפריל 1912 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-18 בפלנסבורג, וב-30 בדצמבר 1913 פרש מהצבא.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ליטוויץ למפקד דיוויזיית המילואים ה-12 ולחם עמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-6, שהיה חלק מהארמייה החמישית בקרבות המערכה על הגבולות, לרבות קרב הארדנים. ב-12 באוקטובר 1916 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-6, וב-25 באוקטובר 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-203 בחזית המזרחית ופיקד עליה עד ה-30 בספטמבר 1917. לאחר מכן הוא פרש לביתו, וב-16 ביוני 1928 הוא מת בגיל 73.
הנגאובר 3: חוזרים לווגאס
הנגאובר 3: חוזרים לווגאס הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2013, סרט המשך לבדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק. הסרט אשר בוים על ידי טוד פיליפס הוא האחרון בטרילוגיית סרטי "הנגאובר". הסרט היה שובר קופות כאשר הצליח להכניס כ-362 מיליון דולר ברחבי העולם.
כוכבי הסרט הראשיים הם בראדלי קופר, אד הלמס, וזאק גליפיאנאקיס אליהם מצטרפים השחקנים ג'ייסון ברתה וקן ג'ונג, ג'ון גודמן, ג'פרי טמבור, התר גראהם, ג'יימי צ'אנג, מייק אפס ומליסה מקארת'י. הסרט יצא לאקרנים בעולם ב-23 במאי 2013 ובישראל יצא ב-30 במאי 2013.
תקציר העלילה
אחר סיום המשבר של אלן בעקבות מות אביו שנפטר מהתקף לב, הצטרפו אליו להרפתקה חדשה בלאס וגאס חבריו הטובים ביותר. אך עד מהרה, אלן פיל וסטו מגלים כי דאג נעלם, ומסתבר כי נחטף ומוחזק בידי גנגסטר מזדקן וזועם בשם מרשל (ג'ון גודמן) שרוצה להרוג את לסלי צ'או על כך שגנב ממנו מטיל זהב בשווי 42 מיליון דולר. לכן, נאלצים פיל, אלן וסטו לעזור לצ'או להשיג את המטיל כמה שיותר מהר כדי להציל את חברם דאג ולברוח מפני מרשל.
הפקה
בחודש מאי 2011, ימים לפני השחרור של בדרך הסרט השני בטרילוגיה, הבמאי טוד פיליפס אמר כי "כבר יש תוכניות לסרט שלישי אבל אין תסריט או תאריך התחלה". ב-10 בספטמבר 2012 החלו הצילומים בלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-8 באוקטובר 2012 הצילומים עברו לנוגלס, אריזונה. בסוף חודש אוקטובר, עברה הפקת הצילומים ללאס וגאס לשבועות ספורים.
מוזיקה
את המוזיקה המקורית של הסרט כתב והלחין כריסטוף בק, אך הפסקול המקורי של הסרט, ששילב מוזיקה של מגוון אמנים, שוחרר ב-21 במאי 2013.
סידן הידרוקסידי
סידן הידרוקסידי (Calcium hydroxide) הקרוי גם סיד כבוי היא תרכובת אי-אורגנית המורכבת מיוני סידן Ca+2 ויוני הידרוקסיד נוסחתה Ca(OH)2. סידן הידרוקסידי נוצר בתגובה של סיד עם מים.
לסידן הירוקסידי יישומים רבים כולל בתעשיית המזון. מספר E של החומר כתוסף למוצרי מזון E526.
תכונות
סידן הידרוקסיד הוא מוצק גבישי או אבקה לבנה. המסיסות במים אינה גבוהה: מכפלת המסיסות ב 25°C והמסיסות יורדת עם עליית הטמפרטורה. pH של תמיסה רוויה של החומר במים בטמפרטורת החדר תהיה כ 12.5 והיא עלולה לגרום כווייה כימית. תמיסת סידן הידרוקסיד הופכת משקופה ללבנה-חלבית עקב ספיחת פחמן דו-חמצני ויצירת גבישי גיר.
בחימום ל 512°C סידן הידרוקסיד הופך לסיד תוך פליטת מים
שימושים
השימוש המרכזי בסידן הידרוקסיד הוא בייצור מלט.
משתמשים בסידן הידרוקסיד כחומר הפתתה ( flocculant) בתהליך טיהור שפכים. החומר גורם ליצירת פתיתים גדולים מחלקיקים קולואידיים וכך לשקיעתם.
תמונה (שיר)
תמונה הוא קטע ווקאליזה שהלחין יצחק קלפטר, עיבד דני סנדרסון וביצעה יעל לוי, ואשר התפרסם ב-1978.
רקע
"תמונה" נכלל באלבום הבכורה של יעל לוי הנושא את שמה, שיצא לאור בשנת 1982. הוא משמש כפתיח של תוכנית הרדיו ארבע אחרי הצהריים המשודרת בגלי צה"ל.
סופיה יודין
סופיה אדה יודין גינגולד (31 באוגוסט 1896 – 24 באפריל 1960) הייתה מנהלת הארכיון והספרייה הציונית בניו יורק והמנהלת הראשונה של ארכיון המדינה.
ביוגרפיה
סופיה יודין נולדה ב-31 באוגוסט 1896 בז'ינקוב שבאוקראינה וב-1901 היגרה עם הוריה לפיטסבורג שבארצות הברית. בגיל 14 החלה להיות פעילה בסניף המקומי של תנועת פועלי ציון. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בשנת 1913 עברה לניו יורק, למדה ספרנות בספרייה הציבורית בעיר והחלה לעבוד בספרייה זו. בשנת 1918 הייתה שותפה בהקמת ארגון מגן דוד אדום בארצות הברית ושימשה כמזכירת הארגון במדינה זו עד שנת 1919.
ב-1921 הגיעה לראשונה לארץ ישראל והייתה שותפה בצוות ההקמה של בית הספרים הלאומי בראשות פרופסור שמואל הוגו ברגמן. לאחר כשנה חזרה לארצות הברית שם נישאה לפנחס גינגולד. באפריל 1925 הזמין אותה ברגמן לשוב לעבודה בבית הספרים הלאומי. יודין תרמה לבית הספרים בהבאת שיטות ספרנות חדשות מארצות הברית והיא שהשפיעה על מעבר הספרייה לשיטת דיואי לצורך מיון וארגון הספרים, אולם לאחר שנתיים בלבד חזרה לארצות הברית במפח נפש עקב חילוקי דעות קשים והרגשתה שצוות הספרייה אינו מעריך את כישוריה המקצועיים.
יודין חזרה לניו יורק ולעבודתה בספרייה הציבורית בעיר והשלימה תואר בחינוך ותואר שני בספרנות באוניברסיטת קולומביה. במקביל המשיכה בפעילות ציונית במסגרת "פיוניר וומן" - ארגון הנשים של פועלי ציון ואף עסקה באיסוף כספים לארגון ההגנה. בשלהי שנות ה-30 יזמה את הקמתם של ספרייה וארכיון מרכזי לכל הארגונים הציוניים באמריקה, ובשנת 1939 נקראה להגשים את חזונה במשרד הציוני בניו יורק ומונתה למנהלת הספרייה והארכיון - תפקיד אותו מילאה עד שנת 1949. בשנת 1944 החלה לערוך את השנתון של התנועה הציונית - "The Palestine year book", תפקיד שהרחיב את קשריה ופרסומה בעולם המקצועי הציוני.
גנזך המדינה והספרייה
לאחר הקמת מדינת ישראל התעורר הצורך בהקמת ארכיון לאומי שיכיל הן את המסמכים שנותרו בארץ מממשלת המנדט הבריטי והן את המסמכים העתידיים שיפיקו משרדי הממשלה ומוסדותיה. בתחילה פעלו ראשי הארכיון הציוני המרכזי, ד"ר גאורג הרליץ וד"ר אלכסנדר ביין, להכרזה על הארכיון הציוני כארכיון לאומי, אולם דוד בן-גוריון החליט להזמין את יודין להגיע לארץ ולהקים ארכיון וספרייה חדשים שישרתו את הממשלה. מינויה של יודין לתפקיד זה התקבל בהפתעה בקרב עובדי הארכיונים בארץ וסימן, בין השאר, את רצונה של הממשלה בראש בראשונה בספרייה מקצועית המיועדת לנבחרי הציבור ועובדי הממשלה ובצידה ארכיון שנועד אף הוא להתמקד בצרכים פנימיים.
בתקופתה של יודין הונח המסד לעבודת ארכיון המדינה בשנים הבאות. יודין שכנעה את הממשלה להפקיד בארכיון כל פרסום רשמי (בתחילה חשבו שפרסומים אלו יופקדו בארכיון הציוני) והגיעה להסכם דומה עם ממשלת ארצות הברית. בנוסף, ניסחה הצעה ראשונה לחוק הארכיונים ופעלה להקים מועצה של כלל הארכיונים במדינת ישראל, שאכן הוקמה עם קבלת חוק הארכיונים בשנת 1955.
באוגוסט 1956 הצביעה מועצת הארכיונים העליונה לראשונה על מיניו של "גנז המדינה" ובחרה לתפקיד את אלכסדר ביין, מנהל הארכיון הציוני. יודין התפטרה מתפקידה כמנהלת הארכיון במרץ 1957.
West Ten
West Ten (בעברית: מערב עשר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר והראפר איי ג'יי טרייסי, ביחד עם הזמרת-יוצרת הבריטית מייבל, מתוך אלבום הבכורה שלה, High Expectations. השיר יצא לאור ב-2 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים איי ג'יי טרייסי, כסינגל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
שומרן
שׁוֹמְרַן דַּפִּים או בקיצור שומרן (ידוע גם בתור שמרדף כשם גנרי, מגן דף, ניילונית או שקית תיוק) שקית פלסטיק שקופה ודקה המשמשת לאחסון מספר מועט של מסמכים, בדרך כלל בגודל של דף A4. בצד השומרן חורים המאפשרים את אחסונו בתוך קלסר.
West Ten
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איי ג'יי טרייסי, פרד אגיין, קמיל פרסל, מייבל וטייק א דייטריפ והופק על ידי פרד וטייק א דייטריפ גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הכסף, על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים במדינה. השיר הוא שיר בסגנון ה-UK גראז'.
שומרן
השימוש העיקרי בו הוא משרדי ומטרתו היא הגנה על תוכנו מפני לכלוך או קימוט.
West Ten
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-32 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דויד ביסבל ב-2 ביולי 2020, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות.
שומרן
המונח שומרן דפים אושר באקדמיה בשנת תשס"ו (2006), בהשראת מונחים אחרים במשקל פועלן המציינים אמצעים לשמירת ניירות ולתיוקם: חוֹבְקָן, כּוֹרְכָן, עוֹטְפָן, סוֹדְרָן ועוֹקְדָן (קלסר).
אריק לארסון
אריק קליאון לארסון (באנגלית: Eric Cleon Larson; 3 בספטמבר 1905 – 25 באוקטובר 1988) היה אנימטור אמריקאי שעבד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אשר מוכר כאחד מתשעת הזקנים של דיסני. החל משנת 1973 הוא התחיל להכשיר אנימטורים לאולפנים, כאשר רובם הפכו למובילים בתחום ההנפשה.
ביוגרפיה
לארסון נולד בשנת 1905 בעיירת קליבלנד שביוטה, כאשר הוריו הם מהגרים מדנמרק. הוא למד באוניברסיטת יוטה, והחל לעבוד באולפני ההנפשה של וולט דיסני בשנת 1933, כאשר הוא הנפיש סצנות מתוך הסרטים "הצב והארנב", "שלגיה ושבעת הגמדים", "ציידי הלווייתנים", "פינוקיו", "פנטסיה", "במבי", "שלושת הקבלרוס", "הבה לי מוזיקה", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "פיטר פן", "היפהפייה והיחפן", "היפהפייה הנרדמת", "על כלבים וגנבים", "החרב באבן", "ספר הג'ונגל" ו"הרפתקאותיו של פו הדב". כמו כן הוא יצר דמויות בולטות בסרטים "חתולים בצמרת" ו"רובין הוד", ויצר את הכותרות בסרט "הרפתקאות ברנרד וביאנקה" יחד עם מל שו ובארני מאטינסון.
בשנת 1973 לארסון החל להכשיר אנימטורים חדשים לאולפנים, כדי להגדיל את מספר האנימטורים בחברה. אישים רבים שהפכו למובילים בתחום ההנפשה הוכשרו דרכו, ביניהם בראד בירד, דון בלות', כריס באק, טים ברטון, ג'ון לאסיטר והנרי סליק. בשנות ה-80 עבודתו הייתה מינורית, אך הוא שימש כיועץ הנפשה בסרטים "חג שמח מיקי מאוס", "הקדירה השחורה" ו"הרפתקאותיו של סופר בלש".
בשנת 1983 לארסון זכה בפרס וינזור מקיי, ולאחר שלוש שנים, בשנת 1986, הוא עזב את החברה כאשר הוא עבד בה 53 שנים. ב-25 באוקטובר 1988, בגיל 83, לארסון נפטר בלה קניאדה פלינטרידג', כאשר שנה לאחר מכן הוכר כ"אגדת דיסני" יחד עם תשעת הזקנים של דיסני ואב אייוורקס.
אימפולס (להקת מחול)
אימפולס היא להקת מחול ישראלית, אחת מחמש הלהקות הייצוגיות של העיר באר שבע. הלהקה הוקמה באוקטובר 2007 על ידי הכוריאוגרף שלום כהן. הלהקה הוקמה כלהקת מחול המשלבת בתוכה מוטיבים אתניים וג'אז מודרני.
היסטוריה
הלהקה הוקמה כמסגרת ייחודית שלא היו כמותה קודם לכן בעיר באר שבע, במטרה לתת מענה לרקדנים ורקדניות אשר רקדו במהלך חייהם ורצו להמשיך לרקוד באופן מקצועי אך במקביל להתגייס לצבא ולהמשיך ללימודים אקדמאיים.
הלהקה תחת חסות "פרגוד" מ-2010 ועד היום.
אופי הלהקה
הלהקה מתנהלת בחזרות של אחת לשבוע בלבד. חזרות הנמשכות כ-3 שעות וכוללות בתוכן פן טכני של אלמנטים קלאסיים, יסודות מהיוגה, ומגוון רחב של שפה תנועתית שפיתח הכוריאוגרף שלום כהן.
הישגים
להקות המחול אימפולס ופרגוד זכו בשנת 2011: במקום הראשון בתחרות הכוריאוגרפיה בפסטיבל המחול בכרמיאל עם היצרה "ונתנה תוקף".
בשנת 2011 זכו במקום השלישי מתוך כ-60 להקות מחול מכל רחבי הארץ, בריקוד "נוסטלגיה" בתחרות הארצית ע"ש לאה פורת-גור.
בנחמין אמדאו
בנחמין אמדאו (בספרדית: Benjamin Amadeo; נולד ב-22 באפריל 1984) הוא שחקן, זמר ומוזיקאי ארגנטינאי. הוא מוכר בעיקר בשל דמותו בתור תאו גורקי בטלנובלה המצליחה "כמעט מלאכים" (2010-2009).
ביוגרפיה
בנחמין אמאדו נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה. אביו הוא פוליטיקאי, ולו ארבעה אחים גדולים.
קריירה
בנחמין אמדאו התחיל את הקריירה שלו בשנת 2002 בסדרה "1 מיליארדר" שבה שיחק בתפקיד לאוטרו. ב-2003 שיחק בטלנובלה "Son Amores" בתפקיד מתיאס, ב-2005 שיחק באופרת הסבון Una Familia Epecial (משפחה מיוחדת) בתפקיד עמנואל, ב-2006 שיחק בטלנובלה El Refugio (במקלט) בתפקיד בנחמין אלוורז, ב-2007 שיחק בטלנובלה רומיאו ויוליה בתפקיד לאונרדו קפוראלה, ב-2008 שיחק בטלנובלה Amanda O בתפקיד Demeo.
בשנים 2009–2010 שיחק בתפקיד ראשי את תאו גורקי בעונה השלישית והרביעית של סדרת הילדים והנוער "כמעט מלאכים" של המפיקה כריס מורנה.
תסמונת סטיבנס-ג'ונסון
תסמונת סטיבנס-ג'ונסון (באנגלית: Stevens-Johnson syndrome) היא תגובה אלרגית נדירה של העור וללא התערבות עלולה אף לסכן חיים. התגובה האלרגית מתרחשת בעקבות נטילת תרופות כגון פרצטמול (אקמול) וקשורה לתסמונת DRESS.
בנחמין אמדאו
קריירה
בשנת 2011 שיחק תפקיד אורח בטלנובלה "יורשי הנקמה" בתפקיד אורח של אנדרס גוטיירס, בן דוד של מרסדס. באותה שנה שיחק בטלנובלה La Historia De La Primera Vez ("ההיסטוריה של הפעם הראשונה") בתפקיד מרקוס. ובהמשך שיחק בטלנובלה Maltratadas ("מוכה") בתפקיד לוסיו.
תסמונת סטיבנס-ג'ונסון
שכיחות התסמונת באוכלוסייה היא כאחד למיליון מדי שנה (השכיחות עולה בקרב חולי איידס ומגיעה לפי אלף מהאוכלוסייה הכללית). בתסמונת סטיבנס-ג'ונסון נוצרת היפרדות של העור בליווי שלפוחיות עקב נמק תאי השכבה העליונה של העור (האפידרמיס). הנמק מתרחש כתוצאה מתהליכים בתיווכה של המערכת החיסונית. הפסקה מיידית של נטילת התרופה החשודה בגרימת תסמונת סטיבנס-ג'ונסון יכולה להקטין את הסיכון למוות כתוצאה מהתסמונת.
בנחמין אמדאו
קריירה
בשנת 2012 שיחק בטלנובלה Lus Unicos ("הייחודיים") בתפקיד כריסטיאן דרגיאן. בשנת 2013 בשתתף בתוכנית To Cara Me suena בתפקיד אלכס ג'ונס. סיפורים של לב בתפקיד גאסטון Historias de corazon. ב-2014 שיחק בטלנובלה Senores Papis את חוסה פבלו ארגורי. באותה שנה שיחק בטלנובלה Peligro sin codificar בתפקיד הומוריסט. בשנת 2015 שיחק בטלנובלה Elegidos (הנבחר) בתפקיד המושבעים המוזמנים. בשנת 2017 שיחק בסדרה פאני, המאוורר בתפקיד גאספר קמפוס.
חיים אישיים
בין השנים 2010 -2015 ניהל מערכת יחסים עם השחקנית הזמרת לאלי אספוסיטו אותה הכיר על הסט של הטלנובלה "כמעט מלאכים".
מאטה רימאץ
מאטה רימאץ (בקרואטית: Mate Rimac; נהגה: [mǎːte rǐːmats]; נולד ב-12 בפברואר 1988) הוא יזם קרואטי ומייסד יצרנית הרכב רימאק אוטומובילי הידועה בשל פיתוח רימאק נברה המחזיקה בתואר "המכונית המהירה ביותר בעולם" ועוד מכוניות חשמליות הידועות בזכות התאוצה שלהם מ-0 ל-100 קמ"ש. הוא פתח גם את חברת האופניים החשמליות גרייפ אופניים שהיא חברת הייטק ב-eBike. יש המכנים אותו אילון מאסק של קרואטיה.
בגיל 19, רימאץ הפך ב.מ.וו סדרה 3 ישנה משנת 1984 למכונית חשמלית במוסך שלו ששברה כמה שיאי עולם למכוניות חשמליות, לפני שהמשיך לייצור את מכונית העל החשמלית הראשונה שלו, רימאק קונספט 1 בשנת 2011 בגיל 23.
רימאץ גאה להיות קרואטי וכבר דחה בעבר הצעות רבות להעביר את עסקיו למחוץ לקרואטיה, וקבע כי מטרתו היא להביא את יצרני הרכב לקרואטיה. המגזין האמריקאי "Motor Trend" דירג את רימאץ במקום התשיעי ברשימת האנשים הגדולים ביותר בתעשיית הרכב. המגזין האמריקאי "פורבס" הכתיר את רימאץ לאחד מ-30 היזמים הטובים בעולם מתחת לגיל 30, בשנת 2017. רימאץ נבחר ליזם השנה בקרואטיה לשנת 2017 על ידי "EY Hrvatska".
ביוגרפיה
רימאץ נולד בליבנו שבבוסניה והרצגובינה בשנת 1988 לזדנקה ואיוון רימאץ. עם פרוץ מלחמת יוגוסלביה בשנת 1991 מקום הולדתו נפגע ומשפחתו החליטה לעבור לפרנקפורט שבגרמניה כשהיה בן 3. רימאץ התגורר בגרמניה עד לשנת 2000 אז החליטה משפחתו לעבור לסמובור שבמחוז זאגרב שבקרואטיה, שם הקים אביו חברת נדל"ן.
בתחילת חייו, היה ידוע מאטה כממציא. רימאץ, שעבר מגרמניה לקרואטיה, הודה שהיה לו קשה להסתגל חברתית ולבית הספר החדש. הציקו לו מפני שהיה לו מבטא בוסני והוא לא ידע קרואטית טוב. עם זאת, רימאץ היה חובב מכוניות וטכנולוגיה ועבד במוסך של הוריו על פרויקטים משלו. במהלך התיכון, הפרופסור של רימאץ ומאוחר יותר המנטור שלו, איוון ולאיניץ', שכנע אותו להשתתף בתחרות מקומית לאלקטרוניקה. לרימאץ לא היו תקוות גדולות לזכות בפרס או לנצח במקום הראשון מכיוון שהוא לא היה "המוכשר" בבית הספר, אך בכל זאת, הוא זכה במקום הראשון. לאחר מכן, מאטה התחרה ברמה הלאומית, וגם שם הגיע למקום הראשון, מה שהוביל אותו לייצג את קרואטיה בתחרויות עולמיות לאלקטרוניקה וחדשנות.
בשנת 2005, בנה רימאץ מכשיר שהחליף את המקלדת והעכבר של המחשב בכפפה, שאותה כינה iGlove. זמן קצר לאחר מכן, הוא המציא מערכת מראות אחורית למניעת "שטח מת" בעת נהיגה ברכב, הנקראת מערכת מראה פעילה, שזכתה בפרס ביריד הסחר הבינלאומי IENA לשנת 2006 בנירנברג שבגרמניה. בגיל 17 הגיש רימאץ בקשה לשני פטנטים בינלאומיים על המצאותיו. רימאץ זכה בפרסים רבים בתחרויות בינלאומיות לאלקטרוניקה וחדשנות. הוא למד באוניברסיטת VERN למדע יישומי משנת 2007. הוא קיבל תואר ראשון בניהול יזמות בשנת 2010.
רימאץ הודה מאוחר יותר כי אלמלא הפרופסור שלו בתיכון, איוון ולאיניץ', שדחף אותו להתחרות בתחרויות אלקטרוניקה וחדשנות, ייתכן שהוא מעולם לא היה מייסד חברה מכיוון שההצלחות המוקדמות לימדו אותו איך לבנות משהו ולהיות בעל ביטחון עצמי.
לאחר שדרוגים רבים, ובסך הכל שבע פעמים שבהן כל מרכיבי המפתח של המכונית הוחלפו בפיתוחים החדשים של רימאץ, המכונית הפכה למהירה יותר, ניצחה במרוצים וזכתה לתשומת לב. עד מהרה הוא הפנה את תשומת הלב ליתרון של מכונית חשמלית ואל כישוריו כמהנדס, בנוסף לקביעת מספר שיאי גינס ו-FIA בעולם. בספטמבר 2009 כשהיה רימאץ בן 21 הקים את רימאק אוטומובילי.
רימאק אוטומובילי
בעוד שרימאק אוטומובילי הוקמה בשנת 2009 לא היו בה ממש עובדים עד לשנת 2011.
בשנת 2010 פגש רימאץ את אדריאנו מודרי שהיה מעצב בג'נרל מוטורס באותה תקופה. רימאץ הציע למודרי לפתח מכונית-על חשמלית יחדיו. הם הסכימו להתחיל לעבוד על מכונית קונספט בתור ניסוי. רימאץ היה סטודנט באוניברסיטה ומודרי עבד בג'נרל מוטורס ולכן הם עבדו על התוכנית בלילות ובסופיי שבוע, רימאץ על הפרטים הטכניים ומודרי על העיצוב.
עד סוף 2010, היו להם עיבודים ראשונים, מושגים טכניים ומפרטי יעד. באותו זמן, רימאץ קיבל סיקור תקשורתי בזכות המרת הב.מ.וו שלו שניצחה במרוצים שונים. בעקבות הסיקור התקשורתי פנה אליו אדם קרואטי שעבד עבור משפחת מלוכה מזרח-תיכונית שביקש מרימאץ חומר על רכב הקונספט עליו עבדו. רימאץ ומודרי הכינו חוברת עם העיבודים והמפרט הטכני של המכונית הקונספט. לאחר זמן קצר קיבל רימאץ שיחה שמשפחת המלוכה מעוניינת ברכישת שני רכבים. מכיוון שלרימאץ, באותה תקופה, לא הייתה חברה אמיתית עם עובדים או משאבים אחרים, הוא השיב ללקוחות הפוטנציאליים שהוא לא יכול לבנות את המכונית. לאחר מכן הציעו הלקוחות להשקיע במאמציו של רימאץ בכדי לאפשר לו לבנות את המכונית. רימאק החלה לעבוד על התוכנית וקיבלה הצעה ממשקיעים זמן קצר לאחר מכן. לאחר שקיבל את התשלום הראשון של ההשקעה, שכנע רימאץ קומץ אנשים להצטרף לחברה שלו כעובדים הראשונים. עם זאת, לאחר זמן מה, המשקיעים לא כיבדו את ההסכמים והציבו אולטימטום – להעביר את החברה למזרח התיכון או שהם יפסיקו את המימון.
רימאץ התקשה לשלם משכורות ושכר דירה בזמן שניסה לבנות את אב הטיפוס הראשון של רימאק, הרימאק קונספט 1 עם צוות לא מנוסה. עם זאת, החליט רימאץ שלא להעביר את עסקיו אל מחוץ למדינה. לימים, ולאחר שהחברה השתקמה הוא אמר כי "זה היה הדבר הטוב ביותר שעשיתי אי פעם", שכן מהלך זה אפשר לו להחזיק בחברה בקרואטיה. רימאץ החל להציע את החברה שלו כקבלן חיצוני ליצרני רכב אחרים בכדי להרוויח כסף בכך שיספק וייצר ליצרני רכב אחרים מערכות הנעה וסיוע טכנולוגי, תוך ניסיון לשמור על פיתוח המכונית. רימאק החלה לעבוד עבור חברות רכב אחרות כדי לפתח סוללות, מערכות הנעה חשמלית או כלי רכב מלאים כאמצעי הישרדות, ובמקביל, בנתה מכוניות-על משלה וניסתה למצוא משקיעים שיממנו את הבאת המכוניות שלהם לשוק.
רימאץ תמיד רצה להראות שאפשר להקים חברת רכב ולפתח ולייצר מכונית בקרואטיה. כשהקים את החברה כאדם בן 21, לא היה לו ניסיון בתחום הרכב והיה מקרואטיה, מדינה עם מעט תעשיית רכב. הוא ביקש עזרה מהאוניברסיטה להנדסת מכונות בזאגרב בפיתוח המכונית, אך אחד הפרופסורים שם אמר לו שאי אפשר לבנות מכונית בקרואטיה ושהוא צריך לוותר.
רימאק הציגה את הדגם הראשון שלהם, רימאק קונספט 1, בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 2011. תוכנן ייצר של 88 יחידות אך לאחר מכן יוצרו רק 8 יחידות וכולן נמכרו. אדריאנו מודרי עובד עם רימאץ מאז והוא מנהל העיצוב של רימאק כיום.
לאחר שנים שבהן הוכיחה כי היא יכולה לפתח מכוניות, משכה בסופו של דבר רימאק השקעות משמעותיות מחברות כמו פורשה, יונדאי וקיה.
בשנת 2018 הציגה את מכונית הקונספט, רימאק C טו שברבות הימים הפכה לרימאק נברה. כיום החברה מוכרת בעולם ומייצרת רכיבים למכוניות חשמליות ליצרני רכב רבים.
מטה החברה ממקום בזאגרב שבקרואטיה והיא מעסיקה כיום למעלה מ-900 עובדים.
ביולי 2021 הקים מאטה ביחד עם פורשה ובוגאטי את קבוצת בוגאטי-רימאק, הקבוצה שולטת בבוגאטי ועד סוף העשור היא תהפוך אותה לחשמלית.
באוגוסט 2021 הודיעה מאטה רימאץ כי בשנת 2024 תציג בוגאטי מכונית חדשה עם פיתוח של בוגאטי ורימאק יחד, הוא לא ציין האם המכונית תהיה חשמלית.
גרייפ אופניים
בשנת 2015 ייסד רימאץ את גרייפ אופניים (Greyp Bikes), חברה אחות של רימאק אוטומובילי במטרה לייצר אופניים חשמליים בעלי ביצועים גבוהים שבהם הוא "מתכוון לשנות את העולם".
בריו חקשור
בר יוחאי (בריו) חקשור (נולד ב-20 באוקטובר 1989) הוא זמר, מלחין ויוצר במוזיקה הישראלית.
ביוגרפיה
חקשור נולד בנתניה בשנת 1989. בוגר ישיבת תורה ודעת בניו יורק ולימודי תיאוריה מוזיקלית ביחידה ללימודי חוץ של בית ספר רימון. לאחר מכן חזר לארץ ושירת תקופה כזמר בלהקת הרבנות הצבאית. הוא החל את דרכו המוזיקלית בשנות ה-2000, כאשר הלחין את השיר "ברשות מורי ורבותי" לזמר החסידי יעקב שוואקי, שאף פתח איתו את המופע הראשון שלו באמפי קיסריה, בשנת 2008.
בשנת 2010 חידש ניגון חב"ד שהתפרסם בבתי חב"ד בעולם, ואף הוזמן במיוחד לשיר את השיר ב-770 בניו יורק.
בשנת 2011 הוציא את אלבום הבכורה שלו "שיר ושבחה", שמתוכו התפרסמו הלהיטים "ברחמים" ו"אור הלבנה", שהוכתר בynet כאחד משירי השנה הגדולים לשנת 2010 במוזיקה היהודית.
בקיץ 2012 השתתף בפרויקט שירי שבת של חברת קוקה-קולה.
לקראת הימים נוראים של 2013 הוציא את האלבום "אנעים זמירות", בו הוא מחדש שירים שאהב.
שירו "נפלה עטרת ראשנו", התפרסם בהלווית מרן הרב עובדיה יוסף.
בשנת 2014 הוציא את אלבומו השלישי, "בריו 2", בו שיתף פעולה עם הנחמנים מחסידות ברסלב.
בקיץ 2018 השתתף במחזמר היהודי בבנייני האומה מול עשרות אלפי אנשים. לקראת החגים הופיע לצד להקת "מיתרים" באוסטרליה, סינגפור, אפריקה, תאילנד והפיליפינים.
בשנת 2019 הוציא את שיר האהבה הראשון שלו "את הנשמה שלי", בעיבודו של יעקב למאי. השיר הגיע תוך כמה ימים למעל 100,000 צפיות ביוטיוב.
בזמן מגפת הקורונה בשנת 2020, שיתף פעולה עם אשת העסקים פנינה רוזנבלום בשיר שכתבה על המצב והפך לוויראלי ברשת כאשר הופיע איתה בערוץ 12. לקראת פסח באותה השנה הוציא את הסינגל הראשון מהאלבום "כמה כוח יש ביננו", כאשר בקליפ מככבת אשתו ספיר. לרגל יום העצמאות הזמר רגב הוד חידש את הלהיט שלו ״לא נפסיק את השמחה״.
ֿבחנוכה 2020 הוציא את האלבום המוזיקלי ״מכוון את הלב״ שהוציא אותו רק לרשת.
בזמן מבצע שומר החומות בשנת 2021, שיתף פעולה עם פנינה רוזנבלום בשיר שכתבה על המצב, השיר הפך לויראלי ברשת ואף זכה לחיקוי בארץ נהדרת.
לקראת יום הולדתו בסוכות 2021 הוציא את אלבומו החמישי "להחזיר עטרה ליושנה", הכולל שירי אמונה.
באביב 2022 אחרי מקרה אישי שעבר שחרר סינגל חדש שנקרא ״כשהכל יסתדר״ בעיבודו של תמיר צור.
לרגל יום הזיכרון הקליט שיר שנקרא ״חייל גיבור שלי״, שנכתב לזכרם של החיילים בעיבודו של דודו קומה.
קישורים חיצוניים
https://www.israelhayom.co.il/cultu *
סטיבן הנדרי
סטיבן גורדון הנדרי (באנגלית: Stephen Gordon Hendry; נולד ב-13 בינואר 1969) הוא שחקן סנוקר מקצועני סקוטי. הנדרי זכה שבע פעמים באליפות העולם בסנוקר ודורג במקום הראשון בעולם במשך תשע עונות, שיאים שטרם נשברו בסנוקר המודרני עד היום. שליטתו בעולם הסנוקר בשנות ה-90 הייתה כמעט ומוחלטת. נחשב לאחד משחקני הסנוקר הטובים והמצליחים ביותר בכל הזמנים.
קריירה
כבר בצעירותו נחשב הנדרי לילד פלא. הוא הופיע לראשונה בטלוויזיה בשנת 1983 בטורניר "ג'וניור פּוּט בלאק" בגיל 14. בשנת 1985, בגיל 15, זכה בפעם השנייה ברציפות באליפות סקוטלנד לחובבים. בעונת 1985/1986, בגיל 16, החל לשחק סנוקר מקצועני בסבב העולמי. בשנת 1989, זכה הנדרי לראשונה בטורניר המאסטרס ובאליפות בריטניה. בשנת 1990, בגיל 21 ו-106 ימים, זכה הנדרי באליפות העולם בסנוקר בפעם הראשונה, לאחר שניצח בגמר את ג'ימי וייט האנגלי בתוצאה 12–18, ובכך היה לאלוף העולם בסנוקר הצעיר ביותר בהיסטוריית המשחק, ולשחקן הסנוקר הצעיר ביותר בהיסטוריית המשחק שהשלים זכייה בכל שלושת טורנירי הכתר המשולש, שיאים שלא נשברו עד היום.
לאחר זכייתו הראשונה באליפות העולם, עונת 1990/1991 הייתה מרשימה במיוחד עבור הנדרי, בכך שזכה בחמישה טורנירי דירוג בעונה אחת. במשך עשרה חודשים תמימים נותר הנדרי בלתי מנוצח. בשנות התשעים שליטתו בעולם הסנוקר הייתה מוחלטת. מעונת 1990/1991 עד עונת 1997/1998, דורג הנדרי במקום הראשון בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי במשך שיא של שמונה עונות רצופות. בשנת 1999 זכה הנדרי באליפות העולם בסנוקר בפעם השביעית והאחרונה. בעונת 2006/2007 שב הנדרי למקום הראשון בעולם, בפעם התשיעית והאחרונה בקריירה שלו.
הנדרי זכה ב-79 תארים מקצועניים (36 תוארי דירוג, 39 תארים ללא דירוג, ו-4 תארים קבוצתיים), בהם 18 זכיות בתוארי "הכתר המשולש" (שלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר: שיא מספר הזכיות בתקופה המודרנית של שבע זכיות באליפות העולם, חמש זכיות באליפות בריטניה, ושש זכיות בטורניר המאסטרס), והוא שני רק לשיאו של רוני או'סאליבן, המחזיק ב-21 תארים של הכתר המשולש.
הנדרי הוא שחקן הסנוקר היחיד בהיסטוריית המשחק שזכה פעמיים ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע הישג זה בעונות 1989/1990 ו-1995/1996.
הנדרי ביצע 776 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, וכן השלים 11 רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות.
בעונת 2011/2012, כשהוא מדורג במקום ה-19 בדירוג העולמי, בגיל 43, לאחר שהובס 2–13 על ידי סטיבן מגווייר בשלב רבע הגמר של אליפות העולם בסנוקר לשנת 2012, הודיע הנדרי על פרישתו מסנוקר תחרותי.
בעונת 2020/2021, חזר לשחק סנוקר מקצועני לאחר תשע שנות פרישה, כשהתחרה באליפות גיברלטר הפתוחה לשנת 2021, וכיום הוא שחקן פעיל אך משתתף בסבב העולמי בתדירות נמוכה יותר.
נכון למאי 2023, מדורג הנדרי במקום ה-128 בדירוג שחקני הסנוקר העולמי.
סגנון משחק
הנדרי נחשב על ידי רבים לשחקן הסנוקר הגדול בהיסטוריית המשחק, לא רק בשל הישגיו, אלא גם בשל היותו פורץ דרך בסגנון המשחק ההתקפי, כשלמעשה היה הראשון שהשתמש כטקטיקה בהטבעת הכדור הכחול לפיזור הכדורים האדומים ול"פתיחת" השולחן להשלמת רצפים גבוהים. טקטיקה זו היא חלק מרכזי במשחק המודרני, ומיושמת באופן גורף על ידי כלל השחקנים בסבב המקצועני היום. בשל משחקו האגרסיבי, יכולתו בהטבעות כדורים ארוכי טווח, דיוק בהטבעות כדורים לכיסי האמצע, משחק הגנה משובח, שליטה מדויקת להפליא בכדור הלבן, יכולת שמירה על קור רוח במצבי לחץ, והתשת היריב באמצעות משחק שקול ומדוד, השיג הנדרי דומיננטיות מוחלטת בענף בשנות ה-90.
בשל שמירתו בזמן התמודדויות על ארשת פנים רצינית נטולת רגש ויכולתו לבצע מהלכי סנוקר מרשימים תחת לחץ, כונה הנדרי בפי הפרשנים "The Ice Man" (איש הקרח).
שיאים
הנדרי נחשב לאחד משחקני הסנוקר הטובים ביותר בכל הזמנים. הוא החזיק שיאים רבים בענף, ובהם: (World Professional Billiards and Snooker Association)