cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברנרדה ברונוביץ'
קריירה
ב-11 בדצמבר 2010, ברונוביץ' התמודדה בקדם השווייצרי לאירוויזיון 2011, עם השיר "Confidence". היא זכתה במקום השני עם 13.36 אחוזי הצבעה, ולא זכתה לייצג את שווייץ בתחרות. בין השנים 2014–2017, ברונוביץ' הוציאה מספר שירים בשפה הקרואטית דוגמת "Gdje da" ו-"Ti i ja". בשנת 2018, ברונוביץ' השתתפה בעונה השמינית של "The Voice גרמניה", שם הודחה בשלב חצי הגמר. בשנת 2019, השתתפה בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2019, עם השיר "I Believe in True Love", וזכתה במקום השישי עם תשע נקודות.ב-13 בפברואר 2021, ברונוביץ' השתתפה בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2021 עם השיר "Colors". אף על פי שהייתה מועמדת פוטנציאלית לזכייה, היא הגיעה במקום השביעי עם 99 נקודות.
ג'יימס פריי
ביוגרפיה
לפני שפריי התחיל בקריירת הכתיבה שלו, הוא עסק במספר עבודות באזור שיקגו במהלך לימודיו במכון לאמנות של שיקגו. לאחר מכן הוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם עבד כתסריטאי, במאי ומפיק. באביב 1996 פריי התחיל לכתוב את "מיליון רסיסים קטנים" – ספר אוטוביוגרפי על תהליך הגמילה מסמים ואלכוהול שעבר במרכז גמילה במינסוטה.
פריי כתב את התסריט לסרטים "נשיקה בין חברים" ו"Sugar: The Fall of the West" שניהם יצאו לאקרנים בשנת 1998, את האחרון הוא גם ביים.
באפריל 2003 יצא לאור ספרו "מיליון רסיסים קטנים". הספר הוכתר על ידי אמזון לספר האהוב של השנה. הניו יורקר הילל את הספר כ"תיאור מטורף ומחשמל של החוויה".
במהלך 2004 כתב פריי את הספר "חברי לנארד" שממשיך בנקודה בה "מיליון רסיסים קטנים" מסתיים, ומתמקד ביחסי האב-בן של פריי וחברו לנארד שאותו הכיר במרכז הגמילה. הספר יצא לאור ביוני 2005, והפך לרב-מכר. עורכי אמזון העניקו לו את המקום החמישי ברשימת הספרים האהובים של השנה.
במהלך 2007 כתב פריי את "בוקר בהיר וצח" שיצא לאור במאי 2008. ספריו של פריי תורגמו ל-31 שפות.
פריי לקח חלק בכתיבת סדרת "בני לוריאן" שספרה הראשון יצא באנגלית ב-2010 תחת השם הבדוי "פיטקוס לור" ותורגמה לעברית בהוצאת כנרת.
ספקות ראשונים בתקשורת
ב 8 בינואר 2006, אתר האינטרנט "האקדח המעשן" (The Smoking Gun) פרסם כתבה בשם "מליון שקרים קטנים: חשיפת התמכרותו הבדויה של ג'יימס פריי", שטען שפריי בדה חלקים נכבדים מספרו, כולל מידע על התיקים הפליליים שלו. אחד האירועים שנבדק באופן ספציפי הוא תאונת מכונית-רכבת שמתוארת בספר, שאירעה ב 1986 בסנט-ג'וזף, מישיגן. האתר טען כי פריי מעולם לא נעצר במקרה זה, והגזים משמעותית בתיאור נסיבות מעצר אחר שלו, כאשר – על פי התיאור בספר – פגע ברכבו בשוטר בעת שהיה מסומם מקראק, מה שהוביל לתגרה אלימה עם מספר שוטרים ופסק דין של 87 יום בכלא. דו"ח המשטרה שהוצג בכתבה מראה כי פריי שוחרר לאחר כ 5 שעות במעצר, לאחר שהפקיד ערבות של כמה מאות דולרים ואישום במספר סעיפים מינוריים. השוטר שעצר את פריי, כך נטען בכתבה, זוכר אותו כמנומס ומשתף פעולה.
בתחילה גיבו המוציאים לאור של הספר את פריי, אך לאחר שהתבררו העובדות שינו את עמדתם. הם פרסמו הצהרה: "כאשר הופיעה הכתבה ב"אקדח המעשן" תגובתנו הראשונית, בעוד אנו לומדים את העובדות, הייתה לתמוך בסופר. אך לאחר ששאלנו אותו לגבי הטענות שמעלה הכתבה נוכחנו בצער שמספר עובדות שונו ואירועים קושטו". כתוצאה מכך, החליטו בהוצאות לכלול הקדמה ובה הבהרה מאת פריי בהדפסות הבאות של הספר.
כבר ב 2003, תשאל העיתון Minneapolis Star Tribune את פריי לגבי טענות דומות. פריי ענה "מעולם לא הכחשתי שהשמטתי פרטים קטנים". בראיון אחר במאי 2003, טען פריי שהמו"ל בדק את העובדות המופיעות בספר. הוא הצהיר "הפרטים היחידים ששיניתי הם כאלו הנוגעים לאנשים אחרים ויכולים לגלות את זהותם. מעבר לכך, הכל אמת".
ב 11 בינואר 2006 הופיע פריי עם אימו בתוכניתו של לארי קינג ב-CNN. הוא הגן על עבודתו וטען שכל כותבי הזכרונות משנים פרטים משיקולים ספרותיים. פריי הצביע בעקביות לאמיתות הפרטים לגבי היקף ואופי ההתמכרות שלו, שהיוו את הנקודה המרכזית בעבודתו. אופרה וינפרי הצטרפה בסוף התוכנית והגנה על עיקרו של הסיפור ועל ההשראה שסיפק לצופים, אך אמרה כי סמכה על המו"ל שיבדוק את אמיתות הסיפור.
ב-13 בינואר 2006 פורסם כי כל ההדפסות הבאות של "מליון רסיסים קטנים" יכילו תוספת מהמחבר עם התייחסות לטענות לגבי התוכן.
עימות חי עם אופרה וינפרי
כאשר טענות נוספות נגד אמיתות האירועים שבספר המשיכו לצוץ, אופרה וינפרי הזמינה את פריי לתוכניתה. היא רצתה לשמוע ממנו ישירות האם הוא שיקר לה (ולצופים) או רק "קישט" מספר פרטים, כפי שאמר ללארי קינג. פריי הודה בחלק מהטענות נגדו. הוא אמר כי "האקדח המעשן" צדק כשדיווח שהוא שהה במעצר מספר שעות, ולא 87 יום, כפי שכתב בספר.
ווינפרי צרפה לשיחה את נאן טלזי, המוציאה לאור של הספר, להגן על החלטתה לסווג את הספר כ"זכרונות". טלזי הודתה כי היא לא עשתה דבר כדי לבדוק את מהימנות הספר, למרות שנציגיה אישרו בהודעה לווינפרי כי הסיפור איננו בדוי, ומתאר את "האמת האכזרית".
דייוויד קאר מהניו יורק טיימס כתב כי "שניהם, מר פריי וגברת טלזי, נשברו לשניים כענפים יבשים". "אופרה חיסלה את פריי", הכריז לארי קינג. מורין דוד, בעלת טור ב"ניו יורק טיימס" כתבה: "זו הקלה גדולה, אחרי שנים של הידרדרות לאומית לשקרים ללא נשיאה בתוצאות, למחטפים מהירים ורווחים מהירים, ... לראות את "מלכת האמפתיה" (עורך – אופרה וינפרי) דורשת בקור ממישהו לקבל אחריות לשקריו".
ב 27 בינואר 2006 פרסמו הודעה בעקבות הסערה. הם ציינו כי הדפסות נוספות של הספר ילוו בהסבר מהמו"ל ומפריי עצמו, בנוסף לציון בולט על כריכת הספר ובאתר האינטרנט שלו. עוד אמרו כי הדפסות נוספות של הספר יעוכבו עד לביצוע שינויים אלו, ודפי תוספות ישלחו אל המשווקים לצירוף לספרים שכבר על המדפים.
לאחר הסערה
ב-31 בינואר 2006 פורסם כי הסוכנת הספרותית של פריי, קאסי אבשבסקי, החליטה להפסיק את עבודתה איתו בשל בעיה של אמון. בראיון אמרה אבשבסקי "מעולם לא ראיתי סערה תקשורתית כזו סביב ספר". למרות שלא תייצג אותו יותר, כשנשאלה על עתידו של פריי כסופר היא אמרה "אני עדיין מאמינה שהוא כותב מוכשר מאוד, וחושדת שעוד לא שמענו את המילה האחרונה של ג'יימס פריי".
ב-1 בפברואר 2006 פרסמה ההוצאה לאור את ה"הערות לקורא", שבהמשך הודפס עם הספר. בהערות, פריי מתנצל על כך שבדה חלקים מהספר ועל כך שהציג את עצמו "קשוח, אמיץ ואגרסיבי יותר ממה שבאמת הייתי, ועודני", והוסיף: "אנשים מתמודדים עם מצוקות בהרבה דרכים שונות, דרכים שהן אישיות ביותר... הטעות שלי... היא לכתוב על מישהו שבראתי בראשי כדי לעזור לי להתמודד, ולא על האדם שעבר את החוויות הללו." פריי גם מודה שהיו לו שיקולים ספרותיים לבדיות: "רציתי שבסיפור יהיו עליות ומורדות, תמורות דרמטיות ומתח כמו בכל סיפור גדול". הוא גם טוען כי למספר יש את הזכות להסתמך על זכרונו הסובייקטיבי, ולא רק על מסמכים ועובדות, בכתיבה אוטוביוגרפית.
ב 24 בפברואר 2006 פורסם כי הוצאת הספרים ריברהד ביטלה חוזה במליונים לכתיבת שני ספרים עם פריי. ריברהד היא זו שהוציאה לאור את ספרו השני של פריי, "חברי לנארד".
ב 12 בספטמבר 2006 הגיע פריי לפשרה עם המו"ל של "מיליון רסיסים קטנים". לפי הפשרה, כל קורא שחש מרומה או נפגע מכך שהסיפור איננו אותנטי לחלוטין יוכל לקבל החזר על רכישת הספר. כדי לקבל את ההחזר היה על הקונים לספק הוכחת קניה, חלקים מהספר ולחתום על הצהרה בשבועה לפיה קנו את הספר מתוך הנחה שמדובר בסיפור אמיתי.
ב 28 ביולי 2007 בכינוס ספרותי בטקסס, תקפה נאן טלזי את אופרה וינפרי בשל היותה "מרשעת ואנוכית", בעלת גישה צדקנית ו"חסרת נימוס באופן קיצוני" במהלך העימות ביניהם. טלזי סיפרה שהיא ופריי הוטעו כשנאמר להם שבתוכנית יתקיים פאנל בנושא "האמת באמריקה". רק דקות ספורות לפני תחילת התוכנית נאמר להם שהנושא שונה ל"מחלוקת סביב ג'יימס פריי". לדבריה של טלזי, מיד בסוף התוכנית אמרה ווינפרי לפריי "אני יודעת שזה היה קשוח, אבל זה רק ביזנס". טלזי טענה כי היה על אופרה להתנצל בתוכנית. היא לא ראתה מקום להצטער על פרסום הספר, וטענה כי הוא בעל ערך עצום למי שמתמודד עם בעיות התמכרות אצל אדם אהוב.
תביעה ופשרה
ב-2 בנובמבר 2007 פרסם ה"אסושיאייטד פרס" כתבה על הפסיקה לטובת קוראים שהרגישו מרומים מהספר, שיאפשר להם לקבל את כספם בחזרה. למרות שבית ההוצאה לאור הקציב 2.35 מיליון דולר לפיצויים, התקבלו רק 1,729 בקשות להחזר. גם לאחר שהתנאים לקבלת ההחזר הורחבו, הגיע סך ההחזרים ל-27,348$ בלבד. 1.3 מיליון דולר הוקצו להוצאות משפט, פרסום ההסדר לקונים ולצדקה לשלושה ארגוני צדקה.
עבודה נוכחית
בדצמבר 2008 סיפר פריי שהוא עובד על קווי המתאר לספר חדש, שניתן לתארו כ"הספר האחרון בתנ"ך", ושמו "הארה" (Illumination). הוא יספר על ישו החוזר לחיים בניו יורק סיטי, חי בין הזונות והטירוף של העיר.
מרדכי רביד
מרדכי (מוטי) רביד (נולד ב-1938) הוא רופא ישראלי, פרופסור אמריטוס לרפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. משמש כפרשן לענייני בריאות ב"ידיעות אחרונות". בין השנים 2004-2020 שימש כמנהל הרפואי של המרכז הרפואי מעיני הישועה.
ביוגרפיה
רביד נולד בביאליסטוק שבפולין ב-1938, בן לאסתר ומשה רדזינסקי. את תקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אירופה חווה בגטו לבוב, במחנה הריכוז ינובסקה ובמילוט מתמיד באזורים שונים בדרום פולין, ובין היתר קפץ עם אביו מהרכבת בדרך למחנה ההשמדה אושוויץ וכך נצלו. עלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1947, והמשפחה השתקעה ברעננה, שם הייתה להם נחלה שרכשו בשנות ה-30. למד בבית הספר היסודי "מגד" ברעננה (כיתות ה' עד ח') ולאחר מכן בתיכון עירוני א' בתל אביב. בצה"ל שירת בחטיבה 35 (הצנחנים) והיה רופא החטיבה.
למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים ובהדסה. הוא התמחה ברפואה פנימית בבית החולים שיבא. רביד היה מורה המחזור הראשון של הסטודנטים מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שהגיעו להתנסות קלינית בבית החולים שיבא (אז תל השומר). רביד העמיד דורות של רופאים אשר עשרות מהם משמשים מנהלים בבתי החולים בישראל, מורים וחוקרים. במקביל עסק במחקר של קדחת ים תיכונית משפחתית (יחד עם פרופ' יגאל קדר), והיה הראשון אשר הוכיח כי טיפול בתרופה כולכיצין עשוי למנוע את הסיבוך העיקרי של מחלה זו, הצטברות חלבון (עמילואיד) בכליות ובאיברים אחרים הגורם לאי ספיקת כליות ולמוות.
בין השנים 1972 ל-1974 שימש כמנהל בית החולים רבקה זיו בצפת. זמן קצר לאחר השלמת בניית בית החולים פרצה מלחמת יום הכיפורים. בית החולים היה, בתחילת המלחמה, המוקד הרפואי הקדמי ביותר וקלט את כל פצועי הקרבות ברמת הגולן. בסך הכל טופלו במהלך המלחמה כ-2,700 פצועים, כאשר רביד מנהל את הפינוי והטיפול בפצועים ובו זמנית את בית החולים הנמצא בשלבי הרצה. ביום הרביעי למלחמה נודע לרביד כי אחיו הצעיר נהרג בקרב בסיני, ליד תעלת סואץ. רק במוצאי השבת, בעת ההודעה הראשונה למשפחות ששכלו את בניהן נסע רביד למספר שעות לחלוק את האבל עם הוריו ברעננה ומיד חזר לצפת להמשך המלחמה.
בין השנים 1974 ל-1978 שימש כמנהל בית החולים הממשלתי ביפו (לימים, בית החולים וולפסון). עם סיום בניית בית החולים, המעבר לבניין החדש וההרצה, ביקש לסיים את פרק ניהול בתי החולים ולחזור לרפואה ולאקדמיה.
בין השנים 1978 ל-1994 שימש כמנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים מאיר. בתקופה זו עסק בעיקר במחקר סיבוכי מחלת הסוכרת ויתר לחץ דם והיה מחלוצי הטיפול ביתר לחץ דם ומניעת מחלת הכליות בחולי סוכרת. מחקריו הקנו לו שם בינלאומי.
בין השנים 1994 ל-1995 שימש סגן מנהל רפואי של קופת חולים מכבי. בין השנים 1993 ל-1998 שימש כיו"ר האיגוד לרפואה פנימית. ביוזמתו התקבל האיגוד הישראלי כחבר מן המניין באיגוד האירופי לרפואה פנימית.
בין השנים 1995 ל-2004 שימש כמנהל מחלקה פנימית ד' בבית החולים מאיר. בתקופה זו שימש במקביל כיו"ר ועדת התרופות המרכזית של שירותי בריאות כללית.
בין השנים 1994 ל-1998 שימש כנשיא האיגוד האירופי לחקר יתר לחץ דם בסוכרת. ובין השנים 11–2007 שימש כיו"ר האגודה הישראלית לסוכרת.
לאחר פרישתו מבית החולים מאיר החל לנהל את בית החולים מעיני הישועה בבני ברק. תחת הנהלתו בית החולים התבסס, הגדיל את היקף עבודתו פי שלושה והוא בית חולים קהילתי מבוסס המוכר להתמחות ומסונף לאוניברסיטה. ב-8 באוקטובר 2020 התבטא בחריפות כנגד התנהלותם של חלקים מן הציבור החרדי בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל. בעקבות ביקורת שנמתחה עליו, בצהרי אותו יום טען שדבריו סולפו והודיע על התפטרותו מתפקידו כמנהל הרפואי של בית החולים.
לאחר שנחקר בחשד להעלמת עסקאות בשנים 2014-2010 (עבירה לפי לחוק מס ערך מוסף), חויב בשנת 2018 בתשלום כופר בסך 250 אלף ש"ח.
פרסם חמישה ספרים ולמעלה מ-200 פרסומים מקצועיים, ומאות מאמרים בעיתונות, תחילה ב"מעריב" (במדור תחת הכותרת "להיות בריא"), ב"הארץ" ולאחר מכן ב"ידיעות אחרונות". ידוע בהתנגדותו החריפה לרפואה אלטרנטיבית ותזונה אורגנית.
רביד ביחד עם פרופ' יהודה אדלר שימש כלוביסט של חברת הסיגריות האלקטרוניות Juul. רביד טען שהוא ערך עבור החברה סקירות ספרות וקיבל עבור זה תשלום. הוא ענד סרט של לוביסט בכנסת, אבל טען שלא עסק בשתדלנות.
חיים אישיים
רביד נישא בשנת 1963 ומנישואין אלו הוא אב לשתי בנות וסב לנכדים. לאחר שהתאלמן, בשנת 2018 נישא בשנית לפרופ' דליה מור, חוקרת לפסיכולוגיה חברתית. מתגורר בשכונת נווה אביבים בתל אביב.
במב"ח
במב"ח (ראשי תיבות של "בן משק בשנת חופש") הוא עובד שכיר צעיר, לרוב מיד לאחר שירות סדיר בצה"ל, אשר גדל בקיבוץ ועובד בקיבוץ אחר. אף על פי כן, במשך השנים התקבלו כבמב"חים גם מכלל ההתיישבות העובדת, ומתקבלים גם תושבי ערים במקרים מסוימים. הבמב"ח מועסק במגוון ענפי המשק הקיבוציים, כגון חקלאות, תעשייה וגם בחינוך ובענפי שירות כגון חדר האוכל והמכבסה. המושג מתייחס לשני המינים.
להבדיל ממתנדבים אשר הגיעו לעבוד בקיבוץ במסגרת הרפתקה עבור צעירים מחו"ל, הבמב"חים הם צעירים ישראלים אשר מגיעים לעבודה בקיבוץ לצורכי פרנסה מעבודה לצורך מימון של טיול אחרי צבא או של לימודים לתואר אקדמי. מדיניות הקיבוצים המסורתית הייתה כי צעירים מהקיבוץ יכולים לעבוד בקיבוצם שלהם, אך הם לא יכלו לקבל על כך שכר בגלל עקרון שוויון ערך העבודה. כתוצאה מתהליכי ההפרטות בקיבוצים בשנות התשעים ואילך, במיוחד ככל שהקיבוץ היה עמוק בתוך מודל העצמאות הכלכלית והפסיק להתנהל בשיטות המסורתית, עלה הצורך של הצעירים לכלכל את עצמם והם נזקקו לדרכים יצירתיות לשם כך. הדרך, אם כך, הייתה נוחה לאותם צעירים ממספר סיבות:
מבחינת העסקים הקיבוציים, המפעלים התעשייתיים, החקלאות וענפי השירות, היה יתרון בהעסקת בני קיבוץ מאחר שאלה היו רגילים למנטליות הקיבוצית והיה נוח ליצור הבנה בין הדרג הניהולי לבין העובדים, שיקול נוסף הוא מערכת הקשרים בין חברי קיבוצים שונים שמאפשרת לברר פרטים על מועמד בשיחת טלפון. באותה תקופה בה החלו הבמב"חים לא היה נהוג כמעט כלל להעסיק עובדים שכירים (עובדים שאינם חברי אותו קיבוץ), למעט בעלי מקצוע ייחודיים שלא נמצאים בקיבוץ עצמו וכך כמעט כל כח האדם היה מבוסס על מה שקיים באותו משק קיבוצי. כתוצאה מכך, גם תשלום שכר לאדם זר נתפש כדבר בזוי המוריד מערך העבודה.
בני הקיבוץ אשר נזקקו לכסף למטרות שהוזכרו נתפסו בעיני הקיבוצים האחרים כבעלי חריצות, יוזמה וראיית העבודה כערך מחייב וגם היה נדמה שבאופן זה הם יעדיפו להישאר בקיבוצים ולא לעבור לעיר ולכן, תשלום לצעירים בני קיבוץ נראה כפשרה לגיטימית כדי לפתח את העסקים המקומיים וגם לעזור לדור הצעיר. מבחינת הקיבוצים, שהם בעלי אותם עסקים, היה משתלם לבצע אף "החלפות" בין קיבוצים כך שכל קיבוץ שלח במב"חים לקיבוץ האחר.
בן מוטלסון
פרופ' בנימין רוי מוטלסון (באנגלית ובדנית: Ben Roy Mottelson; 9 ביולי 1926 – 13 במאי 2022) היה פיזיקאי אמריקאי-דני יהודי שעסק בפיזיקה גרעינית. בשנת 1975 זכה בפרס נובל לפיזיקה על מחקריו בנושא הגאומטריה הלא-כדורית של גרעין האטום.
קורות חיים
ב-1950–1951 פיתחו ג'יימס ריינווטר ואגה בוהר מודלים של גרעין האטום, שהתחשבו לראשונה בהתנהגותם של נוקליאונים בודדים. מודלים אלו, שהיו מורכבים יותר ממודל הטיפה של הגרעין שלפיו אפקטיבית אין לגרעין מבנה פנימי כלשהו, היו המודלים הראשונים שיכלו להסביר מספר מאפיינים של הגרעין, כגון הפיזור הלא-כדורי של המטען החשמלי בגרעיני אטומים מסוימים. מוטלסון פעל יחד עם אגה בוהר בהשוואת המודלים התאורטיים לתוצאות ניסיוניות. ב-1952–1953 פרסמו שלושה פרסומים שהראו רמת תיאום גבוהה בין התאוריה לפרקטיקה הניסויית - למשל הם הראו כי ניתן לתאר את רמות האנרגיה של גרעינים מסוימים בעזרת ספקטרום סיבוב (rotation spectrum). עבודה זו הביאה לביצוע ניסויים חדשים, להמשך פיתוח המודלים התאורטיים וללימודים עיוניים הקשורים בהם.
ריינווטר, בוהר ומוטלסון זכו יחדיו בשנת 1975 בפרס נובל לפיזיקה "על גילוי הקשר בין התנועה הכוללת של הגרעינים לבין תנועת החלקיקים הבודדים בגרעין האטום, ועל פיתוח התאוריה של מבנה גרעין האטום בהתבסס על קשר זה".
בוהר ומוטלסון המשיכו לעבוד יחד, ופרסמו יחד מונוגרפיה בת שני כרכים בשם "Nuclear Structuce" (מבנה הגרעין). הכרך הראשון, "Single-Particle Motion" (תנועת חלקיק בודד), פורסם ב-1969, והכרך השני, "Nuclear Deformations" ("שינויי מבנה בגרעין"), פורסם ב-1975.
מוטלסון היה חבר במועצת נותני החסות של ביטאון מדעני האטום.
ב-1948 נשא מוטלסון לאישה את ננסי ג'יין רינו, ולהם שלושה ילדים: מלקולם גרהם (1950), דניאל ג'ון (1953) ומרתה (1954).
נפטר ב-13 במאי 2022.
החזית הדרומית (ברית המועצות)
החזית הדרומית היה שמה של קבוצת ארמיות של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בשורת מערכות צבאיות בחזית המזרחית בשנים 1941-1943.
הקמה ראשונה
החזית הוקמה לראשונה ב-22 ביוני 1941, מיד לאחר פלישת הצבא הנאצי לשטח ברית המועצות (מבצע ברברוסה) מכוחות שהשתייכו למחוז הצבאי אודסה.
עם פתיחת המלחמה נגד גרמניה הנאצית לחמו יחידות החזית נגד הצבא הרומני בחזית שאורכו כ-700 ק"מ. לאחר תבוסות של החזית הדרום-מערבית בקרב אומן וקרב קייב החזית נסוגה לקו ההגנה החדש והתארגנה לאורך נהר הדנייפר. חלק מיחידות שהיו שייכות לחזית נותרו בעורף והגנו על אודסה הנצורה וחצי האי קרים סביב סבסטופול.
אומנם ב-5 באוקטובר ארמיית הפאנצר הראשונה הגיע לחופי ים אזוב וכיתרה את הארמייה ה-18 הסובייטית. כ-100 אלף חיילים נפלו לשבי. יחידות החזית המשיכו לסגת וב-20 בנובמבר 1941 עזבו את רוסטוב על דון. אומנם כבר ב-28 בנובמבר 1941 העיר שוחררה מהגרמנים וזה היה אחד הניצחונות הראשונות של הצבא האדום במהלך שנת 1941. במהלך אביב-קיץ 1942 החזית ספגה תבוסות במהלך קרב חרקוב השני ומבצע וורונז'-וורושילובגרד. כתוצאה מכך, מפקד החזית רודיון מלינובסקי שוחרר מתפקידו והחזית פורקה.
הקמה שנייה
החזית הוקמה בפעם השנייה על בסיס יחידות של חזית סטלינגרד. החזית השתתפה בקרב על קווקז ובקרבות לשחרור אוקראינה המזרחית ורוסטוב על דון בסוף 1943 שמה של החזית שונה לחזית האוקראינית הרביעית.
סמל אנדלוסיה
הסמל מציג את גיבור המיתולוגיה היוונית הרקולס, לבוש בעור האריה מנמאה ולרגליו שני אריות מזהב. מצידיו שני עמודים איוניים בצבע כסף שכותרותיהם זהב, המייצגים את עמודי הרקולס, מוטיב המופיע גם בסמל ספרד. מעל שני העמודים מופיעה קשת בצבעי דגל אנדלוסיה, ירוק, לבן וירוק שעליה כתובת לטינית בזהב: "DOMINATOR HERCULES FUNDATOR", דהיינו הרקולס, השליט המייסד. האמרה מסמלת את הסיפור המיתולוגי על הרקולס שיצר את החיבור בין הים התיכון ובין האוקיינוס האטלנטי. בתחתית נמצאת במה מוזהבת שעליה דגל אנדלוסיה ועליו מוטו בספרדית: "ANDALUCÍA POR SÍ, PARA ESPAÑA Y LA HUMANIDAD", כלומר, אנדלוסיה לעצמה, לספרד ולמען האנושות.
הסמל מבוסס על סמלה של העיר קדיס והוא אומץ בעצרת רונדה שהתקיימה ב-1918 בעיר רונדה ונקבע בחוק ב-1982.
פלורין איטלקי
פלורין איטלקי או, פשוט, פלורין (באיטלקית: Fiorino, מילולית: פרח קטן) היה מטבע שנטבע בפירנצה בין השנים 1252 ו-1523. בתקופה זו היה המטבע, יחד עם הדוקט הוונציאני (שהיה שווה-ערך לו), הילך חוקי בכל רחבי אירופה. היה זה ההילך הראשון ממנו נטבעה כמות מספיק גדולה של מטבעות, שאיפשרה הפיכתו לבעל משמעות בכלכלה העולמית. תפוצתם של סניפי בנקים מפירנצה ברחבי העולם הפכו את המטבע להילך העיקרי בסחר הבינלאומי. ערכו של המטבע ועיצובו כמעט ולא השתנו לאורך השנים. פלורין זהב (fiorino d'oro) היה עשוי מ-54 גריין זהב טהור. המטבע שימש כתקן, אמת מידה אחידה לחליפין וערכם של מטבעות שונים נקבע ביחס אליו. כך, בעוד שבשעת הפקתו היה שוויו זהה ללירת כסף אחת, ב-1500 שולמו תמורתו שבע לירות, דבר המשקף את קצב האינפלציה.
במהלך המאות ה-14 וה-15 טבעו כ-150 ישויות מדיניות שונות באירופה גרסה משלהן לפלורין. בהן הפורינט של ממלכת הונגריה, הגילדר ההולנדי (ששמו קוצר מ"פלורין זהב", guilder florin בהולנדית, ל-"מוזהב" בלבד), הגולדן של נסיכויות גרמניה השונות ושל אוסטריה, הזלוטי הפולני (שגם פירוש שמו הוא "מוזהב") ועוד. מדינות קולוניאליות אלה טבעו גרסאות מקומיות של פלורין במושבותיהן מעבר לים. במאה ה-15 אומץ ה"רייכסגולדן" (גרמנית: Reichsgulden) כהילך החוקי של האימפריה הרומית הקדושה.
על המטבע הפלורנטיני המקורי נטבעו פלר דה ליס (פרח החבצלת, שהקנה למטבע ולעיר פירנצה את שמם) בצד אחד ודמותו של יוחנן המטביל, עוטה אדרת שיער, בצדו השני. במהדורות שונות הוחלף ה"פלר דה ליס" בסמל הרלדי של הישות המנפיקה. גם דמותו של יוחנן המטביל הוחלפה בגרסאות מקומיות לקדוש הפטרון של הישות המנפיקה, כגון לסלו הקדוש, מלכהּ של הונגריה ופטרונה על הפורינט.
מקסים (פריז)
מקסים פריז (בצרפתית: Maxim's) הוא שמה של מסעדה בפריז, צרפת, הממוקמת ברחוב רויאל. היא ידועה בשל עיצובה בסגנון האר נובו. מקסים פושע
היסטוריה
מקסים'ס נוסדה כביסטרו ב-1893 בידי מקסים גאיאר, מלצר בעברו. היא נהפכה להיות לאחת המסעדות הפופולריות והאופנתיות ביותר בפריז תחת בעליה הבא. אז'ן קורנישה. קורנישה העניק לחדר האוכל את עיצוב האר-נובו שלו ודאג לכך שהמסעדה תמיד תהיה מלאה בנשים יפות. Cornuché היה רגיל לאמר: "חדר ריק... לעולם לא!" תמיד יש לי נשים יפות יושבות ליד החלון, שניתן להביט בהן מהמדרכה."
ז'אן קוקטו אמר ב-1913 שמקסים'ס: "היא מצבור של קטיפה, תחרה, סרטים, יהלומים וכל דבר אחר שאוכל לתאר. להפשיט אחת מהנשים הללו זה כמו להוציא החוצה את מה שנחוץ בהודעה של שלושה שבועות מראש, זה כמו לעבור דירה." אורחים מפורסמים אחרים של אותה העת היו אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ומרסל פרוסט, המחזאי ז'ורז' פדו כתב קומדיה פופולרית המכונה La dame de chez Maxim ("הנערה ממקסים").
מקסים'ס הייתה גם פופולרית לאין שיעור באליטה הבינלאומית שסעדה בה בשנות החמישים, עם אורחים כמו אריסטוטלס אונאסיס, מריה קאלאס, הדוכס והדוכסית מווינדזור, פורפיריו רובירוזה, מקס אופולס וברברה האטון. כשהמסעדה שופצה בסוף העשור, גילו הפועלים אוצר של מטבעות ותכשיטים אבודים שהחליק מכיסיהם של העשירים והיו לכודים בין הכרים של הספסלים.
בערב אחד ב-1981, הבעלים של מקסים'ס, מר ומרת וודאבל הזמינו את מעצב האופנה פייר קרדן לסעוד אתם. במהלך הארוחה, הם הציעו שקרדן ירכוש את מקסים'ס לאלתר. מסתבר שאסיאתי עשיר הציע לקנות את המסעדה והידיעה שהמסעדה תיפול לידיים נוכריות גרמה להם מורת רוח. קרדן הסכים ליטול פיקוד על המסעדה. תחת הנהלתו, אירחה מקסים'ס מספר הולך וגדל של אירועים מיוחדים, בכללם ערב לצעירים. קרדן גם יצר מוזיאון אר-נובו בשלוש מקומותיו של הבניין והכניס קברט שהוא מילא כל לילה עם שירים מראשית המאה.
אחד השפים הידועים שעבדו במקסים הוא וולפגנג פאק, בצעירותו.
אזכורים בתרבות הפופולרית
מקסים'ס מוצגת גם באופרטה The Merry Widow) Die Lustige Witwe) של פרנץ להאר ולאחר מכן בבלט The Merry Widow.
המחזה המפורסם של ז'ורז' פדו המכונה La Dame de Chez Maxim (The Girl from Maxim's),  (1899) שעובד לסרט The Girl from Maxim's בבימויו של אלכסנדר קורדה ב-1933.
האגדה האורבנית הרווחת בפריז היא שהו צ'י מין עבד במקסים'ס כמנקה שולחנות ומלצר כשהוא חי בגלות בפריז בשנות העשרים המוקדמות.
מקסים'ס מוזכרת בקצרה בסיפור הקצר "The Secret of Lieutenant Villar" מהאסופה Secrets of the Foreign Office) (1903) שכתב סופר המתח הבריטי ויליאם לה קה. מקסים'ס מוזכרת בקצרה גם בספרו של איאן פלמינג "רצח בעיניים".
בקולנוע
המסעדה הפריזאית "מקסים'ס" מוזכרת מספר פעמים בסרט האשליה הגדולה של ז'אן רנואר משנת 1937. המסעדה גם הוצגה בסרט Gigi עם השחקנים הצרפתים מוריס שבלייה, לסלי קארון ולואי ז'ורדן. הסיפור מתמקד במאמציהן של שתי נשים מזדקנות לאמן את Gigi, נכדתן של אחת מהן ואחיינית-נכדה של האחרת, להיות זונת צמרת. הסרט מתרחש בתקופת הבל אפוק.
המסעדה מופיעה בפרק City of Death משנת 1979, בסדרת המדע הבדיוני הבריטית דוקטור הו.
בסיטקום הבריטי משנות השבעים המלון של פולטי, כשנערכת בה ביקורת מסעדות, השף אומר לבזיל פולטי "האם קראת אי פעם את חוויותיו של ג'ורג' אורוול במקסים'ס בפריז?" פולטי עונה, "לא, יש לך עותק? אני אקרא את זה בבית המשפט". השף מתכוון לספרו של ג'ורג' אורוול "דפוק וזרוק בפריז ובלונדון" Down and Out in Paris and London, משנת 1933 שמספק תיאור נוראי של עבודתו של אורוול כשוטף כלים במטבח מטונף במלון.
אחד האתרים בקומדיה הדנית Olsen Banden Over Alle Bjerge משנת 1984, בה שלושה פושעים דנים גונבים מזוודה אדומה מאחד הלקוחות על ידי הסחת דעתם של האנשים, החלפת הSauce Impériale המפורסם של הטבח בדני טיפוסי, בגורמם לאנשים לבחילה.
המסעדה מוצגת כחלק מתקופת הבל אפוק בסרט "חצות בפריס" של וודי אלן, משנת 2011.
Ghostwire: Tokyo
Ghostwire: Tokyo (ביפנית: ゴーストワイヤー：東京; בתעתיק לעברית: גוֹסוּטוֹוָאיִיַה: טוֹקִיוֹ; בתרגום חופשי לעברית: רוח רפאים: טוקיו) הוא משחק וידאו מסוגת פעולה-הרפתקאות שפותח על ידי Tango Gameworks ומופץ על ידי Bethesda Softworks, אשר יצא לאור ב-25 במרץ 2022 למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולת המשחקים פלייסטיישן 5.
משחקיות
Ghostwire: Tokyo הוא משחק מסוגת הפעולה-הרפתקאות אשר משוחק מנקודת מבט של גוף ראשון. השחקן יכול להשתמש ביכולות על-טבעיות על מנת להביס את הרוחות אשר רודפות את טוקיו. במאי מערכת הקרב, שיניצ'ירו הארה מתאר את מערכת הקרב בתור, כאשר השחקן משתמש בתנועות ידיים המדמות קוג'י-קירי על מנת להטיל קסמים. כאשר אויב מאבד את רוב נקודות החיים שלו, הליבה שלו נחשפת והשחקן יכול להשתמש במהלכי קטילה כדי להרוס את הליבה ובכך להביס את הרוח.
עלילה
אירוע מסתורי גורם להיעלמותם של כמעט כל תושבי טוקיו ורוחות חוצניות (אשר מכונות "מבקרים", Visitors) פלשו לעיר. אקיטו, הפרוטגוניסט של המשחק, אחוז דיבוק בידי רוח בולש המכונה KK, אשר לה יש אג'נדה משלה ומקנה לאקיטו כוחות על-טבעיים. בעוד קיטו נלחם ברוחות אשר רודפות את העיר, הוא נתקל בחבורת לובשי מסכות האניה שייתכן והם יכולים לחשוף את הגורמים לאירועים המסתוריים שמתרחשים בעיר.
פיתוח
ביוני 2019, במהלך מסיבת העיתונאים של Bethesda Softworks בכנס E3 2019, שינג'י מיקאמי ובמאית הקרייטיב יקומי נאקאנורה הכריזו על Ghostwire: Tokyo, משחק פעולה-הרפתקאות בעל אלמנטים של אימה. בספטמבר של אותה השנה, נאקאנורה התפטרה מחברת Tango Gameworks לאחר 9 שנות עבודה. בניגוד לסדרת משחקי הווידאו The Evil Within, Ghostwire הוא בעיקרו פעולה-הרפתקאות במקום הישרדות אימה, אף שלמשחק יש עדיין אלמנטים של אימה. שיניצ'ירו הארה, שעבד על מערכת הקרב של דום (2016), הצטרף לחברת Tango על מנת לעזור לצוות הפיתוח לפתח את מערכת הקרב. על פי הארה, מערכת הקרב הושפעה רבות מקוג'י-קירי ומאמנויות לחימה רבות, מה שאיפשר לצוות. המשחק יצא לאור למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולת המשחקים פלייסטיישן 5 ב-25 במרץ 2022.
ב-21 בספטמבר 2020, חברת האם של Bethesda Softworks, ZeniMax Media וחברת מיקרוסופט הכריזו כי מיקרוסופט מתכוונת לקנות את ZeniMax ואת כלל חברות הבת שלה, כולל Tango Gameworks, תמורת 7.5 מיליארד דולר אמריקני ולהפוך את חברות הפיתוח לחלק מחטיבת הפיתוח משחקי הווידאו של מיקרוסופט, Xbox Game Studios, כאשר הרכישה הושלמה ב-9 במרץ 2021. פיל ספנסר, מנכ"ל Xbox Game Studios ציין כי העסקה לא תשפיע על התכנון של Ghostwire: Tokyo לצאת כאקסלוסיב לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 5 וכן כי המשחק בסופו של דבר ייצא לאור גם לקונסולות ה-Xbox לפחות שנה אחת לאחר השקת המשחק.
תסמונת פיקה
תסמונת פיקה (באנגלית: Pica Syndrome) היא הפרעת אכילה הגורמת לאכילה חוזרת ונשנית של חומרים שאינם ראויים למאכל, כגון עפר, קרח, שיער, פחם, לכלוך, נייר, חול, עובש ועוד. התסמונת נחשבת לתסמונת של גיל הילדות, אך יכולה (בעיקר כשאינה מטופלת בילדות) להופיע גם כמצב כרוני בגיל הבגרות.
שמה של התסמונת מגיע מהמילה "Pica" – שמה הלטיני של ציפור העקעק, שהיא אוכלת כל. אין לבלבל תסמונת זו עם המחלה הנוירולוגית הנקראת מחלת נימן פיק.
היסטוריה
תיעוד של תסמונת פיקה בספרות הרפואית הופיע כבר במאה ה-18, בקרב עבדים בארצות הברית. אחד המקרים הבולטים של תסמונת פיקה שהתפרסמו היה של הבדרן הצרפתי מישל לוטיטו. הוא אובחן כסובל מפיקה בילדותו וכונה "מר אוכל כל". לוטיטו אכל במשך שנתיים מתכות של מטוס ססנה שלם שפורק לחתיכות.
אבחנה
פסיכיאטר יאבחן תסמונת פיקה על פי DSM 5 אם יתקיימו התנאים הבאים:
על פי מדריך ה-DSM, תסמונת זו מאובחנת כאשר במשך חודש ימים לפחות מתבצעת אכילת דברים שלא נועדו למאכל אדם, בגיל בו הדבר נחשב להפרעה בהתפתחות ובחברה בה אין מדובר בחלק מהתרבות.
תסמונת זו קשורה במגוון של הפרעות נפשיות, כגון טראומה נפשית והזנחה הורית. המחלה נפוצה בקרב ילדים ובקרב נשים בהריון, וכן בקרב אנשים הסובלים ממחלות התפתחותיות. שכיחות התסמונת אינה ידועה כיום. בקרב אנשים עם מגבלה שכלית התפתחותית ישנה מגמת עליה בשכיחות התסמונת, ככל שהמגבלה השכלית התפתחותית חמורה יותר, כגון אוטיזם.
גורמים
הופעת התסמונת יכולה להתרחש בינקות, בילדות בתקופת הנעורים או בבגרות. עם זאת הופעה בילדות היא השכיחה ביותר. פיקה יכולה להופיע אצל ילדים כחלק מתהליך ההתפתחות הטבעי שלהם. אצל מתבגרים ומבוגרים היא נוטה להיות חלק ממוגבלות שכלית התפתחותית. נמצא שאנמיה, מחסור בהמוגלובין ובתאי דם אדומים, וכן רמה נמוכה של אבץ קשורים לצורות מסוימות של פיקה, כגון אכילת עפר, ויש מקרים בהם התופעה מופיעה אצל נשים בהריון. הזנחה, היעדר פיקוח ועיכוב התפתחותי עלולים להעלות את הסיכוי להתפתחות התסמונת. אכילת עפר הייתה נפוצה בקרב עבדים בדרום ארצות הברית במאה ה-19.
אכילה של דברים שאינם מזון יכולה להתרחש על רקע של מגוון מצבים רפואיים והפרעות נפשיות. השילוב השכיח ביותר הנלווה לתסמונת הוא הפרעות הספקטרום האוטיסטי, ומוגבלות שכלית התפתחותית. שילוב עם סכיזופרניה אפשרי אך נדיר יותר. כמו כן יכולה תסמונת פיקה להופיע יחד עם טריכוטילומניה, והפרעת חיטוט בעור. התסמונת יכולה להופיע גם עם הפרעת הימנעות / הגבלת אכילה (מה שבעבר נקרא הפרעת אכילה סלקטיבית.
סוגיות בין תרבותיות
בחברות מסוימות נהוג לאכול חומרים שאינם חומרי מזון כחלק מטקסים דתיים שונים. אכילה זו נחשבת כבעלת משמעות רוחנית ולעיתים רפואית (כחלק מצורת ריפוי של מרפאים עממיים שונים).
השפעה בריאותית
אכילת חומרים שאינם מזון יכולה להיות מסוכנת הן מפני שהיא יכולה לגרום להרעלות מסוגים שונים והן מפני שהיא יכולה לגרום לחסימות של המעי ובמקרים שבהם נאכלים חפצים חדים היא יכולה גם לגרום לנקב או קרע במעי (מצב שיכול להיות מסכן חיים). סכנות נוספות הן פגיעה בשיניים ובחניכיים, וכן חוסרים תזונתיים שונים. בנוסף, פיקה בדרך כלל מתלווה להפרעות נפשיות אחרות ולעיתים אף למחלות גופניות
שכיחות ואפידמיולוגיה
עדיין אין נכון להיום נתונים על שכיחות התסמונת. עם זאת ידוע ששכיחות התסמונת בקרב ילדים עם הפרעה שכלית התפתחותית גדלה ככל שחומרת המגבלה השכלית התפתחותית גוברת. התסמונת קיימת בשני המינים, ישנה גם צורה של התסמונת שמתרחשת במהלך הריון, אך מעט מאוד ידוע עליה. עוד ידוע שאצל חלק מהילדים המפתחים תסמונת זו יש אכילה של דברים ספציפיים בלבד, ואילו אצל ילדים אחרים לא.
אבחנה מבדלת
יש להבחין תסמונת זו ממספר תסמונות והפרעות נפשיות ורפואיות:
תסמונת קליין לוין, אנורקסיה נרבוזה, הפרעת זהירות, ופציעה עצמית לא אובדנית, המופיעה כתסמין של הפרעת אישיות.
טיפול
הטיפול בתסמונת זו צריך להיות מהיר. הטיפול נעשה על ידי צוות רב מקצועי הכולל רופא ילדים, עובד סוציאלי פסיכיאטר ואחות. צוות זה מבקר בביתו של הילד מברר את תנאי מחייתו והרגליו ועובד עם המשפחה לבדיקת המערכות הרגשיות הקשורות לילד ולטיפול בו.
בתרבות הפופולרית
בסרט המתח הפסיכולוגי "לבלוע" משנת 2019, הדמות הראשית, הנטר קונראד (היילי בנט), מפתחת תסמונת פיקה בעודה הרה, על רקע קשייה להתמודד עם בעלה המנוכר ומשפחתו.
וידאל
וידאל הוא שם משפחה בספרדית שפירושו: "חיים".
פסגת ברבאו
פסגת ברבאו או פסגת ברבו (באנגלית: Barbeau Peak) הוא הר באזור קיקטאלוק, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
ההר ממוקם באי אלסמיר, בקצהו הצפוני של האי, בשטח הפארק הלאומי קוטינירפאק. ההר ממוקם במרחק של 800 קילומטרים מהקוטב הצפוני.
גובהו של ההר 2,616 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 2,616 מטרים מעל סביבתו (ההר הוא הגבוה בהתנשאותו בנונאווט).
ההר הוא הגבוה בהרי נונאווט, ההר הוא הגבוה בהרי רכס האימפריה הבריטית, הגבוה בהרי הקורדילרה הארקטית, והגבוה בהרי צפון קנדה.
גילוי ההר
הר ברבאו נצפה לראשונה על ידי החוקר אדולפוס גרילי בשנת 1882, אשר ראה אותו מאגם הייזן. עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, היחידים שהגיעו לאגם אייזן היו משלחות חקר בדרכן אל הקוטב הצפוני, שהידועה בהן היא משלחתו של רוברט פירי בשנת 1906.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1969, והוא נקרא על שם האנתרופולוג הקנדי ד"ר מריוס ברבאו, אשר חקר את האומות הראשונות והאינואיטים, והיה החוקר המוביל בעולם בנושאים אלה.
הטיפוס על ההר
הראשון שטיפס על ההר היה הגאולוג הבריטי וחוקר הקרחונים ג'פרי האטרסלי-סמית', ב-7 ביוני 1967, כחלק ממשלחת חקר של חיל האוויר המלכותי, אשר העפילה לפסגת ההר ומדדה את גובהו.
ההעפלה השנייה לפסגת ההר בוצעה על ידי שמונה מטפסים אמריקאים ביוני 1982.
לאחר מכן בוצעו מספר ניסיונות להעפיל לפסגת ההר, ואולם עד שנת 2006 הצליחו להגיע לפסגת ההר שבע פעמים בלבד.
לקריאה נוספת
• Buckley, D., Barbeau Peak Expedition Report, 2012
• Chic Scott, Pushing the Limits: The Story of Canadian Mountaineering, P 300
• American Alpine Journal, 1997, P 213
נמרוד לוי
נמרוד לוי (נולד ב-24 במרץ 1995) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד בהפועל גליל עליון.
קריירה מקצוענית
לוי התחיל את דרכו כשחקן בקבוצות הקט סל הילדים והנערים של עוצמה מודיעין והמשיך בקבוצות הנוער של מכבי תל אביב. במסגרת שיתוף הפעולה של מכבי תל אביב עם קבוצת עירוני רמת גן מהליגה הלאומית בכדורסל שיחק לוי בקבוצה בעונת. עונה לאחר מכן הושאל להפועל גליל עליון-קריית שמונה. בעונת הושאל לוי למכבי ראשון לציון אך חזר במהלך העונה למכבי תל אביב. בקיץ הושאל למכבי אשדוד באר טוביה.
אחרי עונה מוצלחת במדי אשדוד, אותה סיים עם ממוצעים של 10.5 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק ותואר השחקן המשתפר, חזר נמרוד לוי מההשאלה למכבי תל אביב, וחתם על חוזה לשנתיים. ב-15 בינואר 2019, לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות כפי שקיווה, מימש לוי סעיף שחרור בחוזהו ועזב את מכבי תל אביב.
ב-1 במרץ 2019 חתם עד לסוף העונה במכבי אשדוד באר טוביה, וב-20 במאי של אותה שנה קבע שיא נקודות אישי של 36 נקודות ב-33 דקות במשחק מול הפועל חולון. את העונה באשדוד סיים לוי עם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק.
ב-17 ביולי 2019 חתם לוי לשנתיים בהפועל ירושלים, אבל כבר אחרי עונה אחת עבר לשחק בעירוני נס ציונה.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את סטאל אוסטרוו הפולנית 74:82.
סגנון משחק
לוי נודע בסגנון משחק אתלטי ומשולב יחסית לגובהו הרב, שמתבסס על קליעות מהשלוש ומהשדה, וכן הטבעות במשחק פיק-אנד-רול חכם.
רפאל מהודר
רפאל מהודר (1889 – אוגוסט 1924) היה מראשוני הרוקחים בתל אביב, חבר אספת הנבחרים הראשונה ובבית משפט השלום העברי ועסקן ציבורי בארץ ישראל.
קורות חיים
נולד ביפו לרחל (לבית שלוש) ולבנימין מהודר, נכד לאהרון שלוש, ממייסדי נווה צדק. למד בתלמוד תורה ואחר כך ב"אליאנס". עם סיום לימודיו נסע לביירות (לבנון), שם למד רוקחות באוניברסיטה האמריקנית עד להסמכתו בשנת 1908. עם שובו ארצה פתח את בית המרקחת "הבריאות" ברחוב התחנה ביפו.
בימי מלחמת העולם הראשונה התמנה כסגן-קונסול של ספרד ביפו. בתוקף תפקידו זה פעל כדי להקל את הגזירות שהטילו השלטונות העות'מאניים על היהודים, וכדי לתת חסות ספרדית לכל מי שאפשר היה להעניק לו חסות זו. בעת גירוש יהודי יפו ותל אביב יצא גם הוא עם משפחתו אל הגליל, והקדיש את זמנו וממונו לעזרת הגולים והסובלים במושבות הגליל, ואחר כן בטבריה ובדמשק. בדמשק המשיך בהשתדלויות בפני השלטון לטובת מהגרים ומגורשים יהודים מארץ ישראל, ובייחוד הושיט עזרה חשובה לאסירים המדיניים ושקד על ריפוי והספקת תרופות לאנשים בבתי הכלא.
עם סיום המלחמה חזר לתל אביב ופתח עם אחיו, אמיל מהודר, בית מרקחת נוסף, "האחים מהודר", ברחוב הרצל 14. במקביל המשיך בפעילותו הציבורית. הוא היה חבר בבית משפט השלום העברי והסתדרות הרוקחים, ופעל במסגרת אגודת צעירי המזרח. מהודר פעל להקמתה של אגודת הרוקחים המוסמכים בארץ ישראל בני כל הדתות, ובמשך שלוש שנים היה נשיאה. גם בתל אביב המשיך בפעילות למען הכלל, ובין היתר קיבל על עצמו לשמש אפוטרופוס לאלמנות וליתומים.
ב-1924 לקה במחלת הסרטן. הוא נסע לטיפול בפריז, אך כשהתברר כי ימיו ספורים שב ארצה ונפטר למחרת יום חזרתו. נקבר בבית הקברות הישן של תל אביב.
בתו, דרור אורון (1923–1959), הייתה מתרגמת וסופרת.
אפגניסטן במשחקים הפאראלימפיים
אפגניסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע, מלבד אולימפיאדת הנכים סידני (2000) ממנה הושעתה עקב דיכוי הנשים בשלטון הטליבאן. במשחקי החורף לא נטלה אפגניסטן חלק מעולם.
ב-16 באוגוסט 2021, פרשה המשלחת האפגנית מהמשחקים הפאראלימפיים בטוקיו (2020) בשל מתקפות הטליבאן. אולם, הוועד הפאראלימפי הבינלאומי החליט כי דגל אפגניסטן יונף במצעד המשלחות בטקס הפתיחה כאות סולידריות. ב-28 באוגוסט, הגיעו זאקיה חודדאדי וחוסיין רסולי לטוקיו לאחר שהצליחו לצאת בטיסה בדרך מקאבול לפריז. לאחר מכן קיבלו אישור להתחרות במשחקים.
ישראל רוזנסון
ישראל רוזנסון (נולד בניסן ה'תש"ט, אפריל 1949) הוא פיזיקאי, איש חינוך וחוקר ארץ ישראל, יושב ראש המכללה המאוחדת אמונה-אפרתה בירושלים לשעבר וכיום נשיא מכללת תלפיות.
ביוגרפיה
נולד בשנת בתל אביב לדוד ופניה רוזנסון, ניצולי השואה מליטא. אביו היה מפקד בצבא הבריטי ופקיד במשרד הפנים.
שרת בצה"ל כמפקד כיתה בנח"ל מוצנח ולחם במלחמת ההתשה. לאחר שחרורו מצה"ל, למד לשלושה תארים בפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל למד תנ"ך וקיבל תעודת הוראה.
לאחר גמר לימודיו עסק כשנה בפרויקט להפקת אנרגיה בבריכות השמש בים המלח, אולם הניסיון לא צלח. הוא החל ללמד במדרשת עמליה.
בשנת 2006 נכנס לתפקיד יו"ר מכללת אפרתה בירושלים, אשר התאחדה בשנת 2009 עם מכללת אמונה הסמוכה אליה.
בשנת 2016 פרש לגמלאות, ומאז הוא מלמד במכללת שאנן בחיפה. זכה באות המחנך למופת ע"ש ד"ר אברהם זלקין לשנת ה'תשע"ח. ב-2021 התמנה לנשיא מכללת תלפיות בחולון.
ספרים
זיכרון מירון - עיונים בתולדותיה של מירון ובמעמדה הדתי, בהוצאת מכון ארץ חפץ - מכללת אורות ישראל, אלקנה, ה'תשס"ג (2003). רמת הנדיב - מקור למקורות - עיון במקורות יהודיים על הכרמל וחוטם הכרמל. עם יוסי שפנייר, בהוצאת החברה להגנת הטבע, תל אביב ה'תשס"ב (2001).
חיים אישיים
היה נשוי לנחמה (נפטרה בכ' באדר ה'תשע"ה), אותה הכיר בתקופת פעילותו בבני עקיבא, ולהם חמישה ילדים ו-19 נכדים. מתגורר בירושלים.
אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה
אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה (באיטלקית: Emanuele Filiberto di Savoia; 8 ביולי 1528 – 30 באוגוסט 1580), היה דוכס סבויה מ-1553 ועד מותו ב-1580.
ביוגרפיה
אמנואלה פיליברטו נולד ב-8 ביולי 1528 בשיאמברי, לקרלו השלישי, דוכס סבויה ולביאטריש מפורטוגל, דוכסית סבויה, בתם של מנואל הראשון, מלך פורטוגל ומריה מאראגון, מלכת פורטוגל. בצעירותו שירת אמנואלה פיליברטו בצבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולחם עמו בקרבות נגד ממלכת צרפת תחת שלטון בית ולואה. בשנת 1536 פלש הצבא הצרפתי לדוכסות סבויה וכבש אותה, וכתוצאה מכך אביו קרלו השלישי, דוכס סבויה יצא לגלות.
בשנת 1553 מת אביו קרלו השלישי, דוכס סבויה, ואמנואלה פיליברטו ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהדוכסות הייתה תחת כיבוש צרפתי, המשיך אמנואלה פיליברטו בשירותו בצבא הקיסרי. באותה תקופה חיזר אמנואלה פיליברטו אחרי אליזבת טיודור, בתו של הנרי השמיני, מלך אנגליה, אולם ללא הצלחה. בשנת 1557 הוביל אמנואלה פיליברטו את הפלישה הספרדית לצפון צרפת, ואף נחל ניצחון מוחץ בקרב סן-קנטן. בשלום קאטו-קמברזי שנחתם בשנת 1559 בין צרפת לספרד, הוחזרה דוכסות סבויה לאמנואלה פיליברטו. באותה שנה התחתן אמנואלה פיליברטו כפי תנאי ההסכם עם מרגריט מצרפת, דוכסית ברי, בתם של פרנסואה הראשון, מלך צרפת וקלוד, נסיכת צרפת, ממנה נולד לו בנו היחיד - קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה.
אמנואלה פיליברטו היה אסטרטג פוליטי מיומן, והצליח להחזיר לדוכסות את רוב השטחים שנכבשו ממנה קודם לכן על ידי הצרפתים והספרדים. בנוסף הוא העביר את בירת הדוכסות משיאמברי לטורינו, והחליף את השפה הרשמית בדוכסות מלטינית לאיטלקית. מאוחר יותר ניסה לרכוש את מרקיזות סאלוצו, אולם נכשל במשימתו. לאחר מות דודו אנריקה, מלך פורטוגל בשנת 1580, טען אמנואלה פיליברטו על זכותו לרשת את ממלכת פורטוגל, אולם פליפה השני, מלך ספרד השתלט עליה והקים את האיחוד האיברי.
ב-30 באוגוסט 1580 מת אמנואלה פיליברטו בטורינו, ובנו קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו.
עומרי אלטמן
עומרי אלטמן (נולד ב-23 במרץ 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
ב-27 ביוני 2013 חזר אלטמן לישראל וחתם במכבי תל אביב. אלטמן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 2–0 על גיור בהונגריה, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, ובעונה זו שותף בשישה משמונת משחקי מכבי תל אביב בליגה האירופית, והעפיל עם הקבוצה לשלב 32 האחרונות במפעל. בליגה שותף ב-11 משחקים, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות.
ב-14 באוגוסט 2014 הושאל לעונה אחת להפועל פתח תקווה. שלושה ימים מאוחר יותר, בהופעת הבכורה שלו במועדון כבש את שערו הראשון בקבוצה, במשחק נגד הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו, אשר הסתיים בתיקו 1–1. בסך הכל כבש בעונה זו ארבעה שערי ליגה והוסיף שבעה בישולים, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-18 ביוני 2015 חתם על חוזה לחמש עונות בהפועל תל אביב. ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק דרבי מול קבוצתו לשעבר מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-16 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 למכבי פתח תקווה בגביע הטוטו. בהמשך העונה כבש גם צמד שערים בגביע המדינה ושער ליגה אחד, ובסך הכל בעונתו הראשונה בהפועל תל אביב ערך אלטמן 27 הופעות בכל המסגרות וכבש ארבעה שערים. בעונת 2016/2017 ערך 36 הופעות בכל המסגרות וכבש שבעה שערי ליגה. במהלך העונה נכנסה הקבוצה להליך של פירוק, ובסופה ירדה לליגה הלאומית.
ב-1 ביולי 2017 חתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצת פנאתינאיקוס מליגת העל היוונית, והפך לכדורגלן הישראלי הראשון במועדון. את הופעותיו הראשונות במועדון ערך במוקדמות הליגה האירופית, ובליגה היוונית כבש שלושה שערים ב-19 הופעות, אך ב-4 במרץ 2018 נפצע במהלך משחק דרבי מול אולימפיאקוס וסיים את העונה. בינואר 2019 חזר אלטמן לשחק, ועד תום העונה ערך 11 הופעות בליגה היוונית, וכבש שער אחד.
ב-14 ביולי 2019 חזר אלטמן להפועל תל אביב וחתם לשנתיים במועדון. את עונת 2019/2020 סיים אלטמן כמלך השערים והבישולים של הקבוצה, עם 11 שערים וארבעה בישולים, והעפיל עמה לחצי גמר גביע המדינה ולפלייאוף העליון. לקראת עונת 2020/2021, לאחר עזיבתו של אוראל דגני, מונה אלטמן לקפטן הפועל תל אביב. בסיום אותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, ואף כבש במהלכו את שער היתרון של הפועל, אך בסיום הפסידה קבוצתו 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה.
ב-26 בספטמבר 2021 חתם בארוקה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-30 בינואר 2022 עזב את קבוצתו הפורטוגלית, וחתם לשנתיים וחצי בא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בתיקו 0-0 מול אריס לימסול. ב-26 בפברואר כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על א.א.ל. לימסול.
ב-14 ביוני 2023 חתם בהפועל תל אביב, ששילמה עבורו ללרנקה כ-350 אלף אירו.
נבחרות ישראל
לזכותו של אלטמן 16 הופעות ושער אחד במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-15 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות מול. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש ב-14 בנובמבר 2012, במשחק ידידות מול. ביוני 2013 שיחק במדי הנבחרת הצעירה בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל. את הופעתו היחידה בטורניר ערך במשחק הניצחון על נבחרת אנגליה בשלב הבתים, כאשר נכנס מחליף בדקה ה-55. בסך הכל לזכותו 18 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שמונה שערים.
ב-25 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על-ידי המאמן הלאומי אלון חזן, וב-27 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה כשפתח בהרכב במשחק הידידות מול מלטה, שהסתיים בהפסד חוץ 1–2.
חיים אישיים
אלטמן נולד ברמת גן וגדל בתל אביב. נישא ליובל גולן ב-2022 בחתונה שהתקיימה ביוון.
להרוג את קסטנר
להרוג את קסטנר (Killing Kasztner) הוא סרט דוקומנטרי משנת 2008 שיצרה גיילן רוס. הסרט מתחקה אחר משפטו של ישראל קסטנר שנשא ונתן עם הנאצים ומנע מיהודי הונגריה את המידע בדבר הגורל הצפוי להם באושוויץ, זאת בתמורה להצלת כ-1,600 יהודים. הסרט עוסק במשפט ובדימוי הציבורי שדבק בקסטנר לאחר המשפט.
רוס חקרה ותיעדה במשך 8 שנים את הפרשה, ובמסגרת הסרט ראיינה היסטוריונים, ניצולים בזכות קסטנר, וכן את בתו של קסטנר, סוזי מיכאלי-קסטנר, ואת שלוש נכדותיו, בהן העיתונאית מרב מיכאלי, את יוסף תמיר, בנו של עורך הדין שמואל תמיר שלחם בקסטנר במשפטו ואת זאב אקשטיין שרצח את קסטנר.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2008. בארצות הברית הוא פורסם באוקטובר 2009.
רקע
רוס שמעה לראשונה את סיפורו של קסטנר תוך כדי עבודה על סרט דוקומנטרי אחר, מאישה הונגרייה שניצלה ממוות בשואה על ידי קסטנר. ביוני 2001 רוס הוזמנה לצלם ישיבה אודות קסטנר במוזיאון החדש למורשת היהודים בניו יורק, ובמהלך אותה ישיבה הועלו טענות קשות על ידי ניצולי שואה שחיים בזכות קסטנר ועל ידי נכדתו. השאלות שעלו בישיבה הטרידו אותה והיא החליטה לחקור את הפרשה.
רקע היסטורי
ד"ר ישראל (רז'ה) קסטנר היה מנהיג יהודי הונגרי שפעל בשם "ועדת העזרה וההצלה בבודפשט" להציל יהודים באמצעות מתן שוחד לקצינים נאצים, שמאוחר יותר התברר שחלק מהאינטרס שלהם לעזור היה לטהר את שמם מאשמת רצח-עם. בסוף שנת 1952 הואשם קסטנר על ידי מלכיאל גרינוולד בשיתוף פעולה עם הנאצים וקבלת שוחד מהם לכיסו תמורת הצלתו שלו והצלת אנשים "מיוחסים", סיוע לרצח יהודים בידי הנאצים ועדות שקר לטובת קצינים נאצים במשפטי נירנברג. בתביעת דיבה שהגישה הפרקליטות נגד גרינוולד קבע בית המשפט המחוזי בירושלים כי טענותיו של גרינוולד אינן בגדר הוצאת דיבה, למעט הטענה שקסטנר לקח שוחד לכיסו שהייתה לא מבוססת. בערעור לבית המשפט העליון גרינוולד הורשע בהוצאת דיבה ונפסק כי ההאשמות היו לא מבוססות, למעט האשמה כי קסטנר העיד עדות שקר לטובת קצינים נאצים במשפטי נירנברג.
למרות פסיקה זו, בתודעה הלאומית הישראלית נותר פועלו של קסטנר בתחום האפור. כך לדוגמה עד היום זכורה בהקשר זה הכותרת שפורסמה אז בכלי התקשורת, שציטטה את פסק הדין, ובה נאמר כי קסטנר "מכר את נפשו לשטן" (הנאצי), וכן גם במוזיאון הרשמי בישראל להנצחת השואה, יד ושם, שמו של קסטנר לא הופיע עד לשנות ה-2000.
תוכן הסרט
בסרט מתועד מסען של בתו של קסטנר, סוזי מיכאלי-קסטנר, ושלוש נכדותיו המנסות לטהר את שמו (בהן מרב מיכאלי), וכן כמה ניצולים שחשו כי מתייחסים אליהם כאל "ניצולים סוג ב" מכיוון שניצלו על ידי קסטנר. כנגדן מרואיין יוסף תמיר, בנו של שמואל תמיר, שהיה הסנגור של גרינוולד במשפט קסטנר וזה שהפך את המשפט מתביעת דיבה כנגד גרינוולד לבירור אודות שואת יהודי הונגריה ופועלו של קסטנר. תמיר טען כי הוא עדיין מתנגד לטיהור שמו של קסטנר והפיכתו לגיבור למרות קביעת בית המשפט העליון.
זאב אקשטיין, רוצחו של קסטנר, מרואיין גם הוא לאורך הסרט ומציג את השתלשלות הדברים מנקודת מבטו. הוא מתאר את הרקע האישי שהוביל אותו לרצח ומספר כי הוא היה צעיר (בן 21) והשב"כ (הש"ב, בכינויו אז) גייס אותו לרגל אחר פעולות המחתרת ללא כל הכשרה וגיבוי. מאורעות מלחמת קדש השפיעו עליו רגשית, כך שהושפע מהלהט של יוסף מנקס וחברי המחתרת שהיו בטוחים כי הם יצילו את מדינת ישראל משלטון מפא"י וישנו את פני ההיסטוריה, ולכן אקשטיין הפך לסוכן כפול ונאמנותו הייתה שייכת למחתרת. לדבריו, המניע שלו להתנקשות היה נקמה על מותם של מאות אלפי יהודי הונגריה ושהאשמה במותם הייתה של קסטנר. רוס יזמה מפגש בין בתו של קסטנר לאקשטיין אך לבסוף הם בחרו להיפגש שלא לפני המצלמה.
בפתיחת הסרט אומר אקשטיין "גמרתי אומר בלבי לספר רק את האמת, אבל לא את כולה", ומשתמע מדבריו כי קיימים פרטים עמומים בנוגע לרצח קסטנר. לקראת הסוף אקשטיין טוען כי שלוש היריות שלו לא פגעו בקסטנר וירייה רביעית מאקדחו של אדם מסתורי אחר היא זו שהרגה אותו.
ההיסטוריונים פרופ' דינה פורת פרופ' שלמה אהרונסון מרואיינים בסרט, והם מתארים את האבסורד שבהצגתו של קסטנר כמשתף פעולה עם הנאצים. בראייתם, קסטנר היה מוגבל ולא יכול היה לעשות כמעט דבר מעבר למה שעשה. מדבריהם עולה כי קסטנר לא יכול היה להזהיר את יהודי הונגריה מההשמדה הצפויה להם כי לא הייתה לו כל דרך לשכנע אותם בנכונות הדברים. על חלקו של יוסף מנקס ברצח קסטנר מוסר נכדו, משה זייגר, לאנציקלופדיה יהודית דעת דברים אלה: "יוסף מנקס נשאר עם גרעין מהלח"י שיצא נגד השמאל שהיה בשלטון בהרגשה שהם נלחמו והשמאל גנב להם את המדינה. אנשי השמאל שפחדו מיוסף מנקס החליטו להעליל עליו עלילה ולהפסיק את פעילותו. באותו זמן התרחש משפט קסטנר שרבים מהסוכנות היהודית (השמאל) היו מעורבים בו. החליטו לרצוח את קסטנר ולהאשים ברצח את יוסף מנקס, ולתפוס שני ציפרים במכה אחת. כך נולדה העלילה על יוסף מנקס". (26.9.06)
ביקורת
הסרט זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע בעולם ובישראל. מבקר הקולנוע אורי קליין כתב על הסרט:.
המבקר אבנר שביט כתב:.
רוברט סטיגווד
רוברט קולין סטיגווד (באנגלית: Robert Colin Stigwood; ) היה מפיק, יזם, מעבד לבמה ואמרגן בריטי יליד אוסטרליה, שנודע במיוחד כאמרגנם של הלהקות קרים ובי ג'יס, בהפקות לתיאטרון של מחזות הזמר "שיער" ו"ישו כוכב עליון" ובהפקות הקולנוע המוזיקלי המצליחות ביותר "גריז" ו"שיגעון המוזיקה" סטיגווד היה אחת הדמויות החשובות ביותר בתעשיית הבידור המערבית בשנות ה-1960 וה-1970
ראשית חייו
סטיגווד נולד בפורט פירי על יד אדלייד בדרום אוסטרליה כבנם של גוונדולין לבית בארואוס, שניהלה דיור מוגן סיעודי ושל גורדון סטיגווד, מהנדס חשמל. הוא התחנך במכללת סייקרד הארט באדלייד. התחיל אחר כך לעבוד כקופירייטר עבור סוכנות פרסומות מקומית ובשנת 1955 היגר לאנגליה. בדרכו בטרמפים לאנגליה עבר סטיגווד דרך הודו ושהה מספר חדשים בכפר בטורקיה עם משפחה של חבר ועבד בחקלאות.
הקריירה
סטיגווד מצא תחילה עבודה כמשגיח במשמרות ב"מוסד לנערים מפגרים" במזרח אנגליה. עבד אחר כך עבור הקטור רוס בניו תיאטר רויאל בפורטסמאות', המפשייר, עד לסגירת התיאטרון. באותה תקופה פגש את פול ג'ונס הצעיר שהפך לימים לסולן להקת הרוק מנפרד מן.
בעקבות המפגש עם איש העסקים הצעיר סטיבן קומלוסי (קומלושי) ועם איש הסאונד, המלחין, הפזמונאי ומפיק ההקלטות הידוע ג'ו מיק, בשנות ה-1960 המוקדמות הקים סטיגווד סוכנות ניהול לשחקנים. היה מעורב בקריירה של השחקן הזמר ג'ון לייטון והוא חתם עם חברת EMI חוזה יוצא דופן בזמנו כמפיק הקלטות עצמאי. בגיל 28 הפך למיליונר. בשנת 1965 הפסיד כסף רב בפרויקט סיור הופעות של הזמר-היוצר והגיטריסט האמריקאי צ'אק ברי באנגליה, אולם תוך זמן קצר, בגיל 34, התאושש כלכלית. בשנת 1966 הוא היה למארגן של להקת "The Who" ושל "קרים", להקת רוק שבה חברו אריק קלפטון, ג'ק ברוס וג'ינג'ר בייקר. ההרכב הראשון של "קרים" בחסות המותג Reaction זכה להצלחה מידית. סטיגווד היה לזמן קצר גם שותף עם אמרגנם של הביטלס, בריאן אפשטיין שמיזג את חברתו עם זו של סטיגווד. אחרי מותו של אפשטיין ב-1967 הקימו ביטלס את החברה שלהם "אפל קורפס". אז סטיגווד ייסד את חברתו שלו Robert Stigwood Organization ואת המותג שלה RSO. הוא רתם עם להקת בי ג'יס, שהצטיינה באוסטרליה ככוכבים עוד בילדותם, והגיעו ללונדון בשנת 1967. עד אפריל 1967 הגיעו ה"בי ג'יס" לתפוס מקום ראשון במצעד הפזמונים 20 hit ועד ספטמבר תפסו את המקום הראשון באותה שנה בבריטניה.
בשנות ה-1960 המאוחרות הביא ללונדון להיטי ברודוויי כמו "שיער" ו"הו, קלקוטה". המשיך לפעול בזירת התיאטרון בלונדון עם הפקת "אוויטה" (1978) מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס.
הוא נאבק בחירוף נפש בהפקות בלתי חוקיות של "ישו כוכב עליון" בארצות הברית, כולל במסגרת בתי ספר תיכון.
בשנת 1978 הייתה לו עוגמת נפש כשגרסה קולנועית המבוססת על המוזיקה של ביטלס "“Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band,” שבה כיכבו בי ג'יס, פיטר פרמפטון וג'ורג' ברנס היוותה כישלון כלכלי ונקטלה על ידי המבקרים. סטיגווד היה מעורב גם בהפקת סרטי קומדיות בטלוויזיה הבריטית ועיבד אותם עבור הקהל האמריקאי. אחרי שצפה בג'ון טרבולטה בסרט "Welcome Back Kotter" הוא חתם איתו על חוזה לשלושה סרטים. אחרי שקרא מאמר (שהתברר לימים שהיה סיפור בדוי) של העיתונאי הבריטי ניק כהן במגזין "ניו יורק", עיבד אותו בעזרת ביל אוקס, לתסריט לסרט "שיגעון המוזיקה" (Saturday Night Fever) המבוסס על המוזיקה של "בי ג'יס". הסרט היה פריצת דרך בקידום מוזיקת הדיסקו בעולם. על אף ההצלחה המסחררת, בסופו של דבר נשאר סטיגווד עם הפסדים כלכליים גם בעקבות הפקות הסרטים "שיגעון המוזיקה" ו"גריז"