cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטייסי אברמס
הקמפיין למשרת מושלת ג'ורג'יה, 2018
יומיים לפני הבחירות, משרדו של קמפ פרסם כי הוא חוקר את התנהלות המפלגה הדמוקרטית בג'ורג'יה בנושא "פשעי סייבר אפשריים" שלא פורט מה הם. המפלגה הדמוקרטית הגיבה כי ״טענותיו המצמררות של קמפ הן 100% שקרים״. חקירה שבוצעה בשנת 2020 במשרד התובע הכללי של ג'ורג'יה הגיעה לכלל מסקנה כי אין עדויות כלשהן לפשעי מחשב. שנה מאוחר יותר נחשף כי פשעי המחשב כביכול שבוצעו נגד משרדו של קמפ היו למעשה בדיקת אבטחה מתוכננת שאישר אחד מהעובדים במשרד של קמפ שלושה חודשים קודם לכן.
משרד מזכיר המדינה של ג'ורג'יה שבראשו עמד קמפ היה אחראי על הבחירות ועל רישום הבוחרים. בשנים 2012 עד 2018 משרדו ביטל את רישומם של מעל 1.4 מיליון בוחרים רשומים, עם כמעט 700 אלף ביטולים בשנת 2017 בלבד. בלילה אחד ביולי 2017 בוטלה זכות ההצבעה של חצי מיליון בוחרים. העיתון The Atlanta Journal-Constitution ציטט מומחים בתחום חוקי בחירות שטענו כי מקרה זה ״עשוי להיות ביטול הזכויות ההמוני הגדול בהיסטוריה של ארצות הברית״. קמפ פיקח על תהליך הסרת רישום הבוחרים במסגרת תפקידו כמזכיר המדינה, ועשה זאת במשך שמונה חודשים לאחר שהצהיר על ריצה לתפקיד המושל. קבוצת עיתונאים חוקרת בראשות גרג פלאסט מצאה כי מתוך כ-534 אלף תושבי ג'ורג'יה מהם נשללה זכות ההצבעה בין 2016 ל-2017, מעל 334 אלף עדיין התגוררו באותו מיקום שבו היו רשומים. כמו כן, הבוחרים לא קיבלו כל התראה על כך שהוסרו מספר הבוחרים. פלאסט לבסוף תבע את קמפ, בטענה כי מעל ל-300 אלף בוחרים הוסרו מספר הבוחרים באופן לא חוקי. משרדו של קמפ הכחיש את הטענות להליך לא חוקי, ומסר כי ״אנו מעדכנים באופן קבוע את הרשימות, ובכך מונעים הונאה ומבטיחים כי כל ההצבעות נעשות על ידי תושבי ג'ורג'יה שלהם זכות תקפה״.
ח'אלד
ח'אלד (خالد) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בערבית ומשמעותו נצחי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
סטייסי אברמס
הקמפיין למשרת מושלת ג'ורג'יה, 2018
אברמס הפסידה את הבחירות ב-50,000 קולות. היא שקלה תחילה להביא את תוצאות הבחירות להכרעת בית המשפט, אך ויתרה על כך. בנאומה בסיום הקמפיין, היא הכריזה על ייסוד ארגון זכויות ההצבעה Fair Fight Action, ארגון ללא מטרות רווח שהגיש תביעה כנגד מזכיר המדינה וועידת הבחירות הארצית בטענה לדיכוי מצביעים. נכון למרץ 2020, עדיין לא התקבלה הכרעה בתביעה.
מאז שהפסידה בבחירות, טענה אברמס במספר הזדמנויות כי הבחירות לא הוכרעו בצורה הוגנת, ושקמפ אינו המושל החוקי של ג'ורג'יה. היא ביססה את הטענה על כך שקמפ, שהשגיח על כשרות הבחירות במסגרת תפקידו כמזכיר המדינה, היה בניגוד עניינים ושינה את התוצאה על ידי מחיקת 670 אלף בוחרים ב-2017, וכי 53 אלף בקשות רישום בוחרים לא טופלו חודש לפני הבחירות. כמו כן הוסיפה כי, ״אין לי עדות אמפירית לכך שהייתי משיגה יותר קולות. עם זאת, יש לי ספק סביר, גם מבחינתי משפטית לדעתי, לגבי כשרות התהליך על מנת לומר שאלו לא היו בחירות הוגנות״.
לאחר הבחירות לתפקיד מושלת
ב-29 בינואר 2019 מנהיג המיעוט בסנאט צ'אק שומר הכריז כי אברמס תנאם בתגובה לנאום מצב האומה ב-5 בפברואר. היא הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה לנאום כנגד נאום מצב האומה, והראשונה לשאת נאום זה שאינה נושאת בתפקיד רשמי מאז שהחלה מסורת נאומי התגובה לנאום מצב האומה בשנת 1966.
ב-30 באפריל 2019 הכריזה אברמס כי היא לא תרוץ לסנאט האמריקאי ב-2020.
ב-17 באוגוסט 2019 הכריזה על הקמת ארגון Fair Fight 2020, ארגון שיסייע למפלגה הדמוקרטית לממן ולהקים צוותי ״הגנה על בוחרים״ ב-20 מדינות. אברמס מכהנת כיושבת הראש של הארגון. המיליארדר וראש עיריית ניו יורק לשעבר מייקל בלומברג תרם לארגון 5 מיליון דולר מיד לאחר שהצהיר על ריצה למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות המקדימות של המפלגה.
במהלך הפריימריז הדמוקרטיים לנשיאות בשנת 2020, אברמס הציבה עצמה כמועמדת לתפקיד סגנית הנשיא לצד מועמד המפלגה ג'ו ביידן. היא הייתה חלק מהרשימה הסופית של מועמדים לתפקיד, אך לבסוף נבחרה קמלה האריס לתפקיד ב-11 באוגוסט 2020.
אברמס נבחרה להיות אחת משבעה עשר הדוברים המרכזיים בוועידה הדמוקרטית הלאומית בשנת 2020.
בבחירות 2022, נבחרה שוב בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית להתמודד על תפקיד מושל ג'ורג'יה, מול המושל המכהן בריאן קמפ, לו הפסידה 4 שנים קודם לכן. נכון לתחילת ספטמבר 2022 גייסה אברמס לקמפיין כ-50 מיליון דולר, כשרק 14% מתוך הכסף הגיע מתרומות מתוך ג'ורג'יה. בין השאר התגייסו למען אברמס סלבריטאים רבים, כמו לאונרדו דיקפריו, סטיבן ספילברג ומלינדה גייטס. לשם השוואה, בחודשים מאי ויוני גייסה אברמס 22 מיליון דולר, בעוד התמודד הרפובליקאי, קמפ, גייס באותה תקופה 7 מיליון דולר.
עמדותיה
אברמס תומכת בזכות ההפלה, בעד פיקוח נרחב יותר סביב נושא הנשק, ומתנגדת להצעות לגישה נוקשה יותר כלפי זיהוי בוחרים. לטענתה הקשחת זיהוי הבוחרים תוביל לאפליית מיעוטים ומעוטי יכולת.
אברמס הביעה תמיכה בהעלאת התקציב המוקדש לחינוך ציבורי. היא מתנגדת למימון בתי ספר פרטיים, ובמקום זאת תומכת בשיפור מערכת החינוך הציבורית. היא הביעה תמיכה בכיתות קטנות יותר, העסקת יועצי בית ספר נוספים, תוכניות פנסיה מוגנות לאנשי החינוך, העלאת שכר המורים והרחבת מערכות החינוך לגילאים צעירים.
אברמס תומכת ברפורמה במערכת הצדק על ידי ביטול תשלום הערבות במזומן לנאשמים מעוטי יכולת, ביטול עונש המוות וביטול ההפללה על רקע החזקת כמויות קטנות של מריחואנה. כמו כן היא תומכת בשיטור קהילתי על מנת לשמור על בטיחות הקהילות כחלק מהרפורמה.
אברמס היא תומכת איתנה במדינת ישראל, והיא דוחה את "הדמוניזציה והדה לגיטימציה של ישראל" שמקדמת תנועת ה-BDS, אותה כינתה "אנטישמית". עם זאת, היא הצביעה נגד חקיקה שהוצעה בבית המחוקקים של ג'ורג'יה שמחרימה את תנועת ה-BDS ושתעניש חברות שיחרימו את ישראל או שטחים שנכבשו על ידי ישראל. לשיטתה של אברמס, "חרמות היו חלק קריטי בצדק חברתי היסטוריה האמריקאית, במיוחד עבור אפרו-אמריקאים. כפי שמציינת הליגה נגד השמצה, שורש ה-BDS בתנועה היא תנועה המתנגדת לאפרטהייד".
קריירת כתיבה
אברמס חיברה מספר ספרי מתח רומנטיים זוכי פרסים תחת שם העט סלנה מונטגומרי. לדבריה של אברמס, נמכרו מעל 100 אלף עותקים מספריה. את ספרה הראשון כתבה בשנה השלישית ללימודיה בבית הספר למשפטים של ייל, וספרה האחרון יצא בשנת 2009. בפרסי Romance In Color זכתה מונטגומרי בפרס המבקרים ובפרס חביב הקהיל עבור סופר חדש, וזכתה בפרס של ״כוכב עולה״.
אברמס פרסמה מספר מאמרים על מדיניות ציבורית, על מיסוי ועל ארגונים ללא מטרות רווח. היא חיברה את הספר ״מנהיגת המיעוט: כיצד להוביל שינוי מבחוץ ולהביא לשינוי אמיתי״ (Minority Leader: How to Lead from the Outside and Make Real Change), שפורסם בהוצאת Henry Holt & Co. באפריל 2018. כמו כן חיברה את הספר ״הזמן שלנו הוא כעת: כוח, מטרה והמאבק שלנו למען אמריקה הוגנת״ (Our Time Is Now: Power, Purpose, and the Fight for a Fair America) שפורסם בהוצאת Henry Holt & Co. ביוני 2020.
חיים אישיים
אברמס היא הבת השנייה מתוך שישה ילדיהם של הכמרים קרולין ורוברט אברמס, במקור ממיסיסיפי. עם אחיה נמנים אנדראה אברמס, השופטית המחוזית לסלי אברמס גרדנר, ריצ׳ארד אברמס, וולטר אברמס וד״ר ג׳יני אברמס מקלין.
אברמס הגדירה את עצמה במספר הזדמנויות כמעריצה שרופה של זיכיון "מסע בין כוכבים", וב-2020 אף הוקדש לה פרק בהסכת הרשמי של הזיכיון. בשנת 2022 קיבלה תפקיד אורח בפרק הסיום של עונתה הרביעית של הסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", בו גילמה את נשיאת כדור הארץ המאוחד. המהלך זכה להתנגדות מצד גורמים שמרניים בארצות הברית.
המינהל לסיכול ריגול צבאי (קובה)
המינהל לסיכול ריגול צבאי (בספרדית: Dirección de Contra-Inteligencia Militar) הוא מחלקת המודיעין הצבאי במשרד הכוחות המזוינים המהפכניים (MINFAR) של קובה. הגוף אחראי לאספקת מודיעין צבאי לכוחות המזוינים המהפכניים של קובה, בניגוד למקבילו האזרחי, ה-Dirección de Inteligencia, האחראי לאיסוף מודיעין אזרחי.
חיווה
חיווה (באוזבקית: Хива/Xiva; בפרסית: خیوه, תעתיק מדויק: ח'יוה) היא עיר קטנה במחוז חורזם שבמערב אוזבקיסטן הממוקמת בנווה מדבר כ-745 ק"מ מערבית לבירה טשקנט ובסמוך לגבול עם טורקמניסטן. חיווה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי בשנת 1990. העיר מכונה "הפנינה של נווה המדבר של ח'ווארזם". לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 95,258 בני אדם.
הודות לאתרים ההיסטוריים המרשימים שנמצאים בתחום העיר, מהווה חיווה כיום את אחד מיעדי התיירות המתויירים ביותר באוזבקיסטן. איצ'אן קלה, העיר מוקפת החומה שנמצאת במרכז חיווה, הייתה האתר הראשון באוזבקיסטן שסווג כאתר מורשת עולמית עוד בשנת 1991.
החמישייה הקובנית
החמישייה הקובנית, הידועה גם בשם חמשת מיאמי (חררדו הרננדז, אנטוניו גררו, ראמון לבאניינינו, פרננדו גונזלס ורנה גונזלס) היו חמישה קציני ביון קובנים שנעצרו בספטמבר 1998 ומאוחר יותר הורשעו במיאמי בשל קשירת קשר לבצע פעילויות ריגול, קשירת קשר לביצוע רצח ופעלו כסוכני ממשלה זרה ופעילויות לא חוקיות אחרות בארצות הברית. החמישה שהו בארצות הברית כדי לרגל ולהסתנן לקבוצות קובניות-אמריקאיות כמו "אלפא 66", "קומנדו F4", "הקרן הלאומית הקובנית האמריקאית" ו"אחים להצלה" שהיו ארגונים שפעלו נגד קובה. הם היו חלק מרשת הצרעות ("La Red Avispa").
ממשלת קובה הודתה כי החמישה היו סוכני מודיעין בשנת 2001, לאחר שהכחישה זאת במשך שלוש שנים. נכתב כי הם שימשו כמרגלים על קהילת הקובנים הגולים של מיאמי ולא נגד ממשלת ארצות הברית. קובה טוענת שהגברים נשלחו לדרום פלורידה בעקבות כמה פיגועי טרור בהוואנה שאורגנו על ידי המחבל האנטי-קומוניסטי לואיס פוסדה קרילס, פעיל לשעבר של סוכנות הביון המרכזית.
החמישה ערערו על הרשעותיהם והחששות מהגינות משפטם זכו לתשומת לב בינלאומית. הרכב של שלושה שופטים של בית הדין לערעורים באטלנטה הפך את הרשעותיהם בשנת 2005, תוך שהוא מביא את "הדעות הקדומות" של הקובנים הנאבקים קסטרו במיאמי, אולם בית משפט מלא דחה אחר כך את הצעת החמישה למשפט מחודש והשיב את ההרשעות המקוריות. ביוני 2009 סירב בית המשפט העליון של ארצות הברית לעיין בתיק. בקובה, החמישית נתפסת על ידי הממשלה כגיבורים לאומיים ומוצגת כמי שהקריבו את חירותם בהגנה על ארצם.
רנה גונזלס שוחרר מהכלא ב-7 באוקטובר 2011, לאחר שהרצה שלוש עשרה שנות מאסר בפועל, כשנותרו שלוש שנות מאסר על תנאי. הוא הורשה לחזור לקובה להלוויית אביו ב-22 באפריל 2013 ושופט פדרלי איפשר לו להישאר שם בתנאי שיוותר על אזרחותו האמריקאית. פרננדו גונזלס שוחרר ב-27 בפברואר 2014. שאר החברים שוחררו ב-17 בדצמבר 2014, בעסקת חילופי אסירים עם קובה עבור קצין מודיעין אמריקאי, שזוהה כקצין ביון אמריקאי בשם רולנדו סראף טרוחיו. עסקת חילופי האסירים נעשתה במקביל לשחרור הקבלן האמריקני אלן פיליפ גרוס מהכלא הקובני, אם כי הממשלות טענו כי שחרורו של גרוס לא קשור לחילופי השבויים. חלק מהמשקיפים ראו באירועים אלה צעד ראשון בהקלת יחסי ארצות הברית–קובה, המכונה "ההפשרה הקובנית".
אליפות וימבלדון 2015
אליפות וימבלדון 2015 הייתה תחרות טניס גראנד סלאם שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-29 ביוני והסתיימה ב-12 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £26,750,000.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 ספורטאים. 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר נובאק ג'וקוביץ' מסרביה נפגש עם רוג'ר פדרר משווייץ וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
במשחק הגמר סרינה ויליאמס מארצות הברית נפגשה עם גרביניה מוגורוסה מספרד וניצחה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר ז'אן-ז'וליאן רוייר מהולנד והוריה טקאו מרומניה נפגשו עם ג'יימי מארי מבריטניה וג'ון פירס מאוסטרליה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
במשחק הגמר מרטינה הינגיס משווייץ וסניה מירזה מהודו נפגשו עם יקטרינה מקארובה וילנה וסנינה מרוסיה וניצחו אותן ב-3 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר מרטינה הינגיס משווייץ ולאנדר פאיס מהודו נפגשו עם אלכסנדר פייה מאוסטריה וטימאה בבוש מהונגריה וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראלים בווימבלדון
טניסאים ישראלים השתתפו ב-3 תחרויות.
בתחרות הגברים דודי סלע הפסיד בסיבוב הראשון לדומיניק תים מאוסטריה ב-4 מערכות.
בתחרות זוגות נערים ישי עוליאל שיחק עם וו ייבינג מסין. בסיבוב הראשון הם ניצחו בשלוש מערכות ובסיבוב השני הפסידו בשלוש מערכות.
אמיר וינטרוב ויוליה גלושקו לא השתתפו באליפות, לאחר שהודחו בסיבוב הראשון של מוקדמות הטורניר, ושחר פאר הודחה בסיבוב השלישי של המוקדמות.
סונאטה לפסנתר מס' 1 של ברהמס
הסונאטה לפסנתר מס' 1 בדו מז'ור, אופוס 1 היא סונאטה שכתב יוהנס ברהמס בהמבורג בשנת 1853, והוציא לאור מאוחר יותר באותה השנה. למעשה, חיבר ברהמס את סונאטת הפסנתר מספר 2 שלו תחילה, אך הוא בחר בסונאטה זו כאופוס הראשון שלו, משום שסבר כי היא איכותית יותר. היצירה נשלחה יחד עם הסונאטה השנייה שלו להוצאת המוזיקה ברייטקופף והרטל עם מכתב המלצה מאת רוברט שומאן, שכבר שיבח את ברהמס בהתלהבות, וניכר בה מאמץ להרשים בדרישותיה הטכניות ובאופי הדרמטי שלה. הסונאטה הוקדשה ליוזף יואכים.
לסונאטה ארבעה פרקים:
הפרק הראשון הוא בצורת סונאטה קונבנציונלית עם אקספוזיציה חוזרת ונשנית. פתיחת הנושא הראשון דומה לפתיחת סונאטת "המרקלאוויר" של בטהובן. הפרק השני הוא נושא ווריאציות בהשראת השיר "Verstohlen geht der Mond auf". ברהמס אמור היה לכתוב אותו מחדש למקהלת נשים בשנת 1859 (WoO 38/20). הפרק השלישי הוא סקרצו וטריו. הפרק הרביעי הוא רונדו רופף, שהנושא שלו משתנה באופן ניכר בכל חזרה. צורת הרונדו היא ABACACABA בפלינדרום.
טקסט השיר
Verstohlen geht der Mond auf. Blau, blau Blümelein! Durch Silberwölkchen führt sein Lauf Blau, blau Blümelein! Rosen im Tal Mädel im Saal schönste Rosa!
חרש מתגנב הירח פרח כחול מכחול! מבעד לענני כסף בוקע, פרח כחול מכחול! ורדים בגיא, עלמות באולם, ואת, רוזה, הנאוה מכולן!
לקריאה נוספת
"ברהמס ועולמו", פריש, וולטר, 1951-, קרנס, קווין, 1972-, פסטיבל המוזיקה בָּארְד. (מהדורה מתוקנת). פרינסטון: הוצאת אוניברסיטת פרינסטון.
אבנעזר רוקווד הואר
אבנעזר רוקווד הואר (באנגלית: Ebenezer Rockwood Hoar; ) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי ממסצ'וסטס, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בשנים 1869–1870 בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט והיה הראשון בתפקיד זה שעמד בראש מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
הואר סייע לגרנט למנות שני שופטים לבית המשפט העליון והיה מועמד לכס השיפוט בעצמו. מועמדותו לא אושרה על ידי הסנאט, בין השאר בשל עמדותיו בנוגע לרפורמות בשיטת הפטרונות.
ב-1871 מונה הואר על ידי גרנט כחבר בוועדה שניהלה את המשא ומתן על הסכם וושינגטון שסייע ליישב את.
קורות חייו
אבנעזר רוקווד הואר נולד בקונקורד, מסצ'וסטס לסמואל ושרה (לבית שמרן) הואר. הוא היה בן למשפחה בעלת שורשים עמוקים של פוריטניות, שהיגרה לאמריקה ב-1640 ובתחילה התיישבה בבריינטרי, מסצ'וסטס. בגיל שנתיים נשלח הואר להתחנך אצל מורה פרטית דתייה. כבר בגיל שלוש הוא היה מסוגל לקרוא בשטף בכתבי הקודש כאדם מבוגר. בגיל ארבע הוא כבר רכש את הקריאה והכתיבה באופן מלא ועקף במיומנות זו את אחותו הגדולה. ככל שהוא התבגר הוא נודע בשל מחשבתו המהירה ואמירותיו השנונות.
ב-1831, בגיל 15, התקבל הואר לאוניברסיטת הרווארד. עם סיום לימודיו ב-1835 הוא עבר מערבה ושימש כמדריך בבית ספר לבנות בפיטסבורג. לאחר שסיים לעסוק בהוראה הוא נסע לקנטקי שם שמע את הפוליטיקאי הידוע הנרי קליי. הוא שב לקונקורד והחל ללמוד משפטים במשרד עורכי הדין של אביו.
ב-1837 שב הואר להרווארד, שם הוא למד משפטים במשך שנה וחצי והמשיך במשך חצי שנה להשתלם במשרדו של אמורי וושבורן. בספטמבר 1839 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין וקיבל תואר ראשון במשפטים מהרווארד, וב-1840 החל לעסוק בעריכת דין בקונקורד ובבוסטון.
פעילות פוליטית במסצ'וסטס
בשנות ה-40 של המאה ה-19 החל הואר את הקריירה הפוליטית שלו במפלגה הוויגית שהתנגדה לעבדות. הוא ראה את עצמו כמשויך יותר לאגף ה"וויגי המצפוני" מאשר לאגף "הוויגים של הכותנה", שייצג את האינטרסים של מדינות הדרום.
ב-1846 הוא נבחר לסנאט של מסצ'וסטס. ב-1848 הוא שיתף פעולה עם אביו בייסוד במסצ'וסטס. המפלגה החדשה התנגדה להרחבת העבדות בטריטוריות החדשות שסופחו אז לארצות הברית.
ב-1849 מונה הואר כשופט בבית המשפט השלום בבוסטון וכיהן בו עד 1855. ב-1859 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בעת כהונתו על כס השיפוט הוא נודע כמי שסייע לעורכי דין צעירים. אחד מאלו שעשו עליו רושם היה אוליבר ונדל הולמס הבן, לימים שופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס ושופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר מלחמת האזרחים נמנה הואר על מתנגדי משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון.
התובע הכללי של ארצות הברית
ב-5 במרץ 1869 מינה הנשיא יוליסס ס. גרנט את הואר כתובע הכללי של ארצות הברית. כל המינויים של גרנט, כולל זה של הואר, הכו בתחילה בהלם את הסנאט, שכן הוא בחר את חברי הקבינט שלו באופן עצמאי ללא היוועצות עם הנהגת המפלגה הרפובליקנית.
מתילדה קרים
ביוגרפיה
קרים (במקום גאלנד) נולדה בשנת 1926, בקומו, איטליה, בת בכורה בין ארבעה ילדים, לאב שווייצרי פרוטסטנטי ולאם איטלקית קתולית. היא סיימה את לימודיה וקיבלה תואר ד"ר לביולוגיה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ, ב-1953. בעת לימודיה בשווייץ הכירה את איש האצ"ל והמדען הישראלי בתחילת דרכו, דוד דנון. היא סייעה לו ברכישת נשק עבור האצ"ל. הם נישאו ב-1948 והיא התגיירה. לזוג נולדה בת אחת. הם עלו לישראל ב-1953.
אבנעזר רוקווד הואר
התובע הכללי של ארצות הברית
כל המינוים אושרו מידית ותגובת העיתונות הייתה בדרך כלל אופטימית, והיא שיבחה את הקבינט של גרנט כחופשי מ"הונאה ושחיתות". הואר שירת כיועץ המשפטי הראשי ויועצו הפוליטי של גרנט, שכן עד לבחירתו לנשיאות לא החזיק גרנט במשרה נבחרת.
ביולי 1870 היה הואר לתובע הכללי הראשון שעמד בראש מחלקת המשפטים של ארצות הברית, שהוקמה כדי לחזק את סמכויות החקירה והאכיפה של הנשיא.
מתילדה קרים
ביוגרפיה
בשנים 1953–1959, בעת שהותה בישראל, חקרה במכון ויצמן ציטוגנטיקה ווירוסים גורמי-סרטן, וכן הייתה חלק מצוות החוקרים (שכלל גם את ליאו זקס ודוד מיכאל שר) אשר גילו לראשונה שיטה לקביעת מין הילוד.
אבנעזר רוקווד הואר
מינויו של באוטוול
אחת ממשימותיו הראשונות של הואר כתובע הכללי הייתה לחוות דעתו על מינויו של איש העסקים מניו יורק, אלכסנדר ט. סטיוארט כמזכיר האוצר. למינויו של סטיוארט התנגדו הסנאטורים צ'ארלס סאמנר ורוסקו קונקלינג, שציטטו חוק מ-1789 שאסר על מינוי של חבר הקבינט שהיה "קשור או בעל אינטרסים בעסקי סחר".
מתילדה קרים
ביוגרפיה
ב-1956 הכירה את בעלה השני, עורך הדין האמריקאי ונשיא אולפן הסרטים יונייטד ארטיסטס, ארתור קרים. ב-1958 נישאה לו ועברה להתגורר עמו בניו יורק, ארצות הברית, והצטרפה לסגל המחקר באוניברסיטת קורנל. יחד עם בעלה השני, הייתה פעילה לקידום זכויות אדם, ובין השאר פעלה לקידום הקהילה הגאה, עצמאות דרום אפריקה ורודזיה ונושאים רבים אחרים.
אבנעזר רוקווד הואר
מינויו של באוטוול
סטיוארט הציע שהוא יפרוש מעסקיו עד לאחר תום כהונתו. בכל אופן הואר ייעץ לגרנט שתוכניתו של סטיוארט בלתי מעשית. גרנט קיבל את עצתו של הואר ומינה את ג'ורג' סיואל באוטוול כמזכיר האוצר.
מתילדה קרים
ביוגרפיה
בשנת 2000 העניק לה נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, את מדליית החירות הנשיאותית.
אבנעזר רוקווד הואר
מינויו של באוטוול
מינויו של באוטוול גרמה להמשך כהונתו של הואר בקבינט של גרנט להיות מתוחה, שכן באוטוול והואר היו שניהם ממסצ'וסטס, ובתקופה זו היה מקובל ורצוי שלא יהיה יותר מחבר קבינט אחד מכל אחת מהמדינות.
המועמדות לבית המשפט העליון
עם תחילת נשיאותו, נדרש גרנט לאייש שני מושבים בבית המשפט העליון של ארצות הברית לאחר שמספר השופטים הורחב לתשעה. ב-14 בדצמבר 1869 מינה גרנט את הואר ואת מזכיר המלחמה לשעבר אדווין סטנטון כשופטים בבית המשפט העליון.
הסנאטורים הרפובליקנים השמרנים התרעמו על סירובו של הואר למנות שופטים פדרליים על בסיס פטרונות פוליטית ועל התנגדותו בעבר להדחתו של הנשיא ג'ונסון. אף על פי שמינויו של הואר נדחה על ידי הסנאט, מינויו של סטנטון אושר מידית. על כל פנים, סטנטון נפטר לפני שהספיק לאייש את כס השיפוט.
גרנט והואר קיימו שיחה ממושכת ובעצתו של הור מינה גרנט שניים ממנהיגי לשכת עורכי הדין הארצית, ויליאם סטרונג וג'וזף בראדלי.
הפבורן נגד גריזוולד
שעה אחת בלבד לאחר שמועמדותם של סטרונג ובראדלי הוגשה לסנאט, פסק בית המשפט העליון בפסק הדין "הפבורן נגד גריזוולד" שחוק ההילך החוקי של 1862, שהסמיך את מחלקת האוצר להדפיס שטרות כסף כהילך חוקי, נוגד את חוקת ארצות הברית. גרנט, הואר ושאר חברי הקבינט התנגדו לפסיקת בית המשפט שהתקבלה ברוב של ארבעה מול שלושה. הם האמינו שאספקת הכספים לאומה תפחת ושהדבר יגרום להרס הכלכלה. ב-31 במרץ 1870 התייצב הואר בפני בית המשפט העליון וטען שההחלטה בתיק זה תגרום לחוסר יציבות של הכלכלה הלאומית, במקרה שיהיה צורך להדפיס כסף כצעד חירום, כפי שנעשה במהלך מלחמת האזרחים. שנה לאחר מכן, כאשר כיהנו כבר סטרונג ובראדלי בבית המשפט, הפך בית המשפט את פסק הדין ברוב של חמישה מול ארבעה, והפך את שטרות הכסף להילך חוקי. אף על פי שגרנט והואר הואשמו באיוש מכוון של הרכב בית המשפט, שמותיהם של סטרונג ובראדלי הוגשו לסנאט טרם מתן פסק הדין בתיק הפבורן נגד גריזוולד.
תקופת השיקום
הואר היה רפובליקני מתון שהתנגד להתערבות הממשל הפדרלי בהגנה על זכויות האזרחים האפרו-אמריקאים במהלך תקופת השיקום. הוא האמין שהדרומיים ינהגו באחריות וימצאו דרך להגן על האפרו-אמריקאים. הנשיא גרנט, בכל אופן, איבד את אמונו במדינות הדרום שינהגו על פי החוקה והחוק הפדרליים שהגנו על האפרו-אמריקאים.
במאי 1870 העביר הקונגרס את הראשון מבין שלושת החוקים שנקראו חוקי האכיפה כנגד האלימות של הקו קלוקס קלאן בדרום. כדי להרחיב את סמכויות החקירה והאכיפה של הממשל הפדרלי, הקים הקונגרס ביוני אותה שנה את מחלקת המשפטים ויצר את משרת פרקליט המדינה של ארצות הברית. הנשיא גרנט היה תחת לחץ שהלך וגבר להחליף את הואר בתובע כללי ראדיקלי יותר, כזה שלא יתנגד להתערבות הממשל הפדרלי בבלימת ההפקרות בדרום.
התפטרותו
ביוני 1870 שלח גרנט מכתב להואר בו הוא ביקש את התפטרותו ולא נתן לכך הסבר. בתחילה הוכה הואר בהלם מהדרישה הפתאומית, והגיע לפגישה עם הנשיא. גרנט אמר להואר שהסנאטורים הדרומיים ביקשו שבקבינט יכהן איש הדרום ושהוא זקוק לתמיכתם.
הואר השלים עם ההחלטה והגיש מכתב התפטרות. כאשר מזכיריו האישיים של גרנט חשפו את מכתב ההתפטרות בפני העיתונות, התעוררה מחלוקת. אף אחד מחברי הקבינט האחרים לא ידע על בקשתו של גרנט מהואר להתפטר. הואר המשיך לכהן בקבינט עד נובמבר, כאשר יורשו בתפקיד, איימוס טפן אקרמן, הושבע לתפקידו. אקרמן היה מג'ורג'יה ותמך בתוקף בתוכנית השיקום ובהגנת הממשל הפדרלי בזכויות האזרח של האפרו-אמריקאים.
תביעות אלבמה
הואר היה אחד מחמשת החברים האמריקאים בוועדה העליונה המשותפת עם הממלכה המאוחדת ליישוב התביעות מתקופת מלחמת האזרחים, ובנוגע לתביעות הטריטוריאליות בנוגע לקנדה. עבודת הוועדה הובילה לחתימת הסכם וושינגטון ב-1871.
ההסכם הגדיר את שיטת הבוררות הבינלאומית ליישוב סוגיות ריבונות ימית ויבשתית, וכן הבהיר את כללי הסחר בין קנדה לבין ארצות הברית. הסוגיות שהועברו לבוררות היו:, תביעות ותביעות נגד נוספות שהיו קשורות למלחמת האזרחים, הגבול הימי עם קנדה באיי סן חואן ובמפרץ פיוג'יט וזכויות הדיג בנובה סקוטיה.
ועדת בוררות משותפת, שהוקמה מכוח ההסכם, קיבלה בספטמבר 1872 החלטה שדחתה את התביעות של ארצות הברית לפיצויים על נזקי מלחמה בלתי ישירים, אך הורתה לבריטניה לשלם לארצות הברית סכום של 15.5 מיליון דולר במסגרת תביעות אלבמה.
חבר בית הנבחרים
ב-1872 נבחר הואר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1873–1875. ב-1874 הוא לא היה מועמד לבחירה מחדש והוא שב לעיסוקו בעריכת דין.
חיים אישיים
בתקופת לימודיו בהרווארד הכיר הואר את קרוליין דאונס ברוקס מקונקורד. השניים נישאו בנובמבר 1840 ונולדו להם שבעה ילדים, מתוכם ילדה אחת שנפטרה בינקותה. קרוליין הואר הייתה אחותו למחצה של חבר בית הנבחרים ג'ורג' מ. ברוקס ממסצ'וסטס.
אביו של הואר, סמואל הואר, היה עורך דין ופוליטיקאי רב השפעה. מצד משפחת אמו, שרה שרמן רוקווד הואר, היה הואר נכדו של אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, רוג'ר שרמן. אחיו, ג'ורג' פריסבי הואר, היה סנאטור מטעם מסצ'וסטס משנת 1877 ועד למותו ב-1904.
אבעזר רוקווד הואר נפטר ב-31 בינואר 1895 ונטמן בבית הקברות סליפי הולו שבקונקורד.
קטיה בנוביץ'
קטיה בנוביץ' (נולדה ב-23 במרץ 1972) היא עורכת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
בראשית דרכה עסקה בנוביץ' במוזיקה, ולמדה בבית הספר לאמנויות תלמה ילין. בשנות ה-90 של המאה ה-20 השלימה תואר ראשון בספרות כללית באוניברסיטת תל אביב. לאחר שסיימה את שירותה הצבאי החלה לעבוד כעורכת בהוצאת מפה, זמן מה עבדה בעריכה גם בהוצאת חרגול.
ב-2002 קיבלה עבודת תרגום ראשונה ומאז תרגמה עשרות רבות של ספרים לעברית. בנוביץ' עובדת כפרילנסרית ותרגומיה רואים אור בהוצאות הספרים הגדולות בישראל.
מבחר תרגומים בולטים
ועוד מספריהם של: סלמאן רושדי, ג'ודי פיקו, לי צ'יילד, הרלן קובן וסופרים נודעים אחרים.
נדב הלפרין
נדב הלפרין (נולד ב-25 ביולי 1994) הוא משורר, מתרגם ושדרן רדיו ישראלי. מגיש את התוכנית "אש זרה" בתאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה
הלפרין נולד וגדל בראש העין למשפחה ציונית דתית, והוא נינו של הרב אברהם חיים נאה. למד בתיכון אמי"ת גוש דן.
בשנת 2009 החל לפרסם מאמרי דעה בעיתונות הכתובה והאלקטרונית ומאוחר יותר באותה השנה טור דעה קבוע באתר nrg בנושאי יהדות ואקטואליה. בשנת 2011 החל לפרסם שירים בעיתונות ובכתבי עת, בין השאר בעיתונים: הארץ, מקור ראשון וידיעות אחרונות.
ב-2013 התגייס הלפרין לתחנת גלי צה"ל, בה שירת כעורך ומפיק במחלקת התוכניות ובין השאר ערך את תוכניתו של המשורר דורי מנור "בעקבות הזמן האבוד", כתב את פינות "דקה ישראלית", והגיש את רצועת "ציפורי לילה מוזיקליות". ביולי 2016 צורף הלפרין לתאגיד השידור הישראלי ובפרט לצוות תחנת כאן תרבות. בספטמבר באותה השנה היה מיוצרי סדרת סרטוני השירה "כאן שיר" אותה הגה. עם פתיחת שידורי התאגיד במאי 2017 החל להגיש את התוכנית היומית "אש זרה" המשלבת בין הגות יהודית ושירה בכאן מורשת, בכאן תרבות ובכאן ב', לערוך תוכניות בנושאי יהדות הגות וספרות, ולהגיש פינות שעניינן פרשת השבוע, שירה ואירועים היסטוריים בערוץ כאן 11. ב-2019 החל להגיש סדרת סרטונים בשם "#כאן_אורייתא" בעמוד הפייסבוק של כאן.
ב-2023 החל לפרסם טור בשם "תחום שבת" בעיתון מקור ראשון.
ב-2019 שיחק בסדרה "הנערים".
חיים אישיים
במאי 2021 התחתן עם המשוררת נועה שורק, בתו של יואב שורק.
ליסדקסאמפטמין
ליסדקסאמפטמין (באנגלית: lisdexamfetamine) היא תרופה המשווקת בין השאר תחת השם המסחרי ויואנס (באנגלית: Vyvanse) ומשמשת לטיפול בהפרעות קשב וריכוז (ADHD). התרופה קיבלה את אישור ה־FDA ב-2007 ומאז היא שווקה גם במספר מדינות באירופה. היא קיבלה את אישור משרד הבריאות הישראלי בשנת 2015. התרופה נלקחת דרך הפה, ומיועדת לטיפול בילדים, בני נוער ומבוגרים.
זוהי תרופה השייכת למשפחת האמפטמינים, ופועלת כממריצה של מערכת העצבים המרכזית.
ליסדקסאמפטמין היא למעשה מולקולה שמחברת שתי מולקולות הקשורות ביניהן בקשר אמידי, מולקולה אחת היא החומר הפעיל של התרופה דקסאמפטמין (האננטיומר הפעיל של אמפטמין, נקרא גם d-amphetamine ו-dextro-amphetamine) ומולקולה נוספת של חומצת האמינו, ליזין. התרופה נספגת דרך מערכת העיכול ובדם עוברת פירוק (הידרוליזה) ומתפרקת לחומצת האמינו ליזין (חומר שאיננו פעיל) ולחומר הפעיל דקסאמפטמין. בכך ניתן להגדיר את ליסדקסאמפטמין כקדם-תרופה, כלומר תרופה שניטלת ללא אפקט פרמקולוגי, אולם בגוף היא מפורקת וכתוצאה מכך משתחרר החומר הפעיל של התרופה.
מנגנון הפעולה
התרופה ליסדקסאמפטמין עוברת פירוק בגוף לדקסאמפטמין, שהוא החומר שאחראי לפעילות התרופתית. דקסאמפטמין היא תרופה ממשפחת התרופות שמגרות את מערכת העצבים. בדומה למתילפנידאט ולדקסמתילפנידאט, התרופה מונעת את הספיגה בחזרה של דופמין ונוראדרנלין ומעלה את ריכוזם בתייוך העצבי. בנוסף דקסאמפטמין משחררת יותר דופמין במנגנון ישיר על העצב, השפעה שכנראה מסבירה את יעילות האמפטמינים בטיפול בהפרעות קשב במקרים שהמטופלים סובלים מהפרעות קשב ולא מצליחים לשים לב לפרטים.
היתרון של התרופה מבחינה פרמקוקינטית הוא ספיגה מלאה ממערכת העיכול. במחזור הדם התרופה עוברת פירוק הדרגתי, מה שמאפשר שחרור של החומר הפעיל בצורה הדרגתית וממושכת לאורך היום והקלה מקסימלית ללא תנודות על תסמיני ה־ADHD על פני שעות היום, ומהווה יתרון גדול בשביל אנשים שסובלים מהתמכרויות מכיוון שליסדקסאמפטמין אי אפשר לסנתז כיוון שמדובר בתרופה שפועלת על מנגנון של קדם תרופה. התרופה משפיעה ל־12 שעות לכן לא צריך אותו בשחרור מושהה בדומה לתרופות אחרות שכן קיימות בתכשירים מושהים, ולכן הוא התרופה יחידה למשך זמן זה שאפשר להמיס במים, (מתילפנידאט, דקסמתילפנידאט ואמפטמין).
מינון
כטיפול התחלתי, התרופה ניתנת בכדור של 30 מיליגרם ליום (מקביל ל-10 מיליגרם ריטלין IR). את המינון ניתן להעלות בכל שבוע, בכ-10-20 מיליגרם ליום, כאשר המנה היומית אינה חורגת מה-70 מ"ג ליום.
המינונים הקיימים בישראל הם 30 מיליגרם 50 מיליגרם, 70 מיליגרם.
ניתן לקחת את הכמוסה של ליסדקסאמפטמין בשלמותה או לפתוח אותה ואת תוכנה להמס במים או משקה אחר, ולכן היא נוחה לשימוש על ידי מטופלים שאינם בולעים כדורים.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי דומות לאלה של ממריצים אחרים: הנפוצים ביותר; ירידה בתיאבון, נדודי שינה, יובש בפה, כאבי ראש, ירידה במשקל וכאבי בטן.
ראלף ראנגניק
ראלף ראנגניק (בגרמנית: Ralf Rangnick נולד ב-29 ביוני 1958 בבאקנאנג שבגרמניה המערבית) הוא מאמן כדורגל גרמני.
בעבר אימן את שאלקה והוביל אותה למקום השני בבונדסליגה, לזכייה בגביע הגרמני ולחצי גמר ליגת האלופות. שימש גם כמנהלה הספורטיבי של רד בול זלצבורג.
ביוגרפיה
כשחקן לא זכה להצלחה ושיחק בעיקר בליגות חובבניות בגרמניה ובאנגליה. השלים קורס מאמנים בגיל 22 תוך כדי לימודיו והחל לאמן את קבוצת החובבים של שטוטגרט. למד באוניברסיטת שטוטגרט והשלים את התואר במדעי הספורט ובאנגלית. לאחר מכן עבר להתגורר בברייטון באנגליה כדי לשפר את האנגלית שבפיו, ומשום שרצה לקרוא את ספריו של צ'ארלס דיקנס במקור היה מוכרח לשפר את שפתו. את תפקיד האימון המקצועני הראשון שלו קיבל בגיל 39, בקבוצת אולם מהליגה השלישית הוא העלה אותם לבונדסליגה השנייה. באותה שנה, במהלך ראיונות בטלוויזיה בתוכנית הספורט הפופולרית "אקטואלה שפורטשטודיו", ניסה להסביר את סגנונו הטקטי וההתקפי בעזרת ציורים רבים על לוח מגנטי, הפרשנות המדוקדקת והחדשנית שלו הביאה עליו את הכינוי "פרופסור". שימש כמאמנה של שאלקה בין השנים 2004–2005. סיים איתם במקום השני בבונדסליגה ופוטר עונה לאחר מכן, כשהקבוצה פחות הצליחה. בין 2006–2011 אימן את הופנהיים מהליגה השלישית, העלה אותם לבונדסליגה השנייה ולאחר מכן לליגה הבכירה, התפטר מכיוון שההנהלה מכרה ללא ידיעתו את לואיס גוסטבו לבאיירן מינכן. חזר לאמן את שאלקה הוביל אותה לזכייה בגביע הגרמני ולחצי גמר ליגת האלופות, שם הודחה בידי מנצ'סטר יונייטד. הוא התפטר מתפקידו בתום העונה בטענה כי אין לו את האנרגיה הדרושה והוא סובל מתשישות ועייפות בלתי פוסקת ובעצת רופאיו הוא צריך לפרוש.
ב-2012 החל לשמש כמנהל הספורטיבי של רד בול זלצבורג ור.ד לייפציג, שניהן שייכות לקונצרן המשקאות האוסטרי רד בול. ב-2015, בנוסף לתפקידו כמנהל ספורטיבי, אימן את לייפציג בליגה השנייה העלה אותה לליגה הראשונה וחזר לתפקידו כמנהל ספורטיבי בלבד. מינה את ראלף ההוזאנוטל כמאמן.
ב-29 באפריל 2022 מונה למאמנה של נבחרת אוסטריה. הוא אישר שלמרות שלקח את התפקיד, הוא יישאר במנצ'סטר יונייטד עד 2024 בתפקיד ייעוץ כפי שתוכנן במקור.
ראנגניק עבר עשרות השתלמויות אימון, ביניהם בארסנל אצל ארסן וונגר, אצל אריגו סאקי במילאן ואצל ואלרי לובאנובסקי בדינמו קייב. פילוספיית הכדורגל שלו היא התקפית, ומחלקת את הדברים שצריך לעשות במגרש לשניים: כשהכדור אצל קבוצתו מערך מסוג אחד וכשהכדור אצל היריבה מערך מסוג שונה. מאמנים צעירים גרמניים הושפעו ממנו, בהם תומאס טוכל, יורגן קלופ ויוליאן נגלסמן.
1 אירו
1 אירו הוא מטבע אירו, בעל העריך השני בשוויו במחזור. מטבע זה עשוי שתי סגסוגות המקנות לו שני צבעים. הסגסוגת החיצונית עשויה פליז וניקל, ואילו זו הפנימית עשויה מנחושת וניקל. כמו כל מטבעות האירו, בעוד צד הנושא של המטבע נושא עיצוב ייחודי לכל מדינה המנפיקה אותו, ועל כן נקרא גם הצד הלאומי, צד הערך הוא משותף ונושא עיצוב של מפת אירופה יחד עם העריך. המטבע נכנס למחזור לראשונה בשנת 2002, אולם על חלק מן המטבעות מוטבעת שנת ההנפקה 1999, שבה האירו נכנס לשימוש לראשונה. ישנם 6.43 מיליארד מטבעות 1 אירו במחזור, דבר אשר מעמיד את המטבע במקום השישי ברשימת מטבעות האירו שבמחזור.
עיצוב
המעגל הפנימי של המטבע עשוי משתי שכבות של סגסוגת נחושת-ניקל וביניהן שכבה נוספת של ניקל, ואילו הטבעת החיצונית עשויה סגסוגת פליז וניקל. קוטרו של המטבע 23.25 מ"מ, עוביו 2.33 מ"מ ומשקלו 7.5 גרם.
צד הנושא
צד הנושא של המטבע נושא עיצוב משתנה, בהתאם למדינה המנפיקה. ההנחיות קובעות כי כל עיצוב לאומי חייב לכלול 12 כוכבים, כמספר הכוכבים בדגל האיחוד האירופי, את שם המדינה, או ראשי תיבות המזוהים עמה, את שנת ההנפקה ואת ראשי התיבות של האמן שעיצב את העיצוב הלאומי. לרוב, 12 הכוכבים מסודרים על פני הטבעת החיצונית. חל איסור כי צד זה יישא את העריך, לאור העובדה שהעריך מופיע בצד המשותף, אלא אם מדובר במדינה שבה הכתב שונה מן הכתב הלטיני. היחידה שעומדת בתנאי זה היא יוון, שעל מטבעותיה מוטבע עריך המטבע והכיתוב EYPΩ. למרות האיסור, אוסטריה כן מציינת את העריך על הצד הלאומי במטבעותיה.
צד הערך
בצד המשותף של המטבע מוטבעת מפת אירופה ועל גביה עריך המטבע באלפבית לטיני. בצדה הימני של הטבעת החיצונית מוטבעים 12 כוכבים, המסמלים את 12 הכוכבים בדגל האיחוד האירופי, והם מצומדים ומחוברים בקווים. מימין מופיעים ראשי התיבות של האמן שעיצב את צד הערך של המטבע, לוק לואיקס. עד שנת 2007 הוטבעה על הצד המשותף מפה שכללה את מדינות האיחוד האירופי בלבד, אולם בעקבות הצטרפותן של 10 מדינות נוספות לאיחוד הורחבה המפה לאירופה השלמה.
שוליים
השוליים של המטבע, אשר משמשים אמצעי לזיהוי עבור לקויי ראייה, מחורצים לפרקים, עם שלושה מקטעים מחורצים ושלושה מקטעים חלקים.
אליס ניל
אליס ניל (אנגלית: Alice Neel; 28 בינואר 1900 - 13 באוקטובר 1984) הייתה ציירת אמריקאית, שנחשבה בפי אחדים לאחת הציירות הגדולות ביותר של המאה העשרים. היא נודעה בעיקר בשל שימושה האקספרסיוניסטי בקו ובצבעוניות עמוקה, ובשל המבע הרגשי והנופך הפסיכולוגי של ציוריה.
ילדותה
אליס ניל נולדה במדינת פנסילבניה, ארצות הברית, בפרבר אמיד מאוד בשם "כיכר מריון". אמה - שעל שמה נקראה – אליס הארטלי ניל, הייתה נצר לאחד מהחתומים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, ואביה, ג'ורג' וושינגטון ניל, היה רואה חשבון במחלקת הרכבות של רכבת פנסילבניה. אליס הייתה הרביעית מבין חמישה אחים: הבכור מביניהם, הארטלי, נפטר בגיל צעיר בעקבות מחלה, זמן קצר לאחר לידתה של אליס. כשהייתה בת שלושה חודשים משפחתה עברה לעיירה כפרית בקולווין, פרבר קטן בסמוך לעיר פילדלפיה, שם העבירה וסיימה את לימודי התיכון שלה בשנת 1918. לאחר מכן עברה מבחן שירות אזרחי והוצבה בתפקיד משרדי עם משכורת גבוהה במטרה לעזור להוריה.
על אף שבנעוריה הציפיות מנשים וההזדמנויות שניתנו להן היו מאוד מצומצמות, התפטרה ניל ממשרתה הפקידותית והשתתפה במספר קורסים לאומנות עד שנת 1921. בשנה זו החלה לבסוף את לימודיה בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה (היום נקרא "מכללת מור לאומנות ועיצוב").
בית ארון מתים
בית ארון מתים (coffin house) הוא מונח  ויקטוריאני שתיאר את אחד המקלטים הראשונים שנוצרו עבור חסרי בית, תושבי מרכז לונדון. המקלט הופעל על ידי צבא הישע בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים כדי לספק פתרון לילי וסיוע לחסרי הבית במזג האוויר הקר של לונדון.
אליס ניל
בגרותה וחייה האישיים
בנוסף לקולג' בו למדה במהלך השנה, למדה ניל גם בקורסי קיץ בבית הספר צ'סטר ספרינגס שם היא פגשה את קרלוס אנריקז, בן למשפחה ידועה בהוואנה, קובה, והשניים נישאו ב־1 ביוני 1925. לאחר לבטים מצידה של ניל, עברו שניהם לגור עם משפחתו של אנריקז בהוואנה. ב־26 בדצמבר 1926 נולדה בתם הראשונה, סנטיאנה, והמשפחה החליטה לעבור לגור בניו יורק. פחות משנה לאחר מכן, ב־1927, נפטרה התינוקת ממחלה. ב־24 בנובמבר נולדה בתה השנייה, איזבלה ליליאן, שנקראה איזבטה.
בית ארון מתים
צבא הישע הפעיל מקלטים נוספים לחסרי בית באזור. מקלטים אלה גבו מחסרי הבית מחיר נמוך אשר השתנה בהתאם לטיב השירות הלילי שהוצע להם. המחיר הנמוך ביותר היה פני אחד, בעבורו חסר הבית קיבל אוכל והוא הורשה לשבת על ספסל כל הלילה, אך לא הורשה לישון בישיבה, אן לישון כלל. תמורת פני נוסף, חסר הבית הורשה לישון אך לא בישיבה כי אם שעון על חבל עבה בשורה עם כמה חסרי בית אחרים (מכאן האגדה האורבנית שכך נולד המושג האנגאובר). פתרון משונה זה הוזכר על ידי כמה סופרים כגון אונורה דה בלזק בספרו "הקמע, עור היחמור" משנת 1831, ב-1903 ג׳ק לונדון הזכיר את הנושא בספרו "שוכני התהום" ואפילו ג'ורג' אורוול שנים מאוחר יותר (1933) תיעד זאת בספרו דפוק וזרוק בפריז ובלונדון.
אליס ניל
בגרותה וחייה האישיים
במאי 1930 עזב אנריקז לפריז ולקח איתו את איזבטה. ניל נשארה בדירתה שבניו יורק. את הקיץ היא העבירה בעבודה אינטנסיבית על ציוריה ומאוחר יותר חזרה לקולווין. הניתוק מביתה ובעלה גרמו לה להתמוטטות עצבים קשה שהובילה לניסיון התאבדות. בעקבות כך אושפזה ניל במשך שנה בבית חולים פסיכיאטרי. במהלך שהותה בבית החולים היא המשיכה לעסוק באומנות. בעזרת עיסוקה בציור, שרופאיה ראו בו סימן לשיקום, השתפר מצבה של ניל בהדרגה והיא שוחררה בשנת 1931.
בינואר 1934 חזר אנריקז מקובה בעקבות מות אמו וביקש להתאחד עם ניל אך הדבר לא קרה. עם זאת, הזוג מעולם לא התגרש. ניל שכרה עם אמה בית בניו ג'רזי שבו נהגה בתה איזבטה לבקר אותה. בנה השני של ניל נולד בשנת 1941. אביו היה האינטלקטואל הקומוניסטי סם ברודי. בשנת 1943 הפסיקה ניל לעבוד עם המנהל שקידם את יצירתה והיא נקלעה לקשיים כלכליים. בשנים אלו קיבלה עבודתה חשיפה ציבורית מועטה וציוריה לא הוצגו בגלריות המוכרות.
ההכרה בעבודתה
יצירתה של ניל לא זכתה להכרה משמעותית עד לשנות ה־70. ב־1 ביוני 1971 הוענק לה תואר דוקטורט לשם כבוד ממכללת מור לאומנות ועיצוב שבה למדה בעברה, וב־1974 הוצגה הרטרוספקטיבה הראשונה של יצירתה במוזיאון ויטני לאומנות אמריקאית. ניל נבחרה כחברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וכחברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות ב־1976, וכעבור שלוש שנים העניק לה הנשיא ג'ימי קרטר את פרס שדולת הנשים לאומנות עבור "הישגים יוצאי דופן באמנות החזותית".
מותה
בסוף ימיה חלתה ניל בסרטן המעי הגס, שממנו לא התאוששה. בשנות ה־80 לחייה המשיכה ניל ליצור למרות מצבה הרפואי ואף על פי שהייתה מותשת וחלשה מטיפולי הכימותרפיה שעברה. יצירותיה הוצגו לקהל הרחב ורבות מהן מוצגות בגלריות ובמוזיאונים לאומנות בעלי שם בכל רחבי ארצות הברית. ניל הקפידה לבלות עם בנה ועם משפחתו ובשנת 1984 נסעה המשפחה לחופשה בוורמונט. בתחילת הסתיו של אותה שנה חזרה ניל לדירתה שבניו יורק, שם היא נפטרה ממחלתה ב־13 באוקטובר, כאשר משפחתה לצידה והמוניטין שלה בשיאו.
פעילותה המקצועית
סגנון הציור ובגנונה האומנותי של ניל נע בין אלמנטים שונים במהלך חייה. בין השנים 1925–1930, כאשר גרה עם בעלה הראשון בקובה, הייתה זו התקופה בה הזוג החלו ליצור ולקדם את עבודותיהם, וניל פיתחה את סגנון הציור שלה. ציוריה תיארו לרוב דמויות ודיוקנאות של מאהבים, ילדים, שכנים וחברים. כמו כן היא ביססה את תפיסתה הפוליטית תוך מחויבות לשוויון ותמכה בקומוניזם. בתקופה אשפוזה, עד שנת 1931, שימשו ציוריה נקודת מוצא רגשית לאופי הטראומטי של חייה וקיבלו נופך מלנכולי יותר, בעקבות הדיכאון שחוותה תוך שהיא מתמקדת בתיאור אימהות, ילדים וחולים פסיכיאטריים אחרים. לאחר שחרורה מבית החולים החלה ניל להתמקד תיאור עירום נשי, והיא ציירה בעירום גם את בתה.
אחד הסממנים המזוהים שוב ושוב עם ציוריה של ניל הוא מודל העירום הנשי, והיא מצאה בו עניין רב לאורך שנות יצירתה. בעוד שבתרבות המערב עירום נשי סימל פגיעות, בעיניי ניל הוא סימל כוח והיא הרבתה לעסוק בנושא זה בציוריה. גם לאחר מותה נודעה לציוריה השפעה אומנותית והם הוצגו במהלך השנים במוזיאונים רבים ברחבי העולם. בשנת 2017 הוצגה תערוכה של יצירותיה בגלריה ויקטוריה מירו בלונדון. התערוכה "אליס ניל – גלריה של החיים המודרניים" הוצגה בהמבורג, גרמניה, עד שנת 2018.
בשנות ה־50 וה־60 הייתה ניל מעורבת בתנועת זכויות האישה והשתתפה במחאות רבות כנגד אי שוויון חברתי, לא רק כלפי נשים אלא גם כלפי אפרו־אמריקאים וקבוצות מדוכאות נוספות. פעילותה הפוליטית עוררה עניין והיא הפכה לסמל פמיניסטי.
נאט וולף
נת'ניאל מרווין "נאט" וולף (באנגלית: Nathaniel Marvin "Nat" Wolff; נולד ב-17 בדצמבר 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, זמר ומוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי. מוכר בזכות כיכובו בסרט "ערים של נייר", וגילום דמותו של קירא/לייט בסרט הלייב אקשן "Death Note". אחיו הגדול של אלכס וולף.
ביוגרפיה
וולף נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית לשחקנית הנוצרייה פולי דרייפר ולפסנתרן היהודי מייקל וולף. לו אח צעיר שגם עוסק במשחק ושירה בשם אלכס וולף. יש לו קרובי משפחה מצד אימו הנחשבים לבכירים בעולם הפיננסי.
כשחקן
ב-2005 וולף כילד צעיר התפרסם לראשונה כשכיכב בסרט הקומדיה המוזיקלי "להקת האחים העירומים: הסרט" בתור נט.
2009 ברוסיה
2009 ברוסיה הייתה השנה ה-18 להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
נאט וולף
כשחקן
בשנים 2007–2009 וולף הופיע גם בסדרת-ההמשך מבית ניקלודיאון "להקת האחים העירומים", בה כיכב במשך שלוש עונות.
ב-2012 גילם את ראסטי בורגנס בסרט "כותבים, סיפור אהבה".
ב-2013 שיחק בתור ג'רמייה בסרט הקומי "טעות ברישום" לצד טינה פיי ופול ראד. לאחר מכן, גילם את פרד בסרט הדרמה "פאלו אלטו", וגילם את סימון בסרט "השומרים האחרונים".
ב-2014 שיחק בסרט "אשמת הכוכבים" בתור אייזק. לאחר מכן, כיכב בתור ריק סטיבנס בסרט הקומדיה "משתוללת" לצד סלינה גומז.
ב-2015 הוא כיכב בתור קוונטין בסרט "ערים של נייר" המבוסס על ספר באותו השם, לצד השחקנית הבריטית קארה דלווין. לפני כן, שיחק בתור אד בסרט "אשבי" לצד מיקי רורק.
ב-2016 שיחק בסרטו של ג'יימס פרנקו "פירות המאבק".
ב-2017 כיכב בתור קירא/לייט טרנר בסרט הלייב אקשן "Death Note" מבית נטפליקס המבוסס על אנימה באותו השם. באותה שנה שיחק בקומדיה הרומנטית "כולם חוזרים הביתה".
ב-2019 שיחק בסרט "סמפר פיי" לצד לייטון מיסטר, ובסרט המלחמה "המחסלים". ב-2020 שיחק בסרט האימה "מצלמת גוף" לצד מרי ג'יי בלייג', ושיחק במיני-סדרה "העמדה", שמבוסס על ספרו באותו שם של סטיבן קינג.
בשנת 2023 החל לככב לצד כריסטוף ואלץ בסדרת המתח והריגול "היועץ" מבית רשת אמזון פריים וידאו.
חיים אישיים
וולף היה במערכות יחסים עם השחקניות: בלה ת'ורן, מירנדה קוסגרוב, ומרגרט קוואלי.
סבסטיאן ולאסקס
סבסטיאן ולאסקס (בספרדית: Sebastián Velásquez; נולד ב-11 בפברואר 1991) הוא כדורגלן קולומביאני, המשחק בעמדת הקשר בממפיס 901 מהליגה הלאומית.
קריירה
ולאסקס נולד במדיין ובגיל צעיר, היגר עם משפחתו לקרוליינה הדרומית, ארצות הברית. בשנת זכה באליפות ארצות הברית לבתי ספר תיכוניים, כאשר שיחק בתיכון גרינוויל, בו למד. לאחר שסיים את לימודיו, שיחק בקבוצת הנוער של SMC פיונירס.
ולאסקס נבחר במקום ה-36 בסופרדראפט ה-MLS בשנת על ידי ריאל סולט לייק. ב-10 במרץ 2012 ערך ולאסקס את הופעת הבכורה המקצועית שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד לוס אנג'לס גלאקסי. ב-8 בנובמבר 2013 כבש ולאסקס את שער ה-MLS הראשון שלו בקבוצה בחצי גמר המערב נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
בדצמבר חתם ולאסקס בניו יורק סיטי.
ב-15 בינואר 2016 חתם ולאסקס בראיו OKC ובכך הפך לכדורגלן הראשון שחותם בקבוצה, שהוקמה מספר חודשים לפני החתימה.
ב-16 בינואר 2019 חתם ולאסקס בסוואן, מקוריאה הדרומית, וכעבור חתם שנה חזר לארצות הברית וחתם באל פאסו לוקומוטיב.
בשנת חתם במיאמי.
בשנת 2021 חתם באל פאסו לוקמוטיב.
ב-13 ביולי 2022 חתם בהפועל אום אל פאחם.
בינואר חזר לארצות הברית וחתם בממפיס 901 מאליפות הליגה האמריקאית.
אוטו איליס
אוטו איליס (בגרמנית: Otto Illies; 25 בינואר 1881 – 22 בפברואר 1959) היה צייר נוף אקספרסיוניסטי גרמני.
ביוגרפיה
אביו היה הסוחר מעבר לים, קרל איליס, חלוץ המסחר הגרמני-יפני. הוא בילה שם חלק מילדותו ואז הוחזר לגרמניה ללמוד בבית הספר. תחילה בבלנקנזה ואחר כך בכפר בשלזוויג-הולשטיין. בין השנים 1898–1899 הוא קיבל שיעורים פרטיים בציור מגאורג בורמסטר בקיל, אחר כך מארנסט אייטנר בהמבורג (1900-1901). לאחר מכן, הוא עבר קורסים בתולדות האמנות באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן והשתתף בשיעורים בציור בעירום שניתנו על ידי היינריך קניר.
בשנת 1910 נפטרו שני הוריו והותירו לו הון לא מבוטל. בשנה שלאחר מכן הוא השתמש בחלקו לבניית וילה בהמבורג, שתוכננה על ידי האדריכל ולטר בדקר (1880–1959), שם הקים את הסטודיו שלו. בשנת 1920 הוא הפך לחבר באגודות אמנים בהמבורג.
בשנת 1924 עבר להתגורר בוורניגרודה שבהרץ, שם נפטר בשנת 1959.
הוא היה ידוע בעיקר כצייר נוף, עם דגש מיוחד על עצי פרי, אם כי הוא צייר גם מחצבות. עבודותיו האחרונות כללו פרחים וחללי פנים.
ממבו
ממבו (בספרדית: mambo) הוא ריקוד וסגנון מוזיקלי אפרו-קובני. מקור הממבו בפולחנים של כתות, שמוצאן בממלכת קונגו.
הממבו פותח בקובה, בשנות ה-30 של המאה ה-20 בהשראת הדאנזון והסון. פירוש השם ממבו בשפה המדוברת בקונגו הוא "שיח עם האלים", ושמו מייצג את חופש התנועה ומורכבות הצעדים האופיינית לריקוד. בז'אנר זה לא נקבעה חוקיות של תנועות והוא דרש זריזות ומיומנות, על כן היה קשה מאוד ללימוד. הממבו תואר על ידי מעריציו כריקוד שבו התנועה היא חלק בלתי נפרד מהמלודיה.
יסודות הריקוד פותחו על ידי מהגרים מהאיטי, שהגיעו לקובה אחרי המהפכה בארצם, שילוב של מוזיקת הסווינג והמוזיקה הקובנית, הפיק קצב מדהים ונוצר ריקוד חדש.
ריקוד הממבו משויך לפרץ פרדו, שהציג אותו לראשונה במועדון הלילה "לה טרופיקנה" בשנת 1943, בהוואנה, ומאז מנהלי להקות נוספים כמו טיטו רודריגז, פאפי קאמפו, טיטו פוואנטה, מחיטו וחוויאר פיתחו סגנון משלהם ונתנו תנופה למה שכונה "שיגעון הממבו". מוזיקת הממבו תפסה תאוצה ב-1947 והתחילה להתנגן בכל המועדונים. מדריכי ריקודים הסכימו שזה אחד מהריקודים היותר קשים מבין הסגנונות של הסלסה ומשום כך שיגעון הממבו לא החזיק זמן רב וריקוד הממבו הוגבל במידה רבה לרקדנים מתקדמים.
הממבו הוביל להתפתחות של הצ'ה צ'ה צ'ה.
בדיקת מח עצם
בדיקת מח עצם (נקראת גם ניקור מח עצם) היא בדיקה רפואית, אשר במהלכה נשאבת דגימה מלשד העצם או ניטלת רקמת עצם (ביופסיה) במטרה לאבחן בעיות המטולוגיות.
הבדיקה מבוצעת כאשר יש חשד לפגיעה בתפקוד של מח העצם והפרעה בייצור תאי הדם.
מטרת הבדיקה
בדיקת מח עצם מבוצעת על מנת לאבחן מחלות הקשורות למערכת הדם (מחלות המטולוגיות), כאשר קיים חשד לפגיעה בתפקוד של מח העצם והפרעה בייצור תאי הדם. הבדיקה מבוצעת גם במקרה שעולה חשד למעורבות של מח העצם במחלות אחרות (לדוגמה לימפומה).
התוויות לביצוע הבדיקה
בדיקת מח עצם מבוצעת גם כמעקב שגרתי לאיתור שיפור או נסיגה אצל חולים במחלות ממאירות של מערכת הדם. הבדיקה מבוצעת גם במקרים של זיהומים כרוניים העלולים לערב את מח העצם (לדוגמה שחפת).
תהליך הבדיקה
בדיקת מח עצם מתבצעת במסגרת מרפאה המטולוגית, על ידי המטולוג מומחה או מתמחה בהמטולוגיה. בדרך כלל נלקחת דגימה מעצם האגן.
אופן הבדיקה
הנוזל שנשאב, נשלח לבדיקה ציטולוגית ובדיקות נוספות לפי הצורך (למשל: אפיון תאים - FACS, בדיקה ציטוגנטית - FISH וקריוטיפ ובדיקה מולקולרית - PCR). דגימת רקמת מח העצם נשלחת לבדיקה פתולוגית.
נאש סטייטסמן
נאש סטייטסמן (באנגלית: Nash Statesman) היא מכונית סלון אשר יוצרה בארצות הברית ובקנדה בין השנים 1949–1956 (שנת המודל 1950).
בין השנים 1949–1954 יוצרו דגמי "נאש סטייטמן" על ידי יצרנית הרכב האמריקאית Nash Motors.
בין השנים 1954–1956 יוצרו דגמי "נאש סטייטמן" על ידי יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס.
לואי דייוויסון
לואי דייוויסון (באנגלית: Louis Davison; נולד באוגוסט 1999) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
דייוויסון נולד ברובע האמרסמית' (אנ') אשר במערב לונדון, אנגליה. הוא בנם של השחקנים פיטר דייוויסון ואליזבת הירי. אחיו הקטן הוא השחקן ג'ואל ג'יימס דייוויסון. אחותו למחצה מנישואיו הראשונים של אביו לשחקנית סנדרה דיקינסון, היא השחקנית ג'ורג'יה טננט. אחיינו הוא השחקן טיי טננט, בנה של אחותו.
את חוויותיו הראשונות במשחק חווה כשלמד בקורס תיאטרון בבית ספרו. הוא היה חבר בתיאטרון הנוער "The Orange Tree" והופיע במסגרתו בפסטיבל "Connection" לתיאטרון.
קריירה
בשנת 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקצר "Beached".
בשנת 2013 לוהק לתפקיד בסרט הטלוויזיה "The Five (ish) Doctors Reboot", ובשנת 2016 הוא גילם את ויקטור בסרט "המעון של מיס פרגרין לילדים משונים". בין השנים 2016–2017 גילם את פארקר וויטפילד בסדרת הטלוויזיה "הולבי סיטי".
בשנת 2022 גילם את הנסיך אדמונד בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית "ויקינגים: ולהאלה", המהווה ספין אוף לסדרה "ויקינגים".
הביקורת של לוקאס
הביקורת קרויה על שם העבודה של רוברט לוקאס על מדיניות מקרו-כלכלית. לפי ביקורת זו, ניסיון לעצב מדיניות מקרו-כלכלית ולצפות מה יקרה בהמשך אך ורק על סמך נתונים היסטוריים מצרפיים אינו נכון מתודולוגית.
הבסיס לרעיון שלו הגיע עוד לפניו (חוק גודהארט וחוק קאמפבל) אך במטלה שהגיש ב-1976 הוא הגיע ללב העניין, רעיון שביטל מודלים כלכליים בקנה מידה גדול כמקור מהימן לפיתוח מדיניות. מאחר שהמשתנים נקשרו כאשר אחד מהם לא היה מבני, כלומר לא נגרם בשל מדיניות ממשלתית ולא היה מובנה בתוך המערכת, התגובות שלהם אחד לשני יהיו בהכרח שונות מאשר היו לו אחד המשתנים היה מושפע במכוון על ידי ממשלה. לכן מודלים שמבוססים על קשר בין משתנים, הגוררים שעל ידי שינוי של אחד מהמשתנים אפשר להביא לשינוי הרצוי באחר טועים. בלשונו של רוברט לוקאס עצמו:
"בהינתן שבמודל הכלכלי נתון שכל סוכן מקבל החלטות באופן אופטימלי, וקבלת החלטות באופן אופטימלי בהכרח מושפעת משינויים בסביבה החיצונית, נובע בהכרח שכל יישום של מדיניות יוביל לשינוי של המודלים האלה עצמם". לוקאס מציע לפיכך שכדי לחזות את ההשפעה של מדיניות באמת, יש להשתמש במדדים אמיתיים (העדפות צרכן, טכנולוגיה, נוכחות משאבים) שמשפיעים על ההתנהגות של היחיד. אם נוכל לחזות מה היחיד יעשה, ונכניס לשיקוליו גם את השפעת המדיניות עצמה, נוכל לחזות מה יקרה.
אדון זמן
אדוני הזמן (באנגלית: Time Lords) הם גזע בדיוני עתיק של חוצנים מסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו". הדוקטור, הדמות הראשית בסדרה, משתייך לגזע זה. אדוני הזמן ניחנים בתפיסה לא ליניארית של הזמן המאפשרת להם לראות במקביל את העבר, ההווה והעתיד (כפי שמוצג בסרט "דוקטור הו" שיצא בשנת 1996) ומכאן שמם. אדוני הזמן קיבלו על עצמם את האחריות לחוקק חוקים ותקנות ולמנוע ניצול ופגיעה ברצף הזמן התקין. הם ייצרו מכונות זמן, הנקראות טארדיס, ועוד סוגים רבים של אמצעים טכנולוגיים המשרתים מטרות אלו. למרות נכונותם לשמור על רצף הזמן, פעולות אקטיביות מצידם הן נדירות בשל מדיניות של חוסר התערבות ונייטרליות.
הביקורת של לוקאס
לביקורת הייתה השפעה רבה לא רק בשל כך שהיא הפריכה מודלים רבים, אלא גם בשל כך שהיא עודדה כלכלנים רבים לתת יסודות מיקרו-כלכליים למודלים שלהם. יסודות מיקרו-כלכליים תמיד היו דבר רצוי, אך לוקאס עזר לשכנע שהם גם הכרחיים. כלכלנים הושפעו מביקורת זו ואחריה המודלים הכלכליים היו מבוססים יותר על מיקרו-כלכלה.
אדון זמן
במקור אדוני הזמן תוארו כגזע חכם ועוצמתי שמקורו בכוכב הלכת גאליפריי (Gallifrey), ממנו הדוקטור הוגלה. פרטים מעבר לעובדות אלו היו נדירים מאוד בעשורים הראשונים של התוכנית. בהמשך, תפקידם בעולם הבדיוני התפתח והם נעשו לחלק אינטגרלי במהלכי העלילה. לאורך פרקים רבים הוצגו ההיסטוריה, הפוליטיקה והתרבות שלהם. חברת אדוני הזמן תוארה כאוליגרכיה פאסיבית בעלת טקסיות רבה שעברה הפך למיתוס ואגדה. הדוקטור הפך, עם הזמן, לבן בריתם. הוא תמך בהם במקרים רבים ואף מונה לנשיא אדוני הזמן בגלגולו הרביעי.
לאחר שהסדרה חודשה ב-2005, התרחשה מלחמת הזמן הגדולה אחרונה בין אדוני הזמן לדאלקים שהדוקטור סיים ומנע ממנה להתפשט ולהשמיד את שאר היקום בכך שהשתמש בפצצת "הרגע" והשמיד את כל אדוני הזמן (חוץ ממנו ומהמסטאר).
הביקורת של לוקאס
דוגמאות
יישום חשוב של הביקורת של לוקאס הוא שהקשר השלילי בין אינפלציה לאבטלה, כלומר על עקומת פיליפס, יכולה להכזיב אם הרשות המוניטארית מנסה לנצל אותה. ניסיון להעלות את האינפלציה בתקווה להוריד את האבטלה תגרום לחברות לצפות את ההעלאה ולהתחשב בה בשיקולי העסקת עובדים. במילים אחרות – העובדה שמדיניות מוניטארית שגרמה לאינפלציה בעבר גרמה גם לאבטלה נמוכה אינה גוררת שיצירת אינפלציה תקטין את האבטלה שוב.
אדון זמן
בספיישל חמישים שנה לדוקטור הו, "יומו של הדוקטור", למדים שפצצת "הרגע", שפיתחה מצפון, נתנה לדוקטור העשירי והאחד עשר להיכנס דרך נעילת הזמן של מלחמת הזמן כדי שיוכלו ביחד עם כל ההתחדשויות של הדוקטור להציל את כוכב גאלפריי ולהקפיא אותו ברגע בזמן בממד כיס ובכך גם לסיים את מלחמת הזמן וגם להציל את אדוני הזמן.