cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם ג'רבויס
מושל ניו זילנד
בין השנים 1883 – 1888 כיהן ג'רבויס כמושל ניו זילנד. בתפקידו זה, הוא יעץ בנושא הגנת הנמלים, הדריך את ממשלת המושבה בסוגיות אימפריאליות, היה פעיל בחיים החברתיים של ניו זילנד ופעל כדי לקדם בה את השוויון. הוא נכח בטקס הפתיחה של אוניברסיטת אוקלנד ב-1883, בו הוא הכריז שהיא תהיה נגישה לכל תושבי ניו זילנד והכיר בשירותן של האחיות במלחמת הזולו והעניק לראשונה את הצלב האדום המלכותי לאישה ניו זילנדית. הוא גם היה בקשר עם הנהגת העם המאורי וכיהן כנשיא החברה המלכותית של ניו זילנד והיה פטרון של מוסדות ספורט רבים, כולל התאחדות חובבי ספורט החתירה של ניו זילנד.
שנותיו האחרונות
עם סיום כהונתו כמושל ניו זילנד, שב ג'רבויס לאנגליה ב-1889. בשנה שלאחר מכן הוא מונה לכהן בוועדת סטנהופ ששוב בחנה את מצב הביצורים של בריטניה. ב-1892 הוא שב לזמן קצר לניו זילנד, לפני שמונה להיות קולונל הכבוד של חיל ההנדסה המלכותי בשנה שלאחר מכן. ב-1895 מתה אשתו לוסי, שמאז נישואיהם ב-1850 הביאה יחד איתו לעולם שלוש בנות ושני בנים. ויליאם ג'רבויס מת ב-17 באוגוסט 1897 בגיל 75, כתוצאה מפציעות שנגרמו לו מתאונת מרכבה. הוא נקבר בעיירה וירג'ניה ווטר שבמחוז סארי.
אותות כבוד
לג'רבויס הוענקו אין ספור אותו כבוד על שירותו הצבאי והדיפלומטי. ב-1863 הוענק לו תואר עמית מסדר האמבט, ב-1874 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש וב-1888 הוא קיבל את התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. באותה שנה הוא נבחר להיות עמית בחברה המלכותית. על שמו נקראו כמה רחובות שכונות וגשרים, כולל בולינגטון, בסינגפור, באדלייד ויישוב השוכן על נהר מארי באוסטרליה הדרומית שנקרא על שמו.
דה וושינגטון אקזמינר
דה וושינגטון אקזמינר (באנגלית: The Washington Examiner) הוא אתר אינטרנט פוליטי אמריקאי ושבועון שמרכזו בוושינגטון די. סי. ועוסק בפוליטיקה ומדיניות אמריקאית ובינלאומית. הוא שייך לתאגיד אנשוץ, המצוי בבעלותו של המיליארדר האמריקאי פיליפ אנשוץ.
בין 2005 לאמצע 2013, פרסם האקזמינר עיתון יומי בפורמט טבלואיד, שהופץ בחינם בוושינגטון הבירה והתמקד בחדשות מקומיות ובפרשנות פוליטית המקומון פסק לפעול ב-14 ביוני 2013, והתוכן שלו עבר להתמקד בפוליטיקה לאומית, הוא הפך מיומון לשבועון.
המגזין ידוע בעמדתו הפוליטית השמרנית והוא בעל השפעה בחוגים השמרניים של הפוליטיקה והממשל בארצות הברית.
מחלוקות
בשנת 2018 פרסם המגזין רשימה בת 205 הישגים של ממשל טראמפ. הרשימה כללה כמות גדולה של אי-דיוקים וטעויות, ובבדיקה הסתבר שהיא נמסרה לפרסום ל"וושינגטון אקזמינר" ישירות מהבית הלבן, ופורסמה מבלי לבדוק את נכונותה. לאחר הפרסום, טראמפ התגאה ברשימה וצייץ את המאמר פעמיים.
פרנק וירקינסקי
'''פרנסיס ג'. וירקינסקי (באנגלית: Francis J. Wiercinski''') הוא לוטננט גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. וירקינסקי שימש בין השאר כמפקד רגימנט 187 בדיוויזיה המוטסת ה-101 וכמפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט.
קריירה צבאית
וירקינסקי התגייס לצבא ארצות הברית בשנת 1979 והתנדב לכוחות המוטסים. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר והסמכה כצנחן. לאחר מכן התנדב וירקינסקי לרגימנט הריינג'רס ה-75. וירקינסקי שימש ברגימנט הריינג'רס כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה ולחם במבצע מטרה צודקת. וירקינסקי השלים מספר תפקידי פיקוד ובהם קצין אג"ם בדיוויזיה המוטסת ה-101. לאחר מכן שימש כמפקד רגימנט 187 בדיוויזיה המוטסת ה-101. והוביל אותו במלחמת אפגינסטן, בין היתר במבצע אנקונדה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד הדיוויזיה הרב לאומית בצפון עיראק. בתפקידו האחרון שימש כמפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד האוקיינוס השקט.
מלאיה הבריטית
המונח "מלאיה הבריטית" (במלאית: Tanah Melayu British) מתאר באופן רופף קבוצה של מדינות בחצי האי המלאי ובאי סינגפור שהוכנסו להגמוניה או שליטה בריטית בין סוף המאה ה-18 לאמצע המאה ה-20. בניגוד למונח "הודו הבריטית", שאינו כולל את המדינות הנסיכותיות ההודיות, מלאיה הבריטית משמשת לעיתים קרובות להתייחסות למדינות המלאיות המאוחדות והלא-מאוחדות, שהיו מדינות חסות בריטיות עם שליטים מקומיים משלהן, כמו גם למושבות המצרים, שהיו תחת הריבונות והשלטון הישיר של הכתר הבריטי, לאחר תקופה של שליטה של חברת הודו המזרחית.
לפני הקמת האיחוד המלאי ב-1946, השטחים לא הוכנסו לממשל מאוחד אחד, למעט התקופה המיידית שלאחר המלחמה שבה קצין צבא בריטי הפך למנהל הזמני של מלאיה. במקום זאת, מלאיה הבריטית כללה את מושבות המצרים, המדינות המלאיות המאוחדות והמדינות המלאיות הבלתי מאוחדות. תחת ההגמוניה הבריטית, מלאיה הייתה אחת הטריטוריות הרווחיות ביותר של האימפריה, בהיותה היצרנית הגדולה בעולם של בדיל ואחר כך גומי. במהלך מלחמת העולם השנייה, יפן שלטה בחלק ממלאיה כיחידה אחת מסינגפור.
האיחוד המלאי לא היה פופולרי וב-1948 פורק והוחלף על ידי פדרציית מלאיה, שהפכה לעצמאית לחלוטין ב-31 באוגוסט 1957. ב-16 בספטמבר 1963, הפדרציה, יחד עם צפון בורנאו (סבה), סארוואק וסינגפור, הקימו את הפדרציה הגדולה יותר של מלזיה.
מעורבות בריטית ראשונית בפוליטיקה המלאית
הסוחר האנגלי הראשון שביקר בחצי האי המלאי היה ראלף פיץ' שהגיע במאה ה-16. עם זאת, הבריטים הפכו מעורבים רשמית בפוליטיקה המלאית רק בשנת 1771, כאשר בריטניה הגדולה ניסתה להקים עמדות מסחר בפנאנג, לשעבר חלק מקדה. הבריטים הקימו תחנת מסחר בסינגפור ב-1819 והשיגו שליטה מוחלטת באי ב-1824.
הרחבת ההשפעה הבריטית (המאה ה-19)
מהמאה ה-17 עד תחילת המאה ה-19, מלאקה הייתה נחלה הולנדית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות, בין 1811 ל-1815, מלאקה, כמו נחלות הולנדיות אחרות בדרום מזרח אסיה, הייתה תחת הכיבוש של הבריטים. זה נעשה כדי למנוע מהצרפתים לתבוע את הנחלה ההולנדיות. כשהמלחמה הסתיימה ב-1815 הוחזרה מלאקה להולנדים. ב-1824 חתמו הבריטים וההולנדים על האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1824. האמנה, בין היתר, העבירה את מלאקה באופן חוקי לממשל הבריטי וחילקה רשמית את העולם המלאי לשתי ישויות נפרדות, מה שהניח את הבסיס לגבול האינדונזי-מלזיה הנוכחי.
ג'והור וסינגפור
סינגפור המודרנית נוסדה בשנת 1819 על ידי סר סטמפורד ראפלס, עם הרבה עזרה ממייג'ור ויליאם פארקהאר. לפני הקמת סינגפור, ראפלס היה סגן מושל ג'אווה מ-1811 עד 1815. בשנת 1818 הוא מונה לבנקולן. לאחר שהבין כיצד ההולנדים עושים מונופול על הסחר בארכיפלג המלאי, הוא היה משוכנע שהבריטים צריכים מושבת מסחר חדשה כדי להתמודד עם כוח המסחר ההולנדי. חודשים של מחקר הביאו אותו לסינגפור, אי בקצה חצי האי המלאי. האי נשלט על ידי טמנגונג.
הבריטים הכירו לראשונה בטנגקו עבדול רחמן בזמן נוכחותם הראשונה במלאקה. אולם המצב השתנה. בשנת 1818 ביקר פארקהאר את טנגקו חוסיין באי הקטן פניינגאט, מול חופי Bintan, בירת ארכיפלג ריאו. שם נערכו תוכניות חדשות, ובשנת 1819 כרת ראפלס עסקה עם טנגקו חוסיין. ההסכם קבע כי הבריטים יכירו בטנגקו חוסיין כשליט הלגיטימי של סינגפור אם יאפשר להם להקים שם עמדת מסחר. יתר על כן, טנגקו חוסיין והטמנגונג יקבלו קצבה שנתית מהבריטים. האמנה אושררה ב-6 בפברואר 1819. בעזרת הטמנגונג, חוסיין עזב את פנינגאט, מעמיד פנים שהוא 'יוצא לדוג', והגיע לסינגפור, שם מונה במהירות כסולטן.
ההולנדים היו מאוד לא מרוצים מהפעולה של ראפלס. אולם, עם חתימת האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1824, פחתה ההתנגדות ההולנדית לנוכחות הבריטית בסינגפור. ההסכם גם חילק את סולטנות ג'והור לג'והור המודרנית ולסולטנות ריאו החדשה.
מושבות המצרים
לאחר שהבריטים אבטחו את מלאקה מההולנדים באמצעות האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1824, הם שאפו לרכז את הממשל של פנאנג, מלאקה וסינגפור. לשם כך, בשנת 1826 הוקמה מסגרת הידועה בשם מושבות המצרים, שבירתה פננג. מאוחר יותר, ב-1832, הועברה הבירה לסינגפור. בעוד ששלושת הנחלות היוו את עמוד השדרה של המושבות, לאורך השנים אי חג המולד, איי קוקוס, לבואן ודינדינג בפרק הושמו תחת סמכותן של מושבות המצרים.
עד 1867, מושבות המצרים היו אחראים למנהל הבריטי של חברת הודו המזרחית בכלכותה. מנהלי המושבות לא היו מרוצים מהאופן שבו כלכותה טיפלה בענייניהם והם התלוננו בפני לונדון. בשנת 1856 החברה אף ניסתה לבטל את מעמד הנמל החופשי של סינגפור.
בשנת 1858, בעקבות המרד ההודי, פורקה חברת הודו המזרחית והודו הבריטית עברה תחת שלטונו הישיר של הכתר, אשר הופעל על ידי מזכיר המדינה להודו ומשנה למלך הודו. עם דעיכת כוחה של כלכותה, ולאחר שתדלנות אינטנסיבית של מנהלי המושבות, בשנת 1867 הם הוכרזו כמושבת כתר והועברו ישירות לשליטת משרד המושבות בלונדון. עם זאת, ההכרזה העניקה למושבה מידה ניכרת של שלטון עצמי בתוך האימפריה הבריטית.
ב-1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, התפרקה המושבה. מלאקה ופננג נקלטו באיחוד המלאי החדש, בעוד שסינגפור הופרדה משאר המושבה לשעבר והפכה למושבת כתר חדשה בפני עצמה. האיחוד המלאי הוחלף מאוחר יותר בפדרציית מלאיה ב-1948, וב-1963, יחד עם צפון בורנאו, סראוואק וסינגפור, יצרו פדרציה מורחבת בשם מלזיה.
מדינות צפון מלאיה וסיאם
לפני סוף המאה ה-19, חברת הודו המזרחית הבריטית הייתה מעוניינת רק במסחר, וניסתה ככל האפשר להתרחק מהפוליטיקה המלאית. עם זאת, השפעתה של סיאם במדינות צפון מלאיה, במיוחד קדה, טרנגאנו, קלאנטן ופטאני, מנעה מהחברה לסחור בשלום. לכן, בשנת 1826, הבריטים, באמצעות החברה, חתמו על הסכם סודי המכונה היום הסכם ברני עם מלך סיאם. ארבע המדינות המלזיות לא נכחו במהלך החתימה על ההסכם. באמנה זו, הבריטים הכירו בריבונות סיאמית על כל אותן מדינות. בתמורה, סיאם קיבלה את הבעלות הבריטית על פננג ועל מחוז ולסלי ואיפשרה לחברה לסחור בטרנגאנו ובקלנטן ללא הפרעה.
83 שנים מאוחר יותר, נחתמה בין שתי המעצמות אמנה חדשה הידועה כיום בשם האמנה האנגלו-סיאמית של 1909 או הסכם בנגקוק משנת 1909. בהסכם החדש, סיאם הסכימה לוותר על תביעתה על קדה, פרליס, טרנגאנו וקלנטן, בעוד שפטאני נותרה שטח סיאמי. פרליס הייתה בעבר חלק מקדה אך בתקופת שלטונה של סיאם היא הופרדה מקדה. אולם מחוז סאטון של קדה סופח על ידי סיאם באותו הסכם. פטאני לעומת זאת פוצלה לפטאני עצמה, Yala ו- Narathiwat לאחר החתימה על האמנה.
למרות שהמלך הסיאמי צ'וללונגקורן לא שש לחתום על האמנה, הלחץ הצרפתי הגובר על הגבול המזרחי של סיאמי אילץ את סיאם לשתף פעולה עם הבריטים. כמו ראמה הרביעי, צ'וללונגקורן קיווה שהבריטים ישאירו את סיאם בשקט אם ייעתר לדרישותיהם. מוקדם יותר בשנת 1893, איבדה סיאם את אזור שאן בצפון מזרח בורמה לידי הבריטים. תיחום זה, כאמור בהסכם, נותר כיום בגבול מלזיה-תאילנד.
שליטי מלאיה לא הכירו בהסכם, אך היו חלשים מכדי להתנגד להשפעה הבריטית. בקדה לאחר הסכם בנגקוק, ג'ורג' מקסוול הוצב על ידי הבריטים בקדה כיועץ הסולטן. הבריטים השתלטו למעשה על התכנון והביצוע הכלכליים. קו רכבת נבנה כדי לחבר את קדה עם סיאם בשנת 1912 בעוד רפורמת קרקעות הונהגה ב-1914. רק בשנת 1923 קיבל שליט קדה, הסולטאן עבדול חמיד חלים שאה, יועץ בריטי.
לפרליס הייתה התנסות דומה. השליט לא הכיר באמנה של 1909 אך הבריטים ניהלו את המדינה בפועל. רק בשנת 1930 הכיר השליט ראג'ה סייד אלווי בנוכחות הבריטית בפרליס בכך שהכיר במדווס פרוסט כיועץ הבריטי הראשון בפרליס.
אמנת פנגקור ופרק
פרק היא מדינה על החוף המערבי של חצי האי המלאי. במאות ה-18 וה-19 התגלה שהאזור עשיר בבדיל, עם מרבצי סחף בדיל העשירים ביותר בעולם. אירופה באותה תקופה עברה מהפכה תעשייתית וזה יצר ביקוש עצום לבדיל. הבריטים כמו גם ההולנדים היו פעילים במדינות, כל אחת מהן ביקשה להשיג מונופול על ייצור בדיל וסחורות אחרות. עם זאת, האווירה הפוליטית בפרק הייתה הפכפכה מספיק כדי להעלות את עלות פעולות כריית הבדיל. לדוגמה, בשנת 1818 סיאם ציוותה על קדה לתקוף את פרק. חוסר האבטחה בפרק אילץ את הבריטים להגן על פרק ב-1826.
כשפרק המשיכה להגדיל את פעילות הכרייה שלה, היא סבלה ממחסור בכוח אדם. בניסיון לפתור את הבעיה, המנהל המלזי לונג ג'עפר הזמין את הסינים בפננג לעבוד בפרק, במיוחד בלרוט. בשנות ה-40 של המאה ה-19 התפוצצה האוכלוסייה הסינית של פרק. המהגרים החדשים היו לרוב חברים באגודות סודיות סיניות. שתיים מהאגודות הגדולות היו Ghee Hin ו-Hai San. שתי הקבוצות הללו ניסו בקביעות להגביר את השפעתן בפרק והדבר הביא להתכתשויות תכופות. ההתכתשויות הללו יצאו משליטה, כך שאפילו נגה איברהים, ה- Menteri Besar, או ראש הממשלה, לא הצליח לאכוף את שלטון החוק. בינתיים, היה מאבק כוחות בחצר המלוכה בפרק. הסולטן עלי מת בשנת 1871 והבא בתור לכס המלכות היה הראג'ה מודא ראג'ה עבדאללה. למרות העובדה הזו, הוא לא נכח בקבורת הסולטן. כמו במקרה של טנגקו חוסיין מג'והור, ראג'ה עבדאללה לא מונה לסולטן החדש על ידי השרים של פרק. ראג'ה איסמעיל, במקום השני בסדר הירושה, הפך לסולטן הבא של פרק.
ראג'ה עבדאללה זעם וסירב לקבל את החדשות בצורה יפה. לאחר מכן הוא חיפש ואסף תמיכה פוליטית מערוצים שונים, כולל כמה מהבכירים המקומיים של פרק וכמה אנשי בריטניה שאיתם עשה עסקים בעבר, כשהאגודות החשאיות הפכו לפרוקסי במאבק על כס המלכות. בין אותם אנשים בריטים היה הסוחר הבריטי וו.ה.מ. ריד. יתר על כן, הוא הבטיח לקבל יועץ בריטי אם הבריטים יכירו בו כשליט הלגיטימי של פרק.
לרוע מזלו של ראג'ה עבדאללה, מושל מושבות המצרים באותה תקופה היה סר הארי אורד והמושל היה ידידו של נגה איברהים, שהיו לו בעיות לא פתורות עם ראג'ה עבדאללה. בסיועו של אורד, נגה איברהים שלח חיילים ספווים מהודו כדי למנוע מראג'ה עבדאללה לתבוע באופן פעיל את כס המלכות ולהרחיב את השליטה על האגודות הסודיות הסיניות.
ב-1873 המשרד הקולוניאלי בלונדון הכריז על אורד כבלתי כשיר. עד מהרה הוא הוחלף בסר אנדרו קלארק וקלארק הצטווה לקבל תמונה מלאה של המתרחש במדינות מלאיה ולהמליץ כיצד לייעל את הממשל הבריטי במלאיה. הסיבה הייתה שלונדון הייתה מודעת יותר ויותר לכך שמושבות המצרים תלויות יותר ויותר בכלכלת המדינות המלאיות, כולל פרק. לאחר הגעתו של קלארק לסינגפור, סוחרים בריטים רבים, כולל ריד, התקרבו למושל. דרך ריד, למד קלארק על בעייתו של ראג'ה עבדאללה ועל נכונותו לקבל נציג בריטי בחצרו אם הבריטים יסייעו ליורש העצר של פעם.
סלנגור
בסלנגור, ממש מדרום לפרק, היו גם מרבצי בדיל ניכרים סביב הולו סלנגור בצפון, הולו קלאנג באזור המרכז ולוקוט ליד נגרי סמבילן בדרום. בסביבות 1840, בהנהגתו של ראג'ה ג'ומאט מריאו, כריית בדיל הפכה למפעל ענק. מאמציו זכו עד מהרה לתגמול על ידי הסולטן מוחמד מסלנגור; ראג'ה ג'ומאט מונה למנהלו של לוקוט ב-1846. בשנות ה-50 של המאה ה-19 האזור הופיע כאחד היישובים המודרניים ביותר בחצי האי המלאי מלבד מושבות המצרים. בשלב מסוים היו לא פחות מ-20,000 פועלים, רובם סינים אתניים שיובאו מסין. הוא מת ב-1864 ומותו יצר ואקום מנהיגותי. לאט, לוקוט החליק לאחור ונשכח.
בינתיים, הולו קלאנג נהנתה מצמיחה חסרת תקדים עקב כריית בדיל. בין השנים 1849 ו-1850, ראג'ה עבדאללה בן ראג'ה ג'עפר, בן דודו של ראג'ה ג'ומאט, מונה על ידי הסולטאן כמנהלו של קלאנג. מכיוון שחשיבותה הכלכלית של לוקוט הלכה והצטמצמה לאיטה, זו של הולו קלאנג עלתה. זה משך פועלים רבים לעבור לשם, במיוחד מהגרים סינים שעבדו בלוקוט. אדם אחד שאחראי לשכנוע הסינים לעבור מלוקוט להולו קלאנג היה סוטן פואסה מאמפנג. הוא סיפק למושבות הכורים בהולו קלאנג סחורות החל מאורז ועד אופיום. עם השגשוג של הולו קלאנג, החלו לקום כמה מושבות עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-19. שניים מהם היו קואלה לומפור וקלאנג. קפיטן סיני בשם יאפ אה לוי היה גורם מרכזי בפיתוח קואלה לומפור.
כמו בפרק, התפתחות מהירה זו משכה עניין רב מצד הבריטים במושבות המצרים. כלכלת סלנגור הפכה חשובה מספיק לשגשוגם של מושבות המצרים, כך שכל הפרעה במדינה זו תפגע בהתנחלויות המצרים עצמן. לכן, הבריטים הרגישו שהם צריכים להביע דעה בפוליטיקה של סלנגור. הפרעה גדולה אחת, שהסתכמה במלחמת אזרחים, הייתה מלחמת קלנג מ-1867 עד 1874.
בנובמבר 1873, ספינה מפננג הותקפה על ידי פיראטים ליד קואלה לנגאט, סלנגור. בית משפט התכנס ליד ג'וגרה וחשודים בפיראטיות נידונו למוות. הסולטן הביע דאגה וביקש סיוע מסר אנדרו קלארק. פרנק סווטנהאם מונה לשמש כיועץ הסולטן. כשנה לאחר מכן, עורך דין מסינגפור בשם ג'.ג. דוידסון מונה כנציג בריטי בסלנגור. פרנק סווטנהאם היה מועמד לתפקיד הנציג אבל הוא נחשב צעיר מדי.
סונגאי אוג'ונג, נגרי סמבילן
נגרי סמבילן הייתה יצרנית גדולה נוספת של בדיל במלאיה. בשנת 1869 התפתח מאבק כוחות בין טנגקו אנטה וטנגקו אחמד טונגאל, שכן שניהם שאפו להיות השליט הבא של נגרי סמבילן, הימטואן בסר. הסכסוך הזה בין שני הנסיכים פילג את הקונפדרציה ואיים על אמינות אספקת הבדיל מנגרי סמבילן.
סונגי אוג'ונג, מדינה בתוך הקונפדרציה בפרט, הייתה האתר של מכרות רבים בעלי חשיבות מקומית. היא נשלטה על ידי דאטו קלנה סנדנג. עם זאת, למנהיג מקומי אחר בשם דאטו' בנדר קולופ טונגאל הייתה השפעה רבה יותר מאשר דאטו קלנה. דאטו בנדר קיבל תמיכה רבה מהמקומיים ואפילו מהמהגרים הסינים שעבדו במכרות סונגאי אוג'ונג. הפופולריות המוגבלת של דאטו קלנה גרמה לו להיות תלוי במנהיג אחר בשם סעיד עבדול רחמן, שהיה לקסאמנה ראג'ה לאוט של הקונפדרציה (בערך אדמירל צי מלכותי). מערכת היחסים המתוחה בין דאטו' בנדאר ודאטו' קלאנה גרמה להפרעות תכופות בסונגאי אוג'ונג.
עם זאת, השנים שלפני 1873 היו שנים של רגיעה יחסית, שכן דאטו קלנה נאלץ להקדיש תשומת לב נוספת לסונגאי לינגגי, כאשר רמבאו, מדינה אחרת בקונפדרציה, ניסתה לחלץ את סונגאי לינגגי משליטתו של סונגאי אוג'ונג. נגרי סמבילן באותה תקופה הייתה מחוברת למלאקה דרך סונגאי לינגגי, והיקף סחר גבוה עבר דרך סונגאי לינגגי מדי יום. מי ששלט בסונגאי לינגגי ירוויח עושר פשוט באמצעות מסים.
מאוחר יותר באותה שנה, דאטו קלנה סנדנג מת. בתחילת 1873, סעיד עבדול רחמן תפס את מקומו והפך לדאטו קלנה החדש. המוות עם זאת לא תיקן את מערכת היחסים בין דאטו קלנה לדאטו בנדר. להיפך, זה הידרדר. דאטו' קלנה החדש היה מודאג מאוד מהשפעתו הבלתי מבוקרת של דאטו' בנדר, וחיפש דרכים להתמודד עם כוחו של יריבו.
כאשר הבריטים שינו את מדיניותם הלא-התערבותית ב-1873 על ידי החלפת סר הארי אורד בסר אנדרו קלארק כמושל החדש של מושבות המצרים, דאטו קלנה הבין מיד שהבריטים יכולים לחזק את מעמדו בסונגאי אוג'ונג. דאטו קלנה לא בזבז זמן ביצירת קשר עם הבריטים במלאקה ולתמוך בו. באפריל 1874, סר אנדרו קלארק תפס את בקשתו של דאטו קלנה כאמצעי להקמת נוכחות בריטית בסונגאי אוג'ונג ובנגרי סמבילן בכלל. קלארק הכיר בדאטו קלנה כמנהיג הלגיטימי של סונגאי אוג'ונג. הבריטים ודאטו קלנה חתמו על הסכם שחייב את דאטו קלנה לשלוט בסונגאי אוג'ונג בצדק, להגן על סוחרים ולמנוע כל פעולה אנטי-בריטית שם. דאטו בנדר לא הוזמן לחתום על ההסכם ומכאן טען כי אינו מחויב להסכם. יתרה מכך, דאטו' בנדר והמקומיים הסתייגו מהנוכחות הבריטית בסונגאי אוג'ונג. זה הפך עוד יותר את דאטו קלנה ללא פופולרי שם.
ככל שהשנה התקדמה, גדלה ההשפעה הבריטית עד כדי כך שהוצב שם נציג תושב כדי לייעץ ולסייע לדאטו קלנה עם השלטון של סונגאי אוג'ונג.
פאהאנג
הבריטים התערבו בממשל פאהאנג לאחר מלחמת אזרחים בין שני מועמדים לכס המלכות בין השנים 1858 ו-1863.
פננג וקדה
באמצע המאה ה-18, ניתן היה למצוא חברות בריטיות שסחרו בחצי האי המלאי. באפריל 1771, ג'ורדיין, סוליבן ודה סוזה, חברה בריטית שבסיסה במדרס, הודו, שלחה את פרנסיס לייט לפגוש את סולטן קדה, הסולטן מוחמד ג'יווה זיינאל אדילין השני, כדי לפתוח את השוק של המדינה למסחר. לייט היה גם קפטן בשירות חברת הודו המזרחית הבריטית. הסולטאן התמודד בתקופה זו עם איומים חיצוניים. סיאם, שהייתה במלחמה עם בורמה ואשר ראתה בקדה את המדינה הווסלית שלה, דרשה תכופות מקדה לשלוח תגבורת. קדה, במקרים רבים, הייתה בעלת ברית בעל כורחה לסיאם.
לאחר משא ומתן עם לייט, הסכים הסולטאן לאפשר לג'ורדן, סוליבן ודה סוזה לבנות ולהפעיל עמדת מסחר בקדה, אם הבריטים יסכימו להגן על קדה מפני איומים חיצוניים. לייט העביר את המסר הזה לממונים עליו בהודו. אולם חברת הודו המזרחית לא הסכימה להצעה.
שנתיים לאחר מכן, מת הסולטן מוחמד ג'יווה וירש אותו הסולטן עבדאללה מחרום שאה. הסולטאן החדש הציע ללייט (שהפך מאוחר יותר לנציג בריטי) את האי פננג בתמורה לסיוע צבאי עבור קדה. לייט הודיע לחברת הודו המזרחית על הצעתו של הסולטן. אולם החברה הורתה על לייט להשתלט על פנאנג ולא נתנה לו שום ערובה לסיוע הצבאי שביקש הסולטאן. מאוחר יותר השתלט לייט על פנאנג והבטיח לסולטן סיוע צבאי, למרות עמדת החברה. עד מהרה החליטה החברה ואמרה ללייט שהם לא יתנו שום סיוע צבאי לקדה. ביוני 1788, לייט הודיע לסולטן על החלטת החברה. הסולטן הרגיש מרומה, הורה ללייט לעזוב את פנאנג, אך לייט סירב.
סירובו של לייט גרם לסולטן לחזק את כוחותיו הצבאיים של קדה ולבצר את פראי, רצועת חוף מול פנאנג. מאחר שהכירו באיום זה, עברו הבריטים והרסו את המצודה בפראי. הבריטים אילצו בכך את הסולטאן לחתום על הסכם שהעניק לבריטים את הזכות לכבוש את פנאנג; בתמורה, הסולטאן יקבל שכר דירה שנתי של 6,000 פסו ספרדי. ב-1 במאי 1791, דגל האיחוד הונף רשמית בפננג בפעם הראשונה. בשנת 1800, קדה העבירה את פראי לבריטים והסולטן קיבל תוספת של 4,000 פסו בדמי השכירות השנתי שלו. מאוחר יותר נקראה פנאנג בשם אי הנסיך מוויילס, בעוד שפראי שונה למחוז ולסלי.
בשנת 1821 פלשה סיאם לקדה, החריבה את בירת אלור סטאר וכבשה את המדינה עד 1842.
ריכוזיות (1890–1910)
כדי לייעל את הממשל של המדינות המלאיות, ובמיוחד כדי להגן ולפתח עוד את הסחר הרווחי בכריית בדיל ובגומי, בריטניה ביקשה לבסס ולרכז את השליטה על ידי איחוד ארבע המדינות הרציפות של סלנגור, פרק, נגרי סמבילן ופאהאנג לכדי ישות חדשה, המדינות המלאיות המאוחדות (FMS), עם קואלה לומפור כבירתה. התושבים הכלליים ניהלו את הפדרציה אך התפשרו בכך שאיפשרו לסולטאנים לשמור על סמכויות מוגבלות כסמכות על מנהגי האיסלאם והמלאים. חקיקה מודרנית הוצגה עם הקמת המועצה הפדרלית. למרות שלסולטנים היה פחות כוח מאשר לעמיתיהם במדינות מלאיות הבלתי מאןחדות, ה-FMS נהנה מדרגה גבוהה בהרבה של מודרניזציה. הפדרליזציה הביאה גם תועלת באמצעות פיתוח כלכלי שיתופי, כפי שהוכח בתקופה המוקדמת יותר, כאשר פאהאנג פותחה באמצעות פדרליזם פיסקאלי, תוך שימוש בכספי תשלום השוויון פיסקאלי שנגזרו מההכנסות של סלנגור ופרק.
לעומת זאת, המדינות המלאיות הבלתי-מאוחדות שמרו על עצמאותן כמעט, היה להן יותר אוטונומיה, ובמקום לקבל נציג שלטון הן נדרשו לקבל רק יועץ בריטי, למרות שבמציאות הן עדיין היו מחויבות באמנה לקבל את העצה. הבריטים ביצעו הרבה פחות ניצול כלכלי ברחבי ה-UFMS, שכן הם רצו בעיקר לשמור על מדינות ה-UFMS הללו בקו; פוטנציאל כלכלי מוגבל במדינות אלה הרתיע את הבריטים מהתערבות פוליטית נוספת ברחבי ה-UFMS. פרליס, קדה, קלנטן וטרנגנו נכנעו על ידי סיאם לאחר החוזה האנגלו-סיאמי של 1909. ג'והור העצמאית, בינתיים, נאלצה למסור את סינגפור לבריטים מוקדם יותר. למרות המאמץ הפוליטי של הסולטן, הוא נאלץ לקבל יועץ ב-1914, והפך למדינה המלאית האחרונה שאיבדה את ריבונותה (אם כי המעורבות הבריטית בג'והור החלה כבר ב-1885).
ביזור (שנות ה-20)
המדיניות הבריטית בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הייתה הריכוזיות של המדינות המלאיות המאוחדות (FMS), שבראשה עמד הנציב העליון, שהיה גם מושל מושבות המצרים. כל ארבעת הנציגים הבריטיים, היו אחראים לנציג הכללי בבירת ה-FMS קואלה לומפור, שבתורו דיווח לנציב העליון. מחלקות ממשלתיות קריטיות נאלצו להתייצב למטה הפדרלי שלהן בקואלה לומפור. בינתיים, המדינות המלאיות הבלתי מאוחדות (UMS) החלו לקבל יועצים בריטיים אך הם נותרו עצמאיים יותר מה-FMS.
עם זאת, ב-1909, הנציב העליון סר ג'ון אנדרסון הביע דאגה לגבי ריכוזיות יתר, שהייתה דחיקה לשוליים של סולטנים מקומיים הרחק מקביעת מדיניות. לבריטים הייתה מדיניות פרו-מלאית רשמית והמנהלים הקולוניאליים היו זהירים בפיתוח אמון הדדי עם הסולטאנים המלאים. עם זאת, הריכוזיות הרסה את האמון, שחלק מהפקידים הבריטיים הרגישו שחשוב להחזיר לו. הדבר הוביל להקמת המועצה הפדרלית, שהסולטאנים היו חברים בה יחד עם נציגים מהממשלה הקולוניאלית וחברי הקהילות הלא מלאיות. אולם הקמת המועצה לא הצליחה לחלק סמכויות ליחידים ש-FMS קבעה. ניסיון נוסף לביזור כפי שבוצע ב-1925 על ידי סר לורנס גילמארד, הנציב העליון מ-1920 עד 1927, שנקרא ויכוח הביזור של 1925–1927. במהלך שנות ה-20, הבריטים החלו גם בהעדפה מתקנת עבור המלזים בשירות הציבורי של FMS כדי לפתות עוד יותר את ה-UFMS להצטרף לפדרציה על ידי הוכחה שלמלאים יהיה תפקיד בניהול הממשלה. בעוד שהמלאים תמכו בהצעה משום שהיא תעניק להם יותר סמכויות, טענו נגדה סוחרים סינים ובעלי מטעים בריטים, מחשש שהביזור ישפיע קשות על היעילות ומאמץ איטי בבניית מדינה מודרנית מאוחדת. הנציב העליון הבא, סר ססיל קלמנטי, שהגיע מהונג קונג ב-1930, דחף חזק יותר לביזור, מתוך אמונה שזה יפתה את UMS להצטרף ל-FMS, וייצור איחוד מלאי. הוא חזה שאל האיחוד יצטרפו בסופו של דבר גם מושבות המצרים וכן בורנאו הבריטית.
שפל כלכלי (שנות ה-30)
במהלך שנות ה-30, כלכלת העולם הייתה בשפל. בשל השילוב של כלכלת מלאיה בשרשרת האספקה ​​העולמית, מלאיה לא נמלטה מהשפל.
מלחמת העולם השנייה (1941–1945)
מלחמת העולם הראשונה לא השפיעה ישירות על מלאיה, מלבד התכתשות ימית בין הסיירת הגרמנית SMS אמדן והסיירת הרוסית ז'מצ'וג מול חופי ג'ורג' טאון, במה שנודע כקרב פנאנג.
מלחמת העולם השנייה כילתה את המדינה. יפן פלשה למלאיה ב-1941, כחלק מהמתקפה המתואמת שהחלה בפרל הארבור. מלאיה וסינגפור היו תחת כיבוש יפני מ-1942 עד 1945. יפן תגמלה את סיאם על שיתוף הפעולה שלה בתקופה זו בכך שהעניקה לה את המדינות פרליס, קדה, קלנטן וטרנגנו. שאר חלקי מלאיה נשלטו כמושבה אחת מסינגפור.
לאחר כניעתה של יפן בתום מלחמת העולם השנייה, מלאיה וסינגפור הושמו תחת המינהל הצבאי הבריטי.
דה-קולוניזציה (1945–1963)
בתוך שנה לאחר מלחמת העולם השנייה, הממשל הרופף של מלאיה הבריטית התגבש סופית עם הקמת האיחוד המלאי ב-1 באפריל 1946. סינגפור, לעומת זאת, לא נכללה ונחשבה למושבת כתר בפני עצמה. האיחוד החדש התקבל בהתנגדות עזה מהמלאים המקומיים. האופוזיציה נסבה סביב שני נושאים: דרישות אזרחות רופפות וצמצום כוחם של השליטים המלאים. בשל הלחץ שהופעל, האיחוד הוחלף בפדרציית מלאיה ב-31 בינואר 1948. הפדרציה השיגה עצמאות ב-31 באוגוסט 1957. ב-16 בספטמבר 1963 הפדרציה הפכה למלזיה, על ידי הכנסה לפדרציה של סינגפור (שלטון עצמי מאז 1959), סארוואק וצפון בורנאו (סבה) כמדינות חדשות. סינגפור גורשה מהפדרציה ב-9 באוגוסט 1965.
ג'ורג' גאררד
ג'ורג' גאררד (באנגלית: George Garrard; 13 במאי 1760 – 8 באוקטובר 1826) היה צייר בעלי חיים, נוף ודיוקן אנגלי, פסל, חרט ומדפיס. הוא מילא תפקיד מרכזי בלובי להכנסת חקיקה להגנה על זכויות היוצרים על יצירותיהם של דמויות בעלי חיים ואנשים.
ביוגרפיה ועבודה
גאררד הגיע ממשפחת אמנים, שמגיעה עד מרקוס ג'יררטס הצעיר (בערך 1561 / 62–1636) שהיה צייר של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ויורשתה אן, נסיכת דנמרק. הוא למד אמנות תחילה אצל אמן הרישום ג'וזף סימפסון, ואז אצל סווריי גילפין, ובשנת 1778 הפך לתלמיד האקדמיה המלכותית לאמנויות, שם, בשנת 1781, הציג לראשונה כמה תמונות של סוסים וכלבים. שלוש שנים אחר כך הוא שלח תמונה אחרת "נוף לחצר מבשלת בירה", שמשכה את תשומת ליבו של סר ג'ושוע ריינולדס, שהזמין אותו לצייר תמונה דומה. בשנת 1793 הציג "גז כבשים באסטון קלינטון, בקינגהמשייר", אך בתחילת 1795 עלה בדעתו כי דגמי בקר (מבטון) עשויים להועיל לציירי הנוף, ומאותה תקופה הוא שילב ציור עם דוגמאות.
הכנת הדגמים הובילה את גארארד בשנת 1797, בהסכמת האקדמיה המלכותית וכמה מהפסלים המובילים של אותם ימים, לעתור לפרלמנט בתמיכה להצעת חוק להבטחת זכויות יוצרים על יצירותיהם של דמויות אנושיות ובעלי חיים. למעשה משנת 1798 - "חוק לעידוד אמנות ליצירת דגמים חדשים ויציקות של חזה, ודברים אחרים המוזכרים בו" ("מעשה הדגמים והחזה"). לראשונה, נחקק חוק זכויות יוצרים בריטי שהעניק הגנה למדיום שאינו מודפס.
בשנת 1800 נבחר גאררד לעמית של האקדמיה המלכותית לאמנויות, ובאותה שנה פרסם כרך פוליו עם לוחות צבעוניים, "תיאור של הזנים השונים של השוורים הנפוצים באי הבריטי. בשנת 1802 הציג "איכר מותקף על ידי זאבים בשלג" אך נראה כי לאחר 1804 הוא הגביל את עצמו כמעט לחלוטין לפיסול.
גאררד צייר הן בשמן והן בצבעי מים, ותרם גם לתערוכות השנתיות פסלים, מדליונים, תבליטים, וקבוצות בעלי החיים, כמו "שוורים נלחמים" ו"אייל נרדף על ידי זאבים", לפעמים בשיש או ארד, אך לעיתים קרובות יותר בטיח. הוא הציג סך הכל 215 עבודות באקדמיה המלכותית, מלבד כמה אחרות במוסד הבריטי ובחברת האמנים הבריטית.
הוא צייר תמונה גדולה בשם "גז כבשים וובורן בשנת 1804" שהכילה שמונים ושמונה דיוקנאות של איכרים מפורסמים באותה תקופה (היא נתלתה במנזר וובורן). התמונה נחרטה על ידי האמן עצמו.
גאררד התחתן עם מטילדה גילפין, בתו הבכורה של מורו סוורי גילפין. הוא נפטר בברומפטון, לונדון, ב־8 באוקטובר 1826.
דורבן עב-קוצים
דוֹרבָּן עב-קוצים (שם מדעי: Hystrix crassispinis) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן שבמשפחת הדורבניים, האנדמי לאי בורנאו המצוי באינדונזיה, מלזיה וברוניי.
זהו דורבן בינוני באורך 45–65.5 ס"מ, זנב באורך 6.5–19 ס"מ ומשקלו 3.8–5.4 ק"ג. הדורבן בעל שערות חומות-אפורות וקוצים חדים המעטרים את גופו, אך הם קצרים יחסית. הוא דומה מעט לדורבן סומטרי אך גדול יותר, מכיל פחות שערות ובעל עצם אף מודגשת יותר. גם האוזניים גדולות יותר ומראהו מזכיר מעט חולדה יותר מקרוביו.
דורבן עב-קוצים מצוי באזורים רבים לאורך בורנאו, מיערות גשם, דרך שדות ובהרים עד גובה 1,200 מטר, ולעיתים גם באזורים חקלאיים. אוכלוסייתו נרחבת והוא משגשג ולא נשקפת לו סכנה, אף שהתושבים המקומיים צדים אותו. מ-1996 הוא נחשב למין "קרוב לסיכון", אך החל מ-2008 הועלה לדרגת "ללא חשש".
הדורבן מתחפר במאורה מתחת לעצים או סלעים או בנקרות טבעיות ויוצא בעיקר בלילה לשוטט ולאכול. הוא אוכל צמחים בעיקרו אך גם חרקים ונבלות.
רפינה
רפינה (ביוונית: Ραφήνα) היא עיר נמל במחוז אטיקה שביוון, הממוקמת על חוף מפרץ האיים הפטליים, של הים האגאי כ-7 ק"מ דרומית לנאה מקרי ו-25 ק"מ ממזרח למרכז העיר אתונה. אוכלוסייתה מונה 13,091 תושבים (במפקד אוכלוסין 2011). מאז הרפורמה הממשלתית של 2011 היא חלק מהרשות המקומית רפינה-פיקרמי.
היסטוריה
רפינה נוסדה בשנת 1922 על ידי פליטים יוונים לאחר תבוסת הצבא היווני באסיה הקטנה במלחמת יוון–טורקיה. רבים מפליטים אלה היו במקור מהכפר טריגליה והגיעו אל רפינה באוניות בבעלות פיליפוס קבוניידס, ספן טריגליאני, שהגיע בזמן ההרס כדי להציל אנשים ורכוש. במהלך מלחמת העולם השנייה, ובמהלך הכיבוש הגרמני, התמקמו ברפינה צבאות גרמניים ואיטלקיים. בנמל, על שפת הים ועל הגבעה, שנקראה מאז "פורט", נבנו בסיסים שנועדו לשמירה ולהשתלטות של האזור. עד שנות ה-60 וה-70 רוב האוכלוסייה הייתה כפרית אבל מאוחר יותר גדלה האוכלוסייה וב-1994 הפכה רפינה לעירייה. ב-2011 כחלק מהחלוקה המנהלית של יוון רפינה השתלבה בפיקרמי ויחד יצרו את הרשות המקומית רפינה-פיקרמי.
רפינה הייתה מיושבת בתקופה הפרהיסטורית. הממצאים הקדומים ביותר הם מהתקופה הנאוליתית ורוב הממצאים הם מתקופת הברונזה (3,000 שנה לפנה"ס). ממצאים אלו התגלו בחפירות של דימיטריוס תיאוכריס בשנות החמישים: יישוב על הגבעה שמעל הנמל, מתקני עיבוד ברונזה ואקרופוליס.
כיום
עיר הנמל רפינה משמשת תיירים רבים כיעד מעבר, ממנה יוצאות הפלגות לאיים הקיקלאדיים הצפון מזרחיים כגון אנדרוס, טינוס ומיקונוס וכמו כן ניתן להפליג מהנמל גם לאיים נקסוס ופארוס. עם זאת, יותר ויותר תיירים מכל העולם בוחרים לנפוש ברפינה עצמה, אזור עם טבע פראי וחופים. אוכלוסייתה הקבועה מונה כמעט 12 אלף תושבים אך בתקופת הקיץ היא בסביבות 50,000–30,000 תושבים.
ספורט
ברפינה פועלים שני מועדוני כדורגל שמשחקים בליגה הלאומית השלישית גמא אתניקי, מועדון האתלטיקה "טריגליה רפינאס" , שנוסד בשנת 1932 על ידי פליטים, ומועדון הכדורגל תיאלה רפינה , שנוסד בשנת 1957.
השרפה הגדולה ב-2018
ב-23 יולי 2018 פרצו שריפות ענק ברפינה ובמשך יומיים גבו את חייהם של יותר מ-70 בני אדם כולל ילדים קטנים. חלק מהתושבים ברחו לכיוון הים אך לא הצליחו להימלט מהאש שהגיעה עד המים. 3000 בתים ניזוקו מהשריפות. דגלים ברחבי יוון הורדו לחצי התורן לאחר שראש הממשלה הכריז על שלושה ימים של אבל לאומי לזכר הקורבנות. התקשורת היוונית תיארה את האסון כ"טרגדיה לאומית".
ג'ויס דה ויט
ג'ויס אן דה ויט (באנגלית: Joyce Anne DeWitt; ) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית, שנודעה כמי שגילמה את ג'נט ווד בקומדיית המצבים של רשת ABC שלושה בדירה אחת בשנים 1977–1984.
ביוגרפיה
ג'ויס דה ויט נולדה בווילינג, וירג'יניה המערבית, וגדלה בספידווי, פרבר של אינדיאנפוליס. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון המקומי. מצד אמה היא ממוצא איטלקי ומצד אביה היא ממוצא הולנדי. דה ויט התמודדה בתחרות נאום ודיבייט במסגרת האגודה המשפטית של בתי הספר התיכוניים של אינדיאנה. לאחר שסיימה תואר בוגרת אוניברסיטה בתיאטרון באוניברסיטת בל סטייט, היא עברה לקליפורניה, שם היא סיימה ב-1974 לימודי מוסמכת אוניברסיטה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
קריירה
דה ויט הופיעה על הבמה בפעם הראשונה בגיל 13. בעת לימודיה באוניברסיטה היא עבדה כמזכירה עד להופעתה הראשונה בסדרה בארטה. בעת שהופיעה בתיאטרון קיץ בשנה שלאחר סיום לימודיה, שכנע אותה פרופסור ובמאי בבית הספר לתיאטרון של אוניברסיטת קליפורניה לעבור לקליפורניה כדי להשתתף בתוכנית התואר השני של בית הספר.
לאחר סיום שידור שלושה בדירה אחת ב-1984, הופיעה דה ויט בפרק של "מוצאי האהבות האבודות" (Finder of Lost Loves) באותה שנה, ולאחר מכן היא פרשה ממשחק למשך כמה שנים. היא חידשה את קריירת המשחק שלה כאשר קיבלה תפקיד בהפקת המחזה Noises Off ביוני 1991. מאוחר יותר היא הופיעה בקומדיית הטלוויזיה !Spring Fling משנת 1995. דמות המבוססת עליה, שדובבה על ידי שחקנית אחרת, הופיעה בפרק משנת 1997 של פינקי והמוח. היא הופיעה בפרק של הסדרה סיביל ובהופעת קמע בפרק הלפני אחרון של הסדרה Living Single. בעשור הראשון של המאה ה-21 היא הופיעה בסדרה Hope Island ובסרט קול מיער.
ב-2003 הייתה דה ויט שותפה להפקה והנחתה את סרט הטלוויזיה של NBC, "מאחורי המצלמה: הסיפור הבלתי רשמי של שלושה בדירה אחת" (Behind the Camera: The Unauthorized Story of Three's Company), בו גילמה את דמותה השחקנית מלני פקסון. ב-2008 היא הופיעה בסרט העצמאי Failing Better Now.
ב-2009 הופיעה דה ויט בהפקת התיאטרון של Married Alive בקלגרי.
ב-2011 שיחקה דה ויט במחזה "המדריך של מיס אביגיל להיכרויות, שידוך ונישואים" בניו יורק. באותה שנה היא הופיעה בהפקת התיאטרון הקנדית Dinner with Friends בתיאטרון אקווריוס בהמילטון.
ב-2012 הופיעה דה ויט בשתי הפקות תיאטרון נפרדות של Love Letters יחד עם טאב הנטר וטוני דאו. באותה שנה היא הופיעה בתוכנית האירוח של סוזאן סאמרס, שבה הן העלו זכרונות מתקופת משחקן המשותף בשלושה בדירה אחת. סאמרס התנצלה על העימות שהתעורר בין השתיים, והן החליפו אנקדוטות על הפעם האחרונה בה הן דיברו עם שותפם לסדרה המנוח ג'ון ריטר. הופעתה של דה ויט בתוכנית של סומרס ציינה את הפעם הראשונה בה שתי השחקניות קיימו מפגש או שיחה לאחר ניתוק קשרים של 31 שנים שנבע מסכסוך בנוגע למשכורות.
ב-2018 גילמה דה ויט את תפקיד אם המנזר בהצגה Nunsense בתיאטרון הנטרדון הילס בניו ג'רזי.
חיים אישיים
דה ויט השתתפה עם חברי בית הנבחרים והסנאט של ארצות הברית בפורום של הקפיטול למען חסרי בית ורעבים. היא גם הנחתה מיצגים לתוכנית הסיוע למשפחה של הוליווד. היא הנחתה את טקס הפרסים הבינלאומיים בבית הלבן של פרס הנשיא לסיום הרעב, והייתה שותפה להנחיה, יחד עם ג'ף ברידג'ס, של אירוע הגאלה של יום המזון העולמי במרכז קנדי לאומנויות הבמה.
בשנים 1973–1980 הייתה דה ויט בקשר זוגי עם השחקן והבמאי ריי בוקטניקה.
ב-4 ביולי 2009 נעצרה דה ויט באל סגונדו, קליפורניה באשמת נהיגה בשכרות. על פי דיווחי העיתונות, המשטרה עצרה את מכוניתה לאחר שהיא חצתה מחסום ליד פארק. שוטר עצר את דה ויט לאחר שהבחין בסימנים שהיא שתתה וביצע לה בדיקת אלכוהול בשטח. היא הובאה לתחנת משטרה, ושוחררה בערבות עצמית. ב-27 במאי 2010 היא הודתה באשמה והוכנסה לתקופת מבחן של שלוש שנים וחויבה לעבור תוכנית גמילה מאלכוהול של תשעה חודשים. היא גם נקנסה בסכום של 510 דולר.
ליגת העל המרוקאית
ליגת העל המרוקאית נקראת גם בוטולה פרו (בערבית: البطولة الإحترافية, אל-בוטולאט טול-אח'תרפיאטו) היא ליגת הכדורגל הבכירה במרוקו, שהוקמה ב-1956. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל המרוקאית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה מפאת נגיף הקורונה, הליגה לאחרונה התחילה בדצמבר וצפויה להסתיים באוגוסט). נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 15 ו-16 יורדות ל"בוטולה 2", ליגת המשנה במרוקו. המשחקים מתקיימים בדך כלל אחרי הצהריים בימים שבת וראשון, ושאר המשחקים בסופי השבוע.
קבוצת וידאד קזבלנקה מקזבלנקה היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר במרוקו, עם 20 זכיות באליפות הליגה. שניות בדירוג הן הקבוצות "איי.אס. פאר" (ASFAR) והיריבה העירונית של וידאד - ראג'ה קזבלנקה, שניהם עם 12 אליפויות כ"א. המשחק הגדול ביותר בליגה, ואחד הדרביים שנחשבים להכי ידועים וחמים בעולם הוא הדרבי של קזבלנקה בין וידאד לראג'ה, שמושך עניין בכל יבשת אפריקה ואף מחוץ לה.
הבוטולה פרו היא ליגת הכדורגל הנצפית ביותר באפריקה עם שידורים ב-153 מדינות ועם 54 מיליון בתי אב שצופים בה. בעונת 2010/2011 ממוצע הצופים בליגה עמד על 25,363 צופים למשחק (ועם 92% תפוסה ממוצעת באצטדיונים), הממוצע הגבוהה ביותר באפריקה. כמו כן הבוטולה דורגה במקום הראשון בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF, במשך חמש העונות האחרונות (עד 2020), ונחשבת לליגה החזקה והמקצוענית ביותר ביבשת אפריקה.
לפני עצמאות מרוקו (1916 - 1955)
אליפות מרוקו בכדורגל הושקה בממלכת מרוקו בשנת 1916 בשם ליגת הכדורגל המרוקאית, והיא הייתה בפיקוח ישיר של התאחדות הכדורגל הצרפתית, שהייתה מארגנת את רוב תחום הכדורגל במרוקו בימי הקולוניאליזם הצרפתי בצפון אפריקה. תחרות זו, שאורגנה, כללה רק מועדונים הממוקמים באזור המשנה הצרפתי.
במקביל בשנת 1932 אורגנה תחרות נוספת של התאחדות הכדורגל הספרדית באזור הח'ליפות שהיה כפוף לאימפריה הספרדית שגם לה הייתה קולוניה במרוקו.
אחרי עצמאות מרוקו (1956 ואילך)
לאחר קבלת עצמאותה של מרוקו בשנת 1956, הושקה העונה הראשונה של האליפות הלאומית בפיקוח "הפדרציה המלכותית של מרוקו", וקבוצת וידאד קזבלנקה הוכתרה לאלופת הליגה הראשונה של עונת 1956/1957. בעונה שלאחר מכן זכתה קאווקאב מרקש, ואז בשתי העונות הבאות הוכתרו טויל דה קזבלנקה ו-KAC קניטרה.
בתחילת שנות ה-70 התחרות הייתה פתוחה יחסית, שב-5 העונות הראשונות בעשור זוכות בתואר 5 קבוצות שונות: רנסאנס דה סטאת, ראסינג דה קזבלנקה, KAC קניטרה (האליפות השנייה), רג'א דה בני מלאל ומולודיה אוג'דה. בהמשך מחזקת וידאד את מעמדה עם 3 אליפויות רצופות, כשהאחרונה שבהם, בעונת 1977/1978 היא דאבל היסטורי הראשון מסוגו בליגה - כשהיא משלימה זכייה בנוסף לאליפות גם בגביע הכס המרוקאי. מגריב פז ושבאב מוחמדיה זוכות ב-1979 ו-1980 ומשלימות עשור די שוויוני.
בתחילת שנות ה-80 KAC קניטרה זוכה ב-2 אליפויות רצופות (השלישית והרביעית שלה), כאשר לאחר מכן משלימה מגריב פז 2 אליפויות ב-3 שנים כשבתווך לוקחת איי.אס. פאר את האליפות השמינית שלה. מ-1985 ועד 1993 זוכה וידאד ב-4 אליפויות מתוך 8 עונות כשבתווך מחזקות איי.אס. פאר (2 אליפויות) וקאווקאב מרקש את מעמדן, בעוד רג'א קזבלנקה זוכה כל סוף באליפות הראשונה שלה בהיסטוריה המרוקאית. ב-1994 ו-1995 מצטרפות שתי קבוצות חדשות לרשימת האלופות של הליגה: אולימפיק דה קזבלנקה וCOD מקנס.
בעונת 1995/1996 זוכה רג'א קזבלנקה באליפות השנייה בהיסטוריה שלה ובדאבל היסטורי כשהיא זוכה בנוסף גם בתואר גביע הכס המרוקאי, ומתחילה רצף זכיות של 6 זכיות ברציפות עד 2001 - רצף האליפויות הכי ארוך בהיסטוריה של הליגה.
את הרצף קטעה אלופה חדשה, חסאניה אגאדיר שלאחר מכן השלימה 2 אליפויות משלה ברצף. לאחר מכן חיזקו את מעמדן שלוש הגדולות רג'א, איי.אס. פאר, ו-וידאד עם זכייה באליפות כל אחת. ב-2006/2007 זכתה אלופה חדשה בתואר אולימפיק קוריגבה כאשר איי.אס. פאר, רג'א ווידאד זוכות גם בשלושות האליפויות הבאות ומבצרות את מעמדן עוד יותר, ורג'א משלימה 2 אליפויות ב-3 עונות כשהיא זוכה גם בעונת 2010/2011.
בעונת 2011/2012 סומן שינוי בכדורגל המרוקאי, כאשר פורמט הליגה שונה והליגה נכנסה לעידן המקצועני, כשהאלופה הראשונה בעידן זה הייתה מוגרהב תטואן כשהשלימה צמד אליפויות בשלוש שנים שבתווך משלימה רג'א את האליפות ה-11 שלה. ב-2014/2015 זוכה וידאד באליפות המקצוענית הראשונה שלה ועושה זאת עוד פעמיים ב-4 השנים הבאות ומשלימה 20 אליפויות בהיסטוריה שלה והראשונה שעונדת 2 כוכבים בסמלה, כשבתווך מצטרפות לרשימה האלופות החדשות פ.י.ס רבאט וא.ר. טנג'יר שזוכות באליפויות ראשונות היסטוריות משלהן. ב-2019/2020 משלימה רג'א את האליפות ה-12 שלה.
דייוויד גאולד
דייוויד גאולד (באנגלית: David Gauld; 7 בנובמבר 1865 – 18 ביוני 1936) היה אמן סקוטי שעבד בצבעי שמן וגם בוויטראז' ונחשב לאחד המחדשים בקבוצת "הנערים של גלאזגו". חלק מיצירותיו, כגון "סנט אנייס" ו"מוזיקה" נתפסות כמבשרות של תנועת האר נובו. יצירותיו היו מושפעות מאמנות יפנית ופרה-רפאלית.
ביוגרפיה
גאולד נולד בגלאזגו ושימש חניך בליטוגרפיה ומעצב ויטראז'ים אצל סטיבן אדם, ולאחר מכן למד בבית הספר לאמנות של גלאזגו בין השנים 1882 ל-1885. הוא נודע לציבור בשנות ה-80 של המאה ה-19 כאשר יצר סדרה של רישומי עט ודיו בהשפעה יפנית עבור מגזין שבועי בגלאזגו.
גאולד חלק את סטודיו בקירקקודברייט עם ויליאם סטיוארט מקג'ורג' ובשלב מאוחר יותר, חלק סטודיו עם הרינגטון מאן ברחוב סנט וינסנט 31 בגלאזגו בין השנים 1891 עד 1894. במהלך תקופה זו הוא עיצב חלונות ויטראז' עבור גאת'רי אנד וולס. בשנת 1895 נראה שגאולד נפרד ממאן, והידידות ביניהם הסתיימה. לאחר מכן גאולד שכר מקום חדש ברחוב ווסט ג'ורג' 138 בגלאזגו. הוא גם חי במקומות שונים בקירקודברייט, גלאזגו וצפון ברוויק. בשנת 1889 הוא חזר לבית הספר לאמנות בגלאזגו וקודם על ידי אלכסנדר ריד. הוא למד גם בפריז במשך תקופה מסוימת. כמו אמנים אחרים מגלאזגו, גאולד בילה במושבת האמנים בגרז-סור-לוינג בצרפת.
הוא נבחר כחבר שותף באקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1918 והפך לחבר מלא באקדמיה ב-1924
גאולד נפטר ב-18 ביוני 1936 בבית האבות לימקילנס באיסט קילברייד. הוא נקבר בבית הקברות איסט קילברייד.
Thinking Out Loud
Thinking Out Loud (בעברית: חשיבה בקול רם) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר והיוצר האנגלי אד שירן. השיר פורסם באלבום השני שלו, נכתב על ידי שירן יחד עם איימי וודג', הופק על ידי ג'ייק גוסלינג ופורסם בארצות הברית ב-24 בספטמבר 2014, בתור הסינגל השלישי מתוך האלבום.
בבריטניה, השיר היה 19 שבועות בתוך 40 המקומות הראשונים והגיע למקום הראשון בתחילת נובמבר 2014, ובכך הפך לשיר השני של שירן שהגיע לראש המצעד אי פעם. הסינגל הגיע גם למקום הראשון באוסטרליה, אירלנד, ניו זילנד, דנמרק, הולנד, סלובקיה, ודרום אפריקה. יחד עם זאת, הגיע השיר למקום השני בבילבורד הוט 100 בארצות הברית ובקנדה הוט 100 בקנדה, כך שהגיע השיר למקום הגבוה ביותר של שירן במצעדים בצפון אמריקה, עד ל-"Shape of You" שכבש את המקום הראשון בשתי המדינות.
מורגן לייק
ביוגרפיה
לייק נולדה ברדינג, אביה אלדן היה אלוף בריטניה עד גיל 19 בקפיצה משולשת, אך נאלץ לפרוש בעקבות פציעה, הוא משמש מאמנה של בתו. היא למדה בפנימייה היוקרתית ולינגטון קולג' בברקשייר.
לייק החלה להתאמן באתלטיקה בגיל חמש, ב-2010 זכתה במדליות זהב בקרב חמש ובקפיצה לרוחק באליפות בתי הספר של אנגליה עד גיל 15. היא השתתפה בקרב שבע האליפות העולם באתלטיקה לנוער ב-2013, אך פרשה במהלך התחרות. בפברואר 2014 שברה את שיא העולם עד גיל 18 בקרב חמש כשקבעה תוצאה של 4284 נקודות. ביולי 2014 זכתה במדליית זהב בקרב שבע באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שהתקיימה ביוג'ין. היא קבעה שיא עולם עד גיל 18 של 6148 נקודות ובמהלך התחרות קבעה שיא בריטניה עד גיל 20 בקפיצה לגובה כשקבעה תוצאה של 1.94 מטר. באותה אליפות זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
Thinking Out Loud
השיר קיבל מועמדויות לפרס גראמי עבור "השיא של השנה", "שיר השנה" ו"הופעת סולו הפופ הטובה ביותר בטקס פרסי גראמי ה-58", וזכה בשני האחרונים.
מורגן לייק
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה 2015 קבעה תוצאה של 1.93 מטר ולא העפילה לשלב הגמר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015 סיימה תשיעית בקרב חמש בתוצאה של 4527 נקודות. באליפות אירופה עד גיל 20 זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר.
Thinking Out Loud
הווידאו קליפ
בניגוד לקטעי הווידאו הקודמים של שירן, שבהם הוא מופיע על בתפקידי משנה, בקליפ הנוכחי הוא לקח את התפקיד הראשי.
מורגן לייק
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיימה במקום השביעי בקרב חמש בתוצאה של 4499 נקודות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו השוותה את שיא האישי בקפיצה לגובה כשקבעה תוצאה של 1.94 מטר בשלב המוקדמות, בגמר עברה גובה של 1.93 מטר וסיימה במקום העשירי.
בשנים 2016 עד 2019 זכתה ארבע פעמים רצפות באליפות בריטניה בקפיצה לגובה הן באולם והן באצטדיון. ביולי 2017 זכתה באליפות בשיא אישי של 1.96 מטר, תוצאה שהיא גם שיא בריטניה עד גיל 23. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום השישי בתוצאה של 1.95 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 1.93 מטר, כמו הזוכות במדליות כסף וארד אך עם יותר פסילות.
Thinking Out Loud
הווידאו קליפ
בסיבוב ההופעות שירן עבד חמש שעות ביום במשך שלושה שבועות כדי להתאמן עם צ'רי.
הווידאו פורסם ב-8 באוקטובר 2014. לאחר 24 השעות הראשונות, הגיע הקליפ למעל 2.7 מיליון צפיות באתר האינטרנט יוטיוב. נכון לאוקטובר 2018, הקליפ נצפה מעל ל-2.5 מיליארד פעמים, מה שהופך את הסרטון לאחד מהסרטונים הכי נצפים ביוטיוב. הקליפ היה מועמד ארבע פעמים לפרס בטקס פרסי קליפ הווידאו של MTV, בקטגוריית קליפ השנה, והקליפ הטוב ביותר של אמן ממין זכר.
מורגן לייק
ביוגרפיה
באולימפיאדת טוקיו העפילה לגמר הקפיצה לגובה אך פרשה בעקבות פציעה.
הערות שוליים
\
שורש 15
שורש 15, או בִּינג בּוּ (בסינית: 冫部, פיניין: Bīng bù) הוא השורש החמישה-עשר של הכתב הסיני. פירושו "קרח" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 115 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
סלובודאן סימוביץ'
סלובודאן סימוביץ' (בסרבית: Слободан Симовић; נולד ב-22 במאי 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בקיסווארדה בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
סימוביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת נובי סאד ממנה עבר לספרטק סובוטיצה בקיץ. לאחר שבעונתו הראשונה בקבוצה לא הצליח למצוא את מקומו, בעונת הצליח לבסס את מקומו בהרכב הקבוצה שסיימה את העונה במקום החמישי.
ב-1 בינואר 2012 חתם בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית תמורת 150 אלף אירו. ב-25 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במינסק בתיקו 0-0 נגד הומל. שני משחקים לאחר מכן קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה בתיקו 0-0 במשחק הדרבי נגד פ.צ. מינסק. סימוביץ' היה שותף להעפלה של דינמו מינסק לשלב הבתים של הליגה האירופית לראשונה מאז הוקם המפעל במתכונתו הנוכחית ואף כבש את השני במשחק הגומלין של פלייאוף העלייה בו ניצחה קבוצתו 2–3 את נסיונל (2-5 בסיכום הכללי). ב-18 בספטמבר 2014 הורחק בכרטיס צהוב שני בהפסד 1–6 לפאוק סלוניקי במסגרת שלב הבתים.
אחרי שלוש עונות במועדון, בינואר חתם בסלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית עימה הגיע לגמר הגביע הסלובקי בעונת.
ב-29 ביוני 2016 חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. בתום העונה שוחרר מכפר סבא וחתם באקטובה מליגת העל הקזחית. ב-16 בפברואר 2018 חתם בבאטה בוריסוב הבלארוסית.
ב-15 בינואר 2020, סימוביץ' חתם בקיסווארדה מליגת העל ההונגרית.
רוזי ורטהיים
ביוגרפיה
רוזאלי מארי ורטהיים נולדה באמסטרדם, הולנד להורים ג'ון ואדריאנה רוזה גוסטאף ורטהיים אנטהובן. אביה היה בנקאי, ורוזאלי למדה בפנימייה צרפתית בניאולי, שם למדה לנגן על פסנתר. היא למדה פסנתר אצל המורים אולפרט שולץ ועם ברנרד צווירס וסם דרזדן. בשנת 1921 ניגשה לבחינה ממלכתית בפסנתר וסיימה את לימודיה.
בין השנים 1921 ל-1929 לימדה ב"ליסאום למוזיקה באמסטרדם", חיברה שירים ויצירות למקהלה, וניצחה על מקהלות ילדים ונשים. בשנת 1929 עברה ורטהיים לפריז, צרפת, שם התגוררה שש שנים, והלחינה מוזיקה וכתבה עבור עיתון ההולנדי, Het Volk על סצנת המוזיקה הפריזאית, תוך שהיא לומדת קומפוזיציה אצל המלחין לואי אוברט. בשנת 1935 עברה לווינה, אוסטריה, שם למדה קונטרפונט אצל קרל וייגל. בשנת 1936 נסעה לעיר ניו יורק להרצות ולהופיע עם יצירותיה.
בשנת 1937, כשנתיים לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, חזרה לאמסטרדם. במהלך הכיבוש הנאצי ושואת יהודי הולנד, העבירה ורטהיים קונצרטים סודיים במרתף, בו ניגנה מוזיקה של מלחינים יהודים שהיו אסורים להשמעה. לאחר ספטמבר 1942 היא הסתתרה והצליחה להימלט מאימת הגירוש.
לאחר המלחמה והשואה לימדה ורטהיים בבית הספר למוזיקה בלארן, אך חלתה במחלה קשה ונפטרה ב-27 במאי 1949 בלארן, הולנד.
יצירות
ורטהיים חיברה למעלה מתשעים יצירות, והלחנים שלה תוארו כ"עליזות, נאו-קלאסיות ולעיתים שובבות".
נפת הנופש (סנקט פטרבורג)
נפת הנופש הוא שמה של נפה הממוקמת בצפון העיר סנקט פטרבורג על גדות המפרץ הפיני. הנפה הוקמה כאזור נופש עיקרי בשנת 1946. הגבולות המודרניים הוגדרו בשנת 1994.
בתחומיה שוכנים 11 היישובים הבאים:
אורך הנפה מגיע ל-50 ק"מ וחלק גדול ממנה הוא שטח טבעי של יערות, פארקים וביצות ובשל אופיו מהווה לאזור הנופש של העיר.
גוון ג'ורגנסן
גוון רוזמרי ג'ורגנסן (באנגלית: Gwen Rosemary Jorgensen; נולדה ב-25 באפריל 1986) היא טריאתלטית אמריקאית זוכת מדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ואלופת העולם בשנים 2014 ו-2015.
ביוגרפיה
ג'ורגנסן נולדה וגדלה בווקשה שבויסקונסין, בתם של ננסי וג'ואל. היא סיימה תואר שני בחשבונאות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון והוסמכה כרואת חשבון. לאחר לימודיה עבדה בחברת ארנסט אנד יאנג במילווקי.
מנעוריה הייתה אתלטית ושחיינית מצטיינת. בתקופת לימודיה באוניברסיטה הייתה חברה במשך שלוש שנים בנבחרת השחייה ולאחר מכן עברה להתחרות באופן מלא בריצות ארוכות. היא השתתפה שלוש פעמים באליפות NCAA באתלטיקה ופעמיים באליפות NCAA בריצות שדה. ב-2009 זכתה באליפות ליגת הביג 10 בריצת 3000 מטר ובריצת 5000 מטר.
ב-2010 במהלך שנתה האחרונה באוניברסיטה שוכנעה על ידי נציגי נבחרת ארצות הברית בטריאתלון לעבור להתחרות בענף זה. באליפות הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי (FISU) בטריאתלון שהתקיימה בולנסיה שבספרד סיימה שנייה ובתום השנה נבחרה לטריאתלטית האמריקאית המצטיינת בשנתה הראשונה. במהלך 2012 הייתה חברה בסגל ארצות הברית לאולימפיאדת לונדון וסיימה במקום ה-38. בשנים 2013, 2014 ו-2015 זכתה באליפות ארצות הברית בטריאתלון ובשנים 2014 ו-2015 זכתה באליפות העולםתוך ניצחון על שרה טרו ואנדראה יואיט שזכו בשנתיים אלו במקומות שני ושלישי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית זהב.
ג'ורגנסן נישאה לפטריק למיו ב-2014. היא הודיעה בתום המשחקים האולימפיים בריו, על כוונתה להתחרות במרתון ניו יורק במהלך חודש נובמבר 2016 וכן על תוכניותיה להתמקד בהקמת משפחה ולאחר מכן בהכנות למשחקים האולימפיים של טוקיו 2020 במרתון. במרתון סיימה במקום ה-14 בתוצאה של 2:41:01 שעות.. בינואר 2017 הודיעה כי היא בהריון ובנה הבכור נולד באוגוסט אותה שנה.
קישורים חיצוניים
כתבה בעברית באתר RUNPANEL: גוון יורגנסון "הסינדרלה מהטריאתלון" שעברה למרתון.
Man on the Moon II: The Legend of Mr. Rager
Man on the Moon II: The Legend of Mr. Rager הוא אלבום הסטודיו השני של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קיד קאדי. האלבום יצא ב-9 בנובמבר 2010 בחברות התקליטים GOOD Music ו-יוניברסל-מוטאון.
סינגלים
REVOFEV יצא ב-17 ביוני 2010 בתור סינגל שיווקי דרך האתר הרשמי של קאדי. ראשי התיבות של המילה REVOFEV מייצג את מהפכת האבולוציה (Revolution Of Evolution). הסינגל הרשמי הראשון מן האלבום הוא Erase Me בהשתתפות קניה וסט, שיצא לתחנות הרדיו רשמית ב-17 באוגוסט 2010. ב-24 באוגוסט השיר יצא לאור רשמית ל-iTunes. ב-25 באוקטובר 2010, פרומו-סינגל ל-Mr. Rager יצא רשמית דיגיטלית ל-iTunes. ב-8 בספטמבר 2011 יצא הקליפ ל-Mr. Rager. קאדי הודיע דרך הטוויטר כי יוציא סרט קצר מסוגת האימה תחת השם MANIAC, המושפע מן השיר.
מכירות
בשבוע הראשון לצאתו, האלבום הגיע למקום ה-3 במצעד הבילבורד 200 כשמכר מעל 169,000 עותקים. בשבוע השני חצה האלבום את קו 200,000 עותקים. נכון ל-15 ביוני 2011, האלבום מכר כ-430,000 עותקים ברחבי ארצות הברית.
ראו גם
ביקורת על האלבום באתר "וואלה!".
בוסטון גארדן
הבוסטון גארדן (נוסד בשם בוסטון מדיסון סקוור גארדן; באנגלית: Boston Garden) היה אולם ספורט בשכונת נורת' אנד בבוסטון, מסצ'וסטס, שנוסד ב-1928 ונהרס ב-1998. האולם שימש כמגרשם הביתי של הבוסטון ברואינס מליגת ה-NHL והבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. בנוסף אירח האולם מופעי רוק, אגרוף, קרקסים, מופעי החלקה על קרח ועצרות דתיות ופוליטיות. כשלוש שנים לפני הריסתו נחנך אולם חדש בשם ה-FleetCenter (שכיום נקרא ה-TD Garden) שמאז משמש כאולמם הביתי של הברואינס והסלטיקס.