cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב באוגנדה
חוקים אנטי-להט"בים
'''סעיף 148. פרקטיקות מגונות.''' כל אדם שמבצע, בין אם בפומבי ובין אם בפרטיות, מעשה מגונה עם אדם אחר, או מסרסר באדם אחר לבצע כל מעשה מגונה חמור איתו, או מנסה לבצע מעשה כזה עם עצמו או עם כל אדם אחר, ייחשב הדבר עבירה עליה ישנו עונש מאסר לשבע שנים. לפני התיקון לחוק העונשין שעבר בשנת 2000, רק מעשים חד-מיניים בין גברים נשפטו בדין הפלילי. כאשר החוק עבר, השתנתה החלתו מ"כל זכר" ל"כל אדם". כך הפכו גם פרקטיקות מיניות בין נשים לעבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד שבע שנות מאסר.
הצעת החוק נגד הומוסקסואליות, 2009
ב-13 באוקטובר 2009, חבר הפרלמנט דייוויד בהטי הציג את החוק נגד הומוסקסואליות, אשר הרחיב את הפיכתם של יחסים בין בני אותו מין באוגנדה לעבירה פלילית, וקבע עונש מוות לעבריינים סדרתיים, לנשאי HIV שיזמו יחסי מין עם בני אותו מין ואנשים שיזמו יחסי מין חד-מיניים עם אנשים מתחת לגיל 18.
מלבד האיסור על כל צורה של יחסים מיניים בין בני אותו המין, החוק אסר על קידום ההכרה בסוג זה של יחסים על ידי כל גוף ממשלתי או חוץ-ממשלתי באוגנדה.
לחוק ארבע מטרות מוצהרות:
1.לקבע את מוסד הנישואין באוגנדה כחוזה בין גבר ואישה.
2. לאסור ולהעניש התנהגות הומוסקסואלית ופרקטיקות קשורות, תוך מתן דגש לכך שהם מהווים איום למשפחה המסורתית.
3. לאסור אישור כל אמנות, ועידות, שיחות, פרוטוקולים, הסכמים והצהרות בינ"ל שמנוגדים או לא עולים בקנה אחד עם הוראות החוק.
4. לאסור נתינת רישיון לכל ארגון שמקדם הומוסקסואליות.
לפי הנוסח, החוק יטיל את העונשים הבאים על עבירות המוגדרות בחוק,
החוק המוצע העניק סמכות שיפוט חוץ-טריטוריאלית, לפיה להט"בים יהיו אחראים לעבירות על החוק גם אם הפעולות בוצעו במדינות שבהן נישואים חד-מיניים והתנהגות חד-מינית הם חוקיים. הרבה מההוראות בחוק מציירות את האנשים שמבצעים אקטים מיניים עם בני מינם כמי "שטורפים" קורבנות, ויש התעלמות מהאופי ההסכמתי של רוב המעשים המיניים שמתקיימים בין בני אותו המין.
הצעת החוק הוגשה ב-2009 והועלתה בכל ישיבה חקיקתית מאז, בעיקר בתקופות שבהן המדינה הייתה במשבר. יש ראיות לכך שפוליטיקאים השתמשו בהצעה זו כדי להסיט את תשומת הלב הציבורית מבעיות אחרות במדינה, כולל שחיתות. בחודש נובמבר 2012, הבטיחה יו"ר הפרלמנט רבקה קאדגה להעביר חוק מעודכן נגד ההומוסקסואליות באותה השנה, וטענה כי "אוגנדה רוצה את החוק הזה כמתנה לחג המולד, הם ביקשו את זה [...] ניתן להם את המתנה הזו". לדבריה, לאוגנדה יש את הזכות ליצור את חוקיה כדי להגן על הערכים המסורתיים והתרבותיים של אוגנדה. למרות זאת, הפרלמנט סיים את כהונתו בדצמבר 2012 מבלי לעדכן את החוק.
ב-17 בדצמבר 2013 עברה הצעת החוק עם עונש מאסר עולם במקום עונש מוות על "הומוסקסואליות מחמירה", והחוק החדש הוכרז בפברואר 2014. בחודש יוני 2014, בתגובה להעברת חוק זה, הודיעה מחלקת המדינה האמריקאית על מספר סנקציות כלפי אוגנדה, הכוללות קיצוצים תקציביים, חסימת הכניסה לארצות הברית עבור פקידים אוגנדיים מסוימים, ביטול תרגילי תעופה באוגנדה ותמיכה אמריקאית בארגונים לא-ממשלתיים שפועלים לקידום זכויות לקהילה הגאה.
באוגוסט 2014 פסל בית המשפט החוקתי של אוגנדה את החוק וביטל אותו עקב סיבות טכניות ומפני שלא מספיק מחוקקים היו נוכחים בעת ההצבעה.
ההצדקות לחוק
בראיון שנערך באוקטובר 2010, הצהיר חבר הפרלמנט האוגנדי שיזם את חוק עונש המוות להומוסקסואלים ולסביות, דייוויד בהטו, כי "אני לא שונא גייז, אני אוהב אותם. אבל חייבים להגן על ילדים מפני גיוסם להומוסקסואליות. זו בעיה עצומה בארצי והיא אינה זכות אדם. הומוסקסואליות זו זכות אדם באמריקה, אבל לא באוגנדה".
לשאלה כיצד מגייסים ילדים להומוסקסואליות, השיב בהטי: "הם הולכים לבתי הספר ומרעיפים עליהם כסף. המתנגדים לחוק השקיעו 15 מיליון דולר כדי להילחם בו וכדי לגייס אנשים צעירים... מלמדים אותם איך ללכת, שגבר שמקיים יחסים עם גבר זה בסדר. זה דבר שצריך להטריד כל אחד. אנחנו רואים את זה כפשע, כהפרת חוק אלוהים".
בנוגע לפעילותו לקידום גזר דין מוות להומוסקסואלים, אמר בהטי כי "ההצעה שלנו היא עבור אוגנדה ובני עמה... אוגנדה היא מדינה ריבונית... השורה התחתונה היא שאנחנו נגן על הילדים, נגן על המסורת של המשפחה באוגנדה. זה פוגע במשפחה שלי כאשר הילד שלי הולך לבית הספר ושם מנסים להמיר אותו להומוסקסואליות, באופן שאינו מקובל אצלנו. זה חותר תחת המשפחה... זו אוגנדה. הומוסקסואליות היא לא חלק מהדרך של אלוהים, מהמילה של אלוהים. המילה של אלוהים היא תמיד ברורה שהעונש הוא מוות... אני לא עוסק במסע שנאה, אלא ביצירת מסגרות להגן על הילדים".
התניות חוקתיות
סעיף 21 בחוקת אוגנדה, "שוויון וחופש מפני אפליה", מבטיח הגנה מפני חקיקה מפלה עבור כל האזרחים. ייתכן שמכיוון שהחוק הפלילי מתייחס למעשי סדום (יחסי מין אורליים ואנליים), ופונה לכל המגדרים, הוא אינו מפר את סעיף 21, בשונה מהחוק נגד ההומוסקסואלים.
ב-22 בדצמבר 2008 קבע בית המשפט העליון באוגנדה כי סעיפים 23, 24 ו-27 לחוקת אוגנדה חלים על כל בני האדם, ללא קשר לנטייתם המינית או לזהותם המינית וביטויה. סעיף 23 קובע כי "לא תישלל מאף אדם חירות אישית"; סעיף 24 קובע כי "אין אדם יהיה נתון בכל צורה של עינויים, יחסים או עונשים אכזריים, לא אנושיים או משפילים". סעיף 27 קובע כי "אף אדם לא יהיה נתון ל: (א) חיפוש בלתי חוקי בגוף האדם, ביתו או רכושו, (ב) כניסה בלתי חוקית של אחרים לשטחיו הפרטיים. אף אדם לא יסבול מהפרעה לפרטיותו בביתו, בהתכתבויותיו, בתקשורת שהוא מנהל עם אחרים וכן בכל הקשור לרכושו הפרטי".
בנובמבר 2016 קבע בית המשפט החוקתי של אוגנדה כי ההוראה בחוק שוויון ההזדמנויות הייתה בלתי חוקתית. הוראה זו מנעה למעשה את הוועדה מלחקור "כל עניין של התנהגות הנחשבת בלתי מוסרית ופוגענית כלפי החברה, או התנהגות בלתי מקובלת על ידי רוב הקהילות התרבותיות והחברתיות באוגנדה". בית המשפט קבע כי הסעיף מפר את הזכות לשימוע הוגן, וכן את זכויותיהם של המיעוטים, כמובטחת בחוקה. יתר על כן, בית המשפט קבע כי הפרלמנט של אוגנדה לא יכול ליצור מעמד של "מנודים חברתית שמכונים לא מוסריים, פוגעניים ולא מקובלים", ושהוא אינו מורשה להכניס לחוק אפליה נגד אנשים אלה.
הוצאה מהארון בפומבי על ידי עיתונים
העיתונות האוגנדית צומחת וגדלה מ-2001 בקצב מסחרר. עיתונים רבים החלו לפרסם ידיעות וכתבות מרובות אודות הומוסקסואלים, והציפו חרדה בציבור האוגנדי מפני הקהילה ההומוסקסואלית. עקב אינפלציית עיתונים במדינה בין השנים 2008–2010, החלו עיתונים לפרסם כותרות וידיעות סנסציוניות על הקהילה ההומוסקסואלית כדי לשרוד ולקבל נתח שוק.
באוגוסט 2006 פרסם עיתון אוגנדי בשם "The Red Pepper" רשימת שמות ומקצועות של 45 גברים הומוסקסואלים לכאורה. העיתון פרסם כתבות שליליות נוספות אודות חברי הקהילה, וכינה אותם "בטלנים" ובשלל שמות גנאי.
עיתון ה-Rolling Stone פרסם ב-2010 כתבה שבה מופיעים השמות המלאים, הכתובות, תמונות ואתרי הבילוי המועדפים על מאה הומוסקסואלים ולסביות לכאורה, בליווי קריאה להוצאתם להורג. לפחות ארבעה מהם הותקפו בעקבות הפרסום, ורבים אחרים הסתתרו מחשש לחייהם. דייוויד קאטו, קאשה ז'קלין ופפה ג'וליאן, חברי הקואליציה האזרחית לזכויות אדם ולחוקה הגישו תביעה נגד הצהובון, ובינואר 2011 הוציא שופט בית המשפט העליון צו מניעה נגד הרולינג סטון והעורך הניהולי שלו, ג'יילס מוהאם, ובו נכתב כי "ייאסרו פרסומים נוספים של זהויות הומוסקסואלים וכתובותיהם". קאטו נרצח בשנת 2011, זמן קצר לאחר שזכה בתביעה.
ה-New Vision, שהיה העיתון הממשלתי, חרת על דגלו את הניסיון להילחם על המוסר באוגנדה. העיתון ראה בקהילה ההומוסקסואלית כאחת מהבעיות שהביאו להידרדרות מורלית ומוסרית במדינה, לצד בעיות כמו זנות, סמים ופורנוגרפיה. העיתון טען שהשפעה חיצונית מערבית מונעת מאוגנדה לחזור ולבסס את ערכי המוסר הצודק שלה.
מיעוטים מיניים באוגנדה (SMUG)
הארגון העיקרי של אוגנדה לזכויות להט"ב הוא "מיעוטים מיניים באוגנדה". ארגון זה, אשר הורשה לנהל את פעילותו ללא התערבות ממשלתית רבה, נוסד ב-2004 על ידי ויקטור מוקסה וסילביה תמלה. מנכ"ל הארגון הנוכחי הוא פרנק מוגישה.
מיעוטים מיניים אוגנדה הוא ארגון לא-ממשלתי ללא מטרות רווח, והוא הוקם במטרה לענות על הצורך להגן ולתמוך בלסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואינטרסקס באוגנדה. כיום, הארגון תומך ברפורמה במדיניות ובמקביל מפקח ומסייע לתאם בין המאמצים של 18 ארגונים גאים במדינה, שמספקים לקהילה שירותים כמו טיפול רפואי, ייעוץ, הדרכה ותמיכה כלכלית.
קאשה ג'קלין נאבגסרה
נאבאגסרה היא פעילה חברתית שהפכה את המאבק עבור הזכויות של הקהילה הלהט"בית באוגנדה לעבודת חייה. נבאדסרה נולדה ב-1980 בקמפלה, ונחשבת לאם המייסדת של התנועה לזכויות הלהט"ב Freedom & Roam Uganda. היא הובילה את הארגון במשך עשר שנים וכיהנה כמנכ"לית עד 2013. גם לאחר רציחתו של עמיתה דייוויד קאטו, המשיכה נאבגסרה במאבק על זכויות להט"ב באוגנדה, ונאבקה עבור דה-קרימיניליזציה של הומוסקסואליות במדינה ונגד חקיקה אנטי-להט"בית.
דייוויד קאטו
פעיל זכויות להט"ב באוגנדה ונחשב לאבי התנועה לזכויות להט"ב במדינה. קאטו פוטר ב-1991 מעבודתו במספר בתי ספר בעקבות נטייתו המינית, ועבר ליוהנסבורג שבדרום אפריקה. הוא הושפע מקידום זכויות הלהט"ב במדינה לאחר סיום האפרטהייד, וב-1998 חזר לאוגנדה ויצא מהארון במסיבת עיתונאים – אחריה הוא נעצר ושוחרר לאחר שבוע.
ב-2004 ייסד קאטו עם שותפים נוספים את הארגון "מיעוטים מיניים אוגנדה" (SMUG). ב-2009 נאם על זכויות להט"בים בוועידה לזכויות אדם במימון האו"ם, אך נציגי אוגנדה צחקו במהלך הנאום, ולאחריו עזבו קאטו ואנשיו מחשש שייעצרו.
פפה ג'וליאן אונזימה
ראיון שנערך בתוכנית הבוקר של חדשות NBS באוגנדה ב-18 בדצמבר 2012, במהלכו התראיין אונזימה, זכה לפופולריות והפך לתופעת אינטרנט בשל הדברים שאמר במהלכו ד"ר מרטין סמפה, כומר ופעיל אנטי-להט"בי מוכר באוגנדה. סמפה התפרץ לדיון בעודו מטיח האשמות באונזימה, ומנפנף בירקות ופירות, תוך שהוא מדגים בעזרתם יחסים הומוסקסואליים.
נקודות ציון במאבק הלהט"בי לקיום אירועי גאווה באוגנדה
באוגוסט 2012, שנה לאחר רציחתו של דייוויד קאטו ובצל איומים מצד השלטון, יצאה הקהילה הגאה באוגנדה לרחובות לאירועי גאווה שכללו פסטיבל סרטים, מסיבות חוף וצעדה. הקהילה הבינלאומית הביעה את תמיכתה ואת דאגתה לקהילה הגאה באוגנדה בחודש זה, ומזכירת המדינה האמריקאית, הילרי קלינטון, ביקרה באוגנדה והעניקה פרס לקואליציה של מגני זכויות האדם במדינה על פועלם למען קהילת הלהט"ב.
ב-4 באוגוסט 2016, פשטו כוחות משטרת אוגנדה על תחרות יופי של הקהילה הגאה שהתקיימה במסגרת אירועי הגאווה בקמפלה, בירת המדינה. השוטרים כיתרו את הרחובות שהקיפו את מתחם התחרות, פרצו למקום חמושים בכבדות ותקפו את הנוכחים באלימות. לפחות 20 פעילים נעצרו או עוכבו על ידי המשטרה במשך שעות. חלק מהנפגעים אושפזו בבתי החולים, כאשר אחד מהם במצב קשה. זמן קצר לאחר מכן, הודיע שר האתיקה והמוסר של אוגנדה, סימון לוקודו, כי הוא מגייס כוחות שיימנעו את קיומו של מצעד הגאווה בקמפלה שאמור היה להתקיים בסוף השבוע, וכי הוא מחויב לדכא כל פעילות למען הקהילה הלהט"בית במדינה. בעקבות מעצרם של פעילים רבים במהלך הפשיטה, קיימו מארגני המצעד פגישה עם לוקודו, במהלכה הוא השווה את המארגנים לטרוריסטים והבהיר להם כי הוא יעצור את כל מי שיגיע להשתתף במצעד. כמו כן, השר הבהיר כי יביא המוני מתנגדים למצעד למקום, שימנעו בכוח את קיומו. בשל החשש לחיי המשתתפים, נאלצו המארגנים לדחות את המצעד.
באוגוסט 2017, מארגני מצעד הגאווה באוגנדה נאלצו לבטל את האירוע לאחר איומי מעצר מצד המשטרה והממשלה.
הישגים
ראש הממשלה לשעבר, אממה מבאבאזי, הוא המועמד הנשיאותי הראשון שהתנגד בגלוי להומופוביה. הוא רץ בבחירות לנשיאות ב-2016 והגיע למקום השלישי. מבאבאזי אמר כי אף על פי שהוא מאמין בנישואין מסורתיים, אין לאפליה מקום בחברה האוגנדית, והומוסקסואליות אינה הסכנה הגדולה ביותר. אמירה זו מצד מנהיג כה פופולרי ובכיר באוגנדה היוותה פריצת דרך משמעותית במאבק לשוויון זכויות עבור הקהילה הגאה במדינה, וזכתה לברכת ארגוני הקהילה ומנהיגיה.
בנובמבר 2017 הוזמנו מספר שוטרים מקמפלה על ידי מפקד המשטרה להשתתף בסדנה על זכויות להט"ב. דובר המשטרה אמר: "מטרת ההכשרה היא ללמד את קציני השדה שלנו שלמיעוטים יש זכויות שצריך לכבד".
דעת קהל
על פי סקר של מרכז המחקר פיו מ-2007, 96 אחוזים מתושבי אוגנדה מאמינים שהומוסקסואליות היא דרך חיים שהחברה לא צריכה לקבל. זהו השיעור החמישי הגבוה ביותר של אי-קבלת הומוסקסואליות מתוך 45 המדינות שנסקרו. עם זאת, סקר שנערך בשנת 2010 גילה כי 11 אחוזים מהאוגנדים רואים בהתנהגות הומוסקסואלית דבר מקובל מבחינה מוסרית, בהשוואה ל-1% בטנזניה, 4% ברואנדה ו-1% בקניה. במחקר שנערך ב-2009 נמצא כי רוב האנשים שתומכים בהפללת הומוסקסואלים כלל אינם יודעים להגדיר מיהו הומוסקסואל, וכי הסיבה להתנגדות שלהם נעוצה בדת ובתרבות האוגנדית.
במאי 2015, PlanetRomeo, רשת חברתית להט"בית, פרסמה את מדד האושר הגאה (GHI). גברים גאים מלמעלה מ-120 מדינות נשאלו על הרגשתם בנוגע להשקפות החברה כלפי הומוסקסואליות, איך הם חווים את ההתייחסות מאנשים אחרים, ועד כמה הם מרוצים מחייהם. אוגנדה דורגה אחרונה, עם ציון של 20.
לפי סקר שנערך על ידי ILGA, הגישה כלפי להט"בים השתנתה משמעותית ב-2017: 49% מאזרחי אוגנדה הסכימו שלהט"בים צריכים ליהנות מאותן זכויות של הטרוסקסואלים, בזמן ש-41% התנגדו לכך. בנוסף, 56% הסכימו שלהט"בים צריכים להיות מוגנים מפני אפליה במקומות עבודה, ו-54% מהאוגנדים אמרו שאנשים במערכות יחסים חד-מיניות לא צריכים להיחשב כפושעים. בנוגע לטרנסג'נדרים, 60% הסכימו שהם צריכים לקבל זכויות זהות, 62% האמינו שהם צריכים להיות מוגנים מפני אפליה במקומות עבודה ו-53% האמינו שהם צריכים להיות מורשים לשנות את המגדר החוקי שלהם. עם זאת, לפי אותו סקר, שליש מהאוגנדים ינסו לשנות את הנטייה המינית של שכניהם אם הם יגלו שהם להט"בים.
טכנולוגיה
בשנת 2015 פורסם כי הממשלה האוגנדית מבצעת הליכי חקיקה שיאפשרו לה לשוב ולעצור להט"בים בגין "עבירות הומוסקסואליות", ונתקלה בהתנגדות קשה מצד פעילי זכויות אדם. נודע כי קבוצת ההאקרים "Hacking Team" סיפקה לממשלת אוגנדה מערכות שפיתחה חברת "נייס" הישראלית, שמשמשת את הממשלה לריגול אחר פעילים למען זכויות הומוסקסואלים במדינה. עם זאת, לא ניתן לדעת באופן חד משמעי אם התוכנה אכן פותחה בישראל.
הכרה בפליטים
בשנת 2018 פורסם כי מדינת ישראל מתכוונת לגרש לרואנדה ולאוגנדה מבקשי מקלט המשתייכים לקהילת הלהט"ב. אף כי השלטונות במדינות אלה עלולים לרדוף אותם בשל נטייתם המינים או זהותם המגדרית, במשרד המשפטים וברשות האוכלוסין החליטו לדחות בקשה להוסיף אוכלוסייה זו לאלו שהוחרגו מגירוש.
באותה שנה, פנו ארגון הסיוע היא"ס ישראל והאגודה למען הלהט"ב לשר הפנים אריה דרעי וליועץ המשפטי לממשלה בשם מבקשי המקלט הלהט"בים, וביקשו להחריג אותם מהגירוש. במשרד המשפטים דחו את בקשת הארגונים בטענה שהליך השימוע טרם הגירוש נותן מענה הולם בנסיבות לחששות שהועלו.
מוריאוקה
היסטוריה
האזור בו שוכנת העיר מוריאוקה כיום היה מיושב ברציפות מאז התקופה הפלאוליתית. באזור נמצאו אף שרידי חרס מתקופת ג'ומון ומתקופת יאיואי, וכן תילי קבורה מתקופת קופון. בתקופות שלאחר מכן עברה השליטה באזור משבט לשבט, עד שבתקופת סנגוקו השתלט על האזור שבט נאנבו.
לאחר קרב סקיגהארה העניקה שוגונות טוקוגאווה הכרה להאן מוריאוקה, ובהתאם תמך ההאן בשוגון במלחמת בושין בראשית רסטורציית מייג'י.
בתקופת מייג'י ולאחר ביטול שיטת ההאן ב-1870 הפך האן מוריאוקה למחוז מוריאוקה, אך שנתיים לאחר מכן התמזג עם מחוז איווטה. ב-1889 הפכה מוריקואה לעיר ונבחרה לעיר הבירה של המחוז. במלחמת העולם השנייה ניצלה העיר מההפצצות האוויריות של בעלות הברית על ערי יפן, וסיימה את המלחמה עם זנק מועט בלבד.
ברעידת האדמה והצונמי בסנדאי ב-2011 נפגעה מוריאוקה מרעידת אדמה בעוצמה 6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט, אך מלבד הפסקות חשמל לא נגרם נזק רב.
גאוגרפיה
מוריאוקה שוכנת באגן קיטקאמי, במרכז מחוז איווטה, מקום המפגש של הנהרות קיטקאמי, שיזוקואישי ונאקצו. נהר קיטקאמי הוא הנהר השני בגודלו במזרח יפן (אחרי נהר קיסו) והארוך ביותר בחבל טוהוקו. הנהר חוצה את העיר מצפון לדרום, ולאורכו נבנו מספר סכרים. מצפון-מערב לעיר מתנשא הר איווטה, חרוט געשי פעיל.
אקלים
במוריאוקה שורר אקלים הנע בין אקלים סובטרופי גשום ואקלים יבשתי, השופע בלחות ובמשקעים.
ערים תאומות
למוריאוקה יחסי ערים תאומות עם:
ליבוכוביצה
ליבכוביצה (בצ'כית: Libochovice; בגרמנית: Libochowitz) היא עיירה בצפון-מערב צ'כיה, בנפת ליטומז'יצה שבמחוז אוסטי נאד לאבם בחבל בוהמיה, ברפובליקה הצ'כית. היא שוכנת 15 ק"מ מערבית מרודניצה נאד לאבם על הנהר אוהז'ה, יובל של האלבה ובקרבת ההר האזמבורק. נכון לשנת 2020, אוכלוסייתה 3,500 תושבים.
היסטוריה
במהלך ארבע מאות השנים הבאות החליף היישוב בעלים רבים. לפי בקשת יאן השלישי זאיץ פון האזנבורג קיבלה העיירה מהמלך ולדיסלב השני לבית יאגלו זכות לקיים ירידים שנתיים ושבועיים. אחרי מות יאן השלישי זאיץ בשנת 1553 החלקות בהאזנבורג חולקו. ב-1558 מכרו קרישטוף זאיץ וב-1564 גם אחיו ייזי' את חלקם ליאן הזקן מבית לובקוביץ. עם עסקה זאת נעלם תואר האצולה האזנבורג. בימי יאן הזקן הייתה אחוזת ליבוכוביצה מורכבת מעיר השוק בעלת אותו השם ומהכפרים דובאני, הורקה, קלאפי, קז'סין, לבוסי, לקאן, פולפזה, רדובסיצה, סדלץ, טז'טנו ווייניצה. ב-7 באוגוסט 1560 העלה הקיסר פרדיננד הראשון את היישוב למעמד עיר.
יאן הזקן החריב את הביצורים הישנים בליבוכוביצה ובשנים 1560–1564 בנה במקומם ארמון בסגנון רנסאנס. אחרי מותו של יאן ירש בנו גאורג פופל פון לובקוביץ את האחוזה. בשנת 1591 הוא העניק לעיר זכויות נוספות, ביניהן הזכות לייצר בירה.. ב-1594 הוא הסתבך בקשר נגד הקיסר רודולף השני, נעצר והוחזק עד יום מותו בשנת 1613 בטירת לוקט. נכסיו הופקעו.
בשנת 1606 ירש ז'יגמונד באטורי את האחוזה וב-1610 היא עברה לידי האציל הבוהמי אדם פון שטרנברג. ב-1676 מכר אותה ונצל ווייטך פו שטרנברג לגונדאקר פון דיטריכשטיין. הבעלים החדש פנה ב-1683 לאדריכל השווייצרי אנטוניו דלה פורטה ששיפץ את הארמון והרחיב אותו בסגנון בארוקי מוקדם. לפי דרישותיו, ב-1685 תכנן יאן טוליפן אחר בסביבת הארמון גן צרפתי ובתוכו פרדס עצי הדר (אוראנז'רי). ב-1847 הוקם בליבוכוביצה גם בית חרושת לסוכר. ב-1850 נפתח בעיירה בית משפט. אחרי שבשנת 1858 נשארה משפחת דיטריכשטיין ללא יורשים זכרים, את הטירה ירשו הרוזנים הרברשטייון. ב-1882 חוברה ליבוכוביצה על ידי מסילת ברזל עם היישוב לובוסיצה וב-1902 נבנה קטע נוסף של פסי רכבת בין ליבוכוביצה ללוני. ב-1893 נבנה גשר מברזל מעל הנהר אגר. ב-1907 נבנו מסילות ברזל נוספות לכיוון ינישוביצ' ויאבלונצה נד ניסו, ואחר כך הוארכו עד לוראנאני. ב-1910 מנתה העיירה 2280 תושבים. ב-1912 הוקמו גם בית חרושת לזכוכית ומפעל לרעפים מעגליים. בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית התארגנו הפועלים ביישוב, רובם דוברי צ'כית, ונאבקו על שיפור תנאי עבודתם. בשנים 1939–1945 הפכה העיירה לחלק מהפרטקטורט בוהמיה ומורביה תחת השלטון הנאצי. בתקופה זו התנהלו רדיפות נגד האקדמאים הצ'כים והמיעוט היהודי נרדף באכזריות והושמד. במאי 1945 חזרה ליבוכוביצה להיות חלק מצ'כוסלובקיה. באותה שנה הפקיעה הממשלה הצ'כוסלובקית המחודשת את הטירה מידי הרוזן פרידריך פון הרברשטיין. ב-1949 הועבר בית המשפט ללובוסיצה.
חלוקה מנהלית
העיירה ליבוכוביצה מורכבת משלוש שכונות: דובאני (Dubany בעבר בגרמנית - Duban, Duben), ליבוכוביצה ופופלזה (בעבר בגרמנית Popels) על הגדה הימנית של הנהר אוהז'ה.
דמוגרפיה
בשנת 2012 חיו בעיירה 3603 תושבים. בינואר 2019 נרשמו 3506 תושבים
יהודי ליבוכוביצה
נוכחות היהודים בעיירה מוזכרת לראשונה בשנת 1538במכתב רשמי של יאן השלישי מהאזמבורק שנשלח לנתין היהודי שלו, יעקב מליבוכוביצה. עם זאת משערים שהיהודים חיו כאן עוד קודם לכן, החל מן המחצית השנייה של המאה ה-15. תיעוד מהימן על הקהילה היהודית קיים משנת 1583. בית הכנסת הוזכר לראשונה בשנת 1651. אחרי מלחמת שלושים השנים, בשנת 1654 חיו בעיירה שנים עשר יהודים. במאה ה-17 במקביל לצמיחת אוכלוסיית העיר, בשנת 1724 חיו בעיירה 35 משפחות יהודיות. בשנת 1880 הגיעו היהודים למספר השיא של 228 נפשות. בהמשך בנסיבות האמנציפציה האזרחית והכלכלית רבים מהיהודים היגרו לערים גדולות יותר לצורך שיפו תנאי החיים והפרנסה. בסביבות שנת 1900 124 תושבים הצהירו על דת יהודית ומאוחר יותר בימי הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה בשנות ה-1930 חיו בעיירה 48 תושבים בני הדת היהודית. רוב היהודים נספו במחנות הריכוז הנאציים. אחרי מלחמת העולם השנייה לא חודשו חיים יהודיים במקום. נשאר בית עלמין יהודי, בית גדול מהרובע היהודי, שבו פעלו בית ספר, איטליז כשר ורשות ניהולית. אנדרטה מזכירה את בית הכנסת שנהרס בסביבות 1980 ומקווה.
אישים
בליבוכוביצה נולד בימי השלטון ההבסבורגי האנטומיסט, הפיזיולוג והממציא יאן אוונגליסטה פורקינייה (1869-1787), אחת הדמויות החשובות של המדע במאה ה-19 ושל המדע האירופי, כמו כן הסופר והעיתונאי יוסף קופטה (1962-1894). מקרב בני הקהילה היהודית קמו המחנך אברהם לדרר (1916-1827) שפעל בהונגריה, הרוקח מקס פאנטה (1925-1858) ואשת התרבות ברטה פאנטה (1918-1865) שניהלה סלון ספרותי בפראג.
אתרים חשובים ואטרקציות תירותיות
הבניין המפורסם ביותר של היישוב, מורשת תרבות של צ'כיה. נבנה בסוף המאה ה-17 בסגנון בארוקי מוקדם לפי תוכנית האדריכל אנטוניו דלה פורטו מטיצ'ינו על בסיס מבנה קודם מתקופת הרנסאנס שהוקם על ידי הרוזנים לובקוביץ. פרט לאגף המזרחי שנשרף בהתחלת המאה ה-20, עדיין שומר הארמון את מראהו הבארוקי המוקדם. הארמון כולל אולם גדול לאירוח ("אולם סטורנוס") ותערוכה קבועה על האנטומיסט והפיזולוג יאן אוונגליסטה פורקיניה שנולד ביישוב. אביו של המדען היה אב הבית של הארמון. סמוך לארמון נמצא גן צרפתי שתוכנן על ידי אנטוניו דלה פורטה, ומצויד באולם גם כן בסגנון בארוק, וכן גן אנגלי. - חורבות טירה גותית על פסגת גבעת ("הר") האזנבורג, בצ'כית האזמבורק, נמצאת בגובה של 429 מ'. הגבעה נמצאת על יד הכפר קלאפי, 3,5 ק"מ צפונית-מערבית מהעיר ליבוכוביצה. במאה ה-18 על יד הארמון הוקמה גלריית ששה פסלים, סמוך לאפיק הנהר אוהז'ה, בדרך לעיר. במאה ה-20 נערכו עבודות ניקוז והועברה הדרך לעיר למקום אחר. הפסלים נותרו במקום ועברו שיפוצים הדרגתיים. נהרס על ידי השיטפון משנת 1929. הפסל שוקם על ידי הפסל האקדמיסטי קארל זנטנר מיוזמת הכומר וצלב אופלט.
ד'תשנ"ב
מאפייני לוח השנה
בשנים ד'תשמ"ה-ד'תשס"ב חלו כל 14 הקביעויות בתוך 18 שנים.
בלקברן רוברס
מועדון הכדורגל בלקברן רוברס (באנגלית: Blackburn Rovers Football Club) הוא מועדון כדורגל מהעיר בלקברן, המשחק בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, הליגה האנגלית השנייה. המועדון הוקם בשנת 1875, וב-1890 עבר לשחק באצטדיון הבית הקבוע עד היום, "איווד פארק".
הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות (אחת במסגרת הפרמייר ליג ושתיים במסגרת הפוטבול ליג), שישה גביעי FA, גביע ליגה ומגן קהילה אחד.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1875, והיא מבין המועדונים הוותיקים ביותר באנגליה. בשנת 1890 עבר המועדון לשחק באצטדיון "איווד פארק" המשמש אותו עד היום. המועדון היה אחד מהבולטים בתחילת הכדורגל האנגלי עד תחילת שנות ה-30 וזכה בשתי אליפויות ובשישה גביעים בין השנים 1884 ל-1928.
מאז ועד לשנות ה-90 לא היו למועדון הישגים משמעותיים מלבד הגעה לגמר הגביע האנגלי בשנת 1960. בתחילת שנות ה-90 שב המועדון לצמרת הליגה, ובשנת 1994 נאבק עם מנצ'סטר יונייטד על אליפות אנגליה, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני, שמונה נקודות מתחת ליונייטד. עונה לאחר מכן הצליח המועדון לזכות באליפות הליגה לאחר שגם בעונה זו נאבק עם מנצ'סטר יונייטד על תואר האליפות. בתחילת עונת 1996/1997 המועדון איבד את אחד מהשחקנים שתרמו לאליפות ההיסטורית, אלן שירר שנמכר לניוקאסל בתמורה ל-15 מיליון ליש"ט. כעבור שנתיים המועדון ירד לליגה השנייה, הפוטבול ליג ובחלוף שנתיים המועדון חזר לפרמייר ליג. בעונת 2002/2003 המועדון סיים במקום השישי, שנחשב למיקום שיא מאז הזכייה באליפות בשנת 1995 והעפילה לגביע אופ"א. עונה לאחר מכן החלה הידרדרות ביכולתה והמועדון במשך שנתיים נלחם על ההישרדות. בעונת 2005/2006 המועדון העפיל לגביע האינטרטוטו.
בשנת 2012 נשר המועדון לליגת המשנה. כעבור חמש שנים נשרה הקבוצה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה, לראשונה מזה 37 שנים, אך בחלוף שנה שבה הקבוצה לליגת המשנה.
סגל שחקנים
נכון ל-11 בספטמבר 2022
(בהשאלה מליברפול)
(בהשאלה מלסטר סיטי) (בהשאלה משטוטגרט)
(קפטן)
סרו
סרו (שם מדעי: Capricornis), הוא סוג של פרסתן אסיאתי דמוי עז משבט הצפירים, הכולל 6 מינים החיים באזורים הרריים בדרום ודרום מזרח אסיה. המינים בסוג סווגו בעבר בסוג גוראל הכולל 4 מינים הקרובים לסרואים מבחינה גנטית וחיצונית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1836 על ידי ויליאם אוגילבי. שמו המדעי של הסוג נגזר מלטינית: "Capricornis" = "קרני עז" ומתייחס לכך שהסוג תואר כפרסתן בעל קרני עז. השם הרשמי "סרו", מקורו בכינוי שניתן לאחד מהמינים בסיקים.
מאפיינים
הסרואים הם בעלי חיים ביישנים הפעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב בחיפוש אחר מזון, ותזונתם מורכבת בעיקר מעלים ועשבים. בשעות הצהריים הם נחים במסתור במערות, צוקים או סלעים. הם פעילים לרוב בבדידות, אך מדי פעם מספר נקבות וגדיים יצרו קבוצה של עד 7 פרטים. הסרואים בדרך כלל מונוגמים, והזכר והנקבה יחיו יחדיו בטריטוריה קבועה. ההריון נמשך כ-7 חודשים לאחיהם נולד גדי יחיד בדרך כלל. הסרואים חיים ביערות ממוזגים ויערות עננים הרריים בגבהים של עד 4,500-200 מטר מעל פני הים, והם מסמנים את הטריטוריה שלהם באמצעות צואה או שפשוף של הקרניים ובלוטות הריח בעצים ושיחים. שבילים בטריטוריות הסרואים מלמדים על כך שהם הולכים בנתיבים קבועים לאזורי פעילות. הקרבות בין הזכרים עלולים להסתיים בפציעות חמורות בשל הקרניים החדות שלהם.
נוסע סמוי
נוסע סמוי הוא אדם השוהה בהיחבא למטרת נסיעה בתוך אמצעי תחבורה - יבשתי, ימי או אווירי - ללא ידיעת מפעילי אותו כלי תחבורה והאחראים עליו. בדרך כלל הנוסע הסמוי נמצא על כלי התחבורה גם ללא ידיעת הנוסעים האחרים ואנשי הצוות באותו כלי, אך לעיתים הוא מסתייע באחד מהם, כדי להיכנס אליו ולשהות בו.
במהלך מאות השנים האחרונות ניסו אלפי בני אדם את מזלם כנוסעים סמויים בכלי תחבורה. לחלק מהם עלה הניסיון במחיר חייהם.
התופעה
יש להבחין בין תופעת הנוסע הסמוי לבין נסיעה גלויה של אדם בכלי תחבורה תחת זהות בדויה. כמו כן יש להבחין בינה לבין הברחת בני אדם. האחרונה לא נעשית רק ביוזמת הנוסע הסמוי אלא גם בידיעתו ובסיועו של האחראי על כלי התחבורה או אדם אחר המעורב בהטענת המטען עליו, שבדרך כלל גם מפיקים רווח כספי מההברחה.
לכניסה ושימוש של נוסע סמוי בכלי תחבורה יש מספר משמעויות ומטרות:
שימוש בכלי תחבורה כנוסע סמוי הוא עבירה על החוק במדינות רבות בעולם, וכך גם סיוע של איש צוות בכלי תחבורה לנוסע סמוי או התרשלות שלו בגילוי נוסע סמוי.
בים
התופעה של הפלגה בכלי שיט כנוסע סמוי מוכרת מזה מאות שנים, שכן אוניות היוו במשך שנים רבות את אמצעי התחבורה העיקרי למעבר של מרחקים גדולים ובין ארצות ששטחי ים מפרידים ביניהן. כלי שיט, ובמיוחד הגדולים שבהם, מזמנים לנוסעים סמויים פינות אפשריות רבות להסתתר בהן - למשל במחסנים, תאי מטען, מיכלים, תעלות אחזקה, מאחורי לוחות קיר ובחדרי מנועים. הנוסע הסמוי עשוי גם להתחבא בתוך כלי מטען המועמסים על אוניות, כמו מכולות.
דו"ח של ארגון הימאות הבינלאומי מנה את מספר אירועי הנוסע הסמוי והנוסעים בים בשנים 2007-2017:
הדו"ח מציין כי בעוד שמספר האירועים פחת עם השנים, הרי שמספר הנוסעים הממוצע המעורב בכל אירוע עלה.
ביבשה
נסיעה סמויה בכלי תחבורה יבשתי היא מסובכת יותר מאשר בכלי שיט וגם מסוכנת יותר. נוסעים סמויים מסתתרים בקרונות רכבת, בתוך תאי מטען של כלי רכב ובתוך מכולות. לא מעטים קיפחו את חייהם בתוך מכולות או בעת שנצמדו מבחוץ אל כלי רכב יבשתי (במיוחד רכבות) ונפגעו או נפלו ממנו אגב כך.
באוויר
נסיעה סמויה בכלי טיס היא המורכבת מכולן, והפכה קשה יותר ויותר לביצוע ככל שהוחמרו אמצעי הביטחון לבדיקת העולים על מטוסים. לנוכח הקושי להיכנס למטוס עצמו עשו רבים ניסיונות להתגנב לתאי המטען או לתאי הגלגלים של מטוסים טרם המראתם.
הנסיעה הסמויה בתאי הגלגלים כרוכה בסכנת מוות חמורה: הנוסע עלול להימחץ על ידי הגלגלים המתקפלים לתוך התאים אחרי ההמראה; כמו כן תאי הגלגלים אינם מדוחסים ומחוממים ולכן השוהה בהם חשוף במהלך הטיסה לתנאים הקיצוניים השוררים בגובה רב - טמפרטורות נמוכות מאוד ואוויר דליל בחמצן; לבסוף, בעת שתאי הגלגלים פתוחים והגלגלים פרושים הוא עלול ליפול מהתא, ובמיוחד לקראת הנחיתה, אם איבד את הכרתו עקב החשיפה לקור והמחסור בחמצן. בשנים 1946-2021 היו לפחות 99 אירועים של נסיעה סמויה בתאי הגלגלים של מטוסים (חלקם במעורבות יותר מנוסע אחד), ורובם הסתיימו במות הנוסע.
בישראל
בשנת 1982 התרחשה פרשת הנוסע הסמוי, שבה רב חובל של אוניית משא ישראלית הוריד לים נוסע סמוי אפריקאי שנמצא על אונייתו לרפסודה ליד חופי מוזמביק שבאפריקה. הפרשה נחקרה, רב החובל הורשע בעבירות פליליות ונידון לשתי שנות מאסר על תנאי.
כללים משפטיים
חוק הספנות (ימאים), תשל"ג-1973 קובע כי ימאי שיסתיר או יסייע להסתיר נוסע סמוי יעבור בכך עבירת משמעת.
תקנות הספנות (ימאים) (נוסעים סמויים), תשמ"ח-1988 קובעות כללים בשורה של נושאים הנוגעים לנוסעים סמויים:
אנדראש קון
האב אנדראש קוּן (בהונגרית: Kun András; 9 בנובמבר 1911 – 19 בספטמבר 1945) היה כומר קתולי מהמסדר הפרנציסקני. בתקופת השואה בהונגריה, קון היה גם מפקד חוליה של מפלגת צלב החץ. לאחר מלחמת העולם השנייה הועמד קון לדין על פשעי מלחמה. הוא הורשע ונתלה.
חייו
האב קון נולד בנירבאטור (Nyírbátor), באוסטרו-הונגריה. הוא למד בסמינר ברומא. באיטליה הוקסם קון מהמשטר של המדינה הפאשיסטית. הוא שימש אז כומר במנזר פרנציסקני. בשנת 1943 עזב את המנזר ועבר לבודפשט.
בתחילת 1944 נרשם קון במפלגת צלב החץ הפרו-נאצית. במהלך הכניסה הגרמנית להונגריה במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), השתתף קון בהשתלטות של צלב החץ על חלוקת הנשק.
קון פיקד על יחידה של צלב החץ שעסקה בטבח יהודים. במהלך פעילויות אלה המשיך ללבוש את גלימת הכמורה שלו והצווארון הרומי. ציוויו בעת הוצאה להורג היה בדרך כלל - "בשם המשיח - אש!"
ב-12 בינואר 1945 פרצה חוליה של קון לבית החולים היהודי ברחוב מארוס (בית החולים של "בודה חברה קדישא"), שבו נורו 149 חולים ורופאים יהודים. בהזדמנות אחרת, פלש עם יחידתו לבית החולים סנט ג'ון ושם נרצחו בין 80 ל-100 איש. כיתתו פלשה גם לבתי מחסה שם שהו יהודים וחטפה כ-500 יהודים ואת מגיניהם. כולם היו מסודרים בשורה ונורו לתוך נהר הדנובה. בהזדמנות אחרת, יחידה בפיקודו של קון פרצה לסנטוריום, ושם, על פי הוראתו, נורו למוות 100 יהודים.
האב קון לא ברח מהעיר לפני המצור של הצבא האדום על בודפשט, הוא נשאר בעיר והמשיך בפעילות. כיתתו המשיכה במרדף אחרי יהודים ואחר אלו שהסתירו יהודים.
עם שחרור העיר בידי הסובייטים קון נעצר והואשם ב-500 מעשי רצח על ידי בית הדין העממי ההונגרי. במהלך משפטו, האב קון תיאר את פשעיו בפירוט, תוך שהוא מבטא גם חרטה. הוא הורשע ונתלה בבודפשט ב-19 בספטמבר 1945.
קישורים חיצוניים
סרט תעמולה של מפלגת צלב החץ בכיכובו של קון באתר יוטיוב
שאנדור מאראי
קורות חייו ומפעלו הספרותי
מאראי נולד ב-11 באפריל 1900 בעיר קאשה, כיום קושיצה שבסלובקיה, למשפחה בעלת שורשים גרמניים "סאכסים". כמתנגד למשטר הקומוניסטי בהונגריה, מאראי היגר עם אשתו ובנו המאומץ ב-1948, תחילה לאיטליה ושווייץ, ואחר-כך, ב-1952, לניו יורק. במשך כ-15 שנה, בשלבים המוקדמים של המלחמה הקרה, עבד ברדיו אירופה החופשית. ב-1980 עבר לסן דייגו. בשנותיו האחרונות שקע מאראי בדיכאון ומצבו הבריאותי הידרדר בעקבות מות אשתו ב-1986 ומות בנו המאומץ כשנה לאחר מכן, עד שב-21 בפברואר 1989 התאבד בירייה. הוא השאיר אחריו שלוש נכדות.
מאראי היה אחד הסופרים ההונגרים הפוריים ביותר במאה העשרים. במשך שנות חייו הארוכות כתב מאראי יותר מחמישים יצירות: רומנים, נובלות, סיפורים קצרים ויומנים. במהלך חייו היה מוכר בעיקר במולדתו, וזכה להכרה והצלחה ברחבי העולם רק כעשור לאחר מותו. ייחודה העיקרי של כתיבתו הוא בהצלחתה לפענח את מבטי הזרות של הגולה והתלוש וביכולתה לרדת ליסודות תחושת הניכור של האדם המודרני. הזרות והניכור הם היסודות המרכזיים ביצירתו של מאראי, אשר חי כבר בשנות העשרים תשע שנים מחוץ לגבולות הונגריה. גם מוצאו הגרמני ועיר מולדתו הקרועה בין הונגריוּת, גרמניוּת וסלובקיוּת הביאו אותו בדיעבד להתנגד לפשיזם ולקומוניזם – לאו דווקא בגלל תפיסותיו הפוליטיות, אלא בעיקר מחמת חוסר יכולתו להזדהות לגמרי עם מקום אחד ומשטר אחד. מאראי ראה בלשון ההונגרית את ביתו, ובכל זאת היה אזרח העולם ואדם שרוב חייו עברו עליו בניכר.
למן הרומן הראשון שמאראי פרסם, "השוחט" שיצא לאור בווינה בשנת 1924, התבלטה כתיבתו בניתוחיה הפסיכולוגיים. אחת מפסגות יצירתו, "וידוייו של בורגני" (1935), מצטיינת ביסודות אוטוביוגרפיים וידויים, שנהפכו למותג הספרותי של מאראי. עיקר הספר בקורות הגיבור, נער בן ארבע-עשרה הבורח מביתו ומתקומם נגד סביבתו הבורגנית. יצירת מופת אחרת של מאראי היא "סינבאד חוזר הביתה" (1940), רומן המספר על היום האחרון בחייו של היוצר גיולה קרודי (1878-1933).
בשנת 1942 נבחר לחבר בהתכתבות וכעבור שנה לחבר באקדמיה ההונגרית למדעים.
גזה פון רדוואני, במאי קולנוע היה אחיו.
ירחי שבתאי
ירחי שבתאי כוללים את ירחי כוכב הלכת שבתאי. מספר הירחים המדויק של שבתאי קשה לקביעה. מבחינה טכנית, כל גוש קרח בטבעות שבתאי יכול להיחשב כירח, ונקודת ההכרעה בין ירח לבין גוש קרח גדול אינה מדויקת ומסיבה זו ירחים רבים התגלו רק בשנים האחרונות. עד מאי 2023 זוהו בוודאות 146 ירחים, מתוכם ל־53 יש שמות, וזהו כוכב הלכת בעל המספר הגדול ביותר של ירחים שהתגלו במערכת השמש. . רבים מהירחים הם בעלי קוטר של כ־2–3 קילומטר. אולם, חלק מירחי שבתאי הם מאסיבים עד כדי המצאות בשיווי משקל הידרוסטטי. אם ירחים אלו היו מסתובבים סביב השמש במקום סביב שבתאי הם היו מקבלים מעמד של כוכב לכת ננסי. ירחים אלו הם טיטאן וריאה. ירחים שכנראה אין להם שיווי משקל הידרוסטטי אבל עוד נבדקים הם יאפטוס, דיוני, טתיס, אנקלדוס ומימס.
ארגון הסופרים הבין-לאומי
ארגון הסופרים הבין-לאומי (באנגלית: PEN International; ראשי תיבות במקור: Poets, Essayists and Novelists; לעיתים גם בעברית: פֵּא"ן) הוא אגודה בין-לאומית של סופרים, שנוסדה במטרה לקדם קשרי ידידות ושיתוף פעולה אינטלקטואלי בין סופרים מרחבי העולם.
ראשי התיבות באנגלית של הארגון לקוחים מרשימת המקצועות: משוררים, מסאים, ונובליסטים. כיום כולל הארגון כותבים של כל סוגה ספרותית, כמו גם עיתונאים והיסטוריונים.
הארגון נוסד בלונדון בשנת 1921 על ידי הסופרים האנגלים וג'ון גלסוורת'י, אשר היה לאחר מכן לנשיאו הראשון של הארגון.
בין נשיאי העבר של פא"ן נמנים אלברטו מורביה, היינריך בל, ארתור מילר, מריו ורגס יוסה. הסופרת המקסיקנית ילידת ארצות הברית, הייתה האישה הראשונה בתפקיד נשיאת הארגון מאז ייסודו (2015–2021).  . הנשיא הנוכחי הוא , אשר נבחר בקונגרס השנתי בשנת 2021 (נושא הקונגרס היה: "מאה שנים של ויכוח אינטלקטואלי ואקטיביזם על חופש הביטוי והספרות").
מטהו של הארגון שוכן בלונדון. הארגון כולל 145 מרכזים אוטונומיים הנמצאים ב-104 מדינות בעולם. כל מרכז פתוח בפני סופרים, עיתונאים, מתרגמים, היסטוריונים ובעלי עיסוקים אחרים המעורבים באורח פעיל בכל אחד מענפי הספרות, ללא תלות במוצאם הלאומי, גזעם, דתם או צבע עורם.
סניף הישראלי
כמזכירי הסניף הישראלי כיהנו, בין השאר:
לקריאה נוספת
Carles Torner, Jan Martens, Ginevra Avalle, Jennifer Clement, Peter McDonald, Rachel Potter, Laetitia Zecchini, PEN International: An Illustrated History, Interlink Books, Illustrated edition, November 2, 2021, ISBN 978-1623719029
שאול מתניה
שאול מתניה (8 במרץ 1937 - 20 ביולי 2017) היה כדורגלן ישראלי ששיחק במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
קריירה
את הקריירה כשחקן כדורגל התחיל כבר בגיל 12, כאשר הצטרף לקבוצת הנערים של מכבי תל אביב. ב-1953 עלה לקבוצה הבוגרת בפעם הראשונה.
הוא שיחק בעמדת המגן ולעיתים בעמדת הבלם, והיה מעוז ההגנה של הקבוצה במשך שלוש עשרה שנים. כשחקן פעיל זכה בשלוש אליפויות ובשישה גביעי מדינה.
מגלים עם דורה
מגלים עם דורה (באנגלית: Dora The Explorer; בתרגום חופשי: דורה החוקרת) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים. הפיילוט לסדרה שודר במקור במהלך שנת 1999 בעוד שהסדרה עצמה החלה את שידוריה בערוץ ניקלודאון בשנת 2000 וסיימה את שידוריה ב-2019. הסדרה יועדה במקור ללימוד השפה הספרדית בקרב ילדים דוברי אנגלית. בהמשך כאשר התוכנית שווקה במדינות שונות ברחבי העולם היא נערכה מחדש כתוכנית ללימוד השפה האנגלית. כאשר השפה הראשית בה משתמשות הדמויות בתוכנית הפכה לשפת המדינה בה התוכנית משודרת ומשולבים בה בכל פרק מילה או מושג באנגלית.
שאול מתניה
קריירה
מתניה זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל לעונת 1961/1962 אז נחשב בין שחקני ההגנה האיכותיים בליגה.
מגלים עם דורה
לסדרה נלווה גם קו של מוצרי צריכה, בהם כלי כתיבה, תיקים, בובות, ספרים, קלטות וידאו וביגוד. לאורך השנים זכתה הסדרה להצלחה עצומה ברחבי העולם והכניסה בין היתר כמיליארד דולר ממכירת המוצרים הנלווים לסדרה מיום הפצתם ועד תחילת 2004.
אירווינג תלברג
אירווינג גראנט תלברג (אנגלית: Irving Thalberg; 30 במאי 1899 - 14 בספטמבר 1936) היה מפיק סרטים אמריקאי יהודי בשנותיו הראשונות של הקולנוע.
מגלים עם דורה
החל משנת 2014 משודרת סדרת ספין אוף "דורה וחברים בעיר הגדולה".
שאול מתניה
קריירה
מתניה נפטר ב-20 ביולי 2017, בגיל 80.
מגלים עם דורה
ב-9 באוגוסט 2019 יצא סרט לייב אקשן לסדרה בשם "דורה והעיר האבודה".
אירווינג תלברג
תלברג זכה לכינוי "נער הפלא" בשל גילו הצעיר ובשל יכולתו לבחור את התסריטים, השחקנים וצוות ההפקה הנכונים וליצור סרטים רווחיים ביותר.
שאול מתניה
קבוצתיים
מכבי תל אביב:
אירווינג תלברג
ביוגרפיה
נולד בברוקלין ניו יורק למהגרים גרמנים ממוצא יהודי. היה לו לב חלש והוא היה נתון לתחלואות רבות במהלך כל חייו. לאחר שסיים בית ספר תיכון, הוא החל את הקריירה הקולנועית שלו באולפני יוניברסל בתפקיד המזכיר האישי של מייסד האולפנים קרל למל. תלברג היה פיקח ועיקש, ובהגיעו לגיל 21 היה אחראי ההפקה ב"יוניברסל סיטי", אתר האולפנים בקליפורניה. עד מהרה הוא ביסס את עיקשותו כאשר נלחם עם אריך פון שטרוהיים על אורכו של הסרט האילם "Foolish Wives" משנת 1922 ושלט בכל אספקט של ההפקה בסרט "הגיבן מנוטרדאם" משנת 1923. בשנת 1924 הוא עזב את יוניברסל כדי להפוך למנהל ההפקה של אולפני לואי ב. מאייר, שמאוחר יותר אוחדו עם סרטי מטרו לכדי אולפני מטרו גולדווין מאייר (MGM). תלברג מפורסם בעקבות יצירת "שיטת ניהול צוות הפקה" שבה הפקת הסרט מחולקת שווה בשווה בין חברי הצוות (במאים, מפיקים וכיוצא בזה).
מגלים עם דורה
עלילה
העלילה מספרת על ילדה בשם דורה שיוצאת למסעות בג'ונגל יחד עם ידידה הטוב בוטס הקוף, וחטפני השועל שמופיע כל פעם ומנסה לחטוף להם דברים ולהפריע למסע. בהרפתקה נמצא לפעמים גם בן דודה, דייגו. על מנת להגיע למקום המשימה עליהם להיעזר במפה, המפרטת שלושה מקומות בהם הם עתידים להיתקל במשימות ובאתגרים. בכל נקודה שצוינה צריכים הילדים הצופים בבית לומר מילה מסוימת או לבצע תנועה מסוימת כדי "לסייע" לדורה להתגבר על הקושי. עם הסיום המוצלח של המשימה נערכת חזרה על הדברים שהתרחשו בפרק ועל המילה או המושג באנגלית (במקור ספרדית) שנלמדו.
אירווינג תלברג
ביוגרפיה
הסרט האילם "The Big Parade" משנת 1925 היה הצלחתו האישית הראשונה של תלברג, שעד לשנת 1932 פיקח על כל הפקה ושילב בין הכנות (פרה-פרודקשן) לקדימונים שמדדו את תגובת הקהל לסרט.
בעקבות מחלתו, אך גם בעקבות גישתו הכוחנית, מנהל האולפנים לואי ב. מאייר החליף אותו במפיקים כדייוויד או. סלזניק ווולטר וגנר. תלברג שב לעבוד בשנת 1933, אך כמפיק שותף. בין הסרטים הגדולים שהפיק היו "אנה כריסטי" (1930), "מאטה הארי" ו"השראה" (1931), "גראנד הוטל" ו"כפי שתרצה בי" (1932), "המרד על הבאונטי" ו"ימות סין" (1935), "לילה באופרה" של האחים מרקס, "סן פרנסיסקו", "קאמיל" ו"רומיאו ויוליה" (1936).
מגלים עם דורה
דמויות משניות
בנוסף, בחלק מהפרקים מופיעות דמויות אורחות, חלקן דוברות אנגלית (ספרדית במקור) וחלקן דוברות עברית (אנגלית במקור).
אירווינג תלברג
ביוגרפיה
בזמן הצטרפותו לסרטי מטרו, תלברג הכיר את השחקנית הקנדי נורמה שירר, שעימה התחתן ב-1927, לאחר שהתגיירה. להם היו שני ילדים, אירווינג ג'וניור (1930-1988) וקתרין (1935-2006). תלברג עצמו נפטר מדלקת ריאות בגיל 37 והוא קבור לצד רעייתו בבית העלמין Forest Lawn Memorial Park, בגלנדייל, קליפורניה.
שמו של תלברג הופיע פעמיים על המסך: "האדמה הטובה" (1937) שבה ניתנה לו הקדשה לזכרו, ו"היה שלום, מר צ'יפס" (1939). הפרס לזכר אירווינג תלברג מוענק לזכרו על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
מגלים עם דורה
ספין אוף
לסדרת הבת של דורה קוראים "רוץ דייגו רוץ" המתארת את בן דודה של דורה, דייגו, מציל חיות בסכנה.
Live at the Royal Albert Hall (אלבום של אדל)
Live at the Royal Albert Hall הוא אלבום הופעה הראשון של הזמרת-יוצרת הבריטית אדל. האלבום יצא לאור ב-29 בנובמבר 2011, על ידי חברות התקליטים XL, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט וקולומביה רקורדס. הדיסק הדיגיטלי, הראשון מסוגו מאלבומיה של אדל, יצא בפורמטים הבאים: DVD, Blu-ray ו-CD.
מגלים עם דורה
ספין אוף
הסדרה זכתה להצלחה רבה, ולכן ב-2014 יצאה סדרת ספין אוף נוספת שנקראת "דורה וחברים בעיר הגדולה" שבה דורה מוצגת כנערה ומלמדת מקצועות נוספים מלבד אנגלית. בעונה השנייה של "דורה וחברים" מצטרפים בתור אורחים חבריה של דורה מהסדרה המקורית (כמו בוטס, חטפני, תיק גב ואיסה), מפה הוא היחיד שנשאר מהסדרה המקורית כדי לעזור לדורה וחבריה החדשים בעיר הגדולה.
Live at the Royal Albert Hall (אלבום של אדל)
הקונצרט בו אדל שרה את השירים שיהוו חלק מאלבום הווידאו התקיים כחלק ממסע ההופעות של אדל, "Adele Live", באולם "אלברט הול" שבלונדון.
רקע והפקה
ב-26 באוקטובר 2011 הכריזה אדל כי היא מתכוונת לשחרר בקרוב את הופעתה באולם אלברט הול כחלק ממסע הופעותיה Adele Live, כאלבום-וידאו שייצא בפורמט Blu-ray, DVD וגם כ־CD. האלבום יכלול כ-90 דקות מן הקונצרט. 90 הדקות כוללות מופע מאחורי-הקלעים של הופעתה. השירים אשר באלבום הם שירים מהאלבומים "19" ו"21". אלבום הווידאו מתוכנן להיות מוקרן בכ-26 בתי קולנוע ברחבי העולם.
מגלים עם דורה
דורה בישראל
הסדרה צברה פופולריות רבה בקרב קהל הצופים הצעיר בישראל אשר צופה בסדרה מדי יום. במהלך 2006 עלתה הסדרה לשידור בערוץ הופ! בדיבוב לעברית בתרגום גלית לירון. לאורך השנים זכו גם המוצרים הנלווים של הסדרה להצלחה מסחרית גדולה בישראל.
Live at the Royal Albert Hall (אלבום של אדל)
רשימת רצועות
מקור:
מגלים עם דורה
דורה בישראל
את שיר הפתיחה בעברית ביצעו שירה נאור, גלעד קלטר ועדי קוזלובסקי.
בקיץ 2007 עלה מחזמר לילדים בשם "הרפתקאות דורה והפיראטים". בין השחקנים הופיעו לירון לב בתפקיד דייגו ומיכל מוכתר בתפקיד מפת האוצר.
ויליאם קרוקס
סר ויליאם קרוקס (17 ביוני 1832 - 4 באפריל 1919; באנגלית: Sir William Crookes) היה כימאי ופיזיקאי בריטי, בעל אות מסדר ההצטיינות ונשיא החברה המלכותית בשנים 1913-1915. קרוקס למד במכללה המלכותית של הכימיה (RCC) בלונדון ועבודתו העיקרית היא בתחום הספקטרוסקופיה.
ביוגרפיה
ויליאם קרוקס נולד בלונדון שבאנגליה לג'וזף קרוקס, חייט ממוצא צפון אנגלי, ולמארי סקוט. הקריירה המדעית שלו החלה כשהיה בן 15, כשהתחיל ללמוד במכללה המלכותית של הכימיה שבכיכר הנובר בלונדון.
קריירה
בין השנים 1850-1854 קרוקס שימש כעוזר במכללה, ועד מהרה החל לעבוד על עבודה מקורית משלו, לא בתחום הכימיה האורגנית כפי שמורו אוגוסט וילהלם פון הופמן קיווה שיעשה, אלא בחקר תרכובות חדשות של היסוד סלניום, שעזר לו לפתח את מאמריו הראשונים בשנת 1851. כשעזב את המכללה המלכותית ב-1854 התחיל לעבוד בתור מפקח המחלקה המטאורולוגית במצפה רדקליף שבאוניברסיטת אוקספורד, ובשנת 1855 מונה למרצה בכימיה במכללה להכשרה של צ'סטר. לאחר שקרוקס התחתן ועבר ללונדון, הוא החל להקדיש זמן לעבודה עצמאית. משנת 1880 גר בגני קנזינגטון, שם הוא עתיד לבצע את כל עבודותיו במעבדתו הפרטית. ב-1904 זכה במדליית קופלי מטעם החברה המלכותית. היה נשיא האגודה הכימית 1889-1887.
מצעד 100 שירי הפופ
מצעד 100 שירי הפופ (באנגלית: Pop 100; מוכר גם כ-מצעד שירי הפופ) היה מצעד מוזיקה של הבילבורד, שפורסם מדי שנה מ-4 בדצמבר 2004 ועד לפירוקו ב-27 ביוני 2009. דירוג המצעד התבסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות והורדות דיגיטליות.
היסטוריה
המצעד, שהוקם על ידי מייקל אליס, פורסם לראשונה בבילבורד בגיליון של 4 בדצמבר 2004. לפי עורך מצעדי הבילבורד, ג'ף מייפילד, המצעד נוצר כדי להתמקד "בשירים עם המשיכה הגדולה ביותר של המיינסטרים, בעוד שבילבורד הוט 100 יתמקד על השירים עם השמעות השירים הגבוהים ביותר". בהודעה לעיתונות על המצעד החדש, הוא גם הצהיר כי "בניית המצעד הגיונית גם כאשר אתה מבחין בקורלציה הגבוהה בין השירים עם 40 ההשמעות הגבוהות ביותר לבין הרצועות הדיגיטליות הנמכרות ביותר".
המצעד התבסס מהשמעות ברדיו המיינסטרים, שנגזרו מהמצעד 100 שירי הפופ איירפליי, וכן ממכירות דיגיטליות ופיזיות של השירים. כאשר מצעד 100 שירי הפופ פורסם לראשונה, הבילבורד הוט 100 התבסס, לראשונה, גם על הורדות דיגיטליות. לפני כן, רק השמעת רדיו ומכירות סינגלים פיזיות שימשו לקביעת הדירוג.
מצעד 100 שירי הפופ איירפליי
מצעד 100 שירי הפופ איירפליי זכה לעיתים קרובות לבלבול עם מצעד 40 שירי המיינסטרים. בדומה למצעד 40 שירי המיינסטרים, מצעד 100 שירי הפופ איירפליי מדד גם השמעות שירים בתחנות רדיו מיינסטרים המנגנות מוזיקת פופ, אם כי מצעד 100 שירי הפופ איירפליי (כמו מצעד שירי הרדיו) התבסס על גודל הקהל שהאזין לשירים, ואילו מצעד 40 שירי המיינסטריים התבסס על מספר ההופעות ברדיו.
עונת 2016/2017 בלה ליגה
עונת 2016/2017 הייתה העונה ה-86 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. החל מעונה זו ולמשך שלוש שנים, הלה ליגה תיקרא "לה ליגה סאנטנדר" עקב חסות מסחרית. העונה החלה ב-19 באוגוסט 2016 והסתיימה ב-21 במאי 2017. הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות.
מליגת המשנה עלו דפורטיבו אלאבס, לגאנס ואוססונה. ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-33 בתולדות המועדון. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ברצלונה (שזכתה בגביע הספרדי) בסיכום מפגש כפול בזכות חוק שערי חוץ- 1:3, 0:2.
ספורטינג חיחון, גרנדה ואוססונה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
פרס ה"פיצ'יצ'י" למלך השערים של העונה הוענק: ליונל מסי ( ארגנטינה), ברצלונה, שכבש 37 שערים. בנוסף לכך זכה מסי גם בנעל הזהב האירופית.
פרס ה"זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק העונה: יאן אובלק ( סלובניה), אתלטיקו מדריד, שספג 27 שערים.
פרס ה"סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה : יאגו אספס ( ספרד), סלטה ויגו, שכבש 19 שערים. פרסי LFP הוענקו ל:
ריצ'רד בנג'מין
ריצ'רד סמואל בנג'מין (באנגלית: Richard Samuel Benjamin; נולד ב-22 במאי 1938) הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי יהודי, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1975 על הופעתו בסרט "צמד בכותרות" ומועמד פרס גלובוס הזהב לשנת 1971 על תפקידו בסרט "יומנה של עקרת בית עצבנית".
ביוגרפיה
בנג'מין נולד בניו יורק ולמד באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבשיקגו, שם למד תיאטרון והתנסה לראשונה כשחקן במחזות רבים.
כשחקן
החל את דרכו כשחקן ראשי בסיטקום שיצר התסריטאי לאונרד סטרן "הוא והיא". בשנת 1969 ערך את הופעת הבכורה שלו בדרמה הקומית "היה שלום קולומבוס" בתפקיד צעיר יהודי ממשפחה פשוטה, אך משכיל ומפוכח, המפתח רומן עם צעירה יהודית (אלי מק'גרו) ממעמד גבוה. בנג'מין היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1970 על הופעתו בדרמה "יומנה של עקרת בית עצבנית" בתפקיד עורך הדין ג'ונתן בלסר ושיחק בסרט המלחמה המבוסס על הרומן "מלכוד 22" בתפקיד קצין מבצעי התעופה מייג'ור דנבי.
הוא זכה בפרס בשנת 1975 על תפקידו בתור בן קלארק אחיינו המפיק של הקומיקאי וילי קלארק (ולטר מתיאו) בקומדיה של הרברט רוס "צמד בכותרות" (The Sunshine Boys). לאורך שנות ה-70 הופיע בנג'מין בסרטים "עולם המערב" המוערך של מייקל קרייטון בתפקיד פיטר מרטין, בקומדיית האימה "אהבה בנשיכה ראשונה" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר ג'פרי רוזנברג/ ואן הלסינג ו"מי רצח את שילה?" בתור התסריטאי טום פרקמן. כמו כן שיחק בתפקיד הראשי בעונה היחידה של סדרת הטלוויזיה המדע בדיונית "קווארק".
ב-1981 שיחק בקומדיית האימה "יום שבת ה-14". ב-1997 שיחק בנג'מין בסרטו של וודי אלן "לפרק את הארי" בתור קן הדמות ברומן של הסופר הארי בלוק. את הופעותיו האחרונות כשחקן עשה בנג'מין בקומדיות "ראש בראש עם משפחת שטיין" ו"הנרי פול כאן" ובסדרת הטלוויזיה "החיים על פי נד".
בשנת 2023 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומדיה הרומנטית "איזה אנשים" שהוקרן באולמות קולנוע נבחרים ולאחר שבוע ב-27 בינואר שוחרר בנטפליקס.
כבמאי
לקראת שנות ה-80 עשה בנג'מין הסבה גם לבימוי ובשנת 1982 ביים את סרט הביכורים שלו "שנתי המועדפת", קומדיה שזכתה להצלחה רבה עם מועמדוית לפרס אוסקר אחד ולשלושה פרסי גלובוס הזהב כולל לסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר. ב-1984 ביים שני סרטים, קומדיית הפשע "חום העיר" בכיכובם של קלינט איסטווד וברט ריינולדס והדרמה הקומית" ירח רומנטי" בכיכובם של שון פן וניקולס קייג'. ב-1986 ביים בנג'מין את הקומדיה הרומנטית שזכתה להצלחה יחסית "זהירות הבית מתפרק" בהפקת פרנק מארשל ובכיכובם של טום הנקס ושלי לונג. ב-1988 ביים את הקומדיה המדע בדיוני "אמי החורגת היא חייזרית" ואת הדרמה "ניקיטה הקטנה", סרטים שלא זכו להצלחה יתרה.
ב-1990 ביים בנג'מין את הקומדיה "בתולות הים" בכיכובן של שר, וינונה ריידר וכריסטינה ריצ'י ואת הקומדיה המשטרתית "מרכז העיר". ב-1996 ביים את הדרמה הקומית "גברת וינטרבורן" שנחלה כישלון ביקורתי ומסחרי.ב-1998 ביים את סרט הטלוויזיה "מלחמות הפנטגון" שזכה בפרס אמי, בסרט אף שיחק בתפקיד חבר הוועדה הצבאית קספר ויינברגר.
לאחר מכן ביים את הקומדיות הכושלות "הפסיכיאטר בפנים" ו"מרסי X" בכיכובו ובכיכובם של ליסה קודרו ודיימון ווייאנס. ב-2006 ביים את סרטו האחרון עד כה "דבר קטן שנקרא רצח" שהיה מועמד לפרס אמי על הופעתה של כוכבת הסרט ג'ודי דייוויס.
חיים אישיים
בנג'מין התחתן בשנת 1961 עם השחקנית פאולה פרנטיס איתה הופיע בסיטקום "הוא והיא" ובסרטים "מלכוד 22" ו"יום שבת ה-14", לזוג נולדו שני ילדים שחקנים רוס ופרנטיס בנג'מין.
פרס הים התיכון
פרס הים התיכון (בצרפתית: Prix Méditerranée) הוא פרס ספרותי צרפתי, המוענק על ידי מרכז לספרות ים תיכונית במטרה ליצור קשר בין ספרות המדינות ששוכנות לחופי הים התיכון. כל שנה מוענקים שני פרסים - פרס הים התיכון לספר שנכתב בצרפתית על ידי סופר ממדינות הים התיכון ופרס עבור ספר שלא נכתב במקור בצרפתית על ידי סופר מאותם המדינות. הפרס מוענק משנת 1982. בין הסופרים הישראלים שכזו בפרם עמוס עוז (2010) ויורם קניוק (2000). בנוסף לכך בפרס זכו: פייר אסולין, ז'אן דניאל, טאהר בן ג'לון, שושנה בוקובזה, דניאל מנדלסון, אומברטו אקו ואלמודנה גרנדס.
אספת נציגי העם
האספה הכללית של נציגי העם (בערבית: مجلس نواب الشعب), או בפשטות אספת נציגי העם, היא הרשות המחוקקת ובית הנבחרים של תוניסיה. בסמכות האספה לחוקק חוקים ולהביע אמון בממשלת תוניסיה אשר מציג בפניה ראש הממשלה. אספת נציגי העם נקבעה כבית מחוקקים חד-ביתי עם קבלת החוקה החדשה בשנת 2014. באספה קיימים 217 מושבים, המחולקים לסיעות. לפני מהפכת 2011, הפרלמנט התוניסאי היה דו-ביתי, וחולק לבית הנציגים ובית הנבחרים.
חוק הבחירות בתוניסיה מחייב "שוויון מגדרי מפלגתי", כלומר בתוך כל מפלגות האספה חייב להתקיים שוויון מגדרי בין גברים לנשים באופן המיטבי. חוק זה אינו נאכף במלואו ואחוז הנשים הוא נמוך ביחס למדינות המערב, אך הגבוה ביותר מבין כל מדינות ערב: 68 מתוך 217 הנציגים באספה הן נשים, נכון ל-2015.
בחירות
הבחירות הראשונות לאספה התקיימו ב-26 באוקטובר 2014, קצת לפני מלוא ארבע שנים למהפכה בתוניסיה, בה כוננה לראשונה דמוקרטיה בתוניסיה. מפלגת נידא תוניס זכתה במספר הרב ביותר של קולות שתורגם לכ-85 מושבים באספה מתוך 217 מושבים, ובכך ניצחה את מפלגת א-נהדה (69 מושבים) ומפלגות קטנות נוספות.
הבחירות השניות לאספה התקיימו ב-6 באוקטובר 2019, לאחר הדחתו של יוסיוף ג'האד מתפקיד ראש הממשלה. הוא הוחלף על ידי אליאס אל-פח'פאח' שזכה באותן בחירות והוחלף מספר חודשים מאוחר יותר על ידי הישאם משישי.
שוויר
שוויר (בבלארוסית: Сьвір, סוויר; בפולנית: Świr; ביידיש: סוויר) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בסמוך לאגם שוויר ולגבול ליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
שוויר נזכרת מהמאה ה-13, ובשנת 1452 נבנתה בה כנסייה. במחצית הראשונה של המאה ה-16 עברה העיירה לבעלות משפחת רדזיוויל.
יהודי שוויר
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,114 יהודים. בין מלחמות העולם ישבו בה כ-800 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור ביד הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הפקידו את השליטה בה בידי פולנים ובלארוסים, אשר בתורם ביצעו ביהודי העיירה מעשי שוד והתעללות, תוך חיובם בעבודות כפייה ובענידת טלאי צהוב. יודנרט שמונה בעיירה כעבור זמן מה העביר מדי חודש לשלטונות סכומי כופר.