cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תקשורת
תקשורת המונים
עד כניסת האינטרנט בסוף המאה ה־20, נחשב המסר המועבר בתהליך תקשורת ההמונים לחד כיווני. זאת אומרת, לנמענים לא הייתה יכולת להגיב על תוכן דברי המוען, למעט מכתבים למערכות עיתונים. האינטרנט יצר שינוי בעניין זה, באפשרו לנמענים להגיב על המסר כמעט במיידיות שבה הוא שוגר. הנמען אינו נחשב לפסיבי אלא הוא אקטיבי, צרכן תקשורת אשר מחליט בעצמו לאינפורמציה אליה הוא ייחשף.
תקשורת בעולם החי
תקשורת המורכבת מקבלה ושליחה של אותות היא אחד מיסודות החיים. בעולם החי התקשורת יכולה להתקיים באופן חיצוני בין שני יצורים חיים או באופן פנימי בתוך הגוף של יצור מסוים.
תקשורת בין יצורים חיים
בעלי חיים רבים מסוגלים לקיים תקשורת בינם לבין בעלי חיים אחרים. משום שהשפה ייחודית לאדם, רוב התקשורת בין בעלי חיים היא בלתי מילולית. את התקשורת בעולם החי אפשר לחלק למספר מחלקות על פי החושים שבהם היא נקלטת. תקשורת ויזואלית היא תקשורת באמצעות חוש הראייה, למשל בשפת גוף. תקשורת שמיעתית היא תקשורת באמצעות קול. תקשורת כימית היא תקשורת באמצעות חוש הריח, היא מתבצעת באופן טבעי באמצעות פרומונים אצל בעלי חיים רבים.
עקרון ההכבדה מתאר תופעה שבה פרט כלשהו מכביד על עצמו כדי להפגין יכולת כלשהי כלפי הסביבה. צורת תקשורת זו יעילה משום שלא משתלם לחקות אותה בהיעדר יכולת זו ועל כן היא נחשבת לאסטרטגיה יציבה אבולוציונית.
תקשורת ביולוגית תוך גופית
כאמור, סוג נוסף של תקשורת בעולם החי מתקיים בתוך האורגניזם עצמו. הקולטנים השונים מאפשרים לתאים לזהות אותות מסוגים ספציפיים. רוב הקולטנים נמצאים בקרום החיצוני של התא וחשים את השינויים המתרחשים בסביבה החיצונית. אות ההפעלה של הקולטן גורם לתגובה בתא המחובר אליו שלעיתים קרובות הופכת לשרשרת של תגובות תוך תאיות המצומדות זו לזו.
בקרב מיקרואורגניזם כמו יצורים חד תאיים, התקשורת מאפשרת להם להבחין במידע החיוני לקיומם. למשל, היכן יש חומרי מזון והיכן ישנם חומרי פסולת. ביצורים רב תאיים התקשורת מגוונת ומורכבת יותר. מערכת העצבים מאפשרת לגוף לפעול כיחידה מבוקרת ומתואמת באמצעות התקשורת שמתקיימת בין התאים שמרכיבים אותה. העברה סינפטית היא התהליך שבאמצעותו תאי העצב במערכת העצבים מתקשרים עם תאים אחרים בגוף. לתהליך זה יש תפקיד מרכזי ביכולת עיבוד המידע. היא כזו שבה המתקשרים אינם בהכרח קשובים זה לזה במהלך התקשורת ביניהם, ומסר עשוי להיקלט זמן רב לאחר ששוגר, ולזכות בתגובה זמן רב לאחר שנקלט. דוגמה לתקשורת כזו היא קשר מכתבים, דואר אלקטרוני ומסרונים.
Encore (אלבום של שרה ברייטמן)
Encore (בעברית: הַדְרָן) הוא אלבום האולפן המשותף השלישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן והמלחין הבריטי אנדרו לויד ובר. האלבום יצא לאור ב-23 באפריל 2002, על ידי חברת התקליטים רילי יוזפול גרופ. האלבום כולל שירים בסגנון הפופ אופראי וסגנון מוזיקת העולם.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים השוודי.
רקע והוצאה
עבור Encore, הקליטה שרה ברייטמן מחדש ביחד עם סטיב בארטון את השיר "Think of Me", הלקוח מהמחזמר, "פנטום האופרה". כמו כן, ביצעה ברייטמן באלבום את השיר "Memory", בגרסה מחודשת בשפה האיטלקית. את Encore הפיק אנדרו לויד ובר, שהיה שותף לכתיבת והלחנת חלק מהשירים שנכללו בו.
Lay Back in the Arms of Someone
Lay Back in the Arms of Someone הוא שיר שכתבו ניקי צ'ין ומייק צ'פמן, ובוצע על ידי הלהקה האנגלית סמוקי.
אלן מקלאוד קורמאק
אלן מקלאוד קורמאק (אנגלית: Allan McLeod Cormack; 23 בפברואר 1924 - 7 במאי 1998) היה פיזיקאי מדרום אפריקה, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1979 (עם גודפרי האונספילד) עבור תרומתו להמצאת המכשיר CT.
רקע
אלן מקלאוד קורמאק נולד ביוהנסבורג בדרום אפריקה, הוא למד בתיכון "רונדבוך בויז" שבעיר קייפ טאון. הוא למד באוניברסיטת קייפ טאון, שם קיבל תואר ראשון בפיזיקה ב-1944, ותואר שני בקריסטלוגרפיה ב-1945. אלן למד לדוקטורט שלו בין 1947–1949 באוניברסיטת קיימברידג`. אחרי שהתחתן בשנת 1950, חזר קורמאק לאוניברסיטת קייפטאון ושימש במשרת מרצה. לאחר שהוצעה לו שנת שבתון בהרווארד בין השנים 1956 ל-1957, הוא ואשתו הסכימו לעבור לארצות הברית ושם הפך לפרופסור באוניברסיטת "טופץ" בסתיו 1957. קורמאק הפך לאזרח אמריקאי בשנת 1966.
מחקריו
הממצאים והתוצאות של מחקריו התפרסמו בשני מאמרים בכתב העת של פיזיקה יישומית בשנים 1963 ו-1964. בתחילה מחקרים אלו לא משכו תשומת לב מצד הקהילה המדעית עד שגודפרי האונזפילד והקולגות שלו השתמשו במאמרים אלה כדי לבנות את מכונת ה-CT הראשונה שנבנתה בשנת 1971, ובכך הפכו את ממצאיו של קורמאק למציאות. בגין הישגים אלו, פרס נובל לרפואה הוענק לו במשותף עם האונספילד בשנת 1979.
פרסים
קורמאק קיבל את פרס נובל ל"פיזיולוגיה או רפואה" עבור הרחבת האפשרויות של שימוש במכשיר ה-X RAY ולתרומתו לפיתוח מכשיר ה-CT. הוא קיבל רק חצי מן הפרס מפני שעבודתו הייתה פיתוח של שיטות החישוב אשר מאוחר יותר סייעו לפיתוח מכשיר ה-Computered tomography אשר נותן סריקה תלת־ממדית של גוף האדם ועוזר לאבחן סוגי סרטן שונים.
קורמאק זכה במדליה הלאומית למדע ב-1990. ב-13 בנובמבר, באותה שנה, היה טקס הענקת הפרס שבו נאם הנשיא של ארצות הברית באותו זמן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ואמר: "לכבוד תרומתו למדע ובמיוחד יצירת המכשיר CT. לכבוד עבודתו כמורה לסטודנטים וכאיש משכיל."
קורמאק נפטר ב-7 במאי 1998 לאחר שחלה בסרטן והשאיר אחריו את אשתו ברברה אשר מתה בשנת 2010.
תחנת הכוח באטרסי
תחנת הכוח באטרסי הייתה תחנת כוח פחמית הממוקמת על הגדה הדרומית של נהר התמזה בתחומי שכונת באטרסי שברובע וונדסוורת' בלונדון.
פעילות כתחנת כוח
מבנה התחנה מורכב משתי תחנות כוח עצמאיות שנבנו בשני שלבים תחת קורת גג אחת. תחנת הכוח באטרסי A נבנתה בשנות השלושים של המאה העשרים בעוד תחנת הכוח באטרסי B נבנתה ממזרח לה כעשרים שנים מאוחר יותר. שתי התחנות תוכננו ועוצבו באופן זהה וסימטרי המקנה להן את המראה בעל ארבע הארובות המפורסם. התחנה הפסיקה לייצר חשמל עבור העיר בשנת 1983, אך היוותה בשישים השנים האחרונות את אחד מסמלי העיר הידועים ביותר והיא בניין רשום בעל חשיבות ארכיטקטונית בדרגה II*.
אייקון תרבותי
התחנה התפרסמה בזכות הופעתה באירועים תרבותיים כדוגמת הסרט Help! משנת 1965 של להקת הביטלס, הקליפ לשיר 'You've Got Another Thing Comin משנת 1982 של להקת ג'ודס פריסט ותמונתה המתנוססת על עטיפת אלבום Animals משנת 1977 של להקת פינק פלויד.
מעבר למרכז מגורים ומסחר
באוקטובר 2022 נחנכה התחנה כמרכז קניות, בילוי, עסקים ומגורים, לאחר שעברה שיפוץ ושימור בעלות של כ-9 מיליארד פאונד. המתחם המחודש כולל מרכז קניות ובו מעל 100 חנויות, שש קומות משרדים ושתי קומות מגורים שבהן 254 דירות. בנוסף לשיחזור מבנה התחנה עצמו, מוקמת סביבו שכונת מגורים שחלקה תוכנן על ידי האדריכלים פרנק גרי ונורמן פוסטר. 4 ארובות המבנה שומרו, כשאחת משרתת תחנת כוח ירוקה והשנייה משמשת כעמדת תצפית. במסגרת הפרויקט נבנתה במקום תחנת רכבת תחתית חדשה וכן הוארכה טיילת התמזה שמאפשרת כעת מעבר של הולכי רגל בחזיתה של התחנה.
סופה לנדבר
סופיה (סוֹפָה) סוניה לַנְדְבֶר (נולדה ב-28 באוקטובר 1949) היא פוליטיקאית ישראלית, שכיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה ומפלגת ישראל ביתנו כמו כן כיהנה כשרת העלייה והקליטה. כיהנה בין היתר גם כחברת מועצת העיר אשדוד.
ביוגרפיה
לנדבר נולדה וגדלה בעיר לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) שברוסיה הסובייטית לרעיה חיה וגירש לנדבר. עלתה לישראל בגיל 29 בשנת 1979 לעיר אשדוד. היא בעלת תואר שני בקלינאות תקשורת. בין השנים 1989–1996 כיהנה כחברת מועצת העיר אשדוד וכחברת דירקטוריון בחברה לפיתוח העיר אשדוד. התפרסמה גם כמורה לרוסית של שמעון פרס.
בשנת 1996 נבחרה לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה והייתה חברה בוועדות הכנסת. בכנסת ה-15 כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת, כיושבת ראש הוועדה לפניות הציבור, כחברה בוועדת העלייה והקליטה, בוועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדת העבודה והרווחה.
לנדבר כיהנה במשך כשלושה חודשים (12 באוגוסט – 2 בנובמבר 2002) כסגנית שר התחבורה בממשלתו הראשונה של אריאל שרון.
בינואר 2006, בשלהי הכנסת ה-16, הושבעה בעקבות התפטרותו של אברהם בייגה שוחט, במסגרת גל התפטרויות בסיעת העבודה-מימד-עם אחד, וכיהנה בכנסת זו כחודש. לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום השביעי ברשימת ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן. על מנת לאפשר את התמודדותה לכנסת ה-17, היא התפטרה מהכנסת ב-8 בפברואר 2006 ופינתה את מקומה לאורנה אנג'ל.
בבחירות לכנסת ה-17 נבחרה כחברת כנסת מטעם ישראל ביתנו, ושימשה בה שוב יושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום החמישי ברשימת ישראל ביתנו לכנסת, ונבחרה שוב.
ב-11 ביולי 2006 ספגה לנדבר הערה מוועדת האתיקה של הכנסת, לאחר ש"נראתה במצלמות הבקרה של הכנסת, ביחד עם שתי עוזרותיה הפרלמנטריות, נכנסת לחדרה של חברת הכנסת רוחמה אברהם מספר פעמים, שוהה שם דקות ארוכות, כשלאחר מכן נראות עוזרותיה מוציאות חפצים מחדרה של אברהם".
לנדבר יזמה את חוק "בית חולים באשדוד" שנתקבל בכנסת ב-2002.
לנדבר פעלה למען גרגורי לרנר. היא דרשה מעל דוכן הכנסת להעניק לו חופשות מן הכלא וביקרה אותו בתאו. ב-2004 נחקרה על קשריה עמו ביאחב"ל.
בשנת 2009 מונתה לשרה לקליטת עלייה בממשלה ה-32 והמשיכה בתפקידה גם בממשלה ה-33. חברה בוועדת השרים לענייני חקיקה. לנדבר הייתה האישה במקום הגבוה ביותר ברשימת הליכוד ביתנו לכנסת ה-19.
במאי 2015, בעקבות הודעת יו"ר מפלגתה, השר אביגדור ליברמן, על אי-הצטרפות ישראל ביתנו לקואליציה המסתמנת בראשות בנימין נתניהו והתפטרות מידית מהממשלה, התפטרה יחד איתו.
במאי 2016, עם הצטרפות מפלגתה לקואליציה, מונתה לשרת העלייה והקליטה בממשלה ה-34.
ב-18 בנובמבר 2018 סיימה את תפקידה כשרת הקליטה על רקע התפטרות יושב ראש מפלגתה אביגדור ליברמן מהממשלה ופרישת סיעתה מהקואליציה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 לא הוצבה לנדבר ברשימת ישראל ביתנו.
חיים אישיים
לנדבר מתגוררת בעיר אשדוד. היא אלמנה ואם לבת.
תנין אורינוקו
ממדים
אורך הבוגרים הוא. משקל הנקבות הוא כ-200 ק"ג ומשקל הזכרים הוא כ-. בעבר דווח על הפרט הגדול ביותר שנורה בשנת 1800 ואורכו היה, כאורכו של זכר בוגר של תנין הים, אף על פי שזה לא אושר ותניני אורינוקו בדרך-כלל לא מגיעים לאורך של יותר מ-. תנין האורינוקו מזוהה על ידי חוטמו הארוך יחסית ועור צהבהב עם פסים חומים כהים.
תפוצה
תפוצתו מוגבלת לאגן הניקוז של נהר האורינוקו ובאגן הניקוז של נהר המטה בקולומביה ובוונצואלה. הוא נצפה מספר פעמים באי טרינידד, אך זה לא אושר וכנראה בלבלו בינו ובין התנין האמריקני.
תזונה
כמו כל התנינאים, התזונה של תנין האורינוקו מורכבת בעיקר מדגים, אבל בתור טורף-על אופרטוניסט, גם כמעט כל בעל חיים הנמצא בתחום תפוצתו יכול להוות טרף פוטנציאלי (כגון קפיבארה, חיות מבויתות, ולפעמים גם טורפים גדולים, אם המזון דל). ישנם דיווחים על תנינים שתקפו בני-אדם, אבל זה מאוד לא סביר, בהתחשב באוכלוסייה הקטנה והבידוד היחסי מיישובי אדם (קראקס היא העיר הגדולה הקרובה ביותר והיא נמצאת מחוץ לטווח תפוצתו).
מצב שימור
תנין האורינוקו מצוי בסכנת הכחדה חמורה כתוצאה מציד ממושך בשל עורו. בין שנות ה-40 לשנות ה-60 של המאה ה-20, 1,000 מהתנינים האלו נשחטו בנהר האורינוקו ובביצות לוס יאנוס, והמין התקרב מאוד להכחדה. תנין האורינוקו הפך לחיה מוגנת בשנות ה-70. כיום הוא מוגן גם בוונצואלה וגם בקולומביה, ונכלל בנספח ראשון ב-CITES. בנוסף לציד בשל עורו, בין האיומים האחרים נכללים גם איסוף תנינים צעירים למכירה כחיות אקזוטיות והצעה לבניית סכר באזור העליון של נהר האורינוקו.
לא ברור כמה פרטים נותרו בטבע אבל מעריכים שהמספר נע בין 250 ל-1,500. האוכלוסייה בקולומביה היא קטנה מאוד, עם תת-האוכלוסייה הגדולה ביותר בוונצואלה שנמצאת במדינת קוחדס ובאזור סרארה במדינת לרה, עם פחות מ-500 פרטים בוגרים. מספר תת-אוכלוסיות קטנות יותר גם קיימות.
בנובמבר 2007, נרשמו 50 פרטים בגני החיות על ידי מערכת המודיעין הבינלאומית למינים (ISIS), והאוכלוסייה הגדולה ביותר נמצאת באקווריום העולמי בדאלאס, טקסס. כתוספת, מספר של פרטים מוחזקים בשבי במרכזי רבייה בוונצואלה. מאז שנות ה-90 המוקדמות, תנינים צעירים שוחררו גם בחוות פרטיות וגם בפארקים לאומיים בוונצואלה. תנינים רבים מתים לפני שהם מגיעים לבגרות, 360 פרטים גזעיים שוחררו רק לאחר שהגיעו לאורך של 2 מטר.
מנשר
מִנְשָׁר (בלועזית: מָניפֶסט) הוא גילוי דעת או הצהרה פומבית, המתארת רעיונות, עקרונות, אמונות, ערכים ומטרותיו של אדם, תנועה או ארגון. מניפסט בדרך כלל עוסק בתחום הפוליטי והחברתי או בתחום התרבותי.
מקור השם
מקור המילה מניפסט הוא בלטינית: manifestus. השימוש המתועד הראשון במילה הוא משנת 1620 בתרגומו של נתנאל ברנט לספרו של פאולו סרפי, "History of the councel of Trent".
המילה מנשר (נקרא גם פלייר, מאנגלית: Flyer) משמשת גם לתיאור עלון פרסומת המחולק בתפוצה רחבה, ובו תיאור של המוצר, הארגון או האלמנט התרבותי אותו הוא מפרסם.
מצע (מניפסט אלקטוראלי)
מצע פוליטי הוא רשימה של העקרונות והתוכניות שבהן תומכת מפלגה, ועימם היא פונה לציבור הרחב במטרה לשטוח את טענותיה הפוליטיות ולסייע להצלחתה בבחירות בדמוקרטיות הפרלמנטריות. מצע בדרך כלל כולל רשימה של נושאים מרכזיים (כלכלה, ביטחון, חינוך, איכות הסביבה, בעיות חברתיות, וכו'), ופירוט המדיניות שבה תומכת המפלגה בכל נושא. התחומים המוגדרים במניפסטים של המפלגות הזוכות נחשבים בדרך כלל כמייצגים את תחומי העניין ואת הנושאים האידאולוגיים שהציבור מעדיף.
קטכיזם
מדריכי אמונה נוצרו כבר בימי אבות הכנסייה כמו האנכירידיון של אוגוסטינוס מהיפו, יוחנן כריסוסטומוס וקירילוס מירושלים. על בסיס אלו, ובתוספות שונות, נוצרו מדריכי אמונה רבים נוספים בימי הביניים, בהם תפס מקום מרכזי הדיון המשולש באמונה (הקרדו, הסימבולום אפוסטולורום), תקווה (תפילת פאטר נוסטר) והאהבה או החסד (עשרת הדיברות). במדריכי האמונה המאוחרים יותר יש גם דיונים בנושאים אלו ובנושאים נוספים.
הקטכיזם החשוב ביותר של תקופת הרפורמציה במאה ה-16 היה הקטכיזם הקטן (בגרמנית: Der Kleine Katechismus) של מרטין לותר (1529). בקטכיזם זה נוספו לדיון בעשרת הדיברות, הקרדו ותפילת האדון גם דיונים בטבילה, הוידוי והאוכריסטיה (Sakrament des Altars). לותר כתב גם קטכיזם גדול (Der Große Katechismus), שיועד בעיקר לאנשי דת ולא לציבור הרחב.
קטכיזם ביהדות
ביהדות גרמניה במאה ה-19 ראו אור מספר ספרי קטכיזם יהודי, להוראת יסודות הדת היהודית. ספרי הקטכיזם ראו אור הן בזרם הנאו-אורתודוקסיה והן ביהדות הרפורמית. הקטכיזם היהודי התבסס על עשרת הדיברות, על שלושה עשר העיקרים של הרמב"ם ועל שלושת העיקרים של ר' יוסף אלבו. סידור חליפי של ספרי הקטכיזם היו חלוקה משולשת של חובות האדם כלפי האל, חובותיו כלפי עצמו וכלפי הזולת. החובות לזולת מדגישות את הנאמנות לחברה ולמדינה ואת חוסר הסתירה שבין נאמנות זו לבין עיקרי הדת היהודית. בין מחברי ספרי הקטכיזם היהודי נמנו שאול אשר וישראל קליי.
משולש מסילות
משולש מסילתי הוא סוג של צומת מסילתי ממנו מוליכות מסילות לשלושה כיוונים שונים. ניתן לנתב רכבת לכל אחד מן הכיוונים ללא צורך בחיוג של הרכבת.
משולש מסילות יכול לשמש גם לחיוג מלא של ציוד נייד, כלומר לסובב את הציוד ביחס למסילה. מסיבה זאת ניתן למצוא משולשי מסילות במוסכי רכבות ראשיים.
רקע
מעבר של רכבות בין מסילות מתבצע באמצעות מסוטים. מסוט מאפשר פיצול של מסילה אחת לשתיים, אך אינו מאפשר מעבר של רכבת בין הפיצולים ללא הפיכת כיוון הנסיעה. כדי לאפשר מעבר כזה יש צורך בסלילת מסילה נוספת בין שתי המסילות המתפצלות מהמסוט וחיבורה אליהן בשני מסוטים נוספים. הצורה המתקבלת דומה למשולש.
עם המעבר לקטרי דיזל ולקטרים חשמליים הניתנים להפעלה בשני הכיוונים ולציוד נייד מסוג מו-דו פחת הצורך בחיוג, אך גם ציוד מסוג מו-דו צריך לסובב מדי פעם כדי למנוע שחיקה לא שווה של גלגלי הקטרים והקרונות.
משולשי מסילות בישראל
במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה:
Eenie Meenie
Eenie Meenie הוא שיר של הזמר האמריקאי שון קינגסטון והזמר הקנדי ג'סטין ביבר. השיר נכתב על ידי קינגסטון, ביבר, קרלוס וסטיבן באתיי, בני בלנקו, מרקוס פלאסיוס וארנסט קלארק, והופק על ידי בלנקו. השיר פורסם במקור בתור הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי של קינגסטון, Back 2 Life, ב-23 במרץ 2010, אבל נמחק מסיבות לא ידועות. עם זאת, הוא נכלל באלבום My World 2.0.
השיר הגיע לעשירייה הראשונה בניו זילנד ובריטניה, ולעשרים המקומות הראשונים באוסטרליה, קנדה, אירלנד וארצות הברית. הווידאו קליפ הנלווה מציג את קינגסטון וביבר במסיבת בריכה בבית משותף, אשר נרדפים על ידי אותה נערה.
רקע ופרסום
השיר הושמע לראשונה ב-4 במרץ 2010, באתר האינטרנט של ריאן סיקרסט, והוא פורסם רשמית ב-23 במרץ 2010, ארצות הברית. השיר הוא בסגנון דאנס-פופ, עם השפעות של R&B ורגאיי.
גרג טרזן דייוויס
גרגורי דייוויס ג'וניור (באנגלית: Gregory Davis, Jr. נולד ב-25 בספטמבר 1993), הידוע יותר בשם גרג טרזן דייוויס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
גרגורי דייוויס ג'וניור נולד ב-25 בספטמבר 1993 בניו אורלינס. לקולט באטלר ולגרגורי דייוויס שהיה מתאגרף. הוא סיים את לימודיו בתיכון עדנה קר בשנת 2011 שם שיחק בקבוצת הפוטבול. דייוויס למד באוניברסיטת לואיזיאנה בבאטון רוז', שם התמחה בחינוך בבית ספר יסודי והוראה. הוא נרשם לראשונה ללימודי רפואת שיניים באוניברסיטת לואיזיאנה, אך לאחר שנת הלימודים הראשונה שלו, הוא החליט להחליף מגמות. דייוויס סיים את לימודיו ב-2015.
קריירה
בזמן שלמד באוניברסיטה, החל דייוויס את הקריירה שלו במדיה החברתית ופרסם סרטוני קומיקס בפלטפורמות האינסטגרם ו-Vine תוך שימוש במערכונים וסרטונים קומיים. הוא פרסם תחת השם הבדוי "TheRealTarzan", ובכך הפך לזיהוי כ"טרזן". כינוי זה בא ממבנה גופו והראסטות שמהווה דמיון לדמות טרזן. דייוויס הופיע בקליפ של "Where Is Da Milk".
דייוויס יצר אופרת סבון שבועית באינסטגרם בשם Living with Jane וסרט המשך, Living with Jane 2. דייוויס כתב, הפיק, הקליט ופעל ככל דמות באופרת הסבון השבועית.
הוא החל להופיע בהצגות במה ובסרטים שונים ברחבי אזור ניו אורלינס. בשנת 2017 שיחק בתפקיד אורח בתור ריס בסדרת הטלוויזיה שיקגו PD.
משחק
בשנת 2018, דייוויס עבר ללוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת המשחק שלו. הוא גילם את קאהד בסרט האנתולוגיה קומדיה אימה בסרט, "Tales from the Hood 2". הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה צרות טובות של Freeform ובתפקיד אורח בסדרה בית המשפט! של CBS.
במאי 2021, דייוויס חתם עם סוכנות השחקנים ICM Partners.
בנובמבר 2021, פורסם שדייוויס לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הדרמה הרפואית האנטומיה של גריי. זה היה תפקידו הגדול הראשון; הוא מגלם את ד"ר ג'ורדן רייט, במינסוטה, לצד סקוט ספידמן ואלן פומפאו.
למבורגיני ססטו אלמנטו
למבורגיני ססטו אלמנטו (באיטלקית: Lamborghini Sesto Elemento; תרגום: "האלמנט השישי") היא מכונית על מתוצרת למבורגיני שיוצרה בייצור מוגבל של 20 יחידות.
גרג טרזן דייוויס
משחק
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע אהבה בשחקים: מאווריק. בשנת 2021 לוהק לסרטו הבא שלן טום קרוז, משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות – חלק ראשון.
למבורגיני ססטו אלמנטו
חשיפה
הססטו אלמנטו הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז 2010 ויצורה החל בשנת 2011.
עיצוב
העיצוב של הסטטו אלמנטו פנימית הוא עם פחות אופציות לנוחות אפילו השטיחים הם סוג של קצף הדבוק על סיבי הפחמן, חיצונית העיצוב שלו תפס קצת רושם בעולם.
גרג טרזן דייוויס
חיים אישיים
לדייוויס יש תוכנית אימוני כושר מורכבת והוא נהנה מאפייה ובישול.
קתדרלת פאולוס הקדוש (ולטה)
קתדרלת פאולוס הקדוש (במלטזית: Il-Pro katridral ta San Pawl, באנגלית: St Paul's Pro-Cathedral) בוולטה בירת מלטה, היא קתדרלה אנגליקנית, השייכת לדיוקסיה של גיברלטר, ומעמדה הוא של פרו-קתדרלה (כנסייה המשמשת כקתדרלה באופן זמני או במשותף עם קתדרלה אחרת). הקתדרלה מוקדשת לפאולוס הקדוש, אשר ביקר במלטה בשנת 60 לערך, והחל בניצורה.
למבורגיני ססטו אלמנטו
מנוע
המכונית בעלת מנוע V10 מרכזי בנפח 5200 סמ"ק והספק מרבי של 570 כ"ס שבו היה שימוש גם בלמבורגיני גאיארדו. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.4 שניות ולמהירות מרבית של 350 קמ"ש. במכסה המנוע, האוויר משתחרר דרך 10 חורי משושה ייחודיים כדי לצנן את המנוע.
הילוכים
לססטו אלמנטו תיבת הילוכים רובוטית עם מצמד יחיד בת 6 הילוכים.
קתדרלת פאולוס הקדוש (ולטה)
הקתדרלה הוקמה ביוזמתה של המלכה אדלייד, אשתו של ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, אשר נוכחה בעת ביקורה באי, כי אין בו כנסייה אנגליקנית. היא ניצבת במקום בו עמדה קודם לכן "אכסניית גרמניה" שתכנן האדריכל ג'רולאמו קסאר עבור האבירים ההוספיטלרים יוצאי גרמניה (Auberge d'allemagne), ואשר נהרסה כדי לפנות מקום למבנה החדש. הקמת המבנה בסגנון האדריכלות הנאו-קלאסית החלה ב-20 במרץ 1839 והסתיימה חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1844. הקתדרלה ניצבת סמוך לחופי נמל מרסמשט בצפונה של ולטה, והיא ניכרת במגדל פעמונים הנושא צריח מחודד, והמתנשא לגובה של 61 מטרים.
למבורגיני ססטו אלמנטו
ביצועים
האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.4 שניות ומהירות מרבית של 350 קמ"ש.
במדיה
הלמבורגיני סטטו אלמנטו הופיע בסרט "Need for Speed" והוא מופיע במשחקי וידאו רבים כגון: אספלט 7, אספלט 8, אספלט 9, וגם במשחקי ה-Xbox של Forza.
הבכיינים
הבכיינים הוא מחזה של חנוך לוין.
עלילה
המחזה עוסק בצוות בית חולים בכלכותה אשר מחליט לשעשע את שלושת החולים הגוססים השוכנים בו ולהציג בפניהם את הטרגדיה היוונית "ייסורי אגממנון ומותו" מאת אייסכילוס. הטרגדיה מתארת את חזרתו של אגממנון לאחר עשר שנים בהן שירת בחזית במלחמת טרויה יחד עם שבוית המלחמה שהפכה גם לאהובתו, קסנדרה בת מלך טרויה. קליטמנסטרה, אשתו של אגממנון זועמת על הנעשה ורוצחת את בעלה ומאהבתו. כך יוצר לוין הצגה בתוך הצגה במהלכה הגוססים צופים במתרחש על ה"במה", והקהל צופה הן במחזה והן בצופים הגוססים, ובכך מקשר בין גורלות הדמויות השונות, כפי שמבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ מתאר זאת:
ההקשר האוטוביוגרפי
"הבכיינים" הוא המחזה האחרון שלוין ניסה לביים, בשנת 1999, בעודו מאושפז בבית חולים בשל מאבקו במחלת הסרטן. הוא לא הספיק לסיים את המלאכה ונפטר מהמחלה ב-8 באוגוסט 1999. בשל ההקשר האוטוביוגרפי המתבקש הכיל המחזה רובד נוסף של משמעות, כפי שהנדלזלץ ציין:
צוות
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי ב-21 באוקטובר 2000:
נופית
נוֹפִית (שם קודם: פי נר) הוא יישוב קהילתי כפרי במערב הגליל התחתון, בתחום שיפוטה של המועצה האזורית זבולון.
היישוב ממוקם על גבעה בגובה 213.5 מ' מעל פני הים בגבעות אלונים, כארבעה ק"מ צפונית מערבית לקריית טבעון וכ-18 ק"מ מזרחית לחיפה.
נופית משקיפה על נחל ציפורי, ובסמוך מדרום לה נמצאת חרבת קושט, בה ממצאים מתקופת התלמוד.
היסטוריה
תחילת דרכו של היישוב ביוזמה של שמונה משפחות (ארבל, גל, גפן, כהן, כרמלי, נאור, פרוינד, שפרינגר) מאזור חיפה והקריות להקמת יישוב בעל חיי קהילה בגליל. יוזמה זו תאמה את מדיניות הממשלה, שסיפקה את האישורים בשנת 1982. בשנת 1984 החלו עבודות התשתית: פריצת דרכים והכנת תשתיות תת-קרקעיות (חשמל, מים, טלפון, טלוויזיה מרכזית), באפריל 1986 החלה בניית בתי המגורים וטקס האכלוס ל־179 המשפחות הראשונות התקיים ב־9 בנובמבר 1987. היישוב נקרא בתחילה פי-נר על שמו של לודוויג פינר, מראשי חברת רסקו, והוחלף אחר כך לשם הנוכחי.
היוזמה להקמת היישוב הייתה של האדריכל צבי (ציבי) שפרינגר שגם תכנן את נופית כיישוב כפרי ירוק המשתלב בסביבה ובטבע, נוסע החולף בדרך שבין יגור לאחיהוד יתקשה להבחין כי על הגבעה המתנשאת מדרום לנחל ציפורי קיים יישוב הטובל כולו בירק וצמחייה, תוצאה של תכנון וחשיבה בת קיימא.
שלב ב' של היישוב, שנקרא "נופית הצעירה" נבנה במהלך שנות ה־90 ואכלוסו החל בשנת 1997. הבנייה והאכלוס התבצעו על ידי מינהל מקרקעי ישראל ללא תיאום עם האגודה השיתופית שאיגדה את תושבי שלב א', ובפועל נוצרו שני יישובים צמודים ומופרדים מבחינה מנהלתית. על רקע ההפרדה נוצרו מתחים בין תושבים ותיקים וחדשים, ובשנת 2003 החל תהליך למיזוג היישוב והוקם ועד מקומי סטטוטורי. התרחבות היישוב הביאה גם לפיתוח תשתיות, בהן בריכת שחייה ומרכז ספורט הכולל גם את קיר הטיפוס על שם ערן נאור, בית כנסת והרחבת מערך גני הילדים ובית הספר היסודי. מקיף את היישוב מחוצה לו מסלול טיול מסומן על שם אוהד זך, המשקיף על הוואדיות הסובבים את היישוב ועל מפרץ חיפה, ומקושר לשביל ישראל. בימים אלה החלה העבודה על שלב ג' של היישוב (נופית ג') וצפויה להסתיים בשנים הקרובות.
חינוך
ביישוב פועל בית ספר יסודי שהוקם בשנת 1982 ולומדים בו תלמידים מהמועצה האזורית זבולון - רובם מנופית ומיעוטם משאר היישובים המועצה. בכל שכבה בבית הספר ישנה כתה או שתיים. עד לפני מספר שנים רק תלמידים מנופית למדו בבית הספר, אלא שבראשית העשור השלישי של המאה ה-21, תלמידים משאר ישובי המועצה הצטרפו לאור הצמצום בכמות הילדים בגילאי בית הספר היסודי בני היישוב.
רוב תלמידי היסודי ממשיכים לאחר מכן לבית ספר העל-יסודי "כרמל זבולון", שנמצא בקיבוץ יגור למרגלות הר כרמל.
פסטיבל אלדבורו
פסטיבל אלדבורו (באנגלית: Aldeburgh Festival) הוא פסטיבל אמנויות אנגלי, המוקדש בעיקר למוזיקה קלאסית. הפסטיבל מתקיים מדי שנה באזור אלדבורו בסאפוק, ומרכזו באולם הקונצרטים הראשי בסנייפ מלטינגס.
תולדות פסטיבל אלדבורו
את הפסטיבל ייסדו בשנת 1948 המלחין בנג'מין בריטן, הזמר פיטר פירס והלבריתן אריק קרוזייר. כוונתם המקורית הייתה לתת בית ללהקת האופרה שלהם, "קבוצת האופרה האנגלית", אבל החזון התרחב עד מהרה וכלל הקראות שירה, ספרות, דרמה, הרצאות ותערוכות אמנות. הפסטיבל הראשון התקיים בין 5 ל-13 ביוני 1948 ואולם היובל של אלדבורו, במרחק בתים אחדים מביתו של בריטן רחוב קראב, שימש כאתר המופעים העיקרי. בפסטיבל הראשון היו הצגה של "אלברט הרינג" בביצוע "קבוצת האופרה האנגלית"; "קנטטת סנט ניקולאס" החדשה של בריטן, אופוס 42; והופעה של הפסנתרן קליפורד קרזון ורביעיית זוריאן.
במשך השנים גדל הפסטיבל והתפשט אל אתרים חדשים, כמו כנסיית סנט פיטר וסנט פול מן המאה ה-15 באלדבורוואולמות באורפורד, בלית'בורו ופראמלינגהם הסמוכות. באמצע שנות ה-60' קיבל הפסטיבל אולם קונצרטים חדש וגדול בהרבה עם השינוי בייעוד של סנייפ מאלטינגס, הכולל מבשלת מאלט שעורים מאמצע המאה ה-19, מן הגדולות ביותר בתקופה ההיא באיסט אנגליה. רוב מאפייניהם המקוריים של הבניינים, כגון פתחי האוורור המרובעים, הייחודיים, של בית המבשלה, נשמרו. האולם החדש נחנך על ידי המלכה ב-2 ביוני 1967, עם פתיחת הפסטיבל ה-20 של אלדבורו.
כעבור שנתיים, בליל הפתיחה של פסטיבל 1969, כילתה שרפה את האולם. רק קליפת הקירות החיצוניים נותרה על עומדה. אותה שנה הועבר הפסטיבל למקומות אחרים בסביבה, אך בשנה שלאחריה כבר היה האולם בנוי מחדש ונחנך שוב בידי המלכה, הפעם בראשית פסטיבל 1970.
הפסטיבל כיום
כיום מפעילה את הפסטיבל Aldeburgh Music האחראית גם לניהול "תוכנית פירס-בריטן לאמנים הצעירים" (קודם "בית ספר בריטן-פורס ללימודי מוזיקה מתקדמים"), "השתלמויות אלדבורו" - תוכנית המציעה הכשרה והזדמנויות פיתוח לפי הזמנה לאמנים מן הממלכה המאוחדת ומארצות חוץ - כמו גם תוכנית חינוכית מקיפה.
הפסטיבל שומר על אופיו הייחודי, במידה רבה הודות למיקומו בסאפוק הכפרית. הוא ממשיך גם לשים דגש על הצגת מוזיקה חדישה, פרשנויות חדשניות וגילוי מחודש של מוזיקה נשכחת. יצירות משל בריטן עלו בו בביצועי בכורה - האופרות "חלום ליל קיץ") ב-1960; "מוות בוונציה" ב-1973, כמו גם האופרה "פאנץ' וג'ודי" של הריסון ברטוויסל ב -1968.
המנהל האמנותי הנוכחי של הפסטיבל הוא המלחין תומאס אדס, שהתמנה לתפקידו בשנת 1999, בגיל 28.
רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה
רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה (בצרפתית: Richard Prèmier de Normandie; סביבות 935 – 30 בנובמבר 996) היה דוכס נורמנדיה משנת 947 עד מותו בשנת 996. הוא נודע בכינוי "רישאר ללא-חת" (Richard Sans-Peur).
חייו
בשל גילו הצעיר, רישאר לא יכול היה לעצור את המלך לואי הרביעי כשזה כבש את נורמנדיה. רישאר ברח מכלאו בעיר לאן, וחבר למנהיגים נורמניים וויקינגיים. הוא גירש את לואי מרואן, ועד שנת 947 השתלט מחדש על נורמנדיה.
בשנת 960 הוא נישא לאשתו הראשונה, אמה מפריז, דוכסית נורמנדיה. היא לא ילדה לו ילדים ומתה בשנת 966. רובר מטוריני מספר כי במהלך מסע ציד פגש רישאר אישה בשם סינפרדה והתאהב בה, אך לא היה יכול לשאתה לאישה כיוון שהיא הייתה נשואה. סינפרדה הציעה שייקח לאישה את אחותה גונור, וזו הביעה את הסכמתה ונישאה לרישאר.
אחדים מילדיהם:
רישאר הראשון מת בפקם שבצרפת, בנסיבות טבעיות.
פדואל
תולדות היישוב
פדואל הוקם בחודש אב ה'תשמ"ד (1984) על ידי גרעין מבני ישיבת הר עציון. בחגיגות חמש שנים ליישוב בשנת 1989, היו ביישוב 32 משפחות. בשנת 2015 התגוררו ביישוב כ-330 משפחות. בשנת 2023 מתגוררות ביישוב כ-450 משפחות.
שם היישוב על שם הפסוק  - פדויי אל - פדואל. קודם לכן הייתה כוונה להקים במקום יישוב בשם קלע או קלעים.
מוסדות ביישוב
ביישוב קיימים בתי כנסת, מעון, בית ספר, תלמוד תורה, ספרייה, ביישוב פועלת המכינה הקדם צבאית חוסן; אחת מן המכינות הקדם צבאיות הוותיקות בארץ, אשר בשנים האחרונות התווספה לה ישיבת הסדר בשם "ארץ הצבי" בה ניתן דגש על לימודי חסידות וכן על הגותם של הרב יהודה לייב הלוי אשלג, הרב ברוך שלום הלוי אשלג והרב קוק.
בית הספר ביישוב "שיל"ת" הוא בית ספר אזורי ובו לומדים ילדים מפדואל וברוכין.
כמו כן מופעלים ביישוב: ארבעה בתי כנסת - "אוהל רבקה" בשכונת מרום ובית הכנסת הספרדי מתחתיו, "מאור יוסף" בשכונת שלם, בית הכנסת התימני כמו גם מניין הפארק ויפה נוף הפועלים בשבתות וחגים, אולם שמחות, מעון, גני ילדים, צהרונים, בית ספר יסודי, תלמוד תורה, מכולת, מקווה, שתי מרפאות, רב תכליתי, סניף בני עקיבא, סניף תנועת עוז, מועדון נוער גדול וחווה חקלאית ופינת חי.
שכונות ביישוב
בפדואל מספר שכונות: שכונת מרום שנקראה בעבר גבעה 409 - השכונה הוותיקה שגובהה הוא 409 מטרים מעל פני הים, שכונת שלם שנקראה בעבר שכונת אמנה, שכונת יפה נוף ושתי שכונות אמנה נוספות הפונות למזרח ומכונות "המדורגים".
שמות הרחובות בפדואל באים משמותיה של ירושלים, כגון: יפה נוף, הלבנון, אור עולם, ציון, הר המור, עיר דוד, הראל ועוד. כיום נמצאות שכונות נוספות בבנייה כגון קדמת גלעד, יפה נוף ומדורגי אמנה. בגבעה השלישית מתוכננת שכונת אריאל המכונה "ראש הציפור".
המרפסת של המדינה
כינוי שנתן אריאל שרון לתצפית בפדואל, ממנה ניתן לראות אזור רחב במישור החוף, מחיפה ועד אשקלון. במקום הוקם מצפור לשימוש המבקרים הרבים שבאים בעיקר בחופשות.
ייזיס
ייזיס (Adidas Yeezy) הוא מותג של אופנת רחוב שנוצר עקב שיתוף פעולה בין חברת האופנה הגרמנית, אדידס, לבין המוזיקאי והמעצב האמריקאי, קניה וסט. החברה ידועה בציבור הרחב בעיקר בזכות הנעליים האקסקלוסיביות שלה.
לפני שהחל שיתוף הפעולה בין וסט לאדידס, וסט שיתף פעולה עם מספר חברות אופנה אחרות, ביניהן נייקי, שיצרה שלושה דגמים של נעליים במסגרת שיתוף הפעולה עמו. שיתוף הפעולה בין אדידס ווסט החל ב-29 ביוני 2016. הוא הסתיים באוקטובר 2022, בעקבות התבטאויות אנטישמיות של וסט ודברי שנאה אחרים שפרסם. אנליסטים העריכו שמכירות המותג הגיעו לכ-2 מיליארד דולר בשנה, כ-10% מסך ההכנסות של אדידס, והחברה צפתה שביטול המותג יעלה לה כ-250 מיליון אירו ב-2022.
רקע שיתוף פעולה
ייזיס הוא מותג אשר החל בתור קונספט שנולד משיתוף פעולה בין הראפר קניה וסט לבין נייק. שיתוף פעולה זה כשל לאחר שמנכ"ל נייק לא הסכים לדבר עם קנייה בטלפון. קנייה אמר: "הוא בסך הכל נתן לי לבנות בשבילו משהו".
לאחר שעזב את נייק לא ניגש ישר לאדידס אלא החל במשא ומתן עם החברה "פומה". ניסיון זה בסופו של דבר לא צלח וסט אף אמר כי "מי שלא נתן לו לעבוד בפומה צריך להביא לפיטורו לאות הצלחת המותג". לאחר כישלון המשא ומתן ניגש וסט לאדידס והציע את שיתוף הפעולה להשקת המותג, ההחלטה על שיתוף הפעולה אושרה ב-8 בפברואר 2015.
ביגוד
הקולקציה הראשונה של הביגוד של ייזיס תחת המותג של אדידס הושקה ב-29 באוקטובר 2015. הקולקציה  הראשונה הייתה בעלת מאפיינים צבאיים, ושווקה לייצור בשיטת ה-"ready to wear" (המוכן ללבישה), כלומר בגדים המיוצרים במפעלים שמטרתם היא לזרז תהליכי ייצור ולהוריד עלויות ומידותיהם מתאימות לרוב האנשים. בריאיון ללנדר לני מקלווי סיפר וסט כי  דיבר עם לואי ויטון על שיתוף פעולה ביניהם להשקת קו ביגוד אלא שהעסקה לא אושרה על ידי הדירקטוריון של לואי ויטון.
הנעלה
בין הדגמים הפופולריים של ייזיס ניתן למצוא את הייזיס 350, ייזיס 350 v2, ייזיס 700, ייזיס 700 v2, ייזיס 500.
שיטת המכירה
שוק הזיופים בתחום זה הוא רחב.
מרקלין
מרקלין (Märklin) הוא קיצור שמה של חברת צעצועים גרמנית גדולה הידועה בעיקר בשל דגמי רכבות וצעצועים טכניים. החברה ממוקמת בעיר גפינגן ושמה המלא, שאינו מופיע על המוצרים, הוא Gebr. Märklin & Cie. GmbH.
מרקלין נוסדה בשנת 1859 ועסקה תחילה בייצור אביזרים לבתי בובות. לימים החלה לייצר דגמים מיניאטוריים שקשורים ברכבות המיועדים לתצוגה סטאטית או בעלת תנועה. בעבר דגמי הרכבות של החברה הונעו באופן מכני, על ידי קפיצים נמתחים וכדומה ועם הזמן החברה עברה לייצור דגמי רכבות המונעים בחשמל, כאשר המסילה יצרה מעגל חשמלי.
ייצור ומכירה
הייצור של מרקלין נעשה כולו בגרמניה, כדי להקל על בקרת האיכות. התעקשות החברה על אי שימוש בכוח עבודה זול הביא את החברה לסף פשיטת רגל אבל היא ניצלה בהתערבות המחוקק.
רכבות מרקלין נמכרות לרוב באתר החברה, בחנויות מורשות, באתרי יד שנייה ובמכירות פומביות של פריטי אספנות. חנויות כלבו לפעמים מוכרים סטים בודדים של מרקלין.
בן ציון אברהם קואינקה
הרב בן ציון שמואל וידאל רפאל אברהם קוֹאֵינְקָה (Kohenka; כ"א בניסן ה'תרכ"ז 1867 - ט"ז בחשוון ה'תרצ"ז, 1936) היה אב בית דין ופוסק של העדה הספרדית בירושלים ובתקופה מסוימת גם בחברון. הרב קואינקה היה חבר המועצה הראשונה של מועצת הרבנות הראשית וחבר תנועת המזרחי, וכן העורך והמייסד של כתב העת התורני המאסף.
תולדות חיים
נולד לאברהם ולבכורה-דונה קואינקה בעיר העתיקה בירושלים. משפחתו נושאת את שמה של עיר מוצאה קואנקה בספרד. בסוף המאה ה-15, בעת גירוש ספרד, גלתה המשפחה לסלוניקי שביוון, ובה התגוררו צאצאיה מאות שנים. הוריו עלו מסלוניקי לארץ ישראל במחצית המאה ה-19. דודו היה המקובל רבי וידאל קואינקה.
מוריו הראשונים היו הרב מרדכי ישראל שיריזלי, הרב מנחם בכר יצחק והרב וידאל חנוך אנג'יל. בטרם מלאו לו עשר שנים נמצא ראוי להניח תפילין, ובעקבות דרשת בר המצווה שנשא בבית הכנסת יצא לו שם כעילוי. משבגר פסק מהעבודה בבית המסחר שהוריש לו אביו, וראה יעוד בלימוד תורה וידיעות כלליות. בגיל 15 נשא לאישה את קרובתו, אסתר קואינקה. הם התגוררו בירושלים בעיר העתיקה ומאוחר יותר עברו אל מחוץ לחומות, לשכונת ימין משה ובהמשך לאוהל משה. בשנת ה'תרנ"ח (1898) בגיל שלושים, התמנה לראש ישיבת תפארת ירושלים. הוא אימץ את הצעתו של נסים בכר, שייסד וניהל את בית הספר למלאכה בירושלים של כי"ח, ותמך בהכנסת שיעורים בדקדוק עברי, בתולדות עם ישראל, באגדה ובמדרשי חז"ל לתוך תוכנית הלימודים. בין תלמידיו היו הסופר יהודה בורלא וחוקר ארץ ישראל דוד בנבנישתי. היה רגיל להתפלל בבית הכנסת טארנטו שבשכונת אהל משה, ומקום מושבו מצוין שם עד היום.
לאחר מאורעות תרפ"ט בהם נהרגו רבני הקהילה היהודית בחברון, שימש הרב קואינקה רב בקהילת יהודי חברון, שחזרו להתגורר בה עד מאורעות תרצ"ו. הרב קואינקה נפטר בתרצ"ז ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
את ספרייתו התורנית הוריש לסמינר למורים של המזרחי (נקרא היום: מכללת ליפשיץ) בירושלים ושם נמצאת היא עד היום.
פעילותו הציבורית והערכה
בשנת תרס"ח (1908) הקים הרב קואינקה (יחד עם הרבנים בנימין אלקוצר, חיים מיכלין ואחרים) את "בית הזקנים והזקנות הספרדי", והיה לנשיאו ולמנהלו הראשון, לאחר שהצליח לשכנע את הגבירים חיים ולירו ויוסף קוקיא, לתרום כל אחד מחצית מגרש שבבעלותו, מול בית החולים שערי צדק שברחוב יפו, בירושלים. הרב קואינקה היה חבר תנועת המזרחי. הרב יהודה לייב פישמן מימון כתב עליו:
'המאסף'
בתמוז ה'תרנ"ו (יולי, 1896) החל הרב קואינקה לפרסם כתב עת תורני בשם 'המאסף'. בדבריו לגיליון הראשון כתב: 'המאסף' הכיל מאמרים מחכמי ספרד ואשכנז, מארץ ישראל ומהעולם. הפקתו הייתה עבודת יחיד, וביומנו כתב הרב קואינקה:  'המאסף' החל להתפרסם על בסיס שבועי, לעיתים כמוסף לעיתוני התקופה הצבי והחבצלת, והחל מהשנה השלישית כירחון עצמאי.
בשנים תרנ"ט–תרס"ז (1907-1899) ערך הרב קואינקה מסעות רבים בחו"ל (הודו, עיראק, מצרים, יוון, צפון אפריקה, צרפת ועוד) בשמשו כשד"ר לאיסוף תרומות למוסדות תורניים ולמימון 'המאסף'.
בתקופות בהן שהה בחו"ל הפקיד את מלאכת עריכת כתב העת בידי אחרים.
באוגוסט 1902 הגיע לארצות הברית ושהה בה שנה. במהלך שהותו שם השיב לשאלות הלכתיות רבות שהוצגו לו. בעקבות הביקור עלה מספרם של הרבנים האמריקאים שכתבו ל'המאסף', ובמאמריהם משתקפות סוגיות כלכליות, חברתיות ודתיות בחיי היהודים שם.
'המאסף' הופיע במשך 19 שנים רצופות - מתמוז ה'תרנ"ו ועד תשרי ה'תרע"ה (1914-1896). התנאים הקשים ששררו בארץ לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וכן הפסקת קשרי הדואר בין ישראל וחוצה לה, הביאו להפסקת הופעתו. לאחר מלחמת העולם, בשנת ה'תרפ"ג (1923) ניסה קואינקה לחדש הוצאתו לאור, אך המאמצים לא נשאו פרי. בין השנים תשל"ט-תשמ"ה, בעריכתו של הרב עזרא בצרי ובהוצאת מכון הכתב ירושלים, יצא גיליון בשם 'המאסף', כמין המשך למאסף המקורי, הגליונות כללו פרסום חוזר של מאמרים נבחרים מ'המאסף' המקורי וכן מאמרים חדשים ברוחו. בשנת תשס"ט (2009) שוב הופיע כתב עת בשם זה בעריכתו של הרב משה שפיר.
זכרו הונצח ברחוב על שמו בשכונת גבעת שאול בירושלים.
לקריאה נוספת
בספרדית: לתולדות משפחות: קואינקה, פרדס, מזרחי, יהושע
פרסי המוזיקה של בילבורד 2018
טקס פרסי המוזיקה של בילבורד 2018 נערך בלאס וגאס ב-20 במאי 2018. זהו טקס פרסי המוזיקה של בילבורד הראשון ששודר ב-NBC. רשימת המועמדים הוכרזה ב-17 באפריל 2018. הטקס הונחה על ידי קלי קלרקסון ושודר תחת חסותם של Xfinity, פפסי, טי-מובייל , אובר ו-23andMe.
אמא אם הייתי
אמא אם הייתי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2015, כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלו, איזון, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חנן בן-ארי, הולחן על ידי בן-ארי ואלנתן שלום והופק על ידי אייל מזיג. השיר נכתב על מפוני גוש קטיף וצפון השומרון ב-2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות, מנקודת מבט של ילד המבכה בפני אמו על הגעגועים לילדות בגוש קטיף.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, אשר ציין את השיר בחיוב והעניק לו לציון של ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר למעלה ממיליון השמעות.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. העלה בן-ארי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר אשר מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל ואף את מילותיו של השיר.
נכון ליולי 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-25 מיליון צפיות.
הר קוואדרה הצפוני
הר קוואדרה הצפוני (באנגלית: North Quadra Mountain) הוא הר ברכסי הגבול הדרומיים, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גובהו של ההר 872 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא 750 מטרים מעל סביבתו (והוא ההר ה-221 בהתנשאותו באלסקה).
ההר נמצא באזור קטצ'יקן.
הר קוואדרה הצפוני, והר קוואדרה הדרומי מצויים משני עברי חצי האי בוקה דה קוואדרה.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1883.
The Very Best of 1990–2000
אלבום האוסף הגיע למקום השמיני במצעד האלבומים ההולנדי.
רקע והוצאה
The Very Best of 1990–2000 הופק על ידי פרנק פיטרסון, בדומה לאלבומים נוספים של ברייטמן. הוא מאגד את מיטב להיטיה משנת 1990 עד שנת 2000. איגוד תעשיית ההקלטות השוודי (GLF) העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של 40,000 עותקים במדינה, דבר שהפך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר במדינה בשנה בה יצא.
בהולנד, נמכר The Very Best of 1990–2000 בלמעלה מ-80,000 עותקים, דבר אשר הקנה לו שם את תואר הפלטינה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1900
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1900 נערכו ב-6 בנובמבר 1900. הן היו שיחזור של המירוץ משנת 1896 בין הנשיא הרפובליקני ויליאם מקינלי ויריבו הדמוקרטי, ויליאם ג'נינגס ברייאן. השגשוג הכלכלי והניצחון במלחמת ארצות הברית–ספרד וחתימת חוזה פריז (1898), עזרו למקינלי לזכות בניצחון החלטי, בעוד שעמדתו האנטי-אימפריאליסטית של ברייאן ותמיכתו בהצמדת הדולר לזהב ולכסף לא זכתה לתמיכה רבה. הנשיא מקינלי בחר במושל ניו יורק, תאודור רוזוולט, להיות המועמד לסגנות הנשיאות לאחר שסגן הנשיא, גארט הוברט, מת מכשל לב ב-1899.
מועמדים רפובליקנים
926 הצירים הרפובליקנים התכנסו בפילדלפיה ובחרו בויליאם מקינלי להיות המועמד פה אחד. תומאס פלאט, ה"בוס" של המפלגה הרפובליקנית בניו יורק, לא חיבב את המושל הפופולרי, תאודור רוזוולט. ניסיונותיו של רוזוולט לעשות רפורמה בפוליטיקה של ניו יורק, גרמו לפלאט ולצירים אחרים ללחוץ על מקינלי לבחור ברוזוולט בתור המועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, כדי שרוזוולט יאלץ לעזוב את משרד המושל. למרות שרוזוולט ראה במשרת סגן הנשיא משרה לא חשובה, הפופולריות שלו הובילה את מקינלי לתמוך בו. באופן אירוני, רוזוולט הפך להיות הנשיא ב-1901 לאחר הירצחו של מקינלי.
מועמדים דמוקרטים
לאחר חזרתו של האדמירל ג'ורג' דיואי ממלחמת ארצות הברית–ספרד, כמה דמוקרטים הציעו לו לרוץ לנשיאות. אך מועמדותו הייתה נגועה ביחסי ציבור גרועים: העיתונאים תקפו אותו ואמרו שהוא תמים, לאחר שצוטט כאומר שעבודת הנשיא היא עבודה קלה כיוון שהוא כפוף לקונגרס. לאחר מכן הוא הודה שמעולם לא הצביע בבחירות לנשיאות. הוא קיבל עוד ביקורות ברגע שאמר לעיתונות שהמלחמה הבאה של ארצות הברית תהיה עם גרמניה (מה שבאופן אירוני, היה נכון).
דיואי גם הכעיס פרוטסטנטים כשנודע שהוא נשוי לקתולית. דיואי פרש מהמירוץ במאי ותמך במקינלי. מסע הבחירות שלו לא עורר התלהבות בקרב דמוקרטים שתמכו בתקן הזהב, וחלקם אף תמכו בברייאן בטענה שהוא המועמד החזק יותר. מנהיגי המפלגה היו עוינים כלפיו ותמכו בברייאן, למרות שחלקם טענו שיש לנטוש את רעיונות הכסף החופשי. דיואי פרש ב-17 במאי, לאחר שהבין שאין לו סיכוי לעצור את ברייאן. רבים ביקשו שיהיה הסגן של ברייאן, אולם דיואי סירב.
ויליאם ג'נינגס ברייאן נבחר בקלות אחרי שדיואי פרש מהמירוץ. ברייאן הרוויח 936 צירים באספה הלאומית של המפלגה בקנזס סיטי. עדלי סטיבנסון, שהיה סגן נשיא בעברו, נבחר שוב להיות המועמד לתפקיד.
המפלגה הפופוליסטית
הפופוליסטים היו המפלגה השלישית במדינה, וב-1896 תמכו בברייאן למרות שבחרו בסגן נשיא שונה מהדמוקרטים. ברמה המקומית, המועמדים הפופוליסטים נשארו עצמאיים. למרות שברייאן נוצח, בעזרת שיתוף פעולה בין הפופוליסטים לסניפים מקומיים של הדמוקרטים והרפובליקנים, הפופוליסטים הגדילו את ייצוגם בקונגרס ל-26 חברים. הדמוקרטים העבירו חוקים כנגד זכות הצבעה לשחורים, כדי למנוע תמיכה בפופוליסטים. בבחירות של 1898, היו לפופוליסטים רק תשעה נציגים בבית הנבחרים.
מפלגות אחרות
מפלגת העבודה הסוציאליסטית גם התפלגה: הפלג הגדול יצר את המפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית (ששינתה את שמה למפלגה הסוציאליסטית) ובחרו ביוג'ין דאבס לנשיאות. שני הפלגים ממפלגת האיסור גם בחרו, אך אלו היו הבחירות האחרונות למפלגת האיסור הלאומית. הליגה האנטי-אימפריאלית בחרה בברייאן.
מסע בחירות
ברייאן חזר על הנושא המרכזי של מסע הבחירות שלו ב-1896, הכסף החופשי. הנושא לא הצליח לעורר תשומת לב ב-1900, בגלל הכלכלה הפורחת ובגלל האינפלציה שנגרמה מגילוי זהב באלסקה ובדרום אפריקה, שעזרה ליותר כסף מנייר להיכנס לכלכלה. הנושא השני במסע הבחירות של ברייאן היה גינוי המדיניות האימפריאליסטית של מקינלי. ברייאן אמר שבמקום לשחרר את קובה והפיליפינים, ממשל מקינלי רק החליף את העריצות הספרדית בעריצות אמריקנית. הביקורת של ברייאן הייתה קשה במיוחד כלפי יחידות הצבא שדיכאו מרד של לוחמי גרילה פיליפינים. הנושא הזה הצליח לעזור לברייאן לקבל תמיכה מאוכלוסיות שלא תמכו בו קודם, כמו הקהילה הגרמנית (שתמכה בכסף יציב), דמוקרטי זהב לשעבר ועשירים.
שני המועמדים השתמשו באותן טקטיקות מ-1896, כשמקינלי נואם ממרפסת ביתו. בשיא, מקינלי נאם בפני 16 מדינות ו-30,000 תומכים ביום אחד. ברייאן שוב סייר ברחבי ארצות הברית, ועבר 18,000 מיילים במזרח ובמערב התיכון, אולם רוזוולט השתווה אליו.
ניצחון הצבא והצי על ספרד הגדיל את התמיכה ברפובליקנים. הדמוקרטים טענו שהמלחמה לא נגמרה בגלל המרד בפיליפינים, שנעשה הסוגיה המרכזית במסע הבחירות שלהם. התחושה הייתה שהמלחמה מגיעה אל סופה, וממשל מקינלי הבטיח שמספר החיילים בפיליפינים הופחת. הרפובליקנים הבטיחו שבתוך 60 ימים לכל היותר, לאחר היבחרו של מקינלי, המרד ייפסק. אנשי צבא תקפו את הטענה הזאת ואמרו שמספר החיילים לא הופחת.
למרות זאת, רוב החיילים בפיליפינים לא תמכו בברייאן. ביומניהם, החיילים תמכו במקינלי וברוזוולט. לפי כמה מהם, אפילו דמוקרטים תמכו במקינלי על פני ברייאן.
הבחירות
למרות ניסיונותיו של ברייאן, השגשוג תחת שלטון מקינלי, ותמיכת הציבור במלחמה, עזרו למקינלי להשיג ניצחון נוח. כמות הקולות שלו ומספר האלקטורים שלו היו גבוהים יותר מ-1896: הוא אפילו ניצח בנברסקה, מדינת מגוריו של ברייאן. כמו ב-1896, ברייאן הצליח במיוחד בדרום, שתמך בדמוקרטים באופן מסורתי, ובקרב החקלאים במערב. ברייאן זכה ביותר קולות בעיר ניו יורק, אך מקינלי זכה במדינת ניו יורק, וקיבל את הקולות האלקטורליים של המדינה.
ברייאן הצליח לנצח בכמה מחוזות בצפון מזרח המדינה, ואף ניצח בניו יורק סיטי בהפרש של 30,000 קולות (לעומת הפסד של 60,000 קולות בבחירות הקודמות). למרות זאת, הוא השיג פחות ממה שהשיג ב-1896. הוא זכה רק ב-17 מדינות.
קורדובה (ספרד)
היסטוריה
יישוב אנושי באזור העיר התחיל בתקופה הפרהיסטורית, לפי שרידים ניאנדרטליים המתוארכים ל-42,000 עד 35,000 לפנה"ס. את העיר ייסדו הפיניקים בשם "קרת-טבת" (קרת טובה), שהתגלגל לשם הלטיני Corduba. העיר המשיכה להתקיים לאחר הכיבוש הרומי, ובמקום ניתן למצוא שרידים לעברה המפואר, דוגמת אמת מים רומית.
בשנת 711 לספירה נכבשה קורדובה על ידי המוסלמים, המכונים לעיתים מורים. כך החל העידן המוסלמי שארך בקורדובה למעלה מחמש מאות שנה. במהלך תקופה זו הייתה קורדובה לגדולה בערי אירופה, והפכה למרכז אמנות ולימוד אסלאמי, וגם אחד המקומות המקודשים לאסלאם.
בין השנים 750 ל-929 הייתה קורדובה לבירת האמירות הספרדית המוסלמית שנקראה גם אל-אנדלוס ולאחר מכן משהפכה ספרד לחליפות, שנקראה גם חליפות קורדובה, הייתה קורדובה לבירתה. במהלך המאה העשירית תוארה קורדובה כעיר גדולה ועשירה שהיו בה יותר מ-1000 מסגדים ויותר מ-600 מרחצאות. יש המשערים שבין 935 לשנת 1013 הייתה קורדובה העיר הגדולה בעולם.
תקופת השלטון המוסלמי הייתה תקופה של פריחה ושגשוג גם לקהילה היהודית במקום. אולם הביטחון לא היה רציף: בשנת 1013, במהלך מלחמות השלטון שחוותה ח'ליפות קורדובה, גירש מנהיג הברברים סולימאן את רובה של הקהילה היהודית. מאוחר יותר, בשנת 1148, הציגו אל-מוואחידון לקהילה היהודית שתי אפשרויות: התאסלמות או מוות. חלק מן הקהילה התאסלם, בעוד אחרים ברחו מן העיר, וביניהם גם הרמב"ם יליד העיר. יהודי מפורסם נוסף שחי ופעל בקורדובה, היה חסדאי אבן שפרוט, יועצו של ח'ליף קורדובה, במאה ה-10.
בשנת 1236 נכבשה קורדובה על ידי הנוצרים במלחמת הרקונקיסטה החמישית שהובלה על ידי פרננדו השלישי מלך קסטיליה ולאון. בעקבות הכיבוש, תושבים מוסלמים רבים עזבו את האזור. שיבת הנוצרים, ואחר כך עם גירוש יהודי ספרד, התרוקנה העיר מיהודים.
הקתדרלה של קורדובה
קורדובה מפורסמת בזכות הקתדרלה העתיקה במקום. מבנה הקתדרלה שימש עוד בתקופת האימפריה הרומית כמקום מקדש לאלים הפגניים. במאה הששית הקימו הויזיגותים את בזיליקת הקדוש וינסנט. מהמאה השמינית שימש כ"מסקיטה" - המסגד הגדול, שנודע בגודלו וביופיו, ומהמסגדים המפורסמים בעולם.
בנייתו של המסגד החלה בשנת 748. בזה אחר זה הרחיבו השליטים המוסלמים בספרד את המתחם, עד שהעיר נכבשה מחדש על ידי הנוצרים במאה ה-13. המסגד, על מאות עמודי השיש שבו והלבנים האדומות-הלבנות, נחשב לאחד ממבני המורשת המורית המרשימים.
במאה ה-13 הוא הוסב לבית תפילה נוצרי, ובמאה ה-16 נבנתה הקתדרלה במרכז המתחם.
בשנת 1984 הכריז ארגון אונסק"ו על המרכז ההיסטורי של קורדובה כאתר מורשת עולמית.
סביון אביבי
סביון אביבי (שם מדעי: Senecio leucanthemifolius subsp. vernalis ) הוא צמח ממשפחת המורכבים. באנגלית הוא נקרא Groundsel או Eastern Groundsel.
הסביון קרוי בשמו על שם הזרעים שלו, שנותרים אחרי שהפרח נובל. הזרעים מסודרים בתפרחת לבנה המזכירה שערות של סבא. השערות עפות ברוח וכך מפיצות את זרעי הסביון.
הסביון הוא אחד הפרחים הראשונים של החורף ופורח יחד עם פריחתם של מספר פרחים כגון החמציץ וציפורני-חתול מצויות, והם ביחד מבשרים את בוא החורף. פריחתו של הסביון בישראל היא בחורף ובאביב, מחודש דצמבר ועד אפריל.
הסביון האביבי מתרבה בדרך אל זוויגית. בעזרת הדרך ״שלוחות״ שבעזרתה כאשר הוא מפיץ את זרעיו מתפתח מהם שורשים מעל האדמה ומהם צומח צמח הזהה למקורי.
לא תלך רכיל בעמיך
לא תלך רכיל בעמיך היא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור להעביר מידע שעלול לסכסך, או לספר לשון הרע. מקור האיסור ב.
גדרי המצווה
הרמב"ם כתב ב"משנה תורה": הכסף משנה מדייק ברמב"ם שהרכילות אסורה גם כשהמדבר סבור שאין בזה גנאי, עצם הפעולה של הטענת דברים מזה לזה, הרי זה נכלל באיסור רכילות. כסף משנה שם).
עוד כתב הרמב"ם:
טעמי המצווה
על פי היהדות, חברה לא יכולה להתקיים כאשר יש רכילויות ולשון הרע בין אחד לשני, רכילות גורמת לריבים וסכסוכים, חברה אנושית ללא רכילות היא חברה טובה יותר. רש"ר הירש כותב "במקום שרוח רכילות שולטת, אין להאמין בריע ואין לבטוח באלוף, כל אדם חייב לשמור פתחי פיו, לבל יספר לאחר על ענייניו הפרטיים" (הרב הירש פרשת קדושים פרק יט פסוק טז).
בורסת היהלומים הישראלית
בורסת היהלומים הישראלית היא חברה פרטית, בעלת אופי ציבורי, אשר מאגדת גורמים רבים העוסקים בענף היהלומים בישראל, לרבות יבואנים, יצואנים, מתווכים, סוחרים, בוקעים, מנקדים, ממיינים, מנסרים, מלטשים ומעבדים.
בורסת היהלומים הישראלית היא מרכז סחר היהלומים הגולמיים הגדול והחשוב בעולם, כאשר למעלה מ-60 אחוז מהמחזור העולמי נעשה על ידה. ענף היהלומים מהווה כרבע מהייצוא של הייצור התעשייתי במדינת ישראל.
הבורסה היא אחת מהחברות ב. היא שוכנת במתחם הבורסה שברמת גן.
היסטוריה
עד שנת 1937 היו יהלומנים מאנטוורפן הולנד וגרמניה שעבדו בבית עם אופן אחד ועשו עבודות קבלנות שנשלחו לאנטוורפן. בשנת 1937 עלה אשר אנשל דסקל לארץ ישראל עם משפחתו והביא עמו מכונות וציוד לעיבוד יהלומים. מיד עם בואו באביב 1937, הקים בפתח תקווה את מפעל היהלומים הראשון בארץ ישראל יחד עם בן דודו צבי הרשל רוזנברג. בין 1937-1939 נפתחו מפעלים נוספים בתל אביב ובירושלים. דסקל ורוזנברג הכשירו תלמידים מקומיים בחיתוך וליטוש יהלומים. מרבית תלמידיהם הפכו למובילים בענף היהלומים בארץ ולימים קבלו תואר יקיר תעשיית היהלומים. עובד בן עמי שהיה אז ראש עיריית נתניה הזמין את בני הדודים לפתוח מפעל בנתניה.
תולדות בורסת היהלומים הישראלית
בראשית ימי המדינה שכנה בורסת היהלומים בשתי קומות ברחוב אחוזת בית 3 בתל אביב. ב-25 באוגוסט 1948 חל מיזוג בין שלושה גופים: "מועדון יהלומים א"י", "האגודה לפיתוח היהלום" ו"בורסת היהלומים". בעקבות המיזוג, קם גוף אחד מרכזי ומגובש לכל ענף היהלומים.
נעשו ניסיונות להקמת בורסות בנתניה ובירושלים. ניסיונות שלא צלחו.
בסוף שנות ה-40, עת שימשה נתניה כמרכז לתעשייה ומלטשות היהלומים בארץ, ובעיר היו כעשרים מלטשות ואלפי עובדים במלטשות, החליט עובד בן עמי, ראש העיר הראשון של נתניה ומזכירה הראשון של התאחדות בעלי מלטשות היהלומים, להקים בורסת יהלומים לעיר היהלומנים. באותה עת חל פילוג בהנהלת תעשיית היהלומים, והתעשיינים הגדולים החליטו להישאר בתל אביב העיר המרכזית וכך למעשה הבורסה בנתניה לא פעלה מעולם.
עם התרחבותה של בורסת היהלומים הוקמו בסמוך ל"מגדל שמשון" מגדלי משרדים נוספים לשימוש הבורסה: "מגדל מכבי" (לימים קניון די-מול) נבנה ב-1978 ומגדל יהלום (הגבוה מבין מגדלי בורסת היהלומים) נבנה ב-1989. במקביל התפתח המתחם, שזכה לשם "מתחם הבורסה", והוקמו בו מגדלי משרדים רבים שלא לשימוש הבורסה.
נכון ל-2014 מהווה קומפלקס בנייני הבורסה ליהלומים כ-100,000 מטר רבוע, ומשמש כ-1400 חברות יהלומים שונות.
בורסת היהלומים היא מעוז גברי. בשנת 1952 התקבלה אישה ראשונה, ג'ני ברויאר, כחברה בבורסה, ועד שנות ה-80 הייתה האישה היחידה במעמד זה. בשנות השישים התקבלו לבורסה ארבע נשים: גב' כהן, גב' שטאוב, גב' ויזל וגב' פסקר, כולן אלמנות של חברי בורסה מתוך הערך של עזרה הדדית לקיומן הכלכלי של משפחות החברים שנפטרו.
החל משנת 2018, נחשפה פרשת הבנק המחתרתי בבורסת היהלומים ובה הורשעו יהלומנים בעבירות מס של הפקת חשבוניות כוזבות בסך של למעלה ממילארד שקלים תוך הסתרת היקף הפעילות, העלמת מס והלבנת הון.
נשיאי בורסת היהלומים הישראלית
נשיא הבורסה הוא בועז מולדבסקי. בנשיאות הבורסה בישראל כיהנו:
חברות בבורסת היהלומים
על מנת להתקבל כ"חבר בורסה" יש להגיש מועמדות ולעמוד במספר תנאים שנקבעו בתקנון החברה. עלות החברות בבורסה נאמדת בעשרות אלפי דולרים, אשר מקנים לו זכויות הצבעה והשפעה בדומה לשאר בעלי המניות.
מוזיאון היהלומים
בקומת הקרקע של מגדל מכבי נחנך ביוני 1986 "מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר". במוזיאון הוצגה תערוכה קבועה וכן תערוכות מתחלפות שעסקו בתעשיית היהלומים בישראל ומחוצה לה. המוזיאון נסגר ב-2018.