cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפובליקת הפיראטים
רפובליקת הפיראטים (באנגלית: Republic of Pirates) הייתה הבסיס והמעוז של קונפדרציה רופפת, שנוהלה על ידי שודדי ים בנסאו באי ניו פרובידנס שבאיי בהאמה במשך אחת-עשרה שנים משנת 1706 עד 1718. למרות שלא הייתה מדינה או רפובליקה באופן רשמי, פנימית היא נשלטה על ידי קוד התנהגות בלתי פורמלי משלה. פעילותם של הפיראטים גרמה הרס לסחר בעבדים בעיקר ולספנות באיי הודו מערבית. הם שחררו עבדים שחורים בדרכם לאירופה והציעו להם להצטרף אליהם עד שהמושל וודס רוג'רס הגיע לנסאו בשנת 1718 והחזיר את השליטה הבריטית.
היסטוריה
עידן הפיראטיות באיי בהאמה החל בשנת 1696, כאשר הספן הנרי אברי הביא את ספינתו ״הפנסי״ עמוסה בשלל מבזיזת אוניות סוחר הודיות לנמל נסאו. כל אחד שיחד את המושל ניקולאס טרוט בזהב ובכסף, ועל ״הפנסי״ עצמה, היו 50 טון של שנהב ומאה חביות אבק שרפה. מעשה זה הפך את נסאו כבסיס בו יכלו הפיראטים לפעול בבטחה, אם כי מושלים שונים טענו שהם מדכאים את הפירטיות. אף על פי שבאופן חוקי המושלים היו עדיין האחראים במקום, הפיראטים התחזקו יותר ויותר.
עידן השליטה הפיראטים האמיתי התחיל כאשר צי צרפתי-ספרדי משולב תקף את נסאו בשנת 1703 ושוב תקף בשנת 1706. האי ננטש למעשה על ידי רבים מתושביו והושאר ללא נוכחות ממשלתית אנגלית. על נסאו השתלטו ספנים פרטיים אנגלים שהפכו עם הזמן לפיראטים חסרי חוק לחלוטין. הפיראטים תקפו אוניות צרפתיות וספרדיות, ובתגובה הכוחות הצרפתים והספרדים שרפו את נסאו מספר פעמים. הפיראטים התבססו בנסאו, והקימו רפובליקה עם מושלים משלהם.
בשנת 1713 הסתיימה מלחמת הירושה הספרדית, אך ספנים פרטיים בריטים רבים סירבו לקבל את החדשות, ולכן הצטרפו לפיראטים. סיום המלחמה הוביל למספר גדול של ספנים מובטלים שעשו את דרכם ל״פרובידנס החדשה״ כדי להצטרף לרפובליקה של הפירטים ולהגדיל את כוחה. הרפובליקה נשלטה על ידי שני פיראטים מפורסמים שהיו יריבים מרים - בנג'מין הורינגולד והנרי ג'נינגס. הורניגולד היה מנטור לפיראטים כמו אדוארד טיץ' המפורסם, המכונה "שחור הזקן", יחד עם סמואל בלמי וסטד בונט. ג'נינגס חנך את צ'ארלס ויין, קליקו ג'ק רקהאם, אן בוני ומרי ריד. למרות היריבות ביניהם, הפיראטים גיבשו את עצמם כ"כנופיה המעופפת" ונודעו במהרה לשמצה בגלל מעלליהם.
מושל ברמודה הצהיר כי היו באותה תקופה יותר מ -1,000 שודדי ים בנסאו וכי מספרם עולה על מאות תושבי העיירה. לימים בחרו שודדי נסאו שופט שלום משלהם, שעסק ברפובליקה באכיפת החוק ובסדר כראות עיניו. הפיראט תומאס בארו הצהיר כי הוא מושל האי פרובידנס, ויהפוך אותה למדגסקר שנייה. הוא ציפה כי כמה מאות גברים נוספים שהצטרפו אליהם מסלופס, ג'מייקה והתיישבו בפרובידנס ילחמו נגד הצרפתים והספרדים וכך היה, אך בתחילה הם לא היו מוכנים להילחם באנגלים, אלא אם כן הם יהיו התוקפים הראשונים." האיפוק שלהם נעלם עם הזמן, ובשיאם, הפיראטים יכלו לפקד על צי ספינות קטן שיכול היה להכניע את הפריגטות של הצי המלכותי האנגלי.
כמות ההרס שנגרמה על ידי הפיראטים הביאה לקריאה להשמדתם, ולבסוף מינה המלך הבריטי ג'ורג' הראשון את וודס רוג'רס כמושל איי בהאמה כדי להביא לסיומה של רפובליקת פיראטים. בשנת 1718 הגיע רוג'רס לנסאו עם צי של שבע אוניות, כשהוא נושא כתב חנינה לכל אלה שיסגירו את עצמם וימנעו מפיראטיות נוספת. בין אלה שקיבלו הצעה זו היה בנג׳מין הורניגולד, ובצעד ממולח, רוג'רס הזמין את הורניגולד לצוד וללכוד את אותם שודדי ים שסירבו להיכנע ולקבל את החנינה המלכותית. בהיותו ספן פרטי לשעבר בעצמו, הורניגולד היה מסוגל להבין היטב מה צריך לעשות והוא רדף אחר חבריו לשעבר בהתלהבות. אף על פי ששודדי ים כמו צ'ארלס ויין ובלאקברד התחמקו מהמצוד, הורניגולד לקח בשבי עשרה שודדי ים. בבוקר ה-12 בדצמבר 1718 הוצאו להורג תשעה מהם. מעשה זה ביסס את השליטה הבריטית וסיים את רפובליקת הפיראטים באיי בהאמה. שודדי הים שברחו המשיכו בפעילותם הפיראטית במקומות אחרים בקריביים במה שכונה "תור הזהב של הפיראטיות".
קוד התנהגות
הפיראטים ניהלו את ענייניהם בעזרת מה שנקרא קוד הפיראטים, שהיה הבסיס לטענתם כי שלטונם על פרובידנס החדשה מהווה סוג של 'רפובליקה'. על פי הקוד, הפיראטים ניהלו את ספינותיהם באופן דמוקרטי, חלקו את השלל שווה בשווה ובחרו והדיחו את קברניטיהם בהצבעה דמוקרטית. רבים מהפיראטים היו ספנים פרטיים שלא עבדו מאז סיום מלחמת המלכה אן ומלחים לשעבר שהתמרדו נגד התנאים בספינות סוחר. אפריקאים ואירים יכלו להיות חברים שווי זכויות בצוות - ואפילו כמה מולטים הפכו לרבי חובלים של אוניות פיראטים.
חלק מהפיראטים היו גם יעקוביטים, שהפכו לפיראטים כדי לעזור להחזיר את שושלת סטיוארט שהודחה מכס המלוכה.
בלאנו
בלאנו (באיטלקית: Bellano) היא קומונה ועיירה איטלקית קטנה על חופו המזרחי של אגם קומו, המשתייכת לנפת לקו שבמחוז לומברדיה שבצפון איטליה.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת במרכז גדתו המזרחית של אגם קומו, במוצאו הצפוני של עמק ואלססינה, לרגלי הר מונטה קרוצ'ה די מוג'ו , שגובהו 1,799 מטר ומשתייך לרכס האלפים הברגמסקים. חלקה התחתון והשטוח של העיירה נמצא על שפכו של נהר פיוורנה החוצה את העיירה ממזרח למערב. במעלה הנהר, כ-500 מטר מהשפך, נמצא קניון קטן בשם "Orrido of Torrente Pioverna".
מצפון לה, גובלת בלאנו בעיירה דרוויו (Dervio). ממזרח היא גובלת בכפרים ונדרוניו (Vendrogno) ופרלסקו (Parlasco) ומדרום בפרלדו (Perledo) אשר נמצאת בחלקה הצפוני של העיירה וארנה (Varenna).
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1985
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1985, הייתה האליפות האזורית ה-20 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה באיטליה בין ה-8 בספטמבר ל-15 בספטמבר 1985.
ברית המועצות ניצחה באליפות בפעם ה-18 בתולדותיה ובפעם ה-14 ברציפות.
יסמינה פרזיץ' מיוגוסלביה זכתה בתואר "מלכת הסלים" בפעם השנייה ברציפות.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 12 נבחרות. הם חולקו ל-2 בתים. מנצחת הבית וסגניתה המשיכו התמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
ניסיון הפיגוע של הליגה להגנה יהודית בקליפורניה
ניסיון הפיגוע של הליגה להגנה יהודית בקליפורניה אירע בנובמבר 2001 כאשר הליגה להגנת היהודית תכננה להפציץ את מסגד המלך פאהד בקולבר סיטי ובהמשך גם את לשכתו של החבר הקונגרס הרפובליקני, דארל עיסא.
המעצר והמשפט
בנובמבר 2001 נעצר מנהיג הארגון אירווינג רובין בחשד שתכנן את הפיגועים, כנקמה על פיגועי 11 בספטמבר. על פי החשד רובין ורכז הארגון בחוף המערבי, ארל קרוגל, קנו רובים ואקדחים ולאחר מכן הרכיבו פצצות, צינורות חבלה ואף הכינו אבק שרפה.
חודש לאחר מכן הועמדו קרוגל ורובין לדין בהאשמת קשירת קשר להשתמש בחומר נפץ, ניסיון להצית בזדון, ניסיון להצית בזדון מתקן של ממשלת ארצות הברית, החזקת חומרי נפץ, חומרי הנפץ נועדו להישלח למשרדו של חבר הקונגרס הלבנוני-אמריקאי, דארל עיסא ולאחר מכן הפצצת מסגד המלך פאד שנמצא בלוס אנג'לס, על פי התצהיר שלווה להאשמות קרוגל אמר בפני איש ה-FBI "הערבים זקוקים לשיחות השכמה והג'וינט צריך לעשות משהו לאחד המסגדים המטונפים שלהם".
ב-2003 במהלך המשפט הושמטו האשמות אודות מטען החבלה, וקרוגל הורשה להודות באשמה מופחתת ב"קשירת קשר להפרת זכויות אזרח", עם זאת בספטמבר 2005 הורשע קרגל לאחר עסקת טיעון, על פי עסקת הטיעון קרוגל ייכנס למאסר של כ-20 שנים, במהלך המשפט טען שוב ושוב קרוגל כי הוא השתנה, והשופט רונלד לו קבע כי "הוא לא השתנה עד כדי כך והוסיף כי לתחושתו מעשיו של קורגל מקדמים שנאה בדרך המרושעת ביותר".
פיונה ואט
פיונה ואט (באנגלית: Fiona Watt; נולדה ב-28 במרץ 1956) היא מדענית בריטית, אשר ידועה בעולם בזכות גילוי מנגנונים ששולטים בהתחדשות תאי גזע אפידרמיילים. בנוסף, ואט גילתה כיצד כל אחד מן המנגנונים הללו מפסיק לפעול בתאים חולים. ב-2008 היא הפכה לאישה הראשונה שהייתה הנשיאה של האגודה הבין לאומית למחקרי תאי גזע, בנוסף לכך, בשנה זו זכתה בפרס לנשים בחקר התא (ASBC). יו"ר מועצת המחקר הרפואי בבריטניה.
ראשית חייה
עוד בילדותה רצתה ואט להיות מדענית והסתובבה בחלוק מעבדה משלה שאיתו התחזתה לכימאית ושיחקה עם ערכת הכימיה שלה. ואט, מלאת תשוקה לקריירה, צוטטה:
לימודים
בשנת 1979 קיבלה ואט את תואר הדוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד. ב-2003 היא הפכה לעמיתה בחברה המלכותית (FRS), וכיהנה בתפקיד סגנית המנהל במרכז לחקר הסרטן שבמכון המחקר קיימברידג' בבריטניה ובמרכז לחקר תאי גזע. ב-2013 ואט לקחה חלק ביוזמה HipSci, אשר חוקרת תאים המעובדים על ידי האדם.
המחקר על תאי הגזע
במעבדתה של ואט, התבסס המחקר על תאי עור בוגרים אצל יונקים. תאים בוגרים אלו מכונים אפידמיס והם השכבה החיצונית ביותר של העור. תאים אלו נשמרים לאורך כל החיים, זאת על ידי שילוב תאי הגזע בתוך שורש השערות ובלוטות החלב. בכלליות, תאי הגזע נשארים רדומים ולא מתחלקים, אבל התפשטות נגרמת על ידי נזק. פרופסורים במעבדתה של ואט וחוקרים נוספים גילו הרבה סמני תאי גזע, לדוגמת ביטוי גבוה של אינטגרין, אבל מטרתם העיקרית היא לקבוע האם סימני תאי גזע הם מקודדים או מבוטאים בשל גירויים סביבתיים בתלוי למיקומם.
במהלך תהליך זה, חוקרים במעבדתה של ואט מצאו שרוב סמני פני התא שולטים בהתנהגות תאי הגזע והקראטין משפיע על התנהגות זו. שני גורמים שמעבדתה של ואט חוקרת הם האנזימים Rho GTPase Rac1  ו- C-Myc, פרוטו אנוגן. ואט וקולגות מצאו ש Rac1  דרוש בשביל שמירת תאי גזע אפידרמיילים על ידי מחיקת Rac1  בתאי גזע אפידרמיילים בוגרים אשר גורמים עליה בהתפשטות וכתוצאה מכך גורמים להקדמת ההתמיינות הסופית.
נושא חקר נוסף שנבדק במעבדתה של ואט היא קאטנין בטא. רמות גבוהות של קאטנין בטא גורמות להתפתחות זקיקי שיער חוץ רחמיים בתאי אפידרמיל בוגרים. מעבדתה של ואט חוקרת קאטנין בטא על ידי הזרקתו למוטציה של הרצפטור אסטרוגן. במהלך תהליך זה, תזמון ומיקום פעילות הקאטנין בטא יכול להיות נשלט. החוקרים מצאו שזקיקי השערה החוץ רחמיים הושפעו על ידי קאטנין בטא שהשתלט על תאים אשר יש להם מאפייני תאי גזע. המטרה העתידית של המעבדה היא לגלות את הפעילות של מסלולי איתות שונים ואת מנגנוני המשוב השונים בשביל לשלוט בפעילות המנגנונים.
בנוסף לכך, מעבדתה של ואט חוקרת גידולי אפידרמיס, לרבות את השוני במסלולי האיתות ומוטציות. החוקרים גילו שחלק מן הגידולים בבלוטות החלב מכילים מוטציות ב1 LEF, גורם שמוביל למעצור פורטיאין קאטנין בטא.
צ'רקסים בישראל
צ'רקסים בישראל (באדיגית: Адыгэхэу Исраэл исыхэр) היא קבוצה אתנית בחברה הישראלית, ממוצא צ'רקסי, אשר משתייכת לזרם הסוני של דת האסלאם.
מרבית חברי הקהילה מתגוררים בשני יישובים בגליל – בכפר כמא ובריחאניה. הקהילה הצ'רקסית בישראל הם צאצאים של שתי קבוצות אוכלוסייה, אשר היגרו במקור לארץ ישראל מהאזור הצפון-מערבי של חבל הקווקז, אותם האימפריה העות'מאנית יישבה באזור הגליל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19.
חוק שירות ביטחון חל על כל הגברים הצ'רקסים. נשים צ'רקסיות פטורות משירות ביטחון. בדומה לקהילה הדרוזית, הקהילה הצ'רקסית היא קבוצת מיעוטים בישראל השנייה בגודלה, שחובת השירות בצה"ל חלה על כל הגברים.
נכון ל-2022 הצ'רקסים היוו כ-0.05% מאוכלוסיית מדינת ישראל.
במהלך התקופה העות'מאנית
צ'רקסיה הייתה ארץ נוצרית במשך כאלף שנים, אך בין המאה ה-16 ל־19 כל האוכלוסייה הצ'רקסית התאסלמה בהשפעת הטטרים והטורקים-העות'מאנים. הקהילה הצ'רקסית בישראל הגיעה במקור למזרח התיכון לאחר שהם נלחמו באימפריה הרוסית במלחמה הרוסית-צ'רקסית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 – מלחמה בה הם הפסידו ובעקבות כך חלקם נטבחו וחלקם גורשו ממולדתם באזור הצפון מערבי של חבל קווקז על ידי האימפריה הרוסית. האימפריה העות'מאנית, אליה הגיעו פליטים צ'רקסים רבים, החשיבה את הצ'רקסים כלוחמים מנוסים, ועל כן בחרה ליישבה באזורים דלילי אוכלוסייה בשטחים שונים של האימפריה העות'מאנית, כולל באזור הגליל. השלטונות העות'מאניים בחרו ליישב את הצ'רקסים באזור הלבנט לצד ריכוזי האוכלוסייה הבדואית והדרוזית, אשר לעיתים נהגו לצאת נגד השלטון העות'מאני, בעוד שבחרו להימנע מליישב את הצ'רקסים בקרבת המרונים על מנת להימנע מלגרום להיווצרות סכסוכים בין-לאומיים כתוצאה מכך.
בשנת 1876 הגולים הצ'רקסים הקימו את היישוב כפר כמא (אשר ממוקם 13 קילומטרים דרומית-מערבית לטבריה) ובשנת 1878 הגולים הצ'רקסים הקימו את היישוב ריחאניה (אשר ממוקמת 9 קילומטרים צפונית לצפת).
בתחילת הדרך המתיישבים הצ'רקסים עמדו בפני אתגרים רבים. האוכלוסייה הבדואית ראו בהם פולשים לשטחי המרעה של הבדואים וכי הם עושים שימוש במעיינותיהם, וכמו גם החשיבו אותם לסוכנים פרו-עות'מאניים שיושבו בגליל על מנת לערער את האוטונומיה שלהם, והלאומיות הערבית שהחלה לפרוח באותה העת נטתה להתייחס לצ'רקסים בחשדנות. התרבות הצ'רקסית התנגשה מדי פעם גם עם הנורמות של האוכלוסייה הערבית כאשר הערבים המקומיים הזדעזעו בין היתר מכך שהריקודים הפומביים של גברים והנשים הצ'רקסים בוצעו יחד. במהלך סוף המאה ה-19 השלטון העות'מאני באזור לא פעל באזור ממשל ממשי שהקפיד על אכיפת החוקים בצורה נוקשה, ועל כן באזורים שונים באזור לבנט פרצו לא פעם סכסוכים מזוינים בין הצ'רקסים לבין קבוצות מקומיות אחרות – במיוחד עם בדואים ודרוזים באזור סוריה, לעיתים עם התערבות מועטה מצד השלטון העות'מאני או ללא שום התערבות מצד השלטון העות'מאני. חלק מהסכסוכים הללו נמשכו אף עד אמצע המאה ה-20. הקהילה הצ'צ'נית בסוריה, אשר עברה לאזור באותה התקופה בה הצ'רקסים עברו לאזור, כמעט ונעלמה לחלוטין עד שנת 1880 כתוצאה מהתפשטות של מחלות, וכתוצאה ממלחמות. אף על פי כן, באזור הגליל הצ'רקסים התגברו על הקשיים ויש אף תיעוד לכך שמבקרים מאירופה שיבחו את הצ'רקסים על "השיטות החקלאיות המתקדמות" והכישורים של האוכלוסייה הצ'רקסית בגידול בעלי חיים.
לאורך התקופה העות'מאנית הצ'רקסים הצליחו לשמר את זהותם הנפרדת, והיו להם אף בתי דין משלהם על מנת שהם לא יהיו נתונים למרות של גורמים חיצוניים, ויש גם תיעוד שמטיילים שונים ציינו כי האוכלוסייה הצ'רקסית בישראל ציינה שהם מעולם לא שכחו את מולדתם, אליה הם כל הזמן ייחלו לחזור בעתיד.
בתקופת המנדט הבריטי
במהלך תקופת המנדט הבריטי היו לצ'רקסים בגליל יחסים טובים עם היישוב ובהמשך עם הקהילה היהודית בישראל, בין היתר בשל השפה המשותפת משום שרבים מאנשי העלייה הראשונה היו עולים מרוסיה שהתיישבו בגליל. הקהילה הצ'רקסית בגליל סייעו בהמשך ליהודים רבים להגר באופן בלתי חוקי לתחומי המנדט הבריטי בארץ ישראל. לצ'רקסים וליהודים הייתה גם היסטוריה דומה של תקופת גלות אשר תרמה להזהות של הצ'רקסים עם היהודים ושל היהודים עם הצ'רקסים. כאשר הסכסוך בין האוכלוסייה היהודית לאוכלוסייה הערבית החלה להחריף במהלך תקופת המנדט הבריטי, הצ'רקסים בגליל נקטו בתחילה בעמדות נייטרליות או פרו-יהודיות.
לאחר קום מדינת ישראל
במהלך מלחמת העצמאות בחרו הצ'רקסים בגליל להילחם לצד כוחות היישוב. בשנת 1958 פנו נציגי הקהילה לבן-גוריון בבקשה לשרת שירות חובה בצה"ל. בן-גוריון הסכים ומאז כל הגברים הצ'רקסים מחויבים להתגייס לצה"ל, בדומה לגברים היהודים, בעוד שהנשים הצ'רקסיות פטורות מגיוס החובה לצה"ל. בעקבות כך הפכו הצ'רקסים בישראל לקבוצת המיעוט השנייה בגודלה בישראל שחובת השירות הצבאי חלה על כל הגברים שבה (הקבוצה השנייה היא האוכלוסייה הדרוזית בישראל, לא כולל את רוב האוכלוסייה הדרוזית שמתגוררת באזור רמת הגולן). אחוז המתגייסים לצה"ל בקרב הקהילה הצ'רקסית בישראל עומד על כ-75%. מרבית הצ'רקסים בוחרים לשרת במשטרת ישראל, במשמר הגבול ובשירות בתי הסוהר.
בשנת 1976 זכתה הקהילה הצ'רקסית בזכות לקיים מערכת חינוך נפרדת המבטיחה כי תרבותה תועבר לדורות הצעירים. בשנת 2011 הועברה הצעת חוק בכנסת להקצאת 680 מיליון שקל לפיתוח החינוך, התיירות ותשתיות נוספות בכפרים הצ'רקסים והדרוזים.
דמוגרפיה
בקהילה הצ'רקסית בישראל נהוג להקים משפחות קטנות יחסית, כאשר בממוצע יש לכל משפחה שני ילדים, לעומת הממוצע של 3.73 ילדים למשפחה בישראל.
חברי הקהילה הצ'רקסית בישראל דוברים הן אדיגית והן עברית, ורבים מהם דוברים גם ערבית ואנגלית, תוך שהם מקפידים לשמר את המורשת והתרבות הייחודית של הקהילה.
זהות
אף על פי שהקהילה הצ'רקסית בישראל נאמנה למדינת ישראל, הגברים משרתים בצה"ל, ועל אף שהם הצליחו להשתלב ולשגשג בישראל תוך שמירה על שפתם ותרבותם הייחודית, עבור רבים בקהילה הצ'רקסית בישראל נאמנותם העיקרית נותרה כלפי האומה הצ'רקסית אשר מפוזרת בעולם, בעוד שחלקם מעוניינים לחתור בבוא היום "לאסוף את כל הצ'רקסים בעולם לאותו המקום, בין אם זה יהיה אזור אוטונומי, או רפובליקה ברוסיה או במקום אחר". לאורך השנים חלק מחברי הקהילה הצ'רקסית בישראל היגרו חזרה לצ'רקסיה, אשר נמצאת כיום בשליטת רוסיה. חלק מהצ'רקסים שהיגרו לצ'רקסיה חזרו לבסוף לישראל לאחר שהתאכזבו מרמת החיים הנמוכה בצ'רקסיה.
הקהילה הצ'רקסית בישראל נחשבת קרובה יותר לחברה הישראלית מבחינה פוליטית ואידאולוגית, אם כי חלק מחברי הקהילה מדגישים את זהותם האסלאמית.
עמדה חברתית-כלכלית
בשנת 2012 דווח כי 80% מהאוכלוסייה הצעירה של הקהילה הצ'רקסית בישראל היא בעלת תואר על-תיכוני – נתון יוצא דופן, בהשוואה לאחוז האזרחים הבוגרים בישראל בעלי תואר על-תיכוני אשר הוא 49%.
בשנת 2007, הרשויות הצ'רקסיות והדרוזיות בישראל פתחו ביוזמה משותפת להשקעה בענף הצימרים ההולך וגדל בכפרים הצ'רקסים והדרוזים, אשר מאפשר לאנשים מבחוץ לבוא ולחוות את תרבויותיהם בכפרים שלהם.
בשנת 2009 פעילים צ'רקסים ודרוזים קראו לממשלת ישראל לחדול מניכוס שטחים שבבעלותם ולפעול להגדלת ההקצבות להם זוכים חברי הקהילה הצ'רקסית. לטענת אותם הפעילים "הצ'רקסים מקבלים פחות מהקהילות הערביות או החרדיות, למרות 60 שנות נאמנות". בתגובה להפגנות ביקש ראש הממשלה בנימין נתניהו מהקהילות הצ'רקסיות והדרוזיות לגלות "סבלנות" לנוכח ההשפעה הנוכחית של המשבר הכלכלי העולמי של 2009. בשנת 2011, בתגובה לדאגות שהועלו מצד הפעילים בקהילות הצ'רקסיות והדרוזיות, אישרה ממשלת ישראל הקצאה של 680 מיליון שקלים לסיוע בפיתוח חינוך, התעסוקה, הדיור וכמו גם פיתוח ענף התיירות בקהילה הצ'רקסית והדרוזית, וכמו כן שימוש בכסף לצורך הענקת סיוע לצרכיהם של חיילים דרוזים וצ'רקסים משוחררים.
פיזור גאוגרפי
הקהילה הצ'רקסית בישראל מתרכזת כולה ביישובים כפר כמא (המונה כ-3,500 תושבים) וריחאניה (המונה כאלף תושבים). בניגוד לקהילות הצ'רקסיות במדינות אחרות במזרח התיכון שלא הצליחו לשמר את המסורות הייחודיות שלהן לאורך השנים, הקהילה הצ'רקסית בישראל הצליחה בכך. מעל ל-90% מחברי הקהילה הצ'רקסית בישראל חוזרים לגור בכפריהם לאחר שהם מסיימים את השירות הצבאי או את לימודיהם. על אף שעבור רבים יש קושי למצוא חתן או כלה בקהילה הצ'רקסית המצומצת יחסית בישראל, מרבית חברי הקהילה נמנעים מנישואי תערובת. נישואי תערובת נחשבו לאורך השנים לטאבו בקרב חברי הקהילה.
סנדי דנקן
סנדי קיי דנקן (באנגלית: Sandra Kay Duncan; נולדה ב-20 בפברואר 1946) היא שחקנית, קומיקאית, רקדנית וזמרת אמריקאית, שהייתה מועמדת בין היתר לשלושה פרסי טוני, שני פרסי אמי ושני פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
דנקן נולדה בטקסס ולה אחות. בגיל שתים עשרה הופיעה בהפקה מקומית למחזמר המלך ואני. במהלך שנות השישים בהיותה שחקנית מתחילה בלוס אנג'לס, לוהקה לתפקיד פקידה בבנק בפרסומת לבנק, ב-1968 הופיעה באופרת הסבון "Search for Tomorrow"
ב-1971 שיחקה את אשתו של הדמות הראשית בסרט של וולט דיסני, "The Million Dollar Duck", באותה שנה שיחקה את התפקיד הראשי בסרט "Star Spangled Girl", קומדיה רומנטית המבוססת על מחזה של ניל סיימון. ב-1976 גילמה את פינוקיו בסרט טלוויזיה של CBS, שנה אחרי כן שיחקה במיני סדרה שורשים. הופיעה בתפקיד אורח בסדרות האישה הביונית וסטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים. בין השנים 1987 ו-1991 גילמה את דמותה של סנדי הוגאן בסדרה משפחת הוגאן.
היא דיבבה את ויקסי השועלה בסרט השועל והכלבלב, את פיפרס העכברה בסרט תרנגול הרוקנרול ואת המלכה יוברטה בסרט סוד הממלכה הקסומה
ב-2009 שיחקה במחזה הנהג של מיס דייזי שהועלה בטקסס.
היא התחתנה שלוש פעמים ומבעלה האחרון יש לה שני בנים.
בוא
לדברי ריטה, "השיר הגיע ממש ברגע האחרון לאלבום. עשינו חזרות על כל שירי האלבום, וערב לפני שנכנסנו לאולפן ההקלטות כדי להקליט הכל, רמי פתאום אמר 'חסר לנו שיר קצבי'. בצד היה מונח הטקסט של מירי פיגנבוים, רמי נכנס בלילה לחדר העבודה שלו בבית ויצא עם הלחן של בוא. זה היה השיר הנוסף.
הביצוע המחודש של עברי לידר
השיר אמור היה להיכלל בפרויקט עבודה עברית שכולל ביצוע מחודש לשירים עבריים, עם ביצוע מחודש לשיר על ידי עברי לידר. לבסוף לא נכלל השיר בפרויקט.
גל אוחובסקי ששמע על הרעיון לחידוש השיר על ידי לידר, הציע לו להקליט את השיר עבור הסרט יוסי וג'אגר שאותו הוא הפיק, ולכתוב את המוזיקה לסרט, שיצא לאור בשנת 2002.
השיר בגרסתו של לידר באורך 4:15 התפרסם ב-2002, ונכלל באלבומו האנשים החדשים.
הגרסה האנגלית
בשנת 2009 הוציאה ריטה גרסה אנגלית לשיר, בשם "Love Has Begun", שיצא כסינגל בארצות הברית. מאוחר יותר נכלל השיר באלבומה הבין-לאומי Heaven Sent.
דראפט ה-NBA 2003
לברון ג'יימס נבחר על ידי קליבלנד קאבלירס בבחירה הראשונה. ג'יימס הוא השחקן השני בתולדות הליגה, והשלישי בכלל, שנבחר בבחירה הראשונה כתלמיד תיכון, לצד קוואמי בראון (2001) ודווייט הווארד (2004). בתום העונה זכה ג'יימס בתואר רוקי השנה.
בסך הכול שיחקו ב-NBA 47 מתוך 58 הנבחרים, ומלבדם שיחקו בליגה 11 מועמדים שלא נבחרו בדראפט 2003. נכון לשנת 2023, השחקן היחיד שנותר פעיל מדראפט 2003 הוא לברון ג'יימס.
שחקני NBA שלא נבחרו
השחקנים שלהלן לא נבחרו בדראפט 2003, אך שיחקו ב-NBA:
קתלין מוראווץ
קתלין סינג מוֹרָאוֶוץ (באנגלית: Cathleen Synge Morawetz; 5 במאי 1923 - 8 באוגוסט 2017) הייתה מתמטיקאית קנדית-אמריקאית. מחקרה של מוראווץ עוסק בעיקר בלמידת משוואות דיפרנציאליות חלקיות שחלות על זרימה של נוזלים, ובעיקר על זרימה עבר-קולית בבחישת נוזלים. מוראווץ הייתה פרופסור אמריטה במכון קוראנט למדעי המתמטיקה (Courant Institute of Mathematical Sciences) באוניברסיטת ניו יורק, שבו כיהנה כרקטורית בשנים 1984–1988, והייתה האישה הראשונה אי פעם שניהלה מכון למתמטיקה בארצות הברית. היא זכתה במדליה הלאומית למדעים בשנת 1998.
ילדות
מוראווץ נולדה בטורונטו, קנדה, שם גדלה עד גיל שנתיים, אז משפחתה עברה לאירלנד לחמש שנים. בגיל שבע שבה לטורונטו.
הוריה של מוראווץ עסקו בנושאים קרובים לאלה שבהם התמחתה בתם בהמשך: ג'ון לייטון סינג (John Lighton Synge), מתמטיקאי אירי שהתמחה בגאומטריה של תורת היחסות הכללית, ואלינור מייבל אלן סינג, שאף היא למדה מתמטיקה במשך זמן. הוריה תמכו בעניין שלה במתמטיקה וחברה של המשפחה בשם ססילייה קרייגר (Cecilia Krieger) עודדה אותה לעשות תואר שלישי במתמטיקה.
השכלה
מוראווץ קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 באוניברסיטת ניו-יורק, לאחר שהגישה תזה בהנחיית קורט אוטו פרידריקס, שעסקה ביציבות של קריסה כדורית. התזה נשאה את הכותרת "Contracting Spherical Shocks Treated by a Perturbation Method".
קריירה ומחקר
מוראווץ פרסמה עבודות במגוון רחב של נושאים במתמטיקה שימושית, כולל צמיגות, נוזלים שניתנים לדחיסה וזרמים עבר-קוליים.
כאשר התחילה לעסוק במתמטיקה של הזרימה העבר-קולית, היא הראתה כי פרופילים אווירודינמיים שמעוצבים במיוחד כעמידים לזעזועים, מפתחים בכל זאת זעזועים כאשר הם יוצאים מאיזון, אפילו במעט. תגלית זו פתחה את הבעיה של פיתוח תאוריה עבור זרימה עם זעזועים. בהמשך, הזעזועים שחזתה מתמטית נצפו באופן ניסיוני כאוויר שזורם סביב כנף מטוס.
לאחר שקיבלה דוקטורט, מורביץ בילתה שנה כעמיתת מחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר מכן, בשנת 1957, הפכה מוראווץ לעוזרת פרופסור במכון קוראנט. בשלב זה החלה לעבוד באופן הדוק יותר עם עמיתיה, ופרסמה עבודות חשובות בשיתוף עם פיטר לקס וראלף פיליפס על הדעיכה של פתרונות למשוואת הגלים סביב גוף בצורת כוכב. היא המשיכה לעבוד לבדה על משוואת הגלים וזרימה עבר-קולית סביב פרופילים אווירודינמיים, עד שקודמה לפרופסור מן המניין בשנת 1965. בנקודה זו המחקר שלה התרחב למגוון בעיות, כולל משוואת טריקומי, ומשוואות גל בלתי יחסיות הנוגעות לדעיכה ופיזור.
בשנות השבעים של המאה ה-20 היא עבדה על שאלות של גלי זעזוע ומשוואות גל בלתי ליניאריות.
בשנים 1984– ל-1988 כיהנה מוראווץ כרקטור במכון קורנט, ובכך הפכה לאישה הראשונה שהייתה רקטור של מכון מתמטי בארצות הברית.
תלמידת הדוקטורנט הראשונה שלה, לזלי סיבנר, סיימה את לימודיה ב-1964 ועבדה על שאלות בתורת הפיזור ועל משוואות גלים עם יחס נפיצה לא ליניארי. בין החוקרים הנוספים שעבדו תחת הנחייתה כתלמידי דוקטורט מצויים בארי מארדר, צ'ין-הנג צ'ינג, צ'ארלס וובר, וויי טסנג, מיכאל פחלאנט, כריסטיאן קלינג'נברג לין איפינה ופאולו זינאגנו.
חיים אישיים
מוראווץ קיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 1951.
לאחר שקיבלה תואר כבוד מהארגון הלאומי לנשים על שילוב קריירה ומשפחה, אמרה קתלין מוראווץ: "אולי הפכתי להיות מתמטיקאית כי הייתי כה גרועה בעבודת הבית". היא אמרה שעיסוקיה מחוץ למתמטיקה כיום הם "נכדים ושייט".
ג'ורג'ו סטרלר
ג'ורג'ו סטרלר (באיטלקית: Giorgio Strehler; 14 באוגוסט 1921 - 25 בדצמבר 1997) היה במאי תיאטרון ואופרה איטלקי.
ביוגרפיה
סטרלר נולד בברקולה, טריאסטה. אביו נפטר בהיותו בן שלוש. סבו מצד אביו, אולימפיו לובריץ', נהפך עבורו לדמות אב. אולימפיו היה אחד מנגני הקרן יער הטובים ביותר של זמנו ואמרגן של התיאטרון הלירי ג'וזפה ורדי. כשהיה בן שבע, סבו הלך לעולמו והוא עבר למילאנו ביחד עם אמו וסבתו. מילאנו הייתה ביתו של ג'ורג'ו במשך כל חייו.
כילד, ג'ורג'ו לא גילה עניין רב בתיאטרון. הוא חשב שלא הייתה לתיאטרון השפעה רבה על רגשותיהם של האנשים כמו שהייתה לסרטים. דעותיו השתנו בליל קיץ חם אחד, כשהיה בדרכו לקולנוע. הוא הבחין בפרסומת למיזוג אוויר שהציב תיאטרון אודיאון. הוא הגיע למקום כדי להתקרר מהחום וצפה בהצגה של הקומדיה Una delle ultime sere di Carnevale פרי עטו של קרלו גולדוני, אותה הציגה להקת תיאטרון מוונציה. הוא ביקר שם מדי ערב בימים הבאים כדי לראות עוד מחזות של גולדוני. סטרלר שניצתה בו ההתלהבות לתיאטרון נרשם והתקבל לבית הספר לתיאטרון Accademia dei Filodrammatici. הוא זכה בכל פרסי בית הספר והשלים את חינוכו הפורמלי בעזרת מורים פרטיים.
בתקופת המלחמה סטרלר שהה בגלות בשווייץ. הוא ביים את הצגת הבכורה העולמית של המחזה "קליגולה" מאת אלבר קאמי בCompagnie des Masques בז'נבה. לאחר המלחמה התמנה למבקר התיאטרון של העיתון מילאנו סרה, אולם הוא העדיף לעשות תיאטרון מאשר לכתוב עליו. בתקופה זו ייסד את תיאטרון פיקולו במילאנו ביחד עם פאולו גראסי. התיאטרון נחנך ב-19 במאי 1947 באודיטוריום של קולנוע ברולטו בהצגת "בשפל" של מקסים גורקי. כמה ימים לאחר מכן הם העלו את ההפקה הבלתי נשכחת "אלקינו: משרתם של שני אדונים" בנוסח הקומדיה דל'ארטה, שנהייתה ההפקה שהציגה במשך הזמן הארוך ביותר בתיאטרון האיטלקי. באותה השנה ביים את האופרה "לה טרוויאטה" בלה סקאלה, הראשונה בהפקות אופרה רבות שביים.
ג'ורג'ו סטרלר התמקד בתיאטרון שהיה רלוונטי תרבותית. הוא לא היה מעוניין "לתת מחווה לתרבות" או "להציג רק הסחות דעת... הרהורים פסיביים". במקום זאת סטרלר וגראסי הסכימו שהתיאטרון הוא "מקום שבו אנשים מתאספים על מנת להאזין לאמירות אותן הם יכולות לקבל או לדחות".
מקורות השפעה
ניתן להבחין בבירור באהבתו של סטרלר לויליאם שייקספיר (קוריולנוס, הסערה, המלך ליר, הלילה השנים עשר, מקבת'), לואיג'י פיראנדלו (אנריקו) ואנטון צ'כוב (גן הדובדבנים, פלטונוב). אולם הוא תמיד שב לגולדוני וחזר והעלה אותם מחזות עשור אחר עשור.
הוא יצר את תפקיד במאי התיאטרון (המונח נטבע בשנת 1929) באיטליה בעצמו. עד שהגיע, מחזות הוצגו בעיקר בידי להקות נודדות, שחיו בתוך עצמן, ביימו את עצמן ומעולם לא שמעו על מנהל אמנותי. הוא גם שם דגש על סופרים איטלקים, אם כי מועטים במספר. סטרלר נהג לאמר "התיאטרון האיטלקי הפיק קומץ מחברים דרמטיים חשובים - ניקולו מקיאוולי, קרלו גולדוני, לואיג'י פיראנדלו - אולם מספר עצום של שחקנים. בין 1500 ל-1700, לכל חצר מלוכה שכיבד את עצמו הייתה להקת של שחקנים איטלקים."
בתחילה נרשם לבית הספר למשפטים באוניברסיטת מילאנו ותכנן להיהפך לעורך דין פלילי "מקצוע שדמיינתי שהיה קרוב מאוד לתיאטרון". אבל המלחמה פרצה והכול השתנה.
הוא השפיע על שלושה דורות של שחקנים ועורר השראה ברחבי תבל. השפעתו בעולם דובר האנגלית הייתה מועטה יחסית היות שהאנגלי שבפיו הייתה דלה והוא לא ביים מחזות רבים בשפה זו. ממשלת צרפת העניקה לו את תואר לגיון הכבוד והוא זכה בתואר במאי של כבוד בידי מידי "איחוד תיאטרוני אירופה" בפריז ב-1985. פרויקט התיאטרון הפאן-אירופאי הראשון. הוא כיהן כנשיא חבר השופטים בפסטיבל קאן ב-1982.
סטרלר השקיע הרבה במימד החזותי של הפקותיו. מעצב התפאורה לוציאנו דמיאני ואחריו אציו פריג'ריו היו שותפיו במשך שנים רבות, בתיאטרון ובאופרה.
הוא הלך לעולמו בלוגאנו, שווייץ. בהלוויה במילאנו נכחו אזרחים ואנשי רוח רבים. התהלוכה נמשכה למעלה מיומיים. אפרו הוטמן בבית הקברות בטריאסטה.
כביש לפני תיאטרון Politeama Rossetti בטריאסטה הוקדש לג'ורג'ו סטרלר ב-10 באוקטובר 2005.
רחל לוברט
רָחֶל לוּבּרֶט (Rachel Lubart) היא חוקרת בתחום הביו-פיזיקה, פרופסור בדימוס במחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריה של לוברט עוסקים באינטראקציה בין אור לתאים חיים ולאחרונה בתחום בריאות העור.
פעילות מחקרית
פרופסור רחל לוברט היא פרופסור לביופיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. לוברט התחילה את לימודיה באוניברסיטה בשנת 1964 לתואר ראשון בכימיה. משם המשיכה לתואר שני, שאותו סיימה ב-1970. בשנת 1973 היא התחילה את הדוקטורט שלה בחוג לכימיה בבר-אילן והתזה שלה עסקה ב"רמות האנרגיה של מולקולת בנזן בתוך ואקום U.V" בהנחיית ד"ר מ. בריט ופרופ' ה. פרידמן. בשנת 1995 החלה להרצות וב-2012 קיבלה את תואר הפרופסור.
פרופ' לוברט מתעסקת בכמה וכמה תחומי מחקר במעבדתה. הבולטים שבהם: אינטראקציה בין אור גלוי לבין רקמות; שימושים שונים ברמות אור להריגה של חיידקים ובקטריות; וכן טיפול במחלות עור בעזרת ננו-חלקיקים. במשך הקריירה שלה פרופסור לוברט הייתה שותפה במעל ל-120 מחקרים.
פיתוח פורץ דרך של פרופ' לוברט הוא בתחום הקוסמטיקה וה"אנטי-אייג'ינג". לוברט פיתחה במעבדתה קרם עור חדשני אשר מונע קמטים על העור או מטפל בהם. הוא עובד על העיקרון של יחסי החומצה היאלורונית שמתחת לעור. הפיתוח מעלה את כמות החומצה ההיאלורונית שמתחת לעור, ואז המולקולה סופחת מים ומתנפחת ו"מעלימה" את הקמטים. עד לפיתוח זה לא היה בשוק אף קרם שיכול לחדור את העור, כך שהטיפול היה זמני ופחות יעיל. פרופסור לוברט וצוותה שיתפו פעולה עם הקוסמטיקאית חוה זינגבוים על מנת להנגיש את הפיתוח ללקוחות המעוניינים.
מעבדתה והישגיה
פרופ' לוברט עומדת בראש מעבדה במחלקה לכימיה ופיזיקה באוניברסיטת בר-אילן שם התמחתה. מעבדתה עוסקת ב-4 תחומים עיקריים:
חקר מחלות זיהומיות באמצעות אינטראקציה בין אור לרקמות
פרופ' רחל לוברט, מהמחלקה לכימיה ופיזיקה, מתמקדת בעיקר באינטראקציה של אור גלוי לרקמות. כדי לקיים אינטראקציה עם התא החי, האור צריך להיות נספג על ידי כרומופורים תאיים.
לוברט הציעה כי פורפירינים אנדוגניים, ציטוכרומים שבמיטוכונדריה, חלבון פלאבו (flavoproteins), ומערכת אוקסידאז-NADP, יכולים להיות מטרות של אור. תאי כרומופורים תאיים הם פוטוסינתזים המייצרים מיני חמצן תגובתי (ROS) בעקבות הקרנה. באמצעות טכניקת ה"הסיבוב והלכידה" (spin trapping) הוכיחה כי מיני חמצן תגובתי שונים נוצרים בתרביות תאים רבים, כולל עור, שריר, זרע, חיידקים ופטריות, בעקבות הקרנה עם מקורות אור בטווח הנראה והאינפרה אדום.
בעוד אור כולל מיני חמצן תגובתי בכמויות קטנות מעורר פעילות בתא, ריכוזים גבוהים קטלניים לתא, ולכן משמשים להריגת חיידקים. בעוד לייזרים הם כלים בעלי שימושים רבים במעבדה, המאפיינים הספציפיים של אור לייזר (כגון קוהרנטיות וקיטוב) הוכחו על ידי לוברט כלא רלוונטיים עבור אינטראקציה של רקמות עור.
ביו-סימולציה באמצעות מכשיר אור חדשני
לוברט פיתחה מכשיר אור חדש אשר פולט פסים רחבים של אורכי גלים בעוצמות ממוקדות, ובכך הוא מסוגל להפעיל תאים באמצעות היווצרות כמויות קטנות של סוגי חמצן תגובתי ושינויים בהעברת הסידן.
המכשיר שלה נמצא כמחקה את תפקודי אור הלייזר באזור צילום-ביו-גירוי, כגון האצה של התפשטות תאים לריפוי פצעים ולהגברת קצב ההפריה של תאי זרע פגומים. מכשיר האור של לוברט הוא מאושר (ומסומן ב-CE) עכשיו נמצא בשימוש עבור ריפוי פצע קשה, במיוחד עבור חולי סוכרת.
שימוש בעוצמה גבוהה של אור גלוי כדי להרוג חיידקים
לוברט משתמשת גם באור חזק בעוצמה גבוהה (ללא תוספת של פוטוסנטיזים אקסוגניים) כדי להרוג חיידקים ופטריות. לאחרונה היא גם הוכיחה את האפקט הקטלני של עוצמת האור הנראית בעוצמה גבוהה על פתוגנים הנפוצים בדלקת פצעים.
טיפול במחלות עור ובבריאות העור עם ננו-חלקיקים
לוברט והצוות שלה מתעסקים גם בננו-חלקיקים כמקור של רדיקלים של חמצן, לפתוגנים שונים כדי לשפר את השפעת אור קטלני על העור. השילוב של תחמוצות מתכת עם ננו חלקיקים אור נבדק כעת לטיפול באקנה. לחלקיקי תחמוצת מתכת יש גם השפעות רעילות על רקמות. כדי להפחית את הרעילות הזו, לוברט וצוותה מציעים להפקיד אותם על טקסטיל שקוף, למשל; תחבושות, אשר יהיה ניתן לשים על פצעי אקנה לפני קרינת אור גלוי.
פטנטים
על פרופסור לוברט רשומים כ-7 פטנטים, מתוכם 5 אישיים ו-2 שיתופיים:
חיים אישיים
רחל לוברט נשואה ואם ל-4 ילדים ומתגוררת בתל אביב.
לצוף (סרט)
לצוף (באנגלית: Float) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי קצר, שנכתב ובוים בידי בובי רוביו, בהפקת פיקסאר ובהפצת אולפני דיסני. זהו הסרט הרביעי בסדרת הסרטים "ספארקשורטס" של פיקסאר, והוא מתמקד ביכולתו של הבן לעוף ובבחירה שאביו צריך לעשות. הסרט הופץ בדיסני+ ב-12 בנובמבר 2019. הסרט נמשך כשבע דקות.
עלילה
אבא (בובי רוביו) משחק עם בנו הקטן אלכס (אלי פוקיל) בחצר הקדמית של ביתו. בעודו מראה לו את שן האריה, אלכס ממשיך לצוף ואביו נעשה מופתע. עיניים פקוחות מתחילות להדאיג אותו כשהוא תופס את אלכס ומחזיר אותו לבית. כעת, אלכס (לונה ווטסון) ילד בן 4, והוא ממשיך לצוף בכל רחבי הבית בעוד אביו הפך להיות נזיר פרוע. הוא שומר על בנו ברצועה וממלא את תרמילו בסלעים כדי להשאירו על הקרקע אך כל אותם אמצעי זהירות לא מנעו מבנו מלהמשיך לצוף. אבא מחליט לעזוב את הבית תוך ניסיון שלא להיתקל בשכנים.
אבא נח מול גן שעשועים ומתבונן בילדים האחרים שמשחקים, אך כאשר הוא מסתובב אל אלכס הוא מגלה שאלכס נמלט ושהוא משחק עם הילדים האחרים. אבא תופס בחופזה את בנו, שמתחיל בהתקפי זעם. אבא שואל את אלכס מדוע הוא לא יכול להיות נורמלי. אלכס מסתכל על הילדים בפארק, ואביו מנדנד אותו על הנדנדה עד שלבסוף הוא משגר אותו לאוויר. אלכס ממשיך לטוס כשאביו מתרוצץ מתחתיו בשמחה.
פיתוח
הסרט בוים ונכתב על ידי בובי רוביו, הופק על ידי קריסי קבבה ואולפני פיקסר והופץ בידי אולפני וולט דיסני. זהו הסרט הרביעי בסדרת הסרטים הקצרים "SparkShorts" של פיקסאר, והוא נמשך כשבע דקות. בינואר 2019 תיאר רוביו את התוכנית כ"סרטים שונים מסוגי הסרטים שפותחו בפיקסאר", ואילו מנהל ההפקה לינדסי קולינס אמר כי סדרת הסרטים מכונה SparkShorts (בתרגום ישיר: מכנסי ניצוץ) מכיוון שפיקסאר רוצה לראות את הניצוץ היצירתי של העובדים שלה. לטענתו של רוביו, הסרט הוא "הזדמנות נפלאה לספר את סיפורו". הוא הצהיר כי Float הוא בהשראת בנו, הנמצא על הספקטרום האוטיסטי, וכי הוא הזדהה עם האב בסרט. רוביו אמר כי הילד "שונה מילדים אחרים" מכיוון שהוא יכול "לצוף".
התכנון הראשוני של רוביו היה שהסרט יכיל דמויות קווקזיות, אך אחד מעובדיו של רוביו הציע לו להשתמש בדמויות פיליפיניות-אמריקאיות במקום. רוביו החליט להקשיב לעצת העובד ולבצע שינוי זה על מנת "להעצים את הדמויות בסרט". רוביו אמר כי לראות את הצופים מגיבים לסצנות מסוימות בסרט באופן שהוא ציפה מהם להגיב היה "מדהים". לדברי רוביו, הצופים נתנו מספר פרשנויות לסרט.
פסקול
ברני ג'ונס, שהיה אחראי על הלחנת הפסקול של הסרט סמאש וגראב, סרט קצר אחר בסדרת ספארקשורטס, הלחין גם את הפסקול של הסרט לצוף.
ב.מ.וו טורבו
ב.מ.וו E25 טורבו היא מכונית ספורט ומכונית קונספט, שיוצרה על ידי BMW לכבוד אולימפיאדת הקיץ 1972 במינכן.
המכונית תוכננה על ידי פול בראק, עם דלתות גולף והתבססה על שלדה משנת 2002 עם מנוע מותקן באמצע. הטורבו השיגה 276 כוחות סוס כמו מנוע 2002 של ב.מ.וו, חלקים קדמיים ואחוריים מלאים קצף לספיגת פגיעות, קורות אימפקט צדדיות, בקרת מרחק בלימה תוך שימוש ברדאר ותא נהג עתידני.
המכונית יכלה להגיע למהירות של מעמידה תוך 6.6 שניות. המהירות המרבית הייתה.
רק שתי מכוניות כאלה נוצרו. מאוחר יותר ב.מ.וו השתמשה בתמות העיצוב של הטורבו ב-M1, סדרה 8, Z1 וקונספט ה-M1 Homage 2008. BMW E-25 דומה בכל זאת ל-BMW M1.
סון פיאויאנג
סוּן פיַאוּיַאנג (בסינית מפושטת: 孙飘扬, פין-יין: Sūn piāoyáng; נולד ב-1958) הוא מיליארדר סיני, יושב ראש חברת התרופות הסינית ג'יאנגסוּ הֶנגרוּי (Jiangsu Hengrui Medicine). בנובמבר 2019 הוערך הונו במעל 27 מיליארד דולר על ידי פורבס.
ביוגרפיה
לסון תואר ראשון מאוניברסיטת סין לתרופות ודוקטורט מאוניברסיטת נאנג'ינג.
לאחר שהשתלט על חברת התרופות גיאנגסו הנגרוי שהייתה בבעלות ממשלתית בשנת 1990, הוא הוביל את החברה עד להיותה אחת מייצרני המחטאים, ותרופות לסרטן הגדולים ביותר.
סון נשוי לג'ונג הויג'ואן (钟慧娟), מיליארדרית עם שווי אישי של (יולי 2020) 19.2 מיליארד דולר, ונשיאת יצרנית התרופות "האנסוה", ולהם ילד.
ייבוש פרחים
ייבוש פרחים היא פעילות הנעשית כתחביב או באופן מסחרי, ובמסגרתה נלקחים פרחים טריים ועוברים תהליך של ייבוש, המאפשר שימור שלהם לאורך זמן, ושימוש בהם לאספנות וכן כקישוט לכרטיסי ברכה וספרים, ועיצוב בטכניקת הדקופאז'.
ייבוש פרחים ושימוש אמנותי בהם היה אופנתי במיוחד בתקופה הוויקטוריאנית.
מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20 התקיימה בארץ ישראל ובמדינת ישראל תעשיית חפצי נוי משובצים פרחים מיובשים כמזכרות תיירותיות. לפני קום המדינה היו אלו בעיקר חוברות תמונות מנופי הארץ אשר עוצבו בצמחים מיובשים. מפעל "הצבי" בקיבוץ מעיין צבי ייצר חפצי נוי שונים משובצים פרחים מיובשים.
בשנות ה-70 נפוצה בישראל מלאכת יד בגני ילדים ובבתי הספר אשר עשתה שימוש בפרחים מיובשים, למשל ליצירת סימניות שקופות ותליונים המכילים פרחים מיובשים.
הדרך הנפוצה והוותיקה לייבוש פרח היא לשים אותו בין שני דפי נייר בתוך ספר עבה. לאחר כעשרה ימים הפרח מתייבש. דרך נוספת היא הנחת הפרח בקופס סגורה יחד עם סיליקה ג'ל - חומר סופח לחות המייבש את הפרח בלי לפגוע בצורתו. דרך שלישית היא ייבוש הפרח בתנור מיקרוגל.
עמוס גלעד (אתלט)
עמוס גלעד (23 בינואר 1941 - דצמבר 2010) היה אתלט ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל, בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר. ייצג את ישראל באולימפיאדה (טוקיו 1964).
ביוגרפיה
גלעד גדל בקיבוץ גינוסר. עד גיל 18 התאמן לבד, אך לאחר שחיים ארנברג, מאמן הפועל ראשון לציון, הבחין בכישרונו, הוא החל להתאמן לפי אימונים ששלח לו במכתבים. אחת לשלושה ימים ובשבתות נסע לביתו והתאמן בראשון לציון. בצה"ל שרת כמדריך ספורט.
אלוף ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה באצטדיון הפועל בראשון לציון ביוני 1959 זכה גלעד בשתי מדליות זהב בריצת 300 מטר, בשיא ישראלי חדש לנוער של 37.1 שניות, ובריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש לנוער נוסף של 2:01.6 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי באותה שנה, הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.5 שניות לפני הרי קנה (52.0 שניות) ואיתמר הכהן (53.0 שניות), ובמדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.3 דקות, אחרי יאיר פנטילט (2:01.1 דקות) ובנימין סדק (2:02.3 דקות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1961 הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.5 דקות, לפני יאיר פנטילט (2:00.8 דקות) וחנוך שורץ (2:05.3 דקות), ושנה לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני, הוא הגן על תוארו זה בתוצאה של 2:00.6 דקות, לפני רפי וישניצר הצעיר בן ה-16 וחצי (2:01.7 דקות) וקלמן יוסטמן (2:02.5 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכה בספטמבר, הוא זכה במדליית כסף בשיא ישראלי חדש של 1:53.0 דקות, אחרי פיטר ברנדייס מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 1:52.3 דקות ולפני אלן קואן מאנגליה (1:53.3 דקות).
שיאן ישראל
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בתחילת מאי 1963 בין נבחרת האתלטיקה של ישראל לבין נבחרת האתלטיקה של טורקיה, זכה גלעד במקום הראשון בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש של 1:51.6 דקות, שיפור לשיאו הישראלי הקודם (1:53.0 דקות). חודשיים וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקלגנפורט שבאוסטריה ב-17 ביולי הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 48.1 שניות. שיא זה החזיק מעמד חודשיים ונשבר על ידי שלמה ניצני (47.9 שניות).
חייו האישיים
גלעד נפטר בשנת 2010 ממחלת הסרטן שבה לקה.
הקהילה הביסקסואלית
הקהילה הביסקסואלית כוללת בתוכה חברים מהקהילה הגאה אשר מזדהים כביסקסואלים, פאנסקסואלים, או נזילים מינית.
הגדרה
הקהילה הביסקסואלית כוללת בתוכה אנשים המזדהים כביסקסואלים, פאנסקסואלים/אומניסקסואלים, בירומנטיים, פוליסקסואלים, או נזילים מינית. אנשים ביסקסואלים, בשונה מחבריהם הלסביות וההומוסקסואלים, נוטים פחות להיות מחוץ לארון. כתוצאה מכך, יש שונות רבה בקרב הקהילה הביסקסואלית לגבי רמת החשיבות של הביסקסואליות או הזהות הלהט"בית עבור תחושת העצמי שלהם. לאנשים ביסקסואלים עשויות להיות רשתות חברתית המרוכזות בעיקר בתוך קהילת הלהט"ב הרחבה; בין אם הם לוקחים חלק בתרבות הלהט"ב הרחבה יותר או לא, ביסקסואלים עשויים לקחת חלק בקהילות ביסקסואליות ספציפיות.
קיימים אירועים וכנסים מיוחדים עבור הקהילה הביסקסואלית; כמו כן גם כתבי עת כדוגמת Bi Women Quarterly ;  אתרים וארגונים כדוגמת BiNet USA  והמרכז למשאבים ביסקסואלים;  מגזינים כדוגמת Bi Community News ;    קבוצות כתיבה; אתרי חדשות; מנהיגים ופוליטיקאים כדוגמת רובין אוקס וקייטי היל; ועמותות לבריאות הנפש. קבוצות של ביסקסואלים החלו להיווצר בשנות ה-80 במספר ערים.
קהילות אלו התאחדו עם הקהילות ההומוסקסואליות, הלסביות והטרנסג'נדריות לכדי קהילה גדולה יותר, וכך הגדילו את הנוכחות באירועי להט"ב שונים כגון מצעדי גאווה, צעדות ואספות לתמיכה בזכויות אזרחיות, כנסים, ואירועים כלל-ארציים אחרים שבהם האינטרסים של כלל הקהילות מצטלבים, כמו הצעדה לשוויון לאומי. לעיתים קרובות, בכנסים יש סמינרים נפרדים בנושאים ביסקוסאליים וטרנסג'נדריים, ובחלק ממצעדי הגאווה מוקדש חלק מיוחד גם לביסקסואלים.
23 בספטמבר הוא יום הנראות הביסקסואלי. השבוע בו חל יום זה הוא שבוע המודעות הביסקסואלית.
אפליה
אנשים המגדירים עצמם כביסקסואלים יכולים לחוות בשל כך שנאה וחוסר אמון (ביפוביה), שיוך סטריאוטיפים והכחשה (מחיקה ביסקסואלית) מצד אנשים בעלי כל נטייה מינית שהיא. חלק מהאנשים אומרים שביסקסואלים פשוט אינם בטוחים ברגשותיהם או עוברים "שלב" והם עתידים או צריכים "להחליט" או "לגלות" לאיזה מין הם נמשכים. מצד שני, התמיכה, השייכות והנראות של הקהילה הביסקסואלית בתוך קהילת הלהט"ב גדלה.
שורה של קבוצות עובדות ביחד ומתמקדות בסוגיות החשובות לקהילה הביסקסואלית כדוגמת ביפוביה, היכרויות, יציאה מהארון, ייצוג ביסקסואלי בחדשות ובבידור, ומחיקה ביסקסואלית. קבוצות אלו מזוהות כקוויריות ונמצאות בקשר הדוק גם עם הקהילות ההומוסקסואליות, הלסביות והטרנסג'נדריות, אך המוקד הראשי שלהם הוא הקהילה הביסקסואלית. ישנה גם תנועה הנלחמת בביפוביה ומיתוסים על ביסקסואלים.
קמפיינים לשוויון וחגיגות גאווה
הצעדה לשוויון לאומי (National Equality March) הייתה עצרת פוליטית ארצית שנערכה ב-11 באוקטובר 2009 מול הבית הלבן בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. ההפגנה קראה לעגן בחוק הפדרלי שוויון אזרחי והגנה מאפליה עבור הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בכל מדינות ארצות הברית ומחוזותיה. את הצעדה יזמו האקטיביסטים דייוויד מיקסנר וקליב ג'ונס, והיא אורגנה על ידי הארגונים Equality Across America ו-Courage Campaign . קיפ ויליאמס ורובין מק'גי היו שותפים בארגון הצעדה. היא הייתה ההפגנה הראשונה בנושא זכויות להט"ב בארצות הברית שנערכה בוושינגטון די. סי. מאז צעדת המילניום שנערכה בשנת 2000.
בהפגנה השתתפה נציגות ביסקסואלית, פאנסקסואלית וקווירית. מספר קבוצות ביסקסואליות, פאנסקסואליות וקוויריות, ביניהן BiNet USA, New York Area Bisexual Network, DC Bi Women ו-BiMA DC, התכנסו וצעדו יחד כדי להפגין סולידריות ביסקסואלית, פאנסקסואלית וקווירית. ארבעה נואמים בצעדה לשוויון לאומי היו ביסקסואלים: מייקל הפינגטון, ליידי גאגא, קלואי מישל נובל ופנלופה ויליאמס.
באוקטובר 2009, האקטיביסטית הלהט"בית אמי אנדרה מונתה למנכ"לית ועדת מצעד הגאווה של סן פרנסיסקו, ובכך הייתה לאישה השחורה הביסקסואלית הראשונה בתפקיד זה.
כנסים וועידות
קיימים כמה כנסים וועידות של ביסקסואלים, ביניהם הוועידה הביסקסואלית הבינלאומית, BiCon בבריטניה ו-BECAUSE  בארצות הברית. כמה מהם ערכו ועידות מחקר על ביסקסואליות, ביניהם BiReCon בבריטניה, ו-EuroBiReCon ו-BiReConUSA בארצות הברית.
קרן ווגטמן
קרן ווגטמן (באנגלית: Karen Lee vogtmann; נולדה ב-13 ביולי 1949) היא מתמטיקאית אמריקאית. ווגטמן עוסקת בעיקר בתורת החבורות הגאומטרית ובתורת הקשרים. ב-1986 הציגה עם Mark Culler מודל גאומטרי לחבורת האוטומורפיזמים החיצונית של החבורה החופשית, הקרוי "החלל החיצון".
ווגטמן זכתה במספר פרסים במהלך השנים. ב-2007 העבירה את הרצאת נתר השנתית.
קורות חיים
קרן ווגטמן נולדה בפיטסבורג קליפורניה. שאיפתה ללמוד מתמטיקה החלה בזמן שהשתתפה כנערה במחנה קיץ, שהפעילה קרן NSF באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. קרן ווגטמן סיימה את לימודי התואר הראשון, וכן את הדוקטורט בנושא תורת הקשרים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. המנחה שלה בעבודת הדוקטורט היה ג'ון ווגונר. לאחר נדודים ברחבי העולם התיישבה קרן ווגטמן באוניברסיטת קורנל, שם קודמה לדרגת פרופסור מן המנין.
לאחר פרישתה מאוניברסיטת קורנל, משמשת ווגטמן כפרופסור באוניברסיטת וורויק וכעורכת במגוון ירחונים מתמטיים כמו Journal Of The AMS.
מרי לו גוד
ביוגרפיה
מרי לו גוד נולדה בעיירה גרייפוויין שבטקסס בשנת 1931, בת לשני מורים - וויני וג'ון לו. בשנת 1943 היא ומשפחתה עזבו את טקסס ועברו לקירבי שבארקנסו, בעקבות מינויו של אביה למנהל בית הספר שם. גוד הצטרפה לקולג' באוניברסיטת ארקנסו. היא תכננה להיות מורה לכלכלת בית - עבודה עם שכר טוב עבור נשים בתקופה ההיא. מה שגרם לה לעבור ללמוד כימיה היה שיעור כימיה שנדרש בכל הקורסים באוניברסיטה, שבו גוד למדה על מארי קירי והוקסמה מההישגים המדעיים שלה. היא קיבלה השראה רבה ממארי קירי, ובעקבות כך היא שינתה את הקורס שלה לכימיה. בשנת 1950 גוד סיימה תואר ראשון, בשנת 1953 סיימה תואר שני ובשנת 1955 סיימה דוקטורט. במהלך זמן זה היא פגשה את ויליאם ג'יי גוד, שהיה סטודנט לפיזיקה, והתחתנה איתו. לאחר מכן, גוד הצטרפה לפקולטה לכימיה באוניברסיטת לואיזיאנה. בשנת 1958 אוניברסיטת לואיזיאנה פתחה קמפוס חדש בניו אורלינס ובני הזוג גוד עברו לעבוד שם.
קרן ווגטמן
פרסים
במהלך השנים זכתה ווגטמן במגוון פרסים על עבודותיה, בין היתר:
מרי לו גוד
ביוגרפיה
גוד נפטרה בליטל רוק, ארקנסו ב-20 בנובמבר 2019.
פועלה בתחום האקדמי
בשנת 1967 גוד פרצה דרך בעזרת טכניקה חדשנית הנקראת ספקטרוסקופיית מוסבאואר. באמצעות טכניקה זו ניתן תוך זמן קצר להסיק מסקנות שלולא הטכניקה, היה לוקח שנה להסיקן. השיטה הזו שימושית במיוחד בשביל להבין את המבנה המולקולרי של תרכובות מסובכות המכילות יונים מתכתיים. גוד השתמשה בשיטה הזו בשביל ללמוד על תרכובות שמכילות רותניום.
קרן ווגטמן
תרומתה לנושאים אחרים
תרומתה הרבה של קרן ווגטמן באה לידי ביטוי אף בתחומים נוספים מלבד המתמטיקה. לדוגמה, מחקר, שערכה בשנת 2001 ביחד עם לואיס בילרה מאוניברסיטת קורנל וסוזן הולמס מאוניברסיטת סטנפורד, עסק בתחום הביולוגיה. במחקר, שהתבסס על רעיונות מתחום החבורות הגאומטרית וממרחבי (CAT(0 הם ניסו והצליחו לחשב את רמת הדיוק  בעצים פילוגנטיים (עצים אבולוציוניים) ואת השוני בין עץ אחד למשנהו. בכך הם פתרו בעיה רבת שנים בתחום הביולוגיה המתמטית. בעזרת המידע, שנאסף, חוקרים הצליחו לפתח אלגוריתם לחישוב הדיוק של עצים אבולוציוניים בו משתמשים כיום ביולוגים.
מרי לו גוד
פועלה בתחום הממשלתי
גוד הייתה חברת הנהלה בהנהלת ארגון המדע הלאומי ארצות הברית (Board, NSB), שמשקפת את המדיניות הלאומית שנקבעת על ידי נשיא ארצות הברית והקונגרס האמריקאי. היא הייתה האישה הראשונה שניהלה מוסד זה, שמנווט את ההשקעות הממשלתיות במדע.
בשנת 1991 נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, צירף אותה למועצת היועצים שלו לענייני מדע וטכנולוגיה. העבודות הציבוריות הללו העסיקו את גוד במשרה חלקית. בשנת 1993 מונתה גוד לתפקיד עוזרת השר לטכנולוגיה במשרד המסחר של ארצות הברית, שם היא עבדה ארבע שנים במשרה מלאה. בתפקיד זה היא קידמה את שיתוף הפעולה בין הממשלה, התעשייה והאקדמיה.
פרסים והוקרה
גוד זכתה ב 21 תוארי כבוד, וביניהם:
פורום 66
פורום 66 (בסינית: 市府恒隆广场) הוא מתחם מגדלי תאומים בעיר שניאנג, סין. המתחם מורכב משני גורדי שחקים; מגדל 1, אשר גובהו 384 מטרים (1,260 רגל) והוא מכיל 76 קומות ומגדל 2 אשר מתנשא לגובה של 351 מטר (1,152 רגל) וכולל 68 קומות. בניית המגדלים החלה בשנת 2008 והסתיימה בשנת 2015.
הבניינים נבנו על ידי חברת היזמות Hang Lung Properties ושמם (66) זהה לפרויקטים נוספים של היזמים דוגמת פלאזה 66.
קריש פירות
בצק פירות (נקרא גם: קריש פירות) הוא ממתק עשוי פירות (או קליפות של פירות) מבושלים עם סוכר. להסמכה משתמשים בפקטין בתור חומר מסמיך, אגר או ג'לטין. בעבר היה נהוג להכין קריש פירות של עבודת-יד בעזרת ריבה מיובשת, אך כיום עשוי הממתק בדרך כלל מחומרים תעשייתיים ומוכר בשם מרמלדה.
פירוש השם
בארצות דוברות אנגלית, המונח "מרמלדה" (Marmalade) משמש לתאר ריבות הדרים (בעיקר תפוזים) (לעומת קונפיטורה שהיא שם כולל למעדני פרי משומרים כגון ריבות וצ'אטני). מקור המילה הוא כלל הנראה ביוון שבה גילו בתקופות מוקדמות שבישול חבושים בדבש, מביא לאחר הקירור לקרישה ושימור. המעדן כונה "melimelon", כאשר מלון הוא כינוי כללי לפרי עגול ו"מלי" הוא דבש". בהמשך השם התפתח ל-"marmelo". בספרדית ובפורטוגזית המונח משמש לתאר קינוח מפירות שונים. בצרפתית מכונה המרמלדה "Pâtes de fruits" ("Pâtes" הוא ממרח או בלילה, הצירוף מתורגם כ"בצק פירות") המיוצרת מסוג פרי אחד בלבד למשל "Pâte de fraise" (תות שדה).
היסטוריה
החל מהמאה ה-10 בצרפת העתיקה, שימשה המרמלדה כדרך לשימור פירות באמצעות הוספת סוכר ובישול התערובת, בדומה לריבה והמרמלדה נקראה בתחילה "ריבה יבשה". ייבוש התערובת באוויר הפתוח, ייבש את הלחות הטבעית בפרי ובכך סייע לשימורו. הנוסחה לייצור פאדג' מתוק נרשמה ב ב-1947. משפחת המלוכה הצרפתית, ב, באוברן, אכלה את הפירות הלא עונתיים בצורה זו, כאשר המתכונים הראשונים נוצרו בידי נזירים עד הגעתם למסעדות מודרניות כשהקריש הפך לקינוח הצרפתי הנפוץ ביותר.
בעיראק
במטבח העיראקי ישנו ממתק הדומה למרמלדה ולרחת לוקום העשוי מפירות טחונים ביחד עם הקליפה ונקרא "לוזינה".
ספורטאקדמקלוב
ספורטאקדמקלוב (ברוסית: ФК «Спортакадемклуб») הוא מועדון כדורגל רוסי ממוסקבה. נוסד בשנת 1992 ובשיאו התמודד בליגת המשנה הרוסית בכדורגל, השנייה בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה.
הישגי השיא של המועדון הם מקום 15 בליגה הראשונה בעונת 2008 והעפלה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי בעונת 2009.
היסטוריה
מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1992. באותה שנה, בעיר סרגייב פוסאד שליד מוסקבה, המועדון אורגן תחת השם "משינוסטרויטל" בחסות מפעל מקומי לבניית מכונות.
בשנת 1992, מועדון "משינוסטרויטל" השתתף בטורניר לקבוצות חובבניות וסיים במקום השמיני בבית "מרכז-A". בשנה שלאחר מכן זכה משינוסטרוטל באליפות בית מרכז B וסיים במקום השני בטורניר הגמר של הליגה.
בסוף 1996, התקשה המפעל לתחזק את מועדון הכדורגל. בנוסף, העירייה התחלפה וחדלה לתמוך בספורט בסרגייב פוסאד. מנהלי האקדמיה הממלכתית הרוסית לתרבות גופנית, שתלמידיה היוו את עמוד השדרה של "משינוסטרוטל", גילו עניין באחזקת המועדון. הם הקימו על בסיס משינוסטרויטל את מועדון ספורטאקדמקלוב שהחל לייצג את מוסקבה.
במשך זמן רב המועדון לא הציב יעדים גבוהים ובעיקר הריץ שחקנים מבטיחים צעירים, והעביר את הטובים שבהם למועדונים עשירים יותר.
אבל בעונת 2007, "ספורטאקדמקלוב" הצליח לגבור על מוליכת הטבלה, ספרטק קוסטרומה. לאחר שהשיג תשעה ניצחונות זכה המועדון באליפות הליגה, מחזור אחד לפני סיום העונה, כך לראשונה בתולדות המועדון העפיל לליגה הראשונה בסוף העונה, מאמן ספורטאקדמקלוב קונסטנטין סרסניה, שהיה גם מנהלה הספורטיבי של זניט, אמר שכדאי לחשוב ברצינות על העברת המועדון ממוסקבה לסנקט פטרבורג.
בעונה שלאחר מכן, המועדון, שהפך לקבוצת בת של זניט, ירד בחזרה לליגה השנייה, אחרי שבתחילת 2009, בגלל בעיות כלכליות, סירב להשתתף בליגה הראשונה והועברה לליגה השנייה.
שנה לאחר מכן (17 באוקטובר 2010), לאחר שהפסיד בבית ללוקומוטיב-2 בתוצאה 0:2, המועדון סיים במקום האחרון באזור המערבי של הליגה השנייה, ומעונת 2011/12 מתמודד בליגה השלישית.
אצטדיון
על פי התוכנית הכללית לשיקום מוסקבה בשנת 1935, איזמאילובו וסביבותיה היו אמורות להפוך לאחד המרכזים החשובים. הרעיון של בניית אצטדיון הוצע במחצית הראשונה של שנות השלושים על ידי סטלין, שבעקבות ההכנות של גרמניה למשחקים האולימפיים ב-1936 החליט ליצור מבנה הדומה לאצטדיון האולימפי של ברלין. בברית המועצות הייתה חשיבות רבה לספורט, אך האצטדיון הגדול ביותר באותה תקופה, אצטדיון דינמו יכול היה להכיל 30-40 אלף איש בלבד ולא התאים להיות אצטדיון בינלאומי.
האצטדיון תוכנן על ידי סטרוידומביורו, ארגון כפוף לנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות. האצטדיון היה אמור לשלב בין תפקידיו כמתקן ספורט וגם אזור לחגיגות ומצעדים צבאיים. הוא תוכנן להקיף את החלל הפנימי של האצטדיון ביציעים משלושה צדדים בלבד. בנוסף לזירת הספורט המרכזית, תוכנן לבנות למעלה מ-40 מבנים שונים, כולל מגרשי ספורט, וולודרום, בסיס סקי מים על שפת הבריכה ומבנים נוספים. המתחם היה אמור לתפוס שטח של 300 דונם.