cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רודודפני
רודודפני (ביוונית: Ροδοδάφνη, לפני 1928: Μουρλά – מורלה ) היא עיירה בצפון אכאיה, יוון. ממוקמת במפרץ קורינתוס, 4 ק"מ צפונית מערבית לאייג'יו ו-28 ק"מ ממזרח לפטרס. בשנת 2011 התגוררו בעיירה 2,564 תושבים. היה זה מקום מושבה של עיריית סימפוליטיה, שהיא רשות מוניצפלית של עיריית איגאליה מאז 2011. הדרך הלאומית היוונית 8 א' (אתונה – קורינתוס – פטרס) ומסילת הברזל קורינתוס – פטרס עוברות בעיירה.
אברהם זכאי (פלי"ם)
פעילותו במוסד לעלייה ב'
מחנה א' של המוסד לעלייה ב' נמצא בוילה פזנה בקרבת מג'נטה, מערבית למילאנו. המחנה שכן בטירה ישנה שהייתה שייכת לרוזן איטלקי, שהעביר אותה לשימוש המוסד לעלייה ב' כדי לכפר על שיתוף הפעולה שלו עם הפשיסטים. הטירה שוקמה והאתר היווה מחסן עיקרי לריכוז אמצעי הלחימה שנאספו באירופה במגמה להישלח לארץ ישראל. במקום הופעל בית מלאכה ליצור ערסלים, תיקים ומזרנים עבור ספינות המעפילים, ונמצאו בו מחסנים מוסתרים באדמה של ציוד, דלק ומזון, עבור אותן ספינות.
רודודפני
החוף של רודודפני והאזור לאורך החוף נקרא 'אקולי', על שמו של המשורר פיטר דימיטרופולוס.
אברהם זכאי (פלי"ם)
פעילותו במוסד לעלייה ב'
כח העבודה במחנה היו כ-80 פליטי שואה צעירים שסלדו ממשמעת. זכאי החדיר להם מנהגי סדר על ידי דוגמה אישית. את הנוער במחנה לימד עברית תנ"ך ונושאים הקשורים לארץ ישראל. בעת שהותו באיטליה על אף עבודתו המאומצת הצליח לחוות את חיבתו למוזיקה. בכסף שחסך רכש כרטיסים לאופרות במילנו בניצוחו של ארטורו טוסקניני שחזר מגלות שנכפתה עליו במלחמת העולם.
בדצמבר 1946 הטיל יהודה ארזי על זכאי לצאת לנמל לה-ספציה ולהכין להפלגה את האונייה אלברטינה, ששימשה להעברת מעפילים בים לספינות אחרות. התוכנית הייתה לצאת לכמה ימים ולחזור, אך בסופו של דבר נותר זכאי בלה ספציה עד פברואר 1948, מועד תום שירותו באיטליה. תפקידו היה לתכנן ולפקח על ביצוע השינויים הנחוצים באניות למשימת הובלת המעפילים. רב החובל האיטלקי מריו קנדה שימש כעוזרו וכמתורגמן. העבודות נעשו במספנה פורטו ונרה, שם הוכנו מספר אוניות קטנות.
בין האוניות שהגיעו לפורטו ונרה הייתה האונייה האמריקאית פרזידנט וורפילד, שהפכה לאוניית המעפילים אקסודוס בה הופתע זכאי לפגוש את ידידו רב החובל יצחק (אייק) אהרונוביץ'. זכאי וצוותו הסבו את האונייה לקליטת 4,530 מעפילים וכאשר נאלצה האנייה לעזוב את איטליה עבר זכאי עמה לפורט דה בוק בצרפת עם אנשי המספנה האיטלקים והמשיך בביצוע ההכנות לפי התכנון המקורי.
זכאי, אשר רצה לחזור לארץ ישראל כמלווה על "אקסודוס", התבקש להכין את אוניית המעפילים פאן קרסנט לקליטת 7,500 מעפילים, במספנה בוונציה תחת סיפור כיסוי כאילו האונייה עוברת הכנות להובלת כבשים מאוסטרליה. למרות ההסוואה זיהו הבריטים את מטרתה האמיתית של האונייה. לקראת ההפלגה הדביקו הבריטים מוקש בחרטום האונייה שתוכנן להתפוצץ בים הפתוח ולהטביעה. האנייה התעכבה בנמל והפיצוץ גרם לשקיעה ליד הרציף. תיקון האנייה נעשה באיטליה תחת מעקב בריטי ובסוף שנת 1947 יצאה "פאן קרסנט" מוונציה לנמל הרומני קונסטנצה, שם הושלמו ההכנות ליציאה.
גם הפעם קיווה זכאי להפליג לארץ עם "פאן קרסנט" כמלווה, אך שוב הוטלה עליו משימה חדשה: עדה סירני, שקיבלה באפריל 1947 את הפיקוד על המוסד לעלייה ב' באיטליה מיהודה ארזי נדרשה להוציא במהירות אוניית מעפילים על מנת שתגיע לארץ כהפגנה מול ועדת אונסקו"פ. סירני דרשה מזכאי להכין את הנחתת אף-על-פי-כן ששוחררה ממעצר איטלקי כאוניית מעפילים. זכאי הכין את הנחתת במפרץ גאאטה צפונית לנאפולי והיא יצאה לדרכה בסוף הקיץ.
בספטמבר 1947 חלה זכאי בדלקת ריאות קשה, ממנה התאושש רק בתחילת 1948. בכך הסתיימה פעילותו של זכאי באירופה והוא שב לארץ בפברואר 1948 דרך נמל חיפה כשהוא נושא דרכון פלשתינאי של יהודה בורשטיין שכבר חזר לארץ.
על פעילותו בתקופה שקדמה להקמת המדינה קיבל זכאי אישור לענידת אות ההגנה.
צה"ל - חיל הים
עם חזרתו לארץ השתתף זכאי בדיונים על הקמת המסגרת הימית של צה"ל. בתחילת מרץ הוזמן לדוד בן-גוריון בבית האדום בתל אביב, יחד עם בני מרשק יוסף טבנקין, שמואל ינאי ומשה רבינוביץ'. לאחר פתיחה קצרה הודיע בן-גוריון:, איפשר לנוכחים להתבטא ופסק: להחלטה היו מתנגדים ובעקבותיה נערכו דיונים במטה הפלמ"ח. זכאי וחבריו הימאים היו מאוחדים בהכרת הצורך להקים כוח ימי מיוחד ונפרד והיו משוכנעים שישרתו בו. בן-גוריון מינה את גרשון זק לרכז אדמיניסטרטיבית את הגוף המוקם. ראש המטה הארצי של ההגנה, ישראל גלילי, שהתנגדותו נדחתה, הוציא ב-17 במרץ את הפקודה להקמת שרות ימי.
עם הקמת השרות הימי התמנה זכאי לתפקיד קצין מנהלה. מטה השרות הימי התמקם בדירה ברחוב הגליל בתל אביב, משם נדד לרח' מאפו ולשכונת פועלים והגיע למלון סן רמו בכיכר הרברט סמואל בתל אביב. באוגוסט 1948 עבר המטה למחנה סטלה מאריס בכרמל, בחיפה. זכאי, כקצין המנהלה, ארגן את החיל על בסיס אנשי הפלי"ם יוצאי הצי והצבא הבריטי, מתנדבי חוץ לארץ בעלי רקע ימי, אנשי צי הסוחר, עובדי הנמל ומספנת העוגן, יוצאי האגודות הימיות ובוגרי בית הספר הימי בצ'יוויטווקיה.
מלחמת העצמאות
ביוני 1948 התמנה זכאי לראש אגף המבצעים, בדרגת סגן קברניט (דרגה שהייתה נהוגה בחיל הים עד סוף 1950, והייתה מקבילה לדרגת סגן-אלוף). זכאי שירת בתפקיד זה עד ספטמבר 1949. בתפקיד זה היה מעורב בניסיון למנוע את הגעת האונייה אלטלנה מלהגיע לחופי תל אביב, אך כאשר התקרבה האונייה בכל זאת והחלו חילופי אש ארגן זכאי את האבטחה סביב מטה חיל הים שהיה אז במלון סן רמו, בקרבה מידית לירי ההדדי. שנה מאוחר יותר, במסגרת תפקידו, ארגן את פינוי שברי האונייה מחוף תל אביב.
במהלך המלחמה ארגן זכאי את המבצעים שהוטלו על חיל הים ואף הציג וקיבל אישור לפעולות תקיפה יזומות. הפעולה החשובה הייתה קבלת אישור מבן-גוריון לתקוף את האונייה המצרית האמיר פארוק מול חוף עזה.
לימודי בניין אניות
הכנת אוניות המעפילים במספנות באיטליה והשירות בחיל הים יצרו אצל זכאי קשר חזק לנושא בנין אוניות. זכאי היה קצין בכיר בחיל, מוכר לשר הביטחון ובעמדה (כראש אגף מבצעים) שהציבה אותו כמועמד ריאלי לפיקוד על חיל הים. למרות זאת העדיף זכאי לצאת ללימודי בניין אוניות. זאת, מכיוון שהחיל החדש היה זקוק לידע מקצועי בבניית והפעלת אוניותיו, ובנין אוניות היה מקצוע שלא נלמד בארץ. באוגוסט 1949, נשלח זכאי, בהחלטת הרמטכ"ל יעקב דורי ושר הביטחון בן-גוריון, ללימודי הנדסת אוניות בארצות הברית, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בבוסטון. בכך היה לקצין צה"ל הראשון שנשלח ללימודים אקדמאים מחוץ לישראל.
בבוסטון הייתה קבוצת אנשי צבא ישראלים שכללה את יוחאי בן נון, שמואל ינאי, אריה קפלן, יוסי הראל, עמוס חורב ופלטיאל מקלף. זכאי ריכז את הקבוצה מול הנספח הצבאי בוושינגטון, חיים הרצוג, וגם היה אמון על הקשר עם פרד מונוסון, ראש הקהילה היהודית בבוסטון. בספטמבר 1953 סיים זכאי את לימודיו והוענק לו תואר שני בהנדסת ימית ומכונאות ימית.
המשך השירות בחיל הים
באוקטובר 1953 שבו זכאי ומשפחתו לארץ, וב-20 בדצמבר מונה זכאי לתפקיד מהנדס ימי במפקדת קצין הנדסה של חיל הים. ביולי 1954 יצא זכאי יחד עם סא"ל צבי קינן ללמוד את נושא הפעלת הצוללות בצי ההולנדי. משרד ההגנה ההולנדי הביע נכונות לסייע בהקמת שייטת המונה שלוש צוללות אך מדינות אחרות לחצו על הולנד שלא לקיים עסקה עם ישראל ונושא הצוללות נדחה. בפברואר 1956 התמנה זכאי לראש מחלקת הנדסה ובאוקטובר 1956 הועלה לדרגת אלוף-משנה והתמנה לתפקיד ראש מחלקת ציוד, לאחר שמחלקת הנדסה אוחדה עם מחלקת ציוד, שהייתה הגוף האחראי מול מפקדת חיל הים, שנשא באחריות להכנת כלי השיט, ציודם והלוגיסטיקה עבורם. המחלקה עסקה בקיום השוטף וגם בבניה של טרפדות חדשות בצרפת ובאיטליה. תכנון שנעשה לבניית משחתת חדישה לא יצאה לפועל, ובמקום זאת נרכשו המשחתות מסדרה Z בבריטניה.
זכאי שימש בתפקיד זה בעת מלחמת סיני. משימה חשובה הייתה להביא במהירות את המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול למצב תקין והכנסתה לשירות בחיל הים כאח"י חיפה. מעמדו של זכאי בחיל הים היה מוערך מאוד. כאשר יצא מפקד החיל שמואל טנקוס מחוץ לישראל בחודש מאי 1957 מונה זכאי כממלא מקומו.
תפקידים מחוץ לחיל הים
בנוסף לתפקידו בחיל הים התמנה זכאי בפברואר 1955 כמרצה אורח למכונאות ימית במחלקה לכח וחום בטכניון. זכאי הרצה בטכניון גם בשנות הלימודים תשי"ח ותשי"ט.
במהלך שירותו בחיל הים מונה זכאי על ידי מנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, להשתתף בוועדה שתדון בדרכים להקמת מספנה לבנייה ותיקון אניות בארץ. הוועדה הגישה בחודש יולי 1956 סיכום והמלצות על הדרך שבה יש לנקוט להקמת המספנה. את המימון להקמת המספנות תכננו לקבל במסגרת הסכם השילומים מגרמניה המערבית. ביולי 1957 נשלח זכאי על ידי נחום שמיר, מנהל חברת השילומים, לביקור במספנות באירופה כדי לברר וללמוד נושאים הקשורים להקמת המספנות. ב-2 בדצמבר 1957 סיים זכאי את תפקידו במחלקת ציוד והושאל לחברת השילומים כמנהל טכני. זכאי ערך הכנות להקמת המספנות כולל ניתוח כלכלי עבור חברת השילומים, והוחל בהקמת מספנות ישראל בנמל הקישון.
ניהול מספנות ישראל היה חשוב מאוד לחיל הים. אלוף שמואל טנקוס כתב לזכאי:. על אף הכוונות מצד חיל הים וציפיתו האישית של זכאי כי הוא ינהל את המספנה, נמסר ניהול המספנות לאחר הקמתן לישראל ליברטובסקי. בספטמבר 1959 התפטר זכאי מתפקידו כמנהל טכני של המספנות והשתחרר מצה"ל.
בניית אוניות ביפן
חברת צים החלה לבנות אוניות חדשות ביפן עבור החברה ועבור חברות משותפות עם גאנה ובורמה. מנהליה פנו לזכאי והציעו לו להיות הנציג ביפן ולנהל ולפקח על בניית האוניות שם. היה זה אתגר גדול ומעניין בתחום בו יכול היה לנצל את ההשכלה שרכש בתחום בניית אוניות. בדצמבר 1961 עבר זכאי עם משפחתו ליפן והחל בתפקידו שם. מקום מגוריו היה בקובה (יפן) תחת פיקוחו נבנו ושופצו אחת עשרה אוניות בשלוש ערים שונות.:
חזרה לישראל
בסוף שנת 1968 הסתיימה תקופת עבודתו של זכאי ביפן והמשפחה שבה לביתה בישראל. עוד בינואר 1967 התמנה זכאי למנהל טכני בקונצרן "תיעוש אזורי פיתוח בע"מ", שמטרתו הייתה לפתח תעשייה באותם אזורים. הקונצרן סבל מהפסדים כבדים ולא הצליח למלא את מטרתו. ב-1967 רכשה ההסתדרות את חלקה של הממשלה בקונצרן ושינתה את ייעודו. בוטלה ההתמקדות באזורי פיתוח והושם דגש על ענפי הטקסטיל, הפלסטיקה והציוד הרפואי. זכאי היה חבר במועצת המנהלים של 11 חברות תעשייתיות של הקונצרן. בשנת 1968, תחת ניהולו של זכאי, החלה החברה להרוויח.
בפברואר 1969 נקרא זכאי לשר הביטחון משה דיין, שהציע לזכאי לנהל את "מכון 3" - המפעל המרכז את מרבית הפעילות של רפאל. בתפקידו היה כפוף לישעיהו לביא, מנכ"ל הרשות לפיתוח אמצעי לחימה. פעילותו, המינהלית ברובה, תרמה לפיתוחים הרבים שנעשו במכון דוד באותה עת. בעת מלחמת יום הכיפורים גויס זכאי לצה"ל ועשה את המלחמה במסגרת תפקידיו ברפאל. המכון נקרא "חטיבת טכנולוגיות וסיוע", עד ששמו הוסב ל"מכון דוד" על שם פרופסור ארנסט דוד ברגמן, שנפטר בחודש אפריל 1975. זכאי סיים את פעילותו במכון ב-31 בינואר 1976.
פעילות ציבורית
עם סיום לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס נעשה זכאי חבר באגודה האמריקאית של מהנדסי בנין אניות ומכונאות ימית. בשנת 1960 ראה זכאי צורך בקידום נושא בניית האניות בישראל. לצורך קידום מטרה זו הקים זכאי, עם חבריו אמנון סלעי, שלמה קארו, משה דרימר, יעקב רקנטי ויוסף רום את האגודה למהנדסי אניות. בשנת 1964 התקבל זכאי כחבר באגודת Sigma Xi שליד ה-MIT, כהכרה במיומנותו בהכנת מחקרים מדעיים.
במקביל לעבודתו ברפאל נענה זכאי לבקשתו של ראש עיריית חיפה, יוסף אלמוגי, להצטרף לשירות הציבורי. בבחירות שנערכו בינואר 1974 נבחר זכאי כחבר מועצת העיר חיפה. זכאי היה חבר בוועדות הכספים, החינוך, התברואה, התחבורה, הביטחון ובניין ערים. בחודש מאי 1976 מונה זכאי כנציג עיריית חיפה במועצת הג"א ארצית, ובמסגרת תפקידו עסק בארגון מכבי האש. זכאי נבחר ליושב ראש איגוד ערים חיפה – שירותי כבאות, ועסק בכך רבות. תפקידים אוישו בכבאים ומפקדים ראויים ונעשתה השקעה בציוד - כבאיות ומנופים. הושגו תקציבים ומבני תחנות הכבאים חודשו וזכאי אף הגיש הצעה לארגון נושא הלחימה באש לארגון כלל ארצי, בדומה למשטרת ישראל. ההצעה הגיעה לשולחן הממשלה, אך הרשות הארצית לכבאות והצלה הוקמה רק שנים רבות לאחר מכן, ב-2013.
פעילותו של זכאי בעיריית חיפה הסתיימה בתום התקופה הקבועה, ב-24 בנובמבר 1978. זכאי לא העמיד עצמו לבחירות לתקופה נוספת.
טיפול בשפכי גוש דן
בשנת 1977 רשם זכאי חברה פרטית לשירותי ניהול הנדסה והדרכה, והיה בעליה ומנהלה. ב-1978 נבחר זכאי למנהל כללי של פרויקט ההשבה הביולוגי-מיכני לסילוק וטיהור שפכי גוש דן. המפעל הוקם על רקע ההידלדלות במקורות המים ולאור התנגדות מדינות אגן הים התיכון להמשך שפיכת הביוב לים. ניצול הפוטנציאל של שחזור שפכי גוש דן היווה מרכיב חשוב במאזן המים הארצי. זכאי כמנהל כללי היה אחראי על כל היבטי ההקמה: נושאים טכניים, כספיים, מינהליים ומשפטיים.
באפריל 1980 הונחה אבן הפינה באתר שורק. ההקמה ארכה שבע שנים, מסיבות תקציביות. הוקמו שתי תחנות שאיבה והונחה צנרת הולכה ראשית, ובשנת 1987 החל המפעל לטהר את המים. כבר בשלבי ההרצה התברר שהמפעל עומד בצפיות שתלו בו. הנושא כולו היה חדש בעולם. ביצוע שלב ב' החל עם סיום שלב א' ובשנת 1988 פורסמו מכרזים לעבודות. בשנת 1989 חלה זכאי, אך על אף מחלתו המשיך בעבודתו תוך קשיים פיזיים, עד שנאלץ לפרוש כחודש לפני שהלך לעולמו.
משפחה
בשנת 1950 נישא אברהם זכאי למרים לבית יששכרוב. מרים זכאי למדה ורכשה תואר מאסטר בתחום אמנות האיקבנה והייתה החלוץ בהפצת אמנות זו בישראל. הגב' זכאי הביאה עמה ארצה ידע רב וניסיון בתחום, אותם רכשה במהלך שהות המשפחה ביפן. בשנת 1966 הקימה מרים זכאי בית ספר להוראת ה"איקבנה" - "אולפן לאומנות עיצוב הפרח", ובמשך שלושים וחמש שנה עמדה בראשו (1965–2000). כמו כן, הקימה בארץ סניף של האגודה הבינלאומית "איקבנה אינטרנשיונל”" שעל דיגלה חרוטה הסיסמה: "ידידות באמצעות פרחים". כנשיאת הסניף, ייצגה את ישראל בכנסים בינלאומיים בעולם.
לזוג שלושה ילדים: עמירם, ניצן ונירה. שלושתם המשיכו בדרכו של זכאי ולמדו לימודי הנדסה בטכניון. הביאו לזכאי שישה נכדים: שי, לי-טל, רותם, שחף, עדי, ענבל.
הנצחה
ב-6 באוגוסט 1989 נפטר זכאי ממחלה.
בשנת 2004 החליטה ועדת השמות של עיריית חיפה לקרוא לכיכר הנמצאת בצומת הרחובות הסחלב ואמנון ותמר ברמת אלמוגי, על שמו.
אלמנתו, גב' מרים זכאי, ריכזה את סיפוריו ועדויותיו, התמונות והמסמכים שהותיר אחריו ואת דברי החברים שסיפרו, ובסיוע ידידת המשפחה, תגה מור-פזרו, הוציאה לאור בשנת 2001 ספר לזכרו ולכבודו: "אברהם זכאי - בן הארץ והים". בספר נמצא לא רק את סיפורו האישי, אלה גם סיפור הולדת אומה במאבקה להקמת המדינה.
מונאצ'יטי
מונאצ'יטי (ביוונית Μοναχίτι) הוא כפר במחוז גרוונה שביוון. לפני רפורמת השלטון המקומי ב-2011 היה חלק מהמחוז לשעבר תיאודורוס זיאקס, ממנו הוא היה מחוז גרעיני.
במפקד שנערך ב-2011 נרשמו 98 תושבים בכפר.
פסאודולייט
פסאודולייט (באנגלית: Pseudolite, הלחם בסיסים של "פסאודו" Pseudo ו"לוויין" Satellite). הוא מונח המתייחס לכלי רכב או מתקן שאינו לוויין ואשר מבצע פונקציה שבדרך כלל בתחום התפקוד של לוויינים. פסאודולייט הוא לרוב "מַשְלֶט" (רכיב המהווה צמד משדר-מקלט ביחידה אחת) קטן יחסית, המשמש כחלופה קרקעית מקומית ללוויין GNSS (בעיקר GPS). הטווח האפקטיבי של האותות ממשלט כזה תלוי בעצמה הזמינה ביחידה.
היכולת לפרוס מערכת קביעת מיקום עצמאית בלתי תלויה ב-GPS, יכולה להיות שימושית במצבים שבהם אותות GPS חסומים (כמו בעימותים צבאיים), או פשוט לא זמין (כגון בחקר כוכבי לכת אחרים).
פסאודולייטים החלו לקבל יותר ויותר תשומת לב בהקשר של קביעת מיקום בשטחים סגורים.
ינישוק
ינישוק (בליטאית: Joniškis, יונישקיס ; ביידיש: יאנישאָק, בפולנית: Janiszki) היא עיר קטנה, מרכזו המנהלי של מחוז משנה ינישוק במחוז שאולאי שבצפון ליטא.
היסטוריה
ינישוק הוקמה בפברואר 1536, כאשר הבישוף של וילנה ביקר במקום. הוא מצא שהתושבים פגאנים, הטביל אותם לנצרות, ובמקום הוקמה כנסייה מעץ. שם היישוב נובע משמו של הבישוף - יונה. היישוב צמח סביב לכנסייה וקיבל ממלך פולין, זיגמונט השלישי ואזה, זכויות עירוניות ב-1616. בעקבות חלוקת פולין ב-1795 הפכה העיר לחלק מן האימפריה הרוסית. עקב כך, נשלל מעמדה העירוני. במאה ה-19 הפכה העיר למרכז מסחרי בולט. לקוחות מפרוסיה, פולין ומתוככי רוסיה הגיעו לירידים גדולים שנערכו בעיר ובהם נמכרו בעיקר פשתן, אך גם מוצרים חקלאיים וטבק. הדרך הראשית בין ריגה לטילזיט נסללה בשנים 1836–1858 ועברה דרך העיר. ינישוק ממוקמת על קו הרכבת קובנה-ריגה בקרבה לגבול עם לטביה.
הקהילה היהודית בינישוק
מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא, אוגוסט השלישי, הזמין ב-1737 בעלי מלאכה יהודים להתיישב בעיר. ב-1847 כבר נמנו בה 1042 יהודים, וחמישים שנה לאחר מכן (1897), נמנו 2,277 יהודים - מחצית האוכלוסייה המקומית שעמדה על 4,474 איש. בית הכנסת "הלבן" הוקם ב-1823 ובית הכנסת "האדום" ב-1847.
ב-24 ביוני 1941 נפלה העיר בידי הוורמאכט, ותוך מספר ימים החלו לאומנים ליטאים לפרוע ביהודים. החל ב-11 ביולי חויבו יהודי העיירה בענידת טלאי צהוב. ב-19 ביולי רוכזו כל יהודי העיירה בבית הכנסת וכ-150 גברים נורו למוות ביער וילקיאושיס הסמוך לעיר. ב-24 באוגוסט הועברו כ-150 מן היהודים לגטו בעיירה זאגר הסמוכה וביום ד' באלול ה'תש"א, 27 באוגוסט 1941, נרצחו שארית יהודי העיר, 355 במספרם, בידי משטרת העזר הליטאית ביער וילקיאושיס.
נפת בבאטי
בָּבָּטִי (בסוואהילי: Babati) הוא שמה של הנפה הראשית במחוז מניארה בטנזניה. הנפה גובלת בצפון בתחום ארושה, בדרום מזרח על ידי מחוז סימאנג'ירו, בדרום על ידי תחום האננג, ובצפון מערב על ידי מחוז מבולו.
נציב נפת בבאטי הוא האדיג'ה ר.ר. ניאמבו.
הנפה נוסדה בשנת 1985. עיר הבירה של הנפה היא בבאטי.
גאוגרפיה
נפת בבאטי מתאפיינת בהרריות כתוצאה מהיותה חלק מהשבר הסורי-אפריקני. הנפה מחולקת לשני אזורים עיקריים: האזור הנמוך, בין אגם בבאטי ואגם מניירה, בו הגובה הממוצע הוא 950 מטר; והאזור הגבוה - באופנה, באשנט ומאגארה, בו גובה הקרקע הממוצע הוא 2,450 מטרים מעל פני הים.
מקור הקרקע הוא וולקני.
רבעים
נפת בבאטי מחולקת ל-21 רבעים מינהליים:
בריאות
רבות מבעיות הבריאות החריפות בנפת בבאטי נובעות ממים שאינם ראויים לשתייה. העונה השחונה אורכת כשלושה חודשים, בהם התושבים נאלצים ללכת למעלה מ-10 קילומטרים כדי להגיע למקור מים נקי, או להסתפק במים מזוהמים המכילים רמות גבוהות של פלואור , הפוגעים בבריאות התושבים ואף מובילים לנכויות קשות ומוות.
וסילי דוקוצ'ייב
ואסילי דוקוצ'ייב (ברוסית: Васи́лий Васи́льевич Докуча́ев; 1 במרץ 1846 – 3 בנובמבר 1903) היה גאוגרף רוסי שנחשב למייסד מדע הפדולוגיה.
ביוגרפיה
ואסילי דוקוצ'ייב נולד בכפר מיליוקובו שבגוברניית סמולנסק, למשפחת כומר. הוא למד בבית הספר לכמרים, ולאור הצלחתו בלימודים בשנת 1867 נשלח לאקדמיה לכמורה בסנקט פטרבורג. לאחר לימודים של כשלושה שבועות בלבד, עזב את המוסד והתחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. את לימודי האוניברסיטה סיים דוקוצ'ייב בשנת 1871, אך המשיך להיות באוניברסיטה כאוצר של אוסף מינרלים. בשנת 1883 קודם לתואר פרופסור.
עד שנת 1878 חקר בעיקר תקופת הרבעון. בשנים 1871-1877 דוקוצ'ייב נסע לאזורים של צפון רוסיה ודרום פינלנד. על בסיס החומר שאסף בנסיעות אלו הוא כתב את עבודת תואר שני.
בשנת 1874 דוקוצ'ייב החל ללמוד את הקרקעות של גוברניית סמולנסק. בשנת 1877 הוא עשה דיווח נרחב על חקר קרקעות השחורות במרכז רוסיה. הוא עסק בתחום זה עד לשנת 1883 ועל בסיס מחקרים אלו קיבל את הדוקטורט.
בשנת 1882 דוקוצ'ייב קיבל הזמנת הממשל של גוברניית ניז'ני נובגורוד לביצוע מחקר בתחומם. עבודה זו נמשכה מעל 6 שנים ופרסומה הסתכם ב-14 כרכים.
בשנת 1883 דוקוצ'ייב פרסם את ספרו "האדמה השחורה ברוסיה" (Русский чернозём). שנה זו נחשבת לשנת ייסוד של פדולוגיה.
בשנים 1888-1894 הוא עסק בעבודת חקר קרקעות בגוברניית פולטבה.
בשנת 1895 דוקוצ'ייב חלה וחזר לעבודה סדירה רק בסתיו 1897. החל משנת 1897 דוקוצ'ייב מארגן משלחות מדעיות לקווקז, אסיה המרכזית ובסרביה. על בסיס ממצאים שנאספו במשך כ-4 שנים הוא פרסם מחקר בהקשר לטיפוסי קרקעות באזורי כדור הארץ השונים.
בשנת 1900 הוא חלה פעם נוספת. באביב 1901 דוקוצ'ייב כתב מכתב אחרון לולדימיר ורנדסקי שהיה אחד מתלמידיו ומאז הפסיק להתקשר עם העולם. דוקוצ'ייב נפטר בסוף 1903.
פריץ ויט
פריץ ויט (בגרמנית: Fritz Witt, 27 במאי 1908 – 14 ביוני 1944), קצין בוואפן אס אס בדרגת בריגדפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס ה-12 במהלך המערכה בנורמנדי.
מלחמת העולם השנייה
במהלך הפלישה לפולין לחם ויט עם גדודו כחלק מרגימנט דויטשלנד במסגרת דיוויזיית הפאנצר קמפף, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו במסגרת הארמייה ה-18, ועל כך קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 באוקטובר 1940 מונה ויט למפקד הגדוד ה-3 בדיוויזיית האס אס ה-1, ובמהלך הקרב על יוון לחם עם גדודו במסגרת הקורפוס הממונע ה-40.
במהלך מבצע ברברוסה לחם ויט עם גדודו כחלק מדיוויזיית האס אס ה-1 במסגרת הקורפוס הממונע ה-14, וב-8 בפברואר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-24 ביוני 1943 מונה ויט למפקד דיוויזיית האס אס ה-12, ועמל קשות על מנת להביאה לכושר ומוכנות קרבית מוקדם ככל האפשר. במרץ 1944 הדיוויזיה נמצאה מוכנה לשירות פעיל והוצבה בעיר הצרפתית קן. הדיוויזיה השתייכה לקבוצת השריון מערב, שהייתה יחידת המילואים של השריון הגרמני. הדיוויזיה המשיכה להתאמן במהלך האביב של שנת 1944 תוך שהיא לומדת להכיר את השטח בסביבת קן, עובדה שתעזור לה בחודשים הבאים של הקרבות. ביוני 1944 הדיוויזה הוכרזה כמוכנה לפעילות מבצעית, והייתה מצוידת בטנקי פנתר ובמבחר כלי ארטילריה.
נורמנדי
עם פלישת בעלות הברית לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, דיוויזיית היטלריוגנד ודיוויזיית הפאנצר ה-21 היו הקרובות ביותר לראש הגשר של בעלות הברית, אולם כתוצאה מאי הסכמתו של היטלר לשליחת כוחות השריון, הדיוויזיה נשלחה לחזית רק כמה שעות אחרי הנחיתה הראשונית. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות כתוצאה מהפצצות מטוסי בעלות הברית בשעה שהתקדמה לעבר חופי הנחיתה. ב-14 ביוני, נהרג ויט כתוצאה מהפצצה של בעלות הברית, ושטנדרטפיהרר קורט מאייר ירש אותו כמפקד הדיוויזיה.
מרדכי שרון
מרדכי (מוטקה) שרון (22 במאי 1926 - 19 בפברואר 2017) היה איש קהילת המודיעין הישראלית, מבכירי שירות הביטחון הכללי. בין השאר היה מפעילו של רפעת אל גמאל, סוכן כפול מצרי שפעל בישראל לפני מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
מרדכי (מוטקה) שרון נולד כבנם הבכור של רחל ואריה יוסף שניידר, חקלאים מהמושבה הרצליה (בעלי פרדס, כרם ענבים ורפת). מרדכי, שהיה מבניה הראשונים של המושבה, התייתם בגיל 4 מאביו. כנער התחנך בבית הספר ויצמן ובמקביל סייע במלאכות המשק החקלאי של הוריו.
מגיל צעיר קלטה אוזנו את השפה הערבית, חברו הטוב היה יוסי, בנו של ישראל ליברמן, שומר המושבה, שבאורווה שלו היה סייס ערבי ובבית עבדה עוזרת ערבייה, והוא נהג לשוחח עם הרועים הערביים בסביבה, שרעו את הפרות ועם בדואים מסידנא עלי שבאו למושבה למכור זיפזיף. לימים, עם גיוסו לשירות הביטחון הכללי, הפכה הערבית שבפיו למושלמת ועומק היכרותו עם העולם הערבי היה לשם דבר.
בהיותו נער אומץ מוטקה על ידי דודו ראובן, מכפר מל"ל. שם גדל כנער חובב טבע והעמיק את ידיעותיו החקלאיות, ולימים פיתח את גידול הדבורים כתחביב שהניב דבש למשפחה. בכל רחבי השרון ידעו שכאשר מתעוררת בעיה ונחיל דבורים מתמקם על ענף של עץ, יש לקרוא למוטקה. הוא היה מגיע עם כוורת "ומשכנע" את הדבורים להיכנס פנימה.
אחד מחבריו בילדות בכפר מל"ל היה אריק שיינרמן (לימים אריאל שרון, ראש ממשלת ישראל). הידידות העמוקה בין מוטקה לאריק שרון נמשכה לאורך שנים רבות ומסלול חייהם נפגש לא מעט בעת שירותם במערכת הביטחון.
טרם הקמת המדינה התגייס מוטקה לשירות "ההגנה" בהרצליה והיה מפקד כיתה ומדריך קרב פנים אל פנים (קפ"פ). במסגרת שירותו ב"הגנה" השתתף בהורדת מעפילים אל החוף באישון לילה (בחוף שפיים) והברחתם ליישובי הסביבה בטרם יגיעו חיילי המנדט הבריטי. באחד ממבצעי ההעפלה נאלץ לצפות באנייה "ארבע חירויות", שנתפסה על ידי הבריטים ונוסעיה הועברו למחנות המעצר בקפריסין.
עם הקמת המדינה התגייס לצה"ל, ועבר את אחד מקורסי המ"מים הראשונים במחנה דורה, בפיקודו של יוחנן פלץ. יחד עמו בקורס היה "דב הבלונדי" - לוחם האצ"ל יעקב גרנק. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בחטיבת אלכסנדרוני, שהוצבה בגוש תל מונד.
בחטיבה שירתה גם חובשת בת 17 וחצי מיבנאל שבגליל בשם דיצה ליכטנהולץ. מוטקה שרון היה אחד ממחזריה, ולאחר שלוש שנים של מפגשים ארעיים ושירות משותף בחטיבת אלכסנדרוני, זכה בידה, בעיקר משום שהזכיר לה את ה"נהללים" וה"יבנאלים", מילדותה ונעוריה, והשניים נישאו ב-1953. לזוג נולדו שלושה ילדים. הבן הבכור אריה יוסף (יליד 1953) שהלך בדרכי אביו ושירת כבכיר בקהיליית הביטחון, הבת אורלי (ילידת 1958) והבן הצעיר אהוד (אודי), שהיה מפקד יחידת מורן ונספח צה"ל בוונצואלה ומקסיקו.
שירות בשב"כ
בהוראת ראש הממשלה דוד בן-גוריון הקים איסר הלפרין (לימים איסר הראל) בשנת 1949 את שירות הביטחון הכללי. בשנת 1952 החליף הראל את ראובן שילוח, שהתפטר מתפקידו כראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, והפך ל"ממונה על שירותי הביטחון" למשך 11 שנים וליד ימינו של בן-גוריון.
במסגרת ציד הכישרונות לארגון גייס הראל, באותו הזמן, את מוטקה שרון ואת רפי איתן (בן גילו של מוטקה שגדל ברמת השרון). שניהם הפכו לאנשי מבצעים ויחדיו נטלו חלק במבצעים שונים (כאשר מוטקה אמון על התחום הערבי ואיתן על התחום היהודי). איתן תיאר את מוטקה כאיש מבצעים מעולה, שיודע להיכנס בנעליו של ערבי. מעת לעת היה איתן מנצל מומחיות מיוחדת זאת ונועץ במוטקה בנושאים ערביים.
יחידת המבצעים שהוקמה בשרות הביטחון כללה שלושה קציני מטה:
שלושת המטות עבדו לעיתים במשולב ותמכו זה בזה, כולל מבצעים שבהם השתתפו שלושת ראשי המטות.
באחד המבצעים לכד מוטקה את המרגל הארמני קבוראק יעקוביאן (מרגל מצרי שהוחדר ארצה דרך ארגנטינה), הפך אותו במקצועיות וכבל את ידיו. המרגל שאל את מוטקה אם יש לו חגורה שחורה בקראטה.
למוטקה היו כינויים רבים בשירות הביטחון, כגון:
העובדה שבקיאותו בשפה הערבית המדוברת הייתה ברמת שפת אם, הבנתו העמוקה בהיסטוריה ובתרבות הערבית, וההיכרות עם ערביי ישראל, כל אלה הובילו את מוטקה להפוך ל"רכז", קצין מודיעין שגייס והפעיל סוכנים בקרב ערביי ארץ ישראל (מהמשולש, מהנגב ומהגדה המערבית).
אחד המבצעים החשובים בהם נטל חלק היה חיסולו של קולונל מוסטפא חאפז, קצין המודיעין הראשי של מצרים, שהיה אחראי לשיגור חוליות פדאיון מרצועת עזה לפעולות טרור בישראל. הוחלט לחסלו על ידי שיגור מעטפת נפץ (בגלל סקרנותו הגבוהה לדעת כל פרט ולו הקטן ביותר). לצורך כך השתמשו אמ"ן ושב"כ בשייח' עאמר טלאלקה מהנגב, שריגל בישראל למען מוסטפא חאפז והמודיעין הכללי של מצרים, התגלה מבלי שידע והפך לסוכן כפול משוטה (סוכן שאינו יודע שהתגלה ומעביר ידיעות כוזבות למפעילו בלי להבין שהוא עושה זאת). מעטפת הנפץ הוטמנה בתוך הספר "מיין קמפף" של אדולף היטלר, וטלאלקה הונה להטמינו בבית קברות ברצועת עזה, כדי שכביכול ייאסף על ידי סוכן של ישראל. כוחות הביטחון ידעו שטלאלקה לא יעשה זאת, אלא יביא את הספר ישירות למוסטפא חאפז, וכך היה. כעבור שבועיים שב חאפז מחופשה, פתח את הספר בנוכחות הסוכן הכפול – והפצצה התפוצצה. קולונל מוסטפא חאפז נהרג במקום, ושייח' עאמר טלאלקה נפצע והתעוור. היה זה ככל הידוע הסיכול הממוקד הראשון שביצע המודיעין הישראלי.
באותה תקופה הכיר מוטקה את שר הביטחון משה דיין, והידידות הקרובה ביניהם הייתה בין היתר סביב תחביבם המשותף, ארכאולוגיה.
במהלך שירותו המבצעי לכד מוטקה מרגלים והפעיל סוכנים כפולים. אחת התרומות החשובות שלו לביטחון המדינה הייתה בהפעלת הסוכן הכפול "יתד" שתרמה תרומה מערכתית להצלחת חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים, במסגרת מבצע מוקד.
הפעלת "יתד"
בשנת 1955 הגיע לארץ באונייה "עולה חדש" בשם ז'אק ביטון. העולה המדומה היה למעשה סוכן מצרי בשם רפעת אל גמאל. הוא נלכד זמן קצר לאחר הגעתו על ידי שירותי המודיעין של ישראל, והונחו לפניו שתי אפשרויות: להיכלא עד סוף חייו, או להפוך לסוכן כפול ישראלי. אל גמאל הסכים להפוך לסוכן כפול, וכינויו בישראל בכל שנות פעילותו החסויה היה "יתד". מפעילו הראשון של "יתד" מטעם השב"כ היה שלמה גולנד, ואחריו היה מרדכי שרון מפעילו במשך חמש שנים. בעבודת נמלים העביר מוטקה (באמצעות הסוכן הכפול) שדרים סודיים למודיעין המצרי, על מנת "לבנות" את תדמיתו של ביטון ולעורר אמון בעיני מפעיליו.
הידיעה החשובה והרגישה ביותר שאישר איסר הראל למוטקה להעביר לביטון נגעה להחלטת ישראל לצאת למבצע סיני בסוף אוקטובר 1956, ימים אחדים לפני המבצע. ביטון העביר למפעיליו מכתב בדיו סתרים ובו נכתב מתי ייצא צה"ל למבצע בחצי האי סיני. המכתב נשלח יום או יומיים לפני המבצע, בידיעה ברורה שיגיע למפעיליו המצריים של ביטון רק כעבור 3 שבועות ולא יגרום לנזק.
אף על פי שהידיעה לא תרמה למפעיליו המצריים, הם התלהבו מהמרגל שלהם ומאותו רגע סמכו על המידע שסיפק. רוב הפעילות של הפעלת "יתד" על ידי מוטקה שרון בוצעה בלול התרנגולות של הוריה של דיצה (אשתו של מוטקה). בשלב מאוחר יותר צורף לשרון אל"ם זאב (זאביק) לירון וההפעלה העיקרית של "יתד" הייתה להיערכות של חיל האוויר לעימות או מלחמה צפויה מול המצרים. באמצעות ביטון הועברו למצרים ידיעות שאם תפרוץ מלחמה, היא תחל בתקיפה קרקעית ולא אווירית, ושלחיל האוויר הישראלי אין מטוסים שיכולים להגיע לשדות התעופה המרוחקים של המצרים. כתוצאה מידיעות אלו הפגינו המצרים שאננות רבה והותירו את מטוסיהם חשופים על המסלולים. ב-5 ביוני 1967 תקף חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע מוקד את שדות התעופה של חיל האוויר המצרי. המצרים הופתעו לחלוטין, רוב מטוסיהם הושמדו על הקרקע, ושדות התעופה ניזוקו קשות. כך הוכרעה למעשה מלחמת ששת הימים בתוך 3 שעות. מדובר באחד ממבצעי ההונאה המורכבים והמוצלחים ביותר בתולדות קהיליית המודיעין.
המצרים האמינו שז'אק ביטון היה מרגל צמרת חשוב מאין כמוהו, הופקה סדרת טלוויזיה פופולרית על קורות חייו, כיכר בקהיר קרויה על שמו ועד היום הוא מוכר במצרים כגיבור.
פעולות נוספות
בשנת 1965 הושאל מוטקה מהש"ב ויצא בשליחות "המוסד" לאתיופיה, כדי לאמן את שירות הביטחון של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה. באחד הימים ביקר נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר באתיופיה ואנשי המודיעין המקומיים חששו שמוטקה ינסה לחסלו. במקביל ניהלה דיצה בית ספר של כל ילדי השליחים הישראלים במדינה. באחד הימים טס מוטקה מאדיס אבבה בירת אתיופיה לגמבלה (במערב אתיופיה). המטוס התרסק, אך הנוסעים, ומוטקה ביניהם, שרדו.
עם שובו מאתיופיה, לאחר מלחמת ששת הימים, שובץ להיות נציג השב"כ באזור אל עריש וחצי האי סיני. שם החלה היכרותו עם קצין צעיר ומוכשר בשם מאיר דגן (הוברמן). מוטקה זיהה את הפוטנציאל בקצין הצעיר והמליץ עליו בפני מפקד רצועת עזה, תא"ל מנחם (מן) אבירם, לתפקיד מפקד סיירת החופים. עד מהרה התבררה ההמלצה כמצוינת, והקצין הנועז והיצירתי הפך במהרה למפקד סיירת רימון וליד ימינו של אלוף אריאל שרון בטיהור רצועת עזה ממחבלים, ולימים מונה לראשות "המוסד". מאז פגישתם הראשונה נקשרה בין מוטקה לדגן חברות שנמשכה כ-50 שנה. במפגש האחרון ביניהם, כשבוע לפני פטירתו של דגן, הוא אמר למוטקה שהוא לא רק חבר, אלא גם מורה שלימד אותו אודות העולם הערבי.
סיים את שירותו בשב"כ באוקטובר 1976.
לאחר פרישתו מהשב"כ
לאחר פרישתו ניהל את מפעל נשר הר טוב, ולאחר מכן עסק בהדרכת תיירים בעולם (בין היתר הוביל מעל 20 טיולים לירדן) והיה יו"ר עמותת מלווי הקבוצות לחו"ל.
ב-19 בפברואר 2017 נהרג בתאונת דרכים בעת שנסע בקלנועית בכביש 531.
הנצחה
בכניסה לקיבוץ גליל ים יש כיכר על שם מרדכי שרון.
ויקטור וולקוב
ויקטור גאורגייב וולקוב (בבולגרית: Виктор Георгиев Вълков ; 3 באפריל 1936, סופיה, ממלכת בולגריה – 6 ביולי 2022) היה קצין לשעבר בוועדה לביטחון המדינה, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין השנים 1990–1991 כיהן כשר החוץ וסגן ראש ממשלת בולגריה בממשלתו של דימיטר פופוב.
קורות חייו
ויקטור וולקוב נולד בסופיה. אביו גאורגי וולקוב נמנה עם הנהגת מפלגת האיכרים והוצא להורג ב-1942. רכש השכלה טכנית-אקדמית באוניברסיטה הטכנית של סופיה. ב-1957 גויס כסוכן למנגנון הוועדה לביטחון המדינה ושירת במנגנון עד 1982. עובדת היותו סוכן של מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי הוסתרה מהציבור בבולגריה. ב-1965 הצטרף למפלגת האיכרים של בולגריה. ב-1990, לאחר סתיו העמים והדחתו של טודור ז'יבקוב, נבחר ליושב ראש מפלגת האיכרים, היה מועמד מטעמה לנשיאות בולגריה, אך לא נבחר. בדצמבר 1990 התמנה לסגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלתו של דימיטר פופוב. בין השנים 1993–1998 כיהן כשגריר בולגריה בטורקיה, ובין 2002–2006 כיהן כשגריר בולגריה בקרואטיה.
ויקטור וולקוב הלך לעולמו ב-2022 בסופיה והוא בן 86 שנים.
אתיקה של בינה מלאכותית
אתיקה של בינה מלאכותית עוסקת במחשבים שיכולים לעשות שיקולים מוסריים. זהו תחום מחקר בבינה מלאכותית. אדם יכול להעניק למחשב את הקוד האתי ישירות באמצעות כתיבת קוד, או בעקיפין על ידי קריאה, או שהמחשב יסיק את הקוד הזה מתוך רשימה של חוקים קיימים .
לפי קווי היסוד של נציבות האיחוד האירופי לבינה מלאכותית אמינה יש שלושה מרכיבים שצריכים להתקיים לאורך כל מחזור החיים שלה:
תְּחוּם הדַּעַת שעוסק באתיקה של הבינה המלאכותית, במיוחד כשמדובר בבינה מלאכותית חזקה שונה באופן מהותי מתחום הדעת שעוסק באתיקה של טכנולוגיות לא-קוגניטיביות. להלן ההבדלים בין שני התחומים האלה:
אלגוריתמים והשפעתם על חיי היומיום
אלגוריתמים הם שיטה לפתרון בעיות צעד אחר צעד. אלגוריתמים משמשים בעיבוד נתונים, עריכת חישובים ופעולות מתמטיות נוספות. אלגוריתמים משמשים גם כדי לתפעל נתונים בדרכים שונות, כגון הוספת נתון חדש, חיפוש פריט ומיון.
אלגוריתמים משמשים בתחומים רבים בחיי יומיום, למשל - אלגוריתם למיון כביסה:
אלגוריתמים מצויים בכל פעולות המחשבים והטלפונים. רובם מורכבים משרשרות מסובכות וארוכות של הוראות, עד כדי כך שקשה לעקוב אחר ההגיון שלהן ולא תמיד ניתן להסביר את פעולותיהן.
דוגמה:
תחום רשתות הנוירונים המלאכותיות תופס חלק גדל והולך של ה"בינה מלאכותית". מכיוון שרשתות אלו לא מממשות אלגוריתמים דטרמיניסטיים ולמעשה, אין "ידע הרמטי" לגבי האופן שבו הן מצליחות לבצע משימות מורכבות, לא תמיד ניתן להסביר איך הן הגיעו לתוצאה כזו ולא לתוצאה אחרת. תחום זה מהווה תחום מחקר מהותי ואולם לא ברור אם יהיה לו פתרון. ככל שהשימוש ברשתות הנוירונים המלאכותיות הופך להיות נפוץ יותר, התופעה ולפיה הן "מקדדות" לעצמן את העיוותים הקוגניטיביים-חברתיים הקיימים, הולכת ומחריפה. נושא זה במיוחד משמעותי בכל הקשור ללמידה מונחית כאשר "התנהגותה" של הרשת נקבעת לפי בסיס הנתונים ששימש לאימון שלה. כך למשל, אם הרשת אומנה לתת תחזית לגבי סיכוייו של סטודנט מסוים לסיים את התואר באוניברסיטה, על בסיס רשימת כל הסטודנטים בשני העשורים האחרונים באוניברסיטה מסוימת - במקרים בהם יש יותר סטודנטים ממין זכר, הרשת באופן אוטומטי, תיטה לתת תחזיות מוטות "לטובת" המין הגברי ו"תופעה" כזו אינה רצויה חברתית.
בינה מלאכותית שוחרת-טובת-האדם
יש בבינה המלאכותית תכונות חיוביות לרוב:
פיי-פיי לי היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד וכיום מנהלת שותפה של המכון לבינה מלאכותית ממוקדת-אדם בסטנפורד. לדבריה המכון מתמקד בכיווני מחקר חדשניים:
בינה מלאכותית ברמת האדם היחיד
לדברי יובל נוח הררי בינה מלאכותית יכולה לאפשר תקיפת-מוח (brain hacking), כאשר יותר ויותר החלטות בחיים שלנו ייעשו על ידי אלגוריתמים, שכן הם יכירו את האדם טוב יותר מההכרות שלו את עצמו. לדבריו, כדי למנוע זאת עליך להכיר את עצמך יותר טוב, כך שיהיה יותר קשה לרמות אותך באמצעות מכונות. הררי מציע לפתח מערכות שמעניקות הגנה לאנשים ולא לממשלות ולא לחברות מסחריות. כל אחת ואחד מאיתנו צריכים מכונה כזאת – בת לווייה - שתפקידה להכיר את הבעלים שלה באופן אישי ביותר ולהגן עליה או עליו.
הסכנה שבבינה המלאכותית מצד תעשיית המידע
יוחאי בנקלר מתאר כיצד חברות המידע - גוגל, פייסבוק, אמזון, מיקרוסופט, אפל - מפתחות מוצרים של בינה מלאכותית, כשהאינטרס שלהן הוא השגת רווחים. אלגוריתמים בהכרח אינם תואמים את האינטרס הציבורי כאשר הם מיועדים אך ורק לייצר רווח לחברה המסחרית.
בתוך הקופסה השחורה של האלגוריתמים יכולה להתקיים אפליה בלתי נראית ובלתי ניתנת לתיאור. כיוון שהנתונים נצברו לאורך השנים ובשל העובדה שהם משקפים אי-שוויון חברתי, קיימת אפשרות סבירה שנתונים אלה ינציחו מצב של אי-צדק שלא תהיה דרך לפענח את מקורו. לדוגמה, מערכות שחוזות עבריינות חוזרת עלולות לשלב שיטור נוקשה במיוחד בקהילות של שחורים. דוגמה נוספת: מערכות שמדרגות הצלחה של מועמדים לתפקיד כלשהו עלולות להפלות על בסיס מגדר או גיל. תופעה זו מחריפה ככל שתפוצת רשתות הנוירונים המלאכותיות עולה, בכלל, ונושא הלמידה מונחית בפרט.
הסכנה שבבינה המלאכותית בתחום המדיני
יובל נוח הררי מזהיר מפני שני סוגים של דיסטופיות כתוצאה מפיתוחים בתחום הבינה המלאכותית. אחת – מעקב קפיטליסטיאנ שבו אלגוריתמים יעשו עבורנו לא רק החלטות כגון מה לקנות או איפה לאכול אלא החלטות חשובות כגון איפה לעבוד, עם מי להתחתן ולמי להצביע. והשנייה - משטר טוטליטרי, שמבוסס על מערכת פיקוח שעוקבת ומדווחת אחרי כל אזרח כל הזמן. הררי, יחד עם 1,000 חוקרי בינה מלאכותית נוספים, בהם אילון מאסק וסטיב ווזניאק (ממייסדי אפל), חתם בחודש מרץ 2023 על מכתב הקורא להשהות את פיתוחי הבינה המלאכותית המתקדמים יותר ממודל השפה GPT-4, אשר שוחרר כשבועיים קודם לפרסום המכתב, למשך שישה חודשים. זאת, בשל דאגות הנוגעות לאובדן שליטה ביכולתה של הבינה המלאכותית, ולהיעדר הרגולציה בתחום זה.
בתחום היחסים בין מדינות קיימת סכנה של האצת מרוץ החימוש, מאחר שיותר ויותר מדינות מגיעות להבנה שבינה מלאכותית היא האמצעי להשיג שליטה במאה ה-21 וכולן ממהרות לפתח אלגוריתמים מורכבים שיכולים להיות זדוניים.
רגולציה
בשנת 2021 סין הייתה למדינה הראשונה בעולם שפרסמה תקנות אתיקה הנוגעות לשימוש בבינה מלאכותית, זאת כאשר השימוש של סין בבינה מלאכותית נחשב במערב לכזה שאינו תואם את ערכי החירות של הדמוקרטיות הליברליות, ופעילותה של סין בתחום זכויות האדם, כמו הפעלת מערכת אשראי חברתי, סותרות את המתווים הבינלאומיים לשימוש ראוי בבינה מלאכותית, מתווים עליהם חתומה גם סין עצמה.
על פי הפרסומים בסין, מטרתן של התקנות לאפשר לגולשים, בכל פעם שאמורה לפעול מולם מערכת של בינה מלאכותית, לבחור באופן אקטיבי האם להפעיל או לבטל אותה. כלומר, על ספק השירות להציע במקביל גם אפשרות שאינה מבוססת על בינה מלאכותית שתהייה נגישה לגולשים שיבחרו בכך. ההנחיות בסין נשענות על שישה עקרונות בסיס להפעלת AI: אמינות, שליטה, שיפור ההוויה לבני אדם, קידום צדק ובטיחות ושיפור המוסר. עם זאת, נושא האתיקה בסין מורכב, מכיוון שבמקרים שונים גישתה של סין, שבאופן כללי אינה נוטה לכבד את זכותם לפרטיות של אזרחיה, סייעה להתפתחות תחום הבינה במלאכותית במדינה תוך גישה להיקפי מידע שאין בנמצא במדינות אחרות, דוגמת מסד נתונים רחב של צילומי וידאו עם טכנולוגיה של זיהוי תווי פנים.
בשנת 2022 פרסמה המחלקה המייעצת לנשיא ארצות-הברית בנושאי מדע וטכנולוגיה (The Office of Science and Technology Policy (OSTP)) את "המתווה למגילת זכויות בבינה מלאכותית – הפעלת מערכות אוטומטיות עבור העם האמריקאי" (The Blueprint for an AI Bill of Rights: Making Automated Systems Work for the American People). המתווה מציע קווי מתאר לפיתוח מדיניות ופרקטיקות להגנה על זכויות אזרחיות ולקידום ערכים דמוקרטיים בבנייה, פיתוח וממשל של מערכות אוטומטיות העשויות להשפיע על זכויות הציבור, על הזדמנויות, או על גישה לצרכים חיוניים.
ב 30.10.2022, משרד החדשנות, מדע וטכנולוגיה פרסם "מצפן" להתייחסות הציבור. המסמך מתייחס לאסדרה ואתיקה בנושא בינה מלאכותית. במסמך יש כמה וכמה פריצות דרך ובכללן ההחלטה שלא תהיה חקיקה ראשית רוחבית - אלא קריאה לרגולטורים השונים לאסדר את הנושא, כל אחד בתחום אחריותו. במסמך יש גם סקירה מקיפה של מסמכים מקבילים בעולם והפניות לחומרי קריאה חשובים בתחום. המסמך, בין השאר, מתאר שישה עקרונות בסיסיים:
בספרות
הספר מכונות כמוני מאת איאן מקיואן מספר על אנדרואיד בשם אדם, תפקודו, ויחסיו עם בני האדם. הספר מציג שיקולי מוסר שקשורים ליחסי אדם-מכונה.
רוברט מרסר
רוברט מרסר (באנגלית: Robert Leroy Mercer; נולד ב-11 ביולי 1946, סן חוזה) הוא איש עסקים ומדען מחשבים אמריקאי. פעיל ותורם של המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית.
מולי אוקלהן
מולי גרייס אוקלהן, OAM (באנגלית: Mollie Grace O'Callaghan, ; נולדה ב-2 באפריל 2004) היא שחיינית אוסטרלית, פעמיים ברציפות אלופת העולם (בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023) במשחה ל-100 מטר חופשי, אלופת העולם (פוקואוקה 2023) ושיאנית העולם במשחה ל-200 מטר חופשי. אלופה אולימפית זוכת 3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד (טוקיו 2020) במשחי שליחות (בשלב המוקדמות), זוכת 12 מדליות מאליפות העולם, מהן 8 זהב ו-4 כסף.
רוברט מרסר
ביוגרפיה
באותה שנה רוברט מרסר התחיל לעבוד בחברת IBM במרכז הפיתוח ביורקטאון. תחום עבודה שלו היה תרגום בעזרת מחשב. על תרומתו בתחום, בשנת 2014 הוא קיל פרס "להישג חיים" מארגון תרגום בעזרת מחשב האמריקאי.
מולי אוקלהן
ביוגרפיה
אוקלהן מתאמנת בהדרכתו של דין בוקסול.
רוברט מרסר
ביוגרפיה
בשנת 2017 "וושינגטון פוסט" כלל את רוברט מרסר ברשימת עשר מיליארדרים המשפיעים בפוליטיקה. החל משנת 2006 הוא תרם כ-35 מיליון דולר למפלגה הרפובליקנית.
מולי אוקלהן
אלופה אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (2020) היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד, כולן במשחי שליחות לאחר שהשתתפה בשלבים המוקדמים שלהם. מדליות זהב; כשחיינית ראשונה במשחה שליחות 4x100 מטר היא קבעה תוצאה של 53.08 שניות כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב תוצאה של 52.35 שניות. מדליית ארד; כשחיינית ראשונה במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי היא קבעה שיא עולם לנערות חדש של 1:55.11 דקות.
רוברט מרסר
ביוגרפיה
בשנת 2010 הוא הקים קרן מרסר שתומך במוסדות שמרניים. רוברט מרסר היה פעיל מאוד במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. הוא היה התומך הראשי של טד קרוז ולאחר שדונלד טראמפ זכה במועמדות העביר את תמיכתו אליו.
מולי אוקלהן
אלופה ושיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 היא זכתה ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.67 שניות, לפני שרה שסטרם משוודיה (52.80 שניות) וטורי הסק מארצות הברית (52.92 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מדיסון וילסון, מג האריס ושיינה ג'ק בתוצאה של 3:30.95 דקות, לפני קנדה (3:32.15 דקות) וארצות הברית (3:32.58 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 52.70 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'ק קרטרייט, קייל צ'למרס ומדיסון וילסון בשיא עולם חדש של 3:19.38 שניות, שיפור לשיא העולם בן 3 השנים של ארצות הברית (3:19.40 דקות). שנייה סיימה קנדה (3:20.61 שניות) לפני ארצות הברית (3:21.09 שניות). כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 52.03 שניות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.22 דקות, אחרי יאנג ג'ונשואן (1:54.92 דקות) ולפני (1:56.25 דקות), שתיהן מהרפובליקה העממית של סין, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם מדיסון וילסון, ליה ניל וקיה מלוורטון בתוצאה של 7:41.45 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 7:41.45 דקות ולפני קנדה (7:44.76 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:55.94 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קיילי מקיואן, ג'נה שטראוך ובריאנה תרוסל בתוצאה של 3:54.25 דקות, אחרי ארצות הברית (3:53.78 דקות) ולפני קנדה (3:55.01 דקות).
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה ב-6 מדליות, 5 זהב ו-1 כסף, יותר מכל שחיין או שחיינית אחרת באליפות. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי, בפעם השנייה ברציפות, בתוצאה של 52.16 שניות, לפני שיבון הוהי מהונג קונג (52.49 שניות) ומריט סטיינברכן מהולנד (52.71 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:52.85 דקות, לפני בת ארצה אריארן טיטמוס שקבעה שיא אישי חדש של 1:53.01 דקות וסאמר מקינטוש מקנדה שקבעה שיא לאומי ושיא עולם לנוער חדש של 1:53.65 דקות. היא שיפרה את השיא הוותיק בן 14 השנים של פדריקה פלגריני מאיטליה (1:52.98 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם שיינה ג'ק, מג האריס ואמה מקיאן בשיא עולם חדש של 3:27.96 דקות, לפני ארצות הברית (3:31.93 דקות) והרפובליקה העממית של סין (3:32.40 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 52.08 שניות, המהירה באליפות, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם שיינה ג'ק, בריאנה תרוסל ואריארן טיטמוס בשיא עולם חדש של 7:37.50 דקות, לפני ארצות הברית (7:41.38 דקות) והרפובליקה העממית של סין (7:44.40 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:53.66 דקות ובמשחה שליחות משולב 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'ק קרטרייט, קייל צ'למרס ושיינה ג'ק, בשיא עולם חדש של 3:18.83 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.82 דקות) והממלכה המאוחדת (3:21.68 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.71 שניות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:52.08 דקות) וולפני קנדה (3:54.12 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.95 שניות.
רוברט מרסר
ביוגרפיה
רוברט מרסר היה תומך של מהלך פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי והעביר מידע וניתוח נתונים לראשי UKIP.
שבנם קורור פינג'אנג'י
שבנם קורור פינג'אנג'י (בטורקית: Şebnem Korur Fincancı; נולדה ב-21 במרץ 1959) היא פרופסורית טורקית לרפואה משפטית, מומחית לרפואה פורנזית, סנגורית לזכויות אדם ומומחית בינלאומית ידועה לזיהוי ותיעוד עינויים. פינג'אנג'י היא ראש האגודה הטורקית לזכויות אדם והיה לה תפקיד מרכזי בגיבוש פרוטוקול איסטנבול של האומות המאוחדות.
בחודש מאי 2016, פינג'אנג'י תמכה בעיתונאים שקראו לממשלה הטורקית לנהל שיחות שלום עם המחתרת הכורדית. בשל כך נעצרה והואשמה בפעילות טרור ותמיכה בארגון המחתרת הכורדי PKK. לאחר כעשרה ימים שוחררה ממעצרה. בדצמבר 2018 דנו שופטי ארדואן את פינג'אנג'י למאסר של שנתיים וחצי. ביולי 2019 זוכתה בערעור. בספטמבר 2019 הודיעה התביעה הטורקית כי תערער על הזיכוי.
קורות חיים
פינג'אנג'י למדה רפואה באוניברסיטת איסטנבול בה גם התמחתה ברפואה פורנזית. בהמשך סיימה תואר בארכאולוגיה. בשנים הבאות התמקדה במאבק בעינויים שהיו שכיחים בטורקיה. פינג'אנג'י הקימה קליניקה נגד עינויים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת איסטנבול.
פעילות לזכויות אדם
בשנת 1996 פינג'אנג'י הייתה מעורבת ביוגוסלביה לשעבר בהוצאת גופות מקברים המוניים ונתיחות שלאחר המוות במסגרת פעילותה עבור בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר. פינג'אנג'י גם הובילה חקירות שהוכיחו כי עצורים בבתי סוהר טורקיים, בניגוד לטענות השלטונות, מתו מעינויים.
בקיץ 2019 ביקרה פינג'אנג'י בארץ על פי הזמנת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל ורופאים לזכויות אדם. בראיון ב"הארץ" הסבירה כי תשוב לטורקיה, למרות המאסר של שנתיים וחצי שאולי צפוי לה, כי טורקיה היא מולדתה ובה תיאבק למען זכויות אדם ומניעת עינויים.
פרסים והוקרה
בשנת 2014 קיבלה פינג'אנג'י את הפרס לזכר המנהיג הארמני הטורקי הראנט דינק שנרצח באיסטנבול.
בשנת 2018 היא קיבלה את פרס השלום של מדינת הסן.
מוקדמות מונדיאל 1986 - אירופה
ל אירופה (אופ"א) הוקצו 13.5 מקומות, מתוכם אחד לאיטליה ועל 12.5 המקומות האחרים התחרו 32 נבחרות. הנבחרת שזכתה במקום החצוי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אוקיאניה.
מהלך המוקדמות
32 הנבחרות, שהתחרו על 12.5 מקומות, חולקו לשבעה בתים. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. מספר הנבחרות והתנאים של כל בית מפורטים להלן: בפלייאוף עצמו שיחקו שתי הנבחרות בשיטת בית-חוץ, והמנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה למונדיאל.
בית 1
פולין העפילה למונדיאל ובלגיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 3
אנגליה וצפון אירלנד העפילו.
בית 4
צרפת ובולגריה העפילו.
בית 5
הונגריה העפילה למונדיאל והולנד העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 6
דנמרק וברית המועצות העפילו.
בית 7
ספרד העפילה למונדיאל וסקוטלנד העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אוקיאניה. במהלך המשחק בין סקוטלנד לוויילס מת מאמן הנבחרת הסקוטית ג'וק סטיין, לאחר שסבל מהתקף לב זמן קצר לאחר שנבחרתו הבקיעה את שער השוויון.
פלייאוף יבשתי
בלגיה העפילה למונדיאל בזכות יתרון שערי חוץ.
ספר הג'ונגל (סרט, 1994)
ספר הג'ונגל (באנגלית: Rudyard Kipling's The Jungle Book) הוא סרט הרפתקאות של חברת וולט דיסני, המבוסס על ספר בעל אותו שם של רודיארד קיפלינג. זהו העיבוד השני לספר מבית דיסני, לאחר סרט האנימציה מ-1967, אך הראשון שצולם כלייב אקשן (ב-2016 הופק עוד סרט לייב אקשן דומה, אשר קרוב יותר לסרט האנימציה). הסרט בוים על ידי סטיבן סומרס, ויצא לראשונה לאקרנים ב-25 בדצמבר 1994. הוא קיבל ביקורות חיוביות לרוב והשיג 43.5 מיליון דולר בקופות.
עלילה
הסרט נפתח בקולונל ג'ופרי ברידון, ראש הראג' הבריטי בהודו וגדודו עורכים סיור בג'ונגלים לצד המדריך האלמן נאתו, אביו של ילד בן 5 בשם מוגלי. מוגלי מתיידד עם הילדה בת הקולונל, קתרין "קיטי" והיא נותנת לו תכשיט. עם זאת באותו ערב הגדוד מותקף בידי שירחאן הטיגריס המאיים ובמהלך מהומה שנוצרת אביו של מוגלי נטרף בידיו ומוגלי נותר על כרכרת סוסים בוערת הדוהרת לעבר היער. הקולונל ג'ופרי מנסה לעצור אותה אך נכשל ומוגלי נעלם. עם זאת הוא והזאב שלצידו, האח האפור, מצליחים לקפוץ מהכרכרה וליפול לבריכה. כשהם יוצאים הם נתקלים בבגירה, פנתר שחור והוא מוביל אותם לעבר להקת זאבים המאמצים אותם. מוגלי גם מציל את גור הדובים באלו שנתקע בגזע עץ נפול והשניים מתחברים.
כעבור עשרים שנה מוגלי מרגיש בבית בג'ונגל ולאחר שקוף גונב ממנו את תכשיטו הוא רודף ומשיג אותו בתוך מקדש בעיר נטושה בהרים, בה חדר מלא בתכשיטים ואוצרות. על המקום שולט המלך לואי, אורנגאוטן בעל כתר גדול וראש חבורת מקוקים השולטת בעיר. מוגלי מתגרה במלך לואי ומוצא פגיון יקר, אך לואי והקופים נרתעים מהנחש קא המגיח על החדר והוא תופס את מוגלי בהפתעה מפיל אותו לבריכה שבמרכז החדר. מוגלי דוקר את קא באמצעות הפגיון וקא נסוג ממנו. לואי מתפייס עם מוגלי ומחזיר לו את תכשיטו.
בון ואנשיו כולאים את מוגלי ודורשים ממנו מידע על הפגיון אך מבינים שהוא אינו מדבר. קיתי מגיעה ומבקשת לשחרר אותו, תוך שהיא וד"ר יוליוס פלומפורד ינסו "לתרבת" אותו ולהפוך אותו לאנושי. כך היא ומוגלי מתחברים והוא לומד לדבר ולהתנהל כמו שאר התושבים, אך עדיין נשאר בעל הרגלים חריגים.
קפטן בון קורא לשיחה עם מוגלי ומבקש ממנו עזרה בהגעה לאוצרות הנסתרים, אך מוגלי מגלה בביתו גביעי ציידים רבים ומודיע לו שהוא חברם של החיות והוא אויבו. בון מסלק אותו ומבקש מהקולונל ג'ופרי להתחתן עם קיטי ונענה. בעת החתונה אנשיו של בון מביכים את מוגלי בפומבי והוא מחליט לחזור לג'ונגל. קיטי נסערת ומנסה אותו אך נכשלת. נסערת היא מודיעה לבון שהחתונה שלהם מבולטת והיא מחליטה לחזור לאנגליה, כדי להתרחק ממנו. בון מודיע לה שהיא תצטער על כך.
כאשר מוגלי חוזר לג'ונגל הוא מגלה שקפטן בון ואנשיו חוברים לציידים בולדאו, טבאקי וחבורת שודדים ונעים לאורך הג'ונגל. הם כמעט לוכדים אותו אך באלו מגיע לעזרתו והם יורים בו קשה, תוך שמוגלי נמלט. בהמשך השודדים מתקיפים את השיירה של קולונל ג'ופרי ובתו ואז הקולונל מגלה את בגידתו של בון, אשר לוקח אותו ואת בתו בשבי והוא נפצע קשה בתהליך. הם גם רוצים להרוג את ד"ר פלומפורד אך בגירה ולהקת הזאבים מתנפלת על השודדים והורגת הרבה מהם. מוגלי מטפל בד"ר פלומפורד ומבקש ממנו לרפא את באלו בתמורה.
החבורה של שון מתקדמת עם ג'ופרי, קיטי וחבריהם וכשהם נתקלים במוגלי הם סוחטים אותו לעזור להם או שיפגעו בשבויים ומוגלי נכנע ונשבה לצידם. אך בלילה מתברר ששירחאן דולק אחריהם ונוצרת מהומה, הגורמת לחבורה לנוח במשך היום. סמל הארלי המאבטח את החבורה מנמנם ומתעורר כשמוגלי השתחרר מרצועותיו בידי בגירה. הוא רץ אחריו אך נופל לביצה טובענית ושוקע למותו. שאר החבורה חסרת הגנה ומפקירה את קולונל ג'ופרי, אך מוגלי מחלץ אותו בידי עדר פילים המחזירים אותו לעיירה. בהמשך הוא נתפס מעל צוק בידי טבאקי שמנסה להפיל עליו סלע, אך מוגלי מצליח להפיל אותו מהצוק למותו.
שירחאן מתקיף את החבורה וגורם לה להתפזר וכן הורג את סגן ג'ון וילקינס, קפטן בון מצליח להגיע לעיר הנטושה לצד קיטי ובולדאו. מוגלי גם מגיע לשם ובולדאו מנסה לירות בו אך מפספס. מוגלי מפתה אותו להתקרב לפיר ממולכד ובעודם בתוכו בולדאו יורה באחד מפקקי החור, מה שממלא את החדר בחול. בולדאו שנפצע ברגלו ומתייסר מהחול הנכנס מגלה שתקרת הפיר נסגרת מעליו.
מוגלי מגלה את בון שיורה בו, אך קיטי מפילה את שניהם לתוך החדר המלא באוצרות. היא מאבדת את הכרתה אך בון מתלהב ומתחיל לבזוז את המקום. מוגלי מגיע ומתפתח דו-קרב ביניהם אל מול המלך לואי וחבורת הקופים. מוגלי נפצע אך מצליח לפגועבידו של הקפטן שנופך. אז הוא מעיר את קיטי ובורח לצידה מהחדר. בול מתעורר וממשיך לאכסן את האוצרות על גבו אך נתפס בידי קא, נופל למים ובעודו לכוד מאוצרותיו מתחת למים נהרג בידי קא.
מוגלי וקיטי יוצאים מהעיר ונתקלים בשירחאן שואג לעברם, אך כשמוגלי שואג לעברו בחזרה מתברר ששירחאן רואה במוגלי ידיד השייך לג'ונגל והוא עוזב אותם.
כשהם חוזרים לעיירה הם מגלים את הקולונל ואנשיו וגם את ד"ר פלומפורד ואת באלו ששרדו. מוגלי מתחיל לגור בעיירה אך גם חוזר ליער ושם מתנשק עם אהובתו קיטי.
שחקנים ודמויות
בעלי חיים: