cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי
זכויות דיג
הסדרת זכויות הדיג של דייגים אירופים באזור הכלכלי הבלעדי של הממלכה המאוחדת הייתה לנושא מרכזי במשא ומתן להסכם קבע בין הצדדים, זאת על אף שדיג מהווה רק 0.12% מהתמ"ג של הממלכה. תחת מדיניות הדיג המשותפת של האיחוד האירופי, כל האזורים הכלכליים של המדינות החברות (200 מיל ימי מהיבשה) מהווים יחידה אחת בה דייגים אירופים רשאים לדוג, בכפוף למכסות שנקבעות במשא ומתן כל שנה. לטענת הפוליטיקאים הבריטים, ההסכם בין הצדדים מ-1973 אינו הוגן, ומוביל לכך שכמות הדגים שדייגים אירופיים תופסים במים הכלכליים הבריטיים גבוהה פי שמונה מזו שדייגים בריטים תופסים במים הכלכליים של מדינות האיחוד. שינוי מצב זה היה הבטחה מרכזית של בוריס ג'ונסון במהלך קמפיין הבחירות ב-2016, ובאוקטובר 2020 הוא הזהיר ש"בנושא הדיג, הפער בין הצדדים הוא למרבה הצער גדול מאוד, וללא ריאליזם וגמישות מצד האיחוד האירופי קיימת סכנה שהנושא לא יהיה בר גישור". הנושאים והנותנים מטעם האיחוד האירופי ביקשו להשאיר את הסטטוס קוו על כנו. נשיא צרפת עמנואל מקרון הציג את העמדה הנוקשה ביותר בנושא, ואמר שארצו תהיה מוכנה להסתכן בפרישה של הממלכה המאוחדת ללא הסכם, אם הנושא לא יוסדר באופן שמגן על דייגים צרפתים.
זכויות להט"ב בקרואטיה
פשעי שנאה
מאז 2006 נחקקה הוספה של נטייה מינית כעילה מוגנת מפני פשעי שנאה בחוק העונשין. תוכן החוק בנושא הוחל לראשונה בשנת 2007, לאחר שאדם שתקף באלימות את משתתפי מצעד הגאווה בזאגרב באמצעות בקבוקי תבערה הורשע ונידון ל-14 חודשי מאסר. ב-1 בינואר 2013 נחקק תיקון לחוק עונשין שהכיר בזהות מגדרית כעילה מוגנת במפורש מפני פשעי שנאה.
ארגוני זכויות הלהט"ב "Zagreb Pride","Iskorak" ו-"Kontra" משתפים פעולה עם המשטרה הקרואטית מאז 2006 לאחר שקרואטיה הכירה לראשונה בפשעי שנאה שמבוססים על רקע נטייה מינית. כתוצאה משיתוף הפעולה המשטרה החלה לכלול חינוך על פשעי שנאה נגד להט"ב בתוכניות הלימודים שלה משנת 2013. בחודש אפריל באותה שנה פתח שר הפנים רנקו אוסטויץ' יחד עם גורמים מהמשרד שלו במסע פרסום לאומי לצד הארגונים "Iskorak" ו-"Kontra" עבור אזרחי להט"ב קרואטים לדווח על פשעי שנאה שנעשו נגדם על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית במשטרה. מסע הפרסום כלל שלטי חוצות עירוניים בערים זאגרב, ספליט, פולה ואוסייק, חלוקת עלונים לאזרחים באותן ערים והפצת כרזות בתוך תחנות משטרה ברחבי המדינה.
במרץ 2014 פורסם שקרואטיה העניקה מקלט מדיני לראשונה לאדם שנרדף על רקע נטייתו המינית שהיה צעיר הומוסקסואל מאוגנדה שנמלט מהמדינה בעקבות המעמד הגרוע של זכויות להט"ב בשטחה.
זהות מגדרית
טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית רשאים לשנות את המגדר המשפטי שלהם במסמכי זהות רשמיים בקרואטיה. עד יוני 2013 כל אדם ששינה את מגדרו היה מחויב לציין את השינוי בתעודת הלידה שלו על פי חוק כדי להיות זכאי לשנות את הסמן המגדרי שלו. עם זאת, ב-29 במאי 2012 הוכרז שהממשלה תנקוט בצעדים נוספים כדי להגן על טרנסג'נדרים שיכללו על פי הכללים החדשים הסרה של חיוב ציון השינוי המגדרי בתעודת הלידה של האדם עבור הבטחה שמידע כזה יישאר פרטי, והסרה של חיוב העברה של ניתוח להתאמה מגדרית עבור הכרה בשינוי מגדר. השינוי בחוק הוצע על ידי חברי הקואליציה של ראש הממשלה זוראן מילנוביץ' בזמן שכיהנו באופוזיציה ב-2010 שנדחה באותה תקופה. החוק החדש בנושא נכנס לתוקף ב-29 ביוני 2013.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של קרואטיה. לא קיים איסור כלשהו על לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים שמוגדרים כמועמדים לשרת באופן גלוי בכוחות המזוינים של קרואטיה, בעוד שמשרד ההגנה פועל לפי החקיקה הלאומית שאוסרת במפורש על כל אפליה על רקע נטייה מינית. מספר דיווחים בתקשורת לאורך השנים העלו כי רוב החיילים ההומוסקסואלים שמשרתים בצבא הקרואטי מחליטים לרוב לשמור על זהותם המינית כדיסקרטית כדי להימנע מקבלת אפליה הומופובית, אך היו גם דיווחים שהצהירו על כך שהכוחות המזוינים של קרואטיה מתייחסים לאפליה מכל סוג שהוא ברצינות רבה ונוקטים בפעולה למאבק בהומופוביה בקרב אנשי הצבא.
מקרה ידוע של אפליה הומופובית בצבא הקרואטי היה השירות הצבאי של אלדין פטריץ' מרייקה בשנת 1998. ביולי 1998 קיבל פטריץ' צו זימון והתייצב לצריף צבאי (מונח שמתאר מבנים שמשמשים לאירוח ארוך טווח של אנשי צבא) בפולה, שם אמר לקצין הבכיר שלו בשיחה פרטית שהוא הומוסקסואל. עם זאת, ההצהרה הפרטית של פטריץ' התפשטה במהירות בקרב הסביבה שלו בצריף, מה שהביא לכך שפטריץ' היה נתון להתעללות הומופובית מצד עמיתיו וקצינים אחרים. פטריץ' ביקש שוב ושוב להעביר אותו לצריף אחר בעקבות העוינות שקיבל מצד עמיתיו אבל בקשותיו נדחו. ב-22 ביולי פטריץ' פוטר מהצבא בגלל "הפרעה לא מוגדרת של העדפה מינית". עם זאת, הסיבה לא ציטטה במפורש הומוסקסואליות כהפרעה נפשית. לאחר פיטוריו של פטריץ' מהצבא, הוריו גילו על היותו הומוסקסואל וגירשו אותו מביתו על רקע נטייתו המינית. לאחר מכן תבע פטריץ' פיצויים ממשרד ההגנה תוך שהוא מציין "מדיניות מפלה, התעללות וטראומה פסיכולוגית". באוקטובר 1998 המשרד זימן את פטריץ' פעם נוספת על מנת שיסיים את שירותו הצבאי. עם זאת, פטריץ' סירב בעקבות חששות לחייו מאנשי הצבא שהיו בסביבתו. לאחר מכן קיבל מקלט מדיני בקנדה.
תרומת דם
נכון ליולי 2023, התקנות שמסדירות את המכון הקרואטי לעירויים, מגבילות דה פקטו את הגישה של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לתרום דם ללא הגבלת זמן. חוק עזר משנת 1998 על רכיבי דם אסר במפורש על אנשים שעסקו בפעילות מינית עם בני אותו מין לתרום דם, אבל הוא בוטל עם הכנסת חוק חדש על רכיבי דם בשנת 2006. חוק עזר מ-2007 בנושא מוצרי דם כולל בין הקריטריונים לדחייה קבועה של נותני מינון אלוגני את הקטגוריה הכללית של "אנשים שההתנהגות המינית שלהם מציבה אותם בסיכון גבוה לחלות במחלות זיהומיות הנישאות בדם", שכללה בין היתר "MSM" כמי שחסומים ללא הגבלת זמן לתרום דם במכון. החל משנת 2021, "MSM" מסווגים רשמית על ידי המכון כאנשים עם "התנהגויות או פעילויות שחושפות אותם לסיכון לחלות במחלות זיהומיות שנישאות בדם".
תנאי מחיה
עיר הבירה זאגרב מוגדרת כמוקד סצנת הלהט"ב של קרואטיה וכוללת בה מועדונים, ברים הומוסקסואלים ומקומות בילוי נוספים שפונים לקהל להט"ב. העיר גם משמשת כמקום המשכן של מרכז הלהט"ב הראשון בקרואטיה והארגון "Queer Zagreb" שמארגן בין פעילויות נוספות את הפסטיבל "Queer Zagreb festival" ותוכנית קולנוע הלהט"ב החודשית "Queer MoMenti". מרכז הלהט"ב השני של קרואטיה נפתח בספליט ב-24 במאי 2014 והשלישי ברייקה ב-16 באוקטובר 2014. מקומות נוספים ברחבי המדינה שמקיימים אירועי בילוי עבור להט"ב ומהווים אזור לפאבים, מועדונים וחופים בקרב חברי הקהילה המקומית נמצאים גם כן בעיר אוסייק, האיים חוואר  וראב, העיירה רוביני, עיר הנמל דוברובניק ועוד. ב-27 במאי 2013 צעדו כ-1,500 איש בזאגרב לתמיכה בהכשרת נישואים חד-מיניים מפארק זרינג'בק, כיכר סן מרקו , מטה ממשלת קרואטיה, הפרלמנט הקרואטי ובית המשפט החוקתי של קרואטיה. ב-30 בנובמבר 2013 יום לפני שהתקיים משאל העם להגדרה של נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי של גבר ואישה בלבד בחוקה הקרואטית, כ-1,000 איש צעדו בזאגרב לתמיכה בהכשרת נישואים חד-מיניים תחת הכותרת "נישואים שווים". צעדות תמיכה נוספות התקיימו גם בפולה, ספליט ורייקה.
מצעד הגאווה הראשון בקרואטיה התרחש ב-29 ביוני 2002 בזאגרב. תמיכתו הציבורית החלה לגבור מאז ומספר המשתתפים גדל במהירות משנה לשנה, אך הצעדות חוו גם התנגדות ציבורית אלימה מצד גורמים הומופובים. בשנת 2006, היה למצעד אופי אזורי, שמטרתו הייתה לתמוך בפעילים ממדינות בהן הפגנות מסוג זה אסורות על ידי הרשויות. מצעד 2011 היה לעצרת הלהט"ב הגדולה ביותר בקרואטיה באותה תקופה, והתקיים ללא אירועים אלימים בעוד דווח כי מספר השוטרים המספקים ביטחון באירוע היה נמוך יותר מאשר במהלך קיומו בשנים קודמות. נכון לקיץ 2019, מהדורתו בשנת 2013 הייתה הגדולה במדינה עד כה, עם מעל 15,000 מפגינים.   בשנת 2021 השתתף לראשונה ראש העיר, טומיסלב טומשביץ', במהלך ציון המצעד. מצעד הגאווה הראשון בספליט נערך ב-11 ביוני 2011. עם זאת, מסלול הצעדה התברר כבעייתי מכיוון ששירות הביטחון לא היה מספיק חזק כדי למנוע אירועים חמורים, וכתוצאה מכך היה צריך להוביל את משתתפי המצעד לאזור בטיחות. במהלכו, נעצרו כמה מאות מפגיני נגד הומופובים, ובסופו של דבר האירוע בוטל. זמן קצר לאחר האירוע, חלקים רבים מהתקשורת הארצית הביעו תמיכה במשתתפי המצעד וקראו "לצעוד במצעד הגאווה הבא של זאגרב". ב-16 ביוני 2011, 73 פרופסורים ומקורבי הפקולטה למשפטים בזאגרב חתמו על הצהרה שיזם הפרופסור מיחאלו דיקה, ובה הביעו את תמיכתם בציון מצעד 2011 וקריאה עבור הרשויות לפעול למען מניעה והחלת סנקציות על התנהגות שמסכנת שוויון זכויות יסוד וחירויות של אזרחי קרואטיה בצורה יעילה ואחראית. ב-9 ביוני 2012 צעדו מאות משתתפים ברייקה, העיר השלישית בגודלה בקרואטיה בהקדשה לתמיכה במצעד ספליט שבוטל שנה קודם לכן. קיום המצעד השני בספליט בשנת 2012 הוגדר כמוצלח, בעודו קיבל תמיכה ציבורית רחבה מהתקשורת הקרואטית, ידוענים ופוליטיקאים. במהלכו, השתתפו כ-5 שרים ממשלתיים ואישי ציבור נוספים. בשנת 2013 המצעד נמשך ללא אירוע התנגדות אחד, והיה לפעם הראשונה שראש העיר, איבו בלדסר, השתתף במהלכו.
נשיא קרואטיה לשעבר, איוו יוסיפוביץ', הביע תמיכה חזקה בחקיקת שוויון זכויות משפטיות עבור להט"ב קרואטים לאורך השנים, יחד עם כמה פוליטיקאים פופולריים אחרים והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת העם הקוראטית, המפלגה הקרואטית החברתית-ליברלית, מפלגת הירוקים ומפלגת העבודה הקרואטית  לצד פגישותיו עם ארגוני להט"ב. ב-1 ביוני 2012 פרסם הצהרת תמיכה במצעד 2012 בספליט וגינה את האלימות אשר שררה בציונו שנה קודם לכן אותה כינה "בלתי מתקבלת על הדעת". החברה לשעבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נשיאת מפלגת הירוקים הנוכחית והשרה לשעבר להגנת הטבע והסביבה, מירלה קולי, ידועה כמי שהשתתפה עד כה בכל אירועי הגאווה שציונו במדינה. מצעד הגאווה הראשון באוסייק התקיים ב-6 בספטמבר 2014 ומשך מעל 300 צועדים. שר הכלכלה וכן פעילי זכויות להט"ב סרבים ויוונים השתתפו במהלכו.
תיירות להט"ב
קרואטיה ידועה כמדינת תיירות מרכזית בקרב להט"ב ברחבי העולם עם כ-200,000 תיירי להט"ב שדווחו כמבקרים בשטחה מדי שנה. יעדים כגון דוברובניק, חוואר, ראב, קרק, רוביני, רייקה והבירה זאגרב מוגדרים כמוקדי עלייה לרגל של תיירי להט"ב זרים. האי ראב הפך ליעד פופולרי בקרב תיירים הומוסקסואלים מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, ובשנת 2011 הוא הפך באופן רשמי ליעד תיירות הלהט"ב הראשון במדינה שמפרסם את עצמו ככזה. מנהל לשכת התיירות של ראב, נדג'ליקו מייקליק, הצהיר באותה שנה באומרו כי, "הסיסמה שלנו היא - אי שמח, והמסר שלנו הוא אושר והחזקת ידיים, אז אל תהססו להחזיק ידיים בין אם אתם זוג חד-מיני, זוג הטרוסקסואלי, אמא ובת או זוג מאוהב. שום דבר שלילי לא יקרה לכם באי הזה ואתם תהיו מאושרים". ביולי 2008 זוג הומוסקסואלים מאמריקה הדרומית התחתן באי חוואר באירוע שמשך תשומת לב תקשורתית. ביוני 2012 שר התיירות הקרואטי וליקו אוסטויץ' קרא לתיירים שמוגדרים כלהט"ב לבקר בקרואטיה והצהיר על תמיכה בציון מצעד הגאווה בספליט באותה שנה. נכון לשנת 2013, באתר איגוד התיירות האירופאית הגאה (GETA) קיימים מעל ל-50 מלונות ויעדים שפונים לקהל של תיירות להט"ב בקרואטיה.
צ'ואו
צ'וּאוֹ (ביפנית: 中央区 – רובע מרכזי) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו, אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן. הרובע עצמו נקרא "העיר צ'ואו". כפי ששמו מעיד, מבחינה היסטורית זהו הרובע המסחרי המרכזי של טוקיו, אף על פי ששינג'וקו הפך למתחרה רציני על התואר, מאז סוף מלחמת העולם השנייה. השכונה המפורסמת ביותר ברובע היא גינזה, אשר נבנתה סביב מטבעה של מטבעות זהב ועל שמה היא קרויה. מטבעת הזהב, או בשמה היפני קינזה, שכנה בעבר באתר בו נמצא כיום המטה המרכזי של בנק יפן, אשר שוכן גם הוא בצ'ואו.
ההערכה המקובלת, נכון ל-2008, היא שברובע מתגוררים 108,943 אנשים, והצפיפות בו היא 9,654 אנשים לקמ"ר. עם זאת, בגלל הריכוז הרב של עסקים, בנייני משרדים, וחלל קמעונאי, האוכלוסייה גדלה בשעות היום לכ-650,000 נפשות.
היסטוריה
בשנת 1612 התחיל השוגון טוקוגאווה איאיאסו, שתכנן לבסס את אדו כבירתה דה פקטו של יפן, בעבודה על מחוז מסחרי שיקיף את הקצה המערבי של דרך טוקיאדו, אחת מחמש הדרכים של אדו, אשר חיברה בין טוקיו לקנסאי. במהלך תקופת אדו נודע אזור זה כ"אדומאצ'י" – מרכז העיר אדו. חלק גדול מהאזור, בעיקר גינזה וצוקיג'י, היה חול שנערם על הדלתא של נהר סומידה, עד אשר מולאה בידי השוגון. ב-1657, אחרי ששרפה כילתה את מרבית העיר, תוכנן הרובע מחדש עם תעלות נוספות, כדי להתאים יותר לסחר הימי.
ב-1869 התיישבו זרים בצוקיג'י, מושבה אשר פעלה עד 1899 לערך. ב-1872 כילתה שרפה נוספת מרבית מאזור גינזה. בעקבות זאת, תכנן המושל של טוקיו מחדש את גינזה, כדי שתהיה מרכז מסחרי בסגנון אירופאי, בין שינבשי, שהיה באותם ימים המסוף המרכזי של הרכבות בעיר מדרום וניהונבשי, אזור המסחר והכלכלה העיקרי, מצפון. ב-1878, תחת חוק ארגון מקומי חדש, הוקמו תחת ממשלת העיר טוקיו הרבעים של ניהונבשי וקיובשי, אשר חלשו על האזור אשר קרוי כיום צ'ואו.
בעקבות תבוסתה של יפן במלחמת העולם השנייה הופקעו מספר בניינים לטובת המפקד העליון של כוחות הברית, כמרכזי אספקה לכוחות הכיבוש. בניינים אלה כללו את מטה חברת השעונים "האטורי", את הכלבו "מצויה" ואת בניין טושיבה. כל הבניינים הוחזרו לשליטה אזרחית יפנית בשלבים עד 1951.
דזידר פרידמן
דזידר פרידמן (בגרמנית: Desider Friedmann, נולד ב-24 נובמבר 1880 בוסקוביץ', נרצח באוקטובר 1944, אושוויץ) היה פעיל ציוני, חבר פרלמנט, עורך דין וראש הקהילה היהודית האחרון בווינה לפני מלחמת העולם השנייה.
צ'ואו
היסטוריה
ב-15 במרץ 1947 הוקם רובע צ'ואו תחת חוק האוטונומיה המחוזית החדש, ממיזוג של רובעי ניהונבשי וקיובשי שקדמו לו.
דזידר פרידמן
ראשית חייו
דזידר פרידמן נולד בעיר בוסקוביץ' שבמוראביה. הוריו, סמואל, סוחר במקצועו, ואמו, צלסטינה לבית פולק, חינכו את שבעת ילדיהם חינוך מסורתי. האב, סמואל כיהן כגבאי הקהילה היהודית בבוסקוביץ'. דזידר סיים לימודיו בגימנסיה בעיר ברין בצ'כיה ואת לימודיו האקדמיים המשיך בווינה, אוסטריה. ב־23.9.1904 הוענק לפרידמן תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת וינה. פרידמן היה ציוני נלהב מגיל צעיר. בווינה, פגש את בנימין זאב הרצל והושפע מאוד מרעיונותיו. במסגרת עבודתו המקצועית כמשפטן, שימש פרידמן כיועץ המשפטי של הביטאון היהודי ציוני שייסד הרצל די ולט (העולם).
צ'ואו
גאוגרפיה
צ'ואו הוא הרובע המרכזי של טוקיו, מוקף בחמשת הרבעים צ'יודה, מינאטו, טאייטו, סומידה וקוטו. מבחינה מנהלית, מחולק צ'ואו לשלושה חלקים: ניהונבשי, קיובשי וצוקישימה. ניהונבשי וקיובשי הם בעיקר אזורים מסחריים מהצד המזרחי של תחנת רכבת טוקיו, אשר מפגישים בין השכונות המפורסמות גינזה וצוקיג'י. צוקישימה הוא אי נפרד במפרץ טוקיו, אשר בולטים בו בעיקר מגדלי הדירות.
דזידר פרידמן
ראשית חייו
בתקופה זו גדלה אוכלוסיית יהודי וינה ו ב 1934 מנתה כ 180,000 איש (10% מכלל אוכלוסיית וינה) בשנת 1920 נבחרו נציגי הציונים לראשונה לוועד הקהילה היהודית בווינה ופרידמן התמנה כסגן יו"ר הקהילה.
צ'ואו
גאוגרפיה
עד מלחמת העולם השנייה היה האזור שתי וערב של נהרות ותעלות, שבהם השתמשו בסירות קטנות אשר היו אז כלי המסחר העיקרי. לאחר המלחמה נסתמו דרכי מים רבות, על מנת ליצור מקום לכבישים, בניינים ואוטוסטרדות. עם זאת, נתיבי המים שהועלמו הם הבסיס לחלק מהותי בחלוקה לשכונות בתוך הרובע. נהר הסמידה הוא הגבול המזרחי של הרובע.
דזידר פרידמן
ראשית חייו
בינואר 1921 נשא פרידמן את אלה שטיאסני לאישה, באותה שנה נולדה בתם הבכורה ארנסטינה-רות ובשנת 1923 נולדה בתם השנייה הדוויג -לאה. בבחירות 1933 השיגו הציונים רוב בקהילת וינה ופרידמן נבחר לעמוד בראשה. ניצחון הפלג הציוני בבחירות 1933 היה יוצא דופן וקהילת וינה בהנהגת פרידמן הייתה לקהילה היהודית הראשונה במרכז אירופה בעלת רוב ציוני. בשנת 1934 נבחר לפרלמנט האוסטרי. ד"ר פרידמן כיהן כיו"ר הקהילה היהודית עד הכרזת הסיפוח של אוסטריה לגרמניה (האנשלוס) וסילוקו ומעצרו על ידי הנאצים במרץ 1938. בכל שנות כהונתו פעל פרידמן רבות למען יהודי הקהילה. אוסטריה באותם ימים הייתה נגועה באנטישמיות בקרב ארגונים רבים. ד"ר פרידמן והנציגים הציונים האחרים פעלו מראשית צעדיהם למען חינוך יהודי ועברי מגיל הגן דרך בית הספר העממי והגימנסיה. בנוסף, ד"ר פרידמן ומנהיגי הקהילה פעלו ותמכו בארגון הספורט היהודי המפורסם הכח וינה במיוחד במצבים שאגודות ספורט אוסטריות אנטישמיות לא אפשרו לארגון היהודי להשתמש במתקניו.
בשנת 1938 נקבע משאל עם באוסטריה על השאלה האם אוסטריה תסופח לגרמניה. ד"ר פרידמן יצא בשליחות הקנצלר האוסטרי קורט שושניג לגיוס כספים בארצות הברית ואנגליה כדי לממן תעמולה נגדית לתעמולה של מפלגות הנאציות (שתמכו בסיפוח). פרידמן תמך בקיום המשאל ואמר ש"המשאל יבטא בבירור שהעם דוחה את הנאציזם" ו"מצופה מכל יהודי לעשות מעשה פטריוטי" (ולהצביע נגד הסיפוח). זוהי התבטאות אמיצה ביותר בהתחשב בכך שאוכלוסייה ניכרת של אוסטריה הייתה בעלת נטיות פרו־נאציות.
צ'ואו
גאוגרפיה
מבחינה פיזית צ'ואו הוא הרובע השני הכי קטן בטוקיו, עם שטח כולל של 10.15 קמ"ר בלבד. רק רובע טאייטו קטן יותר ממנו.
דזידר פרידמן
ראשית חייו
בזמן שהותו באנגליה גרמניה הנאצית סיפחה את אוסטריה (האנשלוס) וד"ר פרידמן מיהר לחזור לאוסטריה כדי להיות עם קהילתו. פרידמן גם קיווה שבעזרת קשריו הבינלאומיים הרבים יוכל לעזור לבני עמו.
האנשלוס
ב-18 במרץ, חמישה ימים לאחר האנשלוס, פשטו קצינים נאצים ובראשם אדולף אייכמן על משרדי הקהילה היהודית. הנאצים תפסו את רשימת התורמים לקיום משאל העם שיזם הקנצלר שושניג בניסיון למנוע את הסיפוח לגרמניה ועצרו את צמרת ההנהגה היהודית ובראשם יו"ר הקהילה ד"ר פרידמן (מספר העציר של ד"ר פרידמן היה 13921). משרדי הקהילה נסגרו בהוראת הנאצים. בשל תמיכתו ועזרתו הפעילה לקיום משאל העם הותקף ד"ר פרידמן בעיתונות וכונה בשלל כינוי גנאי והוצג כבוגד. העצורים הוחזקו בקסרקטין המשטרה Elisabeth-Promenade ברובע התשיעי של וינה. בין 1–2 אפריל 1938 נשלח מוינה למחנה הריכוז דכאו בגרמניה, הטרנספורט הראשון "טרנספורט הפרומיננטים". הטרנספורט כלל 151 עצירים שהוגדרו כ"עצירים הזקוקים להגנה". שליש מהעצירים היו יהודים. בין העצירים שנכללו ב"טרנספורט הפרומיננטים" היו פקידי הממשל של שושניג, קומוניסטים, סוציאליסטים, סוחרים אמידים וחברי ההנהגה היהודית וביניהם ד"ר פרידמן. יומיים לפני חג הפסח, ב-13 באפריל, שוחרר ד"ר פרידמן מוכה, חבול ומושפל וחזר לוינה. בווינה חויב פרידמן להתייצב מדי יום במטה הגסטאפו במלון מטרופול. ב 25.9.1938 נעצר פרידמן פעם נוספת ונשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד בגרמניה. לא ידועות כל הסיבות למעצר בבוכנוואלד למעט ההחלטה להחזיק בד"ר פרידמן לצורך מתן עדות ב"משפט הבגידה" נגד הקנצלר האוסטרי המודח שושניג. לאחר כתשעה חודשים ב-10.5.1939 שוחרר פרידמן מבוכנוואלד והוחזר לוינה. עד אותה עת מחצית מיהודי אוסטריה הצליחו להימלט. בבוקר 24.9.1942 הועלו ד"ר פרידמן ואשתו אלה בתחנת Aspangbahnhof על רכבת לגטו טרזיינשטט. מספר הטרנספורט 42/986 וזהו הטרנספורט האחד־עשר שיצא מוינה לטרזיינשטט. בטרנספורט זה נכללו 1,300 יהודים רובם קשישים ומסיבה זו כונה "טרנספורט הקשישים". בטרנספורט זה נכללו מנהיגים יהודים וביניהם ד"ר פרידמן ואשתו אלה וסגנו המהנדס רוברט שטריקר.
גטו טרזינשטט
בגיטו טרזיינשטאט השתלב ד"ר פרידמן בהנהגה היהודית. בפקודת היום מספר TB- 227 מיום 3.10.1942 שהוציא יעקב אדלשטיין "זקן היהודים" פורסם שד"ר דזידר פרידמן התמנה כחבר ב"מועצת הזקנים" של גטו טרזיינשטאט. הערה: את הביטויים "זקן" ו"מועצת הזקנים" אימצו הנאצים ומקורם ב"פרוטוקולים של זקני ציון" בתאריך 24.11.1942 התמנה ד"ר פרידמן לממלא מקום "זקן היהודים" (פקודה TB-257) בפקודת יום TB-295 מיום 3.3.1942 פורסם שד"ר פרידמן הודח מ"מועצת הזקנים" מאחר ש"הרשה לעשן בנוכחותו". בהמשך פרידמן נכלא ושוחרר ממאסרו לאחר כחודש בהתערבותו של "ראש המשטרה היהודית" ד"ר קרל לווינשטיין. (בגטו העישון היה אסור ועונשים כבדים היו צפויים למי שייתפס מעשן או אף מי שעישנו בנוכחותו). בשנת 1943 החליטו הנאצים על הקמת בנק של "המנהל העצמי היהודי" בגטו טרזיינשטט. בפועל לבנק לא הייתה כל חשיבות כלכלית והוא נועד לצרכים תעמולתיים. ד"ר פרידמן מונה ב-26.6.1943 כמנהל הבנק (פקודה TB-336) בשל היותו נכבד יהודי בעל שם. פרידמן אולץ להציג את המערכת הבנקאית בטרזיינשטט בפני משלחת הצלב האדום הבינלאומי בעת ביקורה במחנה ולהשתתף בכפייה, כשאר אסירי הגטו בהסרטת סרט התעמולה התיעודי "טרזיינשטט - התיישבות יהודית". בתאריך 16.1.1944 התמנה ד"ר פרידמן בשנית ל"מועצת הזקנים" (פקודה TB-401)
מטרזיינשטט יצאו כל העת "משלוחי יהודים" מזרחה למחנות ההשמדה. ב-12.10.1944 בשעה 11.30 הוחל בהעמסת יהודים על טרנספורט נוסף מטרזיינשטט לאושוויץ. היה זה הטרנספורט השביעי (סימונו EQ) מתוך סדרה של אחד עשרה הטרנספורטים האחרונים שיצאו מטרזיינשטט לאושוויץ. הטרנספורט כלל 1,500 איש והגיע לאושוויץ ב־14.10.1944. אל משלוח זה צורפו "על פי הוראה מיוחדת" (שם קוד נאצי להמתה מידית), מנהיגי היהודים, רוב חברי "מועצת הזקנים" עם בני משפחותיהם וביניהם ד"ר דזידר פרידמן ואשתו אלה לבית שטיאסני.
משפחתו
דזידר פרידמן נישא לאלי שטיאסני (1897–1944) ונולדו להם שתי בנות: ארנסטינה (טינה) רות (2019-1921) והדיוויג (הדי) לאה (1923–2013). שתי הבנות עלו לישראל לפני מלחמת העולם השנייה.
הנצחה
כיכר ברובע היהודי בווינה קרויה על שם ד"ר פרידמן.
עבד אל-פתאח אל-בורהאן
לוטננט גנרל עבד אל-פתאח עבד א-רחמאן אל-בורהאן (בערבית: عبد الفتاح عبد الرحمن البرهان; בתעתיק מדויק: עבד אלפתאח עבד אלרחמן אלברהאן; נולד ב-11 ביולי 1960) הוא איש צבא ופוליטיקאי סודאני ולוטננט גנרל בצבא סודאן המשמש כנשיא מועצת הריבונות של סודאן, נשיאות שיתופית זמנית, המורכבת מחמישה קצינים וארבעה אזרחים. הוא היה לראשונה לראש המדינה באפריל 2019 כשקיבל את רסני השלטון מהגנרל אחמד עווד בן עוף. בין 12 באפריל ל-21 באוגוסט 2019 שימש כנשיא המועצה הצבאית הזמנית של סודאן.
אל-בורהאן כיהן קודם כמפקח הכללי של הצבא הסודאני.
אל-בורהאן נפגש באוגנדה עם בנימין נתניהו ב-3 בפברואר 2020, צעד שהוסתר מחברי הממשלה וספג גינויים חדים מאנשי הדת במדינה. בהמשך, אף היה ממצדדי הנורמליזציה עם ישראל ותחת הנהגתו החלו למגעים לכינונו של הסכם ישראל–סודאן, שנחתם בינואר 2021.
סמל ברמן
סמל ברמן (בגרמנית: Bremer Wappen) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית ברמן והוא קיים בשלוש גרסאות, גדולה, בינונית וקטנה. הסמל נכנס לשימוש ב-1366 והוא מציג מפתח לבן על שדה אדום. המפתח מייצג את פטרוס, פטרון קתדרלת ברמן.
ג'ורג' רוברט סטואו מיד
לידה, חינוך וקריירה אקדמית
מיד, אשר ניחן כמלומד, באינטואיציה ובתובנה גבוהים מאוד ואשר פעילויותיו הספרותיות נופלות על חלקה המאוחר של המאה התשע עשרה ועל חלקה המוקדם של המאה העשרים, צריך להיחשב כחלוץ בשדה המחקר של לימודי הגנוסטיקה וההרמטיציזם. כפי שהמשורר והמלומד האזוטרי קנת' רקסרות' העיר בצורה שנונה בהקדמתו למהדורת יוניברסיטי בוקס (1950), לספרו של מיד, Fragments of a Faith Forgotten, הסיבה היחידה לכך שמיד הזניח את לימודיו האקדמיים, דבר שמהווה את מנת חלקם של אקדמאים רבים באותה תקופה, הוא העובדה שהוא היה תאוסוף. כאשר ב-1887, השתקעה בלונדון מאדאם הלנה פטרובנה בלבצקי, אשר הייתה ידועה בתור אדם שנוי במחלוקת ובשל פעילותה התאוסופית, רבים פקפקו והחשיבו אותה כשרלטנית, מיד הצעיר הצטרף לחבורת מקורביה. במעגל חברים זה, הוא למד את הסודות המיסטיים העמוקים של הגנוסטיקאים ואת סודותיהם של חסידי הרמס טריסמגיסטוס, ועד מהרה הוא הפך לחוקר העובד באופן בלתי נלאה במסגרת תפקידו כמתרגם של כתבים גנוסטיים והרמטיים. ראוי להודות, שתרגומיו היו משפות מודרניות רבות אחרות, מפני שהוא לא היה מוכשר בידיעת השפה הקופטית.
פעילותו במסגרת התנועה התאוסופית
בעודו שוהה באוניברסיטת קיימברידג', מיד החל לקרוא את הספר "הבודהיזם האזוטרי", מאת אלפרד פרסי סינט. סיכום תאוסופי מקיף זה, של דת מזרחית זו, הביאו את מיד ליצור קשר בלונדון עם שני תאוסופיסטים, ברטראם קיטלי ומוהיני צ'אטרג'י, שמם, אשר הובילו אותו בסופו של דבר, ב-1884, להצטרף לאגודה התאוסופית מיסודה של הלנה פטרובנה בלבצקי.
ב-1889, הוא זנח את מקצוע ההוראה שלו כדי להפוך למזכירה האישי של בלבצקי וכן להפוך למזכיר חבר בסקציה האזוטרית של האגודה התאוסופית, אשר הייתה שמורה לאלה שנחשבו למתקדמים ביותר בין חבריה של האגודה. מיד היה זה שקיבל על עצמו לארגן את שש ההדרכות האזוטריות, אשר אותן העבירה בלבצקי בעצמה וכן עשרים ושניים שיעורים נוספים. בשיעורים נכחו, אך ורק חברי המעגל הפנימי של האגודה התאוסופית. בהקשר זה, בשל האינטימיות שהתלוותה למפגשים הללו, התחתן מיד עם לאורה קופר, בשנת 1899.
כשהוא תורם מבחינה אינטלקטואלית לאגודה התאוסופית, כשבראשונה הוא התעניין בדתות המזרח, עד מהרה הוא נמשך יותר ויותר למסורת האזוטרית המערבית, כחלק מכלל התעניינותו בפילוסופיה ובדת. ספציפית, יש להתייחס להתעניינותו בנאופלטוניזם, בגנוסטיציזם ובהרמטיציזם, על אף שבמסגרת שדה המחקר שלו ופרסומיו, הוא המשיך להיות מעורב בחקר דתות המזרח. כשהוא תורם הרבה מידענותו, באמצעות כתיבת מאמרים לביטאון האגודה התאוסופית לוציפר, כעורך שותף, הוא נהיה בסופו של עניין, החל מ-1907, עורכו היחיד של התאוסופיקל ריביו (Theosophical Review), כאשר שמו של הביטאון משונה מלוציפר לשם האחרון עוד ב-1897.
בחודש פברואר 1909, מיד ועוד כ-700 חברים של הסניף הבריטי של האגודה התאוסופית, הודיעו על פרישתם מן האגודה, זאת בשל חילוקי הדעות שהתעוררו בינם לבין מנהיגת התנועה, אנני בזנט, בשל השבת חברותו באגודה, של צ'ארלס ובסטר לידביטר. לידביטר היה חבר בולט ומשפיע באגודה התאוסופית, עד שב-1906 הואשם, כשכאשר לימד כביכול כמה מילדיהם של מספר חברים בסניף האמריקאי של האגודה, סודות מעולם הנסתר, היה זה מסווה לניצול מיני. בעוד שרקע זה זירז את פרישתו של מיד מן האגודה, יש לראות ולציין גם את תסכולו מן הדוגמטיות של האגודה התאוסופית, אשר פשתה בה ואשר הביאה לפרישתו כעבור 25 שנים.
אגודת קווסט (Quest)
במרץ 1909, ייסד מיד, בשיתוף עם עוד 150 חברים לשעבר, של האגודה התאוסופית ועוד 100 אנשים נוספים, את אגודת קווסט (Quest). כאשר המטרה המוצהרת של ייסוד אגודה חדשה זו, הייתה לנקוט בגישה אחרת, לא דוגמטית, ביחס ללימוד ולמחקר ההשוואתיים של מדע, פילוסופיה ודתות. אגודת קווסט קיימה הרצאות בקנזינגטון טאון הול, מרכז לונדון. אך מירב מאמציהם של חברי האגודה התמקדו בפרסום מאמרים במסגרת הביטאון The Quest: A Quarterly Review, אשר יצא לאור בין השנים 1909 ל-1931, כשרבים מן החברים כותבים עבור הביטאון.
השפעתו
בין האישים הידועים שהושפעו ממיד, ניתן להזכיר את עזרא פאונד, ויליאם בטלר ייטס, הרמן הסה, קנת' רקסרות' ורוברט דאנקן. את ההשפעה הניכרת של מיד על הפסיכואנליטיקאי קרל גוסטב יונג, אשר זכתה לאישור על ידי חוקר הגנוסטיקה ג'יל קיספל, שהיה מבין חבריו האישיים של יונג, ניתן אף למצוא במסמכים מתועדים היטב, אשר סופקו על ידי כמה חוקרים. הפופולריות שלה זכו התאוסופיה והגנוסטיקה והפרשנות האזוטרית הנלווית אליהן, הובילו לכך שתתקבע התפיסה הרווחת בקרב חוקרים אקדמיים, שישנה דוקטרינה ופולחן אחידים בקרב הגנוסטיקאים. אולם, בעשורים האחרונים, גישה זו ספגה ביקורת, במיוחד מצידם של החוקרים קרן ל. קינג ומייקל אלן ויליאמס, כאשר ויליאמס מצביע על כך בספרו Rethinking Gnosticism.
פמפרידין
פמפרידין (fampridine) היא תרופה בעלת תרכובת אורגנית המיועדת לשיפור מהירות ההליכה אצל חולי טרשת נפוצה ונמכרת בישראל בשם המסחרי פמפירה (Fampyra).
הפרעה בהליכה שכיחה במיוחד במחלת הטרשת הנפוצה ומהווה מרכיב משמעותי בהערכת רמת הנכות של החולה (EDSS). הפגיעה בהליכה מקורה בנזק מצטבר במערכת העצבים המוטורית (פירמידלית) הגורם למתח שרירים מוגבר (ספסטיות), לחולשת שרירים ולחוסר יציבות.
התרופה משפרת את מהירות ההליכה. במחקרים נמצא כי התרופה מגבירה את מהירות ההליכה בכ-25% בממוצע, אצל כ-40% מחולי הטרשת.
פמפירה אושרה לטיפול בארצות הברית על ידי ה-FDA בשנת 2010 ונכנסה לסל התרופות בישראל בשנת 2012. Fampyra הוא סימן מסחרי של חברת ביוג'ן.
מנגנון פעולה
בטרשת נפוצה נהרס המיאלין העוטף את העצב, דבר המביא לחשיפה של סיב העצב ולדליפת יונים דרך תעלות אשלגן פתוחות הנמצאות על פני שטח הפנים של העצב. פמפרידין פועלת על ידי חסימת אותן תעלות אשלגן (potassium channel blocker) ובכך למעשה, "מתקנת" את הנזק שנגרם לעצב על ידי המחלה ומשפרת את ההולכה החשמלית לאורך סיב העצב הלקוי.
ממצאים
מחקר שלב III הכולל כ-300 חולי טרשת נפוצה התקפית ומתקדמת שטופלו במשך 14 שבועות בפמפרידין פורסם בכתב העת The Lancet בשנת 2009. המדד העיקרי שנבדק במחקר היה T25FW: מהירות ההליכה למרחק של 25 צעדים (כ 7-8 מטרים). נבדקו גם מדדים סובייקטיביים הקשורים בהליכה (שאלון MSWS-12). במחקר זה נמצא כי פמפרידין שיפרה את המהירות ממוצעת בקרוב ל-25% אצל חולים שהגיבו לטיפול (35%-43% ) בהשוואה למהירותם בתחילת הניסוי. כמו כן נמצא שיפור בחוזק שרירי הרגליים. בנוסף, חולים אלו דווחו על שיפור משמעותי מאוד במדדים הסובייקטיביים הקשורים בהליכה כגון שימוש באביזרי עזר, יכולת ללכת מרחק גדול יותר ויכולת לעלות מדרגות.
אופן השימוש
פמפרידין נמכר בטבליות בנות 10 מ"ג. המינון המקובל הוא טבלית אחת פעמיים ביום, עם מרווח של 12 שעות ביניהם.
תופעות לוואי
התופעות השכיחות ביותר הן: דלקות בדרכי השתן, נדודי שינה, סחרחורות, כאבי ראש, בחילה, חולשה, כאבי גב, בעיות שיווי המשקל, קשיי בליעה ונשימה, עצירות, שלשולים, קלקול קיבה, כאב גרון, תחושת בעירה ותחושות של עקצוצים או גירודים בעור.
ואניטי פייר (כתב עת, 1868)
ואניטי פייר (באנגלית: Vanity Fair; מילולית: יריד ההבלים) היה שבועון שיצא לאור בבריטניה בין השנים 1868–1914.
היסטוריה
כתב העת שהתמחה בכתבות פוליטיות, חברתיות וספרותיות נוסד על ידי תומאס גיבסון בולס, ומטרתו הייתה לבקר את החברה הוויקטוריאנית ולהציג את צביעותה ואת התמקדות חברה זו בהבלים.
כתב העת פורסם לראשונה ב-7 בנובמבר 1868 וכלל מאמרים על אקטואליה, אופנה, תיאטרון, ביקורת ספרים ורכילות.
בולס עצמו כתב כתבות רבות בכתב העת תחת שמות עט שונים. תורמים נוספים לכתב העת היו לואיס קרול, פ. ג. וודהאוס, ג'סי פופ ופלצ'ר רובינסון, אשר שימש כעורך כתב העת משנת 1904.
כתב העת יצא לאחרונה ב-5 בפברואר 1914, ולאחר מכן, בשל כישלון כלכלי שהתמשך גם לאחר שתומאס אלינסון רכש אותו, מוזג עם כתב העת "Hearth and Home".
מלכי ספרטה
ספרטה נשלטה בידי מלכים על פי הנוהג שלטו תמיד שני מלכים, כאשר כל אחד היה ממשפחה אחרת.
בית גמול
בֵּית גָּמוּל הייתה עיר מקראית במואב, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת ב"משא מואב" המובא בספר ירמיהו:.
עיר זו, בניגוד לרוב הערים הנזכרות במקור זה, אינה נזכרת במצבת מישע.
רבי חייא בר גמדא
רבי חייא בר גמדא היה אמורא בבלי בן הדור השני, המוזכר מעט גם בתלמוד הירושלמי, בשם רבי חייה בר גמדא.
ביוגרפיה
נולד בבבל, ובשלב כלשהו בחייו עלה לארץ ישראל. על עלייתו לארץ ישראל מסופר, שכשהגיע לגבול ארץ ישראל, התגלגל והתפלש בעפרה מרוב אהבתו אותה, ואמר את הפסוק. יש המשערים שלאחר שהות קצרה בארץ ישראל הוא חזר לבבל, ולכן שמו מוזכר בתלמוד הירושלמי פעמים ספורות בלבד.
היה תלמידו של רבי יוסי בן שאול, תלמידו של רבי יהודה הנשיא, אשר מסר לו מאמרים בשמו. למד גם מרבי יוסי בר חנינא. במסכת מגילה אמר מימרא כלשהי בשם רב אסי, אך הרב אהרון היימן טוען שזהו רבי יוסי בן שאול שנקרא לפעמים "רבי אסי". הדקדוקי סופרים שם גורס רבי סימאי. בילקוט שמעוני מובא שרבי אחא בר גמדא אמר את אותה מימרא בשם רבי סימאי.
מספר פעמים אמר הלכות שמקורם הוא: "נזרקה מפי חבורה ואמרו". על פי התוספות מדובר בחבורה של תנאים שמביניהם יצאה הלכה זו. ניתן להסיק מדברי התוספות, שרבי חייא בר גמדא עלה לארץ ישראל בצעירותו, בתקופתו של רב, בה עדיין ישבו אחרוני התנאים בארץ ישראל, ואחר כך האריך ימים עד הדור השני של האמוראים.
מתורתו
במסכת שבת מובאת בשמו ההלכה הפוטרת שניים שביצעו יחד את אחת ממלאכות שבת.
הוא ביאר את מקור ההלכה האומרת שבשבת שקוראים בה את פרשת בחוקותי, עולה אחד קורא את כל הקללות, משום שאם יפסיקו באמצע קריאתם ויקראו לאדם אחר לעלות לתורה, ייווצר רושם שהם עשו את ההפסקה משום שלא רצו לשמוע את תוכחתו של הקב"ה. רבי חייא בר גמדא לומד דין זה באסמכתא, מן הפסוק: - אל תעשה קוצים קוצים.
הוא גם מסר בשם רבו את הדרשה הלומדת שראש בית דין צריך לקדש את החודש, מן הפסוק:.
רוב תורתו של רבי חייא בר גמדא הייתה בהלכה, אך מספר מימרות שלו באגדה מובאות במדרשים השונים.
בבראשית רבה מובאת בשמו האימרה הבאה:
במסכת כתובות מובאת מימרא שאמר בשם רבו, רבי יוסי בן שאול, על המתרחש בעולמות העליונים בשעה שצדיק נפטר:
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר (באנגלית: BAFTA Award for Best Original Screenplay) מוענק משנת 1984, כאשר הפרס שהוענק עד אז (פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר) פוצל לשני פרסים נפרדים, השני הוא פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר.
זוכים ומועמדים
מקרא:
טלי תמיר
טלי תמיר (נולדה ב-2 במרץ 1954 בתל אביב) היא אוצרת וחוקרת של אמנות ישראלית. בעבודתה כאוצרת היא עוסקת רבות בהיבטים פוליטיים וחברתיים של האמנות הישראלית. בשנת 2010 זכתה תמיר בפרס האוצר מטעם משרד התרבות והספורט.
ביוגרפיה
תמיר למדה תולדות האמנות באוניברסיטה העברית (1978-1974) וסיימה תואר שני באוניברסיטת תל אביב (1987-1983). כיום היא מרצה בבית לאמנות ישראלית באקדמיית תל אביב - יפו והיא מרכזת מקצועית של התוכנית ללימודי אוצרות עכשווית של היחידה ללימודי החוץ של הטכניון.
התערוכה הראשונה שאצרה הייתה "ליקוי חמה" (גלריה בוגרשוב, תל אביב 1989) שהתייחסה לחרדת האלימות, המלחמה והאסון דרך עבודתם של ארבעה אמנים.
בין השנים 1994–2004 פעלה כאוצרת בגלריה "הקיבוץ" בתל אביב. בשנים אלה אצרה שורה ארוכה של תערוכות יחיד, תערוכות זוגיות וכן תערוכות תזה קבוצתיות. תערוכות התזה שאצרה עסקו בדרך כלל בבחינה ביקורתית של אתוסים ציוניים וישראליים ובאופן שבאו לידי ביטוי בעבודות אמנות ובכרזות. כך למשל, ב"תערוכה תמימה - תערוכה לרגל חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל" (אפריל 1998), ביקשה תמיר להעלות לדיון את יסוד התמימות בתרבות הישראלית ואת הקשר בין מיתוס התום לבין המיתוס "טוב למות", כלומר, מיתוס ההקרבה העצמית למען המולדת; בתערוכות "שטח אש 1" (פברואר 2002) ו"שטח אש 2" (מאי 2002) היא עסקה בנוף הישראלי כשטח אש ובמיליטריזם של החברה הישראלית.
בשנת 2005 אצרה בביתן הלנה רובינשטיין במוזיאון תל אביב את התערוכה "לינה משותפת - קבוצה וקיבוץ בתודעה הישראלית" שעסקה במתח שבין היחיד והקבוצה בחברה הישראלית ובאופן מיוחד בחברה הקיבוצית. המונח "לינה משותפת", ציינה תמיר, משמש כמטפורה "לכל מה שמאורגן על-פי כללי הדבוקה/התנועה/הכיתה/הגדוד/ הפלוגה".
בין השנים 2005–2010 שימשה כאוצרת של מוזיאון נחום גוטמן בנווה צדק בתל אביב שם אצרה בין השאר את ארבע התערוכות "צייר-תייר" (יולי 2008), "צייר-צליין" (אוקטובר 2008) ו"צייר-צייד" (פברואר 2009) ו"זולו: ציידים ופנטזיות אחרות" (ספטמבר 2009). בתערוכות אלה עסקה בבחינת המבט של גוטמן כצייר תייר והדגישה, בתערוכה השלישית במיוחד, את המבט הקולוניאליסטי של האמנים הישראלים.
החל משנת 2010 תמיר פועלת כאוצרת עצמאית. בין התערוכות שאצרה ניתן לציין את "רות שלוס" (המשכן לאמנות, עין חרוד 2006), "בריסטולים" (בשיתוף עם מאיר טאטי. מוזיאון בת ים לאמנות, 2011) ואת "התערוכה החקלאית" (מוזיאון פתח תקווה, 2015).
תמיר חיה ועובדת בתל אביב.
יעקב שטארק
יעקב שטארק (1881 – 11 באוקטובר 1915) היה צייר וטיפוגרף עברי יליד פולין.
ביוגרפיה
יעקב שטארק נולד בקרקוב, פולין, בשנת 1881. בשנת 1906 עלה לארץ ישראל מגליציה והצטרף כתלמיד ל"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות". בשנת 1911 נשא לאשה את חנה (הניה) בן יעקב. בשנת 1912 נולדה בתם יהודית. בשנים 1913-1912 יצר שטארק את ציור-הקיר בנושא "עשרת השבטים" בבית הכנסת עדס בשכונת נחלאות בירושלים. עיקר יצירתו היה בתחום הטיפוגרפיה. העבודות שיצר שטארק הושפעו מזרם ה-"אר נובו" וה"יוגנדסטיל" האירופי, כמו גם מעיצוב הערבסקות האיסלמיות.
ב-1908 לערך, יצר את העבודה סמל בצלאל, הדפס אשר פורסם כגלויה ומתאר את דיוקנו של מייסד בצלאל פרופ' בוריס שץ לצד דימוי בתי בצלאל (בניין בצלאל ההיסטורי ובניין בית הנכות), מנורות בית המקדש, ארון הברית וסמלים נוספים. היא פורסמה על ידי יעקב בן דב כגלויה בטכניקה של הדפס אבן, כנראה לאחר מותו של שטארק, בשנת 1915.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נפטר שטארק מדלקת ריאות.
נחום גוטמן שיער כי דמותו של שטארק שימשה את עגנון בתיאור דמותו של יעקב בלויקוף, שבספר תמול שלשום.
ליקה מרטנס
ליקה מרטנס (בהולנדית: Lieke Martens; נולדה ב-16 בדצמבר 1992 בניו-ברחן שבהולנד) היא כדורגלנית הולנדית, המשחקת בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פריז סן-ז'רמן. בשנת 2017 נבחרה לכדורגלנית השנה של אופ"א ולשחקנית השנה של פיפ"א.
קריירת מועדונים
מרטנס ייצגה את הירנפיין (2009–2010) ואת ונלו (2010–2011) בליגה ההולנדית לנשים וכן את סטנדרד לייז' בליגה הראשונה בבלגיה. במשחק הרשמי הראשון שלה במדי סטנדרט ליאז' כבשה שני שערים שעזרו לה לזכות בתואר הראשון שלה, גביע הסופרקאפ הבלגי. בסוף עונת 2011/2012 עזבה מרטנס את סטנדרט ליאז' שם שיחקה 25 משחקים וכבשה 17 שערים.
מרטנס עברה למועדון דיסבורג מליגת הבונדסליגה הגרמנית לאחר שעזבה את סטנדרט ליאז'. בדיסבורג שיחקה מרטנס 30 משחקים וכבשה 7 שערים עד שעזבה ב–2014.
ב–2014 הגיעה מרטנס לגטבורג שם ערכה את הופעת הבכורה שלה נגד Vittsjo GIK. מאמנה אז שיבח אותה על טכניקת המשחק הגבוהה שלה. מרטנס עזבה את גטבורג לאחר שנה אחת ועברה לשנה ל-פ. צ. רוזנגארד.
ביולי 2017 חתמה מרטנס בברצלונה. את הופעת הבכורה שלה עשתה כשנכנסה כמחליפה בניצחון 0–9 נגד סראגוסה. מרטנס כבשה את שערה הראשון בניצחון 0–10 על סנטה תרזה. היא עזרה לקבוצה להגיע עד לגמר ליגת האלופות בעונתה השנייה במועדון, אך הפסידו בגמר 1–4 נגד אולימפיק ליון ב-18 במאי בבודפשט. השער היחיד של ברצלונה נכבש על ידי אסיסאט אושואלה לאחר בישול של מרטנס.
מרטנס לקחה חלק עיקרי בזכייתה ההיסטורית של ברצלונה בליגת האלופות לנשים בעונת 2020/21. בשלב ה-32 האחרונות כבשה שער מרהיב בנגיעה מהאוויר בניצחון חוץ 1–4 על פ.ס.וו איינדהובן, ובמשחק הבית אותה ברצלונה ניצחה בתוצאה זהה מרטנס כבשה צמד. גם במשחק הבית של חצי הגמר נגד פריז סן-ז'רמן כבשה צמד שהעלה אותם לגמר שני בהיסטוריה. במשחק הגמר נגד צ'לסי אותו ברצלונה ניצחה 0–4 מרטנס בישלה את השער הרביעי אותו כבשה קרולין הנסן. במשחק הגמר של גביע המלכה הם ניצחו 2–4 את לבאנטה ומרטנס בישלה שלושה שערים.
מרטנס סיימה את עונת 2020/2021 עם 20 שערים ו-16 בישולים בכל המסגרות. באוגוסט 2021, היא נבחרה לאחת המועמדות לפרס חלוצת השנה של אופ"א בליגת האלופות. באותו החודש אף זכתה במקום השלישי בפרס כדורגלנית השנה של אופ"א, אחרי חברותיה לקבוצה אלכסיה פוטיאס וג'ניפר הרמוסו.
ב-16 ביוני 2022, חתמה מרטנס חוזה לשלוש שנים בקבוצה פריז סן-ז'רמן.
קריירת נבחרת
בין השנים 2011–2010 שיחקה מרטנס בנבחרת הולנד עד גיל 19, שם זכתה בנעל הזהב של יורו 2010 עד גיל 19 בצוותא עם טוריד קנאק כשלשתיהן 4 שערים.
משחקה הראשון שלה בנבחרת הבוגרת הגיע במשחק ידידות נגד סין, ושנה אחר כך הגיע שערה הראשון שהיה למכריע במשחק נגד איטליה שנגמר בתוצאה 1–2. מרטנס גם השתתפה ביורו 2013 ובמונדיאל 2015, הראשון של הולנד, בו כבשה עבורה גם את שערה הראשון בהיסטוריה בטורניר זה בניצחון 0–1 על ניו זילנד בשלב הבתים עם בעיטה ממרחק רב. הולנד סיימה את דרכה בשמינית הגמר כשהפסידה ליפן.
ביורו 2017 כבשה מרטנס שלושה שערים לנבחרת הולנד, שזכתה באותו טורניר עם ניצחון 2–4 על דנמרק בגמר, כשמרטנס אחד הכובשות. על הופעותיה בטורניר מרטנס נכללה בנבחרת המצטיינת, הגיעה מקום שלישי בנעל הזהב וזכתה בכדור הזהב לשחקנית המצטיינת של הטורניר. עם סיומו, מרטנס וכלל חברות הנבחרת זכו לכבוד על ידי ראש הממשלה מארק רוטה ושרת הספורט אדית שיפרס, וקיבלו אות אבירות מבית אוראניה-נסאו.
במונדיאל 2019 שנערך בצרפת מרטנס נפצעה ברגלה. למרות זאת כבשה את שני השערים להולנד בשמינית הגמר נגד יפן בניצחון 1–2. נבחרת הולנד סיימה מקום שני בטורניר עם הפסד 2–0 בגמר לארצות הברית. מרטנס נבחרה בסיום הטורניר להיות בנבחרת המצטיינת.
מרטנס נכללה ב-16 ביוני 2021 להיות בהרכב הנבחרת לקראת אולימפיאדת 2020 שבטוקיו. במשחק הראשון של שלב הבתים, מרטנס כבשה את שערה ה-50 במדים הלאומיים נגד זמביה. היא כבשה פעם נוספת בניצחון 3–10 עליהם, התוצאה הגבוהה ביותר בכדורגל נשים של המשחקים האולימפיים. גם במשחק האחרון של שלב הבתים כבשה צמד בניצחון 2–8 על סין. הולנד הודחה ברבע הגמר על ידי ארצות הברית לאחר דו-קרב פנדלים, ובמצב של תיקו 2–2 מרטנס החטיאה פנדל גורלי שיכל לעלות אותם לחצי הגמר.
שנה לאחר מכן, מרטנס נכללה בסגל הנבחרת ליורו 2022, בו פתחה בכל משחקי שלב הבתים. במשחק נגד פורטוגל בישלה לואן דה דונק את שער הניצחון ב-2–3. מרטנס נפצעה משחק אחר כך נגד שווייץ, פציעה שסיימה את דרכה בטורניר.
ב-31 במאי 2023, נכללה מרטנס בסגל נבחרת הולנד לטורניר מונדיאל 2023.
חיים אישיים
מרטנס גדלה כאוהדת אייאקס אמסטרדם ההולנדית.
משנת 2018, מרטנס במערכת יחסים עם בנג'מין ואן ליר, שוער ספרטה רוטרדם בהווה. השניים התארסו בנובמבר 2021.
אורנג' (חברה)
אורנג' (באנגלית: Orange S.A), לשעבר פראנס טלקום (בצרפתית: France Télécom S.A), הוא תאגיד רב-לאומי צרפתי העוסק בתקשורת. בחברה מועסקים כ-170,000 עובדים, 105,000 מתוכם בצרפת, ולה כ-230 מיליון לקוחות ברחבי העולם. הכנסות החברה בשנת 2012 הסתכמו ב-43.5 מיליארד אירו. מטה החברה ממוקם ברובע החמישה-עשר של פריז. החל משנת 2006 אורנג' הוא שם המותג העיקרי של החברה לסלולר, תקשורת קווית, אינטרנט ו-IPTV. מקור השם הוא בשנת 1994 כאשר תאגיד האצ'יסון ומפואה רכש את השליטה על חברת מיקרוטל תקשורת הבריטית ושינה את שמה לאורנג' במהלך מיתוג מחדש. החברה נרכשה על ידי פראנס טלקום בשנת 2000.
היסטוריה
ב-1792, במהלך המהפכה הצרפתית, פותחה במהירות רשת תקשורת במדינה במטרה להעביר מידע ולהזהיר מפני סכנות. הרשת הייתה רשת הטלגרף האופטי הראשונה בעולם, שפותחה על ידי קלוד שאפה.
ב-1878, לאחר המצאת הטלגרף החשמלי ולאחריו המצאת הטלפון, הקימה ממשלת צרפת את משרד הדואר והטלגרף. שירותי הטלפוניה נוספו לאחריות המשרד כאשר הם הולאמו ב-1889.
בשנות ה-70 ניסתה צרפת לצמצם את הפערים בתחום התקשורת בהשוואה למדינות אחרות. מרבית הקווים למנויים נסללו באותה תקופה וקשרו בין הבתים והעסקים למרכזיות. כמו כן, הומצאו מתגים דיגיטליים, המיניטל, ה-GSM בעזרת מדענים של יצרנים צרפתיים בשיתוף המרכז הלאומי לחקר תקשורת.
הקמת פראנס טלקום (1988–1997)
עד 1988 פראנס טלקום הייתה ידועה כמנהל הטלקומוניקציה, מחלקה במשרד הדואר והטלגרף. המחלקה הפכה לאוטונומית ב-1990, בעקבות החלטה אירופאית שנועדה ליצור תחרות חובה בשירותים הציבוריים החל מ-1 בינואר 1998. הצעת החוק שהוגשה ב-2 ביולי 1990 הפכה את פראנס טלקום למפעיל ציבורי, כאשר מרסל רולט היו"ר הראשון. החברה הופרטה ב-1 בינואר 1998, על ידי ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן. ממשלת צרפת ממשיכה להחזיק ב-27% ממניות החברה.
1997–2000
מניות החברה הונפקו פעמיים בבורסה, ב-1997 וב-1998. אלה היו ימי בועת הדוט-קום. בנוסף היא נכנסה לשותפות עם דויטשה טלקום הגרמנית, אך היא בוטלה כאשר דויטשה טלקום הודיעה במפתיע כי תחל פרויקט משותף עם טלקום איטליה, ללא ידיעה מראש של פראנס טלקום.
רכישת אורנג'
ביולי 1991 רכשה האצ'יסון טלקום, חברה בת בריטית של התאגיד הבינלאומי ההונג קונגי האצ'יסון ומפואה, את השליטה בחברת מיקרוטל תקשורת הבריטית, שלה היה רישיון מפעיל סלולרי בבריטניה. האצ'יסון שינתה את השם של מיקרוטל לאורנג' שירותי תקשורת אישיים בע"מ, וב-28 באפריל 1994 הושק המותג אורנג' בשוק הסלולר של בריטניה. מבנה של חברת החזקות אומץ ב-1995 עם הקמת אורנג' plc. באפריל 1996 הונפקה אורנג' בבורסה לניירות ערך בלונדון ובנאסד"ק. רוב המניות היו בבעלות האצ'יסון (48.22%) ובריטיש אירוספייס (21.1%). ביוני 1996 היא הייתה לחברה הצעירה ביותר שנכנסה למדד FTSE 100, בשווי של 2.4 מיליארד לירות שטרלינג. ועד יולי 1997, אסטרטגיית הצמיחה השתלמה ואורנג' הגיעה למיליון לקוחות ועם שיעור הנטישה הנמוך ביותר בהשוואה למתחרים.
באוקטובר 1999 רכש התאגיד הגרמני Mannesmann AG את אורנג' בכ-33 מיליארד דולר, המשקף שווי של 7,900 ליש"ט ללקוח. הרכישה גרמה לוודאפון לבצע השתלטות עוינת על החברה הגרמנית, ובפברואר 2000 רכשה וודאפון את Mannesmann תמורת 183 מיליארד דולר והחליטה להסיר את המותג אורנג', שכן תקנות האיחוד האירופי לא אפשרו לה להחזיק שני רישיונות סלולר.
באוגוסט 2000 רכשה פראנס טלקום את אורנג' plc מידי וודאפון בסכום של 39.7 מיליארד אירו. במהלך זה הפכה פראנס טלקום למפעיל הגלובלי הרביעי בגודלו בעולם. פעילות הסלולר של אורנג' plc התמזגה עם רוב פעילות הסלולר של פראנס טלקום, ויצרה קבוצה החדשה בשם אורנג' SA.
בפברואר 2001 הונפקה החברה ב-Euronext במחיר של 95 אירו למניה. במאי 2001 נכנסה אורנג' SA למדד CAC 40 כאחת מ-40 החברות הגדולות ביותר בצרפת במונחי שווי שוק.
תוכנית השיקום והמיתוג מחדש של אורנג' (מ-2006)
תוכנית NeXT הייתה תוכנית שיקום והתאוששות של פראנס טלקום, שנועדה בין השאר להפחית עלויות, ובמיוחד עלויות שכר, הוצאה לפועל של מדיניות התכנסות במוצרים ושירותים וקיבוץ כל המותגים יחד תחת מותג אחד, למעט הקווים הנייחים שנשארו תחת פראנס טלקום. כתוצאה מכך נעלמו מספר מותגים.
החל מה-1 ביוני 2006 ניסתה פראנס טלקום לשווק את כל המוצרים שלה תחת מותג עולמי אחד, ובכך להציג מותג אחד לשירותי האינטרנט, הטלוויזיה והסלולר במרבית המדינות בהן פעלה אורנג'. אורנג' שירותים לעסקים הפך למותג עבור לקוחות עסקיים בכל העולם ובכך החליף את המותג Equant. ביוני 2007 רכשה את רשת הסלולר האוסטרית One ומיתגה אותה מחדש כאורנג' אוסטריה. ב-2012 החברה נמכרה להאצ'יסון 3G והמותג אורנג' אוסטריה בוטל.
בנובמבר 2008 אורנג' השיקה חמישה ערוצי טלוויזיה, כדי לעשות זאת רכשה החברה זכויות בלעדיות מהאחים וורנר, בנוסף רכשה אורנג' את זכויות השידור של ליגת העל הצרפתית בכדורגל. חברת Free האשימה את אורנג' בהתניית שירות בשירות, בכך שערוצי הטלוויזיה הם למנויי אורנג' בלבד.
ב-28 באוקטובר 2009 אורנג' החליפה את שמה של חברת תקשורת לוקסמבורגית לאורנג'. ב-5 בנובמבר 2009 אורנג' השיקה שירותי סלולר בארמניה. ב-11 בדצמבר 2009 הרגולטור המצרי אישר לפראנס טלקום לרכוש את Mobinil המצרית, במרץ 2012 העסקה יצאה לפועל ואורנג' רכשה 93% מהחברה המצרית. ב-2010 אורנג' החליפה את המנכ"ל ודידייה לומבארד הוחלף על ידי סטפן רישאר. החברה גם עברה ארגון מחדש, בעיקר עם הגעתו של שר התרבות לשעבר כריסטין אלבאנל ומינויו כמנהל התקשורת לקבוצה. באפריל 2010 אורנג' בריטניה הכריזה שתעביר את הניהול של רשת הפס הרחב שלה למיקור חוץ באמצעות בריטיש טלקום. במרץ 2012 עזב את החברה דידייה לומבארד, שהיה יועץ מיחד לסטפן רישאר. העזיבה שלו הייתה בצל שמועות כי הוא תכנן להישאר בחברה עד שתשתקם ואז למכור את כל האופציות שהיו ברשותו.
ב-28 במאי 2013 נערך כינוס בעלי המניות של החברה, בעלי המניות אישרו את שינוי שם הקבוצה ל-Orange S.A. השינוי נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2013.
בעלי המניות
בעלי המניות העיקריים נכון ליוני 2015 הם: קרן השקעות Bpifrance Participations שמחזיקה 11.6% ממניות החברה, ממשלת צרפת שמחזיקה 13.45% ועובדי אורנג' - 5.08%.
סלולר
אורנג' הוא המותג היחיד לשיווק הפעילות הסלולרית של החברה. נכון ל-2011, לאורנג' 150 מיליון מנוי סלולר ברחבי העולם, 17.9% מהם בצרפת. נכון ל-2011, אורנג' צרפת הוא מפעיל הסלולר המוביל בצרפת עם נתח שוק של 42%. שם המותג אורנג' ניתן במסגרת רישיון למספר מפעילים בעולם, אך הם אינם בשליטת אורנג' עצמה:
קווים נייחים ואינטרנט
אורנג' השתלטה על הפעילות הקווית של פראנס טלקום ב-2006. מאז אורנג' הוא המותג היחיד של פראנס טלקום לשירותי טלפוניה ופס רחב בכל העולם. שירותי האינטרנט מסופקים באמצעות נתב בשם Livebox. נכון ל-2011, לאורנג' 13.7 מיליון מנוי ADSL ברחבי העולם, 67% מהם בצרפת.
שידורים
בתחילת 2003, האסטרטגיה של אורנג' התמקדה ברכישה, יצירה והפצת תוכן. ב-2004 אורנג' אפשרה גישה לתכנים באמצעות סלולרי. ב-2008 השיקה אורנג' מספר ערוצי טלוויזיה הזמנים למנוי החברה בכל מקום ומכל מכשיר.
התאבדויות עובדים
בין ינואר 2008 לאפריל 2011 התאבדו יותר מ-60 עובדי פראנס טלקום. חלקם השאירו מכתבים בהם מתארים מצוקה ולחץ בעבודה. באוקטובר 2009 גל ההתאבדויות הוביל את המשנה למנכ"ל, לואיס-פייר וויניס, להתפטר מתפקידו בעקבות לחץ שהפעילו עליו איגודי העובדים, הוא הוחלף על ידי סטפן רישאר. החברה המשיכה להתמודד עם התאבדויות ורישאר קודם לתפקיד מנכ"ל בפברואר 2010, בעוד שדידייה לומבארד נשאר כיו"ר.
שיעור ההתאבדות בקרב 102,000 עובדי פראנס טלקום היה 15.3 לשנה, בעוד הממוצע בצרפת עומד על 14.7 לכל 100,000 אנשים, כלומר גבוה במקצת מבחינה סטטיסטית.
האשמות באנטישמיות וחרם על ישראל
בישראל שימש המותג אורנג' את חברת פרטנר תקשורת, מאז שהחברה הייתה בבעלות האצ'יסון ומפואה. ב-3 ביוני 2015 הודיע מנכ"ל אורנג' סטפן רישאר, במהלך מסיבת עיתונאים בקהיר: "אני הייתי מוכן לוותר על (פרטנר הישראלית) כבר מחר בבוקר". המהלך קושר ללחצים של ארגוני BDS, במטרה ליצור חרם על ישראל. יום למחרת פרסמה החברה הבהרה כי היא אכן מעוניינת בהפסקת ההתקשרות וזאת לא מסיבות פוליטיות אלא מכיוון שההסכם עם פרטנר הוא ההסכם ארוך טווח היחיד של החברה במדינה בה היא לא פועלת בעצמה והדבר נוגד את האסטרטגיה שלה.
המהלך גרר תגובות רבות בישראל, ראש הממשלה בנימין נתניהו דרש כי ממשלת צרפת תגיב ותגנה את הצהרת אורנג'. נשיא המדינה ראובן ריבלין הצטרף לקריאה של ראש הממשלה. מנכ"ל פרטנר הנכנס איציק בנבנישתי אמר כי הוא כועס על ההחלטה של אורנג' והחברה תשקול את צעדיה, בין היתר תביעה על הנזק שנגרם למותג בישראל.
ב-6 ביוני 2015 הצהיר רישאר כי דבריו הוצאו מהקשרם וכי החברה מתכוננת להישאר בישראל. ב-13 ביוני הגיע רישאר לישראל, נפגש עם ראש הממשלה נתניהו, והנשיא לשעבר שמעון פרס, אך לא נפגש עם בכירי פרטנר. בביקורו חזר והתנצל על האירועים. ב-16 בפברואר 2016 הפסיקה פרטנר את השימוש במותג אורנג'.
חיסון נגד שפעת
חיסון נגד שפעת הוא חיסון המגן מפני נגיפים שגורמים לשפעת. גרסה חדשה של החיסון מפותחת פעמיים בשנה, משום שנגיפי השפעת משתנים במהירות. בעוד שהיעילות שלהם משתנה משנה לשנה, לרוב החיסון מספק הגנה ברמה גבוהה מפני נגיפי השפעת. המרכז האמריקני לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) מעריך כי חיסון נגד שפעת מקטין את הסיכון לחלות מחלות, מוריד את כמות הביקורים אצל הרופאים, את כמות אשפוזים ואת מקרי המוות. כאשר עובדים שמקבלים את החיסון חולים בשפעת, לרוב הם חוזרים לעבודה חצי יום מוקדם יותר. היעילות של החיסונים בקרב אנשים מתחת לגיל שנתיים ומעל גיל 65 נותרה לא ברורה, בשל האיכות הנמוכה של המחקר בקרב קבוצות הגילאים הללו. ילדים אשר מקבלים חיסון נגד שפעת מסייעים גם להגן על הסובבים אותם.
החיסון פותח במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, והפך לזמין בקנה מידה עצום בעולם המערבי במהלך שנות ה-40. החיסון נכלל ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
המלצות
ארגון הבריאות העולמי וה-CDC ממליצים על חיסון שנתי כמעט לכל אדם מגיל 6 חודשים ומעלה, ובמיוחד לאלו שבסיכון גבוה. המרכז האירופאי למניעת ובקרה על מחלות ממליץ גם הוא על חיסון שנתי לקבוצות אוכלוסייה בסיכון גבוה. קבוצות אלה כוללות נשים הרות, קשישים, ילדים בין הגילאים 6 חודשים עד 5 שנים, אנשים עם בעיות בריאותיות מסוימות, ועובדים בתחום הרפואה.
תופעות לוואי
בין 5 ל-10 אחוזים מכלל הילדים שמחוסנים בחיסון נגד שפעת לוקים בחום. החיסון עשוי לגרום לכאבי שרירים זמניים או לתחושת עייפות.
מספר מחקרים השוואתיים שבוצעו הציגו ממצאים הקושרים את החיסון בהפחתת הסיכוי ללקות בשבץ מוחי. מטא אנליזה שפורסמה בשנת 2022 העריכה כי קבלת החיסון מפחיתה את הסיכוי ללקות בשבץ בכ-12%.
פיתוח החיסון
החיסון בדרך כלל מפותח בביצים של עופות מופרים כאשר החיסון זמין הן כזריקה והן כתרסיס שמרססים לאף.
לאדון
לאדון (ביוונית: Λάδων) היה דרקון דמוי נחש ששמר על עץ התפוחים המוזהבים שבגן ההספרידות. הוא הובס על ידי הרקולס.
יש כמה גרסאות מי היו הוריו. על פי אחת, הוריו היו קטו ופורקיס, אלי ים יווניים קדמוניים. גרסה נוספת היא שהוא בנו של טיפון שהיה בעצמו דמוי נחש מהמותניים ומטה, ושל אכידנה. עוד השערה היא שהוא בנה של גאיה.
הטענה הרווחת הייתה שללאדון היו הרבה ראשים, שכל אחד מהם דיבר בקול שונה.
באסטרונומיה, קבוצת הכוכבים דרקון קרויה על שמו של לאדון.
מימון המונים
מימון המונים היא שיטה פיננסית למימון מיזמים, עסקים וארגונים המבוססת על כסף שמושקע או נתרם על ידי מספר רב של אנשים פרטיים. מימון המונים משמש לקידום מגוון של מטרות, כגון תמיכה באמנים המבקשים סיוע מאוהדיהם, מימון חברות הזנק ופרויקטים עסקיים, קמפיינים פוליטיים, התמודדות עם מצבי חירום ואסון, הלוואות עמית לעמית, מימון סרטים עצמאיים ופרויקטים עיתונאיים, יצירת תוכנה חופשית ועוד, ולפיכך הוא מזוהה עם התנדבות ופעולה אידאולוגית ומכאן כאחת הפרקטיקות של החברה האזרחית. אף שהיה קיים גם קודם, מימון ההמונים זכה לתאוצה החל מסופו של העשור הראשון של המאה ה-21, בין היתר בזכות פלטפורמות אינטרנטיות חדשות שהוקמו כגון Kickstarter ו-Indiegogo, ושינויי חקיקה במדינות רבות שמאפשרים למספר רב יותר של משקיעים קטנים להשקיע במיזמים בתחילת דרכם עבור אחזקה ישירה בחברות.
היסטוריה
בקהילות היהודיות באירופה החלה בראשית המאה ה־19 תופעה של רישום מנויים ששילמו עבור ספר עוד טרם יצא לאור, על מנת לסייע כספית לסופר להוציא את ספרו לאור. רשימת מנויים אלו הופיעה בעמודי השער של הספר לאחר צאתו לאור, והיא קרויה "פרענומעראנטן". ידוע על קרוב ל־1,000 ספרים שיצאו לאור במתכונת זו.