cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוטו-הודו-אירופית
טקסט לדוגמה
להאזנה באתר יוטיוב.גרסה זאת הוקלטה בפרוטו-הודו-אירופית מאוחרת, ולפיכך לא קיימים בה עיצורים לועיים, אך כן נמצאת בה התנועה a*.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פרסמו בלשנים סיפור קצר בפרוטו-הודו-אירופית, "המלך והאל". סיפור זה התבסס על מזמור המופיע ב"ריג ודה", קובץ מזמורים הינדואיסטים עתיק. בסיפור המקורי מבקש המלך הרישצ'נדרה מהאל וארונה שייתן לו בן, והאל נעתר לבקשתו.
תל יבנה
תל יבנה הוא אתר ארכאולוגי במישור החוף הדרומי של ישראל. התל הוא אחד התילים הבולטים במישור החוף, ונשקפת ממנו תצפית פנורמית אל הרי יהודה במזרח, הים התיכון במערב וראשון לציון וחולון בצפון.
שטחו של התל הוא כ־155 דונם. האתר שוכן בדרום העיר יבנה, והוא תחום על ידי כביש 42 ממערב, כביש 410 מצפון ומסילת הרכבת רחובות־אשדוד מדרום וממזרח.
מחקר ארכאולוגי
הממצאים הקדומים ביותר בתל עצמו מתוארכים לתחילת האלף ה־2 לפנה"ס (תקופת הברונזה התיכונה), וסמוך לו נתגלו קברים מהאלף ה־4 לפנה"ס. בחפירות הצלה שערכה רשות העתיקות ב־2000 וב־2001 במורדות הצפוניים של התל, התגלו שרידים מתקופת הברונזה הקדומה, תקופת הברזל (קברי ארגז וקברים פשוטים), התקופה הפרסית, הביזנטית (בורות אשפה ובהם קנקנים, סירים, עצמות בעלי חיים, אבני פסיפס ומטבעות ארד), הערבית, ומהעות'מאנית. למרות הממצאים הרב־שכבתיים, לא תמיד היה התל מיושב ובחלק מהתקופות שימש כאתר קבורה וסילוק אשפה.
באתר נמצא קליע עופרת עתיק מהתקופה ההלניסטית, המוקדש ל"ניצחון הרקלס והאורונאס". זוג אלוהי זה מוכר גם מכתובת מדלוס שהוקשה על־ידי תושבים מיבנה או יבנה-ים לאלוהי העיר. לאור היישוב הפיניקי בעיר, הרקלס מזוהה עם מלקרת הצורי, ו"האורונאס" מזוהה עם האל הכנעני חורון. עדויות לסחר עם פיניקיה התגלו בתל מהתקופה הפרסית עד התקופה ההלניסטית.
ימי הביניים
בתקופה הצלבנית, ב-1–1140, הקים "מלך ירושלים" פולק מאנז'ו מצודה על התל כחלק משרשרת המצודות שהגנו על ממלכתו מהכוחות המצריים שישבו באשקלון. שרידי המצודה ששמה אז היה איבלין ניכרים עד היום בראשו של התל מצפון לשרידי המסגד. הצלבנים הקימו גם כנסייה גדולה על ראש התל, הכנסייה נבנתה ככל הנראה על ידי משפחת איבלין (עליה נמנה האביר באליאן מאיבלין) שקיבלה את העיר ואת המצודה למשמורת מידי המלך פולק מאנז'ו. אך כיבוש העיר על ידי הממלוכים ב־1244 היא הפכה למסגד שכונה "המסגד הגדול" (אל ג'מעה אל כבירה). כמאה שנים לאחר מכן הקימו הממלוכים מינרט בצמוד למסגד, וזהו הממצא הבולט ביותר בתל עד היום. בצידו הצפוני של המינרה חקוקה כתובת הקדשה לאמור:
התאריך בכתובת מקביל לשנת 1337. המסגד עצמו פוצץ בהוראת אלוף פיקוד הדרום משה דיין. במחצית הראשונה של שנת 2010 שופץ המינרה על ידי עיריית יבנה ורשות העתיקות, בעלות של 417,000 ש"ח. העבודות כללו שימור וייצוב הנדסי, השלמת אבנים חסרות, הסרת כתובות גרפיטי והתקנת תאורה.
בעקבות עבודות פיתוח ובניה, החלו חפירות ארכאולוגיות בתל. נמצאו גתות מהתקופה הביזנטית והפרסית. תוכנן להקים פארק ארכאולוגי באתר.
ג'ודי הייס
ג'ודי בראונלו הייס (באנגלית: Jody Brownlow Hice; נולד ב-22 באפריל 1960) הוא פוליטיקאי וכומר אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת ג'ורג'יה בשנים 2023-2015.
ביוגרפיה
הייס נולד באטלנטה. הוא בעל תואר ראשון ממכללת אסברי השוכנת בווילמור שבקנטקי, תואר מוסמך אוניברסיטה מהסמינר לכמרים בסמינר התאולוגי הבפטיסטי הדרום-מערבי בפורט וורת' שבטקסס, ותואר דוקטור בכמרות מהמכללה והסמינר ע"ש לוות'ר רייס באטלנטה. הייס היה כומר בכיר בכנסייה הבפטיסטית על העיירה בית-לחם (Bethlehem) עד אפריל 2010. בנוסף, הוא היה סגן נשיא ראשון של הוועידה הבפטיסטית בג'ורג'יה בשנים 2004–2005, ופרופסור להטפה בסמינר ע"ש לות'ר רייס. כמו כן, היה כומר במספר כנסיות במדינת ג'ורג'יה.
במהלך מחלוקת ציבורית בין מחוז בארו לאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, אשר חגה סביב הצגתן הפומבית של עשרת הדיברות בבית משפט מחוזי, התבקש הייס על ידי תחנת רדיו מקומית לספק עדכונים שבועיים ולעסוק בנושאים שונים אחרים. מאותה תוכנית שבועית נוצרה תוכנית יומית חדשה בשם "תנו לחירות לצלצל" (Let Freedom Ring). התוכנית הושמעה בכ-400 תחנות רדיו שונות והתמקדה בנושאים גדון חירות חוקתית, מוסרית וחופש דת.
בבחירות 2010 התמודד הייס ללא הצלחה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השביעי של ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות 2014 החליט להתמודד בשנית לבית הנבחרים, אך הפעם במחוז הקונגרס העשירי של המדינה. נציג המחוז המכהן, פול ברון, החליט להתמודד לסנאט של ארצות הברית במקום לתקופה נוספת בבית הנבחרים. לאחר שזכה במועמדות הרפובליקנית בסיבוב שני מכריע לבחירות המקדימות, הייס נבחר אל הקונגרס ה-114 של ארצות הברית. מאז נבחר הייס אחת לשנתיים לתקופות כהונה נוספות.
הייס הוא שמרני. הוא מתנגד לנישואים של בני-זוג מאותו המין, וטען שהומוסקסואליות שווה לאלכוהוליזם. הוא גם מתנגד להפלות, וטען שהתומכים בהפלה "גרועים יותר מאדולף היטלר". בדצמבר 2020 נמנה הייס בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
ב-22 במרץ 2021 הכריז הייס כי יתמודד נגד עמיתו הרפובליקני בראד רפנספרגר, מזכיר המדינה של ג'ורג'יה, בבחירות לתפקיד מזכיר המדינה ב-2022. רפנספרגר סירב לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 בג'ורג'יה לאחר וחרף הלחץ שהפעילו עליו הנשיא טראמפ ובני בריתו הרפובליקנים, בהם הייס עצמו, באמתלת טענות כוזבות ומופרכות. מיד לאחר ההכרזה של הייס על התמודדותו, הביע טראמפ תמיכה רשמית במועמדותו. במהלך מסע הבחירות שלו המשיך הייס לטעון טענות כוזבות רבות לגבי בחירות 2020. ב-24 במאי 2022 הפסיד הייס בבחירות המקדימות לרפנספרגר, שגרף די קולות כדי להימנע מסיבוב שני. בכך נותר הייס קירח מכאן ומכאן – גם הפסיד את מועמדות מפלגתו לתפקיד מזכיר המדינה וגם את מושבו בבית הנבחרים האמריקאי.
שרי ת'אנדאר
שרי ת'אנדאר (באנגלית: Shri Thanedar; נולד ב-22 בפברואר 1955) הוא איש עסקים, סופר ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מישיגן מאז 2023. ת'אנדאר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר בבית הנבחרים של מישיגן משנת 2021 עד 2023. הוא גם היה מועמד בפריימריז הדמוקרטים למשרת מושל מישיגן בבחירות 2018.
ביוגרפיה
ת'אנדאר גדל במשפחה בעלת הכנסה נמוכה בבלגאום, הודו. כשאביו נאלץ לפרוש בגיל 55, ת'אנדאר בן ה-14 עבד בעבודות מזדמנות על מנת לפרנס את משפחתו בת שמונה נפשות. הוא קיבל תואר ראשון בכימיה בגיל 18 ולאחר מכן השתתף בתוכנית לתואר שני באוניברסיטת מומבאי. הוא הגיע לארצות הברית ב-1979 על מנת להמשיך לתואר דוקטור באוניברסיטת אקרון, שאותו קיבל ב-1982. ת'אנדאר הפך לאזרח אמריקאי ב-1988.
בשנת 1990 עבד ת'אנדאר בעבודה בלילות וסופי שבוע עבור $15 לשעה ב-Chemir/Polytech Laboratories בכדי שיוכל ללמוד את העסק. הוא לקח הלוואה לרכישת Chemir ב-1991 של 75,000 דולר. המכירות בשנה הראשונה היו 150,000 דולר ולעסק היו שלושה עובדים. עד 2005, הכנסותיה של כימיר היו 16 מיליון דולר והיא העסיקה 160 עובדים, כולל 40 כימאים דוקטורנטים. ב-2008 היא העסיקה כבר 500 עובדים.
במהלך המיתון של 2007–2010 בארצות הברית, ההכנסות ירדו ב-70%, מה שגרם להליכי פשיטת רגל של בנק אוף אמריקה. במהלך הליך פשיטת הרגל נסגר בפתאומיות AniClin, אחד ממתקני המחקר של אזופרמה שת'אנדאר היה הבעלים הבלעדי שלה. מאמר של USA Today משנת 2010 טען שחיות מעבדה ננטשו במתקן לאחר שהחברה הוכנסה לכינוס נכסים. על פי דיווחים מאוחרים יותר, ארגוני רווחת בעלי חיים הקלו על אימוץ כל בעלי החיים במתקן, ות'אנדאר הכחיש שבעלי חיים כלשהם ננטשו. כימיר נותרה חברה רווחית לאורך כל ההליך המשפטי ונמכרה ב-31 במרץ 2011 תמורת 23 מיליון דולר. מכירה זו בתוספת הנכסים המשולבים בחברה כיסו את החוב של ת'אנדאר לבנק אוף אמריקה.
ב-2010 השיק ת'אנדאר את Avomeen Analytical Services, מעבדת בדיקות כימיותר, עם בנו ניל. החברה נבחרה לרשימת INC 5000 של החברות האמריקאיות הצומחות ביותר ב-2015 (673) ו-2016 (1365). בשנת 2016, מכר ת'אנדאר את רוב המניות בעסק לחברת ההשקעות הפרטיות High Street Capital. הוא חלק 1.5 מיליון דולר מההכנסות עם 50 עובדיו.
קריירה פוליטית
ת'אנדאר נכנס לפוליטיקה כשהתמודד בבחירות למושל מישיגן ב-2018 מטעם המפלגה הדמוקרטית. המצע הפוליטי שלו כלל שכר מינימום של 15 דולר, רפורמה בחינוך הציבורי, שיפורי תשתיות והגברת השקיפות הממשלתית. ב-8 ביוני, הוא הכריז רשמית על מועמדותו לתפקיד. ת'אנדאר תרם 10.6 מיליון דולר מכספו לקמפיין שלו. אסטרטגים פוליטיים שנפגשו עם ת'אנדאר לפני מסע הבחירות שלו ב-2018 טענו כי הוא הטיל ספק בתחילה אם הוא רוצה לרוץ כדמוקרטי או רפובליקני בבחירות למושל, זאת לאחר שהתברר כי תרם בעבר למפלגה הרפובליקנית. ת'אנדאר הכחיש את הטענות ואמר כי האסטרטגים הללו מתחו עליו ביקורת משום שהוא לא שכר את הייעוץ שלהם.
המחלוקות הללו פגעו בקמפיין של ת'אנדאר. הוא זכה בבירה דטרויט, אך סיים שלישי בבחירות הכלליות עם 17.7 אחוז מהקולות. הקמפיין של ת'אנדאר הוציא יותר כסף מכל מועמד אחר בפריימריז הדמוקרטי או הרפובליקני, כ-10.3 מיליון דולר.
באוגוסט 2019, ת'אנדאר הגיש את מועמדותו לייצוג הרובע השלישי של מישיגן בקונגרס של מישיגן, החורש על חלק מהצד המזרחי העליון של דטרויט. ב-4 באוגוסט 2020 הוא זכה בפריימריז הדמוקרטי, וב-3 בנובמבר 2020 נבחר ת'אנדאר בבחירות הכלליות. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2021.
בשנת 2022, ת'אנדאר ויתר על מושבו בקונגרס של מישיגן על מנת להתמודד על מחוז הקונגרס ה-13 של מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית. ביתה של המכהנת, רשידה טליב, שעברה לייצג את המחוז ה-12. ת'אנדאר ניצח בפריימריז, והביס את הסנאטור של המדינה אדם הולייר ואחרים. הוא ניצח את המועמד הרפובליקני מרטל ביווינגס בבחירות הכלליות ב-8 בנובמבר, ונכנס לתפקידו ב-3 בינואר 2023. בקונגרס ה-118 הוא חבר בוועדה לענייני עסקים קטנים ובועדה לביטחון פנים.
חיים אישיים
ת'אנדאר התחתן עם אשתו הראשונה, שאמאל, בשנת 1984. לבני הזוג נולדו שני בנים והם היו נשואים עד להתאבדותה בשנת 1996. בשנת 1999 נישא ת'אנדאר לאשתו הנוכחית, שאשי.
ת'אנדאר כתב שתי אוטוביוגרפיות. ही 'श्री' ची इच्छा! (תעתיק: Hī Śrī Cī Icchā; באנגלית: This is Shri's Wish) היא אוטוביוגרפיה במראטהית, שפורסמה בשנת 2004. בשנת 2008, ת'אנדאר פרסם בעצמו את זיכרונותיו באנגלית, The Blue Suitcase: Tragedy and Triumph Life in an Immigrant's.
דניאל קובלסקי
דניאל סטיבן קובלסקי (באנגלית: Daniel Steven Kowalski נולד ב-2 ביולי 1975). הוא שחיין עבר אוסטרלי. הוא אלוף אולימפי (סידני 2000), אלוף עולם (פרת' 1998) ושיאן עולם במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. קובלסקי הוא השחיין הראשון שזכה במדליה אולימפית בשלושה מישחים (לאחר 92 שנים): 200 מטר, 400 מטר ו-1,500 מטר חופשי. הוא פעמיים ברציפות אלוף העולם בבריכת 25 מטר (פלמה 1993 וריו 1995) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי ואלוף הפאן פסיפיק (אטלנטה 1995) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-800 מטר חופשי.
1993
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בקובה, יפן בשנת 1993 זכה קובלסקי ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי (3:52.18 דקות) במשחה ל-800 מטר חופשי (7:56.95 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (15:06.77 דקות) בכולם אחרי קירן פרקינס בן ארצו.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בפלמה דה מיורקה, ספרד בדצמבר אותה שנה זכה קובלסקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.95 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14.42.04 דקות.
1994
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכה קובלסקי במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14.53.42 דקות, אחרי פרקינס (14:50.52 דקות) ולפני שטפן זסנר מגרמניה (15:09.20 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.03 דקות, המנצח היה פרקינס שקבע שיא עולם חדש (3:43.80 דקות).
1995
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באטלנטה בשנת 1995 זכה קובלסקי ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (3:50.01 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי (7:50.28 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:17.52 דקות). מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי (1:49.14 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (15:02.20 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בדצמבר אותה שנה זכה קובלסקי בשלוש מדליות זהב והגן על תואריו, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.15 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14.48.51 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.97 דקות שלא היה באליפות הקודמת.
1998
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה בספטמבר אותה שנה קבע קובלסקי יחד עם חבריו שיא עולם חדש במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:11.86 דקות.
1999
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהונג קונג, סין באפריל 1999 זכה קובלסקי במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:51.44 דקות.
2000
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קובלסקי במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי לאחר ששחה את המשחה בשלב המוקדמות והוחלף אל ידי איאן תורפ בשלב הגמר.
לאחר פרישתו משחיה תחרותית
קובלבסקי פרש משחייה תחרותית במאי 2002. בשנת 2003 סיים את לימודיו בתחום שיווק ספורט. בשנת 2007 עבד כעוזר מאמן שחייה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 2007 זכה בתחרות השחייה הגדולה ביותר בעולם "פייר טו פאב" (בהשתתפות למעלה מ-4000 משתתפים) במים פתוחים למרחק של 1.2 ק"מ.
באפריל 2010 הודיע קובלסקי על היותו הומוסקסואל ובכך הצטרף לספורטאים מובחרים אוסטרלים כאיאן רוברטס שחקן רוגבי ולמתיו מיצ'ם אלוף אולימפי בקפיצה למים. לדבריו, הוא קיבל השראה מגארת' תומאס שיצא מהארון בדצמבר 2009 והלך בעקבותיו.
ג'רג' גרב
ג'רג' גרב (במקור גרוס, בהונגרית: Geréb György; קומארום, 17 ביוני 1923 – סגד, 28 בינואר 1982) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי, פרופסור במכללה, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה. הוא זכה לתהילה כחוקר של יוחנן עמוס קומניוס, (שהיה פילוסוף צ'כי, פדגוג ותאולוג, שנחשב לאבי החינוך המודרני) וכן ככותב הספרים "פסיכולוגיה" ו"אטלס פסיכולוגי". כמו כן נודע ברצאותיו המעשיות האינפורמטיביות פסיכולוגיות להוראת הנוער.
ביוגרפיה
ג'רג' גרוס נולד בקומארום כילד שלישי למשפחה יהודית ענייה. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר התיכון הבנדיקטיני בעיר הולדתו בשנת 1942. הוא למד הונגרית-לטינית ופילוסופיה ולאחר מכן פסיכולוגיה באוניברסיטת סגד (אחרי המלחמה). במלחמת העולם השנייה הוריו ושני אחיו גורשו למחנות ריכוז והשמדה וניספו בשואה, הוא עצמו נשלח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ונשלח לאזור טרנסדנוביה. גרב הצליח לברוח ולהגיע למנזר פאנונהאלמה שם הסתירו והצילו אותו אב המנזר קלמן קריזוסטום ולאיוש טורדה, פועל במנזר. בין השנים 1945–1948 היה מתמחה ללא שכר באוניברסיטת סגד ובינתיים השלים את לימודיו באוניברסיטה.
ב-1948, לפי הצעתו של דז'ה הילדברנד וארקוני, הוא מונה ל"מחלקה לחינוך במכללה הפדגוגית של סגד". משנת 1963 הפך לראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה, תפקיד אותו מילא עד מותו ב-1982. מאות ממחקריו פורסמו לא רק בהונגרית, אלא גם בתרגומים. בשנת 1957 הוא סיים את תואר השני שלו בפדגוגיה ובשנת 1960 בפסיכולוגיה. הוא כתב את הדוקטורט האקדמי שלו בגרמנית בנושא מונוטוניות (חדגוניות) וערנות, עליו הגן בפוטסדאם ב-1974, וב-1979 הפך לפרופסור אמריטוס באוניברסיטה.
אשתו הייתה ד"ר רוזליה גרב, בנותיהם אנה גרב ואגנש גרב.
ב-1982 הוא היה כבר חולה אנוש ומת ב-28 בינואר. גרב הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בסגד.
סקירה סכמתית של עבודתו
תחילה התעניין בספרות:
לאחר מכן הפך קומניוס למרכז תשומת לבו: תרגומיו ל"תורת החינוך הגדולה" ו"העולם הנראה" עם הערות הסבר ומחקר מבוא פורסמו בהוצאת Akadémiai Kiadó. מחקרים רבים נוספים שלו פורסמו בתחום ה-Comenologia. התוצאה של הפעילות הפסיכולוגית המעשית שלו הייתה פיתוח מושג המספרים לילדים עם פיגור שכלי (אקלקוליה), כמו גם טיפול באפאזיה, שעליו פורסמה המונוגרפיה שלו בעיר ינה עם מחבר שותף מיקלוש ורגה. הוא גם חקר את עומס היתר של ילדי בית ספר ב-1948.
האטלס הפסיכולוגי שימש לחינוך של סטודנטים במכללות ובאוניברסיטאות במגמת פסיכולוגיה, שהיו לו שש מהדורות מ-1956 עד 1977.
בתחום פסיכולוגיית העבודה, הפסיכולוגיה החינוכית והרפואית עסק בסוגיית העייפות, המונוטוניות (חדגוניות) והעירנות. המונוגרפיה שלו עליהם, וכן עבודת הדוקטורט האקדמית שלו שנכתבה בגרמנית, עליה הגן בפוטסדאם ב-1974 (ניסויים מתחום המונוטוניות והדריכות, בתחום הפסיכולוגיה הפדגוגית והתעשייתית) עבודתו התרחבה לא רק להרצאות שערך כמרצה במכללה להכשרת מורים, שהייתה מקצועו העיקרי, אלא גם להשכלת סטודנטים למדעי הרוח והמשפטים באוניברסיטת יוז'ף אטילה למדע. מוקד פעילותו היה הוראה.
כהוקרה על פועלו זכה במספר פרסים רב.
תחומי מחקריו
בהתחלה עסק בפדגוגיה, אחר כך יותר ויותר רק בפסיכולוגיה, פסיכולוגיה חינוכית, פסיכולוגיית עבודה, ואחר כך פסיכולוגיה קלינית.
במקרים רבים, הוא הזמין חברים שותפים לפרסומים שלו, כדי שתוצאותיו, דעותיו וממצאיו בנושאים המשפיעים על גבולות מדעיים יהיו עקביים ומתואמים איתם.
הוא ערך את מחקריו במכונים הבאים, בין היתר:
עריכותיו
עריכה של מספר ספרי פסיכולוגיה בהוצאת ספרי הלימוד, כולל:
קונאגוטה
קונאגוטה (בהונגרית: Kunágota) הוא כפר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקונאגוטה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 3,197 תושבים, ובשנת 2021 רק 2,365 תושבים.
הכפר מיושב מהמאה ה-15 והוא מוזכר בכתבים משנת 1463.
יהודי קונאגוטה
יהודים חיו בקונאגוטה במאה ה-19. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. בבעלות הקהילה היו בית כנסת ומקווה.
בדף הקהילה משנת 1944 נכתב שבקהילה יש 67 חברים ורב הקהילה הוא ד"ר פינקס דורצ'לאג דף קהילת קונאגוטה במפקד יהדות הונגריה
באפריל 1944 רוכזו יהודי הכפר בחווה שבקרבת מגיארבאנהגייש, ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ שם נרצחו כחלק משואת יהודי הונגריה.
קנת' וילסבאק
'''קנת' "קן" ס. וילסבאק (באנגלית: Kenneth "Ken" S. Wilsbach''') הוא קצין בדרגת גנרל המשרת כמפקד כוחות האוויר בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
ביוגרפיה
וילסבאק נולד לאב ששירת בצבא וגדל במקומות שונים בהם הוצב אביו כולל באלסקה. ב-1985 סיים לימודיו באוניברסיטת פלורידה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר.
עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר לפלין שבטקסס. שירת כטייס ומדריך טיסה על מטוסי F-15 איגל בטייסת הקרב הטקטית 94, כמדריך טיסה ומנהל צוות ניסויים על רדאר המטוס בטייסת הניסויים 84 בבסיס טינדול שבפלורידה, וכקצין מערכות נשק וטקטיקה בטייסת הקרב 44 בבסיס קאדנה שביפן. שימש עוזר מפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש עוזר קצין אג"ם וקצין אג"ם בטייסת הקרב 19 באלסקה. בשנים 2000–2002 פיקד על הטייסת. הוא השתתף במבצעים לאכיפת אזור אסור לטיסה בעיראק.
ביולי 2003 מונה לקצין אג"ם במרכז המבצעים האוויריים של פיקוד מרכז בבסיס אל-עובייד שבקטר. בספטמבר 2004 מונה למפקד להק המבצעים 33 בבסיס אלגין בפלורידה. במאי 2006 מונה למפקד כנף 53 בבסיס המפעילה מגוון טייסות תקיפה, קרב, תובלה ומסוקים. באפריל 2008 מונה לעוזר קצין אג"ם במטה כוחות האוויר באוקיינוס השקט.
באוגוסט 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית, מפקד אזור אלסקה בפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה ומפקד פיקוד אלסקה בפיקוד צפון של ארצות הברית. כיהן בתפקיד עד לשנת 2018 כאשר הוחלף על ידי תומאס בוסייר. באוגוסט 2018 מונה למפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית, סגן מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה, סגן מפקד פיקוד כוחות נאט"ו בקוריאה ומפקד הפיקוד המשותף לכוחות האוויר של ארצות הברית וקוריאה הדרומית. הוא שימש בתפקיד עד יוני 2020. ביולי 2020 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות האוויר בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
במהלך שירותו צבר מעל 5,000 שעות טיסה והשתתף ב-71 משימות מבצעיות. הטיס מטוסי F-15 איגל, F-16 פייטינג פלקון, F-22 ראפטור, T-37 טוויט, T-38 טאלון, ו-MC-12W.
וילסבאק בעל תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת פלורידה, בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל בפלורידה, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני בלימודי ביטחון לאומי מהמכללה התעשייתית של הכוחות המזוינים, בוגר קורס בכירים באוניברסיטת הרווארד ובוגר קורס המנהיגות לקצינים בכירים (Capstone) באוניברסיטה לביטחון לאומי.
ממאדי קמארה
ממאדי קאבה קמארה (בפורטוגזית: Mamadi Caba Camará; נולד ב-31 בדצמבר 2003 בקאטיו שבגינאה ביסאו) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת רדינג מהפוטבול ליג הראשונה ובנבחרת גינאה ביסאו.
קריירת מועדונים
קמארה גדל במחלקות הנוער של פיירנסה ורדינג. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רדינג במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית
ב-23 במרץ 2022 ערך קמארה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בניצחון 3-0 על נבחרת גינאה המשוונית במשחק ידידות.
קרלוס סלסידו
קרלוס ארנולדו סלסידו פלוראס (בספרדית: Carlos Arnoldo Salcido Flores) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי. במשך עשור ערך 124 הופעות במדי נבחרת מקסיקו.
קריירה
סלסידו החל את קריירת הבוגרים שלו בגיל 21 בקבוצה הבוגרת של גוודלחרה בעונת. בקיץ עזב סלסידו לפ.ס.ו. איינדהובן ההולנדית, לאחר שהעדיף אותה על פני ארסנל האנגלית. ב-18 בנובמבר 2006 כבש סלסידו את שער הבכורה שלו באיינדהובן בניצחון 0-4 על אקסלסיור רוטרדם. בעונת סייע לקבוצה לנצח את ארסנל בשמינית גמר ליגת האלופות, אך ברבע הגמר לא הצליחה הקבוצה לנצח את ליברפול. בעונה הבאה הגיע עם פ.ס.וו. איינדהובן לרבע גמר גביע אופ"א.
עם פ.ס.וו. איינדהובן זכה פעמיים באליפות הולנד (2006/07, 2007/08). בקיץ 2010 עבר סלסידו לפולהאם מהפרמייר ליג תמורת 1.6 מיליון פאונד. לאחר שלא קיבל מספיק הזדמנויות בקבוצה, הושאל סלסידו לטיגרס בקיץ 2011, ובתום העונה אף חתם בקבוצה.
נבחרת לאומית
בשנת 2004 זומן סלסידו לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של מקסיקו. ב-2005 זימן מאמן הנבחרת ריקרדו לה וולפה את סלסידו לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2005. סלסידו עזר לנבחרת להגיע עד למקום הרביעי כאשר כיכב בכל המשחקים. סלסידו שיחק בנבחרת גם בגביע הזהב 2005, מונדיאל 2006, גביע הזהב 2007, מונדיאל 2010 ומונדיאל 2014. את שער הבכורה בנבחרת הבקיע מול בחצי הגמר. לאחר מונדיאל 2014 פרש סלסידו מהנבחרת עם 124 הופעות במדי הנבחרת ו-10 שערים.
1703 בצרפת
1703 בצרפת הייתה השנה בה צרפת ציינה 716 שנות לאום.
אצטדיון בולארט-דלליס
אצטדיון בולארט-דלליס הוא אצטדיון כדורגל בעיר לאנס, צרפת. האצטדיון מכיל 38,233 מושבים, יותר ממספר התושבים בעיר, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל המקומית לאנס. בניית האצטדיון החלה בשנת 1931, במימון חברת המכרות של לאנס, שמנהלה המסחרי ביקש לקדם את הספורט בעיר, אך הוא נפטר זמן קצר לפני פתיחת האצטדיון ב-1932.
האצטדיון מחולק לארבעה יציעים נפרדים, כאשר כל יציע מוקדש לאישיות מההיסטוריה של המועדון:
האצטדיון שימש בעבר לאירוח משחקים במסגרת יורו 1984, מונדיאל 1998, יורו 2016, ואליפויות העולם ברוגבי בשנים 1999 ו-2007. לקראת משחקי יורו 2016 עבר האצטדיון שיפוץ כללי על מנת להתאים אותו לדרישות אופ"א לאירוח משחקים בטורניר.
עין-חתול חצי-טבעתי
עין חתול חצי-טבעתי (שם מדעי: Telescopus semiannulatus) הוא נחש קטן שוכן עצים ממשפחת הזעמניים השייך לסוג עין חתול. הנחש מצוי באפריקה שמדרום לסהרה החל מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב ועד לטנזניה במזרח ולדרום אפריקה בדרום.
מאפיינים
אורכו 60 עד 90 ס"מ והוא בעל קשקשים כתומים בהירים עד ורדרד והרצועות שלאורך הגב והצוואר שחורות. החלק התחתון בהיר יותר עד לבן. זנבו ארוך והראש רחב עם עיניים כתומות גדולות, המזכירות מעט עיני חתול. הנחש משתמש בחוש הריח הרגיש שלו כדי לחפש מזון.
הוא טורף של לטאות קטנות כמו שממיות אך גם עכברים, עטלפים ולעיתים גם עופות. את הטרף הוא מחפש על הקרקע ובין הענפים, תלוי באזור בו נמצא אך בדרך כלל הוא שוכן עצים. הנחש יכול לשרוד הן באזורי יערות גשם והן באזורים יבשים כמו במדבריות ובסוואנה. הוא יוצא לצוד בלילה.
נחש זה איננו מסוכן לאדם אף שהוא תת-ארסי והוא יכול לגרום לעיתים לנפיחות במקום ההכשה. הארס מיועד להרוג את טרפו ובעיקר לטאות קטנות. בנוסף הנחש חונק את הטרף עד שהארס יהרוג אותם.
איגוד הכדורעף בישראל
איגוד הכדורעף בישראל הוא עמותה רשומה, המאגדת למעלה מ-60 אגודות ומנהלת את ענף הכדורעף (אולמות וחופים) בישראל על הליגות השונות בראשן "ליגת העל בכדורעף" לגברים ונשים ונבחרות ישראל השונות מנערים ועד בוגרים. האיגוד הוא חלק מהפדרציה הבינלאומית לכדורעף (ה-FIVB) והפדרציה האירופאית לכדורעף (CEV) ומשתייך לאזור מרכז אירופה. האיגוד נרשם כעמותה ציבורית בשנת 1995 ומורכב מאספה כללית, יו"ר וחברי הנהלה. משרדי האיגוד ממוקמים במרכז הספורט הדר יוסף, רחוב שטרית 6, תל אביב.
היסטוריה
בשנת 1943 הוקמה "ההתאחדות הארצישראלית בכדורעף", שהייתה בשליטה מלאה של אגודות "הפועל". הקמת ההתאחדות לכדורעף תרמה לשיפור הענף הן מן ההיבט הארגוני (כמו: ליגות סדירות, תאריכי משחק קבועים, תוכניות משחק שנתיות) והן מן ההיבט המקצועי (כמו: מאמנים מקצועיים, אמונים סדירים, עידוד נוער). בתחילת פעילות ההתאחדות הפעילות לא כללה נשים, ונשים שיחקו כדורעף רק באופן ספוראדי.
ארגון משחקים לא היה ברמה בינלאומית שכן מלבד תחרויות מזדמנות עם קבוצות הצבא הבריטי, או קבוצות שונות שביקרו מדי פעם בארץ-ישראל ההתמודדויות היו לרוב רק בין קבוצות ארץ-ישראליות. בשנת 1947 הצטרפה ההתאחדות הארץ-ישראלית להתאחדות הכדורעף הבינלאומית (FIVB) שהוקמה באותה שנה ונמנתה בין 20 החברות הראשונות של ארגון זה. למרות הפעילות הבינלאומית שהחלה כבר בשנים הראשונות של המדינה, הליגה הלאומית הרשמית הראשונה החלה רק בשנת 1956 כשהוחלט להעביר את הכדורעף למסגרת "ההתאחדות לספורט" שהוקמה בשנת 1951. בשנת 1995 הוחלט כי איגוד הכדורעף יפסיק לפעול תחת "ההתאחדות לספורט" ותוקם עמותה נפרדת תחת השם "איגוד הכדורעף בישראל".
נשים באיגוד הכדורעף הישראלי
בשנת 1956 מועצת המנהלים של איגוד הכדורעף הישראלי הורכב מגברים בלבד שנבחרו בהתאם לנאמנותם למפלגה פוליטית ספורטיבית (כגון: הפועל, מכבי, בית"ר וכו'). במשך שנים נשים נתקלו בחסמים בקבלת גישה לתפקידי ניהול בענף הכדורעף הישראלי. בשנת 1997 הצטרפה לדירקטוריון אישה אחת בתפקיד "משקיף" (יכולה להשתתף באספות, אך ללא זכות הצבעה להחלטות הדריקטוריון). בשנת 1999 הוקמה ועדת נשים שתפקידה הייתה לעזור לנשים ולקבל החלטות בהקשר של ארגוני הספורט בישראל.
הסכם שיתוף פעולה בין איגוד הכדורעף בישראל לבין איגוד הכדורעף במרוקו
ב-26 ביולי 2022 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין איגוד הכדורעף בישראל לבין איגוד הכדורעף במרוקו, תחת החסות של איגוד הכדורעף האירופאי איגוד הכדורעף האפריקאי.
טקס החתימה התקיים ברבאט עיר הבירה של מרוקו, בנוכחות יו”ר האיגוד אשר קסו יחד עם אנדרי אזולאי, יועצו של מלך מרוקו. בפגישה נכחו אלכסנדר בוריצ'יץ', יו"ר ההתאחדות האירופאית בכדורעף, יו"ר התאחדות הכדורעף של מרוקו ויו"ר התאחדות הכדורעף האפריקאית. כחלק מההסכם, הנבחרת קיימה מספר משחקי אימון במרוקו.
1792 בצרפת
1792 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 804 שנות לאום.
ג'ון פרטרידג'
ג'ון פרטרידג' (באנגלית: John Partridge; 20 בנובמבר 1789 – 25 בנובמבר 1872) היה אמן וצייר דיוקנאות בריטי. היצירות שלו מתארות רבות מהדמויות הבולטות של זמנו.
השכלה וקריירה מוקדמת
פרטרידג' למד אצל צייר הדיוקנאות תומאס פיליפס מ-1814; הוא הציג את הציור הראשון שלו, 'מיס פוט בדמותה של לוסילה' באקדמיה המלכותית ב-1815. הוא עבר ללונדון באותה שנה, נכנס לבית הספר של האקדמיה המלכותית ב-1816. בהתחלה הוא התגורר במרילבון, אז שכונה פופולרית של אמנים. בשנת 1820, הוא התחתן עם בת דודתו קלמנטינה שרה קמפבל; היא מוצגת בציור שלו "האמן ומשפחתו" בביתו בכיכר גרוסוונור (בערך 1828–1835).
מ-1823 עד 1827, הוא חי באיטליה, שהה בפירנצה, ונציה ורומא. במהלך שהותו שם, התמקדותו הייתה בדיוקנאות בלבד. הוא שרטט נופים ועשה עותקים של מאסטרים מתקופת הרנסאנס כולל קארווג'ו, רפאל, רובנס, וטיציאן. במהלך שהותו באיטליה, הוא התחבר עם כמה פטרונים עשירים. ב-1828, זמן קצר לאחר שובו מרומא, הוא עזב את מרילבון לרחוב ברוק, רחוב של מעמד גבוה יותר, ליד כיכר גרוסוונור, שם התגוררו רבים מהמצוירים שלו.
חסות מלכותית
נראה שהמהלך הזה השתלם: הקריירה שלו פרחה. בין 1827 ל-1845, הוא צייר למעלה ממאתיים דיוקנאות, והרוויח 2762 פאונד ב-1841 בלבד. הרבים מהם היו אישים חשובים, כולל עבודה משנת 1836 של לאופולד הראשון מלך בלגיה, שהובילה שנתיים לאחר מכן לחסותה של המלכה ויקטוריה. הוא צייר כמה דיוקנאות מוצלחים של המלכה ושל הנסיך אלברט, ובשנת 1843, הוא הפך ל"צייר הדיוקנאות" של בית המלוכה. אולם, המלכה ויקטוריה הייתה הפכפכה, והגעתו של פרנץ חבייר ווינטרהאלטר ב-1842, הפך אותו לחביב המלכה, וקטעה את הקריירה של פרטרידג' כדיוקנאי מלכותי.
מאוחר יותר
בשנת 1846, פרטרידג' קיבל את ההחלטה שלעולם לא יציג שוב באקדמיה המלכותית, לאחר ששני דיוקנאות שלו הוצגו בצורה מעליבה, כנראה כתוצאה ממחלוקת ותיקה, יותר מעשור קודם לכן עם עמיתו אמן האקדמיה המלכותית, רמזי ריצ'רד ריינאגל. הוא לא שינה את דעתו גם כאשר, שנתיים מאוחר יותר, ריינגל הואשם על כך שטען שעבודתו של אמן אחר היא שלו.
אף שפרטרידג' הקים גלריה בסטודיו שלו כדי להציג את יצירותיו, ההזמנות צנחו, עם 76 דיוקנאות בלבד בתקופה שבין 1845 ל-1865, והכנסותיו נפגעו בהכרח. לקראת סוף חייו, פרטרידג' התרעם נגד העוול הזה בחוברת שכתב על החוקה והניהול של האקדמיה המלכותית (1864), וכתב שהוא "הודח מהתפקיד שמילאתי בהערכת הציבור ובתעסוקה... ולא נשמרה לי כל מידה של כבוד עצמי ותחושה עצמאית."
פרטרידג' מת בלונדון בשנת 1872. הוא תרם מוקדם יותר כמה מציוריו שלא נמכרו לגלריה הלאומית לפורטרטים, שם רבים עדיין מוצגים.
NIPT - בדיקת DNA עוברי
NIPT (ראשי תיבות של Non Invasive Prenatal Test - באנגלית, בדיקה לא פולשנית טרם לידה) היא בדיקה לנשים בהיריון שנועדה לזהות הפרעות כרומוזומליות כמו תסמונת דאון, תסמונת אדוארדס ותסמונת פאטו (טריזומיה 13) בעובר. כמו כן ניתן לבדוק גם הפרעות בכרומוזומי המין כגון תסמונת טרנר ותסמונת קליינפלטר. שיעור הדיוק של הבדיקה הוא גבוה מאוד עבור תסמונת דאון. לגבי תסמונות נדירות יותר, רמת הדיוק אינה ידועה.
טריזומיה
בכל תא בגוף האדם ישנם 23 זוגות כרומוזומים. 22 אוטוזומים אשר ממוספרים 1–22, וזוג כרומוזומי מין (לנקבות יש שני כרומוזומי מין מסוג X, ולזכרים יש כרומוזום X אחד וכרומוזום Y אחד). כל זוג כרומוזומים מורכב מכרומוזום שהגיע מהאב וכרומוזום שהגיע מהאם. במקרים נדירים, אחד ההורים מעביר לעובר שני כרומוזומים במקום אחד, כך שבעובר יש שלישיית כרומוזומים מסוג מסוים במקום זוג. מצב זה נקרא טריזומיה. הוא נוצר רק בעת היווצרות העובר, ולכן אין בדיקות גנטיות שיכולות לחזות אותו לפני ההיריון. הטריזומיה הנפוצה ביותר היא בכרומוזום 21 והיא הגורם לתסמונת דאון.
מהות הבדיקה
הבדיקה מבוססת על דגימת דם של האם, המועברת לבדיקה במעבדות המתמחות ב-NIPT. את הבדיקה ניתן לבצע החל מהשבוע ה-8 להיריון.
בתהליך הרס ובניית תאים משתחררים לזרם הדם מקטעים קצרים של DNA חופשי (cell free DNA – cfDNA). במהלך ההיריון, במנגנון דומה, משתחררים לדם האם במהלך ההיריון מקטעי DNA חופשי שמקורם בשלייה (cell free fetal DNA – cffDNA). החל מהשבוע ה-10 להיריון ה-DNA החופשי ממקור עוברי מהווה כ-10% (טווח 20%-2%) מה-DNA החופשי בדם האם. במקרה של הריונות תקינים, נשמר יחס קבוע בין כמות המקטעים מכל כרומוזום. אם מספר הכרומוזומים של העובר אינו תקין, היחס האמור משתנה. לדוגמה אם העובר לוקה בטריזומיה 21 ישתחררו לדם האם יותר מקטעים עובריים מכרומוזום 21. בדיקות NIPT מבוססות על היכולת לזהות הבדלים אלה בשיטות שונות על ידי ספירת מיליוני מולקולות של DNA עוברי. הספירה נעשית בטכנולוגיות ריצוף DNA מתקדמות (Next Generation DNA Sequencing).
רמת הדיוק
בדיקות NIPT יכולות לזהות את קיומה של תסמונת דאון בדיוק של מעל 99%. אף על פי שבדיקת NIPT היא בעלת אמינות גבוהה, היא אינה נחשבת לאבחנתית. אם התוצאה מצביעה שאין סיכון מוגבר להפרעה כרומוזומלית, יש סיכוי קטן כי העובר בכל זאת לוקה בהפרעה כזו (תוצאה כוזבת שלילית, false negative). אם התוצאה מצביעה שיש סיכון מוגבר להפרעה כרומוזומלית ייתכן כי העובר אינו לוקה בהפרעה כזו (תוצאה כוזבת חיובית, false positive). אם מתקבלת תוצאה המצביעה על סיכון מוגבר יש להמליץ על בדיקה אבחנתית פולשנית (דגימת סיסי שליה או דיקור מי שפיר) כדי לאשר את החשד.
יש מקרים בהם לא תתקבל תשובה מסיבות טכניות (כגון כמות בלתי מספקת של DNA ממקור עוברי). במקרים אלה ניתן לחזור שוב על הבדיקה.
הבדיקה אינה מגלה ליקויים כרומוזומליים מספריים אחרים מאלו שצוינו לעיל. הבדיקה אינה מגלה שינויים מבניים (טרנסלוקציות או אינורסיות), או ליקויים כרומוזומליים תת-מיקרוסקופים המתגלים בבדיקת הצ'יפ גנטי CMA (בסיסי שליה/מי שפיר). במקרים בהם יש הצדקה רפואית לבצע בדיקת סיסי שליה/מי שפיר ו-CMA, בדיקת NIPT אינה מהווה תחליף. בשלב הנוכחי, הבדיקה אינה מזהה מחלות גנטיות או תסמונות הנובעות ממוטציות בגנים בודדים.
לא הוכח עדיין מה היעילות של NIPT בנשים שאינן בסיכון מוגבר להפרעות כרומוזומליות אלה.
אלן קראב
אלן לסטר קראב השלישי (באנגלית: Allen Lester Crabbe III; נולד ב-9 באפריל 1992) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
נעורים וקריירת מכללות
קראב נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, הוא הצטיין בכדורסל במדי נבחרת התיכון שלו ונבחר למר כדורסל של התיכונים במדינת קליפורניה לשנת 2010. בשנים 2010–2013 שיחק כדורסל באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ורשם במהלכן ממוצעים של 15.7 נקודות ו-5.7 ריבאונדים למשחק. בעונתו האחרונה בליגת המכללות נבחר לשחקן העונה בליגת ה-Pac-12.
פורטלנד טרייל בלייזרס
בדראפט ה-NBA של 2013 נבחר בסיבוב השני במקום ה-31 סך הכל על ידי קליבלנד קאבלירס והזכויות על החתמתו הועברו מיד לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת שתי בחירות דראפט עתידיות בסיבוב השני. בעונתו הראשונה בקבוצה מיעט לשחק ובמהלכה הועבר מספר פעמים לשחק בליגת הפיתוח. בעונתו השנייה שותף ב-51 משחקים מהם פתח בחמישייה בתשעה. בעונתו השלישית כבר הפך לחלק חשוב ברוטציה של הטרייל בלייזרס, שיחק ב-26 דקות בממוצע למשחק והשיג ממוצע של 10.3 נקודות למשחק בעונה הסדירה ו-9.5 נקודות בממוצע למשחק בפלייאוף. לפני חתם על חוזה חדש בקבוצה לתקופה של ארבע שנים ועל סך 75 מיליון דולר.
ברוקלין נטס
ב-25 ביולי 2017 עבר קראב בטרייד לברוקלין נטס בתמורה לאנדרו ניקולסון.
אטלנטה הוקס
ב-6 ביולי הועבר יחד עם ניקיל אלכסנדר-ווקר לאטלנטה הוקס, בתמורה לטוריאן פרינס.
מינסוטה טימברוולבס
בינואר 2020, לאחר 28 משחקים בלבד באטלנטה, הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס בתמורה לג'ף טיג וטרביון גראהם. לאחר תשעה משחקים במינסוטה שוחרר קראב מהקבוצה.
פבריס לוקמבו-לוקאסו
פבריס לוקמבו-לוקאסו (בצרפתית: Fabrice Lokembo-Lokaso; נולד ב-31 באוקטובר 1982) הוא כדורגלן עבר מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
לוקמבו-לוקאסו התחיל את הקריירה שלו בשרלרואה. ב-10 באוגוסט 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 למכלן.
בקיץ חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל, בה היה שותף לעלייה ההיסטורית של המועדון לשלב הבתים של גביע אופ"א. ב-7 בינואר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 להפועל תל אביב.
בקיץ לוקמבו-לוקאסו חתם באנוסיס נאון פארלימני מליגת העל הקפריסאית. בהמשך הקריירה שיחק גם באולימפיאקוס ניקוסיה, א.א.ק. לרנקה ולה לובייר.
ב-29 ביולי 2016 נידון לעשרה חודשי מאסר בגין הברחת מהגרים מצרפת לאנגליה.
דין ארמסטרונג
דין ארמסטרונג (באנגלית: Dean Armstrong נולד ב-24 באפריל 1973) הוא שחקן, מפיק ומורה למשחק קנדי.
ביוגרפיה
ארמסטרונג נולד באוון סאונד, אונטריו. הוא למד באוניברסיטת קווינס בקינגסטון, אונטריו וסיים תארים באמנויות תיאטרון וחינוך.
קריירה
בשנת 2023 שיחק בסרט הקולנוע "The Old Way" לצד ניקולס קייג' ונואה לה גרוס.
משה גבעוני
משה "מומו" גבעוני (1970 – 22 בנובמבר 2019) היה פרופסור לגאוגרפיה, התמחה בתחבורה וניידות, עם דגש על מדיניות וכלכלת תחבורה וההיבטים הסביבתיים של התחבורה. הוא מושתל לב-ריאה הישראלי הראשון. שחיין, אלוף העולם (1997), אלוף אירופה ושיאן עולם בשחייה למושתלי לב-ריאה.
ביוגרפיה
גבעוני נולד וגדל בכפר מונש. הוא נולד עם מחלת סיסטיק פיברוזיס ובגיל שנתיים החל לסבול מדלקות ריאה חוזרות ומגיל חמש החל להתאשפז בבתי חולים. בשנת 1979 נסעה לראשונה המשפחה למרפאת ריאות בדאבוס שבשווייץ לחופשת הקיץ ולפעמים אף בחורף ובכך מצבו הבריאותי התייצב. בשנת 1988, לאחר סיום מבחני הבגרות, מצבו התדרדר מאוד. המשפחה עברה ללונדון ושם חיכתה להשתלת לב וריאות.
ב-25 באוקטובר 1989 עבר בהצלחה ניתוח השתלה בבית החולים "הרפילד", על ידי ד"ר דן ערבות. הוא היה מושתל לב ריאות הישראלי הראשון. לאחר מספר חודשים בהם התחזק והתאושש, חזרה המשפחה לישראל. במסגרת תהליך השיקום החל לעסוק בספורט בכלל ובשחייה בפרט. הוא החל להתאמן באופן מסודר בשחייה בהדרכתו של לאוניד קאופמן במכון וינגייט. התנדב לצה"ל ושירת בבה"ד 8. לאחר שירות של שנה החל ללמוד באוניברסיטה.
קריירת השחייה
לאחר כשנה מההשתלה השתתף גבעוני באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בפריז בספטמבר 1990 וזכה ב-4 מדליות, מהן אחת זהב, אחת כסף ושתיים ארד.
באליפות העולם למושתלים שנערכה במנצ'סטר ב-1995 זכה גבעוני בשלוש מדליות: מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חפשי. מדליות ארד במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות העולם בשחייה למושתלים שנערכה בסידני באוקטובר 1997 זכה גבעוני בשלוש מדליות: מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר.
במשחקים האולימפיים האירופיים למושתלים שנערכו בנאפולי איטליה ביולי 2006 זכה גבעוני בארבע מדליות זהב: במשחה ל-50 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי במשחה ל-50 מטר גב ובמשחה ל-100 מטר חזה.
קריירה באקדמיה
גבעוני סיים תואר ראשון (1996) בכלכלה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני (1999) במנהל עסקים (התמחות במימון וחשבונאות) באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט החל בשנת 2000 וסיים בשנת 2005 בבית הספר לתכנון "ברטלט", ביוניברסיטי קולג' לונדון.
בשנים 2005–2007 עבד כעמית מרי קירי במחלקה לכלכלה מרחבית ב. בשנים 2007–2011 עבד כחוקר בכיר ביחידה ללימודי תחבורה באוניברסיטת אוקספורד וחוקר עמית בוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד (2008–2011). משנת 2011 שימש מרצה בכיר בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם באוניברסיטת תל אביב ומשנת 2017 פרופסור חבר בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם, אוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים
גבעוני נישא להלנה, מתנדבת שהכיר באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בהלסינקי בשנת 1994. השניים נישארו בקשר אותו חידשו באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בגרמניה בשנת 1998. ב-24 באוגוסט 2002 השניים התחתנו. לזוג שלושה ילדים והם התגוררו בבית שבו נולד גבעוני בכפר מונש.
גבעוני נפטר ב-22 בנובמבר 2019.
רישרליסון
רישרליסון דה אנדרה (בפורטוגזית: Richarlison de Andrade; נולד ב-10 במאי 1997), הידוע בכינויו רישרליסון, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ בטוטנהאם הוטספר ובנבחרת ברזיל.
אמריקה מיניירו
יליד נובה ונסיה, אספיריטו סאנטו, החל רישרליסון לשחק בקבוצת הנוער של ריאל נורואסטש קפיסבה (Real Noroeste Capixaba) המקומית. בדצמבר 2014 הצטרף למחלקת הנוער של אמריקה מיניירו. ביוני 2015 קודם לקבוצת הבוגרים. קודם לכן היה קרוב לותר על קריירה ככדורגלן מקצועי, לאחר שנדחה על ידי מספר קבוצות. הוא הוציא את שארית כספו על כרטיס לכיוון אחד לבלו הוריזונטה, בה נמצאת קבוצת אמריקה מיניירו, בה לבסוף התקבל.
רישרליסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-4 ביולי 2015, בניצחון הביתי 1–3 על מוז'י מירים, וכבש את השער האחרון במשחק, לאחר שנכנס כמחליף בדקות הסיום. בהמשך החודש חתם על חוזה מקצועני בקבוצה, עד ל-2018.
פלומיננסה
באליפות ריו דה ז'ניירו של שנת 2017 כבש שמונה שערים ב-12 משחקים, נבחר לקבוצת הטורניר, וקבוצתו סיימה כסגנית, לאחר פלמנגו. הוא כבש בחצי גמר הטורניר, במשחק שנערך במרקנה, בו ניצחה פלומיננסה 0–3 את ואסקו דה גאמה.
באותה שנה הוא לקח חלק במפעל היבשתי הראשון שלו, גביע סודאמריקנה 2017. הוא שותף בארבעה משחקים, סייע לקבוצתו להגיע לרבע גמר הטורניר, וכבש בניצחונות על ליברפול ועל אוניברסידד קאתוליקה דל אקוודור.
אברטון
ביולי 2018 עבר רישרליסון לאברטון תמורת סכום העברה שהחל ב-35 מיליון פאונד, ויכול להגיע עד ל-50 מיליון. בכך התאחד עם מאמנו בווטפורד, מרקו סילבה. בהופעת הבכורה שלו באברטון, ב-11 באוגוסט, במסגרת הפרמייר ליג, כבש צמד, בתיקו 2-2 עם וולבס. שבועיים מאוחר יותר הורחק במשחק מול בורנמות', לאחר שנגח בראשו של שחקן היריבה, אדם סמית'.
טוטנהאם הוטספר
ב-1 ביולי 2022 חתם בטוטנהאם הוטספר תמורת 58 מיליון אירו. ב-14 באוגוסט הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 2-2 נגד צ'לסי. ב-7 בספטמבר כבש את שעריו הראשונים בקבוצה והראשונים בקריירה בליגת האלופות, כשכבש צמד בניצחון 0–2 על אולימפיק מרסיי. הוא כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג במדי הקבוצה בהפסד 3–4 לליברפול ב-30 באפריל 2023. זהו השער היחיד שלו במהלך העונה במסגרת הפרמייר ליג.
קריירת נבחרות
רישרליסון נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20, לשנת 2017. בטורניר ערך שמונה הופעות, וכבש שני שערים.
באוגוסט 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל הבוגרת, על ידי המאמן צ'יצ'ה, לקראת צמד משחקי הידידות מול ו. ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו, נגד ארצות הברית, באצטדיון מטלייף שבניו ג'רזי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-75, במקום רוברטו פירמינו. ארבעה ימים לאחר מכן כבש לראשונה במדים הלאומיים, כאשר הבקיע צמד בניצחון נבחרתו 0–5 על אל סלבדור.
מדיה וחסות
ב-9 באוגוסט 2015 חתם רישרליסון על חוזה חסות לשלוש שנים עם חברת נייקי.
איימי קלובשר
איימי ג'ין קלובשר (באנגלית: Amy Jean Klobuchar; נולדה ב-25 במאי 1960) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת מינסוטה מאז 2007.
ביוגרפיה
קלובשר, בתם של רוז לבית הויברגר וג'יימס ג'ון "ג'ים" קלובשר, נולדה בפלימות' שבמינסוטה, פרבר של העיר מינאפוליס. אימה הייתה מורה ואביה הוא עיתונאי וסופר. היא ממוצא סלובני מצד אביה וממוצא שווייצרי מצד אימה. היא סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת ייל בשנת 1982. באוניברסיטה הייתה חברה בארגון הקולג' הדמוקרטי, המאגד סטודנטים חברי המפלגה הדמוקרטית ברחבי ארצות הברית. ב-1985 סיימה תואר J.D במשפטים באוניברסיטת שיקגו. במהלך לימודיה הייתה עורכת בכתב העת היוקרתי "Chicago Law Review".
קלובשר עבדה כתובעת והייתה שותפה בפירמות עורכי הדין Dorsey & Whitney ו-Gray Plant Mooty. ב-1998 נבחרה כתובעת הכללית של מחוז הנפין, המחוז המאוכלס ביותר במינסוטה, וב-2000 נבחרה לכהונה נוספת. בשנת 2001 העניק לה כתב העת המקומי "Minnesota Lawyer" את התואר "עורכת הדין של השנה". היא שירתה כנשיאת איגוד המשפטנים של מחוזות מינסוטה מנובמבר 2002 ועד לנובמבר 2003.
בשנת 2005 הכריז הסנאטור הדמוקרטי המכהן, מארק דייטון, כי בכוונתו להתמודד על תפקיד מושל מינסוטה ולא על כהונה שנייה בסנאט. כבר אז נחשבה קלובשר כמועמדת המועדפת מטעם מפלגת העבודה החקלאית של מינסוטה (הכינוי המקומי למפלגה הדמוקרטית). היא גברה על יריביה הדמוקרטים בפריימריז, ולבסוף הביסה ברוב גדול את יריבה הרפובליקני, מארק קנדי. היא לא זכתה ברוב הקולות רק בשמונה מ-87 המחוזות של מינסוטה. ב-3 בינואר 2007 החלה את כהונתה בסנאט. בנובמבר 2012 התמודדה לכהונה שנייה בסנאט, ושוב הביסה ברוב גדול את יריבה הרפובליקני, חבר בית הנבחרים המדינתי. גם בבחירות לכהונה שלישית, בנובמבר 2018, זכתה ברוב גדול.
בפברואר 2019 פרסם הניו יורק טיימס כי קלובשר מתעללת באופן סדרתי בכפופים לה, וכופה עליהם לבצע מטלות שונות שאינן במסגרת תפקידם.
בסנאט חברה קלובשר בוועדת המשפט, מכהנת כיושבת ראש בשיתוף בוועדה הכלכלית, וכחברה בועדת המסחר, המדע והתחבורה ובועדת החקלאות, התזונה והיערנות, וכן בוועדה לחוקים וממשל.
בשנת 2019 הכריזה קלובשר על התמודדותה בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 לקראת הבחירות הכלליות לנשיאות בשנת 2020. בפברואר 2020 הצליחה להפתיע רבים, כאשר הגיעה למקום השלישי בפריימריז בניו המפשייר, ובכך הפכה למועמדת יותר בולטת, ואולם בהמשך פרשה והביעה תמיכה בג'ו ביידן.
קלובשר נשואה לג'ון בסלר, פרופסור למשפטים באוניברסיטת בולטימור, ואם לילדה.
מנדל גרוסמן
ביוגרפיה
גרוסמן נולד למשפחה יהודית חסידית, בנם של שמואל וחנה גרוסמן. לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישבה משפחתו בלודז'. בילדותו צייר גרוסמן דיוקנאות וצילם תמונות וסצנות של אנשים ואירועים בקהילות היהודיות בסביבתו. הוא היה חובב ספרות, תיאטרון, ציור וצילום בעיקר. הוא עבד כצלם מקצועי. את התמונת שצילם צבע (בזמנו התמונות היו בשחור לבן) בצבעי אנילין (חומר מוצא לצבעים רבים- צבעי זפת, פחם). במהלך חייו צילם בעיקר פרחים, טבע דומם, נופים, סצינות רחוב ודיוקנאות. הוא עבר להתרכז בנושא אחד - אדם בתנועה. המעבר מצילום נופים לצילום בני אדם בא בבת אחת, ובמקרה.
פרויקט הצילום המקצועי הראשון שלו היה בשנת 1938, כשתיעד הצגות של תיאטרון הבימה שהופיע בלודז'. בעידן שבו היה נהוג לצלם הצגות מצדי הבמה, הוא פיתח שיטת צילום חדשנית: גרוסמן רצה להיות קרוב לשחקנים, להפיק תצלום מתוככי שדה הראייה שלהם. לכן עמד בשולי הבמה, מאחורי הקלעים, ומשם צילם.
בשנת 1940, הנאצים העבירו את גרוסמן, יחד עם יהודים רבים אחרים, לגטו לודז'. שם התחיל לעבוד כצלם במחלקת הסטטיסטיקה. עבודתו כללה הכנת כרטיסי זיהוי, תיעוד עבודתם של שאר האסירים בגטו ואף צילום המחלוקות על המזון בגטו (אנשים רבו על אוכל ומנדל גרוסמן תיעד זאת). במהלך היום, גרוסמן החביא במעילו מצלמה (לא היה לו אישור מהנאצים לצלם), וצילם יהודים בסתר. כך הראה את חומרת המצב. בכך שעשה זאת, העמיד את חייו בסכנה מכיוון שהנאצים חשדו בו. התמונות היו כה קשות (הרעב, העוני והמחלות), עד כי התקשה לצלם אותן.
בין היתר צילם גרוסמן רציחות המוניות ופגיעות במשפחות בודדות. לעיתים נתנו הנאצים לגרוסמן לצלם כדי לזהות את הנרצחים בקבורתם. למשל, אושר לגרוסמן וחברו אריה פרינץ (אריה בן-מנחם) לצלם את הקורבנות שרוכזו בבית הטהרה שבבית הקברות בשביל לזהותם בקבורתם. רוב התצלומים של אירוע זה נמצאים בארכיון יד ושם, ושם כ־571 תצלומים.
בזכות המוניטין שיצאו לו, פנתה אליו ב–1939 הנהלת טא"ז, החברה לשמירת בריאות הילד היהודי, בבקשה שיכין אלבום תמונות בנושא "הילד היהודי", בדגש על ילדי רחוב עניים. התצלומים אבדו במלחמה. פרויקט זה יצא לפועל כדי להראות איך היהודים נראים באותה תקופה.
עם כליאת היהודים בגטאות עבר מנדל מצילום טבע, נופים ודיוקנאות לצילום הטרגדיות ברחובות ובגטו. במהלך השהייה בגטו עם משפחתו תיעד את משפחתו כדי לשמור זיכרונות מהם בעתיד וכך נוצר תיעוד של הידרדרות משפחתו אל המוות.
מותו
הנאצים העבירו את גרוסמן למחנה עבודה בקניגס ווסטרהאוזן. שם שהה עד 16 באפריל 1945. כשנהיה חולה ותשוש, נורה על ידי הנאצים במהלך צעדת מוות בכפייה, כאשר עדיין אחז במצלמה שלו. צילומיו נשלחו על ידי אחותו לישראל אבל כנראה במלחמת העצמאות אבדו בזמן שנכבש קיבוץ ניצנים על ידי המצרים.
חברו של מנדל מגטו לודז', נחמן זונאבנד, הסתיר צילומים של מנדל בתחתית באר בגטו. צילומים אלה נמצאו אחרי המלחמה ונשלחו לארכיון במוזיאון בקיבוץ לוחמי הגטאות.
לאסלו בקפי
ביוגרפיה
לאסלו בקפי נולד לאנטל בקפי (בשמו הקודם: נתן קאן) שהיה סופר ומבקר. אמו הייתה שחקנית. בקפי הופיע לראשונה בקברט של קארוי פרנצי בשנת 1912, מאותה השנה היה חבר ב"במה המודרנית" (Modern Színpad) עד 1918 ו"בקברט אפולו" (Apollo Kabaré) בין השנים 1921 ל-1923. הוא החל את דרכו כעיתונאי, אך סיים גם לימודי במה. הוא בחר בקברט כתחומו האמיתי ופתח קברט עם גזה בורוש בשנת 1924 בשם וידאם סינפאד (במה עליזה-Vidám Színpad) שאין לו קשר ל"הבמה העליזה". בשנת 1925 הפך לחבר ב"קברט התוכים" (Papagáj Kabaré). בין השנים 1927 לבין 1929 שיחק בווינה בתיאטרון בולוואר (Boulevard Theater), בסימפליציסימוס (Simplicissimus) ולאחר מכן בתיאטרון רונאכר (Ronacher Theater). לאחר שובו לבודפשט, בין השנים 1929 ל־1933, היה חבר בתיאטרון שדרת אנדראשי, ובשנים 1934 עד 1936 בתיאטרון "במת בולוואר טרז" (Terézkörúti Színpad). הוא ייסד את "קברט כותבי הפודיום" ביחד עם קארוי קומיאטי בשנת 1936, שביקש להחיות ולהמשיך את מסורות הקברט האמיתי בזכות עבודתו של אנדרה נאגי, ויצר פורום אמיץ בצורה בלתי רגילה מול תנאים פוליטיים מתוחים יותר ויותר. הוא עצמו נפל קורבן לביקורת נחרצת וחריפה. לשכת אומנויות הבמה פתחה נגדו פעולה משמעתית בשנת 1941 ואז אסרה על הופעותיו על הבמה (בין היתר בשל יהדותו). בשנת 1943 נלקח לראשונה למחנה הריכוז דכאו. אחרי שחרורו עבר להתגורר באנגליה עד 1949, אחר כך התיישב, תחילה בארצות הברית ולבסוף בשווייץ. פרות יצירתו כוללים הצגות, סצנות קברט ותמלילי שאנסון. ההנחיה שלו התאפיינה בקול נועז בצורה יוצאת דופן, בצורה חדשה, בשילוב של רוח והומור.
סטרן
{{פירושונים| סטרן הוא שם משפחה בקרב דוברי אנגלית שמקורו בגרמנית (שבה הוא נהגה "שטרן") ומשמעותו כוכב
ראו גם
}}
אנה היילמן
אנה היילמן (1 בדצמבר 1928 - 1 במאי 2011), או חנקה או חנה וייסמן, הייתה אחת האסירות במחנה ההשמדה אושוויץ ששרדו את השואה, למרות סיוען למרד הזונדרקומנדו בניסיונו לפוצץ חלק מהמשרפות באושוויץ, שלאחריו הוצאו להורג חלק מהנשים שסייעו למרד, בניהן אסתר אחותה של אנה.
משפחתה
הוריה של אנה, יעקב ורבקה וייצבלום, היו חירשים. משפחת היילמן הייתה משפחה יהודית מתבוללת מהמעמד הבינוני בוורשה שבפולין. היו לה שתי אחיות גדולות, סבינה ואסתר (סטושיה). אביה של אנה, יעקב נולד בוורשה בשנת 1887 והיה לו מפעל בוורשה שהעסיק עובדים חרשים כדי ליצור עבודות יד מעץ. ב -1936 הציג את חפצי המפעל בתערוכה העולמית פריז וב -1939 עשה זאת בתערוכה העולמית של ניו יורק. אמה, רבקה, נולדה ב -1898 בפרוז'ני שבפולין למשפחה עשירה.
במלחמת העולם השנייה
אנה, אסתר והוריהם התגוררו באזור שהפך בהמשך לגטו ורשה. הם התגוררו ברחוב מילא, לא רחוק ממילא 18 - מטה הארגון היהודי הלוחם, בהנהגת מרדכי אנילביץ'. סבינה הצליחה להימלט מן השואה יחד עם מורה לשעבר ובעלה לעתיד. הם נסעו לברית-המועצות והתיישבו בשוודיה.
אנה הייתה חלק מתנועת הנוער "השומר הצעיר". עם פרוץ מרד גטו ורשה היא לא הייתה בטוחה אם להילחם או להישאר עם הוריה; בסופו של דבר היא בחרה להישאר עם הוריה. אנה, אסתר והוריהם היו בין המגורשים האחרונים מגטו ורשה, כאשר נלקחו למחנה ההשמדה מיידאנק במאי 1943. הוריה של אנה נרצחו מיד כשהגיעו למיידאנק. אסתר ואנה נשלחו לאושוויץ בספטמבר 1943.
התנגדות במהלך המלחמה
ביחד עם אחותה אסתר וייסבלום (אסטושיה), ונשים אחרות הבריחה היילמן אבק שרפה ממפעל חימוש שבו עבדו והעבירו אותו לאנשי הזונדרקומנדו. הנשים שהיו מעורבות בשרשרת ההברחות של אבק השריפה כללו את רוז'ה רובוטה (שהייתה בקשר ישיר עם אנשי הזונדרקומנדו), אלה גרטנר, רגינה ספירשטיין, רוז גרונאפפל, הדסה זלוטניצקה, מרתה בינדיגר, גניה פישר, אינגה פרנק ואילזה ואנטיצ'קה. בזיכרונותיה כתבה אנה: ’’מתוך ידידות זו התפתחו רעיונות ההתנגדות. אני לא יכולה להגיד לך מי יזם את זה ... הרעיון היה: מה נוכל לעשות, כל אחד מאיתנו, כדי להתנגד? חשבתי, אני עובדת בפולברראום, אולי אקח אבק שריפה? התחלנו לדבר על הרעיון. אבק השרפה היה בהישג ידנו. חשבנו, 'אנחנו יכולות להשתמש בו!' מישהי בקבוצה ידעה שהזונדרקומנדו מכינים מרד. אמרנו 'בואו ניתן להם את אבק השריפה!'".
הן מצאו דרכים רבות להבריח אבקת שריפה החוצה. למען המשימה השתמשו הנשים בכיסים בחלק הפנימי של שמלותיהם, קשרים בצעיפים, ולפעמים אפילו אבקה מתחת לציפורניהם. החיילים הגרמנים ערכו חיפושים שוטפים והיילמן סיפרה שכשראו מרחוק שהחיפוש מתקרב, הם הניחו את האבקה על הקרקע, וערבבו אותה באדמה כדי שאבק השריפה לא ייראה.
לטענת היילמן, אחותה אסתר, נבגדה כאשר אלה גרטנר סיפרה לקצין אס-אס שהתיידדה איתו על הדבר. היא, רוזה רובוטה, רגינה ספירשטיין ואלה גרטנר נלקחו ל"בונקר" בתוך המחנה הראשי ועונו במשך חודשים. אבל במשך כל הזמן הזה, הן מעולם לא סיפרו על מעורבותה של אנה. אלא רק נתנו שמות של אנשי זונדרקומנדו שכבר לא היו בין החיים.
ב-5 בינואר 1945 נתלו אסתר, רגינה, אלה ורוזה. כל מחנה הנשים נאלץ לצפות בהוצאות להורג. בפקודות ישירות מברלין הוצאו הנשים להורג כלוחמות התנגדות. כעבור שבועיים, ב-18 בינואר 1945, החל הפינוי הגרמני ממחנה אושוויץ באמצעות צעדות המוות כאשר הצבא הסובייטי התקדם לכיוון גרמניה. אנה השתתפה באחת מצעדות המוות לראוונסבריק ושהתה שם בפברואר 1945 ואז עברה למחנה וישטט-גלווה (Neustadt-Glewe) שם הייתה אסירה עד שחרור המחנה על ידי הצבא האדום ב-2 במאי 1945.
חייה לאחר המלחמה
לאחר שהות קצרה בבלגיה, עלתה אנה במאי 1946 לארץ ישראל המנדטורית. אנה התאחדה עם אחותה סבינה, פגשה את משפחתה המורחבת והשלימה את לימודיה בתיכון. היא נישאה ליהושע היילמן ב-7 במרץ 1947. יהושע עלה מפולין לארץ ישראל שבוע אחד לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. כל משפחתו נרצחה במהלך המלחמה מלבד אחותו הקטנה, רוז. גם היא שהתה באושוויץ ושרדה את המלחמה.