cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייבל פולקס
הפגישה בברלין
בפברואר 1937 נפגש פולקס בברלין עם אדולף אייכמן ועם הממונה עליו במחלקה היהודית של האס דה, הרברט האגן. הפגישה נערכה במסעדת יינות בשם Traube ("פרי הגפן") בגן החיות בברלין. פולקס הגיע לפגישה בלוויית הברון אוטו פון בודלשווינג (Otto von Bodelschwingh), שהיה בעל עסק לחומרי בניין בחיפה, ושימש סוכן של האס דה למידע על הנעשה בקרב ערביי ארץ ישראל. פולקס שלט היטב בשפה הגרמנית, אך העדיף לדבר באנגלית, כדי להרוויח זמן למתן תשובות. המתורגמן היה פון בודלשווינג.
בעקבות הפגישה החליטו האגן ואייכמן להגיע אישית לארץ ישראל כדי לעמוד על מצב הדברים בה מכלי ראשון, וכן על מנת להיפגש שנית עם פולקס ולנסות להיפגש עם המופתי חאג' אמין אל-חוסייני, מנהיג המרד הערבי. ראש האס דה, ריינהרד היידריך, אישר את הביקור.
דבר הפגישה לא דלף בזמנו לעיתונות העברית, אך שמו של פולקס נקשר בשמו של רייכרט, בידיעה שהופיעה בעיתון הבקר ב 29 במרץ 1937, בקשר לפרשת הרצח הידועה כפרשת הרצח בחולות תל נוף, שהסעירה את הציבור ביישוב בפרשה זו הואשם יזם הקרקעות ראובן שֶיינצוִיט, שפולקס שימש במשך 15 חודשים החל בדצמבר 1935 כמזכירו וכמנהל חשבונותיו, ברציחתו של המהנדס יעקב צוַואנגֶר. בידיעה, תחת הכותרת "מיהו הפקיד פולקוס?" נאמר (תוך שיבושים קלים בשמותיהם של הנוגעים בדבר):
תגובתו של פולקס נתפרסמה ב"דבר" ב-20 באפריל 1937:
הפגישה בקהיר
ב-2 באוקטובר 1937 הגיעו אייכמן והאגן בספינה לנמל חיפה. הכיסוי לביקורם בארץ היה שאייכמן הוא עיתונאי והאגן הוא סטודנט.
תקוותיהם של שני הנאצים לפגוש בארץ את פייבל פולקס נכזבו. אף על פי שהיו בידיהם אשרות תייר, סירבו השלטונות הבריטים, שככל הנראה ידעו את תפקידיהם האמיתיים של העיתונאי והסטודנט, לתת להם היתר כניסה לארץ. לאחר שהות של לילה אחד בחיפה הם הפליגו בספינה לאלכסנדריה. מאלכסנדריה נסעו אייכמן והאגן לקהיר, ובה נערכה הפגישה עם פייבל פולקס, שלא הצליחו לקיימה בארץ ישראל. הפגישה התקיימה ב-10 וב-11 באוקטובר 1937. מקום הפגישה היה בבית הקפה "גרופי" בקהיר, בית קפה מהודר שלימים יהווה גם מקום מפגש למתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
אייכמן סיפר בחקירתו במשטרת ישראל ובעדותו במשפטו, כי פולקס אמר בפגישה שהחוגים היהודיים הלאומיים שבעי רצון מן המדיניות הגרמנית הקיצונית נגד היהודים, כיוון שעל ידי כך יגדל כוחה של האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל עד כדי כך שבעתיד הקרוב ישיגו היהודים עליונות מספרית בארץ ישראל. חוקר השואה דן מכמן סבור שיש להטיל מקצת ספק בדיווחו של אייכמן על תוכן השיחה. לדעתו, פולקס ציין כי הגירת היהודים מגרמניה לארץ ישראל כתוצאה מהמדיניות הנאצית מועילה למטרה הציונית בארץ-ישראל. דבר לא סוכם בפגישה זו, ופולקס לא ראה עוד את אייכמן עד משפטו של אייכמן בירושלים בשנת 1961.
התעלומה וההכפשות מימין ומשמאל
פרשת הפגישות של פולקס עם אייכמן לא הגיעה בזמנו לידיעת העיתונות העברית בארץ ישראל ודבר קיומה לא נודע עד שנת 1954. היה זה בעת שנערך בארץ המשפט שנודע בשם "משפט קסטנר". משפט קסטנר החל בכתב אישום שהגישה המדינה נגד מלכיאל גרינוולד בגין הוצאת דיבה על ד"ר ישראל קסטנר, דוברו של השר ד"ר דב יוסף במשרד המסחר והתעשייה, שהיה מועמד ברשימת מפא"י בבחירות לאספה המכוננת (הכנסת הראשונה) ולכנסת השנייה. ד"ר קסטנר היה לפני מלחמת העולם השנייה פעיל בתנועת העבודה הציונית ברומניה, ובשנת 1940, עם סיפוח אזור מגוריו בטרנסילבניה להונגריה, עבר לבודפשט, שבה מילא תפקיד בקרן היסוד, והחל משנת 1942 כיהן כסגן נשיא ההסתדרות הציונית בהונגריה ובזמן שואת יהודי הונגריה היה סגן היושב ראש של ועדת העזרה וההצלה בבודפשט. העילה להגשת כתב האישום הייתה שגרינוולד האשים את קסטנר בשיתוף פעולה עם הנאצים, ובסיוע להעלמת עובדת הפתרון הסופי מיהודי הונגריה, ודאג להציל רק אחדים ממקורביו.
בראיון אמר ויזנטל בין היתר: "אני יודע הרבה. עסקתי במשך שנים באיסוף דוקומנטים הנוגעים בשואת יהודי אירופה. עבדתי במשפט נירנברג. ראיתי את כל הקורספונדנציה של המופתי עם הנאצים, וגם עם הרוסים. אני יודע הכל אודות אחד מסוכניו הראשיים של אייכמן, יהודי המתגורר בישראל." קינן המשיך וסיפר: "זה הדהים אותי. חזרתי ושאלתי אותו אם איננו טועה, אם אמנם מתגורר כיום בישראל יהודי שהיה סוכנו של אייכמן, האדם העיקרי האשם בהשמדת שישה מיליון איש. ויזנטל השיב בחיוב: 'ישנם בידי כל הדוקומנטים המוכיחים את אשמתו, ליקטתי אותם במשך שנים. אני יודע את שמו ואת כתובתו בישראל, ואני יכול לספר לך עוד משהו מעניין – הוא היה שליח של ההגנה.'" קינן שאל את ויזנטל מי הוא האיש וויזנטל השיב: "זאת לא אוכל לגלות לך, לא הגיעה השעה".
במשפט קסטנר זיכה השופט בנימין הלוי את גרינוולד מסעיפי האישום העיקריים וחייב אותו בתשלום קנס סמלי של לירה אחת, בגין טענתו שלא הוכחה, כי קסטנר השתתף בגזל כספי היהודים, ומאידך פסק כי קסטנר סייע בהשמדה ו"מכר את נפשו לשטן". לאחר מתן פסק הדין, ובעוד ערעור המדינה על הזיכוי טרם נשמע, הביא ויזנטל את תגליתו במכתב לעיתון השווייצרי "יודישה רונדשאו" (Jüdische Rundschau). תוכן המכתב הגיע לידיעת העיתון "ידיעות אחרונות". ב-20 בספטמבר 1955 יצא העיתון בכותרת ראשית, לרוחב כל עמודו הראשון, האומרת:
בגוף הכתבה נאמר, בין היתר:
בשני הפרסומים לא הקפיד ויזנטל על דיוק בעובדות, אך בחר שלא לחשוף את זהותו של מי שהיה לדבריו סוכנו של אייכמן בישראל, ובמשך שנים רבות היו פרשת המפגשים בין אדולף אייכמן לפייבל פולקס וזהותו של פולקס בגדר תעלומה. תום שגב בספרו "המיליון השביעי: הישראלים והשואה", שראה אור בשנת 1991, התייחס אליהם בקצרה וכתב, בין היתר:
והוסיף בהערת שוליים:
גם ההיסטוריון יואב גלבר, בספרו "שורשי החבצלת – המודיעין ביישוב, 1918-1947", שיצא לאור בשנת 1996, לא הסיר לחלוטין את מעטה החשאיות שאפף את פייבל פולקס, את זהותו של האיש ואת פעילותו בהגנה, אך תיאר אותו כאחד המקורות העיקריים של "ההגנה" בכל הנוגע למידע על הפעילות הגרמנית בארץ ישראל, ואת פגישותיו תיאר כניסיון להציל רכוש יהודי מגרמניה:
בהמשך תיאר גלבר את פולקס כפי שהשתקף בעיני הגרמנים:
איציק פפר
איציק (יצחק) פֶפֶר (ביידיש: איציק פֿעפֿער; ברוסית: Ицик Фефер, Исаак Соломонович Фефер; 1900 – 12 באוגוסט 1952) היה משורר יידי ועסקן קומוניסטי. מבכירי המשוררים היהודים בברית המועצות. הוצא להורג עם קבוצת הרוגי המלכות בברית המועצות בשנת 1952.
פייבל פולקס
התעלומה וההכפשות מימין ומשמאל
תום שגב לא הסיר לחלוטין את מעטה המסתורין סביב פולקס, זהותו ופגישותיו עם אייכמן והאגן, גם כשני עשורים לאחר פרסום "המיליון השביעי". אפילו בעת שהופיע ב-2010 ספרו "ויזנטל – הביוגרפיה", ובו סיפור חייו של צייד הנאצים שמעון ויזנטל, לא גילה שגב את זהותו של פולקס, והביא תאוריה נוספת של ויזנטל על מטרת הפגישות. בפרק המספר על לכידתו של אייכמן סיפר שגב כי במהלך המרדף התגלגלו לידי ויזנטל מסמכים של שירות הביון הנאצי, שמהם עלה כי אנשיו חששו שארגונים יהודיים וציוניים יבקשו להתנקש בחייו של היטלר ובראשי המשטר הנאצי. החשש עלה לאחר שהיהודי דוד פרנקפורטר התנקש בחייו של מנהיג הנאצים בשווייץ וילהלם גוסטלוף, והמקור שממנו ביקשו הנאצים לדלות מידע על כוונות הציונים להתנקש בהיטלר היה פייבל פולקס, שתואר במסמכיהם כ"בכיר בארגון ההגנה" והם אף מימנו את נסיעתו לברלין. מסקנתו של שגב הייתה כי אין ספק שפולקס נסע באישור או בשליחות צמרת "ההגנה", אך לדברי שגב המידע הקיים – מסמכי פולקס בארכיון תולדות ההגנה, וכן תיאורו של יואב גלבר, מציגים תמונה חלקית בלבד של האיש ומטרת שליחותו.
איציק פפר
תולדות חייו ופועלו
איציק פפר נולד בעיירה שפולה שליד קייב (כיום במחוז צ'רקסי באוקראינה) שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשנת 1900. אביו היה מורה שלימד בין היתר גם עברית, ושימש כמורה של בנו (עם כיבוש אוקראינה במלחמת העולם השנייה נרצח האב בידי הנאצים). פפר החל לעבוד בגיל צעיר וכבר כילד בר-מצווה היה שוליית מדפיסים. פפר עבד והיה שותפו של שמואל יוסף ברונשטיין, שהיה בעל בית הדפוס שבו עבד. בעת מלחמת האזרחים באוקראינה, ועד להתייצבות השלטון הסובייטי שם, היה ביחד עם מעבידו/שותפו (ש.י. ברונשטיין) ממארגני ההגנה היהודית במקום. בשנת 1917, עם פרוץ המהפכה הרוסית התנדב לצבא האדום ולחם בחזיתות אוקראינה. לימים, בעת מלחמת העולם השנייה, התגייס שוב לצבא האדום בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1919 הצטרף איציק פפר למפלגה הקומוניסטית והיה בה חבר נאמן עד מותו. כבר בשיריו הראשונים פאר ושיבח את המהפכה ואת המפלגה. שיריו התפרסמו במהירות והוא קנה לעצמו מעמד בכיר בין יוצרי היידיש הסובייטים. הוא כתב שירי תעמולה יחד עם שירי געגועים לעיירה היהודית. שירי מהפכה בוטים יחד עם שירים ליריים עממיים. שירי טבע מצד אחד, ושירי תעמולה ושבח לריכוז היהודי בבירוביג'ן. הוא עסק גם בחקר הספרות, בביקורת ובחדשנות בלשנית, וכן היה משורר ילדים פורה. אחדים משיריו הולחנו והושרו בברית המועצות.
פייבל פולקס
התעלומה וההכפשות מימין ומשמאל
ערפול זה, שניכר בו כי היה מכוון, על אודות מהלכיו של פייבל פולקס וזהותו, גרם לכך שהפרשה המשיכה להיות בגדר תעלומה ולהיזכר בספרים ובאתרי אינטרנט שבהם הוכפשו "ההגנה" ופולקס, מימין ומשמאל. מימין – בפורומים שבאתרים ישראליים – כהוכחה לקשר בין "ההגנה" לנאצים, שקדם לנסיעותיהם של נפתלי לובינצ'יק ונתן ילין-מור ללבנון ולסוריה לשם קשירת קשרים בין הלח"י לבין הנאצים; ומשמאל – באתרים זרים אנטישמיים וכאלו העוינים את מדינת ישראל – כראיה למה שהם מכנים "שיתוף הפעולה הציוני-נאצי". כותרות אופייניות הן "הברית הנאצי ציונית", או "שיתוף הפעולה הציוני-נאצי לפני מלחמת העולם השנייה". גם באתר חרדי נכתב על פגישת פולקס עם אייכמן תחת הכותרת "האם מדינת ישראל הולדתה בחטא והמשכה בפשע?".
איציק פפר
תולדות חייו ופועלו
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות וראשית ההשמדה ההמונית של היהודים, שינה איציק פפר לגמרי את מהות שירתו. הוא כתב שירים יהודיים לאומיים וקונן על חורבן יהדות מזרח אירופה. בשנת 1943 היה בין מייסדי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. הוא היה מן החברים הבולטים בוועד וזכה לצאת למשלחת המפורסמת שלו. המשלחת שכללה גם את שלמה מיכאלס ואחרים שהתה בדרך כשבעה חודשים, וביקרה בין השאר בארצות הברית ובקנדה.
פייבל פולקס
סערת ה"דר שפיגל" וגרסתו של פולקס
כחצי יובל שנים לפני שראה אור ספרו של תום שגב "המיליון השביעי", נחשפה ברבים זהותו של פייבל פולקס וגרסתו התפרסמה. היה זה בשנת 1966, כאשר השבועון הגרמני "דר שפיגל" פרסם סדרת כתבות על תולדות האס אס. בכתבה שהתפרסמה ב-19 בדצמבר 1966 סקר השבועון את יחס האס אס ליהודים, והאשים את התנועה הציונית כי שיתפה פעולה עם המשטר הנאצי בראשיתו וקידמה בברכה את עליית היטלר לשלטון. בהסתמך על ציטוטים מביטאון התנועה הציונית בגרמניה ומנאומיו של ד"ר יואכים פרינץ, מראשי התנועה הציונית בגרמניה באותה עת, כתב השבועון שציוני גרמניה בירכו על חילופי המשטר, מאחר שיביאו להתעוררות לאומית של היהודים ולעלייתם לארץ ישראל.
איציק פפר
תולדות חייו ופועלו
איציק פפר נעצר לראשונה בשנת 1948, יחד עם עסקנים יהודים רבים, סופרי יידיש, משוררים ואנשי תיאטרון. הקומוניסט הנאמן נפל קורבן בעצמו: באוגוסט שנת 1952 הוצא להורג עם עשרות סופרים יהודים אחרים במה שנודע לימים כ"ליל המשוררים הנרצחים". רק בשנת 1957, לאחר תופעת הדה-סטליניזציה טוהר שמו. שיריו נדפסו מחדש, הן ביידיש והן בתרגום לרוסית.
פייבל פולקס
סערת ה"דר שפיגל" וגרסתו של פולקס
התגובות התפרסמו בעיתון "מעריב" מיום 20 בדצמבר 1966. בתגובתו של פייבל פולקס נאמר:
איציק פפר
יצירתו
מיצירתו של איציק פפר ביידיש נדפסו קרוב לשמונים כרכים: שירה, ביקורת, שירי ילדים, מעשיות בחרוזים, שירי עם, שירי שבח לבירוביג'ן ועוד. שירים בודדים שלו תורגמו לעברית ונדפסו בעיתונות הספרותית ובאנתולוגיות. בין מתרגמיו לעברית אברהם שלונסקי, שמשון מלצר, משה בסוק, אוריאל אופק ואחרים. שום כרך משלו לא תורגם לעברית במלואו.
פייבל פולקס
סערת ה"דר שפיגל" וגרסתו של פולקס
העיתון לא הסתפק בתגובה קצרה זו של פולקס, והעיתונאי צבי לביא ראיין אותו בראיון נרחב שהופיע למחרת, ב-21 בדצמבר. בראיון, שהשתרע על פני חמישה טורים, סיפר פולס כי היוזמה להיפגש עם שני הנאצים הייתה יוזמתו הפרטית כשמטרתו להציל יהודים ורכושם, אך גובתה בהסכמה מצד מי שהגדיר כ"פקיד בכיר בסוכנות" וכי המגעים לא נשאו פרי עד ש"ההגנה" הורתה לו להפסיקם כליל.
לדברי פולקס, את הרעיון להפגישו עם אייכמן יזם רייכרט, שהסביר לו כי הסכם ההעברה מצליח להוציא מגרמניה רק שמונה אחוזים מההון היהודי, ואמר כי יש לו קשרים אישיים בצמרת הנאצית וביכולתו לשחרר המוני יהודים, כאשר כל משוחרר יוציא עמו 1,000 לירות שטרלינג. רייכרט ביקש לעצמו עשרה אחוז מההון המוצא, ואף הבטיח לו חלק ברווח.על הסמכות שהוענקה לו לנהל את המשא ומתן עם הנאצים, סיפר פולקס:, לדבריו המכסה לא הייתה מקובלת על רייכרט, ואז הציע לו רייכרט לבוא לברלין להמשך המשא ומתן. פולס המשיך:
על פגישתו הראשונה עם שני הנאצים בברלין סיפר פולקס:
בקשר לדיווחו על הפגישה, מבלי שציין לאיזה ממוסדות היישוב נעשה הדיווח, ועל המשך המגעים עם אייכמן, סיפר פולקס:
בתקופת המדינה
על שליחות שהוטלה עליו בתקופת הקמת המדינה מספר יואב גלבר בספרו בשפה האנגלית Palestine 1948: War, Escape And The Emergence Of The Palestinian Refugee Problem ("ארץ ישראל 1948: מלחמה, בריחה ויצירתה של בעיית הפליטים"), כי בראשית המלחמה ניסה דוד בן-גוריון להשתמש בשירותיהם של אנשים שונים כדי לשמש כמתווכים עם הערבים, ובין היתר פנה אל פייבל פולקס כדי שינצל את קשרי המסחר שהיו לו עם הארכיבישוף ג'ורג' חכים, מן המנהיגים הבולטים של ערביי ארץ ישראל, על מנת לפוגשו כדי לדון עמו על הסדר נאות עם ערביי ארץ ישראל. פולקס פנה בינואר 1948 לארכיבישוף, שזה אך חזר מפגישות עם מנהיגים ערבים בקהיר. חכים שאל את פולקס האם היהודים מוכנים לדון באפשרות להצטרף לפדרציה ערבית, ופולקס העביר את שאלתו של חכים לבן-גוריון באמצעות המזרחן מיכאל אסף, אחד מן העיתונאים המובילים של העיתון "דבר". בן-גוריון הורה לבדוק האם חכים מדבר בשם הליגה הערבית, או שהליגה מינתה נציגות אחרת שעמה יוכלו היהודים לנהל משא ומתן רשמי. לדברי פולקס, מנהיגי הנוצרים בלבנון, שראו בחיוב את הצטרפותו של גוף לא מוסלמי נוסף לליגה הערבית, עמדו מאחורי יוזמתו של חכים. פולקס תיאר את חכים כ"ערמומי כנחש ורחוק מכנות כשם שהאמת רחוקה מן השקר". מגעי הגישוש עם חכים נמוגו כאשר חכים עזב ללבנון במהלך ההפוגה הראשונה, וחודשו רק עם שובו לישראל ב-1949 באמצעות בכור שטרית.
בשנת 1964 נהרג אברהם רימון, פקיד בכיר במוסד לביטוח לאומי בירושלים, שהיה יושב ראש סניף ירושלים של ארגון חברי "ההגנה" וחבר המזכירות הארצית של הארגון, בתאונת דרכים. באותה עת כיהן פולקס כיושב ראש לשכת המסחר בירושלים. קבוצה מנכבדי ירושלים, רובם מאנשי תנועת העבודה, פרסמה ב-19 בנובמבר 1964 מודעת אבל על פטירתו בעיתון "דבר". בין המנחמים היו רחל ינאית בן-צבי, אלמנת הנשיא השני של מדינת ישראל יצחק בן-צבי ובעברה פעילה ב"הגנה", מנשה אלישר, איש עסקים ונשיא לשכת המסחר בירושלים, שבעקבות קשריו הענפים עם ערבים, ידיעת השפה והמנטליות סייע בידי אנשי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), משה ברעם מי שהיה שר בממשלת ישראל, גרשון מרינוב, ממייסדי קואופרטיב התחבורה הירושלמי "המקשר", צבי שורץ, מוותיקי עורכי הדין בירושלים ואחרים. פולקס חתום גם הוא על המודעה, דבר המעיד על מעמדו הציבורי במסגרת חברתית זו של אנשי הממסד וותיקי "ההגנה".
היה נשוי ונולדו לו 2 ילדים. פולקס נפטר בשנת 1982.
גוראל אמור
גוראל אמור (שם מדעי: Naemorhedus caudatus; מוכר יותר כגוראל ארוך-זנב), הוא מין של אנטילופת-עז קטנה בסוג גוראל, המצוי באזור נהר אמור במנצ'וריה ובחצי האי הקוריאני שבמזרח אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1867 על ידי ג'ון מילן-אדוארדס. שמו המדעי של גוראל אמור נגזר מלטינית כדלהלן: "Naemorhedus" = "עז יער קטנה"; מתייחס לדמיון של הגוראל לעז קטנה, ולכך שהוא מצוי ביערות. "caudatus" - פירושו "ארוך זנב" ומתייחס לזנב הארוך של המין שיוצא דופן מזנבם הקצר של שאר עיזי הבר.
בעבר, גוראל אמור וגוראל סיני היו משויכים לאותו מין תחת השם "גוראל ארוך זנב" - כיוון ששניהם מתאפיינים בזנב ארוך ובצבע פרווה דומה, אולם לבסוף הם פוצלו לשני מינים; אי לכך אין הסכמה מלאה על שמו של מין זה: יש הממשיכים לכנותו בשם המקורי "גוראל ארוך-זנב", אולם כיוון שהוא משמש באותה מידה גם ככינוי לגוראל הסיני, יש נטייה יותר לכנותו בשמות: "גוראל אמור", "גוראל קוריאני" או "גוראל מנצ'ורי" - כולם על שם אזור התפוצה המדיני או הגאוגרפי.
קרניים
הקרניים של גוראל אמור, הן בעלות מבנה חרוטי וגלילי ודמוי פגיון, והצורה שלהן אופיינית לקרני הגוראלים האחרים: הקרן צומחת באלכסון לכיוון מעלה והיא נמצאת בקו ישר עם המצח; הקרן מתעקלת בעדינות או בחדות לאחור כקשת, ולעיתים תתעקם מעט למטה בדומה לקרניו של הסרו הסומטרי. בדומה לגוראל ההימלאיה, גם אצל מין זה הקרניים עלולות להיות ישרות למדי, ובמקרים כאלה תהיה להן יכולת קטלנית לגרום לפציעות בדומה לצפיר הקורדילרים. מיקום הקרניים הוא בין הקרקפת למצח, במרחק שווה מהעיניים ומהאוזניים. בין בסיס קרן לחברתה יש רווח נמוך בדרך כלל שאינו עולה על סנטימטרים בודדים. הקרניים סמוכות יחסית אחת לשנייה עד אמצע הקרן, ומשלב זה ואיך הן יתרחקו בהדרגה לצדדים מנוגדים. הקרניים בדרך כלל עבות באופן ניכר בבסיס בלבד, אולם לעיתים הן עלולות להיות בעובי משמעותי עד אמצע הקרן; קצוות הקרן יהיו תמיד צרים וחדים. בסביבות חצי או שני שלישים מהקרן, יש 5–13 רכסי טבעת בולטים וקמורים, ולעיתים הן יסתכמו בחריצים בלבד. בניגוד לקרני הצבי שטבעותיו מקיפה עיגול שלם סביב הקרן, לקרני הגוראל רכסי הטבעת עלולים להתעקם או "להישבר" בצד האחורי. קצוות הקרן של הגוראל יהיו חלקים לגמרי בדומה למעלי גרה רבים. צבען של הקרניים בחצי התחתון הוא אפור כהה או בהיר, בעוד שהחצי העליון ורכסי הטבעת יהיו בצבע שחור-כחלחל. שני הזוויגים של הגוראל בעלי קרניים, אולם של הזכרים בדרך כלל עבים וארוכים יותר.
מראה חיצוני
הפרווה של גוראל אמור קצרה, גסה וצפופה - מותאמת לאקלים הקר של המזרח הרחוק, ובחורף היא נהיית עבה יותר ובעלת מרקם מדובלל וצמרירי. צבע הפרווה כהה יותר בחורף מבקיץ. בקיץ הצבע הנפוץ הוא חום אפרפר דהוי בעוד שבחורף הצבע הנפוץ יהיה חום קפה עמוק ולעיתים גם אפור כהה מאוד עם גוון שחרחר או כחלחל. בכל העונות הצלעות יהיו בדרך כלל כהות מפלג הגוף האחורי שיתאפיין בצבע חום כסוף, ובחורף בכתפיים ובאזור הסמוך לחזה עלול להיות כתמים שחרחרים גדולים. הגחון, החזה ותחתית הגרון בצבע שחרחר\חום שוקולד כהה, והמפשעה והעכוז יהיו בדרך כלל לבנים. מתחילת העורף ועד לכתפיים או לקצה הזנב, לגוראל אמור יש קו שיער סמור שבהיר בבסיסו וכהה בסופו, אם כי בניגוד לגוראל ההימלאיה, אין זה ממש פס ברור. לפרטים מבוגרים עלולה להיות אדרת/רעמת שיער קטנה מהעורף ועד לכתפיים שגולשת לצדדים, בדומה לטאר ערבי או לסרו סיני. צבע הרגליים מתחלק בין חום כהה כשאר הגוף בחצי העליון, לצהבהב\בז' קרמי בחצי התחתון; בחזית הרגליים הקדמיות ובצד האחורי של הרגליים האחוריות, יש לגוראל אמור כתמים כהים בצבע חום שוקולד עד שחור. הטלפיים הקטנות שבאזור הקרסול מחופות לעיתים בשיער שחור. בסיס הזנב בצבע משולב של חום אפור ולבן, בעוד שציצת השיער הארוכה בצבע שחור וחום שוקולד מדובלל. הפרסות בצבע אפור כחלחל.
הראש של גוראל אמור בדרך כלל מתחלק לפי צבעים באופן ברור: עצמות הלסת, הלחיים וצדדי המצח בצבע אפרפר בהיר או כסוף, בעוד שסביב מרכז המצח, בסיס הקרניים ולאורך החרטום משתרע כתם בצבע חום דהוי כהה עד שחור. הכתם החזיתי דהוי וכמעט שאינו בולט אצל פרטים צעירים, והוא הופך לכהה יותר ויותר עם עליית גילו של הגוראל. הכתם ברור יותר מאשר אצל הגוראל הסיני. סביב העיניים יש טבעת דהויה ובהירה בצבע לבנבן-קרמי, ובתחתית העיניים ישנו כתם שחור קטן. האזור שסביב האף והפה נוטה להיות שחרחר, אולם החזית של השפתיים לבנבנה. הצד הקדמי של הסנטר כהה בדרך כלל. בחלק העליון של הגרון יש לגוראל אמור "סינר" בינוני בולט בצבע צהבהב קרמי עד לבן בוהק האופייני לסוג, ולעיתים הסינר מתרחב מעט גם לאחורי הסנטר. האוזניים מתחלקות בין אפרפר\חום דהוי בצד החיצוני ללבנבן בצד הפנימי, וסביב קצוות האוזן יש רצועת שיער דקה בצבע שחור או חום שוקולד כהה.
מבנה גוף
לגוראל אמור יש מבנה גוף גוצי וקומפקטי כקרוביו, ומאפיין זה בולט במיוחד בחורף בגלל הפרווה המדובללת והעבה בתקופה זאת. הגב שלו מקושת במעט, ולעיתים פלג הגוף האחורי גבוה במעט מהקדמי. צווארו של הגוראל קצר וראשו קטן יחסית ובעל חרטום משולש וקצר; כך בשל העיניים והאף סמוכים יחסית אצל המין. השיער שבאזור הקרקפת מדובלל במקצת ולעיתים יש לו ציץ או בלורית קטנה שמזדקרת כלפי מעלה. האוזניים שלו קצרות ועגלגלות באופן יחסי, וקצוותיהן משולשות במקצת. גופו ורגליו של הגוראל מוצקים מאוד והופכים אותו למותאם ביותר לסביבת מחיה הררית, יחד עם פרסותיו הקצרות והחזקות. הרגליים שלו קצרות באופן יחסי לגוף, והאחוריות נראות לעיתים גבוהות במעט מהקדמיות. בתחתית הפרסה יש כרית גומי המאפשרת לגוראל לאחוז בקלות בזיזי הסלעים בעת טיפוס. כפי שמרמז השם המקורי של המין, הזנב של גוראל אמור ארוך ועבה בצורה בולטת לעומת עיזי בר אחרות, והוא בעל ציצת שיער מברשתנית. העיניים של הגוראל זהובות ובעלות אישונים רחבים, והאף גדול ושחור עם נחיריים מחורצים. הדו-צורתיות הזוויגית של גוראל אמור נמוכה ביותר, ומסתכמת בהבדלים קלים בקרניים ובכך שהזכרים גדולים בצורה בלתי בולטת מהנקבות.
מידות הגוף של גוראל אמור:
תפוצה ובית גידול
בית הגידול של גוראל אמור הוא במדרונות הרריים מיוערים בגבהים של 1,000–2,500 מטר מעל פני הים, עם פסיפס של צוקים, סלעים, כרי דשא תת-אלפינים, שיחים ונהרות. באזורים הצפוניים בתחומי המחייה שלו הוא מצוי גם במידה מועטת בטייגה. בית הגידול של גוראל אמור ממוקם על גבול האקלים תת-ארקטי, ובהתאם לכך הוא וצפיר הקורדילרים הם המינים היחידים מקבוצת "אנטילופות-העז" שחיים באזורי אקלים כאלו; הטמפרטורות הממוצעות בקיץ הם כ-18 מעלות חום, ואילו הטמפרטורות בחורף עלולות להגיע עד למינוס 20. כמות המשקעים הממוצעת היא 500–2,000 מילימטר לשנה.
התנהגות ופעילות
גוראל אמור הוא בעל חיים יומי הפעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב המאוחרות, ואת שעות הצהריים ינצל למנוחה באזור מוגן מטורפים. למרות זאת, בימים מעוננים עם מזג אוויר נאה הוא עשוי להיות פעיל במשך כל שעות היום.
גוראל אמור הוא בעל חיים חברותי החי במרבית השנה בקבוצות של 12 פרטים או פחות. בדרך כלל קבוצות אלה מורכבות מנקבות, גדיים ומתבגרים, בעוד שזכרים בוגרים ומבוגרים נוטים לחיות בגפם. גוראלי אמור עלולים להתרחק בחורף כ-2 קילומטר מאזור ההררי שבו הם חיים תדיר - בשל מחסור במזון, ומסיבה זאת בקיץ הם לעולם לא יתרחקו מעל קילומטר אחד מהאזור ההררי בשל השפע במזון. במהלך שעות המנוחה בחורף, ניתן למצוא אותם מסתתרים מתחת למדפי סלע ומערות מפני הקור והשלג. גוראל אמור נמנע מללכת באזורים עם שלג עמוק, ונוכחות של שלג בגובה 35 ס"מ שנושק לגחונו, תאלץ אותו לרדת לאזורים נמוכים יותר.
גוראל אמור מתקשר עם בני מינו בעיקר על ידי קול, ריח וסימנים גופניים. על מנת להזהיר את הגוראלים האחרים באזור מסכנה ולאותת לטורף שהוא "שרוף", הגוראל יפלוט נחירת או שריקת אזהרה חזקה שנשמעת היטב בכל האזור. במהלך עונת הרבייה הזכרים מושכים נקבות על ידי קולות שנשמעים כ"זר זר" או "זי-זי-זי". הנקבות בתגובה ישמיעו שריקה חזקה מאוד. הזכר משתמש בחוש הריח על מנת לקבוע האם הנקבה מוכנה לרבייה.
הטורפים העיקריים או הפוטנציאלים של גוראל אמור בטבע הם טיגריס אמור, נמר אמור, נמר צפון-סין, זאב מצוי, שונר צפוני, דוב חום, ועיט זהוב. כאשר הגוראל מבחין בטורף הוא יקפא על מקומו באופן יוצא דופן, וימלט רק בשנייה האחרונה. במהלך המילוט שלו, הגוראל מטפס במהירות לאזורים הררים וסלעיים הקשים יותר למרדף אחר טרף, ושם יפתח בדפוס סדיר של קפיצות ארוכות כדי לבלבל את טורפיו.
תזונה
גוראל אמור צמחוני כמרבית קרוביו, ותזונתו משתנה בין העונות: בקיץ היא מבוססת בעיקר על עשבים ירוקים, בעוד שבחורף היא מבוססת על חזזיות, זרעים, שיחים ועלים של עצים ירוקי-עד ונשירים. כאשר שכבת שלג מכסה את האדמה, הגוראל משתמש בפרצופו על מנת לדחוף את השלג לצדדים ולחשוף את הצמחייה. בדומה לאנטילופות הגוראל נוהג לאכול גם פירות ובלוטים.
לגוראל אמור יש חפיפה עם מספר פרסתנים בתחומי מחייתו וייתכן כי יש ביניהם תחרות מסוימת על מקורות מחייה. בין הפרסתנים ניתן למנות: אייל סיבירי, אייל סיקה, וואפיטי, מושק סיבירי וחזיר בר.
רבייה ומחזור חיים
ההריון נמשך כ-180 ימים לאחריהם הנקבה ממליטה גדי יחיד ולעיתים נדירות תאומים בחודשי מאי עד אפריל. הגדיים שוכבים בימים הראשונים בצמחייה, אך הם די מהר מצטרפים לאימם. בתקופה שבו הנקבה מטופלת בגדי היא הופכת לפחות אגרסיבית מהרגיל. גיל הגמילה לא דווח למין זה אך סביר להניח שהוא עומד על 5–6 חודשים כגוראלים אחרים. הגדי נשאר עם אימו קרוב לשנה ולאחר מכן הופך לעצמאי. הגדיים מגיעים לבגרות לאחר שנתיים או שלוש.
מצב
גוראל אמור מסווג על ידי IUCN במצב השימור "פגיע" (VU), בגלל ירידה משמעותית של האוכלוסייה בשיעור של למעלה מ-30% במהלך 21 שנים, שנובעת בעיקר בהצטמקות התפוצה בעקבות אובדן בית גידול.
איומים
האיומים על הגוראל ברוסיה הם ציד לא חוקי שנמצא במגמת עלייה. בקוריאה הצפונית והדרומית האיומים העיקריים להישרדות המין הם אובדן בית גידול בשל כריתת יערות למטרות חקלאות ובמידה פחותה יותר גם ציד לא חוקי. בסין האיומים העיקריים הם ציד לבשר ולרפואה המסורתית, תפיסה במלכודות של פרטים חיים, הרס בית גידול ותחרות עם בעלי חיים מקומיים.
שימור
בדומה לשאר הגוראלים, גם גוראל אמור רשום בנספח א' של אמנת וושינגטון האוסרת סחר בו או חלקי גופו. להלן נתוני IUCN על פעולות שימור במדינות שבהם הוא מצוי:
אומדנים
אין אומדן אוכלוסייה עולמי למין. בשנת 1977, המספר הכולל ברוסיה נאמד ב-600–750 בעלי חיים. לא נראה שהתרחשה ירידה משמעותית ממספרים אלו, וסביר להניח שהאוכלוסיות הרוסיות גדלות באיטיות. צפיפות האוכלוסייה למשל בשמורת סיחוטה אלין היא גבוהה ביותר ומגיע ל-35 פרטים לקמ"ר. לא ידוע בבירור מה המספר המשוער של הגוראלים בסין ובקוריאות.
פורה (שבט)
פורה (Fore) הוא שבט הררי בגינאה החדשה המונה נכון ל-2006 כ-20,000 איש. שפת הפורה מתחלקת לשלושה דיאלקטים שונים לפי האזורים הגאוגרפיים.
בני שבט פורה היו בעבר קניבלים ונהגו לאכול את מוח מתיהם ומנהג זה גרם להופעת מחלת קורו בקרבם ולמותם של כעשרה אחוזים מבני השבט.
פאני לוואלד
פאני לוואלד-שטאר (Fanny Lewald; נולדה כפאני מרקוס; 24 במרץ 1811, קניגסברג, פרוסיה המזרחית – 5 באוגוסט 1889, דרזדן, גרמניה) הייתה סופרת יהודייה-גרמנייה משומדת.
ביוגרפיה
לוואלד נולדה בקניגסברג בפרוסיה המזרחית, הבכורה מתשעה ילדים לדייוויד מרקוס (שינה ללוואלד בשנת 1812) איש עסקים יהודי ואשתו ציפורה. בגיל 17 היא המירה את דתה והפכה לנוצריה פרוטסטנטית, כך גם שניים מאחיה, ואביה הותיר זאת כדי לסייע למצבם החברתי הבעייתי של ילדיו לאור האנטישמיות, בעיקר לאחר פרעות "הפ-הפ", אולם מיד לאחר ההטבלה היא התחרטה על המעבר לנצרות.
עד גיל 14 לוואלד למדה בבית ספר פרטי, ולאחר מכן למדה בהתאם להשכלה שקיבלו הנשים באותה התקופה, לימודי עבודות בית, עבודות יצירה, נגינה בפסנתר ומעט קריאה. אך מדי פעם, בעת מחלתה של אמה, היא הייתה אחראית על בית הוריה.
לוואלד טיילה בקונפדרציה הגרמנית, צרפת ואיטליה. מסעותיה הם שטיפחו את יכולותיה בכתיבה. בתחילה כתבה מספר מאמרים במגזין "Das Neue Europa" (אירופה החדשה) שהוציא בן דודה אוגוסט לוואלד, ובשנת 1841 היא פרסמה את רומנה הראשון "Der Stellvertreter" (הסגן).
בשנת 1845 לוואלד עברה להתגורר בברלין שם פגשה והתאהבה בסופר אדולף שטאר (Adolf Wilhelm Theodor Stahr), שהיה גבר נשוי עם חמישה ילדים. הם התחתנו בשנת 1855 (לאחר גירושיו). לאחר מותו בשנת 1876 היא עברה לדרזדן, שם עסקה ביצירה ספרותית עד מותה בשנת 1889, למרות שנפטרה בדרזדן, היא נקברה בבית הקברות העתיק בויסבאדן.
מלבד האוטוביוגרפיה, היא כתבה על מצבן של הנשים המשרתות ובשנת 1863 ב"Osterbriefe für die Frauen" (מכתבי פסחא לנשים) היא תיארה, לעיתים קרובות באופן קיצוני, את החיים העלובים של משרתות, תופרות ועוד נשים העובדות בשכר נמוך, והיא הדגישה את העבודה כי שכר הנשים הוא תמיד הנמוך ביותר במשק. כדי לשנות את המצב הזה, היא דרשה חינוך גם עבור "בנות העניים", כמו גם, ביטוח בריאות וקצבת זקנה, ושייפתחו חדרי אוכל ופנימיות לנשים עובדות. בנוסף, היא קראה לנשים במעמד הביניים להביע הזדהות עם "אחיותיהן העניות" ולתמוך בהשכלתן.
באוסף מאמריה משנת 1870 "Für und Wider die Frauen" (בעד ונגד נשים) היא הבהירה את עמדתה על אמנציפציה עבור נשים בנות מעמד הביניים, על השינוי והאפשרות שנשים תלמדנה בכל רמות ההשכלה ושתהיינה להם גישה לכל תחומי החיים הציבוריים, במסחר, במלאכה, אמנויות, ובפוליטיקה. אולם לוואלד לא קראה לשינוי רדיקלי. היא סברה כי התקדמות תתרחש צעד אחר צעד, ונדרש שינוי לא רק באמצעות חקיקה, אלא גם במה שכינתה כ"השחרור העצמי של נשים". הרעיון שלה היה מבוסס על שחרור מתלות המשפחה או הבעל על ידי הטמעת הנשים בנורמות והערכים הקיימים כבר בעולם המקצועי הגברי. באותה מידה, היא לא רצתה עבור עצמה להיות חלק מנישה מיוחדת כאישה סופרת וסירבה להיקרא כך.
נמל התעופה אילת
נמל התעופה אילת על שם יעקב הוזמן היה נמל תעופה ששכן בלב העיר אילת, בצמוד ובמקביל לכביש 90 (כביש הערבה). הנמל שימש בעיקר לטיסות סדירות בתוך ישראל, לשדה דב שבתל אביב, לנתב"ג ולחיפה, לפעילות פרטית ולחלק קטן מהטיסות הבינלאומיות הפוקדות את אילת (מטוסי סילון קטנים ובינוניים עד סדר גודל של בואינג 757), שכן רוב הטיסות הבינלאומיות לאילת וממנה, נחתו בנמל התעופה עובדה. מספר הנוסעים המרבי בשנה שהנמל שירת בטיסות הפנים והחוץ היה כמיליון וחצי נוסעים. נמל התעופה נסגר ב-18 במרץ 2019 לאחר חנוכתו של נמל התעופה רמון בתמנע, כ-18 קילומטר מצפון לעיר.
היסטוריה
העיר אילת נוסדה בשנת 1949, עם סיום מבצע עובדה וכיבוש אום רשרש. שדה תעופה באום רשרש הוקם על ידי הבריטים בשנת 1939. תנופת הפיתוח באילת בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 וריחוקה ממרכז הארץ, הובילו לחנוכתו של קו תעופה סדיר מנמל התעופה לוד (נמל התעופה בן-גוריון), ולאחר מכן גם אל נמל התעופה חיפה.
בדצמבר 1950 נוסדה חברת "ארקיע", שנקראה בתחילה "אילתה", כהמשכה הישיר של חברת אווירון. ארקיע אשר הפעילה מטוסי 89-DH ו-C-46 קומנדו הפכה למוביל העיקרי בנמל, ולצידה הפעילה חברת אל על טיסות במטוסי C-46 קומנדו בקו לוד-אילת. עד להרחבת נמל התעופה והקמת מסוף הנוסעים, הפעילה חברת ארקיע מסוף במרכז רכטר הממוקם כמה מאות מטרים מהנמל.
בשנת 1964, הוארך המסלול ל–1,500 מטר ונבנה מסוף נוסעים קטן. בשנת 1969 נבנה בית נתיבות, והוארך המסלול לאורכו הנוכחי – 1,900 מטר. בשנת 1975 החלה התעניינות של חברת תיירות סקנדינבית באילת, ובאותה שנה נחתה בנמל טיסת השכר הראשונה של חברת קימבר סטרלינג מדנמרק. מאז החלו פוקדים מטוסי שכר את נמל התעופה בקביעות בטיסות בינלאומיות מאירופה. מגבלות התפעול בנמל התעופה לא אפשרו נחיתת מטוסים גדולים מסוג בואינג 707, דאגלס DC-8, מקדונל דאגלס DC-10 ודומיהם, ואלה החלו עושים שימוש בנמל התעופה עובדה.
בהסכם השלום עם ירדן שנחתם ב-1994, הוחלט להעביר את הפעילות מנמל התעופה של אילת אל נמל התעופה בעקבה, נמל התעופה הבינלאומי המלך חוסיין, ולשנות את שמו ל"נמל התעופה הבינלאומי עקבה-אילת השלום". הסכם זה לא יצא לפועל.
בשנת 2006 שופצו בית הנתיבות ומסלול הטיסה בנמל בעלות כוללת של 5.5 מיליון ש"ח.
לקראת סגירתו של שדה דב ב-1 ביולי 2019, נבחנה פתיחתו המחודשת של נמל התעופה אילת לצד נמל התעופה רמון.
סטטיסטיקה
להלן נתוני התעבורה בנמל בין השנים 2010–2015:
עתידו של שטח הנמל
בעקבות פתיחת נמל התעופה רמון הוכנה בשנת 2015 מתאר חדשה לפיתוח מתחם נמל התעופה הישן, על שטח הכולל 772 דונמים. במסגרת התוכנית מתוכננים לקום בחלקו הצפוני שכונת מגורים חדשה עם כאלף יחידות דיור לצד מוסדות משלימים כגון גנים, בתי ספר, בתי כנסת, גינות ציבוריות וכדומה. בדרום המתחם מתוכנן אזור תיירות חדש, עם רצועת מלונות חדשה שתכלול מעל אלפיים חדרי מלון לצד טיילת חדשה (על תוואי מסלול ההמראה), שטחי מסחר ובילוי ואטרקציות תיירותיות שונות. אזור התיירות החדש ייצור רצף בין אזור המלונות על החוף לאזור שכונות המגורים במרכז העיר, שהופרדו בעבר על ידי מסלול ההמראה ושטחי השדה. מצפון מזרח לשדה החלו בהכשרת שטח להקמת קריית ספורט חדשה לעיר.
בנוסף מתוכנן קו רכבת קלה שאורכו כ-27 קילומטר על תוואי כביש 90. הקו נועד לחבר בין מסוף הגבול בטאבה, מדרום לאילת, לנמל התעופה רמון מצפון לעיר. חלק ממסלול הרכבת יעבור לאורך מתחם שדה התעופה אילת ואזורי התיירות והבילוי הסמוכים אליו.
בטרם ימומשו תוכניות הבינוי העתידיות על פי התכנון תחילה ישקיעו בחיבור אזור המלונות ממזרח לשדה אל שכונות המגורים ממערב לו במספר כבישי רוחב, חלקו הדרומי של השדה המגיע עד סמוך לרצועת החוף יפותח בעלות של כ-50 מיליון שקלים כפארק עירוני ירוק לבילוי וספורט ואירועים בפארק, מבנה הטרמינל הישן עצמו ישופץ ויוסב למרכז תרבות רב תכליתי שיכלול אודיטוריום לכנסים והופעות והצגות, ולצידו מתחם מרוצף גדול למסיבות ענק רבות משתתפים. בשלב השני יתאפשר בהדרגה פיתוח חלקו הצפוני של המתחם כאזור מגורים ובחלקו הדרומי תוספת חדרי מלון ואטרקציות תיירות נוספות.
באוגוסט 2019 החלו העבודות לפינוי הנמל; תחילה יבנה אזור הבילויים. כמו כן, פורסם כי הטרמינל, כצפוי, יתפקד כמרכז תרבות.
ב-29 באוקטובר 2020 נהרסה חומת נמל התעופה הסמוכה לבית הטרמינל, לטובת סלילת כביש שיחבר בין אזור התיירות לבין מרכז העיר אילת.
Helicobacter pylori
Helicobacter pylori (בתעתיק לעברית: הֶלִיקוֹבַּקְטֶר פִּילוֹרִי) הוא חיידק גראם שלילי שיוצר בגוף החי מושבות ברובד העמוק של רירית הקיבה והתריסריון ומחליש את עמידות הקיבה לסביבתה החומצית. צורתו מפותלת או סלילונית בעל 4–6 שוטנים בקצהו, אורכו כ-3 מיקרומטר וקוטרו כ-0.5 מיקרומטר.
מושבות ההליקובקטר פילורי הן הגורם העיקרי להתפתחות דלקות וכיבים בתריסריון ובקיבה (כיבים עיכוליים) והוא גם קשור להתפתחות סרטן הקיבה. מסוגלותו להתפתח ברירית הקיבה, למרות החומציות הגבוהה שלה, נעוצה ביכולתו לייצר את האנזים אוריאז אשר הופך שתנן, המצוי בשפע בנוזלי הקיבה, לפחמן דו-חמצני ולאמוניה והללו יוצרים עננה בסיסית שבתוכה יכול החיידק לחיות, בלי להיות מושפע מחומציות הקיבה.
תפוצת החיידק
החיידק נמצא ב-95%-100% מהחולים עם כיב בתריסריון, וב-75%-85% מהחולים עם כיב קיבה. חשוב לציין שרק 15% מנשאי החיידק יפתחו כיב פפטי, והשאר ייוותרו ללא תסמינים. מחקרים מן השנים האחרונות מצביעים על כך שפגיעתו של ההליקובקטר פילורי היא תוצאה של הפרשת רעלני תאים. קיימים למעלה מ־17 גזעים של הליקובקטר פילורי הנבדלים ביניהם בהפרשת הרעלנים. ארגון הבריאות העולמי קבע שהליקובקטר פילורי נחשב כיום כחיידק השכיח ביותר בעולם בגרימת זיהומים באדם.
מעריכים כי כחצי מאוכלוסיית העולם נגועה בחיידק זה, חלוקה ששונה בין ארצות רווחה לארצות מתפתחות; תפוצתו היא בין 60%-50% בארצות הרווחה, ואילו בארצות מתפתחות היא מגיעה עד 90%. התפוצה רבה יותר בשכבות בעלות רקע סוציו-אקונומי נמוך. במקרים רבים הוא עובר בין בני אותה משפחה. ההידבקות בחיידק היא כבר בילדות, לרוב לפני גיל עשר. ההדבקה נעשית על ידי העברתו בצורה ישירה מאדם לאדם באמצעות מגע פומי (אוראלי) עם רוק או צואה. עיקר פגיעתו היא בגיל מבוגר (60-50 ומעלה). מיני הליקובקטר נוספים נמצאו ביונקים, כגון קופים, חיות מחמד וחיות משק. חלקם גורמים לתופעות הדומות לאלו הקיימות באדם.
אבחון וטיפול
פעמים רבות נוטים לחשוב שמדובר בחיידק אם המטופל מתלונן על כאבי בטן, צרבות או שלשולים. אך לגבי השניים האחרונים נמצא שדווקא שכיחות החיידק נמוכה במי שסובלים מתופעות אלה. הדרך הטובה ביותר לאבחן אם כך, היא לא על סמך תסמינים אלא בעקבות תוצאות בדיקה.
קיימות ארבע בדיקות לזיהוי הימצאותו של החיידק. הראשונה היא באמצעות תבחין נשיפה, שבו נוטל הנבדק איזוטופ UREA - C13, איזוטופ יציב לא-רדיואקטיבי: במקרה שהחיידק קיים, האיזוטופ מתפרק בקיבה, ומתקבלים בנשיפה תוצרי פירוק: אמוניה ופחמן דו-חמצני. בדיקה זו קלה, מהירה ונוחה לנבדק. אפשרות שנייה, שאף היא קלה ומהירה, היא בדיקת נוגדנים בדם לחיידק זה. רמת נוגדנים גבוהה מצביעה על הדבקה פעילה של החיידק. בבדיקת צואה ניתן לגלות, ב-94% מהמקרים, חלבונים הקשורים לחיידק. בדיקה נוספת שנחשבת למהימנה ביותר היא ביופסיה הנלקחת במהלך בדיקת גסטרוסקופיה. לדגימה מוסיפים אוראה, ואם נמצא החיידק, מתקבלת שוב אמוניה. בדיקה זו חודרנית, וקשה מהבדיקות הקודמות, שכן היא מחייבת נתינת סם הרגעה ועלולה לגרום לכאבי גרון בימים שלאחר הבדיקה.
מכיוון שהחיידק עמיד יחסית לאנטיביוטיקה, מטפלים בו בשילוב של שני תכשירי אנטיביוטיקה ואף שלושה, ביחד עם תכשיר נוגד חומציות.
גילוי החיידק
את החיידק גילו בארי מרשל ורובין וורן, רופא ופיזיולוג אוסטרלים. הם גידלו ב-1982 תרבית של החיידק והעלו את ההשערה כי הוא קשור לאולקוס ולסרטן הקיבה. השערתם לא זכתה לאמונה של הקהילייה המדעית, עד שב-1984 שתה מרשל צלחת פטרי מלאה בחיידק ופיתח במהרה תסמינים של דלקת רפידת הקיבה, שנעלמו לאחר שטופל באנטיביוטיקה. מחלתו והבראתו, לאחר נטילת תרבית חיידקים שמקורם בחולה, תאמו לעיקרים של קוך מבחינת הקשר בין הליקובקטר פילורי לבין דלקת רפידת הקיבה, אך לא בינו לבין כיב פפטי. תוצאות הניסוי התפרסמו במאמר ב-1984 שזכה לציטוטים רבים. בגין הגילוי זכו השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2005.
ג'ורג' ארמיטאג' מילר
ג'ורג' ארמיטאג' מילר (באנגלית: George Armitage Miller; 3 בפברואר 1920 - 22 ביולי 2012) היה פסיכולוג אמריקאי, אחד ממייסדי תחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. הוא גם תרם ללידתו של תחום הפסיכובלשנות ולמדעים הקוגניטיביים באופן כללי.
מילר כתב מספר ספרים והוביל את פיתוח תחום ה-WordNet, מסד נתונים לקסיקלי של קשרים בין מילים ברשת האינטרנט. במאמר שפרסם מילר בשנת 1956 הוא טבע את המושג "המספר הקסום שבע, פלוס או מינוס שתיים". המספר הקסום, שנתגלה על ידי מילר בניסוי שערך, מייצג מגבלה ממוצעת של 7 לקיבולת זיכרון לטווח קצר של האדם. מאמר זה מצוטט למעלה מ 30,000 פעמים והשפיע גם בתחומי הפסיכולוגיה והתרבות הרחבים יותר. הוא אף זכה בפרסים כגון המדליה הלאומית למדע.
עין מצב
עין מצב (בערבית "עין ג'היר") הוא מעיין שכבה בדרום השומרון, צפונית לכביש 505. גודל הבריכה 4X4 מטר ועומקה כמטר וחצי. ליד המעיין עץ תאנה גדול. בחורף ובאביב יש סביב המעיין פריחה מגוונת של פרחי הר ומדבר.
ב-2011 המעיין שופץ על ידי תלמידי המכינה הקדם צבאית "ארזי הלבנון" שבמעלה אפרים.
ביאטה שידלו
ביאטה מריה שידלו (לבית קוּסינסקי) היא פוליטיקאית פולנייה, סגנית ראש ממשלת פולין בשנים 2017–2019. בין 16 בנובמבר 2015 ל-7 בדצמבר 2017 כיהנה שידלו כראשת ממשלת פולין.
ביוגרפיה
ביאטה שדלו נולדה באושוויינצ'ים בשם ביאטה מריה קוסינסקי. אביה היה כורה במקצועו. היא בוגרת האוניברסיטה היגלונית, שם רכשה את השכלתה. היא למדה שם אתנוגרפיה. סיימה תואר שני במנהל עסקים בוורשה.
בשנים 1995-1989 הייתה דוקטור בפקולטה לפילוסופיה והיסטוריה של פולין באוניברסיטה היגלונית. בשנת 1997 סיימה את הלימודים לתארים מתקדמים למנהלים בבית הספר לכלכלה בוורשה.
ראש ממשלת פולין
במהלך הבחירות הכללית בפולין שנערכו באוקטובר 2015, מפלגת "חוק וצדק" הימנית ניצחה בבחירות הכללית. לאחר שניהלה את תעמולת בחירות עבור המועמד של מפלגתה לנשיאות, אנדז'יי דודה, מונתה על ידו לכהן כראש ממשלת פולין. ב-16 בנובמבר 2015 הקימה שדלו את ממשלתה. אחת מההחלטות הראשונות שלה הייתה להוציא את דגל האיחוד האירופי מאולם מסיבות העיתונאים במשרד ראש הממשלה ולהחליף את השעון באולם הישיבות של מועצת השרים בצלב. מיד עם כניסתה לתפקיד, הכריזה על "תוכנית 500+", בראש סדר העדיפויות שלה כראש ממשלה. התוכנית הושקה ב-1 באפריל 2016 וסיפקה למשפחות 500 זלוטי עבור כל ילד, החל מהילד השני. התוכנית נועדה לשמש כזרז לגידול בשיעור הילודה במדינה. בנוסף הודיעה על הורדת גיל הפרישה לגמלאות, ובכך לבטל רפורמה לא פופולרית של הממשלה הקודמת.
אחת המחלוקות הגדולות ביותר במהלך ממשלתה, משבר בית המשפט החוקתי בפולין בסוף 2015. לאחר שהממשלה קידמה חוק שיחייב רוב של שני שליש בהכרעות גורליות והעביר את הסמכות להשביע שופטים מנשיא פולין ליושב ראש הסיים. בתגובה אלפים הפגינו בעשרות ערים במדינה. לך ולנסה אמר בתגובה "הדמוקרטיה בפולין בסכנה של ממש, הממשלה מביישת אותי". המשבר הביא גם לצניחה דרמטית בפופולריות של הממשלה, וספג ביקורת מהפרלמנט האירופי, שב-13 באפריל 2016 קיבל החלטה שהצהירה כי הפרלמנט "מודאג מהשיתוק האפקטיבי של בית המשפט החוקתי. בפולין מסכנת הפגיעה בדמוקרטיה, בזכויות אדם ובשלטון החוק.
ביולי 2016 השתלטה ממשלת פולין על רשות השידור הציבורי של פולין, כולל ערוצי הרדיו והטלוויזיה הפולנית. יותר מ–160 עיתונאים פוטרו או עזבו את תפקידם משום שלא הסכימו לקדם את מסרי מפלגת "חוק וצדק".
באוקטובר 2016 קידמה הממשלה חוק האוסר באופן מוחלט ביצוע הפלות במדינה, גם במקרי אונס או במקרים המסכנים את חיי האישה, כשהוא קובע עונש מאסר של עד חמש שנים לאישה המבקשת להפיל או לרופאים שיבצעו הפלות.
באוקטובר 2017 אלפי רופאים ומתמחים הקימו אוהלי מחאה במרכז וורשה וערים רבות נוספות בפולין. בדרישה להעלאת השכר החודשי הממוצע שלהם. גם אזרחים רבים בפולין הצטרפו לאות הזדהות, להפגנות המחאה של אלפי הרופאים מול הפרלמנט הפולני בוורשה ואל מאהלי המחאה שהקימו בערים רבות במדינה, ובמחאה על המצב הקשה של מערכת הבריאות.
ב-7 בדצמבר 2017, התפטרה שידלו מתפקידה יחד עם כל חברי ממשלתה. התפטרותה התקבלה למחרת על ידי הנשיא אנדז'יי דודה, אשר מינה במקומה את מתאוש מורביצקי לראש הממשלה החדש, גם הוא ממפלגת חוק וצדק. מאז ועד 4 ביוני 2019 כיהנה שידלו כסגניתו של ראש הממשלה מורביצקי.
במאי 2019 התמודדה בבחירות לפרלמנט האירופי, ונבחרה כחברת הפרלמנט האירופי מטעם פרובינציית פולין קטן ושוויינטוקז'יסקיה.
חיים אישיים
שידלו נשואה לאדוורד שידלו, להם שני ילדים. שידלו היא קתולית.
خ
ח'א (בערבית: خاء) היא האות השביעית באלפבית הערבי. לפניה באה האות ح|חא ואחריה د|דאל.
ח'א מייצגת את העיצור /χ~x/ (בדומה לכ|כ"ף רפה וחי"ת מודרניות).
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז".
שורה רפופורט
שורה רפופורט (1 בדצמבר 1924 – 1 באפריל 1998) היה מאמן ישראלי באתלטיקה קלה. בשנות הששים והשבעים החזיקו חניכיו בשיאי ישראל בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק הן לגברים והן לנשים. בנוסף לכך קידם אתלטים מצטיינים בריצות בינוניות ובמקצועות הזריקה. בין חניכותיו היו מיכל למדני, שייצגה את ישראל בקפיצה לגובה באולימפיאדת טוקיו 1964 ואורית אברמוביץ' שזכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה באליפות אסיה שנערכה בטהראן בשנת 1978.
ביוגרפיה
נולד בברית המועצות, כתינוק עלה לארץ ישראל, ומשפחתו התגוררה בחיפה. הוא החל להתאמן באתלטיקה קלה בהפועל חיפה כשהיה בן 13. למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, שם המשיך באימוניו, כאשר חברו לקבוצה ומתחרהו היה דוד טבק.
היה חבר בתנועת הצופים, התגייס להגנה בשנת 1941 ובשנת 1944 הצטרף לפלמ"ח ושרת עד סוף 1947.
בצה"ל שירת רפופורט כקצין ספורט, היה ממקימי מערך האימון הגופני בצה"ל וממתווי נושא הכושר הקרבי. פיקד על בית הספר לאימון גופני בה"ד 8, שמוקם אז במחנה דורה ליד נתניה. הוא שימש בתפקיד זה שלוש שנים, בין השנים 1952 – 1955.
מאמן אתלטיקה קלה
בשנת 1955 מונה שורה למאמן אתלטיקה קלה באגודת הפועל חדרה ועסק בכך קרוב לשלושים שנה. הוא הביא אותה להישגים ספורטיביים חשובים ברמה לאומית ובינלאומית, הן במישור הקבוצתי והן באישי. עקב הצלחתו כמאמן, מונה מספר פעמים למאמן לאומי למשימות בינלאומיות, בהן אליפות אסיה שנערכה בבנגקוק בשנת 1966, אליפות אסיה שנערכה בטהראן בשנת 1974 ומשימות לאומיות רבות נוספות. חניכתו מיכל למדני, שיפרה את השיא הישראלי בקפיצה לגובה לנשים שש פעמים, זכתה שמונה פעמים באליפות ישראל למקצוע זה וייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו 1964. את שיאה של מיכל למדני (1.67מ'), שיפרה חניכה מצטיינת נוספת של שורה, אורית אברמוביץ. בהדרכתו של שורה, שיפרה אברמוביץ את השיא הישראלי בקפיצה לגובה ארבע פעמים. במהלך שנת 1974 שיפרה אברמוביץ את השיא הישראלי בתוצאה של 1.74 מ' ובסוף אותה שנה, השתתפה באליפות אסיה באתלטיקה קלה שנערכה בטהראן, זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה תוך שיפור של 4 ס"מ לשיאה הקודם והעמידה אותו על תוצאה של 1.78מ'.שיפור שיא ברמה כזו בתחרות החשובה ביותר בעונה, לעיני עשרות אלפי צופים, נחשב הישג מקצועי גדול הן לאורית והן למאמנה שורה, שהצליח במשימה מורכבת זו.
בתחום הקפיצה לרוחק לנשים, חניכתו גאולה גדישביץ שברה את השיא הישראלי לנשים במקצוע זה חמש פעמים, ותוצאתה הטובה ביותר הייתה 5.61 מ'.
בעקבות הצלחתה של גאולה גדישביץ בקפיצה לרוחק לנשים, הצליח שורה לקדם גם במקצוע קפיצה לרוחק לגברים את צביקה עמלי, מאגודת הפועל חדרה, שלאחר התקדמות נאה במקצוע במסגרת הנערים והנוער, שבר בשנת 1973 את השיא הישראלי בן ה-12 שנה של דוד קושניר וקבע תוצאה של 7.53 מ'. שיא זה החזיק מעמד כ-16 שנים עד שנשבר על ידי נחום רוגל בשנת 1989.
תרומתו להפצת טכניקת פוסברי בקפיצה לגובה בישראל
אף על פי שחניכיו שיאני ישראל מיכל למדני ויאיר לובין קפצו בטכניקת גלילת הבטן, שהיה הסגנון המקובל בענף זה בישראל ובעולם עד "מהפכת פוסברי" באולימפיאדת מקסיקו 1968, שורה עצמו הסתגל במהירות לשינוי הטכני בענף זה. חניכתו אורית אברמוביץ כבר הגיע להישגיה תוך שימוש בטכניקת פוסברי. במהלך ההסתגלות לסגנון החדש, שדרש מזרני נחיתה מיוחדים למניעת פגיעות, פיתח שורה מזרנים כאלה תוך שימוש באמצעים מקומיים ולא יקרים, בעזרת עודפי חומרי ריפוד שיוצרו על ידי בית חרושת קיסריה פולימרים. הוא סייע בהתנדבות למורים ולמאמנים להשיג ציוד זה לאגודות ספורט ולבתי ספר ובכך תרם להתפתחות סגנון פוסברי בקפיצה לגובה במקומות רבים.
רבגוניות יכולתו כמאמן של שורה רפופורט לא התמקדה בקפיצות בלבד. בין חניכותיו הרבות הייתה גם רחל הלה, רצה מצטיינת למרחקים בינוניים וארוכים, יהודית גנץ במקצועות הזריקה, אנדרה אביגיל בריצת משוכות וקרב חמש ואחיקם פולונסקי בזריקת דסקוס.
שנות השמונים והתשעים
בשנת 1980 קיבל רפופורט ממרכז הפועל את עיטור "לאיש כפועלו" על פועלו לקידום האתלטיקה הקלה בישראל.
בשנת 1972 הרחיב שורה את פעילותו והחל לאמן גם באגודת מכבי חיפה, בנוסף לעבודתו בהפועל חדרה. בשנות השמונים החל שורה להתרכז באימון של רצים למרחקים ארוכים ובינוניים, כ-15 איש, לעומת העשרות שאימן בעבר.
שורה רפופורט פרש מאימון בתחילת שנות השמונים עקב החמרה במצב בריאותו. בעקבות אירוע מוחי, הידרדר מצבו הבריאותי והוא נפטר ב-1 באפריל 1998. השאיר אחריו את רעייתו אראלה, שלושה בנים וששה נכדים.
רון פרושאור
רון פרוֹשְׂאוֹר (נולד ב-11 באוקטובר 1958) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בגרמניה. קודם לכן כיהן בין היתר כשגריר ישראל בבריטניה, שגריר ישראל באו"ם וכמנכ"ל משרד החוץ.
קורות חיים
סבו של רון פרושאור מצד אביו, ברטולד פרוסקאוור, היה קצין מעוטר ופטריוט גרמני יהודי שהתגורר במרכז ברלין עד שרדיפת היהודים בגרמניה הנאצית גרמה לו ולבני משפחתו להימלט ממולדתם ולעלות לפלשתינה (א"י) ב-1936. אביו של רון, אולריך, שעברת את שמו לאורי פרושאור, היה גם הוא איש שירות החוץ הישראלי וכיהן כשגריר ישראל בג'מייקה. אמו נחמה עבדה כאחות וזכתה באות יקירת העיר ירושלים לשנת ה'תשפ"א (2021). פרושאור עצמו שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר ראשון ותואר שני בהצטיינות במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
רון פרושאור נשוי להדס ואב לשני בנים ובת. הדס היא בתו של הכלכלן מאיר חת ונכדתו של חבר הכנסת נחום חת. בעת שהותו בישראל, רון פרושאור מתגורר בצור הדסה.
שירות במשרד החוץ
בשנת 1986 הצטרף לסגל משרד החוץ והחל במילוי תפקידים בנציגויות ישראל בעולם. בתקופת שירותו כדובר השגרירות בבון היה מראשוני הנציגים הישראלים לכונן קשרים עם מזרח גרמניה ולאחר איחודה עם מערב גרמניה פעל לכינון קשרים עם המדינות הפדרליות החדשות בשטחה. לאחר מכן עבר לשמש דובר שגרירות ישראל בלונדון ומאוחר יותר היה יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון (1998–2002) והשתתף במשלחת הישראלית לניהול המשא ומתן שקדם לחתימת הסכם ואי ובמשלחת לועידת קמפ דייוויד (2000). במטה המשרד בירושלים עבד באגף מערב אירופה, כיהן כדובר המשרד ושימש ראש המטה המדיני לשר החוץ ומשנה למנכ"ל משרד החוץ.
שגריר ישראל לאו"ם
פרושאור הרבה לבטא את התנגדותה של מדינת ישראל למשטרו של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. הוא התייחס לנושא זה ברבים מנאומיו בעצרת הכללית ובמועצת הביטחון של האו"ם.
ביוני 2012 נבחר להיות אחד מ-21 סגני נשיא עצרת האו"ם, והיה לשגריר הישראלי השלישי שמכהן בתפקיד זה.
ביולי 2014, במהלך כינוס מועצת הביטחון של האו"ם על רקע מבצע צוק איתן, השמיע פרושאור לנוכחים אזעקת צבע אדום על מנת להמחיש את המצב בעת הזו בערים שונות בישראל שהותקפו בטילים על ידי ארגון חמאס.
באוקטובר 2015 סיים פרושאור את כהונתו באו"ם, והוחלף על ידי דני דנון.
בזמן הפרישה
בשנת 2016, לאחר סיום כהונתו כשגריר ישראל באו"ם, הצטרף פרושאור למרכז הבינתחומי הרצליה והחל לעמוד בראש מכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית. בשנת 2017 היה פרושאור בין המועמדים לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית, במקומו של נתן שרנסקי, אך לא נבחר לתפקיד. בשנת 2019 התמנה ליועץ לחברת הקנאביס תראפיקס.
שגריר ישראל בגרמניה
ב-28 בדצמבר 2021 הודיע שר החוץ יאיר לפיד שפרושאור ימונה לשגריר ישראל בגרמניה. הוא החל את כהונתו באוגוסט 2022.
קונאן (עיר)
קונאן (ביפנית: 江南市) היא עיר הממוקמת במחוז אאיצ'י, יפן.
היסטוריה
קונאן הייתה ממוקמת במחוז אואורי העתיק, אשר נשלט על ידי שוגונות טוקוגאווה בתקופת אדו. בראשית תקופת מייג'י, לאחר הקמה של מערכת עיריות מודרנית, מקבץ של כפרים התקבץ באזור. ב-26 בנובמבר 1894, הכפרים באזור התמזגו לעיירה הוטיי וב-1 ביוני 1954, הוטיי, ושלוש העיירות הסמוכות אליה (קוצ'נו, מיאטה וקוסאי) התמזגו לעיר קונאן.
אוונג'ד סוונפולד
אַווֵנְגְ'ד סֶווֶנפֹולְד (באנגלית: Avenged Sevenfold; באופן מילולי: שִׁבְעָתַ֖יִם יֻקַּם) הידועה גם בשם A7X, היא להקת הבי מטאל אמריקאית מהאנטינגון ביץ' שבקליפורניה. הלהקה הוקמה ב-1999 וכוללת את M. Shadows (זמר ראשי), זאקי ונג'נס (זמר משני, גיטרת קצב), סיניסטר גייטס (זמר משני, גיטרה מובילה), ג'וני כרייסט (גיטרת באס) וברוקס ווקרמן (תופים, כלי הקשה).
קונאן (עיר)
גאוגרפיה
העיר קונאן ממוקמת על הגדה הדרומית של נהר קיסו. העיר ממוקמת כ-20 קילומטרים ממטרופולין נגויה.
כלכלה
קונאן היא מרכז סחר והשקעה של מספר חברות יפניות גדולות, דוגמת טויוטה ומיצובישי.
אוונג'ד סוונפולד
היסטוריה
הלהקה הוציאה גם את אלבומה השני, "Waking the Fallen", תחת אותה חברת תקליטים. האלבום זכה לביקורות טובות במגזין הרולינג סטון. זמן קצר לאחר הוצאת האלבום הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים של האחים וורנר. באלבום זה בלט השיר " I won't see you tonight " בשני חלקיו, השיר מבוסס על השיר Suicide Note של פנטרה אשר גם לו שני חלקים, השירים דומים גם בנושא בו שניהם עוסקים וגם בסגנון, גם בשיר של אוונג'ד וגם בשיר של פנטרה, חלק 1 הוא מלודי ורגוע יחסית בעוד החלק השני כבד וכולל שירה בצרחות ונגינה מלאת דיסטורשן.
קונאן (עיר)
חינוך
בעיר פועלים עשרה בתי ספר יסודיים ציבוריים וחמישה בתי ספר תיכוניים ציבוריים. בעיר קיימות גם חטיבת ביניים פרטית אחת ובית ספר תיכון פרטי אחד. בנוסף, בעיר פועלת מכללה אקדמאית אחת, "אאיצ'י".
אוונג'ד סוונפולד
היסטוריה
האלבום השלישי של הלהק, City of Evil יצא ב-7 ביוני 2005. אלבום זה הציג בעיקר מוזיקת הארד רוק, אך גם אלמנטים של הבי מטאל, בשונה מהאלבומים הקודמים, שהיו משויכים לז'אנר המטאלקור. סגנונו הקוֹלי של הסולן, M. Shadows השתנה מצרחות הארדקור לשירה מלודית. האלבום הושפע מוזיקלית מלהקות אחרות כדוגמת Guns N' Roses.
השיר "Bat Country" משויך לספר ולסרט "פחד ותיעוב בלאס וגאס". השיר מוקדש למחבר הספר האנטר סטוקטון תומפסון. כמו כן, נעשה שימוש בשיר במספר משחקי וידאו. השיר "Blinded In Chains" הופיע בפסקול של המשחקים Need for Speed: Most Wanted ו-Arena Football.
השיר "Burn it Down" הוצג ב-24 באוקטובר 2006, בעת יציאתו של הסרט המסור 3. בטקס פרסי הקולנוע של ה-MTV זכתה הלהקה בפרס האמן הטוב ביותר שמופיע בסרט.
לאחר ביטול מסע ההופעות של סתיו-חורף 2006 הודיעה הלהקה על כוונתה להוציא אלבום רביעי. M. Shadows הודיע שהאלבום יהיה שונה בסגנונו מהאלבומים הקודמים ולא יהווה המשך להם.
ב-28 בדצמבר 2009 מת המתופף של הלהקה, The Rev (ג'יימס אוון סאליבן). חברי הלהקה הספידו את חברם בהצהרה רשמית:
לאחר מותו של The Rev, שהיה ממייסדיה, הוכרז שמתופף להקת דרים ת'יאטר, מייק פורטנוי, ינגן בהקלטת האלבום הבא של הלהקה. מחברי הלהקה נמסר כי פורטנוי היה המתופף האהוב ביותר על The Rev. לאחר מותו, הגיטריסט וחברו הטוב ביותר Synyster Gates, הקדיש את השיר "So Far Away" באלבום NightMare. זה השיר היחיד שSynyster Gates כתב, והוא נחשב כבין השירים המוערכים של הלהקה. (נכתב במקור על סבו של Synyster Gates). פורטנוי שימש כמתופף באלבום Nightmare שיצא בשנת 2010 והוקדש לזכרו של The Rev. בשנת 2011 פינה פורטנוי את מקומו בשביל ארין אילג'י, שהפך למתופף השלישי של הלהקה.
ב-24 בספטמבר 2012 הוציאה הלהקה את הלהיט "Carry On" שהיה גם שיר הנושא למשחק המחשב "Call of Duty: Black Ops 2". ב- 15 בנובמבר 2012 סולן הלהקה M. Shadows הודיע רשמית כי הלהקה עובדת על אלבום חדש, שיצא בסביבות יוני-יולי 2013.
ב-15 ביולי 2013 יצא הסינגל Hail to The King. ב- 27 באוגוסט 2013 יצא האלבום Hail to The King. אלבום זה הוא מעין חזרה למקורות ההבי מטאל וסגנון השירים בו מושפע מלהקות אותן חברי הלהקה מעריצים, לדוגמה השיר "This Means War" מושפע כמעט לחלוטין (לחן, מוזיקה, מילים) מהשיר "Sad But True" של להקת מטאליקה, רעיון אותו הגו חברי שתי הלהקות כמה שנים קודם לכן, כאשר אוונג'ד הופיעו כמופע חימום במספר הופעות של מטאליקה.
האלבום Waking The Fallen הוקלט מחדש בשנת 2013 לציון עשור ליציאת האלבום ויצא מחדש בשנת 2014 בשם Waking The Fallen Resurrected.