cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמתא דבי רבי
בהלכה
הרב יוסף חיים זוננפלד כתב כי על אף שלפי ההלכה "אין משתמשין באישה", היה מותר לרבי יהודה להשתמש בשפחה, מכיוון שלא היה בנמצא איש לצורך זה.
בהגות ובקבלה
בספרות הקבלה מובא ששפחת בית רבי הייתה גילגול של השפחות שנכחו בקריעת ים סוף, עליהן אמרו חז"ל "ראתה שפחה על הים מה שלא ראה יחזקאל וכל שאר הנביאים". הרמ"ע מפאנו כתב בהקשר לשפחת בית רבי כי לפעמים מכונה כל אחת מנשי ישראל "שפחה" גם אם היא אינה שפחה, על משקל שקוראים לצדיק עבד ה'.
הרב יהונתן אייבשיץ כתב שהמתואר בחז"ל על אמתא דבי רבי שהתפללה שימות הכוונה היא לנשמת רבי יהודה, כי הנשמה נקראת "אמה", והסיפור המתואר אינו אלא בדרך מליצה, והכוונה היא שנשמתו של רבי הסכימה למותו.
מקס ריכטר
מקס ריכטר (נולד ב-22 במרץ 1966) הוא מלחין, נגן ומפיק מוזיקלי ממוצא גרמני המתגורר בבריטניה.
ביוגרפיה
ריכטר נולד בגרמניה בשנת 1966 ועבר עם משפחתו לבריטניה בגיל צעיר. למד קומפוזיציה ופסנתר באוניברסיטת אדינבורו, באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון ואצל המלחין האיטלקי הנודע לוצ'אנו בריו בפירנצה.
עם סיום לימודיו, יסד ביחד עם שותפים הרכב מוזיקלי קלאסי בשם Piano Circus וניגן בו במשך 10 שנים. ההרכב זכה להצלחה ופרסם חמישה אלבומים בחברת תקליטים הבריטית דקה, בהם ניגנו יצירות של מלחינים קלאסיים בני-זמננו כמו ארוו פרט, פיליפ גלאס, בריאן אינו, מייקל ניימן, ג'וליה וולף וסטיב רייך.
לאחר שנים של נגינה בהרכב התפנה ריכטר לקריירת סולו והוציא ארבעה אלבומי סולו: Memoryhouse בשנת 2002, The Blue Notebooks בשנת 2004, Songs From Before בשנת 2006, 24 Postcards in Full Colour בשנת 2008 ו-Infra בשנת 2010.
בשנת 2005 הפיק את האלבום Lookaftering לזמרת האנגליה ואשטי בוניאן.
בשנת 2007 כתב את הפסקול לסרט הישראלי ואלס עם באשיר של הבמאי ארי פולמן, ובשנת 2008 זכה בפרס האקדמי לקולנוע האירופי לפסקול מקורי שכתב לסרט. ריכטר גם הלחין את הסרט "כנס העתידנים" של פולמן.
בשנת 2014 הלחין את הפסקול של הסדרה "הנותרים".
בשנת 2015, שחרר את האלבום המאוד שאפתני SLEEP, המבוסס על קונספט של שנת לילה, ועל כן אורכו הוא כ- 8.5 שעות. האלבום כולל קטעים שברובם ארוכים (20–30 דקות) ומתבסס על הלחנה מינימליסטית לפסנתר, כלי קשת (כינור, ויולה וצ'לו), קולות ווקליים (סופרנו) וסנת'יסייזרים. הביקורות שיבחו את האלבום מאוד ואת ריכטר על הלחנתו. ריכטר תיאר את האלבום כ- "שיר ערש באורך 8 שעות". בנוסף לאלבום, שוחררה גרסה קצרה יותר של האלבום, From SLEEP, הנותנת טעימה באור של שעה מקטעים שונים ב- SLEEP המקורי.
יגואר E-טייפ
יגואר E-Type (באנגלית: Jaguar E-Type) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1961–1975.
מהדגם יוצרו 70,515 יחידות.
בין השנים 1963-1964 יוצרו 12 יחידות מדגם "יגואר E-Type" כמכוניות מרוץ.
כריסטיאנה ניסליין-פולהרד
ילדות וצעירות
כריסטיאנה פולהרד נולדה בשנת 1942 בהיירוטסנגרה (Heyrothsberge), על יד מגדבורג, כשנייה מבין חמשת ילדי הוריה. אביה, רולף פולהרד, היה אדריכל. אמה, בריגיטה לבית האס, הייתה גננת. נחשפה מילדותה המוקדמת לאמנות והפכה לדבריה להיות "מאומנת להסתכל על דברים ולזהותם".
בילדותה בילתה תקופה אחרי מלחמת העולם השנייה אצל סבה מצד אביה, פרנץ פולהרד, פרופסור למחלות פנימיות בדימוס, מומחה ידוע במחלות לב וכליות, שעבר לגור על יד פרנקפורט על נהר מיין, ואירח בני משפחה רבים בהימלטותם ממזרח גרמניה שנכבשה על ידי הסובייטים. התעניינה מילדותה בצמחים ובבעלי חיים וכבר בגיל 12 ידעה שתהיה ביולוגית. בסיום הבגרות הציגה בהשפעת כתביהם של קונרד לורנץ ושל חוקרים אחרים של התנהגות בעלי החיים, עבודה על שפתן של החיות.
אחרי בחינות הבגרות בתיכון שילר בפרנקפורט, התחילה בשנת 1962 ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת "יוהאן וולפגנג פון גתה" של פרנקפורט. ב-1964 עברה ללימודי ביוכימיה באוניברסיטת טיבינגן.
פעילותה המדעית והאקדמית
כיום היא מנהלת את מחלקת הגנטיקה במכון מקס פלאנק לביולוגיה התפתחותית בעיר. את פרס נובל, שאותו חלקה עם שני ביולוגים אמריקניים (אריק וישאוס ואדוארד לואיס), קיבלה עבור מחקריה בביולוגיה התפתחותית בתסיסנית המחקר (Drosophila melanogaster, אחד מאורגניזמי המודל העיקריים בגנטיקה), ועבור גילוי קבוצה של גנים בעלי חשיבות עליונה בקביעת המיקום של האיברים השונים ביצורים חיים: גני הומאובוקס (Homeobox). מאוחר יותר התגלה כי לגנים אלו יש גנים מקבילים במרבית בעלי חיים; מכאן שהמחקר הוא בעל פוטנציאל רב להבנת תהליכי התפתחות ואבולוציה.
ניסליין-פולהרד הייתה מהראשונים שיזמו ניסויים ביולוגיים רחבי היקף ועתירי משאבים ותקציב, כשלפני כן היו מרבית הניסויים צנועים ובקנה מידה קטן. ניסליין-פולהרד יצרה מאגר מידע עצום העוסק במוטציות בזבוב הפירות, אותן יצרה במעבדתה באופן כמעט תעשייתי; המספר הרב של המוטציות תרם ליצירת נקודת מבט רחבה בכל הנוגע לגנטיקה של הביולוגיה ההתפתחותית.
חייה הפרטיים
בשנים 1967–1977 הייתה נשואה לפיזיקאי וולקר ניסליין. לא נולדו להם ילדים. הם התגרשו בשנת 1977. היא מתגוררת ברובע בבנהאוזן בעיר טיבינגן. בשנת 2004 הקימה את קרן כריסטיאנה ניסליין-פולהרד, המעניקה סיוע למדעניות צעירות כדי להתפנות למחקר.
אוסטינטו
אוסטינטו (Ostinato) הוא מונח במוזיקה המתאר חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי או מלודי לאורך זמן. הכוונה היא לחזרה מדויקת על המוטיב, אולם ההגדרה נכונה גם במקרים בהם חלים בו שינויים קלים, ובלבד שנשמרת תחושת החזרה. מקור הביטוי באיטלקית: "ostinato" משמעו "עיקש".
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה קלאסית:
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה פופולרית:
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקת ג'אז:
חסידות טשחויב
חסידות טשכויב היא חסידות גאליצינית, ענף מחסידות צאנז, שנוסדה בראשית המאה ה-20. החסידות נקראת על שם העיירה צ'כוב שבגליציה. אבי החסידות היה רבי יעקב שמשון קנר חתן נכדו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
חצר נוספת פעלה לפני כן בצ'כוב, בהנהגת רבי ישעיה הלברשטאם, בנו הצעיר של רבי חיים מצאנז.
תולדות השושלת
רבי יעקב שמשון קנר בן הרב משה, חתנו של רבי משה הלברשטאם משינאווא כיהן כאדמו"ר בצ'כוב לאחר פטירת חותנו. במלחמת העולם הראשונה עבר לעיירה קלויזנבורג ובה נפטר בז' בסיוון תש"ב (1942). חתניו היו רבי חיים מנחם מנדל מדעש (חמיו של האדמו"ר מוויז'ניץ), רבי יעקב אלימלך מדעש, רבי אלעזר מסמבור ורבי יעקב יוסף שלמה הלפרין מווסלוי.
נוויל מרינר
סר נוויל מרינר (באנגלית: Sir Neville Marriner; 15 באפריל 1924 - 2 באוקטובר 2016) היה מנצח וכנר בריטי.
חסידות טשחויב
תולדות השושלת
בנו השני של רבי יעקב שמשון, רבי ברוך (תרנ"ה - תשי"ג), מילא את מקום אביו ברבנות. היה חתנו של רבי שלום בן רבי אהרן מצאנז. בשנת תרפ"ה החל לשמש ברבנות בצ'כוב. לאחר פטירת חמיו מילא את מקומו כראב"ד בצאנז. במלחמת העולם השנייה שהה בבוכרה. בשנת תשי"ג היגר לארצות הברית ונפטר שם לאחר מספר שבועות.
נוויל מרינר
ביוגרפיה
מרינר נולד בלינקולן ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה ובקונסרבטואר של פריז. הוא ניגן בכינור בתזמורת פילהרמוניה ובתזמורת הסימפונית של לונדון לפני שיצא להנקוק, מיין בארצות הברית ללמוד ניצוח אצל פייר מונטה, בבית הספר שמונטה הקים שם. בשנת 1956 ייסד את האקדמיה של סנט מרטין בשדות והוציא הקלטות רבות עם התזמורת בניצוחו. הוא ניצח על תזמורת מינסוטה משנת 1979 עד 1986 ועל תזמורת רדיו שטוטגרט משנת 1986 עד 1989. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1985.
חסידות טשחויב
רבי אברהם אביש קנר
בנו של רבי יעקב שמשון, רבי אברהם אביש קנר (תרנ"ד - תשמ"ד), חתנו של רבי משה יוסף מסוליצא, הוכתר כאדמו"ר בשנת תרפ"ט (1929) בבוטושאן, משם עבר לגור בעיר יאשי שברומניה, שם הקים את חצרו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ניצל בנס מפרעות יאשי, שבהן נהרגו כ-14,000 יהודים.
נוויל מרינר
ביוגרפיה
מרינר ניצח על מגוון רפרטוארי רחב, אבל נודע ביותר כפרשן של מוזיקת בארוק. הוא בחר ועיבד את המוזיקה, המופיעה בסרט "אמדאוס" ופיקח על הקלטת הפסקול מעמדת שליטה באקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס.
חסידות טשחויב
רבי אברהם אביש קנר
לאחר המלחמה עלה לישראל באוניית המעפילים "מדינת היהודים" שנתפסה על ידי הבריטים, ונוסעיה הוגלו למחנה המעצר בקפריסין. הבריטים רצו להפרידו משאר הנוסעים ולהשאירו בארץ ישראל, אך האדמו"ר סירב לכך, כדי שלא לעזוב את היהודים השבורים שראו בו מנהיג. בקפריסין ארגן חיים דתיים ליושבי מחנה המעצר. לאחר הקמת מדינת ישראל התיישב בשכונת חליסה בחיפה ובה הקים את בית מדרשו. שימש כאדמו"ר במשך קרוב ל-40 שנה.
נוויל מרינר
ביוגרפיה
בנו הוא הקלרינטן אנדרו מרינר.
חסידות טשחויב
רבי אברהם אביש קנר
נפטר בכ"ט בחשוון תשמ"ד ונקבר בחלקת האדמו"רים בבית העלמין הישן בטבריה. בתו הרבנית מרים שיינדל ע"ה נישאה לר' יצחק יעקב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא.
החסידות כיום
מרכז החסידות כיום הוא בשכונת רמת שלמה בירושלים, ובראשותה עמד בנו של רבי אברהם אביש, האדמו"ר רבי חיים יוסף משה קנר, עד לפטירתו בניסן תשפ"ג. בבית המדרש קיים כולל לאברכים. רבי חיים יוסף ניהל במשך כארבעים שנה את בית הספר החרדי בחיפה תלמוד תורה "תורת אמת".
הזדווגות
הזדווגות היא מגע בין איברי מין של בעלי חיים המתרבים ברבייה מינית. מונח זה כולל גם את בני האדם, אך מקובל בשימוש בעיקר אצל בעלי חיים. אצל האדם מקובל השימוש במינוח "יחסי מין".
בקרב בעלי החיים קיום הזדווגות שלא למטרת רבייה אלא למטרות עונג בלבד שכיח פחות לעומת האדם, אבל מצוי אצל כמה בעלי חיים בהם חלק מהקופים (שימפנזים ובונובו), הדורבנים והדולפינים. אצל רוב בעלי החיים קיים חלון הזדמנויות צר מאוד, פעם או פעמיים בשנה, שבו הנקבה מתייחמת ומסוגלת להזדווג.
מכתש טיכו
מכתש טיכו הוא מכתש פגיעה בולט הנמצא בדרום הירח. המכתש קרוי על שמו של האסטרונום הדני טיכו ברהה.
היווצרות
בעקבות דגימות שנלקחו במשימת אפולו 17, הוערך זמן היווצרות המכתש לפני כ-108 מיליון שנים, גיל צעיר יחסית לעומת מכתשים אחרים בירח. הערכות מצביעות על כך שהאסטרואיד שיצר את המכתש הוא חלק ממשפחת בפטיסטינה, קבוצת אסטרואידים שאחד מהם אחראי להיווצרות מכתש צ'יקשולוב, פגיעה שככל הנראה גרמה להיכחדות הדינוזאורים.
ח'רבת זנוטה
ח'רבת זנוטה (ערבית: خربة زنوتا) הוא כפר פלסטיני בנפת חברון, הממוקם 20 ק"מ דרומית לחברון. יישובים סמוכים כוללים את דאהרייה מצפון-מערב וחירבת שוויקה מצפון-מערב, כמו גם שתי התנחלויות, טנא עומרים ממערב ושמעה ממזרח. אזור התעשייה מיתרים ממוקם ממזרח לכפר. הכפר צמוד לקו הירוק. בשנת 2013 התגוררו בכפר 130 תושבים. ארבע המשפחות העיקריות הן א-סאמאמה, אל-תל, אל-בטאט ואל-קייסיה. בח'רבת זנוטה אין בתי ספר, מתקני בריאות או בתי מרקחת, והתושבים נוסעים 10 ק"מ עד דאהרייה כדי להשיג שירותים אלה. החקלאות היא הפעילות הכלכלית העיקרית, המעסיקה את מרבית תושבי הכפר. השטח הכפר הכולל הוא כ-12,000 דונם, מתוכם כ-3,000 מעובדים, לרוב בגידולי שדה. הרשויות הישראליות לוחצות על התושבים לעזוב.
סמל פרו
סמל המדינה של פרו בעצם מורכב מהסמל הלאומי שלה. הם כמעט זהים. הוא מופיע בארבע גרסאות: סמל המדינה הרשמי (Escudo de Armas), הסמל/המגן הלאומי (Escudo Nacional), חותם המדינה הגדול (Gran Sello del Estado), וסמל הצי (Naval Coat of Arms).
כל ארבעתם כוללים את אותו מגן הכולל את שלושת המאפיינים העיקריים: בפינה השמאלית העליונה מופיעה הויקוניה המצויה, החיה הלאומית ומאחוריה יש שדה כחול המייצג את הפאונה של פרו. העץ בפינה הימנית העליונה הוא צ'ינצ'אה, (המקור לחומר כינין, תרופה ישנה למלריה והמרכיב העיקרי במי טוניק), על רקע לבן המייצג את הפלורה הלאומית. בחצי התחתון מופיעה קרן השפע עם מטבעות הנשפכים מתוכה על רקע אדום והיא מייצגת את משאבי המדינה.
אבישי
ראו גם
}}
ננומטר
ננומטר היא יחידת מידה של אורך ששווה למיליארדית המטר ומסומנת כ-nm, כלומר, מיליארד ננומטר (1,000,000,000 ננו) שווה למטר אחד.
יחידה זו נפוצה לתיאור גודלם של מבני אטומים (מולקולה וכיוצא בזה).
עם שכלול והתפתחות הכלים המאפשרים מחקר ופיתוח בממדי הננו, אוניברסיטאות שונות פותחות מרכזי מחקר ייעודים לננו (למשל באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב), וכן מגמות לימוד.
משה בן בצלאל
משה בן בצלאל (1911 – 19 בנובמבר 1946) היה חבר בארגון ההגנה, ששירת במשטרת המנדט ובבולשת הבריטית, והוצא להורג על ידי אנשי הלח"י.
איש ההגנה
משה בן בצלאל נולד בצפת בשנת 1911, בן להוריו בצלאל ואיטה בלטינשטר. משה היה דור חמישי בארץ. משפחתו הייתה מעורה בבעיות הביטחון של היישוב ופעילה בארגון ההגנה. אביו הצטרף לארגון ההגנה עוד בשנת 1939, אחיו אברהם בן בצלאל היה אחד ממפקדי ההגנה בצפת ובבית המשפחה היה הסליק המרכזי של ההגנה בעיר, שנשמר על ידי אם המשפחה שהצליחה להסתיר את הנשק שהוחבא מעיני הצבא והמשטרה הבריטיים, וזכתה על-כך לאחר קום מדינת ישראל לאות ההגנה. בנעוריו שינה את שם משפחתו ל"בן בצלאל" על שם אביו בצלאל. בצעירותו הצטרף לארגון ההגנה והיה פעיל במסגרתו באזורי צפת והגליל העליון.
הריגתו
ביום 19 בנובמבר 1946, דקות אחדות לפני השעה שמונה בבוקר, יצא משה בן בצלאל מביתו ברחוב נחום בתל אביב כדי להגיע לעבודתו. הוא עמד בתור לאוטובוס בפינת הרחובות בן-יהודה וירמיהו ועיין בעיתון. בתור לאוטובוס עמדו כעשרים איש והראשונים החלו כבר לעלות לאוטובוס, לפתע ניגשו אליו שני צעירים חמושים. הוא ניסה להתגונן באקדחו אולם אחד מהמתנקשים הלם בזרועו ונטל את האקדח. המתנקשים ירו בו כמה כדורים והוא נפל מתבוסס בדמו והם ירו בו עוד כעשרה כדורים. כדי להבטיח את נסיגתם הטילו המתנקשים פצצת הפחדה שהתפוצצה בקול נפץ. בין הנוסעים התעוררה בהלה והם החלו לנוס. המתנקשים ברחו לרחוב דיזנגוף שם חיכתה להם מכונית מילוט. למקום הגיעו קציני משטרה שפתחו בחקירה. מסקנתם הייתה כי בידי אחד מן המתנקשים היו שני אקדחים ובידי השני היה אקדח אחד.
הגופה נלקחה לבית חולים הדסה וממנו יצא למחרת מסע ההלוויה לבית הכנסת הגדול ומשם לבית הקברות נחלת יצחק, בו הובא משה בן בצלאל לקבורה בטקס משטרתי מלא בנוכחות קציני משטרה וכיתת יורים ירתה מטחי כבוד. במותו השאיר אחריו משה בן בצלאל אישה ושני ילדים, בן בגיל תשע ובת בגיל שבע.
גרסת הלח"י
בשנת 1949 יצא לאור הספרון "המעש השחור", שכתב בכיר בש"י של ההגנה אשר נלחם בארגוני הלח"י והאצ"ל וקרא לעצמו בשם העט "י. עוקב". הספרון מפרט את החיסולים של לח"י לאורך השנים. בספרון מצטט המחבר את הודעתו של הלח"י על הריגתו של משה בן בצלאל, בחוזר שהפיץ הלח"י בין השוטרים היהודים: "הוא היה היהודי היחידי שנהנה מאמון הבריטים והבולשת. הוא ראה את התיקים הסודיים ביותר והייתה לו גישה אליהם. הוא היה היהודי היחיד שהייתה לו כניסה חופשית לאינטליג'נס בדרך יפו-תל אביב. כל זה די למען הוציא עליו פסק-דין מות." המחבר ממשיך וכותב כי לאחר הריגתו של משה בן בצלאל התפרסם בביטאון הלח"י המעש מאמר בו נאמר: "בלש למחתרת הוא מה שמרגל הוא למלחמה. ומרגל- אחת דתו: מות. ידע זאת כל בלש יהודי, כל שוטר חרש."
הגרסה הנגדית
גרסת ארגון ההגנה באה לידי ביטוי ב"מעש השחור". הריגתו של משה בן בצלאל תוארה בו כ"רצח לשם הטלת אימה על השוטרים ועל הקהל". שם מסופר כי שמונה ימים לפני הריגתו באו אליו אנשי הלח"י ודרשו ממנו שישרת אותם, אבל הוא סירב להם והם איימו כי יהרגו אותו. לדברי המחבר לא היה ללח"י דבר נגד משה בן בצלאל והם הרגו אותו כדי להשפיע על יתר השוטרים שיסכימו לעבוד למען הלח"י, ואמנם, לדברי המחבר, עשרות שוטרים יהודים התפטרו לאחר מכן מן המשטרה. לדבריו אנשי הלח"י הטילו אימה לא רק על השוטרים אלא גם על הציבור. נחמן בן-יהודה בספרו בשפה האנגלית "רציחות פוליטיות בידי יהודים" (Political Assassinations by Jews) מספר כי י. עוקב וישראל גלילי מבכירי ארגון ההגנה, הצהירו כי משה בן בצלאל היה נאמן ליישוב ולהוראות ארגוניו. עודד ישראלי בעל הבלוג "סיפורי ארץ ישראל-מצבות מדברות 1850 – 1950", בהערת אגב בפרק מיום 15.7.2015 הנושא את השם "ישראל לוין – חסיד קרלין שהיה איש לח"י ונרצח על ידי חבריו", כותב: "במסגרת מלחמתם בשלטון הזר לח"י הוציאו בעיר תל אביב להורג את השוטר משה בן-בצלאל משום שסירב לתת ידו ל-שטרניסטים".
למעשה גם האצ"ל הכיר בכך כי משה בן בצלאל היה נאמן ליישוב והעביר מידע לכל ארגוני המחתרת וכי הריגתו על ידי הלח"י הייתה טעות. בהוצאת הדר, שהתרכזה בהוצאת ספרים על הארגונים והפעילות הצבאית של אנשי תנועת ז'בוטינסקי יצא לאור הספר " כדי החלב שרעמו" אודות פיצוץ מלון המלך דוד. בפרק על השבת השחורה נאמר בין היתר: "שוטר עברי משה בן בצלאל, יליד צפת, חבר ההגנה, ששיתף פעולה עם המודיעין של האצ"ל הודיע כמה ימים קודם לכן על התכונה בקרב המשטרה והצבא על מצוד גדול העומד להתרחש בערי הארץ. ידיעה זו השתלבה בידיעות אחרות שנתקבלו ממקורות אחרים במודיעין של האצ"ל: על דריכות מיוחדת של הצבא והמשטרה במרכזי המשטרה בארץ. ואמנם ניתנה הוראה ל"בעור חמץ" חמור, לנקות את המגורים מכלים ומכשירים, מסמכים ופתקים שעלולים ליפול בידי עורכי החפוש. ידיעה זאת הועברה על ידי האצ"ל ללח"י ומצער כי כעבור שנה נורה אותו שוטר עברי, בן בצלאל, בטעות על ידי אנשי לח"י".
מדינת ישראל הכירה במשה בן בצלאל כאחד מלוחמי טרום המדינה והנציחה את זכרו על ידי הנחת מצבה לחלל מערכות ישראל, על גבי המצבה המקורית משנת 1946. כמו כן הקדישה באתר "יזכור" להנצחת חללי המדינה.
יחסי הונג קונג–תאילנד
יחסי הונג קונג–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין הונג קונג לבין תאילנד. לתאילנד קונסוליה - כללית בהונג קונג.
יחסים דיפלומטיים
הקונסוליה הכללית של תאילנד בהונג קונג היא חלק מהאוטונומיה המלאה של האי בניהול קשרי המסחר החיצוניים שלו, כמו גם ביחסי חוץ במגוון רחב של תחומים.
הונג קונג מיוצגת על ידי לשכת הכלכלה והסחר בפורום ASEAN ובו חברה גם תאילנד. ללשכה ניתנו הרשאות וחסינויות על ידי ממשלות מארחות שונות כדי להקל עליה לבצע את תפקידה בעצמאות. לאחר חתימת הסכם סחר בין הונג קונג ו-ASEAN בנובמבר 2017 הודיעה ממשלת הונג שתקים בתאילנד לשכת סחר שתאפשר שיתוף פעולה נרחב יותר בין הצדדים.
סחר וחברה
בשנת 2019 הייתה הונג קונג השוק החמישי בגודלו מבחינת ייצוא מתאילנד, שעה שתאילנד היא השוק החמישי בגודלו עבור הייצוא מהונג קונג.
ב-2003 התגוררו כ-30 אלף תאילנדים בהונג קונג, רבים מהם עובדים כמנקי בתים.
פקועה דו-נבגית
פקועה דו-נבגית (שם מדעי: Agaricus bisporus) מוכרת כשמפיניון, פורטובלו או פורטובלה היא מין של פטריית בסיסה אכילה. הפטרייה גדלה באופן טבעי באירופה וצפון אמריקה, מגודלת באופן מסחרי במעל 70 מדינות, והיא אחת הפטריות הנצרכות ביותר בעולם. הפקועה נדירה במקצת בישראל והיא גדלה בתקופת החורף (נובמבר עד מרץ).
הפטריות מהוות מקור מצוין למינרלים וויטמינים רבים (ראו טבלה) זאת בעודן דלות קלוריות ומלאות מים. ב-100 גרם פטריות שמפניון טריות לבנות ניתן למצוא ויטמינים מקבוצת B - ריבופלאבין, ניאצין וחומצה פנטוטנית (בסך של כ-19% מהצריכה היומית המומלצת).
כשהיא גדלה בר, כובע הפטרייה חום-אפור חיוור, ובעל קשקשים רחבים ושטוחים, הכהים מן הרקע ואשר פונים לכיוון חוץ הכובע. הזן התרבותי לבן. תחילה הכובע כדורי והופך שטוח יותר עם הבשלת הפטרייה. קוטר הכובע הסופי כ-5-10 ס"מ. אורך הרגל עד 6 ס"מ ועליה טבעת. החלק הפנימי של הפטרייה לבן ומרקמו בשרי ביחס לפטריות אחרות.
הפטרייה גדלה בשדות ובכרי דשא אחרי גשמים החל מהאביב ועד הסתיו.
במשקים מודרניים גידול הפטריה אינו דורש קרקע ומים. לצורך גידול הפטריות מקימים מבנים מיוחדים בהם הפטריות מגודלות במשטחי קומפוסט בכמה קומות. למבנים יחידות בקרה השומרות על התנאים האופטימליים לגידול- לחות, אוורור וטמפרטורה.
למרות מספרם המועט של המגדלים בישראל (בין 15 ל-20) כושר הייצור גדול משמעותית הודות לשיטות הגידול המתקדמות הנהוגות כיום במשק.
נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון
נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון היו סדרה של שלוש נושאות מטוסים של צי ארצות הברית, שאוניותיה יורקטאון, אנטרפרייז והורנט נבנו ערב מלחמת העולם השנייה. שלוש נושאות המטוסים נשאו בנטל הקרבות המוקדמים עם יפן בראשית המלחמה באוקיינוס השקט. יורקטאון והורנט אבדו במהלכם. אנטרפרייז שירתה במהלך המלחמה כולה והוצאה משירות לאחריה.
הסדרה
אוניות הסדרה נבנו על סמך ניסיון ולקחים שנצברו מהפעלת נושאות המטוסים שקדמו להן - שתי נושאות המטוסים מסדרת לקסינגטון, שהיו סיירות קרב שהוסבו לנושאות מטוסים, והריינג'ר – האונייה הראשונה של צי ארצות הברית שנבנתה כנושאת מטוסים. אוניות הסדרה החדשה תוכננו לשאת 90 מטוסים. מאפיין של סדרה זו שלא הוכנס לאלו שאחריה היה מעוט להזנקת מטוסים שהותקן בסיפון המוסכים של האוניות והתברר שהיה בלתי שימושי.
צ'ארלס אוגוסטוס הרטליי
ביוגרפיה
הרטליי נולד במשפחה סקוטית, בעיר דרלינגטון, באנגליה, כבנו של סוכן מסחרי. בעיר זו הופעלה לראשונה בעולם מסילת רכבת מסחרית עם קטר הפועל על קיטור. הרטליי סיים בגיל 13 את הגימנזיה של גייטסהד והתחיל חניכות בעבודות כרייה במקביל ללימודי ערב להרחבת הדעת. בגיל 19 סיים את חניכותו בתחום ההנדסה וב-25 בספטמבר 1845 התחיל לעבוד כמהנדס ב-Scotish Central Railway.
בגיל 23 התמנה למהנדס ראשי בתוכנית שיפוצים בנמל פלימות'. המשימה בוצעה מהר ובדייקנות וכך רכש לו מוניטין טוב. ב-1855 גויס בדרגת קפטן לגוף ההנדסה האנגלו-טורקי, תחת פיקודו של ג'ון סטוקס. אחרי המלחמה התמנה סטוקס לעמוד בראש הוועדה האירופאית לדנובה והוא ביקש וקיבל את הרטליי כמהנדס הוועדה, שישבה בגאלאץ.
נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון
הסדרה
אוניות נוספות בסדרת יורקטאון לא נבנו, ולאחריהן הוכנסו לשירות בצי ארצות הברית נושאות מטוסים משופרות, נושאות המטוסים מסדרת אסקס.
צ'ארלס אוגוסטוס הרטליי
ביוגרפיה
הרטליי הגיע לגאלאץ בחורף 1857, כשהדנובה הייתה קפואה.
נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון
יורקטאון
יורקטאון עוטרה בשלושה כוכבי קרב.
ב-19 במאי 1998 התגלתה האונייה הטבועה על קרקעית האוקיינוס בעומק של חמישה קילומטרים על ידי צוות חוקרי מצולות בראשותו של רוברט בלארד, ותועדה במקום מנוחתה האחרון.
אנטרפרייז
אנטרפרייז (CV-6) נכנסה לשירות ב-12 במאי 1938 והוצבה באוקיינוס השקט. במהלך ההתקפה על פרל הארבור נכנסו מטוסיה לקרב עם מטוסים יפנים שהשתתפו בהתקפה. לאחר מכן היא השתתפה בפשיטה על איי מרשל, האי וייק והאי מרקוס שבשליטת היפנים. בקרב מידויי היו מטוסי האנטרפרייז שותפים בהטבעת נושאות המטוסים היפניות.
בתום המלחמה, לאחר שבצי ארצות הברית הוכנסו לשימוש עשרות נושאות מטוסים חדישות מסדרות ואספ, אסקס ומידויי, נחשבה אנטרפרייז למיושנת. בינואר 1946 היא נכנסה למבדוק לשם הוצאה משירות וב-17 בפברואר 1947 הושבתה. לאחר ניסיון לשמרה כאוניית מוזיאון, שנכשל בהיעדר מימון מספיק, היא פורקה לגרוטאות ב-1960.
אנטרפרייז היא האונייה המעוטרת ביותר בתולדות הצי האמריקני. היא עוטרה בציון לשבח יחידתי נשיאותי על שירותה בימי המלחמה, בציון לשבח יחידתי של הצי ובעשרים כוכבי קרב.
אנטרפרייז, האונייה היחידה בסדרה שהאריכה ימים, עברה במהלך שירותה שינויים רבים. בין השאר שופר חימושה ונוספה לה חגורת שריון עבה יותר מפני טורפדות. ההדחק שלה הגיע ל-32,060 טון.
הורנט
הורנט (CV-8) נכנסה לשימוש ב-20 באוקטובר 1941 – שבועות מעטים לפני ההתקפה על פרל הארבור. בחודשי המלחמה הראשונים עסקה באימונים בנורפוק שבווירג'יניה. לאחר מכן נשלחה להשתתף בפשיטת דוליטל – הפצצת יפן על ידי מטוסי B-25 שהמריאו מסיפונה, שהייתה ההפצצה הראשונה של ארצות הברית על שטחה היבשתי של יפן במהלך המלחמה.
בהמשך השתתפה הורנט בקרב מידוויי, שבו הטביעו מטוסיה סיירת יפנית כבדה וגרמו נזק לאחרת. הטייסות שעל סיפונה (ועל סיפון שתי אחיותיה) סבלו בקרב אבדות כבדות. כך, טייסת הטורפדו ה-8 של הורנט איבדה 15 מטוסים ורק אחד מאנשי צוות האוויר שלה שרד.
במהלך קרב גוודלקנל היו הורנט ואנטרפרייז נושאות המטוסים האמריקניות היחידות בזירת האוקיינוס השקט. לאחריה השתתפה הורנט בקרב איי סנטה קרוז, שבו נפגעה קשות בתקיפות של מטוסים יפניים. ניסיונות לתקנה ולגרור אותה לא עלו יפה והאונייה ננטשה. גם ניסיון של אוניות הצי האמריקני להטביע אותה נכשל, ובסופו של דבר היא טורפדה על ידי משחתות יפניות וטבעה ב-27 באוקטובר 1942.
הורנט עוטרה בארבעה כוכבי קרב.
מרדכי בן דרור (עסקן)
מרדכי בן דרור (1898 – 1991) היה מראשי הציבור בפתח תקווה ויו"ר מכבי ישראל.
ביוגרפיה
נולד בשם מרדכי פריימן בעיר אפטא שבפולין לשמואל יעקב ובלה פריימן. בצעירותו קיבל חינוך תורני וחינוך כללי. בשנת 1911 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בפתח תקווה. סייע לאביו שיסד במושבה בית חרושת לגזוז. בשנת 1918 התנדב לגדוד העברי ושירת בו כשלוש שנים. בשנת 1921 שב לפתח תקווה ועסק בענף פרי ההדר. כיהן כיו"ר אגודת "האורז" והיה מפקח ראשי בחברת "פרדס". היה מראשי הציבור בפתח תקווה ופעיל בתחומים אזרחיים וביטחוניים שונים. בן דרור היה פעיל מרכזי ב"מכבי". במשך כעשרים וחמש שנה היה יו"ר "מכבי-אבשלום" בפתח תקווה. בשנת 1947 נבחר ליו"ר מכבי. היה נציג מכבי בהנהלת הסתדרות הציונים הכלליים.
משפחתו
בשנת 1921 נישא לצפורה סטור, בת נווה צדק. שני בניו, שמואל בן דרור וישראל בן דרור, הם כדורגלני עבר ידועים. גם כמה מנכדיו וניניו כדורגלנים בולטים, ובהם: גד בן דרור, אמנון בן דרור ואילן בן דרור. נכדו הוא אהוד (אדי) בן דרור, שעל שמו הוקמה על ידי משפחתו עמותת אדי לעידוד תרומת איברים.
צ'ינצ'ילה
צ'ינצ'ילה או שִׁנְשִׁלָּה (שם מדעי: Chinchilla) הוא מכרסם קטן שמוצאו בהרי האנדים שבדרום אמריקה.
בסוג צ'ינצ'ילה יש שני מינים: צ'ינצ'ילה ארוכת-זנב או צ'ינצ'ילה מצויה (C. lanigera), וצ'ינצ'ילה קצרת-זנב (C. chinchilla, לשעבר C. brevicaudata).
הצ'ינצ'ילה היא חיה חברתית שחיה בזוגות או בקבוצות משפחתיות גדולות יותר. סביבת המחיה הטבעית שלהן היא מקומות סלעיים והרריים. כדי לתקשר ביניהן הצ'ינצ'ילות משמיעות מגוון רחב של צלילי ציוצים וחריקות שיניים.
הצ'ינצ'ילה פעילה וסקרנית מאוד ובעלת יכולות אתלטיות מרשימות, בהן יכולתה לקפוץ לגובה. היא משתמשת בחיכוך גופה בחול על מנת להסיר מזיקים והפרשות מהעור.
תוחלת חייה היא בין 15 ל-20 שנה.
רבייה
הצ'ינצ'ילות מגיעות לבגרות מינית בגיל 8-7 חודשים. ההריון עשוי להימשך ארבעה חודשים ובסופו הצ'ינצ'ילות ממליטות בממוצע שני גורים. הצ'ינצ'ילות עשויות להיכנס להיריון אפילו כעבור שלושה ימים מההמלטה. הנקבה מתייחמת מחדש כל 4 שבועות. משך ההריון שלה 111 יום. ההמלטה נעשית בדרך כלל בין השעות 5–8 בבוקר. הגורים נולדים במשקל 30–70 גרם, עם עיניים פקוחות ומכוסים בפרווה. כמו כן הם נולדים עם מערכת תנועה די מפותחת. הצ'ינצ'ילה יכולה להמליט עד פעמיים בשנה. משקלם הממוצע של הגורים כ-30 גרם. הגורים מפסיקים לינוק בגיל 8 שבועות בערך.
מבנה גוף
לצ'ינצ'ילה 4 רגליים קצרות עד מאוד, פרוות הצ'ינצ'ילה רכה ונעימה למגע. אורך גופה 22–38 ס"מ ואורך הזנב 10–17 ס"מ. ברגליה הקדמיות יש לצ'ינצ'ילה 5 אצבעות, שבעזרתן היא יכולה לתפוס דברים, בדומה לאדם. לעומת זאת, ברגליה האחוריות רק ארבע אצבעות, והן גדולות פי שניים מהקדמיות. בדומה למכרסמים אחרים שיני הצ'ינצ'ילה גדלות באופן קבוע, בקצב של 5 ס"מ בשנה. הדבר עלול ליצור בעיות, שכן ללא השגחה הצ'ינצ'ילה מסוגלת לכרסם בגדים, רהיטים, ספרים ואף חוטי חשמל, דבר שיכול להוביל למותה. משקלה הממוצע בבגרותה הוא 500 גרם. צבעה הטבעי הוא אפור, אך היום קיימות הכלאות בצבעים אחרים - לבן, בז', שחור חום וכו'.
תזונה
הצ'ינצ'ילה היא צמחונית וניזונה בטבע משורשים, מפירות, פרחים ועשבים, ומקליפות עץ. צ'ינצ'ילות הן הרביבוריות טהורות, ולא מסוגלות לעכל חלבון מן החי. רוב התזונה שלהם מורכבת עשבים ושורשים בטבע, וחציר בשבי, וחלק קטן מהתזונה יהיה עלים ירוקים ומעט פירות. בשבי מומלץ להאכיל צ'ינצ'ילות בכופתיות מיוחדות לצ'ינצ'ילות על בסיס צמחי. מערכת העיכול שלהן רגישה מאוד והן לא מסוגלות לאכול הרבה סוגי חציר, פירות וירקות אחרים שמכרסמים אחרים כן מסוגלים לאכול.
ינה ורגה
ינה ורגה (במקור עד 1903 וייס, בהונגרית: Varga Jenő; נאג'טטן (היום בשטח העיר בודפשט), 6 בנובמבר 1879 – מוסקבה, 7 באוקטובר 1964) היה במקצועו אופה, מורה להיסטוריה ולגאוגרפיה, הונגרי-יהודי, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי - בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית קומיסר העם לענייני כספים (שר האוצר) - אחר כך כלכלן קומוניסטי בעל יוקרה בינלאומית, המומחה הכלכלי של הקומינטרן, חבר האקדמיה הרוסית למדעים, חבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים. כמעט 80 ספריו וכ־500 מאמריו ומחקריו תורגמו לשפות זרות רבות. את רוב ספריו ומחקריו כתב ברוסית לאחר שנת 1919, מחוץ להונגריה, לאחר שנאלץ להגר מהונגריה. שמו ברוסיה מוכר כ"יבגני סמואילוביץ' ורגה" (Евгений Самуилович Варга) ובאנגלית ובגרמנית, מוכר בשם Eugen Varga. כינויו המחתרתי היה: אישטוואן בַּלוֹג. כהוקרה על עבודתו קיבל את עיטור לנין שלוש פעמים מהממשלה הסובייטית.
חלק מההיסטוריונים טוענים כי לאחר שנת 1943 ינה ורגה היה מנהל הלשכה הסובייטית לפיצוי מלחמה שהיה שייך לפוליטבירו של ברית המועצות. עם הצעותיו תרם לקיומם של מחנות העבודה הסובייטים בכפייה (גולאג) ולגירוש אזרחים זרים מארצותיהם - את כל הצעותיו אלה העלה כבר בשנת 1922. ( נושא עבודת הכפייה של אזרחים הונגרים בברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה לא נחקר עד נפילת הקומוניזם ופירוק ברית המועצות. אמנם המספרים המדויקים אינם ידועים, אך מעריכים כי עד 600,000 הונגרים (חיילים ואזרחים) נתפסו בסך הכול, כולל כ־200,000 אזרחים. כ-200,000 מתוכם נספו. זה היה חלק ממערכת גדולה יותר של שימוש בעבודות כפייה של אזרחים זרים בברית המועצות).
ביוגרפיה
ורגה נולד במשפחה יהודית ענייה כבנם של שמואל וייס ושל יוליאנה זינגר. אביו שהיה מורה כפרי איבד את עבודתו כאשר העניש תלמיד עשיר ומאותו הזמן לא יכול היה למצוא עבודה בהוראה. כך הוא לא יכול היה להרשות לעצמו את מימון חינוך ילדיו. ינה ורגה היה הצעיר מבין שמונה אחיו ואחיותיו. מגיל עשר עבד בחוות איכרים, לימים למד את מקצוע האפייה, אחר כך הפך לעובד בתחום המסחר ולמד לצד העבודה. לאחר סיום לימודיו בתיכון בשנת 1902, הוא נרשם לאוניברסיטת בודפשט. הוא למד היסטוריה, כלכלה ופילוסופיה, לימים גם בברלין ובפריז. בשנת 1906 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בשנת 1907 הוא כתב את עבודת הדוקטורט שלו על האנטינומיות קנטיאניות. אחד המורים באוניברסיטת בודפשט היה הפילוסוף המפורסם ברנאט אלכסנדר. משנת 1907 הפך לעמית של היומון נפסבה, ולאחר מכן עורך מדור הכלכלה שלו. עבודתו בכלכלה ובסוציולוגיה התפרסמה במדורי היומון הפופולרי "הסוציאליזם" וב- Die Neue Zeit. האחרון, תחת ניהולו של קארל קאוטסקי, היה כתב העת התאורטי החשוב ביותר בנושא המרקסיזם באותה תקופה. בין השנים 1910–1914, בקשר לתורת הילפרדינג על הקפיטליזם הפיננסי, ערך ורגה מחקר עצמאי בנושא הקרטלים בהונגריה ופרסם את המחקר הגדול הראשון שלו בשנת 1912. בנוסף למחקריו, הוא הרצה בחוג גלילאו ובבית הספר החופשי למדעי החברה. הוא סיים את תעודת ההוראה שלו להוראה בתיכון בגאוגרפיה ובהיסטוריה בשנת 1911, ובאותה שנה התחתן עם שרולטה גרין, אף היא יהודייה. הוא לימד ברובע השמיני של בודפשט בבית הספר הגבוה למסחר ברחוב ואש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד בנפסבה, היה חבר בחוג יום ראשון. (חוג יום ראשון (Sonntagskreis) או אגודת יום ראשון היה חוג חברים שנוצר סביב בלה באלאז' וג'רג' לוקאץ' במהלך מלחמת העולם הראשונה וההגירה לווינה. חברי החוג התכנסו ושוחחו בנושאים אסתטיים-פילוסופיים שונים בדירתו של באלאז' בימי ראשון. הפגישות נמשכו עד להגירה לווינה לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. חברי קבוצה זו הקימו את בית הספר החופשי למדעי החברה בתחילת 1917 ולמעט ארווין סבו ואלק בולגאר, המרצים היו כמעט אך ורק חברי חוג יום ראשון. מבחינה פוליטית ורגה היה אחד הנציגים העקביים ביותר של השמאל, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, ה-MSZDP. לאחר המהפכה הדמוקרטית הבורגנית באוקטובר 1918, הוא נכלל בהנהגת ה-MSZDP. באותה תקופה מונה לפרופסור באוניברסיטת בודפשט. הוא כבר היה כלכלן תאורטי בעל שם, היה סופר פורה מאוד, וכתב מאמרים רבים על אירועים פוליטיים של אותה עת: אבטלה, הלאמה, רפורמת הקרקעות, מיסוי, סוגיות לאום, כולל סדר היום הכלכלי והפוליטי של ה-MSZDP. בתקופת הרפובליקה הסובייטית הוא היה קומיסר העם לענייני כספים (שר האוצר) אחרי זה קומיסר העם לייצור ונשיא המועצה הכלכלית של הרפובליקה. בנוסף לניהול השוטף, עסק גם בתכנון כלכלי ארוך טווח והגיש המלצות רבות.
לאחר ההגירה
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, באוגוסט 1919, הוא נמלט לחו"ל מחשש למעצר ומשפט. תחילה שהה בשבי בקארלשטיין, אוסטריה, שם כתב ספר על המדיניות הכלכלית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שלנין מתח עליו בקורת אומנם, אך העריך במידה רבה. בהמשך חזר מספר פעמים להערכת המסקנות הכלכליות של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא התעניין ברצינות גם בשיטה הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד. הוא הצטרף לאיגוד הפסיכואנליטי ההונגרי כבר בשנת 1918 ולאחר שחרורו מהכלא נסע לווינה. "הוא כתב לפרויד וביקש פגישה. ''פרויד הזמין אותו לברגאסה ב־20 בפברואר 1920. ככל הנראה המידע של פרויד על חודשי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית לא היה בהכרח חיובי, שכן הוא קיבל את וארגה במילים אלה: >ובכן, אתה לא נראה צמא דם!< במהלך שיחה זו, ורגה ככל הנראה ביקש אישור להשתתף בישיבות האגודה הפסיכואנליטית של וינה. היא קיבל אישור ולדברי בתו השתתף בסמינר פרטי שבועי בדירתו של פרויד. על פי המסמכים, הוא השתתף בשש ישיבות של האיגוד בווינה בין פברואר ליוני 1920."''
משנת 1920 התגורר ורגה ברוסיה הסובייטית והפך חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשנת 1920, השתתף בקומינטרן השני, בו ייצג את המפלגת הקומוניסטים בהונגריה, שם הוא פגש את לנין, שאיתו התכתב במהלך השנים הבאות. מכאן ואילך עבד באופן פעיל בקומינטרן. בשנים לאחר מכן היה מרצה קבוע ב"פרופסורה האדומה". על אף הכרכים העבים של חומר שנאסף עליו על ידי הג.פ.או. הצליח ורגה להתחמק ממעצר בגלל התערבותו האישית של סטלין. אשתו של ורגה ונאדז'דה קרופסקאיה, אשתו של סטלין, היו בקשר הדוק.
משנת 1939 הוא היה כבר חבר באקדמיה הסובייטית למדעים והעורך הראשי של כתב העת World Economy and Politics World. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא נסוג מהפוליטיקה והקדיש למדע את שארית שנות חייו. אחד המאפיינים הבסיסיים באישיותו היה שללא קשר להשפעה הרבה שהייתה לו, הוא ניסה להישאר ברקע. הוא תמיד עקב אחר הנעשה בהונגריה, ואחרי 1945 הוא חזר לבקר בה פעמים רבות. כמומחה כלכלי ניתן לו תפקיד משמעותי בשבירת ההיפר-אינפלציה בהונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה ובייצוב כלכלתה. בשנת 1955 הוא נבחר לחבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים. עבודתו זכתה שלוש פעמים להכרה על ידי ממשלת ברית המועצות בעל ידי הענקת עיטור לנין.
גיבון אפור-פרווה
תפוצה ואזור מגורים
המין אנדמי ליערות הטרופיים וליערות העד באי בורנאו. את מרבית הזמן מבלה על העצים וכמעט אינו יורד אל הקרקע.
תיאור פיזי
משקלו נע בין 4–8 ק"ג שהמשקל הממוצע הוא 5.7 ק"ג אצל הזכר ואצל הנקבה, אורך הגוף 44–63.5 ס"מ. צבע הפרווה של המין חום-אפור על כל שלל הגוונים. כיפת הראש והחזה כהים בשאר הגוף בהתאמה. הזכר והנקבה זהים בהופעתם החיצונית. פרוות הצעירים בהירה מהוריהם. שיער הערווה של הזכר הוא באורך 2.5 ס"מ וכהה משאר הגוף. למין שק גרון חיצוני קטן (לא כמו זה של הסיאמנג) המשמש כתיבת תהודה להגברת קולו.
רבייה
המין מונוגמי. הזוג וצאצאיו שומרים על הטריטוריה. המין מגיע לבגרות מינית בגיל 8–9 שנים. תקופת הייחום אורכת כ-28 יום בדומה לאדם, אין שינויי צורה אך איבר המין משנה צבעו. אין קשר עונתי לבחירת העיתוי לילודה, היריון אורך 7 חודשים ומסתיים עם ולד יחיד. הזכרים יוזמים את ההזדווגות יותר מהנקבות, אך ההזדווגות מותנית בהסכמת הנקבה, ובסמנה לזכר על ידי "השתחוות" לעברו שהיא מוכנה.הנקבה מניקה את הצאצא הנולד המשך שנתיים.
התנהגות
המין עדין ביותר ותנועותיו אציליות. עיקר תנועתו היא ברכיאלית - התקדמות על ידי התנדנדות בין ענפי העצים. בנדנוד אחד הוא עובר מרחק של 3 מטרים וכ-850 מטרים ביום אחד. בשעת הליכתם על הקרקע, הם מרימים את ידיהם מעל הראש, כדי לאזן את הגוף, אולם הליכתם על הקרקע נעשית לעיתים רחוקות ולמרחקים קצרים. בשעת אכילה המין נצפה מטפס. המין אינו שוחה וימנע מהתקרבות למקווי מים.
גיבון אפור יימצא בקבוצות של 3–4 פרטים, אך גם יחידים אינם מראה נדיר, אלו הם בוגרים שעזבו את נחלתם הוריהם וטרם מצאו בן זוג להקים נחלה חדשה.
המין פעיל במשך 8–10 שעות ביממה, המין קם עם שחר ומתחיל בשירי בוקר ומתארגן לשינה לקראת שקיעת השמש. זכרים נוטים לקום מוקדם מהנקבות והם פעילים מספר שעות יותר מהן.
הגיבון על אף היותו חברותי, כמעט ואינו מבלה את יומו בהתנהגות סוציאלית. משחק ואינטראקציה חברותית תופסים רק 5% מכלל היממה, הסיבה לכך נעוצה כנראה בקבוצה הקטנה בה חי המין. במחקר אחד שנערך נצפו זכרים נוטים לפעילות חברתית יותר מאשר הנקבות - בעיקר בכל הנוגע לתקשורת עם הצאצא דווקא.
שיריו של מין זה נחקרו בפרוטרוט. נראה כי הזכרים מתחילים את שירתם עם הזריחה. הנקבות שרות עם זכרים בזריחה ואף לקראת השעה 10:00, הדואטים עורכים כ-15 דקות והם על בסיס יומי. זכרים בודדים שרים יותר מזכרים החיים בזוג, כפי הנראה כדי למצוא חן בעיניי הנקבות, ואילו הנקבות הבודדות כמעט ואינן שרות. מחקרים הראו שמין זה יכול לזהות מינים אחרים של גיבונים באמצעות שירתם, ועניין זה מתחזק בשל הדמיון הרב בשירת הנקבות ממין זה לבין נקבות גיבון שחור-כיפה.
תזונה
עיקר התזונה של המין היא פירות הנמצאים בצמרות העצים הטרופיים, בעיקר פירות עשירים בסוכר כתאנים. המין נצפה אוכל גם עלים ופרחים. תזונה המתבססת כמעט רק על פירות היא בעייתית, בשל עונתיות הפירות וכן תפוצתם הנמוכה בתוך היער. על כן צורת התניידות הגיבונים, עוזרת לו לנוע בין אזורי המזון במהירות.
שימור המין
הגיבון משמש עזר למחקרים רבים בשל דמיונו הגנטי לאדם. הגיבונים נמצאים בסכנה מעטה להכחדה, אולם הסכנה גוברת בשל האנדמיות של המין לבורנאו, ובעיקר בשל המשך בירוא היערות המשמשים מקום מגורם של המין. מלבד האדם, למין זה כמעט ואין אויבים טבעיים.
פירוט תת-המינים
לגיבון אפור-פרווה 3 תת-מינים:
תת-המינים אבוט ומזרחי קרובים בהופעתם החיצונית לגיבון כסוף-פרווה, תת-המין פונרוס מזוהה לעיתים בטעות כגיבון מזוקן שגם הוא אנדמי לבורנאו. תת-המינים סווגו בעבר כתת-מינים של גיבון גמיש עד שהוכרז גיבון אפור-פרווה כמין נפרד.
אינדיאנפוליס קולטס
אינדיאנפוליס קולטס (באנגלית: Indianapolis Colts – סייחי אינדיאנפוליס) היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר אינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה. הקולטס זכו ב-5 אליפויות (3 אליפויות לפני האיחוד, ו-2 זכיות בסופרבול), האחרונה בהן בעונת המשחקים של 2006.
בולטימור קולטס
הקבוצה הוקמה בשם בולטימור קולטס ב-1953 לאחר שמייסדיה, בראשות קרול רוזנבלום, קיבלו את הזיכיון להקמת קבוצה מקצוענית בעיר בולטימור, שתצטרף לליגת ה-NFL. ב-1956 הצטרף לקבוצה הקוורטרבק ג'וני יונייטס, שהפך במהרה להיות מזוהה עם הקבוצה, ואחד השחקנים הגדולים בתולדות המועדון והליגה בכלל. יונייטס הוביל את הקולטס לזכייה בשתי אליפויות רצופות בשנים 1958 ו-1959, הקבוצה העפילה פעם נוספת לגמר ב-1964 אך לא הצליחה לנצח בו.
ב-1968 זכתה הקבוצה באליפות ה-NFL, והעפילה למפגש מול אלופת ה-AFL, הניו יורק ג'טס. לקראת מפגש זה, שלימים יוכר בשם סופרבול III, היו הקולטס פייבורטים ברורים לניצחון, הג'טס הונהגו על ידי הקוורטרבק ג'ו ניימת' ומאמנם ויב יובנק, המאמן שזכה עם הקולטס בשתי האליפויות הראשונות, המפגש הסתיים בהפסד מפתיע של הקולטס, 17-6.
ב-1970, שנת האיחוד של ה-NFL וה-AFL, הצטרפו הקולטס לחטיבת ה-AFC, באותה שנה זכו בסופרבול הראשון שנערך לאחר האיחוד, כשהם מנצחים בגמר את הדאלאס קאובויס בתוצאה 13-16. ב-1972 הועברה הקבוצה לידיו של רוברט אירסיי, ובהמשך שנות ה-70 העפילה עוד 4 פעמים לפלייאוף, אך לא הצליחה להגיע לסופרבול נוסף. תחילת שנות ה-80 התאפיינה בנסיגה משמעותית ביכולות והישגי הקבוצה, שכללה שבירת שיאים שליליים של פרמטרים הגנתיים.
המעבר לאינדיאנפוליס
בשנת 1984 הסתיים חוזה חכירת האצטדיון בבולטימור, מועצת העיר ללא שישה להשקיע כספים בהקמת אצטדיון חדש או בשיפוץ הקיים, כפי שדרשו בעלי הקולטס. אירסיי איים כי יעביר את פעילות הקבוצה לעיר אחרת והחל במגעים עם שורת ערים אחרות בהן אינדיאנפוליס ופיניקס. מדינת מרילנד החלה בפעולות חקיקה שמטרתן להביא למכירה כפויה של הבעלות על הקבוצה, ועל כן מיהר אירסיי להגיע לסיכום עם עיריית אינדיאנפוליס על מעבר מיידי, כשאינדיאנפוליס מצידה בנתה אצטדיון חדש עבור הקבוצה, והעניקה לאירסיי הטבות מפליגות. ב-29 במאי 1984, בשעה 2 בלילה, התייצבו משאיות הובלה במתחם האימונים של הקבוצה, ושעה מאוחר יותר כבר עשו דרכן מבולטימור לאינדיאנפוליס כשהן מכילות בקרבן את כל ציוד הקבוצה. המעבר החפוז זעזע את קהילת האוהדים, המקורבים ושחקני העבר של הקבוצה, ג'וני יונייטס שזוהה עם הקולטס ונחשב לאחד מסמלי העיר בולטימור, אף סירב להכיר בקבוצה במיקומה החדש וביקש לנתק עימה כל קשר. התביעות וההליכים המשפטיים בעקבות המהלך נמשכו עד 1986.
עידן פייטון מאנינג
ב-1998 החל עידן חדש בקבוצה, בבחירה הראשונה בדראפט בחרו הקולטס בקוורטרבק המבטיח פייטון מאנינג, אחד מהכישרונות הגדולים ביותר שהצטרפו לליגה, ובן לקוורטרבק מפורסם מאוד בפני עצמו, ארצ'י מאנינג. ב-1999 בחרו בדראפט את הרץ האחורי אדריאן ג'יימס שהחליף את מרשל פולק. שנה זו הייתה שנת מהפך, מרקורד של 13 הפסדים ו-3 ניצחונות בלבד, למאזן של 13 ניצחונות והעפלה לפלייאוף, בו הודחו בסיבוב השני.
לאחר שורה של כישלונות בהגעה להישגים משמעותיים בשנים הבאות, שכרו הקולטס ב-2002 את המאמן המוערך טוני דאנג'י, מ-2003 ועד 2008, הקולטס זכו בכל עונה במקום הראשון בבית. הצטיינותו של מאנינג כללה שיתוף פעולה יוצא דופן עם התופסים שלו ובראשם מארווין האריסון ורג'י ויין, הוא שבר בשנת 2004 את שיא הליגה במסירות לטאצ'דאון בעונה, כאשר זרק 49 מסירות להבקעה, וכן רשם שיא ביחס היעילות לקוורטרבק (121.0). למרות זאת מאנינג נכשל במשחקים המכריעים בפלייאוף, כולל שתי הדחות על ידי היריבה המושבעת הניו אינגלנד פטריוטס וכוכבם טום בריידי ב-2003 וב-2004, וכן הפסד ב-2005 לפיטסבורג סטילרס.
בעונת 2006 הגיעו הקולטס לגמר האזורי נגד הפטריוטס כשהם נהנים מיתרון הביתיות. למרות תצוגה חלשה של מאנינג בתחילת המשחק ופיגור בשלב מסוים של 18 נקודות, הצליחו הקולטס לבצע את המהפך הגדול ביותר בתולדות הגמרים האזוריים, אשר הושלם במהלך מנצח להבקעה בשניות האחרונות של המשחק על ידי מאנינג, ולנצח 34-38. בפעם הראשונה מאז הזכייה בתואר ב-1970, העפילו הקולטס למשחק הסופרבול, בו נפגשו עם השיקגו ברס וניצחו 17-29, כאשר מאנינג זוכה בתואר ה-MVP של המשחק.
את עונת 2009 פתחו הקולטס עם 14 ניצחונות רצופים, תוך שהם שוברים את שיא הניצחונות הרצופים בעונה הסדירה ושיא הניצחונות בעשור, אך הפסידו בשני המשחקים האחרונים של העונה הסדירה. פייטון מאנינג זכה בתואר ה-MVP בפעם השנייה ברציפות והרביעית בסה"כ, שיא NFL חדש. בפלייאוף גברו הקולטס על בולטימור רייבנס וניו יורק ג'טס, העפילו לסופרבול מול ניו אורלינס סיינטס בו הפסידו 31-17.
עונה לאחר מכן סיימו הקולטס במאזן 6-10 והודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף במשחק מול ניו יורק ג'טס. מאנינג נעדר בשל פציעה בצווארו במשך כל העונה הבאה והקבוצה סיימה במאזן הגרוע בליגה 14-2. בתום העונה שיחררו הקולטס את מאנינג.
בנייה מחדש
לאחר עזיבתו של מאנינג, השתמשו הקולטס בבחירה הראשונה בדראפט 2012 על מנת להחתים את הקוורטרבק אנדרו לאק. בהנהגתו סיימה הקבוצה במאזן חיובי של 5-11, העפילה לפלייאוף בו הפסידה בסיבוב הראשון לבולטימור רייבנס. בעונה לאחר מכן סיימה הקבוצה במאזן 5-11, ניצחה בסיבוב הראשון בפלייאוף את קנזס סיטי צ'יפס 45:44 תוך שהיא מוחקת פיגור של 28 נק', אך הודחה על ידי ניו אינגלנד פטריוטס בסיבוב השני. בעונת 2014 שוב סיימה הקבוצה במאזו 5-11, בפלייאוף גברה על סינסינטי בנגלס ודנוור ברונקוס והעפילה לגמר חטיבת ה-AFC, שם הובסה שוב על ידי ניו אינגלנד 45:7.
טיסה 972 של קובאנה
טיסה 972 של קובאנה (CU972/CUB972) הייתה טיסה של מטוס מסוג בואינג 737-200 של חברת התעופה הקובנית קובאנה דה אוויאסיון, אשר התרסקה ב-18 במאי 2018 בשעה 12:08 בחווה ממשלתית כעשרה ק"מ מנמל התעופה הבינלאומי חוסה מארטי בהוואנה בעקבות טעות אנוש של צוות הטיסה. ההתרסקות אירעה 8 דקות לאחר ההמראה, ועקב כך כ-112 בני אדם נהרגו ו-1 נפצעה
המטוס
המטוס אשר שימש לטיסה היה מטוס מושכר מדגם בואינג 737-201 בבעלות חברת גלובל אייר המקסיקנית. המטוס הושכר עקב מחסור במטוסים לטיסות פנימיות בעקבות האמברגו האמריקני על קובה. צי המטוסים הקבוע של החברה מבוסס על מטוסי אנטונוב An-148 האוקראינים, אך בשל בעיות מכניות נאלצה החברה לשכור מטוסים נוספים.
המטוס החל את שימושו המסחרי ביולי 1979 בשרות חברת התעופה פידמונט איירליינס שהתפרקה בשנות השמונים, לאחר מכן פעל המטוס במספר חברות תעופה בקנדה, בנין, צ'ילה, קמרון והאיים הקריבים, בשנת 2008 עבר לשימוש צי ארצות הברית עד 2013, אז נרכש על ידי גלובל אייר. בנובמבר 2017 עבר המטוס בדיקת תקינות ממשלתית, בה אושרה תקינותו ואושר להחכרה לידי חברות נוספות.
ההתרסקות
טיסה CU972 המריאה בשעה 12:00 מנמל התעופה חוסה מארטי שבהוואנה לטיסה פנימית אל נמל התעופה פרנק פאיס שבעיר אולגין שבמזרח קובה. הטייס היה קפטן חורחה לואיס נונייס סנטוס ממקסיקו והקצין הראשון היה מיגל אנחל אראולה רמירס, גם הוא ממקסיקו. מספר דקות לאחר ההמראה התרסק המטוס אל תוך חווה ממשלתית הממוקמת כ-10 ק"מ משדה התעופה, דקות לאחר ההתרסקות הגיעו צוותי ההצלה הראשונים לזירה על מנת לכבות את השריפה שפרצה על הקרקע ובמטוס, מתוך 113 בני אדם שהיו על סיפון המטוס 104 נוסעים ו-9 אנשי צוות כ-109 נהרגו במקום, אדם אחד מת מפצעיו בבית החולים ו-3 פצועות מאושפזות במצב קשה. לאחר ההתרסקות נסגר שדה התעופה חוסה מארטי באופן זמני.
קורבנות
ב-21 במאי נפטרה בבית החולים אחת מהפצועות ששרדו את ההתרסקות ובכך עלה מספר הקורבנות ל-111.
חקירה
למחרת ההתרסקות הודיע נשיא קובה כי המדינה תפתח וועדת חקירה. בנוסף, הודיעו המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה ורשות התעופה הפדרלית שהן יסייעו בחקירה. גם חברת בואינג הציעה לשלוח צוות מומחים שיעבוד יחד עם הרשויות המקומיות בניתוח האסון.
החל מ-19 במאי, דווח בעיתונים בקובה כי החברה המקסיקנית גלובל אייר אשר הפעילה את הטיסה עבור קובאנה חרגה בעבר מנהלי טיסה והעמיסה משקל חורג בניגוד לתקנות, דבר אשר לדיווחים חוזרים מטעם רשויות התעופה של צ'ילה וגיאנה בדבר סכנות והתנהלות רשלנית של החברה, כאשר האחרונה אף אסרה על החברה לטוס בשטח האווירי של המדינה.
ב-17 ביולי הודיעה חברת גלובל אייר שהתאונה נגרמה עקב טעות אנוש של הטייס וכי צוות הטיסה ביצע עלייה מהירה באופן חריג, בתגובה לדברה החברה אמרה הרשות לתעופה אזרחית במקסיקו ה-DGAC כי המסקנות נמהרות ולא מבוססות וכי ההצהרה של גולבל אייר היא חסרת אחריות בטרם הושלמו כל ממצאי החקירה ואין לשלול תקלה מכנית, בנוסף איגוד הטייסים המקסיקנים טען כי הם רק גלובל אייר מחפשים להגן על האינטרסים שלהם, רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית והרשות המקסיקנית טרם פרסמו את ממצאי החקירה המלאים, אך מספר חשדות עלו בין היתר עודף משקל ותקלה מכנית.
בספטמבר 2019 פורסם דוח החקירה הסופי שקבע כי סיבת ההתרסקות הייתה טעות אנוש כחלק משרשרת של טעויות, תחילתן בכניסה לתנוחה לא תקינה עם המראת המטוס והמשך חוסר המיומנות של צוות הטיסה בהתמודדות עם מהלך ההמראה, בהמשך נכתב. בהקשר לתקלה אפשרית במטוס נכתב כי לא נמצאה עדות לתקלה מכנית במטוס, אך מצוין כי רמת התחזוקה הייתה נמוכה.
עצם הירך
עצם הירך או קוּלִית (TA: Femur ;Os femoris) היא העצם הגדולה והחזקה ביותר בגוף האדם. בשלד ממוקמת עצם הירך, המסווגת כעצם ארוכה, בין האגן לשוקה. מפרקה העליון הוא מפרק הירך ומפרקה התחתון הוא הברך.
חלק עליון (מקורב)
חלקה העליון של עצם הירך, מורכב מראש, מצוואר ומתלי הירך (הגדול והקטן).
לראש הירך (Caput femoris) צורה כדורית, רובו חלק ומכוסה בסחוס, למעט שקע קטן בשם גומת ראש הירך (Fovea capitis femoris) בו נאחזת הרצועה של ראש הירך (Ligamentum capitis femoris). ראש הירך מופרק עם המרחשת שבאגן ליצירת המפרק הכדורי של הירך.
ראש הירך מחובר לגוף העצם דרך צוואר הירך (Collum femoris). הצוואר הארוך יחסית, מחובר לגוף בזווית של כ-125o ולכן פגיע למאמצי הגזירה המופעלים עליו תחת משקל הגוף. הוא "ידוע לשימצה" מהפגיעה השכיחה: שבר בצוואר הירך.
תלי הירך הם בליטות עצם גדולות, המספקות מנוף לפעולת שרירים על עצם הירך. רוב השרירים מאזור העכוז, המניעים את הירך, נאחזים בתלים ובמבנים המקושרים אליהם. את תל הירך הגדול (Trochanter major), הצידי מהשניים, אפשר למשש בחלקה העליון-הצידי של הירך. נאחזים בתל הגדול מספר שרירים, ביניהם האגסי, העכוזים (הקטן והאמצעי), והתאומים (שריר התאומים העליון ושריר התאומים התחתון. לא שריר הסובך שבשוק המכונה "שריר התאומים"). בחלקו התיכון של התל הגדול, שקע בשם גומץ תל הירך (Fossa trochanterica), אליו מתחבר השריר הסותם החיצון. תל הירך הקטן (Trochanter minor), ממוקם בחלק התחתון של חיבור הצוואר והגוף של עצם הירך. התל הקטן הוא נקודת האחיזה של שריר הכסל והמותניים.
בין שני התלים מחברים הרכס שבין שני התלים (Crista intertrochanterica), בחלק האחורי של הירך, והקו שבין שני התלים (Linea intertrochanterica), בחלק הקדמי. במעלה הקו שבין שני התלים נמצאת הגבשושית המרובעת (Tuberculum quadratum), נקודת אחיזה לשרירים נוספים של הירך.
גוף העצם
לאורך גוף העצם (Corpus femoris) נאחזים שרירי הירך והברך. חלקו הקדמי מכוסה על ידי השריר הנרחב הביניימי (אחד מראשי השריר הארבע ראשי) ובחלקו האחורי נאחזים, לאורך מספר קווים של רכס הירך (Linea aspera), ראשים נוספים של השריר הארבע ראשי ושרירים מקרבים של הירך (מתוויכים, adductors - מניעים את הירך פנימה, לכיוון תיכון. לדוגמה, השרירים שמופעלים בזמן רכיבה על סוס, למניעת נפילה מהאוכף).
חלק תחתון (מרוחק)
החלק התחתון של העצם גדול יותר מהחלק העליון. המבנים הבולטים ביותר בחלק התחתון הם שני העֱליים (עֱלי צידי Condylus lateralis femoris ועֱלי תיכון Condylus medialis femoris) וגבשושית המתוויך.
העליים בולטים משמעותית לכיוון אחורי. השקע שנוצר ביניהם נקרא הגומץ הבין עליי (Fossa intercondylaris). בקדמת ובאחורי הגומץ נאחזות הרצועות הצולבות של הברך.
מעל לכל עלי נמצאת עילית עלי. עילית העלי התיכונה (Epicondylus medialis femoris) גדולה מהשתיים ובחלקה העליון גבשושית המתוויך (Tuberculum adductorium). שריר הסובך ("התאומים") נאחז בעילית העלי התיכונה ובעילית העלי הצידית (Epicondylus lateralis femoris).
עצם הירך בתרבות הפופולרית
צורתה האופיינית של עצם הירך (במיוחד צורת חלקה העליון, הראש והצוואר), הפכה אותה לעצם המזוהה ביותר עם שלד האדם אחרי הגולגולת. לכן, ניתן לזהות את הדימוי החזותי של עצם הירך בסרטים שונים, דוגמת סרטו של סטנלי קובריק, 2001: אודיסיאה בחלל:
בתחילת הסרט "2001: אודיסיאה בחלל", מגלה הומיניד לראשונה את השימוש בכלים. הכלי הראשון בידיו של ההומיניד, ערש הטכנולוגיה האנושית אליבא דקובריק, היא עצם ירך, המשמשת להריגת הומינידים אחרים. הסצנה הידועה זכתה לציטוטים קולנועיים לאורך השנים. לפחות חלקם הקפידו להשתמש בעצם ירך על פי המקור.
מעבד תמלילים
מעבד תמלילים הוא תוכנה המשמשת להקלדה, לעריכה ולעיצוב של מסמכים. עיבוד תמלילים הוא אחד השימושים הראשונים שנעשו במחשב האישי ואחד הנפוצים ביותר עד היום. מרבית מעבדי התמלילים המודרניים משתמשים בממשק משתמש גרפי ובטכניקת WYSIWYG.
השפעתו של מעבד התמלילים על ההתבטאות בכתב
במשך אלפי שנות כתיבה השתנו והשתכללו כלי הכתיבה בהתמדה: איזמל לחקיקה באבן, יתדות לכתיבה על חומר, דיו לכתיבה על פפירוס או קלף, עט לכתיבה על נייר, לחיצה על קלידים במכונת כתיבה. ואולם לכל האמצעים הללו יש מאפיין משותף שלא השתנה: אי־הפיכות. מלל שנכתב באמצעות כל אחד מהם אינו ניתן לשינוי בקלות, בלי מחיקת המלל שנכתב קודם או כתיבת המלל מהתחלה. מובן שקל יותר להעתיק מחדש מלל שנכתב על דף אחד לדף אחר בהשוואה לחקיקה חוזרת של כתובת אבן באמצעות איזמל, אך בשני המקרים היה צורך ליצור מהתחלה עותק חדש ולזרוק את הישן. מגבלה טכנית זו הנחתה את הכותבים לזהירות גדולה בניסוח דבריהם קודם ולתכנון מדוקדק טרם העלאתם על הכתב, ולכן כוונו טכניקות הכתיבה כך שהגרסה הראשונית תהיה סופית ככל האפשר.
השימוש במעבד תמלילים יצר מהפכה בשיטת העבודה, משום שאפשר, בפעם הראשונה, לשנות מלל באופן חופשי עוד לפני שזה יקבל ממד פיזי. כך, לדוגמה, אפשר במחי לחיצת מקש לשנות כל תו, מילה או משפט בטקסט, להזיז מלל ממקום למקום, לכתוב פסקאות מחדש, להעביר פסקאות ממקום למקום, וכן הלאה – והכל בלי שיהיה צורך כלשהו בהעתקה חוזרת של הטקסט.
יתרונה של שיטת העבודה במעבד תמלילים גדול במיוחד כאשר נדרש הכותב לבצע החלפות חוזרות לאורך כל הטקסט (לדוגמה, כאשר יש צורך בשינוי איותה של מילה או בהחלפת שמה של דמות ברומן), החלפת מילה החוזרת פעמים רבות במילים נרדפות, מיספור מחודש של סעיפים, וכדומה. כך משחרר מעבד התמלילים את הכותב מהחלק הפחות יצירתי של מלאכת הכתיבה: העתקה חוזרת ונשנית של הטקסט במהלך שכתובו. הקלות שבה נעשית מלאכת העריכה מאפשרת שיכתוב של הטקסט פעמים רבות יותר, לשם השגת תוצאה טובה יותר.
יש גם כאלה שהטכנולוגיה אינה מדברת אליהם, והם מעדיפים את השיטות הישנות. אריקה ג'ונג מוצאת בעט יתרון שאין במעבד התמלילים, כפי שהיא מתארת בספרה "פחד חמישים":
מעבדי תמלילים ראשונים פותחו במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. ביניהם הי מעבד שפותח על ידי אוולין ברזין שעבד על מחשב ייעודי בגודל של מקרר.
תוכנות עיבוד תמלילים בישראל
עם תחילת עידן המחשוב האישי בישראל, עלתה במלוא חומרתה בעיית ההתאמה של הטכנולוגיה החדשה לדרישותיה של השפה העברית, באשר זו כוללת הן מערכת תווים מיוחדת והן כיוון כתיבה "הפוך" מזה הנהוג בעולם הרחב. כמענה לצורך פותחו בישראל מעבדי תמלילים ישראלים מקוריים ובעלי עוצמה אשר פתרו את הבעיות המיוחדות של השפה העברית ואיפשרו את התפתחותו של תחום המיחשוב המשרדי העברי. מעבד התמלילים הראשון שהיה פרי פיתוח ישראלי מקורי היה "תמליל" שהותקן באגף תקציבים במשרד האוצר בירושלים ב-15 בספטמבר 1979. תמליל פותח על ידי חברת 2001 שירותי מערכות ומחשבים בע"מ בשותפות עם מושב יעד. תמליל הפך במהירה למעבד התמלילים התקני של כל משרדי הממשלה, צה"ל והקיבוצים.