cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח
יסוד המוזיאון
המוזיאון תוכנן כ"בית תרבות" באמצע שנות ה-40 על ידי האדריכלים אל מנספלד ומוניו גיתאי ויינראוב בדגש על פונקציונליות באמצעים מינימליסטיים, בהתאם לגישה המודרניסטית הארץ ישראלית באותה העת. הקמת הבניין החלה ב-1948 ועקב מלחמת העצמאות, הושלמה רק ב-1951.
פעילות המוזיאון
המוזיאון מציג תערוכות משתנות של אמנות מודרנית, בצד אוספים קבועים של אמנות מהמזרח הרחוק והקרוב שהורחבו מאז ירושתו של וילפריד ישראל. המוזיאון הציג בעבר גם אוסף ארכאולוגיה מקומית מתל זריק ועין אל-ג'רבה שנחפרו ונחקרו על ידי עזרא מאירהוף (חבר הקיבוץ) והארכאולוגים עמנואל ענתי, ז'אן פרו, יעקב קפלן ואמנון בן תור.
ב-19 באוגוסט 2020 נפרץ המוזיאון, ונגנבו ממנו כ-30 יצירות יקרות ערך. באותה עת דווח כי אוסף המוזיאון כולל כ-1,000 פריטים. שווי הפריטים הגנובים עשוי להגיע למיליוני שקלים.
מנהלת המוזיאון היא נורית אשר פניג, והאוצרת היא שיר מלר-ימגוצ'י.
לקריאה נוספת
גליה בר אור, חיינו מחייבים אמנות - בניין תרבות כבניין חברה: מוזיאונים לאמנות בקיבוצים, 1930 - 1960, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010, עמ' 95 - 152
ריקי דייוויס
טיירי ריקרדו "ריקי" דייוויס (באנגלית: Tyree Ricardo "Ricky" Davis; נולד ב-23 בספטמבר 1979) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירה
דייוויס למד באוניברסיטת איווה, והחליט להירשם לדראפט ה-NBA, נבחר כבחירה ה-21 בסיבוב הראשון של הדראפט ב-NBA לשנת 1998 על ידי קבוצת שארלוט הורנטס, שנהפכה לניו אורלינס הורנטס, הוא שותף במהלך עונתו הראשונה ב-46 משחקים שבהם הציג יכולת בינונית.
במהלך עונתו השנייה שותף ב-48 משחקי הקבוצה אולם עקב יכולת בינונית נשלח בטרייד לקבוצת מיאמי היט לשנת 2000. בשנת 2001 עבר לשחק בקבוצת קליבלנד קאבלירס, שבה חתם לשלוש שנים, הוא שותף בעונתו הראשונה בקליבלנד לראשונה בקריירה שלו בעונה שלמה וסדירה (82 משחקים ברציפות) והציג יכולת משחק מקצוענית וטובה וסיים את העונה עם ממוצע נקודות למשחק שעמד של 20.6 נקודות. בעונתו השנייה בקאבלירס שותף ב-79 משחקים, בעונתו השלישית שותף ב-22 משחקים והשיג 15.3 נקודות למשחק ו-5.5 ריבאונדים למשחק בממוצע. בשנת 2004 עבר לשחק בבוסטון סלטיקס שבה שותף במשך כל 82 המשחקים של העונה הסדירה, השיג ממוצע של 16.0 נקודת למשחק ו-3.0 ריבאונדים למשחק. את עונת פתח בבוסטון סלטיקס שבה שיחק 42 משחקים אך הועבר באמצע העונה עם עוד מספר שחקנים מקבוצתו למינסוטה טימברוולבס שבה שיחק 36 משחקים בטרייד שנקרא "מולטי-טרייד". ב-2007 הועבר דייוויס למיאמי היט, וב-2008 חתם בלוס אנג'לס קליפרס.
לאחר שאכזב בקליפרס והציג את ממוצעיו הנמוכים ביותר מאז שנת 2000 הוא נופה ב-2010 מסגל הקליפרס. ב-2010 חתם דייוויס בטורק טלקום האירופית. אחרי שבילה במשך עונת בליגה הסינית חתם דייוויס בקוראל רואן באסקט מליגת העל הצרפתית.
פרד קלי
פרדריק וורן "פרד" קלי (באנגלית: Frederick Warren "Fred" Kelly; 12 בספטמבר 1891 – 7 במאי 1974) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) ואלוף ארצות הברית (1913) בריצת 110 מטר משוכות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קלי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.1 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'יימס וונדל (15.2 שניות) ומרטין הוקינס (15.3 שניות).
אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בשיקגו, אילינוי בשנת 1913 זכה קלי במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 16.4 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה בניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1916 הוא זכה במדליית כסף בריצת 120 יארד משוכות, אחרי רוברט סימפסון שקבע שיא עולם חדש שלה 14.8 שניות ובאליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה בשנת 1919 הוא זכה שוב במדליית כסף בריצת 120 יארד משוכות, אחרי רוברט סימפסון שקבע תוצאה של 15.2 שניות.
יאנגצ'ואנוזאורוס
יאנגצ'ואנוזאורוס (שם מדעי: Yangchuanosaurus; מילולית: "הלטאה של מחוז יאנגצ'און") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת המטריאכאנטוזאוריים שחי בתור היורה לפני 168-163 מיליון שנה. מאובניו התגלו בצ'ונגצ'ינג שבסין ומהם נמצאו 2 מינים נפרדים. בנוסף הועברו אליו מיני הסוג סצ'ואנוזאורוס שמוטל מספק.
מאפיינים
היאנגצ'ואנוזאורוס היה טורף בעל דמיון לאלוזאורוס המאוחר יותר שחי באמריקה הצפונית ובאירופה. הוא היה בעל גולגולת באורך 82 ס"מ ואורכו הגיע ל-8 מטרים וייתכן שאף ל-10.8 מטר. הוא הגיע למשקל של 3.4-3.7 טון מטרי. הוא היה בעל זרועות ארוכות וראש שדמה לראש של צרטוזאורוס.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחקי המחשב Jurassic Park: Operation Genesis ופארק היורה 3: בניית פארק.
מוקד (תוכנית טלוויזיה)
מוקד הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה מתחילת שנות ה-70 ועד שנות ה-90 בערוץ הראשון בימי רביעי. התוכנית עסקה בנושאי אקטואליה ובפוליטיקה הישראלית. בכל תוכנית הוזמנה לאולפן אישיות פוליטית, שנמצאה במרכז אירועי השבוע, לריאיון אישי. את התוכנית הגישו במהלך השנים אלי ניסן, יורם רונן, ניסים משעל ומנשה רז.
בשנת 1977 הודיע יגאל ידין במסגרת המשדר על הקמת התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש). במהלך חלק ממסעות הבחירות הפכה התוכנית לזירת העימות הטלוויזיוני בין המתמודדים. בפרט זכור העימות בין דוד לוי לבנימין נתניהו שהתמודדו זה מול זה בבחירות המקדימות של הליכוד בשנת 1993. במסגרת זו החליפו השניים האשמות וכינויים. בין היתר כינה לוי את נתניהו "נפוליאון" ו"צלופח", והעימות בין השניים דמה לתיגרה אישית יותר מאשר לעימות פוליטי לגופו של עניין.
במהלך השנים נעשו בערוץ מספר ניסיונות להחזיר את התוכנית, אך הם לא הגיעו לכדי מימוש ובוטלו ברגע האחרון. ניסיון נוסף כזה תוכנן ל-11 באוגוסט 2016, אך בוטל גם הוא.
ספינוזאורוס
ספינוזאורוס (שם מדעי: Spinosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופודי שחי באזור צפון אפריקה של היום, מהעידן הקנומני עד לעידן האלביאני של תור הקרטיקון לפני 93–100 מיליוני שנים. שרידים ראשונים של סוג זה התגלו לראשונה במצרים בעשור השני של המאה העשרים על ידי הפלאונטולוג הגרמני ארנסט שטרומר. השרידים המקוריים האלו הושמדו בהפצצה במלחמת העולם השנייה, אבל בשנים האחרונות התגלו מספר חלקי גולגולת נוספים. לא ברור אם המאובנים שהתגלו שייכים למין אחד או לשני מינים שונים מאותו הסוג. המין הידוע יותר הוא המצרי (S. aegyptiacus) אך ישנה אפשרות שקיים מין נוסף מרוקני (S. marocannus).
עמוד השדרה הייחודי של הספינוזאורוס – מה שהעניק לו את שמו, שהפירוש הוא "לטאה קוצנית" – היה הארכה של החוליות וצמח עד לאורך של שני מטרים, הוא היה מכוסה בעור שיצר צורה הדומה למפרש, חוקרים אחדים העלו השערות לפיהן עמוד השדרה היה מכוסה בשרירים ויצר מראה של דבשת. ל"מפרש" היו מספר ייעודים כמו ויסות חום הגוף ותצוגה. מעריכים כי הספינוזאורוס היה הדינוזאור הטורף הגדול ביותר, גדול אף מהטירנוזאורוס ומהגיגאנוטוזאורוס. אורך גופו נאמד בין 16 ל-18 מטרים ומשקלו נאמד בין 7 ל-9 טונות לפי ההערכות השמרניות ועד ל-20 טון לפי ההערכות המפריזות.
תיאור
על אף שהספינוזאורוס מוכר היטב לחובבי הדינוזאורים בזכות הגודל, המפרש והגולגולת המוארכת שלו, הוא מוכר בעיקר בזכות מספר שרידים שנתגלו בתחילת המאה ונהרסו, ומעט שיניים וחלקי גולגולת שנתגלו החל משנות ה-90. עד עתה תועדו בפירוט רק הגולגולת ועמוד השדרה, בעוד שעצמות הגפיים לא נמצאו. הלסת וחלקי הגולגולת שפורסמו ב-2005 הראו שלספינוזאורוס הייתה את אחת הגולגולות הגדולות מבין הדינוזאורים הטורפים באורך של 1.75 מטרים. לגולגולת היה חוטם צר מלא בשיניים בצורת חרוטים ישרים וחלקים. בכל צד של החלק הקדמי של הלסת העליונה בעצמות הפרה-מקסילה היו בין שש לשבע שיניים, ומאחורי החלק הקדמי היו עוד תריסר שיניים בכל אחת משתי הלסתות. השן השנייה והשלישית בכל צד היו גדולות באופן משמעותי משאר השיניים בחלק בקדמי של הלסת העליונה, ויצרו חלל ביניהן ולבין השיניים הגדולות במקסילה האנטרית, שיניים גדולות בלסת התחתונה פנו לכיוון החלל הזה. קצה החוטם שאיגד את השיניים הקדמיות הגדולות היה מורחב, ויצר פסגה קטנה שבלטה לפני העיניים.
המפרש של הספינוזאורוס נוצר מזיזים קוציים ארוכים שצמחו על גב החוליות. הזיזים האלו יכלו להגיע לאורך של פי 11 מאורכן של החוליות מהן גדלו. הזיזים היו מעט רחבים יותר בבסיסן מאשר בקצה, ולא היו דומים למוטות הדקים שנתגלו בשרידי הפליקוזאוריה כמו הדימטרודון והאדפוזאורוס.
מיון
הספינוזאורוס נתן את שמו למשפחה של דינוזאורים, הספינוזאוריים, שכוללת את הבריוניקס מדרום אנגליה, האיריטייטור (Irritator) והאנגהטורמה (Angaturama ;שהוא ככל הנראה שם נרדף לאיריטייטור) מברזיל, סוקומימוס מניגריה שבמרכז אפריקה, וכנראה גם את הסיאמוזאורוס (Siamosaurus) ששרידים מעטים מאוד שלו התגלו בתאילנד. הספינוזאורוס הוא הקרוב ביותר לאיריטייטור, שחולק עמו את השיניים הישרות והחלקות, השניים כלולים בתת-משפחה. ב-2003 הועלתה השערה שההולוטייפ ספינוזאורוס של שטרומר הוא כימרה, שהורכבה מחוליות הגב של קרכרודונטוזאור מסוג אקרוקנתוזאורוס ולסת תחתונה של תרופוד גדול שדומה לבריוניקס. ההשערה הזאת נדחתה לאחרונה במספר מאמרים.
גילוי ומינים
השרידים המתועדים הראשונים של הספינוזאורוס נמצאו בעמק הבחרייה במצרים ב-1912, והפלאונטולוג הגרמני ארנסט שטרומר (Ernst Stromer) נתן להם את שמם ב-1915. שרידים חלקיים נוספים מבחרייה, הכוללים חוליות ועצמות גפיים אחוריות סומנו על ידי שטרומר כ"ספינוזאורוס ב" ("Spinosaurus B") ב-1934. שטרומר ראה בהם שונים מספיק כדי להשתייך למין אחר, מה שהתגלה כהחלטה נכונה בזכות משלחות מחקר וממצאים נוספים, התברר שהשרידים היו שייכים או לקרכרודונטוזאורוס או לסיג'ילמסזאורוס. חלק ממאובני הספינוזאורוס ניזוקו בזמן המשלוח למוזיאון המדע של מינכן בגרמניה, והעצמות שנשארו אבדו לחלוטין לאחר הפצצה של בעלות הברית ב-1944.
לשני מינים של הספינוזאורוס ניתן שם: הספינוזאורוס המצרי (Spinosaurus aegyptiacus) והספינוזאורוס המרוקני (Spinosaurus marocannus). הספינוזאורוס המרוקני סווג במקור על ידי דייל ראסל כמין חדש בגלל האורך של חוליות הצוואר שלו. הנושא הזה נמצא במחלוקת עד היום כאשר חלק מהחוקרים טוענים שהאורך של חוליות הצוואר משתנה בין פרט לפרט ולכן לא רואים בספינוזאורוס המרוקני כמין שונה.
ממצאים
שישה ממצאים חלקיים של הספינוזאורוס תועדו. הגודל המשוער של הפרטים האלו התאפשר בזכות השוואה לשרידים ידועים של דינוזאורים אחרים ממשפחת הספינוזאוריים. האומדנים למטה לקוחים מבסיס הנתונים של התרופודים ומ (Dal Sasso et al, 2005).
פלאואקולוגיה
הסביבה בה התיישב הספינוזאורוס מובנת רק בצורה חלקית, היא כוללת חלק גדול מצפון אפריקה של היום. לדוגמה, הספינוזאורים שחיו במצרים של היום ככל הנראה התמודדו עם תנאים חופיים באזורים ביצתיים ובערוצים, הם חיו ביערות המנגרובים לצד דינוזאורים טורפים גדולים נוספים כדוגמת הבחרייזאורוס והקרכרודונטוזאורוס, הטיטאנוזאור הזאורופוד הענק פרליטיטאן, טיטנוזאור קטן יותר האג'יפטוזאורוס (Aegyptosaurus), התנין באורך 10–15 מטרים סרקוסוכוס והצלקתן הענקי מאוסוניה שהגיע לאורך 4 מ' וכמה בטאים ענקיים כמו האונכופריסטיס שאורכם עד 2.5 מ'.
תזונה
ככל הנראה ספינוזאורוס היה אוכל דגים, כפי שמצביעות לסתותיו הארוכות, שיניו החרוטיות ונחיריו המורמים. הראיה הישירה היחידה לתזונתו של הספינוזאורוס מגיעה מקרובו האירופאי בריוניקס שבקיבתו נמצאו גם קשקשי דגים וגם עצמות של איגואנודון צעיר, שן שנמצאה נעוצה בעצם של פטרוזאור דרום אמריקאי מרמזת שמדי פעם ניזונו הספינוזאורים מהארכוזאורים המעופפים האלו. הספינוזאורוס היה ככל הנראה טורף אופרטוניסט הניזון מכל יצור קטן ממנו. אפשר להשוותו לדוב הגריזלי של ימינו אשר מעדיף לדוג אבל הוא גם אוכל נבלות בגודל קטן ובינוני.
בעקבות מציאת מאובנים חדשים של ספינוזאורוס במדבר סהרה שבמרוקו ב-2008, נערך מחקר מקיף על ספינוזאורוס ובו הצליחו הפלאונטולוגים הצליחו לשחזר את מרבית השלד. ממאובנים אלה עולה שרגליו של ספינוזאורוס היה קצרות יחסית ומותאמות יותר לשכשוך במים או לשחייה מאשר לתנועה משמעותית ביבשה. מחקר זה חיזק את ההשערה כי ספינוזאורוס היה מימי-למחצה ובילה חלק ניכר מזמנו בתוך המים, בהם גם מצא את מזונו.
גודל
מאז גילויו, היה הספינוזאורוס המועמד המוביל לתואר הדינוזאור התרופודי הגדול והכבד ביותר, העובדה הזו לא הייתה ידועה לציבור הרחב עד להופעתו בסרט פארק היורה 3 ולתיאור הממצא החדש מ-2005. שני פלאונטולוגים ידועים פרידריך וון יון ודונלד גלאט ציינו אותו במחקריהם כאחד התרופודים הגדולים ביותר באורך של כ- ובמשקל של כ-6 טונות. ב-1988, ציין אותו גם גרגורי פול כתרופוד הגדול ביותר באורך של 15 מטרים אבל אמד את משקלו בפחות מ-6 טונות. מחקרים חדשים יותר, המתבססים על השרידים החדשים שנמצאו אומדים את אורכו של הספינוזאורוס ב-16 עד 18 מטרים ואת משקלו ב-7 עד 9 טונות. מחקר שהתפרסם ב-2007 על ידי פרנסואה ת'ריאן ודונלד הנדרסון קרא תיגר על האומדנים הקודמים, בהסתמך על השוואת אורך הגולגולת הם קבעו שהאורך שנקבע במחקרים הקודמים היה גדול מדי ואילו המשקל קטן מדי, לפי אומדנם אורכו של הספינוזאורוס נע בין 12.6 ל- והמשקל בין 12 ל-20.9 טונות. המחקר שלהם ספג ביקורות על כך שהשוו בין הספינוזאורוס לתרופודים גדולים אחרים ממשפחת הטירנוזאוריים ומאינפרא-סדרת הקרנוזאורים למרות שמבנה גופם שונה, ועל עבודות השחזור שעשו לגולגולת הספינוזאורוס. גודלו המדויק של הספינוזאורוס יישאר שנוי במחלוקת עד אשר ימצאו שרידים שלמים יותר.
במחקר משנת 2014, הכולל ממצאי מאובנים שלמים יותר, אומת גודלו של הספינוזאורוס, על פי הערכות, לאורך של 15 מטרים, גובה של למעלה מ-4 מטרים ולמשקל של 22 טונות.
מפרש
התפקיד של המפרש לא ברור, מדענים העלו מספר השערות ביניהן ויסות חום ותצוגה. בנוסף ייתכן שמבנה כל כך גדול ובולט שימש להרתעה כנגד חיות אחרות.
אם המפרש היה משופע בכלי דם, הספינוזאורוס היה יכול להיעזר בפני השטח הרחבים של המפרש כדי לספוג חום, זה היה מרמז כי הספינוזאורוס היה הומיאותרמי רק למחצה אם בכלל וחי באזור אקלים בו הטמפרטורות בלילה היו נמוכות והשמים היו בדרך כלל לא מעוננים. משערים כי הספינוזאורוס והאוראנוזאורוס חיו בגרסה מוקדמת של מדבר הסהרה או בגבולה, מה שמסביר את התפתחות המפרש. ייתכן גם שהמפרש שימש לפליטת חום מהגוף ולא לקליטתו. בשביל חיות גדולות, ששטח הפנים שלהן קטן יחסית לנפח גופן (העיקרון של הלדן), הרבה יותר בעייתי להיפטר מחום מיותר בטמפרטורות גבוהות מאשר להתחמם בטמפרטרות נמוכות. המפרשים של החיות האלו הוסיפו להן הרבה שטח פנים בעבור תוספת מינימלית לנפח הכולל. יותר מזה, אם המפרש היה מופנה בזווית ישרה כנגד הרוח, החיה יכלה לקרר את עצמה ביעילות באקלים החמים של אפריקה בתור הקרטיקון.
מבני גוף משוכללים של הרבה בעלי חיים מודרניים בדרך כלל משמשים לחיזור ולמשיכת בני זוג. ייתכן שהמפרשים של הדינוזאורים האלו שימשו למטרה זהה בדומה לזנבו של הטווס. שטרומר שיער כי היה הבדל בגודלן של השדריות העצביות אצל הזכרים והנקבות. אם זה אכן היה כך, יכול להיות שלמפרשים היה צבע בולט אך תאוריה זו נשארה בגדר השערה בלבד.
יציבה
למרות שבאופן מסורתי הספינוזאורוס תואר כהולך על שתי רגליים, מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הועלו מספר השערות שלפחות לעיתים הוא הלך על ארבע רגליו. השערות אלה התחזקו לאחר גילויו של הבריוניקס, קרוב משפחה בעל ידיים חסונות. ב-1997 ביילי תמך באפשרות של יציבה על ארבע הגפיים, וכתוצאה מכך נעשו שחזורים חדשים. למרות זאת ההשערה הזו לא זכתה לתמיכה ונזנחה לפחות לגבי צורת ההליכה, אך זוהי אפשרות סבירה שהספינוזאורוס היה כורע על ארבע רגליו.
במאמר משנת 2014 שהתייחס לממצאים חדשים של ספינוזאורוס, הועלתה ההשערה שרגליו האחוריות היו קצרות מדי בעבור הליכה על קרקע מוצקה. השחזור שנערך במסגרת המחקר הוא אקסטרפולציה המתבססת על גדלים של פרטים שונים, כזו המשערכת את גודלו המשוער. הפליאונטולוג ג'ון האצ'ינגטון מהאוניברסיטה של לונדון הביע סקפטיות לגבי השחזור וטען כי יש להיזהר בהרכבת שחזור מפרטים שונים, מה שעלול להוביל ליצירת כימרה.
מחקר משנת 2018 קבע שלמרות הגילויים החדשים, ייתכן וספינוזאורוס היה דווקא כשיר להליכה זקופה בסביבה יבשתית, מאחר שמרכז המסה שלו נמצא סביב האגן, מה שאפשר לו לעמוד זקוף כמו תרופודים אחרים.
זנב לשחייה
ב-2020 פורסם מאמר מאת הפלאונטולוג ניזאר איברהים ובו הוא מתאר מאובנים של עצמות הזנב של הספינוזאורוס. חוליות הזנב כללו זיזים נוירלים (neural spines) גבוהים, שככל הנראה תמכו בסנפיר בשרני. לפי ממצאים אלו זנבו של הספינוזאורוס היה דומה לזה של תנין וככל הנראה שימש אותו לשחייה במקווי מים כגון נהרות גדולים. ממצא זה מרמז שהספינוזאורוס היה טורף מימי-למחצה, בדומה לתנינאים של ימינו, שבילה חלק ניכר מזמנו במים, שם הוא גם צד את מזונו.
בתרבות הפופולרית
הספינוזאורוס מופיע מזה זמן רב בספרים פופולרים על דינוזאורים, למרות שרק בזמן האחרון נאספה מספיקה אינפורמציה כדי ליצור תמונה מדויקת שלו. באופן מסורתי הוא משוחזר כתרופוד זקוף על שתי רגליים, עם גולגולת דומה לגולגולותיהם של שאר התרופודים הגדולים ומפרש על גבו, השחזור השלדי של לפרנט ולאבוקט מ-1955 תרם לכך רבות.
הספינוזאורוס כיכב בסרט השלישי בסדרת הסרטים "פארק היורה" ב-2001 כזן שנוצר באופן לא-חוקי והיה גדול וחזק יותר מהטירנוזאורוס רקס ובאחת מסצינות הקרב ביניהם הוא שבר את מפרקתו של הטי רקס. לאחר הופעתו בסרט הספינוזאורוס המשיך לככב במוצרים רבים הקשורים לסדרת הסרטים, כולל מספר משחקי מחשב כמו "Jurassic Park: Operation Genesis" של חברת ויונדי, Jurassic World: Alive, פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution 2 וJurassic World Evolution. בסרט הרביעי עולם היורה, יש מחווה במאבק הזה שבו הטירנוזאורוס מנפץ דרך שלד של ספינוזאורוס במאבק השיא סמוך לסוף הסרט.. בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה נראה במסכים בחדשות השלד לפני שנהרס. בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון הספינוזאורוס מהסרט השלישי חוזר בעונה הרביעית, מתקיף את החבורה ובעקיפין מציל אותם מתקיפת סמילודון שהוא הורג. בהמשך דריוס נאלץ להשתיל לו שבב אך הרובוט שלו מנוטרל לפני. בעונה החמישית הוא חוזר כשהוא נשלט בידי דניאל המציג אותו לראווה למשקיעים, אף שהוא טורף בהמשך את מר גולד ונמלט, כמעט הורג את דניאל. בהמשך דניאל ושכירי החרב שולטים בו שוב כדי להוציא מהחבורה את הסיסמאות למחשב. לאחר שהחבורה מסרבת דניאל משליט אותו נגדם ומתחולל קרב בין שני הטירנוזאורוסיות לספינוזאורוס, במהלכו גובר הספינוזאורוס ששלט בידי דניאל בטירנוזאורוסית, נושך את צווארה ולכאורה הורג אותה. אז החבורה בורחת אך דניאל מצליח לתפוס את דריוס מול הספינוזאורוס ומאלץ אותו לתת את הסיסמה ועדיין מנסה להרוג אותו אך דריוס ניצל בזכות קנג'י ובזכות שני הטירנוזאורוסיות הנלחמות בספינוזאורוס ומצליחות להכניע ולהבריח אותו סופית.
ספינוזאורוס בשם "ספיני" הופיע בסדרה "מלך הדינוזאורים" כאחד הדינוזאורים של צוות אלפא.
בספר "מגהמורפס 2: בעידן הדינוזאורים", שהוא חלק מסדרת אנימורפס שנכתבה על ידי ק. א. אפלגייט, הדמויות רייצ'ל וטוביאס נלחמו בספינוזאורוס כשהם בדמותו של דיינוניכוס. גם הספינוזאורוס וגם הדיינוניכוס הוצגו בטעות כאילו חיו בגיל המאסטריכט. למרות שאפלגייט עלתה על הטעות שלה היה זה מאוחר מדי להוציא את הקטע מהספר והיא הוסיפה בסוף הספר הסבר מפיו של טוביאס כי - בתוך ההקשר של הסיפור - הפלאונטולוגים טועים לגבי התקופה של הסוגים האלו.
הספינוזאורוס הופיע גם בסדרה דוקומנטרית בטלוויזיה בשם הדינוזאורים האבודים של מצרים, שבה הוא שוטט באדמות הבוציות של מצרים בגיל הקרטיקוני.
ספינוזאורוס גם הופיע בסרט של העונה ה-37 של סופר סנטאי, Zyuden Sentai Kyoryuger, בסדרות הכוכב דינוזאור, פלאווורלד, דינו דן ובעונה 4 בסדרה בראשית.
דזמונד מוריס
ביוגרפיה
מוריס נולד בכפר בצפון וילטשייר שבממלכה המאוחדת, ונודע לראשונה כאשר הנחה את תוכנית הטלוויזיה "זמן גן החיות" ("Zoo Time") במהלך שנות החמישים של המאה העשרים. מחקריו של מוריס מתמקדים בחקר התנהגות בעלי החיים והתנהגות האדם מנקודת מבט זואולוגית. מוריס כתב מספר ספרים והפיק מספר סדרות טלוויזיה.
מוריס למד בבית ספר תיכון פרטי. קיבל תואר ראשון בזואולוגיה בשנת 1951 מאוניברסיטת בירמינגהם, ובשנת 1954 סיים את הדוקטורט בזואולוגיה, באוניברסיטת אוקספורד. דזמונד מוריס הוא גם צייר חובב המשתייך לזרם הסוריאליזם. בשנת 1957 פרסם תערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית בלונדון המציגה ציורים ורישומים שנעשו על ידי שימפנזות.
שירת הברבור (סרט, 2021)
שירת הברבור (באנגלית: Swan Song) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2021, אותו כתב, ביים והפיק. בסרט מככב ולצידו ג'ניפר קולידג', לינדה אוונס, מייקל אורי, איירה הוקינס וסטפני מקוויי.
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים South by Southwest ב-17 במרץ 2021. הסרט יצא להקרנה בבתי הקולנוע במהדורה מוגבלת ב-6 באוגוסט 2021, בטרם הופץ לצפייה ביתית בשירותי VOD ב-13 באוגוסט 2021, על ידי.
תקציר העלילה
מעצב השיער בדימוס פטריק "פט" פיטזנברגר הוא פנסיונר החי מביטוח לאומי אשר ויתר מזמן על החיים. הוא נעל את עצמו בין קירות בית אבות אפרורי בפאתי, אוהיו, אותו לא עזב מזה שנים ובו הוא מחלים משבץ. לקוחתו (לשעבר) האהובה ביותר, ריטה פרקר סלואן (לינדה אוונס), היא אשת חברה רפובליקנית עשירה. כאשר היא הולכת לעולמה, היא מורה בצוואתה כי פט יעצב את שיערה לקראת הלווייתה. בתחילה הוא מסרב, אך בסופו של דבר פט מחליט להיעתר לבקשתה ויוצא למסע, מבית האבות לבית הלוויות, ובדרך הוא אוסף את הציוד הקוסמטי הדרוש לו לצורך עבודתו האחרונה, תוך שהוא מתעמת עם עברו.
הפצה
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל South by Southwest ב-17 במרץ 2021. עוד בטרם הקרנת הבכורה, רכשה את זכויות ההפצה העולמיות לסרט. הסרט עלה לאקרנים בהפצה מוגבלת ב-6 באוגוסט 2021, לאחר מכן הסרט היה זמין לצפייה בשירות VOD החל מה-13 באוגוסט 2021.
תגובות וביקורות
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע. באתר האינטרנט Rotten Tomatoes הסרט זכה לדירוג של 92% בהסתמך על 102 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.3 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נקבע כי "הופעתו מרובת הממדים של מעניקה לסרט גוון וחדות המאזנים את הסיפור, שאחרת עלול היה להיתפס כתמהוני". באתר האינטרנט Metacritic לסרט דירוג של 65 מתוך 100, המבוסס על 26 מבקרים, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
פרסים ומועמדויות
ב-14 בדצמבר 2021, היה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט עבור השחקן הראשי הטוב ביותר. ב-21 בינואר 2022 הסרט עצמו היה מועמד לפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה עבור הסרט הטוב ביותר בהפצה מוגבלת.
תגובות הומוגניות והטרוגניות
תגובה הומוגנית היא תגובה כימית שבה המגיבים נמצאים באותו מצב צבירה, בעוד שבתגובה הטרוגנית המגיבים נמצאים במצבי צבירה שונים. תגובות המתרחשות על פני השטח של זרז המצוי במצב צבירה שונה נחשבות גם כן כהטרוגניות. תגובה כימית בין שתי מולקולות גז, נוזל או מוצק היא הומוגנית. תגובה בין גז לנוזל, גז למוצק או נוזל למוצק היא הטרוגנית.
היישומים המעשיים של תגובות הטרוגניות מצויים בין השאר בממירים קטליטיים, תאי דלק ובמכשירי אדים. לאחרונה, מהנדסי ייצור החלו להשתמש בתגובות המתרחשות על פני השטח של חומר מסוים על מנת לייצר חומרים בקנה מידה מיקרוסקופי (ואף בקנה מידה של ננומטרים) עבור יישומים ביו-רפואיים.
באופן דומה בנוגע לתערובות: ניתן לראות כי מדובר בתערובת הומוגנית (כאשר אין הפרעות חיצוניות) כשהנוזל, גז או מוצק הם בעלי צבע וצורה בלתי משתנים. בהנחה שאכן מדובר בתערובת הומוגנית, גם במקרה של הוספת עצמים או חומרים כלשהם לחומרים אחרים לא יחול שינוי בתערובת.
ישנם מספר מודלים שהוצעו במהלך השנים על מנת לתאר את ריכוזי החומר במצבי צבירה שונים. התופעות שיש להתחשב בהן הן שיעורי העברת המסה וקצבי התגובה.
מודל בלק ושולס
מודל בלק ושולס (באנגלית: Black–Scholes), הידוע גם בשם מודל בלק שולס ומרטון, הוא מודל כלכלי-מתמטי, שפותח כדי למצוא תשובה הולמת לשאלת תמחורם של נגזרים. המודל כולל בתוכו את הנוסחה של בלק ושולס, שנותנת תשובה מספרית מדויקת לשאלה זו. המודל פותח על ידי המתמטיקאי פישר בלק וחבריו הכלכלנים מיירון שולס ורוברט סי. מרטון. שני האחרונים אף זכו בפרס נובל לכלכלה לשנת 1997 (בלק נפטר בשנת 1995).
רקע
מודל של התנהגות ניירות ערך פותח כבר בשנת 1900 על ידי המתמטיקאי הצרפתי לואי בשלייה (Louis Bachelier) שניסה במאמרו "תאוריית הספקולציה" (Théorie de la spéculation) לנתח התנהגות של מחירי אופציות בבורסת פריז באמצעות תנועה בראונית. העבודה של בשליה לא זכתה להד, אולם הוא היה הראשון שעסק בשטח של מתמטיקה פיננסית.
עם התפתחות המסחר בשוקי ההון בעולם בסוף שנות השישים של המאה העשרים, נוצר מצב שבו משקיעים רבים שהשקיעו בנגזרים (נכסים המושפעים ממחירו של נכס בסיסי מסוים כמו מניות וסחורות. המונח כולל בין היתר אופציות, חוזים עתידיים, כתבי אופציות), התלבטו בשאלת התמחור לאותם נכסים פיננסיים.
בתחילת שנות השבעים נפגשו באוניברסיטת שיקגו מיירון שולס ופישר בלק והחלו לעבוד על פיתוח מודל שייתן פתרון לבעיה. הם פרסמו בשנת 1973 את המאמר "תמחור אופציות והתחייבויות תאגידיות" (The Pricing of Options and Corporate Liabilities). רוברט מרטון, עמיתם, פרסם בסמוך מאמר אחר: "התאוריה של תמחור רציונלי של אופציות" ובו התייחס למאמרם של השניים. מרטון הוא שנתן לנוסחה את שמה אף על פי שתרומתו שלו למודל לא הייתה פחותה.
הנחות המודל
מודל בלק ושולס מציג שורה של הנחות יסוד שרק בהתקיימן המודל תקף.
ההיגיון שבבסיס המודל
המודל המתמטי של בלק ושולס מסובך וקשה להבנה לחסרי רקע במתמטיקה גבוהה. הוא כולל שימוש במשוואות דיפרנציאליות חלקיות. הדרך הפשוטה והמקובלת להסביר את המודל היא באמצעות המודל הבינומי החד תקופתי והרב תקופתי.
מודל בינומי חד תקופתי
בדוגמה שלהלן:
התוצאה הנדרשת - שווי האופציה להיום, בהסתמך על הנתונים הבאים:
קיימים שני מצבי טבע (מכאן השם "בינומי"):
או
שווי האופציה הנגזר בתום התקופה
פתירת המודל הבינומי בשיטת ה-Replicating Portfolio
המשקיע "הבינומי" הדמיוני בונה לעצמו אסטרטגיית השקעה חסרת סיכון. האסטרטגיה מושתתת על העיקרון שבסוף התקופה מצבו יהיה זהה בשני מצבי הטבע, ללא תלות במחיר המניה. המשקיע נוקט באסטרטגיה הבאה: הוא מוכר ("כותב") 3 אופציות CALL, קונה 2 מניות ולוקח הלוואה בסך 47.62 שקל.
תזרים המזומנים הנוכחי של המשקיע הוא 3C - 100 + 47.62
(C היא אופציית ה-Call שמחירה הנוכחי לא ידוע)
תזרים המזומנים העתידי בשני מצבי הטבע נותר מצבו של המשקיע זהה, ללא תלות במחיר המניה. לכן זוהי אסטרטגיה חסרת סיכון. בשני המקרים תזרים המזומנים העתידי הוא אפס. מכאן ששווי תזרים המזומנים הנוכחי של המשקיע שווה אף הוא לאפס. מכאן נגזר שווי האופציה כ-C=17.46.
הערות:
המודל הבינומי הרב תקופתי
המודל הרב תקופתי מתייחס למספר תקופות, לכל תקופה שני מצבי טבע, כאשר העיקרון זהה: המשקיע הדמיוני נוקט באסטרטגיה חסרת סיכון. לכל תקופה נקבע ערך האופציה העתידי לכל מצב טבע אפשרי, וברקורסיה מחושב ערך האופציה בהווה. מודל בלק ושולס אינו מניח שני מצבי טבע ומספר תקופות סופי, אלא התפלגות נורמלית של מחירי המניות ומסחר רציף, כלומר אינסוף תקופות.
המודל המתמטי – הנוסחה
בהינתן: משוואת בלק-שולס היא המשוואה הדיפרנציאלית החלקית הבאה:
אופציית Call אירופית
אזי על פי מודל בלק-שולס ערכה של אופציית Call הוא:
ו-\Phi היא פונקציית ההתפלגות המצטברת של ההתפלגות הנורמלית הסטנדרטית:.
אופציית Put
מחירה של אופצית פוט מקבילה:
רגישויות הנוסחה
היות שבמספר כלים פיננסים לפי מודל בלק-שולס יש נוסחה אנליטית, פשוט גם לחשב את הרגישויות של המודל לכל אחד מהפרמטרים שלו. רגישויות אלו מסומנות באותיות יווניות ומכאן שמן היווניות. היווניות מחושבות על ידי גזירת המשוואה האנליטית לפי הפרמטר המבוקש. למשל דלתא, \Delta, הוא משתנה המתאר את הרגישות של מחיר האופציה ביחס לערך נכס הבסיס:.
שימושי המודל
מודל בלק ושולס משמש במגוון תחומים:
ביקורת על המודל
לפיכך, למרות הביקורת, מודל בלק ושולס עם כל קשייו התאורטיים מהווה מודל סביר לחיזוי שווי אופציות, והוא פשוט לחישוב יותר ממודלים אחרים המוצעים בגינם לא קיימת נוסחה אנליטית.
Cmax (פרמקולוגיה)
תיאור
Cmax הוא ההפך מ- Cmin, שהוא הריכוז המינימלי (השפל) שהתרופה משיגה לאחר מתן מנה. הפרמטר הפרמקוקינטי הקשור, tmax, הוא הזמן בו נצפה ה-Cmax.
לאחר מתן תוך ורידי, Cmax ו-tmax תלויים מאוד בפרוטוקול הניסוי, מכיוון שהריכוזים תמיד יורדים לאחר סיום העירוי. אבל לאחר מתן פומי, Cmax ו-tmax תלויים בהיקף ספיגת התרופה, בקצב הספיגה ובפרופיל הדיספוזיציה של התרופה, וניתן להשתמש בהם כדי לאפיין תכונות של פורמולציות שונות אצל אותו הנבדק.
תופעות לוואי לטווח קצר של תרופה נוטות להופיע ב-Cmax או בסמוך לה, בעוד שההשפעה הרצויה של תרופה עם משך פעולה מתמשך מתרחשת בדרך כלל בריכוזים מעט מעל ה-Cmin.
ה-Cmax נמדד לעיתים קרובות במאמץ להראות ביו-אקוויוולנטיות (BE) בין מוצר גנרי למוצר מקורי. לפי ה-FDA, זמינות ביולוגית של התרופה (BA) ו-BE מסתמכות לעיתים קרובות על מדידות פרמקוקינטיות כגון AUC ו-Cmax המשקפות חשיפה מערכתית.
ג'ורוונטור
ג'ורוונטור (שם מדעי: Juravenator) הוא סוג של דינוזאור קטן אשר חי בסוף היורה לפני 151.5 מיליון שנה. הוא נמצא בהרי היורה של גרמניה ומכאן שמו. בסוג נמצא מין יחידי מתצורה אחת ב-2006.
דינוזאור זה היה קרובו של הקומפסוגנתוס והשתייך למשפחת הקומפסוגנתוסיים הקטנים. אורכו לא עלה על 75 ס"מ והוא היה בעל זנב ארוך ואולי עטה כסות נוצות בדומה לסינוזאורופטריקס. היה לו חוטם קצר בעל שיניים בעל שיניים חדות שבלטו מהלסת החוצה. מחקרים על הטבעות סביב עיניו מעריכים שהוא היה פעיל בלילות ואז צד לטאות ובעלי חיים קטנים נוספים.
הדינוזאור הקטן נחשב בעבר כקרוב לקבוצה מנירפטורים או לאורניתולסט האמריקאי. כיום מעריכים שהוא היה קרוב יותר לקומפסוגנתוסיים.
אשת יפת תואר
אשת יפת תואר הוא מונח הלכתי לאישה מאויבי ישראל שנלקחה בשבי בעת מלחמה וחייל מישראל חושק בה. התורה מצווה על שורה של תנאים ומגבלות לפני שיוכל הלוחם לממש את רצונו. חכמים מגדירים מצוות אלו כסייג בפני היצר הרע, אלא שנחלקו האמוראים האם משמעות הדבר שהתורה התירה לחייל לבוא על השבויה כבר בשעת המלחמה מהטעם שמוטב להתיר לו זאת כדי שלא יתקוף אותו יצרו לדברים חמורים יותר, או שההיתר הוא רק בתום תהליך בן חודש שבו החייל ישקול אם בדעתו לשאת אותה לאישה.
מקור המצווה
מקור הלכות אשת יפת תואר ב, פרשת כי תצא, המפרטת הלכות שונות בזמן מלחמה. המקרא מקבל כמצב נתון את האפשרות שלוחם יהודי נתקל באישה בשבייה ומעוניין לשכב עימה, דבר שהיה מקובל במלחמות מתקופת המקרא ועד לעת האחרונה. בתגובה התורה מתירה זאת תוך מספר תנאים והגבלות:
לפי משנה תורה של הרמב"ם ישנה מצוות עשה אחת בהקשר של אשת יפת תואר והיא להתנהג איתה על פי הכללים שכתובים בפסוקים.
ושתי מצוות לא תעשה:
טעמי המצווה
לפי הרב משה שמואל גלזנר התורה ביקשה לעגן את זכויותיה של האישה בכך שהיא ציוותה על החייל לשאת אותה לאישה אחר שבא עליה בשעת המלחמה, ולא להפקירנה ולשלחה לנפשה. על פי הרמב"ם הוא מבאר שאחר שבא עליה פעם אחת מצווה עליו להכניסה לביתו ולשאת אותה לאישה, ואין שום מצווה שתגלח את ראשה ותנוול את עצמה. אולם במקרה שהיא מסרבת להתגייר ולהינשא לו - רק אז מצווה עליה לנוול את עצמה, בתקווה שמתוך כך החייל ימאס בה ויוותר על הנישואין האלה. בצורה דומה, גם רבי חיים ויטאל שלקיחת אשת יפת התואר לאישה הוא מעשה רצוי. לדבריו התשוקה של החייל אל אשת יפת התואר מעידה על כך שיש בה ניצוצות של קדושה שצריכים לחזור לעם ישראל, ולכן אמרה התורה שיש לקחתה לאישה. הרב עמרם בלום והרב מרדכי ווינקלר חלקו על הסבר זה, ולדידם לעולם אין מצווה עליו לשאת אותה, וכפי שאמרו חכמים שאשת יפת תואר גורר אחר שורה של תוצאות שליליות ובהם מריבות בין הילדים ובן סורר ומורה, וברור שמצווה לא תוביל לתוצאות שליליות שכאלה.
מחלוקת האמוראים
בתלמוד הירושלמי מובאת מחלוקת בין רב לרבי יוחנן האם הותרה 'ביאה ראשונה' באשת יפת תואר. לדעת רב, התורה התירה לחייל לבוא עליה ביאה אחת בשדה הקרב, מפני ש'דיברה תורה כנגד יצר הרע', ואחר כך צריך להמתין חודש שבו תתאבל על הוריה ותגלח שערה וכו', ואחר כך יוכל לגייר אותה לשאת אותה לאישה. לדעת רבי יוחנן התורה לא התירה ביאה ראשונה כלל, ורק לאחר חודש ההמתנה הותר לחייל לקחת את השבויה לאישה אם חפץ בה עדיין. לשיטתו 'דיברה תורה כנגד יצר הרע' הכוונה שהתורה אמנם נתנה לחייל אפשרות לשאת את השבויה גם שלא לרצונה, אך דרשה ממנו לעבור תקופת צינון של חודש כדי שהחלטה זו תהיה מתוך שיקול הדעת, וכפי שמורה פשט הפסוקים:
מחלוקת הראשונים
בראשונים ישנה מחלוקת כיצד נפסק להלכה:
הלכות נוספות
עוד מובאת שם מחלוקת בין רב לשמואל האם ההיתר לבוא על השבויה בשעת המלחמה חל גם על כהן שלא יוכל אחר כך לקחתה לאישה משום שאסור לכהן לשאת גיורת, או שגם לו התירה זאת התורה..
בימינו
מכיוון שהיתר 'אשת יפת תואר' נועד למצב של דיעבד, למניעת מעשים חמורים ופגיעה בזכויות הבסיסיות של השבויה, כיום שישנם חוקים המעגנים את ההגנה על זכויותיהם של שבויים ושבויות, בטל היתר זה בפועל.
הסוגיה המוסרית
התלמוד במסכת סנהדרין מסתייג מההיתר של אשת יפת תואר ודורש את הקשר הפרשיות, לכך שמי שלוקח אשת יפת תואר, סופו שישנא אותה ואף ייוולד להם בן סורר ומורה. על פי מדרש תנחומא, אבשלום שמרד באביו והיה למעשה בן סורר ומורה, היה בנה של מעכה בת תלמי מלך גשור, שדוד חמד במלחמותיו. חז"ל גם סוברים שתמר הייתה בת של אשת יפת תואר ולכן הייתה יכולה להינשא לאחיה אמנון, כפי שהיא יעצה לו, מכיוון שהייתה בתו של דוד עוד בשלב שאמה הייתה גויה, ולכן לא הייתה מיוחסת אליו. רב יהודה בשם רב מבקר את דוד וטוען שהיו לו לא פחות מארבע מאות בני יפות תואר.
יש מבארים שהמחלוקת בין רב, שהיה גדול אמוראי בבל, לרבי יוחנן, שהיה גדול אמוראי ארץ ישראל, לגבי היתר ביאה ראשונה במלחמה, מאפיינת את ההבדל בין תלמוד ארץ ישראל לתלמוד בבל, שבעוד שתורת בבל גורסת כי במקרי קיצון כמו סערת הקרב אין אפשרות לגבור על היצר הרע, ויש לשאוף לתת לו מסגרת שבה הוא יבוא לידי ביטוי במידה מצומצמת ונאותה במידת האפשר, תורת ארץ ישראל סבורה שיש ביכולתו של החייל לגבור על יצרו, ולכן היא אוסרת עליו לאנוס את השבויה בעת המלחמה, ורק לאחר תהליך של חודש יוכל לבחור אם לשאת אותה לאשה או לשלחה לנפשה.
הרב קוק מבאר שההיתר של אשת יפת תואר עושה שימוש בעקרון הפסיכולוגי של "פת בסלו" לפיו עצם הידיעה שהדבר מותר מאפשרת את יכולת האיפוק, וזאת על מנת לתת ביד החייל כלי להתגבר על יצרו.
34 (מספר)
34 (במילים בלשון זכר: שלושים וארבעה; בלשון נקבה: שלושים וארבע) הוא המספר הטבעי העוקב ל-33 וקודם ל-35.
הפלך
הפלך (באנגלית: The Shire) הוא מקום בארץ התיכונה, העולם הדמיוני שהמציא ג'.ר.ר. טולקין ("שר הטבעות"). הפלך הוא מקום מושבם של רוב ההוביטים, השוכן באזור ארידור שבמערב הארץ התיכונה.
יסודו של הפלך
ראשית ישובו של הפלך הייתה בשנת 1601 לעידן השלישי, כאשר האחים מרצ'ו ובלנקו מבני פלוהיד עזבו את אזור ברי (שם גרו הוביטים רבים באותו זמן) וחצו את נהר הברנדוין מערבה בראש קבוצה גדולה של הוביטים (משנה זו מתחיל מניין השנים של ההוביטים). ארגלב השני מלך ארנור העניק להם את כל האדמות של האזור ההוא (שממערב לברנדוין) והם קראו לארצם החדשה הפלך. בשנים שלאחר מכן הצטרפו אליהם רוב ההוביטים.
הגאוגרפיה של הפלך
גבולותיו של הפלך הם: בצפון הרמות הצפוניות, במערב השפלות הרחוקות, בדרום אזור הביצות ובמזרח נהר הברדוין (אם כי מחוז בקלנד שיוּשב על ידי בני ברנדיבאק נמצא ממזרח לו) והיער העתיק.
הפלך מתחלק ל־4 נפות: צפונית, דרומית, מערבית ומזרחית. ממזרח לפלך, בין נהר הברדוין לבין היער העתיק, נמצא מחוז בקלנד, שיושב בערך בשנת 740 למניין הפלך (2340 לעידן השלישי) על ידי גוֹרְהֶנדַד אולדבק איש מריש (אזור בנפה המזרחית), ששינה את שם משפחתו לברנדיבאק. בימי מלכותו של אראגורן נוסף לפלך מחוז המערב, השוכן בין השפלות הרחוקות לבין גבעות הצריח. בירת הפלך היא העיר מיקל דלבינג שבשפלות הלבנות בנפה המערבית.
סדרי השלטון בפלך
מאז חורבן ממלכת ארנור (ב־1974 לעידן השלישי) הפלך היה פחות או יותר מחוסר ממשל. להלכה מינו ההוביטים נגיד שינהיג אותם, אבל סמכותו הייתה בעיקר בימי מלחמה, ומכיוון שבפלך כמעט שלא היו עיתות מלחמה זה היה תפקיד של כבוד בלבד. הנגיד הראשון היה בקה איש מריש וממנו יצאו בני אולדבק. מאוחר יותר עברה משרת הנגיד למשפחת טוק. בעל הסמכות הממשית היחיד בפלך היה ראש עיריית מיקל דלבינג (או ראש עיריית הפלך). הוא היה אחראי לניצוח על הנשפים המתקיימים בעיר, ומלבד זאת היה ממונה על דואר הפלך, על שוטרי הפלך (הם היו מעטים מאוד ועסקו בטיפול בבעיות שוליות כמו בהמות טועות, מכיוון שבעיות חמורות יותר לא היו בנמצא) ועל שומרי הגבול.
קישורים חיצוניים
Regionen und Orte in Tolkiens Welt Länner a Stied aus Middle-earth
שושנה דואר
שושנה דוּאֶר (1908 - 13 בינואר 2000) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה
דואר נולדה ב-1908 בדמשק. בתור נערה הופיעה בנשפים והצגות במסגרת תנועת המכבי הצעיר. ב-1925 עלתה לארץ ישראל והצטרפה לסטודיו הדרמטי של הסתדרות הנוער העובד בהדרכתו של הבמאי יצחק משה דניאל, ולאחר מכן לסטודיו למשחק של הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד. בשנת 1932 הייתה הבוגרת הראשונה שנתקבלה להבימה, וב-1947 נתקבלה לקולקטיב של שחקני הבימה.
היא שחקה בעשרות תפקידים בהבימה ברובם בתפקידים משניים. כן השתתפה בתסכיתים בקול ישראל. היא הופיעה במספר סרטים: כן הופיעה במספר סדרות טלוויזיה:
ב-1995 זכתה בפרס תמרה רובינס על שלל תפקידיה בתיאטרון. ב-1997 זכתה בתואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
הייתה אם לבן ובת.
דואר נפטרה בינואר 2000, בגיל 92. ביולי 2013 הוצבה לכבודה לוחית זיכרון בכניסה לביתה בתל אביב.
על שמה רחוב ביפו.
המועצה הלאומית של סוריה
המועצה הלאומית של סוריה (בערבית:  المجلس الوطني السوري, אלמג'לס אלוטני אלסורי) הידועה גם כ"המועצה הלאומית הסורית" היא גוף פוליטי שהוקם במקור ב-2005 ופורק והוקם מחדש ב-23 באוגוסט 2011 באיסטנבול, טורקיה.
המועצה מורכבת ממאות חברים מקבוצות אופוזיציה שונות בסוריה ובראשה יושב בורהאן ע'ליון. המועצה הוקמה מחדש, על רקע ההתקוממות בסוריה.
הצבא הסורי החופשי
הצבא הסורי החופשי הוא גוף אופוזיציה נפרד שקם על מנת להיאבק באופן מזוין כנגד משטר אסד (לעומת המועצה שעד שלב מסוים דגלה במאבק פוליטי). ב-1 בדצמבר 2011 "הצבא הסורי החופשי" הגיע להסכמה עם "המועצה הלאומית של סוריה" על תיאום פעולות ומדיניות משותף. הצבא הוקם ביולי 2011 בידי קציני צבא סוריה ועריקים שהכריזו מלחמה על משטר בשאר אל-אסד. מפקד הצבא הוא הקולונל ריאד אל אסעד.
גסוזאורוס
גסוזאורוס (שם מדעי: Gasosaurus; מילולית: "לטאת גז") הוא סוג של דינוזאור טורף מקבוצת התרופודים אשר חי באסיה באמצע היורה לפני 171.6-162.1 מיליון שנה. מאובניו נמצאו במחוז סצ'ואן שבמערב סין. מקור שמו הוא על חברת הבנזין שגילתה את מאובניו כשבנו מעליה מתקן גז וחשפו מאובני עצמות שונות כמו עצמות ירכיים וגפיים אך חסרי גולגולת. חוקרים שהגיעו לחקור קבעו שמדובר על מין חדש מקבוצת הטטנורים.
מאפיינים
הגסוזאורוס הגיע לאורך 3.5-4 מטר ולמשקל 150 ק"ג. מדידות חדישות מעריכות שהגיע למשקל 400 ק"ג במקום. הוא היה בעל זרועות קצרות והיה די נמוך. לא ברור איך נראה הראש כיוון שלא נמצאה גולגולת.
בעבר סברו שדינוזאור זה היה קרוב של המגלוזאורים ובהמשך עבר לקבוצת הקרנוזאוריה, בה האלוזאורוס. כיום מעריכים שהוא היה קרובו של הקאיג'יאנגוזאורוס ושל טטנורים פרימיטיביים נוספים.
הרמות המרכזיות בסרי לנקה
הרמות המרכזיות של סרי לנקה הן אתר מורשת עולמית בסרי לנקה, הכולל את שמורת הטבע פיק ויילדרנס, הפארק הלאומי הורטון פליינס ורכס הרי נקלס.
האתר כולל יערות גשם, שגובהם מגיע עד 2,500 מטרים מעל פני הים. האזור מכיל מגוון רחב של מיני יונקים, כמו לנגור סגול-פנים ולוריס שלוח אדום, שנמצאים בסכנת הכחדה.
האתר הוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית ב-31 ביולי 2010, במפגשה ה-34 בברזיליה. זהו אתר המורשת העולמית הראשון של סרי לנקה שהוכרז לאחר שמורת יער סינהראג'ה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1988. במקור הוא הוגש כאתר מורשת עולמית תרבותי וטבעי, אבל הוועדה ראתה בו רק כאתר מורשת טבעי.
אתרים
יערות הגשם ההרריים בסרי לנקה שוכנים על הרים שבהם הלחות גבוהה, גובהם מעל ל-1,000 מטרים, והם נמצאים באזור ההררי המרכזי וברכס הרי נקלס. חצי מהפרחים האנדמיים ו-51% מבעלי החוליות האנדמיים שבסרי לנקה מוגבלים לאזור אקולוגי זה. אזור אקולוגי זה מאוכלס על ידי חמישה יונקים אנדמיים ושמונה כמעט אנדמיים. אזור אקולוגי זה מכיל גם חמישה זנים של ציפורים אנדמיות, ועשרים כמעט אנדמיות.
האתר מכיל שלושה אזורים מוגנים:
Bartholomeus Night
Bartholomeus Night (תרגום חופשי: ליל ברתולומיאוס) הייתה להקת בלאק מטאל ישראלית מירושלים.
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי הגיטריסטT.K.O.R ב-1998 כפרויקט של איש אחד, אך באפריל 1999 ביקש מ-Refahim, שהיה עד אז חלק מDalmerot's Kingdom, להצטרף כזמר סשנים. מאוחר יותר הצטרף רועי סופרין (הקלידן של פיליגראן).
בשנת 2000 הקליטו את שירם הראשון, The End Of Time, באולפני מידיקול בירושלים, ובעקבות התגובות החיוביות חזרה הלהקה להקליט באולפן עוד צמד שירים (True Natureו-Nocturnal Chant) שהרכיבו את הדמו הראשון של הלהקה - The End Of Time.
בשל שירותו הצבאי של T.K.O.R הלהקה הפסיקה את פעולתה למשך תקופה לתקופה, עד שנת 2001, בה החליטו להוסיף נגנים נוספים ללהקה כדי שיוכלו להופיע. כמתופף צורף אילן הוכמן (Decayed Soul) וכגיטריסט שני צורף D.Wrath, שהיה מחליפו של רפאים ב-Dalmerot's Kingdom. הלהקה נכנסה לחזרות מספר חודשים ובסיומם הקליטה חומר חדש, ואחד השירים ("Survival of the Fittest") אף נכלל באוסף המטאל הישראלי "Holy Shit". הופעת הבכורה של הלהקה נערכה בחיפה בשנת 2002 ב-26 ביוני לצד הלהקות Emblaze (שמאוחר יותר הפכה לנייל וית'ין) ולהבות. הופעה חשובה נוספת נערכה ב-2003, ב-1 בינואר מופע ההשקה של הEP, שנקרא Survival, אליו הגיעו כ-600 צופים. כל עותקי EP נמכרו.
פיצוץ בנייני הדירות ברוסיה (1999)
פיצוץ בתי הדירות הוא סדרת פיגועים בערים רוסיות (בוינאקסק, מוסקבה ובוולגודונסק) בין התאריכים ה-4 וה-16 בספטמבר 1999. כתוצאה מההתקפות 307 בני אדם נהרגו ויותר מ-1,700 איש נפצעו בדרגות שונות.
לפי גרסה חלופית של ההיסטוריון היהודי-אמריקאי יורי פלשטינסקי, קצין הפס"ב לשעבר אלכסנדר ליטוויננקו, מיכאיל טרפאשקין, ואנדריי פיאונטקובסקי, ההפצצות אורגנו על ידי הפס"ב כדי להעלות את הפופולריות של ולדימיר פוטין, ואיחוד החברה סביב "גורמי הביטחון" על מנת להצדיק את פרוץ מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
הפיצוץ בבוינאקסק
הפיגוע בבוינאקסק היה פיצוץ ליד דירה בעיר בוינאקסק בדאגסטן, שאירע ב-4 בספטמבר 1999 בשעה 21:45 בשעון מקומי. משאית מדגם Gaz-52, שבה היו 2,700 קילוגרמים של חומר נפץ מאבקת אלומיניום ואמוניום-ניטראט, פוצץ ליד בית מס' חמש ברחוב לבאנבסקי (שישאיידובה), שאכלס משפחות של חיילי חטיבת החי"ר הממונע מס' 136 של משרד ההגנה הרוסי. הפיצוץ הרס את שתי הכניסות לבתי מגורים: 64 בני אדם נהרגו, 23 מהם - ילדים, ו-146 בני אדם נפצעו. נוסף לזה זוהתה משאית שנייה מדגם זיל-130, שנוטרלה על ידי השוטרים בסמוך לבית חולים בעיר, שעתיים לאחר הפיצוץ הראשון. במסמכי המשאית נמצא שמו של עיסא זיינוטדינוב, שהחוקרים סברו שזהו שמו של המחבל שהנהיג את המשאית. ב-4 בספטמבר 2000 באתר הפיצוץ הוצבה אנדרטה לזכר הקורבנות.
הפיצוץ ברח' גוריאנוב במוסקבה
פיצוץ בית הדירות שברחוב גוריאנוב במוסקבה, התרחש ב-8 בספטמבר 1999 בשעה 23:59 שעון מוסקבה. הפיצוץ אירע בקומה הראשונה בבניין בן 9 קומות, בניין מס' 19 ברחוב גוריאנוב (באור פצ'אטניקי, בדרום מזרח העיר). שתי הכניסות לבית מספר 19 נהרסו כליל. הפיצוץ הרס מבנים סמוכים, בהם בניין מספר 17 הסמוך. הפצצה התפוצצה בעוצמה של 350 ק"ג TNT. לדברי גורמים רשמיים, בפיצוץ נהרגו 100 איש ו-690 נפצעו. שנתיים לאחר מכן, בהתאם להנחיית עיריית מוסקבה, נבנו במקום הבניינים שנהרסו ארבעה בתי דירות בני 12 קומות כל אחד.
הפיצוץ בוולגודונסק
משאית תופת התפוצצה ב-16 בספטמבר 1999, מחוץ למתחם דירות בן תשע קומות בעיר וולגודונסק, שבדרום רוסיה, נהרגו 17 בני אדם ופצעו 69. ההפצצה התרחשה בשעה 5:57 בבוקר.[65] גם מבנים מסביב נפגעו. הפיצוץ אירע גם במרחק של 14 ק"מ מתחנת כוח גרעינית. בעקבות הפיצוץ ראש הממשלה פוטין חתם על צו הקורא לרשויות אכיפת החוק ולסוכנויות אחרות, לפתח בתוך שלושה ימים תוכניות להגנה על תעשייה, תחבורה, תקשורת, מרכזי עיבוד מזון ומתחמי גרעין.
החקירה
הפיגוע היה חלק מסדרת פיגועים שבוצעו בערים רוסיות, בספטמבר 1999. לדברי החוקרים, סדרה זו של מעשי טרור אורגנה ומומנה על ידי אחד ממנהיגי "אמירות הקווקז" אמיר אל ח'טאב אבו עמר. בפיצוץ היו מעורבים:
תביעות
ב־19 במרץ 2001 בית המשפט העליון של דאגסטן גזר על עיסא זיינוטדינוב ועלי סולטאן סאליחוב מאסר עולם, מגומד מגומדוב ועבדולקאדיר עבדולקאדירוב - עד 9 שנות מאסר, ועל מאחאש עבדולסאמדוב וזיינוטדינוב - מאסר של 3 שנים. ב-9 באפריל 2002 הכריז בית המשפט העליון של דאגסטן כי זייאבוטדין זייאבוטדינוב אשם והוא נידון ל-24 שנות מאסר.
תיניס
תיניס או תין הייתה בירת השושלת הראשונה במצרים העתיקה. העיר שכנה במצרים העליונה.
העיר נכון להיום עדיין לא התגלתה, אך קיומה אושר בכתבים עתיקים שונים. בכתבי ההיסטוריון מנתון, מוזכרת העיר תיניס כבירת קונפדרציית תיניס, קונפדרציה שבטית אשר הייתה בהנהגתו של הפרעה נערמר (אשר לדעת האגיפטולוגים הוא מנס), אשר הביא לאיחוד מצרים והיה הפרעה הראשון שלה. חשיבותה ירדה בצרה משמעותית בתקופת השושלת השלישית אז הוחלפה הבירה בממפיס. שכנה בסומך לנוה מדבר דבר אשר הקנה לה חשיבות צבאית מסוימת, ואשר הבטיח כי תישאר לה משמעות מסוימת אף בתקופת הממלכה המצרית החדשה והישנה. העיר איבדה לחלוטין את חשיבותה בתקופה הרומית.
בגבולה שכנו השושלות המתחרות הרקליאופוליס מגנה, ותבאי, אשר היו בתקופת ביניים ראשונה.
בשל מורשתה העתיקה של העיר, הייתה העיר מוקד דתי חשוב, ונמצאו בה קברים ומומיות. במיתולוגיה הדתית מצרית העתיקה, כפי שניתן לראות בספר המתים, לתיניס הייתה משמעות כמקום מיתי בגן העדן.
המסע מבורדו
הנוסע מבורדו הוא כינויו של מחבר אלמוני של הספר - מסע מבורדו (Itinerarium Burdigalense), יומן מסע המתאר את עלייתו לרגל בסביבות שנת 333. החיבור נודע בחשיבותו, שכן הוא מהווה פתיחה לספרות המסעות לארץ ישראל וכן הוא אחד ממקורות המידע היחידים על פניה של ארץ ישראל בכלל, וירושלים בפרט, בראשית המאה ה-4.
המסע מבורדו
תיאור המסע מתחיל בעיר בורדו, ומתאר מסע לארץ ישראל, ביקור באתרים בה וחזרה ממנה לבורדו. המסע לארץ ישראל ובחזרה מתואר בצורה יבשה, ומצוינים בה רק שמות המקומות בהם הנוסע החליף את סוסו, את המקומות בהם עצר ללינת לילה ואת שמות הערים שעבר בדרך. המרחק בין כל תחנה ותחנה מצוין במילים, ורק לעיתים רחוקות מצוין אתר בעל עניין בנתיב המסע, כגון קברו של חניבעל או עיר הולדתו של אלכסנדר מוקדון.
התיאור מפורט יותר לגבי אתרים בארץ ישראל, ביהודה וירושלים ובין השאר מתאר את הר ציון, הר הזיתים, קבר רחל, מעיין אלישע ובית אל.
זהותו של הנוסע
ספר המסע אינו חתום, ולא ידוע מי כתבו. מאחר שתיאור המסע מתחיל בבורדו, נהוג להניח כי זהו מקום מוצאו של הנוסע. מתוך הדגש על האתרים הנוצריים וההתייחסות אליהם, ברור כי מדובר בנוסע נוצרי, אך מתוך רמזים שונים בטקסט העלו מספר חוקרים הצעות שונות. היו שהצביעו על ידיעותיו של הנוסע ביהדות כעל ראיה כי הנוסע הוא יהודי מומר. שמואל קליין טען שהנוסע אינו נוסע כלל, והחיבור כולו נכתב על סמך מקורות משניים, ללא שיציג המחבר את רגלו מחוץ מבורדו. היו אף שהציעו כי הנוסע אינו נוסע כלל, כי אם נוסעת. המסע מתוארך לשנת 333 בגלל ההתייחסות בתיאור המסע לקונסוליות של דלמטיוס וזנופילוס.
סנטנדר (קולומביה)
המחוז משתרע על שטח של 30,537 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-2.1 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא בוקרמנגה.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום מספר שבטי ילידים כמו בני הגואנה והמואיסקה. היישוב הספרדי של האזור החל במאה ה-16.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז בויאקה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציות אל סוקורו וולס, שבירותיהן היו אל סוקורו וולס בהתאמה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והוקמה מדינת סנטנדר, שכללה את שטחי מחוזות סנטנדר ונורטה דה סנטנדר העתידיים ונקראה על שמו של פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר, מגיבורי העצמאות של קולומביה. תחילה בירת המדינה הייתה פמפלונה (בשטחי מחוז נורטה דה סטנטדר העתידי), כעבור זמן קצר היא הועברה לבוקרמנגה וב-1861 היא הועברה לאל סוקורו. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים.
ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית, המדינה הפכה למחוז סנטנדר והבירה הועברה לבוקרמנגה. בתקופה הזו האזור התפתח מאוד מבחינת תעשייה ומסחר והוא משך אליו מהגרים רבים מאירופה. ב-1910 פוצלו מהמחוז שטחים שהפכו למחוז נורטה דה סנטנדר (שמשמעותו המילולית היא "צפון סנטנדר").
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת על תעשייה, תיירות, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול טבק, קקאו, לימון ומניהוט, גידול מקנה ועיבוד מוצריו, כרייה והפקת נפט.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק ל-6 פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
כילדברט הראשון
כילדברט הראשון (Childebert I; בערך 496 – 13 בדצמבר 558) היה אחד מארבעת בניו של כלוביס הראשון ושימש כמלך פריז מ-511 עד מותו.
עם מות אביו (27 בנובמבר 511) הוכתר כילדברט למלך פריז וקיבל את חלקו בממלכת הפרנקים, שכלל את החלק הצפוני של עמק נהר הסום ואת חבלי הארץ שהפכו מאוחר יותר לברטאן, נורמנדי, מיין ואקיטן.
ב-523 בהשפעת קלותילדה, התאחדו ארבעת בניו של כלוביס (תיאודריך הראשון, מלך ריימס, כלודומר, מלך אורליאן, כלותאר הראשון, מלך סואסון וכילדברט הראשון, מלך פריז) במערכה נגד זיגמונד מבורגונדיה ואחיו גונדומר ששלטו בממלכת בורגונדיה, בניו של כלוביס הביסו את הבורגונדים, גונדומר ברח, זיגמונד נלקח בשבי על ידי כלודומר שלקח אותו לאורליאן והוציא אותו להורג ב־1 במאי 524. תיאודוריך הראשון נישא לסאוגוטה (Suavegotha) בתו של זיגמונד. אולם גונדומר, בראש צבא בורגונדי מאושש זכה חזרה בממלכתו.
כלודומר, מלך אורליאן, שנעזר בתיאודוריך הראשון, הוביל את הצבא הפרנקי אשר הובס בידי גונדומר ובעלי בריתו האוסטרוגותים בקרב וזרונטיה. מלך אורליאן נהרג בקרב זה (21 ביוני 524). גונדומר שרד עד 534, שנה שבה נהרג, והמרובינגים כבשו את בורוגנדיה.
אחרי שכלודומר נהרג במערכה, זימן כילדברט הראשון את אחיו כלותאר הראשון לפריז כדי להגיע להסכם על חלוקת נחלותיו של כלודומר. כלותאר וכילדברט רצחו שנים מילדיו של כלודומר, השלישי קיצץ את שערו הארוך שהיה סמל להיותו בן מלוכה, נמלט והצטרף למנזר. כלותאר נשא לאישה את גונדיוק, אלמנתו של כלודומר, וקיבל לידיו את הערים טור ופואטייה, ואילו כילדברט הראשון קיבל את הערים שארטר ואורליאן.
ב-531 כילדברט הראשון קיבל הודעה מאחותו קלותילדה, שנישאה לאמלריק, מלך הויזיגותים בספרד, כי בעלה נהג בה בגסות בגלל שהייתה קתולית, בניגוד לאמונה שרווחה בממלכתו שהייתה האריאניות. כילדברט פלש לספרד עם צבאו ותפס את אוצרו של אמלריק, שנמלט לברצלונה ונרצח שם.
ב-532, כילדברט הראשון השתתף שוב במערכה נגד ממלכת בורגונדיה והטיל מצור על העיר אוטן. ב־534, עם חורבנה של ממלכה זו, הוא קיבל לידיו את הערים מקון, ז'נבה וליון. ב-535, כאשר ויטגס מלך האוסטרוגותים נאלץ למסור את פרובאנס לידי הפרנקים, קיבל כילדברט לידיו את הערים ארל ומרסיי. בשנים 536–537 השלים את כיבושה של פרובאנס בעזרת אחיו, כלותאר.
ב-542 פשט כילדברט שוב על הוויזיגותים, כבש את העיר פמפלונה בעזרת אחיו כלותאר, והטיל מצור על סרגוסה, אך נאלץ לסגת. כתוצאה מפשיטה זו, הביא עמו כילדברט לפריז שריד מגלימתו של וינסנט הקדוש מסרגוסה, שלכבודו החל להקים בפריז ב־543 את המנזר המפורסם של סן ונסן (כיום כנסיית סן ז'רמן דה פרה).
כילדברט הראשון מת בפריז ב-558, ביום שבו השלים את בנייתו של מנזר זה. היות שלא היו לו בנים, ירש אותו אחיו, כלותאר הראשון, מלך סואסון, כמלך פריז.
קפה טעמון
אודות
רשת בתי הקפה טעמון הוקמה ב-1938 וכללה שלושה סניפים. סניפי הרשת בבניין ג'נרלי וברחוב עזה נסגרו ראשונים, ולבסוף לאחר עשרות שנים (וכמה "פרפורי גסיסה" בשנים 2013–2015) נסגר גם הסניף ברחוב המלך ג'ורג'. מרדכי קופ (נפטר ב-10 באוקטובר 2018), בעל קונדיטוריה שסיפק לרשת עוגות ודברי מאפה, קנה את הסניף מבעליו המקוריים והחל להפעילו בשנות ה-50. תקופה מסוימת סיפקה מגדניית נדה (ירושלים) ברחוב עמק רפאים עוגות לבית הקפה. מיקומו של הקפה מול בנין הכנסת הראשונה, משך לשם עיתונאים ואנשי תקשורת ירושלמייםכמו: חיים יבין, מוטי קירשנבאום, אמנון דנקנר, מיכה שגריר, אהרון בכר, ישראל סגל, דן בירון, שרי רז, יענקל'ה רוטבליט, גדעון קוץ ואחרים. אנשי אקדמיה, כמו פרופ' דן הורוביץ, פרופ' אריה זקס, פרופ' שאול פוגל ואחרים, סטודנטים ואנשי בוהמה: ראיף אליאס, דוד מונשיין, דודו קופרמן "ראש העיר". בהמשך הצטרפו למקום אמנים: מרדכי ארדון, מירון סימה, יוסי שטרן, אברהם אופק, יגאל תומרקין, עדה המאירית, פעילי שמאל ופנתרים שחורים ביניהם: דן עומר, חיים הנגבי, אריה בובר, אבי ברדוגו, צ'רלי ביטון, סעדיה מרציאנו ואחרים. תרמו לכך גם קרבתה של האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, מיקומה ברחוב המרכזי של העיר, והיותה של ירושלים דאז עיר קטנה ושוקקת חיים.