cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'אניס ווס
קריירה
בשנת 2004 עברה ווס ממרכז החלל ג'ונסון למרכז המחקר איימס של נאס"א. שם שימשה כמנהלת המדעית (Science Director) בטלסקופ החלל קפלר.
בשנת 2007 עזבה את מכון המחקר וחזרה למרכז ג'ונסון, שם עבדה בתור מנהלת פרויקט בענף תחנת החלל. בנוסף עבדה ב-"Orbital Sciences Corporation" כתומכת פעולות טיסה.
אותות הצטיינות, מלגות והקדשות
במהלך חייה קיבלה ווס מספר אותות הצטיינות והקדשות שונות:
דיופיי דה לום (A 759)
דיופיי דה לום (A 759) (בצרפתית: Dupuy de Lôme (A759)) היא אניית ביון של הצי הצרפתי אשר חלק ממשימותיה הוא איסוף אותות ותקשורת מעבר לקווי האויב
"דיופיי דה לום"
האנייה "דיופיי דה לום (A 759)" מבצעית במשך 350 יום בשנה מתוכם יכולה לשוט 240 יום. צוותה מורכב מ-2 צוותים: 33 מלחים, 33 טכנאים ועוד 38 מומחים בהתאם למשימות.
ה- "דיופיי דה לום (A 759)" קרויה על שם מהנדס האניות הצרפתי מהמאה ה-19 "Henri Dupuy de Lôme"
ה- "דיופיי דה לום (A 759)" היא חלק מפרויקט (MINREM (Moyen Interarmées Naval de Recherche' Electro Magnétique, "משאבים ימיים משותפים למחקר אלקטרומגנטי".
מערכות המודיעין המותקנות באנייה
בין המערכות האלה נמצאת מערכת המסוגלת להבחין ולהתריע מראש על תנועות צבאיות באמצעות קליטת קרינה, מערכות קליטה ושידור מכם לוויינים ואליהם, ולפחות שתי מערכות לאיתור מכ"מים. מערכות אלה מסוגלות לקבוע את מיקומן המדויק של מערכות מכ"ם, קליטת וניתוח הקרניים ומידע שהן שולחות, או קולטות. כמו כן מותקנות על אניית הביון מערכות לקליטת המתרחש במרכזי תקשורת ומפקדות של האויב, ותעבורה של איי-מיילים גלויים, או מקודדים-חשאיים, ושיחות במכשירי טלפון סלולריים
סימני זיהוי ה-"דיופיי דה לום (A 759)"
סוג הזיהוי של ה-"דיופיי דה לום (A 759)": מספר IMO 9282156
סדרה של תשע ספרות הנשלחים בצורה דיגיטלית על ערוץ תדר רדיו על מנת לזהות ייחודיות של תחנות הספינה ("Maritime Mobile Service Identity" ): 228716000.
ממשימותיה בעולם
בזמן המלחמה באוקראינה והפלישה הרוסית לחצי האי קרים בשנים 2015-2014, נכנסה ה-"דיופיי דה לום" כמה פעמים לים השחור כשהיא עוקבת אחר תנועת הכוחות הרוסיים בחצי האי ובמזרח אוקראינה.
במחצית השנייה של נובמבר 2018 צרפת הציבה את ה-"דיופיי דה לום" מול חופי סוריה והיא החלה לפעול בתיאום עם נושאת המטוסים האמריקנית הארי טרומן (CVN-75)
אניית הביון מלווה על ידי פריגטת טילים מונחים צרפתית מדגם "לאפייט" ("La Fayette-class frigate" ).
פלוראוביס
פלוראוביס (שם מדעי: Pelorovis, "כבש מפלצתי") הוא סוג של פר אפריקאי שנכחד. הפלוראוביס הופיע בפליוקן, כ-2.5 מיליון שנה לפני זמננו ונכחד בפליסטוקן לפני כ-12,000 שנה או בהולוקן לפני כ-4,000 שנה.
מחקר שנערך בשנים האחרונות מערער על תקופות של הסוג וטוען שהוא אינו מונופילטי ובעצם 4 מיניו שייכים לשני סוגים: אחד הקרוב לשור הבר והשני לתאו אפריקאי.
הפלוראוביס דמה לתאו אפריקאי אך היה גדול יותר ובעל קרניים ארוכות ומעוקלות בהרבה. הוא שקל כ-1,200 ק"ג בממוצע אך הגדולים שבזכרים הגיעו גם למשקל של 2 טון (2,000 ק"ג). הפלוראוביס היה אחד הפריים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם בסדר גודל של ביזון גדול-קרניים (Bison latifrons). הפלוראוביס מהמין Pelorovis oldowayensis היה בערך בגודלו של תאו אפריקאי אך עם רגליים יותר ארוכות וראש מוארך. הפלוראוביס מהמין Pelorovis antiquus היה בגודל דומה אך מוצק וחסון יותר.
ליבות הקרן העשויות עצם היו באורך של מטר אחד, וכאשר היו מכוסות בקרטין (בעת שהייצור היה חי, שכן קרטין לא שורד תהליכי התאבנות) אורכן יכל להגיע אף ל-2 מטר. הקרניים פנו הרחק מהראש והתעקלו החוצה, במינים מסוימים (Pelorovis oldowayensis ו- Pelorovis turkanensis) אף יצרו עיקול בצורת חצי מעגל. הקרניים של Pelorovis antiquus היו גם הן מרשימות, אך דמו יותר לאלו של תאו מים אסייתי, דבר שבהתחלה הוביל לסווגו תחת הסוג Bubalus.
המין Pelorovis antiquus נכחד בערך לפני 12,000 שנה מדרום ומזרח אפריקה. מאובנים וראיות ארכאוזאולוגיות מראות שהוא חי בצפון אפריקה עד לפני 4,000 שנה - אז נכחד. המין Pelorovis oldowaywensis חי באפריקה שמתחת לסהרה ונכחד לפני 800,000 שנה.
המאובנים השלמים ביותר של Pelorovis oldowayensis נמצאו בערוץ אולדובאי בטנזניה. שלד שלם של Pelorovis antiquus נמצא ליד דג'לפה באלג'יריה.
כריסטוף גאלטייה
כריסטוף גאלטייה (באנגלית: Christophe Galtier; נולד ב-26 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר צרפתי, ששיחק בתפקיד המגן במספר קבוצות בליגה הצרפתית ומאמן כדורגל.
קריירת מועדונים
גאלטייה החל לשחק כדורגל ב-Caillolais, מועדון אימונים צרפתי אשר חשף שחקנים רבים דוגמת ז'אן טיגנה ואריק קנטונה בטרם הצטרף לאולימפיק מרסיי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה מול ברסט ב-30 ביולי 1985, במהירות נעשה לשחקן בולט בקבוצה. הוא הופיע בקבוצה 52 הופעות והגיע עמה פעמיים לגמר הגביע הצרפתי ובחר לעזוב את המועדון לטובת ליל בקיץ 1987. גאלטייה שיחק בליל עד סוף עונת 1989/1990 בטרם עבר לטולוז בה שיחק שלוש עונות. בתחילת עונת 1993/1994, הפתיע כשחתם במועדון שעלה ליגה באותה העונה, אנז'ה, וירד עמה ליגה בתום העונה.
בפתיחת עונת 1994/1995 הצטרף לנים, מהליגה השנייה אותה עזב לאחר עונה אחת וחזר לקדנציה שנייה למרסיי.
ב-1997 חתם באיטליה, במונזה מהסרייה ב', וב-1998 חתם במועדון הסיני ליאונינג יואנדונג, בטרם סיים את קריירת המשחק שלו ב-1999 בגיל 32.
קריירת אימון
מ-1999 עד 2004, גאלטייה היה עוזר מאמן במספר מועדונים צרפתים כולל במרסיי בה שיחק. משנת 2004 עד 2009, היה עוזר מאמן באל-עין, פורטסמות', סושו, אולימפיק ליון וסנט אטיין. בדצמבר 2009 מונה למאמנה הראשי של האחרונה ולראשונה שימש כמאמן ראשי.
ב-9 במאי 2017 הודיע גאלטייה כי יעזוב את סנט אטיין בסוף העונה לאחר שמונה עונות המועדון.
ב-22 בדצמבר 2017, הודיעה ליל כי גאלטייה ימונה למאמנה החדש במקומו של מרסלו בייאלסה. באותה העת הייתה הקבוצה במקום ה-18 בליגה. עקב הצלחתו במועדון, זכה בסיום 2019 למאמן הצרפתי של השנה.
בעונת 2020/2021, הוביל גאלטייה את ליל לתואר אליפות ראשון מזה 10 שנים והרביעי בסך הכל בתולדות המועדון. לאור הזכייה, זכה גם בתואר מאמן העונה בליג 1.
ב-25 במאי 2021 התפטר גאלטייה כמאמן ליל, יומיים בלבד לאחר הזכייה באליפות צרפת.
ב-28 ביוני 2021 מונה למאמנה של ניס מליגת העל הצרפתית.
בקיץ 2022 עזב את ניס ומונה למאמנה של פריז סן ז'רמן ב-5 ביולי 2022. ביולי 2023 פוטר מתפקידו בקבוצה לאחר עונה אחת בלבד.
סטטיסטיקה כמאמן
הנתונים מתייחסים למשחקי ליגה בלבד, ומעודכנים נכון ל-31 ביולי 2022
ליל
פריז סן-ז'רמן
הליגה האוסטרל-אסייתית נגד הגליה
הליגה האוסטרל-אסייתית נגד הגליה (באנגלית: Australasian Anti-Transportation League) היה ארגון שהוקם בשביל להתנגד להגליית נידונים לאוסטרליה. הארגון התחיל לפעול בארץ ואן דימן (כיום, טסמניה) בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19, והיו לו סניפים באדלייד, מלבורן, סידני וקנטרברי. משרד המושבות הבריטי הפסיק את הגלות לאוסטרליה ב-1852, ואיתו גם הארגון.
התפתחות
הגלות למושבת ניו סאות' ויילס הופסקה ב-1840, ומספר הנידונים שהוגלו לארץ ואן דימן (כיום, טסמניה) גדל מאוד. השעיה של שנתיים בהגלייתם של נידונים גברים לארץ ואן דימן יושמה במאי 1846. הכוונה הייתה לחדש את ההגליה בהסדרים חדשים, אך החלטה זו הועברה בפועל על ידי מנהל הקולוניאלי המקומי, ויליאם דניסון :. המילים הושמטו. ההגליה, כמשמעותו מה שנאמר על פניו, פורסם לפני שהרשויות הבריטיות תיקנו את טעותם.
עד ל-1851, היא פתחה מספר סניפים ביבשת. במועצה המחוקקת החלקית הראשונה של טסמניה, תומכיה של הארגון זכו בכל 16 המושבים העומדים לבחירה. לאחר מכן, במועצה המחוקקת, הצביעו, לבקשת המלכה ויקטוריה, לבטל את הצו במועצה, והתירה את הגלות לטסמניה ולאי נורפוק, למרות התנגדותו החזקה של סגן המושל ויליאם דניסון. הבהלה לזהב בוויקטוריה, שהחלה באותה שנה, הובילה את ממשלת בריטניה להפסיק את הגלות, מפני שהיא נתפסה כתמריץ להגליית עבריינים למזרח אוסטרליה. אוניית הנידונים האחרונה שנשלחה מאנגליה, St. Vincent, הגיע לטסמניה ב-1853.
דגל
לליגה היה דגל משלה, יוניון ג'ק עם הצלב הדרומי שנוצר לפני 1851 על ידי השר הקהילתי, הסופר ועורך העיתון בלאונססטון, ג'ון ווסט.
מחקר
מועצת המחקר האוסטרלית מימנה פרויקט מחקר, Liberty, Anti-transport and the Empire of Morality על ידי פרופסור הילרי קארי  מאוניברסיטת ניוקאסל, ופרופסור דייוויד רוברטס מאוניברסיטת ניו אינגלנד. תוצאות המחקר כללו גם כוללות את המאמר של קארי, Empire of Hell, שפורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ב-2019.
Not in Front of the Children
Not in Front of the Children: "Indecency," Censorship, and the Innocence of Youth הוא ספר עיון שנכתב על ידי עורכת הדין והליברטריאנית האמריקאית, מרג'ורי היינס. הספר דן על חופש הביטוי והקשר בין הצנזורה לוויכוח "תחשוב על הילדים". הספר מציג היסטוריה כרונולוגית של צנזורה מיוון העתיקה, מרומא העתיקה, מימי הביניים ועד לימינו. בנוסף, הוא דן ביצירות מצונזרות בולטות, כולל הספר "יוליסס" שנכתב על ידי ג'יימס ג'ויס, הספר "מאהבה של ליידי צ'טרלי" שנכתב על ידי דייוויד הרברט לורנס, והמונולג הקומדי והגס של הקומיקאי ג'ורג' קרלין. הספר גם דן על הצנזורה המיועדת לבני נוער בארצות הברית באמצעות חקיקה הכוללת את חוק הגנת האינטרנט לילדים וחוק הגינות התקשורת.
המחברת בוחנת את השאלה האם ילדים ומתבגרים מושפעים לרעה מחשיפה לתקשורת שנחשבת בלתי הולמת על ידי מבוגרים (כולל אלימות ופורנוגרפיה), וטוענת כי בני נוער אינם בסכנה מחומר מיני מפורש. היינס טענה כי אין טקטיקה פשוטה לפיה הממשלה יכולה לצנזר חומר מילדים מבלי לפגוע בזכויות המובטחות למבוגרים על ידי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. היא מציינת כי אף על פי שההשפעות השליליות של חומר מיני מפורש על ילדים אינה מוכחת, החשש מהשפעתו משמש לתמיכה בטיעונים מבוססי מוסר, ולכן שכנוע מוסרי אינו צריך להוות בסיס לצנזורה. הספר הסיק כי לצנזורה בחסות ההגנה על הנוער יש למעשה תוצאה לא מכוונת של פגיעה בהם.
ב-2002, הספר זכה בפרס אלי מ. אובולר מטעם איגוד הספריות האמריקאי כ-"עבודה בנושא חופש אינטלקטואלי". Booklist המליצה עליו כנקודת מוצא לדיון בין מתבגרים למבוגרים. המגזין ליבררי ג'ורנל המליץ על הספר לספריות אקדמיות וציבוריות כהיסטוריה מפורטת של צנזורה הקשורה לגסות. המגזין פבלישרס וויקלי כינה את הספר כיצירה משמעותית בתחומי פסיכולוגיה התפתחותית וזכויות האזרח. בפלורידה, העיתון טמפה ביי טיימס (לשעבר סיינט פטרבורג טיימס) שיבח את הספר וציין שהוא מביא מבט מרתק על ניסיונות למנוע ממתבגרים לחשוב על מיניות. המגזין The American Prospect מתח ביקורת על סגנון הייצוג של היינס וכינה את הספר משעמם.
רקע כללי
הסופרת מרג'ורי היינס היא עורכת דין המתמקדת בזכויות האזרחיות. היא קיבלה תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת קורנל ב-1967. היא סיימה את לימודי התואר השני שלה בהצטיינות בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, וקיבלה תואר שלישי ב-1978. בזמן פרסום הספר, היינס ניהלתה את פרויקט מדיניות חופש הביטוי של הקואליציה הלאומית נגד צנזורה.
בין הספרים שפרסמה בעבר כללו את הספרים Strictly Ghetto Property: The Story of Los Siete de la Raza (1972), Cutting the Mustard: Affirmative Action and the Nature of Excellence (1987)  ו-Sex, Sin, and Blasphemy: A Guide to America's Censorship Wars (1993). לאחר שהספר Not in Front of the Children פורסם, פרסמה היינס, ב-2013, את הספר Priests of Our Democracy: The Supreme Court, Academic Freedom, and the Anti-Communist Purge (שזכה בפרס התיקון הראשון של יו מ. הפנר ).
לפני הוצאתו הסופי של הספר, שם הספר היה Not in Front of the Children: "Indecency" in History, Politics, and Law, והוא פורסם לראשונה ב-2001 בהוצאת Hill & Wang. ספרה המקורי של היינס כלל כ-300 עמודים של חומר, עם קטע של הערות נוספות באורך של יותר מ-100 עמודים. מהדורת כריכה רכה מאותו המו"ל פורסמה ב-2002. ב-2007, יצאו מהדורות כריכה רכה וספרים אלקטרוניים על ידי הוצאת אוניברסיטת ראטגרס .  מהדורת הכריכה הרכה שיצאה ב-2007 כללה גם הקדמה חדשה לספרה של היינס. מהדורה אירופית לספר פורסמה ב-2008. היינס הקדישה את הספר לפרופסור שלה מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, בנג'מין קפלן.
סיכום התוכן
Not in Front of the Children מציג את ההיסטוריה של הצנזורה מיוון העתיקה, מרומא העתיקה, מימי הביניים ועד לימינו. היינס בחנה את חוקי קומסטוק, שהוצא על ידי אנתוני קומסטוק ב-1873, שהפלילו דיוור של כתבים שנחשבו לא מוסריים. דוגמאות ליצירות מצונזרות כוללות את "יוליסס" שנכתב על ידי ג'יימס ג'ויס, הספר "מאהבה של ליידי צ'טרלי" שנכתב על ידי דייוויד הרברט לורנס, והמונולג הקומדי והגס של הקומיקאי ג'ורג' קרלין. הספר גם דן על דו"ח מיס, שנכתב על ידי ועדת היועץ המשפטי לממשלה לפורנוגרפיה. הדו"ח נקרא על שמו של התובע הכללי האמריקאי, אדווין מיס. הדו"ח יצא ב-1986, והוא דחה לכאורה את הפגיעה של פורנוגרפיה בנשים ובילדים. סוגיות צנזורה עכשוויות המפורטות בספר כוללות את הווארד סטרן והטבח בתיכון קולומביין, והסופרת מבקרת את הספר "Return to Modesty: Discovering the Lost Virtue" שנכתב על ידי ונדי שליט  ואמהות מאורגנות למען יציבות מוסרית .  הספר גם דן על הצנזורה המיועדת לבני נוער בארצות הברית באמצעות חקיקה הכוללת את חוק הגנת האינטרנט לילדים  וחוק הגינות התקשורת.
היינס בחנה את השאלה האם ילדים ובני נוער מושפעים לרעה מחשיפה לאלימות ופורנוגרפיה, וטוענת כי בני נוער אינם בסכנה מחומר מיני מפורש. היא מאמינה כי צנזורה על חומר כזה על מתבגרים מבוססת על הרעיון שקטינים חפים מפשע שיחשפו לתקשורת בלתי הולמת תשחית אותם, והסבירה כיצד אמונה זו שימשה בסיס לצנזורה. היינס בחנה גם האם על הממשלה או ההורים להגביל את הגישה של הילדים לחומר שעלול להיות בלתי הולם, מתוך אמונה כי ההחלטה צריכה להיות מוטלת בעיקר על ההורים. בנוסף, היינס טענה כי אין טקטיקה פשוטה לפיה הממשלה יכולה לצנזר חומר מילדים מבלי לפגוע בזכויות המובטחות למבוגרים על ידי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. היינס הזהירה מניסיון לסווג צורות של ביטוי יצירתי על מנת לאסור על יצירות אמנות מסוימות, מביא בסופו של דבר לבחירות צנזורה המשקפות את נקודת המבט הרעיונית.
המחברת סבורה כי הממשלה לא צריכה לקבוע מה צריך לצנזר וממי, והדגישה כי יש על החברה להבטיח שישנה השפעה שלילית מוחשית מסוימת על בני נוער מחומר מסוים לפני שתטיל צנזורה על אותו חומר. היא כותבת כי זה נהיה קשה להפליא לאפיין באופן ספציפי את מה שצריך לצנזר ומה שלא. כתוצאה מכך, ישנן תוצאות שליליות של הצנזורה. היינס המליצה שלפני שמחוקקים חוקים מגבילים המסידירים את המגננות או את האינטרנט, ההשפעה על הצנזורה על החברה עשויה להיות כה גדולה, עד כדי כך זה ברור שישנה פגיעה ממשית בפועל על החברה.
הספר גם בחן את התפתחות הפסיקה האמריקאית לגבי סטנדרטים שונים של צנזורה לילדים ומבוגרים. המחברת תיארה את מה שאירע בגינסברג נ' ניו יורק : בית המשפט העליון של ארצות הברית אישר, ב-1968, חוק המונע מקטינים לצפות בתקשורת מינית מפורשת. סם גינסברג ואשתו ניהלו דיינר בבלמור, ניו יורק. אם שלחה את בנה בן ה-16 לקנות שני מגזינים למבוגרים באותו דיינר, וכך נוצר מצב שבו גינסברג הועמד לדין. גינסברג הורשע בעבירה על חוק של מדינת ניו יורק האוסר למכור מגזינים עם תמונות של נשים עירומות לקטינים.
בית המשפט העליון של ארצות הברית אישר את הרשעתו של גינסברג, וקבע כי על המחוקק במדינת ניו יורק אינו נדרש להוכיח השפעה שלילית מוחשית על בני נוער מחשיפה לחומרים מיניים מפורשים. בית המשפט אמר כי המחוקק במדינת ניו יורק צריך רק להניח שקיימת השפעה כזו. השופט האמריקאי, ויליאם אורוויל דאגלס, כתב דעה מנוגדת בתיק, ומתח ביקורת על החוק בניו יורק. הוא הגיע למסקנה שהוא מכיר אנשים שמתאימים להגדרת העבריינות נוער, אך הם בני חמישים, ובאופן אקסטרפולציה ניתן להרחיב את ההשפעה של ההחלטה בשביל להשפיע על מבוגרים וארגונים רבים בחברה, במקום רק על צעירים.
היינס הדגימה גם כיצד מחוקקים במדינות אחרות השתמשו בפסק דין זה. פסק הדין בניו יורק הגביר את הצנזורה המבוססת על מוסר כלפי ילדים. שנה לאחר פסק הדין קבע בית משפט באוהיו כי הרומן "קן הקוקייה" של קן קיזי אינו מתאים לנוער. המחברת הסבירה את הסכנות המאפשרות לממשלה לקבוע חומר שמתאים לצעירים, וציינה כי האמונה בהשפעה השלילית של חומר מיני מפורש על ילדים אינה מוכחת. היינס ציינה גם כי החשש מהשפעתו משמש לתמיכה בטיעונים מבוססי מוסר, ולכן שכנוע מוסרי אינו צריך להוות בסיס לצנזורה. הספר הסיק כי לצנזורה בחסות ההגנה על הנוער יש למעשה תוצאה לא מכוונת של פגיעה בהם.
נושאים
חוקרים דנו על הספר בכתבי העת האקדמיים, ואפיינו את הספר כעבודה המאזנת בין מדיניות החינוך לבין התוצאות השליליות של הצנזורה. במאמר שפורסם בכתב העת Journal of Sex & Marital Therapy, הפרופסורית ללימודי נשים במידלברי קולג', דבורה גרנט, השוותה את הספר Not in Front of the Children עם הספר "Harmful to Minors" של ג'ודית לוין. גרנט אפיינה את שני הספרים כעבודות משמעותיות המדגישות את החשיבות של מתן אפשרות לבני הנוער לגשת למשאבים חינוכיים אינפורמטיביים. את המונוגרפיה של היינס היא סיווגה כסקירה יסודית וחשובה על כרונולוגיית הצנזורה. פרי ל. גלנצר כתב בכתב העת English Journal כי להיינס הייתה נקודת מבט חוקית לעסוק בנושאים שנויים במחלוקת בשיעורי ספרות, והוא הוסיף שהיה צורך ללמד את כל נקודות המבט של אותו דיון. אלן פ. גודמן כתבה בכתב העת Berkeley Law Law כי היינס הייתה ביקורתית כלפי מאמרים קודמים שניסו להראות השפעה שלילית מאלימות, כפי שתוארו גם בתוכניות טלוויזיה.
ג'סיקה פילדס אפיינה, בכתב העת Social Problems, את הספר כמונוגרפיה משמעותית שמתחה למעשה ביקורת על הרטוריקה של הגנה על טוהר המיניות של בני נוער כצורה של אידאולוגיה. סינתיה א. מקדניאל כתבה במאמר לכתב העת Counterpoints בהערכה כי היינס העלתה תזה לפיה ניסיון להגן על בני נוער מפני אירועים מסוימים הביא לתוצאות שליליות בלתי מכוונות. מקדניאל הדגישה כי ויכוח רציונלי הוא המפתח לחברה פונקציונלית המעריכה את חופש הבחירה. היא כתבה כי דיון ואינטרוספקציה הם קריטיים לצמיחה בתחום זה, בשביל לקבוע את הצורך בשינוי דפוסי ההתנהגות.
כתב העת The Library Quarterly פרסם מאמר של אליזה טי. דרזנג, שסיווג את הספר כמסה יעילה בנושא הצנזורה לילדים, כמו בספר "Harmful to Minors" של ג'ודית לוין. דרזנג כתבה כי היינס הראתה בהצלחה כי לא ניתן להוכיח שצנזורה זו נכונה, ששימשה בסיס הליבה לחקיקה, כולל חוק הגנת האינטרנט לילדים. היא הסיקה כי היינס טענה בתמציתיות כי לצנזורה של עבודות מהישג ידם של ילדים יכולה להיות השפעה שלילית על רמת החדשנות, הצמיחה הנפשית הבריאה ויכולות ההסתגלות שלהם. טוניה פרי דנה, בכתב העת English Journal, בעבודה הרבה והדגישה כי אם המוטיבציה מאחורי חינוך הילדים היא לייצר הוגים ביקורתיים עצמאיים, יש צורך להרחיב את גבולות הצנזורה.
דייוויד דרטטס, במאמר ל-Studies in Art Education, דיבר על הספר, וכתב כי ישנם שאלות קריטיות על ערכי האמנות המאוזנת כנגד רצון להגן על משתתפי מוסדות החינוך מפני פגיעה נתפסת, עלו שוב ושוב לאורך הזמן בהיסטוריה של הצנזורה. הוא ציין כי הרציונל להצדיק צנזורה של יצירות אמנות מילדים התבסס על סיבות דומות, החל מאפלטון לתקופות העכשוויות, כלומר חרדה שבני נוער יושחיתו על ידי הצגת מוצרים הנחשבים כבלתי הולמים.
ביקורת
הספר Not in Front of the Children זכה בפרס אלי מ. אובולר מטעם איגוד הספריות האמריקאי כ-"עבודה בנושא חופש אינטלקטואלי". Booklist קראה לספר ניתוח מעמיק של נושא שנוי במחלוקת. בניתוח התאמתו של הספר למבוגרים צעירים, Booklist סיכמה כי הייתה הרבה עבודה בשביל לעורר דיון בין מבוגרים ומתבגרים.
המגזין פבלישרס וויקלי בחן את הספר בצורה חיובית, ושאל האם אדוארד ליר היה מופתע לגלות כי שירו "The Owl and the Pussycat" מ-1998 צונזר מגישה של ספריות בתי ספר בשל מסננים מקוונים שמגבילים את המשתמשים לקרוא כל דבר המכיל את המילה "pussy". בביקורת של המגזין, נכתב כי היינס טענה בעוצמה כי הרעיון של שמירה על בני נוער מפני שחיתות פוטנציאלית הרחיקה לכת בארצות הברית. המגזין סיכם בכך שעבודת המחברת הייתה עבודת מפתח בתחומי פסיכולוגיה התפתחותית וזכויות האזרח.
בסקירתו של כתב העת ליבררי ג'ורנל נאמר כי עבודתה של היינס משקפת חקירה יסודית של הנושא והציגה סקירה טובה על כרונולוגיית הצנזורה. הסקירה סיכמה את עבודת המחברת לפיה צנזורה במסווה של עזרה לילדים גרמה לנזק יותר מתועלת. Library Journal המליץ על הספר גם לספריות אקדמיות וגם לספריות ציבוריות, וכינה את הספר כספר "חובה". בכתב העת סקול ליבררי ג'ורנל ציינו שהספר נכתב בשל העלייה בדיווחים על צנזורה. School Library Journal שיבח את היינס על מאמציה הגבוהים בהכנת הספר והמליץ על הספר לכל העוסקים בסוגיות סביב חופש הביטוי. כתב העת אמר גם כי האקדמיה חיכתה למשאב כה יקר במשך תקופה משמעותית. באותה ביקורת, הגיעו גם למסקנה שהספר היה מרשים למדי, ושהיינס שמרה על נקודת מבט אובייקטיבית במהלך הדיונים על הצנזורה במונוגרפיה שלה.
העיתון טמפה ביי טיימס (לשעבר סיינט פטרבורג טיימס) כינה את הספר כניתוח מעמיק של חרדה אמריקאית מפני הגבלת רגשות מיניים של ילדים. העיתון הוליווד ריפורטר ציין כי היינס עשתה הבחנה חשובה בטענה כי יש ללמד את נושאי הטאבו לילדים על ידי הוריהם, ואין זה צריך להיות תפקידה של הממשלה לצנזר באילו חומרים מותר לאנשים לראות (או לדבר). העיתון The Atlanta Journal-Constitution המליץ על ספרה של היינס לקריאה בקיץ בסעיף "ענייני משפחה".
עם זאת, לא כולם שיבחו את הספר. בניו יורק טיימס, העיתונאי האמריקאי, מייקל מאסינג, אמר כי השקפתה של המחברת בנושאי חופש הדיבור העכשוויים (עמדתה בדבר הגבלת הצנזורה ותפיסתה כי תוכניות טלוויזיה מועטות עלולות לגרום נזק לילדים) הייתה קיצונית. המגזין The American Prospect מתח ביקורת על סגנון הייצוג של היינס, והודה כי היינס היא עורכת דין מיומנת בנושא זכויות האזרח, אך כינה את הספר עצמו כמשעמם. בביקורת של המגזין, בוצעה השוואה בין סגנון כתיבתה של המחברת בספר לסגנון כתביבה של המחברת בחוברות קומיקס, והגיע למסקנה כי כרונולוגיית היינס מציגה דיבור גס באופן לא נייטרלי.
אלי הדינגטון
אלי הדינגטון (באנגלית: Ellie Haddington; נולדה ב-17 בפברואר 1955) היא שחקנית סקוטית. ב-2005 ו-2006 כיכבה בתפקיד ג'וי מסטרטון בסדרת המשטרה של ITV1 "נערות רעות".
ביוגרפיה
הדינגטון נולדה באברדין שבסקוטלנד. בשנים 1975 עד 1977 למדה בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
היא שיחקה בתפקיד פרופ' דוצ'רטי בפרקי הסיום של העונה השלישית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" "Last of the Time Lords". עוד בטלוויזיה הופיעה הדינגטון בסדרת הדרמה "Life Begins", בדמות הילדה פירס בסדרה "המלחמה של פויל", בסדרה "Always and Everyone", בסדרת הפשע "המפצח", בסדרה "הולבי סיטי", בסדרה "Wire in the Blood", באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בפרק בסדרה "רציחות במידסומר", בסדרה התקופתית "המוסקטרים", בסדרה המשטרתית "סקוט וביילי" ובסדרה "The Bill" בה גילמה שתי דמויות שונות, האחת ב-1997 והשנייה ב-2007.
בתיאטרון הופיעה הדינגטון במחזה "בינגו" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר ובתיאטרון יאנג ויק.
מ-2011 ועד 2013 שיחקה הדינגטון בתפקיד קרול פוטר בסדרה הקומית "בית הקפה" של Sky1.
ב-2015 גילמה הדינגטון את ג'ינה קורבין בסדרת הדרמה "Ordinary Lies", ואת פאני ביגטיוויץ' בסדרה "עלילות דיקנס".
קינגס קולג' (קיימברידג')
קינגס קולג' (באנגלית: King's College) הוא מוסד להשכלה גבוהה אשר נמנה עם המוסדות המרכיבים את אוניברסיטת קיימברידג', בעיר קיימברידג', אנגליה. שמו הרשמי המלא הוא "מכללת המלך של גבירתנו ושל ניקולאוס הקדוש בקיימברידג'". המכללה שוכנת בסמוך לנהר קאם, ופונה אל רחוב "קינגס פארייד" (King's Parade, "תהלוכת המלך") במרכז העיר.
המכללה נוסדה בשנת 1441 על ידי הנרי השישי, מיד לאחר שהקים מכללה-אחות באיטון. מלחמות השושנים והמחסור הכספי בעקבותיהן עיכבו את פיתוח המכללה. בשנת 1508 החל הנרי השביעי, להתעניין במכללה, אולי כמהלך פוליטי כדי לחזק את מעמדו כמלך. בית התפילה של המכללה, שבנייתו החלה בשנת 1446, הושלם לבסוף בשנת 1544, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני. בית התפילה של קינגס קולג' נחשב לאחת הדוגמאות המעולות ביותר של הסגנון הגותי האנגלי באדריכלות. המבנה הפך סמל של אוניברסיטת קיימברידג' כולה. מקהלת בית התפילה, אשר מורכבת מסטודנטים גברים מן המכללה ומבית הספר שליד המכללה, היא אחת המקהלות הידועות והמצליחות בעולם. בכל שנה בערב חג המולד מתקיים פסטיבל תשעת השיעורים והמזמורים, ומשודר מבית התפילה למיליוני מאזינים ברחבי העולם.
ייסוד
ב-12 בפברואר 1441 פרסם המלך הנרי השישי מכתב הרשאה ובו הקים מכללה בקיימברידג' עבור רקטור ושנים-עשר מלומדים עניים. המכללה נועדה להיקרא על שם ניקולאוס הקדוש, שביום חגו נולד הנרי. הנרי הניח את אבן הפינה של "החצר הישנה" של המכללה ב-2 באפריל 1441, בנקודה צפונית למכללה של היום. ויליאם מילינגטון, חבר במכללת קלר, מונה למשרת הרקטור של המכללה החדשה.
שכווי לבן
שכווי לבן (שם מדעי: Lagopus) הוא סוג של שכווים הנפוצים באזור הארקטי או באזורים הרריים וקרים והם בעלי כסות נוצות לבנה המתחלפת בכסות אפורה-חומה בקיץ.
קינגס קולג' (קיימברידג')
ייסוד
הנרי הוביל את פרסום תקנון המכללה הראשון, בשנת 1443. תוכניתו הצנועה המקורית נזנחה לטובת מימון קהילה בת 70 מלומדים בראשות רקטור. השינוי אירע כנראה מכיוון שהנרי גילה שוויליאם מוויקם יסד הן את ניו קולג', אוקספורד והן את בית הספר וינצ'סטר בשנת 1379, ורצה לעלות עליו בהישגיו. על כן חיבר את המכללה לבית הספר איטון, שאותו הקים בשנת 1440, בדומה לחיבור בין ניו קולג' לווינצ'סטר. ב-12 ביולי 1443 פורסם צו מלכותי חדש שייסד מחדש את המכללה, הפעם כמוסד גדול בהרבה. ב-1 בספטמבר 1444 חתמו מנהלי קינגס ואיטון, וניו קולג' ווינצ'סטר, על "הסכם ידידות", שבו התחייבו שמוסדותיהם יתמכו זה בזה משפטית וכספית.
שכווי לבן
השכווים חיים בטונדרה הארקטית או ההררית של אמריקה הצפונית, אירופה ואסיה באזורים הצפוניים והם אינם נודדים דרומה בחורף הקר. הם מצויים גם ביערות הטייגה הקרים ושם ניזונים מחזזיות, עשבים וזרעי מחטניים. בקיץ הם משלימים את התזונה מחרקים.
גדעון פרל
הרב גדעון פרל (א' בטבת תש"א – כ"ח בכסלו ה'תשפ"ב; 30 בדצמבר 1940 – 2 בדצמבר 2021) היה רב היישוב אלון שבות וממייסדיו, אב"ד לממונות בגוש עציון, דיין בבית הדין של הרבנות הראשית לענייני גיור ואב בית הדין לגיור של מכון צומת, מרבני מפלגת תקומה, מראשי ארגון רבני צוהר ואחראי על ענייני חופה וקידושין בארגון. קודם לכן היה מראשי לשכתו של רבו המובהק הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, כאשר כיהן כרב ראשי.
קינגס קולג' (קיימברידג')
בית התפילה
בית התפילה, שמהווה דוגמה לאדריכלות גותית מאוחרת, נבנה לאורך כמאה שנים (1446-1531) בשלושה שלבים. תקרתו היא קמרון המניפה הגדול בעולם. יש בו עשרים וששה חלונות ויטראז', ועשרים וארבעה מהם שרדו מן המאה ה-16. המזבח כולל ציור של פטר פאול רובנס בשם "הערצת האמגושים".
גדעון פרל
ביוגרפיה
למד בירושלים בביתי הספר "מוריה" ו"לדוגמה". בהמשך בישיבת הדרום ברחובות, בראשות הרבנים הרב צבי יהודה מלצר והרב אלימלך בר שאול. אחר כך המשיך לימודיו בישיבת מרכז הרב (במשך 10 שנים) בראשות הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב שאול ישראלי, והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, שאותו ראה כרבו המובהק. באותן שנים היה בין מארגני ההפגנה של בני הישיבות נגד פעילות המסיון בירושלים, בהסכמת ראש הישיבה הרב צבי יהודה קוק. על כניסה ללא רשות לשטח הפרטי של חצר בית הספר של המסיון ברחוב הנביאים הוא נשפט, עם עוד 105 מפגינים, למאסר בן שבועים. בצעירותו שימש כמדריך בישיבת נחלים ובישיבת נתיב מאיר.
קינגס קולג' (קיימברידג')
מעמד אקדמי
נכון ל-2012, דורגה המכללה במקום ה-13 מתוך 29 המכללות באוניברסיטת קיימברידג', על פי "מדד טומפקינס" הבלתי-רשמי. אם סופרים רק סטודנטים מצטיינים, המכללה מדורגת במקום השביעי באוניברסיטה, כש-27.5% מתלמידי השנה האחרונה זוכים בהצטיינות.
גדעון פרל
ביוגרפיה
במקביל ללימודיו במרכז הרב, למד בכולל "בית התלמוד" במוסד הרב קוק בראשות הרב בצלאל ז'ולטי רבה של ירושלים ודיין בבית הדין הגדול. הוסמך לרבנות על ידי הרב ז'ולטי והרב ישראלי ועל ידי הרה"ר לישראל, וקיבל כושר לרב עיר ושימש רב אזורי של גוש עציון ורשם הנישואין. במשך השנים עסק גם בהשלמת בנין הישיבה של ישיבת מרכז הרב בקרית משה, כמזכיר ועדת הבניין. כמו כן היה ממארגני הכינוסים לתורה שבעל פה בבית מוסד הרב קוק, ומסר שם מספר הרצאות שהתפרסמו בקובץ "תורה שבעל פה".
לאחר מלחמת ששת הימים הצטרף למייסדי היישוב אלון שבות בגוש עציון בשנת 1971. בשנים הראשונות להקמת ישיבת ההסדר "הר עציון" שימש בה כר"מ, ומאז התגורר באלון שבות עד לפטירתו. בהמשך שימש עשר שנים כר"מ בישיבה התיכונית "חורב" בירושלים, עד התמנותו לרבה של אלון שבות. עם פתיחת שערי העלייה מברית המועצות עסק גם בקליטת עולים בישובו בגוש עציון ואצל חלקם גם בגיורם בהוראת רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. בהמשך התמנה כדיין בבית הדין המיוחד לגיור במסגרת מינהל הגיור בראשות הרב ישראל רוזן, ודעתו - כמו של הרב רוזן עצמו - שכל גיור שייעשה ללא אישור הרבנות הראשית לא יוכר. לאחר מכן התמנה לדיין בבית הדין לגיור במסגרת רשמית של בתי הדין הרבניים וכיהן בדיינות זו כ-15 שנים. לאחר פטירת הרב ישראל רוזן כיהן במקומו כאב בית הדין לגיור בבית הדין שלו. בעל תואר ראשון בייעוץ חינוכי. לימד גם בישיבת ירושלים לצעירים.
קינגס קולג' (קיימברידג')
מעמד אקדמי
במכללה ספרייה מאז היווסדה, והיא מכסה את כל תחומי הלימוד של המכללה. כיום יש בה כ-130,000 ספרים, לרבות ספרים נדירים וכתבי יד. כיום יש גם אינטרנט אלחוטית בכל רחבי הספרייה. בין האוספים המיוחדים של הספרייה נמנים אוסף מוזיקה נפרד, ספריית קיינס, ואוסף בנושא התחממות כדור הארץ.
גדעון פרל
ביוגרפיה
החל משנת תשמ"ז שימש גם כיועץ בצוות לשכתו של הרה"ר לישראל הרב שפירא. במסגרת הרבנות האזורית בגוש עציון יזם הרב פרל והקים בי"ד לדיני ממונות הפועל כבר למעלה מעשרים שנה. מיום הקמת מכון צומת היה חבר בו, ובעשר השנים האחרונות הצטרף למיזם החתונות של ארגון רבני צוהר. כשותף אחראי על רישום הנישואין ועריכת חופה וקידושין כהלכה שהתנהל בהנחייתו ובהדרכתו. כמו כן הוא מראשוני ארגון רבני "דרך אמונה" שהוקם כמענה רבני-תורני לגופים ליברליים. שימש גם כאחד מרבני מפלגת תקומה ובבחירות 2015, הצטרף לקריאה להצביע בבחירות למפלגת הבית היהודי.
בתמוז תשע"ו זכה בפרס מפעל חיים לרב קהילה של מרכז ברקאי.
אסטרלנד
אסטרלנד (בשוודית: Österland, מילולית: "ארץ המזרח" או "הארץ המזרחית") היא ארץ היסטורית בשטח שכיום הוא שטחה של דרום פינלנד. השם היה בשימוש כטריטוריה של ממלכת שוודיה בין המאה ה-13 עד למאה ה-15.
קינגס קולג' (קיימברידג')
חתני פרס נובל
ישנם שישה חתני פרס נובל שהיו גם תלמידים או מורים במכללה.
אסטרלנד
חבליה של הארץ היו:
קינגס קולג' (קיימברידג')
רקטורים
מנהל קינגס קולג' נקרא רקטור (Provost). הרקטור הנוכחי, נכון לשנת 2016, הוא הפיזיקאי מייקל פרוקטור, מומחה לדינמיקת נוזלים באסטרופיזיקה.
אסטרלנד
היסטוריה
במהלך המאה ה-13 ממלכת שוודיה החלה להתפשט לכיוון אסטרלנד (כיום כאמור דרומה של פינלנד) ולספח אותו כחלק בלתי נפרד מהממלכה השוודית. בהיסטוריוגרפיה השוודית נהוג היה במשך השנים להגדיר את התהליך כחלק ממסע הצלב השלישי, ורצונה של הכנסייה (שהתחזקה בשוודיה) להשפיע באזורים אלו, אך טענה זו לא מקובלת על ידי המחקר המודרני. על אף שתהליך ההתאגדות (סיפוח השטח לשוודיה) התבצע בתקופה שבה הארצות ההיסטוריות של שוודיה כבר אוחדו תחת ממלכה אחת, נחשבת אסטרלנד כאחת מהארצות המכוננות של ממלכת שוודיה, וזאת למרות שהפעם הראשונה שבה השתתפו בתהליך בחירת המונרך היה רק בבחירות של ה-25 בפברואר 1362 (המחצית השנייה של המאה ה-14), כאשר האקאן השני נבחר למלך שוודיה (1362-1364) בנוסף להיותו מלך נורווגיה.
גדעון פרל
ביוגרפיה
נפטר בכ"ח בכסלו ה'תשפ"ב, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-81.
משפחתו
התגורר עם רעייתו באלון שבות. השאיר אחריו שבעה ילדים שכיום כולם נשואים. בנו הוא דוידי פרל לשעבר ראש מועצת גוש עציון.
אסטרלנד
היסטוריה
על פי המסורת (ההיסטוריוגרפיה השוודית), שוודים רבים היגרו למערב ודרום-מערב אסטרלנד במהלך המאה ה-13. עם זאת, עד היום לא נמצאו ראיות ארכיולוגיות למגורי שוודים מעבר לאולנד (שרשרת איים בין שוודיה ופינלנד של היום, דרום מערבית לאסטרלנד).
אסטרלנד הוכרזה כ"הנסיכות הגדולה של פינלנד" על ידי המלך יוהאן השלישי בשנת 1581, ובכך הופסק השימוש ב"אסטרלנד".
פינלנד נותרה חלק מממלכת שוודיה עד למלחמה הפינית ב-1808, כאשר עברה לשליטתה של רוסיה (הדוכסות הגדולה של פינלנד).
דריו לסקאנו
דריו לסקאנו מנדוסה (בספרדית: Dario Lezcano Mendoza, נולד ב-30 ביוני 1990 באסונסיון שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בחוארס מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת פרגוואי בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
לסקאנו שיחק במועדונים שונים בפרגוואי עד לשנת 2008. בשנה זו עבר לשחק במועדון השווייצרי פ.צ. ויל, שם שיחק שתי עונות וחצי, בהן הופיע ב-66 משחקי ליגה והבקיע 14 שערים. בפגרת החורף של עונת 2010/11 עבר לסקאנו לפ.צ. תון מליגת העל השווייצרית, ובהופעת הבכורה שלו במועדון, בפברואר 2011, הבקיע שער בהפסד 3-2 לפ.צ. בזל. לסקאנו נשאר בתון עד לפגרת החורף של עונת 2011/12, אז חתם בלוצרן השווייצרית. את שערי הבכורה בקבוצה הבקיע לסקאנו בפברואר 2012, בניצחון 2-0 על יאנג בויז ברן, אז הבקיע צמד. בספטמבר 2015 הורחק לסקאנו בצהוב שני בתיקו 3-3 של לוצרן מול גראסהופרס ציריך. לסקאנו דחף את השופט ובעט את הכרטיס האדום מידיו כאקט מחאתי. על התנהגות זו, הושעה לסקאנו משמונה משחקי ליגה.
בפגרת החורף של עונת 2015/16 חתם לסקאנו באינגולשטאדט 04, והיווה תוספת כוח משמעותית בהתקפת הקבוצה, שסיימה במקום ה-11 בעונת הבכורה שלה בבונדסליגה. את שער הבכורה בקבוצה הבקיע לסקאנו בתיקו 3-3 מול שטוטגרט במרץ 2016.
בקיץ 2019, לאחר שירד שתי ליגות ברציפות עם אינגולשטאט, חתם לסקאנו בחוארס מליגת העל המקסיקנית.
קריירה בינלאומית
לסקאנו שיחק בנבחרת פרגוואי עד גיל 17 בצעירותו, והבקיע במדיה חמישה שערים, אך במשך שנים רבות לא נכלל בסגל של נבחרת פרגוואי הבוגרת. במוקדמות מונדיאל 2018 זומן לסקאנו על ידי מאמן הנבחרת רמון דיאס, והתרומה הייתה מיידית, כאשר הבקיע ארבעה שערים בשלושה משחקים בטורניר מוקדמות זה, לרבות צמד מול נבחרת אקוודור ושערים מול נבחרת בוליביה ונבחרת ברזיל. לסקאנו זומן לסגל פרגוואי לקופה אמריקה סנטנריו.
שכווי (סוג)
שכווי אלו הם הגדולים בתת-משפחה, והגדול מכולם הוא השכווי הענק, המגיע למשקל 4 ק"ג אצל הזכרים. עופות אלו שחורים עם גבות אדומים וזנבות לבנים מנופחים מעט. הנקבות לעומתם קטנות ומוסוות יותר. הזכרים קולניים מאוד ונלחמים קשה על בני הזוג בעונת הרבייה.
השכווים ניזונים בעיקר מצמחייה ננסית כמו טחבים וחזזיות אך יכולים גם לעכל את עצי האורן הקשים או את זרעי האצטרובלים.
טרוי פארוט
טרוי דניאל פארוט (באירית: Troy Daniel Parrott; נולד ב־4 בפברואר 2002) הוא כדורגלן אירי, המשחק בפרסטון נורת' אנד ובנבחרת אירלנד בעמדת החלוץ.
שגרירות בחריין בישראל
שגרירות בחריין בישראל היא הנציגות הדיפלומטית של ממלכת בחריין במדינת ישראל. השגרירות ממוקמת בתל אביב-יפו.
רקע
ב-15 בספטמבר 2020, נחתמו בבית הלבן הסכמי אברהם, וביניהם הסכם בחריין–ישראל. ההסכם נחתם בנוכחות שר החוץ הבחרייני עבד א-לטיף א-זיאני, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. במסגרת ההסכם, ישראל ובחריין כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים, והתחייבו לפתיחת שגרירויות הדדית.
טרוי פארוט
קריירה
ביולי 2017 הצטרף פארוט לטוטנהאם הוטספר. ב־4 בפברואר 2019, ביום הולדתו ה־17, חתם פארוט על החוזה המקצועי הראשון שלו בטוטנהאם.
ב־21 ביולי 2019, ערך פארוט את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של טוטנהאם, במסגרת גביע האלופות הבינלאומי נגד יובנטוס, המשחק הסתיים בתוצאה 3–2 לטובת טוטנהאם.
שגרירות בחריין בישראל
רקע
ב-14 בספטמבר 2021 הגיש אל-ג'לאהמה את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג.
טרוי פארוט
קריירה
ב־24 בספטמבר 2019, ערך פארוט את הופעת הבכורה המקצועית שלו בטוטנהאם במסגרת גביע הפוטבול ליג, כשהיה רק בן 17 שנים ו־7 חודשים. באותו המשחק טוטנהאם הפסידה לקולצ'סטר יונייטד מהליגה הרביעית.
ב־7 בדצמבר 2019, פארוט ערך את הופעת הבכורה שלו נגד ברנלי במסגרת הפרמייר ליג, כשעלה מהספסל בדקה ה־85' למשחק במקום דלה אלי. המשחק הסתיים בניצחון 5–0 לטובת טוטנהאם. ב־1 באוגוסט 2020, הושאל פארוט למילוול מליגת המשנה באנגליה, למשך עונה אחת.
ב-25 ביולי 2022 הושאל לפרסטון נורת' אנד.
נבחרת לאומית
פארוט שיחק בנבחרות הצעירות של אירלנד (בנבחרות עד גיל 17, עד גיל 19 ועד גיל 21).
פארוט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של אירלנד ב־14 בנובמבר 2019, ואף סיפק בישול באותו המשחק נגד נבחרת ניו זילנד במסגרת משחק ידידות. ב־24 באוגוסט 2020, נכלל פארוט בסגל הנבחרת הבוגרת למשחקים נגד נבחרות פינלנד ובולגריה במסגרת ליגת האומות 2020/21.
איג'ניסיניא
איג'ניסיניא (בערבית: اجنسنيا) הוא כפר פלסטיני, הממוקם כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לשכם בנפת שכם. רוב התושבים עוסקים בחקלאות או עובדים ברשויות ממשלתיות. אוכלוסיית הכפר מונה כ-800 תושבים. הכפר נוסד ככל הנראה בתקופה הביזנטית.
היסטוריה
באזור הכפר נמצאו שרידים מתקופת הברזל והתקופה הפרסית.
הקיסרית הרומית פלוויה יוליה הלנה שהתגוררה זמנית בסבסטיה הסמוכה נהגה לשחות באגם באיג'ניסיניא עם עוזרותיה.
עד המאה ה-20 רבים מתושבי הכפר היו נוצרים. בעקבות חילוקי דעות עם תושבי הכפר המוסלמים היגרו הנוצרים לכפרי האזור, ובהם א-זבאבדה וביר זית. במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי המנדט הבריטי, התגוררו בכפר כ-119 איש, כולם מוסלמים. בשנה זו הכפר הכיל 30 בתים.
בשנים 1948–1967 איג'ניסיניא היה תחת שלטון ירדני. בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה כ-239 נפשות.
במפקד של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 1997, היו בכפר כ-418 תושבים, מתוכם 70 (16.7%) פליטים. החלוקה המגדרית הייתה בדיוק שווה: 50% גברים ו-50% נשים. על פי הלשכה, בשנת 2007 מנה איג'ניסיניא כ-505 תושבים.
גאוגרפיה
איג'ניסיניא נמצא כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לשכם. הכפר ממוקם מזרחית לסבסטיה, מצפון מזרח לא-נאקורה, דרומית לבית אימרין, צפונית לזאוואתא, וממערב לעסירה א-שמאלייה. גובה הכפר הוא 460 מטר מעל פני הים.
שטחו הכולל של הכפר הוא 6,547 דונם, מתוכם כשני שלישים ניתנים לעיבוד.
אנטולי בנישבסקי
אנטולי אנדרייביץ' בנישבסקי (ברוסית: Анатолий Андреевич Банишевский; ) היה כדורגלן ומאמן סובייטי-אזרי ששיחק בעמדת החלוץ. בנישבסקי נחשב לגדול שחקני נפטצ'י באקו וייצג את אזרבייג'ן בכדורגלן היובל של אופ"א.
קריירה
בנישבסקי התחיל את הקריירה שלו בנפטצ'י באקו אליה הצטרף בגיל 16 מקבוצת הנוער. בשנת פרץ לתודעה כאשר כבש 12 שערים בליגה והוליך את קבוצתו למקום השלישי שנחשב להישג השיא שלה בליגת העל הסובייטית ואף זומן לסגל נבחרת ברית המועצות לקראת מונדיאל 1966 בו הגיע עם הנבחרת למקום הרביעי. הוא השתתף עם הנבחרת גם ביורו 1968 ויורו 1972. בשנת 1978 פרש מכדורגל כאשר הוא העביר את כל הקריירה שלו בנפטצ'י בה כבש 136 שערים ב-288 משחקים. בשנת 1981 מונה למאמן נפטצ'י באקו בה אימן במשך שנתיים. הוא אימן בהמשך גם את: אוטומוביליסט מינגצ'ביר, הנבחרת הצעירה של בורקינה פאסו וקפאז.
מותו
בשנת 1987 קיבל התקף לב ראשון אותו שרד. כעבור ארבע שנים קיבל התקף לב שני שגרם לו לאיבוד זיכרון והרופאים אף אבחנו אצלו תרדמת סוכרתית. ב-10 בדצמבר 1997 קיבל התקף לב שלישי, אותו לא שרד.
ואן הלסינג (סדרת טלוויזיה)
ואן הלסינג (באנגלית: Van Helsing) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית מסוגת דרמת-פנטזיה שעלתה לשידור לראשונה ב-23 בספטמבר 2016 על ידי ערוץ SyFy. הסדרה בוימה על ידי מייקל ננקין, סיימון ברי , דייוויד פראזי , ג'ייסון פריסטלי ואמנדה טאפינג.
בישראל, הסדרה זמינה לצפייה דרך נטפליקס.
רקע
הסדרה מהווה גרסה מחודשת לסרט ואן הלסינג הסדרה מתמקדת בדמותה של ונסה הלסינג (גולמה על ידי השחקנית קלי אוברטון), בת לשושלת ארוכה של המשפחה, אשר קמה לתחייה בעולם שבו ערפדים שולטים, כאשר היא מגלה שיש לה יכולת לשנות אותם בחזרה לבני אדם ולשלוט בהם. ונסה צריכה להצעיד את מה שנשאר מהאנושות נגד הערפדים.
העונה הראשונה שודרה בין 31 ביולי ל-9 בדצמבר 2016, וכוללת 13 פרקים.
אחמד שפיק כאמל
אחמד שאפיק כאמל (בערבית: أحمد شفيق كامل; 9 ביוני 1929 – 31 באוגוסט 2008) היה משורר מצרי, הנחשב לאחד ממשוררי השירים הערביים המפורסמים ביותר במאה ה-20. אלפי שירים מפורסמים מאת אום כולתום, כמו "אינתה עומרי", "חיי", "תקוות חיי", "אהבה כולה" ו"ליל האהבה", נכתבו על ידו.
הם עבדו יחד והלחינו 3 שירים שנכתבו על ידי אחמד שפיק כאמל, והולחנו על ידי מוחמד עבד אל-והאב, כמו "את חיי" בשנת 1964, "תקווה לחיי" בשנת 1965, ו"לייל האהבה" בשנת 1973. שיר רביעי שאום כולתום שרה הוא "אהבה כולה"בשנת 1971.
ברברה קרופורד ג'ונסון
ילדות
קרופורד ג'ונסון נולדה בשנת 1925 כבת הצעירה במשפחה ממוצא אירי בת שישה ילדים להוריה, נל וקלארנס ג'ונסון. כשהייתה בכיתה ד' עברה משפחתה לסנדובל, אילינוי, שם גדלה. אביה היה מפקח בתי ספר ואמה הייתה מורה מחליפה בבתי ספר מקומיים.
אחמד שפיק כאמל
בין המפורסמים ביותר משיריו שנכתבו - מבחינה רגשית - היא גם "מילת התוכחה" ששרה וורדה אל ג'זיריה, "זיכרונות" ששר עבד אל חלים. הוא כתב כמאה שירים רגשיים, פטריוטים ופוליטיים.
הוא כתב את מילות ההמנון המצרי, שבו אסף המלחין עבד אל ווהאב כמה זמרים, והוא הפיוט הערבי הראשון בו נפגש מספר זה של זמרים ערבים באותה תקופה: כמו עבד אל חלים חאפז, נג'אט, שאדיה, פיידה קאמל, סבאח, וורדה ונג'אח סלאם. הוא כתב שירים פטריוטיים מפורסמים אחרים כגון: "סיפור העם" המדבר על סיפור בניית סכר אסואן ששר עבד אלד חלים חאפז, ו"חאלי אל-נשק סאהי", ששר גם עבד אלד חלים חאפז לאחר מלחמת יום הכיפורים ותחילת המשא ומתן לשלום בין מצרים לישראל.
בשלושת העשורים האחרונים לחייו הוא התמסר לחלוטין לכתיבת שירים דתיים, ונאמר כי לשיח' מטוואלי אל שעראווי הייתה השפעה על מהפך זה.
שיריו המפורסמים אוגדו בספר שירים בשם "את חיי" שיצאו על ידי רשות הספרים במצרים, בסיוע חברו הסופר ח'יריי שאלאבי.
ברברה קרופורד ג'ונסון
לימודים והשכלה
קרופורד ג'ונסון למדה באוניברסיטת אילינוי כיוון שזו הייתה האוניברסיטה היחידה שאליה יכלה לקבל מלגה. בשנת 1946, לאחר 3 שנים סיימה את לימודיה בתור האישה הראשונה שסיימה לימודי תואר ראשון בהנדסה כללית מאוניברסיטת אילינוי. לאחר שסיימה את קרופורד ג'ונסון לימודי התואר, התחילה מיד לעבוד בתחום הנדסת חלל.
קריירה
העבודה הראשונה של קרופורד ג'ונסון הייתה בחברה נורת' אמריקן אוויאיישן (NAA) שם עבדה במשך כל 36 שנות הקריירה שלה, ולא עזבה גם כאשר החברה התמזגה עם רוקוול-סטנדארד קורפוריישן וגם כשנמכרה לחברת בואינג. המשימה הראשונה שלה בהנדסה הייתה בתוכנית Navaho על טיל בשם SM-64 Navaho. בהמשך, עבדה על טיל בשם AGM-28 Hound Dog.
בשנת 1968 מונתה קרופורד ג'ונסון למנהלת הנדסת מערכות בפעולות מערכת הקשורות למשימה לתמיכה בתאי הפיקוד והשירות (CSM). תפקיד זה היה הגבוה ביותר שאישה הגיעה אליו עד אז במחלקת החלל בחברה בה עבדה. בזכות תפקיד זה ייצגה קרופורד ג'ונסון את החברה באופן רשמי בפגישות עם נאס"א ועם אסטרונאוטים. בשנת 1973 מונתה לתפקיד של מנהלת דרישות המשימה של מערכת המשימות לחלל. קרופורד ג'ונסון האמינה שמיפוי של הירח יעזור במשימות עתידיות.
המקרה והטעות
המקרה והטעות הוא אלבום הסולו ה-12 (ה-11 בעברית) של היוצר והזמר שלום חנוך, שיצא במרץ 2015. האלבום עובד והופק מוזיקלית על ידי שלום חנוך, משה לוי ולואי להב, והוקלט באולפנו של שלום חנוך - "האולימפוס הפרטי".
הסינגלים שיצאו מן האלבום היו "תמיד זה עכשיו" ו"אנשים" (שבוצע לראשונה בהופעת "חיות לילה" במועדון הבארבי ולאחר מכן באולפן התוכנית "גב האומה"). לסינגל "תמיד זה עכשיו" צולם קליפ בבימויו של הבמאי ואמן הווידאו יואב כהן. לסינגל "אנשים", וכן ל"פחדתי (היפותזה)" ו"חרש נושבת", צולמו קליפים בבימויו של הבמאי והעורך עודד פרבר.
בעקבות האלבום יצא שלום חנוך לסיבוב הופעות ארצי, בין השאר במועדון הזאפה, מועדון הפורום בבאר שבע ובפסטיבל ישראל.
עטיפת האלבום צולמה על ידי אלכס ליבק, ועל פי דברי חנוך, מדובר בשחזור סצנה מאחד מסרטי פדרו אלמודובר.
ואלרי קובסוב
ואלרי ניקלוייביץ' קובסוב (ברוסית: Валерий Николаевич Кубасов; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
קורות חיים
ואלרי קובסוב נולד בעיירה במחוז מוסקבה למשפחת פקיד. לאחר סיום בית הספר הוא התקבל למכון למהנדסי תעופה במוסקבה וסיים אותו בשנת 1958. הוא התחיל לעבוד במכון לתכנון של מיכאיל טיכונראבוב.
בשנת 1966 קובסוב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות. בשנת 1968 הוא סיים את עבודת הדוקטורט.
בשנת 1969 קובסוב שוגר לחלל בחללית סויוז 6. זו הייתה הטיסה הקבוצתית הראשונה. בהמשך הוא היה חבר בצוות משנה של מספר משימות חלל. הוא היה אמור להשתתף בטיסה של סויוז 11 אך השתתפותו בוטלה מסיבות בריאותיות. את הטיסה השנייה שלו קובסוב ביצע בשנת 1975 בחללית סויוז 19 לצד אלכסיי לאונוב. במהלך טיסה זו בוצע חיבור לחללית אמריקאית מדגם אפולו כחלק של פרויקט אפולו-סויוז.
בשנת 1980 שוגר לחלל בפעם השלישית, כמפקד החללית, על סיפון חללית סויוז 36.
קובסוב היה חבר צוות של יחידות הקוסמונאטים עד לשנת 1993. בהמשך הוא עבד בתפקידים שונים בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה
קובסוב נפטר בשנת 2014 במוסקבה.
קישורים חיצוניים
"החללית הסובייטית התחברה אל מעבדת החלל", עיתון דבר, 29 במאי 1980.
אוסטין פרייס
אוסטין פרייס (באנגלית: Austin Price; נולד ב-16 בספטמבר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע בדן בוס.
קריירה
פרייס החל את דרכו באוניברסיטת להיי בה שיחק ארבע עונות, בהן העמיד 11.5 נקודות, 2.9 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.4 חטיפות בממוצע למשחק.
בשנת 2017, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, חתם פרייס לעונה בקופינג סטארס מהליגה השוודית. פרייס העמיד ממוצעים של 20.2 נקודות, 4.7 אסיסטים ו-4.2 ריבאונדים למשחק.
ביוני 2018, חתם פרייס בלימבורג יונייטד מהליגה הבלגית, שם העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות ו-2.6 אסיסטים למשחק.
בשנת 2019, חתם פרייס בברואה מהליגה הבולגרית. הוא העמיד ממוצעים של 15.6 נקודות ב-43 אחוזים לשלוש, 4.8 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק עד שנעצרה העונה בעקבות מגפת הקורונה.
ב-29 ביוני 2020, חתם פרייס במכבי עירוני רעננה מהליגה הלאומית. ברעננה העמיד פרייס ממוצעים של 17.4 נקודות ב-38 אחוזים לשלוש, 3.4 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק, לפני שב-19 במרץ 2021 חתם לחודש בעירוני נס ציונה מליגת העל הישראלית.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את טלאס מפולין 74:82.
בת חן סבג
בת חן סבג (נולדה ב-24 באוגוסט 1984) היא שחקנית ותסריטאית ישראלית, זוכת שני פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, המוכרת בעיקר בזכות סדרת הטלוויזיה בכיכובה, "מטומטמת", אותה גם יצרה וכתבה.
ביוגרפיה
סבג נולדה וגדלה בבאר שבע, יש לה אח גדול ואחות קטנה, אביה הוא איש צבא קבע לשעבר. בילדותה רקדה בלהקת מחול ואחר-כך למדה משחק. בצבא שירתה סבג בתיאטרון צה"ל ולאחר 6 חודשים פרשה מהשירות.
למדה בבית צבי (2007-2003) וזכתה במלגות מטעם בנ"ץ כרמל, שרגא פרידמן, שמואל הירשפלד, מפעלי סנו, וקרן שרת אמריקה ישראל.
קריירה
מיד בתום לימודיה, בשנת 2007, החלה סבג לשחק בתיאטרון המדיטק, ואחר-כך בתיאטראות נוספים.
בבית ליסין שיחקה סבג בהצגה "בראנז'ה", פרי עטו של בעז גאון, בבימויו של ניר ארז. היא גילמה את דמותה של שירה, ילדה חכמה מאוד, המצויה בגיל ההתבגרות, שכלל אינה מעריכה את עצמה. סבג זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין 2008 עבור תפקיד זה. בבית ליסין שיחקה סבג גם בתפקיד מיכל ב"פועלת זרה", מאת רחל גיל, בבימויו של ארתור קוגן.
במדיטק שיחקה בהצגה "אמיל והבלשים", עיבוד של עידו ריקלין, לספרו של קסטנר, בבימויו של רפי ניב. סבג שיחקה את פוני, בת-דודתו של אמיל, הילדה שמצטרפת לחבורת בלשים. במדיטק שיחקה גם ב"נשים קטנות"; ב"קרשינדו ואני", על פי דבורה עומר, ב"אוזו ומוזו מכפר קאקארוזו", מאת אפרים סידון, וב"ציפור הנפש", על פי מיכל סנונית.
בתיאטרון אורנה פורת שיחקה בהצגה "הקסם של אורנה", מאת חגית רכבי ניקוליבסקי, בבימויו של רפי ניב, בתפקיד תותי. ההצגה זכתה בתשעה פרסי אסיטז' להצגות ילדים ונוער.
סבג שיחקה ב"העולם על פי אלון", מאת אורלי ישועה שוורצברג, בבימויה של יעל טילמן, בתיאטרון השעה הישראלי. היא מגלמת את יעל, שכנתו של אלון, הילד האוטיסט, שמתאכזרת אליו, אבל בסוף מקבלת אותו.
שיחקה החל מ-2009 בהצגה "רעב" מאת עידו בורנשטיין ושלמה פלסנר, בבימויו של פלסנר, שרצה מאז שנת 2004 בתיאטרון תמונע והופיעה למעלה מ-150 פעמים. היא גילמה את דמותה של שירה, ילדה עם הפרעות אכילה. אביה ואמה בהצגה הם שמעון מימרן ואסתי זקהיים והמדריך שלה הוא ניסו כאביה.
ב-2010 החלה לשחק בבית ליסין בהצגה "שיינדלה", מאת אמנון לוי ורמי דנון, בבימויו של דנון. בת חן סבג מגלמת את דמותה של רוחל, נערה דתייה תמימה שזה עתה התחתנה.
ב-2012 החלה לשחק בהצגה "קרוב יותר", מאת פטריק מארבר, בבימויו של גיל אמיתי, שרצה בתיאטרון הספרייה. ההצגה עוסקת במערכת יחסים, בגידות, אהבות ואכזבות ומטילה ספק באפשרותה של מונוגמיה בחיינו האינטרנטיים. סבג מגלמת את החשפנית אליס.
ב-2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" (סדרת ההמשך לסדרת הנוער באותו השם), בבימויו של רני סער, אשר שודרה בערוץ 2, רשת. היא גילמה את דמותה של מאיה.
בשנת 2014 שיחקה בסדרה ״סברי מרנן״ בתפקיד יפת בעונה 2 פרק 33.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הדרמה "שקופים" של מושון סלמונה.
השתתפה בשנת 2019 בתוכנית הריאליטי ״טיול אחרי צבא ״ יחד עם ענת גורן.
עתידה לשחק בסדרה ״ילד רע״ שכתב דניאל חן על חייו את קרן ,מורה לדרמה בכלא ועתידה לעלות בהוט.
חיים אישיים
ביולי 2017 סבג יצאה מהארון וחשפה כי היא בזוגיות עם השחקנית והקומיקאית אורנה בנאי, ובמאי 2019 הן נפרדו. בספטמבר 2019 פורסם כי היא בזוגיות עם טופז גרין.
כתאב אל-אירשאד
אל-אירשאד (בפרסית: ارشاد; תעתיק לעברית: ארשאד), הנקרא גם ספר ההדרכה לתוך חייהם של 12 האימאמים, ביוגרפיה של חייהם של 12 האימאמים השיעים. הוא מתאר את הנסיבות ההיסטוריות, את הניסים שהם חוללו ואת מעלותיהם. הספר כולל גם ראיות לשלטון האימאמים בין שיעים.
המחבר
השייח' מופיד היה תאולוג שיעי תריסרי בולט. הוא היה בנו של מועלים, והוא נקרא אבן מועלים. מופיד למד אצל אל-שייח' אל-סאדוק, אבן קולאוויה, אבו עבדאללה אל-בצרי ואל-רומאני. הוא העביר את תורתו שלו לתלמידים, כולל שריף אל-מורטאצ'א ושייח' טוסי. רק 10 מתוך 200 עבודות שלו שרדו, כולל אל-אמאלי, אל-אירשאד, אל-מוק'ניעה ותצחיח' אל-אעיתיקדאת.
תוכן
הוא תיאר את מצבם ואת חייהם של כל אימאם ואת הנסיבות של מות כל אחד מהם. הוא הזכיר את היעלמותו של האימאם האחרון מוחמד אל-מהדי. העבודה משקפת את נקודת המבט של מופיד על ההיסטוריה והחדית' יותר מאשר ניסיון להציג חיבור תאולוגי או פילוסופי.
ספר זה מתחיל בשבחו של אללה, הנביא מוחמד  ושנים עשר האימאמים השיעים. כמעט מחצית הספר מוקדש לאימאם עלי, וכן מפרט הספר את תכונותיו ואת מעלותיו.
תרגום
ספר זה תורגם לאנגלית על ידי א. ק. א. הווארד.
הספר זמין בשפות רבות, כגון ערבית, פרסית, אורדו, הינדית, אזרית וגרמנית.
ולטר קריגר (גנרל)
גנרל ולטר קריגר (בגרמנית: Walter Krüger; 23 במרץ 1892 – 11 ביולי 1973) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה נשאר קריגר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1931 הועלה קריגר לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-10.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה קריגר למפקד רגימנט הרגלים ה-171, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-56 שהייתה בעתודת קבוצת ארמיות דרום. ב-1 בפברואר 1940 מונה קריגר למפקד חטיבת הרובאים ה-1, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-1 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19. ב-1 באפריל 1941 הועלה קריגר לדרגת גנרל מיור, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם חטיבתו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-1 במסגרת הקורפוס הממונע ה-41. ב-11 ביולי 1941 קיבל קריגר את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-17 ביולי 1941 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-1, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-41, ופיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה. ב-27 באוגוסט 1942 קיבל קריגר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. באביב 1943 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו לבלקן, שם ניסה קריגר להנהיג מדיניות כיבוש זהירה, ואסר על חייליו הפעלת סנקציות שרירותיות, אולם מאמציו לא הוכתרו בהצלחה. ב-24 בינואר 1944 קיבל קריגר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בפברואר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-10 בפברואר 1944 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-58, שהוסב ב-6 ביולי 1944 לקורפוס פאנצר. באוגוסט נשלח הקורפוס שבפיקודו לנורמנדי כחלק מארמיית הפאנצר החמישית, ובאוקטובר הועמד תחת פיקוד הארמייה הראשונה. בדצמבר לחם הקורפוס שבפיקודו במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מארמיית הפאנצר החמישית, ובפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15. ב-10 באפריל 1945 מונה קריגר למפקד המחוז הצבאי ה-4, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.
לאחר המלחמה
קריגר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר קריגר בבאדן-באדן עד למותו ב-11 ביולי 1973.