cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איתמר בירן
ב- 2015 ייצג בירן את ישראל באליפות העולם לבוגרים שנערכה בביבר קריק שבארצות הברית. במקצה הסלאלום הענק סיים במקום ה-62 אך במקצה הסלאלום לא סיים את ההחלקה.
ב-2016 היה חלק ממשלחת ישראל הראשונה לאולימפיאדת נוער חורפית, שמנתה שני ספורטאים, ונשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הנוער לילהאמר. במשחקים עצמם לא דורג במקצי הסלאלום והסלאלום הענק כי לא סיים חלק מהמקצים. בסופר G הגיע למקום 38 ובמקצה המשולב הגיע למקום 23.
ב-2017 השתתף באליפות העולם שנערכה בסנט מוריץ שבשווייץ. הוא לא סיים את מקצה הסלאלום ודורג במקום ה-49 בסלאלום הענק.
בפברואר 2018 השתתף באליפות העולם לנוער שנערכה בדבוס שבשווייץ. הוא לא סיים את מקצה הסללום אולם דורג במקום 44 בתחרות הסללום הענק.
ערים: המשחק ששווה מיליון דולר
ערים: המשחק ששווה מיליון דולר (באנגלית: Awake: The Million Dollar Game) הוא שעשועון טלוויזיה אמריקאי של נטפליקס. מנחה השעשועון הוא ג'יימס דייוויס. כל שמונת הפרקים של העונה הראשונה עלו בנטפליקס ב-14 ביוני 2019.
כללי המשחק
לאחר מכן יש שלוש משימות המאתגרות במיוחד אנשים שחושיהם עייפים, כשבכל משימה המתמודד שעשה את התוצאה הגרועה ביותר מודח. עם זאת, לאחר כל משימה מוכרז הזוכה, ולמתמודדים הנותרים יש "נקודת פרישה (buyout)", שבה אחד מהם יכול להבטיח קבלת סכום כסף (2,500, 5,000 ו-7,500 דולר בהתאמה למספר המשימה) ולפרוש, כשמיד לאחר מכן מתברר האם אכן הוא עשה את התוצאה הגרועה ביותר או שהציל מישהו אחר.
לאחר שנותרו רק שני מתמודדים, המתמודד שהניחוש של הספירה שלו היה מדויק פחות מודח והמתמודד המנצח זוכה בכל הכסף שספר במהלך ה-24 שעות, אך לפני כן יש "נקודת פרישה" המציעה פרס של 10,000 דולר לפורש.
המתמודד שנותר יכול לבחור האם לקחת את כל הכסף שספר וללכת, או להתמודד על ה"ביג בנק" - הכסף שספרו כל המתמודדים במהלך התוכנית. הוא זוכה בכסף באם ההפרש בין הספירה האמיתית שלו והניחוש שלו של סכום הספירה לא גדול מ-500 דולר.
באם הוא צודק, הוא יכול לבחור האם לקחת את ה"ביג בנק" וללכת, או להתמודד על מיליון דולר, בהם יזכה רק באם ההפרש בין הספירה האמיתית שלו והניחוש שלו של סכום הספירה לא גדול מ-25 דולר.
תוצאות
במהלך שמונת הפרקים של העונה הראשונה לא זכה אף מתמודד במיליון דולר, ובאחד הפרקים נאלצו לפרוש במהלך 24 שעות הערות שני מתמודדים בשל בעיות רפואיות. המתמודד שהספירה שלו הייתה המדויקת ביותר היה רחוק בניחוש שלו רק 50 סנט מהתוצאה האמיתית, והמתמודד הכי פחות מדויק היה רחוק בניחוש כ-71,000 דולר מהתוצאה האמיתית.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1972)
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 1972 (באנגלית: ) התקיימו ב-7 בנובמבר 1972. ג'יימס קיילב בוגס, הסנאטור הרפובליקני המכהן של דלאוור התמודד לתקופת כהונה שלישית בסנאט של ארצות הברית. בוגס התמודד מול ג'ו ביידן, אז חבר מועצת מחוז ניו קאסל. אף על פי שהסנאטור בוגס היה צפוי לזכות בקלות בקדנציה שלישית ולגבור על ביידן, היו בחירות אלו הצמודות ביותר בכל מערכת הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1972, וביידן ניצח את בוגס בקושי אחרי שזכה בקצת יותר מ-3,000 קולות, וזכה בכהונתו הראשונה מתוך שבע תקופות כהונה נוספות בהן יזכה בעתיד.
Things
"Things" (בעברית: "דברים") הוא שיר, שכתב בובי דארין והקליט אותו בשנת 1962. השיר יצא כסינגל והגיע למקום השלישי במצעד בארצות הברית, למקום השני בממלכה המאוחדת, ולמקום השלישי במצעד הסינגלים הרשמי של RTÉ באירלנד. בהמשך הקליט רוני דאב גרסת כיסוי של השיר, שהגיעה לשלושים הגדולים במצעד.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1972)
סקירה כללית
הסנאטור הרפובליקני המכהן והוותיק, ג'יימס קיילב בוגס, שקל לפרוש מהחיים הפוליטיים אחרי קריירה עשירה שכללה את מושלות דלאוור וייצוגה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובאותה תקופה עלו השערות לפיהם חבר בית הנבחרים פיט דו פונט וראש עיריית וילמינגטון הארי האסקל הבן יתמודדו זה מול זה במאבק מלוכלך ועיקש. כדי למנוע זאת, נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון עזר לשכנע את בוגס להתמודד מחדש בהבטחה לתמיכה מלאה מהמפלגה הרפובליקנית.
Things
ב-1962 החל דארין לכתוב ולשיר מוזיקת קאנטרי, והקליט להיטים כגון "Things". זה היה הסינגל האחרון של דארין שיצא בחברת התקליטים אטקו רקורדס, חטיבה של אטלנטיק רקורדס, לפני שהחל להקליט בחברת קפיטול רקורדס.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1972)
סקירה כללית
אף אחד אחר במפלגה הדמוקרטית מלבד ג'ו ביידן, אז חבר מועצת מחוז ניו קאסל, לא רצה להתמודד נגד בוגס. למסע הבחירות של ביידן לא היה כמעט כסף ודומה היה שלא היה לו שום סיכוי לגבור עליו. מסע הבחירות נוהל בידי אחותו, ולרי ביידן אוונס (שתמשיך לנהל גם את מסעות הבחירות שלו בעתיד), אויש בסגל של בני משפחתו האחרים, ועיקר פרסומו היה בעיתון ולא בשלטי חוצות, עלונים ומודעות. ביידן קיבל סיוע כלשהו מהסתדרות העובדים האמריקאית AFL-CIO וממפרסם הסקרים הדמוקרטי פטריק קאדל. סוגיות הקמפיין של ביידן התמקדו בנסיגה מווייטנאם, סביבתנות, זכויות אזרח, תחבורה ציבורית, מיסוי הוגן, טיפולים רפואיים וחוסר שביעות הרצון של הציבור מהפוליטיקאים הנוכחיים.
Things
הגרסה של רוני דאב
ב-1975 הקליט זמר הפופ והקאנטרי רוני דאב גרסת כיסוי של השיר בחברת מלודילנד רקורדס, לייבל הקאנטרי של מוטאון. הגרסה שלו הגיעה למקום ה-25 במצעד הקאנטרי באותה שנה, שהיה המקום הגבוה ביותר שהגיע שיר קאנטרי של דאב. השיר יצא לאור באלבום "New Old-Fashioned Love" בשנת 1977, בחברת M.C. Records, כאלבום קידום מכירות שנשלח לתחנות רדיו.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1972)
סקירה כללית
במהלך הקיץ פיגר ביידן בכמעט 30% אחרי בוגס, אם כי רמת האנרגיה שלו, משפחתו הצעירה והמושכת, ויכולתו להתחבר לרגשות הבוחרים, העניקו לביידן - שהחל להתרומם בסקרים - יתרון על פני בוגס שכבר הכין עצמו לפרישה. בסופו של דבר, ביידן זכה בבחירות שהתקיימו ב-7 בנובמבר 1972 בפער של 3,162 קולות.
Things
גרסאות נוספות
דין מרטין וננסי סינטרה ביצעו את השיר בדואט בשנת 1967 בתוכנית הטלוויזיה "Movin' with Nancy". בשנת 2000 התוכנית יצאה לאור על גבי וידאו בארצות הברית.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1972)
סקירה כללית
בזמן הבחירות, גילו של ביידן היה קצת פחות מ-30 שנה. משום שגיל 30 הוא הגיל המינימלי לסנאטור בסנאט של ארצות הברית לפי חוקת ארצות הברית, ביידן הושבע לתפקידו כסנאטור אחרי שב-20 בנובמבר 1972 מלאו לו 30, בזמן שהקונגרס של ארצות הברית התכנס ב-3 בינואר 1973. לאחר בחירתו הוא הפך לסנאטור השישי בצעירותו בהיסטוריה של ארצות הברית.
Things
גרסאות נוספות
הלהיטים של דארין אחרי השיר "Things" היו "You're the Reason I'm Living" (מקום שלישי בארצות הברית), ו-"18 Yellow Roses" (מקום עשירי בארצות הברית), שיצאו בחברת קפיטול רקורדס.
השחקנית אמי רוסום הקליטה גרסת כיסוי של השיר "Things" לאלבום "Sentimental Journey" משנת 2013. השיר הגיע למקום ה-92 במצעד האמריקני בילבורד 200.
דניאל פרסקי
דניאל פרסקי (Daniel Persky; 8 באוגוסט 1887 – 16 במרץ 1962) היה סופר, עורך ופובליציסט עברי, שחי ופעל בארצות הברית.
תולדות חייו
פרסקי נולד במינסק שברוסיה הלבנה ליצחק הלוי פרסקי, ממשפחת רבי חיים מוולוז'ין, קצב, שוחט וסופר סת"ם, ולרבקה מאנישביץ. למד בחינוך מסורתי ויה פעיל מגיל צעיר באגודות ציוניות שונות באזור מגוריו. בשנת 1904 גויס לצבא הצאר ונשלח לעיר לייפאיה שבלטביה, ואחרי חודש הצליח להשתחרר. ב-1906 היגר לארצות הברית והיה לכותב פורה של רשימות פובליציסטיות וספרותיות בעיתון "הדֹאר". כן היה עורך-שותף של כתב העת "הַתֹּרֶן" (יחד עם ש"מ מלמד). חלק ניכר ממאמריו עסקו בשפה העברית. כן היה מורה בסמינר העברי למורים "הרצליה" בניו יורק.
פרסקי ערך מספר כתבי עת לנוער, בהם "עדן" (1924-1925) ו"הדאר לנוער" (1934-1946) ובהם שעשועי לשון רבים, בדיחות ומערכונים מקוריים, מעובדים ומתורגמים. בין היתר היה מחבר התשבץ העברי הראשון, שפורסם בשנת 1924 בשם "חידת שתי וערב" בשבועון לילדים "עדן". כן עיבד יחד עם אברהם יצחק איגוס סיפורים לילדים מתוך ספרו של חיים נחמן ביאליק "ויהי היום", במטרה לספק ספרות עברית ליהודי ארצות הברית.
בין 1957 ל-1961 פרסם בהמשכים מילון עברי-אנגלי לנוער בשם "המילון שלי"/My Dictionary.
בשנת 1927 יצא לאירופה, ביקר בעיר ילדותו כמו גם בווילנה ובביאליסטוק ובארץ ישראל. בשנת 1933 שב לניו יורק.
בשנת 1948 הוא כתב הקדמה לספר של זבולון זליג בלבן.
אהל שרה (עמותה)
אהל שרה מרכז לחינוך ולשיקום הילד המיוחד היא עמותה ישראלית המפעילה רצף שירותי חינוך, תעסוקה, דיור ופנאי לילדים ובוגרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית מגיל 6 ועד שיבה.
הקמה
אהל שרה הוקמה בשנות ה-70 על ידי הרבנית רבקה גינזבורג ובעלה הרב גרשון שמואל מבני ברק. בתקופה של נידוי חברתי לילדים ובוגרים עם צרכים מיוחדים, זיהתה גינזבורג את הצורך במסגרות מקצועיות טיפוליות ומקדמות עבור אוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית. עד אז, שהו אנשים עם מוגבלות בביתם, חסרי מעש, כשמשפחתם מתקשה לטפל בהם ומסתירה את היותם.
משפחת גינזבורג שכרה עבורם כיתות, מורים ומטפלים מוסמכים עבור ילדים ובוגרים עם מש"ה, וכן החלה להפעיל עבורם מסגרת חינוכית ותעסוקתית. עם השנים גייסה הגברת גינזבורג כספים ואישורים ופעילות העמותה התרחבה. הוקמו בתי ספר ומסגרות חינוך מותאמות מגיל 6 ועד 21, הוסטלים ומערך דיור מקיף לפי רמות תפקוד שונות, ומרכזי תעסוקה ייעודיים. מייסדי העמותה נפטרו בשנת 2004. ב-2005 מלכה וינברג מונתה למנכלי"ת העמותה.
.
פעילות
אהל שרה עוסקת במתן שירותי חינוך שיקום ורווחה לאוכלוסיות עם מוגבלות שכלית התפתחותית מגיל 6 ועד שיבה. העמותה מפעילה 4 בתי ספר בבני ברק לפי הנחיות משרד החינוך, לתלמידים מכל רחבי הארץ, מרכזי תעסוקה לבוגרות ולבוגרים לפי הנחיות משרד הרווחה הכוללים תעסוקה נתמכת ומוגנת לצד הכשרה וליווי לתעסוקה בשוק החופשי, וכן הוסטלים ומערך דיור לפי רמות תפקוד שונות.
כיום נהנים למעלה מ-650 תלמידים, חניכים ודיירים מרצף השירותים שמעניקה אהל שרה כבר קרוב ל-50 שנה. העמותה עוסקת גם בליווי ותמיכה למשפחות עם בן/בת עם מוגבלות שכלית התפתחותית, ומעניקה שירותי ייעוץ והכוונה בתחומים נלווים.
עם תחילת ניהול העמותה על ידי גב' מלכה וינברג בשלהי שנת 2005 הרחיב הארגון את היקף פעילותו ומונה כיום מאות עובדים. במהלך השנים האחרונות שופצו בתי הספר לבלי הכר, שולבו אנשי מקצוע מומחים בתחומים ייעודים, דוגמת: מוגנות, תזונה ועוד, ונוספו מבנים חדשים כמו: בתי ספר לבנות, מרכזי תעסוקה ודירות חלוציות לילדים. בנוסף, הקים הארגון את מיזם 'בלב אחד' העוסק בהכשרת נשים וגברים עם צרכים מיוחדים לקראת נישואין, ומספק ליווי, הכנה ותמיכה בכל תחומי החיים הנדרשים לזוגות מיוחדים.
בניין המטה המרכזי של העמותה בבני ברק, הושלם ב-2015 ונקרא "באר בת שבע" על שם הרבנית בת-שבע קניבסקי.
פרסים
ב-2019 נבחר בית הספר של העמותה "גשרים" מכלל בתי הספר לחינוך מיוחד בישראל, וזכה בפרס החינוך למצוינות ולמקצועיות. ב-2020 קיבלה העמותה אות נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מטעם משרד המשפטים, על הפקת והפצת סדרת הספרונים 'השלושה מרחוב השלושה' - מיזם לשינוי תפיסות חברתיות לקבלה ושילוב אנשים עם מוגבלויות בקרב ילדים במגזר החרדי.
אברהם אולנו
אברהם אולנו מנסנו (בספרדית: Abraham Olano Manzano; נולד ב-22 בינואר 1970 באנואטה, גיפוסוקה) הוא רוכב אופניים ספרדי. הישג השיא בקריירה שלו הוא זכייה באליפות העולם במרוצי כביש בשנת 1995, וכן הוא זכה באליפות העולם נגד השעון בשנת 1998.
קריירה כחובב
אולנו החל לרכב בגיל 11 בבית ספר מיוחד לאופניים, וניצח מספר מרוצי אופני כביש חשובים בדרגת הנערים. מאוחר יותר עבר אולנו לענף אופני מסלול, והפך לאלוף ספרד במספר סוגי מקצים, כדוגמת מרוץ מרדף. הוא חזר מאוחר יותר לאופני כביש, ורכב בתור חובבן עבור קבוצות Kauku ו-AVSA. הוא התמחה בשנים אלו כמאיץ.
קריירה מקצוענית
בשנת 1992 החל אולנו את הקריירה המקצוענית שלו, כאשר חתם בקבוצת CHCS. הקבוצה נסגרה זמן קצר לאחר מכן, והוא עבר עוד באותה שנה לקבוצת לוטוס. במדי לוטוס הוא ניצח לראשונה במרוץ מקצועני, ה"גראן פרמיו דה וילפרנקה דה אורדיסיה" שהתקיים במקום הולדתו, גיפוסוקה.
ב-1993 אולנו עבר לקבוצת CLAS קייסטור, שהתאחדה מאוחר יותר עם מאפיי והפכה לקבוצת "מאפיי-קלאס". בקבוצה זו הוא החל לזכות במרוצים חשובים, כדוגמת הוואלטה אסטוריאס. הוא ניצח גם במרוץ הכביש ובמרוץ נגד השעון שהתקיימו במסגרת אליפות ספרד באופני כביש. ב-1995 הוא זכה במרוץ הכביש באליפות העולם באופניים בקולומביה, לאחר שהקדים את מיגל אינדוראין שהיה המועמד הבכיר לניצחון. באותה שנה הוא ניצח בשלושה קטעים בוואלטה אספניה, אחד משלושת הגרנד טורס.
לאחר הצלחות אלו נחשב אולנו על ידי אוהדי אופניים רבים כממשיך דרכו של מיגל אינדוראין, שזכה חמש פעמים בטור דה פראנס. ב-1996 הוא החל לממש את יכולותיו גם במרוצי קטעים, כאשר זכה בטור דה רומאנדי, סיים במקום השלישי בג'ירו ד'איטליה (לאחר שהוביל את המרוץ מהקטע השני עד לקטע האחרון שבו), ובמקום התשיעי בטור דה פראנס. באולימפיאדת אטלנטה הוא זכה במדליית הכסף במרוץ נגד השעון. ב-1997 הוא הגיע למקום הרביעי בטור דה פראנס. בשנת 1998 הפך אולנו פעם נוספת לאלוף עולם, הפעם במרוץ נגד השעון. הוא זכה באותה שנה גם בוואלטה אספניה, ובכך היה זה הגרנד טור הראשון והיחיד בו זכה בקריירה שלו.
בשנת 1999 אולנו עבר לקבוצת הספרדית ONCE, ונשאר בקבוצה למשך שלוש שנים. ההישג החשוב ביותר שלו בשנים אלו היה המקום השני בג'ירו ד'איטליה של שנת 2001. בסיום עונת המרוצים של 2001 פרש אולנו מרכיבה מקצוענית.
ב-2014 הופיע שמו של אולנו ברשימה שפרסם הסנאט של צרפת שכללה רוכבים שנמצאו חיוביים לבדיקת סמים בבדיקות שנלקחו בטור דה פראנס ב-1998 ונבדקו מחדש (לאחר שפותחה בדיקה שמסוגלת לגלות את החומר האסור EPO) ב-2004.
מחוז קורק
מחוז קורק (באנגלית: County Cork; באירית: Contae Chorcaí) הוא אחד ממחוזות אירלנד, הקרוי על שמה של העיר קורק. המחוז, הממוקם בדרום המדינה, בפרובינציית מנסטר, הוא הגדול ביותר והדרומי מכל מחוזות המדינה. המחוז גובל בארבעה מחוזות, מחוז קרי מצפון מערב, מחוז לימריק מצפון ובמחוזות טיפררי וווטרפורד מצפון מזרח.
במחוז קורק אירעו חלק ממעשי ההתקוממות נגד הבריטים במסגרת מלחמת העצמאות האירית בשנים 1919 - 1921, וכן חלק מאירועי מלחמת האזרחים האירית בשנים שלאחר מכן. המחוז נודע בהיותו ממעוזי המתנגדים לאמנה האנגלו-אירית שנחתמה בתום מלחמת העצמאות האירית. באוגוסט 1922 כבשו תומכי מדינת אירלנד החופשית את שטח המחוז.
מייקל קולינס, ממנהיגיה הידועים של אירלנד בעת ההיא, שנמנה עם חותמי ההסכם, נולד במחוז קורק, ושם גם נרצח על רקע האירועים הנזכרים.
הסינפונייטה הישראלית באר שבע
היסטוריה
הסינפונייטה נוסדה בשנת 1973 על ידי בן-ציון כרמל ואליהו נאוי. בן-ציון כרמל היה ממונה על התרבות והחינוך בבאר שבע. הוא מינה את נסים אלשיך להיות מנצח המשנה בתזמורת קאמרית שכללה 22 נגנים. המנהל המוזיקלי הראשון והמנצח שלה היה אבי אוסטרובסקי. מטרתה הייתה לתת מענה תעסוקתי מקצועי לעשרות המוזיקאים המצטיינים שעלו לארץ מברית המועצות (17 נגנים) והתגוררו בבאר שבע ולפתח את חיי התרבות והמוזיקה בעיר.
בשנת 1977 שונה שמה ל"תזמורת באר שבע", לאחר שהצטרפו לתזמורת נגנים וכלים נוספים והמנהל המוזיקלי שלה היה מנדי רודן כ-15 שנים. בשנת 1980 שונה שמה בשנית ל"סינפונייטה הישראלית באר שבע" לאחר שנוספו אליה נגנים רבים וכלים רבים ומגוונים.
גדולי המוזיקאים בעולם הופיעו עם התזמורת, בהם המנצח ליאונרד ברנשטיין, הכנרים אייזק שטרן, פנחס צוקרמן ושלמה מינץ, הויולן יורי בשמט, החלילן ז'אן-פייר רמפל, הפסנתרנים קלוד פרנק ומנחם פרסלר, הצ'לנים פול טורטלייה, מסטיסלב רוסטרופוביץ', זמרות הסופרן שילה ארמסטרונג וריקי גיא-קירשנבאום ועוד רבים.
בשנת 1995 זכתה התזמורת בפרס הראשון של המועצה לתרבות ואמנות על ביצוע מוזיקה ישראלית ובשנת 1998 קיבלה את פרס "אמנות לעם" על הופעות בערי שדה וביישובים מרוחקים. בין השאר מקיימת הסינפונייטה סדרות קונצרטים לילדים ולנוער. התזמורת הוציאה עד כה תשעה תקליטורים, אלבומי מוזיקה ישראלית, תקליטים והקלטות לרדיו ולטלוויזיה.
בשנת 2018 שיחזרה הסינפונייטה בניצוחו של ניר קברטי את הקונצרט ההיסטורי שהתקיים בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין באוקטובר 1948 לאחר כיבוש באר שבע.
מנכ"לית הסינפונייטה הנוכחית היא קלאודיה צובל, מנצח הבית שלה הוא זיו קוז'וקרו והכנר הראשי שלה הוא יעקב רובינשטיין.
אולם הקונצרטים של הקונסרבטוריון העירוני באר שבע היה בעבר אולם הבית של הסינפונייטה מיום היווסדה. כיום אולם הבית הנוכחי של התזמורת הוא המשכן לאמנויות הבמה שבעיר.
ישראל צנטנר
ישראל צנטנר (25 בדצמבר 1898, פולין – 1 באוקטובר 1976) היה קומוניסט ישראלי, רב-סמל בגדוד הפולני בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים הספרדית ובמלחמת העולם השנייה. מחבר ומו"ל של הספר ממאדריד עד ברלין: לוחמים ארץ-ישראלים בעד החופש שלהם, ושלנו..
ביוגרפיה
צנטנר נולד ב-1898 בפולין לאברהם צנטנר. גדל במשפחה דתית ולמד בישיבה. בבגרותו נחשף לפעילות ציונית ועלה ארצה בשנת 1924. עבד כפועל בחדרה, אך כעבור זמן מה החליט לעזוב את הקבוצה בשל התנגדותו לדחיקת רגליהם של הפועלים הערביים. צנטנר עבר לתל אביב, שם עבד בבניין והתמקצע כטייח, וב-1925 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ). ב-1930 הוא נשפט והוצא מההסתדרות בשל פעילותו במפלגה הקומוניסטית.
כמו רבים אחרים מחברי הפק"פ, צנטנר הוטרד לעיתים תכופות על ידי המשטרה הבריטית, ולאחר פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית ביולי 1936 התנדב להילחם לצד הצד הרפובליקאי. צנטנר התבקש על ידי ראשי המפלגה בארץ לרכז ולתעד את פעילות הלוחמים הארץ ישראלים בספרד.
כחלק מהלחץ שהפעילו הבריטים על המזוהים כקומוניסטים, לא קיבל צנטנר דרכון ארץ ישראלי, אך הצליח, לאחר מאמצים, לקבל דרכון פולני מהקונסול המקומי, תוך הבטחה שלא יחזור לפולין. ב-2 באוקטובר 1936 עלה צנטנר על אנייה בחיפה, וב-10 באוקטובר הגיע לפריז. מפריז המשיך לדרום צרפת, ואת הגבול לספרד עבר ליד העיירה פרפיניאן ב-17 באוקטובר.
צנטנר הגיע לאלבסטה, שם הוקם ב-24 באוקטובר 1936 מטה הבריגדות הבינלאומיות. הוא שירת בגדוד הפולני, שבהמשך הפך לחטיבת דומברובסקי (Dąbrowski). לאחר תקופת אימונים קצר הצטרפו חברי הבריגדה ללחימה, והשתתפה בקרבות ההגנה על מדריד בנובמבר 1936. הגדוד הפולני השתתף גם בקרבות בלאס רוסאס (Las Rozas) ובקאסה דה קמפו (Casa de Campo).
בקרב בקאסה דה קמפו נפגע צנטנר מרסיסי פגז. הוא הובהל לבית חולים שדה, ובהמשך טופל בבתי חולים במדריד, מורסיה, שם נותח מספר פעמים, ובניקאסים (Benicàssim). לאחר החלמתו (ידו נשארה מוגבלת לצמיתות) הוכשר לעבוד כאח בבית החולים באלבסטה, וכן השתתף בכוח הרפואי בפעילות מבצעית בברונטה (Brunete) ובהואסקה (Huesca), שם נפצע שוב ופונה לבית החולים בבניקאסים. לאחר החלמתו נשאר לשרת כחלק מהצוות הרפואי בבית החולים. צנטנר השתתף בטקס ההקמה של הגדוד היהודי על שם נפתלי בוטווין ב-12 בדצמבר 1937.
בסוף ספטמבר 1938 פורקו הבריגדות הבינלאומיות, בהחלטת ממשלת הרפובליקה הספרדית בראשות חואן נגרין. צנטנר קיבל את אישור מפקדיו ואסף חומרים ועדויות של ועל לוחמים יהודיים בבריגדות, ובמיוחד על המתנדבים מארץ ישראל. הוא הצליח לשלוח חלק מהחומרים מחוץ לספרד.
לאחר טקס ההוקרה לבריגדות בברצלונה ב-27 באוקטובר 1938, ניסה צנטנר, יחד עם שאר המתנדבים, להגיע לצרפת. רק לאחר כשלושה חודשים, בתשעה בפברואר 1939 הותר להם לעבור את הגבול. בצרפת כונסו צנטנר וחבריו לבריגדה במחנה Argelès-sur-Mer, שם שהה בתנאים קשים. באפריל הועבר למחנה גירס (Gurs), שהוקם במיוחד לפליטי מלחמת האזרחים, ובו היו תנאים משופרים לעומת המחנה הקודם.
עצירים שהיו אזרחי מדינות שהסכימו לקבלם יכלו לעזוב את צרפת. מי שלא עמד בקריטריון זה, או שלא רצה לחזור למולדתו, יכול היה להשתחרר מהמחנות רק אם יסכים לאחת מבין שלוש אפשרויות: מציאת עבודה בחקלאות או בתעשייה בצרפת; התנדבות ללגיון הזרים; או התגייסות להקמת ביצורים לצבא למשך זמן המלחמה. במקרים מסוימים אף נלקחו אנשים בכפייה לעבודות וללחימה.
צנטנר שהה בגירס עד כניעת צרפת ביוני 1940, אז הוחזר שוב ל Argelès-sur-Mer, שהיה אמור להישאר בשליטת שלטון וישי. ביוני 1941 הועבר צנטנר למחנה עצירים באלג'יר, שם נשאר עד שחרורו במאי 1943. בהתאם להשקפת עולמו, ומתוך רצון להמשיך להילחם, נסע צנטנר לברית המועצות לאחר שחרורו, יחד עם חברים מהגדוד הפולני. מאלג'יר הפליג לפורט סעיד במצרים, שם עלה על רכבת לארץ ישראל. ב-18 ביוני 1943 הגיע למחנה בת גלים בחיפה. משם המשיך צנטנר דרך רבת עמון, בגדד וטהראן, מעבר לים הכספי לקרסנובודסק (היום טורקמנבאשי). לאחר כחודשיים על גדות הים הכספי, הגיע צנטנר לרוסיה והצטרף יחד עם שאר אנשי הגדוד הפולני ליחידה צבאית של פולנים ששהו בברית המועצות, שנקראה בהמשך דיביזיית ט' קשאשצקי. צנטנר שמר על דרגתו מספרד והמשיך למלא תפקיד של אח וחובש. הדיוויזיה הפולנית נלחמה נגד הוורמאכט יחד עם הצבא האדום. פולנים נוספים הצטרפו ללוחמים, כך שדיוויזיה פולנית נוספת הוקמה, וצנטנר עבר לשרת בה כחובש בסוללת תותחים.
יחד עם הצבא האדום התקדמו הדיוויזיות הפולניות לכיוון מערב, חצו את נהר הבוג, נכנסו לפולין, צלחו את הויסלה וכבשו את ורשה בינואר 1945. צנטנר מתאר בספרו פגישה עם מספר ניצולים יהודים בוורשה ששרדו את המלחמה. הצבא האדום המשיך בדרכו עד ברלין יחד עם הדיוויזיות הפולניות. ברלין נכבשה על ידי הצבא האדום במאי 1945.
צנטנר עלה ארצה ב-1947. הוא חזר לעבוד כטייח ובהמשך הפך לפקיד. צנטנר היה חבר במפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), והיה מועמד מטעמה לכנסת השנייה (1951). לאחר זמן עבר לרשימה הקומוניסטית החדשה (רק"ח) והיה מועמד מטעמה לכנסת השישית (1965) והשביעית (1969). כמו כן היה מועמד של המפלגה הקומוניסטית לוועידת ההסתדרות.
מעבר לכתיבת ספר בנושא, צנטנר הרבה להרצות המלחמה בספרד ועל המתנדבים היהודים והארץ ישראלים. הוא כתב מספר מאמרים, שהתפרסמו בדרך כלל בביטאון המפלגה הקומוניסטית קול העם בימי השנה להקמת הרפובליקה הספרדית השנייה, או בימי השנה לתחילת מלחמת האזרחים.
צנטנר נפטר בתל אביב ב-1976.
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony הוא משחק הווידאו השני מתוך חבילת ההרחבה בת שני החלקים למשחק, Grand Theft Auto IV. המשחק זמין ב-Xbox 360, בפלייסטיישן 3 ובמחשב אישי בעל מערכת הפעלה Microsoft Windows. הוא פותח על ידי חברת Rockstar North ויצא לאור לראשונה ל-Xbox 360 ב-29 באוקטובר 2009 ולאחר מכן לפלייסטיישן 3 ולמחשב אישי ב-13 באפריל 2010. המשחק הוא חבילת ההרחבה הרביעית מתוך סדרת Grand Theft Auto.
עלילת המשחק עוקבת אחר הניצוּל של הפרוטגוניסט, לואיס פרננדו לופז, חבר חדש בכנופיית הסחר בסמים הדומיניקנית ושומר הראש של אנטוני פרינס, המוכר בכינויו "טוני העליז". פרינס הוא הבעלים של שני מועדוני הלילה הגדולים ביותר ב"עיר החירות" בה מתרחש המשחק והוא איש החברה הגבוהה. בהודעה לעיתונות שהוציאה חברת Rockstar Games נטען כי פרק זה של המשחק "מזריק לעיר החירות מנת יתר של כלי נשק, זוהר ופשע" וכן על השחקנים להתמודד עם "נאמנותם של משפחה וחברים ועם אי הוודאות בנוגע למי אמיתי ומי מזויף בעולם שבו לכל אחד יש מחיר".
עם צאתו לשוק קיבל המשחק בעיקר ביקורות טובות, והוא מחזיק בציון של 89 באתר הביקורות "Metacritic". בתחרות הפרסים הטלוויזיונית "Spike Video Game Awards" של שנת 2009 היה המשחק מועמד לפרס משחק ההורדה הטוב ביותר.
עלילה
בזמן שוד גדול ב"בנק של ליברטי" (Bank Of Liberty) (משימה מהמשחק המקורי), לואיס לופז (Luis Lopez), שהיה אמור להביא כסף לבוס שלו, מדבר בלחש עם גנגסטר אשר מספר לו שהוא ינסה לעצור את השוד. האיש (יוג'ין ריפר) יורה והורג את אחד השודדים ( מייקל קיין ) אבל נורה למוות על ידי השודדים האחרים ( ניקו בליק, פטריק "פאקי" מק'רירי ודרק מק'רירי. אחרי השוד לואיס מגיע לדירה של השותף העסקי שלו במועדונים שבבעלותם, אנטוני פרינס הידוע בכינוי "טוני העליז" (Gay Tony), שם נמצאים 2 גובי מיסים של משפחת אנסלוטי: רוקו פלוסי ודודו וינס לוקחים את הכסף ועוזבים. לואיס כועס על טוני ומתנגד לעסקאות מהסוג הזה אבל טוני מצליח להרגיע את לואיס והם עוזבים את הדירה. מרגע זה לואיס מתחיל לעשות עבודות בשביל טוני על מנת לשלם את החובות של טוני. טוני נותן ללואיס מספר של אחד האנשים שטוני לווא מהם כסף: מורי קיבוץ (Mori Kibutz), אחיו הגדול של ברוסי (מהמשחק המקורי). מורי מספר ללואיס שהוא היה בעבר בצבא הגנה לישראל ואחרי זה הוא השתנה והפך למה שהוא היום. לואיס עושה כמה משימות למורי בסוף המשימה האחרונה מורי מתגרה בברוסי, ברוסי בתגובה שובר למורי את האף, מורי וברוסי הולכים ובכך מורי גומר לתת עבודות ללואיס. מאוחר יותר קבלן עשיר בשם יוסוף אמיר (Yosuf Amir) מתקשר ללואיס ונותן לו כמה עבודות כדי לעזור לו לבנות את גורד השחקים הגבוה בעיר, ביניהם לגנוב מסוק וAPC, בסוף יוסוף אסיר תודה נותן ללואיס במתנה את העוזי המוזהב שלו, את המסוק המוזהב שלו שלואיס גנב לו ולאחר מכן יוסוף ציפה את המסוק בזהב ואת המכונית הזהובים שלו.
דמויות
לואיס פרננדו לופז
מופיע לראשונה: "I Luv LC"
לואיס פרננדו לופז (נולד 1983)-הוא הדמות הראשית במשחק והוא מופיע גם בGTA IV ובGTA IV: The Lost And Damned. לואיס הוא ממוצא דומיניקני והוא שותפו לעסקים של טוני פרינס המכונה טוני העליז. לואיס נכנס לכלא וכאשר יצא הפך להיות שותפו ושומר ראשו של טוני אשר מנהל שני מועדי לילה מפורסמים בעיר, הראשון הוא מועדון לילה בשם Maisonette 9 בו השחקן יכול לעבוד והשני הוא מועדון להומוסקסואלים בשם Hercules. לואיס עובד לכל מני אנשים אשר טוני חייב להם כסף כמו מורי קיבוץ (אחיו של ברוסי מהמשחק המקורי), קבלן עשיר בשם יוסוף אמיר, חבר במאפיה הרוסית בשם ריי בולגרין ועוד. מלבד זאת לואיס עובד עם שני חבריו, ארמנדו טורס והנריקה ברדס בכמה עסקאות סמים. ארמנדו והנריקה תמיד אומרים ללואיס שהמאז שהוא עובד עם טוני הוא שכח שהוא דומיניקני ושהוא מנסה להיות מה שהוא לא, איש עסקים.
אנטוני "טוני העליז" פרינס
טוני פרינס (נולד 1963)-הוא אחד מהדמויות הראשיות במשחק. טוני הוא המנהל של שני מועדוני הלילה מהמצליחים בעיר: Maisonette 9 וHercules וגם יש לו מעט מניות במועדון הלילה Bahama Mamas. טוני נולד ברובע דיוקס המבוסס על רובע קווינס של ניו יורק אבל שנא את הרובע וברח לאלגונקוין המבוסס על מנהטן ושם פתח חיים חדשים וניהל עם לואיס את שני מועדוניו. טוני היה חייב כסף להרבה אנשים כמו מורי קיבוץ, ריי בולגרין לרוקו פילסי ולעוד. בעזרת לואיס הוא משלם את חובותיו. לטוני היה רומן עם אוון מוס עד שאוון נהרג על ידי כנופיית הלוסט. מלבד זאת יש לו רומן עם גרייסי אנצ'לוטי, ביתו של ראש משפחת הפשע אנצ'לוטי. לאחר המשחק מתגלה כי עבר ללוס סנטוס וב-GTA Online השחקן יכול לעזור לו להרחיב את אימפריית חיי הלילה שלו.
יוסוף אמיר
מופיע לראשונה: "Chinese Takeout"
יוסוף אמירהוא קבלן עשיר שרוצה בעזרת לואיס לבנות את גורד השחקים הגבוהה בעיר. יוסוף הוא ערבי מדובאי. הוא מבקש מלואיס לגנוב בשבילו מסוק קרב, טנק קטן וקרון רכבת. בתמורה הוא נותן ללואיס עוזי מזהב ומכונית מוזהבת. מלבד זאת גם המסוק שלואיס גנב לו צופה על ידו בזהב והוא יהיה זמין ללואיס מתי שירצה. יוסוף הכי אוהב את השיר "Arab Money" ותמיד שר אותו.
ריי בולגרין
מופיע לראשונה: "Boulevard Baby"
נהרג: "Departure Time"
ריי בולגרין הוא ראש מאפיה רוסית באירופה אשר ניקו בליק (הדמות הראשית בGTA IV) עבד בשבילו. ניקו ברח בגללו לליברטי סיטי ובGTA IV ריי הפך לאנטגוניסט במשחק. במשחק The Ballad of Gay Tony הוא נראה לראשונה כאשר הוא מבלה עם סגנו טימור בMaisonette 9 ומאוחר יותר עשה ללואיס משימות. לבסוף ריי מגלה שלואיס קשור לעסקת היהלומים שהוא רוצה ומפני שהיהלומים נעלמים הוא רוצה להרוג את כל מי שקשור לעסקה בהם לואיס וטוני. לואיס מגלה על כך וכאשר ריי מנסה לברוח מהמדינה, לואיס נכנס למטוסו, הורג את אנשיו של ריי ולבסוף ריי יוצא עם רימון. לואיס הורג את ריי והחלק הקדמי של המסוק מתפוצץ אך לואיס מספיק לברוח.
רוקו פלוסי
מובס ונעלם: "Party's Over"
נרצח: "(The ballad of rocco (gta v"
רוקו פלוסי ביחד עם דוד וינס פלוסקי הם שני גובי מיסים ממשפחת הפשע אנצ'לוטי. ראקו גובה מטוני כסף ומחייב את לואיס וטוני לעבוד בשבילו. הוא שולח אותם להילחם במאפיה הסינית בצ'יינהטאון, לנסות להוציא מידע מגנגסטר בעזרת פגיע בגופו עם כדורי גולף ועוד. בסוף הוא אומר שריי בולגרין רוצה שאו שלואיס או טוני יהרגו והוא רוצה לעבוד עם לואיס לכן הוא נותן ללואיס בחירה, או להרוג את טוני או ששניהם ימותו. לבסוף לואיס הורג את וינס וראקו ניצל כאשר טוני אומר שעדיף שראקו יחייה. ראקו אומר כל המאפיה הרוסית בדרך והוא בורח ולא חוסר יותר, ולאחר חמש שנים נרצח על ידי מייקל דה סנטה (הפרוטגוניסט) כי היכה ואיים על מפיק הסרטים איתו מייקל עבד.
מורי קיבוץ
מורי קיבוץ הוא איש עסקים שטוני חייב לו כסף. מורי הוא אחיו של ברוסי (מהמשחק המקורי) ובכמה משימות של מורי, ברוסי משתתף. מורי שירת בצה"ל וכאשר חזר הוא השתנה. מורי עושה ללואיס כמה משימות בהם הוא תמיד מתלהב וצוחק על ברוסי. הוא תמיד מתגרה בברוסי ואומר שיש לו מכוניות טובות יותר, מסוקים טובים יותר, שרירים מפותחים יותר, יותר בחורות ועוד. כתוצאה מכך ברוסי בסוף שובר למורי את האף ובכף מורי גומר לתת ללואיס משימות. כמו כן לאחר סיום המשחק מורי מתקשר ללואיס ואמר לו כי עבר לקיבוץ בישראל.
ארמנדו טורס
ארמנדו טורסהוא חבר ילדות של לואיס. ארמנדו הוא סוחר סמים דומיניקני. הוא תמיד מסתובב עם הנריקה. ארמנדו תמיד אומר ללואיס שמאז שהוא עם טוני הוא השתנה והוא שכח שהוא דומיניקני. השחקן יוכל להתקשר לארמנדו לבלות ותמיד הנריקה יבוא עם שניהם. ארמנדו גם יכול להביא ללואיס ואן כלי נשק שבו יש כלי נשק במחירים זולים יותר. עם ארמנדו לואיס עושה משימות צדדיות שקשורות לעסקאות סמים.
הנריקה ברדסהוא חבר ילדות של לואיס ושל ארמנדו. כמו ארמנדו גם הנריקה הוא סוחר סמים דומיניקני. הנריקה תמיד אומר עם ארמנדו שמאז שלואיס עם טוני הוא השתנה והוא שכח שהוא דומיניקני ושהוא מנסה להיות מה שהוא לא, איש עסקים. השחקן יוכל להתקשר להנריקה לבלות ותמיד ארמנדו יבוא גם. הנריקה יכול להביא ללואיס מספר של כלי רכב בהם המיני טנק שלואיס גונב ליוסוף. עם הנריקה וארמנדו, לואיס יכול לעשות משימות צד שקשורות לעסקאות סמים.
טימור
טימורהוא סגנו של ריי בולגרין. טימור מופיע עם ריי לראשונה במועדון Maisonette 9. טימור מבצע את רוב המשימות של ריי עם לואיס. לבסוף אחרי שריי בוגד בלואיס, לואיס מגיע לפארק השעשועים לחסל את משלוח ההרואין ושם הוא הורג את טימור. שם משפחתו של טימור לא ידוע.
אדריאנה ינירה לופז
מופיעה לראשונה: "Momma's Boy"
אדריאנה ינירה לופזהיא אמו של לואיס. הוא מטפלת טוב בלואיס ומתייחסת לארמנדו להנריקה כמו לבניה. ארמנדו והנריקה תמיד אומרים שהיא מכינה את האוכל הטעים ביותר שיש. אדריאנה מכירה ללואיס את מר סנטו שעושה עם לואיס משימה אחת. אדריאנה תמיד אומר ללואיס שהוא תמיד טועה ושמה שהוא עושה לא נכון. למרות זאת לואיס תמיד עוזר לה ומזהיר אותה מפני אנשים אך היא לא תמיד מקשיבה לו.
ברוסי קיבוץ
ברוסי קיבוץהוא אחיו הקטן של מורי. הוא פחות מפותח שרירית, יש לתו פחות מכוניות, מסוקים טובים פחות ופחות בחורות ולכן מורי תמיד צוחק אליו. לברוסי לבסוף נמאס והוא שובר למורי את האף. את ברוסי רואים פעמיים Maisonette 9, פעם ראשונה הוא רקד עם רומן ופעם שנייה הוא ניסה להיכנס עם רומן וכאשר לואיס הכניס אותם הוא בדק אם לואיס הומוסקסואל. לברוסי יש תפקיד בולט יותר ב-GTA IV.
ג'וני קלביץ
מופיע לראשונה: "I Luve LC"
נרצח: "(MR Philips (GTA V"
ג'וני קלביץ הוא הפרוטגוניסט של Grand Theft Auto IV: The Lost and Damned, אופנוען יהודי וסגן הנשיא של הלוסט, כאשר הם קנו את היהלומים מהטבח של הספינה ג'וני והלוסט תקפו את לואיס וטוני ושדדו מהם את היהלומים עבור ריי בוצינו אך לואיס גנב את היהלומים בחזרה בזמן שג'וני וניקו עשו עסקה עם המוב היהודי שבמהלכה ג'וני בורח עם כל הכסף מהעסקה. נרצח ב GTA V על ידי טרבור פיליפס.
ניקו בליק
ניקו בליק הוא הפרוטגוניסט של GTA IV, מהגר ממזרח אירופה אשר נמלט לליברטי סיטי לאחר שהסתבך עם ריי בולגרין. ניקו מופיע לראשונה בתחילת המשחק במהלך השוד בבנק ליברטי שבה הוא היה אחד מהשודדים לאחר מכן הוא הופיע ביחד עם ג'וני קלביץ בעסקת היהלומים עם המוב היהודית, לאחר מכן מתגלה שניקו ופאקי מק'רירי חטפו את גרייסי והשניים מקיימים עם לואיס וטוני מפגש שבה לואי וטוני מוסרים להם בחזרה את היהלומים וניקו מוסר להם בחזרה את גרייסי לאחר מכן הוא ופאקי מותקפים על ידי אנשיו של בולגרין לאחר שבולגרין חשב שניקו ניסה לשדוד אותו פעם נוספת ניקו ופאקי מצליחים לשרוד את המתקפה אך מאבדים את היהלומים.
מרגוט פונטיין
דיים מרגוט פונטיין (באנגלית: Dame Margot Fonteyn DBA; 18 במאי 1919 – 12 בפברואר 1991; נולדה בשם מרגרט אוולין הוקמן) הייתה בלרינה אנגליה. היא עשתה את כל שנות הקריירה שלה כרקדנית עם הבלט המלכותי (לשעבר להקת תיאטרון סדלר'ס ולס) ועם הזמן מינתה אותה המלכה אליזבת השנייה לפרימה בלרינה אסולוטה של הלהקה.
חייה
מרגוט פונטיין החלה ללמוד בלט בגיל ארבע, באנגליה ואחר כך בסין, לשם נשלח אביה במסגרת עבודתו. בשאנגחאי למדה אצל ג'ורג' גונצ'רוב, והקשר עמו תרם לעניינה המתמשך בבלט הרוסי. כאשר חזרה לאנגליה בגיל 14, הזמינה אותה נינט דה ולואה להצטרף לבית הספר לבלט ויק-ולס. היא הייתה מחליפתה של אליסיה מרקובה כפרימה בלרינה של הלהקה בשנת 1935. כוריאוגרף הוויק-ולס, סר פרדריק אשטון, כתב תפקידים רבים מספור לפונטיין ולבן-זוגה, רוברט הלפמן, שעמו רקדה משנות ה-30 עד שנות ה-40.
ב-1946 נכנסה הלהקה, ששמה שונה ל"בלט סדלר-ולס", אל בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, שם היה בן-זוגה התדיר ביותר במשך העשור הבא מייקל סומס. הופעתה בהיפהפייה הנרדמת של צ'ייקובסקי הייתה לנקודת ציון הן לפונטיין והן ללהקה, אבל היא עשתה לה שם גם בבלטים שיצר אשטון, בהם "וריאציות סימפוניות", סינדרלה, דפניס וכלואה, אונדין וסילביה. בשנת 1949, יצאה בראש הלהקה למסע הופעות בארצות הברית והייתה לאישיות בינלאומית. לפני מלחמת העולם השנייה ואחריה, הופיעה פונטיין בשידורי טלוויזיה של הופעות בלט בבריטניה. ובראשית שנות ה-50 הופיעה בתוכניתו של אד סאליבן, הופעה שהעלתה את קרנו של המחול בארצות הברית.
ב-1955 נישאה לפוליטיקאי הפנמי רוברטו אריאס, והופיעה בהפקת צבע חיה של "היפהפייה הנרדמת" בשידור של NBC. כעבור שלוש שנים רקדה עם סומס בעיבוד לטלוויזיה של ה-BBC למפצח האגוזים. הודות לתהילתה הבינלאומית ולבקשות רבות של סוכני אמנים, ניאות הבלט המלכותי בשנת 1959 לאפשר לפונטיין להיות לרקדנית עצמאית.
עם נורייב
ב-1961, כשפונטיין שקלה לפרוש מן הריקוד, ערק רודולף נורייב מבלט קירוב כשהופיע בפריז. פונטיין, שנרתעה אומנם מלהיות לבת-זוגו הקבועה בגלל ההבדל של 19 שנים ביניהם, רקדה עמו בהופעת הבכורה שלו בבלט המלכותי בז'יזל, ב-21 בפברואר 1962. הצמד היה בן לילה לסנסציה בינלאומית, כשכל אחד מהם דוחף את השני לתת את המיטב שבו. הם נודעו בעיקר בביצועיהם הקלאסיים ליצירות כגון "Le Corsaire Pas de Deux", הסילפידה, הביידרה, אגם הברבורים ו"ריימונדה", שבהן אימץ נורייב לא פעם כוריאוגרפיות שנועדו להבליט במיוחד את כשרונותיהם. הצמד הופיע בבכורת "מרגריט וארמאן" של אשטון, בכוריאוגרפיה שנכתבה במיוחד בשבילם, וצוין לשבח על הביצוע בתפקידים הראשיים ב"רומיאו ויוליה" של סר קנת מקמילן.
דניאל פרל
דניאל פרל (באנגלית: Daniel Pearl; 10 באוקטובר 1963 – 1 בפברואר 2002) היה עיתונאי יהודי אמריקאי, שנחטף בקראצ'י שבפקיסטן ונרצח בידי שוביו.
חייו
דניאל פרל נולד בפרינסטון שבניו ג'רזי, וגדל בדרום קליפורניה. אביו הוא חתן פרס טיורינג, פרופסור יהודה פרל (מצד אמו צאצא של הרבי מקוצק, בנו של אלעזר דוד פרל ונכדו של חיים פרל, ממייסדי בני ברק וחבר ועד המושבה הראשון שלה). מ-1981 ועד 1985 למד פרל תקשורת כמקצוע ראשי בסטנפורד והיה ממייסדי עיתון לסטודנטים באוניברסיטה. פרל החזיק באזרחות ישראלית בנוסף לזו האמריקאית והוריו התגוררו בחיפה.
בעקבות טיול לברית המועצות, סין ואירופה, הצטרף דניאל פרל ככתב לעיתונים North Adams Transcript ו-Berkshire Eagle שבמערב מסצ'וסטס. ב-1990, כשהחל לעבוד בוול סטריט ג'ורנל, עבר להתגורר בסן פרנסיסקו.
פרל החל את דרכו בעיתון בסניף הוול סטריט ג'ורנל שבאטלנטה, וב-1993 עבר לסניף בוושינגטון כדי לסקר את תחום הטלקומוניקציה. ב-1996 עבר פרל לסניף העיתון בלונדון ושימש כתב לענייני המזרח התיכון. את אשתו מריאן פגש ב-1998 וכעבור שנה הם נישאו והשתקעו בפריז. ב-2000 עבר הזוג למומבאי, הודו, שם היה פרל למנהל ראשי של סניף מרכז אסיה, ובתפקיד זה שימש בעת שנחטף.
חטיפתו ומותו
פרל ערך תחקיר עיתונאי אודות ריצ'רד ריד, שהורשע בניסיון לפוצץ מטוס נוסעים על ידי חומר נפץ שהוטמן בנעליו. ב-23 בינואר 2002, בדרכו לריאיון עם מי שהאמינו כי הוא מנהיג טרוריסטי, פרל נחטף על ידי קבוצה אשר כינתה עצמה התנועה הלאומית לשיקום הריבונות הפקיסטנית. קבוצה זו טענה כי פרל הוא מרגל, ושלחה לארצות הברית שורה של דרישות, לרבות דרישה לשחרור כל הפקיסטנים שנכלאו במהלך המערכה שהובילה ארצות הברית נגד הטרור. דרישה נוספת הייתה התרת משלוח מטוסי הקרב F-16 שנרכשו עבור חיל האוויר הפקיסטני, עסקה שהוקפאה עקב סנקציות של ארצות הברית בשל תוכנית פיתוח הנשק הגרעיני על ידי פקיסטן.
וכך נאמר בהודעה:
תמונות של פרל כבול באזיקים ואקדח מכוון לראשו כאשר הוא אוחז עיתון צורפו להודעה. לא הייתה כל תשובה לבקשת החוטפים מהעורך של פרל, וגם לא מאשתו אשר הייתה בזמן ההוא בהריון עם ילדם הראשון. שישה ימים לאחר מכן גרונו של פרל שוסף, וראשו נכרת. גופתו של פרל נמצאה לאחר מכן בקבר שטחי בפרברי קראצ'י ב-16 במאי.
וידאו רצח דניאל פרל
ב-21 בפברואר 2002 הופצה קלטת וידאו המתעדת את הרצח של פרל, שכותרתה: "השחיטה של המרגל-עיתונאי, היהודי דניאל פרל". הסרט נמשך כ-3 דקות ו-36 שניות. בקלטת הציג פרל את עצמו:
בחלקה הראשון של הקלטת פרל מציג את דרישות חוטפיו. דבריו של פרל לוו בכתוביות בשפת האורדו (ניב פקיסטני-מוסלמי). סביבו הוצבו תמונות של מוסלמים מתים, ששוביו האמינו כנראה שהן ביטוי לדיכוי. דמויות נוספות שנראו בקלטת הן נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש לוחץ ידיים לאריאל שרון, ראש ממשלת ישראל.
הווידאו הגיע לממשלת פקיסטן וארצות הברית. אתר ג'יהאדי הדליף את הווידאו לאינטרנט.
מעצרים
החשודים במעשה נתפסו לאחר שעקבות כתובת הדואר האלקטרוני שנשלחה עבור הכופר, נמצאו על ידי ה-FBI. ב-21 במרץ, בפקיסטן, אחמד עומר סעיד שייח' (Ahmed Omar Saeed Sheikh) ושלושה חשודים נוספים נאשמו ברצח עקב חלקם בחטיפה ורצח של דניאל פרל. הם הורשעו ב-15 ביולי 2002. במהלך המשפט, שייח', מי שעמד מאחורי תכנון החטיפה, אמר לחוקריו כי הוא חטף את פרל כדי "להנחית מכה על ארצות הברית ולהביך את הממשלה הפקיסטנית". בטיעון שנערך לשייח' ב-2007 טען שהוא במו ידיו ערף את ראשו של פרל. על שייח' נגזר עונש מוות שלא בוצע. חשוד אחר טען, כי פרל הפך למטרה "כי הוא היה יהודי הפועל נגד האסלאם". חשוד מרכזי נוסף היה ח'אלד שייח' מוחמד, ממתכנני פיגועי 11 בספטמבר, שנופף בסכין בסרטון החטיפה, ועל פי ההערכה אמריקנית היה רוצחו של פרל. כיום הוא מוחזק במעצר במתקן המעצר בגואנטנמו. ב-19 במרץ 2013 פורסם כי השלטונות הפקיסטנים עצרו חשוד נוסף בשותפות בחטיפה וברצח, קארי עבדול א־חיי, מנהיג ארגון הטרור לאשקר א־ג'נאגבי.
תאוריות
לאחר שפרל נחטף, קרוביו ניסו להסתיר את אזרחותו האמריקאית-ישראלית הכפולה, אשר לבסוף הודלפה על ידי עיתון "הארץ". הפילוסוף ברנאר-אנרי לוי בספרו "מי רצח את דניאל פרל", טען כי פרל נרצח על ידי השירות החשאי הפקיסטני לאחר שתחקירו איים לחשוף את הקשר שלהם לארגון אל-קאעידה, והפעלת הטרוריסט הבריטי ריצ'רד ריד. תאוריות קונספירציה טענו כי פרל היה מרגל ישראלי שהסתנן לרשת של אל-קאעידה וראשו נערף עקב בגידה באל-קאעידה.
מורשתו
אוסף מתוך כתביו של פרל התפרסם לאחר מותו ב-2002. כן נוסדה על שמו קרן דניאל פרל, שנועדה לקדם הבנה בין תרבויות דרך עיתונאות, מוזיקה ותקשורת חדשנית. ברחבי העולם ציינו במהלך 2002 את ימי המוזיקה של דניאל פרל, וכך היה גם בין ה-7 ל-9 באוקטובר 2003.
אלמנתו, מריאן פרל, פרסמה את יומנה בשם "בכוח הלב" (A Mighty Heart), ועל פיו צולם סרט באותו שם בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי. הקרנתו של הסרט החלה במאי 2007. את דמותו של דניאל פרל מגלם השחקן דן פוטרמן.
ראש עיריית ניו יורק המיתולוגי, אד קוץ', ביקש לפני מותו בפברואר 2013 כי הכיתוב על מצבתו יכלול חוץ מהפסוק "שמע ישראל" גם את מילותיו האחרונות של פרל "אבי יהודי, אמי יהודייה, אני יהודי".
באפריל 2013 התקיים אירוע הפתיחה של מכון דניאל פרל לעיתונאות בינלאומית (DPIJI) בבית ספר סמי עופר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה שהוקם בשיתוף פעולה בין בית הספר לתקשורת בבינתחומי לקרן דניאל פרל. כמו כן, חדר החדשות בבית הספר לתקשורת בבינתחומי הרצליה ייקרא על שמו של דניאל פרל. חדר החדשות החדשני יספק לעיתונאים במכון ולקהילת העיתונאות בישראל את המשאבים והציוד הנחוץ לכתוב ולהפיק כתבות איכותיות עבור קהלים ישראלים ובינלאומיים.
דני נוימן
דני נוימן (נולד ב-8 בפברואר 1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקַשָּׁר בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-70. לאחר פרישתו היה מאמן, ושימש פרשן ושדרן רדיו וטלוויזיה בתחום הספורט ברשות השידור.
ביוגרפיה
נוימן נולד בירושלים וגדל בשכונת רחביה. בן ללבנונה ולפרופסור צבי נוימן, שהיה רופא במקצועו ומומחה לכירורגיה פלסטית, ונשיא הכבוד של בית"ר ירושלים. נוימן הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו. בשנות האלפיים הוסמך כעורך דין ומאז הוא משמש בין היתר כסוכן שחקנים.
קריירה ככדורגלן
בעונת 1975/1976, הובילו מלמיליאן ונוימן את בית"ר ירושלים לזכייה ראשונה של הקבוצה בגביע המדינה. נוימן הבקיע את אחד השערים בניצחונה ההיסטורי של בית"ר על מכבי תל אביב 1:2. לכבוד הזכייה הולחן השיר הידוע "ירושלים של בית"ר", בביצועה של אהובה עוזרי, ובו השורה "עם מלמיליאן ודני נוימן- הביאו לנו התהילה". באותה העונה הוא זומן לשחק בנבחרת ישראל וערך, בצוותא עם מלמיליאן, את הופעת הבכורה שלו במשחק מול . נוימן הופיע 13 פעמים בסגל נבחרת ישראל, אך לא הבקיע שערים במשחקיה.
בעונת 1978/1979 זכתה בית"ר ירושלים בגביע המדינה בפעם השנייה, כשנוימן בתפקיד קפטן הקבוצה, מבקיע את השער הראשון לזכותה. בסיום אותה העונה פרסם נוימן, בצוותא עם עיתונאי הספורט דני דבורין, ספרון בשם: "אני דני נוימן, קפטן בית"ר ירושלים" במהלך עונת 1979/1980 התראיין נוימן לטלוויזיה ודרש את התפטרותו של היושב ראש עמוס אהרוני, כשזה רצה לפטר את המאמן שמעון שנהר. בסיום העונה ירדה בית"ר ירושלים לליגה הארצית ונוימן עבר לשחק בקבוצת מכבי תל אביב. נטען אז שאמר לחבריו מבית"ר: "אתם תשחקו בליגה השנייה כשאני אשחק בדרבי התל אביבי", אולם נוימן הכחיש שאמר זאת.
את הקדנציה שלו במכבי תל אביב, פתח נוימן כשהוא מציג יכולת גבוהה, אך פציעות טורדניות השביתו אותו ממשחק במרבית העונה. כעבור שנה וחצי חזר לשחק בבית"ר ירושלים, תוך ירידה ביכולתו על המגרש. עונתו האחרונה כשחקן פעיל הייתה 1983/1984, בה מיעט לשחק, ופציעה בשרירי הבטן הביאה לפרישתו מקריירה של כדורגלן. לנוימן יש 264 הופעות במדי בית"ר ירושלים בהם כבש 34 שערים. מספר חולצתו היה 14.
פעילותו לאחר פרישתו ממשחק פעיל
לאחר פרישתו שימש נוימן כמאמן כדורגל בקבוצות מכבי קריית גת, בית"ר רמלה, הפועל יהוד, בית"ר תל אביב, הפועל ירושלים, ובשנות ה-90 אימן אף במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. כמאמן הוא לא זכה לאותה הצלחה שהייתה לו ככדורגלן.
מאז פרישתו עובד נוימן בתחום התקשורת. הוא ערך את מגזין הספורט "על הטריבונה" שחולק באצטדיון טדי במשחקיה של בית"ר ירושלים, ושימש כשדרן ופרשן כדורגל בתוכנית הרדיו שירים ושערים. נוימן שימש כפרשן כדורגל בתוכניות הטלוויזיה של הערוץ הראשון "הראשון בשער" ו"חמשוש בספורט", וליווה כפרשן את שידור משחקיה של נבחרת ישראל בכדורגל ואת המשחק המרכזי של ליגת העל בכדורגל, לצידם של השדרים מאיר איינשטיין, עמית הורסקי ויורם ארבל. לאחר משחקי מונדיאל 2014 סיים את תפקידו בערוץ הראשון, והוחלף על ידי הפרשן מוטי איוניר.
בשנת 2005 התארח כזמר אורח בהקלטת השיר "The Yellow Sun" שהופיע באלבומו של הזמר שי נובלמן "Beautiful Life".
בדצמבר 2015 פורסמה כתבת תחקיר בחדשות 2 המציגה את נוימן, הפעיל בליכוד, כמאכער בעל קשרים עם צמרת משרדי הממשלה בישראל, ובעקבותיה הושעה אישור כניסתו למשכן הכנסת.
Where the Lost Ones Go
Where the Lost Ones Go (בעברית: לאן הולכים האבודים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הנורווגית סיסל שירשבה, ביחד עם אספן לינד. השיר יצא לאור בשנת 2001, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל מתוך אלבומה, All Good Things.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-90 במצעד של הולנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אספן לינד, אשר ביצע את השיר, תוך שנכתב גם על ידי מגנוס רוסטנדמו. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, אשר משלב בתוכו גם את סגנון הרוק. שני סגנונות אלו מאפיינים שירים נוספים מתוך אלבומה של סיסל, All Good Things.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב ב-14 בדצמבר 2010.
יעקב גילדור
יעקב גילדור (נולד ב-1948) הוא צייר ישראלי, מנציגי הסוריאליזם וציירי ה"דור השני" בציור הישראלי. מומחה ויועץ אמנותי במונטיפיורי מכירות פומביות, תל אביב ובית המכירות מקדוגל, לונדון. חי ויוצר בתל אביב.
קורות חיים
המשפחה התבססה כלכלית בארץ, רכשה בית קפה בתל אביב, "קפה עטרה", וקונדיטוריה ברחוב יפת ביפו שהיה אז אזור פשע, סמים וזנות. באותו בית קפה החל לרשום ולצייר גילדור ב 1962, כשהוא בן 14, את נופי יפו וטיפוסיה הססגוניים שישבו בבית הקפה של המשפחה. בשנת 1965, סיים את חוק לימודיו בעודו בגיל 17, והתקבל ללימודי אמנות בבצלאל ישירות לשנה ב'. למרות זאת, פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. המשך לימודי המשפטים עברו עליו בזמן שירותו הצבאי כחובש קרבי מוטס ב-יחידה 669. את לימודי המשפטים סיים בשנת 1971. עבד בחברת "הסנה" במשך 14 שנה בתור עורך דין עד שבגיל 40 החליט לפרוש ולהקדיש את זמנו לאמנות.
ב-1968 הוא הציג תערוכת יחיד ראשונה בבית החייל בחסות קצין חינוך ראשי.
ב-1972 הוזמן על ידי המורה והאמן הסוריאליסטי, ארנסט פוקס, להשתלמות באוסטריה בה למד את טכניקת הציור המסורתית בשכבות וטמפרה. בין המורה ותלמידו התפתחו יחסים קרובים והוא אשר פתח את גילדור לזרם הסוריאליסטי.
ב-1987 שהה גילדור בסיטה דה-ארט בפריז בו כל שנה אמן ישראלי אחר הוזמן ליצור ולהתארח במשך שנה שלמה.
לאורך שנות פעילותו הציג בגלריות ברחבי הארץ כגון: גלריה ישראלס, טובה אוסמן, גרפיקה 3 ורנה דרום. כמו כן הציג בין היתר גם בשוודיה, גרמניה וצרפת.
ב-2009 נערכה תערוכה רטרוספקטיבית "חתכי יצירה" במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת-גן באוצרות מאיר אהרונסון, מנהל המוזיאון. התערוכה נמשכה כחצי שנה ויחד איתה הופקה מונוגרפיה בת 3 חלקים על יצירתו הכוללת מאמרים ומעל 1000 יצירות מתועדות.
קבוצת משושה
בשנת 1980 גילדור היה ממייסדיה של קבוצת משושה. קבוצה זו דגלה בהחדרת האמנות הסוריאליסטית לשדה האמנות בישראל אשר נשלט בתקופה זו באופן כמעט בלעדי על ידי האמנות המופשטת והקונספטואלית. הקבוצה המייסדת כללה שישה אמנים, ומכאן שמה. חבריה היו: גילדור, ברוך אלרון, יואב שועלי, אריה למדן, אשר רודניצקי ורחל טימור. בהמשך הצטרפה גם בתיה אפולו. הקבוצה ערכה 10 תערוכות ברחבי ישראל בין היתר בחיפה, בבית האמנים בירושלים ובמוזיאון וילפריד בקיבוץ הזורע. למרות שנחלו הצלחה בקרב הקהל, לעולם לא הצליחו לחדור אל תוך הקאנון הישראלי.
דור שני
בהיותו גילדור בן להורים ניצולי שואה הוא משתייך לקבוצה שמקובל לכנותה בני "דור שני". כינוי זה התגבש בשנות השמונים כשצעירים בנים ובנות לניצולי שואה החלו להתבגר ולעמוד על זהותם. על אף שה"דור השני" לא חווה את מוראות השואה, השפעתה ניכרת בו וביצירתו. על אף שגילדור החל לעסוק באופן ברור בנושא השואה רק באמצע שנות התשעים, יש כבר ביצירותיו המוקדמות עיסוק בלתי מודע בנושא. הנושא העסיק את יצירתו החל מ-1993 במשך כ-20 שנה.
איטרופיקציה
אֵיטְרוֹפִיקַצְיָה (באנגלית: Eutrophication) או הַעֲתָרָה הוא תהליך שבו נוצר עליה ביצור הראשוני של אצות וצמחי מים עקב עודף נוטריאנטים ובעיקר זרחות וחנקות הנשטפים למקווי המים מהשדות החקלאיים והביוב העירוני.
מנגנון התהליך
הדשנים הכימיים וחומרי ההזנה הכימיים מעשירים את מקווי המים וגורמים לפריחת אצות, במצב הזה מקווה המים מתכסה בכמויות גדולות של אצות ונצבע ירוק או אדמדם. העלייה בכמות האצות מביאה לעליה בריכוז החומר האורגני הגורם לעליה בריכוז החיידקים המפרקים אותו.
איטרופיקציה נגרמת בגופי מים שבהם יכולות להתפתח אצות. מקור האנרגיה לכל תהליכי החיים הוא קרינת השמש, האצות ומספר חיידקים (פיטופלנקטון) המטמיעים את אור השמש ובונים תרכובות אורגניות ונקראים "יצרנים ראשוניים". היצרנים הראשוניים מתים או נטרפים על ידי זאופלנקטון (חיות זעירות) הנטרפים על ידי דגים גדולים וכן הלאה בשרשרת המזון.
כך, כל החיים במקווה המים תלויים בקרינת השמש וביצרנים הראשוניים ובאיזון של שרשרת המזון. עקב הפרשה רבה של חומרים מזהמים המשמשים כמזון ליצרנים הראשוניים, עלול לקרות מצב בו יופר האיזון ועלולה להתפתח תופעה בה ישנה גדילה מהירה מאוד של אצות. עם מותן, האצות מזינות מיקרואורגניזמים במים ומגבירה את פעילותם ואת צריכת החמצן שלהם. תופעה זו גורמת לחוסר בחמצן ולעכירות גדולה של המים, מאחר שהאצות פורחות בחלק העליון של גוף המים, תופעה אשר עלולה להביא למוות כל היצורים החיים בגוף המים.
ירידה בכמות החמצן המומס במים גורמת לשינויים כימיים שונים; הגופרית במקום להתחמצן (SO4) עוברת תהליכי חיזור (H2S), החנקה המתקבלת, כאשר יש חמצן הופכת לאמוניה בתהליך החיזור (NH+4) בנוסף יש שחרור כמויות קטנות של גז מתאן. חומרים אלו הופכים את המים לרעילים ולא מאפשרים את החיים בהם.
== איטרופיקציה בכנרת == עד ראשית שנות ה-60 שימשה הכנרת בעיקר למטרות של דיג ותיירות, אך לאחר החלטת ממשלת ישראל על פרויקט המוביל הארצי השתנו סדרי העדיפויות לטובת ניצול מי האגם לשתייה, וגברה חשיבות השמירה על איכות מי האגם. אחת הסכנות אשר עלולות לפגוע במי הכנרת היא האיטרופיקציה שראשיתה בזיהום מי האגם.
מקורות הזיהום של האגם קשורים באופיו של אגן ההקוות של הכנרת. בין מקורות הזיהום ניתן למצוא עודפי חומרי דשן והדברה המשמשים בחקלאות ונשטפים אל הכנרת; הזרמתם של חומרים כימיים ואורגניים, ובפרט זרחן, שמקורם בגידול דגים או בקר באגן הניקוז של האגם; הזרמה ממערכות ביוב (במגמה חיובית של ירידה); והיות האגם אתר נופש.
החומרים הנשפכים אל האגם משמשים כמזון ליצרנים הראשוניים ולניזונים מהם, דבר הגורם לעלייה בביומסה וכתוצאה מכך למים פחות טובים לשתייה. בצירוף גורמים נוספים כגון שיטפונות עולה רמת העכירות ותיתכן איטרופיקציה.
תהליך זה יכול לקרות בפתאומיות עקב פריחה בלתי נשלטת של אצות. באביב 1994 התרחשה, לראשונה בתולדות הכנרת, פריחה של אצות כחוליות. אצות אלו מסוגלות להשתמש בחנקן מהאטמוספירה, גם ללא מקור של חנקן משאר הסביבה, דבר המקנה להם יתרון תחרותי, כאשר ישנו מחסור בחנקן. ב-25 השנים האחרונות, עקב טיפול בביוב המוזרם לכנרת, ירדה כמות החנקן בה ואילו כמות הזרחן עלתה עקב הגורמים אשר נזכרו לעיל. ביחס של חנקן/זרחן הנמוך מ-29 מתרחשת פריחת כחוליות, בעוד בעבר עמד יחס זה על 54-56. אצות אלו צורכות כמויות גדולות של חמצן וכאשר ישנה עלייה מאסיבית ופתאומית במאסה שלהם תיתכן איטרופיקציה (ישנם חילוקי דעות בין החוקרים איזו אצה עדיפה לכנרת ומהו המפלס המתאים לתנאי חייהם, אך זהו דיון אחר).
האיטרופיקציה בכנרת מתרחשת מדי קיץ באופן חלקי גם מבלי שמושמדת כל אוכלוסיית החי. זהו תהליך איטרופיקציה, אשר אינו נוצר עקב זיהום, אלא על ידי "שיכוב". בחורף הכנרת מעורבלת ולכן כל עומק המים הוא בעל תכונות אחידות, בקיץ המים מתחממים ונוצרות שלוש שכבות. השכבה החמה והקלה יותר, אשר צפה למעלה, היא האפילימניון. שכבה זו נמצאת במגע עם החמצן האטמוספירי ועקב ההשפעה של הרוחות והגלים היא נמצאת ברוויון חמצן מתמיד, שוררים בה תנאים אירוביים, והאצות וכל שרשרת המזון בעקבותיהן יכולים לחיות בה בלבד.
איטרופיקציה במפרץ אילת
סוג מסוים של אצות ואלמוגים חיים בסימביוזה חזקה בה האחד לא יכול לחיות ללא השני. בתהליכים שתוארו לעיל, כגון שפיכת חומרי פסולת ודשן למפרץ אילת, ישנה גדילה של אוכלוסיית האצות הנמצאת בחלקו העליון של המים, כלובי הדגים במפרץ, גם הם גורמים לעלייה של תוצרים ביולוגיים בסביבתם, דבר המעלה את הביומאסה של אותם אצות בחלק העליון, אצות אלו צורכות את החמצן וגורמות לאיטרופיקציה לאצות הנמצאות על האלמוגים, הן מתות ואיתם האלמוגים. השפעה נוספת היא חסימת האור על ידי אותם אורגניזמים, אשר לא מאפשרים לאצות החיות על האלמוגים לחיות.