cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קסנוקיון
מאפיינים
מינים אלו דמו בצורתם לכלבים כמו הדול מצוי והזאב הטלוא או לדהול הסרדינאי ולכלבים האינדונזים מהסוג Mececyon. המין הגדול ביותר, Xenocyon lycanoides הגיע לגודל של זאב אפור במשקל של 40 עד 80 ק"ג והיה בעל מבנה גדול יחסית שעזר לו להפיל טרף גדול יחסית. עם זאת היו לו לסתות קצרות וחזקות יותר, דומות ללסתות של זאב טלוא שנועדו לנשוך בעוצמה רבה. כלבים אלה היו בעלי 4 אצבעות בכף רגלם עד הפליסטוקן, אז היו רק כלבים בעלי 5 אצבעות ברגלם.
מינים אלה צדו בלהקות גדולות שניזונו מטרף של אנטילופות, פריים כמו שור הבר וביזונים, איילים, סוסיים, בבונים ואף גורי פילאים ונראה שגם מבני אדם קדומים.
מינים אלה אולי התפתחו לזאב הבלהות שחי באמריקה הצפונית והופץ דרומה עד לטקסס, אשר היה טורף-על מאיים בדומה להם.
אידיאל (אלגברה)
באלגברה, אידיאל הוא תת-קבוצה של חוג, המקיימת תנאים מסוימים. תנאים אלה מבטיחים שאפשר יהיה לבנות חוגי מנה, מהם ניתן לשאוב מידע על החוג המקורי. תפקידם של האידיאלים בתורת החוגים דומה לזה של תת החבורות הנורמליות בתורת החבורות.
המונח אידיאל מתייחס בדרך כלל לאידיאל דו צדדי, שהוא תת-קבוצה של החוג הסגורה לחיבור וחיסור, וכן לכפל מימין או משמאל באיבר של החוג. דרישות אלה שקולות לכך שפעולות החיבור והכפל על קבוצת הקוסטים מוגדרות היטב, באופן המשרה מבנה של חוג מנה.
בחוגים לא קומוטטיביים, מגדירים באופן דומה גם אידיאל ימני ואידיאל שמאלי, הנקראים אידיאלים חד-צדדיים. אידיאל חד-צדדי הוא מודול (ימני או שמאלי) מעל החוג.
הגדרה פורמלית
יהא R חוג. תת-קבוצה ממש שעבורה (I,+) היא תת-חבורה של (R,+) נקראת אידיאל שמאלי אם לכל r\isin R ולכל i\isin I מתקיים ; ואידיאל ימני אם לכל r\isin R ולכל i\isin I מתקיים. אידיאל שמאלי וימני נקרא אידיאל דו-צדדי או סתם אידיאל.
אידיאל אמיתי (בחוג עם יחידה) איננו יכול להכיל את איבר היחידה 1 של החוג, משום שאז ההגדרה תאלץ אותו להכיל את החוג כולו. מכאן נובע שאידיאל שמאלי אינו יכול להכיל איברים הפיכים משמאל, בעוד שאידיאל ימני אינו יכול להכיל איברים הפיכים מימין.
בחוג חילופי, כל אידיאל שמאלי או ימני הוא אידיאל. בחוג לא חילופי יש הבדלים רבים בין שתי התכונות. בדרך כלל, מועיל לחשוב על אידיאל שמאלי כקבוצה "גדולה", בעוד שאידיאל (דו-צדדי) הוא קבוצה "קטנה". הסיבה היא שאידיאלים דו-צדדיים מנועים מלכלול הרבה יותר איברים מאשר האידיאלים החד-צדדיים.
אידיאל נוצר
אידיאל נוצר של חוג R על ידי קבוצה X המוכלת ב-R הוא האידיאל הקטן ביותר של R המכיל את X, והוא קבוצת הסכומים הסופיים מהצורה
בדומה, אידיאל נוצר שמאלי RX של חוג R על ידי קבוצה X המוכלת ב-R הוא האידיאל השמאלי הקטן ביותר של R המכיל את X, והוא קבוצת הסכומים הסופיים מהצורה
.
ואידיאל נוצר ימני XR של חוג R על ידי קבוצה X המוכלת ב-R הוא האידיאל הימני הקטן ביותר של R המכיל את X, והוא קבוצת הסכומים הסופיים מהצורה
מוסכם כי האידיאל (שמאלי, ימני ודו-צדדי) הנוצר על ידי קבוצה ריקה הוא האידיאל המכיל את אפס בלבד.
אידיאל ראשי
אידיאל הנוצר על ידי איבר אחד נקרא אידיאל ראשי. לאידיאל שמאלי ראשי יש הצורה, ולאידיאל ימני ראשי הצורה הדואלית,. האידיאל (הדו-צדדי) הנוצר על ידי a הוא קבוצה גדולה בהרבה:, הכוללת את כל המכפלות rar' וכל הסכומים שלהן. כל אידיאל הוא סכום (לאו דווקא סופי) של אידיאלים כאלה.
תחום שלמות שבו כל האידיאלים הם ראשיים נקרא תחום ראשי. לדוגמה, בחוג המספרים השלמים, הקבוצה 3\mathbb{Z}, קבוצת כל המספרים השלמים המתחלקים בשלוש, היא אידיאל ראשי. קל לוודא שמדובר באידיאל. (כיוון שסכום שתי כפולות של שלוש הוא כפולה של שלוש, מספר נגדי לכפולה של שלוש הוא כפולה של שלוש ומכפלת מספר המתחלק בשלוש בכל מספר שלם אחר תתחלק גם היא בשלוש). חוג המספרים השלמים הוא חוג ראשי.
גרעין של הומומורפיזם
לכל הומומורפיזם בין שני חוגים R,S, הגרעין  הוא אידיאל דו-צדדי של R.
הגדרות ומשפטים הנוגעים לאידיאלים
ישנם כמה סוגים חשובים במיוחד של אידיאלים, המוגדרים על-פי תכונות של חוג המנה. אידיאל ראשוני הוא אידיאל P של החוג, שעבורו החוג R/P הוא חוג ראשוני. אפשר לנסח תכונה זו גם כך: לכל שני אידיאלים A,B, אם המכפלה AB מוכלת ב-P, אז אחד מן האידיאלים מוכרח להיות מוכל ב-P. בחוג חילופי, אידיאל הוא ראשוני אם ורק אם אינו יכול להכיל מכפלה ab של איברים, בלי להכיל אחד מן האיברים.
דוגמה: בחוג המספרים השלמים \mathbb{Z}, כל אידיאל הוא מהצורה \mathbb{Z}n. אידיאל כזה הוא ראשוני אם ורק אם המספר n הוא מספר ראשוני, או אפס. אכן, אם מספר ראשוני p מחלק מכפלה ab של מספרים שלמים, אז הוא חייב לחלק אחד מהם.
אידיאל מקסימלי הוא אידיאל שאינו מוכל באידיאל גדול יותר, ולכן הוא מקסימלי עבור יחס ההכלה. ניתן להוכיח באמצעות הלמה של צורן שבכל חוג עם יחידה, כל אידיאל מוכל באידיאל מקסימלי. כל אידיאל מקסימלי הוא ראשוני, אבל ההפך אינו נכון (לדוגמה, אידיאל האפס של חוג השלמים הוא ראשוני ואינו מקסימלי). חוג שמכיל אידיאל מקסימלי יחיד נקרא חוג מקומי.
אידיאל מינימלי הוא אידיאל שאינו מכיל אף אידיאל פרט לאפס. למרות שלכאורה מדובר בתכונות סימטריות, אידיאלים מינימליים הם בעלי תכונות שונות לחלוטין מאלו של אידיאלים מקסימליים. בראש וראשונה, אידיאלים כאלה לא תמיד קיימים (למשל, בחוג השלמים). כל אידיאל מינימלי הוא ראשי, אבל ההפך אינו נכון.
תחנת הרכבת שיקגו יוניון
תחנת הרכבת שיקגו יוניון (באנגלית: Chicago Union Station) היא תחנת רכבת גדולה במרכז העיר שיקגו. התחנה שייכת לחברת אמטרק- חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית. מהתחנה יוצאות רכבות אל כל רחבי ארצות הברית, והיא תחנת המוצא של קו הרכבת קליפורניה זפר אשר מגיע עד לאוקלנד שבצפון קליפורניה.
תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1925, והחליפה את התחנה הקודמת שנבנתה בשנת 1881. התחנה היא מסוף הרכבות הבינעירוני היחיד בשיקגו, והוא הטרמינל הראשי של העיר לרכבות נוסעים. התחנה נמצאת בצד המערבי של נהר שיקגו בין רחוב וסט אדמס לבין שדרות וסט ג'קסון, בקרבת מקום ל"שיקגו לופ". כולל מסלולי הגישה והאחסון, התחנה נמצאת בתשעה מבנים המחוברים ביניהם - בעיקר מתחת לאדמה, מתחת לרחובות גורדי שחקים. התחנה משמשת כ"תחנת הדגל" של אמטראק במערב התיכון של ארצות הברית, והיא גם מסוף עבור שישה קווים של הרכבת העילית של שיקגו.
היסטוריה
ב -25 בדצמבר 1858, נבנתה התחנה שהפכה בסופו של דבר לתחנה המאוחדת של היום. התחנה נבנתה על הגדה המערבית של נהר שיקגו.
קוריזיים
הקּוֹרִיזִיִּים (שם מדעי: Rhopalidae) היא משפחה קטנה של חרקים יבשתיים בתת-סדרת הפשפשים המונה כ-200 מינים שונים ב-18 סוגים, בישראל ידועים 18 מינים. בעבר היו שייכים למשפחת הגלדניים אך בשונה מהם אין להם בלוטות ריח. רבים מהמינים בעלי כנף עם corium שקוף המקל על זיהוי המשפחה מבין משפחות פשפשים אחרות. מינים אחדים בעלי corium אטום ודומים לפנדוריים, כגון קוריז השיכרון, אך בניגוד לפנדורים הקוריזיים בעלי מספר רב של ורידים בממברנת הכנף. כל המינים צמחוניים בעיקר פונדקאים על עשבים אך חלקם כגון המין הנפוץ בארץ קוריז שקוף ניזונים ממגוון צמחי רחב.
המאובן הקדום ביותר של קוריז נמצא מתקופת הדוגר במונגוליה הפנימית.
גולסתאן
פרובינציית גולסתאן (בפרסית: استان گلستان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר גורגאן.
שטחה 20,195 קמ"ר, כ-1.2 אחוז משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מזרח המדינה. בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה 1,777,014 תושבים.
פארקים לאומיים
פארק גולסתאן היא שמורת טבע הנפרשת על שתי פרובינציות, צפון ח'וראסאן וגולסתאן משם נגזר שמה. שטח השמורה הוא כ-92,000 דונם ורובה נמצאת בשטח פרובינציית צפון ח'וראסאן. הגן מפורסם בזכות היונקים הרבים והנדירים שחיים בו דוגמת הנמר הפרסי, שנמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד לא חוקי והרעלות של רועי צאן ובקר מהכפרים הסובבים את השמורה. חיות משק היא פרנסתם היחידה שנמצאת בסכנה בגלל הנמרים.הפארק הלאומי חאר טוראן (Khar Turan National Park) - נמצא בדרום - מזרח הפרובינציה ומשתרע על פני 1,400,000 דונמים (1,400 קמ"ר). רוב הפארק נמצא בשטח פרובינציית צפון ח'וראסאן. הפארק הוא בית גידול לאוכלוסייה מצומצמת של נמרים פרסיים ויש בו גם ריכוז גדול של איילות הודיות.
דרכי גישה
המרחק מבירת פרובינציית גולסתאן אל בירת איראן, טהראן הוא כ-415 קילומטרים. את הדרך ניתן לעבור במטוס או במכונית. באמצעות נסיעה במכונית יש לעבור דרך כביש 44. באמצעות טיסה יש לטוס משדה התעופה גורגאן המרוחק כ10 קילומטרים מגורגאן אל שדה התעופה מהרבאד הממוקם במערב טהראן או לשדה התעופה על שם האימאם ח'ומייני המרוחק 45 קילומטרים ממנה. משך זמן הטיסה – כשעה אחת.
מזרח
מִזְרָח הוא אחת מארבע רוחות השמים. הוא הפוך למערב ונמצא בזווית ישרה לצפון ודרום. מזרח הוא כיוון הסיבוב של כדור הארץ ולכן זהו גם הכיוון בו זורחת השמש בקו המשווה בימי השוויון. בשל תנועת כדור הארץ, ביצוע שיגור לחלל ממזרח חוסך בהפרש המהירות. לכן, זהו הכיוון המועדף לביצוע שיגור לחלל אם אין סיבות אחרות לשיגור מכיוון אחר.
להבדיל מצפון ודרום שהם כיוונים מוחלטים, כלומר בעלי אותה משמעות בכל מקום על-פני כדור הארץ, מערב ומזרח הם כיוונים יחסיים, שמשמעותם תלויה במקום שבו נמצא אומרם. במפות נהוג שצד מזרח יהיה ימין המפה. מוסכמה זו החלה מהשימוש במצפן בו הצפון מכוון כלפי מעלה. כדי להפליג מזרחה בשימוש במצפן יש לכוונו לאזימוט 90 מעלות.
המזרח בשפה
מקור המילה מזרח בעברית הוא מהשורש ז-ר-ח והכוונה היא למקום שממנו זורחת השמש.
בתרבות העברית כיוון קדימה מתקשר למזרח ולכן המזרח מכונה בתנ"ך גם בשם "קדם". הדרום נמצא אז מימין (ולכן נקרא לעיתים 'תימן') והצפון נמצא משמאל (וכך הוא נקרא לעיתים בתנ"ך כמו גם בערבית: "שִמאל"). כפועל יוצא, המערב בתנ"ך נקרא גם בשם "אחור" והים התיכון מכונה שם לעיתים 'הים האחרון'. כל אלו הם ביטויים יחסיים.
המונח "המזרח" משמש גם כדי להתייחס למדינות מזרחיות ביחס לארצות המערב, כמו: המזרח התיכון, המזרח הקרוב, מזרח אסיה, דרום-מזרח אסיה, המזרח הרחוק ואפילו כל האזור של יבשת אסיה וגם כל החלק הזה של כדור הארץ בו היא נמצאת. בזמן המלחמה הקרה, מזרח אירופה היה שם נרדף למדינות בעלות משטר קומוניסטי בחסות רוסית. כמו כן, מונח זה מתייחס למדינות ששוכנות במזרח ארצות הברית שבקרבת האוקיינוס האטלנטי.
בכדורסל אמריקאי, המונח "המזרח" מתייחס לקבוצות שבאות מערים במזרח ארצות הברית, ובליגת ה-NBA נערך משחק הגמר של "המזרח" נגד "המערב" שמתייחס לקבוצות שבאות מערים במערב ארצות הברית.
קאסיו ראמוס
קאסיו ראמוס (בפורטוגזית: Cássio Ramos; נולד ב-6 ביוני 1987), ידוע גם בשמו הפרטי קאסיו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת השוער בקורינתיאנס ובנבחרת ברזיל.
קריירת מועדונים
קאסיו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גרמיו. ב-26 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–2 נגד פלומיננסה.
בקיץ חתם בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. ב-18 בינואר 2009 קאסיו ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד רודה. לקראת סוף חלון ההעברות, הושאל לספרטה רוטרדם עד לסיום העונה. בעונת קאסיו הפך לשוער השלישי של פ.ס.וו. ורשם שתי הופעות בליגה.
ב-28 בספטמבר 2011 קאסיו חזר לברזיל וחתם בקורינתיאנס. ב-10 במאי 2012 קאסיו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד אמלק במסגרת גביע הליברטדורס. קאסיו נבחר לשוער המצטיין של גביע העולם לקבוצות 2012.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, קאסיו שיחק בנבחרת הנוער של ברזיל אף השתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת.
באותה שנה הוא קיבל את זימון הבכורה שלו לנבחרת הבוגרת, אך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך רק ב-10 בנובמבר 2017 במשחק ידידות נגד. קאסיו נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
אסתר קירה
אסתר קירה חאנדאלי (Esther Kyra Handali, (1539–1592)), יהודיה, הייתה אשת מפתח בחצר הסולטנים באיסטנבול בסביבות שנת 1600.
אסתר הייתה חלק מאותן יהודיות חצר - יהודיות שהיו סוכנות של נשים גבוהות בהרמון הסולטאנים והיוו את צינור הקשר שלהן עם העולם החיצון. נשים יהודיות נחשבו לאירופאיות מספיק על מנת שיוכלו לתקשר עם נשים בהרמון ומחוצה לו. חלקן של הנשים היהודיות מן המעמדות הנמוכים התפרנסו על ידי קנייתם של מוצרי ריקמה ותפירה מידי נשים מוסלמיות ומכירתם בשווקים. במאות ה-16 וה-17 הגיעו כמה מנשות הארמון אלה, בראש ובראשונה אמהות הסולטאנים, לידי השפעה פוליטית של ממש על ענייני הקיסרות העותמאנית. נשים אלו נקראו קיירה, מלה שמוצאה יווני.
אסתר קירה הפכה להיות הסוכנת של נשות ההרמון, היא רכשה עבורן בגדי משי, אבנים יקרות, כלים לבית ועוד. אסתר הייתה בולטת בין הנשים שהייתה להן השפעה בחצר העות'מאנית בסוף המאה ה-16.
אסתר, אלמנתו של אליהו חאנדאלי, הייתה פעילה לפני 1566, ושירתה שלושה סולטאנים.
רקע
התקופה הזו של סוף המאה ה – 16 היא תקופת סיום שלטון עשרת הסולטנים הגדולים, כשסולימאן המפואר הלך לעולמו ב – 1566. אחריו עולה סלים השני, בנו של סולימאן, שמשל עד 1574.
סלים עלה לשלטון בזכות אמו ובזכות תככים ורצח אחיו. סלים לא היה מוכשר כאביו, אבל המינויים בממשל נעשו עוד בימי אביו והוזיר הגדול היה עדיין מינוי של סולימאן והעניינים ממשיכים להתנהל על מי מנוחות. לאחר סלים עלה מוראד השלישי, שמשל בין 1574 – 1595. אחריו עלה מחמת השלישי שמשל עד 1603. הבא היה אחמת הראשון, שמשל בין השנים 1603 – 1617.
התקופה הזו של הסולטנים האלה היא תקופת הירידה של העותמאנית. השלטון עדיין עובר מאב לבן ואחר כך מתחיל לעבור מאח אחד לשני. שיטת רצח האחים הפסיקה והיורשים הפוטנציאליים נשמרו בתוך ארמון שנודע בשם קפס, שלא היה חסר להם דבר בו, אך יצאו משם מנוונים ולוקים בנפשם. כאן מתחילים הסולטנים הראשונים שהם יצירי הקפס.
בתקופה הזו, שמכונה לעיתים סולטנות הנשים, ישנה השפעה גדולה מאוד לנשים בהרמון על המתרחש באדמיניסטרציה והפוליטיקה בהרמון. מי שקובעות מי יעלה אחד כנגד השני ולמעשה גם מנהלות את הפוליטיקה והכלכלה ומטפחות קשרים בין לאומיים הן הנשים והאמהות.
פועלה
בתחילת דרכה בהרמון, אסתר שימשה כספקית תכשיטים לנשות הארמון ובהמשך חייה הייתה הספקית הראשית לנשות הארמון. בנוסף לכך, אסתר קיבלה זיכיון לקבלת מיסים מחוות בתקופתו של הסולטאן מוראד השלישי ובתקופתו של הסולטאן מוחמד השלישי. כל זאת בזכות קשריה עם אימו של הסולטאן מורד ועם אשתו המועדפת עליו.
הסולטאן ואשתו נעזרו באסתר לא רק לצורך קניית מוצרים להרמון, אלא גם עזרה להם בעצות דיפלומטיות וביצירת קשרים עם הנציגויות האירופיות באיסטנבול. אשתו של מוראד השלישי, ואלידי סאפ'יי, היא זו שהייתה המחברת של אסתר להרמון. היא גם השפיעה על בנה, מוחמד השלישי לתת כח רב בידיה של אסתר, עד כדי כך שניתן לה העיסוק במינויים של שרי החיל והפרשים, הידועים גם בשם סיפאים או יניצ'רים. כמו כן הצליחה אסתר להעניק לבנה, משה, את התפקיד של המוכס הראשי באיסטנבול.
אסתר הצליחה לצבור רכוש רב והיא נודעה כגוף בעל השפעה בחצר הסולטנות. היא השתמשה בהונה הרב על מנת לתמוך בתלמידים, לעזור בהדפסת ספרים בעברית, ולתמוך בסוחרים שעסקיהם נשדדו בזמן שרפה. ביתה היה פתוח לרווחה בפני חכמים וסופרים וכן בפני עניים ואביונים, אלמנות ויתומים. נכתב עליה כי:
ניתן להבין מציטוט זה עד כמה היה רם מעמדה בקרב הקהילה היהודית באיסטנבול.
נסיבות מותה קשורות היו לסכסוך בינה ובין אחד מראשי הצבא. אותו קצין הגיע לביתה ובידו סכום כסף גדול על מנת להשיג בעבורו מינוי לאחד מראשי חיילות הפרשים. שר נוסף שמע על המקרה והגיע אל רחל לדרוש את המשרה בהביאו סכום גדול יותר מן הקצין האחר. כששמע זאת הקצין הראשון, כעס מאוד ודרש מאת שר העיר איסטנבול, חליל פחה, אישור לנקום בה וכן קיבל אותו. ביום הראשון לחג הפסח, בשנת 1600, בא אותו השר בליווי פרשים אל בית חאנדאלי. אסתר ובנה משה נרצחו באכזריות בארמונו של חליל פחה ורכושם הרב נבזז.
אסתר חאנדאלי לא הצליחה לבנות שושלת של יהודיות חצר. בנה הבכור מת ובנה הצעיר נשאר בחיים, אך בעקבות התאסלמותו המוקדמת.
Running (שיר של סנדרו ניקולס)
Running הוא שיר של הזמר האמריקני סנדרו ניקולס. הוא נבחר לייצג את קפריסין בתחרות האירוויזיון 2020 ב-11 בפברואר 2020. השיר תואר על ידי יוצריו כ-"מיקס של שון מנדס, ג'יימס ארתור, ולואיס קפלדי." דיווחים שהתבררו כשקריים לאחר יציאת השיר ב-6 במרץ 2020.
יהדות עבר הירדן המזרחי
בתחומי עבר הירדן המזרחי (בעבר חלק מארץ ישראל המקראית וכיום בתחומי הממלכה הירדנית ההאשמית המודרנית) התגוררו יהודים החל בתקופת ההתנחלות ועד הקמת מדינת ישראל ב-1948.
תקופת המקרא
בעבר הירדן המזרחי שכנו נחלותיהם של השבטים ראובן וגד, כמו גם מחצית מנחלתו של שבט מנשה. הראשונים בקשו ממשה את הרשות להתיישב בעבר הירדן המזרחי, שהיה פורה ומתאים לגידול מקניהם הרב. משה סירב אך לבסוף הסכים לכך בתנאי אחד; שבני ראובן וגד יצעדו ראשונים בקרבות כיבוש הארץ. כך היה, ועם סיום מלאכת כיבוש הארץ, עברו בני ראובן וגד את הירדן מזרחה והתיישבו שם. כשחזרו בנו מזבח גדול שנראה כמו המזבח במשכן. הדבר כמעט וגרם למלחמת אחים, שנמנעה בעקבות בירור מקדים על ידי יהושע ופנחס הכהן. שניים וחצי השבטים טענו שהמזבח הוא כדי להדגיש את השתייכותם לעם ישראל. המלכים שאול ודוד ניהלו מלחמות נגד העמונים, שישבו בעבר הנהר. דוד היה זה שהצליח לבסוף לכבוש את בירתם, חשבון. עם פילוג הממלכה המאוחדת לאחר מות שלמה, נשלט עבר הירדן בידי ממלכת ישראל, עד שנכבשה בידי אשור. האשורים הגלו את תושבי ממלכת ישראל ולא נודע מה עלה בגורלם.
התקופה החשמונאית
באותה תקופה החל שיתוף הפעולה בין הממלכה הנבטית לבין היהודים בפיקודו של יהודה המכבי, הנבטים סיפרו ליהודה המכבי שהיהודים בגלעד נתונים בסכנה, והאיצו בו לבוא לעזרתם.
יונתן הוופסי היה ראשון מלכי בית חשמונאי שכבש בעבר הירדן. יורשיו הרחיבו את שטח ממלכת יהודה בעבר הירדן עד לשיא בימי אלכסנדר ינאי המלך, שניהל מלחמות עם הנבטים ועם ערי הדקאפוליס היווניות.
יוסף בן מתתיהו השתמש במילה "פראיה" כדי לציין את התחום היהודי שבעבר הירדן, ולפעמים גם את עבר הירדן כולו. השם "פראיה" נזכר בלטינית גם בספרו של פליניוס הזקן, "תולדות הטבע". בברית החדשה ובספרות חז"ל נקרא האזור "עבר הירדן". בתחילת שלטון בית חשמונאי הייתה פראיה מיושבת ברובה לא-יהודים, אולם יוחנן הורקנוס ואלכסנדר ינאי נקטו במדיניות ייהוד ובזמן הורדוס כבר היה לפראיה צביון יהודי ברור.
התקופה הרומית
בשנת 63 לפני הספירה כבשה האימפריה הרומית את ממלכת החשמונאים, אך ההתיישבות היהודית המשיכה להתקיים בה ואף שגשגה. בעראק אל אמיר נמצאה מצודה מפוארת המשויכת למשפחת בית טוביה העשירה והמיוחסת, ובחפירה ארכאולוגית התגלתה בה כתובת.
עם פרוץ המרד הגדול בשנת 66 השתלטו המורדים היהודים על מכוור והחזיקו בו. הלגאטוס סקסטוס לוסיוס באסוס שהכניע את המורדים בהרודיון, פנה משם להטיל מצור על מכוור בשנת 72 בעזרת הלגיון העשירי פרטנסיס. הצבא הרומי הקים סוללה ושיפוע כדי לצור על המבצר, אך המורדים נכנעו לפני שהרומאים תקפו, והורשו לעזוב את המבצר. הרומאים החריבו את המבצר והותירו ממנו רק את יסודותיו.
לאחר כישלונו של מרד בר כוכבא, יצרו הרומאים מפרוביניקיית יהודה ופרוביניקיית סוריה, את פרוביניקיה סוריה-פלשתינה, על מנת להשכיח את מורשתה היהודית של ארץ ישראל. האימפריה הרומית המשיכה והתעמרה ביהודים, והאוכלוסייה היהודית בארץ ישראל משני עברי הירדן הלכה והידלדלה; ואולם, בניגוד לארץ ישראל המערבית, שהייתה מיושבת ביהודים באופן בלתי פוסק (בירושלים וסביבותיה, בחברון, בשכם ובגליל), האוכלוסייה היהודית בעבר הירדן המזרחי נעלמה במורצת הדורות. בתקופה הביזנטית תועדה נוכחות יהודית במצבות צוער, ובשנת 530 הוסב בית הכנסת בג'רש לכנסייה. בתקופה המוסלמית נותרו כבר מתי מעט ובימי הביניים המאוחרים כבר לא נותרו יהודים בעבר הירדן. מאז לא חודשה ההתיישבות היהודית ממזרח לירדן ומדרום לירמוך.
התקופה הבריטית ומדינת ישראל
בהצהרת בלפור הובטחה ארץ ישראל לעם היהודי. בשנת 1922 הופרדו שני עברי הירדן והעבר המזרחי ניתן לשושלת ההאשמית. האשמים ייסדו את אמירות עבר הירדן, שהפכה בשנת 1946 לממלכת ירדן המודרנית.
יהודים התיישבו מחדש ממזרח לנהר הירדן בשנת 1932, עם הקמת היישוב תל אור. תל אור היה יישוב לעובדי התחנה ההידרואלקטרית בנהריים. בשנת 1948 ננטש היישוב כתוצאה מכיבוש ירדני. במלחמת ששת הימים כבש צה"ל את רמת הגולן, ולאחר המלחמה התיישבו שם אזרחי ישראל. זהו השטח היחיד במדינת ישראל שנמצא ממזרח לנהר הירדן.
בשנת 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן ומאז רשאים תיירים ישראלים לקיים ביקורים דתיים בירדן, כמו בקבר אהרון הכהן, שנמצא בהור ההר.
דאל (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הר אנווין
הר אנווין (באנגלית: Mount Unwin) הוא הר ברכסי המלכה אליזבת, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר.
גובהו של ההר 3,268 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-81 בגובהו באלברטה. ההר מתנשא מעל סביבתו לגובה של 818 מטרים, והוא ההר ה-85 בהתנשאותו באלברטה.
הטיפוס על ההר
הראשון שטיפס על ההר היה סידני אנווין (Sidney Unwin) בשנת 1908.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי מרי שאפר (Mary Schaffer) בשנת 1908, והוא נקרא על שם סידני אנווין.
לקריאה נוספת
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 18
• I.S. MacLaren, Michael Payne, Peter J. Murphy, PearlAnn Reichwein, Lisa McDermott, C. J. Taylor, Gabrielle Zezulka-Mailloux, Zac Robinson, Eric Higgs, Culturing Wilderness in Jasper National Park, P 172
• Nicky L. Brink, Stephen R. Bown, Forgotten Highways: Wilderness Journeys Down the Historic Trails
הלגיון הערבי החופשי
הלגיון הערבי החופשי (בגרמנית: Legion Freies Arabien; בערבית: جيش بلاد العرب الحرة) היה יחידה ערבית שפעלה במסגרת הצבא הנאצי במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הלגיון הוקם כתוצאה מהשתדלות של המנהיגים הערבים שגלו באירופה, רשיד עאלי אל-כילאני ואמין אל-חוסייני, אשר הציעו להקים יחידה ערבית אתנית בדצמבר 1941. הצעתם נתקבלה כעבור כשנה והוחל בהקמת היחידה.
היחידה נבנתה על בסיסה של היחידה הקטנה בפיקודו של הגנרל הגרמני הלמוט פלמי, בשם "זונדרשטאב פ'". יחידה זאת הוקמה כדי לסייע למרד הפרו נאצי בעיראק, אולם בפועל המרד דוכא על ידי הבריטים לפני שהיחידה יכלה לפעול. היחידה ישבה תחילה בסוריה וכללה כמה עשרות פליטים ערבים מעיראק וכן ערבים מסוריה ומפלסטינה לאחר כיבוש סוריה על ידי בריטניה וכוחות צרפת החופשית, היחידה עברה לשבת בכף סוניון שביוון הכבושה על ידי מדינות הציר.
לאחר ההחלטה על הקמת הלגיון, גויסו אליו גולים ערבים באירופה ושבויי מלחמה ערבים שהיו בידי מדינות הציר, כך שבסופו של דבר הלגיון מנה כמה מאות חיילים ערבים. כוונתם של הגרמנים הייתה להשתמש בלגיון לאחר שיכבשו את הקווקז. לפי התוכנית הגרמנית, המנהיגים הערבים יובאו לטביליסי ושם יכריזו על הקמת ממשלה עיראקית גולה, שיחד עם הלגיון תסייע לכוחות הגרמנים לחדור ולכבוש את עיראק.
אולם התפתחות המאורעות הייתה בניגוד לציפיות הגרמנים. הם לא הצליחו לכבוש את הקווקז ולכן הרעיון של הקמת ממשלה עיראקית גולה והתקדמות, בעזרת הלגיון, לכיבוש עיראק, ירד מן הפרק. במבצע לפיד הנחיתו בעלות הברית את כוחותיהם בצפון אפריקה והיה ברור שצרפת של וישי לא תוכל להתנגד להם. לכן הכוחות הגרמנים-איטלקים כבשו את תוניסיה (שבאופן רשמי עדיין הייתה בשליטת צרפת של וישי), וכוחות הלגיון הועברו לתוניסיה, שם התווסף להם כוח אדם של כמה מאות לוחמים שגויסו מן האוכלוסייה הערבית המקומית.
הלגיון לקח חלק משני בקרבות בין כוחות מדינות הציר לבעלות הברית. המורל של חיילי הלגיון היה נמוך ונראה שהגרמנים לא היו שבעי רצון מתפקודם. לאחר נפילתו בקרב של מפקד הלגיון, אוברסט מאייר-ריקס, הגרמנים החליטו להוציא את הלגיון מן החזית. לאחר מכן הלגיון הוצב ביוון ובשלהי המלחמה נלחם בחזית המערבית.
השישייה מספר 2 בסול מז'ור של ברהמס
שישיית המיתרים מספר 2 בסול מז'ור אופוס 36 מאת ברהמס היא יצירה קאמרית לכלי מיתרים, שהולחנה על ידי יוהנס ברהמס בין השנים 1865-1864 ופורסמה בשנת 1866 בהוצאה לאור של פריץ זימרוק. היצירה נועדה לשישייה המורכבת משני כינורות, שתי ויולות ושני צ'לי. ביצוע הבכורה העולמית שלה התקיים במועדון חמישיית מנדלסון בוסטון, מסצ'וסטס ב-11 באוקטובר 1866. מבצעיה היו: ויליאם שולצה, קרל האם, תומאס ראיין, אדוארד היינדל, רודולף הניג ואלכסנדר היינדל.
כתיבת היצירה
את רוב היצירה הלחין וכתב ברהמס בבאדן-באדן, בבית ששכרה שם קלרה שומאן ובבית בבעלות אלמנה בשם קלרה בקר בכפר "ליכטנטל", ליד באדן-באדן. המקום הצטיין בסביבה עם נוף מרהיב של הר מכוסה יערות, שבו מצא המלחין רוגע נפשי שהיה חסר לו באותה תקופה. הוא התחיל את העבודה על השישייה בספטמבר 1864 תוך הסתמכות על חומר שכתב עוד בשנת 1850 וסיים את היצירה במאי 1865. בזמן הלחנת היצירה, נהג לעבוד בבקרים ואחרי צהרים נהנה מטיולים ביער.
לפי הביוגרף קרל גיירינגר, גלומה ביצירה התייחסות מוסתרת - מעין איגרת פרידה לאהובתו לשעבר של ברהמס ששמה אגתה פון זיבולד. על ידי כך השישייה הזאת היא יצירה יחידה במינה אצל ברהמס מבחינת אופייה התוכניתי. אגתה פון זיבולד, הייתה בת של פרופסור מהעיר גטינגן, האישה היחידה שהמלחין התארס איתה בשנת 1858 אחרי התאהבות לוהטת ובו זמנית לבטים לא קלים ברהמס הקדיש לאגתה את הלידר אופוס 14 ואופס 19. בעת הקשר איתה חווה ברהמס כמה כישלונות (אחד מהם צורב במיוחד- הקבלה בשריקות בוז ובבקורות דוחות של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1) וחשש שייאלץ למצוא נחמה בבניית קן משפחתי על חשבון עבודתו האמנותית ושיהיה אומלל. על רקע לבטיו אלה עזב לבסוף את אהובתו, אולם הרהורים על הקשר ועל הצעד שנקט בו לא נתנו לו מנוחה. בשנה שבה כתב את השישייה נודע לו מידידו גרים כי אגתה איבדה את אביה ונסעה לעבוד כמטפלת באנגליה. רדוף זכרונות הוא עצמו ביקר שוב בגטינגן.
בתנועה הראשונה של השישייה לקראת סוף התצוגה (אקספוזיציה), בתיבות 168-162 מופיע המוטיב "אגתה" Agathe, המורכב מהתווים A-G-A-(D)-H-E. כש-H הוא B (סי) בסימון התווים הגרמני. אחרי שסיים להלחין את השישייה כתב ברהמס לאחד מידידיו: "השתחררתי מאהבתי האחרונה".
ביצועי הבכורה באירופה
הבכורה האירופית של השישייה התקיימה באולם הגדול של קזינו בציריך ב-20 בנובמבר 1866 והיצירה בוצעה שוב ב-3 בפברואר 1867 בערב הופעתה של רביעיית הלמסברגר בווינה. היא התקבלה באדישות בהשוואה לשישייה הראשונה. מבקר מוזיקה של העיתון " וינר צייטונג" הרגיש שמשתקפים בה "חולות מן המדבר": "אנחנו אחוזים שוב מין מועקה מול בשורת היוחנן החדש מן המדבר. נביא זה די מייאש אותנו". השישייה, המצטיינת ב"עושר ההמצאה", מבחינת הצורה, ההרמוניה והקונטרפונקט. היצירה מפורסמת בפתיחה בעלת הצלילים האקזוטיים של התנועה הראשונה, המשרה הרגשה של אידיליה, ובקטעים החדשניים והניגודים הטכניים והמלודיים הרבים. יש בה יותר פוליפוניזציה מאשר השישייה הראשונה ואף יותר רוגע והרהורים פנימיים.
עיבודים
ברהמס עצמו עיבד את היצירה בשביל דואט לפסנתר. המלחין תיאודור קירשנר עיבד את היצירה לשלישיית פסנתרים.
בשנת 1939, המלחין השוודי, קורט אטרברג עיבד את השישייה בעבור הרכב קאמרי.
נתיבות
נְתִיבוֹת היא עיר במחוז הדרום בישראל. העיר שוכנת כ־25 ק"מ צפונית־מערבית לבאר שבע. הוכרזה כעיר בשנת 2000.
מקור השם
משמעות שם העיר "נתיבות" הוא "דרכים", ו"נתיבות" היא צורת רבים חריגה ל"נתיב" שקיימת רק בלשון המקרא. מקור השם הוא פסוק מספר משלי "בראש מרומים עלי דרך בית נתיבות נצבה" (שגם כתוב באחת הכניסות לעיר).
היסטוריה
נתיבות הוקמה בשנת 1956 כמעברה בשם "עזתה". אל היישוב החדש הובאו עולים מצפון אפריקה, שעלו לארץ בראשית שנות ה־50. היישוב הוקם לפי התוכנית שאישרה הממשלה לפיה יש לפזר חלק מהאוכלוסייה העולה אל הנגב. בשנת 1957 שונה שמה ל"נתיבות" והיא החלה לשמש מרכז אזורי ליישובי הנגב הצפון־מערבי יחד עם היישובים שדרות, קריית גת ואופקים.
העיר גדלה בשנות ה־80 עם היחלשות החקלאות ומעבר של תושבי מושבים בסביבתה אליה. בשנות ה־90 הגיעו גם אליה עולים בגלי העלייה מברית המועצות ואתיופיה.
בשנת 2000 הוכרזה נתיבות כעיר. מאז נהנית העיר מפריחה כלכלית־חברתית, ובניגוד לערי האזור, ישנה אליה הגירה חיובית. העיר מהווה מרכז למסחר ובילוי עבור יישובי הסביבה.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, סבלה נתיבות מירי טילי גראד מכיוון רצועת עזה. ביומה הראשון של הלחימה, נהרג מהירי תושב העיר בבר וקנין.
תרבות
בעיר ישנו קונסרבטוריון עירוני, מתנ"ס, בריכות שחייה, קריית ספורט עירונית, קריית חינוך עירונית, מרכז פיס סיעודי, סינמטק, גינות לילדים בעלי מוגבלויות ועוד.
העיר מפעילה גם את תחנת הרדיו האזורית רדיו קול נתיבות, אותה מפעילים בהתנדבות תושבי העיר, בני נוער ומבוגרים כאחד.
פארק האגם
"פארק האגם" הוא פארק ששטחו כ־64 דונם והוא כולל אגם אקולוגי, מתקני ספורט, נקודת תצפית, אזורי שהייה, פיקניק ומשחק. הפארק מכיל בתוכו מגוון פרוגרמות ואזורים ייחודיים אזורים אינטנסיביים לשהייה ופעילות ספורט, אל מול אזורים אקסטנסיביים של טיול, תצפית ופינות ישיבה. בין האזורים השונים מתקיימים קשרי פונקציונליות ונראות. בלב הפארק מתוכננת רחבה מרוצפת עם מזרקות שכשוך, המשמשת גם כבמה לאירועים. בראש האמפי ובסמוך למגרש החניה, מתוכנן גן משחקים משולב המותאם לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים. כל המתקנים המתוכננים עומדים בתקן הנגשה למתקני משחק. אזור סקייטפארק שמתוכנן לתת מענה לסוגים שונים של ספורט אקסטרים כגון אופניים, סקייט וקיר טיפוס. סביב הדופן המזרחית של האגם מתוכנן מזח מחומרים ממוחזרים המאפשר טיול, ישיבה ותצפית אל האגם, בנוסף לתפעול כלי שיט.
כלכלה
בסמוך לנתיבות, בשטח המועצה האזורית הסמוכה, שדות נגב (אז נקראה עזתה) הוקם ביוזמתו של ראש המועצה האזורית אז, שמעון כלפה, פארק תעשייה. העיר נתיבות (אז מועצה מקומית) והמועצה האזורית מרחבים הצטרפו אליו ליוזמה וכך נקרא פארק התעשייה נ.ע.ם - כראשי תיבות שמות הרשויות השותפות - נתיבות, עזתה (שבינתיים שינתה את שמה לשדות נגב) ומרחבים. באזור תעשייה נעם נתיבות הוקמה מחלבת טרה, מתחם C center ומרכז מסחרי רמי לוי. עם השנים הצטרפו למתחם מפעלים נוספים. בשנת 2017 הועבר שטח של אזור התעשייה לתחום השיפוט של נתיבות.
תחבורה
בתכנון להקים גשר שיחבר את נחל בוהו למערב נתיבות, ונמל יבשתי גדול.
חברת דן בדרום מפעילה בעיר 7 קווים פנימיים אשר יוצאים מתחנת הרכבת אל העיר אך אינם מוגדרים כקווי הזנה ומפעילה שירות עירוני ובינעירוני לבאר שבע, מועצה אזורית שדות נגב, מועצה אזורית בני שמעון, תאשור, ולהבים. מופעלים גם קווים לאזור הערבה ואילת. חברת גלים מפעילה קווים לירושלים, קריית גת ובני ברק. חברת מטרופולין מפעילה קווים לתל אביב–יפו, רחובות, ודימונה. כמו כן, בסופי שבוע ובחגים פועלים קווים המופעלים על ידי החברות דן בדרום וקווים לערים החרדיות: ביתר עילית, מודיעין עילית, אלעד, ובית שמש.
גשרים בעיר
בנתיבות עתידים לפעול שלושה גשרים:
נמל יבשתי
בנתיבות יוקם בעתיד מסוף מטענים (נמל יבשתי), ביצירת תשתית לשינוע סחורות שיביאו להקמת מפעלים ולהרחבת הפעילות הכלכלית באזור ובהנגשת התעשייה לאזורי המרכז המרוחקים.
דת
נתיבות הפכה מרכז תרבותי וחינוכי לציבור החרדי עם יסודה של ישיבת הנגב על ידי הרב יששכר מאיר בשנותיה הראשונות. סביב הישיבה התפתחה קהילה חרדית ענפה ומגוונת. מלבד זאת בני הציבור החרדי והדתי, המזרחי בעיקר, נמשכו אל העיר עקב פועלם וקברותיהם של רבנים מקובלים מפורסמים שקבעו בעיר את מושבם, כדוגמת הבבא סאלי (רבי ישראל אבוחצירא), רבי שלום איפרגן ובנו הרב יעקב איפרגן ("הרנטגן"), הרב יורם אברג'ל, והרב נתן בוקובזה. רב העיר הראשון היה זקן רבני תוניסיה בישראל, הרב רפאל כדיר צבאן, וכיום מכהן תלמידו הרב פנחס כהן.
רבים נוהגים לפקוד את קברו של הבאבא סאלי, ואלפים נוהרים לעיר בהילולה שנערכת לזכרו בכל שנה בד' בשבט. בניין הקבר, בדומה לשאר המוסדות על שם הבאבא סאלי, תוכנן בשילוב סגנון בנייה מרוקאי, על ידי האדריכל אבי צרפתי.
בתי כנסת בנתיבות
בנתיבות ישנם בתי כנסת חשובים כמו:
בית כנסת אל ג'ריבה, שהוקם על ידי הרב צבאן (על שמו יש רחוב בעיר), שהיה רבה הראשי של נתיבות, בסוף שנות השבעים. בית הכנסת הוא תעתיק של בית הכנסת "אל ג'ריבה" באי ג'רבא אשר בתוניס. לארון הקודש שם שבעה פתחים כנגד שבעת ספרי התורה שמוציאים בערב יום כיפור בתפילת כל נדרי.
בית הכנסת "אהבת ישראל" בו התפילה בנוסח יוצאי מרוקו, נקרא כך ע"ש ספרו של הרב ישראל אבוחצירא – הבבא סאלי – אהבת ישראל.
ישנו גם "המרכז הרוחני לעולי אתיופיה", בנוי בצורת משושה היוצר מגן דוד. במבנה 2 אגפים: האחד משמש כבית כנסת והשני כאולם לפעילויות חינוכיות שונות ומשמעותיות כגון: בני עקיבא, מועדונית חוגים, חדרי לימוד, חדר אומנות ליצירת כלי בית וחפצי נוי בשיטות עבודה שהיו מקובלות באתיופיה.
בסוף שנות ה־50 נוסד בית הכנסת "מקור חיים" ע"ש הרב חיים חורי, בית הכנסת ממוקם בשכונה הוותיקה שבטי ישראל ובכל שנה מתקיימת שם הילולה לזכרו של הרב חיים חורי.
נוסף לכך פועל בעיר בית חב"ד "בית ישראל" שנקרא על שם הבבא סאלי – רבי ישראל אבוחצירא. הבית חב"ד מנוהל על ידי הר' ישר אדרעי – חתנו של הבבא סאלי המשמש גם כשליח חב"ד הראשי בעיר. בית חב"ד פועל רבות במגוון תחומים לרווחת תושבי העיר.
אקלים
האקלים השורר בנתיבות הוא שילוב של אקלים מדברי חם ויבש, עם השפעות של אקלים ים־תיכוני וקריר. ההשפעה המדברית ניכרת בהפרשי הטמפרטורות הגדולים בין היום ללילה, ובין הקיץ לחורף. הקיץ חם ויבש והחורף קריר וגשום. בחורף 1950 גם ירד שלג בסביבה. הגשמים בקיץ נדירים ביותר.
הפרשי הטמפרטורות הגדולים ביותר הם בתקופת החורף, בין היום ללילה. הטמפרטורות הממוצעות בחודשים דצמבר עד פברואר מגיעות בשעות היום עד 19 מעלות בממוצע, בעוד בלילה יורדות ל־6 מעלות בממוצע. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בנתיבות הגיעה למינוס שש מעלות נקודה שתיים, בשנת 1994. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בנתיבות הגיעה ל־44.2 מעלות, בשנת 2007.
תקופות המעבר מתאפיינות במערכות שרביות ובאובך כתוצאה מסופות חול.
כיכר הגיבורים היהודים
כיכר זו נבנתה לכבודם של לוחמים יהודים מהצבא הרוסי שנלחמו נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה, שחלקם נקבצו בנתיבות.
קבר הבאבא סאלי
קברו של רבי ישראל אבוחצירא, המכונה הבאבא סאלי. הקבר נמצא בעיר נתיבות, בה חי ב14 שנותיו האחרונות. אליה נהרו רבים לקבל את ברכתו. בגיל צעיר הפך לתלמיד חכם גדול ושימש כראש ישיבה כבר בגיל 19. מדי שנה בד' בשבט, יום השנה לפטירתו של הבאבא סאלי, מתקיימת בקבר הילולה המונית, המושכת אלפי מבקרים מכל הארץ. מדי שנה פוקדים את הקבר כרבע מיליון איש.
אוכלוסייה
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אפריל 2023 (אומדן), מתגוררים בנתיבות 47,863 תושבים (מקום 45 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎5.8%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"א (2020-‏2021) היה 67.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2019 היה 7,394 ש"ח (ממוצע ארצי: 9,745 ש"ח).
להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
שכונות העיר
העיר נתיבות מחולקת לעשרים ואחת שכונות:
מוסדות החינוך בעיר
במערכת החינוך בנתיבות לומדים כיום כ־10,000 תלמידים. מערכת החינוך כוללת כיום 100 גני ילדים ו־33 בתי ספר, 3 מרכזי העשרה ישיבה אחת, 2 אולפני עברית, 5 מוסדות להשלמת השכלה תיכונית ובגרות, מוסד אחד לגמול השתלמות, מוסד פנימייה אחד ו־8 מוסדות תרבות. בקרבת בתי הספר התיכוניים הוקמו מוסדות תומכי חינוך משלימים: ספרייה, קונסרבטוריון ומרכז מוזיקה. מרכז מדעים, מרכז תקשורת, מרכז להב"ה ללימודי מחשב חינם ומרכזי תרבות וספורט משוכללים.
בנתיבות פועלים 133 מוסדות חינוך, 100 גנים ו־33 בתי ספר.
בתי הספר בעיר
33 בתי הספר בעיר מתחלקים ל־19 (57.58%) בתי־ספר יסודיים ול־14 (42.42%) בתי־ספר על־יסודיים; 2 (6.06%) מהם ממלכתיים, 7 (21.21%) מהם ממלכתיים־דתיים, ו־24 (72.73%) מהם חרדיים; כולם (100.00%) שייכים לחינוך הרגיל; וכולם (100.00%) שייכים למגזר היהודי.
בין בתי הספר בעיר ניתן למצוא את בית הספר "נועם אליהו" שהוא הגדול ביותר מבין כל בתי הספר בעיר והוא משלב אוכלוסיות מכל הגוונים במסלולים מותאמים, ואת בית הספר התורני "נעם־אורות" שהוא חלק מרשת "נעם". כמו כן ישנה בעיר ישיבה תיכונית של "דרכא", תיכונים דתיים נפרדים לבנים ובנות, תיכון ממלכתי ואולפנת "דרכא", המשמשים את תושבי הנגב המערבי. בעיר ישנו מרכז למורשת יהדות אתיופיה.
הגרעין התורני "מגשימים ביחד", שהוקם על ידי שמוליק בן שלום בעיר, מפעיל בעיר מרכז להעמקת יהדות שפועל בגנים ובבתי הספר היסודיים בעיר ובמושבי הסביבה. הגרעין הקים את ישיבת ההסדר "אהבת ישראל" (בשנת ה'תש"ס 2000) ואת המדרשה לבנות "ערבות" (ה'תשס"ה 2005) והיה שותף בפתיחת מסלול קהילתי ערכי בבית הספר הממ"ד "נועם אליהו" (ה'תשע"ב 2012).
הישיבה הגדולה של נתיבות, "ישיבת הנגב", נוסדה בידי הרב יששכר מאיר, ונשאה בעבר את השם "ישיבת עזתה". בישיבה למדו בעבר חובשי כיפות סרוגות שהגיעו אליה מישיבות תיכוניות, אך כיום רוב התלמידים הם בעלי רקע חרדי.
משנת 1982 פועל בעיר "בית חב"ד" בניהולו של הרב ישר אדרעי, חתנו של הבבא סאלי. הבית מפעיל מספר גני ילדים, מעונות ובתי ספר יסודיים.
בעיר פועלים מוסדות "קול רינה – רב פעלים" של הרב יורם אברג'ל, הכוללים כוללי יום, כוללי ערב, כוללי חצות, מעונות יום, גני ילדים, בתי ספר יסודיים לבנים תלמוד תורה "בניהו", בית ספר יסודי לבנות "יבוא ברינה", תיכון לבנות "שפתי רננות" וישיבה קטנה "תפארת בחורים".
מערכת החינוך מקדמת פרויקטים ייחודיים לטיפוח מיומנויות ומצוינות של תלמידים מחוננים ומצטיינים.
חינוך בלתי פורמלי
בנתיבות פועלות כארבע תנועות נוער עם שישה סניפים ברחבי העיר ואלו הן:
כמו כן, פועלות מספר מסגרות נוספות לנוער: תנועת אחריי!, יוניסטרים, משצ"ים, תנועת סח"י ועוד. כלל החינוך הבלתי פורמלי בעיר נמצא באחריות אגף הנוער והמפעיל בין השאר את מרכז נוער 'בית נחמה' הנמצא במערב העיר הנקרא על שמה של נחמה ריבלין אשת נשיא המדינה העשירי ראובן ריבלין.
תחרויות ריצה בנתיבות
העיר נתיבות, המעודדת לספורט ולפעילות גופנית, קיבלה את הכינוי "עיר בקצב מהיר", ועורכת משנת 2017 תחרויות ריצה בעיר:
מרוץ נתיבות
בין השנים 2017–2018, התקיים מרוץ בנתיבות:
במרוץ שלושה מסלולים: 10 ק"מ, 5 ק"מ (עם מדידה), ו־2 ק"מ (עממי).
לאחר הפסקה של 4 שנים חודש המרוץ בנתיבות:
בשנת 2021, התקיים המרוץ ב-5 בנובמבר.
חצי מרתון נתיבות
בחצי המרתון ארבעה מסלולים: 21.1 ק"מ, 10 ק"מ, 5 ק"מ (עם מדידה), ו־2 ק"מ (עממי).
המרוץ התקיים ב־18 בינואר. מסלול חצי המרתון התקיים גם סביב השטחים החדשים של העיר, מחוץ לאזור המאוכלס.
מתחמי ספורט
מתחמי ספורט קיימים:
מתחמי ספורט עתידיים:
עיריית נתיבות
בראשות המועצה המקומית עמדו: אברהם רוזנמן (1956–1958). אשר אוחיון (1958–1961). חיים בן אריה (1961–1969). שלום דנינו (1969–1983). יוסף אבו (1983–1989). בשנת 1989 ניצח יחיאל זוהר את יוסף אבו ונבחר לראשונה לראשות המועצה כנציג הליכוד. ב־30 באפריל 1993, פוזרה המועצה שבראשה עמד יחיאל זוהר על ידי שר הפנים אריה דרעי, בעקבות ממצאי ועדת חקירה של משרד הפנים, וועדה קרואה כיהנה בנתיבות. הוועדה כיהנה כשנה, ובראשה עמד יוסי שא־נס. בהמשך נבחר יחיאל זוהר שוב לראשות המועצה, ובהמשך לראש העיר, משהפכה נתיבות לעיר בשנת 2000, במשך שבע קדנציות (בין השנים 1989 עד ל־2023).
בבחירות בעיר ב־30 באוקטובר 2018, היו 22,735 איש בעלי זכות הצבעה. זוהר זכה ב־11,029 קולות (63.85%), ורשימתו למועצה מח"ל – הליכוד זכתה ל־4 מושבים (4,137 קולות). מתחרהו משה בנימין פרץ קיבל 6,247 קולות (36.15%), ורשימתו דרך ארץ – "ץ" קיבלה 2 מנדטים (2,175 קולות). רשימת שס"ג זכתה ב–5 מנדטים (5,547 קולות). רשימת אחדות ביחד – "נ" של מפלגת יחד, ב־2 מנדטים (1,926 קולות). רשימת כולנו – "כ", זכתה במנדט (1,387 קולות). ורשימת "ל", זכתה במנדט (1,333 קולות).
נירית בקשי
נירית בקשי (נולדה ב-27 בינואר 1982) היא דוגמנית ומלכת היופי של ישראל לשנת 2000.
ביוגרפיה
בקשי נולדה וגדלה במושב ברוש בדרום. למדה בתיכון מקיף ו' בבאר שבע. בצעירותה אמה של חברתה רשמה אותה לקורס דוגמנות וכך התחילה את פעילותה בתחום. בגיל 17 הייתה לסגנית ראשונה בתחרות "תגלית השנה". שנה לאחר מכן זכתה בתחרות מלכת היופי.
ב-2005 הופיעה בפרסום של חברת "שומרי משקל". בשנת 2004 החלה ללמוד אדריכלות בטכניון.
כיום היא צלמת משפחה, הריון וניובורן.
אביטל חן
אביטל חן (נולד ב-1958 בישראל) הוא שופט ישראלי, נשיא בתי המשפט הקהילתיים. כיהן כנשיא בתי משפט השלום במחוז ירושלים.
ביוגרפיה
אביטל חן נולד בישראל בשנת 1958. שירת בצה"ל בין השנים 1976–1982. השתחרר מן השירות בדרגת סגן, והתקדם בשירות המילואים עד לדרגת סגן אלוף.
בשנת 1986 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1987 הוסמך כעורך דין.
בשנים 1987–1997 עבד כעורך דין עצמאי. בשנת 1997 מונה לשיפוט.
דרכו ברשות השופטת
בשנת 1997 מונה לשופט תעבורה. ביוני 2003 מונה לכהונת שופט של בתי משפט השלום בירושלים.
בפברואר 2009 החל לכהן כשופט נוער. בינואר 2014 מונה לסגן נשיא בתי משפט לתעבורה במחוז ירושלים. ביוני 2015 מונה לנשיא בפועל של בתי משפט השלום מחוז ירושלים. במאי 2016 מונה לנשיא בתי משפט השלום מחוז ירושלים.
שפט במשפטי אהוד אולמרט ופרשת מעונות ראש הממשלה, בו הואשמה שרה נתניהו.
במסגרת תפקידו כנשיא בתי משפט השלום בירושלים הקים קרן לרווחת עובדי בתי המשפט במחוז ירושלים.
בנובמבר 2020 מונה על ידי נשיאת בית משפט העליון, אסתר חיות, כאחראי על ההקמה ועל העברת ניהול בית המשפט הקהילתי, מארגון הג'וינט-אשלים שסייע בהקמת הפרויקט, להנהלת בתי המשפט. ב-21 באוגוסט 2022 מונה לנשיא בתי המשפט הקהילתיים במינוי לחמש שנים.
במסגרת פעילותו כנשיא, הוביל שלוש ועדות בין-משרדיות, שתיים מהן ריכזו את הטיפול ברפורמות מהותיות בדיני התעבורה והשלישית בעניין קיצור משכי הזמן בהגשת תסקירי שירות מבחן.
דוב דנינגרי
דוב דנינגרי (שם מדעי: Ursus deningeri) הוא מין נכחד של דוב גדול, אשר חי באירואסיה במהלך תקופת הפליסטוקן. הוא דמה במראהו לדוב חום ובעבר שויך אליו הוא אך הופרד למין עצמאי ב-1904. המאובנים שלו התגלו ברחבי אירופה ואסיה ומהם נראה שהיה בעל תפוצה רחבה מאוד. הוא שגשג במשך 1.7 מיליון שנה מלפני 1.8 מיליון שנה עד ללפני 100,000 שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו באזורים שונים, מרביתם בחללי מערות או בהרים, שם הסתתר ממזג האוויר הקשה של תקופת הקרח. המאובנים נמצאו בין השאר במונגוליה, אנגליה, ספרד, איטליה, טורקיה, איראן וצ'כיה.
דוב זה הגיע לאורך 2.5 מטרים והגיע למשקל 150 עד 600 ק"ג, כך שהיה קטן יותר מהדוב החום ומדוב המערות שחיו לצידו באירואסיה של תקופת הקרח. ייתכן גם שהיה אביהם של דוב המערות ושל המין Ursus savini. הוא היה בעל לסתות דקות יותר משל הדוב המצוי שדמו ללסתות מינים פרימיטיביים יחסית בסוגו והיה בעל ניבים רחבים גדולים מאוד בקדמת הפה. הוא היה אוכל-כול שגיוון בכל מזון אפשרי.
בשנת 2013 שיחזרו מדענים גרמנים את הגנום המיטוכונדריאלי של הדוב מממצאים בני 300 אלף שנה מאזור הנתון בקפאת-עד.
T
האות T (טי) היא האות העשרים באלפבית הלטיני.
מקורה של האות באלפבית היווני "טאו" (Tαυ) שמקורה באות "ת" השמית.
ייצוגים נוספים של האות T
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "טנגו" (Tango).
בקוד מורס המיוצגת האות על ידי קו אחד: <tt>-</tt>
בקוד ASCII מיוצגת האות על ידי 84 (T) ו-116 (t).
בכתב ברייל:
ע"פ האקדמיה ללשון העברית, האות T מתועתקת לעברית כט, והצליל שלה זהה לצליל של האות ט, אם כי בעברית המודרנית צליל האות זהה גם לצליל של האות ת.
ביד'ת א-שעב
ביד'ת א-שעב הוא אתר ארכאולוגי בבקעת הירדן, דרומית-מערבית למושב ארגמן. שטח האתר הוא 12 דונם והוא מוקף בקירות אבן. האתר נתגלה במסגרת סקר הר מנשה. הוא זוהה בתור אתר פולחני מתקופת הברזל הקדומה (המאה ה-12 לפנה"ס - המאה ה-11 לפנה"ס), ואולי קשור לכניסת בני ישראל לארץ כנען בימי יהושע בן נון.
המתחם בנוי בצורת "סנדל" אשר מסביבו "מסלול" שכונה בשם דרך התהלוכות ובמרכזו מבנה עגול – במה. פרופ' אדם זרטל מניח כי זה אחד ממבני ה"גילגל" – הגלגלים מתקופת ההתנחלות של בני ישראל בארץ. המיקום הוא מול מעבר הירדן גשר אדם – מקום בו עברו שבטי ישראל את נהר הירדן בעת כניסתם לארץ כנען.
האתר התגלה בשנת 1999 על ידי זרטל בסקר הר מנשה. האתר נחפר על ידי ד"ר דרור בן-יוסף מאוניברסיטת חיפה בשנים 2002–2003. ההחלטה על ביצוע החפירה התקבלה בעקבות המסקנה כי באתר יש ממצאים "שאין להם מקבילות – בינתיים – בארץ ישראל והלבנט כולו. בדיון, המובא בסקר, בממצאי הצור הקדומים שנחשפו באתר השתתפו הארכאולוגים: חיים וינטר, גיא בר-עוז ונועה רבן-גרסטל, האחרונים התרכזו בבדיקת ממצא העצמות.
בסיכום של האתר נאמר: "המקום תוכנן מראש ונבנה בתבנית בעלת משמעות, הנסתרת עדיין מידיעתנו. תכנון זה מתבטא בצורה המיוחדת ובהרכב האזורים הפנימיים". למיקום האתר בתחתית המדרון נודעת משמעות רבה, נראה כי המדרון שימש להתכנסות הקהל ולישיבה "וראוי לפרשו כפרוטו-תיאטרון".
חפירה נוספת בראשות ד"ר שי בר מאוניברסיטת חיפה נערכה באתר בחודש מאי 2020. החפירה התמקדה בפינה הצפון מערבית של החצר הפנימית (אזור D) וכן במבנה הבמה העגולה אשר בחלק הצפון מזרחי של אזור A.
מחרסים שנמצאו בבסיס קיר החצר הפנימית ניתן לשער שהמתחם הפנימי נבנה בתקופה הרומית-ביזנטית ולכן הוא מתקופה מאוחרת יותר ולא מתקופת הברזל. בתוך מבנה הבמה העגולה נמצאו חרסים מתקופה ברזל א' (המאה ה-12 לפנה"ס - המאה ה-11 לפנה"ס) וברזל ב' (המאה ה-10 לפנה"ס – המאה ה-6 לפנה"ס דבר המחזק את ההשערה שמבנה זה היה חלק בלתי נפרד מחומת הטמנוס התוחמת את כל המתחם.
אתרים דומים, דהיינו מתחמים בצורת "סנדל", נמצאו בסקר זה גם בעמק ליד היישוב משואה באורך של 105 מטר ורוחב של 45 מטר וכן בליד מושב יפית באורך 80 מטר ורוחב ממוצע של 45 מטר.
תיאור המתחם
האתר נחלק על ידי החופרים לחמישה חלקים עיקריים:
כלי החרס
כלי החרס של האתר נבדקו על ידי אדם זרטל. נמצאו בו סוגי החרסים הבאים:
ממצאי העצמות
באתר נמצאו עצמות בעלי חיים, רובם (148) לא זוהו. רק 26 עצמות זוהו: 23 של צאן – עיזים וכבשים, שלוש של בקר וכן עצם אחת של חמור – בהמת משא שכיחה באזור.
רבי יהושע בן לוי
רבי יהושע בן לוי (בראשי תיבות: ריב"ל, קרוי גם בארמית בר ליואי) היה אמורא ארץ-ישראלי בדור הראשון לאמוראים, בראשית המאה השלישית. היה מגדולי הדרשנים וחכמי האגדה. בגמרא מופיעים מאות מאמרים בשמו.
על חייו
רבי יהושע בן לוי למד בלוד אצל בר קפרא, רבי אלעזר הקפר ורבי יהודה בן פדיה. בנעוריו הכיר את רבי יהודה הנשיא ובהמשך סיפר על מעשיו.
היה ריש מתיבתא בלוד, ורק בסוף ימיו הייתה ישיבתו בטבריה. היה עשיר ובעל נכסים, עסק בצרכי ציבור והשתדל לטובת בני עמו אצל השלטונות, בקיסריה וברומא. סמך את תלמידיו לדון יחידי, להתיר נדרים, לראות כתמים ולהתיר בכורות.
באהבתו הגדולה להוראת התורה לימד תורה גם לחולי ראתן (מחלה מידבקת קשה).
סיפורים אחדים מלמדים על מאבקו במינים (נוצרים) שהיו בעירו.
עולא בר קושב, שהיה מבוקש על ידי השלטונות הרומיים, הסתתר בלוד, עירו של רבי יהושע בן לוי. צרו השלטונות על העיר ואיימו להחריבה אם לא יוסגר עולא בר קושב. שכנע אותו ריב"ל להסגיר עצמו. אף שריב"ל פעל בהתאם להלכה בסוגיה זו, נענש בכך שלא זכה יותר לגילוי אליהו. לאחר שצם פעמים אחדות שב אליהו והתגלה לו ואמר: "ולמסורות אני נגלה?" התגונן ריב"ל ואמר: "ולא משנה עשיתי?" ענה אליהו: "וזו משנת החסידים?"
תואר מיוחד היה לו בריבי. שפירושו: גדול הדור.
במדרש מספרים שרבי יהושע נמנה עם תשעה שנכנסו בחייהם לגן עדן, וכך מובא גם בתלמוד בבלי.
רבי יהושע בן לוי נשא את בתו של רבי יוסי בר פיטרס. בנו, רב יוסף, הביא הלכה בשמו, וייתכן שהיה חתנו של רבי יהודה נשיאה. כן מוזכר נכדו רבי מיישא, בן בתו. מדי ערב שבת הקפיד לשמוע פרשת השבוע מבן בנו.
זהותו
רבי יהושע בן לוי השתייך לדור המעבר בין תקופת התנאים לתקופת האמוראים. אף שעיקר פועלו מוזכר בתלמוד, כאמורא, זכה להופיע גם במשנה החותמת את שישה סדרי משנה, (וכן מופיע בפרק השישי של מסכת אבות, שאינו חלק אינטגרלי של המשנה ונכתב מאוחר יותר). את הופעתו בסוף המשנה מסביר הרב אהרן היימאן: "והיה גדול כל כך בעיני בני דורו שחברו מאמרו היקר ... לסוף משנת רבינו הקדוש".
בניגוד לגישה המקובלת, לפיה רבי יהושע בן לוי האמורא הוא גם זה המוזכר בסיום המשנה, בעל הערכי תנאים ואמוראים מציין שהיו שני חכמים בשם זה, האחד הוא תנא המוזכר במשנה במסכת אבות, והשני הוא אמורא המוזכר רבות בתלמוד. הוא מסביר, כי לא מסתבר לומר שרבי יהושע בן לוי, רבו של רבה בר בר חנה, ותלמידו של רבי אלעזר הקפר, וחי בזמן התנאים, הוא אותו רבי יהושע בן לוי המוזכר כתלמידו של רבי חנינא וחי בזמן האמוראים. הוא מוסיף ומציין שמן ההכרח שהיו שני חכמים בשם זה, כי על אחד מהם מובא שנפטר על מיטתו כדרך כל האדם ולא עלה בסערה השמימה. אודות כך הוא מביא את המובא במדרש רבה:. אגדה זו מובאת גם בתלמוד ירושלמי בשינוי קטן, וכן מובאת במדרש שוחר טוב:.
תורתו
מאמריו בהלכה ובאגדה רבים, והם משקפים את מחשבותיו בנושאי תיקון המידות ומוסר. בהלכה הלך בדרך משנתו של רבי, ואמר "עמוד ברזל זו המשנה", ודקדק בה לפרשה. כלל היה בידו: כל הלכה שהיא רופפת בבית דין ואין אחד יודע מה טיבה, צא וראה מה הצבור נוהג ונהג.
מאמריו הרבים באגדה הביאו לכינויו "בעל אגדה" בפי בני דורו, וכך גם נמצא לאחר פטירתו ספרו "פנקסיה דרבי יהושע בן לוי" בענייני אגדה. עם זאת, אמר ומפרשים שהתכוון לאגדות המינים שרבו בימיו. (בעיני הטוענים שהיו שני חכמים בשם רבי יהושע בן לוי, הסתירה לכאורה ביחסו לאגדה היא אחת מהראיות לכך).
אמרותיו
מאמר שלו, העוסק בדברי אגדה, חותם את ששת סדרי המשנה:. רבי עובדיה מברטנורא מפרש ש"יש" הוא בגימטריה שלש מאות ועשר, "כלומר שההנאה וקורת רוח שיש לכל צדיק וצדיק בעולם הבא הוא שלש מאות ועשר פעמים כנגד כל העולם הזה, שאין העולם הזה כולו אלא חלק משלש מאות ועשר ממה שיש לכל צדיק וצדיק נחלה לעולם הבא".
בפרק ו' של מסכת אבות, שהוא תוספת מאוחרת לה, מופיע מאמר נוסף שלו, העוסק גם הוא בדברי אגדה:
דיבר בשבח השמירה על ניקיון הלשון. אמר: וכן:.
אמירה נודעת שלו היא
במדרש מובא כי פגש את אליהו הנביא על פתח מערת רבי שמעון בר יוחאי, וכאשר שאל אותו מתי מגיע המשיח, הוא שלח אותו למשיח עצמו שישב בשערי רומי. כאשר הוא פגש את המשיח שאל אותו - מתי כבודו מגיע לגאלינו? אמר לו - היום. כאשר לא הגיע המשיח עד סוף היום, התפלא רבי יהושע בן לוי ורבי שמעון בר יוחאי הסביר את כוונת המשיח - "היום אם בקולו תשמעו".
סיפור כניסתו לגן עדן בעודו חי
על פי הסיפור, כשהגיע זמנו של רבי יהושע בן לוי למות, הורו למלאך המוות לעשות את רצונו, בזכות צדיקותו. נגלה מלאך המוות בפני ריב"ל. אמר לו ריב"ל: הראה לי את מקומי בגן עדן. הסכים לכך מלאך המוות. בדרכם אמר לו ריב"ל: תן לי את סכינך, שבאמצעותו אתה ממית, כדי שלא תפחיד אותי בדרך. נתן לו מלאך המוות את סכינו. כאשר הגיעו לגן עדן הרים מלאך המוות את ריב"ל כדי להראות לו את מקומו, קפץ ריב"ל ונכנס לגן עדן. תפס אותו מלאך המוות בכנף בגדו, להחזירו. אמר לו ריב"ל: בשבועה, אינני בא אליך. אמר הקב"ה: אם אי פעם בחייו הפר שבועתו, שיחזור. כיוון שמעולם לא הפר שבועתו, נשאר ריב"ל בגן עדן. אמר לו מלאך המוות: החזר לי את סכיני, ולא החזיר (כדי שמלאך המוות לא ימית יותר). יצאה בת קול ואמרה: תן לו אותה, שהיא נחוצה לבריות.
לאחר הגרסה התלמודית זכה סיפור זה לעוד גרסאות רבות, המוסיפות עליו פרטים.
מחלוקת לעניין מיקום הקבר
בשנת ה'תשס"ט מצא מיטש פילצר, תושב המושב ציפורי שבגליל, במהלך חפירות לקראת בנייה, מערת קבורה מהמאה ה-3 המצוינת כקברו של רבי יהושע בן לוי הקפר. כשפנה לארגון אתרא קדישא סירבו להתייחס לפנייתו, בטענה שרבי יהושע בן לוי עלה בחייו לגן עדן, אולם כשהחלה רשות העתיקות לטפל בממצא, עלתה ההנחה כי אין הכוונה לרבי יהושע בן לוי שעליו דובר במדרש שעלה בחייו לגן עדן אלא לחכם אחר, ולכן מצוין שמו בתוספת הכינוי "הקפר" על מנת להבדיל בינו לבין החכם המפורסם. עם זאת, ייתכן שמדובר ברבי יהושע בן לוי זה.
לילהאמר
לילהאמר (בנורווגית: Lillehammer) היא עיר בנורווגיה. פירוש השם: "פטיש קטן", כלומר שאליו נקשרות הסירות. זוהי העיר הגדולה במחוז ינלנה. תושביה הראשונים הגיעו בתקופת הברזל, ובמאה ה-19 שימשה כמרכז מסחר אזורי. עיריית לילהאמר פעילה משנת 1838. לעיר נוף ציורי המורכב מבתי עץ ישנים על רקע הררי, המשקיפים על גדות אגם המיוסה ונהר הגודברנדסדלסלאגן.
הסופרת זוכת פרס נובל סיגריד אונדסט התגוררה בה.
העיר התפרסמה לאחר שהתקיימו בה אולימפיאדת החורף ה-17 ב-1994, ואירוויזיון הילדים ב-2004.
בשנת 1973 נרצח בלילהאמר המלצר אחמד בושיקי על ידי המוסד במסגרת מבצע זעם האל, כאשר נחשד בטעות כעלי חסן סלאמה לאחר שבכיר באש"ף מסר לו ניירות.
בשנת 2016 אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים לנוער ה-2.
קישורים חיצוניים
לילהאמר באתר נורווגיה
ווג
ווג (באנגלית: Vogue) הוא מגזין אופנה ולייף סטייל חודשי אמריקני המוצא לאור ב-31 מהדורות מקומיות שונות ברחבי העולם על ידי חברת התקשורת האמריקנית קונדה נאסט. נכון ל-2014, מחזור הפרסומים של ווג עומד על כ-1.25 מיליון עותקים. המהדורה האמריקנית של ווג יוצאת לאור בעריכתה של אנה וינטור. בתחילתו, המגזין פורסם במתכונת שבועית עד שזה השתנה שנים לאחר מכן. המגזין הוצג לראשונה בניו יורק והתפתח גם לשאר המדינות בארצות הברית ולאחר מכן ביותר מ-26 מדינות בעולם למשל איטליה, צרפת, יפן, דובאי ואפילו בישראל משנות האלפיים. מספר הקוראים במגזין באינטרנט או במגזין עצמו הוא כ-890 מיליון בכל העולם (נכון לשנת 2020).