cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסאודוגן
פסאודוגנים בזבוב הפירות
כחלק מהמחקר הגנומי, הורחב גם חקר הפסאודוגנים, בין היתר הפסאודוגנים הקיימים בגנום הדרוזופילה (Drosophila,זבוב הפירות). פסאודוגנים הם נדירים יחסית בדרוזופילה, ביחס לחולייתנים. אבולוציית הדנ"א של רבים מהפסאודוגנים שנמצאו בדרוזופילה גילתה, כי הם מוגבלים יחסית מבחינת תפקודם. ישנה פחות שונות ברצף שלהם ומתרחשת בהם החלפת חומצות אמינו בתדירות גבוהה יותר ביחס לגנים פעילים, יחד עם שימור אזורים בעלי פעילות. שני גנים של דרוזופילה שבעבר הוגדרו כפסאודוגנים נמצאו כגנים בעלי פעילות.
מבחינה אבולוציונית, ישנה סברה כי מספר מוטציות גבוה בגנים שאינם פעילים, לא מקנות יתרון או מהוות חיסרון כלשהו עבור האורגניזם, ועל כן לא משפיעות על כשירותו. אולם הדפוסים של אבולוציית פסאודוגנים אינם עולים בקנה אחד עם דפוסי האבולוציה הנייטרלית המצופים והם דווקא חשופים ללחצי סלקציה. טענה זו נתמכה במחקר של אורגניזמים אחרים מלבד דרוזופילה, למשל בתרנגולת, שבפסאודוגנים בגנום שלה זוהו פחות מוטציות פסק (שגורמות לחוסר פעילות של הגן) מהמצופה עבור פסאודוגנים.
פסאודוגנים פעילים
במשך שנים רבות הניחו כי פסאודוגנים מעובדים בגנום לא עוברים תעתוק בשל איבוד אלמנטי בקרה סמוכים (בציס). עם התקדמות המחקר בנושא והכלים העומדים לרשות החוקרים, התגלו פסאודוגנים רבים שעוברים תעתוק. למשל, PKG2 – פסאודוגן מעובד של הגן המקודד לאנזים פוספוגליצראט קינאז באדם. כצפוי מרצף שעבר reverse transcription (יצירת רצף cDNA על פי RNA שמשמש כתבנית באמצעות האנזים reverse transcriptase) הוא חסר אינטרונים של הגן המקורי ולמרות זאת מתבטא ומתפקד באשכים. משמעות הדבר היא, שהרצף עבר אינטגרציה לאזור בגנום בעל אזור בקרה ספציפי לרקמה. NOTCH2NL הוא גן שפעילות התוצר שלו במסגרת מערכת העברת האותות בין נוירונים במערכת העצבים, שמורה אבולוציונית בקרב בעלי חיים רבים לרבות יונקים וחולייתנים. NOTCH2NL התגלה באדם כמעורב בהתפתחות הנוירונים בקורטקס, ויש בו מחצית מהרצף המקודד ביחס לגן המקורי NOTCH. הסברה היא, כי זהו אחד מתוצרי השיחבור של NOTCH שעבר reverse transcription ואינטגרציה לגנום. במקרה של גן זה, נשמר הקידוד לחלבון למרות קיטוע מסגרת הקריאה ביחס לגן המקורי.
פסאודגנים בחיידקים
פסאודוגנים קיימים בכל צורות החיים הידועות ורוב הפסאודוגנים שנתגלו בחיידקים, מצויים בחיידקים שלא יכולים לשרוד באופן עצמאי – בטפילים או סימביונטיים – שמקיימים יחסי גומלין הנחוצים להישרדותם עם הפונדקאי. במהלך הסתגלות של אורגניזם לאורח חיים טפילי, תפקודים רבים של גנים עשויים להפוך למיותרים, מפני שהפונדקאי מספק חלק גדול מצרכיהם. הפיכתם של גנים מסוימים ל"מיותרים" מייצרת "ברירת הפחתה" –. למשל, החיידק Mycobacterium leprae הגורם למחלת הצרעת איבד כרבע מהגנים שלו בהשוואה בין הגנום שלו לבין מין קרוב אליו, Mycobacterium tuberculosis. שאריות מגנים אלו שאבדו והיו בעלי פעילות, מוערכות כעת כ־1,114 פסאודוגנים בגנום של Mycobacterium leprae. השוואה בין הגנומים של Shigella flexneri, ו-Escherichia coli הראתה כי 254 גנים הפכו ללא פעילים אצל S. flexneri.
מולה ואגה
קריירת מועדונים
ואגה התחיל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 15 הצטרף לקבוצת הנוער של קן. ב-6 בנובמבר 2011, ואגה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–0 נגד דיז'ון. כעבור שבועיים, כבש את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2–2 נגד אז'אקסיו.
בקיץ, ואגה חתם בגרנדה מליגת העל הספרדית וב-10 ביולי 2014, הושאל לאודינזה עד לסיום העונה.
ב-31 בינואר 2017, ואגה הושאל ללסטר סיטי עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה. ב-18 בפברואר, ואגה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 למילוול, בו ספג פציעה שהשביתה אותו מהמגרשים עד לסיום העונה.
בקיץ, ואגה עזב את גרנדה וחתם באודינזה, אך ב-31 באוגוסט הושאל לווטפורד מהפרמייר ליג.
ב-1 בפברואר 2019, ואגה הושאל לנוטינגהאם פורסט לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-17 ביולי 2019, ואגה חתם בנאנט תמורת 1.2 מיליון אירו.
ב-10 בספטמבר 2020, ואגה הושאל לאמיין עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, ואגה רשם הופעה אחת בנבחרת הנוער של צרפת.
בינואר, ואגה זומן לסגל נבחרת מאלי לקראת גביע אפריקה לאומות 2013. ב-20 בינואר 2013, ואגה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 נגד. ב-25 במרץ 2015, ואגה הבקיע צמד בהפסד 3–4 ל.
ויפ
ויפ (באנגלית: Veep) היא סדרת טלוויזיה קומית סטירית פוליטית אמריקאית של רשת HBO בכיכובה של ג'וליה לואי-דרייפוס, ששודרה ב-HBO בשנים 2012–2019. הסדרה נוצרה על ידי ארמנדו ינוצ'י, על בסיס הקומדיה הפוליטית הבריטית שיצר, The Thick of It.
הסדרה עוסקת בסלינה מאייר, דמותה הבדיונית של סגנית נשיא ארצות הברית, ובקורות חייה הפוליטיים. הסדרה עוקבת אחר מאייר וצוותה וניסיונותיהם להשאיר את חותמם על ההיסטוריה האמריקנית, כשבדרך הם שורדים אך בקושי את היומיום ההפכפך בוושינגטון די.סי.
הסדרה, ששודרה במשך 7 עונות, זכתה לאהדת המבקרים וגרפה פרסים רבים, ביניהם 17 פרסי אמי בקטגוריות שונות. לואי-דרייפוס עצמה זכתה להערכה רבה על תפקידה.
עונה 1
סלינה מאייר, הסנטורית הדמוקרטית ממרילנד, התמודדה בפריימריז למועמדות מטעם מפלגתה לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2012. על אף שבראשית הקמפיין נחשבה למועמדת מובילה, מעמדה נשחק לאורך המירוץ ופרשה ממנו לאחר כישלונה ביום שלישי הגדול. עם זאת, המועמד שנבחר מטעם המפלגה - סטיוארט יוז - מציע לה את המועמדות לסגנית הנשיא בבחירות, שבהן זוכה יוז כמה חודשים מאוחר יותר.
הסדרה מתחילה כחצי שנה לאחר כניסתה של מאייר לתפקידה כסגנית הנשיא. היא חשה התעלמות מהנשיא, שדוחק אותה מעמדות הכוח, ולא מרוצה מחלקה הקטן בממשל. היא מלווה בידי אנשי צוותה: גארי וולש, עוזרה האישי; איימי ברוקהיימר, ראש הסגל; סו ווילסון, מזכירתה; ומייק מקלינטוק, מנהל התקשורת. בפרק הראשון היא מגייסת לצוותה את דן איגן, מנהל התקשורת של הסנאטורית מנבדה, והוא מתמנה לסגנו של מייק.
העונה מתמקדת בניסיונותיה של מאייר לקדם את "חוק העבודות הנקיות" הידידותי לסביבה, המקדם אג'נדה ידידותית לסביבה ומעודד את הפחתת הזיהום, במטרה לטפח לעצמה מורשת כסגנית הנשיא. ניסיונה לשכנע תעשייני נפט לשעבר לתמוך בחוק מרגיז את הסנאטור אנדרו דויל, שמסכים לתמוך בחוק אם תחזור בה מתמיכת אנשי הנפט.
הנשיא יוז, לעומת זאת, לא רואה חשיבות רבה בחוק. הוא מעוניין למקד את כל תשומת לבו של הממשל בחוק שהוא מקדם, שמטרתו להציל את הכלכלה הקורסת - ומונע את קידום החוק של מאייר בסנאט לשם כך. מאייר המאוכזבת מצליחה לצרף את התוכן של החוק שביקשה לקדם, כתיקון לחוק של יוז, והוא עולה להצבעה בסנאט שמסתיימת בשוויון. מתוקף תפקידה כסגנית הנשיא, על מאייר להיות שוברת השוויון. הצבעה בעד תחזק את המורשת שלה, אך הצבעה נגד תהיה תואמת לעמדות הנשיא. מאייר נאלצת להתקפל ומפילה את החוק שכה רצתה לקדם.
על רקע הפרשה הזו, ואחוזי התמיכה בה המתדרדרים מרגע לרגע, מאייר נחשפת לשמועות על כך שהנשיא שוקל להחליף אותה כמועמדת לסגנות בבחירות הבאות. היא מבקשת מחבר הקונגרס הפופולרי, רוג'ר פרלונג, שיתמוך בה באופן פומבי - אך הוא מסרב. כועסת ופגועה, מתראיינת מאייר לטלוויזיה ובמהלך הראיון פורצת בבכי. הראיון הנרגש, שחשף צד אחר באישיותה, מביא לשיפור ניכר עבורה בסקרים ופרלונג מחליט לתמוך בה. השמחה של מאייר נקטעת כאשר פרלונג מודיע כי בכוונתו לפתוח חקירה של הקונגרס לגבי פרשת החוק של מאייר ונסיבות נפילתו.
עונה 2
על רקע הסקרים המחמיאים, מאייר יוצאת למסע תמיכה במחוקקים הדמוקרטים לקראת בחירות אמצע-הקדנציה, אך ניסיונותיה נכשלים והמפלגה נוחלת מפלה קשה. סקר שמעניק למאייר תמיכה גבוהה יותר בציבור מזו של הנשיא יוז, גורם לו להרחיב את סמכויותיה במדיניות החוץ של הממשל. בנוסף, הוא מגייס בחזרה לצוותו את הסוקר שלו מבחירות 2012, קנט דיווידסון, השנוא על מאייר.
עד מהרה נאלצת מאייר, במסגרת סמכויותיה המורחבות, לטפל באירוע במסגרתו נחטפו מספר סטודנטים אמריקאים והוחזקו באוזבקיסטן כבני ערובה. מאייר מובילה מבצע במסגרתו משוחררים בני הערובה, ומקבלת על כך קרדיט בתקשורת.
יוז מתמודד מול איומי בית הנבחרים הלעומתי להשבית את הממשל, ושולח את מאייר לנהל מגעים לפשרה מול מנהיג הרוב בקונגרס. במקביל, נחשף כי אחד מבני הערובה באוזבקיסטן היה למעשה מרגל, ובכך המבצע לשחרורם עשוי היה לסכן את שאר בני הערובה. על מנת להסיט את תשומת הלב התקשורתית מהפרשה, מחליט יוז לדחות פומבית את הצעות הפשרה של מאייר לקונגרס ומאשים אותה בהשבתת הממשל.
לאחר שגם ראיון שבו טענה כי לא ידעה על המרגל מתקשה לשפר את התמיכה הקורסת בה, מציע איגן למאייר לעשות צעד מרחיק-לכת ואמיץ במהרה. מאייר בוחרת לחשוף בפני התקשורת שידעה על המרגל, ומתנצלת בשם הממשלה על כך. הודעה זו, במקביל לסיום ההשבתה בזכות מאמציה של מאייר, מביאים לעלייה חדה בפופולריות שלה.
מאייר מנצלת את מצבה הפוליטי החדש כדי לגייס בסיס תורמים לקמפיין הפוטנציאלי שלה לנשיאות בעוד 6 שנים, לאחר שתסתיים כהונתה כסגנית הנשיא. במקביל, חקירת הקונגרס בנוגע לפרשת החקיקה הכלכלית של יוז, כמו גם פרשת בני הערובה, פוגעים קשות ביוז ומשכנעים את מאייר לוותר על ההתמודדות לצידו בעוד שנתיים, מחשש שתיפגע פוליטית. בעודה מספרת על החלטתה לאנשי צוותה, מתקבלת הבשורה שיוז אינו מתכוון להתמודד לכהונה נוספת בעוד שנתיים - וסלינה מחליטה לרוץ.
עונה 3
חודשיים לאחר אירועי העונה השנייה, מאייר נערכת לפריימריז הראשונים לקראת בחירות 2016 המתקיימים באיווה. ג'ונה ראיין, מאנשיו של הנשיא המשמש כמתווך בינו ובין מאייר ושנוא על הכלל, מקים בחשאי בלוג רכילות פוליטית שצובר פופולריות לאחר שמתפרסמות בו, תחת כינוי אנונימי, תמונות מביכות של חברי צוותה של מאייר. פרסום התמונות פוגע אף יותר בתדמיתו של הנשיא יוז, והוא נאלץ להודיע פומבית, מוקדם מן הצפוי, על החלטתו שלא להתמודד לכהונה נוספת. ראיין מפוטר מעבודתו ומקים אתר חדשות פוליטי בשם "רייאנתולוגיה".
הודעת הפרישה של יוז מזרזת תהליכים בתוך המפלגה הדמוקרטית, והמועמדים בפריימריז מכריזים בזה אחר זה על מועמדותם: מאייר, סגנית הנשיא; ג'ורג' מדוקס, מזכיר ההגנה המתפטר; דני צ'אנג, מושל מינסוטה וגיבור מלחמה; וג'ו ת'ורנהיל, מאמן בייסבול נטול ניסיון פוליטי. סלינה ממנה את דן איגן למנהל הקמפיין שלה, למורת רוחה של איימי, וג'ונה ראיין מקבל תפקיד זוטר במטה הקמפיין של מדוקס.
לקראת הפריימריז בניו המפשייר, נחשפת הקלטה של מאייר שבה היא קוראת לתורמיה "אידיוטים" בפני עיתונאי. היא חוששת שהקמפיין שלה קורס, אך תשומת לבה של התקשורת מוסחת בעקבות בשורה מפתיעה: לאחר שהגברת הראשונה מבצעת ניסיון התאבדות כושל, הנשיא יוז מודיע על התפטרותו לאלתר מתפקידו כדי לתמוך במשפחתו. מתוקף חוקת ארצות הברית, סלינה מאייר הופכת לנשיאת ארצות הברית - האישה הראשונה בתפקיד - ומתבקשת מעתה להמשיך את הקמפיין שלה בעודה מכהנת בפועל כנשיאה. ג'ונה מקבל עבודה בבית הלבן, ובפריימריז בניו המפשייר זוכה מאייר במקום השלישי.
עונה 4
מאייר הופכת לנשיאה ונואמת לראשונה בפני הקונגרס. היא ממנה את הסנאטור אנדרו דויל לסגן הנשיא, ומצרפת לצוותה האישי את קנט דיווידסון כסוקר, ואת בן קפרטי - ראש הסגל המכהן של הבית הלבן - כראש הסגל החדש שלה. יוזמתה המרכזית הראשונה כנשיאה היא קידום חוק חברתי בשם "משפחות תחילה", שישתמש בכספי המיסים כדי לסייע למשפחות ממעמד נמוך ויפחית את שיעור העוני.
בן מיידע את סלינה על פרצת אבטחה, במסגרתה רישומים רפואיים ואישיים של אמריקאים רבים נפרצו על ידי אחד מאנשי הקמפיין שלה, ונעשה בהם שימוש בקמפיין התקשורתי המקדם את חוק "משפחות תחילה" של מאייר. לאחר שמתברר כי לא ניתן למצוא את מקור ההדלפה, מאייר נאלצת למצוא שעיר לעזאזל ולבסוף בוחרת לפטר את דן. דן מפוטר מתפקידו ומתחיל לעבוד כלוביסט.
על אף קשיים רבים בפריימריז, סלינה מצליחה להבטיח לעצמה את מועמדות המפלגה בבחירות, כשהיא נשענת בעיקר על ניסיונה המצטבר בתפקיד הנשיאה. ערב הוועידה הדמוקרטית, מודיע לה דויל כי אין בכוונתו להישאר כסגן הנשיא שלה לאחר הבחירות והיא נאלצת למצוא מועמד חלופי. לאחר שצ'אנג ומדוקס מסרבים, היא בוחרת את הסנאטור הפופולרי מקונטיקט, טום ג'יימס, לתפקיד. הבחירה בג'יימס מתבררת כבעייתית, כשהוא מתקבל בהרבה יותר אהדה בציבור מאשר מאייר. בעקבות תחושותיה כי הנשיאה מתעלמת ממנה במהלך הקמפיין, איימי מתפטרת.
חוק "משפחות תחילה" מתחיל לצבור התנגדות רחבה בציבור מהמעמדות הגבוהים, ומאייר מבקשת מצוותה לנסות להפיל את החוק שהוא עצמו קידם, על מנת לא לפגוע בסיכוייה בבחירות. לאחר שהחוק נופל, חבר קונגרס אחד מתחיל לחשוד ומוביל לפתיחה של חקירה בנושא ההצבעה. חברי הצוות של מאייר נאלצים להעיד, אחד אחד, בפני הקונגרס על חלקם כדי לגלות מי אחראי להפלת החוק. במקביל, נחשפת פרצת האבטחה בציבור. כדי להציל את מאייר, מתגייס הצוות כולו כדי להטיל את האשמה על ביל אריקסון, מנהל התקשורת של הבית הלבן, על לא עוול בכפו. אריקסון מתפטר וצפוי לעמוד למשפט.
עונה 5
תוצאות הבחירות מביאות למשבר בפוליטיקה האמריקאית ובכלל. משבר כלכלי שנוצר בעקבותיהן דורש את טיפול הממשלה, ומאייר ממנה את טום ג'יימס כאחראי לטיפול בו, כדי שתוכל להאשים אותו במשבר (זאת בשל ההבנה כי בהינתן התנאים המתאימים, ייתכן שג'יימס ייבחר לנשיא בסוף התהליך). חבר קונגרס מניו המפשייר, התומך באובראיין, מת, ומוחלט לקיים בחירות מיוחדות. בעידוד דודו ג'ף, מחליט ג'ונה ראיין להתמודד לתפקיד, ובאופן מפתיע - זוכה בבחירות והופך לחבר קונגרס.
הצוות של מאייר עסוק בגיוס התמיכה הנדרשת לקראת ההצבעה בבית הנבחרים, ומציע שוחד פוליטי למחוקקים רבים. ההכנה להצבעה מקבלת תפנית מפתיעה, לאחר שמייק מקלינטוק מגלה כי ג'יימס קיים שיחות עם מנהיג בית הנבחרים, כמו גם עם מובילי דעה בצד הרפובליקני, כדי לגרום למספר חברי קונגרס להימנע בהצבעה - וכך לגרום לקיום הצבעה שנייה בסנאט, שבה ג'יימס הוא המועמד המוביל. במקביל, בתה של מאייר - קת'רין - יוצאת מהארון כלסבית ויוצרת קשר רומנטי עם מרג'ורי פלמיוטי, אשת ביטחון שנשכרה על ידי הבית הלבן ככפילה של מאייר.
לאחר שהסינים פורצים למחשבי הבית הלבן, סלינה מצייצת בטוויטר ציוצים מביכים בטעות. כדי להתחמק מאחריות, היא מאשימה את ההאקרים הסינים ואף מטילה סנקציות חדשות וכבדות במיוחד על סין. הממשלה הסינית מקיימת משא ומתן עם מאייר להסרת הסנקציות, בפסגה בקמפ דייוויד. היא מקבלת הצעה חסרת תקדים - הסרת הסנקציות, תמורת שחרור טיבט. מאייר, נרגשת מהאפשרות שתיזכר לעד כאדם ששיחרר את טיבט, מתרצה. עם זאת, דורשת הממשלה הסינית להמתין מעט עם הפרסום על ההחלטה, ומאיימת שאחרת - תחשוף את האמת מאחורי הציוצים.
ביום ההצבעה בבית הנבחרים, מאייר מתאכזבת לגלות שהתוכנית של ג'יימס הצליחה, ושלושה חברי קונגרס נעדרו מההצבעה. בהצבעה נכשלים גם מאייר וגם אובראיין בניסיונם לקבל רוב מוחלט. ג'יימס, המועמד המוביל לנשיאות לקראת ההצבעה בסנאט, מציע למאייר לכהן תחתיו כסגנית הנשיא. תחילה היא מסרבת, אך לאחר שהיא מבינה כי זו הדרך היחידה להפוך את שחרור טיבט לחלק ממורשת הנשיאות שלה - היא חוזרת בה. להפתעת כולם, גם ההצבעה בסנאט, בין טום ג'יימס ללורה מונטז, מסתיימת בתיקו, וההחלטה עוברת לסגן הנשיא היוצא, אנדרו דויל. דויל מפתיע ומחליט להעניק את קולו ללורה מונטז, ובכך מעניק לה את הנשיאות. בהמשך מתגלה כי מונטז הבטיחה לדויל את תפקיד מזכיר המדינה בממשל החדש, תמורת תמיכתו במקרה של שוויון. סו, מזכירתה של מאייר, בוחרת להישאר בבית הלבן ולעבוד תחת הנשיאה החדשה.
סלינה מאבדת את הסיכוי האחרון שלה להיות בעלת כוח בממשל החדש, ונכנסת לדיכאון. לורה מונטז מושבעת כנשיאה, ובמהלך טקס ההשבעה שלה מדווח בתקשורת על שחרור טיבט - שנזקף באופן מוטעה לזכותה של הנשיאה החדשה. מאייר נפרדת מאנשי צוותה ומהבית הלבן, ועולה על מסוק מלווה בבתה קת'רין, בבת זוגה מרג'ורי ובאיימי. המסוק ממריא ועוזב את הבית הלבן, ומאייר צופה מהאוויר בנאום השבעתה של מונטז.
עונה 6
שנה לאחר הדחתה מהנשיאות, דרכיהם של אנשי הצוות של מאייר נפרדו: דן הפך למנחה בתוכנית הבוקר של רשת CBS; איימי מנהלת את הקמפיין של בן-זוגה באדי קלהון למושלות נבאדה; בן וקנט עובדים עבור חבר הקונגרס ג'ונה ראיין; ומייק פורש ומתרגל לחיים הפרטיים כאבא טרי.
מאייר - מלווה בעוזרה האישי גארי ובריצ'רד ספלט, לשעבר עובד של ג'ונה שתרם למסע הבחירות שלה - עובדת בחייה החדשים כדי לטפח לעצמה מורשת נשיאותית מכובדת. היא עמלה על כתיבת ספר זכרונות, ומגייסת את מייק כיועץ. במקביל היא מגייסת תמיכה כלכלית להקמת ספריה נשיאותית על שמה, כמיטב המסורת, אותה היא מקימה בבית אמה המנוחה. לזמן קצר נראה כי הנשיאה מונטז תמנה את מאייר לשופטת בבית המשפט העליון, לאחר פטירת אחד השופטים, אך לבסוף היא בוחרת דווקא בנשיא לשעבר יוז. קת'רין ומרג'ורי מביאות ילד לעולם, בעזרת תרומת זרע של ספלט.
ספר הזכרונות של מאייר מתפרסם וזוכה לביקורות מעורבות. בסמוך למועד הפרסום, העיתונאי ליאון ווסט מדליף את היומן של מייק, שבו תיעד כל יום במהלך נשיאותה של מאייר. היומן חושף פרטים מביכים על משבר בני הערובה באוזבקיסטן, פרצת האבטחה בבית הלבן ועוד. עם זאת, היומן גם חושף כי מאייר היא האחראית לשחרור טיבט, מה שמאפשר למאייר למנף את חשיפת היומן לצרכיה הפוליטיים.
בסוף העונה מחליטה סלינה, בניגוד לדעת יועציה, להתמודד שוב לנשיאות בבחירות 2020. גם ג'ונה ראיין מכריז כי בכוונתו להתמודד בפריימריז.
עונה 7
מאייר מכריזה על מועמדותה לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, בבחירות שיתקיימו בשנת 2020. בנוסף מכריזים על מועמדותם גם חבר הקונגרס ג'ונה ראיין, מושל נבאדה באדי קלהון, הסנאטורית מניו יורק קמי טלבוט, והמועמד לסגן הנשיאה לשעבר טום ג'יימס. מאייר מעוניינת לגייס את שירותיו של הקמפיינר הנודע קית' קווין כמנהל הקמפיין שלה, אך טעות אנוש גורמת להעסקת אדם אחר בעל שם זהה לתפקיד. לקראת הפריימריז באיווה מסיר טום ג'יימס את מועמדותו, בשל פרשייה מינית שבה הסתבך (והודלפה על ידי צוותה של מאייר).
ג'ונה נישא לבת' הניק, מי שהייתה בעבר אחותו החורגת (אביה של בת', לויד, נישא לאמו של ג'ונה). בהמשך מתגלה כי בת' היא למעשה אחותו למחצה, לאחר שלויד נחשף כאביו של ג'ונה. אנשיו של ג'ונה משכנעים את איימי ברוקהיימר להצטרף למטה של ג'ונה כמנהלת הקמפיין שלו. דן איגן, בן קפרטי וקנט דיווידסון חוזרים למטה הקמפיין של מאייר, לצד גארי וולש וריצ'רד ספלט. מייק הופך לשדר הבכיר של רשת CBS ומגיש מהדורת החדשות המרכזית. מאוחר יותר, השתלשלות אירועים גורמת לכך שספלט מתמנה לראשות עיריית לורלין, איווה, עיר מולדתו, והופך לכוכב עולה בפוליטיקה המקומית. הוא ממנה את דן לראש הסגל שלו.
מאייר מאוימת פוליטית בעיקר על ידי הכוכבת העולה, קמי טלבוט. היא זוכה במקום השני בלבד בפריימריז הראשונים באיווה, אך מצליחה לנצח בניו המפשייר. היא מגלה כי קית' קווין, מנהל הקמפיין שלה (באופן רשמי בלבד), נמצא בקשרים עם הנשיא הסיני לו צ'י-יאנג, שמביע עניין רב בסיוע לבחירתה של מאייר בתמורה לשליטה סינית באיי דיאויו. קית' למעשה משמש כמתווך בין המנהיג והמנהיגה לשעבר. מאייר, תאבת השלטון, מסכימה להצעה - ולאחר שהסינים מצליחים לדכא את אחוזי ההצבעה של תומכי טלבוט, מאייר מנצחת בפריימריז בדרום קרוליינה.
למאייר נודע כי התובע הראשי בניו יורק החליט לחקור את קרן מאייר - אותה ניהלה סלינה לצד בעלה לשעבר, אנדרו, בתקופה לאחר הדחתה מהנשיאות - בחשד לעבירות כלכליות. החקירה נקטעת בפתאומיות כאשר אנדרו נהרג בהתפוצצות הספינה שעליה נכח בלב ים, וסלינה מקשרת את הפיצוץ לקית' קווין ולסינים (מאוחר יותר נרמז כי אנדרו למעשה בחיים וחי תחת זהות בדויה, והפיצוץ זויף על ידי הסינים כדי לעצור את החקירה בענייניו). עוד היא מגלה, שהתוכנית של הסינים היא שמאייר תהיה המועמדת הדמוקרטית לנשיאות אך תפסיד בבחירות הכלליות לנשיאה מונטז. מאייר, נואשת לסיוע הסינים, מציעה למחוק את ההישג היחיד שלה מתקופתה כנשיאה - שחרור טיבט - ולהחזירה לידי הסינים בתמורה לסיוע גם בבחירות הכלליות, והם אכן מקבלים את הצעתה.
בפרק הסיום, מאייר מגיעה לוועידה הדמוקרטית לאחר שאף אחד מן המועמדים לא זכה לרוב מוחלט של צירים. רוג'ר פרלונג, מנהל הכנס, מפגיש את כל המועמדים הנותרים כדי לקבל החלטה יחדיו ולמנוע הצבעות רבות שיפגעו במועמד הדמוקרטי הנבחר. פרלונג מבקש ממאייר לשקול לצרף את טלבוט כמועמדתה לסגנית, אך היא מסרבת. פיגוע טרור מחזק את ג'ונה האנטי-מוסלמי, וטלבוט קוראת פומבית לפתיחה מחדש של החקירה נגד קרן מאייר. מאייר המיואשת פונה אפילו לבאדי קלהון, הנוצרי האדוק, ומציעה להתנגד פומבית לנישואים חד-מיניים בתמורה לתמיכתו. בן קפרטי, מנהל הקמפיין של סלינה, קורס תחת הלחץ ועובר התקף לב. סלינה מבקרת אותו בבית החולים, והוא אומר לה שלתחושתו הוא לא ישרוד את האירוע הזה. הוא גם אומר לה שהוא סומך עליה ושהיא יודעת מה היא צריכה לעשות.
מאייר חוזרת לוועידה ומציעה לאיימי, מנהלת הקמפיין של ג'ונה, למנות אותו כמועמדה לסגן הנשיא תמורת תמיכתו, שכן זו תביא לזכייתה בפריימריז. איימי מפתיעה, נשברת ומתחננת בפני סלינה שלא תעשה כן - על אף שהיא ניהלה את הקמפיין שלו - שכן ג'ונה הוא קיצוני, פופוליסט ושנוא, ואסור לתת לו השפעה אמיתית בבית הלבן. מאייר משיבה לה, באומרה שאין לה סיבה לדאוג - כי לסגן נשיא אין ולו טיפת השפעה, ולכן אין תפקיד בטוח ממנו לתת לג'ונה. מאייר נפגשת עם ג'ונה והשניים חותמים על העסקה, וקנט המזועזע מתפטר בתגובה מהקמפיין. בינתיים, קת'רין מגלה כי אמה הבטיחה לבאדי קלהון להתנגד לנישואים חד-מיניים תמורת תמיכתו הפוליטית, ומנתקת עמה את הקשר.
מועמדותה של סלינה מובטחת. בעודה מתכוננת לנאום הניצחון שלה, ניגש אליה פרלונג ומסביר לה שפרשת קרן מאייר לא צפויה להיעלם, ושעליה למצוא שעיר לעזאזל להטיל עליו את האשמה. היא עולה לנאום כשעוזרה הנאמן, גארי וולש, צופה בה מאחורי הבמה. במהלך הנאום ניגשים לאחורי הקלעים אנשי ה-FBI ועוצרים את גארי בחשד לעבירות פליליות בפרשת קרן מאייר. גארי נלקח למעצר, והצמד מאייר-ראיין חוגג את מועמדותו.
כעבור שישה חודשים נבחרת סלינה מאייר מחדש לנשיאות ארצות הברית. ג'ונה מתמנה לסגן הנשיאה, קית' קווין הופך ליועץ ראשי לנשיאה, ריצ'רד ספלט ממונה למזכיר החקלאות (תחת התנאי שלא יצרף את דן לממשל החדש) וסו חוזרת לתפקידה הישן כמזכירתה של סלינה. מאייר חוזרת לעמדת כוח, אך ברגע של בדידות בחדר הסגלגל, היא מבינה שבדרכה לעמדת הכוח - איבדה את כל אנשיה, חבריה ונאמניה.
סצנת הסיום מתרחשת 24 שנים מאוחר יותר, כאשר מייק מסקר את הלווייתה של הנשיאה מאייר, לאחר ששירתה כהונה מלאה אחת בתפקידה. על ארונה של הנשיאה חולפים יריבים פוליטיים ותיקים - אנדרו דויל, טום ג׳יימס, לורה מונטז, הנשיאה לשתי-כהונות קמי טלבוט, והנשיא המכהן של ארצות הברית - ריצ'רד ספלט - שהצליח להביא לשלום במזרח התיכון וזכה בפרס נובל לשלום. במהלך האירוע מתגלה גם עתידם של חברי הצוות של מאייר: קנט עובד בנאס"א, בן הלך לעולמו, איימי נישאה לביל אריקסון, דן נישא לאישה הצעירה ממנו בכמה עשורים, ג'ונה הודח מסגנות הנשיא ונותר בבית עם רעייתו בת', וקת'רין צופה בטקס מביתה - מאושרת וחוגגת את מות אמה, יחד עם מרג'ורי ובנם המשותף ריצ'רד, הנקרא על שמו של ספלט. גארי, שישב במאסר מספר שנים בשל העבירות שבהן הופלל, ניגש בסיום ההלוויה לארונה של מאייר ומניח עליו את הליפסטיק האהוב עליה, ובכך נרמז כי גם לאחר שנבגד, ועל אף שמעולם לא ביקרה אותו בכלא, הוא נותר היחיד מכולם שנאמן לה, בחייה ובמותה. הסדרה מסתיימת כאשר הדיווח על הלווית הנשיאה נקטע, בעקבות הבשורה המצערת על פטירתו של השחקן טום הנקס עליה מדווח מייק בכאב רב. זהו אזכור ישיר לפרק הראשון של הסדרה, שבו אמר מנהל התקשורת מייק, בעודו מחפש דרכים להוריד מסדר היום התקשורתי פליטת פה מביכה של מאייר, כי "טום הנקס עלול למות" ובכך לשנות את הסיקור, לקול הזדעזעות חבריו לצוות מעצם המחשבה על כך.
ציר זמן
אירועי הסדרה מתחילים בשנת 2013, בשנתה הראשונה של סלינה מאייר כסגנית הנשיא, ומסתיימים בשנת 2021, מעט לאחר תחילת כהונתה השנייה כנשיאה. סצנות הסיום של הסדרה מתרחשות בשנת 2045.
הנשיא האמיתי האחרון הקיים בעולמה של הסדרה הוא רונלד רייגן. אחריו כיהן הנשיא ה-41 סטיבנסון (בין השנים 1989–1997), ולאחריו שני נשיאים לא מזוהים שכיהנו גם הם, כל אחד, שתי קדנציות בתפקידם. סטיוארט יוז, הנשיא ה-44 מטעם המפלגה הדמוקרטית, נכנס לתפקידו מעט לפני תחילת הסדרה בשנת 2013. לאחר התפטרותו מתפקידו בשנת 2016, החליפה אותו סגניתו סלינה מאייר, הנשיאה ה-45. מאייר הפסידה בבחירות שהתקיימו מאוחר יותר באותה שנה, והוחלפה על ידי הרפובליקנית לורה מונטז, הנשיאה ה-46, שכיהנה בין השנים 2017–2021. מאייר נבחרה מחדש כנשיאה ה-47 וכיהנה בתפקיד זה עד 2025. בסיום הסדרה נחשף כי קמי טלבוט נבחרה לנשיאה מטעם המפלגה הדמוקרטית לשתי קדנציות, בתקופה כלשהי בין השנים 2025–2041. הנשיא האחרון המתועד בסדרה הוא הדמוקרטי ריצ'רד ספלט, שנבחר לשתי קדנציות ומכהן החל משנת 2041.
הדמות הראשית בסדרה, סלינה מאייר, נכנסה לפוליטיקה בראשית שנות ה-90 מטעם המפלגה הדמוקרטית. לאחר מספר התמודדויות ללא הצלחה, מאייר הצליחה לנצח בבחירות לראשונה לקראת סוף העשור. מאז, היא כיהנה בשורה של תפקידים לאורך 25 שנים: חברת בית הנבחרים מטעם מדינתה מרילנד (1999–2003); הסנאטורית ממרילנד (2003–2013); סגנית הנשיא ה-47 של ארצות הברית (2013–2016); והנשיאה ה-45 וה-47 של ארצות הברית (2016–2017, 2021–2025). לאורך הקריירה הפוליטית שלה, התמודדה מאייר ארבע פעמים רצופות על המועמדות מטעם מפלגתה בבחירות לנשיאות - ב-2008, 2012 (בהן התמודדה לבסוף כמועמדת המפלגה לסגנית הנשיא), 2016 ו-2020 (בהן הייתה המועמדת לנשיאות).
סקירת סדרה
הסדרה עלתה לאוויר ברשת HBO ב-22 באפריל 2012, לעונה בת 8 פרקים. לאחריה שודרו 6 עונות בנות 10 פרקים כל אחת.
ב-6 בספטמבר 2017 הודיעו יוצרי הסדרה שהעונה השביעית תהיה העונה האחרונה של הסדרה. הפקת העונה נדחתה לאחר שהשחקנית הראשית, ג'וליה לואי דרייפוס, חלתה בסרטן, וחודשה לאחר הבראתה. העונה האחרונה עלתה ב-31 במרץ 2019, ופרק הסיום שודר ב-12 במאי 2019.
ביקורות, תגובות ופרסים
Veep קיבלה ביקורות טובות וזכתה בפרסים רבים. היא הייתה מועמדת ארבע שנים ברציפות לפרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, וזכתה בפרס שלוש פעמים ברציפות, בשנים 2015, 2016 ו-2017; בעונתה השנייה זכתה הסדרה בפרס גילדת הכותבים של אמריקה לסדרת קומדיה, ובעונתה השלישית זכתה בפרס איגוד מבקרי הטלוויזיה לסדרת קומדיה. ג'וליה לואי-דרייפוס זכתה בשישה פרסי אמי, שלושה פרסי גילדת שחקני המסך ושני פרסי בחירת מבקרי הטלוויזיה ופרס איגוד מבקרי הטלוויזיה, על הופעתה בסדרה זו.
לגראנז'יאן
לגראנז'יאן (או לגרנג'יאן) היא פונקציה המתארת מערכת פיזיקלית (בדרך כלל חסרת חיכוך או דיסיפציה אחרת), שבעזרתה ניתן לרשום את משוואות התנועה של המערכת. משוואות אלו נקראות משוואת אוילר-לגראנז', והן שקולות לחוק השני של ניוטון. יתרונו של הפורמליזם הלגראנז'יאני בכך שהוא מאפשר גזירה פשוטה יותר של משוואות התנועה, ומדגיש את חשיבות הסימטריה של המערכת לגבי אופן התנהגותה. פורמליזם אלגנטי זה פותח על ידי ז'וזף לואי לגראנז' במאה ה-18.
הלגראנז'יאן הוא פונקציה של הזמן, של קואורדינטות מוכללות ושל המהירויות. הלגראנז'יאן אינו יחיד: ישנן מספר פונקציות המתארות את אותה המערכת ומקיימות את משוואת אוילר-לגראנז'. בניגוד להמילטוניאן, הלגראנז'יאן אינו מכמת ערך פיזיקלי כלשהו, אלא מהווה תיאור מתמטי של המערכת. הדרך הפשוטה ביותר למצוא לגראנז'יאן של מערכת פיזיקלית היא בעזרת אנרגיה קינטית T ואנרגיה פוטנציאלית U של המערכת: כאן \ q היא קבוצת קואורדינטות מוכללות ו \ \dot{q} הן נגזרותיהן לפי הזמן (מהירויות מוכללות).
בניין הקונסוליה הצרפתית
בניין הקונסוליה הצרפתית (המכונה גם בית סיטון) הוא בניין שהיה ממוקם בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים, למול גן העיר. הבניין, שנבנה בסוף המאה ה-19, נהרס ב-1989 במסגרת ההחלטה להקים את כיכר ספרא - כיכר עירונית גדולה במרכז קריית עיריית ירושלים.
לגראנז'יאן
את משוואות התנועה מקבלים מתוך הלגראנז'יאן באמצעות משוואת אוילר-לגראנז':
בניין הקונסוליה הצרפתית
היסטוריה
בנייו זה, המופיע במפת ירושלים של וילסון משנת 1864, שימש את הקונסוליה הצרפתית בירושלים, והיווה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים.
לגראנז'יאן
לעיתים קרובות משמש הלגראנז'יאן בסיס למעבר לפורמליזם אחר, למשל המילטוניאן או משוואת המילטון-יעקובי.
בניין הקונסוליה הצרפתית
היסטוריה
בעת הקמתו היה הבית בן קומה אחת, שחזיתו שורה של חמש קשתות. בשלהי המאה ה-19 נוספה לבניין עליית גג האופיינית לבנייה אירופאית, בדומה לזו של בית ברגהיים). בראשית המאה ה-20 החליטה הקונסוליה הצרפתית להרחיב בשנית את הבניין ולבנות לו קומה שנייה. במסגרת עבודות ההרחבה נהרסה עליית הגג, ונוספה קומה שנייה שנבנתה בסגנון מנדטורי האופייני לירושלים (הסגנון הבינלאומי כשהוא מצופה אבן בסיתות המכונה "אבן ירושלמית"). בשנת 1930 עזבה הקונסוליה את מעונה זה ועברה לבניין חדש שנבנה במיוחד עבורה ברחוב אמיל בוטה, ובית הקונסוליה הישן הפך לבית יולדות. השם "בית סיטון" ניתן לו באמצע המאה ה-20, על שם בעלי הבניין.
לגראנז'יאן
הלגראנז'יאן ומשוואת אוילר-לגראנז' נובעים מעקרון הפעולה המינימלית בחשבון וריאציות או מעיקרון ד'אלמבר.
בניין הקונסוליה הצרפתית
היסטוריה
אף שבמסגרת תוכנית ניב להקמת קריית עיריית ירושלים הוחלט לשמר את הבניין, המליץ האדריכל דוד קרויאנקר בשנת 1988 להרוס אותו על מנת לאפשר הקמת רחבה עירונית גדולה ופתוחה בין בניין מועצת העיר החדש לבין גן דניאל. הבניין נהרס ב-21 בספטמבר 1989, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו.
לגראנז'יאן
דוגמה לשימוש בלגראנז'יאן
דוגמה נפוצה לשימוש בלגראנז'יאן היא פתרון של מטוטלת פשוטה. נבחר כקואורדינטה מוכללת את \ \theta, זווית מוט המטוטלת מן האנך. האנרגיה הקינטית של המטוטלת תהיה
והאנרגיה הפוטנציאלית (כתוצאה מהכבידה): (קו האפס של הפוטנציאל מוגדר כאשר המטוטלת תלויה על מישור הייחוס). הלגראנז'יאן יהיה לכן:
ומשוואת אוילר-לגראנז': .
את מקרבים בקירוב ראשון ל-\ \theta ומקבלים את המשוואה הדיפרנציאלית של המטוטלת: . כדאי לשים לב שגם הוא לגראנז'יאן של המערכת כי ומקבלים את אותה משוואת התנועה.
ג'ייסון קני
ג'ייסון פרנסיס קני (באנגלית: Jason Francis Kenny; נולד ב-23 במרץ 1988) הוא רוכב אופניים בריטי. קני הוא בעל תשע מדליות מהמשחקים האולימפיים מהן שבע מדליות זהב. הוא בעל עשר מדליות מאליפויות העולם, מהן שלוש מזהב.
ביוגרפיה
קני נולד בבולטון שבאנגליה, בנם של לורן ומייקל. כנער זכה במספר תארים באליפויות העולם ובאליפויות אירופה ברכיבה על אופניים.
הוא נבחר לסגל בריטניה לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) כחלק מקבוצת הספרינט וזכה עמה במדליית הזהב הקבוצתית ובמדליית כסף במרוץ האישי, לאחר עמיתו כריס הוי. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה בשתי מדליות זהב, בספרינט ובספרינט קבוצתי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בשלוש מדליות זהב: בספרינט, קיירין ובספרינט קבוצתי. באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית זהב בקיירין, ובמדליית כסף עם נבחרת בריטניה בספרינט הקבוצתי וסיים שמיני בספרינט האישי. הוא מחזיק בשיא הזכיות של ספורטאי בריטי במדליות זהב, ומחזיק גם בשיא לכמות המדליות הכוללת. כמו כן הוא מחזיק בשיא הזכיות במשחקים האולימפיים לרוכב אופניים. בזכות הישגיו עוטר למפקד במסדר האימפריה הבריטית.
קני נישא בספטמבר 2016 ללורה טרוט, אף היא אלופת עולם ואלופה אולימפית ברכיבה. הם הורים לבן אחד.
אלינור קובהאם
אלינור קובהאם, דוכסית גלוסטר (באנגלית: Eleanor, Duchess of Gloucester née Cobham; 1400 לערך – 7 ביולי 1452) הייתה רעייתו של המפרי, דוכס גלוסטר, בנו הצעיר של הנרי הרביעי והלורד פרוטקטור בתקופת מלכותו של המלך-הילד, הנרי השישי. בשנת 1441 הואשמה בכישוף והעלאה באוב.
תולדות חייה
נולדה בסקרבורו שבמחוז קנט. הייתה נערתה של ז'קלין, רוזנת אנו, שנישאה לגלוסטר ב-1422. רוב תקופת נישואיו שהה גלוסטר בצרפת. עם שובו לאנגליה ב-1425 הפכו הוא ואלינור לנאהבים. ב-1428 בוטלו נישואיהם של גלוסטר וז'קלין ומיד לאחר מכן נשא גלוסטר את אלינור לאשה.
השניים הקימו את ארמון פלסנטיה בגריניץ' ופיתחו במקום חצר שוקקת אמנים, מדענים ואנשי ציבור וחברה. גלסטר היה אחד האנשים החזקים בממלכה, שני רק למלך (שהיה צעיר מאוד ופרקי זמן ארוכים סבל מחוסר שפיות) ומיד אחריו בסדר הירושה לכתר הבריטי. יחד עם הכוח והכבוד שצברו בני הזוג, הם הקימו עליהם גם אויבים מבית יורק בראשיתה של מלחמות השושנים, אשר לא ראו בעין יפה את התעצמותם.
אלינור גילתה עניין רב באסטרולוגיה וביקורי אסטרולוגים וידעונים בחצרה היו מחזה נפוץ. באוגוסט 1441 גילה לאלינור אסטרולוג בשם רוג'ר בולינברוק שגילה סימנים לכך שהמלך הנרי יחלה במחלה קטלנית וימות בקרוב (כלומר, שבעלה יהפוך למלך). השמועות הגיעו לחצר המלך וזה ציווה שיחקרו מהיכן מגיעות השמועות - חקירה שהובילה לבולינברוק, שנאסר מיד בחשד להעלאה באוב בנסיבות בוגדניות. בולינברוק נקב בשמה של אלינור כמי שהייתה שותפה לפשעו והיא נאסרה במצודת לונדון. נוסף על ההאשמה המקורית הואשמה אלינור ברכישת שיקויים לכישוף והתרועעות עם מכשפות. במשפטה נמצאה אלינור אשמה יחד עם שותפיה. בולינברוק נתלה, נגרר ובותר והנאשמת בכישוף מרג'רי ג'ורדמיין הועלתה על המוקד. על אלינור נגזרה צעדת-השפלה ברחובות לונדון, יחפה ולבושה בחלוק בד בלבד, לפני שתגורש מבעלה ותכלא למאסר עולם בטירת צ'סטר. בשנת 1443 הועברה לטירת קנילוורת' בווריקשייר, בשנת 1446 הועברה לאי מאן ובמרץ 1449 הועברה לטירת בומריס, שם מתה ב-7 ביולי 1452.
ב-20 בפברואר 1447 נאסר גלוסטר עצמו בעוון בגידה. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב-27 בפברואר.
משפחתה
לבני הזוג נולדו שני ילדים, אולם לא ברור אם הם נולדו לפני שנישאו או לאחר מכן:
בספרות ובתרבות
דמותה של אלינור היא דמות מרכזית במחזהו של ויליאם שייקספיר, הנרי השישי, חלק שני. היא מופיעה גם ברומן ההיסטורי "גבירת הנהרות" (The Lady of the Rivers) מאת פיליפה גרגורי. בסדרת ה-BBC "הכתר החלול: מלחמת השושנים" גולמה דמותה על ידי סאלי הוקינס.
סמפור (רכבת)
סֶמָפוֹר (מיוונית: σῆμα - סימן, φορέω - לשאת) הוא מתקן מכני המיועד לתת לנהגי רכבת הוראות נסיעה משתנות באופן חזותי. זהו אחד מהאמצעים הראשונים שפותחו לשליטה ובקרה על תנועת רכבות והוא נמצא בשימוש מאמצע המאה ה-18 ועד לימינו, למרות שבמערכות רכבות מודרניות הוא מוחלף במערכות איתות אלקטרוניות כגון סימנורים.
מבנה
הסמפור נמצא בדרך כלל על עמוד בצד המסילה והוא מורכב משני חלקים: הזרוע משמשת לסימון בשעות היום והאורות הצבעוניים בשעות הלילה כאשר קשה לראות את הזרוע. בעבר, הפעלת הסמפור בוצעה על ידי מערכת מנופים וכבלים שנשלטה ממבנה איתות שעמד בסמוך ומקור התאורה של הסמפור היה מנורת נפט או שמן. אופן פעולה זה דרש נוכחות מתמדת של איש מקצוע (אתת) בסמוך לכל סמפור לאורך רשת המסילות. כיום ניתן לשלוט בסמפורים מרחוק באמצעות מנועים חשמליים ונורות חשמליות מחליפות את מנורות הלהבה הפתוחה.
קיימים שני סוגים עיקריים של סמפורים:
שימוש
כיום רוב הסמפורים הם בעלי שני מצבים בלבד ולשם הגבלת מהירות או אזהרה ניתן להשתמש בסמפור בצבע שונה (בדרך כלל צהוב) בצירוף עם סמפור רגיל (אם יש מצב בו נדרשת עצירה מלאה) או בלעדיו.
בישראל
רכבת ישראל ירשה את מערכת האיתות של הרכבת המנדטורית שכללה סמפורים מסוג רביע תחתון. המערכת הייתה בשימוש עד לשנות ה-90 ואז הוחלפה בהדרגה על ידי מערכת איתות אלקטרונית המשתמשת בסימנורים.
גרמיאן
באלגברה ליניארית, מטריצת הגרמיאן (או מטריצת גראם) של סדרת וקטורים  במרחב מכפלה פנימית היא המטריצה ההרמיטית שאיבריה הם כל המכפלות הפנימיות של שני וקטורים מתוך הסדרה, כלומר המטריצה אשר איבריה נתונים בנוסחה. הדטרמיננטה של מטריצת הגרמיאן שווה לריבוע הדטרמיננטה של המטריצה המקורית ממנה נבנתה, על כן יישום חשוב אחד שלה הוא בקביעה האם סדרת וקטורים תלויה ליניארית: אוסף של וקטורים הוא בלתי תלוי ליניארית אם ורק אם דטרמיננטת הגרמיאן שונה מאפס.
נקראת על שם יורגן פדרסן גרם.
הגדרה ויישומים
במרחב וקטורי ממשי בעל מספר ממדים סופי עם המכפלה הסקלרית האוקלידית הסטנדרטית, הגרמיאן היא פשוט (או  בעבור מרחבים וקטוריים מעל המרוכבים), כאשר V היא המטריצה שעמודותיה הן הווקטורים  v_k.
יישומים
נוסחה זאת מכלילה את הנוסחה הקלאסית לאינטגרל המשטחי של משטח פרמטרי בעבור :
שטח המשטח מתקבל מאינטגרל על פונקציה שערכה על המשטח קבוע על 1.
דטרמיננטת גרם
הדטרמיננטה של מטריצת הגרמיאן היא:
גאומטרית, דטרמיננטת הגרמיאן היא ריבוע הנפח של המקבילון היסודי הנוצר על ידי וקטורי העמודות של המטריצה. תוצאה זאת נובעת מתכונת הכפליות של הדטרמיננטה (הווה אומר, ) ומכך שלפי הגדרת הגרמיאן (שכן הדטרמיננטה של מטריצה שווה לזו של המטריצה המשוחלפת שלה).
וסלי סניידר
וסלי בנג'מין סניידר (בהולנדית: Wesley Benjamin Shneijder; נולד ב-9 ביוני 1984 באוטרכט) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר. בעברו שיחק באייאקס אמסטרדם, בריאל מדריד ובאינטר מילאנו. הוא היה שותף מרכזי לזכייה בטרבל עם אינטר ב-2010, ובאליפות ספרד עם ריאל מדריד ב-2008.
סניידר הוא שיאן ההופעות בנבחרת הולנד בכל הזמנים, כשלזכותו 134 הופעות ו-31 שערים. סניידר הגיע עם הנבחרת לגמר מונדיאל 2010. בנוסף הוא השתתף במונדיאל 2006 ובשלוש אליפויות אירופה.
ראשית הקריירה
סניידר נולד באוטרכט למשפחה בעלת מסורת ספורטיבית: אביו גם הוא כדורגלן, ואף אחיו, ג'פרי, אשר שיחק כמקצוען בקבוצת סטורמוולגס טלסטר. כבר בשנים הראשונות לחייו הצטרף סניידר ל-DOS, מועדון כדורגל חובבני, וכבר בגיל חמש היה בעל יכולת לשחק כדורגל בשתי הרגליים. בגיל שבע, ב-1991, הוא הוזמן למבחנים באייאקס אמסטרדם, וכעבור זמן קצר הצטרף לאקדמיית הכדורגל של המועדון. בנעוריו ייצג סניידר את הולנד במסגרת כל נבחרות הגילאים השונות.
לאחר שעבר דרך קבוצות הנוער השונות של אייאקס שיחק סניידר לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת בשנת 2003, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד וילם II, בו ניצחה קבוצתו 0-6. הוא זומן לקבוצה על ידי מאמן אייאקס באותו זמן, רונאלד קומאן. ב-13 באפריל באותה שנה הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0-3 על נאק ברדה. הוא היה שותף באותה עונה להעפלתה של אייאקס לרבע גמר ליגת האלופות, לאחר ששותף בניצחון על ארסנל בשמינית הגמר. כבר בראשית דרכו באייאקס הפגין סניידר יכולות מרשימות של בעיטה ומסירה, והפך לבועט הקבוע של הקבוצה בכדורים חופשיים.
בעונת הפך סניידר לאחד משחקני המפתח של אייאקס כאשר כבש תשעה שערים ב-30 משחקים, וסייע לקבוצה לזכות באליפות ליגת העל ההולנדית. בעקבות יכולתו הטובה הפך גם לאחד מהשחקנים החשובים בחוליית הקישור של נבחרת הולנד. על אף הזכייה באליפות, סיימה אייאקס במקום האחרון בביתה בליגת האלופות באותה עונה. בעונת הבקיע סניידר את שערו הראשון במסגרת ליגת האלופות, במשחק קבוצתו מול ספרטה פראג, לפני שקבוצתו הודחה בשמינית הגמר על ידי מילאן. באותה עונה הוא סייע לקבוצתו לזכות בגביע ההולנדי, לאחר ניצחון על פ.ס.וו. איינדהובן במשחק הגמר.
בעונת הגיע סניידר לשיאו במדי אייאקס: הוא כבש 18 שערים ב-31 משחקי ליגה ו-20 שערים בכל המסגרות, והיה שותף לסיום במקום השני בליגה, אחרי איינדהובן. בנוסף, הוא זכה אייאקס באותה עונה בפעם השנייה ברציפות בגביע ההולנדי, לאחר ניצחון בגמר על א.ז. אלקמאר בתום דו-קרב בעיטות עונשין. יכולתו המרשימה של סניידר גררה התעניינות בהחתמתו מצד מועדונים בכירים רבים ברחבי אירופה.
ריאל מדריד ואינטר
באוגוסט 2007 עבר סניידר לקבוצה הספרדית ריאל מדריד, אשר שילמה תמורתו 27 מיליון אירו - סכום שהפך אותו לשחקן השני היקר ביותר בתולדות הכדורגל ההולנדי. סניידר חבר לשני הולנדים נוספים שהצטרפו לקבוצה באותו קיץ, אריאן רובן ורויסטון דרנטה, וכן לחלוץ רוד ואן ניסטלרוי שהצטרף אליה עונה קודם לכן. במשחק הליגה הראשון שלו עם ריאל בעונת, ה"דרבי" נגד אתלטיקו מדריד, הוא הבקיע את שער הניצחון 1-2 עבור קבוצתו. במהלך העונה היה סניידר אחד מהשחקנים החשובים בקישור של קבוצתו ובועט הכדורים חופשיים המצטיין שלה, וסייע לה לזכות באליפות שנייה ברציפות עבורה. הוא הבקיע תשעה שערים ב-30 משחקים בעונה זו.
בגמר ליגת האלופות, מול באיירן מינכן, בישל סניידר לדייגו מיליטו את השער הראשון בניצחון 0-2, וזכה עם אינטר במפעל לראשונה בקריירה שלו. הוא נבחר לשחקן המצטיין של משחק הגמר לצדו של מיליטו, ואף סיים כמלך הבישולים של הטורניר עם שישה בישולים. באותה עונה זכה עם אינטר גם באליפות הסרייה א' - אליפות חמישית רצופה עבור הקבוצה - ובגביע האיטלקי, ובכך השלים עם הקבוצה זכייה בטרבל הראשון בתולדותיה. הוא זכה גם בתואר הקשר המצטיין של העונה באירופה מטעם אופ"א.
בינואר 2013 עבר סניידר לגלאטסראיי הטורקית, בה חתם על חוזה לשלוש שנים.
ב-7 באוגוסט 2017 חתם סניידר בניס הצרפתית לעונה אחת.
ב-6 בינואר 2018 לאחר חצי עונה בלבד שהיה בניס, סניידר חתם באל גראפה מליגת העל הקטרית.
ב-12 באוגוסט 2019 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
בצעירותו ייצג סניידר את הולנד במסגרת כל נבחרות הנוער הלאומיות השונות. הוא שיחק לראשונה במדי נבחרת הולנד עד גיל 21 במשחק נגד נבחרתה המקבילה של צ'כיה במרץ 2003. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של הולנד ערך ב-30 באפריל אותה שנה ובכך הפך לשחקן השמיני הצעיר ביותר שמשחק במדי נבחרת הולנד, בגיל 19. ב-11 באוקטובר הוא הבקיע את השער הראשון בקריירה שלו בנבחרת, מול נבחרת מולדובה.
סניידר הבקיע שני שערים עבור הולנד במשחקי המוקדמות ליורו 2004 ונכלל בסגל גם לטורניר עצמו, אליו העפילה הנבחרת. הוא היה שותף להעפלת נבחרתו לחצי גמר הטורניר, לאחר ששותף בשני משחקים כמחליף במסגרת שלב הבתים. הנבחרת הודחה לאחר הפסד לפורטוגל.
במונדיאל 2006, שנערך בגרמניה, פתח סניידר בהרכב נבחרת הולנד בכל ארבעת משחקיה. במהלך טורניר זה תופקד סניידר על ידי המאמן מרקו ואן באסטן בעמדת הקשר ההגנתי, מה שמנע ממנו למצות את מלוא יכולותיו. הולנד העפילה סיימה שנייה לנבחרת ארגנטינה בשלב הבתים, אך הפסידה בתוצאה 1-0 לפורטוגל בשלב שמינית הגמר. משחק זה היה אלים במיוחד וסניידר קיבל את אחד מ-16 הכרטיסים הצהובים שנשלפו - שיא של כל הזמנים בתולדות גביע העולם.
סניידר היה לאחד מהשחקנים הבכירים בנבחרתו גם ביורו 2008. במשחק הראשון של הטורניר, מול נבחרת איטליה, הוא הבקיע שער בניצחון 0-3. השער של סניידר היה גורם בניצחון הראשון של הולנד על איטליה מזה 30 שנה. במשחק הבא, בו ניצחה נבחרתו 1-4 את נבחרת צרפת, הוא הבקיע שער בבעיטה חזקה מחוץ לרחבה אל עבר חיבורי השער. שעריו נחשבו על ידי אוהדים ופרשנים רבים לשניים מהגדולים ביותר בטורניר, בעוד שהשער מול צרפת זיכה אותו בתואר "שער הטורניר" מטעם אופ"א. על אף שהולנד הפסידה לנבחרת רוסיה ברבע הגמר, סניידר עצמו נכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר כהוקרה על יכולתו הטובה.
במונדיאל 2014 הגיע סניידר עם נבחרת הולנד למקום השלישי לאחר שהפסידו לנבחרת ארגנטינה בחצי הגמר וניצחו את ברזיל בקרב על המקום השלישי. לסניידר היה חלק חשוב בנבחרת במונדיאל זה והוא אף כבש שער שוויון קריטי מול מקסיקו בשמינית בדקה ה88.
חיים אישיים
ב-8 במאי 2008 דווח כי סניידר מנע מאחיו הצעיר, רודני, לעבור בקיץ למועדון שלו עצמו באותו זמן, ריאל מדריד. סניידר אמר: "ריאל מדריד רצתה בו ורודני שמח מאוד על כך, אך כאשר אני שמעתי, הפסקתי את השיחות. אני לא מעודד את התופעה שצעירים הולכים במהירות למועדוני צמרת. אמרתי לו שהוא חייב קודם כל לעשות את הפריצה המקצועית שלו באייאקס (הקבוצה בה שיחק אחיו באותו זמן)".
גראמער
גראמער הוא כינוי לאדם החורז חרוזים ("גראמען" ביידיש). ה"גראמער" בדרך כלל עוסק בשירה בחתונות או אירועים אחרים, אך ישנם העוסקים בתחום זה גם בהוצאת תקליטים.
מבצע ברוש
מבצע ברוש היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך במלחמת העצמאות בתאריכים 9 ביולי 1948 - 18 ביולי 1948, כחלק מקרבות עשרת הימים, ומטרתו הייתה כיבוש ראש הגשר הסורי במשמר הירדן. לאחר עשרה ימים של קרבות עקובים מדם, לא הושגה מטרת המבצע, וקו החזית נותר דומה מאוד לזה שלפני תחילת המבצע. עם זאת, האיום הסורי לבתר את הגליל העליון הוסר.
גראמער
את החרוזים מכין בדרך כלל הגראמער בעצמו, ולעיתים, כאשר הוא אינו מוכשר לכך, הוא יבקש מחברו או מאדם העוסק בכך להכין לו חרוזים, לפעמים תמורת תשלום.
מבצע ברוש
רקע
ב-5 ביוני 1948 חצה הצבא הסורי את נהר הירדן על גשר בנות יעקב ופתח במתקפה על המושבה משמר הירדן, שעל פי תוכנית החלוקה נועדה להיכלל בתחומי המדינה היהודית. לאחר מספר התקפות שנהדפו, ב-10 ביוני כבשו הסורים את המושבה, התקדמו מערבה, אך נבלמו בחורבת ירדה (מקומה של משמר הירדן בימינו), גבעה שולטת ברכס העולה מן הירדן לכיוון מערב לצד הכביש מחניים-גשר בנות יעקב (כיום כביש 91). מצב זה נותר בעינו עם כניסתה לתוקף של ההפוגה הראשונה, ולפיו התקיים ראש גשר סורי שבסיסו בנהר הירדן וקודקודו בסמוך לחורבת ירדה. מטה חזית הצפון תכנן את המבצע, במטרה לחסל את ראש הגשר הסורי האמור, מה גם שזה היווה איום מתמיד לניתוק אצבע הגליל, שמצידה המערבי, במרחק ק"מ אחדים, איימו במקביל כוחות צבא ההצלה.
גראמער
מקצוע זה מכונה גם "בדחנות", על שם שבעבר, מקצוע הגראמער היה חלק ממקצוע הבדחן שהיה נוהג לומר את דבריו בחרוזים.
מבצע ברוש
סדר כוחות
מפקד המבצע היה מרדכי מקלף, מפקד חטיבת כרמלי. תחת פיקודו היו במבצע גדודים 22, 23, 24 של חטיבת כרמלי וגדוד 11 של חטיבת עודד. גדוד 13 מחטיבת גולני שימש כעתודה חזיתית. מפקדת המבצע הייתה ב"מלון שולמית" בראש פינה. הכוחות הסוריים בראש הגשר היו בגודל של גדוד מוגבר. הכוח הסורי בגזרה כולה, כולל ממזרח לירדן, היה בגודל חטיבה בקירוב.
תוכנית המבצע
תחילה נועדה חטיבת עודד לקבל את התפקיד הראשי במבצע, אך החטיבה, שהוקמה בתחילת יוני, לא הייתה בשלה לתפקיד זה, ובתחילת יולי הוחלט להטיל את התפקיד על חטיבת כרמלי, הוותיקה והמנוסה יותר. גדוד 23 של 'כרמלי' תוכנן לכבוש תחילה, בכוח של פלוגה אחת, את משלטי הג'לבינה שמדרום לדרדרה. פלוגה נוספת תוכננה לצלוח את הירדן ולכבוש את דוריג'את. פלוגה שלישית תוכננה לתפוס את תל המעברה. גדוד 22 של 'כרמלי' נועד לחצות את הירדן, לעבור דרך המשלטים שיתפסו כאמור על ידי גדוד 23, לכבוש את בית המכס העליון, ולבסוף לחסום את הכביש לקוניטרה. גדוד 24 של 'כרמלי' נועד לכבוש את משלט 223, מצידו הדרומי מערבי של ראש הגשר, מדרום לכביש למחניים, וגדוד 11 של 'עודד', את משלט 243, מצפון לאותו כביש. בשלב השני, לאחר ניתוק ראש הגשר ממזרח, בד בבד עם התקפות ממערב, תוכנן לחסל את ראש הגשר.
גראמער
בדחנות בחתונות
בחלק רחב מהציבור החסידי מקובל כי לפני החופה יש מסיבת קבלת פנים בה מעוררים את החתן לתשובה על כל עוונותיו, באמצעות ניגון שירי התעוררות ורגש. באותו מעמד מזמינים גראמער החורז חרוזים לפני החתן ובהם הוא משלב דברי התעוררות לתשובה, באמצעות משלים, סיפורי חסידים ודברי חכמים.
מבצע ברוש
התחלת המבצע
בליל 10-9 ביולי 1948 בשעה 22:00 החלה תקיפת כוחות צה"ל במסגרת מבצע ברוש.
השלב הראשון של המבצע הסתיים בהצלחה חלקית. גדוד 23 כבש את תל המעברה בדרום אגם החולה, את ג'לבינה, ואת דוריג'את ממזרח לירדן. לעומת זאת, גדוד 22 שהיה אמור לעבור את הירדן בגשר פונטונים, כדי לכבוש את בית המכס העליון, לא הצליח במשימתו, בגלל אי השלמתו של הגשר. חלק מן הגדוד עבר בסירות וברפסודה, אך התברר כי הגדוד לא יספיק לכבוש את בית המכס בו בלילה, ולכן הוחלט להחזיר את חיילי הגדוד שכבר צלחו את הירדן.
גראמער
בדחנות בחתונות
לאחר החתונה, במעמד המצווה טאנץ, מקובל כי אבי החתן ואבי הכלה אוחזים בגַרְטְל שבו אוחזת הכלה ורוקדים - כל אחד בנפרד, וכן סב החתן והכלה ובני משפחותיהם. לפני כל ריקוד כזה הגראמער אומר דברי בדחנות, ויש הנוהגים שבהם הוא מדבר גם על שבחיו של העומד לרקוד, אם זה אבי החתן או הכלה העומד לרקוד, ועל שבחי החתן והכלה. לפעמים הוא ישלב גם דברי התעוררות, ודברי הספד על אחד מקרובי המשפחה שנפטר בשנה האחרונה.
מבצע ברוש
התחלת המבצע
ממערב ומדרום, בהתאמה, כבשו כוחות חטיבת 'עודד' את משלט 243 וכוחות גדוד 24 של 'כרמלי' את משלט 223. עם בוקר החזיקו הסורים בראש הגשר רק במשמר הירדן ובכרד אל בקרה לידו.
גראמער
בדחנות בחתונות
בקהילות רבות, כמו בחסידות באבוב, נהוג עוד כי בפורים עומד הגראמער על שולחן האדמו"ר וחורז את חרוזיו.
תקליטים
ישנם גם תקליטים רבים של "גראמען", בכולם או בחלקם. המפורסמים שבהם הם סדרת ניגוניו וחרוזיו של יום-טוב עהרליך, סדרת "לחיים אידן" של יוסף משה כהנא, סדרת קלטות מאת יונתן שוורץ. בנוסף בולטים בתחום אייזיק האניג, מיכאל שניצלר, ישראל אדלר וליפא שמלצר, העוסק במקצועו כגראמער, ומשלב את חרוזיו באלבומים שהוא מוציא לאור ובאלבומים של זמרים אחרים הקונים ממנו את חרוזיו.
בדרך כלל תקליטים אלו אינם מחדשים שירים, אלא משתמשים בשירים מפורסמים, אך לעיתים גם מלחינים שירים חדשים לצורך תקליטים אלו.
מבצע ברוש
התקפת הנגד הסורית
בבוקר 10 ביולי 1948 פתח הצבא הסורי במתקפה מסיבית של חי"ר, שריון, ארטילריה ומטוסים. הסורים כבשו באותו יום את כל המשלטים שנכבשו מהם בלילה, ובנוסף, כבשו את חורבת ירדה. בהמשך היום הסורים התקדמו על הכביש למחניים עד למרחק של כק"מ מהקיבוץ, אך הסתפקו בהפגזה, בטרם נסוגו קמעה.
לסורים הייתה עליונות אווירית. הם ניסו מספר פעמים לתקוף את המפקדה במלון שולמית. בנוסף, הם תקפו את שדה התעופה של מחניים בו היו ריכוזים של רכב ואנשים וגרמו לשבעה הרוגים ועשרים ושבעה פצועים.
פלוגה מגדוד 13 של חטיבת 'גולני' שהיוותה חלק מן העתודה החזיתית, הוזעקה למקום וכבשה בלילה בחזרה את חורבת ירדה.
ההתקפה על דרדרה
משק דרדרה (אייל), היה היישוב היהודי היחיד בצד המזרחי של אגם החולה. במקום היו 30 מגינים חברי המשק ופלוגה ב' מגדוד 23 כרמלי שנסוגה למקום מג'לבינה. בשעות הצהרים של 11 ביולי 1948 פתחו הסורים באש תותחים על דרדרה. הסורים פתחו ב"ריכוך" משלט "הדבשת" שחלש על המשק אבל היה נטוש. ההתקפה וה"הסתערות" על משלט זה איפשרה לכוון את המרגמות במקום ואת תותחי ה-65 מ"מ מעבר לאגם ולגרום לאבדות בקרב הסורים.
לאחר מכן החלה ההסתערות בעוצמה של גדוד לערך. המגינים ירו אש מכוונת ומדויקת וגרמו למסתערים אבדות כבדות. חלק מהם עלו על שדה מוקשים. ההסתערות נשברה עם חשיכה. למגינים היו 3 הרוגים. למחרת בבוקר מנה הצופה על המגדל כ-50 גוויות של חיילים סורים במורדות. כן הותקפו חולתה, איילת השחר ומחניים, אך התקפות אלה נהדפו אף הן בלא שהגיעו לשלב ההסתערות.
המשך הקרבות
בימים 12 ביולי 1948 - 15 ביולי 1948 התנהלה פעילות מצומצמת באזור - מיקושים, פטרולים הפצצות והפגזות. ב-12 ביולי 1948 נערכו מספר התקפות סוריות על חורבת ירדה אבל הן נהדפו. בליל 13 - 14 ביולי 1948 עשו שתי פלוגות של 'כרמלי', האחת מגדוד 22, והשנייה מגדוד 23, ניסיון לכבוש את משלט 243 וכראד אל בקרה, תוך ניצול יתרון ההפתעה, ובכך לגרום לסורים לסגת מראש הגשר, לאחר אובדן אותן עמדות מפתח. אלא שהכוחות הסוריים נמצאו ערניים, ההתקפה בוטלה, והניסיון נכשל. מכאן ואילך הצטמצמה הפעילות של שני הצדדים. ב-16 ביולי 1948 פתחו הסורים בהתקפה גדולה לעבר חורבת ירדה. פלוגה מגדוד 22 כרמלי הגנה על המקום, אולם נסוגה מירדה באבדות כבדות.
באותו יום הצליחו מגיני קיבוץ איילת השחר להפיל מטוס סורי מטיפוס הרווארד שהפציץ את הקיבוץ. המטוס התרסק על יד בית התינוקות ושני טייסיו נהרגו. מן הצד הישראלי, באותו מועד, בקירוב, הגיעו שלושה מטוסי מבצר מעופף לישראל, ואלה הפציצו את ראש הגשר הסורי, ואת בית המכס. אלא שכוחות צה"ל היו באותו שלב תשושים מכדי לנצל זאת למתקפה חדשה.
כיבוש חורבת ירדה בשלישית
ב-17 ביולי 1948 בשעה 23:00 החלה התקפה של פלוגה ב' מגדוד 23 של חטיבת כרמלי על חורבת ירדה. המקום נכבש תוך ירי ושלשול רימונים לתוך העמדות. למחרת עמדו לוחמי כרמלי כל היום תחת צליפות והפגזות שגרמו לשלושה הרוגים. ב-18 ביולי 1948, בשעה 19:00 נכנסה ההפוגה השנייה לתקפה כשירדה נשארה בידי צה"ל.
אחרית דבר
בסופו של המבצע נותר קו החזית ללא שינוי. הקו נותר בעינו עד לסיום המלחמה.
בתקופת המבצע נהרגו כ-95 חיילי צה"ל ונפצעו כ-200. על פי הערכת המודיעין של צה"ל, במבצע נהרגו כ-200 חיילים סורים ונפצעו כ-400.
מבצע ברוש לא השיג את המטרה שהציב לעצמו ולא עקר את הסורים מראש הגשר במשמר הירדן אבל הוא הסיר את איום הסורים שתכננו, ככל הנראה, לנצל את הצלחתם בראש הגשר להמשיך מערבה ולנתק את הגליל העליון.
הנצחה
בחורבת ירדה הוקם אתר הנצחה לנופלים מכל היחידות שנלחמו במקום זה במבצע 'ברוש'.
יאן ראוכוורגר
יאן ראוכוורגר (נולד בטורקמניסטן בשנת 1942) הוא צייר ישראלי. עבודותיו הוצגו במגוון מקומות בישראל ומחוצה לה, בין השאר במוזיאון ישראל ובמוזיאון תל אביב לאמנות.
אודות
ראוכוורגר נולד בעיירה באיראמאלי (Baýramaly) שבטורקמניסטן לסופיה ולמרדכי (מקס) רייכוורגר, במשפחה בת שני ילדים. אביו, מרדכי, עזב את משפחתו בגיל 13 ורצה לחיות כצייר. נזרק מן האקדמיה הסובייטית כיוון שסבו, יוסף, היה רב. דודו, אחי אביו, נספה בגולאג בשנות ה-30, לשם נשלח לאחר שהורשע כפעיל ציוני. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה מאוקראינה לתוככי ברית המועצות והשתקעה בטורקמניסטן. אחרי המלחמה המשפחה חזרה לקייב. יוסף, סבו של יאן, שימש כרב הראשי של פולין בשנת 1946.
בשנים 1954–1961 למד במחלקה לציור בבית הספר התיכון שעל יד האקדמיה לאמנות בקייב. בגיל 19 גויס לצבא הרוסי שם שירת (בשנים 1961–1964) כצייר צבאי. אחרי הצבא למד בפקולטה לגרפיקה שימושית במכון הפוליגרפי במוסקבה (1964-1968). במהלך הלימודים באקדמיה לאמנות הוא הכיר את הצייר ולדימיר וייסברג, אשר בעקבותיו שינה את סגנונו לחלוטין.
בשנת 1972 עלה ארצה עם הוריו, אחיו ואשתו, אירה, פסלת וציירת (שהתפרסמה בארץ בזכות פיסול בובות מבדים). הוא התגורר בצפת והתחיל ללמד ציור במכון אבני בתל אביב, אחר כך עבר לתל אביב, לבת ים ולבסוף בשנת 1979 התיישב ביפו. הוא לימד במשך השנים בבית הספר לאמנות קלישר בת"א, בבצלאל בירושלים ובמדרשה למורים לאמנות בבית ברל. שהה תקופה ארוכה לצורך עבודה בפריז ובשנים 1998–2001 שהה בלונג איילנד סיטי שבניו יורק.
בשנת 1986 זכה בפרס אוסקר הנדלר מטעם קיבוץ לוחמי הגיטאות. בשנת 1997 הוענק לו פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול. בשנת 2007 הוענק לו פרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר. בשנת 2004 נערכה לכבודו תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון ישראל.
הוא נישא לראשונה בעת לימודיו באקדמיה, כשהיה בן 22, ומנישואים אלה הוא אב לאנדרי. לאחר מכן התגרש ונישא לאחת מתלמידותיו. הוא נישא בשלישית לאירה, ומנישואים אלה הוא אב למירה ומוטי, פסל. בתחילת שנות ה-80 הוא התגרש מאירה ובשנת 1986 נישא לגלית אלוני, אמנית וגרפיקאית, ולזוג שני בנים. אלוני היא אחד מן המודלים החוזרים ביצירותיו העכשוויות של ראוכוורגר.
הנושאים השכיחים בציוריו של ראוכוורגר הם נופים, דוממים וציורי דיוקן. אלה האחרונים כוללים דיוקנאות רבים של רעייתו, גלית, ושל אמנים רבים, ובעיקר סופרים, משוררים ואנשי רוח. בנוסף לציור הוא עוסק גם בפיסול ובהדפס.
בשנת 2012 הציג ראוכוורגר תערוכת יחיד בשם "ציוני דרך, יאן ראוכוורגר" בגלריה בינט שבתל אביב. בין היתר הוצגו בתערוכה ציורי שמן על בד וציורי פסטל על נייר מתקופות שונות בחייו. הגלריה, שבאמצעות תערוכת היחיד של ראוכוורגר ציינה יובל להיווסדה, ייצגה אותו במשך שניים וחצי עשורים והיא מחזיקה באוסף הגדול ביותר של עבודותיו. הוא מתגורר ופועל ביפו.