cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוסטאופתיה
יעילות
בסקירה שיטתית משנת 2011 הגיעו למסקנה כי אין מספיק ראיות המצביעות על יעילות למניפולציה בסגנון אוסטאופתי בטיפול בכאבי שרירים ושלד.
הסמכה
אוסטאופתים מוסמכים מקבלים את הסמכתם לעיסוק במקצוע לאחר קבלת הסמכה ממוסד אקדמי מוכר, כמו בצורה של השלמת תואר בוגר באוסטאופתיה (בבריטניה מכונה תואר זה .B.Ost), אחרים ממשיכים לתואר מתקדם בתחום הנקרא "דוקטור לאוסטאופתיה" (D.O). האוסטאופט אינו מוגדר כרופא, ותואר מתקדם זה אינו תואר רפואי כולל בארצות הברית (נכון ל-2016), אורך לימודי התואר נמשכים כ-3 שנים אקדמיות ועוד שנת התמחות בתחום ספציפי.
בישראל
נכון לשנת 2022 ניתן ללמוד בארץ את המקצוע, כמסלול תעודה בקמפוס ברושים ובמכללת וינגייט. אוסטאופתים ישראלים מוסמכים, בדרך כלל מאוגדים תחת רשימת האוסטאופתים בישראל, והאגודה הישראלית לאוסטואפתיה. אוסטאופתים אשר עברו הסמכה מטעם מכללת וינגייט מוכרים כאוסטאופתים מוסמכים בחלק ממדינות אירופה. העיסוק באוסטאופתיה טרם הוסדר בחוק הישראלי ועל כן נוצר מצב בו כל אדם המעוניין בכך, יכול לכנות עצמו "אוסטאופת", בין אם הוא משולל כל השכלה מוסדית בנושא ובין אם רכש השכלה כזו. מסיבה זו אוסטאופתים בעלי השכלה מוכרת בתחום (במדינה משפיעה אחרת), לא יכולים לקבל רישוי ממשרד הבריאות משום שנכון להיום לא קיים חוק אשר יבסס רישוי כזה. איגוד האוסטאופתיה הישראלי כיום הוא זה שמוודא את רמת ההכשרה הנדרשת כדי להיות אוסטאופת בישראל ומנפיק אישורים לחברי האיגוד המוסמכים.
אגרטלה
אגרטלה (בהינדי: अगरतला) היא בירת של מדינת טריפורה, אחת מ-37 המדינות והטריטוריות של הודו ואחת משבע האחיות, מדינות הנמצאות בצפון־מזרח הודו, מופרדות מהודו על ידי בנגלדש ובהוטן, ומקושרות במעבר יבשתי צר. האוכלוסייה המשוערת של אגרטלה הייתה 522,613 בשנת 2015 לאחר ההתרחבות העירונית (189,327 במפקד 2001).
היסטוריה
העיר אגרטלה הוקמה בתקופת שלטונו של מהרג'ה ביר צ'נדרה מניקיה (1862–1896) באזור של 3 מיילים רבועים (8 קמ"ר) עם אוכלוסייה של 875 בלבד על ידי הכרזה מלכותית בסוף 1871. A.W.S. פאוור, הסוכן הפוליטי הבריטי הראשון של טיפרה, מונה גם כראש עיריית אגרטלה בשנת 1872 ומילא את תפקידו עד 1873. העירייה ממוקמת במעבר קו הרוחב N 23 - 50 'ואורך רוחב E 91-17' 3 ק"מ 2. שטח באותה תקופה.
ביר ביקראם קישור דבברמן נקרא מייסד העיר המתוכננת אגרטלה. הוא יצא לסיבוב הופעות בבריטניה ואחרי שחזר לממלכתו החליט להפוך את אגרטלה לעיר מודרנית. וכך, במהלך שנות הארבעים העיר התארגנה מחדש באופן מתוכנן עם כבישים חדשים ובניין שוק.
משנת 1901 עד 1971 העיר נותרה בהתקדמות פיתוח זניחה עם שטח שיפוט של 8 ק"מ בלבד, אך משנת 1981 אגרטלה החלה להתרחב ולהגדיל את קישוריותה בשדות שונים יחד עם אזור העיר שלה עם 58.84 קמ"ר, אגרטלה גדולה יותר מתוכננת משנת 2011 עם תוספת של 92 קמ"ר. לאגרטלה הייתה היסטוריה מסוג אחר מהתקופות הקדומות של הימים האפיים, מכיוון שהיא הייתה מדינה נסיכתית והייתה קשורה לבנגלדש. אמנם חברת מזרח הודו לא הגיעה לבירת הנסיכות של המדינה, אך הם תמיד נשארו במצב מסוים בלכידת ושלטון. חברת הודו המזרחית קבעה את בסיסה של צפון הודו הצפונית במחוז אסאם עם שילונג כבירתה.
חתן פרס נובל ההודי (בנגלי) רבינדרנת טאגור או רובינדרונאת תאגורה ( Rabindranath Tagore) ביקר בעיר לא פעם ובנה גם בית שעדיין קיים. הספר ההיסטורי רג'מלה מכיל אירועים וסיפורים היסטוריים של אגרטלה.
חזבאללה (טורקיה)
חזבאללה (טורקית Hizbullah מערבית: حزب الله - "אנשי האל" או "מפלגת האל") הוא ארגון טרור אסלאמיסטי-סוני שהוקם בשנת 1990, בתגובה להצהרות מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) נגד מוסלמים בדרום מזרח טורקיה. הארגון מכונה גם "חזבאללה הטורקי" או "חזבאללה הכורדי". ארגון הטרור האסלאמי השיעי חזבאללה שפועל בלבנון הכחיש קיום קשרים רשמיים עם ארגון חזבאללה הטורקי. טנסו צ'ילר, שכיהנה כראש ממשלת טורקיה ויושבת ראש מפלגת הדרך הנכונה, תמכה בעבר בחזבאללה הטורקי ואף סיפקה לארגון נשק ב־1994.
חזבאללה הטורקי הפך לאיום ישיר על ה-PKK, מפלגת הפועלים של כורדיסטן, ונלחם נגדה החל משנת 1990. זמן מה לאחר מכן, החל הארגון במאבק מזוין ובפעולות טרור גם נגד הממשלה הטורקית ונגד כל מטרה אחרת שהוגדרה על ידו כ"אנטי אסלאמית", לרבות אזרחים שנחשבו לכופרים באסלאם (כורדים או טורקים). בסדרה של מבצעים שנמשכה כשנה, החל מינואר 2000, עיכבה משטרת טורקיה 2,000 בני אדם ועצרה כמה מאות הקשורים לפעילות הארגון, בחשד לביצוע עבירות פליליות. כתגובה לכך, רצחו פעילי הארגון כ-70 אנשי עסקים כורדיים-טורקיים ועיתונאים. מבדיקת גופות הנרצחים התברר, כי טרם רציחתם הם עונו באכזריות על ידי חברי הארגון.
בעקבות מותו של חוסיין וליאואולו, מנהיג חזבאללה הטורקי שנהרג ב־17 בינואר 2000 על ידי המשטרה באיקוז, איסטנבול - נחלש הארגון ולא ידוע על מבצע בהיקף גדול שבוצע על ידו מאז שנת 2002. חזבאללה הטורקי הוגדר רשמית כארגון טרור על ידי ממשלת טורקיה. אנשי הארגון עצמו וגורמים אסלאמיים אחרים נוהגים לכנותו אלמוקַאװַמַה (בערבית: "ההתנגדות").
בינואר 2011 שחרר בית המשפט העליון בטורקיה 18 פעילי טרור של הארגון, בהם ראש הזרוע הצבאית האג'י אינאן (Hacı İnan), אשר הורשעו ב-2009 ברצח 188 בני אדם ובניסיון להקים אמירות אסלאמית בדרום מזרח טורקיה (חלק מאזור כורדיסטן). פעילים אלה, שהליכי ערעורם על גזר דינם עדיין לא נסתיימו, שוחררו על פי חוק חדש שקובע כי חשודים או מורשעים בעבירה פלילית שהליך הרשעתם אינו חלוט - לא יוחזקו במשמורת על ידי המדינה מעל 10 שנים.
קול ירושלים
קול ירושלים היה אות-הקריאה ושמם של השידורים העבריים בשירות השידור של פלשתינה (א"י). שידורי הרדיו המנדטורי היו בשלוש השפות הרשמיות של המנדט – אנגלית, ערבית ועברית, והיה זה שירות הרדיו הראשון ששידר שידורים סדירים בעברית. "קול ירושלים" פתח את שידוריו ב-30 במרץ 1936, ושידוריו נמשכו עד להקמת המדינה, ותחילת שידורי הרדיו במדינת ישראל. הגוף המנדטורי שניהל את השידורים נקרא "שירות השידור של פלשתינה (א"י)" – The Palestine Broadcasting Service – PBS. בשנת 1942 פוצל השידור לשתי רשתות, אחת שידרה בעברית ובאנגלית והאחרת באנגלית ובערבית. עם תהליך סיומו של שלטון המנדט הבריטי ובימי מלחמת העצמאות, "קול ירושלים" היה שמה של תחנת שידור ישראלית. תחנה זו פעלה בירושלים באופן עצמאי ובמקביל לתחנת קול ישראל שפעלה בתל אביב.
פתיחת השידורים
רעיון פתיחת התחנה הוצע לממשלה הבריטית על ידי מומחה בשם סטריקלנד שפעל במסגרת ועדת שו. על פי הצעתו של סטריקלנד, ניתן יהיה לתרבת את הפלאח באמצעות תחנת רדיו ממשלתית שתלמדו חקלאות חדישה והתאגדות חקלאית.
בדצמבר 1934 החלו ההכנות לפתיחת התחנה. בינואר 1936 מונה אליעזר לובראני למנהל השעה העברית בתחנה, וקארל סלומון מונה למנהל מחלקת המוזיקה של התחנה. לאחר 14 חודשי הכנה ניתן היה להתחיל בשידורים. ב-30 במרץ 1936 בשעה 16:17 הגיע לרמאללה הנציב העליון, ארתור גרנפל ווקופ. במקום נכחו כבר נכבדים יהודים וערבים. הנציב חיבר את המשדר לזרם החשמל, והמנהל הכללי של הדואר בארץ ישראל, ויליאם הדסון, פתח את השידורים בהכריזו "It is Jerusalem Calling". לאחר מכן נשמעה קריאה דומה בערבית מפי השדרן קעבאני, ולאחריו קרא קריין עברי בשם עבאדי, "הלו! הלו! ירושלים מדברת!". לאחר נאומו של הנציב, ניגנה תזמורת הגדוד השני של ה"קאמרון היילנדרס של המלכה". המשך שידורי היום הראשון של התחנה היה מירושלים, מאולפני התחנה בבניין מלון פאלאס לשעבר. בתוכנית שידור חי של שירים בביצוע ברכה צפירה, קונצרט של התזמורת הקאמרית עם הצ'לנית הסולנית תלמה ילין, והקראת שירה מפי "הגברת הראשונה של התיאטרון העברי" חנה רובינא, שקראה מתוך "מגילת האש" של ביאליק וקטעים משיר השירים. כן הושמעו תוכניות בשפה הערבית ותוכניות שהועברו מן ה-BBC. נמסר כי השידורים נקלטו היטב אף בקהיר.
אות הקריאה העברי של התחנה
אות הקריאה העברי – "קול ירושלים", נקבע כפשרה, שנועדה למנוע שימוש בשמות "ארץ ישראל" מחד ו"פלשתינה" מאידך. תחילה ביקשו השדרנים היהודים לפתוח בקריאה "קול ארץ ישראל" או "קול פלשתינה ארץ ישראל", אך הדבר עורר התנגדות חריפה מצד הערבים והבריטים (שמו הרשמי המנדט בעברית היה "פלשתינה (א"י)", כמעין פשרה שנועדה למנוע שימוש בולט בשם "ארץ ישראל"). במהלך השידור, לא הורשו קרייני התחנה לומר בעברית "ארץ ישראל", אלא "פלשתינה-אָ"י" בלבד.
לוח התוכניות
עיקר השידורים היה בשלוש השפות הרשמיות של המנדט: אנגלית, ערבית ועברית. כמו כן שודרו מהדורות חדשות בשפות נוספות. בתחילת פעילותו שודרו ברדיו תוכניות עבריות במשך שעה אחת, אך בהמשך התרחבו השידורים בעברית לחמש שעות ביום ויותר. בסופו של דבר התגבש לוח תוכניות עשיר בעברית כמו גם באנגלית ובערבית.
באמצע שנות ה-40 כלל לוח התוכניות את השידורים הבאים: התוכניות נפתחו מדי יום בשעה 12:00 בצהריים עם קיצור החדשות באנגלית, ערבית ועברית. אותות זמן שודרו בשעות 12:00, 14:00, 16:00, 18:00, 20:00 ו-21:30. בנוסף למהדורת החדשות של השעה 12:00 שידרה התחנה מהדורת חדשות נוספת בשפה האנגלית, שתי מהדורות נוספות בשפה העברית, וכן מהדורות בשפות פולנית, טורקית, צרפתית וגרמנית. ארבע שעות מדי יום הוקדשו לשידורים בערבית. בנוסף לכך שידרה התחנה שידורים שיועדו לבתי הספר ולנוער ("הסכת והשכל"), לעקרת הבית, לילדים ולחיילים, וכן קונצרטים, תוכניות "כבקשתך", ותוכניות העשרה במגוון נושאים.
מהדורות החדשות
התחנה לא שלחה כתבים לאיסוף חדשות, פרט לנוכחות באירועים חגיגיים וקבועים מראש, כגון השבעת הנציב העליון, או כנס מחולות העם בדליה ואירועים דומים. לשם שידורי החדשות מן התחנה פעל גוף בשם "מחלקת החדשות של לשכת העיתונות הממשלתית", שאסף ידיעות שהגיעו אליו מסוכנויות ידיעות שונות. ידיעות אלו עובדו למהדורת חדשות שאורכה כעשר דקות ששודרה בשפות שונות. הרדיו העסיק גם "סוקרי חדשות" שהאזינו לשידורי תחנות רדיו נוספות מהעולם. התחנה התגאתה בכך שלעיתים שידרה ידיעות עוד בטרם שודרו אצל "האחות הגדולה" ה-BBC. כך, למשל, הודעות מיוחדות של סטלין שהיו משודרות בתחנות דוברות רוסית שנהגו לשדר את החדשות רבע שעה לפני כל שעה עגולה, היו נקלטות בתחנה ומשודרות מיד, כ"מבזק", כאשר ה-BBC נהג להמתין לשעה העגולה. כן הייתה התחנה ראשונה לקלוט שידור דובר צרפתית מאלג'יר שדיווח על כיבוש רומא, ושידרה את הידיעה בטרם שודרה זו בתחנות הרדיו העיקריות של הכוחות הלוחמים.
לאחר יצירת "עלון החדשות" הוא היה מופץ לשבע מערכות חדשות, בשבע שפות שונות, שהיו מעבדות אותו לצורכיהן. כך, למשל, התמקדה המערכת הצרפתית בנעשה בצרפת ובצפון אפריקה, והמערכת העברית נהגה להוסיף לעלון החדשות מגוון ידיעות מקומיות.
לעיתים יצרו הסדרים אלו תקלות מבדחות. כך, למשל, דיווחה התחנה בימי מלחמת העולם השנייה כי "בשעת התקדמותם תפסו הצבאות הסובייטים רכבת צבאית גרמנית שהייתה עמוסה טאנקים ושדות תעופה עד אפס מקום", ובהזדמנות אחרת כי "מעל לחזית האיטלקית הפילו אתמול מטוסי הקרב של הברית שלושים מטוסים גרמנים ומבחר מכוניות משא".
הגלגל
"הגלגל" פרסם את לוחות השידורים של התחנה, סקירות על הנעשה בה, תקצירים של הרצאות שניתנו במסגרת שידורי התחנה, ותמונות שהתקבלו מרחבי העולם, כמו גם מבחר פרשנויות, כתבות מגזיניות וידיעות, שתורגמו לעברית מעיתונים בריטים מובילים כ"דיילי אקספרס" או "האקונומיסט".
"הגלגל" לא הסתפק בסיקור חדשות ובנעשה ברדיו, אלא סיקר באופן נרחב את חיי התרבות בארץ, ונתן ליוצרים מקומיים במה להעלאת יצירותיהם.
רקע טכני
אולפני התחנה שכנו בבניין מלון פאלאס לשעבר, ברחוב ממילא (היום רחוב אגרון) מול בריכת ממילא בירושלים. משדר התחנה היה ברמאללה. השידור היה בתדר 668 קילוהרץ, באורך גל 449 מטר. עוצמת המשדר (מתוצרת חברת מרקוני) הייתה 20 קילוואט. יוסף (יוסק) וינמן היה המהנדס הראשי של התחנה. ההדרכה והתוכנית להפעלת התחנה ניתנו על ידי שירות השידור הבריטי, ה-BBC.
בסוף יוני 1939 הועברו האולפנים לבית שידור חדש ומודרני בבניין ובמתחם שהיה ידוע בירושלים בשם "בניין החבשים" שנמצא בדרך הנסיכה מליסנדה, כיום רחוב הלני המלכה מס' 21, מתחם המשמש כיום את קול ישראל.
בשנת 1942 הקים "שירות השידור של פלשתינה (א"י)" רשת שנייה (PBS 2) בתדר 574 קילוהרץ, באורך גל 522 מטר, עם משדר דומה בהספק של 20 קילווט, דרכו שודרו התוכניות בעברית ובאנגלית. תדר השידור של הרשת הראשונה (PBS 1) הוזז קלות לתדר 677 קילוהרץ באורך גל 443 מטר, וזאת כדי לשפר את הקליטה באירופה. דרך משדר זה שודרו התוכניות בערבית ובאנגלית.
התחנה כיעד
רדיו ירושלים, כגוף ממשלתי של ממשלת המנדט, היה ליעד של המחתרות, החל מפרסום הספר הלבן.
ב-2 באוגוסט 1939, בפעולה של ארגון האצ"ל שנקראה "פיצוץ בית השידור הממשלתי", הוחדרו מטעני נפץ לבית השידור, על ידי צפניה מאיר, צעיר בן 16 שעבד ברדיו כטכנאי רדיו מתמחה. שלושה מטענים התפוצצו בשעה 17:20 אחר הצהריים בחדר הפיקוח ובאולפני הרדיו החדשים בבית השידור. הקריינית מלכה מאי וייסנברג והמהנדס הערבי-נוצרי אדיב אפנדי מנסור נפצעו קשה, ובהמשך מתו מפצעיהם. עקב הפיצוץ בחדר הפיקוח, שהוא החוליה המקשרת בין האולפנים בירושלים למשדר ברמאללה, השידור המשיך מאמצעי שידור שהיו באולפן הצמוד למשדר ברמאללה. תוכניות הערב שודרו גם כן מהאולפן ברמאללה, ולשם כך הוסעו הקריינים והאמנים של תוכניות הערב בכלי רכב משוריינים מירושלים לרמאללה. בעקבות הפיצוץ נעצר צפניה מאיר במעצר מנהלי לשנה, ואתו נאסרו שניים נוספים.
במהלך השנים נעשו ניסיונות לשדר ברדיו ירושלים מסרים נגד השלטונות. במאי 1939 התחברו אלמונים לקו הטלפון בין ירושלים לרמאללה ושידרו במהלך אחת התוכניות מספר פעמים את המילים: "אנו הכרזנו מלחמה בספר הלבן".
ב-17 במאי 1944, במלאת 5 שנים לספר הלבן, פשט כח אצ"ל בפיקודו של איתן לבני על תחנת השידור ברמאללה. המטרה הייתה להקריא בשידור מנשר מאת מנחם בגין. באותה תקופה ישב הצנזור הבריטי בתחנה ברמאללה כשאצבעו על השאלטר. משום כך לא היה טעם להשתלט על האולפן בירושלים. הכוח הצליח לשתק את התחנה למשך שעתיים אך לא עלה בידו לשדר את המנשר מפני שלא היה בנמצא מיקרופון.
רקע תרבותי
שידורי "קול ירושלים" היו נדבך חשוב בהתפתחות התרבות העברית. העורכים והקריינים היו אנשי היישוב שהפיקו תוכניות מוזיקה, מדע, תרבות ומסורת. בייחוד נודעה התחנה בתסכיתים ששודרו בה. אם בקהילות לשוניות רבות בעולם הביאו שידורי רדיו סדירים לשינויים תרבותיים ולשוניים מרחיקי לכת, הרי שלשידורי הרדיו הראשונים בעברית הייתה השפעה גדולה עוד יותר. לראשונה נשמעה עברית מדוברת בכל רחבי הארץ ובמגוון נושאים. שידורי הרדיו היו מעין מודל לדיבור עברי, בתקופה שבה מספר דוברי העברית היה עדיין קטן מאוד, ורוב היהודים הכירו את העברית בעיקר כשפה כתובה.
למעט תקופת שיתוף הפעולה שבין היישוב לבין הבריטים בימי מלחמת העולם השנייה, ביטאו שידורי התחנה את עמדת שלטונות המנדט, עמדה שהייתה לעיתים עוינת כלפי הנהגת היישוב. שידורים אלה התקבלו בחוסר אמון ביישוב, ורבים העדיפו לקבל מידע על האירועים השוטפים מתחנות הרדיו המחתרתיות של הארגונים היהודיים. לקראת סיום המנדט הקימו גם ארגונים ערביים תחנות רדיו מחתרתיות.
סוף פעילותה של התחנה המנדטורית וקול ירושלים הישראלית
עם התבססות השלטון הישראלי בעיר עברו התשתיות ואנשי המקצוע של "קול ירושלים" בכל תחומי השידור– אולפנים, קריינים, עורכי תוכניות, אנשי מקצוע בתחום המוזיקה, מהנדסים וטכנאים, ל"קול ישראל" ולקול ציון לגולה. התחנה הישראלית החדשה אף אימצה את תדר השידור של קול ירושלים (תדר 574 קילוהרץ של הרשת השנייה PBS 2), המעבר היה כה חלק עד שבשנת 2017 התהדר "קול ישראל" וחגג "80 שנה לקול ישראל" דבר שאינו לגמרי מדויק שכן "קול ישראל הפך לרדיו הרשמי של מדינת ישראל ביום הכרזת המדינה ב-1948" (ציטוט מאתר קול ישראל).
התשתיות של התחנה ברמאללה עברו לידי הירדנים, והם המשיכו למעשה את השידורים של הרשת ששידרה באנגלית ובערבית, מהאולפן ומהמשדרים המנדטוריים ברמאללה. שמה של התחנה הוסב ל"תחנת השידור של ירושלים הערבית" תחנה זו המשיכה לשדר בתדר 677 קילוהרץ באורך גל 443 מטר, שהיה התדר של הרשת המנדטורית הראשונה (PBS 1). בישראל כונתה תחנה זו בשם רדיו רמאללה.
אצטדיון א-סלאם
אצטדיון א-סלאם (בערבית: ستاد السلام, תעתיק מדויק: סתאד אלסלאם; בתרגום לעברית: אצטדיון השלום) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקהיר ובו כ-30,000 מקומות ישיבה.
האצטדיון משמש למשחקי ליגת העל המצרית כמגרשה הביתי של קבוצת אל אנטאג אל הארבי ולעיתים כמגרשה של אל-אהלי.
היסטוריה
האצטדיון נבנה בשנת 2009 על מנת לארח את משחקי גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2009 שנערך באותה השנה במצרים ואירח את משחקי בית ב'.
ב-2019 במסגרת גביע אפריקה לאומות 2019 אירח את משחקי בית ד' ונבחר לארח משחק בשמינית הגמר, ברבע הגמר ואת המשחק על המקום השלישי.
פרדוקס הסוסים
פרדוקס הסוסים הוא טיעון מפורסם ה"מוכיח", תוך שימוש שגוי בעקרון האינדוקציה המתמטית, את התוצאה האבסורדית כי לכל הסוסים בעולם אותו צבע. הטיעון הוצג על ידי המתמטיקאי ההונגרי ג'ורג' פוליה לשם המחשת רמת ההקפדה והדיוק הדרושה בעת הוכחות מתמטיות.
הוכחה לכאורה
ננסה להוכיח את המשפט הבא: "בכל קבוצה סופית של סוסים, כל הסוסים הם בעלי אותו צבע". כמו כל הוכחה באינדוקציה גם הוכחה זו כוללת שני מרכיבים:
בכך הוכחנו, לכאורה, את הטענה - ומכיוון שבעולם מספר סופי של סוסים, כולם מוכרחים להיות בעלי אותו צבע.
השגיאה בהוכחה
התיאור לעיל שגוי בנקודה חשובה אחת: כדי שאפשר יהיה להסיק שלכל k הסוסים אותו צבע, מוכרח להיות סוס משותף לקבוצת הסוסים מלבד הסוסים שהוצאו. דרישה זו מתקיימת אם k>2 (ואכן, לו היינו יודעים שלכל שני סוסים יש אותו צבע, יכולנו להסיק באינדוקציה שלסוסים בכל קבוצה סופית יש אותו צבע). ואולם, במקרה k=2 ההוכחה אינה נכונה (אין שום סיבה להניח שהסוסים שהוצאו הם בעלי אותו צבע, משום שאין סוס שלישי ששניהם שווים לו בצבעם).
דוד טיקטין
הרב דוד זאב טיקטין (תרכ"ו, 1866 – ג' בניסן תרפ"ד, 1924) היה מראשי ומנהלי ישיבת עץ חיים, שימש כמשגיח ובוחן ראשי בישיבה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1866 בטיקטין שבפולין, בנם של יצחק יעקב ושרה חאשה. למד בישיבת וולוז'ין. בצעירותו נפטר אביו, ואמו עלתה עם אחותו לארץ ישראל והן התיישבו בירושלים. בשנת 1884 עלה דוד טיקטין בגפו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא המשיך את לימודיו בישיבת עץ חיים. הוסמך על ידי הרידב"ז ורבי חיים ברלין. נשא לאשה את רבקה חיה בן צמח הכהן.
הרב טיקטין התמנה לאחד מראשי ומנהלי ישיבת עץ חיים ושימש כמשגיח והבוחן הראשי. היה יושב במושב בית הדין בחורבת רבי יהודה החסיד. חיבר את הקונטרס "מגן דוד" שנדפס בספר "גידולי ציון" לידידו הדיין הרב יחיאל מיכל הורוויץ.
בשנת 1906 ייסד עם קבוצה של תלמידי חכמים, בהם גיסו הרב ישראל פורת והרב יעקב משה חרל"פ, את "בית ועד לחכמים" - בית מדרש מיוחד שישמש מסגרת חברתית לטיפוחם של מצטייני תלמידי החכמים בירושלים. בית המדרש פעל כמה שנתיים.
הרב טיקטין חתום על כרוזים בנושאים ציבוריים בירושלים, וכן כתב מכתבי סמיכה לרבנים בירושלים. בשנת תרע"ט נמנה עם החותמים על מינוי הרב יצחק ירוחם דיסקין והרב חיים זוננפלד כנשיאי "הסתדרות ירושלים".
אחיו, אפרים שמואל טיקטין, יזם את הוצאת האנציקלופדיה לרבני דורו, שעליו עמל שנים רבות, אך לא הוציאו לאור. אחותו פשה מרים נישאה לרב ישראל פורת (על מצבתה נכתב: "אחות הרה"ג ר' דוד טיקטין").
נפטר בשנת 1924 ונקבר בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "ויהי דוד לכל דרכיו פ"נ הרב זאב דוד טיקטין ר"מ ומנהל ת"ת עץ חיים".
חוקת מצרים (1923)
החוקה של מצרים, שנתקבלה ב-1923 (בערבית: دستور مصر 1923), הייתה החוקה בממלכת מצרים בין השנים 1923 ו-1952, למעט חמש שנים (1930-1935) בהן הונהגה חוקת 1930. חוקה זו היוותה את הבסיס למציאות הפרלמנטרית בראשיתה של מצרים המודרנית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרצו במצרים מהומות 1919 שקראו לשחרור, עצמאות ודמוקרטיה. תוצאת המהומות הייתה ההצהרה של 28 בפברואר 1922, שהכירה במצרים כמדינה עצמאית (עם כמה הסתייגויות) והפסיקה את מעמדה כפרוטקטורט בריטי. בהתבסס על המצב החדש, נוצרה חוקה מצרית חדשה שהתקבלה ב-23 באפריל 1923 על ידי ועדת חקיקה בת 30 חברים שמינה הסולטאן פואד הראשון בלחץ הבריטים. הוועדה כללה נציגים של מפלגות פוליטיות כמו גם מנהיגי תנועות לאומיות.
חוקת 1923 התבססה על שילוב בין החוקה הבלגית ובין החוקה העות'מאנית שהיו שתיהן בעלות מאפיינים של מונרכיה חוקתית, הפרדת הרשויות ושני בתי מחוקקים. גם חוק הבחירות של 1923 התבסס על החוקה של בלגיה (שהתבססה על החוקה האנגלית הלא כתובה). החוקה קבעה את המסגרת הפוליטית של המדינה. לפי החוקה וחוק הבחירות הוקם פרלמנט של שני בתים: חברי בית הנבחרים (הבית התחתון) נבחרו בעקיפין בידי כל האזרחים שהיו בעלי זכות בחירה, וחברי הבית עליון, הסנאט, שמקצתם מונו ומקצתם נבחרו בידי קבוצת בוחרים מצומצמת. אולם למלך נשארו סמכויות נרחבות: היה ביכולתו למנות את ראש הממשלה, לפטר את הממשלה, לא לאשר חוקים ואף לפזר את הפרלמנט. כיוון שבכל מערכות הבחירות ניצחו מתנגדי המלך, נשלטה מצרים בדרך כלל ללא פרלמנט.
אולם חוקה זו בוטלה על ידי המלך. בעקבות שינוי החוקה לחוקת 1930, לא השתתפה מפלגת הוופד בבחירות של 1931. מאוחר יותר בשנת 1930, ביטל המלך פואד הראשון את החוקה משנת 1930, אולם לא החזיר את החוקה של 1923 ובכך הצליח להפטר מכל מגבלה שהחוק הטיל על סמכויותיו. הפרלמנט פוזר, ובשנת 1935 עמדה מול ממשלתו של מוחמד תאופיק נסים קואליציה בראשות הוופד בהשתתפותם של כמעט כל הפוליטיקאים שהודחו מן השלטון, ואלה תבעו החזרתה של חוקת 1923. במשך כל שנת 1935 שררה במצרים תסיסה בעקבות ביטול החוקה ובדצמבר נערכו הפגנות ופרצה שביתה. בעקבות אירועים אלו, נאלץ המלך להחזיר את החוקה של 1923. נסים התפטר וממשלת קואליציה בראשותו של עלי מאהר הוקמה ב-1936. בבחירות של אותה שנה עלתה מפלגת הוופד.
מספר חברי הפרלמנט השתנה מספר פעמים במשך התקופה בה הייתה החוקה תקפה. הוא עמד על 214 חברים בשנים 1924-1930 ואחר-כך עלה ל-235. בשנים 1931-1934 (בהן חוקת 1923 לא התקיימה, אך למעשה נהגו על פיה) היו 150 חברים בפרלמנט. מ-1936 ועד 1938 היו בפרלמנט 232 חברים ומ-1938 ועד 1949, 264 חברים. ב-1950 הועלה המספר ל-319 חברים ומספר זה התקיים עד מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952.
מצב חוקת 1923 במצרים ותנאי קיומה התדרדרו במשך שנות קיומה בשל סיבות פנימיות וחיצוניות. התדרדרות זו השתקפה בתהפוכות הפוליטיות במצרים ובחוסר יציבות שלטוני עד למצב בו 40 ממשלות כיהנו בתקופה של פחות מ-30 שנה, בין 1923 ו-1952.
מעמד האסלאם בחוקה
סעיף 149 לחוקת 1923 קבע כי. בשנת 1949 נקבע בהסתמך על סעיף זה כי להלכה המוסלמית מקום בחקיקה ובמשפט (אם כי רק לאחר החוק הקיים ותקדימים משפטיים). בשנת 1954, בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים נחקקה חוקה חדשה ובה נוסף לסעיף 149 סעיף נוסף שקבע כי. ב-1964 הפך סעיף 149 לסעיף 5 בחוקה וסעיף 2 הנוגע לשוויון נותק ממנו והפך לסעיף 34. ב-1971 בעקבות התחזקותן של תנועות איסלמיות קודם הסעיף למספר 2 והוא נוסח מחדש. מעמדו של סעיף 2 היה סלע מחלוקת מרכזי במשאל העם על החוקה המצרית החדשה לאחר ההפיכה במצרים (2011)
סופר פיג
סופר פיג (ביפנית: 愛と勇気のピッグガール　とんでぶーりん, בתרגום: ילדת-חזיר של האהבה והאומץ) היא שמה של אנימה יפנית המבוססת על מאנגה פרודית על ילדות קסם מאת טאאקו איקדה, הונפשה כאנימה על ידי ניפון אולפני אנימציה ושודרה משנת 1994 עד שנת 1995. בישראל שודרה הסדרה בפוקס קידס.
תקציר העלילה
יום אחד קארין קוקובו (קאסי קארלן) אחרה לבית הספר ובדרכה פגשה חזירון צהוב ופצוע. החזירון שהיה רק רעב, הבריא ברגע שאכל מאחד התפוחים של קארין. כשקארין הגיעה לבית הספר, היא גילתה שהחזירון התגנב לתוך התיק שלה, וגרם לה להסתבך בצרות. קארין גילתה שהחזירון יכול לדבר ולעוף. החזירון נתן לה את ה"פיגומפאקט", כשהיא פתחה אותו, חרטום חזירים הופיע ממנו והתחבר לאף שלה והחזירון חשף את עצמו כנסיך טונראריאנו השלישי (איגי פיג) מכוכב בורינגו (אוינקו).
הוא הסביר לה איך לשנות צורה בעזרת הסיסמה: "בא בי בוּ בֱה בוֹ בוורין" (בדיבוב האנגלי: "עם חוטם וזנב, לצדק יש גם גב, האמת והתבונה יצאו עכשיו, בשם עוצמת אוינקו"). לאחר שאמרה את מילות הקסם קארין הפכה לחזרזירה ורודה ועוצמתית בשם בורין (סופר פיג). אולם היא העדיפה להשתנות לגיבורה כמו האלילה שלה "קיוטי צ'או" (התייחסות לגיבורת העל "קיוטי האני").
טונראריאנו (שעכשיו קארין קוראת לו טון-צ'אן, אבל בדיבוב האנגלי: שמו יישאר איגי) אמר לה שאם היא תאסוף 108 פנינים על ידי עשיית מעשים טובים בתור בורין, קארין תוכל להגשים את משאלתה. אוסף הפנינים מופעל בקארמה, משמעותה שאם בורין תנצל את כוחותיה סתם, היא תאבד פנינים. אבל אם היא תחשוף את זהותה בפני אנשים כולל חבריה, היא תישאר במצב של בורין לנצח.
חמור חדש
חמור חדש הוא משחק ילדים.
במהלך המשחק אחד הילדים עומד כפוף, ברכיו ישרות, וידיו נתמכות על ירכיו להשגת יציבות. מטרתו להוות מכשול למעבר יתר המשתתפים. יתר הילדים מנסים לעבור את המכשול על ידי ריצה, זינוק מקו מסומן, הנחת שתי כפות הידיים על גבו של המכשול, ופישוק הרגליים משני עבריו. אופן מעבר המכשול דומה לטכניקה המשמשת בהתעמלות לצורך מעבר חמור הקפיצות. לאחר שכל הקבוצה סיימה לעבור את המכשול, מתרחק החמור מקו הזינוק מעט. כאשר אחד מחברי הקבוצה נכשל במעבר המכשול, הוא מחליף את החמור.
המשחק אינו מתאים לקבוצות מעורבות-גודל, בגלל המעמסה הפיזית המוטלת על ילד קטן המשמש כחמור חדש. כמו כן, הוא אינו מתאים לקבוצה בה יכולותיו הגופניות של אחד המשתתפים פחותות משמעותית משל חבריו, מכיוון שאותו משתתף ימצא עצמו בדרך כלל בתפקיד המכשול, ולא ישפר את יכולותיו.
משחק זה מהווה יחידה בסיסית של המשחק סוס ארוך מבחינה אתלטית. מן הבחינה החברתית, במשחק זה משחק כל יחיד נגד הקבוצה, בעוד שבמשחק סוס ארוך משחקות שתי קבוצות זו נגד זו. יחסים כאלה בין משחקים קיימים בין משחקים נוספים, למשל בין גרסאות משחקי המחניים.
שמות אחרים של המשחק: חמור קצר, סוס קצר, אסומניה אבודניה. המשחק מוזכר ב"שיר השכונה" של חיים חפר בביצועה של להקת התרנגולים בכינוי אָסוּמָנְיָה אָבּוּדָנְיָה.
בירושלים מכונה המשחק סְמֶל, (כנראה שיבוש של "השמאל") ואז גם קוראים המשתתפים "סמל" בעת מעבר המכשול, שכן בתום כל סיבוב מתרחק החמור צעד אחד מנקודת הקפיצה, כדי להקשות את המעבר. המשחק מוזכר בשם זה בשירו של יוסי בנאי, "אני וסימון ומואיז הקטן".
מיספור הקופצים
חברי הקבוצה הקופצים מעל לחמור בדרך כלל ממוספרים. הקופץ הראשון הוא "מספר אחת", הקופץ השני הצמוד אליו בטור העורפי "מספר שתיים" וכו'. כאשר אחד הקופצים נכשל במעבר החמור הוא מחליף את החמור, והחמור עצמו הופך להיות הקופץ האחרון. שאר הקופצים שהיו מאחורי הקופץ שנכשל מתקדמים במיקום אחד בטור. "מספר אחת" הוא הקופץ שרשאי לקבוע סיבוב קפיצה מיוחד שבו על הקופצים מוטלת מטלה נוספת מלבד מעבר המכשול. שמות הסיבובים ש"מספר אחת" יכול לקבוע:
אלימות במשחק
המשחק מלווה ברמת כאב מסוימת ל"חמור", אך יש המוסיפים על כך התעללויות מכוונות, שאינן קשורות לפעילות האתלטית במשחק. בחלק מהגרסאות ישנו "עונש" על פרישה של החמור מהמשחק: למשל "יום הולדת" שבו שאר המשתתפים מכים את החמור לרקע שירת פזמון.
הבית הערדי
הבית הערדי (נקרא גם בית רוחב) הוא סוג מבנה קדום מתקופת הברונזה הקדומה המתוארכת לשנים המאה ה-33 לפנה"ס - המאה ה-24 לפנה"ס. הנפוץ בקרב אתרי ארץ ישראל הדרומית, בעיקר באזור הנגב וסיני.
מדובר בדגם מבנה רוחב - הכניסה לפנים המבנה היא מציר הרוחב ולא מציר האורך כנהוג בארכיטקטורה דאז - בו גרם מדרגות קטן מוביל מטה לחדר אחד גדול. המבנה נבנה מאבני קירטון מהסביבה הקרובה לאחר שעברו קצת הקצעה. הדלת הייתה עשויה מעץ (שלא השתמר). כציר הדלת שימשה אבן שהונחה משמאל לפתח ובו הייתה שקערורית קטנה. בחלק מהמבנים באתר תל ערד נמצאה גם אבן מצידה הימני של הדלת שהייתה נעוצה באדמה, ששימשה לפי החוקרים לנעילת הדלת. תקרת החדר נתמכה על עמוד עץ שעמד במרכז החדר. בדיקות של שרידים קטנים העלו שרוב העמודים נעשו מהעץ אלה אטלנטית שכנראה גדל באזור בעבר. אבן שטוחה ומעוגלת שימשה כבסיס לעמוד העץ. התקרה הייתה מורכבת כנראה מקורת עץ אחת עבה לאורך החדר וקורות נוספות שהונחו עליה לרוחב החדר. על הקורות הונחו ענפים וטיט. בבתים אחדים נמצאו שרידי טיח וטיט ששימשו כנראה גם לטיוח הקירות. בחדר נמצאו גם ספסלים מאבן בגובה 40–50 ס"מ ורוחב 30–40 ס"מ.
סוג אדריכלות זה נתגלה לראשונה בתל ערד (ועל כן שמו) בשכבות מתקופת הברונזה הקדומה, בהן גם נמצא דגם מוקטן של סוג מבנה זה, ונראה שיצא משימוש עם המעבר לתקופת הברונזה הביניימית.
מלאכות
מקרצפי מניפה – כלי העשוי מאבן צור שבאמצעותו היו מפשיטים את העור של בעלי החיים. הימצאותם מעידה על מלאכת הבורסקאות.
בוכיר – מכשיר מעצם של בעל חיים באמצעותו העבירו את חוטי הערב בין חוטי השתי במלאכת האריגה.
מחטים – עשויים מעצם ששימשו לתפירה.
פלך – מכשיר הבנוי ממוט עץ דק וקצר שעליו הושלחה משקולת ושימש לטוויה. חומר הגלם לטוויה היה צמרן של הכבשים והעזים. כפי שהזכרנו לעיל הן גודלו לצורכי אכילה, אך לא רק. עצמות שנמצאו מעידות כי בעלי החיים, אפילו הזכרים, נשחטו רק בגילאי 3–5. כלומר גידלו אותם במשך מספר שנים והשקיעו בהם משאבים, ואם כך סימן שגידלו אותם לטובת שימוש בצמר.
תרבות ופנאי
55 לוחות משחק – בגדלים שונים. הלוח הנפוץ ביותר בגודל 10X3 משבצות והוא מוכר בשם "סנת". המשחק נפוץ ביותר במצרים, אך הכמות הגדולה שהתגלתה מעלה סברה כי מקורו דווקא בערד.
פולחן
צלמיות ופסלונים של חיות – העשויים חרס או אבן מקומית. חפצי פולחן הנמצאים בבית הפרטי מראים כי הפעילות הפולחנית הייתה יומיומית ובאה לידי ביטוי בבקשה לקבל מהאל ברכה במעשי הבית.
כלכלה
ביטומן ומלח – נמצאו בכמות גדולה. למוצרים אלו הייתה חשיבות רבה גם בתקופות קדומות וההשערה היא כי תושבי ערד השתמשו בהם למסחר. יש לנו כאן עדות לקיום קשרים עם מקומות אחרים.
גרהרד שרדר (המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית)
גרהרד שרדר (בגרמנית: Gerhard Schröder; 11 בספטמבר 1910 – 31 בדצמבר 1989) היה פוליטיקאי גרמני. כיהן כשר הפנים של מערב גרמניה בשנים 1953–1961, כשר החוץ בשנים 1961–1966, וכשר ההגנה בשנים 1966–1969. בשנת 1968 נבחר למועמד המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית לתפקיד נשיא גרמניה, בגוברו על ריכרד פון וייצזקר, אולם הוא הפסיד בבחירות למשרת הנשיא לגוסטב היינמן.
ביוגרפיה
שרדר נולד במערב ממלכת פרוסיה. החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קניגסברג, למד שני סמסטרים באוניברסיטת אדינבורו וסיים את לימודיו באוניברסיטת בון בשנת 1932. הוא עבר את המבחנים לאישור עבודה כעורך דין בגרמניה בשנים 1932 ו-1936. הוא קיבל דוקטורט בשנת 1934. במהלך לימודיו בבון הוא היה פעיל במפלגת העם הגרמנית השמרנית, אולם לאחר עליית הנאצים לשלטון הצטרף ב-1 באפריל 1933 למפלגה הנאצית. נטען ששרדר גם היה חבר האס אה, אולם שרדר הכחיש זאת וטען ששמו הועלה כמועמד לחברות אך מכיוון שלא הביע עניין בכך, נמחק מרשימת המבקשים להצטרף.
לאחר קבלת הדוקטורט עבד במכון קייזר וילהלם בברלין ולאחר מכן במשרד עורכי דין, הוסמך לעורך דין בשנת 1939 והתמחה בדיני מיסים. עזב את המפלגה הנאצית במאי 1941, בעת שנשא לאישה את בריג'ט לנדסברג שהייתה יהודיה למחצה, לאחר שקיבל רשות מיוחדת לכך. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא גרמניה. לאחר המלחמה הוא עבר כפקיד ממשלתי בנורדריין-וסטפאליה, בארגון מחדש של תעשיית המכרות והפלדה. בשנת 1949 הוא נבחר לבונדסטאג הראשון.
בשנת 1953 התמנה לשר הפנים של מערב גרמניה. בשנת 1961 התמנה לשר החוץ. הוא תמך בקשירת קשרים עם העולם הערבי והתנגד לאספקת נשק לישראל. בשנת 1966 עבר לכהן כשר ההגנה. בעת ההמתנה למלחמת ששת הימים התנגד למשלוח מסכות גז ממחסני צבא גרמניה לישראל, בטענה שהצבא הגרמני זקוק להן.
במענה לביקורת על קשרים של בריטניה עם ממשלת גרמניה, בה מכהן שרדר בעל העבר הנאצי, נטען שהוא גורש מהמפלגה בגלל נישואיו לאישה ממוצא יהודי וכי לאחר מכן היה קשור לגורמים אנטי-נאציים. שרדר עצמו טען שהוא הצטרף למפלגה הנאצית כדי להתקדם ולא מסיבות אידאולוגיות, וכי לא היה פעיל במפלגה.
בנובמבר 1968 נבחר למועמד מפלגתו בבחירות לנשיא גרמניה, בגוברו על ריכרד פון וייצזקר, שהיה מועמדו המועדף של קנצלר גרמניה, קורט גאורג קיזינגר. בבחירות הפסיד שרדר לגוסטב היינמן שקיבל 49.4% מהקולות, לעומת 48.8% שקיבל שרדר.
לאחר מעבר מפלגתו לאופוזיציה כיהן שרדר כיו"ר ועדת החוץ של הבונדסטאג. בספטמבר 1971 ביקר בישראל והצהיר שהוא רוצה יחסים כלכליים בין המדינות ולא סיוע בנשק. עתירה לבג"ץ שהגיש גדעון ספירו בדרישה להעמיד את שרדר לדין נדחתה כ"טרדנות". הוא ביקר בישראל שוב בספטמבר 1974, בראש משלחת של ועדת החוץ של הבונדסטאג.
The Way I Am (שיר של צ'ארלי פות')
The Way I Am הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי, צ'ארלי פות', שיצא, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, ב-24 ביולי 2018, כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבום האולפן השני שלו, Voicenotes. השיר יצא בתחילה כסינגל השיווקי השני מהאלבום ב-3 במאי 2018. השיר נכתב על ידי צ'ארלי פות' ויעקב כשר, והופק על ידי צ'ארלי פות'.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, שבוים על ידי קולין טילי, יצא בערוץ היוטיוב של צ'ארלי פות' ב-9 ביולי 2018. סלבטור מייקי, מ-The Fader, ציין כי הווידאו קליפ הוא "חזרה אסתטית נחמדה לסוף שנות ה-90", בעוד שמקישנה פייר, מ-PopSugar סברה שדמותו של פות' מזכירה את ג'ורדן קטלאנו מסדרת הטלוויזיה אלה הם חיי.
הופעות חיות
ב-22 ביוני 2018, פות' ביצע את השיר לראשונה בפרסי המוזיקה של רדיו דיסני לשנת 2018. ב-17 ביולי 2018, הוא ביצע את השיר ב-The Tonight Show Starring Jimmy Fallon. ב-20 ביולי 2018, הוא ביצע את השיר ב-Today.
דניאל לוין
ראשית חייו
לוין נולד בדנוור שבקולורדו, ארצות הברית. הוא עלה לישראל עם הוריו בגיל 14, וגדל בירושלים. את שירותו הצבאי עשה בסיירת מטכ"ל והשתחרר כקצין בדרגת סרן. לאחר שחרורו החל ללמוד בטכניון לימודי תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב ובמקביל עבד במעבדת המחקר של IBM בחיפה באימות תוכנה. בשנת 1996 החל בלימודי דוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת MIT במסצ'וסטס.
אקאמאי טכנולוגיות
בעת לימודיו ב-MIT, עסק לוין בתורת הסיבוכיות ובאלגוריתמים. אחת מעבודותיו עסקה באלגוריתמים לניהול התעבורה ברשת האינטרנט ופיזור העומס על שרתים. באותה תקופה, עם ההתפתחות המהירה של האינטרנט, נוצרו בצמתים שונים ברשת פקקי תנועה וקשיים בהעברת הנתונים. כתוצאה מכך אמינות האתרים הייתה נמוכה והם נטו לקרוס בקלות. תקשורת בין-יבשתית סבלה מקשיים גדולים. לוין פיתח אלגוריתם שבעזרתו, כך האמין, ניתן יהיה לפתור את הבעיה. יחד עם הפרופסור למתמטיקה שימושית תום לייטון החל לפתח ולדחוף את הרעיון באופן מסחרי. השניים הגישו את הצעתם לתחרות תוכניות עסקיות שערכה האוניברסיטה אך לא הצליחו להגיע לשלב הסופי.
לוין לקח חופשה מלימודיו והלוואה של 20 אלף דולר, ויחד עם לייטון הקימו ב-1998 את חברת "אקאמאי", שם שפירושו "תיחכום" בשפת תושבי האי הוואי. לייטון כיהן כמדען הראשי ולוין כסמנכ"ל הטכנולוגיה. "אקאמאי" התמודדה עם בעיות התעבורה ברשת באמצעות הקמת שרתים של החברה ברחבי העולם. כך, הגולשים המקומיים לא צריכים להתחבר לשרתים מרוחקים אלא לשרתים בארצותיהם, שיקושרו לשרתים המרוחקים בקווים מהירים, מה שיאיץ את התקשורת בצורה משמעותית. בשיא "בועת הדוט-קום", באוקטובר 1999 הונפקה החברה, וכבר ביום המסחר הראשון עלו מניותיה פי חמישה ויותר. מחיר המניה הגיע לשיא של 345 דולר. באותה תקופה נחשב לוין לאחד הישראלים העשירים בעולם עם הון בשווי של כ-3 מיליארד דולר. גם לאחר הירידה התלולה בשווי המניה במשבר מניות הטכנולוגיה במרץ 2000, היה לוין אחד האנשים הצעירים העשירים בתבל. החברה נחשבת עד היום לאחת מהמובילות בתחומה, כאשר בין לקוחותיה נמצאות מיקרוסופט, אמריקה און ליין, יאהו!, פייסבוק וגוגל.
נסיבות מותו
לוין נרצח במהלך חטיפתה של טיסה 11 של אמריקן איירליינס מבוסטון ללוס אנג'לס, שרוסקה לתוך המגדל הצפוני של מגדלי התאומים במתקפת הטרור על ארצות הברית ב-11 בספטמבר 2001, כשהיה בדרך לוועידת אינטרנט ופגישה עם לקוחות. הוא ככל הנראה נרצח בידי אחד החוטפים עוד במהלך ההשתלטות על המטוס בניסיון לסכל את החטיפה, לאחר שהסתער על אחד מהחוטפים. במזכר של מנהל התעופה הפדרלי של ארצות הברית שפורסם בשנת 2002, צוין שככל הנראה גרונו שוסף על ידי המחבל סאטאם אל-סוקאמי, שישב במושב שמאחוריו במחלקת העסקים. לוין נחשב לקורבן הראשון של מתקפת הטרור ב-11 בספטמבר.
לוין היה בן 31 במותו. השאיר אחריו אישה ושני בנים. כיכר סמוכה לבניין מדעי המחשב ב-MIT קרויה על שמו, וכן פרס למאמר סטודנטים מצטיין בכנס STOC, הכנס בו התפרסמה עבודתו על ביזור מידע באינטרנט.
מישל (זמרת)
מישל (בגרמנית: Michelle; נולדה ב-15 בפברואר 1972) הוא שם הבמה של הזמרת הגרמנייה טניה היואר. היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2001.
ביוגרפיה
מישל נולדה בבאדן-וירטמברג בשם טניה הוור, הוריה היו אלכוהוליסטים ומגיל עשר גדלה במשפחה אומנת.
היא ניהלה מערכות יחסים עם מספר ידוענים ויש לה שלוש בנות. היא גרה בקלן.
קריירה
בגיל ארבע עשרה החלה לשיר בלהקה מקומית.
ב-1993 הופיעה לראשונה בטלוויזיה הגרמנית והזמרת קריסטינה באך זיהתה את כשרונה, לאחר מכן הוציאה שיר שזכה להצלחה בהשמעות במדיה והוצע לה גם להופיע ב-ZDF-Hitparade, אחת מתוכניות המוזיקה המצליחות בגרמניה.
היא השתתפה במספר פסטיבלי מוזיקה, באירוויזיון 2001 ייצגה את גרמניה עם השיר "Wer Liebe lebt" שם הגיעה למקום ה-8.
ב-2005 יצא אלבומה "Leben" שזכה במספר פרסים, ב-2006 היא גם דיגמנה תקופה.
ב -2014 הוציאה את האלבום "The Ultimate Best of" שכלל שבעה שירים חדשים.
עלי מאהר
עלי מאהר באשה (בערבית: علي ماهر باشا; 1882, קהיר – 25 באוגוסט 1960, ז'נבה) היה פוליטיקאי מצרי.
הוא שרת כראש הממשלה המצרי בארבע קדנציות מטעם המפלגה המאוחדת,מפלגת אל-ופד ומפלגת החוקה הליברלית:
מאהר כיהן כראש הקבינט המלכותי של המלך פואד הראשון ב-1935 והיה שותף לחצר המלוכה ואהוד עליה. באותו זמן התגבשה אופוזיציה חזקה כנגד ממשלתו של מוחמד תאופיק נסים מצד מפלגת הוופד. לאור התסיסה הרבה שיצרה הוופד במצרים, החזיר פואד את החוקה של 1923 על כנה. נסים התפטר, ועלי מאהר מונה כראש ממשלה בידי פואד. הוא הקים ממשלה קואליציונית כדי לקיים את הבחירות ב-1936. בבחירות אלו ניצחה מפלגת הוופד ומוסטפא א-נחאס עלה לשלטון.
ב-1939 החליט המלך פארוק הראשון לחזור ולהיות גורם כוח משמעותי בזירה הפוליטית המצרית. הוא הפיל את ממשלת הוופד ומינה את מאהר שנית לראש הממשלה. עלי מאהר מינה את עזיז עלי אל-מצרי שהיה ידוע כאוהד גרמני למפקד הצבא. עד מהרה עלי מאהר הודח ב-1940 על ידי השלטון הבריטי, בשל החשש מקשרים עם מדינות הציר ומכך שאלו יוכלו לקבוע את הממשלה המכהנת בתקופת מלחמת העולם השנייה. בעת מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, מינו אלו את מאהר לראש הממשלה בשל התחושה כי יוכלו לסמוך עליו, אך הוא פוטר זמן קצר לאחר מינויו בעת שהתנגד לרצון הקצינים לקדם רפורמות אגרריות.
שלישיית מה קשור
שלישיית מה קשור היא קבוצת קומיקאים, סטנדאפיסטים, מנחי טלוויזיה, שדרני רדיו, זמרים, מוזיקאים ושחקנים ישראלית הכוללת את הבדרנים ציון ברוך, אסי ישראלוף ושלום מיכאלשווילי. בתחילת דרכם פעלו כחמישייה, יחד עם שחר חסון ועמוס תמם.
ראשית דרכם (2000–2004)
חברי השלישייה גדלו יחד ברמלה, ובבגרותם עברו להתגורר יחד בתל אביב. כבר בצעירותם העלו מופעי סטנד-אפ והומור במסגרת בית הספר התיכון עמל א' רמלה ע"ש יגאל אלון, ואף הופיעו במהלך שירותם בצה"ל במועדונים. בשנת 2000 העלו יחד את מופע הבידור "מה קשור?" כחמישייה, יחד עם שחר חסון והשחקן עמוס תמם. לאחר כשנה פרשו חסון ותמם וההרכב נשאר במתכונת בה הוא פועל עד היום. בשנת 2001 החלו להופיע בתוכנית הטלוויזיה של אלי יצפאן, "יצפאן", בערוץ 3 של חברת הכבלים "הוט". הם זכו לאהדה רבה, והמשיכו להופיע במשך שלוש עונות וכן בספיישל קומי לכבוד יום העצמאות בשם "למה לא אוגנדה?", אשר כלל מערכונים ושירים ושודר גם הוא בערוץ 3 בשנת 2002. באותה שנה גם הופיעו עם מערכוניהם בעונתה האחרונה של תוכנית הבידור "רק בישראל", לצד אורנה בנאי וארז טל בערוץ 2, וזכו לחשיפה משמעותית. באותה שנה הופיעו בתוכנית של אסי וגורי "שידורי המהפכה".
בסוף שנת 2003 החלו חברי השלישייה לעסוק בשירה ובמוזיקה, כשכתבו והקליטו יחד עם להקת הדורבנים את השיר "אחלה בחלה" (מילים: אורן ארזוני, אסי ישראלוף, אריק לוי וגיא מזיג. לחן: אסי ישראלוף, גיא מזיג), שהופיע באלבום הלהקה "קובי". בשנת 2004 הופיעה השלישייה יחד עם שלמה גרוניך במסגרת המופע "מה קשור שלמה גרוניך לזהו זה", במהלכו ביצעו יחד עם גרוניך שירים שכתב גרוניך לתוכנית "זהו זה!" במהלך שנות השמונים. המופע נחל הצלחה והוביל את פסטיבל הפסנתר באותה שנה. בשנה זו גם הגישו פינה סאטירית בשם "יוצאים לעם" בתוכנית האקטואליה "האולפן המרכזי" בערוץ 10.
"תנו לו צ'אנס" והיכל התרבות (2005-2006)
לשיא תהילתם זכו חברי הקבוצה בשנת 2005, כשהוציאו את האלבום המוזיקלי "תתנו לו צ'אנס" (שלאחר מכן תוקן ונקרא "תנו לו צ'אנס"), בהפקת דודו טסה, שמוליק דניאל ועדי גולדשטיין, ובהוצאת הד ארצי. האלבום כלל שירים מקוריים של השלישייה, מערכונים וקטעי קישור, ובעיקר התפרסם ממנו שיר הנושא, "תתנו לו צ'אנס", שכתב והלחין ציון ברוך. באלבום נכללו שירים פרודיים על להקת היהודים ("מזגן"), על שלמה ארצי ("חתולים כחולים יורדים ועולים") ועל מוש בן ארי ולהקת שוטי הנבואה ("חוזר לסיני"). באותה שנה הופיעה השלישייה במופע "פסטיגל גיבורי העל" עם השיר "רוקדים ברחובות".
בקליפ שצולם לשיר "תתנו לו צ'אנס" השתתפו אמנים ובדרנים רבים, בהם דני רובס (שמופיע במקביל לשורה בשיר "אני לא דני רובס"), ישראל קטורזה, אדיר מילר, אסי כהן, אסי לוי, דוד ד'אור, אלי פיניש, יגאל שילון, עמוס תמם, דודו טופז, גיא אדלר ועוד. השיר ההומוריסטי בסוגו הפך במהרה ללהיט בתחנות הרדיו, וזכה לאזכורים רבים בתוכניות בידור שונות. באלבום נכלל השיר "לעוף איתך" של הזמר אפרים שמיר שיצא במקור בשנת 1971.
בסוף אותה שנה החלה השלישייה להוביל את תוכנית הבידור "היכל התרבות", לצדו של אדיר מילר. התוכנית, שהופקה על ידי רשת ושודרה בערוץ 2, קיבלה ביקורות חיוביות אבל זכתה לרייטינג בינוני ולא המשיכה לעונה נוספת.
השתתפות באלבומים של אמנים אחרים
בשנת 2006 השתתפה השלישייה באלבום "חברים 2" של הזמר שלומי שבת שיצא באותה שנה. חוץ מהם שיתף שבת אמנים נוספים כגון משה פרץ, גד אלבז, שירי מימון, פבלו רוזנברג ועוד.
בשנת 2016 השתתפו "מה קשור" באלבומו של הזמר אייל גולן הנושא את השם "רחוק מכאן". שיתוף הפעולה של גולן עם מה קשור היה בשיר "דבש בשפתיים". גולן שיתף באלבום זה גם את בתו אלין והזמר חיים ישראל.
"הישראלים", תוכנית האירוח, "הבורר" ועוד (2007-2010)
בפברואר 2007 עלתה לאוויר בערוץ 2 תוכנית טלוויזיה בכיכובם, הנקראת "הישראלים". התוכנית זכתה להצלחה אדירה והפכה את "מה קשור" להרכב הקומי המצליח ביותר בישראל בשנים שלאחר מכן. חודש וחצי לאחר עליית "הישראלים", עלתה בערוץ HOT3 תוכנית הבידור היומית "מה קשור?" בכיכובם ששודרה במשך 2 עונות. התוכנית עלתה לשידור במרץ 2007, והעונה השנייה עלתה בנובמבר 2007 והסתיימה במאי 2008. התוכנית משלבת מערכונים מיוחדים, דמויות קומיות בגילומם של הבדרנים, אירוח אושיות מתחום הבידור והופעה מוזיקלית משותפת של השלישייה עם אמן אורח, בנוסף להופעה פותחת משלהם, של שירים קלאסיים מהתרבות הישראלית. התוכנית, שהחליפה את תוכנית הבידור והאירוח של "יצפאן" בהנחיית אלי יצפאן שהסתיימה לפני כן, זכתה להצלחה פושרת. שלושת חברי "מה קשור" השתתפו גם כשחקנים בסדרת הטלוויזיה "הבורר" בהוט 3. בינואר 2010 החלו השלישייה להגיש בערוץ 24 תוכנית הנקראת 'מה קשור היום שעכשיו'. בדצמבר 2010 השתתפה הלהקה בפעם השנייה במופע הפסטיגל ה-30 ("לילה מטורף בפסטיגל") בו זכתה השלישייה במקום השלישי עם השיר "לוקו", בתור שלישיית מקסיקנים אשר שולבו גם בקטעי קישור שונים. באותה שנה החל אחד מהשלישייה ציון ברוך לדבב ביחד עם אודי גוטשלק את אחת הדמויות של החטיף ביסלי בפרסומות של אסם.
עם סגולה, בובה של לילה, תוכנית הרדיו, לשחרר את שולי, פסטיגל (2011-הווה)
באפריל 2011 עלתה סדרה קומית חדשה של השלישייה בשם "עם סגולה" בקשת, ערוץ 2. בדומה לתוכנית הקודמת בכיכובם, "הישראלים", גם "עם סגולה" משלבת מערכונים קצרים בהם מגלמים השלושה דמויות של ישראלים הפזורים בעולם ובכל מיני מצבים אליהם נקלעו. פרק הבכורה של הסדרה זכה לרייטינג של 24.4%. הסדרה קיבלה ביקורות שליליות ואחוזי הצפייה של הסדרה ירדו בהדרגה, אף על פי ששודרה בסמוך לתוכניות מצליחות אחרות בערוץ.
ב-2011 השתתפו חברי השלישייה בתוכנית הסאטירה הספורטיבית "בובה של לילה" בערוץ הספורט. בדצמבר 2012 החלו להשתתף בתוכנית הסאטירה שנבעה ממנה, "בובה של מדינה" בערוץ 10.
במאי 2013 חברי השלישייה יחד עם הדוגמנית בר רפאלי הוציאו גרסת כיסוי לשירו של אייל גולן, "חיים שלמים".
ב-31 באוגוסט 2014 החלו חברי השלישייה להגיש תוכנית יומית ברדיו ללא הפסקה. תוכנית זו שודרה עד 30 ביולי 2015.
בנובמבר 2015, החלה השלישייה להשתתף בתוכנית סאטירית-קומית, "אנחנו במפה", המשודרת בערוץ HOT3. יוצר התוכנית הוא אלי בן דוד, מנחה ויוצר "בובה של לילה" בה השתתפה השלישייה.
ב-10 באפריל 2016, שיתפו פעולה יחד עם הזמר אייל גולן, והוציאו איתו סינגל בשם "דבש בשפתיים" מתוך אלבומו של גולן: "רחוק מכאן". הסינגל יצא לקראת מופע מיוחד ומשותף של השלישייה יחד עם גולן בהיכל מנורה מבטחים וגם באולמות מופעים ברחבי הארץ. הסינגל זכה להצלחה רבה והושמע בתחנות הרדיו המקומיות.
ב-1 ביולי 2021 יצא סרטם המשותף של השלישייה: "לשחרר את שולי", המבוסס על מערכונים מתוכניתם "עם סגולה". סרט זה זכה להצלחה רבה והגיע לשיא מכירות של 100,000 כרטיסים בסוף שבוע הראשון.
ב-20 באוקטובר 2022 עלתה הסדרה "גדול עלינו" בכיכובם של השלישייה.
הוקרה
בדצמבר 2022 ציון 20 שנות פעילות במופע הפסטיגל, על ידי אלי יצפאן והקרנת סרטון ברכה מנשיא המדינה יצחק הרצוג, שהוכן לכבוד האירוע.
גן ילדים
גַּן יְלָדִים הוא מסגרת חינוכית פורמלית יומית עבור ילדים, אשר מקדימה את בית הספר. בגן הילדים ילדים בערך מגיל 3 ועד גיל 5. למסגרת השומרת על פעוטות ותינוקות בני גיל צעיר יותר קוראים פָּעוֹטוֹן או מָעוֹן יוֹם. מהגן עוברים למסגרת הבאה הנקראת בית ספר.
מקור השם בתרגום מהשפה הגרמנית, משמעותו המקום בו מגדלים ילדים כפי שהגנן מצמיח את הצמחים כפי המתאים להם.
היסטוריה
גן הילדים הראשון הוקם בבאד בלנקנבורג שבגרמניה על ידי המחנך הגרמני פרידריך וילהלם אוגוסט פרובל ב-1837. הוא טען שילדים דומים לצמחים בכך שיש לטפח את שניהם. לדעתו עיקרו של טיפוח הילדים צריך להעשות באמצעות משחקים ומלאכת-יד. בנוסף, פרבל השתמש בגן הילדים גם כמרכז להדרכת הורים.
רומנסקה
רומנסקה היא תבנית שירית, שהייתה פופולרית בסוף המאה ה-16 וראשית המאה ה-17. בעיקר הייתה מקובלת על מלחינים איטלקים בראשית תקופת הבארוק.
גן ילדים
היסטוריה
גן הילדים הראשון בארצות הברית נפתח על ידי מרגרטה מאייר שורץ (אשתו של הפוליטיקאי קרל שורץ) בווטרטאון שבמחוז דודג' בוויסקונסין. גן הילדים הראשון בארץ ישראל נוסד ב-1898 בראשון לציון, על ידי המורה לעברית דוד יודילוביץ.
רומנסקה
הרומנסקה, שמקורה בספרד בשם "גוארדמה לאס ואקאס", מורכבת מרצף של ארבעה אקורדים עם בס פשוט, חוזר על עצמו, המספק בסיס לווריאציות ואלתורים. השיר "Greensleeves" הוא דוגמה מפורסמת לרומנסקה. "רומנסקה" הוא גם שמם של שני הרכבים לביצוע מוזיקה עתיקה: את הראשון, "לה רומנסקה", הקים ג'ון גריפיתס בשנת 1978 באוסטרליה; את השני, "רומנסקה", הקים נייג'ל נורת' בשנת 1988 באנגליה. שני ההרכבים מתמחים בביצוע אותנטי בכלי פריטה עתיקים.
גן ילדים
תפקידו החינוכי של גן הילדים
בפסיכולוגיה ובחינוך נהוג להתייחס לגיל הרך חשיבות רבה להתפתחותו השכלית, הרגשית והחברתית של הילד. בהתאם לכך, ילדים בגילאים 3–6 הולכים לגן הילדים כדי לרכוש מיומנויות חיברות, משמעת (מהגננת או הגנן), משחק, ציור, מוזיקה ולעיתים גם את יסודות הקריאה והכתיבה, כמו גם פעילויות אחרות. ישנה חשיבות רבה ללימוד של מיומנויות מוטוריות בגן הילדים ופיתוח של קואורדינציה, שיווי משקל, קצב, שליטה בגוף והקניית כוח גופני.
הסקרנות הטבעית שבה ניחנים ילדים ופעוטות דוחפת אותם לעסוק בהתלהבות בפעילויות מדעיות, ולו רק לצורך קבלת הסיפוק שבעשייה ובחקר כשלעצמם. אחת ממטרות החינוך לגיל הרך היא לעודד ולפתח התעניינות טבעית זו. בהתאם לכך, משרד החינוך יזם את תוכנית הלימודים במדע וטכנולוגיה לגיל הרך במטרה לבסס ולחזק את העיסוק בנושאים אלו בגני הילדים. נטייה גוברת והולכת לאמץ סטנדרטים אחידים במערכת הציבורית בישראל שואפת ליצור שפה אחידה ברמת האיתור הראשוני, הפעילות השגרתית והתכנים המועברים בגן.
כישורים חברתיים
הקשרים הבין אישיים הראשונים מתחילים בגיל הינקות במסגרת המשפחה. הגננת מהווה מקור שני לקשרים משמעותיים עם אנשים בוגרים עבור הילד והיא מעורבת בתהליך ההתפתחות החברתית והחיברות.
עבור ילדים שבילו לפני כן את רוב שעות היום בבית הוריהם, גן הילדים הוא המקום הראשון בו מתרחש מפגש משמעותי עם קבוצת השווים, כלומר: אנשים שאינם בני משפחה ולא מבוגרים, אלא ילדים בני אותו גיל. על ידי כך גן הילדים מאפשר אינטראקציה חברתית בין הילדים ומאפשר להם לרכוש מיומנויות חברתיות שונות כמו שיתוף, משחק קבוצתי הקשבה ועזרה לזולת.
הכנה לבית הספר
העלייה בחשיבותם של הביצועים האקדמיים מעלה דאגות בקרב הורים, מחנכים וקובעי מדיניות בנוגע להכנה של הילדים לקראת הלימודים במערכת החינוך הפורמלי. דאגה זו הובילה ליצירת תוכניות ליבה שונות בתחומי דעת שונים, חשבון, גאומטריה, טרום-קריאה, מדע, טכנולוגיה ומורשת ישראל.
תפקיד נוסף של גן הילדים הוא הכנה לבית הספר, תהליך זה מכונה "מוכנות". הפעילות בגן עוזרת לפתח את כושר הריכוז והקשב, את היכולת לפעול על פי הוראות ולהסתגל למסגרת הלמודים. בנוסף לפעילויות המעודדות מתוך סקרנות ויצירתיות נושאי הלימוד בגן עוזרים לרכוש מושגי יסוד במגוון תחומים, כמו: לשון, חשבון, טבע, מדע ואמנות.
ניצני אוריינות
פיתוח של תשתית לקראת רכישת הקריאה והכתיבה הוא אחד היעדים החינוכיים החשובים של גן הילדים.
ישנם אמצעים רבים לטיפוח האוריינות בגן. הם כוללים משחקי מילים, אותיות וצלילים, הכרת ספרות ילדים, עידוד לכתיבה והתנסות בצורות שונות של שיח ודיון בעל פה. כמו כן, ספרי צביעה יכולים לתרגל את הקואורדינציה ותיאום עין-יד שעליהן מתבססות פעולות מורכבות יותר כמו הכתיבה, אשר נלמדת בבית הספר היסודי.
במשחק בפינות הגן באים לידי ביטוי ניצני אוריינות רבים. פינות המשחק בגן מכילות מגוון של תמרורים, שלטים וכתוביות שאליהם נחשפים הילדים על בסיס יומי. כמו כן, במסגרת משחקים סוציו-דרמטיים הילדים מחקים פעילויות אוריניות של מבוגרים כמו קריאת עיתון, בישול על פי מתכון, כתיבה של מרשם רופא לחולים והכנת שיעורי בית.
אבחון ואיתור קשיי למידה
איתור של קשיי למידה בגיל הגן מאפשר בנייה של תוכנית טיפולית מתאימה, אשר יכולה לצמצם או למנוע את השפעתם העתידית על התפקוד האקדמי של הילד כתלמיד בבית ספר יסודי. על פי, רוב בגילאים אלו, הקשיים הראשוניים מאותרים על ידי הגננת או ההורים. כאשר עולה חשד לקושי בלמידה יש להפנות את הילד לאבחון אצל איש המקצוע המתאים כדי לברר את המקור לקשיים.
אבחון של ילד גן הוא מומחיות מיוחדת המצריכה ידע רחב לצורך בחירת סוגי הטיפול המתאימים. לעיתים יש צורך ביותר מערוץ התערבות אחד כדי לספק את המענה המיטבי לקשיים.
פעילויות בגן ילדים
רוב גני הילדים מכילים צעצועים, משחקים, ספרים, חומרי יצירה ועוד.
לר
לֵר (Leer) היא עיר במחוז לר בצפון מערב גרמניה, במדינת סקסוניה התחתונה, על הגבול עם הולנד. העיר ממוקמת ליד הנהר אמס (Ems). האוכלוסייה מונה כ-35,000 תושבים.
גן ילדים
פעילויות בגן ילדים
במהלך הפעילות בגן הילדים מרבים לשחק באופן מאורגן או ספונטני. המשחק מזמן למידה טבעית, והמטרות הלימודיות מושגות על ידו בדרך עקיפה. למשחק בגן ישנה תרומה חשובה ביותר להתפתחותו הגופנית, הקוגניטיבית, הלשונית, הרגשית והחברתית של הילד.
לר
מאז ייסוד לר, שלטון העיר מובל על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD).
גן ילדים
פעילויות בגן ילדים
בנוסף להנאה העצומה ולחדווה בהם זוכה הילד תוך כדי משחק, פינות המשחק בגן ובחצר גן הילדים מסייעות לו בפיתוח המיומנויות הנדרשות כהכנה לבית הספר ולחיים הבוגרים. בנוסף, כדי לפתח אצל הילד יכולת הקשבה ושליטה עצמית הנדרשת בבית ספר, משתמש צוות הגן לעיתים במתודות כגון משחק השקט.
לר
הקהילה היהודית
תקופת השואה - ב"ליל הבדולח" (9 בנובמבר 1938) הועלה בית הכנסת באש. כמה מיהודי לר הצליחו להגר לארצות אחרות ואילו שנשארו אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) נספו בשואה. הקהילה היהודית של לר חדלה להתקיים בשנת 1940.
גן ילדים
פעילויות בגן ילדים
כדי ליצור תהליך של למידה יעילה, על הגננת לקדם בהדרגה את רמת התפקוד של הילדים בהתאם ליכולותיהם.
לר
ערים תאומות
ללר שתי ערים תאומות :
גן ילדים
גן הילדים בישראל
גן הילדים הראשון בארץ ישראל נוסד ב-1898 בראשון לציון על ידי המורה לעברית דוד יודילוביץ, והוא הפקיד עליו כגננת את תלמידתו אסתר שפירא גינזבורג.
בשנת 1995 נכתבה תוכנית המסגרת להוראת המדעים בגני הילדים. הוצבו בה מטרות ופירוט של תכנים בתחומי המדע והטכנולוגיה. הניסיון העשיר שהצטבר בעקבות זאת יצר את הבסיס לתוכנית הלימודים אשר פורסמה בשנת 2009. בבסיס תוכנית לימודים זו עומדת ההנחה שאפשר להתחיל את העיסוק במדע ובטכנולוגיה כבר בגיל הרך.
בנוסף לתפקידים הרבים המקבלים בעולם, גן הילדים בישראל ממלא תפקיד לאומי חשוב בקליטת עולים חדשים. זאת משום שילדי העולים לומדים בו את השפה העברית, מושגי יסוד על ההיסטוריה והדת היהודית, נושאים הקשורים לחברה בישראל וכיצד להשתלב בה. חוק לימוד חובה מחייב את הורי הילד לשלוח ילד מגיל 5 לגן ילדים (גן חובה).