cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווין קורדס
אלוף ארצות הברית
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.02 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 59.78 שניות ועלה שני לגמר, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.03 דקות, שתי מאיות השנייה איטי מעלייה לגמר ובמקום 21 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.69 שניות. נוסף לכך, הרביעייה האמריקאית שסיימה ראשונה נפסלה בגלל שהוא זינק מוקדם.
2014
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה ב-2014 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גריוורס, מייקל פלפס, ונייתן אדריאן בשיא אליפות חדש של 3:29.94 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.64 שניות. נוסף לכך, במשחה הגמר ל-100 מטר חזה הוא פסל, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.70 שניות, ועלה ראשון לגמר. התוצאה שקבע הייתה השנייה בטיבה באליפות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה 2015 זכה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, טום שילדס ונייתן אדריאן בתוצאה של 3:29.93 דקות, לפני אוסטרליה (3:30.08 דקות) וצרפת (3:30.50 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.88 שניות. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.05 דקות, אחרי מרקו קוך מגרמניה (2:07.76 דקות) ולפני דניאל גיורטה מהונגריה (2:08.10 דקות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, קייטי מקלפלין ומרגו גיר בתוצאה של 3:43.27 דקות, אחרי הממלכה המאוחדת שקבעה שיא עולם חדש של 3:41.71 דקות ולפני גרמניה (3:44.13 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.63 שניות. מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.86 שניות, אחרי אדם פיטי מהממלכה המאוחדת (26.51 שניות) וקמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (26.66 שניות).
מדליית זהב אולימפית
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה ב-2016 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.18 שניות, לפני קודי מילר (59.26 שניות) וג'וש פרנוט (59.81 שניות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.00 דקות, אחרי ג'וש פרנוט שקבע שיא לאומי חדש של 2:07.17 דקות ולפני וויל ליקון (2:08.14 דקות). במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.22 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.13 שניות ובמקום שימני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.34 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:07.99 דקות.
2017
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בסוף יוני תחילת יולי הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 58.74 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:07.41 דקות. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גריוורס, קיילב דרסל ונייתן אדריאן בתוצאה של 3:27.91 דקות, לפני הממלכה המאוחדת (3:28.95 דקות) ורוסיה (3:29.76 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.89 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.79 שניות, אחרי אדם פיטי שקבע שיא אליפות חדש של 57.47 שניות ולפני קיריל פריגודה מרוסיה (59.05 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.80 שניות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.68 דקות.
2019
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט 2019 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.27 דקות.
2021
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה ביוני 2021 הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.79 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 59.33 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.06 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:09.31 דקות ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים אלה.
איאד ח'וטבא
איאד ח'וטבא (בערבית: اياد خطبا; נולד ב-20 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי בני ריינה.
קריירה
ח'וטבא החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל ריינה, ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת. הוא שיחק עם הקבוצה במשך עונה אחת בליגה א' צפון, ובתום העונה עבר לשחק במכבי כפר כנא מהליגה הארצית. בתום העונה השנייה שלו בקבוצה הגיע עמה למשחקי המבחן לעליה לליגה הלאומית, אך בסיכום שני המשחקים נוצחה הקבוצה על ידי הפועל רמת השרון.
לקראת עונת 2009/2010 הצטרף ח'וטבא לקבוצת הפועל פתח תקווה. ב-12 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני סכנין. בעונה זו שותף ח'וטבא ב-15 משחקי ליגה, ובעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה, שבתום עונת 2010/2011 ירדה לליגה הלאומית.
בהמשך עונת 2011/2012 נפצע ח'וטבא בשריר הירך ונעדר כחודש מהמגרשים. כשחזר לסגל הקבוצה, התמודד על עמדת המגן הימני מול עומרי קנדה, ושיחק בהרכב לסירוגין. בתום העונה הראשונה שלו בקבוצה, זכה עמה בתואר ראשון בקריירה - גביע המדינה, כשפתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הפועל תל אביב את מכבי חיפה. בעונת 2012/2013 התמודד על עמדת המגן הימני מול ג'ון פנטסיל, ולאחר מכן מול טיאגו קוסטה, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
קלי לינץ'
קלי לינץ' (באנגלית: Kelly Lynch; נולדה ב-31 בינואר 1959) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה
לינץ' נולדה בגולדן ואלי שבמינסוטה, לברברה, רקדנית, ולרוברט, מסעדן. היא הייתה דיילת אוויר לאחר שעזבה את לימודיה בקולג', ועבדה כדוגמנית בסוכנות הדוגמנות עלית. בשנות ה-80 החלה ללמוד משחק.
לאחר ששיחקה במספר תפקידים קטנים בקולנוע היא לוהקה לסרט "קוקטייל" לצד טום קרוז. בשנת 1989 שיחקה בסרט "שומר הברים" לצד פטריק סווייזי, וזכתה לשבחי הביקורת. באותה שנה זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "דראגסטור קאובוי". הוצע לה לגלם את תפקיד קת'רין טרמל ב"אינסטינקט בסיסי" אך היא סירבה ושרון סטון לוהקה במקומה. בהמשך שיחקה במספר סרטים עצמאיים ובמספר סרטים הוליוודיים. ב-1991 שיחקה בסרט "נוכלת ושמה סו" בבימויו של ג'ון יוז. בשנת 1996 שיחקה בסרט המתח "גורם לא ידוע" לצד נעמי ווטס. בשנת 2000 היא גילמה את ויוויאן ווד בסרט "המלאכיות של צ'רלי". בשנת 2003 שיחקה בסרט הטלוויזיה "הומלסית בהרוואד, סיפורה של ליז מורי", שקיבל 3 מועמדויות לפרס אמי. בשנת 2005 שיחקה במותחן "החליפה" לצד קירה נייטלי. בשנת 2010 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "קאבום" של הבמאי גרג אראקי ובסרט הדרמה "משחק התשוקה".
לינץ' נשואה לתסריטאי והשחקן מיץ' גלזר ויש לה בת, שיין, ממערכת יחסים קודמת שניהלה.
Night Visions
האלבום זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה עם צאתו לאור. עם זאת, בבכורתו הגיע למקום השני במצעד Billboard 200 בארצות הברית, ומכר יותר מ-83,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו; כן היה מאז לאלבום פלטינה כפול. כמו כן הגיע לראשי מצעד האלבומים האלטרנטיביים ומצעד אלבומי הרוק של "בילבורד", ולראשי המצעדים באוסטרליה, באוסטריה, בקנדה, בגרמניה, באירלנד, במקסיקו, בהולנד, בניו זילנד, בנורווגיה, בפורטוגל, בשוודיה, בשווייץ ובממלכה המאוחדת. Night Visions הופיע בטופ 10 של "בילבורד" 200 בשנים 2012, 2013 ו-2014. האלבום הפך לאלבום הרביעי הנמכר ביותר ב-2013 בארצות הברית. הוא היה מועמד לפרס ג'ונו לאלבום הבינלאומי של השנה (2014), וזכה בפרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הרוק הטוב ביותר (2014).
רקע
בשנת 2008 הוקמה Imagine Dragons, כשהיא כוללת את הסולן דן ריינולדס, את הגיטריסט ויין סרמון, את הבסיסט בן מק'קי, את המתופף אנדרו טולמן ואת הקלידנית בריטאני טולמן. כל אחד מהחברים עבר ללאס וגאס שבנבאדה על מנת להקים את הלהקה, שתוכננה להיות להקת רוק. אחרי שהשתתפה במספר תחרויות "קרב הלהקות" - תחרויות בין להקות שמטרתן להכריז על הלהקה הטובה ביותר, הלהקה הקליטה והוציאה לאור שלושה מיני-אלבומים: Imagine Dragons ב-2009, ב-2010 את Hell and Silence וב-2011 הוציאה Imagine Dragons את It's Time. לאחר ששני בני משפחת טולמן עזבו את הלהקה בחודש יולי 2011 והוחלפו על ידי המתופף דניאל פלאצמן באוגוסט 2011, הלהקה התגלתה על ידי יוניברסל רקורדס וחתמה ב-Interscope בנובמבר 2011.
ב-2011 נכנסה הלהקה לאולפן כדי לכתוב ולהקליט את המיני-אלבום הראשון שלהם בחברת התקליטים, Continued Silence EP, וחומר נוסף עבור אלבום הבכורה. Continued Silence פורסם ב-14 בפברואר 2012, זכה לשבחי הביקורת, והגיע למקום ה-40 בבילבורד 200, בין השאר, בבכורתם במצעדים. ה-EP שימש כהקדמה לאלבום האולפן הראשון של הלהקה, שכן הוא כלל בתוכו את השיר "It's Time", שיר שהופיע ב-Continued Silence ופורסם כסינגל לקידום מכירות מתוך ה-EP, וכשיר המוביל בו. הוא הגיע למקום ה-15 בבילבורד הוט 100 בסוף 2012.
קידום
החל מ-4 בספטמבר 2012, את האלבום היה ניתן לרכוש באתר Amazon.com תמורת 5 דולר לאורך שבוע אחד בלבד. מהדורת Best Buy הייתה זמינה עבור $7.99 עם קופון בחנות. ב-iTunes, הודות לתכונת "השלם את האלבום שלי", כל ההורדות הקודמות מחנות iTunes של שירים שמופיעים ב-Night Visions נקנו במחיר הרכישה של האלבום כולו, מה שגרם למחירו של האלבום להגיע בנסיבות מסוימות לארבעה דולרים בלבד.
מעגל קידומו של האלבום הזין שלושה סינגלים מצליחים וארבעה סינגלים לקידום מכירות, שני מיני-אלבומים ואלבום הופעה בתקופה של עשרה חודשים. מהדורות אזוריות של האלבום נבדלות בהתאם לנגישות האזורית.
סרט דוקומנטרי על עשיית האלבום בשם "Imagine Dragons: The Making of Night Visions" יצא לראשונה ב-7 בנובמבר 2012 בערוץ Palladia של VH1.
סינגלים
"It's Time" יצא לאור בתור הסינגל המוביל מתוך Continued Silence ומתוך It's Time, שני מיני-אלבומים שקדמו לפרסומו של Night Visions. הוא קודם ברדיו המיינסטרים בינואר 2012, ופורסם כסינגל הבכורה של הלהקה ב-18 באוגוסט 2012. הוא הפך לסינגל המצליח הראשון מבחינה מסחרית של הלהקה, והגיע לטופ 15 של בילבורד הוט 100. הלהקה ביצעה את השיר בתוכניות הטלוויזיה "The Tonight Show" עם ג'יי לנו, "Jimmy Kimmel Live!" עם ג'ימי קימל, "Late Night with Jimmy Fallon" עם ג'ימי פאלון ו-"Conan".
"Radioactive" יצא כסינגל להשמעה ברדיו מתוך Continued Silence ו-Night Visions באפריל ובאוקטובר 2012 בהתאמה. הלהקה ביצעה את השיר בתוכניות הטלוויזיה "Jimmy Kimmel Live!" עם ג'ימי קימל, "Late Night with David Letterman" עם דייוויד לטרמן, "The Tonight Show" עם ג'יי לנו, "Late Night with Jimmy Fallon" עם ג'ימי פאלון ו"סאטרדיי נייט לייב". מאז הגיע השיר למקום השלישי ב"בילבורד" הוט 100, כמו גם למקום הראשון במצעד השירים האלטרנטיביים, מצעד שירי הרוק הלוהטים ובמצעד המוזיקה השוודי.
"Hear Me" יצא כסינגל מתוך Night Visions ב-24 בנובמבר 2012. למחרת, השיר פורסם כמיני-אלבום בעל ארבע רצועות, שכולל גם את שני הסינגלים הקודמים, "Radioactive" ו-"Amsterdam", כמו את "The River", שהיה שיר בונוס במהדורת ה-Best Buy של Night Visions. "Hear Me", "Radioactive", "On Top of the World", ו-"It's Time" היו כולם סינגלים שהגיעו לטופ 40 במצעדים.
"Demons" יצא לאור ל-"Triple A radio" האמריקאי ב-28 בינואר 2013 כסינגל להשמעה ברדיו בלבד מתוך Night Visions. הוא הגיע למקום השישי במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100, כמו גם למקום הראשון במצעד שירי הפופ.
"On Top of the World" הגיע גם הוא לראש מצעדי הפזמונים. הוא יצא לאור ב-18 במרץ 2013.
סינגלים לקידום מכירות
"Amsterdam", יצא באופן בלעדי להורדה חינמית דרך iTunes. הסינגל יצא בתור "סינגל השנה" ("Single of the Week") של iTunes בשבוע יציאת האלבום. הסינגל יצא לראשונה בצפון אמריקה ב-4 בספטמבר 2012, ובמדינות אירופה ב-7 בפברואר 2013.
סיבוב הופעות
לפני יציאתו לאור של Night Visions, הופיעו חברי Imagine Dragons בתוכניות שונות ברדיו האמריקאי וברשתות הטלוויזיה השונות על מנת לקדם את המיני-אלבום Continued Silence ואת סינגל הבכורה של האלבום, "It's Time". הלהקה הופיעה עם "It's Time" בתוכנית האירוח "The Tonight Show with Jay Leno" של רשת NBC.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לקידום Night Visions. במסגרת סיבוב ההופעות בן 35 ימי ההופעות, "Fall Tour 2026", שכמופע הפתיחה שלו שימשה להקת הרוק האלטרנטיבי האמריקאית Awolnation, הופיעה הלהקה ברחבי ארצות הברית במהלך סתיו 2012, על מנת לקדם את האלבום בצפון אמריקה. במהלך סיבוב ההופעות, ב-4 בספטמבר 2012, הופיעה הלהקה בתוכנית האירוח "Jimmy Kimmel Live!" של ABC. כן הופיעו בתוכנית האירוח "Late Night with Jimmy Fallon", בהופעה שזכתה להד תקשורתי רב ובה שרו חבריה את "It's Time" בפני אולם ריק, שכן היה זה במהלך מעברו של הוריקן סנדי באזור מטרופולין ניו יורק וניו ג'רזי.
בשנת 2013 החל סיבוב הופעות עולמי בשם "Night Visions Tour", לקידום יציאתו הבינלאומית של Night Visions לאור. סיבוב ההופעות, שבמהלכו, החל מפברואר 2013, הופיעה הלהקה באמריקה הצפונית ובאירופה. במהלך סיבוב ההופעות, הופיעה הלהקה לראשונה בתוכנית טלוויזיה בפריסה ארצית, כששרה את "Radioactive" ב-22 בפברואר 2013 בתוכנית "Late Show with David Letterman" של רשת CBS. הלהקה הופיעה בטלוויזיה פעם נוספת, כשהופיעה עם "Radioactive", "Demons" ו-On Top of the World" ב-4 ביולי 2013, ברשת ABC שבה שודרה התוכנית "בוקר טוב אמריקה".
קבלה וביקורת
ביקורות מאת מבקרי מוזיקה שנעשו על Night Visions היו חלוקות בדעותיהן. בריאן מנספילד (Brian Mansfield) מ-USA Today כתב על האלבום ביקורת חיובית, וכך כתב: "עם כל הכבוד למומחיות המוזיקלית של הקבוצה, מה שגורם לרצועות פרטניות להתבלט הוא באדיבותו של המפיק אלכס דה קיד". מנספילד שיבח אלמנטים פרטניים באלבום, כגון "הוק המנדולינה של 'It's Time', השריקה הקלילה ב-'On Top of the World' והגיטרה המגרגרת ב-'Demons'" ואמר כי "נגיעות יצירתיות אלו אולי נראות כמו פרטים קטנים, אך זהו הדמיון (imagination) שנותן לדרקונים (Dragons) אלו שיניים". גרגורי היני (Gregory Heaney) מ-Allmusic העיר כי האלבום "מרגיש לעיתים חסר עומק", אך כינה אותו "אלבום, שלפחות למשך כמה דקות בכל פעם, יגרום לחיים היומיומיים שלך להיראות קצת יותר גדולים".
חניבעל (סרט)
הפקה
בשנת 1994, לאחר שנודע שתומאס האריס עובד על רומן המשך ל"שתיקת הכבשים", נשאל הבמאי ג'ונתן דמי אם יהיה מוכן לביים את סרט ההמשך ל"שתיקת הכבשים", בתנאי שספר ההמשך יוסרט. דמי הצהיר ללא היסוס על רצונו להיות מעורב בעיבוד הקולנועי של ספר ההמשך, דבר שלא התממש לבסוף, משום הפחד של דמי שהתוצאה הסופית תהיה פחות טובה מ"שתיקת הכבשים". דינו דה לורנטיס, שהפיק את הסרט "צייד אדם" מ־1986, נענה לבקשתו של תומאס האריס לעבד את הספר לקולנוע. דה לורנטיס קנה את זכויות ההפקה ממפיקי "שתיקת הכבשים" בסכום שיא של 10 מיליון דולרים, ומינה את רידלי סקוט לבמאי הסרט לאחר התרשמותו מעבודתו על הסט של "גלדיאטור". צילומי "חניבעל" החלו ב-8 במאי 2000. הסרט צולם ב-83 ימים במשך 16 שבועות. אתרי הצילום של הסרט היו: פירנצה, וושינגטון, וירג'יניה וצפון קרוליינה.
תסריט
תומאס האריס נענה לבקשת יוצרי הסרט לאשר להם לשנות את סוף הסרט ולא לבסס אותו על סוף הספר, בו, בניגוד גמור לסוף הסרט, מקבלת קלאריס את חניבעל ואף מצטרפת אליו. דייוויד מאמט כתב את טיוטת התסריט הראשונה. הגרסה הסופית שהוסרטה הייתה גרסתו של סטיבן זאיליאן, שהייתה מאוד דומה לגרסת מאמט. התסריט שינה ואף העלים אלמנטים רבים שנכללו בספר, וספג ביקורת בשל כך. דינו דה לורנטיס התייחס בביטול לביקורת. תומאס האריס סיפר כי מהתרשמותו מהתסריט הוא ראה שישנה חשיבות רבה לשמירה על המקור.
בולטים בהיעדרותם בתסריט הם הפלאשבקים של חניבעל לילדותו שהיו בספר. דה לורנטיס ניצל הזדמנות לדחוס את כל הפלאשבקים לסרט אחד. הסרט הוא "חניבעל: מקור הרוע" שיצא ב־2007, היה כישלון קופתי וזכה לביקורות רעות.
ליהוק
בדצמבר 1999 הייתה אמורה ג'ודי פוסטר לחתום על חוזה להשתתפות בסרט בתפקיד קלריס, אולם בסוף נסוגה. לטענתה, כדי להפיק את הסרט העצמאי שלה "פלורה פלאם". דה לורנטיס המפיק האשים את הסוכן שלה בתאוות בצע. סקוט בחן שחקניות הוליוודיות רבות, בהן קייט בלאנשט, אנג'לינה ג'ולי, ג'יליאן אנדרסון, הילרי סוונק, אשלי ג'אד והלן האנט. לבסוף לוהקה ג'וליאן מור, ככל הנראה בהמלצת הופקינס.
שיווק
באמצע מאי 2000 הוקם האתר הרשמי של הסרט שבו הוצג הטריילר שלו, שהשתמש בעיקר בקטעים מ"שתיקת הכבשים" משום שלא כל הסרט צולם. הגרסה הסופית של הטריילר, שמציגה קטעים נוספים מהסרט החדש, הוסרטה בסוף נובמבר 2000. כרזה שפורסמה בממלכה המאוחדת לצורך קידום הסרט מציגה את לקטר עם מסכת עור, לאחר שבוע הוסרה כרזה זו ופורסמה חדשה, בשל היותה "מזעזעת ומטרידה את הציבור".
הסרט גרף 58 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו. הסכום הסופי שגרף בקופות היה 351.7 מיליון דולר. הסרט היה במקום השלישי ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר בסוף המאה ה-20, לאחר "פארק היורה" (1993) ו"מלחמת הכוכבים: אימת הפנטום" (1999). באוגוסט 2001 יצא הסרט אל ספריות הווידאו וחודש לאחר מכן, בספטמבר, כבר ניתן היה להוריד אותו באופן חוקי באינטרנט.
בישראל הסרט הוקרן בבתי הקולנוע החל מ-22 בפברואר 2001.
יחסי יפן–צ'אד
יחסי יפן–צ'אד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת צ'אד.
סקירה כללית
יפן ורפובליקת צ'אד מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין צ'אד כוננו בשנת 1960.
אינארה מורנייצ'ה
אינארה מורנייצ'ה (בלטבית: Ināra Mūrniece; נולדה ב-30 בדצמבר 1970) היא פוליטיקאית לטבית המכהנת כשרת ההגנה מאז 14 בדצמבר 2022.
ביוגרפיה
מורנייצ'ה נולדה ב-30 בדצמבר 1970. ב-2007 היא סיימה את לימודיה בבית הספר לכלכלה ותרבות, וב-2009 סיימה לימודי כלכלה באוניברסיטת לטביה. לאחר מכן עבדה בעיתון Latvijas Avīze עד אוגוסט 2011. באותה שנה היא התמודדה לראשונה בבחירות לסאימה מטעם מפלגת הברית הלאומית. היא נבחרה לסאימה ומונתה ליו"ר הוועדה לזכויות אדם. בשנת 2014 היא נבחרה ליו"ר הסאימה. ב-2018 היא נבחרה לסאימה בפעם השלישית והמשיכה לכהן כיו"ר הבית. ב-2022 היא נבחרה לסאימה בפעם הרביעית. ב-14 בדצמבר של אותה שנה היא מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של ארטורס קרישיאניס קרינש.
מוריינצ'ה הייתה נשואה להיסטוריון והפוליטיקאי ריטוארס יאנסונס שהיה בעצמו חבר הסאימה. בני הזוג התגרשו ב-2015.
משפחת אלביצי
משפחת אלביצי (באיטלקית: Albizi או Albizzi) הייתה המשפחה ששלטה בפירנצה מ-1382 ועד 1434. המשפחה הייתה יריבה של בית מדיצ'י.
מקור המשפחה בעיר ארצו ובניה הגיעו למעמד של אוליגרכיה מקומית בפירנצה ושלטו בממשלת הרפובליקה במשך שני דורות. בשנת 1378 ארגנה הגילדה של מנפצי הצמר מרד עממי בשלטון ("מהפכת כפכפי העץ"), משפחת אלביצי, בראש קבוצת משפחות עשירות אחרות, בהן משפחת סטרוצי, שכרה את שירותיו של שכיר החרב הנודע ג'ון הוקווד לדיכוי המרד והפכה לחזקה במשפחות העיר. מעמד המשפחה התחזק עוד ב-1382 לאחר שצבא פירנצה הביס, בסיועו של הוקווד ושכירי החרב שלו, את צבאו של ג'אן גלאצו ויסקונטי והעיר השיגה הסכם שלום עם דוכסות מילאנו החזקה, תוך שימור עצמאותה. ב-1427 הייתה משפחת אלביצי למשפחה העשירה והחזקה בעיר ללא ערעור. למרות שחברי המשפחה היו פטרוני אמנים, הם השקיעו את רוב התקציב העירוני בשכירת חילות שכירי חרב ובמסעות מלחמה נגד לוקה, פיזה, סיינה, מדינת האפיפיור ודוכסות מילאנו.
אבי המשפחה היה מסו דלי אלביצי (1343-1417 ;Maso degli Albizzi). שני בניו היו רינלדו דלי אלביצי (Rinaldo degli Albizzi ;1370–1442) הבכור ולוקה (Luca Albizzi). בעוד שרינלדו היה יריבו של קוזימו דה מדיצ'י ובן בריתה של משפחת סטרוצי, היה לוקה חברו של קוזימו ללימודים ובן בריתו ואף חלק עמו את העניין באמנות.
ב-1433 הצליח רינלדו לשכנע את ראשי הציבור להגלות את קוזימו דה מדיצ'י מהעיר, אך לאחר שפירנצה הפסידה בקרב מול דוכסות מילאנו, ירדה קרנה של משפחת אלביצי. שובו של קוזימו מהגלות זמן קצר לאחר מכן סימן את עלייתו של בית מדיצ'י כשליטי העיר ואת סוף תקופת משפחת אלביצי, שנאלצה לגלות מהעיר. אחיו של רינלדו, לוקה הורשה להישאר בעיר, נשא לאשה בת מדיצ'י ואף הפך לאחד מ"תשעת האזרחים הנכבדים", חבר הממשלה המצומצמת של העיר (Gonfaloniere di Giustizia).
ג'ובאנה אלביצי-טורנאבוני (1468-1488 ;Giovanna Tornabuoni degli Albizzi) מסמנת התקרבות בין משפחות אלביצי ומדיצ'י. אביה החורג, ג'ובאני טורנאבוני (Giovanni Tornabuoni), היה דודו של לורנצו דה מדיצ'י. ג'ובאנה מופיעה במספר יצירות אמנות של הציירים סנדרו בוטיצ'לי (מופיעה בין השאר בפרסקו "ונוס ושלוש הגרציות מגישות מתנות לנערה צעירה") ודומניקו גירלנדיו.
תחי קוויבק החופשית!
תחי קוויבק החופשית! (בצרפתית: !Vive le Québec libre) היה משפט מתוך נאום שנשא נשיא צרפת שארל דה גול במונטריאול שבקנדה ב-24 ביולי 1967, במהלך ביקורו בעיר. משפט זה, שפורש כביטוי של תמיכה מצד נשיא צרפת בעצמאות חבל קוויבק דובר הצרפתית, גרם לתקרית ביחסי צרפת וקנדה.
רקע
בקיץ 1966, לכבוד תערוכת אקספו 67' במונטריאול, הזמינה ממשלת קנדה את מנהיגי כל המדינות שהשתתפו בתערוכה לבקר בקנדה באביב וקיץ 1967. בהמשך הוזמן דה גול לבקר בקוויבק גם על ידי ראש ממשלת הפרובינציה דניאל ג'ונסון. דה גול בחר שלא להגיע מצרפת לבירת קנדה אוטווה. במקום זאת הפליג מצרפת בסיירת הצי הצרפתי קולבר. ערב יציאתו לקנדה רמז דה גול כי הוא עתיד לעשות שם מעשה שיותיר את חותמו, וזאת על רקע הזיכרון הכואב עבורו של ההפסדים הצרפתים הקולוניאליים לבריטניה בקנדה במהלך מלחמת שבע השנים במאה ה-18.
הנאום
דה גול הגיע ב-24 ביולי לנמל מונטריאול, בירת קוויבק. המון אדם הריע לדה גול עם הגעתו וקרא קריאות בוז כאשר בטקס קבלת הפנים שנערך לו נוגן ההמנון אל נצור את המלכה.
מהנמל הוסע דה גול דרך הרחוב ההיסטורי Chemin du Roy, שמשני צידיו עמד קהל רב והגיע אל בית העירייה של מונטריאול, שם קיבלו את פניו ראש הממשלה ג'ונסון וראש העירייה ז'אן דראפו. הקהל מחוץ לבית העירייה קרא בשמו של דה גול. הוא לא היה אמור לנאום באותו מעמד, אך אמר לדראפו שעליו לדבר אל הקהל הקורא לו.
דה גול יצא אל מרפסת בית העירייה ונשא נאום קצר, שגם שודר ברדיו. בין השאר אמר כי הנסיעה מנמל מונטריאול אל בית העירייה הזכירה לו את כניסתו כמנצח לפריז לאחר ששוחררה מהכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה. בסיום דבריו קרא "Vive Montréal! Vive le Québec!" (תחי מונטריאול! תחי קוויבק!), ואז הוסיף בהטעמה "Vive le Québec libre! Vive, vive, vive le Canada français! Et vive la France!" (תחי קוויבק החופשית! תחי, תחי קנדה הצרפתית! ותחי צרפת!). הקהל המאזין הריע למשמע דבריו, וכשדה גול עזב את המרפסת קרא הקהל שוב ושוב "יחי דה גול!"
לאחר הנאום
ראש ממשלת קנדה לסטר פירסון הגיב לנאום באיגרת שנמסרה לשגרירות צרפת בקנדה ב-25 ביולי ושתוכנה הוקרא בטלוויזיה הממלכתית באותו ערב. בין השאר כתב: "העם הקנדי הוא חופשי. הקנדים אינם צריכים שישחררו אותם. אכן, אלפים רבים של קנדים נתנו את חייהם בשתי מלחמות העולם למען שחרור צרפת ומדינות אירופיות אחרות". בין המבקרים של הנאום היה גם שר המשפטים החדש של קנדה, פייר אליוט טרודו (לימים ראש ממשלת קנדה), שמוצאו מקוויבק. הנאום ספג ביקורת גם מכלי תקשורת בצרפת ובראשם העיתון לה מונד.
בעקבות המחאות על נאומו קיצר דה גול את ביקורו בקנדה. למחרת הנאום ביקר בתערוכת אקספו 67 והשתתף בנשף בביתן הצרפתי בה. ביום הבא הוא היה אמור להגיע לאוטווה לפגישה עם ראש הממשלה פירסון. במקום זאת טס בחזרה לצרפת על סיפונו של מטוס צבאי צרפתי. במהלך הטיסה שוחח דה גול עם אחד מעוזריו וציין כי יכול היה להסתפק במהלך הנאום במונטריאול בהערות דיפלומטיות מנומסות, אך בהיותו מי שהוא לא פעל כך, אלא עשה את מה שהיה עליו לעשות.
ריינהולד מאתי
ריינהולד מאתי (בגרמנית: Reinhold Mathy, נולד ב-12 באפריל 1962, ממינגן, גרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. עיקר הקריירה של מאתי היה בבאיירן מינכן, עמה זכה בארבע אליפויות הבונדסליגה ושלושה גביעים.
קריירת מועדונים
מאתי הצטרף לנוער של באיירן מינכן בשנת 1979, וכעבור שנה, בעונת 1980/81 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-1 על בוכום. עד לסוף העונה ערך שתי הופעות נוספות, ובסיום העונה זכה עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה. בעונת 1981/82 מאתי החל לשחק יותר וערך 17 הופעות בכל המפעלים, כאשר החשובה שבהן הייתה בגמר גביע אירופה לאלופות 1982, בו הפסידה באיירן מינכן 1-0 לאסטון וילה. מאתי פתח בגמר זה והוחלף בדקה ה-51. באותה שנה, זכה מאתי עם באיירן מינכן בגביע הגרמני, אך לא שותף בגמר. בעונת 1983/84 מאתי ביסס את מעמדו בקבוצה כשערך 22 הופעות ליגה, בהן הבקיע שישה שערים, וזכה עם הקבוצה בגביע נוסף, לאחר ניצחון בפנדלים על בורוסיה מנשנגלדבך. מאתי נכנס במשחק זה כמחליף במחצית במקום וולפגנג קראוס. בין השנים 1985 ו-1987 זכה מאתי עם באיירן מינכן בשלוש אליפויות רצופות, כאשר בעונת 1985/86 זכה גם בגביע הגרמני השלישי שלו, כאשר שיחק 90 דקות בניצחון 5-2 בגמר על שטוטגרט. בעונת 1986/87, שהייתה האחרונה של מאתי בקבוצה, הוא סייע לבאיירן מינכן להגיע לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה הקבוצה לפורטו, אך לא שיחק בגמר זה לאחר שהחמיץ חצי עונה בגין פציעה. בתום עונה זו, עזב מאתי את באיירן מינכן לאחר שבע עונות בקבוצה הבוגרת בהן ערך 100 הופעות ליגה והבקיע 21 שערים, וחתם בבאייר אורדינגן מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
מאתי שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית, והבקיע שישה שערים בשבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית עד גיל 21. עם זאת, מאתי מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.
תארים
עם באיירן מינכן:
ארץ וילקס
ארץ וילקס (באנגלית: Wilkes Land) הוא אזור יבשתי גדול במזרח אנטארקטיקה, שאוסטרליה תובעת עליו חזקה רשמית, כחלק מן הטריטוריה האוסטרלית באנטארקטיקה, אם כי תוקף התביעה הזאת הונח בצד לתקופת מבצע הברית האנטארקטית, שאוסטרליה חתומה עליה. ארץ וילקס פונה אל דרום האוקיינוס ההודי בין חוף המלכה מרי וארץ אדלי ומשתרעת בין כף הורדרן ב-'31 100° מזרח לנקודת פורקווה פה ב-'11 136° מזרח. המחוז נמשך כגזרה מעגלית כ-2,600 ק"מ לעבר הקוטב הדרומי, בשטח יבשה של 2,600 קמ"ר על פי האומדן, רובו מכוסה קרחונים.
במובן רחב יותר, ארץ וילקס משתרעת עוד מזרחה אל נקודת אולדן ב-'02 142° מזרח, ומכאן שהיא כוללת את ארץ אדלי, שאת החזקה עליה תובעת צרפת.
חלוקת משנה
אזור ארץ נוקס מחולק בחלוקת-משנה באזורי החוף הבאים, שיכולים גם הם להיחשב לגזרות הנמשכות אל עבר הקוטב הדרומי:
השם
ארץ וילקס קרויה על שם לויטננט צ'ארלס וילקס (בהמשך סגן אדמירל), חוקר הארצות האמריקאי שפיקד על משלחת החקר של ארצות הברית בשנים 1842-1838.
השם ניתן כמחוות הוקרה לגילוי של וילקס את השוליים היבשתיים לאורך 2,400 ק"מ של חוף, שסיפק הוכחה מוצקה להיותה של אנטארקטיקה יבשת. הגדרת אורכם של השוליים איננה כוללת את האזור מזרחית ל-'02 142° מזרח, ארץ המלך ג'ורג' החמישי, שהתגלתה לווילקס בצפייה מרחוק אך משלחות מאוחרות יותר הוכיחו, שהיא דרומית יותר מן המיקום שהקצה לה וילקס במקור.
בשנת 2006 השתמש צוות חוקרים בהובלת ראלף פון פרזה ולאראמי פוטס במדידות כוח כבידה, שנעשו באמצעות לווייני המחקר GRACE של סוכנות החלל האמריקאית, לגילוי מכתש ארץ וילקס, ברוחב 480 ק"מ, שנוצר כנראה לפני כ-250 מיליון שנה.
The Invisible Man
The Invisible Man (בעברית: האיש הבלתי נראה) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, שנכתב על ידי המתופף רוג'ר טיילור. השיר נכלל באלבום The Miracle, והוא יצא כסינגל בשנת 1989.
שיר זה מסמן את הפעם היחידה בכל שיריה של קווין, שבה כל שמות חברי הלהקה מוזכרים במילים. שמו של פרדי מרקיורי מוזכר על ידי רוג'ר טיילור, והשלושה הנוספים על ידי מרקיורי.
הקליפ
בקליפ מוצג משחק וידאו בשם "The Invisible Man", וילד משחק במשחק בעוד שהלהקה, כולם לבושים בשחור והם "הרעים" במשחק, יוצאים לעולם האמיתי לבצע את השיר בחדרו. כשהם מופיעים, הילד מנסה לירות בהם עם בקר המשחק. מדי פעם מופיע פרדי מרקיורי במקומות שונים בחדר הילד ונעלם לפני שהילד מספיק לירות בו באמצעות הבקר. לאחר שהלהקה מגיחה מהארון של הילד, ג'ון דיקון מסיר את כובע הבוקרים שלו וזורק אותו לרצפה. הילד מסיר את כובע הבייסבול שלו, וחובש את כובע הבוקרים. על המסך הלהקה במשחק, דיקון ללא כובע, והילד הולך תחתם, עם הודעת "Game Over" ("המשחק נגמר").
גרסאות כיסוי
קאבר לשיר נעשה על ידי סקטמן ג'ון, בו רבים מהטקסטים והכלים מוחלפים בשירת סקאט. בוץ' הרטמן, יוצר סדרת האנימציה דני פנטום, אמר כי מנגינת הבס בשיר הנושא של הסדרה הולחנה בהשראת מנגינת הבס של "The Invisible Man".
דייוויד מאיירס
דייוויד נתן מאיירס (באנגלית: David N. Myers; נולד ב-2 בנובמבר 1960) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, ראש החוג להיסטוריה יהודית באוניברסיטת UCLA בקליפורניה. נשיא הקרן החדשה לישראל.
קריירה אקדמית
מאיירס הוא בוגר אוניברסיטת ייל בשנת 1982, למד לתואר שני באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת הרווארד. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטור בהצטיינות מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק, על עבודה בהנחיית יוסף חיים ירושלמי.
הוא חיבר ספרים אחדים, בהם Re-Inventing the Jewish Past מ-1995, בו עסק באסכולת ירושלים של ההיסטוריה היהודית, וכיצד יצרה לדעתו היסטוריוגרפיה מומצאת ששיקפה את תולדות היהדות מבעד לפרספקטיבה הלאומית של חבריה; ו-Resisting History: Historicism and its Discontents in German-Jewish Thought מ-2003, בו תיאר את תגובתם של ההוגים פרנץ רוזנצווייג, הרמן כהן ויצחק ברויאר לנטייה הרווחת בגרמניה במאה ה-19 לנתח את היהדות במושגים היסטוריציסטיים, נטייה שאיימה לתפישתם על הרלוונטיות שלה להווה ולעתיד. כמו כן עסק בחסידות סאטמר ובעיקר בבנייתה של העיירה קריית יואל, שהיא פרדיגמטית בעיניו לניצול של חופש הדת והליברליזם המודרני לצורך שימור קהילה מסתגרת. ב-2022 יצא ספרו "אמריקן שטעטל" על הנושא שכתב ביחד עם אשתו, נעמי סטולצנברג. הספר זכה בפרס הספר הלאומי של ארצות הברית. בנוסף, חיבר את הכרך "מבוא קצר מאוד להיסטוריה יהודית" בסדרת מבואות קצרים מאוד של הוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
במחקריו סקר את האופן שבו דור החוקרים שייסד את חקר ההיסטוריה היהודית בישראל הטה לדעתו והציג את ההיסטוריה היהודית, כך שתתאים להשקפת העולם הציונית. הוא מתח ביקורת על ההפרדה הקיימת באקדמיה בין תולדות עם ישראל לבין חוגי ההיסטוריה הכללית.
מאיירס לימד גם בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז ובאוניברסיטה הרוסית למדעי החברה במוסקבה. מאז 2002 הוא משמש עורך שותף ב-Jewish Quarterly Review. הוא משמש כמדריך בתוכנית המורשת של קרן וקסנר.
פעילות פוליטית והשקפת עולם
מאיירס תומך בפתרון שתי המדינות. נמנה עם הנהלת הקרן החדשה לישראל. ועזר לגייס כספים לארגון If Not Now. בוויכוח שהתעורר על רקע פעילותו זו אמר כי "הוא מתנגד לחרם על ישראל ושבאופן אישי הוא מוכן לשקול תמיכה רק בארגונים שמחרימים מוצרים מהתנחלויות מסוימות."
עם פרסום מינויו לנשיא הקרן אמר מאיירס כי כנשיא הארגון הוא יתמקד "בהדיפת ניסיונות להרוס מוסדות דמוקרטיים בישראל", וכן "בהכנה ליום אחרי שהמשבר הדמוקרטי ייגמר".
בנוסף אמר כי "לא אני ולא הקרן החדשה תומכים ברעיון של חרם עולמי על ישראל, ואיננו תומכים בארגונים שתומכים בחרם על ישראל, עם זאת, איננו מסרבים לממן אלה שקוראים להחרים מוצרים מההתנחלויות, וזה מהסיבה הפשוטה שלראייתנו הכיבוש של הגדה המערבית הוא הפרה של החוק הבינלאומי".
Room on Fire
Room on Fire הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק האמריקאית הסטרוקס, שיצא ב-28 באוקטובר 2003, באמצעות RCA רקורדס. כותרת האלבום היא רפרנס לשיר "Reptilia": "החדר בוער כשהיא מסדרת את שערה."
Room on Fire זכה לביקורות חיוביות עם צאתו, והגיע למקום הרביעי בבילבורד 200 האמריקאית (שם האלבום מכר 597,000 יחידות עד אוקטובר 2006 והוסמך לאלבום הזהב) ולמקום השני במצעד האלבומים הבריטי. שלושה סינגלים יצאו מהאלבום: "12:51", "Reptilia" ו-"The End Has No End".
הקלטה
מיד לאחר מסע ההופעות של אלבום הבכורה שלהם Is It It, הסטרוקס חזרו לאולפן. הם שכרו את המפיק של רדיוהד, נייג'ל גודריץ', אך פיטרו אותו כאשר עבודתם המשותפת, לטענת הלהקה, הייתה "חסרת נשמה". גודריץ' אמר על שיתוף הפעולה הכושל: "הבעיה הייתה שאני והזמר ג'וליאן קזבלנקס פשוט דומים מדי, שנינו פריקים של שליטה. הוא רצה לעשות זאת בדרך שלו, אני רציתי לעשות זאת בדרך שלי, וברור שזו הנקודה שלי. ואני אומר 'טוב, למה אני כאן אם אתה לא מוכן לנסות לעשות את זה כמו שאני רוצה לעשות את זה?' הסתדרנו נהדר, זה היה רק אחד מאותם דברים מצחיקים שבהם זה פשוט לא עובד. רציתי שהם ישתנו, והם לא עשו זאת."
סשנים אלה בוטלו בסופו של דבר והלהקה חזרה למפיק המקורי שלה, גורדון רפאל. לסטרוקס היו בדיוק שלושה חודשים בלבד של אולפן להקלטת האלבום. הגיטריסט ניק ולנסי הצהיר כי "האלבום היה בסופו של דבר הרבה יותר טוב אם היו לנו עוד שבועיים."
ג'אנין יאנסן
ג'אנין יאנסן (בהולנדית: Janine Jansen; נולדה ב-7 בינואר 1978) היא כנרת וויולנית הולנדית.
ראשית חייה
ג'אנסן נולדה למשפחה מוזיקלית. אביה יאן יאנסן מנגן על עוגב, צ'מבלו ופסנתר; משנת 1987 עד אמצע 2011 הוא היה נגן האורגן של קתדרלת אוטרכט, והוכתר כאביר מסדר אורנגו-נסאו. אמה הייתה זמרת קלאסית; אחיה דייוויד הוא נגן צ'מבלו ועוגבן; אחיה מרטן הוא צ'לן; דודה הוא זמר הבס פיטר קוי. היא החלה ללמוד כינור בגיל 6, ולמדה אצל קוז'ה וויזנביק, פיליפ הירשהורן ובוריס בלקין.
היא נשואה למנצח השוודי דניאל בלנדולף ומתגוררת באוטרכט שבהולנד.
קריירה
היא הופיעה כסולנית עם תזמורת הנוער הלאומית של סקוטלנד בשנת 2001, שם ביצעה את הקונצ'רטו לכינור של ברהמס. היא פתחה את ה-BBC Proms בשנת 2005.
היא התנערה מהמסורת על ידי הקלטה עם חמישיית מיתרים בלבד ולא תזמורת, כולל אחיה כצ'לן ואביה המנגן בקונטינואו. בקונצרטים חיים, היא קיבלה תשואות בעמידה מהקהל הנלהב, למשל בקונצרט התזמורת הפילהרמונית של ברלין ב־2006 ב- Waldbühne בברלין עם נוכחות מלאה של 25,000 איש, ובלוס אנג'לס באולם הקונצרטים על שם וולט דיסני עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בשנת 2008 באולם מלא.
ג'אנסן הופיעה בכינור סטרדיווארי "בארר" מ -1727, שהיה בהשאלה מטעם אגודת סטרדיווארי משיקגו, וגם בסטראדיווארי "הברון דורברוקץ" משנת 1727, שנמצא בבעלות אגודת הכינורות הבינלאומית של ביאר. החל מספטמבר 2016, ג'אנסן מחזיקה למשך 10 שנים בסטראדיווארי "ריבז, הברון גוטמן" מ־1707, שנמצא בבעלות חברת הבת של הבנק הלאומי בנורווגיה: דקסטרה מוזיקה. היא החלה פסטיבל מוזיקה קאמרית משלה באוטרכט. היא חברה בקונצרטים של ספקטרום ברלין מאז שנת 1998.
היא קיבלה את פרס המוזיקה ההולנדית בשנת 2003, ואת פרס הנגן היוקרתי של האגודה הפילהרמונית המלכותית בבריטניה בשנת 2009.
ג'אנסן הייתה אמנית רדיו 3 לדור החדש בין השנים 2002–2004.
היא וחברה לשעבר, הכנר יוליאן רחלין, שיתפו פעולה במופעי מוזיקה קאמרית.
בינואר 2018 ביצעה ג'אנסן את הקונצ'רטו לכינור של מקס ברוך מספר 1 ואת הסימפוניה הראשונה של גוסטב מאהלר תחת שרביטו של דניאלה גאטי.
בפברואר אותה שנה הופיעה ג'אנסן עם מישה מייסקי, מרתה ארחריץ' והקונסרבטוריון של מרכז האמנויות ברביקן.
בדצמבר 2018 הופיעה ג'אנסן עם ואלרי גרגייב ותזמורת הקונצרטחבאו.
על הופעתה עם תזמורת הקונצרטחבאו בין 1997 ל-2018, יאנסן הפכה למקבלת פרס יוהנס ורמיר, שהוענק לה על ידי שר החינוך, התרבות והמדע ההולנדי, אינגריד ואן אנגלסובן.
הקלטות
החל מינואר 2006, היא הקליטה שני דיסקי מיינסטרים (אחד גם SACD היברידי). הראשון הוא אוסף של קטעי הדרן, בניצוחו של בארי וורדסוורת', בשני ביצוע אנסמבל קאמרי של ארבע העונות (ויוואלדי). בפרט, הקלטת ויוואלדי שלה זכתה להצלחה רבה מבחינת מכירות בהורדה.
באוקטובר 2006 היא הוציאה את אלבומה השלישי. בתקליטור זה מופיעים קונצ'רטים לכינור מאת מנדלסון וברוך, יחד עם הרומנטיקה של ברוך לוויולה, עם המנצח ריקרדו שאיי ותזמורת הגוונדהאוס.
בשנת 2007 הוציאה את אלבומה הרביעי, "Bach: Inventions & Partita".
בשנת 2008 היא הקליטה בצוע חי לחנות המוזיקה של אייטונס המורכב מ"סונטת הטריו בסול מז'ור" של באך ו-"סונטה לכינור וצ'מבלו מספר 6 בסול מז'ור".
בשנת 2009 הוציאה יאנסן את הקלטותיה לקונצרטים לכנור של בטהובן ובריטן. בטהובן הוקלט עם Die Deutsche Kammerphilharmonie Bremen, ובריטן עם התזמורת הסימפונית של לונדון, שתי התזמורות בניצוח פאבו ירווי. יאנסן אמרה כי הקלטת הקונצ'רטים הללו יחד הייתה רצון ותיק שלה, מכיוון שהיא רואה בשתי העבודות הללו בין הקונצ'רטים הגדולים ברפרטואר הנוכחי.
ב־29 בדצמבר 2010, יאנסן ניגנה עם מישה מייסקי והנס מינאר בשלישיית הפסנתר של אנטונין דבוז'ק במי מינור, אופוס 90 "Dumky", ב-Internationaal Kamermuziekfestival Utrecht, ורדנבורג.
יאנסן חברה בסדרת המוזיקה הקאמרית "ספקטרום הקונצרטים בברלין" מאז שנת 1998. תקליטים שונים עם הספקטרום שוחררו על גבי תווית NAXOS: ארנסט פון דוהנאני - סרנדה לשלישיית המיתרים והשישייה (מס' 8.557153), רוברט הלפס - רביעיית פסנתר, פוסטלוד ונוקטורן (מס' 8.559199), וג'ון הרביסון - ארבעה שירי בדידות, וריאציות ומוזיקת דמדומים (מס' 8.559173).
בשנת 2010 היא הקליטה את הרסיטל הראשון לכינור ופסנתר עם איתמר גולן, שהונפק על ידי דקה בשנה הבאה. היא בחרה ברפרטואר צרפתי וחשפה את הצליל המתוחכם והנפלא שלה. בנוסף לסונטות לכינור ופסנתר של דביסי וראוול ופיסות אחרות מהרפרטואר הצרפתי של המאה ה-20, היא הקליטה כמה יצירות מאת ריצ'רד דובוגון, אשר הלחין אותן עבור יאנסן.
בשנת 2012 הקליטה יאנסן אלבום שהוקדש לסרגיי פרוקופייב, המשלב מוזיקה קאמרית ומוזיקת קונצרטים. עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בניצוחו של ולדימיר יורובסקי, היא ניגנה בקונצ'רטו של פרוקופייב לכינור ותזמורת מס' 2; יחד עם עמיתה בוריס ברובצ'ין, היא ניגנה את הסונטה לשני כינורות בדו מז'ור; לבסוף, עם איתמר גולן בפסנתר, הקליטה יאנסן את סונטת הכינור בפה מינור.
יאנסן גם הקליטה אלבום של מוזיקה קאמרית עם הכנר בוריס ברובצ'ין, נגני הויולה עמיחי גרוס ומקסים ריזנוב, הצ'לנים טורלייף טדין וינס פיטר מיינץ. האלבום מכיל את ורקלרטה נאכט של ארנולד שנברג בגרסתו המקורית, לשישיית מיתרים, וחמישיית המיתרים בדו מז'ור מאת שוברט. האלבום הונפק על ידי דקה ב־1 באפריל 2013.
ביוני 2013 הקליטה יאנסן את אלבומה השני שהוקדש לחלוטין לבאך. היא הקליטה את הקונצ'רטו של באך לכינור בלה מינור ובמי מז'ור עם הרכב קטן עם נגנים שנבחרו על ידיה (מיתרים: בוריס ברובצ'ין, סינדי אלברכט, פרדריק פולסון, ג'וליה-מריה קרץ, טיימן האינגינג, מוניקה אורבונייט, נמרוד גז, פאולין סאקס, מרטן ג'אנסן, ריק סטוטין; צ'מבלו: ג'אן ג'אנסן) והקונצ'רטו לכינור ואבוב עם הסולן רמון אורטגה קוורו. היא הוסיפה שתי סונטות לכינור וצ'מבלו, שהוקלטו עם אביה ג'אן ג'אנסן, השלישי במי מז'ור והרביעי בדו מינור.
Daddy & Papa
Daddy & Papa הוא סרט תיעודי להט"בי מ-2002, שנעשה על ידי ג'וני סימונס. הסרט מתאר הורות להט"בית כפי שנראית בחייהם של 4 משפחות בראשות זוגות הומוסקסואלים. הסרט מתאר גם את האתגרים המשפטיים, החברתיים והפוליטיים שעומדים בפני ההורים ההומוסקסואלים וילדיהם.
הקולנוען סימונס ובן זוגו ויליאם רוג'רס, יחד עם בנם המאומץ, זכרי, היו אחת מארבע המשפחות שהופיעו בסרט. סימונס אמר על הסרט כי:
הדיוויזיה ה-36 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-36 (באנגלית: 36th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה הוקמה במקור כדיוויזיה ה-15 (וגייסה יחידות מטקסס ואוקלהומה) במסגרת תוכנית כוח משנת 1917, אך שינתה את שמה לדיוויזיה ה-36 לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917. ביולי 1918 נשלחה הדיוויזיה לאירופה והגיעה לחזית המערבית, שם לחמו בקרבות הקשים של מתקפת מז-ארגון. בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 466 חיילי הדיוויזיה, בעוד 2,118 נפצעו או נעדרו. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-71 שהורכבה מהרגימנטים ה-141 וה-142, ומהבריגדה ה-72 שהורכבה מהרגימנטים ה-143 וה-144.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1923 הוגדרה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיה של המשמר הלאומי ממדינות טקסס ואוקלהומה. ב-25 בנובמבר 1940 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של קלוד בירקהד. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-141, ה-142 וה-143. ב-13 באפריל 1943 נחתה הדיוויזיה בצפון אפריקה הצרפתית, ובמאי השתתפו יחידותיה בשמירה על שבויי מדינות הציר שנכנעו בתום המערכה בתוניסיה. בספטמבר 1943 השתתפה הדיוויזיה במבצע מפולת שלגים, ובפברואר 1944 לחמה בקרב נהר ראפידו, שם ספגה אבדות כבדות ובעקבות כך נשלחה למנוחה ולהתארגנות מחדש. במאי השתתפה הדיוויזיה במבצע נזר ובהתקדמות לכיוון רומא, ולאחר מכן הוצאה מהקו, ובאוגוסט 1944 השתתפה בנחיתות בדום צרפת במסגרת מבצע דרגון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בהרי הווז' ובאלזס, ובינואר 1945 התגוננה הדיוויזיה נגד מבצע נורדווינד הגרמני. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת ריינלנד-פפאלץ ובהמשך חצתה את הריין והמשיכה במסעה ללב גרמניה. ב-22 באפריל 1945 חצתה הדיוויזיה את הדנובה, ולאחר מכן השתתפה בשחרור מחנות המשנה של דכאו. ב-5 במאי סייעה הדיוויזיה להכרעת הקרב על טירת איטר, וב-8 במאי סיימה את הלחימה בקיצביל, אוסטריה, שם שבתה את גנרל-פלדמרשל גרד פון רונדשטט. הדיוויזיה חזרה לארצות הברית, וב-15 בדצמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 3,131 הרוגים ו-13,191 פצועים.
לאחר המלחמה
ב-1 במאי 2004 הפכה דיוויזיית השריון ה-49 של המשמר הלאומי של טקסס לדיוויזיה ה-36 החדשה. יחידות הדיוויזיה נשלחו לסבבים בעיראק ובאפגניסטן, וכן סייעו במהלך מגפת הקורונה בשנת 2020.
רשת גני ילדים של אגודת ישראל
רשת גני ילדים של אגודת ישראל הוקמה בראשית שנות השישים על ידי קבוצת רבנים כדי להוות את הבסיס לבתי הספר של החינוך העצמאי, וכן לאפשר להורים המעוניינים בכך לתת לילדיהם חינוך המושתת על ערכי מסורת ישראל, הרשת פועלת ללא מטרות רווח.
מנכ"ל הרשת הוא ישראל גלומב, לשעבר עוזרו של אורי מקלב.
היסטוריה
רשת הגנים החלה כרשת שמפעילה עשרות גנים בכל רחבי הארץ, רובם ככולם בערי הפריפריה, בהמשך התפתחה הרשת עד שמנתה בשיא פריחתה למעלה מחמש מאות גנים.
במהלך שנות התשעים נקלעה הרשת לקשיים כתוצאה מניהול לקוי כהגדרת מבקר המדינה, וכחלק מתוכנית הבראה שיזמה נסגרו גנים, בתחילת שנות האלפיים מהלך סגירת הגנים נמשך עד שהרשת הצטמצמה לכדי 200 גנים, מהלך זה לא צלח, ובעקבות שרשרת תביעות משפטיות שהוגשו נגד הרשת הגיעה הרשת במהלך שנת 2008 למצב של חדלות פירעון, בהחלטת הממשלה מתאריך 23 בנובמבר 2008 רואה ממשלת ישראל "קיומו של אינטרס ציבורי מובהק בהמשך פעילותה של הרשת" בהתאם להחלטה זו הכין משרד האוצר תוכנית הבראה משלו להצלת הרשת, במסגרת תוכנית ההבראה מונה לרשת מנכ"ל יצחק רייך, ולצידו מונתה חשבת מלווה על ידי משרד האוצר, וכן לקחה על עצמה הממשלה לשלם את כל הפסיקות המשפטיות בגין יחסי עובד-מעביד שיוטלו על הרשת, בעקבות בחירותו של יצחק רייך לראשות המועצה ברכסים התפטר רייך מתפקידו כמנכ"ל רשת הגנים ובמקומו מונה כמנכ"ל ישראל גולומב כיצחק רייך משמש כחבר הנהלת רשת הגנים וממונה מתאם ההנהלה לפקח על הנעשה ברשת.
הווה
לאחר תקופת הבראה, הצליח המנכ"ל הרב יצחק רייך להבריא את הרשת, וכיום מונה הרשת קרוב ל 400 מאות גנים, בהם מתחנכים למעלה מ-9,000 ילדים בפריסה ארצית, החל מטבריה בצפון ועד לדימונה שבדרום, הפועלים בלמעלה מחמישים רשויות מקומיות.
בשנת 2020 תקציב הרשת עמד על 141 מיליון ש"ח, מתוכם כ-101 מיליון לשכר הגננות וצוותי הגנים.
איילול ג'נסן
איילול ג'נסן (בטורקית: Eylül Cansın) הייתה צעירה טרנסג'נדרית שהתאבדה ב-5 בינואר 2015 והיא בת 23. ג'נסן קפצה אל מותה מגשר הבוספורוס באיסטנבול, טורקיה, למרות ניסיונות המשטרה לעצור אותה. מעט לפני מותה היא פרסמה סרטון התאבדות בטורקית בעמוד הפייסבוק שלה.
חייה
איילול ג'נסן נולדה ב-1992, והייתה עובדת מין עד מותה, זמן קצר לפני יום הולדתה ה-24. היא הובאה למנוחות באיסטנבול.
תוכן סרטון ההתאבדות
בסרטון ההתאבדות שלה, ג'נסן פותחת באומרה כי: "היום הוא יומי היפה ביותר. אני כל-כך שמחה. היום הולך להיות עוד יום יפה בשבילי", היא ממשיכה ומסבירה כי הותקפה פיזית יום לפני התאבדותה על ידי מי שהחשיבה לחבריה וכי היא הרגישה שלא היו לה חברים. ג'נסן ביטאה את הקושי בחיים של טרנסג'נדרית ובייחוד הקושי באפשרות למצוא עבודה, על-אף הרצון בזה, שכן התעללו בה. ג'נסן הוסיפה בווידאו פנייה אישית לאימה בה היא מבקשת ממנה לטפל בכלבת המחמד שלה, אומרת בדמעות "אני יודעת שתדאגי לה... בבקשה תחשבי עליי בכל פעם שתסתכלי עליה."
הפגנות בטורקיה
בעקבות מותה של ג'נסן, התקיימו כמה הפגנות (באיסטנבול, אנקרה, איזמיר ואיזמיט) תחת הטענה כי מותה היה רצח חברתי. ההפגנות העלו מודעות לאלימות משטרתית ואלימות כנופיות כלפי עובדות מין טרנסיות. הן גם העלו נושאים חברתיים כמו אחוזי התעסוקה הנמוכים של אזרחים טרנסג'נדרים. זנות היא חוקית בטורקיה, ועובדות מין (בכללן נשים טרנסג'נדריות רבות) עומדות כקבוצה ברמת סיכון גבוהה למחלות מין ואלימות משטרתית בשל מיעוט זכויות המגינות על עובדות מין.
בתקשורת
ברשתות החברתיות התעורר זעם רב על התאבדותה של ג'נסן ועוד הד לגבי שוויון זכויות ללהט"ב. נכתבה התייחסות מצד ההתאגדות הפסיכולוגית הטורקית לפיה התאבדות של אנשים או נשים טרנסג'נדרים היא תופעה חברתית ומושפעת מקושי השתלבות של טרנסג'נדרים בחברה. בהתייחסות גם עולה דאגה שהתאבדותה של ג'נסן יצית עוד התאבדויות בקרב נוער להט"בי בטורקיה. לטענתם, יש להימנע מהסברים מפורטים של המוות, שכן הוא יכול להפוך מודל לחיקוי למתבגרים וצעירים בעלי נטייה דיכאונית ואבדנית, ועל-פני זאת מקדמים חשיפה לאפשרויות שונות של תמיכה וטיפול.
בני פרידמן
בני פרידמן (שם מלא: בן ציון הכהן פרידמן; נולד בט' בכסלו תשמ"ה, 3 בדצמבר 1984) הוא זמר חסידי-אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד לרב מאניס פרידמן, מרצה וסופר מצליח, וגדל בסיינט פול, מינסוטה. הוא הבן העשירי מתוך 14 אחים. למד בישיבות חב"ד בפוסטוויל איווה ובצפת. הוא הוסמך לרבנות ושימש כשליח חב"ד בטוסון באריזונה כמה שנים.
קריירה
בימי בחרותו הוא הופיע בפני יהודים אורתודוקסים ומחנות קיץ. ובנוסף הוא נתן קונצרטים בארצות הברית, אירופה וישראל. הוא למד פיתוח קול במשך כארבע שנים בקליפורניה אצל מאמן הקול סת' ריגס ובהמשך אצל יעקב יאנג בקראון הייטס. הוא פיתח אז תוכנית בשם היהדות: השיר והסיפור שאיתה הופיע בחוף המערבי.
את דרכו המוזיקלית החל פרידמן כשדודו אברהם פריד המליץ עליו בפני המפיק איזי טאובנפלד כשהחליט שגלום בו כישרון גדול שכדאי לממשו והכניס אותו לדיסק "אמריקה אסק" והשקיע באלבומו הראשון "טעמו וראו כי טוב ה'" שהפיק אבי ניומרק בשנת 2009. טאובנפלד נפטר במהלך יצירת האלבום ואחד השירים באלבום מוקדש לזכרו.
בשנת 2013 הוציא פרידמן את אלבומו השלישי " בני היכלא" המכיל זמירות שבת מסורתיות ומודרניות. אלבום זה הופק על ידי שרולי מאייר.
בשנת 2014 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, "כל הנשמה שלי".
בקיץ 2014 יצא עם פרחי מיאמי לסבב הופעות באירופה ובישראל לרגל 36 שנה לפרחי מיאמי, ולרגל צאת האלבום החדש שלהם. בישראל באותה העת התרחש מבצע צוק איתן שבעטיו בוטלו 2 הופעותיו שהיו אמורות להיערך בצרעה. בסופו של דבר, הופעה התקיימה בתיאטרון ירושלים, על אף המצב הביטחוני הקשה.
בשנת 2016, פרידמן הוציא אלבום חדש "למלא את העולם באור" עם 13 שירים מקוריים.
בין שיריו המפורסמים: "יש תקווה","עברי אנכי", "כולם שרים", "מעלה אני", "תודה" ו"חראשו".
במאי 2017 הוציא עם מאיר קיי קליפ ראשון מסוגו בשם "תולדות המוזיקה החסידית".
ב-5 בספטמבר 2017 הוציא את הסינגל "עברי אנכי", אשר הפך ללהיט גדול ולהצלחה רבה בקרב הציבור החרדי והדתי. על הלחן נמנה ארי גולדוואג, השיר הופק מוזיקלית על ידי דניאל קפלר ועל הפקת הקליפ עמד מאיר קיי. נכון לינואר 2020 הקליפ לשיר זכה ללמעלה מ-19 מיליון צפיות באתר יוטיוב - הנחשב להישג נדיר לזמר בז'אנר זה. כמו כן בשנת 2017 השיר זכה לתואר שיר השנה במגזר הדתי-חרדי.
בשנת 2019 הוציא אלבום אולפן בשם "כולנו נלך" ובו 13 שירים. המוזיקה הופקה על ידי בני פרידמן, בהפקה משותפת של אברהם זאמיסט ונכתבה על ידי מגוון רחב של מלחינים, ביניהם: ארי גולדוואג, אודי דמארי, משה ואיצי וולדנר. 13 השירים הוקלטו בשידור חי עם התזמורת האמנותית של בודפשט, הונגריה. כולל עיבודים תזמורתיים של פרדריק ברנרד, גרשון פריישטט ואלחנן אלחדד.
ביולי 2020 בתקופת הקורונה הוציא את האלבום ווקאלי הראשון שלו Whispers of the Heart (לחישות הלב) שנוצר עם דני גרוס. ובאפריל 2021 הוציא את האלבום הווקאלי השני Whispers of the Heart 2 (לחישות הלב 2).
חיים אישיים
פרידמן נשוי לחנה לבית גופין, אב לארבעה ומתגורר בברוקלין, ניו יורק.
מסיכת המוות האדום
הסיפור מספר על מגפה קטלנית, כשהאדם היחיד החסין ממנה אוסף את כל אנשיו אל ארמונו המבוצר במטרה שלא תגיע אליהם. הסיפור עובד לסרט בכיכובו של וינסנט פרייס בשנת 1964.
עלילת הסיפור
מגפה מתפשטת בעולם. מגפה הגורמת למי שנדבק בה - והיא מועברת במהירות מאדם לאדם - להתחיל לדמם במהירות, ולמות תוך חצי שעה. אך הנסיך פרוספרו, שנדמה שלמחלה אין השפעה עליו, אוסף את אנשיו ואמצעים שישעשעו אותם בזמן שהותם, ונועל אותם (ואת עצמו) בטירתו. אך לאחר מספר חודשים מתחילים להשתעמם הדיירים, והנסיך מחליט לקיים נשף מסיכות שכמוהו לא נראה, ובו יוכלו המסובים להיכנס גם לחדריו הפרטיים של הנסיך, שאותם תכנן בעצמו: החדר הראשון צבוע כולו בכחול, הקירות וזכוכית החלון גם יחד; החדר השני ארגמני; השלישי ירוק; הרביעי כתום, החמישי לבן; והשישי סגול. השביעי היה צבוע כולו בשחור, מלבד מסגרת החלון - היא הייתה אדומה מדם. בחדר עמד שעון מטוטלת ענק, שהשמיע בכל שעה עגולה צלצול מחריש אוזניים. האורחים הורשו להתחפש כאוות נפשם, במגבלה אחת - התחפשות למוות האדום אסורה.
ביום המסיבה, אליה התכוננו האורחים במשך ימים רבים, צפה הנסיך בהנאה בכל אורחיו המחופשים והחוגגים. אך באמצע המסיבה הופרעה שלוות הנוכחים - הופיע אדם עטוף בתכריכי קבורה, ולובש מסכה המדמה את פניו של אדם שנפל קורבן למוות האדום. הנסיך הזועם ממהר לרדוף אחריו במטרה להורגו, ונעצר בחדר השחור, האחרון. הוא שולף את סכינו ומנסה לתקוף את הפולש, אך נופל מת רגע לאחר מכן. החוגגים מתנפלים על האדם המחופש ומסירים ממנו את המסיכה. באותו רגע הם נופלים ומדממים למוות, מבינים שהמוות האדום עצמו הוא שפלש אל הנשף.
פרשנויות
יש הטוענים כי הסיפור מנסה להביע את עניין החיים והמוות - כל חדר צבוע בצבע אחר, המבטא שלב בחיים (החדרים גם מסודרים ממזרח למערב, וידוע שמזרח מזוהה עם התחלה) עד החדר השחור המסמל מוות. גם השעון, שבצלצולו עוצר את החגיגות, מקושר לדימוי של הזמן החולף. המגפה מתבססת באופן עקיף על מגפת הדבר, שנקראה "המוות השחור". גם היא הייתה ידועה בהתפשטותה המהירה והבלתי ניתנת לעצירה, באירופה של ימי הביניים.
קשישטוף מונצ'ינסקי
קשישטוף מונצ'ינסקי (בפולנית: Krzysztof Mączyński; נולד ב-23 במאי 1987) הוא כדורגלן פולני, המשחק כקשר בקבוצת שלאסק וורוצלאב.
קריירת מועדונים
מונצ'ינסקי גדל במחלקת הנוער של ויסלה קרקוב, ועלה לסגל הקבוצה הבכירה בעונת 2007-2008. הוא כבש את שערו הראשון בכדורגל מקצועני ב-28 בנובמבר 2007, במשחק גביע הליגה הפולנית מול גורניק זאבז'ה. ב-2 בדצמבר 2007, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפולנית, גם במשחק מול גורניק זאבז'ה. בסיום עונת הבכורה שלו, היה שותף מונצ'ינסקי ב-8 משחקי ליגה וזכה עם קבוצתו באליפות פולין. בין השנים 2009-2011, הושאל פעמיים לקבוצת ל.ק.ס לודז', כאשר בעונת 2010–2011, זכה עם לודז' בליגת המשנה. באוגוסט 2011, חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת גורניק זאבז'ה. ב-8 בינואר 2014, עזב לראשונה בקריירה את פולין, לאחר שחתם במועדון הכדורגל הסיני גוויג'ואו ז'נחה. בתום עונה אחת בלבד, בה זכה בהסופר קאפ הסיני, שב מונצ'ינסקי לפולין, כאשר חתם במועדון נעוריו ויסלה קרקוב. ב-7 ביולי 2017 חתם לשנתיים בלגיה ורשה.
קריירה בינלאומית
מונצ'ינסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת פולין ב-15 בנובמבר 2013, לאחר שעלה כמחליף לתומאש יודלוביץ בדקה ה-76 במשחק ידידות מול סלובקיה. ב-14 באוקטובר 2014, כבש מונצ'ינסקי את שערו הראשון עבור נבחרתו, כאשר הבקיע בדקה ה-11 את שער יתרון ה-0–1 מול סקוטלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016. מונצ'ינסקי נכלל על סגל הנבחרת הפולנית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
מלומשוק
מלומשוק (בהונגרית: Malomsok) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
מלומשוק הוקם בשנת 1950 מאיחוד של שני הכפרים אומלומשוק (Ómalomsok) ואוימלומשוק (Újmalomsok)
כמו יישובים רבים באירופה גם במלומשוק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 693 ובשנת 2020 רק 474 תושבים.
יהודי מלומשוק
באומלומשוק חיו שלושה יהודים בשנת 1910.
ובאוימלומשוק חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
וילהלם פון קולבאך
ביוגרפיה
וילהלם קולבאך נולד כשלישי מבין ארבעת ילדיהם של פיליפ קרל פרידריך קולבאך (1775–1846) ואשתו תרזה, אנגלברכט. האב היה צורף ולימד את עצמו חריטת לוחות נחושת וציור בצבעי שמן. לעיתים קרובות הוא שינה את מקום מגוריו והרגיש שהוא אמן שלא הובן כל חייו. בשנת 1816 עברה המשפחה למילהיים, שם בתחילה מצא פיליפ קרל פרידריך עבודה כחרט במפעל הטקסטיל של יוהאן קספר טרוסט. לאחר פיטוריו הסתדר עם עבודות אמנותיות מזדמנות ושיעורי רישום פרטיים, שלא היו פרודוקטיביים במיוחד, כך שילדותו של וילהלם קולבאך התאפיינה בעוני.
משנת 1845 ואילך שהה בברלין פעמים רבות, ועבד עבור המלך פרידריך וילהלם הרביעי מפרוסיה כדי לפקח על ציור חדר המדרגות של המוזיאון החדש בברלין. במקביל, הוא רכש וילה מפוארת במינכן שהפכה למרכז חברתי ואמנותי.
בשנת 1849 מונה למנהל האקדמיה לאמנות במינכן, היה גם חבר באקדמיות ברלין, דרזדן ובריסל. בשנת 1863 התקבל כחבר זר באקדמיה לאמנות ובשנת 1870 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
קולבאך נפטר מכולרה במגפת מינכן הגדולה בשנת 1874.
קברו של קולבאך נמצא בבית העלמין הדרומי העתיק במינכן.
יצירה
בשנת 1830 הוא יצר את הציור נרנהאוס, ששוכפל ונודע בזכות התיאור הרגיש שלו של חולי נפש. במקביל הוא עבד על עבודתו העצמאית הראשונה, שהושלמה בשנת 1831, כמו כן רישומים של פרידריך שילר, שהועתקו כתחריטים וליטוגרפיות, תרמו אף הם לתהילת כאמן הצעיר.