cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גל הירש
מלחמת לבנון השנייה
חטיפת החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב, שהובילה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה, התרחשה בגזרה (המערבית) שהייתה באחריותו של הירש. בעיצומה של המלחמה גברה הביקורת על הירש לאחר שערוץ 10 שידר כתבה שבה הופיע מפקד חטיבה 7 אמנון אשל, ששירת תחת פיקודו, ובה מתח ביקורת על תפקודו של הירש. הירש ספג ביקורת גם על כך שאמר שכוחות צה"ל שולטים על בינת ג'בייל, ערב הקרב הקשה בעיירה שבו נהרגו שמונה מחיילי חטיבת גולני. במהלך המלחמה כבשה אוגדתו את אזור מרון א-ראס ובהמשך לחמה בבינת ג'בייל, כבשה את ג'בל עמל ופעלה באזור החוף (ראס ביאדה) דרומית לצור ובאזור העיר תבנין.
זמן קצר לאחר המלחמה החליט הרמטכ"ל דן חלוץ על מינויו של הירש לראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון. אך ערב פרסום תחקיר ועדת אלמוג, בראשות אלוף במיל' דורון אלמוג, החליט הירש בדצמבר 2006 להתפטר מתפקידו. אלמוג המליץ להדיח את הירש מתפקידו בעקבות אירוע החטיפה, והאשימו שלא נערך כראוי לאפשרות החטיפה. מסקנתם העיקרית של חברי ועדת אלמוג הייתה כי ניתן היה למנוע את חטיפתם של רס"ל (מיל') אהוד גולדווסר וסמ"ר (מיל') אלדד רגב, כיוון שהאוגדה והכוחות שפעלו בגזרה היו אמורים להיות יותר ערניים ועם התייחסות מבצעית שונה לחלוטין ממה שהתרחש בפועל, עקב נחיתותו הטופוגרפית של הציר שבו נחטפו. בדומה למסקנות התחקיר המוקדם שערך תא"ל אבי אשכנזי (חברו של הירש למחזור בפנימייה הצבאית), הצביעו גם חברי ועדת אלמוג על כשלים בתפקוד עוצבת הגליל ומפקדים בכירים בה תוך שהם קובעים שהחטיפה נבעה מתוך כשל מקצועי ומנהיגותי חריף ביותר ברמת האוגדה והעומד בראשה. לטענת הירש, מסקנות אלה לא התקבלו על ידי צוות אלופים בראשות הרמטכ"ל שביצעו לו שימוע וקבעו כי בדו"ח ועדת אלמוג "לא ניתן ביטוי של ממש לאותם אילוצים קשים ששררו בגזרה". לדבריו, מסמך סיכום השימוע מסווג כסודי ביותר.
חברי ועדת וינוגרד קבעו כי עם זאת הוועדה קבעה כי. בעניין תפקוד האוגדה בקרב בינת ג'בייל קבעה הוועדה כי. הוועדה מתחה ביקורת גם על ניסוח הפקודות של הירש "שפתו של מפקד האוגדה הייתה יצירתית. היו שתיארו אותה כפיוטית" אך מקוריות זו הקשתה על פקודים של הירש לתרגם את דבריו לשפה צבאית-מבצעית, כדוגמה לניסוחים מעורפלים הביאה הוועדה את הדרך בה תיאר את הרעיון המבצעי האוגדתי: וכן  לעומת זאת לאחר המלחמה קבעה ועדה בראשות האלוף מאיר כליפי כי פקודותיו של הירש נכתבו והועברו על פי הנדרש.
בהרצאה שנשא הירש בנובמבר 2007 אמר: "במלחמת לבנון השנייה ולאחריה, הדרג הצבאי הבכיר הסתתר מאחורי דרג הלוחמים בשדה, נטש אותם, הפקיר מפקדים לבדם ולא לקח על עצמו כל אחריות", והוסיף: "גם אירוע החטיפה לא נחקר כראוי. התחקיר היה חסר ומוטעה, חיפש ראשים ולא התמודד עם המציאות המסובכת". במהלך השנים הצטרפו להגנתו של הירש גם יושב ראש ועדת וינוגרד, ד"ר אליהו וינוגרד, שופט בית המשפט העליון בדימוס, מישאל חשין והתנועה למען איכות השלטון בישראל. בינואר 2014 פנה השופט וינוגרד לרמטכ"ל בני גנץ, וטען שהמצפון מייסר אותו וביקש לתקן את העוול שנעשה לתא"ל גל הירש, עוול שוועדת וינוגרד לא הצליחה לתקנו.
בהרצאה שנשא הירש ביוני 2016 באוניברסיטת בר-אילן, במלאת עשר שנים למלחמת לבנון השנייה, אמר: "הדבר הקשה ביותר שיש לי לומר, קשור דווקא לערכים ואתיקה של מנהיגים בצבא ובממשלה. אני מציע לכם כמפקד עתיד, שכשתצטרכו לבחור איך לנהוג במלחמה, אל תלכלכו, אל תשמיצו, אל תלכו רכיל, אל תפיצו שמועות אלא בואו לעזור כי ערכים קובעים את התוצאה. נתקלתי בהשמצות תוך כדי קרבות, תקשורת בתוך החפ"קים כאילו זו תוכנית ריאליטי, מפקדים שדיברו עם התקשורת והדליפו. זה לא צריך היה לקרות! במלחמה היו לנו המון בעיות לוגיסטיות, מבצעיות וארגוניות, אך היו הרבה בעיות של העדר קוליגליות ואחוות לוחמים, ואת זה הרבה יותר קשה לתקן. אני לא נתתי שיפגעו באף מח"ט שלי, אף מג"ד ואף מ"פ, גיבוי הוא קריטי בעיני. בבחירה בין להילחם לאחור בסכינים בגב, בהשמצות ובבעיות הערכיות לבין להילחם קדימה באויב בחרתי להילחם באויב ולהפקיר את הגב שלי, אני ממליץ גם לכם לנהוג כך! לוחמי צה"ל לא נפלו לשווא, עשר שנות שקט הושגו על ידי אחיי הלוחמים המתים והחיים. אני מאוד גאה בלוחמים שלי, החיים והמתים, הם שהביאו עשור של שקט לצפון".
חזרה לשירות פעיל
בפברואר 2012 נקרא לחזור לתפקיד מבצעי-פיקודי בצה"ל, ומונה לסגן המפקד (מיל') במפקדת העומק החדשה שהקים הרמטכ"ל, רא"ל בני גנץ. באוגוסט 2015 סיים הירש את תפקידו כסגן מפקד מפקדת העומק לאחר שלוש וחצי שנות שירות. בטקס ההחלפה נאם הרמטכ"ל רא"ל גדי איזנקוט ובדבריו שיבח את תפקודו של הירש במלחמת לבנון השנייה, אמר כי תושבי הצפון חבים לו תשע שנות שקט וכי לאחר ששקע האבק וההיסטריה הציבורית שלאחר המלחמה ניתן לראות היטב את ביצועיה של עוצבת הגליל תחת פיקודו של הירש במלחמה, ביצועים שהביאו שקט לצפון. הרמטכ"ל ציין גם כי לא נחוצות חוות דעת של שופטים, פועלו של גל הירש ידוע ומוערך מאוד בצה"ל.
שרות מילואים
בין תפקידיו במילואים משמש הירש גם כמרצה בקורסי פיקוד בצה"ל.
לאחר שירותו בצה"ל
לאחר סיום שירותו בצה"ל בשנת 2006 הקים את חברת "דיפנסיב שילד אחזקות", המתמחה בייזום פרויקטים, באינטגרציה בין ידע וטכנולוגיה ומספקת שירותי ייעוץ ותכנון אסטרטגי וביטחוני לממשלות ולחברות גדולות. החברה סיפקה שירותים לצבא גאורגיה לפני המלחמה עם רוסיה שנערכה ב-2008, וכן לשירות המודיעין של קזחסטן.
מועמדותו לתפקיד מפכ"ל המשטרה והחקירות נגדו
ב-25 באוגוסט 2015 פורסם שהשר לביטחון הפנים, גלעד ארדן, החליט להציע לממשלה למנות את הירש למפכ"ל המשטרה. ההודעה עוררה התנגדות מצד בכירי משטרה לשעבר ומצד הורים שכולים של חללי מלחמת לבנון השנייה. גם היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, הורה לארדן להמתין עם המינוי עד שיסיים את בדיקותיו על הירש, והוסיף שהבדיקה "תימשך זמן רב". ב-23 בספטמבר הודיע השר ארדן על הסרת מועמדותו של הירש לתפקיד. החשדות נגד הירש נגעו לשוחד וטוהר המידות בשני תיקים: מכרז פינוי הנפלים בראשון לציון וחשד לקבלת שוחד בגאורגיה.
באפריל 2016 פורסם כי הירש נחקר באזהרה בפרשת מכרז פינוי הנפלים בראשון לציון, בחשד לביצוע עבירות של טוהר המידות. ב-7 באוקטובר 2018 הודיעה הפרקליטות על סגירת החקירה בעניין זה מחוסר אשמה.
בפברואר 2018 פורסמה טענתו של רח"ט המודיעין לשעבר במשטרת ישראל, תנ"צ גיא ניר, כי מינויו של הירש למפכ"ל סוכל על ידי בכירי המשטרה "באופן הגובל בפלילים". בקלטות שהעביר ניר ליועץ המשפטי לממשלה, באוגוסט 2018, עולה כי ראשי המשטרה ביקשו לסכל את מינויו של הירש. נציב תלונות הציבור, השופט בדימוס דוד רוזן, חקר את סיכול המינוי והתנהלות החקירה, ולא מצא דופי בהתנהלות המשטרה והפרקליטות. הוא הסיק כי החקירות התארכו עקב מורכבותן ולא בשל הזנחה. לדברי הירש רוזן לא שמע את עמדתו וטיעוניו טרם פרסום מסקנותיו.
בעקבות הפרסומים קיימה ועדת הפנים של הכנסת שורה של דיונים בנושא. ב-6 בספטמבר 2018 המליצה הוועדה כי תוקם ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת סיכול מינויו למפכ"ל.
ב-18 במאי 2020, בטקס סיום תפקידו של השר לביטחון הפנים גלעד ארדן, קרא ארדן ליועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק האחרון שנותר פתוח בפרשה. לדבריו: "זה עוול מטורף לקצין גיבור [...] אף אדם לא צריך לעבור עינוי דין של חמש שנים ולשלם מחיר כה כבד על הסכמתו לשמש בתפקיד ציבורי''.
באוקטובר 2021 הוגש כתב אישום נגד הירש באשמת העלמת הכנסות בסך של למעלה משישה מיליון ש"ח שקיבל על שירותי ייעוץ למשרד ההגנה הגיאורגי הירש טען כי מדובר בכתב אישום שנועד להצדיק בדיעבד את סיכול מינויו כמפכ"ל. במשך 6 שנים התנגדה הפרקליטות לפרסום שמו של העד והירש ניהל מאבק משפטי כנגד החלטה זו. בחודש אוגוסט 2022 התיר בית המשפט לפרסם את שמו של העד והשופט אף ביקר את הפרקליטות על שהתנגדה לפרסום ללא עילה למעט רצונו של העד. בחודש ספטמבר 2022 פורסם שמו של העד גור פינקלשטיין, שהורשע בשנת 2014 בניסיון שידול לרצח במסגרתו שילם לרוצח שכיר כדי שיחסל עד תביעה נגדו.
לפי פרופ' אמנון רובינשטיין, המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס, השופט מישאל חשין, אמר לו להילחם נגד "העוול יוצא הדופן" שנעשה לגל הירש.
פעילות ציבורית
באפריל 2007 הצטרף להנהלה ולסגל האקדמי של "המכון למנהיגות העתיד", ובשנים 2013–2019 כיהן כיושב ראש הנהלת המכון. במסגרת תפקידו במכון ב-2016 יזם את כנס חיפה למנהיגות. הכנס הוא פרי שיתוף פעולה של עמותת בוגרי הפנימיות הצבאיות בתל אביב ובחיפה, עיריית חיפה והמכון למנהיגות העתיד.
ב-2008 החליף הירש את רא"ל (מיל') משה יעלון כיו"ר עמותת "נועם", המנציחה את זכרו של רס"ן ; העמותה מקדמת חינוך למנהיגות, מעניקה מלגות ומקיימת כנס מנהיגות שנתי בתל חי. במרץ 2016 סיים את תפקידו.
הירש הוא חבר בפורום האסטרטגי למנהיגות ישראל-בריטניה-אוסטרליה ומשמש כעמית בכיר במכון לחקר הטרור וכמרצה במרכז הבינתחומי הרצליה. כמו כן, הוא חבר בצוות ההנהלה של המכון למנהיגות העתיד בישראל.
הירש יזם את פיתוחו של "הדק חכם" - בידי רפאל ומערכת הביטחון.
בדצמבר 2018, לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע הירש שבכוונתו להיבחר לכנסת. במסיבת העיתונאים בה הכריז על כוונתו, אמר הירש כי ירוץ במסגרת מפלגה שיש לה גם אג'נדה חברתית וגם עמדה ניצית בנושא ביטחון. ב-8 בינואר 2019 הודיע על הקמת מפלגה בשם "מגן". בבחירות לכנסת ה-21 קיבלה המפלגה 3,439 קולות (0.08%) ולא עברה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים (ספטמבר 2019) התפקד לליכוד והוצב במקום ה-100 ברשימה. גם בבחירות לכנסת העשרים ושלוש (מרץ 2020) הוצב במקום ה-100, ובבבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום ה-97.
באפריל 2020 התנדב לשמש כראש המטה למאבק במגפת הקורונה בעיר אלעד.
החל משנת 2020 ועד לחודש מאי 2023, הירש כיהן כנשיא חברת הלייב פיד הפרו ישראלי - NEWSRAEL.
בינואר 2021 נטען כי הירש ומקורביו יצרו פרופילים פיקטיביים בפייסבוק במטרה לנפח את הנוכחות שלו. שמות המשתמשים נשלחו לבדיקה, וכעבור שעות ספורות הם הוסרו מהאתר. הירש הכחיש את הנטען בפרסום. ביולי 2021 פרסם יוזם הפרסום הודעת התנצלות, ומסר כי לאחר בדיקה גילה שמדובר בטעות.
ספרים ופרסומים
הירש פרסם מאמרים, בישראל ובעולם, בעיקר בתחומי מנהיגות, לוחמה בטרור, דוקטרינה, קומנדו וכוחות מיוחדים.
ב-2009 פרסם את ספרו הראשון "סיפור מלחמה סיפור אהבה", העוסק בשירותו בצה"ל, החל מהצטרפותו לפנימייה הצבאית, ובאירועי המלחמה מנקודת מבטו.
ביוני 2016 ראה אור ספרו באנגלית "Defensive Shield: An Israeli Special Forces Commander on the Front Line of Counterterrorism". הספר עוסק בביוגרפיה של הירש ובתפיסתו הביטחונית.
באוגוסט 2016 הפיק הבמאי יאיר אלעזר סרט דוקומנטרי על פרשת גל הירש, בשם "גל הירש - סיפור מלחמה", ששודר בערוץ 2.
בדצמבר 2018 יצא ספרו השלישי של הירש, "אנחנו לפני אני", העוסק בתפיסת המנהיגות שלו. ביולי 2020 ראה אור תרגום לאנגלית של ספר זה, בשם: Follow Me: Eighteen Essential Lessons on Leadership.
במאי 2022 שודר בערוץ רשת 13 סרטה של איילה חסון "קרב חייו - גל הירש מדבר לראשונה" על פרשת גל הירש וסיכול מינויו לתפקיד מפכ"ל משטרת ישראל.
חיים אישיים
נשוי לדונה ואב לשלוש. מתגורר בראש העין. בדצמבר 2021 הודיע שחלה בסרטן.
פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום
פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום  (ידוע גם בשם פיניאס ופרב הסרט, באנגלית: Phineas and Ferb the Movie: Candace Against the Universe) הוא סרט הנפשה אמריקאי שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "פיניאס ופרב" ששודרה בין השנים 2007–2015, שהופץ בדיסני+ ב-28 באוגוסט 2020. זהו הסרט השני באורך מלא שמבוסס על הסדרה, לאחר הסרט "פיניאס ופרב הסרט: המסע אל היקום המקביל" שהופץ לראשונה בשנת 2011.
ב-16 ביוני 2022 הושק שירות הסטרימינג דיסני+ בישראל, וסרט זה בגרסתו המדובבת לעברית נכלל בחלק מתכני הבכורה שלו.
עלילה
אירועי הסרט מתרחשים לפני הפרק האחרון של הסדרה. פיניאס ופרב נוסעים ברחבי הגלקסיה כדי להציל את אחותם קנדיס שנחטפה על ידי חייזרים ומצאה אוטופיה בכוכב לכת מרוחק מאחיה הקטנים והמעצבנים.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק ואפרת ענבל, והופק על ידי עדי וולוצקי באולפני אלרום.
בנוסף השתתפו בדיבוב העברי דדי זהר וקובי ליקורמן. גילן שחף, אלונה אלכסנדר ודדי זהר ביצעו שירים שהתנגנו לאורך הסרט, אשר תורגמו על ידי גיא זיידמן.
הפקה
ב־11 באפריל 2019, הוכרז כי סרט חדש בשם פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום יוצג בהקרנה ראשונה בדיסני+ תוך שנה מיום השקתו. מרבית שחקני הסדרה ישובו על תפקידיהם, למעט תומאס סאנגסטר שדיבב בעבר את פרב, ויוחלף על ידי דייוויד ארגו ג'וניור, שדיבב את פרב בסדרה "חוקי המרפי של מיילו". לטענתו של ג'ים ברנשטיין, הסרט אינו קשור לסרט הקולנוע של "פיניאס ופרב" שתוכנן בעבר.
הפצה
הסרט הופץ לראשונה בדיסני+ ב-28 באוגוסט 2020.
דאוס (סדרת טלוויזיה)
דאוס (לרוב נהגה בתוכנית כ-Deos ולא כ-Deus) היא סדרת מתח-מדע בדיוני ישראלית, העוסקת בעולם ההאקרים, המחשבים והאינטרנט. הסדרה שודרה בערוץ הילדים (לצופי yes) משנת 2008 עד 2010. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרת הנוער והילדים הטובה ביותר בשנים 2009 ו־2010. יוצרי הסדרה הגדירו את "דאוס" כ"1984" לילדים. הדמות של "האח הגדול" מוצגת גם כן כעין כחולה, והסדרה מהווה גרסה מודרנית ל"1984" ועוסקת בעיקר בהשפעת הטכנולוגיה והאינטרנט על הפרטיות.
בעקבות סיום שידורי ערוץ הילדים ב yes הסדרה ירדה משירות של yes וחזרה לספריית ערוץ הילדים של yes.
צופן דאוס
פרקי הסדרה "דאוס" שודרו בימים ראשון עד רביעי, וביום חמישי שודרה תוכנית מגזין בשם "צופן דאוס" שסיכמה את השבוע שהיה. זו הייתה הפעם הראשונה שערוץ הילדים הפיק תוכנית מגזין עבור סדרת טלוויזיה ביס, שכללה פינות קבועות (כגון תקציר הפרקים האחרונים, פינת מומחה אותה הנחה עומרי גיסין, "דאוס אונליין" לשאלות גולשים, "עתידאוס" עם הצצה לפרקים הבאים ועוד), אורחים (שחקנים) מתוך הסדרה, ותחרויות נושאות פרסים. את התוכנית הנחה בעונתה הראשונה מנחה ערוץ הילדים קובי מחט (שהוחלף בעונה השנייה על ידי מירב פלדמן), והיא הוקלטה מראש מול קהל ילדים שנכח באולפן. התוכנית האחרונה (שהייתה גם גמר התחרות "מאסטר דאוס") צולמה ושודרה בשידור חי. עורך התוכנית בעונה הראשונה היה אורי גושן.
הקמפיין הדיגיטלי
לקראת ההשקה של הסדרה, "YES" פרסמו קמפיין מסתורי, שבו הראו את היכולות של "דאוס". הקמפיין התנהל במספר שלבים:
בעקבות הסדרה
בסיום הסדרה חברת yes הוציאה לאור ספר המבוסס על הסדרה, בשם "דאוס: האל שבתוך המכונה". שם הספר נלקח מהביטוי "דאוס אקס מכינה". הספר נכתב על ידי הסופרת תמי שם טוב, והופץ ברשת "סטימצקי". באתר ערוץ הילדים פורסם חידון קצר ונערכה הגרלה, בה 25 הזוכים בהגרלה זכו בעותק של הספר במתנה. את הספר היה ניתן לרכוש גם בתשלום. באותו יום בו הזוכים הוזמנו להגיע לקבלת הפרס בסניף סטימצקי בקניון איילון ברמת גן ביום ה־14 במרץ 2010, הגיעו גם השחקנים הראשיים בסדרה, כדי לחתום על הספרים עבור הרוכשים.
יחסי הודו–סיירה לאון
סקירה כללית
הודו פתחה קונסוליית כבוד בפריטאון בשנת 1993. בין שתי המדינות התקיימו מספר ביקורים ברמת השרים. שר התעשייה והתחבורה של סיירה לאון, AE Bangura, ביקר בניו דלהי בנובמבר 1998, והפך לשר הסיירה-לאוני הראשון שביקר בהודו. יושב ראש הפרלמנט של סיירה לאון, מלווה בשני חברי פרלמנט, ביקר בניו דלהי בינואר 2003. שר החוץ אלחאג'י מומודו קורומה ושר המסחר והתעשייה קאדי ססאי ביקרו בניו דלהי בנובמבר 2005. קורומה ביקר בהודו שוב בינואר 2007. כמה שרים אחרים וחברי הפרלמנט של סיירה לאון ביקרו גם הם בהודו.
הביקור הראשון של שר הודי בסיירה לאון התרחש ביולי 2000, כאשר שר ההגנה ג'ורג' פרננדס ביקר במדינה. הביקור הבא של שר הודי במדינה התרחש גם הוא עשור לאחר מכן, כאשר שר המדינה לענייני חוץ אנאנד שארמה ביקר במדינה בינואר 2009. סגן השר הראשי של ביהאר, סושיל קומאר מודי, ביקר בסיירה לאון כדי להשתתף בוועידת הפיתוח והטרנספורמציה בסיירה לאון בתחילת 2012. שר המדינה למשאבי מים, רם קריפל ידב, ביקר בסיירה לאון כשליחו המיוחד של ראש הממשלה ביולי 2015 להזמין את הנשיא ארנסט באי קורומה להשתתף בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה. הנשיא קורומה נסע להודו כדי להשתתף בפסגה באוקטובר 2015, וכן קיים שיחות דו-צדדיות עם ראש הממשלה נרנדרה מודי.
סגן נשיא הודו וניקאיאח נאידו ביקר בסיירה לאון ב-12–14 באוקטובר 2019, מלווה בשר המדינה לגידול בעלי חיים, חלב ודיג סנג'יב קומאר בליאן וראג'יה סבהא חבר הפרלמנט מצ'אטיסגר רמוויצ'ר נתם. נאידו נפגש עם נשיא סיירה לאון ג'וליוס מאדה ביו וחתם על מספר מזכרים להקמת ועדה משותפת, לקיים התייעצויות סדירות של משרד החוץ (FOC), חילופי תרבות וביצוע תוכניות הכשרה וחילופי חילופים עבור דיפלומטים סיירה ליאוניים. נאידו גם נפגש עם היו"ר אבאס בונדו ושרת החוץ נבלה תוניס, וקיים אינטראקציה עם הקהילה ההודית בסיירה לאון.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי בין הודו לסיירה לאון הסתכם ב-139.86 מיליון דולר בשנים 2019–2020, ורשם צמיחה של 12.80% לעומת התקציב הקודם. הודו היא בין 5 היצואנים המובילים לסיירה לאון, וייצאה סחורות בשווי 115.37 מיליון דולר למדינה בשנים 2019–2020. הודו ייבאה מסיירה לאון בשווי של 24.49 מיליון דולר במהלך אותה תקופה, צמיחה של 108.86% לעומת השנה הקודמת. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לסיירה לאון הן תרופות, פלסטיק, אורז לא בסמטי, גלגלי שניים ותלת גלגלים, מכונות תעשייתיות, מכונות וסחורות חשמליות, מוצרי קרמיקה, מוצרי ברזל, פלדה ואלומיניום. הסחורות העיקריות המיובאות על ידי הודו מסיירה לאון הן פסולת וגרוטאות ברזל, עיסת עץ, פסולת נייר וכמויות קטנות של עפרות טיטניום.
ביוני 2010 ביצעה Bharti Airtel עסקה לרכישת פעילות הסלולר של Zain ב-15 מדינות באפריקה, כולל סיירה לאון, תמורת 8.97 מיליארד דולר, ברכישה השנייה בגודלה של הודו בחו"ל לאחר הרכישה של Tata Steel ב-13 מיליארד דולר את קורוס ב-2007. Bharti Airtel השלימה את הרכישה ב-8 ביוני 2010. בינואר 2016, איירטל הודיעה כי חתמה על הסכם למכירת פעילותה בבורקינה פאסו ובסיירה לאון לחברת הטלקום הצרפתית Orange SA שווי העסקה לא נמסר, אך אנליסטים העריכו שזה בשווי 800–900 מיליון דולר. אורנג' קיבלה על עצמה את השליטה בפעילות בסיירה לאון ביולי 2016. חברת ההשקעות ההודית ABG Group בשיתוף עם סיירה לאון Exploration Mining Company (SLEMCO) גילתה 321 מיליון MT של מרבצי בוקסיט בסיירה לאון בשנת 2011.
אריה האן
אריה האן (נולד ב-5 באפריל 1940) הוא עורך דין שכיהן כמזכיר הכנסת בין השנים 1997–2007.
ביוגרפיה
האן נולד ב-5 באפריל 1940 בתל אביב, והוא בוגר תיכון עירוני ב' בתל אביב.
את שירותו הסדיר בצה"ל עשה בנח"ל, ובשירות המילואים שירת כחוקר בדרגת סרן.
בשנת 1961 סיים לימודי תעודת הוראה, ובשנים 1962-1961 כיהן כקומונר וכחבר ההנהלה הארצית של תנועת הנוער "בני עקיבא".
האן למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, הוא סיים את לימודיו בשנת 1965 והוא בעל רישיון לעריכת דין. במהלך שנות לימודיו כיהן האן כיושב ראש פרלמנט הסטודנטים (1963), וכיושב ראש הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים (1964).
בכנסת שימש האן כמזכיר סיעת המפד"ל עד סוף 1996, וב-1 בינואר 1997 מונה למזכיר הכנסת. ב-2006 יצרה דליה איציק את משרת מנכ"ל הכנסת, תפקיד שנטל מהאן את האחריות על הפן הניהולי של משכן הכנסת (אחריות על העובדים, הלוגיסטיקה והאדמיניסטרציה).
תושב רמת גן, נשוי לעו"ד דינה האן, יושבת ראש תנועת אמונה העולמית וחברת הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, שהתמודדה ברשימת המפד"ל לכנסות ה-15, 16, וה-17 ואב לחמישה. בנו דוד האן הוא פרופסור למשפטים והאפוטרופוס הכללי לשעבר.
תפקידים פרלמנטריים
האן כיהן במגוון תפקידים פרלמנטריים:
אוניברסיטת ארקנסו
אוניברסיטת ארקנסו (באנגלית: University of Arkansas) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בפייטוויל, ארקנסו שבארצות הברית. זהו קמפוס הדגל של ההשכלה הגבוהה הציבורית בארקנסו, והאוניברסיטה הגדולה ביותר במדינה. האוניברסיטה הוקמה כאוניברסיטת התעשייה בארקנסו בשנת 1871, ושמה הנוכחי אומץ בשנת 1899. המוסד ידוע בתחום האדריכלות, החקלאות, הכתיבה היוצרת, ההיסטוריה, המשפטים (במיוחד המשפט החקלאי), ומחקרי המזרח התיכון. בנוסף על כך, בית הספר לעסקים באוניברסיטה נחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר בתחום בצפון אמריקה.
במוסד פועלות שמונה קבוצות גברים ואחת עשר קבוצות נשים בשלושה עשר ענפי ספורט.
היסטוריה
אוניברסיטת ארקנסו נוסדה בשנת 1871 באתר של חווה על ראש גבעה שצפתה על הרי אוזרק. כתוצאה מכך, האוניברסיטה כונתה "הגבעה".
בניין ההוראה והניהול העיקרי ("Old Main") הושלם בשנת 1875. הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של שירות הפארקים הלאומיים. עיצובו התבסס על תוכניות הבניין האקדמי המרכזי באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שנהרס מאז. לאורך השנים מגדלי השעון והפעמון הוחלפו בבניין זה. ישנה אגדה הטוענת שהמגדל הגבוה יותר הוצב צפונה כתזכורת לניצחון הצפון במהלך מלחמת האזרחים. אגדה שנייה היא שהקבלן החליף בטעות את ציורי המגדל כשהיה שיכור. פעמונים אלקטרוניים הותקנו במגדלים בשנת 1959. בבניין זה הועברו רבים מהשיעורים הראשונים באוניברסיטה.
השתלבות אפרו-אמריקאים באוניברסיטה
הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון, ג'יימס מקגיי, למד תאולוגיה באוניברסיטה בשנת 1872. מקיי נחשב לבעל ממוצע ציונים מצוין. לא ידוע אם מקגיי הצליח להמשיך את לימודיו לאחר 1873 ותום תקופת השיקום.
הסנאטור וחבר הקונגרס ג'ון נ' טילמן כיהן כנשיא האוניברסיטה בשנים 1905–1912. בשנת 1891 טילמן קידם את חוקי ג'ים קרואו בסנאט של ארקנסו. חוקים אלו (שכללו הפרדה גם באוניברסיטה) התקבלו בסופו של דבר ונאכפו לשנים רבות.
בשנת 1948 אוניברסיטת ארקנסו קיבלה את האפרו-אמריקאי (והוטרן ממלחמת העולם השנייה) סילאס הרברט האנט לבית הספר למשפטים. הרשמתו של האנט נחשבה לשילוב המוצלח הראשון באקדמיה מתחת לקו מייסון-דיקסון, אך גרמה למחלוקות באוניברסיטה. סטודנטים אפרו אמריקאים הורשו ללמוד באוניברסיטה, בתנאי שנרשמו לתואר שני או ללימודי משפטים, ולמדו בשיעורים מופרדים. בסופו של דבר, האנט לא סיים את הלימודים ונפטר בשנת 1949.
בשנת 1969, האוניברסיטה הקימה את הוועדה המייעצת ללימודי שחורים על מנת להקל על השתלבות אפרו-אמריקאים בלימודים.
קמפוסים וחטיבות אקדמיות
אוניברסיטת ארקנסו מציעה יותר מ-200 תוכניות לימוד המובילות לתואר ראשון, שני ודוקטורט.
אילן שזיפי
אילן שזיפי (נולד בשנת 1943 בישראל), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל בריצות למרחקים בינוניים. כיום, מנהל תחרויות (שופט) ברידג' בכיר.
אתלט
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1966 זכה שזיפי במדליית כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.6 שניות, אחרי שלמה ניצני (48.7 שניות) ולפני עודד ברמן (51.7 שניות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1967 הוא זכה במדליית זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.8 שניות. באליפות שנערכה שנה לאחר מכן, הוא הגן על תוארו וקבע תוצאה של 50.3 שניות, לפני דוד בן דוד (50.6 שניות) ואביגדור לוינהיים (52.5 שניות).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 הוא זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.8 דקות, אחרי יובל וישניצר (1:52.8 דקות) ולפני רפי וישניצר (1:55.4 דקות).
לאחר שפרש מהשתתפות בתחרויות אתלטיקה הוא המשיך והפך למאמן ושופט אתלטיקה בכיר.
שחקן ברידג'
שחקן ברידג' משנת 1976. משמש כמנהל תחרויות ברידג' בישראל מאז שנת 1983. מורה ברידג' בוגר קורס מורים הראשון (לימד ברידג' באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב). מרכז ומדריך ראשי בקורס מנהלי תחרויות. מנהל תחרות ראשי בהתאגדות הישראלית לברידג' מאז אמצע שנות ה-90, משנת 2000 בתפקיד ראש מדור תחרויות בהתאגדות הישראלית לברידג'.
צברי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מיהרימה סולטאן
מיהרימה סולטאן (בטורקית: Mihrimah Sultan; 21 במרץ 1522, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית – 25 בינואר 1578, קונסטנטינופול) הייתה בתם של הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון ואשתו הורם סולטאן. פירוש השם "מיהר-י-מה" הוא "שמש (פשוטו כמשמעו: חנינה, חמלה, חיבה) וירח".
קורות חייה
מיהרימה נולדה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, בתקופה המכונה בהיסטוריוגרפיה של האימפריה "סולטנות הנשים", אשר נמשכה במהלך המאות ה-16 וה-17. בתקופה זו זכו נשות החצר לעוצמה פוליטית גדולה, ובחלק מהמקרים אף ניהלו בפועל את ענייני האימפריה. תקופה זו מאוזכרת כאחד משלביו המרכזיים של תהליך נסיגתה של האימפריה.
ב-1539, בגיל 17, חיתנו את מיהרימה עם רוסטם פאשה. הנישואים התקיימו מתוך מניעים פוליטיים. בהמשך כיהן רוסטאם פאשה כווזיר הגדול בממשלו של הסולטאן, ולזוג נולדו שלושה ילדים, בת ושני בנים. הנישואין חיזקו את מעמדה של מיהרימה בחצרו של הסולטאן. היא הייתה מקורבת מאוד לאביה וצברה הון רב בשל מעמדה. ביוזמתה ובמימונה נבנו בקונסטנטינופול שני מסגדים אשר נשאו את שמה. לאחר מותו של סולימאן, תמכה כלכלית ופוליטית ביורשו סלים השני. חולשתו השלטונית של סלים, בשילוב ההון הרב שצברה מיהרימה, הובילו לחיזוק משמעותי של מעמדה הפוליטי בבירה העות'מאנית. בינואר 1578 הלכה מיהרימה סולטאן לעולמה באיסטנבול והיא בת 55. נקברה במתחם מסגד סולימאנייה באיסטנבול, בסמוך לקברי הוריה.
בתרבות הפופולרית
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן" מגולמת מיהרימה סולטאן על ידי השחקנית הטורקיה פלין קרהאן.
הרקולס
הרקולס (ביוונית: Ἡρακλῆς, הֵרַקְלֵס; בלטינית: Hercules; נולד בשם אַלקאיוֹס Ἀλκαῖος או אַלקֵיידֵס Ἀλκείδης) הוא גיבור מן המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומית. בן האל היווני זאוס ובת התמותה אלקמנה (אשת אמפיטריאון). אחד המפורסמים שבגיבוריה האגדיים של יוון העתיקה.
משמעות השם הֵרַקְלֵס הוא "תהילת הרה". השם בא ללעוג להרה, שכן הוא אינו בנה, אלא פרי בגידותיו של זאוס, בעלה; "הרקולס" הוא הגרסה הרומית לשם שאומץ בהמשך בעולם המערבי. פולחן הרקולס, שכלל טקסים לכבוד הגיבור וגם האל היה נהוג בכל רחבי העולם ההלניסטי (פסטיבל ההרקלאה) והועתק במלואו בתוספות ושינויים קלים לתרבות הרומית.
כוח בלתי רגיל, אומץ, תושייה ותעוזה הם מהתכונות המאפיינות את הרקולס וגם התלהבות מופרזת לעיתים. במהלך חייו, במיוחד בצעירותו שזורים אירועים של פזיזות, חוסר יכולת לשלוט בזעמו, להעריך את כוחו האדיר ואת תוצאות השימוש בו.
הרקולס במיתולוגיה היוונית
לפי האגדה, חשק זאוס, אל השמים ובכיר האלים היוונים, באלקמנה. כדי לזכות בה התחזה לבעלה אמפיטריאון וקיים עמה יחסי מין בזמן שבעלה נעדר. ממפגש זה נולד הרקולס, שבזכות היותו בנו של אל, ניחן בחוזק על אנושי. האלה הרה, אשתו של זאוס, הידועה באגדות היווניות כאישה נוטרת טינה ונקמנית, שנאה את הרקולס מיום היוולדו בגלל היותו סמל לבגידתו של בעלה. היא רדפה את הרקולס כל ימי חייו, שנאתה מהווה ציר מרכזי ברבות מהאגדות על הרקולס.
כבר בהיותו תינוק שלחה הרה שני נחשים כדי להורגו בעריסה. למשמע הקולות מחדר הילדים, נזעקו הוריו אל החדר. הם מצאו את הרקולס, שכבר אז ניחן בכוח בלתי רגיל, צוחק ובידיו שני הנחשים שחנק (בגרסה אחרת, החזיק אותם לאחר שריצץ את גולגולתם), בעוד אחיו איפיקלס צורח מפחד. מסופר שאת המורה לנגינה לינוס הרג בשוגג כאשר השליך לעברו לירה בתגובה נזעמת לדרישת המורה להקפיד על שעות הנגינה שלו. אמפיטריאון חשש שתקריות מסוג זה יישנו ולכן שלח את בנו לחיות בין הרועים.
הקנטאור כיירון חינך את הרקולס. כשגדל, על פי סיפורו של פרודיקוס, הוא פגש בצומת דרכים שתי דמויות – את ארטה וקקיה (רוע). קקיה הציעה לו נוחות, הנאות ועושר אם ילך בדרכה. ארטה הציעה לו רק תהילה תמורת מאבק מתמיד ברוע. הרקולס בחר בדרכה של ארטה.
נישואיו הראשונים של הרקולס
בבגרותו נשא הרקולס לאישה את בתו של מלך תבאי קריאון, מגארה, והיא ילדה לו שלושה בנים. בהתקפת טירוף שהביאה עליו הרה, זרק הרקולס לאש את אשתו ואת שלושת בניו והרגם (לפי גרסה אחרת רק את הבנים). כששבה אליו שפיותו החליט להתאבד, אולם חברו תסאוס מנע ממנו לעשות כן.
כדי לכפר על חטאו הנורא הלך הרקולס לשאול בעצתו של האורקל של דלפי. הפיתיה שלחה אותו לשרת את דודנו אוריסתאוס, מלך מיקנה במשך עשר שנים ולבצע כל משימה שייבחר זה להטיל עליו. במשך תריסר שנים היה הרקולס כפוף לאוריסתאוס שהחליט להטיל עליו עשר משימות קשות. לאחר שהרקולס סיים לבצע אותן הכריז אוריסתאוס כי המשימה השנייה והחמישית לא בוצעו בהתאם לכללים ולכן יש להוסיף עוד שתיים. משימות אלה ידועות בשם שנים-עשר מעללי הגבורה.
המטלה הראשונה – האריה מנמאה
האריה מנמאה, בנה של המפלצת אכידנה, שכן בנמאה מצפון לארגוס. הוא היה מגיח ממערה בעלת שני פתחים ומשמיד כל מי שמצא בדרכו. כמטלה ראשונה שלח אוריסתאוס את הרקולס להביא לו את עור האריה.
הרקולס טיפס על ההר, פילס דרך בסבך השיחים, לפנות ערב הבחין באריה הענק וירה בו חץ. עורו של האריה היה בלתי חדיר לכלי נשק אנושיים והחץ החליק מעליו בלא שיעורר את תשומת לבו. החץ השני פגע בחזהו של האריה, אך גם הוא לא חדר אל תוך גופו אלא צנח בין רגליו. אז הבחין האריה בהרקולס וזינק לעברו. הרקולס הלם באלה על ראש האריה אך האלה שהייתה עשויה מענף עץ זית, נשברה.
האריה לא נפגע, רק עיניו התערפלו והוא נסוג למערה. הרקולס חסם את הפתח האחורי של המערה ופרץ מפתחה הקדמי. הרקולס שהבין שנשק לא יועיל לו החליט להאבק באריה בידיים חשופות. הוא תפס את האריה מגבו כדי לא להפגע מציפורניו החדות מכל נשק ולפת בעוצמה את צווארו. וכך בעודו דורך בכפות רגליו על בהונותיו של האריה ומחשק בירכיו את צלעותיו, חנק אותו הרקולס למוות.
האריה מת, אך מכיוון שעורו היה חסין מפני כלי נשק, אי אפשר היה לפשוט אותו בעזרת סכין. הרקולס השתמש בציפורני האריה כדי לחתוך את העור. מאז נהג הרקולס להתעטף בעור הזה כשריון וראש האריה שימש לו כקסדה. כשהופיע כך במיקנה נבהל אוריסתאוס ומאז אסר עליו להיכנס העירה עם שללו. תמונת הקרב בין הרקולס והאריה הנמאי או הרקולס עוטה את עור האריה הם מוטיבים נפוצים באמנות הפלסטית בתרבות המערבית וגם במזרח.
על מנת לשבח את ניצחונו של הרקולס נקבעו "המשחקים הנמאים" ביוון.
המטלה השנייה – ההידרה מלרנה
המטלה השנייה הייתה להרוג את ההידרה, מפלצת המים מאגם לרנה. היא שכנה במאורה ליד מעיינות נהר אמימונה, והייתה משכשכת בביצות העמוקות שהשתרעו מסביב. היה לה גוף של כלב ותשעה ראשי נחש, שאחד מהם היה בן אלמוות. היא ירקה ארס מפיה, ונשיפותיה היו קטלניות. היא הייתה מגיחה מהביצות, טורפת בעלי חיים ומשמידה יבול בשדות.
הרקולס הגיע למקום במרכבה שבה נהג אחיינו איאולאוס בן איפיקלס. הרקולס מצא את מאורת ההידרה, ובירי חיצים בוערים אילץ את ההידרה לצאת ולפת אותה בזרועותיו. ההידרה נצמדה אליו בלפיפה. לעזרתה נחלץ גם סרטן ענק, אותו שלחה הרה, שצץ מתוך הרפש ונשך את רגלו של הרקולס. את הסרטן מעך הרקולס בעקבו, אבל את ההידרה התקשה להרוג, מכיוון שכל ראש שרוצץ באלתו הצמיח מיד שני ראשים חדשים. אז קרא הרקולס לעזרתו את איאולאוס. איאולאוס הבעיר אש בחורשה ובענפים בוערים צרב את צווארי הראשים הכרותים. כך מנע מהם לצמוח מחדש. את הראש בן האלמוות כרת הרקולס, קבר אותו לצד הדרך, והניח עליו סלע ענק. הוא שיסע את גוף ההידרה וטיבל את חיציו בארסה. מאז כל פציעה מחיצים אלו הייתה קטלנית.
כאשר שב הרקולס למיקנה טען אוריסתאוס כי המטלה לא בוצעה כראוי מכיוון שהרקולס נעזר באיאולאוס.
המטלה השלישית – האיילה מקריניאה
כמטלה שלישית ציווה אוריסתאוס על הרקולס לתפוס ולהביא אליו את האיילה בעלת קרני הזהב ששוטטה בקיריניאה שבארקאדיה. טיאגטה בת אטלס שנמלטה מחיזוריו האלימים של זאוס הקדישה את האיילה לאלה ארטמיס כאות תודה על עזרתה.
הרקולס לא רצה להרוג בחיציו את האיילה המקודשת לאלה. לכן, רדף אחריה במשך שנה תמימה. במרוצתו הגיע עד לנהר איסטרוס (הדנובה) ואל הארץ האגדית שבירכתי צפון. שם עמד מתפעל למראה עצי הזית היפים והחליט לקחת מהם ולנטוע אותם באולימפיה. הוא ביקש מיושבי המקום ההיפרבוראים לקחתם והם נענו לבקשתו.
בתום אותה שנה רצה האיילה בשארית כוחותיה לעבר הר ארטמיס, וכשניסתה לחצות את הנהר לדון השיג אותה הרקולס. הוא נשא אותה בזרועותיו, וכאשר עבר בארקאדיה נתקל באפולו ובארטמיס שגערו בו על ששלח יד בחיה הקדושה. הרקולס שכנע אותם שהדבר נכפה עליו, המשיך בדרכו והביא את האיילה למיקנה.
המטלה הרביעית – החזיר מהר ארימנתוס
המשימה הבאה שהטיל אוריסתאוס על הרקולס הייתה להביא את חזיר הבר ששכן בהר ארימנתוס. החזיר היה פושט על אזור פסופיס וזורע הרג והרס. בדרך התארח הרקולס אצל הקנטאור פולוס שהגיש לו בשר צלוי, אף שקנטאורים נוהגים לאכול רק בשר נא. פולוס שמר אצלו את כד היין המשותף לכל הקנטאורים, אך חשש למזוג ממנו לאורחו. הרקולס הרגיע אותו ופתח את הכד. לריח היין הבלתי-מהול נזעקו הקנטאורים, חמושים בסלעים ועצי אשוח. כשפרצו למערה הניס אותם הרקולס בגזרי עצים בוערים ובמטחי חיצים.
הרקולס רדף אחריהם ואחר כך חזר למערתו של פולוס. כאשר חזר למערתו של פולוס מצאו הרקולס מת. בהיעדרו בדק פולוס חץ מחיציו של הרקולס וניסה להבין מה מקור כוחו. החץ נשמט מידיו, שרט את רגלו, וסקרנותו עלתה לו בחייו.
הרקולס הלך משם לארימנתוס, מצא את מאורת חזיר הבר והניס אותו בצעקות מסבך הצמחייה לעבר אזור מכוסה בשלג עמוק. לאחר שעייף אותו במרדף קשר אותו והביאו למיקנה.
המטלה החמישית – ניקוי רפתות אוגיאס
המטלה החמישית שהטיל אוריסתאוס על הרקולס הייתה לנקות את רפתותיו של אוגיאס מלך אליס.
הרקולס בא אל אוגיאס והציע לו לנקות את הרפתות תמורת עשירית מהבקר. אוגיאס הקשיב בלגלוג ספקני, אך בכל זאת נענה להצעה, בתנאי שהזבל יפונה עד רדת הערב.
הרקולס חפר תעלה אל החצר, היטה אליה את הנהרות פניוס ואלפאוס, ומצידה השני של הרפת חפר תעלה שתנקז את המים בחזרה אל אפיקיהם. מי הנהרות שטפו וסחפו את הדומן מהחצר ומהרפתות. אך בערב, כשנשלמה המלאכה, התכחש אוגיאס להבטחתו וסירב לתת להרקולס את מכסת הפרות. הדבר הובא לפני בוררים, ופילאוס בנו של אוגיאס אף העיד ביושר כנגד אביו. אוגיאס כעס על בנו וגירש אותו ואת הרקולס מהעיר.
כשחזר הרקולס למיקנה, סירב אוריסתאוס להכיר בניקוי הרפתות כמטלה שבוצעה כהלכה, מכיוון שלדבריו פעל הרקולס לשם רווח.
המטלה השישית – הציפורים מסטימפליה
בסטימפליה שבארקאדיה השתכנו סביב האגם סיעות ציפורים בעלות ציפורניים, כנפיים ומקורים מפליז. הן היו עטות על כבשים ופרות, ולא נרתעו מלנעוץ את מקור המתכת שלהן גם באנשים.
כשהגיע הרקולס, הסתתרו הציפורים ביערות העבותים שצמחו סביב האגם. הרקולס קיבל מאתנה רעשן נחושת גדול שהתקין עבורו הפיסטוס. הרקולס התייצב בראש ההר והחריד ברעשן את הציפורים. כאשר הציפורים התעופפו מעל היער השמיד אותן הרקולס בחיציו.
המטלה השביעית – השור מכרתים
כמטלה שביעית ציווה אוריסתאוס על הרקולס לתפוס את השור מכרתים. מספרים שהיה זה השור הלבן, שפוסידון שלח מבטן הים למלך מינוס. מינוס נדר לזבוח את השור לאל, אך הפר את נדרו. הוא שמר את השור הלבן לעצמו, ובמקומו זבח לאל שור רגיל. כתגובה למעשה החטא של מלך מינוס גרם פוסידון לאשת מינוס פסיפאה להתאהב בשור הלבן ולשכב איתו. לאחר קיום יחסי המין נעשה השור אלים ופרוע. הרקולס השתלט עליו והביא אותו למיקנה, הציגו לעיני אוריסתאוס ואז שחרר אותו. השור נדד עד למרתון ושם הציק לתושבי האזור עד שהומת לבסוף בידי תזאוס.
המטלה השמינית – סוסות דיומדס
המטלה השמינית שהטיל אוריסתאוס על הרקולס הייתה לתפוס ולהביא למיקנה את ארבע סוסותיו של דיומדס. דיומדס היה מלך תראקיה ושלט בביסטונים שהיו שבט אלים ופראי. את סוסותיו, שניזונו מבשר אדם, קשר בשלשלאות לאבוסיהן ונהג לפטם אותן בבשר אורחיו.
הרקולס הגיע בלילה אל ארמונו של דיומדס, חדר לאורווה בחשאי והתגבר על השומרים. את אחד השומרים השליך לאבוס המגואל בדם, והסוסות הרעבות טרפו אותו וגרסו בשיניהן את עצמותיו. הרקולס הוביל את הסוסות לחורש על חוף הים, הפקיד אותן בידי ידידו אבדרוס, ושב עם מלוויו כדי להדוף את הביסטונים שרדפו אחריו. לאחר שהביס אותם והרג את דיומדס, חזר הרקולס לחוף וגילה שהסוסות טרפו בינתיים את אבדרוס.
הרקולס קבר את ידידו ויסד במקום את העיר אבדרה. את הסוסות רתם למרכבה והדהיר אותן למיקנה. אוריסתאוס ציווה לשחרר אותן, והן עשו את דרכן צפונה אל הר אולימפוס, שם השמידו אותן חיות טרף.
המטלה התשיעית – חגורת היפוליטה
הרקולס גייס חיל מתנדבים, נחת בנמל תמיסקירה ונפגש עם היפוליטה. היא הוקסמה למראה עוצמתו והבטיחה לתת לו את חגורתה. אבל הרה לבשה דמות של אמזונה והפיצה את השמועה שהנוכרים שהגיעו בספינה מתכוננים לחטוף את המלכה. האמזונות קפצו על סוסיהן ותקפו את היוונים. במהומה הרג הרקולס את היפוליטה ולקח את חגורתה.
המטלה העשירית – עדר הבקר של גריאון
המפלצת כריסאור והסוס המכונף פגסוס נולדו מתוך גופה של הגורגונה מדוזה כאשר כרת פרסאוס את ראשה. פגסוס מצא את מנוחתו באורוות האלים ואילו כריסאור הוליד מקלירואה, בתו של אוקיינוס, יצור כלאיים נוסף – גריאון הענק, שהיה בעל שלשה גופים דבוקים זה לזה במותניהם. גריאון ישב באי אריתיה, ליד שטף האוקיינוס המקיף כטבעת את העולם. שם היה לו עדר של פרות אדומות. את הפרות רעה עבורו אוריטיון בעזרת הכלב אורתוס. כלב זה, שהיה בעל שני ראשים, נולד למפלצות הכתוניות טיפון ואכידנה.
מטלתו העשירית של הרקולס הייתה ליטול מגריאון את עדר הבקר שלו, ולהביאו למיקנה. הוא הרחיק עד גבולות העולם המיושב והגיע לטרטסוס (תרשיש), ובמיצר שבין קצה אירופה וקצה אפריקה הציב את צוקי גיברלטר שנקראו על שמו.
כשהליוס, אל השמש, קפח בקרניו על ראשו, איים עליו הרקולס בחיציו, והאל השאיל לו את ספל הזהב שבתוכו שט כל לילה באוקיינוס בשובו אל המזרח. הרקולס הפליג בספל הזה לאריתיה, שם רוצץ באלתו את ראשיו של הכלב אורתוס, הרג את הרועה אוריטיון ולבסוף קטל בחיציו את גריאון עצמו. בספלו של הליוס הוביל הרקולס את העדר לטרטסוס, החזיר את הספל להליוס ופנה ליוון.
בדרך נלחם הרקולס בליגורים, שניסו לגזול ממנו את הבקר. כשאזלו חיציו, רגם את הליגורים בסלעים שזאוס המטיר למענו מהשמים. בקצה איטליה נמלט שור אחד, שחה לסיציליה והרקולס שיצא בעקבותיו מצא אותו לבסוף ברפתו של המלך אריקס. המלך השחצן הזמין את הרקולס לקרב היאבקות. שלוש פעמים הכריע הרקולס את המלך עד שהרגו. כשהמשיך בדרכו צפונה, לאורך חוף הים האדריאטי, שילחה הרה בעדרו זבובי בקר. בעמל רב אסף הרקולס את הפרות המוכות שנפוצו בהרי תראקיה. הוא מילא את אפיקו של הנהר סטרימון בסלעים, חצה את הנהר עם העדר והגיע ללא תקלות עד ללשון היבשה ליד קורינתוס. שם, על צוק נישא, עמד הענק אלקיאונאוס ורגם אותו בסלעים. הרקולס הדף באלתו סלע שהושלך אליו והסלע שב בתנופה כפולה ומחץ את הענק.
לבסוף הביא הרקולס את העדר למיקנה, שם זבח אותו אוריסתאוס להרה.
המטלה האחת-עשרה – תפוחי ההספרידות
כאן מסתיימת מחלוקת הגרסאות.
כשעבר בלוב נתקל הרקולס בענק אנטאיוס בן פוסידון, שנהג לאלץ את העוברים להיאבק איתו ובגולגולותיהם ריצף את גג מקדש אביו. אנטאיוס היה בלתי מנוצח כל עוד נגעו רגליו באדמה, שכן הקרקע הייתה מחדשת את כוחותיו (כיוון שאימו הייתה גאיה). הרקולס נוכח שאינו יכול להכריעו ולכן הרים אותו, השהה אותו באוויר עד שנחלש, ואז מעך את צלעותיו והמיתו.
בשובו, כשעבר במצרים, נקלע הרקולס לארמונו של המלך בוסיריס. מצרים לקתה אז בבצורת ממושכת, והמלך למד מפי הנביא פראסיוס מקפריסין, שהפוריות תשוב אל ארצו רק אם יזבח לזאוס איש נוכרי מדי שנה בשנה. בוסיריס זבח את הנביא עצמו, והמשיך לזבוח נוכרים שהגיעו למצרים. לצורך זה תפסו גם את הרקולס. אך כשהובל הרקולס לבוש מחלצות אל המזבח הוא ניתק את כבליו, הרג את בוסיריס ובנו ועשה שמות בשומריו.
בדרכו ליוון עבר הרקולס ליד הצוק שאליו רותק פרומתאוס. כשראה את העיט יורד כדרכו לנקר את כבדו של הטיטאן הכבול, שילח בו הרקולס חץ קטלני. בהסכמת זאוס שחרר את פרומתאוס.
כאשר חזר ליוון נתן הרקולס את התפוחים לאוריסתאוס אך הוא החזירם להרקולס שנתן אותם לאתנה והיא החזירה אותם לידי ההספרידות, כי לא ניתן לאדם בן תמותה להחזיק בפירות בני האלמוות.
המטלה השתים-עשרה – העלאת קרברוס
כמטלה אחרונה, המטלה השתים-עשרה, נדרש הרקולס להעלות ממעמקי השאול את הכלב קרברוס, המוצב כזקיף בשער ממלכת המתים. היה זה יצור שמצווארו צמחו שלושה ראשי כלב, נחש שימש לו כזנב, וראשי נחשים בצבצו מגבו.
בטיינרון שבקצה הפלופונסוס ירד הרקולס לממלכתו של האדס. כשהופיע הגיבור בשערי השאול, נסו מפניו כל המתים מלבד שניים: הגורגונה מדוזה ומלאגרוס מקלידון. הרקולס רצה לדקור את מדוזה, אך נוכח לדעת שהיא צל חסר חיים.
הרקולס התייצב לפני אל המתים וביקש רשות להעלות את קרברוס. האדס הערמומי הסכים, אך הציב תנאי: הרקולס לא ישתמש בנשק. הרקולס התעטף בעור האריה, תפס בצווארו של הכלב ולפת אותו בחוזקה עד שהכניעו.
בעזרת זאוס אביו העלה הרקולס את קרברוס ממעמקי השאול והביאו למיקנה. לאחר שהציגו לעיני אוריסתאוס החזיר את הכלב אל השאול. בזמן שהותו בשאול שוחח הרקולס עם מלאגרוס מקלידון, הרקולס התלהב מהגיבור ושאלו אם יש לו אחות דומה לו שפנויה לנישואין. מלאגרוס סיפר לו על אחותו דיאנריה והרקולס יצא מהשאול והלך לבקש את ידה.
מות הרקולס
מותו של הרקולס מתואר בהרחבה במחזה "נשי טראכיס" של סופוקלס; הרקולס חשק באיולה בת אוריטוס ולכן לאחר שאביה סירב יצא לכבוש את אויכליה. לאחר כיבושה לקח הרקולס את איולה ורצה לשאתה. אחד הזקנים בעיר גילה זאת לדיאנירה והיא נזכרה בשיקויו של נסוס, הקנטאור שהרקולס הרג בעזרת חץ מורעל, כך רצתה לשמר את אהבתו של הרקולס רק אליה כאשר משחה דיאנריה את כותנתו של הרקולס בדם הקנטאור, היא לא ידעה שהוא רעל, והרקולס מת בייסורים. כאשר לא יכול היה לסבול יותר את כאבו שכנע את בנו הילוס להטיל אותו אל מדורת האש ועלה בסערה אל האולימפוס. על פי המסורת האירוע התרחש בקרבת העיר טראכיס.
כששמעה דיאנריה על מצבו של הרקולס לפני מותו, הצטערה על מעשיה, נעצה סכין בליבה ומתה.
האל הרקולס
עם הגעתו למשכן האלים נתקבל בהערצה ובהערכה על ידי שאר האלים, התפייס עם הרה והתחתן עם בתה הבה, אלת הנעורים, והפך לפטרון הגיבורים, אל הגבורה והכוח. לעיתים הוא מופיע גם כפטרון החלשים. אתרי פולחן ומקדשים רבים נבנו לכבודו, בהם הוא מוצג כגיבור שרירי, עוטה ראש אריה ומחזיק אלה.
צאצאי הרקולס
שליטים רבים ביוון העתיקה ייחסו את מוצא בית המלוכה שלהם להרקולס. מהם מפורסמים בייחוד מלכי ספרטה ההרקלידים, כמו לאונידס הראשון, והשושלת הארגאידית של מלכי מוקדון, כמו אלכסנדר הגדול.
מספר חוקרי מיתולוגיה יוונית ויוון הקלאסית, החל מן המלומד הגרמני קרל אוטפריד מולר במאה ה-19, זיהו את מיתוס צאצאי הרקולס או ה"הרקלידאה"  עם הפלישה הדורית לדרום יוון, ובייחוד לפלופונסוס. לאחר משבר תקופת הברונזה המאוחרת במאה ה-12 לפנה"ס, החליפו הדורים את התרבות המיקנית ואת היוונים הפלסגים בפלופונסוס. כל ערי המדינה הדוריות העיקריות בפלופונסוס, ובכללן ספרטה, ארגוס, וקורינתוס, ראו בהרקולס את האב המייסד של שושלות המלוכה שלהן. המונח "הרקלידאה" נשאל משם טרגדיה של המחזאי האתונאי אוריפידס, המתורגם מיוונית גם כ"צאצאי הרקולס". המחזה מבוסס על המיתוס היווני כי לאחר רצח הרקולס גלו צאצאיו מן הפלופונסוס, ורק דורות רבים לאחר מכן שבו לשם ככובשים, בכדי לממש את הבטחת זאוס להרקולס שהוא וצאצאיו ימלכו על הפלופונסוס.
הרקולס במיתולוגיה הרומית
הרומים אימצו את הרקולס כמעט ללא שינויים למיתולוגיה שלהם. למעשה השם הרקולס הוא צורה שהושאלה מהשפה האטרוסקית של השם המקורי, הרקלס. עם זאת מספר מהעלילות עברו עיבודים קלים אשר יתאימו לתנאים הגאוגרפיים של האימפריה הרומית. שניים מן הקיסרים הרומיים – קומודוס ומקסימינוס דאיה – הביעו הזדהות עם הרקולס. גם פולחן הרקולס הועתק כמעט בשלמותו מתרבות יוון לזו של רומי.
אגדות הרקולס שימשו כאחד מהנושאים החביבים על האמנות האטרוסקית, ודמותו של הרקולס הופיעה פעמים רבות על מראות ברונזה שנמצאו מאותה התקופה.
בתקופה הקיסרית, הפולחן של הרקולס כאליל התרכז בעיקר בהיספניה ובגאליה.
חוקרים מודרניים משערים כי טאקיטוס למעשה תיאר את פולחן האל הגרמאני דונר (ת'ור) והחליף את שמו לשם האל הרומי ה"מקביל", הרקולס, מטעמי רומאניזציה (interpretatio romana).
הרקולס בספרות היוונית והרומית
את ספורי הרקולס אפשר לקרוא במספר מקורות:
מוצאו של הרקולס
על פי המיתוס היווני היה הרקולס בנם של זאוס ואלקמנה, אבל קיימות גרסאות נוספות. ההיסטוריון היווני הרודוטוס, כותב בספרו "היסטוריות" כי הרקולס היה אל עתיק ממוצא מצרי. הוא תואר במיתולוגיה היוונית כמי שלבוש בעור אריה, בדיוק כפי שלבשו הכוהנים במצרים העתיקה וכפי שמופיע גם בציורי קיר מאותו הזמן. הרקולס זוהה במצרים עם ח'ונסו, בנו של האל אמון-רע. הרודוטוס טוען כי ההוכחה העיקרית למוצאו של הרקולס היא, שהן אמפיטריון והן אלקמנה, הוריו של הרקולס, היו ממוצא מצרי. גרסה נוספת שמביא הרודוטוס היא שמוצאו של הרקולס מפניקיה. הוא ראה במו עיניו את מקדש הרקולס בצור, שבכניסה אליו ניצבו שני עמודים, עמודי הרקולס (בשם זה קרויים היום מיצרי גיברלטר). המקדש בצור הוקדש לאל הפיניקי מלקרת. אשתו הראשונה של הרקולס הייתה מגארה, שמוצאה היה פיניקי. היא הייתה בתו של קראון, מלך תבאי, משושלת המלוכה של קדמוס, הנסיך הפיניקי מצור, שייסד את העיר.
אאודי A4
אָאוּדִי A4 היא דגם מכונית משפחתית יוקרתית המיוצרת על ידי חברת אאודי מאז שנת 1994 ומקבילה לפולקסווגן פאסאט ולסקודה סופרב. ה-A4 היא המכונית הנמכרת ביותר של חברת אאודי ומתחרה בעיקר בב.מ.וו סדרה 3 ובמרצדס-בנץ C קלאס. דגם ה-A5 מהווה את גרסת הקופה של ה-A4, כאשר היא מוצעת גם בגרסת S5 הספורטיבית עם מנוע 3.0TFSI V6, ומתחרה בעיקר בב.מ.וו סדרה 4.
היסטוריה וגרסאות
דגם אאודי A4 מחליף את אאודי 80, דגם שיוצר בידי החברה עוד משנת 1972. שיטת המספור הפנימי של היצרן הכירה ברצף שבין שני הדגמים: הגרסה האחרונה של אאודי 80 סומנה כסדרה B4, בעוד שהגרסה הראשונה של A4 סומנה כסדרה B5. מאז יוצרה המכונית בארבעה דורות שונים.
ה-A4 מוצעת בגרסאות רבות, בהן מנועי בנזין ודיזל, גרסאות הנעה קדמית או הנעה כפולה (קוואטרו), במרכבי סדאן או סטיישן, ומהדור השני (B6) מוצעת בנוסף ה-A4 במרכב קבריולה.
גרסאות נוספות עבור הדור הרביעי הן גרסת ה-S4 החזקה, גרסת ספורט ל-A4 בעלת ביצועים גבוהים, וגרסת ה-RS4 החזקה עוד יותר, המתחרה ב-M3 של ב.מ.וו וב-C63 AMG של מרצדס בנץ.
1 בספטמבר
1 בספטמבר הוא היום ה-244 בשנה בלוח הגריגוריאני (245 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 121 ימים.
הנגב
הַנֶּגֶב (בערבית: النقب - מעבר ההר, תעתיק: אל-נקבּ, ובהגייה בדואית: "אל-נגב") הוא אזור גאוגרפי המשתרע בחלקה הדרומי של ארץ ישראל. הנגב הוא חלק מרצועת המדבריות העולמית, וזו הסיבה לתנאי האקלים השוררים בו. הנגב מכסה כ-60% משטח מדינת ישראל, ובחלקו הקטן הוא נמצא מחוץ לה.
קיימות הגדרות שונות לתיחום המדויק של הנגב, שניתנו על ידי חוקרים שונים. עם זאת, מקובל כי ארץ הַנֶּגֶב המקראית, שנפלה בנחלות שבט יהודה ושבט שמעון, השתרעה באזור צפון הנגב של ימינו בלבד, מערד במזרח ועד גרר במערב. זאת, בעוד שמרכז הנגב של ימינו הוא למעשה מדבר צין, שהיווה גבולה הדרומי של ארץ כנען, ודרום הנגב של ימינו הוא למעשה חלקו המזרחי של מדבר פארן הגדול, שבמרכז חצי האי סיני. המילה "נגב" משמשת בתנ"ך גם לציון כללי של הכיוון דרום.
גאוגרפיה
צורתו של הנגב כצורת משולש חד זוויות, הנמצאת בקצה הדרומי של ישראל בים סוף לחוף אילת. שתי זוויותיו האחרות נמצאות האחת (המזרחית) בחלקו הדרומי של ים המלח והשנייה (המערבית) בים התיכון, מול נפת אשקלון. שטחו של הנגב הישראלי הוא כ-13,000 קילומטרים רבועים והוא כולל את נפת באר שבע וחלק מנפת אשקלון.
מאפיינים
הנגב הוא חבל ארץ מדברי ברובו. בנגב ערוצי נחלים, רובם המוחלט נחלי אכזב: במהלך הקיץ כמו גם רוב החורף, מים אינם זורמים בהם כלל. עם זאת, כשיורד גשם חזק זורמים בנחלים אלו שיטפונות.
החי והצומח בנגב
בשל כך, רובה המוחלט של הצמחייה הדלילה שכבר גדלה היא צמחייה מדברית שלא צורכת כמות רבה של מים, ויכולה לשרוד את הבדלי הטמפרטורות והמחסור במים, לרוב, הצמחייה לא צבעונית אלא בצבעי אפור, חום וירקרק דהוי. בשנות האלפיים נעשו ניסיונות לטעת עצים וצמחים בנגב כדי להרבות את הצל ומקורות המזון לבעלי החיים הצמחוניים.
עברונה היא הנקודה הצפונית ביותר בעולם בה ניתן למצוא דקל מסוג דום מצרי.
אוכלוסיית בעלי החיים מוצאת פתרונות אחרים לחום והצחיחות: רובם של בעלי החיים ישנים ומסתתרים ביום; הזוחלים והמכרסמים הקטנים, לדוגמה, מתחפרים בדרך כלל במאורות בחול, ועם בוא הערב ורדת הטמפרטורות יוצאים בעלי החיים ממסתורם למרעה או לחלופין למציאת ציד. בעלי חיים אחדים, כמו גם צמחים רבים, נפוצים בקרבת נאות מדבר, שם לעיתים קרובות זורמים מים ושורר צל.
רוב היונקים הצמחוניים, כגון צבאים, יעלים, שפני סלע וראמים (שנכחדו מנופי הארץ זה מכבר אך החל תהליך החזרתם לטבע) מורגלים לקבל את רוב כמות הנוזלים שהם צריכים מליחוך עלים המכילים מים. הטורפים הנפוצים הם שועלים, תנים, צבועים, זאבים, וגם מספר מועט מאוד של נמרים הנפוצו בעיקר בקרבת מצפה רמון והמכתש שבקרבתו.
בנגב נפוצים גם מספר סוגי עופות דורסים, ביניהם ניתן למנות את המין נשר מקראי בסוג נשר ואת עוזניית הנגב שנכחדה מנוף הנגב בעקבות ציד לא חוקי.
בעבר היו נפוצים בנגב בעלי חיים רבים שבימינו, חיים בעיקר בסוואנה האפריקנית. בהם האריות, שנכחדו מנופי ישראל במהלך המאה העשירית לספירה והמין "יען הנגב" בסוג יענים, שנכחד מהטבע בארץ ישראל במאה העשרים, בעקבות ציד. בעבר גם הנמרים והראמים היו נפוצים הרבה יותר.
היסטוריה
בתקופת האבן הקדומה היה הנגב אחד המעברים דרכם התפשט האדם המודרני הקדום מאפריקה לכיוון אסיה ואירופה. היה זה המעבר היבשתי היחידי ולפיכך ככל הנראה העיקרי. בנגב נמצאו ממצאים אופייניים לתרבות המוסטרית במקומות כמו הר הנגב, נחל הבשור ורמת מטרד. הממצאים העיקריים הם כלי צור ועצמות בעלי חיים שניצודו.
הכתוב במקרא מציין מספר יישובים חשובים שהיו בנגב, ביניהם באר שבע, ערד וגרר:
לאחר תקופת התנחלות השבטים בצפון הנגב ישבו בני שבט יהודה, ובדרומו - בני שבט שמעון.
לפי סיפורי המקרא, הנגב היה בשליטת ממלכת שלמה, ובהמשך עברה השליטה לממלכת יהודה שהתפצלה מממלכת ישראל המאוחדת. בסוף תקופת ממלכת יהודה פלשו לנגב האדומים ואחריהם - הנבטים, שהקימו בנגב ממלכה מפוארת, ששרידים ממנה ניתן לראות בפטרה שבירדן. לאחר הנבטים כבשו את הנגב הערבים ומאות שנים אחריהם - העות'מאנים. מאז תקופת ממלכת יהודה לא התיישבו יהודים באופן קבוע בנגב, וזאת עד תחילת המאה העשרים, שבה החלו ניסיונות ליישוב ארץ ישראל לקראת הקמת המדינה.
לקראת הקמת המדינה ולאחריה
הניסיון הראשון ליישב את הנגב ממניעים ציוניים היה הקמת היישוב רוחמה בשנת 1911, ניסיון שלא עלה יפה בגלל תנאי המדבר. הניסיון הבא של הציונות ליישוב הנגב אירע בשנת 1943, אז הוקמו שלושת המצפים: רביבים, בית אשל וגבולות.
בלילה שבין 5 ל-6 באוקטובר 1946, הוקמו, ביוזמת הסוכנות היהודית, "11 הנקודות", בתגובה לתוכנית מוריסון גריידי. במסגרת התוכנית, אמורה הייתה ארץ ישראל להתחלק לשלושה חלקים: 17% כמדינה יהודית, 40% כמדינה ערבית ו-43% כמחוז בריטי שעיקרו השתרע על אדמת הנגב. תוכנית זו נדחתה הן על ידי המנהיגות הערבית והן על ידי הסוכנות היהודית. הקמת היישובים נעשתה על מנת לתפוס אחיזה באדמת הנגב ובסופו של דבר סייעה בהכללת הנגב בגבולות המדינה. ביוני 1947 ביקרה בנגב ועדת החקירה אונסקו"פ מטעם האו"ם והתרשמה מצינור המים החדש ומיכולת המתיישבים היהודים לקיים חקלאות באזור. בסופו של דבר הצעת החלוקה של האומות המאוחדות כללה את רוב שטחו של הנגב בשטח המיועד להקמת המדינה היהודית.
גל התיישבות נוסף החל בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. עולים רבים התיישבו בנגב, בעיקר בעיירות פיתוח כדוגמת דימונה וירוחם.
כיום, רוב האוכלוסייה היהודית מתרכזת בערים הגדולות, לדוגמה אילת, מצפה רמון, דימונה ובאר שבע (העיר הגדולה בנגב) ובנוסף לערים ולעיירות הפיתוח, יש המתגוררים בקיבוצים ובמושבים שונים.
על אף ששטח הנגב הוא כ-60% משטחה של מדינת ישראל, מתגורר בו רק חלק קטן מאוד מאוכלוסיית המדינה. ישראל מנסה לעודד אזרחים לעבור לגור בנגב, וזאת על ידי תמריצים שונים. כיום מהווים הבדואים חלק נכבד מאוכלוסייה בנגב (ראו הרחבה בפסקה הבדואים בנגב).
כלכלה וחינוך
בעבר, עד לפני הקמת מדינת ישראל, רובם המכריע של התושבים היו בדואים, וכלכלתם התבססה על רעיית צאן. רוב שטחו של הנגב, מלבד צפונו - אזור באר שבע, אינו מתאים לעיבוד חקלאי, אם בשל הבדלי הטמפרטורות הקיצוניים בין היום והלילה ואם בשל חוסר במים ובתשתיות מתאימות להשקיה. עם הקמת המדינה והתפתחות האזור, החלו לפעול בנגב מפעלי עיבוד פוספטים, ותחום התיירות התפתח אף הוא. עד היום, רוב כלכלת הנגב מתבססת על מפעלי עיבוד פוספטים - בעיקר באזור הר צין, כריית מעט נחושת באזור תמנע וכן שאיבת מעט גז טבעי שהתגלה בקרבת ערד.
מקור פרנסה אחר הוא אכסניות נוער ו"מאהלים" רבים שמטרתם לתת לתלמידים ואנשים רבים החפצים לטייל בנופו הייחודי והטבעי של הנגב אפשרות ללינה זולה יחסית. מוקד רוב הטיולים הוא באזור הערבה, בהר הנגב, בסביבות אילת ובמכתשים הטבעיים - המכתש הגדול (מכתש ירוחם), המכתש הקטן ומכתש רמון.
האוניברסיטה היחידה בנגב היא אוניברסיטת בן-גוריון, המציעה לסטודנטים גם מעונות בשל המרחק הרב של רבים מהסטודנטים מביתם, ומלבדה קיימות עוד מספר מכללות, ישיבות ומדרשיות קטנות.
מזה שנים מועלות כלפי ממשלת ישראל תלונות רבות על הזנחת הנגב ואוכלוסייתו, דבר שמתבטא במחסור במקומות עבודה ובהזנחה של התשתיות באזור, לעומת מרכז הארץ וצפונה, כמו גם בניית עיירות פיתוח - ערים מתפתחות שהאוכלוסיות בהן מורכבות לרוב מבעלי מעמד סוציו-אקונומי וכלכלי נמוך. בשנים האחרונות החלה מדינת ישראל ליישם תוכניות רבות לחיבור הנגב לשאר המדינה, וזאת על ידי נתינת מעמד מיוחד לערי הפיתוח, בניית רכבת שתאפשר מעבר מהיר מן הנגב למרכז הארץ ובניית בסיס צה"ל גדול לקצינים בנגב.