cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניק קרול
קריירה
בשנת 2013 החל לככב בסדרת המערכונים של קומדי סנטרל "קרול שואו" למשך 3 עונות, אותו גם יצר, כתב והפיק. בשנת 2014 שיחק לצד רוז ביירן בסרט "למתחילים למבוגרים בלבד" שגם היה שותף בכתיבת התסריט שלו.
Settling Down
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
ניק קרול
קריירה
בשנת 2015 שיחק בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים", דרמה בכיכובם של כריסטיאן בייל ונטלי פורטמן. ושיחק בתפקידי אורח בסדרות "ברוקלין תשע-תשע", "קימי שמידט הבלתי שבירה" ו-"משפחת סימפסון". בשנת 2016 דיבב את דמותו של גונתר בסרט "לשיר", ודיבב את דוש, הנבל הראשי בסרט "מסיבת נקניקיות". שיחק גם בסרט הדרמה-קומי "אחי העיוור" לצד אדם סקוט, ובסרט "לאבינג".
Settling Down
וידאו קליפ
נכון למרץ 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-4.6 מיליון צפיות.
ניק קרול
קריירה
בשנת 2017 החל לדבב בקומדיה המונפשת "פה גדול", אותה גם יצר לשירות הסטרימינג נטפליקס. באותה שנה דיבב את דמותו של פרופסור פומפה בסרט "קפטן תחתונים: הסרט", ושיחק בקומדיה "הבית תמיד זוכה" בכיכובם של איימי פולר וויל פרל. בשנת 2018 שיחק בקומדיה "הדוד דרו", ובסרט הדרמה "מבצע פינאלה" בתפקיד רפי איתן, ראש אגף המבצעים במוסד. התארח בפרק בסדרה "פורטלנדיה", והנחה את טקס פרסי אינדפנדנט ספיריט ה-33. באוקטובר אותה שנה חזרה הסדרה שלו "פה גדול" לעונה שנייה. השתתף בתוכנית מקרוב של נטפליקס.
בשנת 2019 דיבב בסרטים "החיים הסודיים של חיות המחמד 2" ו-"משפחת אדמס", והתארח בסדרת הטלוויזיה המוקומנטרית "מה שקורה בצללים". באפריל-מאי 2020 הוא הופיע כצמד עם ג'ון מולייני בפודקאסט. באותה שנה הופיע בסרט הדוקומנטרי, "הזויים". הסרט מציג ידוענים המספרים על חוויותיהם ועל ההזיות שנגרמו להם לאחר שהשתמשו בסמים פסיכואקטיביים.
בשנת 2021 דיבב את דמותו של החזיר גונת'ר בסרט האנימציה "לשיר 2". בהמשך השנה הצטלם לסרטה השני של אוליביה ויילד "אל תדאגי יקירתי", אשר עתיד לצאת לאקרנים ב-23 בספטמבר 2022.
בשנת 2022 גילם את דמותו של גבריאל בסדרה הקומית התקופתית "הדגל שלנו אומר מוות" של רשת HBO Max.
חיים אישיים
במאי 2013 החל לצאת עם איימי פולר, והם סיימו את יחסיהם בשנת 2015.
בסוף 2018, החל לצאת עם האמניות לילי וונג. בנובמבר 2020, נישאו השניים וב-21 בינואר 2021, נולד בנם הבכור.
בנק ה-DNA היפני
בנק ה-DNA היפני הוא מאגר מידע ביולוגי שמאוחסנים בו רצפי DNA. הוא נמצא במכון הלאומי לגנטיקה במחוז שיזואוקה שביפן. בנוסף, הוא חלק מהארגון העולמי לשיתוף מאגרי מידע של רצפי נוקליאוטידים. הוא משתף את המאגר שלו על בסיס יומי עם המעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית שנמצאת במכון האירופי לביואינפורמטיקה ועם GenBank אשר נמצא במרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (NCBI), המהווה חלק מהספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית. משום כך שלושת מאגרי המידע הללו יכילו אותו מידע בכל רגע נתון.
היסטוריה
בנק הדנ"א היפני החל לאסוף מידע גנומי בשנת 1987 והוא הבנק הגנומי היחיד ביבשת אסיה.
התנהלות ארגונית
אף על פי שהבנק מקבל את עיקר המידע הגנומי שלו ממחקרים יפנים, הוא יכול לקבל מידע מכל מדינה אחרת בעולם. הבנק הוקם על ידי משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה היפני. לבנק יש מועצה מייעצת עולמית אשר מונה 9 אנשים בסך הכל, 3 אירופאיים, 3 יפניים ו-3 אמריקאים. מועצה זו מייעצת לבנק פעם בשנה במגוון נושאים: תחזוקה, התנהלות ותוכניות עתידיות. בנוסף עליהם, לבנק יש וועדה שיתופית עולמית לייעוץ במגוון נושאים טכנולוגיים על ידי שיתופי פעולה עולמיים עם מספר גורמים.
ספר פוע"ה
ספר פוע"ה הוא ספר הדרכה מעשי הלכתי רפואי בנושאי משפחה, טהרה, פוריות ועוד. הספר נכתב על ידי הרבנים מנחם בורשטין וגבריאל גולדמן, בייעוץ רפואי של ד"ר חנית דאום ופרופ' שמחה יגל. עורך משנה הלכתי הוא הרב אריה כץ. הסדרה בת חמישה כרכים (שנכון לשנת תשפ"ב יצאו לאור ארבעה מהם) נכתבה במשך כחמש עשרה שנה על סמך הידע שנצבר במכון פוע"ה. על שני הכרכים הראשונים של הספר זכו המחברים והעורכים בפרס משרד הבריאות.
רקע
מכון פוע"ה (פוריות ורפואה על פי ההלכה) הוא מכון ישראלי המשלב בין ההלכה היהודית לרפואה המודרנית, בעיקר בתחומי הפוריות, הגינקולוגיה והבית היהודי. המכון הוא חלק מפורום המכונים התורניים 'חותם'. תחום ההלכה במכון מתבסס על הסכמתם של פוסקי הלכה ותחום הרפואה מתבסס על הרפואה בארץ ובעולם. המכון מספק שירותי ייעוץ בחינם, לכלל הציבור: דתי לאומי וחרדי, חילוני ומוסלמי. במהלך עשרות שנות קיומו נצבר במכון ידע הלכתי רפואי רב בתחומי העיסוק של המכון, וידע זה נאסף, נערך וגובש לסדרת ספרים שהיא מדריך מפורט ובהיר בנושאים אלה, הן מהצד ההלכתי והן מהצד הרפואי. מלאכת הכתיבה כללה עבודה מרובה, במהלכה נסקרו מאות ספרים, אלפי תשובות ומאות פרוטוקולים של מפגשי רבנים עם רופאים, ועוד.
הכרכים שיצאו לאור
נכון לשנת תשפ"ב יצאו לאור ארבעה מתוך חמשת הכרכים של הסדרה:
אליזבת מקניקול
אליזבת מקניקול (באנגלית: Elizabeth MacNicol; 15 ביולי 1869 – 4 ביוני 1904) הייתה ציירת סקוטית וחברה בקבוצת האמניות "בנות גלאזגו" המזוהה עם אסכולת גלאזגו.
ביוגרפיה
מקניקול נולדה בגלאזגו, סקוטלנד, ב-5 ביולי 1869, בתם של פיטר מקניקול, מורה ומנהל בית ספר, ומרי אן מתיוס. כמה מאחיה מתו בינקותם (כולל אחותה התאומה מרי). היא גדלה עם שתי אחיות ששרדו וחלקה איתן אהבה למוזיקה. היו לה כמה בעיות בריאותיות שנבעו מכך שסבלה מאלרגיות במהלך חודשי הקיץ.
היא למדה בבית הספר לאמנות של גלאזגו משנת 1887 עד 1892 ולאחר מכן, על פי דרישתו של מנהל בית הספר פרנסיס הנרי ניוברי, למדה אמנות בפריז באקדמיה קולרוסי, שהייתה מהראשונים בפריז שהציעו שיעורים שבהם נשים התאמנו לצד גברים. לכן היא הייתה חלק מהגל הראשון של נשים אמניות שעברו לפריז מבריטניה כדי לקדם את השכלתן לאמנות, כפי שעשו עמיתיהם במשך כמה דורות. עם זאת, היא כנראה לא הרוויחה הרבה בתקופה שהייתה באקדמיה קולרוסי, והרגישה שהיא מודחקת ללא הרף ולא מעודדים אותה.
קריירה
בעלה התחתן שוב זמן קצר לפני מותו בהתאבדות ב-1908, ואשתו השנייה מכרה את הבית ואת כל ציוריה של מקניקול באותה שנה. זו יכולה להיות אחת הסיבות לכך שידוע כל כך מעט על יצירותיה של מקניקול.
ציוריה של מקניקול בשמן ובצבעי מים מושפעים ממסורת של אסכולת ברביזון, כמו גם מהאימפרסיוניזם של ג'יימס מקניל ויסלר וכמה מבני דורה בגלאזגו בקרב "נערי גלאזגו". היא הייתה ידועה בשליטתה המופתית בצבע, אור ומרקם, ודיוקנאותיה זכו להערצה בשל הקומפוזיציה הטובה והעומק הפסיכולוגי שלהם. היא ציירה לעיתים קרובות נשים צעירות ואופנתיות השוהות בחוץ, עם צללי עלים בולטים שיוצרים דפוס כללי חזק של אור וצל המתחלפים. במהלך חייה, עבודותיה הוצגו בסקוטלנד ובלונדון, וכן במספר ערים אירופיות ואמריקאיות.
היא נכללת בקבוצה המכונה "בנות גלאזגו", ביניהן היו מרגרט מקדונלד, פרנסס מקדונלד, ג'סי מריון קינג, אן מקבת' ועוד. בנות גלאזגו הוצגו בתערוכה נודדת משנת 1990 שאורגנה על ידי האוצר ג'וד בורקהאוזר ומקורה בגלריה ובמוזיאון לאמנות בגלאזגו.
ג'ון דוראטה
ג'ון סקוט דוארטה (באנגלית: John Scott Duarte; נולד ב-9 בספטמבר 1966) הוא פוליטיקאי, איש עסקים וחקלאי אמריקאי. דוראטה מכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית עבור המחוז ה-13 של קליפורניה מאז 2023 מטעם המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
דוארטה נולד ב-9 בספטמבר 1966 במודסטו, קליפורניה, לג'ים ואניטה דוארטה. הוא ממוצא פורטוגלי. דוארטה סיים את לימודיו בבית הספר לעסקים באוניברסיטת האוקיינוס ​​השקט עם תואר MBA ותואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של סן דייגו ב-1989.
ב-1989 החל דוארטה את הקריירה שלו כסגן נשיא למכירות ב-Duarte Trees & Vines, שהוקמה על ידי הוריו ב-1988. ב-2007 הוא הפך למנכ"ל ולנשיא החברה.
בשנת 2017, דוארטה חויב לשלם קנס ממשלתי בסך 2.8 מיליון דולר לאחר שחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית טען כי הוא הפר את חוק המים הנקיים בכך שחרש שדה כדי לשתול חיטה על רכושו במחוז טהמה.
ב-9 במרץ 2022 השיק דוארטה קמפיין על מנת לייצג את מחוז הקונגרס ה-13 של קליפורניה לאחר שמחזור החלוקה מחדש של ארצות הברית ב-2020 יצר מחוז חדש המבוסס בעמק המרכזי. הוא וחבר האספה של מדינת קליפורניה אדם גריי עלו לשלב הבחירות הכלליות. הוא ניצח את גריי בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2022 עם 50.2% מהקולות. הוא הוכרז כמנצח ב-3 בדצמבר 2022, כמעט חודש לאחר הבחירות. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2023. הוא תמך בקווין מקארתי כיו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית. דוארטה חבר בוועדת החקלאות, הוועדה למשאבי הטבע ובועדת תחבורה ותשתיות.
חוף סלעי
חוף סלעי הוא חוף ים המורכב כמעט כולו מסלעים בגדלים שונים ועליהם הגלים מתנפצים, לעיתים לגובה רב. בסמוך לחופים אלה ישנם לעיתים גם צוקים, רכסי הרים וגבעות ואפילו חופים חוליים. לפעמים קו החוף מכוסה במקום בסלעים גדולים בסלעים קטנים יותר, חלוקי נחל, חצץ ואפילו מבוץ וחול, המגיעים מהים.
חופים שונים מצויים סמוך לערים ומבנים שונים, אך הם אינם חופי רחצה פופולרים בדרך כלל, בגלל הגלים הגבוהים, קשיותם והתנאים הקשים בהם. בחופים אלה קווי הגאות והשפל גבוהים וקיצוניים בהרבה מאשר באזורים אחרים. כתוצאה מכך אין בהם הרבה בעלי חיים.
חופים כאלה יכולים לאחר שחיקה מרובה מאוד של אור שמש, מים מלוחים, רסס ורוחות להתפרק בהדרגה ולהפוך לחוליים.
פאונה בחוף הסלעי
בעלי החיים שכן חיים בחופי סלע מרוכזים בעיקר בבריכות סלע המתמלאות בגאות ושורדות את היובש של השמש. בבריכות כאלה ישנו מגוון של יצורים קטנים, בעיקר חסרי חוליות כמו שושנות ים, צלחיות, צדפות, רב-לוחיתאים ותמנוניים והרבה קווצי עור כמו כוכבי ים, נחשוני ים וקיפודי ים. באזור מצויים גם סרטנאים שונים ביניהם שטצדאים, סרטנים קצרי בטן, לובסטרים וסרטנים דומים. לעיתים מזדמן אליהם גם דג קטן כמו קברנון, קרנון או צמידון והוא מתקיים על שאר היצורים. בכמה חופים ישנם אצות, בעיקר אצות כמו אצות חומיות וקלפ הנאחזים בעזרת שורשיהם בסלעים.
סביב חופים אלה ישנם מעט מינים המבקרים בהם. באזורים הארקטיים והאנטארקאטיים ישנם מושבות של אריות ים ושל פינגוויניים על הקרקע או של עופות ימיים המנצלים את הסלעים לקינון ובאיי גלאפגוס גם איגואנות ים. שחפיים, ארנריות וחופיות מפוספסות מחפשות בין הסלעים יצורים למאכל ושלצדפיים שוברים את הקונכיות של יצורי החוף. בחופי אמריקה מגיעים לחופים כאלה דובי גריזלי המחפשים אחר צדפות.
אלו אזורי מחיה רגישים מאוד לפגיעה כמו זיהום ימי שנגרם משפיכת מכליות נפט. עם זאת הם פחות רגישים להצפות ולעליית גובה פני הים ביחס לחופים חוליים, בגלל הסלעים הקדמיים שלהם המשמשים כשוברים.
תלמה פרדין
תלמה אינס פרדין קגיאנו (בספרדית: Thelma Inés Fardin Caggiano, נולדה ב-24 באוקטובר 1992; בארילוצ'ה, ארגנטינה), המוכרת בשם תלמה פרדין, היא שחקנית ארגנטינאית. ידועה בתפקידה בטלנובלה הארגנטינאית "פטיטו".
ביוגרפיה
פרדין החלה את קריירת המשחק ב-1999, בטלנובלה הארגנטינאית "קבסיטה", לצידה של אגוסטינה צ'רי. באותה שנה, פרדין נטלה חלק בסרט הארגנטינאי "La Edad del Sol" לצידה של סולדד פסטורוטי.
ב-2006, פרדין נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "חיים שלי" לצידם של פקונדו ארנה ונטליה אוריירו.
בין 2007–2008 פרדין נטלה חלק בתפקיד ראשי בטלנובלה "פטיטו" בתפקיד חוספינה, לצידם של ברנדה אסניקר, אווה דה דומיניצ'י וגסטון סופריטי.
בין 2009–2010, פרדין נטלה חלק בקומדיה הארגנטינאית לילדים "מפונקים".
בשנת 2014 ביצעה הופעת אורח בטלנובלה "אמיצות".
בין השנים 2016–2017, פרדין נטלה חלק בטלנובלה הארגטינאית-מקסיקנית "סוי לונה", לצדם של רוג'רו פסקווארלי, ולנטינה סנרה ואגוסטין ברנסקוני.
תלונה נגד חואן דרטס
בדצמבר 2018 פורסם כי פרדין הגישה תלונה במשטרה נגד השחקן הארגנטינאי חואן דרטס בגין אלימות מינית ואונס שהתרחשו ב-2009 במלון בניקרגואה בעת סיבוב ההופעות הבין-לאומי של הטלנובלה הארגנטינאית "פטיטו", כאשר פרדין הייתה בת 16 ודרטס בן 45. פרדין הודיעה כי מסרה תלונה במשטרה נגד דרטס במסגרת מסיבת עיתונאים, אליה הצטרפה הצהרה שנחתמה בידי מספרת שחקניות ארגנטינאיות נוספות אשר טענו כי דרטס הטריד אותן מינית, ביניהן השחקניות קאלו ריברו, אנה קואצ'י ונטליה חונקוס. באוקטובר 2019, רשויות המשפט בניקרגואה פנו לאינטרפול להוציא לדרטס צו מעצר בין-לאומי.
נתן גורן
קורות חיים
אליעזר (לייזר) נתן גרינבלאט נולד בעיירה הקטנה וידז', במחוז נובואלכסנדרובסק שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (ליטא), בנם של צֶ'רנה בת ר' זלמן (סופר סת"ם מחסידי חב"ד) ואשר גרינבלאט, מלמד ובעל חנות. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר", בישיבה קטנה מיסודו של ר' צבי הירש לויטן בסלובודקה ובישיבת "כנסת ישראל" של תנועת המוסר בהנהלת הרב משה מרדכי אפשטיין והרב נתן צבי פינקל ("הסבא מסלובודקה"), שם נחשף לרעיונות ההשכלה והיה חלק מחוג חשאי של בחורי ישיבה שהשתלמו בפילוסופיה וספרות יפה בהנחיית דוד מינבורג.
בשנת 1904 הצטרף לתנועת "פועלי ציון", השתתף בארגון חוגים מהפכניים יהודיים בליטא ועקב זאת נאסר בין 1906 ל-1908 שלוש פעמים (בקובנה, בווילנה ובדבינסק), וריצה עונשי מאסר של כשנתיים. לאחר שחרורו המשיך ללמוד באופן אקסטרני ועבר בחינות כדי לקבל תעודת הוראה. את דרכו הספרותית החל ב-1909 בעיתונות הרוסית המקומית בקובנה, ופרסם בה סיפורים מחיי הצעירים האקסטרנים והמהפכנים.
בשנת 1910, על רקע רדיפות השלטונות, עבר לעיר אודסה והצטרף לקבוצות הסופרים העבריים והיידיים שישבו בה. שם המשיך לפרסם בעיתונות הרוסית המקומית באודסה, ועם ייסודו של העיתון היידי "גוט מאָרגן" ('בוקר טוב') בעיר על ידי אלחנן ליב לוינסקי ומשה קליינמן, החל לפרסם בו סיפורים, פיליטונים ושירים. לצד יידיש, כתב גם עברית. בשנת תרע"א הוציא עם חבר ילדותו משה אליהו ז'ק קובץ ספרותי בשם "טל" (גיליון אחד). השתתף בעיתונות העברית – "השילוח", "העולם", "הצפירה", "הזמן" ועוד, נמנה עם חוג הסופרים העברים הצעירים שהתרכז באודסה סביב הירחון "שחרית" שערך שמואל אייזנשטדט, ופרסם בו מפרי עטו. כשעבר העיתון "אונדזער לעבן" ('חיינו') מוורשה לאודסה, היה לחבר המערכת.
בעקבות המהפכה הרוסית ב-1917 שב לפעול במסגרת "פועלי ציון". כשנוסד באותה שנה היומון העברי "העם" במוסקבה, עבר לשם והיה חבר המערכת. באותה שנה נישא לנחמה בת ליבֶּה וצבי דמיטרובסקי מקמניץ שבפלך גרודנה, והיה אב לבת ובן: אביבה ואשר. עם סגירת "העם" נותר במוסקבה ועבד כמזכיר מערכת "התקופה" והוצאת שטיבל. במקביל פרסם מאמרי ביקורת ב"התקופה" (גיליונות א–ג) בעריכת דוד פרישמן, הרצה על סופרים עבריים מעל במות שונות ותרגם מיצירות טוּרגֶנֶב צ'כוב. על רקע המצוקות שעוררה המהפכה בעיר עבר, להזמנתו של שמעון ביחובסקי, לעיירה פּוֹצֶ'פּ שבאוקראינה, ושם עבד כמורה למקצועות ההומאניים בבית ספר כללי, והמשיך בפעילות פוליטית ב"פועלי ציון" ובעיתונות הרוסית והיידית.
בשנת 1921 שב לקובנה וכבש לעצמו מקום מרכזי בחינוך היהודי ובספרות העברית והיידית בליטא. עבד כמורה בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה, בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה (שתי הגימנסיות מרשת "תרבות") ובבית המדרש העברי למורים של הרשת בקובנה, כיהן כיו"ר הסתדרות המורים העבריים בליטא והיה חבר מרכז "תרבות", וכיהן כבוחן הראשי למורים עבריים מטעם משרד החינוך. (בין תלמידיו בגימנסיית "שוואבה" הייתה לאה גולדברג, ושירה הראשון פורסם בעיתון "נתיבות" בעריכתו של גורן.) היה חבר ביטאון הציונים הכלליים בליטא "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי') ואף עורכו במשך זמן-מה. ביחד עם אליעזר אליהו פרידמן היה ממייסדי השבועון "הצופה" שהופיע בשנים 1921–1922. ערך ביחד עם י' רוזנבוים את השבועון "דער יודישער עמיגראנט" ('המהגר היהודי'). ב-1922 ערך עם משה כהן את הדו-שבועון "הד ליטא" שליד "אידישע שטימע", ולאחר סגירתו ערך עם כהן את הדו-שבועון העברי "נתיבות". בנוסף כתב בעיתונות הליטאית הכללית.
משנת 1933 ועד 1935 ערך את יומון תנועת העבודה הציונית בקובנה "דאָס וואָרט". היה חבר נשיאות הקהילה היהודית בקובנה, השתתף כציר לוועידת הקהילות הראשונה שנערכה בליטא ונבחר כחבר הוועד הארצי של יהודי ליטא. כמו כן המשיך את פעילותו הציונית, פעל למען הקרנות הלאומית קרן היסוד וקרן קיימת לישראל והיה חבר הנשיאות שלהן, היה מראשי תנועת העבודה בליטא, פעיל בתנועת "החלוץ" ובמפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס), וערך עם שמואל פרידמן את ביטאוניה ""אונזער וועג" ('דרכנו') ו"די צייט" ('הזמן'). היה ציר לחמישה קונגרסים ציוניים (ה-13, ה-14, ה-16, ה-17 וה-18).
בשבתו בליטא למד היסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת קובנה, וקיבל תואר מוסמך בהיסטוריה ב-1935. עבודות הגמר שלו, שכתב בליטאית, היו עבודה בנושא הציונות על רקע הלאומיות של המאה ה-19 ומונוגרפיה של חייו ויצירתו של י"ל גורדון; האחרונה ראתה אור ב-1931 כספר ביידיש בהוצאת אידישע שטימע בקובנה. כתב ערכים על הספרות היהודית באנציקלופדיה הליטאית הממלכתית, והרצה ברדיו הליטאי על ארץ ישראל ועל היצירה היהודית.
ב-1925 ביקר בארץ ישראל, וכעבור עשור, ב-1935, עלה לארץ עם משפחתו והשתקע בתל אביב. לימים, לאחר קום המדינה, עִברת את שמו ל"גורן". בארץ המשיך בעבודתו החינוכית, הפוליטית והספרותית. היה מורה בגימנסיה ע"ש אחד העם בפתח תקווה ובבית הספר התיכוני למסחר (לימים גימנסיה גאולה) בתל אביב, וכן שימש מרצה מטעם המרכז לתרבות של ההסתדרות ומחלקת התרבות של הוועד הלאומי. היה חבר מפא"י וחבר מועצת הסניף שלה בתל אביב. היה מעסקניה הבולטים של הברית העברית העולמית עד סוף ימיו, מ"מ מנהל הברית העברית העולמית במשך עשרים שנה ועורך ביטאונה "עם וספר" ("במה לתנועה העברית ולספר העברי בארץ ובגולה") במשך יותר מעשור. חבר הוועד המרכזי של אגודת הסופרים העברים בישראל. היה חבר מערכת עיתון תנועת "הנוער העובד" "בַּמַּעֲלֶה", וממשתתפיהם הקבועים של העיתונים "הארץ" (בתקופתו של העורך משה גליקסון), "דבר", "הפועל הצעיר" וכתבי העת הספרותיים "מאזנים", "גליונות" ו"גזית".
בנו אשר גורן (1919–2014) היה מזרחן, עובד משרד החוץ, סופר ומתרגם מערבית. כיהן כמזכיר החברה המזרחית הישראלית (כיום האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם, אילמ"א). נשא את עליזה, בתו של בכור-שלום שטרית, שר המשטרה הראשון של ישראל, מימי הממשלה הזמנית ועד פרישתו ב-1967.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ניקוגאיוס אדונץ
ניקוגאיוס גבורגי אדונץ, שמו בלידה: ניקוגאיוס טר-אבטיקיאן (בארמנית: Նիկողայոս Գևորգի Ադոնց, בתעתיק מדויק: ניקור'איוס אדונץ, ברוסית: ניקולאי גאורג'ביץ' אדונץ Никола́й Гео́ргиевич Адо́нц, בצרפתית: Nicolas Adontz, באנגלית: Nicholas Adonz 10 בינואר 1871 - 22 בינואר 1871 לפי הלוח הגרגוריאני - 27 בינואר 1942) היה מזרחן, היסטוריון ופילולוג ארמני, מומחה בהיסטוריה של ארמניה והאימפריה הביזנטית. שפעל ברוסיה ובבלגיה. נודע, בין השאר, בספרו "ארמניה בתקופת יוסטיניאנוס" (L'Arménie à l'époque de Justinien), מחקר חשוב ומשפיע של המבנים החברתיים והפוליטיים בשלבים הראשונים של ימי הביניים בארמניה.
ילדות וצעירות
אדונץ נולד בשנת 1871 בשם ניקוגאיוס טר--אבטיקיאן במשפחת איכרים ארמנים בכפר ברנקוט, קרוב לסיסאן, במחוז זנגזור (כיום סיוניק) בפלך ילזבטפול באימפריה הרוסית, כיום בשטח ארמניה העצמאית. עם אבותיו נמנה טר-אבטיק, לוחם ארמני מן המאה ה-18, אחד מבני בריתו של דוד בק הוא למד זמן קצר בבית הספר הפארוכי של המנזר טאטב והמשיך אחר כך בסמינר התאולוגי גבורקיאן באצ'מיאדזין. להבוף עבר לגור בטביליסי, שם למש למשך שנה את השפה הרוסית ובשנים 1892–1894 למד בגמניסה ארוסית המקומית. הוא אימץ את שם המשפחה אדונץ, לפי אחד מאבות המשפחה, כדי להימנע מרוסיפיקציה של שם המשפחה שלו ל"טר אבטיקוב". אדונץ הגשים את חלום להמשיך בלימודים אקדמיים הודות לנדיב אלכסנדר מנטאשוב (מנטשיאנץ). התקבל ללימודי מזרחנות, היסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג שבה היה תלמידו של ההיסטוריון והבלשן ניקולאי מאר. אדונץ למד שם גם את השפות לטינית ויוונית. בסתיו 1899 סיים את לימודי המזרחנות עם מדליה על עבודתו על חיי הקדושים הארמנים. עבודת גמר זו פורסמה מאוחר יותר בשפה הצרפתית. אחר כך בסיועו של מנטאשוב, שהה שלוש שנים (1902-1899) באירופה לצורך השתלמויות בעיקר בלימודים ביזנטיים - בין היתר, באוניברסיטת מינכן, בסורבון בפריז ובאוניברסיטת אוקספורד. במינכן ביקר בסמינר של קרל קרומבאכר ובפריז בקורס של שארל דיל. נסע באותה תקופה גם לוונציה, ללונדון, לפריז ולווינה .עד שנת 1901 עבד עם מאר בחקר ההיסטוריה והתרבות הביזנטית. בשנת 1902 חזר לסנקט פטרבורג וסיים שם את התואר השני בבלשנות ארמנית. ב-1903 שב אדונץ לקווקז, למד את השפה הגאורגית וחקר כתבי יד ארמניים במטנדראן באצ'מיאדזין. בשנים 1903–1904 פרסם אדונץ כתב עת לספרות ולאמנות הארמנית- Banber grakanutian yev arvesti) (1903-1904))
תחילת הקריירה האקדמית והמחקרית
בשנת 1908 סיים אדונץ את עבודת המסטר שלו על "ארמניה בתקופת יוסטיניאנוס" ובשנה הבאה התמנה למרצה באוניברסיטת סנקט פטרסורג. ב-1915 סיים את הדוקטורט בפילולוגיה ארמנית עם עבודה על "דיוניסיוס התראקי ופרשניו הארמניים", המבוססת על 30 כתבי יד. בקיץ של שנת 1916, בחסות האקדמיה הקיסרית הרוסית למדעים, יחד עם הארכאולוג אשחרבק כלנתר בימי הכיבוש הזמני של האזור על ידי הצבא הרוסי השתתף במסע החפירות הארכאולוגיות השני בוואן ובמוש. אחרי שנה נוספת התמנה למנהל לשם כבוד של ה"מכון ע"ש לזרב" לשפות מזרחיות" במוסקבה. אחרי מהפכת אוקטובר הצליח למנוע את העברתם של כתבי היד הארמנים מאצ'מיאדזין, ממכללת לזרב ומכנסיות מוסקבה אל הספרייה על שם אלכסנדר השלישי במוסקבה.
חייו במערב אירופה
באביב 1920 נשלח על ידי אקדמיה הרוסית למדעים למסע מחקר ממנו לא חזר. החליט לא לחזור לרוסיה הסובייטית ונסע ללונדון בה פרסם את ספרו "לעבר פתרון השאלה הארמנית". ב-1921 התיישב למשך עשר שנים בפריז, שם שימש כיועץ למשלחת הלאומית הארמנית בוועידת השלום. הוא התחתן עם הזמרת אולגה חובנתניאן. נהנה מתמיכת של הנדבן אברהם גוסקציאנץ והמשיך בכתיבה ובהרצאות. בשנת 1931 במרכז למזרחנות של אוניברסיטה החופשית של בריסל מיוזמת הביזנטינולוג אנרי גרגואר הוקמה קתדרה ללימודים ארמניים. היא מומנה בעזרתם של המיליונר רוברט ורנר, של אווה זרוחי נובר, הרוזנת ד'ארסכוט-סכונהובן (בתו של בוגוס נובר פאשה, יושב ראש מייסד של האיחוד הכלל הארמנית לנדבנות) ושל הקהילה הארמנית בבריסל. אדונץ התמנה בראש הקתדרה ולימד במסגרתה את השפה הארמנית העתיקה ואת השפה הארמנית המודרנית, וקרא יחד עם התלמידים טקסטים מאת מחברים ארמנים עתיקים. בהרצאותיו. התמקד במיוחד בקשרים בין ארמנים לתרבות הביזנטית. הוא שיתף פעולה עם אנרי גרגואר ועם המזרחן מריוס קאנאר ופרסמו ביחד עבודות המבוססות על השימוש במקורות בשפות שונות. בשנת 1935 נפטרה אשתו אחרי מחלה ממושכת ואבדה זו השפיע לרעה על בריאותו. במאי בלגיה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. האוניברסיטה החופשית נסגרה. אדונץ נשאר ללא פרנסה וחלה בשחפת. אדונץ התאשפז באוקטובר 1941 ונפטר בינואר 1942. הוא הובא לקבורה בבית קברות בבריסל. אחרי מותו כתבי היד שלו הועברו לפריז ונשמרו בוועד לסיוע הארמני, בעוד שספריו נרכשו על ידי הקהלה הארמנית של בריסל. עם תלמידיו נמנו סיריל טומנוף ופיטר פאניוטיס חאראניס.
מחקריו
את מאמרו המדעי הראשון פרסם אדונץ בשנת 1901 בעיתון המדעי "האנדס אמסוריה". עם מחקריו החשובים נמנו "האיכרים בארמניה העתיקה", "אמנותו של דיוניסיוס המדקדק ופרשניו הארמניים", ו"סיעות פוליטיות בארמניה העתיקה". ספרו "ארמניה בתקופת יוסטיניאנוס" במקור ברוסית, המבוסס על תזת המסטר שלו, נחשב לאחר המחקרים החשובים ביותר בלימודים הארמניים במאה ה-20. בשנת 1970 הוא פורסם באנגלית על ידי נינה ג. גרסויאן. בעבודה חשובה אחרת "מסרופ משטוץ ותלמידיו לפי מקורות זרים" קבע תיארוך חדש ליצירת האלפבית הארמני בשנים 382–392, כשני עשורים לפני התאריך המסורתי 405. הקדיש מאמרי מחקר על הטקסטים של ההיסטוריונים הארמנים מובסס חורנאצי, פאבסטוס בוזאנד, וקוריון. בשנים האחרונות לחייו תכנן אדונץ לכתוב היסטוריה של ארמניה מתחילתה ועד למאה ה-20. הספיק לכתוב רק את הכרך הראשון שפורסם בפריז ב-1946 ותורגם לארמנית ב-1972. ב-1965 אחרי מותו פורסם בצרפתית אוסף של מחקריו החשובים על הקשרים הארמנו-ביזנטיים. ב-1970 ההיסטוריונית נינה גרסויאן פרסמה בתרגום אנגלי את ספרו על ארמניה בתקופתו של יוסטיניאנוס. ספר זה תורגם לארמנית ב-1987. ספרו על סיוניסיוס התראקי והמפרשים הארמנים פורסם בצרפתית ב-1971. אחרי 1989 פורסומו הרבה מעבודותו בארמניה, כולל אוסף ב-6 כרכים (2011-2006).
כתובת אגרגנת
כתובת אגרגנת או כתובת אגריגנטום היא כתובת פיניקית שנמצאה בשנת 1934 בבית הקברות לילדים של קרתחדשת, ופורסמה בשנת 1942. הכתובת מתייחסת כנראה לאירועים צבאיים בסיציליה בשנת 406 לפנה"ס.
הכתובת
הכתובת מסומנת כ־KAI 302 ו־CIS I 5510. היא מחולקת לשלושה חלקים, ולא ברור כמה טקסט חסר לפני השורה המסומנת כשורה 1. בטקסט ששרד נכתב:
הכתובת בעברית מודרנית: [... ת?]כבד את האנשים ההם גבירתנו [ תנת פני בעל(?) ...]
[... כוו]נת האנשים ההם וכוונת משפחותיהם(?) ו[...]
[וכל אדם] אשר ישבור את המתנה הזאת או יהרוס אותה, תשבות ידו
[וכל א]דם אשר לא משרת (את האלה), יכפתו תנת פני בעל והאדון
בעל חמן את האנשים ההם בחיים אשר לפני השמש עם משפחותיהם
וה[...] שלהם. (אך) הקורא למלקרת, יוסיף ל(היות ב)שלום ולהתברך
במקום [זה?]. שרת/שרתו בקנאות (את האלים), וייכון/ייכונו לו בריאות ושלום. והציב את המתנה
הזאת בחודש פעלת בשנת אשמנעמס בן אדנבעל הרב וחנא
בן בדעשתרת בן חנא הרב, וילכו הרבים אדנבעל בן גרסכן הרב
וחמלכת בן חנא הרב בזריחה(?) ותמכו הם באגרגנת והשיתו
הקשר היסטורי
ניתן לתארך את המצבה לחורף 405 לפנה"ס, על בסיס פעולה של שני מפקדים קרתחדשתים, אדנבעל וחמלכת, המוזכרים בשורות 9–10. ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס מספר ששני המפקדים היו פעילים במערכה צבאית בסיציליה בשנת 406 לפנה"ס, במיוחד במצור ובהשתלטות על העיר אקרגס (ביבליותקה היסטוריקה, 13.43.5 ו־13.80.1–13.80.2 ), היא אגריגנטום. המזוהה עם "אגרגנת" בשורה 10. ההשתלטות על העיר ו"השתת השלום" עם תושביה מוזכרים בשורות 10–11 של הכתובת. מדיודורוס סיקולוס אפשר להניח שהפליטים מאקרגס ניסו לברוח לעיר ג'לה, 60 קילומטרים מזרחה.
הכתובת מוסיפה ומוסרת את שמות שופטי קרתחדשת באותה שנה (שורות 8–9).
חשיבותה של כתובת זאת תוארה על ידי שמיץ:
ההתייחסות ל"אפיגרפיה יוונית" מתייחסת לכתובת יוונית מאתונה משנת 406 לפנה"ס, המזכירה את סיציליה ואת שמות שני המפקדים הקרתחדשתים. זה כנראה היה probouleuma (טיוטת החלטה לבולה האתונאית), לשלוח שליחים למפקדים הקרתחדשתים בבקשה לעזרה בשלב האחרון של המלחמה הפלופונסית.
ניקוגאיוס אדונץ
כתביו על השאלה הארמנית
בשנים הראשונות אחרי סוף מלחמת העולם הראשונה התעניין אדונץ גם בתולדות "השאלה הארמנית" ופרסם מספר ספרים על כך, ביניהם שתי חוברות שפורסמו באנגלית ב-1918: "The Historical Basis of the Armenian Question and the Fall of Turkey (הבסיס ההיסטורי של השאלה הארמנית ונפילתה של טורקיה" ) The Dismemberment of Turkey" (התפרקותה של טורקיה). באותה שנה פרסם ברוסית את "'Turkey's Note and Western Armenia' , "השאלה הארמנית והתוכניות הגרמניות" ו"השאלה הארמנית בהסכם סוור" שפורסם באנגלית ב-1920. אדונץ גינה את המעצמות המערביות על ניצול מצוקת הארמנים באימפריה העות'מאנית במטרה להגביר את השפעתן באזור. כמו כן גינה את רוסיה הסובייטית על חתימתה את הסכם ברסט-ליטובסק שהשאיר את אזורים עם אוכלוסייה ארמנית בתוך גבולות האימפריה העות'מאנית.
מבחר פרסומיו
אדונץ האשאיר מעל 120 מאמרים וספרים על ההיסטוריה והספרות של ארמניה בימי הביניים, על יחידים הארמנו-בזינטיים, על הפילולוגיה הארמנית-יוונית, על מיתולוגיה, דת ובלשנות. בארמנית, צרפתית, אנגלית ורוסית. (סמואל הארמני, מלך הבולגרים)
קישורים חיצוניים
ביוגרפיה באתר הקרן האיאגז
קלמנטיין יקירתי
קלמנטיין יקירתי (באנגלית: My Darling Clementine) הוא מערבון אמריקאי בשחור-לבן משנת 1946 בבימויו של ג'ון פורד, עם הנרי פונדה, ויקטור מצ'ור, לינדה דרנל ווולטר ברנן בתפקידים הראשיים.
שם הסרט נובע משמה של אחת הגיבורות ומשיר העם "קלמנטיין יקירתי" המושמע בהתחלה ובסיום.
התסריט מבוסס על הרומן ויאט ארפ: מרשל הגבולות של סטיוארט נ. לייק משנת 1931 המתאר באופן בדיוני את חייהם של דוק הולידיי, ויאט ארפ ואחיו, ומאבקם במשפחתו של קלנטון הזקן  שהסתיים בקרב האקדחים באו. קיי. קוראל. זה אחד מהסרטים שנעשו על הקרב הזה ושרובם שונים מהמציאות.
הסרט נחשב בידי מבקרים רבים כאחד המערבונים הטובים ביותר.
ב-1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשל "חשיבות היסטורית, תרבותית ואסתטית".
תקציר העלילה
ואייט ארפ (הנרי פונדה) ואחיו מורגן, וירג'יל וג'יימס הם בוקרים שמוליכים את העדר שלהם מאריזונה לקליפורניה. ואייט פוגש בקלנטון הזקן (וולטר ברנן) ובבנו אייק. הזקן מתעניין בקניית העדר אבל ואייט מסרב. בלילה רוכבים האחים ארפ לבלות בעיירה טומבסטון הסמוכה ומשאירים את ג'יימס לשמור על העדר. ואייט מסלק מהעיירה אינדיאני שיכור ומתפרע ואנשי העיירה מבקשים ממנו להיות מרשל שלהם אבל הוא מסרב. האחים חוזרים ומוצאים שהעדר נגנב וג'יימס נרצח. הם מחליטים לחזור לטומבסטון, ואייט מסכים להיות מרשל של העיירה ומורגן סגנו, כל זאת כדי לגלות את השודדים והרוצחים של ג'יימס.
ואייט מתאכסן במלון המקומי והזמרת היפה צ'יוואווה (לינדה דרנל) המופיעה שם, עוגבת עליו אבל הוא לא מעוניין בה. למקום מגיש הדוקטור האקדוחן "דוק" הולידיי (ויקטור מצ'ור), מכיר ותיק של ואייט. צ'יוואווה מאוהבת בדוק והוא מבטיח לה שייקח אותה למקסיקו והם יתחתנו שם.
לדוק יש ארוסה בבוסטון, בחורה יפה ועדינה בשם קלמנטיין קרטר (קטי דאונס). היא מגיעה לטומבסטון אך דוק לא רוצה אותה ומבקש ממנה לעזוב וכן צ'יוואווה שרואה בה מתחרה על ליבו של דוק. דוק נותן לה אולטימטום, או שהיא תעזוב או שהוא יעזוב. בינתיים מתאהב ואייט בקלמנטיין, היא נשארת ודוק עוזב.
ואייט מגלה שצ'יוואווה עונדת צלב מכסף שהיה שייך לאחיו הנרצח ג'יימס. היא אומרת שדוק נתן לו זאת. ואייט רודף אחרי הכרכרה של דוק ועוצר אותה ומחזיר את דוק לעימות עם צ'יוואוואה. היא נשברת ואומרת שאת הצלב נתן לה בילי קלנטון. בילי שמתחבא בחדרה יורה בה, פוצע אותה קשות ונמלט. דוק מנתח אותה בעזרת קלמנטיין אבל היא מתה.
בינתיים רודף וירג'יל אחרי בילי, יורה ופוגע בו. בילי מת בכניסה לחוות קלנטון וקלנטון הזקן הורג את וירג'יל, מעמיס אותו על סוס ויוצא עם בניו לטומבסטון. ליד המלון הוא משליך את גופתו של וירג'יל ומכריז בקול שהוא מזמין את ואייט לדו-קרב בחוות הסוסים או. קיי. קוראל.
ואייט ומורגן מתפטרים מתפקידם ויוצאים ביחד עם דוק הולידיי לפגישה מכרעת עם קלנטון הזקן ובניו בחוות הסוסים או. קיי. קוראל בפאתי העיירה.
בסיום הקרב נהרגים בניו של קלנטון וגם דוק הולידיי. ואייט מאפשר לקלנטון לעזוב את המקום על סוסו אבל מורגן שאינו מוכן לסלוח, יורה בו למוות.
לבסוף עוזבים ואייט ומורגן את העיירה בכוונה לרכוש עדר חדש. הם נפגשים בקלמנטיין וואייט מבטיח לה לחזור ומסיים במשפט: "קלמנטיין, אני אוהב את השם הזה".
צ'כיה באירוויזיון לרוקדים צעירים
צ'כיה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים 7 פעמים.
אירוח התחרות
צ'כיה אירחה את התחרות בשנים: 2015 ו-2017.
פלדברה
פלדברה (בהונגרית: Feldebrő) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפלדברה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,255 ובשנת 2021 רק 977 תושבים.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1219.
יהודי פלדברה
יהודים חיו בפלדברה במאה ה-18 ובמאה ה-19 עד שנת 1944 אז נרצחו רוב יושבי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
הלוחמת והטרול
הלוחמת והטרול (באנגלית: The Barbarian and the Troll) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית בכיכובן של בובות שנוצרה על ידי מייק מיטשל ודרו מאסי ששודרה בערוץ ניקלודיאון בין ה-2 באפריל ל-25 ביוני 2021.
עלילה
בארץ גותמוריה, ברנדר היא נסיכה לוחמת נועזת במסע לנקום מתקפה על משפחתה. היא מוצאת הרפתקאות כשהיא פוגשת את אוון, טרול גשר נמרץ בחיפוש אחר התרגשות ומקום לביצוע שיריו. הם מתאחדים כדי להציל את הממלכה שלהם ולהגשים את שני החלומות שלהם. ברנדר ואוון מצטרפים במהרה למסע שלהם על ידי הורוס הקוסם, בתו סטייסי שהפכה לינשוף, והגרזן המכושף של הורוס.
דמויות ומדבבים
שחקנים נוספים כוללים את קולין סמית', אלן טראוטמן, שרה סרנג אוה, פגי אטרה, ג'יימס מורי, ניקולט סנטינו, ג'ני קאסאדי וג'ינה יאשר.
הפקה
הסדרה, שנקראה אז ברנדר הברברית, הוכרזה רשמית ב-23 בספטמבר 2020, כשההפקה אמורה להתחיל בסוף 2020. הסדרה צולמה בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. ספנסר גרמר לוהקה בתור המדבבת של ברנדר עם הבובנאים הכוללים את דרו מאסי קולין סמית', אלן טראוטמן, שרה סרנג אוה, ניקולט סנטינו, פגי אטרה, ג'יימס מארי וג'ני קאסידי. פיל למאר וג'ינה יאשר הוכרזו כמדבבים כאשר הראשון לוהק בתור מדבב של אביר בשם סטיב.
תאופיק אבו אל-הודא
ביוגרפיה
תאופיק אבו אל-הודא היה פלסטיני שנולד בעכו בשנת 1894, אחד משורה של פלסטינים שהגיעו לעמדות צמרת בפוליטיקה הירדנית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. הוא שירת בצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן החל לעבוד עבור פייסל בסוריה. לאחר הדחתו של פייסל מהשלטון בסוריה, עבר אל-הודא לירדן והצטרף למנגנון של עבדאללה הראשון, מלך ירדן. היה ראש המחלקה לכספים של הממשלה. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הוא כיהן כמזכיר הראשי של ממשלת עבר הירדן. בתפקידו זה הוא ניהל מגעים עם חברת החשמל לפלשתינה ונחשב לידיד של החברה בירדן. בנוסף, כיהן אל-הודא בשנת 1929 כשר העתיקות, שר הפנים בשנת 1931 ומנהל הבנק לחקלאות של עבר הירדן בשנת 1933. בשנת 1934 הוא פוטר בגלל "חוסר הכשרה". בעיתונות נטען שהוא פוטר מהבנק לחקלאות בגלל שלא דיווח על מצבם הקשה של בני שבט בני חסן ושהוא פרסם סדרה של מאמרים נגד הממשלה. תביעה שהגיש נגד פיטוריו לבית המשפט בעמאן נדחתה על ידי בית המשפט בטענה של חוסר סמכות להתערב במהלכים מנהליים של השלטונות.
לאחר עצמאות ירדן מידי בריטניה התמנה בשנית לתפקיד ראש הממשלה בסוף 1947 והחזיק במקביל את תיק ההגנה. אל-הודא פעל להפחתת התלות הירדנית בממלכה הבריטית. בינואר 1948, לפי הוראתו של המלך עבדאללה, נועד בחשאי אבו אל-הודא בבריטניה עם שר החוץ הבריטי ארנסט בווין, והשיג את הסכמתו לסיפוח ירדני של השטחים בארץ ישראל שיועדו לפי תוכנית החלוקה להקמת מדינה ערבית, וזאת בתנאי שהירדנים לא יחדרו לשטחים שניתנו ליהודים. ביולי 1948 העביר את תיק ההגנה לפאוזי אל-מולקי וקיבל ממנו את תיק החוץ.
לאחר רצח המלך עבדאללה ביולי 1951 בירושלים התפטר ראש הממשלה סמיר א-ריפאעי ואבו אל-הודא מונה לראש ממשלה במקומו. אבו אל-הודא היה מהגורמים שלחצו על מינוי בנו טלאל חרף מחלתו הנפשית. הוא שימש כראש ממשלה לאורך כהונתו של טלאל. לאחר כשנה בתפקיד הגיע אל-הודא למסקנה שטלאל אינו כשיר לכהן כמלך, כינס את הפרלמנט והוביל אותה להחלטה פה אחד על הדחת טלאל. לקראת סוף 1952 התפטר לאור ביקורת רבה נגדו מצד הלאומנים שבקשו קו תקיף יותר נגד ישראל ושהאשימו אותו באחריות לויתורים של ירדן בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. הוא מיד הקים ממשלה אחרת שכללה יותר נציגים של הלאומנים. עם הכתרתו של חוסיין, במאי 1953, התפטר מראשות הממשלה והשאיר לחוסיין אפשרות למנות אדם שיהיה יותר מקובל על האופוזיציה הלאומנית. לאחר התפטרותו מעריב הכתיר אותו כ"איש שהציל את ממלכת ירדן" על פעולותו בשנים 1951-1953.
לאחר התפטרותו, פורסם בעיתונות שאל-הודא פרש סופית ושהוא מתכוון להתיישב בביירות ולכתוב את זכרונותיו. אולם לאחר שניסיונו של חוסיין להוביל מדיניות ליברלית לא צלחה, התפטר ראש הממשלה פאוזי אל-מולקי ואבו אל-הודא שב לראשות הממשלה במאי 1954. כהונתו הרביעית הסתיימה כעבור שנה, במאי 1955. ב-1 ביולי 1956 התאבד אבו אל-הודא בביתו שבעמאן, בגלל שהיה חולה במחלה כרונית.
הכנסייה החדשה (דלפט)
הכנסייה החדשה (בהולנדית: Nieuwe Kerk) היא כנסייה פרוטסטנטית בסגנון גותי בעיר דלפט שבהולנד. מאז שנת 1584 היא משמשת כמקום קבורתם של בני משפחת המלוכה ההולנדית.
הכנסייה
הכנסייה, שנקראה בתחילה כנסיית אורסולה הקדושה, ניצבת בכיכר השוק של דלפט, מול בית העירייה. בנייתה החלה בשנת 1396 ונסתיימה מאה שנים לאחר מכן. נמצא בה מונומנט לזכרו של וילם השתקן, אשר הושלם בשנת 1621. מגדל הפעמונים של הכנסייה, שגובהו כ-109 מטרים, תוכנן על ידי יאקוב ון דר בורך, והוא השני בגובהו בהולנד. קבוע בו שעון ולו 18 פעמונים, בנוסף ל-30 פעמונים אחרים. 13 פעמונים נוספים מתקופות שונות מצויים בו אך אינם בשימוש.
הכנסייה הוכרה כאתר מורשת לאומי הולנדי (Rijksmonument).
מרתף הקבורה המלכותי
בשנת 1584 נרצח וילם השתקן, מייסד הרפובליקה ההולנדית. הוא נקבר במרתף קבורה בכנסייה אשר תוכנן על ידי הנדריק ו. מאז ועד עתה נקברו במרתף זה מרבית בני בית אורנז'-נסאו, בית המלוכה של הולנד. אחרונים נקברו שם המלכה יוליאנה ובעלה הנסיך ברנרד, בשנת 2004. מרתף הקבורה המלכותי איננו פתוח לקהל הרחב.
בכנסייה קבור גם המשפטן ההולנדי הנודע הוגו גרוטיוס.
Quizizz
Quizizz היא תוכנה שמשתמשת בשיטת לימוד ולמידה בסגנון חידון, כאשר המשתמש עונה על שאלות בסדרה באופן עצמאי, ומתמודד עם משתמשים אחרים באותו חידון.
ההבדל בין Quizizz ל-
Quizizz משתמש באותה טכניקה חינוכית כמו, אך עדיין יש בה הבדלים. משמש רק להערכה מכוננת בזמן אמת, בדיקות, שאלונים ודיונים בכיתה. Quizizz מפרטת שני מצבי יישום שונים. האחת היא גיבוש הערכה מכוננת בזמן אמת בכיתה, והשנייה תסודר על ידי המורה לתלמיד כמשימה מחוץ ללימודים.
קו 6 של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו 6, או בשמו המלא קו מאסף שדרת לקסינגטון מאסף/מהיר פלהם (באנגלית: Lexington Avenue Local and <6> Pelham Bay Park Express) הוא קו רכבת תחתית באגף A במערכת הרכבת התחתית של ניו יורק. צבע המסלול של הקו הוא ירוק, והוא עוצר ב-38 תחנות בסך הכל. הקו מתחלק לשתיים, קו 6 וקו <6> (בצורת יהלום). אף על פי שמסלול הקווים אחיד, החלוקה בשמותם היא רק מפני שקו 6 הוא קו מאסף לכל אורכו, וקו <6> הוא אומנם מאסף בשדרת לקסינגטון, אך הוא הופך למהיר בשדרות פלהם שבברונקס. הקו חוצה את ברונקס ואת מנהטן ומגיע עד לגשר ברוקלין שבמנהטן התחתית.
מסלול הקו
הקו חוצה את ניו יורק מצפון לדרום. הוא מתחיל מצפון הברונקס ומגיע עד לפאתי מנהטן תחתית. בהברונקס הקו הופך למהיר ומדלג על תחנות רבות.
טוני שוניץ'
טוני שוניץ' (בבוסנית: Toni Šunjić; נולד ב-15 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן בוסני המשחק בחנאן סונגשאן לונגמן (河南嵩山龙门) הסינית בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
שוניץ' התחיל את הקריירה שלו בזרינסקי מוסטאר ובגיל 19 עלה לקבוצה הבוגרת. בקיץ הושאל לקורטרייק.
בינואר חתם בזוריה לוהנסק האוקראינית.
ב-3 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-5 נגד קרפטי לבוב.
ב-9 ביולי 2014 חתם בקובאן קרסנודאר הרוסית.
ב-24 באוגוסט 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-2 נגד לוקומוטיב מוסקבה.
ב-27 באוגוסט 2015 חתם בשטוטגרט.
בינואר הושאל לפלרמו עד לסיום העונה.
בספטמבר, שוניץ' חתם בבייג'ינג גואואן מליגת העל הסינית.
ב-2 בינואר 2021, שוניץ' חתם בחנאן ג'יאנייה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, שוניץ' שיחק בנבחרת הצעירה של בוסניה והרצגובינה. בקיץ זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-15 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד.
שוניץ' היה שותף להעפלה ההיסטורית של הנבחרת של מונדיאל 2014 ואף זומן לסגל הנבחרת לקראת הטורניר.
ב-16 בנובמבר 2014 הורחק בהפסד 3-0 נגד.
כריסטופר וילהלם אקרסברג
כריסטופר וילהלם אקרסברג (בדנית: Christoffer Wilhelm Eckersberg; 2 בינואר 1783 – 22 ביולי 1853) היה צייר דני. הוא הניח את היסוד לתקופת האמנות המכונה תור הזהב של הציור הדני, ומכונה אבי הציור הדני.
ביוגרפיה
בשנת 1786 עברה משפחתו של אקרסברג לכפר ליד אלסונד הציורית, שם נהנה לצייר את האזור הכפרי שמסביב, ולעשות סיורי שייט בסירת אביו. הוא המשיך את הכשרתו בגיל 17 בפלנסבורג, שם הפך לחניך במאי 1800. עם זאת, כוונתו הייתה להתקבל לאקדמיה הדנית המלכותית לאמנות בקופנהגן.
הכשרה באקדמיה
עדיין בזמן ההתמחות הוא הפיק רישומים וציורים יפים. לאחר שצבר קצת כסף, כולל תמיכה כספית מפטרונים מקומיים, הגיע לקופנהגן ב-23 במאי 1803. הוא התקבל לאקדמיה ללא תשלום בשנת 1803, שם למד בין היתר אצל ניקולאי אבילדגארד.
הוא התקדם היטב, צייר ציורים היסטוריים, דיוקנאות ונופים. עם זאת, נוצרו חיכוכים בינו לבין אבילדגארד שמנע את התקדמותו, והוא לא זכה במדליית הזהב הגדולה של האקדמיה עד 1809, לאחר מותו של אבילדגארד. הוא עבד כדי להרוויח כסף ועבד גם עבודת כפיים, ועשה רישומים לתחריטים של נחושת.
אף שקיבל הבטחה למלגת נסיעה בשילוב עם מדליית הזהב, הכספים בפועל לא הועמדו לרשותו עד 1812. ב-1 ביולי 1810 הוא נישא לכריסטין היסס בניגוד לרצונו, כדי "להכשיר" בן שנולד לה - ארלינג קרל וילהלם אקרסברג. בנו, ארלינג, הלך בסופו של דבר בעקבות אביו עם השכלה אקדמית, וקריירה כחורט לוחות נחושת.
מסעות לימוד
להוט לנסוע, לא רק בגלל רצונו להעשיר את כישוריו האמנותיים ואת הידע שלו, אלא גם כדי לברוח ממציאות הנישואין האומללים, הוא עשה סידורים אחרים לתמיכה הכספית הדרושה שיאפשרו לו לנסוע. ב-3 ביולי, כמה ימים לאחר החתונה, הוא החל את נסיעותיו מחוץ למדינה. יחד עם טוננס כריסטיאן ברון דה נרגאר, סופר, חובב אמנות נלהב ותומך כלכלי. הוא עשה את דרכו דרך רחבי גרמניה לפריז. כאן למד אצל ז'אק-לואי דויד בשנים 1811–1812. הוא שיפר את כישוריו בציור הדמות האנושית, ועקב אחר ההנחיה של מורו לצייר בעקבות הטבע כדי למצוא את האמת. כאן הוא פיתח ידידות לכל החיים עם השותף לחדר בפריז, האמן העמית יאנס פיטר מולר, ועם החרט יוהאן פרדריק קלמנס.
לאחר שנתיים נסע דרך פירנצה לרומא שם המשיך בלימודיו בשנים 1813–1816. הוא עבד על שיפור כישוריו כצייר היסטוריה, ונהנה לצייר ציורים קטנים יותר על החיים והאזור. הוא חי שם שלוש שנים בקרב קבוצת אמנים, של ברטל ת'ורולדסן, הם פיתחו יחסים קרובים ומתמשכים. אקרסברג צייר את אחד הדיוקנאות הטובים ביותר שלו, דיוקן של ת'ורולדסן, ברומא 1814, אשר נתרם לאקדמיה לאמנות. החיים ברומא הטיבו איתו, והוא הושפע מאוד מהאור הדרומי הבהיר שחווה שם. הוא הפיק עבודות גדולות באותן שנים, כולל מספר מחקרי נוף יוצאי דופן. גירושיו מהיסינג הסתיימו בזמן שהותו מחוץ למדינה, וב-2 באוגוסט 1816 חזר לדנמרק.
קריירה אקדמית
זמן קצר לאחר שובו לדנמרק הוא דאג לקבלתו לאקדמיה, וקיבל כנושא קבלתו את האגדה הנורדית, "מותו של בלדר". הוא התקבל כחבר באקדמיה באוקטובר 1817, ואז מונה לפרופסור באקדמיה בשנת 1818 לאחר מותו של ניקולאג אבילדגארד בשנת 1809. האקדמיה המתינה עד שחזר אקרסברג לדנמרק ממסעות הלימודים שלו, תוך דחיית מילוי התפקיד על ידי ציירים אחרים.
בין תלמידיו היו קיליאן זול, וילהלם בנד,
הוא היה מנהל האקדמיה בין השנים 1827 עד 1829. ראייתו הכשילה אותו בשלב מאוחר יותר של חייו והוא נאלץ לוותר על הציור.
ב־8 בפברואר 1817 הוא נישא לאליזבת קתרין ג'ולי ג'ואל, בתו של יאנס ג'ואל, צייר פורטרטים ומרצה באקדמיה. נולדו להם שני בנים וארבע בנות לפני מותה בשנת 1827. שנה לאחר מותה של אשתו אליזבת בשנת 1827, הוא נישא לאחותה סוזן הנרייט אמילי ג'ואל, שאיתה נולדו לו גם כמה ילדים.
הוא נפטר בקופנהגן מכולרה ב־22 ביולי 1853 במהלך המגפה הגדולה.
הוא קבור בבית העלמין אסיסטנס בקופנהגן.
יצירה
הוא הוזמן לעשות מספר ציורים היסטוריים עבור ארמון כריסטיאנסבורג, וכן ציורי מזבח. עבודותיו הידועות ביותר הן דיוקנאות של מעמד הביניים בקופנהגן, כמו "תמונת משפחת נתנזון", 1818, והדיוקן הרשמי של פרדריק השישי, מלך דנמרק. למרות יכולותיו בז'אנר זה, הקריירה שלו בדיוקנאות הייתה קצרת מועד, בגלל התחרות מכריסטיאן אלברכט יאנסן הפופולרי באותם ימים.
ציורי ים היו ז'אנר נוסף שפיתח בעניין רב. הייתה לו תשוקה לספינות, והפליג בסקגרראק, בקטגט, בים הצפוני ועד לתעלה האנגלית בגיל 56. חוויית ההפלגה בים הפתוח נתנה מימד חדש לציוריו הימיים, שעד לאותה נקודה נטו להיות תיאורים רגועים. עכשיו ניתנה תשומת לב רבה יותר לתנועה ולגלים.
תרומתו הגדולה ביותר לציור הייתה באמצעות ההוראה באקדמיה. הוא חידש את ההוראה בכך שהוציא את התלמידים לשטח, שם הם היו מאותגרים ללמוד מהטבע. כך הוא הכניס לימוד ציור ישיר מהטבע באמנות הדנית. הוא עודד את תלמידיו לפתח את נקודות החוזק האישיות שלהם ובכך ליצור סגנונות ייחודיים.
הוא פיתח עניין הולך וגובר בפרספקטיבה בגלל ציוריו הימיים והעביר שיעורים בנושא באקדמיה. הוא ביצע מספר קטן של תחריטים המשלבים תצפיות בחיי היומיום עם עקרונות קומפוזיציה הרמוניות קלאסיות. המהלך פרץ את הדרך לאופן בו ציירו ציירי תור הזהב את חיי היומיום.
מתניהו אנגלמן
מתניהו אנגלמן (נולד בכ"א בסיוון ה'תשכ"ו, 8 ביוני 1966) הוא רואה חשבון ומנהל ישראלי המכהן כמבקר המדינה. קודם לכן שימש כמנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה, מנכ"ל הטכניון ויו"ר פורום המנכ"לים של ור"ה, מנכ"ל המועצה המקומית שוהם, ומשנה למנכ"ל המכללה האקדמית להנדסה ירושלים.
ביוגרפיה
מרדכי מתניהו אנגלמן נולד ברחובות לחסיה (בתו של יהודה קיל) ופרופ' בנימין אנגלמן, פיזיקאי במרכז למחקר גרעיני שורק, חבר סגל הטכניון לשעבר ומקים התכנית לתואר שני בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
אנגלמן הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר וישיבת ההסדר הר עציון. שירת בצה"ל בחיל השריון כמפקד טנק. בצעירותו היה ממגיהי מהדורת "דעת מקרא" שבעריכת סבו יהודה קיל.
אנגלמן הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במינהל עסקים, שניהם בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
היה מנהל סניף ירושלים של משרד רואי החשבון "פאהן, קנה ושות'". הוא נמנה עם מקימי עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים בה שימש כמשנה למנכ"ל. לאחר מכן, מונה למנכ"ל המועצה המקומית שוהם, והיה שותף להקמת אזור התעשייה הגדול של שוהם, לצד פרויקטים חדשניים בהם BOT, PPP וחיסכון באנרגיה.
בשנת 2010 מונה למשנה למנכ"ל הטכניון, ובתחילת 2014 מונה למנכ"ל הטכניון. במסגרת זו היה שותף לפעילות הבינלאומית של המוסד האקדמי, במסגרתה הוקמו שלוחות של הטכניון בארצות הברית - ניו יורק ובסין - במחוז גאוונדונג, וכיהן כדירקטור מטעם הטכניון בשלוחות אלו. כחובב ספורט הקים בטכניון קבוצת כדורגל שהעפילה לליגת העל למקומות עבודה.
ביוני 2018 מונה למנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה.
ב-3 ביוני 2019 נבחר למבקר המדינה, בהצבעה חשאית ברוב של 67 חברי כנסת למול 42 מתנגדים ו-5 נמנעים. ב־4 ביולי נכנס לתפקידו.
באפריל 2021 נבחר לנשיא ארגון מבקרי המדינות האירופי (EUROSAI) ברוב של 43 מתוך 48 משתתפים בהצבעה. עד לשנת 2024 יכהן אנגלמן כסגן נשיא היורוסאי, ולאחר מכן יכהן כנשיא עד לשנת 2026 (לאחר מכן, מחליפו כמבקר המדינה יכהן כנשיא היורוסאי עד 2027).
מדיניות
אנגלמן הוא מבקר המדינה הראשון זה למעלה מ-30 שנה שאינו שופט בדימוס. הוא נחשב לבעל תפיסה חברתית ושמרנית ביחס לתפקיד המבקר ודרכי פעילותו.
עם כניסתו לתפקיד הציג גישה של "ביקורת בונה". בהצהרת האמונים בכנסת הציג את גישתו:
את נאומו הראשון בתפקיד פתח בתודה לבנימין נתניהו על התמיכה במועמדותו, אמירה שזכתה להדים בתקשורת.
אנגלמן הודיע כי במסגרת עבודת מטה ייבחן המבנה הארגוני במשרד מבקר המדינה על כלל יחידותיו. בתחילת מרץ 2020 שינה את תפקודו של האגף לתפקידים מיוחדים, שעסק בשחיתות שלטונית כ-15 שנה, וכעת יעסוק האגף בביקורת סייבר ומערכות מידע. אנגלמן ציין כי הביקורת למניעת שחיתות ציבורית תימשך, אך לא תיועד לאגף מסוים.
ביוני 2020, לקראת סבב גיוס נרחב למשרד המבקר, ביטל אנגלמן את מדיניותו של המשרד לפיה על עובדים חדשים להיות בעלי רישיון עריכת דין או ראיית חשבון, ומאז מונו בעלי תפקידים מגוונים למשרד מבקר המדינה, כדוגמת מומחי מערכות מידע, בעלי תואר שלישי מחקרי בתחומים השונים ועובדות סוציאליות (שחלקן אף מלוות חושפי שחיתויות).
פעילות
לקראת הגשת הדוחות הראשונים שלו ב-31 בדצמבר 2019, הציג אנגלמן שינוי במתכונת תקצירי דוחות ביקורת המדינה. על פיה, דוחות המבקר יוצגו לציבור במתכונת חדשה ונגישה יותר. במקום תקציר רווי מלל של יותר מ-20 עמודים, שהקשה לעיתים על הבנת הדוח וביאור הליקויים והמלצות המבקר בדוח, יכלול התקציר בממוצע עמוד וחצי בלבד ויתמקד בעשרת הממצאים המרכזיים בליבת הדוח ובהמלצות המרכזיות לצידן. בנוסף, התקציר יכלול "נתוני מפתח" ושימוש נרחב באינפוגרפיקה אשר יתמצתו את ממצאי הביקורת למספרים ונתונים מרכזיים.
בשנת 2020 מבקר המדינה החליט לעבור לתוכנית ביקורת רב-שנתית, כנהוג במוסדות מבקרי מדינה נוספים בעולם.
במרץ 2020 פרסם אנגלמן דוח על מימון הבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בשנת 2018, ובו חשף כי רבים מהמתמודדים לא עמדו בחוק מימון מפלגות. לאחר פרסום הדוח הודיע אנגלמן שהחל ממערכת הבחירות הבאה יפורסמו באופן פומבי פרטי ההלוואות שמקבלות הסיעות המתמודדות, בניסיון למנוע מצב זה בעתיד.
במאי 2020 פורסם הדוח השנתי הראשון. חלק מהעבודה עליו נעשתה עוד בתקופת המבקר הקודם. המבקר שינה חלק מפרטי וניסוחי הדוחות. הדוחות עוררו דיון ושיח על אופי הביקורת.
בהמשך 2020 פרסם המשרד דוח על ביקורת בשלטון המקומי ושני דוחות מיוחדים הנוגעים למגפת הקורונה.
בסך הכל פורסמו בשנת 2020 111 דוחות. בדוחות אלו הוטמעו ביקורות פיננסיות ובוצעה ביקורת שנתית על הדוחות הכספיים של המדינה.
בחודש מאי 2021, בעקבות האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי, החליט המבקר לפתוח ב"ביקורת מיוחדת", כלשונו, לבדיקת האירועים שהובילו לאסון. לאחר כינונה של ועדת חקירה ממלכתית בראשות נשיאת בית המשפט העליון לשעבר, מרים נאור, הודיע אנגלמן על הפסקת הבדיקה על מנת שלא לבצע עבודה כפולה.
באוקטובר 2021 פרסם משרד מבקר המדינה דוח נרחב על פעילותה הדלה של ממשלת ישראל בהיערכות למשבר האקלים.
דוח מבקר המדינה על מטוס ראש הממשלה, שפורסם במרץ 2022, מונה פגמים רבים בתהליך רכישת המטוס והכשרתו, אך מציין כי "במטוס ראשי המדינה יש שיפור ניכר לעומת חכירה של מטוס אזרחי ברמת הביטחון, לרבות בהיבטים של ההגנה על המטוס ואבטחת המידע בו, התקשורת, השליטה, התנאים במטוס והשירות שניתן בו וכן זמינותו." ביולי 2020 הייתה הערכת ההוצאה בפרויקט (רכישה, הסבה ותפעול במשך חמש שנים) 587.6 מיליוני ש"ח, אשר מתחלקת ל-381.8 מיליוני ש"ח לשלב ההקמה, ו-205.8 מיליוני ש"ח לשלב התפעול.
ביולי 2022 פרסם דו"ח ביקורת מיוחד בנוגע לאירועי המהומות בישראל במהלך מבצע שומר החומות. בין יתר מסקנות הדו"ח עולה תפקוד לקוי של המשטרה והשב"כ, מחסור בשוטרים, במיוחד בערים מעורבות בהן פרצו מהומות, כשלים בפעילות מודיעינית ואיסוף מידע של המשטרה, כשלים בתפקוד של מערכת מוקד 100 ועוד.
פידו
פידו (באנגלית: Fido; 1851 בערך – 1865) היה כלבו המעורב של אברהם לינקולן, והיה בבעלות משפחתו במשך מספר שנים לפני בחירתו של לינקולן לנשיאות, ולאחר מכן הפך לחיית מחמד נשיאותית למרות שנשאר בספרינגפילד, אילינוי.
מתניהו אנגלמן
פעילות
בדצמבר 2022, פרסם מבקר המדינה את הדוח השנתי בנושא סייבר ומערכות מידע, בו חשף פערי הגנת סייבר ברשויות רבות ובתוכן המידע הביומטרי בצה"ל, תחום התחבורה, רשות המיסים והגנה על ציוני הבגרות.
ועדת ההיתרים
בספטמבר 2019, המבקר אנגלמן אשרר מחדש את החלטת קודמו, יוסף שפירא, לאשר בקשת הלוואה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, בסך 2 מיליון שקלים להגנתו המשפטית מבן דודו, נתן מיליקובסקי. האישור היה בתנאי שההלוואה תהיה בתנאי שוק ובכפוף להסדר ניגוד עניינים שיערך על ידי היועץ המשפטי לממשלה בעניינו.
חברים בוועדת ההיתרים, שהקדנציה שלהם הסתיימה, הביעו כעס על החלטת אנגלמן. משרד מבקר המדינה טען מנגד כי אותם חברים סילפו והדליפו לתקשורת באופן מגמתי את דבריו בוועדת ההיתרים.
בתגובה לזהות החברים החדשים שנבחרו, עתרה התנועה לטוהר המידות לבג"ץ בטענה שהמינויים של חברי הוועדה מגמתיים, בעקבות הרקע של כמה מהמינויים. העתירה נדחתה על ידי בג"ץ בינואר 2020, בנימוק שלא ניתן לקבוע זיקה פוליטית מגמתית על פי פעולות עבר, אלא יש להעלות בעייתיות כזו רק אם תהיינה עדויות לכך שפעולתם של חברי הוועדה חורגת מן הטעם הטוב בפועל.
במקביל לדיון בעתירה, בספטמבר 2019, אישר אנגלמן לנתניהו את ההלוואה מבן דודו, בניגוד להחלטה המוקדמת יותר של ועדת ההיתרים.
שנות ה-70 של המאה ה-2
שנות ה-70 של המאה ה-2 היו העשור השמיני של המאה ה-2, החלו ב-1 בינואר 170 והסתיימו ב-31 בדצמבר 179.
מתניהו אנגלמן
ועדת ההיתרים
ביולי 2020, ועדת ההיתרים (בהרכב חדש) קיבלה את עמדת היועץ המשפטי לממשלה, לפיה חל חוק המתנות על מימון להגנה שביקש ראש הממשלה נתניהו לקבל מאיש עסקים אמריקאי בסך 10 מיליון ש"ח. לפיכך ועדת ההיתרים הודיעה לראש הממשלה כי איננה יכולה לדון ולהכריע בבקשה זו. בנוסף, הוועדה קבעה שעל נתניהו להשיב 30 אלף דולר שקיבל בעבר למטרה זו מבן דודו.
באוקטובר 2022, עת כיהן נתניהו כראש האופוזיציה, קבע בג"ץ בעתירה שהגישה התנועה לאיכות השלטון, כי ההלוואה תוסיף לעמוד בתוקפה, נוכח הסתמכותו על החלטת היועץ המשפטי לממשלה וועדת ההיתרים, ותוחזר בהתאם לתנאים שנקבעו, בכפוף להמשך פיקוח מבקר המדינה באותה מתכונת שבה נעשה הפיקוח בתקופת כהונת נתניהו כראש הממשלה.
פידו
פידו היה המועדף ביותר על לינקולן ובניו הצעירים, ויליאם וטד, ידוע שפידו חיכה ללינקולן מחוץ למספרה ולפעמים היה נושא חבילה בפיו כשהלך עימו הביתה.
מתניהו אנגלמן
חיים אישיים
אנגלמן נשוי לאסתר אביגיל (בתו של משה מנדלבאום, לשעבר נגיד בנק ישראל), עובדת סוציאלית ולשעבר מנהלת מחלקת הרווחה במועצה האזורית גזר, ואב לשישה ילדים. מתגורר ביישוב נוף איילון ומנהל אורח חיים דתי.
פידו
שנותיו האחרונות ומותו
פידו טופל על ידי חבר המשפחה ג'ון רול. לינקולן נתן לרול ספה ישנה שהייתה אהובה על פידו, והשאיר הוראות לפיו מותר לפידו לנהל את הבית, לא לנזוף בו ולאפשר לו להסתובב סביב שולחן האוכל המשפחתי ולהאכיל אותו בשאריות הארוחה.
מתניהו אנגלמן
חיים אישיים
אנגלמן עוסק בספורט, בעיקר בריצה, ועד היום רץ שבעה מרתונים.