cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיקו זאקי
קריירה
בשנת 2022 דיבב את דמותו של רע, אל השמש במיתולוגיה המצרית בסרט ההרפתקאות המונפש "לילה מוטרף במוזיאון: שובו של קאמונרה"; הרביעי בסדרת סרטי "לילה מוטרף במוזיאון".
La Isla Bonita
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ של "La Isla Bonita" צילמו בלוס אנג'לס בבימויה של מרי למברט, שביימה מספר קליפים נוספים של מדונה, דוגמת "Borderline", "" ו-"Like a Prayer". בניסיו דל טורו הופיע בקליפ כדמות משנית, כשהוא מגלם תפקיד של נער המנגן בכלי הקשה. הקליפ שודר לראשונה ב-MTV ב-6 במרץ 1987 והפך לקליפ המבוקש לשידור ביותר בתולדות הערוץ, כאשר דורג בראש המצעד שלו במשך 20 שבועות. הוא מתחיל בהצגת מספר אנשים לטינים שרוקדים באזור שכונתי, כשמדונה צופה בהם מחלונה. היא מגלמת בקליפ שתי דמויות שונות: אישה קתולית עם שיער קצר ורקדנית פלמנקו "צבעונית". הדמויות נוצרו כהפכים אחת של השנייה. ראשית, בקליפ נראה חדר מעוטר בנרות דולקים עם מזבח ותמונות של אנשים היספנים על הקיר. מדונה מגלמת אישה צעירה וחיוורת למראה, לבושה בשמלה לבנה ושערה הקצר מוברש לאחור. היא מזילה דמעות בחדרה ומתעלמת באי-רצון מההזמנה של הלטינים ברחוב להצטרף אליהם. הסגפנות והפסיביות של הדמות הראשונה מנוגדים לתשוקתה וחזותה של הדמות השנייה, שלובשת שמלה מפוארת בצבע אדום בסגנון אנדלוסי ובעלת מחשוף, עם שסע בחלק התחתון. בשיערה קלועים פרחים וסרט בצבעים תואמים לשמלה, המשלימים את המראה ה"נלהב" הזה בו הוצגה מדונה. התפאורה בסצנה של הדמות השנייה כוללת חדר בצבע אדום עם נרות אדומים ונברשת. בעת שמדונה הרוחנית והחסודה צופה בביישנות בלטינים ומתפללת בשקט בחדרה, מדונה הנלהבת רוקדת ויוצאת מהחדר להצטרף אל נכוחותם ברחובות. חזותה של מדונה בסצנות הריקודים ברחוב (שתוארה כ"שופעת", "נוצצת" ו"צבעונית") מנוגדת לחזותם של הרקדנים הלטינים ברחוב (שתוארו כ"חיוורים" ו"פשוטים יותר" ביחס אליה). היא רוקדת ומפלרטטת אך לא נקשרת אליהם. בסצנה האחרונה היא מוצגת הרחק מהמצלמה. הקליפ מסמל את הקשר בין התרבות הלטינית לכנסייה הקתולית. שתי הדמויות מסמלות את הצדדים המאופקים והנלהבים של הקתוליות, שהסופר מת'יו רטנמונד הסביר כייצוג של התייחסותה של מדונה לדת.
הלטינים בקליפ מוצגים בצורה סטראוטיפית כאנשים נונשלנטיים, מבוגרים מובטלים וילדים ללא השכלה, בתוך באריו מתפורר. עם זאת, הוא זכה להערכה ביקורתית, בשל השימוש באופנה ההיספנית כאייקון של יופי ורומנטיקה. קולן מקדנל ציין בספרו Material Christianity את השימוש של מדונה באובייקטים קתוליים בקליפ, כמו פמוטים ומזבחים ביתיים, שנתן להם משמעות חדשה. הסופר דאגלס קלנר אמר שהייצוג הרב-תרבותי סייע לחשיפה של מדונה בפני קהלי נוער מגוונים. המראה האנדלוסי של מדונה בקליפ הפך לפופולרי והשפיע על מגמות האופנה באותה התקופה; נשים התלבשו בצורה דומה לזו של מדונה בקליפ הן מבחינת התכשיטים והן מבחינת הבגדים.
זיקו זאקי
חיים אישיים
זאקי הוא מוסלמי, ומלבד אנגלית הוא גם דובר ערבית שוטפת.
La Isla Bonita
הופעות חיות
מדונה ביצעה את "La Isla Bonita" במרבית סיבובי ההופעות שלה. במסגרת סיבוב ההופעות השני שלה "Who's That Girl World Tour" שאירע בשנת 1987, "La Isla Bonita" בוצע כחלק מהדרן. מדונה הופיעה על הבמה בשמלת פלמנקו אדומה בהירה כמו בקליפ וביצעה את השיר, יחד עם זמרות הליווי שלה, ניקי האריס, דונה דה לורי ודברה פרסון; היא ביצעה ריקודים לטיניים עם אנג'ל פריירה. שני ביצועים שונים של השיר בסיבוב הופעות זה ניתן למצוא באלבומי ההופעה: Who's That Girl: Live in Japan שצולם בטוקיו שביפן, ב-22 ביוני 1987, ו-Ciao Italia: Live from Italy שצולם בטורינו שבאיטליה, ב-4 בספטמבר 1987. בסיבוב ההופעות "The Girlie Show World Tour" ב-1993 ביצעה את השיר אחרי "I'm Going Bananas". היא הייתה לבושה בחולצת פסים בצבע כחול-לבן בזמן שהאריס ודה לורי לבשו תלבושת דומה, אך בשחור-אדום. אחד המוזיקאים הסתובב בחזה חשוף וניגן בגיטרה אקוסטית. במהלך סיבוב ההופעות החמישי שלה "Drowned World Tour" בשנת 2001 ביצעה מדונה את "La Isla Bonita" בחלקו הלטיני של המופע, כשהיא מנגנת בגיטרה ספרדית. היא ביקשה מהקהל להצטרף אליה בקריאות "olé ola" לצלילי השיר. במהלך "Confessions Tour" הופיעה מדונה על הבמה כשהיא לבושה בבגד גוף בצבע לבן. באמצע ההופעה הצטרפו אליה רקדני הליווי שלה, אשר יחד עמה צעדו לאורך הבמה ושרו את הפזמון של השיר. ההופעה הסתיימה בכך שמדונה שכבה על הבמה. תפאורות ההופעה כללה גן עדן טרופי בהשראת האי סן פדרו שהוזכר בשיר.
מדונה ביצעה את "La Isla Bonita" במהלך מופע הצדקה לייב ארת' באצטדיון ומבלי בלונדון, שם הצטרפו אליה חברי להקת הפאנק הצוענית גוגול בורדלו. גוגול בורדלו הופיעו עמה בעבר במהלך סיבוב ההופעות "Confessions Tour" משנת 2006. השיר בוצע שוב במהלך סיבוב ההופעות השמיני של מדונה, "Sticky & Sweet Tour", שנועד לקדם את אלבום האולפן האחד-עשר שלה, Hard Candy. את השיר ביצעה בשילוב "Lela Pala Tute" של גוגול בורדלו כמחרוזת מיוחדת שנוצרה עבור סיבוב ההופעות.
ב-8 באוקטובר הופיעה הזמרת ב-The Tonight Show בכיכובו של ג'ימי פאלון כדי לקדם את סרט ההופעה Madame X. מאוחר יותר קיימה הופעה בהפתעה בהארלם במסגרתה ביצעה את השירים "Dark Ballet", "", "" ו-"La Isla Bonita" במסגרת The Red Rooster. בהמשך לכך התהלכה ברחובות וביצעה את "Like a Prayer" מול הכנסייה האפיסקופלית של סנט אנדרו.
גרסאות כיסוי
ב-1986, עוד לפני שיצא "La Isla Bonita" כסינגל, פרסמה הזמרת ההולנדית מיקאלה גרסת כיסוי לשיר, שדורגה במקום ה-25 בהולנד. בשנת 1987 הגיעה גרסתה של הזמרת המקסיקנית ביאנקה למקום ה-45 במצעד השירים הלטיניים של בילבורד. ב-1989, שנתיים לאחר מכן, הקליטה הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה את "La Isla Bonita" כמחרוזת עם "Material Girl". הזמרת האינדונזית אלבי סוקסיה הקליטה גרסת דנגדוט  בשפה האינדונזית של השיר, בשם "Laila Bonita", עבור אלבום האולפן השלישי שלה,  (1992), שהופק ויצא ביפן. גרסה זו זכתה להצלחה במדינת הולדתה ובוצעה בידי מתחרים במספר תחרויות שירה בטלוויזיה, דוגמת Bintang Pantura ו-D'Academy Asia. בשנת 2002 הוקמה הלהקה מאד'האוס שהקליטה אלבום מחווה עבור מדונה, Absolutely Mad, במסגרתו הוקלט גם "La Isla Bonita". זמרת הפופ הצרפתייה אליזה ביצעה את "La Isla Bonita" במהלך סיבובי ההופעות הראשונים שלה באירופה ב-2003. בשנת 2008 הופצה הקלטה חדשה כרצועת בונוס באלבום האולפן השלישי שלה, Psychédélices, שהפכה ללהיט במקסיקו ובמדינות נוספות ברחבי העולם, ביניהן צרפת. הופעתה עם השיר זכתה להצלחה בין-לאומית כאשר הצליחה לצבור ביוטיוב למעלה מ-123 מיליון צפיות בסך הכול.
מוזיקאי הפולק הפסיכדלי ג'ונתן וילסון הקליט גרסת כיסוי לשיר עבור אלבום המחווה של מדונה,  (2007). בשנת 1999 השתמשה הזמרת הצ'יליאנית דיטה באלמנטים מהשיר בסינגל שלה "El Paraíso Rico". "La Isla Bonita" סומפל על ידי הראפר האמריקאי בלאק רוב בשירו "Spanish Fly" משנת 1999 (שנכלל באלבום הבכורה שלו, Life Story) בהשתתפות הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ניפר לופז. בפזמון, שרה לופז את החלק הלקוח מ-"La Isla Bonita", עם מילים שנכתבו בחלקן מחדש. הראפר האמריקאי אנדרה ניקאטינה סימפל את השיר ב-"Son of an Angel", שנכלל באלבום האוסף הראשון שלו,  (2001). בשנת 2004, הראפר האמריקאי מייס דגם קטע מ-"La Isla Bonita" בשירו "My Harlem Lullaby". בשנת 2020 בלאק אייד פיז, אוזונה וג'יי. ריי סול דגמו את "La Isla Bonita" בשירם "Mamacita"; הוא הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר באמריקה הלטינית באותה השנה.
הזמרת-יוצרת האמריקאית בריטני ספירס הקליטה רצועה בשם "Love 2 Love U", אשר מכילה סימפול של "La Isla Bonita". הרצועה דלפה ב-2 בדצמבר 2011. השיר הוקלט במסגרת תוכנית הטלוויזיה של פוקס Glee בפרק "המורה לספרדית" (The Spanish Teacher), הכולל את הכוכב האורח ריקי מרטין כמורה לספרדית בבית ספר. מרטין ביצע את השיר עם נאיה ריברה המגלמת את דמותה של סנטנה לופז. הפרק צולם והוקלט בינואר, ולאחר מכן שודר בפברואר 2012. גרסת הכיסוי הגיעה בשיאה למקום ה-99 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-93 בקנדה הוט 100 (באותה העת, הצליחה גרסת הכיסוי להגיע למקום ה-59 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים). ב-15 בדצמבר 2015 הוציאה הזמרת האנגלייה סמנתה פוקס את גרסתה ל-"La Isla Bonita" שהועלתה לרשתות הדיגיטליות והסטרימינג השונות; היא ביצעה את השיר במסגרת אירוע RFM Party 80. הזמרת ההולנדית קארו אמרלד פרסמה את גרסת הכיסוי שלה לשיר בנובמבר 2017.
הזמר הארמני-אמריקאי סרג' טנקיאן, סולן הלהקה האמריקאית סיסטם אוף אה דאון ביצע עמה את השיר בהופעה חיה בגרסת רוק, בשונה מזו המקורית. ב-10 ביוני 2021, הוציאה הזמרת-יוצרת הישראלית איה זהבי פייגלין גרסת כיסוי רשמית לשיר, לצד וידאו קליפ רשמי שצולם בתל אביב-יפו. בדצמבר 2021 פורסמה גרסת כיסוי של להקת הינדלי סטריט קאנטרי קלאב שזכתה להצלחה וצברה למעלה מ-1.7 מיליון צפיות בסך הכול.
קרדיטים
הקרדיטים מותאמים מהערות האלבום של True Blue.
אנטוניו טאבוקי
אנטוניו טאבוקי (באיטלקית: Antonio Tabucchi; (24 בספטמבר 1943 – 25 במרץ 2012) סופר ואיש אקדמיה איטלקי, לימד פורטוגזית וספרות פורטוגזית באוניברסיטת סיינה באיטליה.
טאבוקי היה מומחה לכתבי פרננדו פסואה, תרגם וביקר אותם ושאב מהם את מושגי הגעגוע, הבידיון וההטרונים. טאבוקי נחשף לעבודתו של פסואה בשנות ה-60 בעת שהותו בסורבון. הוא הוקסם ממנה עד כדי כך שעם שובו לאיטליה למד פורטוגזית כדי להיטיב להבין את המשורר, והתאהב בשפה ובתרבות הפורטוגזית. יחד עם אשתו הפורטוגזית, מריה ג'וזה דה לנקסטר, תרגם רבות מעבודותיו של פסואה לאיטלקית וכתב ספר מאמרים וקומדיה על אודות המחבר.
טאבוקי נהג לבלות בכל שנה שישה חודשים בליסבון עם אשתו, ילידת העיר ושני ילדיהם. בשאר השנה שהה בכפר ילדותו ווקיאנו בטוסקנה, ולימד ספרות פורטוגזית באוניברסיטת סיינה. טאבוקי ראה עצמו כסופר רק במובן האונטולוגי מכיוון שמנקודת המבט האקזיסטנציאלית הוא היה מעדיף לראות עצמו כפרופסור, מרצה באוניברסיטה. ספרות בעיניו אינה מקצוע אלא "תערובת של תשוקות, חלומות ודמיון".
כתיבתו שנונה, פוליטית, ביקורתית ואף חתרנית, אנטי פשיסטית, מזדהה עם המדוכאים ותומכת בזכויות האזרח ובחופש הביטוי.
טאבוקי עקב בכאב אחר הידרדרותה הפוליטית והחברתית של איטליה בראשות סילביו ברלוסקוני ובשנת 2004 יצא לגמלאות מאוניברסיטת סיינה, עזב את איטליה ועבר לחיות בליסבון.
ספריו זיכו אותו בפרסים רבים. ספריו ומאמריו תורגמו ב-18 מדינות, ביניהן ישראל.
ביוגרפיה ופועלו
ביקור בליסבון הצית בו אהבה לעיר זו, לפאדו ולפורטוגל בכלל. כתוצאה מכך נושא עבודת התזה לסיום לימודיו בשנת 1969 היה "הסוריאליזם בפורטוגל". בשנות השבעים התמחה בבית הספר הגבוה בפיזה ובשנת 1973 מונה כמרצה לספרות ושפה פורטוגזית בבולוניה. בשנה זו כתב את הרומן הראשון שלו, Piazza d'Italia, בו הציג את ההיסטוריה מנקודת מבטם של המפסידים, במקרה זה אנרכיסטים טוסקנים, במסורת הכתיבה של גדולי הסופרים האיטלקים.
ב-1978 מונה באוניברסיטת ג'נובה ופרסם את piccolo naviglio. בשנת 1981 פרסם את gioco del rovescio e altri racconti ובשנת 1983 את Donna di porto Pim. הרומן החשוב הראשון שלו, Notturno indiano, פורסם ב-1984 וסרט המבוסס עליו בוים על ידי אלן קורנו ויצא לאקרנים ב-1989. ברומן זה הגיבור הראשי מחפש חבר שאבד בהודו, אך למעשה מחפש אחר זהותו שלו.
ב-1987 פורסם סיפרו volatili del Beato Angelico and Pessoana Minima. באותה שנה זכה בפרס מדיסיס הצרפתי לרומן הזר, עבור ספרו Notturno indiano. בשנה שלאחריה פרסם את dialoghi mancati. ב-1989 קיבל את התואר Do Infante Dom Henrique מנשיא פורטוגל ואת התואר Chevalier des Arts et des Lettres מממשלת צרפת.
ב-1990 פרסם את Un baule pieno di gente. Scritti su Fernando Pessoa וב-1991 את L'angelo nero. ב-1991 כתב בפורטוגזית את Requiem: A Hallucination, אשר תורגם מאוחר יותר לאיטלקית (זוכה Premio P.E.N. Club italiano) ופרסם את Sogni di sogni.
ב-1994 פרסם את Gli ultimi tre giorni di Fernando Pessoa, ואת הרומן שבזכותו זכה במרב ההכרה: Sostiene Pereira ("לטענת פררה"), שזיכהו בפרס קמפיאלו, פרס Scanno ופרס ז'אן מונה לספרות אירופאית. גיבור רומן זה הפך לסמל הגנת חופש המידע עבור מתנגדי משטרים אנטי-דמוקרטיים. במהלך קמפיין הבחירות באיטליה, התאגדה האופוזיציה כנגד איל-התקשורת השנוי במחלוקת, סילביו ברלוסקוני, סביב ספר זה. בסרט הקולנוע שהתבסס על הספר לוהקו מרצ'לו מסטרויאני בדמות פררה ודניאל אוטיי כד"ר קרדוזו.
ב-1997 פרסם טאבוקי את La testa perduta di Damasceno Monteiro ("ראשו האבוד של דמאשנו מונטיירו"), המבוסס על סיפור אמיתי על אודות גופת גבר חסרת ראש שנתגלתה בפארק. הסתבר שהגבר נרצח בתחנת משטרה של GNR - המשמר הלאומי הפורטוגלי. הסיפור החדשותי עורר את רגישויותיו ודמיונו של הסופר, ומיקום העלילה בפורטו סיפק לו הזדמנות להמחשת אהבתו לעיר. להשלמת הרומן עבד הסופר על מסמכי החקירה שנאספו על ידי מועצת אירופה בשטרסבורג, האוכפת את זכויות האזרח ואת תנאי המעצר באירופה, לרבות יחסי אזרח-משטרה. הרומן הסתבר כנבואי, כשבשלב מאוחר יותר הודה קצין משטרה ברצח, הורשה ונידון ל-17 שנות מאסר.
באותה שנה כתב טאבוקי גם את Marconi, se ben mi ricordo. בשנת 1998 כתב את L'Automobile, la Nostalgie et l'Infini. באותה שנה קיבל את פרס Nossack מאקדמיית לייבניץ בגרמניה.
ב-1999 כתב את Gli Zingari e il Rinascimento and Ena poukamiso gemato likedes (Una camicia piena di macchie. Conversazioni di A.T. con Anteos Chrysostomidis).
טאבוקי כתב בקביעות מאמרים עבור קוריירה דלה סרה ואל פאיס. ב-2004 קיבל את פרס העיתונות Francisco de Cerecedo מאגודת עיתונאי אירופה. פליפה, נסיך אסטוריאס, יורש הכתר הספרדי, העניק לו אות כבוד עבור איכות עבודתו העיתונאית והגנתו ללא חת על חופש הביטוי.
בשנת 2007 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' בבלגיה.
טאבוקי נפטר בליסבון, ב-25 במרץ 2012, מסרטן.
ירמילה קרטוכווילובה
ירמילה קרטוכווילובה (בצ'כית: Jarmila Kratochvílová; נולדה ב-26 בינואר 1951) היא אתלטית עבר מצ'כוסלובקיה, סגנית אלופה אולימפית (מוסקבה 1980), אלופת עולם (הלסינקי 1983) בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב ושיאנית העולם הנוכחית (2021) בריצת 800 מטר מאז שנת 1983 (1:53.28 דקות), שיא העולם הוותיק ביותר באתלטיקה, ובריצת 400 מטר באולם (49.59 שניות). היא הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה 400 מטר מתחת ל-48 שניות (47.99 שניות). בעלת התוצאה השנייה בטיבה בעולם בריצה זו בכל הזמנים.
ביוגרפיה
קרטוכווילובה נולדה בגולקוב יניקוב שבמרכז צ'כוסלובקיה. הקריירה שלה התחילה מאוחר יחסית ולוותה בפציעות ובמחלות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 סיימה קרטוכווילובה במקום השישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:30.4 דקות, המנצחת הייתה מזרח גרמניה (3:21.20 דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קרטוכווילובה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.46 שניות, אחרי מריטה קוך שקבעה שיא אולימפי חדש (48.88 שניות), ולפני כריסטינה ברמר-לתן (49.66 שניות), שתיהן ממזרח גרמניה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת בשנת 1981 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.07 שניות.
בתחרות גביע העולם שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.61 שניות ובמדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.31 שניות.
שיא עולם ראשון
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1982 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 49.59 שניות (שיא העולם הנוכחי).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון אותה שנה זכתה קרטוכווילובה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.85 שניות, אחרי קוך שקבעה שיא עולם חדש (48.16 שניות) ולפני בת ארצה טטיאנה קוצ'מבובה (50.55 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.17 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (3:19.05 דקות) ולפני ברית המועצות (3:22.79 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1983 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב פעם שלישית ברציפות בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות.
שיא עולם נצחי
בתחרות הכנה לאליפות העולם שנערכה במינכן, מערב גרמניה ב-26 ביולי אותה שנה קבעה קרטוכווילובה בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 1:53.28 דקות. 10 ימים לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד היא זכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ואחת כסף. שתי מדליות זהב בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 47.99 שניות, לפני בת ארצה קוצ'מבובה שקבעה שיא אישי חדש (48.59 שניות) ומריה פיניגינה מברית המועצות (49.19 שניות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה 400 מטר מתחת ל-48 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.68 דקות, לפני ליובוב גורינה (1:56.11 דקות) ויקטרינה פודקופייבה (1:57.58 דקות) שתיהן מברית המועצות. מדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.32 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:19.73 דקות) וברית המועצות (3:21.16 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1984 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.02 שניות.
בתחרות גביע העולם שנערכה בקנברה, אוסטרליה בשנת 1985 זכתה קרטוכווילובה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:01.99 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987 סיימה קרטוכווילובה במקום החמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.81 דקות, המנצחת הייתה סיגרון וודראס-גראו ממזרח גרמניה (1:55.26 דקות).
יהודה בנארי
יהודה בנארי (לוינסון) (כסלו תרס"ט 24 בדצמבר 1908 – כ"ה באדר ב' תשמ"ד, 29 במרץ 1984) היה פעיל ציוני רוויזיונסטי, מראשי הצ"ח, משפטן, עיתונאי, מסאי והיסטוריון של התנועה הרוויזיוניסטית, ויושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
ביוגרפיה
בנארי נולד ביקטרינוסלב, שבאימפריה הרוסית בכסלו תרס"ט (24 בדצמבר 1908), לזלדה לבית קומאי ולראובן. בנארי הגיע לפריז בשנת 1925. למד באוניברסיטת פריס, והוענק לו על ידה תואר ד"ר למשפטים. באותן שנים עמד בתכתובת עם המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
בשנת 1933, נשא את סוניה לבית יוכלמן.
מראשית שנות השלושים, היה פעיל בכיר בתנועה הרוויזיוניסטית. בינואר 1934 נבחר, בפריז, יחד עם ראובן הכט, מ' גולדבנד ול' נירי, למזכירות "יבנה ויודפת", ארגון-הגג של קבוצות הסטודנטים המזדהות עם עקרונות התנועה הרוויזיוניסטית. שנה לאחר מכן, בינואר 1935, מינה אותו "הוועד הפועל העולמי של ברית הצה"ר בצרפת" לחבר בוועד המרכזי (הזמני) לברית הצה"ר בארץ זו יחד עם אלברט סטאראסלסקי (סטארא) ואברהם הרנרוט.
ניסיונות הגישור הביאו לכינוס פריז, בינואר - פברואר 1939, והשתלבו עם מאמציו של זאב ז'בוטינסקי לתעל את פעילות שני הארגונים למען מטרה אחת – הצלת יהודים מאירופה, שכבר נתונה הייתה להשפעתה של גרמניה הנאצית. בכינוס זה ייצג בנארי, באופן רשמי, את "ברית החייל". בנארי נתן ביטוי לתקווה, שנמצאה הדרך לעבודה המשותפת של כל שלוחות תנועת ז'בוטינסקי, במכתבו אל ד"ר יוחנן בדר, מראשי התנועה הרוויזיוניסטית ולימים חבר כנסת, מיום 9 בפברואר 1939. במכתב זה כתב בנארי: "כמעט מכול קצווי תבל באנו לפאריס, כדי למצוא מודוס ויוונדי".
בנארי ליווה את מבצעי ההעפלה של התנועה הרוויזיוניסטית, שנקראו עליית אף על פי, ערב מלחמת העולם השנייה. הוא הופקד על הסדר הטוב וההגינות ופעל למניעת תופעות שלילות שנלוו למפעל הצלה זה. בעקבות מספר תלונות של עולים, הודיע בנארי לאחד היזמים הגדולים של מבצעי ההעפלה, וילי פרל, כי אינו רשאי לפעול עוד בענייני עלייה ב' ללא אישור התנועה. בנארי היה אז גם התובע הראשי של ברית הצה"ר. בתפקידו זה, הודיע בנארי ביום 1 בינואר 1941 לאברהם אברהמס, ראש המחלקה המדינית של הצ"ח בלונדון, על העמדתו לדין התנועה בשל הסכם כספי שעשה עם הממשלה הפולנית הגולה בלונדון. ואכן, לאחר כחמש שנים (5 בספטמבר 1945) מצא בית הדין של התנועה את פרל כמי שלקה בהתנהגות בלתי הולמת והשעה אותו מכול תפקידיו בתנועה. בנארי הגיע לבריטניה, סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והיה יושב ראש "הליגה למען אסירי ציון" וחבר הנהלת "עלייה ב'". בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, היה פעיל בברית הצה"ר, מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, בהן פעל לצד ראובן הכט באיגוד הסטודנטים היהודיים בצרפת התנהל קשר רב שנים, בינו לבין הכט שהתחזק בפעילות משותפת בברית הצה"ר.
בנארי היה חבר במפלגות הישראליות: תנועת החרות, גח"ל והליכוד. החל משנת 1964 כיהן בתפקיד יושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל. בתפקיד זה כיהן כשמונה עשרה שנים.
בימיו נחנך מוזיאון ז'בוטינסקי במצודת זאב (ב-2 באוגוסט 1970) במעמד יגאל אלון, אז סגן ראש הממשלה ושר החינוך והתרבות, השרים מנחם בגין וחיים לנדאו, ראש עיריית תל אביב-יפו ואנשי ציבור רבים, נציגי כל הקשת הפוליטית. מכון ז'בוטינסקי יצר בתקופתו קשרים עם מוסדות להשכלה גבוהה בארץ, כגון "המכון לחקר הציונות על שם חיים ויצמן" של אוניברסיטת תל אביב, ומוסדות בחוץ לארץ, והפך למכון מחקר בעל מוניטין. בתקופתו, ראה אור הכרך הראשון של אגרות זאב ז'בוטינסקי.
בנארי פרסם מאמרים רבים ביומון "חרות", "ג'ואיש סטנדרט", "ג'ואיש הרלד" (בדרום אפריקה), "מנצ'סטר גרדיאן", רבעון "האומה" ואחרים. הוא כתב ופרסם מחקרים לתולדות הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, על מדיניותו של ז'בוטינסקי, על פילדמרשל אלנבי ועל מאורעות הדמים בירושלים ב-1920 ונושאים נוספים.
בנארי יזם את סדרת ספרים שיקבצו את מאמריו של זאב ז'בוטינסקי. הוא הספיק לראות את הספר הראשון בסדרה: עקרונות מנחים לבעיות השעה, בעריכת פרופ' יוסף נדבה.
נפטר ביום כ"ה באדר ב' תשמ"ד (29 במרץ 1984). על פי צוואתו תרם את גופתו למדע, וביקש להקבר ליד חבר בית"ר והאצ"ל שלמה בן-יוסף, בבית העלמין בראש פינה. על המצבה שלו נחרת: "לוחם ציוני, מראשי ובוני מכון ז'בוטינסקי".
ספרים מפרי עטו
Schechtman Joseph B., Benari Yehuda, '''History of the Revisionist Movement, 1925 – 1930 Tel Aviv 1970 '''
יואב ויזל
יואב ויזל (27 ביוני 1931 - 24 בפברואר 2010) היה בוטנאי ישראלי, פרופסור וחוקר האקולוגיה והפיזיולוגיה של צמחים. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים ואת פעילותו כחוקר עצמאי באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
יואב ויזל נולד בתל אביב בקיץ 1931 ללאה ולשמריהו ויזל. את לימודיו החל בבית הספר העממי ברמת גן ולאחר מכן המשיך בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב. ב-1946 המשפחה עלתה לירושלים ושם למד ב"גימנסיה העברית" ברחביה. עם פרוץ מלחמת השחרור התגייס, כחבר ב"ההגנה", ושובץ במחלקה הקרבית של הגדנ"ע (לימים מחלקת "עמירם"). במאי 1948, כאשר חדר הלגיון הערבי לירושלים השתתפה מחלקת גדנעים זו בקרבות בקו שבין בית ישראל לשער שכם. לאחר מכן הועברה המחלקה להחזקת קו החזית מול החומה שבין רח' יפו למנזר "נוטר דם". שניים מחבריו הקרובים נפלו בקרבות אלה. בקיץ 1949,עם הפסקת האש, עבר למחנה 80, שם הוקם הנח"ל ובו היוותה הכשרת הצופים, בה היה חבר, את המחלקה הראשונה של הנח"ל. בשניים בנובמבר 1949, עלתה הכשרת הצופים ז' לתל אל קאסר, שבשולי עמק הירדן, והקימה את היישוב תל קציר.
בסוף 1950, עזב יואב את הקיבוץ כדי ללמוד בירושלים. בתחילה למד ב"בית המדרש למורים העברי" שבבית הכרם. בסוף שנת 1951 החל יואב בלימודי הביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת זאת הוא התמקד, בהנחיית פרופ' מיכאל זהרי, בחקר האקופיזיולוגיה של צמחים ובחקר צומח ארץ ישראל. עבודת המוסמך שלו בתחום ביולוגיה ומדעי הקרקע (1956) עסקה בחקר עצי האשל בנגב המערבי, נושא שחזר אליו שנים רבות מאוחר יותר. עבודת הדוקטורט (1960), בהדרכת הפרופ' מיכאל זהרי וגדעון אורשן, עסקה בנושא אקוטיפים בצומח בארץ ישראל . לאחר מכן נסע להשתלמויות בתר-דוקטורט באוניברסיטת חרונינגן, אוניברסיטת מיזורי, אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ואוניברסיטת לונד. בשנת 1962 הצטרף ויזל לסגל של המחלקה לבוטניקה באוניברסיטת תל אביב שהייתה אז בראשית דרכה ובה פעל עד יום מותו.
במסגרת פעילותו האקדמית, הוא פרסם אחד-עשר ספרים וספרונים בעברית, שבעה ספרים באנגלית, כ-70 מאמרים בעברית וכ-270 מאמרים בספרות המקצועית באנגלית.
חקר האקולוגיה
ויזל ייסד באוניברסיטת תל אביב את "המדור לאקולוגיה" שבו עסק עם תלמידיו בחקר האקולוגיה פיזיולוגיה סביבתית של צמחי ארץ-ישראל. נושא מרכזי שעסק בו היה עמידות צמחים למליחות והאקולוגיה של צמחי מלחה. בשנת 1972 התפרסם ספרו על הביולוגיה של צמחי המלחה (Biology of Halophytes) בהוצאת Academic Press בניו-יורק. זה היה ספר ראשון בספרות המדעית שהקיף את הנושא והיקנה לו מעמד של מומחה עולמי בתחום זה. במקביל להמשך פרסומים של מדעים בספרות המקצועית העולמית הוא ראה חשיבות מיוחדת בפרסומים בעברית לקהל התלמידים וחובבי הצמחים. בשנת 1975 התפרסם ספרו "אקולוגיה עקרונות ותהליכים" שהיה הספר הראשון שהציג לקורא הישראלי את מדע האקולוגיה המודרני, שהיה בתחילתה של המהפכה שהביאה את הנושא למרכז השיח העולמי. ספר זה שימש שנים רבות כספר לימוד יסודי בבתי-ספר ובאוניברסיטאות בארץ. כמו כן הוא הוציא שורה של ספרים על קבוצות צמחים מיוחדות, "עצי בר בישראל", "צמחי חוף-הים בישראל", "צמחי מים בישראל", "צמחי מלחה בישראל" ו"צמחי רעל בישראל" במטרה לקדם את הכרת הצומח בקרב הקהל ההרחב. הוא ערך את כרך מס' 8 "צומח ארץ ישראל" באנציקלופדיה של החי והצומח של ארץ-ישראל, בהוצאת משרד הביטחון.
תחום מיוחד שעסק בו ויזל היה חקר אקלים העבר של המזרח התיכון בהסתמך על ניתוח רוחב הטבעות של עצים עתיקים. תחום מדעי זה הנקרא דנדרוכונולוגיה (Dendrochronology) מורכב משתי מילים ביוונית dendro שפירושה עץ, chrono שפרושה זמן, עוסק בתולדות העצים. הנתונים הנאספים במחקרים מסוג זה מסתמכים על השינויים ברוחב הטבעות השנתיות שבגזעי עצים, המשקפים הבדלים בתנאי הגידול שלהם במשך שנות חייהם. ניתן לייחס כל טבעת לשנה מסוימת בעבר על ידי ספירת הטבעות שנמדדו בעץ חי ממועד לקיחת הדגימה לאחרו. ניתוח השינויים ברוחב הטבעות של עצים מאריכי שנים מאפשר לשחזר שינויים שחלו בתנאי הסביבה בתקופות העבר. במסגרת זאת נותחו טבעות של עצי ערער אדום (Juniperus phoenica) בני 800 שני שגדלו בהרי היעלק והמע'רה שבצפון חצי-האי סיני ועצים עתיקים מרחבי המזרח התיכון. לאיסוף החומר מעצים אלה ערך ויזל עם תלמידיו מסעות מחקר לאיראן, קפריסין טורקיה והאי רודוס.
חקר השורשים
במהלך שנות פעילותו באוניברסיטה שיתף פעולה עם חוקרים רבים בישראל ומחוצה לה, והיה פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה. במחקריו בתחומי האקולוגיה הסביבתית ושאלות הקשורות לעמידות צמחים למליחות הוא התמקד בחקר הפיזיולוגיה של שורשים של צמחים. ההתעמקות בנושא זה הביאה אותו להקים בגן הבוטני של אוניברסיטת תל אביב את "המעבדה לחקר השורשים ע"ש שרה רסין" שהיא מתקן הגידול האירופוני הגדול בעולם . במתקן זה הצמחים גדלים כאשר שורשיהם תלויים באוויר ונתונים כל הזמן להתזה של תמיסת מזון המספקת להם את כל חומרי ההזנה הדרושים. הוא היה מעורב בכל פרטי הקמת מעבדה מיוחדת זאת כולל תכנון המבנה ומערכות ההשקיה המיוחדות. מעבדה זאת משכה ומושכת תשומת לב רבה של קהל המבקרים בגן הבוטני של ושל מדענים בתחום חקר השורשים מכל העולם. גם בתחום זה היה לו מעמד של מומחה עולמי בעקבות פרסום, בהוצאת ספרים בניו-יורק, של סדרת הספרים "השורשים - החצי הנסתר של הצמחים" (Plant Roots: The Hidden Half), שהוא היה העורך הראשי שלהם, שיצא במהדורה ראשונה בשנת 1991, במהדורה שנייה בשנת 1996, במהדורה שלישית בשנת 2002. הוא התחיל גם בעריכת המהדורה הרביעית שהתפרסמה לאחר מותו בשנת 2013.
חקר הצמחים האלרגנים
שנים רבות מחייו סבל ויזל ממחלת האסתמה, דבר שהביא אותו להתעמק במחקר של תופעות האלרגיה הקשורות לאבקת צמחים, התופעה המוכרת כ"קדחת השחת". הנפגעים מתופעה זאת הם אנשים שיש להם הנטייה הגנטית לרגישות מיוחדת לאבקה שמפזרים מינים שונים של צמחים. הפגיעה מתבטאת בתגובה אלרגית במערכת הנשימה בדרגות חומרה שונות. הוא הנחה מספר עבודות מאסטר ודוקטורט בתחום זה, שזיהו צמחים גורמי אלרגיה מצומח הארץ, שלא היו מוכרים למדע עד אז. הוא ייסד את "המעבדה ע"ש תד אריסון לחקר אלרגנים באוויר" שבה הופעל מכשור מיוחד לבדיקה של גרגרי אבקת צמחים הנישאים באוויר. מעבדה זאת פרסמה במשך למעלה מעשרים שנה תחזיות חודשיות של פריחת צמחים גורמי אלרגיה בארץ והעבירה את המידע לציבור הרופאים, העוסקים בתחום זה ולחולים שאובחנו כסובלים מהתופעה. לאחר מותו הופסק שירות זה לציבור בישראל.
חקר האשלים כמקור לתחליפי דלק
בשנת 2000 חזר ויזל למחקר בעצי האשל שהכיר מקרוב עוד מתקופתו כסטודנט לתואר השני. במסגרת מיזם שנתמך על ידי המשרד לנושאי הסביבה של ממשלת איטליה ובי"ס פורטר לחקר הסביבה באוניברסיטת תל אביב, הקים ויזל מערך מחקר בין-מוסדי עם שותפים מאוניברסיטת תל אביב, מהאוניברסיטה העברית, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב וממרכז וולקני למחקר חקלאי, שעסק בבדיקת האפשרות לגדל עצי אשל שיוכלו לשמש כמקור לייצור תחליפי דלק, באזור מדברי באזור הערבה תוך ניצול מים מליחים שאינם ראויים לשימוש חקלאי. הרעיון בבסיס המחקר היה לפתח מקור לייצור תחליפי דלק שלא יהיה כרוך בניצול שטחים חקלאיים או קרקע ומים הראויים לחקלאות. באותה תקופה זה היה רעיון חדשני, שהתקבל בעולם רק מספר שנים מאוחר יותר. במסגרת זאת נאספו מרחבי הארץ קווים שונים של אשלים ונבדקה צמיחתם בשטחי חולות של קיבוץ יוטבתה בערבה, תוך ניצול מקור מים מליחים מהתמלחת של מתפיל מים באותו אזור. בניסוי נמצאו מספר קווים של אשל שהגיעו באותם תנאים קיצוניים ליבולים הדומים לאלה של עצים המשמשים למטרות דומות באירופה וארצות הברית.
ויזל היה נשוי לשושנה ואב לבן ובת.
מפרסומיו
==== ספרים בעברית ====
9 בנובמבר בגרמניה
9 בנובמבר הוא תאריך שבו התרחשו מספר אירועי מפתח בהיסטוריה של גרמניה. המונח הגרמני לציון יום זה נקרא "Schicksalstag" (שיקזאלסטאג; "יום הגורל"), בו נעשה שימוש זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה בידי מספר היסטוריונים ועיתונאים ושימוש נרחב בידי כלי התקשורת הגרמנים לאחר נפילת חומת ברלין ב-1989.
בגרמניה המודרנית חל בתאריך זה יום זיכרון לפרעות נובמבר (1938) נגד היהודים ולקורבנות הנאצים בנוסף ליום הזיכרון הבינלאומי לשואה החל ב-27 בינואר.
אירועים מכוננים
מבין האירועים הרבים שפקדו את גרמניה בתאריך זה, ניתן למנות שישה אירועים מכוננים לאורך ההיסטוריה:
הנצחה
לתאריך זה ניתן הכינוי "יום הגורל". הפוליטיקאי המזרח-גרמני ורנר שולץ, חבר מפלגת הירוקים הגרמנית (Bündnis 90/Die Grünen) והפרלמנט האירופי וכן פעיל זכויות האדם, פעל להכרזת יום זה ליום ההנצחה הלאומי של הגרמנים. שולץ אסף נתונים אשר שימשו בעיקר לדיון על איחוד גרמני מחודש של גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית, כשטען גם על "חוסר העקביות השלם" שפוקד את גרמניה מדי שנה בתאריך זה. שולץ גרס כי על גרמניה להכריז יום זיכרון לאומי לזכר ההיסטוריה הגרמנית כי זו עם "צדדים בהירים וכהים".
בחירת תאריך זה כחג לאומי חדש
בעקבות איחוד גרמניה נבחר התאריך לציון חג זמני לאומי חדש של גרמניה המאוחדת, שבא להחליף את 17 ביוני בגרמניה המערבית שנחוג לזכר המרד המזרח-גרמני. ההצעה נדחתה לאור הקונוטציות השליליות שהעלה התאריך בעקבות ליל הבדולח וכן כי בחירתו הייתה לבלתי הולמת. לבסוף נבחר 3 באוקטובר (היום בו אוחדה גרמנית סופית) לציון חג לאומי של גרמניה המאוחדת, הקרוי יום האחדות הגרמנית.
חוג השלמים של אייזנשטיין
במתמטיקה, חוג השלמים של אייזנשטיין הוא החוג כאשר  הוא שורש שלישי פרימיטיבי של היחידה. אברי החוג, הקרויים מספרי אייזנשטיין (ולפעמים מספרי אוילר), מרכיבים סריג משולשי במישור המרוכב, בדומה לשלמים של גאוס, היוצרים סריג ריבועי. השלמים של אייזנשטיין מופיעים בהוכחה של לנדאו למקרה n=3 במשפט האחרון של פרמה, שאותו הוכיחו אוילר ולז'נדר באופן ישיר יותר.
חוג השלמים של אייזנשטיין הוא תחום שלמות אוקלידי, שהוא חוג השלמים של שדה המספרים. את פעולת הכפל אפשר לחשב מן הזהות. הנורמה של מספרי אייזנשטיין היא. בחוג הזה יש שישה איברים הפיכים: החזקות של \ - \omega.
הראשוניים של אייזנשטיין
הראשוניים בחוג השלמים של אייזנשטיין שייכים לשלוש קבוצות: (1) ראשוניים טבעיים השקולים ל-2 מודולו 3; (2) המספר \ 1-\omega, שהנורמה שלו היא 3; (3) מספרי אייזנשטיין בעלי נורמה ראשונית השקולה ל-1 מודולו 3 (כגון 3+2\omega שהנורמה שלו 7, או 3-2\omega שהנורמה שלו 19).
המוביל הארצי החדש
המוביל הארצי החדש הידוע גם בשם המוביל ההפוך הוא פרויקט שדרוג של המוביל הארצי – מפעל התשתית הלאומי משנות ה-60 של המאה ה-20. הפרויקט מתוכנן להוליך מים מחמשת המתקנים להתפלת מי ים שהוקמו לאורך חוף הים התיכון ומשני מתקנים נוספים שיוקמו עד 2025. יחד, שבעת המתקנים צפויים לספק, לפי הערכות בשנת 2022, 85% עד 90% מתצרוכת המים השפירים השנתית בישראל (885 מיליון מטר קוב מים בשנה). מלבד אספקת מים באיכות מי שתייה לצרכנים, משמשים המים להעלאת מפלס מי האקוות, הזרמתם לאוגר הכנרת וממנה, בין השאר, לממלכת ירדן ולרשות הפלסטינית. בדצמבר 2022 הושלמה בניית המוביל ממתקן התפלה חדרה אל נחל צלמון שזורם לכנרת, לאחר חמש שנות עבודה, והשימוש בו החל ב-27 בדצמבר 2022.
רקע
פתרון מרכזי למשק מים במחסור הוא התפלת מים מליחים ומי ים. "מקורות" הקימה את "המוביל הארצי החדש" כדי להפוך את מי הים למקור למי שתייה ולהובילם לא רק בכיוון המסורתי – מצפון הארץ למרכז ולדרום – אלא מכיוון מערב למזרח, ומשם לכל הארץ. "המוביל הארצי החדש" מחבר למערכת המים הארצית את חמשת המתקנים להתפלת מי ים שהוקמו לאורך חוף הים התיכון – מאשקלון עד חדרה, ומספק מים מותפלים לתושבי המדינה באמצעות קליטתם, אגירתם במאגרים מכוסים והזרמתם למערכת המים הארצית.
בקיץ 2018 החליטה ממשלת ישראל השלושים וארבע (החלטה מס' 3866) על הקמת קו המוביל הארצי ההופכי להזרמת מים מותפלים מהים התיכון לכנרת.
קליטת מי ים מותפלים מחמישה מתקני התפלה
חמשת המתקנים להתפלת מי ים שחיברה "מקורות" למערכת המים הארצית הם:
את פרויקט החיבור למערכת המים הארצית ביצעה קבוצת "מקורות" באמצעות חברת הבת "שח"מ מקורות ביצוע".
תשתיות וטכנולוגיות
הפרויקט כלל הנחת כ-100 ק"מ של צינורות מים שקוטרם 2 עד 2.5 מטר, הקמת תחנות שאיבה, בריכות תפעוליות, ייצור משאבות ייחודיות וכיסוי מאגרים תפעוליים, לשמירה על איכות מים גבוהה לאורך זמן.
פיקוח ובקרה
הפיקוח והניהול של פעילות "המוביל הארצי החדש" נעשים מתוך חדרי הבקרה של "מקורות" במרחב המרכז ובחבל הירדן, המאפשרים מתן מענה לדרישות של צרכני המים השונים – משקי בית, מפעלים ושדות חקלאיים.
אנז' פטאסה
ילדות וצעירות
פטאסה נולד בפאווה, בירת המחוז אואם פנדה (Ouham-Pendé) בצפון-מערבי של הקולוניה אובאנגי-שארי שבאפריקה המשוונית הצרפתית ומשפחתו השתייכה לבני סארה-קאבה שמהווה רוב בסביבת העיר פאווה. אביו, פול נגאקוטו, ממוצא סארה-פנדה, גדל בכפר קטן בצפון-מזרח בוגילה. הוא שירת בימי מלחמת העולם השנייה בכוחות צרפת החופשית ולאחר מכן שירת במנהל הקולוניאלי במחוז אואם-פנדה. האם, ורוניק גומבה, הייתה בת לקבוצה האתנית קארה, החיה גם היא בצפון-מערב אובאנגי-שארי.
מכיוון שפטאסה גדל כבן המחוז אואם-פנדה רבים מתומכיו מאוחר יותר היו בני העם סארה-קאבה. אחרי שסיים את בית הספר במולדת, נסע פטאסה ללמוד במכון לחקלאות במחוז פוי דה דום בצרפת. אחרי שסיים עם תואר בוגר טכני התקבל לאקדמיה הגבוהה לחקלאות טרופית בנוז'אן-סור-מארן ואחר כך במכון האגרונומי הלאומי של פריז. הוא התמחה בזואוטכניקה במרכז להפריה מלאכותית של חיות בית ברמבוייה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1950, שנה לפני עצמאות ארצו, הרפובליקה המרכז אפריקנית.
שנות ה-1960–1970. עלייתו
ב-1959 פטאסה הצטרף לשירות האזרחי בארצו, זמן קצר לפני הכרזת העצמאות. הוא פעל החל מ-1963 כמהנדס אגרונום ומפקח חקלאי במשרד החקלאות תחת מנהל הנשיא דוד דקו. בדצמבר 1965 דקו מינה אותו כמנהל במנהל לחקלאות וכשר הפיתוח. ב-1966 השלטון נלקח בהפיכה על ידי ז'אן-בדל בוקאסה. פטאסה היה בן דוד של אשתו הראשית של הנשיא בוקאסה, קתרין דנגיאדה, וכבש את אמון השליט החדש. הוא כיהן בהמשך בכל ממשלותיו של בוקאסה. אחרי שלפי הדגם של הקולונל מועמר קדאפי הקים בוקאסה את מועצת המהפכה המרכז-אפריקאית, פטאסה התמנה כחבר בו עם דרגת ראש ממשלה וחשר אחראי על הדואר והתקשורת, על התיירות, המים, היערות, הציד והדיג וכן כשומר על כיסאות המדינה (4 בספטמבר 1976 - 14 בדצמבר 1976). בתקופה זו בעקבות בוקאסה התאסלם גם פטאסה למשך כמה חדשים ושינה את שמו למוסטפא פטאסה. אחרי שבוקאסה הכריז את עצמו כקיסר בוקאסה הראשון, פטאסה התמנה לראש הממשלה,של האימפריה המרכז-אפריקאית. הוא נשאר בתפקיד שנתיים וחצי, עד שנת 1978 כשהתפטר מסיבות בריאות. פטאסה עזב את המדינה ונסע לצרפת, בה נשאר כגולה עד לנפילתו של בוקאסה בספטמבר 1979.
זמן קצר לפני הדחתו של בוקאסה הודיע שהתנגד לקיסר והקים את החזית לשחרור העם המרכז-אפריקאי. אחרי הדחתו של בוקאסה בהתערבות כוחות צרפתיים ב-1979 הוחזר לשלטון הנשיא דוד דקו. דקו הורה להטיל על פטאסה מעצר בית. פטאסה ניסה להימלט לצ'אד אולם נתפס ונעצר. בהמשך שוחרר ממעצר מסיבות בריאות.
שנות ה-1980 - שובו לזירה הפוליטית והגלות
פטאסה חזר למולדת כדי להציג את מועמדותו בבחירות הנשיאותיות ב-1981. התמקם במקום השני אחרי הנשיא דקו, עם 38% מהקולות. טען לזיוף התוצאות. כעבור כמה חדשים, ב - בספטמבר 1981 התחוללה הפיכה ללא שפיכות דמים שבה הגנרל אנדרה קולינגבה הדיח את דקו ולקח את השלטון בידיו. נאסרה כל פעילות פוליטית ולכן פטאסה ראה לנכון לעזוב את אפריקה המרכזית ולצאת שוב לגלות. אולם ב-27 בפברואר 1982 חזר והשתתף ניסיון בהפיכה כושל נגד קולינגבה, יחד עם קומץ קצינים כולל הגנרל פרנסואה בוזיזה. כעבור ארבעה ימים, אחרי שלא הצליח לגייס את תמיכת הצבא, נמלט פטאסה בתחפושת לשגרירת צרפת. אחרי משא ומתן מתלהט בין נשיא קולניגבה לצרפת, פטאסיה הורש לצאת לצאת לטוגו. את רוב ימי גלותו בילה פטאסה בצרפת. כעבור עשור ב-1992 חזר לארפיקה המרכזית ורץ לנשיאות כרראש התנועה לשחרור העם המרכז אפריקני. אחרי נפילת ברית המועצות המדינות התורמות לא ראו סיבה לתמוך במשטר קולינגבה והאיצו ארגונן של בחירות חוזרות, תוך השיענות על יחידת הפיקוח של האו"ם ועל תמיכה לוגיסטית של צרפת.
שנות ה-1990 - שובו לשלטון
אחרי שהמשטר קולינגבה חיבל בבחירות ב-1992, שבהן ניצחונו של פטאסה הנראה קרוב לוודאי מובטח, התקיימו ב-19 בספטמבר 1993 בחירות חוזרות שבהן זכה פטאסה במקום הראשון (37% מהקולות) הרבה לפני מתחריו העיקריים, קולינגבה, דקו ואבל גומבה. בסיבוב נוסף ניצח פטאסה את אבל גומבה. הודות ללחצים במיוחד מארצות הברית ותמיכה טכנית של האו"ם הבחירות היו לראשונה הוגנות ודמוקרטיות. פטאסה היה לנשיא הראשון בתולדות אפריקה המרכזית שהגיע לשלטון בדרך זו. הוא נכנס לתפקוד ב-22 באוקטובר 1993.לראשונה בתולדות המדינה ממשל מכהן מסר מרצונו את השלטון לאופוזיציה.
פלאופיתון
פלאופיתון (שם מדעי: Palaeopython) הוא סוג נכחד של נחש חנק קדום שחי בתקופת האאוקן שבתחילת הקנוזואיקון. הוא נמצא ב-1880 בבור מסל שבדרום גרמניה, שבאותה תקופה היא הייתה גשומה וחמימה בהרבה מכפי שהיום.
הנחשים נהרגו מפעילות געשית של אגמים בגרמניה בהם חיו. האוויר הרעיל שהתמלא בפחמן דו-חמצני חנק אותם.
בתרבות
נחש זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
צ'אבי סימונס
צ'אבייר קוונטין שיי סימונס (בהולנדית: Xavier Quentin Shay Simons, נולד ב-21 באפריל 2003) הוא כדורגלן הולנדי המשחק כקשר ברד בול לייפציג, בהשאלה מפריז סן-ז'רמן. ובנבחרת הולנד.
ראשית חיים
סימונס, שנולד באמסטרדם, הוא בנו של כדורגלן העבר ההולנדי רגיליו סימונס. לסימונס מוצא סורינאמי דרך אביו. אחיו הגדול פאוסטינו (יליד 1996), שגם שיחק כדורגל, חולק את אותו יום הולדת כמוהו.
קריירה מוקדמת
סימונס הצטרף ללה מאסיה, אקדמיית הנוער של ברצלונה, ב-2010 מ-CD Tháder, התקדם במהירות והפך לאחד משחקני הנוער המוערכים ביותר של המועדון הספרדי, כאשר המועדון האנגלי צ'לסי, כמו גם הענקית הספרדית ריאל מדריד, ניסו להחתימו בגיל צעיר.
פריז סן-ז'רמן
ביולי 2019, סימונס עבר לפריז סן-ז'רמן הצרפתית, לאחר שלא הצליח להגיע לסיכום על חוזה חדש עם ברצלונה. על פי הדיווחים, חוזהו לשלוש שנים במועדון הפריזאי היה שווה עד מיליון יורו בשנה. ב-10 בפברואר 2021 סימונס ערך את הופעת הבכורה שלו בפ.ס.ז', כשעלה כמחליף ליוליאן דראקסלר בניצחון 1–0 ב על קן. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליג 1 כמחליף בניצחון 4–1 על שטרסבורג חודשיים לאחר מכן. ב-19 במאי 2021 הוא זכה בתואר המקצועי הראשון שלו, הגביע הצרפתי.
לקראת עונת נכלל סימונס בהכנה לקבוצה הראשונה ובקדם העונה על ידי המאמן מאוריסיו פוצ'טינו. ב-14 ביולי 2021, הוא עלה מהספסל וכבש שער בניצחון במשחק הידידות 4-0 על לה מאן. הוא כבש שער נוסף בתיקו 2–2 נגד שאמבלי שלושה ימים לאחר מכן. ב-18 באוגוסט נשלח סימונס חזרה להתאמן עם הקבוצה עד גיל 19. בסופו של דבר הוא רשם את ההופעה הראשונה שלו בעונה זו עבור פ.ס.ז' בניצחון 3–0 בגביע על פייניס אולנוי ב-19 בדצמבר, הפעם הראשונה שפתח בבוגרים. ב-3 בינואר 2022 רשם סימונס את הבישול הראשון שלו בבוגרים בניצחון 4–0 בגביע על ואנס, לקיליאן אמבפה. ההופעה הראשונה שלו בליגה בעונת 2021/22 הייתה בתיקו 1–1 בחוץ מול אולימפיק ליון ב-9 בינואר, שם נכנס כמחליף בדקה ה-69. ב-31 בינואר החמיץ סימונס את הפנדל האחרון בהפסד בדו-קרב פנדלים 6–5 לניס בשמינית גמר הגביע. ב-11 בפברואר, הוא פתח בפעם הראשונה בליגה בניצחון 0–1 על סטאד רן בפארק דה פראנס.
ב-28 ביוני 2022 חתם לחמש שנים בפ.ס.וו. איינדהובן.
קריירה בינלאומית
סימונס ייצג את הולנד בנבחרות עד גיל 15, עד גיל 16 ועד גיל 17.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא שיחק במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
חיים אישיים
במרץ 2020, סימונס נבחר ברשימת "NxGn 2020" של Goal שכללה את 50 ילדי הפלא הטובים ביותר בכדורגל העולמי. הוא גם נכלל ב-"Next Generation 2020" של הגרדיאן באוקטובר. סימונס צבר קהל עוקבים גדול בפלטפורמת המדיה החברתית אינסטגרם, עם למעלה מ-3 מיליון עוקבים. יש לו גם חוזה חסות עם יצרנית מוצרי הספורט נייקי. סימונס הראה מיומנות בכמה שפות שונות: הולנדית, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
תארים
פריז סן-ז'רמן '''פ.ס.וו. איינדהובן''' אישיים
פונטי
{{פירושונים|
מימס וילמה
מימס וילמה (אנגלית: Mims Vilma ; נולדה ב-13 בספטמבר 1989) היא משוררת ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
מימס וילמה נולדה בעיר חיפה וגדלה ביקנעם עלית. הוריה עלו לישראל בסוף שנות השמונים מארצות הברית ומאנגליה ושפת האם שלה אנגלית. הרב ד"ר מיכאל גוטמן (1872–1942) הוא סבי סבה.
בשנים 2005–2012 כתבה באתר "וואלה!" וכן ניהלה בלוג אישי פופולרי בישרא-בלוג. מרבית התכנים בבלוג עסקו בניכור ובגיבוש זהות עצמית לאחר שסבלה מבריונות בבית הספר שבו למדה. ב-2011 עברה להתגורר בחיפה ועבדה כקופירייטרית ומתרגמת. ב-2018 סיימה את לימודי התואר הראשון בפילוסופיה באוניברסיטת חיפה. הלימודים באוניברסיטה הפגישו אותה עם רפי וייכרט שעודד אותה להתמקד בכתיבת שירה, ושיריה פורסמו בעיתון "הארץ" ובכתבי העת "גג", "פסיפס" , "עתון 77 ", "סלון הדחויים" , "דעות" ו"המוסך". בכור ספריה, קובץ השירה "עניין שמיטה", יצא לאור בשלהי 2019 בהוצאת עתון 77. בראשית 2022 השיקה כתב עת מקוון בשם "אררט". מאז 2019 היא מתגוררת באמסטרדם.
אררט
בינואר 2022, היא השיקה את "אררט – כתב עת ליצירה קיומית". כתב העת הספרותי-פילוסופי מגיש תכנים החוזרים אל מסורת הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ומרחיבים את מושגי האבסורד, הניכור, הרצון, החירות והמרד ביצירה העברית העכשווית. בגיליון הבכורה הופיעו יצירותיהם של סופרים ומשוררים כגון רובי נמדר, שרי שביט, אלי שמואלי ושירה סתיו.
עונת 1966/1967 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1966/1967 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה הראשונה של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-8 בדצמבר 1966 והתחרות הסתיימה ב-8 באפריל 1967. בתחרות השתתפו 19 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. הסיבובים המוקדמים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר. גם הם נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ
התחרות הסתיימה בניצחון של איניס וארזה האיטלקית.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר.
Tony Bennett's "Something"
(בעברית: "המשהו" של טוני בנט) הוא אלבום האולפן ה-29 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור באוקטובר 1970 חברת התקליטים קולומביה רקורדס. בדומה ל-, האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירי פופ עכשוויים דוגמת "Something", של הביטלס.
פורגאטוריוס
פורגאטוריוס (שם מדעי: Purgatorius) הוא סוג של יונק קדום נכחד שחי בסופו של עידן המזוזואיקון בקרטיקון העליון והצליח לשרוד את ההכחדה הגדולה של הקרטיקון וחי גם בפלאוגן. הוא חי לפני 63–66 מיליון שנה, והיה שונה מהיונקים המודרניים המאוחרים יותר. בסוג זה התגלו 4 מינים נפרדים.
יצור זה היה דומה במראהו והתנהגותו לחולדה מודרנית. הוא הגיע לאורך של 15 סנטימטר ושקל עד 37 גרם. ממבנה שיניו נראה כי היה אוכל חרקים או טורף.
המאובנים של יצור זה התגלו בתצורת הל קריק ובתצורת טולוק (Tullock Formation) שבמונטנה. המאובנים שנמצאו כללו בעיקר שיניים מרובות וגם עצמות ירך וקרסוליים מהם נראה שיצור זה היה שוכן עצים בעל קרסוליים הדומות לשל פרימטים קדומים. למעשה ייתכן שהיה מאבותיהם של הפרימטים (ובכך גם של האדם) ושל הסדרה הנכחדת פלסיאדפאים.
ארבך אים אודנוולד
ארבך אים אודנוולד (בגרמנית: Erbach im Odenwald) היא עיר במדינת הסן שבגרמניה, הממוקמת בעמק של נהר מומלינג. בעיר מתגוררים כ-14 אלף תושבים.
בעיר ממוקמים מספר מפעלי תעשייה לרבות מטה של חברת "קוזיול".
בעיירה בקרבת העיר פעל היינריך ליסט שהוכר כחסיד אומות העולם. על שמו נקרא רחוב העיר.
וולהרה
וולהרה (באנגלית: Woollahra) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וולהרה (Municipality of Woollahra). אף על פי שהרשות הממשלתית לוקחת את שמה מהפרוור, משרדיה הראשיים ממוקמים בפרוור סמוך, דאבל ביי.
גאוגרפיה
וולהרה גובל מצפון מזרח בבלוויו היל, מצפון באדג'קליף ומצפון מערב בפדינגטון. ממזרח הוא גובל בבונדיי ג'נקשן ומור פארק.
הרחוב הראשי החוצה את הפרוור מצפון לדרום הוא רחוב אושן, וגבולו הדרומי של הפרוור הוא רחוב אוקספורד, העובר דרך בונדיי ג'נקשן, פדינגטון ודרלינגהרסט בדרכו להייד פארק.
היסטוריה
השם וולהרה נגזר מהמילה האבוריג'ינית שמשמעה ישיבה (במובן של פגישה לשיחה, מועצה, או מחנה). השם ניתן לפרוור באופן רשמי ב-1856 על ידי דניאל קופר, דובר המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס.
בוולהרה גר בתחילת המאה ה-20 ג'ון מ'קרווי סמית', מפתח החיסון כנגד אנתרקס.
תרבות
בפרוור מספר כנסיות בולטות, העיקרית ביניהן היא כנסיית כל הקדושים, שנבנתה בידי האדריכל אדמונד בלאקט בסגנון ויקטוריאני-גותי.
במהלך שנות השבעים התקיים ברחוב קווינס בפרוור יריד צבעוני, שמשך מבקרים מרחבי סידני. לאחר תלונות על רעש והפרעה באזור, היריד בוטל בשנות השמונים.
קיסריה אקספרס
קיסריה אקספרס היא סדרת טלוויזיה קומית המשודרת ב-HOT3 החל מאוקטובר 2018. בסדרה משחקים אסף אטדגי, ושלישיית בערך - עומר בורשטיין, יוסי גבני וגיורא זינגר.
ניידות חברתית
ניעות חברתית (נקראת גם ניידות חברתית או מוביליות חברתית, באנגלית: Social Mobility) היא מושג בסוציולוגיה, המתאר את היכולת של אדם או משפחה לשנות את מעמדם הכלכלי-חברתי. הגורמים המרכזיים המשפיעים על היכולת לניעות חברתית הם: הון חברתי, מקום מגורים, השכלת הורים, בריאות, מעמד הורים, מבנה משפחתי, העברת נכסים בין-דורית וחינוך איכותי ונגיש. הניעות יכולה להיות כלפי "מעלה" או כלפי "מטה" (לטובה או לרעה), כאשר לכל תזוזה יש השפעה על חיי האדם או המשפחה. כאשר אי-השוויון בין מעמדות חברתיים גדל, כך פוחת הסיכוי לניעות חברתית, כלומר קשה יותר לטפס בסולם המעמדות.
מאפיינים
הניעות החברתית נמדדת לרוב בצורה כמותית ובמונחים של שינוי ביכולת הכלכלית, כלומר שינויים בהכנסה או בעושר. משלח יד הוא מדד מקובל נוסף לחקר ניעות חברתית. אפשר למדוד ניעות חברתית בהתייחס למגוון תחומים, כמו בריאות או הישגים חינוכיים, בנוסף לרמות הכנסה. ניתן להבין את הניעות החברתית כתזוזה כלפי "מעלה" ו"מטה", לפיה אנשים רואים אם נסיבותיהם טובות יותר או פחות מאלה של הוריהם או בקרב בני גילם. הניעות החברתית משמעותית עבור אנשים מרקע חברתי-כלכלי נמוך, והיא מבטאת את יכולתם לפעול לשיפור מיקומם בסולם החברתי-כלכלי, בנפרד ממאפיינים שאינם תלויים בהם, כגון הרקע שלהם, המקום בו גדלו או שיוכם האתני. את רעיון הניעות החברתית ניתן להבין באופן יחסי או במונחים מוחלטים בין הדורות.
היסטוריה
ניעות חברתית הייתה אחד הנושאים הבוערים בחקר ההיסטוריה החברתית בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. חוקרים בחנו ניעות חברתית משתי סיבות עיקריות. ראשית, על מנת לבדוק האם חברות מודרניות הגדילו או הפחיתו את סיכויי העלייה בסולם החברתי. שנית, לצורך חקירה בתולדות הניעות החברתית בראייה השוואתית. למשל, חוקרים אירופאים ואמריקאים בחנו את מיתוס ההזדמנויות לעלייה חברתית באמריקה, שהיו ייחודיים בהשוואה לאירופה. חקר הניעות החברתית תרם לתחומי ההיסטוריה, הסוציולוגיה והמחקר הפוליטי.
מקור תפיסת הניעות החברתית
הסוציולוג והפעיל הפוליטי, פיטרים סורוקין, הציג לראשונה את מושג הניעות החברתית בספרו "ניעות חברתית ותרבותית" (1927). סורוקין קבע כי אין חברה פתוחה לחלוטין (כגון מערכת המעמדות) ואין חברה סגורה לחלוטין (כמו מערכת הקסטות בהודו). בנוסף, אין שתי חברות זהות מבחינת התנועה המותרת, ומהירות הניעות החברתית יכולה להשתנות מתקופת זמן אחת לאחרת, תוך תלות במאפייני החברה. שינוי חברתי יכול להתרחש לאורך זמן, כאשר אנשים עוברים ממעמד אחד לאחר בעקבות אינטראקציות חברתיות שונות, במהלכן אנשים מתחרים ומשתפים פעולה עם אחרים כדי לעלות בסולם הניעות החברתית.
הגורמים המשפיעים על ניעות חברתית
פערים חברתיים, לרוב, אינם נובעים מהבדלים גנטיים או אינדיבידואליים. הם נוצרים ומתבססים על ידי תהליכים ומנגנונים חברתיים, שמעמיקים את אי-השוויון במתן הזדמנויות. סימנים לניעות חברתית, כגון חינוך ובריאות, יכולים לשמש לחיזוי של ניעות של אדם או קבוצה בחברה מרובדת. לדוגמה, הורים ממעמד סוציו-אקונומי גבוה יכולים לשלוח את ילדיהם לתוכנית חינוך מוקדם, על מנת להגביר את סיכוייהם להצלחה בלימודים בשנים המאוחרות יותר של חייהם. גורמים נוספים המשפיעים על הניעות החברתית הם הון חברתי, הון תרבותי, תעסוקה, בריאות והשפעות אזוריות-גאוגרפיות.
סוגי ניעות חברתית
ניעות חברתית יכולה להתרחש בצורות שונות, ואנשים יכולים לחוות סוגים שונים של ניעות בשלבים שונים של חייהם. סוגי הניעות אינם בהכרח תלויים זה בזה, ולעיתים קרובות הם יכולים לחפוף. נהוג לחלק את סוגי הניעות לשתי קטגוריות עיקריות: ניעות אופקית וניעות אנכית.
ניעות אופקית
מתרחשת כאשר אדם משנה את עיסוקו, אך מעמדו החברתי-כללי נותר ללא שינוי. למשל, אם רופא עובר מטיפול ברפואה להוראה בבית ספר לרפואה, העיסוק השתנה, אך יוקרתו ומעמדו החברתי ככל הנראה נותרו זהים. סורוקין מתאר את הניעות האופקית כתמורות דתיות, טריטוריאליות, פוליטיות או אחרות ללא שינוי בעמדה האנכית.
ניעות אנכית
מתרחשת כאשר אדם עובר ממעמד נמוך למעמד גבוה יותר (או להפך). סורוקין, בספרו, הגדיר זאת כ"טיפוס חברתי ושקיעה חברתית".
ניעות כלפי מעלה
מתארת מצב של עלייה למצב כלכלי מיוחס יותר בחברה. בחברה "פתוחה" מה שנדרש לצורך ניעות כלפי מעלה הוא לרוב חינוך ועבודה קשה. "הצלחה" נקבעת על ידי הישגים פרטניים ולא על בסיס רקע משפחתי. לעומת זאת, בחברות סגורות יש מעט ניעות כלפי מעלה, אם בכלל. למשל, ילדים להורים ממעמד הפועלים עשויים בסופו של דבר להגיע לעיסוקים של מעמד הפועלים בעצמם, וההישגיות החינוכית שלהם נקבעת במידה רבה על ידי ההישגים החינוכיים של הוריהם. ניעות כלפי מעלה עשויה לכלול גם תפקידים בכירים יותר באותה קבוצה חברתית. עם זאת, ניעות זו, אף על פי שהיא נתפסת כדבר טוב, עשויה לגבות מחיר מאנשים פרטיים. כאשר אדם נע כלפי מעלה, לעיתים קרובות הוא צריך להשאיר מאחוריו סביבה מוכרת, כמו משפחה, ומקומות מעברו. ייתכן שיהיה עליו לשנות את צורת חשיבתו והתנהגותו. הוא יצטרך להסתגל לסביבה חדשה ולאמץ נורמות התנהגות שונות, הנהוגות בחברה החדשה.
ניעות כלפי מטה
ניעות כלפי מטה מתרחשת כאשר אדם עובר ממעמד גבוה בחברה למעמד נמוך יותר. זה יכול להתרחש למשל כשמישהו נתפס בביצוע מעשה פסול, שעלול לגרום לאובדן משרתו הנוכחית. ניעות מסוג זה כרוכה בהתמודדות עם פיחות דרסטי ומהיר במעמד החברתי. אדם החווה אותה עשוי להתקשות להסתגל לסביבה החדשה, מכיוון שהיא אינה דומה לרמת החיים אליה הוא רגיל.
ניעות בין-דורית
מתרחשת כאשר המעמד החברתי משתנה מדור אחד לדור הבא. השינוי יכול להיות כלפי מעלה או כלפי מטה. לדוגמה, אב עבד במפעל ואילו בנו רכש השכלה גבוהה, שמאפשרת לו להיות עורך דין או רופא. שינוי חברתי מסוג זה מעודד את הבן לאמץ דרך חיים וחשיבה חדשים. ככלל ניתן לומר שככל שיש יותר התאמה בין הכנסות הילדים וההורים, כך הניעות החברתית פחותה.
ניעות תוך-דורית
התקדמות ברמה החברתית המתרחשת לאורך חייו של אדם. ניתן להבין ניעות תוך-דורית גם כשינוי במעמד החברתי, המתרחש בקריירה הבוגרת של האדם. למשל, אדם שעובד כמפקח במפעל, מקבל קידום והופך לעוזר המנהל.
מדד הניעות החברתית העולמי
מדד הניעות החברתית של הפורום הכלכלי העולמי מספק הערכה הוליסטית ל-82 מדינות בהתאם לביצועיהן בחמישה מדדים מרכזיים של ניעות חברתית: בריאות, חינוך, טכנולוגיה, עבודה והגנה, ומוסדות. מדינות בעלות ניעות חברתית גבוהה יותר מספקות הזדמנויות שוויוניות יותר, ללא תלות ברקע החברתי-כלכלי, למיקום הגאוגרפי, למין או למוצא. ניתן למצוא קשר ישיר בין אי-השוויון בהכנסות המדינה לבין ציון הניעות החברתית שלה במדד. המדד מצייד את קובעי המדיניות בכלי לזיהוי אזורים לשיפור הניעות החברתית ולקידום הזדמנויות, המשותפות באותה מידה לכלל אזרחיהן, ללא קשר לשלב ההתפתחות שלהן. מהגרף עולה כי המדינות הסקנדינביות מובילות את המדד לשנת 2020: במקום הראשון דנמרק, עם ציון של 85.2, את המקום השני חולקות נורווגיה ופינלנד (83.6) וסוגרות את החמישייה הסקנדינבית שוודיה (83.5) ואיסלנד (82.7). מדינות אלה משלבות נגישות לאיכות ושוויון בחינוך, תוך מתן הזדמנויות ותנאי עבודה טובים לצד הגנה סוציאלית איכותית. נוסף לכך, 13 המדינות המובילות הן מדינות אירופאיות, כאשר קנדה ויפן (מקום 14-15- 76.1) הן הנציגות הראשונות של אמריקה הצפונית ואסיה בהתאמה. ארצות הברית מדורגת במקום ה-27 (70.4), בעוד ישראל מדורגת במקום ה-33 (68.1) בלבד. במקום ה-82 והאחרון מדורגת חוף השנהב (34.5).