cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פומפאו פברה
נעורים
בתי הספר בקטלוניה בתקופת ילדותו של פברה התנהלו בספרדית, אף־על־פי שמורים רבים היו בעצמם קטלאנים. קטלאנים קראו וכתבו בדרך כלל בספרדית וכתיבה בקטלאנית הייתה נחלתם של מלומדים מעטים ושמרנים למדי, בעיקר בהקשר של תנועת הרנאישנסה, התחייה הלאומית הקטלאנית, והם עסקו בעיקר ביצירה עצמה ולא שאפו להפיצה בציבור. כאשר היה בן חמש עשרה, רצה פברה לכתוב מכתב לאחייניו. כהרגלו התחיל לכתוב בספרדית – ("אחייניי האהובים") ואז נעצר והבין שהמילה הספרדית שהוא כותב – sobrinos (אחיינים) – היא לא המילה שהוא חושב – nebots. הוא קרע את הדף וכתב את המכתב כולו בקטלאנית, אף־על־פי שמעולם לא למד את כללי הכתיב של השפה הזאת והיה צריך לנחש איך כותבים את המילים. אביו הופתע לטובה מהדבר ושניהם החליטו שמאותו יום ינהלו את התכתבויותיהם רק בקטלאנית.
מעבר מהנדסה וכימיה לעיסוק בלשון
בתום הלימודים בבית הספר פברה למד כימיה והנדסת מכונות, אך עניינו בבלשנות לא פסק ובהדרגה הוא התעמק בלימוד עצמי של פילולוגיה ונחשף לתנועות קטלאניות לאומיות. משנת 1890 פרסם במסגרת כתב העת ל'אבנס (L'Avens), שבו היו שותפים גם ז'אומה מאסו וז'ואקים קאזס, מספר מאמרים שבהם הציע לבצע רפורמה בכללי הכתיב של קטלאנית. כתב העת עצמו אימץ בהדרגה את כללי הכתיב שהציע פברה ואף שינה את הכתיב של שמו ל־"L'Avenç".
מ־1902 עד 1912 חי בבילבאו ועבד שם כמרצה לכימיה. באותו זמן המשיך לעסוק בבלשנות קטלאנית, ואף שהיה אוטודידקט בנושא בלשנות, זכה בתחום הזה למוניטין רב עד כדי כך שהנשיא הראשון של קטלוניה האוטונומית, אנריק פראט דה לה ריבה, הזמין אותו לנסח את הכללים הנורמטיביים האחידים החדשים לכתיבת השפה. בעקבות כך חזר לקטלוניה והוציא את ספר הדקדוק הראשון של השפה הקטלאנית שדגל בגישה בלשנית מתארת, כלומר תיאור של השפה המדוברת כמו שהיא ולא רק קביעת כללים לדיבור נכון. הוא גם נמנה עם מייסדי המחלקה הפילולוגית של המכון ללימודים קטלאניים ובשנת 1917 מונה לנשיאה.
בעבודתו הבלשנית נמנע פברה באופן שיטתי מלקבוע שאחד מהלהגים של קטלאנית יהיה הלהג התקני המחייב, והתייחס לנורמות הקיימות של ולנסית, וללהגים של קטלוניה המערבית ושל האיים הבלאריים כאל נורמות מקובלות באזוריהן ונתן להן ביטוי גם בכללי הכתיב שהציע. זאת, בין היתר, כדי לא לפגוע במסורת הספרותית של אזורים אלה, שמהם הגיעו יוצרים חשובים כגון ז'ואנוט מרטורל וז'ואן אלקובר.
ניסוח כללי השפה הקטלאנית התקנית
פברה עמד בראש הצוות לניסוח כללי הכתיב האחידים, שפורסמו ב־1913 והתבססו באופן חלקי על ההצעות שפברה פרסם בל'אבנס. על אף ההתנגדות מצד כמה אנשי ספרות שמרנים מחד, ותומכים בהיצמדות המֵרַבִּית לשפת דיבור של ברצלונה מאידך, פברה פעל להפצת "הנורמות האורתוגרפיות" (Normes ortogràfiques) ובשנים שלאחר 1913 הן התקבלו בהדרגה על ידי בתי הוצאה רבים בקטלוניה ובאיים הבלאריים. ב־1931 אומצו הנורמות על ידי האקדמיה לספרות יפה של ברצלונה; ב־1932 התקבלו גם בוולנסיה, עם תיקונים בהתאם להגייה המקומית שכונו "נורמות קסטליו" (Normes de Castelló); לבסוף, ב־1934, התקבלו הנורמות על ידי מוסד התרבות הקטלאני השמרני ביותר – תחרות השירה היוקרתית "משחקי הפרחים".
לאורך שנות ה-20 וה-30 המשיך לפרסם עבודות מדעיות בנושא הלשון הקטלאנית. בשנים 1919–1920 החל לפרסם בעיתון "לה פובליסידד", שיצא לאור בברצלונה בשפה הספרדית, סדרה יומית של מאמרים לציבור הרחב בשם "שיחות פילולוגיות" (Converses Filològiques), שבהם נימק את החלטותיו בנושא הדקדוק והכתיב והסביר לציבור דוברי השפה את החלקים הקשים של הדקדוק הקטלאני. ב־1922 העיתון נרכש על ידי מפלגת "פעולה קטלאנית" (Acció Catalana), שמו שונה ל"לה פובליסיטט" ושפתו הפכה לקטלאנית ופברה חזר אליו והמשיך לפרסם סדרה נוספת של "שיחות פילולוגיות" עד שנת 1928. למרות הרמה העממית של המאמרים, הם יצאו לאור מחדש בספר במספר מהדורות והגיעו עם הזמן למעמד של אסופת מידע חשובה ביותר בנושא הלשון הקטלאנית.
בעקבות עבודתו לתקינת השפה הקטלאנית ולהעלאת מעמדה הציבורי והתרבותי פברה זכה להכרה ואהדה עממית וכונה "el Mestre" – "המורה". בשנת 1921 מונה לנשיא המכון ללימודים קטלאניים. בשנת 1932 השלים את הוצאת המילון הכללי של הלשון הקטלאנית, שהפך למילון הנורמטיבי הרשמי של המכון.
הפשיזם הספרדי התייחס לתנועה לתקינת הלשון הקטלאנית כאל לאומנות בדלנית אשר מסכנת את ספרד וכינה אותה "פבריזם" ("fabrismo"). מייסד התנועה הפשיסטית הספרדית חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, בנו של מיגל פרימו דה ריברה, גינה בחריפות את הפעילות של פברה: "הנשמה הקטלאנית, חזקה ופשוטה, מולאה ברעל. אינטלקטואלים יבשים כופים עליה שפה שנוצרה במעבדה, עם נורמה קשיחה שמטרתה לסלק ממנה כל דמיון לקסטליאנית".
גלות ומוות
בשנת 1939, לאחר ניצחון הלאומנים בראשות פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד, נמלט פברה לצרפת. הספרייה הפרטית של פברה הושמדה בטקס שריפת ספרים ברחובות בדלונה, העיר שהתגורר בה באותו הזמן.
בצרפת פברה המשיך את עבודתו הבלשנית. הוא ערך מחדש את ספר הדקדוק הקטלאני שלו, שיצא לאור ב־1956. ב־1946 עמד בראש משחקי הפרחים שנערכו במונפלייה. בשנת 1948, כאשר חש שמותו קרב, נסע לאנדורה כדי שיוכל לכתוב את צוואתו בקטלאנית, שהייתה השפה הרשמית של המדינה הזעירה. פברה מת בעיר פראדה בחג המולד באותה שנה. הסופר והעיתונאי ז'וזפ פלה כתב בהספדו על פברה:
מורשת
לאחר נפילת השלטון הפרנקיסטי פברה חזר להיות אחת הדמויות הנערצות בהיסטוריה של העם הקטלאני בעת החדשה. על שמו קרויה אוניברסיטת פומפאו פברה בברצלונה ומוסדות אחרים. המכון ללימודים קטלאניים החל בשנת 2005 להוציא מחדש את כל כתבי פברה בתשעה כרכים. ספרים ומאמרים על הביוגרפיה והפעילות של פברה נכתבו על ידי חוקרים רבים, בהם מילה סגארה, ז'וזפ מיראקלה, ז'וזפ פלה, אסתר פרנקזה, גבריאל ביבילוני, ואחרים.
ממשלת קטלוניה (ז'נרליטט) הכריזה על שנת 2018 כ"שנת פברה", ומוסדות תרבות קטלאניים ציינו אותה באירועים ובהוצאת ספרים חדשים על חייו ופעילותו.
בשל הקשר החזק עם פברה, העיר בדלונה הקדישה מספר מקומות לזכרו.
התקיימה תערוכה אשר מוקדשת למהנדס הפילוסוף המהולל, בין ה -20 באוקטובר ל -20 בנובמבר 2010 במרכז אספאי בטוליה. פומפאו פברה, שפה להכל ולכולם, מחבר את שלושת עם הקונספטים "שפה, פברה ובדלונה", בצורה כזו שכל קונספט יאזן את המשקל של האחרים.
מקומות בולטים אחרים הם אנדרטת אומניום תרבותי בפומפאו פברה לרגל חגיגות ה-17 הפופולריות של תרבות פומפאו פברה. חגיגות אלה הן דוגמה נוספת לדרישתם המתמשכת של אזרחי בדלונה, מתוך הכרה בדמותו של המאסטר, בכבוד עבודתו ובזיכרון שהשאיר פומפיאו פברה בעיר.
לרגל הגעתו של קו 2 (L2) של הרכבת התחתית לבדלונה ושיפוץ הכיכר המרכזית שבה יש את הרכבת התחתית, המגזר חשוב של החברה האזרחית בדלוניה הפעיל מחדש את הדרישה לכבד את מאסטר תוך הטבלת שמו הן בתחנת המטרו והן בכיכר המרכזית החדשה של העיר. עם השותפות של המוסדות, אבל מעל לכל הודות ללחץ של החברה האזרחית, היום תחנת המטרו והכיכר נקראות על שמו של "פומפאו פברה". ערים אחרות מקדישות גם שטחים ציבוריים לזכרו של הבלשן, כמו במקרה של סבדל בכיכר או פאלפרוגל בשדרה.
לאחרונה אנו יכולים למצוא לוח הנצחה שהונח על ידי עריית בדלוניה, בשנת 2010, שמזכיר לנו מה היה הבית האחרון של פברה בעיר.
חברת החשמל מקדישה חללים לאלו שהיוו את אחד משבעת המייסדים של המחלקה הפילולוגית בשנת 1911. אנו מוצאים, למשל, את מרחב פומפאו פברה, הכולל מדגם של חומרים הקשורים למאסטר מהארכיון של המוסד של לימודים קטלניים, המבקשים לשקף את הקשר בין פברה לבין המוסד ואת תרומתו היקרה לשפה הקטלאנית. כמו כן, אנו מוצאים את קרן "פומפיאו פברה" של ג'ורדי מיר, המורכבת מ-1,535 אוגדות דפוס, כאשר כל החומר הנ"ל מקוטלג ומוזמן במשרדי חברת החשמל.
מיכאל בן-נפתלי
מיכאל (מישקה) בן-נפתלי (26 בנובמבר 1921 – 24 בפברואר 2008) היה ספורטאי ספורט נכים ישראלי. הוא בנה את עגלת ספורט הנכים הקרויה על שמו (מב"ן).
ביוגרפיה
בן-נפתלי למד בבית הספר תל-נורדאו ובבית הספר הטכני מונטיפיורי. בצעירותו בתל אביב היה חבר השומר הצעיר בקן צפון של גדוד משמר העמק וחבר הפלוגה הימית של הפועל תל אביב. הוא עבד בבית החרושת אמפא כחרט ובמסגרת חברותו בחי"ש גויס במלחמת השחרור לחטיבת קרייתי. בקרב בכפר עאנה נפגע מירי בעמוד השדרה במהלך חילוץ פצועים בנסיעה על משוריין. הפגיעה הותירה אותו משותק בפלג הגוף התחתון.
כבעל מלאכה הוא בנה בשנות החמישים את עגלת הספורט לנכים שנקראה על שמו – מב"ן. ב-1953 יצא במשלחת הראשונה מישראל שהשתתפה במשחקי סטוק מנדוויל, התחרה בקליעה למטרה וזכה במקום הראשון במשחה חתירה. הוא התמיד בהשתתפות במשחקים והשתתף במשחקים בשנות החמישים, השישים והשבעים. ב-1954 זכה במדליית כסף בהטלת כידון ובמדליית ארד במשחי חתירה וגב. ב-1957 התחרה בשחייה והיה חבר נבחרת הכדורסל.
ב-1960 וב-1964 השתתף בנבחרת ישראל לאולימפיאדות הנכים ברומא ובטוקיו והיה חבר נבחרת הכדורסל שזכתה במדליות ארד.
לואיז קוונדיש-בנטינק
לואיז קוונדיש-בנטינק (אנגלית: Louisa Cavendish-Bentinck; 1832 - 6 ביולי 1918), הייתה סבתה של אליזבת, המלכה האם ואם-סבתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
לואיז נולדה בהונגרטון, לסטרשייר בשנת 1832, לאדווין בארנבי ולאן קרוליין סולסברי, בתם של תומאס סולסברי ופרנסס וב. לואיז הייתה אחותו של אדווין שררד בארנבי, ודודניתו של פרדריק גוסטבוס בארנבי.
ב-13 בדצמבר 1859 התחתנה לואיז עם הכומר צ'ארלס קוונדיש-בנטינק כאשתו השנייה, ונולדו לה ממנו 3 בנות. בשנת 1865 מת בעלה, ובשנת 1870 התחתנה לואיז עם הארי וורן סקוט, בנו של סר ויליאם סקוט, הברונט השישי מאנקראם. בשנת 1889 התאלמנה לואיז בשנית, וב-6 ביולי 1918 היא מתה בביתה בדווליש, דבון.
מונצה-בריאנצה (נפה)
נפת מונצה-בריאנצה  (באיטלקית:  Provincia di Monza-Brianza) היא נפה במחוז לומברדיה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 405.49 קמ"ר, ובשנת 2013 התגוררו בה 862,684 נפש. בירתה של הנפה בעיר מונצה.
גאוגרפיה
הנפה מהווה חלק של אזור בריאנצה. הנפה גובלת בנפת לקו ובנפת קומו בצפון. במערב היא גובלת בנפת וארזה. במזרח היא גובלת בנפת ברגמו ובנפת מילאנו. בדרום היא גובלת בנפת מילאנו.
ג'ים רוהן
ג'ים רוהן (Jim Rohn; 17 בספטמבר 1930 - 5 בדצמבר 2009) היה פילוסוף עסקים אמריקאי, יועץ מוטיבציה, איש עסקים וסופר רב-מכר.
חברת הפיתוח העצמי "נייטינגייל קונאנט" (Nightingale-Conant) כינתה אותו "נואם המוטיבציה הגדול ביותר בכל הזמנים".
ג'ים רוהן היה בעל השפעה בקידום הקריירות של רבים אחרים מתעשיית פיתוח האישיות ומחוצה לה, בכללם אנתוני רובינס, מארק ויקטור הנסן, בריאן טרייסי, לס בראון, ג'ק קאנפילד ומארק יוז מייסד 'הרבלייף'.
ביוגרפיה
רוהן נולד למשפחת איכרים באיידהו. הוא עזב את הקולג' לאחר שנת לימודים אחת בלבד, הקים משפחה, וניסה את כוחו כשכיר. בהיותו בן 25, על פי עדותו, היה שרוי במצב פיננסי גרוע ושקע בחובות, לא עלה בידו להבחין בנתיב שיובילו להגשמת שאיפותיו האישיות. בזמן זה הוא התוודע אל ג'ון ארל שואו, יזם שהרשים את רוהן בממונו, הישגיו העסקיים, הכריזמה ופילוסופית החיים שלו. רוהן הצטרף לארגון המכירות הישירות של שואו והחל בתהליך של פיתוח עצמי שהביא לכך שהוא נהפך למיליונר בהיותו בן 31. לדאבון ליבו של רוהן, שואו, שקרא עליו תיגר להגשים את שאיפותיו, מת שנה אחת לפני שהוא השיג זאת. בשנה שאחרי כן, נוצרה דרישה מצד אנשים מחוץ לתעשייה לשמוע את סיפור ההצלחה ופילוסופית ההתפתחות העצמית של רוהן, שהוא חש שהובילה להצלחתו. הסמינרים שלו מושמעים מזה כארבעים שנים, הוא נאם בפני 6,000 פורומים שונים ולאוזניהם של 4 מיליוני בני אדם ברחבי תבל. הוא זכה לקבל את פרס אגודת הנואמים הלאומית בשנת 1985 National Speakers Association CPAE והוא מחברם של שבעה עשר ספרים, מאות קלטות אודיו ווידאו. רוהן היה נואם מוטיבציה שזכה להערכה רבה במרוצת השנים, ומחשובי ההוגים בתחום הפיתוח האישי.
אינדוביס, מלך אקסום
אינדוביס היה מלך אקסום בשנים 270 ~ 300 לערך. אינדוביס היה בין השליטים הראשונים באקסום ובאפריקה שמדרום לסהרה בכלל שטבעו מטבעות, המטבעות היו עשויות מזהב וכסף.
על מטבעות אינדוביס ששוחזרו עד כה נתגלו שני כיתובים ביוונית על כמה מהם הופיע המוטו "BACIΛEYC AΧWMITW" דהיינו "מלך אקסום" ובאחרים הופיע המוטו "BICI ΔAXY". זו הפעם הראשונה שמופיעה המילה ."bisi", ומואנרו האי סבור שהיא קשורה למילה "be'esya" (באסיה) שפירושה בשפת הגעז הוא "איש" כלומר הפירוש המתקבל הוא "איש דאקו" .
סטיבן אדמס
סטיבן פונאקי אדמס (באנגלית: Steven Funaki Adams; נולד ב-20 ביולי 1993) הוא כדורסלן ניו זילנדי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA. אדמס שיחק עונה אחת במדי אוניברסיטת פיטסבורג ונבחר במקום ה-12 בדראפט של 2013.
ראשית חייו
אדמס נולד בניו זילנד, וגדל ברוטורואה. אדמס הוא הצעיר מבין 18 הילדים שנולדו לאביו, מחמש נשים שונות. שישה מאחיו שיחקו בנבחרת ניו זילנד בכדורסל ואחותו, ואלרי אדמס, זכתה 4 פעמים בתואר אלופת העולם לנשים ופעמיים אלופה אולימפית בהדיפת כדור ברזל. בנעוריו חלם אדמס להיות חקלאי, אך מותו של אביו מסרטן כשסטיבן היה בגיל 13 שינה את תוכניותיו. על מנת להתגבר על מות האב, אחיו העביר אותו לתיכון פרטי בוולינגטון, שם החל לעסוק בכדורסל. בשנת 2011 שיחק אדמס בקבוצת "וולינגטון סיינטס" מהליגה הבכירה בניו זילנד. הוא זכה בתואר רוקי העונה וסייע לקבוצתו לזכות באליפות באותה שנה. בשנת 2012 עבר לארצות הברית ושיחק במשך סמסטר אחד בתיכון נוטרה-דאם במסצ'וסטס. בסיום השנה דורג אדמס במקום השישי ברשימת "100 השחקנים של שנתון 2012" שנערכה על ידי רשת ESPN.
קריירת מכללות
בעונת 2012-13 שיחק אדמס במדי אוניברסיטת פיטסבורג ונבחר לנבחרת הרוקיז של הביג איסט. הוא קלע 7.2 נקודות, ב-57.1% קליעה מהשדה, לקח 6.2 ריבאונדים וחסם פעמיים בממוצע למשחק. הנתונים שהציג הציבו את אדמס במקום הראשון באחוזי קליעה, במקום השני בחסימות ובמקום השישי בריבאונדים עבור שחקן בשנה הראשונה בהיסטוריה של אוניברסיטת פיטסבורג. ב-2 באפריל 2013 הודיע אדמס על כוונתו להתמודד בדראפט ה-NBA.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
אדמס נבחר במקום ה-12 בדראפט על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר והפך להיות לשחקן הניו זילנדי הראשון שנבחר בסיבוב הראשון של הדראפט. ב-12 ביולי חתם על החוזה ובאותו יום סייע לאוקלהומה לזכות באליפות ליגת הקיץ של אורלנדו, לאחר ניצחון 85 - 77 על יוסטון רוקטס. ב-8 בנובמבר 2013 השיג את הדאבל-דאבל הראשון שלו כשקלע 17 נקודות ולקח 10 ריבאונדים בניצחון 119 - 110 על דטרויט פיסטונס. ב-22 במאי 2014 נבחר אדמס לחמישייה השנייה של הרוקיז במסגרת משחקי האולסטאר.
ב-22 באוקטובר 2014 ניצלה אוקלהומה את הזכות שהייתה לה והאריכה את חוזהו של אדמס ל-3 עונות.
ב-23 באוקטובר 2015 האריכה אוקלהומה את החוזה עם השחקן עד סוף עונת 2016/17. שנה לאחר מכן סיכם עם אוקלוהמה להארכת חוזה ל-4 שנים נוספות במהלכן ירוויח כמאה מיליון דולר.
ניו אורלינס פליקנס
ב-24 בנובמבר 2020 נשלח אדמס לניו אורלינס פליקנס, במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות בו הצטרף לקבוצה גם אריק בלדסו.
ממפיס גריזליס
באוגוסט 2021 הועבר עם אריק בלדסו, זאייר ויליאמס ו-2 בחירות דראפט עתידיות בטרייד לממפיס גריזליס, תמורת יונאס ולנצ'יונאס, טריי מרפי ובי. ג'יי. בוסטון.
Team DSM
Team DSM (בגרמנית: Team DSM) היא קבוצת אופני כביש מקצוענית הולנדית-גרמנית מסבב הUCI World Tour. הקבוצה רשומה בגרמניה אך בסיסה נמצא בדוונטר שבהולנד והספונסרית הראשית שלה, "DSM", היא חברה הולנדית. הקבוצה נחשבת לאחת משתי הקבוצות הגרמניות הבכירות בענף ביחד עם בורה–הנסגרוהה. יש לה ניצחון אחד בגרנד טור, עם טום דימולן בג'ירו ד'איטליה 2017.
היסטוריה ופעילות
בשנת 2009 ערכה את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר התחרתה בטור דה פראנס, אך הניצחון הראשון שלה בגרנד טור הגיע ב-2011, כשמרסל קיטל ניצח את הקטע ה-7 בוואלטה אספנייה. בשנת 2012 הקבוצה שינתה את הספונסרים שלה ושמה שונה בהתאם ל-"Project 1T4i", אך באמצע העונה השם שלה שונה ל-"ארגוס–שימאנו".
השועלים הקטנים
השועלים הקטנים (באנגלית: The Little Foxes) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1941 בבימויו של ויליאם ויילר. תסריט הסרט נכתב על ידי ליליאן הלמן ומבוסס על מחזה בעל שם דומה.
Team DSM
היסטוריה ופעילות
בעונת 2013 הקבוצה עלתה לדרג ה-UCI World Tour. בעונת 2014 חברת השמפו הגרמנית אלפסין נכנסה כספונסרית הראשית של הקבוצה לעונת 2015 ובעקבות כך שינתה הקבוצה את בסיסה מהולנד לגרמניה.
השועלים הקטנים
הסרט זכה להצלחה כלכלית ולביקורות מהללות. בנוסף, הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר אך לא זכה בשום קטגוריה, מה שהפך אותו לסרט עם מספר הרב ביותר של מועמדויות לפרס מבלי לזכות עד שנת 1977.
Team DSM
היסטוריה ופעילות
ב-23 בינואר 2016 שישה רוכבים של הקבוצה (וורן ברגיל, ראמון סינקלדם, ג'ון דגנקולב, צ'אד האגה, פרדריק לודוויגסון ומקס ואלשייד) נפגעו על ידי מכונית במהלך אימון בספרד, כל השישה סבלו מפציעות ברמות שונות. ב-2017, תחת המותג והשם סאנווב, הקבוצה השיגה את הניצחון הראשון שלה בגרנד טור, כשטום דימולן ניצח את הג'ירו ד'איטליה. עוד באותה עונה, הקבוצה ניצחה את קטגוריית הנקודות (מייקל מת'יוס) ואת קטגוריית ההרים (וורן בארגיל) בטור דה פראנס, כשכל אחד משני הרוכבים גם ניצח בשני קטעים. באותה שנה הקבוצה גם זכתה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי.
בשנת 2021 עזבה חברת סאנווב, לאחר ארבעה שנים, את הקבוצה. חברת DSM, תאגיד רב-לאומי הולנדי, נכנסה כספונסר הראשי ושמה של הקבוצה שונה ל-"Team DSM", הקבוצה גם שינתה את מדיה, והחליפה את השחור-לבן שאפיין אותה שנים רבות בכחול-שחור, מהלך שגרר ביקורת על הדמיון לקבוצת סקיי ב-2015, הקבוצה גם החליפה מאופני סרוולו לאופני סקוט. באותה העונה עשתה הקבוצה את אחת מהחתמותיה הבולטות בעונות האחרונת כשהחתימה את רומן בארדה מ-AG2R La Mondiale, שסיים בעבר במקום השני והשלישי בטור דה פראנס 2017 ו-2016 בהתאמה. אך היא איבדה את מארק הירשי, לאחר שביטלה לו את החוזה, למרות שהיה חתום עד לסוף עונת 2021 וכבר לקח חלק בהכנות לעונה זו, כנראה בשל העובדה שכבר סיכם עם קבוצה אחרת ל-2022, החליטה DSM שלא ירכוב אצלה גם ב-2021.
השועלים הקטנים
הפקה
שם הסרט לקוח מ; "אֶחֱזוּ-לָנוּ, שֻׁעָלִים--שֻׁעָלִים קְטַנִּים, מְחַבְּלִים כְּרָמִים; וּכְרָמֵינוּ, סְמָדַר".
טלולה בנקהאד שלוהקה במקור לסרט קיבלה ביקורות מהללות מהופעתה במחזה משנת 1939, אך במאי הסרט ויליאם ויילר התעקש ללהק את בטי דייוויס. מלכתחילה, ג'ק וורנר סירב לתת לדייוויס לשחק בסרט של חברת ההפצה המתחרה "Goldwyn Pictures", אך לאחר משא ומתן הם חתמו על חוזה בערך של 385,000 דולר. כשדייוויס גילתה על סכום החוזה היא ביקשה העלאה בשכר.
ויילר שכנע את דייוויס לראות את המחזה לפני צילומי הסרט. כשהיא ראתה את המחזה היא הצטערה כיוון שהיא חשה שהיא חייבת לשנות את דמותה של רג'ינה, מדמות של קורבן לאישה מניפולטיבית. במקור, דמותו של דייוויד האוויט לא הייתה במחזה, אך היא נוספה כדי להוסיף דמות חיובית לעומת שלל הדמויות השליליות בסרט.
ויילר ודייוויס רבו רבות במהלך צילומי הסרט והמצב הידרדר לכך שדייוויס עזבה את סט הסרט. לבסוף, היא חזרה בעקבות שמועות שקתרין הפבורן או מרים הופקינס תחלפנה אותה בסרט. למרות ההצלחה של הסרט השניים מעולם לא חזרו לעבוד יחדיו.
בשנת 2003 דמותה של דייוויס, רג'ינה גידנס, דורגה ברשימת "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-43.
תות (עץ)
תּוּת (שם מדעי: .Morus L) הוא סוג של עצי פרי או שיחים נשירים, בעל צֶמֶג (תַּחְלִיב צִמְחִי, לָטֵקְס) ממשפחת התותיים (Moraceae Gaudich.). הסיווג של מיני הסוג שנוי במחלוקת, בין היתר בשל קיום בני-כלאים פוריים; הסיווג המקובל מונה כיום 17 מינים בלבד, למרות שיש פרסומים של מעל 180 מינים שונים.
צמחי התות הם חד-ביתיים או דו-ביתיים. העץ הצעיר גדל בקצב מהיר, אך הקצב מאט וגובהו של עץ בוגר מגיע בדרך כלל ל-10 עד 15 מטרים. בדרך כלל הצמח מפיץ את הזרעים באמצעות בעלי חיים (בעיקר עטלפים וציפורים).
עצי התות מתחילים ללבלב בחודש אפריל והפירות מבשילים בחודשים אפריל-מאי.
מאפיינים
הניצנים הרדומים בחורף עטופים ב-3 עד 6 קשקשים רעופים. הלוואים חופשיים, ממוקמים בצדי בסיס הפטוטרת ונושרים בקלות או בהקדם.
העלים מסורגים והטרף שלהם פשוט עד מאונה עמוקות ככף יד והשוליים משוננים. הם בעלי 3 עד 5 עורקים ראשיים שיוצאים מבסיסם ועורקים משניים מנוצים.
התפרחות הזכריות חיקיות, בדרך כלל בזוגות, שיבוליות, מרובות פרחים, בעלי עוקץ קצר.
תפרחות הנקבה הן משיבולת קצרה ועד כדורית.
הפרחים חד-מיניים וקטנים, העטיף פשוט ללא כותרת עם 4 עלי גביע.
הפרחים הזכריים: אונות הגביע חופפות; אבקנים מתכופפים בניצן; עמוד עלי ראשוני ומנוון בדרך כלל קיים.
פרחי נקבה: יושבים; אונות הגביע חופפות, משתיירות בפרי; השחלה עלית עם מגורה אחת או שתיים; עמוד עלי קיים או לא; צלקת מפצלת לשתי חלקים, פלומה או מעין יבלות זעירות בהיקף.
הפרי פרי מדומה עסיסי שנושר כיחידה אחת. אחרי הַאֲבָקָה והפריה מתפתחת מכל עלה שחלה אגוזית (פרי יבש שאינו נפתח בהבשילו) קטנה וקשה. במהלך ההבשלה מתאחים ארבעת עלי העטיף, מתמלאים מוהל עסיסי ומתוק, תופחים, ומתערים בדופן עלה השחלה ובאגוזית. וכך, הופך מקבץ האגוזיות לפרי מדומה.
הזרע פחות או יותר כדורי בעל אנדוספרם; העובר מעוקל ושטוח; והטבורית אליפטית.
תועלות מהעץ
עלי העץ הם מזונם הכמעט בלעדי של זחלי טוואי המשי, ומכאן חשיבותם הכלכלית בתעשיית המשי. את טוואי המשי מגדלים בעיקר בסין, בה מגדלים את עצי התות במטעים גדולים ומפקעות העש מפיקים את סיבי המשי. סין היא היצרנית הגדולה ביותר של משי, בזכות מספר עצי התות העצום שגדלים בה.
קיימים גם תת-מינים הנקראים "בכותי" (pendula), שענפיהם צומחים כלפי מטה ויוצרים כעין סוכה עם חלל פנימי ומשמשים בעיקר לנוי. הללו קיימים גם במין הלבן (Morus alba) וגם במין השחור (Morus nigra). הפירות אדומים או לבנים ומבשילים בקיץ.
ניתן להשתמש בשבבי העץ לעישון בשר, וכן לרהיטים. ברומניה נעשה שימוש בחביות מעץ תות ליישון משקה אלכוהולי צויקה.
יתרונות בריאותיים
תותים עשירים ברכיבים תזונתיים חשובים, כולל ברזל, ויטמין B2, ויטמין C, ויטמין K, אשלגן, זרחן, וסידן. הם מכילים כמות גדולה של תרכובות אורגניות, כולל Phytonutrients, Zeaxanthin, רסברטרול, אנתוציאנין, לוטאין, ותרכובות פוליפנוליות שונות. תותים מועילים למערכת עיכול, להורדת הכולסטרול הרע, לסיוע בירידה במשקל, לשיפור זרימת הדם, לבניית רקמות עצם, ולחיזוק המערכת החיסונית. הם מאטים את תהליך ההזדקנות, אנטי דלקתיים, מסייעים בהורדת לחץ הדם משפרים את המטבוליזם הכללי ובעלי פוטנציאל אנטי סרטניות.
רשות השידור
רשות השידור הייתה רשת השידור הממלכתית של מדינת ישראל. רשות השידור פעלה מתוקף חוק רשות השידור התשכ"ה שנחקק בשנת 1965, אשר מאפשר שידור ציבורי ממלכתי בטלוויזיה וברדיו. המנכ"ל הראשון של רשות השידור היה חנוך גבתון.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה רשות השידור הגוף היחיד בישראל שהפעיל ערוץ טלוויזיה בהיקף נרחב והגוף העיקרי ששידר שידורי רדיו. מאז הוקמו גופי שידור רבים נוספים, והרשות מצאה את עצמה כגוף שידור אחד מני רבים ובתחרות קשה עם גופי תקשורת מסחריים.
ב-29 ביולי 2014 אישרה הכנסת את חוק השידור הציבורי, התשע"ד-2014, ובו פרק המורה על סגירת רשות השידור והקמת תאגיד שידור חדש בשם "תאגיד השידור הישראלי". בהתאם לחוק רשות השידור הפסיקה את שידוריה ב-14 במאי 2017, ולמעשה כבר ימים אחדים קודם לכן נפסקו מרבית שידורי האקטואליה של הרשות.
היישות המשפטית של רשות השידור פעלה עד שנת 2022 במסגרת החזרת חובות האגרה לקופת המדינה.
פעילות הרשות
רשות השידור הפעילה את שידוריה בטלוויזיה וברדיו, ובהמשך גם באינטרנט. מתוקף היותה רשות השידור הציבורית היחידה בישראל, היא הייתה החברה הישראלית היחידה באיגוד השידור האירופי, ומתוקף כך נהנתה מההסכמים להחלפת חומרים טלוויזיוניים הקיימים בין כל גופי השידור האחרים החברים באיגוד.
על פי חוק רשות השידור, ועדת גלי צה"ל של מליאת הרשות אחראית לפקח על השידורים הלא צבאיים של תחנות גלי צה"ל. שידורים אלה מהווים למעלה מ-90% משידורי גלי צה"ל. במאה ה-21, בשל מצבה הרעוע של הרשות, לא התכנסה ועדה זו באופן סדיר.
רשות השידור הייתה כפופה לביקורת של מבקר המדינה ובמסגרת פעילות הממשלה ממונה שר שתפקידו לפקח על ביצוע חוק רשות השידור.
תחנות הרדיו
תחנות הרדיו של קול ישראל:
חוק רשות השידור
לפי חוק רשות השידור התשכ"ה הרשות "תקיים את השידורים כשירות ממלכתי". החוק קבע את תפקידיה, ובהם שידור תוכניות חינוך, בידור ומידע בשטחי המדיניות, החברה, הכלכלה והמשק, התרבות, המדע והאמנות במגמה לשקף, בין השאר, את חיי המדינה, מאבקה, יצירתה והישגיה ואת חייהם ונכסי תרבותם של כל חלקי העם. לפי החוק, על הרשות להבטיח כי בשידורים יינתן מקום לביטוי של ההשקפות והדעות השונות הרווחות בציבור.
מימון, עלויות ומשכורות
מימון רשות השידור נעשה באמצעות גביית אגרת הרדיו והטלוויזיה, שידור פרסומות, שידור חסויות, שידור תשדירי שירות ובהשלמה תקציבית של הממשלה.
אגרת הטלוויזיה הוטלה על כל משק בית בעל מקלט טלוויזיה, ונגבתה באמצעות אגף הגבייה של רשות השידור. אגרת הרדיו הייתה מוטלת על כל משק בית שבו רדיו, ובהמשך צומצמה רק לבעל רכב מנועי ונגבתה באמצעות אגרת הרישוי לרכב. בשנת 2014, גובה אגרת הטלוויזיה היה 345 ש"ח לשנה וגובהה של אגרת הרדיו הוא 136 ש"ח לשנה. שנת 2014 הייתה השנה האחרונה שבה נגבתה אגרת הטלוויזיה ונכון לשנת 2016 גובה אגרת הרדיו עמד על 153 ש"ח.
לאורך השנים נחשפו משכורותיהם של עובדי רשות השידור והעובדה כי קיימים עיתונאים וטכנאים שכלל אינם מגיעים לעבודה ואפילו אינם מחתימים כרטיס נוכחות, אך זוכים למשכורות עתק.
היסטוריה
ראשית שידורי הרדיו בעברית בארץ הייתה בקול ירושלים, השידור העברי בשירות השידור הארץ–ישראלי המנדטורי שהחל לשדר ב-30 במרץ 1936 והיה באחריות ממשלת המנדט. עם הקמת המדינה ב-1948, הפכו "קול ירושלים", יחד עם תחנת השידור של ההגנה ל"קול ישראל". שירות השידור, שבהמשך הדרך היה הבסיס להקמת רשות השידור, היה שם נרדף לקול ישראל בתחילת דרכה של המדינה, ושני הכינויים התקיימו במקביל בהתייחסם לאותו הארגון האמון על השידורים בישראל.
שירות השידור התקבל לאיגוד השידור האירופי בשנת 1957. במחאה על כך, פרשו איגודי השידור של סוריה ומצרים מהחברות באיגוד השידור האירופי.
מאז 1965 פעלה רשות השידור מתוקפו חוק רשות השידור שהתקבל בכנסת ב-6 ביוני 1965. ליושב הראש הראשון של הוועד המנהל של הרשות מונה חיים יחיל.
ב-2 במאי 1968 החלה רשות השידור לשדר באופן קבוע שידורי טלוויזיה.
באפריל 1969 החליטה מליאת רשות השידור לשנות את שמם של שידורי הטלוויזיה הישראלית ושל קול ישראל לשם אחד: "שידורי ישראל", ולאחר עשור החליטה המליאה להפוך החלטה זו, אך השימוש במונח "שידורי ישראל" המשיך במידה הולכת ופוחתת עד אמצע שנות השמונים.
בשנת 1981 הוחלט על העברת שידורי הטלוויזיה הישראלית לצבע, זאת לאחר שהטלוויזיה הישראלית שידרה רק בשחור לבן, למעט מספר שידורים יוצאי דופן, כמו ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל או תחרות אירוויזיון 1979. המעבר התבצע החל מ-1983.
במשך שנים רבות פעלה רשות השידור כמונופול בתחום שידורי הטלוויזיה בישראל, וכמעט מונופול בתחום שידורי הרדיו (מלבדה פעלה בתחום זה תחנת גלי צה"ל). פתיחת הטלוויזיה בכבלים בשנת 1992 ולאחר מכן ערוצי הטלוויזיה המסחריים (ערוץ 2 וערוץ 10), וכן הוספת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והרדיו האזורי כגופי שידור נוספים, מסחריים ובלתי תלויים ברשות השידור, הביאו לביטולו של המעמד הייחודי של הרשות, ולהפיכתה להיות אחד מגופי השידור, מבין תחנות וערוצים רבים המוצעים לקהל הישראלי. שיעורי הצפייה (רייטינג) בשידורי רשות השידור נמוכים בצורה ניכרת מאלו של הערוצים המסחריים וערוצי הכבלים והלוויין. גם בתחום הרדיו נפרץ המונופול, תחילה על ידי תחנות רדיו פיראטיות ("קול השלום" בשנת 1973 וערוץ 7 בשנת 1988), ואחר כך על ידי תחנות רדיו אזוריות.
הרפורמה ברשות
במשך השנים חלה הידרדרות חמורה במעמדה ובתפקודה של הרשות. ועדות ציבוריות אשר בחנו את הגורמים למצבה הקשה קבעו שהוא נובע בין היתר ממספר עובדיה הגדול, מעלויות שכרם הגבוהות, מהסכמי שכר קשיחים ומן החוק, שמקשה לנהלה במקצועיות וללא פניות בסביבה רבת ערוצי תקשורת. מחברי הדוחות המליצו בין היתר על שינויים מבניים ברשות ועל שינויים בחוק.
בחודש יולי 2007 אישרה מליאת הרשות תוכנית כוללת לשינוי ארגוני בה שיאפשר שידור ציבורי ברמה נאותה ובאמצעים סבירים. כחלק מהמהלכים ליישום הרפורמה נחתם באפריל 2009 הסכם בין רשות השידור ומשרד האוצר לבין ארגוני העובדים המייצגים את עובדיה, ולפיו יפרשו ממנה 700 עובדים לאחר חתימת הסכמי עבודה חדשים. במסגרת הרפורמה פרשו מתפקידם אישים בולטים בשידורי הרשות, דוגמת דליה מזור.
בחודש יולי 2013 שכר שר התקשורת, גלעד ארדן, חברת ייעוץ חיצונית לבחינת עתיד רשות השידור, על מנת להחליט האם נכון לסגור את הרשות. לאור הנתונים הוקמה "ועדת לנדס" בראשות רם לנדס וזו פרסמה את החלטותיה בראשית מרץ 2014. לפי הסיכומים שהתקבלו, תבוטל אגרת הטלוויזיה החל מ-1 באפריל 2015 ובמקום רשות השידור יוקם גוף שידורים חדש.
הקמת תאגיד השידור הישראלי ופירוק רשות השידור
ב-29 ביולי 2014 אישרה הכנסת את חוק השידור הציבורי, התשע"ד-2014, ובו פרק המורה על סגירת רשות השידור. אחד מסעיפי החוק החדש קובע שרבע מעובדי הגוף החדש יגיעו מרשות השידור ומהטלוויזיה החינוכית. בתחילת אוגוסט מונה פרופ' דוד האן לכונס הנכסים של הרשות. עם מינויו, הוא פיטר את מנכ"ל הרשות, יוני בן מנחם ומינה את יונה ויזנטל, לשעבר סמנכ"ל התוכן של yes, לעורך הראשי של הרשות לתקופת הפירוק. מיכאל מירו עזב אז את ניהול רשת ב' ואיילה חסון מונתה למנהלת חטיבת החדשות של הערוץ הראשון.
בניהולם של ויזנטל וחסון בוצעו מהלכים שהביאו לשינויים רבים ברשות השידור - הן במתכונת השידורים והן בזהות מגישי התוכניות, בטלוויזיה וברדיו: אושרו לשידור התוכניות "היהודים באים" ו"לאטמה", ולעומת זאת, בוטלו שידורים בעברית בערוץ 33 (שבע שעות יומיות שכללו מהדורת חדשות מדי שעה) ובוטל שידורה של מהדורת החדשות באנגלית בערוץ הראשון. נוסף על כך, מהדורת "מבט" בערוץ הועברה לשעה 20:00 והוארכה לשעה. גם מהדורת החדשות במוצאי שבת ותוכנית האקטואליה היומית של גאולה אבן הוארכו מחצי שעה לשעה. ברשת ב' הופסק שידור תוכניתו של יוני בן מנחם, אשר ספגה ביקורת ממבקר המדינה על עצם קיומה במקביל להיותו של המגיש מנהל ברשות. בין השינויים הפרסונליים ניתן למנות את שיבוצם של מגישים קבועים לתוכנית הרדיו "הכל דיבורים", סיום תפקידם ברשות השידור של מגישי הספורט יורם ארבל ודני נוימן ולעומת זאת, חזרתם של זוהיר בהלול ומשה פרימו לרשת ב', מינוי יעקב אילון למגיש "מבט" (והרשות אף סיכמה על שידור המהדורה במספר רשתות ברדיו אזורי) ושיבוץ מגישיה עד אותה עת, אמיר איבגי ומרב מילר, לתוכנית העוסקת בבחירות 2015. מלבד זה, יומן הערב של רשת ב', שצומצם כשנתיים קודם לכן לחצי שעה בלבד, הוארך לשעה וחצי.
במרץ 2015 מונה אלדד קובלנץ לעמוד בראש תאגיד השידור הציבורי החדש. כמו כן, התאריך הראשון שנקבע לפרק את הרשות (ב-31 במרץ 2015) נדחה, והוחלט לפרק את הרשות עד אוקטובר 2015. ב-14 ביולי 2015 החל תהליך דחייה נוספת, עד ל-31 במרץ 2016. אך למרות זאת, שובצו החל מסוף ינואר סדרות חדשות (כמו "שטיסל") שצפויות להסתיים כחודש לאחר אותו תאריך.
ב-28 ביולי 2015 שודרה בפעם האחרונה בערוץ הראשון התוכנית "פוליטיקה" עם עודד שחר שהייתה משודרת בגלגולים שונים משנת 1992.
בספטמבר 2015 עלה לאוויר האתר הרשמי של תאגיד השידור הישראלי ובו מכרזים לאיתור סמנכ"לים ולמיתוג. בו בזמן החלה בניית הדירקטוריון הגוף החדש. בסוף ספטמבר כונס הנכסים דוד האן מינה את שמעון אלקבץ לעורך ראשי במקום ויזנטל ואת ברי בר-ציון למפרק רשות השידור במקום עופרית כהנא
עד סוף אוקטובר 2015 פרשו כ-300 עובדי הרשות. ביניהם: ענת דוידוב, בני דודקביץ', רויטל עמית, איתי ורד, דודי נסים, יעל איילון, עומר ריטה, וצוותי ההפקה של "הכל דיבורים" ו"סדר יום". מאוחר יותר פרשה גם איילה חסון, שהייתה בין היתר מנהלת חטיבת החדשות ומגישת "יומן", ועברה להגיש את המהדורה המקבילה בערוץ 10.
בפברואר 2016 נודע כי הערוץ הראשון סירב להשתתף במכרז למשחק המרכזי בליגת העל בכדורסל עקב חוסר ודאות בעניין הסגירה, והמשחק הועבר לערוץ 5.
ב-8 במרץ 2016 נדחתה סגירת רשות השידור פעם נוספת, ל-1 באוקטובר 2016.
במאי 2016 החל התאגיד בהפקה של שידורי ניסיון, המוצגים בדף הפייסבוק שלו, תחת שם זמני - "התאגיד". מספר עדכונים על תהליכי ההתארגנות וההקמה בדף טוויטר. לתאגיד הוחתמו כ-600 עובדים.
ב-9 במאי 2017 החלו להיפסק שידורי הרשות בהדרגה. באותו יום שודרה מהדורת מבט האחרונה והסתיימו שידורי האקטואליה של הערוץ הראשון. ב-10 במאי הסתיימו שידורי האקטואליה של רשת ב' למעט מבזקי חדשות שעתיים וכן שידורי ערוץ 33. ב-11 במאי הסתיימו שידורי רשת ג'. בלילה שבין ה-13 ל-14 במאי הסתיימו שידורי הערוץ הראשון לאחר שידור גמר האירוויזיון, אם כי למחרת בבוקר שידורי הטלוויזיה החינוכית בו שודרו כסדרם וננעלו בתוכנית "ערב חדש". ב-14 במאי בשעה 23:00 שודר המבזק האחרון של קול ישראל ברשות ושידורי הרשות נחתמו עם סיום שידורי תחנת 88FM. במהלך הלילה שבין 14 ל-15 במאי עד השעה 06:00 בבוקר הושמעה מוזיקה בכל תחנות הרדיו של קול ישראל ובטלוויזיה הוקרנה שקופית המבשרת על סגירת הרשות ותום שידוריה. בשעות הבוקר הוחלפה השקופית של הרשות בשקופית של תאגיד השידור שבשרה על פתיחת השידורים בשעה 17:00.
בתחילת תהליך הקמת תאגיד כאן, עמדה מצבת עובדיה של רשות השידור על כ-1600. עד לסיום השידורים ירדה מצבת כוח האדם לכ-1100 עובדים, אשר פוטרו עם תחילת שידורי תאגיד כאן. לטובת פעילויות פירוק רשות השידור והטיפול בנכסיה הועסקו מחדש כ-90 מעובדיה של רשות השידור. חלק ממתחמי רשות השידור הועברו לשימושו של תאגיד כאן, ואילו אחרים עברו תהליך של פירוק נכסים ומכירה. בין השאר הוצאו ממתחמי הרשות כ-600 אלף תקליטים, ונגבו כ-200 מיליון מתוך כ-600 מיליון שקל חובות אגרה של הציבור.
עד אמצע חודש אוגוסט 2017, חלקים מאתר רשות השידור המשיכו לפעול, והחל מה-20 באוגוסט 2017 כתובת אתר רשות השידור מפנה באופן אוטומטי לאתר תאגיד השידור הישראלי "כאן". ערוץ היוטיוב של רשות השידור הועבר לתאגיד כאן ושם הערוץ ביוטיוב שונה לערוץ "כאן 11", כשם ערוץ הטלוויזיה. ערוץ הטוויטר של רשת ב' הועבר גם הוא לתאגיד כאן, והפעילות בו המשיכה באופן שוטף.
דוחות מבקר המדינה
משרד מבקר המדינה בדק מפברואר ועד ספטמבר 2010 את הליכי מינוי מוסדות הרשות ואת קביעת תקציבה, מינוי בכירים והעסקת אנשי תקשורת בכירים, ומצא באלה ליקויי התנהלות חמורים. המבקר מצא ליקוי חמור בהתנהלותו של מנכ"ל הרשות מוטי שקלאר בנושא העסקת עיתונאי, אליו התחייב בעל-פה שתוכניתו תופק. כמו כן המבקר בדק את הליכי מינוי חברי מליאת הרשות והביע חשש שהשיקולים למנויים לא היו נקיים מהשפעות פוליטיות. בנוסף נמצאו ליקויים בתפקודו של הוועד המנהל וליקויים גם בהליכי מינוי מליאת השידור.
מאז 1995, היה קיים ברשות השידור תפקיד אומבודסמן שפרסם מדי שנה דו"חות ביקורת.
בני וורונין (סדרת טלוויזיה)
בני וורונין (ברוסית: Воронины) הוא עיבוד רוסי לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "כולם אוהבים את ריימונד", ששודר מאז 2009. אחרי מספר עונות, הסדרה הפכה להפקה עצמאית.
הסדרה שודרה לראשונה ברשת STS ב-16 בנובמבר 2009, ובאוקטובר 2019 סיים הערוץ את שידורי העונה ה-24. בשנת 2010 הסדרה זכתה בפרס TEFI בקטגוריית הסיטקום הטוב ביותר. בשנת 2017 נכנסה לספר השיאים של גינס כפרויקט עיבוד הטלוויזיה הארוך בעולם.
במהלך צילומי הפרק ה-455 של התוכנית היא נכללה בספר השיאים של גינס כעיבוד הטלוויזיה הארוך ביותר בעולם. בשנת 2015 התוכנית הייתה אחת מחמש התוכניות הטובות ביותר שנצפו ברוסיה שלא היו בכורות.
ביקורת
אתר "Vokrug TV" ציין את בני וורונין כ"אולי המשפחה הכי אהובה ברוסיה".
לודי (נפה)
נפת לודי  (באיטלקית:  Provincia di Lodi) היא נפה במחוז לומברדיה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 782.25 קמ"ר, ובשנת 2013 התגוררו בה 229,082 נפש. בירתה של הנפה בעיר לודי.
אבסולוטיזם מוסרי
לפי האמונה או התאוריה המנוגדת, רלטיביזם מוסרי (או מוסר יחסי), המוסר כולו וכלליו נובעים מחשיבה אנושית בלבד, ואינם קיימים במציאות, אלא הם דרכים לפרש או להסתכל על המציאות, ולפיכך הם יחסיים, כלומר משתנים בין בני אדם, חברות, תקופות ונסיבות.
בקיצור ניתן לומר שלפי המוסר המוחלט, מוסר הוא אונטולוגי, ואילו לפי המוסר היחסי, מוסר הוא אפיסטמולוגי.
יישומים והשלכות
לפי האבסולוטיזם המוסרי, כללי המוסר קודמים ונעלים לכללי כל תרבות וחברה, ואם יש סתירה - הראשונים מבטלים את האחרונים. לדוגמה, אדם המאמין במוסר מוחלט עשוי לשפוט עבדות, עונש מוות (לחפים מפשע) או קטיעת איברים כלא מוסריים מטבעם, מבלי להתחשב כלל באמונות, בצרכים ובמטרות של התרבות בה הם מתבצעים, גם אם הם נהוגים ומקובלים בה. המאמין במוסר מוחלט מתעלם גם לעיתים קרובות ממטרת הפעולה, אם זו נחשבת בעיניו כלא-מוסרית. כך למשל גנבה או שקר עשויים להיחשב כבלתי-מוסריים תמיד, גם אם הם נעשים במטרה לקדם משהו טוב וגדול יותר, ואפילו אם הם מצליחים למלא מטרה זו (למשל גנבת אוכל כדי להאכיל משפחה הגוועת ברעב, או שקר שמטרתו להציל אדם או אפילו עם, ממוות). לפיכך מוסר מוחלט עומד בסתירה לגישה לפיה התוצאה הסופית היא שקובעת מה מוסרי ומה לא.
כל תאוריית זכויות אדם היא צורה של אבסולוטיזם מוסרי, בדרך כלל מבוססת במידת-מה על הטבע האנושי. תאוריה שכזו נבנתה על ידי ג'ון רולס ונקראה תאוריית צדק.
חשוב להבחין בין מוסר מוחלט לבין מוסר אוניברסלי (הקרוי גם אוניברסליזם, מוסר אובייקטיבי, או אובייקטיביזם): לפי האחרון, המוסר אינו תלוי במנהגים ובדעות, אך כן יכול להיות תלוי בהקשר או בהשלכות.
לואיס פוז'מן ניסח את הקריטריונים הבאים להבחין בין מוסר מוחלט למוסר אוניברסלי:
תאוריות מוסר ששמות דגש חזק על זכויות וחובות, כמו הדאונטולוגיה של עמנואל קנט, הן לרוב צורות של מוסר מוחלט.
ביקורת בפילוסופיה
בפילוסופיה עלו לאורך השנים מספר ביקורות כנגד המוסר המוחלט. סוג אחד של ביקורת הוא העמדה האמוטיבית, או הריגושית. עמדה זו רואה את המוסר כמספק ביטוי לרגש בלבד, לא לשכל ובוודאי לא למציאות. אחד מנציגיה הבולטים של העמדה האמוטיבית היה הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום. בספרו "מחקר בדבר עקרונות המוסר" הוא אומר:
גם ברוך שפינוזה, פילוסוף שקדם ליום, אמר:
אדוארד וסטרמרק, אחד האנתרופולוגים הבולטים, שהוא מחסידי עמדה זו, קובע בספרו הידוע "יחסיות מוסרית", בפרק העוסק ברגשות המוסריים, שרגשות כמו סלידה או טינה מעלים בדעתנו את הרעיון שהדברים או הפעולות שכלפיהם אנחנו חשים סלידה הם בלתי-מוסריים או רעים. אפשר לראות שבחברות שונות, רגשות סלידה וטינה יכולים להתעורר בשל גורמים שונים. אנו יכולים לראות שבחברה אחת התנהגות מינית מתירנית יכולה לעורר רתיעה, אך אם בחברה אחרת שום רגשות של דחייה וסלידה כאלה אינם מתעוררים נוכח התנהגות מתירנית, הרי שהתנהגות זו לא תיחשב למגונה. מקורן של משמעות הציווי המוסרי ושל מערכת הנורמות המוסריות הוא, אם כן, לדעתו, ברגשות. ומכיוון שרגשות של אנשים השייכים לקבוצות חברתיות שונות, נבדלים אלו מאלו, הרי שגם הקודים המוסריים המבוססים עליהם ייבדלו אלו מאלו.
רגש אינו יכול להיות אמיתי או שקרי, מוצדק או בלתי מוצדק. הוא פשוט קיים, ובדרך כלל אף בלתי נשלט, כלומר, קיים באופן לא רצוני. לכן, אם קבוצת אנשים מסוימת חשה דחייה מאכילת בשר אדם, בעוד שקבוצה אחרת חשה משיכה לכך, קשה לומר שאמות-המידה של הקבוצה הראשונה עולות בערכן המוסרי על אמות-המידה של הקבוצה השנייה. לאור תפיסה זו, רע הוא מה שמעורר דחייה, וטוב - מה שמעורר אהדה.
אולם מנהגים, אומר וסטרמרק, אינם רק הרגלים של רבים. בו בזמן הם גם חוקים של התנהגות. כבר קיקרו הבחין בכך שמנהגים של עם "הם חוקים מכוח עצמם". אנו אומרים: "המנהג מצווה", "המנהג דורש", וחוקי המנהג נחשבים לחוקים מוסריים על פיהם מחליטים מהו הטוב ומהו הרע. כל סטייה מן המנהג מזמינה גינוי מידי הרבים.
דברים דומים אומר מונטין במסתו "על ההרגל ועל זכות קיומו של המנהג": "משפטי המצפון וחוקיו", הוא כותב:
הרגש וההרגל החברתי הם, אם כן, מקור ההאמנות המוסריות שלנו ומקור הכללים המוסריים. לפי גישה זו תולה אנתרופולוג אחר, פון פורר הרמנדורף, את אי-הכרתם של אתיקנים רבים ביחסיות המוסרית, בכך שבנתחם את המושגים המוסריים לא נתנו את דעתם במידה מספקת למידע אתנוגרפי ולהשוואות בין-תרבותיות.
תאוריית היחסיות המוסרית המנוסחת על ידי וסטרמרק קיבלה תמיכה מרובה במהלך השנים הראשונות של המאה ה-20, מצד אנתרופולוגים בריטיים ואמריקניים. אלה טענו שתרבויות שונות מייצרות תבניות חיים שונות, אך עם זאת, תקפות באותה מידה. לא ניתן לשפוט תרבות אחת, באמות-מידה של תרבות אחרת.
הצדקה פילוסופית (מטא-אתית) אחרת של היחסיות המוסרית ניתנה על ידי הפילוסוף גילברט הרמן. הרמן טוען משמעות השיפוטים מוסריים יחסית להסכם חברתי בלתי מפורש או להבנה מובלעת המתקיימת בקרב בני חברה אחת בקשר ליחסים ההדדיים שלהם. כשם שהתכונות להיות שמן או להיות ארוך הן יחסיות, כך גם להיות מוסרי הוא תכונה של צורות התנהגות, שהיא יחסית להסכם חברתי נתון או להבנה הדדית נתונה.
יוצא מזה שפעולה יכולה להיות בלתי מוסרית יחסית להסכם מסוים, אך מוסרית יחסית להסכם אחר. המוטיבציה שלנו לאמץ ערכים מסוימים וצורות התנהגות מסוימות נובעת מתוך הסכם חברתי בלתי מפורש ומתוך הבנה שגם כל שאר בני החברה מאמצים אותה צורת התנהגות.
עמדה זו היא עמדה יחסית, משום שהיא מניחה שפעולה או התנהגות יכולות להיות מוסריות על-פי מערכת חוקים אחת, ובלתי-מוסריות על-פי מערכת חוקים אחרת. לפיה, אין משמעות מוסרית לשום פעולה אנושית שלא במסגרת הסכם חברתי מסוים. האדם עצמו מחליט, במובן מסוים, על-פי איזה קוד צריך יהיה לשפוט את התנהגותו. הוא עושה זאת על ידי כך שהוא מחליט להשתתף בהסכם חברתי מסוג אחד ולא בהסכם חברתי מסוג אחר.
זרם הפוסטמודרניזם בתרבות ובפילוסופיה בפרט סותר גם הוא את המוסר המוחלט, כפי שהוא סותר כל דבר מוחלט שהוא. יש הטוענים כי טענה זאת בעצמה היא "מוסר מוחלט" אלא שהערך המוחלט שבה הוא הערך היחיד הזה: היות המוסר יחסי. מנגד יש הטוענים כי זו טענה מטא-מוסרית הקודמת להתהוות המוסר ולפיכך היא סותרת את המוסר המוחלט.
מוסר מוחלט ומדע
היות שאחת הדרישות הבסיסיות של מדע היא שהטענות בהן הוא עוסק יהיו ניתנות להפרכה, אין תחום מדעי שעוסק ישירות בטענות מוסריות, כיוון שאלה לא ניתנות להפרכה. לפיכך, כל עוד לא מועלים טיעונים מוסריים בני-הפרכה, העיסוק במוסר נותר במסגרת התאולוגיה, פילוסופיה, מדעי החברה - בעיקר פסיכולוגיה, ובמסגרת כללי אתיקה של מקצועות מעשיים כגון אתיקה רפואית או משפטית.
בית גבריאל
בית גבריאל בכנרת הוא מרכז תרבות על שפת ים כנרת, על יד צמח. הוקם בשנת 1993 ביוזמת גיטה שרובר, על ידי קרן גבריאל שרובר בשיתוף פעולה עם המועצה האזורית עמק הירדן ולהנצחת בנה של גיטה, גבריאל שרובר.
אבסולוטיזם מוסרי
מוסר מוחלט ופסיכולוגיה
הפסיכולוגיה, מהיותה מדע, ומהיותה מדע החוקר תופעות אנושיות (וחייתיות), רואה במוסר מוחלט תופעה אנושית, ומכאן שוללת למעשה את הנחתו הבסיסית: אם מוסר מוחלט הוא תופעה אנושית, הכרתית, אפיסטמולוגית, הוא בהכרח אינו אונטולוגי.
בית גבריאל
היסטוריה
המרכז תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר כשעיצוב הפנים הופקד בידיה של האדריכלית זוכת פרס ישראל דורה גד. המרכז כולל תיאטרון, אודיטוריום להרצאות וכנסים, גלריה לאמנות עם תצוגות מתחלפות, חדר עיון, חדרי ישיבות ומסעדה, וכן שני אולמות קולנוע המהווה מרכז תרבות אזורי.
אבסולוטיזם מוסרי
מוסר מוחלט ופסיכולוגיה
הפסיכולוגית הראשונה שהתייחסה לחלוקת העולם לטוב ורע היא התאורטיקנית הנודעת מלאני קליין. קליין טענה שחלוקת העולם לטוב ורע נובעת מצורך פסיכולוגי של התינוק להגן על עצמו מפני חוויות לא נעימות, ומחוסר יכולתו הקוגניטיבית לתפוס מורכבות (טוב ורע יחד באותו אובייקט). לפיכך חלוקה זו היא מנגנון הגנה, לו קראה קליין פיצול (ספליט), ואחריה אימצו את המושג תאורטיקנים רבים. לעמדה שמחלקת את העולם לטוב ולרע קראה קליין "העמדה הסכיזו-פרנואידית". לפי התאוריה של קליין, עמדה זו (והגנת הפיצול) היא ראשונית, פרימיטיבית ונוקשה, אך מהווה שלב קריטי בהתפתחות האדם. כשהתינוק מתפתח באופן תקין, הוא לומד לראות את האובייקטים בעולם (ואת עצמו כאחד מהם) ככאלה שיכולים להיות גם טובים וגם רעים בזמנים שונים או אף בו-זמנית. כך הוא מפסיק בהדרגה להשתמש במנגנון ההגנה המפצל הפרימיטיבי והנוקשה, ומאמץ עמדה ומנגנוני הגנה גמישים, יעילים וסתגלניים יותר. לעמדה בוגרת זו קראה קליין "העמדה הדיכאונית", כיוון שההבנה שאין בעולם דברים טובים לחלוטין מביאה לסוג של דכדוך.
בית גבריאל
היסטוריה
ב-10 בנובמבר 1994 נערך במקום טקס חילופי מסמכי האשרור בין יצחק רבין לחוסיין, מלך ירדן כהמשך לחתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן.
אבסולוטיזם מוסרי
מוסר מוחלט ופסיכולוגיה
גם בפסיכולוגיה הישרדותית, נוטים לראות את החלוקה לטוב ורע כמנגנון הגנה, שהתפתח אצל בני אדם ובעלי חיים, כיוון שאלה שהצליחו לקטלג במהירות ויעילות את הגירויים סביבם לטובים ורעים, שרדו, בעוד שאלה שנכשלו - נכחדו. זאת מכיוון שבעל חיים שמקלטג ביעילות אירוע כרע, מגיב באופן שעוזר לו לשרוד: הוא מפעיל במהירות תגובת הילחם או ברח. כמו כן, בעל חיים שמקטלג ביעילות אובייקטים ופעילויות כטובים, יתקרב בקלות אל אובייקטים כאלה ויעסוק בפעילויות כאלה שיעזרו לו לשרוד.
בית גבריאל
היסטוריה
מול בית גבריאל, בסבך הצמחייה בתוך הכנרת, פורצים החוצה "מזרקות מי הירמוך". אלה מים המועברים מנהר הירמוך לכנרת בצינורות במסגרת הסכם השלום עם ירדן. על פי ההסכמים, ישראל זכאית ל-25 מיליון מטר מעוקב בשנה. מים אלה משמשים להשקיית אדמות עמק הירדן ועמק בית שאן.
בין האמנים שהציגו בגלריה לאמנות בבית גבריאל: מנשה קדישמן, משה גרשוני, יעקב דורצ'ין, יאיר גרבוז, גרי גולדשטיין, ציבי גבע, מיכל נאמן, דגנית ברסט, תמר גטר, נורית דוד, רמי אטר ולארי אברמסון.
אבסולוטיזם מוסרי
מוסר מוחלט ופסיכולוגיה
בפסיכולוגיה תרבותית ובאנתרופולוגיה חוקרים בין השאר את כללי המוסר של תרבויות וחברות שונות. ההבדלים הרבים, המהותיים והעצומים שנמצאו בין החשיבה המוסרית בחברות שונות מצביעים גם הם על הבעייתיות ואף המופרכות שבמוסר מוחלט. עובדה נוספת שעליה מצביעים מדעני-חברה אלה, היא שבני-אדם במסגרותיהם החברתיות השונות, הם אתנוצנטריים, כלומר, מתרכזים בשבט, בקבוצה, בעם או בחברה שלהם. הם מאמינים שקבוצתם נעלה על כל שאר הקבוצות. כל הקבוצות החברתיות השונות מונעות במידת מה על ידי הביטחון שהמוסר שבו הן מחזיקות הוא המוסר המוחלט ושדרך-החיים שלהן היא הדרך הנכונה, הטובה והצודקת הבלעדית. שאר הקבוצות הן, לדעת כל אחת מהן, בעלות מוסר נחות ודרך-חיים רעה (או פחות טובה) ומוטעית. מובן שאמונה זו מוליכה לחוסר סובלנות, לניסיון לכפות את דרך-החיים שלהם ואת אמות המידה המוסריות שלהם על כל קבוצת אנשים אחרת. כך, הופכת כל קבוצה להיות דוגמטית, במובן זה שאין היא מנסה לבחון בצורה ביקורתית את אמות-המידה המוסריות של עצמה. המסקנה שאליה רוצים להוביל אותנו מדעני-חברה אלה היא, שמוסר מוחלט הוא מופרך, שהרי כל מקורו נעוץ באתנוצנטריזם דוגמטי, צר-אופק, שאינו אלא השלכה של רגשות שביעות רצון עצמית וחוסר נכונות לראייה מקיפה יותר.
פסיכולוגיה התפתחותית עוסקת בין השאר בשאלה מה מולד ומה נלמד, כלומר, עם אילו נטיות התנהגותיות, אינסטינקטים וערכים נולד האדם, ואילו הוא רוכש במהלך חייו. גם הפסיכולוגים ההתפתחותיים המחזיקים בעמדה הקיצונית ביותר לפיה האדם נולד עם נטיות התנהגותיות רבות טבועות בתוכו, אינם טוענים ברובם שהוא נולד עם ערכים מוסריים מסוימים, אלא עם יכולת לחשיבה מוסרית, או נטייה להפנמה מהירה של כללי מוסר.
מוסר מוחלט ומערכת המשפט
גישת המוסר המוחלט הביאה לגישות משפטיות כגון משפט הטבע, שבבסיסה העמדה כי קיים חוק טבעי נצחי, לא משתנה, טבוע בעולם ובאדם. מערכת המשפט בארץ וברוב המדינות המערביות מתנגדת בעיקרון למשפט טבעי. מטרת הענישה העיקרית המנחה את רוב מערכות המשפט במדינות המפותחות היא מניעתית ולא תגמולית: מניעת מעשים שמזיקים לחברה, כמתבקש מתפיסה מוסרית יחסית, ולא תגמול על מעשים רעים, כמתבקש מתפיסה מוסרית מוחלטת. כמו כן, רוב מערכות המשפט במדינות המפותחות מתחשבות בנסיבות בהן התבצעו הפעולות בנדון, בהקשר האישי, החברתי, התרבותי, ההשלכתי ועוד.
מוסר מוחלט ודת
בכל או כמעט בכל הדתות יש עמדה אבסולוטית-מוסרית. למעשה, אחת ההגדרות המקובלות של דת היא אמונה בחוקים, ערכים ו/או כללי מוסר על-אנושיים, לפי ההיסטוריון ד"ר יובל נח הררי. לפי הדתות התאיסטיות, המוסר טבוע באלוהים ונובע ממנו. גישות פילוסופיות רבות אוחזות גם הן באמונה זו, אך בניגוד לדתות תאיסטיות, בהיעדר מושג האל, הן טוענות שהמוסר טבוע בטבע האדם, בטבע החיים או ביקום עצמו, ושיש בו היגיון. בין הדתות המודרניות הידועות העונות להגדרה זו הן הדתות שעוסקות בשוויון זכויות, כמו הומניזם וטבעונות אידאולוגית. אנשים שבוחרים בטבעונות או בהומניזם מתוך אידאולוגיה, לעיתים קרובות מאמינים במוסר מוחלט או אוניברסלי. לטענתם פגיעה מכוונת בבני אדם ו/או בבעלי חיים היא רעה מטבעה באופן מוחלט או אוניברסלי, ללא תלות, או בתלות מעטה, בנסיבות. במובן זה, הומניזם וטבעונות אידאולוגית הן דתות, לפי הגדרתו של נח-הררי, ומאמיניהם מתאפיינים לפיכך, לרוב, באותם היבטים המיוחסים למוסר אבסולוטי: אגוצנטריות והתנשאות, השלכה רגשית ובלבול בין רגש ובין הרגל לבין מציאות (יום, שפינוזה, וסטמרק), בורות או התעלמות ממידע בין-תרבותי (הרמנדורף), ראייה לא מדעית, עמדה נפשית סכיזו-פרנואידית פרימיטיבית ונוקשה ושימוש במנגנון הגנה של פיצול (קליין), בלבול בין נסיבות ושיקולים הישרדותיים-מידיים המצדיקים פיצול לבין כאלה בהם דרושה ראייה גמישה יותר (פסיכולוגיה הישרדותית), שאיפה לשלוט בכוח באחר ולכפות עליו את ערכיי, אתנוצנטריות, דוגמטיות, צרות אופקים ואמצעי להאדרת העצמי (תקשורת לא אלימה ופסיכולוגיה תרבותית וחברתית).
קווין מרטין
קווין דאלאס מרטין הבן (באנגלית: Kevin Dallas Martin, Jr.; נולד ב-1 בפברואר 1983 בזנסוויל שבאוהיו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע. מרטין נודע בשל מיומנות הקליעה, זריזותו וסגנון הזריקה הייחודי שלו. גובהו הוא 2.01 מטרים. בעברו שיחק מרטין בסקרמנטו קינגס והוא שיאן הקליעות מקו העונשין של המועדון בעונה אחת, לאחר שקלע 502 זריקות כאלו ב-2008, ואף מדורג רביעי בהיסטוריית הקבוצה הן באחוזי הקליעות מהעונשין והן במספר השלשות שקלע.
ראשית הקריירה
בצעירותו שיחק מרטין עבור קבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון של זנסוויל, תחת המאמנים סקוט ארונהלט וג'ף מור. כאשר שיחק בתיכון הוא נכלל בנבחרת ה"אול-אמריקן" של ליגת התיכונים.
מאוחר יותר קיבל מרטין מלגת כדורסל מלאה מאוניברסיטת מערב קרוליינה, בה החל ללמוד במגמת ספורט. בשנים בהן שיחק בקבוצת הכדורסל של מערב קרוליינה הוא היה משחקניה הבולטים ורשם הצלחות אישיות רבות. הוא סיים את הקריירה שלו בליגת המכללות, שנמשכה עד 2004, בתור הקולע הרביעי בטיבו בתולדות מערב קרוליינה, עם 1,838 נקודות בסך הכול.
קריירה ב-NBA
מרטין נרשם לדראפט ה-NBA בשנת 2004, ונבחר במקום ה-26 בסיבוב הראשון על ידי קבוצת סקרמנטו קינגס. בעונת הרוקי שלו ב-NBA, עונת, קיבל מרטין דקות משחק מועטות ממאמנו ריק אדלמן - 10 דקות בלבד בממוצע למשחק. בעונה זו הוא קלע 2.9 נקודות והוריד 1.3 ריבאונדים בממוצע.
באחד מראיונותיו במהלך אותה עונה, נתן מרטין קרדיט לשני גארדים שתחתם הוא שיחק בסקרמנטו - דאג כריסטי שעזר לו לשפר את משחק ההגנה ב-NBA, וכן קטינו מובלי שעזר לו לפתח את יכולת הקליעה. במשאל מאמני הליגה לפני פתיחת העונה הבאה, סיים מרטין במקום השני בהשערות לגבי השחקנים שיעשו את הפריצה הגדולה ביותר, אחרי דווייט הווארד.
את עונת סיים מרטין כקולע המצטיין של סקרמנטו עם 20.2 נקודות בממוצע למשחק, בנוסף לשיאי קריירה חדשים של 4.3 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים. הוא פיתח את מעמדו בתור אחד מהקולעים הטובים ב-NBA מטווח ומטווח שלוש הנקודות, כאשר היה הקולע המוביל העונתי בליגה מבין השחקנים שזרקו פחות מ-15 פעמים בממוצע לסל. במהלך אותה עונה הוא זכה לראשונה בקריירה בתואר שחקן השבוע בליגה, ובסיומה זכה במקום השני בבחירת השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, אחרי מונטה אליס מגולדן סטייט ווריורס. על אף הצלחתו האישית של מרטין, סקרמנטו לא הצליחה להעפיל באותה עונה לפלייאוף.
בתום 15 המשחקים הראשונים של עונת ניצב מרטין במקום הראשון בדירוג מלך הסלים של ה-NBA, עם 29.6 נקודות בממוצע. על אף שסבל מפציעה במהלך אותה עונה, הוא סיים אותה במקום השישי בדירוג הקולעים. מרטין הפך לשחקן המוביל הבלעדי של סקרמנטו לאחר מעברו של רון ארטסט ליוסטון רוקטס לפני עונת. לאחר שפתח את העונה בצורה מצוינת, הוא סבל משתי פציעות בקרסולו, שגרמו לו לשחק 51 פעמים בלבד. לאחר חזרתו מהפציעה הוא חזר להפגין את יכולתו הטובה, וסיים את העונה עם 24.3 נקודות בממוצע למשחק. הוא אף קלע שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול גולדן סטייט.
מרטין פתח את עונת בצורה יוצאת דופן, עם 30.6 נקודות בממוצע בחמשת המשחקים הראשונים. אף על פי כן, לאחר מכן הוא נפצע פעם נוספת, הפעם בידו, מה שהשבית אותו לחודשיים ממשחק. בשובו מהפציעה מרטין לא הצליח לשחזר את יכולתו העילאית מפתיחת העונה, ורבים סברו שחזרתו לקבוצה אף פגמה במשחק הקבוצתי שלה. לבסוף הועבר לקבוצת יוסטון רוקטס בפברואר 2010, בעסקה במסגרתה עברו קרל לנדרי וג'ואי דורסי לסקרמנטו. במדי יוסטון קלע עד לסיום העונה 21.3 נקודות בממוצע למשחק, אך בדומה לשלוש עונותיו הקודמות בסקרמנטו, לא העפיל עם הקבוצה לפלייאוף.
לקראת עונת עבר מרטין ב לקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר עם הרוקי ג'רמי לאמב תמורת ג'יימס הארדן, קול אולדריץ', דקואן קוק ולזאר הייוורד.
בפגרת המשחקים שלפני עונת חתם במינסוטה טימברוולבס על חוזה ל-4 שנים עבור 28 מיליון דולר. ב-1 במרץ 2016, לאחר כשנתיים וחצי במינסוטה, שוחרר מרטין מהקבוצה וחתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס.