cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספורט בישראל
הרמת משקולות
באליפות אירופה לשנת 2019 זכתה ניקול רובנוביץ' במדליית ארד. בסך הכל ספורטאי ישראל זכו באליפויות אירופה ב-3 מדליות (1 - כסף ו-2 ארד). באליפויות עולם טרם היו זכיות.
התעמלות
ההתעמלות היא בין ענפי הספורט הראשונים שפעלו בארץ ישראל. בשנת 1906, נוסד מועדון הספורט הראשון בארץ בשם "אגודת המתעמלים הראשון-לציון יפו", לימים מכבי תל אביב, ובראשיתו פעלו 25 מתעמלים והועמדו לרשותם מתח, מקבילים ומשקולות. בשנת 1908 נערכה ברחובות תחרות ההתעמלות המאורגנת הראשונה ובסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 נערכו תחרויות התעמלות לראשונה באופן סדיר במסגרת משחקי כינוס הפועל והמכביה. בשנות ה-90, חלה התפתחות משמעותית בענף ההתעמלות בישראל עקב העלייה מברית המועצות שהביאה עמה ספורטאים ומאמנים מקצועיים יותר. בסוף שנות האלפיים הגיעו ההישגים המשמעותיים הראשונים בענף עם זכיות במדליות ראשונות מאליפויות עולם, וזכייה במדליה אולימפית ראשונה בטוקיו 2020 (ארטיום דולגופיאט, מדליית זהב).
התעמלות מכשירים
הפעם הראשונה בה השתתפו מתעמלים ישראלים במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת רומא 1960. שלוש מתעמלות ישראליות השתתפו אז במשחקים, רות אבלס, ראלי בן-יהודה ומרים קארה. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 היה אלכס שטילוב למתעמל הראשון שמעפיל לשלב הגמר בתחרות במכשיר בודד, תרגיל הקרקע, וסיים במקום השמיני. בתחום הקרב-רב, המאחד את יכולת המתעמל בכל המכשירים, הישג השיא שייך לאלכס שטילוב שסיים במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון 2012.
במשחקים האולימפיים, לזכות ישראל מדליה אחת בהתעמלות מכשירים והיא מדליית הזהב בה זכה ארטיום דולגופיאט בתרגיל הקרקע באולימפיאדת טוקיו 2020. מדליה זו היא הישג השיא של מתעמל ישראלי במכשיר בודד.
באליפויות העולם, לזכות ישראל 5 מדליות, מתוכם 2 כסף ו-3 ארד. המתעמל הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות העולם הוא אלכס שטילוב, שזכה במדליית הארד בשנת 2009 בתרגיל הקרקע. הישג השיא של מתעמל ישראלי באליפות העולם שייך לארטיום דולגופיאט שזכה בשנים 2017 ו-2019 במדליית הכסף בתרגיל הקרקע, ובשנת 2022 הוא זכה במדליית הזהב באליפות אירופה.
התעמלות אמנותית
במשחקים האולימפיים, לזכות ישראל מדליה אחת בהתעמלות אמנותית והיא מדליית הזהב בה זכתה לינוי אשרם בתחרות הקרב רב אישי באולימפיאדת טוקיו. מדליה זו היא הישג השיא של ספורטאית ישראלית.
טניס
הטניס הישראלי ייצר מספר טניסאים אשר זכו להצלחה בינלאומית וביניהם: שחר פאר, אנה סמשנובה, עמוס מנסדורף, שלמה גליקשטיין, דודי סלע והצמד אנדי רם ויוני ארליך. הישגי השיא של טניסאים ישראלים בקטגוריית יחידים הם הגעתם של שחר פאר ועמוס מנסדורף לשלב רבע הגמר בטורנירי גראנד סלאם. בקטגוריית הזוגות הישג השיא הוא זכייתם של אנדי רם ויוני ארליך באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2008. הישג השיא של נבחרת הגברים הוא ההגעה לחצי גמר גביע הדייוויס בשנת 2009 והישג השיא של נבחרת הנשים הוא הגעה לרבע גמר גביע הפדרציה בשנת 2008.
דירוג השיא של טניסאית ישראלית שייך לשחר פאר שדורגה במקום ה-11 בעולם ודירוג השיא של טניסאי ישראלי שייך לעמוס מנסדורף שדורג בשיאו במקום ה-18 בעולם.
טאקוונדו
ראשית ענף הטאקוונדו בישראל מקורו בסוף שנות ה-70. בשנת 1978, הוקם מועדון הטאקוונדו הראשון בארץ על ידי מישל מדר, שופט טאקוונדו ישראלי בינלאומי. בשנת 1980 נוסדה ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו ובשנת 1982 הוכרה ההתאחדות על ידי הוועד האולימפי בישראל, וכן התקבלה כחברה בהתאחדות העולמית לטאקוונדו. מאז שנת 1981, נערכות אליפויות ארציות בטאקוונדו.
בתחילת שנות ה-90 החלו לוחמי טאקוונדו ישראלים להתחרות בתחרויות בינלאומיות ובסוף אותו עשור הופיעו הישגים בינלאומיים ראשונים, כולל מדליות ראשונות באליפויות אירופה. המדליה הראשונה של לוחם טאקוונדו ישראלי באליפות העולם הגיעה בשנת 2005, אז זכה אילן גולדשמיט במדליית הארד.
כדורגל
הכדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בישראל. הכדורגל בישראל מוסדר על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל האחראית על התחרויות השונות ועל הנבחרות הלאומיות של ישראל. תחרות הכדורגל הבכירה בארץ היא אליפות ליגת העל ואחריה גביע המדינה. הקבוצות משתייכות ברובם לאגודות הספורט של מכבי והפועל.
קבוצות הכדורגל הראשונות בארץ ישראל קמו בעשור הראשון ובעשור השני של המאה ה-20. תחילה נערכו משחקי ידידות בין הקבוצות והטורניר הראשון ששוחק באופן סדיר בארץ היה "גביע פלשתינה הראשון" בשנת 1923, אשר אורגן על ידי הבריטים. בשנת 1928 נוסדה ההתאחדות לכדורגל בישראל בשם 'התאחדות ארץ ישראלית למשחק כדור רגל' ובאותה שנה ארגנה את "גביע ארץ ישראל" הראשון בו התחרו קבוצות עבריות לצידן של קבוצות הצבא הבריטי. בשנת 1931 החלו משחקי הליגה הסדירה הראשונה בארץ ובסיומם הוכתרה קבוצת המשטרה הבריטית כאלופת הליגה הארצית. נבחרת ארץ ישראל בכדורגל התחילה את דרכה בתחילת שנות ה-30 ואף התחרתה במוקדמות מונדיאל 1934. עם קום המדינה, נוסדה נבחרת ישראל בכדורגל והחלו תחרויות הליגה והגביע ללא קבוצות בריטיות, והתחרו בו קבוצות הקיימות בתוך מדינת ישראל. החל מקום המדינה התאחדות הכדורגל השתייכה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה וקבוצות ישראליות התחרו בתחרויות הכדורגל באסיה. בסוף שנות ה-70 התאחדות הכדורגל סולקה מקונפדרציית אסיה ובשנת 1992 צורפה באופן רשמי לאופ"א ומאז משתתפת באופן סדיר בתחרויות הכדורגל ביבשת אירופה.
הישגי השיא של נבחרת ישראל הם הזכייה באליפות אסיה ב-1964 וההעפלה למונדיאל 1970. בנובמבר 2008 דורגה נבחרת ישראל במקום ה-15 בעולם (לפי דירוג פיפ"א), המיקום הגבוה בתולדותיה. דירוג השיא של ליגת העל בכדורגל נקבע בשנת 2003 והיה המקום ה-15 שמשמעותו הייתה 2 נציגות ישראליות במפעל ליגת האלופות היוקרתי ביותר למועדונים בכדורגל האירופי. בין ההצלחות הבולטות של הקבוצות ניתן למנות את העפלתה של הפועל תל אביב לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 2002 והעפלתה של מכבי חיפה לרבע גמר גביע המחזיקות בעונת 1999. בעונת 2003 הייתה מכבי חיפה לקבוצה הישראלית הראשונה שמעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות. חיפה העפילה פעמיים נוספת בעונות 2010 ו-2022/2023. שתי קבוצות נוספות שחזרו את ההישג: מכבי תל אביב בעונת 2005, ובעונת 2016, והפועל תל אביב בעונת 2011. המועדון המעוטר ביותר בארץ הוא מכבי תל אביב (23 אליפויות ו-24 גביעי מדינה). קבוצות מצליחות נוספות הן מכבי חיפה (14 אליפויות ו-6 גביעים), הפועל תל אביב (13 אליפויות ו-16 גביעים), בית"ר ירושלים (6 אליפויות ו-7 גביעים), הפועל פתח תקווה (6 אליפויות, מהן 5 רצופות, ו-2 גביעי מדינה), מכבי נתניה (5 אליפויות וגביע אחד) והפועל באר שבע (5 אליפויות וגביע אחד).
הכדורגל הישראלי ייצר מספר שחקנים אשר זכו להצלחה בינלאומית וביניהם: רוני רוזנטל, אלי אוחנה, חיים רביבו, אייל ברקוביץ', יוסי בניון וטל בן-חיים.
כדורגל נשים
בשנת 1998 קמה לראשונה ליגת הכדורגל לנשים. הליגה הראשונה הורכבה מ-12 קבוצות, ותחתיה התקיימה ליגה שנייה שהורכבה מ-6 קבוצות. עם זאת, מספר הקבוצות משתנה משנה לשנה. הליגה מתפקדת תחת קשיים רבים, בעיקר בגלל תקצוב נמוך.
שתי הקבוצות בעלות מספר התארים הרב ביותר הן מכבי חולון ואס"א תל אביב. בעבר בטרם התפרקותן בלטו גם הפועל תל אביב ומכבי חיפה.
נבחרת כדורגל הנשים של ישראל משחקת בקביעות במוקדמות אליפות אירופה וגביע העולם לנשים, אך טרם הצליחה להעפיל לתחרויות הגמר. נוסף לנבחרת הבוגרות, קיימות גם נבחרת נערות עד גיל 19 ונבחרת נערות עד גיל 17.
כדוריד
המוסד האחראי על הכדוריד בישראל הוא איגוד הכדוריד בישראל. בארץ ישראל החלו לשחק כדוריד סדיר בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 במשחקי כינוס הפועל והמכביה. נבחרת ישראל בכדוריד קיימה משחקים רשמיים ראשונים ככל הנראה בשנת 1950 במכביה השלישית וערכה את המשחק הבינלאומי הרשמי הראשון נגד נבחרת יפן בשנת 1961. בשנת 1954 הוקמה ליגת הכדוריד ועד 1963 שיחקו בארץ כדוריד במגרשי כדורגל, 11 שחקנים מול 11, כפי שהיה נהוג אז בשאר העולם. בשנת 1964 עברו לשחק בארץ בשיטת 7 שחקנים המקובלת עד היום.
הישג השיא של נבחרת ישראל הוא העפלה לאליפות אירופה 2002 והישג השיא של קבוצה ישראלית הוא העפלתה של הפועל ראשון לציון לשלב רבע גמר ליגת האלופות בעונת 1999/2000. בעשורים הראשונים של ליגת הכדוריד שלטו קבוצות הפועל ומכבי מהעיר רחובות כאשר הם זכו ברוב האליפויות. בשנות ה-80, השליטה עברה בעיקרה לעיר ראשון לציון, אז קבוצותיה הפועל ומכבי החלו לזכות באליפויות רבות. הפועל ראשון לציון הוא המועדון המעוטר בארץ עם 18 אליפויות ו-16 גביעי מדינה.
בין שחקני הכדוריד הבולטים בישראל לאורך השנים נמנים עקיבא לפלר, עידן מימון, גל אברהם, אבישי סמולר, חן פומרנץ, יעקב סנדלר, יואב נאמן ודודי בלסר.
כדוריד נשים
בשנת 1960 נערך לראשונה בישראל טורניר גביע המדינה בכדוריד נשים ובשנת 1962 קמה לראשונה הליגה הלאומית בכדוריד נשים. קבוצת הפועל כפר מנחם הייתה האלופה ומחזיקת הגביע הראשונה במשך 4 שנים הראשונות ברציפות. הליגה הלאומית בכדוריד נשים, היא הליגה הראשונה בישראל לכדוריד נשים.
שתי הקבוצות בעלות מספר התארים הרב ביותר הן מכבי ארזים רמת גן עם 14 אליפויות, 7 גביעים ו-7 דאבלים והפועל פתח תקווה עם 10 אליפויות, 9 גביעים ו-7 דאבלים.
כדורסל
הכדורסל בישראל פופולרי מאוד ושני רק לכדורגל. איגוד הכדורסל בישראל אחראי על התחרויות השונות ועל הנבחרות הלאומיות של ישראל. תחרות הכדורסל הבכירה בארץ היא אליפות ליגת העל ואחריה גביע המדינה. בשנת 1930 נוסדה קבוצת הכדורסל הראשונה בארץ, הפועל חיפה. בהמשך העשור נוסדו קבוצות נוספות והמשחקים הראשונים היו משחקי ידידות. הכדורסל שוחק לראשונה באופן סדיר במשחקי המכביה השלישית והליגה הסדירה הראשונה הוקמה בשנת 1953 בשם 'הליגה הלאומית'. נבחרת ישראל החלה את דרכה בשנת 1952 כ'נבחרת צה"ל' וערכה משחקי הכנה בין היתר מול נבחרת הצבא הצרפתי. בהמשך השנה ערכה נבחרת ישראל את משחקיה הראשונים כשהשתתפה במשחקים המוקדמים של טורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי 1952.
נבחרת ישראל זכתה פעמיים באליפות אסיה והגיעה להישג השיא שלה כאשר זכתה במקום השני באליפות אירופה 1979. קבוצת מכבי תל אביב אשר נחשבת לאחד המועדונים הטובים באירופה זכתה ב-6 אליפויות אירופה, הראשונה ב- והאחרונה ב-. בנוסף, זכתה הפועל ירושלים בגביע יול"ב פעם אחת (2004). בזירה המקומית מכבי תל אביב היא הקבוצה המצליחה ביותר, עם 55 אליפויות ליגת העל בכדורסל ו-45 גביעי מדינה. קבוצות מעוטרות נוספות הן הפועל תל אביב (5 אליפויות ו-4 גביעים), הפועל ירושלים (2 אליפויות ו-7 גביעים), הפועל חולון (2 אליפויות ו-2 גביעים), הפועל גליל עליון (אליפות ו-2 גביעים), הפועל גלבוע גליל (אליפות אחת), מכבי חיפה (אליפות אחת),מכבי ראשון לציון (אליפות אחת) ובני הרצליה (2 גביעים וסגנות).
בין שחקני הכדורסל הבולטים בישראל לאורך השנים נמנים מיקי ברקוביץ', מוטי ארואסטי, טל ברודי, דורון ג'מצ'י, עודד קטש, עדי גורדון, דורון שפר ועומרי כספי. בין מאמני הכדורסל הבולטים נמנים רלף קליין, פיני גרשון ודייוויד בלאט.
כדורסל נשים
כדורסל נשים הוא ענף ספורט הנשים הקבוצתי הפופולרי והמצליח בישראל, עם למעלה מ-4000 מתאמנות - ילדות, נערות ונשים. ליגת העל בכדורסל נשים הוקמה בשנת 1957 והיא ליגת הכדורסל לנשים הבכירה ביותר בישראל.
בתחילה בלטו בה אגודות נשים של מועדוני כדורסל ותיקים, מכבי תל אביב והפועל תל אביב היו לזוכות הכמעט בלעדיות במהלך שני העשורים הראשונים. הדבר השתנה רק בשנת 1976, עת ייסדה אליצור תל אביב, אשר לימים התאחדה עם אגודת הנשים אליצור חולון, שליטה ארוכה בליגה ושרשרת אליפויות שנמשכה 19 שנים באין מפריע. מאמצע שנות ה-90 חל שינוי ומאבקי האליפות ניטשו בעיקר בין קבוצת אלקטרה רמת השרון לאליצור רמלה. גביע המדינה הוא המפעל השני בחשיבותו, ואחריו טורניר אליצור.
הקבוצות הזוכות במקומות העליונים בליגה או בגביע המדינה משתתפות בליגת היורוקאפ, בה מתחרות קבוצות בעלות הישגים דומים מרחבי אירופה. אלקטרה רמת השרון הגיעה לגמר בעונת 1999 ולמקום שלישי בעונת 2005, ואליצור רמלה הצליחה לזכות ב"גביע היורוקאפ" בעונת 2011.
משחקי הליגה משודרים בערוץ הספורט. זוהי ליגת הנשים היחידה בישראל שמשחקיה משודרים בשידור חי. על אף חשיבותה של הליגה לעתיד ענף כדורסל הנשים בישראל, כבר מספר שנים שבכל פתיחת עונה מתקשה מינהלת הליגה להבטיח את קיומה הכלכלי.
עם המאמנות הבולטות לאורך שנות הכדורסל הנשי בישראל נמנות אורנה אוסטפלד וענת דרייגור.
כדורעף
איגוד הכדורעף בישראל אחראי על תחרויות הכדורעף השונות ועל הנבחרות הלאומיות של ישראל. תחרות הכדורעף הבכירה בארץ היא אליפות ליגת העל ואחריה גביע המדינה. לפני קום המדינה, הענף נשלט ברובו על ידי הקיבוצים וקבוצות אגודת הפועל המזוהים עם הסוציאליזם. ראשית הכדורעף בישראל היא בשנות ה-20 של המאה ה-20 אז המשחק שוחק בצורה חובבנית בעיקר בקיבוצים שיושביה הגיעו ממדינות מזרח-אירופה, בהן הענף היה פופולרי. בשנות ה-30 החלו בארץ תחרויות סדירות בענף בין היתר במשחקי המכביה וב"אליפות הפועל הראשונה" שנערכה בשנת 1939. בשנת 1943 הוקמה "ההתאחדות הארצישראלית בכדורעף" ובשנת 1947 היא הצטרפה להתאחדות הכדורעף הבינלאומית (FIVB) שהוקמה באותה שנה. נבחרת ארץ-ישראל הוקמה בשנת 1947. ליגת הכדורעף הסדירה הראשונה הוקמה בשנת 1956 וטורניר גביע המדינה הראשון התקיים בשנת 1960.
נבחרת ישראל השתתפה 4 פעמים באליפויות העולם ו-3 פעמים באליפויות אירופה. ההישגים הראויים לציון של קבוצות ישראליות הם העלייה של הפועל בת ים לשמינית גמר גביע המחזיקות בעונת 1991/1992 ועליית הפועל העמקים/זבולון לליגת האלופות בעונת 1995/1996. הקבוצה המעוטרת ביותר בכדורעף הישראלי היא הפועל מטה אשר עכו עם 16 אליפויות, 13 גביעי מדינה ו-11 דאבלים.
כדורעף נשים
נבחרת הנשים של ישראל בעלת הופעה אחת באליפות העולם בשנת 1956 ושלוש הופעות באליפויות אירופה (1967, 1971, 2011).
סיף
תחרויות הסיף הסדירות הראשונות בארץ נערכו בשנות ה-30 במסגרת משחקי המכביה ובשנות ה-40 בתחרויות מקומיות.
הפעם הראשונה בה השתתפו סייפים ישראלים במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת רומא 1960, אז ייצגו את ישראל מיכאל רון ודוד ואן-חלדר בענף החרב. ההישג הטוב ביותר של סייף ישראלי במשחקים האולימפיים שייך ללידיה חטואל שסיימה במקום ה-13 בתחרות הרומח האישי באולימפיאדת אטלנטה 1996. באליפות העולם, הישג השיא של סייף ישראלי הוא המקום הרביעי בו סיים אודי כרמי בשנת 1987. באליפות אירופה זכתה ישראל בשתי מדליות; מדליית זהב בה זכה יובל פרייליך בשנת 2019, ומדליית ארד בה זכתה נעם מילס בשנת 2010.
שחייה
תחרויות שחייה ארציות התקיימו לראשונה בארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנות ה-30, התקיימו תחרויות שחייה סדירות במסגרת משחקי המכביה וכינוס הפועל. לפני קום המדינה נערכו 'אליפות הפועל בשחייה' ו'אליפות מכבי בשחייה' ובשנת 1952 נערכה אליפות ישראל הראשונה בשחייה.
הישג השיא של שחיין ישראלי במשחקים האולימפיים שייך למתן רודיטי שסיים במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים (טוקיו 2020). השחיין הראשון שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים הוא נחום בוך שהשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952). השחיין הישראלי הראשון שהגיע לגמר אולימפי במשחה אישי הוא איתן אורבך, במשחה ל-100 מטר גב (סידני 2000). הפעם הראשונה שהייתה לישראל נציגות במשחה גמר באולימפיאדה הייתה באולימפיאדת אטלנטה (1996), אז הגיעה הרביעייה הישראלית, איתן אורבך, ודים אלכסייב דן קטלר ויואב ברוק במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לשלב הגמר, בשיא ישראלי חדש.
באליפויות העולם, השחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחה גמר הוא יואב ברוק שעשה זאת במשחה ל-50 מטר חופשי (רומא 1994). הישג השיא של שחיין ישראלי באליפות העולם הוא המקום השישי, בו סיימו מיקי מלול (50 מטר חזה, מלבורן 2007), גל נבו (400 מטר מעורב אישי, רומא 2009) וגיא ברנע (50 מטר גב, שאנגחאי 2011).
התארים המכובדים ביותר שבהם זכו שחיינים ישראלים שייכים לאנסטסיה גורבנקו שזכתה בשתי מדליות זהב באליפות עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-50 מטר חזה ו-100 מטר מעורב אישי. ליונתן קופלב שזכה במדליית זהב באליפות אירופה (דברצן 2012) במשחה ל-50 מטר גב ולאנסטסיה גורבנקו שזכתה במדליית זהב באליפות אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. יונתן קופלב גם קבע את תוצאת השנה בעולם (2016) במשחה ל-50 מטר גב, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון והיחיד שהחזיק בתוצאת השנה בעולם.
במסגרת האליפויות היבשתיות, עד אמצע שנות ה-70 השתתפו שחיינים ישראלים במשחקי אסיה. התחרויות הבינלאומיות ששחיינים ישראלים השתתפו בהן משנות ה-70 ועד שנות ה-90 היו המכביה, כינוס הפועל ותחרות שמונה האומות. מאז שנות ה-90 עברו השחיינים להשתתף באליפויות אירופה. במסגרת משחקי אסיה, דן ברנר היה השחיין הישראלי הראשון והיחידי שזכה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי (טהראן 1974). בסך הכל זכו שחייני ישראל במשחקי אסיה ב-11 מדליות (1 זהב, 4 כסף ו-6 ארד). במסגרת אליפות אירופה, הישג השיא של שחייני ישראל הוא מדליית הזהב בה זכה יונתן קופלב במשחה ל-50 מטר גב (דברצן 2012) ומדליית הזהב בה זכתה אנסטסיה גורבנקו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (בודפשט 2021). בסך הכל זכו שחייני ישראל באליפויות אירופה ב-14 מדליות (2 זהב, 4 כסף ו-8 ארד).
שחמט
השחמט בישראל בעל היסטוריה ארוכת שנים ובעל הישגים בינלאומיים. משחק השחמט פופולרי מאוד בישראל ומתקיימות ליגות בין המועדונים שבערים השונות. פעילות שחמט בארץ ישראל התקיימה עוד לפני הקמת המדינה. בימי המנדט הבריטי פעל ארגון שאיגד את מועדוני השחמט בארץ: 'האגודה השחמטית הארץ ישראלית'. בין השנים 1936 ל-1945 נערכו חמש תחרויות אלוף ארץ ישראל בשחמט.
בשנות השבעים עלו לישראל שחמטאים רבים מברית המועצות ביניהם מספר רבי אמנים ואמנים אשר חיזקו את ישראל, בין הבולטים שבהם נמנים ולדימיר ליברזון, רומן ג'ינג'יחשווילי ואלה קושניר. נוסף אליהם עלו גם מספר מאמני שחמט, בהם אליהו לבנט שאימן את קבוצת השחמט של באר שבע.
בשנת 1980 זכתה נבחרת ישראל באליפות העולם הקבוצתית לפתרון בעיות שחמט. עם זאת, במהלך שנות השמונים ירדו מספר שחמטאים חזקים מהארץ וכתוצאה מכך התדרדרה ישראל בהישגיה באולימפיאדות וירדה לעשירייה השנייה. מצבה של נבחרת הנשים היה עגום עוד יותר כאשר ב-1982 אף התדרדרה למקום ה-30. בשנת 1985 זכה עפר קומאי באליפות העולם לפתרון בעיות שחמט. בשנת 1989 נערכה בחיפה אליפות אירופה לאומות.
עם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים הגיעו לארץ שחקני שחמט חזקים רבים, ביניהם: לב פסחיס, ליאוניד יודסין, איליה סמירין, בוריס אלתרמן ואלכסנדר חוזמן. בשנים 1996, 1997, 1998, 2001 ו-2004 זכתה נבחרת ישראל באליפות העולם הקבוצתית לפתרון בעיות שחמט. בשנים 2002, 2004 ו-2006 זכתה תוכנה ישראלית באליפות העולם לתוכנת מחשב. בשנים 2003 ו-2005 זכתה נבחרת השחמט הישראלית במדליית כסף באליפות אירופה. בשנת 2005 נערך בבאר שבע גמר הגביע העולמי בשחמט לנבחרות, "מונדיאל השחמט". ב-2006 ניצחה ולריה דותן באליפות אירופה לנשים (סניוריות).
בשנת 2007 זכה בוריס גלפנד בתואר סגן אלוף העולם בשחמט במקסיקו סיטי, ההישג הגדול ביותר של שחמטאי ישראלי. ב-2008 זכתה נבחרת ישראל לגברים במדליית כסף באולימפיאדת השחמט 2008 שנערכה בדרזדן וב-2010 היא זכתה במדליית ארד באולימפיאדת השחמט 2010 שנערכה בחנטי-מנסייסק. כמו כן, בשנת 2012 בוריס גלפנד הוא סגן אלוף העולם בשחמט מאחר שזכה בטורניר המועמדים בשנת 2011. הוא התמודד מול וישוואנתן אנאנד באליפות העולם בשחמט. במהלך המשחקים, גלפנד הצליח לשמור על שוויון מול אנאנד במשך שנים עשר משחקים, והפסיד רק במשחקים המהירים שלאחר מכן.
שיט
איגוד השיט הישראלי אחראי על פעילות ענף השיט התחרותי בישראל. ענף השיט בארץ פעיל עוד מלפני הקמת המדינה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 קמו בישראל מספר מועדוני שיט ונערכו תחרויות שונות. לאחר הקמת המדינה החלו להתקיים אליפויות ישראל בשיט באופן מסודר. עם פירוק 'התאחדות הספורט בישראל' בסוף שנת 1995, ענף השיט מנוהל על ידי איגוד השיט הישראלי שהוקם ב-1996. עד אז ענף השיט פעל תחת 'ועדת השיט' בהתאחדות הספורט.
באליפויות העולם בדגמים השונים, אולימפיים ולא אולימפיים, לישראל 44 מדליות (14 זהב, 10 כסף ו-20 ארד). בתחום גלישת הרוח המדליה הראשונה שייכת לעמית ענבר שזכה במדליית כסף בשנת 1992 והישגי השיא בתחום שייכים ללי קורזיץ וגל פרידמן שזכו במדליות זהב. בתחום המפרשיות, המדליה הראשונה שייכת ליאיר מיכאלי שזכה בארד בשנת 1968. מתחרים בולטים נוספים בתחום הם צפניה כרמל ולידיה לזרוב שזכו במדליית הזהב בשנת 1969 והיו לישראלים הראשונים שזכו באליפות העולם בענף ספורט כלשהו.
המכביה
משחקי המכביה הם אירוע ספורטיבי יהודי בינלאומי הדומה במתכונתו לאולימפיאדה ומתקיים בישראל מדי ארבע שנים. המכביה הראשונה התקיימה ב-1932, כשהמטרה המוצהרת היא גרימה לעלייתם של הספורטאים לארץ. המכביות תרמו לפיתוח הספורט בישראל וכן הצליחו כאירוע יהודי כלל עולמי. חלק מהספורטאים שלקחו חלק במכביה זכו לאחר מכן בהצלחה באולימפיאדה כשהדוגמה הבולטת היא השחיין מארק ספיץ שזכה לאחר השתתפותו במכביה בשבע מדליות אולימפיות. דוגמה אחרת היא טל ברודי שלאחר ששחק בטורניר הכדורסל של המכביה בנבחרת ארצו חזר לאחר מכן לארץ לצמיתות והפך לעמוד התווך של נבחרת ישראל בכדורסל ואגודת מכבי תל אביב ותרם להצלחתן במישורים הבינלאומיים.
על מסורת המכביות העיב אסון המכביה, שבו התמוטט גשר מעל הירקון בעת טקס הפתיחה של המכביה ה-15, אירוע טראגי שכמעט וגרם לנתק של מסורת קיום המכביות.
ישראל במשחקים האולימפיים
כבר בשנת 1933 הוקם בארץ ישראל "הארגון האולימפי הארץ-ישראלי". שנה לאחר מכן הוכר הארגון על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי כוועד הלאומי המייצג את פלסטיין המנדטורית. ב-1936 הוזמן האיגוד להשתתף באולימפיאדת ברלין שהתקיימה בשנת 1936, אך החליט לדחות את ההזמנה בשל קיומה בגרמניה הנאצית. לאחר הקמתה של מדינת ישראל במאי 1948, כחודשיים וחצי לפני תחילת אולימפיאדת לונדון ביולי אותה שנה, ביקש האיגוד להשתתף במשחקים, אך הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הבקשה בנימוק שפלסטינה הפסיקה להיות ישות קיימת עם סיום המנדט הבריטי, ולכן איננה רשאית להשתתף במשחקים. בקשת ישראל להשתתף באולימפיאדת הלסינקי נדחתה תחילה גם היא, אך לאחר שהוועד החדש הוכר בינואר 1952 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, התאפשרה השתתפות משלחת ישראלית ראשונה במשחקים האולימפיים בהלסינקי 1952.
מאז אולימפיאדת הלסינקי 1952, ישראל משתתפת באופן סדיר במשחקים האולימפיים (מלבד אולימפיאדת מוסקבה ב-1980, עת הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן). לאחר הישגים נמוכים בארבעת העשורים הראשונים, הצליחה ישראל לזכות במדליות במשחקים האולימפיים החל משנות ה-90 אז זכתה הג'ודוקא יעל ארד במדליית כסף בברצלונה 1992, המדליה האולימפית הראשונה של ישראל. עד כה זכו ספורטאי ישראל בשלוש עשרה מדליות אולימפיות, כשהישג השיא הוא זכייתו של ארטיום דולגופיאט במדליית זהב בענף ההתעמלות בטוקיו 2020. באולימפיאדת החורף החלה ישראל להשתתף משנת 1994 ומאז היא משתתפת בקביעות.
מדליות אולימפיות של ישראל
ישראל זכתה ב-13 מדליות אולימפיות; 6 מדליות בתחרויות הג'ודו, 3 מדליות בתחרויות השייט, 2 מדליות בתחרויות ההתעמלות, מדליה אחת בתחרויות הקיאקים ומדליה אחת בתחרויות הטאקוונדו.
ספורט אתגרי ומוטורי
בשנת 2004 הלל סגל ועידו כהן זוכים במקום הראשון בקטגוריית ה-T1 בראלי דקר. דני קוגלביץ', יקי אבימור, נדב לוגסי ורז היימן הופכים לישראלים הראשונים שמשתתפים ב-ISDE.
בשנת 2007 ראלי הפרעונים במצרים רוכב KTM ערן וולנברג, מסיים במקום ה-11 בדירוג הכללי של קטגורית האופנועים ובמקום השלישי בקטגוריית המרתון. רז היימן והלל סגל מסיימים במקום ה-14 בדירוג הכללי של הרכבים ובמקום השני בקטגוריית T2 דיזל. רוי פרוידנהיים מסיים במקום ה-60 בדירוג הכללי ובמקום השני בקטגוריית הטרקטורנים.
בשנת 2008 בליגת רנו פורמולה בהונגריה זכה אלון דאי זוכה בתואר האליפות. שנה לאחר מכן, ב-2009, הוזמן דאי להשתתף בליגת אסיה, אותה סיים במקום הראשון. לאחר מכן בשנת 2016 הצטרף אלון לסבב ה-nescar האמריקני.
באחה 1000 במקסיקו יובל שרון מסיים במקום השלישי בקטגוריית ה"איירון מן" על טרקטורון הונדה. אולימפיאדת האנדורו הבינלאומית לראשונה, משתתפת נבחרת ישראל הרשמית ב-ISDE הנערכת ביוון, עם 6 רוכבים רשמיים ועוד 6 רוכבים מועדון. מבין חברי הנבחרת - נדב לוגסי, הדר עציוני ואוריה כרמלי זכו במדליית כסף, תומר שמש ושחר סולמיני זכו במדליית ארד. בשנת 2021 נהג המרוצים רוי ניסני, סיים שליש שבמרוץ התקיים במונקו בפורמולה 2 עונת 2021.
ספורט נכים
לישראל הישגים ניכרים בענפי ספורט הנכים. ישראל משתתפת במשחקים הפאראלימפיים מראשיתם, וספורטאיה זוכים להישגים נאים ובמדליות רבות. ישראל זכתה בסך הכל ב-375 מדליות, מהן 123 מדליות זהב, 123 מדליות כסף ו-129 מדליות ארד. היא מדורגת במקום ה-13 הכללי בטבלת מדליות הקיץ בכל הזמנים. ישראל בלטה בעיקר במשחקים שנערכו בתל אביב (1968) ובטורונטו (1976), בהן דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות.
עשרת המדליסטים הפאראלימפיים הישראלים המובילים
נקיפת לרמור
נקיפת לרמור (על שמו של ג'וזף לרמור) היא הנקיפה (פרצסיה) שמבצע מומנט מגנטי של אלקטרון, גרעין אטום או אטום בנוכחות שדה מגנטי.
באנלוג הקלאסי של מערכת קוונטית זו, השדה המגנטי מפעיל מומנט כוח על המומנט המגנטי על פי המשוואה: כש- הוא מומנט הכוח, \vec{J} הוא התנע הזוויתי ו-\ \gamma הוא המקדם הג'ירומגנטי, שמוגדר כיחס בין המומנט המגנטי והתנע הזוויתי. הווקטור של התנע הזוויתי מסתובב סביב צירו של השדה המגנטי בתדירות הנקראת תדר לרמור שערכה: כש-\ \omega הוא המהירות הזוויתית ו-B עוצמת השדה המגנטי.
לדוגמה, עבור פרוטונים הרץ/גאוס, ולכן, בשדה מגנטי של 3 טסלה (30,000 גאוס) תדר לרמור הוא 127.7 מגהרץ (MHz).
תופעה זו חשובה מאוד בדימות תהודה מגנטית, תהודה מגנטית גרעינית ותהודה מגנטית פרמגנטית של אלקטרונים.
מפרץ אגו
מפרץ אָגוֹ (ביפנית: 英虞湾) הוא מפרץ השוכן בקצהו הדרומי של חצי האי שימה שבאי הונשו ביפן, בשטח העיר שימה שבמחוז מיאה. המפרץ נודע ביופיו, ובשל כך מהווה אתר תיירות פופולרי. במפרץ החל לראשונה הגידול והייצור של פנינים מלאכותיות בצורה מסחרית, בשנת 1893 ביוזמת קוקיצ'י מיקימוטו. כיום פועלות במפרץ למעלה מ-100 חוות גידול פנינים.
חונדוארה
גאוגרפיה
אוכלוסיית חונדוארה מורכבת בעיקר מרומנים, הונגרים וגרמנים. כמו כן, ישנה אוכלוסיית צוענים בכפר האסדאט (Hasdat) אשר נמצא בסמוך לעיר.
בעיר ישנן גינות ירוקות רבות ועצים עתיקים. טירת הוניאדי הפכה למוזיאון לאחר ששופצה לאחרונה. סכר גדול ממוקם כמה קילומטרים בסמוך לעיר באזור ההרים.
במהלך המאה ה-20, אוכלוסייתה של חונדוארה גדלה לכ-86,000 איש. העיר הייתה ידועה בתור המרכז השני בגודלו בתעשיית הפלדה של רומניה, אך המפעלים נסגרו ברובם. עם זאת, כלכלת העיר נהנית מהשקעות חיצוניות חדשות.
פליסיטי האפמן
פליסיטי קנדל האפמן (באנגלית: Felicity Kendall Huffman; נולדה ב-9 בדצמבר 1962) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בעיקר בזכות תפקידה בתור לינט סקאבו בסדרה "עקרות בית נואשות", ובשל השתתפותה בסדרה "פשע אמריקאי". בנוסף, קיבלה מועמדות לפרס אוסקר וזכייה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה כאישה טרנסג'נדרית בסרט "טראנסאמריקה".
ביוגרפיה
האפמן נולדה בבדפורד, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, בריטי, וצרפתי. הוריה הם גרייס ואלה, שחקנית, ומור פיטרס האפמן, בנקאי. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנה ואמה הייתה זו שגידלה אותה. הצעירה מבין 7 אחיות ואח. למדה ב-The Putney School, פנימייה בפונטי, ורמונט, וסיימה את לימודיה ב-Interlochen Arts Academy. את לימודי הדרמה העבירה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון בשנת 1988. היא
קריירה
התחילה את דרכה בהופעות בברודוויי ובאוף ברודוויי ובשנת 1978 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בית רשת ABC "ABC Afterschool Specials". כמו כן, הופיעה בתפקידי אורח במספר סדרות, בהן "תיקים באפלה", "מהדורה מוקדמת", "שיקגו הופ", "חוק וסדר", "קים פוסיבול" ו"פרייז'ר".
בשנת 1998 קיבלה את מירב פרסומה כאשר היא לוהקה לסדרת הדרמה של אהרן סורקין "ספורט באוויר" ברשת ABC, שם גילמה את הדמות של דיינה ווידקר, למשך 2 עונות הסדרה, ועל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית לשנת 2000.
בשנת 1999 שיחקה בסרט הדרמה "מגנוליה". בשנת 2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "החלטה מהירה", ובשנת 2003 שיחקה במיני-סדרה הדרמה הקומית "מחוץ לסדר". בשנת 2004 שיחקה בסרטי הקולנוע "המהפך של הלן" ו"איפה אתם בחג?", ובסרט הטלוויזיה "שגיאות הפוכות".
בשנת 2004 לוהקה לתפקיד לינט סקאבו בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות" אחרי שיוצר הסדרה, מארק צ'רי, ראה אותה ב-"ספורט באוויר", ועל משחקה בסדרה זו זכתה בפרס אמי לשחקנית ראשית בסדרה קומית לשנת 2005 וקיבלה מועמדות נוספת ב-2007, ובנוסף קיבלה שלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית בשנים 2005–2007.
בשנת 2005 קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כאישה טרנסג'נדרית בסרט הדרמה "טראנסאמריקה" עליו זכתה ב-10 פרסים, ביניהם פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה. בשנת 2007 כיכבה בסרט "החוק על פי ג'ורג'יה", ובשנת 2008 שיחקה בסרט "פיבי בארץ הפלאות", בתור הילרי ליכטן, אמה של פיבי, ילדה שמתגלה אצלה תסמונת טורט וטורדנות כפייתית.
בשנת 2015 החלה לככב בסדרת הדרמת פשע של רשת הטלוויזיה ABC, "פשע אמריקאי", כאשר כל עונה גילמה דמות ראשית אחרת; עונה 1: ברברה הנלון / עונה 2: לסלי גרהאם / עונה 3: ג'נט הסבי. על השתתפותה בסדרה קיבלה האפמן שלוש מועמדויות לפרס אמי בקטגוריית שחקנית ראשית במיני-סדרה או סרט, ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית ראשית במיני-סדרה או סרט לשנים 2016–2017.
בשנת 2018 כיכבה האפמן בעונה השנייה של סדרת דרמה קומית "תפוס את שורטי".
בשנת 2019 כיכבה ב-2 סדרות מבית נטפליקס. הראשונה במיני סדרת דרמה "כשהם רואים אותנו", המבוססת על אירועים אמיתיים שהתרחשו בסנטרל פארק ב-1989. והשנייה בקומדיה "Whatever Makes You Happy".
ב-2007 היא כתבה ספר יחד עם חברתה פטרישיה וולף שנקרא "A Practical Handbook For The Boyfriend". ב-23 ביוני 2008 פרסם הארגון Hollywood Chamber of Commerce כי האפמן ובעלה ויליאם ה. מייסי יקבלו שניהם כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2009.
חיים אישיים
מאז 1997 היא נשואה לשחקן ויליאם ה. מייסי, ולהם שתי בנות שנולדו ב-2000 ו-2002. הם נפגשו ב-"New York's Atlantic Theater Company", שם למדה. האפמן הופיעה לצד בעלה פעמים רבות, בין היתר בסדרה "Sports Night" ובסרט "מגנוליה". סרט נוסף שבו הופיעו יחד הוא "Reversible Errors" שם שיחקו זוג.
בשנת 2005 אמרה כי בצעירותה סבלה מאנורקסיה ובולימיה שנמשכה עד שנות ה-20 לחייה.
האפמן השתתפה בקמפיין למלחמה בסרטן השד, ובקמפיין אימוץ של Home 4 The Holidays.
באוקטובר 2019 נכלאה ל-14 ימים בגין מעורבותה (בצוותא עם עשרות הורים בעלי ממון נוספים, כמו לורי לוקלין) במתן שוחד על מנת להעלות את תוצאות מבחני ה-SAT של בתה, זאת על מנת להעלות סיכוייה להתקבל למוסדות אקדמיים איכותיים.
בשנת 2016, האפמן תמכה בהילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. בשנת 2019 תרמה האפמן 400 דולר לקמפיין של קמלה האריס במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020.
הר עיבל
הר עיבל (בערבית: جبل عيبال, וגם جبل إسلامية – ג'בל אסלאמיה, או جبل الشمالي – ג'בל א־שמאלי, ההר הצפוני; בעברית מכונה גם הר הקללה או הר הברית) הוא שמו של גוש הררי גדול מצפון לעיר שכם בגובה 940 מטר מעל פני הים. הר זה הוא הגבוה בהרי מרכז וצפון השומרון. מההר יש שליטה מלאה על העיר שכם. על פסגת ההר מתקן צבאי. גם בתקופת המנדט הבריטי היה מתקן צבאי דומה על ההר. פסגת ההר היא בשליטה ישראלית מלאה אך הדרך אליו עוברת באזור בו יש לישראל רק שליטה צבאית (שטח B). הדרך להר יוצאת מההתנחלות שבי שומרון ועוברת בשיפולי העיר שכם. אתר מזבח הר עיבל נמצא ליד שטח שבשליטה מלאה של הרשות הפלסטינית (שטח A). עם זאת מתקיימים בהר ובאתר הארכאולוגי ביקורים, המתואמים עם כוחות הביטחון. באוקטובר 2014 נחנך שביל מסומן "סובב הר עיבל", ומאמצע שנת 2020 ישנה במקום חווה בבעלות של משפחה יהודית מההתנחלות איתמר, הנמצאת בסמוך.
היסטוריה
עם התפתחות העיר שכם החלו עשירי העיר לבנות בתים על צלע הר עיבל ונוצרה בה שכונה חדשה. בשנות ה־20 סללו הבריטים כביש ממרכז שכם אל השכונה החדשה באורך 3 קילומטר.
בהר התרחשו שני אירועים מיוחדים:
מעמד הר גריזים והר עיבל
אחד האירועים המשמעותיים ביותר שידע עם ישראל בתקופת ההתנחלות הוא מעמד הר גריזים והר עיבל, בו כרתו עם ישראל ברית עם ה' על כלל מצוות התורה, ובפרט על מצוות הארץ המנויות בספר דברים. חלק מרכזי מהמעמד היה, כפי המצוּוה בתורה בפרשת כי תבוא, הקמת מזבח בהר עיבל שעליו תכתבנה מצוות ספר דברים, עליו יוקרבו לה' קרבנות עולה ושלמים, ותיערך שם שמחה גדולה על ירושת הארץ וקבלת עם ישראל את ה' לאלוהיו בברית: ואכן, לאחר מעבר הירדן ומלחמת יריחו והעי, התכנסו עם ישראל לשכם, ושם ערכו את המעמד תוך הקרבת הקרבנות על המזבח בהר עיבל, וכתיבת מצוות ספר דברים עליו, כמצווה בתורה:
מזבח הר עיבל
בשיפולים הצפונים של ההר התגלה בשנת 1982 אתר ארכאולוגי, במסגרת סקר העתיקות ביהודה ושומרון, שנערך על ידי אגף העתיקות והמוזיאונים. באתר התגלה גל אבנים גבוה במיוחד. במסגרת סקר הר מנשה התגלו ממצאים אשר תוארכו לראשית תקופת הברזל. על פי הממצאים שנמצאו באתר, בהם אפר עצמות בעלי חיים הכשרים להקרבה לפי ההלכה היהודית, וכן שתי חרפושיות מצריות, הסיק אדם זרטל, הארכאולוג שניהל את הסקר והראשון שחפר את האתר, שגל האבנים הוא שריד של המזבח שהקים על פי המקרא יהושע בן נון לצורך קיום מעמד הברכה והקללה. זרטל פרסם את ממצאיו בספרו "עם נולד - מזבח הר עיבל וראשית ישראל", אך לא פרסם אותם במגזינים מדעיים שעוברים ביקורת עמיתים. רוב הארכאולוגים המקראיים חלקו על הזיהוי של זרטל, כאשר רובם מעריכים שהשרידים הם אכן של אתר פולחני כלשהו, אך לא בהכרח כמזבח שעליו מסופר בספר יהושע, או בכלל כמזבח ישראלי. מיעוט בין הארכאולוגים סבור כי אין מדובר במזבח כלל, אלא בשרידיו של מגדל שמירה או מבנה אחר.
לוחית העופרת
במסגרת סינון רטוב של עפר שנשאר מהחפירות של זרטל בשנות ה־80 במתחם המזבח בהר עיבל, התגלתה בשנת 2019 לוחית עופרת זעירה ומקופלת. בשנת 2022 הודיע צוות חוקרים בראשות הארכאולוג סקוט סטריפלינג, הארכאולוג וחוקר המקרא וההיסטוריון פרופ' גרשון גליל, כי הם פענחו כתובת החרוטה על ובתוך הלוחית בכתב פרוטו־כנעני, וכי הכתובת מכילה את המילה "ארור" מספר פעמים וארבע מילים נוספות. להערכתם, מדובר בקמע שהם מתארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, מה שהופך אותה לכתובת העברית המתועדת העתיקה ביותר, והראשונה הנושאת את השם 'יהו', שלטענתם נגזר משם השם.
אצטדיון דייגו ארמנדו מראדונה (נאפולי)
אצטדיון דייגו ארמנדו מראדונה (באיטליקית: Stadio Diego Armando Maradona), הידוע עד 2020 כאצטדיון סאן פאולו (באיטלקית: Stadio San Paolo), הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בנאפולי והוא האצטדיון השלישי בגודלו באיטליה אחרי אצטדיון סן סירו במילאנו ואצטדיון סטאדיו אולימפיקו ברומא. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל נאפולי מהסרייה א'.
היסטוריה
האצטדיון נבנה בשנת 1959 ועבר שיפוצים נרחבים ב-1989 כהכנה לקראת משחקי הגביע העולמי שנערכו באיטליה. במסגרת הטורניר, אירח האצטדיון את משחק חצי הגמר המפורסם בין איטליה לארגנטינה. המשחק קיבל חשיבות מיוחדת בשל העובדה שכוכב נבחרת ארגנטינה, דייגו מרדונה, אשר שיחק בקבוצה המקומית, קרא לתושבי העיר טרם המשחק לעודד את נבחרתו במקום הנבחרת המקומית.
בשנים האחרונות, בשל תקנות בטיחות, הוגבלה תכולת האצטדיון ל-60,240 צופים בישיבה.
ביולי 2019 אירח האצטדיון את טקס הפתיחה ותחרויות האתלטיקה במשחקי האוניברסיאדה ה-30 שאירחה איטליה בנאפולי. לצורך כך עבר שיפוץ קוסמטי קל שכלל בין השאר החלפת הכיסאות והכשרת מסלול אתלטיקה לתחרויות.
ב-4 בדצמבר 2020, בעקבות מותו של דייגו מראדונה, הנחשב לגדול שחקני המועדון בכל הזמנים, נאפולי הודיעה כי האצטדיון ייקרא על שמו של מראדונה.
נילי פרידלנדר
נילי פרידלנדר (31 באוגוסט 1939 – 1 במאי 2023) הייתה עיתונאית, וסופרת ישראלית, כתבה בעיקר בתחומי סגנון חיים וטיולים בישראל.
ביוגרפיה
פרידלנדר נולדה בשנת 1939 בווילנה שבליטא ערב מלחמת העולם השנייה. השם נילי הוענק לה במקור, על ידי הוריה הציונים, שבחרו את השם בעקבות האהבה לארץ ישראל בכלל, ולסיפור הגבורה של מחתרת ניל"י בפרט.
נילי נולדה זמן קצר לפני שהוריה ביקשו לעלות לארץ ישראל. מאחר שהיא לא הייתה רשומה עדיין בדרכון של הוריה, לא אישרו לה לעלות איתם. אביה פנה למשרד לביטחון המדינה, ובסופו של דבר אושרה יציאתם. המשפחה החלה במסע המפותל לארץ ישראל: הם הגיעו לאודסה, משם נסעו בטרמפים יבשתיים וימיים (באוניות ובכלי רכב אחרים) לאיסטנבול ומשם לקפריסין. בקפריסין הצליחו לעלות על אוניית הצבא הבריטי, שהייתה בדרכה לישראל, ולקחה אותם עד נמל חיפה. לאחר מסע מפרך שארך כשנה וחצי, בשנת 1941 הגיעה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה בחיפה. הוריה היו חובבי ארכאולוגיה וטיולים בארץ ואוהבי טבע, מה שהשפיע על בחירת הקריירה של פרידלנדר בהמשך.
פרידלנדר למדה בתיכון עירוני קריית חיים והייתה עיתונאית צעירה ב"הארץ שלנו". את שירותה בצה"ל עשתה ביחידת המיעוטים (יחידה 300) שחייליה היו דרוזים, צ'רקסים וערבים נוצרים, דבר שגם כן עתיד היה לנווט את בחירות הכתיבה העיתונאיות שלה.
לאחר סיום שירותה הצבאי עברה פרידלנדר להתגורר בירושלים והחלה בלימודי תואר ראשון ב. בשנת 1963, במהלך לימודי התואר הראשון, החלה לכתוב ב"מעריב".
בתחילת דרכה העיתונאית ב"מעריב" כתבה פרידלנדר בעיקר על השכונות שריתקו אותה בירושלים, ולאחר מכן הרחיבה בהדרגה את נושאי כתיבתה לכל חלקי ארץ ישראל. לאחר מלחמת יום הכיפורים הגיעה למסקנה שציבור קוראי העיתונים לא נחשף מספיק לתכנים העוסקים בטבע בארץ.
במהלך השנים בהן כתבה עבדה בשיתוף פעולה צמוד עם פקחי רשות הטבע והגנים, שחשפו אותה להיכרות עם צמחים, צורות נוף ובעלי חיים שונים, ואף שיתפה פעולה איתם בנושאים שונים הקשורים לשמירת הטבע ועוד.
פרידלנדר אהבה לכתוב על מקומות שאינם מוכרים, חלקם בכפרי הדרוזים והצ'רקסים איתם שמרה על קשר מאז שירותה הצבאי, והקפידה לחשוף את קוראיה לטיולים פשוטים, שלא דורשים מאמץ וכסף רב על מנת ליהנות מהם.
במהלך הקריירה העיתונאית שלה כתבה פרידלנדר טורים שונים, בין היתר טור שבועי בעיתון מעריב שנקרא "סוגרת שבוע", המלצה שבועית על טיולים בעיתון סופשבוע בשם "טיול סופשבוע" ובמגזין סגנון מעריב.
בעקבות הצלחת הטור שלה במעריב, הוחלט על ידי הוצאת מעריב לאגד את כל הטורים לספר, ובשנת 1996 יצא ספרה הראשון: "קרוב לבית". הספר הפך בתוך זמן קצר לרב-מכר ופרידלנדר החלה לעבוד על ספר שני. ספרה השני אמור היה במקור לעסוק בטיולים באזור איטליה, אך עם פרוץ האינתיפאדה השנייה נפלה ההחלטה לכתוב ספר נוסף שיעסוק בישראל, ובשנת 2001 יצא ספרה: "ההנאות שבדרך: 40 סופי שבוע.
בשנת 2003 יצאה לגמלאות ממעריב לאחר 40 שנות עבודה. התגוררה בתל אביב.
הרמס 450
הרמס 450 הוא כלי טיס מוטס מרחוק (כטמ"ם) טקטי לשהייה ממושכת המיועד לדרגי האוגדה והגיס לשימוש במשימות תקיפה, סיור ואיסוף מודיעין מתוצרת "חץ הכסף", חברה-בת של אלביט מערכות הישראלית. הוא הכטב"ם השלישי בגודלו במשפחת כטב"מי ההרמס של חץ הכסף, הכוללת גם את הרמס 90, הרמס 180, הרמס 900 והרמס 1500.
תיאור
ההרמס 450 יכול לשאת מטען ייעודי (מטע"ד) במשקל 150 ק"ג, ולשהות באוויר 20 שעות בגובה של עד 18,000 רגל. הוא מונע על ידי מנוע רוטרי יחיד מתוצרת UEL בעל 52 כוח סוס עם מדחף דוחף. ההרמס 450 כולל כנף עילית וזנב V והוא בעל מבנה קל שמיוצר מחומרים מרוכבים. הוא מצויד במערכות אוויוניקה ומכניקה יתירות, המגדילות את אמינותו.
אופן הטיסה העיקרי של המערכת הוא אוטונומי, ללא צורך בהטסה פעילה מצד מפעיל הכטב"ם. קיימות גרסאות הממריאות ונוחתות אוטומטית. במהלך התעבורה אל אזור המשימה וביצוע המשימה המערכת לרוב תופעל באופן אוטונומי באמצעות נתיב או נקודות שהוזנו מראש או במהלך הטיסה. ניתן להטיס את המערכת גם באופן ידני. ההרמס 450 הוא כטב"ם בעל שלושה כני נסע קבועים, ומסוגל להמריא ולנחות ממעוט או ממסלול המראה.
ניתן לצייד את ההרמס 450 באמצעים שונים ובהם טילי אוויר-קרקע, מטען ייעודי אלקטרו-אופטי/תת-אדום ומערכת מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR) המאפשרים הפקת הדמאות גם בשעות הלילה ובמזג אוויר גרוע, ושידורן לתחנה קרקעית בזמן אמת. מלבד מערכות לאיסוף מודיעין חוזי, ניתן לצייד את ההרמס 450 גם במערכות לאיסוף מודיעין אותות (סיגינט).
שירות בצה"ל
ההרמס 450 נמצא בשירות צה"ל ומכונה שם "זיק". הוא מופעל הן על ידי טייסת 161 של חיל האוויר, המכונה "טייסת הנחש השחור", והן על ידי יחידת זיק של חיל התותחנים.
צה"ל עושה שימוש נרחב בהרמס 450 במשימות שונות. בין היתר, שימש ההרמס 450 בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ובלחימה נגד חזבאללה במסגרת מלחמת לבנון השנייה, בו השתתף בגילוי משגרי הרקטות של הארגון ששימשו לירי לעבר יישובים בישראל. לטענת כתב העת Aviation Week & Space Technology צוידו כטב"מי הרמס 450 של חיל האוויר הישראלי במשגרי טילי אוויר-קרקע. לטענת כתב העת, אלו שימשו לחיסול פעילי טרור פלסטינים במסגרת מדיניות "הסיכולים הממוקדים". ההרמס 450 הופעל במסגרת מבצע עופרת יצוקה, וכן, לפי דיווח בעיתון סאנדיי טיימס, בתקיפות שיירות נשק איראניות המיועדות לארגון חמאס בצפון סודאן. לפי דיווח בכתב העת האקונומיסט, חיסולו של אחמד ג'עברי בתחילת מבצע עמוד ענן, בוצע בעזרת הרמס 450. ביולי 2015 התרסק כטב"מ מדגם זה (מספר זנב 706) בים מול טריפולי, לבנון.
ב-2022 אישרה הצנזורה הצבאית לפרסם שצה"ל משתמש בכלי טיס בלתי מאוישים לביצוע תקיפות בשטח האויב ומשתמש ב"זיק" לביצוע סיכולים ממוקדים, תקיפות ברצועת עזה ובביצוע נוהל "הקש בגג".
ביוני 2023, אחרי כמעט 20 שנה של המנעות מתקיפות מהאוויר, הותקפה וחוסלה חוליית בת שלושה מחבלים מהאוויר על ידי הזיק באיזור ג'נין לאחר שביצעה ירי לכיון מחסום ג'למה.
מפעילות
חיל האוויר האזרי מפעיל 10 מל"טי הרמס 450
מישל מולדר
מישל מולדר (בהולנדית: Michel Mulder; נולד ב-27 בפברואר 1986 בזוולה הולנד) הוא ספורטאי הולנדי, מתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, האלוף האולימפי, בעל שתי מדליות זהב וארד, למרחק של 500 מטר ולמרחק של 1000 מטר, בהתאמה (סוצ'י 2014) ופעמיים ברציפות אלוף העולם בספרינט.
אחיו התאום, רונלד, בעל מדליית ארד אולימפית באותו מרוץ למרחק של 500 מטר.
פאדל אוף מאד
פאדל אוף מאד (באנגלית: Puddle of Mudd) היא להקת רוק אמריקאית מקנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית. בתחילתה, הלהקה הצליחה בעיקר ברדיו, בה הושמעה לרוב בתוכניות של מוזיקת רוק. אלבומם המרכזי, שנקרא "Come Clean" מכר למעלה מחמישה מיליון עותקים. פאדל אוף מאד שחררה שלושה אלבומים עיקריים, ועוד שני אלבומים עצמאיים. אלבומם האחרון, שנקרא "Famous", ראה אור ב-2007.
ארבעת חברי הלהקה הם: ווסלי סקאנטלין (Wesley Scantlin), דאג ארדיטו (Doug Ardito), כריסטיאן סטון (Christian Stone) וריאן יירדון (Ryan Yerdon).
חברי הלהקה בעבר הם: פול פיליפס (Paul Phillips), גרג אופצ'רץ' (Greg Upchurch), ג'ימי אלן (Jimmy Allen), קני בורקט (Kenny Burkett) ושון סמון (Sean Samon).
השנים המוקדמות
פאדל אוף מאד הוקמה בשנת 1993 על ידי ווסלי סקאנטלין (Wes Scantlin) (זמר/גיטרה). שמה של הלהקה (פירושה בעברית: שלולית של בוץ) הושפע ממקרה השיטפון הגדול של 1993, אשר הציף את חדר החזרות של הלהקה בבוץ. אלבומם הראשון, שנקרא "Stuck", ראה אור ב-1994, ב-V&R Records. האלבום, שכלל יצירות מקוריות של הלהקה, הופק על ידי פוֹם ( PoM) ואִי.ג'יי רוס (E.J. Rose), והוקלט בסטודיו "Red House" השוכן בלורנס, קנזס. האלבום הצליח ברמה המקומית - בקנזס סיטי בעיקר, אך לא מעבר לכך.
שני האלבומים הראשונים היו היחידים שהשתמשו בצלילי גיטרה "מלוכלכים", ריפים חזקים ותיפוף כבד (גראנג'), לעומת האלבומים הבאים ששחררו.
אחד מהאנשים הראשונים שסקאנטלין פגש היה דאג ארדיטו, מתמחה צעיר בחברת "Interscope Records". ארדיטו דאז היה חלק מלהקה מבוסטון שנקראה "Throat Culture". כשסקאנטלין שמע שארדיטו מנגן על גיטרה בס החליט לעבוד איתו, אך עדיין היו זקוקים לגיטריסט ולמתופף.
פרד דורסט החליט לקשר בין הצמד, שחיפש נגנים, לגיטריסט פול פיליפס, שהכיר מעירו ג'קסונוויל. גם פיליפס היה קודם לכן חבר בלהקה שנקראה "Happy Hour". לאחר שקיבל הודעה מדורסט, עזב את הקולג', והחליט להצטרף לפאדל אוף מאד. גם מתופף גויס מהעיר ג'קסונוויל.
הארבעה החלו לנגן יחד חלק מהשירים הישנים של הלהקה, יחד עם עוד כמה שירים חדשים. דורסט רשם את הלהקה בחברת התקליטים החדשה שלו "Flawless Records".
לרוע המזל, החלו סכסוכים עם המתופף מג'קסונוויל, וג'וש פריס (Josh Freese), חבר בלהקות א פרפקט סירקל ו-The Vandals (גם חבר לשעבר בלהקת Guns N' Roses), ביצע את התיפוף באלבום הבא של פאדל אוף מאד. מאוחר יותר הלהקה ביצעה מבחני במה בחיפוש אחר מתופף חדש. לבסוף נבחר גרג אופצ'רץ', חבר לשעבר בלהקת "Eleven", שגם עשה סיבוב הופעות יחד עם כריס קורנל.
הפריצה וההצלחה במיינסטרים
פאדל אוף מאד שחררה את אלבומה הראשי, שנקרא " Come Clean", ב-28 באוגוסט 2001. הסינגל המוביל של האלבום, שנקרא "Control", תפס את תשומת הלב של חובבי מוזיקת הרוק ברחבי העולם והיה להצלחה, למרות האגרסיביות של השיר. השיר היה גם לשיר הנושא של סדרת ה-Survivor Series 2001 של תאגיד ה-WWE, העוסק בתחום הפקת מופעי היאבקות מקצועית.
השיר השני באלבום, שנקרא "Blurry", הפך לסינגל המצליח ביותר של הלהקה, בהגיעו למקום החמישי ב-Billboard Hot 100, ולמקום השמיני במצעדי השירים בבריטניה. השיר הפך לשיר הפתיחה של משחק הפלייסטיישן 2 אייס קומבט 5 (Ace Combat 5: The Unsung War). גם השיר "Drift & Die" הופץ כסינגל והיה למצליח בקרב חובבי הרוק, והופיע במקום ה-13 ב-Billboard Hot 100.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות באירופה יחד עם להקת גודסמאק. פאדל אוף מאד הייתה גם חלק מסיבוב ההופעות ה-Family Values 2001, לצד הלהקות: סטון טמפל פיילוטס, לינקין פארק וסטיינד.
מכירות האלבום הצליחו. וב-31 בינואר 2003, האלבום זכה בתואר "אלבום פלטינה משולש" (Triple Platinum), בארצות הברית, אשר הוענק לו על ידי התאחדות תעשיית ההקלטות של אמריקה (Recording Industry Association of America, בקיצור: RIAA). בסוף 2006, סך המכירות היו למעלה מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
האלבומים Life On Display ו-Famous
בהמשך, פאדל אוף מאד הוציאו את האלבום "Life On Display", אשר כלל שני להיטים מרכזיים: "Away From Me" ו-"Heel Over Head". האלבום מכר 706,191 עותקים - נפילה ניכרת ביחס לאלבום הקודם. מאוחר יותר הגיטריסט פול פיליפס עזב את הלהקה בעקבות שוני בדרכי החשיבה שלו ושל הסולן ווסלי סקאנטלין. ב-2004, השיר "Away From Me" אפיין את התוכנית The O.C.
השיר "Nothing Left to Lose" שבאלבום, היה לשיר הנושא של סדרת ה-2004 Royal Rumble, של תאגיד ה-WWE.
ב-24 ביולי 2007, שחררה הלהקה את "Famous EP", גרסה של האלבום "Famous", שהיה עתיד לצאת. כמו כן פאדל אוף מאד שחררה גרסה אקוסטית של השיר "Blurry", ושיר חדש בשם "Merry Go Round".
האלבום המלא של "Famous" ראה אור ב-9 באוקטובר 2007. האלבום כלל את הסינגל המצליח "Psycho".
מנזר סטודניצה
מנזר סטודניצה (סרבית: Манастир Студеница) הוא אחד המנזרים הגדולים והעשירים של כנסייה האורתודוקסית הסרבית. הוא שוכן במרחק 39 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר קראלייבו, במרכז סרביה.
סטפן נמאניה, מייסד המדינה הסרבית בימי הביניים, הקים את המנזר ב-1190. המתחם בין הקירות המבוצרים של המנזר כולל בתוכו שתי כנסיות: כנסיית הבתולה וכנסיית המלך, ששתיהן נבנו באמצעות שיש לבן. המנזר התפרסם בעיקר בשל אוסף ציורי הפרסקו הביזנטיים שלו, המתוארכים לתקופת המאה ה-13 והמאה ה-14.
בשנת 1986 העניק אונסק"ו למנזר מעמד של אתר מורשת עולמית.
היסטוריה
המנזר, המוקדש לבתולה הקדושה, הוא כנסיית האם של כל המקדשים הסרביים. עבודות הבנייה הראשוניות הושלמו באביב 1196, כאשר סטפן נמאניה נטש את כסאו והתיישב באתר שבו שוכן המנזר. לאחר שסטפן עבר למנזר כילַנְדָרִיוּ הסרבי בהר אתוס, החל בנו ויורשו, סטפן נמאניץ', בטיפול במנזר. נמאניה מת בכילַנְדָרִיוּ ב-1199. סאבה, בנו השלישי נמאניה, העביר את שרידיו של נמאניה לסטודניצה לאחר התייעצות עם סטפן ווקאן נמאניץ'. תחת השגחתו של סאבה סטודניצה הפך למרכז הפוליטי, תרבותי ורוחני של סרביה הימי-ביניימית. סאבה נחשב למחבר של "הטיפיקון של סטודניצה" שהוא ספר שבו מתוארים חייו של נמאניה, דבר המהווה תיעוד גם של חיי הנזירים באותה תקופה.
סטודניצה זכה לטיפולם הצמוד של חברי שושלת נמאניץ'. המלך סטפן ראדוסלב בנה ב-1235 נרתקס בצמוד לכנסייה. המלך מילוטין בנה כנסייה קטנה אך יפה המוקדשת לקדושים יואכים ואנה (אמה של מריה).
לאחר נפילתן של המדינות הסרביות האחרונות ב-1459, תקפו העות'מאנים את המנזר בתדירות גבוהה. עבודות השיקום המשמעותיות הראשונות נערכו ב-1569, כאשר הפרסקאות בכנסיית הבתולה נצבעו מחדש. בתחילת המאה ה-17 סבל המנזר משרפה ומרעידת אדמה, וחלק מהמסמכים ההיסטוריים והמורשת התרבותית נהרסו לצמיתות.
אדריכלות
כנסיית הבתולה היא בזיליקה כיפתית בעלת ספינה יחידה. בקצה המזרחי של הכנסייה נמצא אפסיס בעל שלושה קירות, בעוד שבמערב נמצא הנרתקס המורחב; כמו כן, בכנסייה יש מבואות בצפון ובדרום. בשנות ה-30 של המאה ה-13 הוסף לכנסייה אקסונרתקס גדול. בחזיתות הכנסייה נבנו שיפועי אבן משיש לבן; בפנים, הכנסייה מקושטת בגושי טוף. החלק החיצוני של הכנסייה בנוי בסגנון רומנסקי וביזנטי, ושילוב זה יוצר סגנון אדריכלות מיוחד הידוע בשם אסכולת ראשקה (Raška School).
הנסיכות הריבונית של ארצות השפלה
הנסיכות הריבונית של ארצות השפלה (בהולנדית: Soeverein Vorstendom der Verenigde Nederlanden) היה שמה של הולנד בין 1813–1815, אשר הפכה לאחר מכן ל.
מנזר סטודניצה
אדריכלות
בכיוון צפון-מערב ביחס לכנסיית הבתולה שוכנת כנסיית הקדושים יואכים ואנה, הידועה ככנסיית המלך בזכות המלך מילוטין שהקים אותה. כנסייה זו נבנתה ב-1314 בצורת צלב דחוס, כאשר הגג בנוי בצורת כיפה מתומנת. כנסייה זו נבנתה מאבן ומטוף, כאשר החזיתות שלה מטויחות.
במתחם המנזר נמצאת גם כנסיית ניקולאס הקדוש, שהיא כנסייה קטנה בעלת ספינה בודדת המקושטת בפרסקאות המתוארכים למאה ה-12 וככל הנראה תחילת המאה ה-13. בין כנסיית ניקולאס הקדוש לכנסיית המלך נמצאים היסודות של כנסיית יוחנן המטביל. בכיוון מערב לכנסיית הבתולה שוכן רפקטוריום עתיק שנבנה מחצץ בתקופת הארכיבישוף סאבה. לבסוף, בחלק המערבי של מתחם המנזר נמצא מגדל פעמון שנבנה במאה ה-13. בעבר הייתה במתחם גם קפלה, אך היא נהרסה ונותרו ממנה רק שבריהם של מספר פרסקאות. קטעי פרסקאות נמצאו גם בחלק החיצוני של הנרתקס, והם מייצגים בצורה טובה את הגנאלוגיה של שושלת נמאניץ'. הדעה הרווחת היא כי הם קשורים באופן הדוק לפרסקאות מכנסיית הבתולה המתוארכים לשנת 1208 או 1209.
הנסיכות הריבונית של ארצות השפלה
הנסיך וילם חוזר להולנד
לאחר שארצות השפלה שוחררו ב-1813 מכיבוש צרפת על ידי הצבא הרוסי והפרוסי, עגן וילם פרדריק, בנו של הסטאדהאודר האחרון, וילם החמישי, נסיך אורנז', בעיירת הנמל סכוונינגן, והמשיך משם להאג, שם הוא קיבל ב-2 בדצמבר את התואר "נסיך סוברני של ארצות השפלה" (Soeverein Vorst der Nederlanden).
מנזר סטודניצה
אדריכלות
בכיוון צפון מהרפקטוריום שוכנים מגורי הנזירים שנבנו במהלך המאה ה-18, וכיום שוכן בהם מוזיאון קטן שבו ניתן לצפות בחלק מהאוצרות של סטודניצה. אולם, המלחמות התכופות והביזות גרמו לירידה משמעותית בכמות האוצרות של סטודניצה.
אמנות
ההישגים האמנותיים של עבודות הגילוף בסטודניצה מתבטאים בעיקר בארבעת השערים של כנסיית הבתולה, ובעיקר השער המערבי, הנמצאים בין הנרתקס והאקסונרתקס. בקיר הצפוני הנמצא מתחת לפינה נמצא חלון העשוי משמשות ריבועיות קטנות עם מדליונים החרוטים על משטח עופרת, המייצגים את שמונה החיות המסמלות את מעלותיה של הבתולה. ישנם שני קישוטים בצורת ורד המעטרים את העין האלוהית. ככל הנראה, הבונים החופשיים הגיעו לסטודניצה מאזור הים האדריאטי, ייתכן כי אף מהעיר קוטור, היכן שנמאניה החזיק בבעלותו ארמון. הבונים החופשיים הותירו אחריהם כתובת באותיות סרביות על הגמלון של השער המערבי.
הנסיכות הריבונית של ארצות השפלה
הנסיך וילם חוזר להולנד
החוקה הראשונה של ארצות השפלה המאוחדות נכתבה ב-1814 בהנהגתו של ראש הממשלה חייסברט קארל ון הוחנדורפ, ואומצה על ידי קבוצה חופשית של נכבדים. וילם קיבל את הפיקוד העליון על הצבא והצי, את הרשות למנות ולפטר קצינים, ואת הסמכות העליונה על הכלכלה ועל המושבות שמעבר לים, כמו גם על יחסי חוץ ומינוי שגרירים. חברי הסטאטן-חנראל (מועצת המחוזות, הגוף שהפך בסופו של דבר לפרלמנט ההולנדי) היו אמורים להיבחר על ידי הממשלות המקומיות בכל מחוז, אבל החקיקה במחוזות הייתה חייבת לקבל את אישורו של הנסיך החדש. החוקה הבטיחה חופש דת אוניברסלי.
מנזר סטודניצה
אמנות
כנסיית הבתולה נצבעה בעשור הראשון של המאה ה-13. הפרסקאות המקוריים ששרדו באופן חלקי הם אלו שנמצאים באזור המזבח, מתחת לכיפה, על הקיר המערבי ובחלקים הנמוכים של הספינה הראשית. הפרסקו המצוי במצב הטוב ביותר הוא זה שמתאר את צליבת ישו, והוא נוצר ב-1209 על רקע כחול ונחשב לאחד מההישגים הגדולים ביותר של האמנות הסרבית. על הקיר הדרומי נמצא פרסקו "קומפוזיציית המייסדים" שבו מתואר כיצד הבתולה לוקחת את נמאניה (סימון), ביחד עם דגם של הכנסייה, אל ישו המשמש כשופט עליון. הנרתקס נצבע ב-1569, והפרסקאות הנמצאים בו מתארים בצורה מרשימה את יום הדין בעולמות העליונים, ודיוקן של הנזירה אנסטסיה המיוצגת על ידי אנה, אשתו של נמאניה.
הנסיכות הריבונית של ארצות השפלה
הקמת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה
בעת קונגרס וינה ב-1815 היה ברור פחות או יותר שצרפת תצטרך לוותר על ארצות השפלה הדרומיות, שאותן כבשה בזמן המהפכה. חלוקה זו לא עברה ללא זעזועים, כיוון שווילם ניסה לסחוט לעצמו עוד ועוד הישגים. מאז שהנדריק ון דר נוט הציע ב-1789 לאחד בין ארצות השפלה הדרומיות לבין הולנד (ראו המדינות הבלגיות המאוחדות), הרעיון לא יצא מראשו של הנסיך הצעיר. תבוסתו של נפוליון סיפקה לו הזדמנות פז לנסות ולהגשים את שאיפתו.
על הפרק עמדו שלושה תרחישים שונים: