cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הניהול הציבורי החדש
היסטוריה
הראשונות שאימצו את העקרונות אשר עליהן התבססה בהמשך הגישה היו בריטניה וארצות הברית, ובעקבותיהן הצטרפו למגמה ניו זילנד ואוסטרליה. בחלוף השנים אומצו עקרונות אלו במדינות דמוקרטיות רבות בכל רחבי העולם. נחיצותו של השינוי התעצמה עוד יותר על רקע גירעונות תקציביים כבדים אליהם הגיעו מדינות רבות, וכן נוכח שביעות רצון נמוכה מאוד של האזרחים משירותי המגזר הציבורי. כחלק ממגמה זו החלו ממשלות לחפש אחר דרכים חדשות לאספקת שירותים: מדיניות הפרטה בולטת, העסקת קבלני משנה, שיתופי פעולה בין מגזרים שבעקבותיהם הצטמצמו תפקידיו של המגזר הציבורי, ומי שתפס את מקומו במידה רבה היו ארגוני המגזר הפרטי והמגזר השלישי. כל אלו ביטאו את צמצום תפקידה של המדינה, ובמידה רבה את הגדרתו מחדש של המנהל הציבורי.
הגישה מזוהה במקומות רבים עם אידאולוגיה נאו-ליברלית, אולם היא בהחלט אינה נחלתו של הימין הכלכלי בלבד, כפי שנהוג לסבור בטעות. גישת הניהול הציבורי החדש גרמה לכך שגם מפלגות סוציאל-דמוקרטיות שונות הבינו כי קיימת "דרך שלישית", אשר תשלב ערכי תחרותיות ושוק חופשי עם הרצון לספק לאזרחים סל אוניברסלי ונדיב של שירותים ומוצרים ציבורים. אלו ואלו ביקשו לייעל שירותים ציבורים ולהופכם לאיכותיים יותר באמצעות יישומה של הגישה הזו. הצורך לתת מענה הולם לצורכי האזרחים היה הערך המוצהר המוביל והמטרה העיקרית של גישת הניהול הציבורי החדש.
התפתחויות במאה ה-21
אחד העקרונות החשובים של רפורמות הניהול הציבורי החדש הוא שיפור האיכויות והמקצועיות של עובדי ציבור. הרצון לשפרם קשור ללחץ הגובר מצד הציבור ומצד פוליטיקאים שמייצגים את הציבור כלפי הדרג הניהולי בארגוני המגזר הציבורי, כאשר הדרישה לשיפור היא קבלת שירות טוב יותר, מבלי להגדיל את ההוצאה הציבורית. יישום ערכי ניהול המגזר הציבורי וארגוניו על פי עקרונות של שקיפות ואחריותיות כחלק מגישת הניהול הציבורי החדש הגבירו את הביקורת הציבורית. חלק ניכר מביקורת זו מכוון כלפי איכות ומיומנות כוח האדם וחלק אחר מכוון כלפי הנכונות והרצון לשרת את הציבור.
הצורך בשיפור המגזר הציבורי ובהשתכללותו נובע במידה רבה גם מרמת האמון הנמוכה של האזרחים בממשל ובביצועיו. איכות שירות גבוהה מובילה לשביעות רצון רבה, שלטענת מסוגלת לגרום לחיזוק הדמוקרטיה על ידי הגברת האמון. אמון בממשל מחזק את המערכת הדמוקרטית ומייצב אותה. השתתפות האזרחים בתהליכי הערכתם של המגזר הציבורי אף מגדילה את האמון בממשל, ועשויה להגדיל גם את האמון בסוכני הממשל, משום שהיא מגדילה את רמת האינפורמציה הקיימת בקרב האזרחים ואת ההזדהות שלהם עם החלטות מדיניות ועם תוצאותיהן.
הצורך לאזן בין הביורוקרטיה היעילה לבין התנהלות דמוקרטית פתוחה עשה את הניהול הציבורי לכלי בעל עוצמה המנווט את קובעי המדיניות. האינטרס הניהולי העלה לבמה בעלי עניין אחרים, נוסף לאלה הממשלתיים; עם אלה נמנים אזרחים כלקוחות או כשותפים, חברה אזרחית, יזמי מדיניות, שחקני המגזר הפרטי, משקיעים, מממנים, תורמים, ובעידן הדיגיטלי גם שחקנים וירטואליים, בּוֹטים ובינה מלאכותית.
בישראל
המערכת הפוליטית בישראל בשנים הראשונת להקמת המדינה עשתה שימוש בממשל ובמשרדי הממשלה כדי להשיג יתרון פוליטי. מבנה משרדי הממשלה והמינויים המנהליים הבכירים שיקפו את צורכי הרכבת הקואליציה בכנסת, ואת עוצמת המפלגה יותר מכל עקרונות המינהל הציבורי. בשנת 1959 נחקק חוק שירות המדינה (מינויים) כדי לצמצם את מעורבות המפלגות בשירות הציבורי, וכן להבהיר לבעלי התפקידים בשירות המדינה את גבולות תפקידם.
בעקבות המשבר הכלכלי וההיפר אינפלציה במהלך שנות ה-80, המגזר הציבורי עבר תהליך התמקצעות, אקדמיזציה וצמצום. בוצעו מספר פעולות הפרטה של שירותים ציבוריים כמו שירותי הטלפון של חברת בזק והדואר ישראל שהשתפרו לאחר שהוסרו ממשרד התקשורת והופרטו בחלקם.
לאחר המחאה החברתית בישראל בשנת 2011 הוקמה ועדת טרכטנברג כדי לפתח המלצות לשינוי חברתי-כלכלי. הוועדה הופקדה גם על בחינת ביצועי המינהל הציבורי. בדוח הוועדה הודגש כי כשלי המגזר הציבורי צריכים לעמוד במרכז סדרי העדיפויות של הממשלה, והועדה קראה לממשלה לראות בתיקון הבעיות בתחום זה יעד לאומי ולזהות את נושאי הבעיות המבניות וחוסר משילות. אחת מהמלצותיה הייתה יישום מיידי של רפורמות שישפרו את המשאב האנושי בשירות הציבורי. ביוני 2013 תקבלה החלטת הממשלה 481 המאמצת את המלצות ועדת טרכטנברג והונהגה הרפורמה לשיפור ניהול ההון האנושי בשירות המדינה.
יישום הרפורמה
דוגמאות בולטות ליישום הרפורמה הן:
אימוץ תקני iso 9000 - הנהגת תקני iso בכל הקשור לשירות שמעניקים עובדי המינהל הציבורי לאזרחים. מדובר באימוץ גישות ושיטות ניהול מהסקטור הפרטי והטמעתן בסקטור הציבורי. ארגונים ציבורים הם בדרך כללי בעלי הישגים נמוכים, ואימוץ תקנים אלו נחשב עקרון בסיסי של ניהול איכות, ומאפשר למנהל הציבורי ליישם עקרונות מהמגזר הפרטי כדרך להערכת ביצועים ושיפור הישגים.
הרפורמה בניהול ההון האנושי בשירות המדינה בישראל
ביוני 2013 התקבלה החלטת ממשלה לרפורמה. מטרות הרפורמה הן להתאים את שירות המדינה בישראל לצרכים המשתנים של הציבור, להטמיע מערכות ממוחשבות להערכת עובדים לצורך קביעת שכר, מיון עובדים לקראת קבלה לעבודה, לקליטת עובדים חדשים, והטמעת ערכים של טוהר המידות ומצוינות במתן שירות.
ביקורת
ישנה ביקורת המתייחסות ליחסים הנרקמים בין הממשלה לבין ספקי השירותים - המנהל הציבורי החדש נוצר מתוך השאיפה להפריט שירותים, לשפרם ולספקם ביעילות. אולם התברר כי ספקי השירות הציבורי (למשל, בתחומי האומנה לילדים ושירותי הסיעוד לזקנים) פתחו תלות במימון הממשלתי, למרות היותם חלק מהמגזר השלישי. מנגנוני המיון שפיתחה הממשלה, עם החלת מדיניות הניהול הציבורי החדש, מנתבים בשם ההתייעלות את עיקר המשאבים לארגונים של ספקי שירותים ציבוריים ׳המיועדים לקהלים מסורתיים של מערכת הרווחה ו"מייבשים" ארגונים צעירים המציעים שירות לקהלים שטרם טופלו. וכך הופכים ספקי שירות ציבורי אלו להיות מונופוליסטים כנותני שירות בלעדיים למוצר ציבורי, והממשלה הפכה לשבויה בידם עקב המימון והתלות שנוצרה.
ביקורת נוספת היא הישענות על תיאוריות כלכליות שאינן תואמות אספקת מוצרים כמו בריאות, חינוך ושירותי רווחה, והתמקדות בתהליכי שיפור, הפחתת עלויות ניהוליות ופנים ארגוניים דרך אוטומציה או צמצום כוח אדם משפיעה ישירות על השירות והיעילות. למשל חווית השירות במסעדה מורכבת גם מאיכות המזון, אך גם מהאינטראקציה בין הלקוח למלצר. כך שצמצום כוח האדם במוצר ציבורי עלולה לפגוע באזרח. הבחנה זה תרמה להתפתחות הפוסט הניהול הציבורי החדש.
Post-New Public Management - פוסט הניהול הציבורי החדש
היעד העיקרי של רוב רפורמות הניהול הציבורי החדש התמקד בשיפור היעילות, התקשרות בקבלנות, הפרטת אספקת השירותים ואימוץ שיטות ניהול מהמגזר הפרטי הכוללות הכוונה מבוססת תוצאות. במסגרת הניהול הציבורי החדש, מילאו פוליטיקאים מילאו תפקיד של קביעת יעדים (מדיניות), בעוד שעובדי הציבור היו אמורים להיות מנהלים אוטונומיים שנמדדים באמצעות מדדי ביצוע ותמריצים מבוססי תפוקה. תהליכים אלו הובילו לביקורת ולחשיבה מחודשת על רפורמת הניהול הציבורי החדש, ולהתבססות רפורמות פוסט הניהול הציבורי החדש (PNPM).
הסיבות להתגבשות רפורמת הפוסט npm :
המטרה העיקרית של הרפורמות הפוסט-NPM הייתה למנוע את ההתפוררות והפיצול שנוצרו במסגרת ה-NPM ולהחזיר שילוב ותיאום רוחביים במינהל הציבורי. עקרונות הפוסט-NPM כוללים: תערובת של שירותים ורשתות אספקה פנימיות מבוססות שוק, תאום חזק יותר בין גורמים שונים במשרדי הממשלה, המגזר הפרטי והשלישי, יעדים משולבים, סגנון ניהול הוליסטי מבוסס-לקוח, מניעת משוא פנים ואימוץ נורמות אתיות, מיקוד בתהליך וריכוזיות חזקה יותר. עקרונות אלו הובילו לשילוב חזק יותר בין המגזר הציבורי לבין המגזר הפרטי והמגזר השלישי, והגדילו את היכולת של השלטון המרכזי לקדם ערכים ונורמות שישפרו את המינהל והניהול הציבורי.
אנדכס
היסטוריה - הרוזנים והדוכסים מאנדכס
היישוב היה בימי הביניים מושבם של הרוזנים מדיסן-אנדכס ושל הדוכסים מאנדכס-מראניה שנהנו מעוצמה רבה וחיו בטירה שנמצאה בשטחו. בשנת 1132 תרם הרוזן את המקום לכס הקדוש ועזב את אנדכס. בשנת 1208 המלך פיליפ משוואביה נרצח בבמברג, 250 ק"מ מצפון לאנדכס, מיוזמת יריבו, אוטו, ובמעשה הרצח היו מעורבים ישירות בני משפחה של הדוכסים מאנדכס. טירת הדוכסים נהרסה כליל. כעבור מספר שנים שם המשפחה טוהר.
בשנת 1248 אחרי מות הדוכס אוטו השמיני, רוזן פלטיני של בורגונדיה, כבה הענף המרכזי של הרוזנים והדוכסים מאנדכס והדוכסות סופחה כולה לאחוזת הבישופות של במברג. אחרי שבשנת 1388 נתגלה האוצר האבוד של הרוזנים מאנדכס, שכלל שרידים קדושים, חלה תחייה מחדש של המקום שהפך ליעד לעליות לרגל. בשנת 1455 במקום הטירה לשעבר על "ההר הקדוש" בנו בני בית ויטלסבאך את המנזר הבנדיקטיני אנדכס. המנזר היה במהלך מאות שנים חלק מהמתחם הסגור (הופמארק) ארלינג. בשנת 1803 חוקי החילון בבוואריה הביאו לסגירה זמנית של המנזר. בשנת 1813 הוכרז הכפר ארדינג הסמוך למנזר כקהילה בפני עצמה. בימי המלך לודוויג הראשון בשנת 1850 נפתח מחדש המנזר אנדכס בחסות המנזר בוניפאץ (בוניפציוס) הקדוש במינכן. ב-30 באפריל 1956 קהילת ארלינג קיבלה את השם ארלינג-אנדכס. ב-1 ביולי 1976 קהילת מכטפלינג שהייתה עד אז עצמאית סופחה לארלינג-אנדכס. ב-1 בינואר 1978 הופח גם הכפר פרידינג. ב-2 בינואר 1978 שונה שם הקהילה מ"ארלינג-אנדכס" לארנכס בלבד.
מנזר אנדכס
באנדכס קיים מנזר במעמד "אבאציה" של המסדר הבנדיקטיני הגרמני. הוא הוקם בשנת 1455. בנייני המנזר, לרבות הכנסייה משנת 1712, נבנו על גבעה, כ-3.2 קילומטר מזרחית   מהאגם אמרזה, בסגנונות בארוק ורוקוקו. במנזר חיים כ-שלושים נזירים בנדיקטינים המייצרים בירה ידועה לפי מתכון מסורתי. המנזר ומבשלת הבירה שלו Klosterbreurei Andechs מושכים אליו עולי רגל רבים, חובבי בירה מסורתית וכן תיירים, במיוחד בימי ראשון ובחגים.
גאוגרפיה
אנדכס נמצאת על רכס הררי, בגובה כ-650 מטר, בין האגם אמרזה (Ammersee) ממזרח לאגם שטארנברגר (Starnberger See) ממערב. הרכס נוצר על ידי משקעים קרחוניים בין שתי חזיתות קרחוניות ראשיות של הקרחון איזאר-לויזאך, האחראיות להיווצרות שני האגמים הקרחוניים והוא מראה על פני השטח יסודות של מורנת קצה. הגובה בתחום היישוב משתנה בין 533 מטר על גדת האגם אמרזה ל-740 מטר בצפון היער קרשלאכר. אנדכס שוכנת במרכז "ארץ חמשת האגמים" (Fünfseenland) והיא מורכבת מחמישה יישובים: הכפרים ארלינג, פרידינג ומאכטלינג ואזור העסקים רוטנפלד. את הכפר ארלינג חוצה נחל קינבאך.
גרג הנרי
גרג לי הנרי (באנגלית: Gregg Lee Henry; נולד ב-6 במאי 1952) הוא שחקן אופי אמריקאי, וגם מוזיקאי רוק, בלוז וקאנטרי.
ביוגרפיה
הנרי נולד בלייקווד שבמדינת קולורדו. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד הרוצח הסדרתי דניס ראדר בסרט הטלוויזיה "The Hunt for the BTK Killer", ומתפקידיו בסרטי קולנוע כגון "פייבאק" ב-1999, ו"תעתועי גוף" בבימויו של בריאן דה פלמה משנת 1984. הנרי המשיך לשתף פעולה עם דה פלמה והופיע בשישה מסרטיו.
בטלוויזיה הופיע הנרי ביותר מ-75 סדרות ותוכניות בהן "הנובוריצ'ים", "פיירפליי", "בנות גילמור", "24", "זאב מעופף", "CSI", "רצח במשיכת קולמוס", "מטלוק", "פרקליטי אל איי", "פלקון קרסט", "בלשים בלילה", "מגנום, בלש פרטי", "עני ועשיר, חלק שני", "המנטליסט", "קאסל", "Glee", "סוכן מחוק" ו-"Breakout Kings".
הנרי גילם את יו פאנטה לצדם של אדי איזרד ומיני דרייבר בסדרת הטלוויזיה "הנובוריצ'ים". הוא שיחק בתפקיד דובס בסדרה "צווארון לבן" ברשת USA, ובדמות הוליס דויל בסדרה "סקנדל" של רשת ABC. ב-10 ביוני 2013 החל להופיע בתפקיד הבלש קארל רדיק בסדרת הדרמה "ההריגה". ב-2014 הופיע בתפקיד קטן בסרט מבית מארוול "שומרי הגלקסיה". עוד השתתף בסדרה "גיהנום על גלגלים" ובסדרה "המעקב".
בשנת 2021 שיחק הנרי בסדרת הטלוויזיה הישראלית-אמריקאית "פגע וברח" שיצרו ליאור רז ואבי יששכרוף לשירות של נטפליקס.
חיים אישיים
הנרי נשוי לבמאית התיאטרון האמריקאית ליזה ג'יימס. בני הזוג חיים בלוס אנג'לס.
קארן הקרופ
קארן אנג'לו הקרופ (בדנית: Karen Angelo Hækkerup נולדה ב-12 ביוני 1974) היא פוליטיקאית דנית מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית אשר שימשה כשרת הרווחה והשילוב, שרת המזון, החקלאות והדיג ושרת המשפטים.
ביוגרפיה
הקרופ נולדה בהילרוד ב-12 ביוני 1974. היא למדה היסטוריה באוניברסיטת אודנסה, ובשנת 2000 השלימה תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת קופנהגן. באותה שנה נישאה לאולה הקרופ, אזרח נורווגי שבהמשך הפך לחבר הסטורטינג הנורווגי. יש להם שלושה ילדים והם מתגוררים בדראגר שבדנמרק.
בשנת 2005 נבחרה הקרופ לראשונה לפרלמנט הדני מטעם מחוז הבחירה טארנבי. ב-3 באוקטובר 2011 היא מונתה לשרת הרווחה והשילוב בממשלתה של הלה ת'ורנינג שמידט. לקראת סוף דרכה של הממשלה, ב-9 באוגוסט 2013, מונתה לשרת המזון, החקלאות והדיג, עד הקמתה של ממשלת תו'רנינג השנייה ב-12 בדצמבר 2013, אז מונתה לשרת המשפטים. ב-10 באוקטובר 2014 פרשה במפתיע מהתפקיד והפכה למנהלת חברת הלובינג Landbrug & Fødevarer. ב-1 באוקטובר 2018 פרשה מהנהלת החברה. ב-2019 מונתה למזכירת UNICEF בדנמרק.
סנדברג
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
בנדיקטה קיאר
בנדיקטה קיאר (בדנית: Benedikte Kiær נולדה ב-10 בדצמבר 1969) היא פוליטיקאית דנית ממפלגת העם השמרנית אשר שימשה כשרת הרווחה בממשלתו של לארס לקה ראסמוסן. משמשת כיום כראש עיריית הלסינור.
ביוגרפיה
קיאר נולדה בגנטופטה ב-10 בדצמבר 1969 ולמדה תקשורת באוניברסיטת קופנהגן. היא שימשה כיועצת תקשורת במספר חברות, ובמקביל החלה לטפח קריירה פוליטית במסגרת מפלגת העם השמרנית. ב-2006 נבחרה כחברה במועצת מחוז הבירה, וב-2010 נבחרה למועצת העיר הלסינור. היא ניסתה שלוש פעמים להיבחר לפולקטינג בשלושה מחוזות בחירה שונים, אולם לא הצליחה להיבחר. ב-23 בפברואר 2010 היא מונתה לשרת הרווחה וכיהנה בתפקיד עד 3 באוקטובר 2011. באותה שנה היא הצליחה להיבחר לראשונה לפולקטינג, ובמקביל מונתה לדוברת מפלגת העם השמרנית. ב-27 ביוני 2012 היא הודיעה על מועמדותה לראשות עיריית הלסינור מטעם השמרנים. בעזרת מהלך פוליטי, היא הצליחה להוביל להדחתו של ראש העיר המכהן פר טארסבול, וב-1 בינואר 2014 נכנסה ללשכתו. במקביל היא התפטרה מחברותה בפולקטינג.
מגדל אדגר 360
מגדל אדגר ॰360 הוא מגדל משרדים בגובה 147.65 מטרים השוכן ברחוב השלושה 2 בתל אביב, מזרחית לנתיבי איילון בסמוך להיכל הכדורסל ביד אליהו.
היסטוריה
המגדל, בבעלות חברת אדגר השקעות שבשליטת ביטוח ישיר, הוא למעשה תוספת בנייה של 20 קומות חדשות מעל מגדל משרדים בן 15 קומות שהיה קיים עוד משנת 2001.
שלב א
המגדל במתכונתו הקודמת, אשר תוכנן על ידי משרד באדריכלים הבין-לאומי סיזר פאלי, היה אחד משני בניינים בפרויקט בשם "איילון ביזנס סנטר" ונקרא בזמנו "בניין A המגדל המערבי", הוא אוכלס בשנת 2001 ושימש מאז את מטה מחוז המרכז של משרד החינוך. בשלב זה היה בן 15 קומות בלבד. הבניין השני, הסמוך אליו (בניין B המחולק לשלוש כניסות B1,2,3) השתרע על פני רחוב השלושה 4,6,8 ואכלס בין השאר את משרד המשפטים, משרדי מע"מ רשם הירושות ורשם המשכונות.
שלב ב
בניית תוספת הקומות למגדל המערבי (בניין A) תוכננה על ידי משרד "לרמן אדריכלים" ובנייתו בוצעה על ידי חברת אלקטרה בנייה. הבנייה החלה בשנת 2012 והושלמה בשנת 2015. בניית תוספת של 20 קומות למגדל קיים, בגובה רב, במשך שלוש שנים, מבלי להשבית את הפעילות השוטפת של המגדל הקיים, טמנה בחובה התמודדות עם אתגרים תכנוניים והנדסיים רבים. אתגר נוסף איתו התמודד משרד האדריכלים הוא חיבור ויזואלי/עיצובי בין שני חלקי המגדל (החלק התחתון הישן, ותוספת 20 הקומות שמעליו) כך שהתוספת לא תיראה כטלאי, והמגדל יראה בסופו של דבר כיחידה אחת ולא שני חלקים זרים, בעיקר למול הבחירה בחיפוי השונה לכל אחד משני חלקי הבניין (שיש בחלקו התחתון, למול קירות מסך מזכוכית בחלקו העליון).
למגדל במתכונתו החדשה שתי כניסות עצמאיות – אחת למשרד החינוך (קומות 1–15) והשנייה למגדל המשרדים שמעליו (קומות 16–35), לובי נפרד בגובה כפול, ומערכת מעליות נפרדות.
למגדל 35 קומות עיליות בסה"כ ו-4 קומות חניון תת-קרקעי הכוללות כ-1000 מקומות חניה. בקומות 20 ,22 ,24 ,26 קיימות מרפסות פתוחות. שטח קומה 1050 מ"ר ושטחו הכולל של הבניין 46,334 מ"ר. במרתף המגדל הוקמה חוות שרתים מאובטחת לטובת דיירי הבניין.
המגדל עגול (ומכאן שמו – אדגר 360), הוא מכוסה בקירות מסך ולוחות שיש. למגדל 11 מעליות, 4 מתוכן הן מעליות חיצוניות, שקופות. הבניין מנוהל על ידי חברת רמות.
קישורים חיצוניים
האתר הרשמי של מגדל אדגר 360
אמוניה
אָמוֹנְיָה (Ammonia; נקראת גם נַשְׁדּוּר, בעבר גם אמונייק) היא תרכובת חנקן ומימן, ונוסחתה NH3. האמוניה היא אחד הכימיקלים התעשייתיים הנפוצים והחשובים בעולם. שימושה העיקרי הוא כחומר גלם בתעשיית הדשנים, ובייצור תרכובות חנקן. בביולוגיה משמשת האמוניה כחומר ראשוני ליצירת בסיסים חנקניים (המרכיבים את הנוקלאוטידים) וחומצות אמינו (המרכיבות את החלבונים).
האמוניה מופיעה בטבע בכמות קטנה כחלק ממחזור החנקן בקרקע, וכתוצר פירוק של השתנן שבשתן, ועל כן ריחה מזוהה עם ריח משתנות לא נקיות. בתעשייה מיוצרת האמוניה מחנקן, שמקורו באוויר, וממימן, שמקורו בגז טבעי, בתהליך הבר-בוש.
בתנאי לחץ וטמפרטורה תקניים, האמוניה היא גז חסר צבע ובעל ריח חריף. גז האמוניה קל מהאוויר, והוא בעל מסיסות גבוהה מאוד במים. מולקולת האמוניה מתפקדת כבסיס בשל נטייתה לקלוט פרוטון ולהפוך ליון אמוניום (NH4+), ולכן תמיסות מימיות של אמוניה הן בסיסיות.
האמוניה רעילה לבני אדם ובעלי חיים, ועלולה אף לגרום למוות, ועל כן נדרשים כללי בטיחות מחמירים בעת ייצור, הובלה, אחסון ושימוש באמוניה.
היסטוריה
מראשית המאה ה-19 עקב הגידול באוכלוסיית העולם והתיעוש ההולך וגדל של מדינות המערב גבר הצורך למצוא מקורות חדשים לאספקת חנקן לקרקע החקלאית בצורה של דשנים. בתחילה נפתרה הבעיה בעזרת גילוי של מינרלים חנקתיים בצ'ילה (בעיקר NaNO3). המסחר במלחת צ'ילה הלך וגדל במהירות החל מ-1830. כבר בתחילת המאה ה-20 היה ברור, כי לא ניתן יהיה לספק באמצעות מינרל טבעי זה את כל תצרוכת תרכובות החנקן של העולם המודרני הדרושה הן למטרות חקלאיות, כדי לספק מזון לאוכלוסייה ההולכת וגדלה בקצב אדיר, והן לצורכי התעשייה המתפתחת בצעדי ענק.
בתחילת המאה ה-20 ניתן היה להשיג חלק מהאמוניה או תרכובותיה כתוצר לוואי של תהליכים תעשייתיים שונים, אך גם באלה לא היה די כדי לספק את כל צורכי השוק.
תהליך הבר-בוש
בראשית המאה ה-20 החלו המדענים הגרמניים פריץ הבר וקארל בּוֹש בפיתוח של שיטה סינתטית לייצור של אמוניה. האבר ובוש ביקשו להשתמש בשני חומרי גלם זולים ונפוצים לייצור אמוניה (חנקן - שמקורו מהאוויר ומימן - שמקורו מהמים או ממקורות פחמניים כגון גז טבעי, נפט ופחם). הקושי הגדול בייצור האמוניה היה באדישות הכימית הגבוהה של החנקן שנובע מקיומם של שלושה קשרים קוולנטים המחברים בין שני אטומי חנקן. הבר ובוש הבינו שעל מנת להתגבר על בעיה זו ועל מנת להשיג שליטה מלאה על קינטיקת התגובה לייצור האמוניה, יש צורך בתכנון ריאקטור כימי בו יופעלו תנאי לחץ וטמפרטורה אידיאליים להתרחשות התגובה ובמציאת זרז כימי מתאים שיאפשר את הורדת אנרגיות השפעול הגבוהה הנדרשת להתרחשות התגובה.
הבר היה זה אשר הגה את הרעיון ויצר את התשתית המדעית והמעבדתית לתהליך זה, אך קארל בוש היה זה אשר פיתח את התהליך מבחינה טכנולוגית והביא להגשמתו כתהליך כלכלי בקנה מידה תעשייתי.
הבר בחן שורה ארוכה של זרזים החל מאורניום ואסמיום ששימשו בשלבי הניסוי הראשונים ועד ניקל, סידן, מנגן, ברזל ועד רבים (סה"כ נבחנו אלפי זרזים שונים). לבסוף נבחרה תחמוצת הברזל, והחומר משמש גם בימנו כזרז בתהליך. למעשה תהליך הייצור שפיתחו הבר ובוש משמש עד היום לייצור אמוניה, כמעט ללא שינוי. הלחץ שנבחר אז לביצוע התהליך היה 200 אטמוספירות, שהוא הלחץ המרבי שניתן היה להשיג אז (כיום הלחץ המשמש הוא כ-300 אטמוספירות), והטמפרטורה שנבחרה הייתה כ-500 מעלות צלזיוס.
על תהליך ייצור האמוניה קיבל פריץ הבר את פרס נובל לכימיה לשנת 1918. כ-13 שנים אחר כך, בשנת 1931, קיבל שותפו, קארל בוש את פרס נובל בכימיה, על תרומתו בפיתוח שיטות לעבודה בתנאי לחץ גבוה בעת שלבי התיעוש של תהליך ייצור האמוניה.
ייצור עולמי
נכון ל־2014, הייצור העולמי של אמוניה עומד על כ־175 מיליון טון, כאשר סין היא היצרן הגדול ביותר (כשליש מכלל הייצור העולמי). ישנו עודף כושר ייצור של אמוניה בעולם, בהשוואה לביקוש. מחיר האמוניה רגיש בעיקר לשינויים במחיר גז טבעי, שהוא חומר הגלם העיקרי כיום ליצור אמוניה, ובמחירי האנרגיה.
שימושים באמוניה
האמוניה חיונית ליצור תעשייתי כחומר גלם וכאמצעי לקירור בבתי קירור ומחסני מזון. השימושים העיקריים באמוניה הם:
בטיחות
במצבה הגזי, האמוניה חסרת צבע ובעלת ריח חריף. בשל ריחה החריף, קל לזהותה באוויר אפילו בריכוזים נמוכים של כ-5 ppm. כמויות קטנות של אמוניה אינן בעלות השפעה מזיקה על האדם, אך בכמויות גדולות היא עלולה להיות מסוכנת ביותר. האמוניה היא חומר רעיל, המגרה את אברי הנשימה, ועלול לגרום לכוויות בעור ובעיניים. גירוי הלחמית וריריות דרכי הנשימה נגרם בריכוז נמוך יחסית, של 50 ppm, בעוד שתסמינים ריאתיים ניכרים בריכוזים העולים על 1000 ppm, עד להסתמנות קטלנית בריכוזים של כ-1500 ppm. הכווייה מאמוניה שבריכוזים גבוהים גורמת לנמק נוזלי (Liquefaction necrosis) ברקמות הפגועות.
האמוניה גורמת לקורוזיה במתכות מסוימות, כגון נחושת, ועל כן אין לאחסן או להעביר אמוניה בצנרת או במכלי נחושת. בשל הסיכון הסביבתי והביטחוני הנשקף מהאמוניה, מכלי אמוניה בעולם נדרשים לעמידה בתקני בטיחות שונים למניעת דליפות.
השפעה ביולוגית
האמוניה נוצרת באופן נורמלי בגוף חי בתהליך חילוף החומרים של חומצות אמינו. בריכוזים גבוהים האמוניה רעילה ולכן היא מפורקת על ידי הכבד בתהליך מורכב לשתנן, המסולק באמצעות הכליות אל השתן. הצטברות של אמוניה בדם בשל הפרעה לתהליך זה נקראת היפראמונמיה והיא תופעה מסוכנת שעשויה לגרום אף למוות.
בנוסף, היווצרות אמוניה היא תופעת לוואי באקווריומים בהם מגדלים דגים. האמוניה נוצרת על ידי ההפרשות של דגי הנוי.
שאיפת אמוניה בכמויות קטנות הייתה בעבר שיטה מקובלת להעיר אנשים מעלפונם. שאיפת אמוניה בריכוזים העולים על 25–35 חלקים למיליון עשויה לגרום לנזק חמור לריאות ואף למוות.
בישראל
בעבר היה ייצור אמוניה בישראל, אך זה הופסק במהלך שנות ה־80, ומאז מיובאת האמוניה ממדינות אחרות. האמוניה המיובאת לישראל עוברת דרך מסוף הכימיקלים בנמל הקישון במפרץ חיפה, שלצידו הוקם מכל אחסון גדול המכיל עד 12,000 טון. מכל אחסון זה קרוב יחסית לריכוזי אוכלוסייה במטרופולין חיפה, ומאוים ביטחונית עקב קרבה יחסית לגבול לבנון. עם זאת, ועדה ציבורית שבדקה את נושא אחסון החומרים הרעילים במפרץ חיפה בעקבות מלחמת לבנון השנייה, הגיעה למסקנה כי אמצעי המיגון במכל מספקים.
נכון לשנת 2010, צריכת האמוניה בישראל היא כ־120,000 טון לשנה. אחסון האמוניה נעשה במכל במפרץ חיפה, ובמכלים קטנים יותר בשטחי מפעלים הצורכים את החומר. השימוש העיקרי (כ־80%) באמוניה בישראל הוא לייצור דשן ובהיקפים קטנים יותר לייצור חומצה חנקתית (כ־8%), וניילון (כ־5%). שאר הכמות (כ-7%) משמשת למגוון שימושים, כדוגמת ייצור חומרי נפץ, תרופות, קירור ועוד.
הייבוא לישראל נעשה על ידי מפעל חיפה כימיקלים, שבבעלותו גם מכל האחסון במפרץ חיפה, ממנו נמשכת צנרת הובלה למפעל חיפה כימיקלים במפרץ חיפה ולמפעל דשנים וחומרים כימיים הסמוך. היבוא נעשה באמצעות משלוח חודשי של כ־10,000 טון אמוניה הנאגר במכל, ומוזרם בהדרגה בצנרת אל המפעלים. חיפה כימיקלים צורך כ־70% מהכמות המיובאת לישראל בשני מפעליו במפרץ חיפה ובנגב, כאשר אל המפעל בנגב מובלת האמוניה באמצעות מכליות כביש. יתר הכמות מגיעה למפעל דשנים המשתמש ברובו, ומשווק כ־4% מסך הכמות המיובאת לארץ (כ־5,000 טון) לצרכנים קטנים יחסית באמצעות מכליות כביש ומכלי אחסון קטנים.
קיים תכנון להקמת מפעל לייצור אמוניה במישור רותם בנגב, לצורך אספקת הביקוש המקומי, בעקבות מציאת מאגרי גז טבעי גדולים בסמוך לישראל. הקמת מפעל זה תאפשר להשבית את מכל האחסון במפרץ חיפה.
ב-6 בנובמבר 2014 אירעה דליפת גז מסוג אמוניה במפעל באזור עמק חפר עקב חיתוך שגוי של צינור במהלך עבודות שנעשו על ידי קבלן חיצוני. במהלך הטיפול באירוע נהרג כבאי ונפצעו 21 אנשים עקב חשיפה לאמוניה.
ב-1 ביוני 2015 בית המשפט העליון קבע כי על הממשלה להודיע עד תום תקופה של 45 ימים, על התאריך בו יפונה מיכל האמוניה.
בפברואר 2016 הודיע חסן נסראללה כי בכוונתו לשלוח טילים ולכוונם למיכל האמוניה בחיפה, שיש בו 15,000 טון של גז, והדבר יגרום להרג של עשרות אלפי אנשים. למעשה, טען, מאוימים באזור 800,000 אזרחים. במלחמת לבנון השנייה החליט שלא לפגוע בהם, ועתה, אם ישראל תתקוף יפעיל כוחו זה.
קופה אמריקה 1995
תחרות הקופה אמריקה 1995 (1995 Campeonato Sudamericano Copa América), הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-37. הטורניר נערך באורוגוואי בין ה-5 ביולי ל-23 ביולי 1995, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר השתתפו נבחרות ו כנבחרות אורחות. הנבחרת המארחת זכתה בטורניר, לאחר שגברה על  בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 1-1 בסיום המשחק. בשלבי ההכרעה של הטורניר נקבע כי במקרה של שוויון לא ישוחקו 30 דקות הארכה, אלא המשחק יועבר להכרעה מיידית בדו-קרב פנדלים.
אצטדיונים
הטורניר שוחק בארבעה אצטדיונים בארבע ערים שונות. הגדול מביניהם, אצטדיון סנטנאריו במונטווידאו, אירח את משחק הגמר.
מלכי השערים
4 שערים
3 שערים
ביינדר
ביינדר (באנגלית: binder; מהפועל to bind - לקשור, לכרוך) הוא פריט לבוש המאפשר השטחה של החזה. גם רצועות בד או פריטי לבוש ייעודיים דומים, אשר לרוב עשויים מספנדקס או מבדים סינתטיים, וכן לבישת מספר חולצות בשכבות צמודות ורפויות, יכולים לשמש לשם כך.
בין האנשים אשר בוחרים להשטיח את החזה נמנים גברים טרנסים (על מנת ליצור אופוריה מגדרית, תחושת רווחה והקלה ביחס להתאמה בין הנראות למגדר שלהם, בעקבות השטחת החזה ), אנדרוגינים וא-בינארים, קרוס-דרסרים.ות, קוספליירים.ות ואמנים.ות.
ביינדרים יכולים לשמש גם כחלופה לחזיות או מטעמי התאמה טובה יותר.
שימוש
ישנן סיבות רבות לשימוש בביינדר או בבגד מסוג דומה:
גברים טרנסג'נדרים עשויים להשטיח את החזה שלהם כחלופה או בעת ההמתנה לניתוח עליון, על מנת להיראות כבעלי מראה גברי. מראה של חזה שטוח וגברי עשוי לגרום לאופוריה מגדרית ולתחושת הקלה.
גם גברים סיסג'נדרים הסובלים מגניקומסטיה עשויים להשטיח את החזה עם ביינדר כדי להתאים את המראה שלהם, במקום לעבור ניתוח או בעת ההמתנה לניתוח. עם זאת, לרוב גברים סיסג'נדרים עם גינקומסטיה לובשים חזיות זכרים.
סוגים
קיימים סוגים שונים של בגדים תחתונים ייעודיים המוכרים כביינדרים או כ"חזיות לקשירה" (אשר עשויים לרוב מחומרים כמו ספנדקס או בדים סינתטיים אחרים), ובהם משתמשים בדרך כלל להשטחת חזה. בגדים אלו עשויים להיות יקרים יותר מהאופציות האחרות ואינם נמצאים במלאי נרחב, אך בדרך כלל נחשבים מסוכנים פחות מהאלטרנטיבות.
דרכי השטחה נפוצות אחרות כוללות בין היתר שימוש ברצועות בד או בתחבושות אלסטיות או לא-אלסטיות, וכן לבישת מספר שכבות של חולצות, כאשר הראשונה צמודה, וכל אחת נוספת יותר רופפת. יש המשתמשים גם בנייר דבק, אך הוא מסוכן ויש להימנע ממנו. גם תחבושות אלסטיות כמו תחבושות "אייס" (המשמשת להגבלת זרימת הדם בעקבות פציעות) אינן בטוחות לשימוש. האפשרות הבטוחה ביותר היא להשתמש בביינדר של חברה מהימנה או בחזיית ספורט בעלת דחיסה גבוהה.
סיבוכים
על מנת למזער סיכונים, לרוב מומלץ שהפריט המשמש להשטחה יהיה תמיד רופף ככל האפשר, ואין להשתמש בו באופן רצוף מעל ל-8 שעות. קשירה לפרקי זמן ממושכים עלולה להוביל לפריחה או לזיהומים פטרייתיים מתחת לשדיים, כאבי גב או חזה, קוצר נשימה, יתר-חום, ולעיתים נדירות אף לשבר בצלעות. בנוסף, חלק משיטות ההשטחה הלא-שגרתיות, כגון סרט דביק או תחבושות אתלטיות, ידועות בכך שהן מגבירות את הסיכון של אדם להשלכות בריאותיות שליליות כגון קוצר נשימה, נזק לשרירים ולשלד ונזק לעור. השטחת החזה בצורה לא בטוחה עלולה להוביל לעיוות קבוע של השדיים, הצטלקות והתכווצות ריאות, וקשירה קבועה לאורך זמן עלולה להשפיע לרעה על תוצאות ניתוח כריתת שד בעתיד.
היסטוריה
השטחת החזה קיימת בהקשרים היסטוריים רבים. לבישת מחוך הייתה אחת הדרכים שבהן ניתן היה להקטין את גודל השדיים. בתקופות שונות בהיסטוריה היו נקודות מבט שונות על הגוף הנשי, שכללו בין היתר שימוש נרחב במחוכים לאורך ההיסטוריה של מערב אירופה עד התקופה הוויקטוריאנית. בבגד הדודו המסורתי הסיני ובגד הסראשי  היפני נעשה שימוש להשטחת שדי הנשים. בשנות העשרים של המאה ה-20, נשים פלאפריות נהגו לקשור את החזה שלהן כדי להשיג מראה פחות מסורתי.
לאדה רבולושן
לאדה רבולושן הוא אב טיפוס לרכב מרוצים, שהוצג על ידי AvtoVAZ בשנת 2003.
הגרסה העיקרית הייתה רכב ה-LADA Revolution I, שבהמשך בוצע בו שינוי והוצג כרכב LADA Revolution II, ששונה מעט מבחינה חיצונית מהגרסה הראשונית ושונה באופן מהותי מבחינה מבנית (המסגרת ומבנה הכוח השתנה)והפך לבסיס המסגרת של סדרת המרוצים הלאומית AvtoVAZ. בשנת 2008, על בסיס גרסת המירוץ, פותח הרעיון של מכונית ספורט - LADA Revolution III.
היסטוריה
המכונית היא מכונית ספורט יחידה המיועדת לשימוש בכבישים סגורים עם ריצוף אספלט. העבודה החלה בשנת 2001, והאבטיפוס הוצג רשמית לקהל הרחב לראשונה בקיץ 2003 בתערוכת הרכב של מוסקבה, ובסתיו של אותה השנה הוצג גם בתערוכת פרנקפורט.
זו הייתה מכונית מרוץ שלקחה חלק במונוקאפ עם אותו שם, שהתקיים בשנים 2004–2008, כחלק מסדרת המרוצים הלאומית AvtoVAZ. בגלל המשבר הכלכלי שפרץ בשנת 2008, נסגר הפרויקט, מכיוון שמכוניות מרוץ במחיר סביר יותר זכו לרלוונטיות. בסך הכל יוצרו כמה עשרות כלי רכב מדגם זה באתר הייצור טורגמאש.
סאנשיין
סאנשיין (באנגלית: sunshine) היא מכונית חשמלית בתצורת מכונית מיקרו מתוצרת יצרנית כלי הרכב החשמליים הסינית Zhejiang Today Sunshine New Energy Vehicle Industry Co., Ltd, אשר מיוצרת משנת 2016 בסין.
לאדה רבולושן
שינויים
גרסת ה-SuperSport מחזיקה במנוע זהה, אך מוגברת ל-215 כ"ס. במהירות 8500 סל"ד ו-170 ננומטר עם פוטנציאל ל-5800 סל"ד. עד למאה הראשון המכונית מאיצה תוך 6.5 שניות, והמהירות המרבית אינה עולה על 260 קמ"ש, הופקה מאז 2006, בעלת מסה של 670 ק"ג.
סאנשיין
היצרן
היצרן "Zhejiang Today Sunshine New Energy Vehicle Industry Co., Ltd" עוסק בייצור ומכירות של מכוניות חשמליות במשקל קל. המפעל משתרע על שטח של 60,000 מ"ר ועם 0.15 מיליארד הון רשום (רנמינבי). החברה מצוידת במכונת ריתוך רובוט, קו אלקטרופראזה אוטומטי, קו צביעה אוטומטי, קו הרכבה אוטומטי ומכונות כיפוף ובדיקה מתקדמות אחרות.
לאדה רבולושן
שינויים
המכונית הייתה קיימת גם בגרסת ראווה דו-מושבית.
סאנשיין
היצרן
היצרן מייצא למדינות אירופה, מדינות אמריקה ומדינות המזרח התיכון.
לאדה רבולושן
RS2
בקיץ 2005, רכב ה-LADA Revolution II עבר מעט מודרניזציה, הן מבחינה עיצובית והן מבחינה טכנית: הוא שינה את המתלה האחורי, שינה את הגאומטריה ואת קשיחות השלדה, המפזר האווירודינמי נבנה מחדש ושופרה מערכת קירור המנוע. הדגם המעודכן קיבל את הקידומת RS2 לשם.
סאנשיין
דגמים
{{טורים
דגם "M2 - HIGH SPEED"
}}
לב שטרנברג
לב שטרנברג (ברוסית: Лев Ште́рнберг; 3 במאי 1861 – 14 באוגוסט 1927)  היה אתנוגרף רוסי וסובייטי ממוצא יהודי, אשר בין השנים 1889 עד 1897 חקר את הילידים באזור סחלין ובסיביר עבור המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, בעיר ניו יורק.
ביוגרפיה
שטרנברג התמחה בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת סנט פטרבורג. מאוחר יותר הוא התמחה במשפטים באוניברסיטת נובורוזיסק. הוא היה פעיל שהצטרף ל-Narodnaya Volya נרודניה ווליה וערך את הפרסומים שלהם הוא לא היה מרקסיסט אך הוא נעצר על ידי השלטונות הרוסיים ב-27 באפריל 1886 בגין השתתפות בנרודניה ווליה שהוכרזה כארגון טרור אנטי-צארי.
הוא שהה שלוש שנים בכלא באודסה. לאחר מכן הוגלה למושבת העונשין בסחלין לעונש של עשר שנות מאסר. הוא גורש מאודסה על הסירה פטרבורג ב-19 במרץ 1889, והגיע לנמל אלכסנדרובסק, סחלין, ב-19 במאי 1889.
שטרנברג העסיק את הרשויות בשל פעילותו בכל הנוגע לזכויות אסירים וכן בזכויות הילידים. השלטונות שלחו אותו לקהילה הנידחת של ויאכטו, 100 ק"מ צפונית לפורט אלכסנדרובסק, שם החל לראשונה בעבודת השדה האתנוגרפית שלו על השבטים הילידים. הוא חזר לביתו אך הוחזק במעצר בית שנים נוספות.
לב שטרנברג היה דמות רוסית חשובה בתחום האנתרופולוגיה החדשה. שטרנברג, בסיועו של ולדימיר בוגוראז, ארגן את המרכז האתנוגרפי הרוסי הראשון באוניברסיטת סנט פטרסבורג, לאחר המהפכה הרוסית ב-1917.
מיאה (מחוז)
מחוז מיאה (ביפנית: Mie-ken 三重県) הוא מחוז באזור קנסאי שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר צו.
היסטוריה
בשטח מחוז מיאה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מלפני יותר מעשרת אלפים שנים, ובתקופות ג'ומון ויאיואי התפתחו באזור חברות חקלאיות לאורך החוף. על פי המסורת, מקדש איסה נבנה באזור בתקופת יאיואי.
בתקופת אדו, היה השטח של מחוז מיאה מחולק בין האנים שונים, שנשלטו על ידי דאימיו שונים. נתיבי תחבורה ראשיים, כגון טוקאידו, חצו את האזור והביאו לפריחה ושגשוג כלכלי, וכן תרמה לכך עליית הפופולריות של העלייה לרגל למקדש איסה.
בתקופת מייג'י עברו מחוזות איסה, שימה, איגה וחלקים ממזרח מחוז קיאי שינויים וארגון מחדש, וב-1872 נוצר מחוז מיאה, ובירתו נקבעה בעיר צו. ב-1876 סיפח מחוז מיאה את מחוז ואטארי הדרומי לו, וכך נקבעו גבולותיו של המחוז.
בשנת 1959 פגעה במחוז סופת טייפון וגרמה לנזקים נרחבים. שדות חקלאיים נסחפו, כבישים ודרכי תחבורה אחרות נשטפו, ותושבים רבים נפצעו ונותרו מחוסרי בית.
גאוגרפיה
מחוז מיאה נמצא בקצה המזרחי של חצי האי קיאי, וגובל במחוזות אאיצ'י, גיפו, שיגה, קיוטו, נארה ו-וקאיאמה.
אורך מחוז מיאה, מצפון לדרום, הוא 170 קילומטרים, ורוחבו 80 קילומטרים ממזרח למערב, והוא מתחלק לחמישה אזורים גאוגרפיים:
למחוז מיאה קו חוף באורך 1,094.9 קילומטרים, ונכון לשנת 2000, מתוך שטח כולל של 5,777.44 קילומטרים רבועים, מכוסים 64.8% ביערות, מתוכם כמחצית מהווים שמורת טבע, 11.5% מוקדשים לחקלאות, 6% מהווים אזורי מגורים, 3.8% עבור כבישים, ו-3.6% הם נהרות.
ערים
במחוז מיאה 14 ערים:
כלכלה
בזכות מיקומו הגאוגרפי, בזכות מקדש איסה, ובזכות דרך הטוקאידו שחלפה בו, נחשב המחוז כנקודת קישור בין מערב למזרח יפן, והמחוז נודע בשל עבודות הקדרות והרקמה של אזוריו השונים. בנוסף, בשל ריבוי היערות וקו החוף הארוך, נודע המחוז אף כמרכז למזון מן הים ומציד. במחוז מגדלים גם תה ירוק, בקר עבור בשר, פנינים ופירות, בעיקר מנדרינה.
התעשייה מרוכזת בצפון המחוז, ובמרכזה תעשיית ציוד תחבורה (רכבים וספינות), תעשיות פטרוכימיות ובתי זיקוק לנפט. בנוסף, מתפתחות תעשיות לייצור מוליכים למחצה ומסכי LCD. בשנת 1960 הקימה חברת הונדה מפעל בעיר סוזוקה הפעיל עד היום.
נואה קרופורד
נואה קיילב קרופורד (באנגלית: Noah Caleb Crawford; נולד ב-13 באוקטובר 1994) הוא שחקן וזמר אמריקאי. הוא התפרסם הדל תפקידו כארל היקי בצעירותו בסדרה "קוראים לי ארל" (2005–2009) ברשת NBC, ולאחר מכן בתור נלסון בקסטר, אחת הדמויות הראשיות בסדרה "המדריך לרוק" (2012) בניקלודיאון.
ביוגרפיה
קרופורד נולד באוקלהומה סיטי, אוקלהומה; בנם של ריצ' קרפורד, בעליו של חנות לחיות מחמד ושל ג'ניפר קרופורד. יש לו שלוש אחיות צעירות יותר: האנה, אוליביה ובלה, ואחות גדולה לינדזי שמתגוררת בנורמן, אוקלהומה עם בעלה ג'וש ובתם. הוא התחיל שיעורי משחק באוקלהומה כשהיה רק בן 5.
קריירה
מ-2005 עד 2009, כשהוא בן עשר, הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "קוראים לי ארל" מבית רשת NBC, שעליו היה מועמד לפרס האמן הצעיר ב-2007. לאחר מכן בשנת 2008 דיבב את קול הדמות ג'יימס רוג'רס (הבן של קפטן אמריקה והאלמנה השחורה) בסרט שייצא ישירות לווידאו "הנוקמים: דור ההמשך" כחלק מסדרת הסרטים "Marvel Animated Features".
בנוסף, שיחק בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "שני מלכים" ו"טרו ג'קסון". בשנת 2012, קרופורד שיחק בתפקיד נלסון בקסטר בסיטקום של ניקלודיאון "המדריך לרוק" ששודרה במשך עונה אחת.
יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ
יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Johann Wilhelm von der Pfalz; 19 באפריל 1658 - 8 ביוני 1716) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1690–1716.
חייו
יוהאן וילהלם נולד בדיסלדורף ב-19 באפריל 1658, לפיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה. בשנת 1678 התחתן יוהאן וילהלם עם מריה אנה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה גונזגה, ובשנת 1679 ויתר לו אביו על דוכסויות יוליך וברג. בשנת 1689 מתה אשתו ללא ילדים, ויוהאן וילהלם התחתן עם מריה אנה לואיזה דה מדיצ'י, בתם של קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ומרגריט לואיז ד'אורליאן, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1690 מת אביו פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ויוהאן וילהלם עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון, העביר יוהאן וילהלם את בירת הנסיכות מהיידלברג לדיסלדורף, ובשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק, ובו הסיר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת את טענתו לבעלות על חלק מנסיכות הבוחר מפפאלץ. בשנת 1705 הכריז יוהאן וילהלם על סובלנות דתית בנסיכות, בהשפעת פילגשו דורותיאה פון ולן.
ב-8 ביוני 1716 מת יוהאן וילהלם בדיסלדורף ללא ילדים, ואחיו קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה במקומו לשלטון.
משפטי התכנסות מרטינגלים
בתורת ההסתברות, משפטי התכנסות מרטינגלים של ג'וזף דוּבּ הם אוסף תוצאות אודות התנהגות אסימפטוטית של סופר-מרטינגלים, ובפרט מרטינגלים.
נוסח פורמלי
יהי מרחב הסתברות, ותהי  פילטרציה של המרחב, כלומר סדרה עולה של תת-סיגמא-אלגבראות של \mathcal{F}.
יהי, כאשר , סופר-מרטינגל ימני רציף ביחס לפילטרציה הנתונה. כלומר, לכל מתקיים.
משפט התכנסות סופר-מרטינגלים הראשון
לכל, נגדיר.
אם מתקיים כי, אז בהסתברות 1 קיים הגבול במובן של התכנסות נקודתית.
משפט התכנסות סופר-מרטינגלים השני
הדברים הבאים שקולים:
מסקנה: משפט התכנסות מרטינגלים רציפים
יהי, כאשר , מרטינגל רציף ביחס לפילטרציה הנתונה. כלומר, לכל מתקיים.
אם קיים שעבורו, אזי קיים משתנה מקרי M עם , כך שמתקיים  גם במובן של התכנסות נקודתית וגם במובן של התכנסות בממוצע.
הערה: אותה התוצאה נכונה גם עבור מרטינגל בזמן בדיד.
משפט התכנסות התוחלת המותנית: חוק האפס-אחד של לוי
יהי מרחב הסתברות, ויהי X משתנה מקרי בעל תוחלת סופית.
תהי פילטרציה של המרחב, כלומר סדרה עולה של תת-סיגמא-אלגבראות של \mathcal{F}. נגדיר.
אזי מתקיים גם במובן של התכנסות נקודתית וגם במובן של התכנסות בממוצע.
הסיבה לכך שתוצאה זו קרויה "חוק אפס-אחד", היא כי אם מאורע כלשהו, אז מהמשפט נובע כי בהסתברות 1,.
למרות שתוצאה זו נדמית אינטואיטיבית למדי, יש לה תוצאות חשובות ולא טריוויאליות. כך למשל מתוצאה זו ניתן להסיק את חוק האפס-אחד של קולמוגורוב, שכן נובע ממנה שעבור מאורע זנב מתקיים בהסתברות 1, ובמילים אחרות.
פלאות (קומיקס)
פלאות (באנגלית: Marvels) היא מיני סדרת קומיקס שפורסמה בשנת 1994 על ידי חברת מארוול קומיקס. הסיפור נכתב בידי קורט בוזיאק ואויר בידי אלכס רוס. חוברת ספיישל בת 12 עמודים קדמה לסדרה והביאה סיפורים של הלפיד האנושי המקורי משנות ה-40.
תקופת הזמן שמוצגת במיני סדרה היא בין השנים 1939 ל-1974, והיא בוחנת את יקום מארוול מנקודת מבטו של האדם הרגיל, צלם העיתונות פיל שלדון. סדרה זו תיארה את חיי היום-יום בעולם מלא בגיבורי-על, כאשר כל גיליון הציג אירועים ידועים לקוראי הקומיקס של חברת מארוול, ותיאר בפרוטרוט רגעים חשובים של עולם זה.
המיני סדרה הפכה להצלחה מסחרית, זכתה במספר פרסים (בהם שלושה פרסי אייזנר) והזניקה את הקריירה של בוזיאק ושל רוס, שחזרו על התמה של "שגרת החיים היום-יומית של יקום גיבורי-העל" בסדרת הקומיקס Astro City.
המיני סדרה Ruins של הכותב וורן אליס חזרה על התמה בשנת 1995, אולם סדרת המשך לזו של בוזיאק לא פורסמה אלא רק בשנת 2008, "פלאות: עין המצלמה".
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום התשיעי ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
עלילה
בינתיים, העיתונאי הצעיר והשאפתן פיל שלדון חוזה בפלאות הנגלים לפניו יחד עם ג'יי ג'ונה ג'יימסון הצעיר ונדהם לנוכח מראם. שלדון מבולבל יותר מהמחזה מאשר ג'יימסון ומבקש את עצתה של ארוסתו דוריס. גיבורי-על נוספים מתחילים להופיע, ביניהם נאמור הסאב-מרינר ובינו לבין הלפיד האנושי פורץ קרב. שלדון חושב שיהיה זה בלתי אחראי מצידו לגדל ילדים בעולם בו פלאות שכאלו מתרוצצים חופשי, והוא מבטל את האירוסים עם דוריס. דאגתו פוחתת רק כאשר קפטן אמריקה מוצג לראשונה בפני העולם. כאשר מלחמת העולם השנייה פורצת, שלדון ודוריס צופים ביחד עם רבים אחרים בעוד הפלאות חוברים לבעלות הברית, והדבר משקיט את פחדיהם. אחרי ששלדון מצית מחדש את הרומן שלו עם דוריס, הוא שומע שהלפיד האנושי ונאמור נלחמים שוב, והקרב ביניהם גורם נזק למבנים היסטוריים בעיר ניו יורק. במהלך הקרב הם מתקרבים לשלדון אך לא מתעמתים איתו, והוא נפגע מרסיס שנזרק לעברו ומתעוור בעינו השמאלית. למרות זאת, הוא מתגבר על פחדיו ומתחתן עם דוריס. הוא תורם את חלקו במלחמה על ידי דיווחים שוטפים מהחזית באירופה על בעלות הברית ועל הפלאות כשהם מתעמתים עם הנאצים.
ככל ששנות ה-60 מתקדמות, שלדון נעשה עסוק יותר ויותר בעבודתו, למורת רוחן של אשתו ובנותיו. מבזקי החדשות מלאים בכתבות על כך שהאוונג'רס מוכרזים כאיום ציבורי, שטוני סטארק נרדף בידי החוק, שישנן תצפיות ראשונות של איש-העכביש, ועל הגעתו האפשרית של יום הדין. כאשר הגולש הכסוף מופיע בפני העולם ומביס את ארבעת המופלאים, הדבר מביא להופעתו של גלקטוס. העיר כולה שרויה בפאניקה, ושלדון מאמין שכדור הארץ עומד בפני קיצו. הוא חוזר לביתו כדי להיות עם משפחתו במה שהוא מאמין הם רגעיהם האחרונים. לפתע, החדשות מודיעות על כך שארבעת המופלאים הצליחו להביס את גלקטוס ובכך הצילו את כדור הארץ. למראה ניצחונם, שלדון מבטיח למשפחתו שהוא יבלה עימם יותר זמן איכות. אולם, הוא נגעל מהדרך בה הציבור הפנה עורף לגיבורי-העל, לרבות עיתון חדשות אשר קבע שהאיום של גלקטוס היה מבוים. בהמשך, שלדון משתלח בהמון במהלך נאום מחאה נגד המוטאנטים.
בשנות ה-70, שלדון מוציא לאור את ספרו "פלאות", שהופך לרב-מכר באופן מיידי. הוא עדיין מלא שאט נפש מהתנהגות הציבור כלפי הפלאות ונגעל לנוכח ההתייחסות של ג'יימסון לספיידרמן, אשר הופלל ברצח קפטן משטרת העיר ניו יורק ג'ורג' סטייסי. הוא מחליט לחקור את מקרה הרצח ומנקה את שמו של ספיידרמן מכל חשד. בשעה שהוא משוחח עם עד הראייה לוק קייג', הוא מגלה שלא רק שהמשטרה מאמינה שספיידרמן אינו אשם, אלא שהיא חושדת שהרוצח האמיתי הוא דוקטור אוקטופוס. מתגלה שספיידרמן מואשם בגלל ג'יימסון, שחושף את הסיבה האמיתית מדוע אנשים שונאים את הפלאות - שילוב של קנאה וחוסר ביטחון והאמונה שבני האדם אינם יכולים להתחרות עם מעשי גבורה ואצילות חסרי אנוכיות של הפלאות. במהלך פלישה זמנית של אטלנטים בהנהגתו של נאמור, שלדון מתחבר לבתו של קפטן סטייסי, גוון, ומבין שהפלאות קיימים כדי לעזור לחפים מפשע מסיבות שאינן קנאה או רוע לב. גילוי זה מוביל לזיכויו המלא של ספיידרמן. מעט לאחר מכן, גוון נחטפת בידי הגובלין הירוק. מתפתח מרדף בין ספיידרמן לגובלין הירוק שמסתיים בגשר ברוקלין ולמותה של גוון סטייסי למרות נסיונותיו של ספיידרמן להצילה. הדו"ח של חוקר המוות קבע כי גוון מתה כתוצאה מההלם של נפילתה. אמונו של שלדון בפלאות מתנפץ לרסיסים, והוא אינו מצליח להשלים עם אי-יכולתו של ספיידרמן להצילה לעומת מטרתו לחיים של גיבור-העל. בסופו של דבר, שלדון מחליט שנמאס לו והוא מתכנן לפרוש. לפני שהוא תולה את מצלמתו, תמונה אחרונה מצלמת את פיל ואשתו לצד נער חביב ונורמלי. שלא בידיעתו, שמו של הילד הוא דני קטש, אשר בסופו של דבר יהפוך לגיבור-העל הידוע בשם גוסט ריידר.
המשכים
חברת מארוול פרסמה במשך השנים מיני סדרות דומות תחת חותם "פלאות" עם צוותי כתיבה ואיור שונים, אם כי אף אחד מהכותרים לא היה מוצלח כמו המקורי.
בשנת 1995, מארוול פרסמה מיני סדרה אפלה בת שני גיליונות בשם Ruins בכתיבתו של וורן אליס ובאיורם של קליף ותרזה נילסן. הסדרה שימשה כפרודיה ל"פלאות" ועסקה ביקום מקביל שבו שלדון חקר יקום מארוול אשר השתבש לחלוטין.
בשנת 2008 פורסם המשך רשמי ל"פלאות" בשם "פלאות: עין המצלמה". המיני סדרה נמשכה כשש חוברות והחזירה את נקודת מבטו של שלדון בשנים לאחר פרישתו. קורט בוזיאק שב למלאכת הכתיבה, בשיתוף עם הכותב רוג'ר סטרן והמאייר ג'יי אנקלטו.
קץ הממלכה
אלכס רוס עשה גם את עבודת האמנות למיני סדרה מבית DC קומיקס הנקראת Kingdom Come. לדמותו של פיל שלדון יש הופעת קמע במסיבת עיתונאים הנערכת בבניין האו"ם בגיליון השני של הסיפור. הוא מופיע גם בעמוד האחרון שבאפילוג הסיפור במהדורת האספנים, בעודו יושב לצד המיניסטר נורמן מק'קיי והספקטר בזהותו האזרחית כג'ים קוריגן.
ספיידרמן: כחול
דמותו של פיל שלדון מוזכרת בסצנה הראשונה של פיטר פארקר במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" ב"ספיידרמן: כחול" (Spiderman: Blue) - מיני סדרה בת שישה חלקים משנים 2002–2003 בכתיבתו של ג'ף לוב ובאיורו של טים סייל. ג'יי ג'ונה ג'יימסון מבקש משלדון לסקר את ביקורו של הארי אוסבורן בבית החולים. מוזכר לו ששלדון מסקר כבר את משפטו של טוני סטארק.
אבולוציה ניסויית
אבולוציה ניסויית היא שימוש בניסויים במעבדה או בתנאי שדה מבוקרים כדי לחקור דינמיקה אבולוציונית. אבולוציה נצפית במעבדה כאשר אנשים או אוכלוסיות מסתגלים לתנאים סביבתיים חדשים על ידי ברירה טבעית.
ניסויים באבולוציה
קיימות שתי דרכים להראות הסתגלות אבולוציונית באופן ניסויי: האחת היא כאשר אורגניזם יחיד משיג מוטציה מועילה חדשה, והשנייה היא איתור שינויים בתדירות של האללים בתוך מגוון גנטי שכבר קיים באוכלוסייה נתונה של יצורים. כוחות אבולוציוניים נוספים חוץ ממוטציה וברירה טבעית, כמו סחף גנטי וזרימת גנים, יכולים גם הם למלא תפקיד או להשתלב במחקרים של אבולוציה ניסויית. האורגניזם או האוכלוסייה המשמשים לניסוי נקבעים על ידי הנסיין בהתאם להשערה שיש לבחון: הסתגלות באמצעות מוטציה או שינוי בתדירות האללים.
ניסויים באבולוציה באמצעות מוטציה מתבצעים בנגיפים או באורגניזמים חד-תאיים שתחלופת הדורות אצלם מהירה, כמו חיידקים ושיבוטי שמרים אל-מיניים, משום שדרושים דורות רבים כדי שתתרחש מוטציה מסתגלת. אוכלוסיות פולימורפיות של שמרים מיניים ואל-מיניים ושל איקריוטים רב-תאיים כמו דרוזופילה, יכולות להסתגל לסביבות חדשות באמצעות שינוי תדירות האללים בתוך מגוון גנטי קיים. אף על פי שהם יותר יקרים, נערכו גם ניסויים עם אורגניזמים שתחלופת הדורות אצלם איטית. מחקרי מעבדה בשועלים ובמכרסמים הראו כי הסתגלויות ראויות לציון יכולות להתרחש בתוך 10–20 דורות בלבד, וגם בניסויים עם דגי גופי נצפו הסתגלויות בתוך דורות ספורים.
לאחרונה נעשה שימוש בריצוף הגנום השלם כדי לנתח אורגניזמים או אוכלוסיות שהתפתחו בניסויים, שיטה המכונה Evolve and Resequence (E&R). שיטה זו יכולה לזהות מוטציות שמובילות להתאמה אצל פרטים משובטים או לזהות אללים שתדירותם השתנתה בתוך אוכלוסיות פולימורפיות, על ידי השוואה בין רצפי הפרטים או האוכלוסיות לפני ההסתגלות ואחריה. ההשוואה מאפשרת לאתר את האזור בתוך רצף ה-DNA שבו אירע השינוי שהביא להסתגלות. אופי ההסתגלות ומחקרי מעקב עשויים להוביל לתובנה לגבי השפעת המוטציה או האלל על פנוטיפ.
יפים לדיז'ינסקי
ביוגרפיה
יפים לדיז'ינסקי נולד באודסה ב-1911. כבר בגיל צעיר התגלה כישרונו האמנותי ובגיל שלש עשרה החל ללמוד ציור בסטודיו הידוע של ברשדסקי בעיר. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות של אודסה במגמת תיאטרון בשנים 1928 - 1931. במהלך שנות ה-1930 עבד כמעצב במה בתיאטרון ובקולנוע בערים שונות בברית המועצות, ביניהן מוסקבה, סטלינגרד וטשקנט. מאז שנות ה-1950 חי בעיקר במוסקבה והקדיש את רוב זמנו לציור, כשהוא מצייר במקביל כמה סדרות המאופיינות בנושאים שונים ובסגנונות ציור שונים.
אבולוציה ניסויית
ביות וטיפוח סלקטיבי
בני אדם ביצעו ניסויים באבולוציה מבלי לדעת שהם עושים זאת, מאז שהחלו לביית צמחים ובעלי חיים. גידול סלקטיבי של צמחים ובעלי חיים הוביל לזנים ששונים באופן דרמטי מאבותיהם המקוריים שחיים בטבע. דוגמאות לכך הן זני הכרוב, תירס, או המספר הגדול של גזעי כלבים שונים. יכולתו של הטיפוח הסלקטיבי בידי אדם ליצור זנים עם הבדלים קיצוניים ממין בודד כבר הוכר על ידי צ'ארלס דרווין. למעשה, הוא התחיל את ספרו מוצא המינים בפרק על שונות בבעלי חיים ביתיים, בו הוא דן בפרט ביונים:
יפים לדיז'ינסקי
ביוגרפיה
לדיז'ינסקי היה חבר באגודת האמנים של ברית המועצות ועבודותיו הוצגו בתערוכות קבוצתיות במוסקבה ובערים אחרות בברית המועצות. ב-1969 הוצגו עבודותיו בתערוכת יחיד גדולה בבית האמנים במוסקבה וב-1975 יצא לאור אלבום מעבודותיו. עם זאת גבר חששו שהמשטר הסובייטי לא יאפשר לו להציג עוד מיצירותיו.
אבולוציה ניסויית
ניסויים מוקדמים
אחד הראשונים שביצעו ניסוי מבוקר באבולוציה היה ויליאם דלינגר, שטיפח בסוף המאה ה-19 אורגניזמים חד-תאיים קטנים במשך שבע שנים (1880–1886) באינקובטור שנבנה במיוחד לצורך הניסוי. דלינגר העלה אט אט את הטמפרטורה של האינקובטור מ-15 עד 70 מעלות צלזיוס. התרביות המוקדמות הראו סימני מצוקה ברורים כבר בטמפרטורה של 23°C, ובוודאי שלא היו מסוגלות לשרוד ב־70°C. לעומתם, האורגניזמים שהתפתחו באינקובטור לקראת סוף הניסוי חיו בלי בעיה ב-70°C, אך לא הצליחו לשרוד יותר ב-15°C. דלינגר הגיע למסקנה כי מצא ראיה להסתגלות דרוויניסטית, וכי האורגניזמים הסתגלו לחיים בסביבה בטמפרטורה גבוהה. האינקובטור של דלינגר נהרס בטעות בשנת 1886, ודלינגר לא יכול היה להמשיך את כיוון המחקר הזה.
יפים לדיז'ינסקי
ביוגרפיה
ב-1977 הגישה משפחת לדיז'ינסקי בקשה לעלייה לישראל. המכשולים שהוצבו בפניו היו קשים אף יותר מאלה שהוערמו באותה תקופה בפני כל מבקשי העלייה מברית המועצות. כדי להוציא את ציוריו מברית המועצות הוא נדרש לשלם מס בסכום עתק שלא הייתה כל אפשרות שיוכל לעמוד בו. באקט של יאוש ומחאה שרף כ-2,000 מעבודותיו. כ-620 עבודות נפדו והובאו לישראל בעת עלייתו ב-1978 ועוד כמה עשרות הגיעו כמה שנים אחר כך. שנותיו של לדיז'ינסקי בירושלים הושפעו מהטראומה של אובדן מרבית יצירתו וממשבר ההגירה. על אף שזמן קצר אחר הגיעו לישראל הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיו במוזיאון ישראל, ותערוכה נוספת בגלריה לאמנות באוניברסיטת חיפה, היה לדיז'ינסקי מתוסכל מאוד ומאוכזב מהדרך שבה התקבל בישראל. הוא ציפה להכרה משמעותית יותר בערכו כאמן והתקשה לקבל את כללי המשחק של שוק האמנות המערבי. אי ידיעת השפה, החיים בדירת שיכון קטנה בפאתי ירושלים, בה התגורר עם ויקטוריה בתו ונכדותיו ויקי ואסיה, והניתוק מידידים ומסביבתו התרבותית העיקו עליו יותר ויותר. תחושות הבדידות והאכזבה גברו וב-3 באפריל 1982 שם קץ לחייו, שעות ספורות לפני פתיחת תערוכה של יצירותיו בקיבוץ עין חרוד.
אבולוציה ניסויית
ניסויים מוקדמים
משנות השמונים של המאה ה-19 עד 1980, התנהלו מדי פעם ניסויים באבולוציה, על ידי מגוון ביולוגים אבולוציוניים, כולל תאודוסיוס דובז'נסקי שהשפיע רבות על התחום. בדומה למחקרים אחרים שנערכו בתקופה זו בביולוגיה אבולוציונית, חלק ניכר מניסויים אלה לא שוחזרו באופן נרחב ונמשכו רק תקופות קצרות יחסית לזמן אבולוציוני.
יפים לדיז'ינסקי
ביוגרפיה
בשנים הבאות נערכו כמה תערוכות יחיד מעבודותיו בלונדון, בניו יורק ובישראל. עבודותיו נמצאות כיום במספר אוספים פרטיים ובגלריות.
אבולוציה ניסויית
ניסויים מודרניים
אבולוציה ניסויית בפורמטים שונים משמשת להבנת תהליכים אבולוציוניים בסיסיים במערכת מבוקרת. אבולוציה ניסויית בוצעה על אורגניזמים רב-תאיים ועל איקריוטים חד-תאיים, פרוקריוטים, ונגיפים. ניסויים דומים בוצעו גם באמצעות אבולוציה מכוונת של אנזימים, ריבוזִימים וגנים משכפלים.
יפים לדיז'ינסקי
יצירתו
לדיז'ינסקי היה אמן רב-תחומי. עד סוף שנות ה-1940 התמקדה יצירתו בעיצובים לבימת התיאטרון. הוא עבד בתיאטראות רבים ברחבי ברית המועצות ובתיאטראות החשובים של מוסקבה וזכה להערכה רבה. עבודותיו נכללו בתערוכה של אמני התיאטרון של ברית המועצות ב-1967 ובעקבותיה בביאנלה לאמנות בסאן פאולו. מעבודות התיאטרון, שהצטיינו בצבעוניות רבה ובדגש על פרטים המשקפים את רוח המחזה, נותרו רק סקצ'ים מועטים. עיקר יצירתו מאז סוף שנות ה-1940 התמקדה בציור סדרות המתייחדות זו מזו בנושא המרכזי ובטכניקה, שאותן יצר קודם במוסקבה ואחר כך בירושלים לעיתים במקביל. המקיפה והחשובה שבהן היא הסדרה אודסה של ימי נעורי. ציורים שהם "מסע אישי בזיכרון אל העיר שבה נולד וגדל. אל הרחובות הסואנים, הפארקים והשדרות ההומים ממטיילים ונופשים, השווקים הצבעוניים, חופי הים, חצרות הבתים, סדנאות בעלי המלאכה, ובתי הקפה". ציורי הטמפרה על קנוואס של אודסה הם מעין סיפור מתמשך או סצינות במחזה על החיים בעיר. הציור הכמו נאיבי נעדר פרספקטיבה, כך שגם הצייר וגם המתבונן בציור נמצאים בנקודה שמשקיפה על המתרחש מבחוץ ואינם שייכים למרחב שהוא תוחם כי המתואר בו כבר אינו קיים. הוא נמצא רק בזיכרון ובדמיון של האמן. אודסה של לדיז'ינסקי היא עיר שוקקת חיים ושטופת שמש, שהחיים בה נעימים ועליזים. ואמנם כך מתוארת אודסה על ידי סופרים שחיו בעיר בשלהי המאה ה-19 ועד שנות ה-1920. רק ציורים מעטים בסדרה מתארים את הצד האפל של החיים שחווה האמן בעיר בימי נעוריו: שנות מלחמות האזרחים שבהן שלטו בעיר הרעב, המגפות והפוגרומים. כמה מציורי הסדרה מתכתבים עם סיפורי אודסה של איסאק באבל שלסיפורי חיל הפרשים שלו הקדיש לדיז'ינסקי סידרה אחרת.
אבולוציה ניסויית
כנימות
בשנות החמישים ערך הביולוג הסובייטי ג'ורג'י שפושניקוב ניסויים על כנימות מסוג דיסאפיס. הוא העביר את הכנימות לצמחים שלא מתאימים להן, ובכך הכריח אוכלוסיות של צאצאים פרתנוגנטיים להסתגל למקור המזון החדש, עד כדי בידוד רבייתי מהאוכלוסיות הרגילות של אותו המין.
יפים לדיז'ינסקי
יצירתו
את דמות אמו בסדרה מאמא צייר לדיז'ינסקי בטכניקות שונות: בצבעי מים, טמפרה, ורישום. הסדרה Carcases, (גוויות או שלדים) שונה מכל האחרות גם בנושא וגם בטכניקה. אלו רישומי דיו של דמות אחת ולעיתים שתי דמויות, העשויות מפיסות עץ ומחוטי תיל המחוברים ביניהם כאילו בצורה מרושלת. בדמויות האניגמטיות יש ביטוי ליאוש הקודר ולפסימיזם שהשתלטו על נפשו של האמן בשנותיו האחרונות. כך גם הסדרה האחרונה שיצר היהודי הנצחי משקפת באופן ישיר וגלוי את הכאב והשבר שחש בירושלים.