cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אישטוואן החמישי, מלך הונגריה
אישטוואן החמישי (בהונגרית: István az Ötödik; נולד לפני 18 באוקטובר 1239 – 6 באוגוסט 1272 באי צ'פל) היה מלך הונגריה וקרואטיה בשנים 1270–1272 ודוכס שטיריה בשנים 1260–1268. הוא היה בנו הבכור של המלך בלה הרביעי ושל מריה לסקרינה. בלה הרביעי המליך את בנו עוד בגיל שש ומינה אותו כדוכס סלבוניה. בילדותו השיאו אותו לאליזבט, בת של אחד מראשי הקומנים שהתיישבו בימי שלטונו של בלה הרביעי במישור ההונגרי הגדול. ב-1257 מהמלך מינה אותו כדוכס טרנסילבניה וב-1258 כדוכס שטיריה. האצילים המקומיים בשטיריה, שסופחה לממלכת הונגריה לפני ארבע שנים, התנגדו למושל החדש. בעזרת מלך בוהמיה, אוטוקר השני הם התקוממו וגרשו את צבאו של אישטוואן ממרבית אזורי שטיריה. אחרי שאוטוקר השני נחל תבוסה כואבת לצבאות המאוחדים של אישטוואן ושל בלה הרביעי בקרב קרסנברון ב-12 ביולי 1260 עזב אישטוואן את שטיריה ושב לטרנסילבניה. אישטוואן הכריח את אביו להעניק לו את כל חלקי הונגריה ממזרח לדנובה ויחד עם התואר "המלך הצעיר" של הונגריה (1262). כעבור שנתיים פרצה מלחמת אזרחים בין בלה הרביעי לבנו, אחרי שאישטוואן האשים את אביו שתכנן לנשל אותו מכל ירושתו. ב-1266 הם חתמו בסופו של דבר על הסכם שלום, אולם האמון התערער ביניהם לצמיתות. כשבלה הרביעי הלך לעולמו ב-3 במאי 1270 ירש אישטוואן את הממלכה ללא בעיות. אבל אחתו אנה ויועציו הקרובים ביותר שלאביו נמלטו לממלכת בוהמיה. אוטוקר השני פלש להונגריה באביב 1271 אך הובס על ידי אישטוואן. בקיץ שלאחר כך, מגנאט מורד לקח בשבי את בנו של אישטוואן, לאסלו. כעבור זמן קצר אישטוואן חלה לפתע ומת.
ילדותו
אישטוואן נולד בשנת 1239 כילדו השמיני ובנו הראשון של מלך הונגריה, בלה הרביעי, ושל אשתו, מריה לסקרינה, שהייתה בתו של הקיסר הביזנטי של ניקאיה, תאודורוס הראשון לסקריס. הוא הוטבל לנצרות ב-18 באוקטובר 1239 על ידי רוברט, ארכיבישוף אסטרגום, הילד שנועד להיות יורש המלך נקרא לכבוד אישטוואן הקדוש, המלך הראשון של ההונגרים. בלה ומשפחתו, יחד עם התינוק, נמלטו לזגרב אחרי שהפולשים המונגולים-טטרים מיגרו את הצבא המלכותי בקרב מוהי ב-11 באפריל 1241 בפברואר 1242 המונגולים חצו את הדנובה הקפואה והמשפחה המלכותית נמלטה אל העיר המבוצרת היטב טרוגיר. אחרי שבמרץ 1242 באופן מפתיע נסוגו המונגולים מהונגריה, שבו המלך ומשפחתו מדלמטיה.
דוכס סלבוניה 1257-1245
צ'רטר מלכותי בשנת 1246 מזכיר את אישטוואן בתור "מלך ודוכס סלבוניה". ככל הנראה, בשנה הקודמת, לפי ההיסטוריונים גיולה קרישטו ופרנץ מאקו, הכתיר בלה את בנו כ"מלך הצעיר" (rex iunior) והעניק לו את האדמות שבין הנהר דראווה והים האדריאטי. בגיל שבע היה אישטוואן אחראי על קרואטיה, דלמטיה וסלבוניה שבראש כל אחת מחבלים אלה עמד מושל מלכותי המכונה "באן" } במכתב אל האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי בשלהי שנות ה-1240 ציין בלה הרביעי ש"בשם הנצרות השאנו את בננו עם צעירה קומנית. הכלה הייתה ארז'בט (אליזבת) המכונה "הקומנית", בת של מנהיג קומני שאותו הזמין בלה להתיישב במישורים שלאורך הנהר טיסה. ארז'בט הטובלה לנצרות, אולם עשרה מנהיגים קומנים שנכחו בטקס לא ויתרו על שבועתם המסורתית על כלב שנכרת לשתיים על ידי חרב
דוכס טרנסילבניה ושטיריה 1260-1257
כשהגיע אישטוואן לפרקו בשנת 1257 אביו מינה אותו כדוכס טרנסילבניה. שלטונו בטרנסילבניה לא האריך ימים, מכיוון שבשנת 1258 אביו הפקיד בידיו את דוכסות שטיריה. שטיריה סופחה להונגריה בשנת 1254, אולם המגנטים המקומיים התקוממו וגרשו את אישטוואן גוטקלד, המושל שהתמנה על ידי בלה הרביעי לפני מינוי בנו. אישטוואן ואביו פלשו אז לשטיריה והכניעו את המורדים. בנוסף לשטיריה קיבל אישטוואן מידי אביו עוד שני מחוזות סמוכים - ואש וזאלה. באביב 1259 הוא יצא למסע שוד בדוכסות קרינתיה על מנת לנקום בדוכס הקרינתי אולריך השלישי שתמך במורדים בשטיריה. שלטונו של אישטוואן נשאר בלתי אהוד בשטיריה. בתמיכת אוטוקר השני, מלך בוהמיה המגנטים המקומיים התקוממו שוב. אישטוואן הצליח לשמור לעצמו רק עת היישוב פטאו (כיום פטוי בסלובניה) ואת הסביבה. ב-25 ביוני 1260 הוא חצה את הנהר מוראבה כדי לפלוש לממלכה הצ'כית. צבאו שכלל סקלרים, רומנים וקומנים, הביס את אחד הכוחות האוסטריים. עם זאת בקרב המכריע - קרב קרסנברון ב-12 ביולי נוצחו הצבאות המאוחדים של בלה הרביעי ושל אישטוואן, במידה הרבה בגלל איחור הגעתו של הכוח המרכזי שבפיקוד המלך בלה. אישטוואן שעמד בראש כוח החלוץ נס על נפשו. ב-31 במרץ 1261 נחתם הסכם השלום ששם קץ למלחמה בין הונגריה לבוהמיה, כשהמלך בלה הרביעי נאלץ לוותר על שטיריה לטובת אוטוקר השני.
עימותים צבאיים ומלחמת אזרחים
איטשוואן חזר לטרנסילבניה ומשל בה בשנית החל מ-20 באוגוסט 1260. ביחד עם אביו פלש לבולגריה ב-1261 וכבש את וידין. אישטוואן המשיך בפלישה לבד אחרי שאביו שב להונגריה. הוא הטיל מצור על העיר הבולגרית לום, שעל גדת הדנובה והתקדם אל וליקו טרנובו תוך כדי מרדף אחרי הצאר הבולגרי קונסטנטין טיך. אולם הצאר הצליח להתחמק מעימות ישיר עם ההונגרים ועד סוף השנה ראה אישטוואן לנכון להסיג את כוחותיו מבולגריה.
בתחילת שנות ה-1260 יחסיו של אישטוואן עם אביו בלה הרביעי התערערו. הצ'רטרים של אישטוואן חושפים את פחדיו מפני נישול מהירושה וגירוש על ידי אביו. הוא האשים מספר ברונים בלי לנקוב בשמותיהם, כי הסיתו את המלך הזקן נגדו. מצד שני צ'רטרים של אישטוואן מוכיחים שהוא העניק אחוזות ברוזנויות (מחוזות היסטוריים) ביהר, סטמר אוגוצ'ה ואחרים מחוץ לטרנסילבניה.
בעקבות כמה עימותים בין תומכי המלך הבכיר ואלו של המלך הצעיר בסתיו 1262 תיווכו הארכיבישופים פיליפ טירייה מאסטרגום וזמרגד של קלוצ'ה בין המחנות היריבים. ב-25 בנובמבר 1262 הסכם השלום בפרסבורג (ברטיסלבה) ציין את חלוקת הממלכה, לפיה קיבל אישטוואן את האזורים ממזרח לדנובה. באשרו את ההסכם ב-5 בדצמבר הבטיח אישטוואן, בין השאר, שלא יפלוש לדוכסות סלבוניה, שהוענקה על ידי בלה הרביעי לאחיו הצעיר של אישטוואן, בלה. באותם הימים הציג אישטוואן את עצמו בתארים "מלך צעיר, דוכס טרנסילבניה ושליט הקומנים". אציל בולגרי בשם הדספוט יאקוב סבטוסלב קרא לעזרתו של אישטוואן אחרי שאחוזותיו באזור מדרום לווידין נכבשו על ידי כוחות ביזנטים במחצית השנייה של שנת 1263. אישטוואן שלח לבולגריה תגבורות בפיקודו של ווייבוד טרנסילבניה, לסלו השני קאן, ווייבוד טרנסילבניה. הוויבוד גבר על הביזנטים וגירש אותם מבולגריה. אישטוואן העניק את וידין ליאקוב סבטוסלב
הפיוס בין אישטוואן לאביו לא ארך ימים. אישטוואן הפקיע אחוזות של אמו ושל אחותו, אנה, לרבות בסטרצה (כיום ביסטריצה, ברומניה) ופיזר שנמצאו בחבלי הארץ הנתונים בשליטתו. בשלהי שנת 1264 צבאו של בלה הרביעי חצה את הדנובה תחת פיקודה של אנה, היא הטילה מצור על שארושפטק וכבש אותה, ולקחה בשבי את אשתו ואת ילדיו של אישטוואן. הוויבוד של טרנסילבניה, לסלו קאן קם הפעם נגד אישטוואן כשהוא עומד בראש צבא של קומנים. אישטוואן הביס אותו בקרב במצודת דווה. השופט העליון המלכותי לרינץ, בן למשפחת קֶמֵן (Kemény) הגיע בשמו של בלה, בראש צבא חדש ואילץ את אישטוואן להימלט לפקטהלום, כיום קולדיה, ברומניה. לרינץ הטיל מצור על המצודה, אולם תומכיו של אישטוואן הבריחו את הנסיך משם.
אישטוואן יצא למתקפת נגד והכריח את לוחמי אביו לסגת. הוא הכריע את צבא אביו בקרב אישאסג במרץ 1265. שני הארכיבישופים תיווכו הסכם פיוס חדש בין המלך לבנו, שנתן תוקף לחלוקת הממלכה משנת 1262. ב-23 במרץ 1266 חתמו בלה הרביעי ואישטוואן על הסכם שלום במנזר הבתולה הקדושה באי הארנבים (כיום האי מרגיט בבודפשט).
בעת מלחמת האזרחים בהונגריה, בן החסות של אישטוואן, הדספוט יאקוב סבטוסלב הכיר בחסותו של הצאר קונסטנטין טיך של בולגריה. בקיץ 1266 פלש אישטוואן לבולגריה וכבש את וידין, פלבן ומבצרים אחרים והביס את הבולגרים בחמישה קרבות. יאקוב סבטוסלב הסכים להיות תחת חסותו אל אישטוואן וחזר להיות שליט בווידין. מאז השתמש אישטוואן בצוויו בתואר "מלך בולגריה" בשנת 1267 הכירו בלה ואישטוואן יחדיו בחירויות האצילים כ"משרתי מלכות". בשנת 1269 ברית נישואים כפולה בין אישטוואן לקרלו האראשון, מלך סיציליה. בנו של אישטוואן, לסלו, התחתן עם בתו של קרלו, אליזבת מסיציליה ובנו של קרלו הראשון, קרלו השני, קיבל את ידה של בתו של אישטוואן, מריה, לימים מריה מהונגריה, מלכת נאפולי. אירועים אלה חיזקו את מעמדו של אישטוואן בזירה הבינלאומית.
חוסר האמון בין בלה לאישטוואן לא השתנה. על ערש דוויי ביקש המלך בלה מאוטוקר השני, מלך בוהמיה, להעניק מקלט לבתו אנה ולתומכיה אחרי מותו.
מלך הונגריה 1272-1270
בלה הרביעי נפטר ב-3 במאי 1270. בתו, אנה, תפסה את האוצר המלכותי ונמלטה איתו לבוהמיה. הצטרפו אליה יועציו הקרובים של בלה הרביעי, הנריק קסגי, מיקלוש גרגייה ולרינץ אבא. הם מסרו למלך הצ'כי את האחוזות קסג, בורושטיאנקה (Borostyánkő) (ברנשטיין, אוסטריה) ואת טירותיהם האחרות לאורך הגבול המערבי. במקום לעזוב את הונגריה, מיקלוש ההוט הציב במבצרו בפלשקה (Pölöske) חיל מצב מורכב מחיילים משטיריה וארגן פשיטות שוד נגד הכפרים בסביבה. המלך אישטוואן מינה את תומכיו בתפקידים הבכירים ביותר: למשל, את לסלו גוטקלד מינה כבאן סלבוניה ואת מאתה השני צ'אק כווייבוד טרנסילבניה. לארכיבישוף פיליפ שהכתיר אותו כמלך בקתדרלת אסטרגום העניק אישטוואן את הרוזנות אסטרגום.
בסביבות 21 בדצמבר 1270 יצא אישטוואן לפשיטת שוד באוסטריה. באפריל 1271 מצידו, פלש המלך אוטוקר לשטחים מצפון לדנובה וכבש מספר מבצרים, לרבות דווין (כיום בסלובקיה, בהונגרית דוון Dévény), ברטיסלבה ונאג'סומבאט, כיום טרנבה בסלובקיה,. ב-9 במאי אוטוקר הביס את אישטוואן בברטיסלבה וב-15 במאי במושונמדיארוואר, אבל ב-21 במאי נחל אישטוואן את הניצחון המכריע על הנהר ראבצה . אוטוקר הסיג את כוחותיו מהונגריה ואישטוואן רדף אחריו עד לווינה. ב-2 ביולי שליחי המלכים השיגו הסכם שלום בברטיסלבה.
הסכם זה כלל הבטחה של אישטוואן שלא יסייע למתנגדי המלך הצ'כי בקרינתיה וויתור של אוטוקר על הטירות שהוא ואנשיו החזיקו בהונגריה. ההונגרים נכנסו במהרה  למבצרים קסג, בורושטיאנקה ואחרים לאורך הגבול המערבי של הונגריה.
לפי המסופר ב"חיי מרגיט הקדושה", אחותו של אישטוואן, שהלכה לעולמה ב-18 בינואר 1270, אישטוואן נכח בנס הראשון המיוחס לה, שהתרחש ביום השנה הראשון למותה. הוא התחיל ב-1271 את תהליך הקנוניזציה שלה ברומא. באותה שנה העניק אישטוואן זכויות עירוניות פריבילגיות ("חוקי סקשפהרוואר) לתושבי העיר גייר  . הוא אישר גם את חרויות ה"אורחים" הציפסרים שהתנחלו בחבל ציפס (ספשג) ופיתחו בעזרת המלך קהילה אוטונומית במקומות אלה.. מצד שני הגן המלך גם את זכויות ארכיבישוף אסטרגום מול אותם "אצילי כנסייה" שניסו להיפטר מהתחייבויותיהם כלפי הכנסייה..
בקיץ 1272 הבאן יואכים גוטקלד חטף את לסלו, בנו ויורשו של המלך, שהיה בן עשר, וכלא אותו בטירת קופריבניצה. . אישטוואן הטיל מצור על המבצר אך לא הצליח לכובשו. . אישטוואן נפל למשכב ונלקח לאי צ'פל. הוא נפטר ב-6 באוגוסט 1272. . אישטוואן החמישי הובא לקבורה על יד קבר אחותו,מרגיט, במנזר הבתולה המבורכת באי הארנבים.
משפחתו
מאחד הצ'רטרים של חמיה, בלה הרביעי, ניתן להבין שהקומני סייהאן היה אביה. , נכדם ,קארוברטו היה למלך הונגריה בעשור הראשון של המאה ה-14 תחת השם קארוי הראשון או קארוי רוברט. . ב-1277 הייתה לאם המנזר, אבל אחיה המלך לסלו, חטף אותה והשיאה אותה ב-1288 לברון הצ'כי זאוויס מפלקנשטיין.
עבידין דינו
עבידין דינו (בטורקית: Abidin Dino; 23 במרץ 1913, איסטנבול – 7 בדצמבר 1993, פריז) היה צייר טורקי. בנוסף לכך הוא עסק בעיצוב ופרסם כמה יצירות ספרותיות.
ביוגרפיה
עבידין דינו נולד בשנת 1913 באיסטנבול למשפחה עמידה שאהבה אמנות. בהשפעת המשפחה הוא התחיל לצייר בגיל צעיר. בילדותו הוא התגורר עם משפחתו בשווייץ וצרפת וחזר לאיסטנבול בשנת 1925.
הוא למד בבית ספר אמריקאי אך לא המשיך עקב רצונו להקדיש את עצמו לציור. יחד עם הציירים נורוללה ברק, אליף נאג'י, זכי פאיק איזר, ג'מאל טולו ועם הפסל זיהטי מירידולו, קבוצת אמנים אוונגארדיסטית בשם "הקבוצה ד" (D Grubu).
בשנת 1933 במאי סובייטי סרגיי יוטקביץ' שביקר בטורקיה ושעשה סרט סרט על אנקרה הזמין את דינו לאולפני לנפילם. בהיותו בלנינגרד הוא היה מעורב בצילומי סרטים. בשנים 1937–1939 דינו עבד בפריז.
לאחר חזרתו לאיסטנבול דינו השתתף בתערוכת ציורים Harbor Exhibition. בעקבות ההצלחה דינו התבקש לעצב את הביתן הטורקי בתערוכה עולמית של ניו יורק שנערכה בשנת 1939.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עשה מספר ציורים בנושאים פוליטיים. באותה תקופה הוא ואשתו היו פעילים בולטים של המפלגה הקומוניסטית הטורקית. כתוצאה מכך הם נשלחו על ידי השלטונות לגלות באנטוליה. בתקופה זו שנמשכה עד לשנת 1945 הוא היה מורה לאנגלית בבית ספר מקומי ועשה מספר ציורים לעיתון מקומי. הוא גם כתב מספר מחזות והתחיל לעסוק בפיסול.
בשנת 1951 דינו קיבל אישור לעזוב את טורקיה והחל משנת 1952 הוא התיישב בפריז.
בהיותו בפריז דינו היה במרכז צוות אמנים טורקים שכללה גם נאזים חכמת, ישר כמאל. במשך שמונה שנים החל משנת 1954 הוא השתתף בתערוכה Salon de Mai. במהלך חייו בצרפת הוא השתתף בתערוכות רבות.
בשנת 1966 דינו ביים סרט על אירועי מונדיאל 1966 שנערך בבריטניה. על סרט זה הוא קיבל פרס.
בשנת 1969 הוא ביקר בטורקיה ובשנת 1972 ערך ביקור נוסף. באותה תקופה אורגנו בטורקיה תערוכות עם עבודותיו.
ציוריו של דינו מוצגות ממוזיאונים שונים ברחבי העולם. אשתו תרגמה את היצירות הספרותיות שלו לצרפתית.
עבידין דינו נפטר בשנת 1993 בפריז ונטמן בבית העלמין באיסטנבול.
אומני אקספרס
חברת אומני אקספרס הייתה חברה שהפעילה קווי תחבורה ציבורית במרחב שמדרום לחיפה - יקנעם עילית, קריית טבעון, דלית אל-כרמל, עוספיה וכן קווים בין עפולה וחיפה. החברה נוסדה בראשית שנת 2011 ופעלה עד 2014.
החברה הייתה חברת בת של חברת ההסעות "נזארין אקספרס", והייתה בבעלות מלאה של קבוצת עפיפי, המחזיקה בין היתר בחברות חברת הנסיעות והתיירות נצרת ונתיב אקספרס.
החברה הפעילה קווי לילה בחלק מהאזורים בהם היא פעלה, שפעלו גם בליל שבת.
השירות
החברה שירתה את אזור יוקנעם וקריית טבעון. ברחבי האזור הפעילה החברה כארבעים קווי תחבורה, עירוניים ובין עירוניים.
בתוך האוטובוסים הפעילה החברה, דבר שנחשב לחידוש בראשית ימיה מערכת כריזה מכוונת לוויינית שמודיעה בזמן הנסיעה על התחנות במסלול הקו, בנוסף למערכת שילוט אלקטרונית פנימית שמציגה את התחנות.החברה הפעילה את שירות "NEXT BUS" העוקב אחרי זמן הגעת האוטובוס לתחנות בקו הנסיעה בזמן אמת. כמו כן הפעילה החברה בחלק מהאוטובוסים אינטרנט אלחוטי המאפשר גלישה ללא תשלום לציבור הנוסעים.
פעילות החברה הסתיימה בחודש דצמבר 2014 כאשר השירות שהופעל על ידה הועבר לחברת סופרבוס במסגרת אשכול חיפה והעמקים, וכלל הניהול והאוטובוסים שברשותה התמזגו עם חברת "נתיב אקספרס".
מישלניצה
מישלניצה (בפולנית: Myślenice; נודעה בקרב יהודיה כמישלניץ או מישליניץ) היא עיר במחוז מישלניצה בפרובינציית פולין קטן בגליציה המערבית, פולין. נמצאת דרומית לקרקוב לצידי הכביש הראשי המוביל מקרקוב לזאקופנה.
היסטוריה
מישלניץ נוסדה במאה ה-12. בשנים 1253–1258 היא נכללה ב"קודקס של טיניץ" בתור עמדה אסטרטגית על גדות נחל ראבה. במאה ה-14 ניתן לה מעמד של עיר, ואחר-כך עיר נפה (מרכז אדמיניסטרטיבי).
הקהילה היהודית
התיישבות יהודית נאסרה בעיר עד שהוסרו ההגבלות על מגורי יהודים בגליציה, אחרי שנת 1860. ראשוני היהודים התיישבו במישלניץ בשנת 1846, בנו בה בית כנסת ויסדו בית קברות. בהמשך נבנה חדר תפילה של חסידים ומקווה. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הייתה במקום קהילה מאורגנת בת כ-400 נפש מתוך אוכלוסייה של כ-2,500 תושבים. הציבור היהודי במקום היה בעל אופי חסידי מובהק, והחיים התרכזו סביב בית המדרש ובתי התפילה. בסוף המאה ה-19 הוקמה במקום ישיבה ששימשה את העיר וסביבתה. כמו כן פעלו בה "חדרים", עד להקמת בית הספר "תלמוד תורה" ב-1925. משום אופייה הדתי של הקהילה, רק ספורים למדו בבתי הספר הממלכתיים בעיר.
במקום היו מוסדות צדקה וגמילות חסדים שטיפלו בחולים ובעניים. קופת "גמילות חסדים" הוקמה בעיר בשנת 1927 בתמיכת ה"ג'וינט".
עיקר עיסוקם של יהודי מישלניץ היה במסחר זעיר ובמלאכה, בעיקר כבענות. במקום היו גם יהודים בעלי מקצועות חופשיים כמו רופאים ועורכי דין. בראשית המאה ה-19 הוקם בנק פרטי, וסייע בהלוואות לסוחרים ולבעלי-המלאכה היהודים.
ב-1926 הוקמה האגודה הציונית של העיר - "התקוה" - שכללה רק מיעוט מיהודי מישלניץ. בראשה עמד ד"ר אלעזר גולדווסר, שנודע בקשריו עם תאודור הרצל; הוא כיהן גם במועצת העיר. כמה מבני הנוער היהודי במקום פנו אל השמאל הקיצוני והיו רובו של איגוד הנוער הקומוניסטי בעיר.
אנטישמיות במישלניצה לפני מלחמת העולם השנייה
מישלניץ נודעה כמקום מועד לפורענות ליהודים. ב-1898 תקפו כפריי הסביבה את האוכלוסייה היהודית ופגעו ברכוש ובנפש. ב-1918, עם גל האנטישמיות בגליציה בתום מלחמת העולם הראשונה, התחולל שוב פוגרום במישלניץ. ב-1936 פשטה על העיר כנופייתו של אדם דובושינסקי, יושב-ראש "המפלגה הלאומית" בקראקוב (מפלגה ימנית קיצונית ואנטישמית). מטרתו המוצהרת הייתה לטהר את העיר מיהודים. בהתקפה לילית נהרסו חנויות של יהודים, ותכולתם הועלתה באש. הכנופיה נרדפה בידי המשטרה הפולנית, מנהיגיה הועמדו לדין, הורשעו ונידונו לתקופות-מאסר שונות. הפרשה העסיקה את העיתונות והגיעה עד לסיים, הפרלמנט הפולני. אחרי מלחמת העולם השנייה הואשם דובושינסקי בפעילות מחתרתית נגד ממשלת פולין העממית, נשפט, הורשע ונידון למוות.
במלחמת העולם השנייה
עם תחילת מלחמת העולם השנייה והכיבוש של גרמניה הנאצית יהודים רבים ניסו לברוח מזרחה אל ברית המועצות, אך רובם נכשלו בכך וחזרו כעבור זמן מה אל מישלניצה.
הגרמנים הפכו את בית המדרש לאורווה ואילצו את היהודים לשרוף את ספרי הקודש במו ידיהם. רוב בתי העסק היהודיים הוחרמו. ה"יודנראט" (מועצת יהודים מטעם) שנתמנה בנובמבר 1939, הופקד על ביצוע ההוראות, אך גם דאג לצורכי הנזקקים בקהילה. כעבור שנה או שנתיים יהודים שגרו ביישובים הקטנים הסמוכים גורשו למישלניצה. באמצע 1942 נשלחה קבוצה של יהודים ממישלניצה אל מחנה העבודה פלאשוב בקרבת קרקוב.
באוגוסט 1942 היהודים ממשילינציה הועברו לגטו בסקבינה ביחד עם יהודים ממקומות נוספים, ובסוף החודש שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
אחרי מלחמת העולם השנייה
כיום אין יהודים במקום. שרד בית קברות שנוסד בשנת 1874 ונמצא ליד הכביש קרקוב - זאקופנה על גבעה שנקראת גורה שוביינה.
ערים תאומות
למישלניצה יש הסכמי שיתוף פעולה עם הערים הבאות:
מרגמה 52
מרגמה 52 היא כלי ירי קצר קנה בקוטר 52 מ"מ, נטען לוע ותלול מסלול לטווחים קצרים יחסית. זה נשק ארטילרי קל ונייד יחסית שהופעל על ידי ארגון ההגנה וצה"ל כנשק מחלקתי.
היא שייכת למשפחת המרגמות הקלות יחד עם מרגמה "2 הבריטית ומרגמת ה-60 מ"מ האמריקנית  מתקופת מלחמת העולם השנייה.
רקע ופיתוח
בשנת 1934 החליטה מפקדת ארגון ההגנה לפתח מרגמה בקוטר 52 מ"מ שתהיה עותק של מרגמת ה- "2 הבריטית.
המשימה הוטלה על דוד ליבוביץ שהיה מורה לחינוך טכנולוגי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. דוד הפך את בית המלאכה לתחזוקת ותיקוני המכונות החקלאיות השונות למפעל לפיתוח וייצור כלי נשק עבור ארגון ההגנה. תכנון התחמושת הוטל על ישראל יוסף שהפך מאוחר יותר לאחד המומחים של תע"ש בתחום יציקות מתכת. יוסף התמחה בביצוע העתקות והתאמות של מוצרים אזרחים במפעל ליציקות מתכת בשם "פעמון" בו עבד.
עם הקמת המדינה והפיכת תע"ש למפעל חוקי, המשיכו לייצר את המרגמות והתחמושת באופן סדור ותקני כולל סוגי תחמושת נוספים כאשר המרעום העיקרי שהותקן בפצצות הנפיצות ואלה עם מילוי זרחן היה מרעום הקשה בשם: "מ.י.12" שהיה העתק של המרעום הבריטי המקורי. עם השנים המרעום הוחלף במרעום גרמני מתקדם יותר גרמני בשם "דיל 111".
מבנה המרגמה
ההבדל העיקרי בין המרגמה הבריטית מסוג "2 לבין מרגמת ה-52 מ"מ היה במבנה הבסיס ובהתקן הירי: הבסיס מתוצרת ההגנה היה גדול וכבד יותר בצורת רגל ברווז והפעלת הנוקר בוצעה בעזרת סיבוב גלגל פליז שסיבב גלגל שיניים פנימי עליו היו 4 נוקרים בעוד שהבריטית הופעלה בעזרת נוקר שהופעל על ידי משיכת חוט.
המרגמה יוצרה בשתי גרסאות בסיסיות:
סוגי תחמושת
הפצצות לסוגיהן השונים נראו אותו הדבר מבחינת צורתן וגודלן. ההבדל היחיד הוויזואלי היה הצבע השונה. כמו כן גם משקלן היה שונה הפצצות השונות כללו:
הפצצות נישאות באריזות כאשר בכל תיבה 6 פצצות.
צורת הפעלה
הנוקר מופעל בעזרת גלגל פליז שבו יש 3 נוקרים. בדיקת הנוקר לתקינות לאחר הרכבה: הצבת מטבע עליו וביצוע נקירה. נוקר תקין מקפיץ את המטבע. הירי מפעיל על בסיס המרגמה לחץ של 500 ק"ג.
שימוש מבצעי
בשבת השחורה ב-1946, נתגלה אחד הסליקים המרכזיים של ההגנה בקיבוץ יגור על ידי השלטונות הבריטים. בין שאר כלי הנשק נמצאו והוחרמו למעלה מ-100 מרגמות 52 מ"מ.
בנגבה למשל היו ביוני 1948 גם מרגמות בריטיות מסוג "2 וגם מרגמות תוצרת תע"ש מסוג 52 כאשר הרוב היו "2. ביולי השתמשו כבר באופן בלעדי בתחמושת מתוצרת תע"ש ורוב המרגמות כבר היו ישראליות מסוג 52 מ"מ. למרגמות היו מספר פגמים שתוקנו בהמשך. כ- % 20 מהתחמושת הישראלית הייתה פגומה.
גולן פולק
גולן פּוֹלַק (נולד ב-10 בספטמבר 1991 ביהוד) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי ומאמן בנבחרת הגברים של ישראל בג'ודו, בעל מדליית ארד באליפות העולם (אסטנה 2015), פעמיים ספורטאי אולימפי, אלוף המכביה במשקל של עד 66 ק"ג ובעל מדליות רבות בטורנירי מאסטרס, גראנד סלאם וגראנד פרי.
ביוגרפיה
בשנת 2008 החל להתחרות גם בתחרויות בוגרים, בקטגוריית המשקל - עד 66 ק"ג. באליפות ישראל שנערכה באותה שנה זכה במדליית הארד. בשנת 2009 זכה במדליית הזהב במכביה, ובהמשך השנה סיים במקום החמישי באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בפריז, וכן זכה לראשונה באליפות ישראל, והוא בן 18 בלבד.
בשנת 2010 סיים במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בסמוקוב. באליפות ישראל שנערכה בשנת 2011 התחרה בקטגוריית המשקל של עד 73 ק"ג, וזכה במדליית הארד. במהלך התקופה שלאחר מכן רשם מספר הישגים בתחרויות בסבב גביע העולם: מדליית זהב בטאלין (יוני 2011), מדליית ארד בטביליסי (ינואר 2012), מדליית כסף במדריד (יוני 2012) ומדליית ארד בליסבון (יוני 2012).
ועדת החריגים של היחידה לספורט הישגי המליצה לאפשר את השתתפותו של פולק באולימפיאדת לונדון (2012), אף שלא השיג את הקריטריון האולימפי הישראלי המחמיר. במשחקים האולימפיים הפסיד פולק בסיבוב הראשון לצרפתי דויד לרוז.
לאחר המשחקים האולימפיים התחרה באליפות ישראל, שוב בקטגוריית המשקל של עד 73 ק"ג, וזכה במדליית הכסף, לאחר שהפסיד בגמר לוואדים גושין. בהמשך, שב להתחרות בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג בתחרויות הגראנד-פרי. במסגרת זו, זכה בראשית 2013 במדליית ארד בדיסלדורף ובמדליית כסף בסמסון. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה בבודפשט, הודח בסיבוב השני. פולק רשם את הישג השיא שלו בבוגרים כאשר זכה במדליית הארד בטורניר המאסטרס שנערך ברוסיה.
בדצמבר 2014 זכה במדליית כסף בתחרות הגרנד סלאם בטוקיו.
באוגוסט 2015 זכה במדליית ארד באליפות העולם בג'ודו שנערכה באסטנה שבקזחסטן כאשר בדרך גבר על המדורג ראשון בעולם במשקלו.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הודח בסיבוב הראשון. ב-19 באוקטובר 2018, לאחר פציעות רבות במהלך הקריירה, הודיע פולק על פרישה מג'ודו בגיל 27.
קבוצת אלעד
קבוצת אלעד (באנגלית: El-Ad Group) היא חברת פיתוח נדל"ן אמריקאית שמבוססת בישראל. הקבוצה שולטת בחברות בנות רבות, כולל אלעד נכסים (Elad Properties), שממוקמת בניו יורק, אלעד פלורידה (Elad Florida) ואל-עד קנדה (Elad Canada), שבסיסה בטורונטו.
ביחד, קבוצת אל-עד מחזיקה בנכסים רבים ברחבי צפון אמריקה, כולל מלון פלאזה ההיסטורי, גרנד מדיסון ומגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף בניו יורק. קבוצת אל-עד נמצאת בבעלות יצחק תשובה, איש עסקים ישראלי.
במאי 2007 רכשה אלעד נכסים את המלון והקזינו החדש בלאס וגאס תמורת 1.2 מיליארד דולר. הפרויקט פשט את הרגל, ונעצר ללא הגבלת זמן.
המזרח התיכון
מלונות אלעד בע"מ נטלה את גרעין השליטה ברשת מלונות שרתון מוריה ישראל בת 6 המלונות.
צפון אמריקה
אלעד נכסים היא חברה לפיתוח נדל"ן שממוקמת בניו יורק, עם אחזקות נרחבות בארצות הברית, בעיקר ניו יורק. נכס הדגל של אלעד נכסים, ניו יורק, הוא מלון פלאזה בסנטרל פארק דרום, שנרכש על ידי חברת השלוחות ElAd CPS One LLC, ונפתח מחדש ב-1 במרץ 2008. אלעד נכסים מנוהלת על ידי המנכ"ל אודי ארז.
בשנת 2007 הרחיבה החברה את אחזקתה בלוס אנג'לס, ורכשה קרקעות בין בוורלי הילס לווסטווד כחלק מעסקת פיתוח של 330 מיליון דולר.
מיקי נפתלי, המנכ"ל לשעבר, השיק והנחה את הפעולה המוצלחת של אלעד בניו יורק ואת התרחבותה ברחבי הארץ וברחבי העולם. גולת הכותרת בתיק הנכסים של אלעד הוא מלון פלאזה בניו יורק. רב הקומות עבר שיפוץ של 450 מיליון דולר. אלעד ירחיב גם את המותג פלאזה לערים ברחבי העולם, כולל בוסטון, לוס אנג'לס, פריז, לונדון, טוקיו ושנגחאי. נפתלי מפתח את דירת היוקרה הגבוהה האחרונה במסדרון וילשייר בלוס אנג'לס ומתכנן רבי קומות יוקרתיים בעיר ניו יורק, בתכנון דניאל ליבסקינד. הוא מוביל את אלעד לסינגפור על ידי יצירת מתחם מגורים, מסחר, קמעונאות ובתי מלון גדולים שתוכנן על ידי סר נורמן פוסטר. נפתלי מפקח גם על פעילותו של אלעד בשווקים מובילים אחרים בצפון אמריקה. פיתוח המגורים והמסחר של אלעד קנדה ממוקם בעיקר באזורי מונטריאול, טורונטו ואוטווה, וכולל יותר מ-12,000 יחידות דיור, רבות בשכונות אטרקטיביות שנוצרו לאחרונה, ומעל 560,000 מ"ר של שטחי מסחר, קמעונאות ותעשייה. ל-El Ad National נוכחות הולכת וגוברת בפלורידה, טקסס, מרילנד, צפון קרוליינה, דרום קרוליינה, ג'ורג'יה, מישיגן, אילינוי, אינדיאנה ומסצ'וסטס.
המזרח הרחוק
קבוצת אלעד מנהלת מספר מיזמים משותפים עם חברות מקומיות בהודו ובסינגפור. בשנת 2007 הוקם אלעד המזרח הרחוק באמצעות עסקת שותפות עם "השקעות זג" הסינית.
תחרות ניו יורק 1931
בתחרות השחמט בניו יורק שנערכה בשנת 1931 בשיטת ליגה זכה חוסה ראול קפבלנקה (קובה) עם תוצאה של 10 נקודות מ-11 אפשריות, בהקדימו בנקודה וחצי את יצחק קשדן (ארצות הברית).
! מס' !שם השחמטאי !! מדינה !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!10!!11!!12!!תוצאה
אנדרטה לזכר בני ראשון לציון שנפלו במערכות ישראל
האנדרטה
האנדרטה ממוקמת בדרום גן הבנים, במפגש הרחובות הרצל וז'בוטינסקי. לפניה, מצפון, ממוקמת רחבה מרוצפת גדולה.
במרכז שטח האנדרטה, על גבי בימה נמוכה ומאורכת שצידה הדרומי מעוגל, ממוקם מבנה מלבני גדול, המצופה אבן, שחלקו הצר פונה צפונה לעבר הרחבה ועליו נכתב: "לנופלים. ונתתי להם בביתי ובחומותיי יד ושם". מתחת לכיתוב קבועים ווי אבן לתליית זרי פרחים. על גבי עברו הדרומי והצר של המבנה מופיע סמל החרב ועלה הזית. על צידו המערבי הרחב של המבנה מופיע הכיתוב: "לזכר בני ראשון לציון שנפלו במערכות ישראל". מצידו האחר, המזרחי, של המבנה נכתב: לבנינו תהילת נצח". בצד המבנה מוצבים שני תרני דגלים, שעליהם מונפים דגל ישראל ודגל ראשון לציון. ליד עברו הדרומי מוצב תותח שדה נגרר תותח קרופ 75 בקליבר 75 מילימטר, מתותחי מלחמת העצמאות, הצבוע בשחור.
מדרגות מעפילות מן הרחבה אל מבנה האבן, ומשני צידיהן, במפלס הרחבה, ניצבים קירות קשתיים שעל גביהם קבועות לוחיות זיכרון שחורות הנושאות את שמות הנופלים. השמות מוצגים מימין לשמאל בסדר כרונולוגי של שנות נפילתם.
האנדרטה הוקמה ביוזמת עיריית ראשון לציון ותוכננה על ידי משרד אדריכלי הנוף ברוידא-מעוז.
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מתקיים מול האנדרטה משמר כבוד חמוש של מתנדבי המשמר האזרחי.
במרחק קצר מהאנדרטה ניצבות האנדרטה לחללי ההפצצה המצרית על העיר במלחמת העצמאות והאנדרטה לזכר הרוגי המלכות.
יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ
ביוגרפיה
יוהנה אליזבת נולדה ב-24 באוקטובר 1712 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ולאלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ.
ב-8 בנובמבר 1727 התחתנה יוהנה אליזבת עם כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, שהיה גנרל בצבא הפרוסי, ושירת תחת פרידריך ולהלם הראשון, מלך בפרוסיה. לאחר נישואיהם התגוררו השניים בשטטין, ונולדו להם 5 ילדים.
בשנת 1744 נסעה יוהנה אליזבת עם בתה סופיה אוגוסטה פרדריקה, נסיכת אנהלט-צרבסט לרוסיה, על פי הזמנתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה, וב-21 באוגוסט 1745 התחתנה בתה עם קרל פטר אולריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ, אחיינה של יליזבטה. לאחר הנישואים הואשמה יוהנה אליזבת בקשירת קשר נגד הקיסרית, עקב קשריה עם הרוזן בקי, ומשום כך נאלצה לחזור לגרמניה.
בשנת 1747 מת בעלה כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ויוהנה אליזבת מונתה לעוצרת בשם בנה פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1750 עברה יוהנה אליזבת להתגורר בארמון דורנבורג על האלבה, ובשנת 1751 הוכתר אחיה אדולף פרידריך למלך שוודיה. בשנת 1758 ברחה יוהנה אליזבת עם משפחתה לצרפת בעקבות מלחמת שבע השנים, וב-30 במאי 1760 מתה יוהנה אליזבת בפריז.
משפחתה
ב-8 בנובמבר 1727 התחתנה יוהנה אליזבת עם כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
השושלת הסעדית
השושלת הסעדית (בערבית: السعديون; אל-סעדיון) הייתה שושלת מוסלמית סונית ממוצא ערבי ששלטה על מרוקו בין השנים 1554-1659.
היסטוריה
משפחת המלוכה הסעדית ייחסה את מוצאה לנביא מוחמד דרך עלי בן אבי טאלב ואשתו פאטמה בת מוחמד.
משנת 1509 עד 1554 הסעדים שלטו רק על דרום מרוקו, בעוד שהשושלת הווטאסית שלטה על שאר חלקי מרוקו. בשנת 1528 הווטאסים שלחו כוחות צבאיים כדי לבלום את התפשטות השושלת הסעדית, אך הקרב הסתים ללא הכרעה ברורה ואילץ את הווטאסים להכיר בשלטון הסעדי בדרום מרוקו.
בשנת 1554 הסולטאן הסעדי מוחמד א-שייח מצליח להפיל את השושלת הווטאסית באופן מקומי, והסעדים תופסים את מקומם בתור הממלכה הדומיננטית ברוב חלקי מרוקו.
הסולטאן המפורסם ביותר של השושלת הסעדית היה אחמד אל-מנסור (1578-1603), שבנה את ארמון אל-בדיע המפואר במרקש והיה בן זמנה של אליזבת הראשונה. אחד ההישגים החשובים ביותר של הסעדים היה הניצחון על פורטוגל בקרב שלושת המלכים והגנה על מרוקו מפני האימפריה העות'מאנית. עיר הבירה הראשונה שלהם הייתה תארודאנת ולאחר מכן מרקש.
לשושלת הסעדית לא היה בסיס תמיכה מוצק בקרב השבטים הברברים של מרוקו, בניגוד לשושלות קודמות, אך היא נהנתה מלגיטימציה בזכות הייחוס למשפחת הנביא מוחמד. הסעדים ביססו את הצבא שלהם על שכירי-חרב זרים (חלקם עבדים) ועל שבטי הג'יש. שבטים אלה נהנו מפטור ממיסים וקיבלו אדמות נרחבות תמורה לשירותם בצבא.
מוהמה גרדו בקוואקווה
מהומה גרדו בקוואקווה (Mahommah Gardo Baquaqua) נולד ב בנין של היום, היה עבד ששועבד והועבר לברזיל במסגרת סחר העבדים האטלנטי, וברח לניו יורק בשנת 1847. בקוואקווה העלה על הכתב את חוויות שעבודו, והאוטוביוגרפיה שלו פורסמה על ידי סמואל מור, פעיל בתנועה לביטול העבדות, בשנת 1854. מסמך זה הוא המסמך היחיד (שידוע עליו) שנכתב בידי עבד ברזילאי לשעבר.
קורות חייו
בקוואקווה נולד בבנין בין 1820 ל־1830 למשפחת סוחרים מוסלמית. הוא למד קוראן, ספרות ומתמטיקה בבית ספר מוסלמי. כנער, הוא ואחיו השתתפו במלחמות, והוא נכלא במהלכן, אך לאחר מכן שוחרר. כשחזר לזוגו (או ג'וג'ו) נכלא והועבר לדהומיי, שם הועלה על ספינת עבדים בשנת 1845, והגיע לפרנמבוקו, ברזיל.
הוא שועבד במשך שנתיים באולינדה, פרנמבוקו תחת אדונו, שהיה אופה. בקוואקווה עבד בתור סבל, רוכל ובנאי, ולמד פורטוגזית. אכזריות משעבדיו גרמה לו להידרדר לאובדנות ואלכוהוליזם, והוא ניסה להתאבד.
בקוואקווה נלקח לריו דה ז'ניירו, ונעשה לעבד ימי בספינה למברנסה (Lembrança) שהעבירה סחורות לפרובינציות הדרומיות בברזיל. ב־1847, משלוח קפה לארצות הברית אפשר לו לצאת לחופשי. ספינתו עגנה בנמל ניו יורק בחודש יוני של אותה השנה, שם פנו אליו פעילים בתנועה לביטול העבדות, שעודדו אותו לברוח מהספינה. אחרי הבריחה הוא נאסר בכלא מקומי, ונעזר רק בפעילי התנועה, שניסו לסייע לו לברוח מהכלא ומנעו את חזרתו לספינה. לאחר מכן נשלח להאיטי, שם חי עם מיסיונר בפטיסטי בשם הכומר ג'וד.
לאחר שהמיר את דתו לנצרות והוטבל בשנת 1848, בקוואקווה חזר אל ארצות הברית בשל חוסר יציבות ששרר בהאיטי. הוא למד ב במשך שלוש שנים, וב־1854 עבר לקנדה. האוטוביוגרפיה שלו פורסמה באותה שנה בדטרויט על ידי סמואל דאונינג מור.
לא ידוע מה קרה לבקוואקווה אחרי 1857. הוא עבר לאנגליה, ונשלח על ידי חברת המיסיונרים האמריקנית החופשית בתור מיסיונר לאפריקה.
תומר פרנקל
תומר פרנקל (נולד ב-18 באוקטובר 2000) הוא שחיין ישראלי. אלוף ישראל, אלוף אירופה לנוער (הלסינקי 2018) במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ושיאן ישראל במשחים ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-400 מטר חופשי (בריכת 25 מטר). ייצג את ישראל ב-4 אליפויות עולם (בודפשט 2017, קוואנגג'ו 2019, בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023) ובאולימפיאדת טוקיו (2020).
ביוגרפיה
פרנקל שחיין הפועל ירושלים, התאמן בהדרכתו של לאוניד שייכט. במהלך הקריירה שלו הוא זכה באליפויות הגילאים של ישראל לנערים ונוער וקבע שיאי ישראל לגילאים.
2015
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטביליסי, גאורגיה בשנת 2015 זכה פרנקל במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.57 שניות.
מדליית ארד באליפות אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי הונגריה ביולי 2016 זכה פרנקל במדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, איתי כרמי ואלון שמי בתוצאה של 7:23.03 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:51.09 דקות. הייתה זו נבחרת שליחים ישראלית ראשונה שזכתה במדליה במפעל זה. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.92 שניות, במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם דניס לוקטב, איתי כרמי ואלון שמי חופשי בתוצאה של 3:26.56 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 51.77 שניות, במקום 27 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.98 דקות במקום 28 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:00.27 דקות.
2017
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 2017 זכה פרנקל במדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, איתי כרמי ואלון שמי בתוצאה של 7:19.57 דקות כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:49.89 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 1:48.69 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם לוקטב, כרמי ושמי בתוצאה של 3:20.63 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 50.61 שניות, במקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.16 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 24.08 שניות ובמקום 23 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.76 דקות.
שבועיים לאחר מכן, במכביה העשרים הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.59 דקות, אחרי איתי גורביץ' (2:01.11 דקות) ולפני ג'ושוע גולד מקנדה (2:03.69 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם הוא סיים במקום 54 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.80 דקות, במקום 16 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, לירן קונובלוב ודניאל נמיר בתוצאה של 7:19.32 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:49.80 דקות ובמקום 17 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם לירן קונובלוב, יעקב טומרקין ודניס לוקטב בתוצאה של 3:21.23 דקות. כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.36 שניות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בווינגייט הוא זכה בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 52.99 שניות, לפני מרקוס שלזינגר מהפועל דולפין נתניה (53.19 שניות) ואלון שמי מהפועל עירוני הוד השרון (53.90 שניות). מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 23.98 שניות, אחרי מירון חרותי ממכבי חיפה (23.96 שניות) ולפני גיא ברנע מהפועל ירושלים (24.52 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:58.88 דקות.
שיאן ישראל
בתחרות "גביע האיגוד" שנערכה באפריל 2018 קבע פרנקל במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 52.25 שניות, שיפור לשיאו הוותיק בן ה-10 שנים של אלון מנדל (52.56 שניות). יום למחרת הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:47.16 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-10 שנים של נמרוד שפירא בר אור (1:47.78 דקות) שנקבע בחצי הגמר באולימפיאדת בייג'ינג.
אלוף אירופה לנוער
באליפות אירופה לנוער שנערכה בהלסינקי ביולי אותה שנה זכה פרנקל בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 49.23 שניות, לפני אנדריי מינקוב מרוסיה (49.24 שניו) ודוויד זורזטו מאיטליה (49.47 שניות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, גל כהן גרומי ובר סולובייצ'יק בתוצאה של 7:16.28 דקות, לפני רוסיה (7:17.49 דקות) ובריטניה (7:17.93 דקות), לראשונה בהיסטוריה של נבחרת ישראלית בשחייה. נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 23.79 שניות, 2 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.04 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, מיכאל סמירנוב וגל כהן גרומי בתוצאה של 3:21.27 דקות, 15 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
הפציעה
פרנקל נפצע באזור המרפק במהלך מחנה אימונים בטנריפה שערכה נבחרת ישראל לקראת אליפות אירופה. ידו גובסה ובשל הפציעה הוא לא השתתף באליפות אירופה.
חזרה מהפציעה
בתחרות שנערכה בבריכת 25 מטר בלוזאן, שווייץ ב-21 בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:44.33 דקות, שיפור לשיא של דניס לוקטב (1:44.71 דקות), אחרי קייל שטוק מהולנד (1:44.11 דקות) ולפני ג'ורדן פותן מצרפת (1:45.27 דקות).
2019
בתחרות "שבע הגבעות" שנערכה ברומא, איטליה ב-21 ביוני 2019 קבע פרנקל במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 52.16 שניות, שיפור לשיאו בן השנה (52.25 שניות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי אותה שנה הוא סיים במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 52.15 שניות, שיפור במאית אחת לשיאו בן החודש. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 52.36 שניות ועלה מהמקום ה-13. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום עשירי במשחי שליחים, מיקום המהווה קריטריון אולימפי בתנאי ששחי שחיינים במשחה השליחים יקבעו את הקריטריון האולימפי. במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, דניאל נמיר וגל כהן גרומי בשיא ישראלי חדש של 7:11.99 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע בזינוק שליחים תוצאה של 1:47.95 דקות, ובמשחה שליחים מעורב משולב ביחד עם אנסטסיה גורבנקו, איתי גולדפדן ואנדראה מורז בשיא ישראלי חדש של 3:48.06 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" את סגנון הפרפר תוצאה של 52.26 שניות.
בתחרות שנערכה באמסטרדם בדצמבר 2019 הוא סיים ראשון במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 51.92 שניות ובכך קבע את הקריטריון האולימפי. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 52.05 שניות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה זכה פרנקל ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 50.60 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של מרקוס שלזינגר (51.31 שניות), לפני יעקב טומרקין (51.60 שניות) ומירון חרותי (52.11 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.48 דקות, לפני מרק חינאווי מהפועל בת ים (1:59.75 דקות) ודן קונין ממכבי קריית ביאליק (2:01.07 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:43.77 דקות, לפני יעקב טומרקין (1:44.40 דקות) ודניאל נמיר (1:44.87 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.79 שניות.
2022
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 סיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם גל כהן גרומי, דניס לוקטב ומירון חרותי בשיא ישראלי חדש של 3:15.35 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 49.08 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 16 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.83 שניות (גל כהן גרומי סיים במקום 15 לאחר ששיפר את שיאו הישראלי של פרנקל והעמידו על 51.79 שניות) ובמקום 30 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.34 שניות.
2023
פרנקל מתאמן באוניברסיטת אינדיאנה. באליפות המכללות שנערכה במרץ 2023 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 יארד פרפר בתוצאה של 44.04 שניות, אחרי יוסף ראמדאן מוירג'יניה טק (43.15 שניות) וג'ושוע ליינדו מאוניברסיטת פלורידה (43.40 שניות), רביעי סיים אנדריי מינקוב מאוניברסיטת סטנפורד (44.27 שניות) וחמישי אלוף העולם במשחה ל-50 מטר חופשי ג'ורדן קרוקס מאוניברסיטת טנסי (44.29 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 יארד פרפר בתוצאה של 1:40.34 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש וקריטריון אולימפי של 48.18 שניות, שיפור של 75 מאיות מהשיא הוותיק בן 14 השנים של נמרוד שפירא בר אור (48.93 שניות), לפני דניס לוקטב (48.54 שניות) וגל כהן גרומי (49.28 שניות), במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.48 שניות, לפני מירון חרותי (23.51 שניות) ויונתן מולצ'נוב מהפועל דולפין נתניה (23.85 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש וקריטריון אולימפי נוסף של 51.14 שניות, שיפור לשיא בן השנה של גל כהן גרומי (51.79 שניות), לפני גל כהן גרומי (52.56 שניו) וסמיון גריונטל מהפועל ירושלים (52.58 שניות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:46.90 דקות, אחרי דניס לוקטב שקבע שיא ישראלי חדש של 1:46.17 דקות ולפני גל כהן גרומי (1:47.39 דקות).
מדונה (לטביה)
מדונה (בלטבית: Madona; בגרמנית: Modohn, מודון) היא בירת מחוז מדונה בלטביה. העיר שוכנת בחבל וידזמה במרכז המדינה ובמרחק של כ-130 קילומטרים מזרחית לריגה, בירת לטביה. בעיר מתגוררים כ-7,500 תושבים (נכון ל-2019).
היסטוריה
העיירה מוזכרת לראשונה בכתבי הכנסייה כבר ב-1461, ולאחר שהייתה בשליטת שוודיה, היא הועברה לשליטת הצאר הרוסי.
יהודי העיירה
לאחר מלחמת העולם הראשונה התגבשה במדונה קהילה יהודית זעירה, וב-1920 נמנו כ-19 יהודים. עד 1935 גדלה הקהילה לכדי 115 יהודים, שהיוו כ-5% מכלל אוכלוסיית העיירה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר הכיבוש הנאצי של השטח בתחילת יולי 1941, החלו הגרמנים לעצור את תושביה היהודיים של העיירה, כשרק יהודים מעטים הספיקו להימלט לפני הכיבוש. הדיכוי כלפיהם בוצע בהדרגתיות - משעות עוצר ואיסור להיכנס למוסדות תרבות ופנאי, עד לגרושם מבתיהם וריכוזם באזורים ייעודיים - תושביה היהודיים של מדונה פונו לשולי העיירה, לשם רוכזו גם יהודים מכפרים סמוכים, ונאסר עליהם לעזוב את השטח או לעבוד - למעט בעבודות כפייה יזומות. בגטו היו כ-150 יהודים.
באוגוסט 1941 נרצחו יהודי מדונה והכפרים הסובבים בירי ביער סמצרסקי הקרוב באזור הכפר לדזונה. לאחר הרצח, שבוצע על ידי לטבים מקומיים מקומנדו ארייס בפיקוח הנאצים, הודיעו במבואות העיירה כי היא 'נקייה מיהודים' (Judenrein). לאחר שהצבא האדום שחרר את העיר ב-1944, חיילים יהודים איתרו כמה ממשתפי הפעולה הלטבים וביצעו נגדם פעולות עונשין.
יגואר XK180
יגואר XK180 (באנגלית: Jaguar XK180) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית ספורט רודסטר בעלת 2 מושבים, מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר הוצגה בשנת 1999 בבריטניה.
"יגואר XK180" נבנתה כדי לחגוג את יום השנה ה-50 לייצור יגואר XK120.
ויליאם פייג'
ויליאם פייג' (באנגלית: William Page; 3 בינואר 1811 – 1 באוקטובר 1885) היה צייר ואמן פורטרטים אמריקאי.
ביוגרפיה
פייג' הגיע לניו יורק עם הוריו בגיל תשע, ובשנת 1822 קיבל פרס מהמכון האמריקני עבור רישום בדיו. בגיל 14 החל ללמוד משפטים במשרדו של פרדריק דה פייסטר, אותו עזב עד מהרה כדי להיכנס לסטודיו של ג'יימס הרינג, ותוך פחות משנה הפך לתלמידו של סמואל מורס, דרכו גם נרשם לאקדמיה הלאומית לעיצוב. ציוריו בשיעור העתיקות באקדמיה הלאומית זיכו אותו במדליית הכסף, אך לאחר שהצטרף לכנסייה הפרסביטריאנית, הוא החליט ללמוד דת. במשך שנתיים משנת 1828 הוא למד תאולוגיה בסמינר התאולוגי של אנדובר ובמכללת אמהרסט, שבסיומה חזר לאמנות.
הוא נפטר בשנת 1885, בן 74 בסטטן איילנד.
יצירתו
באיטליה הוא צייר את "ונוס", "משה ואהרון על הר חורב", "בכחוס התינוק" ו"הבריחה למצרים". עבודתו כוללת גם דיוקן באורך מלא של האדמירל דייוויד פרגוט, "המשפחה הקדושה" (1837, באתנאום בבוסטון). ו"הסוחרים הצעירים "(באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה). בשנת 1870 הציג פייג' דיוקן ראש של ישו שמשך תשומת לב רבה ויצר מחלוקות רבות. ציורים אחרים כוללים: "הראיון האחרון" (1838), "רות ונעמי" ו"קופידון" (1880).
ב־1874 ערך פייג' ביקור שני באירופה, במטרה לחקור את מסכת המוות כביכול של לודוויג בקר של ויליאם שייקספיר שנשתמרה בגרמניה, ובשובו ביצע כמה דיוקנאות של שייקספיר (1874–1878).
הוא המציא שיטה גאומטרית חדשה למדידת דמות האדם (1860), והמציא פטנטים ושיפורים שונים בסירות ובתותחים.
סופר ג'וניור
Super Junior (בקוריאנית: 슈퍼주니어 בעברית: סופר ג'וניור) או בקיצור SuJu היא להקת בנים דרום קוריאנית שנוצרה על ידי החברה SM Entertainment בשנת 2005 הלהקה מונה 13 חברים, כאשר 2 נוספים פעילים כחלק מ-Super Junior M בלבד.
Super Junior הוציאו 6 אלבומים מלאים הכוללים שירים שחברי הלהקה הלחינו וכתבו בעצמם. מועדון המעריצים שלהם נקרא E.L.F (EverLasting Friends) והוא מונה כ-400,000 מעריצות ומעריצים קוריאניות (לא כולל מעריצות מחוץ לדרום קוריאה).
Super Junior-K.R.Y
הוקמה בנובמבר 2006 ומונה 3 חברים, קיו-היון יי-סונג וריו-ווק.
Super Junior-T
Super Junior-Trot, המונים 6 חברים, ליטוּק, היצ'ול, קאנגין, שינדונג, סונגמין ואונהיוק, הוציאו לאור סינגל אחד בשנת 2007 שכלל את הלהיט "Rokkugo" שלאחר מכן בשנת 2008 יצא בגרסה היפנית, מאז הלהקה נמצאת בהפסקה.
Super Junior-H
Super Junior-Happy היא התת-להקה הרביעית והאחרונה שהוקמה בשנת 2008. הלהקה מונה 6 חברים, ליטוּק, יה סונג, קאנגין, שינדונג, סונגמין ואונהיוק. משנת 2008 כל Super Junior היו חברים לפחות בתת-להקה אחת חוץ מקיבום, כל חברי הלהקה שהיו בSuper Junior-T עברו לSuper Junior-Happy חוץ מהיצ'ול שהוחלף בייה סונג.
ביוני 2008 הוציאו Super Junior-Happy מיני אלבום ראשון שכלל בין השאר את הלהיטים Cooking? Cooking! וPajama Party. הלהקה זכתה להמון פופולריות בקרב המעריצים ואף הופיעו ביפן.
Donghae & Eunhyuk
Donghae & Eunhyuk תת-דואט שהוקם בשנת 2011. הדואט מורכב מחברי הלהקה Eunhyuk ו-Donghae שמתמקדים בז'אנר הדיסקו והרטרו דבר שבלט ביותר כשאר חשפו את סינגל הבכורה שלהם כדואט שנקרא "Oppa, Oppa" השיר זכה להצלחה מסחררת והפך למיני המנון מסיבתי.
בשנת 2013 הוציאו את סינגל IWD) I wanna dance) ביפן. בדצמבר 2013 הוציאו סינגל בקוריאנית בשם Still You שצולם ברחובות לונדון, שם שהו סופר ג'וניור להופעה אחת.
בשנת 2014 הוציאו אלבום ביפן בשם Ride Me, לאחר הוצאת אלבום עשו סיבוב הופעות ביפן.
Super Junior-M
Super Junior- Mandarin, תת-להקה סינית הכוללת 7 חברים, בהם 2 חברים סינים ( 3 בעבר אך האנקיונג שהיה חלק גם Super Junior כבר לא פעיל יותר בלהקה), (הנרי וזהומי שהם לא חברים רשמיים של Super Junior) ו4 חברים קוריאנים שיוון, קיוהיון, ריו-ווק ודונגהא. Super Junior-M הוציאו לאור אלבום סטודיו בשנת 2008 הכלל שירים חדשים וישנים של סופר ג'וניור בגרסאות סיניות וקוריאניות. בשנת 2009 הם חזרו עם המיני אלבום Super Girl שזכה לפופולריות רבה בקרב המעריצים בסין קוריאה ורחבי העולם.
לראשונה מועדון המעריצים של Super Junior התנגד בכל תוקף לכך שהנרי וזהומי יצטרפו לסופר ג'וניור בתוך חברי להקה רשמיים בטענה שהלהקה הייתה ותמיד תהיה להקה של 13 חברים בלבד (ישנם הרבה מעריצים מחוץ לקוריאה וגם בקוריאה שרוצים שהנרי וזהומי יהיו חלק רשמי מסופר ג'וניור), אך בעקבות כך הנרי וזהומי פעילים רק עם Super Junior-M.
בשנת 2013 חזרו עם אלבום בשם Break Down שזכה להצלחה.
פעילות
הלהקה פרצה לראשונה עם 13 חברי להקה אך האנקיונג החליט לעזוב את הלהקה ותבע את החברה SM, את אלבום הסולו הראשון שלו הנקרא Geng Xin הוא הוציא בשנת 2010.
בשנת 2013 הנרי (מלהקת super-junior m ) פרץ עם מיני אלבום סולו משלו בקוריאנית בשם Trap בו הוא מארח את קיו-היון (מלהקת super-junior) וטאמין (מלהקת SHINee). הסינגל Trap יצא גם בסינית ואנגלית, בנוסף הסינגל 1-3-4 זכה גם לקליפ בו מתארחת אמבר (מלהקת (f(x ).
סופר-ג'וניור הלהקה הקוריאנית הראשונה שבמהלך מסע ההופעות שלה (שנת 2013 - SUPERSHOW5) ביקרה ביעדים בדרום אמריקה: ברזיל, ארגנטינה, פרו וצ'ילה.
הלהקה ביקרה גם בהוואי ולונדון במהלך סיבוב ההופעות שלה.
בשנת 2013 התחילה הלהקה לכוון לשוק היפני והוציאו אלבום ראשון רק עם שירים ביפנית שחלקם כבר יצאו כגרסאות יפניות של שירים קוריאנים, לאלבום קוראים HERO, בנוסף יצא סינגל מקורי בדצמבר 2013 ביפנית בשם Blue World.
דיסקוגרפיה
Korean albums
Japanese albums
כתב מגידות
כתב מגידות הוא חוזה מינוי שהיה מקובל בקהילות היהודיות במזרח אירופה להעניק למגיד המישרים שנבחר מטעם הקהילה. בחצרות החסידיות שבאוקראינה הפך הכתב לסימן של קבלת מרות והכנעה לצדיקי החסידות, בדגש על צדיקי חסידות צ'רנוביל, כאשר קהילות רבות היו מבטאות את הקשר שלהן עם המנהיג החסידי שהתגורר בעיר אחרת באמצעות הענקת הכתב. כתב המגידות היווה גם מקור פרנסה עבור הצדיקים, והיה פעמים רבות למוקד סכסוכים בין חצרות שונות.
רקע
עם התפתחותה של הדרשנות ביהדות, התרבו המגידים; המגיד היה נודד מקהילה לקהילה ונושא דרשה תמורת שכר. בקהילות רבות, ובפרט בקהילות גדולות, התפתח הנוהג להחזיק מגיד במשרה קבועה, בדומה לשאר המשרות הקהילתיות כמו רב, מלמד תינוקות ודיין. עם מינויו של המגיד הוענק לו כתב מגידות בדומה לכתב רבנות, ובו נכתב נוסח המינוי בלשון הקודש נמלצת, וכן פורטו בו תנאי השכר. כתב זה היה נהוג ביהדות אירופה, ובפרט בערי ליטא וווהלין.
בתחילת התפשטותה של תנועת החסידות שימשו רבים מראשיה כמגידים, בשל הזיקה המובהקת בין משרת המגידות לסגנון חייהם של רבים מצדיקיה שעסקו בדרוש ובעבודת ה', וחלקם הגדול אף כונה בשם "המגיד". הבולטים שבהם היו: המגיד ממזריטש, המגיד מזלוטשוב, רבי יעקב יוסף מאוסטראה, רבי זאב וולף מז'יטומיר, רבי מנחם נחום מצ'רנוביל והמגיד מקוז'ניץ. עם התמסדות התנועה והתבססות החצרות החסידיות, הפך כתב המגידות למעין כתב התקשרות בין הצדיק לנאמניו.
משמעות
עם התפשטותה של תנועת החסידות באוקראינה הפך הכתב לביטוי של סמכות הצדיק המחזיק בו על ענייני הקהילה הפנימיים ולהשפעתו עליה. בדרך כלל ניתן הכתב לאדמו"רים שחסידיהם היוו רוב או מיעוט ניכר מתושבי העיר. בכתב המגידות נכתב מעין הסכם בין תושבי הקהילה לצדיק, לפיו על הצדיק לבקר בעירם אחת לתקופה מוסכמת, ואילו בני הקהילה יתנו לצדיק בתמורה סכום כסף שייגבה מהתושבים. בנוסף, העניקו בני הקהילה לצדיק את הסמכות על המינויים בעיר, והקהילה הייתה זקוקה לאישורו של הצדיק לפני כל מינוי משמעותי כמו רב או שוחט.
מרדכי גלובמן, יליד העיר שפיקוב, תיאר את משמעותה של מסירת המגידות:
כתבי המגידות היוו מקור פרנסה לצדיקים רבים; ההכנסה מכונה לעיתים "מעמדות" – כעין כספי גבייה להחזקת החצר. הכנסה זו היוותה גורם משמעותי בחיכוכים והמחלוקות הרבות שעורר כתב המינוי בין חסידי צדיק אחד לרעהו. בדרך זו ניסו חסידי ברסלב - למשל - להשיב את רבי נתן מברסלב לברסלב לאחר שגורש משם על ידי מתנגדיו. בשל המנהג הרווח, פוסקים רבים אף ראו בכתב המגידות, כמינוי כבעל תוקף הלכתי בדומה למרותו של מרא דאתרא. כתב המגידות הוענק לצדיק אחד בלבד, בדרך כלל הצדיק שהתגורר בסביבת העיירה, והצדיקים נמנעו לרוב מהשגת גבולו של צדיק אחר. בשל אופיו, לא היה נהוג הכתב בערים הגדולות בהן פעלה קהילה עצמאית גדולה ומבוססת.
דוד אסף סבור כי החל מהמאה ה-19 היוו כתבי המגידות זיכיונות למונופולים כלכליים בעיירה עבור הצדיקים, ולא היה בהם את המימד הרוחני של משרת המגידות והדרשנות – ההשפעה הרוחנית על בני העיירה. לעומתו סבור גדי שגיב כי יש לחלק בין כתבי הזיכיונות לכתבי המגידות ומדובר בשני חוזים נפרדים.
כתב המגידות הפך לסמל של נאמנות חסידית, והוא היווה גם אקט של קבלת מרות בעת הכתרת אדמו"ר חדש (כך הוכתר למשל רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין באמצעות "כתב מגידות"). בעת פטירתו של הצדיק לא עברה המגידות באופן אוטומטי לבן היורש, אלא על הקהילה היה לבחור אם להעניק את הכתב לבנו או לצדיק אחר. בערי מגוריהם של צדיקי בית צ'רנוביל עצמם, היה נהוג בדרך כלל שאחרי פטירתו של הצדיק לא ניתנה משרת המגידות לבן היורש, עד שכל אחיו עזבו את העיר וקבעו את חצרותיהם בערים אחרות, וזאת, כדי למנוע חיכוכים ומחטפים.
בפולקלור
מספרם של כתבי המגידות שהוענקו לכל צדיק, היווה ביטוי לכוחו והשפעתו הרחבה. במסורות חסידיות שונות מסופר על מספר גדול במיוחד של כתבי מגידות שקיבלו צדיקים שונים, בהם: במסורת חסידות ברסלב מסופר על המגיד רבי יקותיאל מטירהוביצא, מגדולי תלמידיו של רבי נחמן מברסלב, שהיו לו 84 כתבי מגידות; על רבי משולם זוסיא השיל מסופר שקיבל 60 כתבי מגידות; ועל רבי יהושע השיל רבינוביץ ממונסטריץ' מסופר שקיבל כתב מגידות מ-40 ערים ועיירות.
מתה לאהוב
הסרט עלה לשידור בנטפליקס ב-5 בנובמבר 2021.