cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבת הולוויי מרסטון
בדיקת לחץ הדם הסיסטולי
ויליאם ואליזבת הצטרפו אז למחלקת הפסיכולוגיה בהרווארד. אך מפני שתוכנית הדוקטורט של הרווארד הייתה מוגבלת לגברים, אליזבת הייתה בתוכנית לתואר שני במכללת רדקליף. אליזבת עבדה יחד עם ויליאם על עבודת הדוקטורט שלו, אשר עסק בקשר בין רמות לחץ דם ושקריות. לאחר מכן ויליאם פיתח מממצאיו את בדיקת לחץ הדם הסיסטולי המשמשת כדי לזהות שקרים, הבדיקה שהייתה קודמתו של הפוליגרף.
בשל עבודה זו הוענקו לשניים התארים שלהם ב-1921.
קריירה ומשפחה
מרסטון הייתה אשת קריירה, תפקיד שהיה שנוי במחלוקת בתקופתה. בין תפקידיה – עורכת של אנציקלופדיה בריטניקה, מרצה למשפטים, פסיכולוגיה ואתיקה באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה האמריקאית, שם גם מונתה ליו"ר החוג לפסיכולוגיה. במסגרת עבודתה האקדמית, מרסטון המשיכה לעבוד יחד עם ויליאם על מגוון מחקרים, ביניהם מחקר שעל פיו נשים משמשות כמושבעות נייטרליות יותר בהליכים משפטיים. בשנת 1933, מרסטון לקחה תפקיד כעוזרת המנכ"ל בחברת הביטוח מטרופוליטן, ושם עבדה עד גיל 65.
ב-1920 מרסטון ילדה תינוקת שמתה בעת הלידה, פרדריקה. את הילד השני שלה, פיט, ילדה בגיל 35. ילדתה השלישית הייתה אוליב אן, שנקראה על שמה של אולין בירן, שחייתה עם הזוג מרסטון ביחסים פוליאמוריים. בירן הייתה סטודנטית של מרסטון, וכן אחייניתה של הפעילה למען זכויות רבייה מרגרט סאנגר. לאחר שהתאהב בה, הזוג מרסטון הזמינו אותה להצטרף למשפחתם. כשנולדו שני ילדיה, בירן ודון, הזוג אימץ אותם באופן רשמי. היחסים בין השלושה היו רגשיים וכן פרגמטיים: אוליב נשארה בבית כדי לגדל את הילדים, ואליזבת תמכה במשפחה מבחינה כלכלית כאשר ויליאם היה מחוסר עבודה, ולאחר מותו בשנת 1947. זה כלל מימון לימודים גבוהים לכל ארבעת הילדים. מרסטון ובירן המשיכו ביחסיהן עד מותה של בירן בשנת 1980.
וונדר-וומן
מעורבותה של מרסטון ביצירת הדמות של וונדר וומן עבור DC קומיקס ב-1940, שם עבד ויליאם באותה תקופה, תוארה בכתבה של הניו יורק טיימס מ-1992, שנה לפני מותה:
לא רק שמרסטון הגתה את הכיוון של וונדר וומן עם ויליאם, אלא היא עצמה הייתה ההשראה לדמות שכתב. מרסטון המשיכה לסייע לוויליאם עם הדמות, ואף ניסחה את חלק מביטוייה המוכרים של וונדר וומן, כמו "Suffering Sappho" ו-"Great Hera"
בית הולדתו של מרטין לותר
בית הולדתו של מרטין לותר (בגרמנית: Martin Luthers Geburtshaus) הוא בית בעיר אייסלבן במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, המשמש כאנדרטת הנצחה לרפורמטור מרטין לותר, שנאמר כי נולד כאן ב-10 בנובמבר 1483. הבית נבנה ב-1693, והוא אחד המוזיאונים העתיקים ביותר בגרמניה. מ-1996 הוא אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג. הבית שוכן ברוחב לותרשטראסה (Lutherstrasse, מילולית "רחוב לותר") מספר 16. השם ההיסטורי של הרחוב היה סמטת לנגה (Lange Gasse) עד 1872.
אליזבת הולוויי מרסטון
מותה
מרסטון חיה עד גיל 100. היא נפטרה ב-27 במרץ 1993, זמן קצר לאחר יום הולדתה.
בית הולדתו של מרטין לותר
מרטין לותר באייסלבן
כתינוק, מרטין לותר התגורר באייסלבן רק בשבועות הראשונים. הוריו היו בדרכם ממוהרה (Möhra) ל, שם אביו רצה לעבוד כמתיך מתכות. האב נמלט ממוהרה לאחר שהרג שכן במהלך סכסוך, כשאשתו הייתה בחודש האחרון להיריון, ומרטין לותר נולד באייסלבן ונטבל בכנסיית זנקט אנדראס בעיר. למרות שהותו הקצרה, מרטין לותר חש קשר הדוק לעיירת הולדתו אייסלבן ולמקום טבילתו לאורך חייו. גם אם מעולם לא גר כאן דרך קבע, ביקר בעיר שוב ושוב, בפעם האחרונה בשנת 1546, כאשר רצה ליישב סכסוך בין הרוזנים ל, אך מת בעיר ב-18 בפברואר.
בית הולדתו המקורי של מרטין לותר
בית הלידה המקורי היה בידיים פרטיות עד 1689, אך בשלב מוקדם הוא הפך למקום פולחן של לותר. לוח עץ עם הדיוקן והכיתוב: "בשנת 1483 נולד בבית דוקטור מרטינוס לותר" נתלה כבר במאה ה-16. אולם לקראת סוף המאה ה-17 הבית בו נולד הלך והוזנח והוקם בו בית מרזח. השופט של אייסלבן לא אהב את מראה הבית והחליט להסיר את לוח העץ. זמן קצר אחר כך נשרף הבניין בשרפה בעיר. עם זאת, לוח העץ הפך לשריד חשוב כ"דיוקנו של לותר שלא נשרף" בפולחן הערצת הרפורמטור, ושימש במאה ה-19 כדי להוכיח בטעות כי קומת הקרקע המקורית של הבניין השרוף משמשת גם את הבניין שהחליף אותו. לאחר שרפת העיר בשנת 1689, הכריח השופט את הבעלים, מארי פרידריך (Marie Friedrich), למכור את הבית לעיירה בכך ששלל ממנה את הלוואות השיקום הרגילות לאחר שרפות בעיר.
בניין ההנצחה משנת 1693
במקום הבית הפרברי הקטן, נבנה בניין הנצחה מייצג בשנת 1693. הוא לא דבק בגודל ובמתווה של בית הלידה המקורי של מרטין לותר. לפיכך, כל הקצאות החדרים כמו "חדר לידה" שהיו בשימוש מאז המאה ה-19 שגויות, אך הן מוזכרות שוב בתערוכה בשנת 2007 כ"התקנה" (מעולמו של לותר).
אף על פי שבניין ההנצחה נבנה בתקופת הבארוק שימשו אלמנטים של בניית רנסאנס בחזית ובחצר כדי להשוות למבנה מראה עתיק יותר. החדרים בקומת הקרקע הסמוכה לאולם הכניסה שימשו כבית ספר לעניים. דירת המורה הייתה בקומה העליונה. "החדר שבו נולד לותר" הוגדר בקומה הראשונה, במיוחד "האולם היפה" עם התקרה המצוירת והדיוקנאות שלו היווה מסגרת מייצגת. תחת המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השלישי, משנת 1817 ואילך שופץ המבנה והאוסף הורחב. בית הספר לעניים הועבר למבנה חדש בחצר האחורית ודירת המורה לבניין באגף צדדי במערב החצר, כך שהבית קיבל אופי מוזיאוני יותר. תחת האדריכל פרידריך אוגוסט שטילר, נקנה הבניין השכן ממזרח ונהרס בשנת 1867 על מנת לשחרר את בניין ההנצחה וליצור גן. חלונות נפרצו בגמלון המזרחי והאגף הצדדי שוב נהרס. בצד החצר, הייתה ארקדה כפולה עם חלק עליון מעץ בקומה הראשונה מול הבניין. משנת 1891 מאוחסן בקומה העליונה האוסף הארכאולוגי של מועדון העתיקות אייסלבן (Eislebener Altertumsvereins).
לאחר ההכרזה כאתר מורשת
הבניין שייך ל"קרן אנדרטאות לותר בסקסוניה -אנהלט" (Stiftung Luthergedenkstätten in Sachsen-Anhalt) מאז 1997.
תכנון מקיף מחדש התקיים בין השנים 2005–2007. מקום ההולדת שופץ ושוחזר. כל הארגונים הזרים והפונקציות המשניות שנוספו לאורך זמן לשימוש במוזיאון הוסרו. הבית הצמוד ישירות בלותרשטראסה נרכש וחובר לבית בו נולד. בין זה לבית הספר לעניים באזור החצר האחורית, נבנה בניין חיבור דו-קומתי מודרני על נכס סמוך אחר. התוצאה הייתה מתחם בצורת פרסה; שטח התערוכה הוגדל ב-500 עד 700 מטרים רבועים (אדריכל יורג ספרינגר, ברלין). ב-8 במאי 2010, העיצוב המחודש של ספרינגר אדריכלים קיבל את פרס האדריכלות הגרמני (BDA-Architekturpreis Nike) בקטגוריית "יצירת המרחב הטובה ביותר".
התערוכה
התערוכה הקבועה, שנפתחה בשנת 2007, נקראת "מכאן אני - מרטין לותר ואייסלבן" (Von daher bin ich – Martin Luther und Eisleben) ומוקדשת למשפחת הרפורמטור. בנוסף מוצגות פעילויות הכרייה של האב והאדיקות הדתית באותה תקופה.
גשר אבנט הירקן
גשר אבנט הירקן (בסינית: 玉帶橋, בפין-יין: Yù Dài Qiáo), המוכר גם בכינויו גשר דבשת הגמל, הוא גשר סהר מאבן להולכי רגל, שנבנה במאה ה-18, וממוקם בארמון הקיץ בבייג'ינג, סין.
גשר אבנט הירקן הוא המפורסם מבין ששת הגשרים הבנויים בגדה המערבית של אגם קונמינג. הוא נבנה משיש לבן בין השנים 1751–1764 – בתקופת שלטונו של הקיסר צ'יינלונג. מעקות הגשר מעוטרות בעגורים וחיות נוספות וממדיו הותאמו למעבר סירת הדרקון של הקיסר תחתיו.
העולם כמרקחה
"העולם כמרקחה" הוא ביטוי בעברית. נהוג לספר שמקורו בכותרת ראשית שראתה אור בעיתון דבר במחצית הראשונה של המאה ה־20. על פי הגרסה המקובלת, שאינה אחידה, נתן את הכותרת עורך שלא הצליח להחליט איזה מהאירועים הדרמטיים שקרו באותו יום חשוב יותר. ככל הידוע זו אגדה אורבנית, והעיתון לא הדפיס את הביטוי ככותרת הראשית מעולם.
פירוש הביטוי
מרקחה היא, כלומר תבלינים, ולפי האקדמיה ללשון העברית המילה היא חלק מביטוי. הביטוי פירושו, על יסוד מילון ההווה. במילון אבניאון הצירוף מוגדר כך:. שם, וכן באתר הזירה הלשונית, מצוין כי מקור הביטוי בפסוק.
השימוש בביטוי וההסברים למקורו
בעיתונות העברית אפשר למצוא שימושים בביטוי מתקופות שונות. למשל, ב־18 במאי 1936, למוחרת פטירתו של נחום סוקולוב, פורסם בהארץ מאמר שכתב שאחת הפסקאות בו נפתחה כך:
בדוגמה אחרת, עשור קודם לכן ניתנה ביומון דואר היום הכותרת לידיעה שעסקה בברית שכרתו איטליה ואלבניה.
לאורך השנים נדרשו כותבים שונים לכותרת "העולם כמרקחה" כאילו ניתנה באמת, אבל ייחסו אותה לעורכים ולאירועים שונים. לפי תיאורו של העיתונאי זאב גלילי, שניסה להתחקות אחר מקור הביטוי, מסופר שעורך לילה בעיתון התחבט בשאלה מהי הכותרת הראויה ביום שכלל מהפכה בדרום אמריקה, התפרצות הר געש באיטליה ושיטפונות בסין, ולבסוף בחר כותרת כוללת. בביקורת טלוויזיה בדבר הזכיר טדי פרויס כי הכותרת הראשית ניתנה בשנות ה־30 מעל כותרות ספציפיות שתיארו "אנתולוגיה" של אסונות, והייתה פרי עטה של מערכת הלילה של העיתון. עשרות שנים לאחר מכן נקב חמי שלו בשמו של זלמן שזר, שהיה העורך הראשי של דבר אחרי ברל כצנלסון, כמי שבחר את הכותרת. לדבריו הידיעות שמהן נדרש שזר לבחור היו פלישתו של היטלר לאוסטריה, תקריות אש חמורות ביישוב היהודי בארץ ישראל ורעידת אדמה חזקה שהתחוללה במזרח אסיה.
ואילו גדעון סאמט נקב בשמו של עורך זוטר יותר שנתן את הכותרת כביכול:
גלילי חיפש את הכותרת בארכיון דבר, אך מצא רק כמה כותרות לא ראשיות למאמרים. הוא הזכיר מאמר מאת רות בונדי משנות ה־70 שבו המחברת לא רק תיארה את הכותרת כאילו ניתנה, אלא גם קוננה על כך שבאותם ימים.
גשר החגורה היקרה
הגשר נכלל ברשימת המונומנטים הלאומיים של סין משנת 2001.
היסטוריה
הגשר נבנה לראשונה בשנת 816 לספירה, בזמן שלטונה של שושלת טאנג. שמו של הגשר נגזר ממעשה המושל המקומי, וונג זונגצ'ו (Wang Zhongshu), שמכר את חגורתו במטרה לעזור במימון הגשר. מאז נבנה הגשר עוד מספר פעמיים. הגשר העומד כיום נבנה בשנת 1446, בזמן שלטונה של שושלת מינג.
ממדים
אורכו של הגשר הוא 317 מטרים ורוחבו 4.1 מטרים. קיימות בו 53 קשתות ורוחבן הממוצע 4.6 מטרים. שלוש הקשתות האמצעיות גבוהות מהאחרות כדי לאפשר לסירות המפרש של אותה תקופה בה נבנה, לעבור תחתיו.
אהרן אריה לייב מפרמישלאן
רבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן (ה'ת"ק, 1739 – ב' באדר א' ה'תקע"ג, 1812) היה אדמו"ר חסידי, תלמידם של המגיד מזלוטשוב ורבי אלימלך מליז'נסק, השני בשושלת פרמישלאן.
ביוגרפיה
נולד בפרמישלאן בשנת ה'ת"ק (1739) לרבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן. בצעירותו למד אצל רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ("המגיד מזלוטשוב"), ומאוחר יותר אצל רבי אלימלך מליז'נסק ("הנועם אלימלך"). לאחר פטירת אביו בכ"ב באב (שנת ה'תקל"ג או ה'תקמ"א) מונה למלא את מקומו בפרמישלאן. בשנות כהונתו הרבה לנסוע לצדיקי דורו, ביניהם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב ורבי מנחם מנדל מרימנוב.
נפטר בב' באדר א' ה'תקע"ג (1812). בנו, רבי מאיר מילא את מקומו.
משפחה
נישא לרבנית יענטע. ילדיהם:
יצחק הוכמן
יצחק הוכמן (שהיה ידוע בכינוי "הוכל'ה"; י"ב באדר א' תש"ג, 17 בפברואר 1943 - 24 באוקטובר 1973) היה שחקן ומאמן כדורסל. קצין בצה"ל בדרגת סרן נפל במלחמת יום כיפור בקרב בעיר סואץ נחשב כנעדר במשך שלושה חודשים.
ביוגרפיה
נולד בבני ברק לחברי האצ"ל הניה וחיים הוכמן ולמד בחינוך דתי לאומי. ביסודי למד בבית הספר "מעלות" בבני ברק ובהמשך למד בתיכון הדתי בעיר במשך שנה אחת משם עבר לבית הספר החקלאי מקוה ישראל במהלך לימודיו במקווה ישראל הפך לכדורסלן מצטיין באליצור ת"א.
ב-1961 גויס לחיל המודיעין בתור מפענח תצלומי אוויר. בהמשך שירת כקצין מודיעין בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן כמדריך בקורס לפענוח תצלומי-אוויר.
לאחר סיום שירותו הצבאי, למד במכון וינגייט ועבד במקביל כמורה לחינוך גופני. לאחר סיום לימודיו, עבד כמורה בבית-הספר התיכון-עירוני ה' וגם בבית-הספר "אורים" לנוער קשה חינוך בדרום תל אביב. כמו כן אימן נוער מוכשר כעתודה לנבחרת הכדורסל.
שיחק ככדורסלן מצטיין באליצור ת"א, שיחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת בר-אילן. בעונת 71–1970 הושאל הוכמן להפועל חולון והיה בין מצטייני הקולעים. הוכמן היה השחקן הראשון שקיבל זימון לנבחרת ישראל מהליגה הארצית.
שיחק במכבי תל אביב בכדוריד חצי שנה במקביל להיותו שחקן כדורסל.
אימן את אליצור רמת גן.
בשנת 1972 בעקבות התרחבות חיל המודיעין, חזר לשנה לשירות קבע בצה"ל. באותו זמן גם החל את לימודיו באוניברסיטת "בר-אילן" במחלקות לחינוך, לקרימינולוגיה ולסוציולוגיה.
היה נשוי לרחל (לבית נסימוב) ממנה היו לו שני ילדים: אורי ומיכל, שנולדה ביום בו הוחזרה גופתו.
עיטם לבן-גחון
עֵיטָם לְבֶן-גָּחוֹן (שם מדעי: Haliaeetus leucogaster) הוא מין של עוף דורס גדול החי לחופי דרום-מזרח אסיה והודו ומדרים עד לאוסטרליה. זהו אחד מהגדולים שבמיני המשפחה.
מאפיינים
עיטם זה הוא לבן ובעל פנים, מקור, כנפיים וזנב שחורים מלמעלה. הכנפיים הפרושות מגיעות לאורך של 2.2 מטר ומשקלו מגיע לחמישה ק"ג. הוא אחד מהגדולים שבעיטמים.
הוא עוף דורס פעיל יום, המצוי באזורי החופים והאגמים לאורך הודו, סרי לנקה ודרום-מזרח אסיה ומזרחה עד לגינאה החדשה, צפון אוסטרליה ואיי שלמה. הוא מתמחה בתפיסת דגים באזורי החופים, כשהוא דואה מעל הים, מחפש דגים מבעד למים וכשהוא מוצא הוא פושט את טפריו בעל הטרפים המעוקלים ומושך את הטרף מהמים. הוא ניזון גם מנבלות, נחשי ים ועופות ים קטנות ויחטוף דגים למיני טורפים אחרים כמו לעופות דורסים אחרים.
העיטמים הם מינים טריטוריאליים שיתקפו כל מסיג גבול, וכשפולש מגיע, הזכרים מתעמתים איתו על ידי שילוב הטפרים וסחרור באוויר עד לגובה נמוך. הראשון שעוזב את האחיזה מוותר על הטריטוריה.
לסמזאוריים
לסמזאוריים (שם מדעי: Lessemsauridae) היא משפחה של דינוזאורים זאורופודים קדומים הקרובים לפרוזאורופודים. המשפחה התקיימה בין הטריאס העליון עד ליורה התחתון לפני 215 עד 190 מיליון שנה.
אגוארדיינטה
אגורדיינטה (Aguardente בפורטוגזית, או aguardiente) הוא סוג של אלכוהול מזוקק המכיל בין 29% ל-60% אלכוהול. מונח זה יכול להתייחס למשקאות חריפים העשויים ממזונות שונים. מקורו בדרך כלל בחצי האי האיברי (פורטוגל וספרד) ובאמריקה האיברית (מדינות דוברות ספרדית ופורטוגזית של אמריקה).
פיליפ ג'קסון (שחקן)
פיליפ ג'קסון (באנגלית: Philip Jackson; נולד ב-18 ביוני 1948) הוא שחקן אנגלי, המוכר מהופעותיו הרבות בטלוויזיה ובקולנוע, בעיקר מתפקידו כמפקח ג'אפ בסדרת הטלוויזיה "פוארו" ואב המנזר הוגו בסדרת הטלוויזיה "רובין משרווד" משנות השמונים של המאה העשרים.
ביוגרפיה
ג'קסון נולד ברטפורד שבנוטינגהאמשייר. הוא התחיל לשחק כשלמד דרמה וגרמנית באוניברסיטת בריסטול, ועבד בתיאטרון בלידס, ליברפול ולונדון. בתיאטרון שיחק ב-1991 בתפקיד פוזו ב"מחכים לגודו" מאת סמואל בקט בתיאטרון קווינס שבווסט אנד, וב-2010 הופיע בתפקיד וילי לומן במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס בלידס. ב-1998 היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בסרט "קול קטן".
הוא השתתף בסדרות טלוויזיה רבות בהן אופרת הסבון "קורוניישן סטריט", הסדרה "רובין משרווד", "A Touch of Frost", "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר", "Heartbeat", "הממלכה הקטנה", "המיש מקבת", "Raised by Wolves" ובסדרה הקומית "בערוב ימי היין".
אגוארדיינטה
הגדרה
אגוארדינטים הם משקאות אלכוהוליים חזקים, המתקבלים על ידי תסיסה ובהמשך זיקוק של תירוש מסוכר, ירקות או תערובות של השניים. זוהי הרמה הגנרית ביותר;
אגוארדינטים מבוססי פירות כוללים כאלה העשויים מתפוזים, ענבים, בננות או מדרוניו ("תפוח קנה"). אלה המבוססים על דגנים עשויים להיעשות על בסיס דוחן, שעורה או אורז, מסלק, או תפוחי אדמה.
פיליפ ג'קסון (שחקן)
ביוגרפיה
ב-2011 כיכב ג'קסון בתפקיד רון בסדרת הדרמה קומית של ה-BBC "שוגרטאון" לצדם של כוכבת הסדרה "משפחת רויאל" סו ג'ונסטון ושל השחקן טום אליס. עוד השתתף ג'קסון בווידאו קליפ של השיר "Take on Me" של להקת א-הא.
אגוארדיינטה
וריאציות אזוריות
חלק מהמשקאות בשם aguardiente או דומים הם ממקור שונה (פירת ענבים, קני סוכר); למשקאות אחרים מאותו מקור עשויים להיות שמות שונים (קליירין, ברנדי).
ברזיל
בברזיל, משקה המכונה קשאסה או פינגה, נחשב לאגארדינטה, העשוי מקנה סוכר. לקשאסה, יש שני זנים: לא מיושן (לבן) ומיושן (זהב). הקשאסה הלבנה מבוקבקת בדרך כלל מיד לאחר הזיקוק ונוטה להיות זולה יותר. הוא משמש לעיתים קרובות להכנת קאיפירינה ומשקאות אחרים שבהם קשאסה היא מרכיב מהותי. קשאסה כהה, הנתפסת בדרך כלל כזן ה"פרימיום", מיושנת בחביות עץ. באופן מסורתי.
פיליפ ג'קסון (שחקן)
חיים אישיים
ג'קסון נשוי לשחקנית סאלי בקסטר ולהם שני ילדים, ג'ורג' ואיימי.
אגוארדיינטה
כף ורדה
גרוג, הידוע גם כגרוגו (שמקורו באנגלית grog), הוא משקה אלכוהולי מכף ורדה, אגוארדינטה העשוי מקנה סוכר. הייצור שלו הוא מלאכותי ביסודו.
צ'ילה
בצ'ילה, אגורדיינטה הוא משקה אלכוהולי של 45% ומעלה (משקאות עם מעל 55% אלכוהול אינם חוקיים שם). והוא נעשה על ידי זיקוק של שאריות הענבים, בעיקר הקליפות והעיסה ( hollejo) בתוספת הגבעולים (escobajos) והזרעים, שנשארו מייצור יין לאחר כבישת הענבים.
הוא משמש להכנת מספר משקאות חריפים אחרים בטעמים, כמו המורטאדו, enguindado וליקר דה אורו.
קולומביה
בקולומביה, אגורדיינטה הוא ליקר בטעם אניס המופק מקנה סוכר, פופולרי באזור האנדים. על ידי הוספת כמויות שונות של זרעי אניס מתקבלים טעמים שונים המובילים לשיווק נרחב ותחרות עזה בין המותגים. לאגורדיינטה יש 24%-29% אחוזי אלכוהול. הם נמכרים גם ליקרים אחרים בטעם אניס הדומים לאגורדיינטה, אך בעלי אחוז אלכוהול נמוך יותר.
בחוף הקריבי יש משקה דומה הנקרא "קוקוצ'ו".
קוסטה ריקה
בקוסטה ריקה יש לו 30% אלכוהול ובעל טעם נייטרלי.
סירל פולס
סירל פולס (באנגלית: Cyril Falls; 2 במרץ 1888 - 23 באפריל 1971) היה היסטוריון צבאי בריטי. נודע לקורא העברי בעיקר בזכות תרגום ספרו "מלחמת העולם הראשונה" לעברית.
ביוגרפיה
פולס שירת בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת קפטן. בשירותו הוצב במטה הדיוויזיה ה-36 (אלסטר) וה-62 (מערב רידינג). עוטר בעיטור צרפתי זוטר בשם "צלב המלחמה" (Croix de Guerre) על שירותו במלחמה.
לאחר המלחמה כתב מספר כרכים בספר הרשמי הבריטי אודות תולדות המלחמה הגדולה (השם שבו כינו את מלחמת העולם הראשונה לפני שפרצה השנייה). בהמשך כתב ספרים נוספים בהיסטוריה צבאית. היה פרופסור להיסטוריה צבאית באוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1946 ל-1953.
מלבד ספרו תורגמו לעברית גם כמה מאמרים שכתב.
עזריאל זליג סלונים
הרב עזריאל זליג סלונים (י"ג בסיוון תרנ"ז, 13 ביוני 1897 - י"ח בתשרי תשל"ב, 7 באוקטובר 1971) היה מראשי עסקני חסידות חב"ד בירושלים, מנהל כולל חב"ד ומייסד שיכון חב"ד בירושלים.
קורותיו
נולד בחברון לזאב דוב ואלטה-חיה-שימקא סלונים, נינם של הרב יעקב כולי ומנוחה רחל סלונים. בהיותו בן שנה נהרג אביו על ידי ערבי מקומי. בהיותו בן שבע נישאה אמו בשנית והמשפחה עברה לגור בצפת. בשנת תרע"ב (1912), בהיותו בן 15, נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ'. הוא התקרב אל הרבי הרש"ב, שהיה קרוב משפחתו. בכסלו תרע"ח (1917) נסע לרוסטוב על הדון, ומשם נסע עם קבוצת בחורים לחרסון כדי לחזק את ישיבת חב"ד המקומית. לאחר פטירת הרבי הרש"ב, בשנת תר"פ (1920), היה מקורב לבנו ממלא מקומו, הרבי הריי"צ.
בשנת תרפ"ב (1922) שב לארץ ישראל והתיישב בעיר העתיקה בירושלים. הוא כיהן כמשפיע בבית הכנסת צמח צדק שבעיר העתיקה. בשנת תרפ"ג (1923) נשא לאישה את קרובת משפחתו חיה פייגל בת הרב משה שלמה כהנא שפירא. בעקבות מכתב שקיבל מהרבי הריי"צ שעודד אותו לפעול למען חב"ד, יצא למסעות בארצות הברית, אירופה ואפריקה כדי לגייס כספים עבור מוסדות חב"ד בירושלים.
לאחר קום המדינה היה הרב סלונים מראשי עסקני חסידות חב"ד בירושלים. בשנת תש"ט (1949) מינה הרבי הריי"צ את הרב סלונים, יחד עם הרב אברהם חיים נאה, למנהלי כולל חב"ד. בין פעולותיו: הקמת שיכון חב"ד בירושלים, שיקום בית הכנסת צמח צדק בעיר העתיקה בירושלים והקמת מוסדות "בית חנה" בירושלים.
נפטר בי"ח בתשרי (חול המועד סוכות) תשל"ב, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
בנו הרב משה, היה מנהל רשת מוסדות החינוך של "רשת אהלי יוסף יצחק" חב"ד. נכדו, בן בתו שיינדל מושקא, הוא הרב שלום דובער וולפא, נכדתו היא אשתו של הרב מרדכי שמואל אשכנזי.
בתו סימה נישאה לרב יהוסף גדליה רלב"ג לימים חבר בית דין רבני חב"ד ואיש ציבור, רבה של שכונת קריית יובל בירושלים ויד ימינו של חותנו בהקמת וניהול מוסדות חב"ד בירושלים. הייתה מנהלת בית הספר לבנות של חב"ד בירושלים, "בית חנה" ומוסדות החינוך שם ובהנהלה הארצית של ארגון נשות חב"ד.
ב-2017 נקראה על שמו כיכר, בשיכון חב"ד בירושלים.
לוקאנקה
לוקאנקה (באנגלית: Lukanka; בבולגרית: луканка) הוא נקניק מעושן ומתובל העשוי מבשר טחון ונפוץ במדינות הבלקן ומרכז אסיה.
הנקניק עשוי מבשר בקר או עזים טחונים המעורבבים יחד עם שומן, פלפל שחור, כמון ומלח המיובשים למשך כ-40 עד 50 ימים במקום מאוורר היטב.
בזמן תהליך הייבוש, הנקניק נדחס בלחץ וכך הוא מקבל את צורתו השטוחה.
נהוג להגיש את הנקניק כמנה ראשונה כשהוא פרוס דק ונחשב לפופולרי בעיקר באזור קרלובו, פנגיורישטה וסמיאדובו.
הלוקאנקה נחשב למוגן ונרשם כפטנט במשרד הפטנטים של בולגריה, באיחוד האירופי ובבריטניה.
יעקב יצחק בידרמן
הרב יעקב יצחק בידרמן (נולד בה' בכסלו תשי"ח, 1957) הוא רב, שליח חב"ד הראשי בווינה, אוסטריה משנת תש"ם (1981), חבר מועצת מרכז רבני אירופה, ופרופסור למחשבת ישראל. הקים מוסדות חינוך יהודיים, בתי כנסת, מרכזים קהילתיים, וכן את האוניברסיטה היישומית "בית ספר לאודר לעסקים" בה הוא מכהן כסגן נשיא.
נעוריו ובחרותו
נולד בירושלים לדוד צבי ישראל, בן האדמו"ר רבי משה מרדכי בידרמן מללוב, ולאסתר, בתו של אברהם פרשן, פילנתרופ ידוע מטורונטו קנדה, וחסיד חב"ד. את לימודיו בבית הספר היסודי השלים בתל אביב ולאחר מכן למד עד שנת 1974 בישיבה התיכונית של חסידות חב"ד במונטריאול.
בין השנים 1975–1978 למד בישיבת תומכי תמימים בברינוא שבצרפת ובישיבה שבמרכז חב"ד העולמי בניו יורק, שם הוסמך לרבנות על ידי הרב ישראל יצחק פיקרסקי והרב מרדכי מנטליק. כמו כן קיבל כתב הסמכה לרבנות על ידי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. בשנת 1979 נמנה עם קבוצת התלמידים המייסדת של ישיבת "אור אלחנן - חב"ד" בלוס אנג'לס.
בווינה
בשנת תש"ם (1980) נישא לאדלה, בת הרב ישכר דוב הלוי גורביץ, משפיע חב"די, ומי שעמד בראש מוסדות בית רבקה בצרפת. לאחר נישואיו למד בכולל אברכים בשכונת קראון הייטס וכעבור כשנה יצא בהוראה ישירה מהרבי מליובאוויטש לשליחות בווינה.
בשנת 1981 יזם וניהל קייטנות, צהרונים וגני ילדים עבור בני הקהילה היהודית. רשת זו מונה כיום אחד עשר גני ילדים. בשנות ה-80 פעל בידרמן למען יוצאי בוכרה, גאורגיה והקווקז שהיגרו לווינה, ועזר לארגנם כקהילות. בין היתר יזם והוביל את הקמת 'המרכז הספרדי' בעיר אשר בנייתו הסתיימה בשנת 1989. הבניין כולל שני בתי כנסת, אולם אירועים ומועדון נוער. בשנת 1986 ייסד את בית הכנסת החב"די 'היכל מנחם' ברובע התשיעי בווינה, שם כיהן עד שנת 2022 כרב בית הכנסת.
בשנת 1992 הקים את מעונות היום 'עולם חדש' בפארק הפראטר בווינה, על שטח שהוקצה על ידי העירייה ובתרומת מר אלכסנדר כהנה. בין השנים 1984–1994 יסד בית ספר יסודי וחטיבת ביניים. בשנת 2000 נפתח גם בית ספר תיכון. מוסדות אלו רוכזו מאוחר יותר ב'קמפוס לאודר חב"ד', אשר נבנה בתרומת רון לאודר, שגריר ארצות הברית לאוסטריה בשעתו, ובהמשך נשיא הקונגרס היהודי העולמי. הקמפוס שוכן בפארק האוגרטן, בשטח שהוקצה למטרה זו על ידי עיריית ווינה. בהנחת אבן הפינה לקמפוס זה, שנערך בשנת 1999, נכחו נציגי ממשלת אוסטריה וכן ראש ממשלת ישראל דאז, בנימין נתניהו.
בשנת 2006 יזם את הקמת העמותה והמרכז הקהילתי 'בית הלוי-חב"ד' על שם לב לבייב שתרם סכום נכבד לרכישת המבנה. המרכז מכיל בית כנסת, אולם לימודים, תלמוד תורה, ארגון נשים ותנועת נוער, כמו גם אולם אירועים ומאז מכהן כיו"ר העמותה. בשנת 2010 התמנה לסגן נשיא 'קרן לאודר' האחראי לנושאי חינוך.
בשנת 2011 קיבל את הפרס ע"ש מקס פישר מקרן פינקוס על חלוציות בתחום החינוך ליהדות התפוצות.
בשנת 2012 פתח גן ילדים ותלמוד תורה מטעם חב"ד ברובע ה-19 בווינה, ע"ש שרה שלאף. הבניין נרכש בעזרת תרומת בנם, מרטין שלאף. בשנת 2013 יזם את הקמת בית חב"ד ברובע השני בווינה. המקום כולל בית כנסת, מועדון סטודנטים, תוכניות לילדים ומרכז אירוח לתיירים.
בשנת 2018 נוטל חלק בפתיחת בית חב"ד לדוברי רוסית ברובע הראשון בווינה, ובשנת 2021 מוקם בית חב"ד לישראלים ברובע התשיעי בווינה.
חיית שירות
חיית שירות (באנגלית: service animal) היא בעל חיים המסייע לאדם עם מוגבלות ומבצעת משימות עבורו, שעיקרן פעולות יומיומיות. קיימות הגדרות שונות למושג חיית שירות. בארצות הברית, חוק האמריקאים עם מוגבלויות (Americans with Disabilities Act (ADA)) מגדיר את המונח כלבי שירות, כ"כלבים שאומנו באופן אינדיבידואלי לעשות עבודה או לבצע משימות עבור אנשים עם מוגבלויות". משנת 1927, כלבים הם חיות השירות הנפוצות ביותר.
יעקב יצחק בידרמן
בווינה
בשנת 2022 מזמין בידרמן את הרב חיים פילדסטיל לעמוד בראש ישיבת חב"ד תומכי תמימים הפותחת באותה שנה את שעריה ברובע ה20 בווינה.
חיית שירות
התקנות לגבי חיות שירות משתנות לפי אזורים. לדוגמה, בישראל המושג כלב נחייה מתייחס אך ורק לכלב המשרת אדם עיוור או לקוי ראייה לצורך ניידותו. כלבים המשמשים אנשים עם מגבלות אחרות יכונו כלבי שירות. ביפן, התקנות מתארות סטנדרטים של הכשרה והסמכה עבור חיות שירות. בארצות הברית, חיות שירות מותרות בדרך כלל במרחב ציבורי, אפילו במקומות בהם חיות מחמד אסורות באותם אזורים. חוקים אחרים כמו חוק הדיור ההוגן של ארצות הברית וחוק הגישה למטוסי נוסעים בארצות הברית מכירים בתפקידה של חיית השירות בסיוע לבעלי מוגבלויות. במדיניות שונות חוקים שונים עשויים להגדיר "חיית שירות" בצורה מרחיבה יותר, אך לעיתים קרובות אינם מכירים בבעלי חיים לתמיכה רגשית.
יעקב יצחק בידרמן
בווינה
הרב בידרמן יזם הוצאה לאור של ספרים וכתבי עת בשפה הגרמנית בנושאי יהדות. הוא מפרסם מאמרים תורניים ומרצה בנושאי יהדות. תחת הנהגתו הגיעו לאוסטריה 22 זוגות נוספים של שליחי חב"ד. הוא נטל חלק גם בהבאת שליחי חב"ד לערים זלצבורג, מינכן, פרנקפורט ובודפשט.
חיית שירות
הגדרות
קהילת מטפחי ומאמני חיות השירות הבינלאומית סיווגה שלושה סוגים של חיות שירות:
יעקב יצחק בידרמן
פעילות אקדמית
בשנת 2003 יזם בידרמן בתמיכת קרן לאודר את "בית ספר לאודר לעסקים" ("Lauder Business School"), המציע לימודי תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים לסטודנטים יהודיים מרחבי העולם בשילוב תוכנית לימודים יהודית. רונלד לאודר הוא הנשיא ובידרמן הוא סגן נשיא האוניברסיטה. הקמפוס נמצא במתחם ארמון הנסיכות לשעבר של המלכה מריה תרזה בווינה, אשר הועמד לרשות המוסד על ידי העירייה.
חיית שירות
תקנות הנגישות לחיות שירות בישראל
תקנות הנגישות לחיות שירות מתאריך 4 במרץ 2020 קובעות, כי יש לאפשר לאדם עם מוגבלות להשתמש בשירות הציבורי תוך הסתייעות בחיית שירות. לבקשת נותן השירות, על האדם להציג "תעודה או סימן" המעיד על היות החיה חיית שירות.
יעקב יצחק בידרמן
משפחתו
בנו הרב אברהם הוא רב בית כנסת חב"ד ברובע השני בווינה. בתו מוסיא נשואה למרדכי סגל, מנהל בית חב"ד המרכזי בווינה. בתו מינא נשואה ליחיאל מיכל בוטמן, מנהל קייטנות חב"ד בווינה. בתו נחמה נשואה לרב ישראל וולוסוב מנהל תיכון לאודר-חב"ד, ותנועת הנוער 'צוותא' בווינה.
חיית שירות
תקנות הנגישות לחיות שירות בישראל
על פי התקנות, חיית שירות היא:
"חיה אשר אולפה באופן פרטני לבצע משימות בעבור אדם עם מוגבלות, כגון: כלב נחייה, כלב סימון (hearing dog) שאולף להתריע על השמעת צלילים לאנשים עם מוגבלות שמיעה, כלב שאולף לסייע לאנשים בספקטרום האוטיסטי או חיה אחרת אשר אולפה לספק הגנה אישית או לבצע פעולות חילוץ של אנשים עם מוגבלות או לבצע פעולות סיוע יומיומיות בעבורם" (תקנה 1 לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירות), תשע"ג-2013).
חוק אמריקאים עם מוגבלויות
החוק אמריקאים עם מוגבלויות-ADA (American with Disabilities Act of 1990) בארצות הברית מגדיר חיית שירות כ"כלב שאומן באופן אינדיבידואלי לעשות עבודה או לבצע משימות עבור אדם עם מוגבלויות". חיות שירות לתמיכה רגשית אינן מוגדרות כחיות שירות במסגרת ה-ADA.
משנת 1990 השנה שבה הפך החוק לפעיל, ADA אוסר כל סוג של אפליה כנגד נכים. היקף חוק הנכים האמריקאי הוא גדול מכיוון שהוא לא רק אוסר אפליה מצד רשויות הדיור אלא גם מכסה את התחומים הקשורים לתעסוקה, תחבורה, חינוך וכו'. מדינה בארצות הברית, ממשל מקומי, עסק, מפעל או ארגון ללא מטרות רווח אינם רשאים להפלות אנשים נכים או לדחות את בקשתם להחזיק את חיות השירות שלהם. בנוסף, אדם נכה בארצות הברית, יכול לבקש שיבוצעו התאמות סבירות עבור חיית השירות שלו. חיית השירות יכולה להיות חיית שירות מאומנת או חיית תמיכה רגשית. לא משנה הגזע, הסוג, הגודל או המשקל של חיות השירות הללו, "בעלי הבית" חייבים לאפשר להן להיכנס לנכס גם אם המדיניות אוסרת הכנסת חיות מחמד. בהתאם לחוק הדיור ההוגן באמריקה, בעלי הנכסים אינם יכולים לבקש חיובים נוספים עבור הכנסת חיות שירות והתמיכה הרגשית לדיור להשכרה.
תפקידי של חיית שירות
האנשים הזכאים לחיית שירות יכולים להיות בעלי מגוון מוגבלויות פיזיות או נפשיות.
גישה לפי אזור
למרות התקנות או הכללים המונעים גישה לבעלי חיים במסעדות ובמקומות ציבוריים אחרים, במדינות רבות, כלבי נחייה, סוגים אחרים של כלבי שירות, במקרים מסוימים אפילו סוסים מיניאטוריים, מוגנים על פי חוק, ולכן עשויים ללוות את המטופלים שלהם ברוב המקומות הפתוחים לקהל הרחב. החוקים והתקנות משתנים לפי תחום שיפוט.
ארצות הברית
בארצות הברית, חוק האמריקנים עם מוגבלויות משנת 1990 אוסר על כל עסק, סוכנות ממשלתית או ארגון אחר המספק גישה לציבור הרחב לאסור על כלבי נחייה. עם זאת, ארגונים דתיים אינם נדרשים לספק גישה כזו. התקנות הפדרליות הנוכחיות מגדירות "חיית שירות" למטרות ADA כדי לא לכלול את כל מיני בעלי החיים מלבד כלבי נחייה וסוסים מיניאטוריים. עם זאת, מאז דצמבר 2020 משרד התחבורה האמריקני אינו כולל חיות תמיכה רגשית בהגדרה של חיות שירות בחוק הגישה למטוסי נוסעים. חוק הדיור ההוגן באמריקה מחייב ספקי דיור להתיר חיות שירות (כולל חיות נוחות ותמיכה רגשית) ללא הגבלות בדיור.
עם זאת, עסקים רשאים להחריג חיות שירות כאשר נוכחותם או התנהגותם של בעלי החיים "משנים באופן מהותי" את אופי השירותים, התוכניות או הפעילויות הניתנות לציבור. ה-ADA קובע כי ניתן להוציא חיית שירות מהמקום רק אם הכלב יצא משליטה של המטפל. יש לשמור על חיות שירות תחת שליטה על ידי חבישת רצועה, רתמה או קשירה, אלא אם זה יפריע ליכולת של בעל החיים לבצע את משימותיו.
צוות נותני שירות רשאי על פי החוק לשאול את השאלות הבאות על חיות שירות: (1) "האם הכלב הוא חיית שירות נדרשת בגלל מוגבלות?" ו (2) "איזו עבודה או משימה חיה זו אומנה לבצע?" הצוות אינו רשאי לבקש תיעוד, לשאול על מוגבלותו של המטפל או לדרוש מהחיה לבצע את משימותיו.
בעלי חיים לסיוע פרטני
חיות שירות רבות עשויות להיות מאומנות לבצע משימות כדי לעזור למטופלים הנכים לחיות חיים עצמאיים. בעלי חיים כאלה כוללים:
סוס מיניאטורי
ניתן לאמן סוס מיניאטורי להנחות עיוורים, למשוך כיסאות גלגלים, או כתמיכה לאנשים עם מחלת פרקינסון. סוס מיניאטורי בוגר יכול לנוע בין 66 סנטימטרים ל-96.52 סנטימטר.
ישנם מספר יתרונות לסוסים המיניאטוריים כחיות שירות. סוסים מיניאטוריים עשויים להיבחר על ידי אנשים שהדת שלהם "מחשיבה" כלבים כחיות טמאות (כגון דת האסלאם) או שיש להם אלרגיות מכלבים, כמו גם פוביות. לסוסים מיניאטוריים תוחלת חיים ממוצעת של 30–40 שנים (ארוכה מאלה של כלבי שירות וגם של קופים) ולוקח 6 חודשים עד שנה לאלף אותם. האילוף נעשה רק על ידי מאלפים מקצועיים.
קוף עוזר
קוף עוזר הוא סוג של חיית שירות, המאומנת במיוחד לעזור לאנשים עם פציעות קשות בחוט השדרה או ליקויי ניידות אחרים, בדומה לכלב סיוע בניידות.
קופים עוזרים מאומנים בדרך כלל בבתי ספר על ידי ארגונים פרטיים. שבע שנים לוקח כדי לאמן אותם. הם מסוגלים לשרת 25–30 שנים (פי שניים עד שלוש יותר מאשר כלב נחייה).
לאחר שעברו סוציאליזציה בבית המאמנים שלהם כתינוקות אנושיים, הקופים עוברים הכשרה מקיפה לפני שהם מועברים לאדם הזקוק לסיוע. בבית, הקופים מסייעים בחיי היומיום על ידי ביצוע משימות כולל חימום מזון במיקרוגל, שטיפת הפנים של המטופל שלהם, דפדוף דפי ספר ופתיחת בקבוקי משקה.
גשר סהר
גשר סהר הוא סוג של גשר קשת המאופיין בקשת גבוהה מאוד ומשמש להולכי רגל.
מבנה
גשר זה מזוהה בעיקר עם הגנים הסיניים והיפניים. צורת גשר זו נבנתה במקור בסין ורק לאחר מכן אומצה ביפן.
תכנון ממדי הקשת נובע מכך שהקשת והשתקפותה במים תיצור מעגל המסמל את הירח.
לוקרציו פטרשקנו
לוקרציו פטרשקנו (ברומנית: Lucrețiu Pătrășcanu; 4 בנובמבר 1900 – 17 באפריל 1954) היה פוליטיקאי קומוניסטי רומני, עורך דין, ד"ר לכלכלה, שר משפטים בממשלת רומניה ופרופסור באוניברסיטת בוקרשט. הוא היה חבר המפלגה הקומוניסטית הרומנית עוד בתקופה בה פעילותה הייתה אסורה והתנהלה במחתרת וייצג את המפלגה בקומינטרן. לימים היה נציגה בקואליציית הגופים שביצעו את הפיכת 23 באוגוסט 1944 בבוקרשט והשר הראשון מטעמה בממשלה שקמה לאחר ההפיכה.
ילדות ובחרות
פטרשקנו נולד בבקאו שברומניה, לזוג הורים אינטלקטואלים. אביו, דומיטרו, היה היסטוריון בן למשפחת בויארים עשירה, וכך הייתה גם אימו לוקרציה. אחרי שבצעירותו נמשך למרקסיזם הוא הצטרף בשנת 1919 אל המפלגה הסוציאליסטית הרומנית של אותה עת, והיה לעורך ביטאונה - "הסוציאליזם". ב-1922 סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בוקרשט ונסע ללימודי המשך בצרפת ובגרמניה. בשנת 1925 הוא קיבל תואר דוקטור של אוניברסיטת לייפציג בכלכלה.
בין מלחמות העולם
פטרשקנו היה בין מייסדי המפלגה הקומוניסטית הרומנית ב-1921 ויחד עם אלק קבלש ייצגו את המפלגה בקונגרס הרביעי של הקומינטרן במוסקבה, בנובמבר-דצמבר 1922. בשובו לרומניה נעצר ונכלא, שכן המפלגה הקומוניסטית הוצאה אל מחוץ לחוק ברומניה. כאסיר בכלא נעזר בשביתת רעב להשגת טיפול רפואי במרפאת הכלא. פטרשקנו השתתף בשם המחתרתי "מירונוב" בקונגרס שנערך ב-1928 בחרקוב, שם התנגד לקו הרשמי הסובייטי, שטען כי תושבי בסרביה הם בני עם נפרד מהעם הרומני. בבחירות 1931 הצליח הגוש הפועלי-איכרי, מפלגה מאחוריה הסתתרה המפלגה הקומוניסטית הרומנית, להכניס לבית הנבחרים הרומני חמישה נציגים ובהם גם לוקרציו פטרשקנו - כעבור ימים ספורים נפסלה בחירת המפלגה. פטרשקנו ומקורבו, בלו זילבר, לקחו חלק ב-1932 בפולמוס עם חברי חוג קריטריון. פטרשקנו המשיך לייצג את המפלגה הקומוניסטית הרומנית בקומינטרן בשנים 1933 ו-1934 ונשאר במוסקבה עד 1935. בתקופה זו החלו לחשוד בו שיש לו ספקות לגבי הסטליניזם. ב-1936 הוטל עליו להגן על נאשמי משפט קראיובה. לשכת עורכי הדין סילקה את פטרשקנו מבין שורותיה באשמת נטיות קומוניסטיות, לכן לא יכול היה להגן על הנאשמים והוחלף ביון גאורגה מאורר. נאשמת בקומוניזם, אותה הצליח להוציא זכאית, הייתה יהודייה בשם הרטה שוובן, שהפכה לבת זוגו וב-1939 עברה הטבלה נוצרית אורתודוקסית על ידי גאלא גאלאקטיון, שחיתן את בני הזוג - באותה תקופה נאסרו נישואים בין יהודים לנוצרים. הרטה שינתה את שמה לאלנה פטרשקנו.
תקופת מלחמת העולם השנייה
הזוג גר בבוקרשט בדירה בבעלות אמו של לוקרציו עד 1940, כאשר השלטונות עצרו את לוקרציו ושלחו אותו למחנה ריכוז במיירקוראה צ'יוק (Miercurea Ciucului) ולאחר מכן קבעו לו מגורים כפויים בפויאנה צאפולוי (Poiana Țapului), כפר בעמק הפרחובה, שם היה בית למשפחת פטרשקנו. בהמשך נלקח לוקרציו למחנה הריכוז בטרגו ז'יו ושוב הוחזר למגורים כפויים בפויאנה צאפולוי עד 1944.
החל מנובמבר 1943 מנהיגי מפלגות היסטוריות רומניות, שהיו מפורקות באותו זמן, יצרו קשר עם פטרשקנו באמצעות בן דודו, קולונל אוקטב אולאה והתחילו לנהל מגעים איתו במטרה לתכנן את עתיד רומניה לאחר המלחמה ואולי מסלול ליציאתה מהמלחמה. החל ממאי 1944 המפלגה הקומוניסטית הרומנית החליטה שאמיל בודנראש יתלווה למגעיו של פטרשקנו עם הפוליטיקאים הרומנים האחרים.
הפיכת 23 באוגוסט 1944 ואחריה
פטרשקנו לקח חלק בהכנת הפיכת 23 באוגוסט 1944 ואפילו ניסח את ההודעה שהקריא מיכאי הראשון, מלך רומניה ברדיו לאחר מעצרו של יון אנטונסקו. בממשלה שהוקמה על ידי גנרל קונסטנטין סנטסקו כיהנו ארבעה נציגי המפלגות הגדולות בתפקידי שר בלי תיק - הנציג הקומוניסטי היה פטרשקנו, אך הוא ביקש וקיבל את תיק המשפטים וכיהן בו ברציפות עד 1948. אחרי ההפיכה יצא פטרשקנו, בליווי רעיתו, אלנה פטרשקנו, בראש משלחת משא ומתן אל ברית המועצות, כדי לדון ולנסח את שביתת הנשק וכריתת הברית למלחמה נגד גרמניה הנאצית ובנות בריתה. פטרשקנו ניסה לנצל משבר ממשלתי, כדי להתמנות לראשות הממשלה על בסיס היותו השר הוותיק ביותר, אבל זה לא הצליח וזה עורר את רוגזו וקנאתו של מנהיג המפלגה, גאורגה גאורגיו-דז'.
מאוקטובר 1945 ועד פברואר 1948 היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ומאוקטובר 1945 עד פברואר 1948 חבר השלכה הפוליטית של המפלגה. מ-1946 עד 1948 היה פרופסור לכלכלה פוליטית בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט וחבר בוועד המנהל של העיתון סקנטייה (Scânteia).
פטרשקנו היה, לדברי מכריו, מתנשא על חבריו, מבליט את השכלתו מול חסרונה אצל חברי המפלגה האחרים, התהדר בלבושו ולא התרועע עם יתר חברי ההנהגה של המפלגה. קבוצת בית הסוהר וקבוצת מוסקבה, שתיהן הסתייגו ממנו וחשדו בו בקשרים עם אויבי המפלגה. ב-1938 הורחק למעשה מהנהגת המפלגה משום שנחשד באהדה לזרמים אופוזיציוניים בקומינטרן ולמרות היותו מפורסם וממלא תפקידים ממלכתיים, לא קיבל תפקידים בהנהגת המפלגה. הוא המשיך במסלול התרחקותו מחברי המפלגה, שבאו מקרב פשוטי העם, כשהתמנה לפרופסור למדעי הכלכלה באוניברסיטת בוקרשט. פרסום ספריו, שנכתבו בתקופת שהותו במגורים כפויים, והשקעת התמלוגים ברכישת קרקע ובניית בית, עוררו תחושות קנאה נוספות.
תקרית קלוז'
השליטה במחוז קלוז' הייתה בידי המפלגה הקומוניסטית, אולם באוניברסיטת קלוז' הרומנית (בקלוז' היו שתי אוניברסיטאות, אחת הונגרית והשנייה רומנית) מרבית הסטודנטים והמרצים היו חסידי מפלגות אחרות; בחודשים אפריל-מאי 1946 פרצו מהומות רחוב על רקע זה. השלטונות ביקשו את עזרת פועלי המפעל Dermata המקומי, מרביתם בני המיעוט ההונגרי - בעלי נטייה קומוניסטית. בלילה שבין ה-28 ל-29 במאי התנפלו הפועלים על מעונות הסטודנטים הרומנים והכו רבים מהם. ארגון הסטודנטים שבתו במחאה, אך השלטונות התעלמו מהם, והשביתה שנמשכה בין ה-1 ל-19 ביוני הסתיימה בלא הישגים. לוקרציו פטרשקנו נאם בחודש יוני בקלוז' וביקר את מעשי ההונגרים. הוא אמר שהוא קודם רומני ורק אחרי כן קומוניסט, או שהוא קומוניסט - כי הוא רומני; דבריו אלה בוקרו על ידי גאורגיו-דז' בהנהגת המפלגה, כדברים לאומניים.
היחס של גאורגיו-דז' לפטרשקנו
גאורגה גאורגיו-דז', שדאג לסלק את קודמו מראשות הנהגת המפלגה - שטפאן פוריש, פעל להיפטר גם ממתחרים אפשריים אחרים על התפקיד: אנה פאוקר - (שעמדה בראש הסיעה המוסקבאית), ולוקרציו פטרשקנו, שהיה מפורסם מאוד ברומניה, משכיל ומכובד גם בעיני יריבים ממפלגות אחרות. בין גאורגיו-דז' ובין פטרשקנו היו יחסים מתוחים עוד מהתקופה בה שניהם היו כלואים בטרגו ז'יו. גאורגיו-דז' לא אהב את מאמציו של פטרשקנו להתבלט במסגרת המפלגה הקומוניסטית הרומנית ומאוחר יותר ביקר בחריפות חברים אחרים בהנהגת המפלגה, שמינו את פטרשקנו כמיופה כוח במשא ומתן עם המפלגות הבורגניות.
הרקע בעולם הקומוניסטי
התקופה הייתה תקופת משפטי הראווה בגוש הקומוניסטי והצמרת של המפלגה הקומוניסטית הרומנית שמה על הכוונת שלה את פטרשקנו, כפי שעשו בהונגריה ללאסלו רייק ובבולגריה לטרייצ'ו קוסטוב.
בקונגרס של המפלגה הקומוניסטית הרומנית (באותה תקופה נקראה "מפלגת העבודה הרומנית"), שנערך בפברואר 1948, פטרשקנו איבד את מקומו בוועד המרכזי ולא ניתנה לו זכות דיבור, כדי להגן על עצמו. את ההתקפה נגדו הוביל תאוהרי ג'אורג'סקו, שטען בפני המתכנסים שפטרשקנו נפל תחת השפעת הבורגנות והפך לנציג של האידאולוגיה הבורגנית וגם העריך יתר על המידה את כוחות היריב.
החקירה
ב-28 באפריל 1948 נעצרו בני הזוג פטרשקנו, הופרדו ונלקחו לחקירה בבתים מיוחדים, שנועדו למטרות כאלה. החקירה נערכה על ידי ועדה מפלגתית שכללה את תאוהרי ג'אורג'סקו, יוסף רנגץ, אלכסנדרו דרגיץ' וגאורגה גאורגיו-דז'. באוגוסט, לאחר חקירות ממושכות הועברו השניים לבית שלהם, שבנו ביער סנאגוב, ונשארו תחת שמירה בביתם. את הבית בסנאגוב בנו בני הזוג בשנים 1946 - 1947 על מגרש שקנו בכסף שקיבל פטרשקנו כשכר סופרים עבור הספרים שפרסם. במעצרים אלה הוא נחקר "חקירה חברית" על ידי בכירים במפלגה הקומוניסטית. בנוסף לבני הזוג פטרשקנו נעצרו ונחקרו גם המאהבת של לוקרציו פטרשקנו, המאהב של אלנה פטרשקנו ועוד ידידים, מכרים ואנשים נוספים איתם היה לוקרציו בקשר, קרוב לחמישים איש, חלק מהם יהודים.
בחיפוש שנערך בביתם של בני הזוג פטרשקנו נמצאו מטבע זר ומטבעות זהב, לכן היה לשלטונות תירוץ למעצרם. פטרשקנו נחשד בהיותו בעבר סוכן של סיגורנצה ומרגל בריטי או אמריקאי וכדי לבסס האשמות אלה נחקרו האישים איתם ניהל משא ומתן קואליציוני ודיונים אחרים. פטרשקנו דחה את כל ההאשמות וזה הכשיל את כוונת החוקרים לביים משפט ראווה.
פטרשקנו עונה בחלק מחקירותיו וארבע פעמים עונה בחשמול. את החקירה הפלילית הוביל מישו דולגרו מקיץ 1950 ועד הדחתו ולאחר הדחתו ב-1952 המשיך בהובלה סגנו, פרנצ'יסק בוטיקה.
אנשי צמרת במפלגה הקומוניסטית הרומנית לקחו חלק ביצירת תאוריית קונספירציה הכוללת את פטרשקנו. ב-24 בינואר 1950, בישיבה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, קישר קיבו סטויקה בין "כנופיית פוריש, שלדבריו ניסתה להרוס את המפלגה הקומוניסטית ובין פטרשקנו, שלדברי קיבו היו לו עדיין חסידים.
המשפט
למשפט, שנערך לפטרשקנו ולמקושרים אליו, היו כמה מטרות, חשיפתו של פטרשקנו כבוגד, שכל חייו הפוליטיים היו שרשרת של קונספירציות נגד מעמד הפועלים, קישורו וקישור הקבוצה עם פעולות ריגול מערביות והפגנת הפעילות החתרנית של הנהגת פוריש-קפלר במהלך מלחמת העולם השנייה.
הרומנים ניהלו את התהליך השיפוטי על פי דגם המשפטים, שהונהגו כבר בצ'כוסלובקיה (ולדימיר קלמנטיס ורודולף סלנסקי), בהונגריה (לאסלו רייק), בבולגריה (טרייצ'ו קוסטוב) ואלבניה (Koči Xoxe) ובסופו נידון פטרשקנו למוות ביום 14 באפריל 1954. בלילה שבין 16 ל-17 באפריל הוצא להורג ביריה, יחד עם רמוס קופלר בחצר בית הסוהר ז'ילאבה.
הטיהור הפוליטי
לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז' ועלייתו לשלטון של ניקולאה צ'אושסקו פעל האחרון לטיהורו של פטרשקנו ויתר המורשעים של התקופה ולבסוף כל המורשעים, פרט לקופלר, טוהרו ואלה ששרדו שוחררו מבתי הכלא. יתר על כן, צ'אושסקו השתמש בפרשה, כדי להדיח מתפקידם יריבים אפשריים, שהיו מעורבים בחקירה ובהרשעה.
אהרן פרידמן (בויאן)
רבי אהרן פרידמן (תר"נ - י"ג בחשוון תש"ב) היה האדמו"ר מבויאן בצ'רנוביץ.
תולדותיו
נולד בבויאן לחוה, בת רבי מרדכי שרגא פרידמן מהוסיאטין ולרבי מנחם נחום, האדמו"ר המרכזי של חסידות בויאן. בשנת תרס"ז נישא להניה בת רבי חיים הגר, האדמו"ר מאנטיניא . בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט יחד עם אביו וסבו לווינה. עבר יחד עם אביו לצ'רנוביץ ועמד לצדו בהנהגת החצר. לאחר פטירת אביו בשנת תרצ"ו, הוא לא הסכים להתמנות כאדמו"ר, אך החל לערוך שולחנות משותפים יחד עם אחיו הצעיר רבי מרדכי שרגא.
שכל את בתו היחידה פעסיא לאה בשנת תרצ"ז. נפטר במגפת טיפוס במהלך שנות השואה ונקבר בווערחיווקי.
חלק קטן מדבריו של רבי אהרן כונסו בספר בשם תולדות אהרן. נמצאים בכתובים עוד דברי תורה רבים ממנו, הממתינים לצאתם לאור. בחודש סיון תשע"ג יצא לאור במהדורה חדשה ומפוארת, הספר "תולדות אהרן" בו לוקטו ועובדו דברי תורתו. חלק ניכר מהספר הוא החלק הביוגרפי שלו.
על שמו נקרא בית הכנסת "תפארת אהרן" של חסידות בויאן, בשכונת התמר בביתר עילית.
נפת צפת (המנדט)
נפת צפת (באנגלית: Sub-district of Safad) הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר צפת. גאוגרפית, הנפה כללה את אצבע הגליל (עמק החולה והרי נפתלי) והגליל העליון המזרחי. לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות לחלק מהמדינה היהודית. לאחר מלחמת העצמאות נשארה הנפה במדינת ישראל והפכה לנפת צפת במחוז הצפון.
תוואי הגבול עם לבנון
הגבול הצפוני של הנפה עם המנדט הצרפתי בלבנון נקבע לראשונה בשנת 1920. תוואי זה שונה בשנת 1924, בעקבות סימון קו הגבול הסופי בין שטח המנדט הבריטי לשטח המנדט הצרפתי. עקב שינוי זה נוספו לנפת צפת שישה כפרים מתואלים (שיעים) - אבל אל-קמח, הונין, נבי יושע, אל-מאלכיה, קדס וצאלחה. תושבי כפרים אלו קיבלו אזרחות לבנונית בשנת 1921 ונמלטו ברובם הגדול ללבנון במהלך מלחמת העצמאות.
אוכלוסייה
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 53,620 בני אדם והתפלגה כדלקמן: יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד).
שטח
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 696,131 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
יישובי הנפה
עיר הנפה:
כפרים ויישובים:
ישראל זיסל דבורץ
הרב ישראל זיסל דבורץ (נודע גם בשם העט: פלטין) (תרמ"ה, 1885 – כ"ט בשבט תשכ"ח, פברואר 1968) היה רב ועסקן חרדי, כיהן כרב ביודי וביזדה שבליטא, עורך כתב העת התורני "תבונה".
קורותיו
נולד בדווינסק שבלטביה לבצלאל דבורץ, שהיה שו"ב מחסידי חב"ד קאפוסט בדווינסק. ולאימו העסא פרידה לבית אולמן. בהיותו בן ארבע עשרה נכנס ללמוד בישיבת סלובודקה בהשפעתם של בחורי ישיבה זו שהיו מגיעים לדוינסק לשוחח עם רבה של העיר הרב מאיר שמחה. נישא לחנה חיה פייגא לבית לופט. בשל גזירת השלטונות נאלץ לנדוד במקומות שונים בליטא וברוסיה. במשך תקופה שהה בקמאי, שימש בה כרב והקים בה ישיבה. כעבור זמן התמנה כרבה של יודי, ואף בה הקים ישיבה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הצטרף לתלמידי ישיבת סלובודקה ששהו בקרמנצ'וג, בתקופה קשה זו סייע רבות לקיומה של הישיבה. בשנת תרע"ז (1917) השתתף בהקמת המפלגה "מסורת וחירות" בזמן שהתגורר בעיר טולה בסביבות מוסקבה, ובוועידת היסוד שלה שימש כמזכיר. בתחילת שנות ה-20 שב עם תלמידי הישיבה לסלובודקה. עם בואו נרתם להקמת רשת תלמודי תורה וישיבות קטנות ברחבי ליטא, יחד עם אחיו הרב יצחק דבורץ.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התמנה לרב בעיירה קמאי. בשנת תרפ"ד (1924) עבר לכהן כרב בעיר יזדה שבליטא. באותה תקופה פורסם צו השלטונות המורה על גיוס תלמידי ישיבה לצבא. בעקבות זאת הציע הרב דבורץ להעלות את ישיבת סלובודקה לארץ ישראל. לשם כך נסע עם אחיו לארצות הברית לגיוס כספים. בתאריך ג' בשבט תרפ"ו (1926.18.02) עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בירושלים. אחיו יצחק שהה בארצות הברית.
הרב דבורץ היה יד ימינו של הרב נתן צבי פינקל, הסבא מסלובודקה, וסייע לו רבות בפיתוח ישיבתו בתקופות שונות הן בחו"ל והן בהעברת הישיבה לארץ ישראל לעיר חברון. כאשר חלה הרב דבורץ הורה הסבא מסלובודקה להוסיף לו שם כסגולה לאריכות ימים, ובחר בשם כלב, כשמו של כלב בן יפונה שנקשר לעיר חברון. הוא הוסיף כי שם זה הוא נוטריקון "כולו לב", הרומז להתמסרותו של הרב דבורץ לצורכי הכלל.
הרב דבורץ ייסד את "הבנק להתפתחות חברון", באמצעותו סייע לישיבה בעיר. אחת מפעולות הבנק הייתה סיוע בהקמת היישוב מגדל עדר בגוש עציון. כמו כן נענה לקריאתו של מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן להצלת המושבה שנקלעה למצוקת נושים בשנות הקמתה הראשונות. בעקבות מאורעות תרפ"ט חדל הבנק להתקיים. לאחר הפרעות השתתף כחבר ב"וועד למען חברון" ודאג לטיפול בפליטי חברון.
בחודש תמוז תרפ"ט כאשר ביקר האדמו"ר הריי"צ מליובאוויטש בחברון, סייע הרב דבורץ לקבלת אישור מיוחד לכניסתו לתוך מערת המכפלה. הרב דבורץ ואחיו יצחק נמנו עם פמליית האדמו"ר שהורשתה להיכנס לאתר.
בשנת תרצ"א היה ממקימי ישיבת היכל התלמוד בתל אביב.
הרב דבורץ הקים את חברת "תורה ותבונה" שבמסגרתה הוציא וההדיר כתבי יד של הראשונים, ובהם חידושי הרשב"א, הרמב"ן, רבנו חננאל, המאירי ועוד. במפעל זה היו שותפים בניו שמעון-ראובן ואליעזר-זאב.
בשנת תרצ"ד (1934) עבר להתגורר בפתח תקווה. הוא ייסד בה סניף בנק קטן, ששימש גב כלכלי לישיבת לומז'ה שבעיר, אך כעבור זמן נסגר. הוא ייסד את בית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה, במסגרתו אף הוציא לאור את המאסף התורני "תורת הארץ" שעסק בהלכות התלויות בארץ ושימש במה למאמרים תורניים בנושאים אלו. כמו כן יזם והקים יחד עם הרב משה אילוביצקי את בית הספר בית יעקב הראשון בפתח תקווה. הוא נענה לבקשת הרב זרח ראובן ברוורמן לנהל את חברת "שומרי תורה", במסגרתה הקים רשת תלמודי תורה חדשים ביישוב החדש, ביניהם תלמודי התורה ברחובות, חיפה וכפר סבא. בשנת תרצ"ה (1935) יזם יחד עם הרב יעקב ניימן את הקמת ישיבת המשך לתלמידי תלמוד תורה שארית ישראל בעיר, שכעבור זמן הפכה לישיבת אור ישראל.
בשנת ת"ש (1940) שב לירושלים, תחילה התגורר בבתי נייטין וכעבור שנתיים עבר לגבעת שאול. הוא ייסד מקווה במקום ויזם והקים כולל לאברכים "בית מדרש לתורה" בשכונת גבעת שאול, עבור תלמידי ישיבת חברון. הוא ייסד את "אגודת המוסר", במסגרתה הוקמו "בתי מוסר" ששימשו ללימוד ומסירת שיעורים תורניים במוסר.
בשנת תש"ד (1944) פרסם ספר ביוגרפי על רבו הרב משה מרדכי אפשטיין. בסוף שנות ה-40 הקים מפעל לחרוסת בבני ברק, בהכשר הרב המקומי יעקב לנדא.
בשנות ה-50 יזם הקמת משק חרדי בנגב. לשם כך נפגש עם דוד בן-גוריון וניהל עמו חליפת מכתבים.
נפטר בכ"ט שבט תשכ"ח (יום פטירת רבו הרב נתן צבי פינקל), והיה מראשוני הנקברים בהר הזיתים לאחר שחרורו. לאחר פטירתו נקראה על שמו כיכר בשכונת גבעת שאול בירושלים.
צופי ברזיל
צופי ברזיל (פורטוגזית: União dos Escoteiros do Brasil) הוא ארגון תנועת הצופים הלאומי של ברזיל. תנועת הצופים בברזיל הוקמה בשנת 1910 והייתה בין הארגונים המייסדים של ארגון הצופים העולמי בשנת 1922. ה- União dos Escoteiros do Brasil עצמו הוקם בשנת 1924; בארגון חברים 53,055 חניכים נכון לשנת 2011. הארגון חבר ב Comunidade do Escutismo Lusófono (קהילת צופי לוסופון) של ארגוני צופים במדינות דוברות פורטוגזית.
תוכנית ההדרכה
הפעילות בתנועת הצופים מחולקת לארבע שכבות גיל:
בצופי ברזיל פעילים גם שבטי צופים של צופי ים וגם צופי אוויר.
סמל הצופים של ברזיל משלב בתוכו אלמנטים של סמל ברזיל.
מוטו הצופים
סיסמת הצופים היא Estar sempre alerta para servir o melhor possível.
הבטחת צופים
Prometo pela minha honra fazer o melhor possível para:
Cumprir meus deveres para com Deus e minha Pátria;
Ajudar ao próximo em toda e qualquer ocasião;
Obedecer a Lei Escoteira.
''אני מבטיח בכבוד, לעשות כמיטב יכולתי: למלא את חובותיי לאלוהים ולארצי; לעזור לחבריי בכל אירוע; לציית לחוק הצופים.''
פסק דין פילרטיגה נגד פנייה-איראלה
פסק דין פילרטיגה נגד פנייה איראלה (באנגלית: Filártiga v. Peña-Irala) הוא פסק דין שניתן בשנת 1980 בבית המשפט לערעורים בארצות הברית. פסק הדין עוסק בסמכות השיפוט הפדרלית של ארצות הברית בתביעה בגין האיסור על עינויים בנסיבות שבהן לא הייתה זיקה ישירה בין המעשה לבין ארצות הברית, שכן המעשה שבגינו התביעה בוצע מחוץ לשטח ארצות הברית, לא על ידי אזרחיה ולא נגד אזרחיה. בית המשפט קבע שיש לו סמכות שיפוט מכוח חוק נזקי זרים (ה-Alien Torts Statute) כיוון שהאיסור על עינויים מעוגן במשפט הבינלאומי המנהגי.
העובדות בבסיס פסק הדין בבית המשפט לערעורים
המקרה בבסיס פסק הדין הוא גרם מוות בעינויים של אזרח פרגוואי, חואליטו פילרטיגה על ידי קצין משטרה של משטרת פרגוואי, פנייה איראלה.
ד"ר יואל פילרטיגה, אביו של הנרצח, היה רופא מוכר בפרגוואי בשנות ה-70. הוא היה ידוע בדעותיו נגד השלטון של הנשיא אלפרדו סטרסנר, ששלט בין השנים 1954–1989. כתוצאה מדעותיו הפוליטיות סבלה משפחתו מרדיפות וחקירות על ידי המשטרה. רדיפה זו הובילה לחטיפתו והירצחו של הבן, חואליטו פילרטיגה בן ה-17, תוך כדי עינויים קשים, ב-29 במרץ 1976.
דולי פלרטיגה, אחותו של הנרצח, הובאה לביתו של פנייה-איראלה, המפקח הכללי של משטרת אסונסיון, בירת פרגוואי, על מנת לזהות את גופת אחיה, כשעליה סימני עינויים קשים. כאשר דולי פילרטיגה נסה מזירת הרצח קרא לעברה פנייה: "הנה לך מה שחיפשתם במשך כל כך הרבה זמן ומה שהגיע לכם, עכשיו תשמרו על הפה שלכם". לפיכך טענה משפחת פילרטיגה שהעילה לרצח הן האמונות והדעות הפוליטיות של האב, יואל פילרטיגה.
זמן קצר לאחר מכן הגישה משפחת פילרטיגה תביעה פלילית בגין רצח בבית המשפט של פרגוואי נגד פנייה והמשטרה בפרגוואי. תביעה זו הוקפאה בעקבות מעצרו ושלילת רישיונו של עורך דינם של משפחת פלרטיגה, מבלי שניתן לשלילה הסבר מוצדק. במהלך מעצרו, סבל עורך הדין מאיומים ואלימות על ידי פנייה-איראלה עצמו.
בשנת 1978 נכנסה דולי פילרטיגה לארצות הברית וקבלה מקלט מדיני. במהלך שהותה בארצות הברית גילתה האחות על הימצאותו של פנייה-איראלה ובת זוגו בארצות הברית. פילרטיגה פנתה לשירותי ההגירה ודווחה שפנייה-איראלה שוהה בארצות הברית באופן בלתי חוקי. הוא וזוגתו נעצרו ועמדו בפני גירוש. פילרטיגה הגישה תלונה נגדו בגין גרימת מוות ברשלנות ועינויים, ודרשה פיצויים בסך 10,000,000 דולר. הדיווח של פילרטיגה לרשויות ההגירה נועד להחזיק את הנתבע נוכח וזמין למשפט בארצות הברית.
תביעתה של משפחת פילרטיגה בבית המשפט המחוזי במדינת ניו-יורק נדחתה על ידי השופט ניקרסון נוכח קביעתו שלבית המשפט אין סמכות שיפוט, נוכח העובדה שלאירוע שבגינו הוגשה התביעה לא היה כל קשר לארצות הברית. פילרטיגה הגישה ערעור לבית המשפט לערעורים.