cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חברת דיסקברי
התמקדות בשירותים ישירות לצרכן
ב-1 באפריל 2019, לאחר שהסכם קודם של שש שנים עם גוף השידור חלף, הודיעה על שותפות תוכן גלובלית בת 10 שנים עם אולפני BBC, חברת-בת של התאגיד לשידור הציבורי BBC, במסגרתה היא תהפוך לבעלת זכויות ההרשמה הבלעדית של וידאו על פי דרישה בתוכניות מבית חטיבת BBC Natural History Unit, מחוץ לסין, אירלנד ובריטניה. בנוסף, דיסקברי ו-BBC הגיעו להסכמה לפירוק המיזם המשותף שלהם UKTV (אשר עבר לבעלותה לאחר רכישת SNI), כאשר דיסקברי תרכוש את המניות של BBC בערוצים Good Food, Home ו-Really, בעוד אולפני BBC רוכשים את מניות דיסקברי בשבעת הערוצים שנותרו ואת פלטפורמת הסטרימינג שלה, UKTV Play. מאוחר יותר, Home מותג מחדש כגרסה מקומית של HGTV, ו-Good Food נסגר לטובת הגרסה המקומית של Food Network.
מיזוג עם וורנר מדיה
ב-17 במאי 2021, AT&T הודיעה כי הגיעה להסכמה למיזוג חברת-הבת שלה, וורנר מדיה (לשעבר טַיְים ווֹרְנֶר, ש-AT&T רכשה ב-2018 תמורת קצת יותר מ-85 מיליארד דולר בניסיון להפוך לקונגלומרט מדיה בעל אינטגרציה אנכית) עם חברת דיסקברי כדי להקים חברה חדשה, בכפוף לאישור רגולטורי. המיזוג מתוכנן להסתיים באמצע 2022, כשבעלי המניות של AT&T יחזיקו ב-71% במניות החברה החדשה וימנו שבעה חברי דירקטוריון, ובעלי מניות דיסקברי יחזיקו ב-29% וימנו שישה חברי דירקטוריון. AT&T תקבל 43 מיליארד דולר במזומן וחוב מהספין-אוף.
דייוויד זאסלב, אשר יוביל את החברה החדשה, הצהיר שהמטרה של החברה תהיה "לספר את הסיפורים המדהימים ביותר ולעשות המון כיף תוך כדי", והוא הדגיש ששתי החברות מוציאות יותר מ-20 מיליארד דולר מדי שנה על תוכן (עוקפים את דיסני, נטפליקס ואפילו אמזון). החברה תשאף להרחיב את שירותי הסטרימינג שלה (הכוללים את שירות HBO Max של וורנר מדיה) כדי להגיע ל-400 מיליון מנויים גלובליים.
ב-1 ביוני 2021, הוכרז רשמי שהחברה הממוזגת תיקרא בשם האחים וורנר דיסקברי (באנגלית: Warner Bros. Discovery), וסמליל מילים זמני נחשף יחד עם הכותרת סלוגן "The stuff dreams are made from" (החומר ממנו עשויים חלומות), שורה מתוך הסרט של האחים וורנר משנת 1941, הנץ ממלטה.
חברת Electronic Arts, שהייתה בין המציעים בהצעת המכירה של Warner Bros. Interactive Entertainment, רכשה את אולפן המשחקים הניידים Playdemic מחברת Warner Bros. Interactive Entertainment תמורת 1.4 מיליארד דולר באותו חודש.
אטוונן
אטוונן (בהונגרית: Öttevény) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי אטוונן
באטוונן חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
חברת דיסקברי
מיזוג עם וורנר מדיה
בספטמבר 2021, Fox Corporation רכשה את TMZ מוורנר מדיה בעסקה בשווי של כ-50 מיליון דולר, כאשר TMZ מופעלת תחת חטיבת Fox Entertainment.
בנובמבר 2021, דיסקברי ו-וורנר מדיה דנו בתוכנית לשלב את שני שירותי הסטרימינג, HBO Max ודיסקברי פלוס, לכדי שירות סטרימינג אחד בשני שלבים: שלב ראשוני המאפשר חיבור מהיר של השירותים ושלב שני המאפשר חיבור משותף בשירות פלטפורמה טכנולוגית אחת. באותו החודש, הוכרז שדיסקברי תשנה את שמה להאחים וורנר דיסקברי, תסווג עצמה מחדש ותמיר את המניות שלה למלאי של Warner Bros. Discovery, או בקיצור WBD.
ב-22 בדצמבר 2021, פורסם כי העסקה אושרה על ידי הנציבות האירופית והיא צפויה להסתיים באמצע שנת 2022, בכפוף לאישור בעלי המניות של דיסקברי ולתנאי סגירה נוספים.
ב-5 בינואר 2022, הוול סטריט ג'ורנל דיווח שוורנר מדיה ו-פרמאונט גלובל (באותה עת הייתה ידועה בשם ViacomCBS) בחנו מכירה אפשרית של רוב החלק או כולו של רשת הטלוויזיה The CW, וכי חברת Nexstar Media Group (שהפכה לקבוצת שיווק השותפים הגדולה ביותר של הרשת לאחר שרכשה את Tribune Broadcastin, הבעלים-שותף לשעבר של The WB, בשנת 2019) נחשבה למציעה המובילה. החדשות הובילו לספקולציות שאם תתרחש מכירה, בעלות חדשה יכולה לנתב את הרשת לכיוון חדש, ולהפוך את The CW מרשת המכוונת לצעירים בוגרים, לרשת שמציגה יותר תוכניות ללא תסריט ואפילו חדשות ארציות. עם זאת, דיווחים גם הצביעו על כך שהחברות ViacomCBS ו-וורנר מדיה יכולות לכלול התחייבות חוזית שתחייב כל בעלים חדש לקנות תכנות חדשות מאותן חברות, מה שיאפשר להם לקצור הכנסות מתמשכות דרך הרשת. נשיא/מנכ"ל הרשת, מארק פדוביץ', אישר את הדיבורים על מכירה אפשרית בתזכיר לעובדי CW, אך הוסיף כי "מוקדם מדי לשער מה עלול לקרות" וכי הרשת "חייבת להמשיך לעשות את מה שאנחנו עושים הכי טוב".
ב-26 בינואר 2022, דווח כי המיזוג בין וורנר מדיה וחברת דיסקברי יהיה צפוי להיסגר מתישהו במהלך הרבעון השני של 2022.
ב-7 בפברואר, המיזוג אושר על ידי רגולטור ההגבלים העסקיים הברזילאי Cade. וזה אושר על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית יומיים לאחר מכן.
ב-23 בפברואר 2022, הוכרז כי מיזוג וורנר מדיה-דיסקברי ייסגר ב-8 באפריל. AT&T התפרדה מוורנר מדיה ב-5 באפריל, וכך סימנה את היציאה הרשמית שלה מעסקי הבידור.
ב-11 במרץ 2022, בעלי המניות של דיסקברי הצביעו על מיזוג וורנר מדיה, אשר במהלכו אישרו אותו.
ב-8 באפריל 2022 הושלם המיזוג בין דיסקברי לוורנר מדיה.
צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין
צציליה אוגוסטה מריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (20 בספטמבר 1886 – 6 במאי 1954) הייתה בתו של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואשתו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
תחילת דרכה
צציליה נולד ב-20 בספטמבר 1886 בעיר שוורין שבדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין. אביה היה פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואמה הייתה אנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן. אביה סבל מהתקפי אסתמה וקשיי נשימה, ומשום כך שהה רבות בחופי הים התיכון, ששם האקלים המתון היטיב עמו. כתוצאה מכך, צציליה חילקה את ילדותה בין בתי הנופש של אביה בקאן לבין אחוזות המשפחה בגרמניה. היא נודעה כאשה יפה, בעלת שיער ועיניים כהות, והתבלטה גם בגובהה.
ביוני 1904 נישא אחיה של צציליה, פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין לאלכסנדרה, נסיכת הנובר. וילהלם השני, קיסר גרמניה שלח את בנו הבכור, וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה כנציגו לחתונה. צציליה נפגשה עם יורש העצר, והם התאהבו. הקיסר נתן להם את ברכתו, והם חגגו את אירוסיהם ב-4 בספטמבר של אותה שנה. צציליה הגיעה לברלין ב-6 ביוני 1905, ובתחנת הרכבת התקבלה בזרי ורדים. המשפחה הקיסרית כולה נפגשה עמה בארמון בלוו ועברה בתהלוכה מלכותית דרך שער ברנדנבורג. מטחי הצדעה נורו לכבודה מטירגארטן, והמונים הריעו לה כשעברה באונטר דן לינדן בדרך לארמון. החתונה נערכה עוד באותו היום, ונכחו בה אורחים מבתי מלוכה שונים באירופה, ובין היתר פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה מיכאיל אלכסנדרביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ונציגים מדנמרק, איטליה, בלגיה, פורטוגל והולנד. מארש החתונה שנוגן נלקח (לבקשתה של צציליה) מ"לוהנגרין" של ריכרד וגנר. באותו מעמד העניק הקיסר לכלתו הטרייה את אות מסדר לואיזה.
נסיכת הכתר של גרמניה
צציליה השתלבה במהירות בחצר המלוכה בברלין, והפכה לפופולרית מאוד בזכות האלגנטיות וחוש האופנה שלה. סגנון הלבוש שלה הועתק עד מהרה בידי נשות אצולה רבות ברחבי הקיסרות. היא השתתפה במצעדים צבאיים, נשפים וביקורים מלכותיים בחצרות מלוכה זרות. הקיסר חיבב אותה מאוד, והיא קשרה קשרי ידידות גם עם מרי, המלכה-הרעיה של הממלכה המאוחדת. הספינה "נסיכת הכתר צציליה" (SS Kronprinzessin Cecilie) של הצי הקיסרי הגרמני, נקראה על שמה. היא ובעלה התגוררו בפוטסדאם, ונישואיהם לא היו יציבים. וילהלם בגד בה פעמים רבות עם נשים שונות, והיא עצמה ניהלה רומן עם הברון אוטו פון דונגרן (1873-1969), אחד מאנשיו של בעלה, אותו הפסיקה לאחר שגילתה שדונגרן מנהל מערכת יחסים עם אשה נוספת.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הייתה צציליה בהריון. הבעיה החריפה כאשר התגלה שהבת שנולדה לוקה בתסמונת דאון, ולפיכך הוסתרה הלידה מעיני הציבור. צציליה נאלצה להמשיך ולמלא את חובותיה הרגילות שכעת כללו גם ביקורים אצל פצועי מלחמה. לאורך כל המלחמה, בעלה היה גנרל-אוברסט בצבא הקיסרות הגרמנית, ופיקד על כוחות גדולים בחזית המערבית. במהלך המלחמה ירדה הפופולריות שלה, כיוון שהיא הייתה רוסייה מצד אמה. המהפכה הרוסית ב-1917, אשר במהלכה נרצחו שני דודים שלה, השפיעה עליה קשה.
בתחילת המהפכה הגרמנית ב-1918, התגוררה צציליה עם ילדיה בארמון צציליינהוף. ארמון זה נבנה בפוטסדאם בידי הקיסר, במיוחד עבור צציליה ווילהלם. הארמון גם נקרא "צציליינהוף" על שם צציליה. עם פרוץ המהפכה, עברה צציליה להתגורר בארמון החדש עם חמותה וילדיה. ב-9 בנובמבר 1918, ויתרו הקיסר ובנו על זכויותיהם, וחצו את הגבול להולנד. צציליה שקלה בתחילה להצטרף אליהם, אולם בסופו של דבר החליטה להישאר בגרמניה עם ילדיה. היא קיבלה אישור מיוחד מרפובליקת וויימאר לעשות זאת, וב-14 בנובמבר עזבה את הארמון החדש וחזרה להתגורר בארמון צציליינהוף. היא פיטרה את מחצית מהמשרתים שהעסיקה לפני המהפכה, וכן את מוריהם של ילדיה. נסיכיה של גרמניה נאלצו ללמוד בבתי ספר רגילים עם נערים אחרים.
אחריתה
בהיעדרם של בעלה ואביו, הפכה צציליה למנהיגת בית הוהנצולרן בגרמניה. היא לא שגתה באשליות שהמונרכיה תחזור, ומיקדה את מאמציה בשמירת רכוש המשפחה. ב-1923 קיבל בעלה אישור מיוחד מהקנצלר גוסטב שטרזמן לחזור לגרמניה, אולם היא המשיכה להתגורר בארמון צצילינהוף בעוד וילהלם התגורר בשלזיה. הם המשיכו לבוא יחד לאירועים משפחתיים ורשמיים. לאחר עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית ב-1933, חזר וילהלם לגור בארמון צציליינהוף, והיטלר ביקר אותם בו שלוש פעמים. וילהלם ניסה לשכנע את היטלר להפוך את גרמניה הנאצית למונרכיה חוקתית בראשותו, אולם היטלר דחה את הרעיון. ב-26 במאי 1940, מת בנם הבכור וילהלם, נסיך פרוסיה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ובהלווייתו השתתפו כ-50,000 איש. הדבר הפחיד והרגיז את היטלר, והבהיר לו שלמשפחת המלוכה לשעבר עדיין יש תומכים באוכלוסייה. כתוצאה מכך פרסם היטלר צו בשם "צו הנסיכים" האוסר על בני משפחת הוהנצולרן לשרת בוורמאכט. ב-1941 מת הקיסר, עדיין בגלות בהולנד. בעוד בתקופת המונרכיה שינוי זה היה הופך את וילהלם לקיסר ואת צציליה לקיסרית, כעת הפך הדבר למסוכן כיוון שווילהלם הפך למנהיג המלוכנים, שהיטלר המשיך לחשוש מהם. ככל שהמלחמה התקדמה, עזב הזוג יותר ויותר את פוטסדאם ועבר לאחוזתו שבשלזיה. בפברואר 1945, עם התקדמות הצבא האדום למזרח גרמניה, עזבה המשפחה את ארמון צציליינהוף לתמיד.
צציליה עברה לבאד קיסינגן שבבוואריה עם חלק מילדיה, בעוד וילהלם גר בהכינגן. ב-20 ביולי 1951 מת וילהלם, ב-1952 עברה לגור בשטוטגרט ושם פרסמה את זיכרונותיה. האירוע הרשמי האחרון שבו השתתפה הייתה הלוויית אחותה אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין שהייתה מלכת דנמרק. היא מתה בגיל 67 במהלך ביקור בבאד קיסינגן, ב-6 במאי 1954, הוא יום הולדתו של בעלה המנוח.
משפחתה
ב-6 ביוני 1905 התחתנה צציליה עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, וילדה לו שישה ילדים:
האפגאני (ספר)
האפגאני (באנגלית: The Afghan) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק בלוחמה בטרור שמנהלות ארצות הברית ובריטניה כנגד אל-קאעידה. בספר חוזר המחבר לחלק מן הדמויות בספרו אגרוף האל. שם הספר נגזר כך שגיבור הספר מתחזה למחבל אפגני.
עלילה
במטרה לסכל פיגוע ראווה שמתכנן ארגון אל-קאעידה מתייעצים אנשי ה-CIA וה-SIS בד"ר טרי מרטין, מזרחן מומחה לגבי הרמז היחיד שלהם, שם קוד המבצע- אל-ישרא. לאחר שלא הצליחו לפענח שום פרטים ברורים על המבצע פולט בטעות טרי במחשבה כי לא שומעים אותו כי אחיו הגדול, מייק יהיה האדם המושלם להסתנן אל אל- קאעידה כסוכן סמוי בתור בעל ניסיון מבצעי באפגניסטן, הבקי בדרכי האסלאם כמו גם דובר פאשטו ובעל מיומנות גבוהה כלוחם.
מייק מרטין הוא קולונל בדימוס בצבא הבריטי. בשנת 1980 התגייס לצבא והתנדב לרגימנט המוצנח. בצנחנים עבר מרטין הכשרה כלוחם וקורס קצינים. כמפקד מחלקה בגדוד הצנחנים ה-3 לחם מרטין במלחמת פוקלנד ולאחריה התנדב לרגימנט ה-SAS. מרטין שימש כמפקד צוות ביחידה ובהמשך נשלח כסוכן של המודיעין הבריטי לאפגניסטן להדריך את המוג'הידין בשימוש בנשק מערבי שסופק להם במלחמתם כנגד ברית המועצות. בשהותו שם פגש מרטין את אחמד שאה מסעוד, הרופא המנתח איימן א-זוואהירי וה"שייח'"אוסאמה בן לאדן כאשר את השניים האחרונים פגש כאשר הציל את חייו של הנער האפגאני שאליו גורלו נשאר קשור. בהמשך לחם מרטין במלחמת המפרץ, הן כסוכן חשאי של המודיעין הבריטי והן במשימה עבור השירות האווירי המיוחד. לאחר פיגועי 11 בספטמבר לחם מרטין במלחמת אפגניסטן. בתום שירות זה פרש לגמלאות. לאחר ששקל את פנייתם מסכים מרטין לקחת על עצמו את המשימה ומתחזה לאותו אפגאני, אותו נער נהפך לאחר כל אותן שנים לחבר בטליבאן בעקבות חייו הקשים באפגניסטן מוכת הקרבות.
שביחה
הארגון פעיל משנות ה-80 של המאה ה-20 ומעורב עמוקות במלחמת האזרחים בסוריה.
היסטוריה
לפי ראיון שהעניקו אנשי הארגון לעיתון "The Star" הוקם הארגון בשנות ה-80 בידי נמיר אל-אסד, בן דודו של נשיא סוריה דאז חאפז אל-אסד ובידי רפעת אל-אסד, אחיו של הנשיא. מחנות הארגון התבססו באזור העלווי שלחופיו הסוריים של הים התיכון, באזור הערים לטקיה, בניאס וטרטוס.
השמועות ריננו אחרי אנשי הארגון כמי שעוסקים בהברחת מזון, סיגריות וסחורות נוספות ומכירתן ברווח בתחומי לבנון, ובמקביל ייבוא בדרכים דומות של רכבי יוקרה, נשק וסמים מלבנון לסוריה. חברי הארגון התפרסמו באכזריותם ובמסירותם העיוורת למפקדיהם, שהיו נאמניה של משפחת אל-אסד.
באמצע שנות ה-90 כשנדמה היה שהכנופיות יוצאות מכלל שליטה, שלח הנשיא דאז חאפז אל-אסד את בנו באסל אל-אסד, יורשו המיועד, להטיל עליהם מרות; משימה שהוכתרה בהצלחה. כאשר עלה אחיו בשאר אל-אסד לכהונת נשיא סוריה בשנת 2000, פוזר הארגון ככל הנראה, וחבריו נקראו לדגל בחזרה רק כעבור עשור, בעקבות המרד שפרץ במרץ 2011 והתפתח למלחמת אזרחים.
עזרא שיינברג
עזרא שיינברג (נולד בי"א באב תשכ"ח, 5 באוגוסט 1968) הוא רב ישראלי שכיהן כראש הישיבה המייסד של הישיבה הגבוהה "אורות האר"י" בצפת, רב הקהילה שסביבה ומקובל. שיינברג הורשע בביצוע עבירות של תקיפה מינית בשמונה נשים ונידון לשבע וחצי שנות מאסר.
ביוגרפיה
גדל בירושלים ולמד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת ההסדר בקרית שמונה ושירת בחיל השריון. היה מתלמידיו של הרב מרדכי אליהו, שהעניק לו סמיכה לרבנות.
ב־1999 הקים מכינה קדם-צבאית בצפת, שהתפתחה לישיבה גבוהה וכולל אברכים "אורות האר"י", שבראשם עמד. הישיבה כיוונה את תלמידיה להתגייס לשירות במסגרת הנח"ל החרדי. סביב הישיבה התפתחה קהילה קטנה בראשותו, אשר הפעילה גני ילדים, ישיבה תיכונית ועוד. הקים ועמד בראש גוף הכשרות הפרטי "בד"ץ אורות אליהו", שנשא את שמו של הרב מרדכי אליהו.
נחשב למקובל וייעץ לאנשים שפנו אליו. נחשב בעיני תלמידיו וחסידיו לבעל יכולת ראיית נסתרות. העביר שיעורים גם מחוץ לצפת והיה בעל פינה בתוכנית רדיו שבועית ברשת מורשת של קול ישראל. חיבר סדרת ספרים תורניים בשם "המאיר לארץ", שזכו להסכמה מהרבנים שמואל אליהו ודוב ליאור.
פעילותו התאפיינה בחלוקת ברכות, עריכת פדיון נפש והמלצות למבקשי עצתו וברכתו, כדוגמת הקפדה על מצווה מסוימת או לימוד ספר תורני מסוים. להמלצות אלו יוחסה סגולה של פקידת עקרות.
שיינברג נשוי למירי, ולהם שמונה ילדים.
ההרשעה בעבירות מין
בקיץ 2015 הגיעו לרב העיר צפת, שמואל אליהו, תלונות בנושא פגיעות של הרב שיינברג בנשים שהגיעו אליו לייעוץ. הרב אליהו, שקודם לכן עמד ביחסים טובים עמו, כינס מושב בן שלושה רבנים מצפת שזימן אליו את הרב שיינברג לבירור. לדברי הרב אליהו, הרב שיינברג עצמו ביקש שיברר את התלונות יחד עם אחרים ומאוחר יותר הודה במעשים שבהם הואשם והסכים להשעות עצמו מכל מגע עם הציבור. לאחר שלא עמד בתנאים, הורה לו הרב אליהו להתרחק מצפת וחשף בפני תלמידי הישיבה את מעשיו. עם פרסום הפרשה הגישה אחת הנשים תלונה למשטרה ובעקבותיה הוגשו תלונות נוספות.
לאחר הגשת התלונות ניסה הרב שיינברג לצאת מישראל לברזיל ונעצר בנמל התעופה בחשד לאונס, בעילה אסורה מתוך מרמה, איומים כלפי נשים שבאו להתייעץ עמו בנושאים שונים ועוד. בחקירתו הכחיש את טענת האינוס וטען כי מדובר בטיפולים בהסכמה, ביוזמת הנשים המתלוננות. לאחר מעצרו נטשוהו רוב תלמידיו, שכינוהו "נביא שקר" ו"אותו האיש", והשליכו את ספריו לגניזה.
שיינברג נעצר עד לתום ההליכים המשפטיים. ב-27 ביולי 2015 הוגש נגדו כתב אישום הכולל 12 תלונות של נשים, בעבירות של אונס, מעשי סדום, מעשים מגונים, שיבוש הליכי משפט והטרדה מינית. שלוש נשים אחרות נמנעו מלהעיד. במהלך המשפט הציגו עורכי הדין של שיינברג ראיות חדשות שהביאו את השופטים לשלוח את הצדדים לגישור פלילי, לאור הקושי להוכיח את הנאמר בכתב האישום. ב-26 ביולי 2017 הודה והורשע במסגרת הסדר טיעון בעבירות של תקיפה מינית בשמונה נשים, לאחר שעבירות האינוס נמחקו מכתב האישום. ב-6 בפברואר 2018 נגזרו עליו שבע וחצי שנות מאסר. שיינברג ערער לבית המשפט העליון על חומרת העונש, וערעורו נדחה. שיינברג השתחרר ב-1 בינואר 2023. חופשותיו לפני השחרור ושחרורו לוו בהפגנות נגדו.
מיכאל שולץ
מיכאל שולץ (בגרמנית: Michael Schulz, נולד ב-3 בספטמבר 1961 בוויטן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם בעיקר בקייזרסלאוטרן, בבורוסיה דורטמונד ובוורדר ברמן. לשולץ שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה, ומדליית ארד אולימפית עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית מאולימפיאדת סיאול (1988).
קריירת מועדונים
שולץ החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1984 באולדנבורג ששיחקה בליגות הנמוכות בגרמניה. בשנת 1987, כאשר היה בן 26, חתם שולץ בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה, ונודע כשחקן קשוח במיוחד וכעוגן הגנתי בקבוצה, שחוליית ההגנה שלה כללה גם את פרנקו פודה, וולפגנג וולף ויורגן גרו. את עונת הבכורה של שולץ בקייזרסלאוטרן, 1987/88, סיימה הקבוצה במקום ה-14 בבונדסליגה, כאשר שולץ מבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במחזור השמיני, בניצחון 4-2 על בוכום. זה היה שערו היחיד של שולץ בעונה זו. בעונת 1988/89 סיימה קייזרסלאוטרן במקום התשיעי, כששולץ מבקיע שני שערי ליגה. בתום העונה עזב שולץ את קייזרסלאוטרן וחתם בבורוסיה דורטמונד.
שולץ הפך במהרה לשחקן חשוב במערך של בורוסיה דורטמונד, ובעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1989/90, סיים שולץ עם דורטמונד במקום הרביעי בבונדסליגה. שער הבכורה של שולץ בדורטמונד היה שער ניצחון מול נירנברג במשחק שהסתיים בתוצאה 2-1 באוגוסט 1989. בעונת 1990/91 סיימו שולץ ודורטמונד במקום העשירי המאכזב, ובעונת 1991/92 סיימו במקום השני, כשרק הפרש שערים נחות משל האלופה שטוטגרט מנע מהקבוצה לזכות באליפות הבונדסליגה. שולץ שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם תומאס הלמר, גינטר קוטובסקי ושטפן קארל. בעונת 1992/93 שולץ ודורטמונד סיימו במקום הרביעי בליגה, והגיעו לגמר גביע אופ"א, בו הפסידו ליובנטוס במפגש כפול, בו שולץ לא שיחק כלל. בתקופה זו חל פיחות במעמדו של שולץ בקבוצה, שנגרם על ידי הגעתם של שחקני הגנה חדשים כמו שטפן רויטר ונד זליץ', ובהמשך גם מתיאס זאמר, שהגיע בעונת 1993/94, והיה מסוכסך עם שולץ. עונת 1993/94 הייתה האחרונה של שולץ בבורוסיה דורטמונד. בעונה זו הוא ערך 27 הופעות וסייע לדורטמונד לסיים רביעית, אך לא אהב את העובדה שמתיאס זאמר תפס מנהיגות בקבוצה, וביקש לעזוב. בקיץ 1994 עבר שולץ לורדר ברמן, שבאותן שנים הייתה אחת הקבוצות הטובות בבונדסליגה.
בעונת הבכורה של שולץ בורדר ברמן, הוא ערך 27 הופעות, ושיתף פעולה בהגנה עם אולי בורובקה, הני ראמזי וגונאר זאוור. בתום עונה זו, שולץ וברמן סיימו במקום השני, מרחק נקודה אחת מקבוצתו הקודמת של שולץ בורוסיה דורטמונד שזכתה באליפות, כאשר ורדר ברמן הפסידה במחזור האחרון בתוצאה 3-1 לבאיירן מינכן ואיבדה את האליפות על אף שהייתה תלויה בעצמה. בעונת 1995/96 שולץ סבל מפציעות וערך 13 הופעות בלבד, וברמן סיימה רק במקום התשיעי. עונת 1996/97 הייתה האחרונה של שולץ בקריירה. בעונה זו ערך שולץ 19 הופעות במדי ורדר ברמן, והבקיע את שער הליגה היחיד שלו במדי הקבוצה בניצחון 1-0 על בורוסיה מנשנגלדבך במחזור הרביעי. את העונה הזו סיימה ורדר ברמן במקום השמיני בבונדסליגה. בסיום העונה פרש שולץ ממשחק פעיל בגיל 36.
"קללת מיכאל שולץ"
מיכאל שולץ שיחק עשר עונות בבונדסליגה, בשלוש קבוצות שונות, קייזרסלאוטרן, בורוסיה דורטמונד וורדר ברמן. בתקופה זו, שלוש הקבוצות זכו יחדיו ב-12 תארים מקומיים ובינלאומיים, ושולץ לא היה שותף לאף אחד מהם. מיתוס הקללה דבק בשולץ כאשר עזב את קייזרסלאוטרן בקיץ 1989, ובשתי העונות הבאות זכתה קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני בעונת 1989/90, ובאליפות הבונדסליגה בעונת 1990/91. בזמן זה שיחק שולץ בבורוסיה דורטמונד במשך חמש עונות ולא זכה בהן בתארים, כשבמקביל, ורדר ברמן, קבוצתו הבאה, זכתה באליפות (1992/93), שני גביעים (1990/91, 1993/94), גביע אירופה למחזיקות גביע (1991/92) והסופר קאפ הגרמני (1993). כאשר עבר שולץ לורדר ברמן מבורוסיה דורטמונד בקיץ 1994, חדלה ורדר ברמן לזכות בתארים, ואילו בורוסיה דורטמונד, קבוצתו הקודמת, זכתה בשתי אליפויות רצופות בעונות 1994/95 ו-1995/96, ואף זכתה בליגת האלופות בעונת 1996/97. לאחר פרישתו של שולץ ממשחק פעיל בשנת 1997, זכתה ורדר ברמן בגביע הגרמני בעונת 1998/99. כל אלו יצרו לשולץ תדמית של לוזר וחסר מזל, ועניין ה"קללה" הפך להיות מושא ללעג בגרמניה. כאשר נשאל שולץ לאחר פרישתו אם לדעתו ורדר ברמן תשוב לזכות בתארים כפי שהיה לפני הגעתו לקבוצה, ענה שולץ כי הוא בטוח בכך.
קריירה בינלאומית
שולץ השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית באולימפיאדת סיאול בשנת 1988, וזכה עם הנבחרת במדליית ארד, לאחר הפסד בפנדלים בחצי הגמר לנבחרת ברזיל האולימפית, וניצחון 3-0 על נבחרת איטליה האולימפית בתוצאה 3-0 בקרב על מדליית הארד.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המאוחדת, ערך שולץ במרץ 1992 בהפסד 1-0 לנבחרת איטליה במשחק ידידות, בו נכנס כמחליף בדקה ה-46. שולץ נכלל בסגל הגרמני ליורו 1992, ואת הופעתו היחידה בטורניר ערך בניצחון 2-0 על נבחרת סקוטלנד בשלב הבתים. שולץ נכנס במשחק זה כמחליף בדקה ה-75, במקומו של שטפן רויטר שנכנס כמחליף רק שמונה דקות קודם לכן ונפצע. את הטורניר גרמניה סיימה כסגנית, לאחר הפסד 2-0 בגמר לנבחרת דנמרק. בהמשך, ערך שולץ עוד חמש הופעות נוספות עם נבחרת גרמניה, כולן במשחקי ידידות שנערכו בשנת 1993. לאחר מכן שולץ לא זומן עוד לנבחרת.
הילך חוקי
הֵילָך חוקי הוא אמצעי תשלום (כגון כסף) שמשמש לרוב בעסקאות קניה או לפירעון חוב, אשר לא ניתן לסרב, על פי דין, לקבלו.
מונח משפטי זה, שמקורו במשפט המקובל, נועד במקורו להבדיל בין הפקדת חוב באמצעות שטרות כסף או מטבעות הנחשבים כהילך חוקי, שאחריה אין הנושה רשאי לגבות את החוב מהחייב, לבין הפקדתו בשווי-כסף אחרים, שאותם לא ניתן לאלץ את החייב לקבל.
בניגוד לעסקה רגילה, בה יכולים הצדדים להסכים על כל אמצעי תשלום, המונח "הילך חוקי" נועד במקורו לסמל את אמצעי התשלום אשר חייבים הכתר (אוצר המדינה) או בית המשפט לקבל.
המונח מוגדר באופן שונה משיטת משפט אחת למשנייה. מספר שיטות משפט מגדירות "הילך חוקי" באמצעות הגדרה מרחיבה לפיה "הילך חוקי" הוא "כל אמצעי תשלום באמצעותו ניתן לשלם חוב" (לדוגמה, המצב בסקוטלנד וצפון אירלנד). אחרות דורשות חקיקה אשר תיקבע סוגי אמצעי תשלום כגון אלה.
על פי ההגדרה המקובלת, המחאה, לרבות המחאה בנקאית, כרטיס אשראי וכרטיס חיוב הם אמצעי תשלום נפוצים ומקובלים, אך אינם נחשבים להילך חוקי, מאחר שהשימוש בהם מותנה בהסכמת שני הצדדים לעסקה, ובתנאים שונים, כך לדוגמה ישנם מצבים בם ניתן להתנגד לפירעון המחאה (בעת כישלון תמורה), וכרטיס אשראי או כרטיס חיוב לא יכובדו בשל חיובי יתר בחשבון בעל הכרטיס.
גם תווי קנייה, אשר ערכם משתנה ותוקפם פג, אינם מהווים הילך חוקי.
ישנן שיטות משפט האוסרות על תשלום בשטחי המדינה במטבע שאינו ההילך החוקי שלה (היינו לא ניתן באותן מדינות לשלם במטבעות של מדינות זרות).
מקור המונח "הילך" הוא ארמי - חיבור של צמד המילים "הא לך", ביטוי הרווח בתלמוד.
אוסטרליה
באוסטרליה, הסמכות הבלעדית ליצור הילך חוקי היא בידי ממשלת אוסטרליה, על פי סעיף 115 לחוק חבר העמים של אוסטרליה. החוק אוסר על מדינות אוסטרליה להנפיק כסף, אולם מתיר למטבעת פרת' להטביע מטבעות כסף וזהב שהם הילך חוקי. חוק הבנק הפדרלי האוסטרלי משנת 1959 מתיר לבנק המרכזי להנפיק שטרות ומטבעות (המוטבעים על ידי המטבעה המלכותית האוסטרלית).
ארצות הברית
חוקת ארצות הברית אוסרת על מדינות ארצות הברית להנפיק שטרות או מטבעות. בשנת 1798 התברר לסגן נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון כי לממשל הפדרלי אין סמכות להנפיק שטרות כהילך חוקי, וביקש שינוי חקיקה. לא הייתה מחלוקת בדבר הסמכות הפדרלית להנפיק מטבעות כסף וזהב (וזאת על פי המשפט המקובל הבריטי).
רק בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית החל הבנק הפדרלי להדפיס שטרות חוב, וחוק ההילך החוקי 1862 קבע כי השטרות יהיו הילך חוקי. חקיקה זו נועדה לחייב נושים לקבל את שטרות החוב של הממשל הפדרלי (מאחר שרבים סירבו לקבלם). על אף החקיקה, עדיין רבים סירבו לקבל את השטרות, ובית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בשנת 1870 בפסק דין הפבורן נ' גריזוולד כי החוק סותר את החוקה וביטלו. ההחלטה בוטלה בהחלטות מאוחרות של בית המשפט העליון שניתנו בין השנים 1871–1884.
רק חוק המטבעות 1965 קבע לראשונה כי רק מטבעות של ארצות הברית (המונפקים על ידי הבנקים הפדרליים והבנקים הלאומיים) הם הילך חוקי בארצות הברית, ואילו מטבעות זהב וכסף של מדינות אחרות אינם הילך חוקי בארצות הברית.
האיחוד האירופי
באיחוד האירופי, מטבע האירו הוא הילך חוקי מאז ה-1 בינואר 2002. השטרות והמטבעות מונפקים על ידי בנקי המדינות השונות, וכולם מהווים הילך חוקי בכל רחבי האיחוד. גם אם מדינות מסוימות אינן מנפיקות מטבעות מסוימים (לדוגמה מטבעות בשווי סנט אחד או שני סנטים), כל המטבעות המוטבעות ברחבי האיחוד הם הילך חוקי ביתר מדינות האיחוד.
יחד עם זאת, יכולות המדינות שונות לקבוע בחקיקה כי שטרות בשווי מסוים לא יתקבלו בעת ביצוע עסקה (סמכות אשר ניתנה גם לאיחוד, ואכן נקבע כי לא ניתן לבצע תשלום במטבעות, אם מספר המטבעות הנדרש לשם כך עולה על חמישים מטבעות).
הודו, נפאל ובהוטן
בעת קיומה של האימפריה הבריטית ושלטונה בדרום מזרח אסיה, שימש הרופי ההודי כהילך חוקי בסינגפור, מלזיה, כווית, בחריין, קטר, ואיחוד האמירויות הערביות.
הממלכה המאוחדת
במהלך המאה ה-19 כל מטבע זהב או כסף נחשב להילך חוקי בממלכה המאוחדת.
אנגליה
החל מהמאה ה-20 נקבע כי רק מטבעות ושטרות שהונפקו על ידי בנק אנגליה הם הילך חוקי באנגליה ובוויילס.
סקוטלנד וצפון אירלנד
שטרות ומטבעות בסקוטלנד ובצפון אירלנד מונפקים על ידי בנקים שונים. על פי ההגדרה המצמצמת של הילך חוקי שטרות אלה אינם הילך חוקי בסקוטלנד. כמו כן, על פי ההגדרה הזו, השטרות האנגליים אינם מהווים הילך חוקי בסקוטלנד. הגדרה מרחיבה יותר של המונח בוחנת את המצב בפועל, וקובעת כי למעשה, אף בהיעדר קביעה בדין, מעצם מנהג הבנקים ואנשי העסקים לקבל שטרות אלה, הם הילך חוקי בסקוטלנד ובצפון אירלנד.
ישראל
באמצעות אמצעי תשלום שמוגדר כ"הילך חוקי" ניתן לפרוע חיובים וסירוב לקבלו כאמצעי תשלום הוא עבירה על.
מטבעות ושטרות ישראלים, אשר תוקפם לא פג, הם הילך חוקי בישראל.
ניו זילנד
בעת הקמת המושבה הבריטית בניו זילנד בשנת 1840 קיבלה המושבה את החקיקה האנגלית. חקיקה משנת 1858 קבעה כי חוקים בריטיים יהפכו לחקיקה המקומית, ולכן חוק המטבעות הבריטי משנת 1816 נכנס לתוקפו וקבע כי המטבעות הבריטיים יהיו הילך חוקי בניו זילנד. היוניון בנק המקומי הנפיק כסף בניו זילנד החל משנת 1840, ושטרות אלה נחשבו להילך חוקי מאז שנת 1844 (במקביל למטבע הבריטי) ועד ביטול התקנות בשנת 1845. בשנת 1847 נקבע כי רק בנק אחד - בנק ההנפקה הקולוניאלי, יוכל להנפיק הילך חוקי, אולם בנק זה פורק בשנת 1856, והיוניון בנק שב להנפיק כסף. בנק נוסף - האוריינטל בנק הורשה להנפיק הילך חוקי החל משנת 1861, ובמהלך השנים בנקים נוספים קיבלו הרשאה להנפיק מטבעות בהתאם לחוקי הפרלמנט הבריטי, אולם שטרות ומטבעות אלה לא נחשבו להילך חוקי. חקיקה משנת 1933 קבעה איך יראו השטרות הניו זילנדים וכן כי המטבע הבריטי לא יהווה הילך חוקי בניו זילנד. באותה שנה נוסד הבנק המרכזי של ניו זילנד אשר קיבל מונופולין על הנפקת שטרות, אולם רק בשנת 1964 נקבע כי רק השטרות של הבנק המרכזי יהוו הילך חוקי במדינה.
צרפת
על פי חוק משנת 1870, השטרות והמטבעות המונפקים על ידי באנק דה פראנס מהווים הילך חוקי. סירוב לקבל שטר או מטבע מהווה עבירה פלילית על פי סעיף 642 - 643 של חוק העונשין של צרפת.
קנדה
בקנדה מונפקים השטרות על ידי הבנק המרכזי, אולם על פי דין יכולים הצדדים לעסקה להסכים על תשלום חובות במטבע אחר (ותשלומים רבים מבוצעים על באמצעות דולר אמריקאי שאינו הילך חוקי במדינה).
על פי הדין הקנדי, יכולים צדדים לעסקה לסרב לקבל את השטרות שמונפקים על ידי הבנק המרכזי (בכך שונה ההילך החוקי על פי הדין הקנדי מההגדרה המקובלת), אולם נדרשת הנמקה טובה לשם כך (הכוונה שסוחרים יכולים לסרב לקבל שטרות בערכים נקובים גבוהים).
פול פאנין
פול ג'ונס פאנין (באנגלית: Paul Jones Fannin; 24 בינואר 1907 – 13 בינואר 2002) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה בשנים 1965–1977, וקודם לכן כמושל אריזונה בשנים 1959–1965.
ביוגרפיה
ב-1934 נישא פאנין לאלמה אדינגטון, והשניים היו נשואים זה לזה עד למותה של אלמה ב-2001. לזוג נולדו בת אחת ושלושה בנים. ב-1958 נבחר פאנין למושל אריזונה, אחרי שבבחירות הכלליות גבר על התובע הכללי של אריזונה רוברט מוריסון בפער של כשלושים אלף קולות. הוא הושבע לתפקידו ב-5 בינואר 1959, ונבחר מחדש בשנים 1960 ו-1962. במהלך כהונתו כמושל הגדיל פאנין את המימון למערכת החינוך הציבורית באמצעות העלאת מסי קנייה, האיחד את תשלומי מסי הרכוש, נתן את ברכתו להקמת בית הספר הראשון לרפואה באריזונה, וייסד את "ועדת אריזונה-מקסיקו" לקידום תיירות ומסחר מעבר לגבול. הוא שימש גם כיושב ראש אגודת המושלים המערבית, וכן חבר בוועד המנהל של מועצת מושלי המדינה ובמועצה הלאומית המייעצת לביטחון אזרחי.
ב-1964, כאשר הסנאטור בארי גולדווטר בחר שלא להתמודד מחדש לסנאט במטרה להתמקד במסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית בבחירות 1964, נבחר פאנין למלא את מקומו בסנאט של ארצות הברית. הוא ניצח בקושי את הדמוקרט רוי אלסון, לשעבר עוזר לסנאטור קרל היידן, בהפרש של 51% לעומת 49%. הוא נבחר שוב לכהונה שנייה ב-1970, כשהוא גורף 56% מקולות הבוחרים. במהלך כהונתו, החזיק פאנין בשולחן הממתקים של הסנאט. ב-1976 בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה שלישית.
במהלך הקריירה שלו בסנאט, פאנין הפגין עמדות שמרניות נוקשות, והצביע פעמים תכופות עם הסנאטור גולדווטר בנושאים מגוונים, בין היתר נגד התיקון לשוויון זכויות ב-1972. בתור הרפובליקני הבכיר בוועדת הפנים של הסנאט, היה פאנין הדובר של הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד בכל הנוגע למדיניות אנרגיה. עם זאת, הוא חבר לעמיתיו השמרניים מהמפלגה הדמוקרטית כדי לשמור על סעיף בחוק טאפט-הרטלי שאפשר למדינות ארצות הברית להחליט אם לאסור על חיוב חברות של עובדים באיגוד עובדים. ב-1968 נהפך לנותן החסות הראשי של מיזם מרכז אריזונה שהסיט את מי נהר הקולורדו למרכז ודרום אריזונה.
פאנין המשיך להתגורר בפיניקס עד שנפטר כתוצאה משבץ מוחי בינואר 2002.
אברם אניקסט
אברם אניקסט (ברוסית: Абра́м Моисе́евич А́никст, ביידיש: אברהם מאיסייעוויטש אניקסט, 1887 קישינב – 19 במרץ 1938, מוסקבה) היה מהפכן וכלכלן רוסי ממוצא יהודי.
קורות חיים
אברם אניקסט נולד בקישינב, אז חלק של האימפריה הרוסית. לאחר סיום בית הספר היסודי הוא המשיך בלימודים בבית. החל משנת 1904 הוא השתתף באספות של בונד. בשנים 1906–1907 הוא היה אנרכו-קומוניזם. בשנת 1907 הוא נשפט ל-10 שנות עבודות כפייה עבור הכנת חומרי נפץ. אניקסט הצליח לברוח לצ'רנוביץ (אז חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית).
בשנת 1908 הוא התחתן ועבר לגרמניה. בשנת 1909 אברם אניקסט החל לעבוד בחברת AEG. בשליחותה הוא עבר מספר מקומות מגורים וארצות. בשנת 1910 הוא הצטרף להוריו בציריך ותוך זמן קצר נולד בנו הבכור אלכסנדר אניקסט.
במשך כל התקופה באירופה אניקסט היה פעיל בתנועת אנרכו-סינדיקליזם. במאי 1917 הוא חזר לרוסיה בקרון רכבת ביחד עם ולדימיר לנין. לאחר מהפכת אוקטובר הוא שיתף פעולה עם הבולשביקים ואף התמנה ליושב ראש סובייט של פאבלוהראד.
בשנת 1918 אברם אניקסט עבר לפטרוגרד וקודם לתפקידי ניהול במשרד העבודה. בשנים 1923–1925 הוא היה שר העבודה של אוקראינה הסובייטית. בשנת 1925 הוא חזר למוסקבה והחל את עבודתו בגוספלן (משרד כלל ארצי לתכנון כלכלה סובייטית), כאשר בהמשך התמנה לסגן יושב ראש הארגון.
אברם אניקסט כתב מספר ספרי כלכלה וזיכרונות ברוסית. אניקסט כתב את זכרונותיו ביידיש בהם תיאר את דרכו עם לנין. הספר "זיכרוינעס וועגן וולדימיר איליטשן" יצא במינסק בשנת 1933.
אוסקר גלוך
אוסקר גלוך (נולד ב־1 באפריל 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת קשר התקפי וקיצוני ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, בנבחרת הצעירה עד גיל 21 ובנבחרת ישראל הבוגרת.
מכבי תל אביב
ב-22 באוגוסט 2021 ערך גלוך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, כשנכנס כמחליף בהפסד 6–7 לאחר בעיטות עונשין נגד הפועל ירושלים במסגרת גביע הטוטו.
במחזור ה-29 של עונת 2021/2022 ערך הופעת בכורה בבוגרים של ליגת העל. הוא פתח בהרכבה של מכבי תל אביב במשחק מול מכבי חיפה שהסתיים בתיקו 1–1, וכבש את שער הבכורה שלו בבוגרים. עד לסיום העונה שותף בשבעה משחקים נוספים, בהם כבש שני שערים. בעונת 2022/2023 היה שחקן הרכב במרבית המשחקים והבקיע ארבעה שערים.
רד בול זלצבורג
ב-27 בינואר 2023 רכשה רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית את גלוך. העסקה הוערכה בכשבעה מיליון יורו, מהסכומים הגבוהים ששולמו עבור שחקן מליגת העל הישראלית, והוא הוחתם על חוזה לארבע שנים. ב-2 באפריל כבש את שער הבכורה שלו במשחק מול קלגנפורט, שהסתיים בניצחון בתוצאה 0–3.
קריירה בנבחרות
גלוך השתתף ברוב נבחרות הנערים והנוער של ישראל (למעט בנבחרת הנערים עד גיל 17 בה לא שיחק).
מאז 2021 משחק גלוך גם בנבחרת הנוער עד גיל 19, והיה שותף להעפלתה לטורניר הסופי של אליפות אירופה לנבחרות נוער לשנת 2022, בפעם השלישית בתולדותיה. באליפות עצמה כבש גלוך ארבעה שערים (מקום שלישי בדירוג מלכי השערים) ובישל שניים נוספים, כולל שער בגמר מול אנגליה, במשחק שהסתיים בהפסד 1–3 לאחר הארכה. גלוך הוזכר כאחד מכוכבי הטורניר על ידי רשת ESPN האמריקאית ואף נבחר על ידי אופ"א ל-11 המצטיינים של הטורניר (ביחד עם עמיתיו לנבחרת הישראלית, איליי מדמון וסתיו למקין) .השער שלו בגמר נבחר על-ידי אופ"א כ"שער הטורניר". לזכותו של גלוך 16 הופעות ו-4 שערים במדי נבחרת הנוער.
גלוך הוא גם חלק מסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21, ולזכותו שבע הופעות במדיה מאז משחק הבכורה שלו ב-2 ביוני 2022.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת כשנכנס כמחליף בדקה ה-59 במשחק הידידות מול זמביה שהסתיים בניצחון ביתי 2–4 לטובת ישראל. ב-20 בנובמבר 2022 כבש את שער הבכורה שלו בבוגרים במשחק כשגם פתח לראשונה בהרכב, במשחק הידידות מול קפריסין שהסתיים בהפסד ביתי 2–3. ב-16 ביוני 2023 כבש שער ניצחון ראשון במשחק רשמי נגד בלארוס, כשסובב לתוך השער בעיטת קרן.
מייקל סמיילי
מייקל סמיילי (באנגלית: Michael Smiley; נולד ב-1963) הוא קומיקאי ושחקן צפון אירי המתגורר בלונדון.
ביוגרפיה
סמיילי נולד ב-1963 בבלפסט וגדל בהוליווד בצפון אירלנד. כשהיה בשנות העשרים שלו עבר יחד עם אשתו לגור בלונדון. ב-1993 החל להופיע בסטנדאפ, אחרי שהסכים להתערבות במופע open-mic night. הוא עבד כשליח על אופניים (כמו הדמות שגילם בסדרה "Spaced"), וכדי ג'יי של מוזיקת אסיד האוס.
קריירה
ב-2003 שיחק סמיילי בתפקיד אורח בדרמה "Creatures of Beauty" תסכית מסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2004 השתתף בפרק בסדרה "הנוכלים" בדמות הזייפן מקס. עוד הופיע בתפקיד קטן בפרק בסדרה "15 Storeys High".
סמיילי הופיע בכל שלוש העונות של הסיטקום הרדיופוני "The Maltby Collection" ברדיו 4 של ה-BBC בדמות דז ויינרייט, מאבטח תמהוני שחוזר ומזכיר לאנשים שהוא היה ב-SAS. בסדרת הדרמה "לות'ר" גילם סמיילי את הדמות של בני "דדהד" סילבר. הוא הופיע בדמות "סמיילי" בפרסומות ל-Betfair.
ב-2010 שיחק סמיילי בסרט "Burke and Hare" לצדם של סיימון פג וג'סיקה היינס כוכבי הסדרה "Spaced". ב-2011 כיכב בסרט האימה הבריטי "רשימת חיסול". הסרט קיבל ביקורות משבחות, וזיכה את סמיילי בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2013 הופיע סמיילי בפרק בסדרה "רחובות המרטש" בדמות ג'ורג' לוסק, ושיחק בתפקיד הבלש ריינולדס בסדרה "אוטופיה" של ערוץ 4. עוד באותה שנה השתתף בתפקיד בקסטר בסדרה "מראה שחורה". סמיילי כיכב בסרט המתח "A Field in England" בדמות האנטגוניסט או'ניל, ובסדרה הקומית "דמות אב" הופיע בתפקיד רודי. בנובמבר 2013 הופיע סמיילי בפרק בקומדיה "Ambassadors" של מיטשל & וב בדמות מר ג'קסון. ב-2014 שיחק בתפקיד מיקי מארי בקומדיה "The Life of Rock with Brian Pern".
במאי 2014 השתתף סמיילי בתוכנית "Michael Smiley:Something to Ride Home About" בבימויו של ג'ורג' קיין, שהיא יומן מסע בה הוא רוכב באופניים בצפון אירלנד ופוגש אנשים מקומיים. התוכנית תוזמנה להתאים לשלב הפתיחה של המירוץ ג'ירו ד'איטליה. עונה שנייה הוזמנת ל-2015.
ב-2014 שיחק סמיילי בתפקיד קולונל מורגן בלו בפרק "Into the Dalek" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
חיים אישיים
בשנות התשעים של המאה העשרים היה סמיילי שותף לדירה עם סיימון פג וניק פרוסט.
אגפלווה
אגפלווה (בהונגרית: Ágfalva) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי אגפלווה
באגפלווה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
Favorites
Favorites הוא אלבום האוסף השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. האלבום שיצא באפריל 1980 משתרע על פני תקופתה של גייל בחברות התקליטים ליברטי רקורדס ויונייטד ארטיסטס, מה שהתגלה כשיא הקריירה שלה. הוא הגיע למקום ה-37 במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד וה-149 במצעד הבילבורד 200.
את Favorites הוציאו זמן קצר לאחר יציאת אלבום האוסף השני של גייל, Classic Crystal, בשנת 1979.
ז'אן דלה
ז'אן לואי פול דלה (בצרפתית: Jean Louis Paul Delay; 14 בנובמבר 1907, באיון – 29 במאי 1987, פריז) היה פסיכיאטר, נוירולוג וסופר צרפתי, חבר האקדמיה הצרפתית (משנת 1959). כיהן בשנים 1970-1943 כפרופסור בקתדרה למחלות הנפש והמוח של אוניברסיטת פריז בבית החולים הפסיכיאטרי סנט אן בפריז. יחד עם פייר דניקר, גילה דלה את ההשפעה האנטי-פסיכוטית של הכלורפרומזין, התרופה האנטי-פסיכוטית הראשונה, והיה לאחד המייסדים של הפסיכיאטריה הביולוגית והפסיכופרמקולוגיה.
ביוגרפיה
בעקבות התוועדותו להגותם של פייר ז'אנה ושל ז'ורז' דיומא בחר במקצוע הפסיכיאטריה. הוא עשה התמחות בפסיכיאטריה ובנוירולוגיה בבית החולים סלפטרייר בקליניקה של הפרופסור גייאן (Guillain). בימי התמחותו כתב דלה סיפורים קצרים אותם פרסם תחת שם העט ז'אן פורל (Jean Faurel). לא השתמש בשמו האמיתי מפני שחשש שהיותו ידוע כסופר יפגע בהתחלת הקריירה שלו כרופא ומדען. באותם הזמנים רשם ביומנו כי "חייו האמיתיים הם הספרות, בעוד פסיכיאטריה היא רק מקצועו"
בשנת 1935 סיים את עבודת הדוקטורט במדעי הרפואה שלו בנושא האסטריאוגנוזיה. עשה בהמשך לימודי תואר ראשון בפילוסופיה בסורבון, ובשנת 1942 סיים שם תואר דוקטורט בספרות עם עבודה בשם "התמוססויות של הזיכרון". במבוא לעבודה זו שיבח אותה פייר ז'אנה על כי מהווה מעין פיוס בין הרפואה לפסיכולוגיה.
החל משנת 1939 כ- agrégé התקבל דלה לעבודה קלינית ואקדמית בבית החולים סנט אן בפריז, שנוהל באותה תקופה על ידי אנרי איי. דלה עבר גם פסיכואנליזה דידקטית אצל אדואר פישון, חתנו של פייר ז'אנה, אולם מאוחר יותר גישתו כלפי הפסיכואנליזה הייתה מסויגת. בשנת 1942 אחרי שז'וזף לוי-ולנסי (1943-1879), פסיכיאטר ממוצא יהודי, שהתמנה לפרופסור ראש הקתדרה למחלות נפש והמוח בקליניקה האוניברסיטאית בסנט אן, לא יכול היה להיכנס לתפקידו בגלל חוקי הגזע, נתבקש דלה למלא את מקומו החל משנת הלימודים 1942-1943. בשנת 1946, אחרי שהסתבר כי לוי-ולנסי נספה בוודאות באושוויץ התמנה דלה רשמית לראש הקתדרה.
דלה נמנה עם הפסיכיאטרים שבדקו פושעים נאצים אחרי מלחמת העולם השנייה, וניסו לעמוד על אישיותם. הוא והפסיכיאטר האמריקאי-קנדי יליד סקוטלנד יואן קמרון בדקו את רודולף הס בעת משפטי נירנברג ותארו אצלו סימפטומים של "אמנזיה היסטרית" בביוגרפיה שלו התוודה הס כי זייף את האמנזיה.
דלה כיהן בשנים 1970-1951 גם כמנהל המכון לפסיכולוגיה של אוניברסיטת סורבון בפריז. בשנת 1950 עמד בראש החברה הצרפתית לפסיכולוגיה ובראש הקונגרס העולמי הראשון לפסיכיאטריה. בשנת 1959 היה יושב ראש הוועד הלאומי ללימודי התפקודים והמחלות של המוח ובשנת 1965 בראש הקולגיום הבינלאומי לנוירופסיכופרמקולוגיה.
ב-19 בספטמבר 1950 ישב דלה בראש הקונגרס העולמי הראשון לפסיכיאטריה שהתקיים בפריז, שבו השתתפו 53 ארצות ו35 איגודים ושיזם תוכנית עבודה תלת-שנתית
מחקריו הפרמקולוגיים
דלה ערך מחקרים חלוציים על סמים כמו אל.אס.די, מסקלין ופסילוציבין דלה ערך יחד עם חוקרים נוספים מחקרים רבים בתחום הקליני והפסיכופרמקולוגי, במיוחד בנוגע לכלורפרומזין, שהיה התרופה ה"נוירולפטית" או האנטיפסיכוטית הראשונה.
התרופה האנטיפסיכוטית הראשונה
בשנת 1952, יחד עם הפסיכיאטר ז'.מ. הרל ופייר דניקר חקר דלה את ההשפעות המרגעיות של הכלורפרומזין. תכשיר זה פותח מוקדם יותר באותה שנה תחת השם 4560 RP על ידי אנרי לאבורי (Laborit), איגנאר (Huguenard) ואליום (Alluaume), כירורגים בבית החולים הצבאי "וואל דה גראס" בפריז שחיפשו חומר טוב יותר לטרום-הרדמה ולצורך זה ביקשו ליצור חומר המשרה שנת חורף מלאכותית אצל חיות. הם מצאו שתכשיר זה גורם למטופל להפוך לאדיש לסביבתו. אצל 38 חולים במצבים פסיכוטיים מאניים ואחרים מצאו דלה ועמיתיו כי בעקבות הוספת כלורפרומזין לטיפול בעזרת ברביטורטים חלה הטבה במצבי אי שקט נפשי ומוטורי (אגיטציה) ומצבי תוקפנות. כבר ב-1954 נכנסה התרופה לשימוש גם בארצות הברית, אם כי שם הטיפול בסכיזופרניה המשיך תקופה ארוכה להתבסס בעיקר על פסיכואנזליה.
בהתחלה, בביטאון Journées thérapeutiques de Paris ("ימי הטיפול של פריז") הוא הגדיר תרופה זו כ"גנגליופלגית". בהמשך תיאר אותה כ"פסיכוטרופית בעלת פעולה מרכזית" (כלומר על מערכת העצבים המרכזית) וקרא לה "נוירופלגית" ולבסוף "נוירולפטית". החל משנת 1957 הכלורפרומזין נפוץ בעולם כתכשיר אנטיפסיכוטי ראשון. ב-1957 לאבורי, שלמעשה גם הוא גילה שלכלורפרומזין יש אפקטים פסיכוטרופיים, קיבל יחד עם דניקר את הפרס היוקרתי לסקר-דבייקי למחקר רפואי קליני
המצאת התכשירים האנטיפסיכוטיים תרמה תרומה חשובה ביותר בהפיכתם של בתי החולים הפסיכיאטריים מבתי מחסה עם תנאי אשפוז וטיפול פוגעניים כמו שימוש בכותנות כפייה, הזנה מלאכותית, אינטראקציות אלימות, "טיפולים" בלתי יעילים, לבתי חולים מודרניים עם הפנים לשיקום החולים בקהילה.
צעדים ראשונים לקראת טיפול תרופתי נגד דיכאון
בשנת 1952 בנפרד ממחקרם של לוריא וזאלצר, יחד עם ז'אן-פרנסואה בוויסון, הבחין דלה לראשונה את התכונות נוגדות הדיכאון של האיזוניאזיד, נגזרת של החומצה הניקוטינית. בהמשך היה מעורב דלה ביישום הפסיכיאטרי של תגליתו. ב-1952 זליקוף ועמיתיו דיווחו על השפעה הנוגדת דיכאון התרופה איפרוניאזיד (מרסיליד), נגזרת של האיזוניאזיד. נתן קליין ממח למחקר בבית החולים רוקלנד בניו יורק אישר את תכונותיו האנטידיכאוניות של האיפרוניאזיד.
סיווג החומרים והתרופות הפסיכוטרופיים
עם תלמידיו נמנו פייר פישו, פייר דניקר ורמון סאדון.
פעילותו הספרותית
דלה הצטיין בכישרון כתיבה וחיבר מספר ספרים ביוגרפיים, ביניהם ספר "פסיכוביוגרפי" על "צעירותו של אנדרה ז'יד" וספר ":סוציוביוגרפי" על אבותיו מצד אמו (Avant- Mémoire) בארבעה כרכים. מסתו "פסיכיאטריה ופסיכולוגיה של "חסר המוסר" זיכתה אותו בפרס הגדול של המבקרים הצרפתים.
הידידות עם אנדרה ז'יד
דלה הכיר את ז'יד בבריסל בשנת 1945 באמצעותו של אנרי מונדור. ז'יד הציג בפניו את רוז'ה מרטן די גאר, שהפך גם כן לידידו. אחרי מותו של ז'יד ב-1947 בתו מסר לדלה את ניירותיו הפרטיים והתכתבויותיו המשפחתיות, שסייעו לדלה בשנת 1952 בחיבור הפסיכוביוגרפיה שלו על צעירות הסופר המנוח.
מורשתו
דלה היה מדען הומניסט, אחד מאבות הפסיכופרמקולוגיה ומחסידי הרפואה הפסיכוסומטית, בעל הכשרה רחבה ברפואה, במדעי ההתנהגות, בפילוסופיה ובספרות. רוז'ה מרטן די גאר, שהיה ידידו, דיבר על ה"נס דלה", כפי הצהיר הוא עצמו נחשב לרופא בין פסיכולוגים, לפסיכולוג בין הרופאים, לנוירולוג בין פסיכיאטרים ולפסיכיאטר בין הנוירולוגים. המצאתו שלו ושל דניקר את הטיפול התרופתי האנטיפסיכוטי הביא למהפכה בטיפול הפסיכיאטרי - לצמצום הצורך בנזע חשמלי, ובהמשך להפסקת השימוש בכותונת הכפייה ובעשורים הבאים צמצום מיטות האשפוז הפסיכיאטרי וקיצור האשפוזים של החולים במחלות פסיכיאטריות.
חייו הפרטיים
בנותיו הן הסופרות פלוראנס דלה, גם היא לימים חברת האקדמיה הצרפתית, וקלוד דלה, מחברת רומנים ופסיכואנליטיקאית.
ספרים
ז'אן דלה כתב מעל 700 מאמרים ומעל 40 ספרים.
בתחום מדעי ההתנהגות
(אסטראוגנוזיות והרגישויות המוחיות) (הפרעות מצב הרוח)
ספרות יפה ומסות
ָָ*מבוא לפרסום ההתכתבות של רוז'ה מרטן די גאר עם אנדרה ז'יד ועם ז'אק קופו
סלומון רונדון
חוסה סלומון רונדון חימנס (באנגלית: José Salomón Rondón Giménez; נולד ב-16 בספטמבר 1989 בקראקס) הוא כדורגלן ונצואלי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ריבר פלייט ובנבחרת ונצואלה בכדורגל.
לאחר שהחל את דרכו בארגואה, עבר רונדון לשחק באירופה כבר בגיל 19 בספרד, ובהמשך שיחק גם בליגה הרוסית. החל משנת 2008 מייצג רונדון את נבחרת ונצואלה. הוא שותף לשלושה טורנירי קופה אמריקה עם הנבחרת.
תחילת הקריירה
רונדון החל את דרכו המקצועית בקבוצת הנוער של ארגואה, אליה הצטרף בגיל 16. במהלך עונת עלה רונדון לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגת העל הוונצואלית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 17 בלבד, ב-8 באוקטובר 2006 מול קרבובו. חצי שנה בדיוק אחר כך, ב-8 באפריל 2007, כבש רונדון את שערי הבכורה שלו בקבוצה, עם צמד לרשתה של קראקס. רונדון זכה עם ארגואה בגביע הוונצואלי הראשון בתולדותיה, בו זכתה בעונת. הוא פתח בצמד משחקי הגמר מול מרקאיבו, בהם ניצחה ארגואה בזכות חוק שערי חוץ עם 2-2 בסיכום שני המפגשים. בסך הכול בשתי עונות במדי הקבוצה, כבש רונדון 18 שערים ב-58 הופעות בכל המסגרות.
לאס פאלמס
לקראת עונת, כשהוא בן 19 בלבד, החל רונדון את הקריירה האירופית כשחתם במדי לאס פאלמס מליגת המשנה הספרדית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד החוץ 1–2 לדפורטיבו אלאבס ב-5 באוקטובר 2008, כשעלה בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק. הוא שולב כמחליף גם בשלושת המחזורים הבאים, אך מדובר היה ברצף נדיר באותה העונה עבור רונדון. הוונצואלי התקשה להשתלב, לא השלים תשעים דקות עד לסיום העונה, ובסך הכול ערך עשר הופעות בלבד, מתוכן שלוש בהרכב הפותח, ללא שערים. לאס פאלמס הצליחה לשרוד בליגת המשנה בתום העונה.
העונה השנייה של רונדון בקבוצה, תחת המאמן סרג'יו קרשיץ', נפתחה היטב. כבר במשחקו השני באותה העונה כבש רונדון את צמד שערי הבכורה שלו בקבוצה, והוביל את קבוצתו לניצחון 1–2 על קדיס במסגרת גביע המלך הספרדי. בכך, היה רונדון לזר הצעיר ביותר שכובש עבור הקבוצה, עוד בטרם מלאו לו עשרים. גם בליגה תפס רונדון את המקום בהרכב הפותח, ואת שערי הבכורה שלו כבש במחזור ה-18, עם צמד לרשתה של אלצ'ה בניצחון החוץ של קבוצתו 2–5. עד לסיום העונה השלים רונדון 36 הופעות ליגה, מתוכן שלושים בהרכב, וכבש עשרה שערי ליגה. פעם נוספת הצליחה לאס פאלמס להינצל מירידה, כשסיימה את העונה במקום ה-17.
מאלגה
ב-19 ביולי 2010, לקראת עונת, עבר רונדון למאלגה מהליגה הבכירה. סכום ההעברה ששולם עליו, כ-3.5 מיליון אירו, שבר את שיא ההעברות של המועדון. רונדון הפגין יכולת גבוהה במדי הקבוצה, והיה למלך שערי הליגה של המועדון עם 14 כיבושים. בכך, שבר את שיאו של חואן אראנגו לכמות השערים של שחקן ונצואלי בליגה הבכירה בספרד, שעמד על 12 כיבושים במדי מיורקה.
בתחילת עונת הצטרף לסגל של מנואל פלגריני החלוץ ההולנדי הוותיק רוד ואן ניסטלרוי, שתפס בתחילה את מקומו של רונדון בהרכב. כבר באמצע העונה ניצח רונדון את ואן ניסטלרוי בתחרות על חולצת ההרכב, וחזר להיות החלוץ הבכיר של הקבוצה, כשהוא מסיים את העונה פעם נוספת כמלך שערי הליגה של המועדון. הוא סייע לקבוצה לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה, ולהרוויח את הכרטיס לליגת האלופות. בסך הכול, בשתי עונות במדי הקבוצה כבש רונדון 25 שערי ליגה ב-67 הופעות.
רובין קאזאן
באוגוסט 2012, לקראת עונת, היה רונדון לכדורגלן הוונצואלי היקר בהיסטוריה, כשנרכש על ידי רובין קאזאן מהליגה הרוסית תמורת כעשרה מיליון אירו. ב-12 באוגוסט ערך רונדון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון הביתי 0–2 על דינמו מוסקבה, וב-1 בספטמבר כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, בהפסד הביתי 1–2 לטרק גרוזני.
באותה העונה השתתף רונדון לראשונה בטורניר אירופי, כששיחק עם קבוצתו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. את הופעת הבכורה שלו ערך רונדון במשחק הראשון של שלב הבתים מול אינטר מילאנו בחוץ. הוא עלה בהרכב והעלה את קבוצתו ליתרון 1–2 כחמש דקות לסיום, אך אינטר מצאה את השוויון בתוספת הזמן. רונדון כבש בסך הכול ארבעה שערים בשלב הבתים, ממנו עלתה קאזאן מהמקום הראשון כשהיא בלתי מנוצחת. היא הדיחה בשלב הנוקאאוט את אתלטיקו מדריד ואת לבאנטה (כולל שער של רונדון בהארכה במשחק הגומלין מבישול של ביברס נאתכו), וסיימה את דרכה מול צ'לסי ברבע הגמר.
בעונה וחצי במדי רובין קאזאן, היה רונדון לכוח התקפי משמעותי עם 13 שערי ליגה ב-36 הופעות, ו-12 שערים באירופה בעשרים הופעות. על אף שעזב בתום חצי עונה בעונת, ששת שערי הליגה שכבש במדי קאזאן באותה העונה הקנו לו את תואר מלך שערי הליגה של המועדון.
זניט סנקט פטרבורג
ב-31 בינואר 2014, במהלך חלון ההעברות ובתום עונה וחצי ברובין קאזאן, עבר רונדון לזניט סנקט פטרבורג של המאמן לוצ'אנו ספאלטי. סכום ההעברה עמד על כ-15.8 מיליון אירו. הופעת הבכורה של רונדון בקבוצה הייתה גם למשחקו הראשון בליגת האלופות, ונערכה ב-25 בפברואר, במסגרת משחק הגומלין של שמינית הגמר בין זניט לבין בורוסיה דורטמונד. רונדון, שעלה מהספסל לאחר כשעה של משחק, כבש את שער הניצחון של קבוצתו כעשר דקות אחר כך, וקבע 1–2 לזניט. השער לא הספיק לזניט על מנת לעלות לרבע הגמר, והיא הודחה על ידי הגרמנים בסיכום שני המפגשים. ב-6 באפריל פגש רונדון עם קבוצתו החדשה את רובין קאזאן, קבוצתו הקודמת. הוא עלה מהספסל במחצית השנייה וכבש שלושער בדרך לניצחון קבוצתו 2–6.
וסט ברומיץ' אלביון
ב-10 באוגוסט 2015 חתם רונדון במדי וסט ברומיץ' אלביון תמורת כ-12 מיליון ליש"ט, סכום שיא עבור המועדון, בחוזה לארבע עונות. חמישה ימים אחר כך ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשעלה כמחליף בשוויון 0-0 מול ווטפורד. הוא עלה לראשונה בהרכב שמונה ימים אחר כך, בהפסד קבוצתו 2–3 לצ'לסי. במהלך המשחק בישל רונדון את השער הראשון של קבוצתו, וכן גרם להרחקתו של ג'ון טרי בכרטיס אדום, לאחר שהאחרון הכשילו בדרך אל השער. שישה ימים אחר כך כבש רונדון את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–1 על סטוק סיטי. את עונת הבכורה שלו סיים עם 34 הופעות ליגה, בהן כבש תשעה שערים.
ניוקאסל יונייטד
ב-6 באוגוסט 2018 לאחר שווסט ברומיץ' ירדה לצ'מפיונשיפ הושאל רונדון לניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג.
דליאן ייפנג
ב-1 ביולי 2019 חזר לווסט ברומיץ' אלביון. ב-19 ביולי 2019 נמכר רונדון לדליאן ייפנג מליגת העל הסינית.
צסק"א מוסקבה
בפברואר 2021 חזר לקדנציה נוספת ברוסיה כשהושאל למועדון צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל לעונה אחת. ב-6 במרץ הבקיע את שער הבכורה במדי צסק"א, במשחק מול אחמט גרוזני במחזור 21.
אברטון
באוגוסט 2021 חזר לאנגליה כשחתם באברטון. ב-12 בדצמבר 2021 כבש שער בכורה בהפסד 1–3 לקריסטל פאלאס. בדצמבר 2022 שוחרר מהקבוצה.
ריבר פלייט
ב-30 בינואר 2023 חתם בריבר פלייט.
נבחרת ונצואלה
עוד קודם לכן, ב-3 בפברואר 2008, ערך רונדון בן ה-18 את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ונצואלה במשחק ידידות מול. פחות מחודשיים אחר כך, ב-23 במרץ, כבש רונדון את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, בניצחון 0–1 על גם כן במשחק ידידות.
הטורניר המשמעותי הראשון של רונדון בנבחרת היה קופה אמריקה 2011. רונדון פתח ושיחק 63 דקות במשחק הראשון שהסתיים בשוויון 0-0 מול, עלה מהספסל לרבע שעה בניצחון 0–1 על , וחזר להרכב במשחק השלישי מול. באותו המשחק כבש רונדון כבר בדקה הרביעית את השער הראשון במשחק, שהסתיים בשוויון 3-3. ונצואלה עלתה מהמקום השני בבית לרבע הגמר, שם פגשה את. רונדון עלה מהספסל לאחר כשעה בניצחון המפתיע של נבחרתו 0–1. בחצי הגמר פתח רונדון ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה כשנבחרתו סיימה בשוויון 0-0 עם פרגוואי. הוא לא בעט בדו-קרב הפנדלים, בו הפסידה נבחרתו 3–5. במשחק על המקום השלישי עלה רונדון לאחר כשעה, כשנבחרתו הובסה 1–4 על ידי.
אנדרו יאנג (יזם)
אנדרו יאנג (באנגלית: Andrew Yang; נולד ב-13 בינואר 1975) הוא יזם, ועורך דין אמריקאי. היה ממועמדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2020. הוא המייסד של Venture for America, עמותה שמתמקדת ביצירת מקומות עבודה בערים אמריקאיות מדשדשות. יאנג עבד בעברו בחברות סטארט אפ שונות כמייסד או כמנהל בשנים 2000 עד 2009. לאחר שהקים את VFA בשנת 2011, בחר בו ממשל אובמה בשנת 2012 כ"אלוף של שינוי" (אנ'), ובשנת 2015 כ"שגריר הנשיאות ליזמות גלובלית (אנ')". יאנג הוא המחבר של הספר "אנשים חכמים צריכים לבנות דברים" (2014) ואת הספר "המלחמה על אנשים נורמליים" (2018).
יאנג הכריז על התמודדותו לנשיאות 2020 מטעם המפלגה הדמוקרטית ב-6 בנובמבר 2017. הוא משתמש בכמה סיסמאות קמפיין, ביניהן "האנושות ראשונה", ו"לא שמאל, לא ימין, קדימה". בתחילה נחשב למועמד חסר סיכוי, אך הוא צבר תאוצה משמעותית בתחילת 2019 בעקבות הופעות בכמה מופעים ופודקאסטים פופולריים. הוא העפיל והשתתף בכל חמשת הדיבייטים המקדימים של המפלגה הדמוקרטיים (נכון לנובמבר 2019). הקמפיין שלו ידוע בפופולריות שלו ברשת, כאשר הניו יורק טיימס מכנה את יאנג "המועמד החביב על האינטרנט".
המדיניות הידועה של יאנג היא מה שהוא מכנה "דיבידנד חופש (אנ')", (UBI) הכנסה בסיסית אוניברסלית בסכום של 1,000 דולר לחודש לכל מבוגר אמריקאי. יאנג מאמין כי ה-UBI הוא תגובה הכרחית להתפתחות המהירה של אוטומציה, שמובילה יותר ויותר כוח אדם לאבטלה, וכן כי עקירת משרות על ידי אוטומציה היא שהובילה לבחירתו של דונלד טראמפ בשנת 2016. כמו כן יאנג מאמין בביטוח רפואי כללי לכולם, ובקפיטליזם סובב סביב כוח-אדם אנושי. יאנג הבהיר כי גרסתו לביטוח בריאות כללי לכולם מאפשרת לביטוח רפואי אישי להיות אופצייה לבחירה.