cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפלגת הלייבור (הממלכה המאוחדת)
שנות המדבר 1979 - 1997
בשלב זה שקעה ממשלת השמרנים של מייג'ור בחוסר פופולריות, וחילוקי דעות פנימיים עמוקים, במיוחד בשאלת הצטרפותה של הממלכה המאוחדת אל האיחוד האירופי. בבחירות שהתקיימו בשנת 1997 הובסו השמרנים, והלייבור שב וקיבל רוב של חברי הבית.
היכל הספורט העירוני נשר
בשנת 2022 הפרקט באולם חודש ומחשש לפגוע בפרקט החליטה העירייה להוציא את הסלים הניידים כך שלא מתאפשר משחקי כדורסל מקצועיים באולם.
מפלגת הלייבור (הממלכה המאוחדת)
ממשלות בלייר ובראון - 1997–2010
נקודת מפנה בממשלו של בלייר הייתה תמיכתו בג'ורג' וו. בוש נשיא ארצות הברית השנוי במחלוקת, שהביאה להצטרפות בריטניה למלחמת עיראק. המלחמה הייתה לא פופולרית ברבות ממדינות אירופה, והוויכוח הציבורי בשאלת הצטרפות בריטניה למלחמה הביא לירידה בתמיכה בבלייר. בבחירות שנערכו בשנת 2005 זכה בלייר ברוב, אך רוב קטן בהרבה משעמד לרשותו לאחר שתי מערכות הבחירות הקודמות. בספטמבר 2006 הודיע בלייר כי יפרוש מכהונתו בתוך שנה. מפלגת הלייבור נחלה תבוסה בבחירות לפרלמנט הסקוטי שהתקיימו במאי 2007 ובעקבותיהן הודיע בלייר על התפטרותו, והוחלף בשר האוצר גורדון בראון. על אף שההחלפה הביאה לעלייה זמנית בפופולריות של המפלגה, עד מהרה ירדו הסקרים והראו על שיעורי התמיכה הנמוכים ביותר מאז כהונת מייקל פוט כיושב ראש המפלגה. במאי 2008 סבל הלייבור מתבוסה קשה בבחירות לראש עיריית לונדון ובבחירות משנה. הלייבור סבל גם מבעיות מימון, שנבעו מירידה בחברות במפלגה. בבחירות הכלליות שנערכו ב-6 במאי 2010 זכתה המפלגה ב-258 מושבים. מכיוון שהבחירות הפכו למירוץ תלת ראשי, בו השתתפה גם המפלגה הליברל דמוקרטית, וכתוצאה מכך, לא קיבלה אף מפלגה רוב בפרלמנט שיאפשר לה להקים בעצמה ממשלה, לא הייתה ודאות במשך מספר ימים מי יוכרז לראש הממשלה. ב-10 במאי הכריז בראון על כוונתו להתפטר, וב-11 במאי התפטר בפועל, אך הדבר לא סייע להקמת קואליציה בראשות הלייבור, ולבסוף הוקמה ממשלה בה היו שותפים השמרנים, בראשות דייוויד קמרון שקיבלו את המספר הרב ביותר של קולות, והליברל-דמוקרטים.
החל משנת 2002 למפלגה מסונף ארגון LGBT+ Labour.
באופוזיציה - 2010 ואילך
לאחר פרישתו של בראון מונתה הארייט הרמן למנהיגת המפלגה הזמנית, וליושבת ראש האופוזיציה. בפריימריז שנערכו לראשות המפלגה זכה אד מיליבנד, שר לשעבר בקבינט של גורדון בראון ואחיו הצעיר של שר החוץ לשעבר דייוויד מיליבנד, אשר מונה למנהיג המפלגה הקבוע ויושב ראש האופוזיציה ומועמדה לראשות הממשלה מול ראש הממשלה השמרני דייוויד קמרון. מיליבנד התפטר לאחר תבוסת המפלגה בבחירות הכלליות במאי 2015. למשל, המפלגה איבדה 40 מתוך 41 מושביה בסקוטלנד. בספטמבר 2015 נבחר ג'רמי קורבין, בעל העמדות השמאליות הקיצוניות ומה שרבים רואים כאנטישמיות ביחסו לישראל, למנהיג המפלגה.
באפריל 2016 הסתבכו מספר חברי מפלגה בעקבות דברים אנטישמיים שאמרו: חברת הפרלמנט, נאז שאה שכתבה בפוסט כי יש לעשות לישראל רילוקיישן לארצות הברית, קן ליווינגסטון (אשר כיהן בעבר כראש עיריית לונדון) שטען כי "היטלר היה ציוני" וסאלים מולה (לשעבר ראש עיריית בלקבורן) שטען שישראל עומדת מאחורי דאעש ואחראית לפיגועי נובמבר 2015 בצרפת. בעקבות דבריהם, נאלצה המפלגה להשעות את שלושתם וכן 50 חברי לייבור אחרים שהתבטאו אף הם באנטישמיות, ואילו קורבין עצמו ספג ביקורת קשה על סירובו לגנותם בפומבי ועל כך שאינו פועל מספיק לעקירת האנטישמיות מבין שורות המפלגה.
בפברואר 2019 פרשו שבעה חברים בבית הנבחרים מהמפלגה על רקע משבר האמון במנהיגותו של קורבין, האווירה האנטישמית והאנטי ציונית במפלגה והתנהלותה בנושא הברקזיט. לאחר פרישתם חברו אליהם שלושה פורשים מהמפלגה השמרנית וחברה נוספת מהלייבור.
בבחירות דצמבר 2019 ספגה מפלגת הלייבור בראשות קורבין את התבוסה הקשה ביותר מאז 1935, עם 202 מושבים בלבד, לעומת 365 לשמרנים בראשות בוריס ג'ונסון. קורבין עזב והוחלף בקיר סטארמר הפרו-ישראלי.
בכנס נציגי המפלגה בברייטון שנערך בספטמבר 2021 התקבלה החלטה הקוראת לנקוט בסנקציות נגד ישראל על "מדיניות האפרטהייד כלפי הפלסטינים", לעצור בניית התנחלויות, לבטל צעדי סיפוח ולסיים את כיבוש הגדה המערבית והמצור על רצועת עזה. מנהיגי המפלגה הסתייגו מהחלטה זו.
המפלגה עברה תחת הנהגתו של קיר סטארמר חקירה חיצונית שקבעה כי בלייבור התבצעו תקיפות והטרדות של יהודים. המלצות הגוף הוכנסו לתוך ועידת המפלגה ולתקנון, שהפך למחמיר במיוחד גם כלפי גילויי אנטישמיות ברשתות החברתיות מטעם חברי המפלגה. גם מי שסימן לייק על סטטוס אנטישמי היה עשוי להיות מורחק מהמפלגה, לפי הכללים החדשים. הפעילים של קורבין, הסביבה המזהמת, סולקו אחרי התפטרותו.
המפלגה הוציאה מתוכה קבוצות שמאל רדיקלי ונעה לכיוון המרכז הפוליטי.
יחידה אסטרונומית
יחידה אסטרונומית (באנגלית: Astronomical unit, או בקיצור: AU, au, a.u) היא יחידת מידה לאורך השימושית במדעי החלל. היחידה משמשת למדידת מרחקים מסדר גודל של מרחקים בין כוכבי לכת בתוך מערכת השמש או במערכת פלנטרית אחרת. גודלה של יחידה אסטרונומית אחת הוא 149,597,870.7 קילומטרים, קירוב של מרחקו הממוצע של כדור הארץ מהשמש. להמחשה, מרחקו הממוצע של כוכב חמה מהשמש הוא 0.38709893 יחידות אסטרונומיות, ואילו מרחקו הממוצע של פלוטו מהשמש הוא 39.48168677 יחידות אסטרונומיות. המרחק הממוצע בין מרכזו של הירח למרכז הארץ הוא כ-384,403 קילומטר שהם כ 0.00257 יחידות אסטרונומיות.
יחידות אלו קטנות מדי כדי למנות מרחקים בין כוכבים ובוודאי שבין גלקסיות, לכן במרחקים אלה עוברים לציין את המרחק באמצעות המידות שנת אור או פארסק.
ניפון בודוקאן
ניפון בודקאן (ביפנית: 日本武道館) הוא זירה המיועדת לאירועי תרבות וספורט וממוקמת ברובע צ'יודה שבטוקיו, יפן. האולם נבנה עבור תחרויות הג'ודו של אולימפיאדת טוקיו (1964). המשמעות של שם האולם ביפנית היא "אולם אמנויות לחימה". מטרת האולם העיקרית היא לארח אירועי אמנויות לחימה והיאבקות. האולם אירח גם תחרויות בינלאומיות בענפים אחרים, לדוגמה, אליפות העולם בכדורעף נשים של שנת 1967 וגם מופעי תרבות רבים.
מיקום
האולם ממוקם ממש במרכז טוקיו בתוך פארק קיטאנומרו, האולם נמצא ליד הארמון הקיסרי של טוקיו ומקדש יסוקוני.
האולם הוא בגובה של 42 מטר, בנוי בצורת מתומן ויכול להכיל עד 14,471 איש. עיצוב הבניין היה בהשראת הוריו-ג'י שבמחוז נארה שביפן.
אמנויות לחימה
למרות שהאולם מתתאים לארח אירועי מוזיקה גדולים, מטרתו הראשית של האולם היא אירוח תחרויות של אמנויות לחימה. אליפויות יפן בג'ודו, קנדו, קראטה, אייקידו ועוד אמנויות לחימה נערכות באולם זה. האולם גם אירח תחרויות היאבקות רבות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) אירח האולם את תחרויות הג'ודו ובאולימפיאדת טוקיו (2020) יארח האולם את תחרויות הג'ודו והקראטה.
הופעות מוזיקה
הניפון בודקאן אירח עשרות הופעות של זמרים מיפן ומשאר העולם.
רשימה חלקית של הזמרים שהופיעו באולם:
אירועים נוספים
כל שנה העצרת לזכר חללי יפן במלחמותיה נערכת באולם. הטקס נערך בהשתתפות ראש ממשלת יפן וקיסר יפן. העצרת נערכת כל שנה ב-15 באוגוסט, יום השנה לכניעת האימפריה היפנית.
פרסי המוזיקה היפנית חולקו באולם בין השנים 1985 ל-1993.
דניאל פרן
דניאל פרן (באנגלית: Daniel Prenn; 7 בספטמבר 1904 – 3 בספטמבר 1991) היה שחקן טניס וטניס שולחן יהודי גרמני, פולני ובריטי יליד האימפריה הרוסית. בשיאו הוא דורג במקום שישי בעולם (1932), וראשון באירופה. הוא דורג במקום הראשון בגרמניה במשך ארבע השנים 1928–1932. הוא הגיע למשחק הגמר הראשון שנערך בזוגות המעורבים של אליפות וימבלדון 1930, ביחד עם הילדה קרנווינקל מגרמניה. כאשר עלו הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933, הם אסרו עליו לשחק בגלל יהדותו. הוא היגר מגרמניה לאנגליה, ובהמשך הפך לאיש עסקים מצליח.
ראשית חייו
פרט לעיסוקו בטניס, פרן היה מתאגרף חובב ורץ. הוא סיים את לימודיו ב-Technische Hochschule של שרלוטנברג, גרמניה, והשלים דוקטורט בהנדסה בשנת 1929.
פרן ייצג את גרמניה באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בלונדון ב-1926, והגיע לסיבוב הרביעי ביחידים ולרבע הגמר בזוגות.
קריירת טניס
בשנת 1928 זכה פרן באליפות גרמניה הפתוחה בטניס.
בשנת 1930 פרן היה אלוף קבוצות המועדון הגרמני שייצג את מועדון הטניס אדום-לבן של ברלין, וניצח 8 - 1 את מועדון כחול-לבן. פרן ניצח בשני משחקי הזוגות שלו. הוא לא הצליח לזכות באליפויות הבינלאומיות בברלין, ובהמשך הפסיד לביל טילדן בגמר.
בשנת 1931 הוא זכה באליפויות היחידים, הזוגות והזוגות המעורבים של טורניר העיר דרזדן. באותה שנה הוא הפסיד באליפות הבינלאומית בברלין בפעם השנייה לרודריץ' מנזל, אך זכה בזוגות בשותפות עימו.
הוא קיבל את מדליית האימפריה הגרמנית על כך שזכה באזור האירופי בגביע דייוויס 1932.
הוא עלה לראש הדירוג הגרמני החל משנת 1925 כאשר דורג 15, בשנת 1926 פרץ לעשירייה הראשונה, בשנת 1927 דורג במקום רביעי במדינה ובשנים 1928 עד 1932 הגיע לשיאו כשדורג במקום ראשון בטניס הגרמני.
לאחר שנאסר עליו לשחק טניס בגלל היותו יהודי, תחילה ניסה להגיש בקשה לרישיון לשחק בפולין להיות חלק מקבוצת גביע דייוויס של פולין, אך נדחה על ידי איגוד הטניס הפולני, בעיקר כתוצאה מכך שוויתר על אזרחותו הפולנית ב-1932. הוא שינה את אזרחותו וייצג את בריטניה במשחקי המכביה ב-1935.
לאחר שעבר לבריטניה הוא זכה בסדרת טורנירים בשנת 1933, כולל אליפויות השפלה הסקוטיות נגד אנטואן ג'נטיין,, אליפות מערב אנגליה נגד הנדריק טימר (גם גמר הזוגות) ואליפות פריז נגד כריסטיאן בוסוס.
בשנת 1935 הוא היה בסגל הראשון בתחרות הזוגות המעורבים בטורניר בורנמות' בשילוב עם אוולין דירמן. לרוע המזל שפעת מנעה מבת זוגו להתמודד באותו יום ולכן הניצחון הוענק ליריביהם. הוא הפסיד בטורניר הארו של לונדון לבני אוסטין, ואת אליפות צרפת הפתוחה לז'אן בורוטרה.
מחלוקות
בתחילת 1931 הואשם בהפיכתו למקצוען ונאלץ להימנע מפעילות מספר חודשים לפני שזוכה, אז התברר שהחליפו אותו באדם אחר בשם דנאל פרן. כעבור מספר חודשים השעה אותו איחוד הטניס הגרמני לחצי שנה נוספת בגין חיובי חסות, בהתבסס על האשמות של יצרנית המחבטים האמר ושות', שטענו כי פרן ביקש תשלום בגין בחירת הציוד של האמר. אמצעי תקשורת מקומיים תייגו פעולה זו כאנטישמית ומבוימת על ידי חברת האמר. בגלל השעייתו נלקחו ממנו תאריו של פרן וגם רישיונו כטניסאי חובב. הוא סולק מנבחרת גביע דייוויס של גרמניה - גרמניה הודחה בסיבוב הראשון של גביע דייוויס ב-1931.
ב־24 באפריל 1933 הוציא הרייכספורטפורר, שמונה זה עתה, הצהרה מטעם איגוד טניסאי הדשא הגרמני, בו נאמר כי לא ניתן לבחור אף יהודי לנבחרת הלאומית או לגביע דייוויס, וכי אין שום מועדון או עמותה יהודית או מרקסיסטית יכולה להיות מזוהה עם פדרציית הטניס הגרמנית, ובאופן ספציפי שהשחקן היהודי בשם ד"ר פרן לא ייבחר לקבוצת גביע דייוויס הגרמנית בשנת 1933. המלך השוודי, גוסטף החמישי, טניסאי נלהב, סעד עם הצמרת הגרמנית בקיץ 1933, ומתח ביקורת על המדיניות הגזענית החדשה. לאחר ארוחת הצהריים, המלך הקשיש שיחק משחק טניס עם פרן. זמן קצר לאחר מכן עבר פרן לבריטניה.
הברון הגרמני גוטפריד פון קרם מחה נגד הטיפול בפרן, וכתוצאה מכך הוא עצמו הפך למטרה ונעצר באשמת הומוסקסואליות ונכלא.
חיים אישיים בבריטניה
לאחר שעבר לאנגליה הוא השיק חברת ציוד אודיו משלו בשנת 1935 בקנטיש טאון. בשנים 1946–1949 היו לו חמישה פטנטים הקשורים ליציקת פלסטיק. החברה שלו, Truvox Engineering, נמכרה ל-Racal בשנת 1969 תמורת 1.26 מיליון דולר. בשנת 1970 הקים את סלסטיון אלקטרוניקה, יצרנית רמקולים.
היו לו כמה ילדים, אוליבר שנולד ב-1939, הפך לימים לאלוף הנוער בווימבלדון, והתמודד גם בתחרות הווימבלדון העיקריות. אוליבר השתלט גם על המפעל המשפחתי בשנת 1988 וניהל את המשרד מאז. בן נוסף, ג'ון אלן ניקולס, היה בעל מניות בלקוסט, וכתומך נלהב בטניס ובסקווש הוא גרם לסלסטיון להיות מעורבת במיזם מתן חסות למחבט, שהסתיים בשנת 2010.
הנצחה
בשנת 1981 נכלל דניאל פרן בהיכל התהילה של הספורט היהודי.
יחסי גרמניה–מונקו
יחסי גרמניה-מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין נסיכות מונקו.
גיירמו רמירס
גיירמו "פאנדו" רמירס אורטגה (בספרדית: Guillermo "Pando" Ramírez Ortega; נולד ב-26 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר גואטמלי.
יחסי גרמניה–מונקו
היסטוריה
היחסים בין גרמניה לנסיכות מונקו הם, לפי משרד החוץ הגרמני, "חמים וידידותיים עד מאוד באופן מסורתי". לטענתם, הדבר מתבטא בכך ש"שגרירות מונקו בברלין היא אחת השגרירויות היחידות של מונקו ברחבי העולם." שגרירת מונקו הראשונה בגרמניה שהחלה את כהונתה ב-2015 היא איזבל ברו אמאדאי. השגריר הגרמני לפריז, בירת צרפת, אמון גם על מונקו החל ממרץ 2012. ברמה הקונסולרית, גרמניה הקימה קונסוליה במונקו עצמה ב-1988 והיא ממשיכה לפעול.
גיירמו רמירס
רמירס נולד בליווינגסטון שבגואטמלה. החל את הקריירה שלו בגיל שמונה, בקבוצת הכדורגל מוניסיפל. בשנת 2001 שיחק רמירס בפאס יואנינה היוונית ובשנת 2003, שיחק בקבוצת צ'יאפס המקסיקנית. רמירס הוא הקפטן של נבחרת גואטמלה, ושיאן ההופעות בנבחרת 106 פעמים.
בעונת 2005 הושאל רמירס לקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS. בעונה הרגילה כבש רמירס שער בודד, אבל בפלייאוף כבש את שער הניצחון בגמר גביע ה-MLS, והביא לגלאקסי גביע MLS שני בתולדותיה.
יחסי גרמניה–מונקו
היסטוריה
ישנם כ-900 גרמנים המתגוררים במונקו, כמעט 2.4% מהאוכלוסייה של אחת המדינות הקטנות בעולם. המועדון הגרמני הבינלאומי הוא אחד החשובים במדינה החל מ-1973.
דגל ראש המטה הכללי של צה"ל
דגל הרמטכ"ל מונף באירועים רשמיים בהם ראש המטה הכללי (הרמטכ"ל) משתתף. במעמד החלפת הרמטכ"ל, נהוג שהרמטכ"ל היוצא מעביר לרמטכ"ל הנכנס דגם מוקטן של דגל הרמטכ"ל. לדגל הרמטכ"ל קיימת גרסה ימית עם רקע בצבע תכלת כהה, המונף על אוניות חיל הים כאשר הרמטכ"ל נמצא על הסיפון.
תיאור הדגל
אורך הדגל 120 סנטימטר ורוחבו 80 סנטימטר. רקע הדגל בצבע ארגמן בגרסה היבשתית או תכלת כהה בגרסה הימית, ובקנטון הדגל נמצא דגל ישראל באורך 58 סנטימטר וברוחב 35 סנטימטר. בפינה הימנית התחתונה של הדגל נמצאים רקומים בצבע זהב סמל המטה הכללי של צה"ל ולצידו שני ענפים. בשולי הדגל בגרסתו היבשתית ישנם גדילים ברוחב 5 סנטימטר.
מיכאל אבן-ארי
מיכאל אבן-ארי (גם אבנארי; 9 באוקטובר 1904 – 15 באפריל 1989) היה בוטנאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל (1987) על מפעל חיים בחקר המדבר.
סולחה
סולחה, או צלחה (בערבית: الصلحة, "שלום"), היא טקס מקובל בחברה הערבית, שבו שני צדדים המעורבים בסכסוך כורתים ברית שלום. את הטקס מנהלים המתווכים שפישרו בין הצדדים, והוא בעל כללים ברורים.
מיכאל אבן-ארי
ביוגרפיה
אבן-ארי נולד בשם ואלטר שוורץ (בגרמנית: Walter Schwarz) במץ שבגרמניה (כיום בצפון-מזרח צרפת) להוריו קרולינה ונפתלי. בשנת 1926 סיים לימודי בוטניקה באוניברסיטת פרנקפורט. לאחר סיום לימודיו, הורה באוניברסיטת פרנקפורט (1927–1928), באוניברסיטת קארל בפראג (1928–1931) ובאוניברסיטת דרמשטדט (1931–1933). בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל. בשנת 1934 הצטרף לראשוני החוג לבוטניקה של האוניברסיטה העברית בירושלים כמורה מן החוץ. בשנת 1935 עברת את שמו למיכאל אבן-ארי (לפי שם משפחת אמו, לובנשטיין).
סולחה
הצד הנפגע צריך להסכים לקיום הסולחה והוא גם הקובע את הסכום שישולם לו כפיצוי. במקרה של רצח, הפיצוי הוא הדייה (כופר נפש).
מיכאל אבן-ארי
ביוגרפיה
מיד אחרי הגעתו לארץ ישראל, הצטרף אבן-ארי לארגון "ההגנה" ומילא בו תפקידי שמירה מספר פעמים בשבוע. ב-1940 התנדב לצבא הבריטי ושירת בשורותיו חמש שנים וחצי, במהלכן אף מצא זמן למחקרים בוטניים-סיסטמטיים שערך באיטליה ובקפריסין. בשנת 1951 קודם לדרגת פרופסור ובשנים 1953–1959 כיהן כסגן נשיא האוניברסיטה (תפקיד שבמסגרתו ניצח על הקמת קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה).
בשנת 1959 הקים אבן-ארי, בראשות צוות מחקר של האוניברסיטה העברית, חוות ניסויים לחקלאות מדברית בהר הנגב. בחווה, שהוקמה בשטח העיר העתיקה עבדת, שוחזרו מפעלים חקלאיים בשיטות עתיקות ונבדקה מידת הצלחתן בגידול צמחים. מחקרים אלה קובצו בספר "הנגב – מלחמת קיום במדבר". בין תרומות החווה לחקר החקלאות המדברית בולטת הטיית מי השיטפונות וניצולם להשקיה. בשנת 1971 מונה למנהל מדעי של מדרשת שדה בוקר.
סולחה
הטקס
המתווך קושר מטפחת לבנה על מוט עץ. מטפחת זו מסמלת שלום וטוהר. המתווך, הצד הפוגע והצד הנפגע קושרים כל אחד קשר במטפחת, המסמלים את איחוי הקרע. לאחר מכן משפחת הצד הנפגע עומדת בשורה ושני הצדדים לוחצים ידיים.
בניין עיריית טורונטו
בניין העירייה של העיר טורונטו (באנגלית: Toronto City Hall), שנמצאת באונטריו, קנדה הוא אחד מסמליה המובהקים של העיר. הבניין עוצב על ידי ויליו רבל (Viljo Revell) ותוכנן על ידי האנס-קארל בנדל (Hanns karl Bandel). בנייתו החלה בשנת 1961. הוא נבנה כדי להחליף את בניין העירייה הישן של העיר שנבנה בשנת 1899.
מיכאל אבן-ארי
ביוגרפיה
על פועלו בחקר המדבר זכה אבן-ארי בפרס ישראל לשנת 1987, במשותף עם תלמידו יואל דה-מלאך. שנתיים לאחר מכן הלך לעולמו והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. לאחר מותו, הוחלט כי החווה בעבדת, אותה אבן ארי הקים, תקרא על שמו.
סולחה
הטקס
לטקס מוזמנים אורחים רבים. הצד הפוגע משלם על הכיבוד, והצד הנפגע אחראי על הכנתו. לפני הארוחה המתווך קורא את תנאי הסולחה, והצד הפוגע משלם לו את סכום הפיצוי. כאן מתחיל טקס שבו מבקשים מהצד הנפגע להוריד מהסכום "לכבוד" מוחמד ואורחים נכבדים. הצד הנפגע מסכים כל עוד שהסכום לא נופל מהמינימום האמיתי שאליו הוא שואף. לאחר מכן המתווך מעביר את הפיצוי לצד הנפגע וקורא שוב את תנאי הסולחה.
בניין עיריית טורונטו
במהלך השנים התעניינה עיריית טורונטו בבניית בניין עירייה מודרני. בשנת 1951 נבחרו שלוש מחברות האדריכלים הגדולות בטורונטו לעצב תוכנית, התוצאה הייתה מבנה שמרני בצורה קיצונית אשר נדחה על ידי האוכלוסייה המקומית. ראש העיר נתן פיליפס החליט בשנת 1958 לקיים תחרות בינלאומית כדי לבחור את העיצוב החדש. החלטה זו גרמה למרמור בקרב חלק מהתושבים אשר טענו שהעבודה צריכה להיעשות על ידי קנדים.
למעלה מ-500 תוכניות נשלחו, והזוכים היו הפינים ויליו רבל ואירו סארינן (Eero Saarinen). התוכנית גרמה לוויכוחים רבים, אך הבנייה התחילה בשנת 1961 והסתיימה בשנת 1965.
סולחה
הטקס
לאחר הארוחה שני הצדדים חוזרים על טקס לחיצות הידיים ושותים קפה ביחד.
בניין עיריית טורונטו
מיקום
הבניין ממוקם בצד הצפוני של Queen Street West chi בין Bay Street ו-Osgoode Hall. באזור בו שכן הרובע הסיני הראשון של העיר. תושבי אזור זה הועברו ברובם לצפון-מערב המחוז.
סולחה
הכרה בענישה בישראל
בית המשפט ציין מקרים שונים בהם לסולחה יינתן משקל פחות, אם בכלל:
השופט מישאל חשין הסביר את הסיבה להתחשב בסולחה: "הסולחה היא כלי לבר-משפטי להשכנת שלום בין יריבים, וערכה לעניין העונש הוא בכך שהנאשם מקבל על עצמו אחריות למעשיו ומביע חרטת-אמת על מעשהו תוך פיצוי קורבנות העבירה. סולחה אינה מהווה תחליף לענישה חוקית, ואין לראות בה כלי טקטי לצורכי משפט.".
בניין עיריית טורונטו
עיצובו של הבניין
בחזית המבנה המרכזי ממוקמת כיכר נתן פיליפס, מרחב ציבורי המכיל זירה להחלקת סקייטבורד. עוד ישנה מצבת זיכרון להחרבת העיר היפנית הירושימה בנשק גרעיני שמיוצגת על ידי פסל ברונזה של הנרי מור. הכיכר מוקפת בטיילת מוגבהת, המובילה לבניין העירייה. כיכר זו ומלון שרתון חוצים את Queen Street.
סולחה
שחרור ממעצר
בהתייחס לשחרור ממעצר בעקבות סולחה, בטענה שבעקבות הסולחה הנאשם כבר אינו מסוכן, הדעות חלוקות. השופט אליהו מצא כתב: לעומת זאת, השופטת אסתר חיות כתבה: בפועל, בתי המשפט לא נמנעו מלציין קיום סולחה כסיבה לקבלת חלופה למעצר ואף כסיבה עיקרית, הגם שלרוב דחו את טענת הסולחה כעילה לשחרור ממעצר. במקרה אחד כתבה השופטת דליה דורנר: "אפשר כי "הסולחה" מבטיחה את שלומו של המתלונן. ברם, התנהגותו הבלתי מרוסנת של העורר, שכאמור אף החזיק בנשק ללא רישיון, מקימה חשש לביטחון הציבור בכללו".
בית המשפט גם ציין שקיום סולחה יכול להוות שיקול של ועדת שחרורים.
יחסי צרפת–קזחסטן
יחסי צרפת–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין רפובליקת קזחסטן. שתי המדינות הן ריבוניות וחברות באומות המאוחדות ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
היסטוריה
קזחסטן הפכה למדינה עצמאית בדצמבר 1991 לאחר התפרקות ברית המועצות לשעבר בה הייתה קזחסטן רפובליקה סוציאליסטית. צרפת וקזחסטן כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בינואר 1992, צרפת הייתה המדינה האירופאית הראשונה להכיר בקזחסטן ולכונן איתה יחסים דיפלומטיים. בספטמבר 1993 ערך נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן, ביקור רשמי בקזחסטן.
בחודש יוני 2008 חתמו שתי המדינות על הסכם שותפות אסטרטגית ובשנת 2010 יצרו שתי המדינות ועדה נשיאותית משותפת, שתקיים ביקורים שנתיים של שני ראשי המדינות למשך חמש שנים, וכן התייעצויות שנתיות בין שרי החוץ של שתי המדינות החל משנת 2011.
ב-2008 העבירה צרפת את שגרירותה מבירתה לשעבר של קזחסטן אלמטי אל בירתה החדשה - אסטנה. קיימים שני מרכזים של "אליאנס פראנסייז" בקזחסטן - באסטנה ובאלמטי. בשנת 2017 חגגו שתי המדינות 25 שנה ליחסים בין שתי המדינות. באותה השנה השתתפה צרפת באקספו 2017 שנערך באסטנה.
תחבורה
ישנו קו טיסה ישיר מנמל התעופה הבינלאומי של אסטנה לנמל התעופה שארל דה גול. הקו מופעל בידי אייר אסטנה.
ושננתם
"ושננתם" הוא ארגון עולמי לשינון וחזרה על התלמוד הבבלי, כדי להקנות בקיאות וידע מקיף יותר בתלמוד לבחורי הישיבות. הארגון מנוהל על ידי הרב ישראל ויזל. הארגון אינו מפרסם את עצמו, והמידע עליו עובר מפה לאוזן בישיבות השונות.
היסטוריה
הארגון נוסד בתחילת שנות ה-90 על ידי הרב עזריאל טאובר בשנת 1991 בהתאם לדברי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, מייסד מפעל הש"ס, שאמר שהמדד להצלחת מפעל הש"ס יהיה אם יוצרו עוד מסגרות לעידוד לימוד הש"ס גפ"ת. בשנים הראשונות של המיזם נבחנו על דפי גפ"ת ורא"ש, כיום המבחנים הם רק על גפ"ת. המבחנים נערכים בערים ירושלים ובבני ברק ובעוד ריכוזים חרדיים.
במסגרת המיזם נבחנים מדי חצי שנה כ-2,000 בני ישיבות. על מנת להתקבל לארגון צריך הנבחן להיות רשום בישיבה ולעבור מבחן ראשון על לפחות 50 דף גפ"ת שנבחרים לפי רצונו של הנבחן (בשונה מ'מפעל הש"ס' לדוגמה, שם ניתן לנבחנים רשימה של הדפים עליהם נבחנים), וכל חצי שנה (רק בבין הזמנים בחודשים ניסן ובתשרי) נבחנים על כל הדפים שנבחנו במבחן הקודם ומוסיפים לפחות עוד 50 דפים.
למבחן הראשון אין צורך ברישום מוקדם, ודי ברישום בעת המבחן, ואילו למבחנים הבאים יש צורך להירשם מראש. בעבר, ציוני המבחנים והרישום התבצעו באמצעות הדואר, אך בשנת תשע"ז הוקם מענה קולי שבאמצעותו מקבלים את הציונים בקוד אישי. במענה הקולי ניתן לשמוע את תקנון הארגון, זמני המבחנים וכן להירשם למבחן הבא.
רוב הנבחנים במסגרת הארגון משתייכים לציבור החרדי, אך בהחלט ניתן לראות הרבה מבני הציונות הדתית העושים את המבחן.
כריסטיאנה שמידטמר
כריסטיאנה שמידטמר (בגרמנית: Christiane Schmidtmer; 24 בדצמבר 1939 – 13 במרץ 2003) הייתה שחקנית ודוגמנית גרמנייה.
ביוגרפיה
שמידטמר נולדה במנהיים לגרטרוד וליאקוב שמידטמר. אביה נעדר ברוסיה במהלך מלחמת העולם השנייה, אמה נישאה בשנית והן עברו להתגורר בהיידלברג. בגיל שבע עשרה שלחה אותה אמה לבית ספר בלונדון על מנת שתלמד אנגלית, ולאחר מכן חזרה שמידטמר למולדתה והשלימה את לימודיה התיכוניים. ב-1959 עברה למינכן על מנת ללמוד משחק, בניגוד לרצון משפחתה ואמה שהייתה מעוניינת שתעסוק ברפואה. במהלך תקופה זו היא שיחקה בהפקות בימתיות לילדים.
בין השנים 1961–1963 עסקה רק במשחק בתיאטרון ולאחר מכן פנתה לתחום הדוגמנות. היא דגמנה למגזיני אופנה גרמניים ומגזיני עירום, לאחר מכן היא הופיעה במגזין "פלייבוי" בארצות הברית, דיגמנה לחברת הקוסמטיקה מקס פקטור והייתה הדוגמנית הראשית של "יריד ניו יורק העולמי" ב-1964.
היא הופיעה בהפקות שונות בטלוויזיה והקולנוע הגרמני וב-1965 הופיעה בסרט "ספינת השוטים" כמאהבת יפהפייה, לאחר שבמאי הסרט קיבל המלצה עליה.
ב-1965 גילמה דיילת בלופטהנזה בסרט "בואינג בואינג" לצד טוני קרטיס.
היא הייתה אחת מהשחקניות הגרמניות הבודדות שזכו להצלחה בהוליווד במהלך שנות השישים ויש שהגדירו אותה כ"הייבוא המרגש ביותר מאז מרלן דיטריך". עקב המראה המושך שלה וההופעה הגרמנית האופיינית היא לוהקה פעמים רבות לטייפקאסט של "הגרמנייה האטרקטיבית".
במהלך שנות השבעים היא הופיעה במספר תוכניות אירוח בארצות הברית. ב-1975 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "פלישת העכביש הענק" ובסרט "המומחה" עם אדם וסט ומרלן שמידט.
ב-1977 שיחקה בפרק של הסדרה "וונדר וומן".
היא גילמה את פריצי, המורה לפסנתר הסקסית והמכורה למין ב"שפשוף נעים", הסרט השלישי בסדרת "אסקימו לימון".
ב-1980 היא פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה במגזין גרמני.
ב-13 במרץ 2003 הלכה לעולמה בגרמניה.
שוד הטלפונים הגדול
שוד הטלפונים הגדול, הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1972, העוסק בהונאה של בנקים.
הסרט הופץ על ידי סרטי נח.
עלילה
הסרט מתמקד במספר דמויות המניעות את העלילה: פקיד בנק לאומי בשם משולם וסרמן, אמו, חברתו ושתי כנופיות שודדים. כל אלו, ערכו "הסכם" על האזורים בהם "יפעלו". כאשר הבנק קובע לפקיד את הכינוי "המוח", ובמקביל יש מלחמה בין שתי הכנופיות על "מוח" מסוג אחר, אדם בעל רעיונות מבריקים בכל הקשור לתכנון מעשי שוד וגנבה.
לאחר שנחטף מכנופיה לכנופיה, מחליטות שתי הכנופיות במאמץ משולב לחטוף את אמו הפולניה ולשחרר אותה תמורת חצי מיליון לירות, אותן הפסידו בגלל ששיבש שוד במלטשת יהלומים.
הוא מתכנן מזימה יוצאת דופן, שתגרום לכך שכל מי שמטלפן לסניף בנק לאומי בראשון לציון יופנה באמצעות שיבוש הקווים אל חברתו ואל ה"מוח" האמיתי המשתפים איתו פעולה.
למחרת הבוקר, הוא עושה סיבוב בין כל סניפי הבנק בארץ, כאשר הוא מציג את עצמו בכל סניף עם לבוש אחר, אך עם אותו שם, ובכל סניף מבקש לפדות המחאה שלו על־סך 40,000 לירות למזומן.
כאשר מנהלי הסניפים מתקשרים כביכול לסניפו של וסרמן לקבלת אישור על הכיסוי, הם למעשה מקבלים אישור מפוברק מחברתו ו"המוח" המקורי. הוא משיג את הכסף, אך ללא ידיעתו אמו חומקת מהכנופיות. הן מנסות להערים עליו דרך התחזות של אחד מחברי הכנופיה לאמו. נקבע שחילוף הכסף תמורת בת הערובה יתבצע באצטדיון רמת גן, אך אמו וחברתו פונות אל המשטרה ונעזרות בהם כדי למנוע את רציחתו בידי הכנופיות.
הסרט מסתיים כאשר הפקיד נעצר בשם החוק.
הסיפור האמיתי מאחורי הסרט
הסרט הדמיוני נוצר בעקבות הונאה אמיתית. בתחילת שנות השבעים (או סוף שנות השישים) נגנב כסף מבנק לאומי בטכניקה המתוארת בסרט. הפושעים פתחו חשבון בסניף מבודד יחסית, סניף "שיכון המזרח" בראשון לציון, ובזמן שאחד הפושעים השתלט על קו הטלפון של הסניף, פדה שותפו, בסניפי בנק לאומי בתל אביב, המחאות שנמשכו על החשבון שנפתח בסניף "שיכון המזרח". חרף חקירה מאומצת של המשטרה, לא נלכדו הפושעים עד עצם היום הזה.
יוסף גולדשמידט
קורות חייו
גולדשמידט נולד בשנת 1907 ללאה ולרב יעקב אליעזר, ממייסדי הקהילה האורתודוקסית של ר' שמשון רפאל הירש בפרנקפורט שבגרמניה. בעיר הולדתו למד בישיבת ברויאר ובאוניברסיטת פרנקפורט. לאחר מכן למד במינכן ובלונדון והוסמך להוראה במקצועות ביולוגיה, כימיה וגאוגרפיה.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ועד לשנת 1942 שימש מורה בבתי הספר התיכוניים "חורב" ו"אוולינה דה רוטשילד" בירושלים. לאחר מכן מונה למפקח על בתי הספר היהודיים בארץ, תפקיד בו שימש עד קום המדינה. עם הקמת משרד החינוך והתרבות מונה גולדשמידט למפקח הארצי על בתי הספר של תנועת "המזרחי". בשנת 1952 קודם לתפקיד סמנכ"ל המשרד וכעבור כשנה מונה למנהל האגף לחינוך דתי (1953–1968).
בשנת 1969 הושבע כחבר הכנסת בכנסת השביעית, בעקבות פרישתו של יוסף בורג מהמפד"ל. כעשרה חודשים, במהלך 1969–1970, היה סגן שר הפנים משה חיים שפירא. לאחר פטירתו של שפירא סיים את תפקידו ומונה ליו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט.
עם סיום כהונתו בכנסת נבחר בשנת 1973 למועצת העיר ירושלים ומונה לסגן ראש העיר, תפקיד בו כיהן עד שנת 1978.
חיים אישיים
גולדשמידט היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה הייתה אלישבע גולדשמידט. לשניים נולדו בן ובת: אליעזר גולדשמידט, פרופסור למדעי הצמח, וימימה בן-מנחם, פרופסור לפילוסופיה ולימים כלת פרס ישראל. לאחר מותה של אלישבע, נשא לאשה ב-1973 את הספרנית רות לבית להמן, שעלתה באותה שנה לישראל מבריטניה.
טריזומיה 22
טריזומיה 22 היא פגם גנטי שבו תאי הגוף נושאים שלושה עותקים של כרומוזום מספר 22 במקום שני עותקים. זוהי סיבה נפוצה להפלות טבעיות בשליש הראשון של ההיריון. כאשר העובר סובל מטריזומיה 22, נדיר שההיריון נמשך מעבר לשליש הראשון, ונדיר שנולד תינוק חי.
תסמינים
תסמיניה של טריזומיה 22 מלאה בעובר מיוחסים תחילה לתסמונת עמנואל (מצב שבו ישנה טרנסלוקציה בין הכרומוזומים 22 ו-11), שכן בדרך כלל כבר בשלבים הראשונים של ההיריון עובר החולה בטריזומיה 22 מלאה הפלה.
התסמינים של טריזומיה 22 הם רבים ומשתנים מחולה לחולה, כנראה בשל אחוזים שונים של תאים בגופם של החולים המכילים שלושה כרומוזומי 22.
התסמינים הם רבים ומגוונים: שינויים במבנה הפנים: עיניים עצלות, פזילה, שינויים במבנה וצורת העיניים, האוזניים, האף, הלסת (כמו גם בתסמונת פייר-רובין), והשפתיים.
חירשות, ציאניזיס – כיחלון, מבנה לקוי/חסר של המוח והפרעות נוירולוגיות – התקפי פרכוס ואפילפסיה, הפרעות במבנה האנטומי – באגן ובעוד עצמות ומפרקים (גם כיפוף הפוך), ממדי גוף קטנים (בדרך כלל הראש והידיים), שיער דליל, הפרעות קרדיו-וסקולריות, פגיעה בהתפתחות השכלית ופיגור, פגיעה בהתפתחות המינית – אינטרסקס, ואף שינויים קיצוניים בצורת איברי המין. התפתחות מעוכבת, הפרעות באצבעות – אצבעות ארוכות, אצבעות מחוברות, בהונות הדומות לאצבעות, הפרעות במבנה וצורת הציפורניים, הפרעות במבנה וצורת פי הטבעת, עור עודף וקשקשים, צוואר קצר ומחובר ועודף עור בצוואר, אי סימטריה חדה בגוף, הפרעות במבנה האיברים הפנימיים (בעיקר בכליות ובמערכת העיכול – כליה נוספת/חסרה או חוסר התפתחות/תפקוד), הפרעות בחלל הבטן, כמו למשל בקע סרעפתי, ועוד.
טנור
טנור הוא חלק ממנעד, הגבוה מבין הקולות הגבריים הטבעיים (היינו, מבלי להחשיב קסטראטי וקולות המשתמשים בטכניקת הפאלסטו) ומעל לקול הבריטון.
בהרמוניה המקהלתית המסורתית בארבעה קולות, זו האופיינית בעיקר לכורלים, הטנור הוא הקו המוזיקלי השני מלמטה, כלומר זה הבא לאחר קו הבס. אחריו באים האלט והסופרן. המנעד האופייני לקול הטנור משתרע מדו באוקטבה השלישית ועד לדו באוקטבה החמישית.
מקור השם "טנור" בימי הביניים; במוזיקה של ימי הביניים והרנסאנס התייחס השם טנור לתפקיד מסוים במוזיקה רב-קולית, בדרך כלל התפקיד הגבוה בדרגה אחת מן התפקיד הנמוך ביותר (תפקיד בס). עד תקופת הרנסאנס זה היה התפקיד ששר או ניגן את המנגינה העיקרית (קנטוס פירמוס), ומכאן שמו - המילה "טנור" נגזרת מן המילה הלטינית "tenere", שפירושה "להחזיק". כל תקופת הרנסאנס התייחס המונח "טנור" לתפקיד מוזיקלי ולא לכלי או קול מסוים, ורק בתחילת הבארוק התפתחה בהדרגה המשמעות המוכרת יותר כיום, של קול גברי גבוה.
פעמים רבות משתמשים במונח "טנור" גם בהקשר של כלי נגינה. מינוח שכזה בא לציין את מנעדו של הכלי (כגון "סקסופון טנור") או את תפקידו המוזיקלי במאזן מנעדי סך הכלים המשתתפים; כך לדוגמה נוכל לשמוע כי ברביעיית מיתרים, הויולה מנגנת את תפקיד ה"טנור".
בתחום מוזיקת ה"ברברשופ" משתמשים במונח טנור, בשונה מאשר במוזיקה הקלאסית, לציון הקול הגבוה ביותר, אשר שר בטכניקת פלסטו, מעל לקול המוביל (ה-"lead").
סיווג קולות הטנור
בתחום האופרה לרוב נכתבים התפקידים הגבריים הראשיים לקולות טנור. בתחום זה נהוג לקטלג תפקידי טנור וזמרי טנור על פי אופיים (צבע הקול, אופיו של התפקיד והדרישות הטכניות שהוא מציב בפני הזמר):
פרס קלינגה
פרס קלינגה (באנגלית: Kalinga Prize) הוא פרס המחולק על ידי אונסק"ו מאז שנת 1952 לאישים שתרמו לפופולריזציה של המדע והנגשת ידע מדעי לקהל הרחב.
זוכי הפרס הם אישים אשר השתמשו באמצעי תקשורת, ספרים, סרטים, הרצאות, שידורי רדיו וטלוויזיה, להנגשת הידע המדעי לקהל הרחב והדגשת חשיבות המדע לקידום האנושות. רבים מהזוכים היו מדענים, אולם היו גם עיתונאים, מורים וסופרים שזכו בפרס.
הפרס מחולק מדי שנה. בשנים זוגיות הוא מחולק בניו דלהי ובשנים אי זוגיות הוא מחולק בחגיגות יום המדע העולמי. מועמדים לפרס מוצגים על ידי המדינות החברות באונסק"ו, כאשר כל מדינה רשאית להמליץ על מועמד אחד לקבלת הפרס. הזוכה נבחר על ידי מנכ"ל אונסק"ו על פי המלצת ועדה מייעצת בת ארבעה חברים, הכוללת שלושה נציגים של המדינות החברות באונסק"ו על פי חלוקה גאוגרפית, ונציג של קרן קלינגה.
דידובה (פרוור)
דידוּבֶּה (בגאורגית: დიდუბე) אחד מהפרוורים העתיקים בטביליסי גאורגיה, שהפך רק בשנות ה-70 של המאה ה-19 לחלק מהעיר עצמה. הפרוור שוכן על גדת נהר הקורה מצידו הצפון-מערבי. מקור שמו הוא מהמילה "דידי דוּבֶּה" ("დიდი დუბე") שפירושה "שטח נמוך גדול" (דידי-גדול, דובה-שטח נמוך). שמו הקדום של הפרוור הוא צחֶניס טֶרפּי (ცხენის ტერფი, מילולית: "פרסת הסוס" או "עקב הסוס").
פלג של נהר האראגווי זורם בדידובה.
היסטוריה
הייתה דידובה, במאה ה-12, בריבונות המלכה ושכן בה אחד מארמונות המלכה וכנסיית גאורגי הקדוש. לראשונה נזכר הפרוור במאה ה-12 בתקופת שלטונה של תמר המלכה כאשר היא נישאה, בשנת 1188, לדוד סוסלן. אזכור נוסף מאותה מאה היא החגיגה העממית שנערכה בדידובה לאחר ניצחון הגאורגים בקרב שמכור (1195). במאות שבאו לאחר מכן היה הפרוור בלתי מיושב.
במאה ה-17, בתקופת שלטונו של וחטנג השישי, הופיעו שוב מתיישבים בפרוור. באותה תקופה הוסט מסלולו של נחל מכפר אבצ'לה (ავჭალა) כדי שיעבור בדידובה. במאות ה-17 וה-18 נחשבה דידובה, מבחינה מנהלתית, לכפר בפאתי טביליסי, ופרנסת תושבי הכפר הייתה חקלאות, ואת תוצריה היו מוכרים בשוקי טביליסי. במפה ששרטט המדען (זואולוג ואורניתולוג - מומחה בתורת העופות) והסייר הגרמני, יוהאן אנטון גיולדנשטאדטי (Johann Anton Güldenstädt) (1745–1781), משנת 1772, צוינו שרידי מצודת-דידובה. בתחילת המאה ה-19, זרמו בדידובה שני ערוצי נחל, האחד מגיע מכפר אבצ'לה והשני מנהר הקורה, שנקרא "ערוץ הגן" ("ბაღის არხი"). בשנת 1872, חולק שטח הפרוור לשנים עקב עבודות סלילת מסילת הברזל טביליסי-פותי. עובדי המסילה השתכנו בחלק הקרוב למסילת הברזל בדידובה ללא רשות הרשויות. אזור זה לפיכך קיבל את שמו הרוסי "נאחאלוֹדקי". ב-23 בדצמבר 1905 נכנס צבא האימפריה הרוסית לדידובה במטרה להכניע מורדים שהשתלטו על המקום. אף על פי שהמורדים זכו ביתרון בתחילה בכך שאיפשרו את כניסת הצבא ואז תקפו אותם מאחרו, המטירו הרוסים ארטילריה כבדה על האזור והשתלטו עליה.
בסוף המאה ה-19 הוקם, בחצר כנסיית דידובה (დიდუბის ღვთისმშობლის ეკლესია), פנתאון דידובה, שהיה ביום הקמתו הפנתאון החשוב בגאורגיה.
הביאנלה של ונציה
היסטוריה
הביאנלה הראשונה נערכה בשנת 1895. במהלך תערוכה זו ובתערוכות שבאו אחריה הושם דגש על הפן של עיצוב הפנים. בראשית שנות ה-20 הפכה התערוכה יותר ויותר בינלאומית עם השתתפות מדינות שונות. בין שתי מלחמות העולם הציגו בתערוכה מרבית האמנים העיקריים של התקופה.
בשנת 1930 האחריות והניהול של התערוכה עברו מעיריית ונציה לשלטון המרכזי הפשיסטי, שהרחיב את התערוכה והוסיף לה פסטיבל מוזיקה (בשנת 1930), פסטיבל סרטים (בשנת 1932) ופסטיבל תיאטרון (בשנת 1934). בשנת 1938 החלה חלוקת פרסים ליצירה הזוכה.
במהלך מלחמת העולם השנייה לא התקיימה ביאנלה. התערוכה שבה בשנת 1948 והציגה בעיקר אמנות עכשווית. בשנות ה-50 הוצגה בתערוכה בעיקר יצירות של אקספרסיוניזם מופשט, ובשנות ה-60 יצירות פופ ארט.
בשנת 1974 הוקדשה התערוכה כולה לצ'ילה - כמחאה תרבותית נגד שלטונו של אוגוסטו פינושה. בשנות ה-70 וה-80 החלה מוצגת בתערוכה אמנות פוסטמודרנית, והחלה השתתפות של יצירות אמנים אסייתיים בתערוכה.
בשנת 2022 התקיימה הביאנלה ה-59, באיחור של שנה בשל מגפת הקורונה. השם שניתן לה בשנה זו היה "חלב החלומות", והאוצרת צ׳צ׳יליה אלמני ייעדה אותה לשם תיקון הסטורי של הטיות מגדריות ואחרות בתערוכות העבר: התערוכה התמקדה באמניות נשים, לרבות אמניות שכבר אינן בין החיים (בניגוד למקובל בביאנלה) וכן במיעוטים ובפריפריה הגלובלית. בין התערוכות החיצוניות הנלוות בלטו תערוכותיהם של אניש קאפור, מרלן דומא וברוס נאומן, ועבודתו המונומנטלית של אנסלם קיפר בארמון הדוג'ה.
ארגון
קרן הביאנלה תומכת באומנויות ובארגון האירועים הנפרדים הבאים:
מבני התערוכה ואופייה
הביאנלה מתקיימת בשני אתרים עיקריים: הג'ארדיני - הפארק הציבורי של ונציה, והארסנאלה: המספנות והנשקיות שהעניקו לוונציה את השליטה בים לאורך הדורות, שבו 30 ביתנים קבועים המייצגים את המדינות השונות שנקבעו בשנות ה-30, ובשנים לאחר מלחמת העולם השנייה. בשל קביעות אלה ישנן כמה מדינות קבועות אשר אינן ידועות באמנות המודרנית בהן ולמרות זאת יש להן ביתן קבוע. כל מדינה קובעת כיצד תנהל את הביתן שלה - ובדרך כלל מדינות בוחרות להציג אמן יחיד בביתן במהלך התערוכה, או מספר מועט של אמנים המציגים תערוכה סביב תמה אחת. לעשרות רבות של מדינות נוספות, שהצטרפו לתערוכה לאחר גמר הקמת הביתנים הלאומיים בג'ארדיני, ישנם ביתנים ארעיים: חלקם בארסנאלה וחלקם פזורים ברחבי העיר. בפאביליון המרכזי שבגני הג'ארדיני מתקיימת לרוב תערוכה נושאית בינלאומית ורבת היקף, והחלל העיקרי העצום של הארסנאלה מוקדש למגוון תערוכות של אמנים מרחבי העולם, הכל תחת אוצרות מרכזית אחת.
הביתן הישראלי
ישראל שולחת נציגים לביאנלה באופן קבוע מאז התערוכה ה-24 שהתקיימה ב-1948. הביתן הישראלי תוכנן בשנת 1952 על ידי האדריכל זאב רכטר בסגנון הבינלאומי. במהלך השנים הוזנח המבנה ולא שופץ, דבר שהוביל להעלאת הכוונה להורסו. בעקבות מאבק ציבורי שוקם המבנה באופן חלקי. בביאנלה ה-59 שבשנת 2022 בחרה האמנית עילית אזולאי לערוך שינוי במבנה של רכטר, על ידי אטימת הכניסה הראשית אליו, והפיכת הכניסה האחורית המשנית לכניסה היחידה ובה פינות ישיבה בסגנון מזרח תיכוני, מהלך המתכתב עם התערוכה אותה הציגה האמנית: מלכות (Queendom).
האמנים אשר יצגו את ישראל בביאנלה מהלך השנים:
הביאנלה לאדריכלות
הביאנלה לאדריכלות הוא אירוע שמתקיים החל משנת 1980. בו מציגים אדריכלים פרויקטים בתכנונם. מדינת ישראל אינה משתתפת בקביעות בביאנלה זו.
תערוכת האדריכלות הבינלאומית ה-17, 22 במאי - 21 בנובמבר 2021, נושא מרכזי - "איך נחיה יחד?", אוצר - האשים סרקיס, נציגים מ-58 מדינות כולל מישראל. הנושא הישראלי לאירוע - "ארץ זבת חלב ודבש - הבניית מרחב השפע", נציגי ישראל - אדר' עידו גינת וד"ר רחל גוטסמן, מוסד - המחלקה לעיצוב פנים, מבנה וסביבה, שנקר.
שארל פרנסואה ז'ורז'-פיקו
פרנסואה ז'ורז'-פּיקוֹ (בצרפתית: François Georges-Picot; 21 בדצמבר 1870 – 20 ביוני 1951) היה דיפלומט צרפתי שייצג את צרפת במהלך המשא ומתן לחתימת הסכם סייקס–פיקו.
ז'ורז'-פיקו היה איש משרד החוץ הצרפתי. בשנת 1915 הגיע ללונדון על מנת לקיים משא ומתן עם הדיפלומט הבריטי מארק סייקס לקביעת אזורי השליטה של שתי המעצמות בנחלה של האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון, לקראת סיום מלחמת העולם הראשונה. ההסכם נחתם ב-16 במאי 1916.
בשנת 1917 נתמנה ז'ורז'-פיקו לתפקיד המושל הכללי הצרפתי של סוריה ולבנון.
ב-1897 נישא למארי פוקה, ולזוג נולדו שלושה ילדים. פיקו הוא גם קרוב משפחה (אח של סבתו) של נשיא צרפת לשעבר, ולרי ז'יסקאר ד'אסטן.
רומנו פרודי
נעוריו ותחילת דרכו
פרודי הוא בוגר האוניברסיטה הקתולית במילאנו, שם למד משפטים, וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1961. פרודי השלים את לימודיו באוניברסיטאות במילאנו ובבולוניה וכן בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1969 נישא לפלאביה פרנצוני. לזוג נולדו שני ילדים.
פרודי הרצה באוניברסיטת הרווארד ובמכון המחקר באוניברסיטת סטנפורד כמרצה אורח.
הוא שימש כפרופסור למדע המדינה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בולוניה, משנת 1963, ולאחר מכן כפרופסור לארגון תעשייתי ומדיניות תעשייתית באותה האוניברסיטה, בין שנת 1971 לשנת 1999.
הכניסה לפוליטיקה
במהלך שנות ה-70 החל פרודי לפעול בפוליטיקה האיטלקית, והיה לשר התעשייה בשנת 1978 בממשלתו של ג'וליו אנדראוטי. במהלך שנות ה-80 נשא במשרות ממשלתיות שונות, וזאת עד לתחילת שנות ה-90. הוא שימש כנשיא החברה הממשלתית הכלכלית רבת העוצמה IRI, משנת 1982 עד לשנת 1989 ולאחר מכן בין 1993 ל-1994. במהלך תקופה זו נחקרו מספר פעמים האשמות בשחיתות שהופנו כלפיו. פרודי הואשם כי העניק חוזים לחברה למחקר כלכלי שבשליטתו, וכי מכר בהפסד חברה ממשלתית לתאגיד בינלאומי שלו שימש בעבר כיועץ בשכר. פרודי זוכה מכל ההאשמות בגינן נחקר.
ראש ממשלת איטליה, כהונה ראשונה
בשנת 1995 הפך ליושב ראש של קואליציית מפלגות השמאל עץ הזית, ובשנת 1996 נבחר לכהונת ראש ממשלת איטליה. ממשלתו נפלה בשנת 1998 כאשר מפלגת ההתחדשות הקומוניסטית הסירה את תמיכתה בממשלה, ואפשרה יצירת ממשלה בראשות מאסימו ד'אלמה.
נשיא הנציבות האירופית
בין ספטמבר 1999 לאוקטובר 2004 שימש כנשיא הנציבות האירופית, הרשות המבצעת של האיחוד האירופי.
הבחירות לראשות הממשלה
כמנהיג קואליציית מפלגות השמאל באיטליה, פרודי הוביל את ההתנגדות לממשלתו של סילביו ברלוסקוני. פרודי התמודד מטעם קואליציה זו בבחירות הכלליות שנערכו באיטליה בשנת 2006, לאחר שזכה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגות אלו ב-16 באוקטובר 2005.
לאחר עריכת הבחירות, הכריז פרודי על ניצחונו ב-11 באפריל 2006, וזאת על אף הרוב הדחוק מאוד בו זכה בבחירות לבית התחתון (49.8% לעומת 49.7% ליריבו ברלוסקוני), ועל אף אי הוודאות בספירת קולות האיטלקים החיים בחו"ל, אשר קבעו האם זכה פרודי בניצחון לו טען גם בבחירות לבית העליון, ועל אף שראש הממשלה סילביו ברלוסקוני סירב להכיר בתוצאות וטען כי יש לספור מחדש את הקולות. פרודי הכריז כי יקים ממשלה יציבה "מבחינה פוליטית ומבחינה טכנית". בתאריך ה-19 באפריל, בית המשפט העליון באיטליה אישר את ניצחונו של פרודי.
תפקוד הממשלה
במהלך כהונתה הייתה ממשלת פרודי השנייה נתונה לוויכוחים וחיכוכים בלתי פוסקים בין סיעותיה, הנמנות עם מרכז הפוליטיקה האיטלקית, השמאל והשמאל הקיצוני. לממשלתו היה רוב זעיר של סנאטור אחד בלבד בסנאט האיטלקי, רוב הנתון לחסדיה של כל אחת מסיעות הקואליציה. גם בין חברי הממשלה נתגלעו חיכוכים רבים, לדוגמה: בעוד שהבטחתו של פרודי במהלך הבחירות להוצאת החיילים האיטלקים מעיראק מומשה, סירב פרודי להוציא גם את 1,800 החיילים האיטלקים המוצבים באפגניסטן, דבר שעורר את זעמו של השמאל הקיצוני ובמיוחד המפלגה הקומוניסטית באיטליה. ויכוחים נוספים התגלעו גם בנושאי כלכלה ויחסים בינלאומיים.
יחסי חוץ
בתקופתו של פרודי השתנו יחסי החוץ של איטליה לבלי הכר בהשוואה לקודמו בתפקיד. בעוד ברלוסקוני היה מידידיה הקרובים של ארצות הברית והנהיג מדיניות חוץ שמרנית, הנהיג פרודי מדיניות שהייתה כמעט אנטי-אמריקנית, על אף הכחשותיו הנמרצות. כאמור, הוא הוציא את חיילי איטליה מעיראק, וכן ביקר בחריפות את ההפצצות האמריקניות בסומליה ואת ההחלטה לשלוח כוחות אמריקניים נוספים למפרץ הפרסי. בתקופתו אף התחזקו יחסי איטליה עם רוסיה ועם מדינות אירופה האנטי-אמריקניות. לעומת זאת, סירב פרודי להוציא את כוחות איטליה מאפגניסטן. שר החוץ מאסימו ד'אלמה טען כי "יש הבדל תהומי בין הפעילות הצבאית באפגניסטן, שאושרה על ידי האו"ם, לבין הפעילות בעיראק". פעולה שנועדה לפייס את ארצות הברית היא הסכמתו של פרודי להגדלת הבסיס האמריקני בויצ'נצה, הקיים שם מאז מלחמת העולם השנייה, חרף התנגדותם החריפה של מפלגות השמאל באיטליה.
משברים קואליציוניים
ב-21 בפברואר 2007 עלתה להצבעה בסנאט מדיניות החוץ של איטליה על ידי פרודי ומפלגתו. בהצבעה, שלה יוחסה חשיבות רבה, נחל פרודי כישלון על חודם של שני קולות. בעקבות כך הגיש פרודי את התפטרותו לנשיא איטליה, ג'ורג'ו נפוליטנו, לאחר 9 חודשי כהונה בלבד. לאחר מספר ימים חזר פרודי לכהן כראש הממשלה לאור בקשתו של הנשיא, ולאחר שזכה בהצבעת אמון בשני בתי הפרלמנט.
עם זאת, לאור הפירוד והמריבות הפנימיות בשורות השמאל באיטליה החליט פרודי בעקבות אירועים אלה ליזום הקמתה של מפלגה חדשה, המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. הוא בחר ב-45 פוליטיקאים, אנשי מרכז - שמאל, נציגי מספר מפלגות שמאל ומרכז קטנות, בתור ועדה מארגנת. מרביתם באו ממפלגות שהיו שותפות גם לאיחוד הקודם, "קואליציית עץ הזית" בראשותו, אבל היו גם נציגי גורמים רבים נוספים.
הם התכנסו לראשונה ביוני 2007 ולאחר דיונים קבעו פרוצדורת בחירות, שתצליח לדעתם לאחד את השורות בשמאל - מרכז. על פי קביעתם, הבחירות לאספה המכוננת של המפלגה החדשה ולמנהיגותה, היו בחירות פתוחות, בהן ניתנה זכות בחירה לכל איטלקי מעל לגיל 16, בלי קשר להשתייכותו המפלגתית.
הבחירות נערכו ב-14 באוקטובר 2007. השתתפו בהן כשלושה וחצי מיליון איטלקים, פרודי עצמו המשיך לכהן כראש ממשלה ונמנע מלרוץ. המנצח המוחלט היה ראש העירייה המצליח מאוד של רומא, וולטר ולטרוני, שקיבל כ-76% מהקולות. ולטרוני, קומוניסט לשעבר, היה מהכוחות המובילים בהפיכתה של מפלגה זו בשעתו, לסוציאליסטית ודמוקרטית. הוא חבר לפרודי במספר הזדמנויות בעבר, וגם בבחירות אלה נחשב במידה רבה למועמדו של פרודי. פרודי עצמו נבחר לנשיא הראשון של המפלגה, תפקיד סמלי בעיקרו.
במקביל, בזירה החיצונית התעורר בינואר 2008 משבר קואליציוני נוסף, כאשר המפלגה הדמוקרטית-נוצרית פרשה מן הקואליציה והותירה אותה ללא רוב בסנאט. בבית התחתון של הפרלמנט זכה פרודי בהצבעת האמון, אך הסנאט הצביע על אי-אמון בממשלתו. זמן קצר לאחר מכן הגיש פרודי את התפטרותו לנשיא, שבתורו ביקש מפרודי לעמוד בראשה של ממשלת מעבר.
ב-14 באפריל 2008 פינה את מקומו לסילביו ברלוסקוני.
חמלי סונלי
חְמֶלי סוּנֶלי (בגאורגית: ხმელი-სუნელი) היא תערובת תבלינים מעשבי תיבול מיובשים. היא פופולרית בגאורגיה ובכל הקווקז.
מבין העשבים המרכיבים את החמלי סונלי הם: זרעי כוסברה עם מספר עשבי תיבול מיובשים כמו: שמיר (שבת ריחני), ריחן (בזיליקום), עלי כותרת של ציפורני חתול (משני הסוגים Calendula ו-Tagetes), עלי דפנה (Bay leaf), אזוב תרבותי (Marjoram), עלי חילבה (יכול גם להכיל זרעי חילבה), פטרוזיליה, זעפרן, קורנית, אזוב מצוי, נענע. כמו כן יכול גם להכיל ציפורן, קינמון, פלפל שחור, זרעי סלרי או פלפל חריף.
תערובת זו היא מרכיב מסורתי בתבשילים הגאורגיים וברטבים שלה. כמו למשל בסציבי, חרצ'ו ואג'יקה.
מעטפת (מתמטיקה)
בגאומטריה, המעטפת (באנגלית: Envelope) של משפחה של עקומים במישור היא העקום אשר משיק לכל עקום במשפחה הזו בנקודה כלשהי. באופן קלאסי, ניתן לחשוב על נקודה על המעטפת כנקודת החיתוך של שני עקומים "סמוכים", כלומר הגבול של נקודות החיתוך של עקומים סמוכים. המעטפת של משפחת העקומים "תוחמת" את משפחת העקומים, במובן שכל נקודה על כל עקום כלשהו השייך למשפחה נמצאת בתוך האזור התחום על ידי המעטפת. הרעיון הזה יכול להיות מוכלל למעטפת של משטחים במרחב, וכך הלאה לממדים גבוהים יותר.
באופטיקה גאומטרית, הקאוסטיקה היא המעטפת של משפחה של קרני אור, כפי שניתן לראות באיור.
תיאור מתמטי: מעטפת של משפחה של עקומים
נניח שכל עקום Ct במשפחה נתון כפתרון של המשוואה ft(x, y)=0 (ראו עקום בלתי מפורש), כאשר t הוא פרמטר. נכתוב F(t, x, y)=ft(x, y) ונניח ש-F גזירה.
המעטפת של המשפחה Ct מוגדרת כאוסף הנקודות עבורם מתקיים : עבור ערך כלשהו של t.
משמעות התנאי הראשון היא שהנקודה (x,y) נמצאת על העקום Ct, ומשמעות התנאי השני היא שכאשר נעים אל העקום Ct+dt הנקודה (x,y) נותרת קבועה במקומה, דהיינו (x,y) היא נקודת החיתוך של העקומים Ct ו-Ct+dt, כלומר הגבול של נקודות החיתוך של העקום Ct עם עקומים סמוכים. התנאי השני אינו מובן מאליו כלל וכלל שכן עבור נקודות אחרות (שלא על המעטפת) מתקיים שהשינוי ב-F(t, x, y) שווה לאפס עבור שינוי משולב ב-t, x ו-y.
מקרה פרטי חשוב הוא כאשר F(t, x, y) הוא פולינום ב-t. מקרה זה כולל, באמצעות סילוק המכנים, את המקרה ש-F(t, x, y) הוא פונקציה רציונלית ב-t. במקרה זה, מן ההגדרה ניתן להסיק ש-t הוא שורש כפול של F(t, x, y), ומשוואת המעטפת ניתנת למציאה באמצעות השוואה בין הדיסקרימיננטה של F ל-0.
לשם דוגמה, יהי Ct הקו הישר אשר משוואתו היא מהצורה:
. אם נסלק את השברים נקבל: :. כלומר עבור כל נקודה (x,y) יש לכל היותר שני ערכים של t עבורם הישר המתאים עובר דרך הנקודה (x,y), ואינטואיציה גאומטרית עוזרת להבין זאת, כי קיים בוודאות ישר אחד שעובר דרך הנקודה (הישרים מכסים יחדיו את כל האזור התחום על ידי המעטפת) ולאחר מכן ניתן "לנוע" לאורך הישר הנתון באמצעות נקודות החיתוך עם ישרים סמוכים עד שמגיעים לנקודה הנ"ל. אולם, נקודות (x,y) הנמצאות על המעטפת מוגדרות כגבול של נקודות חיתוך של עקומים "סמוכים" ולפיכך לכל נקודה על הגבול יש בדיוק ישר אחד שעובר דרכה. המשמעות היא שלמשוואה הריבועית לעיל יש פתרון יחיד t, ולפיכך המעטפת היא אוסף כל הנקודות (x,y) עבורם למשוואה הריבועית: יש פתרון יחיד. לפיכך משוואת המעטפת היא הדיסקרימיננטה של המשוואה הריבועית שווה לאפס::.
דוגמאות
לכן, אחרי העברת אגפים והוצאת מכנה משותף, נקבל:
ומהצבה בביטוי ל-Y כפונקציה של X נקבל: Y = t^3
ומכאן , וזוהי משוואת האסטרואידה.
משוואות דיפרנציאליות רגילות
מעטפות גאומטריות קשורות למחקר של משוואות דיפרנציאליות רגילות, ובאופן מיוחד בהקשר של פתרונות סינגולריים למד"ר. ניקח, כדוגמה, את המשפחה בת פרמטר אחד של קווים משיקים לפרבולה y = x2. אלה מתקבלים באמצעות המשפחה היוצרת F(t,(x,y)) = t2 – 2tx + y. הצבת רמת האפס F(t0,(x,y)) = 0 נותנת את המשוואה של המשיק לפרבולה בנקודה (t0,t02). המשוואה t2 – 2tx + y = 0 ניתנת תמיד לפתרון בצורה של y כפונקציה של x ולכן:
הצבה :
נותנת את המד"ר:
באופן לא מפתיע, y = 2tx − t2, כולם פתרונות למד"ר הזו. כמו כן, גם המעטפת של המשפחה בת-פרמטר אחד של קווים אלו, שהיא הפרבולה y = x2, היא פתרון למד"ר הזו.
קאוסטיקות
באופטיקה גאומטרית, הקאוסטיקה היא המעטפת של משפחה של קרני אור. בתמונה זו ישנה קשת של מעגל. קרני האור מגיעות ממקור "באינסוף" ולכן מגיעות מקבילות. כשהן פוגעות בקשת המעגלית קרני האור מפוזרות בכיוונים שונים לפי חוק ההחזרה. כשקרן אור פוגעת בקשת בנקודה האור יוחזר כאילו הוא היה מוחזר על ידי הקו המשיק לקשת בנקודה זו. המעטפת של הקווים הללו נקרא הקאוסטיקה הרפלקטיבית. קאוסטיקה רפלקטיבית תהיה מורכבת באופן גנרי מנקודות חלקות ונקודות חוד (cusp).
מנקודת המבט של חשבון הווריאציות, עקרון פרמה (בצורתו המודרנית) קובע כי קרני האור הם אקסטרמלים של פונקציונל האורך:
לאורך העקום החלק γ ב-[a,b], עם נקודות קצה γ(a) ו-γ(b). הקאוסטיקה הנוצרת על ידי נקודה נתונה P (בתמונה הנקודה היא באינסוף) היא האוסף של conjugate points ל-P.
עקרון הויגנס
אור עשוי לנוע דרך תווך לא איזוטרופי ולא הומוגני בקצבים שונים בתלות בכיוון ונקודת המיקום ההתחלתי של הקרן. השפה של האזור אליו אור יכול לנוע מנקודה נתונה q אחרי זמן t נקראת חזית הגל אחרי זמן t, ומסומנת כאן Φq(t). היא מורכבת בדיוק מאותן הנקודות שניתן להגיע אליהן מ-q בזמן t באמצעות תנועה במהירות האור (שעשויה לשתנות בחומר). עקרון הויגנס מאשר שאוסף חזיתות הגלים (Φq 0 (s + t הוא המעטפת של משפחה של חזיתות גלים Φq(s עבור q ∈ Φq 0 (t). באופן כללי יותר, הנקודה q0 יכולה להיות מוחלפת בכל עקום, משטח או קבוצה סגורה במרחב.
אקילה פולונארה
אקילה פולונארה (באיטלקית: Achille Polonara) הוא כדורסלן איטלקי, המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית ומהיורוליג.
טראמו באסקט
לאחר שסיים את מחלקות הנעור של טראמו באסקט פולונארה הועבר לקבוצת הבוגרים. בעונתו הראשונה בגלל גילו הצעיר לא שותף בהרבה מהמשחקים של קבוצתו. בהמשך התקופה בטרמו באסקט שותף הרבה יותר ואפילו נבחר למשחק האולסטאר של ליגת העל האיטלקית.
פלקנסטרו רג'אנה
ביולי 2014 חתם פולונארה בפלקנסטרו רג'אנה האיטלקית. פלקנסטרו רג'אנה סיימה במקום השלישי מתוך שלוש בשלב הבתים הראשון ביורוקאפ שם פולונארה העמיד ממוצעים של: 11.0 נקודות, 6.4 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חטיפות בעשרה משחקים שבכולם פתח בחמישייה. במחזור השביעי פולונארה זכה בפרס ה-MVP של המחזור עם 24 נקודות. באותה עונה דורג פולונארה במקום החמישי בליגה האיטלקית בנקודות עם 18.1 נקודות בממוצע למשחק. בליגה האיטלקית הקבוצה סיימה במקום השני עם הפסד 3–4 לדינמו סאסארי בסדרת הגמר. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של: 11.1 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים (ביורוקאפ). בעונתו השלישית הקבוצה סיימה במקום ה-שישי בליגת העל האיטלקית.
דינמו סאסארי
לפני עונת 2017\2018 חתם פולונארה בדינמו סאסארי האיטלקית. בעונתו הראשונה בקבוצה היא הודחה מליגת האלופות בכדורסל ונשרה ליורופקאפ שם הגיע לשמינית הגמר והפסידה 153–155 (בסיכום שני המשחקים) לא.ס.ס.מ לה פורטל הצרפתית. בעונתו השנייה הייתה זאת אחת העונוצ הטובות של הקבוצה. בעונתו השנייה בקבוצה היא זכתה ביורופקאפ עם ניצחון 0–2 בסדרת הגמר את ס. אוליבר וירצבורג.
באסקוניה ויטוריה
בעונה הראשונה שלו הקבוצה שיחקה ביורוליג ובליגת העל הספרדית. ביורוליג פולונארה העמיד ממוצעים של: 3.1 נקודות ו-2.6 ריבאונדים. באותה עונה הקבוצה זכתה בליגת העל הספרדית לאחר ניצחון 67–69 על ריאל מדריד. בעונתו השנייה העמיד פולונארה ממוצעים של: 12.2 נקודות, 6.6 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים ו-1.2 חטיפות (ביורוליג) באותה עונה סיימה הקבוצה במקום ה-10 ביורוליג.
אלף אפל
אֶלְף אָפֵל (מוכר - באנגלית Drow או Dark Elf מקור המילה Drow כנראה בעגת צפון סקוטלנד Trow - יצור המזכיר את הטרול הסקנדינבי) הוא דמות נפוצה בספרות הפנטזיה ובעולמות המערכה של משחק התפקידים מבוכים ודרקונים. הוא בן לתת־גזע של גזע האלפים המכונים לעיתים בספרות שדונים. סביבת המגורים האופיינית לו היא מערות, מחילות במעמקי האדמה ולעיתים נדירות גם ביערות אפלים.
מקור
שדונים אפלים מוזכרים במיתולוגיות הסקנדינביות והגראמניות בשני אופנים: