cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוסקוס דובי טלאוד
מצב שימור
קוסקוס דובי טלאוד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), מכיוון שקיומו ידוע בוודאות רק מהאי סליבאבו שגודלו פחות מ-100 קילומטרים רבועים, יש פגיעה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית גידולו, ומספר הקוסקוסים הבוגרים נתון בירידה בשל ציד אינטנסיבי. האוכלוסיות שלו שמוגבלות ליערות באיים קטנות ומפוצלות כתוצאה מכריתת עצים, התרחבות החקלאות והתיישבות אנושית.
קוסקוס טלאוד מוגן אומנם על פי החוק האינדונזי, אך האכיפה מועטה. הגברת האכיפה והעלאת המודעות למצבו של הקוסקוס בקרב האוכלוסייה המקומית הן פעולות חיוניות להישרדותו של המין ונמצאות בעדיפות עליונה. נדרשים סקרים חדשים כדי לאמת את נוכחותו ברחבי איי סנג'יה ולבדוק האם הוא עדיין קיים על האי סליבאבו. האיומים באיי סנג'יה דומים פחות או יותר לאיי טלאוד וחוקרי טבע הציעו להכריז על הרכס המרכזי בסנג'יה כאזור מוגן שישמש כמקום המפלט העיקרי של הקוסקוס בטבע.
בריכת שחייה אולימפית
בריכת שחייה אולימפית היא בריכת שחייה העומדת בכללים שקבעה פדרציית השחייה הבינלאומית לצורכי שחייה תחרותית במשחקים האולימפיים ואליפות העולם. נהוג לכנות כל בריכה באורך 50 מטרים בריכה אולימפית, אך על הבריכה לעמוד בתנאים נוספים כדי להיקרא אולימפית על פי פדרציית השחייה הבינלאומית.
בבריכה אולימפית עשרה מסלולים הממוספרים מ-0 עד 9. ניתן לעשות שימוש בכל המסלולים אך בגמר סטנדרטי בשחייה תחרותית משתתפים שמונה שחיינים ששוחים במסלולים 1–8 וכך נמנע האפקט השלילי של שחייה ליד דופן הבריכה. 5 מטרים מדופן הבריכה במאונך למסלול נמתח חבל המסמן את סוף הבריכה לשחייני גב. 15 מטר מהדופן נמתח חבל המסמן את התחום בו מותר לשחיין לשהות מתחת למים לאחר זינוק או פנייה.
כיוון שרוחב הבריכה הוא 25 מטרים, בדיוק אורכה של בריכה קצרה, בעונת החורף נהוג במדינות רבות לשחות לרוחב הבריכה.
קומונה (צרפת)
קומונה (בצרפתית: Commune) היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת. קומונה היא למעשה כל יישוב בצרפת החל מערים בנות יותר ממיליון תושבים כגון פריז, וכלה בכפרים זעירים ביותר, שאוכלוסייתם מונה תושבים בודדים.
נכון לשנת 2013 ישנן בצרפת 36,700 קומונות. 129 מהן נמצאות במושבות הצרפתיות מעבר לים ("départements d'outre-mer").
היררכיית החלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת (המספרים בסוגריים מייצגים את החלוקה בין צרפת המטרופוליטנית למושבות שמעבר לים):
מעצב תלבושות
מעצבי תלבושות יבקשו לרוב לייצג בתלבושת את האישיות של הדמות, או לייצג את התפתחות הדמות בעלילה באמצעות עיצוב הבגדים ואביזרי הלבוש. במקביל, המעצב דואג להבטיח, שהעיצובים יהיו נאמנים לתקופה ההיסטורית ומאפשרים לשחקן לבצע את התפקיד בהתאם לחזונם של הבמאי ושל ההפקה ללא נזק לבגדים. מן המעצב נדרש להחזיק ביכולת אמנותית חזקה, כמו גם ידע מעמיק בתחום השרטוט, תולדות האופנה, כמו גם היכולת להצמיד את הביגוד לתקופה היסטורית, אם מדובר במחזה או בסרט היסטורי.
מעצב התלבושות הוא מי שתורם יותר מכל איש צוות אחר בהפקה למראה של הדמות בסרט או במחזה, מאחר שהוא, למעשה, אחראי על הביגוד וההלבשה של הדמות. על מנת לעצב את הקונספט של העיצוב, מעצב התלבושות עובד ביחד עם הבמאי ושאר צוותי העיצוב בהפקה - אלה האחראים לעיצוב התפאורה, עיצוב התאורה והרכב הסצנות השונות - זאת כדי לתרום כמה שיותר למאפייני הדמות.
בארצות הברית מעצבי התלבושות מיוצגים על ידי הברית הבינלאומית של עובדי התיאטרון (International Alliance of Theatrical Stage Employes).
לידת עכוז
לידת עכוז (או מצג עכוז) הוא מצב שבו מיקומו של התינוק ברחם לקראת הלידה אינו תקין – עכוזו או רגליו של התינוק מופנים כלפי פתח האגן במקום המצב הנורמלי, שבו ראשו של התינוק מופנה כלפי פתח האגן.
במהלך ההיריון התינוק חופשי לנוע ברחם אמו, ותנוחתו הרגילה היא בדרך כלל מצג עכוז עד לשבוע ה-32 של ההיריון. בשלב זה רוב התינוקות מתהפכים ממצג עכוז למצג ראש (תנוחת הלידה הרגילה - כאשר ראש העובר מופנה כלפי מטה לפתח האגן). חלק קטן מן העוברים אינם מצליחים לעשות זאת - ונשארים ב"מצג עכוז".
מצגי תנוחת העכוז
ישנם שלושה מצגים של תנוחת העכוז:
שכיחות התופעה
לקראת השבוע ה-34 של ההיריון אמור העובר להסתובב למצג ראש (הראש כלפי מטה - לידה רגילה). כשלושה עד ארבעה אחוזים של העוברים אינם מצליחים להסתובב לתנוחה זו, ולכן הם נשארים בתנוחת עכוז. כ-3.5% מכלל הלידות הן לידות עכוז. מצג זה הוא השני בשכיחותו לאחר תנוחת ראש (הלידה הרגילה, המוכרת). מצג עכוז שכיח במקרים הבאים: לידה מוקדמת, אצל פגים, בהיריון מרובה עוברים, אצל הילד השני (הלידה השנייה), במומים עובריים גסים (הידרוצפלוס) ובעיות תוך-רחמיות – רחמים מעוותים או גידולים שונים ברחם.
הסיבות להתהפכות העובר למצג עכוז
ברוב המקרים הסיבות להתהפכות העובר למצג עכוז אינן ידועות, אך ישנן סיבות פיזיולוגיות, שעלולות לגרום להתהפכות: ריבוי מי שפיר, מום או עיוות של הרחם, צורת אגן לא תקינה של האם, גידולים ברחם, היריון עם יותר מעובר אחד, שרירים רפויים של הבטן או של הרחם, שליה נמוכה, ומומים שונים בעובר.
סכנות התופעה
תמותת העוברים בלידת עכוז גדולה פי שלושה מלידות רגילות. הסיבות העיקריות לתמותת העוברים הן פגיעות ושטפי דם במוח התינוק בעת החילוץ. בעת יציאת התינוק דרך תעלת הלידה נשקפת סכנה לראשו, משום שהוא עלול לסבול מחוסר חמצן בלידה אטית, הנמשכת למעלה משבע דקות. כמו כן, לידת עכוז עלולה להביא לתופעת פריקה אצל התינוק הנולד.
בעיה נוספת היא כאשר התינוק גדול מדי יחסית לאגן הירכיים של האם. קיימת סכנה שיהיה קושי לחלץ את ראש התינוק, והוא עלול להיפגע מחוסר חמצן. מצד שני, אם ראשו של התינוק יוצא מהר מדי, הוא עלול להיפגע משטפי דם במוח ומפגיעות מוחיות.
לידת עכוז עלולה להקשות על היולדת, על העובר ועל הרופא המיילד. מצג עכוז מקשה על גיחת התינוק בדרך טבעית, ולכן ישנה נטייה כללית להרבות בניתוחים קיסריים במקרים אלה. עם זאת, בעקבות מחקרים חדשים ובעקבות הסיכון ליולדת הכרוך בניתוח הקיסרי, איגודי גינקולוגים בארצות שונות, ביניהם ישראל, קנדה וארצות הברית, משנים את המלצותיהם ומאפשרים היום גם לידות טבעיות במצג עכוז.
היפוך עובר
קיימות מספר שיטות בהן מנסים לשנות את מצג העובר מעכוז לראש ובהן אף שיטות מהרפואה הסינית. השיטה הנפוצה ביותר מבוססת על היפוך פיזי של העובר המבוצע על ידי רופא. בשיטה זו המטפל מניח את ידיו על בטן האישה מסביב לעובר ובשלב ראשון מנסה להרחיקו מאגן הירכיים. בשלבים הבאים מנסה המטפל לסובב את העובר למצג צד ולבסוף למצג ראש. המטפל שומר את ירכי העובר מקופלות קרוב לבטנו כדי לקדם את הצלחת התהליך.
סיכויי הצלחת הטיפול נעים בין 55% ל-70% ומקובל לבצעו החל מהשבוע ה-34 להריון. בדרך כלל עדיין קיים בשלב זה סיכוי להיפוך ספונטני, ולכן מנסים לדחות את הטיפול, אך סיכויי ההצלחה קטנים כאשר העובר גדול יחסית לכמות מי השפיר ותנועתו הופכת יותר קשה. הטיפול המודרני מתבצע תחת מעקב אולטרה סאונד כדי למנוע סיבוכים. בעזרת מכשיר האולטרה סאונד ניתן גם לקבוע האם סיכויי ההצלחה טובים או שקיימים סיכונים שיבטלו את הכדאיות בביצוע התהליך. בעיות אפשריות עלולות לנבוע ממיעוט מי שפיר, ריבוי עוברים, רעלת הריון, וצלקות קודמות ברחם.
פסגת אופרוס
פסגת אופרוס או פסגת אופרוז (באנגלית: Operose Peak) היא פסגה המתנשאת מעל עמק אונום, דרומית מערבית לפסגת דרק ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,130 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמה של הפסגה מקורו במילה הלטינית "operose" ("אופרוזה") שפירושה "במאמץ רב" או "בעמל רב".
השם ניתן לפסגה בהתייחס למורדותיה התלולים, ובמאמץ הרב שנדרש לטפס עליהם.
סקסוניה-אנהלט (1945–1952)
מדינת סקסוניה-אנהלט (בגרמנית: Land Sachsen-Anhalt) הייתה תת-חלוקה של אזור הכיבוש הסובייטי (עד 1949) ומדינה של גרמניה המזרחית (מ-1949) המקבילה באופן נרחב למדינת סקסוניה-אנהלט הגרמנית של ימינו.
היסטוריה
לאחר נסיגת צבא ארצות הברית מהחלקים המערביים - בעקבות הסכמי ועידת יאלטה - היא הוקמה כחלוקה מנהלית בשם פרובינציית סקסוניה (בגרמנית: Provinz Sachsen) על ידי הממשל הצבאי הסובייטי בגרמניה (SMAD) ביולי 1945. הקמת המחוז הייתה הקמתו מחדש של מחוז סקסוניה שהיה קיים בפרוסיה מ-1816 עד 1944. ב-1 ביולי 1944, מחוז סקסוניה חולק על פי קווים של שלושת מחוזות הממשל שלו האלה-מרזבורג (הפכה למחוז), מגדבורג (הפכה למחוז) וארפורט (הפכה לחלק מתורינגיה). שני המחוזות הפכו לחלק מהמדינה החדשה, כולל חלקים קטנים של תורינגיה (אולשטדאט) והחלקים הכבושים הסובייטיים של אנהלט (דסאו) ובראונשווייג (הסובבים את האזורים של קלוורדה ובלנקנבורג). לאחר הבחירות הראשונות ללנדטאג באוקטובר 1946, שונה שם המדינה למחוז סקסוניה-אנהלט (בגרמנית: Provinz Sachsen-Anhalt) באותו יום. עם ביטול פרוסיה בפברואר 1947, היא נקראה מדינת סקסוניה-אנהלט. בהשוואה לחלוקות האדמיניסטרטיביות של גרמניה הנאצית, היא כללה את הגאו מגדבורג-אנהלט, האלה-מרזבורג וחלקים קטנים של דרום הנובר-בראונשווייג ותורינגיה.
שלושים (אלבום)
שלושים הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר-יוצר והמלחין נתן גושן, שיצא לאור ב-24 במאי 2017.
להוצאת האלבום קדמו שלושה סינגלים. הסינגל הראשון, "זה שלנו", יצא לאור בפברואר 2016. תשעה חודשים לאחר מכן, בנובמבר, יצא לאור הסינגל השני מהאלבום, "חיכיתי". הסינגל השלישי מהאלבום, "26", יצא לאור בפברואר 2017. שלושה שירים מהאלבום הגיעו למצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז: השיר "דור הסתלבט" שהגיע למקום ה-34, השיר "חיכיתי" שהגיע למקום ה-19 והשיר "26" שהגיע למקום ה-13.
אם חורגת (טלנובלה)
אם חורגת (בספרדית: La Madrastra; באנגלית: The Stepmother) היא טלנובלה מקסיקנית בת 120 פרקים שהופקה בשנת 2005, על ידי חברת טלוויסה. הסדרה מבוססת על פי ספרו של ארתורו מויה גראו.
שיר נושא הסדרה "Víveme" (חיה אותי) נכתב על ידי לאורה פאוזיני ואיגנסיו באייסטרוס, הולחן על ידי ביאג'ו אנטונצ'י ובוצע על ידי לאורה פאוזיני.
עלילה
הסיפור מתחיל לפני 20 שנה, כאשר קבוצת חברים מפליגה בשיט תענוגות, אשר מסתיים ברצח. מריה, אשתו של אסטבן סן רומן, שומעת ירייה, ומוצאת את חברתה פטריסיה איבנס מתה. מתוך בלבול היא מרימה את האקדח בו התבצע הרצח ומואשמת ברצח ונידונה למאסר עולם. בעלה אסטבן, אשר מטיל ספק בתמימותה, מתגרש ממנה, משביע את חבריו לשמור את הסוד, ומספר לילדיו שאימם מתה בתאונה. כעבור 20 שנה, מריה משתחררת מהכלא בעקבות התנהגות טובה, וחוזרת לביתה בחיפוש אחר נקמה. היא נחושה בדעתה לחשוף את הרוצח האמיתי ולהתעמת עם אסטבן, שאותו היא עכשיו מתעבת על שנטש אותה לגורלה. אבל מטרתה העיקרית היא לחזור לחיי ילדיה, הקטור ואסטרז'ה. בשל כך, מריה נישאת בשנית לאסטבן על מנת לזכות שוב באהבת ילדיה. אולם, הם רואים בה פולשת, אשר באה לקחת את מקומה של אימם האהובה.
התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית ביטל את קיומה של העבדות בכל המדינות וכיום אוסר על קיומה. הוא אושר בסנאט ב-8 באפריל 1864 ובבית הנבחרים ב-31 בינואר 1865. לנשיא אברהם לינקולן היה חלק מכריע בהעברתו.
מקור
Section 1Neither slavery nor involuntary servitude, except as a punishment for crime whereof the party shall have been duly convicted, shall exist within the United States, or any place subject to their jurisdiction. Section 2Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.''
תרגום
סעיף 1 לא תתקיים עבדות או העסקה בכפייה, למעט כענישה על פשע שאדם הורשע בו על פי דין, בתחומי ארצות הברית או בכל מקום הנתון לשיפוטה. סעיף 2 בסמכותו של הקונגרס לאכוף סעיף זה בחקיקה מתאימה.
גורמים לביטול העבדות
העבדות בארצות הברית הייתה חלק מההיסטוריה של מדינות הדרום החל מהמאה ה-17. הרצון לבטל את העבדות התעורר במדינות הצפון שלא נזקקו לעבדים והדגישו את ההיבט המוסרי השלילי בקיום העבדות. ההתנגדות המוסרית לעבדות הייתה הגורם העיקרי להגעתו של אברהם לינקולן לפוליטיקה. היחסים בין הצפון לדרום הידרדרו בהדרגה בגלל חילוקי דעות ואינטרסים, עד שפרצה מלחמת האזרחים האמריקנית מיד לאחר בחירתו של לינקולן לנשיאות ב-1861. מדינות הדרום הודיעו על פרישתן ולינקולן יזם את המלחמה כדי להחזירן לאיחוד.
במהלך מלחמת האזרחים הנהיג לינקולן את האיחוד. המלחמה הייתה קשה וארוכה והיה צורך במטרה נעלה יותר משמירה על האיחוד, כדי להעלות את המורל של הלוחמים. לכן לינקולן הוסיף את שחרור העבדים למטרות המלחמה.
ב-1863 הוא פרסם הצהרה על שחרור העבדים, אבל הייתה לה רק משמעות סמלית ולא מעשית, שכן היא חלה רק על מדינות הדרום שלא ראו עצמן חלק מהאיחוד ולכן לא הקשיבו ללינקולן. לאחר ההצהרה היה צורך בתיקון חוקת ארצות הברית בנושא, שכן ההצהרה לא הייתה תקפה מבחינה חוקית. לכן לינקולן יזם את התיקון ה-13 לחוקה, שקבע את ביטול העבדות בארצות הברית.
מהלך העברת התיקון בבית הנבחרים
בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית באפריל 1864 לקביעת המועמד לנשיאות, הציע לינקולן שמצע המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות יאמץ את התיקון ה-13 לחוקה על מנת להבטיח את שחרור השחורים מעבדות. ההצעה הפתיעה רבים מחברי המפלגה הרפובליקנית, שמיהרו להתנער מהתחייבות לשינוי גדול שכזה במיוחד לקראת הבחירות הקרבות.
לינקולן, כראש המפלגה והמועמד לנשיאות לקדנציה השנייה, התעקש ושכנע את חברי המפלגה בחשיבות של אותה הצעה דווקא בזמן הזה, תוך כדי המלחמה, כי למדינות הדרום שפרשו לא הייתה נציגות בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית ולכן לא הייתה להן השפעה על ההצבעה. לבסוף, התיקון אכן הוצע בסנאט של ארצות הברית והתקבל, אבל לא אושר בהצבעה בבית הנבחרים שדרשה רוב מיוחס של שלושה רבעים. זאת משום שחברי שתי המפלגות (הרפובליקנית והדמוקרטית) חששו מהשינוי הצפוי עקב שחרור העבדים, שכן אם מעניקים להם שוויון זכויות יש להעניק להם גם זכות הצבעה, כמו לשאר האזרחים.
ב-8 בנובמבר לינקולן נבחר לנשיא ארצות הברית בפעם השנייה וראה בכך אישור לתמיכת העם בדעותיו ובהצעתו לתיקון. זמן קצר לאחר הבחירות הביע באחד מנאומיו את נחישותו לא לוותר על שחרור העבדים תמורת השגת הסכם שלום. הוא המשיך להביע נחישות בנאומים, בכנסים ובישיבות לממש את החזון השוויוני, הדמוקרטי והחופשי שרצה להנחיל בארצו. בעקבות המלחמה וניצחונו בבחירות, לינקולן לא הסתפק בניהול מאבק על מניעת התפשטות העבדות, אלא ראה בחיסול מוחלט של העבדות את הפתרון היחיד. לכן, הוא העלה שוב את רעיון התיקון ה-13 לסדר היום והפעם לא היה מוכן להפסיד בהצבעה והיה נחוש להשתמש בכל האמצעים ובכל הסמכויות שלו על מנת להעביר אותו. בראייתו, שחרור העבדים הפך למטרה הנעלה ביותר שלשמה יש אף להמשיך במלחמה.
לינקולן פועל לשכנע את המתנגדים
מתחילת הניסיון להעביר את התיקון בחוקה, נתקל לינקולן בהתנגדות מצד חברי מפלגתו שפקפקו בתועלת של התיקון וטענו כי שחרור העבדים יגרום נזק לכלכלה ואף עלול ליצור קשיים בתרבות, בחברה ובתחום הפוליטי. כאן החל המאבק האמיתי של לינקולן, לאחר שהבין שזו ההזדמנות האחרונה לממש את השחרור בגלל שהמלחמה כבר נמשכה 4 שנים ארוכות וקשות ותבעה קורבנות רבים, הדרום לא היה מוכן לוותר על עקרונותיו וההצעה כבר נכשלה פעם אחת.
המאבק המרכזי של לינקולן היה עם חברי מפלגתו, הרפובליקניים. היו חברי מפלגה שהסכימו שביטול העבדות הוא צעד חשוב, אבל הם גם טענו שצריך לחשוב גם על פתרון מספק, מעשי וארוך טווח. מבחינתם כל עוד לשחורים לא יינתן שוויון זכויות מלא, ימשכו הגזענות ותפיסת העליונות של הלבנים על השחורים. על מנת לרצות אותם ניסה לינקולן לספק פתרונות לא מעשיים, כמו יישוב השחורים מחוץ למדינה, כדי שלא יאלצו להתמודד עם זכות הבחירה שלהם וזכויות נוספות שיפרו את האיזון בין שחורים ללבנים בארצות הברית ויגררו התנגדות חריפה.
מאבק נוסף של לינקולן היה עם חברי מפלגתו השמרניים, שדרשו באותה העת לסיים את מלחמת האזרחים. הם טענו שהצפון נלחם על שמירת הברית ושחרור העבדים, אבל הדרום לא הסכים לוותר על עקרונותיו, וכך המלחמה תבעה קורבנות רבים והיקשתה על חיי היום יום במדינה. החיילים נמצאו בקווי האש, משפחות השכול היו כואבות ועצובות וכולם היו מותשים מן המלחמה ודרשו את סיומה. בנוסף, טענו שהמלחמה גורמת נזק כבד למדינה ולכן צריך להגיע להסדר עם הדרום על סיומה, הדרום כבר מותש מהלחימה ועומד להיכנע ולכן יסכים לחזור לברית - המטרה הראשונה של המלחמה. לדבריהם, ביטול העבדות הוא נושא חשוב, אבל סיום המלחמה בהקדם חשוב יותר. לינקולן הבין שהסדר שלום עם מדינות הדרום יפגע בהעברת התיקון, כי לאחר שמדינות הדרום יחזרו לברית, יצטרפו נציגי הדרום לקונגרס וימנעו את העברתו. לינקולן נפגש עם נציגי הקונפדרציה של מדינות הדרום הפורשות, על מנת לרצות אותם חברי מפלגה, אבל הוא לא היה מוכן להתפשר ולכן המשא ומתן עם מדינות הדרום נכשל לאחר סירובן לבטל את העבדות. לינקולן הסתיר את פרטיו המדויקים של המשא ומתן עם הקונפדרציה משאר חברי המפלגה.
כדי להשיג רוב בקונגרס לינקולן היה צריך לשכנע גם את חברי הקונגרס מהמפלגה הדמוקרטית שהתלבטו אם לתמוך בחוק. לצורך כך הוא נפגש עם חברי קונגרס במשרדו והסביר להם את חשיבות התיקון. כך רתם אליו עוד חברי קונגרס שעזרו לו להמשיך ולשכנע אנשים נוספים.
אשרורים מאוחרים יותר
אשרור החוקה הושלם ב-6 בדצמבר 1865, וב-18 בו נכנס התיקון לתוקף. בהמשך אשררו את התיקון עוד מספר מדינות:
לאחר האשרור
התיקון אפשר את סיומה של העבדות בארצות הברית. הליך זה החל בהצהרת האמנציפציה של אברהם לינקולן בשנת 1863, אולם ההצהרה התייחסה רק לעבדים במדינות הקונפדרציה, ואילו עבדים במדינות שנשארו באיחוד נותרו עבדים עד שהתיקון לחוקה נכנס לתוקפו.
בשנת 1916 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית שהתיקון אינו אוסר על גיוס חובה או על הטלת עבודות אזרחיות שונות על התושבים כמו יציאה לעבודות תחזוקה של כבישים מספר ימים כל שנה. המשפט האחרון בגין הפרה של התיקון ה-13 התרחש בשנת 1947.
ארצות הברית לאחר התיקון
אומנם בעקבות התיקון שוחררו 4 מיליון עבדים לחופשי, אך השחורים לא היו אזרחים שווי זכויות והם המשיכו לסבול מאפליה, גזענות, חוסר שוויון, אלימות והפרדה. הם נאלצו לבנות את חייהם כעצמאיים ללא כל בסיס כלכלי, ללא מקצוע וללא השכלה. בחסות צבא האיחוד שנשאר במדינות הדרום כ-12 שנים הם זכו לשוויון ואף יכלו להצביע, אך כאשר הצבא נסוג, מדינות הדרום קבעו את היחס לשחורים וכך החלה מדיניות "נפרד אבל שווה". כך שנים רבות לאחר שחרור העבדים חיו השחורים בתנאים מחפירים והושמעו רק מחאות בודדות. רק במחצית השנייה של המאה ה-20 (כ-100 שנים לאחר העברת התיקון), בעקבות התעוררות הדרישה לצדק ופעילות תנועות המחאה של השחורים, נחקקו חוקים לשיפור הזכויות שלהם והענקת שוויון הזדמנויות שבסופו הצליחו שחורים להשתלב במעמד הבינוני.
סרט אנתולוגיה
סרט אנתולוגיה (באנגלית: anthology film), הידוע גם כסרט מִקְבָּץ (omnibus film) או סרט חבילה (package film), הוא סרט בודד המורכב מכמה סרטים קצרים יותר, כל אחד שלם בפני עצמו ומובדל מהאחר, אם כי לעיתים קרובות קשורים זה לזה על ידי אותו נושא, הנחת יסוד או יוצר. לפעמים כל אחד מהם מבוים על ידי במאי אחר או נכתב על ידי מחבר אחר, או אולי אפילו נוצר בזמנים שונים או במדינות שונות.
Hey Boy
Hey Boy (בעברית: היי ילד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית סיה. השיר יצא לאור ב-19 בנובמבר 2020, כסינגל השלישי מתוך אלבום הפסקול Music – Songs from and Inspired by the Motion Picture, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ומאנקי פאזל מיוזיק.
הוצאה וקידום
ב-12 בנובמבר 2020, הודיעה סיה על צאת השיר "Hey Boy", ברשתות המדיה החברתית שלה. עם צאת הסינגל, הכריזה סיה על צאת האלבום Music – Songs from and Inspired by the Motion Picture, וגם הזמנה מראש.
סיה הופיעה עם השיר בטקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV לשנת 2020, ב-6 בדצמבר 2020.
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סיה ב-19 בנובמבר 2020.
רמיקס
ב-14 בינואר 2015, הוציאה סיה את הרמיקס הרשמי של השיר, בו משתתף הזמר הניגרי בורנה בוי. השיר נכלל אלבום הפסקול Music – Songs from and Inspired by the Motion Picture.
שעורת התבור
תיאור הצמח
שעורת התבור היא צמח דגני חד-שנתי, שגובהו עד 100 ס"מ. שיבוליו גדולות, דו-טוריות, המתבלטות במלענים ארוכים בעלי זיזים. השיבולת בנויה משלישיות של שיבוליות, היושבות לסירוגין על ציר השיבולת. בכל שיבולית יש פרח יחיד, ובבסיסה שתי גלומות צרות, דמויות זיפים. רק השיבולית האמצעית בכל שלישייה פורייה, והיא מצוידת במלען ארוך מאוד, בעל זיפים קצרים הפונים כלפי מטה. הפרי הוא גרגר גדול יחסית (8 מ"מ ויותר), המעורה במוצי הפרח.
עם ההבשלה, ציר השיבולת מתפרק ליחידות תפוצה דמויות חץ. כל יחידה מורכבת משלישיית שיבוליות (רק האמצעית פורייה), הנופלת לקרקע וחודרת לאדמה. זיזי המלען מכוונים כלפי מעלה וכך נשמר כיוון התנועה כלפי מטה. הפריחה בסוף חודש מרץ ותחילת אפריל, וההבשלה בחודשים אפריל-מאי. במשך הקיץ הזרעים טמונים באדמה, שם הם שמורים משריפות ומבעלי-חיים.
בית גידול
תפוצתו של המין היא באגן המזרחי של הים התיכון ובדרום-מערב אסיה. בישראל הוא נפוץ בחבל הים-תיכוני (למעט חולות ומלחות) מרום של 400- מטר בים המלח עד לרום 1400 מטר במדרונות החרמון. בחבל זה הוא מגיע לעיתים קרובות (במיוחד כשנמנעת רעיית יתר) לתפוצה רצופה ולבניין אוכלוסיות צפופות ועשירות. הוא בולט כצמח חלוץ של בתי גידול משניים כגון חלקות בור, צידי דרכים, שדות נטושים ושולי שדות, ולעיתים אף פולש לשדות מעובדים. הצמח חודר גם לצפון הנגב ולמרכזו ולמדבר יהודה, אך שם התפוצה מקוטעת מאוד ומוגבלת לוואדיות ולבתי גידול הנהנים מתוספת מי נגר ושטופים יחסית ממליחות.
שונות מורפולוגית-גאוגרפית
מין זה מראה בארץ שונות מורפולוגית וגנטית גדולה. באדמות הבזלת והטרה רוסה בגליל ובמורדות הגולן הפונים לכנרת, גדלים טיפוסים גדולים במיוחד, ששיבוליהם מגיעות לאורך של 35 ס"מ ויותר. טיפוס קטן, ששיבוליו הן כמחצית מאורך זה, מצוי בדרום עמק בית שאן. במדבר יהודה ובנגב שכיחים טיפוסים בעלי מלענים קצרים. ביהודה, בשומרון ובגליל המזרחי ישנם טיפוסי 'ביניים'.
קוסקוס נמרי אדמירלתי
קוסקוס נמרי אדמירלתי או קוסקוס איי האדמירליות (שם מדעי: Spilocuscus kraemeri), הוא מין כיסאי קטן דמוי קוף בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לאיי האדמירליות בצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1910 על ידי הזואולוג הגרמני, והוא בין המינים הקטנים בסוגו.
תיאור
הקוסקוס האדמירלתי הוא המין הקטן ביותר בסוג לאחר קוסקוס נמרי ביאק; אורך ראשו וגופו 31–57 סנטימטרים, אורך זנבו 25–59 סנטימטרים ומשקלו 2.2-1.9 קילוגרם. הנקבות גדולות וכבדות יותר מן הזכרים והפרווה שלהן חסרת כתמים. מבנה גופו של הקוסקוס האדמירלתי קומפקטי וגוצי וראשו העגול מתאפיין בגולגולת קצרה ורחבה. אוזניו עגלגלות וזעירות וכמעט שאינן נראות, חוטמו צר ומוקף בזיפים לבנים ועיניו החומות גדולות ובולטות עם אישונים אנכיים דמויי חתול. לקוסקוס זנב ארוך, שרירי וגמיש שמסוגל ללפות ענפים בחוזקה, ובכפות ידיו טפרים מעוקלים וכריות הצמדה המסייעות לו בטיפוס.
הפרווה של הקוסקוס האדמירלתי קצרה, צפופה וגסה. צבעה הכללי כהה ונע בין חום אפרורי לחום שוקולד, חום סגלגל או חום ערמוני, בעוד שהבטן, החזה, הגרון והסנטר בצבע לבן בוהק או צהבהב. הזנב, הפנים, האוזניים, הידיים והרגליים נוטים להיות אדמוניים בדרך כלל. החלקים החשופים בגוף דוגמת העיניים, החוטם, קצה הזנב ותחתית הכפות בצבע כתמתם או ורוד. בעוד שהנקבות כהות למדי ואחידות בצבען, הזכרים נבדלים מהן בכך שפרוותם לבנה-קרמית כולה ומנומרת בחברבורות, רוזטות וסדרות כתמים חומים או אדמוניים. במקרים מסוימים, פרוות הזכר תהיה אף היא כהה ברובה אך מנומרת בחברבורות לבנות.
תפוצה וביולוגיה
כפי שמרמז שמו, הקוסקוס האדמירלתי אנדמי לאיי האדמירליות בארכיפלג ביסמרק השייכים לפפואה (תחת פרובינציית מאנוס) ונמצאים בתוך ים ביסמרק צפונית לגינאה החדשה ומזרחית לאירלנד החדשה. האי העיקרי שבו המין נפוץ הוא מאנוס - הגדול שבאיי האדמירליות (2,100 קילומטרים רבועים); איים אחרים הם: לוס נגרו, ובולו, לו ולוף ואולי גם ניניגו, ובעבר גם באי בלואן עד שנכחד ממנו כתוצאה מציד.
הקוסקוס האדמירלתי תועד רק פעמיים באי בריטניה החדשה וכנראה נדיר בו יותר, אולם ייתכן גם שמדובר בפרטים שהובאו אליו ממאנוס ולא בתפוצה טבעית של המין. על פי מפת התפוצה של IUCN, הקוסקוס עשוי להיום קיים גם על אטולים רבים באיי האדמירליות שבהם אין נוכחות אנושית.
בית הגידול של הקוסקוס האדמירלתי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה, בחופים ועל מורדות ההרים, ומכורח התפוצה המצומצמת הוא נמצא גם ביערות משניים, במטעים ובאזורי הכפרים. התזונה שלו טרם נחקרה, אך כוללת כנראה פירות ועלים. הקוסקוס פעיל בשעות היום, ולמרות יכולת הטיפוס שלו הוא מעדיף להישאר קרוב לאדמה - תכונה המקלה על ציידים. הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, אך יש שיאי לידות ביולי ואוגוסט. לאחר תקופת התפתחות בכיס, הגור עובר לרכב על גבה של האם עד לגמילה. הגור הופך לעצמאי מעט לפני גיל שנה.
מצב
הקוסקוס האדמירלתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), שכן למרות היותו נפוץ למדי, שטח התפוסה הכולל קטן מ-2,000 קילומטרים רבועים עם 5 איים משמעותיים לכל היותר, וקיימת ירידה מתמשכת באיכות סביבת המחיה ובמספרם של הקוסקוסים הבוגרים באי המרכזי - מאנוס כתוצאה מגידול באוכלוסייה האנושית.
בצ'קהאזה
בצ'קהאזה (בהונגרית: Becskeháza) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
קוסקוס נמרי אדמירלתי
מצב
הקוסקוס מסתגל אמנם לחיים ביערות משניים שמופרעים על ידי האדם ובאזורים כפריים, אך רמות הציד ההולכות וגוברות באזורים הללו מקשה עליו להתקיים בהם לאורך זמן (המין ניצוד בעיקר לבשרו, לצריכה מקומית או מסחרית). תוחלת החיים הנמוכה של המין מקשה גם היא על גידול האוכלוסייה.
בצ'קהאזה
בצ'קהאזה הוא אחד מכפרים רבים באירופה אשר חל פיחות (לעיתים כבד) באוכלוסייתו. כך, במפקד בשנת 1990 היו בכפר 77 איש ואוכלוסייתו ירדה בהדרגה עד ל-27 תושבים בשנת 2015, נכון לשנת 2021 חיים בכפר 43 תושבים.
קוסקוס נמרי אדמירלתי
מצב
על האי מאנוס יש אזור שימור רשמי שנחשב כלא פעיל. מאידך יש באיים תוכניות של שיתוף הקהילות המקומיות ביצירת אזורים בטוחים קטנים (30-10 דונם) שבהם הציד אסור, והם עשויים לאפשר לקוסקוס להתקיים חרף רמות הציד הגבוהות. קיימת תוכנית ניטור ומעקב אחר האוכלוסיות באיים. הקוסקוס האדמירלתי מופיע בנספח ב' של אמנת CITES המאפשר סחר במין ובמוצריו רק בפיקוח.
הלל בן נפתלי הירץ
רבי הלל בן ר' נפתלי הירץ (נפתלי צבי) (ה'שע"ה, 1615, בריסק – כ"ב בטבת ה'ת"ן, 1690, זאלקווא) היה רב ליטאי, מדייני וילנא, ולאחר מכן אב"ד בקהילות אה"ו (בגרמניה) ובז'ולקווה (בגליציה). נודע בעיקר בזכות חיבורו בית הלל על השולחן ערוך.
ביוגרפיה
נולד בבריסק שבאיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1615. לרב נפתלי הירץ. בתחילה למד אצל רבי הירש דרשן מבריסק. מאוחר יותר למד תורה אצל דודו רבי יהושע השיל בעל "מגיני שלמה" וכן אצל רבי יעקב מלובלין (אביו של רבי השיל מקראקא), בערך עד גיל 30.
נישא לשרה (נפטרה בי"ח באב ה'תל"ה), בתו של עשיר מווילנה ועבר לגור שם. החל משנת ה'ת"י בערך, הוא כיהן כדיין בבית דינו של רבי משה לימא. את רבי משה לימא, אב בית הדין, הוא ראה כרבו. לצדו בבית הדין ישבו רבי השיל מקראקא ורבי שמואל קאיידנובר. בתפקיד זה כיהן לפחות עד ה'תכ"ד.
לאחר שעזב את וילנא, כיהן כמרא דאתרא בכמה עיירות בליטא. את מקומו כדיין מילא רבי שבתי כהן (הש"ך). בשנת ה'ת"ל (1670) עבר לכהן כרב בקהילת המבורג, ובי"ג באב ה'תל"א (1671) התמנה באופן רשמי כאב"ד של איחוד שלוש הקהילות שכונה קהילות אה"ו (אלטונה, המבורג, וונדסבק), עד לשנת 1680. לאחר מכן עבר לזאלקווא, שם כיהן כרב עד פטירתו.
שימש כציר בוועד ארבע ארצות.
חיבורו
הספר "בית הלל", שאותו כתב, הוא פירוש על כל השולחן ערוך, אולם רק על החלקים יורה דעה ואבן העזר הודפס פירושו, בידי בנו, ושני החלקים האחרים כמו גם פירושו על התורה, נותרו בכתב יד.
פיטר פצ'ינלי
פיטר פצ'ינלי (באנגלית: Peter Facinelli; נולד ב-26 בנובמבר 1973) הוא שחקן אמריקאי, אשר ידוע בזכות תפקידו כקארלייל קאלן בסדרת סרטי "דמדומים".
ביוגרפיה
פצ'ינלי נולד בקווינס להורים איטלקיים, אמו ברונה, הייתה עקרת בית, ואביו פיירינו מלצר. שני הוריו מטרנטו שבצפון איטליה. הוא חונך כקתולי ולמד בבית ספר קתולי בניו יורק. הוא למד משחק בבית הספר "Atlantic Theater Company" שבניו יורק.
קריירה
הסרט הראשון שבו השתתף פצ'ינלי היה "אנג'לה" שיצא בשנת 1995. באותה השנה השתתף גם בסרט הטלוויזיה "מחיר האהבה" והתארח בפרק בסדרה "חוק וסדר". בשנת 1996 שיחק עם אשתו לעתיד ג'ני גארת' בסרט הטלוויזיה "רומן לא גמור".
בעקבות השתתפותו בסרטים אלו הוא השתתף בסדרות וסרטים נוספים. בשנת 2002 הוא שיחק בסרט "מלך העקרבים". ב-2004 פצ'ינלי שיחק בסדרה "עמוק באדמה" של HBO וב-2007 החל לשחק בסדרה Damages בערוץ FX.
ב-2008 השתתף בסרט "למצוא את אמנדה" ובסרט "דמדומים", בתפקיד קארלייל קאלן, המבוסס על ספרה של סטפני מאייר, בעל אותו שם. ב-2009 השתתף בסרט השני בסדרת סרטי דמדומים, "דמדומים 2: ירח חדש". באותה שנה הוא החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "האחות ג'קי את ד"ר פיץ' "קופ" קופר. ב-2010 שיחק בסרט השלישי בסדרת סרטי דמדומים, "דמדומים 3: ליקוי חמה". ב-2011, ב-דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1 וב-2012, ב-דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2. באותה שנה הוא שיחק בסרט "לוסיז". ב-2013, התארח ב-4 פרקים בסדרה "Glee". בשנת 2014, הוא שיחק בסרט "הקפאה" בכיכובו של דילן מקדרמוט. בשנת 2015 הוא שיחק את מקסוול לורד בסדרה סופרגירל.
חייו האישיים
בשנת 1995 פצ'ינלי פגש את ג'ני גארת' על הסט של סרט הטלוויזיה "רומן לא גמור". הם נישאו ב-20 בינואר 2001. יש להם שלוש בנות: לוקה בלה (נולדה ב-1997), לולה ריי (נולדה ב-2002) ופיונה איב (נולדה ב-2006). במרץ 2012 פצ'ינלי הגיש בקשה לגירושים, וביוני 2013 השניים התגרשו סופית.
ב-2012 החל פצ'ינלי לצאת עם השחקנית ג'יימי אלכסנדר, אותה פגש על הסט של הסרט "לוסיז". השניים התארסו במרץ 2015.
מטאטריגון מיקרופוס
מטאטריגון מיקרופוס (שם מדעי: Megatrygon microps) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הטריגוניים, המצוי לאורך האזור האינדו-פסיפי שבין הודו לצפון אוסטרליה וצפונה עד הפיליפינים. דג זה הוא המין היחיד בסוגו. המין תואר בידי החוקר הסקוטי נלסון אנננדייל ב-1908. עם זאת הסוג עצמו תואר ב-2016.
הטריגון בעל הוא דג פלאגי השוכן בים הפתוח אך גם בשוניות אלמוגים, לגונות ושפכי נהרות שונים בתפוצתו, כמו הגנגס. למעשה טריגון זה הוא חצי-פלגי מאחר שהוא שוכן גם בשוניות עמוקות יחסית וקרירות בהרבה מפני השטח.
טריגון זה מגיע למוטת סנפירים של 2.2 מטרים ואורך כולל של 3.2 מטרים, מה שהופך אותו לגדול ביחס לקרוביו. הוא מאופיין בסנפירי חזה בצורת יהלום והוא בעל זנב ארוך ופחוס, מזוקר מעט מעלה ועליו עוקץ הנושא שורת זיזים. בניגוד לשאר קרוביו הוא בולט יתר לרוחב כשרוחב "כנפיו" ארוך פי 1.4 מאורך הגוף. העיניים שלו קטנות מאוד, מה שהביא לשמו העממי באנגלית: "Smalleye stingray", ומסתיימות עם פתחי הזימים הגדולים מהם בהרבה. הטריגון משריץ טריגונים קטנים המתפתחים ברחם. כמו טריגונים אחרים הוא ניזון מדגים, סרטנים ומסילוניות.
שימורו של טריגון זה קשה להערכה מאחר שהוא נדיר גם באזורי תפוצתו, אך הדבר מוסבר מאחר שהוא נודד במים עמוקים יחסית. לעיתים די רחוקות הם נתפסים כשלל לוואי של דיג מסחרי ובאזרים כמו מוזמביק לעיתים דגים אותם למאכל בצלצלים.
ליפמן דוד שובקס
ביוגרפיה
נולד בפולין בשנת תק"צ (בערך) לר' ישראל יצחק, בן ארבע נפטרה אמו. זכה לקרבה מיוחדת מרבי מנחם מנדל מקוצק. בשנת ה'תר"ג (1843) כאשר היה בגיל 13 התארס עם מרת חוה לאה בת אחותו של הרבי מקוצק שנתיתמה בנעוריה מאביה, התנאים נכתבו בביתו של הרבי מקוצק. ובשנת ה'תר"ד נערכה החתונה בקוצק כאשר מספר שנים היה סמוך על שולחנו. בגיל 16 העניק לו סמיכה לרבנות ונתמנה על ידו כמו"צ בקהילת קוצק. ולפי המסופר, בשנים אלו היה הרבי מקוצק משמיע בפניו את הפלפול שהיה אומר לפני גדולי תלמידיו בשבת לפני התפילה, כמו כן היה משתתף בשעורים שמסר רבי יצחק מאיר אלטר מגור בפני בני עליה, וכן למד בקביעות עם רבי אברהם בורנשטין מסוכטשוב. בשנת ה'תרמ"ה (בערך) נתבקש על ידי קהילת לעווערטוב לכהן כאב"ד בקהילתם.
לאחר שבניו שנולדו בפולין נפטרו על פניו בקוצר ימים והשאירו יתומים, יעץ לו האדמו"ר רבי חיים ישראל מורגנשטרן מפילוב לעקור מביתו לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בירושלים ואכן, בשנת ה'תרנ"ח (1898) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים עם רעיתו ושני נכדיו היתומים. בחודש אדר ה'תר"ס נפטרה אשתו מרת חוה לאה ונשא בזווג שני את מרת תמר בת רבי יעקב ישראל שואל נכד רבי יעקב מליסא בעל ה'נתיבות' וה'חוות דעת'.
כולל ורשה
באותה תקופה נבנתה שכונת בתי ורשה הסמוכה לשכונת מאה שערים הממונים של כולל ורשה שקעו בחובות גדולים עקב ההשקעה הכספית בבניית השכונה ונדרש סיוע רב בגיוס כספים לכיסוי החובות. כולל ורשה מינה את הרב שובקס כשליח. שליחתו הוכתרה בהצלחה והיה בכך כדי להציל את הכולל.
רבנותו
לאחר עלותו של הרב שובקס לירושלים, הוא נתבקש על ידי רבי שניאור זלמן פרדקין (לאדיער) לעמוד בראשות בד"ץ כוללות החסידים בירושלים וקיבל גם את ברכת הדרך מהרב שמואל סלנט. מאז ועד פטירתו שימש כמנהיגה של העדה החסידית בירושלים. לאחר הקמת הרבנות הראשית לישראל, חבר הרב שובקס ביחד עם חברי בית הדין האחרים לבית הדין של הרבנות. בשנת ה'תרצ"ז כאשר הועברה השחיטה לאחריות המועצה הדתית, עזבו הרבנים בראשות הרב ירוחם פישל ברנשטיין את בית הדין של הרבנות והצטרפו לעדה החרדית.
הרב שובקס עמד במערכות שונות בענייני ההלכה והמנהגים. בשנת ה'תרס"ט (1909) עמד בראש המערכה נגד ההיתר שנתן הרב אברהם יצחק הכהן קוק (כאשר היה רב ואב"ד ביפו) לשמן שומשום לפסח (קטניות). כאשר הובאה לירושלים מכונה לאפיית מצות פרסם הוא ובית דינו מודעה ביום כ"ד אדר ה'תרס"ו שחלילה לנו להתיר זאת. כן עמד ביחד עם הרידב"ז רבה של סלוצק ואב"ד בצפת כנגד היתר מכירה בשמיטה ופרסם כרוז מיוחד.
ספריו
חידושי הגר"ד חלקים א-ב-ג נערך על ידי נכדיו הרב ליפמן דוד שובקס ר"מ בישיבת 'שפת אמת', הרב יצחק שובקס ראש כולל חושן משפט בירושלים. ירושלים תשמ"ח-תשנ"ז
משפחתו
נכדיו, הרב משה שובקס כיהן כראש ישיבת בעלז וחבר בד"צ מחזיקי הדת. הרב ליפמן דוד שובקס.
לויס גנדן
לויס גנדן (באנגלית: Lois Gunden; (1915 – 2005) הייתה חסידת אומות העולם, אחת מחמישה אזרחי ארצות הברית שהוכרו בתואר זה.
קורות חיים
גנדן נולדה וגדלה בגושן שבאינדיאנה.
פעילות במלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, לימדה גנדן אנגלית בקהילה מנוניטית בדרום צרפת. גנדן הצילה מספר ילדים יהודים ומספר פליטים ספרדים ממעצר. היא הצילה לפחות ילדה אחת ממחנה הריכוז ריווזאלט (Rivesaltes) בדרום צרפת, ליד הגבול עם ספרד, והמשיכה בפעילות ההצלה שלה גם לאחר כיבוש אזור משטר וישי על ידי הגרמנים בנובמבר 1942. פעילי הצלה נוסף שהציל יהודים ממחנה זה היו פול קוראזי ומרי אליזבת אלמס.
לאחר המלחמה
בשנת 1958 נישאה גנדן לאלמן ארנסט קלמנס. לא היו לה ילדים משלה, אך הייתה לה בת חורגת מנישואיה. היא לימדה צרפתית בקולג' גושן ובאוניברסיטת טמפל. כמו כן הייתה בתפקיד כומר בכנסייה מנוניטית.
חאווייר קמארה
חַאוִיֶיר קַמָארָה (בספרדית: Javier Cámara; נולד ב-19 בינואר 1967), שחקן קולנוע ספרדי.
ביוגרפיה
קמארה נולד בלה ריוחה, ספרד. הוא סיים את לימודי האמנות במדריד, הוא עבד כסדרן בתיאטרון פיגארו ולאחר מכן החל לשחק שם. הצגתו הראשונה הייתה "El caballero de Olmedo" בשנת 1991.
קריירה
בשנת 1998 כיכב בסרט הקומדיה "Torrente, el brazo tonto de la ley" לצד הכוכב העולה חאווייר ברדם.
בשנת 1999 הוא זכה להצלחה גדולה בעקבות השתתפותו בסדרה "vidas 7" ולאחר מכן הוא החל להופיע בסרטיו של פדרו אלמודובר, כדוגמת הסרט זוכה פרס אוסקר "דבר אליה", בתפקיד הראשי, וכן בסרט "חינוך רע", ואחרים.
בשנת 2008 שיחק במשך שתי עונות בסדרה הדרמה-קומית של אנטנה 3 "LEX" בתור עורך הדין מריו אסטרדה.
בשנת 2011 שיחק בתפקיד הראשי של גיירמו בסרט הקומדיה "¿Para qué sirve un oso?".
כחליל מקושט
כַּחְלִיל מְקֻשָּׁט (שם מדעי: Freyeria trochylus) הוא פרפר קטן ממשפחת הכחליליים. באנגלית מכונה בשם העממי "תכשיט דשא". בישראל הוא מתעופף במרבית אזורי הארץ, מחודש פברואר עד נובמבר.
טווח תפוצה
טווח תפוצתו של הכחליל המקושט רחב באזור העולם הישן, מדרום-מזרח אירופה עד אפריקה ומדגסקר וממשיך לאסיה דרך הרי ההימלאיה. הוא נפוץ באזור חופי הים התיכון בלוב, מצרים, לבנון, ישראל, יוון, קפריסין, טורקיה, בולגריה (קרוב לגבול יוון) ובמזרח בסיציליה, תוניסיה ואלג'יריה. הוא נצפה גם במקדוניה הצפונית.
בישראל הוא נפוץ במרבית אזורי הארץ.
בית גידול
הכחליל המקושט מעופף בסמוך לקרקע ונח על צמחייה נמוכה. הוא נפוץ בשטחים פתוחים ומדרונות סלעיים בעלי עשבייה דלילה. הוא נצפה בכרי דשא, מדשאות בסוואנות ובשולי שבילים ביערות. טווח הגובה בו הוא מתגורר רחב ונע בין גובה פני הים עד כ-2,000 מטר.
תיאור
הכחליל המקושט בעל מוטת כנפיים של 15–18 מ"מ, מה שהופך אותו לפרפר הקטן באירופה ובהודו ולאחד מהפרפרים הקטנים בעולם. תעופתו המהירה והקרובה מאוד לקרקע, יחד עם גודלו הקטן במיוחד מקשים ביותר על זיהויו. כנפיו הקדמיות בצבע חום, על חלקן התחתון של הכנפיים התחתונות שניים עד ארבעה כתמים שחורים המוקפים באליפסות כתומות-זהובות שבצדן העליון סהרונים לבנים קטנים. מינים באזורים יבשים בהירים בהרבה ממינים באזורים מרובי גשמים. גבול חום כהה דק תוחם את הכנפיים והשערות בקצות הכנפיים לבנות.
הכנפיים האחוריות בצבע חום בהיר-קרמי, קרוב לגוף הפרפר כתמים שחורים המוקפים בלבן. המין אינו מקיים דו-צורתיות זוויגית וההבדל העיקרי בין הזכר והנקבה הוא צבע חום כהה בכנפיים האחוריות אצל הזכר. בקצה הכנף, בחלקן המעגלי, גבול חום כהה עבה. בחלקן התחתון של הכנפיים האחוריות התחתונות סהרונים כתומים-זהובים שבתוכם ארבעה כתמים שחורים המוקפים בגבול לבן דק ולצידם (בכיוון שקרוב לקצה הכנף) קשקשים ירוקים-כחולים מתכתיים בולטים. קשקשים אלה מעניקים למין את שמו עממי האנגלי "תכשיט דשא".
מחזור חיים
הכחליל המקושט מקיים דורות רבים בשנה.
ביצה
הביצה בצבע לבן-ירקרק, שטוחה ומרושתת ברשת המורכבת מכ-20 צלעות. אורכה כ-0.45–0.6 מ"מ וגובהה כ-0.3 מ"מ. הנקבה מטילה את הביצים בבודדים על עלי הצמח או על הגבעולים של שלוחית קרחת ומינים מהסוג עוקץ העקרב.
זחל
הזחלים בוקעים לאחר כ-5–6 ימים ולא אוכל את הקליפה. ראשו של הזחל שחור, בוהק, קטן משאר גופו ומוסתר לחלוטין בעת מנוחה. שאר גופו בצבע ירוק דשא, עם פס שחור-סגלגל לאורך גבו מהקטע השלישי עד השנים-עשר. גופו מכוסה בשערות לבנות דקיקות. על צדי גופו פסים ורודים בהירים דקיקים. גודלו המרבי של הזחל הוא 6–9 מ"מ ורוחבו כ-3–4 מ"מ. הזחל ניזון בעיקר מצמחים ממשפחת החלבלוביים, במיוחד שלוחית קרחת, ומינים מהסוגים עוקץ עקרב ו-Indigofera. הזחל חי בעיקר על העלים, הפרחים והניצנים. תקופת הזחל נמשכת בין 8 עד 11 ימים.
יחסים עם נמלים
בדומה למינים אחרים במשפחת הכחליליים, הזחל מקיים יחסי גומלין עם נמלים. קשר זה מגן עליהם מטורפים טבעיים כמו צרעות וזבובים. הם נצפו מקיימים יחסי גומלין עם נמלי עבודה ממשפחת הנמליים, ככל הנראה המין Camponotus piceus ו-Pheidole quadrispinosa, הנפוץ במדינות מזרח התיכון. הנמלים ניזונות מנוזל המופרש על ידי זחלי הפרפר, לאחר הנשל השלישי והרביעי, הפרשות נוזליות אלו מכילות חומצות אמינו וסוכרים חיוניים עבור הנמלים. הנמלים בתמורה מגנות על הזחלים מטורפים.
שימור
הפרפר מוגדר כפרפר מוגן בחוק היווני. לפי הרשימה האדומה של IUCN הוא מוגדר במצב ללא חשש.
תת־מינים
ישנם ארבעה תת־מינים של הכחליל המקושט:
נמל התעופה ג'ובה
נמל התעופה ג'ובה (באנגלית: Juba International Airport) הוא הגדול מבין שני נמלי התעופה הבין־לאומיים של מדינת דרום סודאן ונמצא בעיר ג'ובה.
מיקום
נמל התעופה ממוקם בחלקה הצפוני של עיר הבירה בדרום סודאן, סמוך למרכז העסקים הראשי בעיר ובקרבת הבנקים המערביים של הנילוס הלבן.
סקירה
נמל התעופה ג'ובה הוא אחד משני נמלי התעופה הבינלאומיים והגדול ביותר בדרום סודאן. נמל התעופה הבינלאומי השני במדינה הוא מלקאל. נמל התעופה ג'ובה מקיים טיסות נוסעים ומטען סדירות ליעדים מקומיים ובינלאומיים וטיסות שכר מסחריות. בנוסף, משתמש בו הצבא של דרום סודאן והאו"ם לטיסות הומניטריות עבור המדינה. הנמל ממוקם כ-461 מטר מעל פני הים ובעל מסלול המראה ונחיתה יחיד באורך 2,400 מטר.
התפתחות
מאז מאי 2011, נמצא הנמל בעבודות שיפוץ והרחבת מבני טרמינל הנוסעים והמטען, שיפוץ מסלול ההמראה והנחיתה הכולל התקנת מנורות על המסלול כדי להקל על המראות ונחיתות ליליות.
תאונות בשדה התעופה
בשנת 2015 התרסק מטוס מטען מתוצרת אנטונוב מספר דקות לאחר המראתו מנמל התעופה, 41 איש, נוסעים, צוות ותושבים על הקרקע, נהרגו עקב תאונה זו.
ספר שירי
ספר שירי הוא שירה של המשוררת העברייה רחל, אשר נכתב בתל אביב בניסן תרפ"ז 1927 ופורסם כעבור כשנה בעיתון "דבר". הוא שיר ארספואטי הפותח את ספר השירים השני שלה, "מנגד" שיצא לאור בשנת 1927. "ספר שירי" מורכב משני בתים, בני ארבע שורות כל אחד, ונעשה בו שימוש באמצעים לשוניים ובמספר אמצעים אמנותיים כגון מטפורות וניגודים. השיר נחשב לאחד משיריה הנודעים ביותר של רחל, והוא נכלל בתוכניות הלימוד של בתי ספר תיכוניים רבים בישראל.
ניתוח השיר
השיר עוסק בחוויית היצירה וכתיבה של שיר.
הבית הראשון מתאר את התהליך אותו הדוברת, המייצגת בשיר את המשוררת, עוברת בכתיבת שיריה. רחל מביעה את סבלה וכואבת את הניגוד בין סבלה הכולל מצוקה וייאוש, לתוצאה המלבבת החיצונית הנראית בשיריה.
בבית השני מתארת רחל איך החוויות הקשות והאינטימיות ביותר שלה מתורגמות לשיר ונחשפות בפני ציבור הקורא את השיר בנחת ואינו מודעים לקושי הכרוך ביצירה. רחל רומזת שהציבור חטא בקהות רגשית ובזלזול כלפי המאמצים הנפשיים שדורשת היצירה מהמשוררת.
אמצעים אמנותיים
ישנן מספר מטאפורות המופיעות בשיר:
עגמת הנפש אותה מנסה המשוררת להעביר לקוראים מודגשת באמצעות שני ניגודים עיקריים:
השיר כתוב במקצב אמפיברכוס: רגליים בנות שלוש הברות, כשבכל פעם האמצעית מודגשת.
אמצעי לשוני המופיע בטקסט הוא אליטרציה: "מחרוזת מילים מלבבת" - עיצור זהה בתחילת מילים עוקבות.
בנוסף, בעוד שבשתי השורות הראשונות בבית א' נעשה שימוש במצלול "קשה", רועש: עיצורי ש'-צ', בשתי השורות האחרונות נעשה שימוש במצלול "רך" ו"נעים": עיצורי מ'-ל'.
אייזק נייתן
אייזק נייתן (באנגלית: Isaac Nathan) (1790 – 1864) היה מלחין יהודי ממוצא אנגלי.
ילדות ונעורים
אייזק נייתן נולד בקנטרברי לאב ממוצא פולני ולאם יהודייה-אנגליה. אביו היה ככל הנראה החזן של הקהילה היהודית של קנטרברי בעת הולדת בנו. פרטים אחרים על מוצאו אינם ידועים. הוא קבור בלונדון בבית הקברות היהודי תחת השם "מנחם בן רבי יהודה פולק". אייזק, שנועד תחילה להמשיך בדרכו של אביו, למד בין השנים 1805-1807 בקיימברידג' בבית הספר היהודי-האנגלי הראשון עם פנימייה (שנוסד בידי סולומון ליאון). כיוון שגילה נטייה מובהקת למוזיקה, נסע ללונדון לעבוד כשוליה אצל מו"ל המוזיקה דומניקו קורי. לדבריו, גם למד במשך חמש שנים פיתוח קול ושירה אצל קורי, שהיה בשעתו תלמידו של ניקולא פורפורה.
ראשית הקריירה
בשנת 1813 פנה נייתן אל המשורר לורד ביירון בבקשה לכתוב מילים לנעימות אלה. התוצאה הייתה מנגינות עבריות, אסופת השירים המפורסמת של המשורר, שנייתן הוציא לאור בשנת 1815. אסופת השירים עם המוזיקה של נייתן נשארה בדפוס במשך רוב המאה ה-19, אם כי עיון בה מלמד, שהתלהבותו של נייתן הייתה גדולה מכישרונותיו בפועל.
היה זה הניסיון הראשון להציג את המוזיקה המסורתית של בית הכנסת, שנייתן היה בקי בה הודות לחינוכו מבית, לפני הציבור הרחב. כדי לקדם את המכירות, פנה נייתן אל זמר הטנור היהודי המפורסם ג'ון בראהאם וביקש את רשותו לפרסם את שמו על דף השער, בתמורה לחלק ברווחים, אף כי לבראהאם לא היה למעשה שום חלק ביצירת "מנגינות עבריות".
הצלחת ה"מנגינות" פרסמה את שמו של נייתן ברבים והקנתה לו מוניטין מסוימים. לאחר זמן התיימר למינוי כמורה לזמרה לנסיכה הבכורה שרלוט וכאחראי על ספריית המוזיקה של יורש העצר, מי שיהיה בהמשך למלך ג'ורג' הרביעי. לדברים אלה אין ראיה, אם כי הוצאת מנגינות עבריות הוקדשה לנסיכה בהיתר מלכותי.
דעיכה
בשנת 1816 עזב ביירון את אנגליה שלא על מנת לחזור וניתק את קשריו עם נייתן. תלמידתו המלכותית של נייתן מתה בשנת 1817 ועל תהילתו הקצרה בא הקץ.
צבירת חובות ופזיזות הכשילו אותו בדרכו. פעמיים התחתן עם נשים נוצריות, אם כי בשני המקרים הקפיד על חתונה יהודית לאחר הטקס הכנסייתי. מזגו החם ונטייתו ללכת שולל אחר מחשבות שוא סיבכו אותו בדו-קרב ובתקיפה. לא ברור כיצד התפרנס בין 1820 להגירתו ב-1841, וקיימת סברה, שכמה חודשים מתקופה זו ישב בבתי כלא לחייבים. הוא הרבה לכתוב לעיתונות הפופולרית בלונדון, בעיקר בנושאי אגרוף. המוזיקה תפסה תמיד מקום חשוב בחייו. הוא חיבר אופרות קומיות לבימות לונדון וארבע מהן הופקו בין 1823 ל-1833. זכויות היוצרים שלו ל"מנגינות עבריות" היו אמורות לשאת תמלוגים - במהלך אותן שנים מכר אותן לאחותו הנשואה, כנראה כדי למנוע את עיקולן בפשיטת רגל - אבל הן נקלעו לסבך מחלוקות משפטיות. הוא ניסה את כוחו בעסקי הוצאה לאור עם אחיו ופרסם ספר מעניין על תולדות המוזיקה, מוקדש בהיתר למלך ג'ורג' הרביעי, המציג באופן טיפולו בנושא המוזיקה היהודית הבנה רבה בתנ"ך ובמסורת היהודית. כמו כן הוציא לאור את זכרונותיו על לורד ביירון.
בעיית שטיינר
שטיינר שאל על "המכפלה המקסימלית של החלקים של מספר", כלומר, מהו הערך המקסימלי של המכפלה, כאשר הם חלקים של מספר קבוע, n. לפי אי שוויון הממוצעים, הערך המקסימלי מתקבל כאשר כל החלקים שווים זה לזה, ואם קובעים שערכו של כל חלק הוא m, אז מספר החלקים הוא , וערך המכפלה הוא. מכאן עולה כי כדי למצוא את הערך המקסימלי (עבור n נתון) יש לבחור m כך שהמספר \sqrt[m]{m} יהיה מקסימלי. שטיינר מציין כי "קל למצוא" שהמקסימום מתקבל כאשר m שווה לבסיס הלוגריתם הטבעי (ואכן, זהו תרגיל בסיסי בחשבון אינפיניטסימלי).
במכתבו לירחון הוסיף שטיינר שלכל מספר c>1 קיים בן-זוג יחיד d>1, שעבורו (במספרים שלמים יש למשוואה זו פתרון יחיד: ).
אייזק נייתן
דעיכה
נייתן זכה למוניטין מסוימים גם כמורה לשירה. בין תלמידיו היה עוד משורר אנגלי חשוב, רוברט בראונינג הצעיר, שציין אותו כעבור שנים רבות כמורה הטוב ביותר לשירה מבין הארבעה שאימנו אותו, משום ששימר משהו מן השיטות המסורתיות של היהדות לפיתוח הקול.
בעיית שטיינר
פרסום הבעיה
חלק מפרסום הבעיה בא לה בעקבות הכללתה בתוך ספרו של היינריך דרי, 100 Great Problems of Elementary Mathematics (100 בעיות גדולות במתמטיקה יסודית), אלא ששם מופיעה הבעיה בצורה מופשטת יותר, דהיינו: מהו ערך x שמביא את הפונקציה
אייזק נייתן
מעבר לאוסטרליה
נייתן טען לביצוע אי-אילו שירותים מסתוריים למשפחה המלכותית, שהממשלה בראשות המפלגה הליברלית סירבה לשלם תמורתם. כתוצאה מכך, נקלע נייתן לקשיים כספיים ובשנת 1841 היגר לאוסטרליה, שם הנהיג את חיי המוזיקה המקומיים, כיועץ מוזיקלי הן לבית הכנסת והן לקתדרלה הקתולית בסידני. כמו כן הופיע בביצועים ראשונים או מוקדמים של רבות מיצירותיהם של מוצרט ובטהובן. ב-3 במאי 1847 הוצגה האופרה שלו "דון ג'ון מאוסטריה", האופרה הראשונה שנכתבה, הולחנה והופקה באוסטרליה, בתיאטרון ויקטוריה בסידני. נייתן גם היה הראשון חקר והעלה על הכתב את המוזיקה של הילידים האוסטרליים.
מותו וצאצאיו
חייו יוצאי הדופן של נייתן באו אל קצם במוות יוצא דופן. "ג'ואיש כרוניקל" הלונדוני הודיע בגיליון ה-25 במרץ 1864 מסידני:
קרון הסוסים הציבורי היה הראשון בסידני. אייזק נייתן היה הקורבן הראשון באוסטרליה (ובעצם בחצי הכדור הדרומי) של תאונת רכב ציבורי.
נייתן נקבר בסידני; בבית הקברות קמפרדאון בניו סאות' ויילס.
המנצח צ'ארלס מקקראס הוא מצאצאיו של אייזק נייתן.
סיכום
לאור ההפרזות והמוזרויות באופיו של נייתן, יחד עם יכולתו המוזיקלית המוגבלת, קל לפטור אותו כחריג תמהוני וחסר עניין. אין ספק, שאלמלא קשריו עם ביירון, היה נשכח כליל. אבל את מנגינות עבריות אפשר לראות רק כהישג ממשי; המוזיקה של נייתן לאסופת השירים יצאה לאור באנגליה שוב ושוב, לפחות עד שנות ה-50 של המאה ה-19 ונודעה ברחבי אירופה.
יתרה מזו, נייתן יכול לטעון, במידה מסוימת, לזכות ראשונים כ"מוליד" הטקסטים של ביירון. לא זו בלבד, שטקסטים אלה הפיצו רוח פילושמית בחוגים תרבותיים (למעשה, אפשר שלהם נודעה הפופולריות האמיתית הרבה ביותר במכלול יצירתו של ביירון), אלא שהם שימשו גם בסיס ליצירותיהם של מלחינים רבים אחרים במאה ה-19, הן יהודים (פליקס מנדלסון, פאני מנדלסון, יואכים והן נוצרים (שומאן, לווה, מוסורגסקי, באלאקירב ועוד).
לכתביו של נייתן על מוזיקה לא הייתה השפעה ישירה של ממש, היקף מכירותיהם היה קטן והם לא זכו לביקורת רצינית בעיתונות. סגנונו ויהירותו מעוררים צחוק ועל התובנות שלו, המרשימות לעיתים, בנושאי מוזיקה יהודית מעיבים מקרים רבים פי כמה של שגיאות וגילויי בערות. ועם זאת, כמקרה בודד, הצליח למקד את תשומת הלב בנושא, שהיה אותו זמן במרכז העניין של תנועת האינטלקטואלים בגרמניה: תיחום וקידום של תרבות יהודית אמיתית, שיוכלו להציג את היהודים כ"עם" (Volk) - לפי יוהאן גוטפריד הרדר - בזכותם הם. נראה שאותה רוח עצמה הניעה את עבודתו החלוצית במוזיקה של הילידים האוסטרליים.
לבסוף, סירובו הבלתי-מתפשר של נייתן להודות בתבוסה בחייו בנכר - ללא ספק השווה את עצמו אל ביירון גיבורו - והעבודה שעשה בהבאת המוזיקה הילידית אל אולמות הקונצרטים ואל דפי המחקר, מצדיקים את הצגתו בחוגי המוזיקולוגים של חצי הכדור הדרומי כ"אבי המוזיקה האוסטרלית".
סוללה (הנדסה אזרחית)
סוללה היא ערימה מלאכותית של עפר, אדמה או מצע היכולה לשמש כביסוס לדרך, כאמצעי להסדרת ניקוז, לבידוד אקוסטי מפני רעש, כאמצעי להגנה מפני ירי, כאלמנט לפיתוח נופי ולשימושים רבים נוספים.
בדרך כלל אורכה של הסוללה גדול משמעותית מגובהה ורוחבה ואילו החתך של הסוללה טרפזי. בניית הסוללה דורשת עבודות עפר שנעשות על ידי ציוד מכני הנדסי, לרוב מסוג דחפור, מחפר או יעה אופני. דחפורים מקימים סוללות עפר ביעילות על ידי גריפת ודחיפת עפר ופיזורו בשיפוע.
הגורם המרכזי בתכנון ובביצוע הסוללה הוא זווית החיכוך הפנימית של החומר ממנו בנויה הסוללה, זו הזווית שקובעת את השיפוע הנדרש כדי שהסוללה תישאר יציבה ולא תתמוטט. לכל סוג קרקע או מצע זווית חיכוך פנימית האופיינית לו.
בהנדסה הצבאית יש שימוש רב לסוללות כאמצעי מיגון (מגנן או חומת מפגע) או כמחסום נגד רכב קרבי משוריין.
בישראל נעשה שימוש בעבר בסוללות עפר כתחליף לגשרי כביש בנקודות חצייה של נחלים עמוקים, כדוגמת כביש 85 (מעבר נחל עמוד ונחל עכברה, הסוללות הוסרו במסגרת עבודות שדרוג הכביש ב־2013), ודרך פרויד בחיפה (מעבר נחל אחוזה). מילוי נחל בסוללת עפר מאפשר את חצייתו ללא צורך בגשר בעל ניצבים גבוהים שלבנייתו נדרשים מאמצים הנדסיים גדולים, אך פוגע בנחל עקב חסימתו למעבר בעלי חיים ומטיילים.
אוקטובר (כתב עת)
אוקטובר (ברוסית: Октябрь) הוא ירחון ספרותי הרואה אור מאז 1924 בברית המועצות וברוסיה שלאחר התפרקות ברית המועצות.
היסטוריה
כתב העת נוצר על ידי קבוצת סופרים ומשוררים בשם "אוקטובר" (על שם מהפכת אוקטובר) וגיבש קו קומוניסטי המקורב לתכתיבי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשנותיו הראשונות היה ביטאון איגוד הכותבים הפרולטרים במוסקבה ולאחר מכן השתייך לאיגוד היוצרים של ברית המועצות. גם בתקופה הקשוחה פחות, ההפשרה של חרושצ'וב, שמר הכתב העת על קו סטליניסטי נוקשה.
בין היתר פורסמו בירחון יצירות מאת סרגיי יסנין, ולדימיר מאיאקובסקי, מיכאיל זושצ'נקו, אנדריי פלטונוב, ארקדי גאידר, אלכסנדר טברדובסקי, קונסטנטין פאוסטובסקי, אלכסיי טלסטוי וולנטין קטייב. כן פורסמו תרגומי שירה כגון יצירות מאת ליון פויכטוונגר, אנרי ברביוס, רומן רולן, תאודור דרייזר, מרטין אנדרסן נקסה, היינריך מאן ועוד, שנודעו בהשקפת עולם סוציאליסטית.
החל משנות השבעים פורסמו גם יצירות ליברליות יותר, אך עדיין היטב בתחומי המותר לפי תכתיבי המפלגה. כך התפרסמו בירחון מיצירות אנטולי ריבקוב, בלה אחמדולינה, אנדריי ווזנסנסקי, יבגני יבטושנקו ועוד.
בתקופת הגלאסנוסט החלו להתפרסם בירחון יצירות שהיו אסורות בברית המועצות, כגון "חיים וגורל" מאת וסילי גרוסמן, שהתפרסם רק ב-1988, אף שחובר כעשרים שנה קודם לכן או המחזה "אדם וחוה" מאת מיכאיל בולגקוב ואף יצירות מאת דיסידנטים כאנדריי סחרוב, אנה אחמטובה, אלכסנדר גאליץ' ואנטון דניקין. כן ראו אור באותה עת יצירות מאת גולים רוסים שהיו אסורים בפרסום כולדימיר נבוקוב, סרגיי דובלטוב ואחרים. באותה עת, עוד טרם התפרקות ברית המועצות, הפך הירחון לכתב העת הראשון שקיבל מימון ממשלתי ללא התערבות בתכנים וסימל את עידן הפרסטרויקה וחופש הביטוי. להגדרה זו הוביל מכתב תמיכה פומבי בירחון שחיברו מספר אנשי רוח, בהם דמיטרי ליכצ'וב, אולג יפרמוב, מארק זכארוב ואלפרד שניטקה.
לאחר התפרקות ברית המועצות המשיך הירחון להופיע.
תכנים
כתב העת מפרסם סיפורים בהמשכים, פואמות, סקירות וביקורת ספרות וקולנוע. זהו כתב העת החשוב ביותר בתחום הקולנוע הסובייטי.
זכויות להט"ב בבנין
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבנין מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. אף על פי שפעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כחוקית בשטחי המדינה מאז ומעולם, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא ידועים נתונים אם קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.