cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מליפיסנט (סרט)
מליפיסנט (באנגלית: Maleficent) הוא סרט דרמה מסוגת מותחן-פנטזיה בבימויו של רוברט סטרומברג. הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-29 במאי 2014. בסרט מתוארת עלילת סרט האנימציה משנת 1959, היפהפייה הנרדמת, מנקודת מבט שונה מזו המתוארת בסרט המקורי.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בתיאטרון "אל קפיטן" בהוליווד ב-28 במאי 2014. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-30 במאי 2014, בפורמטים: Disney Digital 3D, RealD 3D ו- IMAX 3D, כמו גם בבתי קולנוע קונבנציונליים. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, וזכה לשבחים על הביצועים של ג'ולי, התלבושות, האפקטים החזותיים והמוזיקה, בעוד שהביקורת כוונו בעיקר על התסריט וחוסר העקביות שבו. הסרט זכה להצלחה מסחרית, והכניס למעלה מ-758 מיליון דולר ברחבי העולם, והפך לסרט הכי מכניס בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי. הסרט קיבל מועמדות לפרס האוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר. סרט המשך, מליפיסנט: אדונית הרשע, יצא לאקרנים ב-17 באוקטובר 2019.
עלילה
הסרט נפתח בהצגת שתי ממלכות, ממלכת בני האדם וממלכת הביצות שבה שכנו יצורים קסומים. מליפיסנט (אלה פורנל) היא פיית ביצות שמתיידדת עם נער יתום ועני בשם סטפן, לאחר שניסה לגנוב פרטי ערך מהביצות. השניים מתאהבים זה בזו ואף ביום הולדתה השישה עשר של מליפיסנט הם מתנשקים, אך עם השנים הם מתרחקים זה מזו כשכל אחד משתקע בעולמו.
בממלכת בני האדם, המלך הנרי מכריז על כיבוש הביצות ומגייס לוחמים רבים. מליפיסנט (אנג'לינה ג'ולי) מובילה את יצורי הביצות להיאבק בהם ומביסה את הצבא. המלך הנרי מציע פרס להיות יורשו למי שיצליח להרוג את מליפיסנט. סטפן (שרלטו קופליי) מבקר את מליפיסנט ומפיל אותה בפח ומרדים אותה. אולם סטפן מגלה כי אין ביכולתו להרוג אותה ולכן הוא כורת את כנפיה ומביא אותם למלך הנרי. מליפיסנט שבורת הלב מהפגיעה זועמת על כך ומנסה להתרגל להיות ללא כנפיים. היא מצילה עורב ממוות על ידי הפיכתו לבן אדם בשם דיאבל (סם ריילי) והופכת אותו למשרתה שירגל אחרי סטפן. סטפן מוכתר למלך ומתחתן עם בתו של המלך הנרי ולשניים נולדה בת, אורורה.
סטפן ואשתו עורכים טקס מלכותי לכבוד ההטבלה ואליו מגיעות שלוש פיות מהביצות כדי לברך את התינוקת. מליפיסנט מתפרצת למסיבה ומקללת את הנסיכה. היא הכריזה שביום הולדתה השישה עשר לפני השקיעה הנסיכה תידקר במחט שעל גלגל הטוויה ותיפול בשינה דמוית מוות ואמרה שאין להסיר קללה זו. לאחר תחינתו של סטפן מליפיסנט אומרת שאת הקללה ניתן לבטל רק בידי נשיקת אהבה אמיתית ושאין כוח בעולם שישנה אותה. לאחר הסתלקותה של מליפיסנט סטפן מוסר את התינוקת לטיפולן של שלוש הפיות שיחביאו אותה ושולח את חייליו לחפש אחר מליפיסנט אך לא ניתן למצוא אותה כיוון שבנתה חומת קוצים סביב ממלכת הביצות כך שאיש לא ינסה להגיע אליה.
הפיות מגדלות את אורורה עמוק ביער אך נכשלות בטיפולה. מליפיסנט מטפלת בה בסתר וצופה בה כיצד היא גדלה. לאחר כ-15 שנים אורורה (אל פנינג) מתחילה לחקור את חומת הקוצים המסתורית שבקרבת ביתה. מליפיסנט מביאה אותה אל הביצות ונפגשת אתה. אורורה מזהה את מליפיסנט בתור הפיה הסנדקית השומרת עליה, ומליפיסנט לא מגלה את סוד עברה. היא מנסה לבטל את הקללה אך נכשלת בכך.
מלדיביאן
מלדיביאן (בדיבהי: މޯލްޑިވިއަން) היא חברת התעופה הלאומית של האיים המלדיביים. היא מפעילה טיסות בינלאומיות בנוסף לשירותים בין האיים. הבסיס העיקרי שלה הוא נמל התעופה הבינלאומי ולנה.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי הממשלה ב-23 באפריל 2009 כחברה בעירבון מוגבל ובבעלות מלאה של הממשלה. חברת התעופה החלה לפעול עם שלושה מטוסים מדגמי בומברדייה דאש 8 ודורניה דו 228. בתחילה החברה טסה רק בתוך האיים המלדיביים. חברת התעופה החלה את טיסותיה הבינלאומיות ב-26 בינואר 2008 עם טיסות סדירות להודו. ב-25 באוגוסט 2008 החברה תויגה מחדש תחת השם "מלדיביאן".
מליפיסנט (סרט)
עלילה
בארמון, סטפן שנהיה פרנואיד ומטורף עם השנים, חש שמליפיסנט באה ומורה לחייליו להתכונן. אורורה מבקשת ממליפיסנט לגור איתה בביצות, מליפיסנט מסכימה בשמחה. בדרך לביתה אורורה פוגשת בנסיך פיליפ והשניים מתאהבים זה בזו. מליפיסנט שוללת את המחשבה שפיליפ ישבור את הכישוף בטענה שאין דבר כזה אהבת אמת. הפיות מספרות לאורורה על האמת של עברה ואורורה הזועמת מנתקת קשר עם מליפיסנט ומליפיסנט בתגובה מחפשת את פיליפ כדי שישבור את הקללה.
מלדיביאן
יעדים
יעדי החברה נכון לאוקטובר 2019:
מליפיסנט (סרט)
עלילה
אורורה חוזרת לארמון ונפגשת עם אביה. סטפן כועס על חזרתה המוקדמת ומצווה לנעול אותה באחד החדרים. אורורה נמלטת מחדרה ובהשפעת הכישוף בורחת למרתף הארמון לגלגלי הטוויה, דוקרת את עצמה ושוקעת בשינה. מליפיסנט מסתננת לארמון עם דיאבל ופיליפ ודואגת שהפיות ימצאו את פיליפ ויביאו אותו לאורורה. לאחר שפיליפ מנסה להעיר את אורורה ונכשל, מליפיסנט מבקשת סליחה מאורורה הנמה ומתוודת על אהבתה כלפיה. אורורה מתעוררת והשתיים מחליטות להימלט מהארמון. החיילים תופסים את מליפיסנט וכדי להסיח את דעתם מליפיסנט הופכת את דיאבל לדרקון. בעוד החיילים נאבקים בדרקון אורורה מוצאת בחדר סודי את הכנפיים של מליפיסנט ומשחררת אותן. לאחר שהכנפיים שבות למליפיסנט מליפיסנט מכניעה את סטפן ומבקשת לסיים את הסכסוך, אך סטפן מנסה לתקוף אותה ובתוך כך צונח אל מותו.
מלדיביאן
יעדים
בנגלדש:
הרפובליקה העממית של סין:
מליפיסנט (סרט)
עלילה
מליפיסנט מאחדת את שתי הממלכות ומכתירה את אורורה כמלכתם. הקריינית שמלווה את הסיפור, חושפת את אישיותה כמי שקראו לה ״היפהפייה הנרדמת״.
מלדיביאן
יעדים
הודו:
המלדיביים (רשימה חלקית):
מליפיסנט (סרט)
כתיבה וליהוק
אנג'לינה ג'ולי החלה להיות מעורבת בהפקה במרץ 2010, כאשר טים ברטון, שתכנן לביים את הסרט, בחר שלא להמשיך אותו. הרצון של ג'ולי לשחק את התפקיד הזה נבע מאהבתה לדמות כשהייתה ילדה קטנה. לינדה וולברטון הוזמנה לכתוב את התסריט לסרט. ב-6 בינואר 2012 הכריזה חברת דיסני כי רוברט סטרומברג, מעצב ההפקה של אליס בארץ הפלאות, יביים את הסרט. ג'ו רוט, דון האן וריצ'רד ד. זאנוק נשכרו כמפיקים, אם כי זאנוק מת מאוחר יותר באותה שנה. רוט אמר שהסרט לא היה נוצר אם ג'ולי לא הייתה מסכימה לקחת את התפקיד הראשי: "היא נראתה כאדם היחיד שיכול לשחק את התפקיד. לא היה טעם לעשות את הסרט אם זה לא היה היא". על פי האן, הסרט אמור היה להיות במקור סרט אנימציה, אך הוא השתנה ללייב אקשן פיצ'ר לאחר הליהוק של ג'ולי. על על תפקידה בסרט קיבלה ג'ולי 15 מיליון דולר.
מלדיביאן
יעדים
סרי לנקה:
מליפיסנט (סרט)
כתיבה וליהוק
במרץ 2012 דווח כי אל פנינג נמצאת בשיחות על תפקיד הנסיכה אורורה, היפהפייה הנרדמת. הליהוק שלה הוכרז רשמית במאי 2012, יחד עם שארלטו קופלי כמוביל הגברי, המלך סטפן, אביה של הנסיכה אורורה, יחד עם אימלדה סטונטון; מירנדה ריצ'רדסון כמלכה אולה, קנת קרנהאם כמלך; סם ריילי בתפקיד דיאבל, עורב שמשתנה לצורתו של האדם והוא יד ימין של מליפיסנט; ולסלי מנוויל.
מלדיביאן
יעדים
תאילנד:
צי החברה
צי החברה נכון ל-2022
מליפיסנט (סרט)
צילום ושיווק
עם התקציב המוערך כ-200 מיליון דולרים, הצילומים החלו ב-18 ביוני 2012 בלונדון עם התמונות הראשונות מהסט והתמונה הרשמית הראשונה של ג'ולי כמליפיסנט. ההפקה החלה ב-5 באוקטובר 2012. הסרט הופק על ידי דון הון אשר אחראי להפקות רבות של סרטי אנימציה בדיסני שרבים מהם קשורים לאגדות. בין הפקותיו נמצאים הסרטים: היפה והחיה, מלך האריות, הגיבן מנוטרדאם, הקיסר נפל על הראש, פנטסיה 2000, ואטלנטיס: האימפריה האבודה.
שיר הסיום שהוצג על ידי הזמרת לנה דל ריי "Once Upon a Dream".
בנובמבר 2013 יצא טיזר טריילר ראשון.
אפקטים חזותיים
מעצב ההפקה ביקש לאזן בין השימוש באפקטים על סט הצילום ואפקטים שנוצרו באמצעות מחדש. לדוגמה, בעוד שהקרניים ותותבות הפנים של מליפיסנט נוצרו על ידי המאפר ריק בייקר. חברת "דיגיטל דומיין" צילמה את הפנים של אימלדה סטאנטון, לסלי מאנוויל וג'ונו טמפל כדי ליצור את דמויות שלוש הפיות בעזרת תוכנה של מחלקת המחק והפיתוח של דיסני בציריך. מבחינת חזותית, סטרומברג רצה במקור להפוך את הסרט לקצת יותר מציאותי, ולא סוריאליסטי מדי. הוא גם הצטער שלא יצר סטים גדולים יותר ואיפשר לשחקנים לעבוד בסביבה מוחשית יותר, על "סטים אמיתיים עם אורות אמיתיים".
קישורים חיצוניים
ביקורות
גביע המדינה בכדורסל 2010/2011
גביע המדינה בכדורסל לעונת 2010/2011 היא התחרות ה-51 מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-38 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על אליצור מכבי ברק נתניה.
הגמר
מכבי תל אביב, תחת המאמן דייוויד בלאט, זכתה בגביע המדינה ה-38 בתולדותיה.
מכבי תל אביב, שהגיעה לגמר כפייבוריטית ברורה, לא הצליחה ברבע הראשון לברוח לנתניה, וסיימה את הרבע בתוצאה 22:14 לטובתה, זאת בעקבות הגנה חזקה במיוחד של נתניה על סופוקליס שחורציאניטיס. ברבע השני לעומת זאת, מכבי תל אביב עשתה ריצה של 17:0, במיוחד בזכות קליעות של גיא פניני ודייוויד בלו והגנה חזקה של דורון פרקינס. המחצית הסתיימה ביתרון של 49:26, שהפך את יתר המשחק לפרוטוקול בלבד. כן המשחק זכור מהמהומה והקטטה שפרצה ארבע דקות לפני תום הרבע השלישי, בסיומה הורחקו סופוקליס שחורציאניטיס ודייוויד בלו ממכבי ואדריאן בנקס ורומאו טראוויס מנתניה.
הבית הלבן (סדרת טלוויזיה)
הבית הלבן (באנגלית: The West Wing) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית, שנוצרה על ידי אהרן סורקין ושודרה במקור בין השנים 1999 ו-2006. מקום עלילת הסדרה הוא האגף המערבי בבית הלבן (ומכאן שמה הלועזי - The West Wing, האגף המערבי), מקום המשרד הסגלגל ומשרדי הצוות הנשיאותי הבכיר, במהלך שלטונו של הנשיא הבדיוני, ג'וזיה ברטלט הדמוקרטי (מרטין שין).
הבית הלבן הופקה על ידי האחים וורנר. בארבע העונות הראשונות, המפיק בפועל היה אהרון סורקין, ולאחר שעזב את הסדרה, הוחלף על ידי ג'ון וולס. הסדרה עלתה לאוויר לראשונה ברשת השידור האמריקאית NBC בשנת 1999, ומאז שודרה על ידי רשתות שידור רבות בעשרות מדינות ברחבי העולם. הסדרה ירדה מהמסך לאחר שבע עונות במאי 2006.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות ממבקרי טלוויזיה, פרופסורים למדע המדינה, ועובדים לשעבר בבית הלבן. הסדרה זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב וב-26 פרסי אמי, הכוללים ארבעה פרסים על תוכנית הדרמה הטובה ביותר (במהלך השנים 2000 - 2003). מדרוג הצפייה (רייטינג) של הסדרה פחת בשנותיה האחרונות, לאחר עזיבתו של יוצר הסדרה אהרון סורקין (שהשתתף בכתיבת 85 מתוך 88 הפרקים הראשונים) בסוף העונה הרביעית, אך עדיין נחשבה פופולרית בקרב צופים בעלי הכנסה גבוהה, קהל יעד מרכזי של הסדרה והמפרסמים בה.
תקציר העלילה
רוב הפרקים עוקבים אחרי הנשיא ברטלט וצוותו מבעד לעניינים פוליטיים ייחודיים. העלילות יכולות להשתרע מדיונים חשאיים עם הקונגרס עד לעניינים אישיים כיחסי מין וצריכת סמים אישית. פרק אופייני בסדרה עוקב בחופשיות אחרי הנשיא וצוותו במשך יומם, ובדרך כלל עלילות המשנה קשורות זו לזו ברעיון או נושא משותף. אולפן גדול ומחובר לחלוטין של הבית הלבן מאפשר למפיקים לצלם סצנות ללא עצירות באמצע ("מאסטר-שוט" בעגה המקצועית), המראות עובדים בבית הלבן הולכים ומדברים במסדרונות ונכנסים למשרדים שונים, תחושה הנותנת לצופה הרגשה שאתר הצילום הוא הבית הלבן האמיתי. בראיון לאחר העונה הראשונה, העיד ג'ון ספנסר שעצם הצילום בסט של ארבעה קירות (ולא שלושה, כמקובל, כשבצד הרביעי נמצאות המצלמות והמפיקים) עוזר לסדרה לנוע בחופשיות מסצנה לסצנה. סצנות ה"הליכה ודיבור" השוטפות הללו נהפכו לסמלה המובהק של הסדרה. בשתי העונות האחרונות של הסדרה קו העלילה נחצה לשניים, כשמרכז הסדרה עמדו גם הנשיא ברטלט ושארית צוותו בבית הלבן וגם חלק מהצוות הבכיר שעברו לעבוד במסע הבחירות לנשיאות 2006.
עונה 1
בעונה הראשונה, הקדנציה הראשונה של הנשיא הדמוקרטי ג'וזיה "ג'ד" ברטלט נמצאת בשנתה השנייה (הסדרה החלה בשנת 1999, והבחירות התקיימו בשנת 1998). הנשיא ואנשיו מתקשים למשול ולהשיג תמיכה. במהלך העונה נדרש ברטלט, שמעולם לא שירת בצבא, להכריע כיצד נדרשת ארצות הברית להגיב לפעולת טרור בגיבוי סוריה. ברטלט שאף להגיב באופן לא מידתי, אולם מקבל את נימוקיהם של יו"ר המטות המשולבים, אדמירל פיצוואלס, וראש הסגל, ליאו מקגארי, בזכות תגובה מידתית. בהמשך העונה נאלצים הנשיא ואנשיו פעמים רבות לחפור ולחפש תמיכה לחוקים שונים שברצונם לחוקק. החולשה הזו מסתיימת במהלך העונה, כשליאו מקגארי והנשיא מחליטים לצאת למלחמה על כל דבר חשוב בעיניהם, גם אם לא בטוח שינצחו.
בסוף העונה הראשונה מתבצעת תקיפה בנשק חם על שיירת הנשיא, על ידי קבוצת גזענים לבנים. הרקע לתקיפה, הם הקשרים הרומנטיים בין בתו הצעירה של הנשיא, זואי, לבין עוזרו השחור של הנשיא, צ'ארלי. בתחילה משוכנעים כולם כי הנשיא היה מטרתם של היורים. בהמשך מתברר שדווקא צ'ארלי יאנג היה המטרה.
עונה 2
פרקים 23 - 44 (22 פרקים). החלה ב-4 באוקטובר 2000 והסתיימה ב-16 במאי 2001.
בעונה השנייה, שמסיימת את שנתו השנייה של ברטלט בנשיאות ונכנסת עד לאמצע השנה השלישית, מצליחים ברטלט ואנשיו להשיג יותר תמיכה שמסייעת להם הן בחקיקה והן באהדה ציבורית, וזאת בזכות אחוזי התמיכה בברטלט בסקרים וההחלטה העיקשת של ליאו וברטלט להילחם על עקרונותיהם. בהמשך מגלים אנשי ברטלט שהנשיא אובחן לפני הבחירות כסובל מטרשת נפוצה והסתיר זאת מן הציבור. בסוף העונה, ברטלט מתלבט האם לרוץ לקדנציה נוספת, ובמסיבת עיתונאים, ממש לפני שעמד לענות על השאלה האם ירוץ שוב, מודיע ברטלט על המחלה שלו.
עונה 3
פרקים 45 - 65 (22 פרקים). החלה ב-10 באוקטובר 2001 והסתיימה ב-22 במאי 2002.
העונה השלישית, שעוסקת בשנה השלישית והרביעית של הקדנציה של ברטלט, פותחת בהכרזתו של ברטלט לרוץ לקדנציה נוספת ועוסקת בהכנות לקראת הבחירות. עוד עלילות מקבילות בעונה השלישית: הקונגרס חוקר האם ברטלט הונה את בוחריו בכך שהסתיר את דבר מחלתו; איומים על חייה של סי. ג'יי. קרייג, מזכירת העיתונות מביאים להצמדתו של מאבטח אליה והשניים מעורבים בקשר רומנטי, ושר ההגנה של קומאר (מדינה פיקטיבית, אסלאמית-רדיקלית, במרכז המזרח התיכון), עבדול שריף מתכנן פיגועי טרור בארצות הברית. עניינים אלו נסגרים בסיום העונה, כאשר ברטלט פוגש את יריבו לבחירות ומודיע לו שהוא ינצח אותו. ברטלט מורה הוראה להתנקש בשריף, וזמן קצר לאחר שהמאיים על חייה של סי. ג'יי. נתפס, המאבטח הצמוד שלה עמו הייתה בקשר, נהרג.
עונה 4
פרקים 66 - 88 (23 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 2002 והסתיימה ב-14 במאי 2003.
העונה הרביעית עוסקת בסוף השנה הרביעית וסופה של הקדנציה הראשונה של ברטלט, ותחילת השנה הראשונה של הקדנציה השנייה. הנשיא מסייר ברחבי המדינה כשצוותו עובד בקדחתנות לקראת העימותים בינו לבין יריבו. הבחירות לא היו צמודות, וניצחונו הברור של ברטלט הביא לסיום עלילת הבחירות כבר באמצע העונה. עוד בעונה הרביעית: סאם סיבורן, סגן מנהל התקשורת, עוזב את הבית הלבן כדי לארגן בחירות מיוחדות בקליפורניה. מצוות בחירות זה מגיע מחליפו של סאם, ויל ביילי. סגן הנשיא, ג'ון הוינס, מאולץ להתפטר אחרי שפרשיית מין פורסמה בנוגע אליו. בסיום העונה, חיילים קומאריים חוטפים את בתו הצעירה של הנשיא, זואי, כתגובה על רצח שר ההגנה הקומארי שריף. הנשיא חש כי הוא לא מסוגל למלא את תפקידו זמנית, ומשתמש בתיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, שקובע שכאשר הנשיא לא מסוגל לתפקד זמנית, סמכויותיו עוברות לסגן הנשיא. כיוון שסגן הנשיא הוינס התפטר זה מכבר, הנשיא בפועל היה יו"ר בית הנבחרים, הרפובליקני גלן אלן ווקן.
עונה 5
פרקים 89 - 110 (22 פרקים). החלה ב-24 בספטמבר 2003 והסתיימה ב-19 במאי 2004.
העונה החמישית עוסקת בשנה השנייה של הקדנציה השנייה של ברטלט (השנה השישית בסך הכול של כהונת ברטלט), ופותחת במציאתה ושיקומה של זואי, בתו הצעירה שנחטפה. הנשיא חוזר לתפקיד ומתקשה להשיג תמיכה ולמשול, בדומה לעונה הראשונה. יו"ר בית הנבחרים החדש, רפובליקני בעל עוצמה, מכריח את ברטלט להגיע להחלטות שלא רצה להחליט, כולל מינויו של בוב ראסל, דמוקרטי מתון מאוד, לתפקיד סגן נשיא. המתח בין ברטלט ליו"ר מגיעים לשיאם כאשר היו"ר מנסה להכריח את ברטלט לשנות את התנאים שהבטיח במסגרת תקציב מסוים, וברטלט מסרב לחתום על התקציב. ברטלט ממנה לראשונה אישה לנשיאת בית המשפט העליון. העונה מסתיימת בפיצוץ מכוניתם של נציגי המשלחת האמריקנית ברצועת עזה. הרמטכ"ל האמריקני, האדמירל פיצוואלאס, שהצטרף למשלחת, נהרג, ודונה, עוזרתו האישית של סגן ראש הסגל ג'וש ליימן, נפצעה קשה. מעשים אלו מביאים את הנשיא ברטלט לעודד את הישראלים לכיוון שיחות שלום, ואת ג'וש ודונה להתקרב.
עונה 6
פרקים 111 - 132 (22 פרקים). החלה ב-20 באוקטובר 2004 והסתיימה ב-6 באפריל 2005.
העונה השישית עוסקת בשנה השלישית של הקדנציה השנייה של ברטלט (סך-הכל: השנה השביעית של ברטלט כנשיא). בפתח העונה הנשיא הביא את ראש ממשלת ישראל וראש הרשות הפלסטינית לחתום על הסכם שלום בקמפ דייוויד. ברטלט חיפש מתווה שיאפשר את קיום השיחות וכן תגובה על הפיגוע, ולבסוף בחר בפתרון יצירתי. בעוד נציגי הישראלים והפלסטינים מתיישבים לשולחן המשא ומתן, הודיע במסיבת עיתונאים יו"ר המטות המשולבים החדש, הגנרל ניקולס אלכסנדר, יוצא הכוחות המיוחדים של צבא היבשה, שמטוסי קרב של הצי תקפו מחנות אימונים של הארגון בסוריה. בניגוד לרצונם נאלצו הפלסטינים להישאר למשא ומתן, מאחר שכבר הגיעו לקמפ דייוויד. ערב לפני המעמד המרגש, וימים ספורים לאחר שניהל עמו ויכוח קולני בחדר הסגלגל, מודיע ליאו לברטלט שהוא לא מסוגל לתמוך בעמדותיו. ברטלט מפטר את ליאו מתפקיד ראש הסגל, ודקות ספורות לאחר מכן ליאו חוטף התקף לב אלים ביערות קמפ דייוויד. ברטלט ממנה את סי.ג'יי קרייג כראש הסגל. בהמשך חוזר ליאו לשמש כיועץ מיוחד לנשיא. העונה אף עוסקת בבחירות לנשיאות שעתידות להתקיים בשנת 2006. ג'וש משכנע את חבר הקונגרס מאט סנטוס, טייס קרב בחיל הנחתים לשעבר, שתכנן לעזוב את הפוליטיקה, לרוץ לנשיאות, ועוזב את הבית הלבן כדי לנהל את הקמפיין של סנטוס. דונה עוזבת גם היא כדי לעבוד בקמפיין של סגן הנשיא, בוב ראסל. הסקרים מנבאים ניצחון לראסל בוועידה הדמוקרטית (הוועידה שתקבע את המועמד הדמוקרטי לנשיאות), הוינס במקום השני וסנטוס הרחק במקום השלישי. אך לאחר פרשיית מין נוספת, הוינס נאלץ לפרוש מהמירוץ, וסנטוס גובר על ראסל וזוכה בוועידה. סנטוס מכריז על ליאו מקגארי כסגנו למירוץ. בסיום העונה מתגלה כי תוכנית אודות מעבורת חלל צבאית הודלפה מתוך הבית הלבן לתקשורת, נושא שייחקר בקדחתנות בעונה השביעית.
עונה 7
פרקים 133 - 154 (22 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 2005 והסתיימה ב-14 במאי 2006.
שידורי העונה השביעית והאחרונה הסתיימו בארצות הברית ביום ראשון, 14 במאי 2006. העונה עסקה בעיקר בקמפיין הבחירות של מאט סנטוס וליאו מקגארי, וכן בפרשת מעבורת החלל הצבאית שפרטיה הודלפו. שנתו האחרונה של הנשיא ברטלט בתפקיד נסקרת אך לא באופן בולט. מנהל התקשורת, טובי זיגלר, מודה שהוא הדליף לתקשורת את הפרטים על מעבורת החלל, והוא מפוטר מתפקידו, עוזב את הבית הלבן, וצפוי לבלות מספר שנים בכלא. אולם בפרק המסיים את הסדרה מחליט הנשיא ברטלט להעניק חנינה לטובי. בתוך כך, הוחלט כי זו תהיה העונה האחרונה של הסדרה, שתסתיים עם ההשבעה של הנבחר לנשיאות ארצות הברית, מאט סנטוס. זהותו של הנבחר הייתה שנויה במחלוקת בין התסריטאים, והבחירה לוותה בחילוקי דעות רבים. בסופו של דבר הוחלט, לאחר שהשחקן ג'ון ספנסר נפטר, לבחור בסנטוס כמנצח.
שחקנים ודמויות
הסדרה העסיקה צוות שחקנים רחב כדי למלא את התפקידים הרבים המעורבים בעבודה היומיומית של השלטון הפדרלי. הנשיא, הגברת הראשונה, הצוות הבכיר של הנשיא ויועציו הם התפקידים המרכזיים והבסיסיים שבסדרה. מספר דמויות משניות מופיעות לסירוגין ומשלימות את העלילה שלרוב נסבה סביב השחקנים המרכזיים.
כל אחד מהשחקנים המרכזיים הרוויח בסביבות 75,000 דולר לפרק, בעוד ששכרו של שין טיפס לסכום של 300,000 דולר. רוב לאו נהנה גם הוא ממשכורת בת שש ספרות, בסביבות מאה אלף דולר, משום שדמותו יועדה במקור לתפוס תפקיד מרכזי יותר. ההבדלים במשכורות הצוות גרמו לשחקנים ג'אני, שיף, ספנסר וויטפורד לנהל פולמוסים ציבוריים בנוגע לחוזים שלהם. במהלך המשא-ומתן על החוזים בשנת 2001, חברת ההפקה האחים וורנר איימה לתבוע אותם בגין הפרת חוזה. למרות זאת, בזכות העובדה שהתאחדו וניהלו מאבק משותף, הם הצליחו לשכנע את האולפן להכפיל את משכורותיהם.
ג'ון ספנסר, ששיחק את ליאו מקגרי, נפטר מהתקף לב ב-16 בדצמבר 2005 - כשנה לאחר שדמותו בסדרה כמעט מתה מהתקף לב. בפרק הראשון של הסדרה ששודר לאחר מותו של ספנסר, "שותפים למירוץ", מרטין שין הופיע בהודעה מוקלטת ובה הביע את צערו על מותו של ספנסר בשם צוות הסדרה. בסדרה עצמה, דמותו של ספנסר מתה בפרק "יום הבחירות", ששודר במאי 2006.
בתחילה, שחקנים שונים היו אמורים להיות מלוהקים לדמויות מסוימות. בראדלי ויטפורד העיד בראיון עמו (המופיע באריזת הדי.וי.די של העונה הראשונה) שבמקור הוא לוהק לתפקיד של סאם, על אף שהוא רצה את התפקיד של ג'וש - דמות שאהרון סורקין כתב במיוחד בשבילו. באותו ראיון, ג'נל מולוני אמרה שבמקור היא נבחנה על התפקיד של סי.ג'יי, והדמות שאותה שיחקה לבסוף, דונה, לא הייתה אמורה להיות דמות מרכזית בסדרה. שחקנים אחרים שנלקחו בחשבון הם אלן אלדה וסידני פואטייה לתפקיד הנשיא, ג'אד הירש לתפקיד ליאו, יוג'ין לוי לטובי, וסי-סי-אייץ' פאונדר לסי.ג'יי.
פיתוח הסדרה
הסדרה התפתחה מהסרט "הנשיא מאוהב" (במקור: "The American President") משנת 1995, שאהרון סורקין כתב לו את התסריט. מספר נקודות שלא פותחו בסרט עודדו את סורקין ליצור את "הבית הלבן".
בארבע העונות הראשונות כתב סורקין כמעט כל פרק בסדרה, כשהוא משתמש באותם רעיונות ודמויות מעבודה קודמת שלו, הסדרה "ספורט באוויר". בסוף העונה הרביעית סורקין עזב את הסדרה בשל בעיות אישיות, כולל מעצר מתוקשר בגין החזקת סמים לא-חוקיים. צופים רבים של הסדרה כעסו בגלל השינוי בכותבים, אך צופים אלו המשיכו לצפות בסדרה, שבאותם ימים זכתה לנתונים של שמונה מיליון צופים לפרק בממוצע.
רשת NBC הודיעה כי רוב לאו ישוב לגלם את סיבורן בפרקים האחרונים של הסדרה, וכך אכן היה בפרקים המסכמים של העונה השביעית, כאשר ג'וש ליימן גייס אותו מחדש לעבוד בבית הלבן, הפעם בתור סגן ראש הסגל.
תגובות המבקרים
הבית הלבן מציעה הצצה לסדרי העבודה הפנימיים בבית החזק ביותר באמריקה, ומתוך כך התכנים שבה, נטייתה הפוליטית, איכותה הטלוויזיונית והלגיטימיות שלה עוררו עניין נרחב בקרב המבקרים.
ריאליזם
הבית הלבן לא מציגה בדיוק מוחלט את הבית הלבן האמיתי, אך למרות זאת מספר מעובדי הבית הלבן לשעבר מסכימים כי הסדרה "תופסת את ההרגשה (בבית הלבן)."
די די מאיירס, דוברת הבית הלבן לשעבר, והסוקר המקצועי פטריק קאדל שימשו כיועצים לסדרה מעת התחלתה, ועזרו לכותבים ולשחקנים להציג את הבית הלבן מדויק ככל האפשר. עוד עובדים לשעבר בבית הלבן שימשו כיועצים לתקופה קצרה, למשל פגי נונן וג'ן ספרלינג.
סרט תיעודי מיוחד ששודר בעונתה השלישית של הסדרה השווה את הבית הלבן הטלוויזיוני לבית הלבן האמיתי. מספר רב של אנשים שעבדו בבית הלבן בעבר שיבחו את הסדרה על הדיוק הרב שבה. אנשים אלו כללו את היועץ דייוויד גרגן, הדוברת די די מאיירס, מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר, ראש הצוות ליאון פאנטה, סגן ראש הצוות קארל רוב, ונשיאים לשעבר כדוגמת ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר וביל קלינטון.
בשעה שרוב המבקרים שיבחו את הסדרה על התסריט שלה ואת כותביה, אחרים טענו שהיא אופטימית בצורה לא-מציאותית.
השפעה חברתית
למרות התשבחות שקיבלה הסדרה על רמת הדייקנות והאמת שבה, סורקין עדיין האמין ש"התפקיד שלנו הוא לכבוש את לב הצופים למשך כל הזמן שאותו ביקשנו לעצמנו." מת'יו מילר, עוזר לשעבר בבית הלבן, העיר כי סורקין "שבה את לב הצופים בכך שהדגיש והעלה את הצד האנושי שבפוליטיקה יותר מכפי שהוא בחיים האמיתיים - או לפחות יותר מכפי שהוא מתואר בתקשורת." עוד העיר מילר כי בכך שתיארו את הפוליטיקאים עם אמפתיה וגרמו לצופים להזדהות עמם רגשית, יוצרי הסדרה הקימו "מתחרה מחתרתית" לדעות הציניות של המדיה התקשורתית על הפוליטיקה. במאמרו "האגף המערבי והאגף המערבי", המחבר מיירון לוין הסכים עם הדברים לעיל, ועוד הצהיר כי הסדרה "מציגה זווית ראייה חדשה, חיובית וחיונית של השירות הציבורי, ותיקון בריא לסטראוטיפ האנטי-וושינגטוני והציניות הציבורית."
במאמרה "הבית הלבן [הסדרה] ככלי פדגוגי", הפרופסורית למדע המדינה ד"ר ביברס מאוניברסיטת קליפורניה כותבת כי "למרות שמטרות הסדרה היו למטרות רווחים כספיים ובידור, הבית הלבן מציגה גם פוטנציאל חינוכי גדול." הבית הלבן, לפי דעתה, העניקה עומק רב יותר לתהליך הפוליטי מכפי שהוצג בדרך כלל בתוכנית מסוג פגוש את העיתונות ופופוליטיקה. למרות זאת הזהירה ביברס כי יש גם חיסרון במהלך זה, מכיוון שפעמים רבות מציגה הסדרה אנשים עם דעות שונות מדעותיהם הדמוקרטיות והליברליות של הדמויות הראשיות בסדרה כ"אנשים רעים" לעיני הצופים, בעלי מאפיינים לא סימפתיים.
סדרת טלוויזיה גרמנית "לשכת הקנצלר" מבוססת על סידרה זו.
בחירות נשיאותיות
הנשיא האמיתי האחרון שקיים בעולמה של הסדרה הוא ריצ'רד ניקסון (נעדרים הנשיאים פורד, קרטר, רייגן, בוש האב, קלינטון ובוש הבן). בעולמה של הסדרה, לאחר הנשיא ניקסון כיהנו הנשיאים ד. וייר ניומן (דמוקרט שכיהן כהונה אחת) ואוון לסיטר המנוח (רפובליקני שכיהן שתי כהונות). לא ידוע על נשיאים נוספים שכיהנו בין ניקסון לברטלט. לא ברור מי הנשיא האחרון שכיהן לפני ברטלט ואם הוא היה ניומן או לסיטר. עם זאת, מוזכר כי ליאו מק'גרי כיהן כשר העבודה בממשל שקדם לזה שברטלט החליף, מה שרומז שבין הממשל בו שימש מקג'רי כשר העבודה לבין ממשל ברטלט התקיים ממשל רפובליקני בן ארבע שנים. בנוסף, בעונה הרביעית הסדרה מספקת הצצה לתקופה שלאחר הזכייה של ברטלט בבחירות הראשונות לנשיאות אך מספר ימים לפני השבעתו לנשיא. שם, במהלך סיור שעורך אחד מעובדי הבית הלבן בממשל הקודם לדונה מוס, עולה שבראש הממשל היוצא עומד נשיא רפובליקני. בנוסף, בעונה הראשונה, שופט בית המשפט העליון מספר לברטלט שהוא מעוניין לפרוש מכס השיפוט מזה חמש שנים, אבל חיכה ל"דמוקרט". כמו כן, בעונה השישית ליאו מק'גרי אומר שהרפובליקנים "לא היו בעמדת כוח כבר שמונה שנים", ובוועידת המפלגה הרפובליקנית הקהל מריע "שמונה (שנים) זה מספיק", ובכך מבהירים שלפני ברטלט כיהן נשיא רפובליקני.
הבחירות הנשיאותיות שבסדרה מתרחשות בשנים 2002 ו-2006, ובכך מאחרות בשנתיים את הבחירות האמיתיות בארצות הברית (שהתרחשו ב-1996, 2000, 2004 וכן הלאה).
קופאווה
הר הגעש קוֹפאווה (בספרדית: Volcán Copahue) הוא הר געש שכבתי, על הגבול שבין מחוז ביוביו במרכז צ'ילה לפרובינציה נאוקן שבארגנטינה. על פסגת ההר יש תשעה לועות געשיים לאורך קו של כ-2 קילומטרים, והלוע שבפסגה המזרחית מכיל אגם לוע מלוח וחומצי שקוטרו כ-300 מטרים. במהלך המאה ה-20, פלטו התפרצויות געשיות שמקורן באגם הלוע, סלעים פירוקלסטיים ורסיסים של גופרית נוזלית, שהתקררה. פירוש השם "קופאווה" בשפת המפוצ'ה הוא "מי גופרית".
גאולוגיה וגאוגרפיה
קופאווה שוכן על תשתית של סלעי משקע וסלעים געשיים, שנטצרו בזמן האאוקן או הפליוקן. הר הגעש של ימינו שוכן באזור פעיל געשית, כשקלדרה מהפליוקן, קאוויווה דל אגריו ((Caviahue (Del Agrio)), שמידותיה 20 ק"מ על 15 קילומטרים, שוכנת מזרחית לקופאווה.
הר הגעש הנוכחי הפך פעיל בערך לפני 1.2 מיליון שנים, והקלדרה הנוכחית, טראפה-טראפה (Trapa-Trapa), נוצרה בין לפני 600,000 שנים ל-400,000 שנים, ופלטה זרמים פירוקלסטיים חזקים, שהגיעו עד למרחק של 37 קילומטרים מהר הגעש.
הרג'וקו
הרג'וקו (ביפנית: 原宿) הוא שם כולל לאזור הסובב את תחנת הרכבת הרג'וקו שבקו ימנוטה ברשת הרכבות של טוקיו, יפן.
בכל יום ראשון צעירים לבושים במגוון סגנונות אופנה, פוקדים את המקום אשר מהווה מוקד חברתי. מרבית הצעירים מתכנסים סמוך לגשר ג'ינגאו אשר מחבר בין אזור הרג'וקו לאזור מקדש מג'יג'י.
הרג'וקו היא גם אחת מבירות האופנה של העולם הודות לאופנת הרחוב הייחודית שלה. סגנון רחוב זה היווה השראה למעצבי אופנה רבים מרחבי העולם. המקום הוא גם מרכז קניות אשר בו ניתן למצוא מותגים בינלאומיים מקומיים וחנויות שמוכרות בגדים במחירים זולים.
מיקום
אזור הרג'וקו נמצא בין שניים מהרבעים המרכזיים של טוקיו; הוא נמצא בצפון רובע שיבויה וגובל ברובע שינג'וקו המצוי צפונית לו. באזור שני רחובות מרכזיים: אומוטסאנדו וטאקשינטה.
תוחלת החיים בישראל
תוחלת החיים בישראל הוא אומדן לצפי של מספר שנות החיים הצפויות ליילוד שנולד בישראל.
תוחלת החיים הממוצעת בישראל היא מהמובילות בעולם, ועמדה ב-2017 על 81.27 לגברים ו-84.58 לנשים.
תוחלת החיים בישראל
דו"ח של האו"ם משנת 2006 מצא כי תוחלת החיים בלידה של גברים ונשים בישראל היא מהגבוהות בעולם. תוחלת החיים בלידה של גבר ישראלי הייתה 77.6 שנים (מקום 6 מבין המדינות המתועשות) ושל אישה 81.8 שנים, במקום ה-12 בעולם. אותו דו"ח חוזה כי ישראל תשמור על תוחלת חיים מהגבוהות בעולם גם במחצית המאה ה-21.
לפי דו"ח ארגון הבריאות העולמי לשנת 2019 ישראל תפסה במדד תוחלת החיים את המקום התשיעי ביחד עם נורווגיה. תוחלת החיים הממוצעת לשני המינים עמדה בשתי המדינות על 82.62 שנים . בראשית המאה ה-21 עולה תוחלת החיים בישראל בקצב מקורב של 2.5 שנים בכל עשר שנים.
לפי השנתון הסטטיסטי של מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל על בני 65+ בישראל, בשנת 2016 הייתה תוחלת החיים הצפויה של ישראלים בגיל 60 24.7 שנים (23.3 שנים לגברים ו-26.0 שנים לנשים). זאת לעומת מדינות כמו יפן (26.4 שנים), צרפת (25.9 שנים), ארצות הברית (23.3 שנים) וסין (19.9 שנים).
תוחלת חיים בישראל בהשוואה היסטורית
בישראל כבכל העולם (למעט מדינות בודדות) תוחלת החיים של נשים גבוהה מזו של גברים. להלן ממוצעי תוחלת החיים כפי שנאספו על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. הנתונים מעודכנים נכון לשנת 2020 :
תוחלת חיים על פי לאום ודת
החל משנת 1996 ממיינת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את נתוני תוחלת בהתאם לסעיף הלאום המוגדר עבור כל אדם במשרד הפנים, ובעיקר משווה בין תוחלת החיים בקשר יהודים וערבים. אזרחים שאינם מסווגים לשתי קבוצות אלו נספרים בקבוצה שלישית יחד עם היהודים, ובה כל האזרחים שאינם מסווגים כערבים.
תוחלת החיים בקרב יהודים, או יהודים ואחרים, גבוהה באופן קבוע מזו של הערבים.
הנתונים מעודכנים נכון לשנת 2020 :
השוואה על פי דת בקרב ערבים
להלן פילוח שביצע הלמ"ס של תוחלת החיים על פי דתם של האזרחים הערבים בהשוואה לזו היהודים . הנתונים משקללים ממוצע של השנים 2014–2016:
השוואה על פי רמת שמירת הדת בקרב יהודים
תוחלת החיים בפילוח לפי רמת שמירת הדת של האזרחים היהודים אינה נמדדת על יד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אולם מחקרים שונים מנסים להעריך מגמות שונות בהקשר זה.
מחקרים אחדים השוו בין מידת הדתיות של יישובים ישראלים לבין אריכות ימים, למשל, על ידי השוואה בין קיבוצים חילוניים וקיבוצים דתיים, ומצאו קורלציה חיובית בין מידת הדתיות של יישוב לבין אריכות ימים.
בדו"ח של מרכז טאוב משנת 2015 השוו דב צ'רניחובסקי וחן שרוני תוחלת חיים בערים ישראליות על פי מדד חברתי-כלכלי, והצביעו על מגמה לפיה בקרב יישובים הבולטים לחיוב בתוחלת חיים גבוהה מהמצופה - ביחס למדד החברתי-כלכלי שלהם - מובילים יישובים בעלי ריכוזים גבוהים יחסית של אוכלוסייה חרדית (95-31% חרדים בערים אלו) . מחקר של ניצה קסיר ודמיטרי רומנוב הטיל ספק בנכונות המדידה החברתית-כלכלית והעלה טענה שההבדלים קטנים משמעותית ממסקנת דו"ח טאוב.
דו"ח של איתן ששינסקי, דניאל גוטליב ואחרים משנת 2017 העריך שישנה מובהקות סטטיסטית לאריכות ימים אצל חרדים, אך ציין זאת בהסתייגות כי המודל לפיו הם מודדים מי הוא חרדי עלול להיות בעייתי בגילאים מתקדמים.
תוחלת חיים על פי אזור מגורים
תוחלת החיים בישראל משתנה באופן משמעותי בין המחוזות השונים, כאשר תוחלת החיים הכללית לשנת 2017 היא הגבוהה ביותר במחוז יהודה ושומרון (83.7) ובמחוז מרכז (83.5), והנמוכה ביותר במחוז הדרום (81.0) ובמחוז הצפון (81.4).
עיקר פערים אלו מוסבר על ידי פערים ברמה החברתית-כלכלית בין המחוזות השונים, והנתונים משתנים כאשר מנסים לנטרל גורמים שונים.
בלמ"ס ערכו ממוצע של תוחלת החיים של המחוזות בחיתוך לפי לאום לשנים 2014–2016. בחיתוך זה, בקרב "יהודים ואחרים" תוחלת החיים הגבוהה ביותר היא במחוז ירושלים (84.0), והנמוכה ביותר במחוז הדרום (80.9). בקרב ערבים תוחלת החיים הגבוהה ביותר היא במחוז הצפון (80.1), והנמוכה ביותר במחוז הדרום (78.2).
תוחלת חיים על פי ערים
להלן נתוני תוחלת החיים בערים הגדולות בישראל (100,000 תושבים ומעלה), בממוצע לשנים 2017-2015 :
השוואה בין ערים ומדד כלכלי-חברתי
בדרך כלל נמצאת התאמה בין המצב הסוציו-אקונומי של חברה מסוימת לבין תוחלת החיים באותה חברה, התאמה הידועה כבר שנים רבות ונבדקה במקומות רבים בעולם. חוקרים הצביעו על כמה קשרים אפשריים בין התופעות, בין היתר: נגישות פחותה לשירותי בריאות, חוסר במשאבים המפריע לשמירה על בריאות תקינה, מתח, מגורים בשכונות צפופות, היגיינה ועוד.
בשנת 2009 פרסם דב צ'רניחובסקי ממרכז טאוב את "דו"ח מצב המדינה: חברה, כלכלה ומדיניות" ובו השוואה של תוחלת החיים בערים בישראל מעל ל-50,000 תושבים, לבין המדד החברתי-כלכלי של ערים אלו.
ריכוזי אוכלוסייה חרדית בהשוואה כלכלית-חברתית
ממצא זה התפרסם בתקשורת ועורר עניין במחקר, וחוקרים שונים ניסו להסבירו.
צ'רניחובסקי ושרוני הציעו להבין את התופעה בתוצאה של ה"הון החברתי" של החברה החרדית. לדבריהם, החברה החרדית בנויה על מעגלי תמיכה חברתיים המקהים את תחושת העוני, ומסייעים לפרט שנקלע למשבר. להון החברתי של הקהילה החרדית השלכות נוספות שעשויות להשפיע על תוחלת החיים, כגון: דיווח נמוך על תחושת בדידות, ושביעות רצון מהקשר עם המשפחה. בנוסף לכך למבוגר החרדי הממוצע יש תחושת משמעות רבה יותר לחייו בהיותו עוסק בפעילויות המשמרות את פעילותו הקוגניטיבית והחברתית כגון לימוד תורה ותפילה במניין.
הסוציולוגית חיה שטייר הסבירה את התופעה באי-הדיוק של הגדרת עוני בהסתמך על מדדים כלכליים בלבד. לטענתה, למרות היות החברה החרדית ענייה על פי מבחנים כלכליים, היא איננה "תרבות עוני" מבחינות סוציולוגיות. להפך, התרבות החרדית מעודדת במידה רבה את העוני הכלכלי, וממילא תוחלת החיים שלה מתאימה לחברת רווחה.
במחקר של ניצה קסיר ודמיטרי רומנוב מוסברים נתונים אלה גם בעובדה שהחרדים מועסקים בשיעור נמוך יותר מכלל האוכלוסייה במקצועות צווארון כחול כגון בינוי וחקלאות, ובכך נחשפים פחות לתחלואה מקצועית. גורם נוסף לדבריהם שעשוי להשפיע על תוחלת החיים הגבוהה במגזר היא היחשפות נמוכה יותר לגורמי סיכון אחרים, כגון שירות צבאי, עישון סיגריות וצריכת סמים ואלכוהול. ממחקרם אף עולה שאיכות החיים הכוללת בתחום הבריאות בחברה החרדית גבוהה מזו שבאוכלוסיות האחרות במדינת ישראל. במחקר נוסף של ניצה קסיר נמצא שבחברה החרדית המצב הסוציו-אקונומי כפי שעולה מהמדדים הסטנדרטיים אינו מתאר את המצב האמיתי של החברה, ומצבם הסוציו-אקונומי של החרדים טוב בהרבה מזה שעולה מהמדדים המקובלים. אנשים החיים בעוני הם האוכלוסייה המּועדת ביותר לכניסה למצבי חוב, אך למרות שיעורי העוני הגבוהים בחברה החרדית, שיעור החרדים הנמצאים בחובות או אלה המשתמשים בחסכונות לכיסוי ההוצאות נמוך מהמצופה לנוכח רמת ההכנסות. כמו כן, בעוד שבחברה כולה נמצא מתאם גבוה ושלילי בין המצב החברתי-כלכלי לשיעור חייבי ההוצאה לפועל, כאשר מדובר בחברה החרדית קשר זה אינו קיים. הקהילה החרדית תומכת בחבריה הנזקקים באמצעות כלים שונים, כמו רכישות מרוכזות המביאות לניצול כוח הקנייה הקהילתי תוך צמצום רמת הרווח הקמעונאי על מוצרי יסוד, מתן תרומות, וסיוע של מתנדבים. לכן שיעור החייבים בציבור החרדי נמוך מהמצופה מרמת הכנסותיהם. לרוב הנזקקים להלוואות יכולים לקבלת הלוואות נוחות ללא ריבית. לאור ממצאי המחקר, אין זה מפתיע שלא נמצאה התאמה בין המצב הסוציו-אקונומי של היישובים החרדים ותוחלת החיים שלהם.
תוחלת חיים לפי רמת השכלה
נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מצביעים על עליה עקבית בתוחלת החיים בהתאם לרמת ההשכלה, שהיא אחד המרכיבים של מעמד חברתי-כלכלי הקשור בדרך כלל לתוחלת החיים.
בשנת 2015 מדדה הלמ"ס נתונים המפלחים את האוכלוסייה בהתאם לרמת השכלה, וניסה להעריך את תוחלת הצפויה לאדם בגיל 30 בהתאם לרמת ההשכלה שלו:
שפיכה מוקדמת
שפיכה מוקדמת, או פליטה מוקדמת (בלטינית: Ejaculatio praecox) היא תופעה של העדר שליטה במועד השפיכה, הנחשבת לעיתים קרובות כליקוי בתפקוד המיני אצל גברים. גברים הסובלים משפיכה מוקדמת אינם מסוגלים לשלוט על שפיכת הזרע (ועל האורגזמה המתלווה לשפיכת הזרע) בעת קיום יחסי מין.
שפיכה מוקדמת תוארה לראשונה בספרות הרפואית ב-1917 על ידי הפסיכיאטר הגרמני קרל אברהם ב-"כתב העת הבין-לאומי לפסיכואנליזה", אך נפוצה בתודעת הציבור רק משנות ה-70 של המאה ה-20.
מאפיינים
לשפיכה מוקדמת אין הגדרה אחידה. יש המגדירים אותה כשפיכה תוך פחות משתי דקות מרגע החדירה. רבים, במיוחד בעת האחרונה, משתמשים בהגדרה גמישה יותר, המציינת כי גבר סובל משפיכה מוקדמת אם אינו מסוגל לקיים יחסי מין במשך הזמן הרצוי לו.
נערים ומתבגרים רבים חווים שפיכה מוקדמת לעיתים קרובות בתחילת דרכם המינית, אך לומדים עם הזמן לשלוט בכך; תופעה זו אינה נחשבת לשפיכה מוקדמת של ממש. אירוע בודד של שפיכה מוקדמת אשר לא גרם למצוקה נפשית כלשהי אף הוא אינו עומד בקריטריונים הרפואיים להגדרת שפיכה מוקדמת.
שפיכה מוקדמת היא בעיית התפקוד המיני הנפוצה ביותר בגברים; בין 25% ל-40% מהגברים סובלים ממנה באופן כרוני, ורבים נוספים סובלים ממנה באופן זמני. שפיכה מוקדמת עשויה לגרום לתסכול ולמבוכה אצל הסובלים ממנה.
שפיכה מוקדמת היא בעיה תלוית תרבות. למעשה, רק במאות האחרונות ובעיקר בחברות מערביות, שבהן ישנה הכרה בחשיבות הנאה הדדית ממין, התפתחה שאיפה ליכולת הגבר לשלוט בזמן השפיכה שלו.
טיפול
לשפיכה מוקדמת קיימות שיטות טיפול המבוססות על תרגול ואשר מטרתן היא שיפור יכולת הזיהוי של הגבר את עוצמת הגירוי המיני ושיפור השליטה בשפיכה. לשיטות אלו, אותן יש לבצע כצעד ראשוני, שיעורי הצלחה גבוהים. בכל מקרה שילוב בת-הזוג בטיפול מגביר את סיכויי ההצלחה.
השיטות הבאות אינן מביאות לריפוי השפיכה המוקדמת, והן משמשות כפתרון זמני או במקרה שהשיטות שלעיל נכשלו:
19 בפברואר
19 בפברואר הוא היום ה-50 בשנה בשבוע ה-8 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 315 ימים (316 בשנה מעוברת).
Psychodalic academy
psychodalic academy הוא שמו של אלבום-אוסף שעשה אמן הטראנס אבי שמיילוב, הידוע גם כאסטריקס. האלבום יצא תחת לייבל הטראנס הישראלי hommega בשנת 2005 ועזר לקדם את הלייבל בכלל ואת האמנים בפרט.
האלבום כלל שני דיסקים. הדיסק הראשון כלל רמיקסים שעשה אבי שמיילוב ליוצרים שונים מהלייבל בנוסף לטרק חדש שעשה בשביל האלבום (לטרק קוראים follow me והוא מושפע מסגנון הטראנס פסיכומלודי). הדיסק השני כולל טרקים שונים של יוצרים מהלייבל שנבחרו על ידי מנהל הלייבל אייל ינקוביץ', בנוסף לטרק חדש שעשה אבי שמיילוב לאלבום (הטרק נקרא chaos ונעשה בשיתוף התקליטן המוביל בארץ, גייא סלמה)
להיטי האלבום
דיסק ראשון
דיסק שני
Hebrew school
Hebrew school ("בית ספר עברי") הוא מודל לבתי ספר יהודיים בתפוצות המתמקד בנושאים יהודיים: היסטוריה יהודית, לימוד השפה העברית והכנה לטקסי בר המצווה ובת המצווה. בית הספר העברי ממוקם בדרך כלל בכיתות ייעודיות בבית הכנסת, בהדרכת מורה לעברית ואף רב מקומי.
תוכנית הלימודים
בית הספר העברי מתרחש בדרך כלל ביום ראשון ולעיתים גם בימי שלישי או רביעי בשעות אחר הצהריים לאחר חינוך החול בבתי ספר פרטיים או ציבוריים.
כיום, חינוך עברי ממוצע מתחיל בשלב הגן ומגיע לשיאו בכיתה י'. בשלב זה יש מתקיים תהליך הדומה לקונפירמציה בבתי הספר רפורמים וקונסרבטיביים, אך לא בבתי ספר אורתודוקסיים. תלמידים אורתודוקסים לומדים בדרך כלל בבתי ספר דתיים כמו ישיבות, שם הם לומדים תורה ותלמוד. החינוך האורתודוקסי מכשיר לרוב נערים צעירים ללרבנות וכולל לימוד מעמיק יותר מהחינוך העברי. הבדל נוסף בין החינוך האורתודוקסי לבין זה העברי הוא השילוב המגדרי. בבתי הספר העבריים ישנו שילוב מגדרי בין נערים לנערות, לעומת הפרדה במוסדות האורתודקוסיים.
גן וכיתה א'
במהלך הגן ובכיתה א', התלמידים מתוודעים לחגים יהודיים בולטים. יתר על כן, הם מתוודעים אל האלפבית העברי. בנוסף על כך, התלמידים לומדים עברית בסיסית ואת ברכות השבת. בכיתה א' לומדים התלמידים את סיפורי ספר בראשית.
כיתה ב' עד כיתה ה'
בשלב זה התלמידים מרחיבים את ידיעתם ביהדות, ובהן קריאת שמע וברכות בסיסיות (ברכת המוציא לחם מן הארץ, ברכת בורא פרי הגפן וכו'). התלמידים לומדים את מושג הצדקה, מנהגים יהודיים נפוצים, ההיסטוריה היהודית ולימודי ארץ ישראל. השיעורים עשויים לכלול גם נושאי אתיקה ומוסר יהודיים.
וס (מוזיקאי)
וס מדיקו (Wes Madiko; 15 בינואר 1964 – 25 ביוני 2021 ), המוכר תחת שם הבמה וס (Wes), היה מוזיקאי קמרוני. הוא מוכר בזכות גרסת הכיסוי ל-"Upendi" של קווין קווין ורנדי פטרסון ובזכות הסינגל "Alane".
קריירה
ב-30 ביוני 1996, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Welenga. האלבום הגיע, בשיאו, למקום השביעי בהולנד, למקום החמישי בצרפת ולמקום החמישי באוסטריה.
ב-13 במאי 1997, הוא הוציא את הסינגל "Alane". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-27 במצעד הדאנס הבריטי, למקום השביעי בישראל ולמקום הראשון בצרפת. גרסה מחודשת של השיר, בשיתוף פעולה עם רובין שולץ, יצאה ב-19 ביוני 2020. גרסה זו הגיעה, בשיאה, למקום הראשון בגרמניה, למקום השלישי באוסטריה ולמקום הרביעי בהולנד. כמו כן, גרסה זו זכתה באישור הקלטה מסוג פלטינה מ-IFPI Austria, באישור הקלטה מסוג זהב מ-BEA, מ-SNEP ומ-BVMI.
ב-1997, הוא הוציא את הסינגל "Awa Awa". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-50 בוולוניה ולמקום ה-44 בהולנד. כמו כן, השיר הופיע בפסקול של הסרט המסע המופרע: הסרט.
ב-1998, הוא הוציא את הסינגל "Midiwa Bôl" (I Love Football)". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-94 בצרפת, למקום ה-71 בגרמניה, למקום ה-72 בהולנד, למקום ה-49 בשווייץ ולמקום ה-75 בבריטניה.
ב-2000, הוא הוציא את הסינגל "Keli Maye".
ב-2 באוקטובר 2000, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Sinami: The Memory.
ב-2010, הוא הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Melowe.
אלבר גו
אלבר גו (בצרפתית: Albert Gau; 1910, קונק סור אורבייל (Conques-sur-Orbiel) – 1993, בראם (Bram) שבדרום מערב צרפת) היה כומר, פעיל המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה, עיתונאי, פוליטיקאי וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
בתור כומר היה גו פעיל בסניף של התנועה הרפובליקנית העממית, בעלת האוריינטציה הנוצרית, באזור מגוריו.
פעילותו בתקופת השואה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, היה גו כומר של בית הספר התיכון בקרקסון. בסוף 1942 קיבל גו פניה מניקול בלוך, פעילה במחתרת היהודית "La Sixième" שייסדה תנועת הצופים היהודיים בצרפת, מחתרת שבראשה עמד רובר גמזון. בלוך ביקשה את עזרתו בהצלת ילדים יהודים שעמדו בפני סכנת גירוש למחנות ריכוז והשמדה. למרות הסכנה קיבל עליו גו להסתיר ילדים יהודים במוסדות חינוך צרפתיים ובבתים פרטיים. זאת עשה תוך שימוש בקשריו עם פקידים במשטר וישי. גו השיג כרטיסים של קיצוב מזון וכן מסמכים מזויפים עבור יהודים, בין היתר מסמכי טבילה מזויפים ותעודות לידה מזויפות.
גו היה מנהל מועדון הנוער הקתולי JOC בקרקסון, מועדון אותו הסב למעון זמני עבור בני נוער יהודיים שחיכו להעברתם למקומות מסתור קבועים יותר. כאשר היו הגרמנים פושטים על המועדון, התחבאו בני הנוער ולא נמצאו על ידי הגרמנים. מספר פעמים נאלץ גו להימלט מז'נדרמים צרפתיים ומאנשי גסטפו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה החל גו בפעילות פוליטית. הוא היה סגן ראש עיריית נרבון, ראש חבל לנגדוק-רוסיון ופעיל במפלגת הסוציאליסטים האירופאים. בין השנים 1945–1955 היה ציר באספה הלאומית של צרפת. בדעותיו היה פציפיסט ואנטי-קולוניאליסט. כעיתונאי היה פעיל עקבי במשך כל הקריירה שלו נגד האנטישמיות והגזענות ונטה לקומוניזם. הוא היה מהפוליטיקאים הראשונים שיצאו נגד העינויים בתקופת הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה. הוא פעל רבות באספה הלאומית של צרפת לביטול עונש המוות. הוא פעל לשם הקמת מוסד להכשרה עבור תלמידים שנזקקו לחינוך מיוחד במקום מגוריו, בראם.
דמבו (סרט, 2019)
דמבו (באנגלית: Dumbo) הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2019, תחת הפקתם של אולפני וולט דיסני ובהפצתם. הסרט מהווה עיבוד מחודש ורופף לסרט באותו השם של אולפני דיסני שיצא לאקרנים בשנת 1941.
הסרט מבוים על ידי טים ברטון ומשתתפים בו קולין פארל, אווה גרין, דני דה ויטו, מייקל קיטון ואלן ארקין בתפקידים ראשיים. הסרט יצא לאקרנים ב-29 במרץ 2019. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-28 במרץ 2019.
תקציר העלילה
לאחר שהולט, כוכב קרקס לשעבר, חוזר משירות במלחמת העולם הראשונה הוא מגלה שחייו השתנו ללא הכר. בניסיון לפרנס את עצמו ואת שני ילדיו, הוא מגלה שיהיה עליו לשנות מקצוע, ומסכים להמשיך לעבוד בקרקס של מקס מדיצ'י בתור מטפל ומאמן של פילי הקרקס. בתקופה זו נולד הפיל הצעיר בשם דמבו, אשר נאבק לשרוד במקום לאחר שאוזניו הענקיות - באופן יוצא דופן - הפכו אותו לבדיחת הקרקס והקהל. לאחר שילדיו של הולט מגלים שביכולתו של הפיל הצעיר לעוף בעזרת אוזניו הרחבות, הקרקס עושה קאמבק מרהיב ומושך אליו את היזם הכריזמטי וי. איי. ואנדרוויר, המגייס את הפיל המוזר ל"דרימלנד" (ארץ החלומות), מיזם בידור חדשני ופנטסטי. אך בעוד דמבו ממריא לגבהים חדשים, לצידה של הלוליינית הצרפתייה והיפהפייה, קולט מארצ'נט, הולט מגלה שמתחת למעטה הנוצץ, דרימלנד מלאה בסודות אפלים.
ליהוק
בינואר 2017, נודע כי וויל סמית' ניהל משא ומתן על גילום דמותו של הולט פרייר, אב לילדים שמפתחים חברות עם הפיל הצעיר לאחר שגילו אותו בקרקס. עם זאת, מאוחר יותר, סמית' נשר מהפרויקט עקב "בעיות תזמון", כמו כן בגלל סיבות אחרות. התפקיד הוצע גם לכריס פיין וקייסי אפלק לפני שקולין פארל לוהק לתפקיד.
במרץ 2017, אווה גרין ודני דה ויטו הצטרפו לצוות השחקנים. באפריל 2017, מייקל קיטון הצטרף לצוות לשחקנים, לאחר שהאולפנים ניהלו משא ומתן עם טום הנקס על גילום דמותו של ואנדרווייר. במהלך קיץ 2017 דוביה אופראי, ג'וזף גאט ואלן ארקין הצטרפו לצוות השחקנים. דה ויטו אמר ש"[הוא אוהב] את טים וש[הוא] יעשה הכל כדי להיות איתו בסרט". דה ויטו הוסיף ואמר שברטון הוא "תמיד נלהב, תמיד אמן, תמיד חושב על מלאכה, תמיד מצייר עם מוחו", וכי הוא הרגיש כ"חלק כלשהו מלוח צבעים, ערכית צבעים" במהלך צילומי הסרט.
גמר הפקה
האפקטים חזותיים עבור הסרט סופקו על ידי החברות "Moving Picture Company", "Framestore" ו-"Rise FX", תחת פיקוחו של פטריק לדה, ריצ'רד הובר, ג'ונתן ובר, ריצ'רד סטאמרס והופקו על ידי האל קוזנס עם עזרתן של החברות "Rising Sun Pictures" ו-"Rodeo FX". הסרט נערך על ידי כריס לבנזון, ששיתף פעולה עם ברטון בסרטיו הקודמים.
פסקול
ב-4 באוקטובר 2017, נחשף שהמלחין דני אלפמן, ששיתף פעולה פעמים רבות עם ברטון ברבים מסרטיו, ילחין את הפסקול עבור הסרט, שישלב את המוזיקה מאת פרנק צ'רצ'יל ואוליבר ואלס מהסרט המקורי. הזמרת הנורווגית AURORA תבצע עבור העיבוד המחודש קאבר של השיר "Baby Mine" מהסרט המקורי.
קישורים חיצוניים
ביקורות
יוחנן מקפדוקיה
יוחנן הקפדוקי (ביוונית: Ἰωάννης ὁ Καππαδόκης; ידוע שחי ופעל בין השנים 531–548, תאריך פטירה ולידה לא ידועים) היה שר בכיר באימפריה הביזנטית תחת שלטונו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, והחזיק בתואר פרפקט פרטוריאני של המזרח בין השנים 532 עד ל-541.
ביוגרפיה
לפי הידוע לנו יוחנן היה יליד העיר קייסרי בקפדוקיה, חבל ארץ במרכז טורקיה של היום. הוא מכונה "יוחנן הקפדוקי" על ידי היסטוריונים לשם זיהוי, משום ששמו יוחנן (ביוונית יואנס) היה שם מאוד נפוץ בתקופתם. כיום ידוע לנו מעט מאוד על משפחתו של יוחנן, ואנחנו מכירים רק שני קרובי משפחה באופן מדויק- אאופמיה, בתו היחידה של יוחנן, וקרוב משפחה אחר בשם יואנס מקסילופלומקיוס.
נפילה וגלות
למרות הצלחתו הרבה של יוחנן הקפדוקי, בשנת 541 הוא הודח מתפקידו עקב קשר שנקשר נגדו על ידי הקיסרית תיאודורה ואנטונינה, אשתו של הגנרל בליסאריוס. תיאודורה תיעבה את יוחנן ואת מידת השפעתו הרבה על הקיסר יוסטיניאנוס, וביקשה להיפטר ממנו לצמיתות. אנטונינה, שהייתה משרתת קרובה של תיאודורה, זימנה את יוחנן לפגישה פרטית ליד העיר כלקדון. לכאורה היא הציעה לו לקשור מזימה נגד יוסטיניאנוס על מנת לתפוס את השלטון, ויוחנן נפל בפח בשל שאיפותיו. תיאודורה ואנטונינה הציבו שני עדים סמויים לשיחה, מרסלוס, ראש משמר הארמון, ונרסס, גנרל וסריס ששירת את יוסטיניאנוס ותיאודורה. מרסלוס ונרסס נצטוו על ידי תיאודורה להרוג את יוחנן אם הוא ידבר בעד בגידה. עם זאת, במהלך ההתכתשות, נמלט יוחנן לכנסייה, ומרסלוס נפצע על ידי אחד משומריו של יוחנן. יוחנן הודח מתפקידו וגורש לעיר קיזיקוס, הוסמך לכומר בניגוד לרצונו כדי למנוע ממנו לשוב לכוח פוליטי, ועושרו הוחרם ממנו. יוסטיניאנוס השיב לקפדוקי חלק מרכושו מאוחר יותר עקב הקרבה ביניהם, מספיק כדי שיוחנן יוכל לבלות את שארית חייו בנוחות. לרוע מזלו של יוחנן, הבישוף של סיזיקוס, שהיה מאוד מסוכסך עם הקפדוקי, נרצח על ידי התושבים. יוחנן נתפס כחשוד כשותף לרצח עקב יריבותו עם הבישוף, ולמרות שלא הצליחו להוכיח את אשמתו הוא נכלא והוכה. יוחנן נשלח לכלא בעיר אנטינופוליס שבמצרים, שם הוא חי בעוני ובושה עד מותה של הקיסרית תיאודורה בשנת 548. אז הוא שוחרר על ידי יוסטיניאנוס והורשה לחזור לקונסטנטינופוליס כאזרח חופשי, אך לא הוחזרה לו משרת הנציב והוא לא הורשה להתפטר מכמורתו. ההיסטוריון יואנס מלאלס מציין כי יוחנן מת בביתו בשלווה זמן מה לאחר מכן.
רונן פרץ
רונן פרץ (נולד ב-1976) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כמנכ"ל משרד הפנים. כיהן כממלא מקום מנכ"ל משרד ראש הממשלה בשנים 2019–2020.
ביוגרפיה
בשנת 2005, עם סיום לימודי המשפטים ייסד את משרד עורכי הדין יחד עם עורך הדין מיכאל קליינר.
בשנת 2013 מונה עו"ד פרץ כיועצו של מזכיר הממשלה, ד"ר אביחי מנדלבליט. בנוסף לתפקידו הרשמי כיועצו של מזכיר הממשלה, שימש רונן גם כיועצו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בתחומים שונים.
בשנת 2017 מונה פרץ כסגן בכיר למזכיר הממשלה ומנהל היחידה הביצועית במזכירות הממשלה. במסגרת תפקידו זה שימש כנציגו של ראש הממשלה בשיחות מדיניות עם ממשלו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וכן עם מדינות נוספות.
בשנת 2019 הציע ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, לפרץ להתמנות כמבקר המדינה ואולם בסופו של דבר מינה אותו לתפקיד ממלא מקום מנכ"ל משרד ראש הממשלה, עד שנת 2020.
פרץ היה חלק מהצוות המצומצם שעסק בתוכנית השלום של הנשיא טראמפ וכן עמד בראש צוות העריכה שגיבש את המפות והתרשימים שהוצגו בתוכנית זאת, מפות אשר עיצבו את גבולותיה של מדינת ישראל בהתאם לתוכנית השלום האמריקאית, והיה שותף בשיחות לקראת החתימה על הסכמי השלום במסגרת הסכמי אברהם. בנוסף טיפל בסוגיות הטבות המיסוי וההוצאות שהעסיקו את משפחת נתניהו.
באוגוסט 2020 עתרה התנועה לטוהר המידות לבג"ץ וביקשה שיורה על סיום תפקידו כממלא מקום מנכ"ל משרד ראש הממשלה בהתאם להוראות חוק שירות המדינה (מינויים).
בשנת 2020 עבר לסקטור הפרטי כאיש עסקים.
ב-8 בינואר 2023 מונה פרץ על ידי הממשלה למנכ"ל משרד הפנים.
חיים אישיים
פרץ נשוי לריקי ואב לשלושה ילדים.
קורינתיה (יחידה אזורית)
קורינתיה (ביוונית: Κορινθία Korinthía) היא יחידה אזורית של יוון, הממוקמת בצפון מזרח חצי האי הפלופונסי, ושייכת למחוז פלופונסוס. היחידה האזורית כוללת בשטחה גם את חלקו המערבי של מצר קורינתוס, מצר יבשה המחבר את חצי האי עם חבל אטיקה שביוון התיכונה, ואת תעלת קורינתוס, החוצה את המצר ומחברת בין המפרץ הסרוני לבין מפרץ פטרס.
היחידה גובלת במערב אטיקה בצפון מזרח, במפרץ הסרוני במזרח, בארגוליס בדרום, בארקאדיה בדרום מערב, באכאיה במערב, ובמפרץ פטרס בצפון. שטחה של קורינתוס עומד על 2,290 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה, נכון ל-2011, 145,082 נפשות. בערך שליש מהאוכלוסייה שוכנת בתחומי הרשות המוניציפלית של קורינתוס, העיר הגדולה באזור, בירתה המינהלית של היחידה, ומרכזה הכלכלי והמסחרי.
רדפרן
רדפרן (באנגלית: Redfern) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney). הוא נחשב לאחד מהפרוורים העניים תחת עיריית סידני, ובעשור השני של המאה ה-21 הוא אמור לעבור סדרה של מיזמי שיפוץ ועידוד צמיחה מטעם העירייה.
קורינתיה (יחידה אזורית)
קורינתיה מחולקת לשש רשויות מוניציפליות: קורינתוס במזרח היחידה, בצידה הדרומי של תעלת קורינתוס, לוטראקי-פרכאורה-אגיו תאודורי, בצד הצפוני של התעלה, ולו-ווחה ונמאה במרכז היחידה, סיקיון בדרום מערב, וקסילוקסטרו-אורוסטינה בצפון מערב.
רדפרן
גאוגרפיה
רדפרן ממוקם שלושה ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני. הוא גובל מצפון בצ'יפנדייל, מצפון מזרח בסארי הילס, במערב בדרלינגטון ובדרום באלכסנדריה. בפרוור מצויה תחנת הרכבת רדפרן, אחת התחנות הגדולות ביותר באזור דרומית לתחנת הרכבת סנטרל. הרחוב הראשי החוצה את הפרוור הוא רחוב רדפרן, ורחובות נוספים באזור כוללים את רחוב ריג'נט וגיבסון.
קורינתיה (יחידה אזורית)
בשל מיקומה על מצר קורינתוס, ולחופי המפרץ הסרוני ומפרץ פטרס, היחידה האזורית מהווה נתיב תחבורה עיקרי בין צפון יוון ודרומה. היחידה מהווה גם מרכז תעשייתי חשוב, בין השאר בשל תעשיית זיקוק הנפט שלה, ובשל נמל הסחורות הגדול ביוון, אגיו תאודורי, הממוקם במזרחה.
רדפרן
היסטוריה
הפרוור קרוי על שם ד"ר ויליאם רדפרן, שקיבל שטר קניין על 100 אקרים בפרוור מידי המושל לאכלן מקוורי. בית האחוזה המקורי היה עטור גנים, והשתרע יותר דרומית ומזרחית מגבולותיו של רדפרן כיום. לאחר הקמתה של תחנת הרכבת סנטרל, הפרוור השתלט על השטח ממערב (שהיה קרוי אווליי) ונבנתה שם תחנת הרכבת רדפרן, ששינתה את גבולותיו הלכה למעשה. השטח ממערב לתחנה זו קרוי עד היום אווליי ונחשב פרוור נפרד. בסוף המאה ה-19 החלו זורמים לפרוור מהגרי עבודה מרחבי העולם, ונוצר ריכוז של עובדים ובעלי עסקים ממוצא סורי.