cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוצ'אץ'
במלחמת העולם השנייה והשואה
בדצמבר 1941 נלקחו צעירים יהודיים למחנות עבודה בסביבות טרנופול כדוגמת בורקי-ווילקי. קבוצת צעירות נשלחה למחנה יאגלניצה. באותו החודש נדרשו היהודים למסור את הפרוות שברשותם. באותו חורף של 1942–1943 גבר הרעב במחנה ופרצה מגפת טיפוס. בעקבות הרעות תנאים חוזרים ונשנים התפטר ראש היודנרט מנדל רייך ובמקומו נכנס לתפקיד ברוך קרמר, שהתנהגותו הייתה קשוחה יותר ומשתפת פעולה עם המשטר הגרמני.
הגטו וחיסולו
ב-22 ביוני 1941, עם תחילת פלישת גרמניה לברית המועצות, במבצע ברברוסה תוך הפרת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, ניסו יהודים רבים להימלט אל הצד הסובייטי אך נאלצו לשוב לבוצ'אץ' בעקבות טורי הצבא הגרמני שסגרו בפניהם את המעבר.
בחודשים האחרונים של שנת 1942 הגטו בבוצ'אץ' הוקף בחומות וגדרות. עד אז הגטו נוהל במתכונת "פתוחה" על פי צו שאסר על הימצאות יהודים דרומית לרחוב קוליובה והרחובות הממשיכים אותו עד לגשר השחור המוביל מזרחה. אל גטו זה צורפו שרידי יהודי העיירות והכפרים סביב: באריש, מונצסקה זסלוביץ', פוטוק-זלוטי וקורופיץ. הצפיפות הגיעה לכדי עשרה איש בחדר, ובין עשרים לשלושים איש מתו בכל יום ממחלת הטיפוס.
בשבת פרשת נח, ו' חשון תש"ג, 17 באוקטובר 1942, החלה האקציה הראשונה, בביצוע קבוצת חיילים גרמנים מאיינזצגרופה d - ובסיוע אנשי משטרת מתנדבים אוקראינים. באותה תקופה לעיירה הועברו גם יהודים מאושצ'יה ז'יילונה הסמוכה. הגברים היהודים מגיל 18 עד 50 רוכזו בכיכר שלפני בית המשפט העירוני. בחיפוש דקדקני בבתים נורו כ-200 יהודים מסתתרים. לאחר התעללות בכיכר שוחררו רוב הגברים ונותרו 350 יהודים בעלי השכלה גבוהה או בשכבת ההנהגה, וביניהם חלק מחברי היודנרט הנבחר זה עתה. אלו הוצעדו כשני קילומטר אל "גבעת פדור" ושם נורו במקלע. במהלך היום בהמשך נעצרו שוב כ-1600 יהודים והובלו לתחנת הרכבת, משם נשלחו אל מותם בקרונות מסע חתומים למחנה הריכוז והמוות בלזץ, שם נרצחו מיד עם ירידתם מהרכבת בתא גז.
בערב שבת י"ח בכסליו תש"ג 27 בנובמבר 1942, כונסו כ-2500 יהודים ונשלחו למחנה המות בלזץ. יהודים ניסו להימלט אך האוקראינים בני המקום הסגירו אותם לידי הגרמנים וסייעו להם בחיפושיהם. כתוצאה מכך, בתום היום נאספו כ-250 גופות יהודים ברחובות העיירה וסביבתה.
ביום שני, 1 בפברואר 1943, (כ"ו בשבט תש"ג) ובמשך יום נוסף, הובלו 2000 יהודים מגטו בוצ'אץ' לגבעת פדור, ושם נורו אל תוך בורות מוות. לאחר טבח זה, "המתאימים לעבודה" נלקחו למחנה עבודה פודהייצקה הסמוך לבוצ'אץ'.
במהלך מרץ ואפריל יחידות גרמנים בסיוע אוקראינים סגרו אזורים שונים של העיירה, בכל פעם קבוצת בתים קטנה, רוקנה אותם מיהודים, שנשלחו לבית הכלא המקומי. משם הוצעדו לגבעת פדור, ושם נורו ונרצחו וגופותיהם נוספו לקבר האחים הענק. ביום שלישי 13 באפריל (ח' בניסן תש"ג) בוצעה אקציה נוספת, במהלכה היה ניסיון של התנגדות יהודית מאורגנת, שלא צלח. שוטר אוקראיני אחד נהרג במהלך הטבח שבוצע באותו יום בגבעת פדור, אך שאר הקושרים לא הצליחו להגיע לעמדותיהם. בעקבות זאת עזבה קבוצת ההתנגדות את העיירה ויצאה ליערות. במהלך חודשים אלו, לחטופים מהבתים ולנרצחים האחרים נוספו גם 400 צעירים יהודים מהעיירה שנבחרו לעבודה במחנה ביאגלנציה, ובמקום זאת נשלחו ישירות אל מותם. כ-3000 יהודים נרצחו בבוצ'אץ' במעשי הטבח במשך חודשיים אלו.
ב-12 במאי 1943 (ז' באיר תש"ג), החל גרוש אחרוני יהודי בוצ'אץ', רגלית ועם עגלות יד, לגטאות ומחנות העבודה בצ'ורטקוב, טלוסטה וקופישניץ. מעט מהמגורשים הועברו למחנה העבודה פודהייצקה הסמוכה לעיירה. ב-15 במאי 1943 הוכרזה בוצ'אץ' כיודנריין - "נקיה מיהודים".
באמצע יוני 1943, הועברו שרידי היהודים שנותרו בבוצ'אץ' יחד עם עובדי הכפיה ממחנה העבודה פודהייצקה אל בית הקברות היהודי, ושם נורו. החיפושים אחר יהודים מסתתרים המשיך עוד זמן רב, בסיועם של המתנדבים האוקראינים וכן איכרים אוקראינים. מדי פעם, משנמצאו, הם הובלו לבית הקברות היהודי ושם נורו.
טבח השרידים
ב-23 במרץ 1944 (כ"ח אדר תש"ד) הצליחו הסובייטים להבקיע את הקווים הגרמניים וכבשו מידיהם את העיר. בין 800 ל-1,000 יהודים שרדו, במידה רבה, הודות לקבוצות ההתנגדות שפעלו בעיר וסביבתה, והם יצאו ממחבואם.
העיר נותרה בשליטה גרמנית שלושה וחצי חודשים נוספים עד לשחרור הסופי ב-27 ביולי 1944 (ז' באב תש"ד).
תנועת המרי היהודית
קבוצה של 15 צעירים מאורגנים לקראת תקיפת הגרמנים הצליחו להסתתר ולהתחמק ממשלוח למחנות עבודה, החל בדצמבר 1941 ובמשך למעלה מחצי שנה.
מיד לאחר האקציה הראשונה בשנת 1942 החלו צעירים יהודים, בייחוד חברי תנועות הנוער הציוניות לשעבר, שפורקו תחת שלטון ברית המועצות, לחפש דרכים להגנה עצמית ולהשגת נשק. מפקד כוחות ההתנגדות בבוצ'אץ' היה א' בזאן-וורמן. אלו יצרו קשר עם היודנראט (הראשון) שהסכים לשתף אתם פעולה ואף לממן השגת נשק, וחלק מן השוטרים היהודים שיתף פעולה אף הוא. לקבוצה היה מקלט רדיו, והוא הפיץ את החדשות מן העולם בין תושבי הגטו. הם גם יצרו קשר עם עיירות יהודיות אחרות בניסיון לתאם פעולות. עד פברואר 1943 הקבוצה השיגה מספר אקדחים רובים ומעט תחמושת. הם יצרו קשר עם פרטיזנים יהודים דוד פרידלנדר וויינזינגר אך הפרטיזנים הפולנים לא הסכימו לסייע או לשתף פעולה.
דבורה ברלינר
דבורה ברלינר (נולדה ב-15 ביוני 1947) היא שופטת בדימוס, העומדת בראשות ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון. בעברה כיהנה כנשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב, ובשנים 2006–2007 כיהנה במשך תשעה חודשים כשופטת בפועל בבית המשפט העליון.
בוצ'אץ'
תנועת המרי היהודית
במרץ 1943, הוחלט להעמיד כוח ביער הסמוך לגבעת פדור במקרה של אקציה נוספת, על מנת לפגוע ברוצחים הגרמנים והאוקראינים ולאפשר בריחה של יהודים. אך, כאמור, ב-13 באפריל בעת אקציה פתאומית, רק אחד הקושרים הצליח להגיע לעמדתו ולהרוג שוטר אוקראיני בעודו משתתף בטבח היהודים. בעקבות הכישלון הוחלט לחמוק מן העיר אל היער ולהמשיך ולהילחם משם.
דבורה ברלינר
ביוגרפיה
ברלינר נולדה בישראל בשנת 1947. בשנת 1965 היא סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר "צייטלין" בתל אביב. עם סיום לימודיה התיכוניים שירתה כמורה ביישובי ספר במסגרת שירות לאומי עד לשנת 1966. בעלת תואר שני מאוניברסיטת תל אביב לימדה שנים באוניברסיטה ובמכללות.
בוצ'אץ'
תנועת המרי היהודית
שיתוף הפעולה של האיכרים האוקראינים והמחסור במזון החזירו חלק מן הקבוצה לעיר ועם גירוש תושבי בוצ'אץ' המשיכו בהתנגדות במקומות האחרים לשם הגיעו.
דבורה ברלינר
ביוגרפיה
עם סיום שירותה במסגרת השירות הלאומי החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב, אותם סיימה בשנת 1971, והחלה להתמחות בבית משפט השלום בפתח תקווה ובפרקליטות מחוז תל אביב.
בוצ'אץ'
תנועת המרי היהודית
ביערות סביב בוצ'אץ' הסתתרו כ-300 יהודים וביניהם קבוצה גדולה של פרטיזנים יהודים, אשר פגעו במשתפי פעולה אוקראינים. עם הצטמצמות השטח הגרמני והתקרבות החזית, החלו הגרמנים בפעולות חריפות נגד פרטיזנים, וביום שלישי, 18 בינואר 1944 (כ"ב טבת תש"ד) הם הקיפו בכוחות גדולים את היערות סביב העיר, והחלו בסריקות שיטתיות של האזור. כל היהודים המסתתרים ביערות נתפסו ונרצחו.
דבורה ברלינר
בפרקליטות המדינה
בשנת 1972 הוסמכה כעורכת-דין והחלה לעבוד בפרקליטות מחוז תל אביב כתובעת. בשנת 1975 הייתה שותפה בצוות התביעה במשפטו של מיכאל צור. בשנת 1978 כיהנה כסגן בכיר לפרקליט מחוז תל אביב.
בוצ'אץ'
יהודים בתנועת המרי הפולנית
למרות תנאי הפתיחה שהקשו על קבלת יהודים ל-AK, כללה קבוצת ה-AK שפעלה בגזרת בוצ'אץ' בפיקודו של Nedzwiecki מספר יהודים למשך תקופה מסוימת ובהם האחים פריץ (בניו ויאנק) ומשה (מוניו) וייזינגר. וייזינגר, טכנאי רדיו במקצועו, תפקד על תקן של קשב לשידורי ה-BBC מלונדון והיה למעשה הקשר היחידי של בוצ'אץ' לנעשה בעולם. ביולי 1943 התרסק/הופל מטוסו של ולדיסלב שיקורסקי ראש הממשלה הפולנית הגולה. בתגובה, ועל פי הנחיות הממשלה הגולה, הוחלט ב-AK להיפטר מכל האלמנטים החשודים באהדה לקומוניזם, ובראשם היהודים. האחים פריץ הוזהרו מבעוד יום שעומדים לחסלם וברחו. בניו נהרג בניסיון הבריחה ואחיו יאנק הצטרף לקבוצת פרידלנדר כשבגופו שישה כדורים. נאמנותו של וייזינגר היהודי לא הוטלה בספק, (שיתוף הפעולה שלו עם הפולנים החל עוד בתקופת השלטון הפולני בבוצ'אץ' ונמשך בתקופה הסובייטית), והוא המשיך לשרת בקבוצה הפולנית.
דבורה ברלינר
במערכת השיפוט
בספטמבר 1984 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בתל אביב, ו-19 שנים לאחר מכן, בספטמבר 2003 מונתה לתפקיד סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
בוצ'אץ'
יהודים בתנועת המרי הפולנית
נאמר שהרופא רטלסקי מבוצ'אץ' היה איש הקשר של קבוצת Nedzwiecki עם המפקדה של ה-AK.
דבורה ברלינר
במערכת השיפוט
באוגוסט 2004 נכלל שמה ברשימת המועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון. חבר הכנסת שאול יהלום, חבר בוועדה לבחירת שופטים, פעל למינויה לכהונת קבע ובתמורה הצטרף לתומכים במינוי השופטת עדנה ארבל לעליון, אולם הסיכומים שהשיג בנושא זה לא החזיקו מעמד כשהתחלפו שרי המשפטים.
בוצ'אץ'
לאחר מלחמת העולם השנייה והטבח בפולנים
לאחר תום המלחמה בוצע בעיר טיהור אתני באוכלוסייה הפולנית.
דבורה ברלינר
במערכת השיפוט
ביוני 2006 מונתה, יחד עם השופט דוד חשין, לכהן כשופטת בפועל בבית המשפט העליון לתקופה של חצי שנה. בדצמבר 2006 הוארכה הכהונה הזמנית בשלושה חודשים נוספים.
בוצ'אץ'
לאחר מלחמת העולם השנייה והטבח בפולנים
יהודים מעטים חזרו לעיירה אך נדדו ממנה בעקבות תחושת תלישות ואיום. מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 לא נותרו יהודים בעיירה.
דבורה ברלינר
במערכת השיפוט
בין מאי 2009 למאי 2016 כיהנה כנשיאת בית המשפט המחוזי תל אביב יפו.
לאחר פרישתה מכס השיפוט
בפברואר 2022 מונתה בידי נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות לעמוד בראש ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון, במקומה של נשיאת העליון בדימוס מרים נאור שנפטרה במהלך עבודת הוועדה.
פועלה השיפוטי
במהלך כהונתה כשופטת הכריעה ברלינר במשפטים מתוקשרים של אישי ציבור וכן במשפטי צווארון לבן. היא דחתה את ערעורו של השר לשעבר סאלח טריף שהורשע במתן שוחד, במרמה ובהפרת אמונים, ובהחלטתה ציינה כי "צר לי כי מי שהיה שר במדינת ישראל, נכשל בביצוע עבירות מכוערות אלה". היא פסקה כי איומים שנשלחו בדואר האלקטרוני לחבר הכנסת טומי לפיד אינם מהווים הטרדה לפי חוק הבזק. משפט מתוקשר נוסף בו שפטה הוא המשפט בו דחתה בקשה לחלופת מעצר לטלי פחימה, שהורשעה בין השאר בסיוע לאויב בשעת מלחמה, וקבעה שהיא מהווה "גורם סיכון". ברלינר ישבה בהרכב הערעור של מרגלית הר-שפי וגרסה בדעת מיעוט שיש לזכותה מאי מניעת פשע.
ברלינר ישבה בהרכב שדן בערעור של הפרקליט הצבאי הראשי נגד ההחלטה שלא לשלול את דרגותיו של האלוף במיל' יצחק מרדכי, ולצורך כך קבלה דרגת אלוף זמנית, והייתה לאשה הראשונה בתולדות צה"ל שקבלה דרגת אלוף, אף על פי שמעולם לא שרתה בצה"ל.
חיים אישיים
בתה, דפנה ברלינר, עובדת במחלקה הפלילית של פרקליטות המדינה. ברלינר מקיימת אורח חיים דתי.
אברהם קארפ
אברהם קארפּ (באנגלית: Abraham Joseph Karp; 5 באפריל 1921 - 24 בנובמבר 2003) היה היסטוריון, ביבליוגרף ורב קונסרבטיבי אמריקאי.
אודות
נודל באמדור ולמד בבית ספר "תרבות" בשפה העברית. בשנת 1930 עברה המשפחה לארצות הברית. הוא סיים לימודיו במכון למורים בישיבת רבינו יצחק אלחנן ואחר כך סיים תואר ראשון מישיבה יוניברסיטי בשנת 1942. בשנת 1945 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה, הוא קיבל תואר M.H.L. בשנת 1948 ודוקטורט של כבוד בשנת 1971.
בין השנים 1951 ל-1956 היה ראש קהילה בקנזס סיטי ובין השנים 1956 ל-1971 היה ראש קהילת בית-אל ברוצ'סטר ניו יורק.
הוא נבחר לעמוד בראש האגודה היהודית האמריקאית ההיסטורית בין השנים 1972 ל-1975.
ארתור הוברט
ארתור (אשר) הוברט (באנגלית: Arthur Hubert; ~1904 - 11 באוקטובר 1991) היה איש עסקים ונדבן יהודי בריטי - גרמני.
קורות חיים
נולד בשליכטרן, גרמניה, לאב סוחר מתכות. למד בפולדה ונישא. בשנת 1938 נשלח למחנה בוכנוואלד, ומיד עם שחרורו נמלט מאימת הנאצים לאנגליה עם אשתו ובנו הקטן. הזוג הוברט הגיע יום לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והתיישב בבלקברן. עם כניסת בריטניה למלחמה (מבצע דינמו) הוגלו יחד עם פליטים יהודים ונתיני אויב אחרים לאי מאן בגלל היותם נתיני מדינת אויב.
בתחילת דרכו באנגליה עסק במסחר מתכות, הוא הצטרף כבר בשנת 1944 לחברה שעסקה בגרוטאות מתכת, ובהמשך נעשה שותף עם אחיו ולטר וכמה מידידיו בחברת מתכות גדולה שהונפקה לבורסה בשנת 1964 כשהוברט משמש יו"ר החברה. בשנת 1976 מכר הוברט את החברה. ובשנת 1987 עלה לישראל והשתקע בירושלים שבה חי עד מותו באוקטובר 1991.
הוברט תמך בעיקר במוסדות חינוך יהודיים אורתודוקסיים ברחבי אנגליה, אירופה ושאר העולם. בין היתר תרם בבשתנ 1971 רבע מיליון ל"י לישיבת פוניבז'. על שמו נקרא אחד מחדרי הישיבות הגדולים בקומת הכניסה לבניין הישיבה המרכזי "אולם הוברט". בשנת 1978 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן בשל תרומותיו למוסד זה.
ג'ין האס
יוג'ין (ג'ין) פרנסיס האס (באנגלית: Eugene "Gene" Francis Haas, נולד ב-12 בנובמבר 1952) הוא המייסד, הנשיא ומחזיק המניות של חברת "האס אוטומציה" המייצרת מכונות CNC לעיבוד שבבי. האס מעורב בפעילות בענף הספורט המוטורי ומחזיק בבעלותו את קבוצת סטיוארט-האס רייסינג המתחרה באליפות הנאסקאר ואת קבוצת האס המתחרה באליפות הפורמולה 1.
האס אוטומציה
בשנת 1975 סיים האס את לימודי התואר הראשון בחשבונאות ומימון באוניברסיטת המדינה של קליפורניה. לאחר סיום הלימודים התקשה למצוא עבודה בתחום שבו השכר גבוה מהשכר שהרוויח במהלך עבודתו בסדנה במהלך הקיץ, ולכן המשיך לעבוד כמפעיל מכונה ותכנת CNC. בשנת 1978 פתח את חברת "Pro-turn Engineering", שבה העסיק, בנוסף אליו, שני עובדים. בשנת 1980 הבחין כי לעובדים לוקח זמן רב למקם את הכלים במכונה באופן ידני. האס חשב שבנייה של ראש חלוקה הפועל עם מנוע חשמלי ייעל את העבודה בסדנה. הוא בנה כמה מכונות לשימושו ולשימוש עסקים נוספים.
בשנת 1988 החל לייצר מרכזי עיבוד CNC שלמים במחיר שהיה נמוך משמעותית יחסית למתחרים. עם הזמן הפכו המכונות מתוצרת החברה לפופולריות בשל פשטות התפעול, המחיר הנוח והיכולת לבצע התאמות בקלות יחסית על ידי המפעילים.
בשנת 1997, מכיוון שהמבנים בצ'טוורת' כבר לא התאימו לגודל החברה, העביר האס את המפעלים למיקום חדש באוקסנארד, קליפורניה. המפעלים החדשים נבנו על שטח כולל של 39 אלף מטר מרובע. בשנת 2005 הוגדל שטחם ל-93 אלף מטר מרובע.
נאסקאר
בשנת 2002 הקים האס קבוצת מרוצים חדשה בשם "האס CNC ריסינג" שלקחה חלק במרוצי הנאסקאר. באותה השנה השתתפה הקבוצה בשלושה מרוצים בלבד. שנה לאחר מכן השתתפה הקבוצה באופן מלא, תוך שהיא מחליפה כמה נהגים במהלך העונה. בשנת 2004 השיג ג'ייסון לפלר את הניצחון הראשון עבור הקבוצה.
לקראת עונת 2009 הכריז האס על שיתוף פעולה עם נהג המרוצים טוני סטיוארט. על פי ההסכם סטיוארט יתחרה עבור הקבוצה ובתמורה יקבל 50% ממניות החברה. בעונתו הראשונה השיג סטיוארט ארבעה ניצחונות ובסיומה דורג במקום השישי בדירוג הכולל. בשנת 2011 ניצח את אליפות הספרינט קאפ לאחר שניצח חמישה מתוך עשרת המרוצים.
פורמולה 1
בינואר 2014 אישר האס כי הגיע להסכמה עם הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) על הצטרפות לאליפות הפורמולה 1 החל משנת 2015 או 2016. שלושה חודשים לאחר מכן אישר האס את קבלת הרישוי לקבוצה. בדצמבר של אותה שנה רכש האס את הנכסים של קבוצת מרוסיה שפשטה את הרגל. בעונת 2016 ערכה הקבוצה את הופעת הבכורה שלה באליפות.
הר נימבה
הר נימבה (באנגלית: Mount Nimba; בצרפתית: Mont Nimba) הוא הר הנישא לגובה של 1,752 מטר במפגש הגבולות של חוף השנהב, ליבריה וגינאה, והוא הפסגה הגבוהה בכל אחת משלוש המדינות. ההר הוא חלק ממסיב נימבה, והוא עשיר בעפרות ברזל. עם זאת בצידו הליברי נחצבה המתכת עד שמאגריה התדלדלו ב-1989.
מאז שנת 1944 מוכרז אזור ההר בשטח של 177.49 קמ"ר המשתרע בתחומי חוף השנהב וגינאה כשמורת טבע שאינה פתוחה לתיירים (Mount Nimba Strict Nature Reserve; Réserve naturelle intégrale du Mont Nimba), ובשנת 1981 היא הוכרה כאתר מורשת עולמית. רוב השמורה בשטח של כ-130 קמ"ר נמצא בתחומי גינאה והיתר בשטחה של חוף השנהב.
מורדות ההר מכוסים ביער הררי סבוך עד לגובה של 1,000 מטר ועשירים באפיפיטים, ועל הפסגה משתרעת ערבת סוואנה. בשמורה כ-200 מינים אנדמיים של צמחים ובעלי חיים והיא עשירה בגחניים, חתולים גדולים ובצביונים. בנוסף מצויים על ההר נמרים, קרפדה ייחודית להר (Mt Nimba Viviparous Toad, שם מדעי Nectophrynoides occidentalis) ולוטרה ננסית אפריקאית (dwarf African otter shrew), גם היא אנדמית למקום. עוד חיה על ההר קהילת שימפנזות הידועה ביכולתה לעשות שימוש באבנים כבכלים.
מחולל רישיונות
מחולל רישיונות, המוכר במיוחד בכינוי הלועזי keygen (הלחם של key generator), הוא תוכנית קטנה המסוגלת לייצר מספר סידורי או רישיון הרשמה של תוכנה או אלגוריתם קריפטוגרפי.
את מחוללי הרישיונות כותבים קבוצות קראקרים עבור אתרי אינטרנט המוקדשים להעתקה פיראטית של תוכנות.
כיצד הם עובדים
תוכנות ומשחקי מחשב דורשים בדרך כלל הזנה של רישיון רק בשעת ההתקנה. תוכנת ההתקנה מיישמת ביטוי אלגברי על הרישיון שהוזן על מנת לאמת את תוקפו. לדוגמה, האלגוריתם יכול להגדיר שרישיון שמוזן צריך לכלול 5 מספרים שסכום הביטים שהם מייצגים הוא 25, ו-3 אותיות שסכומן, לאחר שהומרו לערך המספרי שלהם, שווה ל-42.
כדי לכתוב מחולל רישיונות, הכותב נעזר לרוב ב-דיסאסמבלר, תוכנה הממירה שפת מכונה לשפת סף, על מנת לעיין בקוד התוכנה לה הוא מעוניין ליצור מחולל רישיונות זה. לאחר שהצליח לגשת לקוד התוכנה, הוא יכול לאתר את הפונקציה או פונקציות שאחראיות על האימות. באמצעות הנדסה הפוכה הוא מסוגל ליצור אלגוריתם הפוך לייצור רישיונות תקפים.
בעיות עם מחוללי רישיונות
מלבד בעיות אתיות וחוקיות, מחוללי הרישיונות נתקלים בשתי בעיות עיקריות: אקטיבציה ואימות רישיון מקוון. תוכנות העובדות בצורה מקוונת, כגון תוכנות המורידות עדכונים בצורה שוטפת, יכולות לבקש לאמת את הרישיון הסידורי. מסיבה זו, לא יכולים יוצרי מחוללי רישיונות לדעת כיצד עובדים אלגוריתמים אלו ולכן עבור תוכנות אלו, רק ההתקנה והשימוש המקומי אפשרי. לעיתים יכול הקראקר לעקוף בעיה זו באמצעות הסרת הדרישה לאימות הרישיון, ובמילים אחרות - יצירת קראק. בעיה נוספת, הנפוצה בעיקר בתחום המשחקים באמצעות האינטרנט, היא מקרה שבו אדם אחד משתמש ברישיון בר תוקף שחולל מחולל רישיונות, אך רישיון זה כבר נמצא בשימוש על ידי אדם אחר, בין אם אדם זה קנה את הרישיון באופן חוקי ובין אם אף הוא השיג רישיון זה באמצעות מחולל רישיונות. בנוסף, ובדומה לתוכנות שמקורן אינו ניתן לאימות, יכול המחולל לכלול נוזקה - וירוסים או סוסים טרויאניים.
בתי נייר
בתי נייר הם בתי מגורים העשויים נייר, הנפוצים בעיקר ביפן.
היסטוריה
את בתי הנייר החלו לבנות ביפן במאה השבע עשרה. כיוון שביפן ישנם הרי געש פעילים רבים ורעידות האדמה רבות, היפנים החלו להשתמש בבניית בתים העשויים נייר. בתים אלו לא היו מתמוטטים ברעידות האדמה ובכך היוו פתרון לרעידות האדמה.
בניית הבתים
בתי הנייר היפנים נבנים ללא יסודות. הבית עצמו מונח על עמודים שמרחיקים אותו מהאדמה ובכך מונעים חדירת רטיבות לתוך הבית. הדבר היחידי שמייצב את הבתים הוא בעצם קיר שעשוי במבוק ומחובר לקירות הנייר. את גגות בתי הנייר היפנים היו בונים בשיפוע כדי שמי הגשמים יגלשו למטה מבלי לפגוע בקירות הבמבוק או הנייר.
בתי נייר בימינו
עיקר השימוש בבתי נייר כיום הוא בערים שבהן יש רעידות אדמה רבות או בערי עוני המאוכלסות יתר על המידה. בעזרת פרויקט "בית אוניברסלי עולמי" בונים שיכונים שלמים של ערים מנייר. מטרת הפרויקט היא לשנות את מראה בתי הפח הצפופים והישנים בפרברי העוני ולספק למשפחות בתים מרווחים, פשוטים, המאפשרים ניהול חיי יום יום באיכות סבירה, ובעלות נמוכה עקב שימוש החומר-נייר.
משי
היסטוריה
השימוש במשי החל בסין כנראה כבר בשנת 6000 לפני הספירה. עדויות כתובות מעידות על שימוש במשי בשנת 3000 לפני הספירה. האגדה הסינית על גילוי המשי מזכירה את הקיסרית הסינית קסי לינג שי כמגלה. לפי האגדה הקיסרית ישבה תחת עץ תות עם תה רותח ומהעץ צנח לתוך התה גולם, שנפתח בהשפעת חום התה. בתוך הגולם שנפתח גילתה הקיסרית חוט חזק דיו לאריגה. בתחילה הותר השימוש במשי רק עבור בגדי הקיסר. מאוחר יותר נפוץ המשי בכל סין, ובהמשך בכל אסיה. המשי הפך פופולרי מאוד בקרב העשירים, בכל מקום אליו הגיעו סוחרים סיניים.
הסחר במשי
העדויות הקדומות ביותר לסחר במשי הן ממצרים, משנת 1070 לפני הספירה. במאות השנים שלאחר שנה זו הגיע המשי לצפון אפריקה ולאירופה, באמצעות דרך המשי.
סוד ייצור המשי
נראה שהמשי היה ידוע לסופר המקרא ומופיע כמילה יחידאית בספר יחזקאל:.
במשנה ובתלמוד מכונה המשי בשמות "כלך" ו"שיראין".
בניגוד לתפיסה המקובלת על תהליכי ייצור המשי, הסינים לא שמרו אותו בסוד. למעשה, שלטון סיני עודד פיתוח של תעשיית המשי באזורים כבושים. אך בפועל נוצר מונפול סיני, מכיוון שבני עמים אחרים לא ניסו ללמוד את תהליכי ייצור המשי. מתיישבים סיניים הביאו את תעשיית המשי לקוריאה בשנת 200 לפנה"ס, ולהודו בשנת 300 לספירה.
במאה השישית ניתן צו מיוחד בנוגע לייצור המשי בידי יוסטיניאנוס הראשון המשתדל בדבר התפשטות המלאכה, והמאשש את עובדת קיומם של בתי אריגה למשי בבריטוס ובצור, לבנון.
תעשיית המשי לא הגיעה לאירופה עד שנת 550 לספירה, על אף שהרומאים סחרו במשי. על פי האגדה הבריחו את רזי הייצור לקונסטנטינופול שני נזירים פרסיים שעבדו עבור הקיסר יוסטיניאנוס הראשון. הנזירים הבריחו את ביצי טוואי המשי בתוך מקלות-צליינים חלולים.
ייצור משי
משי טבעי מיוצר מפקעות של טוואי המשי. כל פקעת עשויה מסיב שאורכו כקילומטר אחד ומשקלו כתשיעית גרם. שמונה סיבים נשזרים יחדיו כדי ליצור חוט משי אחד. כדי לפתוח את הסיבים במלואם מרתיחים את הפקעות במים כשהגלמים בתוכן (בעודם בחיים). אם הפקעת בוקעת לפני כן, העש היוצא ממנה מפריש חומר שממס את הסיב וקורע אותו.
משי בצבע זהב מופק רק בעמק הברהמפוטרה, ונקרא "מוגה". למשי מסוג זה יש אורך חיים ארוך – מעל 50 שנה, והוא נחשב ליקר בסוגי המשי.
באירופה
סוחרים ונציאנים נהגו לסחור במשי ועודדו גידול טוואי המשי באיטליה. המשי האיטלקי היה פופולרי מאוד באירופה. מלכי צרפת לואי האחד עשר ופרנסואה הראשון הזמינו מגדלי משי איטלקיים לצרפת, כדי שיפתחו תעשיית משי צרפתית באזור ליון.
באסלאם
מאחר שמקורו של המשי בהפרשות של זחל, נחשב המשי באסלאם חומר טמא, וכך למשל, אדם הלובש בגדים העשויים אך ורק ממשי אינו רשאי להתפלל את התפילות היומיות של האסלאם.
נפת ג'ווה
נפת ג'ווה (בגאורגית: ჯავის რაიონი, גַ'וויס ראיוֹני) היא נפה במחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה. עד שנת 1917 נכללה בנפת גורי שבפלך טביליסי. משנת 1922 נכללה ברפובליקה האוטונומית של דרום אוסטיה. בעקבות הסכסוך האוסטי-גאורגי ופרישת דרום אוסטיה בתקופת מלחמת האזרחים של גאורגיה, נמצאת הנפה בשליטת הבדלנים האוסטים.
בתחומי הנפה נמצא מעבר רוקי, המעבר היחיד שחוצה את רכס הקווקז הגדול הפתוח במשך כל ימות השנה ומחבר את גאורגיה ורוסיה.
בנפה שתי עיירות, ג'ווה וקוואיסה.
חורשת האקליפטוס
גלגולו של השיר
בתחילה נקרא השיר "על חוף הירדן", ובהצגה המקורית שרה את השיר, בקול סופרן גבוה וצלול, הילדה עמית חדש מכנרת. ההופעה המוצלחת של ילדי כיתה ח' הרשימה מאוד את עורכי קול ישראל, שהקליטו אחר כך את פזמוני ההצגה באולפני הרדיו בתל אביב. את כל השירים שהוקלטו ביצעו ילדי כנרת, פרט לשני שירים שביצעו זמרים מקצועיים בליווי הילדים: "כיצד שוברים חמסין", בביצוע גדעון זינגר, ו"על חוף הירדן", בביצוע אילנה רובינא, שהייתה פופולרית מאוד באותם ימים. השירים נוגנו ברדיו מפעם לפעם, אך הם היו מצויים על סרט הקלטה ולא על גבי תקליט, כך שההשמעות היו נדירות ולא נכנסו לתודעת המאזינים.
בשנת 1966 חידשה נעמי שמר את השיר עם להקת הבנות "האחיות שמר", הורידה את הבית השני של השיר, ונתנה לו את שמו "חורשת האקליפטוס". הלהקה כשלה מסיבות שונות, והשיר נגנז עם שאר שירי הלהקה.
בתחילת 1967 נכלל השיר בסדרת הקלטות שערכה רבקה רז לקול ישראל, אך גם הפעם הוא בקושי הושמע.
רק ב-1968 התפרסם השיר בביצועו של צוות הווי הנח"ל, בתוכניתו "כמה טוב", כדואט של אופירה גלוסקא וצילה דגן . זאת, לאחר שקצין החינוך של הנח"ל דאז, איצ'ה גולן, גיבש חבורת זמר ששרה שירים חדשים וישנים ברמה מוזיקלית גבוהה למדי, וקיבל מנעמי שמר חלק משיריה של להקת האחיות שמר, שהתפרקה.
באותה שנה (שנת 1968) הוקלט השיר ע"י הזמרת הצעירה ירדנה שלומי, ונכלל באלבום סולו "משירי חיל הים" שבביצועיה הקוליים.
בהמשך בוצע השיר על ידי אמנים רבים נוספים, ועל פי נתוני אקו"ם יש לו מעל ל-120 גרסאות שונות. הזמרת האיטלקית-בלגית לארה פביאן ביצעה אותו בעברית כמה פעמים, ובעקבות זאת נשמעו קריאות בלבנון להחרימה.
על חורשת האקליפטוס
את חורשת האקליפטוסים שעליה נכתב השיר נטעו בכנרת ראשוני היישוב, והיא סיפקה צל לילדי כנרת ודגניה. הודעה בעיתון "הפועל הצעיר" מ-1912 מלמדת כי בשנה זו ניטעה חורשת האקליפטוס כמצבה לזכרו של מנחם שמואלי (ממשי) במלאת שנה למותו, וגם בשלט שהתקינה המועצה לשימור אתרים בכניסה לחורשה מצוין כי היא ניטעה ב-1912. עם זאת ישנה מחלוקת בין חברי קבוצת כנרת באשר לתאריך הנטיעה המדויק, ולא מוסכם אם היא ניטעה ב-1912, ב-1917 או ב-1921. קבוצת כנרת הוקמה ב-1913, והשיר נכתב 48 שנים אחר כך ("חלפו האביבים, חצי מאה עברה").
השורה "מעבר לירדן רעמו התותחים" נוגעת ככל הנראה לקרב בדגניה, הקיבוץ הסמוך לקבוצת כנרת, שמה שמפריד ביניהם הוא הירדן.
השורה "וריח המלוח על המים" עוררה ביקורת בוטנית לאור העובדה שלצמח זה אין ריח. נעמי שמר, שנדרשה לעניין, הסבירה זאת בכך שכאשר שיחי המלוח תלויים ונרטבים על הירדן, הם מעלים בלילה ריח אופייני, שלו קראה "ריח המלוח". נוסף על כך, לדברי פרופסור אבינעם דנין, לצמח המלוח יש ריח מובחן כאשר מועכים את עליו או את גבעוליו.
קולנוע לב רמת השרון
קולנוע לב רמת השרון (שמות קודמים: קולנוע בית הפועלים, קולנוע גיל, קולנוע כוכב) הוא בית קולנוע בן כ-200 מקומות ברחוב סוקולוב ברמת השרון, הפועל מאז 1948.
סלב'ס
סלב'ס היא סדרת טלוויזיה מצוירת סאטירית ישראלית ששודרה בערוץ yes stars ישראלי בין ה-19 בפברואר 2009 ועד ל-28 במאי 2009. הסדרה עוקבת אחר עיירה בדיונית סגורה בה מתגוררים ידוענים ישראלים.
חורשת האקליפטוס
הנצחה
ב-2008, הוחלט לקרוא לחורשה בקבוצת כנרת, על שמה של שמר.
קולנוע לב רמת השרון
בית הקולנוע הוקם על שטח של 1,400 מ"ר בבעלות קק"ל, בראש גבעה בפינת הרחובות סוקולוב וברנשטיין-כהן של ימינו. בנייתו החלה ב-1945, והוא נחנך ב-1 במאי 1948, במבנה שכלל באותה העת, ובמשך שנים רבות בהמשך, גם את מועצת הפועלים של רמת השרון. המבנה היה המבנה הראשון במושבה שהוקם מלכתחילה כדי לשמש למטרות תרבות. תחילה נקרא קולנוע "בית הפועלים" ולאחר מכן קולנוע "גיל", וב-1980 שונה שמו ל"כוכב". מאפריל 2022 בית הקולנוע משתייך לרשת בתי הקולנוע "לב", בשם "לב רמת השרון".
סלב'ס
הסדרה כוללת עונה אחת בת 15 פרקים בני כ-25 דקות.
קולנוע לב רמת השרון
בית הקולנוע נכנס להיסטוריה של התרבות הישראלית כאשר בשנת 1951 נערכה בו ההופעה הראשונה של התכנית הראשונה של להקת הנח"ל.
סלב'ס
פירוט הסדרה
הסדרה מתחילה עם עליית תוכנית מציאות ישראלית בשם "פפראצי נולד" (כפרודיה על התוכנית המציאות כוכב נולד), בה מתחרים צלמי פפראצי בצילום ידוענים. כל ידועני המדינה סובלים בשל כך ומחליטים לעבור למחנה צבאי סגור, שם יגורו ללא הפרעה. הם מכריזים על הקמת "עיירת הסלב'ס" וממנים לראש העיירה את משה איבגי. למרות שחשבו שבעיירה משלהם הם יהנו, רובם סובלים מחוסר תשומת הלב, מכיוון שבמקום בו כולם מפורסמים, אף אחד לא מפורסם.
קולנוע לב רמת השרון
מאז שבית הקולנוע "אורית" בשכונת מורשה נסגר, ועד להקמת סינמה סיטי גלילות, היה קולנוע "כוכב" בית הקולנוע היחיד בתחום שיפוטה של רמת השרון, וגם כיום הוא בית הקולנוע היחיד באזור המגורים של העיר. במהלך השנים צבר הקולנוע מוניטין בשל האווירה החברותית והחמה ששררה בו. רוב הקרנות הסרטים בקולנוע הן של סרטים ישראלים וסרטי איכות לא "הוליוודיים".
מאז 1996 ועד סוף 2010 נערכו בבית הקולנוע אחת לחודש הקרנות של סרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי", שכללו השתתפות פעילה של הקהל שאורגנה על ידי מועדון המעריצים של הסרט.
סלב'ס
דמויות ומדבבים
מרבית דמויות הסדרה הן של ידוענים ישראלים.
קולנוע לב רמת השרון
בשנת 2007 ביקשו בעלי המתחם להרוס את המבנה ולהקים במקומו בניין מגורים בן 16 קומות, אך תוכניתם נדחתה בידי הוועדה המקומית והוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. בעקבות הדחייה, החליטו הבעלים בשנת 2009 למכור את הבניין. בסוף 2011 החל שיפוץ נרחב של הבניין וסביבתו, ומ-2012 פועל במתחם הקולנוע סניף של רשת קפה לנדוור.
בעשור השני של המאה העשרים ואחת הפך קולנוע כוכב לבית הקולנוע היחיד הפעיל בעל אולם אחד בלבד בכל אזור גוש דן והשרון.
חוף באד
חוף באד (באנגלית: Budd Coast) הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חוף באד מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין איי האץ' לבין כף וולדרון.
גילוי החוף
החוף התגלה בפברואר 1840 על ידי משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
וילקס טעה ברישום מיקום החוף (וציין כי הוא צפונית למיקומו בפועל).
החוף מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947; במסגרת המיפוי התגלה מיקומו של החוף.
מקור השם
שמו של האזור ניתן לו על ידי צ'ארלס וילקס.
וילקס קרא לאזור על שמו של תומאס א. באד (Thomas A. Budd), שהיה רב-חובלים (master) בפועל של הסלופ פיקוק (USS Peacock), שהייתה אחת הספינות ששימשו את מסע החקר האנטארקטי של המשלחת.
גם מפרצון באד הנשפך אל מפרץ פיוג'יט במדינת וושינגטון שבארצות הברית, נקרא על שמו של תומאס באד.
לקריאה נוספת
• Lewis Smith, R.I., Classification and ordination of cryptogamic communities in Wilkes Land, Continental Antarctica, Vegetatio 76, 155–166 (1988). https://doi.org/10.1007/BF00045476
• Goodwin, I. (1996), A mid to late holocene readvance of the law dome ice margin, Budd Coast, East Antarctica, Antarctic Science, 8(4), pp. 395-406. https://doi:10.1017/s0954102096000570
• Cameron, R. L., Goldich, S. S., & Hoffman, J. H. (1960), Radioactivity age of rocks from the Windmill Islands, Budd Coast, Antarctica, Stockholm contributions in geology, ISSN 0585-3532 ; 6:1
• Cameron, R.L. (1971), Glaciological Studies at Wilkes Station, Budd Coast, Antarctica, In Antarctic Snow and Ice Studies, M. Mellor (Ed.). https://doi.org/10.1029/AR002p0001
ז'ורז' יפרח
ז'ורז' יפרח (בצרפתית: Georges Ifrah; ) הוא צרפתי-יהודי, מחברם של ספרים העוסקים בהיסטוריה של המתמטיקה ובמיוחד של שיטות ספירה. היה מורה למתמטיקה. נולד במרקש שבמרוקו.
כתב מספר ספרים בנושאים שונים במתמטיקה, היסטוריה של המספרים והיסטוריה של המחשוב.
ספרו "סְפָרוֹת וּמִסְפָּרִים: היסטוריה של המצאה גאונית" שתורגם לעברית מתאר את התפתחות כתיבת המספרים מתרבויות עתיקות כגון שומר, בבל, מצרים העתיקה, סין ועוד, ועד התגבשות שיטת כתיבת המספרים בִּספָרוֹת הנהוגה כיום.
ספרו Histoire Universelle des Chiffres ("היסטוריה עולמית של המספרים"), שתורגם לאנגלית בשם From One to Zero: A Universal History of Numbers ולמספר שפות נוספות, הפך לרב-מכר בינלאומי ונכלל ברשימת "100 הספרים שעיצבו מאה של מדע" של כתב העת "American Scientist".
מספריו
בצרפתית
בתרגום לעברית
בתרגום לאנגלית
קישורים חיצוניים
<DIV dir=ltr> </DIV>
ענן בן דוד
ענן בן דוד בן ר' חנינאי הנשיא (המאה ה־8) היה מנהיג פוליטי־דתי, הנחשב למי שגיבש את התנועה הקראית, לאחר שחכמי ישיבות סורא ופומבדיתא מנעו את מינויו לראש הגולה. יש הסבורים שהתנועה הקראית התקיימה בנפרד עוד מימי בית שני כהמשך לתנועת הצדוקים והבייתוסיים, ושהתנועה ענניים על שם ענן נטמעה לתוך היהדות הקראית. לעומתם כיום רוב החוקרים סבורים שתנועות הקראות השונות (על מנהגיהם השונים מאוד בארץ ישראל, קהיר, בחצי האי קרים, בגליציה ובצפון מזרח אסיה) הם אכן המשכם של קהילות שאימצו במידה זו או אחרת את דרכו של ענן.
במסורת הקראית
חיי ענן לוטים בערפל. במסורת היהדות הקראית הם מתוארים כלהלן:
ענן בן־דוד המכונה בקרב הקראים "הנשיא", נולד בפרס בשנת 715. היה חכם מבית ראש הגולה של יהדות בבל, שמשפחתו מיוחסת לדוד המלך. מסופר עליו שהיה בקיא גם בתורה שבכתב וגם בתורה שבעל־פה. בשנת 765 נפטר בבבל ראש הגולה ממשפחת בוסתנאי ולא השאיר אחריו יורש. מאחר שענן בן־דוד היה בן אחיו של בוסתנאי, הוא נקרא מפרס על ידי ראשי הישיבות בבבל כדי להתמנות לתפקיד ראש הגולה.
באותה תקופה עם העברת מרכז השלטון העבאסי מדמשק לבגדאד שבבבל, שהייתה לב היישוב היהודי הרבני, עלה באופן משמעותי כוחם וסמכותם של המוסדות הרבניים וגבר הכוח שבידי ראש הגולה והגאונים. ראשי הישיבות בבבל הבינו שהם החוליה האחרונה בשרשרת הפוסקים במסורת שבעל־פה, ושמרו לעצמם את הזכות הבלעדית לפרש את התורה, מתוך החלטה נחושה שחייבים להיאבק על האמת. כתוצאה מכך הורחבה השפעת התלמוד הבבלי ופירושי הגאונים. מצב זה עורר התנגדות בקרב קהילות שבהן השתמרו מסורות שנוגדות את התלמוד ושררה הדעה שהתורה שבעל־פה אינה דבר אלוהים.
לאחר שענן בן־דוד התמנה לאב בית דין הגדול ולראש הגולה ואושר על ידי הח'ליף (ככל הנראה אלמנצור (754-775)), הוא החל לטעון נגד התורה שבעל־פה ודגל בתורה שבכתב בלבד, ככל הנראה מפני שהגיע מפרס, שם השתמרו המסורות האנטי־רבניות. כאשר ראו זאת הרבניים, הם נאלצו להיאבק בענן – הם שיקרו והלשינו עליו כי מרד במלכות, פשע שהעונש עליו הוא מוות.
במקורות הרבניים
לפי המקורות הרבניים, נבע הפילוג שבין הקראים לרבניים מעלבונו של ענן לאחר שלא מונה לנשיא. לפי ספר הקבלה של הראב"ד מהמאה ה־12, שנכתב 400 שנה לערך לאחר ימי ענן, היה ענן בתחילה תלמיד חכם, אך לא היה אהוד על החכמים משום שמצאו בו "שמץ פסול" ו"פריצות וחסרון יראה". על־כן, העדיפו חכמים על־פניו את אחיו חנינאי כראש גולה. עקב כעסו, ליכד ענן סביבו אנשים משרידי 14 כתות צדוקיות שהיו בזמנו בפרס ובבבל והקים עמם את כת ה"ענניים". מעשהו זה הביא את השלטונות לאסרו כמורד במלכות, אך הוא ניצל מעונש המוות היות שטען באוזני הסולטאן שהוא עומד בראש דת חדשה, השונה מהיהדות הרבנית.
יצירתו של ענן
מוסכם על הכול כי ענן בן־דוד פרסם בשנת 770 בערך את ספרו העיקרי – ספר המצוות. את ספרו הוא כתב על פי דעות של יהודים לא־רבניים שכבר היו קיימות עוד לפניו. עם זאת בספרו הוא השתמש לעיתים בשיטות הדומות לשיטות הרבניים, ולעיתים פירש את התורה פירוש בלתי רציונלי. למעשה השיטה המוצגת בספרו רחוקה למדי מהקראות שיוחסה לו, אך עקרונות היסוד שקבע – קריאה לאבלות מתמדת על החורבן, סגפנות והחמרה בדיני גילוי עריות – היוו בסיס לקראים בדורות הבאים.
ענן בן־דוד התנגד לסמכותם של הרבנים וטען שהתורה מסבירה את עצמה ושביכולתו של האדם להגיע לאמת לבדו, והדבר בא לידי ביטוי באמרתו: "חפישו באורייתא שפיר ואל תשענו על דעתי", כלומר "חפשו בתורה היטב, ואל תשענו על דעתי".
שאלת תפקידו כמייסד
חוקרים וחכמים, קראים ורבניים כאחד, חלוקים בסוגיה אם ועד כמה היה הנשיא ענן מייסדה של היהדות הקראית. הטענה המסורתית היא, שענן בן־דוד היה מנהיג פוליטי־דתי שארגן את מתנגדי התושב"ע שתמיד היו בעם ישראל, והוא זה שהקים את היהדות הקראית כתנועה וטיהר אותה מיסודות שמקורם בתושב"ע.
רוב החוקרים המודרניים אינם מקבלים את הטענה המסורתית שענן בן־דוד יסד את הקראות, אלא מבדילים בין הקראים לבין הענניים, אלו שהלכו אחריו ונקראו על שמו. קיומה של קבוצת העננים כקבוצה נפרדת לצד קבוצות יהודיות אחרות, מוזכרת גם במקורות קראיים קדומים וגם במקורות מוסלמיים. חוקרים אלה טוענים שענן יסד את ה"ענניים", שכמה מאות שנים לאחר מכן נטמעו בתוך היהדות הקראית. אחת ההשקפות המחקריות החדשות היא שלמעשה לא חל פילוג ממשי בין הרבניים לבין תומכי ענן (ועובדה היא שצאצאיו עמדו בראש ישיבותיה). לפי השקפה זו, ההתפלגות אירעה רק בימי נינו, ענן השני.
כבר במאה העשירית לספירה, מספר החכם הקראי יעקב הקירקיסאני על הקראים ועל הענניים כעל שתי קבוצות יהודיות נפרדות (הוא מוסיף קבוצה שלישית – תלמידיו של בנימין הנהאונדי). ההיסטוריון הערבי מסעודי בן המאה העשירית, מספר על הקראים ועל הענניים כעל שתי קבוצות נפרדות, אך טוען שהיה להם לוח שנה זהה. איש המדע האפגאני, אלבירוני (973–1048), אמר שהענניים הם תנועת משנה של הקראים, וחבריה מחמירים במנהגיהם.
נראה שענן בן־דוד סיפק למתנגדים לתורה שבעל־פה את שני הבסיסים שחסרו להם עד אז: שיוך לבית דוד ושכבה למדנית. כנראה בסיוע שני אלה יכול היה לגבש תנועה סביבו ובזכותם הזכירו קראים רבים את ענן בתור מייסד היהדות הקראית.
חיבוריו
ענן בן־דוד חיבר חיבורים רבים, שרובם אבדו. רק שלושה מהם ידועים לנו בשמותיהם:
איסק קיסה טלין
איסק קיסה טלין (בשוודית: Isaac Kiese Thelin; נולד ב-24 ביוני 1992) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מאלמה ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
קיסה טלין התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קרלסלונדס, ממנה התקדם עד לקבוצה הבוגרת. בשנת חתם בנורשפין.
ב-4 ביוני 2014 חתם לארבע עונות במאלמה. ב-16 ביולי 2014 ערך טלין את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד ונטספילס במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. ב-19 ביולי 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קאלמאר. עד לסיום העונה בשוודיה הוא כבש 5 שערים ב-14 משחקים.
ב-22 בינואר 2015 חתם לארבע וחצי שנים בבורדו. יומיים לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בסטיה.
ב-5 בינואר 2017 הושאל לאנדרלכט עד לסיום העונה, וב-24 במאי עבר לקבוצה באופן רשמי.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לואסלנד-בוורן.
ב-7 באוגוסט 2018 הושאל לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
ב-16 במרץ 2022 חזר לקדנציה שנייה במאלמה.
קריירה בינלאומית
ב-15 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. קיסה טלין נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
1944 בברית המועצות
1944 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-27 למהפכת אוקטובר.
ב-22 ביוני 1941 החלה המלחמה בין גרמניה לבין ברית המועצות הידועה ברוסיה כ"מלחמת הפטריוטית הגדולה" ושהייתה חלק של מלחמת העולם השנייה. המלחמה הסתיימה בשנת 1945 בתבוסה מוחצת של גרמניה.
הנהגה
מעשית, יוסיף סטלין בתפקיד המזכיר של המפלגה הבולשביקית והחל ממאי 1941 בתפקיד ראש הממשלה, מרכז בידיו את השלטון במדינה.
סיריל האריס
סיריל קיצ'נר האריס (19 בספטמבר 1936 - 13 בספטמבר 2005) היה הרב הראשי של "התאחדות בתי הכנסת האורתודוקסים של דרום אפריקה" משנת 1987 עד 2004.
ביוגרפיה
האריס נולד בגלאזגו, סקוטלנד. במהלך כהונתו כרב הראשי, הוא בלט בתמיכתו בדמוקרטיה מלאה בשנות האפרטהייד של דרום אפריקה. האריס נאם בטקס ההשבעה של נלסון מנדלה לתפקיד הנשיא בשנת 1994, וגם נתן ברכה בחתונתו של מנדלה לגראזה מאכל בשנת 1998. מנדלה התייחס לעיתים קרובות להריס כ"רב שלי". למד ב-Jews' College ושירת כרב בקהילות בפרברי לומדון בקנטון ואדג'וור ולבסוף בסנט ג'ונס ווד משנת 1979. בשנים 1966 - 1971 שימש האריס כרב הבכיר בצבא הבריטי. לפני פרישתו של הרב הראשי הבריטי עמנואל יעקובוביץ ב-1991, הועלה האריס כממשיך דרכו. בסופו של דבר מונה הרב יונתן זקס לתפקיד.
בעת שכיהן כרב הראשי של דרום אפריקה היה אחד ממייסדי הארגון היהודי הדרום אפריקאי "אפריקה תיקון", בעקבות ביקור בבית ספר יסודי לשחורים, יחד עם קבוצת עובדים סוציאליים וקהילתיים יהודים, האריס סיפר בריאיון לעיתון הארץ:, הארגון הוקם כדי לספק שירותים לשחורים מוכי העוני ומעניק להם שירותי חינוך, שירותי תמיכה משפחתית, שירותי בריאות ראשוניים ושירותי מזון.
בשנת 1995 ייצג את הקהילה היהודית בפני ועדת האמת והפיוס, ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה על ידי ממשלת דרום אפריקה לאחר סיום משטר האפרטהייד. סיריל אמר בהופעתו בפני הוועדה:.
זכה בפרס ירושלים בשנת 2003.
האריס נפטר בהרמנוס, הכף המערבי בדרום אפריקה, בן 68, ונקבר בישראל.
חיים אישיים
היה נשוי לאן, עורכת דין במקצוע והיה אב לשני בנים.
פריכיות אורז
פריכיות אורז הן מאכל שטוח, פריך, יבש ואוורירי העשוי מאורז, בדומה לפצפוצי אורז. אוכלים את הפריכייה כחטיף בריא, והיא משמשת כמוצר בסיסי לדיאטה או כבסיס למרכיבים אחרים. לעיתים היא משמשת כתחליף לפרוסת לחם כחלק מדיאטה ולצורך בריאות. מאידך היו שהמליצו להימנע מאכילת פריכיות בשל חומרים המזיקים לגוף.
פריכיות הן בדרך כלל עגולות, אך קיימות גם מרובעות. לעיתים מכינים אותן עם תיבול ובטעמים, מלוחים או מתוקים.
קיימות פריכיות גם מדגנים אחרים, כגון תירס, כוסמין ועוד.
הפריכיות נמכרות ומיוצרות בעיקר בארצות הברית, באירופה ובישראל.
הברכה ההלכתית
ברכתן נתונה בפולמוס הלכתי, כמו הברכה על פצפוצי האורז. פריכיות אורז שלא עברו בישול לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך החזון עובדיה והאור לציון ברכתן האדמה. לדעת הרב יוסף שלום אלישיב ברכתן מזונות ולדעת הרב יהודה פישר ברכתן שהכל.
אולריך הראשון, רוזן וירטמברג
אולריך הראשון, רוזן וירטמברג (1226 – 25 בפברואר 1265), הידוע גם בשם אולריך המייסד, היה רוזן וירטמברג בערך משנת 1241 עד 1265.
ביוגרפיה
הקשר של אולריך לקודמיו אינו ודאי. ההיסטוריון הנסמרטין דקר האוף תייג את אולריך כבן של הרמן מווירטמברג ואירמנגרד מאולטן. הרמן, שמעט מאוד ידוע עליו, הוא כנראה בנו של הרטמן, רוזן וירטמברג. מאידך, יש הטוענים כי הוא היה בנו של לודוויג השלישי, רוזן וירטמברג.
מאמינים שאולריך היה בן דודו של הרטמן השני, רוזן גרונינגן, ויש לו קשר אבהי עם אלברט הרביעי, רוזן דילינגן.
רוזן וירטמברג
לויכוח בין הקיסר פרידריך השני לבין האפיפיורים גרגוריוס התשיעי ואינוקנטיוס הרביעי היו השפעות על התנאים בדוכסות שוואביה, שווירטמברג הייתה חלק ממנה. לאחר הנידוי של פרידריך על ידי מועצת ליון, אולריך הצטרף נגד המלך הנרי ראספ ווילם מהולנד נגד בנו של פרידריך קונרד הרביעי. בתמיכתו של אולריך הובס קונרד הרביעי. אולריך השתמש במצב, כדי לפתח את כוחו בתוך שוואביה. אולם לאחר מותו של קונרד הרביעי ב-1254, בנו קונרדין בן השנתיים הוכר כדוכס שוואביה. האפוטרופוס של קונרדין, לודוויג השני, דוכס בוואריה, סיפח לשוואביה את השטחים שאולריך השיג בהבסת קונרד הרביעי. אולריך נאלץ להתרכז בעמק נקאר האמצעי כבסיס לרוזנות וירטמברג. נישואיו למכטהילד מבאדן אפשרו לו להשיג שליטה על האזור של מרקיזות באדן. שטוטגרט, בירתה העתידית של וירטמברג, ניתנה לווירטמברג על ידי באדן כמתנת חתונה.
משפחתו
עם מכטהילד מבאדן, בתו של הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן
עם אגנס משלזיה-ליגניץ, בתו של בולסלב השני
יהודה קרמון
יהודה קרמון (17 באפריל 1912 - 7 ביולי 1995) היה גאוגרף ישראלי, שהתמחה במגוון נושאים בתחומי הגאוגרפיה האנושית, בעיקר בכיוון הגאוגרפיה הכלכלית ומאוחר יותר בתחומי תחבורה ונמלים. היה מהבודדים שחקרו באפריקה המערבית בתקופה שלאחר סיום התקופה הקולוניאלית שם.
רקע
קרמון החל בקריירה המדעית בגאוגרפיה בגיל 38 כאשר התמנה לעוזר הוראה במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית. כעבור שלוש שנים, בשנת 1953, קיבל תואר דוקטור על עבודת המחקר שלו בנושא עמק החולה.
כיהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
היה נשוי למרים קרמון, קרטוגרפית שעבדה במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, ובין השאר הכינה מפות ל״אטלס ישראל״.
מגוון מחקרים
בשנות החמישים היו עיקר מעייניו נתונים לחקר חבלים נבחרים בארץ ישראל, הוא פרסם ספר על עמק החולה המסכם את עבודת המוסמך שלו. מאמרים על אזור השרון, שעליו כתב את עבודת הדוקטור שלו. וכן מאמרים על הרי צפת והרי ירושלים, וסביבתה. בשנים אלה התעניין גם בגאוגרפיה חקלאית ותעשייתית.
בשנות השישים נוסף חבל ארץ חדש ומרתק לתחומי התעניינותו: אפריקה המערבית שמדרום לסהרה. ובעיקר ניגריה וגאנה. שבהן שהה במשך תקופות ארוכות לצורך מחקר שימושי. את פירותיה של התעניינות זו אנו מוצאים בספרו על ניגריה המזרחית. במאמרים על אקרה, ובסקירה על הספרות העוסקת בתהליך העיור בניגריה. אין זה מפתיע שבמסגרת שנת השבתון שלו באותה תקופה שהה קרמון כפרופסור-אורח בבית-הספר ללימודי אסיה ואפריקה שבאוניברסיטת לונדון.
בשנות השבעים שני תחומים חדשים הדגיש במיוחד: בתחום העירוני מפרסם קרמון, יחד עם אבשלום שמואלי, את הספר על חברון, וכן שורה של מאמרים, ביניהם את המאמר שבו ביטא את השגותיו על המודלים של המבנה העירוני. הנושא השני הוא ספרו המונומנטלי על הנמלים ברחבי תבל, פרי מחקר של שנים, כולל סקר שדה ב-250 נמלים. באותו עשור מסכם קרמון את עבודותיו על החבלים של ארץ-ישראל בספר מקיף על הגאורפיה האזורית של ארץ-ישראל, שהיה לספר-יסוד בתחום זה, והופיע במהדורות רבות.
בשנות השמונים, אף-על-פי שהוא פרש מהוראה פעילה כפרופסור מן המניין, המשיך קרמון בעבודתו המדעית. מוקד מחקריו בשנים האחרונות הוא הנמל הים-תיכוני, מנקודת מבט תפקודית והיסטורית. עבודותיו של קרמון בגאוגרפיה של נמלים הקנו לו מעמד בינלאומי, והוא נמנה עם קומץ חוקרים ברחבי העולם שמומחיותם היא מחקר השוואתי של נמלים. בתקופה זו הופיע גם מחקר, שקרמון עבד עליו במשך שנים, על התחרות בין גבעון לירושלים.
הגישה המחקרית
הקו המנחה את מפעלו המדעי של קרמון הוא העמדת הגאוגרפיה כתופעה תרבותית.
בראשית דרכו הציג קרמון את הגאוגרפיה בגישתה הרגיונלית הקלאסית. הוא חקר אזור נבחר והראה כיצד משתקפת בו מסכת יחסי-הגומלין בין האדם ובין סביבתו הטבעית, אותו פסיפס של גורמים קבועים, שעליו פועלים גורמים משתנים כדי ליצור את הנוף הייחודי של האזור. כאן בא לידי ביטוי כישרונו המובהק של קרמון להדגיש את העיקר, תוך שימוש באמצעים דידקטיים כדי להמחיש את הדברים, למשל, כאשר הוא דן בגאוגרפיה היישובית של ניגריה הוא הצליח לעורר את תשומת לבו של הקורא בהציגו מצב הנראה קשה ממבט ראשון, כנון העדר זיקה בין מיקום היישובים למיקום מקורות המים במזרח ניגריה, בניגוד מוחלט למציאות השוררת במזרח התיכון. בשלב השני הדגיש קרמון את השפעת התרבות בדרך של חקירת תופעות על יסוד התפתחותן ההיסטורית. אף כאן המסר שלו הוא בהיר כשם שהוא אינו משתמע לשתי פנים : אין להבין את פשרן של תופעות גאוגרפיות ללא התייחסות לשורשים שלהן מתקופות קודמות. הדבר אמור לא רק לגבי ארץ-ישראל, אלא נונע באותה מידה להבנת מצבם של מבנים פיזיים כגון נמלים, שהם עדות אילמת הן לתרבות החומרית של תקופות עברו והן למידת היזמות של תושבי המקום.
הוראה ויזמות אקדמית
קרמון לא חסך מאמץ כדי לשכנע את תלמידיו הרבים להאמין בעליונות רוח האדם על-פני כוחות הטבע. ובחשיבותם המרכזית של תהליכים חברתיים-היסטוריים בעיצוב מקום מושבם של בני-האדם. למסקנות אלה הגיע על-יסוד מחקריו. הן ביישובים כפריים מסורתיים והן ביישובים עירוניים מודרניים. היום קביעות אלה הן מוסכמות-יסוד בעיני רוב-רובם של הגאוגרפים בישראל.
הוא הקדיש זמן וקשב רב לייעוץ ולהדרכה אישית של תלמידי מוסמך ודוקטור שנהרו אליו. אחדים מבין אלה שעשו את עבודת הדוקטור שלהם בהדרכתו נקלטו במחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת חיפה. המפעל המסמל אולי יותר מכל את השקפת עולמו המיוחדת של קרמון הוא המרכז לציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה, שאת הקמתו הגה, הקים וניהל במשך השנים הראשונות לפעולתו. כאן באה לידי ביטוי גישתו הרחבה והבין-תחומית, המצטיינת בפתיחות לעבר תרבות העולם, תוך-כדי שמירה קפדנית על תרומתה של הגאוגרפיה כאחת הדיסציפלינות המהוות חלק מן התרבות הזו.
השפעתו העמוקה ביותר והנמשכת הייתה על דרך מחשבתם של תלמידיו ועל התייחסותם לגיאורפיה. הוא היה המורה הרוחני של רבים מאוד מבין הגאוגרפים בישראל. בעניין זה, חסד עשה קרמון לגאוגרפיה הישראלית, במאבקו המתמשך נגד הנטייה לאטומיזציה של המקצוע בתקופת "המהפכה הכמותית", שאיימה לא אחת לרוקן מתוכן את מהות הגאוגרפיה כתופעה אנושית המתרחשת בנוף. קרמון לא התנגד מעולם למודלים כאמצעי המחשה, והוא אף השתמש בהם לצורך זה בעצמו אך לא יותר.
פרסומיו
קרמון כתב תשעה ספרים, ערך ארבעה ספרים, ופרסם חמישים ושבעה מאמרים.
Bang Bang (שיר של ג'סי ג'יי, אריאנה גרנדה וניקי מינאז')
Bang Bang (בעברית: באנג באנג) הוא שיר של הזמרת הבריטית ג'סי ג'יי, הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה והראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'. השיר יצא לאור כסינגל ב-28 ביולי 2014 דרך חברות התקליטים לוה רקורדס וריפבליק רקורדס, בה חתומות שלושתן.
רקע והוצאה
את השיר כתב והפיק מקס מרטין שכבר עבד עם הזמרות בעבר, התכנון המקורי היה שג'סי ג'יי תקליט אותו לבד, אך לאחר ההקלטה אמר מרטין שהוא רוצה להוסיף את גרנדה ומינאז' לשיר. עם יציאת השיר הוא זכה לביקורות טובות, כאשר מבקרים אומרים שהוא "הלהיט של הקיץ", ומשבחים את שיתוף הפעולה בין השלוש.
השיר היה מועמד לפרס גראמי על "שיתוף הפעולה הטוב ביותר", ובכך זו הייתה מועמדות גראמי הראשונה של ג'סי ג'יי וגרנדה.
לאחר ההופעה פורסם הוידאו קליפ של השיר באתר MTV. הוא הועלה לאתר יוטיוב, שם הוא צבר למעלה ממיליארד צפיות, ובכך היה לשיר הראשון של ג'יי להגיע להישג זה, והשלישי של גרנדה ומינאז'. קליפ השיר בוים על ידי האנה לוקס דייוויס.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים, הגיע למקום 3 במצעד הפזמונים האמריקאי, בילבורד הוט 100, והיה לסינגל המצליח ביותר של ג'סי ג'יי במצעד, במצעד השירים הדיגיטליים של ארצות הברית הגיע השיר למקום הראשון לאחר שמכר מעל ל-230,000 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון להוצאתו, השיר הגיע למקום ראשון במצעד הסינגלים הבריטי והיה לשיר השלישי של ג׳סי ג׳יי, השני של גרנדה והראשון של מינאז׳ לעשות זאת.
השיר זכה גם להצלחה בישראל לאחר שהגיע למקום שביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט, נכנס לפלייליסט של גלגלצ הגיע למקום רביעי במצעד השבועי ומקום 36 במצעד הבינלאומי השנתי של התחנה.
פליקס החתול
פליקס החתול (באנגלית: Felix The Cat) הוא דמות אנימציה מתקופת הראינוע.
פליקס הוא מדמויות האנימציה המוכרות ביותר בעולם, הן בזכות מאפייניו הפיזיים: גופו השחור לעומת פניו הלבנות (חתול טוקסידו) ועיניו וחיוכו הענקיים, והן בזכות המצבים הסוריאליסטיים שבסרטיו. נחשב גם לראשון מדמויות הסרטים המצוירים שהיה לכוכב קולנוע אמיתי שהקהל נוהר לסרטיו.
פליקס נוצר באולפנו של פאט סאליבן, מפיק קולנוע ואנימטור ממוצא אוסטרלי, אך קיימת מחלוקת מיהו יוצרו המקורי. שניים טענו לזכויות יוצרים על הדמות: פאט סאליבן והאנימטור האמריקאי אוטו מסמר, וקיימות עדויות לכאן ולכאן. היסטוריונים רבים, ובכללם ג'ון קנמקר, סבורים כי מסמר היה צייר הצללים של סאליבן.
הסרטים המצוירים בכיכובו של פליקס זכו להצלחה ולפופולריות חסרת תקדים בשנות ה-20. אולפני סרטי פרמאונט הפיצו את סרטיו המוקדמים מ-1919 עד 1921, מרגרט ג. וינקלר הפיצה את סרטיו מ-1922 עד 1925, ולאחר מכן הם הופצו בידי אדיוקיישונל פיקצ'רס עד 1928, כשבהמשך אותה שנה הופצו מחדש כמה מהם על ידי פירסט נשיונל. בשנים 1929 עד 1930 הופצו סרטיו על ידי קופלי, וב-1936 זכה פליקס לתחייה מחודשת קצרה בשלושה סרטים בהפקת אולפני ואן ביורן, אך בעת הופעתו קצרת הימים בקולנוע הצבעוני כבר חלפה לה תהילת העבר שלו.
שיווק דמותו בשנות ה-20 נעשה בעיקרו על ידי פאט סאליבן.
פליקס פרץ בסערה לתרבות ההמונים האמריקאית והעולמית. הוא כיכב ברצועת קומיקס משלו שצוירה בידי מסמר, ובמהרה הופיע כדמות מקדמת מכירות של מוצרי צריכה רבים. זמרי ג'אז, כמו פול וייטמן, שרו עליו, ודמותו שודרה בשידורי ניסיון של הטלוויזיה על ידי חברת RCA ב-1928.
אולם הצלחתו הייתה קצרת ימים. הופעתם של סרטים מצוירים מדובבים, בעיקר עם דמותו של מיקי מאוס בהפקת חברת וולט דיסני, העיבה על דמותו האילמת של סאליבן ומסמר. אחיו של סאליבן הפיק כמה סרטוני פליקס מדובבים, אך גם הם לא השיבו לחתול את אהדת הקהל.
הצלחה מחודשת לדמותו של פליקס הגיעה מהטלוויזיה. הטלוויזיה בארצות הברית החלה לשדר סרטים מצוירים בכיכובו ב-1953. ג'ו אוריאולו, בן טיפוחיו של אוטו מסמר והמאייר החדש של רצועת הקומיקס של פליקס, קיבל את הזכויות ליצור סדרת טלוויזיה בכיכובו של פליקס החתול. הוא הוסיף דמויות חדשות, כמו פוינדקסטר (מבריקוני בגרסה העברית) ורוק בטם, ויצר לפליקס "תיק תעלולים קסום" שמשתנה באינספור אופנים על פי צורכי התסריט. דון אוריאולו, בנו של ג'ו אוריאולו, עומד כיום מאחורי פליקס, והחתול כיכב מאז בתוכניות טלוויזיה נוספות ואף בסרט באורך מלא.
המצאת פליקס החתול
ב-"Feline Follies", סרטון של אולפני פרמאונט שיצא לאקרנים ב-9 בנובמבר 1919, הופיעה לראשונה דמות שדומה לפליקס: "מאסטר תום". הסרטון הופק באולפנו של פאט סאליבן ובוים על ידי אוטו מסמר. הוא זכה להצלחה ואולפנו של סאליבן הפיק במהרה סרטון נוסף בכיכובו של מאסטר תום, "חדשות מוזיקליות" שהופץ ב-16 בנובמבר 1919. גם הוא זכה לאהדת הקהל. ג'ון קינג, המפיק של פרמאונט, הציע לשנות את שם החתול לפליקס בהשראת המילים הלטיניות felis (חתול) ו-felix (מזל). בסרט השלישי כבר בוצע השינוי, והוא נקרא "הרפתקאותיו של פליקס" והופץ ב-14 בדצמבר 1919.
ב-1924 האנימטור ביל נולן עיצב מחדש את פליקס, כעגלגל וחמוד יותר. מראה חדש זה, בשילוב עם מקצוענותו של מסמר בהנפשה, עתידים היו להזניק את פליקס לתהילה בינלאומית.
קיימת מחלוקת לגבי השאלה מי בדיוק יצר את החתול. סאליבן הצהיר במספר ראיונות עיתונאים כי הוא יצר את פליקס ושרטט את איורי הבסיס לדמות. בביקור באוסטרליה ב-1925 סאליבן אמר לעיתון ארגוס: "קיבלתי את הרעיון ממראהו של חתול שאשתי הביאה יום אחד לאולפן". הצהרותיו של סאליבן נתמכות על ידי סרטון האנימציה "זנבו של תומאס קאט" (The Tail of Thomas Kat) שהוא הפיץ ב-18 במרץ 1917, יותר משנתיים קודם ל"Feline Follies". גם בסרט תעודי משנת 2004 של חברת ABC-TV האוסטרלית וגם בתערוכה בספריית המדינה של ניו סאות' ויילס ב-2005 הועלתה ההשערה שתומס קאט החתול היה אבטיפוס או אב קדמון של פליקס.
אולם רק פרטים בודדים שרדו לגבי תומאס. לא ברור מה היה צבע פרוותו, ומהתקציר שנותר מהתסריט ניתן להסיק על הבדלים ניכרים בין תומאס קאט ופליקס. בעוד שפליקס משנה באופן קסום את זנבו לכלים וחפצים אחרים, הרי תומאס הוא חתול ללא יכולת השתנות, המאבד את זנבו בקרב עם תרנגול ולא משחזר אותו. חברים באגודת ציירי הסרטים המצוירים האוסטרלית במלבורן, אוסטרליה השוו עיצוב כתב ששימש ב-"Feline Follies" עם דגימות הידועות כשל סאליבן, והצהירו כי הסגנונות תואמים.