cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיבוב כדור הארץ
היסטוריה
באירופה של ימי הביניים, תומאס אקווינס קיבל את השקפתו של אריסטו. כך גם ז'אן בורידן וניקול אוראם במאה ה-14, אם כי לא בהתלהבות יתרה. עם זאת, רק כאשר אימץ ניקולאוס קופרניקוס את המודל ההליוצנטרי ב-1543, החלה להתבסס ההבנה של סיבוב כדור הארץ. קופרניקוס הראה כי אם תנועת כדור הארץ היא חדה ומשמעותית, הרי שגם תנועת הכוכבים היא כזו במידה רבה. הוא הוקיר את תרומתם של הפיתגוראים והציג דוגמאות של תנועה יחסית. עבור קופרניקוס, היה זה הצעד הראשון בבנייתה של תבנית פשוטה שבה כוכבי לכת סובבים סביב שמש מרכזית.
טיכו ברהה, אשר השיג תצפיות מדויקות (שעליהן ביסס קפלר את חוקי התנועה הפלנטרית), השתמש בעבודתו של קופרניקוס כבסיס למערכת המניחה קיומו של כדור ארץ סטציונרי. בשנת 1600, ויליאם גילברט תמך בחוזקה ברעיון של סיבוב כדור הארץ במסגרת חיבורו על המגנטיות של כדור הארץ, ובכך השפיע על רבים מבני דורו. אלה שלא תמכו במוצהר או דחו את הרעיון של תנועת הארץ מסביב לשמש, כונו בשם "סמי-קופרניאנים". כמאה שנים לאחר קופרניקוס, ריצ'יולי הטיל ספק במודל הארץ המסתובבת לאור מחסור בתצפיות ניסיוניות של הטיות מזרחה עבור גופים נופלים. הטיות שכאלה יכונו לימים כוח קוריוליס. ואמנם, תרומותיהם של קפלר, גלילאו וניוטון סייעו לצבירת תמיכה בתאוריה של סיבוב כדור הארץ.
בחינות אמפיריות
סיבוב כדור הארץ מצביע על כך שקו המשווה בולט בעוד שהקטבים הגאוגרפיים פחוסים. בחיבורו פרינקיפיה מתמטיקה חזה ניוטון שפחיסות זו תהיה ביחס של 1:230, כשהוא מסתמך על מדידות מטוטלת שבוצעו על ידי ריצ'ר ב-1673 כאישוש לשינוי בכבידה, אף כי מדידות ראשוניות של אורכי מרידיאן על ידי פיקאר וקאסיני בסוף המאה ה-17 הוכיחו בדיוק את ההפך. עם זאת, מדידות שביצעו מופרטואה והמשלחת הגאודזית הצרפתית בשנות ה-30 של המאה ה-18, הוכיחו כי כדור הארץ פחוס, ובכך אוששו תפיסותיהם של ניוטון וקופרניקוס.
אם נצמיד מערכת ייחוס מסתובבת ומאיצה לכדור הארץ, נראה כי גוף המבצע תנועה חופשית ינוע לאורך מסלול החורג מזה המצופה במקרה של מערכת יחוס מקובעת. הדבר מיוחס לאפקט קוריוליס, הגורם להסטה מזרחה של גופים נופלים ביחס לאנך הנפרש מתחת לנקודת תחילת התנועה שלהם. מאותה הסיבה, קליעים הנורים לכיוון דרום יסטו ימינה ביחס לכיוון שיגורם וקליעים הנורים לכיוון צפון יסטו שמאלה. אפקט קוריוליס נצפה לרוב בקנה מידה מטאורולוגי, שבו הוא אחראי על הכיוונים ההפוכים של סופות טורנדו בחצי הכדור הצפוני או הדרומי (נגד כיוון השעון ועם כיוון השעון, בהתאמה).
רוברט הוק ניסה אף הוא לאשש את הסטייה מזרחה של גוף הנופל מגובה של 8.2 מטרים, וכשל בכך. זאת בעקבות הצעתו של ניוטון משנת 1679. רק בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 התקבלו תוצאות חד משמעיות במסגרת מדידות שערכו ג'ובאני בטיסטה גולילמיני בבולוניה, פרידריך בנצנברג בהמבורג ופרדיננד רייך בפרייבורג. השלושה השתמשו במגדלים גבוהים יותר שמהם הפילו את הגופים, ושחררו אותם בזהירות רבה יותר. כך למשל הם מדדו כי כדור שנפל מגובה 158.5 מטרים חרג בשיעור של 27.4 מילימטר מהאנך, בהשוואה לתוצאה מחושבת של 28.1 מילימטר - כלומר, בדיוק גבוה למדי.
הבחינה המפורסמת ביותר של סיבוב כדור הארץ היא בניסוי מטוטלת פוקו, שיזם לראשונה הפיזיקאי לאון פוקו ב-1851. מערכת הניסוי הורכבה מכדור פליז ממולא בעופרת שנתלה מהגג של הפנתאון של פריז. לנוכח סיבוב כדור הארץ מתחת למטוטלת המתנודדת, מישור התנודות של המטוטלת משתנה בעצמו בקצב שתלוי בתורו בקו הרוחב שבו הניסוי מתרחש. כך למשל, בקו הרוחב של פריז נחזה ונצפה כי שיעור ההסטה עומד על 11 מעלות (עם סיבוב השעון) לשעה. מטוטלות פוקו שכאלה מוצבות גם במוזיאונים ברחבי העולם.
יממה שמשית
יממה שמשית נמדדת על פי זמן הסיבוב העצמי של כדור הארץ ביחס לשמש, כלומר הזמן שעובר בין שתי צהירות רצופות של השמש. מדידית הזמן תלויה במסלול התנועה של כדור הארץ ולכן מושפעת משינויים באקסצנטריות המסלול ובנטייתו. שני הפרמטרים הללו משתנים בתקופות זמן של אלפי שנים, וכתוצאה מכך קיים גם שינוי שנתי ביממה השמשית.
הסליק בעין השופט
הסליק בעין השופט היה הסליק המרכזי של קיבוץ עין השופט. הוא נבנה ב-1945 על ידי 8 מאנשי הקיבוץ ושימש לאחסון נשק בו נעשה שימוש במלחמת העצמאות. לאחר המלחמה נשמר מיקומו בסוד עד שאחרון בעלי הסוד הסכים לחשוף את מקומו ב-2009. תכולת הסליק מוצגת מאז לעיני הציבור.
סיבוב כדור הארץ
יממה שמשית
בדרך כלל, יממה שמשית ארוכה יותר מהיממה השמשית הממוצעת בשתי תקופות בשנה, וקצרה יותר בשתי התקופות הנותרות. היממה השמשית נוטה להיות ארוכה יותר כאשר השמש נמצאת בפריהליון, ונעה לאורך מישור המילקה בזווית גדולה מהרגיל. בתקופה הזו היממה השמשית מתארכת בכ-10 שניות. לעומת זאת, כאשר השמש נמצאת באפהליון, היממה השמשית מתקצרת בכ-10 שניות. נקודות ההיפוך הן נקודות הזמן שבהן היממה היא הארוכה ביותר, כאשר השמש נעה בזווית גדולה מהרגיל ביחס לקו המשווה השמימי. לעומת זאת, בזמן נקודת השוויון, היממה השמשית קצרה בכ-20 שניות.
הסליק בעין השופט
רקע
זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם הראשונה החל היישוב בארץ לאגור נשק לא חוקי (קנוי וגנוב) בסליקים ישוביים רבים (חלקם הגדול מאולתר) מתוך הבנה שהשלטון הבריטי לא ייתן תמיד מענה ביטחוני. מגמה זו התחזקה ב-1925 כשארגון ההגנה הוקם והחל לבנות סליקים מרכזיים ברחבי הארץ.
בקיבוץ עין השופט, שהוקם ב-1937, החל תהליך בניית סליקים כבר ב-1940 אז הוטמן הנשק של הקיבוץ במספר סליקים קטנים עד שהתקבלה החלטה לבנות סליק גדול.
סיבוב כדור הארץ
יממה שמשית
שילוב של כמה מן הגורמים המצוינים מעלה גורם לכך שבתקופות שונות של השנה אורך היממה השמשית משתנה. ב-22 בדצמבר, השילוב של מיקום השמש בפריהליון עם נקודת ההיפוך גורם להתארכות היממה בכ-30 שניות במצטבר. בנקודת ההיפוך השנייה - בסביבות 19 ביוני, השמש נמצאת באפהליון, ולכן האפקט מתבטל חלקית והיממה ארוכה ב-13 שניות בלבד. ההשפעה של נקודות השוויון באה לידי ביטוי ב-26 במרץ וב-16 בספטמבר, כאשר היממה השמשית מתקצרת בכ-20 שניות.
הסליק בעין השופט
ההיסטוריה של הסליק
הסליק המרכזי של הקיבוץ הוקם ב-1945 כשרק 8 מחברי הקיבוץ היו שותפי סוד. המקום שנבחר לבניית הסליק היה המתבן שלייד הרפת והוא נבנה בחשאיות במהלך חודשיים.
עומק הסליק היה 4 מטר וגודלו 4 מטר על 4 מטר כשעובי קירותיו כ-30 ס"מ. על מנת לרדת לסליק נבנה פיר שעל פיו הונחה דלת ברזל שהוסתרה על ידי מרצפות גדולות שכוסו בערמות קש. אל הסליק הוכנסו חביות, כדי חלב וצנורות שבהם אוחסנו הנשק והתחמושת. צינור אוויר הותקן בדופן הסליק לסילוק לחות.
סיבוב כדור הארץ
יממה שמשית ממוצעת
בשנת 1895 בחר את אורך השנייה השמשית הממוצעת בין 1750 ל-1892 להיות יחידת הזמן שבה השתמש בטבלאות השמש שלו. הטבלאות הללו שימשו לחישוב האפמרידים בעולם בין השנים 1900 ו-1983, ולכן השנייה הזו נודעה גם בשם "שניית האפמריס". בשנת 1967 שניית ה-SI השתוותה לשניית האפמריס.
הסליק בעין השופט
ההיסטוריה של הסליק
גם לאחר השלמת בנייתו של הסליק הגדול והעברת נשק אליו המשיכו חברי הקיבוץ להחזיק נשק גם בסליקים הקטנים שנבנו מוקדם יותר. בשבת השחורה נפוצה הידיעה על החיפושים שעורכים הבריטים והנשק שהיה בסליקים הקטנים הוסתר במערה ביער ובהמשך הועבר לסליק המרכזי.
סיבוב כדור הארץ
יממה כוכבית ויממה צדדית
מחזור הסיבוב של כדור הארץ ביחס למערכת הייחוס השמימית הבינלאומית, ששמו הוא "היממה הכוכבית" של כדור הארץ, עומד על 86164.098903691 שניות של המחזור השמשי הממוצע (UT1) (שהוא 23 שעות, 56 דקות, 4.098903691 שניות = 0.99726966323716 יממה שמשית ממוצעת). מחזור הסיבוב של כדור הארץ ביחס לנקודת השוויון האביבית הנוקפת, ששמו הוא "היממה הצדדית", עומד על 86164.09053083288 שניות של המחזור השמשי הממוצע (UT1) (שהוא 23 שעות, 56 דקות, 4.09053083288 שניות = 0.99726956632908 יממה שמשית ממוצעת). אשר על כן, יממה צדדית קצרה בכ-8.4 מילי-שניות מיממה כוכבית.
הסליק בעין השופט
ההיסטוריה של הסליק
במהלך מלחמת העצמאות מונה חבר הקיבוץ שמעון אבידן לפקד על מבצע נחשון והוא פנה לקיבוץ בבקשה לקבל את הנשק שבסליק לטובת המבצע. הקיבוץ נעתר וכל הנשק שהיה בסליק נמסר. מהלך זה התברר מהר מאוד כטעות כשפרצו קרבות משמר העמק וקיבוץ עין השופט נותר חסר הגנה וללא יכולת ממשית לעזור בקרבות. בעקבות מקרה זה החלו אנשי הסוד בפעילות נמרצת למילוי הסליק שוב בנשק ותחמושת.
לאחר קום המדינה סירבו שמונת אנשי הסוד לגלות את מיקומו של הסליק ואף היו יורדים אליו בחסות החשכה כדי לטפל בכלי הנשק. ב-1960 הפך המתבן למדגרה ורצפת בטון חדשה נוצקה תוך שחברי הסוד עוקבים בחשאי אחר הבניה כדי שוודא שהסליק בטוח. לאחר סיום העבודות הגיעו למקום בלילה וחפרו ברצפת הבטון החדשה פיר עד לפתח הברזל המקורי של הסליק והניחו מלמעלה לוח ברזל חדש. שנים רבות לאחר מכן נסגרה גם המדגרה ובמקומה הוקם חדר כושר וכיסוי לינולאום הונח על רצפת הבטון.
חשיפת הסליק
עם השנים הלכו לעולמם שבעה מאנשי הסוד ונותר בחיים רק חבר הקיבוץ ברל קרן. ב-1998 עבד קרן במעל הקיבוץ "אלתם" וגילה למנהל המפעל, אלישע שפירא, את מיקום הסליק אך השביעו לגלות את הסוד לציבור רק לאחר שקרן ילך לעולמו. במקביל המשיכו חברי קיבוץ במאמצי שכנוע בלתי פוסקים לחשיפת מקום הסליק.
סיבוב כדור הארץ
יממה כוכבית ויממה צדדית
הן היממה הכוכבית הן היממה הצדדית קצרות מיממה שמשית ממוצעת ב-3 דקות ו-56 שניות. הדבר נובע מסיבוב "עודף" של כדור הארץ סביב השמש (ביחס למערכת הייחוס השמימית; בסך הכל ישנם 366.25 סיבובים בשנה). תיעוד משכי היממה השמשית הממוצעת בשניות SI, זמינים עבור התקופות 1623–2005 ו-1962–2005.
הסליק בעין השופט
חשיפת הסליק
ב-2009, כשהוא כבר בן 96, הצביע קרן על חדר הכושר כמקום בניית הסליק. מאחר שלא היה ידוע המיקום המדויק של הפתח השתמשו בחישובים שונים ובטכנולוגיית גילוי חללים תת-קרקעיים. לאחר חפירה שגויה הצליחו המחפשים ב-16 ביוני 2009 להגיע לגילוי מכסה הברזל העליון, הפיר ומכסה הברזל התחתון המקורי.
סיבוב כדור הארץ
יממה כוכבית ויממה צדדית
בין השנים 1999 ל-2010, הפער בין יממה שמשית ממוצעת לבין 86400 שניות סטנדרטיות הצטבר לכדי 0.25 מילי-שניות עד שנייה אחת בשנה. את הפער הזה יש להוסיף הן ליממה הכוכבית הן ליממה הצדדית במונחי הזמן השמשי הממוצע, על מנת לקבל את אורכיהן במערכת היחידות הבינלאומית.
מהירות זוויתית
מהירותו הזוויתית של סיבוב כדור הארץ ביחס לחלל האינרציאלי היא 10−5×(0.0000001 ± 7.2921150) רדיאנים לשנייה סטנדרטית אחת. כפל ב-180 מעלות לפאי רדיאנים וב-86,400 שניות ליממה, מניב תוצאה של 360.9856 מעלות ליממה. משמע, שכדור הארץ מסתובב על פני יותר מ-360 מעלות ביחס לכוכבי השבת, במהלך יממה שמשית אחת.
הסליק בעין השופט
חשיפת הסליק
עם פתיחת המכסה התברר שמים מילאו את הסליק לגובה של 120 ס"מ וחדרו למיכלי אחסון הנשק והתחמושת. לאחר שאיבת המים החלה הוצאת המיכלים ובשיתוף חבלני המשטרה נפתחו המיכלים והופרדו התחמושת (שנשלחה לפיצוץ) והנשק (שהועבר לנשקיה לפיצוץ). הסליק יובש, נוקה וסולם מאפשר ביקור בו כשעל קיר חדר הכושר נתלו שלטים המספרים את סיפורו של הסליק.
בסך הכל הוצאו מהסליק כ-100 כלי נשק. ב-2011 נפתח באסם של הקיבוץ מוזיאון ובו מוצג מידע על הסליק ועל בוניו וכן הנשק והמיכלים שנמצאו בו לאחר שנשטפו ושומרו.
סיבוב כדור הארץ
מהירות זוויתית
הכפלת ערך זה (במונחי רדיאנים לשנייה) ברדיוס המשווני של כדור הארץ, העומד על 6,378,137 מטרים, מניבה ערך של 465.10 מטרים לשנייה (1674.4 קמ"ש) עבור המהירות המשוונית. מקורות שונים טוענים כי מהירות כדור הארץ מעט קטנה יותר, ועומדת על 1669.8 קמ"ש. הדבר מתקבל מחלוקה של היקף כדור הארץ (בקו המשווה) ל-24 שעות. אולם, השימוש ביממה שמשית הוא מוטעה. זו חייבת להיות היממה הצדדית, כך שיחידת הזמן המתאימה תהיה שעה צדדית. ניתן לאמת זאת על ידי הכפלה של מספר היממות הצדדיות במשך יממה שמשית ממוצעת אחת, שאורכו 1.002737909350795, והתוצאה במונחי שעות שמשיות ממוצעות היא מהירות משוונית של 1674.4 קמ"ש.
המהירות המשיקית של כדור הארץ בנקודה מסוימת ניתנת לקירוב על ידי כפל של המהירות בקו המשווה, בקוסינוס של קו הרוחב. כך לדוגמה, מרכז החלל קנדי ממוקם בקו רוחב 28.59° צפ', מה שמניב מהירות של 1470.2 קמ"ש בחישוב זה. מסיבה זו, קו רוחב הוא שיקול מהותי בבחירת מיקומו של מרכז החלל.
הפסגה של הר הגעש קאיאמבה באקוודור, היא הנקודה שבה פני השטח של כדור הארץ הם הרחוקים ביותר מצירו. לכן, זו גם הנקודה המהירה ביותר בעת סיבוב כדור הארץ.
בציר הסיבוב
ציר הסיבוב של כדור הארץ נע ביחס לכוכבי שבת (החלל האינרציאלי). רכיבי התנועה שלו מכונים פרצסיה ונוטציה. ציר זה נע גם ביחס לקרום כדור הארץ, מה שמכונה תנועה קוטבית.
פרצסיה היא הסיבוב של ציר הסיבוב, הנגרם בעיקרו בגלל מומנטי כוח חיצוניים שמקורם בכבידה של השמש, הירח וגופים נוספים. תנועה קוטבית מתרחשת בעיקר לאור נוטציות חופשיות של גלעין כדור הארץ ותופעת התנודדות צ'נדלר.
במהירות הסיבובית
במשך מיליוני שנים, סיבוב כדור הארץ הואט בצורה משמעותית על ידי תאוצה שנגרמה מגאות ושפל דרך אינטראקציות כבידתיות עם הירח. לכן, תנע זוויתי הועבר בצורה איטית לירח בקצב שפרופורציונלי ל-r^{-6}, כאשר r הוא רדיוס המסלול הירחי. תהליך זה הגדיל מאוד את אורך היממה עד שהתייצב על ערכו הנוכחי, וכמו כן הסתיים בנעילת גאות בין הירח לבין כדור הארץ.
ההאטה הסיבובית האיטית מתועדת בצורה אמפירית על ידי הערכה של אורכי היממות באמצעות תצפיות מריתמיטים ומסטרומטוליטים. איסוף התצפיות הללו יחד הראה כי היממה התארכה באופן הדרגתי מ-21 שעות (לפני כ-600 מיליון שנים) עד לערך הנוכחי של 24 שעות. על ידי ספירה של השכבות המיקרוסקופיות הנוצרות בשעת גאות, ניתן להעריך את תדירות הגאות (וכן את אורכי היממות), בדומה לספירת טבעות בגזעי עצים (אם כי שיטה זו עשויה להיות מטעה בעצים עתיקים).
ייצוב תהודתי
הקצב הנוכחי של ההאטה על ידי גאות ושפל גבוה בצורה אנומלית. הדבר מצביע על כך שמהירותו הסיבובית של כדור הארץ ירדה בצורה איטית יותר בעבר. ממצאים אמפיריים מראים בצורה משוערת ירידה חדה בהאטה הסיבובית לפני כ-600 מיליון שנים. מודלים שונים גורסים כי יממה ארצית ארכה 21 שעות לאורך מרבית תקופת הפרקמבריון. אורך יממה זה מתאים למחצית משך התהודה היומית של גאות ושפל המונעת מסיבות תרמיות. עבור אורך יממה זה, מומנט הכוח הירחי שגורם להאטה ניתן לקיזוז עם מומנט הכוח המאיץ שנגרם על ידי גאות אטמוספירית, כך שבסך הכל אין מומנט כוח חיצוני ונשמר מחזור סיבוב קבוע. אפקט הייצוב הזה היה יכול להישבר באמצעות שינוי פתאומי בטמפרטורה הגלובלית. סימולציות חישוביות מהעת האחרונה תומכות בהיפותזה הזו, ומציעות כי עידן הקרח המרינואני או הסטורטיאני שברו את הקונפיגורציה היציבה הזו לפני כ-600 מיליון שנים. התוצאות מהסימולציה מתאימות בצורה טובה למדי לנתונים פלאו-רוטציוניים קיימים.
אירועים גלובליים
אירועים בקנה מידה גדול בדורנו, כגון רעידת האדמה באוקיינוס ההודי ב-2004, גרמו לאורך היממה להתקצר ב-3 מיקרו-שניות בכך שהם הקטינו את מומנט ההתמד של כדור הארץ. התקופה שלאחר עידן הקרח האחרון משנה אף היא את התפלגות המסה של כדור הארץ, ולכן משפיעה על מומנט ההתמד שלו כמו גם על שימור התנע הזוויתי וזמן המחזור של סיבוב הכדור.
אורך היממה עשוי להיות מושפע גם על ידי מבנים שיצר המין האנושי. למשל, מדעני נאס"א חישבו כי המים שנאגרו על שפת סכר שלושת הערוצים הגדילו את משך היממה ב-0.06 מיקרו-שניות כתוצאה מהסטה של מסה לאזור הסכר.
מדידה
הניטור העיקרי של סיבוב כדור הארץ מתבצע באמצעות אינטרפרומטר המתואם עם מערכות GPS, SLR וטכניקות לווייניות גאודזיות נוספות. אלה, מספקים נקודת ייחוס מדויקת ומוחלטת עבור קביעת הזמן האוניברסלי, הנקיפה והנוטציה. הערך המוחלט של סיבוב כדור הארץ, כולל הזמן האוניברסלי והנוטציה, ניתן למדידה מתוך תצפיות חלל גאודטיות, כגון האינטרפרומטר ומערכת ניווט הלייזר הירחית, שנגזרותיהן (המכונות יתרת אורך היממה וקצבי הנוטציה) ניתנות לקבלה מתוך תצפיות לווייניות.
תצפיות עתיקות
ישנן תצפיות של ליקויי חמה וירח אשר תועדו על ידי אסטרונומים בבליים וסינים החל מהמאה ה-8 לפנה"ס, כמו גם מהתקופה המוסלמית בימי הביניים. תצפיות אלה ניתנות לשימוש על מנת לקבוע שינויים בסיבוב כדור הארץ במהלך 27 המאות האחרונות, מאחר שאורך היממה הוא פרמטר קריטי בחישוב מיקום הליקויים והזמן בו התרחשו. שינוי באורך היממה העומד על מספר מילי-שניות במאה שנים, מתבטא בשינוי של שעות ואלפי קילומטרים עבור עת הליקוי ומיקומו התצפיתי. המדידה העתיקה תואמת לטענה בדבר יממה קצרה יותר, ופירוש הדבר שכדור הארץ הסתובב מהר יותר בעבר.
השתנות ציקלית
בכל 25–30 שנים, סיבוב כדור הארץ מאט באופן זמני במילי-שניות בודדות ליממה, והדבר קורה למשך כחמש שנים. 2017 הייתה השנה הרביעית ברציפות בה סיבוב כדור הארץ הואט. הסיבה להשתנות זו טרם התבררה.
המקור
הסיבוב הראשוני של כדור הארץ, מיד לאחר היווצרותו, היה שריד של התנע הזוויתי של הענן המולקולרי שהתלכד ליצירת מערכת השמש. הענן הקדמון היה מורכב ממימן ומהליום שנוצרו במפץ הגדול, וכן מיסודות כבדים יותר שנפלטו בסופרנובות. מכיוון שהאבק הבין-כוכבי הוא הטרוגני, כל אסימטריה שנוצרה בתהליך הצטברות החומר שינתה את התנע הזוויתי של כוכב הלכת בסופו של דבר.
על פי השערת ההתנגשות הענקית, שגורסת כי הירח נוצר משברים שנוצרו בעת התנגשות בין כדור הארץ לבין גוף המכונה תיאה, קצב הסיבוב הראשוני המדובר היה אמור להשתנות באחת לפני מיליארד שנים, כתוצאה מההתנגשות. ככל הנראה, אורך היממה לאחר הפגיעה היה חמש שעות, ולא היה תלוי במהירות הסיבוב של כדור הארץ ובהטייתו לפני הפגיעה. לאחר מכן, השפעות גאות גרמו להאטה בקצב הסיבוב.
יואב שכטמן
יואב שכטמן (נולד ב-17 במרץ 1980) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור חבר, בתפקידו הנוכחי הוא עומד בראש מעבדת הננו-ביו-אופטיקה בטכניון. יואב שכטמן הוא בנו של זוכה פרס נובל, דן שכטמן.
ביוגרפיה
יואב שכטמן נולד ב-17 במרץ 1980 לציפורה ודן שכטמן. שכטמן גדל בעיר חיפה.
בין השנים 1998–2001, שירת שכטמן בחיל התותחנים.
קריירה אקדמית
שכטמן הוא בעל תואר ראשון בפיזיקה והנדסת חשמל (2007) ודוקטורט לפיזיקה (2013) אותו רכש מהטכניון. בהמשך השלים פוסט דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד (2016), ופיתח שיטות מיקרוסקופיה סופר-ברזולוציה עם וו. אי. מוארנר.
מאז אוקטובר 2016 שכטמן הוא חבר סגל בטכניון, שם הוא עומד בראש מעבדת ננו-ביו-אופטיקה המתמקדת בפיתוח שיטות לזיהוי מולקולרי והדמיות אופטיות בנוסף לפיתוח כלים ללימוד מכונות להדמיה יעילה ביישומים כמו מעקב רזולוציה מרחבית-טמופראלית גבוהה של ביומולקולות בשלושה ממדים ובצבעים מרובים בתאים חיים.
בשנת 2018 שכטמן וצוותו בטכניון פיתחו שיטה יעילה להדמיה ביולוגית ברזולוציית על.
בשנת 2021, פיתח שכטמן, בשיתוף עם הדוקטורנטית רעות אורנג'-קדם, שיטה יעילה וזולה יותר לייצור רכיבים אופטיים מדויקים יותר.
דוד הרץ
ביוגרפיה
הרץ נולד במשפחה יהודית שאין עליה פרטים נוספים. משנת 1861 למד באקדמיה לאמנויות יפות (וינה) ומגיל עשרים ושתיים עבד כמורה לציור במכללה הקלוויניסטית של העיר פאפה ובבית הספר הממלכתי חטיבת הביניים לבנות במשך חצי מאה. בשנים 1895 עד 1909 היה מנהל בית הספר למלאכה ותעשייה במקום. הוא היה ידוע כצייר דיוקנאות המשמעותי ביותר בתחילת המאה העשרים, אך הוא צייר גם ציורי מזבח רבים, נופים וטבע. בשנת 1881 עיצב תפאורות ווילונות לתיאטרון של פאפה. ציורי התקרה (פרסקו) של הכנסייה הבנדיקטינית בפאפה הם גם בין יצירותיו. רבים מציורי הקיר שלו עיטרו את בית הלוויות של בית הקברות היהודי הישן בפאפה אך אלה נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה. משנת 1885 הוא השתתף עם ציוריו גם בתערוכות רבות בבודפשט. אשתו הייתה אטלקה גוטליב.
מלחמת וייטנאם (מיני-סדרה)
מלחמת וייטנאם היא מיני סדרה בת 10 פרקים משנת 2017 העוסקת במלחמת וייטנאם. הסדרה הופקה עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית PBS ובוימה על ידי קן ברנס ולין נוביק. הפרק הראשון של הסדרה שודר בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2017.
הפקה
את הסדרה הפיקו קן ברנס ולין נוביק, ששיתפו בעבר פעולה במספר פרויקטים דוקומנטריים, למשל "The War", מיני סדרה משנת 2007 אשר עסקה בקורות מלחמת העולם השנייה והשפעתה על החברה האמריקאית. בשנת 1990, ביים ברנס את סדרת הטלוויזיה התיעודית "The Civil War" אשר עסקה במלחמת האזרחים האמריקנית וזכתה בפרסים רבים.
במהלך עבודת התחקיר על הסדרה, שארכה כשש שנים, אספו תחקירני הסדרה קטעי ארכיון כתובים ומצולמים ב-13 מדינות, עברו על כמאה אלף צילומי סטילס (מתוכם השתמשו ב–1,500 בסדרה) ועל כ-1,500 שעות של קטעי וידאו. בסך הכול, ארכה הפקת הסדרה כעשר שנים בעלות בעלות של 30 מיליון דולר.
כחלק מתהליך ההפקה, קיימו התחקירנים ראיונות עם כאלף אנשים. לאחר סיום סבב הראיונות, שולבו בסדרה ראיונות עם 79 אנשים, בהם לוחמים לשעבר שנטלו חלק במלחמה, הן מהצד האמריקאי והן מהצד הווייטנאמי. כמו כן רואיינו אזרחים וייטנאמים מהצפון ומדרום המדינה שחלקו את חוויותיהם. ברנס ונוביק נמנעו באופן מכוון משילוב מרואיינים מפורסמים ובעלי שם, דוגמת הנרי קיסינג'ר, ג'ון מקיין, על אף מעורבותם במלחמה. הסיבה לכך היא רצונם של הבמאים לתת נקודת מבט אישית של המלחמה כפי שחוו אותה הלוחמים והאזרחים הפשוטים. יחד עם זאת, הסדרה משלבת צילומים רבים של שני האישים מתקופת המלחמה, כולל הסרטון שצפון וייטנאם פרסמה של מקיין בשבי.
שידורים וגרסאות
בארצות הברית שודרו הפרקים בערוץ PBS באורך המלא, כאשר כל פרק נמשך בין 1:22 לבין 1:54 שעות. בממלכה המאוחדת שודרה הסדרה בערוץ BBC בגרסה מקוצרת, במשך של 55 דקות לכל פרק.
בישראל שודרה הגרסה המקוצרת של הסדרה, בתחילה בערוץ yes דוקו החל מ-3 בדצמבר 2017, ובהמשך בערוץ כאן 11, החל מ-28 ביולי 2018.
פרקים
בסדרה עשרה פרקים באורך כולל של 17 שעות ו-25 דקות.
מוריס כהן (מדען)
מוריס כהן (באנגלית: Morris Cohen; 27 בנובמבר 1911 – 27 במאי 2005) היה מטלורג אמריקאי יהודי, מומחה למטלורגיה של פלדה ופרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
קורות חיים
כהן נולד ב-1911 בעיר צ'לסי שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית, בנם של אליס לבית אוֹבְסון וג'וליוס כהן.
בשנת 1933 קיבל תואר בוגר במדעים ב-MIT, ובשנת 1936 קיבל תואר דוקטור למדעים מהמכון. ב-1937 הצטרף לסגל המכון כמרצה למטלורגיה במחלקה להנדסת חומרים, וב-1946 התמנה לפרופסור מן המניין למטלורגיה פיזית.
ב-1962 זכה ב-Ford professorship, וב-1974 הפך לפרופסור של המכון (Institute Professor – הדרגה הגבוהה ביותר הניתנת לחברי סגל המכון; מקביל לפרופסור מחקר). בשנת 1982 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה כהן חבר הנהלת פרויקט מנהטן. הוא ועמיתיו פיתחו את מוטות דלק עבור הכור הגרעיני הראשון של אנריקו פרמי, פרופסור במכון ללימודי הגרעין באוניברסיטת שיקגו.
ב-1987 זכה בפרס קיוטו לטכנולוגיה מתקדמת, על תרומתו היסודית לפיתוח חומרים חדשים.
מותו
מוריס כהן נפטר ב-2005, בביתו שבסוומפסקוט, בגיל 93. במותו הניח את בנו ג'ואל וכלתו, נכדים ונינים.
חיים אישיים
ב-24 בינואר 1937, נישא כהן לרות קרֶנצמן, והיה אב לשניים: ברברה נורווינד וג'ואל כהן.
בראשית שנות ה-50, היה ממייסדי בית הכנסת "סיני" (Temple Sinai) שבמַרבּלהֶד, מסצ'וסטס (המשרת את מרבלהד וסווֹמפּסקוט ), ובין השנים 1955–1957 כיהן כנשיאו.
ראובן מרקין
ראובן מֶרקין (נכתב פעמים רבות כ"ראובן מירקין"; 7 בנובמבר 1934 – 15 במאי 2017) היה בלשן ישראלי, פרופסור לבלשנות עברית באוניברסיטת בר-אילן. עיקר פעילותו המדעית היה במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה
מרקין נולד בסופיה בירת בולגריה למשה (מוריץ) מֶרקין, יליד העיר בוריסוב (Borisov) שבפלך מינסק, רוסיה הלבנה, ולמרים, ילידת העיירה פשטרה (Peshtera) שבהרי הרודופים במרכז בולגריה.
בהיותו כבן חמש פרצה מלחמת העולם השנייה. בולגריה הצטרפה לציר המדינות שבראשן גרמניה הנאצית. נחקק בה 'החוק להגנת האומה' (ינואר 1941) – העתק חוקי נירנברג הנאציים נגד היהודים. אביו פוטר מעבודתו ונלקח למחנה כפייה. ראובן חווה את הפצצות העיר סופיה בידי בעלות הברית (אפריל 1941) ואת נשיאת הטלאי הצהוב. בחודש מרץ 1943 עמדו יהודי בולגריה להישלח להשמדה בטרבלינקה, אבל מחאת הציבור עיכבה את הגירוש. במאי 1943 גורשו יהודי סופיה ופוזרו במקומות נידחים ברחבי המדינה.
בתום המלחמה חזרה המשפחה לסופיה וראובן חזר לבית ספרו. המשטר הפרו-נאצי התחלף במשטר קומוניסטי. ראובן בן ה-12 סולק מבית הספר משום שאמר כי ההליכה לתחנת הרכבת של סופיה, בעיצומו של חורף קשה, כדי להקביל את פניו של שליט יוגוסלביה טיטו וההמתנה של שעות בשלג ובקור, עלולה להרטיב את זוג נעליו היחיד ולכן לא יוכל להגיע למחרת היום לבית הספר. בהתערבות גורמים שמחוץ לבית הספר בוטלה הגזירה.
בשנת 1948 סיים ראובן את לימודיו ב'פרו-גימנסיה' (מעין חטיבת הביניים: כיתות ה-ז) והתקבל לגימנסיה הקלאסית הראשונה בסופיה. בראשית אפריל 1949 עזבה משפחתו את בולגריה ועלתה לישראל. ראובן, שבבואו ארצה לא ידע מילה עברית אחת (את המילה 'שלום' למד באניה בדרכו לישראל), התקבל לכפר הנוער בן שמן, שהה בו למעלה משנתיים (1951-1949) ולמד את השפה העברית, שבתחילה נראתה לו "בלתי ניתנת ללימוד". הוא עבד במשתלה ולמד את שמות הצמחים בעברית ובלטינית. בין שאר תפקידיו בכפר הנוער הוטל עליו לשמר ולנקות את מכשירי האסטרונומיה והפיזיקה, שתרם אלברט איינשטיין למוסד החינוכי. בסיום לימודיו בבן-שמן חבר למשפחתו בירושלים והתקבל לתיכון בית הכרם (1951–1953).
בצבא (1955-1953)
בתום לימודיו התיכוניים, התגייס לצה"ל והוצב בקורס מפקדי נגמ"שים. תפקיד זה לא מצא חן בעיניו והוא התנדב ליחידת סילוק פצצות של חיל ההנדסה, שמנתה בשעתו חמישה לוחמים. בראשה עמד קצין מבוגר יליד ברלין, רודי שפלן, שבמלחמת העולם השנייה היה מפקד היחידה לסילוק פצצות בצבא הבריטי במצרים והקים בצה"ל יחידה דומה. שפלן לימד את מרקין כיצד מפרקים מרעום חי של פצצת אוויר. קצין אחר, סרן אליעזר בן-עמי, שלפני הקמת המדינה היה קצין חבלה בלח"י, היה מגיע בחופשות מלימודיו בטכניון ומלמד את ראובן חבלה: הפעלת חומרי נפץ ופיצוץ של מבנים.
האווירה ביחידה הקטנה הייתה כמו-משפחתית. המפקד, אשתו ובנו הקטן נסעו ברכבם הצבאי עם שאר חיילי היחידה לעבודה המבצעית בכל רחבי המדינה: פירוק מרעומיהן של פצצות, שהוטלו ממטוסים במלחמת השחרור ואפילו קודם לכן במלחמת העולם השנייה, ולא התפוצצו.
בזמן שירותו הצבאי כתב ראובן את חיבורו הראשון בענייני לשון: במכתב אל מערכת "הארץ" הסביר את ההבדל שבין "פגז" ל"פצצת מרגמה". המכתב פורסם ביולי 1954.
כחצי שנה לפני סיום שירותו התפרקה היחידה לסילוק פצצות, משום שמפקדה עבר לחיל האוויר והקים שם יחידה מקבילה. אנשי היחידה של חיל ההנדסה התפזרו וראובן ביקש שישלחו אותו לקורס מעניין כדי למלא את הזמן שנותר לו לשרת בצבא. ואכן נשלח לקורס הראשון בצה"ל של בוחני תחמושת.
השתתף באופן פעיל בשלוש מלחמות: במלחמת סיני (אוקטובר 1956), כשנשלח עם הכוח הראשון אל שדה התעופה באל עריש, בראש חולית סילוק פצצות, כדי לנקות את מסלולי הנחיתה מפצצות ולהכשירו לנחיתת מטוסי צה"ל; במלחמת ששת הימים, בראש חולית סילוק פצצות בירושלים, שעסקה בניטרול מאות פגזי התותחים ופצצות המרגמה, שנחתו בעיר ולא התפוצצו (אז פגש את ש"י עגנון אחרי שניטרל פצצת מרגמה שנחתה בגינת ביתו בתלפיות); ובמלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) בחזית רמת הגולן, שהייתה זרועה פצצות מצרר, שהטילו מטוסי צה"ל על הכוחות הסוריים. השתחרר משירות המילואים בשנת 1982 בהיותו בן 48.
לימודים באוניברסיטה העברית (1961-1956)
בשנת 1955 נתגלו בארץ מאגרי הנפט הראשונים. התחום החדש משך את לבו של מרקין והוא החליט ללמוד גאולוגיה. בסיום שירותו נתקבל לפקולטה למדעי הטבע של האוניברסיטה העברית, במחלקה לגאולוגיה. כעבור זמן קצר שינה את מסלול לימודיו ועבר לפקולטה למדעי הרוח. הוא הצטער על אובדן שנת הלימודים הראשונה, אבל שמח בבחירתו השנייה. את כל לימודיו באוניברסיטה העברית השלים בחוגים לבלשנות וללשון העברית (לתואר הראשון), ובחוגים ללשון עברית וספרות עברית (לתואר השני).
את מאמרו הראשון "על שלוש תופעות מורפולוגיות בעברית החדשה" כתב בהיותו תלמיד השנה השנייה והוא פורסם בשנת 1958 ב"לשוננו לעם" בעידוד מורהו לבלשנות סלאבית הפרופ' משה אלטבאואר.
מלבד בן-חיים, נמנו עם מוריו שהשפיעו עליו הפרופסורים ח"י פולוצקי, חיים רוזן, חיים בלנק, חיים רבין, יחזקאל קוטשר, משה אלטבאואר, משה גושן-גוטשטיין דב סדן ושמואל ורסס. על רבים מהם כתב לימים את הביוגרפיות שלהם.
המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית: הפרק הראשון (1969-1959)
עם סיום לימודיו לתואר הראשון בשנת 1959 והקמת מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית - מפעלה המדעי העיקרי של האקדמיה ללשון העברית - באותה שנה, הוזמן מרקין להצטרף אל צוות עובדיו המדעיים הראשון. מורהו הפרופסור זאב בן-חיים, אז סגן נשיא האקדמיה ולימים נשיאה השני, הועמד בראש המפעל החדש. מילונים היסטוריים-אקדמיים היו קיימים אז בעולם - מהם שכבר נשלמו (כמו המילון האנגלי של אוקספורד), מהם קרובים להשלמתם (כמו המילון הגרמני מיסודם של האחים גרים והמילון ההולנדי) – מילונים שעשייתם נמשכה עשרות רבות של שנים, ומהם מילונים שרק החלה הכנתם (כמו המילון הצרפתי של התקופה למן המהפכה הצרפתית). חידושו הגדול של מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית היה בהחלטתו של בן-חיים להסתייע באמצעים אלקטרוניים - תחילה במכונות IBM ואחר כך במחשבים הראשונים שהיו אז בארץ. בכך היה מפעל המילון ההיסטורי הראשון מסוגו שנעשה באמצעות מחשבים. דבר זה קבע לא מעט את אופייה המיוחד של העבודה בו.
מרקין היה צעיר העובדים לצדם של עמיתיו המבוגרים ממנו פרופ' גד בן-עמי צרפתי ופרופ' ישראל ייבין. תחילה הוטל עליו לסרוק את מילונו של אברהם אבן-שושן ולהכין בכתב-יד כרטסת מילונית על פי עקרונות מילוניים מדוקדקים, שנתפרסמו כנספח ל"ספר המקורות, חלק ראשון: למן חתימת המקרא ועד מוצאי תקופת הגאונים" [האקדמיה ללשון העברית תשכ"ג] (עמ' 231–235).
עבודתו השנייה במפעל המילון היה עיבודו המילוני של אוצר המילים של "מגילת אחימעץ" – כרוניקה משפחתית שנכתבה בדרום איטליה בשנת 1054 על פי כתב היד היחיד של חיבור זה, השמור בקתדרלה של טולדו. פרי עבודה זו הוא החיבור "מגילת אחימעץ, מעובדת ומוגשת כחומר למילון [ההיסטורי]" [האקדמיה ללשון העברית תשכ"ה] (273 עמ').
עבודתו השלישית הייתה עיבודם המילוני של פיוטי יניי, פייטן ארצישראלי קדום מתקופת ביזנטיון, הן על פי החומר שפרסם מנחם זולאי בספרו (ברלין תרצ"ח) הן על פי שאר כל כתבי היד של פיוטי יניי שנתגלו מאז (ולא כולם נתפרסמו). מרקין הציג מקצת פירות עבודתו זו בהרצאתו "הבחינה הדקדוקית והסגנונית באוצר המלים של יניי" בקונגרס העולמי הרביעי למדעי היהדות [ירושלים תשכ"ט].
עבודתו הרביעית - האחרונה בפרק זה של עבודתו בעברית העתיקה – הייתה עיבודם המילוני של שני חיבוריה המרכזיים של ספרות התנאים: המשנה (על פי כתב יד קאופמן כמסירת היסוד, וכתבי היד של קיימברידג' [מהד' W. H. Lowe] ושל פארמה - כמסירות עזר להשלמת הליקויים של כתב יד קאופמן) ותוספתא (על פי כתב יד וינה כמסירת היסוד וכתב יד ארפורט – כמסירת עזר). עבודה זו נקטעה עם פתיחת המדור לעברית החדשה והפקדת העבודה בו בידי מרקין. בשולי עבודתו של מרקין בכתבי היד של המשנה נתפרסם מאמרו "שני קטעי משנה מן הגניזה: ברכות א, א - ג, א; פאה ד, ג - ו, ג" [בר-אילן תשל"ד]. הוא גילה ששני הקטעים הללו אינם אלא שני דפיה של יריעת קלף אחת, המקופלת לשניים מעשה קונטרס, שנקרעה במקום הנפל, וקרעיה הושמו בשתי תיבות נפרדות של אוסף טיילור-שכטר שבספרייה של אוניברסיטת קיימברידג'.
מפעל מנדלי וראשית העבודה ביצירות מנדלי
המהדורה האקדמית של מנדלי תוכננה להיות בת שנים-עשר כרכים. הכרך הראשון אמור היה להיות הרומן העברי הראשון של מנדלי "האבות והבנים" (הנוסח הראשון והחלקי פורסם בשנת 1862 בשם "למדו היטב", נוסחו השלם הראשון - בשנת 1868 והנוסח האחרון - בשנת 1912). ההבדלים שבין מהדורה למהדורה הם גדולים מאוד ולעיתים כלל אינם ניתנים להשוואה טקסטואלית באמצעות האפאראט לחילופי גרסאות.
הכנת הכרך הוטלה על ורסס ומרקין. האחרון הגיש "הצעה להכנת מהדורה אקדמית של 'האבות והבנים' למנדלי" (22.10.1968) וכעבור חודשיים "הצעה להכנת קונקורדנציה של 'האבות והבנים' לנוסחאותיו בשיטת האוטומציה" (31.12.1968). מרקין הצביע על הקושי לאמץ את קביעת הנוסח האחרון של 'האבות והבנים' (1912) כטקסט יסוד והציע לקבוע את הנוסח משנת 1868 כיסוד. פרופ' ורסס השתכנע, אבל היה קושי לשכנע את פרופ' שמרוק לסטות מהצעת "העקרונות" משנת תשכ"ה. חלפו שנים עד אשר הסכים גם הוא לאמץ את הצעתו של מרקין.
מרקין השקיע עבודה רבה וממושכת במלאכת השוואת הטקסטים של שלוש המהדורות ובהכנת אפאראט חילופי הגרסאות. תוצר לוואי של עבודה זו הייתה סדרת הקונטרסים "מנוסח אל נוסח" [עליהם ידובר להלן]. ורסס הכין את מדור ההערות (היסטוריה, ספרות, פולקלור ותרבות) ושניהם עבדו בצוותא על מדור מקורות לשונו של מנדלי ברומן זה. הפרק הראשון של הרומן על כל מדוריו הוגש לאישורה של האקדמיה הישראלית הלאומית למדעים, שהייתה אמורה לפרסם את המהדורה האקדמית. היו הערות וקושיות, שהקשה בעיקר פרופ' דב סדן. ורסס 'נבהל' מהערות הביקורת ובמקום לתקן את הטעון תיקון, רפו ידיו ופנה לעסוק במחקריו האחרים.
העבודה ביצירות מנדלי (משנת 1969 ואילך)
עם פתיחת מדור העברית החדשה של המילון ההיסטורי נקבעו שני עקרונות, שונים מעקרונות העבודה במדור לעברית העתיקה. ראשית, מאחר שאי אפשר לעבד עיבוד מילוני את כל החיבורים שנתחברו בתקופה החדשה, הוחלט לבחור את החשובים והמשפיעים ביותר - למעט יצירותיהם של שלושת היוצרים החשובים ביותר בתקופה החדשה: מנדלי, ביאליק ועגנון – אותן יש לעבד בשלמות. שנית, הוחלט שנוסח הטקסט שיעובד הוא הנוסח הראשון שבדפוס.
העבודה במדור העברית החדשה החלה בעיבודו המילוני של הרומן העברי הראשון של מנדלי "האבות והבנים" (נוסחו הראשון והחלקי משנת 1862 שפורסם בשם "למדו היטב"; הנוסח השלם הראשון משנת 1968 והנוסח האחרון משנת 1912). ההבדלים שבין נוסח לנוסח גדולים מאוד ולכן הוחלט לעבד את שלושתם. הייתה זו חריגה מן הכלל שאין מעבדים יצירה שנבחרה אלא בנוסח אחד בלבד.
במשך השנים הועלו על המחשב ועובדו עיבוד מילוני כל חיבוריו העבריים של מנדלי - ובכלל זה איגרותיו שנשתמרו, כתביו הפובליציסטיים מתקופת כתיבתו הראשונה וכן שלושת הכרכים של "ספר תולדות הטבע", שהוא ספר הזואולוגיה המקיף והחשוב ביותר בתקופת ההשכלה. בסך הכל עובדו 62 חיבורים ובהם 1,051,711 מילות טקסט.
באוניברסיטת קיימברידג' (1980-1979)
לאחר שקיבל את התואר דוקטור, יצא מרקין לשנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. הוא בחר באוניברסיטה זו, מפני שבאותם הימים הייתה בה מחלקה יחידה בסוגה בעולם לעיבוד טקסטים במחשב (Literary & Linguistic Computing). שם החליט להכין קונקורדנציה 'מעמתת' אנגלית-עברית / עברית-אנגלית של יצירת ספרות אנגלית ותרגומה לעברית. לאחר שבחן כמה אפשרויות (כגון ספר מספרי התנ"ך או מחזה של שקספיר) בחר את "אוליבר טוויסט" של דיקנס (1838) ותרגומה לעברית מאת המשורר העברי הלל בבלי (1921). הקונקודנציה נועדה להראות מה הם תרגומיה השונים לעברית של כל מילה במקור האנגלי (ובהמשך: כל מילה בתרגום העברי כנגד המילים השונות במקור האנגלי שהיא מתרגמת). לצורך עבודה זו צריך היה לתכנת את המדפסת הממוחשבת כך שהיא תדפיס באותה שורה של הקונקורדנציה שתי לשונות: תחילה משמאל לימין את הקשר של המילה הנדונה במקור האנגלי ואחר כך מימין לשמאל את תרגומה לעברית – באותיות עבריות. תוכניות המחשב הוכנו בידי ד"ר ג'ון דוסון, מנהל המחלקה באוניברסיטת קיימברידג', והדפסת הקונקורדנציה הייתה לפלא בעיני כל רואיה.
הייתה זו הקונקורדנציה הממוחשבת הראשונה בעולם של טקסט אנגלי מהתקופה הוויקטוריאנית. עותק של עבודה זו שמור בבית דיקנס בלונדון.
העבודה בהוראה ובאוניברסיטה
מרקין לימד לשון עברית בכמה מוסדות: עודנו סטודנט - בבית ספר תיכון ערב לבגרות בירושלים, ולאחר סיום לימודיו - בסמינר למורים ומדריכים של עליית הנוער בירושלים, בבית הספר הגבוה להשתלמות מורים בתל אביב. בשנים 1969–1979 היה מרצה בחוג ללשון העברית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנותיה הראשונות. פעמיים-שלוש נקרא לאוניברסיטה העברית כדי למלא את מקומם של מורים, שיצאו לשנת שבתון (פרופ' עוזי אורנן בחוג ללשון העברית, פרופ' שמואל ורסס בחוג לספרות עברית). עבודת ההוראה הייתה 'נספח מרענן' לעבודתו העיקרית במילון ההיסטורי, שבה מיצה את כוחו במחקר הלשון העברית.
בשנת 1987 חזר מרקין לעבודתו המלאה במילון ההיסטורי ועבד בו עד לפרישתו לגמלאות ב-1 בינואר 2000. סמוך לפני פרישתו הוזמן להיות פרופסור-אורח באוניברסיטת דואיסבורג שבגרמניה. הסטודנטים המתקדמים במחלקה למדעי היהדות למדו לראשונה קורסים בשפה העברית, ואילו באוזני יתר הסטודנטים הרצה באנגלית.
ראובן מרקין נפטר בירושלים ב-15 במאי 2017. הוא הותיר אחריו אישה וארבע בנות. בנו הבכור, אמיתי, פקח רשות הטבע והגנים, נהרג בתאונת מסוק במרץ 2001.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
יורי גידזנקו
יורי גידזנקו (ברוסית: Юрий Павлович Гидзенко; ) הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל מספר פעמים והיה חבר צוות של תחנת החלל מיר ותחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה
יורי גידזנקו נולד בכפר במחוז מיקולאייב באוקראינה הסובייטית שאז הייתה חלק של ברית המועצות. בשנת 1979 הוא סיים לימודי בית ספר בקישינב. לאחר שירות צבאי הוא התקבל ללימודים בבית ספר לטייסי קרב בחרקיב. עם קבלת הסמכה לטייס קרב גידזנקו הוצב ביחידת חיל האוויר הסובייטי באזור אודסה. הוא קיבל הסמכה למדריך צניחה.
בשנת 1987 גידזנקו התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא היה חבר בצוות גיבוי של מספר משימות חלל. בשנת 1995 הוא היה מפקד צוות של חללית סויוז TM-22 שהתחברה לתחנת החלל מיר. הצוות פעל לפי תוכנית משותפת עם סוכנות החלל האירופית. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 170 ימי טיסה ו-2 פעילויות חוץ רכביות.
באוקטובר 2000 גידזנקו טס לחלל בפעם השנייה כמפקד צוות סויוז TM-31. החללית התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא שאה בתחנת החלל 140 ימים וחזר לכדור הארץ בטיסת STS-102 של מעבורת החלל דיסקברי.
באפריל 2002 גידזנקו טס לחלל בפעם השלישית כמפקד צוות סויוז TM-34. החללית התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא שאה בתחנת החלל 9 ימים וחזר לכדור הארץ בטיסת סויוז TM-33.
גידזנקו עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 2004 עבר לעבודה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. בשנת 2009 הוא מונה לסגן מפקד המרכז.
גידזנקו עם משפחתו מתגורר בעיר הכוכבים.
פאטה סיס
פאטה אסמאעיל סיס (בצרפתית: Pathé Ismaël Ciss; נולד ב-16 במרץ 1994 בדקר שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ראיו ואיקאנו מלה ליגה ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים
סיס גדל במחלקת הנוער של דינמו זאגרב. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בדיאמברס מליגת העל הסנגלית.
ב-31 ביולי 2017 חתם סיס באוניאו דה מדיירה מהליגה הפורטוגלית השנייה. הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-30 באוגוסט 2018 הושאל סיס לפמליקאו מהליגה הפורטוגלית השנייה. הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים, וסייע למועדון להעפיל לליגת העל הפורטוגלית לאחר היעדרות של 25 שנים.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל סיס לפואנלברדה מהליגה הספרדית השנייה. ב-13 ביולי 2020 חתם על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 50 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-28 ביולי 2021 חתם סיס על חוזה לחמש עונות בראיו ואיקאנו מלה ליגה. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לסביליה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-18 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על חטאפה במסגרת המחזור החמישי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
קריירה בינלאומית
ב-24 בספטמבר 2022 ערך סיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 2-0 על נבחרת בוליביה במשחק ידידות.
לירז (פירושונים)
{{פירושונים| אישים
ראו גם
}}
עובדיה לחמן
עובדיה אמיל לחמן (ה'תרי"ג, 1853 – שבט ה'תרע"ג, 1913) היה נדבן, שתרם להקמת ישיבות תנועת המוסר בליטא, ולהקמת המושבה פתח תקווה.
קורות חיים
בהשפעת הרב אליעזר יעקב חווס שהגה את הקמתו של כולל קובנא, יסד עובדיה את 'קרן לחמן' שמכספה הוקם הכולל. חווס הלך מיאנישוק לברלין שם התגורר אחיו רבי יוסף חיים חווס, שהיה מקורב לפרופסור עובדיה לחמן, שהתקרב ליהדות הודות לרבי ישראל סלנטר שקרבו. לחמן היה יהודי אמיד, וחווס קיווה שיאות לקחת על עצמו את החזקת הכולל או חלקו.
חווס ניפגש עם לחמן ושכנעו בדבר נחיצותו של מוסד לימודים זה, ואכן לחמן נענע לבקשתו ותרם עשרת אלפים רובל, סכום גדול באותם הימים. כמו כן הבטיח לתת תרומה שנתית של אלף רובל. את התרומות התנה לחמן בכך שאיש לא ידע על כך. לאחר שהיה בידו סכום כסף זה, שהיה בו די על מנת להתחיל בהקמתו של הכולל, נסע אליעזר יעקב לרבי ישראל סלנטר, ששהה באותה העת בעיר ממל, והפקיד בידו את כל הסכום, על מנת שיעשה בו כראות עיניו.
כמו כן הקים לחמן מכספי הקרן את ישיבת כנסת ישראל בסלובודקה וישיבות אחרות בליטא.
אחוזת לחמן
בשנת תרמ"ד 1884 רכש באמצעות הרב אריה ליב פרומקין כ-900 דונם במושבה פתח תקווה, עליהן הוקם בית האבן הראשון במושבה בשם 'אחוזת לחמן' שבה הוקם בהמשך משק ותלמוד תורה. כיום המקום השתמר בחלקו, ונחשב כאתר מורשת לאומית.
ספ ואנמרקה
ספ ואנמרקה (בהולנדית: Sep Vanmarcke; נולד ב-28 ביולי 1988) הוא רוכב אופני כביש בלגי בקבוצת Israel Premier-Tech. ואנמרקה הוא מנצח אומלופ הט ניוסבלד ב-2012 וקלאסיקת ברטאן ב-2019.
ביוגרפיה
ואנמרקה נולד בקורטרייק.
טופספורט פלנדרן–מרקאטור (2010)
ואנמרקה הפך למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת טופספורט פלנדרן–מרקאטור, ההישג הגדול ביותר שלו במדי הקבוצה הגיע ב-28 במרץ, כשסיים שני בגנט–וייפלחם, לאחר שהפסיד לברנרד הייזל בספרינט הסיום, כשהוא מקדים את פיליפ ז'ילבר וג'ורג' הינקאפי.
גארמין–סרוולו (2011–2012)
ב-2011, עבר ואנמרקה לגארמין סרוולו. גם בעונה זאת ואנמרקה התבלט בקלאסיקות, כשסיים רביעי בEF פרייס פלנדרן, דקה אחרי פביאן קנצ'לרה המנצח. באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לוואלטה אספנייה. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 4 בקטע ה-20.
ב-2012, ואנמרקה השיג את אחד מההישגים הגדולים בקריירה שלו כאשר ניצח את אומלופ הט ניוסבלד, לאחר שגבר על טום בונן ועל חואן אנטוניו פלצ'ה בספרינט הסיום. לאחר מכן ואנמרקה סיים בעשירייה הראשונה גם בדווארס דור פלנדרן (מקום 7) ובE3 פרייס פלנדרן (מקום 5).
בלאנקו (2013–2016)
ב-2013, הצטרף ואנמרקה לקבוצת בלאנקו. ב-7 באפריל התחרה במונומנט פריז–רובה, במהלך המרוץ הוא היה בקדמת המרוץ ביחד עם פביאן קנצ'לרה והשניים שמרו על ההובלה שלהם עד לסיום, אך בספרינט הסיום גבר קנצ'לרה על ואנמרקה וניצח. בעוד ואנמרקה מסיים שני. במרוץ הבא בו התחרה, רונד אום קלן, סיים ואנמרקה חמישי. ביוני, סיים ואנמרקה חמישי גם באליפות בלגיה ולאחר מכן התחרה לראשונה בטור דה פראנס וסייע לבאוקה מולמה לסיים שישי.
ב-2014, שוב בחר ואנמרקה להתרכז בקלאסיקות האביב ובלט בהם מאוד. תחילה הוא סיים רביעי באומלופ הט ניוסבלד, 24 שניות אחרי איאן סטאנרד המנצח, כשאדוואלד בואסון האגן מקדים אותו בקרב על המקום השלישי. למחרת, סיים ואנמרקה שלישי בקורנה–בריסל–קורנה, לאחר שהיה חלק מקבוצת בריחה של כמה רוכבים ששרדו עד הסיום, אך בספרינט הסיום נוצח על ידי טום בונן המנצח ומורנו הופלנד שסיים שני. לקראת סוף מרץ, הוא סיים חמישי בE3 הרלבקה. יומיים לאחר מכן, סיים רביעי בגנט–וייפלחם מתוך ספרינט רב משתתפים, כשג'ון דגנקולב. ב-6 באפריל, סיים ואנמרקה לראשונה על הפודיום במונומנט רונדה ון פלנדרן לאחר שהגיע שלישי. ואנמרקה היה חלק במרוץ מקבוצה קדמית שכללה גם את פביאן קנצ'לרה, גרג ואן אוורמאט וסטיין ואנדנברח, בסופו של דבר בספרינט הסיום הפסיד לקנצ'לרה המנצח ולוואן אוורמאט שסיים שני. שבוע לאחר מכן, ואנמרקה התחרה גם בפריז–רובה וסיים רביעי, לאחר שהיה חלק מקבוצה של כמה רוכבים שסיימה 20 שניות אחרי ניקי טרפסטרה המנצח. במאי, ניצח קטע בטור של נורווגיה. ואנמרקה נבחר לטור דה פראנס בפעם השנייה. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שמיני בקטע ה-1. בספטמבר, ניצח קטע בטור של אלברטה וסיים שביעי בגרנד פרי קוויבק. באוקטובר, הוא סיים חמישי במרוץ בינץ'–שימאי–בינץ'.
ב-2015, ואנמרקה שוב סימן את קלאסיקות האביב כמטרתו לעונה הקרובה. הוא סיים תחילה חמישי באומלופ הט ניוסבלד ואז רביעי בסטראדה ביאנקה, 46 שניות אחרי זדנק שטיבר המנצח. בהמשך מרץ הוא שוב בלט אך לא הצליח לנצח אף מרוץ, כשסיים חמישי ב-E3 הרלבקה, שישי בגנט–וייפלחם ובמקום ה-11 בפריז - רובה. הוא נבחר בפעם השלישית ברציפות לטור דה פראנס וסייע לרוברט חסינק לסיים שישי. לאחר הטור, סיים רביעי בקלאסיקת לונדון-סארי ובטור של פויטו–שארן. הוא היה חלק מסגל קבוצתו לאליפות העולם בנגד השעון לקבוצות וסיים איתה במקום השישי. הוא סיים שביעי בספארקאסן מינסטרלנד ג'ירו.
ב-2016, ואנמרקה שוב היה קרוב לניצחון בשני המונומנטים: רונדה ון פלנדרן ופריז–רובה אך סיים שלישי בראשון ורביעי בשני. ברונדה ון פלנדרן, הוא סיים 28 שניות אחרי פטר סאגאן שניצח ושלוש שניות אחרי פביאן קנצ'לרה שסיים שני. בפריז–רובה, הוא הפסיד למת'יו היימן המנצח ולתום בונן השני ואיאן סטאנרד השלישי בספרינט הסיום. בנוסף לכך, סיים ואנמרקה שני בגנט–וייפלחם, לאחר שגם במרוץ הזה הקדים אותו פטר סאגאן. ואנמרקה התחרה גם ב-E3 הרלבקה וסיים שמיני. באפריל, ניצח את "סטר ZLM" לאחר שניצח את הקטע הרביעי במרוץ. הוא סיים חמישי באליפות בלגיה בנגד השעון ונבחר לטור דה פראנס בפעם הרביעית ברציפות. התוצאה הטובה ביותר של ואנמרקה במרוץ הייתה המקום השביעי שלו בקטע ה-16.
קנונדייל–דראפאק (2017–2021)
ואנמרקה חזר לקנונדייל דראפאק ב-2017. בעונה זו ואנמרקה פחות התבלט בקלאסיקות האביב אך עדיין הצליח לסיים שלישי באומלופ הט ניוסבלד, אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח ופטר סאגאן. הוא סיים שני באליפות בלגיה וניצח את קטגוריית הנקודות בטור של אוסטריה. ביולי, לא נבחר ואנמרקה בטור דה פראנס אך סיים רביעי בקלאסיקת לונדון-סארי. באוגוסט, סיים רביעי בקלאסיקת ברטאן ושמיני בגרנד פרי קוויבק.
ב-2018, ואנמרקה סיים בפעם השנייה ברצף במקום השלישי באומלופ הט ניוסבלד. הוא סיים שביעי בE3 בינקבנק קלאסיק ושלישי בדווארס דור פלנדרן, אחרי איב למפרט המנצח ומייק טיוניסן. לאחר מכן סיים במקום ה-13 ברונדה ון פלנדרן. במונומנט השני בו ואנמרקה התחרה בעונה, פריז–רובה, הוא סיים במקום השישי. ביוני סיים חמישי באליפות בלגיה וביולי השתתף בטור דה פראנס בפעם החמישית בקריירה שלו, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ היא מקום 13 בקטע ה-21 והאחרון. באוקטובר, סיים שביעי בפריז–טור.
ב-2019, פתח את העונה שלו בצרפת, כשסיים חמישי באטואל דה בסאז' וניצח את הקטע הראשון בטור דו האו ואר. באפריל, סיים ואנמרקה שוב במקום הרביעי בפריז–רובה, 40 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר המנצח. בספטמבר, ניצח ואנמרקה לראשונה בקלאסיקת ברטאן, מקדים בשלוש שניות את טיש בנוט וג'ק הייג.
גרטרוד בודנוויזר
ילדותה וצעירותה
גרטרוד בודנוויזר נולדה בשנת 1890 בווינה כקטנה מבין 4 ילדים (לבודנוויזר 3 אחיות ואח ששניים מהם נפטרו בינקותם). הוריה, זוג יהודי מבוסס: יוהאן תאודור בונדי, ברוקר של מכירות פומביות, ומריה בונדי לבית טאנדלר. בודנוויזר התחנכה אצל מטפלות פרטיות גרמניות וצרפתיות וגילתה מילדותה משיכה למחול. היא בחרה בקריירת ריקוד ולמדה בלט קלאסי אצל קרל גודלבסקי, בין השנים 1905–1910. היא הצטיינה בסגנון חדשני של ריקוד, שהושפע על ידי הבלט הקלאסי ועל ידי חלוצי "הריקוד החדש" כמו פרנסואה דלסארט, רודולף פון לאבאן, בס מנסנדיק ואמיל ז'אק-דאלקרוז וכן על ידי יצירותיהן של איזדורה דאנקן ורות סנט דניס שהופיעו באותה תקופה בווינה. בודנוויזר הושפעה מאוד גם מאמנות הפיסול (כמו פסליו של רודן למשל), הציור האקספרסיוניסטי ואמנות הזצסיון הווינאי. להבדיל מגישתם של מרי ויגמן ופון לאבאן, הלכה בודנוויזר יותר בכיוון של אסכולת דאלקרוז, שבה הושם דגש על הקשר בין הריקוד למוזיקה.
הקריירה האמנותית והפדגוגית באוסטריה
בודנוויזר שאפה להגיע לסגנון ייחודי משלה שנועד לגעת ב"כוחות הראשוניים של הרגישויות האנושיות". מופעיה, כמו "Dämon Maschine" שבו הרקדנים על הבמה נראו הופכים ל"מכונות" הלהיבו את הקהל הווינאי. בשנת 1917 היא אימצה את השם האמנותי "בודנוויזר". רסיטל הבכורה שלה, "Dances-Grotesque", התקיים ב־5 במאי 1919 במסגרת תערוכה של "האיגוד החדש לציור, לגרפיקה ולאמנות פלסטית" ב"חדר הצרפתי" של הקונצרטהאוס של וינה בחסותם של האמנים פרנץ פון ביירוס ופליקס אלברכט. הרסיטל כלל 6 קטעי ריקוד – "Silhouette", "Hysterie", "Spanischer Tanz", "Cakewalk", "Burletta" ו־"Groteske" – וזכה להדים חיוביים בקרב המבקרים המקצועיים. קטעי הרסיטל, כמו רבות מיצירותיה, נוצרו בהשראת האמנות העכשווית, מריקודים בני התקופה, מנושאים פרוידיאניים, או שהייתה בהם נימה בורלסקית או פרודית. המבקר אלפונס טורוק (Torok) כתב על כך:
בהפקתה הראשונה נעזרה בקטעי מוזיקה מאת רחמנינוב, דביסי, מקס רגר ואנטון רובינשטיין. סגנון הריקוד של בודנוויזר התאפיין בזרימה, צורות פיסוליות, תמונות tableaux vivants ותוכן חזותי. מרכיבי סגנונה תוארו כ-Spannung (מתח) ו-Entspannung (הרפיה). הוא נועד לעורר מגוון רחב של רגשות וריגושים וגם מחשבה. יחד עם תלמידיה היא ערכה סיורי הופעות ברחבי אירופה, בצפון אמריקה וביפן בשם "קבוצת הריקוד בודנוויזר" (Tanzgruppe Bodenwieser), אותה הקימה בשנת 1923 וניהלה עד שנת 1938. ב-1934 הייתה הלהקה שלה הקבוצה האירופית הראשונה לריקוד מודרני שהוזמנה להופיע ביפן. בשנים 1919–1920 לימדה בסטודיו פרטי שלה ואחר כך לימדה ריקוד בבית ספר גבוה פרטי הקרוי "הקונסרבטוריון החדש של וינה". בשנים 1920–1938 הייתה על בסיס חוזה מורה לריקוד מודרני - החל משנת 1928 בתפקיד פרופסור - באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה בווינה. בתוקף תפקיד זה לימדה גם יסודות של התעמלות, אלתור, תולדות האמנות, תולדות הריקוד ועיצוב. בריקודה "מסכותיו של לוציפר" (1930) לוציפר גילם את המזימות, האימה והשנאה הנובעים מהטוטליטריזם הפוליטי. החל משנת 1924 הייתה בודנוויזר פעילה גם על במות התיאטראות. בשנת 1924 היא הופיעה ב"פרנציסקה" מאת פרנק ודקינד (1918-1864) בבימויו של קרלהיינץ מרטין. היא שיתפה פעולה עם בעלה, הבמאי פרידריך ז'אק רוזנטל, ולהקתה הופיעה על במת הפולקסתיאטר של וינה ביצירתו של פרדניננד ריימונד Der Verschwender (הבזבזן). במחזה "Der Kreidekreis" ("מעגל הגיר") של אלפרד הנשקה ("קלבונד") להקתה של בודנוויזר הופיעה גם כחיקוי של מקהלה וכן כפועלי במה. בשנת 1927 היא שיתפה פעולה גם עם מקס ריינהרדט בהפקת המחזה "Das Mirakel" (הנס) מאת קרל פולמלר ובשנים 1932–1934 לימדה התעמלות וריקוד בסמינר של ריינהרדט.
בגלות קולומביה ואוסטרליה
ב-8 בינואר 1938 התקיימה ההופעה האחרונה שלה באוסטריה. בעקבות האנשלוס - סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, במאי 1938 נמלטו האמנית ובעלה לצרפת. שם היא הצטרפה לפסנתרן שלה, מרצל לורבר, ול-15 מרקדניה ונסעה לבוגוטה שבקולומביה, בעוד בעלה נשאר בצרפת. הוא נעצר שם על ידי הגסטפו וגורש לאושוויץ, שם נפטר אחרי 31 באוגוסט 1942. האמנית התכתבה רבות עם הצלב האדום כדי לדעת מה עלה בגורלו של בעלה. ב-1938 הופיעו היא ורקדני להקתה לשעבר לפי הזמנת ראש העיר בוגוטה באמצע זירת מלחמת שוורים בחגיגות מלאת 400 שנה לעיר. הם זכו בקולומביה בהצלחה גדולה. מקולומביה הגיעה בסופו של דבר לאוסטרליה, גם שם בעקבות רקדניה. גם בסידני הפכה לחלוצה של הריקוד המודרני באוסטרליה. היא הקימה ב-1939 להקה משלה, "Bodenwieser Viennese Ballet" (הבלט הווינאי בודנוויזר), ועסקה גם בהוראה בסטודיו שפתחה ברחוב פיט בסידני. האנסמבל שלה סייר בין השנים 1940–1954 בעריה של אוסטרליה וכן בניו זילנד, בדרום אפריקה, ברודזיה ובהודו. היא נודעה שם כ"מאדאם בודנוויזר" או "גרטי" ונהגה להתלבש בשחורים, עם מונוקל והשיער אסוף ב"קוקו", כשבתיק היד שלה החזיקה בגד ריקוד שחור, חולצה לבנה, מכנסיים שחורים ונעלי מחול שחורות. בימי מלחמת העולם השנייה הקדישה חלק מהופעותיה למטרות צדקה ומאמץ המלחמתי נגד הנאצים וקטפה תגובות נלהבות מהקהל והמבקרים. קיבלה רשמית אישור מבית משפט על מות בעלה רק בשנת 1950. בעקבות זאת יכלה גם להתאזרח באוסטרליה. בודנוויזר לימדה תנועות ריקוד יצירתיות לילדים, תנועה ופנטומימה לשחקנים מקצועיים (ביניהם פיטר פינץ' ולאונרד טיל), כמו כן העבירה שיעורים בבתי ספר ידועים כמו Hopewood House ו-Abbotsleigh, ובמסגרת איגוד הצעירות הנוצריות YWCA, איגוד בעובדים בחינוך, המועצה הלאומית לכושר גופני והמכללה האוסטרלית לחינוך גופני. בודנוויזר הופיעה ככל הנראה לאחרונה על הבמה בשנת 1950 במחזה של מולייר, "החולה המדומה".
מורשתה
בודנוויזר נחשבת לאחת ממייסדי הריקוד המודרני באוסטריה בפרט ובמרכז אירופה בכלל. גם באוסטרליה היא ביצעה מהפכה בתחום. בקריירה שלה כתבה האמנית כוריאוגרפיה לבערך 300 יצירות ריקוד, לרבות דרמות וקומדיות ריקוד, ריקודים קבוצתיים וריקודי סולו, וכן ריקודים במחזות ואופרטות.
עם תלמידיה נמנו: וילמה דכישר, טרודל דובסקי, גיזה גרט, גרטה גרוס, אריקה הנקה, אוולין איפן, סוזי ג'ינס, אילין קרמר, גרטרוד קראוס, אנה נואל, מריה פלמר, ליזל רינלדני, אמי טאוזי, בטינה ורנון וצילי ואנג. באוסטרליה היו תלמידיה אניטה ארדל, קיית' ביין, שונה דאנלופ מקטוויש ומרגרט צ'פל.
לקריאה נוספת
<div class="mw-content- ltr">
חלום הוא עניין פרטי
חלום הוא עניין פרטי (באנגלית: Dreaming Is a Private Thing) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון דצמבר 1955 של כתב העת The Magazine of Fantasy & Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1976 בספר גדול ורחב הוא העולם, ושוב בשנת 2009 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 1.
הכותרת המקורית של אסימוב לסיפור הייתה "מאה מיליון חלומות בו זמנית" ("A Hundred Million Dreams at Once"), אולם עורך העיתון אנטוני בוצ'ר שינה את הכותרת. אסימוב אהב את הכותרת החדשה והשאיר אותה גם כשפורסם הסיפור בקבצים מאוחרים יותר.