cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק
מוזיקה
ביולי 2022, נחשף כי על הלחנת המוזיקה עבור הסדרה תהיה אמונה המלחינה איימי דוהרטי.
שיווק
טיזר ראשון מתוך הסדרה נחשף לראשונה ב"יום דיסני+" שהתקיים ב-12 בנובמבר 2021. הטיזר הסתיים בכך באמירתה של וולטרס אל הקהל, "אל תכעיסו אותי; לא תאהבו אותי כשאני כועסת" לצד ראפלו בדמותו של באנר; הטיזר היה מחווה לפרק מתוך סדרת הלייב אקשן "הענק הירוק", בו ביל ביקסבי, שגילם את דמותו של דייוויד באנר, אומר את השורה; במהלך הטיזר, ראפלו היה בתנוחה ובלבוש דומה לשל ביקסבי. פייגי ומסלני הופיעו לראשונה בקדימון הרשמי של הסדרה שהופץ ב-17 במאי 2022, ושספג ביקורת שליליות על איכות ה-CGI שלו. עם זאת, צ'ארלס פוליאם-מור מהאתר "The Verge" כינה את הקדימון "פשוט מרסק" והדגיש במאמרו את סוגיית ה-CGI שהוצגה במהלכו, והוסיף כי "ברור שהסדרה תהיה בשליטתה של ג'ניפר כשהיא יוצאת לדרך משלה לגבורה". זכריה קלי מהאתר "גיזמודו אוסטרליה" העיר שהקדימון לא אכזב בכלל, וכינה את הסצנה שבה הענקית הירוקה מערסלת את הדייט שלה מהטינדר כמו תינוק "מצחיקה לחלוטין". ריצ'רד טרנהולם וג'ואן אי. סולסמן מהאתר "CNET" תיארו את הקדימון כ"מצחיק" והעירו שהוא "מוכר את הטון המשובב של הסדרה העתידית". סטיבן למברכטס מהאתר "TechRadar" סבר שהקדימון נאמן לאלמנט שבירת הקיר הרביעי ומאפייני המטא-בדיון של הדמות, אם כי הסכים לגבי הביקורות סביב השימוש ב-CGI. הקדימון נצפה 78 מיליון פעמים ב-24 השעות שלאחר הפצתו, והוא נכנס למקום השני במספר הצפיות עבור קדימונים שהופצו עבור סדרות היקום הקולנועי, כשלפניו הקדימון שהופץ עבור "הפלקון וחייל החורף" במהלך הסופרבול LV.
הסדרה קודמה במהלך כנס הקומיק-קון 2022 בסן דייגו, בפאנל בו השתתפו קוירו, ואליה, גאו, מסלני, גונזאגה וג'מיל לצד הפצתו של קדימון שני. אנדרו ובסטר מהאתר "The Verge" העיר כי לקדימון השני היה "טון קליל יותר מהראשון,... [עם] דרמה משפטית כלשהי". אדידיונג מבוהו מהאתר "Colider" הצהירה שהקדימון נותן לסדרה "טון קומי בשילוב עם טון אפי". ג'ייקוב סרקיסיאן מהאתר "Digital Spy" מצא את אלמנט שבירת הקיר הרביעי כ"תכונה הבולטת ביותר של הקדימון". באופן דומה, דניאל צ'ין מהאתר "The Ringer" הדגיש לחיוב את "הטון הקומי שנאמן לאלמנט שבירת הקיר הרביעי של חומר המקור שלו". כרזה שפורסמה במהלך הפאנל כללה גם מספר לקו טלפון אדום עם הודעה מוקלטת מראש מוולטרס המפרטת את השירותים אותם המשרד בו היא עובדת מספק לאנשים בעלי כוחות-על. ב-10 באוגוסט 2022, שודר פרק של הסדרה "האגדות של אולפני מארוול", הבוחן את עברו של באנר בסרטי היקום הקולנועי של מארוול. בנוסף, דיסני יצרה מודעה בטינדר שנועדה לייצג פרופיל היכרויות פיקטיבי עבור דמותה של וולטרס, ואף הפיצה גם פרסומת פיקטיבית של משרד עורכי הדין של וולטרס, "GLK&H", לקראת בכורת הסדרה, אותו תיאר קמרון בונומולו מהאתר "ComicBook" כ"פרסומת בסגנון סמוך על סול". במהלך הפרק הראשון נכלל קוד QR המקשר את הצופים לאתר אינטרנט המעניק גישה חופשית לקומיקס דיגיטלי בהשתתפות הענקית הירוקה, שמתעדכן מדי שבוע; תהליך שיווקי שהוצג לראשונה במיני-סדרה "מון נייט".
שידור
בכורת הסדרה התקיימה בתיאטרון אל קפיטן שבלוס אנג'לס ב-15 באוגוסט 2022. הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "דיסני+" ב-18 באוגוסט 2022, ועונתה הראשונה בת תשעת הפרקים, עתידה להסתיים ב-13 באוקטובר. במקור, הסדרה התעתדה לעלות לשידור ביום רביעי, 17 באוגוסט, לפני שהועברה ליום חמישי. זוהי הסדרה האחרונה בשלב הרביעי של היקום הקולנועי.
ביקורות
הפרק הראשון קיבל ביקורות פושרות עד חיוביות שהיללו את הפרוטגוניסטית ואת האווירה הקלילה. התגובות לנוכחות הכוכבים האורחים היו מעורבות.
עתיד
בנובמבר 2019, הצהיר פייגי כי לאחר שדמותה של הענקית הירוקה תוצג בסדרה, היא תופיע בסרטים נוספים של היקום הקולנועי של מארוול.
פרס ג'ונו
פרסי ג'ונו (באנגלית: Juno Awards) הם פרסים המוענקים מדי שנה לאמנים ולהקות מוזיקליות קנדיות כדי להכיר בהישגיהם האמנותיים והטכניים בכל היבטי המוזיקה. פרסי ג'ונו מכונים לעיתים קרובות כמקבילה הקנדית של פרסי המוזיקה הבריטית בבריטניה או פרסי הגראמי המוענקים בארצות הברית.
חברי האקדמיה הקנדית לאמנויות ומדעי ההקלטה, או פאנל מומחים, בהתאם לפרס, בוחרים את הזוכים בפרס. עם זאת, נתוני המכירות הם הבסיס הבלעדי לקביעת הזוכים בתשע מתוך ארבעים ושתיים הקטגוריות, ביניהן אלבום השנה ואמן השנה. חברי האקדמיה קובעים את המועמדים לסינגל השנה, האמן ולהקת השנה. הצבעת שופטים על ידי מומחים בז'אנר הרלוונטי, קובעת את המועמדים לקטגוריות הנותרות. שמות השופטים נותרים חסויים. השופטים מייצגים את כל המרכיבים של תעשיית המוזיקה הקנדית. הם מפוזרים ברחבי המדינה וכוללים גברים ונשים, ודוברי שתי השפות הרשמיות (אנגלית וצרפתית). אף אדם לא יכול לשפוט את אותה קטגוריה שנתיים ברציפות.
טקסים
אירועי פרסי ג'ונו לא נערכו מחוץ לטורונטו עד שנת 1991. מאז, הטקסים נערכים ברחבי קנדה.
צפון-מערב סין
צפון-מערב סין, המכונה בסינית חיביי (西北), הוא אזור בסין הכולל את המחוזות האוטונומיים שינג'יאנג ונינגשיה וכמו גם את המחוזות שאאנשי, גאנסו וצ'ינגהאי. אזור צפון-מערב סין משתרע על פני 3,107,900 קמ"ר.
האזור מאופיין באקלים יבשתי צחיח. האזור מאופיין באוכלוסייה מגוונת הכוללת קבוצות מיעוט גדולות יחסית כמו העמים חווי, אויגורים וטיבטים. מבחינה תרבותית, האזור הושפע במידה ניכרת בעבר מההשפעה של דרך המשי.
נשבע
נשבע הוא פזמון שכתב שמוליק קלוסקי, הלחין יאיר קלינגר וביצע חיים משה. השיר יצא לאור בשנת 1988.
רקע
השיר נכלל באלבום הנושא את שמו. באלבומו הקודם ביצע משה שירים בגוון שירי ארץ ישראל וסטה מהקו המזרחי הים-תיכוני שאפיין אותו. גם באלבום זה המשיך בקו זה.
השיר נכלל בפסקול הסרט אבא גנוב 2, והושמע בקטע החתונה בהפתעה שנערכה לגיבור הסרט צ'יקו בן דוד (יהודה ברקן). בהמשך החל השיר להיות מושמע רבות בחתונות ובטקסים צבאיים.
חיים משה ביצע את השיר בטקס הדלקת המשואות בשנת 2018.
מית-ע'מר
מית-ע'מר (בערבית: ميت غمر) היא עיר במחוז א-דקהלייה שבמצרים. זוהי העיר השנייה החשובה ביותר והגדולה מבחינת אוכלוסייה במחוז א-דקהלייה, לאחר אל-מנסורה. העיר היא מרכז גדול לייצור אלומיניום, שמהווה מעל 70% מהסך הכללי של ייצור האלומיניום במצרים.
גובהה של העיר הוא 19 מטרים מעל פני הים, ונכון ל-11 בנובמבר 2006, מתגוררים בעיר 121,039 תושבים.
בעיר ממוקם סניף של אוניברסיטת אל-אזהר.
בעיר זו הוקם הבנק האיסלאמי הראשון על ידי ד"ר אחמד אל-נגגר, מה שהוביל את מערכת הבנקאות האסלאמית.
גאוגרפיה
מית-ע'מר ממוקמת בשטחם של ארבעה מחוזות, והם: א-דקהלייה בצפון, אל-קליוביה בדרום, א-שרקיה במזרח ואל-גרביה במערב. אולם, מבחינה בירוקרטית עיר זו משויכת למחוז א-דקהלייה.
דת
בעיר יש כנסייה קופטית אורתודוקסית גדולה. הכנסייה נמצאת שם שנים רבות. מספר אנשים טענו, שגאורגיוס הקדוש הופיע בכנסייה בסביבות שנת 1920, כאשר הייתה שרפה גדולה בעיר, והכנסייה היא המקום היחיד שלא נפגע. הם טענו בנוסף, כי הם ראו אותו מרחף על גבי הכנסייה עם סוסו.
אקלים
על פי שיטת קפן, אקלים העיר מסווג כאקלים צחיח, כשאר מצרים. אוגוסט נחשב לחודש החם ביותר בעיר. יוני הוא החודש עם שעות שמש הרבות ביותר בעיר, בממוצע של 11.71 שעות שמש בכל יממה. החודש עם הכי קצת שעות שמש בעיר הוא ינואר, עם ממוצע של 7.55 שעות שמש בכל יממה.
הינדי זהרה
הינדי זהרה (בטמאזיגט : ⵀⵉⵏⴷⵉ ⵣⴰⵀⵕⴰ, בערבית : هندي زهرة, נולדה ב -20 בינואר 1979 בחוריבגה, מרוקו) היא זמרת ושחקנית מרוקאית. כשהחליטה על שם במה, היא פשוט היפכה את שם המשפחה ושמה הפרטי. שיריה הם בעיקר באנגלית, ולפעמים כוללים מילים בשפה הברברית, כמו בשיר "Imik Si Mik".
זהרה מושפעת ממוזיקאיות דוגמת שייח'ה רימיטי, והיא מושווית רבות לבת' גיבונס מלהקת פורטיסהד, בילי הולידיי, פטי סמית ונורה ג'ונס.
קריירה
זהרה גדלה בחוריגבה, מרוקו, עם אמה הרקדנית והשחקנית. בגיל 15 עזבה את לימודיה ועברה לפריז לגור עם אביה, שהיה חייל. בגיל 18 עבדה בלובר.
זהרה לימדה את עצמה לנגן במגוון כלי נגינה ולכתוב ולהלחין את שיריה.
ב-2009 הוציאה את ה-EP הראשון שלה, Hindi Zahra, שכלל שירים כמו Beautiful Tango, Oursoul, Try, ו-Stand Up, אשר נכללו יחד עם 11 שירים נוספים באלבום האולפן הראשון שלה, Handmade, אשר יצא בינואר 2010. הקליפ לשיר הפתיחה Beautiful Tango נעשה על ידי הבמאי הצרפתי טוני גאטליף. השיר Stand Up נבחר לקמפיין פרסום של וסטרן יוניון. בחודש יוני 2010 היא שיתפה פעולה עם המוזיקאי הצרפתי בלונדטו באלבום הבכורה שלו Bad Bad Things. בחודש נובמבר 2010, זהרה זכתה בפרס קונסטנטין לאלבום הטוב ביותר. בפברואר 2011, היא זכתה בפרס Victoires de la Musique לאלבום מוזיקת עולם הטוב ביותר.
בשנת 2014 היו לה תפקידים בסרטים The Narrow Frame of Midnight של טאלה חחדיד ו-The Cut של פאטי אקין.
British Bombs
רקע
השיר עוסק בחקר הפוליטיקה, ומכוון מטרה על הממשלה לגבי סחר בנשק. ההכנסות מהסינגל נתרמו לצדקה. מקנה אמר על השיר, "'British Bombs' הוא לחן שכתבתי על הצביעות של סחר הנשק הבריטי ושל ועידת הנשק בלונדון. אני חושב לעיתים קרובות מדי שמשתמע מכך שעניינים בעולם הם מורכבים מדי מכדי לא להסתיים במלחמה, או לא להחזיק ולמכור נשק, ואני פשוט חושב שזה בולשיט טהור. לא רק שאנו עוסקים במלחמות שמתקיימות הרחק מבתינו, שלא מיישבות דבר ומתדלקות קיצוניות ורדיקליזם בעקבותיהן, אנו מוכרים כלי נשק למדינות אחרות בעוד אנו יודעים היטב איפה הן בסוף. רציתי לכתוב שיר שיהיה באופן ישיר נגד מלחמה, מכל צורה שהיא. אלימות מולידה אלימות ואני פשוט לא חושב שהעולם הוא כה מורכב כדי לקבוע תקדים של שלום, אבל זה נראה שהעניין של מלחמה ממשיך לקרות. לומר שזאת בושה יהיה מאוד בלשון המעטה".
קליפ
הקליפ לשיר עלה לערוץ היוטיוב של דקלן מקנה ב-19 באוגוסט 2019. הקליפ בוים על ידי אד באלמר.
קרדיטים וצוות
הקרדיטים לקוחים מאתר טיידל.
צבי מנחם אוירבך
רבי צבי מנחם אוירבוך (אווערבוך) (מכונה: צבי מנחם מאניפולי ורבי הירש מענדל; ה'תק"י 1750– כ"ח בטבת ה'תקע"ד 1814), בנו של רבי משולם זושא מאניפולי. היה רב ואדמו"ר חסידי, השני בשושלת אניפולי.
ביוגרפיה
צבי מנחם נולד בשנת ה'תק"י בגליציה לרבי משולם זושא מאניפולי (תלמידו של המגיד ממזריטש). נישא בזיווג ראשון ללאה בתו של רבי משה מאיבניץ ובזיווג שני נישא לסימא בתו של רבי דב בער מאולינוב (בנו של רבי צבי בן הבעל שם טוב). בצעירותו התגורר רבי צבי מנחם בעיר ברודי שבאוקראינה, שם למד אצל רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ולאחר מכן נסע ללמוד אצל רבי משה סופר מפשווארסק. מאוחר יותר חזר לאניפולי בה נתמנה לכהן כראב"ד. עם פטירת אביו בב' בשבט ה'תק"ס מונה במקומו לאדמו"ר באניפולי. בשנותיו האחרונות העביר את חצרו לעיר דינוביץ.
רבי צבי מנחם נפטר בכ"ח טבת ה'תקע"ד בעיר דינוביץ שם נטמן.
דברי תורתו מודפסים בספרי מנורת הזהב, שפתי צדיקים ושפתי קדושים.
שאנדור רשופסקי
שאנדור רשופסקי, במקור דוד רשופסקי, בהונגרית: Reschofsky Sándor; טמשוואר, 15 בפברואר 1887 – בודפשט, 2 באפריל 1972) היה מלחין, פסנתרן יהודי-הונגרי, פרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
קורות חייו
דוד רשופסקי נולד במשפחה יהודית כבנם של מור רשופסקי (1843–1929) ושל רוזה לוינגר (1855–1933). הוא השלים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט אצל ארפאד סנדי ויאנוש קוסלר. משנת 1926 היה מורה לפסנתר בבית הספר למוזיקה פודור. הוא כתב את "בית הספר לפסנתר" שיצא לאור ב-1913, על ידי המוציא לאור המוזיקלי המפורסם ביותר בהונגריה (קיים עד היום) רוז'אוולדי ושות' (Rózsavölgyi és Társa) יחד עם המלחין ההונגרי הידוע ביותר בעולם בלה בארטוק. הוא היה המחבר של המחקרים הטכניים והתרגילים, בעוד בארטוק הלחין 48 יצירות ביצוע קטנות.
רשופסקי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
יוסף אלמאליח
רבי יוסף אלמלאליח (נפטר בשנת ה'תקפ"ג), היה אב בית דין בעיר רבאט שבמרוקו ורבה של גיברלטר, מחבר שו"ת "תקפו של יוסף".
ביוגרפיה
רבי יוסף אלמאליח נולד בעיר רבאט שבמרוקו לאביו רבי עיוש, מדייני המקום ולאמו בתו של הדיין רבי שמואל קארו. נישא לנכדת רבי אליעזר די אבילה. לפני שנת ה'תקמ"ח מונה לדיין ברבאט ובהמשך כיהן במשרת אב בית דין. נחשב לפוסק הלכה גם של בני העיר סלא הסמוכה לרבאט. לעת זקנותו עבר לגיברלטר וכיהן כרב המקום. מתלמידיו בגיברלטר היה רבי ישראל בן ישעיה שכיהן אחריו ברבנות המקום.
רבי יוסף נפטר ונקבר בגיברלטר בי"א באלול שנת ה'תקפ"ג (1823).
יצירותיו
ספרו "תקפו של יוסף" מכיל שאלות ותשובות בנושאים שונים ובעיקר בנושאי חושן משפט. עבור רבני ודייני מרוקו נחשב הספר לאבן יסוד בפסיקה ההלכתית. הספר נדפס בליבורנו בשני כרכים: הכרך הראשון נדפס בשנת ה'תקפ"ג והשני נדפס בשנת ה'תרט"ו.
שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות
שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות (באנגלית: United States Ambassador to the United Nations) הוא הדיפלומט העומד בראש המשלחת של ארצות הברית לאומות המאוחדות. מבחינה פורמלית, התפקיד מוכר יותר בשם "הנציג הקבוע של ארצות הברית לאומות המאוחדות". נציג זה הוא בדרג שגריר (באנגלית: Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary).
על הנציג הקבוע של ארצות הברית לייצג את המדינה במועצת הביטחון של האו"ם וברוב המכריע של התכנסויות העצרת הכללית, למעט מקרים נדירים בהם דרג בכיר יותר בממשל האמריקאי מייצג את ארצות הברית (כגון מזכיר המדינה או נשיא ארצות הברית).
השגריר באו"ם, יחד עם כל שגרירי ארצות הברית, ממונה על ידי נשיא ארצות הברית ומאושר בסנאט. ביטוי לחשיבות המשרה הוא הכללת השגרירים לאו"ם על ידי חלק מנשיאי ארצות הברית בקבינטים שלהם.
דיפלומטים ופוליטיקאים בולטים רבים שירתו בתפקיד זה, ובהם עדלי סטיבנסון, ג'ורג' הרברט ווקר בוש ומדליין אולברייט.
מעון שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות שוכן במנהטן שבניו יורק, אם כי לא כל השגרירים לדורותיהם בחרו לעבור להתגורר שם.
יוסי שניר
יוסי שניר (נולד ב-1943) הוא קצין חימוש צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, ביצע שרשרת תפקידים מרכזיים בחטיבת התכנון במטכ"ל וסיים את שירותו בחיל החימוש בתפקיד ראש חטיבת התכנון במטכ"ל אג"א. שניר היה שותף בפיתוח טנק המרכבה ובפיתוח נגמ"ש הפומ"ה ("פורץ מכשולים הנדסי").
ביוגרפיה
יוסי שניר נולד בירושלים. הוא בוגר תואר שני בכלכלה ומנהל עסקים מטעם המסלול לביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה.
שניר התגייס לצה"ל בשנת 1962 לאחר שסיים את לימודיו כהנדסאי מכונות והחל את דרכו כטכנאי צריח. הוא נשאר כמדריך בבה"ד 20 ומשם יצא לקורס קציני חימוש אותו סיים ב-1964. בסיום קורס הקצינים שובץ כמפקד מחלקת החימוש בגדוד תותחנים ואחר כך הפך לקצין החימוש של הגדוד. במהלך שירותו הגדוד השתתף במספר קרבות עם הסורים במסגרת ימי קרב על ניסיון הסורים לבצע את הטיית הירדן. השתחרר מצה"ל בשנת 1965 ושובץ כקצין חימוש בגדוד תותחנים במילואים. במלחמת ששת הימים השתתף בקרבות הגדוד בסיני בגזרה המרכזית כאשר כוחות האחזקה תחת פיקודו מתקנים כלים תוך ביצוע ירי ואף היה שותף ללא מעט היתקלויות עם האויב. את מלחמת ההתשה התחיל כקצין חימוש גדודי וקודם לקצין חימוש עוצבת אשדות (אגד 214) במילואים. בשלהי המלחמה למול מחסור בקצינים החליט שניר לחזור לשירות וב-1969 חזר לשירות כעוזר קחש"ר להנדסה. במלחמת יום כיפור שימש שניר במינוי משני כקצין חימוש עוצבת אשדות (אגד 214) והשתתף בקרבות בסיני.
את רוב תפקידיו בשירות ביצע שניר במטכ"ל אג"א:
במסגרת תפקידו בצה"ל שניר היה שותף בהמשך פיתוח טנק המרכבה, דיגומי דחפורים ממוגנים, פיתוח נגמ"ש הפומ"ה והקמת מדור אלפ"ה - מתן מענה ופתרונות אמל"ח להתמודדות צה"ל עם האינתיפאדה הראשונה.
עם שחרורו מצה"ל מונה יוסי שניר לסמנכ"ל התעשייה הצבאית ושימש בתפקיד במשך כשבע שנים. בשנים 2009–2016 כיהן כמנכ"ל הסתדרות הרוקחים הארצית.
יוסי שניר הוא ממייסדי עמותת "חברים למען החברה" הפועלת בעיר שדרות בתחום החינוך הלא פורמלי ומתמקדת בילדים ובנוער בסיכון ממשפחות במצוקה ובכלל תלמידי בתי הספר בעיר.
חיים אישיים
יוסי שניר אלמן, אב לשלושה ילדים. יוסי מתגורר בראש העין עם בת זוגו, פרופסור ברכה אלפרט ולה שני בנים.
קוריקה
קוריקה (באיטלקית: Coreca או Corica, בניב המקומי) הוא פרציונה בקומונה (רשות מקומית) אמנטאה בנפה קוזנצה שבמחוז קלבריה, איטליה, ממוקמת בקרבת היישוב קמפורה סן ג'ובאני. אוכלוסיית היישוב מונה כ-700 נפש (פחות מ-150 משפחות).
כלכלה
בדומה ליישוב הסמוך קמפורה סן ג'ובאני, גם בקוריקה מהווה התיירות משאב עיקרי. במקום בתי מלון וצימרים. בנוסף, יש בעיירה גם כמה מפעלים קטנים לייצור מזון, ריהוט, ומכונות.
המערות של קוריקה
במקום מכרות ברזל עתיקים. במהלך מלחמת העולם השנייה הם שימשו כמקום מפלט עבור תושבים מקומיים שנאלצו להימלט מהפצצות. בהמשך השתמשו בהם חיילי בנות הברית כמחסנים. עד שנות האלפיים שימשו המערות גם לצורך חגיגות חג המולד והפסחא.
מגדל קוריקה ("Turriella")
מגדל קוריקה ממוקם בצפון העיירה, במורדות הר. מגדל זה, שקומתו הראשונה התמוטטה באופן חלקי, הוא בעל חשיבות היסטורית. שימש כנקודת לחימה עוד בימי הביניים, ונכבש על ידי צבאות שונים.
תאונת הרכבת בסנטיאגו דה קומפוסטלה
תאונת הרכבת בסנטיאגו דה קומפוסטלה התרחשה ב-24 ביולי 2013, כאשר רכבת מהירה ממדריד לפרול ירדה מהפסים וארבעה קרונות התהפכו ליד סנטיאגו דה קומפוסטלה שבספרד. בתאונה נהרגו 79 בני אדם וכ-140 איש נפצעו מתוך 218 נוסעים וארבעה אנשי צוות. בספרד הוכרזו שלושה ימי אבל במדינה בשל האסון.
היה זה אסון הרכבות הקשה ביותר בספרד מאז פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, ותאונת הרכבת הקשה ביותר בספרד ב-70 השנים האחרונות והראשונה ברכבות אקספרס. הסיבה לתאונה עדיין לא ידועה. בחקירה נבדק חשד שהרכבת נסעה בעיקול במהירות מופרזת, כעולה מעדויות של נוסעי הרכבת ומצילומים של מצלמת אבטחה.
מממצאי החקירה הראשונית שפורסמו בספרד עולה כי נהג הרכבת דיבר בטלפון עם עובד חברת הרכבות בעת שהרכבת שבה נהג ירדה מהפסים. הוא נהג במהירות כפולה מהמותר 153 קמ"ש בקטע שבו המהירות המרבית היא 80 קמ"ש. זמן קצר לפני הירידה מהפסים הגיעה הרכבת למהירות של 192 קמ"ש, והנהג הפעיל את הבלמים רק "שניות לפני התאונה".
יוזף טרבובן
יוזף אנטוניוס היינריך טרבובן (23 במאי 1898 – 8 במאי 1945) היה חבר במפלגה הנאצית, שימש כרייכסקומיסר של נורווגיה בעת הכיבוש הגרמני במדינה ובתקופת שלטונו של וידקון קוויזלינג.
ביוגרפיה
טרבובן נולד באסן, גרמניה, לאב בעל אדמות בעיר ממוצא הולנדי. הוא שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, תחילה בתור לוחם חיל רגלים ואחר כך בחיל האוויר המתהווה, את שירותו סיים בדרגת סגן וזכה בעיטור צלב הברזל. למד משפטים ופוליטיקה באוניברסיטת פרייבורג ובאוניברסיטת מינכן, שם לראשונה התוודע לעולם הפוליטי.
כחבר המפלגה הנאצית
הוא פרש מן הלימודים האקדמיים בשנת 1923, הצטרף למפלגה הנאצית כחבר מספר 25247 והשתתף בניסיון הפוטש במרתף הבירה במינכן. כאשר המפלגה הנאצית הוצאה מחוץ לחוק הוא עבד בבנק למשך שנתיים עד לפיטוריו בשנת 1925.
אז, החל לפעול במלוא המרץ ולהקדיש את כולו לטובת המפלגה הנאצית. הוא סייע להקים שלוחה של המפלגה בעיר אסן ונהפך לגאולייטר בעיר בשנת 1928. משנת 1925 היה חבר באס אה והגיע לדרגת אובר-גרופנפיהרר בתנועה בשנת 1936. ב-29 ביוני 1934 נשא לאישה את אילזה סטאהל, מזכירתו האישית לשעבר של יוזף גבלס ופילגשו. היטלר היה אורח הכבוד בחתונתם. בשנת 1935 מונה לדרגת "אוברפרזידנט" של מחוז הריין ועשה לעצמו שם של עריץ אכזרי וחזק.
כשליט נורווגיה
טרבובן נהיה לרייכסקומיסר של נורווגיה ב-24 באפריל 1940, זמן רב לפני שהסתיימה הפלישה הגרמנית למדינה ב-7 ביוני 1940. בספטמבר 1940 עבר לגור במשכן המלוכה הנורווגי באחוזת סקאוגום ואת המטה שלו העביר לסטורטינג (בנייני הפרלמנט הנורווגי). אילזה וביתם אינגה לא התלוו אליו לנורווגיה ונותרו בגרמניה.
טרבובן היה יכול רק לפקח על המנהל האזרחי במדינה. המנהל האזרחי הגרמני לא שלט על נורווגיה ישירות ונותר יחסית קטן. העניינים היומיומיים נוהלו על ידי המנהל המדיני הנורווגי, שהיה כפוף לקבינט מכהן ולאחר מכן לקבינט של קוויזלינג. לטרבובן אף לא הייתה שליטה על 400,000 החיילים הגרמנים שהוצבו בנורווגיה, הם היו כפופים לניקולאוס פון פאלקנהורסט, אך הוא כן פיקד על כוח של כ-6,000 איש, מתוכם 800 היו חיילים במשטרה החשאית.
בניגוד לכוחות הצבאיים שהיו כפופים לפון פאלקנהורסט, ששאפו להגיע להבנה עם העם הנורווגי ושפאלקנהורסט הורה להם לכבד את הנורווגים, טרבובן התנהל בנורווגיה באותו אופן שהתנהג כאשר משל על מחוז הריין בגרמניה, בעריצות ובאכזריות. פועלו הפך אותו לדמות שנואה במדינה לא רק על הנורווגים אלא גם על ידי הגרמנים שהוצבו שם. משנת 1941, הוא החל לפעול בכוח מתגבר כנגד כל התנגדות צבאית לגרמנים והורה על ממשל צבאי בטרונדהיים בשנת 1942 וכן על החרבת עיר הנמל טלאוואג. גבלס תיאר ביומניו רגשי כעס עקב התנהגותו ה"בריונית" של טרבובן כלפי הנורווגים, מאחר שהיא הסיתה את העם הנורווגי נגד הגרמנים. אף על פי כן, טרבובן נותר לשלוט על נורווגיה עד לסוף מלחמת העולם השנייה, ואף לאחר ההכרזה על ממשלת בובות תחת הנהגתו של וידקון קוייזלינג. ב-18 בדצמבר 1944 פאלקנהורסט שוחרר מתפקידו עקב אי הבנות עם טרבובן.
כאשר המלחמה נטתה נגד הגרמנים, טרבובן ביקש לבצר את נורווגיה ולהפוך אותה לאחד ממעוזי המאבק האחרונים. יורשו של היטלר, האדמירל קרל דניץ, הסיר את דרגת הרייכסקומיסר של טרבובן ב-7 במאי 1945 והעביר את השליטה במדינה לפרנץ במה.
בעת שלטונו של טרבובן על נורווגיה הוא הורה להקים מחנות ריכוז למתנגדי הנאצים. שני מחנות הוקמו: מחנה הריכוז פלשטאד ליד העיר לוונגר ומחנה הריכוז ברדטבת בקרבת אוסלו בשנת 1941. טרבובן אף היה אחראי על טבח של אסירים פוליטיים, ואף התערב בחריפות בתקרית בה נורה למוות מפקד כלא גרמני. הגרמנים החליטו להוציא להורג כ-60 אסירים בתגובה להתקוממות אך טרבובן הורה לחסל לפחות 400 אסירים.
מותו
עם ההכרזה על כניעת גרמניה הנאצית, ב-8 במאי 1945, התאבד טרבובן. הוא שהה בבונקר במתחם בעיר סקאוגום והדליק דינמיט במשקל 50 קילוגרמים. משפחתו נותרה בחיים במערב גרמניה, אשתו אילזה מתה בשנת 1972.
אן פרנסס ביירן
אן פרנסס ביירן, באנגלית: Anne Frances Byrne (1775–1837) הייתה ציירת צבעי מים בריטית. הנושא שלה כלל בעיקר ציפורים, פירות ופרחים שצוירו בסגנון ריאליסטי. אן הגיעה ממשפחה של אמנים.
חיים ומשפחה
אן פרנסס ביירן נולדה בשנת 1775 בלונדון. שמה של אמה אינו ידוע אך אביה היה ויליאם ביירן, חרט בולט שהתמחה בנופים. אן הייתה הבכורה מבין ארבעת אחיה האחרים, שכולם המשיכו להיות אמנים בעצמם. מרי ביירן הייתה הבת השנייה וסטודנטית לציור בשווייץ, והתמחתה בנופים צבועים מיניאטוריים. הייתה אחותה הצעירה, והיא הפכה פופולרית בגלל תחריטים, גם עבודתה התמקדה בעיקר בנופים. ג'ון ביירן היה הצעיר מבין חמשת ילדי ביירן והוא התגורר עם אחותו אליזבת ביירן. הם התמחו בנופים, אם כי מדיום הבחירה שלו היה צבעי מים. אן פרנסס ביירן ואחיה גדלו ועזרו בעסק החריטה של אביהם ולמדו ממנו טכניקות אמנותיות לפני שהלכו בעצמם ללמוד.
יצירה
אן פרנסס ביירן התחילה לצייר עם צבעי שמן בתחילת הקריירה שלה, אך בהמשך עברה לצבעי מים כמדיום הבחירה שלה. היא הציגה את היצירה הראשונה שלה, ציור פירות, בשנת 1796 בגיל 21. הייתה לה מערכת יחסים בעייתית עם האקדמיה בגלל הסקסיזם ששלט בעולם האמנות ובחברה באותה תקופה. מערכת יחסים זו התאפיינה בחוסר יכולתה של ביירן להחליט אם להמשיך להיות חלק מהאקדמיה או לא.
קהילת תורה ויראה
קהילת תורה ויראה היא הקהילה הראשונה של אנשי נטורי קרתא. מאוחר יותר התפלגה קבוצה זו לכמה פלגים.
ליגת העל הקנדית
ליגת העל הקנדית (באנגלית: Canadian Premier League או בקיצור CPL ; בצרפתית: Première ligue canadienne) היא ליגת הכדורגל הבכירה של קנדה, ותחרות הכדורגל הבכירה ביותר במדינה. הליגה הוקמה בשנת 2019 ומורכבת מ-8 קבוצות.
קהילת תורה ויראה
היסטוריה
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמה בירושלים "חברת החיים" על ידי הרב עמרם בלוי והרב אהרן קצנלבוגן. החבורה הייתה הבסיס להקמת הקבוצה הקנאית "נטורי קרתא", שדגלה בהתבדלות מוחלטת מהציונות.
בשנת תרצ"ד (1934) ייסדו השניים בית כנסת בשם 'תורה ויראה' בשכונת מאה שערים. בהמשך פתחו השניים גם ישיבה ותלמוד תורה. את הישיבה ניהל הרב אהרן קצנלבוגן, ביחד עם הרב עמרם בלוי. בראשות הישיבה עמדו הרב בנימין שיקוביצקי והרב אליהו זלוטניק. את התלמוד תורה ניהל הרב שלום יעקב שמחה רוטמן.
ליגת העל הקנדית
כל קבוצות ליגת ה-CPL משחקות גם באליפות קנדה שם הן מתחרות מול מועדונים קנדיים מליגות אחרות, מה שמהווה בעצם תחרות הגביע הרשמית של המדינה.
היסטוריה
למעשה העבר של הכדורגל בקנדה מתחילה עוד בסוף המאה ה-19, אך בענף התחרו רק בגביעים וטורנירים מקומיים או המחולקים למחוזות או כאלו המחולקים לחוף המערבי וחוף המזרחי מפאת גודל המדינה, והשחקנים המקומיים הבכירים בחרו לשחק בקבוצות אירופאיות שם הכדורגל התפתח באופן מהיר ומקצועני יותר, והליגה המקצוענית הראשונה הוקמה רק ב-1968 ונקראה ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית ה-NASL, אך עקב חוסר עניין נסגרה ב-1985, ובמקומה ב-1987 נפתח ליגת הכדורגל הקנדית ה- CSL. ליגת הכדורגל הקנדית החליפה את ליגת ה-NASL וכללה קבוצות משמונה ערים שונות בקנדה. בשנת 1992 נאלצה גם ליגת ה-CSL להיסגר ומרבית קבוצותיה עברו לליגות של ארצות אחרות באזור. בתקופה זו התבססה הנבחרת המקומית על שחקנים המשחקים בליגות בכירות באירופה וב-MLS האמריקאית, שם אף נכנסה קבוצת מועדון כדורגל טורונטו, שהיה למועדון הקנדי הראשון שנכנס לליגה האמריקאית הבכירה בכדורגל ב-2007. במקביל ב-2008 הוקם מפעל האליפות הקנדית שהיא למעשה טורניר גביע ארצי לכדורגל בקנדה וכולל נציגות מכלל הליגות המקומיות הנמוכות. במאי 2009 הקימה התאחדות הכדורגל של אונטריו מחדש את ליגת הכדורגל הקנדית (CSL), אך ליגה זו איננה מוכרת כיום תחת פיפ"א העולמית ונחשבת לליגה חצי מקצוענית (היא מהווה את הליגה השלישית בקנדה כיום).
קהילת תורה ויראה
היסטוריה
לאחר פטירת הרב אהרן קצנלבוגן מונה הרב חיים קצנלבוגן לראש הקהילה והישיבה ולאחר מכן מונה גיסו הרב אברהם יעקב אפשטיין. מנהל המוסדות הוא זליג ראובן קצנלבוגן, בנו של הרב חיים.
ליגת העל הקנדית
היסטוריה
ליגת העל הקנדית הוקמה לפי החלטת התאחדות הכדורגל הקנדית מ-6 במאי 2017. משחקי הליגה היו עתידים להתחיל בשנת 2018, אך לבסוף החלו שנה לאחר מכן. מטרת הליגה הייתה לשפר את הענף במדינה, ולהפוך אותו למקצועני ומוסדר. חלק מחוקי הליגה כולל קביעת הגבלה של מינימום שחקנים קנדיים שחייבים לשחק בכל קבוצה בסגל הרחב וגם בהרכבים בכל רגע נתון, דרישות נוספות לשחקנים בני פחות מ-21 וחובה על בחירת שחקנים בדראפט האוניברסיטאות.
קהילת תורה ויראה
היסטוריה
הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב מלונדון נחשב לאחד ממנהיגי הקהילה, ובשהותו בישראל נהג לדרוש בבית הכנסת. הרב דומב התנגד למפגשים עם הפלסטינים והאיראנים, והתבטא על הנפגשים: "האנשים האלה אינם חלק מן נטורי קרתא, אינם חלק מציבור היראים שנשארו באמונה, המה בודדים, מטורפים".
ליגת העל הקנדית
היסטוריה
בעונתה הראשונה של הCPL התחרו 7 קבוצות בלבד, כאשר היא הורחבה ל-8 קבוצות כשאתלטיקו אוטווה הצטרפה לליגה בעונה השנייה של 2020, וכך היא מכילה עד היום.
פורמט הליגה
משחקי העונה משוחקים בחודשים מאפריל ועד אוקטובר, כאשר כל קבוצה משחקת 28 משחקים בעונה הסדירה, ולאחר מכן פלייאוף גמר ה-CPL הקובע את זהות האלופה בפלייאוף שכולל חצי גמר בין ארבעת הקבוצות במקומות הראשונים ולאחר מכן משחק גמר בין העולות מחצי הגמר בתחילה כלל גם שלב הגמר 2 משחקים בבית ובחוץ, אך לאחר עונה זה שונה ושלב הגמר הוא למעשה משחק גמר יחיד. אלופת הליגה מעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות של CONCACAF, שם היא מתחרה על הגביע הבינלאומי עם קבוצות ממרכז אמריקה והאיים הקריביים.
קהילת תורה ויראה
היסטוריה
בראשית המאה ה-21, פרשה מהקהילה קבוצה, בראשות הרב שמעון אליהו קרישבסקי והרב ראובן מרצבך, בשל טענות על ההנהגה שאינה מספיק קנאית. קבוצה זו השתכנה בבית הכנסת אוהל שרה. בין חברי קבוצה זו היו גם חברי נטורי קרתא שתומכים במפגשים עם הפלסטינים, כמו משפחתו של משה הירש חתן הרב אהרן קצנלבוגן. בהמשך פרשה משפחת הירש גם מאוהל שרה.
דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט
דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט (בגרמנית: Die bitteren Tränen der Petra von Kant) הוא סרט גרמני משנת 1972, בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר, המבוסס על מחזה פרי עטו. לסרט לוהקו נשים בלבד, ועלילתו מתרחשת בביתה של הדמות הראשית, פטרה פון קאנט. הסרט עוקב אחרי ההתפתחויות והשינויים במערכות יחסיה עם נשים אחרות. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-22.
עלילה
פטרה פון קאנט היא מעצבת אופנה ידועה, מברמן. הסרט מתרחש כמעט כולו בחדר השינה שבביתה. פטרה הייתה נשואה פעמיים, ונישואיה הסתיימו במוות או בגירושים. בעלה הראשון, פייר, היה אהבתה הגדולה, והוא נהרג בתאונת דרכים בזמן שפטרה הייתה בהריון. נישואיה עם בעלה השני נגמרו במרירות הדדית. פטרה חיה עם מעצבת אחרת, מרלן, ומתייחסת אליה באופן סדיסטי, כאל שפחה.
בפתיחת הסרט, מרלן מעירה את פטרה, ועוזרת לה להתלבש. פטרה מדברת עם אמה בטלפון, בזמן שהיא ממשיכה לדרוש שירותים ממרלן, כולל שתרקוד עבורה ריקוד מפתה. פטרה מזמינה אליה אורחים, אותם מרלן מאחרת. בין האורחים, קארין, שהגיעה לאחרונה מאוסטרליה. פטרה מייד נמשכת אליה, ומזמינה אותה לבוא לחיות אצלה כדי ללמוד לדגמן. השתיים מתאהבות, אך אי התיאום ביניהן ניכר מהר מאוד. הרקעים המשפחתיים שלהן שונים מאוד - לקארין סיפור משפחתי טרגי, בעוד לפטרה הייתה ילדות מאושרת.
קארין מספרת לפטרה שהשאירה את בעלה בסידני, ומתכוונת להתגרש ממנו. אך לאחר זמן קצר מתברר שהם נשארו בקשר, והוא הגיע לציריך. קארין רוצה לנסוע אליו, ומבקשת מפטרה לממן לה את הנסיעה. פטרה נותנת לה יותר כסף מאשר בקשה, ומשתכרת.
מאוחר יותר, פטרה שוכבת על מיטתה ומתפייסת עם ולרי. היא מודה שרצתה להחזיק בקארין ולא באמת לאהוב אותה. קארין מתקשרת מפריז ורומזת לפטרה ששתיהן יוכלו שוב להיות ביחד. פטרה אומרת למרלן שיש לה הרבה על מה להתנצל בפניה, אך מרלן - אשר הגשימה את הפנטזיות המזוכיסטיות שלה דרך פטרה - אורזת מזוודה, לוקחת את הבובה, ועוזבת.
עיבוד לאופרה
המחזה, בגרסת התרגום לאנגלית של דניס קלנדרה, עובד לאופרה על ידי ג'רלד בארי. הופעות הבכורה של האופרה היו בדבלין ולונדון ב-2005.
הלמוט אבט
הלמוט אבט (באנגלית: Helmut Arthur Abt; נולד ב-26 במאי 1925) הוא אסטרונום אמריקאי שהתמחה באסטרופיזיקה.
ביוגרפיה
הלמוט אבט נולד בשנת 1925 בגרמניה ומשפחתו היגרה לארצות הברית כאשר הוא היה בן שנתיים. בשנת 1946 הוא סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן ותוך שנתיים השלים באותה אוניברסיטה לימודי תואר שני בפיזיקה. בשנת 1952 הוא סיים עבודת דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה. אבט עבד כשנה במצפה הכוכבים ליק ועבר לאוניברסיטת שיקגו בה היה פרופסור בשנים 1953–1959. בשנת 1960 אבט החל לעבוד במצפה כוכבים באריזונה ועבד בה עד לשנת 2000.
בשנים 1966–1968 הוא היה נשיא "ארגון האסטרונומי של הפסיפיק". בשנים 1971–1999 אט היה עורך ירחון מקצועי Astrophysical Journal.
הלמוט אבט התמחה בחקר התפתחות הכוכבים, כוכבים כפולים ונושאים נוספים. במהלך חייו הוא פרסם מעל ל-300 מאמרים. על פעילותו רבת שנים לאבט הוענק פרס על שם ג'ורג' ואן ביאסנרואק בשנת 1997. בשנת 1996 התגלה אסטרואיד 9423 שנקרא על שמו. בשנת 2003 פורסם ספר עם אוסף מאמרים של מדענים שונים. הספר הוקדש לאבט.
דות'ראקית
הדות'ראקית נוצרה אמנם עבור הסדרה, אולם היא ממשיכה להתפתח, ופיטרסון ממשיך לפרסם מילים חדשות. השפה תוכננה כך שתתאים לתפיסה המקורית של ג'ורג' ר. ר. מרטין של השפה, בהתבסס על המשפטים והמילים הקיימים בסדרת הספרים. נכון ל-21 בספטמבר 2011 היו 3,163 מילים שנוצרו בלקסיקון, אם כי רוב המילים רחוקות מלהיות ידועות לציבור. עם זאת, יש קהילה הולכת וגדלה של חובבי השפה, עם אתרים המציעים מידע על מצב השפה.
פיתוח
אוצר המילים בשפה נוצר על ידי פיטרסון זמן רב לפני העיבוד הטלוויזיוני של הסדרה. HBO שכרה את החברה ליצירת שפות כדי ליצור את השפה, ואחרי תהליך השמה אשר כלל יותר משלושים בלשנים, דייוויד פטרסון נבחר לפתח את השפה הדות'ראקית. הוא הציג 1700 מילים ל-HBO לפני תחילת צילומי הסדרה. פיטרסון שאב השראה מתיאוריו של ג'ורג' ר. ר. מרטין של השפה, כמו גם משפות כמו רוסית, טורקית, אסטונית, אינוקטיטוט וסוואהילית.
דייוויד פיטרסון ופיתוח השפה הדות'ראקית הופיעו בפרק של התוכנית "The Next List" של CNN ב-8 באפריל 2012.
אילוצי השפה
השפה הדות'ראקית פותחה תחת שתי מגבלות משמעותיות. ראשית, השפה הייתה חייבת להתאים לשימוש שכבר היה בה בספרים. שנית, על השפה להיות קלה ללימוד ולהגייה על ידי השחקנים בסדרה. שני האילוצים האלו השפיעו על הדקדוק והפונולוגיה של השפה: למשל, אין הבחנה פונמית בין עיצורים מנושפים לעיצורים לא מנושפים, בדומה לאנגלית.
הגייה
משפט לדוגמה:
כתיב
לילידים הדות'ראקים עצמם אין מערכת כתב עקב היעדר אוריינות. כך גם לרבים מהעמים השכנים (למשל ילידי לזרין). אך אילו היו דוגמאות כלשהן בכתב דות'ראקי ביקום של "שיר של אש ושל קרח", הן היו מבוססות על מערכת הכתב שפותחה בערים החופשיות או באזור קרוב והותאמה לשימוש דות'ראקי.
בארט מגי
ביוגרפיה
בארט מגי נולד ב-30 באפריל 1899 באדינבורו שבסקוטלנד. אביו, ג'יימס מגי, היה כדורגלן בקבוצה היברניאן ומאמן בהארט אוף מידלות'יאן. מגי, אמו ואחיו ג'ימי שהיה גם כן לכדורגלן היגרו לארצות הברית והתאחדו בשנת 1912 עם אביו שגר בפילדלפיה שבפנסילבניה. לאורך כל הקריירה שלו ב-ASL שיחק ב-350 משחקי ליגה בהם כבש 127 שערים, כשרובם הגיעו כאשר שיחק בעמדת הכנף השמאלי. בשנת 1986, לאחר מותו, הוכנס מגי להיכל התהילה האמריקאי בכדורגל.
יורגן שולט
יורגן שולט (בגרמנית: Jürgen Schult; נולד ב-11 במאי 1960) הוא אתלט עבר גרמני. הוא אלוף אולימפי (סיאול 1988) בעל שתי מדליות, אלוף עולם, אלוף אירופה ושיאן העולם הנוכחי (2017) בזריקת דיסקוס מאז שנת 1986.
ביוגרפיה
שולט נולד בסקסוניה התחתונה, ובשנת 1979, בהיותו בן 19, זכה באליפות אירופה לנוער כשזרק למרחק של 57.22 מטר. באליפות העולם הראשונה באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי בשנת 1983 סיים שולט במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.92 מטר.
את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) החמיץ שולט בשל החרם שהנהיגו מדינות הגוש המזרחי על המשחקים האולימפיים שהתקיימו בארצות הברית, ובתחרות שנערכה בברלין באותה השנה שיפר את שיאו האישי עם תוצאה של 68.82 מטר.
שיאן עולם
בשנת 1986 בתחרות שנערכה בנויברנדנבורג קבע שולט שיא עולם חדש בתוצאה של 74.08 מטר. שיא זה, שטרם נשבר, מהווה מאז אוגוסט 2011 את שיא העולם באתלטיקה שהחזיק מעמד הזמן הרב ביותר, כשעקף הזמן בו החזיק שיאו של ג'סי אוונס בקפיצה לרוחק.
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987 זכה שולט במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 68.74 מטר, כשהוא מקדים את ג'ון פאוול האמריקאי ולואיס דליס הקובני.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 68.82 מטר. לפני רומאס אוברטאס הסובייטי ורולף דנברג המערב גרמני. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט בשנת 1990 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.58 מטר.
אל אולימפיאדת ברצלונה (1992) הגיע שולט כחלק מהמשלחת הגרמנית, לאחר איחודן של גרמניה המזרחית והמערבית. הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.94 מטר אחרי אוברטאס מליטא, שהתחרתה לראשונה מאז קיבלה עצמאות.
שולט המשיך וזכה בשתי מדליות כסף ובמדליית ארד אחת באליפות העולם באתלטיקה ובמדליית כסף אחת וארד אחת באליפות אירופה באתלטיקה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים במקום שישי ובאולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום שמיני בטרם פרש מתחרות מקצוענית.
פיג'ו סוג 8
פיג'ו סוג 8 (בצרפתית: Peugeot Type 8) היא מכונית קטנה ופתוחה, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1894–1896.
סך הכול יוצרו 18 יחידות.
קרן אור (השקעות)
קרן אור היא שמה השיווקי של החברה הפרטית '''ט.ב. מתקדמים בכספים בע"מ''' שגייסה, בין 2012 ל-2014, משקיעים באמצעות פרסום אגרסיבי תוך הבטחת תשואה של 8.5% לשנה או 23% לשנתיים. הקרן קרסה ב-2014 על רקע טענות שמדובר בהונאת פונזי.
הקרן הוקמה בידי חיליק טפירו, שהפעיל סוכנות ביטוח ועסקים פיננסיים נוספים תחת "קבוצת טפירו", ועו"ד אמיר בירמן, שיצא מהשותפות עם טפירו מספר חודשים לפני הקריסה, בנובמבר 2013. שלמה מעוז, הוצג כפרזנטור וכלכלן ראשי בפרסומים. מעוז התנגד לשימוש בשמו ובתמונתו ומפרק הקרן קבע שמעורבותו הייתה משנית.
מודל ההשקעה
קרן אור הציעה הצעה דומה מאוד לזו של קרן קלע הגדולה והמוכרת יותר של אמיר ברמלי, תוך שימוש בטרמינולוגיה שיווקית דומה כגון המינוח "השלמת הון". הקרן פרסמה באופן אגרסיבי באינטרנט ובאמצעים נוספים והציעה השקעות בסיכון נמוך מאוד עם "תשואה מובטחת" של 8.5% לשנה או 23% לשנתיים על סכום השקעה מינמלי של 50,000 שקלים שיועדו כביכול לפרויקטי תמ"א 38. הקרן גייסה בפועל כ-80 מיליון שקלים, אם כי בפרסומיה הוצגו מספרים גבוהים יותר של כ-150 מיליון שקלים, וזאת מכיוון שכמות הגיוסים המפורסם היו אמצעי גיוס ושכנוע של לקוחות פוטנציאליים.
קריסה
בעקבות הקמפיין הפרסומי האגרסיבי עם "תשואות מובטחות", והביקורת הציבורית שהיא עוררה, רשות ניירות ערך הורתה לקרן לעצור את פעילות הגיוס. זמן קצר לאחר מכן ולאור קשיים תזרימיים של הקרן, 29 עובדי קרן אור שגם השקיעו את כספם הפרטי בקרן, הגישו בקשת פירוק לבית משפט שהתקבלה והעבירה את החברה לפירוק זמני, שהפך לפירוק קבוע.
במקביל מתנהלים הליכים פליליים כנגד חיליק טפירו ועו"ד אמיר בירמן.
השלכות על שוק ההון הישראלי
חוסר התערבות הרשות לניירות ערך בשלב מוקדם יותר הוביל לביקורת ציבורית כנגד הרשות. כתוצאה מכך הרשות הגבירה את מאמצי האכיפה שלה כנגד מיזמי השקעות לא מפוקחים והחמירה משמעותית את הרף על-פיו פרסום מידע נחשב לכזה המחייב תשקיף. בפרט, על-פי עמדת הרשות, כל פרסום של פרט כספי או צפי תשואה ליותר מ-35 איש מחייב כיום תשקיף.
לחץ רגולטורי זה החיש את קריסת קרן קלע של אמיר ברמלי, וכן הוביל לגיוס ראשון בתשקיף של קרן הגשמה ב-2017 ששיווקה עד שנה זו מאות מיזמי השקעה לא מפוקחים וללא תשקיף.
חוזה הידידות הגרמני-טורקי
חוזה הידידות הגרמני-טורקי (בגרמנית: Türkisch-Deutscher Freundschaftsvertrag; בטורקית: Türk-Alman Dostluk Pakt) היה הסכם אי-תוקפנות שנחתם בין גרמניה הנאצית לטורקיה ב-18 ביוני 1941 בעיר אנקרה, על ידי שגריר גרמניה בטורקיה פרנץ פון פאפן ושר החוץ הטורקי שוקרו סרג'גלו. החוזה נכנס לתוקף באותו היום.
אף על פי שנקבע בחוזה שתוקפו יהיה למשך עשור, כבר בחודש אוגוסט של שנת 1944, מספר שנים לאחר החתימה על החוזה, ניתקה טורקיה את יחסיה הדיפלומטיים והמסחריים עם גרמניה הנאצית לאחר שהצבא הסובייטי פלש לבולגריה, וב-23 בפברואר 1945 הכריזה טורקיה מלחמה על גרמניה. ההסכם בוטל באופן רשמי ב-24 באוקטובר 1945, לאחר נפילת הרייך השלישי, ועם הצטרפותה של טורקיה לאו"ם.
היסטוריה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, נקט נשיא טורקיה, איסמט אינני, במדיניות של נייטרליות, וניסה להימנע ממעורבות ישירה במלחמה תוך היענות לבקשות שונות של משלוחי ציוד צבאי הן ממדינות הציר והן מבעלות הברית. למרות זאת, ניסתה גרמניה לסכסך בין טורקיה ובריטניה באמצעות מאמצים דיפלומטיים.
ב-4 במרץ 1941 העביר פרנץ פון פאפן מכתב מאדולף היטלר לאינני, בו כתב היטלר שהוא אינו מתכוון לתקוף את טורקיה. יתר על כן, הדגיש היטלר כי הורה לחייליו בבולגריה להישאר רחוק מהגבול הטורקי כדי להימנע מיצירת רושם שווא מנוכחותם. בנוסף, הציע היטלר הסכם אי-תוקפנות עם טורקיה. הסכם הידידות הגרמני-טורקי נחתם ב-18 ביוני 1941.
ב-22 ביוני 1941, ארבעה ימים לאחר חתימת חוזה הידידות הגרמני-טורקי, פלשו כוחות גרמנים לברית המועצות והפרו את הסכם אי-התוקפנות הגרמני-סובייטי, אך ייתכן שהאירועים אינם קשורים. באוגוסט 1944 ניתקה טורקיה את יחסיה הדיפלומטיים והמסחריים עם גרמניה, וב-23 בפברואר 1945 הכריזה טורקיה מלחמה על גרמניה.
פיאט 503
פיאט 503 (באיטלקית: Fiat 503) היא מכונית משפחתית, בתצורת טורפדו, שבנוסף הורכבה ב-2 תצורות קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1927–1926 באיטליה
דו"ח יגר
דו"ח יגר היה דין-וחשבון שחובר על ידי אס אס–שטנדרטפיהרר קרל יגר, מפקדה של איינזצקומנדו 3, אחת מיחידות המשנה של האיינזצגרופן – עוצבות המבצע הגרמניות שהופקדו על רצח היהודים במזרח אירופה בראשית הפלישה לברית המועצות ב-1941. יגר, שיחידתו הייתה כפופה לאיינזצגרופה A, חיבר את הדו"ח ב-1 בדצמבר 1941. הוא מונה את פעולות הרצח של היחידה בליטא מה-2 ביולי ועד סוף חודש נובמבר 1941 וכן את פעולות הרצח של שתי יחידות משנה שלה בלטביה ובמינסק שבבלארוס. הוא מהווה את התיעוד המפורט ביותר שבנמצא אודות פעולת הרצח של יחידת איינזצקומנדו.
הדו"ח, הכתוב גרמנית, משתרע על פני שישה עמודים. ביחס לכל פעולה בו פורטו מועד עריכתה ומקומו ומספר הקרבנות שנרצחו במהלכה, תוך הבחנה ביניהם – גברים יהודים, נשים יהודיות, ילדים יהודים, קומוניסטים רוסים וקומוניסטים ליטאים. בסך הכל נמנו בדו"ח 85 ימי פעולה וכן 12 תקופות פעולה נוספות.
הדו"ח מתעד את רציחתם של 137,346 אנשים, מהם 124,711 שנרצחו בליטא (4,000 מהם נרצחו לפני תחילת פעולת היחידה של יגר), 9,585 שנרצחו בלטביה ו-3,050 שנרצחו במינסק. רוב הקרבנות היו יהודים, ומרביתם נרצחו בחודשים אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר.
הדו"ח מציין כי המרחק הממוצע בין מקומות האיסוף של הקרבנות לבין המקומות שבהם נרצחו ונקברו היה 4 עד 5 קילומטרים.
בסיום הדו"ח כתב יגר כי המטרה של "פתרון הבעיה היהודית בליטא" הושגה. הוא ציין כי מצויים בליטא יהודים ויהודיות המועסקים בעבודת כפייה וכי עבודתם היא חיונית. הוא המליץ להתחיל לאלתר בעיקור הגברים היהודים על מנת למנוע רבייה, והוסיף שאם למרות זאת תהרה אחת הנשים היהודיות, היא תומת.
הדו"ח נוצר בחמישה עותקים, אך רק אחד מהם שרד כיום ומוחזק בארכיון המרכזי של ליטא בעיר וילנה.
עודד שלום
עודד שלום (נולד בשנת 1971) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
שלום הוא יליד 1971, נולד וגדל בבת ים.
את דרכו העיתונאית החל במקומון "חולון בת ים" של ידיעות תקשורת במרץ 1993, ממנו עבר לעיתון "תל אביב".
בשנת 1996 עבר לעיתון "העיר", שם סיקר את תחום הפלילים.
מאז שנת 2000, שלום כותב במוסף לשבת של "ידיעות אחרונות". הוא כותב בתחומים חברתיים ופוליטיים. שלום סיקר במדורים מיוחדים את תוכנית ההתנתקות ומערכות בחירות בישראל. באפריל 2022 שלום טען במאמר דעה בידיעות אחרונות כי "גם השנה החל חודש הרמדאן בעימותים בשעות הערב בשער שכם, אבל נדמה שההפגנות שם נרגעו. זה קרה בגלל התגובה המידתית של השוטרים". שלום הוסיף והסביר כי "גם בהר הבית נפרסה המשטרה בכוחות מתוגברים והצליחה להשתלט מהר על ההתפרצות האלימה של מאות הצעירים שהתבצרו במקום".
חיבר את סדרת המתח הבלשית לילדים "המערכת". הספר הראשון בסדרה, "המערכת בעקבות שודדי הכספות", הפך לרב מכר. הספר השני, "המערכת - נסחפים בזרם", נבחר על ידי משרד החינוך למצעד הספרים תשע"ג.
שלום נשוי ואב לשתיים.
הארגונים ההומופילים בחוף המזרחי
הארגונים ההומופילים בחוף המזרחי (באנגלית: East Coast Homophile Organizations; ובראשי תיבות: ECHO) הוא ארגון אשר הוקם בינואר 1962 בפילדלפיה, במטרה להקל על שיתוף הפעולה בין ארגונים שונים שהיו פעילים בחוף המזרחי של ארצות הברית למען זכויות ההומופילים לבין גורמים חיצוניים. בין הארגונים המייסדים: אגודת מאטאשין בניו יורק ובוושינגטון, בנותיה של ביליטיס בניו יורק ואגודת יאנוס בפילדלפיה. חברי ה-ECHO נפגשו אחת לחודש, כאשר פילדלפיה נבחרה להיות העיר המארחת מפגשים אלו, בשל מיקומה המרכזי בין כל הגורמים המעורבים.
הארגון החליט על הפסקת פעילותו בשנת 1966, בשל סוגיות פנימיות, אך לבסוף חידש את פעילותו בשם הוועידה המזרחית של הארגונים ההומופילים (באנגלית: Eastern Regional Conference of Homophile Organizations; ובראשי תיבות: ERCHO): חברה-בת של הוועידה הצפון-אמריקאית של הארגונים ההומופילים (NACHO), ארגון חדש שהוקם בשנת 1966 על מנת לתאם בצורה טובה יותר את שיתופי הפעולה בין ארגונים שונים הפעילים למען זכויות ההומופילים. עד שנת 1969 חברי ה-ERCHO כללו את המועצה לשוויון הומוסקסואלי בניו יורק, הליגה ההומופילית לסטודנטים, ליגת הפעולה ההומופילית של פילדלפיה, המכון לאתיקה חברתית של הרטפורד וקבוצת הדיונים בוסט סייד, זאת בנוסף לחברים המקוריים ב-ECHO.
בפגישת ה-ERCHO שנערכה בנובמבר 1969 בפילדלפיה, קרייג רודוול ואחרים הגישו החלטה לקיום צעדה בניו יורק לציון "ההפגנות הספונטניות ברחוב כריסטופר", שהתרחשו ביוני. רוב חברי ERCHO תמכו בהחלטה. כתוצאה מצעד זה, ההפגנות הראשונות של יום השחרור של רח' כריסטופר נערכו ביוני 1970, במקביל לאירועים אחרי בשיקגו, ניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
פעילויותיהם של ERCHO, NACHO ושל ארגונים אחרים החלו ודעכו, לאור עלייתה והתפשטותה של תנועת השחרור הגאה, על עמדותיה הפוליטיות הרדיקליות, שקמה בעקבות מהומות סטונוול. והפגישה האחרונה של NACHO התקיימה בשנת 1970.
שבע ברכה ארנסטר
שבע ברכה ארנסטר (י"ט בטבת ה'תרע"ט - כ"ו באייר ה'תשס"ט; 22 בדצמבר 1918 - 20 במאי 2009) הייתה רבנית ופעילה להצלת יהודים מידי הנאצים בשואה.
ביוגרפיה
ארנסטר נולדה בעיירה גרויסוורדיין שבהונגריה (כיום בשטח רומניה) להוריה הרב חיים מאיר הגר, שהיה האדמו"ר הרביעי של חסידות ויז'ניץ, ולרבנית מרגלית טברסקי, בתו של הרב זאב (וועלוול) טברסקי מרחמסטריווקא. סבה מצד אביה היה הרב ישראל הגר.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חולקה הונגריה והעיירה גרויסוורדיין סופחה לשטחה של רומניה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוחזרה העיר גרויסוורדיין ומחוזותיה בשנית לשטחה של הונגריה, ובשנת 1944 נכבשה בידי הגרמנים. עם הקמת הגטו בעיר הייתה הרבנית שבע ברכה פעילה להצלתם של יהודים רבים מידי הנאצים. היא השיגה מסמכים מזויפים עבור יהודים רבים המעידים על נושאיהם כי הם בעלי תפקידים בצבא ההונגרי. כמו כן ארגנה הברחת יהודים לרומניה, והעברתם שם מהגבול לאתרים בטוחים במדינה.
לאחר המלחמה נישאה לרב משה ארנסטר ולאחר מכן עלו לישראל. היא הייתה ממייסדות קריות 'מאור חיים' בירושלים ובצפת. בשכונות אלו הקים בעלה את מוסדות 'מאור חיים' של חסידי ויז'ניץ.
ללה קאראיאני
הלני "ללה" קאראיאני (ביוונית: Λέλα Καραγιάννη; 1898 – 1944) הייתה לוחמת ומנהיגת התנגדות יווניה במהלך מלחמת העולם השנייה. אשתו של רוקח ממחוז אטיקה ואם לשבעה ילדים, קרגיאני פעלה לתאום תאי התנגדות יוונים ופעילותם כנגד כוחות הציר הכובשים. היא נתפסה ועונתה על ידי הגרמנים בשנת 1944, נשלחה למחנה הריכוז חיידרי, שם המשיכה לארגן את ההתנגדות נגד הגרמנים. היא הוצאה להורג על ידי כיתת יורים ב־8 בספטמבר 1944.
ביוגרפיה
ללה קאראיאני נולדה בלימני באי היווני אוויה. לפני מלחמת העולם השנייה הייתה קאראיאני עקרת בית שהתגוררה באתונה. בעלה היה רוקח, ולזוג נולדו שבעה ילדים. כאשר מדינות הציר פלשו וכבשו את יוון בשנת 1941, בני המשפחה קאראיאני סיפקו תרופות לחיילים בריטים הנסוגים, ומאוחר יותר סייעו לכמה חיילים שנתקעו באי להימלט מהמדינה. ככל שהכיבוש נמשך, המשפחה החלה להיות יותר פעילה בתנועת ההתנגדות המתפתחת נגד הכובשים האיטלקים באתונה. בסופו של דבר זה הביא לכך שללה, בעלה ובניה הגדולים הצטרפו לליגה הרפובליקנית היוונית הלאומית, הידועה בכינויו ראשי התיבות היווניים EDES. ללה הקימה תא משלה בתוך התנועה, בשם הקוד "בובולינה" בהתייחס ללסקרינה בובולינה, אישה יווניה שנלחמה ב במהלך מלחמת העצמאות היוונית.
קאראיאני וחבריה הפרטיזנים פעלו מבית המרקחת של בעלה באתונה וממנזר במגארה. החוליה העבירה מידע לתאים אחרים, הבריחה אנשים ויהודים מבוקשים לאזורים הנשלטים על ידי כוחות פרטיזנים יוונים, וזייפה מסמכים ותיאמה עם המודיעין הצבאי הבריטי לשיבוש הכיבוש בידי כוחות מדינות הציר.
ביולי 1944 נעצרה קאראיאני באתונה על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים. היא נלקחה למטה האס אס ברחוב מרלין, המכונה על ידי אסירים יוונים "בית הגיהנום". שם עונתה מספר ימים לפני שנשלחה למחנה הריכוז חיידרי בפאתי אתונה. תוך כדי המשיכה ללה המשיכה במשימותיה ותיאמה את התנגדות נגד הגרמנים. עם זאת, היא ולוחמים נוספים בנאצים, נתפסו והוצאו להורג על ידי כיתת יורים בבוקר 8 בספטמבר 1944, רק 34 יום לפני שחרור אתונה על ידי כוחות בעלות הברית.
מורשת
לאחר המלחמה זכו ללה קאראיאני ומשפחתה בעיטורי כבוד (בעלה, בנותיה ובניה ששרדו את המלחמה) על מאמציהם במהלך המלחמה. דיוקן של קאראיאני הוזמן על ידי האגודה ללימודי נשים היוונית בשנת 1963. בשנת 2011 הוכרה כחסידת אומות העולם.
החברים של ויולט
החברים של ויולט (באנגלית: Violet Tendencies) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2010 בבימויו של קספר אנדראס, על פי תסריט מאת ג'סי ארצ'ר, ובכיכובם של מינדי כהן ומרקוס פטריק. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-19 בנובמבר 2010, שוחרר לצפייה ב-VOD במרץ 2011 ולרכישה ב-DVD ב-24 במאי 2011.
תקציר העלילה
ויולט (בגילומה של מינדי כהן) היא פאג האג בת 40, שנמאס לה להיות לבד. היא מחליטה להתנתק מכל חבריה ההומוסקסואלים כדי למצוא לעצמה בן-זוג סטרייט.
שם הסרט
באנגלית, שם הסרט "Violet Tendencies" הוא משחק מילים על המונח "violent tendencies", שמשמעותו נטייה לאלימות.
גיוס בני ישיבות
סוגיית גיוסם של בחורי ישיבות החרדיים לצה"ל עומדת במרכזו של ויכוח בחברה הישראלית מאז הקמת המדינה ועד ימינו. במהלך השנים נדחה גיוסם של בני ישיבות, בהסכמים שונים, חלקם עד לגיל שבו נפטרו מגיוס, וחלק מהאחרים עד לגיל שבו ניתן לשרת פחות זמן או שירות המאפשר מתן הטבות לחיילים בעלי משפחות. העלייה במספרם של דחויי השירות בנימוק של "תורתו אומנותו" גררה ביקורת ציבורית בשל טענה לפגיעה בעקרון השוויון. טענה זו נידונה בכמה ועדות שהוקמו לעניין זה וכן בעתירות לבג"ץ, שחלקן התקבלו והובילו לחקיקת תיקונים בחוק.
במרוצת השנים שיעור בני הישיבות הכלולים בהסדר "תורתו אומנותו" עלה משמעותית. בשנת 1974 2.4% משנתון הגיוס היו תחת ההסדר, מספר זה הגיע ל-9.2% בשנת 1999, ל-16% בשנת 2010 ול-17.6% בשנת 2021. באמצע 2005 נכללו בהסדר 41,450 איש, כ־0.6% מהתושבים. בשנת 2017 11,800 צעירים חדשים הצטרפו להסדר דחיית השירות. הגידול המשמעותי ביותר במספר בני הישיבות הכלולים בהסדר היה עם כינונה של ממשלת בגין הראשונה, כאשר שר הביטחון, עזר ויצמן, ביטל את ההגבלה על מספר דוחי הגיוס, שעמד עד אז על 800 תלמידי ישיבות חדשים בכל שנה ואף הרחיב את הגדרת הזכאות לדחיית שירות.
על מנת להיכלל בהסדר הנוכחי יש להיות גבר בגילאים 18–54 הכשיר לשירות צבאי ותלמיד בישיבה גבוהה מגיל 16, או לסיים לימודים בישיבה תיכונית. על פי החוק הקיים על תלמיד ישיבה, הרוצה להצטרף להסדר, להתחייב להקדיש 45 שעות שבועיות ללימוד תורה, ולא לעסוק בכל עיסוק אחר מעבר לשעות אלו. החל מגיל 22 תלמיד נשוי רשאי לעסוק בעבודה או עיסוק אחר שמקובל להשתכר עבורו מחוץ לשעות הלימודים במסגרת הישיבה. צה"ל מאשר את המעמד לאחר חתימת ראש הישיבה ומזכיר ועד הישיבות ויש לחדשו מדי שנה. בגיל 26 ניתן פטור מלא משירות ביטחון.
רקע
עם הקמת המדינה הונהג שירות חובה בצה"ל. בקרב אוכלוסיית הגברים היהודים שלא גויסו היו תלמידי ישיבות, שעליהם הוחל הסדר בשם "תורתו אומנותו", ולפיו הם דוחים את גיוסם לצה"ל, כדי שיוכלו לעסוק בלימוד תורה בישיבה. מספר בני הישיבה שבהסדר "תורתו אומנותו" הלך וגדל עם השנים ומאז ראשית שנות ה-70 הוא עומד במרכזו של ויכוח ציבורי.
רוב תלמידי הישיבות שגיוסם נדחה במסגרת "תורתו אומנותו הם חרדים, ורבים מהם דוחים את גיוסם מדי שנה עד שהם נפטרים משירות צבאי. בציבור הדתי-לאומי נוצרו במהלך השנים מסגרות המאפשרות דחיית גיוס לשנה-שנתיים לצורך לימודים תורניים במכינה קדם צבאית, ומסלול ההסדר. מספר נמוך יחסית של בני נוער מהציבור הדתי דוחה גיוס בהסדר תורתו אומנותו באופן דומה למקובל בציבור החרדי, לצורך לימוד בישיבה גבוהה, כאשר חלקם מתגייס מאוחר יותר לשירות צבאי רגיל, חלקם לשירות צבאי במסגרת ישיבות ההסדר, חלקם משרתים שירות מקוצר במסגרת הסדרים כדוגמת הסדר מרכז ושלב ב' (ומאוחר יותר גם חלופות בדמות שירות לאומי-אזרחי), ומעטים מהם אינם מתגייסים כלל.
תוצאת לוואי של דחיית הגיוס למי שתורתו אומנותו הייתה הגבלת יכולת התעסוקה של גברים בחברה החרדית, פגיעה בשיעור התעסוקה שלהם, והתבססות "חברת הלומדים", משום שהפסקת הלימודים לשם עבודה, טמנה בחובה אפשרות גיוס, עקב ביטול מעמד 'תורתו אומנותו'. משרד האוצר מעריך כי כל שנת דחייה משמעותה אובדן של 4 מיליארד שקל למשק הישראלי.
לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלה מדינת ישראל לדון בצורך להגביר את שילוב המגזר החרדי בשוק העבודה הישראלי, באמצעות הורדת גיל הפטור, והצעת מסגרות שירות המאפשרות השתלבות בשוק התעסוקה. בשנת 2014 נקבע כי יהיה ניתן להפחית משעות הלימודים בישיבה 15 שעות שבועיות ללימודים להכשרה מקצועית.
ראשית הסדר "תורתו אומנותו"
סוגיית גיוסם של תלמידי הישיבות לשירות צבאי עמדה על סדר היום כבר ב-1948, עם הקמת המפקד לשירות העם, בשלב הראשון של מלחמת העצמאות. בפברואר התנהל משא ומתן בין נציגים בכירים של המפקדה הארצית של 'ההגנה' לבין ראשי ישיבות בירושלים מטעם ועד הישיבות. ב-10 במרץ, נחתם "הסדר והסכם" ובו פורטו הכללים לגיוס ולשחרור תלמידי ישיבות ורבנים, הכולל התחייבות ראשי הישיבות לא לרשום בישיבות תלמידים שלא מגיעים מתוך המסגרת הישיבתית ושלא יפגעו בזכויות בחורים שבחרו להתגייס. הסדר זה התקבל בשיתוף ועד הישיבות בהתנגדות גורמים חרדים קיצונים שיוצגו על ידי "איחוד הישיבות" שהיה שותף להסכמות קודמות, אולם סירב לקבל את ההסדר החדש.
במלחמת העצמאות קראה אגודת ישראל לגברים החרדים בגיל גיוס להתגייס במסגרת המפקד הכללי שעליו הוכרז אז ביישוב, ולהצטרף לגדודים הדתיים. עם התעצמות הקרבות התגייסו גם חלק גדול מבחורי הישיבות בירושלים לגדוד טוביה, לשירות חלקי במקביל ללימודיהם. הגדוד היה אמור להעניק לבני הישיבות אימונים בנשק, אולם בסופו של דבר תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, בשל התנגדות ראשי הישיבות וכן חשש של ראשי הצבא להעניק נשק לקבוצה חרדית, והגדוד עסק בעיקר בעבודות הביצורים. באוקטובר 1948 השיב ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון בוועדת הביטחון של מועצת המדינה ש"יש 400 בחורי ישיבה, שהם כולם בגיל צעיר ושאם הם יתחייבו בגיוס יהיה צריך לסגור את בתי הישיבות, ושהם גם בארצות אחרות שוחררו מגיוס", ועל כן הוסכם לשחררם. ב-9 בינואר 1951 כתב דוד בן-גוריון למנהל משרד הביטחון ולרמטכ"ל:
בשנת 1954 הורה שר הביטחון, פנחס לבון לגייס תלמידי ישיבות לאחר שלמדו בישיבה ארבע שנים. בעקבות מחאה מצד ראשי הישיבות, הורה ראש הממשלה משה שרת על ביטול הוראה זו.