cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנק סינטרה
פעילות פוליטית בין השנים 1968-1944
מעברו של סינטרה אל המפלגה הרפובליקנית החל כאשר הושפל בידי הנשיא קנדי, שהעדיף על פניו את הזמר המתחרה ותומך הרפובליקנים בינג קרוסבי, כאשר ביקר בפאלם ספרינגס בשנת 1962. קנדי תכנן להתארח בביתו של סינטרה למשך חופשת חג האיסטר, אבל לבסוף שינה את החלטתו עקב הבעייתיות בקשריו של סינטרה עם הפשע המאורגן. סינטרה השקיע כספים רבים בשיפור ביתו, בציפייה לביקורו של הנשיא. אחיו של הנשיא קנדי, התובע המחוזי רוברט.פ. קנדי, הגביר את החקירות נגד דמויות בפשע המאורגן, כמו הבוס של העיר שיקגו, סם ג'יאנקנה, אשר מוקדם יותר התארח בביתו של סינטרה.
ברט פיליפס
ראשית חייו
פיליפס עזב את הבית בגיל שש עשרה, עבר לעיר ניו יורק, שם למד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1894 נסע לאירופה, שהה זמן קצר בלונדון לפני שעבר לפריז, שם למד באקדמיה ז'וליאן. בהיותו באקדמיה התיידד עם ארנסט בלומנשיין וג'וזף הנרי שארפ.
פרנק סינטרה
פעילות פוליטית בין השנים: 1984-1970
ב-27 בפברואר 1970, שר סינטרה בבית הלבן כחלק ממחווה לסנאטור אוורט דירקסן. במשך הקיץ תמך סינטרה ברפובליקני נוסף, כאשר הודיע על תמיכתו ברונלד רייגן במרוץ שלו לכהונה שנייה כמושל מדינת קליפורניה. סינטרה גם היה מאוד מיודד עם סגן הנשיא ספירו אגניו. סינטרה אמר כי הוא מסכים עם המפלגה הרפובליקנית ברוב הנושאים, למעט נושא ההפלות.
לאחר תקופת חיים בה תמך במועמדים לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית, תמך סינטרה בריצ'רד ניקסון, בבחירות של שנת 1972. בשנת 1973, ספירו אגניו התפטר מתפקידו כסגן נשיא ארצות הברית בעקבות אישומים ללקיחת שוחד והעלמות מס. סינטרה עזר לאגניו לשלם חלק מהוצאותיו המשפטיות המשפטיים לאחר שפרש מהתפקיד.
ברט פיליפס
קריירה אמנותית
בצפון ניו מקסיקו אחד מגלגלי העגלה שלהם נשבר בגלל תנאי השטח. בלומנשיין רכב על סוס לטאוס הסמוכה, כדי לתקן את הגלגל, בעוד פיליפס המתין עם העגלה. לאחר שבלומנשיין חזר עם הגלגל המתוקן כעבור שלושה ימים, הם המשיכו לטאוס, שם מכרו את סוסם והעגלה, הקימו אולפן והחלו לצייר.
פיליפס החליט להישאר בטאוס כשבלומנשיין שב לניו יורק כעבור כמה חודשים. הוא וחבר עוררו התכתשות במהלך טקס בטאוס כאשר הם סירבו להסיר את כובעיהם. במהלך ההתכתשות נהרג השריף. התקרית הגבירה את המתיחות בין תושבי העיר ההיספאניים והאנגלים. פיליפס כתב במכתב לבלומנשיין, "התחלתי להרגיש כאילו אלו 'חיי הספר' האמיתיים, ורק הלוואי שקיט קרסון הזקן (גיבור ספרותי) היה כאן איתנו."
פרנק סינטרה
פעילות פוליטית בין השנים: 1984-1970
בבחירות לנשיאות בשנת 1980, תמך סינטרה ברונלד רייגן, ותרם 4 מיליון דולר למסע הבחירות שלו. סינטרה אמר כי תמך ברייגן מכיוון, "שהוא האדם המתאים לתפקיד נשיא ארצות הברית.... הכל כל כך דפוק עכשיו שאנחנו זקוקים למישהו שיסדר את הכל". ניצחונו של רייגן הביא לסינטרה את מערכת היחסים הקרובה ביותר עם הבית הלבן מאז תחילת שנות ה-60, כתוצאה מכך ארגן סינטרה את נשף הצדקה לכבודו של הנשיא הנבחר, כפי שעשה לנשיא קנדי, 20 שנה קודם לכן.
ברט פיליפס
קריירה אמנותית
פיליפס התחתן עם רוז מרטין, אחותו של הרופא המקומי תומאס "דוק" מרטין, בשנת 1899. הוא הגה את הרעיון להקים מושבת אמנות בטאוס, עליה דן בהתכתבות עם בלומנשיין. בשנת 1915 החלום שלו הפך למציאות עם הקמת אגודת האמנים של טאוס, בה פיליפס היה חבר מייסד יחד עם חבריו ארנסט בלומנשיין, ג'וזף הנרי שארפ ושלושה אמנים נוספים. האגודה הוקמה בחדר האוכל של גיסי פיליפס, דוק והלן מרטין, שהייתה בעצמה אמנית בטיק.
פרנק סינטרה
פעילות פוליטית בין השנים: 1984-1970
בשנת 1984 חזר סינטרה לעירו הובוקן, ניו ג'רזי והביא עמו את הנשיא רייגן, שהיה באמצעו של מסע הבחירות לנשיאות. רייגן מינה את סינטרה לשגריר לגיוס תרומות במסע הבחירות של המפלגה הרפובליקנית.
ברט פיליפס
קריירה אמנותית
מלבד היותו יזם בהקמת האגודה, פיליפס בילה יותר שנים בטאוס מכל חבר אחר.
פרנק סינטרה
סינטרה וישראל
כמו כן, ב-1983 הוא נפגש בתיווכם של ידידיו ליין קירקלנד (אנ') שכיהן כיו"ר ארגון העובדים ALF-CIO (אנ') ואיש הטלוויזיה דייוויד ברינקלי (אנ') עם שגריר ישראל בארצות הברית בפועל דאז, בנימין נתניהו, פגישה שבה סינטרה הסכים להזמנתו של נתניהו השתתף במאבק בדעת הקהל האנטי-ישראלית סביב מלחמת לבנון הראשונה.
הדייר
עלילה
הסרט נפתח ברצח שביצע רוצח סדרתי הנוהג לרצוח נשים בלונדיניות. דייזי וחברותיה הדוגמניות הבלונדיניות מכסות את שיערן בפאות. דייזי צוחקת עליהן וחוזרת הביתה אל הוריה ובעלה השוטר ג'ו. מגיע דייר לבית המשפחה ומשכירים לו את החדר, הוא קצת חשאי ומתבודד מה שמדאיג את האישה אבל הוא משלם ומבקש שיעזבו אותו בשקט. כשהיא עולה להביא לו אוכל היא רואה שהוא הפך את כל התמונות של הנשים הבלונדיניות שהיו על הקיר ומבקש להוריד אותן. כשדייזי עולה לחדרו נוצר ביניהם חיבור. במהלך השבוע הקשר ביניהם מתהדק וג'ו, שמונה לחקור את פרשיית "הנוקם" לא אוהב את זה. באחד הלילות גברת באנטינג מתעוררת כי שומעת את הדייר יוצא. היא חושדת בו ובודקת בחדרו, מוצאת ארון נעול. יום למחרת מתברר ש"הנוקם" תקף שוב ואישה בלונדינית נרצחה ממש ליד ביתם. היא ובעלה מתחילים לחשוד שהדייר הוא "הנוקם". ערב אחד הדייר ודייזי מצליחים לחמוק לדייט לילי, ג'ו עוקב אחריהם, תופס אותם ודייזי ואמרת לו שזה נגמר בינם. ג'ו חוזר עצוב הביתה, מהרהר באירועים האחרונים ומשכנע את עצמו שהדייר הוא "הנוקם". הוא מוציא צו חיפוש ומוצא בארון של הדייר אקדח, מפה של כל הרציחות של "הנוקם" ותמונה של בחורה בלונדינית שהוא משער שזו הרציחה הראשונה שלו. הוא עוצר אותו אבל הדייר מצליח לברוח, דייזי מוצאת אותו והוא מסביר לה שהבחורה בתמונה זו אחותו שנרצחה והוא הבטיח לאמו שיחפש את "הנוקם". היא לוקחת אותו לפאב אבל הקהל חושד בהם ומתחילים להרביץ לדייר, בינתיים "הנוקם" האמיתי נתפס וג'ו מגיע כדי לעזור. נער עיתונים מבשר לכולם על החדשות ועוזבים אותו, הוא נופל אל זרועותיה של דייזי.
קרפיון גדול-ראש
קרפיון גדול-ראש המכונה גם נַמְרוּן (שם מדעי: Hypophthalmichthys nobilis) הוא מין יחיד בסוגו של דג, השייך למשפחת הקרפיוניים ומצוי בנהרות ואגמים במזרח אסיה. דג זה הוא קרובו של המין כסיף שפל-עין.
מאפיינים
אורך קרפיון זה מגיע ל-60 סנטימטרים בממוצע אך פרטים גדולים נרשמו באורך 146 סנטימטרים ומשקל של מעל 40 קילוגרם. הדג בעל קשקשים כסופים אפורים עם ראש עבה חסר קשקשים ועיניים הממוקמות נמוך. הוא בעל סנפירים נמוכים ורחבים עם סנפירי חזה מעוגלים.
הדג מצוי בטבע במזרח אסיה בין סין לנהר אמור שברוסיה. עם זאת הוא הופץ בידי האדם גם לכמה אגמים בארצות הברית, שם הוא נחשב מין פולש המתחרה בדגים הטבעיים, לפיכך הם אסורים לייבוא (בעודם חיים) במדינות רבות. הקרפיון מסנן מזון בפיו ומחלץ מסביבתו זואופלנקטון, פיטופלנקטון ושאריות צפות.
דג זה הוא דג מאכל הנמכר בכמויות גדולות בסין, כשהייצור העולמי שלו מפיק 3 מיליון טון של בשר.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ספרד
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ספרד (בערבית: العلاقات الإماراتية الإسبانية, בספרדית: Relaciones Emiratos Árabes Unidos-España) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין איחוד האמירויות הערביות ובין ממלכת ספרד.
סקירה כללית
היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות משתפרים ומשתפרים עקב ביקורים חוזרים ונשנים של ראשי מדינה ספרדיים באיחוד האמירויות הערביות ובעקבות התעניינות גוברת באזור מצד משקיעים ספרדים שגילו פוטנציאל בהשקעה במגזר הנפט והגז הטבעי במדינה.
אמה איימס
אמה איימס (אנגלית: Emma Eames; 13 באוגוסט 1865 - 13 ביוני 1952) הייתה זמרת סופרן אופראית.
חייה
איימס, בתו של פרקליט טוען בבתי משפט בינלאומיים, נולדה בשאנגחאי שבסין. את הכשרתה בשירה קיבלה בבוסטון, אצל המורה המפורסמת מתילדה מרקזי, אם כי בהמשך ניסתה להמעיט בערך השפעתה של מרקזי על קולה. לאחר זמן הוזמנה לשיר בתפקיד הראשי ב"רומיאו ויוליה", באופרה של פריז. לאחר הופעת הבכורה שלה בשנת 1889, המשיכה להופיע בתפקיד זה עוד פעמים רבות בשנתיים הבאות, עד שחדלה ממנו לבסוף ב-1891 מסיבות אישיות.
באותה שנה הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שוב בתפקיד יוליה. בניו יורק זכתה לתהילה הרבה ביותר, ושם המשיכה להופיע באופרות עד לפרישתה בשנת 1909. כמו כן, הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. כשהתפנתה אחרי שפרשה מן המטרופוליטן אופרה, יצאה למסעות קונצרטים ברחבי ארצות הברית, עד שלבסוף הסתלקה מעסקי השירה מכול וכול בשנת 1916.
בשנת 1929 כתבה איימס אוטוביוגרפיה, "זכרונות והרהורים".
אומרים שאיימס לא הייתה מרוצה מקולה כפי שנשמע בהקלטות, אם כי ב-1939 הופיעה בתוכנית רדיו, השמיעה כמה מתקליטיה המפורסמים ביותר ודיברה עליהם שלא בצניעות יתירה. אפשר לשמוע את איימס גם ב"גלילי מייפלסון".
הרפרטואר של איימס היה רחב יריעה וכלל את "אאידה" של ורדי, "לוהנגרין" של וגנר, "טוסקה" של פוצ'יני, "קנאת בן-כפר" של מסקאני, נישואי פיגארו ודון ג'ובאני של מוצרט ופאוסט של גונו.
חייה האישיים
איימס נישאה פעמיים, תחילה לצייר ג'וליאן סטורי ואחר לבריטון המפורסם אמיליו די ג'יגורזה, שעמו הקליטה כמה תקליטים. בשני המקרים הסתיימו הנישואין בגירושין ובמרירות רבה. לא נולדו לה ילדים, אבל באוטוביוגרפיה שלה הודתה כי נכפה עליה "הליך רפואי".
איימס עקרה את מושבה לניו יורק בשנת 1936, שם עשתה לה שֵם כמורה לפיתוח קול. בניו יורק נהנתה ללכת להצגות בתיאטראות ברודוויי. אמה איימס מתה בשנת 1952, בגיל 86.
נמנמן זוטי
נַמְנְמָן זוּטִי או נמנמן מצוי או נמנמן הלוז (שם מדעי: Muscardinus avellanarius) הוא מכרסם לילי קטן ממשפחת הנמנמניים והוא המין היחיד בסוגו. הוא מצוי ברחבי אירופה.
מאפיינים
נמנמן זוטי קטן ביותר - אורכו 6-9 ס"מ ומשקלו 17-20 גרם, אך לפעמים נמצאים פרטים ששוקלים 30-40 גרם. צבעו חום בהיר והוא בעל אוזניים גדולות, עיניים קטנת ושחורות ואף קצר ומשופם. הנמנמן מצוי בתרדמת חורף בחודשי החורף שבין אוקטובר לאפריל.
הוא מצוי בחורשות ויערות נשירים באירופה וכן במערב אסיה. הנמנמן פעיל לבדו וניזון ממגוון מזונות ביניהם אגוזים, זרעים, פרחים, פירות יער, חרקים כמו כנימות וזחלים אך בעיקר אגוזי לוז מהם קיבל את שמו השני.
הוא עצמו נטרף על ידי שועל אדום, שונר, גירית מצויה, סמור, חתול ועופות דורסים. הוא עלול גם להירמס תחת רגלי איילים או אנשים ולהיפגע מתחרות עם סנאים על מקורות מזון או לא למצוא מספיק מקורות מזון לחורף.
דון חואן
דון חואן (בספרדית: Don Juan, נקרא גם דון ז'ואן על פי ההגייה הספרדית הקדומה או דון ג'ובאני על פי הצורה האיטלקית) הוא דמות דמיונית, שמקורה כנראה בסיפור עם, ועלילותיה מתוארות על ידי סופרים רבים בגרסאות שונות. נהוג להשתמש בכינוי "דון ז'ואן" כדי להצביע על אדם הידוע ביכולתו לפתות נשים, או על מאהב מושך והפכפך.
יש הסוברים שעלילותיו של דון חואן נפוצו ברחבי ספרד בסיפורי עם.
המחזה הראשון שנכתב עליו הוא הרמאי מסביליה והאורח מאבן, מאת המחזאי טירסו דה מולינה בסביבות שנת 1630. מחזה זה, שנכתב כטרגדיה, ושעלילתו היא ספרות אימה מוקדמת, מביע את ביעותי עונש הגיהנום בעקבות החטא, על פי התפישה הנוצרית המקובלת בספרד באותה תקופה, את דרכו של השטן להטעות את קרבנותיו, איסור ריבוי הנשים התנ"כי (של המלך) הגורם למפולת מוסרית (דוגמת מפלתו של שלמה המלך) ובעיקר את מוסר ההשכל התנ"כי שאין לקחת את סיכון החטא, שמא תמות לפני שתספיק לבקש מחילה.
המחזה מתאר אדם השוכב עם נשים לאחר שהתחפש למאהביהן, רוצח את אביה של אחת מהן ומפליל את מאהב הנערה שאליו התחפש, וממנו שאל את בגדיו. במותו האב מבטיח שרוחו תשוב לרדוף את דון חואן, הממשיך ומנצל את מעמדו הרם, נואף, ובעיקר מרמה נשים צעירות. אלו נאספות אט אט יחד, במסע אל ארמון המלוכה על מנת להתלונן עליו. סופו המבעית של המחזה בסעודת בשר עטלפים ועקרבים שרוח האב בדמות פסל אבן עורכת על גבי קברו. דון חואן, שנענה להזמנה, אוכל אותם באומץ. האב לפתע אוחז במפרק כף ידו של דון חואן, והורג אותו בכך. קול רעם נשמע והדמויות נעלמות בעשן. קרבנותיו, השומעות על כך בארמון המלוכה, מקבלות בחזרה את מעמדן וחופשיות להינשא.
המחזה זכה להצלחה רבה ולתפוצה נרחבת בזמנו, ושימש כבסיס לחיקויים רבים ולגרסאות שונות של הסיפור באיטליה, צרפת, אנגליה וארצות אחרות. בין העיבודים מחזה של מולייר ב-1665 - שהורד מן הבמה בעקבות מחאות על חילול קודשי הנצרות, בעיקר מכך שדון חואן מכריז בעיבוד זה שאינו מאמין בעונש כלל, האופרה דון ג'ובאני של מוצרט מ-1787, בו דון חואן גאה בחטאיו ומסרב להתחרט עליהם, שיר של הלורד ג'ורג' ביירון מ-1821, מחזהו של חוזה דה-אספרונצדה (משורר חתרני, מאבות השירה הרומנטית בספרד) ב-1840, בו דון חואן צועד מרצונו אל שערי הגיהנום, וכן "דון חואן טנוריו" - עיבודו של חוזה ת'ורילה (José Zorrilla) שיצא לאור בשנת 1844. בסופו של המחזה בעיבוד זה, בקבר מתגלה שעון חול, ואילו דון חואן עצמו, הנותר בחיים, מבקש ומקבל מחילה שמימית.
עיבוד זה, "דון חואן טנוריו", שזכה להצלחה עצומה בספרד, מועלה על הבמות באופן מסורתי ב-1 בנובמבר - יום כל הקדושים ברחבי ספרד כולה עד היום. המושג "דון ז'ואן" במונחו העכשווי, שואב מהדמות בגרסה זו של המחזה.
ב-2008 בארגנטינה החלו בצילומי טלנובלה בשם "דון חואן והגברת הנאוה", בכיכובם של השחקנים חואקין (יהויקים) פוריאל, ורומינה גאיטני. בשנת 2010 החלו בישראל לשדר את הסדרה בויוה-הוט ובוואלה-ויוה בשם "דון חואן". גיבורת הסדרה חוספינה, חופשייה לנדוד בין בני זוג ומנווטת את הקורות אותה, ואיתה את דון חואן והאחרים. הסדרה רוויה מיניות, ומציגה את נושא הזוגיות בעידן של עידוד ציבורי למימוש עצמי, הובלה נשית, וחוסר מחויבות משפחתית.
בהגדרת האקזיסטנציאליזם על פי סרן קירקגור, "דון חואן" - לפחות בגרסת מוצרט כדון ג'ובאני - תופס מקום חשוב ומרכזי כמייצג הנהנתנות שאינה בת קיימא, הנקרא אצל קירקגור: "האדם האסתטי". דרך חיים זו של דון חואן, לא רק שאינה משיגה דבר, אלא מובילה את האדם האוחז בה לדיכאון, ייאוש ואובדן.
יצירות על דון חואן
בין היצירות על דמותו של דון חואן:
סטיניאנו
סטיניאנו (באיטלקית: Settignano) הוא כפר, שנמצא מזרחית לעיר פירנצה בנפת פירנצה, שבמחוז טוסקנה שבאיטליה.
הכפר מפורסם בזכות אומנים חשובים מתקופת הרנסאנס שנולדו בו בהם דזידריו דה סטיניאנו, אנטוניו רוסלינו וברנרדו רוסלינו. בצעירותו התגורר בכפר האמן המפורסם מיכלאנג'לו. הבית שבו התגורר נקרא כיום וילה מיכלאנג'לו.
The Remix (אלבום של אריאנה גרנדה)
The Remix (בעברית: הרמיקס; מעוצב כ-アリアナ・グランデ: THE REMIX) הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת אריאנה גרנדה. האלבום יצא לאור ב-27 במאי 2015 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. האלבום כולל 15 רמיקסים לסינגלים משני אלבומיה הראשונים. הוא יצא לאור ביפן בלבד והגיע שם למקום ה-32.
בית הכנסת הגדול של צ'רנוביץ
בית הכנסת הגדול של צ'רנוביץ היה בית הכנסת הראשי של היהודים האורתודוקסים בצ'רנוביץ.
היסטוריה
בנייתו של בית הכנסת הגדול התחילה בשנות ה-20 של המאה ה-19 והסתיימה ב-1853. לאחר בנייתו של בית הכנסת הכוראלי בעיר, עברה האוכלוסייה הליברלית יותר להתפלל שם, ובית הכנסת הגדול הפך בית כנסת אורתודוקסי-שמרני בעיקרו. לאחר מלחמת העולם השנייה הוסב מבנה בית הכנסת למפעל לייצור רהיטים.
פוליאמוריה
פוליאמוריה (באנגלית: Polyamory) היא קיום מערכת יחסים מבוססת אהבה עם שניים או יותר פרטנרים בו זמנית. אין המדובר בריבוי פרטנרים קבועים ליחסי מין בלבד, אלא בריבוי מערכות יחסים אוהבות. ההזדהות של אדם כפוליאמורי מבוססת על המוכנות או הרצון להיות בריבוי מערכות יחסים, ולאו דווקא קיומן בכל רגע נתון.
בשימוש הכללי, פוליאמוריה מתייחסת לכל הצורות האחרות של מערכות יחסים מלבד מונואמוריה ובפרט מונוגמיה. בניגוד לפוליגמיה, הפוליאמוריה מתארת כל מערכת יחסים שכזאת בלי תלות בחוזה נישואין בין השותפים במערכת היחסים.
אטימולוגיה
המונח הוא הלחם בסיסים של המילים פולי (ביוונית: הרבה) ו-אמור (בלטינית: אהבה); ובתרגום חופשי, "ריבוי אהבות".
מקובל להתייחס למאמרה של הסופרת מורנינג גלורי זל-רוונהרט "A Bouquet of Lovers" (1990), שפורסם במגזין "Green Egg", כמאמר הראשון שהתייחס לתופעה זו, אם כי המילה "פוליאמוריה" במשמעות זו לא מופיעה בו. ב-1993 יצרה ג'ניפר ווספ את קבוצת הדיון "alt.polyamory", ועל פי מילון אוקספורד זהו האזכור הראשון של המילה.
מאפייני הפוליאמוריה
אנשים הנמצאים ביחסים פוליאמורים לאו דווקא מקיימים את היחסים כיחידה משפחתית או כמערכת סגורה, אך ישנם גם אנשים פוליאמורים המקימים משפחות פוליאמוריות, שבהן מספר מבוגרים הגדול משניים. כך למשל ישנן משפחות שבהן שניים-שלושה גברים ואשה, או שתיים-שלוש נשים ושני גברים ואפשרויות רבות נוספות כולל תאים משפחתיים שבהם כל הפריטים הם מאותו מין (רק גברים, או רק נשים).
תופעת הפוליאמוריה שונה מתופעת הסווינגינג (חילופי זוגות), כיוון שסווינגינג מתרכז בהיבט המיני ואילו הפוליאמוריה משמעה קיום של מערכת יחסים רומנטית בעלת מעורבות רגשית גבוהה. אין לתופעת הפוליאמוריה כל תלות בנטייה מינית. חוקר ג'נדרקוויר שכתב על פוליאמוריה הוא הפסיכולוג המיני והזוגי הבריטי מג-ג'ון בארקר.
סוגי מערכות יחסים פוליאמוריות
אף על פי שהמילה פוליאמוריה באה לתאר כל תופעה של מעורבות רגשית במערכת יחסים של יותר משני בני אדם ישנם כמה מושגים כלליים הקשורים לתופעה. הרשימה כוללת כמה מהאפשרויות לניהול חיים פוליאמוריים.
סמלים המזוהים עם הפוליאמוריה
קיימים מספר סמלים וסימנים המזוהים עם הפוליאמוריה כאשר הנפוץ מביניהם הוא "לב האינסוף" (ראו משמאל). כמו כן קיים גם סמל נוסף - משולש מביוס של הפוליאמוריה, סמל המשמש אנשים רבים הנמצאים במערכת יחסים הכוללת שתי נשים וגבר, או שני גברים ואישה. הסמל מורכב מטבעת מביוס והוא משמש גם כסמל אנטי-מונוגמי, וגם כסמל הפוליאמוריה. "לב האינסוף" וסמלים נוספים נוצרו על ידי ג'ים אוונס, וכמוהם גם דגל הגאווה הפוליאמורי. הצבע הכחול בדגל מסמל פתיחות וכנות בין הפרטנרים, האדום מסמל אהבה ותשוקה, והשחור מסמל סולידריות עם פוליאמורים ופוליאמוריות שבארון. מקור הפאי הזהוב שבמרכז מגיע מהמילה היוונית פולי, שמתחילה באות פאי. הצבע הזהוב של האות מסמל את הערך הגבוה שנותנים לחיבורים הרגשיים.
יחס הדתות לפוליאמוריה
יחסן של הדתות המונותאיסטיות המשפיעות לפוליאמוריה מעורב. היהדות עד חרם דרבנו גרשום (סביב שנת 1000 לספירה) והאסלאם של ימינו אמנם מתירים פוליגמיה, אך אוסרים פוליאמוריה, כשהיהדות האורתודוקסית והנצרות אינן מקבלות אף את הפוליגמיה. עם זאת, רבות מהכתות שיצאו מתוך הדתות הגדולות אינן מתנגדות לפוליאמוריה כלל, או לצורות מסוימות שלה.
פילוסופיות מסוימות מגלות סובלנות כלפי התופעה. אחת מהן, 'כנסיית כל העולמות', שמבוססת על ספרו של רוברט היינליין "גר בארץ נוכריה", אף מחשיבה את הפוליאמוריה כאחד מיסודות השקפת עולמה.
צלווח נתונים
בדוגמה הבדיונית הבאה מוצג לוח שכיחות בגודל 2x3. למשתנה "גיל" יש שלוש קטגוריות: עד 18, בין 18 ל-36 ומעל 36. הקטגוריות כוללות את כל האוכלוסייה ולכן העמודות מסתכמות ב-100%. למשתנה האחר, נעליים, יש שתי קטגוריות: נעלי ספורט וסנדלים. הקטגוריות אינן מציגות את כל סוגי הנעליים ולכן העמודות אינן מסתכמות ב-100%. כל תא בטבלה מציג את אחוז האוכלוסייה שחולק את שתי התכונות.
קישורים חיצוניים
Chi-Quadrat-Test
דולפין נהרות סיני
דולפין נהרות סיני המכונה גם בּאיג'י (בסינית: 白鱀豚; שם מדעי: Lipotes vexillifer; פירוש מילולי: Lipotes משמעו "נשאר מאחור" ו-vexillifer משמעו "נושא הדגל") הוא מין דולפין נהרות שחי במימיו המתוקים של נהר היאנגצה שבסין. בעשורים האחרונים הידרדרה אוכלוסייתו למצב קשה, ומאמצים רבים נעשו לשימורו אך נכשלו. הוא הוכרז כנכחד לאחר שמשלחת שיצאה לבדוק את מצבו ב-2006 לא ראתה ולו פרט אחד. עם זאת באתר איגוד השימור העולמי (IUCN) הוא עדיין מוגדר ב"סכנת הכחדה חמורה". אם אכן נכחד המין, אזי יהיה זה היונק המיימי הראשון שנכחד בטבע מזה כ-50 שנה, כאשר האחרון שנכחד היה כלב ים נזירי קריבי.
היסטוריה
על פי ממצאי מאובנים נראה שהדולפיניים היגרו מהאוקיינוס השקט לנהר היאנגצה לפני 20 מיליון שנים. דולפין הנהרות הסיני היה אחד מכמה מיני דולפינים שחיים במים מתוקים באופן בלעדי. נהרתן הגנגס חי בנהר הגנגס, נהרתן האינדוס חי בנהר האינדוס, דולפין האמזונאס והפרנסיסקנה לה פלטה, חיים בנהרות האמזונאס והאורינוקו שבדרום אמריקה.
תפוצה טבעית
בעבר הייתה תפוצתו של דולפין הנהרות הסיני לכל אורכו של נהר היאנגצה, אולם היא הצטמצמה במהלך השנים בשל פעילות האדם. מעט לפני הכחדתו, תפוצתו הייתה מוגבלת לאזור נתיב-המים הראשי של סין בין אגם דוגנטינג לדונגלינג.
מאפיינים
כאשר ברח מסכנה, דולפין הנהרות הסיני יכול היה להגיע למהירות של 60 קמ"ש, אולם מהירותו במרבית הזמן הייתה בין 10 ל-15 קילומטרים בשעה. יכולות הראייה והשמיעה שלו התנוונו באופן ניכר במהלך אלף השנים האחרונות, ותנועתו וניווטו הסתמכו בעיקר על אקולוקציה. גודלו של מוחו היה כגודל מוחם של גורילה ושל שימפנזה, ומדענים מעריכים כי הוא היה חכם יותר מהפרימטים.
הידלדלות והכחדה
לפי ספר השיאים של גינס, דולפין הנהרות הסיני היה הלווייתנאי הנדיר ביותר בעולם. הוא נתגלה למדע ב-1914, ונצפה בפעם האחרונה בספטמבר 2004.
הסיבות להיעלמות
ארגון השימור העולמי מנה מספר איומים אפשריים לדולפין הנהרות הסיני, שייתכן שגרמו להיכחדותו. הראשונה היא תקופה שבה ניצוד דולפין הנהרות הסיני בידי האדם, היא תקופת הקפיצה הגדולה קדימה. סיבות אחרות היו מכשירי דיג שפגעו בדולפין, שימוש לא חוקי בדיג בשיטת שיתוק בעזרת הלם חשמלי (Electrofishing), התנגשויות עם כלי שיט, אובדן של בתי גידול וזיהום.
יחד עם התפתחותה הכלכלית של סין, הלחץ על דולפין הנהרות הלך וגדל. פסולת ביתית ותעשייתית זרמה לנהר היאנגצה. קרקעיתו של הנהר נחפרה, וחוזקה בעזרת בטון במקומות רבים. תנועת כלי השיט הוכפלה, גודלם גדל, ורשתות הדיג הפכו לרחבות יותר ולקטלניות יותר. רמות הרעש הגבוהות הפכו את דולפין הנהרות הסיני, שממילא הסתמך רבות על שמיעה, מועד להתנגשויות עם מדחפים של סירות. לא רק זאת, גם אוכלוסיית הדגים שמהם ניזון דולפין הנהרות הצטמצמה באופן משמעותי בעשורים האחרונים. גודלן של אוכלוסיות מסוימות של דגים אלו הגיע לאלפית מגודל האוכלוסייה שלפני ההתפתחות הכלכלית המסיבית.
בשנות ה-70 וה-80, כחצי מהמיתות של דולפיני נהרות סיניים התרחשו בעקבות תפיסתם של הדולפינים כדיג משני ברשתות הדיג. בתחילת שנות ה-2000, שיתוק באמצעות הלם חשמלי נחשב כגורם המסוכן ביותר לדולפין הנהרות. אף על פי שהוצאה מחוץ לחוק, שיטת הדיג הקטלנית הייתה נפוצה בין הדייגים הסיניים. בנייתו של סכר שלושת הנקיקים הוסיפה לצמצום בבתי הגידול של הדולפין, ורק הביאה לגידול במספר כלי השיט הנוסעים בנהר.
עונת 2020/2021 בליגת העל בכדורגל נשים
עונת 2020/2021 בליגת העל בכדורגל נשים הייתה העונה ה-23 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה נפתחה ב-24 בדצמבר 2020 והסתיימה ב-30 במאי 2021.
מ.ס. קריית גת זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה כשהיא מקדימה את הפתעת העונה בנות נתניה.
מכבי חולון סיימה אחרונה בלי ששיחקה משחק אחד במהלך העונה לאחר שלא הצליחה להעמיד קבוצה לתחילת העונה ופעילותה הופסקה. הפועל עירוני פתח תקווה סיימה במקום הלפני אחרון ושתי הקבוצות ירדו לליגה הלאומית.
טרום עונה
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והפסקת עונת המשחקים הקודמת לפני סיומה, הוחלט כי כל הקבוצות ששיחקו בליגת העל בעונה הקודמת ישחקו בה גם העונה ואליהן יצטרפו שתי הקבוצות שהובילו את הליגה הלאומית עם הפסקת העונה הקודמת.
הקבוצות שסיימו ראשונות בליגה הלאומית בעונת 2019/2020 והצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו הפועל באר שבע והפועל עירוני פתח תקווה.
לקראת סוף העונה הקודמת התקבלה בהתאחדות לכדורגל החלטה עקרונית על הפיכת ליגת העל לנשים לליגה מקצוענית. למרות החלטה זו, לא הוקצו תקציבים למימוש ההחלטה והליגה לא נפתחה כמתוכנן בספטמבר ואף נשקלה אי פתיחתה בשנה זו ודחייתה עד לתחילת השנה הבאה. בעקבות מצב זה קמה מחאה של קבוצות הליגה ושל השחקניות ובסופו של דבר הוחלט כי הליגה תחזור לפעילות בדצמבר.
פורמט
בעקבות התמשכות מגפת הקורונה והשתתפות 10 קבוצות בליגה הוחלט על ביטול הפלייאוף לעונה זו וקיום שני סבבים בני 9 מחזורים כך שכל קבוצה תתחרה מול האחרות פעמיים (בית וחוץ) ובסך הכל 18 מחזורים.
בעונה זו אפשרו לכל קבוצה לצרף 6 שחקניות זרות כאשר רק 5 מהן יכולות לקחת חלק במשחק בו זמנית. בנוסף, הגבילו ל-16 את גיל המינימום להשתתפות שחקניות ללא חריגות.
הקבוצה שתסיים ראשונה בתום העונה תוכרז כאלופת המדינה בכדורגל נשים. שתי הקבוצות שיסיימו אחרונות ירדו לליגה הלאומית.
קבוצות
הליגה כוללת 10 קבוצות, 8 ששיחקו בליגה בעונת 2019/2020, אליהן הצטרפו הפועל באר שבע והפועל עירוני פתח תקווה שהעפילו מהליגה הלאומית.
מהלך העונה
הליגה נפתחה בסוף דצמבר וכבר לאחר שלושה מחזורים הופסקה עקב הסגר השלישי שהושת על המדינה בניסיון לעצור את התפשטות נגיף הקורונה. במהלך הסגר הקבוצות המשיכו להתאמן במטרה לחזור למשחקי הליגה מוקדם ככל הניתן. מכבי חולון לא פתחה את העונה כיוון שלא עברה בבקרה התקציבית של ההתאחדות. הקבוצה ספגה הפסד טכני במחזור הראשון ושני משחקיה הבאים נדחו כדי לאפשר לה להתארגן.
לאחר שהתקבלה החלטה שליגות העל בכדורגל וכדורסל יחזרו לשחק במהלך הסגר השלישי חזרה גם ליגת העל לנשים בכדורגל והמחזור הרביעי שוחק ב-25 בינואר. מכבי חולון לא הצליחה להעמיד קבוצה ופעולתה הופסקה.
גם בסיבוב השני המשיכו להתמודד בצמרת מ.ס. קריית גת ובנות נתניה עד למחזורים האחרונים של הליגה כשמכבי בנות עמק חפר ואס"א תל אביב מיד אחריהן. הפועל רעננה השתפרה בסיבוב השני והתברגה במרכז הטבלה יחד עם מ.כ. רמת השרון ומכבי כישרונות חדרה. בתחתית, נאבקו הפועל באר שבע והפועל עירוני פתח תקווה אך האחרונה המשיכה ביכולתה החלשה וירדה למעשה ליגה מספר מחזורים לפני סיום העונה. מחזור אחד לפני סיום העונה הבטיחה מ.ס. קריית גת את זכייתה באליפות השלישית בתולדותיה והשלמת עונה מוצלחת במיוחד עם זכייה בטרבל שבנוסף לאליפות כלל גם זכייה בגביע אתנה ובגביע המדינה.
ארגון שחקניות ושחקני הכדורגל בשיתוף עם אתר ONE ערכו עם סיום העונה טקס לנבחרי העונה ובו נבחרו נגו מבלאק לשחקנית העונה ועמית ביילין לשוערת העונה.
The Brit Pop Blur Box
האלבום אמנם לא רשמי, אך השירים הושמעו באופן רשמי והאלבום נמכר בחנויות מוזיקה גדולות כמו HMV.
בית הכנסת בית תפילה בנימין
בית הכנסת "בית תפילה בנימין" הוא בית כנסת בצ'רנוביץ.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה ב-1923. ב-1938, שעה שצ'רנוביץ הייתה נתונה לשלטון ממלכת רומניה, הונח בכניסה לבית הכנסת לוח זיכרון בגרמנית שנכתב באלפבית עברי. בין 1959 ל-2012 היה זה בית הכנסת הפעיל היחיד בצ'רנוביץ, עד לפתיחתו המחודשת של בית הכנסת קורן בעיר.
Indeed.com
Indeed.com הוא מנוע חיפוש משרות שהושק בארצות הברית בשנת 2004. המערכת מקבצת משרות פתוחות מאלפי אתרים כולל לוחות דרושים, חברות השמה ועמודי קריירה באתרי חברות. בחודש אוקטובר 2010 עקף אתר Indeed.com את monster.com והפך לאתר חיפוש העבודה בעל תעבורת הגולשים הגדולה היותר בארצות הברית. הנהלת האתר ומשרדיה הראשיים ממוקמים באוסטין שבטקסס.
המערכת זמינה במעל ל-60 מדינות ברחבי העולם וב-28 שפות שונות.
היסטוריה
אתר Indeed נוסד על ידי רוני קאהן (Rony Kahan) ופול פורסטר (Paul Froster) באוסטין, טקסס.
בשנת 2005, Indeed השיקה את גרסת הבטא על פי מודל המכונה על ידיהם "רשת פרסום משרות -תשלום על פי קליק" ("pay-per-click job advertising network"). בנוסף לחיפוש משרות על פי תפקיד ניתן לחפש על פי מילות מפתח כביטוי למגמות בשוק העבודה.
Indeed ישראל
ביוני 2010 השיקה Indeed אתר בעברית עם משרות הממוקמות בישראל. באוקטובר 2016 החל אתר Indeed ישראל לאפשר למחפשי עבודה להגיש מועמדות למשרות ישירות מאתר Indeed. בפברואר 2017 החלה Indeed לאפשר למעסיקים לפרסם משרות בעברית באתר הישראלי.
שירותים
שירותי אתר Indeed כוללים חיפוש עבודה, טרנדים בשוק העבודה, העלאת, אחסון וחיפוש קורות חיים, יצירת עמוד קריירה, חיפוש טרנדים בתעשיות עבודה שונות, חיפוש משכורות ופורומים בנושא חיפוש עבודה.
אסיף (שיר)
"אסיף", המוכר יותר בשם "אסוף את המעשים" לפי מילותיו הראשונות, הוא שיר שכתב איתמר פרת והלחינה נעמי שמר. השיר זכה להצלחה גדולה ולביצועים רבים.
נסיבות כתיבת מילות השיר
את השיר כתב איתמר פרת לזכר אחותו תרצה (תיתה) רבינוביץ' מקיבוץ חצרים, שנהרגה בתאונת דרכים בשנת 1976 בערב חג הסוכות תשל"ז, בהיותה בת 40. השיר נכתב בעיצומם של ימי האבל בתוך חג האסיף ופורסם בחוברת זיכרון לזכרה, שפרת עסק בעריכתה.
במלאת 30 שנה למותה של רבינוביץ', הוסיף פרת לשיר שני בתים שאינם מופיעים בשיר המולחן, ושאותם הוא תיאר כאפילוג. שני בתים אלה התפרסמו בחוברת "חגיגת אסיף" שבה נאספו שיריו.
מבנה השיר
בניגוד לגרסאות שונות המפצלות את השיר לארבעה בתים (שני הראשונים בעלי שלוש שורות, ושני האחרונים בני ארבע שורות. עם חריזה חלקית וצולעת) ברור כי השיר מחולק לשלושה בתים בני ארבע שורות, ובכל אחד מהם חריזה טובה בין השורות 1-3, 2-4. כך עולה מבחינה ספרותית, וברור שזהו נוסח שעמד לפניה של נעמי שמר, כפי שמופיע במסמך מארכיונה בקישור המצורף.
באותו קישור מופיעים גם שני הבתים שהוסיף המשורר מאוחר יותר (כעבור עשור) הבנויים אף הם באותה מתכונת.
תוכן השיר
כאשר קוראים או שומעים את מילות השיר, מבלי להכיר את נסיבות כתיבתו, הן נתפסות כפשוטן כשיר נטורליסטי לחג הסוכות, חג האסיף, ובכלל לחגי תשרי, בהם עושים חשבון נפש, מסכמים את השנה שחלפה ומביעים תקווה לקראת השנה החדשה. יש מי שמפרש את אווירת השיר כאווירה של ליאות במעבר לשנה חדשה, של זיכרונות מהשנה שחלפה, של סיום שטומן בחובו התחלה חדשה ושל התחדשות לקראת השנה החדשה והמעבר מהסתיו לחורף.
אך כאשר נסיבות כתיבת השיר מוכרות, ניתן לזהות אותו כשיר מִסְפֵּד, כפי שהגדירה אותו נעמי שמר, מה שהביא אותה לכתוב למילותיו לחן נוגה. את הרמזים לאבלות ולעצב ניתן לראות באמצעים לשוניים שנעשה בהם שימוש במילות השיר, גם בהתייחסות אליהם כשלעצמם, ללא הלחן הנוגה, ושמקורם במקורות היהדות ובשפה העברית:
עם זאת, ישנם גם ביטויים אופטימיים שמשולבים בתוך הקדרות:
הלחן
בעלה של תרצה, שאול רבינוביץ', נתן לנעמי שמר, שמדי פעם הגיעה להופיע בקיבוץ, עותק של חוברת הזיכרון, הראה לה את השיר ואמר לה שהיה רוצה שדווקא היא תלחין את השיר, מפני שאשתו אהבה מאוד את שיריה. שמר השיבה שהיא מלחינה רק את שיריה-היא ושירים של "משוררים גדולים", אך כעבור שבועיים הודיעה לשאול שהתרשמה מאוד מהחוברת ומאישיותה של תרצה, שהשיר מצא חן בעיניה ושבכוונתה להלחינו. לפרת נודע על כך רק לאחר שהשיר כבר הושמע ברדיו. פרת, שתחילה לא אהב את הלחן, הגיב בסופו של דבר להצלחת השיר המולחן במילים: "שמר הצמיחה לתרצה כנפיים, ועכשיו היא אחות של כולם".
גלאון (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בית הספר שלום עליכם
בית הספר שלום עליכם הוא רשת של בתי ספר יהודיים ציוניים באמריקה הדרומית, רובם בארגנטינה. הרשת כוללת את המוסדות צווישא - שלום עליכם שולן (שם הרשת ביידיש), "קינדערלאנד", ו"רמת שלום". בית הספר הראשון הוקם בשנת 1934, והוא פועל עד היום (2017), ומהווה את רשת בתי הספר היהודיים הגדולה ביותר באמריקה הדרומית. הוא נחשב בעיני רבים למוסד שפרץ את הדרך בחינוך היהודי החילוני בכל אמריקה הלטינית.
רקע תרבותי
מקורה של הקהילה היהודית בארגנטינה בהגירה מאירופה, שהחלה כהגירת בודדים בתחילת המאה ה-19, עם ההיתר שקיבלו זרים להיכנס למדינה בעקבות המרד נגד האימפריה הספרדית. ב-1853, כשהחוקה של הרפובליקה החדשה קבעה את החופש להגר לתוך המדינה וליהנות משוויון זכויות אזרחי לזרים, החלה הגירה במספרים גדולים. הארגון שלקח על עצמו לסייע ליהודים בקליטתם היה "החברה קדישא האשכנזית", שהפך בהדרגה מספק שירותי דת לארגון סיוע רב-תחומי; ובעקבות כך חל בקהילה תהליך של חילון. יהושפט הרכבי קובע במחקרו, שהתפתחות הקהילה בארגנטינה הייתה תמיד "עם הפנים לאירופה" (מתוך זיקה ברורה למתרחש בארצות המוצא, ולבעיות הפוליטיות שהתעוררו בשל כך), ושקו מנחה דומיננטי בהתפתחות זו היה השאיפה להכין את הקרקע להגירה לארץ ישראל. ייסודו של בית הספר "שלום עליכם" היה חלק מתהליך רחב של פעילות ציבורית עשירה, כפי שמתאר חוקר תולדות היהודים באמריקה הלטינית, חיים אבני: "מאות רבות של ארגונים דתיים, חברתיים, פוליטיים וכלכליים... בבירה ובערי הפנים; שני עיתונים יומיים ביידיש... אשר בהם משתקפות ההתרחשויות הבולטות במדינת ישראל וביהדות ארגנטינה גופא; שבועונים, ירחונים בספרדית וביידיש... ועל כל אלה, רשת ענפה של בתי ספר עממיים ותיכוניים, סמינרים, ישיבות ומוסד ללימודי יהדות.".
בתחילת המאה ה-20 היה עיקר החינוך בקהילה בעל אופי דתי: לשון עברית, חומש, קריאה בסידור תפילה, מנהגי ישראל, ומעט היסטוריה יהודית. מעמד המורים בארגון היה נמוך, ובשנת 1917 הם החלו להתארגן, ופתחו בשביתה שהובילה להקמת מועצת החינוך העממית ולייסוד של בתי ספר חילוניים.
בתי הספר בורוכוב
פעילי מפלגת פועלי ציון ייסדו את בית הספר הראשון מטעמם ב-6 בינואר 1920, תחת הארגון "הקורטוריון של בתי הספר בורוכוב", בעיר בואנוס איירס. בית הספר נקרא על שמו של דב בר בורוכוב. כשהתפלגה המפלגה באותה השנה, פרש הפלג השמאלי שלה, פועלי ציון שמאל, את חסותו על בית הספר. בהתאם לאופיו החילוני, התנהלו הלימודים גם בשבת, ובשפת היידיש - כדי להרחיק כל השפעה של העברית שנחשבה לשפת המסורת הדתית.
גטו צ'אשניקי
הכיבוש ויצירת הגטו
ערב המלחמה (1939) התגוררו בצ'אשניקי 3,500 תושבים, כשיש מקורות שונים בדבר גודל האוכלוסייה היהודית: החל מכ-1,100 יהודים ועוד כמה מאות בעיירות סמוכות, דרך 2,000 ועד אפילו 3,000 יהודים, שכמעט כולם התגוררו במרכז העיר.
בית הספר שלום עליכם
בתי הספר בורוכוב
בית הספר פעל במספר מבנים בשכונות של בירת ארגנטינה, שבהן התרכזו משפחות יהודיות: השכונות פלורידה, ויז'ה קרספו, מטדרוס, ועוד. מספר חודשים לאחר הקמתו עבר בית הספר לדירה אחת גדולה. הילדים התחלקו לכיתות על פי גילם (וזאת בניגוד לנהוג בבתי הספר הדתיים). תוכנית הלימודים כללה לשון וספרות יידיש, סיפורי תנ"ך והגאוגרפיה של ארץ ישראל.
גטו צ'אשניקי
הכיבוש ויצירת הגטו
פינוי היהודים החל זמן קצר לאחר כיבוש העיר בידי הנאצים ותחילה לא היה מאורגן ובכל שלושה עשר הימים שמתחילת המלחמה עד לכניסת הגרמנים הרשויות המקומיות הזהירו כי מי שלא יעזוב נמצא בסכנת מוות. תפקיד מרכזי שיחקה גם העובדה שהעיר צ'אשניקי הייתה מבודדת יחסית ומרוחקת מריכוזי האוכלוסייה הגדולים יותר. כביש מינסק-ויטבסק עקף את העיר מהצד וקו הרכבת לא עבר בעיר. מסיבות אלה, אחרי המלחמה, היהודים ששרדו את הגטו סיפרו שכמעט אף אחד מהם לא ידע מה קרה עם היהודים בפולין ולא שיערו את היקף הפעולה של הנאצים.
על פי ההערכות, הספיקו להתפנות לא יותר מ-10% מהיהודים מקומיים וחלק מאלה שברחו לא הצליחו להרחיק ונלכדו על ידי הגרמנים.
ב-4 (לפי מקורות אחרים ב-5 או ב-6) ביולי 1941 נכנסו החיילים הגרמנים לעיר וכבשוה. הכיבוש נמשך 3 שנים, עד ל-27 ביוני 1944.
בית הספר שלום עליכם
בתי הספר בורוכוב
בשנת 1930 פרצה בארגנטינה הפיכה צבאית. הצבא בראשותו של חוסה פליקס אוריבורו הדיח את הנשיא איפוליטו איריגוז'ן, ותפס את השלטון במדינה. ההפיכה החלה את התקופה הידועה בארגנטינה בשם "העשור הידוע לשמצה" (Década Infame). כתוצאה מחילופי השלטון החל גל אנטי-מהפכני, שבשנת 1932 הביא גם לסגירתו של בית הספר, וזאת בעיצומן של הכנות להרחבה של הרשת. בהודעה רשמית מטעם המשטר החדש נאמר, שהחינוך בבית הספר הוא מהפכני, ונאמן ללנין ולסטלין במקום למדינה. האשמה זו התבססה על דמיונם של המנהיגים הסובייטיים לדיוקנאות של חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית, ושל הסופר י"ל פרץ, שהיו מודפסות על מחברות התלמידים. פעילי הקהילה ניסו להתנגד להחלטה ולהביאה לבית המשפט, אך ללא הועיל. מספר מורים ועסקנים של הקהילה היהודית נכלאו בבית סוהר, ורוב התלמידים נותרו ללא מסגרת חינוכית.
גטו צ'אשניקי
הכיבוש ויצירת הגטו
הגרמנים, בעת יישום תוכנית ההשמדה של היהודים, ארגנו בעיר גטו, אם כי בניגוד למקומות אחרים לא היה ממש ריכוז אקטיבי של יהודים שכבר היו מרוכזים במרכז צ'אשניקי. בכל רחבי הכפר מיד לאחרי הכיבוש נתלו מודעות על הבתים ובהן הפקודות: "ליהודים אסור לעזוב. על הבגדים מלפנים ומלאחור יש לתפור טלאי צהוב, בקוטר 10 ס"מ". כמו כן הם אולצו לכרוך סרט לבן עם מגן דוד צהוב.
בית הספר שלום עליכם
ייסוד "צווישא"
בעקבות סגירת בית הספר בורוכוב, התכנסו פעילי מפלגת פועלי ציון שמאל והחליטו להקים מסגרת חינוכית חדשה. הם הכירו בכך שלא היה בכוחם לעשות זאת בתמיכת המפלגה לבדה, בגלל היעדר השפעה פוליטית, מחסור במורים והיעדרה של תוכנית לימודים. על כן הסכימו בלית ברירה לחבור אל הארגונים היהודיים האחרים, והקימו בינואר 1934 את ארגון "צווישא", ראשי תיבות ביידיש של "צענטראל וועלטלעכע יידישע שול ארגאניזאציע" (ארגון מרכזי של בתי ספר יהודים חילוניים). הם פרסמו בעיתונות המקומית את כוונתם, וקראו לנציגים מכל בתי הספר החילוניים במדינה, וכן למוסדות חינוך יהודיים בעולם (דוגמת ציש"א) לסייע להם. נציגי המפלגה חיים פינקלשטיין ויונה קובנסקי נפגשו עם אנשי המועצה הלאומית לחינוך וקיבלו את הסכמתו. לארגון הצטרפו פעילים לא ציוניים, אנשי פועלי ציון ימין, ונציגי בתי ספר חילוניים מחוץ לעיר הבירה, שעד אז פעלו באופן עצמאי. כך התארגנו במסגרת הארגון חמישה בתי ספר חילוניים. תוכנית הלימודים כללה את כתביהם של י"ל פרץ ושל שלום עליכם, ולא כללה עוד את כתביהם של מנהיגי הקומוניזם, כדי להתמקד בחינוך בקו הלאומי והיהודי-חילוני.
בית הספר "שלום עליכם"
בית הספר "שלום עליכם" הוקם ב-4 ביוני 1934 בדירה אחת, ברחוב סרמיאנטו מספר 2270 שבשכונת אונסה בבואנוס איירס. פינקלשטיין וחבריו, שבעבר עבדו לפרנסתם כפועלים, השתתפו במלאכת הבניה בעצמם. המורים הראשונים היו חיים ווסרשפרונג וחנה טננבאום, שעבדו כמורים עוד בוורשה ולאחר מכן במושבה מוזסוויל. החוק בארגנטינה באותה עת חייב בתי ספר פרטיים להעסיק מורים ילידי המדינה בלבד, ועל כן גייס פינקלשטיין שתי מורות מבתי ספר ממשלתיים: את לידיה פמוף ואת פאני קרדונר. פמוף ניהלה מאז את גן הילדים של בית הספר במשך 40 שנה, וקרדונר הפכה לסגניתו של פינקלשטיין, ששימש כמנהל בית הספר עד לעלייתו לישראל ב-1968. לצורך גיוס התלמידים עברו חברי הוועדה ובראשם פינקלשטיין מבית לבית, ושכנעו את ההורים להצטרף. במחזור הראשון של בית הספר למדו 133 תלמידים בשלוש כיתות ובגן ילדים אחד. פעולה זו נודעה בשם "מאכן קינדער" - "לעשות ילדים" ביידיש.
גטו צ'אשניקי
הכיבוש ויצירת הגטו
עד מהרה, הגרמנים ביצעו רישום של כל יהודי צ'אשניקי והוציאו פקודה לפיה כי יהודי שיימצא באזורים הכפריים, דהיינו, מחוץ לגבולות העיר, יומת בירייה, כך סומנו למעשה גבולותיו הבלתי נראים של הגטו.
בית הספר שלום עליכם
בית הספר "שלום עליכם"
בסוף שנת 1934 הוקם בית ספר שני בשכונת ויז'ה קרספו (Villa Crespo), שבה היה ריכוז היהודים הגדול ביותר בעיר. הוחלט לקרוא לבתי הספר על שם הסופר שלום עליכם, במלאת 75 שנים להולדתו.
גטו צ'אשניקי
התנאים בגטו
ליהודים נאסר לבקר אחד את השני, לשוחח עם שכניהם הבלארוסים וללכת אל מעבר לגבולות העיר. הם אולצו להשתחוות לשלטונות הכיבוש וכל מי שהיה מפר פקודה זו, היה חוטף מכות באלה מהחיילים הנאצים.
בית הספר שלום עליכם
משבר 1938
הגידול במספר התלמידים היה מעבר לכוחו הכספי של ארגון צווישא. בשנת 1936 נערכה שביתת מורים שנמשכה כחצי שנה, בעקבות כישלון הארגון לשלם את שכרם. את שנת הלימודים 1938 הצליח הארגון לפתוח בבית ספר אחד בלבד. בעקבות המשבר, הוחלט להתפשר על עקרונות הארגון ולבקש את סיועה של ה"חברה קדישא" המבוססת יותר. לצורך כך הסכימו להגמיש את תוכנית הלימודים, לכלול בה יותר תכנים דתיים ופחות תכנים סוציאליסטיים, ללמד את חגי ישראל, וכן להשבית את בתי הספר בשבתות ובחגים.
הקמפוס ברחוב סראנו
בשנת 1940 הוחל בבנייתו של משכן חדש לבית הספר, במקום בו הוא שוכן עד היום, ברחוב Serrano מס. 341, כתובת שהפכה למושג השגור בפי כל בקהילה היהודית בארגנטינה. הבניה נערכה על פי הסטנדרט המתקדם ביותר באותה עת, ולשם כך גויסו תרומות רבות מארגונים יהודיים בעולם. גם העיתונות המקומית התגייסה לתמוך בפרויקט. טקס הנחת אבן הפינה לבית הספר ב-8 בדצמבר 1940 תואר בהתרגשות רבה בעיתון "די פרעסע": "הרחוב היה מלא, התנועה התקדמה באיטיות ורמקולים היו מפוזרים ברחובות הסמוכים. הטקס החל בנגינת ההמנון הארגנטיני." יונה קובנסקי אמר בטקס: "כעת אנחנו בונים בית ספר יהודי כדי לחנך ילדים שיהיו יהודים טובים וארגנטינאים טובים, על פי ערכי החופש ותוך הכרה של התרבות וההיסטוריה היהודית."
עמוד האש (ספר)
עמוד האש (באנגלית: A Column of Fire) הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי הסופר האנגלי קן פולט. הספר, שיצא לאור בשנת 2017, הוא הספר השלישי בסדרת קינגסברידג', ומהווה המשך לעמודי תבל משנת 1989 ולעולם ללא קץ משנת 2007.
גטו צ'אשניקי
התנאים בגטו
עד סוף קיץ 1941 בגטו לא חוו עדיין רעב. כל תושבי צ'אשניקי, כולל היהודים, הצליחו עוד לפני הכיבוש להצטייד בחיטה מהמזקקה המקומית. לחלק מהיהודים היו עדיין חיות משק, אך כבר בימים הראשונים של הכיבוש הנאצים לקחו כמעט את הכל ובספטמבר לא הותירו דבר.
עמוד האש (ספר)
העלילה מתרחשת באירופה משנת 1558 ועד שנת 1620, בתקופת העידן האליזבתני והרפורמציה הפרוטסטנטית.
עלילה
הספר, שמתחיל בשנת 1558 וממשיך עד שנת 1605, מתאר את תולדות הרומן בין נד וילארד לבין מרג'רי פיצג'רלד, וכן את התככים הפוליטיים בחצרות המלכות של אנגליה, צרפת וסקוטלנד ואת הקונפליקט האלים בין תומכי הכנסייה הקתולית לבין תנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית בסוף המאה ה-16. בניגוד לשני הספרים הקודמים בסדרה, חלק גדול מעלילת הספר מתרחש מחוץ לקינגסברידג', ומרחיקה עד לאזורים כמו לונדון, פריז, סביליה, אנטוורפן, ז'נבה, סקוטלנד והקריביים. העלילה אף כוללת דמויות רבות שאין להן שום קשר לקינגסברידג', והחלק השני של הספר משאיר מאחור את עלילותיה של העיר ומתרכז במאבקים הפוליטיים והדתיים הרחבים יותר.
הקדמה
הספר מתחיל בהקדמה קצרה, בה המספר הגיבור מתאר אירוע של הוצאה להורג. הוא מספר כי הוא האחראי להוצאתו להורג של אותו אדם, לאחר שרדף אחריו במשך שנים. הוא מסביר כי אדם זה הוא האחרון שהוצא להורג באחריותו, וכי עובדה זו עוררה בו מחשבות על האדם הראשון שהוא היה אחראי למותו.
חלק ראשון - 1558
סר רג'ינלד פיצג'רלד ובנו רולו מאלצים את מרג'רי, המאוהבת בנד וילארד, להתחתן עם בנו של רוזן שירינג, בארט. מרג'רי מוחאת על הבחירה, אך בסופו של דבר נענית לרצון הוריה, מתוך מחשבה שזהו רצון האל. אמו של נד, אליס, מאבדת את הונה לאחר עסקה לא מוצלחת עם בני פיצג'רלד, ולאחר כיבוש העיר קאלה על ידי הצרפתים. נד מזועזע כאשר הוא חוזה בהוצאתו להורג של פילברט קובלי, באשמת היותו פרוטסטנט. הוא מחליט להקדיש את שארית חייו כדי להילחם למען סובלנות דתית. לשם כך הוא נוסע אל וסטימנסטר כדי לתמוך בנסיכה אליזבת, היורשת הפוטנציאלית של כתר הממלכה. כאשר הם שומעים כי המלכה מרי גוססת, נד ממהר ללונדון כדי להשיג מידע נוסף. הוא שומע על מותה של מרי, וממהר להביא את החדשות אל אליזבת, המלכה החדשה.
גטו צ'אשניקי
התנאים בגטו
בנוסף לנאצים ולמשטרת הסדר הבלארוסית, היהודים סבלו גם מידי התושבים המקומיים, שיכלו לשדוד ולהיטפל אליהם מבלי להסתכן בענישה.
עמוד האש (ספר)
חלק ראשון - 1558
במקביל, בצרפת, הסטודנט הצעיר פייר אומנד נעצר כאשר הוא משתמש, בניגוד לחוק, בשמם המלכותי של משפחת גיז. הוא מובא בפני הדוכס והקרדינל לתשאול. פייר שייך טכנית למשפחה, אך הוא נולד מחוץ לנישואים, ולכן אינו רשאי להשתמש בשם המשפחה. פייר הערמומי מנצל את המעמד כדי להיחלץ מצרה, והופך להיות מרגל בשירות משפחת גיז, אשר מטרתו לתפוס פרוטסטנטים שחיים בחשאי בצרפת. הוא פוגש את משפחת פאלו, בעלי בית דפוס, אשר מדפיסים ומוכרים תנ"ך פרוטסטנטי בחשאי. הוא בונה מערכת יחסים עם סילבי פאלו הצעירה.
גטו צ'אשניקי
התנאים בגטו
עם התדרדרות רמת החיים, היהודים נאלצו לבצע סחר חליפין ולהחליף את חפציהם ובגדיהם תמורת מזון, אבל בשל האיסור לתקשר עם תושבים אחרים ואיסור על התושבים הגויים להזין את הרובע היהודי, הם עשו זאת בהחבא. אכיפת הפקודה הוטלה על משטרת הסדר הבלארוסית. היהודים הצליחו לשרוד רק באמצעות מסחר לא חוקי עם האיכרים, כאמור, מזון תמורת חפצים שנותרו בבית.
היהודים נלקחו על ידי הנאצים לשמש עבור העבודות הקשות והמלוכלכות ביותר — נכפה עליהם לנקות את הרחובות והכבישים, לבצע עבודות בחווה, תחזוק מסילות הברזל, איסוף עצי הסקה וקצירת השדה. הנשים הזקנות אולצו לתלוש את הדשא מקצות המדרכות, בעוד חייל גרמני היה מפקח ומנצח עליהן באמצעות שוט. על סדר העבודה היומי פיקח יהודי, רופא לשעבר בבית חולים מקומי, שידע את השפה הגרמנית. היהודים אולצו להחליף את הסוסים בעגלות ולסחוב לבנים, חול ומים.
עמוד האש (ספר)
חלק ראשון - 1558
ברני וילארד, אחיו הבכור של נד, חי בסביליה שבספרד. הוא עובד יחד עם קרלוס, בן דודו הקתולי. עם השניים נמצא גם עבד המשפחה, אברימה. השלושה עובדים בתעשיית ייצור הברזל, ותפקידו של ברני הוא להגיע בכל יום לנמל ולקנות מהסוחרים עפרת ברזל. קרלוס ואברימה מצליחים לבנות כור היתוך חדשני, אשר מקל על עבודתם והופך אותם ליצרני הברזל המובילים בעיר. מתחריהם בעיר מתוסכלים מהצלחתם, ומספקים מידע שקרי לאינקוויזיציה אודות מנהגים אסורים שמתרחשים בביתם. כאשר נציגי האינקוויזיציה מגיעים לחקור את המשפחה, השלושה מבינים שעליהם לברוח. הם מצטרפים לצבא הספרדי ועולים על ספינה, אשר יעדה אינו ידוע.
גטו צ'אשניקי
התנאים בגטו
בספטמבר-נובמבר 1941, לפני שהחורף נהיה קשה מאוד, כמה עשרות יהודים צעירים הועסקו בעבודות פרך סמוך לעיר. האסירים הזקנים שלא יכלו לעבוד הוחזקו במגורים ישנים מבלי שניתן להם מזון, אך ישנן עדויות שהם היו עורכים מסחר לא חוקי בלילות תוך החלפת חפצים תמורת מזון בכפרים הסמוכים.
עמוד האש (ספר)
חלק שני - 1559 עד 1563
נד עובד בשירותה של המלכה אליזבת. הוא מקבל לאחריותו את הכפר ויגלי, הסמוך לשירינג, מה שמאפשר לו לבלות זמן רב בקינגסברידג'. הוא נפגש עם מרג'רי, אשר מספקת לו מידע על מעלליהם של אביה ושל אחיה, ומספרת לו כי גיסה, הרוזן סוויתין, אונס אותה. נד מחליט להשתמש במידע שנתנה לו כדי לנסות להגן עליה, והוא מארגן תחבולה. הוא מספר לבישוף החדש של קינגסברידג' על מזימתם של הפרוטסטנטים לחלל את שרידיו של הקדוש אדולפוס, המצויים בקתדרלה, ומייעץ לו לקבור את הקדוש בטקס סודי ובכך להימנע מחילול השרידים. במקביל, הוא מדליף את השמועה אל משפחת פיצג'רלד, בתקווה שהם ירצו להתערב בקבורה ולמנוע אותה. תוכניתו מתממשת, ומתפתח בקתדרלה עימות, במהלכו הרוזן סוויתין רוצח את אחד הכמרים בקתדרלה. סוויתין נלכד ומואשם בחילול הקודש וברצח, ובכך סוויתין הופך לאדם הראשון שנשלח למותו על ידי נד. סוויתין מוצא להורג, אך לא לפני שמרג'רי מגלה שהיא בהריון ממנו (תוך שהיא משכנעת את כולם שהילד הוא בנו של בארט). בארט הופך לרוזן שירינג, אך הוא עצלן והוא משאיר משימות רבות למרג'רי, כולל פגישה עם נד. מערכת היחסים בין נד למרג'רי ניצתת מחדש בעקבות פגישה זו, והשניים מתחילים להיפגש בחשאי ולקיים יחסי מין. בסופו של דבר, נד מבין כי מרג'רי לא תעזוב את בארט לטובתו, והוא מחליט לעזוב ולהתרחק ממנה. לאחר עזיבתו, מרג'רי מגלה כי נכנסה להריון.
בצרפת, מערכת היחסים בין פייר וסילבי ממשיכה להתקדם, והיא מזמינה אותו יחד עם שאר בני משפחתה לטקסים הפרוטסטנטים הסודיים. פייר מתיידד עם חברי הקהילה ועורך פנקס מיוחד, בו הוא מתעד את שמות הפרוטסטנטים בפריז. במפגשים הוא מכיר גם את לואיז, אשתו של המרקיז מנים, אך זו נוקטת בגישה מתנשאת ובוחרת שלא לסמוך על פייר. פייר כועס על לואיז, ונשבע לנקום בה בהמשך. בסופו של דבר, פייר מסכים להינשא לסילבי, אך בשיא חתונתם מתפרצים לאירוע בני משפחת גיז ולוכדים את כל הפרוטסטנטים הנוכחים, לפי הוראתו של פייר. הפרוטסטנטים כולם משתחררים לאחר תשלום כופר, אך פייר דואג שאביה של סילבי יוצא להורג. סילבי ואימה נותרות חסרות כל, וסילבי נאלצת למצוא מקור חדש לפרנסה. פייר מקווה לזכות לתגמול מבני משפחת גיז, אך אלו מכריחים אותו להינשא לאחת המשרתות, אודט, לאחר שזו הרתה לאחד מבניה הצעירים של המשפחה. פייר נאלץ להסכים, אך מתנה את הסכמתו בכך שיאפשרו לו להשתמש בשם המשפחה "גיז". פייר מתוסכל, ונוהג באלימות כלפי אודט וכלפי בנה, אלן. כל אותו זמן חיה בביתם נת, המשרתת הצעירה, אשר חיה בפחד מפייר. לאחר מותו של דוכס גיז, פייר ממהר לתפוס מקום בתור יועצו הראשי של הדוכס החדש, אנרי הצעיר, ודואג להגביר את שנאתו לקתולים ולאפשר לו להמשיך במזימותיו.
גטו צ'אשניקי
חיסול הגטו
בנובמבר 1941 הגרמנים החלו לחלק שתי חפיסות טבק כבונוסים עבור כל יהודי שמת — בין אם מבוגר או ילד. מתנות הוענקו גם על הסגרת יהודים שהסתתרו. המתנדבים היו רבים כל כך עד כי הגרמנים היו צריכים להגדיל את הפרסים, אבל זה לא הרגיע את נחישות המקומיים.
עמוד האש (ספר)
חלק שני - 1559 עד 1563
המלך אנרי השני מת במהלך טורניר אבירים, ובנו פרנסואה מוכתר למלך החדש - מה שהופך את מרי למלכת צרפת. אליסון שמחה להיות יד ימינה של המלכה החדשה, ומנצלת את מעמדה כדי להתיידד עם פייר אומנד, שעובד בשירות בני משפחת גיז, דודיה של מרי. אליסון מקווה להינשא לפייר, ומתאכזבת כאשר היא מגלה שפייר נאלץ להינשא לאודט. כשנה לאחר הכתרתו, פרנסואה מת ומרי נותרת אלמנה. אחיו של פרנסואה, שארל, עולה לשלטון, ומרי שוקלת לעזוב את צרפת ולחזור לסקוטלנד, שם אימה מתה. היא נפגשת עם אחיה הפרוטסטנטי, ג'יימס סטיוארט, ועם מי שמתחזה לעוזרו, נד וילארד, אשר נשלח אליה במסווה על ידי המלכה אליזבת, והם מנסה לשכנע אותה להתרחק מסקוטלנד ולהישאר בצרפת. הם חוששים מפני טענתה לכתר האנגלי, בתור הקתולית הראשונה בסדר הירושה. פייר אומנד הקתולי, שנוכח גם הוא בפגישה, מנסה לשכנע את מרי לחזור לסקוטלנד, בתקווה שהיא תשלט גם על אנגליה ותוסיף לכוחם של בני גיז.
ברני, קרלוס ואברימה מגיעים עם הצבא הספרדי אל ארצות השפלה, שם הם מהווים חלק מחיל התותחנים. מטרת הצבא היא לכבוש ערים באזור ולאכוף בהן את הדת הקתולית. באחד הערבים מתקיים משחק הימורים, במהלכו ברני הורג את מפקדם של השלושה. בניסיון להציל את עצמם, הם גונבים סירה ושטים בנהר הסכלדה אל עבר אנטוורפן. בהגיעם לאנטוורפן, השלושה מתקבלים על ידי בן דודם של ברני ושל קרלוס. הם מספרים את סיפורם, ובן הדוד העשיר מזמין אותם לבנות מחדש את כור ההיתוך החדשני שלהם. לאור הצלחתם הרבה, השלושה מקבלים הצעה להישאר באנטוורפן ולהצטרף לתעשיית ייצור הברזל בעיר. קרלוס ואברימה שמחים מההזדמנות שקיבלו להתחיל את חייהם מחדש, אך ברני בוחר לחזור לביתו בקינגסברידג'. ברני עולה על ספינה, ומועסק שם בתור אחראי התותחנים. עד מהרה הוא מגלה כי הספינה לא צפויה לחזור לאנגליה בזמן הקרוב, וכך הוא מוצא את עצמו חלק מסחר העבדים האטלנטי.
גטו צ'אשניקי
חיסול הגטו
בספטמבר 1941 בוצעה אקציה ביהודי לוקומל הסמוכה בה נהרגו 300 יהודים. כאשר אל יהודי צ'אשניקי החלו להגיע שמועות על אותה אקציה, ועל הירי המתרחש בגטו לפל וההרס המוחלט של גטו סיינו, אנשים לא רצו להאמין בזה. אומנם האבטחה חוזקה וזקן בית הכנסת היה יוצא בסתר לחקור אצל הכפר זאלסייה הסמוך, שבמחוז לפל, שם התושבים המקומיים אישרו את השמועות כנכונות. כאשר חזר, סיפר הכל, אך דבר לא השתנה — הליכה ליער עם כל המשפחה, עם ילדים וקשישים, לא הייתה אפשרית בשל החורף הקשה והעובדה שהמקומיים חששו להסתיר יהודים, או אפילו ששו להסגירם לגרמנים על מנת לקבל מהם פרסים. לכן, אף אחד מהמבוגרים לא ניסה לברוח במחיר חייהם של ילדים וקשישים.
בית הספר שלום עליכם
הקמפוס ברחוב סראנו
המבנה החדש נחנך ב-1942. היו בו 19 כיתות, גן ילדים, חדר מורים, מזכירות וספריה - פרטים שהיוו חידוש בבתי ספר יהודיים באותה עת. הבניין המפואר נודע בשם "קינדר פאלאץ" - ארמון הילדים. סגל בית הספר מנה כבר 28 מורים, שלימדו 635 תלמידים ב-19 כיתות. עד שנת 1946 גדל הסגל ל-68 ומספר הכיתות ל-44, ובהן 1468 תלמידים. בשיא פעילותו לימדו בו 120 מורים ב-60 כיתות בהן למדו כבר כ-2,000 תלמידים. כמו כן נכלל בבית הספר גן ילדים, שבשיאו למדו בו 850 ילדים בגיל הרך; בשנות השבעים החל לפעול גנון בבית הספר.
גטו צ'אשניקי
חיסול הגטו
הגרמנים התייחסו מאוד ברצינות לאפשרויות של ההתנגדות היהודית, ולכן הראשונים שהם הרגו בגטו, או אפילו עוד לפני הקמתו, היו כל הגברים היהודים שבגילאי 15 עד 50 שנה — למרות חוסר ההיגיון הכלכלי, שכן הם היו כשירים לעבודה. מסיבה זו, בתחילת פברואר 1942, הגרמנים הורו לכל הגברים היהודים לבוא יחד לצורך עבודה זמנית. כ-200 גברים הובלו אל הכפר זארצ'נאיה סלובודה. בעודם על הגשר מעל הנהר אוליאנקה, שוטרי משטרת הסדר, בפיקוח הנאצים, החלו לירות לעברם. כמה יהודים פצועים שביקשו לסיים את העינוי, השליכו עצמם מהגשר אל הקרח. השוטרים, על פי עדויות האנשים, צפו בחיוך באנשים הגוססים.
כמה ימים אחרי כן, ביום שבת ה-14 (לפי מקורות אחרים, 11 או 13) בפברואר 1942, הגרמנים שלחו קבוצה גדולה של בני נוער יהודים בשעות הבוקר המוקדמות לנקות שלג מהכבישים ליד הכפר קופטביצ'י, ובכך סילקו למעשה את היהודים הפעילים ביותר מהעיר. כל היהודים הנותרים קיבלו פקודה להתכנס בשעה 16.00 בבית התרבות המחוזי שבמרכז העיר, לשעבר כנסייה, וקודם לכן — בית תפילה (אחרי המלחמה הבניין הזה נהרס ונבנה במקומו בית ספר תיכון). את המבצע ניהלה יחידת עונשין גרמנית בת 25 חיילים גרמנים, שהגיעה על מזחלת בבוקר מהעיירה ביישינקוביץ. אליהם צורפו שוטרים שנאספו מכל רחבי המחוז. רבים הבינו מה מחכה להם, ולא באו בשעה היעודה. לכן, שוטרים רכובים על סוסים הסתובבו ברחובות בהם התגוררו יהודים, סילקו אנשים מבתיהם וגררו אותם אל בית התרבות. אלה שניסו להימלט נורו למוות. בשל חשש לסיוע לאוכלוסייה היהודית, נאסר על כל התושבים הלא-יהודים לצאת מהעיר.
בשעה 10 בבוקר ב-15 (או ב-12) בפברואר 1942 הגיע המשלוח הראשון של יהודים, שכלל רק קשישים, נשים וילדים. הם נלקחו לגשר סלובודה שמעל הנהר אוליאנקה כארבעה קילומטרים מצ'אשניקי, בכפר זארצ'נאיה סלבדה, ליד הכפר טרילסינה. מלפנים צעדה קשישה עם שיער לבן - יהודייה מכובדת בעיר, רופאת הילדים ליברמן. היהודים ניסו לקום לתפילה לבית הכנסת, אך הגרמנים לא אפשרו זאת.
היהודים שהובאו לבורות המוות חיכו זמן רב למותם. הירי החל לאחר שעתיים. הורו להם להוריד את הבגדים, לשבת על השלג, כשהטמפרטורה הייתה כמינוס 20° ואז הורו להם לשכב בבור שורות-שורות בעוד הרוצחים פתחו באש, גם נגד אלה שלא ירדו לבור וסירבו לעשות זאת — אל תוך הבור נפלו הרוגים ופצועים. ילדים קטנים הושלכו חיים לתוך הבור. באותו היום חוסלו יהודים רבים.
האקציה הסתיימה כשהחל להחשיך. כמה אנשים, בעיקר צעירים, חזקים וזריזים, הצליחו להימלט. הבור כוסה באמצעות רכב גרמני משוריין שנסע על הקרקע. בסך הכל נורו כ-2,000 יהודים (הערכות שונות מדברות על 1,200, או 1,800).
כמה יהודים ניסו להסתתר, אך כמעט כולם התגלו ונהרגו. אלה שהצליחו לברוח היו בעיקר אותם יהודים אשר בבוקר ה-14 בפברואר נשלחו לבצע את ניקוי הכביש והם כבר ידעו מה קורה ונמלטו.