cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איכול יבש
הקדמה - פוטוליתוגרפיה
האיכול היבש הוא חלק מתהליך ארוך יותר של פוטוליתוגרפיה, שהוא התהליך הכמעט בלעדי לייצור התקני מוליכים למחצה. בתהליך זה מגדלים שכבות של חומרים שונים (מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים) ולאחר מכן מעתיקים לשכבות אלה דוגמת מעגל חשמלי אשר מוטבע מראש במסכה. דרך המסכה עוברת קרינה, בדרך כלל UV, אשר משנה את תכונת החומר בו היא פוגעת, שהוא פוטורזיסט. במקום בו הפוטורזיסט שינה את תכונותיו ניתן להסירו וכך לחשוף את שכבת החומר אותו יש לאכל. עתה משהוא חשוף, מאכלים אותו בהפעלת תהליך האיכול היבש.
איכול בפלזמה
הפרמטרים העיקריים השולטים על איכות האיכול הם:
כרסום יוני
כרסום יוני מתבצע באמצעות יונים הפוגעים בפני השטח ומתיזים חומר. המקור המקובל ליצירת יונים קרוי על שם קאופמן (Harold R. Kaufman).
איכול גז ראקטיבי (RIE)
איכול ריאקטיבי מבוסס על שילוב של איכול כימי, כמו באיכול בפלזמה, עם כרסום (או התזה) על ידי היונים הפוגעים בשטח. תכונותיו:
צ'אק דיקסון
צ'אק דיקסון (באנגלית: Charles "Chuck" Dixon; נולד ב-1954) הוא כותב קומיקס הידוע בעיקר בכתיבת סדרת באטמן בשנות ה-90.
ראשית חיים
דיקסון נולד במערב פילדלפיה, פנסילבניה, וקרא קומיקסים מכל הז'אנרים. הוא סיים את לימודיו ב-"Upper Darby High School"
1980
עורך הקומיקס, לארי האמה, שכר אותו לכתוב העתקי גיבוי למגזין "Savage Sword of Conan" של Marvel Comics. הוא כתב תחת השם "צ'ארלס דיקסון".
פרסים
העבודה שלו הקנתה לו הערכה רבה בקהילת הקומיקס העולמית, כולל מועמדות לכותב הקומיקס הטוב ביותר בשנים: 1997, 1998, 1999, 2000.
פרנקו (פירושונים)
כדורגלנים:
קציני משטרה:
ראו גם
}}
הערכה חלופית
ההערכה החלופית בודקת את יכולות התלמיד שאינן נבדקות במבחן רגיל. בשיטת הערכה זו נבדקת מידת יכולתם של תלמידים ליישם את הידע, את המיומנויות ואת ההבנה שרכשו – בתנאים הקובעים של "העולם האמיתי" שמחוץ לבית הספר ולא רק באמצעות בחינות.
לגישת "ההערכה החלופית" יש ביקורת על הגישה המסורתית של מבחנים. עיקר הביקורת היא על מבחנים בעלי שאלות סגורות. הגישה שבה השתמשו בשנות ה-90 של המאה ה-20, טוענת כי מבחן בצורתו המוכרת, כלומר מבחן שבו נעשה שימוש במכשירי כתיבה כמו נייר ועיפרון, אינו מכסה את כל סוגי הלמידה שראוי שיוערכו. ההערכה המסורתית באמצעות מבחן אינה מודדת את כל יכולות התלמיד, אלא לרוב את יכולת זכירת החומר ויציקתו לתשובה מובנית, שלא כמו ההערכה החלופית שדורשת מהתלמידים מיומנויות חשיבה גבוהות כמו: תכנון, ארגון ומיזוג מידע, הסקת מסקנות, ביקורתיות וכדומה.
בהערכה החלופית נעשה שימוש נרחב במטלות ביצוע ובעבודות כגון: כתיבת עבודת חקר, תלקיט עבודות, הכנת משחק, הכנת דגם ועוד. עם זאת, אין היא זונחת לחלוטין את העקרונות הבסיסיים של ההערכה, כמו תוקף ומהימנות, שנעוצים בתורת המבחנים המסורתית. בנוסף, ההערכה החלופית שלא כמו השיטה המסורתית מתמקדת בתהליך הלמידה ולא רק בתוצר.
במסגרת רפורמת "ישראל עולה כיתה" של משרד החינוך שולבה גישה זו באופן נרחב. במסגרת התוכנית נקבע כי על בתי הספר לגבש דרכים מגוונים להערכת התלמידים ולצד בחינות יונהגו שיטות הערכה כגון עבודות חקר, הצגה בעל פה של עבודות ונאומים. ההערכה החלופית בתוכנית זו באה לידי ביטוי גם בבחינות הבגרות והיא מהווה 30 אחוזים מהציון הסופי. מתכונת ההערכה נקבעת על ידי שיקולי בתי הספר. בין היתר, מטרות שיטות ההערכה החלופיות הן להכין את התלמידים בתיכון לקראת אתגרים בלימודים האקדמיים בהמשך חייהם, וכן לספק להם כלים להתמודדות עם אתגרים חברתיים עכשוויים.
כפלטפורמה ייחודית להערכה חילופית יכול להוות אמצעי מיטבי:
(1) לביטוי מלוא כישורי התלמיד
(2) לטובת קידום מטרות תחומי הדעת.
השכן ממול
השכן ממול (באנגלית: The Boy Next Door) הוא סרט מותחן אמריקאי משנת 2015, בכיכובה של ג'ניפר לופז. הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-23 בינואר 2015, ובישראל ב-22 בינואר 2015 בתרגום עברי.
תקציר עלילה
אישה בוגרת מתאהבת בצעיר חתיך שעבר לבית הסמוך, אבל הרומן המסעיר שלהם תופס כיוון אובססיבי ומסוכן.
מידול האינפורמציה של המבנה
מידול האינפורמציה של המבנה (באנגלית: Building Information Modeling; בראשי תיבות: BIM) היא שיטת ניהול מידע שמטרתה ייעול התכנון והביצוע של פרויקטים בתחום ההנדסה האזרחית.
בשיטה זו קיים מודל ממוחשב, תלת-ממדי, אשר מהווה ייצוג דיגיטלי של המבנה האמיתי על כל מאפייניו. כדוגמת: מראה, תכונות הנדסיות, לוחות זמנים ועלויות. מודל ה-BIM משמש את כל המעורבים בתהליך הבניה: יזמים, מתכננים, מבצעים ומפקחים לאורך כל חיי הפרויקט, משלב תכנון ראשוני ועד השלמת הפרויקט ואף לאחר מכן לצורכי תחזוקת המבנה.
מניעים ואופן השימוש ב-BIM
מטרת השימוש ב-BIM היא ייעול תהליכי התכנון והבניה על ידי ארגון כל האינפורמציה הקשורה לפרויקט באופן יעיל, זמין ונגיש.
באופן מסורתי אלמנטי בניין מוצגים לעוסקים במלאכת הבניה באמצעות קווים על גבי שרטוט. תצוגה זו מאפשרת לדעת רק את מיקומו וגודלו של האלמנט. ב-BIM לעומת זאת אלמנטי הבניין אינם משורטטים, אלא "ממודלים" (מלשון "מידול" - יצירת מודל, דגם תלת־ממדי, להבדיל מיצירת שרטוט). כאשר ממדלים אלמנט ניתן לתת לו אין ספור מאפיינים מלבד לגודלו ומיקומו. האלמנטים הממודלים שמורים כבסיס נתונים במחשב וניתן להציגם בדרכים שונות: כטבלאות, כמודל תלת-ממדי, כלוח זמנים או כל תצוגה אחרת.
ארגון האינפורמציה בשיטה זו מאפשר למשתמשים להפיק ניתוחים שונים של המבנה, לדוגמה:
תוכנות מחשב ל-BIM
BIM היא שיטה, היא איננה תוכנה ואין לאף גורם מסחרי בעלות עליה.
באופן דומה לשוק השרטוט הדו-ממדי, הנשלט על ידי תוכנת אוטוקאד של חברת Autodesk, שוק ה-BIM מתנהל עם תוכנת Revit מבית התוכנה Autodesk. על תוכנת Revit ניתן להתקין תוספים אשר בעזרתם ניתן לחשב הנדסית את המבנה, כגון Sofistik.
רוב הפרויקטים הגדולים בעולם מתוכננים ומבוצעים על פי מתודולוגית BIM בפתרונות התוכנה של חברת Bentley, ArchiCAD, Tekla Structures, Autodesk Revit ,Synchro PRO ו-VectorWorks.
סטנדרט עבודה משותף
בפרויקט בנייה מעורבים עשרות גורמים: יזמים, דיירים, קבלנים, מתכננים מדיסציפלינות שונות ועוד. על מנת שהללו יוכלו לעבוד יחדיו וליהנות מהיתרונות של שיטת ה-BIM, הם חייבים לעבוד בשפה משותפת ולפעול בסטנדרט אחיד. ישנן מספר יוזמות סטנדרטיזציה מובילות בעולם, ביניהן אלו של איגוד המהנדסים הבריטי ואוניברסיטת פנסילבניה ארצות הברית ׁ(ראו בסעיף קישורים חיצוניים).
בישראל קם בשנת 2015 פורום BIM ISRAEL שמטרתו להיות מסגרת בה ישתפו פעולה נציגי המשק בענף הבנייה על מנת לגבש ולכתוב את הסטנדרט הישראלי לשימוש ב-BIM.
אמריקה שמגיעה לנו
אמריקה שמגיעה לנו (באנגלית: The America We Deserve) הוא ספר על מדיניות ציבורית שנכתב על ידי איש העסקים האמריקאי ולימים נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בשיתוף עם הסופר האמריקאי, דייב שיפלט.
הספר פורסם בינואר 2000, בזמן שטראמפ שקל להתמודד בבחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה כמועמד המפלגה הרפורמית. הספר מפרט מערך הצעות מדיניות שטראמפ אמר שמתכוון ליישם אם יהפוך אי פעם לנשיא ארצות הברית.
עמדות והצעות
בספר הביע טראמפ עמדות נגד הגירה בלתי חוקית הדומות לאלה שדגל כאשר התמודד בשנית לנשיאות במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 (בהן אף הצליח להיבחר לנשיאות), דוגמה לעמדתו נגד ההגירה היא ש"נראה כי מדיניות ההגירה הליברלית משקפת ביטחון ונדיבות אך בפועל היא מראה על פזיזות והתעלמות ממי שחי כאן באופן חוקי", טראמפ אכן יישם ועמד על עמדתו בעניין ההגירה ואף בכהונתו בת ה-4 שנים הכריז כי יבנה חומה חדשה בגבול ארצות הברית–מקסיקו.
ציפיות לטרור
במהלך קמפיין הבחירות שלו ב-2016, ציטט טראמפ את הספר באופן תדיר וטען כי הספר הוא הוכחה שהוא ניבא את פיגועי 11 בספטמבר וזאת מאחר שהזכיר את הטרוריסט הסעודי וראש אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן ואמר כי "אני באמת משוכנע שאנחנו בסכנה מפיגועים שיגרמו לפיגוע במגדלי התאומים להראות כמו ילדים שמשחקים בזיקוקים", עם זאת טראמפ לא באמת ניבא בספר שבן לאדן אכן יבצע פיגועי ענק נגד ארצות הברית.
מכתש רמון
אורכו של המכתש כ-40 ק"מ, רוחבו המרבי כ-9 ק"מ ועומקו המרבי כ-350 מטר. במזרח, מחולק המכתש על ידי הר ארדון לשתי בקעות: בקעת ארדון ובקעת מחמל. רוב שטחו של המכתש מנוקז על ידי נחל רמון, שנקרא בערבית "ואדי א-רוּמאן", ייתכן משום שרומאים עברו באזור זה, בדרך הבשמים.
היווצרות המכתש
הסברה כיום היא שהמכתש נוצר משחיקה של שכבות סלע רכות הנמצאות תחת שכבות קשות יותר - מרכז המכתש היה בעבר ראשו של הר, שפתי המכתש פונות עדיין אל ראש ההר שכבר לא קיים, ופנים ההר נשחק והפך למכתש.
ככלל, המכתשים בנגב נוצרו בתהליך מורכב, שכן דרוש שילוב של מספר תנאים כדי שייווצר מכתש: קמר אסימטרי, שכבות סלע שונות במידת קשיותן (למעלה שכבות סלע קשות, כמו גיר או דולומיט, ומתחת להן שכבות סלע רכות), חתירת נחל הסוחף את תוכנו של המכתש בעל בסיס סחיפה נמוך, ואקלים מדברי (יובש השומר על קירות המכתש מפני בליה).
החי במכתש רמון
במכתש רמון יש עושר רב של צומח וחי. בתקופה הביזנטית שגשגה החקלאות ליד המכתשים באזורי הערים הביזנטיות אולם מחסור בשטחי מרעה בתוך המכתשים מנע רעיית יתר וכך השתמרה הצמחייה המקורית. לפני 20 שנה שוחררה במכתש קבוצה של פראים (חמורי בר) ומאז הם התרבו והתפשטו למקומות נוספים בנגב.
בעלי החיים במכתש רמון מותאמים למדבר: נחשים, לטאות וכן בעלי חיים גדולים כגון דורסי יום, יעלים שנוטים גם להיכנס לשכונות של העיר עצמה, פראים שהובאו בשנות השישים והתרבו בהצלחה במכתש, תן זהוב, זאב מצוי, צבוע מפוספס, שועל מצוי, שועל הנגב, נמר המדבר וצבי הנגב.
שמורות טבע וגנים לאומיים באזור המכתש
כיום, חלק ניכר מהמכתש מוגן באמצעות שמורות טבע וגנים לאומיים. אלו הם: בספטמבר 2017 התאחדות הבינלאומית לחשכת הרקיע הכירה במכתש רמון כשמורת אור כוכבים, הכרה שנותנת תוקף לחשיבות זיהום אור הנמוך בסביבה (לתיירות אסטרונומיית חובבים ולמצפה הכוכבים על שם וייז). זהו האתר הראשון שהוכר ככזה במזרח התיכון.
כמו כן, בסביבת המכתש מספר חניוני יום וחניוני לילה.
אתרים ותופעות במכתש
ב-2020 נחנך שביל סובב מכתש רמון באורך של כ-130 ק"מ.
כרייה ושימור
במכתש רמון התבצעה שנים רבות כרייה של מחצבים כגון: חרסית, גבס, בנטוניט (סוג של חרסית) וחול. עד שנת 1994 לא היו נהלים ברורים להסדרת הכרייה והחציבה במכתש רמון ובמכתשים האחרים, ושנים של כרייה בהם הביאו להצטברות של השפעות סביבתיות שליליות: רעש, אבק, שפכים ופגיעה ויזואלית בנוף. ב-1994, ביוזמתו של השר לאיכות הסביבה יוסי שריד, אימצה ממשלת ישראל את המלצותיה של ועדה שקבעה הסדרים לפעילות הכרייה ושימור אזור המכתש.
בשנת 2012 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה במחוז דרום תוכנית המסדירה את שינוי ייעוד הקרקע שבה שכנה בעבר המחצבה. נקבע כי השטח יחולק לשניים כך שחלק אחד יהיה מתחם קמפינג בבעלות יזמים פרטיים והחלק השני יהיה שטח ציבורי פתוח שישמש לקיום פסטיבלים ומופעים בהיקף של עד 3,000 משתתפים. בתוכנית נקבע כי אין לאפשר הקמת מבני קבע בחלק הציבורי של השטח, ואין בה אזכור לאפשרות להקים שם אמפיתיאטרון. למרות זאת, ב-2020 החלה מועצה מקומית מצפה רמון בשיתוף עם משרד התיירות והחברה הממשלתית להגנות ים המלח (חל"י) לקדם בניית אמפיתיאטרון בנוי, פרויקט האמפיסטאר . בעקבות מחאה של ארגוני סביבה, תנועת שומרי המכתש ועמותת קשת, בסוף 2021 הורה שר התיירות יואל רזבוזוב להשהות את בניית האמפיתיאטרון עד לבחינת אלטרנטיבות . בפברואר 2022 הודיע שר התיירות שהתכנית תצא סופית מתחומי המכתש.
בתרבות
הרומן "המנהרה" מאת א.ב יהושע עוסק במנהרה שאמורה להיכרות בגבעה במכתש רמון, בחלק מכביש סודי שיעבור במכתש.
מרד והפרעות התנהגות בגיל ההתבגרות
מרד בגיל ההתבגרות
עם הופעתה של הבגרות המינית והמעבר לתקופת הבגרות המוקדמת, תמה תקופת הילדות "הנאותה". לנוכח התפתחות הגוף וקצב הבשילה של האיברים הגניטליים, מתעוררות שאלות הנוגעות לזהותו של המתבגר. אריק אריקסון התייחס לתפקיד המתבגר בשלב זה, והדגיש כי שלב "המורטוריום" בהתפתחותו של המתבגר נחוץ על מנת להכיל ולשלב את מרכיבי הזהות בשלב הילדות המוקדמת לתוך זהותם המתפתחת בהווה.
Hall, טען לפני כמאה שנה, כי גיל ההתבגרות הוא אינהרנטית (מטבעו), תקופה של סערה ומתח. מרבית הפסיכולוגים בני-זמנינו, אינם מכירים בכך שתופעה זו בלתי נמנעת. עם זאת, הם סבורים, כי הסערה והמתח מתעוררים בעת המעבר לעיסוק בנושאים אחרים.
מחקרים עכשוויים שבדקו סערה ומתח בגיל ההתבגרות, התמקדו למשל בקונפליקט עם ההורים, באי יציבות רגשית, והתנהגות סיכונית. בסוג אחר של מחקר דיווחו החוקרים כי סטודנטים והורים למתבגרים צעירים צפו שמתבגרים יותר מאשר ילדים בבית ספר יסודי ייטו יותר ללקות בסימפטומים המאפיינים הפרעות נפשיות (כגון: חרדה, חוסר ביטחון ודיכאון) ולקיחת סיכון / מרדנות (כגון: פזיזות, אימפולסיביות וגסות רוח). במחקר אחר נמצא כי הורים ומורים רואים את גיל ההתבגרות כתקופה קשה יותר מכל תקופה אחרת עבור המתבגרים, ועבור הורים ומורים. הרעיון של תקופה קשה למתבגרים כולל שלושה מרכיבי מפתח:
ישנה שונות בקרב מתבגרים לגבי מצבי רוח דיכאוניים שהם חווים. גורמים שונים עשויים לגרום מצבי רוח קשים אלה, בינם: יכולת אקדמית נמוכה, מעמד חברתי נמוך מקבוצת השווים, קשיים משפחתיים- סכסוכים בין ההורים, וגירושים).
הסערה שעובר המתבגר עשויה להביא למרד. סיבות המרד עשויות להיות שונות ומגוונות, הן מושפעות ממאפיינים אישיים וסביבתיים.
מרד והפרעות התנהגות
המרד בנוי מעימות עם הסדר הקיים המיוצג על ידי הורים, מורים ונורמות חברתיות, והוא ממשיך עם התגובה של הסמכות בה מורדים. כאשר המרידה מופיעה בצורה חלשה זהו מצב נורמטיבי, אך כאשר ההתנהגות המרדנית חזקה ומתמשכת היא נחשבת לאנטי חברתית ומוגדרת כהפרעת התנהגות. יחד עם זאת יש לזכור כי ההגדרות של מרדנות והפרעות התנהגות הן תלויות חברה ותרבות. התנהגות מסוימת עשויה להיתפס במשפחה מסוימת כנורמלית, בעוד במשפחה אחרת היא תיתפס כסטייה. בהקשר זה ישנה חשיבות לתגובת הסמכות למרד, העשויה להשפיע על התעצמות המרד. התגובה למרד יכולה להיות קשה ולכלול ענישה, אך היא גם יכולה להיות סלחנית ומאפשרת.
בעיות התפתחות של הילדות כהפרעת ליקוי קשב ופעלתנות יתר, הפרעת דיכאון, אוטיזם וכמה הפרעות נוספות עם תסמינים מיוחדים, הן בחלקן פחות יציבות וניתנות לטיפול. בלא טיפול בבעיות התפתחות של הילדות מתמזגת לעיתים, כמעט שלא במורגש, בהפרעות חמורות וכרוניות יותר כאשר הילד נכנס לתקופת הבגרות. ההפרעות בגיל ההתבגרות מלוות פעמים רבות במרד, המלווה תקופה זו גם אצל מתבגר נורמטיבי ואף יותר אצל המתבגר בעל הפרעת ההתנהגות.
הפרעות התנהגות אופייניות לגיל ההתבגרות
מאז ראשית המאה העשרים, עם התפתחות התנועה לבריאות הנפש ועם זמינותם של שירותי הייעוץ לילדים, נעשו צעדים גדולים בהערכה, בטיפול והבנה של דפוסי התנהגות לא מסתגלת אצל ילדים ומתבגרים. ההשקפה שרווחה אז, ראתה בילדים "מבוגרים בזעיר אנפין" ולא נתנה דעתה על בעיות ייחודיות, כגון אלה הקשורות בשינויי ההתפתחות הנורמליים המתחוללים אצל הילד או המתבגר. מאוחר יותר חלה הבנה שאין כל אפשרות להבין את הפרעות הילדות בלי להביא בחשבון תהליכי התפתחות אלה. התחום מכונה בדרך כלל פסיכופתולוגיה התפתחותית (developmental psychopathology).
הפרעות התנהגות
(CD- Conduct Disorder) מדגישה את יחסיו של הילד או המתבגר עם נורמות חברתיות ועל כללי התנהגות, אשר המוקד הוא התנהגות תוקפנית או אנטי-חברתית. בהפרעות אלה חשוב להבחין בין מעשים אנטי-חברתיים מתמידים, בהם נרמסות זכויותיהם של האחרים, לבין מעשי קונדס חמורים פחות שמעוללים לעיתים קרובות ילדים ומתבגרים "נורמליים". תסמיניה העיקריים של ההפרעה הם הפרה מתמדת, חוזרת ונשנית של כללים וזלזול בזכויות הזולת. התנהגותם של הלוקים בהפרעת זו היא עוינת, מרדנית, תוקפנית באופן פיזי או מילולי. כמו כן הם נוטים למריבות תכופות, להתנהגות נקמנית והרסנית, שקרים, גנבות, פרצי זעם שכיחים, ולהיעדר עכבות מיניות ולתוקפנות מינית. כאשר חלקם אף עוסקים בהצתות, השחתת רכוש, שוד ומעשי רצח. הקטגוריה השנייה של תופעת האלימות היא התנהגות מתנגדת OPD- Oppositional Defiant) Disorder), המתאפיינת ב: אובדן שליטה, ויכוחים מתמשכים, התנגדות לשיתוף פעולה, הצקות, האשמה של האחרים, כעס, עוינות, והתעסקות טורדנית בהתנהגות האחר (APA, 1994). הפרעה זו נחשבת פחות קשה מהפרעת התנהגות – CD.
הפרעות ליקוי קשב ופעלתנות יתר
הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, מאופיינת בקשיים המשבשים התנהגות יעילה המכוונת למטלה, במיוחד אימפולסיביות, פעילות מוטוריות עודפת, וקשיים בשמירה על קשב, נפוצה ביותר בקרב בנים לפני גיל ההתבגרות. הלוקים בהיפראקטיביות, נוטים להיסח הדעת, לעיתים קרובות אינם ממלאים הוראות או נענים לדרישות המוצבות להם. הם נוטים לאימפולסיביות וסיבולת נמוכה לתסכול. מאחר שהם אינם בשלים מהבחינה החברתית, לרוב הם מתקשים להסתדר עם הוריהם ואינם מצייתים לכללים. בנוסף בעיות ההתנהגות שלהם מביאות אף ליחס שלילי מצד בני קבוצת השווים.
בגיל ההתבגרות נראות השפעות שרדיות כגון קשיי קשב. מחקרים הוכיחו כי ילדים היפראקטיביים נשארים כאלה גם בתקופת הבגרות המוקדמת, או לוקים בבעיות פסיכולוגיות אחרות בשנות העשרה המאוחרות ובתקופת הבגרות המוקדמת. למשל, במחקר מעקב של 16 שנים עם ילדים הלוקים בהפרעות ליקוי קשב-פעלתנות יתר נמצא כי כ- 25% לא סיימו מעולם את בית הספר התיכון, לעומת 2% בלבד בקבוצת הביקורת.
עבריינות נוער (juvenile delinquency)
המונח עבריינות נוער הוא מונח משפטי, שפרושו מעשים לא חוקיים שעושים בני אדם שגילם פחות מ-16-18 (בהתאם לחוק המדינה). התנהגות זו כוללת מעשים כגון השחתת רכוש, אלימות כלפי בני אדם אחרים, והתנהגויות שונות המנוגדות לצרכים ולזכויות של הזולת המפרות את חוקי החברה. מקרב שני מיליון צעירים העוברים דרך בתי משפט לנוער בכל שנה בארצות הברית, כמחצית מגיעים בגלל פעולות כגון בריחות מן הבית. אף שהפשיעה בקרב בני נוער נעשית בידי נערים, בשל עבירות רכוש, אונס ומעשי רצח. גם שיעור הנערות עולה בהתמדה. נערות עברייניות נעצרות בדרך כלל בשל שימוש בסמים, עבירות מין, בריחה מהבית ועל "חוסר תקנה", אך גם על עבירות רכוש, כגון גנבה. אמנם, על חלק גדול מהפשיעה בקרב בני נוער אחראיים בני נוער ממעמדות נמוכים, אך הבעיות קיימות בכל הרבדים החברתיים.
לתנאים החברתיים-תרבותיים יש נטייה ליצור או לעודד עבריינות. גורמים בעלי חשיבות מכרעת, הקשורים זה בזה, הם ניכור, מרד, דחייה חברתית, ותמיכה פסיכולוגית שמעניקה ההשתייכות לכנופיית עבריינים. תחושת ניכור ומרד משותפת לבני נוער רבים מרבדים חברתיים-כלכליים רחבים. בני נוער מנוכרים עשויים להיכנע כלפי חוץ בפסיביות לדרישות מבוגרים, או לסרב בגלוי לציית לסמכות ההורים ומבוגרים אחרים, ולגרום לעצמם ולמשפחותיהם בעיות רבות. הניכור מהמשפחה ומהחברה חושף אותם ל"נפילה בשביה" של קבוצת השווים שלהם, אליה הם עשויים לפנות לקבלת ייעוץ ואישור. אצל מתבגרים המצטרפים לכנופיות אין מדובר בהכרח בפסיכופתולוגיה אישית, אלא בעיקר בפתולוגיה קבוצתית מאורגנת, הכרוכה במרד נגד הנורמות החברתיות, כדבריו של ג'נקינס: "העבריין המחוברת אינו משקף כישלון בחברות אלא מגבלה של נאמנות לקבוצת שווים של טורפים, פחות או יותר. היכולת הבסיסית ליחסים חברתיים הושגה. מה שחסר הוא שילוב יעיל בחברה הרחבה יותר כחבר תורם".
דיכאון
דיכאון בא לידי ביטוי במישורים שונים: האיגוד האמריקני לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר קבע שדיכאון קשור גם לשיעורים גבוהים של התנהגויות אובדניות, שימוש בחומרים ממכרים, לבעיות עם החוק, לחשיפה לאירועי חיים שליליים ולהריון בגיל ההתבגרות. אצל מתבגרים נוסף למצב הדיכאוני סיכוי גבוהה לתחלואה נלווית כהפרעות חרדה, שימוש בחומרים ממכרים, התנהגות אובדנית, התנהגויות סיכוניות והתנהגות אנטי-חברתית כוונדליזם, התנהגות מינית לא בטוחה ועוד. בהתפתחות דיכאון אצל ילדים ומתבגרים יש משקל רב לסביבה המשפחתית. מידת המצוקה של ההורים משפיעה מאוד על המתח המשפחתי ועל התפקוד ההורי, ונמצא כי דיכאון או חרדה אצל ההורה פוגעים ביכולתו של המתבגר המדוכא להחלים באופן מלא.
לדיכאון מג'ורי שכיחות של 15%-20% בקרב מתבגרים, כאשר נערות סובלות פי שניים מדיכאון מאשר נערים. האופן שבו הדיכאון נחווה תלוי בחלקו ברמה ההתפתחותית הפיזיולוגית והחברתית של האדם. התפתחות החשיבה המופשטת ויכולת להסתכל על העתיד יוצרת בגיל ההתבגרות ביטויים של דיכאון כ- תחושת אשמה, חוסר אונים וחוסר תקווה. יתרה מזו, התפתחות מושג העצמי והשוואה חברתית מביאות לחוויה של דימוי עצמי נמוך.
שיקול דעת שיפוטי
שיקול דעת שיפוטי הוא הפעלה של הכוח שניתן לשופט לבחור בהחלטתו בין חלופות, שכל אחת מהן היא במסגרת הדין.
תפקידו של השופט להכריע בסכסוך המובא לפניו, בהתאם לעובדות הסכסוך ולהוראות הדין החלות על סכסוך זה. עם זאת, בחלק מהמקרים אין בהוראות הדין (בחוקה, בחוקים ובתקדימים) מידע מלא לקבלת החלטה, ועל השופט להפעיל שיקול דעת על מנת לקבוע את פסק הדין. לעיתים הפעלת שיקול דעת נדרשת במפורש בחוק. בחוק החוזים (חלק כללי), למשל, נכללים שלושה סעיפים שבהם נאמר כי "רשאי בית המשפט, אם ראה שמן הצדק לעשות כן" לסטות מההוראה הבסיסית שבחוק. החוק אינו מפרט מהם שיקולי הצדק, כלומר מותיר זאת לשיקול דעתו של השופט.
בחוקים אחרים הפעלת שיקול הדעת משתמעת מנוסח החוק. דוגמאות:
גם כאשר לשון החוק ברורה בוחר לעיתים בית המשפט בפרשנות תכליתית של החוק, שבה מפעיל בית המשפט שיקול דעת בניסיון לרדת לשורש כוונתו של המחוקק, ולהגשים את תכלית החקיקה, ולאו דווקא את האופן שבו נוסחה. דוגמה: חוק הפרשנות קובע שיום הוא "תקופה מחצות הלילה עד חצות הלילה שלאחריו", אך לעניין האיסור שבחוק שעות עבודה ומנוחה על העסקת עובד יהודי ביום השבת פסק בית הדין הארצי לעבודה "לא יכול להיות ספק, כי את המונח 'שבת' יש לפרש בזיקה למורשת ישראל ולא ככינוי סתמי וחסר תוכן ייחודי ליום השביעי בשבוע. ... איננו מוצאים הגיון במתן פרשנות למונח 'שבת', שתהא בניגוד לדרך על פיה היא נוהגת בפועל משך שנים רבות על ידי עם ישראל ותושבי מדינת ישראל."
במדינות שבהן נוהג המשפט המקובל לשיקול הדעת השיפוטי משקל רב, משום שהוא משמש לא רק לפרשנות החוק, אלא גם ליצירת החוק. הרעיון החשוב ביותר הקשור במשפט המקובל מבסס במידה רבה את פסיקות השופטים על עקרון התקדים המחייב; מעמד הפסיקות של הרשות השופטת הוא כ"חוק", במידה זהה לזה שנוצר על ידי הרשות המחוקקת. אהרן ברק תיאר: "החקיקה עומדת, במישור הנורמטיבי, מעל למשפט המקובל. אך באותם תחומים שאין בהם חקיקה, יצירת המשפט נתונה בידיו של השופט. הוא השותף הבכיר. המחוקק פועל לרוב כדי ליישר את ההדורים. הוא השותף הזוטר." עילת הסבירות, שפותחה במשפט המקובל ונקלטה בהרחבה גם במשפט הישראלי ככלי להפעלת ביקורת שיפוטית על החלטה או פעולה של רשות מינהלית (הממשלה או אחת מזרועותיה, או רשות מקומית), מבוססת על שיקול דעת שיפוטי.
על גבולות שיקול הדעת השיפוטי כתב בשנת 1824 נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ג'ון מרשל:
לעומתו העיר השופט הסקוטי ג'יימס ריד על השופט כיוצר חקיקה ולא רק כפרשן של החקיקה:
גם שופט בית המשפט העליון, נעם סולברג, התייחס לגבולות שיקול הדעת השיפוטי:
על הכלים המשמשים את השופט בהפעילו שיקול דעת שיפוטי כתב השופט סולברג: "מבין הכלים העומדים לרשותו של השופט בהפעילו את שיקול דעתו, שלושה הם המרכזיים והמשמעותיים ביותר – פרשנות, סבירות ומידתיות."
במקרה של לאקונה (חסר בדין, היעדרה של הוראה בחקיקה או בתקדים המתייחסת למקרה) נדרש בית המשפט להפעיל שיקול דעת שיפוטי לשם השלמת החסר. על חדירה זו של הרשות השופטת לתחומה של הרשות המחוקקת העיר שופט בית המשפט העליון יואל זוסמן: "דמותו של שופט, בעיניו של מונטסקיה, הינה דמותו של אדם מחונן בכושר של התמצאות בשבילים הנסתרים של יער החקיקה, אך דעתו לוקה בטעות המקובלת, ששבילים אלה תמיד קיימים וכל כושרך אינו אלא בגילוים. מונטסקיה לא חשב על כך, שהשבילים לעיתים לא הותוו על־ידי המחוקק כלל, והשופט חייב הוא עצמו להתוותם."
חוק יסודות המשפט מנחה כיצד להפעיל שיקול דעת שיפוטי במקרה של לאקונה: "ראה בית המשפט שאלה משפטית הטעונה הכרעה, ולא מצא לה תשובה בדבר חקיקה, בהלכה פסוקה או בדרך של היקש, יכריע בה לאור עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל."
בקביעת הענישה על עבירות קובע החוק בדרך כלל עונש מרבי, ומותיר את קביעת העונש בגזר דין מסוים לשיקול דעתו של השופט. קביעת עונש מזערי בחוק מצמצמת את שיקול הדעת השיפוטי בתחום זה, ובמידה מסוימת מעבירה אותו מהשופט אל התובע, שלפי בחירת סעיף האשמה יכול להשפיע על העונש שייגזר.
בתלמוד
הפעלת שיקול דעת שיפוטי נדונה במקומות אחדים בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, במסגרת דיון בדיין שטעה בפסק דינו. חיים שפירא סיכם את הדיון בתלמוד הבבלי:
סטיבן ויליאמס
ביוגרפיה
ויליאמס נולד באוסטין, טקסס. הוריו התגרשו כשהיה בן שנה. הוא ואימו עברו לאדנה, טקסס וב-1968, היא נישאה לקן ויליאמס. סטיבן אימץ את שם משפחתו של אביו החורג. לויליאמס שלושה אחים: סקוט, קווין וג'ף ואחות צעירה בשם ג'ניפר.
קריירה
דמותו של אוסטין כבר אינה פעילה, מלבד באירועים המרכזיים של ה-WWE, כמו הרסלמניה והרויאל ראמבל. סטיב אוסטין עבר ניתוח בברכו שימנע ממנו להתאבק.
בפודקאסט שנערך בינו לבין פול היימן, אוסטין הביע את רצונו לקרב אחרון ברסלמניה 32, שתהיה בטקסס, מדינת מולדתו, נגד ברוק לסנר; קרב זה לבסוף לא התקיים. למרות זאת, הוא נטל חלק באותו האירוע, לאחר קרב בין צוות "League of Nations" לבין צוות הניו דיי, בו הליג אוף ניישנז ניצחו, הודיע אחד מחברי הקבוצה כי אין שלושה גברים בעולם הזה שיוכלו לגבור עליהם (צוות הליג אוף ניישנז מנה 4 חברים). לאחר שאמר משפט זה, נשמעה מוזיקת הפתיחה של מתאבק העבר שון מייקלס. שון הגיע וחיכה על רמפת הכניסה, שכן אחריו נכנס מיק פולי האגדי בדמות קקטוס ג'ק. פולי גם כן חיכה על הרמפה ולפתע נשמע קול שבירת הזכוכית המפורסם מנעימת הפתיחה של אוסטין. שלושת מתאבקי העבר האגדיים פסעו על הרמפה אל עבר הזירה והחלו בעימות עם חברי הליג אוף ניישנז ובסופו אוסטין ביצע את תרגיל הסיום המפורסם שלו, הסטאנר, לכמה מחברי הקבוצה ואף לחבר הקבוצה השנייה הניו דיי, אקסבייר וודס.
ברסלמניה 38 התארח בקרב מול קווין אוונס שבו ניצח ובהמשך המשיך לקרב מול יריבו המושבע וינס מקמהן ושותפו אוסטין ת'יאורי לאחר ששניהם הביסו את פאט מק'אפיי.
בשנת 2009, אוסטין הוכנס להיכל התהילה של ה-WWE. בשנת 2010, כיכב בסרט "לצוד על מנת להרוג" ושיחק בסדרה "צ'אק" ב-2013, הופיע בסרט "מגודלים 2".
חייו האישיים
ב-24 בנובמבר 1990, נישא ויליאמס לחברתו מימי התיכון קתרין ברהוס. עם זאת, הוא החל במערכת יחסים עם המתאבקת ג'ני קלארק, דבר שהוביל לגירושיו מברהוס באוגוסט 1992. בדצמבר 1992, נישא לקלארק. לזוג שתי בנות: סטפני וקאסידי. קאסידי גרה עם אמה באנגליה וסטפני מתגוררת בלוס אנג'לס. הזוג התגרש במאי 1999.
בין השנים 2000–2002 היה נשוי למתאבקת דברה מרשל. ביוני 2002, הגישה מרשל תלונה במשטרה על כך שויליאמס הכה אותה. באוגוסט הוא נעצר ונגזר עליו קנס של 1000$, שנה על תנאי ו-80 שעות של עבודות שירות.
בסוף 2009, נישא בפעם הרביעית לקריסטין והם מתגוררים במרינה דל ריי, קליפורניה.
פילמוגרפיה
קולנוע טלוויזיה
תורת המבחנים
תורת המבחנים היא התחום החוקר את השימוש במבחנים השונים, ומקדם אותו.
ניתן לחלק את תורת המבחנים לשתי גישות מרכזיות:
שני גורמים חשובים בתורת המבחנים הם מהימנות ותוקף. זאת משום שהם משפיעים על דיוק ונכונות של המדידה.
באקטריה
בַּאקְטְרִיָה היא אזור עתיק במרכז אסיה השוכן בימינו בשטחה של מזרח אפגניסטן, פקיסטן ומעט באוזבקיסטן, בטג'יקיסטן ובסין המודרניות. צורתה הגאוגרפית של באקטריה יחד עם שכנתה הדרומית ארכוסיה היא כשל פרסה. גבולותיה הדרומיים, המזרחיים וצפוניים עוברים בהרים גבוהים כמו הינדו-כוש הרי פמיר ואילו גבולה הצפון-מערבי עובר לאורך נהר אמו דריה שאורכו כ-2,400 ק"מ. העיר החשובה באזור הייתה באקטרה (כיום באלך באפגניסטן) שנתנה לכל האזור את שמו.
באקטריה היא אזור עתיק, בעל היסטוריה עשירה והייתה ביתן של תרבויות עתיקות רבות. מיקומה הגאוגרפיה האסטרגי על אם הדרך בין הערבה האירואסייתית להודו הקנה לה מעמד כלכלי חשוב. בעת העתיקה הייתה מרכז לסחר בזהב שנכרה בסיביר והופץ דרכה למערב. השפעתה הכלכלית החשובה הייתה בין המאה ה-6 לפנה"ס למאה ה-6 לספירה.
בתקופה ההלניסטית הייתה חלק מהאימפריה הסלאוקית ובהמשך הוקמה בה הממלכה היוונית של באקטריה. השלטון ההלניסטי לא האריך ימים ונפל תחת גלי כיבוש של נוודים ממוצא איראני. במהלך תקופה זו נעלם השם "באקטריה" מהשימוש והאזור איבד את ייחודו. האזור נכבש על ידי מוסלמים במאה ה-7.
ACM
ACM (קיצור של: Association for Computing Machinery - האגודה למכונות מחשוב) היא אגודה מדעית בתחום המחשוב ומדעי המחשב. האגודה נוסדה בשנת 1947 ונחשבת לחשובה בתחומה. בשנת 2011 היו באגודה יותר מ-100,000 חברים. המשרד הראשי של האגודה שוכן בעיר ניו יורק. נשיא ה-ACM, החל מ-1 ביולי 2012, הוא וינט סרף.
פעילות
האגודה פועלת באמצעות 170 לשכות מקומיות ו-35 קבוצות התמחות (SIG - Special Interest Group), שכל אחת מהן מתמקדת בתחום ידע ספציפי. בנוסף, לאגודה סניפים ביותר מ-500 אוניברסיטאות ומכללות ברחבי העולם (הראשון נוסד בשנת 1961).
לאגודה כנסים ייעודיים רבים אשר הפכו למשמעותיים בתחום מדעי המחשב. קבוצות ההתמחות מפרסמות מספר רב של כתבי עת וידיעונים. האגודה מממנת פעילויות שונות להפצת ידע בתחומי המחשוב. בין השאר תמכה בתחרות השחמט בין השחמטאי גארי קספרוב למחשב כחול עמוק.
כתבי עת
האגודה מוציאה לאור כתבי עת רבים. העיקרי שבהם הוא Communications of the ACM, המופץ לכל חברי האגודה. Journal of the ACM הוא כתב העת האקדמי של האגודה. כתבי עת נוספים מתמקדים בתחומים ספציפיים של מדעי המחשב, חלקם יוצאים לאור במסגרת קבוצות ההתמחות. חלק מכתבי העת יוצאים לאור בשיתוף פעולה עם אגודת IEEE (אגודה שחלק מפעילותה חופף לזו של ה-ACM). כמעט כל כתבי העת זמינים במקוון למנויים.
פרסים ואותות הוקרה
האגודה מחלקת פרסים ואותות הוקרה בתחומי פעילותה, ובהם:
בנדיקוט קוצני מנזיס
מידע כללי
לבנדיקוט מנזיס מבנה גוף גוצי ומקושת, ראש משולש, וחוטם מאורך וצר במיוחד. האוזניים בינוניות ועגולות. בניגוד לשאר המינים בסוגו, אצל בנדיקוט מנזיס הפרווה כולה מורכבת משיער דוקרני או זיפי, ללא שילוב של שיער רך. צבע הפרווה חדגוני, ובצידי הפנים יש שני פסים שחרחרים שנמשכים מהחוטם לאוזניים ומקיפים את העיניים. שתי הדגימות שנאספו היו ממין נקבה. אורך הראש והגוף שלהם היה 32–39 סנטימטרים, אורך הזנב 10 סנטימטרים והמשקל בסביבות קילוגרם אחד. מידות הגוף של הזכר אינן ידועות וסביר להניח שהוא גדול במעט.
בנדיקוט מנזיס אנדמי לדרום ומרכז גינאה החדשה. שתי הדגימות הידועות של המין, נאספו בשני מקומות נפרדים בצפון ובדרום אגן הניקוז של נהר פליי הנמצא בשטחה של פפואה. בית הגידול של בנדיקוט מנזיס מורכב מיערות גדותיים הנמצאים לאורך נהר פליי בשפלה הדרומית של האי. עם זאת, דגימה שלישית שעשויה להיות שייכת למין זה, נאספה ברכס במרכז גינאה בגובה 1,000 מטר מעל פנים הים.
למרות שבנדיקוט מנזיס אוכל-כל, המורפולוגיה של השיניים מצביעה על תזונה שמורכבת בעיקר מחרקים. מעבר לכך, אין מידע זמין אודות האקולוגיה והביולוגיה שלו.
גרילה
גרילה (בספרדית: Guerrilla, "מלחמה קטנה") היא שיטת לחימה המתבצעת על ידי כוחות קטנים, זריזים וגמישים. הגרילה מאפשרת למורדים להתמודד עם צבא סדיר באמצעות טקטיקות צבאיות (כגון טקטיקת פגע וברח), מארבים, חבלות ופשיטות.
המילה שימשה לראשונה לתיאור המאבק העממי כנגד הכיבוש הצרפתי של ספרד במהלך מלחמות נפוליאון, ומכאן בא המונח.
ארגוני טרור משתמשים בלוחמת גרילה להגשמת מטרותיהם. בשיח המשמש את השלטון שכנגדו נלחמים לוחמי הגרילה, גם לוחמי הגרילה הם טרוריסטים. הבחנה אובייקטיבית יותר לא תראה לוחמי גרילה כטרוריסטים, כאשר מאבקם מופנה רק נגד השלטון וכוחותיו, ולא כנגד אזרחים חפים מפשע, ולהפך, ארגון התוקף במכוון אזרחים חפים מפשע הוא ארגון טרור, גם אם הוא במקביל נוקט בפעולות גרילה כנגד מטרות צבאיות. חזבאללה, למשל, האחראי לפעולות טרור נגד תושבים בישראל ובעולם כולו, משלב גם לוחמת גרילה. פעולות גרילה כוונו באופן אינטנסיבי נגד צבא ההגנה לישראל עד לנסיגה מלבנון בשנת 2000.
בבית הספר ללוחמה זעירה בצה"ל מכוון המונח לוחמה זעירה (לו"ז) ללוחמת קומנדו, טקטיקה המשמשת במבצעים מיוחדים.
אטימולוגיה
המונח "גרילה" מגיע מהמילה הספרדית Guerra שפרושה "מלחמה" ומתורגם בדרך כלל כ"לוחמה זעירה", ונעשה בו שימוש כקונספט מלחמתי עוד מהמאה ה-18. המונח הפך לפופולרי בחצי הראשון של המאה ה-19 במהלך אחת המערכות במלחמות הנפוליאוניות, מלחמת חצי האי, כשהספרדים התעמתו מול אויב עוצמתי וחזק מהם באמצעות אסטרטגיית גרילה.
בבריטניה, נטבע המונח גרילה בשנת 1809 ככינוי ללוחמים או כציון של קבוצה או להקה עם לוחמים כאלו, בעוד שבשפות אחרות "גרילה" נועד לציין לוחמה מסוג מסוים או לוחמה קטנה/זעירה.
היסטוריה
בספרו "אומנות המלחמה" הגנרל והאסטרטג הסיני סון דזה (המאה ה-6 לפנה"ס) היה הראשון להציע את השימוש בלוחמת גרילה. בכך העניק השראה ישירה להתפתחות לוחמת הגרילה המודרנית. עדויות של לוחמה קונבנציונלית, לעומת זאת, לא הופיעו עד 3100 לפנה"ס במצרים ובמסופוטמיה. מאז עידן הנאורות, אידאולוגיות כגון לאומיות, ליברליזם, סוציאליזם ופונדמנטליזם דתי מילאו תפקיד חשוב בעיצוב ההתקוממויות ומלחמות הגרילה.
אחד מלוחמי הגרילה המרשימים ביותר היה וריאטוס, אשר התקומם והוביל את ההתנגדות נגד האימפריה הרומית באמצעות מספר ניצחונות בין 147 לפני הספירה ל־139 לפני הספירה באזור זמורה (ספרד של היום).
בזכות טקטיקה חדשנית זו ביחס לתקופתו נטבע הכינוי "Terror Romanorum" (הטרור של הרומאים).
עקרונות הלוחמה
הגרילה הקלאסית מתבטאת בעקרונות הבאים:
מנהיגים קומוניסטים כמו מאו דזה-דונג והו צ'י מין יישמו לוחמת גרילה והעניקו לה מסגרת תאורטית ששימשה מודל לאסטרטגיות דומות במקומות אחרים בעולם, כמו תאוריית הגרילה הקובנית "פוקו" והמוג'אהדין האנטי־סובייטי שבאפגניסטן.
מאו דזה-דונג הגדיר את לוחמת הגרילה כטקטיקה של פיזור גייסות שמטרתן תהיה הטרדה בקנה מידה קטן אך קוהרנטי של גייסות האויב:
אסטרטגיה
לוחמת גרילה היא סוג של לוחמה אסימטרית: מאבק בין כוחות לא שווים בגודלם או בעוצמתם. גרילה היא גם סוג של לוחמה לא סדירה, כלומר היא לא מיועדת רק כדי להביס את האויב, אלא גם כדי לזכות בתמיכה עממית ובהשפעה פוליטית האזור הלחימה. בהתאם לכך, אסטרטגיית הגרילה נועדה להגביר את השפעתו של כוח קטן ונייד על פני כוח גדול יותר ומסורבל יותר.
אם האסטרטגיה תצליח, גרילה תגרום להתשת האויב, ובסופו של דבר תאלץ אותו לסגת.
טקטיקה
מבחינה טקטית, לוחמי הגרילה בדרך כלל נמנעים מעימות עם יחידות גדולות של חיילי האויב. הם מחפשים קבוצות קטנות של אנשי ומשאבי האויב ולאחר מכן מפציצים אותן כדי להקטין בהדרגה את הכוח היריב תוך צמצום ההפסדים שלהם עצמם. לוחמת הגרילה מעלה על נס אלמנטים כמו סודיות, מוביליות והפתעה, הבאים לידי ביטוי בארגון ביחידות קטנות המנצלות שטחים שקשה ליחידות גדולות יותר לנצל.
אמצעים בלתי־קונבנציונליים
בנוסף לשיטות הצבאיות המסורתיות, קבוצות הגרילה יכולות להסתמך גם על הריסת תשתיות באמצעות שימוש בחומרי נפץ מאולתרים. הם גם מסתמכים בדרך כלל על תמיכה לוגיסטית ופוליטית מצד האוכלוסייה המקומית, ומנסים להיטמע בה לעיתים קרובות (ובכך משתמשים באוכלוסייה כמגן אנושי).
קבוצות גרילה רבות מיומנות לשכנע את הציבור באמצעות תעמולה. תנועות גרילה רבות גם כיום משתמשות בילדים כלוחמים, סיירים, סבלים, מרגלים ומלשינים, פעולות אשר זכו לגינוי בינלאומי.
התרחבות במאה ה־20
לוחמה בלתי סדורה, המבוססת על אלמנטים מאוחרים יותר של לוחמת הגרילה המודרנית, התקיימה לאורך מלחמות רבות של תרבויות עתיקות.
צמיחת לוחמת הגרילה במאה ה־20 הושפעה ממספר עבודות וספרים שנעשו בתחום: כולם נכתבו לאחר המהפכות המוצלחות שביצעו בסין, בקובה וברוסיה בהתאמה.
אמצעי לחימה
מעצם אופייה של לוחמת גרילה, מתאפיינים לוחמי גרילה בנשק קל לטלטול, ובפרט נשק קל. אף על פי שהומצאו על ידי צבא סדיר (הצבא הפיני במלחמת החורף), בקבוקי תבערה הם נשק שלוחמי גרילה משתמשים בו רבות, בניגוד לצבא סדיר שברשותו יש תשתית מתאימה לשימוש בנשק מתקדם יותר: כסף, שטחי אימונים, בסיסים ושירותי חימוש ותחזוקה. התפתחות הטכנולוגיה של אמצעי הלחימה מאפשרת ללוחמי גרילה גם שימוש בכלי נשק מתוחכמים וקלי משקל, כגון טילי כתף, טילי נ"ט, רקטות נ"ט וכדומה. ארגוני גרילה וטרור גדולים משתמשים גם בנשק תלול־מסלול דוגמת מרגמות וארטילריה רקטית קלה (דוגמת רקטות קסאם הפלסטיניות או רקטות הגראד הסובייטיות).
כיום, רוב ארגוני הגרילה בעולם משתמשים בנשק רוסי - בייחוד רובי AK-47 קלאצ'ניקוב ומטולי רקטות מדגם RPG-7. הנשק הרוסי נפוץ במיוחד בגלל מספר רב של גורמים:
בנוסף לרובים ומטולי רקטות ארגוני גרילה מרבים להשתמש במטעני חבלה - בייחוד מטעני צד ומטעני גחון (מעין מוקשים מאולתרים) - כנגד שיירות הצבא.
שואת יהודי לטביה
השואה בלטביה מתייחסת לפשעי מלחמה של נאצים ומשתפי פעולה עם הנאצים נגד יהודים במהלך כיבוש לטביה על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
הכיבוש הגרמני
הצבא הגרמני חצה את הגבול הסובייטי ב-22 ביוני 1941, בחזית רחבה מהים הבלטי עד הונגריה, והתקדם במהירות דרך ליטא לעבר דאוגבפילס ונקודות אסטרטגיות אחרות בלטביה. מדינת המשטרה הנאצית כללה ארגון המכונה "שירות הביטחון" (אס דה), ומפקדתו שבברלין הייתה ידועה בשם המשרד הראשי לביטחון הרייך, ובראשי תיבות RSHA.
ה-SD בלטביה
לפני הפלישה ארגנו ה-SD ארבע "יחידות מיוחדות" בשם איינזצגרופן. שם היחידות האלה היה לשון נקייה, שכן מטרתן הייתה להרוג מספר גדול של אנשים שהנאצים ראו בהם "בלתי רצויים". אלה כללו קומוניסטים, צוענים, חולי נפש, ובמיוחד יהודים. האיינזצגרופן נע בעקבות כוחות הפלישה הגרמניים, ובתוך ימים מכיבוש אזור מסוים על ידי הוורמאכט, ולעיתים שעות, החל ברציחות.
אנשי ה-SD בלטביה ניכרו במדיהם השחורים. אנשי אס-אס לבשו מדים שחורים לעיתים רחוקות. לבושם הרגיל היה מדי ורמאכט אפורים עם חלקים שחורים. הם לבשו את טלאי ה-SD על השרוול השמאלי, חולצה צהבהבה ואת סמל גולגולת המוות ("טוטנקופף") על כובעיהם. דרגות ה-SD היו זהות לאלה של אנשי האס-אס. ה-SD לא לבש את סמל ה"ברק" של האס-אס על הצווארון הימני, אלא החליף אותו בטוטנקופף או באותיות "SD".
ה-SD פעל בלטביה על ידי איינזצגרופה A, שחולקה לאיינזצקומנדו 1a, 1b, 2 ו-3. עם התקדמותו של הקו הקדמי מזרחה, עזב איינזצגרופה A את לטביה ותפקידיו ניתנו ל-SD המקומי, תחת משטרת הביטחון שקיבלה פקודות הן מ-RSHA בברלין והן מה-SS. קווי הסמכות היו חופפים ומעורפלים. החלק המזרחי של לטביה, כולל דאוגאוופילס ואזור לטגליה, הוקצה לאיינזצקומנדו 1b ו-3. באיינזצקומנדו 1b היו 50 עד 60 חיילים בפיקודו של אריך ארלינגר (Ehrlinger).
הרציחות עם פלישת הנאצים
בלטביה החלה השואה בליל 23 ביוני 1941, כאשר בבית הקברות גרובינה נהרגו שישה אנשי משטרה יהודים, ביניהם הרוקח העירוני. בימים שלאחר 35 יהודים הושמדו ביישובים נוספים: פריקולה (Priekule), דורבה (Durbe) ואסיטה (Asīte). ב-29 ביוני החלו הנאצים להקים יחידת עזר ראשונה של ה-SD בלטביה ביילגבה. בקיץ 1941 השתתפו כ-300 גברים ביחידה ברצח כ-2000 יהודים ביילגבה ובמקומות אחרים בסמיגליה (Semigallia) שבדרום לטביה. הרציחות נעשו בפיקוח קציני ה-SD רודולף באץ ואלפרד בקו, אשר ערבו את אנשי הס"ס של האיינזצגרופה בפעולה. בית הכנסת הראשי של ילגאבה נשרף. לאחר הפלישה לריגה ארגן פרנץ ולטר שטאלקר, בסיוע משתפי פעולה מקומיים, פוגרום ביהודי ריגה. ויקטורס אראייס, בן 31 באותה עת, חבר לשעבר האגודה הלטבית הלאומנית Pērkonkrusts וחבר אגודת הסטודנטים, מונה למפקד הפעולה.
קומנדו אראייס
ב־2 ביולי החל ויקטורס אראייס להקים יחידה מזוינת מגברים שביקשו לטהר את לטביה מיהודים וקומוניסטים. בהתחלה היחידה כללה בעיקר חברי אגודות סטודנטים. ב-1941 היו בה כ-300 איש. בין עוזריו הקרובים של אראייס היו אלפרדס דיקמניס, קונסטנטינס קאקיס (Konstantīns Kaķis), בוריס קינסלר והרברטס צוקורס. בליל 3 ביולי החל קומנדו אראייס לעצור, להכות ולשדוד את יהודי ריגה. ב-4 ביולי נשרף בית הכנסת ברחוב גוגואה (Gogoļa) ומאוחר יותר בתי כנסת נוספים. יהודים רבים נהרגו באותם ימים, כולל פליטים מליטא. אנשי הקומנדו של אראייס נסעו בעגלות ובאוטובוסים כחולים למקומות שונים בקורלנד, בסמיגליה ובווידזמה והרגו שם אלפי יהודים. רציחות אלה היו אמורות לשמש דוגמה לתומכים אנטישמים אחרים של הפולשים הנאצים. יחידות "הגנה עצמית" נוספות בלטביה היו מעורבות בהשמדת יהודים. במחוז אילוקסטה, למשל, נרצחו יהודים בידי מפקד יחידת המוות אוסקר בלטמניס, יחידה שכללה 20 רוצחים. ההרג היה בפיקוח קציני האס-אס הגרמני וה-SD. ביולי 1941 נרצחו כ-4,000 מיהודי ריגה ביער ביירניקו. על ההוצאות להורג פיקדו שטורמבאנפיהרר ה' בארת, ר' באץ', והמפקד החדש של ה-SD בריגה, רודולף לנגה.
לייפאיה
בלייפאיה התרחש רצח המוני ראשון של יהודים ב-3 וב-4 ביולי, כש-400 איש נורו למוות. ב-8 ביולי נורו 300 יהודים. קבוצה של אנשי SD גרמנים ושוטרים גרמנים ביצעה את הירי, בעוד חברי ארגון ההגנה העצמית של לטביה העבירו קרבנות לאתר ההרג. ב-13 ביולי החל הרס בית הכנסת הגדול של ליפאיה. כתבי הקודש הוצאו החוצה והיהודים אולצו לצעוד על פני חפציהם הקדושים, נוכח לעגם וצחוקם של הסובבים. פעולות אלה התקיימו בהנהגת ארהרד גראואל (Grauel), מפקד הזונדרקומנדו באזור.
ונטספילס
לאחר מכן ביצע גראואל רציחות יהודים בוונטספילס. ההרג שם בוצע במשותף עם משטרת הסדר הגרמנית ואנשי "הגנה עצמית" (Selbstschutz) מקומיים. מ-16 ביולי נורו בתוך יומיים 300 איש ביער קזינו. ביולי-אוגוסט נורו למוות כ-700 יהודי העיירה, ובסתיו שלאחר מכן נורו יהודי האזור בכללותו. הירי בוצע על ידי אנשי SD גרמנים, לטביים ואסטוניים. ונטספילס הוכרזה כיודנפריי (ללא יהודים).
דאוגאוופילס
בדאוגאוופילס בוצעה תחילה השמדת היהודים בידי אריך ארלינגר, מפקד איינזצקומנדו 1 ב. ב-11 ביולי הרגו אנשי איינזצקומנדו זה כ-1150 איש. הרציחות נמשכו על ידי יואכים המן (Hamann), שהיה אחראי להריגת 9012 יהודים בעיר ובדרום לטגליה. מפקד המשטרה המקומית, רוברטס בלוזמניס (Roberts Blūzmanis), סייע בהעברת היהודים לגטו דאוגאוופילס ובהעברתם משם למקומות הרצח.
רזקנה
ברזקנה בוצעו מעשי רצח על ידי קבוצת SD גרמנית, אשר נעזרה באנשי "הגנה עצמית" (Selbstschutz) והרוצחים של אראייס. כ-2,500 יהודים נרצחו. עד אוקטובר 1941 נרצחו כ-35,000 יהודים לטבים.
ורקליאני
בוורקליאני, עיירה קטנה יחסית, היו כ-540 יהודים. הם נורו לקברים שנאלצו לחפור ב-4 באוגוסט 1941. גורלה של עיר קטנה זו דומה לעיירות רבות אחרות, שתועדו על ידי JewishGen ואחרים.
גטו ריגה
ב-27 ביולי 1941 פרסם קומיסר המדינה (רייכסקומיסר) הינריך לוזה (הגאולייטר הקודם של שלזוויג-הולשטיין), שליט המדינות הבלטיות ובלארוס ונציבות הרייך אוסטלנד הנחיות לגבי השאלה היהודית. הוא קבע שהיהודים יהיו כוח עבודה זול, יקבלו שכר מינימום או מזון מינימלי - מה שיישאר לאחר מתן מזון לאוכלוסייה המקומית הארית. הוא קבע שאת היהודים יש להעביר לאזורים מיוחדים שבהם יוסדרו גטאות, וייאסר עליהם לעזוב את מקומותיהם. וולטר שטאלקר מחה ודרש להמשיך את השמדת היהודים. המנהל המרכזי בברלין אישר את צעדיו של לוזה. גטו הוקם בפרברי לטגלה שבריגה. הגטו יושב בעיקר על ידי יהודים עניים. כ-7000 לא-יהודים הועברו מהאזורים שנקבעו כגטו לדירות אחרות בריגה. יותר מ-23,000 יהודי ריגה נצטוו לעבור לשטח הגטו. בגטו היו למעלה מ-29,000 אסירים. בגטו הוקמו יודנרט ומשטרה יהודית בה 80 גברים חמושים במקלות ובאלות גומי. הגטו היה מוקף בגדר תיל. מחסומי עץ הונחו בכניסה, והמשטרה הלטבית הוצבה לשמירה. יהודים הורשו לעזוב את הגטו רק עבור עבודה ובליווי שומרים. בעלי מקצוע יהודים בודדים יכלו לצאת תוך הצגת תעודת זהות צהובה מיוחדת. יציאה ללא היתר נענשה קשות, לעיתים במוות.
בגטו הוקצו לאדם 3–4 מ"ר. העוני היה רב, שכן מנות מזון ניתנו רק לאלה שעבדו, כלומר כמחצית מאסירי הגטו. הם היו צריכים לפרנס 5,652 ילדים ו-8,300 קשישים ונכים. בגטו היו 16 חנויות, בית מרקחת ומכבסה, ובית-חולים בראשו עמד פרופסור ולדימיר מינץ, מנתח. היודנרט שכן בבניין בית הספר היהודי לשעבר ברחוב לאספלישה 141. ההיסטוריון וניצולת השואה מאריירס וסטרמניס (Marģers Vestermanis) כתב: "חברי המועצה היהודית, כולל עורכי הדין ד' אליאש, מ' מינץ ואיליה יבלזון, ועוזריהם המתנדבים, עשו כל שביכולתם כדי להקל על הסבל הכללי". גם שוטרים יהודים ניסו להגן על חבריהם. אסירי הגטו סייעו זה לזה, שאפו לשרוד ואף חשו שהדבר אפשרי. הוקמה קבוצת התנגדות שרכשה נשק.
גטו דאוגבפילס
גטו דאוגבפילס הוקם בסוף יולי 1941. כל היהודים שנותרו בעיר הועברו אליו. הובאו אליו גם יהודים מערים וכפרים אחרים של לטגליה וכן וידזמה (Vidzeme). בגטו היו 15,000 אסירים. המהנדס מישה מובשנסון ניהל את היודנרט. אביו עמד בראש העיר דאוגבפילס בשנת 1918 בתקופה הקודמת של הכיבוש הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
Xfce
Xfce היא סביבת שולחן עבודה בממשק משתמש גרפי בקוד פתוח עבור מערכות הפעלה דמויות-יוניקס כגון לינוקס וסולאריס. Xfce נודעת בשל שימושה הנמוך במשאבי מערכת וכתוצאה מכך מהירות העבודה הגבוהה שלה, גם על מערכות מיושנות.
שמה של סביבה זו היה במקור XFce, קיצור של "XForms Common Environment". מאז שוכתב הקוד שלה פעמיים והיא כבר איננה משתמשת בערכת הכלים XForms, אך השם (שנכתב כעת עם F קטנה) נשאר ללא משמעות ממשית.
כמו סביבות עבודה אחרות, גם Xfce מבוססות על מספר ספריות בסיסיות ואסופת תוכנות המשתמשות בהן. Xfce מתורגמת ברובה לעברית, ותומכת באופן מלא בעברית.
למרות שאיננה פופולרית כברירת מחדל כמו סביבות העבודה GNOME ו־KDE, ניתן בכל זאת למצוא אותה במספר הפצות לינוקס, דוגמת זובונטו, דביאן, פדורה וכן Arch Linux.
תוכנה
ישנן מספר תוכנות המגיעות עם סביבת שולחן עבודה זו. העיקריות שבהן הן:
פרדריקסטאד
פרדריקסטאד (בנורווגית: Fredrikstad) היא עיר בחבל מזרח נורווגיה שבנורווגיה. העיר שוכנת על גדות נהר גלומה במקום בו הוא נשפך על מצר סקאגרק, כ-20 קילומטרים מערבית לגבול עם שוודיה. העיר נוסדה במקור ב-1567 על ידי פרדריק השני, מלך דנמרק, ומשמעות שמה היא "עירו של פרדריק". כיום חלק העיר העתיקה של פרדריקסטאד, הנמצא בגדה המזרחית של נהר הגלומה, נחשבת לעיר המבוצרת שנשתמרה הטוב ביותר באזור צפון אירופה.
פרדריקסטאד היא העיר הגדולה ביותר באזור אסטפולד. אזור המטרופולין פרדריקסטאד-סרפסבורג נחשב כיום לאזור המטרופולין החמישי בגודלו בנורווגיה.
בעיר משחקת קבוצת הכדורגל פרדריקסטאד.
חטיפות המטוסים בפיגועי 11 בספטמבר
טיסה 11
מתקפת הטרור התחילה בחטיפת טיסה 11 של אמריקן איירליינס. חמשת החוטפים: מוחמד עטא, עבד אל-עזיז אל-עומארי, ואליד אל-שחרי, ואעיל אל-שחרי וסטאם אל-סוקמי עלו על מטוס הבואינג 767, והתיישבו בנפרד אחד מהשני במחלקה הראשונה ובמחלקת עסקים. על פי ההערכות ב-8:14, כ-15 דקות לאחר ההמראה, החלה החטיפה. החוטפים שהיו חמושים בסכינים, נכנסו לתא הטייס. עטא, בכיר החוטפים ובעל ידע בטיס, השתלט על ניווט המטוס. ב-8:25 הוא ניסה להעביר מסר לנוסעים דרך הקשר במטוס אך עקב טעות שביצע עבר המסר לפקחי הטיסה ששמעו אותו אומר: "יש לנו כמה מטוסים, רק תשבו בשקט, אנחנו חוזרים לנמל התעופה". כדקה לאחר מכן נשמע קולו של עטא שוב אומר: "שאף אחד לא יזוז. הכל יהיה בסדר. אם תנסו לעשות משהו אתם תסכנו את עצמכם ואת המטוס. פשוט תישארו בשקט." בעקבות הודעות אלה הבינו פקחי הטיסה לראשונה כי המטוס נחטף.
שתי דיילות הצליחו ליצור קשר טלפוני עם משרדי אמריקן איירליינס, ודיווחו שהחוטפים ריססו חומר המקשה על הנשימה ודחקו את הנוסעים לאחורי המטוס באומרם שיש בידם פצצה. הן אמרו ששתי דיילות ונוסע נדקרו, ושהם טסים בגובה נמוך מאוד. הקשר עם הדיילות נמשך כמעט עד להתרסקות המטוס. מינהל התעופה האזרחית של ארצות הברית הודיע על דבר החטיפה לפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה שאחראי על פיקוח התנועה האווירית בצפון אמריקה. שני מטוסי F-15 הוזנקו לעבר המטוס החטוף אך היה זה מאוחר מדי. בשעה 8:46 ניווט עטא את המטוס לעבר המגדל הצפוני של מגדלי התאומים והתרסק לתוכו. כל 81 הנוסעים שהיו במטוס (כולל חמשת החוטפים) ו-11 אנשי הצוות נספו בהתרסקות.
טיסה 175
טיסה 175 של יונייטד איירליינס נחטפה ב-8:45 לערך. דגם המטוס, בואינג 767, ונתיב הטיסה, מבוסטון ללוס אנג'לס, היו זהים לאלה של טיסה 11. חמשת החוטפים: מרואן אל-שייחי, פאיז באניחמאד, חמזה אל-גמדי, אחמד אל-גמדי ומוהנד אל-שהרי עלו לטיסה בנפרד על מנת לא לעורר חשד, והתיישבו בכיסאות נפרדים במחלקה הראשונה. אף על פי שכמה מהחוטפים נראו לחוצים לפני העלייה למטוס, וחלקם אף התקשו לענות על שאלות ביטחוניות בסיסיות, לא עורר הדבר את חשדם של אנשי הביטחון, ואף אחד מהחוטפים לא סווג כ"בעייתי" ולא נבדק בקפידה. הטיסה המריאה בשעה 8:14. בשעה 8:37 יצר פקח הטיסה קשר עם הטייסים ושאל אותם אם הם מצליחים לראות את טיסה 11. הטייסים ענו בחיוב ופקח הטיסה הורה להם לשמור מרחק מהמטוס החטוף.
על פי העדויות הקיימות, נראה כי החטיפה התבצעה בין השעות 8:42 ל-8:46. החוטפים נכנסו בכוח לתא הטייס ואל-שייחי השתלט על ניווט המטוס. הוא הסיט את המטוס מנתיב טיסתו המתוכנן וכיוון אותו לעבר ניו יורק. פקח הטיסה שהבחין כי המטוס סוטה ממסלולו ניסה ליצור קשר עם הטייסים מספר פעמים, ללא הצלחה. הפקח הצליח להסיט בזמן מספר מטוסים אחרים שהיו במסלול התנגשות עם המטוס החטוף, והודיע לממונים עליו כי יש חשד כי המטוס נחטף. פקחי הטיסה המשיכו לעקוב אחרי מסלולו של המטוס שהחל בצלילה מבוקרת מטה, לכל אורך טיסתו. בינתיים יצרו הנוסעים קשר טלפוני עם העולם החיצון. דווח שהחוטפים דקרו למוות את הטייסים בסכין, וגם שהם ריססו חומר מסוים ואיימו כי יש ברשותם פצצה. המטוס התנגש במגדל הדרומי של מרכז הסחר העולמי וכל 56 נוסעי המטוס (כולל חמשת החוטפים) ו-9 אנשי צוות נספו מיידית. שעת ההתרסקות הייתה 9:03, והיא נצפתה בשידור חי על ידי מיליוני אנשים לאחר שרשתות הטלוויזיה קטעו את שידוריהם הרגילים בעקבות ההתנגשות הראשונה, ועברו לשידורים ישרים מניו יורק כשהמצלמות מכוונות אל עבר המגדלים.
טיסה 77
בשעה שבין 8:51 ל-8:54, דקות ספורות לאחר שטיסה 11 התרסקה על המגדל הצפוני של מגדלי התאומים ופיקוח התנועה האווירית בארצות הברית התחיל לקבל דיווחים ראשונים על חטיפתה של טיסה 175, נחטפה טיסה 77 שיצאה מוושינגטון הבירה ללוס אנג'לס. חמשת החוטפים: האני אנג'ור, נאווף אל-חזמי, מג'ד מוקד, חאלד אל מיהדר וסאלם אל-חזמי, הגיעו לנמל בנפרד מעט אחרי השעה 7:00. לפני העלייה למטוס זוהו כל החמישה כחשודים ונבדקו בקפדנות על ידי אנשי האבטחה בנמל. החוטפים הורשו לעלות למטוס אף על פי שהם נשאו על גופם סכינים יפניים שכן לא היה איסור על הדבר באותה עת. החמישה התיישבו בנפרד במושבים במחלקה הראשונה, והמטוס מדגם בואינג 757 המריא בשעה 8:20. כחצי שעה לאחר ההמראה, נכנסו החוטפים לתא הטייס, ואנג'ור, הטייס וראש החוליה, השתלט על ניווט המטוס. בשעה 8:56 הבחין מגדל הפיקוח כי המטוס ביצע פניית פרסה לא מתוכננת, וכי הוא טס לכיוון וושינגטון הבירה. הייתה זו חטיפת המטוסים השלישית עד לאותה שעה והחטיפה השנייה בה היה מעורב מטוס של חברת אמריקן איירליינס. בעקבות כך, הוחלט בחברה על קרקוע כל טיסותיה עד להודעה חדשה.
גם בטיסה זו הצליחו מספר נוסעים ליצור קשר עם העולם החיצון. בדומה לחטיפות האחרות דווח גם הפעם על העברת הנוסעים לאחורי המטוס. בינתיים, התקשו פקחי הטיסה לעקוב אחרי המטוס עקב מיעוט אמצעי המעקב באזור שבו טס. בשעה 9:09 התקבל דיווח שגוי כי המטוס התרסק. מספר דקות לפני שהמטוס התרסק באמת, התקשרה ברברה אולסון, אחת הנוסעות בטיסה, לבעלה, הפרקליט הכללי הפדרלי, טד אולסון, ואמרה לו כי מטוסה נחטף. בעלה בתורו יידע אותה על החטיפות וההתרסקויות הקודמות. אולסון דיווחה לבעלה כי אחד הטייסים נמצא ביחד איתם באחורי המטוס, בניגוד לשאר הטיסות בהן דווח כי החוטפים רצחו את הטייסים. זמן קצר לאחר מכן השיחה נותקה. המטוס החל בצלילה חדה כלפי מטה. בשעה 9:37 ראו עדים רבים על הקרקע את המטוס מבצע תמרונים מסובכים בגובה נמוך מאוד ומיד לאחר מכן מתנגש בפנטגון לאחר שפגע במספר פנסי רחוב בדרך. כל 58 הנוסעים שהיו במטוס (כולל חמשת החוטפים) ו-6 אנשיי צוות נספו מיידית בהתרסקות.
טיסה 93
גורלה של טיסה 93 של יונייטד איירליינס היה מעט שונה מגורל הטיסות האחרות – כמו בהן גם בה נהרגו כל הנוסעים, אך שלא כבאחרות לא הצליחו החוטפים להשתמש בה כדי לחולל הרג המוני על הקרקע.
הטיסה הייתה אמורה להמריא בשעה 8:00 אך עקב עומס שהיה בשדה התעופה המריאה הטיסה באיחור של כ-40 דקות, בשעה 8:42. בניגוד לשאר הטיסות החטופות, אותן חטפו חמישה חוטפים, על מטוס הבואינג 757 היו ארבעה חוטפים, זיאד ג'ראח, אחמד אל-עזנאווי, אחמד אל-נמי וסעיד אל-גאמדי. בדומה לחטיפות האחרות, חלק מהחוטפים עלו גם הפעם ללא מטען אולם רק אל-עזנאווי נבחר לעבור בדיקה מדוקדקת. האיחור בהמראת המטוס פגע בתוכניותיהם של החוטפים שכן כל הטיסות האחרות המריאו בזמן קרוב אחד לשני. בעת המראת טיסה 93 תוכניתם של המחבלים כבר הייתה בעיצומה. טיסה 11 הייתה דקות ספורות לפני פגיעה במגדל הראשון של מגדלי התאומים וטיסה 175 בדיוק נחטפה. ב-9:24 התקבל בתא הטייס של טיסה 93 דיווח ממרכז יונייטד איירליינס לפיו יש לנהוג בזהירות מוגברת, מאחר שמטוסים התנגשו במרכז הסחר העולמי. ב-9:28 החלה החטיפה. שלוש הטיסות האחרות נחטפו כ-30 דקות לאחר ההמראה. כעבור כמה דקות מההשתלטות התיישב ג'ראח בכיסא הטייס וביקש מהנוסעים ברמקול שיישבו במקומותיהם. הוא גם הודיע כי יש פצצה על המטוס, שיש להם דרישות ושהם חוזרים לנמל התעופה. גם בפעם הזאת מגדל הפיקוח שמע את הודעתו של ג'ראח וכך נודע להם לראשונה כי המטוס נחטף. ג'ראח הסיט את המטוס מנתיב טיסתו וכיוון אותו לעבר וושינגטון.