cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייקל ג'קסון
מותו, טקס האשכבה לזכרו והלווייתו
ב-25 ביוני 2009, פחות משלושה שבועות לפני תחילת סבב ההופעות הצפוי שלו, לקה ג'קסון בדום לב באחוזה אותה שכר במחוז הולמבי הילס שבלוס אנג'לס. לאחר שניסיונות ההחייאה אותם ביצע רופאו האישי כשלו, הוזמן צוות חובשים ממחלקת מכבי האש של לוס אנג׳לס וביצע ניסיונות החייאה ממושכים במקום ובאמבולנס בדרך למרכז הרפואי על שם רונלד רייגן ובמשך שעה לאחר מכן. בשעה 14:26 נקבע מותו של ג'קסון. דקות ספורות לאחר מכן, אחיו של מייקל, ג'רמיין, בישר לעולם על מות אחיו באמצעות אמצעי התקשורת. בשל ספקות לגבי סיבת מותו של ג'קסון, לבקשת המשפחה בוצעה בו נתיחה שלאחר המוות משפטית נוספת מספר ימים לאחר מותו.
ב-7 ביולי 2009 ערכה המשפחה טקס אשכבה פרטי לג'קסון, בבית הקברות "פורסט לואן" שבלוס אנג'לס, ולאחר מכן נערך טקס אשכבה ציבורי בהיכל הספורט סטייפלס סנטר בלוס אנג'לס בהשתתפות אלפי מוזמנים. הטקס שודר בתחנות הטלוויזיה הגדולות ברחבי העולם, ועל פי ההערכות צפו בו יותר ממיליארד איש בשידור חי. מספר הצופים בטקס האשכבה בארצות הברית נאמד, על פי נילסן, ב-31.1 מיליון איש. סטיבי וונדר, ליונל ריצ'י, מריה קארי, ג'ון מאייר, ג'ניפר הדסון, אשר, ג'רמיין ג'קסון ושאהין ג'אפרגולי הופיעו במהלך הטקס. ברי גורדי וסמוקי רובינסון קראו הספדים, בעוד שקווין לטיפה קראה שיר בשם "We had him" ("לנו היה אותו"), שנכתב לרגל האירוע על ידי מאיה אנג'לו. בתו בת ה-11 של ג'קסון, פאריס מייקל קתרין ג'קסון, בכתה כאשר סיפרה לקהל: ארונו של ג'קסון לא נטמן בבית הקברות לאחר הטקס, ובני משפחתו לא הודיעו לתקשורת היכן ייקבר. הלווייתו של ג'קסון התקיימה ב-3 בספטמבר 2009 בטקס פרטי בבית העלמין "פורסט לואן" שבקליפורניה.
הדיווחים הרשמיים ציינו כי מותו של ג'קסון נגרם משימוש בכדורי שינה שבראשם סם השינה פרופופול אשר ניתנו לו על פי בקשתו, על ידי רופאו האישי, קונארד מארי. ב-8 בפברואר 2010 הגישה פרקליטות מחוז לוס אנג'לס כתב אישום נגד מארי באשמת מה שכונה "הריגה ללא כוונת זדון". הרופא הורשע בהריגתו של ג'קסון ונדון לארבע שנות מאסר.
לאחר מותו
במהלך השעות שלאחר מותו של ג'קסון, חלה עלייה משמעותית במכירת אלבומיו. האלבום "Thriller", שיצא לשווקים לראשונה בשנת 1982, דורג במקום הראשון במצעד ההורדות של חנות המוזיקה המקוונת iTunes, ואילו שמונה אלבומים נוספים דורגו ב-40 המקומות הראשונים. בבריטניה, בה היה אמור ג'קסון להופיע כעבור מספר שבועות אילולא נפטר, הגיעו 15 מאלבומיו ל-15 המקומות הראשונים במצעד של חברת אמזון.
באוקטובר 2009 דלף לאינטרנט, כמה שעות לפני היציאה הרשמית ב-12 באוקטובר, סינגל חדש של ג'קסון בשם "This Is It" שאמור היה ללוות את המופע הגרנדיוזי שתכנן להעלות בלונדון ומשמש כעת כשם הסרט באורך מלא, שיצא לאקרנים ב-28 באוקטובר, אשר תיעד את החזרות האחרונות של ג'קסון לפני מותו. יומיים לפני יצאת הסרט לאקרנים, יצא אלבום כפול הנושא את אותו השם, שכולל גרסאות מקוריות ל-14 שירים המופיעים בסרט כולל מיטב הלהיטים של ג'קסון, ומסתיים עם הסינגל החדש בגרסה מקורית ובגרסה מיוחדת בליווי ה"ג'קסונים". כמו כן, האלבום הכפול יכלול גרסאות מוקדמות ונדירות של שלושה מלהיטיו ("Beat It", "Wanna Be Startin'", "Somethin'" ו-"She's Out Of My Life") ותמונות בלעדיות מהחזרות האחרונות.
בדצמבר 2009 יצא לאור ספר חדש שנקרא "האופוס של מייקל ג'קסון" שהוא בעצם פרויקט מיוחד שהכינו קרוביו לקראת חג המולד. הספר כולל 404 עמודים של סיפורים ותמונות נדירות מחייו האישיים של ג'קסון שלא פורסמו בעבר. גם למעריציו של ג'קסון הייתה הזדמנות לתרום לחלק מהספר ואלפי מעריצים מכל רחבי העולם שלחו תצלומים, עבודות אומנות ומחוות שכתבו לג'קסון. עורכי הספר בחרו את העבודות הסופיות שזכו להיכלל בספר. הספר הוא כבד במיוחד, גדול ממדים וכרוך בעור שחור ומחירו כ-249 דולר.
בעקבות העלייה המסיבית במכירות של אלבומיו של ג'קסון לאחר מותו, הודיעה חברת סוני ב-16 במרץ 2010 כי הם חידשו את החוזה עם היורשים של זכויות היוצרים של שיריו של ג'קסון אשר היה אמור לפקוע בשנת 2015. במסגרת החוזה המחודש היו מתוכננים לצאת לשווקים בשנים הבאות עשרה אלבומים חדשים של ג'קסון עם חומר שלא פורסם בעבר. האלבום החדש הראשון יועד לצאת לשווקים בנובמבר 2010, והאלבום האחרון יועד לצאת לשווקים לפני דצמבר 2017, אך כבר לא יצא.
ב-19 בנובמבר 2010 יצא לשווקים מארז ה-DVD של ג'קסון "Michael Jackson's Vision" אשר מכיל אוסף סרטים קצרים של ג'קסון אשר כולל את הווידאו קליפ "One More Chance" שלא שודר מעולם.
ב-23 בנובמבר 2010 יצא לשווקים משחק הווידאו "Michael Jackson: The Experience", אשר פותח על ידי חברת משחקי הווידאו Ubisoft. המשחק מאפשר לשחקן לבצע את מהלכי הריקוד הנודעים של ג'קסון תוך כדי שירה באמצעות טכנולוגיית התנועה של קונסולות המשחקים החדישות.
ב-7 בנובמבר 2011, כשנתיים לאחר מותו של ג'קסון, רופאו האישי של ג'קסון קונרד מוריי נמצא אשם בהריגתו. ב-29 בנובמבר 2011, גזר בית המשפט על ד"ר מוריי את העונש המקסימלי הקבוע בחוק - 4 שנות מאסר.
את כלל הזכויות על יצירותיו המוזיקאיות שפורסמו טרם מותו ואלו שטרם יצאו לאחר מותו, שמרו קרובי משפחתו ועליהם קיבלו תגמולים גם לאחר מותו.
ב-2024 צפוי לצאת סרט דוקומנטרי על חייו, בכיכובו של אחיינו, ג'אפר ג'קסון (בנו של ג'רמיין), אשר יגלם את דמותו.
מערכות יחסים
במהלך סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים ניהל מערכת יחסים קצרה ומתוקשרת עם השחקנית זוכת פרס האוסקר טייטום אוניל. במהלך שנות השמונים ניהל מערכת יחסים קצרה ומתוקשרת עם השחקנית ברוק שילדס. שילדס ציינה בשנת 2009 כי על אף שג'קסון מעולם לא הציע לה להתחתן עמו באופן רשמי, ג'קסון נהג לשוחח עימה פעמים רבות על האפשרות שהם יתחתנו ויגדלו יחד ילדים מאומצים. כמו כן ציינה כי באותה העת היא הסתייגה מהצעותיו של ג'קסון.
הנישואים לליסה מארי פרסלי
ב-26 במאי 1994 נישא ג'קסון בחשאיות בטקס פרטי ברפובליקה הדומיניקנית לזמרת-יוצרת ליסה מרי פרסלי, בתו של אלביס פרסלי. הזוג הכחיש את קיום טקס הנישואים כמעט חודשיים שלמים לאחר שנישא. רק ב-1 באוגוסט 1994 נודע לראשונה בכלי התקשורת על נישואיהם של ג'קסון ופרסלי.
פרסלי וג'קסון נפגשו לראשונה בשנת 1975, במהלך מספר הופעות של משפחת ג'קסון בקזינו MGM Grand Hotel and Casino בלאס וגאס כאשר פרסלי הייתה בת שבע באותה העת. השניים נפגשו בשנית באמצעות חבר משותף בתחילת שנת 1993. לאחר המפגש הם נשארו בקשר טלפוני מדי יום. כאשר ההאשמות בדבר ההתעללות המינית בג'ורדן צ'נדלר החלו להתפרסם בכלי התקשורת, פרסלי סיפקה לג'קסון תמיכה רגשית. אף על פי כן היא ציינה כי באותה העת היא הייתה מודאגת מאוד ממצבו הבריאותי המדרדר של ג'קסון וההתמכרות שלו לסמים. כמו כן פרסלי ציינה כי "אני מאמינה שהוא לא עשה שום דבר רע ושהוא נאשם בטעות ובשל כך התאהבתי בו. רציתי להציל אותו. הרגשתי שאני מסוגלת לעשות זאת." באחת משיחות הטלפון שהתקיימו בין השניים, פרסלי ציינה כי ג'קסון היה מסומם, מבולבל והזייתי. זמן קצר לאחר מכן, היא שכנעה אותו ליישב את ההאשמות בבית המשפט ולעבור שיקום. ג'קסון הציע נישואין לפרסלי, ארבעה חודשים בלבד לאחר שהקשר ביניהם חודש, במהלך שיחת טלפון אשר התקיימה בסתיו 1993.
באותה העת, גורמים שונים בכלי התקשורת העריכו כי נישואיהם של ג'קסון ופרסלי היו תעלול יחצני אשר נועד לשפר את תדמיתו של ג'קסון בלבד ולהסיט את תשומת הלב מההליכים המשפטיים שהתנהלו באותה העת נגד ג'קסון.
ג'קסון ופרסלי התגרשו לבסוף ב-20 באוגוסט 1996.
פרסלי הופיעה בווידאו קליפ של ג'קסון לשיר "You Are Not Alone", שיר אהבה מאלבומו "HIStory".
הנישואים לדבי רואו
במהלך סבב ההופעות העולמי של אלבומו HIStory, ג'קסון נישא לאחות הדרמטולוגית דבורה ג'ין רואו ב-14 בנובמבר 1996 בטקס מאולתר בחדר המלון בו שהה בסידני שבאוסטרליה. במהלך שלוש שנות נישואיהם רואו ילדה את שני ילדיו הבכורים של ג'קסון.
ג'קסון פגש לראשונה את רואו באמצע שנות השמונים לאחר שאובחן במחלת הוויטיליגו. במשך שנים רבות טיפלה רואו בג'קסון והעניקה לו תמיכה רגשית. במקור, לא היו לשניים שום תוכניות להתחתן, אבל לאחר שרואו נכנסה להריון, אמו של ג'קסון שכנעה אותם לעשות כן. ב-8 באוקטובר 1999 התגרשו בני הזוג ורואו העבירה את המשמורת על הילדים לאחריותו של ג'קסון וויתרה על זכויותיה כהורה.
אבהות
ג'קסון היה אב לשלושה ילדים:
ב-20 בנובמבר 2002 כאשר ג'קסון התארח במלון אדלון בברלין, הוא הוציא את בנו בלאנקט, אשר היה באותה העת בן 11 חודשים בלבד, אל מרפסת חדרו והחזיק אותו מעבר למעקה הבטיחות אל המעריצים שחיכו לו למטה. התמונות של האירוע אשר זכו לכיסוי תקשורתי נרחב גרמו לתדהמה רבה ולפיקפוק בקרב רבים לגבי הכשירות של ג'קסון כהורה. ג'קסון ציין בעקבות האירוע כי זו הייתה טעות איומה מצדו והתנצל על מעשיו.
לאורך כל השנים תמיד כאשר ילדיו של ג'קסון הופיעו בפומבי, הוסתרו פניהם באמצעות מסכות בטענה כי צעד זה נועד להבטיח את שלומם תוך שמירה על זהותם. דבי רואו ציינה בעבר כי ג'קסון הגה את הרעיון בעקבות איומי המוות האנונימים הרבים אותם נהג לקבל ובשל החשש מניסיון חטיפה אפשרי של אחד מילדיו.
ב-30 ביוני 2009, החלו להתפרסם בתקשורת שמועות על כך שג'קסון איננו כלל אביהם הביולוגי של ילדיו. בראיון שהתקיים עימה ביולי 2009, טענה דבי רואו, אימם של שניים משלושת ילדיו של ג'קסון (מייקל ג'וזף ג'וניור ופאריס מייקל קתרין) כי, "מייקל היה גרוש ובודד ורצה ילדים. אני הייתי היחידה שהסכימה ללדת את ילדיו. הצעתי לו את רחמי – זאת הייתה מתנה. זה היה משהו שעשיתי כדי לשמח אותו. הייתי רק כלי קיבול, זה לא היה הזרע של מייקל. קיבלתי על זה תשלום, והמשכתי הלאה. אני יודעת שלעולם לא אראה יותר את הילדים".
ב-3 באוגוסט 2009, מעל לחודש לאחר מותו של ג'קסון, פסק בית המשפט כי בהתאם לצוואתו של ג'קסון, המשמורת הקבועה על ילדיו של ג'קסון תועבר לאמו, קתרין ג'קסון. כמו כן פסק בית המשפט כי לאחר שקתרין תלך לעולמה המשמורת תעבור לזמרת דיאנה רוס, ידידתו הטובה של ג'קסון.
מחלת הוויטיליגו (בהרת)
צבע עורו של ג'קסון היה חום בהיר במשך כל נעוריו, אך החל מאמצע שנות השמונים צבע עורו החל להפוך בהיר יותר באופן הדרגתי עקב מחלת הוויטיליגו (בהרת) בה לקה כשהיה בשנות ה-20 לחייו. שינוי זה זכה לכיסוי תקשורתי נרחב, כולל שמועות שהוא מלבין את עורו. ג'קסון ציין בעבר כי מחלת הוויטיליגו שכיחה בקרב משפחתו של אביו. לאורך השנים המשיכה המחלה להתפשט בכל חלקי גופו וג'קסון טשטש את הבדלי הצבעים של עורו באמצעות איפור, דבר אשר גרם לו להיראות חיוור למדי. מכיוון שהאזורים הבהירים על גופו רגישים מאוד לשמש ג'קסון לקח עמו באופן קבוע שמשייה לכל מקום על מנת שלא להיחשף לקרני השמש. בשנת 1986 עבר ג'קסון סדרת טיפולים קוסמטיים בפניו, בצווארו ובידיו במטרה להסוות את התפרצות המחלה.
תדמיתו של ג'קסון נפגעה רבות בשל שינוי גוון העור שלו, בעיקר משום שרבים האשימו אותו בכך שהוא מתכחש לשורשיו ולגזעו, זאת על אף שג'קסון ציין לכל אורך השנים כי הוא גאה בהיותו אפרו-אמריקאי ושאין באפשרותו לעשות דבר נגד המחלה הקשה.
בנתיחה שלאחר המוות אומתה טענתו של ג'קסון כי סבל מן המחלה, והדבר נחשף בציבור במשפטו של רופאו.
מחלת הלופוס (זאבת)
ג'קסון היה חולה בלופוס עורי (זאבת), דבר שגרם לפגיעה בצורת אפו של ג'קסון. כאשר ג'קסון עבר ניתוח שכשל הוא נכנס לסדרת ניתוחים שהצליחה לשקם את אפו. במהלך השנים ג'קסון ספג עלבונות וביקורות רבות על אפו, אך מעולם לא הגיב בנושא זה.
ניתוחים פלסטיים
בשנת 1979 ג'קסון שבר את אפו במהלך ביצוע של ריקוד מורכב. ניתוח האף שעבר בעקבות כך לא היה מושלם וג'קסון התלונן על קשיי נשימה אשר לטענתו עלולים להשפיע על הקריירה שלו. הוא הופנה בהמשך לד"ר סטיבן הופלין אשר ביצע את ניתוח האף השני של ג'קסון.
משקל גוף
ג'קסון איבד משקל רב במהלך שנות השמונים המוקדמות בשל שינויים בתזונה. לאורך השנים הועלו השערות בתקשורת כי ג'קסון סבל מאנורקסיה נרבוזה. ג'קסון סבל גם מירידה קיצונית במשקלו באופן חוזר ונשנה בשלבים מאוחרים יותר בחייו. רופאים שונים הניחו גם כי הוא סבל מתפיסת גוף שלילית, מצב פסיכולוגי שגרם לג’קסון לנטייה לדמיין פגמים גופניים עצמיים, אולם איש מלבדו לא היה מסוגל לראות את הפגמים הללו.
מצבו הכלכלי
במרץ 1988, ג'קסון רכש קרקעות בעלות של 17 מיליון דולר במחוז סנטה ברברה שבקליפורניה לצורך בניית אחוזת ענק שקרא לה "Neverland" ("ארץ לעולם לא"). בהמשך הוא בנה במתחם האחוזה לונה פארק פרטי, גן חיות פרטי ואולם קולנוע פרטי. ערך האחוזה נאמד בשנת 2003 על סך 100 מיליון דולרים.
ההכנסות השנתיות של ג'קסון בשנות השמונים ובשנות התשעים מוערכת בכ-50 מיליון דולר. בשנת 2003, סך הכנסותיו לאורך הקריירה הוערכו בכ-2 מיליארד דולר.
למרות ההכנסות הגבוהות מהן נהנה במשך הקריירה, ג'קסון שקע בחובות כבדים בשל אורח החיים הראוותני שניהל ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הוא לווה כספים רבים במטרה להציל את אחוזתו מעיקול.
בשנת 2007 ג'קסון וסוני רכשו את חברת ההפצה של ויאקום Famous Music LLC. עסקה זו העניקה לג'קסון את הזכויות על השירים של אמנים רבים בהם אמינם, שאקירה ובק. בנוסף במהלך שנת 2016 מנהלי עיזבונו של ג'קסון החליטו למכור את חלקו בקטלוג, על מנת לשלם את החלק הנותר מהחובות שהותיר אחריו, התמורה למכירה הייתה 750 מיליון דולר בקירוב.
הונו של ג'קסון נאמד בשנת 2007 בכ-236.6 מיליון דולרים.
השמועות בצהובונים
לאורך השנים נפוצו סיפורים סנסציונים שונים בתקשורת אודות אישיותו של ג'קסון. הבולטים שבהם היו:
השתייכות דתית
בילדותו משפחתו של ג'קסון השתייכה לזרם הנוצרי עדי יהוה. בשנת 1985 החליט ג'קסון להתנער מהשתייכותו לזרם עדי יהוה בתגובה לכך שהקהילה החרימה את הווידאו קליפ של Thriller.
במהלך 2008 נפוצה שמועה לא מבוססת באמצעי התקשורת ברחבי העולם על כך שג'קסון התאסלם אשר התבססה על כתבה בצהובון הלונדוני The Sun מ-21 בנובמבר 2008. השמועה אשר לא התבססה על מקור מהימן לא אומתה מעולם ואף הוכחשה על ידי עורך הדין של ג'קסון לונדל מקמילן, על ידי קט סטיבנס והמוזיקאי הקנדי המוסלמי דאוד וארנסבי אשר נטען כי נכחו בטקס. בנוסף לכך, ניתן להניח כי השמועות על כך שג'קסון התאסלם אינן מבוססות ואף מופרכות משום שלא ערכו לג'קסון טקס הלוויה מוסלמי ומשום שילדיו לא גדלו כמוסלמים.
ג'ורדי צ'נדלר
בקיץ 1993 הואשם ג'קסון בביצוע מעשים מגונים בנער בן 13 בשם ג'ורדי צ'נדלר, בנו של רופא שיניים בשם אוון צ'נדלר. צ'נדלר אשר העיד בפני פסיכיאטר ובפני המשטרה, תחת השפעת סם הרגעה אותו נתן לו אביו, טען כי ג'קסון התעלל בו מינית, כולל אקטים של נשיקות, אוננות ומין אוראלי בעת שהוא התארח באחוזת נוורלנד. כמו כן צ'נדלר סיפק תיאור מפורט של איבר המין של ג'קסון. באותה התקופה אביו של ג'ורדי, אוון צ'נדלר הוקלט בחשאי כאשר הוא מאיים לפגוע בקריירה המוזיקלית של ג'קסון אם לא ייענו לתביעותיו. כמו כן, אוון צ'נדלר ניסה לנהל משא ומתן עם ג'קסון על הסדר כספי תמורת שתיקתו. מקורביו של ג'קסון טענו באותה העת כי ג'ורדי צ'נדלר היה קורבן לאב קנאי אשר מטרתו הבלעדית הייתה לסחוט כספים מג'קסון.
בעקבות ההאשמות החלה חקירה רשמית, על אף שאימו של ג'ורדי התעקשה כי ג'קסון איננו אשם. במהלך החקירה נערך חיפוש מקיף באחוזתו של ג'קסון. ילדים רבים ובני משפחתו של ג'קסון אשר נחקרו לא קשרו אותו למקרים אחרים של התעללות בילדים. במסגרת החקירה המשטרתית ג'קסון נאלץ להסכים לחיפוש גופני פולשני במהלכו נבדק אם איבר מינו של ג'קסון תואם לתיאורים אותם סיפק ג'ורדי. מקורביו של ג'קסון ציינו בעבר כי ג'קסון מעולם לא התאושש מההשפלה אותה עבר בבדיקה הגופנית.
ההאשמות שלא הוכחו מעולם יושבו לבסוף מחוץ לכותלי בית המשפט בהסדר כספי שחברת הביטוח של סיבוב ההופעות של מייקל ג'קסון שילמה. פרשה זו פגעה באופן ניכר בקריירה המוזיקלית של ג'קסון, בתדמיתו ובהצלחתו.
גאווין ארוויזו
בשנת 2003 הואשם ג'קסון בשנית בביצוע מעשים מגונים, הפעם בנער בן 13 בשם גאווין ארוויזו. ההאשמות הועלו בעקבות ההקרנה של הסרט התיעודי "Living With Michael Jackson" במהלכו נראו ג'קסון וארוויזו מחזיקים ידיים בעת שארוויזו התארח באחוזת נוורלנד בשל מחלה סופנית ובעזרתו של ג'קסון החלים מהמחלה. כמו כן, במהלך הסרט צוין כי ילדים המתארחים באחוזת נוורלנד נוהגים לבקש לישון עם ג'קסון.
רצף של מאורעות אשר התרחשו לאחר הקרנת הסרט, הביא את אמו של הנער לפנות לייעוץ משפטי, שבגינו נשלחה המשפחה כולה לחוות דעת אצל פסיכולוג. אחיו של גאווין טען שהיה עד ראייה ליחסי מין בין גאווין לג'קסון. בשל גילו הצעיר של גאווין, היה מחויב הפסיכולוג לדווח לרשויות על המעשה. ביוני 2003 נפתחה חקירה רשמית במשרד השריף שבסנטה ברברה, ובחודש יולי נחקרה המשפחה בפעם הראשונה. ב-18 בנובמבר פשט צוות של יותר מ-70 חוקרים ממשרד התובע המחוזי וממשרד השריף על אחוזת נוורלנד, עם צו חיפוש.
במהלך השנתיים שעברו בין האישומים למשפט עצמו, ג'קסון התמכר לדמרול וירד במשקל באופן ניכר. המשפט החל ב-31 בינואר 2005 בסנטה מריה שבקליפורניה ונמשך חמישה חודשים עד אשר ב-13 ביוני 2005 חבר המושבעים זיכה את מייקל ג'קסון מכל 12 האישומים שבהם הואשם. בין האישומים: מעשה מגונה בקטין, ניסיון לשכר קטין וחטיפה. במהלך המשפט, נתפס השופט במשפטו של מייקל ג'קסון, טום סנדון על זיוף ראיות נגד ג'קסון, זאת נאמר מעד ראייה שנכח והיה עד בבית המשפט. העד אומר כי הוא ראה את סנדון נתפס על זיוף טביעות אצבעות, על עדויות טלפון שניסה לייצר ועוד.
לאחר המשפט, בצעד מתוקשר היטב עבר ג'קסון להתגורר באופן זמני באי בחריין שבמפרץ הפרסי, כאורחו של השיח' עבדאללה.
הסרט התיעודי "לעזוב את נוורלנד"
בשנת 2019 יצא לאקרנים הסרט התיעודי "לעזוב את נוורלנד". הסרט חשף עדויות חדשות שלא הוצגו קודם לכן ולפיהן ג'קסון התעלל לכאורה מינית בילדים. הסרט הוצג לראשונה ב-25 בינואר 2019 בפסטיבל הסרטים סאנדנס ביוטה שבארצות הברית. הסרט הופק ובוים על ידי דן ריד. הגברים המעידים בסרט, וייד רובסון (אותו פגש ג'קסון לאחר שזכה בתחרות ריקוד בסגנון שהיה ייחודי לג'קסון) וג'יימס סייפצ'ק (אותו פגש ג'קסון לראשונה על סט פרסומת לפפסי שצילמו יחד), טענו כי כשהיו בני שבע ועשר ניהלו "מערכות יחסים ארוכות" עם ג'קסון. בסרט מרואיינים גם אימהותיהם, אחיהם ונשותיהם. הסרט חושף כי ג'קסון אנס לכאורה את הילדים, העלים ראיות ובנה מקומות מסתור על מנת שמעשים אלו לא יתגלו.
לאחר הקרנת הסרט בשנת 2019 חלה ירידה בהשמעות שיריו ובנוכחותו הציבורית. תחנות רדיו ציבוריות שונות (ביניהן גם בישראל) הודיעו כי יפסיקו או יפחיתו את השמעת שיריו, וחברות פרסום שונות הפחיתו את השימוש בדמותו ובמוצריו לצורך פרסום.
מורשת והשפעה
ההצלחה הרבה של המוזיקה והווידאוקליפים של ג'קסון, ובמיוחד הווידאוקליפים Billie Jean, Beat It ו-Thriller אשר נחשבו לפורצי דרך, השפיעו רבות על תעשיית המוזיקה וסייעו לערוץ MTV בעת שהיה בראשית דרכו בשנות ה-80 להיכנס לתודעה הציבורית, והובילו את המיקוד של הערוץ ממוזיקת רוק למוזיקת פופ ו-R&B.
ג'קסון השפיע על אמני היפ הופ, רוק, פופ ו-R&B עכשוויים רבים בהם ביונסה, מריה קארי, ג'ון מאייר ולני קרביץ אשר הכירו בחשיבותו של ג'קסון על מוזיקת הפופ העכשווית.
לאחר מותו של ג'קסון, ערוץ MTV שידר תוכניות ספיישל רבות שהתמקדו בקריירה של ג'קסון ווידאו קליפים ישנים רבים שלו כמחווה עד להלווייתו של ג'קסון.
ב-2017, יצא סרט ביוגרפי המספר על שלוש השנים האחרונות בחייו של ג'קסון בשם "מייקל ג'קסון: חיפוש אחר ארץ לעולם לא" (Michael Jackson: Searching for Neverland) בכיכובו של החקיין Navi שהיה חבר קרוב וכפיל רשמי של ג'קסון. הסרט הוקרן בערוץ "Lifetime" ב-10 ביוני.
תארים ופרסים
בשנת 1984 ג'קסון קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
סגנון אומנותי
הנושאים המרכזיים בהם מתמקדים רוב שיריו של ג'קסון הם לרוב אהבה, שלום, איחוד בין העמים, שמירת כדור הארץ, תרומה, אמונה עצמית וכיבוד כל אדם באשר הוא.
השפעות
הסגנון המוזיקלי של ג'קסון הושפע בעיקר ממוזיקת הרית'ם אנד בלוז, פופ ומוזיקת נשמה. כמו כן, סגנונו של ג'קסון הושפע גם ממוזיקאים רבים בהם ריצ'רד הקטן, ג'יימס בראון, ג'קי וילסון, דיאנה רוס, דייוויד רופין (סולן הלהקה The Temptations), ג'ין קלי, פרד אסטר, סמי דייוויס ג'וניור, להקת האחים אייזלי, ולהקת הבי ג'יז. בעוד שלריצ'רד הקטן הייתה השפעה עצומה על ג'קסון, ג'יימס בראון היה עוד מילדות המוקדמת מקור ההשראה הגדול ביותר של ג'קסון. הטכניקה הווקאלית של ג'קסון הושפעה באופן ניכר מדיאנה רוס.
וידאו קליפים וכוריאוגרפיה
בשיא הקריירה של ג'קסון, הווידאו קליפים שלו הפכו מכלי קידום מכירות לצורת אמנות באמצעות שילוב של קווי עלילה, ריקודים מורכבים, אפקטים מיוחדים והופעות אורח של ידוענים שונים. הפופולריות הרבה לה זכו הווידאו קליפים של ג'קסון ב-MTV עזרו במידה רבה בקידום הפופולריות של הערוץ בתחילת דרכו.
הווידאו קליפים הבולטים ביותר של ג'קסון לאורך השנים כוללים את:
הופעת מייקל ג'קסון בתל אביב
על אף שבמקור תוכננה פגישה במהלך ביקורו של ג'קסון בישראל אשר במסגרתה הוא אמור היה להקליט גרסה חדשה של הלהיט "We Are the World" יחד עם תזמורת צה"ל, לבסוף ג'קסון נאלץ לבטל פגישה זו. כוונתו המקורית של ג'קסון הייתה לשלב קטעים מהקלטת הווידאו של ביצוע זה בווידאו קליפ שמכיל הקלטות שונות בהם ג'קסון מבצע את השיר יחד עם אנשים שונים שהוא פגש ברחבי העולם במהלך סבב ההופעות שלו.
טענות בדבר גילויי אנטישמיות מצדו של ג'קסון
לאורך השנים חלק מחברי הקהילה היהודית בארצות הברית ובישראל העלו ספקולציות כי ג'קסון היה למעשה אנטישמי, אף על פי שטענה זו מעולם לא הוכחה באופן חד משמעי והיא בעיקר הסתמכה על שתי ידיעות אשר התפרסמו בתקשורת לאורך השנים הקשורות לגילויי אנטישמיות לכאורה מצדו של ג'קסון.
מנגד, רבים מחברי הקהילה היהודית בארצות הברית ובישראל טענו כי התקשורת והצהובונים בחרו לאורך השנים לעוות את דבריו של ג'קסון באופן מכוון וכי הטענות על כך שג'קסון היה אנטישמי אינן מבוססות ואף מופרכות מהסיבות הבאות: שני המקרים נחשבו על ידי מספר אנשים כשנויים במחלוקת ועוררו סערה תקשורתית בשל התבטאויות אנטישמיות לכאורה מצדו של ג'קסון:
בשירו "לא אכפת להם מאיתנו" (They Don`t Care About Us) משנת 1995, אשר התייחס לאופן בו אחרים נוטים להעליב ולסווג אנשים בגלל צבע העור שלהם, הגזע והדת שלהם, ג'קסון השתמש במילים: "Jew me, Sue me" (בתרגום חופשי "תפעלו כיהודים, תתבעו אותי"), וכן במילה "Kike" (כינוי גנאי אמריקני ליהודים). ב-15 ביוני 1995, ימים ספורים לפני שחרור האלבום לשווקים, כתבה בניו יורק טיימס התייחסה לראשונה לאפשרות שמילות השיר הטיפו לגילויי אנטישמיות. בהמשך בעקבות המחאות והגינויים הרבים אשר הופנו כלפי ג'קסון באותה העת בעיקר מצד הקהילה היהודית בארצות הברית והליגה למניעת השמצה, ג'קסון ציין כי:
כשנשאל שוב על המילים השנויות במחלוקת בריאיון למהדורת החדשות של ABC, ג'קסון הכחיש בתוקף כי מילות השיר אנטישמיות, באומרו, "השיר לא אנטישמי משום שאני אינני גזען ... מעולם לא יכולתי להיות גזען. אני אוהב את כל הגזעים." ג'קסון ציין בראיון גם כי חלק מהעובדים שלו והחברים הקרובים ביותר שלו הם יהודים. למחרת, הדיקן של מרכז שמעון ויזנטל לחקר השואה הרב מרווין הייר והמנהל האזורי של הליגה נגד השמצה דייוויד לרר, שני נציגים בכירים בקהילה היהודית האמריקנית, ציינו באמצעי התקשורת כי לניסיון של ג'קסון לבצע שיר ביקורתי על אפליה היה דווקא אפקט הפוך. הם ציינו כי מילות השיר לא התאימו לקהל היעד בגיל העשרה, אשר לטענתם איננו מסוגל להבין את המשמעות האמיתית שלהם בהקשר של השיר, וכמו כן ציינו כי המסר של השיר מעורפל ולא ברור באופן חד משמעי. אף על פי כן, הם ציינו כי כוונותיו של ג'קסון היו טובות והציעו כי ג'קסון יספק הסבר בחוברת האלבום.
בשנת 2005 הופצה בתקשורת הקלטה אותה השאיר ג'קסון לכאורה במזכירה האלקטרונית של דיטר וייסנר, יועץ עסקי ממוצא יהודי אשר שימש כיועצו של ג'קסון בשנים 1996 - 2003, בה נשמעו לכאורה גילויים אנטישמיים מג'קסון אשר התייחס ככל הנראה למחלוקת כספית בינו לבין וייסנר, באומרו
אף על פי כן, בעקבות הסערה התקשורתית, הליגה למניעת השמצה ציינה בתגובה כי "למייקל ג'קסון יש נטייה אנטישמית והוא לא למד מניסיון העבר, לרבות הביטויים האנטישמיים בשיר שכתב בשנת 1995. נראה שבכל פעם שיש לו בעיה בחייו הוא מאשים את היהודים. זה עצוב שג'קסון נגוע בסטראוטיפ הקלאסי של היהודים ככל-יכולים, חמדנים ותככנים".
שיאים
במשך השנים ג'קסון שבר שיאים ארציים והופיע איתם בספר השיאים של גינס, כגון:
דיסקוגרפיה נבחרת
{|
סיפוח חצי האי קרים (2014)
סיפוח חצי האי קרים (או משבר קרים) היה רצף של אירועים שהתרחשו במהלך פברואר ומרץ 2014 עת פלשה רוסיה לחצי האי קרים ולאחר מכן סיפחה אותו מאוקראינה. האירוע התרחש לאחר אירועי יברומאידאן והוא חלק מהסכסוך האוקראיני-רוסי הרחב יותר.
אישור למבצע התקבל ב-21 בפברואר, בעקבות אירועי יברומאידאן באוקראינה שהדיחו את הנשיא הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ' והעלו לשלטון את ראשי ארגוני האופוזיציה הפרו-מערביים. האירועים התבטאו תחילה בהפגנות המוניות של תושביה הפרו-רוסיים של הרפובליקה האוטונומית של קרים. ב-27 בפברואר פלשו כוחות מזוינים מיוחדים של רוסיה והשתלטו על מבני הממשל ואתרים אסטרטגיים ברחבי קרים, והכריחו את הרשויות המקומיות לערוך משאל עם שנחשב בלתי-חוקי על "הצטרפות מחדש אל רוסיה". ב-18 במרץ סיפח הקרמלין רשמית את קרים לשליטת הפדרציה הרוסית. רוב הקהילה הבינלאומית אינה מכירה בסיפוח ומחשיבה את קרים כטריטוריה אוקראינית (רק אפגניסטן, קובה, קוריאה הצפונית, קירגיזסטן, ניקרגואה, סודאן, סוריה וזימבבואה הכירו בתוצאת משאל העם). אוקראינה ממשיכה לתבוע את זכותה על קרים. בתגובה לסיפוח, הטיל המערב, בראשות ארצות הברית והאיחוד האירופי, סנקציות כלכליות על רוסיה.
רקע היסטורי
לאחר מלחמת העולם השנייה באמתלה של שיתוף פעולה של העם הטטרי עם משטר הכיבוש הנאצי, הורה יוסיף סטלין על גירוש כל הטטרים מקרים למרכז אסיה, ביטול האוטונומיה של רפובליקת קרים ושנמך אותה אדמיניסטרטיבית לדרגת מחוז ברוסיה הסובייטית, במקביל אימצה ברית המועצות מדיניות של רוסיפיקציה עבור חצי האי. הטטרים טוהרו רק בשנת 1967 אך נאסר עליהם לשוב לקרים, איסור שבוטל לאחר התפרקות ברית המועצות.
בשנת 1954, תחת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב האוקראיני, מחוז קרים הועבר לרפובליקה האוקראינית בצו של הנשיאות של הסובייט העליון לציון 300 שנה לאיחוד אוקראינה עם רוסיה. בהחלטה צוין 'האופי האינטגרלי של הכלכלה, הקרבה הטריטוריאלית והקשרים הכלכליים והתרבותיים ההדוקים בין מחוז קרים לרפובליקה האוקראינית'.
ניוקאסל יונייטד
מועדון הכדורגל ניוקאסל יונייטד (באנגלית: Newcastle United Football Club - NUFC) הוא מועדון כדורגל אנגלי מקצועני ותיק מהעיר ניוקאסל שבצפון-מזרח אנגליה, המשחק בפרמייר ליג. הקבוצה מזוהה עם חולצות הפסים בצבעי שחור ולבן וכינויה הוא ה"מגפייז" (Magpies) - זן מסוים של עורבים. אצטדיון הקבוצה הוא סנט ג'יימס' פארק שמכיל כ-53,000 מקומות ונחשב אחד המפוארים בבריטניה. שיא הקהל של כל הזמנים באצטדיון נרשם בשנת 1930, אז נכחו בו יותר מ-68,000 צופים במשחק מול צ'לסי.
סיפוח חצי האי קרים (2014)
רקע היסטורי
לאחר נפילת ברית המועצות, קרים נשארה בידי אוקראינה העצמאית ומעמדה שודרג לרפובליקה אוטונומית. בשנים הראשונות היו מספר מהמורות פוליטיות בקרים. החל משנת 1989 החלה חזרתם של הטטרים הקרימיים, המיעוט הטטרי המתחזק הציג דרישות על עוונות היסטוריים וטען לאפליה גזעית, סוציו-כלכלית ופוליטית. הרוב הרוסי מצא את עצמו "מחוץ" לרוסיה והיה חרד לגבי האיזון העדין במחוז. במקביל הייתה מתיחות בין רוסיה לאוקראינה, לגבי עתידו של צי הים השחור כמו גם בסיסי הפעלה גדולים בקרים בדגש על סבסטופול בסיס הצי. ב-1992, ולדימיר לוקין, אז יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט הרוסי, הציע שכדי ללחוץ על אוקראינה לוותר על תביעתה לצי הים השחור, על רוסיה לאיים על שליטה האוקראינית על קרים. ב-1997,לאחר שנחתם הסכם חלוקת הצי ורוסיה קיבלה בסיסים בחצי האי קרים בהחכרה, רוסיה ואוקראינה חתמו על אמנת בדבר ידידות ושיתוף פעולה שמסיר את תביעותיה של מוסקבה לשטחים באוקראינה.
על פי מרשם אוכלוסין משנת 2001, רוסים אתניים היוו כ-58% מכלל תושבי חצי האי, כאשר 70% מתושבי העיר סבסטופול הם רוסים. בתקופת נשיאותו של ויקטור יושצ'נקו (2005–2010) יחסי רוסיה–אוקראינה ידעו מורדות רבות, דבר שאפשר לפס"ב ולגר"ו הרוסי להעניק תמיכה לארגונים פרו-רוסיים בחצי האי כדוגמת מפלגת "האיחוד הרוסי" הפרו-רוסית.
ניוקאסל יונייטד
אוהדי הקבוצה מכונים "The Toon Army" - 'צבא העיירה' (Town Army) במבטא ג'ורדי, ונחשבים כאחד הקהלים התומכים והנאמנים ביותר באנגליה. המנון הקבוצה הוא "Blaydon Races" - במקור שיר על מרוץ מפורסם בעיר. האוהדים נוהגים לשיר את הבית הראשון של השיר ואת הפזמון שלו: "Blaydon Races". אוהדי הקבוצה מזוהים עם מכרות הפחם שבאזור. יריבתה המסורתית היא שכנתה מדרום סנדרלנד. על אף שמדובר בשתי ערים שונות המשחק ביניהן מכונה "דרבי הצפון" או "הדרבי של נהר הטיין". הדרבי בין שתי הקבוצות התקיים לראשונה ב-1898 ונחשב אחד המשחקים החמים בבריטניה.
סיפוח חצי האי קרים (2014)
רקע היסטורי
ב-2003, היה סכסוך בין רוסיה אוקראינה לגבי האי טוזלה. ב-2008, ברקע מלחמת גאורגיה–רוסיה, עלתה שאלה לגבי המשך חוזה החכירה עבור צי הים השחור, לאחר שרוסיה עשתה שימוש בסבסטופול כבסיס מבצעי במלחמתה מול גאורגיה לה היו יחסים ידידותיים עם אוקראינה. ב-2010 רוסיה קיבלה הארכה לאחר שנפתר סכסוך הגז ביניהם.
ניוקאסל יונייטד
קבוצת הכדורגל נוסדה ב-1892 על ידי איחוד שני מועדונים יריבים מעיר הפועלים הצפונית - ניוקאסל מערב וניוקאסל מזרח. בעברה הייתה, במספר תקופות, קבוצת צמרת שזכתה באליפויות ובגביעים. סיימה במקום השני פעמיים (1996, 1997), לאחר שחזרה לליגה הבכירה תחת המנג'ר קווין קיגן, אולם בשנים שעברו מאז פחתו הישגיה. היא אף הידרדרה לליגת המשנה בעונת, אך זכתה בה בעונה העוקבת ושבה לשחק בפרמייר ליג בעונת.
סמל הקבוצה והשחקן הדומיננטי ביותר שלה בעבר הקרוב היה אלן שירר. שירר הוא מלך השערים של המועדון בכל הזמנים עם 206 כיבושים, כשאת השער ששבר את השיא הקודם (200 שערים של ג'קי מילבורנס, שהחזיק בשיא משנת 1957) הוא כבש ב-4 בפברואר 2006 במשחק ביתי מול פורטסמות'. את שערו האחרון הוא הבקיע מול היריבה השנואה סנדרלנד ב-17 באפריל של אותה שנה. המועדון והאוהדים נפרדו משירר במשחק פרידה חגיגי מול סלטיק.
סיפוח חצי האי קרים (2014)
רקע היסטורי
לאירועים קדמה מחאות יברומאידאן באוקראינה, שנמשכו למעלה משלושה חודשים והסתיימה בהדחתו של ויקטור ינוקוביץ' בהצבעת אי אמון בראדה העליונה ב-21 בפברואר 2014.
ניוקאסל יונייטד
בשיא ההופעות של הקבוצה מחזיק שוער העבר ג'ימי לורנס, שהופיע ב-496 משחקים בשנים 1904 ל-1921.
סיפוח חצי האי קרים (2014)
פלישה רוסית
האירועים התבטאו תחילה בהפגנות המוניות של תושביה הפרו-רוסיים של הרפובליקה האוטונומית של קרים שבחצי האי קרים נגד חילופי השלטון באוקראינה והם לא היו מרוצים מכך שינוקוביץ' הודח בהצבעת אי אמון בראדה העליונה. המפגינים, שהתקבצו מול בניין המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של קרים (הפרלמנט המקומי), דרשו להתנתק מאוקראינה. בתגובה הפגינו בהמוניהם התושבים שתמכו בחילופי השלטון באוקראינה.
ב-22 בפברואר 2014, הנשיא פוטין החליט לספח את קרים. בהתאם להסכמים קיימים לרוסיה הייתה נוכחות משמעותית של כוחות בחצי האי. בסוף פברואר 2014 החלו לנוע כוחות רוסים לתוך קרים. במקביל רוסיה פתחה בתרגיל צבאי בשטחה, בחסותו ריכז הצבא הרוסי כוחות לאורך הגבול המזרחי עם אוקראינה, הדבר פעל גם כהסחת דעת מעיבוי כוחות בקרים וגם כאיום על אוקראינה. לפי פרוטוקול פגישת המועצה לביטחון לאומי של אוקראינה, אוקראינה לא הייתה מוכנה להפעיל כוח צבאי מפחד כי הסלמה תגרור פלישה מלאה כפי שהיה במקרה של המלחמה ב-2008 בין רוסיה לגיאורגיה וכי צבאם לא היה מוכן לכך.
ניוקאסל יונייטד
שנים ראשונות ותור הזהב של הקבוצה
המועדון הוקם בדצמבר 1892 על ידי איחודן של שתי קבוצות, 'ניוקאסל מזרח' ו'ניוקאסל מערב', שהתחרו במסגרת 'הליגה הצפונית'. ההחלטה על איחוד הקבוצות הגיעה בעקבות קשיים כלכליים אליהם נקלעה הקבוצה המערבית, וכללה חוזה שכירות על אצטדיונה של 'ניוקאסל מערב' - אצטדיון סנט ג'יימס פארק, המשמש את הקבוצה מאז ועד היום. מספר שמות הוצעו עבור הקבוצה החדשה (כולל ניוקאסל ריינג'רס וניוקאסל סיטי) אך לבסוף הוחלט על 'ניוקאסל יונייטד', שם ששיקף את ייעודה של הקבוצה להוות מועדון אחד שסביבו תתאחד העיר כולה, בניגוד לערים אחרות באנגליה.
סיפוח חצי האי קרים (2014)
פלישה רוסית
ב-27 בפברואר, כוחות מיוחדים של רוסיה ללא סמלים השתלטו על בנייני הממשל והניפו דגל רוסי. הכוחות בודדו את חצי האי על ידי השתלטות על מתקני תקשורת, שדות תעופה, חסימת נתיבי גישה והשמת בסיסי צבא אוקראינים תחת מצור. במקביל לוחמת סייבר סגרה אתרי אינטרנט הקשורים לממשלת אוקראינה, מדיה חדשותית ומדיה חברתית. התקפות סייבר גם שיבשו גישה לטלפונים הניידים של פקידים אוקראינים וחברי פרלמנט. כשבוע לאחר תפיסת הפרלמנט, גורמים אמריקני העריכו כי כוחות רוסיה שולטים מבצעית על כל חצי האי קרים. ב-24 במרץ הורתה אוקראינה לחיילה לסגת ועד 30 במרץ, כל הכוחות האוקראינים עזבו את חצי האי.
משאל עם וסיפוח
ב-27 בפברואר, לאחר שחמושים השתלטו על הפרלמנט הוקמה ממשלה חדשה בקרים ברשות סרגיי אקסיונוב, שאישרה לערוך בסוף מאי משאל עם על "הצטרפות מחדש אל רוסיה". בהמשך, מועד משאל העם הוקדם. ב-17 במרץ 2014, בעקבות משאל עם שתוצאותיו הראו שכ-95% מתושבי חצי האי קרים רוצים להסתפח לשלטון הפדרציה הרוסית, הכריז הפרלמנט של חצי האי על עצמאותו ומייד ביקש להסתפח אל השלטון הרוסי. בהצבעה, בה תמכו 85 מתוך 99 חברי פרלמנט, הכריזו על חצי האי כעל מדינה עצמאית מאוקראינה. הוחלט על שני שטחים בחצי-האי שהם כעת שייכים דה-פאקטו לשלטון רוסיה – והם הרפובליקה המקומית והעיר סבסטופול. בהשתלטות רוסיה על חצי האי קרים היא השיגה שליטה גם במים הכלכליים של חצי האי בים השחור ובים אזוב, שבהם יש רזרבות גדולות של נפט ושל גז טבעי.
ניוקאסל יונייטד
שנים ראשונות ותור הזהב של הקבוצה
בעשור הראשון של המאה העשרים נחלה הקבוצה הצלחה גדולה וזכתה שלוש פעמים באליפות אנגליה, בשנים 1905, 1907 ו-1909 (בשנה זו זכתה הקבוצה גם במגן הקהילה). ההצלחה של הקבוצה הגיעה גם במשחקי גביע ה-FA כשהקבוצה העפילה לגמר המפעל חמש פעמים בין השנים 1905 ו-1911, אך, עם זאת, ההצלחה במפעל זה הייתה חלקית כיוון שבאותן שנים הצליחה הקבוצה לזכות בגביע רק פעם אחת, בשנת 1910, לאחר ניצחון על בארנסלי בגודיסון פארק.
סיפוח חצי האי קרים (2014)
משאל עם וסיפוח
הקהילה הבינלאומית, רובה ככולה, לא הכירה בהיותן של הרפובליקה של קרים וסבסטופול חלק מרוסיה, ודחתה את תוצאות משאל העם. בהצבעה על החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, שתמכה בעמדה שחצי האי קרים וסבסטופול יישארו חלק מאוקראינה, 100 מדינות תמכו, 11 התנגדו, 58 נמנעו ו-24 נעדרו ממנה.
ניוקאסל יונייטד
שנים ראשונות ותור הזהב של הקבוצה
בתואר הבא שלה זכתה ניוקאסל בשנת 1924, לאחר שניצחה את אסטון וילה בגמר הגביע שנערך באצטדיון ומבלי. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1927, הוביל הקפטן הוג'י גלאקר את ניוקאסל לזכייה רביעית ואחרונה בתואר אליפות אנגליה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הצליחה הקבוצה לחזור ולקטוף תארים נוספים, כשבמהלך שנות החמישים זכתה שלוש פעמים בגביע האנגלי לאחר ניצחונות על בלקפול (0-2, 1951), ארסנל (0-1, 1952) ומנצ'סטר סיטי (1-3, 1955). ניוקאסל הגיעה לגמר פעמיים נוספות בעשור זה, כשבשורותיה מככבים ג'קי מילבורן ובובי מיצ'ל. בשנים שלאחר מכן דעכה הקבוצה וירדה לליגה השנייה, אך כשלשורותיו חזר הקפטן הוותיק ג'ו הארבי, הפעם כמנג'ר, הצליח המועדון להיבנות מחדש, לזכות באליפות הליגה השנייה (1965) ולחזור לצמרת הכדורגל האנגלי.
סיפוח חצי האי קרים (2014)
משאל עם וסיפוח
אוקרינה לא מכירה בסיפוח הרוסי וממשיכה לתבוע את קרים כחלק אינטגרלי משטחה אשר נמצא תחת כיבוש זמני. בעקבות הסיפוח קראה אוקראינה את שגרירה ברוסיה וולודימיר ילצ'נקו חזרה לארצו להתייעצויות. מאז הונמך דרג הייצוג של אוקראינה ברוסיה לדרגת ממונה על היחסים. אוקראינה בנתה סכר על תעלת צפון קרים, סכר שמונע את זרימת מי הדנייפר לתוך התעלה וגורם למחסור עצום במים בחצי האי קרים. בשנת 2021 השיקה אוקראינה את פלטפורמת קרים, יוזמה דיפלומטית שמטרתה להגן על זכויות תושבי קרים ובסופו של דבר להפוך את סיפוח קרים.
ניוקאסל יונייטד
שנים ראשונות ותור הזהב של הקבוצה
בעונת 1969/1968 השתתפה ניוקאסל לראשונה במפעל אירופאי, גביע הירידים (כיום גביע אופ"א), והפתיעה רבים כשגם זכתה בו. בדרך לתואר הדיחה ניוקאסל את ספורטינג ליסבון, פיינורד, ריאל סרגוסה וגלאזגו ריינג'רס. בגמר פגשה ניוקאסל את אויפשט ההונגרית, ניצחה 0–3 בסנט ג'יימס' פארק ו-2–3 בהונגריה וזכתה להניף את הגביע, כשלמעשה היה זה התואר האחרון בו זכתה הקבוצה.
בשנים שלאחר הזכייה בגביע ערי הירידים החתים הארבי שחקנים רבים שהצליחו להלהיב את הקהל ולהתחבר אליו, אך הבולט מכולם היה ללא ספק מלקולם מקדונלד, שנחשב עד היום לאחד הכוכבים הגדולים והפופולריים ביותר שלבשו את מדי הקבוצה. "סופרמאק" הוביל את ניוקאסל לגמר גביע ה-FA ב-1974 ולגמר גביע הליגה ב-1976, אך הקבוצה הפסידה בשתי הפעמים.
היחלשות הקבוצה והפיכתה לקבוצת מרכז טבלה
בתקופה שלאחר מכן נחלשה הקבוצה וירדה לליגה השנייה, עד שבשנת 1982 הוחתם קווין קיגן שהחזיר אותה לליגה הבכירה. בשנת 1989 נשרה ניוקאסל שוב, אך גם הפעם היה זה קיגן, כמאמן, שהציל אותה. ניוקאסל, שסבלה מעונה קטסטרופלית וכבר הייתה בדרך לליגה השלישית, ניצחה בשני המשחקים האחרונים של העונה (את פורטסמות' ולסטר סיטי) ושרדה בליגת המשנה. בעונה שלאחר מכן הצעיד קיגן את המועדון לזכייה באליפות הליגה השנייה וההעפלה לפרמייר ליג. ניוקאסל המשיכה לשחק כדורגל מצוין ולהשתלב בצמרת הפרמייר ליג כשלרשותה עומדים אנדי קול ופיטר בירדסלי.
בעונת, עם הצטרפותם של שחקנים בעלי שם דוגמת דויד ז'ינולה ולס פרדיננד, הייתה ניוקאסל במרחק נגיעה מזכייה באליפות אנגליה, לראשונה מאז שנת 1927. אף על פי שכבר הובילה את הליגה בפער של 12 נקודות מהבאה אחריה הפסידה הקבוצה את מרוץ האליפות למנצ'סטר יונייטד, לאחר איבוד נקודות במשחקים האחרונים של העונה, בהם ההפסד 3–4 מול ליברפול במחזור ה-32 של אותה עונה, במה שנחשב בעיני רבים כמשחק הגדול ביותר בתולדות הפרמייר-ליג.
לאחר האכזבה הגדולה רכשה ניוקאסל את אלן שירר מבלקברן רוברס - העברה שהיוותה שיא העברות עולמי באותם ימים (15 מיליון ליש"ט), אך למרות זכייתו של שירר בפרס נעל הזהב האירופית ובחירתו לכדורגלן העונה, שוב סיימה ניוקאסל רק כסגנית. הקבוצה מצאה מעט נחמה בכך שהמקום השני הקנה לה את הזכות להשתתף בליגת האלופות לראשונה בתולדותיה, בעונת . אף על פי שהודחה בשלב הבתים, אוהדי הקבוצה זוכרים מאותה עונה בעיקר את הניצחון 2–3 על ברצלונה, שהגיע הודות לשלושער של פאוסטינו אספרייה הקולומביאני. שנה קודם לכן, ב-1996, נרכשה הקבוצה על ידי איש העסקים ג'ון הול, אך ב-1997 נרכשה הקבוצה שוב, הפעם בידי פרדי שפרד, שהחזיק בה עד 2007.
בעונות 1997/1998 ו- השתתפה ניוקאסל פעמיים ברציפות בגמר גביע ה-FA אך שוב נאלצה להסתפק בסגנות, כשארסנל ומנצ'סטר יונייטד מנצחות אותה (בהתאמה) וזוכות בו. בעונת חזרה ניוקאסל לליגת האלופות. לאחר שלושת המשחקים הראשונים במפעל עמדה הקבוצה ללא נקודות וללא שער זכות. למרות זאת, הצליחה הקבוצה "לחזור מהקבר" ולהעפיל לשלב הבתים השני של המפעל לאחר ניצחונות בכל שלושת משחקי הגומלין (נגד יובנטוס, דינמו קייב ופיינורד). את שלב הבתים השני סיימה הקבוצה במקום השלישי לאחר הפסדים לברצלונה, ניצחונות על באייר לברקוזן, תבוסה ביתית מול אינטר מילאנו ותיקו בסן סירו (משחק אליו הגיעו עשרת אלפים "ג'ורדים"). את הליגה האנגלית באותה עונה סיימה ניוקאסל במקום השלישי שהקנה לה שוב את הכרטיס למוקדמות ליגת האלופות, אך בתחילת העונה הבאה הודחה הקבוצה על ידי פרטיזן בלגרד ולא העפילה לשלב הבתים של המפעל. ניוקאסל נשרה לגביע אופ"א והגיעה עד לחצי הגמר בו הפסידה לאולימפיק מרסיי.
תקופת מייק אשלי
ב-2007 רכש המיליארד הבריטי מייק אשלי 93% מהמועדון תמורת כ-133 מיליון פאונד. בעונת הציגה הקבוצה יכולת דלה בליגה ובגביע. המנג'ר סם אלרדייס פוטר באמצע העונה, ובמקומו מונה קווין קיגן. מצב הקבוצה השתפר הודות לבואו של קיגן, אך ויכוח בינו לבין אשלי סביב מכירת כוכב הקבוצה ג'יימס מילנר לאסטון וילה הוביל לפיטוריו של קיגן ולמינויו של ג'ו קיניר כמאמן זמני.
ב-1 באפריל 2009, מספר ימים לאחר שקיניר לקה בהתקף לב, מונה אלן שירר כמאמן עד לסיום העונה, אך ב-24 במאי אותה שנה ירדה ניוקאסל לצ'מפיונשיפ לאחר הפסד 1:0 לאסטון וילה במחזור האחרון של עונה זו. באוקטובר 2009 מונה כריס יוטון כמאמן הקבוצה. ב-20 בדצמבר של אותה שנה שברה ניוקאסל שיא נוכחות קהל במשחק צ'מפיונשיפ כש-49,664 אוהדים הגיעו למשחק הדרבי מול מידלסברו בסט. ג'יימס'ס פארק. ב-5 באפריל 2010, בתום שנה אחת בצ'מפיונשיפ, הבטיחה ניוקאסל את חזרתה לפרמייר ליג, כחודש לפני סיום העונה.
ב-24 באפריל 2010, במשחק הביתי מול איפסוויץ' טאון, הוענק לקבוצה גביע אליפות הצ'מפיונשיפ, כשעוד קודם לכן הבטיחה הקבוצה את זכייתה במקום הראשון ובאליפות הליגה. היה זה המשחק הביתי האחרון של העונה והתוצאה (2-2) חתמה עונה שלמה ללא הפסד בית, כשניוקאסל היא הקבוצה היחידה בכל הליגות באנגליה שמגיעה להישג הנדיר בעונה זו.
בתחילת חודש דצמבר 2010 פוטר כריס יוטון מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה אלן פארדיו. בינואר 2015, לאחר כארבע שנים בתפקיד, פוטר פארדיו ועוזר המאמן החליף אותו עד סוף העונה ורק הצליח להציל אותה עד המשחק האחרון לעונה הזאת כשניוקאסל ניצחה את ווסט האם 2-0. בסוף העונה הודיעה הקבוצה על פיטורי ג'ון קרבר וצוותו ועל מינוי סטיב מאקלרן, ב-10 ביוני 2015. תשעה חודשים לאחר שמונה, פוטר מאקלרן ב-11 במרץ 2016 לאחר הפסד 1–3 לבורנמות', ובאותו יום מונה רפאל בניטס למאמנה הראשי של הקבוצה.
בסיום עונת 2015/2016 נשרה הקבוצה לליגת המשנה, אחרי שש עונות בפרמייר ליג, אך לאחר עונה אחת העפילה בחזרה. ב-17 ביולי 2019 מונה סטיב ברוס למאמנה של הקבוצה, כאשר חתם על חוזה עד שנת 2022.
תקופת השליטה של קרן ההשקעות הציבורית הסעודית
באוקטובר 2021 המועדון נרכש ממייק אשלי על ידי קרן ההשקעות הציבורית הסעודית, שבראשה עומד יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן אאל סעוד. זמן קצר לאחר הרכישה פוטר סטיב ברוס מאימון הקבוצה לאחר רצף כישלונות שהציבו את הקבוצה במקום ה-19, הלפני אחרון בטבלה, וכשהיא ללא ניצחון אחרי שמונה מחזורים מפתיחת עונת 2021/2022 בפרמייר ליג. במקומו מונה לתפקיד אדי האו. כחלק מתהליך בניית הקבוצה נרכשו קירן טריפייר מאתלטיקו מדריד בחלון ההעברות הראשון לאחר רכישת הקבוצה, בינואר 2022, תמורת 22 מיליון יורו, והיה לרכישה היוקרתית הראשונה בעידן הסעודי. הקבוצה הצליחה להישאר בליגה תחת אדי האו וסיימה במקום ה-11.
בעונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בפרמייר ליג וחזרה לליגת האלופות לאחר 20 שנות היעדרות.
בעלים לאורך השנים
ניוקאסל יונייטד הוקמה במקור כחברה פרטית מוגבלת במניות ב-6 בספטמבר 1895. המועדון נסחר בצורה כזו ברוב המאה ה-20 ונשלטה על ידי המשפחות מקיג', ווסטווד וסימור, עד אפריל 1997, כאשר ג'ון הול, שרכש 72.9% מהמועדון תמורת 3 מיליון ליש"ט בשנת 1991, הנפיק את מניות המועדון בבורסה כחברה בבעלות מוגבלת עם פחות ממחצית המניות שנמכרו למשפחת הול, כאשר הרוב הוחזק בידי שותפו העסקי פרדי שפרד. מאוחר יותר באותה שנה הול התפטר מתפקיד יו"ר המועדון והוחלף על ידי שפרד, כשמשפחת הול מיוצגת בדירקטוריון על ידי בנו, ג'ון דאגלס. בדצמבר 1998, לאחר שרכשה 6.3% ממניות המועדון תמורת 10 מיליון ליש"ט, קבוצת התקשורת NTL שקלה השתלטות מלאה על המועדון, אך העסקה נפלה מאוחר יותר לאחר שוועדת התחרות, שהוקמה באפריל 1999, הביעה חששות מפני מועדוני כדורגל בבעלות חברות תקשורת.
בשנת 2007, איש העסקים מייק אשלי רכש 41% ממניות המועדון מידי דאגלס וג'ון הול, באמצעות חברת האחזקות סנט ג'יימס אחזקות, כאשר המטרה היא לרכוש את שאר אחוזי השליטה במועדון. עם רכישה זו הוא מינה את כריס מורט ליו"ר הקבוצה, והמשיך לרכוש מניות נוספות, כשהוא מגדיל את נתח השליטה ל-93.19% מהמועדון עד 29 ביוני 2007. נתון זה הגיע ל-95% ב-11 ביולי 2007, מה שאילץ את שאר בעלי המניות למכור את מניותיהם והציב אותו כבעל השליטה היחידי במועדון. ברם, אשלי לא הצליח להצעיד את המועדון לצמרת הפרמייר ליג וספג ביקורת רבה מאוהדי הקבוצה מאז השלמת רכישת המועדון, ולפיכך, על פי דיווחים, הוא תכנן למכור את המועדון בשלוש הזדמנויות שונות לאורך השנים (ב-2008, ב-2009 וב-2017), אך הדבר לא צלח.
באפריל 2020 דווח באופן נרחב כי קונסורציום המורכב מקרן השקעות ציבורית סעודית, PCP Capital Partners והאחים רובן, הגישו הצעה לרכישת ניוקאסל יונייטד. ההצעה עוררה חששות וביקורת ציבורית. במאי 2020 קראו שני חברי פרלמנט בריטיים שמרנים לממשלה לבחון את ההיבטים של העסקה, כאשר קרל מקרטני קרא לבלום את המכירה מחשש להשתלטות גופים רודניים בעלי מוניטין מפוקפק על מועדוני כדורגל אנגלים. במאי 2020 דיווח ה"גרדיאן" כי הפרמייר ליג השיגה דו"ח מארגון הסחר העולמי (שפורסם בפומבי בחודש שלאחר מכן), ובו עדויות לכך שאזרחים סעודים גיבו גופי שידורי ספורט פיראטיים כמו beoutQ. ביוני 2020 דיווח ה"גרדיאן" כי ריצ'רד מאסטרס, רמז להשתלטות על ניוקאסל יונייטד. עם זאת, חברי הפרלמנט הזהירו, כי תהיה זו "השפלה" לאפשר לקונסורציום סעודי להשתלט על המועדון בהתחשב ברקע הבעייתי של המדינה בענייני זכויות אדם ושידורי ספורט פיראטיים. ב-30 ביולי 2020 הודיעה קרן ההשקעות הציבורית הסעודית על פרישתה מהסכם ניוקאסל, לאחר שדיווחים רבים בתקשורת הדגישו אותה כמפירת זכויות אדם, וארגון הסחר העולמי קבע כי היא עומדת מאחורי מסע הפיראטיות באמצעות beoutQ. "בהערכה עמוקה לקהילת ניוקאסל ולמשמעות מועדון הכדורגל עבורה, הגענו להחלטה לסגת מהאינטרס שלנו לרכוש את מועדון הכדורגל של ניוקאסל יונייטד", נמסר בהודעת קרן ההשקעות עם הפרישה. הקרן גם ציינה כי "התהליך הממושך" היה גורם מרכזי בנסיגה מהעסקה. נפילת העסקה ספגה ביקורת נרחבת מצד אוהדי ניוקאסל, כאשר חבר הפרלמנט מניוקאסל צ'י אונוואורה האשים את הפרמייר ליג בהתייחסות לאוהדי המועדון ב"בוז". למרות נסיגת הקונסורציום, המשא ומתן על השתלטות הקונסורציום על המועדון נמשכו. ב-9 בספטמבר 2020 פרסמה ניוקאסל יונייטד הצהרה הטוענת כי הפרמייר ליג דחתה רשמית את השתלטות הקונסורציום, והאשימה את מאסטרס ודירקטוריון הליגה שהם "לא פועלים כראוי ביחס לעסקה", תוך קביעה כי המועדון ישקול כל פעולה משפטית רלוונטית. הפרמייר ליג הכחישה זאת בתוקף בהצהרה שפורסמה למחרת, והביעה "הפתעה" ו"אכזבה" מההצהרה של ניוקאסל. חרף כל זאת העסקה הושלמה לבסוף ב-7 באוקטובר 2021, כאשר קרן ההשקעות הציבורית הסעודית רוכשת את המועדון מידי אשלי בסכום של 300 מיליון ליש"ט, והופכת לבעלת השליטה במועדון.
אצטדיון הקבוצה
לאורך ההיסטוריה של ניוקאסל יונייטד, מגרש הבית שלה היה סנט ג'יימס פארק, אצטדיון הכדורגל הוותיק והגדול ביותר בצפון מזרח אנגליה, כמו גם האצטדיון הכדורגל השישי בגודלו ב. הוא אירח 10 משחקי כדורגל בינלאומיים ברמה הבכירה, הראשון בשנת 1901 והאחרון בשנת 2005. הוא שימש כמקום לאולימפיאדת הקיץ 2012, וגם לגביע העולם ברוגבי בשנת 2015.
כדורגל שוחק בסנט ג'יימס פארק כבר בשנת 1880, כשהמגרש היה בשליטת ניוקאסל ריינג'רס, לפני שהפך לביתה של ניוקאסל ווסט אנד פ. בשנת 1886. חוזה השכירות שלה נקנה אז על ידי ניוקאסל איסט אנד פ. בשנת 1892, לפני שששמה שונה לניוקאסל יונייטד. בתחילת המאה ה-20 האצטדיון היה בעל תכולה של 30,000 לפני שנבנה מחדש בין 1900 ל-1905, והקיבולת הוגדלה ל-60,000, שהפכו אותו לאצטדיון הגדול ביותר באנגליה לתקופה מסוימת. במשך רוב המאה ה-20 האצטדיון השתנה מעט מאוד, למרות תוכניות שונות לפיתוחו. היציע המערבי הישן הוחלף ביציע מילבורן בשנת 1987, ויציע סר ג'ון הול שופץ בשנת 1993. בין 1998 ל-2000 נוספה קומה ליציעי מילבורן וג'ון הול כדי להביא את המקום לקיבולת הנוכחית שלו, 52,354. היו תוכניות לבנות אצטדיון חדש של 90,000 מושבים בפארק ליזס, ממש מאחורי סנט ג'יימס כשניוקאסל פאלקון תשתלט על סנט ג'יימס פארק, אך בשל הפגנות התוכניות בוטלו. מאז 1982 משרתת את האצטדיון תחנת הרכבת התחתית טיר אנד ויר. התחנה מעוטרת בצבעי שחור ולבן, עם תצלומי ארכיון של שחקני המועדון. מגרש האימונים הנוכחי של המועדון ממוקם בפארק דרסלי, שנמצא מצפון לעיר בבנטון. המתקן נפתח ביולי 2003 ומשמש גם את קבוצת הרוגבי של ניוקאסל, פאלקס.
סנט ג'יימס פארק מכיל כיום 52,354 מושבים.
סגל נוכחי
נכון ל-18 בינואר 2023
מאמנים
כל מאמני הקבוצה בעבר עד היום:
שחקנים בולטים
שחקני עבר מפורסמים ששיחקו בקבוצה (בסדר כרונולוגי):
דולפין הנהרות
דּוֹלְפִין הַנְּהָרוֹת (שם מדעי: Sotalia) הוא סוג בעל שני מינים של לווייתני שיניים ממשפחת הדולפיניים ששניהם חיים באותם אזורים במערב האוקיינוס האטלנטי ובחופי אמריקה הדרומית והמרכזית. שניהם גם נכנסים לנהרות הגדולים כמו יובלי נהר האמזונאס ונהר האורינוקו. לא ידוע מה מצב שימורם.
סוג זה קרוב יחסית לסוג דולפינן ודומה לו מאוד. בעבר היה בסוג מין יחיד, אך ב-2007 מחקר חדש טען שע"פ דגימות הדנ"א ישנם שני מינים שונים.
בסוג זה רק 2 מינים:
גאיוס מוקיוס סקבולה
גאיוס מוקיוס סקבולה (בלטינית: Gaius Mucius Scaevola) הוא דמות אגדית רומית על צעיר שהתפרסם במעשה גבורה שעשה בזמן מצור אטרוסקי על רומא.
דמותו
על פי המסורת, בשנת 508 לפני הספירה, בעת מלחמה בין רומא לבין העיר האטרוסקית קלוסיום (Clevsin) (בפרובינקיה האטרוסקית סיינה), המלך לארס פורסנה (Lars Porsena) הטיל מצור על רומא. מוקיוס, באישור הסנאט הרומי, התגנב לתוך המחנה האטרוסקי וניסה לרצוח את פורסנה. זה היה יום התשלום לחיילים. היו שם שני אנשים לבושים באופן דומה על במה מוגבהת מדברים אל החיילים. מוקיוס טעה בזיהוי והרג את הסופר של פורסנה במקום את המלך.
מוקיוס, על פי המסורת הכניס את ידו הימנית לאש הבוערת והחזיק אותה שם מבלי להראות סימן לכאב. פורסנה, שהתרשם מהפגנת האומץ, שחרר את מוקיוס ואפשר לו לחזור לרומא, באומרו "לך לדרכך, הואיל ואתה גורם יותר נזק לעצמך מאשר לי".
במקביל, הוראטיוס קוקלס (Horatius Cocles) הצליח להגן על גשר הכניסה לעיר ולכן המלך פורסנה שלח שליח לרומא לשאת ולתת על הסכם שלום ועבר לתקוף את העיר אריקיאה (Ariccia) הסמוכה.
למוקיוס הוענקה אדמה על גדתו הימנית של הטיבר והוא אביה של משפחת (Gens) הפטריקים מוקיה (Mucia).
הנס לאוולד
הנס לאוולד (בגרמנית: Hans Loewald ; 19 בינואר 1906 - 9 בינואר 1993) היה פסיכואנליטיקאי ותאורטיקן יהודי גרמני אמריקאי.
התאוריה של לאוולד היא יצירתית ובלתי שגרתית לתקופתו. תאורטיקנים של הגישה ההתייחסותית ראו בו אחד מהוגי התשתית ההתייחסותית מבחינה קלינית ואפיסטמולוגית. בכתיבתו השתמש בטרמינולוגיה של פרויד ושל פסיכולוגיית האני שהייתה בשיאה בתקופתו, אך הוא העלה רעיונות שנדחו בתקופתו. גם בשדה הקליני הוא הציע התערבויות טיפוליות רחבות בהרבה מהמקובלות.
לאוולד התייחס לנפש האדם במונחים של יחסי גומלין אנושיים יותר מאשר במונחים של דחף (רעיון שבהיסטוריה של הפסיכולוגיה מיוחס לגאנטריפ), ותפס ניגודים בנפש האדם באופן אינטגרטיבי, להבדיל מהדיכוטומיה שהייתה נהוגה בתקופתו.
קורות חייו
לאוולד נולד בקולמר שבגרמניה. זמן קצר לאחר לידתו נפטר אביו, רופא יהודי בעל עניין בדרמטולוגיה ובפסיכיאטריה, והוא נותר עם אמו, שהייתה פסנתרנית מחוננת. המשפחה התגוררה לאורך ילדותו בברלין.
לאוולד למד פילוסופיה בפרייבורג אצל הפילוסוף מרטין היידגר והושפע מהתאוריה שפיתח אודות השפה. הוא קיבל תואר ברפואה באוניברסיטת רומא ב-1934, והתמחה בפסיכיאטריה בפדובה עד 1939. בשנת 1940 הגיע לאוולד לארצות הברית ונחשף לתאוריה של זיגמונד פרויד, ממנה פיתח מאוחר יותר את התאוריות שלו. הוא דבק במושגים שטבע פרויד, אך נתן להם משמעות חדשה ורדיקלית. מסיבה זו נראה במבט ראשון כי לאוולד הוא ממשיך מסורתו של פרויד, אך העמקה ברעיונותיו מגלה פרשנות חדשה וניצנים לרעיונות המאפיינים תאורטיקנים מאוחרים יותר.
לאוולד עסק בפסיכיאטריה בבית חולים ברוד איילנד וכן בבית החולים האוניברסיטאי במרילנד. מ-1945 היה מרצה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה בבולטימור, ומ-1955 עבד כפרופסור במחלקה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה ובמרכז לחקר הילד שבאוניברסיטת ייל. הוא קיבל דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה זו ב-1972. מ-1955 החל לעסוק גם בפסיכואנליזה, וכיהן כנשיא מכון מערב ניו אינגלנד לפסיכואנליזה הממוקם בניו הייבן.
לאוולד מת בגיל 86 בעיירה המדן שבקונטיקט, בה התגורר, לאחר מחלה ארוכה.
תורתו
השקפתו של לאוולד מתארת מצב ראשוני של דחיסות, בו כל מאפייני העולם אותם תופס האדם כנפרדים זה מזה נמצאים דחוסים זה בזה (בדומה לתאוריות קוסמולגיות בנות זמננו). חוץ ופנים, ממשות ודמיון, עבר והווה, עצמי ואחר - כולם מעורבבים ולא מובחנים זה מזה. ההבחנה היא תוצר של תהליך הבניה מורכב המתרחש בשנים הראשונות ויוצר רמת ארגון שונה של החוויה המתקיימת במקביל לאותה חוויה אחדותית ראשונית.
להבדיל מרעיונותיה של מרגרט מאהלר אודות שלב התפתחות סימביוטי, טוען לאוולד שאופן ארגון דחוס זה ממשיך ללוות את האדם הבריא כל חייו. לטענתו, מצב פסיכוטי הוא מצב בו הדחיסות הראשונית מערערת את היכולת ליצור הבחנות אלו, ואילו מצב נוירוטי הוא תוצר של הסתגלות יתר לעולם המובנה בו הגבולות הם נוקשים ובלתי חדירים. הבריאות הנפשית לדידו קיימת באיזון בין שני המצבים ובגמישות במעבר ממצב אחד לשני.
שפה
התייחסותו של לאוולד לשפה נגזרת מתפיסה זו. בניגוד לתאורטיקנים רבים, דוגמת פרויד, סטרן וסאליבן, שיצרו הבחנה חדה בין השלב הטרום-מילולי של התינוק (בו השפה נחווית כאוסף צלילים חסרי משמעות) ובין השלב המילולי, לאוולד ממעיט בהבחנה זו בטענה שלשפה יש תפקיד מרגע הלידה. ההבחנה שהוא עושה נוגעת לדרך בה פועלת השפה בשתי תקופות אלו של ארגון נפשי. השפה היא חלק מהחוויה האנושית מראשיתה, אז היא חלק מאותה דחיסות ראשונית בה התוכן הסמנטי מעורבב עם המאפיינים הרגשיים והתחושתיים; ואילו בתקופה המאוחרת יותר, המאפיינים הסמנטיים מקבלים קדימות על המאפיינים האחרים. עם זאת, הדחקה מוחלטת של התהליכים הראשוניים, ניתוק של אותה דחיסות ראשונית, מביאה לחיים ריקים מבחינה רגשית.