cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורברט ביסקי
ביוגרפיה
ביסקי נולד בלייפציג שבגרמניה המזרחית. כבנו של הפוליטיקאי הקומוניסט לותאר ביסקי, מראשי מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי ו"די לינקה", ביסקי גדל בבית שבו הקומוניזם תפס מקום של דת. בשנים 1994–1995 למד באקדמיית הקיץ של זלצבורג בכיתתו של ג'ים דיין, ובשנים 1994–1999 – בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין, שם היה סטודנט לתואר שני של גאורג בזליץ.
עבודתו הושפעה רבות מהריאליזם סוציאליסטי שזו הייתה האומנות הרשמית של גרמניה המזרחית. אך עבודתו השתנתה והיא מציגה נושאים כמו: אסונות, מחלות ועריפת ראשים. בו בעת ממשיך ביסקי לשמר את קווי הציור המציאותיים שלו שהם סימן ההיכר שלו. הדמויות שלו לרוב נופלות, מרחפות, רועדות ללא צירי כבידה.
ההמולה הסובבת את הדמויות בציוריו של ביסקי מוקפת ברמיזות לאידאולוגיה הנוצרית, תולדות האמנות, התרבות הגאה, פורנוגרפיה וחזיונות אפוקליפטיים. ביסקי מעביר רושם של אי-יציבות על בד הציור שמדגיש באופן שונה את הלך תקופתו.
במהלך הקריירה שלו הראה ביסקי התעניינות בישראל, והשתתף בשתי תערוכות בארץ:
המצר האנטארקטי
המצר האנטארקטי או מצר אנטארקטיקה (באנגלית: Antarctic Sound) הוא מצר ים, מצפון מזרח לחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
מצר הים מפריד בין חצי האי האנטארקטי לבין קבוצת איי ז'ואנוויל, שמצפון מזרח לחצי האי האנטארקטי.
אורכו של המצר 56 קילומטרים; ורוחבו של המצר נע בין 13 ל-22 קילומטרים.
המצר מפריד בין חצי האי טריניטי, שבקצהו הצפון-מזרחי של חצי האי אנטארקטיקה, לבין קבוצת איי ז'ואנוויל הכוללת את האי ד'אורוויל, האי ז'ואנוויל, האי דאנדי והאי ברנספילד.
מצפון מתחבר המצר האנטארקטי למצר ברנספילד, בקו המחבר בין כף דובוזט (Cape Dubouzet) שבחצי האי האנטארקטי לבין נקודת טרנבול, שבאי ד'אורוויל.
הגבול הדרומי של המצר האנטארקטי הוא הקו המחבר בין כף סקרימג'ר (Cape Scrymgeour) שבאי אנדרסן, לבין כף פרוויס (Cape Purvis) שבאי דאנדי.
בסמוך מצפון לאי אנדרסון מצוי האי יונאסן, הקטן יותר. שני איים אלה מופרדים זה מזה במצר יאלור (Yalour Strait), המתחבר אל המצר האנטארקטי מצד אחד, ומחבר אותו חלקו של מפרץ ארבוס וטרור שבים ודל.
גילוי המצר וחציית המצר
המצר התגלה על ידי צוות הספינה אנטארקטיקה אשר ב-15 בינואר 1902, בפיקודו של קרל אנטון לארסן, הייתה הספינה הראשונה שהפליגה דרך המצר.
המצר מלא קרחונים צפים, שנשברו ממדף הקרח לארסן.
ניסיון נוסף שבוצע שנה לאחר מכן על ידי אותה הספינה (אנטארקטיקה) לחצות את המצר נכשל, והספינה נלכדה ונמחצה על הקרח ב-13 בפברואר 1903. צוות הספינה שהא בעונת החורף האנטארקטי במפרץ הופ.
ספינה אחרת שניסתה לנווט דרך המצר, בדרך לאי סנו היל בשנת 1920, לא הצליחה לעבור ואף לא הצליחה להגיע למפרץ הופ.
ניסיון אחר לחצות את המצר במסגרת "מבצע טאבארין" בשנת 1944, נכשל באותו אופן.
בסיס המחקר
במפרץ הופ הוקם בסיס מחקר בריטי, וכן ממוקמת שם תחנת המחקר הארגנטינאית בסיס אספרנסה, המאוישת באופן קבוע.
מקור השם
שמו של המצר ניתן לו על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
המצר נקרא על שם הספינה שהייתה הראשונה שניווטה דרכו.
תיירות
מאז שנת 2005 אוניות תענוגות מפליגות באזור המצר.
אזור ציפורים בעל חשיבות מיוחדת
מפרץ הופ הוכר כאזור ציפורים בעל חשיבות מיוחדת, וזאת בשל מושבות הקינון הפינגווין לבן האוזן, הסקואה החומה, השחפית האנטארקטיקת, יסעורוני וילסון, שחפי הקלפ והכיאניס הלבן הממוקמות בו.
במפרץ טרפאסי ישנן משבות רבייה של פינגוויני אדלי ופינגווינים לבני אוזן, וכן יסעורי הכף, יסעורי שלג, חמסניים ושחפי קלפ.
בחופי המפרצים שלצד המצר מצויים כלבי ים ודל וכלבי ים נמריים.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 285
• Smellie, John L.. 1990, Southern Tabarin Peninsula and islands in Antarctic Sound. In: Le Masurier, W.E.; Thomson, J.W., (eds.) Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. Washington, D.C., American Geophysical Union, 339-341. (Antarctic Research Series, 48, 48).
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 319
קורלי הווארד
קורלי הווארד (באנגלית: Curly Howard; 22 באוקטובר 1903 - 18 בינואר 1952) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד בניו יורק בשנת 1903 למשפחה ממוצא יהודי-ליטאי, בשם ג'רום לסטר הורוויץ, שמו העברי היה יהודה ליב בן שלמה נתן הלוי.
החל את דרכו במופעי וודוויל, כאשר הופעתו הראשונה על במה הייתה בשנת 1928.
בשנת 1932 החליף את אחיו שמפ הווארד בהרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים", שכלל גם את אחיו הנוסף מו הווארד ואת השחקן לארי פיין, ואלו כיכבו במספר סרטים קצרים של אולפני קולומביה תחת המפיק ג'ולס וייט.
הופעתו האחרונה בסרט במסגרת ההרכב הייתה בשנת 1947, ואז חזר להחליפו אחיו שמפ. נפטר בשנת 1952 לאחר מספר אירועים מוחיים.
איפראטרופיום
איפרטרופיום (ipratropium), או איפרטרופיום ברומיד היא תרופה אנטי-כולינרגית לטיפול במחלות ריאה כגון התקף אסתמה חריף ונפחת (Chronic obstructive pulmonary disease, COPD).
התרופה חוסמת את הקולטנים המוסקריניים לאצטילכולין בשרירים החלקים של סימפונות הריאה, פותחת את דרכי הנשימה, ומקילה את הנשימה בעת התקף.
התרופה משווקת בפני עצמה בשמות המסחריים: aerovent ,atrovent ו-otrivin complete, או בשילוב עם סאלבוטאמול בשם המסחרי "קומביוונט" (combivent).
במאמר מתאריך יוני 2013, מאת cochrane library נכתב כי השימוש באיפטרופיום ברומיד מקל על סימפטומי השפעת כאשר נלקח כספריי לאף.
מנגנון פעולה
איפרטרופיום חוסם את הרצפטורים המוסקריניים לאצטילכולין, ובכך מקדם דגרדציה של ג'י-אמ-פי ציקלי (cGMP) ,אשר גורם לירידה בריכוז cGMP בתוך התא. כתוצאה מירידת ה-cGMP בתוך התא, יורד ריכוז הסידן, ותהיה ירידה בהתכווצות השריר החלק בריאות. מכניזם זה מונע את הכיווץ הברונכי והפרשת הריר ובכך מאפשר פתיחה של דרכי האוויר.
איפרטרופיום הוא אנטגוניסט לא סלקטיבי לקולטני המוסקרין. בשאיפה, הוא אינו חודר למחזור הדם, ובכך נמנעות תופעות לוואי מערכתיות. איפרטרופיום הוא נגזרת של אטרופין עם אמין רבעוני טעון, ולכן אינו חודר את מחסום הדם-מוח, ולא גורם לתופעות לוואי במערכת העצבים המרכזית (anti cholinergic syndrome). איפרטרופיום נחשב כמרחיב דרכי נשימה לטווח קצר.
דרך מתן
איפרטרופיום ניתן באינהלציה או במשאף יבש (DSI).
למבוגרים:
לילדים:
תופעות לוואי
אם איפרטרופיום נלקח בשאיפה, יש לו תופעות לוואי של תרופות אנטי-כולינרגיות אחרות, אך בצורה מינימלית. אולם, דווחו מקרים בעבר של יובש בפה. בנוסף תופעות לוואי כמו סומק בעור, טכיקרדיה, גלאוקומה צרת זווית, בחילות, פעמת וכאבי ראש אשר נצפו במקרים מסוימים. בחולים שמקבלים את התרופה דרך משאף, תיתכן לעיתים אצירת שתן (urine retention), ולכן יש לנקוט ביתר זהירות בגברים שסובלים מהגדלה שפירה של הערמונית (benign prostatic hypertrophy).
שימוש בהריון
לפי ה-FDA התרופה מוגדרת בקטגוריה B, כלומר מותרת בהריון. לא נצפו תופעות טרטוגניות במהלך הריון בניסויים בחיות.
התוויות נגד
אין התוויות נגד במקרה של לקיחת איפרטרופיום במשאף, מלבד לבעלי רגישות לאטרופין וחומרים הדומים לו.
פרמקוקינטיקה
לתרופה ספיגה סיסטמית מינימלית. שיא ריכוזה בפלזמה מגיע לכ-0.06ng/mL אחרי 1–3 שעות. נפח פיזור התרופה הוא כ-338 ליטר. אחוז הקשירה לחלבונים בדם הוא נמוך ועומד על בין 0 ל-9 אחוזים. המטבוליזם קורה בכבד ונעשה על ידי אנזימים שונים (כגון N-isopropylnortropium methobromide, a-phenylacrylic acid-N-isopropylnortropine-ester methobromide נוספים). זמן מחצית החיים של האיפרטרופיום הוא שעתיים וסילוקו מתרחש בעיקר דרך הכליות (כ-46%).
עמיחי כהן
עמיחי כהן הוא פרופסור בפקולטה למשפטים ב וחוקר בתוכנית לביטחון לאומי ודמוקרטיה ע"ש אמנון ליפקין־שחק במכון הישראלי לדמוקרטיה.
ביוגרפיה
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1998) ותואר שני (2001) ושלישי (2003) במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
בשנים 1998–2000 התמחות במשרד עורכי דין "יגאל ארנון ושות'" והוסמך כעורך דין. בשנת 2003 מונה למרצה בפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו, בשנת 2008 עלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2013 מונה לפרופסור חבר ולדיקאן הפקולטה למשפטים. במקביל מונה בשנת 2010 לחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה. בשנים 2005–2007 היה העורך הראשי של "קריית המשפט" כתב העת המשפטי של הקריה האקדמית אונו. בשנת 2022 הצטרך הצטרף כהן למשרד עורכי דין "ברנע ג'פה לנדה" בתור יועץ מיוחד לענייני משפט בינלאומי.
מחקרו
מחבר הספר Israel‘s National Security Law (בשיתוף עם סטיוארט כהן). גרסה מעובדת לעברית של הספר יצאה לאור ב־2014 בכותרת יורים ושופטים: ביטחון ומשפט בישראל.
עבודותיו בנושא חקירת חשדות להפרת דיני הלחימה צוטטו בהרחבה בדו"ח ועדת טירקל וכן בדוח ועדת הבדיקה הבינלאומית של האו“ם שבדקה את מבצע צוק איתן.
נוהל שכן
עמיחי כהן וסטיוארט כהן, שחקרו את פסיקת בג"ץ בנושא נוהל שכן, כתבו כי פסק הדין של נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק בנושא זה מהווה "התערבות דרמטית של בית משפט בפעילות צבאית. למעשה, לא ידוע על שום מקרה אחר של בית משפט במדינה דמוקרטית הפוסל שיטת פעולה צבאית ספציפית". ביחס לרטוריקת פסק הדין של השופטת דורית ביניש, שלימים מונתה אף היא לנשיאת בית המשפט העליון, כתבו השניים כי היא "חושפת גם את עמדה העקרונית [של ביניש] ביחס להתערבות הראויה של בית המשפט העליון בעניינים צבאיים: התרבות הארגונית של הצבא אינה מסוגלת... להבחין הבחנות משפטיות דקות".
בורישל
בורישל (בבנגלית: বরিশাল) היא עיר במחוז בורישל, בנגלדש.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-118 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,385 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (430 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).
לוליטה מילבסקיה
לוליטה מרקובנה מילבסקיה (ברוסית: Лоли́та Ма́рковна Миля́вская, באוקראינית: Лоліта Марківна Мілявська; נולדה ב-14 בנובמבר 1963), הידועה בשם הבמה לוליטה (Лолита), היא זמרת, רקדנית, שחקנית, מגישת טלוויזיה ובמאית. זוכת פרס הטלוויזיה הארצית פרס TEFI במועמדות "תוכנית אירוח המובילה" לתוכנית האירוח של עצמה "לוליטה".
ביוגרפיה
נולדה בעיר מוקצ'בו לאמא רוסיה, אנה ניקיפורובה ואבא יהודי, מרק גורליק. ב-1974, כשלוליטה הייתה בת 11, ההורים התגרשו והאב עלה לישראל. ב-1974 לוליטה עם אמה עברו לקייב שם היא סיימה את בית הספר והתחילה להופיע. ב-1984 עברה לאודסה שם לוליטה הקימה "קברה-דואט אקדמיה" עם הזמר והשחקן אלכסנדר צקאלו.
מיזמים נוספים
בשנת 2017, הוציאה לוליטה את קולקציית התיקים שלה בשם "Я себя сделала сама", אשר טווח המחירים של המותג מיועד לנשים בעלות הכנסה בינונית.
זכויות להט"ב באנגולה
מספר ארגונים לא ממשלתיים באנגולה, המעורבים בחינוך ל-HIV/איידס, החלו בשנים האחרונות לעבוד עם חברי קהילת הלהט"ב, בעוד דיווחים על הטרדה ספציפית נגד להט"ב באנגולה על ידי משטרה מדווחות לעיתים רחוקות כאשר שני ארגונים בנושא פועלים במדינה אם כי רק אחד מתוכם זכה להכרה רשמית ומשפטית בשנת 2018.
עמדות פרה-קולוניאליות בקרב קבוצות אתניות
בשנות ה-20 של המאה ה-20, אנתרופולוג גרמני בשם קורט פאלק פרסם את מחקרו על קבוצות אתניות אפריקאיות, שכלל קבלה מסוימת של הומוסקסואליות וביסקסואליות. פאלק דיווח כי שיטות הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג היו דבר שבשגרה בקרב בני האובימבונדו. גברים אובימבונדו שמתנהגים, מדברים ומתלבשים כנשים ידועים כצ'יבדי או צ'יבנדה, ומבחינה היסטורית היו מתחתנים עם גברים אחרים. פרטים דומים קיימים בקבוצות אתניות שכנות הידועות כקימבנדה בקרב עם האמבונדו, קימבנדה בקרב הקונגו וג'ימבנדה בקרב אנשי הלובאלי. מעשים חד-מיניים נחשבו כבעלי השפעות רפואיות בחברות אלה בעודם נתפסו כתרופה לאימפוטנציה, לשיפור פוריות הקרקע או כהעברת ידע. פרקטיקות מיניות בין גברים היו גם חלק מטקסי חניכה.
במאה ה-18, אנשי הקויקוי הכירו את המונחים קולאטסירא (koetsire), המתייחסים לגבר הנקלט מינית לגבר אחר, וסוראגיוס (soregus), המתייחס לאוננות חד-מינית בדרך כלל בקרב חברים. קיום יחסים בין נשים התרחשו גם הם, אם כי לעיתים רחוקות יותר.
בקרב אנשי ההררו, חברויות ארוטיות (הידועות בשם אופהנגה, "oupanga") בין שני אנשים, ללא קשר למין, היו נפוצות, וכללו בדרך כלל יחסי מין אנאליים ("okutunduka vanena").
אנגולה פורטוגזית
עם היווצרותה והתרחבותה של אנגולה הפורטוגזית באה התרחבות הנצרות לאזור בעוד המוסר הנוצרי גינה בחריפות מעשים הומוסקסואלים אשר בסופו של דבר הביל להפללה של הומוסקסואלית ב-1852, בעודה הופללה מחדש ב-1886 עם סעיפים 70 ו-71 של חוק העונשין משנת 1886, שהכילו איסור בניסוח מעורפל נגד "חוסר מוסריות ציבורית" ומעשים הנחשבים "מנוגדים לטבע". החוק נשאר המעמד החוקי לשארית קיומה של אנגולה הפורטוגלית ולא בוטל עם עצמאות אנגולה ב-1975.
רפובליקת אנגולה
בפברואר 2017, הפרלמנט של אנגולה אישר באופן ראשוני טיוטה של חוק עונשין חדש בהצבעה של 0–125 פה אחד עם 36 נמנעים. חוק העונשין החדש מחק מתוכנו הוראות האוסרות פעילות הומוסקסואלית. הצבעה סופית על הצעת החוק תוכננה ל-28 ביוני 2017, אך נדחתה, עקב מחלוקת סביב הפלות (חוק העונשין היה מאפשר הפלות במקרה של אונס). התקיימו דיונים ציבוריים והתייעצויות מרובות, אם כי פעילות הומוסקסואלית כמעט ולא היוותה בעיה, אם בכלל. ב-18 במאי 2018, הפרלמנט אישר את הטיוטה בהצבעה שנייה עם רוב של 186 מול 3 מתנגדים ו-6 נמנעים. החוק אושר בהצבעה הסופית ב-23 בינואר 2019. לאחר שהנשיא ז'ואאו לורנסו הטיל וטו על מספר הוראות של הקוד החדש ודרש צעדים נוקשים יותר נגד שחיתות, אישרה האספה הלאומית גרסה מתוקנת של חוק העונשין החדש (חוק 38/20) ב-4 בנובמבר 2020. הנשיא חתם על רפורמה בחוק ב-6 בנובמבר 2020 יחד עם הקוד החדש של סדר הדין הפלילי (חוק 39/20) שהחליף גם קוד פורטוגלי משנת 1929 ואושר על ידי האספה ב-22 ביולי 2020. החוקים פורסמו ב-11 בנובמבר 2020 ונכנסו לתוקף תוך 90 יום ב-9 בפברואר 2021.
דון האן
דונלד פול האן (באנגלית: Donald Paul Hahn; נולד ב-26 בנובמבר 1955) הוא במאי ומפיק קולנוע אמריקאי, אשר ידוע בהפקותיו עבור קלאסיקות אנימציה של דיסני כדוגמת "היפה והחיה (1991)" ו"מלך האריות (1994)".
זכויות להט"ב באנגולה
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
בשנת 2005, טקס מחויבות בלתי רשמי של זוג חד מיני יוחס כ-"חסר בושה" ו-"מתועב" במגזיני החדשות הלאומיים.
הגנה מפני אפליה
חוק העבודה הכללי (7/15) שנכנס לתוקף ב-15 בספטמבר 2015, אוסר על אפליה בעבודה על רקע נטייה מינית, בין היתר.
דון האן
קריירה
האן החל את קריירת האנימציה שלו בחברת וולט דיסני כאשר קיבל עבודה כעוזר במאי בסרט "השועל והכלבלב". הוא הצטיין בתפקיד זה, ועד מהרה זכה לעבודות גם בסרטים "חברי הדרקון אליוט" ו-"Banjo the Woodpile Cat" כעוזר הבמאי לצד דון בלות'. בהמשך שימש כמנהל ההפקה בסרט "הקדירה השחורה" (1985) והרפתקאותיו של סופר בלש (1986), לפני שהתקדם לתפקיד מפיק שותף בסרט הפולחן "מי הפליל את רוג'ר רביט" (1988).
בשנת 1989 הטביע האן את חותמו הראשון כמפיק בסרט הקצר "Tummy Trouble", עמו זכה לשבחים. בתוך זמן קצר כבר זכה להפיק יחד עם במאים גדולים וידועים כדוגמת סטיבן שפילברג, קתלין קנדי ופרנק מרשל.
זכויות להט"ב באנגולה
הגנה מפני אפליה
סעיף 214 לחוק העונשין החדש מפברואר 2021, אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בעבודה ובמתן סחורות ושירותים לצד מאמרים מרובים אחרים, לרבות סעיפים 71, 172, 215, 216, 225, 382 ו-384, האוסרים הסתה לשנאה, דברי שנאה, לשון הרע ופשעי שנאה אשר מניעם נטייה מינית בדרגות שונות של ענישה. לדוגמה, סעיף 172 אוסר איומים על מישהו או קבוצת אנשים בשל נטייתם המינית, בין היתר, עם שנת מאסר וקנס. עונש על איומי מוות מוגדר כמוכפל. סעיף 384 מפרט רדיפה על בסיס נטייה מינית כפשע נגד האנושות, בדומה לעבדות, הריגה במזיד, רצח עם, אונס, מום בכפייה ואחרים.
הגנות חוקתיות
אזרחי להט"ב לא הוזכרו במפורש בחוקת אנגולה הקודמת, שאושררה בשנת 1992 בעוד החוקה החדשה משנת 2010 אכן קובעת מספר הוראות כלליות הנוגעות לזכויות אדם, חופש, שוויון וסובלנות שעשויות לחול על כל האזרחים, ללא הבדל נטייה מינית או זהות מגדרית. בין היתר, החוקה קובעת כי המדינה תפעל להבטחת שוויון זכויות והזדמנויות לכל האזרחים, ללא קשר ל-"כל צורה אחרת של אפליה".
דון האן
קריירה
אחד משיאי הקריירה של האן היה הפקת הסרט שובר הקופות של דיסני "היפה והחיה" משנת 1991, אשר היה לסרטו הראשון שהועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר. השיא הבא לא איחר לבוא כאשר הפיק את סרט הפולחן "מלך האריות" משנת 1994, אשר הוכרז זמן לא רב מאוחר יותר כסרט המצליח ביותר של דיסני.
לאורך שנות התשעים הפיק האן סרטים רבים וחשובים כמו "הגיבן מנוטרדאם" והקיסר נפל על הראש. בשנת 2000 ביים האן את הסרט "פנטסיה 2000" בהשתתפות שחקנים רבים כגון סטיב מרטין, ג'יימס ארל ג'ונס, קווינסי ג'ונס, יצחק פרלמן ואנג'לה לאנסברי. בשנה שלאחר מכן הפיק את הסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה".
זכויות להט"ב באנגולה
זהות מגדרית
אין חוק ספציפי המאפשר לטרנסג'נדרים באנגולה לשנות את הסמן המגדרי שלהם במסמכים ובדרכונים רשמיים. סעיף 78 לקוד הרישום האזרחי לשנת 2015 מציין כי באופן כללי, "אין לשנות את הפרטים המוזנים ברישומי הרישום". עם זאת, סעיף 87 מקנה לרשם האזרחי סמכות כללית לבצע שינויים, לרבות שינויי שם וכאשר חל שינוי בעובדות המשנות את זהותו המשפטית ומעמדו של האדם אשר יוחס לעיתים כסעיף אשר מתיר לטרנסג'נדרים להשתמש בתוכנו כדי לשנות את המגדר החוקי שלהם.
אחת האמניות המוזיקליות הפופולריות ביותר באנגולה היא האישה הטרנסג'נדרית טיטיקה, זמרת בסגנון מוזיקת פיוז'ן ראפ-טכנו פופולרי המכונה קודורו. כמי שהוכתרה כ-"אמנית הקודורו הטובה ביותר לשנת 2011", הופיעה בפסטיבלי מוזיקה שונים ברחבי העולם. עם זאת, טיטיקה עודנה סובלת מהטרדות באנגולה, רובן מבוצעות על בסיס דת.
תנאי מחיה
הגישות החברתיות הרווחות לגבי נטייה מינית נוטות לשקף ערכים קתולים ופרוטסטנטיים מסורתיים הנוגעים למיניות אנושית ולתפקידי מגדר. מספר תושבי להט"ב באנגולה דיווחו שהוטרדו על ידי אנשים המאמינים כי "אינם מוסריים", בעוד בשנת 2010 ממשלת אנגולה סירבה לכאורה לקבל את שגרירה הישראלי בגלל היותו הומוסקסואל גלוי. עם זאת, בשנים האחרונות קיימות גישות ליברליות יותר בקרב האוכלוסייה. על פי סקר משנת 2017 שבוצע על ידי האיגוד "ILGA" כ-61% מהאנגולים הסכימו שאנשים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים צריכים להיות מוגדרים באותן זכויות כגון הטרוסקסואלים, בעוד ש-20% לא הסכימו ו-65% הסכימו שיש להגן עליהם מפני אפליה במקום העבודה. באשר לטרנסג'נדרים, 63% הסכימו שצריכות להיות להם אותן זכויות, 72% סברו שיש להגן עליהם מפני אפליה בעבודה ו-49% סברו שיש לאפשר להם לשנות את מינם החוקי.
דון האן
קריירה
בשנת 2009 יצא הסרט התיעודי "היפהפייה הנרדמת מתעוררת" בביומו של האן, אשר גם קריין והפיק אותו. לאחר סרט זה הוא הפיק סרטים תיעודיים נוספים, ביניהם "המוזיקה של הווארד".
זכויות להט"ב באנגולה
מפלגות פוליטיות וארגונים לא ממשלתיים
שלוש המפלגות הפוליטיות הגדולות לא פנו רשמית לתושבי להט"ב במצע המפלגה שלהן. במקרים נדירים פוליטיקאים ופקידי ממשל עסקו באנשי להט"ב או זכויותיהם, אשר מדיניותם שיקפה את הגישות הרווחות.
בשנת 2010 סירבה ממשלת אנגולה לקבל את איסי יאנוקה הגלוי כשגריר ישראל החדש, לכאורה בשל נטייתו החד-מינית.
הממשלה אכן מאפשרת לארגונים לא ממשלתיים (NGO) להתקיים באנגולה, בעוד ארגוני צדקה החלו לעבוד עם חברי קהילת הלהט"ב בכל הקשור לחינוך למחלות ה-HIV/איידס.
שני ארגוני להט"ב ספציפיים עובדים באנגולה. אחד מתוכם, "Iris Angola", קיבל הכרה רשמית ומשפטית על ידי משרד המשפטים של אנגולה ביוני 2018. באותה עת, היו לארגון כ-200 חברים. מטהו מבוסס בלואנדה והוא מחזיק במשרדים בבנגולה ולובנגו.
HIV/איידס
מבחינה חוקית, אנשים החיים עם HIV/איידס באנגולה זכאים לשירותי בריאות והגנה מפני אפליה בעבודה. המאמצים לפתח תוכניות חינוכיות במיוחד עבור טיפול בנושא בקרב להט"ב התקשו לקבל מימון מארגונים לא ממשלתיים. העמותה הראשונה בנושא, "Acção Humana" (פעולה אנושית), הושקה ב-2006 אך לא הצליחה לקבל מימון. תוכנית חינוכית ל-HIV/איידס עבור להט"ב באנגולה החלו להתפתח בשנים האחרונות, באמצעות עבודתם של ארגונים לא ממשלתיים, בהם "Population Services International".
לארי פיין
לארי פיין (באנגלית: Larry Fine; 5 באוקטובר 1902 - 24 בינואר 1975) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
חייו
נולד בפילדלפיה בשם לואיס פיינברג למשפחה יהודית.
החל את דרכו ככנר במופעי וודוויל. בשנת 1925 חבר לקומיקאי טד הילי, ונעשה חלק מהרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים", לצד האחים מו הווארד ושמפ הווארד.
במסגרת ההרכב כיכב במספר קומדיות, בתחילה בהפקת אולפני מטרו גולדווין מאייר, ולאחר מכן, בשנות ה-30' וה- 40', בהפקת אולפני קולומביה תחת המפיק ג'ולס וייט.
בסך הכל הופיע ב-206 סרטים קצרים כחלק מהרכב הקומיקאים.
בסרטם של האחים פארלי משנת 2012, "the Three Stooges", גולמה דמותו של פיין על ידי השחקן שון הייז.
הנערים בחבורה (סרט, 2020)
הנערים בחבורה (באנגלית: The Boys in the Band) הוא סרט דרמה אמריקאי שבוים על ידי ג'ו מנטלו, ומבוסס על מחזה באותו השם משנת 1968 מאת מארט קרולי, שכתב גם את התסריט. בסרט מככבים בין היתר ג'ים פרסונס, זאכרי קווינטו, מאט בומר, ואנדרו ראנלס.
הסרט עלה לשידור ב-30 בספטמבר 2020 בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר קבוצה של שבעה חברים הומוסקסואלים שמתכנסים יחד עבור מסיבת יום הולדתו של אחד מהם בשנת 1968 בניו יורק סיטי, אך כאשר מבקר מפתיע מעברו של מארח המסיבה מבקר ללא הזמנה, האירוע יוצא מכלל שליטה.
הפקה
ב-18 באפריל 2019, המפיק ראיין מרפי הודיע דרך חשבון אינסטגרם שלו כי המחזה "הנערים בחבורה" יעובד עבור "נטפליקס", במסגרת עסקת 300 מיליון דולר שלו עם שירות הזרמת המדיה. מרפי חידש בעבר את המחזה בתיאטראות ברודוויי בשנת 2018 והוא אישר כי במאי התחייה המחודשת, ג'ו מנטלו, ישוב לביים את הסרט, במקביל לאישור שהמפיקים דייוויד סטון ונד מרטל יפיקו את הסרט לצדו של מרפי. כמו כן, אושר כי כל צוות השחקנים שהופיע בתחייה המחודשת של המחזה בברודוויי ישובו לגלם את דמויותיהם בסרט, מה שהופך את הסרט להפקה בה מופיע צוות שחקנים הומוסקסואלי לחלוטין הנמצא מחוץ לארון.
צילומי הסרט התקיימו ביולי 2019.
הפצה
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפוורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-30 בספטמבר 2020.
הנערים בחבורה: משהו אישי
הסרט עלה לשידור יחד עם הנערים בחבורה: משהו אישי – ספיישל בן 28 דקות המציג את מאחורי הקלעים וריאיון עם יוצר המחזה מארט קראולי על המורשת שנוצרה בעקבות המחזה.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט מחזיק בציון 85% בהתבסס על 41 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.56/10. הקונצנזוס של מבקרי האתר כתב: "הנערים בחבורה מחזירים למסך את המחזה הקלאסי עם עיבוד משוחק היטב המכיל רלוונטיות מודרנית מפתיעה - ונוקבת". באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic" הסרט קיבל ציון משוקלל ממוצע של 70 מתוך 100 בהתבסס על 19 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
דייוויד רוני מ"הוליווד ריפורטר" נתן לסרט ביקורת חיובית וכתב: "הנערים בחבורה הוא במובנים רבים מיושן ונוסחתי. אבל הוא גם חי מאוד, תיעוד שלא יסולא בפז של כוחו ההרסני של דחייה חברתית, אפילו במעוז של עיר הקבלה הליברלית כמו ניו יורק סיטי. למרות פגמיו, הסרט המרתק הזה מהווה חלון חיוני לקהל הקווירי הצעיר לחייהם הקשים של אבותיהם." אוון גלייברמן מ"וראייטי" שיבח את השחקנים באומרו "מה שמחזיק את הסרט בשלמותו, מלבד המיסטיקה הגיקית החלומית של קווינטו והדקלום המענג של כל שורה, הוא התשוקה המיוסרת שמביא אליו ג'ים פרסונס."
אמבר ריילי
אמבר פטריס ריילי (באנגלית: Amber Patrice Riley; נולדה ב-15 בפברואר 1986), ידועה בשם אמבר ריילי או ריילי, היא זמרת-יוצרת, שחקנית ופעילה חברתית אמריקאית. היא ידועה בשל השתתפותה בסדרת הטלוויזיה "Glee", שם שיחקה את הדמות מרסדס ג'ונס. היא הועמדה למספר פרסים בינלאומיים, דוגמת פרס NAACP Image, פרס גילדת שחקני המסך ופרסי בחירת הנוער. בנובמבר 2016, ריילי שיחקה במחזמר "Dreamgirls" בתיאטראות וסט אנד, בתפקיד אפי ווייט. בעקבות תפקידה, ב-2017, היא זכתה בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
ביוגרפיה
ריילי נולדה ב-15 בפברואר 1986 לאם יחידנית, בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. לריילי שתי אחיות גדולות, טויה ואשלי.
בשנת 2008, לוהקה ריילי לסדרה "Glee", שם שיחקה את דמותה של מרסדס ג'ונס. ריילי שיחקה בכל אחת משש העונות של הסדרה פרט לעונה החמישית, שם הופיעה בפרקים בודדים. במסגרת התפקיד, ריילי ביצעה לאורך הסדרה מגוון רחב של להיטים דוגמת "Respect", "Beautiful", "Bridge over Troubled Water" ו-"All I Want for Christmas Is You". במהלך פרק המחווה לוויטני יוסטון, ריילי ביצעה את השיר "I Will Always Love You" וזכתה לשבחים ממבקרי מוזיקה בינלאומיים. על תפקידה בסדרה, זכתה ריילי בפרס גילדת שחקני המסך והועמדה לשלושה פרסים נוספים.
בשנת 2010, הופיעה ריילי בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV, וב-2012, שרה את המנון ארצות הברית בכנס הראשי של המפלגה הדמוקרטית. באותה השנה היא כתבה את השיר "Leave a Light On" ללהקת הבנות "הסאטרדייז". ב-3 באפריל 2014, הוציאה ריילי את סינגל הבכורה שלה, "Colorblind". השיר היה אמור להיות הסינגל המוביל של מיני-אלבום הראשון שלה, RILEY, אך לבסוף לא נכלל במיני-אלבום. בשנת 2015, ריילי הופיעה בסרט הטלוויזיה הראשון שלה. זה היה התפקיד הקולנועי הראשון של ריילי, לאחר "Glee". בפברואר 2016, ריילי שיחקה את דמותה של אפי וייט במחזמר "נערות החלומות".
ב-2013, ריילי ניצחה בעונה ה-17 של תוכנית המציאות האמריקאית, "רוקדים עם כוכבים". ב-2017 היא שפטה בתחרות המוזיקה "Let It Shine" והקימה סופרגרופ עם הזמרות בוורלי נייט וקאסידי ג'ונסון. האלבום הראשון שלהם יצא ב-17 בנובמבר 2017.
ב-4 בספטמבר 2020 הוציאה לאור את הסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום, "A Moment", וב-18 בספטמבר הוציאה לאור את הסינגל השני, "BGE". המיני-אלבום יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020, וכלל שש רצועות.
מיני-אלבומים
2020: RILEY
ג'ורג' פרמפטון
ג'ורג' ג'יימס פרמפטון (באנגלית: George James Frampton; 18 ביוני 1860 - 21 במאי 1928) היה פסל בריטי. הוא היה חבר מוביל בתנועת הפיסול החדשה כבר בקריירה המוקדמת שלו כאשר יצר פסלים עם אלמנטים של אר נובו וסימבוליזם, ולעיתים קרובות שילב בין חומרים שונים כגון שיש וברונזה במקשה אחת. בעוד שעבודותיו המאוחרות היו בסגנון מסורתי יותר, פרמפטון ניהל קריירה פורייה בה יצר אנדרטאות ציבוריות רבות, כולל כמה פסלים של המלכה ויקטוריה ומאוחר יותר, לאחר מלחמת העולם הראשונה, מספר אנדרטאות מלחמה. אלה כללו את אנדרטת אידית קאוול בלונדון, אשר יחד עם פסל פיטר פן בגני קנסינגטון הם אולי היצירות הידועות ביותר של פרמפטון.
ביוגרפיה
פרמפטון נולד ב־18 ביוני 1860 בלונדון, אביו היה חוטב עצים וסתת. ג'ורג' פרמפטון החל את חיי העבודה שלו כסתת אבן בשנת 1878, ועבד על מלון דה ויל בפריז. פרמפטון חזר ללונדון כדי ללמוד אצל ויליאם סילבר פרית' בבית הספר הטכני לאמנות בדרום לונדון במהלך 1880 ו- 1881. הוא המשיך לבתי הספר המלכותיים של האקדמיה שם, בין השנים 1881–1887 זכה במדליית זהב ומלגת נסיעה. בעודו לומד באקדמיה המלכותית, פרמפטון לקח על עצמו כמה משימות לפיסול, כולל, בשנת 1885, יצירות לחזית המועדון בשדרות נורת'מברלנד וגם למועדון השמרני של צ'לסי. הוא גם יצר פסלים לקתדרלת מנצ'סטר, כמה פריטי קישוט לאנדרטת הנרי פוקט בלונדון וזוג דמויות טרקוטה שהוצגו בפריז ונרכשו לבניין העירייה בכריסטצ'רץ ', ניו זילנד. בין השנים 1887–1890 פרמפטון למד ועבד בסטודיו של אנטונין מרסי בפריז, שם למד גם ציור אצל פסקל דגנאן-בובר וגוסטב קורטואה.
עבודות מוקדמות
פרמפטון חזר לאנגליה ונכנס לתפקיד הוראה בבית הספר לאמנות סלייד בשנת 1893 והיה גם, במשך שנה, ראש המשותף של בית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות.
בשנת 1893 פרמפטון התחתן עם האמנית קריסטבל קוקרל והזוג הקים את ביתם בסנט ג'ון ווד בלונדון. יחד הם תכננו אפריז דקורטיבי לחלק הפנימי של הבית ופרמפטון החל לעצב אביזרי בית, תכשיטים באמייל ובמתכות יקרות וגם מדליות, בעיקר עבור אוניברסיטת גלאזגו ומכללת וינצ'סטר. בשלב זה, פרמפטון היה, על פי המבקר מ.ה. שפילמן "במרד גלוי נגד פיסול לבן". בשנת 1893 הציג באקדמיה המלכותית את Mysteriarch, חזה טיח רב-כרומטי עם מוטיבים של סמליות, וכעבור שנתיים הראה יצירה פוליכרומטית נוספת, "אמא וילד" באותו מקום. "אם וילד" הן דמויות ברונזה, של אשתו ובנו, מונחות על לוחית נחושת ודיסק אמייל לבן מאחורי ראשה של האם.
הכרה
ההכרה גם הביאה לפרמפטון שתי משימות ציבוריות משמעותיות בשלב זה. האדריכל ג'ון ויליאם סימפסון מינה את פרמפטון לפסל אמן לקישוט חזית הגלריה לאמנות קלברובוב והמוזיאון בגלאזגו. בנוסף לפיקוח על עבודתם של כמה פסלים אחרים, יצר פרמפטון קבוצת פסלים מברונזה ושלושה סטים של קישוטי אבן למרפסת הצפונית של הבניין החדש. המשימה האחרת של פרמפטון הייתה על אפריז על חזית בניין לויד'ס ריסטר ברחוב פנצ'רץ' בלונדון. פרמפטון יצר בקומה הראשונה, אפריז באבן פורטלנד של דמויות נשיות המייצגות מסחר ומשלוח עם ארבעה פסלוני ברונזה בנקודות מפתח. שתי העבודות, אך במיוחד אפריז רחוב פנצ'רץ', זכו לשבחים באותה תקופה.
קריירה מאוחרת
באפריל 1897 לציון יובל של המלכה ויקטוריה, הזמינו את פרמפטון ליצור פסל של המלכה. צילומים של המודל של פרמפטון לפסל פורסמו במהדורת "הסטודיו" ביולי 1898. הטקסט הנלווה תיאר דמות כפולה מגודל טבעי, יושבת מתחת לחופה, לבושה בגלימת מסדר כוכב הודו, מעוטרת בזהב, שנהב. הפסל שהושלם, היה פחות מעוטר וללא חופה, נשלח להודו בתחילת 1901 והוקם באתר זמני במארס 1902. לאחר מכן הועבר הפסל למיקום מול אנדרטת ויקטוריה, שם הוצב על בימה אדריכלית גדולה. מותה של המלכה ויקטוריה בינואר 1901 הביא לכך שפרמפטון קיבל כמה משימות לאנדרטאות למלכה. פרמפטון ביסס אותן על עיצובו של דמות יושבת עם כמה וריאציות. הוא השתמש באותו צוות עבור הפסלים של לידס וסנט הלנס, אך שינה את סגנון הפרטים הדקורטיביים ביניהם. גרסה נוספת נוצרה לשטח בניין המחוקקים של מניטובה בוויניפג בשנת 1904. עיצוב שונה של ויקטוריה צעירה ועומדת נוצר עבור בית החולים המלכותי ויקטוריה בניוקאסל על נהר הטיין בשנת 1906 ונחשף על ידי בנה המלך אדוארד השביעי באותה שנה.
בין הפסלים הציבוריים הבולטים האחרים של פרמפטון ניתן למנות את דמויותיו של פיטר פן המנגן, האריות במוזיאון הבריטי ואנדרטת אידית קאוול הניצבת מחוץ לגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון. פסל פיטר פן המקורי בגני קנסינגטון, לונדון, הוזמן על ידי ג'יי. מ' בארי בשנת 1912. אמרו כי בארי היה מאוכזב מתיאורו של פרמפטון את פיטר פן, בייחוד בבחירת המודל שלו לדמות הילד. עם זאת, הפופולריות של הפסל הייתה גדולה ונעשו עוד שש יציקות נוספות במקומות שונים בעולם.
בשנת 1915 הוזמן פרמפטון ליצור אנדרטה ציבורית לאידית קאוול. לאחר שוויתר על שכר הטרחה שלו עבור העבודה, נחשפה אנדרטת הסגנון המודרניסטי של פרמפטון בשיש וגרניט בפני קהל רב ליד כיכר טרפלגר במרכז לונדון במהלך 1920.
לאחר מכן עבד פרמפטון עם סר אדווין לוטיינס על שניים מאנדרטאות המלחמה של האדריכל לאחר מלחמת העולם הראשונה, אנדרטת המלחמה במזרח סאסקס ואנדרטת המלחמה בקאמברידג'שיר, שנחשפו בפברואר ובאוגוסט 1921 בהתאמה. בשניהם פסל ברונזה של סנט ג'ורג', מפוסל על ידי פרמפטון על גבי עמוד שתוכנן על ידי לוטיינס.
חיים אישיים
הבית והסטודיו הראשונים של פרמפטון היו בקווינס גרוב 32, אך מאוחר יותר הוא בנה בית גדול יותר בקרבת מקום בקרלטון היל, שניהם בסנט ג'ון ווד, לונדון. הוא היה נשוי לאמנית קריסטבל קוקרל ונולד לו בן אחד, הצייר מרדית פרמפטון. הוא היה חבר פעיל בגילדת עובדי האמנות והיה למאסטר בשנת 1902.
הוא נפטר ב־21 במאי 1928 בגיל 67 ונשרף בקרמטוריום גולדרס גרין ב־25 במאי. אפרו מונח בתוך גומחה בקומת הקרקע באגף המזרחי של ארנסט ג'ורג' קולומבריום.
אנדרטה שפיסל ארנסט גיליק בשנת 1930 המתארת ​​ילד ברונזה האוחז בעותק מיניאטורי של פסלו של פרמפטון של פיטר פן, נמצאת בקריפטה של ​​קתדרלת סנט פול.
האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון
האקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון - גיטיס (ברוסית: Российский университет театрального искусства — ГИТИС) נוסדה ב-22 בספטמבר 1878 בשם "בית הספר למוזיקה על שם שסטקובסקי", נקראה אחר-כך "בית הספר למוזיקה ודרמה של החברה הפילהרמונית של מוסקבה" ב-1883, והועלתה למעמד של קונסרבטוריום ב-1886. הייתה ידועה בשם מכון המדינה על שם "לונצרסקי לאומנויות התיאטרון (גיטיס)", בו כונתה בשנים 1934 עד 1991, זהו בית הספר לאומנויות התיאטרון הגדול והוותיק ביותר ברוסיה והוא ממוקם במוסקבה.
משימה ורקע
גיטיס מלמד את הסטודנטים במספר מקצועות באמנויות התיאטרון (בכללם בלט, משחק ועוד) ובה בעת מספק חינוך אוניברסיטאי מסורתי באמנויות חופשיות ובמדעי הרוח. כאלף וחמש מאות סטודנטים, סטודנטים מתקדמים וסטודנטים לאחר סיום לימודיהם מארצות שונות לומדים בגיטיס.
המאה התשע עשרה
האוניברסיטה נוסדה כבית הספר למוזיקה על שם שסטקובסקי עבור אנשים שהגיעו למוסקבה בשלהי המאה ה-19, בחסותה של אגודת אוהבי המוזיקה ואמנויות הדרמה. ב-1883 האגודה שינתה את שמה לאגודה הפילהרמונית של מוסקבה ובית הספר התמחה במוזיקה ודרמה, תחת חסות האגודה. המצנט היה הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' הבן. כתוצאה מכך בית הספר הושווה במעמדו למוסדות השכלה גבוהה אחרים ורכש מעמד של אקדמיה למוזיקה שנקבע על פי כתב זכויות חדש שאושר בידי הקיסר, על פי בקשתה של הקיסרית אליזבת פדורובנה.
שחקנים ידועים, מורים ודמויות מתחום התיאטרון העבירו שיעורי דרמה בבית הספר למוזיקה ודרמה. בין המורים היו אלכסנדר יוזין (1883–1889), אוסיפ פרבדין (1889–1891) וולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו (1891–1901). בין בוגרי מחזור 1898 נמנו אולגה קניפר, מרגריטה סביטסקאיה ווסבולוד מיירהולד.
קומילה
קומילה (בבנגלית: কুমিল্লা) היא עיר במחוז צ'יטגונג, בנגלדש.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-90 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה.
פרנק בלקר
פרנק ג'רלד בלקר (באנגלית: Frank Gerald Blaker; 8 במאי 1920 - 9 ביולי 1944) היה חייל בצבא בריטניה אשר נהרג במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה, ועוטר בצלב ויקטוריה - העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי.
חייו
בלקר נולד ב-8 במאי 1920 למשפחה בריטית בעיר קאסאולי, שבהודו הבריטית. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא בריטניה והוצב ברגימנט רובאי גורקה ה-9 (כיום חלק מרגימנט רובאי גורקה המלכותי). הרגימנט היה חלק מהבריגדה ההודית ה-77 אשר הייתה חלק מהצ'ינדיטים. בלקר השתתף במערכה על בורמה, הוא קיבל דרגה זמנית של מייג'ור. הוא לחם עם הרגימנט במבצע בד ארוך ב-1944, ומונה למפקד פלוגה ג' שהייתה חלק מהגדוד השלישי של הרגימנט.
ב-9 ביולי 1944 נעה הפלוגה שלו במטרה לכבוש גבעה אשר כונתה "פוינט 2171" באזור קמאינג. לקח לבלקר שעה וחצי במטרה להגיע למרגלות הגבעה, ועוד למעלה מחמש שעות לטפס עליה. כאשר הגיעה לפסגה, מצא אותה מוקפת במרגמות ומקלעים של הצבא היפני הקיסרי. בלקר ואנשיו פתחו במנוסה חזרה אל תוך הג'ונגל, כשהם זוחלים על הקרקע במטרה להתחמק מכדורי הקליעים. בלקר עצר לפתע, ואז החל לרוץ אל הגבעה בקריאה "קדימה פלוגה ג'". הוא רץ קדימה לבדו, וקרס רק כאשר שבעה כדורי מקלע פגעו בקיבתו. בנשמתו האחרונה הוא צעק "אני הולך למות, לכבוש את העמדה!". הגורקה קמו על רגליהם כאיש אחד, וברובים מכודנים וסכיני קוקרי הניסו את היפנים מהגבעה. עוד באותו הלילה, דיווח מפקד הבריגדה ג'ון מאסטרס (אשר מכנה את בלקר בזכרונותיו "ג'ים") על מעשהו של בלקר, והוחלט להעניק לו את "צלב ויקטוריה" - העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי.
בשל הנסיבות, לא יכלו הגורקה לקבור את בלקר ושאר החיילים שמתו במהלך הקרב. גופותיהם נמצאו רק כעבור שלושה חודשים בידי יחידת רישום קברים, וקני במבוק צמחו דרכם וסביבם. הוא נקבר בבית הקברות בטאוקקיאן, 20 ק"מ מצפון ליאנגון, עיר הבירה של מינמאר. מצבתו נמצאת בחלקה VI, שורה E, קבר 2. שמו מופיע על אנדרטת הצ'ינדיטים מול מטה משרד ההגנה הבריטי בלונדון.
צ'אן הום (טייפון, 2015)
הטייפון המכונה בסין צַ'אן הוֹם (בסינית: 颱風燦鴻) או בפיליפינים פאלקון הוא ציקלון טרופי גדול שפגע במזרח סין. הוא הסופה הטרופית התשיעית שקיבלה שם בעונת הטייפונים של 2015. הוא נתגלה כבר בסוף יוני כהפרעה טרופית קטנה באזור כינוס טרופי.
לקראת פגיעה צפויה, נערך מחוז ג'ג'יאנג ופינה כמיליון תושבים באזורי סיכון, הוציא קריאה לכ-30,000 כלי שיט לעגון וביטל כ-600 טיסות מתוכננות.
נזקי הטייפון במחוז ג'ג'יאנג נאמדו בכמיליארד דולר.
יונקרס Ju 88
יונקרס Ju 88 (בגרמנית - Junkers Ju 88) היה מפציץ גרמני רב-משימתי, דו-מנועי, מתקופת מלחמת העולם השנייה.
ה-Ju 88 תוכנן באמצע שנות ה-30 על ידי מפעל יונקרס הגרמני שנעזר בשני מהנדסי תעופה אמריקאים. בשלבים המוקדמים של הפעלתו סבל המטוס מבעיות טכניות, אך הפך בהמשך לאחד מהמטוסים בעלי השימוש הנרחב והמגוון ביותר במלחמה. הוא שימש את הלופטוואפה כמפציץ, מפציץ צלילה, מטוס קרב ללוחמה לילית, מפציץ טורפדו, מטוס סיור, מטוס קרב כבד, ובשלבים האחרונים של הלחימה כ"פצצה מעופפת" כאשר הוטען בחומרי נפץ, והוטס באמצעות מטוס אחר, כשהוא עצמו בלתי מאויש, על מנת להיות מושלך על האויב כפצצה.
פיירי פולמאר
עיצוב ופיתוח
אב הטיפוס של חברת פיירי אוויאישן, שסומן כ-P.4/34, תוכנן על ידי צוות בראשות מרסל לובל (Marcel Lobelle) לפי מכרז משרד האווירייה הבריטי מה-12 בנובמבר 1934 למפציץ קל אשר יחליף את ההוקר הארט והפיירי באטל, ומסוגל לשמש בעת הצורך גם כמפציץ צלילה. ה-P.4/34 התבסס על התכנון המוקדם של הבאטל, עם גוף ומוטת כנפיים קצרים יותר, מבנה אווירודינמי חלק יותר ועיצוב משופר של תא הטייס. המטוס התחרה מול ההנלי של חברת הוקר והפסיד על אף מהירותו, אך משרד האווירייה ביטל את המכרז למפציץ והמטוס הזוכה הוזמן לבסוף כגורר מטרות. עם זאת, הוזמנו שני אבות טיפוס של P.4/34 להמשך בחינת ביצועיהם.
אב הטיפוס הראשון המריא לראשונה ב-13 בינואר 1937 משדה התעופה "גרייט ווסט" (Great Western Aerodrome), ששימש את פיירי לטיסות ניסוי (בימינו חלק מנמל התעופה לונדון הית'רו), בידי הטייס כריס סטאנילאנד (Chris Staniland). כתוצאה מטיסות הניסוי הראשונות הוארך זנב המטוס ב-20 ס"מ נוספים. אב הטיפוס השני המריא ב-19 באפריל. הטיסות הראשונות הראו כי המטוס נוח להטסה, אם כי מעט מסורבל.
בתחילת 1938 הוציאה זרוע האוויר של הצי המלכותי מכרז (מס' O.8/38) למטוס קרב דו-מושבי שיגיע למהירות של כ-426 קמ"ש בגובה 3,000 מטר עם חימוש של שמונה מקלעים בקוטר 7.7 מ"מ, שתי פצצות במשקל 114 ק"ג, יכולת שהייה ארוכה באוויר ומוטת כנפיים של פחות מ-14 מטר כדי להתאים למעליות נושאות המטוסים. אב הטיפוס השני של ה-P.4/34 הוחזר לפיירי, ובהתאם לדרישות קוצרו הכנפיים, הותקן מנוע מסוג רולס-רולס מרלין סימן VIII והחלו תוכניות להתקנת שמונת המקלעים בכנפיים.
ל-P.4/34 כבר היו תכונות שהתאימו לדרישות הצי; מבנהו הקשיח שהתאים להפצצות צלילה אפשר לו לעמוד בעומס המבני של שיגור ממעוטים ונחיתות על סיפון נושאות מטוסים, כן הנסע הרחב שלו הקל על הנחיתה והיה לו שדה ראייה טוב מתא הטייס. בנוסף, היה לו טווח פעולה גדול המתאים למטוס קרב של הצי. מרבית השינויים שבוצעו כללו התאמות לפעילות מנושאות מטוסים (כנפיים מתקפלות, ווי עצירה, רפסודת הצלה ורדיו), וכנפיים חדשות בהן הותקנו המקלעים. שינויים אלה הביאו את משקלו של המטוס לזהה לזה של הבאטל, אך הוא עדיין היה מהיר יותר.
הצי העניק למטוס החדש את השם פולמאר. בשל הסברה כי הפולמאר לא צפוי להתקל במטוסי קרב יריבים שכן נושאות המטוסים לא היו אמורות לפעול בקרבת החוף, הושם הדגש על טווח ארוך וחימוש כבד לעומת מהירות. התוספת של איש צוות נוסף, כמפעיל רדיו או נווט, נחשבה כהכרחית לטיסות העתידיות מעל שטחי מים גדולים כמו האוקיינוס האטלנטי, בהם עלול טייס בודד לאבד כיוון.
המנוע בו צויד אב הטיפוס הראשון, מסוג רולס-רויס מרלין סימן III, עם 1,080 כוחות סוס, העניק למטוס ביצועים חלשים ומהירות של 370 קמ"ש בלבד. עם מנוע המרלין סימן VIII (גרסה ייחודית לפולמאר שצוידה במגדש על המותאם לטיסות בגובה נמוך) ושיפורים אווירודינמיים נוספים, שודרגה מהירות המטוס ל-426 קמ"ש בגובה 2,286 מטר, אשר בשל הצורך הדחוף להחליף את הבלאקבורן סקואה והבלאקבורן רוק המתיישנים נחשבה כמספקת. משרד הימיה הבריטי קיבל את התכנון והזמין 127 מטוסים ראשונים במאי 1938. המטוס הראשון, אשר שימש כאב טיפוס לפולמאר, ירד מפס הייצור במפעל של פיירי בבסיס חיל האוויר המלכותי רינגווי (RAF Ringway) שליד מנצ'סטר ב-4 בינואר 1940 וסדרת הייצור החלה זמן קצר לאחריו. הפולמאר האחרון מתוך ה-600 סופק משם ב-11 בדצמבר 1942.
הפולמאר סימן II נכנס לייצור בינואר 1941 והגרסה נכנסה לטייסת מבצעית מחודש מרץ באותה שנה. גרסה זו הציגה מנוע חזק יותר מסוג מרלין סימן XXX ושיפורים נוספים, כגון התקן למכל דלק נתיק בן 273 ליטר או לפצצה במשקל 250 או 500 ליבראות (114 ו-227 ק"ג, בהתאמה) במקומו. בחינות של ביצועי המטוס באוקטובר 1941 וביוני 1942 הראו כי הפולמאר מסוגל להטיל בבטחה פצצה במשקל 500 ליבראות במהירות צלילה של 310 קשר (כ-574 קמ"ש) בזווית של 60 מעלות, בעוד תוספת מכל הדלק הגדילה את טווח הפעולה שלו ב-1,100 מייל (כ-1,770 ק"מ).
במסגרת הניסיונות להגן על השיירות הימיות של בעלות הברית מפני מטוסי סיור ארוכי טווח של מדינות הציר, פעל הפולמאר, החל מדצמבר 1940, מאוניות מעוט אזרחיות.
היסטוריה מבצעית
טייסת מס' 806 של זרוע האוויר של הצי המלכותי הייתה הראשונה להצטייד בפולמאר ביולי 1940, והחלה לפעול מעל גבי נושאת המטוסים אה"מ אילוסטריוס החל מסוף אוגוסט. הצלחותיה הראשונות של הטייסת הושגו ב-2 בספטמבר, במשימות הגנה על השיירות למלטה, כאשר הפילו טייסיה מטוס ימי מדגם קאנט Z.501 ושלושה מפציצי סבויה מרקטי SM.79 איטלקיים בפעולה באזור רודוס. כללית, היה הפולמאר מוצלח יותר כנגד מטוסי הקרב האיטלקיים האיטיים במידה שווה של הרג'יה אירונאוטיקה ובעל חימוש כבד מספיק כדי להוות איום על המפציצים האיטלקיים, מהם הפיל עשרה במהלך תקופה זו.
מטוסי הפולמאר סימן I של טייסת מס' 808 של זרוע האוויר של הצי נכללו בסדר הכוחות של פיקוד מטוסי הקרב במהלך הקרב על בריטניה, אך הם לא לקחו בו חלק.
הפולמאר לא היווה יריב שווה כוחות כנגד מטוסי הקרב הגרמניים שבסיסם ביבשת; הצי דרש מטוס דו-מושבי, מתוך סברה כי יש צורך בנווט כדי להתמודד עם האתגר של התמצאות מעל מרחבי האוקיינוס, וכתוצאה מכך היה הפולמאר גדול ומסורבל מדי כאשר התעמת מולם, למשל בזירת הים התיכון. חימושו של המטוס כלל שמונה מקלעים קטני-קוטר מסוג בראונינג בקוטר 7.7 מ"מ לירי קדימה שנחשבו כחימוש כבד בתחילת המלחמה, אך חסרו עוצמה להפלה מהירה של מטוסי אויב. לנווט בתא האחורי לא הותקן חימוש, דבר שהתגלה כהכרחי בקרבות נגד יריב עדיף, וכתוצאה מכך נאלצו צוותי האוויר לעשות שימוש באמצעי הגנה מאולתרים כמו תת מקלעים, אקדחי זיקוקים, ומתוך ייאוש, אף צרורות של ניירות, במטרה לבלבל מטוסים רודפים. לעומת זאת, הועיל טווח הפעולה הגדול שלו במספר מקרים, כגון במהלך המרדף אחר הביסמרק ב-1941, אז פעל הפולמאר מנושאות המטוסים לחיפוש ולמעקב אחר אוניית המערכה הגרמנית הנמלטת, וחיפה על ההתקפה הראשונה על הביסמרק מצד מטוסי הסורדפיש שהמריאו מנושאת המטוסים אה"מ ויקטוריאס.
החל מ-1942 הלך הפולמאר והוחלף על ידי מטוסים חד-מושביים שעברו התאמות ממטוסים הפועלים ביבשה כגון הסופרמארין סיפייר (גרסה ימית של הספיטפייר) והסי הוריקן (גרסה ימית של ההוריקן) הבריטיים או ה-F4F ויילדקט האמריקני, והפולמאר הוסב למשימות אחרות כמטוס לליווי שיירות ולפשיטות בשעות הלילה ושימש גם לאימון צוותי האוויר של הפיירי ברקודה. בשל תכונותיו שהחשיבו אותו כנוח להטסה, עם כן נסע רחב שאפשר שליטה נוחה במהלך נחיתה על סיפוני נושאות המטוסים ויכולת נשיאת דלק וטווח פעולה מעולים, הפך הפולמאר למטוס סיור, סיוע קרקעי ואיסוף מודיעין ארוך טווח לאחר שיצא משירות כמטוס קרב. בתפקיד זה השתתף הפולמאר בימים הראשונים של מבצע לפיד. מרבית אלופי ההפלות של הצי המלכותי השיגו לפחות חלק מניצחונותיהם בעודם טסים בפולמאר, כאשר מתוך הטייסת הראשונה שהפעילה אותם, הפכו תשעה טייסים לאלופי הפלות.
למשך פרק זמן מסוים, היו מצוידות בפולמאר 20 טייסות של זרוע האוויר של הצי המלכותי, אשר הטיסו אותו משמונה נושאות מטוסים של הצי ומחמש נושאות מטוסים מלוות. שתי טייסות של הצי (803 ו-806) יחד עם טייסת מס' 273 של חיל האוויר המלכותי (שטייסי הפולמאר שלה הגיעו מהצי), הפעילו מטוסי פולמאר במהלך 1942 מציילון, בין השאר כנגד הפשיטה היפנית על קולומבו ב-5 וב-9 באפריל, ספגו אבדות כבדות כנגד מטוסי ה-A6M זירו, אך עלה בידי טייסת מס' 806 להפיל ארבעה מפציצי צלילה יפניים מדגם אאיצ'י D3A "ואל" לאחר שהאחרונים השתתפו בהטבעת נושאת המטוסים אה"מ הרמס. מספר קטן של מטוסי פולמאר סייע לנחיתות במהלך כיבוש מדגסקר במאי 1942.
במהלך שירותו הפיל הפולמאר 112 מטוסי אויב, שהפכו אותו לבעל מספר ההפלות הגבוה ביותר מקרב מטוסי הקרב שפעלו במסגרת זרוע האוויר של הצי במלחמת העולם השנייה. שירותו המבצעי הסתיים ב-8 בפברואר 1945, כאשר פולמאר סימן II אשר שימש כמטוס קרב לילי בטייסת מס' 813 נפגע בזמן נחיתה על נושאת המטוסים המלווה אה"מ קאמפאנייה ויצא מכלל שימוש.
כ-100 מטוסי פולמאר הוסבו למשימות כמטוסי קרב ליליים, אך הייתה להם הצלחה מוגבלת בתפקיד זה.
צרפת של וישי לכדה פולמאר סימן I שנחת נחיתת חירום במהלך טיסת סיור מעל סנגל במרץ 1941. המטוס תוקן ונכנס לשירות ב-Group de Chasse I/4.
הפולמאר הראשון שנבנה (מספר ייצור N1854), שודרג בהמשך לגרסה הפולמאר סימן II ולאחר מכן "אוזרח" על ידי פיירי בסימון G-AIBE. הוא נצבע מחדש כמטוס צבאי ביוני 1959 והוצג בתערוכה של SBAC בפארנבורו (Farnborough) ב-8 בספטמבר 1962 וטיסתו האחרונה בוצעה שלושה חודשים מאוחר יותר, ב-18 בדצמבר. המטוס הועבר למוזיאון זרוע האוויר של הצי המלכותי שביאווילטון (Yeovilton) ב-22 בספטמבר 1972.
משה יצחק טובל
משה יצחק טובל (11 בנובמבר 1952 – 6 באוקטובר 1973) היה לוחם בגדוד הנח"ל 904 שנהרג ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים בעת הקרב על מוצב המזח, כאשר קפץ על רימון יד על מנת להציל שלושה מחבריו. על מעשה זה עוטר לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל.
ביוגרפיה
משה יצחק טובל נולד ברחובות ב-11 בנובמבר 1952. הוא התחנך בתלמוד תורה ברחובות ובבני ברק והמשיך את לימודיו בישיבה לצעירים ברמות רמז שבחיפה.
שירותו הצבאי
בינואר 1971 התגייס טובל לצה"ל ושירת בנח"ל, אחר הטירונות נשלח לתקופת של"ת בנח"ל קוממיות, התנדב לקורס צניחה והמשיך במסגרת הנח"ל המוצנח במשק קוממיות. את תקופת שירותו ביחידה עשה בהצטיינות ראויה לשבח. את חודשי השירות האחרונים שלו עשה במעוז "המזח" ושם גם נמצא בפרוץ מלחמת יום-הכיפורים.
מלחמת יום הכיפורים
יחד עם יתר מוצבי התעלה הותקף מוצב המזח מתחילת המלחמה. תעודת צל"ש הרמטכ"ל שקיבל טובל לאחר מותו מתארת את הנסיבות שבהן נפל:
לאחר נפילת מוצב המזח נלקחה גופתו על ידי צבא מצרים. בשנת 1979 לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, הובאה גופת טובל לישראל והוא נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הארמייה ה-48 (ברית המועצות)
הארמייה ה-48 (ברוסית: армия я-48) הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-7 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה גריגורי קאהזיולין. הארמייה השתתפה בקרב לנינגרד, אולם ספגה במהלכו אבדות כה גדולות עד שפורקה ב-14 בספטמבר של אותה שנה. שרידיה אוחדו עם הארמייה ה-54. ב-20 באפריל 1942 היא הוקמה מחדש ונכללה במסגרת חזית בריאנסק. בחורף 1943 היא השתתפה במתקפת מאלוארקנגלס. במרץ היא הועברה אל החזית המרכזית והשתתפה עמה בקרב קורסק ולאחר מכן במבצע קוטוזוב. ביוני 1944 היא השתתפה במבצע בגרטיון כחלק מהחזית הבלארוסית הראשונה. בתחילת 1945 היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה, והמשיכה להאבק בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה. ביולי 1945 היא הועברה לפולין ובספטמבר פורקה והמטה שלה ששימש כבסיס ראשוני ליצירת המחוז הצבאי קאזאן.
כרמלו הייס
כריסטיאן בריגהאם (באנגלית: Christian Brigham; נולד ב-1 באוגוסט 1994) הידוע יותר בשם הבמה שלו, כרמלו הייס הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבה הוא אלוף ה-NXT הנוכחי. בנוסף, הוא אלוף ה-NXT במשקל קל האחרון בתולדות הארגון.
WWE (2021–היום)
ב-12 בפברואר 2021, בריגהאם חתם על חוזה ב-WWE ונשלח למתחם האימונים של ה-WWE Performance Center. קרב הבכורה שלו התקיים ב-1 ביוני בפרק של התוכנית NXT תחת שם הבמה כרמלו הייס, כשבקרב זה הוא נענה לאתגר הפתוח של קושידה על אליפות ה-NXT במשקל קל, אך נחל הפסד. ב-22 ביוני בפרק של התוכנית NXT, הייס התעמת עם אדם קול ואף הפסיד לאחרון.
ב-6 ביולי, הייס הוכרז כאחד המשתתפים בטורניר הפריצה של NXT לשנת 2021. ב-27 ביולי בפרק של התוכנית NXT, הוא ניצח את ג'וש בריגס בסיבוב הראשון. ב-17 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT, הייס גבר על דוק הדסון בשלב חצי הגמר. שלב הגמר התקיים שבוע לאחר מכן בתוכנית ובו הוא ניצח את אודיסי ג'ונס ובעקבות ניצחון זה, הוא זכה בטורניר הפריצה של NXT לשנת 2021, שהקנה לו חוזה ובו הזכות להתמודד על אליפות במותג לבחירתו. ב-12 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, הייס בחר לנצל את חוזה זה כאשר תקף את אלוף צפון אמריקה של NXT, אייזיאה "סוורב" סקוט לאחר קרב ההגנה המוצלח של האחרון מול סנטוס אסקובר, שכתוצאה מהפדייה הייס זכה בתואר זה. ב-2 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, הייס וטריק ויליאמס ניצחו בקרב זוגות את ג'וני גרגאנו ודקסטר לומיס. ב-9 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, הייס הפסיד לפיט דאן בקרב שאינו היה על חגורת האליפות של הייס. שבועיים לאחר מכן בתוכנית, הייס ניצח את גרגאנו ודאן בקרב משולש וכתוצאה מכך שמר על התואר. באירוע NXT WarGames, שנערך ב-5 בדצמבר, הייס היה חלק מקבוצת 2.0 (לצד ברון ברייקר, גרייסון וולר וטוני דיאנג'לו) כשביחד הם ניצחו את קבוצת שחור & זהב (ג'וני גרגאנו, אל. איי. נייט, פיט דאן ותומאסו צ'אמפה) במסגרת קרב ה-WarGames המסורתי. בפרק הספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-4 בינואר 2022, הייס ניצח את רודריק סטרונג בקרב אשר איחד את אליפות ה-NXT במשקל קל של סטרונג ביחד עם אליפות צפון אמריקה של הייס. ניצחון זה הכיר בהייס כאלוף במשקל קל האחרון. בפרק הספיישל Vengeance Day, שנערך ב-15 בפברואר, הייס הגן בהצלחה על חגורת האליפות מול קמרון גריימס. הייס רשם הגנה מוצלחת נוספת על התואר, ב-1 במרץ בפרק של התוכנית NXT 2.0, הפעם מול פיט דאן. באירוע NXT Stand & Deliver, שנערך ב-2 באפריל, הייס הפסיד את תוארו לקמרון גריימס לאחר שהגן על חגורת האליפות מולו ומול שלושה יריבים אחרים כמו סנטוס אסקובר, סולו סיקואה וגרייסון וולר בקרב סולם מחומש, הפסד זה קטע תקופת כהונה של 172 ימים מצידו של הייס. ב-19 באפריל, הייס ניצח את סנטוס אסקובר. בפרק הספיישל 'Spring Breakin, שנערך ב-3 במאי, הייס כשל בניסיונו לזכות באליפות צפון אמריקה לאחר שהפסיד לקמרון גריימס בקרב משולש אשר כלל בנוסף את סולו סיקואה. באירוע Worlds Collide, שנערך ב-4 בספטמבר, הייס גבר על נציג המותג סמאקדאון, ריקושט ובעקבות זאת שמר על תוארו. ב-13 בספטמבר, הייס איבד את חגורת האליפות לסולו סיקואה, הפסד שקטע תקופת כהונה של 101 ימים מצידו של הייס. ב-22 בנובמבר, הייס כשל בניסיונו לזכות שוב באליפות צפון אמריקה לאחר שהפסיד לאלוף, וס לי. ב-7 בפברואר 2023, הייס ניצח את JD מקדונה. ב-28 בפברואר, הייס גבר על טיילר בייט.
רוזין
{{פירושונים| אישים:
אחר:
ראו גם
}}
רוב גולדברג
ראובן גארט לוסיוס "רוּב" גולדברג (באנגלית: Reuben Garrett Lucius "Rube" Goldberg; 4 ביולי 1883 – 7 בדצמבר 1970) היה קריקטוריסט, כותב וממציא יהודי-אמריקאי זוכה פרס פוליצר.
ביוגרפיה
בשנת 1904 סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת ברקלי, והחל לעבוד כמהנדס בעיריית סן פרנסיסקו.
Kylie Minogue
רקע וסוגה
מבחינה מוזיקלית, Kylie Minogue הוא אלבום דאנס-פופ בעיקר, אך עם זאת, הוא משלב בתוכו מגוון סוגות מוזיקליות שונות, ביניהן: ג'ק סווינג חדש, ג'אז, האוס וטכנו. גם באלבום הזה כמו בשני אלבומיה הקודמים (Let's Get to It ו-Rhythm of Love) מינוג הייתה שותפה לכתיבת השירים באלבום.
רוב גולדברג
ביוגרפיה
שלש שנים לאחר מכן עבר לניו יורק, והחל לעבוד כקריקטוריסט בעיתון "New York Evening Mail". כמו כן, פיתח המצאות שונות, מהן הושפעו מספר משחקי שולחן.
Kylie Minogue
רקע וסוגה
מבחינה לירית, האלבום עוסק בעיקר באהבה (כמו הסינגלים "Confide in Me" ו-"Put Yourself in My Place" אשר עוסקים באהבה ויושר) אך בין היתר גם במין, תאווה, בגידה ווידוי. האלבום זכה ברובו לביקורות חיוביות כאשר רבים מהמבקרים שיבחו את השימוש של מינוג במיד-טמפו וטענו שזה מחמיא לקולה.
רוב גולדברג
ביוגרפיה
בין השנים 1922 ו- 1934 חיבר ואייר סדרות קומיקס לעיתון "McNaught Syndicate", ובמקביל פרסם את עבודתו העצמאית בתחום, שזכתה להצלחה רבה.
Kylie Minogue
רקע וסוגה
בעקבות העסקה החדשה עם חברות התקליטים החדשות עבדה מינוג עם מפיקים שלא עבדה עימם קודם: סטיב אנדרסון, דייב סימן, אם פיפול, פיט הלר טרי פרלי וג'ימי הארי.
רוב גולדברג
ביוגרפיה
בשנת 1930 כתב את התסריט לסרט "Soup to Nuts" בכיכוב הרכב הקומיקאיים "שלושת המוקיונים" (The Three Stooges), שכלל את מו הווארד, שמפ הווארד ולארי פיין.