cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סין (קומיקס)
מקור, מלחמת אזרחים ומאסטר-מן
כאשר יוהאן שמידט - נבל-העל שידוע בתור הגולגולת האדומה - היה על אי לא ידוע וביקש לספק לעצמו יורש, הוא הביא לעולם בת בשם סינתיה לאשה מקומית. אחרי שאשתו מתה בלידה, שמידט כמעט הרג את הילדה. סוזן סקארבו, אם הלילה, שכנעה את שמידט לחוס על חייה והחליטה לטפל בה. שמידט הסכים, אך רק בתנאי שהבת תחונך באינדוקטרינציה של הגולגולת האדומה. כשחזר, שמידט שם את סינתיה במכונה מיוחדת, אשר גרמה לה להזדקן אך נתנה לה כוחות-על. כאם המנזר, סינתיה הפכה למנהיגה של "אחיות החטא", יתומות צעירות שהוכנסו לאותה מכונה. הקבוצה התעמתה פעמים רבות עם קפטן אמריקה, לפני שהוכנסה למכונה שביטלה את הזדקנותם וכוחותיה. למרות זאת, היא הצטרפה לאחיות החטא של סקארבו, תחת השם "אחות החטא".
לאחר מכן, סינתיה נתפסה על ידי סוכנות S.H.I.E.L.D, אשר החליפה את זיכרונותיה וגרמה לה לחשוב כי היא אריקה הולשטיין, נערה אמריקאית ממוצעת. לאחר שהגולגולת האדומה המקורי נרצח על ידי חייל החורף, קרוסבונז חטף אותה ועינה אותה כדי לשחזר את זיכרונותיה. כשהצליח, סינתיה אימצה את הכינוי סין ("חטא"), נכנסה עמו למערכת יחסים ויצאה איתו למסע הרג. היא התאחדה עם אביה, ששכן בתוך מוחו של אלקסנדר לוקין. כחלק מתוכניתו של אביה ובמהלך אירועי "מלחמת אזרחים", סין התחפשה לאחות וקרוסבונז הרג את קפטן אמריקה על מדרגות בית המשפט. הסוכנת שרון קרטר גילתה מסין כי היא זו שהרגה את הקפטן, כתוצאה של שליטה מוחית על ידי דוקטור פאוסטוס.
כשתפסה את הפיקוד על יחידת הנחשים, סין חילצה את קרוסבונז מהכלא, ונפצעה בניסיון פריצה לקפיטול ארצות הברית. כשניסתה להתנקש בחייהם של סנטורים ופוליטיקאים, היא נפגשה לראשונה והובסה על ידי קפטן אמריקה החדש, ג'יימס ברנס. בסיום חזרתו מהמתים של קפטן אמריקה, פניה של סין נשרפו והיא נעשתה דומה לאביה במראה. לאחר מכן, ברון זמו ביקר את סין בכלא ומסר לה מידע על באקי. כאשר מאסטר-מן ברח מהכלא, סין הפכה לגולגולת האדומה החדשה. היא סיפקה וידאו לתקשורת, בו באקי ברנס אומר כי הוא היה מודע למעשיו ולא עבר שטיפת מוח. לאחר מכן, היא ומאסטר-מן מאיימים לפוצץ את פסל החירות (כשבתוכו כלואים פלקון והאלמנה השחורה), אך באקי מגיע למקום ומסכל מזימה זו.
הפחד עצמו, קפטן אמריקה החדש וחזרה לחיים
במהלך עלילת הפחד עצמו, ברון זמו וסין מוצאים את הפטיש של סקאד'י. כאשר סין מרימה את הפטיש, היא הופכת לסקאד'י עצמה, משחררת את "הנחש" מכלאו התת-ימי ונודרת להשתלט על העולם. היא מרכיבה צבא נאצים במזימה לשלוט על וושינגטון די.סי, והורגת לכאורה את באקי בקרב. בקרב הסופי, סין נלחמת בקפטן אמריקה המקורי, החמוש במיולניר של תור. תור הורג את הנחש, וכאשר אודין מזמן את הפטישים אליו, סין מאבדת את כוחותיה של סקאד'י ונעשית נכה. היא נראתה מאוחר יותר בשירות ארגון הידרה של ברון זמו, וסייעה למזימתם להשמיד את האנושות בעזרת דמו של נער בלתי-אנושי. היא נלחמה בקפטן אמריקה החדש, סאם וילסון/פלקון, ונהרגה בפיצוץ המתחולל.
סין נראתה עם פרצופה הרגיל יחד עם שיבוטו הטלפתי של אביה. הם החלו להתגורר בחדר תת-קרקעי מתחת לאחוזת האוונג'רס, שלא נעשה בה שימוש בידי אחת מקבוצות האוונג'רס אלא הפכה לאטרקציית תיירות. הם כמעט התגלו בידי חברי קבוצת האוונג'רס המופלאים קוויקסילבר ודדפול, אך הגולגולת האדומה השתמש בכוחותיו כדי שיחשבו שהמקום ריק. סין והגולגולת נראו לאחר מכן בחברתו של קרוסבונז, מגייסים חברי קבוצה נאו-נאצית לשורות ארגון הידרה.
פרסי בחירת הנוער 2018
טקס פרסי בחירת הנוער 2018 נערך ב-12 באוגוסט 2018 בשעה 2 לפנות בוקר לפי שעון ישראל. הפרס מציין את הישגי השנה בתחום המוזיקה, הקולנוע, הטלוויזיה, הספורט, האופנה, הקומדיה והאינטרנט, ומוכרע על ידי צופים בגלאי 13 ומעלה מרחבי ארצות הברית באמצעות אתרי מדיה חברתית שונים.
מועמדויות
הגל הראשון של מועמדויות הוכרז ב-13 ביוני 2018. הגל השני הוכרז ב-22 ביוני 2018.
ראש ממשלת אוזבקיסטן
ראש ממשלת אוזבקיסטן הוא התפקיד הפוליטי השני בחשיבותו באוזבקיסטן, לאחר תפקיד הנשיא. ראש הממשלה האוזבקי הוא יושב ראש מועצת השרים ומתמנה יחד עם הקבינט על ידי הנשיא בכפוף לאישור הפרלמנט.
סטיב באלמר
סטיבן אנטוני באלמר (בשם מלא באנגלית: Steven Anthony Ballmer; נולד ב-24 במרץ 1956) הוא מיליארדר אמריקאי יהודי. היה מנכ"ל חברת מיקרוסופט מינואר 2000 עד פברואר 2014. הבעלים של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס קליפרס מה-NBA.
באלמר הוא האיש השני שהפך למיליארדר (בדולרים) על בסיס מימוש אופציות שקיבל כעובד בחברה, לא כמייסד החברה או עקב קשרים עם מייסדי החברה. בנובמבר 2021 הוערך הונו על ידי המגזין פורבס במעל 107 מיליארד דולר.
קורות חיים
באלמר נולד בעיר דטרויט במישיגן, ארצות הברית. אביו, פרדריק באלמר, היה מהגר שווייצרי שעבד כמתרגם בתקופת משפטי נירנברג ואמו באטריס דווקין באלמר, הייתה בת של מהגרים יהודים מהעיר פינסק, רוסיה (כיום בלארוס); סבו מצד אמו ניהל מגרש מכוניות משומשות בדטרויט. באלמר גדל עם אחותו הקטנה בפארמינגטון הילס ליד דטרויט, שם עבד אביו כמנהל בחברת פורד. מסופר עליו כי גם כאשר הונו הגיע לכ-14 מיליארד דולר, הוא נהג במכונית לינקולן קונטיננטל, כמחווה לאביו, שעבד 30 שנה בחברת פורד, ומחווה לעיר מולדתו.
במהלך לימודיו בבית הספר דטרויט קאנטרי דיי, באלמר היה מנהל קבוצת הכדורסל של בית הספר. ב-1973 סיים את לימודיו בבית הספר, הוא השיג ציון מלא של 800 נקודת בחלק המתמטי של בחינת ה-SAT. הוא התקבל לאוניברסיטת הרווארד, ובמהלך שנתו הראשונה פיתח חברות טובה עם ביל גייטס. החברות ביניהם המשיכה גם לאחר שגייטס נשר מהרווארד לטובת הקמת חברת התוכנה החדשה, מיקרוסופט. בהרווארד, באלמר היה מנהל הפרסום של שני עיתוני האוניברסיטה, הרווארד קרימזון והרווארד אדווקט. ב-1977 הוא סיים את לימודיו עם תואר ראשון במתמטיקה שימושית ובכלכלה.
באלמר נשוי לקוני שניידר (עובדת מיקרוסופט) ויש לו שלושה ילדים.
קריירה
אחרי סיום האוניברסיטה, עבד באלמר שנתיים בחברת פרוקטר אנד גמבל כעוזר מנהל ייצור לפני שהתקבל לאוניברסיטת סטנפורד - לבית הספר למנהל עסקים, שם קיבל תואר שני במנהל עסקים. שנה לאחר מכן עזב באלמר את סטנפורד לאחר שגייטס שכנע אותו להצטרף למיקרוסופט. באלמר היה העובד ה-24 במיקרוסופט כשהצטרף ב-11 ביוני 1980, המנהל העסקי הראשון אשר הועסק על ידי גייטס. בהתחלה הוצע לו שכר של 50,000$ וגם אחוזי בעלות בחברה. כשמיקרוסופט הפכה לתאגיד ב-1981, החזיק באלמר בבעלותו 8% מהחברה.
באלמר הוביל כמה מחלקות במיקרוסופט, הכוללות את פיתוח מערכות ההפעלה, תפעול, מכירות ותמיכה. ביולי 1998, קודם לתפקיד נשיא החברה, וב-13 בינואר 2000 מונה למנכ"ל החברה, במקום ביל גייטס שפרש.
בזמן שגייטס החזיק בחזון הטכנולוגי, באלמר טיפל בצד הכלכלי של החברה. ב-2003 מכר באלמר 8.6% אחוזים מהמניות שלו, מה שהשאיר איתו עם 4% בחברה. באותה שנה באלמר שינה את תוכנית חלוקת האופציות לעובדים, באופן שגרם לעובדים להיות מיליונרים מוקדם יותר.
עוד מקרה מפורסם קרה בכנס מפתחים של מיקרוסופט בו באלמר עלה לבמה בליווי מוזיקה רועשת וצרחות. בהמשך הנאום שלו צעק באלמר "מפתחים! מפתחים! מפתחים!". דבר זה משמש כבדיחה קבועה על באלמר ומיקרוסופט.
ב-23 באוגוסט 2013 הודיע באלמר על כוונתו לפרוש מתפקיד מנכ"ל מיקרוסופט במהלך השנה הקרובה. בפברואר 2014 סיים את כהונתו כמנכ"ל, אך המשיך להיות חבר במועצת המנהלים של החברה.
בשנת 2014 רכש את קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס קליפרס תמורת שני מיליארד דולר. בהמשך אותה שנה פרש ממועצת המנהלים של מיקרוסופט.
אברהם סלע
אברהם סלע (נולד ב-14 בספטמבר 1945) הוא היסטוריון ישראלי.
קריירה אקדמית
למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג ללימודי המזרח התיכון ובחוג ליחסים בינלאומיים והשלים בה את לימודיו לתואר הראשון, השני והשלישי. לאחר סיום לימודיו יצא להשתלמות באוניברסיטת פרינסטון ובשנים שלאחר מכן לימד באוניברסיטאות בארצות הברית בסן דייגו, טלסה (אוקלהומה), קולגייט (ניו יורק) וקרלטון (מינסוטה), וכן באוניברסיטת ווטרלו (אונטריו, קנדה), האוניברסיטה הטכנית של המזרח התיכון (אנקרה, טורקיה) וכן שימש עמית אורח באוניברסיטת אוקספורד. משמש מופקד הקתדרה על שם אפרים ושירלי דיאמונד ליחסים בינלאומיים החל מ-2003. מונה לפרופסור חבר ב-2008.
אברהם סלע מלמד במחלקה ליחב"ל ועמית מחקר במכון טרומן שבאוניברסיטה העברית בירושלים מאז 1988. תחומי המחקר שלו הם פוליטיקה וחברה של המזרח התיכון בהקשר האזורי והבינלאומי ובכלל זה יחסי התנועה הציונית ומדינת ישראל עם העולם הערבי; מלחמת 1948 בפרספקטיבה מקומית ואזורית, יחסים בינערביים; וחברה ופוליטיקה פלסטינית.
אחר
בשנים 2000-1997 היה פעיל בתנועת "ארבע אמהות" שקראה ליציאה חד-צדדית של צה"ל מרצועת הביטחון ולהיערכות לאורך הגבול הבינ"ל. התנועה מילאה תפקיד חשוב ביצירת דעת קהל שתמכה ביציאה חד-צדדית מלבנון, מהלך שהושלם במאי 2000, בעת כהונתו של אהוד ברק כראש ממשלה ושר ביטחון.
אחדות בתוך פירוד: ועידות הפסגה הערביות 1982-1964
הספר מוקדש לדיונים וההחלטות של 12 ועידות הפסגה הערביות שהתקיימו בשנים 1982-1964, בממוצע אחת לשנה, בחסות הליגה הערבית, הארגון האזורי של מדינות ערב שנוסד בשנת 1945 ומקיף 23 מדינות. המבוא דן בדינמיקה וכללי המשחק במערכת האזורית של המדינות הערביות למן התהוותה ומדגיש את מקומו של הסכסוך הארץ-ישראלי ("בעיית פלסטין") כציר מרכזי בהתפתחות היחסים הבינערביים עוד מלפני הקמת מדינת ישראל. כל אחד מפרקי הספר הבאים מסביר את הרקע המדיני, האזורי, והבינלאומית שהביא לכינוסה של כל אחת מהועידות וכן תרגום מדויק לעברית של מסמכי ההחלטות הרשמיות והודעת הסיכום שנוסחו בסיומן. מוסד ועידת הפסגה הערבית לא זכה למחקר מעמיק ועל-פי-רוב נחשב בעיני פרשנים ואף מומחים אזוריים כחסר חשיבות מעשית בשל מגבלות יכולת הפעולה של הליגה הערבית בכל הקשור לאכיפת ביצוען של החלטות הארגון, וכן בשל הפיצול, התחרות, והמתחים הרווחים באורח היסטורי בין משטרים ערביים. הספר עומד על חשיבותו של מוסד זה, שבו מיוצגים ראשי המדינות הערביות, כמעצב של נורמות קיבוציות וכללי התנהגות אזוריים בשני תחומים השלובים זה בזה: הסכסוך הישראלי-ערבי והיחסים הבינערביים.
הבעת' הפלסטיני: מפלגת הבעת' הערבית הסוציאליסטית בגדה המערבית תחת השלטון הירדני
הספר בוחן את תולדות מפלגת הבעת' הערבית הסוציאליסטית שפעלה בממלכת ירדן בתקופה שבין מלחמת 1948 ומלחמת 1967. אף שהמפלגה פעלה ברחבי הממלכה כולה, חברי ומנהיגי המפלגה היו באורח בולט פלסטינים, בעיקר מהגדה המערבית. הספר מתבסס על מקורות מגוונים ובהם מסמכי שירותי המודיעין והביטחון הירדניים שנתפסו על ידי ישראל עם כיבוש הגדה המערבית, העיתונות הערבית, וכן ספרי זכרונות ומחקר. פרקי הספר הראשונים עוסקים בהתפתחותה של המפלגה, ביחסיה עם המשטר, ובתפקיד שמילאה במישור היחסים הבינערבי, בעיקר בשנים התוססות של מאבקים על הגמוניה אידאולוגית ופוליטית מאמצע שנות ה-50 עד מלחמת 1967. פרקים אחרים דנים במצע הרעיוני של המפלגה, ביחסיה עם מפלגות אחרות ועם הקצונה בצבא, דבר שהתבטא בנוכחות רבה יחסית של קצינים בעת'יים בניסיונות קשר נגד המשטר. תרומתו העיקרית של הספר היא במחקר ששילב מידע מפורט על פעילי המפלגה במסמכי המודיעין הירדניים עם מחקר שדה שכלל ראיונות עומק עם פעילים בכירים של המפלגה בגדה המערבית במטרה להתחקות אחר הרקע החברתי-פוליטי שלהם ומניעי הצטרפותם למפלגה זו.
ממגעים למשא ומתן: היחסים בין הסוכנות היהודית ומדינת ישראל לבין המלך עבדאללה, 1950-1946
החיבור מהווה הרחבה של הרצאה שנישאה במרכז דיין, באוניברסיטת תל אביב ב-1985 לזכרו של ראובן שילוח, אחד מהאישים שהיו מעורבים בדיפלומטיה הציונית-האשמית לפני קום המדינה ואחריה. החיבור בוחן את הרקע ההיסטורי של הקשרים בין המוסד הציוני לבין האמיר, ואחר כך המלך, ההאשמי בעבר הירדן, במיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה. המגעים בין שני הצדדים התהדקו במיוחד עם החרפת המתח סביב עתיד שאלת ארץ-ישראל, התכונה האזורית סביב סיום המנדט הבריטי על הארץ ולקראת מלחמת 1948. למרות המלחמה הקשה בין צבא הלגיון הערבי לבין צה"ל, הצדדים חידשו את המגעים ביניהם בשלהי המלחמה, חתמו על הסכם שביתת נשק ואף ניסו להתקדם לקראת הסכם שלום, דבר שלא עלה יפה בשל התנגדות חריפה לכך בקרב האליטה הירדנית-פלסטינית שסבבה את המלך, וכן בשל לחצים ערביים כבדים להימנע מכך.
כיבוש לוד, יולי 1948
הספר בוחן מחדש את הקרב על לוד במלחמת 1948, תוך הצגת מקומה של העיר וייחודה הגאוגרפי, הכלכלי והחברתי, ומקומה בתוך המרקם האזורי—החקלאי בעיקרו—שבו נועד לה תפקיד מפתח כלכלי וצבאי. הספר מתבסס על מקורות ראשוניים ומשניים מגוונים שלא נעשה בהם שימוש קודם לכן, ובכלל זה מסמכים ערביים מקוריים של הוועדה הלאומית של העיר לוד, וכן מקורות ארכיוניים ישראליים, חוברות זיכרון והנצחה, ועוד. המחקר מפריך את הטענות של חוקרים ישראליים אחרים בדבר טבח מכוון שבוצע כביכול על ידי הכוח הישראלי שכבש את העיר בתושבים שמצאו מקלט באחד המסגדים בעיר, וכן גירוש מכוון של הרוב המכריע של התושבים הערביים מן העיר. המחקר מסביר את היווצרות המספר הגדול של הרוגים מקרב התושבים כחלק ממהלך הקרב ואת הגירוש כתולדה של מצב צבאי שנוצר בעקבות ההשתלטות הראשונית על העיר.
The PLO and Israel: From Armed Struggle to Political Settlement
זהו קובץ מאמרים של מחברים ישראלים ופלסטינים שהשתתפו בכנס בינלאומי שהתקיים מטעם מכון טרומן לקידום השלום שבאוניברסיטה העברית מיד לאחר חתימת הסכם קהיר בין ישראל לאש"ף, שהביא ליציאת כוחות צה"ל ממרבית שטח רצועת עזה ומיריחו ולהקמת הרשות הפלסטינית בהנהגת יאסר ערפאת. המאמרים בוחנים את התהליך ההיסטורי שהביא את שני הצדדים לעבור ממסלול ממושך של עימות למשא ומתן ולהסכם על תהליך שנועד להסתיים בהסדר קבע בין הצדדים. הספר עוסק בהיבטים פוליטיים, חברתיים ופסיכולוגיים שעמדו ועומדים ביסוד היחסים בין שני הצדדים, בצד מאמרים המנתחים את עמדות מקבלי ההחלטות הישראליים והפלסטינים.
The Decline of the Arab-Israeli Conflict: Middle East Politics and the Quest for Regional Order
הספר עוסק ביחסים הבינערביים וזיקתם לסכסוך עם ישראל מהקמתה ועד שלהי שנות ה-90. בניגוד לדעה הרווחת בישראל, הספר מראה כיצד מדינות ערב, בהנהגת מצרים של נאצר וסאדאת, פעלו באמצעות ועידות הפסגה הערביות כדי לגבש עמדות קיבוציות שעל פי רוב ביקשו לצמצם את סכנת העימות עם ישראל, מתוך סיבות מעשיות וחרף האידאולוגיה הפאן-ערבית ששללה את הלגיטימיות של ישראל מעיקרה. תחילתו של התהליך בשנים שקדמו למלחמת 1967, במאמץ להימנע ממלחמה, עבור במתן 'הכשר' למשא ומתן מדיני עם ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים, וכלה באישורן של שתי תוכניות שלום ערביות עם ישראל, ב-1982 וב-2002.
זמן חמאס: חזון, אלימות ופשרה
הספר מנתח את דרכה של תנועת ההתנגדות האסלאמית (חמאס) בתחום האידאולוגי-אסלאמי, החברתי, הצבאי והמדיני, כדי לעמוד על טיבה ולהסביר את יחסי הגומלין שבין הדוגמה הדתית שלה להתנהגותה המעשית כתנועה חברתית-פוליטית.
ההתחקות אחר התנהגות התנועה ונימוקיה בתחומים אלה מציגה תנועה הקשובה קשב רב להלכי הרוח הציבוריים ומעצבת את המסרים שלה ואף את התנהגותה הטקטית בהתאם לכך. הספר מבליט את ההתמודדות של התנועה בשני מישורים מקבילים: מול ישראל, שנגדה מנהלת חמאס ג'יהאד בעל אופי של שחרור לאומי, ומול פת"ח, הזרם הפוליטי המרכזי באש"ף, שהחל משנת 1994 גם עמד בראש הרשות הפלסטינית שהוקמה בעקבות הסכם אוסלו. מסקנות המחקר הן שמדובר בתנועה בעלת יכולת ארגונית גבוהה שעברה תהליך של התמסדות ארגונית ופוליטית והפגינה גמישות ומעשיות פוליטית חרף המשך הדבקות בדוגמה הדתית. דוגמה בולטת לכך היא הנכונות להסכים לשביתת-נשק בלתי-מוגבלת בזמן (הודנה) עם ישראל, ולהקמת מדינה פלסטינית בגבולות 1967, כולל מזרח-ירושלים והחזרת הפליטים, עמדות שאינן רחוקות מאלה של אש"ף שעימו מקיימת ישראל משא-ומתן זה קרוב לשני עשורים. לאחר האינתיפאדה השנייה, בשיא התמיכה העממית שלא זכתה, החליטה התנועה, בניגוד להחלטתה בשנת 1996, להשתתף בבחירות הכלליות למועצה המחוקקת הפלסטינית בראשית 2006, בחירות שבהן זכתה ברוב המושבים במועצה והרכיבה את ממשלת הרשות הפלסטינית. המהדורה השנייה של הספר מסבירה את הצלחתה של חמאס בבחירות לרשויות המקומיות והעירוניות (2005-2004), שקדמה לבחירות למועצה המחוקקת ועומדת על עומק היריבות בינה לבין פת"ח, המיוצג על ידי הרשות הפלסטינית, בטרם הידרדרו לתהום עם השתלטות חמאס על רצועת עזה ביוני 2007.
The Continuum Political Encyclopedia of the Middle East
הספר הוא מהדורה מורחבת ומתוקנת של הספר (שפורסם על ידי אותה הוצאת ספרים ועל ידי אותו עורך בשנת 1999). האנציקלופדיה מקיפה כמה קבוצות של ערכים שהעיקריים שבהם הם: א. ערכים העוסקים בסוגיות מזרח-תיכוניות חוצות לאום כגון: הסכסוך הישראלי-ערבי (הערך הארוך ביותר), תהליך השלום במזרח התיכון, עדות דתיות, אסלאם רדיקלי, מים, נפט, המעצמות הגדולות והמזרח התיכון, טרור, נשים, הליגה הערבית, ועוד. ב. מדינות (כולל כל המדינות הערביות, טורקיה, איראן, ישראל ואפגניסטן). ג. אישים בולטים בעבר ובהווה, בעיקר בתחום המדיני.
ספרים ומונוגרפיות
With Shaul Mishal, The Palestinian Hamas: Vision, Violence and Coexistence, Second Edition (New York: Columbia University Press, 2006), with a new Preface (xiii-xxx), 244p.
קישורים חיצוניים
מאמרים של אברהם סלע
ויליאם קית
ויליאם קית (באנגלית: William Keith; 18 בנובמבר 1838 – 13 באפריל 1911) היה צייר סקוטי-אמריקאי המפורסם בזכות נופי קליפורניה שצייר. הוא קשור לטונליזם ולאסכולת ברביזון האמריקאית. אף על פי שרוב הקריירה שלו הוא בילה בקליפורניה, הוא התחיל בניו יורק, עשה שני מסעות לימוד מורחבים לאירופה, והיה לו סטודיו בבוסטון בשנים 72–1871 ואחד בניו יורק בשנת 1880.
ראשית חייו
קית נולד באולדמלדרום, אברדנשייר, סקוטלנד, שם גודל על ידי סבו וסבתו, כאשר אביו נפטר חודשים לפני שנולד. ויליאם טען שהיה צאצא ישיר של שבט (קלאן) קית. הוא היגר עם אמו ואחיותיו לארצות הברית בשנת 1850. והתיישבו בעיר ניו יורק, שם למד בבית הספר במשך כמה שנים והפך לחניך של חריטה בעץ בשנת 1856. הוא התקבל להכין איורים למגזין הרפר. בשנת 1858 ביקר בסקוטלנד ובאנגליה ועבד זמן קצר בעיתון "דיילי ניוז" בלונדון. לאחר מכן הוצעה לו הזדמנות בסן פרנסיסקו והוא הפליג לשם במאי 1859.
קליפורניה ואירופה
עם הגעתו של קית לסן פרנסיסקו התפקיד אליו קיווה להתקבל לא התממש, ולכן הקים עסק משלו בתחום החריטה. הוא הקים שותפות עם האריסון איסטמן בשנת 1862 ועם דורבין ואן ולק בשנת 1864. הוא למד לראשונה ציור אצל סמואל מרסדן ברוקס בשנת 1863, וייתכן שלמד את ציור צבעי המים אצל אליזבת אמרסון, איתה התחתן בשנת 1864. הוא הציג לראשונה את ציורי צבעי המים בשנת 1866, והם זכו לשבחים על ידי המבקרים. הנושא שלו כלל כבר תצוגות של יוסמיטי והרים אחרים בסיירה הגבוהה. בשנת 1868 החל לצייר בצבעי שמן. באותה שנה הצליח קית לסיים את קריירת החריטה שלו ולהפוך את הציור למשרה מלאה, כאשר קיבל מינוי מחברת הרכבות באורגון לצייר סצינות של צפון מערב האוקיינוס השקט.
הוא נסע עם משפחתו לדיסלדורף, גרמניה, בשנים 1869–1871, בעקבות אמנים אמריקאים כמו אלברט בירסטדט וורטינגטון ויטרדג'. כשהיה שם, קית למד אצל אלברט פלם, אך כתב גם בהתלהבות במכתבים על לימוד טכניקה בחינם אצל אנדראס הכנבאך. הוא גם שהה בפריז, שם העריץ את שני המאסטרים הישנים ואת ציירי אסכולת ברביזון. עם שובו לארצות הברית הוא שיתף סטודיו בבוסטון עם ויליאם האן משנת 1871 עד 1872.
לאחר מכן שב קית לקליפורניה, ונסע לעמק יוסמיטי עם מכתב המלצה עבור החוקר ואיש הטבע ג'ון מיור. השניים הפכו לחברים קרובים במשך 38 השנים הבאות. שניהם נולדו בסקוטלנד באותה שנה, והם חלקו אהבה להרי קליפורניה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 צייר קית מספר פנורמות של שישה על עשרה מטרים, כולל קניון נהר קינגס ו"האלפים בקליפורניה". אלה התחרו בציורים בגודל ובנושא דומה של אלברט בירסטדט ותומאס היל.
שנות השמונים
אשתו של קית אליזבת נפטרה בשנת 1882. בשנת 1883 נשא קית לאשה את מרי מקהנרי, שהייתה הבוגרת הראשונה בבית הספר למשפטים בהייסטינגס וסופרת. לירח הדבש שלהם הם יצאו לסיור ציור בקליפורניה. כמה חודשים אחר כך הם נסעו לחוף המזרחי ואז למינכן, שם קית היה נחוש ללמוד ציור דמות ודיוקן. הוא עבד בעיקר בכוחות עצמו, ומדי פעם קיבל ביקורת מצד אמנים כולל קרל פון מאר וג'יי פרנק קורייר. הם חזרו לסן פרנסיסקו באמצע 1885.
בשנת 1886 קית ומשפחתו עברו לבית שבנו בברקלי, משם היה נוסע לסטודיו שלו בסן פרנסיסקו בכל יום. באותה שנה קיט גם עשה שייט במעבר הפנימי אל אלסקה ושרטט כמה מהקרחונים שם. קית צייר כמה דיוקנאות בהזמנה וגם השלים את הכנסותיו על ידי שיעורי ציור, בעיקר לנשים. בין תלמידיו הייתה גם רוזה הופר. וגם אנני הרמון.
בשנת 1888 קית נסע צפונה עם מיור, ביקר בהר שסטה ובהר ריינייר כדי לצור איורים לספר "קליפורניה הציורית" של מיור. מיור, עודד את קית לתאר את נופי ההרים באופן מציאותי, אך ככל שהתפתח החוש האמנותי של קית, הוא הרגיש חופשי לחרוג מהמציאות הגאולוגית, תוך שהוא ממקם קרחון מדומה או נהר בסצנה כדי לשפר את יופיו של הציור. שני החברים התווכחו לעיתים קרובות על סוגיות אמנותיות כאלה.
שנים מאוחרות יותר
משלהי שנות השמונים של המאה ה-19 צייר קית בעיקר בצורה סובייקטיבית את תגובותיו הרגשיות והרוחניות לנוף, שהיו חשובות יותר מעובדות טופוגרפיות. הוא צייר נופי יערות רבים שדמו לאלה של תיאודור רוסו וציירי ברביזון אחרים, כמו גם הצייר האמריקני ג'ורג' איננס. איננס הגיע לבקר באזור מפרץ סן פרנסיסקו בשנת 1891. הוא וקית ציירו יחד, וקית הרגיש שהוא לומד המון ומחזיר לעצמו יכולות ציור שהוא החל לאבד. התהילה וההתלהבות של איננס מיצירתו של קית העניקו דחיפה משמעותית למכירות ציוריו של קית.
הסטודיו של קית בסן פרנסיסקו נהרס כתוצאה מהשריפות בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב -1906, שהביאה לאובדן ציורים רבים, כאשר מעריכים שהמספר עומד על כמה אלפים. קית, שעבד בעיקר מבית הסטודיו שלו בברקלי, הבטיח להחליף את כל הציורים האבודים למרות בריאותו הירודה. הוא נותר דמות נערצת אך מתבודדת במושבה הגדולה של אמני ברקלי וסירב להשתתף בהקמת האגודה לאמנות ברקלי בשנת 1907. בעקביות תרם ציורים לתערוכות בין 1906 ל־1911. בקיץ 1906 הופיע בציבור כדי לתמוך בהארי וו. סיוול, מדריך רישום באוניברסיטת קליפורניה, במה שהפך לשערורייה מביכה. כאשר האוניברסיטה אסרה על סיוול להשתמש במודלים עירומים בשיעורי ציור. קית פרסם הצהרת תמיכה בוטה בעיתונות המקומית, והצהיר כי המודל העירום הוא "חיוני לאמנות אמיתית."
קית לא נטש לחלוטין את התיאורים הריאליסטיים של נוף ההרים. באוקטובר 1907, בליווי מיור, ביקר קית וצייר שוב בפארק הלאומי יוסמיטי, בעמק הץ הצ׳י, במקום שעמד לפני פיתוח של סכר אושונסי כדי ליצור מאגר שיספק מים וכוח לסן פרנסיסקו, בעקבות השריפה שהביאה לתודעה את מצוקת מחסור המים בעיר.
מוות
קית נפטר בביתו בברקלי, קליפורניה בשנת 1911. הוא קבור בבית הקברות מאונטיין ויו באוקלנד.
חוק הייצור לצורכי ביטחון, 1950
חוק הייצור לצורכי ביטחון משנת 1950 הוא חוק פדרלי של ארצות הברית שנחקק ב-8 בספטמבר 1950 בתגובה לפתיחת מלחמת קוריאה. החוק היה חלק ממאמץ נרחב של הגנה אזרחית ומאמצי גיוס לצורכי המלחמה בהקשר המלחמה הקרה. תקנות ההטמעה של החוק, קביעת סדרי העדיפויות שלו וההקצאה לביטחון (Defense Priorities and Allocation System - DPAS), הן חלק מקוד התקנות הפדרליות (CFR15 §§700-700.93). מאז 1950 יושם החוק מעל 50 פעם. החוק תוקן מעת לעת ונשאר בתוקף.
סעיפים
החוק מכיל שלושה סעיפים עיקריים. הסעיף הראשון מסמיך את הנשיא לדרוש מבתי עסק לקבל ולתעדף חוזים, שהנשיא סבור שהם נחוצים להגנה לאומית. החוק גם מאפשר לנשיא לקבוע רשימת חומרים שאסור לאגור או להפקיע את מחירם. הסעיף השני מסמיך את הנשיא להקים מנגנונים (כגון תקנות, הוראות או סוכנויות) להקצאת חומרים, שירותים ומתקנים לקידום ההגנה הלאומית. הסעיף השלישי מסמיך את הנשיא לשלוט בכלכלה האזרחית כך שחומרים נדירים או קריטיים, הנחוצים למאמץ הביטחון הלאומי, יהיו זמינים לצורכי הביטחון.
החוק גם מסמיך את הנשיא לדרוש רכוש, לאלץ את התעשייה להרחיב את הייצור ואת אספקת המשאבים הבסיסיים, לכפות בקרות שכר ומחירים, ליישב סכסוכי עבודה, לשלוט על אשראי צרכנים ונדל"ן, לקבוע סדרי עדיפויות חוזיים ולהקצות חומרי גלם להגנה לאומית.
סמכותו של הנשיא להציב חוזים במסגרת החוק היא החלק של החוק בו נעשה שימוש לרוב על ידי משרד ההגנה (DOD) מאז שנות השבעים. מרבית היישומים האחרים של החוק מנוהלים על ידי משרד התעשייה האסטרטגית והביטחון הכלכלי (SIES) בלשכה לתעשייה וביטחון במחלקת המסחר.
מערכת העדיפויות וההקצאות הביטחוניות קובעת מערכת דירוג לחוזים והזמנות רכש. העדיפות הגבוהה ביותר היא DX, שצריכה להיות מאושרת על ידי שר ההגנה. העדיפות הבאה היא DO, ולאחר מכן - חוזים אחרים.
תקופת מלחמת קוריאה
החוק הועבר על ידי הקונגרס בספטמבר 1950 ונעשה בו שימוש לראשונה במהלך מלחמת קוריאה לשם הסבה נרחבת של המשק האזרחי לצורכי מלחמה בתחומי הייצור והבירוקרטיה. בחסות החוק הקים הנשיא הארי טרומן את המשרד למעבר לצורכי ביטחון, הקים פיקוח על השכר והמחירים, הסדיר את הייצור בתעשייה הכבדה כגון פלדה וכרייה, הסדיר עדיפויות בהקצאת חומרים תעשייתיים שהיה בהם מחסור והורה על פיזור מפעלי ייצור בזמן המלחמה ברחבי ארצות הברית.
החוק גם מילא תפקיד חיוני בהקמת תעשיות האלומיניום והטיטניום המקומי בשנות החמישים. באמצעות החוק סיפק משרד ההגנה הלוואות הון נטולות ריבית, והפנה משאבים לכרייה וייצור - וכן עובדים מיומנים לשני ענפי העיבוד הללו.
עידן המלחמה הקרה
החוק שימש באופן ספורדי במהלך המלחמה הקרה.
החוק ככלי לחדשנות
החל משנות ה-80 של המאה ה-20, החלק משרד ההגנה להשתמש בהוראות החוק הקשורות לחוזים והוצאות כדי לספק השקעות לפיתוח טכנולוגיות חדשות. משרד ההגנה השתמש בחוק כדי לעזור לפתח מספר טכנולוגיות חדשות וחומרים, כולל משטחים קרמיים מצורן קרביד, זרחת אינדיום ומוליכים למחצה מגליום ארסניד, וכן רכיבי מיקרואלקטרוניקה חסיני קרינה, מוליכי על, וחומרי מתכת מרוכבים.
המאה ה-21
ב-13 ביוני 2017 השתמש הנשיא דונלד טראמפ בהגדרות החוק כדי לסווג שתי מערכות מוצרים בתור "קריטיות לביטחון הלאומי". המערכת הראשונה הייתה "פריטים המשפיעים על סיבים ומבנים הקשורים לתעשיית החלל, מיקרו-אלקטרוניקה חסינת קרינה, מתקני בדיקת קרינה, וכן לוויינים ורכיביהם". השנייה הייתה "פריטים המשפיעים על יכולת ייצורו של חיסון אדנו-וירוס; בעלי חוזק רב, עמידים באש ועמידים באופן בליסטי, בעלי קו-פולימרים ספציפיים הניתנים לייצור תעשייתי; מיכלים מאובטחים לשם משלוח, הניתנים לייצור תעשייתי; ורכיבי מיקרו-אלקטרוניקה בצפיפות גבוהה בעלי יכולת תעשייתית לאבטחת מידע".
מחוזות גינאה המשוונית
מבחינה מנהלית גינאה המשוונית מחולקת ל-2 מחוזות (region) ו-8 פרובינציות.
פלימות' פלאזה
פלימות' פלאזה (באנגלית: Plymouth Plaza) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1954–1958.
פיל (פירושונים)
{{פירושונים|* פיל – בעל חיים ממשפחת הפיליים.
ראו גם
}}
רוורס (ברידג')
הכרזת רוורס (באנגלית: Reverse bid) היא רצף של שתי הכרזות בברידג' של אותו שחקן, המראה יותר כוח ממה שהובטח בהכרזתו הראשונה, כאשר הכרזתו השנייה היא ללא קפיצה. המקרה השכיח הוא הכרזת פתיחה בסדרה בגובה 1 והכרזה שנייה של הפותח בסדרה גבוהה יותר בגובה 2. למשל: פתיחה של 1, הכרזה של 1 על ידי המשיב והכרזת 2 על ידי הפותח.
היסטוריה
התפיסה הנקראת היום הכרזת רוורס, לא הייתה ידועה לפני שנת 1934. משנה זו נעשה בה שימוש שתיאר יד חזקה וחלוקתית. בפעם הראשונה כתבו על השיטה ארבעה שחקנים אמריקאים שכונו "ארבעת הפרשים": דוד בורשטין, הווארד שנקן, מיכאל גוטליב ואוסוולד ג'קובי. הספר שתיאר את שיטת ההכרזה שלהם ועסק גם בהכרזת רוורס נקרא: The Four Aces System of Contract Bridge. זמן קצר אחרי ש"ארבעת הפרשים" פרסמו את ספרם, פרסם אלי קלברסטון ספר, שתיאר את שיטת ההכרזה שלו. הספר כלל גם את הכרזת הרוורס. קלברסטון היה זה שהגה את המושג Reverse bid.
רוורס של הפותח
כאשר פותחים בגובה 1 בסדרה השותף מניח שלפותח 12–14 נקודות. הסיבה לכך היא שההסתברות ל 12–14 נקודות אצל הפותח יותר גבוהה מההסתברות שיש לו 15 נקודות או יותר. רוורס ביד היא קונבנציה המאפשרת לפותח להראות יד חזקה יותר. לרוב זו יד של 17 נקודות או יותר. הכרזת רוורס של הפותח היא הכרזה של סדרה שנייה גבוהה מהסדרה הראשונה בגובה גבוה יותר. ברוב המקרים הכרזת רוורס מבטיחה חמישה קלפים בסדרה הראשונה שהוכרזה וארבעה קלפים בסדרה השנייה שהוכרזה. הכרזת רוורס היא הכרזה המחייבת לסיבוב הכרזה אחד, כלומר: המשיב אינו יכול להכריז Pass.
רוורס אחרי הכרזה בגובה 2 של המשיב
כאשר המשיב מכריז סדרה בגובה 2 ללא קפיצה, הוא מבטיח 11 נקודת ולכן נדרשות מהפותח פחות נקודות להכרזת רוורס מאשר לאחר הכרזה של המשיב בגובה 1 המבטיחה 6 נקודות או יותר. הכרזת רוורס לאחר שהמשיב הכריז סדרה בגובה 2 מבטיחה לפחות 15 נקודות. לרוב יש לפותח לפחות חמישה קלפים בסדרה הראשונה ולפחות ארבעה קלפים בסדרה השנייה שהכריז.
הכרזת רוורס בשיטת ההכרזה 2 על 1 מחייבת למשחק מלא
בשיטת ההכרזה 2 על 1 מחייבת למשחק מלא הכרזה בגובה 2 של המשיב מחייבת למשחק מלא. לאחר הכרזה כזו הכרזת רוורס של הפותח מבטיחה 15 נקודות או יותר.
Jump Reverse Rebids
Jump Reverse היא הכרזה שנייה של הפותח של סדרה נמוכה מהסדרה הראשונה שהכריז עם קפיצה. למשל: הפותח פתח 1. המשיב הכריז 1 והפותח הכריז 3. הכרזת Jump Reverse מבטיחה יד חזקה יותר מהכרזת רוורס רגילה. היא מחייבת לפחות 18 נקודות או 19 נקודות. בברידג' מודרני לא מומלץ להשתמש בJump Reverse כשיש אפשרות לא להשתמש בו.. הסיבה לכך היא שבברידג' מודרני מעדיפים הכרזות בגובה נמוך עם ידיים חזקות, על מנת לתאר באופן מדויק יותר את הידיים של הפותח והמשיב. כך למשל, אם הפותח פתח 1 עם 19 נקודות וחמישה קלפים ב- וארבעה קלפים ב- והמשיב הכריז 1, הפותח יכול להכריז הכרזת Jump Reverse באמצעות הכרזת 2. הפותח יכול להכריז גם 1, שאינו שולל יד חזקה ולהראות את כוחו באמצעות קונבנציה אחרת, כגון: צבע רביעי מחייב.
יש המשתמשים בJump Reverse על מנת להראות ידיים חלוקתיות עם לפחות שישה קלפים בסדרה הראשונה שהוכרזה ולפחות חמישה קלפים בסדרה השנייה שהוכרזה, ללא נקודות מעבר ל-12–14 נקודות, שהובטחו בהכרזת הפתיחה.
תשובות להכרזת רוורס
הכרזת רוורס היא הכרזה המחייבת לסיבוב הכרזה אחד, כלומר: המשיב אינו יכול להכריז Pass. כל החלפת סדרה מחייבת למשחק מלא. חזרה על הסדרה אותה הכריז המשיב בהכרזתו הראשונה, ללא קפיצה, מראה יד חלשה ומבטיחה לפחות חמישה קלפים בסדרה. אצל מרבית השחקנים הכרזת 2NT של המשיב מראה יד חלשה ואינה מחייבת למשחק מלא, אבל ישנם כאלה שעל פי שיטת ההכרזה שלהם הכרזת 2NT מראה יד חזקה, המחייבת למשחק מלא. רון אנדרסן מציע בספרו לשלב בין הכרזת רוורס לבין רעיון הדומה לרעיון של הכרזת 2NT בקונבנציית Lebensohl. על פי הצעתו, הכרזת 2NT לאחר הכרזת רוורס מתארת יד מינמאלית שאינה מחייבת למשחק מלא, אם לפותח 18–19 נקודות. אם הפותח מכריז בהכרזתו השלישית 3, המשיב יכול להכריז Pass או להכריז בגובה 3 את הסדרה הארוכה שלו. אחרי 2NT כל הכרזה שלישית אחרת, של הפותח מחייבת למשחק מלא.
רוורס אחרי התערבות יריב
לאחר התערבות שחקן יריב משמעות הכרזת רוורס היא תלוית סיכום בין השותפים. במקרה שהסיכום הוא System on, המשמעות של ההכרזה נשארת כפי שהייתה, כלומר: לפחות 18-17 נקודות. במקרה של סיכום של System off אפשר להוריד את מינימום הנקודות הנדרש לצורך הכרזת רוורס. סיכום של System on קל יותר לזכירה. סיכום של System off עשוי להיות ריאלי יותר משום שהוא מאפשר גם התחרות על משחק חלקי.
מוס (נורווגיה)
מוֹס (באנגלית ובנורווגית: Moss) היא עיירת חוף ורשות מקומית השוכנת במחוז אסטפולד בדרום נורווגיה. נכון ל-2006 העיירה מונה כ-28,200 תושבים. מוס ממוקמת בצד המזרחי של האוסלו פיורד ונחשבת למרכז המסחר הגדול ביותר במחוז אסטפולד.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור מוס לפני למעלה מ-7,000 שנה – התיישבות זו התקיימה באזור זה באופן רציף במהלך תקופת הברזל, תקופת הויקינגים ועד היום. במהלך תקופת הוויקינגים, היישוב אשר התקיים באזור זה נודע בשם "וארנה" (Varna) והוחזקו בו ספינות קרב מטעם המלך על ידי התושבים המקומיים.
האזכור הספרותי הראשון לעיירה בשם מוס הוא משנת 1390 - באותה העת העיירה היוותה מרכז מסחר והכילה בעלי מלאכה ומפעלים רבים. בהמשך המזקקות למשקאות חריפים הפכו לאחת מן התעשיות הדומיננטיות במוס. בשנת 1607 לאחר שנורווגיה עברה את תהליך הרפורמציה הפרוטסטנטית הוקמה לראשונה במוס כנסייה.
בשנת 1716, במסגרת המלחמה הצפונית הגדולה, נערך קרב חשוב בכיכר העיר מוס במהלכו כוחות נורווגיים בפיקודו של וינסנט בודה (Vincent Budde) הצליחו להביס את הכוחות השוודיים הפולשים אשר נשלחו על ידי קרל השנים עשר על מנת לכבוש את מבצר אקשהוס (Akershus) בקריסטיאניה.
מקור השם
מקור השם "מוס" הוא מנהר ה"מוסאלבה" (Mosseelva) אשר חוצה את היישוב. הצורה הנורדית העתיקה בה נהגה שם העיירה הוא מורס (Mors). השם נחשב לעתיק מאוד והמשמעות שלו איננה ברורה באופן מוחלט.
תעשייה
העיירה ידועה בעיקר בשל מפעלי הנייר הפועלים בה. כמו כן קיימים בעיירה גם מפעלי מתכת ומפעלים נוספים. המשרדים הראשיים של החברה הנורווגית ליצור טקסטיל "הלי האנסן" (Helly Hansen) ממוקמים במוס, וכמו כן, המשרדים הראשיים של יצרן המפתחות הבינלאומי "טריו וינג" (Trio Ving).
גאוגרפיה
ב-1 בינואר 1838 קיבלה מוס מעמד של עיירה. ב-1 ביולי 1943 אוחד שטח השיפוט של מוס עם היישוב הכפרי בחצי האי יילאוי (Jeløy) הסמוך. שטח השיפוט של העיירה משתרע גם על פני שטחים ממזרח לעיר, כגון האי דילינגאוי (Dillingøy) והאגם וואנשו (Vansjø).
תחבורה
בסתיו 2007 הסתיימה ההסבה של שדה תעופה צבאי בפאתי העיירה לשדה התעופה אזרחי. שדה התעופה נקרא בשם "Moss lufthavn".
קיים גם קו מעבורת אשר חוצה את האוסלו פיורד ועובר בין העיירה מוס אשר ממוקמת בצידו המזרחי של האוסלו פיורד לבין העיירה הורטן אשר ממוקמת בצידו המערבי של האוסלו פיורד במחוז וסטפולד.
מיקרוסופט וורד
וורד הוא מעבד תמלילים נפוץ של חברת מיקרוסופט, הנמכר היום בעיקר כחלק מחבילת מיקרוסופט אופיס.
היסטוריה
גרסה של וורד התומכת בעברית זכתה להצלחה רבה. בהדרגה, עם סילוק בעיות שונות בתמיכה בעברית, דחקה התוכנה מעבדי תמלילים עבריים כמו Qtext ו"דָגֶש".
תוכנת וורד היא מעבד תמלילים המאפשר שילוב של טקסט ותמונה לשם יצירה ועריכה של טקסט וגרפיקה במכתבים, דו"חות, דפי אינטרנט, הודעות דואר אלקטרוני, חוברות וספרים, ועוד מגוון מסמכים בתבניות קבועות מראש או בהתאמה אישית.
הפורמט הסטנדרטי לשמירתם של קובצי וורד הוא בעל סיומת DOC או DOCX. ההבדל הגדול בין שני הפורמטים הוא שבאחרון, שנוצר עם יציאתה לאור של גרסת 2007, נוסף לראשונה מבנה XML לקבצים. בפורמט זה ניתן לשלב גם תוכנה הכתובה בשפת VBA, שמאפשרת יצירת הרחבות אישיות או של חברות תוכנה צד ג' בקלות, כמו למשל יצירת סרגל ניקוד אישי. אופציה זו מאפשרת לשלב בו גם וירוסים. תכונה זו הופכת למסוכנת פתיחה של קובץ שמקורו אינו ידוע, אם כי בשנים האחרונות מספר וירוסי המקרו שמופצים אינו גבוה. ניתן לשמור קובצי וורד גם בפורמט RTF, שבו לא ניתן לשלב תוכנה, ולכן הוא מוגן מווירוסים. ניתן לשמור מסמך וורד גם בפורמט HTML, וכך ניתן להפוך את וורד לעורך דפי אינטרנט בסיסי בשיטת WYSIWYG וליצור בקלות דפי אינטרנט (אף על פי שהקוד המופק מהם לא תמיד תואם לרוב הדפדפנים).
למעבד תמלילים זה תכונות רבות ומגוונות ובהן: עיצוב טבלאות, סידור מלל בטורים, שמירת גרסאות, עיצוב אוטומטי, יצירת קובצי תבנית, פריסות שונות של הטקסט ובהן פריסת קריאה, הערות שוליים והערות סופיות, יצירת תוכן עניינים, אינדקס ומפתחות, מיזוג דואר, יצירת טפסים, שדות ונוסחאות, לוח גזירות ובו מספר רב של העתקות והדבקות, הדבקות בצורות שונות למסמך. חיפוש והחלפת טקסט משוכללות, המאפשרות לחפש גם תווי בקרה ועיצובי טקסט. הגנה על מסמך ומעקב אחרי שינויים בטקסט. הגנה באמצעות סיסמה והצפנה חזקה. הגבלת פתיחת מסמכים לפי הרשאות דיגיטליות. התאמה אישית של הממשק, כמו שינוי סרגלי הכלים והתפריטים או יצירת חדשים. סימון ותיקון שגיאות כתיב ברחף. תמיכה במילון ובמילים נרדפות.
אליזבת בלקוול (מאיירת)
אליזבת בלקוול (באנגלית: Elizabeth Blackwel; 1707 – 1758) הייתה מאיירת וסופרת בוטנית סקוטית. נודעה ביותר בספר הבוטניקה A Curious Herbal (1737–1739), שהמחיש צמחים לא ידועים מהעולם החדש ותוכנן להכרת צמחי מרפא לשימושם של רופאים ורוקחים.
אברדין
אליזבת בלאצ'רי הייתה בתו של סוחר סקוטי מצליח באברדין והוכשרה כאמנית. היא נישאה בחשאי לבן דודה, אלכסנדר בלאקוול (1709–1747), רופא וכלכלן סקוטי שהתיישב באברדין שם הייתה לו פרקטיקה רפואית. אף שהשכלתו הייתה תקינה, כישוריו הוטלו בספק, מה שהוביל למעבר הזוג הצעיר ללונדון, מחשש להאשמות כי אלכסנדר מרפא באופן לא חוקי.
כלא
, בגלל הקנסות שהוטלו עליו, בני הזוג היו בעלי חובות כבדים - אלכסנדר מצא את עצמו בכלא. אליזבת הבינה שללא הכנסה אין להם קיום. היא הבינה שצריך להכיר צמחי מרפא ולתאר צמחים אקזוטיים מהעולם החדש. היא החליטה שתוכל לעשות זאת, ושאלכסנדר, בהתחשב ברקע הרפואי שלו, יוכל לכתוב את תיאורי הצמחים. כשהיא השלימה את הציורים, היא לקחה אותם לתא בעלה שם הוא סיפק את השמות הנכונים בלטינית, יוונית, איטלקית, ספרדית, הולנדית וגרמנית.
שלא כמו בעלה, אליזבת בלקוול לא הייתה מומחית בבוטניקה. כדי לפצות על כך, היא נעזרה באייזיק ראנד, אז אוצר הגן של צ'לסי, שם היו רבים מהצמחים החדשים שהיא ציירה. על פי הצעתו של ראנד, היא עברה להתגורר ליד הגן כדי שתוכל לצייר את הצמחים. בנוסף לציורים חרטה אליזבת בלקוול את לוחות ההדפסה בנחושת עבור 500 התמונות והטקסט וצבעה ביד את האיורים המודפסים.
ההדפסה הראשונה של הספר זכתה להצלחה, הן בשל האיכות המוקפדת של האיורים והן בצורך הגדול במידע מעודכן. רופאים ורוקחים הביעו שבחים על העבודה, והיא זכתה להערכה מהמכללה המלכותית לרופאים. המהדורה השנייה הודפסה כעבור 20 שנה בפורמט מתוקן ומוגדל בנירנברג על ידי ד"ר כריסטוף ג'ייקוב טרו, בוטנאי ורופא, בין השנים 1757–1773.
ההכנסות מהספר הביאו לשחרורו של אלכסנדר מהכלא. עם זאת, תוך זמן קצר שוב הצטברו חובות, מה שאילץ את בני הזוג למכור חלק מזכויות הפרסום לספר. אלכסנדר גם היה מעורב בכמה מיזמים עסקיים לא מוצלחים, ובסופו של דבר עזב את המשפחה כדי להתחיל חיים חדשים בשוודיה.
שוודיה
אלכסנדר בלקוול הגיע לשוודיה בשנת 1742 והמשיך בניסויים חקלאיים שהתחיל באברדין. אלה כללו גידול סוסים וכבשים, וניהול משק חלב. הישגיו הוכרו, והוא מונה לרופא חצר המלכות של פרידריך הראשון משוודיה.
בלקוול ניסה לחזק את הקשרים הדיפלומטיים בין בריטניה, דנמרק ושוודיה. מכיוון שלבריטניה לא היה שגריר בשוודיה, הוא יצר קשר עם שר בדנמרק. הוא הואשם בקנוניה נגד נסיך הכתר ונשפט ונידון למוות.
ב־9 באוגוסט 1747 הוא הוצא להורג. אשתו עזבה את לונדון כדי להצטרף אליו.
בספרייה הבריטית
הספר זמין לצפייה מקוונת.
Piece by Piece Remixed
רקע והוצאה
האלבום יצא לאור כחלק מהניסיון של קלרקסון להתרחק מסגנונות המוזיקה אשר אפיינו אותה במהלך השנים ולנסות דברים חדשים. בעקבות כך עלה הרעיון ליצור אלבום דאנס שיהיה מורכב מרמיקיסים של דאנס ומוזיקת מועדונים אשר תהיה בשימוש גם במועדונים. במהלך התכנית אמריקן איידול הופיעה קלרקסון גם רמיקס לשיר הנושא של האלבום וקיבלה תגובות חיוביות. בעקבות כך היא החליטה להקליט את גרסת הרמיקס באולפן וקראה לזה "גרסת איידול". באותו יום גם RCA הודיעו על יציאת האלבום לכבוד שנה מיום יציאתו בארצות הברית. באלבום ישנו גם שיר בשם "Tightrope" שהגרסה שלו שמופיעה באלבום היא הגרסה בה הופיעה איתה במהלך סיבוב ההופעות שלה לקידום האלבום.
הפלימפססט של ארכימדס
הפַּלִימְפסֶסט של ארכימדס (באנגלית: Archimedes Palimpsest, נקרא גם הקודקס של ארכימדס) הוא ספר תפילה שנכתב ככל הנראה בארץ ישראל הספר נכתב על גבי גיליונות קלף, ששימשו קודם לכן כמה ספרים של המתמטיקאי היווני ארכימדס, ומספר טקסטים עתיקים נוספים. בין המאה ה-12 למאה ה-19 שכן הספר ככל הנראה במנזר מר סבא שבמדבר יהודה. במאה ה-20 הוא התגלה במנזר איה סופיה שבקונסטנטינופול על ידי החוקר הדני יוהאן לודוויג הייברג. הייברג זיהה את כתביו של ארכימדס מתחת לטקסט של ספר התפילה, וגילה שהפלימפססט כולל כמה ספרים של ארכימדס שלא היו מוכרים עד לימיו. בשנת 1998 נקנה הספר על ידי תורם אלמוני שהעביר את הספר למוזיאון וולטרס לאמנות בבולטימור, שם הספר משוחזר ונחקר.
ארכימדס וכתביו
ארכימדס חי במאה ה-3 לפנה"ס בעיר סירקוזה שבסיציליה, ונחשב לאחד מגדולי המדענים בכל הזמנים. בין היתר חקר תכונות גאומטריות של חתכי חרוט בשיטות שהיוו את הבסיס לחשבון האינפיניטסימלי שהתגלה כאלפיים שנה מאוחר יותר. ארכימדס המציא את תורת המנופים, גילה את חוק הציפה הקרוי על שמו ובכך פיתח את ענף ההידרוסטטיקה, כמו כן חקר שיטות למציאת מרכז המסה של גופים מורכבים.
את עבודותיו העלה ארכימדס על הכתב ושלח כמכתבים למתמטיקאים אחרים בני התקופה, בראשם אאודוקסוס מקנידוס וארטוסתנס (הידוע בעיקר בזכות מציאת קוטר כדור הארץ על ידי מדידת אורך הצל בשתי נקודות שונות בו זמנית). ספרים אלה נכתבו על גבי מגילות קלף והועתקו ונלמדו בעת העתיקה במקומות שונים. במהלך ימי הביניים הגיעו חלק מכתבי ארכימדס לידי המתמטיקאים הערביים הגדולים שתרגמו אותם לערבית וחקרו אותם. בדומה לחלק גדול מהידע אודות המתמטיקה היוונית, מידע רב על ארכימדס מבוסס על כתביהם של אותם מתמטיקאים.
מעטים מכתביו של ארכימדס נשתמרו ועקבותיהם של רבים אחרים אבדו, בדומה לטקסטים חשובים רבים מהעת העתיקה שאבדו באירועים כמו שריפת הספרייה הגדולה של אלכסנדריה בשנת 391, או בזיזת קונסטנטינופול במהלך מסע הצלב הרביעי בשנת 1203. בקטלוג מהמאה הרביעית מצוין שבין כתביו של האפיפיור היו שני אוספים של ספרי ארכימדס, הנקראים 'קודקס A' ו'קודקס B'. ספרים אלו היוו מקור השראה לרבים מהמדענים של תקופת הרנסאנס, כמו לאונרדו דה וינצ'י או גלילאו גלילאי, ובהמשך - אייזק ניוטון שהושפע ישירות מעבודתו. מספר תרגומים של קודקס A וכן של הספר 'על גופים צפים' מתוך קודקס B שרדו עד ימינו, אך עקבותיהם של הקודקסים המקוריים אבדו.
בשנת 1907 גילה החוקר הדני יוהאן לודוויג הייברג אוסף שלישי של כתבי ארכימדס, הנקרא 'קודקס C' (או הפלימפססט של ארכימדס). הקודקס נתגלה חבוי בצורת פלימפססט תחת טקסט של ספר תפילות, בספריית מנזר איה סופיה באיסטנבול. הקודקס הכיל טקסטים עתיקים וכן שבעה ספרים של ארכימדס, אשר לשלושה מהם אין עותקים אחרים: המתודה, על גופים צפים והסטומכיון.
הכנת הפלימפססט ותיארוכו
בימי הביניים היה הקלף מצרך יקר, ולכן לא פעם השתמשו במגילות קלף ישנות להכנת ספרים חדשים. הטקסט הישן נמחק באמצעות גירוד (באופן דומה לדרך בה הוכן הקלף מלכתחילה), ובמקרים רבים ניתן עדיין לקרוא את הטקסט הישן תחת החדש, קלפים אלו מכונים פלימפססט.
מארץ ישראל לקונסטנטינופול והגילוי על ידי הייברג
החל מהמאה ה-16 ואולי אף קודם לכן, שכן הקודקס במנזר מר סבא שבמדבר יהודה. ספריית המנזר הכילה במאה ה-19 מעל לאלף ספרים, ונחשבה לספרייה הגדולה ביותר באזור. בשלב כלשהו הועבר הספר לכנסיית איה סופיה שבקונסטנטינופול (איסטנבול של ימינו). הכנסייה, בדומה למנזר מר סבא, השתייכה לכנסייה היווני אורתודוקסית, וההשערה היא שהספר הועבר אליה במאה ה-19 בידי צליינים שמילאו אז את הדרכים בין ארץ ישראל ואיסנטבול.
אובדן הפלימפססט וגילויו מחדש
לאחר שהייברג סיים את מחקרו, אבדו שוב עקבותיו של הספר, כנראה עם העברת ספרי הפטריארכיה היוונית באיסטנבול בחשאי לאתונה לאחר מלחמת העולם הראשונה. חלק מהספרים הגיעו לידיים פרטיות, ונראה שהפליפמססט הגיע לידי סוחר עתיקות פריזאי בשם סלומון גרסון. הספר הופיע שוב ב-1998 במכירה פומבית בניו יורק, שם נקנה תמורת 2.2 מיליון דולר על ידי נדבן אלמוני, שהעביר את הספר למוזאון וולטרס לאמנות בבולטימור, לצורך עבודות שחזור ומחקר.
עבודת השחזור והמחקר המודרני
השוואת מצב הספר לאחר הופעתו מחדש, לבין מחקרו של הייברג מתחילת המאה ה-20, מלמדת כי לספר נגרם נזק רב: חלק מהעמודים נקרעו ואבדו, על כמה מהם צוירו זיופי ציורים עתיקים שלא היו בו קודם, והספר כולו נפגע מלחות.
כתבי ארכימדס המופיעים בקודקס
הקודקס מכיל שבעה ספרים של ארכימדס, אשר לשלושת האחרונים זהו מקור יחידי:
'שיווי משקל של שטחים מישוריים' עוסק במציאת מרכז הכובד של גופים דו-ממדיים; 'המדידה של העיגול' מפורסם בעיקר בזכות שיטת ארכימדס לקירוב הערך של פאי על ידי סדרת מצולעים משוכללים; 'על הכדור והגליל' כולל נוסחאות לחישוב הנפח של גופים תלת-ממדיים, כולל הגילוי שנפח כדור שווה לשני שלישים הנפח של הגליל הכולא אותו (בעקבות גילוי זה נחרט ציור של כדור הכלוא בתוך גליל על גבי המצבה של ארכימדס); 'על גופים צפים' כולל את גילוי חוקי הציפה ומהווה את הבסיס להידרוסטטיקה.
השיטה של משפטים מכניים ("המתודה")
התגלית המשמעותית ביותר בפלימפססט של ארכימדס היא הספר "מתודה", אשר הפלימפססט מכיל את העותק הידוע היחיד שלו.
בעבודותיו האחרות, ארכימדס לעיתים קרובות מוכיח את השוויון בין שני שטחים או נפחים בעזרת שיטת המיצוי של אאודוקסוס, גרסה יוונית עתיקה לשיטת הגבולות של ימינו. כיוון שהיוונים היו מודעים לכך שמספרים מסוימים אינם רציונליים, ההגדרה שלהם למספר ממשי שרירותי הייתה כמות Q שמקרבים אותה על ידי שתי סדרות, אחת מספקת חסם עליון והשנייה מספקת חסם תחתון. אם מוצאים שתי סדרות אינסופיות U ו-L, כאשר U תמיד גדולה יותר מ-Q, ו-L תמיד קטנה יותר מ-Q, ושתי הסדרות מתקרבות ל-Q מרחק קטן יותר מכל כמות ספציפית, אז נאמר ש-Q נמצא, או ממוצה במונחים של U ו-L.
ארכימדס נעזר במיצוי כדי להוכיח את המשפטים שלו. ארכימדס קירב את הצורה שאת שטחה הוא רוצה לחשב באמצעות חלוקה שלה לחלקים בעלי שטח ידוע, אשר מספקת חסם עליון וחסם תחתון לערך השטח של הצורה. ארכימדס לאחר מכן מוכיח ששני החסמים נעשים שווים לערך השטח של הצורה שהוא הצהיר מראש כאשר חלוקת הצורה נעשית לאינסוף חלקים. ההוכחות האלו, שעדיין נחשבות לריגורוזיות ונכונות, עשו שימוש בגאומטריה בדרך מבריקה. מתמטיקאים מאוחרים יותר לעיתים קרובות הלינו על כך שארכימדס לא הסביר כיצד הוא הגיע לתוצאותיו בראשונה. הסבר זה סופק לראשונה עם הגילוי של המתודה.
השיטה שמתאר ארכימדס מבוססת על החקירות שלו בפיזיקה על מרכז הכובד ועקרון המנוף.
באמצעות השיטה שלו, ארכימדס היה מסוגל לפתור בעיות שכעת שייכות לחשבון אינטגרלי, תחום שצורתו המודרנית ניתנה לו בעבודתם של אייזק ניוטון וגוטפריד לייבניץ. בין התוצאות שלו ישנו חישוב מיקום מרכז הכובד של המיספירה (חצי כדור), חישוב מיקום מרכז הכובד של frustrum של פרבולואיד (frustrum הוא פרוסה שנחתכת מגוף תלת־ממדי על ידי שני מישורים מקבילים), וחישוב השטח התחום בין פרבולה וקו ישר.
בעיה שנפתרת באופן בלעדי במתודה היא חישוב הנפח של cylindrical wedge, תוצאה שמופיעה מחדש כמשפט 17 בעבודתו של קפלר Stereometria.
במספר דפים של המתודה לא נעשה שימוש על ידי המחבר של הפלימפססט ולכן הם עדיין אבודים. מרפרנסים לספר של מתמטיקאים אחרים עולה, כי בין הדפים האבודים הללו ישנה תוצאה על הנפח של הגוף שנוצר על ידי החיתוך של שני גלילים.
סטומכיון
הספר 'סטומכיון' (ביוונית: Ὀστομάχιον, "אוסטומכיון") היווה תגלית מפתיעה, משום שלהבדיל מספריו האחרים של ארכימדס (שכל אחד מהם נחשב לקפיצת דרך חשובה במתמטיקה) ספר זה עסק בנושא הנחשב כשעשוע. הסטומכיון היא חידת הרכבה, הדומה לחידת הטנגרם המפורסמת יותר, בה ריבוע מחולק ל-14 חלקים, שאיתם ניתן להרכיב מגוון רחב של צורות שונות כמו אנשים, בעלי חיים וכו'. חידה זו נחשבת לחידה המכנית העתיקה ביותר שהשתמרה עד היום, והייתה ידועה בימי קדם בשם 'הסטומכיון של ארכימדס' (אף על פי שלא ברור מה היה העניין של ארכימדס בחידה זו).
דפי הספר 'סטומכיון' בפלימפססט של ארכימדס היו במצב גרוע במיוחד וחלק רב מהם היה חסר. עם זאת, מניתוח הדפים שכן השתמרו העלה רויאל נץ את ההשערה שארכימדס חקר את השאלה: "בכמה דרכים שונות ניתן לחבר את חלקי הסטומכיון על מנת ליצור ריבוע?" (התשובה לשאלה היא 17,152). אם השערה זו נכונה, אזי ארכימדס עסק בשאלות קומבינטוריות, יותר מאלפיים שנה לפני המצאת מדע הקומבינטוריקה.
לוח השנה הסיני
שמות השנים סובבים במחזור בן שישים שנים:
לדוגמה, שנת 4681 (על פי מניין השנים הגרגוריאני חלה בין השנים 1984 ו-1985) הייתה השנה הראשונה במחזור 60 השנים, היא הייתה שנת 子 甲 (עכברוש ג'יה). השנה הבאה שתהיה שנת עכברוש ג'יה, תהיה שנת 4741 (2044/5).
ראש השנה הסינית
ראש השנה הסינית, בסינית מסורתית 農曆新年 שהם הסימנים (מימין לשמאל) לשנה, חדשה, לוח שנה וחקלאות, (שנת לוח חקלאית חדשה) נקרא גם חג האביב וחג שנת הירח החדשה.
את החג חוגגים מהיום הראשון של החודש הראשון של השנה החדשה ועד ה-15 בו. במהלך החג נערכות תהלוכות בהן רקדנים יוצרים צורת דרקון, חיה המביאה מזל טוב. את הריקודים מלווים כלי נגינה המנגנים בעוצמה רבה כולל הכאה על גונג ומצילתיים על מנת לגרש את השדים.
שנים לפי המזל המייצג
הערה: הקשה על מספרי השנים שבטבלה מקשרת לערכי השנים הגרגוריאניות המתאימות
אברמוביץ'
אברמוביץ הוא שם משפחה מזרח אירופאי שמשמעותו בן-אברהם.
ראו גם
}}
Abramovitch
דוד ניסני
הרב דוד ניסני (נולד בכ"ד באדר ה'תשל"ד, 17 במרץ 1974) הוא רב, עורך דין, וחוקר משפט עברי ישראלי.
קורות חיים
נולד וגדל בשכונת קטמון בירושלים למשפחה מיהדות איראן. למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת ברכת משה. בצה"ל שירת כחובש קרבי. הוא בעל סמיכה לרבנות עיר ותואר LL.M. במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 1998–1999 שימש כשליח בעיר פורט אליזבת בדרום אפריקה, שם שימש כרב הקהילה היהודית, מורה בבית הספר היהודי, והכין תוכניות לימוד ביהדות לכיתות ה - יא. בין השנים 2001–2002 שימש כראש מדרשת אפיק במכללת חמדת הדרום. בין השנים 2004–2010 שימש כר"מ בישיבת בינות. בין השנים 2012–2016 שימש כר"מ בישיבת הסדר חולון. שימש גם כמרצה במכון לנדר ובמרכז י.נ.ר. שימש כרב קהילת משכן אליעזר במודיעין.
משנת 2004 משמש ניסני כחוקר בתחום המשפט העברי ביחידה למשפט עברי המהווה חלק מאגף ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים ובעמותת מורשת המשפט בישראל. במסגרות אלו התפרסם בשנת 2022 ספרו על חוק המשכון.
בשנת 2015 התפרסם ספרו "כפשוטו", ובו ביאורים לסוגיות בתורה. בין השאר מובאת שם פרשנותו לשני תיאורי בריאת אדם וחוה, ולפיה נבראו תחילה בני אדם רבים ורק אחר כך נוצר אדם אחר בגן עדן.
בשנת 2022 פרסם ניסני את הספר "המדריך היהודי לגלקסיה" – ובו תשובות הלכתיות לשאלות בענייני מדע בדיוני ופנטזיה.
בשנת 2022 התפרסם ספרו "משכון ומשכנתא" בסדרת חוק לישראל – מחקר על דיני המשכון במשפט העברי, בזיקה לחוק הישראלי, בעריכת נחום רקובר.
אלישע אווסו
אלישע אווסו (באנגלית: Elisha Owusu; נולד ב-7 בנובמבר 1997 במונטריי שבצרפת) הוא כדורגלן גנאי יליד צרפת המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת גנט מליגת העל הבלגית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
אווסו גדל במחלקות הנוער של בורגווה-ז'אליו ואולימפיק ליון. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של אולימפיק ליון.
ב-19 ביוני 2018 הושאל אווסו למשך עונה אחת לסושו מליגת המשנה הצרפתית. ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לגרנובל פוט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. בסך הכל ערך 33 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-21 ביוני 2019 חתם אווסו על חוזה לארבע עונות בגנט מליגת העל הבלגית. ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–6 על ויטורול קונסטנצה במסגרת סיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית לעונת 2019/2020. ב-28 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד שרלרואה במסגרת המחזור הראשון לעונת. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך 75 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
ב-29 במרץ 2022 ערך אווסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ניגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
לאהוב את וינסנט
לאהוב את וינסנט (באנגלית: Loving Vincent) הוא סרט קולנוע מונפש ואקספרימנטלי משנת 2017 המתאר את קורותיו של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, ובפרט את נסיבות מותו. זהו סרט הקולנוע הראשון באורך מלא שמצויר כולו ידנית בצבעי שמן לפי סגנונו של ואן גוך. את הסרט כתבו וביימו ו בהפקה בריטית-פולנית שמומנה על ידי קרן קולנוע פולנית ומיזם גיוס כספים מ-Kickstarter.
הפקה
ב-2008, קוביילה שהגתה את הרעיון ליצירת סרט מאויר בציורי שמן רצתה תחילה סרט קצר באורך שבע דקות. היא הגתה את הרעיון לסרט ממכתביו הרבים של ואן גוך. הסרט מורכב מכ-65,000 ציורי שמן שנוצרו על ידי 125 אמנים מרחבי העולם, אולם בסיום הפקת הסרט נותרו רק כ-1,000 ציורים. הפקת הסרט נעשתה בדרך של צילום סצנות במסך ירוק, ולאחר מכן נוספו ציוריו של ואן גוך. בסיום הפקת הסרט, כל צייר צייר על בסיס קנבס את הסצנות המיועדות לו. עקב העבודה המרובה, תהליך הפקת הסרט לקח כ-6 שנים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה הבינלאומי באנסי, וזכה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט המונפש הטוב ביותר וכן למועמדות לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90. כמו כן, הסרט זכה להצלחה כלכלית מרשימה עם הכנסות של 42.1 מיליון דולר על בסיס תקציב של 5.5 מיליון דולר.
עלילה
כשנה לאחר מותו של וינסנט ואן גוך, הדוור ג'וזף רולין ביקש מבנו, ארמנד, להעביר את מכתבו האחרון של ואן גוך לאחיו, תיאו. ג'וזף תוהה מדוע וינסנט התאבד וזאת לאור שרק שבועות בודדים לפני מותו הוא סיפר לאחיו במכתביו שמצבו הנפשי ובריאותו השתפרו. תחילה ארמנד לא רוצה להעביר את מכתביו של וינסנט, אך לבסוף הוא מתרצה לאחר הפצרותיו של ג'וזף. ארמנד נסע לשכונת מונמארטר שבפריז, ושם הוא פגש את פייר טאנגי שסיפר לו שתיאו מת כחצי שנה לאחר מותו של וינסנט. הוא הציע לארמנד לפגוש את ד"ר פול גאשה. וינסנט גר עם גאשה לאחר שחרורו מהאשפוז במוסד, ושניהם חלקו אהבה לציור. כמו כן, גאשה פקד את הלווייתו של וינסנט.