cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסון אן
ביוגרפיה
אן נולד וגדל במקאו ברפובליקה העממית של סין. הוא למד בבית ספר בינלאומי שם ובין היתר למד אנגלית. כשהיה בן 7 עבר עם משפחתו לאוקלנד, ניו זילנד. יש לו שלוש אחיות צעירות, אחת מהן נולדה באוקלנד כשהיה בן 13. הוא מדבר קנטונזית ומנדרינית, אך אינו יודע לכתוב סינית. הייתה לו חברה לשעבר מטייוואן שליטשה את המנדרינית שלו, מה שעזר לו לקבל הצעות משחק.
אן למד במכללת סנט קנטיגרן (אנ'), בית ספר תיכון פרסביטריאני-פרטי לחינוך משותף בצדה המזרחי של אוקלנד, ניו זילנד, שם למד במגמת מוזיקה והשתתף בהפקות רבות של בית הספר.
קריירה
הוא החל לשחק בשנת 2012 בתפקידים קטנים לפני שקיבל את תפקיד הפריצה הגדולה הראשונה שלו בסרט דובר הסינית "Ghost Bride". בסופו של דבר הוא החליט לעבור לאוסטרליה כדי לחפש הזדמנויות משחק נוספות.
בשנת 2018, אן לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Dead Lucky" לצד רייצ'ל גריפית'ס. בשנת 2020, הוא עשה את הקפיצה לקולנוע האמריקאי עם העיבוד הקולנועי של וולט דיסני "מולאן", לצד, זאנה טאנג.
חיים אישיים
לאן יש חגורה שחורה בקראטה, והוא מתרגל גם קיקבוקס, נינג'וטסו, הרמת כוח והרמת משקולות אולימפיות.
פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי
פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF Strike Command) היה פיקוד שריכז את רוב יחידות האוויר של חיל האוויר המלכותי.
הפיקוד הוקם בשנת 1968 על ידי מיזוג הדרגתי של הפיקודים השונים שהתקיימו בחיל. החל מ-1975 תפקד הפיקוד גם כמפקדת כוחות האוויר של הממלכה המאוחדת (UKAIR) כחלק מכוח נאט"ו, כך שבשעת מלחמה הפיקוד ניהל את כלל כוחות האוויר כולל יחידות חיל האוויר השלישי של ארצות הברית ששכנו בבריטניה. הוא פעל לאורך המלחמה הקרה ובשנותיו האחרונות כלל שני להקים ופעל לצד פיקוד האימון וההכשרה, עד שהשניים התמזגו ליצירת פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי באפריל 2007.
היסטוריה
הפיקוד הוקם ב-30 באפריל 1968 במהלך של ארגון מחדש של חיל האוויר המלכותי כאשר הוא סיפח עליו בהדרגה את הפיקודים המבצעיים ופיקודי הסיוע שפעלו בחיל האוויר המלכותי ברובם משנות ה-30. עם הקמתו איחד הפיקוד את פיקוד מטוסי הקרב שהפך ללהק 11, ופיקוד המפציצים שהפך ללהק 1.
בינואר 1969 הצטרף פיקוד הקשר ואוחד לתוך הפיקוד החדש ובנובמבר של אותה השנה גם פיקוד החופים אוחד לתוך הפיקוד בתור להק 18, בספטמבר 1972 גם פיקוד הסיוע האווירי אוחד לתוך פיקוד התקיפה. בשנת 1993 פיקוד חיל האוויר המלכותי בגרמניה הפסיק גם הוא לפעול כפיקוד נפרד (לאור סיום המלחמה הקרה) והוא אוחד גם הוא לתוך פיקוד התקיפה בתור להק 2 שבהמשך פורק וסופח לתוך להק 1 בשנת 1996.
מבנה
עד לשנות לסוף שנות ה-90 כלל הפיקוד מספר להקים שברובם החליפו את הפיקודים שהתמזגו לתוכו. סך הכל לאורך ארבעת העשורים שהתקיים הפיקוד שירתו בו שמונה להקים: להק 1, 2, 3, 8, 11, 18, 38, 46 ו-90, בנוסף לקורפוס התצפיתנים המלכותי (עד דצמבר 1995). החל מינואר 2000 כלל הפיקוד שני להקים בלבד:
מאדס מיקלסן
ביוגרפיה
מיקלסן נולד במחוז אוסטרברו שבקופנהגן לבנטה כריסטיאנסן ולשחקן הנינג מיקלסן. אחיו הוא השחקן לארס מיקלסן.
קריירת משחק
התגלה לראשונה בארצו בסרטיו של ניקולס וינדינג רפן "פושר" בתפקיד טוני יד ימינו של סוחר הסמים פרנק ו"בלידר". הופיע לאחר מכן בקומדיית הפשע "אורות מהבהבים" ובסדרת המשטרה "יחידה מס 1" שזכתה לפופולריות רבה בדנמרק. ב-2002 זכה מיקלסן להערכה רבה בארצו על תפקידו בדרמה "אהבות פתוחות", בנוסף השתתף בדרמה הספרותית "התשוקות של דינה" ובדרמה הקומית "הקפיצה לחיים". ב-2003 הופיע בדרמה הקומית "קצבים" בתפקיד סבנד בעל הקצבייה.
ב-2010 השתתף מיקלסן בשובר הקופות "התנגשות הטיטאנים" בתפקיד דראקו מנהיג המשמר המלכותי. ב-2011 שיחק בסרט "שלושת המוסקטרים" בתפקיד קפטן רושפור. ביוני 2012 זכה מיקלסן בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן על הופעתו בדרמה הדנית "ניצוד".
מיקלסן מככב בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "חניבעל". הוא מגלם את הרוצח הסדרתי ד"ר חניבעל לקטר, בסדרה המבוססת על סדרת ספרי "דרקון אדום" של תומאס האריס.
חיים אישיים
למיקלסן בן ובת מאשתו האן ג'קובסן. מיקלסן דובר דנית, שוודית ואנגלית.
סונטה 44
סונטה 44 היא סונטה מאת ויליאם שייקספיר. בסונטה מואס הכותב בקיום הפיזי שלו עצמו ועורג לקיום חסר מגבלות בצורת מחשבה ללא גוף הנעה בחופשיות לאן שתחפוץ. הסונטה מסתיימת בקינה נוגה על כובדם המעיק של היסודות הגשמיים ועל התנהלותם האיטית תחת גחמותיו של הזמן. במכלול 154 הסונטות של שייקספיר נמצאת סונטה זו במקבץ הסונטות 126–18, המופנות לנעורים. הסונטה כתובה במקור במשקל פנטמטר ימבי, בתבנית חריזה א-ב-א-ב, ג-ד-ג-ד, ה-ו-ה-ו, ז-ז.
תוכן הסונטה
בסונטה מתייחס המשורר למצבו הקיומי העלוב כיצור בשר ודם המייחל להיות מחשבה שמרחק מאיים לא יוכל לעצור בעדה מלהגיע לאן שתחפוץ. <DIV dir=ltr> </DIV>
ובתרגומו של ש. שלום:
שייקספיר מייצר בסונטה מתח דיכוטומי והפרדה חדה בין גופו הפיזי ויסודות הטבע הסובבים אותו לבין המחשבה החופשית מכל מחסום, היכולה להגיע כהרף עין לאן שתחפוץ. בהמשך הסונטה מצר שייקספיר על כך שהמחשבה ממיתה אותו כי הוא עצמו אינו מחשבה:
ובתרגומו של יעקב אוסטרובר:
בהצגת המחשבה כממיתה וכחופשייה גם יחד נוצרת לכאורה סתירה. ייתכן שהמשורר רומז להבחנה הקלאסית בין איכויות המחשבה האנושית המוגבלת ובין המחשבה הנעלית ככתוב במשלי יט' כ"א "רַבּוֹת מַחֲשָׁבוֹת בְּלֶב אִישׁ, וַעֲצַת ה' הִיא תָקוּם." או ככתוב במג'הימה ניקאיה (Majjhima Nikaya MN 123.10) "בעת שהגיע הבודהה ממעל אל רחמה של אמו, לא היה בה הגיג של תשוקה לזכרים ודרכי החושקים בה נחסמו."
פרשנות
המלחמה בזקנה ובשימור הנעורים שזורה ברבות מהסונטות ועיקרה התגברות על המוות, כאמור בסונטה 6 <DIV dir=ltr> </DIV>
סונטה 44 מרחיבה את טווח האלמוות משכפול המשורר את עצמו בצאצאיו ובמילות שיריו והופכת לשאיפה להפוך למחשבה נצחית ובלתי מוגבלת על ידי העולם הגשמי. רעיון דומה קיים במסורת היהודית בצורת קפיצת הדרך (קפיצה בבחינת כיווץ, צמצום).
בסיום הסונטה אומר שייקספיר ומהדהד ברוח דברי משורר קוהלת א, ח:
תרגומים לעברית
הסונטה זכתה לתרגומים רבים לעברית, ובהם:
אבשלום יושע
אבשלום יושע (29 בפברואר 1916 - 22 באפריל 1998) היה שחמטאי, מחבר ספרי שחמט ישראלי ובנקאי.
ביוגרפיה
אבשלום יושע נולד בנוה צדק, שבתל אביב, לתיאודור ובייה יושע. לאחר סיום לימודיו בבית ספר למסחר החל לעבוד בבנק קופת עם, והתקדם בו לתפקידי ניהול בכירים עד שפרש לגמלאות.
היה נשוי למרים ואב לשני ילדים.
קריירה בשחמט
אבשלום יושע, שכונה בפי חוגי השחמט "יושע", היה איש שחמט בכל רמ"ח אבריו. את קריירת השחמט התחיל בשנות העשרים שלו ועד מהרה נתפס בחיידק השחמט שהפך למרכז עולמו. השתתף פעמיים באליפויות ישראל ושיחק גם שחמט בהתכתבות.
היה חבר פעיל בהנהלת האיגוד הישראלי לשחמט והיה גם מנהל כספים שלו. כיהן כיושב ראש מועדון לסקר. היה הקפטן של הנבחרת הישראלית באולימפיאדת השחמט 1966, בהוואנה שבקובה.
היה שופט שחמט בינלאומי והשתתף בארגון שתי אולימפיאדות שחמט בישראל: 1964 בתל אביב וב-1976 בחיפה.
ערך את ירחון השחמט, חיבר בעיות שחמט, אסף בולי שחמט מכל העולם ולמד לקרוא רוסית כדי לעבור על משחקי שחמט ברוסית.
ברק לופן
ברק לופן (2 בינואר 1987 – 8 באפריל 2022) היה קיאקיסט ומאמן ישראלי, זוכה מדליית ארד בקיאק זוגי למרחק 200 מטר באליפות אירופה יחד עם מיכאל קולגנוב בשנת 2006. מאמן נבחרת ישראל בקיאקים פאראלימפיים (2016–2019). נרצח בפיגוע הירי ברחוב דיזנגוף.
אבשלום יושע
קריירה בשחמט
מאז מותו מקיים מועדון השחמט אס"א תל אביב מדי שנה תחרות שחמט לזכרו.
ברק לופן
ביוגרפיה
נולד לבהירה ורולי לופן, האח הצעיר מבין ארבעה אחים. גדל והתחנך בקיבוץ גינוסר, ונכד למייסדי הקיבוץ. דודו הוא הפסל יובל לופן.
תחרויות
באליפות אירופה בספרינט קאנו/קיאק שנערכה בפונטבדרה שבספרד, בסוף יוני 2007 סיים ביחד עם מיכאל קולגנוב במקום רביעי בקיאק זוגי ב-200 מטר. באליפות העולם שנערכה בדואיסבורג שבגרמניה באוגוסט 2007 הוא הגיע ביחד עם מיכאל קולגנוב לגמר ב' בקיאק זוגי למרחק של 500 מטר, אך לא התייצבו לתחרות בגלל כאבי גב של קולגנוב. לאחר האליפות שיתוף הפעולה הספורטיבי בין השניים פסק.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו שימש כמאמן קיאקים במועדון הפועל תל אביב, והיה מאמנה של החותרת הפאראלימפית פסקל ברקוביץ. בשנים 2016–2019 היה מאמן נבחרת הקיאקים הפאראלימפית.
דני שלום
ביוגרפיה
שלום נולד ב-1947 וגדל בלוד. בילדותו היה מבלה זמן רב בציור מטוסים בנמל התעופה בלוד (כיום בן-גוריון), שם התפתחה האהבה שלו לתעופה. הוא למד בישיבה תיכונית ברמת גן והתגייס לצה"ל כאלחוטן. מ-1970 עד 1981 ניהל את מרכז התיעוד ההנדסי באלישרא. במקביל עבד במחלקת משקל ואיזון של פרויקט מטוס הערבה בין השנים 1969 עד 1979. בשנת 1972 למד היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
ברק לופן
קריירה כמאמן
בשנת 2022 זמן קצר טרם מותו, הוסמך במכון וינגייט כמאמן בכיר.
דני שלום
ביוגרפיה
בשנת 2013, במלאת 100 שנה לנחיתת המטוס הראשון בארץ ישראל, הבלריו 11, בהטסת הטייס הצרפתי ז'יל ודרין, ציין שלום את המאורע עם מספר פרויקטים. כתב את אנציקלופדיה יפעת, אנציקלופדיה מעמיקה הסוקרת את כל אירועי התעופה בישראל. יזם ובנה את פרויקט שחזור דגם של מטוס הבלריו 11 במכללת הולץ בתל אביב עבור תצוגה במוזיאון לתעופה וחלל ראשון לציון שאותו אף הקים בעצמו כפרויקט לציון המאורע. המוזיאון כולל מעל ל-20 מטוסים, ביניהם צבאיים ואזרחיים וכן תערוכה על ראשית התעופה בישראל.
ברק לופן
מותו
לופן נפצע באורח אנוש בפיגוע הירי ברחוב דיזנגוף שהתרחש ב-7 באפריל 2022 על ידי מחבל פלסטיני. יממה לאחר מכן, נפטר מפצעיו, והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. הובא לקבורה בקיבוץ גינוסר.
דני שלום
ביוגרפיה
שלום עוסק בתיעוד התעופה בישראל בכתיבת ספרי היסטוריה, ביוגרפיות של טייסים ואנשי צבא ובציור ציורי-שחזור מדויקים של אירועים משמעותיים בתולדות המדינה.
ברק לופן
מותו
שר התרבות והספורט חילי טרופר ספד לו. הודעות ניחומים פורסמו גם על ידי הוועד האולימפי בישראל, הוועד הפאראלימפי בישראל ומכון וינגייט.
נועה גרומן
נועה גרומן (נולדה ב-11 בדצמבר 1988) היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית ישראלית. נועה היא הסולנית של להקת המטאל המתקדם Scardust, המנצחת והמנהלת המוזיקלית של מקהלת Hellscore. פעילותה הבולטת ביותר כזמרת הייתה בין היתר בהופעות של האופרה הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ולהקות מטאל כגון Therion, Amorphis, אורפנד לנד ונוספות. נועה גם מפיקה ועורכת וידאו עבור הפרויקטים המוזיקליים שלה.
ביוגרפיה
נועה נולדה למשפחה מוזיקלית. בצעירותה למדה פסנתר וצ'לו והשתתפה בהרכבים ובתזמורות. מאז ומתמיד בני משפחתה שרו וניגנו יחד ובשנת 2004 הפכה המשפחה ללהקה פעילה בשם "קול המשפחה". בשנת 2015 הלהקה המשפחתית זכתה במקום הראשון זכתה בתוכנית משפחה בהופעה בערוץ 24. "קול המשפחה" ניגנה במגוון סגנונות ביניהם רוק, פופ, פולק ומוזיקה ווקאלית.
גרומן החלה לקחת שיעורי פיתוח קול בהיותה נערה. לאחר שירותה הצבאי למדה טכניקות שירה וגראולינג מפלור ינסן.
בשנת 2012 הפיקה את מחזמר הפרינג' "אוטוקו בנזאי". בשנת 2013 השתתפה בשחזור של הפרויקט המוזיקלי משנות ה-70 ארץ טרופית יפה בשיתוף פעולה עם ביג בנד מודיעין, צמד הפרברים ויוריק בן דוד. בשנת 2014 הצטרפה לאנסמבל האקפלה 2for6.
בשנת 2016 הצטרפה נועה כסולנית להופעות החיות של להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד, בין היתר הופיעה אתם בפסטיבל ואקן, אמפי שוני ועוד.
ב-2017 נועה התארחה כסולנית ב-"Pawn and Prophecy", אלבומו של מייק לפונד (בסיסט להקת סימפוני אקס) ולהקתו, "Mike Lepond's Silent Assassins.
בשנת 2018 נועה התארחה כסולנית באלבומה של Amorphis, "Queen of Time".
Scardust
בשנת 2015 הקימה את להקת המטאל Scardust יחד עם המוזיקאי אור דידי. באותה שנה הלהקה שחררה EP ראשון ושמו "Shadow". ב-EP השתתפו יואב וינברג (תופים), ינאי אבנט (בס), ידין מויאל (גיטרה) וליאור גולדברג (קלידים).
ב-2016 הלהקה חיממה את להקת המטאל המתקדם האמריקאית סימפוני אקס בהופעתם במועדון הברבי בתל אביב.
בשנת 2017 שחררה הלהקה את אלבומה הראשון באורך מלא, Sands of Time, באופן עצמאי. לפני אלבום זה הצטרף אלקס ניקולה ללהקה בתור קלידן והחליף את ליאור גולדברג. באותה שנה הלהקה חיממה את להקת המטאל ההולנדית אפיקה והשיקה את האלבום בהופעת ענק בליווי Hellscore ואמנים אורחים רבים. השקה זו כללה החלפת קלידנים נוספת כאשר איתי פורטוגלי תפס את עמדת הקלידן.
בשנת 2018 הלהקה קיימה את הופעת המטאל הראשונה במועדון הזאפה בתל אביב. כמו כן, חיממה את להקת Therion ויצאה לסיבוב הופעות בינלאומי ראשון.
בשנת 2019 Scardust חתמה עם חברת התקליטים האמריקאית M-Theory Audio דרכה שוחררה גרסה מחודשת של האלבום "Sands of Time" בתוספת רצועת בונוס ותקליט כפול של האלבום וה-EP. בשנה זו השיקה הלהקה את פסטיבל ה-Scarfest הראשון, פסטיבל מוזיקה בשיתוף להקות מקומיות, אמנים אלטרנטיביים, דוכני אוכל ועוד. הלהקה המשיכה את סיבוב ההופעות העולמי שלה גם בסין ובממלכה המאוחדת.
Hellscore
ב-2018 השתתפה המקהלה בפסטיבל Europa Cantat בעיר טאלין שבאסטוניה. במסגרתו ביצעה מספר הופעות ברחבי העיר.
ב-2019 השתתפה המקהלה בפסטיבל Aarhus Vocal Festival בעיר אורהוס שבדנמרק. במסגרת הפסטיבל הופיעה המקהלה על הבמה המרכזית וזכתה בפרס "העיבוד החדשני ביותר" בתחרות מקהלות בינלאומית.
במהלך שנות פעילותה הפיקה המקהלה מספר קליפים לביצועי האקפלה שלה. הבולטים מביניהם הם הקאבר לשיר "Unsainted" של להקת סליפנוט ומחרוזת שירי נייטוויש.
נועה פועלת להפצת הסגנון מטאל-אקפלה על ידי קיום סדנאות בנושא ברחבי העולם. היא זומנה להרצות בדנמרק, נורווגיה, גרמניה ומדינות נוספות.
אמה הורבאט
אמה הורבאט (באנגלית: Ema Horvath; נולדה ב-28 בינואר 1994) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה מתפקידה בסרט האימה "לייק.שתף.עקוב" משנת 2017, ובשל תפקיד כאנה רו בסרט האימה "הגרדום: מערכה 2" במשנת 2019.
ראשית חייה
הורבאט נולדה ב-28 בינואר 1994 באטלנטה, ג'ורג'יה. בגיל 6 עברה עם הוריה לקנטקי.
קריירה
הקריירה של הורבאט החלה למעשה בגיל חמש כאשר הבחינה בפרסומת לאודישנים בתיאטרון מקומי בזמן שקראה את עיתון, ומאז החלה אהבתה למקצוע המשחק. היא למדה בבית ספר לאומנות, ומאוחר יותר בפנימיית מרכז אינטרלוכן לאמנויות. כשסיימה בית ספר תיכון, ניסתה הורבאט בתור בדיחה להגיש מועמדות לבית הספר למשחק של אוניברסיטת הרווארד, אך להפתעתה היא התקבלה.
ביריוליובו המערבית
נפת ביריוליובו המערבית (ברוסית: район Бирюлёво Западное) היא נפה במחוז הדרומי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 8.5064 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 88,796 תושבים (2020).
באזור התעשייה של הנפה ישנם מפעלים של ענפי הבנייה והמזון, כולל המפעלים "קרקר", "הרמוניה", מפעל נקניקיות, תחנת כוח תרמית וחום 26.
ישנם 3 קופות חולים (1 לילדים, 2 למבוגרים), 7 בתי ספר תיכוניים, 16 גני ילדים, סניף של בית ספר טכני לייצור מכשירים. בין מתקני התרבות והספורט ישנן שתי ספריות, משטח קרח מקורה.
תושבי ביריוליובו מגיעים למרכז מוסקבה, לתחנת הרכבת פבילצקאיה, תוך 25 דקות ברכבת חשמלית מדפו דומודדובו.
סבארין (כפר)
סבארין (בערבית: صبارين) היה כפר ערבי בנפת חיפה המנדטורית ששכן כ-28 קילומטרים דרומית לחיפה. הכפר נכבש בידי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), במהלך מלחמת העצמאות, ב-12 מאי 1948.
היסטוריה
בשנת 1859 היו בסבארין כ-600 תושבים, שעיבדו אלפי דונמים. החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1870, וציין שתושבי הכפר גידלו שומשום. הוא תיאר גם באר מים בנויה שנקראה ביר סבארין. בכפר היו על פי ההערכות כ-1,000 תושבים שהתגוררו בבתי אבן.
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 תיארה את סבארין ככפר גדול השוכן על מדרון. נכתב כי הבאר היא ראש אמת המים בקיסריה. הבאר הסגלגלה הייתה בקוטר 15 רגל ועומקה 15 רגל. לפי מרשם אוכלוסין משנת 1887, בסבארין התגוררו כ-1,160 תושבים; כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, בסאברין התגוררו 845 תושבים: 833 מוסלמים ו-12 נוצרים קתולים. האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-1,108 איש, מתוכם 18 נוצרים והשאר מוסלמים. באותה העת היו בכפר 256 בתים.
בסקר הכפרים של 1945 אוכלוסיית הכפר כללה 1,700 איש: 1,670 מוסלמים ו-30 נוצרים. אדמות הכפר השתרעו על פני שטח רב: 12,773 דונם שימשו לגידול לדגנים, 45 דונם שימשו למטעים, ואילו 179 דונם שימשו למגורים ולבנייה.
הכפר נכבש במבצע צבאי של האצ"ל ב-12 במאי 1948, לאחר שהוגן על ידי צבא ההצלה. על פי בני מוריס, האצ"ל נתקל בהתנגדות רבה של הכפריים. תושבים רבים ברחו והגיעו למחנות פליטים באזור ג'נין. במבצע נכבשו גם הכפרים הסמוכים: ח'ביזה, סינדיאנה, בוריכה ואום א-שוף אחרוני התושבים עזבו לאום אל-פחם הסמוכה. לאחר המלחמה אזור הכפר נכלל במדינת ישראל. קיבוץ רמות מנשה הוקם מצפון מזרח לכפר בשנת 1948, והמושב עמיקם נוסד בשנת 1950, כקילומטר דרומית לכפר.
ההיסטוריון הערבי ח'אלדי תיאר את המקום ב-1992:"האתר הגדול, זרוע בפסולת אבן של בתים, ומכוסה בקוצי בר. ישנם גם קקטוסים ועצי אורן, תאנה, זית ותות. חלק מהאדמות שמסביב משמשות את הישראלים למרעה ולגידול עצי פרי."
איי.סי. פאואר
'''איי.סי. פאואר בע"מ (IC Power Ltd''') היא חברה העוסקת בייצור חשמל, ומחזיקה נכון ליולי 2015 בתחנות כוח ב-11 מדינות שונות.
החברה הוקמה בתחילת שנת 2010 בתור חברה בת של החברה לישראל, ומכאן שמה: "IC" - ראשי תיבות של החברה לישראל (Israel Corporation), ו-"Power" - שכן החברה עוסקת בהפעלת תחנות כוח (Power Stations). ב-7 בינואר 2015 הועברה הבעלות על החברה לחברת קנון הולדינגס, שפוצלה באותה עת מהחברה לישראל. בנובמבר 2017 מכרה קנון הולדינגס את כל פעילות החברה מחוץ לישראל (את כל החזקותיה בחברת "אינקיה") תמורת 1.3 מיליארד דולר.
רקע
בחודש מאי 2007 זכו החברה לישראל וחברת ההשקעות ההודית "DS Constructions Ltd" במכרז לרכישת חברת "גלובלק אמריקה" (Globeleq Americas Ltd) - חברת החזקות שהחזיקה ב-9 חברות העוסקות בייצור ומכירת חשמל ב-8 מדינות באמריקה הלטינית, בהספק כולל של כ-2500 מגה ואט. חברת גלובלק אמריקה הייתה עד אז בבעלות ישירה של חברת גלובלק אינטרנשיונל (Globeleq International Ltd), ובבעלות עקיפה של קרן השקעות שהקימה ממשלת בריטניה לפיתוח עסקים בתחום ייצור והספקה של חשמל.
ב-18 ביוני 2007 הושלמה רכישת גלובלק אמריקה תמורת 543 מיליון דולר, והחברות שהוחזקו על ידי גלובלק אמריקה הועברו לחברת ההחזקות SLC Holdings Ltd (שזמן קצר לאחר מכן שונה שמה לאינקיה - Inkia Energy Ltd) הרשומה בברמודה, שהוקמה על ידי החברה לישראל במיוחד למטרה זו.
מכיוון שחברת DS ההודית לא הצליחה עד לתאריך הרכישה להשיג את האישורים הנדרשים מהרשויות בהודו לביצוע הרכישה, הרכישה בוצעה במלואה על ידי החברה לישראל. בהתאם להסכם שחתמו שתי החברות מראש למקרה ש-DS לא תצליח להשיג את האישורים הנדרשים בזמן, ניתנה ל-DS אופציה לרכישת עד 50% ממניות חברת אינקיה עד ל-2 בספטמבר 2007. חברת DS לא הצליחה להשיג את האישורים הנדרשים ולממש את האופציה עד לתאריך זה, ולפיכך האופציה פקעה, והחברה לישראל המשיכה להחזיק ב-100% ממניות חברת אינקיה.
בשנת 2009 חתמה החברה לישראל על עסקה לרכישת 80% ממניות חברת "או.פי.סי. רותם בע"מ" - חברה ישראלית שזכתה בשנת 2004 במכרז ממשלתי להקמת תחנת כוח של כ-400 מגה ואט במישור רותם. רצונה של החברה לישראל להיכנס לתחום ייצור החשמל בישראל, וכן הפעילות שכבר ניהלה בתחום ייצור החשמל באמצעות חברת הבת אינקיה, היו מהמניעים לביצוע הרכישה.
הקמתה של איי.סי. פאואר
בהתאם להחלטת דירקטוריון החברה לישראל מיום 13 בינואר 2010, הוקמה בתחילת 2010 חברת '''איי.סי. פאואר בע"מ''' כחברה בת של החברה לישראל, במטרה לרכז את כלל הפעילות בתחום תחנות הכוח תחת מערך חברות אחד, דבר שיאפשר לנצל טוב יותר את היתרונות לגודל ואת מצבור הידע בנושא בקבוצה.
בסמוך לאחר הקמתה של איי.סי. פאואר, הוקמה חברת '''איי.סי. פאואר ישראל בע"מ''' כחברה בת שלה, בתור חברת החזקות שתרכז את כלל הפעילות בתחום ייצור החשמל בישראל.
אל חברת איי.סי. פאואר הועברה מלוא הבעלות על חברת אינקיה, ואל חברת איי.סי. פאואר ישראל הועברו מלוא המניות שבידי החברה לישראל (80%) בחברת או.פי.סי. רותם.
התפתחות החברה מאז הקמתה
עם הקמתה הייתה איי.סי. פאואר פעילה ב-7 מדינות: ישראל, פרו, בוליביה, אל סלוודור, הרפובליקה הדומיניקנית, פנמה וג'מייקה.
בשנת 2011 החלה החברה לפעול בצ'ילה, ובשנת 2014 החלה לפעול בניקרגואה, בקולומביה ובגואטמלה (ראו להלן: פעילות לפי מדינות).
בינואר 2015 הועברה הבעלות על איי.סי. פאואר מהחברה לישראל לחברת קנון הולדינגס שפוצלה מהחברה לישראל באותו זמן.
בחודש יוני 2015 פורסם כי חברת קנון הולדינגס מתכננת להנפיק את איי.סי. פאואר בבורסת ניו יורק, תוך גיוס של 400 מיליון דולר.
ב-2 ביולי 2017, שונה שמה של איי.סי. פאואר ישראל בע"מ לאו.פי.סי אנרגיה בע"מ. ב-10 באוגוסט 2017 ביצעה או.פי.סי אנרגיה הנפקה ראשונה לציבור בבורסה בתל אביב, ונכון לשנת 2018 מחזיקה איי.סי. פאואר בכ-75% ממניותיה, כשהיתרה מוחזקת על ידי הציבור.
ישראל
בשנת 2010 התחילה חברת או.פי.סי. רותם בבניית תחנת כוח במחזור משולב במישור רותם בעלת כוח ייצור של כ-440 מגה ואט, ובשנת 2013 הושלמה הבנייה והתחנה החלה לייצר ולספק חשמל. עם הקמתה, הייתה תחנת כוח זו תחנת הכוח הפרטית הגדולה בישראל.
בחודש אוגוסט 2015 השלימה איי.סי. פאואר את רכישת חברת Advanced Integrated Energy - המחזיקה ברישיון להקמת תחנת כוח בסמוך למפעל של נייר חדרה בהספק של כ-120 מגה ואט, ומיועדת בין השאר לשמש את צורכי החשמל והקיטור של המפעל. לתחנת הכוח, לכשתוקם, צפויה להיות נצילות אנרגיה גבוהה, עקב שימוש בטכנולוגיית קוגנרציה.
פרו
עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה בשתי חברות בפרו: אדחל (Edegel) (14.4%) וקלפה (Kallpa Generacion) (100%). אדחל היא חברת החשמל הגדולה בפרו ונסחרת בבורסת לימה, וקלפה הייתה באותה עת חברה המפיקה חשמל מטורבינת גז במתקן הממוקם בעיר צ'ילקה (Chilca).
אדחל
בשנת 2010 הגדילה אינקיה את החזקותיה באדחל מ-14.4% ל-21.1%, ובשנת 2014 מכרה החברה את החזקותיה באדחל תמורת 413 מיליון דולר, ורשמה רווח של 88 מיליון דולר בעקבות המכירה.
קלפה, CdA ו-Samay
בשנת 2009 הושלמה הקמת טורבינת גז נוספת במתקן של קלפה, ובשנת 2010 הושלמה הקמת טורבינה שלישית. עם תום הקמתן של שתי טורבינות אלו, עלה כושר הייצור במתקן מכ-184 לכ-560 מגה ואט. כמו כן ירד שיעור החזקתה של אינקיה בקלפה ל-74.9%, עקב התקשרות עם משקיע מקומי שקנה 25.1% ממניות החברה תמורת כ-73 מיליון דולר.
בשנת 2012 השלימה החברה הקמת טורבינה רביעית באתר הייצור של קלפה, טורבינה הפועלת לפי עיקרון של מחזור משולב עם שלוש הטורבינות האחרות. בכך הגיע המתקן בקלפה להספק של כ-857 מגה ואט (כשסך צריכת החשמל בפרו באותה עת הייתה כ-5,500 מגה ואט) - והפך לאתר ייצור החשמל הבודד הגדול ביותר בפרו.
ב-29 בנובמבר 2013 זכתה Samay, חברה נכדה של איי.סי. פאואר שהוקמה ב-2013, במכרז של ממשלת פרו להקמת תחנת כוח עם יכולת ייצור של 590 מגה ואט, שתשמש כתחנת גיבוי, בעלות מוערכת של כ-380 מיליון דולר. התחנה צפויה לקום במחצית שנת 2016. המכרז היה אחד משני מכרזים שפרסמה ממשלת פרו, כאשר המתמודדים במכרז יכלו לזכות רק באחד משני המכרזים. Samay זכתה במכרז עבור האתר הסמוך לעיר מולנדו שבאזור ארקיפה. משך ההסכם להפעלת תחנת הכוח עליו חתמה החברה עם ממשלת פרו הוא 20 שנה, והיקפו - כמיליארד דולר.
בחודש אפריל 2014 השלימה קלפה את רכישת תחנת הכוח Las Flores הממוקמת גם היא בעיר צ'ילקה, בסמוך לאתר של קלפה, ובכך הגדילה את ההספק של קלפה מ-870 מגה ואט ל-1,063 מגה ואט.
בוליביה
עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה בחברת COBEE (100%) הרשומה בקנדה ופועלת בבוליביה. החברה מפעילה 14 מתקנים הידרו-אלקטריים הממוקמים בעמקי זונגו (Zongo) ומיגיאס (Miguillas) בהספק כולל של 209 מגה ואט, וכן שתי טורבינות גז במחזור פתוח הממוקמות באל אלטו, בהספק כולל של כ-18 מגה ואט. הזיכיונות שהיו בידי החברה איפשרו לה לבנות תחנות הידרו-אלקטריות נוספות באותם עמקים, אך מאז רכישתה של COBEE על ידי אינקיה ב-2007 ונכון לסוף 2014, החברה טרם הקימה או רכשה תחנות כוח נוספות.
פעילות החברה בייצור וחלוקת חשמל הייתה מבוססת בתחילה על זיכיון שניתן לה מהממשלה ב-1990 למשך 40 שנה. עקב שינוי בחוקי בוליביה בתחום החשמל, הפסיקה החברה לפעול במסגרת הזיכיון והחלה לפעול במסגרת רישיון זמני בדצמבר 2010, ומאז (נכון לסוף 2014) היא ממשיכה לפעול במסגרת רישיון זמני ואין להנהלת החברה ודאות לגבי קבלת רישיון קבוע בעתיד.
בשנת 2010 הלאימה ממשלת בוליביה 3 חברות לייצור חשמל שהיו בעבר בבעלות המדינה, וכן 4 חברות להולכת חשמל שאחת מהן הייתה בעבר בבעלות המדינה, והשלוש האחרות הן חברות פרטיות שמעולם לא היו בבעלות ממשלתית. עקב פעולות אלו ועקב התבטאותו של נשיא בוליביה איבו מוראלס על כוונתו לפקח על משק החשמל ולהחזיר חברות שעברו בעבר הפרטה לשליטת הממשלה, הביעה החברה לישראל בדוחותיה לשנים 2010-2014 חשש מאפשרות של המשך מהלכי ההלאמה, וכן חשש שהלאמה זו אם תתרחש לא תפוצה כלל או לא תפוצה כיאות על ידי הממשלה.
אל סלוודור
עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה בחברת Nejapa (71%), חברה הרשומה בדלאוור, ארצות הברית ומפעילה מתקן לייצור חשמל באל סלוודור הפועל על מזוט. במתקן 27 גנרטורים בעלי הספק כולל של כ-144 מגה ואט, המהווים כ-12% מהספק החשמל הכולל של אל סלוודור נכון לשנת 2013. חברת Nejapa נוהלה ומנוהלת על ידי חברת Cenergica, חברה בבעלות מלאה של אינקיה המחזיקה גם במסוף דלקים בנמל Acajutla, וכן עוסקת בייבוא וייצוא של חשמל.
בינואר 2015 רכשה אינקיה את שארית 29% ההחזקות בחברת Nejapa, ומאז החברה נמצאת בבעלותה המלאה.
הרפובליקה הדומיניקנית
בשנת 2013 רכשה CEPP את Estrella De Norte, תחנת כוח המותקנת על אסדה בעלת יכולת ייצור של כ-37 מגה ואט, במטרה לצרף את האסדה למתקן בפוארטו פלאטה. עם זאת ב-2014, עקב זכיית איי.סי. פאואר במכרז בפנמה, החליטה החברה להעביר את האסדה מהרפובליקה הדומיניקנית לפנמה.
פנמה
עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה ב-21.2% מחברת Pedregal, המחזיקה בתחנת כוח בעיר פאקורה (Pacora) המכילה 3 גנרטורים הפועלים על מזוט, בהספק כולל של כ-55 מגה ואט. על אף שלאינקיה החזקות מיעוט בלבד בחברה, היא מנוהלת בפועל על ידי חברה בת בבעלות מלאה של אינקיה.
בשנת 2014 זכתה חברה בת חדשה של איי.סי. פאואר בשם Kanan (100%) בחוזה לאספקת 86 מגה ואט לחברות הולכה בפנמה לתקופה של חמש שנים. החשמל יופק משתי אסדות - האחת שנקנתה מחברת PQP (חברת הבת של אינקיה בגואטמלה) (בעלת כושר ייצור של 55 מגה ואט), והשנייה שנקנתה על ידי CEPP ברפובליקה הדומיניקנית (בעלת כושר ייצור של 37 מגה ואט), ולאחר הזכייה בחוזה הוחלט להעבירה ל-Kanan.
ג'מייקה
עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה ב-15.6% מחברת Jamaica Private Power Company (JPPC), תחנת כוח הממוקמת בקינגסטון ופועלת על מזוט, ובעלת הספק של כ-60 מגה ואט. בחודש מאי 2014 השלימה איי.סי. פאואר את רכישת חברת AEI Jamaica, שהחזיקה ביתרת 84.4% הבעלות על JPPC, ובכך הגדילה את החזקתה ב-JPPC ל-100%.
צ'ילה
בדצמבר 2011 רכשה איי.סי. פאואר יחד עם שותף מקומי את חברת Central Cardones הפועלת בצ'ילה, כך שאיי.סי. פאואר החזיקה בתום הרכישה ב-86.6% מהבעלות על החברה. החברה הנרכשת החזיקה תחנת כוח הממוקמת ב-COPIAPO, הפועלת על טורבינת גז במחזור פתוח ומופעלת על סולר, בהספק של כ-155 מגה ואט. התחנה משמשת בעיקר לגיבוי.
באוקטובר 2013 רכשה איי.סי. פאואר את מלוא הבעלות על חברת Central Colmito, המחזיקה בתחנת כוח דו-דלקית הפועלת במחזור פתוח ובעלת הספק של כ-58 מגה ואט, וממוקמת במרחק של כ-100 ק"מ מבירת צ'ילה. גם תחנה זו משמשת כתחנת גיבוי.
כמו כן באוקטובר 2013 רכשה חברת Cerro El Plomo, חברה נכדה של איי.סי. פאואר, מגרש בשטח של 1,530 דונם במחוז Limache לצורך הקמת תחנת כוח חדשה בעתיד.
ניקרגואה
ב-12 במרץ 2014 נכנסה איי.סי. פאואר לראשונה לניקרגואה, כשחברת אינקיה השלימה רכישת חברת AEI Nicaragua Holdings, המחזיקה ברוב הבעלות ב-3 חברות לייצור חשמל הפועלות במדינה: חברת Amayo המפעילה טורבינות רוח, חברת Corinto המחזיקה באסדת חשמל הפועלת על מזוט, וחברת Tipitapa המפעילה גם היא תחנת כוח הפועלת על מזוט. שלוש החברות יחד הן בעלות הספק כולל של כ-185 מגה ואט.
קולומביה
בחודש מרץ 2014 הודיעה החברה על רכישת 60% מהבעלות על חברת Supertroil הפועלת בקולומביה, ועוסקת בייצור חשמל מגז טבעי ובדחיסת וחלוקת גז טבעי.
גואטמלה
ב-21 בספטמבר 2014 השלימה החברה את רכישת מלוא הבעלות בחברת AEI Guatemala - המחזיקה בחברת Puerto Querzal Power (PQP), המפעילה בגואטמלה תחנת כוח המורכבת מ-3 אסדות חשמל המופעלות על מזוט, בהספק כולל של 234 מגה ואט. אחת משלוש האסדות (בעלת הספק של 55 מגה ואט) הועברה לחברת Kanan (חברה בת של איי.סי. פאואר הפועלת בפנמה). תחנת הכוח שנרכשה מייצאת חשמל לאל סלוודור ולהונדורס.
החזקות
מבנה החזקות החברה כפי שמתואר להלן נכון ליום 31.12.14.
כמו כן המבנה מתאר את ההחזקות הישירות והעקיפות של חברת אינקיה בחברות יצרניות, ואינו מתאר את כל חברות ההחזקות שדרכן מחזיקה אינקיה בחברות אלו.
ההחזקות בישראל מוחזקות דרך חברת הבת '''איי.סי. פאואר ישראל (100%), וההחזקות בכל שאר המדינות הן דרך חברת הבת אינקיה''' (100%).
גידול תינוקות בלי חיתולים
גידול תינוקות בלי חיתולים הוא שיטה שבה המטפלים בתינוק משתמשים במודעות לזמנים קבועים, באינטואיציה ובתקשורת עם התינוק כדי לסייע לו להתפנות מצרכיו שלא בתוך חיתול, אלא במקום מתאים אחר (שירותים, סיר וכו'). המונח המקובל באנגלית הוא Elimination Communication, ובעברית משתמשים מיישמי השיטה במונחים "בלי חיתולים", "שיטת הקשב", "שיטת חיתולס" או "פשפושים".
השיטה
הרעיון המרכזי בשיטה הוא לזהות סימנים לא מילוליים של התינוק המעידים על הצורך שלו להתפנות, ולהיענות להם בהתאם. כמו כן המטפל מעודד את התינוק לפתח עוד את תשומת הלב לצורך שלו להתפנות, לדעת כי המטפל קשוב אליו ולפיכך לסמן לו על כך, ולהתרגל להתפנות גם בזמנים קבועים (למשל עם ההתעוררות משינה) או בתגובה להצעה מילולית של המטפל.
מחקרים רבים מוכיחים כי לתינוקות מודעות אינסטיקטיבית לצורך שלהם להתפנות, והם מסמנים זאת כבר מיום היוולדם. עד גיל 4 חודשים יש חלון הזדמנויות לשימור האינסטינקט הטבעי, אך גם לאחר מכן אפשר ליישם את השיטה, במלואה או בחלקה.
השיטה איננה זהה לגמילה מחיתולים, כיוון שאין מרגילים את התינוק לחיתולים ואחר כך גומלים אותו מהם, אלא משמרים יכולת טבעית שלו. במובן זה מקובל להשוות אותה להנקה – תינוק שינק בחודשי חייו הראשונים איננו צריך להיגמל מהאכלה בבקבוק.
מקורות השיטה והפצתה בעולם המערבי ובישראל
שמירה על תינוקות נקיים בלי חיתולים הוא הרגל מקובל בתרבויות רבות בעולם, בעיקר בקרב המדינות הלא מתועשות. השיטה לגדל תינוקות בלי חיתולים והמונח Elimination communication החלו להיות מוכרים בארצות הברית בעקבות אינגריד באואר, שפרסמה בשנת 2001 את ספרה "Diaper Free! The Gentle Wisdom of Natural Infant Hygiene". באואר נחשפה לשיטה במסעותיה בהודו ובאפריקה, וגידלה על פיה את ילדיה. לאחר מכן היא החלה לשתף את הידע שצברה בקרב הורים ומטפלים בתינוקות.
חלוצה נוספת בהבאת השיטה לארצות המערב היא לורי בוקה, שפרסמה ספר ראשון בנושא כבר בשנת 1979, וספרים נוספים בהמשך. בוקה הושפעה בנושא מחברה הודית, ובפרסומיה ניסתה להתאים את השיטה לאורח החיים המערבי.
בישראל נפוצה השיטה לראשונה דרך תרגומיה של בשמת אבן-זהר שפורסמו באתר האינטרנט "באופן טבעי". אבן-זהר נחשפה למחקרים וכתבים בנושא, תרגלה את השיטה עם בנה מיום היוולדו, ומפיצה את הידע להורים נוספים משנת 2003. מאוחר יותר נפתחה קומונת אמהות באתר תפוז, בה ניתן להתייעץ בנושא ולקבל תמיכה בעת יישום השיטה. בשנת 2011 עלה אתר האינטרנט "חיתולס" של לריסה גינת, שנחשפה למאמרים מדעיים וספרים בנושא והחלה לעסוק בהפצת הידע דרך הרשתות החברתיות וכלי תקשורת נוספים. נכון ל-2013 ישנם כבר מאות הורים בארץ שמתרגלים את השיטה באופן מלא או חלקי, והמודעות לנושא גדלה.
טומוגרפיית פליטת פוטון בודד
טומוגרפיית פליטת פוטון בודד ממחושבת (אנגלית: Single photon emission computed tomography או SPECT) היא בדיקה בלתי פולשנית (ללא חדירה פיזית לגוף המטופל), בה מתוארים גרפית חלקים פנימיים של גוף הנבדק. טכנולוגיה זו משמשת לאבחון קליני, למחקר פיזיולוגי וכסיוע בעת פעילות פולשנית כמו ניתוח או בדיקה אחרת. בדומה לשיטות דימות אחרות מזריקים לנבדק איזוטופ רדיואקטיבי, שהוא אטום שאחד ממאפייניו היא פליטת קרינה. קרינה, במקרה זה קרני גמא, היא פליטה של חלקיקים יסודיים נושאי אנרגיה- אחריה נוכל לעקוב באמצעות מכשיר מותאם. כאמור, את החומר הרדיואקטיבי המסוים מזריקים לזרם הדם. הקרינה שנפלטת מהחלקיקים הנעים בזרם בדם, מצולמת באמצעות מצלמה מיוחדת מזוויות וחתכים שונים ומאפשרת ליצור הדמיה תלת־ממדית של הרקמה המצולמת ואת תפקודה. ברפואה משתמשים בכלי זה לאבחון או להנחיה בטיפולים פולשניים, בבעיות או במחלות שלא ניתן לאתר באמצעות צילום רנטגן.
עקרונות כלליים בביצוע ההליך הרפואי
טומוגרפיית פליטת פוטון בודד ממחושבת היא טכניקה אבחונית מתחום הרפואה הגרעינית בה משתמשים בקרני גמא כדי ליצור טומוגרפיה – תמונת חתך של שכבה מסוימת בגוף. בשונה מטכניקות אחרות, טכניקה זו מאפשרת קבלת מידע תלת־ממדי אמיתי. המידע לרוב מוצג כחתך רוחבי של המטופל, אך לבחירת הרופא והטכנאי יוכל להיחתך או להתעצב על פי בקשתם. טכניקה זו דורשת החדרת איזוטופ הפולט קרני גמא אל תוך גוף המטופל, לרוב באמצעות הזרקתו אל זרם הדם. ברוב המטופלים, האיזוטופ הרדיואקטיבי שייבחר הוא יון מסיס, מומס, למשל איזוטופ מספר 111 של אינדיום. לרוב, איזוטופ שמשמש כ"מרקר- סמן" מחובר לליגנד ספציפי כדי ליצור רדיו-ליגנד, שתכונותיו מביאות לכך שיתחבר לרקמות מסוימות בגוף. חיבור זה מאפשר את הקומבינציה של ליגנד ושל התרופה הרדיולוגית כדי שתוכל לנוע ולהתחבר למקום בגוף שאותו ירצו הרופאים המטפלים לבדוק. זה המקום שבו הרדיו-ליגנד, אותו קומפלקס פולט קרינה, יהיה בריכוז גבוה ובו נוכל להבחין באמצעות השימוש במצלמת גמא.
עקרון פעולה
במקום להסתפק ביצירת תמונה של מבנה אנטומי בלבד, סריקת ה-SPECT מאפשרת למדוד את רמת הפעילות הביולוגיות באזורים שונים בתחום התלת־ממדי הנבדק. המידע המנופק מריכוז האיזוטופ הרדיואקטיבי, מעיד עבורנו על הכמויות של הדם הזורם בקפילרות בתחום האזור המוצג. באותה הדרך שבה למשל צילום רנטגן הוא תמונה 2D של מבנה שהוא תלת־ממדי, התמונה המופקת על ידי מצלמת הגמא היא תמונה 2D של התפזרות תלת־ממדית של החומר הרדיואקטיבי בגוף. בטכניקת תמונה זו, משתמשים במצלמת גמא כדי לצלם תמונות 2D רבות מזוויות וכיוונים שונים. לאחר מכן, מריצים "אלגוריתם בנייה טמוגרפי " במחשב כדי ליצור סט מידע בשלושה ממדים. מידע זה יוכל לעבור מניפולציות מגוונות כדי להראות חתכים דקים לאורך כל ציר שנרצה להראות בגוף, בדומה לזה הנוצר בטכניקות טומוגרפיות שונות למשל במכשיר MRI, CT ו-PET. כיוון שסריקת ה־SPECT דומה מאוד לצילום קרני גמא בשני ממדים, ניתן להשתמש באותם חומרים רדיולוגיים גרעינים. כך, אם מטופל נכנס לטיפול אחר של אבחון עם שימוש בחומרים רדיואקטיביים, אך התמונה שהתקבלה מהשימוש ברדיו-ליגנד לא התקבלה כמצופה, ייתכן ואפשר יהיה להעביר אותו ישירות לסקירת SPECT תוך שימוש בחומרים הקיימים בדמו. כדי לקבל את תמונה הסופית מצלמת גמא מסתובבת סביב המטופל. ההקרנות נדרשות כדי לקבוע נקודות בזמן הרוטציה – כאשר המצלמה נודדת בין 3 ל-6 מעלות. ברוב המקרים, סריקת 360 מעלות מקיפה נבחרת כדי ליצור את בניית השכבה האופטימלית. כדי לקבל כל הקרנה, לרוב פרק הזמן הנדרש הוא בין 15–20 שניות. ולכן, סריקה מלאה במכשיר לרוב תיקח בין 15–20 דקות. אם המכשיר כולל מספר מצלמות גמא, התהליך המתואר יואץ. לדוגמה, מכשיר בעל שתי מצלמת יכול לאפשר לשתי הקרנות לקרות בו זמנית, תוך חלוקת משימות הצילום המקיף בין שתי המצלמות. ישנם מכשירים מתקדמים, שכוללים שלוש מצלמות.
השוואה בין בדיקת SPECT לבדיקת PET
סריקת PET, בדומה לסריקת SPECT, היא טכניקת דימות בעולם הרפואה גרעינית, המשמשת ליצירת תמונות תלת־ממדיות. שתי טכניקות אלו, עושות שימוש בחומר מעקב רדיואקטיבי ואיתורן של קרני גמא. ההבדל העיקרי בין הסריקות הוא באופי הנתונים אותם מודדים בזמן הסריקה. מצלמת ה-SPECT מודדת גלי גמא, בעוד שבסריקת PET עוקבים אחרי האנרגיה הנפלטת מפוזיטרונים. פוזיטרון, הוא חלקיק בעל מסה זהה לאלקטרון ובעל מטען שווה בגודלו והפוך (חיובי). הפוזיטרונים מגיבים עם האלקטרונים בגוף הנבדק, וכאשר הם נפגשים הם מבטלים אחד את השני. החיבור בין החלקיקים יוצר כמות מסוימת של אנרגיה בתצורה של 2 פוטונים שיוצאים לכיוונים הפוכים ומנוגדים זה לזה. למעשה, זאת הסיבה בגללה SPECT נקראת טומוגרפיית פליטת פוטון בודד – כדי להבדיל אותו מבדיקת ה-PET בה נפלטים שני פוטון מכל חלקיק. הקולטנים בסורק PET מודדים את האנרגיה של פוטונים אלו, ומשתמשים במידע זה על מנת ליצור תמונות תלת־ממדיות של הפעילות המטבולית בגוף. טכניקה זו יוצרת תמונה בעל רזולוציה גבוהה יותר בהשוואה לבדיקת SPECT. סריקות מסוג SPECT הן באופן משמעותי זולות מסריקות PET, בעיקר כיוון שעמידותן גבוהה יותר ומשתמשים בהן ברדיו איזוטופים שהם קלים יותר להשגה מאשר בבדיקת הPET.
יישומים רפואיים של טומוגרפיית פליטת פוטון בודד
SPECT משתמשת לאבחון פונקציות שונות ומגוונות בגוף האדם בהתאם למידע בו המטפל בוחר להתמקד.
הפקת התמונה ואלגוריתמי השחזור
כיום, טומוגרפיית פליטת פוטון בודד (SPECT) נמצאת בשימוש נרחב בתחום ההדמיה הגרעינית. החומר הרדיואקטיבי המוזרק, פולט פוטונים של קרני גמא בודדות. מערכת SPECT משתמשות במצלמת גמא אחת או יותר המותקנות על גבי מבנה, כך שהגלאי יכול להסתובב סביב המטופל. מנתוני ההקרנה מתקבלות תמונות דו־ממדיות רבות, המוצגות בזוויות רבות, המאפשרות להבין את ההתפלגות התלת־ממדית של החומר בתוך איבר ובהתאמה את מבנהו של האיבר. ישנם שני סוגי מערכות - מערכות SPECT הבונות את התמונה תוך כדי תנועה סיבובית ואחרות העוצרות ומצלמות תמונות בזוויות שונות. בSPECT תמונות נרכשות בדרך כלל לאורך קשת של 360 או 180 מעלות (בהתאם לאיבר רצוי) על מטריצה (המערך הדו־ממדי) של 64X64 או 128X128 פיקסלים. בדרך כלל, תמונה מצולמת כל 3–6 מעלות ואורך הסריקה הכולל הוא כ15–20 דקות. התמונה הראשונית הדו־ממדית שמתקבלת, אינה חדה ויעילה מספיק לאבחון ולפיכך משתמשים באלגוריתמים מתמטיים כדי לשחזר מטריצות תלת־ממדיות של מישורים שנבחרו מנתוני ההקרנה הדו־ממדית. הפקת התמונה במכשיר SPECT מתבססת על אלגוריתמי שחזור. אלגוריתמים אלה מחשבים את חלוקת החומר הרדיואקטיבי ברמה תלת־ממדית מדויקת. באמצעות נתונים סטטיסטיים שנאספים מעשרות אלפי אירועי התנגשות של פוטונים, מספר משוואות סימולטניות מנתחות את ההחזר של הקרינה לאורך קו ברקמה. משוואות אלו, יכולות להיפתר במספר דרכים. כך, יכולה להיבנות מפה של הפעילות הרדיואקטיבית כפונקציה של מיקום הרקמות. המפה שנוצרת מראה את הרקמות כתלות בחומר הניגוד, והיא מפוענחת על ידי מומחה לרפואה גרעינית או רדיולוג לפי האבחון ותוכנית הטיפול של המטופל. כיום, קיימות שתי שיטות רווחות לשחזור תמונה שהופקה במכשיר SPECT, באופן איטרטיבי או בטכניקת FBP:
סטילווטר
נהר הסיטלווטר (stillwater river; בתרגום חופשי: נהר המים השקטים) הוא יובל של נהר הילוסטון. אורכו כ-113 ק"מ והוא זורם במזרח מדינת מונטנה בארצות הברית
כללי
מימי נהר הסטילווטר נובעים באזור הטבע הבראשיתי הבסארוקה-ברטות' ממזרח להרי ברטות',במחוז פארק ליד הגבול עם ויומינג וגבול הפארק הלאומי ילוסטון.
הנהר זורם בכיוון צפון מזרח בין רכס נאבסרוקה ממערב והרי ברטות' ממזרח. הוא זורם דרך היער הלאומי קסטר וליד נקודות היישוב ניי ואבסרוקי. הוא נשפך לנהר הילוסטון ליד העיירה קולומבוס, מונטנה.
שמות הנהר השונים
נהר הסילווטר מוכר גם בשמות אחרים: נהר האיצ'קפירג'ה, נהר הרוז, נהר הרוזבד, וערוץ הסטילווטר.
גשר השטן
גשר השטן (באנגלית: Devil's Bridge) הוא מונח המתייחס למספר רב של גשרים עתיקי-יומין, הממוקמים בעיקר באירופה. רוב גשרי הקשתות הללו עשויים מסלעים או לבנים ומייצגים הישגים טכנולוגיים חשובים בארכיטקטורה של זמנים קדומים. עקב העיצוב הבלתי רגיל שלהם, גשרים אלה היו למוקדי משיכה ונכללו בסיפורים בתקופה הקלאסית וימי הביניים.
לכל אחד מאותם גשרי שטן קיים מיתוס או מעשייה הקשורים לשטן, בהתאם לאמונה הרווחת באותו אזור. כמה מהסיפורים מספרים שהשטן עצמו הוא בונה הגשרים, וזאת מאחר שקיומו מלכתחילה ויכולת עמידותו לאורך השנים אינם מבוססים ולמעשה בלתי אפשריים. אחרים מייחסים לידע לבניית הגשרים כמתנה שניתנה מהשטן לאנושות כחלק מעסקה שערך עם האוכלוסייה המקומית, לרוב תמורת נשמותיהם.
אגדות המיוחסות לגשרים
הגשרים המתוארים כגשרי השטן הם רבים מספור עד שהאגדות המספרות עליהם נכללות בקטגוריה מיוחדת לפולקלור בשיטת ארנה-תומפסון לסיווג אגדות עמים (מספר 1191). כמה אגדות כוללות אלמנטים מקטגוריית הפולקלור המקומי, כמו לרמות את השטן (מספר 1196), החוזה עם השטן (מספר 756B) ואגדת הבונה הראשי.
גרסה אחת של סיפור המעשייה מציגה את בונה הגשר ואת השטן כיריבים. הדבר משקף את העובדה שלעיתים - כמו במקרה של גשר השטן שבמעבר סנקט גוטהארד - גשרים אלה נבנו בתנאים כל כך מאתגרים עד שהשלמתו של הגשר הצריכה את ביצועו של מעשה הירואי מצידם של בוני הגשרים ושל הקומונה כדי להבטיח את מצבו האגדי של הגשר.
גרסאות אחרות של האגדה מציגות אישה זקנה או רועה עדר פשוט אשר עורכים עסקה עם השטן. בגרסה זו, השטן מסכים לבנות את הגשר, ובתמורה הוא יקבל את הנשמה הראשונה אשר תחצה אותו. אחרי שבנה את הגשר (לרוב במהלך הלילה), השטן מרומה בידי יריבו: לדוגמה, על ידי זריקת כיכר לחם כדי לפתות כלב שיחצה את הגשר, והוא נראה לאחרונה כשהוא מעמיק לתוך המים ושלום שורר בקומונה המקומית.
באגדת גשר השטן שסמוך לשפך בנהר אלבה שבהמבורג, נגר ערך עסקה עם השטן והבטיח לו את הנשמה הראשונה אשר תחצה את הגשר. ביום ההכתרה כאשר הכומר ויועץ המחוז חככו בדעתם מי יחצה ראשון את הגשר, ארנב חצה אותו והשטן המאוכזב נעלם. במקום ניצב פסל המתייחס לאגדה זו.
מרבית הגשרים אשר קיבלו את הכינוי "גשר השטן" הם יוצאי דופן, לרוב עקב התגברות על קשיים טכנולוגיים לצורך בנייתם אך גם בשל עידון אסתטי או חשיבות אסטרטגית לקומונה המקומית.
צרפת
קיימים 49 גשרי שטן בצרפת, ביניהם:
אריק אבר
אריק אבר הוא אמן ספוקן וורד, משורר, במאי ומנהל אמנותי, ממייסדי פואטרי סלאם ישראל.
ביוגרפיה
אבר נולד בברית המועצות לשעבר בעיר לנינגרד (בימינו סנקט פטרבורג) ועלה לישראל בינואר 1990 יחד עם הוריו. הוא גדל בירושלים. לאחר שירותו נדד מחוץ לישראל והתגורר, בין היתר, בלונדון, בריסל ואיסטנבול. באותן שנים עסק בקרקס ותיאטרון רחוב. בשנת 2009 חזר ארצה. כיום מתגורר בתל אביב עם בת זוגו בנו ובתו.
קריירה
ביוני 2008 היה הראשון שייצג את ישראל בתחרות פואטרי סלאם בינלאומית בפריז לאחר ששנה קודם לכן ראו אותו מארגני האירוע מבצע ספוקן וורד ב"מיקרופון פתוח" בפסטיבל לתיאטרון רחוב של העיר אורייאק בדרום צרפת.
בשנת 2012 פגש את עמית אולמן (פדרו גראס) ונילי קופלר בערבי הספוקן-וורד שהפיקה ענבל בנימין במועדון הלימה לימה בתל אביב. השלושה הפיקו את ערב הפואטרי סלאם הראשון בישראל שיזם עמית אולמן והתרחש בתיאטרון האינקובטור בירושלים. במהלך השנים הבאות תחת ניהולם האמנותי של אבר וקופלר הפך הפואטרי סלאם לתופעה תרבותית נרחבת והתבסס כז'אנר אמנותי חדש בישראל.
בשנת 2014 העלה ב"תיאטרון החנות" את "ביטמילה" אחד ממופעי הספוקן וורד המוזיקליים הראשונים בארץ. הפרויקט נוצר יחד עם המוזיקאי קובי בן עזרא שגם הלחין רבים מהשירים. בהמשך, הפרויקט הפך למופע סולו של אבר.
בשנת 2015 ביים עבור קרקס "ריאקשן" את "Zappa Music Circus" מופע קרקס במועדון הזאפה בהרצליה.
בינואר 2017 ביים והנחה את סדרת הטלוויזיה "הקרם דה לה סלאם" ששודרה בערוץ הראשון ובה התארחו אמני ספוקן-וורד ומשוררים אורחים. בין המשתתפים היו ג'ימבו ג'יי, איציק פצצתי, עמית אולמן, שאנן סטריט, יורם טהר לב, עלמה דישי, צביה מרגליות רוני סומק, להקת טיפקס, קרולינה, מרגול ואחרים. התוכנית הייתה ההפקה האחרונה של רשות השידור וירדה מהמסך עם פירוקה.
יוני 2018 העלה יחד עם המוזיקאי תומר בר את המופע "אתה חי אתה מת" שמורכב משירי השניים ועוסק בתכניו בדיכאון, חרדה ומוות.
באפריל 2019 יזם, אצר והפיק את הפרויקט "שירה בתנועה" יחד עם יעל עוזסיני ונילי קופלר. הפרויקט הפגיש בין עשרה אנימטורים ועשרה אמני ספוקן וורד ובמהלכו נוצרו 10 סרטי אנימציה.
ביוני 2019 הוציא מיני-אלבום (EP) בשם "אבא בהתהוות" ובו שבע רצועות קצרות על תחושותיו של אדם שעתיד להפוך לאב. את האלבום הלחין המוזיקאי תומר בר.
כיום אבר מנהל אמנותית, יחד עם נילי קופלר, את "פואטרי סלאם ישראל".
כעולה מברית המועצות אבר משתף פעולה עם קבוצת "הבריגדה התרבותית", שהקימה אלקס ריף, שפועלת להנגיש את תרבות ברית המועצות לקהל ישראלי. הוא מרבה להופיע בערבי "טוסובקה" בהפקתם.
אבר חתום בלייבל "בדיבור" של תיאטרון האינקובטור ומופיע באופן קבוע במופעי סולו בליווי לופר ומופעי להקה בהם הוא מארח אמנים שונים.
בוריכה
בוריכה היה כפר ערבי פלסטיני בנפת חיפה, כ-29 ק"מ דרומית לחיפה. הכפר נכבש בידי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), במהלך מלחמת העצמאות, ב-12 במאי 1948.
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 תיאר את הכפר כ"כפר קטן ומיוער על ראש גבעה, עם באר בצפון". בשנת 1887 התגוררו בכפר כ-115 תושבים, כולם מוסלמים. בכפר שכן בית ספר שנוסד ב-1889 בתקופה העות'מאנית, אך נסגר בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, בבוריכה חיו 249 תושבים. האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-237 תושבים שחיו ב-45 בתים. בסקר הכפרים של 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 290 תושבים. שטח הכפר כלל 1,864 דונם - מתוכם 78 דונם נועדו למטעים ולקרקעות להשקיה, 1,538 לדגנים, בעוד ש-15 דונם היו קרקעות בנויות. הכפר נכבש סופית בתחילת מאי 1948, לאחר קרב משמר העמק, כאשר כוח של האצ"ל תקף את הכפרים באזור באש מרגמות. כיום נמצא במקום מפעל אזרחי לנפץ.
ג'נג'שאורוסי
ג'נג'שאורוסי (בהונגרית: Gyöngyösoroszi) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה ליד נחל טוקה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
על פי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב כבר מתקופת הברונזה והיה מיושב לסירוגין עד שהוקם ככפר בפני עצמו בזמן התיישבות המדיארים במרכז אירופה, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1209.
יהודי ג'נג'שאורוסי
יהודים חיו בג'נג'שאורוסי במאה ה-18 ובמאה ה-19.
בננוגמיוס
בננוגמיוס (שם מדעי: Bananogmius; מילולית: "דג בננה") הוא סוג של דג מקרין סנפיר קדום שמאובנים שלו נמצאו בקנזס ב-1940. הוא היה שייך לסדרה הנכחדת Tselfatiformes שאינה קרובה לשום דג מודרני אך נראה שהייתה שייכת לקבוצה Clupeocephala שבתוכה סדרות דגים כמו הסלמונאים, הסרדינאים והשפמנונאים. את שמו קיבל עקב צורת הסנפיר הקדמי שמזכיר צורת בננה.
בתרבות
דג זה הופיע בסרט מפלצות ים.
אזור כלכלי בלעדי של אינדונזיה
האזור הכלכלי הבלעדי של אינדונזיה השישי בגודלו (Zona Ekonomi Eksklusif, ZEE) בעולם עם 6,159,032 קילומטרים רבועים (2,378,016 מילים רבועים). הוא טוען לאזור EEZ של 200 מיילים ימיים (370 ק"מ) מחופיו. זאת בשל 13,466 האיים של הארכיפלג האינדונזי . יש לו את קו החוף השלישי בגודלו של 54,720 ק"מ (34,000 מִי). הוא ממוקם בדרום מזרח אסיה בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט.
חמשת האיים העיקריים הם: סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולווסי, ו-מערב גינאה החדשה. ישנן שתי קבוצות איים עיקריות (Nusa Tenggara ו-איי מאלוקו) ושישים קבוצות איים קטנות יותר. בורנאו משותף עם מלזיה ו-ברוניי; סבאטיק (נמצא מצפון מזרח לבורנאו) משותף עם מלזיה; טימור משותף עם טימור מזרח; ו-גינאה החדשה משותף עם פפואה גינאה החדשה (הצד המזרחי).
באצן
בָּאצֶן (בגרמנית: Batzen) היה מטבע שהופק בברן שבשווייץ מהמאה ה-15 ועד אמצע המאה ה-19.
היסטוריה
מבחינה אטימולוגית, קרוב לוודאי שהבאצן נקרא על שם הדוב (Bätz, Batz, Petz) – החיה הסמלית של ברן, שציורה הופיע על המטבעות. לחלופין, ייתכן שמקורו של המונח במילה שפירושה "גוש", כשהכוונה היא לאיכותו הנמוכה של הכסף במטבע. השערות אחרות מציעות את מקור השם כקשור לפועל "batter", שפירושו "לנענע", או שהוא קשור למילה האיטלקית pezzo (פֶּצוֹ)..
המונח "באצן" ככינוי למטבע בעל ערך נמוך התפשט במהרה אל מעבר לברן, ובאצנים הוטבעו בקנטונים שווייצריים אחרים ובמדינות גרמניות דרומיות. עם כניסתו של הפרנק לשימוש ברפובליקה ההלווטית, הפך הבאצן לשווה בערכו לעשירית פרנק, שווה ערך ל-10 ראפנים או סנטיים.
כאשר הונהג הפרנק השווייצרי בשנת 1850 כמטבע משותף לכל הקנטונים השווייצרים, כבר לא נעשה שימוש רשמי במטבע, אך הוא נותר מונח עממי למטבע של 10 ראפנים.
המטבע נזכר, לצד המטבע הלר, בשיר השתייה הגרמני "Ein Heller und ein Batzen".
טרו פיטקמקי
טרו פיטקמקי (בפינית: Tero Pitkämäki; נולד ב-19 בדצמבר 1982 באילמאיוקי) הוא אתלט פיני, אלוף עולם (אוסקה 2007) ובעל מדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008) בהטלת כידון.
הישגים
פיטקמקי השתתף באולימפיאדת אתונה (2004) וסיים במקום השמיני. במהלך תחרות שנערכה בעיירה קואורטאנה בשנת 2005, קבע פיטקמקי את שיאו האישי - 91.53 מטרים, שהייתה אז התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים (נכון לשנת 2012 זוהי התוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים). באליפות אירופה שנערכה בגטבורג ב-2006 זכה במדליית הכסף, אחרי הנורווגי אנדראס תורקילדסן. בין פיטקמקי לת'ורקילדסן התפתחה לאורך השנים יריבות ספורטיבית אך גם חברות אישית.
במהלך תחרות שנערכה ברומא במסגרת ליגת הזהב בשנת 2007, היה פיטקמקי מעורב בתקרית יוצאת דופן, כאשר הכידון שהטיל פגע בקופץ לרוחק הצרפתי סלים סדירי. לא נשקפה לחייו של סדירי סכנה כתוצאה מהפגיעה, אך הוא נאלץ להפסיק את אימוניו למספר חודשים.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה פיטקמקי במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 86.16 מטר, אחרי אנדראס תורקילדסן מנורווגיה שקבע שיא אולימפי חדש של 90.57 מטר ואיינרס קובלס מלטביה (86.64 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ב-2009 בברלין סיים פיטקמקי במקום חמישי בהטלת כידון תוצאה של 81.90 מטר, ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה שבספרד ב-2010 זכה פיטקמקי במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 86.67 מטר, אחרי אנדראס תורקילדסן (88.37 מטר) ומתיאס דה זורדו מגרמניה שקבע שיא אישי חדש של 87.81 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטגו, שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים פיטקמקי במקום 17 בהטלת כידון בתוצאה של 79.46 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים פיטקמקי במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 82.80 מטר, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 83.01 מטר ועלה מהמקום השלישי.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכה פיטקמקי במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 87.07 מטר, אחרי ויטזסלב וסלי מצ'כיה (87.17 מטר) ולפני דמיטרי טרבין מרוסיה (86.23 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין בשנת 2015 זכה במדליית ארד בתוצאה של 87.64 מטר, אחרי ג'וליוס יגו מקניה (92.72 מטר) ואיהאב א-סייד ממצרים (88.99 מטר).
כנסיית פטרוס הקדוש (לוון)
כנסיית פטרוס הקדוש (פלמית: Sint-Pieterskerk) בלוון, בלגיה, ממוקמת על כיכר השוק (Grote Markt) ממול לבית עיריית לוון המקושט. המבנה נבנה ברובו במהלך המאה ה-15 בסגנון הגותי הברבאנטי. לכנסייה יש תוכנית לרצפה בצורת צלב ומגדל פעמונים נמוך שאף פעם לא הושלמו.
היסטוריה
הכנסייה הראשונה באתר, שהייתה עשויה מעץ ונבנתה בשנת 986, נשרפה בשנת 1176. היא הוחלפה על ידי כנסייה רומנסקית, עשויה אבן, בעלת חזית מערבית שבקצוותיה 2 מגדלים, בדומה לבזיליקת גבירתנו שבמאסטריכט. מהמבנה הרומנסקי נותרה רק הקריפטה המצויה מתחת לכנסייה כיום.
הבנייה של המבנה הגותי הנוכחי, הגדול משמעותית מהמבנה שקדם לו, החלה בשנת 1425, ונמשכה למעלה ממחצית המאה, בסגנון בנייה אחיד, תוך שהיא מחליפה את הכנסייה הישנה בצורה הדרגתית מהמזרח למערב. תקופת הבנייה חפפה בזמן את בניית בית העירייה של לוון, שממול לכיכר השוק. בראשית הבנייה שני הבניינים אף חלקו את אותם האדריכלים. בשנת 1497 הבניין כמעט והושלם לגמרי, למרות ששינויים, בעיקר באגף המערבי, המשיכו להתבצע.
מגדלים
בשנת 1458, שרפה פרצה במגדלים הרומנסקים הישנים שעדיין התנוססו בחלק המערבי והלא גמור של הבניין. הארגון הראשון למגדל חדש התגבש במהרה, אך לא מומש לעולם. בשנת 1505 הוצעה תוכנית שאפתנית לבנות 3 מגדלי ענק, שהיו יוצרים אפקט מרהיב, כשהמגדל המרכזי היה מוגבהה לגובה של 170 מטר, דבר שהיה הופך אותו לגבוה ביותר בעולם בזמנו. קרקע לא מספיק יציבה ומחסור במימון הוכיחו את התוכנית הזאת כלא ישימה, כשהמגדל המרכזי הגיע לכשליש מגובהו המתוכנן, לפני שהתוכנית הוזנחה לגמרי בשנת 1541. לאחר שהגובה הונמך עוד יותר על ידי קריסות חלקיות בשנים 1570 עד 1604, המגדל הראשי מתנוסס כיום בקושי מעבר לגג הכנסייה. למרות מצבם הלא גמור, המגדלים מוזכרים כחלק מהאתר למורשת עולמית של מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת.
מלחמה ולאחר המלחמה
הכנסייה סבלה מנזקים חמורים בשתי מלחמות העולם. בשנת 1914, שרפה גרמה לקריסת הגג ובשנת 1944, פצצה הרסה חלק מהצד הצפוני של הכנסייה. שחזור הגג כלל בניית תוספת מיוחדת באזור החצייה של הספינה הראשית והטרנספט. התוספת מתמזגת בצורה טבעית עם שאר הכנסייה. בשנת 1998 נוסף אוטומציה מוזהבת, שמצלצל בפעמון בצורה עקבית בטרנספט הדרומי.
רשות המאגר הביומטרי הלאומי
רשות המאגר הביומטרי הלאומי היא ארגון ממשלתי, שאחראי על ניהול המאגר הביומטרי. הרשות פועלת מתוקף חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע מדצמבר 2009.
בראשות הארגון עומד אברהם מינס.