cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לימור סון הר-מלך
קריירה פוליטית
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שובצה במקום ה-12 ברשימת הציונות הדתית ועוצמה יהודית מטעם האחרונה ונבחרה לכנסת והיא האישה היחידה מבין חברי הכנסת של רשימת "עוצמה יהודית". ב-4 בינואר 2023 החלה לכהן כיו"ר הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל בכנסת.
יחסי קמבודיה–תאילנד
יחסי קמבודיה–תאילנד הם היחסים דו-צדדיים שבין קמבודיה לבין תאילנד. תחילת היחסים בין המדינות מתוארכת למאה ה-13 לספירה. החל מהמאה ה-14 לספירה החלה ממלכת איוטהאיה התאילנדית להחליף בהדרגה את האימפריה החמרית, תוך שהיא מאמצת חלק ניכר מהמנהגים והתרבות שלה. במהלך המאה ה-19 וה-20 הפרוטקטורט הצרפתי הפריד בין קמבודיה ותאילנד. שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים ב-19 בדצמבר 1950.
גם כיום היחסים הדיפלומטיים מורכבים. חילוקי דעות בענייני גבולות הביאו לתקריות בגבול, הידועה שבהן באזור מקדש פראה ויהאר שאף עמדה לדיון בבית הדין הבינלאומי לצדק ב-1962, אך עדיין גרמה לשורה של תקריות בגבול בין 2008 ל-2011. כמו כן, סכסוכים פנימיים בתוך קמבודיה בשנות ה-70 וה-80 זלגו לתאילנד, שמצידה קיבלה פליטים ולצד זאת העניקה סיוע לא ישיר לקמר רוז'. כיום תאילנד משפיעה רבות על הכלכלה של השכנה הענייה ביותר שלה, והיא המשקיעה הזרה השישית בגודלה בקמבודיה. אף שהיחסים המדיניים הם ברובם שלווים, עדיין העמים מתייחסים האחד לשני במידת מה של אויבות, תחושה שגרמה גם לאלימות מצד גורמים לאומנים. אירועים ידועים שהתרחשו הם המתקפה על שגרירות תאילנד בפנום פן ב-2003 שגרמה להורדת דרג הקשר בין המדינות על ידי תאילנד. תאילנד הורידה את היחסים שוב ב-2009 בתגובה לתמיכת ממשלת קמבודיה בראש ממשלת תאילנד לשעבר תאקסין צ'ינוואט; מצידה, קמבודיה הודיעה פעמיים בעבר ב-1958 וב-1961 על ניתוק היחסים בשל המשבר במקדש פראה ויהאר.
בשנת 2016 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-2.6 מיליארד דולר.
עידן אנגקור
לאחר מותו של ג'אוורמן השביעי חוותה האימפריה החמרית היחלשות הדרגתית. אחד הגורמים החשובים לכך הייתה האגרסיביות של העמים השכנים (ובמיוחד הסיאמים, כיום התיאלנדים), העימותים הממושכים בתוך השושלת וכן ההידרדרות ההדרגתית של מערכת ההשקיה שהבטיחה עודפים בגידולי האורז. הממלכה האנגקוריאנית שרדה עד 1431 כשהתאילנדים כבשו את הבירה אנגקור תום והמלך ברח לאזורים דרומיים יותר.
תקופת לונגווק
הכיבוש התאילנדי של הבירה החדשה לובק ב-1594 כחלק ממלחמת סיאם–קמבודיה סימנה ירידה בעושרה של קמבודיה. עקב כך קמבודיה הפכה לזירה בה נלחמו שתי שכנותיה החזקות, סיאם ווייטנאם. ההתיישבות הווייטנאמית בדלתת המקונג הביאה לסיפוח השטח במאה ה-17. כך, וייטנאם אימצה אסטרטגיה של התיישבות ולאחר מכן דרישת חזקה על השטח. פלישות מעין אלו נמשכו עד המחצית הראשונה של המאה ה-19. פלישה מוצלחת של וייטנאם לפרוטקטורט הסיאמי בקמבודיה הפכה את הממלכה לחלק משטחי שליטתה המלאים של וייטנאם.
הכיבוש הצרפתי בקמבודיה
במטרה למנוע משתי שכנותיו להמשיך ולנגוס בשטחיה של קמבודיה, מלך קמבודיה, נורודום הזמין את צרפת להפוך את הממלכה שלו לפרוטקטורט ב-11 באוגוסט 1863. קמבודיה נותרה תחת שלטונה של צרפת עד 9 בנובמבר 1953.
המלחמה הקרה
במהלך שנות ה-70 שלט בקמבודיה ארגון הקמר רוז' בשם קמפוצ'יאה הדמוקרטית תוך שהוא מבצע במדינה את רצח העם בקמבודיה. רצח העם גרם לפליטים רבים להגיע לאזור גבול תאילנד כדי להימלט ממשטרו של פול פוט.
ב-1 בינואר 1979 פלשה וייטנאם לקמבודיה והפילה את המשטר. תחת זאת הוקמה הרפובליקה העממית של קמפוצ'יאה בגיבוי סובייטי, שהידרדרה למלחמה של 11 שנים. במהלך השנים הללו תאילנד סירבה להכיר ברפובליקה והמשיכה לתמוך במשטר קמפוצ'יאה העצמאית, אף על פי שהקמר רוז' ושני הפלגים האנטי–קומוניסטים הקימו את ממשלת קמפוצ'יאה הגולה שזכתה לגיבוי מהרפובליקה העממית של סין, קוריאה הצפונית, איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה ומעצמות המערב. באותה עת תקפו החיילים הווייטנאים מחנות פליטים בסמוך לגבול עם תאילנד.
בתקופה בה המשטרים הקומוניסטים במזרח אירופה קרסו, וייטנאם הסיגה את כוחותיה מקמבודיה בסוף 1989 בצעד שתרם לגיבוש הסכמי השלום בפריז ב-1991 שיצרו דרך להשבת המונרכיה לקמבודיה ב-1993.
מהומות 2003
בינואר 2003 פרצו מהומות בפנום פן אחרי שעיתון קמבודי פרסם דיווח שגוי ששחקן תאילנדי הודיע כי אנגקור ואט שייך לתאילנד. ב-29 בינואר הוצתה שגרירות תאילנד ומאות מהגרים תאילנדים נמלטו מהמדינה על מנת להימנע מהאלימות המשתוללת. קמבודים שרפו גם תמונות של ראמה התשיעי שעה שתאילנדים בבנגקוק מחו מול שגרירות קמבודיה תוך שהם שורפים את דגלי קמבודיה. אירועים אלו הביאו את ממשלת תאילנד להודיע על הורדת דרג היחסים בין המדינות. ראש ממשלת קמבודיה הון סן החרים בתגובה תוכניות וסרטים תאילנדים.
התקריות בגבול ב-2008
הסכסוך הממושך בין המדינות בעניין הגבול ביניהן הביא למספר מקרים של אלימות.
באוקטובר 2008 אירעה תקרית צבאית. באפריל 2009 ניזוקו 66 אבנים ממקדש פראה ויהאר מיריות של חיילים תאילנדים. בפברואר 2010 מילאה ממשלת קמבודיה טופס תלונה רשמי בפני גוגל מפות על שהציגה גבול טבעי כגבול הבינלאומי במקום קו הגבול הצרפתי מ-1907 שהיה בשימוש על ידי בית הדין הבינלאומי לצדק ב-1962.
בפברואר 2011, כשפקידים תאילנדים היו בקמבודיה במשא ומתן לפתרון הסכסוך, אירעה תקרית בין כוחות משתי המדינות שהביאה להרוגים ופצועים בשני הצדדים. הפגזה ארטילרית התרחשה באזור במהלך התקרית. לאחר מכן טענה ממשלת קמבודיה כי נגרם נזק למקדש. עם זאת, משלחת אונסק"ו למקום שקבעה את היקף הנזק קבעה כי מדובר בתוצאה של ירי קמבודי ותאילנדי.
מאז 4 בפברואר 2011 שני הצדדים השתמשו בארטילריה אחד נגד השני תוך שהם מאשימים האחד את השני בפרוץ האלימות. למחרת, קמבודיה התלוננה באופן רשמי בפני האומות המאוחדות באומרה כי "הפעולות הצבאיות התאילנדיות האחרונות עברו על הסכמי השלום של פריז מ-1991, אמנת בריטניה ופסק הדין מ-1962 מבית הדין הבינלאומי לצדק". ב-6 בפברואר הודיעה ממשלת קמבודיה כי המקדש נפגע. בפברואר 2011 הורה בין הדין הבינלאומי לצדק לשתי המדינות להסיג את כוחותיהם מהאזור.
דריו פרננדס
דריו אסקיאל פרננדס (בספרדית: Dario Ezequiel Fernandez; נולד ב-24 בספטמבר 1978 בפונטה אלטה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
מאז הצטרף למחלקת הנוער ועד שנת 2000 היה פרננדס בספורטינג פונטה-אלטה. במהלך העונות הבאות עבר בין מספר קבוצות בארגנטינה ואף שיחק למשך חצי עונה בצ'ילה בשנת 2004. את הפריצה שלו עשה פרננדס בשנת 2005 כשעבר לקבוצת פניוניוס מליגת העל היוונית. פרננדס שיחק במדי הקבוצה 66 משחקים וכבש 6 שערים.
בשנת 2008 הגיע פרננדס לישראל וחתם לשלוש שנים בקבוצת בית"ר ירושלים, במדיה זכה בגביע המדינה. בשנת 2009 השאילה בית"ר ירושלים את פרננדס לאריס סלוניקי היוונית למשך שנה. בשנת 2010 חזר פרננדס לבית"ר ירושלים וחתם על חוזה לשלוש שנים, אך עקב סכסוך עם המאמן אורי מלמיליאן חתם לשתי עונות וחצי באלקי לרנקה תחת המאמן הישראלי יצחק שום.
בינואר 2012 חזר פרננדס לקדנציה שלישית בבית"ר ירושלים וחתם בה עד לסוף העונה. בסוף העונה האריך פרננדס את חוזהו בקבוצה. ב-31 ביולי 2013 שוחרר פרננדס מהקבוצה, לאחר עימות עם המאמן אלי כהן במחנה האימונים בברלין.
ב-7 ביולי 2013 חתם פרננדס לשתי עונות במדי הפועל חיפה, תמורת 150 אלף דולר לעונה. לאחר עונה אחת שוחרר מהמועדון והפך לשחקן חופשי.
ב-7 באוקטובר 2014 חתם פרננדס לעונה אחת בהפועל עפולה מהליגה הלאומית ובתום העונה עבר לאוליפיאקוס וולו מליגת המשנה היוונית. ב-25 ביולי 2016 הודיע פרננדס על פרישה ממשחק פעיל.
תותח צהרי היום
תותח הצהריים או תותח צהרי היום (באנגלית: Noonday Gun או Noon-day Gun; בסינית: 午炮) הוא תותח ימי, הניצב באזור מפרץ קווזיי, שבאי הונג קונג. התותח מופעל על ידי חברת ג'רדיין מאתיסון, ויורים בו מדי יום בשעת הצהריים. התותח הוא אתר תיירות פופולרי בהונג קונג.
היסטוריה
תותח הצהריים ממוקם על קו החוף באזור שנקרא בעבר כף איסט פוינט, וכיום נקרא האזור קוזווי ביי. האזור היה האזור הראשון בהונג קונג שנמכר על ידי הממשלה הקולוניאלית של הונג קונג, במכרז בשנת 1841. את השטח רכשה קבוצת ג'רדיין מאתסון. במהלך השנים, עקב ייבוש שטחי הים לכיוון צפון, הועבר התותח ממקומו המקורי צפונה, על מנת שייוותר על קו החוף.
בשנת 1941, במהלך הכיבוש היפני של הונג קונג, הצבא הקיסרי היפני פירק את התותח, והתותח אבד. לאחר שחרור הונג קונג על ידי בעלות הברית בשנת 1945, העניק הצי המלכותי לחברת מאתיסון תותח 6 ליטראות על מנת להמשיך במסורת של ירי מדי יום בשעת הצהריים, וב-1 ביולי 1947 הושבה המסורת והתותח ירה שוב. בעקבות תלונות תושבי הסביבה על הרעש, ב-1961 הוחלף התותח בתותח קטן יותר, אשר שימש בקרב יוטלנד במלחמת העולם הראשונה.
אתר תיירותי
הירי בתותח הפך לאטרקציה תיירותית, ותיירים מגיעים מדי יום לצפות בירי התותח. כמו כן נהוג לירות בתותח בחצות הלילה ב-31 בדצמבר, על מנת לסמל את ראש השנה האזרחית. במסגרת טקס הירי, יוצא שומר לבוש מדים של חברת מאתיסון, מצלצל בפעמון על מנת לסמל חילוף משמרות בעבודה בחברה (מנהג שמקורו בתקופה שמשרדי ומחסני החברה היו בסמוך), ואז יורה בתותח, ולאחר מכן מצלצל בפעמון שנית.
אדם המבקש לתרום 33,000 דולר הונג קונגי לארגון הצדקה "The Community Chest of Hong Kong" יקבל את הזכות לירות בתותח הצהריים.
בתרבות הפופולרית
ירי התותח (וכן הצלצול בפעמון) מוזכר בשירו המפורסם של נואל קאוורד - "כלבים שוטים ואנגלים" ("Mad Dogs and Englishmen"), בו הוא מספר שרק כלבים שוטים ואנגלים יוצאים בצהרי היום החמים באזורים הטרופיים כדי לעשות מיני פעילויות המפורטות בשיר (בעוד שתושבי האזור מסתתרים מהחום בבקתותיהם), השיר מפרט מושבות בריטיות שונות ברחבי העולם, ולגבי הונג קונג מתאר:
קינדיו
קינדיו (בספרדית: Quindío) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוזות ריסרלדה בצפון, טולימה במזרח וואיה דל קאוקה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 1,845 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-570 אלף תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא העיר ארמניה.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים כמו הקימבאיה.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור שויך לפרובינציית פופאיאן שהשתייכה למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה. ההתיישבות הלא-ילידית באזור החלה רק באותה תקופה על ידי חקלאים מאזור אנטיוקיה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קאוקה שכללה את כל דרום ומערב המדינה, כמו גם חלקים נרחבים ממזרחה ואשר בירתה הייתה פופאיאן (במחוז קאוקה המודרני). ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.
ב-1905 פוצל מקאוקה מחוז קלדס המקורי שכלל את שטחי מחוזו קלדס, ריסרלדה וקינדיו המודרניים. התושבים המקומיים רצו להתפצל מהמחוז, אך לא הצליחו בכך בעשורים הראשונים לקיומו. בסופו של דבר ב-1 ביולי 1966, בתקופת נשיאותו של גיירמו לאון ולנסיה, המחוז פורק ובמקומו נוצרו מחוזות קלדס ריסרלדה וקינדיו.
כלכלה
המחוז הוא אחד המרכיבים של ציר מגדלי הקפה הקולוביאני, מרכז תעשיית הקפה של קולומביה. מלבד הקפה, יש בקינדיו גם גידול של בננה וכן תעשיית תיירות ענפה הכוללת בין היתר את פארק הקפה הלאומי ברשות המקומית של מונטנגרו.
עמק קוקורה הממוקם במחוז מהווה אתר תיירותי חשוב.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לחמש פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
חמלניצקי (עיר)
היסטוריה
ידועה מ-1431. מאז יסודה נקראה פלוֹסְקִירוֹב/פווֹסְקִירוֹב (פולנית: Płoskirów). ב-1648 נכבשה על ידי הקוזאקים של בוגדן חמלניצקי בפיקוד מקסים קריבונוס ודמיטרי נצ'אי, שחוללו פרעות ביהודים ולבסוף הביאו לרציחתם.
לאחר חלוקת פולין השלישית ב-1795 צורפה לאימפריה הרוסית. העיר נקראה במסמכים הרוסיים פרוֹסְקוּרוֹב (רוסית: Проску́ров) ובפי האוקראינים פרוֹסְקוּרִיב (אוקראינית: Проску́рів), עד 1954
יהודים
ב-1907 הייתה בעיר אחת הקהילות הגדולות בפודוליה ובה 15,000 איש. ב-1917 היהודים היוו כמחצית מתושבי העיר.
בפברואר 1919 מפקד הקוזאקים סמסנקו החליט לקחת את הפיקוד על שמירת העיר לידיו לאחר שבעיר התרחש מרד הקומוניסטים. הוא קרא לחייליו להרוג יהודים כדי "להציל את אוקראינה" כלשונו, אך לא לבזוז. החיילים צעדו ברחוב המרכזי של העיר ולאחר מכן התפזרו בבתי היהודים. היהודים לא היו מוכנים, ולכן היו בידיים ריקות. תוך שלוש שעות רצחו הקוזאקים באכזריות 1,800 יהודים, בהם גם נשים וילדים. חלק מהנשים והנערות נאנסו לפני שנרצחו. למרות הפרעות, הקהילה היהודית השתקמה מהר ועם תחילת השלטון הסובייטי המשיכו היהודים להיות הקהילה הגדולה ביותר בעיר.
לאחר שהנאצים נכנסו לעיר בקיץ 1941, רצחו בה שוטרים אוקראינים כ-800 יהודים. באוגוסט 1941 רוכזו בין 10,000 ל-12,000 יהודי העיר הנותרים בשני גטאות שהוקמו בה, וכ-2,000 יהודים נוספים מהסביבה רוכזו בהמשך במחנה עבודה שהוקם בעיר. באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים בין 5,300 ל-8,000 מיהודי הגטו הגדול שבעיר, בנוסף לכ-2,500 יהודים מיישובים נוספים. ב-30 בנובמבר 1942 נרצחו כ-7,000 היהודים שנותרו בעיר, ביחד עם כ-600 יהודים ממיקולאייב. מספר הנרצחים היהודים הכולל בעיר מוערך בכ-14,000 עד 16,000 איש. אלכסנדרה מלניק מתושבי העיר קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם וביתה אף קיבלו אישור לעלות לישראל.
בשנות ה-90 הגיע לעיר פרץ חרך, נציג חסידות קרלין, החזיר לקהילה את בית הכנסת והקים מחדש קהילה דתית. בשנת 2000 הוא עזב את העיר, וכיום מכהן כרב העיר שליח חב"ד, הרב יוסף טייטלבוים. במהלך שנת 2022 נבנים 2 מקוואות טהרה עבור יהודי העיר. בסוף שנת 2022, בעיצומה של המלחמה באוקראינה, נחנך בעיר לראשונה מזה 100 שנה מקווה נשים מפואר, המשמש את המשפחות היהודיות בעיר ואת התיירים העוברים במחוז. בעיר פועלים כיום גן ילדים יהודי, בית ספר יום ראשון ובית ספר אחה״צ הנותנים חינוך יהודי לילדי הקהילה, מרכז תורני לגברים, לנשים, ואירועים וקונצרטים לאורך השנה. כמו כן בית הכנסת פעיל ומתקיימות בו תפילות בשבתות ובחגים. במהלך המלחמה הקהילה הגדילה את מגוון שירותיה ומספקת גם שירותים הומניטריים וסוציולוגים.
אפיאנוס
אפּיאנוס מאלכסנדריה (ביוונית: Ἀππιανὸς Ἀλεξανδρεύς, בלטינית: Appianus Alexandrinus; חי במאה ה-2 לספירה) היה היסטוריון יווני בעל אזרחות רומית, שחי בזמן שלטונם של הקיסרים טראיאנוס, אדריאנוס ואנטונינוס פיוס.
חייו
מעט ידוע על חייו של אפיאנוס. הוא כתב אוטוביוגרפיה, אולם זו אבדה כמעט לגמרי. המידע עליו מתומצת מתוך כתביו שלו ומתוך מכתב מחברו, קורנליוס פרונטו.
אפיאנוס היה נאמן באופן בולט לרומא האימפריאלית והעריך את הסדר שהשליטה בכל רחבי העולם התרבותי. הוא התנגד לחוגים יווניים שטפחו בלבם רגשות אנטי-רומאיים. אך עם זאת, כיליד מצרים, הוא התגאה בעברה המפואר של שושלת המלוכה התלמיית במצרים.
תאריך נוסף שידוע על חייו, הוא שחיבורו, "היסטוריה רומית", הופיע בזמן כלשהו לפני שנת 162. אפיאנוס מת לאחר שנת 160. תאריך מותו המדויק אינו יודע אולם הוא מוערך בסביבות 165 לספירה.
חיבורו
יצירתו ההיסטורית הגדולה ששרדה, "רומאיקה" (Ῥωμαικά, Romaika), הידועה בשמה הלטיני "היסטוריה רומאית" (Historia Romana), נכתבה ביוונית ב-24 ספרים, לפני שנת 165. יצירה זו היא אוסף של מונוגרפיות היסטוריות. היא מספקת תיאור של עמים שונים וארצות שונות משחר ההיסטוריה ועד שילובם באימפריה הרומית. הספרים דנים בעיקר במלחמות רומא, והחיבור הוא מקור חשוב לידיעותינו על מלחמות האזרחים ברומא במאה ה-1 לפנה"ס.
מתוך יצירה זו נשמרו כמעט בשלמותם כ-10 ספרים, המתארים את המלחמה הפונית השנייה (ספרים 7-6), המלחמות בצפון אפריקה (ספר 8), המלחמות הסוריות (ספר 11, "סיריאקה"), מלחמות מיתרידטס (ספר 12) ומלחמות האזרחים של סוף הרפובליקה הרומית (17-13). רק קטעים בודדים נשמרו מחיבוריו על מלחמותיה הקדומות של רומא לפני המלחמה הפונית השנייה (5-1) והמלחמות נגד הממלכות ההלניסטיות (10-9). כל ספריו שדנים בתולדות רומא מהקמת הקיסרות (24-18) אבדו לחלוטין.
החלקים החשובים ביותר בחיבורו של אפיאנוס הם חמשת הספרים 13–17 על מלחמות האזרחים, מכיוון שהם המקור המקיף והמדוקדק היחיד שיש בידינו על תקופה היסטורית משמעותית ביותר, שבמהלכה הפוליטיקה הרומאית סערה בשל סכסוך בין סיעות. בחיבור בולט במיוחד המבנה האתנוגרפי. אפיאנוס ככל הנראה השתמש בו כדי להקל על התמצאות קוראיו במהלך האירועים, שהדבר היחיד שמאחד אותם הוא הקשר שלהם אל רומא. מקורותיו של אפיאנוס אינם ברורים, מאחר שהוא מציין את מקור המידע שלו רק בנסיבות מיוחדות.
היהודים אצל אפיאנוס
המתחים והמוראות של המרד היהודי בזמן טראיאנוס (115–117) היו ידועים לאפיאנוס מניסיונו האישי. בסוף הספר ה-24, הוא מספר על כך שנאלץ "להימלט מהיהודים בזמן המלחמה שהתחוללה במצרים", שבעת בריחתו היה "מוקף אויבים מכל עבר", ושניצל כאשר עלה על ספינת-קרב במקום הספינה שהמתינה לו שכבר "נתפסה על ידי היהודים". עם זאת, הקטעים ששרדו מחיבורו מכילים עקבות מעטות בלבד של שנאה או בוז כלפי היהודים.
בספרו על סוריה, אפיאנוס מספר על כיבושיו של פומפיוס במזרח לאחר ניצחונו על מיתרידטס במחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס:
בניגוד לדברי אפיאנוס, פומפיוס לא הרס את ירושלים, אלא הסתפק בהריסת חומותיה בלבד (ב-63 לפנה"ס). דברי אפיאנוס, על כך שאדריאנוס הרס את ירושלים שוב לאחר שכבר הרס אותה אספסיינוס, תומכים בהשקפה שירושלים נפלה לזמן מה בידי המורדים היהודים במהלך מרד בר-כוכבא (132–136), ובכך אפיאנוס הוא למעשה אחד המקורות היחידים המעידים על כך.
על פי ההיסטוריון הביזנטי זונאראס, אפיאנוס הזכיר בספר ה-22 של ההיסטוריה הרומאית שלו את הנבואה שיוספוס טען שנמצאת בכתבי הקודש, על כך שאיש מארץ יהודה עתיד להפוך לשליט העולם.
בעל זבוב (ספר)
בעל זבוב (באנגלית: Lord of the Flies, בתרגום חופשי: "שר הזבובים") הוא רומן אלגורי שנכתב על ידי הסופר זוכה פרס נובל לספרות ויליאם גולדינג, בשנת 1954. הספר מתאר את קורותיה של קבוצת ילדים בריטיים שנקלעו על כורחם בעקבות התרסקות מטוס לאי בודד ללא קשר לעולם. עיקרה של העלילה בחברה המעוותת אותה בונים הילדים באי. שם הספר בעברית מתייחס לאל הכנעני בעל זבוב, שלפעמים משמש שם נרדף לשטן.
הספר הוסרט פעמיים: ב-1963 וב-1990. הופיע בתרגום עברי מאת אסתר כספי במסגרת 'ספריה לעם' של עם עובד (תשכ"ה 1965). ב-2011 יצא הספר בתרגום חדש מאת אמיר צוקרמן.
רקע
בתקופה בה נכתב הספר הייתה נפוצה ספרות האיים באירופה. ספרים רבים נכתבו על פי דגם חוזר בו קבוצת ילדים נקלעת לאי בודד, מנותקת מהעולם המוכר לה, ומצליחה במשך הזמן ליצור באי "חברה" אוטופית המחקה ומיישמת את המודל המוכר של חברה מערבית דמוקרטית-נאורה. גולדינג בא להתריס כנגד אלו בספרו. החברה אותה בונים הנערים ב"בעל זבוב" שונה במהותה מן הדגם הטיפוסי. חרף חינוכם הטוב מתנתקים הנערים מהחברה התרבותית ונסחפים אחרי יצריהם לכדי יצירת חברה פראית בה האדם מתגלה כאויב הגדול של עצמו.
בנוסף, רומן זה יצא לאור בשנות ה-50, כשזוועות מלחמת העולם השנייה התפרסמו יותר ויותר. יש האומרים כי המחבר ערך ברומן זה מעין ניסוי מעבדה, המנסה לבדוק האם זוועות המלחמה, ובפרט אירועי השואה היו מקרה חד-פעמי או תוצאה של יצרו הרע וחסר התקנה של האדם.
עלילה
הספר עוסק בקבוצת נערים שנקלעה לאי בודד בזמן מלחמה. בספר מתוארים החיים שהם מנהלים על האי, בהיעדר מבוגרים, מאבקי הכוח שמתנהלים על השליטה באי, והניסיון הכושל לכונן באי חיים תרבותיים וחברה מוסרית ויעילה. במשך הזמן הנערים מאבדים צלם אנוש ומתדרדרים להתנהגות שבטית ובלתי מוסרית, שתוצאותיה הן מותם של שניים מבני החבורה (סיימון וחזרזיר). הסופר ניסה לשקף בעזרת הספר את פניה של החברה האנושית על כל פגמיה, ועל כל הבעיות ששוררות בה.
הילדים מפחדים מ"החיה" או "המפלצת", שכביכול נצפתה באי. פעמים מספר הם נסוגים ממשימות שונות בגלל פחד ממנה, או שהם מקיימים טקסים שונים כדי לרצות אותה. אחד מהם הוא תקיעת ראש של חזיר שניצוד על שיפוד כ"מחווה" למפלצת. ראש חזיר זה נקרא בפיהם "בעל זבוב" משום שהוא מושך זבובים. "בעל זבוב" הוא גם כינוי של שד חזק בגיהנום או אפילו השטן עצמו.
הילדים באי מנסים ליצור חברה משלהם. בתחילה הם פועלים יחד במטרה לשרוד, אך תוך כדי התהליך הם מתחלקים לשתי קבוצות:
הקבוצה הראשונה היא הקבוצה של ראלף, שדמותו מהווה את קול ההיגיון והסובלנות. ראלף מנסה לקרב את החברה שהילדים בונים על האי לחברה האנושית ממנה הם באו. מגמתו היא לשער מה היו עושים מקבלי ההחלטות בעולם האמיתי אם הם היו במקומו. בתחילה מנסים הילדים ליישב מחלוקות באופן הגיוני. לדוגמה, כדי לאפשר סדר בדיונים, רק מי שמחזיק בקונכיית ים גדולה יכול לדבר. אחד הילדים המרכזיים בקבוצתו של ראלף נקרא "חזרזיר" על היותו שמן ומגושם, והילדים ככלל מתעבים אותו. ועם זאת, משקפיו של "חזרזיר" מאפשרים לילדים להדליק אש, והוא מנסה תמיד לחשוב באופן הגיוני ושקול (למרבה המבוכה, "חזרזיר" הוא קצר רואי, ליקוי הניתן לתיקון באמצעות עדשות מפזרות, מהסוג שלא ניתן להדליק עמם אש. ייתכן וגולדינג הכיר זאת וכיוון לכך, אך ככל הנראה זו פשוט טעות). אחת ההחלטות המרכזיות של קבוצה זו היא הדלקת מדורה בפסגת האי כדי לאותת לאוניות. היחס לתחזוקה השוטפת של המדורה מהווה בספר מדד להתנהגות אחראית וחשיבה לטווח ארוך. בהמשך הסיפור המדורה נכבית עקב הזנחה.
מול קבוצתו של ראלף, אשר מאבדת מכוחה ככל שהסיפור מתקדם, קיימת הקבוצה של ג'ק, שמהווה את ההפך המוחלט מראלף: הוא מנהיג כוחני, המונע על ידי הצורך בסיפוק מיידי ועל ידי רדיפת הכוח. הוא מתנהג בצורה ברברית וקורא לילדים לזנוח את החיים אליהם היו רגילים לפני שבאו לאי, וליצור חברה חדשה, אשר פועלת ללא חוקים, ועל פי הדחפים והרצונות של החברים בה בלבד. למעשה ג'ק הופך במהרה לעריץ אכזר, בלתי סובלני וטוטליטרי. המחיר שגובה הכוחניות גבוה מאוד - היא גורמת למותם של שני חברים בקבוצה. מאבקי הכוח בין הקבוצות ממשיכים, ו"חזרזיר" נרצח כאשר סלע גדול שנדחף בידי רוג'ר, יד ימינו של ג'ק, פגע בו והעיפו לתהום של 40 רגל. שם התרסק על סלעי הים. הקונכייה שבידו התרסקה לאלפי רסיסים לבנים.
בסופו של הסיפור, מנהלים חברי הקבוצה של ג'ק מצוד אחר ראלף במטרה להרוג אותו. תוך כדי כך גורמים הילדים לשרפה המשתוללת באי. עשן השרפה - שמחליפה, באופן סמלי, את המדורה שהתקיימה קודם לכן - מושך את תשומת לבה של ספינה שעוברת במקום, ואנשיה מחלצים את הילדים. הספר מסתיים בנזיפתו הקלה של הקצין המושיע, אשר אומר לילדים, לאחר שמתגלה לו על הרציחות, כי היה מצפה מנערים בריטים ל"יתר תושייה". לבסוף החבורה כולה עוזבת את האי וחוזרת לציוויליזציה.
פרשנות
הספר מתאר את הדחפים הטבעיים לכאורה של האדם במסגרת שנראה שאין בה גבולות, ושבה הוא יכול לעשות ככל העולה ברוחו. מצד אחד ישנו קול ההגיון והתרבות, ומצד שני יש באדם קול של אי-סדר, אלימות, רדיפת כוח וכניעה ליצרים שבטיים וציות למנהיג אשר מבטיח הבטחות לחיים קלים.
היצירה עוסקת בגישות שונות למושג "טבע האדם", מתוך הנחה שיש טבע כזה. גישה אחת טוענת, כי ו"אדם לאדם זאב" כדברי תומאס הובס, וגישה שנייה גורסת כי טבע האדם שואף למסגרת אתית, תרבותית והגיונית. בעזרת הסיפור גולדינג מתאר מה עלול להתרחש כאשר האידאולוגיות קוראות תיגר אחת על השנייה.
מטרתו של גולדינג הייתה לעורר מחשבה על טבעו האמיתי של האדם שמתגלה לעיתים קרובות כרחוק מאוטופי ואף יצרי ואכזרי. בשאלת טיבו של יצר האדם: האם האדם הוא טוב מיסודו והמוסדות הם אלו המשחיתים אותו או שמא האדם רע מעצם טבעו, נוטה גולדינג יותר לאפשרות השנייה. בכך נוקט גולדינג עמדה בשאלה שנידונה גם בדיונים פילוסופים שונים וגם בוויכוח בין הזרם הליברלי לזרם הריאליסטי ביחסים הבינלאומיים. את הספר יש גם להבין על רקע מלחמת העולם השנייה שהספר נכתב בסופה. גולדינג מנסה לענות במידה רבה בספרו על השאלה כיצד אידאולוגיות קיצוניות כנאציזם ופשיזם הצליחו לשבות את לבם של המונים ולתפוס את השלטון.
האי שבו מתרחש הספר יכול היה להיות גן עדן: לנערים יש די מים מתוקים ומזון. אין חיות טורפות באי. אך, למרות האפשרות הקסומה של קיום אוטופיה על האי, הנערים מחריבים את האי, שורפים אותו, פוגעים, פוצעים והורגים אחד את השני. גולדינג טוען שבני האדם מסוגלים בנסיבות מסוימות לבטא את הרוע שבתוכם, ומתקשים לחיות בשלום זה עם זה. המפלצת אינה דבר חיצוני לילדים, אלא היא קיימת בתוך תוכם.
המוטיב של שרפה המוצתת על ידי בוגדים במטרה לרצוח את ה"טובים" בסיפור ומעוררת את תשומת-לב צוותה של אנייה חולפת המחלץ את הקבוצה כולה לקוח מספרו של פרנץ ורפל ארבעים הימים של מוסה דאג, בו מציתה קבוצת עריקים בראשות סארקיס קאליקיאן את המחנה הארמני כולו במטרה ליצור אי-סדר ולהביא למותו של מנהיג המחנה, הכהן טר הייגאסון; התבערה על מוסא דאג גם היא מביאה למקום שייטת בריטית-צרפתית, המחלצת את הארמנים שהיו מכותרים על ההר בידי כוחות טורקיים. בניגוד למסר הפסימי בסוף בעל זבוב, טר הייגאסון, ששרד את הדליקה, מגיע לתובנה כי 'האל פועל בדרכים בלתי צפויות'.
שגיא בשן
שגיא בשן (9 בספטמבר 1964 – 28 באוגוסט 2021) היה יועץ תקשורת ישראלי וכתב בערוץ 2.
ביוגרפיה
בשן נולד וגדל בקיבוץ נירים. למד בתיכון האזורי מעלה הבשור. לאחר שחרורו מצה"ל, בו שירת כקצין בחיל השריון, למד תקשורת במכללה האקדמית ספיר. הוא החל לעסוק בתקשורת באזור הדרום, ומ-1992 שימש ככתב במהדורת החדשות של הטלוויזיה בכבלים בבאר שבע. ב-1995 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, כעורך וידאו. בשנת 1999 מונה לכתב הערוץ בדרום.
במסגרת תפקידו, סיקר בשן את פינוי נצרים במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות. כתבות ידועות נוספות של בשן עסקו בחיילי פלחה"ן גבעתי, ששישה מחבריהם נהרגו באסון הנגמ"שים בשכונת זייתון בעזה, כאשר היה חלק מהפעילות וליווה אותם בתור כתב ערוץ 2, וכן בארבע בנות תושבות אלי סיני, לפני פינוין במסגרת תוכנית ההתנתקות ובמהלך הפינוי. במקביל לעבודתו, שימש בשן כמרצה בחוג לתקשורת במכללה האקדמית ספיר.
ביוני 2010 פרש מחברת החדשות, והקים משרד יחסי ציבור בשם בשן-ברקוביץ אסטרטגיה. בנובמבר 2010 מונה למנהל תקשורת והסברה בחברת כי"ל דשנים.
בשנת 2013 מונה למנהל המדיה והדיגיטל בתאגיד "כימיקלים לישראל".
בשנת 2017 הקים את "בשן תקשורת שיווקית".
בשן היה פעיל בעמותת בית קובי ועזר ללוחמי גבעתי גם לאחר סיום תפקידו בערוץ 2.
מתן כהנא
מתן כהנא (נולד ב-29 ביולי 1972, י"ח באב ה'תשל"ב) הוא חבר כנסת מטעם סיעת המחנה הממלכתי, ובעבר מטעם סיעת ימינה. קודם לכן כיהן כשר לשירותי דת וכסגן השר לשירותי דת.
כהנא הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, ששירת כלוחם בסיירת מטכ"ל, כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי וכמפקד טייסת F-16.
שגיא בשן
ביוגרפיה
נפטר ממחלתו ב-28 באוגוסט 2021, כשבועיים בטרם מלאו לו 57.
מתן כהנא
ביוגרפיה
כהנא נולד בחיפה לאורה ואליה. כאשר היה בן שלושה חודשים, עבר עם משפחתו לניו יורק שבארצות הברית, בעקבות לימודי הנדסת חשמל ומנהל עסקים של אביו. כשהיה בן שלוש, חזרה המשפחה להתגורר במושב בית גמליאל. כהנא למד בבית הספר היסודי בקיבוץ חפץ חיים (כיתות א'-ח') ולאחר מכן בישיבת נתיב מאיר. בנעוריו היה מדריך בתנועת בני עקיבא בסניף במושב. לקראת סוף תקופת לימודיו בתיכון עבר כהנא את גיבוש שייטת 13 והתקבל ליחידה. הוא התקבל גם לקורס טיס אך חתם ויתור על מנת לשרת בסיירת מטכ"ל. הצטרף למחזור אוגוסט 90' של הסיירת ושירת בה כלוחם כשלוש וחצי שנים. בין חבריו ל"צוות גיורא" היו עמנואל מורנו ונפתלי בנט.
שגיא בשן
חיים אישיים
בשן היה גרוש פעמיים ואב לארבעה. הוא התגורר בבאר שבע.
מתן כהנא
ביוגרפיה
בינואר 1994, כשחבריו לצוות השתחררו מצה"ל, הצטרף לקורס טיס והשלים אותו במגמת קרב. שירת כטייס קרב בטייסת 116 ("מגיני הדרום") בקורס האימון המבצעי כטייס עיט ובטייסת 201 ("האחת") כטייס F-4 פנטום. עבר הסבה למטוסי F-16 על דגמיו השונים ("נץ" ו"ברק"), ושירת בטייסת 110 ("אבירי הצפון"), טייסת 117 ("הסילון הראשונה"), טייסת 140 ("טייסת נשר הזהב") כמפקד האימון המבצעי, ובטייסת 253 ("הנגב") כטייס F-16I ("סופה"). הוא שב לטייסת 116 כסמ"ט א' וב-2011 מונה למפקד הטייסת. ב-2013 מונה למפקד טייסת 109 ("העמק") ברמת דוד.
לאורך שירותו השתתף כטייס במבצעי עופרת יצוקה, עמוד ענן, וצוק איתן. השתתף כטייס F-16 במלחמת לבנון השנייה ונטל חלק במבצע משקל סגולי להשמדת הרקטות ארוכות הטווח של חזבאללה בתחילת המלחמה.
קריירה פוליטית
אחרי שחרורו מצה"ל ב-2018 שימש כהנא כמנהל מיזם התפוצות במרכז לטכנולוגיה חינוכית.
ב-10 בינואר 2019 הודיע על הצטרפותו למפלגת "הימין החדש" בראשות נפתלי בנט ואיילת שקד והוא שובץ במקום הרביעי ברשימת המפלגה לכנסת לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת אך לא נבחר לכנסת לאחר שהמפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
ב-3 באוקטובר 2019 הושבע כחבר הכנסת העשרים ושתיים לאחר ששובץ במקום השביעי ברשימת "ימינה" (מטעם הימין החדש) ונבחר לראשונה לכנסת. הוא חבר הכנסת ה-1,000 בכהונתו בכנסת ישראל.
כהנא העלה בכנסת העשרים ושלוש הצעת חוק פרטית לביטול חזקת הגיל הרך, אך הצעתו הוסרה מסדר היום.
כשר לשירותי דת
ב-13 ביוני 2021 ערב השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש, התפטר במסגרת "החוק הנורווגי" וזאת לאחר שמונה באותו יום לשר לשירותי דת. יום לאחר מכן מינה את מוני מעתוק למנכ"ל משרדו. במהלך כהונתו הוא תמך בעידוד ייצוג נשי במועצות הדתיות . הוקמה שדולה לנושאי דת ומדינה.
ביולי 2021 הכריז כהנא ביחד עם שר האוצר, אביגדור ליברמן, על רפורמה במערך הכשרות, שבמסגרתה שוק הכשרות ייפתח לתחרות ותאגידי כשרות שיעמדו בקריטריונים ההלכתיים שתקבע הרבנות הראשית יוכלו להעניק תעודות כשרות. היא אושרה כחלק מחוק ההסדרים. מועצת הרבנות הראשית התנגדה לרפורמת הכשרות ובפועל לא הוקמה יחידת ממונה ברבנות והחוק אינו מכיל פרק עיצומים כספיים לתאגידים שיפרו את נוהלי הכשרות.
לצורך בחינת אופן הקבורה בישראל, הוקמה, בהוראת השר כהנא, ועדה בין-משרדית.
במאי 2022 חתם על תקנות לפיהן כהונתם של רבני ערים לא תהיה לכל החיים, אלא תיקצב לתקופה של 10 שנים, ורק המועצות המקומיות יוכלו להאריכה. על פי התקנות, לצורך בחירת הרבנים ימונה גוף בוחר שיכלול את חברי המועצה המקומית ונציגי ציבור, שימונו בחלקם על ידי השר, ו-40% מהגוף הבוחר יהיו נשים.
כסגן השר לשירותי דת
במאי 2022, לצד חברת הכנסת נירה שפק, השופט בדימוס ניל הנדל, העיתונאי גור מגידו ואחרים, נבחר כהנא לאביר התנועה לאיכות השלטון לשנת 2021.
ב-14 באוגוסט 2022 חבר יחד עם הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט לרשימת כחול לבן – התקווה החדשה, ולאחר הצטרפותם שמה של הרשימה שונה ל"המחנה הממלכתי". ב-15 באוגוסט התפצל עם הח"כים נפתלי בנט ושירלי פינטו לסיעה בשם זה, על מנת שיוכל לרוץ בבחירות לכנסת ה-25. באותו יום פקעה כהונתו כסגן השר לשירותי דת, וכאחראי על המשרד החל לשמש סמנכ"ל המשרד, עד למינויו של מיכאל מלכיאלי כשר לשירותי דת בממשלה ה-37.
עמדותיו
כהנא מחזיק בדעות כלכליות ליברליות ותומך בשוק חופשי. בין היתר, העלה הצעות חוק האוסרות שביתה בגופים חיוניים.
בתעמולת הבחירות תקף את ההסתדרות החדשה. ומתח ביקורת על בג"ץ שהכשיר את מועמדותה של חברת מפלגת העבודה, אבתיסאם מראענה לכנסת.
כהנא מסתייג משילוב נשים ביחידות הקרביות המיוחדות, בנימוק שרק למעט נשים יש כושר פיזי מספק, וששילוב כזה עלול לפגוע בחיילים הדתיים באותן יחידות.
נעם שובל
נעם שובל (נולד ב-20 בנובמבר 1968) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לגאוגרפיה, ראש פורום אירופה באוניברסיטה העברית ולשעבר ראש בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג באוניברסיטה העברית, חוקר תיירות וגאוגרפיה.
ביוגרפיה
שובל סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות יתרה במחלקה לארכאולוגיה וגאוגרפיה של האוניברסיטה העברית (1994), בשנת 2001 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית בהנחייתו של פרופ' אריה שחר, ועשה פוסט-דוקטורט במחלקה לגאוגרפיה של קינגס קולג' לונדון, האוניברסיטה של לונדון (2000–2001). בשנים 2007–2008 הוא שהה במחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת היידלברג בגרמניה כעמית מחקר של קרן אלכסנדר פון הומבולדט. בשנת הלימודים 2014–2015 היה בשבתון במרכז למחקר עירוני וחברתי של אוניברסיטת פיטסבורג.
בשנים 2009–2013 שימש כראש המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 2015 מונה לעמוד בראש פורום אירופה, אשר מאגד בתוכו שני חוגים אקדמיים: לימודי אירופה ולימודי גרמניה בת זמננו.
בשנים 2015–2017 הוא שימש נשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית.
בשנת 2018 מונה לראש בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג באוניברסיטה העברית.
תחומי התעניינותו העיקריים הם תיירות ותרבות כמנופים לפיתוח עירוני, מודלים של מיקום בתי מלון וכלים לניהול תיירות בערים היסטוריות. בשנים האחרונות הוא החל לחקור ולפרסם באופן נרחב בנושא של יישום שיטות איתור מתקדמות בתחום שונים של מחקר מרחבי, כגון תיירות, לימודים עירוניים ורפואה.
נועם שובל נשוי ואב לשלושה ילדים.
אמיליה-רומאניה
אמיליה-רומאניה (באיטלקית: Emilia-Romagna) הוא מחוז בצפון איטליה. בירת המחוז היא העיר בולוניה.
גאוגרפיה
המחוז מורכב משני מחוזות היסטוריים: אמיליה ורומאניה. צורת המחוז היא מעין משולש שצלעותיו נתחמות על ידי הים האדריאטי במזרח, נהר הפו בצפון, והרי האפנינים בדרום. המחוז נחשב לאחד העשירים במדינה.
ו' באדר
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בו' אדר א', או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, היא ברוב השנים פרשת תצוה. אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצוה היא פרשת תרומה. עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת ויקרא. אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת פקודי.
אמיליה-רומאניה
המטבח
למחוז אמיליה-רומאניה מקום של כבוד במטבח האיטלקי. הוא ידוע בטיב האוכל שלו וביינותיו. פני הארץ שטוחים וזרועים בחוות, בשדות חיטה ובכרמים. בעיר פארמה השוכנת במחוז מיוצרת גבינת הפרמזן, בעלת המוניטין בתחום הגבינות הקשות. שדותיו הנרחבים של המחוז הם הבסיס לכמה מהמאכלים האיטלקיים הידועים ביותר: ספגטי בולונז, לזניה וטורטליני. זוהי גם מולדת הפרושוטו (prosciutto - נקניק חזיר) ושל נקניק המורטדלה (mortadella).
תיירות
חבל אמיליה-רומאניה אינו מהווה בדרך כלל יעד משיכה לתיירים, פרט לערי החוף של החבל, השוכנות לאורך חוף הים האדריאטי. ערים אלה מציעות נופש המבוסס על חופי רחצה וחיי לילה, ובהן: רימיני (Rimini), ריצ'ונה (Riccione) וצ'רוויה (Cervia).
מדרום לחבל שוכנת הרפובליקה הקטנה של סן מרינו, שנוסדה במאה ה־14, והיא בעלת ממשל עצמי נפרד, ומהווה מרכז תיירות הומה.
מחוז בתומי
מחוז בתומי או אובלסט בתומי (בגאורגית: ბათუმის ოლქი, בַּתוּמיס אוֹלכּה, ברוסית: Батумская область, בתומסקאיה אובלסט) הוא אובלסט במלכות המשנה של הקווקז, שהורכב ממועצה אזורית בתומי ומועצה אזורית ארטווין בשנת 1883, והיה שייך, עד לשנת 1903 לפלך כותאיסי. בראש המחוז עמד מושל צבאי.
שטח המחוז היה 6,109 ורסטה ריבועית (кв. верста ). ואוכלוסייתו מנתה כ-142,000 איש.
מחוז בתומי הוקם מחדש ב-1903.
היילנד (סקוטלנד)
היילנד (באנגלית: Highland; בגאלית סקוטית: A' Ghàidhealtachd; בסקוטית: Hieland) הוא מחוז באזור ההיילנדס הסקוטיים אשר בסקוטלנד. מחוז היילנד היינו המחוז הגדול ביותר בשטחה של הממלכה המאוחדת. המחוז גובל במחוזות אברדנשייר, ארגייל ובוט, פרת' וקינרוס, ומוריי.
גאוגרפיה
המחוז מאוכלס יחסית בדלילות עם צפיפות אוכלוסין של כ-9.0 אנשים לקמ"ר נכון לשנת 2012.
מושב המחוז ממוקם בעיר אינוורנס, שבה גרו 46,870 תושבים נכון לשנת 2012, והיא ללא ספק העיר הגדולה ביותר במחוז. האזור העירוני סביב אינברנס מונה 59,910 תושבים.
הפסגה הגבוהה ביותר באזור המחוז ההר בן נוויס, שהוא גם ההר הגבוה ביותר בסקוטלנד ובבריטניה כולה.
אתרים בולטים
מוקדי עניין בולטים בתחום המחוז:
שרה ברייטמן
שרה ברייטמן (באנגלית: Sarah Brightman; נולדה ב-14 באוגוסט 1960 ) היא זמרת סופרן, פזמונאית, שחקנית, רקדנית ומוזיקאית קלאסית אנגלייה.
ברייטמן החלה את הקריירה שלה כחברה בלהקת המחול והוציאה כמה שירי דיסקו כזמרת סולו. ב-1981 היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בתיאטראות וסט אנד ב"קאטס" ופגשה את המלחין אנדרו לויד ובר, לו נישאה מאוחר יותר. היא המשיכה לככב במחזמרים בווסט אנד ובברודוויי, כולל "פנטום האופרה", במסגרתו גילמה את דמותה של כריסטין דאי. אלבום המחזמר, The Phantom of the Opera, יצא בפורמט תקליטור ב-1987 ונמכר ב-40 מיליון עותקים ברחבי העולם – אלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים.
הדואט של ברייטמן משנת 1996 עם זמר הטנור האיטלקי אנדראה בוצ'לי, "Time to Say Goodbye", דורג בראש המצעדים בכל רחבי אירופה והפך לשיר המצליח והנמכר ביותר בכל הזמנים בגרמניה; הוא נשאר בראש המצעד של המדינה במשך 14 שבועות רצופים ונמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים. בהמשך, זכה להצלחה בינלאומית ונמכר בלמעלה מ-12 מיליון עותקים ברחבי העולם, אחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. על שיר זה קיבלה ברייטמן למעלה מ-200 תוארי זהב ופלטינה ב-38 מדינות שונות. בשנת 2010 הוכתרה על ידי בילבורד כאמן הקלאסי החמישי המשפיע והנמכר ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21 בארצות הברית (אלבומיה ושיריה נמכרו בלמעלה מ-6.5 מיליון עותקים במדינה).
בשנת 2012 מונתה ברייטמן לאמן אונסק"ו לשלום בין השנים 2012–2014, על "מחויבותה למטרות הומניטריות וצדקה, כמו גם תרומתה לאורך הקריירה האמנותית שלה, לקידום דיאלוג תרבותי וחילופי תרבויות, תוך מסירותה לאידיאליזם ולמטרותיו של הארגון". מאז 2010 היא מכהנת כשגרירת המותג העולמי של פנסוניק.
ב-2014 היא החלה להתאמן לקראת מסע לתחנת החלל הבין-לאומית, שנדחה מסיבות לא ידועות. ברייטמן זכתה לעיטור "Cavaliere" ("אביר/ה") במסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה ב-2 ביוני 2016, ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרטפורדשייר בשנת 2018, כהוקרה על תרומתה הבולטת למוזיקה ולתיאטרון. ב-6 באוקטובר 2022 הונצחה בשדרת הכוכבים של הוליווד (6243) על הישגיה בקטגוריית "הופעה חיה", כמו גם הוקרה לתרומתה הרבה לעולם הבידור והתיאטראות בפרט.
משפחה וביוגרפיה
ברייטמן היא הבכורה מבין ששת ילדיהם של איש העסקים גרנוויל ג'פרי ברייטמן (1934–1992) ופולה ברייטמן, לבית הול. אחיה הצעירים הם ניקולה, קלאודיה, ג'יי, ג'ואל ואמיליה (המכונה ויולט). היא גדלה בליטל גדסדן ליד ברקהמסטד, הרטפורדשייר, אנגליה. בגיל שלוש החלה לקחת שיעורי ריקוד ופסנתר. לאחר מכן, היא המשיכה להופיע בפסטיבלים ותחרויות מקומיות. בגיל 11 היא עברה בהצלחה מבחן בד בבית הספר לאמנויות הבמה של טרינג פארק, בית ספר המתמחה באמנויות הבמה. היא למדה בבית הספר לבלט אלמהרסט בעיר ברמינגהאם, בבית הספר לחינוך לאמנויות בצ'יזיק שבמערב לונדון, ובקולג' המלכותי למוזיקה.
ב-1973, בגיל 13, הופיעה ברייטמן בהפקת התיאטרון הראשונה שלה, במחזמר "אני ואלברט", שהוצג בתיאטרון פיקדילי, כשגילמה את אחת מבנותיה של המלכה ויקטוריה (ויקטוריה). ב-1976 היא גויסה ללהקה של ארלין פיליפס, הוט גוסיפ. ברייטמן הוציאה עם הלהקה את להיט הדיסקו "I Lost My Heart to a Starship Trooper" (1978), שנמכר בלמעלה מחצי מיליון בממלכה המאוחדת והגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי ואת "The Adventures of the Love Crusader" (1979). במקביל, במהלך תקופה קצרה חברה לפאנ'ס פיפל עד לסיום התוכנית Top of the Pops בשנת 1976. בהמשך הוציאה כאמנית סולו את "", "My Boyfriend's Back", "", "Him" ו-"Rhythm of the Rain" - חלקם בהוצאת חברת התקליטים שלה, ויספר רקורדס. ב-1979 השתתפה ברייטמן בפסקול הסרט "העולם מלא בגברים נשואים" במסגרתו הקליטה את השיר "Madam Hyde".
1981–1989: קריירה בימתית
ב-1981 נבחנה ברייטמן להשתתפות במחזמר "קאטס" ובאלבום הנלווה שלו, Cats, מאת המלחין אנדרו לויד ובר. היא התקבלה, וגילמה את דמותה של ג'מימה. לאחר שנה ב"קאטס", קיבלה מבוני לנגפורד את תפקידה של קייט ב"שודדי הים מפנזאנס" שהוצג בתיאטרון דרורי ליין שבלונדון. בהמשך גילמה את טרה טריטופס ב"נשף המסכות" - מחזמר המבוסס על ספרו באותו שם של קיט ויליאמס. היא עזבה את הפקת המחזמר מאוחר יותר באותה שנה, כדי לגלם את דמותה של הזמירה ב"נייטינגייל" מאת צ'ארלס שטראוס. במסגרת גילום הזמירה, השתתפה ברייטמן בהקלטות האלבום הנלווה של המחזמר, Nightingale. בין השירים שהקליטה ניתן למנות את "I Was Lost", "A Singer Must Be Free" ו-"Rivers Cannot Flow Upwards".
בשנת 1985 יצא לאור שירה של ברייטמן "Pie Jesu", שזכה להצלחה מסחרית עולמית, נמכר בלמעלה מ-25,000 עותקים ביום הראשון לצאתו והגיע למספר השלישי במצעד הסינגלים הבריטי ובמצעד הסינגלים האירי, אף על פי שנכתב בשפה הלטינית. עם מוזיקה קלאסית שחלחלה לבית לויד ובר (ברייטמן הייתה בהכשרה אופראית באותה תקופה), הוא התרגש לכתוב את "רקוויאם" כמחווה לאביו. הופעת הבכורה של המחזמר במנהטן, בכיכובם של פלאסידו דומינגו וברייטמן, צולמה על ידי BBC ו-PBS לשידור עתידי נוסף. אלבום המחזמר, Requiem, הפך בהמשך לאלבום המוזיקה הקלאסית הנמכר ביותר בממלכה המאוחדת בשנה בה יצא, וזיכה את ברייטמן במועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "האמן הקלאסי החדש הטוב ביותר".
ברייטמן כיכבה בתור כריסטין דאי בעיבוד של לויד ובר ל"פנטום האופרה" (1986). תפקידה של כריסטין נכתב במיוחד עבורה. לויד ובר סירב להציג את "פנטום האופרה" בברודוויי עד שברייטמן נענתה להצעתו. תחילה נרתעה התאחדות השחקנים האמריקאית מלעלות הפקה בכיכובה של ברייטמן, בנימוק הקובע כי כל שחקן שאינו בן ללאום האמריקאי צריך להיות מפורסם בקנה מידה בין-לאומי כדי להשתתף בברודוויי. כפשרה, יאלץ ובר ללהק אמריקאי לתפקיד ראשי במחזמר הבא שלו בווסט אנד, ובתמורה לכך תאפשר ההתאחדות לברייטמן להשתתף ב"פנטום האופרה" (את הבטחתו קיים ובר ב"היבטים של אהבה"). סך המכירות המוקדמות של "פנטום האופרה" נאמד בלמעלה מ-17 מיליון דולר בערב בכורתו ב-26 בינואר 1988. The Phantom of the Opera, היה אלבום המחזמר הראשון בהיסטוריית המוזיקה הבריטית שדורג במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. במרוצת השנים נאמדו מכירותיו בלמעלה מ-40 מיליון עותקים ברחבי העולם (אלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים). הוא קיבל 6 פלטינות בארצות הברית, 2 בממלכה המאוחדת, 9 בגרמניה, 4 בהולנד, 11 בקוריאה הדרומית ו-31 בטאיוואן. על-אף הצלחתה הן בלונדון והן בברודוויי, קיבלה ברייטמן ביקורות מעורבות על הופעתה במחזמר, ולא הייתה מועמדת לפרס טוני בקטגוריית "שחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר". עם זאת, מבקרים שונים שיבחו את יכולות השירה שלה. אלבום המחזמר, Highlights from The Phantom of the Opera, שהוקלט על ידי צוות השחקנים המקורי של לונדון (מייקל קרופורד, סטיב ברטון וברייטמן) זכה להצלחה בינלאומית ונמכר במיליוני עותקים. בסמוך ליציאתו, השתתפה בהקלטות אלבום המחזמר, Carousel, במסגרתו הקליטה שירים כמו "Mister Snow", "June Is Bustin' Out All Over" ו-"A Real Nice Clambake".
לאחר שעזבה את "פנטום האופרה", יצאה ברייטמן לסיבוב הופעות במסגרתו ביצעה את שיריו של לויד ובר ברחבי אנגליה, קנדה וארצות הברית, וביצעה את שירי "רקוויאם" בברית המועצות. באותה עת הוציאה את הסינגל "Anything But Lonely" מתוך "היבטים של אהבה" ושני אלבומי סולו: האלבום The Trees They Grow So High מ-1988, אוסף שירי עם בליווי פסנתר, והאלבום The Songs That Got Away מ-1989, אוסף של שירי מחזמרים של מלחינים כמו אירווינג ברלין וסטיבן סונדהיים. ברייטמן ביצעה גם את השיר "Make Believe" כחלק מפסקול סרט הילדים Granpa. כמה שבועות לאחר מכן הוציאה את "Love Changes Everything" שזכה להצלחה במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
ברייטמן הייתה לנושא המרכזי של תוכנית הטלוויזיה This Is Your Life בשנת 1989 כשהופתעה על ידי מייקל אספל ב-RAF ויטרינג בלינקולנשייר.
מניה שוחט
ברוסיה
מניה שוחט נולדה באחוזת לוסוסנה, בסמוך לעיר גרודנו שברוסיה הלבנה (אז בתחום המושב היהודי ברוסיה), למשפחת וילבושביץ האמידה. הוריה היו אנשים משכילים, בנים להורים שומרי תורה ומצוות. סבה נקרא בנימין וילבושביץ מעיר הורודישצ'ה שבמחוז גרודנו, נשא את הינדה לאישה. בנם הצעיר של בני הזוג, וולף, היה אביה של מניה. בשנת 1850 בנימין ומשפחתו גורשו מהורודישצ'ה לפי צו המושל והקימו את ביתם באחוזת לוססונה.
מניה, ככל בני משפחתה, נטתה מילדותה לדיכאון, ואף ניסתה להתאבד פעמיים. בשל בריאותה הלקויה לא למדה בבית ספר, אלא עבדה בבית חרושת של אחיה במינסק, שם הכירה את הווי החיים של תנועת הפועלים היהודית, וכן את המהפכן גריגורי גרשוני, אשר בו התאהבה ובעקבותיו הצטרפה ל"בונד" – מפלגת הפועלים היהודיים של ליטא, פולין ורוסיה. עקב פעילות זו נעצרה בשנת 1899 בפשיטת המשטרה על בית הדפוס.
שרה ברייטמן
1981–1989: קריירה בימתית
בשנת 1990 נפרדו ברייטמן ולויד ובר. לאחר הגירושים המתוקשרים שלהם, היא שיחקה בלונדון בתפקיד הראשי בסרט "היבטים של אהבה" מאת לויד ובר, לצד מייקל פרייד, לפני שעברה לברודוויי. אלבום הסולו שהוציאה לאחר מכן, As I Came of Age, היה אוסף אקלקטי של שירי פולק רוק ומחזמרים שהיא עצמה בחרה. עטיפת האלבום מציגה ציור שלה, שהושפע מהציור הידוע The Kings' Orchard של ארתור יוז משנת 1858.
מניה שוחט
ברוסיה
בהיותה בכלא פגשה את סרגיי זובאטוב, שעמד בראש האוכרנה (המשטרה החשאית הצארית) במוסקבה. הוא שכנע אותה להקים בשנת 1901 מפלגת פועלים יהודים עצמאית, נאמנה למשטר הצאר. עד מהרה זכתה המפלגה לפופולריות רבה, בשל תמיכת הממשלה בה, תמיכה שהותנתה בכך שהתנועה תעסוק בנושאים כלכליים בלבד, ולא בפוליטיקה. במפלגתה של מניה היו עשרות אלפי חברים, והיא החלה ליזום שביתות פועלים באודסה ובמינסק. בעקבות ההפגנות הסוערות ועליית כוחה של המפלגה, התרעמו השלטונות על המפלגה העצמאית, והיא אולצה להתפרק בשנת 1903. כמו כן, ובמקביל, הודות לפעילותה במישור הלאומי והציוני, נערכה במינסק בשנת 1902 ועידת מינסק, כינוס גדול של נציגי ציוני רוסיה, בניהולו של יחיאל צ'לנוב.
שרה ברייטמן
1990–1999: קריירת סולו
ברייטמן ופיטרסון עבדו יחד על אלבום הפופ רוק Fly (1995). הסינגל "A Question of Honour", שנכלל באלבום, משלב כלי מיתר אלקטרוניים, רוק, קלאסי וקטעים מהאופרה של אלפרדו קאטאלאני, "לה ואלי". והווידאו קליפ שלו הוצג באליפות העולם באגרוף בגרמניה בין הנרי מייסק וגרציאנו רוצ'יג'יאני. מהאלבום יצאו לאור שני סינגלים נוספים: "Heaven Is Here" ו-"How Can Heaven Love Me". בהמשך הוציאה את הפסקול Surrender. ב-1997 הוציאה ברייטמן את האלבום Timeless. הוא הפך לאלבום הנמכר ביותר שלה: קיבל תוארי זהב, פלטינה או פלטינה כפולה ומעלה ב-21 מדינות, נמכר ביותר מ-1.4 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקרוסאובר הקלאסיים של בילבורד במשך 35 שבועות. הסינגל המוביל מהאלבום, "Time to Say Goodbye", היה השיר השני שביצעה ברייטמן באליפות העולם באגרוף בגרמניה. הדואט עם זמר הטנור אנדראה בוצ'לי הפך ללהיט בינלאומי ונמכר ביותר מ-3 מיליון עותקים בגרמניה. האלבום נמכר בלמעלה מ-12 מיליון עותקים ברחבי העולם, והפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בשנות ה-90 של המאה ה-20. לאחר מכן יצאה לסיבוב ההופעות בשם "A Timeless Evening with Sarah Brightman", ובמהלכו ביצעה את הסינגלים מ-Timeless: "Time to Say Goodbye", "Who Wants to Live Forever" ו-"Tú Quieres Volver" (פרט ל-"Just Show Me How to Love You" ו-"There for Me").
בהמשך שנת 1997 הוציאה את אלבום האוסף המשותף הראשון שלה עם לויד ובר, The Andrew Lloyd Webber Collection. האלבום הגיע לראשונה למקום ה-110 במצעד הבילבורד 200 ושהה בו במשך 17 שבועות. במצעד אלבומי הקרוסאובר הקלאסיים ובמצעד האלבומים הקלאסיים של בילבורד הגיע למקום השני. במצעד האלבומים השוודי הגיע למקום הראשון. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לו את תואר הזהב על נתוני מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים. ב-23 באוגוסט 2009 פורסמה כתבה במגזין בילבורד בה נכתב שמכירותיו בארצות הברית עומדות על למעלה מ-787,000 עותקים – אחד מאלבומי המוזיקה הקלאסית הנמכרים ביותר בכל הזמנים במדינה.
מניה שוחט
ברוסיה
בעקבות פירוק מפלגת הפועלים שהקימה ועמדה בראשה חשה מניה עצבות רבה. באותה שנה חלתה אמה ונסעה עם שתי בנותיה, מניה ואחותה אנה, לסיור באיטליה.
שרה ברייטמן
1990–1999: קריירת סולו
במרץ 1998 הפיקה ברייטמן את ספיישל ה-PBS הראשון שלה, Sarah Brightman: In Concert, שהתקיים באלברט הול (בהמשך הופץ בתקליטור). באותה השנה כיכבה ב-A Gala Christmas in Vienna; ספיישל חג מולד חגיגי, שצולם בווינה לצד פלאסידו דומינגו, הלמוט לוטי וריקרדו קוצ'אנטה. הארבעה הופיעו יחד וביצעו שירי חג מולד מסורתיים (האלבום הופץ בווידאו). ב-7 באפריל 1998 הייתה לאחת מהכוכבות שהתארחו בחגיגות יום ההולדת ה-50 של אנדרו לויד ובר. במהלכם ביצעה את "Hosanna" עם דניס או'ניל ואת "The Phantom of the Opera" עם אנטוניו בנדרס, "All I Ask of You" עם מייקל בול ו-"The Music of the Night". כל אותם הביצועים מאותו האירוע הועלו לאחר מספר עשורים ליוטיוב.
מניה שוחט
בתקופת העלייה השנייה 1914-1904
ב-1907 ערכה מניה סיור באירופה, בארצות הברית ובקנדה, שם למדה על צורות התיישבות קומוניסטיות. באותה שנה פגשה את ישראל שוחט, איש העלייה השנייה, ונישאה לו ב-1908. בני הזוג הקימו התארגנות שיתופית של פועלים יהודים, בשם "הקולקטיב" בחוות סג'רה (אילניה), את הארגון החשאי "בר גיורא" (1907), ואת ארגון "השומר" (1909).
שרה ברייטמן
1990–1999: קריירת סולו
לאחר ההצלחה של Timeless הוציאה ברייטמן את אלבום האולפן השישי שלה, Eden ב-1998. מתוכו יצאו לאור חמישה סינגלים: "Eden", "Deliver Me", "So Many Things", "The Last Words You Said" ו-"Dust in the Wind". היא בחרה באופן אישי כל שיר ושכנעה את המלחין האיטלקי אניו מוריקונה לתת לה לשכתב את המילים לאחד מהלחנים הקולנועיים שלו, "Gabriel's Oboe", מהסרט "המיסיון" (1986) שהוביל ליצירת השיר "Nella Fantasia" ("בפנטזיה שלי"). האלבום, בניגוד ל-Timeless, שילב יותר אלמנטים של מוזיקת פופ. הביקורות כלפיו היו חיוביות: ב-LAUNCHcast קבעו שהוא "מפליא" ו"מלא חיים", וב-AllMusic טענו כי הוא משלב שירים טובים ומספר רב של סוגות מוזיקליות. Eden הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקרוסאובר הקלאסיים וה-65 במצעד הבילבורד 200. בהמשך קיבל את תואר הזהב בארצות הברית על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. כדי לעזור בקידום שלו יצאה לסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה, "One Night in Eden Tour". חלק מההופעות שהתקיימו במסגרתו צולמו ואוחדו לאלבום הווידאו One Night in Eden, שהופץ בסוף שנת 1999.
מניה שוחט
בתקופת העלייה השנייה 1914-1904
לאחר שפרצה מלחמת העולם הראשונה, גורשו בני הזוג שוחט מן הארץ על ידי השלטונות העות'מאניים, כמו רבים מחבריהם מנהיגי היישוב היהודי ועסקניו, ראשי מוסדות ואגודות ומנהיגי מפלגות הפועלים. הם נשלחו לגלות בטורקיה בעיר ברוסה (בורסה) וישבו שם עד סוף המלחמה.
שרה ברייטמן
2000–2004: הצלחה בין-לאומי נוספת
ב-25 באפריל 2000 הוחלט להוציא את Fly II, הוצאה מחודשת של Fly (1995). בהמשך לכך יצא לאור אלבום האולפן השביעי של ברייטמן, La Luna. עבור האלבום הזה היא בחרה שירים מסוגות כמו פופ, ג'אז וינטג' ואופרה גבוהה, כמחווה לדבוז'אק, בטהובן ובילי הולידיי. La Luna הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי האינטרנט של בילבורד והגיע בשיאו למקום ה-17 במצעד הבילבורד 200. הוא הפך לאלבום השני הנמכר ביותר של ברייטמן בארצות הברית עם מכירות של למעלה מ-900,000 עותקים. על נתוני מכירות אלו קיבל מעמד זה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. כמו כן, הוא הפך לאלבום הנמכר ביותר שלה באסיה, ואף קיבל את תואר הפלטינה המחומשת בטאיוואן. הסינגל המוביל מהאלבום, "Scarborough Fair", הפך לשירה המצליח ביותר של ברייטמן באסיה. הוא הגיע לראש את המצעדים ברפובליקה העממית של סין וטאיוואן במשך שבועות רבים. בעקבות הצלחתו הרבה של השיר, הפך האלבום לפופולרי ולמצליח בכל רחבי העולם. הסינגל השני מהאלבום, "La Luna", זכה להצלחה מתונה. לעומת זאת הסינגל העוקב, "A Whiter Shade of Pale", זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר נוגן ביפן ללא הרף, עד שהצליח לכבוש את פסגת המצעד, שם נשאר במשך תשעה עשר שבועות, – אחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים במדינה. הוא קיבל את תואר הזהב הכפול על ידי איגוד תעשיית ההקלטות היפני (RIAJ), והפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר במדינה בעשור הראשון של המאה ה-21. הוא נמכר בלמעלה מ-150,000 עותקים בשני פורמטים שונים במדינה. בארצות הברית, זכה השיר להצלחה גם כן. הסינגל האחרון, "Here with Me", הוא חידוש לשירה של הזמרת דיידו. באוגוסט 2000 יצאה ברייטמן לסיבוב ההופעות העולמי השני שלה, "La Luna World Tour". בסיבוב נכחו למעלה מ-500,000 צופים והופנו כלפיו ביקורות חיוביות. חלק מההופעות שהתקיימו במסגרתו צולמו ואוחדו לאלבום הווידאו La Luna: Live in Concert שהופץ בשנת 2001, וזכה להצלחה כאשר קיבל את תואר הזהב בארצות הברית ובמקסיקו. ביצועם המשותף של ברייטמן וג'וש גרובן ל-"There for Me" נכלל באלבום הווידאו גם כן. בשנת 2001, הגדירו במגזין בילבורד את ברייטמן כאמן הקרוסאובר הקלאסי החשוב ביותר בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת. ב-28 במאי באותה השנה הוציאה את אלבום האוסף הראשון שלה, The Very Best of 1990–2000. איגוד תעשיית ההקלטות השוודי (GLF) העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של 40,000 עותקים במדינה – אחד מהאלבומים הנמכרים ביותר במדינה בשנת 2001. בהולנד, נמכר האלבום בלמעלה מ-80,000 עותקים, דבר אשר הקנה לו שם את תואר הפלטינה.
לקראת סוף 2001 הוציאה ברייטמן את Classics, אנתולוגיה הכוללת שירים משלושת אלבומיה המצליחים ביותר, יחד עם שבע רצועות חדשות; הוא הופץ ברחבי העולם מלבד באירופה, ביחד עם שני סינגלים: "Winter Light" ו-"Ave Maria". בארצות הברית, הגיע למקום ה-68 ונמכר שם בלמעלה מחצי מיליון עותקים. בקנדה הגיע בשיאו למקום התשיעי וקיבל את תואר הפלטינה; וביפן הפך Classics לאלבום המצליח ביותר שלה באותה התקופה, עם 300,000 עותקים שנמכרו ממנו בסך הכול. בסוף אותה השנה השתתפה ב-"Moment of Peace" של גרגוריאן, שנכלל באלבום Masters of Chant Chapter II (2001). גרסאות שונות שלו הופצו לאורך השנים והוא זכה להצלחה בינלאומית. באפריל 2002 הופץ Classics בפורמט וידאו בשם, Classics: The Best of Sarah Brightman VHS. אלבום הווידאו הופק על ידי פיטרסון וכולל אוסף של קליפים שהופצו עבור השירים שנכללו בו. באותו החודש הוציאה את אלבום האולפן המשותף השלישי שלה עם לויד ובר, Encore. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים השוודי והשני במצעד אלבומי הקרוסאובר הקלאסיים, וכלל ביצוע מחודש בשפה האיטלקית של ברייטמן לשיר "Memory".