cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירמה שטרן
אירמה שטרן הרבה לטייל ברחבי אפריקה ואירופה וזה היה בסיס לציוריה.
במהלך חייה לאירמה שטרן היו תערוכות רבות באירופה ובדרום אפריקה. בשנת 1971 בבית בו היא התגוררה רוב השנים הוקם מוזיאון על שמה.
נשים בבנייה החופשית
מעורבותן של נשים בארגון הבונים החופשים היא נושא מורכב ושנוי במחלוקת. עד המאה ה-20, לנשים לא הייתה דריסת רגל בתור חברות הארגון. נשים מעטות הורשו לקחת חלק במסדר, אולם ספר החוקים הראשון שיצא לאור על ידי "הלשכה הגדולה של אנגליה" השמיט את אזכורן.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-18, לשכות ההסתגלות הצרפתיות (French Lodges of Adoption) שיתפו את בנות משפחותיהם של הבונים החופשים, אך ללא קשר לנוסח המקורי. במאה ה-20, לשכות אלו הוגדרו כלשכות לנשים בלבד, ובשנות ה-50 הן אימצו לעצמן את התארים והטקסים של הבונים החופשים.
הלשכות המסוניות הבריטיות והאמריקניות נותרו לגברים בלבד. בשלהי המאה ה-19, לשכות מעורבות הדומות באופיין לצרפתיות, הוקמו בארצות הברית. הן איפשרו לבונים חופשים ולקרובות משפחותיהם להשתתף יחדיו בטקסים, אך גופים אלו הקפידו להפריד בין השתתפות זו לבין חברות רשמית במסדר.
בשלהי המאה ה-19 לשכות מעורבות בעלות אופי דומה ללשכות לגברים בלבד החלו להופיע בצרפת, ולאחר מכן גם במדינות נוספות ברחבי אירופה. בעקבות קיומן של לשכות אלו הופיעו לשכות לנשים בלבד. באופן עקרוני, לשכות ברחבי אירופה (מלבד אנגליה) מכירות בנשים-בונות חופשיות, בלשכות מעורבות ולשכות לנשים בלבד כחלק מהארגון לכל דבר. בארצות הברית ובבריטניה, לעומת זאת, לשכות מעורבות, או כאלו לנשים בלבד אינן מוכרות רשמית עד היום, אף על פי שבאופן בלתי פורמלי ישנו קשר ויחסים הדדיים בין הלשכות, ולעיתים אף מתאפשרת פעילות נשים בהיכלים ומבנים של הלשכות המרכזיות לגברים בלבד.
נשים כגוף אופרטיבי בארגון
באירופה של ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, אישה נחשבה בבעלות אביה עד לחתונתה, ולאחר מכן בבעלות בן זוגה. הסטטוס של נשים בתחום המסחר של ימי הביניים היה תלוי בפרשנות המקומית של הגדרת אישה עצמאית. בדרך כלל, זו הייתה אלמנתו של סוחר, לה הותר להמשיך ולנהל את עסקי בעלה לאחר מותו. לעיתים רחוקות ביותר, בעיקר בתחומים שמסורתית עסקו בהם נשים, יכלה רווקה להיות בעלת עסק בו עסק אביה.
בנורווגיה, אישה בשם גונילדה נרשמה בלוח השנה של נוהלי ה-Close Rolls ב-1256. רמזים להשתתפות נשים נמצאו באנגליה במסמכים הרשמיים (Regius Manuscript) וברישומי הגילדה של יורק מינסטר ב־1408. באגודה הלונדונית של הבונים החופשים, הועסקו נשים בתפקידי אדמיניסטרציה ונהנו מההטבות הנלוות לחברי הארגון. בנוסף, הנוסח היורקי ה-4 (York Manuscript No 4) ביורק משנת 1693 הכיל את הביטוי "הוא או היא המיועד/ת להצטרף לארגון הבונים החופשים", אשר חלק מההיסטוריונים של הארגון הגדירו כטעות בהדפסה, אולם אדולפוס פרדריק אלכסנדר וודפורד (Adolphus Frederick Alexander Woodford), אשר חקר וקטלג מסמכים אלו, הגדיר את המסמך כאמיתי.
נשים בונות חופשיות בגופים מסוניים לגברים בלבד
דווחו מספר מקרים יוצאי דופן בהם נשים התקבלו ללשכות מסוניות "לגברים בלבד". דיווחים אלו שנויים במחלוקת על ידי היסטוריונים.
בנייה חופשית מעורבת
בנייה חופשית מעורבת (באנגלית: Co-Freemasonry) היא זרם בבנייה החופשית המקבל לשורותיו נשים וגברים כאחד.
הבנייה החופשית המעורבת החלה בצרפת באמצע המאה ה-19 עם יצירת Le Droit Humain (מסדר זכות האדם), והפכה לתנועה בינלאומית. רוב לשכות הבונים החופשים אינן מקבלות נשים, ואינן מקבלות באופן רשמי את הבנייה החופשית המעורבת, ורואות אותה כ"בלתי רגילה" או חשאית.
לשכות לנשים בלבד
ייתכן, כי הייתה קיימת לשכה לנשים בלבד במחצית השנייה של המאה ה-18 בבוסטון, אם להסתמך על כתבים משנת 1815, שבהם נטען כי הוקמה לשכה המושתתת על עקרונות הבנייה החופשית המותאמת לנשים.
ב-1913 חלה התפלגות נוספת כאשר חלקם רצו להעניק דרגות גבוהות יותר. בעקבות כך עזבו את המתנגדים והקימו את האחווה המכובדת המסונית העתיקה (Honourable Fraternity of Ancient Freemasons). שני ארגונים אלה פתוחים בשנות האלפיים לנשים בלבד. האחווה הראשונה (Honourable Fraternity of Antient Masonry) שהתנגדה, ייעדה את האחווה לנשים בלבד החל משנת 1935, וב-1958, לאחר שהחלה להעניק דרגות גבוהות, החליפה את שמה ל"המסדר של הבונות החופשיות" (Order of Women Freemasons), כפי שהן ידועות היום. לשני גופים אלו יש לשכות ברחבי אנגליה, וכן באוסטרליה, בזימבבואה ובספרד.
הלשכה הגדולה של הנשים בצרפת, שצמחה בשנת 1959 מתוך הזרם המאמץ (adoptive), שתמך ב"אימוץ" נשים לארגון, התפשטה לבלגיה ב-1974, והלשכה הבלגית הנשית הגדולה הוקמה ב-1981. ב-2001 היו להם 35 לשכות, מתוכן 3 בארצות הברית. אלו צמחו בזכות לשכה ייחודית מתוך הלשכה הצרפתית הנשית הגדולה, שיועדה להפצת הבנייה החופשית בקרב נשים בארצות אחרות.
הכרה בנשים כבונות חופשיות
בחוקה המסונית המסורתית של אנדרסון (Anderson's Constitutions) קיים תיאור של האדם אשר יותר לו להתקבל לבנייה חופשית, ובין היתר נאמר במפורש, כי אין כניסה לנשים. הלשכה הגדולה של אנגליה (United Grand Lodge of England - UGLE), ולשכות אחרות, אינן מקבלות לשורותיהן נשים. מסיבה זו, כל לשכה בה ישנן נשים נחשבת לשכה "יוצאת דופן" על ידי הזרם המסוני המסורתי והלשכות הגדולות. בונים חופשים, המשתייכים או מבקרים בלשכות כאלו עלולים להיות מסולקים או מושעים מהזרם המרכזי. משנת 1999 מתירה הלשכה האנגלית הגדולה (UGLE) לשתי לשכות נשים (The Order of Women Freemasons and The Honourable Fraternity of Ancient Freemasons) להשתתף בפעילות הבנייה החופשית. אף על פי שלא הוכרו ולא הוכרזו רשמית כשייכות לבנייה החופשית, גופים אלו יכולים להיחשב כחלק מהבנייה החופשית באופן כללי. באמריקה הצפונית הזרם המרכזי המסוני אינו מקבל נשים, אך ישנם גופים נפרדים שהם "מסוניים" באופיים אך לא בתוכנם. גופים אלו והבנייה המעורבת אינם מוכרים על ידי ה- UGLE.
הבנייה החופשית באירופה (למעט אנגליה), לעומת זאת, מכירה בנשים ובלשכות המקבלות נשים. הלשכות המעורבות נחשבות כמסוניות ומנהלות קשרי גומלין עם הלשכה המרכזית בצרפת (The Grand Orient de France) מאז שהוקמו. לשכה זו אף הכריזה, כי בנוסף לכך שהיא מצדדת בזכותן של לשכות עם נשים להיחשב מסוניות לכל דבר, בשנת 2010 היא החלה לצרף בעצמה נשים לשורותיה.
יואב היימן
יואב היימן (נולד ב-21 בדצמבר 1974) הוא שחקן ישראלי.
קורות חייו
מלבד החאן שיחק היימן בכמה הצגות פרינג' ("אהובתי הנשואה", "התקלה" ו"מר קולפרט") ובתפקידים שונים בטלוויזיה ("הראשון בדרמה", "כן או לא", "פאזל" ו"החיים זה לא הכל").
כמוס נחאיסי
הרב כמוס (עמוס) נחאיסי (ה'תרנ"ו, 1896, טריפולי, לוב - ה' באדר א' ה'תשכ"ה, 7 בפברואר 1965, תל אביב, ישראל) היה רב ודיין, מראשי קהילת יהדות לוב בטריפולי ולאחר מכן במדינת ישראל.
יואב היימן
קורות חייו
יואב היימן שיחק בסרט העלילתי הארוך "דילמת הדריין" בבימוי של ארז לאופר, שמתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה ומספר את סיפורה האמיתי של אוניית המעפילים "דריין", שבזמן יותר מאלף יהודיה ניצולי השואה וחיכו לאוניה שתעלה אותם לישראל. בהנהגת הישוב הוחלט למכור את האוניה לבריטים על-מנת לסייע להם במאמצי המלחמה ועל מאמצי המוסד לעלייה ב' להעלות אותם לישראל. יואב היימן גילם את דמותו של יהודה ארזי, שעמד בראש השלוחה של המוסד לעלייה ב' באיטליה.
כמוס נחאיסי
בטריפולי
נולד בשנת 1896 בעיר טריפולי שבלוב לדוד ולג'וליה נחאיסי, וכשנולד נקרא שמו כמוס (עמוס בטריפוליטאית יהודית).
יואב היימן
קורות חייו
היימן חי בזוגיות עם השחקנית ומורת התיאטרון מרב שפר ולהם שני ילדים.
כמוס נחאיסי
בטריפולי
בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבות בטריפולי, ובשנת 1913 הצטרף כחבר צעיר ב"חברת שומרים לבוקר" בעיר, אשר חילקה בין חבריה את לימוד התורה בעיר בשעות הלילה, מתוך אמונה כי יש צורך בקיום לימוד תורה בכל שעות היממה. שימש מגיל צעיר כרב בית הספר העברי דאר א-סרוסי, כמנהל התלמוד תורה בעיר וכראש הישיבה. כן נודע כדרשן שדרש בבתי הכנסת השונים בעיר.
יואב היימן
דיבוב
כרובי (רחוב סומסום)
כמוס נחאיסי
בטריפולי
נישא למרים (רמו), בתו של הרב רפאל דאבוש ונכדתו של הרב פרג'אללה דאבוש. בלבושו השתייך לזרם המודרני האיטלקי והקפיד על לבישת חליפות ובגדים מחויטים ועל חבישת כובע שולים ומתחתיו כיפה שחורה.
בין תלמידיו המובהקים נמנה הרב והח"כ פריג'א זוארץ.
בתל אביב
בשנת 1951 עלה הרב כמוס נחאיסי למדינת ישראל באוניית הנוסעים נגבה, זמן רב אחרי שאר בית משפחתו, מאחר שהקהילה בטריפולי סירבה לשחרר אותו מתפקידו כרב העיר בפועל. לאחר עלייתו התיישב בתל אביב והוזמן על ידי הרבים הראשיים לעיר, הרב איסר יהודה אונטרמן והרב יעקב משה טולידאנו לשמש במועצה הדתית בתל אביב (בין היתר כרב רשם הנישואין), בנוסף כיהן כרב שכונת שיכון דן בעיר.
הרב נחאיסי נפטר בשנת 1965 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. בן 69 בפטירתו. על שמו נקרא בית הכנסת לעולי לוב בנווה שרת וישיבת עטרת זקנים בשכונת רמת החייל בתל אביב. נינו, המשורר והקולנוען עמיחי חסון הקדיש לו מספר שירים בספרו "מדבר עם הבית".
רב סמא בריה דרבא
רב סמא בריה דרבא היה אמורא ידוע בדור השביעי לאמוראי בבל.
אחרי פטירת רב רחומי בשנת תשס"ז למניין השטרות, הוא מונה לשמש כראש ישיבת פומבדיתא, אותו כיסא עליו ישב אביו רבא, עד פטירתו בשנת תשפ"ז למניין השטרות.
הוא מוזכר בתלמוד פעמיים בלבד, פעם אחת בהלכות כשרות. והפעם השנייה בדיני המשפט העברי.
ראובן פלפול
ראובן פלפול (29 באוקטובר 1910 - 21 בפברואר 1991) היה מראשוני סוכני "המוסד" במצרים, הקונסול הראשון של ישראל באדיס אבבה
קורות חיים
רודולף פלפול נולד במצרים ללורה ומרדכי (מרקוס) פלפול. אביו נשלח למצרים לשמש נציג "כרמל מזרחי". עם ההורים דיבר ב-יידיש, ועם המטפלת בלאדינו.
סיים את לימודי המשפטים בסורבון שבפריז.
בשנת 1940 התגייס ביחד עם אחיו ז'אק ל-"13th Demi-Brigade of Foreign Legion". השתתף בקרבות נגד לגיונות רומל בלוב, בתוניסיה, באיטליה ובצרפת. שירת כתותחן.
בשובו לקהיר התקבל לעבוד במשרד עורכי דין שייעץ לחברה ההולנדית-אנגלית "של".
בקהילת המודיעין
יולנדה הארמר, שריגלה במצרים עבור המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ועבור מדינת ישראל בשנים 1945–1951, ביקשה מפלפול סיוע באיסוף מודיעין עבור המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. דוחות סודיים של הליגה הערבית הגיעו דרכה לירושלים למשה שרת וראובן שילוח.
אשר בן נתן גייס את פלפול בפריז. בשובה מפריז, הארמר נעצרה, לקתה בסרטן העצמות בבית הסוהר, גורשה לפריז, והמשיכה לישראל. לאחר מעצרה הרשת עברה לפיקודו של פלפול. שמו המחתרתי היה "דין". והוא מומנה לקודקוד ש"י במצרים. ביום הכרזתה של מדינת ישראל פלפול כינס במשרדו את הפעילים המרכזיים של המחתרת הציונית.
את רוב החומר שהעביר פלפול, העביר לשלוחת המודיעין בפריז. דרכי העברת החומר היו בדואר או על ידי שליחים.
פלפול הבריח לישראל את המיפוי הסייסמי של שדה הנפט חלץ.
במלחמת ששת הימים גויס כקצין בדרגת אל"ם.
במשרד החוץ
ב-17 באפריל 1956 הביא שר החוץ משה שרת לאישור הממשלה מינוי קונסול ישראלי ראשון באדיס אבבה. פלפול עברת את שמו מרודולף לראובן, ויצא לחבש. במסגרת שליחותו שכנע את קיסר אתיופיה, היילה סלאסי, להורות למשלחת אתיופיה לאו״ם לגלות הבנה כלפי דרישת ישראל לערבויות בתמורה לנסיגתה מן השטחים שכבשה במלחמת סיני. בתום שליחותו דחה פלפול את הצעת הקיסר לשמש לו יועץ או שופט עליון.
בהמשך התמנה למנהל מדור התביעות במחלקת הייעוץ המשפטי במשרד החוץ. בתוקף תפקידו, היה שותף למשא ומתן עם ממשלת בולגריה לתשלום פיצויים על המטוס עצמו וליורשי הנספים בעקבות הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה.
בשנת 1962 פרש ממשרד החוץ.
משפחה
הוריו עלו לארץ ישראל מקייב ומאודסה בסוף המאה ה-19. אביו, מרדכי (מרקוס) פלפול סיים את בית הספר מקוה ישראל, התחתן עם ורה לבית קזרנובסקי, קיבל משרה ביקב של ראשון לציון. נולדו הילדים פסקל וז'ק. במצרים נולדה האחות הצעירה בטי. אחיו פסקל היה רופא בבית שמש ז'אק מהנדס שהתגורר בפריז.
בשובו לקהיר בתום מלחמת העולם השנייה התחתן. נולדה הבת מיה.
אשתו השלישית ענת (אנט אסרף) אחות במקצועה. לזוג נולדו 3 ילדים - ורה פלפול, אריאל פלפול ודנה פילפול סגל. ב-21 בפברואר 1991 נפטר. על מצבתו בבית העלמין ברחובות חרוט:
נאנדור באומגרטן
נאנדור באומגרטן (בהונגרית: Baumgarten Nándor; פשט, 29 במאי 1873 – בודפשט, 29 במאי 1935) היה עורך דין יהודי-הונגרי, איש התביעה הכללית בתחום המסחרי, שופט, פרופסור באוניברסיטה, מומחה משפטי. דודיו היו שופט בית המשפט העליון ההונגרי איזידור באומגרטן ועורך הדין והשופט קארוי באומגרטן.
ביוגרפיה
נאנדור באומגרטן נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש באומגרטן (1846–1918), סוחר, ושל מאלווינה רוּסט. אחד מדודיו, איזידור באומגרטן, היה עורך דין פלילי בעל שם, ודודו השני, קארוי באומגרטן היה שופט בתחום המשפט המסחרי. את השכלתו הגבוהה השלים בלייפציג, ברלין ובבודפשט. הוא קיבל דוקטור במשפטים בבודפשט בשנת 1896. בשנת 1899 קיבל רישיון עורך דין מהלישכה ובשנת 1905 מונה לפרופסור חבר לדיני מסחר ולדיני שטרות באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בסיום לימודיו ועם קבלת הרישיון, פתח משרד עורכי דין בבודפשט ב-1899. הוא סייר במערב אירופה, השתתף במסע לימודי בארצות הברית ב-1904 וצבר השכלה רצינית, ניסיון וכישורי שפה מעולים. הוא עבד כעורך דין עד 1914 וכשופט מנהלי מ-1914 עד 1921. בינתיים, מ-1905 היה פרופסור (חיצוני שלא בסגל) למשפט מסחרי ולדיני שטרות באוניברסיטת בודפשט ומשנת 1915 היה פרופסור מן המניין. הוא לימד באוניברסיטה במשך שלושים שנה. משנת 1921 כיהן (כבר כשופט בדימוס) כנשיא (יושב ראש מועצת המנהלים) של ברית מפעלי המלט בלצ'ני. הוא היה עורך דין מסחרי מפורסם ובולט בעשור הראשון של המאה ה-20 ומשפטן בולט במספר תחומים, הוא נפטר ב-29 במאי 1935, בגיל 62 והובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
גישתו המקצועית
גישתו של באומגרטן הושפעה מתיאורית הליברליזם כלכלי, מכיבוד שיטת הקניין הפרטי ומחשיבות השוויון הכלכלי בין האומות ומהשוויון הבינלאומי של דיני האשראי. התעניינותו המדעית הייתה במגוון רחב של דיסציפלינות משפטיות, וסוגיות של דיני מניות, משפט פיננסי, משפט מסחרי, דיני תחבורה, דיני עבודה, משפט בינלאומי, משפט פרוצדורלי, משפט פרטי ודיני קניין תעשייתי היו גם במוקד ההתעניינות שלו.
ספרו שזכה להכרה הגדולה ביותר של התקופה פורסם בשנת 1900 תחת השם "זכות התובלה הבינלאומית ברכבות" (International Rail Freight Law), אשר תואר על ידי מקצוע עריכת הדין כמדריך מדעי המבוסס על העיבוד הסדיר הראשון של החקיקה הקודמת של אמנת ברן וידע מצוין בתחומי הספרות המקצועית המקומית והבינלאומית והפרקטיקה זרה.
ספרים ומחקרים
יצירותיו שזכו לפרסים האקדמיים:
הוא פרסם כמעט מאה מחקרים, דיסרטציות ומאמרים בכתבי עת שונים, בעיקר בכתבי העת ששמם
פריזה
פְריזה (ביפנית: フリーザ), כשבדיבוב העברי ידוע בשם פַּאריז, הוא דמות בדיונית של נבל-על ואנטי-גיבור המופיע בחוברות המאנגה דרגון בול. דמותו של פריזה הופיעה לראשונה בפרק 247 בחוברת Dragon Ball "Dark Clouds Swirl Over Planet Namek" 1989.
יצירת הדמות
טוריאמה יצר את הדמות על רקע בועת הנדל"ן ביפן: פריזה, שליטו של ארגון בין גלקטי שמנכס לעצמו כוכבי לכת בכוח הזרוע כדי למכור אותם לכל המרבה במחיר, נוצר בהשראת שמאי מקרקעין, שטוריאמה הגדיר בתור "הסוג הגרוע ביותר של אנשים". למרות שטוריאמה סולד לרוב מעיצוב דמויות של נבלים חסרי מצפון כיוון ש"זה משפיע עליו פסיכולוגית", לקח טוריאמה חלק בעיצוב הדמות בעצמו ובין היתר הקדיש תשומת לב לאופן בו פריזה מדבר; טוריאמה תכנן את הדמות כך שדיבורו המנומס ונעים ההליכות ייצור ניגוד לאופיו האכזרי, וזאת בניגוד ליתר הנבלים שהוצגו עד כה במאנגה שדיברו אל יריביהם באופן גס ובוטה.
המראה החיצוני של הדמות הושפע מדמיונותיו כילד על איך מפלצות נראות. כמו כן, שלל הטרנספורמציות שפריזה מסוגל להפוך אליהן הושפעו ממסורות מערביות ויפניות על שדים. הדמות אוירה ועוצבה בהשראת העורך הראשי של המאנגה, יו קונדו.
טוריאמה ציין כי הוא לא תכנן שדמותו של פריזה תעבור שינויי צורה אלא עשה זאת רק באמצע העבודה על כתיבת המאנגה. כמו כן, ציין טוריאמה כי עיצוב הטרנספורמציות שלו הגיע מהרגל ישן שלו כמאייר, בו הוא נוהג ליצור דמויות שמתפתחות לאט לאט לדמויות קשוחות וחזקות יותר למראה, עד שהן חושפות את צורתן האמיתית שנראית מעודנת וחלקה יותר, כיוון שהוא איננו אוהב להסתבך עם איור דמויות מורכבות ומלאות בפרטים קטנים. וזוהי הסיבה למה צורותיו השנייה והשלישית קיבלו זמן מסך מועט יחסית; טוריאמה אף התבדח על הנושא וטען כי אפילו 3 טרנספורמציות "זה כבר יותר מדי".
המקור לשם "פריזה" הוא מהמילה האנגלית "Freezer" - מקפיא (פריזר). באופן דומה, שמות שאר בני משפחתו של פריזה נלקחו בהשראה ממילים אנגליות שקשורות לקור ולהקפאה. באופן דומה, שמותיהם של חברי כוח העלית שלו, "צוות גיניאו", נלקחו בהשראה משמות של מוצרי חלב כיוון שאלו מאוכסנים במקרר ובמקפיא לצורך שמירה על טריותם.
לפני דרגון בול
הגזע שאליו משתייך פריזה מכיל יצורים חוצניים מוטנטיים האוגרים בתוכם רמות כוח על-טבעיות מלידה, בנוסף ליכולת מיוחדת המקנה להם יכולת הישרדות בתנאי קיצון, בין היתר הישרדות בחלל הריק ללא כל חמצן, אך פריזה ומשפחתו נולדו עם רמות כוח חריגות מאוד בעוצמתן אפילו יחסית לבני גזעם. בעזרת כוח זה הקימו בני המשפחה ארגון בין כוכבי שמטרתו היא שליטה ביקום; לכבוש כוכבי לכת בכוח הזרוע, לשעבד את תושביהם ולמכור אותם לכל המרבה במחיר, או להשמיד אותם אם אין בהם שום תועלת. למרות כוחם העוצמתי של פריזה ומשפחתו, אביו, המלך קולד, הזהיר אותו שיש שתי ישויות ביקום שאסור לו להתגרות בהם: בירוס אל ההרס, ומאג'ין בו.
בין הגזעים אותם שיעבד פריזה היו גזע הסאיאנים, גזע חוצני של דמויי פרימטים שידוע ביכולתם להתחזק תוך כדי לחימה, ונהיו למשרתיו הנאמנים ביותר. לפני תחילת העלילה, פריזה השמיד את כוכב מוצאם של הסאיינים, וג'יטה, מתוך חשש שהסאיינים יתקוממו נגדו בעקבות התחזקותם והאפשרות שמאחד מהם יצוץ הסופר סאייני האגדי. לפני שפריזה השמיד את הכוכב, לוחם סאייני בדרגה נמוכה בשם בארדוק שחש כי פריזה ינסה להשמיד את הכוכב, ניסה לעצור את המתקפה של פריזה בכוחות עצמו אך נכשל והושמד יחד עם כל הגזע. נותרו 3 סאיינים שפריזה השתמש בהם ושלח אותם למשימות כחיילי עלית (וג'יטה, ראדיץ ונאפה) בתמורה לנאמנות עבורו, הבן השני של בארדוק שנשלח לכדור הארץ בעודו ילד קטן וברולי ואביו פארגוס שנתקעו בכוכב ואמפה כ-40 שנים.
דרגון בול זי
פריזה מופיע לראשונה בסיפור לאחר תבוסתו של וג'יטה בכדור הארץ על ידי גוקו, שטס לכוכב נאמק בשביל לבקש מכדורי הדרגון בול חיי נצח. הוא ואנשיו טבחו בכפרים נאמקיים בזה אחר זה, עד שגוהאן, קרילין ווג'יטה עיכבו את פעולותיו. במשך הסאגה פריזה נלחם מול לוחמי הזי, והראה עוד שתי צורות נוספות עד שהגיע לצורתו הרביעית והסופית. פריזה הורג את דנדה כדי שלא ירפא את הלוחמים ופוצע את וג'יטה באופן אנוש. גוקו החלים מהקרב נגד כוח הגיניו ופריזה נאבק ופוגע בגוקו בצורה ברוטלית, אך גוקו הצליח לפגוע בפריזה עם גנקי-דמה. לאחר מכן פריזה פוצע את פיקולו אנושות והורג את קרילין, מה שגרם לגוקו לזעום ולהפוך לסופר סאיין בפעם הראשונה.
ברולי
בתחילת הסרט פריזה שולח כמה חיילים כדי לקחת את כדורי הדרגון בול על מנת שהוא יביע משאלה שבה הוא יגבה ב-5 סנטימטרים, בריבלו שמהווה כשוליה שלו שואלת למה דווקא 5 סנטימטרים והוא משיב לה שפחות או יותר מזה יעורר יותר מדי תשומת לב. שניים מחייליו של פריזה (למו וצ'יליי) מוצאים את הסאיינים, פארגוס וברולי בכוכב ואמפה ומביאים אותם אל החללית שלו. שני הסאיינים באים עם פריזה לכדור הארץ כאשר הוא אומר לפאראגוס שוג'יטה, בנו של המלך וג'יטה שפארגוס רצה לנקום בו חי בכדור הארץ. כאשר הם הגיעו לכדור הארץ, ברולי נלחם בוג'יטה ופריזה מבין מפארגוס כי ברולי לא יכול להפוך לסופר סאיין ולכן כאשר ברולי עובר מוג'יטה לגוקו, הוא הורג את פארגוס כדי שהוא ישתנה לסופר סאיין ותוכניתו מצליחה ומפליל גם את וג'יטה לאחר שהרג אותו. פריזה נאלץ להיאבק בברולי כאשר גוקו ווג'יטה בורחים ממנו כדי ללמד את וג'יטה איך להתמזג, הוא משתנה לצורה המוזהבת שלו אך עדיין זה לא מועיל עבור ברולי הסופר סאיין. לאחר שעה בערך גוג'יטה מופיע והוא מסביר לפריזה שהוא מיזוג של גוקו ווג'יטה ועובר אל ברולי שנלחם מול וויס. פריזה בהלם מהכוח שהמיזוג מפגין נגד ברולי כאשר גוג'יטה כמעט והיה הורג את ברולי אם צ'יליי לא הייתה מבקשת משנרון שהוא יחזור לכוכב ואמפה. פריזה מנסה להרוג את צ'יליי ולמו אך גוג'יטה מונע ממנו והוא מזהיר את המיזוג שהוא יחזור ועוזב. כעבור 3 ימים מאז הקרב, פריזה מאמין כי ברולי יהיה תרומה מצוינת לחיל שלו אם הוא ישלוט בכוחו והוא בוטח בצ'יליי ולמו שבגדו בו שיצליחו להרגיע אותו, הוא מוסיף ואומר שגוקו ווג'יטה הופכים לצמד מצוין ושהוא לא יכול להילחם מולם בכוחות עצמו במיוחד אם הם יודעים להתמזג ולכן הוא צריך שותף מולם כדי לנצח.
מורו וגראנולה
בזמן שחלה בריחה המונית בכלא הגלקטי בעקבות משאלה של המכשף מורו, פריזה נודע על כך משני אנשי מודיעין שלו שאותם אסירים זורעים הרס ברחבי היקום. פריזה בוחר להישאר נטרלי ולהתעלם מהמצב מכיוון שלו יצא לו אף יתרון בלעשות עסקים עם פושעים. קיקונו אומר שואל אם גם הם לא נחשבים פושעים, אך פריזה ובריבלו מתקנים אותו ואומרים שהם רק משתלטים על כוכבים ומוכרים אותם למי שצריך ככה שזה הכל עסקים. פריזה שואל את קיקונו אם ישנה בעיה עם זה ואילו הוא השיב לו בהיסוס שלא והמשיכו לאחר מכן בשלהם.
במהלך הכיבושים שלו, פריזה גילה באחד הכוכבים החדשים שלו חדר עם גישה למימד שבו הזמן עובד בצורה שונה בהשוואה לעולם שמחוץ לאותו חדר (חדר הזמן והנשמה) ובתוך החדר עצמו פריזה התאמן במשך עשור שלם והגיע לרמה חדשה של כוח ואף גישה לצורה חדשה לגמרי שהוא מכנה אותה "בלאק פריזה". בקרב הסופי בכוכב סיריאל בין גוקו, וג'יטה וגראנולה להיטרס (ארגון מתחרה לצבא של פריזה ביקום 7) פריזה זומן אל כוכב סיריאל תחת בקשתו של אלק, מנהיגם של ההיטרס ,כשהוא מודע לכך שאלק תכנן לחסל את פריזה באמצעות אחיו הצעיר גאס, שהפך לחזק ביקום בעקבות משאלה של אלק מכדורי הדרגון בול של סיריאל אך במחיר של קיצור חייו של גאס. גאס שהיא המום ביחד עם השאר בנוגע להופעתו של פריזה, התעשת על עצמו והסתער עליו אך פריזה השתנה לצורתו החדשה לזמן קצר וחדר עם היד שלו דרך גאס, שהזדקן סופית ונהפך לערימה של עצמות. פריזה לועג על ההיטרס בכך שהוא מוחץ את גולגולתו של גאס עד שנשאר רק עפר ממנו. פריזה שואל את אלק למה הוא נקרא לסיריאל ואלק הסביר לו שזה היה צירוף מקרים שדרכיהם נחצו. פריזה אומר לו שהוא ידע על כך שאלק תכנן לחסל אותו במשך 40 שנים אך החליט לשתוק כדי להמשיך לעשות איתו עסקים ולאחר מכן קרא לאלק ההיטר החלש ביותר מבין האחים ולאחר מכן משמיד אותו בלי שום זכר. פריזה רואה לאחר מכן גם את גוקו ווג'יטה והסביר להם שגאס לא היה החזק ביותר באמת כי פריזה היה במימד אחר (חדר הזמן והנשמה), כך שהמשאלה לא כללה אותו ואמר להם גם על אימוניו בתוך החדר והציג בפניהם את צורת הבלאק פריזה. הוא מסתער לעברם כשגוקו ווג'יטה במלוא עוצמתם (אולטרה אינסטינקט אמיתי ואולטרה אגו בהתאמה) ופריזה מביס את שניהם יחד במכה אחת לכל אחד אך חס על חייהם מכיוון שהם לא היו המטרות שלו באותו רגע. לפני שהוא עוזב הוא מציע לאחים האחרים בהיטרס, אויל ומאקי להצטרף לצבא שלו והשניים מסכימים ועוזבים ביחד את כוכב סיריאל.
קרב בוקרשט
קרב בוקרשט היה הקרב חשוב במהלך המערכה על רומניה במלחמת העולם הראשונה, שבו כבשו מעצמות המרכז את בוקרשט, ואילצו את הצבא הרומני לסגת למולדובה, ולהעביר את עיר הבירה ליאשי.
רקע
ב-27 בנובמבר 1916 הדפו כוחות מעצמות המרכז את הצבא הרומני מעבר לנהר אולט, אולם הסתערות פרונארו שנערכה ב-28 בנובמבר על ידי כוחות פרשים רומנית, הצליחה לעכב את כוחות מעצמות המרכז, והקנתה זמן יקר לצבא הרומני לארגן את המגננה מעבר לנהר.
הקרב
ב-1 בדצמבר החל הצבא הרומני במתקפה שלו, והצליח ליצור פער ברוחב 20 ק"מ בין כוחותיו של אוגוסט פון מקנזן לכוחותיו של אריך פון פאלקנהיין. הגנרל הגרמני אריך לודנדורף חשב שהמצב חמור מאוד, ואמר: "ב-1 בדצמבר הותקף האגף השמאלי של ארמיית הדנובה בעצמה רבה מדרום מערב לבוקרשט ונהדף לאחור, ובעקבות כך החיילים הגרמניים שחצו את נהר הניילוב נותקו ונותרו מבודדים, והמצב בהחלט הפך לחמור מאוד."
הכוחות הרומנים שבו אלפי חיילים ותפסו כמויות משמעותיות של אספקה במהלך מתקפת הנגד הזאת, ורק התערבות ברגע האחרון של הדיוויזיה הטורקית ה-26 ב-2 בדצמבר, הצילה את קבוצת מקנזן מהכיתור.
תוצאות הקרב
לאחר הקרב התנהלו קרבות קטנים בביצורים סביב בוקרשט, בין הכוחות הגרמנים לבין יחידות העתודה הרומניים, אולם הרומנים נכשלו בעקבות פעולותיו של אלכסנדרו סוצ'ק, שהיה ממוצא גרמני ופקודו של קונסטנטין פרזאן, וב-6 בדצמבר נכבשה העיר על ידי מעצמות המרכז. עם זאת, למרות המאמצים הגדולים שנעשו על ידי מעצמות המרכז לאורך כל התקופה, הם לא הצליחו להשיג את מטרתם הפוליטית והאסטרטגית הבסיסית, שהיא התבוסה של רומניה ויציאתה מהמלחמה. למרות האבדות הכבדות של רומניה, כ-250,000 חיילים, שהיוו כמעט שליש מכוח האדם שגויס באוגוסט 1916, והפסדים כבדים באמצעי לחימה, הצבא הרומני היה עדיין כוח שנלקח בחשבון על ידי בעלי ברית ואויבים כאחד, ועדיין היה מסוגל לצאת להתקפות נוספות. לפני נסיגתם, שרפו חיילים רומנים את בארות הנפט בפלויישטי, יחד עם שדות החיטה שמסביב, על מנת לשלול אותם מידי מעצמות המרכז.
בעקבות התבוסה עברה ממשלת רומניה לשבת ביאשי, ואילו בוקרשט נותרה תחת שלטון גרמני, ושוחררה בסופו של דבר רק לאחר כניעת מעצמות המרכז בשנת 1918.
אז'ן סיסרי
אטיין אז'ן סיסרי (בצרפתית: Etienne Eugène Cicéri; 27 בינואר 1813 – 20 באפריל 1890) היה צייר, מאייר, חרט ומעצב תפאורות תיאטרון צרפתי.
ביוגרפיה
הוא בא ממשפחת אומנים. אביו היה צייר ומעצב תפאורות, פייר-לוק-שארל סיסרי. הוא היה גם נכדו של הצייר ז'אן-בטיסט איזבה, ואח של אמו היה הצייר אז'ן איזבה.
את השיעורים הראשונים שלו קיבל מאביו ומדודו והושפע מאסכולת ברביזון כשהיה עדיין צעיר. הוא החליט להתמחות בנופים והיה בין האמנים הראשונים שעבדו בבורון-מרלוטה, שם התיישב בשנת 1849.
התערוכה הראשונה שלו בסלון פריז הייתה בשנת 1851. בשנה שלאחר מכן הוענקה לו מדליה.
אחד האלבומים הפופולריים ביותר שלו נערך בעקבות נסיעות שערך לאלפים והפירנאים: Les Pyrénées dessinées d'après nature et lithographiées ו- La Suisse et la Savoie, על סמך צילומים של הצלם פרדריק מארטן, שצולמו בשנים 1859–1865.
מאוחר יותר, הוא היה אחד האמנים שהשתתפו בהמחשת כתבי המסע של הסופר והמחזאי הברון טיילור והסופר שארל נודייה, שנאספו בנסיעותיהם דרך נופי בריטני.
כמה מיצירותיו נעשו בצפון אפריקה, וזכו למוניטין כאוריינטליסטיים.
כאביו, הוא גם יצר תפאורות לתיאטרון וכמה עבודות דקורטיביות, במיוחד בשאטו דה מונטמורט.
סשן
עלילה
עדן היא מלצרית הפוגשת את הפסיכיאטר ד"ר טלמן המזמין אותה לטיפול אצלו בחינם, אך אחרי כן הוא מתחיל לפתח אובססיה כלפיה. היא מספרת לו על יחסיה עם בן זוגה ועל הסיוטים שלה ובמהרה הם מתחילים להתמשש. עקב מערכת היחסים התלותית הנוצרת בין הפסיכיאטר למטופלת היא מתחילה לחשוש להתרחק ממנו.
פוסטר סיטי
פוסטר סיטי (באנגלית: Foster City) היא עיר הממוקמת באזור סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. לפעמים היא נחשבת לחלק של עמק הסיליקון לאור אופי התעשייה שלה וקרבתה לעמק עצמו. הוא נחשב לאחד הערים הבטוחים בארצות הברית עם קצב של כרצח אחד בעשור.
לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 2010 גרים בעיר כ-30 אלף תושבים מהם כ-45% לבנים.
האזור מאופיין באקלים ים-תיכוני.
בשנת 1993 חברת ויזה החליטה לרכז בעיר את המטה שלה. בהדרגה היא העבירה את היחידות שלה לעיר ובשנת 2009 היא העסיקה בעיר כ-3,000 אנשים. גם כאשר הנהלת החברה עברה לסן פרנסיסקו, מרכז ויזה בעיר ממשיך להעסיק כ-2,400 עובדים. בין העסקים בולטים נוספים נמנים ברקשייר האת'וויי, גיליאד סיאנסז, פיליפס, Qualys.
בעיר פועלים מספר בתי ספר לרבות בית ספר יהודי.
לרווחת התושבים הוקם פארק על שם ליאו לאיין שכולל שטחים ירוקים רבים ואמפיתיאטרון. כמו כן הוקמה מרינה שיכולה להכליל 750 כלי שיט.
כאב פסיכוגני
כאב פסיכוגני הוא כאב ללא סיבה גופנית ברורה. לעיתים באה בעקבות פציעה או מחלה, אבל אין הלימה בין עוצמת הכאב למחלה, דבר המרמז על כך שייתכן שהכאב נובע מבעיה נפשית כלשהי. מדובר בכאב אמיתי והאדם לא ממציא אותו. כאשר הכאב הוא כרוני הוא גורם לאיבוד ימי עבודה ולנכות. החולים מתרכזים בכאב ושוללים מצוקה נפשית. לעיתים יופיע יחד עם דיכאון וחרדה. קשה לאבחן.
שכיחות
יכול להופיע בכל גיל. שכיח יותר בקרב נשים. הערכה ש-10% מכלל הפונים לרופאים סובלים מכאב פסיכוגני.
סיבות
נסיבות חיים קשות ולוחצות, מנגנוני הגנה של התקה והדחקה, הזדהות עם קרובי משפחה חולים, למידה, רווח משני, יכול להיות פגיעה נוירוגנית בעקבות מחלה או פציעה שגורמת להתפתחות רגישות מוגברת של נוירונים, שינויים במוח, מערכת העצבים ההיקפית, מחסור באנדורפינים, עוררות פתופיזיולוגית.
ביטויים גופניים
כאבים, עקב הכאבים מתלוננים על עייפות, דכדוך, הפרעות שינה ועוד. לעיתים בשל כאבם, הם נוטים לשימוש יתר באלכוהול וסמים.
טיפול
תרופות אנלגטיות בדרך כלל ללא השפעה. תרופות אנטי-דיכאוניות כמו Clomipramine או Fluoxetine עוזרות. חשוב לשכנע את המטופל שסיבות פסיכולוגיות קשורות בכאב שלו.
נאן (נהר)
נהר הנאן (בתאית: แม่น้ำน่าน) הוא נהר בתאילנד ואחד מיובליו העיקריים של נהר צ'או פראיה. נהר הנאן סובל מזיהום כבד שנוצר מהפיתוח העירוני במחוזות זרימתו.
סורת א-תכויר
סורת אל-תכויר (בערבית: سورة التكوير) היא הסורה ה-81 בקוראן. הסורה עוסק ביום הדין ובסימנים אשר לכאורה יקדמו לו. הסורה מונה 29 פסוקים.
במסורת האסלאמית
על פי אחת מאמירותיו של האימאם ג'עפר א-צאדק, אדם אשר לומד את הסורה הזאת יהיה בגן העדן מוקף ברחמיו וחסדיו של אללה. ישנו חדית' שבו נאמר שאדם שנוהג ללמוד את הסורה הזאת ולהגות בה, יראה ביום הדין את מוחמד. על פי אחת מהאמירות המשויכות למוחמד, התוכן של הסורה הזאת גרם לו, למוחמד, להזדקן מהר יותר. זאת כביכול בגלל התיאורים הקשים לכאורה של יום הדין אשר מופיעים בסורה.
נאן (נהר)
גאוגרפיה
לנהר הנאן יובלים רבים. היובל המרכזי מביניהם הוא הנהר יום שאורכו 787 קילומטרים.
סמינר נתיב החינוך
נתיב החינוך הוא סמינר לבנות חרדיות, שממוקם בשכונת רמות בירושלים, ומיועד לבנות שמשתייכות לזרם הליטאי, הספרדי, והכלל חסידי.
אודות הסמינר
הסמינר הוקם בשנת 2009 על ידי הגברת מיידי (מייטא) קרויזר, בהכוונתם ובתמיכתם של הרב ישראל גנס, הרב רפאל רייכמן והאדמו"ר מאמשינוב, כדי לתת מענה לבנות הרוצות חינוך חרדי ברמה גבוהה אך במסגרת קטנה יותר מהמקובל בשאר הסמינרים הגדולים. הסמינר אף זכה בפרס מנהל החינוך של עיריית ירושלים לשנת תשע"ז.
בשנותיו הראשונות פעל הסמינר בשכונת זיכרון משה בירושלים בשנת 2019 עבר הסמינר למיקום חדש בשכונת רמות.
מבנה הסמינר
ארבעה השנתונים הראשונים בסמינר הם כיתות א-ד, לגילאי תיכון.
במהלך שנת 2017 נפתחה בסמינר גם כיתת לימוד לשנתונים ה-ו באגף חדש שנחנך בשכונת זיכרון משה ברחוב סולובייציק הסמוך, ומיועד ללימודי הוראה ומקצועות נוספים. עם המעבר למיקום החדש בשכונת רמות אוחדו האגפים למבנה אחד.
סטיבן סאנצ'ז
סטיבן כריסטופר סאנצ'ז (באנגלית: Stephen Christopher Sanchez; נולד ב-3 בנובמבר 2002) הוא זמר-יוצר אמריקאי. באוקטובר 2021 סאנצ'ז הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, What Was, Not Now. בספטמבר 2021, סאנצ'ז הוציא את הסינגל "Until I Found You", שהגיע למקום ה-23 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי.
קריירה
ביוני 2020, סאנצ'ז פרסם גרסת כיסוי של "Cigarette Daydreams" של Cage The Elephant בטיקטוק ובנה קהל באמצעות זרם קבוע של תוכן, ומשך למעלה מ-122.1 אלף עוקבים בפלטפורמה.
לאחר ששיתף קטע מ"Lady by the Sea", הזמר והיוצר ג'רמי צוקר הושיט יד והציע להפיק את הגרסה הרשמית של השיר, שיצאה ביולי 2020; כתוצאה מכך סאנצ'ז חתם על חוזה עם ריפבליק רקורדס. סאנצ'ז עבד עם המפיק איאן פיצ'וק על המיני אלבום הראשון שלו, What Was, Not Now, שיצא באוקטובר 2021.
בנובמבר 2022, הוא הוציא סינגל עם אש, ששמו "Missing You".
בינואר 2023, הוא הוציא סינגל בשם "Evangeline" שהחל את מסע השיווק של סיבוב ההופעות העתידי שלו.
סאנצ'ז הופיע בתוכנית האירוח של ג'ימי פאלון כדי לקדם את השיר החדש ואת סיבוב ההופעות שלו. סאנצ'ז ביצע את השיר שלו "Evangeline" בתוכנית.
באפריל 2023, סאנצ'ז הוציא את הסינגל הבא שלו, "Only Girl", אותו ביצע במהלך סיבוב ההופעות הראשון שלו בארצות הברית. ב-3 באוגוסט הוציא את הסינגל "Be More".
הר וא'צוסט
הר וא'צוסט (באנגלית: Mount Wachusett) הוא הר במסצ'וסטס המשתרע על פני העיירות פרינסטון ווסטמינסטר, במחוז ווסטר. זוהי הנקודה הגבוהה ביותר במסצ'וסטס ממזרח לנהר קונטיקט. ההר נקרא על שם מונח ילידי שמשמעותו "ליד ההר" או "מקום הר". ההר הוא יעד פופולרי לטיולים וסקי. דרך למכוניות פתוחה מאביב עד סתיו ועולה עד לפסגה. הנופים מפסגת הר וא'צוסט כוללים את הר מונדנוק מצפון, הר גריילוק ממערב, דרום ורמונט מצפון-מערב ובוסטון ממזרח. ההר נחצה על ידי שביל מידסטייט באורך 148 קילומטרים. הוא גם ביתה של שמורת מדינת ההר וא'צוסט.
רצועה של יער עתיק לאורך מדפי סלע בגובה 150 מטר מתחת לפסגה תומכת בעצים בני 150 עד 370 שנה. המשתרע על פני 890 דונם, זהו יער ראשוני הידוע הגדול ביותר ממזרח לנהר קונטיקט במסצ'וסטס.
סירת ברטרם
סירת ברטרם היא סירת מנוע מדגם ברטרם 31 שנרכשה מחברת יאכטות ברטרם בארצות הברית, מיסודו של ריצ'רד ברטרם, והוכנסה לשירות בשייטת 13 כסירה חמושה במהלך מלחמת ההתשה. כן שימשה בים המלח וביחידה 838 בצפון מפרץ סואץ כסירת סיור במבואות נמלים. בתקופת שירותם כונו בשם 'צרעה'.
רכישה
הרכישה נעשתה על מנת לשמש כסירת אם חמושה למבצעי שייטת 13. השימוש הראשון נעשה ב-14 ביולי 1967 כאשר הובאה לתעלת סואץ על מנת לבצע שיוט הפגנת נוכחות. בקרבת פורט תאופיק נפגעה הסירה מירי מצרי בעודה על הרכב והחלה לבעור. הכח בפיקודו של גדי שפי שהיה תחת אש לא הצליח לכבות. לאירוע היו מסקנות לשינוי מנועי הסירה מבנזין לדיזל וכן הוכנס חומר מעכב בעירה לתערובת גוף הסירה
שירות קרבי
יחידת סירות הברטרם נפרשה בנמל אילת והועברה לבסיס יחידה 838 בראס סודר סירות ביצעו את הסיורים לאורך חוף המצרי וסביב האי גרין.
בצי המצרי
סירות ברטרם נרכשו על ידי הצי המצרי, חומשו במטולי רקטות והוצבו במפרץ סואץ. סירה כזאת נפגעה על ידי כח ספינות דבור בקרב מרסא תלמאת. בכיבוש נמל עדביה נלקחו שלל שתי סירות ברטרם מצריות.
סוזן דיי
סוזן האלוק דיי (באנגלית: Susan Dey; נולדה ב-10 בדצמבר 1952) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקנית.
ביוגרפיה
דיי נולדה בעיר פקין שבמדינת אילינוי בשם סוזן האלוק סמית' (Susan Hallock Smith). אמה, אשר הייתה אחות במקצועה, מתה מדלקת ריאות כאשר דיי הייתה בת שמונה. סוזן שינתה את שם משפחתה בהמשך לשם נעוריה של אמה.
קריירה
לפני שהחלה את קריירת המשחק דיי עסקה בדוגמנות. על אף שלא היה לה שום ניסיון משחק קודם לכן, בשנת 1970 בעודה בת 17 בלבד, דיי החלה לשחק בסיטקום "משפחת פרטרידג'" בו גילמה את דמותה של לורי פרטרידג' בשנים 1970 - 1974.
בשנת 1977 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Mary Jane Harper Cried Last Night" בו גילמה אם צעירה עם בעיות פסיכולוגיות חמורות. בשנת 1977 דיי כיכבה לצד ויליאם קאט בסרט "First Love" בבימויו של ג'ואן דרלינג. ב-1978 גילמה את דמותה של ג'ו מארץ' בעיבוד טלוויזיוני לרומן "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט.
בשנת 1981 שיחקה לצד אלברט פיני בסרט המדע בדיוני "Looker" אשר נכתב ובוים על ידי מייקל קרייטון. בשנת 1986 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "אקו פארק" בו גילמה מלצרית/שחקנית אשר נאלצת לעבוד כחשפנית המבצעת מברקים מזמרים.
ב-1992 דיי הייתה מנחה אורחת בתוכנית המערכונים הקומית "סאטרדיי נייט לייב". מאוחר יותר באותה שנה דיי כיכבה ב-23 פרקים בסיטקום "Love & War".
בשנת 2002 גילמה בסרט הטלוויזיה "פרקליטי אל איי: הסרט" אשר איחד מחדש את רוב כוכבי הסדרה המקורית.
בשנת 2004 השתתפה בתפקיד אורח ב-2 פרקים של סדרת הדרמה "Third Watch".
חייה האישיים
דיי חברה כיום במועצת המנהלים של המרכז לקורבנות של אונס במרכז הרפואי על שם רונלד רייגן בלוס אנג'לס.
קליל תעשיות
קליל תעשיות היא חברה ציבורית ישראלית לפיתוח עיצוב וייצור חלונות, דלתות, תריסים וקירות מסך מפרופילי אלומיניום לענף הבנייה. החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ונכללת במדד "ת"א 90". מפעל הייצור שלה שוכן בכרמיאל.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1950 על ידי משפחת סונינו שעלתה לישראל מאיטליה. החברה נקראה בהקמתה תמ"י. בשנים אלה מרבית עבודת החברה הייתה ייצור צינורות השקיה לחקלאות ופרופילים לתעשייה. היקף היצור השנתי של החברה עמד על כ-900 טון. בשנת 1961 נמכר החלק העיקרי של החברה לדיסקונט השקעות. ב-1963 מכרה משפחת סונינו את יתרת החזקותיה לדיסקונט השקעות וזו בחרה להחליף את שם החברה לשם "קליל".
בשנת 1966, עברה החברה לייצר בעיקר חלונות. במסגרת הסכם עם משרד השיכון, החליפה את חלונות העץ שהיו נפוצים עד אז לחלונות אלומיניום.
בשנות ה-80 החליטה החברה לאמץ מערכות אלומיניום מתקדמות על ידי קניית ידע מחברות מאירופה (בעיקר מאיטליה) ולפנות לבונים ולמשפצים. בשנת 1981 הונפקה החברה לראשונה לציבור הרחב.
בשנת 1991, קודם מלחמת המפרץ, ביקש פיקוד העורף מהחברה לתכנן חלון שיהיה עמיד כנגד חדירת גזים. כך נוצר חלון לממ"ד.
בשנת 1995 רכשה "קליל" את השליטה בחברת "רול פרופיל".
ב-2001 צורי דבוש יזם הייטק, רכש את קליל מידי דסקונט השקעות לפי שווי של 140 מיליון ש"ח. בשנים הראשונות שלאחר המהלך, החמיר מצבה הכלכלי של החברה עד לשיא של הפסד שנתי של 37 מיליון בשנת 2004 (באותם ימים, שווי השוק של החברה הגיע לשפל של כ-40 מיליון ש"ח).
בשנת 2004 יישמה החברה תוכנית התייעלות שכללה סגירת פעילויות, החלפת מנכ"ל, גיוס הון, מכירת נכסים ותוכנית שיווקית של מתן אחריותעל המוצר המוגמר המותקן על ידי מתקינים עצמאיים. הפעולות גרמו לעצירת ההפסדים כבר ב-2005.
מחזיק השליטה בחברה (כ-65% מסך המניות) צור דבוש באמצעות חברת דבוש השקעות. יתר מניות החברה מוחזקות בידי הציבור וגופים מוסדיים.
בשנת 2021 נרכשה 100% מבעלות חברת רול פרופיל ויזם החברה איתמר אוחיון פרש לגמלאות.
בדצמבר 2021 הושלמה רכישת השליטה בחברת "פתח חלון ודלת" על ידי קליל.
במאי 2022 נחנך פארק ״אגם הפרפרים״ בשטח פתוח של כ-15 דונם במפעל קליל שבכרמיאל. הפארק הוא פרויקט משולב של עידוד אוכלוסיית הפרפרים שנמצאת בדעיכה עולמית, פרויקט למען הקהילה וחיבור שיווקי לסמל הפרפר שנמצא בלוגו קליל. תכנון הפארק החל עוד ב-2013 על ידי החברה להגנת הטבע, בשותפות עיריית כרמיאל ובהמשך מלווה על ידי חוקר הפרפרים הבין לאומי דובי בנימיני, המשמש כנשיא אגודת חובבי הפרפרים בישראל. עד היום הגיעו בהדרגה לפארק באופן טבעי 46 זני פרפרים שונים מיתוך 64 הקיימים באזור.
פעילות החברה
תחום עיסוקה העיקרי של החברה הוא פיתוח, עיצוב, ייצור, גימור, שיווק ומכירה של מערכות אלומיניום לבניה ופרופילים לתעשייה. זאת, בעיקר לשוק הישראלי, לשם ייצור מוצרים סופיים מפרופילי אלומיניום, דוגמת חלונות, דלתות ופתחים אחרים לבניינים, בהם משולבים זגוגיות, תריסים או רשתות. שימוש נוסף בפרופילים נעשה כמרכיב במוצרים תעשייתיים שונים שאינם מיועדים לשוק הבניה, כמו סולמות, מדרכים ודודי שמש.
החברה עוסקת גם בפיתוח, עיצוב, ייצור, ייבוא, שיווק ומכירה של אביזרים נלווים לפרופילי האלומיניום הדרושים לשם ייצור המוצר, כגון חלונות, דלתות, תריסים וקירות מסך.
חברת הבת "רול פרופיל" עוסקת בייצור, צביעה, שיווק ומכירה של שלבי תריסים וארגזי תריסים מפחי אלומיניום, בשילוב פוליאוריתן מוקצף.
תהליכי ייצור עיקריים
תהליך הייצור של הפרופילים בחברה הוא בן מספר שלבים עיקריים: טְרוּד ( - תהליך לחיצת בולי אלומיניום דרך טבעים, באמצעות מכבש), עיבוד (כולל צביעה), אילגון (חמצון) ואריזה. רול-פורמינג לייצור תריסים.
המוזיאון של ניו זילנד טה פאפא טונגוורה
המוזיאון של ניו זילנד טה פאפא טונגרווה (באנגלית: Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa) מוכר גם בתור Te Papa או Our Place, הוא מוזיאון לאומי ניו זילנדי הממוקם בעיר ולינגטון. המוזיאון נפתח ב-1998 לאחר האיחוד בין "המוזיאון הלאומי" ו"הגלריה הלאומית לאמנות". יותר מ-1.5 מיליון אזרחים באים לבקר במוזיאון מדי שנה.
"טה פאפה טונגרווה" פשוטו כמשמעו מתורגם ל"מיכל האוצרות". המוזיאון מתעד את התרבות הילידית והקולוניאלית של המדינה, וכן את ההיסטוריה של הטבע ואת אוצרות התרבות שלה, ומפה מגיעה המילה.
היסטוריה
המוזיאון שנפתח לפני טה פאפא נקרא מוזיאון המושבות, שהוקם ב-1895, ג'יימס הקטור היה מנהל המוזיאון.
המוזיאון הכיל שלל פריטים מדעים, אך הציג בנוסף לכך פריטים נוספים (בעיקר מתרומות של מבקרים).
ב-1907, השתנה שם המוזיאון מ"מוזיאון המושבות" ל"מוזיאון הדומיניון" והציג שלל יותר רחב של פריטים. בשנת 1913 התווסף אל אותו מבנה המוזיאון, מבנה נוסף בשם "הגלריה הלאומית לאמנות".
כיום, שניהם התאחדו למוזיאון אחד הנקרא "המוזיאון של ניו זילנד טה פאפא טונגרווה".
1835 בארצות הברית
1835 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 59 שנה מיום היווסדה.
צביקה אמדור
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1977 התנדב לסיירת שקד ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ולחם במלחמת לבנון הראשונה. אמדור שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד, ובהם מפקד גדוד רותם, אותו הוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד חטיבה 5 ופיקד על חטיבת אפרים. בשנים 1999–2001 פיקד על מערך מגל. בשנת 2001 פרש מצה"ל ופנה לעסוק בהוראה.
סאקי (קוף)
סאקי (שם מדעי: Pithecia) הוא סוג של קוף מקבוצת קופים רחבי אף החיים ביבשת אמריקה הדרומית ביערות האמזונאס. ''' אלו קופים בעלי פרווה עבה ושחורה, פרצוף גדול ולבן או אפור עם לסתות חזקות ורעמה מעל הראש. הסאקים יכולים להגיע לאורך 50 ס"מ ולמשקל 2.5 ק"ג. הם ניזונים בעיקר מפירות, אגוזים שונים ומעלים וחיים רוב זמנם על הענפים הגבוהים ביער. עם לסתותיהם החזקות הם מצליחים לשבור את האגוזים הקשים.
אחריות פיקודית
אחריות פיקודית היא דוקטרינה משפטית מתחום דיני מלחמה העוסקת באחריות העומד במעלה היררכיה צבאית למעשי או מחדלי הכפופים לו, בעת בירור משפטי של פשעי מלחמה. הדוקטרינה קובעת כי מפקד, אשר ער לעובדה שפקודיו מפרים זכויות אדם, או מבצעים פשעי מלחמה, ישא באחריות פלילית למעשי פקודיו אם אינו נוקט באמצעים למנוע את המעשים. תורת האחריות הפיקודית נוסדה באמנת האג משנת 1907 ויושמה לראשונה בשנת 1921, בבית המשפט העליון בגרמניה, במשפטו של אמיל מילר שעמד לדין במסגרת משפט פשעי המלחמה בלייפציג.
בשנת 1945, בעת משפטו מעורר המחלוקת של הגנרל היפני טומויוקי ימאשיטה, שבה ונקבעה אחריות פיקודית לפשעי מלחמה בתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר כונתה "אמת המידה של ימאשיטה". ימאשיטה הואשם בכך שכשל בחובותיו כמפקד, באופן לא חוקי, כאשר לא שלט על פעולות חיילים תחת פיקודו והתיר להם לבצע פשעי מלחמה.
בשנת 1971 נקבע תקדים משפטי בולט נוסף בנושא אחריות פיקודית בעת משפטו של ארנסט מדינה, קפטן בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית, אשר הועמד לדין בעוון ביצוע פשעי מלחמה בעת שפיקד על פלוגה שהייתה מעורבת בטבח מי ליי במהלך מלחמת וייטנאם בשנת 1968.
פיתוח הרעיון
משפטו של פטר פון הגנבאך בפני בית דין מיוחד של האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1474 היה הפעם הראשונה בה הוכרו באופן "בינלאומי" חובות מפקדים לנהוג באופן חוקי. הגנבאך עמד לדין על פשעים שביצע בעת כיבוש ברייזך, נמצא אשם בפשעי מלחמה והוצא להורג בכריתת ראשו. הוא הורשע בפשעים אשר נמצא כי, כאביר, היה חייב למנוע. הגנבאך טען להגנתו כי רק מילא אחר פקודות שקיבל משארל הראשון, דוכס בורגונדיה, אשר בידיו נתנה האימפריה הרומית הקדושה את ברייזך. אף שבמשפט לא נעשה שימוש מפורש בדוקטרינת האחריות הפיקודית, נראה שזהו המשפט הראשון שהיה מבוסס על עיקרון זה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התפתחה תפיסת האחריות הפיקודית, כפי שניתן לראות בקוד ליבר (Lieber Code), הוראות החתומות בידי אברהם לינקולן המורות לכוחות האיחוד כיצד עליהם להתנהג בעת מלחמה. בקוד הוטלה אחריות פלילית על מפקדים אם נתנו פקודה, או עודדו חיילים, לפצוע או להרוג חיילי אויב חסרי ישע.
פרק 4 לאמנת האג משנת 1907 היה הניסיון הראשון לנסח בחוק את עקרון האחריות הפיקודית ברמה הבינלאומית. רק לאחר מלחמת העולם הראשונה הוועדה על אחריות יוזמי המלחמה ועל אכיפת עונשים, אשר קמה מטעם מדינות ההסכמה, המליצה על הקמת בית דין בינלאומי אשר ישפוט יחידים על שפקדו, או שעמדו מנגד אף על פי שהיה בכוחם למנוע הפרות של החוקים או מנהגי מלחמה.
אחריות פיקודית במחדל
הרעיון ולפיו מפקד נושא באחריות פלילית למעשי פיקודיו פותח לראשונה בצורה ברורה בפסק דין ימאשיטה: בו נקבעה אחריות המפקד לפשעים שביצעו פקודיו לאחר שבמחדלו לא מנע או העניש על מעשים אלה (להבדיל מפשעים שבוצעו על פי פקודות). במשפט ימאשיטה לראשונה עמד לדין קצין שנאשם אך ורק בכך שהיה אחראי למחדל. בשנים 1944–1945, בעת שהיה מפקד הארמייה היפנית ה-14, שתפקידה היה להגן על הפיליפינים, חלק מחייליו ביצעו מעשי זוועה באלפי מקומיים. כמפקד הכוח, ימאשיטה הואשם בכך שבאופן לא חוקי התעלם וכשל מלמלא את חובותיו כמפקד כדי לשלוט על מעשים של פקודיו ובכך התיר להם לבצע פשעי מלחמה.".
בכך שמצא את גנרל ימאשיטה אשם בפשעים שיוחסו לו, בית הדין אימץ אמת מידה חדשה, כשהוא קובע כי "מקום שבו "מעשי נקם נפוצים ולא ננקט ניסיון יעיל מצידו של מפקד לגלות ולשלוט על מעשים פליליים, מפקד כזה עלול להימצא אחראי, ואף לשאת באחריות פלילית.". אולם נוסח מעורפל זה של הטלת האחריות הניב ויכוח מתמשך על מידת הידיעה שצריך לייחס למפקד כדי לבסס אחריות פיקודית. על פסק הדין בעניינו של ימאשיטה הוגש ערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית, וזה אישר את החלטת הערכאה הנמוכה. ימאשיטה נידון למוות והוצא להורג על אחריותו הפיקודית. התקדים שנוצר בעניין ימאשיטה הנחה בתי משפט אחרים אשר מצאו כי די בידיעת המפקד על מעשים לא חוקיים כדי להטיל עליו אחריות פיקודית פלילית.
במשפט הפיקוד העליון, שהיה חלק ממשפטי נירנברג הנוספים, בית הדין הצבאי קבע כי כדי למצוא מפקד אחראי לפעולות פקודיו "חייבת להיות התרשלות אישית. זו עשויה להתרחש מקום שבו ניתן לאתר קשר ישיר של הפעולה למפקד, או מקום שבו כישלונו לפקח באופן נאות על פקודיו מבסס רשלנות פלילית מצד המפקד, המבוססת על התעלמות לא מוסרית ממעשי פקודיו העולה כדי שיתוף פעולה.". במשפט בני הערובה נראה שבית הדין הצבאי האמריקאי הגביל את האחריות הפיקודית מכלל המצבים שבהם על המפקד מוטלת חובה לדעת, למצבים שבהם יש בידו מידע כלשהו ביחס למעשים לא חוקיים של פקודיו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הורחבו ממדי האחריות הפיקודית בהטלת אחריות על מפקדים מקום שבו כשלו מלמנוע ביצוע מעשי פשע של פקודיהם. מקרים אלה הובילו למסקנה כי להוכחת קיומה של מחשבה פלילית אצל המפקד אין צורך בידיעה של ממש באשר למעשי פקודיו, ודי בידיעה בדרגה פחותה.
קודיפיקציה
האמנה הבינלאומית הראשונה אשר שילבה את רעיון האחריות הפיקודית במערכת כללים ברורה הייתה פרוטוקול נוסף 1 משנת 1977 לאמנות ז'נבה משנת 1949. סעיף 86(2) לפרוטוקול קובע:
סעיף 87 לפרוטוקול מחייב את המפקד "למנוע, ומקום שבו הכרחי, לדכא ולדווח לרשויות המוסמכות" על כל הפרה של האמנה והפרוטוקול.
סעיף 86(2) הוא הכלל החוקי הראשון המתמודד ישירות עם שאלת הידע של המחזיק באחריות פיקודית.
אחריות פיקודית בצה"ל
לטענת החוקרת גולדמן-שלום המונח "אחריות מפקדים" אינו קיים בצה"ל, הוא אינו מצוין במילון למונחי צה"ל, ואין כל תפיסה ברורה של האחריות המצופה ממפקדי צה"ל להתנהגות של פקודיהם. זאת להבדיל מן האחריות האישית החלה על כל חייל בצה"ל למעשיו, כמנוסח ברוח צה"ל: לדעת החוקר גבריאל סיבוני העדר האחריות הפיקודית בצה"ל הוא תוצאה של "תהליך טשטוש מתמשך של הסמכות האישית של המפקד על ידי שיח השם במרכזו את הארגון או המפקדה ולא את העומד בראשה."
תעשיית תוכנה בישראל
תעשיית התוכנה בישראל כוללת פעילות ענפה, שבה מועסקים עשרות אלפי עובדים, בתחומים שונים של ייצור תוכנה. בתעשייה חברות המכוונות לשוק הישראלי, חברות המכוונות לשוק הגלובלי ומרכזי פיתוח של תאגידים רב-לאומיים.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, עם תחילתו של המחשוב בישראל, פיתוח תוכנה נעשה בעיקר לצריכה עצמית: ארגונים שרכשו מחשבים (ממשלת ישראל, בנקים וכו') פיתחו תוכנה לצורכי ארגונים אלה.
לשכות שירות
באמצע שנות ה-60 החלה הקמתן של לשכות השירות, שהן צעד ראשון בהקמתה של תעשיית תוכנה. מחירם הגבוה של המחשבים והידע המיוחד שנדרש לתפעולם הביאו לכך שרק גופים גדולים מעטים רכשו מחשבים לשימוש עצמי, וחלק ניכר מהמשק העדיף להשתמש בשירותיהן של לשכות שירות שהוקמו למטרה זו, וסיפקו שירותי מחשב באמצעות תוכנה שפיתחו לשירות לקוחותיהם (שיטה שלימים נקראה SaaS). תוכנה זו כללה תוכנה כללית, לשימושם של לקוחות רבים, כגון תוכנת שכר והנהלת חשבונות, ותוכנה ייעודית, לפי צרכיו של לקוח מסוים.
במחצית השנייה של שנות ה-60 הוקמו לשכות שירות על ידי נציגים של חברות המחשבים שפעלו בישראל:
בנוסף קמו לשכות שירות פרטיות אחדות, ובהן (לא בהכרח בסדר זה): דטה מיכון, מ.ל.ל (נוסדה ב-1963) ניקוב, קופל ראם (נוסדה ב-1962) וחילן (נוסדה ב-1968).
במגזר הציבורי הוקם, במסגרת משרד האוצר, המרכז למיכון משרדי, שנתן שירותים, במתכונת של לשכת שירות, למשרדי הממשלה. את הרשויות המקומיות שירתה החברה לאוטומציה במנהל השלטון המקומי.
במהלך השנים אחדות מלשכות השירות נסגרו, התמזגו או שינו את אופי פעילותן, ואחרות ממשיכות לפעול עד עצם היום הזה, לעיתים תוך שהן מרחיבות את היקף פעילותן בזכות המגמה להוציא נושאי מחשוב מסוימים למיקור חוץ. נושא עיקרי בפעילותן של לשכות שירות במאה ה-21 הוא מחשוב שכר, נוכחות בעבודה וניהול משאבי אנוש. חברות עיקריות בתחום זה הן חילן, מלם שכר, סינאל מלל פייוויי והחברה לאוטומציה במנהל השלטון המקומי.
צור שמיר אחזקות
צור שמיר אחזקות בע"מ, המוכרת בשם המקוצר צור שמיר, היא חברה ציבורית ישראלית, המתמקדת בהשקעות ואחזקות בתחומי הביטוח, פיננסים ונדל"ן מניב. החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב. מטה החברה שוכן בפתח תקווה. בעלי השליטה בקבוצת צור שמיר הם משפחת שנידמן המחזיקים כ–70% ממניות החברה.
תעשיית תוכנה בישראל
בתי תוכנה
בשלהי שנות ה-60 החלו לפעול בישראל בתי התוכנה הראשונים: חברות שנתנו שירותי ניתוח מערכות, תכנות וייעוץ לגופים שבבעלותם מחשבים, כתהליך של מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע. החלוצים בתחום זה היו החברות טכם (לימים נס טכנולוגיות), יעל תכנה (לימים קבוצת יעל) וקונתהל (חברה בת של CDC ותה"ל, לימים הפכה גם היא לחלק מנס טכנולוגיות), ובשלב מאוחר יותר הוקמו חברת פורמולה (לימים "מטריקס") וחברת SPL, נציגת Software AG בישראל. בנוסף הוקמו בישראל סניפים של בתי תוכנה עולמיים: יבמ גלובל סרוויסס (ישראל) כסניף של IBM Global Services וסניף של חברת EDS.
צור שמיר אחזקות
היסטוריה
בסוף שנות ה-80 רכשה משפחת שנידמן מקונצרן הביטוח "הסנה" שתי חברות ביטוח שמוזגו לאחת, "צור שמיר חברה לביטוח".
תעשיית תוכנה בישראל
בתי תוכנה
בתי תוכנה אלה עסקו בדרך כלל במתן שירותי פיתוח תוכנה (ושירותי מחשוב נוספים) "לפי מידה", כלומר לפי צרכיו של לקוח ספציפי, ולא כמוצר הנמכר ללקוחות רבים.
פריצת דרך בתחום זה הושגה עם פיתוחם של מיני-מחשבים ומחשבים אישיים, שהביאו לתפוצה גוברת של מחשבים בארגונים רבים. שינוי זה הוביל בשנות ה-80 להקמתן של חברות העוסקות בייצור תוכנת מדף ומכירתה למשתמשים רבים, בשוק המקומי וגם בשוק העולמי. דוגמאות לחברות מסוג זה
ויליאם דארבי
ויליאם אורלנדו דארבי (באנגלית: William Orlando Darby 8 בפברואר 1911 - 30 באפריל 1945) היה גנרל אמריקאי, שהתפרסם בתפקידו כמפקד גדוד הריינג'רים ה-1 במלחמת העולם השנייה.
תעשיית תוכנה בישראל
בתי תוכנה
בתחילת שנות ה-80 החלו צעדים ראשונים של ייצוא תוכנה מישראל.
להבדיל ממרבית מוצרי התעשייה, שהם חפצים פיזיים, תוכנה אינה חפץ פיזי. מאפיין זה גרם לכך שלא היה קל לבתי תוכנה הכרה כתעשייה, לעניין הפטור ממס מעסיקים שהעניק חוק מס מעסיקים למפעלי תעשייה. בשנת 1987 קיבלה נציבות מס הכנסה לפי ייצור תוכנה בבתי תוכנה הוא פעילות תעשייתית (להבדיל מפעילותן של לשכות שירות, שהיא שהיא חלק ממגזר השירותים.
עידן האינטרנט
תחילתו של עידן האינטרנט, באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, הביאה לפריחה גוברת והולכת של תעשיית התוכנה בישראל, עם הקמתן של חברות הזנק רבות, שפיתחו תוכנה בשלל תחומים. חלוצה בתחום זה הייתה חברת מיראביליס, שנוסדה בשנת 1996 ופיתחה את ICQ - תוכנת מסרים מיידיים, שזכתה להצלחה עולמית. ביוני 1998, פחות משנתיים מיום הקמתה, נקנתה מיראביליס על ידי AOL, ענקית אינטרנט אמריקאית, תמורת 407 מיליון דולר. באותה עת מספר האנשים אשר התקינו את תוכנת ה-ICQ הגיעה ל-11.5 מיליון, וקצב ההצטרפות הגיע ל-57,000 איש מדי יום.
חברות ההזנק בתחום התוכנה (כחברות הזנק בתחומים אחרים) מתבססות בשנים הראשונות לקיומן בעיקר על גיוסי הון מקרנות הון סיכון וממענקים של רשות החדשנות. בהמשך דרכן הן פועלות בשתי דרכים:
מרכזי תעשיית ההיי-טק הישראלית, שתעשיית התוכנה היא מרכיב חשוב בה, קיבלו את הכינוי סיליקון ואדי.
סייבר
תעשיית הסייבר בישראל מהווה חלק חשוב מתעשיית התוכנה בישראל, וכוללת קשת רחבה של חברות העוסקת בפיתוח ובשיווק של תוכנה המשמשת להגנה מפני לוחמת סייבר ופשעי סייבר. הענף כולל חברות הפועלות בו תקופה ממושכת כחברות עצמאיות, יחד עם חברות הזנק שנמכרו לחברות זרות וממשיכות לפעול בישראל כמרכזי פיתוח של החברות הרוכשות. בישראל מתקיימת, בחשאי וגם בגלוי, גם פעילות של פיתוח כלים התקפיים ללוחמת סייבר.
שורשיה של תעשיית הסייבר בישראל בסוף שנות ה-80, עם הקמתן של חברות אחדות שעסקו בפיתוח תוכנת אנטי וירוס ובאבטחת מידע.