cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ימי הנדריקס
1970: הנפילה והמוות
לאחר מותו, משפחתו ממשיכה לתעד, להנציח ולהוציא לאור חומרים של הנדריקס. בין היתר הוציאו את האלבום: "Tribute for Jimi Hendrix", אלבום גרסאות כיסוי (קאברים) לשיריו של האמן, אוספים שונים, ואין ספור הקלטות שיצאו לאור לאחר מותו, ביניהן הופעות חיות רבות. עד היום השפעתו של הנדריקס היא ההשפעה הגדולה ביותר על הגיטרה החשמלית וצורת הנגינה ברוק'נ'רול העכשווי.
השימוש בסמים
הסמים היו חלק בלתי נפרד מחייו של ג'ימי הנדריקס לאורך כל הקריירה שלו. הנדריקס הרבה בשימוש ב-LSD, שתרם רבות ליצירתו, כאשר גם הגראס, החשיש והאלכוהול היו בשימוש קבוע, ובכמויות גדולות. במאי 1969 נעצר הנדריקס לראשונה על ידי רשויות החוק בנמל התעופה של טורונטו, קנדה, כשברשותו כ-40 גרם הרואין, ולמרות זאת שוחרר לאחר שטען כי אדם אחר "שתל" את הסם בתיקו, והמושבעים במשפט האמינו לו. למרות תרומתם הרבה ליצירותיו, היוו הסמים גם חרב פיפיות וגרמו בחלוף הזמן, וככל שגברו הלחצים שהתלוו לחיי הזוהר ולחוגים בהם התרועע הנדריקס, לעליות ומורדות רבים ותכופים במצב רוחו.
מנהלה של "החוויה", מייקל ג'פרי, אדם שנוי במחלוקת שטען כי הוא סוכן לשעבר של סוכנות הביון הבריטית, ושנשא דרך קבע אקדח, היה מקורב גם למאפיה וכפה על הנדריקס באיומים לבצע שוב ושוב את אותם החומרים מתחילת הדרך שהנדריקס מאס בהם, זאת עקב רצונו בהצלחה מסחרית וכלכלית שלא עניינה את הנדריקס יתר על המידה. ג'פרי גנב דרך קבע סכומי עתק מן הלהקה, והפקידם בבנקים בנסאו, בירת איי בהאמה. חומרים חדשים לא עניינו את הקהל שלא רצה כלל לשמוע אותם ודרש מהנדריקס הרס על הבמה, ולבצע בכל פעם מחדש את אותם הגימיקים שהוא כה מאס בהם: נגינה מאחורי ראשו, בין רגליו, עם שיניו והצתת הגיטרה שלו באש. הנדריקס רצה לברוח מן המציאות המדכאת שנכפתה עליו, כאשר חש שהתפתחותו המוזיקלית שהייתה בראש מעייניו, נעצרה למעשה. הוא נשאב במהירות אל תוך עולם הסמים שהחל להשתלט על חייו ולהפריע לתפקודו. בנוסף לדיכאונות הרבים, חווה הנדריקס בכמה מקרים גם התקפי זעם, ולאחר הופעתו בוודסטוק סבל, ולא בפעם הראשונה, מהתמוטטות עצבים. בכמה מקרים במהלך הקריירה שלו, נאלצו אמרגניו לבטל הופעות ברגע האחרון עקב מצבו הנפשי הרעוע.
בודי קאונט
בודי קאונט (באנגלית:  Body Count, "ספירת גופות") היא להקת הבי מטאל אמריקנית שהוקמה בלוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1990. הלהקה לרוב מנגנת שילוב של ראפ מטאל עם קרוסאובר ת'ראש או גרוב מטאל. את הלהקה הקים במקור הראפר טרייסי מארו, הידוע בכינויו אייס-טי, מתוך התעניינות בז'אנר ההבי מטאל. הוא שימש כסולן וכתב את המילים למרבית שירי הלהקה, בעוד את המוזיקה כתב ארני סי, הגיטריסט הראשי.
היסטוריה
מייסד הלהקה טרייסי מארו, הידוע בשם הבמה אייס-טי (Ice-T), רכש עניין רב בהבי מטאל ושאר הסוגות ברוק, גם לפני שהתפרסם כראפר. את הלהקה הקים אייס-טי במקור מקבוצת מוזיקאים שהכיר בתיכון קרנשאו.
אייס-טי כתב את המילים והמוזיקה לשירים עם הגיטריסט הראשי ארני סי, ושימש כסולן הלהקה, למרות שחשב שהקול שלו לא טוב מספיק. מלבד השניים הללו, חברו ללהקה המקורית גם מוסמן (בס), ביטמאסטר וי (תופים) ודי-רוס (גיטרת קצב). אייס-טי אמר על שם הלהקה: "קראנו ללהקה בודי קאונט מפני שבכל ליל יום ראשון בלוס אנג'לס, הייתי צופה בחדשות, ורואה את השדרן מסכם את מספר הנערים שנהרגו במקרי רצח ואז מדלג לחדשות הספורט. 'זה כל מה שאני,' חשבתי, 'גופה לספירה?'"
תחילת הקריירה
אייס-טי הציג את הלהקה לראשונה בפסטיבל לולהפאלוזה בשנת 1991, כאשר הקדיש מחצית מהסט שלו משלו ומחצית לשירי בודי קאונט, מה שהעלה את משיכת קהל הנערים ואוהבי ז'אנר האלטרנטיב כלפיו. רבים החשיבו את הופעתם של בודי קאונט כשיא ההופעות. כמו באלבומי ההיפ הופ של אייס-טי, עיקר הכתיבה התרכז בנושאים חברתיים ופוליטיים רבים, החל משירים שעוסקים בשוטרים אלימים ("Cop Killer") וכלה בהתמכרות לסמים. ארני סי אמר ש"היינו להקה שנגנה רק את השירים שידענו איך לכתוב. כולם כותבים על מה שהם למדו כשגדלו, ואנחנו היינו כמו כולם. כמו שהביץ' בויז שרים על החוף, אנחנו שרים על הדרך בה גדלנו."
את הופעתם הראשונה באלבום עשו בודי קאונט בשיר "Body Count" שנכנס לאלבום הסולו של אייס-טי מ-1991, "O.G. Original Gangster" (למרות ששומעים אותם גם ברצועה "The Girl Tried to Kill Me" מאלבומו מ-1989, "The Iceberg/Freedom of Speech...Just Watch What You Say"). בודי קאונט חיממו את Guns N' Roses בהופעותיהם בארצות הברית (במסגרת סיבוב ההופעות הבינלאומי "Use Your Illusion").
הצלחה במיינסטרים, מחלוקת כלל-ארצית
אלבום הבכורה של בודי קאונט, בודי קאונט, שוחרר בחברת התקליטים Sire, חברת בת של Warner Bros. Records, ב-31 במרץ 1992. האלבום יצר גלי מחאה מיד לאחר יציאתו, סביב השיר "Cop Killer". השיר נכתב במקור כביקורת על שוטרים מושחתים, אך נתפס בעיני רבים כהתקפה נגר כל המשטרה. לפי אייס-טי, חשבתי שזה בטוח. חשבתי שבעולם הרוקנ'רול אתה יכול להיות חופשי בכתיבה שלך. לעזאזל, הקשבתי ל-Talking Heads שרים את 'Psycho Killer.' זין, אני אכתוב את 'Cop Killer'! אבל, זו הייתה ההתנגשות של הברזל עם משהו אמיתי. כאן לא הרגנו רק משפחה, אלא מישהו כל כך אמיתי שכולם אמרו 'הו, שיט.'
ארגוני שוטרים רבים מכל ארצות הברית פתחו בקמפיין כדי להכריח את Warner Bros. Records להסיר את האלבום. חלק ממבקרי השיר טענו שהוא מחנך לשימוש בסמים ובאלימות. לעומתם, טענו מגני השיר שיש להשאירו, כחלק מזכותם של חברי הלהקה לחופש הביטוי. ב-The Ice Opinion: Who Gives a Fuck, כתב אייס-טי כי "האנשים שהחזיקו בעמדות מפתח ממש לא תמכו בי לפי התיקון הראשון. הכעס כוון למקום הלא נכון. הכעס היה צריך להיות מופנה בחזרה כלפי המשטרה. [...] האנשים קפצו על הנושא הלא נכון ונכנסו באמצעותו ישר ב-Warner Brothers."
בחודש שלאחר מכן התגברו הביקורת והמחאה כלפי הלהקה. סגן הנשיא דן קווייל כינה את "Cop Killer" כשיר "גס ומגעיל," והנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש גינה בהצהרה פומבית כל חברת תקליטים שמקליטה חומר כזה. בפגישת בעלי המניות של ה-Time Warner עמד השחקן צ'רלטון הסטון, קרא מילים מתוך "KKK Bitch" ודרש שהחברה תפעל נגד הלהקה. הביקורת החריפה עד לאיומים על חיי ראשי החברה, מה שגרם לרצון של בעלי המניות לעזוב אותה. בסופו של דבר החליט אייס-טי למחוק את השיר מהאלבום. בראיון, אמר אייס-טי: "לא רציתי שהלהקה תיעלם מהשטח, הרי המחלוקת היא הסיבה היחידה שהאלבום מכר. פשוט הכל יצא משליטה ונמאס היה לי לשמוע על זה. אמרתי, 'זין,' כאילו - הם אומרים שעשינו את זה בשביל הכסף, אבל אנחנו לא. ויתרתי על השיר כי, אתה יודע, צריך להמשיך הלאה, לחזור לבעיות האמיתיות, לא לאיזה שיר, אלא אל השוטרים שיוצאים ורוצחים אנשים."
"Cop Killer" הוחלף בגרסה מחודשת לשיר "Freedom of Speech," ("חופש הביטוי") שהופיע באלבום הסולו של אייס-טי מ-1989, "The Iceberg/Freedom of Speech...Just Watch What You Say". השיר עובד כדי לקבל צליל של מוזיקת רוק. אייס-טי עזב את Warner Bros. Records בשנה שלאחר מכן בשל ריב סביב אלבום הסולו "Home Invasion". יחד איתו עזבו גם שאר חברי בודי קאונט. למרות הביקורות, האלבום זכה גם לתשבחות, הכוללות ציוני "מצוין" ב-Entertainment Weekly וכן ב-The Village Voice, שהכניסו אותו לרשימת האלבומים הטובים של 1992. מגזין Variety דיווח שנכון לינואר 1993 האלבום מכר 480,000 עותקים.
אלבומים מאוחרים
ב-1993, הקליטו בודי קאונט גרסת קאבר לשיר היי ג'ו לטובת אלבום המחווה לג'ימי הנדריקס "Stone Free: A Tribute to Jimi Hendrix". את אלבומה השני, Born Dead, הוציאה הלהקה ב-1994 בחברת ההקלטות Virgin. לפני הקלטת האלבום השלישי, Violent Demise: The Last Days, הבסיסט מוסמן עזב את הלהקה והוחלף בגריז. המתופף, ביטמאסטר וי, מת מלוקמיה זמן קצר לאחר צאת האלבום, והוחלף במתופף או.טי. אחריו עזב גם גריז את הלהקה, יחד עם הירצחו של הבסיסט לשעבר מוסמן (פברואר 2001) שסיים באותה תקופה את אלבומו Beat 'Em Up עם איגי פופ ולהקתו "הטרולים". לקראת סוף 2004 מת גיטריסט הקצב די-רוס מסיבוכים של לימפומה, והשאיר רק את אייס-טי ואת ארני סי מהלהקה המקורית.
בעקבות האירועים הללו אמר אייס-טי: "למען הכנות, בשבילי, אחרי דבר כזה, יש לך שתי אפשרויות: או להיעצר לחלוטין או להמשיך בחיים. [...] זה היה כל כך אמוציונאלי. היינו באמצע הקלטות והוא הולך ומת? הייתי כולי ב'לעזאזל!' אבל אחרי כמה זמן כולם באו במין 'די, די, אתה חייב לעשות את זה.' זה היה מצב של 'ליצור או לברוח'. [...] עיקר הלהקה הוא בזה שהיא מורכבת מחברים. העניין הוא לא ללכת ולשכור את המתופף הטוב ביותר, או הגיטריסט הטוב ביותר. אם אנחנו לא מכירים אותך, אתה לא יכול להיות בלהקה."
ביולי 2006 הוציאה בודי קאונט את אלבום האולפן הרביעי שלה, Murder 4 Hire ("רצח להשכרה"), בחברת ההקלטות " Escapi Music". בעטיפת האלבום מופיע הדוד סם כשהוא מחזיק בשלט קרטון " Will Kill for Money" ("ארצח תמורת כסף"), מין השוואה בין צבא ארצות הברית לרוצח שכיר. בשורותיהם עומדים כיום המתופף או.טי., הבסיסט וינסנט פרייס וגיטריסט הקצב בנדריקס. בודי קאונט ממשיכים להקליט ולהופיע. בהתייחסות לעתיד הלהקה אמר ארני סי: "אנחנו הולכים להמשיך עם הלהקה. אני לא יודע אם זו תהיה בודי קאונט, אבל בצורה כזו או אחרת, אני ואייס תמיד ננגן ביחד."
סגנון מוזיקלי
הסגנון המוזיקלי של הלהקה נחשב לכזה שמשלב ראפ מטאל והבי מטאל יחד עם קרוסאובר ת'ראש (שהוא בעצמו שילוב של ת'ראש מטאל והארדקור פאנק). עם הזמן, הלהקה החלה לשלב גם אלמנטים של גרוב מטאל במוזיקה שלה, כאשר באלבום Bloodlust האלמנטים של הגרוב מטאל עשויים להיות משמעותיים יותר מאלו של הקרוסאובר ת'ראש.
לפי ארני סי, "רצינו להיות להקת פאנק גדולה [...] האלבום הראשון שלנו הוא כמעט אלבום פאנק." כשאלבום הבכורה של הלהקה יצא, אייס-טי כינה אותו "אלבום רוק עם מנטליות של ראפ." מאוחר יותר תואר האלבום ככזה שסלל את הדרך לעלייתם של הראפ מטאל והנו-מטאל.
אייס-טי אמר ש"כשיצאנו לראשונה, לא רציתי שנהפוך ללהקת ראפ/רוק. רציתי להגדיר מחדש את ההארדקור והמטאל. אם אתם מקשיבים לאלבום הראשון, אני לא עושה ראפ! לא רציתי ללכת להופיע עם קורן. רציתי להופיע עם סלייר!" בהזדמנות אחרת אמר אייס-טי ש"מה שראיתי היה כיוון חדש במוזיקה. הייתי מן, 'זה יעבוד כי ראפ זה רוק ורוק זה ראפ.' הכל אותו הדבר." לפי ארני סי "המון ראפרים רוצים להיכנס ללהקת רוק, אבל התהליך חייב להיות כנה. אתה לא יכול לקנות לכולם גיטרות ולצפות שזה יעבוד. [...] אייס ואני, מצד שני, ממש אהבנו את המוזיקה שעשינו, וראו את זה."
שפייה
שְׁפִיָה (דֶקַנְטציה) היא תהליך שתכליתו הפרדת משקע מוצקים מנוזלים באמצעות שפיכת הנוזל.
מקור המילה בתהליך הכנת היין בעת העתיקה. כבר בעת הזו התקיים שלב של מעין סינון על ידי שפיכת הנוזל מעל פני המוצק.
בבישול מקובל תהליך השפיה, למשל בהכנת עדשים לפני ההרתחה, או בהכנת פסטה לאחר ההרתחה.
בכימיה מקובל להשתמש בשפייה לסינון גס בכמויות קטנות שכן קשה לערוך שפייה מבלי לשפוך חלק מהמוצקים, ובכל אופן שפייה דורשת השקעה רבה של זמן. מגבלה נוספת היא השארות של חלק מהנוזל בכלי לאחר השפייה. להגברת יעילות השפייה ניתן להשתמש גם בצנטריפוגה (סרכזת) המגבירה את השיקוע של המוצקים ומקלה על השפייה, ובזכוכית שעון לשם ניצול מים שהתאדו.
שְׁפִיָה (הכנת יין) הוא תהליך שבו היין נשאב (בעזרת אמצעים מכניים או כוח הכבידה) מעל פני המשקעים שבתחתית המכל (חבית עץ, מכל זכוכית\נירוסטה\בטון) מבלי להפריעם אל מכל ביניים. המשקעים (המכילים חלקיקים בגודל 10-50 מיקרון) נשטפים ומורחקים מן המכל והיין מוחזר למכל הנקי. על ידי פעולת השפייה היין באופן הדרגתי הופך צלול יותר. לאחר כ8-12 חודשים מהבציר - כאשר מהיין לא "נופלים" עוד משקעים, יכול היינן להחליט האם לבקבקו או להמשיך ליישנו ולבקבקו במועד מאוחר יותר.
ניתן לראות מספר זמנים קריטיים לשפייה במשך תהליך היין: לאחר התסיסה האלכוהולית - שפייה של משקעים גסים. לאחר התסיסה המלולקטית. במשך זמן היישון (מרץ ויוני) שפייה אחרונה לפני הביקבוק. בהכנת יין לבן ורוזה - מתבצעת שפייה בסיום פעולת השיקוע.
הורנט (סלופ, 1805)
הוֹרְנֶט (באנגלית: USS Hornet) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית של הצי האמריקני, שהשתתפה במלחמה הברברית הראשונה. היא הייתה אוניית סוחר לשעבר בשם Traveller of Massachusetts שנרכשה על ידי הצי, דורגה כסלופ וצורפה באפריל 1805 לשייטת שהטילה הסגר על נמל טריפולי שבלוב.
המלחמה הברברית הראשונה
"הורנט" נרכשה במלטה באפריל 1805, בשנה האחרונה למלחמה נגד הקורסארים של טריפולי. הפיקוד עליה נמסר לידי לוטננט סמיואל אוואנס, והיא השתתפה יחד עם שאר אוניות השייטת בהסגר הימי על העיר. ב-27 באפריל 1805 הפגיזה יחד עם "ארגוס" ו"נאוטילוס" את מצודת העיר דרנה וסייעה לכניעתה לחיל המשלוח האמריקני-מצרי בפיקוד ויליאם איטון. נפילת העיר שכנעה את הביי של טריפוליטניה להפסיק את ההתקפות הפירטיות ולחתום על הסכם עם ארצות הברית.
לאחר שסייעה בפינוי חיל המשלוח מדרנה, השתתפה "הורנט" בהפגנת כוח שערכה השייטת האמריקנית מול תוניס ונמלים נוספים של המדינות הברבריות, כדי לאלץ את שליטיהן לחדול מתקיפת אוניות סוחר אמריקניות שפקדו את הים התיכון. "הורנט" המשיכה לפטרל וללוות אוניות אמריקניות בים התיכון עד 3 ביוני 1806. לאחר שנחלצה מסערה עזה, במהלכה נשבר אחד מתרניה העיליים, הגיעה האונייה לפילדלפיה ב-9 באוגוסט 1806. היא הוצאה מן השירות ונמכרה בפילדלפיה ב-3 בספטמבר 1806.
משחקי הקיץ האולימפיים
משחקי הקיץ האולימפיים, ידועים גם בשם אולימפיאדה, הם אירוע עולמי של תחרויות ספורט רב-ענפיות הנערכות פעם בארבע שנים. במשחקי הקיץ האולימפיים משתתפים טובי הספורטאים מכל העולם, והם נחשבים במרבית הענפים האולימפיים לאירוע השיא.
18 מדינות ארחו את משחקי הקיץ האולימפיים. ארצות הברית ארחה את המשחקים ארבע פעמים (1904, 1932, 1984, 1996) וצפויה לארח את אולימפיאדת 2028. בריטניה ארחה את המשחקים שלוש פעמים בלונדון (1908, 1948, 2012).
מספר ערים ארחו את האולימפיאדה פעמיים: טוקיו, לוס אנג'לס, פריז ואתונה.
עד מלחמת העולם השנייה
המסורת האולימפית חודשה בשנת 1894: בוועידה בינלאומית, בהשתתפות נציגים מ-13 ארצות שהתקיימה בסורבון שבפריז, הוחלט פה אחד על חידוש המשחקים האולימפיים. מי שהוביל את הרעיון היה הברון פייר דה קוברטן. דה קוברטן הוא אשר טבע את הסיסמה "לא הניצחון חשוב אלא ההשתתפות", אך גם את הסיסמה שהפכה לסיסמת הספורט בכללותו: "מהר יותר, גבוה יותר, חזק יותר!".
כמתבקש, המשחקים המחודשים הראשונים, שנערכו ב-6 באפריל 1896, התקיימו באתונה. במשחקים אלו השתתפו 245 מתחרים מ-14 מדינות ב-43 תחרויות, למעלה מ-200 מהם היו יוונים, נשים לא הורשו להשתתף במשחקים האולימפיים האלו. אישה אחת, סטמטה רבטי שכונתה מלפומנה (אחת מתשע המוזות היווניות), מחתה על החלטה זו והחליטה לרוץ ריצת מרתון ב-11 באפריל, יום אחרי ריצת המרתון של הגברים במחאה על אי-השתתפות הנשים באולימפיאדה. לאחר האולימפיאדה, הגישו מלך יוון גאורגיוס הראשון ומספר ספורטאים אמריקאים עצומה בעד אירוח כל האולימפיאדות הבאות באתונה, הוועד האולימפי הבינלאומי התנגד חריפות לעצומה, והוחלט על סבב במדינות העולם השונות. בהתאם להחלטה זו, ארבע שנים מאוחר יותר במשחקים שהתקיימו בפריז השתתפו למעלה מפי 4 יותר ספורטאים, כולל 22 נשים, שהורשו להשתתף לראשונה, בגולף, בטניס, בקרוקט וברכיבה על סוסים.
אולימפיאדת אתונה (1906) היא אולימפיאדה שנחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה, אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות. אף על פי שמדליות הוענקו בה, הן לא נספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
באולימפיאדת לונדון (1908) נערכה בפעם הראשונה ריצת מרתון באורכה המלא, 42.195 קילומטר, עד אז המרחק של הריצה השתנה בין אולימפיאדה לאולימפיאדה. אורך זה נקבע בעקבות דרישתם של בני בית המלוכה הבריטי לצפות בתחילת הריצה ממעונם בטירת וינדזור.
אולימפיאדת הקיץ 1916 לא התקיימה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) הייתה הפעם הראשונה בה נשים התחרו באתלטיקה ובהתעמלות.
אולימפיאדת ברלין (1936) התקיימה בגרמניה הנאצית. לני ריפנשטאהל צילמה את הסרט תיעוד אולימפיה שהיה לסרט הראשון שסיקר את משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הקיץ 1940 ואולימפיאדת הקיץ 1944 לא התקיימו בעקבות מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
גרמניה ויפן הורחקו מאולימפיאדת לונדון (1948).
אולימפיאדת הלסינקי (1952) הייתה הפעם הראשונה שבה השתתפה ברית המועצות במשחקי הקיץ האולימפיים, שמיד הפכה לאחת מהנבחרות הבולטות באולימפיאדה.
אולימפיאדת מלבורן (1956) ידועה בעיקר בשל משחק הדם במים, משחקי הקיץ התקיימו בצל הפלישה הסובייטית להונגריה (שבעקבותיה החרימו את אותם משחקי קיץ ספרד, הולנד ושווייץ), במהלך משחק כדורמים בין הונגריה לברית המועצות התפרץ קרב אלים במיוחד בין שתי הנבחרות.
אולימפיאדת מינכן (1972) ידועה בשל טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן אירוע הטרור הפלסטיני שהתרחש ב-5 בספטמבר–6 בספטמבר, שבו נרצחו אחד-עשר ספורטאים, מאמנים ושופטים, חברי המשלחת האולימפית הישראלית, על ידי מחבלים פלסטינים מארגון "ספטמבר השחור". שניים מהחללים נרצחו בתוך מגורי המשלחת הישראלית בכפר האולימפי תוך כדי השתלטות המחבלים על חברי המשלחת, ותשעת האחרים, שהוחזקו כבני ערובה במשך כ-19 שעות, נרצחו במהלך ניסיון חילוץ כושל של כוחות משטרת בוואריה בשדה תעופה סמוך לעיר, שבו נהרגו גם שוטר גרמני אחד וחמישה מתוך שמונת המחבלים.
אולימפיאדת אתונה (2004) הייתה האולימפיאדה השנייה שהתקיימה באתונה. יוון השקיעה כ-7.2 מיליארד דולר במשחקים, מתוכם 1.5 מיליארד דולר הושקעו באבטחה.
ארנסט דוד ברגמן
ארנסט דוד ברגמן (בגרמנית: Ernst David Bergmann; אוקטובר 1903 - 6 באפריל 1975) היה פרופסור לכימיה אורגנית וממקימי התשתית המדעית-ביטחונית בישראל. נחשב לאבי תוכנית הגרעין של ישראל. חתן פרס ישראל למדעי החיים.
משחקי הקיץ האולימפיים
לאחר מלחמת העולם השנייה
אולימפיאדת לונדון (2012) הייתה האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בלונדון, ובכך הפכה לונדון לעיר היחידה שאירחה את המשחקים שלוש פעמים.
ארנסט דוד ברגמן
ביוגרפיה
ארנסט דוד ברגמן נולד בגרמניה, בנו של הרב יהודה ברגמן. ב-1921 החל ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין ובגיל 21 כבר השלים דוקטורט בהצטיינות. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במחקר על הקשרים הכפולים בתרכובות אורגניות באמצעות שימוש במתכות. הוא שימש כעוזר מחקר של פרופסור וילהלם שלנק ולאחר ארבע שנים התמנה לפרופסור חבר במוסד.
משחקי הקיץ האולימפיים
לאחר מלחמת העולם השנייה
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה האולימפיאדה הראשונה בדרום אמריקה.
ארנסט דוד ברגמן
ביוגרפיה
ב-1933 עלה לארץ ישראל, לאחר שקיבל הצעה לעבוד עם חיים ויצמן בתכנון המכון על שם דניאל זיו ברחובות (לימים מכון ויצמן) ועם הקמתו היה המנהל המדעי הראשון של המכון. עם קום המדינה, היה בין מייסדי חיל המדע ומונה למנהל המדעי של מחלקת המדע במשרד הביטחון, כיועצו המדעי של שר הביטחון וראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון. מאוחר יותר כיהן כראש אגף מחקר ותכנון במשרד הביטחון, יו"ר ראשון של הוועדה לאנרגיה אטומית (1952–1966) ויו"ר המועצה הלאומית לחקר החלל. בשנת 1969 היה יושב ראש הוועדה לתכנון לטווח ארוך של לשכת המדען הראשי של מערכת הביטחון.
משחקי הקיץ האולימפיים
לאחר מלחמת העולם השנייה
לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים נדחתה אולימפיאדת טוקיו (2020) לאור מגפת הקורונה על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים והוועד האולימפי הבינלאומי למועד מאוחר יותר שלא יעלה על קיץ 2021. יחד עם זאת, הוחלט כי לא יהיה שינוי בשם המשחקים.
ארנסט דוד ברגמן
ביוגרפיה
ברגמן אחראי לכינונם של פרויקטים צבאיים רבים ובין היתר הוא נחשב לאבי תוכנית הגרעין של ישראל. היה ממקימי מכון ויצמן והוגי המכון לחקר המדבר בנגב והמכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה. אחד ממפעלי חברת רפאל קרוי על שמו - "מכון דוד". על פועלו זכה בפרסי ביטחון ישראל ב-1958 וב-1966. משנת 1953 הוא שימש פרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית, לאחר שיחסיו עם חיים ויצמן התערערו לאור קרבתו החדשה לדוד בן-גוריון. הוא כיהן אף כסגן נשיא האוניברסיטה.
משחקי הקיץ האולימפיים
רשימת אולימפיאדות הקיץ מאז חידושן
מאז חידוש המשחקים האולימפיים בשנת 1896 ועד היום היו 31 אולימפיאדות.
ארנסט דוד ברגמן
ביוגרפיה
בשנת 1960 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ובשנים 1968–1974 היה יו"ר החטיבה למדעי הטבע באקדמיה. ב־1968 זכה בפרס ישראל.
משחקי הקיץ האולימפיים
ענפים אולימפיים
אופניים התעמלות כדורעף שחייה
הערות:
הפופולריות של ענפי הספורט
ענפי הספורט האולימפיים מחולקים ל-5 קבוצות מדרג לפי פופולריות, הפופולריות נקבעת בעזרת שש קטגוריות שונות: שידור בטלוויזיה (40%), פופולריות באינטרנט (20%), לפי סקר ציבורי (15%), כיסוי טלוויזיוני (10%), ביקוש כרטיסים (10%) ומספר פדרציות הספורט הלאומיות שיש לענף (5%). ענפי הספורט שהוספו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), גולף ורוגבי, הושמו אוטומטית בקטגוריית E (הכי נמוכה).
כלב-זאב סאארלוס
כלב-זאב סאארלוס (הולנדית Saarlooswolfhond) הוא גזע של תת-המין כלב הבית, והוא הכלאה של כלב וזאב.
מראה
כלב-הזאב סאארלוס הוא כלב גדול למדי, שגובה שכמותיו מגיע ל-76 סנטימטרים ומשקלו ל-40 קילוגרם. אפו רחב ואוזניו מחודדות וזקופות. לכלב-הזאב סאארלוס מבנה גוף אתלטי, עצמות בינוניות וגוף חזק ושרירי. פרוותו קצרה וצפופה, בתנאי שהוגנה היטב מפני מזג האוויר. צבעה של פרוותו של כלב-הזאב סאארלוס יכולה לנוע בין שחור, חום, אדום, לבן, כסוף וכחול. לכלב-הזאב סאארלוס הבעה זאבית, כמו ראש זאב.
היסטוריה
ב-1921, המרביע ההולנדי לינדרט סאארלוס החל להכליא רועה גרמני עם זאבת עמק מקנזית. הוא כיוון לגרסה חזקה, אכזרית ומשופרת של הרועה הגרמני אשר תהיה חסינה מפני כלבלבת. ההרבעה זכתה להצלחה מסוימת כיוון שכלב-הזאב סאארלוס המוכר כיום הוא כלב חזק ומרשים, אשר שמר על מאפייניו הזאביים: הוא זהיר, מאופק, וחסר תקיפה פראית. יחד עם זאת, זהו אינו הכלב שלינדרט סאארלוס קיווה לקבל. בנוסף, התאוריה של לינדרט סאארלוס הוכחה כשגויה: כמעט כל בני הכלאיים מהדור הראשון נכנעו לכלבלבת. עד שלינדרט סאארלוס מת בשנת 1969, הוא כבר היה בשליטה מלאה על רביית "כלבי-הזאב האירופאים" שלו. מועדון הכלבים ההולנדי הכיר בגזע בשנת 1975, וכדי לכבד את יוצרו הם שינו את שם הגזע ל"כלב-זאב סאארלוס". בשנת 1981 הגזע הוכר על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות. בעבר, מספר כלבי-זאב סאארלוס הוכשרו ככלבי נחייה לעיוורים וככלבי הצלה.
בעלות
בשל גודלו וכוחו, כלב-הזאב סאארלוס מומלץ לבעלי כלבים מנוסים בלבד. לרוב בעלי כלבי-הזאב סאארלוס יש לפחות שניים כאלה על מנת ליצור את הלהקה ההכרחית, וזאת מכיוון שכלבי-הזאב סאארלוס צריכים להקה על מנת למצוא את מקומם. כלב-הזאב סאארלוס הוא כלב מאוד חכם, ובדידות מעצימה אצלו התנהגות אנטי-חברותית. בנוסף, כלבים אלו יכנסו לבהלה אם ינעלו במקום סגור.
סרט מוזיקלי
סרט מוזיקלי ("מיוזיקל"), הוא ז'אנר של סרטים שבהם משולבים שירים וריקודים שאותם מבצעים השחקנים. בדרך כלל השירים משמשים לקידום העלילה, לאפיון או לפיתוח הדמויות בסרט או לחשיפת עולם התת-מודע של הדמויות.
השימוש במוזיקה בסרטים נולד באופן טבעי, כמו שבתיאטרון נוצרו מחזות-זמר. באופן צפוי ההבדל העיקרי בין הסרטים המוזיקליים לבין מחזות-הזמר הוא עושרה של התפאורה בסרטים לעומת המחזות. סרטים מוזיקליים רבים, כמו "אוקלהומה!", "צלילי המוסיקה" ו"שיער" נעשו בדיוק לפי מחזות-זמר מצליחים. סרטים אחרים, כמו "מולין רוז'" (Moulin Rouge), נכתבו במיוחד לקולנוע, וכמה מהם, כמו "שיר אשיר בגשם" (Singin' in the Rain), הפכו, בעקבות הגרסה הקולנועית המקורית, למחזמר מצליח בשלב מאוחר יותר. ישנן מספר דוגמאות של סרטים מבוססי מחזות זמר מבוססי סרטים – סרטי קולנוע שאינם מוזיקליים, שלאחר יציאתם לאקרנים זכו לגרסה בימתית מוזיקלית, שבעקבותיה צולם הסרט בשנית, הפעם על פי המחזמר הבימתי (למשל: הסרט המוזיקלי "חנות קטנה ומטריפה" שמבוסס על מחזמר באותו השם, שבעצמו מבוסס על סרט קולנוע שאינו מוזיקלי).
דרכים לשילוב מוזיקה בסרטים
על אף כל זאת, לא כל שילוב של שירים בסרט מעיד על כך שהוא משתייך לז'אנר הסרט המוזיקלי. ישנן דרכים רבות לשילוב מוזיקה בסרטים, הדרכים המרכזיות הן:
מאפיינים
סרטים מוזיקליים כוללים קטעי מוזיקה, שיר או ריקוד, שמבוצעים על ידי דמות אחת או יותר. בדרך כלל אין הצדקה לקטעים אלו, ובכל זאת הדמויות מגיבות אליהם בטבעיות. הדבר בולט במיוחד כאשר שתי דמויות או יותר משוחחות באמצעות שירה (למשל: השיר "אהבת קיץ" מהסרט "גריז"). לעיתים קיים צידוק עלילתי לקטעים המוזיקליים הלא ריאליסטיים (למשל: בסרט "שיקגו" רוב הקטעים המוזיקליים מתרחשים בדמיונה של הגיבורה – רוקסי הארט).
קטעים מוזיקליים המשולבים בעלילת הסרט בצורה מציאותית לא הופכים את הסרט לסרט מוזיקלי, אך סרטים המשלבים קטעי שירה או ריקוד רבים לאורך כל העלילה ושומרים על התאמה ביניהם לבין התקדמות העלילה ייחשבו למוזיקליים (למשל: בסרט "קברט" קטעי השירה בתיאטרון מקבילים להתקדמות העלילה).
סרטי "מאחורי הקלעים"
בשלבי שנות ה-20 של המאה ה-20 החל המעבר מסרטים אילמים לסרטים עם פסקול. הפופולריות של סרטים גדלה במהירות בתקופת הזוהר של הסרטים האילמים, אבל הרעיון של "תמונות מדברות" נחשב בעיני האולפנים הגדולים בהוליווד להשקעה בעייתית, עד שהאולפנים של "האחים וורנר" לקחו סיכון והפיקו את הסרט "זמר הג'אז", בכיכובו של "אל ג'ולסון". שירו של ג'ולסון "אימא'לה" בסרט שינה לנצח את אופיים של הסרטים, והזניק את הוליווד לתקופת הסרטים המדברים. בזמן שהוליווד הסתגלה להתפתחות הקולנוע, הסרטים המוזיקליים היו חלק חשוב ומשמעותי באותה התקופה, יחד עם המערבונים, הדרמות והקומדיות.
בראשית דרכם, הסרטים המוזיקליים היו סרטי "מאחורי הקלעים" – עלילת הסרט התרחשה באולם חזרות על במת תיאטרון, והדמויות הראשיות של הסרט היו שחקנים שעשו חזרות להצגה חדשה, וזו הייתה, למעשה, ההצדקה לשילוב קטעי שירה וריקוד בסרט. הסרטים היו ריאליסטיים (הדמויות התנהגו בצורה מציאותית) והמוזיקה הייתה דיאגטית (הדמויות שמעו את המוזיקה שהצופים שמעו).
סרטי באזבי ברקלי
באזבי ברקלי היה במאי קולנוע וכוריאוגרף, שפעל בהוליווד בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. הוא המציא סגנון משלו של סרטים מוזיקליים – לא עוד סרטים ריאליסטיים, אלא קטעי שירה וריקודים פנטסטיים. הקטעים המוזיקליים של סרטיו צולמו באולפנים גדולים, בהשתתפות עשרות רקדנים ורקדניות, שהכוריאוגרפיה שלהם דימתה לרוב צורות גאומטריות משתנות המזכירות קליידסקופ. הקטעים המוזיקליים לא הציגו מציאות, אלא פנטזיה.
המיוזיקל הקלאסי – פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס
פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס, שהחלו בשנת 1933 לככב כזוג בסרטים מוזיקליים רבים, הפכו עד מהרה לכוכבי הז'אנר בתקופתו הקלאסית. בתקופה זו הסרטים המוזיקליים, כמו רוב סרטי התקופה (השפל הכלכלי בארצות הברית), הציגו חיי זוהר ויוקרה, ועלילתם שילבה כמעט תמיד סיפור אהבה רומנטי בין שני הגיבורים, שהשתמשו בקטעי השירה והריקוד כדי להביע את רגשותיהם זה לזה. קטעים אלו היו רפלקסיביים (הדמויות התנהגו בצורה לא מציאותית) עם מוזיקה אקסטרה-דיאגטית (מוזיקה שהוספה עבור הצופים לאחר צילום הסרט).
בתקופה זו קומדיות רבות (ומעט דרמות) כללו מספר קטעים מוזיקליים. סרטי האחים מרקס כללו כמה קטעי מוזיקה כמעט בכל סרט, שאפשרו לאחים מרקס להפגין את הכישורים המוזיקליים שלהם. אולם סרטים אלה לא נחשבים כסרטים מוזיקליים.
דעיכת הז'אנר
לאחר השפל הכלכלי הגדול ומלחמת העולם השנייה הוליווד הפסיקה ליצור סרטים קלאסיים על חיי זוהר. עלילות הסרטים המוזיקליים, בדומה לעלילות הסרטים האחרים, עברו לנושאים מציאותיים ויום-יומיים יותר, והפכו פחות ופחות מתאימים לז'אנר המוזיקלי, הכולל קטעי שירה וריקוד אסקפיסטיים ופנטסטיים.
בתעשיית הקולנוע המודרנית לא מקובל לעשות "סרט מוזיקלי" כשלעצמו, אלא להשתמש בהרבה מוזיקת רקע המושרת על ידי להקות רוק או פופ פופולריות בתקווה למכור את הפסקול למעריצים. אך ישנם גם יוצאים מהכלל. כבר נעשו סרטים מצליחים על שחקנים, זמרים או רקדנים כסרטים מוזיקליים מודרניים מצליחים, שכוללים מוזיקה כחלק בלתי נפרד מהעלילה (למשל: "תהילה" – סרט שעוקב אחרי תלמידים בבית ספר לאומנויות הבמה, או "חופים" – סרט בכיכובה של בט מידלר, אשר, בין השאר, עוקב אחרי קריירת המוזיקה והמשחק של גיבורת הסרט), אולם סרטים אלו אינם נחשבים כחלק מז'אנר הסרט המוזיקלי.
יוצאים מהכלל נוספים הם סרטי אנימציה לילדים. סרטים אלו כוללים כמעט תמיד כמה קטעים מוזיקליים, וחלקם, כמו "היפה והחיה" של וולט דיסני, נהפכו להפקות בימתיות מלאות.
עלייתו מחדש של הז'אנר
לאחר כ-20 שנה שבמהלכן נעדר הז'אנר המוזיקלי ממרכז העשייה הקולנועית, למעט בסרטי ילדים, בשנת 2001 יצא הסרט "מולין רוז'", בכיכובם של יואן מקגרגור וניקול קידמן. הסרט זכה להצלחה רבה ולפרסים רבים – שמונה מועמדויות לאוסקר, מתוכן שתי זכיות. בשנה שלאחר מכן יצא הסרט "שיקגו", בכיכובם של רנה זלווגר, קת'רין זיטה-ג'ונס וריצ'רד גיר, שהיה מועמד ל-13 פרסי אוסקר, וזכה בשישה פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר. ההצלחות הקופתיות של שני הסרטים האלו העלו מחדש את קרנו של הז'אנר, והביאו במידת מה לתחייה חדשה של הז'אנר.
בשנת 2016 הופק הסרט המוזיקלי "לה לה לנד" שהיה מועמד לאוסקר ב-14 קטגוריות בטקס פרסי אוסקר ה-89 בשנת 2016, וזכה בשישה פרסים, בהם פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
יעקב כ"ץ (היסטוריון)
יעקב כ"ץ (15 בנובמבר 1904 - 20 במאי 1998) היה חוקר תולדות עם ישראל, היסטוריון, סוציולוג ומחנך ישראלי, חתן פרס ישראל. עסק בחקר יהדות אירופה בעת החדשה, ובפרט בתגובת החברה היהודית לעולם המודרני ובהתבססות התנועה האורתודוקסית והתנועה הרפורמית.
קורות חייו
כ"ץ נולד למשפחה אורתודוקסית במגיארגנץ' - כפר קטן במערב הונגריה. סבה של אמו היה אחיו של מהר"ם שיק, וכ"ץ עצמו נקרא על שם דודה הרב יעקב סניידרס מראאב. כפי שהיה נפוץ בקרב החרדים בהונגריה, למד בחינוך סימולטני (בית-ספר נוצרי ללימודים כלליים בשעות היום, תלמוד תורה אחר הצהריים). בגיל 12 עבר ללמוד בעיירה רחוקה יותר, צלדמלק. בתקופה זו התגורר אצל משפחה מארחת ושב מדי מספר שבועות הביתה לשבתות וחגים. אירועי מלחמת העולם הראשונה הביאו אותו לעבור בגיל 16 לעיר גיור (Győr) שם למד בישיבה. משם עבר ללמוד כשנתיים בישיבה אשר בקהילת אויהעל עד שהגיע בשנת 1925 לישיבת פרשבורג, הסמינר האורתודוקסי הראשי בכל הונגריה הישנה. לאחר כשנתיים וחצי של לימוד בישיבה זו, חש רוויה מסוימת בלימוד סוגיות הש"ס ונתעורר בו החשק לקנות השכלה כללית. הוא קרא ספרות כללית, עיין בדרמות של פרידריך שילר, ביומניו של תיאודור הרצל, במחזהו של הנריק איבסן "פר גינט", כתבי אחד העם ועוד. מאמר ראשון כתב ב-1927 לעיתון האורתודוקסי מבודפשט Zsidó Ujság. היה זה מאמר מחאה בעקבות ידיעה על שדיין הקהילה ששב מביקור בארץ ישראל מבקש כי יהודי הונגריה יתרחקו מפעילות ציונית או מעין-ציונית. המאמר הועתק על ידי העיתון הציוני של הונגריה Zsidó Szemle ששיבח את היהודי הכפרי שגילה הבנה עמוקה יותר לצורכי הזמן ממנהיגי האורתודוקסיה. עורך העיתון ביקשו מכ"ץ להמשיך ולכתוב מאמרים. בברטיסלבה שמע כ"ץ את נאומיהם של הרב מאיר ברלין (בר-אילן), נחום סוקולוב וזאב ז'בוטינסקי והזדהה עם המגמה המשותפת לשלשת הנואמים, דהיינו: ראיית בניין הארץ כתפקיד ראשוני של הדור.
באביב 1928 הגיע לפרנקפורט לישיבת "עדת ישורון", שבראשה עמד באותה עת יוסף ברויאר, אחד מבניו של מייסד הישיבה שלמה ברויאר. במקביל החל להתכונן לבחינת בגרות ולאחר שעמד בה בהצלחה המשיך ללמוד באוניברסיטת פרנקפורט. כ"ץ העיד כי באותה תקופה, אף שלא היה בקיא במדעי היהדות, תהה מדוע לא חוברה היסטוריה של היהדות ברוח האורתודוקסיה, והבין שראיית המסורת כנתונה להתפתחות ולהשפעה מתוך הזמן והמקום שהתקיימה בו – מערערת למעשה את תוקפה הדתי. הוא נשא אז הרצאה קצרה, בה השווה בין תפישת התפתחות (Entwicklung) להתגלות (Entfaltung) של היהדות, ולימים כתב באוטוביוגרפיה שלו כי אף שלא ידע זאת אז, התקרב לעמדות האסכולה ההיסטורית מיסודו של זכריה פרנקל.
את עבודת הדוקטורט הגיש באביב 1934 בנושא התבוללות יהודי גרמניה. לפרנסתו עסק במתן שיעורים פרטיים ביהדות ובתלמוד לבני משפחת הרב ברויאר ולאחרים, ובנסיבות אלה הכיר את אשתו לעתיד גרטי-בינה לבית בירנבוים. הם נישאו בירושלים בשנת 1936. קודם לעלייתו לארץ ישראל שהה שנה בלונדון במטרה להשתלם בלשון האנגלית.
בישראל
עם הגעתו לארץ ישראל ב-1936 התגורר בתל אביב, שם עבד בעבודות הוראה מזדמנות, ומאוחר יותר קיבל משרת מורה בבית הספר "מוריה". לאחר כן (1945 – 1950) שימש מורה ומנהל בסמינר למורים ולגננות "תלפיות". בתקופת עבודתו כמורה פרסם מאמרים בנושאים חינוך, פסיכולוגיה ופדגוגיה. באותה תקופה שקד על חיבור ספר היסטוריה לבתי הספר היסודיים. הספר "ישראל והעמים" על ארבעת כרכיו יצא לאור בשנים 1945–1949, ושימש במשך עשרות שנים כספר לימוד היסטוריה בבתי ספר יסודיים, בעיקר של הזרם הדתי. הספר עודכן פעמיים.
המאמר המחקרי הראשון שכתב לאחר עלותו לישראל, "נישואים וחיי אישות במוצאי ימי הביניים", פורסם בכתב העת "ציון" בשנת 1944. המאמר משך את תשומת לבו של פרופ' בן-ציון דינור, ששמע גם על עבודת הדוקטורט שלו. בעקבות קשריו עם דינור הוא הוזמן ב-1949 לעבוד ברבע משרה כמרצה זוטר במחלקה לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים. עם קליטתו באוניברסיטה העתיק ב-1950 את מגוריו לירושלים. כ"ץ הודה שנהג בחוסר אחריות כשעזב משרה מלאה בת"א לטובת משרה חלקית וזוטרה בירושלים, כשמוטלת עליו פרנסת אשתו ושלשת בניו, אך הפיתוי לעסוק במחקר וההזדמנות להשתלב בחיים האקדמיים הם שהכריעו. כ"ץ שימש מרצה בחוגים לחינוך, סוציולוגיה והיסטוריה של עם ישראל.
בשנת 1958 ראה אור ספרו "מסורת ומשבר". בספר זה שאל כ"ץ את המושג הדורקהיימי "חברה מסורתית" לגבי החברה היהודית בעת החדשה המוקדמת, ועשה לראשונה שימוש בכלים סוציולוגיים בחקר ההיסטוריה היהודית. הספר נחשב עד היום לספר יסוד בתחום ההיסטוריה היהודית בעת החדשה. הוא ראה אור במספר מהדורות, ואף תורגם לאנגלית, גרמנית, רוסית והונגרית.
בשנת 1973 והוא בן 68 פרש לגמלאות. בשנים הבאות הרבה לחקור ולפרסם והמשיך לקחת חלק פעיל בחיים האקדמיים. בין השאר השתתף והרצה בכנסים ובסדנאות מחקר בארץ ובעולם. כמות פרסומיו מאז יצא לגמלאות ועד למותו עלתה על זו שפרסם במהלך השנים שבהן לימד באוניברסיטה. ספריו ומאמריו ראו אור במספר רב של שפות: עברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית, יפנית והונגרית. בשנה האקדמית 1973–1974 שימש שוב פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד. בשנים הבאות הסכים לשמש פרופסור אורח רק לתקופות קצרות. כך עשה באוניברסיטת לוצרן שבשווייץ, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וכן באוניברסיטת קולומביה ובישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
הקהילה האקדמית בישראל ומחוצה לה הכירה בחשיבותם של ספריו ומחקריו, ואף הוענקו לו אותות הוקרה רבים. בין השאר נבחר בשנת 1974 לחבר כבוד (תושב חוץ) של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בשנת 1979 קיבל את פרס קפלון ובשנת 1980 זכה בפרס ישראל למדעי היהדות. כמו כן הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה. בשנים 1981–1992 שימש יו"ר מכון ליאו בק בירושלים. פעילות המכון בחקר תולדות יהודי גרמניה חפפה את התעניינותו המדעית. במהלך הקריירה האקדמית שלו בישראל ומחוצה לה הדריך עשרות תלמידים בכתיבת עבודת דוקטור. תלמידיו ותלמידי תלמידיו ממלאים תפקידים מרכזיים במחקר ובהוראה של ההיסטוריה היהודית בארץ ובעולם. מרכז זלמן שזר מעניק מדי שנה מלגה לחוקרים בתחום תולדות עם ישראל, הקרויה על שמו של יעקב כ"ץ.
גם כשעבר את שנתו התשעים המשיך בפעילות מגוונת. בשנה זו יצא לאור ספרו "הקרע שלא נתאחה", והוא הוזמן להיות "עמית נלווה" במכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית. כמו כן הוסיף לפרסם מאמרים בעיתונות ובכתבי עת. כ"ץ התעניין באורח תדיר בפוליטיקה ובחברה בישראל, ולעיתים הגיב באמצעות מאמר לעיתון או במכתב למערכת. עיקר תגובותיו התייחסו לשאלות דת ומדינה ולנושאי הלכה.
ספריו ומאמריו מצוטטים לרוב, וכפי שאמר לפני פטירתו: "המצבה הטובה ביותר לאדם היא ספריו". סיפור חייו נמצא בספרו האוטוביוגרפי "במו עיני". יעקב כ"ץ נפטר בגיל 93, שבועות אחדים לאחר שסיים לכתוב את ספרו האחרון "עת לחקור ועת להתבונן".
תרומתו האקדמית
עבודתו של כ"ץ היא רחבת היקף, ומתפרשת על נושאים רבים. תחום התמחותו של כ"ץ היה תולדות עם ישראל, תוך התמקדות בהבטים הבאים:
חידושו המרכזי של כ"ץ נגע לאופן בו תפס את האורתודוקסיה היהודית. הוא נכנס לתחום זה בשלב מאוחר יחסית של עבודתו האקדמית, במידה רבה לאחר שנחשף אליו בעקבות עבודותיו של תלמידו משה סמט, שכתב על כך גם את עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית כ"ץ. לטענת שני החוקרים, כמו גם לטענת היסטוריונים רבים אחרים (שכ"ץ היה המוביל שבהם), האורתודוקסיה איננה המשכה הישיר של היהדות המסורתית, אלא היא חידוש של ראשית המאה ה-19, אשר בא כתגובת נגד לתהליכי המודרניזציה – חילון מצד אחד, ותנועת רפורמה דתית מצד שני. בתגובה לתנועת ההשכלה, בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19, נטו רבים ביהדות גרמניה ללכת בעקבות היהדות הרפורמית בתחומים של אמונה וקיום ההלכה. בתגובה לכך, היהדות האורתודוקסית ביצרה את חומות הקהילה הדתית על ידי פסיקה נוקשה ושמרנית, אשר ביקשה בכך להרחיק כל סממן של חדשנות. החת"ם סופר, מי שנחשב בעיני רבים כמייסד האורתודוקסיה, ניסח זאת על ידי הכלל: "חדש אסור מן התורה" (בהשאלה, תוך שהוא משנה את משמעותו ומוציא אותו מהקשרו המקורי). כך, על פי בקורתו המרומזת, הפכו "איסורים מסופקים - לאיסורים ודאיים, מנהגים פשוטים לגזירות חז"ל, וגזירות חז"ל - לעברה מדאורייתא"
1987 בספורט
אליפות העולם באתלטיקה 1987
אליפות העולם השנייה באתלטיקה נערכה בין 28 באוגוסט ל-6 בספטמבר ברומא שבאיטליה.
מזרח גרמניה זכתה במקום ראשון באליפות עם 10 מדליות זהב ו-31 מדליות בסך הכל, לעומת ארצות הברית  שסיימה במקום שני עם 10 מדליות זהב ו-20 מדליות בסך הכל.
אליפות העולם באתלטיקה באולם
ברית המועצות זכתה באליפות עם 6 מדליות זהב ו-15 מדליות בסך הכל, לפני ארצות הברית  עם 6 מדליות זהב ו-11 מדליות בסך הכל.
ג'ודו
אליפות העולם בג'ודו נערכה באסן שבגרמניה. יפן זכתה ב-4 מדליות זהב (12 בסה"כ), סין ב-3 מדליות זהב (4 בסה"כ), צרפת זכתה ב-2 מדליות זהב (7 בסה"כ). החל משנה זו אליפויות העולם לנשים וגברים נערכות במשותף.
החלקה על הקרח
הזוכים באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בסינסינטי, שבארצות הברית:
גביע דייוויס
נבחרת שוודיה זכתה בגביע לאחר ניצחון 0-5 על נבחרת הודו.
אליפות אירופה
נבחרת יוון זוכה באליפות.
אליפות דרום אמריקה
ארגנטינה זכתה באליפות וונצואלה  זכתה במקום השני.
הגביע הביניבשתי
טרסר מילאנו זוכה בתואר בפעם הראשונה לאחר ניצחון על ברצלונה.
גביע אירופה לאלופות
טרסר מילאנו זכתה באליפות לאחר שניצחה בגמר את מכבי תל אביב.
גביע אירופה למחזיקות גביע
ציבונה זאגרב זוכה בגביע ספורטה, לאחר ניצחון על סקאבוליני פזארו  בתוצאה 74-89.
גביע קוראץ'
ברצלונה זוכה בגביע קוראץ', לאחר ניצחון על לימוז'  בסיכום מפגש כפול: 106-85 ו-97-86.
אליפות אירופה בשחייה
אליפות אירופה בשחייה 1987 נערכה בשטרסבורג שבצרפת בין 16 באוגוסט ל–23 באוגוסט.
מזרח גרמניה זכתה באליפות עם 18 מדליות זהב ו-41 מדליות בסך הכל, לפני ברית המועצות  שזכתה ב-6 מדליות זהב ו-21 מדליות בסך הכל.
באליפות נקבע שיא עולם חדש אחד על ידי זילקה הירנר במשחה ל-100 מטר חזה (1:07.91 דקות)
קריסטין אוטו שזכתה ב-5 מדליות זהב והייקה פרידריך  שזכתה ב-4 מדליות זהב, היו השחייניות המצטיינות באליפות.
אליפות הפאן פסיפיק בשחייה
נערכה בבריזביין שבאוסטרליה בין 13 באוגוסט ל-16 באוגוסט
ארצות הברית זכתה באליפות עם 25 מדליות זהב.
צהריים
הצהריים נחשבים לאמצע היום, ורוב האנשים נמצאים בשעה זו בשיא פעילותם. עם זאת, אנשים רבים נוהגים לנוח בשעות האלו.
בצהריים נוהגים לאכול ארוחת צהריים ויש שגם ישנים שנת צהריים.
קיימת מסגרת חינוך הנקראת "צהרון" ובה מטפלים בילדים משעת הסיום בגני ילדים ובתי ספר עד לשובם של ההורים לביתם.
ביהדות
בצהריים נוהגים היהודים להתפלל תפילת מנחה. התפילה רמוזה בחומש בראשית, בפסוק: "ויצא יצחק לשוח בשדה לפנות ערב" המרמז על תפילת מנחה, וכן בתהילים בפסוק "עֶרֶב וָבֹקֶר וְצָהֳרַיִם אָשִׂיחָה וְאֶהֱמֶה וַיִּשְׁמַע קוֹלִי", המרמז על שלוש התפילות שחרית בבוקר, מנחה בצהריים וערבית בערב. זמן תחילת תפילת מנחה הוא ממחצית השעה אחרי חצות היום, והיא נקראת במקורות צהריים.
בתרבות הפופולרית
שירו של אברהם חלפי, "צער לך", מתחיל בשורות הבאות:
בכך, חלפי השתמש במילה "צעריים" כמעיין הומופון למילה "צהריים". (זהו לא הומופון אמיתי, כיוון שאת "צהריים" יש לבטא, כאמור, כ"צוֹהוֹרַיִים").
יריבויות בליגת KHL
היריבויות בליגת KHL מחולקות למספר קטגוריות ומכיוון שהליגה עדיין צעירה, רבות מהיריבויות עברו אליה מימי הסופרליגה הרוסית, בעוד שמשחקי דרבי חדשים צמחו על רקע העלייה בפופולריות של הליגה.
חלק מהיריבויות הן מבוססות גאוגרפית (כמו הדרבי המוסקבאי) ואילו אחרות מבוססות על שמות הקבוצות או לארגון שהקבוצות הללו השתייכו אליו בתקופת ברית המועצות (כמו הדרבי הצבאי). לא כל הקבוצות מציגות יריבות שאינן משתנות בכל עונה.
במסורת האירופית, יריבויות ספורטיביות ברוסיה מכונה "משחקי דרבי".
דרבי הבירה
מדי שנה, מהדורות חדשות הספורט נוטות לחשב על רקע משחקי הדרבי המוסקבאי מיהי אלופת מוסקבה, בהתבסס על משחקים בין שלוש הקבוצות הללו. החל מעונת 2009/2010 של ליגת KHL, כל קבוצות מוסקבה נמצאות תחת חטיבה אחת (החטיבה המערבית), מה שהופך את משחקי היריבות לשכיחים יותר. מפני שההוקי פחות פופולרי מאשר כדורגל וענף ספורט אחר במוסקבה, קבוצות שמבוססות במוסקבה סובלות מירידה במספר הצופים במשחקיהן. בדרבי ערי הבירה, לעומת זאת, תמיד ישנה נוכחות צופים גבוהה יותר ממשחקים אחרים.
=== דרבי מחוז מוסקבה === בשנותיה הראשונות של ליגת KHL התקיימה יריבות בין מועדוני ההוקי של מחוז מוסקבה, אך קבוצות רבות התפרקו וכיום אין יריבות משמעותית בענף ההוקי במחוז מוסקבה.
היריבות הייתה בין מועדון אטלנט מחוז מוסקבה מול ויטיאז צ'כוב, מועדון אם.וה.דה וחימיק ווסקרסנסק.
דרבי ערי הבירה
כהמשך ליריבות הכללית בין העיר סנקט פטרבורג למוסקבה (כתחרות בין עיר הבירה ההיסטורית לעיר בירה המודרנית), ישנה יריבות עצומה בין מועדון סק"א מול כל אחת מקבוצות מוסקבה, אם כי לא הקבוצות במחוז מוסקבה. היריבות המתוחה ביותר היא בין סק"א וצסק"א, שכונתה הדרבי הצבאי.
הדרבי הטטרי
יריבות זו לא נחשבת לאחת הגדולות בענף ההוקי ברוסיה, אך בכל זאת משמעותית בכך שאק בארס הייתה ידועה בקרב שחקנים ומאמנים ולעומת נפטכימיק היא המועדון הגדול במחוז ונחשב ל"אח הבכור" של ענף ההוקי בטטרסטן והיריבות משקפת מפגש ידידותי לרוב.
=== דרבי אורל ===
הדרבי הצ'כוסלובקי
היריבות בין מועדון סלובן ברטיסלאבה הסלובקי ללב פראג הצ'כית היה טבעית מההתחלה בשל יריבות ההוקי קרח צ'כיה – סלובקיה ושתי הקבוצות היו הנציגות היחידות של מדינותיהן בליגת KHL. מאז עזיבת לב פראג את הליגה ולאחר מכן עזיבתה של סלובן השכיחו את חשיבות הדרבי הזה והשניים לא נפגשו מאז במסגרת תחרותית.
הדרבי הירוק הגדול
ניתן לכנות גם את הדרבי כדרבי האלופות, אלה שתי הקבוצות הראשונות שזכו בגביע גגארין ולשתי הקבוצות יש מדים ירוקים, הן מרפובליקות אוטונומיות ויש להן שחקני קליבר של ה-NHL, מה שהופך את המשחקים ביניהן למתוחים במיוחד.
גוסטבו קברל
גוסטבו דניאל קברל (בספרדית: Gustavo Daniel Cabral; נולד ב-14 באוקטובר 1985 באיסידרו קסנובה שבפרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בשורות פצ'וקה.
קריירה
קברל החל לשחק בקבוצת ראסינג קלוב, במהרה הפך לשחקן הרכב ולאחד משחקניה החשובים של הקבוצה ולאחד מהבלמים הצעירים המבטיחים של ארגנטינה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב- 2003 ושיחק בשורותיה עד ינואר 2008. למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות מאירופה, בחר קברל לעבור לריבר פלייט. מחצית מכרטיסו נרכש על ידי סוכן שחקנים. ביוני 2010 עבר לאסטודיאנטס טקוס המקסיקנית. לאחר שנה חזר לארגנטינה וחתם בארסנאל סארנדי. ב-10 באוגוסט 2011 הושאל לקבוצה הספרדית לבנטה, ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-3 בדצמבר נגד ברצלונה. ב-12 ביוני 2012 הושאל שוב והפעם לקבוצה סלטה ויגו. בקיץ 2013 הפך לשחקן קבוע. ב-14 ביוני 2019 לאחר שבע שנים בויגו חתם בפצ'וקה המקסיקנית לשנתיים.
להבה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראשי תיבות
}}
ולדימיר השני, נסיך קייב
ולדימיר (ברוסית: Владимир; 1053- 19 במאי 1125) בנו של וסבולוד הראשון, היה נסיך קייב בשנים 1113–1125.
חייו
ולדימיר נולד בשנת 1053 בקייב. לפי המסורת, אימו הייתה בתו של קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית. אמיתות הדבר מוטלת בספק, אך עם זאת ידוע שאימו הייתה ממוצא ביזנטי. בצעירותו היה נסיך רוסטוב (1066–1073) ונסיך סמולנסק (1073–1078). לאחר שאביו התמנה לנסיך קייב בשנת 1078 הוא קיבל את נסיכות צ'רניגוב. עם מות אביו ב-1093 ניתנה לו הזדמנות להיות נסיך קייב, אולם הוא סירב כיוון שהעדיף שהתואר יועבר לבן דודו - סוויאטופולרק השני. הסיבה לכך היא שסוויאטופולק היה מבוגר יותר וולדימיר רצה להימנע ממלחמת ירושה.
בסביבות שנת 1100 הוא יסד את העיר ולדימיר שבהמשך הפכה למרכז המדינה הרוסית.
ולדימיר היה בין יוזמי ברית הנסיכויות הרוסיות נגד הקומנים. לצורך כך הוא יזם שלוש אספות נסיכים, החשובות שבהן נערכו בשנת 1097 בלובץ' ובשנת 1103 בדולובסק. הוא השתתף באופן פעיל בכל המערכות נגד הקומנים, שבסופו של דבר הפסיקו את התקפותיהם על רוס של קייב. בספר "הנחיות" שהוא השאיר לבניו, הוא מציין שהשתתף ב-83 מערכות צבאיות וחתם על חוזה שלום עם הקומנים 19 פעמים.
עם מותו של בן דודו סוויאטופולק בשנת 1113, החל מרד בקייב, ואצולת העיר הזמינה את ולדימיר על מנת שישליט שם סדר. הוא הצליח בדיכוי המרד אך ראה שיש צורך בשינוי חוקתי עמוק יותר. על כן, הוא פרסם סדרת חוקים חדשים שמסדירים את נושא הריבית על ההלוואות וגביית חובות.
תקופת שלטונו הייתה תקופה של פריחה מדינית. הוא עצמו וקרובי משפחה שלטו בכ-75% מהשטח המאוכלס על ידי הרוסים. היציבות התבססה על המוניטין שלו כמנהיג ובשל סכנות מפלישות הקומנים.
ילדים
מאשתו גיטה מסאסקס, בתו של הרולד השני, מלך אנגליה:
מאשתו ממוצא ביזנטי:
ייתכן שהייתה לו גם אישה נוספת ממוצא קומני.
טוביה חטא וזיגוד מינגד
מקור הפתגם
מקור הפתגם הוא בתלמוד בבלי במסכת פסחים: (תרגום לעברית: כמו אותו מעשה שטוביה חטא ובא זיגוד לבדו והעיד בו לפני רב פפא. הלקהו [רב פפא] לזיגוד. אמר לו [זיגוד לרב פפא]: טוביה חטא וזיגוד לוקה?! אמר לו [רב פפא לזיגוד]: כן, שנאמר [דברים יט,טו] 'לֹא יָקוּם עֵד אֶחָד בְּאִישׁ [לְכָל עָו‍ֹן וּלְכָל חַטָּאת בְּכָל חֵטְא]', ואתה לבדך העדת בו - רק שם רע הוצאת עליו).
רש"י מסביר שלאחר המעשה שאירע, שרב פפא העניש את זיגוד במלקות, נוצר הפתגם על פי אותו מאורע: "טוביה חטא וזיגוד מינגד?!"
במסכת מכות מביא התלמוד הבבלי את הפתגם ואומר שנוהגים היו לומר פתגם זה "הכא" (כאן, כלומר בבבל), ואילו "התם" (שם, כלומר בארץ ישראל) היה נפוץ פתגם אחר, בעל משמעות דומה. בארץ ישראל היו אומרים: "שכם נסיב ומבגאי גזיר?!" כלומר: הייתכן ששכם בן חמור לקח את דינה בת יעקב לאשה וההנאה שלו, ושאר בני העיר שלא נהנו - מלו את עצמם ונצטערו?! (על פי המעשה בספר בראשית פרק ל"ד; מבגאי כאן משמעו - שם של אחד מבני העיר שכם).
השלכות הלכתיות
לסיפור מעשה זה השלכה הלכתית בנוגע לאיסור לשון הרע. מלבד העיקרון המפורש במעשה, שאסור לעד אחד להעיד על עברה שעשה אדם אחר, למדו ממנו כמה פוסקים שהמוציא שם רע על חברו - נענש במלקות, משום שעבר על איסור לשון הרע. מאידך, פוסקים אחרים טענו שזיגוד לא לקה משום שעבר על איסור לשון הרע, אלא על שעבר על האיסור להעיד עדות של עד אחד - "לא יקום עד אחד באיש". לפי הסבר זה, אדם המספר לשון הרע על חברו שלא בתורת עדות - אינו לוקה. לכל הדעות, מלקות אלה אינן מן התורה, אלא מכות מרדות (מלקות מדברי חכמים), שהרי אין מלקות מן התורה אלא בזמן שיש סנהדרין הראויה לדון דיני נפשות.
קישורים חיצוניים
נחום רקובר, על לשון הרע ועל הענישה עליה במשפט העברי, סיני תשכ"ב באתר דעת.
מסע הבחירות של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית (1968)
בשלהי 1967, סיפר סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון למשפחתו כי מתכנן לערוך מסע בחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968. אף על פי שרעייתו, פט ניקסון, לא תמיד נהנתה מהחיים הציבוריים (למשל, היא הייתה נבוכה מהצורך לגלות כמה ענייה משפחתה בנאום צ'קרס), היא תמכה בשאיפותיו של בעלה. ניקסון האמין כי מאחר שהדמוקרטים חלוקים בקשר למלחמת וייטנאם, לרפובליקני יהיה סיכוי טוב לנצח, אם כי הוא ציפה שהבחירות יהיו צמודות כמו בבחירות 1960.
שלבים מוקדמים
ב-7 בינואר 1967, נפגש ניקסון עם יועציו הקרובים כדי לדון בכניסה למירוץ של 1968. הוא ביקש מהנוכחים לשמור על הפגישה בסוד אולם לרמוז שהוא שוקל להתמודד. כעבור חודש, הכחיש בריאיון שבכוונתו להתמודד. הסקרים חשפו שהוא מוביל בקרב הרפובליקנים, ובפברואר 1967 נחשף בסקר שהוא מוביל על ג'ורג' רומני בהפרש של שנים עשר אחוזים. ניקסון החל להתארגן באינדיאנה, נברסקה, ניו המפשייר, אורגון ובוויסקונסין כדי לנצח בהן בבחירות המקדימות. במרץ זכה לתמיכתו של בארי גולדווטר. ועדה לבחרת ניקסון הוקמה באותו החודש, ובסוף מאי נפתחו משרדים בוושינגטון.
באביב ובקיץ, נסע ניקסון אל מזרח אירופה ואל אמריקה הלטינית כדי לחזק את מעמדו בנושאי חוץ. באוגוסט חזר כדי להיפגש עם האסטרטגים שלו. כעבור יומיים נאלץ מנהל מסע הבחירות שלו להתפטר עקב מקרה חירום משפחתי. כעבור שבוע, פוטרו חמישה חברי צוות לאחר שנטען שהדליפו מידע לרוקפלר ולרייגן. החדשות לא פגעו בניקסון שהמשיך להכין את אסטרטגית הבחירות שלו.
סתיו 1967
באמצע ספטמבר 1967, היה ניקסון מאורגן כהלכה במדינות. הוא קיווה שיוכל להדגים את יכולתו לנצח בבחירות המקדימות, והודיע שיכריז על כניסתו למירוץ בין דצמבר ופברואר. בינתיים, דן ניקסון עם הצוות שלו בנושא מלחמת וייטנאם. הצוות ייעץ לניקסון לרכך את עמדתו, ולהתמקד בעיקר בנושאי פנים. אחרים טענו שהדבר פגע בניקסון ובמעמדו כמומחה בנושאי חוץ.
באוקטובר, חזו המומחים הפוליטיים שניקסון ינצח בניו המפשייר, ויסקונסין ונברסקה בבחירות שיתחילו במרץ 1968. הם טענו שרייגן מוביל באורגון מפני שהיא קרובה למדינתו, קליפורניה. ג'ורג' רומני החל להתארגן גם הוא. רומני הכריז על מועמדותו בנובמבר וניקסון הגביר את צעדיו. הוא השקיע מאמץ בניו המפשייר. רבים טענו שהיה קליל יותר במסע הבחירות, ולא היה כועס או עייף כמו שהתנהג במהלך הפסדיו בשנות השישים. סניו יורק, גייס ניקסון 300,000 דולרים לניסיונו של הסנאטור ג'ייקוב יעבץ להיבחר מחדש. בסוף דצמבר, היה ברור שהוא המועמד המוביל.
תחילת 1968
כש-1968 החלה, היה ניקסון המועמד המוביל. עם זאת, חשפו הסקרים שמול הנשיא לינדון ג'ונסון הוא זכה ל-41% בלבד מהקולות לעומת 50% לג'ונסון. בינואר, נסע ניקסון לטקסס ולעג לנאום מצב האומה של הנשיא. בנוסף שאל האם המדינה יכולה להרשות לעצמה עוד ארבע שנים עם נשיא כושל כמו ג'ונסון. באותה התקופה, נפוצו שמועות שניקסון יכריז על התמודדותו בפברואר.
בחירות מקדימות
ב-1 בפברואר, הכריז ניקסון על כניסתו למירוץ ועל הצורך במנהיגות חדשה. מיד לאחר מכן החל במסע הבחירות שלו. ניקסון נסע לפגוש את מנהיגי המפלגה בניו המפשייר והחל להפיק תשדירים. הוא ערך מסע בחירות, על אף שנטען שהוא ינצח בניו המפשייר בקלות. לכן החליט לעבור לערוך מסע בחירות בוויסקונסין. הוא טען שעל ארצות הברית להימנע מעימותים כמו בווייטנאם, אולם שעל המדינה מוטלת חובה לסייע לעולם החופשי להילחם נגד תוקפנות. הוא טען שהמשטרים הצבאיים באמריקה הלטינית הם דוגמה לכך. הוא טען שעל המדינה לספק סיוע אולם לא חיילים. באמצע פברואר גברה המעורבות בווייטנאם ומעמדו של ניקסון השתפר. סקר חשף שהוא זכה ל-43% מהקולות לעומת 48% לג'ונסון. בסוף החודש, פרש רומני מהמירוץ, בעיקר מפני שטען ש"שטפו את מוחו" כדי שיתמוך במלחמה. ניקסון נותר כמעט ללא תחרות בבחירות המקדימות, והתמודד מול נלסון רוקפלר ורונלד רייגן שלא הכריזו על מועמדותם.
הייתה זו אחת מעונות הבחירות המקדימות הסוערות ביותר אי פעם: היא נפתחה במתקפת טט, לאחר מכן, נסיגתו מהתמודדות נוספת של הנשיא ג'ונסון לנוכח חוסר הצלחתו בבחירות המקדימות בניו המפשייר, ובמהלכה התנקשו בחייו של אחד המועמדים הדמוקרטיים, הסנאטור רוברט קנדי, דקות ספורות לאחר ניצחונו בקליפורניה. בצד הרפובליקני, היריב העיקרי של ניקסון היה מושל מישיגן, ג'ורג' רומני, אם כי מושל ניו יורק נלסון רוקפלר ומושל קליפורניה רונלד רייגן היוו גם הם תחרות לניקסון. ניקסון ניצח בתשע מ-13 מערכות הבחירות המקדימות, אם כי רייגן, שניצח בקליפורניה, היה זה שהשיג את מרב הקולות.
לקראת הבחירות בוויסקונסין בתחילת אפריל, המכשול היחיד של ניקסון היה התמיכה שלה זכה הסנאטור הדמוקרטי יוג'ין מקארתי מול ג'ונסון. אולם ג'ונסון פרש לפני מערכת הבחירות, ורייגן, גם אם לא התמודד באופן רשמי, עדיין התמודד בוויסקונסין. ניקסון השיג 80% מהקולות. ללא ג'ונסון, פיגר ניקסון בסקרים אחרי יוג'ין מקארתי, יוברט האמפרי ורוברט קנדי.