cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בלגיקה (ספינה, 1884)
המשלחת לאנטארקטיקה
במהלך מסעה, כמעט נגחה "בלגיקה" את היאכטה המלכותית של בלגיה. ב-6 באוקטובר 1897 הגיעה הספינה לריו דה ז'ניירו, ברזיל. פרדריק קוק הצטרף שם לספינה. עם הגיעם למונטווידאו, אורוגוואי, פוטר הטבח ובמקומו נשכר טבח שוודי. במסע בין מונטווידאו לפונטה ארנס, צ'ילה, התרשל המכונאי בעבודתו והניח לדוד להתייבש. הוא פוטר כשהאונייה הגיעה לפונטה ארנס ב-1 בדצמבר 1897. בעיות משמעת נוספות התעוררו בפונטה ארנס, וחיל הים של צ'ילה התבקש להתערב. הטבח השוודי ושלושה מלחים בלגים פוטרו, ו"בלגיקה" הפליגה לאנטארקטיקה במצבת ימאים לוקה בחסר.
המלח קרל וינצקה נסחף מעל הסיפון וטבע בדרך לאנטארקטיקה. האי וינצקה קרוי על שמו. "בלגיקה" חצתה את החוג האנטארקטי ב-15 בפברואר 1898. ב-3 במרץ נתקעה "בלגיקה" בקרח דחוס. הצוות לא התכונן כראוי לשהייה בחורף האנטארקטי. דה ז'רלאש אסר על הצוות לאכול את בשר הפינגווינים וכלבי-הים שנצבר באונייה, משום שטעמם היה שנוא עליו. כתוצאה מכך, הופיעה צפדינה ב"בלגיקה". לאחר מותו של המומחה למגנטיות אמיל דנקו ב-5 ביוני 1898, עוד החמיר המצב. המוראל ירד לשפל המדרגה לאחר מותו של חתול האונייה, ננסן, ב-22 ביוני.
ב-22 ביולי לקחו אמונדסן וקוק לידיהם את הפיקוד על האונייה, כיוון שדה ז'רלאש ולה קואנט היו חולים מדי. קוק עמד על כך שאנשי הצוות יאכלו מבשר הפינגווינים וכלבי הים, והשינוי בתפריט הביא להחלמתם המהירה מן הצפדינה. הסיכוי לעבור חורף שני באנטארקטיקה דרבן את האנשים לפעולה במאמציהם לשחרר את "בלגיקה" מן הקרח. ב-14 בפברואר 1899 השתחררה האונייה לבסוף מכבלי הקרח, אם כי חודש נוסף עבר לפני שיכלה להפליג אל פונטה ארנאס, לשם הגיעה ב-28 במרץ. "בלגיקה" תוקנה בפונטה ארנס והפליגה לבואנוס איירס, ארגנטינה, משם יצאה ב-14 באוגוסט 1899, הביתה. ב-30 באוקטובר הגיעה אל בולון-סור-מר, וב-5 בנובמבר אל אנטוורפן, שם התקבלה בחגיגות לאומיות. לאחר שובה לבלגיה ב-1901, חזרה בלגיקה לשמש כספינה לציד לווייתנים.
השנים הבאות
בשנת 1916 נמכרה "בלגיקה" לחברה מסחרית בשפיצברגן ושמה שונה ל"איספיורד". שינויים במבנה הספינה נעשו להוספת תאים לנשים שבצוות. "איספיורד" שימשה להובלת פחם ונוסעים בין סוואלברד לצפון נורווגיה בשנת 1918 נמכרה "איספיורד" לקריסטיאן הולסט מהארסטד. תרניה הוסרו והיא הייתה לספינת דיג ועיבוד דגים. שמה הקודם "בלגיקה" הושב לה. מסוף שנות ה-30' שימשה "בלגיקה" להובלת פחם. באפריל 1940 הפקיע אותה חיל המשלוח הצרפתי-בריטי לשמש כאוניית אפסנאות, שאחסנה חומרי נפץ. האונייה טבעה בהתקפה של חיל האוויר הגרמני על נמל הרסטד ב-15 במאי 1940. שרידי האונייה התגלו ב-1990. העוגן שלה נמצא בתצוגה במוזיאון הקוטב בטרומזה, נורווגיה.
2 על 1 מחייבת למשחק מלא
הכרזת 1NT מחייבת לסיבוב הכרזה אחד
לאחר הכרזת 1NT, עשוי הפותח להכריז בלית ברירה, 2 או 2 גם עם 3 קלפים בסדרה ובמקרים נדירים גם עם שניים. דוגמה:
KQJ6
AK543
83
לאחר שפתח 1 ושותפו הכריז 1NT, הפותח נאלץ להכריז 2 עם שני קלפים. הכרזת 2, תתפרש כ Reverse Bid, המראה 17 נקודות לפחות כשלפותח רק 13 נקודות.
אסכולות בשיטה
בין המומחים לשיטה לא תמיד יש הסכמה על אופן ההכרזה. בפיסקה זו יוצגו בעיות שבהן יש חילוקי דעות בין מומחים.
חזרה על סדרת מייג'ור על ידי הפותח לאחר הכרזה בגובה 2 של השותף
האסכולה של מרטי ברגן גורסת כי חזרה על סדרת מייג'ור על ידי הפותח מחייבת שישה קלפים בסדרה. בהיעדר שישה קלפים ובהיעדר סדרה אחרת עם ארבעה קלפים לפעמים אין מנוס מהכרזת 2NT. הבעיה בשיטה זו היא שלפעמים אין לפותח עוצרים בשתי הסדרות או באחת מהן.. על פי האסכולה של מייק לורנס, אפשר לחזור על סדרת הפותח גם עם חמישה קלפים בסדרה. הכרזת 2NT מחייבת עוצרים בשתי הסדרות שלא הוכרזו. הבעיה בשיטה היא שלא ניתן לדעת האם לפותח יש חמישה קלפים בסדרת המייג'ור בה פתח או שיש לו שישה קלפים. ג'ון שולר הציע שינוי הפותר את הבעיות בשתי האסכולות. השינוי נקרא The Schuler Shift. אופן ההכרזה במקרה של פתיחה במייג'ור וחוסר בסדרה ארוכה להכרזה. על פי שולר חזרה על הסדרה פירושה חמישה קלפים בדיוק בסדרה, ללא סדרה נוספת של ארבעה קלפים. הכרזת 2NT היא הכרזה מלאכותית המראה 6 קלפים בסדרת המייג'ור שהוכרזה.
למה זה טוב?
למה זה טוב? היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בכאן חינוכית החל מ-24 במרץ 2022. את הסדרה יצרו יגאל שפירא, כרמית אייל-דהאן ויובל סגל, וביים אותה דניאל אדר.
עלילה
האם יכול להיות שלטעות זה דבר טוב? איך בלגן יכול לעזור לנו? ומתי דווקא כדאי לשבור את החוקים? בסדרה דוקומנטרית מצחיקה וצבעונית, אודי ואביעד בודקים איך מה שנתפס אצלנו שלילי יכול להיות גם חיובי ומועיל.
מבצר אוסאמה
מבצר אוסאמה (בספרדית: Fortaleza Ozama) הוא מבצר בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית, סמוך לגדתו המערבית של נהר אוסאמה.
המבצר הוקם בין 1502 ל-1505 בהוראת המושל ניקולאס דה אובאנדו במטרה להגן על סנטו דומינגו ועל הנמל שלה מפני שודדי ים ומפני יריבותיה של ספרד על השליטה באזור – בריטניה, פורטוגל וצרפת. בדומה למבנים אחרים באותה תקופה, גם את המבצר בנו ילידים בני הטאינו ועבדים שהובאו מאפריקה. עם השלמת הבנייה היה מבצר אוסאמה לראשון המבצרים הספרדים ביבשת אמריקה, ולמעשה המבנה הצבאי הראשון של מעצמה אירופית כלשהי ביבשת זו.
הלבנים ששימשו לבניית המבצר סותתו מאלמוגים שנישלו מהים, והן הוצמדו זו לזו בתערובת של גבס, חרסית, גיר ודם של בעלי חיים. המבנה הראשון שהוקם, שהוא גם המבנה המרכזי בתחומי המבצר, הוא "מגדל המחווה" (Torre de Homenaje), המתנשא לגובה של 18 מטרים. סביבו הוקמו יתר המבנים ועמדות לתותחים. החומות המקיפות את המבצר נבנו בעובי של 3 מטרים, פרט לחומה הפונה לנהר, שעוביה מטר אחד. שער הכניסה, הפונה לעיר, הוקם ב-1608.
פרט להגנה על העיר, שימש המבצר גם כבית סוהר, ובייעודו זה פעל עד 1965. עם פינויו באותה שנה, נפתח המבצר לציבור הרחב. ב-1990 הוכרזה העיר הקולוניאלית של סנטו דומינגו כאתר מורשת עולמית, והמבצר נכלל בשטח ההכרזה.
טמבור (כלי נגינה)
לטמבור מסגרת עץ צילינדרית, שתי יריעות עור המתוחות באמצעות חבל, רצועת עור ומיתר-תוף מתכוונן (snare). לכל אחד מן הטמבורים טווח צלילים של אוקטבה בקירוב: ככל שהטמבור גדול יותר, גובה הצליל שלו נמוך יותר. מנגנים בו באמצעות מקל הקשה יחיד, המכה על ראש התוף בעל המיתר. הטמבור תלוי ברצועה הכרוכה על הזרוע בין המרפק לפרק היד, ובשעת הנגינה הוא מוחזק במקביל לקרקע.
הטמבור ידוע בעיקר ככלי ליווי לחליל שלושה נקבים (pipe) ולחלילים קטנים אחרים, והוא מפורסם מאוד ככלי ההקשה בלהקת חליל וטמבור של איש אחד.
פתן ים סכיסטוסה
פתן ים סכיסטוסה המכונה נחש ים מקורי (שם מדעי: Enhydrina schistosa) הוא מין של נחש ים ממשפחת הפתניים המצוי במימי האזור האינדו פסיפי בטווח שבין איי סיישל, מדגסקר והים הערבי, לעבר המפרץ הפרסי, פקיסטן והודו לדרום-מזרח אסיה במיאנמר, תאילנד ווייטנאם. לעיתים הוא נכנס גם לנהרות.
מאפיינים
נחש ימי זה מגיע לאורך של עד 140 סנטימטרים (אך נפוץ יותר באורך מטר אחד), והוא בעל נחיריים רחבים בעלי קשקשים נוקשים מורחבים לאורך הלסת, המשווים ללסת מראה של מקור. הראש רחב והגוף אפור כהה למעלה ולבן מלמטה עם רצועות פסים בצבע שחור עד ירוק-זית. נחשים אלה יכולים לצלול עד לעומק 100 מטרים ולעלות לנשום פעם בחמש שעות. כמו רוב נחשי הים הם משריצים מתחת למים.
הנחש פעיל בלילות, אז הוא שוחה בשוניות האלמוגים בחיפוש דגים. ההכשה משתקת את הדגים במהירות.
נחש זה אחראי למרבית ההכשות מנחשי ים, למעלה מ-90%. זאת כתוצאה מאופייו הפראי ועקב תפוצתו הרווחת, כשהוא הנפוץ שבכל נחשי הים של הודו. מנת הLD50 של הארס הוא 0.1125 מ"ג/ק"ג, כשהתפוקה הממוצעת היא 7.5-9 מ"ג ארס בהכשה. הארס מורכב מנוירוטוקסין ומיוטוקסין (Myotoxin) חזק היכול להרוג בקלות, תוך קריסה של מערכת הנשימה ושל הלב.
אגם פררה
אגם פָּרֶרָה או בריכת פררה (באנגלית: Parera Pond) הוא אגם מים מתוקים קטן הממוקם כ-2 קילומטרים דרומית לרכס אנדרוז, בעמק טיילור, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמו של האגם ניתן לו על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד בשנת 1988.
המילה "פררה" משמעותה במאורית "ברווז בר". השם קיבל תוקף רשמי ב-24 ביוני 2004.
לקריאה נוספת
• W. Andrew Jackson, Alfonso F. Davila, Nubia Estrad, W. Berry Lyons, John D. Coates, John C. Priscu, Perchlorate and chlorate biogeochemistry in ice-covered lakes of the McMurdo Dry Valleys, Antarctica, P 22
• RUTH C. HEINDEL, ANGELA M. SPICKARD, and ROSS A. VIRGINIA, Landscape-scale soil phosphorus variability in the McMurdo Dry Valleys, Antarctic Science (2017), P 4
• Aneliya Sakaeva, Ecology and Biogeography of Freshwater Diatoms in Ponds of McMurdo Dry Valleys and Parts of the Ross Island, (2014). Environmental Studies Graduate Theses & Dissertations. 20.
שיוואג'י, קיסר הודו
שִׁיווָאגִ'י (מראטהית: शिवाजी) היה לוחם שבט מהרתי, אשר הקים ממלכה מתוך סולטנות ביג'אפור בעת קריסתה את יסודותיה של האימפריה המראטהית. שיוואג'י היה מאויביה הגדולים ביותר של האימפריה המוגולית.
מבחינה רשמית הוא שלט באימפריה המרתית כצ'הטרפטי (קיסר) מאז 1674 בעת הוכתר במבצר ראיגד ועד מותו, בזמן זה הוא האדיר מחדש את כוח הרוב ההינדואי בתת-היבשת ההודית נגד השליטים המוסלמים במרכז ובצפון. עם גדילת תנועת העצמאות ההודית בראג' הבריטי, גדלה מורשתו ההיסטורית של שיוואג'י כאשר רבים ראו בו גיבור להינדואיזם.
שנותיו הראשונות
שיוואג'י היה צאצא לשורה של אצילים בולטים. הודו הייתה בשלטון מוסלמי: המוגולים בצפון והסולטנים המוסלמים ביג'פור וגולקונדה בדרום, אלו היו השליטים הרכזיים של רוב הודו והם שלטו על גבי רוב הינדי בלי העמדת פנים שיש להם חובות כלשהן כלפי מי שהם שלטו.
שיוואג'י, שאחוזות אבותיו היו בדקאן (כיום מהאראשטרה), בתחום הסולטאנים של ביג'פור, מצא את הדיכוי המוסלמי והרדיפה הדתית של ההינדים בלתי נסבלים, עד שכאשר היה בן 16 שכנע שיוואג'י את עצמו שהוא ממונה האלוהים; שליח למען חופש ההינדים - אמונה אשר תוכל להחזיק אותו לאורך כל חייו.
באיסוף חבורת חסידים החל בערך בשנת 1655 לתפוס את המאחזים החלשים של ביג'פור באזורי הקירוב לים הערבי. תוך כדי כך הוא הפיל מכל המדרגות כמה מתומכיו המשפיעים, אשר התיישרו עם הסולטנים. בכל זאת, המיומנות הנועזת והצבאית שלו, בשילוב עם החומרה שלו כלפי מדכאי ההינדים, זיכו אותו בהערצה רבה. מספר תומכיו הלך והתעצם, וכמה משלחות קלות שנשלחו להפיל אותו בידי הסולטנים התבררו כלא יעילות.
מלחמות
כשסולטאן ביג'פור בשנת 1659 שלח צבא של 20,000 תחת פיקוח הגנרל אפאל ח'אן כדי להביס אותו, שיוואג'י, שהעמיד פנים שהוא מאוים, פיתה את הכוח התוקף לעומק שטח הררי קשה ובעודם שם הרג את אפאל ח'אן בקרב ישיר אחד על אחד.
בינתיים, כוחות שנבחרו בשקדנות בידי שיוואג'י הטילו מלכודת על יחידת הכוח האדירה של צבא ביג'פור. בן לילה הפך שיוואג'י לאדון מלחמה אדיר, שהחזיק את הסוסים, התותחים והתחמושת של צבא ביג'פור.
נחרד מכוחו העולה של שיוואג'י, הורה הקיסר המוגולי אורנגזב למשנה לו בדרום לצעוד נגד שיוואג'י אשר התמודד נגד האחרון בביצוע פשיטה נועזת בחצות בתוך המאהל של המשנה למלך, והכה את האחרון באכזריות. שיוואג'י, כדי לעורר חמתם של המוגולים עוד יותר, תקף את עיירת החוף העשירה סוראט ולקח שלל עצום.
קיסר
בקיץ 1674, שיוואג'י המליך עצמו בקול תרועה רמה כריבון עצמאי של האימפריה המראטהית ושל הרוב ההינדי המדוכא אשר התגייס אליו כמנהיגו. הוא שלט בתחום שטחיו במשך שש שנים, באמצעות קבינט של שמונה שרים. הינדי מאמין אדוק שהתגאה כמגן דתו, הוא שבר את המסורת בכך שציווה על שניים מקרובי משפחתו, שהומרו לאסלאם בכוח, להחזיר את עצמם לאמונה ההינדית.
אף על פי שלעיתים קרובות נוצרים ומוסלמים הטילו את אמונותיהם בכוח על האוכלוסייה, הוא כיבד את האמונות והגן על מקומות הפולחן של שתי הקהילות. מוסלמים רבים היו בשירותו. לאחר הכתרתו, המערכה הבולטת ביותר שלו הייתה בדרום, במהלכה כרת ברית עם הסולטנים ובכך חסם את העיצוב המפואר של כוח המוגולים כדי להפיץ את שלטונם על כל תת-היבשת.
שליט המרתים ניסה מספר פעמים להשיג הכרה מצד המוגולים.
לפי ההיסטוריון ההינדי דשפנדה ; גם לאחר ששיוואג'י נמלט מאגרה, הוא המשיך לכתוב לקיסר המוגולי. כתוצאה מההתכתבויות הללו הכיר אורנגזב בשיוואג'י כ'רג'ה' ולאחר מות שיוואג'י המשיכו המרתים לחפש לגיטימציה בידי השלטון בדלהי.
לשיוואג'י היו מספר נשים ושני בנים. בשנותיו האחרונות נלחם נגד כפירתו של בנו הבכור, אשר בשלב מסוים ערק לתמיכה במוגולים והוחזר אל חיק משפחתו רק בקושי הרב ביותר. המתח של שמירת ממלכתו מפני אויביו לנוכח סכסוכים ביתיים מרים ומחלוקת בין שריו קירבו את שיוואג'י אל סופו. מבין ההיסטוריונים המערבים שלמדו על חייו ניתן לו התואר "שיוואג'י הגדול".
מורשת
שיוואג'י נפטר לאחר חולי קשה בשפעת ודיזנטריה באפריל 1680, במעוז ההרים רג'ארח, שאותו הפך לבירתו.
שיוואג'י הפיח חיים חדשים במאבק ההינדי נגד הכיבוש המוסלמי, ופועלו הפך את אורנגזב לקיסר הגדול האחרון של האימפריה המוגולית אשר מירושתו היא רק תיפול. מעל לכל, במקום ובעידן המוכתם על ידי פראות דתית ואי שקט, הוא היה אחד מהשליטים המעטים שנהגו בסובלנות דתית אמיתית. פועלו הצבאי הפך אותו למצביא אשר שילב בין אסטרטגיה צבאית מערבית וטקטיקה של כוחות חיל פרשים ונוודים.
ממלכתו תמשיך להתפתח ולהתחזק לעבר רוב המאה ה-18 עד שחברת הודו המזרחית הבריטית תטיל את צילה על האימפריה המראטהית.
גבריאל לבל
גבריאל לבל (באנגלית: Gabriel LaBelle; נולד ב-20 בספטמבר 2002) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-קנדי ממוצא יהודי.
קריירה
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Dead Shack". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "מקס 2: גיבור הבית הלבן".
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע "הטורף". בשנת 2021 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "טעם דובדבן חדש לגמרי".
הוא שיחק בתפקיד הראשי, בסרט הדרמה הסמי-אוטוביוגרפי של סטיבן ספילברג, הפייבלמנים, בו גילם את סמי פייבלמן יוצר קולנוע צעיר ושאפתן המבוסס על סיפור חייו של ספילברג, ולתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה, "ג'יגולו אמריקאי" המבוססת על הסרט באותו שם.
רז אדם
רז אדם (נולד ב-20 באוקטובר 1999) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז/קלע בקבוצת עירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה
אדם גדל בנתניה שם שיחק כילד בקבוצת הכדורסל המקומית.
קריירה
בגיל נערים ונוער שיחק באליצור נתניה עמה הגיע לשלב חצי הגמר אליפות המדינה לנוער בעונת 2016/2017. בתיכון למד במגמת הכדורסל של תיכון משה שרת בנתניה עמה זכה בעונת 2016/2017 במקום השני בגמר ליגת העל לתיכונים. באותה עונה זכה בתואר ה-MVP של ליגת התיכונים.
עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה עונת 2017/2018 בליגה הארצית בקבוצת אליצור נתניה. בתום העונה הקבוצה העפילה לליגה הלאומית. הוא המשיך לעונה נוספת ובקיץ 2019, לקראת העונה החדשה התמנה לקפטן הקבוצה. בעונת 2019/20 נבחר לתואר "פריצת העונה" בליגה. לקראת סוף העונה של 2019/20 בעקבות משבר הקורונה, הופסקה הליגה הלאומית. בעקבות סיום הליגה המוקדמת, אדם חתם בקבוצת הפועל תל אביב עד לסוף העונה בליגת העל. באוגוסט 2020 חתם לשתי עונות נוספות בהפועל תל אביב. ב-14 ביולי 2022 הושאל לעירוני נס ציונה לעונה אחת.
ביוני 2023 הודיעה קבוצת הכדורסל עירוני קריית אתא כי אדם חתם בקבוצה לשנתיים.
בנבחרות הלאומיות
ב-2017 שיחק באליפות אירופה דרג ב' לנבחרות עד גיל 18 בטורניר שנערך באסטוניה. ביולי 2018 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בגרמניה. ביולי 2019 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל תחת מאמן הנבחרת אריאל בית הלחמי באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בישראל. במשחק השיא שלו בטורניר, בשלב רבע הגמר מול ליטא קלע 17 נקודות.
רוברט מקגרגור
רוברט מקגרגור (באנגלית: Robert McGregor; 1847 – נובמבר 1922) היה צייר נוף סקוטי, צייר ז'אנר, פורטרטים וצייר ימי. הז'אנר הנציח אנשים עובדים כדייגים, רועי צאן, כורמים, רוכלים ופועלי חווה. עם זאת, הוא צייר גם את נוף הארץ והחופים של סקוטלנד, צרפת והולנד.
ביוגרפיה
רוברט מקגרגור היה בנו של איש עסקים סקוטי שחי תחילה בברדפורד, יורקשייר, שם נולד רוברט ב-1847, ומאוחר יותר עבר עם משפחתו לדונפרמלין ולאחר מכן לאדינבורו כשרוברט עדיין היה צעיר. אף שבאותה עת לא עבר הכשרה באמנות, הועסק בהוצאות הספרים של נלסון באדינבורו כמאייר ספרים. הוא למד לצייר בבית הספר לאמנות באקדמיה הסקוטית ובמקביל על ידי אמן צרפתי. הוא הציג לראשונה באקדמיה הסקוטית המלכותית ב-1873 ונבחר לחבר שם ב-1889. הוא המשיך להציג ב-RSA עד 1914.
מקגרגור נסע לעיתים קרובות לצרפת, במיוחד לבריטני ונורמנדי ולהולנד. בצרפת הוא הושפע מהציירים ז'אן פרנסואה מילה (1814–1875) ומז'ול בסטיאן-לפאג' (1848–1889). בהולנד הוא הושפע מהציירים אנטון מאוב (1838–1888) ומיוזף ישראלס (1824–1911), ומכאן הסגנונות המשתנים של עבודתו. ג'יימס לואיס קאו (1864–1950), מנהל הגלריה הלאומית של סקוטלנד והגלריה הלאומית לפורטרטים, כתב על מקגרגור שהוא כנראה צייר הז'אנר הסקוטי הראשון שיישם מחקר קפדני של גוונים ביצירתו הצבעונית. אף שהוא למד הרבה מההולנדים המודרניים, תמונותיו היו אינדיבידואליות ובעלות רגש משלהן. אחרים שיבחו אותו על השילוב של גוון עם צבעים שקטים והאור העדין יותר של החוף ההולנדי.
מקגרגור מת באדינבורו ב-1922.
מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג
מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג (באנגלית: USTA Billie Jean King National Tennis Center) הוא מכלול של מגרשי טניס ומתקני עזר השוכן בפארק פלאשינג מדוז ברובע קווינס שבעיר ניו יורק בארצות הברית. מאז הוקם בשנת 1978, מארח המרכז מדי שנה את אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. המרכז מנוהל על ידי אגודת הטניס של ארצות הברית (USTA).
המרכז
באתר בו קם המרכז נבנה בשנות השישים אצטדיון בשם Singer Bowl. הרעיון להקמת המרכז עלה בשנת 1977, כאשר אגודת הטניס של ארצות הברית חיפשה אתר חדש לאירוח אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס במקום מועדון הטניס וסט סייד בקווינס. נשיא האגודה ראה את האצטדיון מהאוויר במהלך טיסה אל נמל התעופה לה גוארדיה הסמוך. עיריית ניו יורק הסכימה להעמיד את האצטדיון ושטחים סביבו לרשות האגודה.
בשנת 2006 נקרא המרכז כולו על שמה של הטניסאית בילי ג'ין קינג.
המרכז מארח מדי שנה גם את אליפות הטניס של בתי הספר התיכוניים של ניו יורק. ברוב ימי השנה - למעט הזמנים שבהם הוא מארח תחרויות טניס - פתוחים מתקניו לשימוש הציבור הרחב. המרכז אירח גם תחרויות כדורסל.
מתקני המרכז
כיום משתרע המרכז על פני שטח של 188 דונם, המכילים 22 מגרשי טניס והוא מפעיל בשטח סמוך אליו עוד 11 מגרשים - בסך הכל 33 מגרשי טניס.
בשכנות למרכז ממוקם אצטדיון סיטי פילד.
מקסימיליאן ארנולד
קריירת מועדונים
ארנולד עזב את ביתו בגיל 12, במטרה להצטרף לאקדמיית הכדורגל לנערים של דינמו דרזדן. שלוש שנים בלבד לאחר מכן, הוא הצטרף לוולפסבורג. יחד עם קבוצות הנערים של מועדונו החדש, זכה ארנולד ב-2 תוארי אליפות לנוער, ב-2009 וב-2011.
ב-26 בנובמבר 2011 ארנולד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים, כאשר נכנס כמחליף בשלב מאוחר של משחק החוץ מול אאוגסבורג, בו הפסידה קבוצתו 0–2. במשחק זה, ארנולד עשה היסטוריה במועדונו, כאשר היה לשחקן הצעיר ביותר שמשחק עבורו, בגיל 17, חמישה חודשים -30 ימים בלבד.
ב-13 באפריל 2013, ארנולד כבש את שערו המקצועני הראשון, כאשר כבש את השער הראשון במשחק התיקו 2-2 נגד 1899 הופנהיים. כך, גם קבע שיא חדש נוסף במועדון, והיה לכובש הצעיר ביותר בוולפסבורג. ב-22 ביוני 2013, ארנולד חתם על חוזה ארבע-שנתי חדש במועדונו.
אקילה
אקילה (באנגלית: Akela) הוא דמות מאנתולוגיית סיפורים קצרים שנכתבו בידי רודיארד קיפלינג. אקילה הוא זאב האלפא של להקתו, אשר אימצה את מוגלי. דמותו מופיעה בשני סרטים של חברת וולט דיסני: ספר הג'ונגל (1967) ובספר הג'ונגל שיצא בשנת 2016.
דמותו של אקילה בספרי ספר הג'ונגל
בספרים, מוסיף אקילה את מוגלי ללהקתו ומאמץ אותו. כ-10 שנים לאחר שאימץ את מוגלי, שירחן הנמר רצה להדיח את אקילה מהשלטון כדי לשלוט בשטח הזאבים וכדי שאקילה לא יוכל להגן על מוגלי. על פי חוק הלהקה, זאב שאינו מסוגל לצוד אינו יכול להיות האלפא. אקילה היה מבוגר, אך עדיין היה מסוגל לצוד, ולכן לא היה צריך לפנות את מקומו לזאב צעיר יותר. הזאבים שחברו אל שירחן טמנו פח לאקילה ושחררו לידו בכוונה בעת הציד אייל גדול ובריא, ולאחר שאקילה לא הצליח לצוד אותו מועצת הלהקה רצתה להדיחו. מוגלי הגן על אקילה וגירש את שירחן ונאמניו באמצעות אש.
דמותו של אקילה בסרטי דיסני
בשנת 2016 הופיע אקילה בסרט ספר הג'ונגל והפעם דובב על ידי ג'יאנקרלו אספוזיטו. בסרט אקילה הוא מנהיג הזאבים, ומגן על מוגלי משירחן שרוצה להרוג אותו. שירחן מאיים על אקילה שאם הוא לא ימסור אליו את מוגלי הוא יהרוג את מוגלי ואת כל הלהקה. לאחר שמוגלי בוחר לעזוב את הלהקה כדי שאף זאב לא ימות בגללו שירחן הורג את אקילה כדי שמוגלי יחזור לנקום את מותו.
רוברט בלפור
רוברט בלפור (באנגלית: Robert Belfour; 11 בספטמבר 1940 - 24 בפברואר 2015) היה מוזיקאי בלוז, נגן גיטרה וזמר-יוצר אמריקאי. המוזיקה שלו מושרשת עמוק במסורת "היל קאנטרי בלוז", סוגת בת של הקאנטרי בלוז האופיינית לצפון מיסיסיפי. נגינתו מאופיינת, בין היתר, בכיוון ייחודי של הגיטרה.
בלפור נולד ברד בנקס שבצפון מיסיסיפי. אביו לימד אותו גיטרה בגיל צעיר והוא המשיך ולימד את עצמו לאורך השנים והיה מושפע מנגנים ויוצרי בלוז שפעלו גם הם בצפון מיסיסיפי, דוגמת מיסיסיפי פרד מקדואל, אות'ה טרנר, אר אל ברנסייד ובמיוחד ג'וניור קימברו. אביו נפטר כאשר היה בן 13 ויחד עם אמו הוא נאלץ להשקיע את רוב זמנו בפרנסת המשפחה. ב-1959 נשא לאישה את נורין נורמן ועבר לגור בממפיס, טנסי, שם עבד בבניין במשך 35 שנים. בשנת 1980, החל לנגן ברחוב "בייל" המפורסם. ב-1994 השתתף באלבום אוסף שנשא את השם: "The Spirit Lives On, Deep South Country Blues and Spirituals in the 1990". האלבום הוצא על ידי המוזיקולוג דייוויד אוונס לבלפור היו שמונה מתוך עשרים הקטעים המוזיקליים שבאלבום. בשנת 2000 הוציא בלפור בחברת "fat possum" את אלבומו הראשון, "What's Wrong With You". ב-2003 יצא אלבומו השני, "Pushin' My Luck", וזכה לביקורות חיוביות. הוא לא היה מוכר במיוחד בארצות הברית וזכה לאהדה בעיקר באירופה לשם נסע בשנותיו האחרונות להופעות. בשנת 2012 הגיע רוברט בלפור לישראל להופעה יחידה.
קלמית
קַלְמִית (באנגלית: Shawm; בגרמנית: Schalmei) הוא כלי נגינה מימי הביניים והרנסאנס, ממשפחת כלי הנשיפה מעץ, שהיה בשימוש באירופה מן המאה ה-12 (לכל הפחות) עד המאה ה-17. הקלמית התפתחה מן הזורנה המזרחית והיא עצמה הורתו של האבוב המודרני. גוף הקלמית נחרט בדרך כלל מחתיכת עץ אחת, והוא מסתיים בפעמון הולך ומתרחב, דומה לזה של חצוצרה. מן המאה ה-16 ואילך ייצרו קלמיות בכמה גדלים, מסופרנינו ועד באס נמוך, וניתן היה לנגן יצירות לארבעה או חמישה כלים על ידי הרכב שכלל רק קלמיות.
לכל הקלמיות המאוחרות (להוציא הקטנה ביותר) היה לפחות נקב אחד שאיפשר הנמכה נוספת של המנעד; מערכת הנקבים כוסתה בדרך כלל במכסה עץ מנוקב שנקרא פונטנלה (fontanelle). הלשונית הכפולה, הדומה לזו של בסון, יוצרה מאותו עבקנה שכיח ששימש גם לבניית אבובים ובסונים; היא הושחלה ישירות לתוך שקע בחלקו העליון של הכלי, ובסוגי קלמיות גדולים יותר אל קצה צינורית מתכת הנקראת בוקאל (bocal). ה"פירואטה" (pirouette), גליל עץ קטן וחלול הדומה לטבעת, הולבשה על הפייה ושימשה כמשענת לשפתיים ואמבושיור. מאחר שרק חלק קטן של הפייה בלט מן הפירואטה, הפקת גוני-צלילים באמצעות השפתיים הייתה מוגבלת. הקדח הקוני לאורכה של הקלמית והפעמון המתרחב, ובנוסף להם גם סגנון הנגינה שהוכתב על ידי השימוש בפירואטה, העניקו לכלי צליל חד ופולח כשל חצוצרה המתאים היטב לנגינה תחת כיפת השמיים.
אטימולוגיה
בגרמנית נקראה הקלמית "שאלמאי" (Schalmei), או לגבי כלים גדולים יותר במשפחה "בומבארד" - גם באנגלית במאה ה-14 - ששונה בהמשך ל"בומבארדט" ולבסוף, המאה ה-17 ל"פומפר". המילה הראשונה זהה במידה רבה לשם הצרפתי הישן לאותו כלי נגינה, chalemie, וההנחה היא שנלקחה מן ה"קאלאמוס" הלטיני (שהיא בתורה לקוחה מן ה-κάλαμος היוונית, שמשמעה "קנה או גבעול". עם זאת, אפשר שהמקור הוא ה"סאלאמייה", אבוב מסורתי ממצרים, בשם (سلامية). ייתכן שהקלמית האירופאית התפתחה מכלים דומים, שהובאו לאירופה מן המזרח הקרוב בתקופת מסעי הצלב.
השימוש בקלמית
כלים דומים לקלמית של ימי הביניים נשמעים עדיין בארצות רבות בימינו, בביצוע נגני רחוב או תזמורות צבאיות. השימוש הצבאי היה מוכר לצלבנים, שנאלצו לא פעם להתייצב מול להקות מקובצות של קלמיות ותופי נאקר (אבי הטימפני) סרצנים, אשר שימשו כנשק פסיכולוגי. נראה שרישומו של הכלי היה רב, הואיל והאירופאים לא איחרו לאמץ אותו הן כליווי למחולות והן למטרות צבאיות. התזמורת המקובלת לריקודים תחת כיפת השמים במאה ה-15 הייתה מורכבת מחצוצרה זחיחה, שניגנה נעימות פופולריות, כששתי קלמיות מאלתרות נעימות משניות בקו העליון. בארצות רבות באסיה, טכניקת הקלמית כוללת נשימה מחזורית, המאפשרת נגינה רציפה ללא הפסקות לשאיפת אוויר.
פרובינקיה מצרים
מצרים (בלטינית: Aegyptus; ביוונית קוינה: Αἴγυπτος; איגיפטוס) הייתה פרובינקיה רומאית למן סיפוחה ב-30 לפנה"ס עד כיבושה על ידי הערבים ב-641.
המאה השנייה לפנה"ס סימנה את ירידתם של הממלכות ההלניסטיות ועליית כוחה של הרפובליקה הרומית. התרחשות זאת לא פסחה על הממלכה התלמית שבסיסה היה במצרים. למרות שהייתה באופן מסורתי בעלת ברית של רומא הוכרחה מצרים לוותר על קירנאיקה לטובת שלטון רומא ובמשך המאות הבאות הממלכה נחלשה יותר ויותר, והפכה למעשה מדינת חסות של רומא, עד כדי כך שבאמצע המאה הראשונה לפנה"ס רומא הציבה בה חיל מצב קבוע. ברומא עצמה עלו הצעות לספח את מצרים, אולם הם נדחו בהתנגדות הסנאט.
קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים ניסתה לחדש את כוחה של הממלכה התלמית והשתמשה לשם כך בקשריה, בחלקם קשרים רומנטיים עם המדינאים הרומאים יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס. עקב כך נכנסה למעורבות במלחמות האזרחים הרומיות שהסתיימו בתבוסתו של אנטוניוס בקרב אקטיום ב-31 לפנה"ס. שנה לאחר מכן מנצח הקרב, אוקטביינוס, פלש למצרים הביס בקלות את אנטוניוס וקלאופטרה (שהתאבדה לאחר מכן) וארגן את הממלכה התלמית כפרובינקיה רומית. אוקטביאנוס השתמש בכספים ובאוצרות העצומים שלכד לאחר כיבוש מצרים כדי לשלם לווטרנים של הלגיונות ולייצב את המצב הכלכלי ברומא, אולם לא בכך התבטאה חשיבותה האמיתית של מצרים. הרומאים השתמשו בה כאסם התבואה של איטליה ודאגו לאספקה שוטפת של תבואה מצרית לאימפריה. בשל חשיבותה האסטרטגית של מצרים, אסר הקיסר על סנאטורים להיכנס אליה ללא אישורו המפורש, ובניגוד לפרובינקיות אחרות שבהם השלטון היה נתון להלכה בידי הסנאט, במצרים מונה נציב קיסרי שענה אך ורק לפרינקפס.
לדברי יוסף בן מתתיהו, שכתב במחצית השנייה של המאה ה-1 לספירה, לפי נתוני מס הגולגולת, אוכלוסיית מצרים מנתה בזמנו 7.5 מיליון נפש מלבד תושבי אלכסנדריה, שכפי הנראה מנו כמיליון נפש.
מהקמת הפרובינקיה ועד המאה השנייה לספירה ישבו בה הלגיון השלישי קירנאיקה והלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה. במאה השנייה החליף אותם הלגיון השני טריאנה שישב בה עד המאה הרביעית לספירה.
חליל שלושה נקבים
חליל שלושה נקבים או חליל טמבורין (באנגלית: Tabor pipe, בצרפתית: flûte de tambourin, בספרדית: Flauta de tres agujeros) הוא חליל עממי שמנגנים בו ביד אחת, כך שהיד השנייה חופשית לנגן בטמבור, פעמון, פסלטריום או "תוף מיתרים" (tambourin à cordes), עצמותיים (bones), משולש או כלי ליווי אחר.
לחליל שני נקבי אצבעות ונקב אגודל אחד. לפי מסורת הנגינה באנגליה מפיקים שלושה נקבים אלה את אותם הצלילים שמפיקים שלושת הנקבים התחתיים של חלילית אירית, או טון שלם, טון וחצי טון. חלילי שלושה נקבים אחרים, כמו הגאלובה (galoubet) הצרפתי, חליל פיקו, הטשיסטו (txistu) והשירולה (xirula) הבסקים, הצ'יפלו (chiflo) האראגוני והפיטו רוקיירו (pito rociero) האנדלוסי מכוונים בצורה שונה.
חליל שלושה נקבים מתוחכם וגדול הרבה יותר הוא הפויארה (fujara) הסלובקי, שאורכו בדרך כלל בין 150 ל-170 ס"מ והוא בנוי משני קנים מקבילים (ארוך וקצר). אין לבלבל בינו לבין החליל הפולני המיושן בעל הקנה האחד הקטן הרבה יותר (עד 40 ס"מ לכל היותר) המיוצר מקליפת עץ ערבה (בפולנית: fujara, fujarka) ומצוי גם בגרסאות מודרניות מקומיות.
חליל שלושת הנקבים והטמבור היו נפוצים בימי הביניים בכל רחבי אירופה ונותרו פופולריים גם כיום בחלקים אחדים באירופה ואמריקה. באנגליה הלכה והתמעטה הפופולריות של הרכב כלים זה, אך הוא זכה לעדנה מחודשת בתחילת המאה ה-20 בידיהם של נגני ריקוד המוריס העממי.
חלילי שלושת הנקבים עשויים לפי המסורת מקנה, עצם, שנהב או עץ, אך כיום מייצרים אותם גם ממתכת או פלסטיק.
לוסיאן טראסקוט
לוסיאן קינג טראסקוט הבן (באנגלית: Lucian King Truscott, Jr 9 בינואר 1895 - 12 בספטמבר 1965) היה גנרל אמריקאי, ופיקד על הדיוויזיה ה-3, הקורפוס ה-6, והארמייה החמישית במלחמת העולם השנייה.
בצעירותו
טראסקוט נולד ב-9 בינואר 1895 בעיירה צ'אטפילד, טקסס. בשנת 1917 סיים את לימודיו באקדמית וסט פוינט והוסמך כקצין בחיל פרשים של צבא ארצות הברית בדרגת סג"ם. טראסקוט ביצע מספר תפקידי פיקוד ומטה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1942 הוטל על טראסקוט ללמוד את המבנה ואופי הפעולה של יחידות הקומנדו הבריטי על מנת להקים יחידה דומה בצבא האמריקני. טראסקוט המליץ להקים את היחידה במתכונת דומה תחת השם "ריינג'רס". במאי 1942 נוסד גדוד הריינג'רים ה-1 בפיקוד ויליאם דארבי. טראסקוט שימש כמשקיף בפשיטה על דייפ ובמבצע לפיד פיקד על כוח על-חטיבתי שכלל את רגימנט החי"ר ה-60 ורגימנט השריון ה-66.
בשנת 1943 פיקד טראסקוט על הדיוויזיה ה-3 והוביל אותה בפלישת בעלות הברית לסיציליה. במערכה על איטליה פיקד טראסקוט על הקורפוס ה-6 והוביל אותו גם בין היתר גם במבצע דרגון. לאחר מכן מונה למפקד הארמייה החמישית ופיקד עליה בקרבות באיטליה עד תום המלחמה. בהמשך פיקד על הארמיות ה-15 והשלישית.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שימש כיועץ מיוחד ב-CIA.
נפטר ב-1965 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
אנך עומק
אנך עומק (באנגלית: sounding line or lead line) הוא מכשיר למדידה ידנית של עומק המים בהם שטה ספינה ולזיהוי סוג הקרקעית. הוא נחשב לעזר הניווט הקדום ביותר הידוע לנו, שראשית הופעתו בים התיכון במאה ה-6 לפנה"ס ואולי אף קודם לכן. האנך בנוי ממשקולת עופרת בצורת חרוט קטום – עגול או מתומן – הקשור לקצה חבל ארוך. בתחתית המשקולת שקע, בתוכו מורחים מנה גדושה של חֵלֶב (tallow), אליו תידבק דגימה מן הקרקעית כשהמשקולת תפגע בה. החבל מסומן במרחקים שווים באמצעות קשרים ופיסות אריג, כדי להקל על המדידה. משקלו של האנך הפשוט נע בין 3 ל-5 ק"ג בקירוב, ואורך החבל כ-20 פאדום (30 מטרים), בעוד משקל האנכים למים עמוקים נע בין 13 ל-25 ק"ג ואורך החבל שלהם 100-200 פאדום (180-360 מטרים).
עומק מים הנופל מ-100 פאדום מציין בדרך כלל את קרבתה של יבשה, ואונייה שגיששה את דרכה באפילה יכולה הייתה על ידי מדידה חוזרת ונשנית של עומק המים לנווט את דרכה אל החוף. המדידה הבטיחה גם שהספינה בהתקרבה למים רדודים לא תפגע בקרקעית ותינזק. סוג הקרקעית (בוץ, חול, צרורות חצץ, סלעים ועוד) היה גם הוא סימן עזר לניווט, וידיעתו הייתה נחוצה כדי להבטיח שהעוגן שיוטל המיימה ייאחז היטב בקרקעית. אנך העומק מילא את שלושת התפקידים הללו מאז ירד האדם לים ועד תחילת המאה העשרים, אז הוחלף במדי עומק חדישים ומשוכללים פי כמה, וכיום הוא נותר בשימושם של כלי שיט קטנים בעיקר.
סויוז TM-29
סויוז TM-29(ברוסית: Союз TM-29) הייתה משימה מאוישת שהביאה לתחנת החלל מיר משלחת קבועה מס' 27. המשימה שוגרה ב-20 בפברואר 1999 מקוסמודרום בייקונור, קזחסטן שמנוהל על רוסיה. בנוסף לתוכנית ניסויים והחלפת צוות קוסמונאוטים המשיכו בפעילות תיקון של מודול "ספקטר" הפגוע ועבודות תחזוקה של תחנת החלל.
תיאור המשימה
ב-20 בפברואר 1999 החללית שוגרה לחלל וכעבור יומיים התחברה לתחנת החלל מיר. באותה עת לתחנת החלל כבר הייתה מחוברת חללית סויוז TM-28 ושהה צוות של משלחת קבועה מס' 26 שכלל גנאדי פדאלקה - מפקד וסרגיי אבדייב. הצוותים שכללו יחד 5 אנשים החלו בהכנות לביצוע ניסויים והעברת תחנת החלל לאחריות צוות קבוע מס' 27.
איוואן בלה החל בביצוע תוכנית ניסויים בעיקר בתחום ביולוגיה. ב-27 בפברואר חללית סויוז TM-28 התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה גנאדי פדאלקה - מפקד ואיוואן בלה. הם חזור לכדור הארץ. סרגיי אבדייב נותר בתחנת החלל.
צוות משלחת מס' 27 החל בביצוע ניסויים לפי תוכנית.
ב-2 באפריל לתחנת החלל התחברה חללית פרוגרס M-41 עם אספקה חדשה וציוד לביצוע ניסויים.
ב-16 באפריל אפנסייב ואניירה ביצעו פעילות חוץ רכבית. בין היתר הם שחררו למסלול לוויין "ספוטניק 99" שהגיע בחללית אספקה "פרוגרס". הפעילות נמשכה כ-6 שעות.
ב-9 ביולי התרחשה תקלה באספקת חשמל שתוקנה על ידי הצוות.
ב-16 ביולי לתחנת החלל התחברה חללית פרוגרס M-42 עם אספקה חדשה ומחזירור גדול.
ב-23 ביולי אפנסייב ואבדייב ביצעו פעילות חוץ רכבית. במהלך פעילות זו קוסמונאוטים ביצעו ניסיון לפתוח רפלקטור שלא הצליח. עקב בעיות בחליפת החלל של אפנסייב פעילות קוצרה.
ב-28 ביולי אפנסייב ואבדייב ביצעו פעילות חוץ רכבית שלישית. במהלך פעילות זו רפלקטור נפתח בהצלחה.
"סויוז TM-29" התנתקה מתחנת החלל ונחתה ב-27 באוגוסט 1999 כמתוכנן בשטח קזחסטן כאשר בתוכה כל הצוות של תחנת החלל. סרגיי אבדייב חזר לכדור הארץ לאחר כ-380 ימים בחלל. תחנת החלל "מיר" נותרה לא מאוישת.
מייקל מאיירס (שופט)
סר מייקל מאיירס (באנגלית: Michael Myers; 7 בספטמבר 1873 – 8 באפריל 1950) היה נשיא בית המשפט העליון השישי של ניו זילנד בין השנים 1929 – 1946. בין השנים 1930 – 1941 הוא שימש מתוקף תפקידו לתקופות קצרות כמנהלן של ממשלת ניו זילנד, כלומר כממלא מקום המושל הכללי של ניו זילנד בתקופות שבין כהונת מושל כללי למשנהו. מאיירס היה היהודי הראשון ששימש בתפקיד זה. ב-1936 הוא ישב בראש הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית.
חייו
מאיירס נולד במוטואקה שבצפון האי הדרומי, התחנך בבית הספר בתורנדון שבפרברי ולינגטון, למד בקולג' ולינגטון ואת התואר הראשון במשפטים הוא קיבל מאוניברסיטת קנרטרבי ב-1897. לאחר מהן הוא נכנס לאינר טמפל.
ב-1945 יצא מאיירס לוועידת סן פרנסיסקו שבה נחתמה מגילת האומות המאוחדות והוא השתתף בניסוח חוקת בית הדין הבינלאומי לצדק. ב-6 בספטמבר אותה שנה הוא התפטר מתפקידו זה אך מונה מחדש בשנה שלאחר מכן והתפטר שוב ב-7 באוגוסט 1946. מייקל מאיירס מת בוולינגטון ב-1950 בגיל 76.
משפחתו
ב-2 באוגוסט 1899 נשא מאיירס לאישה את אסטל מרים סאלום, בתו של מוריס סאלום, יהודי ספרדי שהיה חבר המועצה המחוקקת של אוסטרליה הדרומית ואיש עסקים תושב אדלייד.
יונה אושפיז (תעשיין)
יונה אושפיז נולד בליטא. בוגר הגימנסיון הייהודי בקובנה. עלה לארץ ישראל ב-1936 לאחר שסיים לימודי הנדסת חשמל ומכונות בגרנובל - צרפת. מחלוצי התעשייה הארץ-ישראלית והישראלית בענפי המתכת והחשמל.
בשנת 1940 הכיר את יונה קוברינסקי, והם נישאו ב-1942. לאחר נישואיהם שניהם נשאו את אותו שם, יונה אושפיז.
ב 1956 קיבל מדליית זהב של משרד התעשייה והמסחר - כהוקרה על היותו חלוץ ומבעלי היוזמה הראשונים של תעשיית החשמל בישראל.
יונה אושפיז נפטר באוקטובר 1970 ונטמן בבית העלמין בקרית שאול.
תחש נהרות קריבי
תחש נהרות קריבי (שם מדעי: Trichechus manatus) הוא תחש נהרות, והמין הגדול ביותר של יונקים ימיים מסדרת תחשאים (הכוללת גם את תחש המשכן ואת פרת הים של שטלר שנכחדה).
תיאור פיזי
כמו תחשים אחרים, תחש נהרות קריבי הסתגל באופן מלא לסגנון חיים ימיים, ללא גפיים אחוריות. כיסוי הפרווה מפוזר בדלילות על פני גופו ועוזר למלא תפקיד בהפחתת הצטברות של אצות על העור העבה של התחש. אורכו הממוצע הוא בין 2.7–3.5 מטר ומשקלו 200–600 ק"ג. הנקבות בדרך כלל גדולות יותר מאשר הזכרים. משקל התחש הגדול ביותר שתועד הגיע ל-1,655 ק"ג ואורכו היה 4.6 מטר. צבעו של התחש הוא אפור או חום. לתחש יש 3–4 ציפורניים בסנפירים, המאפשרים לו להחזיק את מזונו בנוחות בזמן האכילה.
התנהגות ומזון
תחש נהרות קריבי זריז בצורה מפתיעה, הוא נצפה מתגלגל, עושה סלטות ושוחה הפוך. הם לא מתחלקים בשטחים, אין להם תנועות מיוחדות להימנעות טורפים, מפני שאין להם טורפים טבעיים באזור המחיה שלהם, כגון אורקה וכרישים גדולים, שרק לעיתים רחוקות (אם בכלל) מגיעים לאזור המאוכלס על ידי מין זה.
בית גידול
תחש נהרות קריבי מסוגל לעמוד בשינוי גבוה ברמת המליחות של המים, כך שהוא יכול לעבור לאזור בעל מליחות גבוהה או נמוכה. ניתן למצוא אותם בנהרות, תעלות רדודות, מפרצי מים מלוחים, ושפכי נהרות באזור החוף. בגלל חילוף החומרים האיטי שלהם, והעדר בשכבת שומן עבה, הם מוגבלים למים באזור טרופי וסובטרופי.
בגלל הגודל שלהם, הם נמנעים ממקומות בעומק של 1–2 מטר. הם שוחים בדרך כלל בעומק של 3–5 מטר, אך הם נמנעים מ-6 מטר והלאה. הם גם מסוגלים לחיות במים צלולים או עכורים. הם גם יכולים לשחות מרחקים גדולים במעלה הנהר (כל עוד הזרם נמוך מ-5 קמ"ש). לעיתים רחוקות ניתן למצוא אותם 200 קילומטר במעלה הנהר.
תחש הנהרות של פלורידה
תחש הנהרות של פלורידה נחשב כתת-מין של תחש הנהרות הקריבי על ידי ה-ITIS.
בשנת 2013, מתו 830 תחשים, לאחר חשיפה לכימיקלים שהרגו אותם, כאשר רוב בעלי החיים הימיים מתו בלגונת Indian River.
ב-2021, דווח על כ-6,300 תחשי נהרות החיים במים של פלורידה. עם זאת, נרשם משבר, בו גורמים רשמיים במדינה, מסרו, שבשנה זו עד יולי, מתו לפחות 841 תחשים, רובם מרעב, והם יותר מאשר בכל שנה אחרת בהיסטוריה של פלורידה. ביולוגים סבורים כי סיבת התמותה היא מחסור במקור המזון העיקרי של יונק זה, שהוא עשבי ים. לדעת המומחים, עשורים של זיהום המים הנגרם בשל פיתוח עירוני וחקלאות, גרמו לפליטת כימיקלים, שהאיצו גידול של אצות, המשתמשות לצמיחה באותם משאבים כעשבי הים, כמו חמצן מהמים וחסימת אור.
תמותת התחשים נחקרת כדי למנוע הישנות התופעה, ומציאת פתרון למשבר.
Untouchable
Untouchable (בעברית: שֶׁאֵין לָגַעַת בּוֹ) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השני, . השיר יצא לאור ב-26 באוקטובר 2009, בסמוך לצאת האלבום, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס. השיר נכתב על ידה ועל ידי פזמונאים נוספים והופק על ידה ביחד עם נייתן צ'פמן.
רקע וכתיבה
במהלך השיר מתארת סוויפט את הכמיהה שלה להשיג גבר מסוים, תוך שהיא משווה אותו לכוכבים שבשמיים ואף חולמת עליו. עם זאת, כשהיא מנסה להתקרב אליו, היא מתרחקת. בשירים "Wildest Dreams" מ-1989 ו-"" מ-Reputation, היא משתמשת במוטיב החלום גם כן.
השיר הוא מעין חידוש לשיר "Untouchable" מהאלבום השני של להקת הרוק האמריקאית לונה היילו. עם זאת, סוויפט שינתה את השיר הן מבחינת מוזיקלית והן מבחינת המילים; היא שינתה את מנגינות הבתים באופן משמעותי ועיבדה מחדש את השיר תוך שמירה על הפזמון.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה רבה בארצות הברית אף על פי שלא יצא כסינגל. הוא הגיע למקום ה-19 במצעד הבילבורד הוט 100. בקנדה הוט 100, הוא הצליח להגיע למקום ה-23 והיה לאחד מהשירים המצליחים ביותר מהאלבום. במצעד השירים הדיגיטליים הוא התברג במקום התשיעי.
כמה שנים לצאתו, הועלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
(בעברית: שֶׁאֵין לָגַעַת בּוֹ (גרסתה של טיילור)) היא הקלטה חוזרת של "Untouchable". היא יצאה לאור על ידי סוויפט ב-9 באפריל 2021, באמצעות חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי , ההוצאה החוזרת של אלבומה משנת 2008.
רצון אמיתי (ת'למה)
רצון אמיתי הוא מושג מרכזי בת'למה, אשר מוגדר כיעודו האולטימטיבי של הפרט, שכאשר האדם חי על פיו אז לכאורה הוא חי בהרמוניה מושלמת עם הטבע והיקום יש הסבורים כי אליסטר קראולי שאב את המושג הזה מהגותו של אליפז לוי, שגרס כי על האדם לגלות אל זהותו האמיתית, אותה הוא כינה "הרצון האמיתי".
על פי הפילוסופיה של קראולי, האדם שגילה את הרצון האמיתי שלו, מתעלה מעל כל הקונפליקטים הנפשיים שלו, ובא במגע עם האלוהים.
ישיבת איתרי
ישיבת איתרי היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית שנוסדה על ידי הרב מרדכי אליפנט בשנת ה'תשכ"ח (1968) והייתה המוסד העיקרי מבין מוסדות "איתרי".
השם איתרי (ITRI) הוא ראשי התיבות באנגלית של "Israel Torah Research Institute", "המכון הישראלי לחקר התורה". במשך שנים שמה הרשמי של הישיבה היה "תפארת אברהם - איתרי", ולאחר פטירת הרב אליפנט שונה שם הישיבה על שמו: "ישיבת מדרש התלמוד זהב מרדכי - איתרי".
הישיבה שוכנת בדרום-מזרח ירושלים, בין אזור התעשייה של שכונת תלפיות לשכונת בית צפאפא.
רקע
ראשיתה של הישיבה בכולל שהקים הרב אליפנט בירושלים בסוף שנות החמישים בשם "תפארת אברהם - איתרי" (על שם סבה של רעייתו).
לאחר גלגולים שונים עבר הכולל לבית נוסבאום שבשכונת רוממה בירושלים, והחלו להצטרף אליו קבוצות של בחורים צעירים שלמדו בחברותא עם אברכי הכולל.
בשנת ה'תשכ"ח 1968 נפתחה רשמית ישיבת איתרי בשם "ישיבת מדרש התלמוד תפארת אברהם - איתרי", והכולל השתלב בתוך הישיבה. בין תלמידי הישיבה היו תלמידים מישראל ומארצות הברית. למשך מספר חודשים שכנה הישיבה בבית מלון במזרח ירושלים, בבניין שנודע לימים כאוריינט האוס. לאחר מכן, תוך שימוש בקשריו עם שר הביטחון משה דיין ועם ראש עיריית ירושלים טדי קולק, השיג הרב אליפנט שטח קרקע בדרום מזרח העיר, ליד השכונה בית צפאפא, ובו מבנה ישן של בית חולים מנדטורי שאליו עברה הישיבה.
מוסדות איתרי
באותן שנים, הקים הרב אליפנט מוסדות תורניים נוספים שנכללו גם הם ב"רשת מוסדות איתרי", בהם: ישיבת איתרי חדרה, ישיבה לצעירים בירושלים (במבנה סמוך לישיבה הגדולה, נפתחה בזמן אלול ה'תשל"א), רשת תלמודי תורה בירושלים (רוממה, רמות והר נוף), מכון ללימודים תורניים לסטודנטים מארצות הברית על שם דויד שפל ("ישיבת דרכי נועם") בשכונת בית הכרם, מכללה מקבילה לנשים על שם פלה שפל, ישיבת "נווה יהושע" לצעירים מארצות הברית מבתים מסורתיים על יד בית יהושע, ישיבות לבני עדות המזרח בשכונת בקעה בירושלים, בבית שמש ובנתניה, וישיבות לבעלי תשובה מקרב עולי ברית המועצות. בנוסף הקים גני ילדים ומרכז קהילתי לנוער בעיר יפו. כמו כן, יזם הקמת מבני מגורים לשיכון חלק מתלמידיו ומשפחותיהם במחירים מוזלים. חלק ממוסדות איתרי נעשו עם הזמן למוסדות עצמאיים.
בשנת ה'תשמ"ה (1985), ביקש הרב אליפנט למנות את הרב אלעזר מנחם מן שך כראש מוסדות איתרי, אולם הדבר לא יצא לפועל.
בשלהי שנות התשעים, נקלעו מוסדות הישיבה למצב כלכלי קשה ושמם נקשר לחקירות משטרה בפרשיות פליליות.
מנהל הישיבה הוא יצחק שכטר.
מאפייני הישיבה
הר"מים בישיבה הם הרב עמיהוד קליין (מחבר סדרת הספרים "עמודי הוד"), הרב מרדכי גלוסקנוס והרב אליהו הילדסהיימר. המשגיח הוא הרב מאיר שפיצר. עד תחילת שנת 2022 שימש גם הרב זאב גצל כמשגיח.
פעמיים בשבוע מתקיים שיעור הלכה על ידי הרב שלום גלבר, המוסר גם שיחה על פרשת השבוע.
נכון לשנת תש"פ, בישיבה לומדים כ-200 בחורים ועוד כשלושים אברכים, רובם בוגרי ישיבות תיכוניות חרדיות, כגון היישוב החדש ומערבא. הישיבה עברה לבעלות עמותה המנוהלת על ידי כמה מבוגריה.
השיעורים בישיבה
מלבד שיעורים יומיים, מתקיימים ארבעה שיעורים כלליים. שניים מהם נמסרים על ידי הרב עוזר, בעיון ובבקיאות, והם נמשכים כשעתיים. [שיעור נוסף היה נמסר על ידי הרב יצחק ברטלר. שיעוריו נדפסים בדרך כלל בספריו "בית יצחק"]. שיעור רביעי נמסר על ידי הרב שמחה שיף.
מדי שבוע מתקיים שיעור בספר משלי על פי ביאור הגר"א על ידי הרב עמיהוד קליין.
בימי שישי מוסר הרב עוזר חבורה בענייני קדשים במשך כשעתיים, שאותה מגיעים לשמוע גם עשרות בחורים מישיבות אחרות.
סימני יום
סימני יום הן אותות ראש תורן המציינים באופן חזותי את מצבו של כלי שיט מול כלי שיט אחרים במים הנמצאיים בטווח ראיה, בשעות היום, בין אם עוקפים, עוגנים או נמצאים על שרטון. האותות הללו מורכבים מקבוצה של צורות גיאומטריות פשוטות - כדור, גליל, חרוט ויהלום - המוצגות, תלויות בתורן, באופן קבוע כדי לציין את המצב התפעולי של כלי השיט. חלק מסימני יום הם שילוב של כמה מהצורות האלה ביחד.
המשמעויות של הצורות מוגדרות על ידי (ColRegs).
סימני יום הן בצבע שחור והגדלים שלהן נקבעים על ידי ColRegs; לדוגמה, גודל הכדור אינו קטן מ. המרחק האנכי בין צורות הוא לפחות. כלי שיט באורך של פחות מ- עשוי להשתמש בצורות בגודל קטן יותר בהתאם לגודל הכלי. סימני יום בנויות בדרך כלל ממסגרת קלת משקל מכוסה בבד והן מיועדות להיות מתקפלות לנוחות האחסון.
דגל שחור מרובע המוצג מעל הכדור עשוי לשמש כאות מצוקה.
כמה מהאותות הנפוצים ביותר הם כדלקמן:
הלמוט שן
הלמוט שן (גרמנית: Helmut Schön; 15 בספטמבר 1915 - 23 בפברואר 1996) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני. שן זכור בעיקר בזכות קריירת האימון יוצאת הדופן שעשה בנבחרת מערב גרמניה. הוא המאמן הראשון שזכה גם בגביע העולמי וגם באליפות אירופה. בנוסף, הוא המאמן שאימן בהכי הרבה משחקי מונדיאל (25), והמאמן שניצח בהכי הרבה משחקי מונדיאל (16).
ביוגרפיה
שן החל את קריירת הכדורגל שלו ב-1932 בקבוצת דרזדנר, עימה זכה בשתי אליפויות (1943, 1944) ובשני גביעי מדינה (1941, 1942). באותן שנים הוא גם היה חבר בסגל נבחרת גרמניה, וזכה לשחק ב-16 משחקים בינלאומיים, בהם כבש 17 שערים. אחרי מלחמת העולם השנייה הוא החל לאמן מספר קבוצות בסקסוניה, שהייתה באותו זמן חלק ממזרח גרמניה, אך ב-1950 החליטו השלטונות הסובייטים לגרשו לגרמניה המערבית. במשך שנה אחת הוא שימש כמאמן-שחקן בקבוצת הרטה ברלין, אך עזב אותה קצת לפני סיום העונה.
בין השנים 1952 ל-1956, הוא אימן את הנבחרת הלאומית של חבל הסאר, שבאותו זמן הייתה אוטונומיה תחת שלטון צרפתי. במשחקי המוקדמות של מונדיאל 1954, הנבחרת שובצה באותו בית עם נבחרת מערב גרמניה, אך הפסידה לה פעמיים ולא זכתה להעפיל לגביע העולמי. ב-1956, חבל הסאר הוחזר לשלטון גרמניה, והנבחרת התפרקה. שן התמנה לעוזר המאמן של נבחרת מערב גרמניה, שם שימש כעוזרו של ספ הרברגר. הוא שימש כעוזר של הרברגר בשני גביעי עולם (1958 ו-1962), ובנובמבר 1964, לאחר שמונה שנים כעוזר מאמן, קודם שן לעמדת המאמן הראשי של הנבחרת.
הלמה של דוב-דינקין
בתורת המידה ובתורת ההסתברות, הלמה של דוב-דינקין הוא משפט המאפיין מתי משתנה מקרי אחד ניתן לביטוי כפונקציה מדידה של משתנה מקרי אחר, באמצעות הסיגמא-אלגבראות הנוצרות על ידי המשתנים המקריים.
הלמוט שן
ביוגרפיה
תקופת האימון של שן בנבחרת גרמניה, נחשבת כעידן "תור הזהב" של הכדורגל הגרמני, בו הגיעה הנבחרת להישגים מרשימים בכל קנה מידה. במונדיאל 1966, הנבחרת שיחקה כדורגל מצוין והעפילה עד למשחק הגמר מול אנגליה המארחת, אך הפסידה 4-2 בהארכה משלושער של ג'ף הרסט באחד ממשחקי הגמר המרתקים והשנויים במחלוקת בתולדות גביע העולם. ארבע שנים לאחר מכן, במונדיאל 1970, ניצחה גרמניה המערבית את כל משחקיה בשלב הבתים וברבע הגמר ניצחה את אנגליה 2-3 בהארכה, לאחר שפיגרה במהלך המשחק 2-0, ובכך "נקמה" בה על ההפסד בגמר המונדיאל ארבע שנים קודם לכן. בחצי הגמר הפסידה הנבחרת בהארכה 4-3 לאיטליה, באחד המשחקים הגדולים בתולדות הכדורגל, שאף זכה לכינוי "משחק המאה", ובמהלכו הובקע מספר שיא של חמישה שערים בהארכה. בסופו של דבר, סיימה הנבחרת במקום השלישי לאחר ניצחון 0-1 על אורוגוואי וכוכב הנבחרת גרד מילר הוכתר כמלך שערי הטורניר עם עשרה שערים.
הלמה של דוב-דינקין
נוסח פורמלי
יהי מרחב מדיד. נתבונן במרחב המדיד כאשר  היא סיגמא-אלגברת בורל של. לכל פונקציה מדידה, נגדיר את הסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי f להיות התת-סיגמא-אלגברה של \mathcal{F} הנוצרת על ידי כל הקבוצות מהצורה עבור. נסמן זאת,
משפט: יהיו משתנים מקריים. אז Y הוא מדיד ביחס לסיגמא-אלגברה, אם ורק אם , אם ורק אם קיימת פונקציה מדידה כך שמתקיים.
כמו כן, לכל מידת הסתברות \mathbb{P} שנתונה על המרחב, אם מתקיים התנאי שבמשפט, אז F היא יחידה כמעט תמיד ביחס למידה \mu המוגדרת על על ידי  לכל.
הלמוט שן
ביוגרפיה
גרמניה המערבית נבחרה לארח את מונדיאל 1974 והעפילה באופן אוטומטי לטורניר הגמר. גם נבחרת גרמניה המזרחית העפילה לטורניר הגמר דרך טורניר המוקדמות, והשתתפה בגביע העולם בפעם היחידה בתולדותיה. שתי הנבחרות שובצו לאותו בית בשלב המוקדם ובמשחק על ראשות הבית ניצחה גרמניה המזרחית את גרמניה המערבית 0-1 במשחק טעון פוליטית. שתי הנבחרות העפילו לשלב הבתים השני, אלא בעוד שגרמניה המזרחית הפסידה לנבחרות הולנד וברזיל בדרך להדחתה מהטורניר בשלב זה, ניצחה גרמניה המערבית את יוגוסלביה, שוודיה ופולין והעפילה למשחק הגמר נגד הולנד. הגרמנים נקלעו לפיגור 1-0 כבר בדקה השנייה של משחק הגמר, אבל שערים של פול ברייטנר וגרד מילר קבעו מהפך, ניצחון 1-2 וזכייה גרמנית שנייה בגביע.
הלמה של דוב-דינקין
הוכחה
השקילות הראשונה בטענה ברורה. כמו כן הטענה כי אם אז, גם היא ברורה, ונובעת מהטענה הפשוטה כי הרכבה של פונקציות מדידות היא פונקציה מדידה. עיקר האתגר במשפט הוא להוכיח כי אם אז Y הוא פונקציה מדידה של X.
הלמוט שן
ביוגרפיה
ביורו 1976, המשיכה להפגין גרמניה המערבית יכולת גבוהה, אך לא הצליחה להגן על תארה כאלופת אירופה. היא ניצחה בחצי גמר האליפות את יוגוסלביה 2-4 בהארכה בעזרת שלושער של דיטר מילר, לאחר שפיגרה 2-0 במחצית המשחק, אך הפסידה בגמר הטורניר לצ'כוסלובקיה 5-3 בבעיטות הכרעה לאחר 2-2 בתום המשחק. בדומה למשחק חצי הגמר, גם במשחק הגמר חזרה גרמניה המערבית מפיגור 2-0 לשוויון בתום 90 הדקות, אך בעיטת הכרעה לא מוצלחת של אולי הנס, מכוכבי הנבחרת, העבירה את הכתר לצ'כוסלובקים.
הלמה של דוב-דינקין
הוכחה
תחילה נראה את היחידות כמעט תמיד של F. נניח כי F' היא פונקציה כלשהי המקיימת, אז נתבונן בקבוצה המדידה. נשים לב כי, ולכן מידתה של B היא 1, כנדרש.
הלמוט שן
ביוגרפיה
במונדיאל 1978 הודחה גרמניה המערבית בשלב הבתים השני, לאחר הפסד 3-2 לאוסטריה. שן, שלא יכל לקבל את העובדה שגרמניה הודחה על ידי אוסטריה, הודיע על התפטרותו מהנבחרת. במקום שן, מונה עוזרו במשך שמונה שנים, יופ דרוואל. במשך 14 שנה כמאמן נבחרת גרמניה המערבית, הוא אימן ב-139 משחקים, ניצח 87 מתוכם, סיים ב-30 מהם בתיקו והפסיד ב-22 (62.5 אחוזי הצלחה).
הלמה של דוב-דינקין
הוכחה
כעת נראה את הקיום. ניתן להוכיח את המשפט באמצעות הוכחתו עבור פונקציות מציינות, להסיק אותו עבור פונקציות פשוטות, ועל ידי שימוש בעובדה שכל פונקציה מדידה היא גבול של סדרה מונוטונית של פונקציות פשוטות, ניתן להסיק את המשפט לכל פונקציה מדידה. להלן נציג הוכחה אחרת.
לצורך הפשטות, נוכיח זאת עבור קטע היחידה עם סיגמא-אלגברת בורל שלו, שהוא איזומורפי כמרחב מדיד ל-. ההוכחה למקרה ה-n-ממדי תהיה כמעט זהה. נשים לב כי ניתן להציג מרחב זה על ידי מרחב מכפלה מהצורה, עם סיגמא-אלגברת בורל המכפלה. לכל נתבונן בפונקציית ההטלה  המחזירה את ערך הקואורדינטה ה-i. זו פונקציה מדידה. נשים לב שקיימת פונקציה, כך שמתקיים. ניתן לראות כי F_i מדידה ביחס לסיגמא-אלגברה, ואם נניח את ההנחה שבמשפט כי , ינבע כי היא גם מדידה ביחס לסיגמא-אלגברה. נגדיר לפיכך על ידי, וזו הפונקציה המבוקשת.
לקריאה נוספת
* A. Bobrowski: Functional analysis for probability and stochastic processes: an introduction, Cambridge University Press (2005), ISBN 0-521-83166-0
קיאקו סא'אקי
בעברה עקרת בית הנשואה לגבר בשם טאקאו סא'אקי ואם לבן בשם טושיו, קיאקו נרצחה על ידי בעלה הקנאי לאחר שהוא גילה שיש לה רגשות כלפי גבר אחר. הרצח מוליד קללה בשם "ג'ו-און" בבית המשפחה הגורם לקיאקו להופיע כרוח נקמנית ( בפולקלור היפני) ולהרוג את כל מי שנכנס לבית המשפחה או כאלו שהיו בקרבת אדם ששהה בבית.
בסדרת סרטי "ג'ו-און" ובסרטים "הטינה" ו-"הטינה 2" קיאקו מגולמת על ידי השחקנית
בסרט "הטינה 3" קיאקו מגולמת על ידי השחקנית
בסרט "הטינה" משנת 2020 קיאקו מגולמת על ידי השחקנית יינקו ביילי.
בסרטים "ג'ו-און: תחילתו של הסוף" ו-"ג'ו-און: הקללה האחרונה" שמשמשים כאתחול לסיפורה של משפחת סא'אקי, קיאקו מגולמת על ידי השחקנית מיסאקי סאיסו.
בסרט "סאדאקו נגד קיאקו" המהווה קרוסאובר בין סרטי "ג'ו-און" לסרטי "רינגו", קיאקו מגולמת על ידי השחקנית רונה אנדו.
סדרת סרטי "ג'ו-און"
קיאקו סא'אקי היא עקרת בית החיה בטוקיו שביפן ביחד עם בעלה המאייר טאקאו, בנם הצעיר טושיו וחתול המשפחה מר. בצעירותה, כאשר למדה במכללה, היא פיתחה רגשות רומנטיים כלפי סטודנט שלמד איתה בשם שינזוקה קוביאשי והחלה לכתוב על רגשותיה כלפיו ביומנה האישי. שינזוקה לעומת זאת, התחתן עם אישה בשם מנאמי (שגם למדה איתו ועם קיאקו במכללה) והשניים תיארו את קיאקו כמוזרה.
באחד הימים, מוצא בעלה טאקאו את היומן וקורא בו על רגשותיה כלפי שינזוקה (שבזמן הזה עובד בתור המורה של בנם הצעיר בבית הספר). תחת התקף זעם שנבע מקנאה, רוצח טאקאו את קיאקו על ידי שבירת המפרקת שלה. לאחר מכן הוא הורג את חתול המשפחה בעזרת כליאתו בתוך מיקרוגל דולק. לאחר הרצח, טאקאו עוזב את טושיו לבד בבית והורג את אשתו ההריונית של שינזוקה, מנאמי בביתה (ובכך יוצר קללה שנייה על בית משפחת קוביאשי).
בעקבות הרצח, קללה בשם "ג'ו-און" נולדה בבית המשפחה וגורמת לקיאקו להופיע מחדש כרוח נקמנית בשם "אונריו". לאחר הפיכתה לרוח, קיאקו הורגת את טושיו.
לאחר מכן, שינזוקה מגיע אל בית המשפחה בכדי לבדוק אם טושיו בסדר (לאחר שהאחרון לא הופיע בבית הספר) ונהרג על ידי רוחה של קיאקו. בהמשך אותו היום, קיאקו הורגת את טאקאו בעלה באמצע הרחוב.
זמן מה לאחר מותה של ריקה, בלש משטרה בשם טויאמה (שבעצמו מקולל) מנסה לשרוף את הבית, אך נכשל ולאחר מכן מת על ידי הקללה. שנים לאחר מכן, איזומי, בתו של טויאמה מגיעה לבקר בבית עם חברות, אך הן נהרגות בגלל הקללה ואיזומי נשארת השורדת היחידה. איזומי מאבדת את שפיותה בהדרגה ולבסוף גם היא נהרגת על ידי הקללה.