cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרקו הוגר
קריירת מועדונים
הוגר שיחק כנער בבאייר לברקוזן, ואחר כך עבר לאקדמיית הנוער של אלמניה אאכן. בקיץ 2008 החל לשחק בקבוצת המילואים של אלמניה אאכן, ובמרץ 2010 ערך את הבכורה בקבוצה הבכירה של המועדון, במשחק מול אנרגי קוטבוס במסגרת הבונדסליגה השנייה. באותה שנה חתם הוגר על חוזה מקצועני בקבוצה הבכירה, ובעונת 2010/11 הפך לשחקן הרכב קבוע, וקבוצתו סיימה במרכז הטבלה. בקיץ 2011 עבר הוגר לשאלקה 04, כאשר דמי ההעברה לא נחשפו. כבר עם הגעתו לקבוצה שיחק הוגר בהרכב שאלקה במשחק הסופר קאפ הגרמני מול בורוסיה דורטמונד. המשחק הסתיים בתוצאה 0-0, ושאלקה ניצחה 3–4 בבעיטות הכרעה. בעונת 2011/12 סיימו הוגר ושאלקה במקום השלישי בבונדסליגה, והגיעו עד לרבע גמר הליגה האירופית, שם הודחו על ידי אתלטיק בילבאו. בעונת 2012/13 הוגר ושאלקה סיימו במקום הרביעי בבונדסליגה, והודחו בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי גלאטסראיי. בינואר 2013 הוארך חוזהו של הוגר בשאלקה עד ליוני 2016. בעונת 2013/14 סיימו הוגר ושאלקה במקום השלישי בבונדסליגה, והודחו מליגת האלופות בשמינית הגמר לאחר שספגו צמד תבוסות לריאל מדריד. בעונה זו סבל הוגר מפציעות, וערך שמונה הופעות ליגה בלבד. ב2104/15 הוגר חזר להיות שחקן משמעותי בשאלקה, כאשר ערך 26 הופעות ליגה. בעונה זו סיימה שאלקה במקום השישי בבונדסליגה, ובליגת האלופות הצליחה למתוח את ריאל מדריד, כאשר לאחר הפסד 0–2 בבית, ניצחה 3–4 בחוץ ונזקקה רק לשער אחד נוסף כדי לחולל סנסציה. הוגר פתח והוחלף בשני המשחקים. במאי 2015 הושעה הוגר מהקבוצה לאחר הפסד הליגה 0–2 לפ.צ. קלן ביחד עם סידני סאם וקווין פרינס בואטנג, משום שמנכ"ל הקבוצה הורסט הלדט טען כי ישנו חוסר מחויבות של השחקנים לקבוצה וישנם פערים בלתי ניתנים לגישור. עם זאת, הוגר נשאר בקבוצה גם בעונת 2015/16, בה ערך חמש הופעות ליגה בלבד. עונה זו הייתה האחרונה שלו בשאלקה.
בפברואר 2016 חתם הוגר בפ.צ. קלן על חוזה לחמש שנים, שיתחיל בעונת 2016/17. עם הגעתו לקלן, הציג הוגר יכולת גבוהה וסייע לקבוצה להתמקם בצמרת הבונדסליגה.
תארים
עם שאלקה 04:
איגל (איידהו)
איגל (באנגלית: Eagle) היא עיר במערב ארצות הברית במחוז עדה, איידהו, 16 קילומטרים צפונית מערבית למרכז העיר בויסי. במפקד האוכלוסין של 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 30,346 תושבים.
גאוגרפיה
על פי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 76.15 קילומטרים רבועים, מתוכם 1.24 הוא מים והיתר יבשתי.
אקלים
אזור זה חווה קיץ חם ויבש, וחורפים קרירים ויבשים בממוצע של 25 סנטימטרים של שלג, עם טמפרטורות גבוהות בקיץ של עד 30 מעלות צלזיוס בממוצע וטמפרטורות נמוכות בחורף בממוצע של -4 מעלות צלזיוס. על פי מערכת סיווג האקלים של קפן, לאיגל יש "Csb" במפות האקלים.
מפקד 2020
במפקד 2020 התגוררו בעיר 30,346 נפשות, 10,610 משקי בית ו-8,293 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 381 איש לקילומטר רבוע והיו 11,964 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 149 יחידות דיור לקילומטר רבוע ההרכב הגזעי של העיר היה 91.1% לבנים, 0.4% אפרו אמריקאים, 0.5% ילידים אמריקאים, 1.8% אסייתים, 0.2% תושבי האי הפסיפי, 1.8% מגזעים אחרים ו-4.9% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היו 7.6%.
מתוך 10,610 משקי הבית באיגל לשליש מתוכם היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 68.9% היו זוגות נשואים שחיים יחד, ל-19.5% הייתה בעלת בית אישה ללא בעל נוכח, ל-8.5% מהמשקים ביישוב היה בעל בית גבר ללא אישה ו-19.8% היו לא משפחות. 13.8% ממשקי הבית היו אדם אחד ו-8.8% היו לפחות אדם מבוגר אחד בן 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.65 נפשות לבית וגודל המשפחה הממוצע היה 3.04 נפשות.
הגיל החציוני היה 41.6 שנים. 25.4% מהתושבים היו מתחת לגיל 18; 5.5% היו בין הגילאים 18 עד 24; 19.4% היו מ-25 ל-44; 30.3% היו מ-45 ל-64; ו-20.9% היו בני 65 ומעלה. ההרכב המגדרי של העיר היה 48.2% גברים ו-51.8% נשים.
מפקד 2010
במפקד 2010 התגוררו בעיר 19,908 נפשות, 7,069 משקי בית ו-5,585 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 266 איש לקילומטר רבוע והיו 7,570 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 262 יחידות דיור לקילומטר רבוע ההרכב הגזעי של העיר אז היה 94.4% לבנים, 0.3% אפרו אמריקאים, 0.5% ילידים אמריקאים, 1.6% אסייתים, 0.1% תושבי האי הפסיפי, 1.0% מגזעים אחרים ו-2.0% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היו 4.7%.
מתוך 7,069 משקי הבית ל-41.5% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 67.9% היו זוגות נשואים שחיים יחד, ל-7.9% הייתה בעלת בית אישה ללא בעל נוכחות, ל-3.2% היה בעל בית גבר ללא אישה ו-21.0% היו לא משפחות. 17.7% ממשקי הבית היו אדם אחד ו-8.5% היו אדם אחד בן 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.82 וגודל המשפחה הממוצע היה 3.20.
סטיב סבלה
סטיב סבלה (בערבית: ستيف سابيلا, נולד ב-1975), הוא אמן פלסטיני שנולד בעיר העתיקה בירושלים ומתגורר ויוצר בברלין.
ביוגרפיה
סבלה החל את לימודיו בתחום הצילום במוסררה בית הספר לאמנות ע"ש נגר בירושלים בין השנים 1997-1994. לאחר מכן המשיך את לימודיו לתואר ראשון במסלול ללימודים חזותיים בקולג' אמפייר סטייט באוניברסיטה הלאומית, ניו-יורק, אותם סיים ב-2007. סיים בהצטיינות תואר שני בלימודי צילום מאוניברסיטת ווסטמינסטר בלונדון בשנת 2008. כמו כן למד לתואר שני בעסקי אמנות במכון לאמנות סות'ביס לונדון אותם סיים ב-2009.
פעילותו האמנותית
יצירתו של סבלה מתאפיינת בשימוש בצילומים המודפסים בממדים גדולים, בקולאג' ובמדיה מעורבת. עבודותיו עוסקות בזהותו כפלסטיני שעזב את מולדתו כדי לחיות בברלין, אך עברו איננו מרפה ממנו. הקונפליקט הפנימי שנולד מהפער שבין זהותו הפלסטינית לבין המרחב נוכח בעבודותיו הראשונות שנוצרו עוד כשחי בירושלים והתפתח לכיוונים נוספים כשהפך למהגר, כשעבר להתגורר בברלין. במילותיה של האוצרת והיסטוריונית האמנות שרלוט בנק (Charlotte Ban), ״ מאז עזב את ביתו, סבלה עבר מסע מפרך דרך הפרגמנטים המרכיבים את ישותו. או כפרפרזה על משפט שכתב המשורר מוריד ברגותי (Mourid Barghouti), מסע שהוביל אותו להשלים עם מצבו המנוכר באופן תמידי, ואפילו לגלות שלהיות חסר שורשים מביא אתו שחרור מסוים״.
זהות (2002)
בסדרת תצלומי נוף ראשוניים בוחן סבלה את יחסו לנוף הפלסטיני-הישראלי. התמונות מראות נופים מבקעת הירדן – חלקם מצולמים בקונבנציה קלאסית המציגה ברובה את תוואי הקרקע, חלקם תקריבים של פיסות קרקע ותקריב של מזרן וסולם עץ שננטשו. לטענתה של בנק ״התצלומים שלא מראים לנו הרבה: פרגמנטים של שמיים, סלעים, שדות ושטחים פתוחים״. ״בזמן שעבדתי על פרויקט ״אחרית הימים״ (2003)״ מספר סבלה, ״בחנתי את התצלומים שבסדרה זו וגיליתי שחבויות בה מציאויות אחרות״.
בגלות (2008)
עבודות הקולאז' גדולות הממדים הללו נעשו בלונדון כשנה לאחר שעזב את מולדתו. סבלה חיבר יחדיו תצלומי תקריב של אותו המבנה, אותם צילם מזוויות שונות וכך יצר דימוי שיש בו תנועה רפטטיבית. השימוש החוזר באלמנטים דומים מאותו המבנה המצולם ובהשתקפויות הניבטות בחלונותיו מהווה הדהוד פוסט מודרני של העיסוק במראות ובהשתקפויות שאפיין את הסוריאליזם והדדאיזם במחצית הראשונה של המאה העשרים. בהרצאה על עבודתו, סיפר האמן שהוא מצא את עצמו תוהה אם יצר משהו חדש או שמה חשף באמצעות הטכניקה משהו שהיה חבוי במציאות ושהמתין להיחשף. שאלה זו אוצרת בתוכה, בהתאם לרוח הסוריאליסטית, שאלות אודות האופנים בהם אנו תופסים את המציאות. אך בניגוד לרפרנסים הפנים אמנותיים הללו, עבודות אלה יוצרות מציאות חדשה מפני שעבור סבלה, המציאות כפי שהוא חווה אותה, איננה הגיונית יותר מזו שהוא יוצר בקולאז'ים. לטענתה של בנק, (העבודות) מאפשרות לצופה גישה ויזואלית המתארת את המאבק הפיזיולוגי, אותו חווה האמן בעקבות היותו חסר שורשים״.
מטמורפוזה (2012)
מבחינה רעיונית ופורמליסטית, ניתן לראות בסדרה ״מטמורפוזה״ המשך ישיר לסדרה ״בגלות״. עבודות הקולאז' הללו מורכבות מפיסות דימויים שברוב המקרים קשה לאתר את אותו אובייקט המתקיים בעולם, אותו ״מקור״, שממנו לקח סבלה את הפרגמנטים מהם הרכיב את העבודות. ובכך, הוא נפרד מהייצוג הקונקרטי ושוקע במציאות שהיא לגמרי פרי דמיונו. בטקסט המבוא לקטלוג התערוכה ״ארכאולוגיה של העתיד״ מספרת קארין אדריאן וון רוקס (Karin Adrian von Roques) שבתקופה שעשה את העבודות הללו, הרגיש סבלה שהוא על סף משבר פיזי ומנטלי, ומחשבות על מוות טרדו את מנוחתו. בקלות ניתן לדמיין את הסגירות וחוסר המוצע שהעבודות משדרות כמבוך המתקיים במוחו של האמן, ממנו הוא מנסה להיחלץ.
38 ימים של היזכרות (2014)
סבלה חזר לירושלים ושכר בית שבשנת ארבעים ושמונה הופקע מפלסטינים לשלושים ושמונה ימים. במהלך שהייתו בבית החל לצלם באובססיביות את השרידים שנותרו במבנה שהעידו על קיומם של תושבי הבית המקוריים. לאחר מכן אסף פיסות צבע שהתקלפו מקירות הבתים בעיר העתיקה ביניהם גם פיסות מקירות בית ילדותו. לאחר מכן הפך את הקבצים הדיגיטליים לנגטיבים של שחור ולבן, מרח אמולסיה רגישה לאור על פיסות הצבע שאסף והדפיס עליהם את הדימויים במעבדת שחור לבן אנלוגית. העבודה בוחנת את המרווח שבין הכיבוש לבין זכות השיבה. מכיוון שהיצירות כה עדינות הן לבסוף מתפוררות, כך שלבסוף העדות היחידה לקיומם הוא הדימוי הדיגיטלי – כתוצאה הסדרה התפחה לעיסוק בגנאלוגיה של הדימוי, מספר סבלה בהרצאה על עבודתו.
קבוצה שולטת
בתורת הגרפים, קבוצה שולטת בגרף (G(V,E היא תת-קבוצה D של הצמתים ב-V כך שכל צומת שאינו ב-D מחובר בקשת לפחות לצומת אחד ב-D. דרגת השליטה (γ(G בגרף היא מספר הצמתים הקטן ביותר המהווים קבוצה שולטת בגרף. בעיית הקבוצה השולטת היא בעיה NP-קשה (יותר מכך היא בעיה NP-שלמה), הבודקת בהינתן גרף כלשהו ומספר K, האם קיימת קבוצה שולטת קטנה מ-K.
בעיית הקבוצה השולטת נחקרה החל משנת 1950 אך החלה למשוך תשומת לב מחוקרים בתחום בעיקר החל משנות ה-70. בשנת 1988 היה ידוע על יותר מ-800 מאמרים בנושא שרובם עסקו באלגוריתמים למציאת דרגת השליטה במחלקות מסוימות של גרפים.
חסמים
יהי G גרף בעל n ≥ 1 צמתים ותהי Δ הדרגה המקסימלית של הגרף. ידוע כי:
רשות התקשורת הבריטית
רשות התקשורת הבריטית, הידועה יותר בכינויה Ofcom או Office of Communications, היא רשות פיקוח רגולטורית בריטית הממונה על שמירת עקרונות התחרותיות בשוקי השידור, התקשורת והדואר בבריטניה. הרשות הוקמה בשנת 2003 מתוקף חקיקה, והחליפה את משרד התקשורת הממשלתי שקדם לה.
Ofcom היא גוף מקביל בבריטניה לרשות הלאומית לתקשורת בישראל, אשר נמצאת בתהליכי הקמה מאז שנת 1996.
היסטוריה
הקמת הרשות הוכרזה על ידי המלכה אליזבת השנייה בנאום לפרלמנט ביוני 2001. הגוף החדש, אשר יועד להחליף מספר גופים שונים, הוצג כ"רגולטור-על" לתחום התקשורת המתפתח במהרה. עקרון מנחה בהקמת הרשות החדשה היה ניתוקה של עבודה רגולטורית מהשפעות של לחצים פוליטיים, ומתן עצמאות לרגולטור לפעול לפי שיקולים מקצועיים בלבד. עיקרון זה, הזהה לעקרון שמאחורי עצמאות הרשות להגבלים עסקיים, אמור לאפשר לרגולטור לעשות את עבודתו בצורה יעילה יותר ללא תלות בבעלי עניין שעלולים להיות מעוניינים בצמצום התחרות, דוגמת פוליטיקאים ובעלי חברות תקשורת.
הרשות החלה בפעילות ב-29 בדצמבר 2003, וירשה את תפקידיהם של חמישה גופים רגולטוריים שונים:
בשנת 2011, ירשה גם את תפקידו של גוף שישי, הוועדה לשירותי דואר.
בעשור הראשון לפעילותה עמדה הרשות בפני לחצים פוליטיים וסכנת סגירה. ביולי 2009, הכריז המועמד השמרני לראשות הממשלה, דייוויד קמרון, ש"Ofcom כפי שאנו מכירים אותה תחדל מלהתקיים" במידה והוא יבחר לשלטון. לדידו, עצמאותה של הרשות הייתה גדולה מדי ורוקנה את תפקידה של הממשלה בענייני מדיניות פיתוח בתחום התקשורת. בתגובה, הצהיר מנכ"ל הרשות לשעבר, לורד סטפן קרטר, שהתבטאות זו היא "שטחית או חסרת הבנה", כיוון שהסיבה להקמת רשות עצמאית נובעת דווקא מהצורך בקבלת החלטות באופן עצמאי ומקצועי שלא תמיד מתאפשרים במסגרת משרד ממשלתי. לאחר היבחרו, חזר בו קמרון מתוכניתו ואף הגדיל את תחומי האחריות הרשות כשהעביר את הרגולציה על שירותי הדואר לידיה.
ביקורת
הרשות הייתה נתונה לביקורת ציבורית לפרקים על המשכורות הגבוהות שניתנו לעובדיה, יחסית לעובדי השירות הציבורי; על הבניין היוקרתי שבו שוכן מטה הרשות, על גדות נהר התמזה במרכז לונדון; על טיב החלטותיה הרגולטריות, דוגמת רפורמת הרגולציה על שירותי הרדיו בשנת 2007; ועל טיב שירות הלקוחות שהיא מעניקה לאזרחים הפונים אליה בתלונות על גופי תקשורת.
הרשות שיחקה תפקיד מרכזי בחקר פרשיית ההאזנות של עיתון ניוז אוף דה וורלד. הרשות נדרשה לקבוע האם חברת ניוז אינטרנשיונל, בבעלות איל ההון האוסטרלי רופרט מרדוק, ראויה להמשיך לשלוט על חברות תקשורת רבות בבריטניה, ביניהן ענקית התקשורת BSkyB. הרשות הייתה חשופה לביקורת משני צידי המפה הפוליטית על אופן החקירה בפרשה זו.
אנדריי זוויאגינצב
אנדריי פטרוביץ' זוויאגינצב (ברוסית: Андре́й Петро́вич Звя́гинцев) הוא במאי קולנוע רוסי, זוכה פרס אריה הזהב במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה, על סרטו "השיבה" משנת 2003 ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר על סרטו "לוויתן" משנת 2014.
אנדריי נולד ב-6 בפברואר 1964 בנובוסיבירסק, העיר הגדולה ביותר בסיביר. בגיל 20 השלים השכלתו כשחקן בבית הספר לדרמה בעיר. מאז 1986 חי במוסקבה והמשיך השכלתו הקולנועית באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון עד שנת 1990.
ב-2003 ביים את הסרט הראשון שלו באורך מלא, "השיבה", שקיבל עליו שלל פרסים לרבות פרס אריה הזהב במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה. סרטו השני, "הגירוש" שהיה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2007.
בשנת 2011 יצא סרטו "ילנה", שזכה בפרס השופטים בפסטיבל קאן.
בשנת 2014 יצא סרטו "לוויתן", שנבחר להתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן וזכה לבסוף בפרס התסריט הטוב ביותר. ועדה מיוחדת של האקדמיה הרוסית לקולנוע בחרה את הסרט "לוויתן" כנציג רוסיה לפרס האוסקר על הסרט הזר הטוב ביותר. בינואר 2015 זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2017 יצא סרטו "אהבה חסרה", שזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן ונבחר להתמודד כנציג רוסיה לפרס האוסקר על הסרט הזר הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
בספטמבר 2021, אושפז בעת שהותו בגרמניה לאחר שנדבק בנגיף קורונה.
פדרו דמיאנו
בספר זה דמיאנו הציע כי שחמט הומצא על ידי חשיארש הראשון, וזו תהיה הסיבה לכך שהוא היה ידוע בפורטוגזית כ-"שאדרש" ("xadrez") ובספרדית כ-"אחדרש" ("ajedrez"). אך למעשה תאוריה זו הופרכה ונמצא כי המילים שאולות מהשפות סנסקריט ופרסית.
ספרו של דמיאנו הוא גם המקור למימרה הידועה "אם אתה רואה מהלך טוב, נסה למצוא אחד טוב יותר", המיוחסת לעיתים בשוגג ללסקר ולסופרים אחרים; אמרות דומות הביע אל-סולי לגבי שאתראנג', הווריאציה הפרסית הקודמת לשחמט.
פתיחות שחמט
בניתוח הפתיחה שלו, דמיאנו הציע שאחרי 1.ה4 ה5 2.פ-ו3 המענה 2...פ-ג6 הוא המהלך הטוב ביותר ו-2...ד6 (שנקרא כעת הגנת פילידור) לא כל כך טוב. הוא גינה בצדק את 2...ו6 כמהלך נחות בבירור, וציין שמוטב ללבן לשחק 3.פ:ה5 ולזכות ביתרון; עם זאת, אף על פי גינויו, מאוחר יותר פתיחה זו קיבלה את השם הגנת דמיאנו. הוא קבע כי המהלכים 1.ה4 ו-1.ד4 הם המהלכים הראשונים הטובים היחידים וש-1.ה4 עדיף. הוא סיקר את הפתיחה האיטלקית, הפתיחה הרוסית וגמביט המלכה הנרצה.
מרבית מניתוחיו הופרכו או הוצגו כלא מדויקים בעת האסכולה המודרנית בשחמט.
בעיות שחמט
לבן עושה מט בשלושה מסעים פתרון:  1.מה:א7+ מ:א7 2.צ-א2+ מה-א4 3.צ:א4#לבן עושה מט בחמישה מסעים  פתרון:  1.מה:ח8+ מ:ח8 2.צ-ח1+ מ-ז8 3.צ-ח8+ מ:ח8 4.מה-ח1+ מ-ז8 5.מה-ח7#לבן עושה מט בשני מסעים  פתרון:  1.מה:ח7+ מה:ח7 2.פ-ו7#
אילין
{{פירושונים|
קרל אליגר
קרל ריצ'רד גוסטאב אליגר (7 במרץ 1901 - 31 באוקטובר 1977) היה תאולוג גרמני פרוטסטנטי.
ביוגרפיה
אליגר נולד בהפנס (היום חלק מוילהלמסהאפן). קיבל דוקטורט מאוניברסיטת מינסטר בשנת 1927 והוסמך להוראה אוניברסיטאית (Habilitation) בשנת 1929. בשנת 1934 הוא מונה לעוזרו של אלברכט אלט באוניברסיטת לייפציג והחל משנת 1937 היה מרצה בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת טיבינגן. בשנת 1950 מונה שם לפרופסור בקתדרה לתנ"ך. בתפקיד זה כיהן עד צאתו לגמלאות בשנת 1968. הוא כתב מאמרים ופירושים שונים על ספרי התנ"ך. בין השאר הוא העלה השערות לגבי זיהוי אתרי התנ"ך. עוד בטרם החפירות בתל עירני הוא שיער עם גאלינג, בניגוד לעמדתו של ויליאם פוקסוול אולברייט שהייתה העמדה הרווחת, שתל עירני איננו גת פלשתים, בגלל שטחו הקטן של החלק המוגבה של התל, ושיש לזהות את גת בתל צָפִית. לימים החפירות בתל חזקו את עמדתו שנהייתה העמדה המקובלת.
בשנת 1966 הוציא לאור פירוש על ספר ויקרא בה טען שפרקי הקדושה בסוף הספר (ויקרא י"ז - כ"ו) מאוחרים לשאר הטקסטים של המקור הכהני, בניגוד לעמדה שרווחה עד אז שפרקי הקדושה קדומים לשאר הטקסטים של המקור הכהני. עמדתו אומצה על ידי רוב החוקרים בתחום.
בין השנים 1977-1967 ערך את סדרת הביבלייה הבראיקה שטוטגרטנזיה, יחד עם וילהלם רודולף ואחרים.
בהתעסקותו בספר ישעיהו טען אליגר, בניגוד לרבים מעמיתיו, לאחדות פרקי ישעיהו השלישי, ואף טען שהנבואה על עבד ה' בפרק נ"ג היא של ישעיהו השלישי.
רפאל אנחל קלדרון פורנייר
קלדרון נולד בניקרגואה להורים קוסטה-ריקאים שברחו מקוסטה ריקה לניקרגואה בשנת 1948 בשל מלחמת האזרחים שפרצה במדינה. בשנת 1958 חזר עם הוריו לקוסטה ריקה. קלדרון בוגר קולג' "לה סאל" והאוניברסיטה של קוסטה ריקה. בשנים 1978–1980 כיהן בתפקיד שר החוץ של קוסטה ריקה. לאחר מכן בשנים 1980–1983 הוא עמד בראש המפלגה הנוצרית חברתית. הוא התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 1986, אך הפסיד לאוסקר אריאס. הוא רץ בשנית לבחירות בשנת 1990 ונבחר עם 51% קולות.
בית דוד (שכונה)
שכונת בית דוד היא השכונה היהודית הרביעית שהוקמה מחוץ לחומות ירושלים. היא הוקמה ב-1873, ושוכנת ברחוב הרב קוק שבמרכז ירושלים, מול מכללת הדסה ובצמוד (מדרום מזרח) לרחוב ד"ר אברהם טיכו. השכונה משמשת כיום בעיקר למגורים ולישיבה. עד ינואר 2015 שכן בה מוזיאון התהילים. החצר המקבילה כוללת את בית הרב קוק ובעבר שכנה בה ישיבת מרכז הרב.
רקע
שכונת בית דוד נבנתה ביוזמתו ובמימונו של דוד רייז, נדבן יהודי בן העיר יאנובה שבפולין, אשר השכונה נקראת על שמו. רייז התגורר באחרית ימיו בעיר העתיקה בירושלים, ובראשית שנת 1873 בילה את סוף השבוע בשכונת נחלת שבעה הסמוכה. במהלך השבת שמע רייז דרשה נלהבת בבית הכנסת מפיו של יוסף ריבלין, ממקימי נחלת שבעה, שקרא לציבור לתת כתף ולהשתתף בהקמת שכונות חדשות מחוץ לחומות ירושלים. רייז התרשם עמוקות מן הדברים והחליט בו במקום לממן בעצמו את הקמתה של שכונה חדשה.
הקמת השכונה
במהרה אותר מגרש קטן בצדו הצפוני של רחוב יפו, קרוב מאוד לנחלת שבעה, ונקנה מיושבי הכפר הערבי ליפתא. את הרכישה והרישום בטאבו ביצע ריבלין, שהיה מעורה בתחום וביקש לסייע לרייז להוציא את תרומתו מהכוח אל הפועל. בתוך כמה חודשים החלה הבנייה, ובסוף אותה השנה, 1873, עמדה שכונת בית דוד על תלה.
באגף הדרומי שבקומה השנייה השתכן "ועד הכוללים כנסת ישראל" - ארגון חברתי-כלכלי שהוקם במטרה לעזור לעניים, ולרכוש קרקעות בירושלים לשם הקמת שכונות. ועד הכוללים היה מעורב לימים בהקמת השכונות כנסת ישראל א', ב', וג', הנמצאות בתחומי שכונות הנחלאות. משרדי הכולל קיימים עד ימינו בשכונת בית דוד.
תיאור השכונה
שכונת בית דוד היא "שכונת חצר" אופיינית, אשר דירותיה בנויות בצמוד זו לזו, והכניסה אליהן היא דרך חצר פנימית משותפת. הכניסה אל החצר היא דרך שער אחד, שננעל מדי לילה, עד ימינו. החצר כולה מכסה על פני בור מים ענק, שלו שני פתחים, מהם נשאבו המים במשאבות ידניות.
בכניסה אל החצר ישנו מכסה ביוב עשוי מתכת, ועליו המילים בצרפתית: "אליאנס הישראלי, ירושלים". בתחתית מכסה הביוב רשומות האותיות העבריות כי"ח - כל ישראל חברים. מכסה זה הוא אחת המזכרות הבודדות בעיר ממחלקת הפרזול בבית הספר היהודי המקצועי בירושלים - כל ישראל חברים, שנבנה על ידי רשת החינוך היהודית-צרפתית - אליאנס.
בניית בית הרב קוק
בראשית המאה ה-20 החל הרב אברהם יצחק הכהן קוק לשמש כרב הראשי של יפו ושל המושבות הראשונות בארץ ישראל, ובשנות ה-20 הפך לרב הראשי האשכנזי הראשון בארץ ישראל ורבה הראשי של ירושלים. במסגרת מינוי זה העתיק הרב קוק את מגוריו לירושלים, ולשם כך הוספה לכבודו קומה שנייה באגף המערבי של שכונת בית דוד. בקומה זו שכן בית המדרש הראשון של הישיבה המרכזית העולמית (ישיבת מרכז הרב), משרדו האישי של הרב קוק וכן דירת המגורים שלו. הבניה עצמו התאפשרה בזכות תרומתו של הנדבן הארי פישל.
מאחר שהשכונה עצמה ננעלה מדי ערב, ביקש הרב קוק כי הכניסה לביתו תהיה מסביב, כדי לאפשר לקהל המבקש לפגשו להגיע אל הבית בכל עת. לשם כך נבנה גרם מדרגות חיצוני, המוליך מבחוץ ישירות אל הקומה השנייה.
בית דוד כיום
שכונת בית דוד, בניגוד לרוב השכונות הוותיקות בירושלים, השתמרה באופן נדיר בצורה כמעט מושלמת, כולל הריצוף המקורי בחצר, שרידי המשאבות, ולוח ההקדשה לזכרו של רייז. עד היום מתגוררות במקום משפחות ותיקות לצד משרדי "הכולל המרכזי כנסת ישראל" ובית הרב קוק. מאמצע שנות ה-90 ועד ינואר 2015 פעל בחצר מוזיאון התהילים, בו הוצגו ציורים, המתארים בצבעים שונים את פרקי ספר התהילים, על פי המשמעות הקבלית של כל צבע. בינואר 2015 התמקמה בחצר ישיבה, ישיבת קניין דעת אשר מיועדת לבחורים בגילאי הבגרות אשר לומדים במקום, המוזיאון הועבר לרובע היהודי.
קישורים חיצוניים
מידע נוסף אודות השכונה ובית הרב קוק, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
עטר
עטר או עטאר (בערבית: عطار) הוא שם ממקור ערבי שפירושו "בושם" או "רוקח". השמות ניתנו לעוסקים בכימיה וברקיחת חומרים שונים. שמות אלה מתועדים במצרים, בספרד, במרוקו ובהולנד.
ראו גם
}}
אלייז'ה גודווין
אלייז'ה גודווין (באנגלית: Elija Godwin; נולד ב-1 ביולי 1999) הוא אתלט אמריקאי, אלוף העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחים 4x400 מטר זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) ומדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר. בעל התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים ותוצאת השנה בעולם (2023) בריצת 400 מטר באולם (44.75 שניות).
ביוגרפיה
גודווין נולד וגדל בקובינגטון, ג'ורג'יה ולו אח ואחות. אמו, ג'ינג'ר לובי, מנהלת משרד רופא. גודווין לומד באוניברסיטת ג'ורג'יה.
2019
ב-7 במאי 2019 הוא סבל מפציעה חמורה במהלך אימון ריצה, כאשר הוא שופד על ידי כידון. התאונה הותירה את גודווין עם פצעים בגבו ובכתפו וממוטטת את הריאה השמאלית. שירותי החירום טיפלו בו וריסקו חלק מהכידון לפני שהוא נלקח למרכז הרפואי האזורי, שם הוסר הכידון על ידי הרופאים המנתחים.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה במדליית ארד בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות.
מדליית זהב באליפות עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי 2022 זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם מייקל נורמן, ברייס דדמון וצ'מפיון אליסון בתוצאה של 2:56.17 דקות לפני ג'מייקה (2:58.58 דקות) ובלגיה (2:58.72 דקות). מדליית ארד בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר ביחד עם אליסון פליקס, ורנון נורווד וקנדי סימון בתוצאה של 3:10.16 דקות, אחרי הרפובליקה הדומיניקנית (3:09.82 דקות) והולנד (3:09.90 דקות).
2023
בתחרות שנערכה באולם בפאייטוויל, ארקנסו ב-25 בפברואר 2023 הוא קבע בריצת 400 מטר שיא אישי חדש, התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים ותוצאת השנה בעולם של 44.75 שניות.
סירווארד אמירזיאן
סירווארד אמירזיאן (בארמנית: Սիրվարդ Էմիրզյան; נולדה ב-5 ביוני 1966, ירוואן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית) היא קופצת למים לשעבר, ארמנית אשר התחרתה עבור ברית המועצות. היא זכתה בתואר "כבודת מאסטר הספורט של ברית המועצות" ב-1980.
קריירה
אמירזיאן התחילה להתאמן בקפיצה ב-1972, תחת הדרכת המאמן בזיל קובשינקינה. היא זכתה באליפות ברית המועצות בשנת 1979 בקפיצה מפלטפורמה של 5 מטר. ב-1980, היא סיימה במקום שני באותו הענף. אמירזיאן, שעדיין למדה אז בתיכון, השתתפה במשחקים האולימפיים במוסקבה ב-1980, והייתה הספורטאית הצעירה ביותר בנבחרת האולימפית של ברית המועצות. בגיל 14, היא זכתה במדליית כסף בקפיצה מפלטפורמת 10 מטר.
.cn
cn. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בסין. הסיומת נרשמה בשנת 1990, ומנוהלת על ידי "מרכז המידע הסיני לרשת האינטרנט" (CNNIC). חברת הטכנולוגיה האמריקאית Neustar נכנסה לשותפות עם CNNIC על מנת לשווק את סיומת האינטרנט cn. מחוץ לגבולות הרפובליקה הסינית.
סיומות אינטרנט עם אותיות סיניות
בשנת 2003 השיק ארגון המחקר והפיתוח הפולני NASK את טכנולוגיית IDN, המאפשרת להשתמש באותיות לטיניות, יווניות, עבריות, סיניות או קיריליות בשמות התחום. ב-25 ביוני 2010, אישרה חברת ICANN את השימוש בטכנולוגיית IDN תחת סיומת האינטרנט הסינית.
S.W.A.T. (סדרת טלוויזיה, 2017)
(ימ"מ, SWAT) היא סדרת פעולה ודרמה משטרתית טלוויזיונית אמריקאית המשודרת משנת 2017, המבוססת על סדרת הטלוויזיה באותו שם משנת 1975 שנוצרה על ידי רוברט המנר, ופותחה על ידי ריק האסקי וכן על סרט באותו שם משנת 2003 של קלארק ג'ונסון. אהרון רחסן תומאס ושון ראיין פיתחו את הסדרה החדשה, שעלתה לראשונה ב-CBS ב-2 בנובמבר 2017 ומופקת על ידי Original Film, CBS Studios ו-Sony Pictures Television.
באפריל 2022, הסדרה חודשה לעונה שישית שעלתה לשידור ב-7 באוקטובר 2022.
ב־5 במאי 2023 הודיעו כי הסדרה תסתיים לאחר העונה השישית. אך בעקבות מחאת מעריצים, לאחר מכן פורסם כי הסדרה תחזור לעוד עונה אחת ואחרונה בת 13 פרקים.
התוכנית קיימת ביקום משותף עם דרמת הפשע של FX המגן, שנוצרה אף היא על ידי שון ראיין.
רקע
הסדרה מתמקדת בסמל משטרת לוס אנג'לס דניאל "הונדו" ארלסון. הונדו, חייל נחתים לשעבר, נבחר להוביל יחידת SWAT (יחידה משטרתית טקטית) של משטרת לוס אנג'לס. מכיוון שהוא גם אפרו-אמריקאי וגם נולד וגדל בלוס אנג'לס הונדו מרגיש נאמנות עמוקה לא רק לאחיו השוטרים אלא גם לאנשים שהם משרתים. זה הופך אותו למוכשר במיוחד להוביל את הצוות ולבנות גשר בין הכוח לקהילה. ככזו, הסדרה בולטת בתיאור המתחים האמיתיים בין המשטרה לקהילה האפרו-אמריקאית בלוס אנג'לס.
הפקה
ב-3 בפברואר 2017, הוכרז ש-CBS ערכה פרק פיילוט של סדרת טלוויזיה בהשראת העיבוד הקולנועי מ-2003 לסדרת ABC משנות ה-70 S.W.A.T. הפיילוט נכתב על ידי אהרון רחסן תומאס ושון ראיין ובוימה על ידי ג'סטין לין.
הסדרה החדשה הוזמנה על ידי CBS ב-12 במאי 2017. הסדרה עלתה לראשונה ב-2 בנובמבר 2017. ב-17 בנובמבר 2017, CBS הפכה את הסדרה לעונה שלמה של 20 פרקים וב-1 בדצמבר 2017, CBS הזמינה שני פרקים נוספים לעונה הראשונה מה שהביא את הסכום הכולל ל-22 פרקים.
ב-27 במרץ 2018, CBS חידשה את הסדרה לעונה שנייה ששודרה לראשונה ב-27 בספטמבר 2018.
ב-16 במרץ 2020, Sony Pictures Television השעתה את הפקת העונה השלישית עקב מגפת הקורונה.
ב-6 במאי 2020, CBS חידשה את הסדרה לעונה רביעית שהייתה אמורה להיות בכורה באמצע העונה. עם זאת, ב-14 ביולי הוכרז שהיא תחליף מקום עם הישרדות, והוצגה לראשונה ב-11 בנובמבר 2020.
ב-8 באפריל 2022, CBS חידשה את הסדרה לעונה שישית ששודרה לראשונה ב-7 באוקטובר 2022.
ב-6 במאי 2023 פורסם כי הסדרה חודשה לעונה נוספת ואחרונה בת 13 פרקים.
צורית (צמח)
צוּרִית (שם מדעי: .Sedum L) הוא הסוג הגדול במשפחת הטבוריתיים. בסוג תוארו כ-600 מינים ובהווה 475 מינים ו-40 תת-מינים. הצורית הוא צמח בשרני אשר ניתן למצוא בעיקר באזור הממוזג של חצי הכדור הצפוני, אך מינים מסוג זה חודרים גם אל חצי הכדור הדרומי באפריקה ואמריקה הדרומית. צורת הצומח נעה בין חד-שנתיים לשיחים. לפרחים בדרך כלל יש חמישה עלי כותרת, (למעט בצורית ספרדית שלה שישה עלי כותרת) ולרוב פי שניים אבקנים מעלי כותרת. מינים מסוג זה נפוצים בעולם ובארץ כצמחי גינון וחלקם משמשים כצמחי מאכל באסיה ומזרח אירופה.
בארץ ישראל 9 [7] מינים נפוצים לאורך האזור ההררי מהר הנגב ועד החרמון. כולם צמחים ים-תיכוניים, חוץ משלושה שהם גם אירו-סיבירי: צורית ספרדית, צורית בלוטית וצורית דקת-עלים. כולם גדלים בבתי גידול טבעיים, מלבד צורית בלוטית, שגדלה גם בבתי גידול מופרעים, בקרבת בני אדם. רוב המינים הם חד-שנתיים למעט צורית גבוה וצורית יוונית שהם בני-שיח, וצורית דקת עלים שהיא עשב רב-שנתי. לכולם עלים דמוי-גליל חוץ משלושה: צורית חופית, צורית אשורית וצורית דקת-עלים.
מיני הבר בארץ ישראל
לסוג צורית כ-475 מינים מתוכם 7 נציגים בצמחיית הבר בישראל שאין עליהם מחלוקת.
צמחי התרבות בישראל
מלבד צמחי הבר הגדלים בבתי גידול טבעיים, הוכנסו צמחים זרים מסוג צורית כצמחי בית ומסלעות ואלו הם:
שיטת ספריית הקונגרס
את השיטה פיתח הרברט פטנאם (Putnam) ב-1897, זמן קצר לפני שהתמנה לספרן ספריית הקונגרס. השיטה תוכננה לשרת את צורכי ספריית הקונגרס, ולהוות תחליף לשיטת המיקום הקבוע שהנהיג תומאס ג'פרסון. היא הושפעה בעיקר משיטת קטר המתפשטת (Cutter Expansive Classification), שפיתח צ'ארלס אמי קטר, העושה שימוש במחלקות מאותיות בלבד, ומשיטת דיואי, העושה שימוש במחלקות ממוספרות בלבד. כאשר עזב פטנאם את משרת הספרן, בשנת 1939, פותחו כל המחלקות, להוציא את המחלקה "K" (חוק) ואת המחלקה "B" (פילוסופיה ודת). השיטה אינה מציעה שיטת מיון גלובלית, אלא שיטה למיון הספרים שנמצאים בספריית הקונגרס של ארצות הברית בפועל.
על השיטה נמתחה ביקורת על כך שהיא אינה מבוססת דיה מבחינה תאורטית, ועל כך שהחלטות מיון רבות נבעו מצרכים פרקטיים מיוחדים, ולא מתוך שיקולים של אופן הצגת מגוון הידע האנושי.
השיטה
מחלקות המיון הראשיות הן:
שדה געשי
שדה געשי הוא חבל גאולוגי בקרום כדור הארץ, שבו מתקיימת – או התקיימה בעבר – געשיות מקומית. שדה כזה עשוי לכלול כמה הרי געש – ולעיתים אף עשרות או מאות – סמוכים זה לזה. הרי הגעש בשדה הגעשי עשויים לנבוע ממקורות געשיים שונים או ממקור געשי משותף. הרכב המאגמה הפעילה בשדות געשיים הוא בזלתי, ולכן הם נקראים לרוב "שדות געשיים בזלתיים", אף שהסלעים בשדה עשויים להיות מגוונים.
לעיתים קרובות, געשיות מסתיימת בהיווצרות שדה געשי במקום מבנה חרוטי יחיד. שדות געשיים מנוקדים לרוב בחרוטי אפר צעירים מבחינה גאולוגית, או במבנים גאולוגיים שלא זוהו כהרי געש נפרדים. במקרים רבים מורכבים השדות הגעשיים מהרי געש רבים וקטנים שנפחם קטן מקילומטר מעוקב, הנוצרים בהתפרצות געשית יחידה – העשויה להימשך ימים אחדים, שנים אחדות, ובמקרים נדירים אף עשרות שנים. הרי געש אלה נקראים "הרי געש מונוגנטיים". זאת, בניגוד להרי געש אחרים, הפעילים לאורך זמן רב ומפיקים התפרצויות חוזרות ונשנות ונקראים "הרי געש פוליגנטיים".
המבנים הגעשיים בשדות אלה עשויים להיות חרוטי אפר, מארים, חרוטי וטבעות טוף, חרוטי מגן קטנים וכיפות לבה. הרי געש המונוגנטיים מקובצים באשכולות בתוך השדה הגעשי ועשויים ליצור שרשרות קוויות לאורך מבנים טקטוניים דוגמת העתקים. שדות געשיים נוצרים גם בשולי הרי געש שכבתיים או חרוטי מגן גדולים, וכן להימצא בתוך קלדרות – שם הם לרוב נפוצים לאורך רצועות בקעים. פעילותם של הרי געש מונוגנטיים לאורך תקופות של מאות, אלפי ומיליוני שנים, עשויה להסתיים בשדות געשיים נרחבים המורכבים ממאות ואף אלפי הרי געש, ולצבור נפחים הקרובים לאלה של הרי געש שכבתיים יחידים.
מחקר
מחקר של שדות געשיים היה אחד התחומים הראשונים במחקר הוולקנולוגי. הגאולוג ניקולה דמארה מיפה בשנת 1766 חרוטי אפר בשדה הגעשי שן דה פוי (Chaîne des Puys) באוברן – במיוחד את הכיפה הגעשית פוי דה דום (Puy de Dôme) – ויצר בתוך כך את אחת המפות הגאולוגיות המדויקות הראשונות, שלדברי צ'ארלס לייל ניחנה ב"דיוק מדוקדק ועוצמה גרפית נערצת". אחת מתרומותיו החשובות ביותר של דמארה הייתה תיארוך חרוטי האפר באברן, תוך שימוש בגאומורפולוגיה שלהם והסופרפוזיציה של זרמי הלבה אחריהם עקב בזהירות למקורם בצינורות ההזנה במידת האפשר. הטכניקות של דמארה שימשו וולקנולוגים מאוחרים במיפוי שדות געשיים.
בין השנים 1759-1774 התרחשה התפרצות בהר הגעש אל חורויו במקסיקו, השוכן בשדה הגעשי מיצ'ואקאן-גואנחואטו, שמשכה תשומת-לב נוספת לשדות געשיים. גאולוגים כאלכסנדר פון הומבולדט, צ'ארלס לייל וג'ורג' סקרופ תיעדו מספר גדול של חרוטים מסביב להר הגעש, והבינו שחרוטים אלה נוצרו במהלך אפיזודות געשיות של אל חורויו. התפרצות זו ותיעוד של התפרצות קודמת שהתרחשה באותו שדה – בפריקוטין, בין השנים 1943-1952 – הובילו למיפוי שיטתי יותר של האזור.
מחקרים עכשוויים בשדות געשיים משתמשים בשיטות תיארוך מתקדמות ובטכניקות גאופיזיות וגאוכימיות לתיאור קצב הפעילות ומשכה, וכן מיקומם הטקטוני של השדות. רבים ממחקרים אלה התמקדו בתפוצה ובעיתוי של הגעשיות על-מנת להבין טוב יותר את התהליכים השולטים באספקת המאגמה ובהובלתה. מחקרים רבים שקלו את התפתחותם של השדות הגעשיים במונחים של מיקומים נאו-טקטוניים אזוריים, ואת השפעת המבנה הגאולוגי – למשל, העתקים – על תפוצת צינורות ההזנה. מחקרים אחרים התמקדו בהתפתחות הפטרולוגית של שדות געשיים במהלך הזמן, בניסיון לייחס שינויים פטרוגנזיים לשינויים בקצב ובדפוסי הגעשיות. ביחד מספקים כל המחקרים הללו תובנות מעמיקות על הוולקנולוגיה של שדות געשיים. תובנות אלה משמשות במידה הולכת וגוברת להערכת סיכונים ארוכי-טווח הקשורים בשדות געשיים הממוקמים סמוך ליישובים או למתקנים רגישים כתחנות כוח – בעיקר גרעיניות – ונמלים. סיכונים כאלה מהווים מניע חשוב לשיפור מודלים לחיזוי התפרצויות.
היווצרות שדה געשי
הרעיונות המוקדמים הנוגעים להיווצרות שדות געשיים כללו לעיתים קרובות התכה חלקית נרחבת ועליית מאגמה מבעד למבנים קיימים אל פני השטח. במודל כזה, שיעורי הגעשיות יושפעו מתהליכים המתרחשים בקרום, יותר מאשר משיעור היווצרות המאגמה. קל להבין את מקורם של רעיונות אלה: בשדות געשיים רבים נראה הקרום כ"דולף" בזלת מכל סדק והעתק. עם זאת, מודל זה אינו מתיישב עם הפטרוגנזיה של שדות געשיים בזלתיים – שכמעט תמיד מערבת שיעורים נמוכים של התכה חלקית ותוצריה, הנובעים ממגוון רחב של עומקים בליתוספירה, באסתנוספירה או בשתיהן. נתכים אלה אינם ממתינים תקופה ממושכת בקרום או במעטפת העליונה לתהליכים טקטוניים שיסייעו בפליטתם, אלא – כפי שמצביעים מחקרים עדכניים – תפוצת הגעשיות בשדות היא תוצאה טבעית של ייצור מאגמה מתמשך בשיעורים נמוכים. עם זאת, גם שיעורי מתיחה והפחתה משפיעים במידה רבה, מאחר שלתהליכים אלה השפעה משמעותית על שיעורי ההתכה החלקית.
מודל תרמו-פיזיקלי שפותח לתפוצת אשכולות הרי הגעש בשדות געשיים מבוסס על תצפיות בשדה הגעשי קליוצ'בסקוי (Ключевской группе) בקמצ'טקה. המודל מראה כי הרי געש מרכזיים מתפתחים כאשר אספקת המאגמה מספיקה לשמור על אנומליה תרמית בצינור ההזנה המרכזי. מוליך זה מאפשר מסלול הולכה באנרגיה נמוכה אל פני השטח, כל עוד נשמרת האנומליה התרמית. שיעורי אספקת המאגמה בשדות געשיים היא כה נמוכה, עד כי המוליכים – צינורות ההזנה – אינם נשמרים בין התפרצות להתפרצות. מאגמה חדשה – העולה באפיזודה געשית חוזרת – תמצא את דרכה אל פני השטח, ולא תיאגר בתאי מאגמה רדודים. לכן, שיעורים נמוכים של הסעת חום – הנובעים משיעורים נמוכים של התכה – יובילו להיווצרותם של שדות געשיים.
מודל זה נתקף בטענה כי גם שיעורי המתיחה הליתוספירית מהווים מרכיב חשוב בהיווצרות השדות. תמיכה לטענה זו התקבלה בניסויים פיזיקליים ואנלוגיים, שהראו כי קיומם של מקבצי סדקים ודייקים מתאפשר בליתוספירה שחלה בה מתיחה בשיעורים נמוכים, יותר מאשר בליתוספירה שחלים בה שיעורים גבוהים יותר של מתיחה. על-פי הניסויים, הרי געש נפוצים יותר באזורים של מתח ליתוספירי גבוה, בהם פוחתת היווצרות דייקים ואגירת מאגמה. לכן, בשדות געשיים יכולה להתפתח געשיות דו-אופנית כתגובה לשינויים בשיעורי ההתכה, המתיחה או בשניהם. מחקר זה מספק מנגנון יסודי לתצפיות, המראות כי שיעורים נמוכים של הפקת מאגמה ושיעורים גבוהים של מתיחה מסתיימים בהיווצרותם של שדות געשיים – יותר מאשר בהיווצרותם של הרי געש מרכזיים.
מאפיינים של שדות געשיים
שדות געשיים מקיפים שטחים ונפחים גדולים. שדות קטנים מכילים עד 50 צינורות המשתרעים על שטח המגיע ל-1,000 קמ"ר. שדות גדולים מכילים יותר מ-100 צינורות ומשתרעים על שטח של יותר מ-1,000 קמ"ר. פעילותם של שדות נעה על-פני תקופות ארוכות של זמן – יותר ממיליון שנים. לשדות געשיים רבים קשר למאפיינים טקטוניים כאגנים, העתקים ורצועות בקעים.
מאפיינים יסודיים של שדות געשיים כוללים:
אינטנסיביות געשית
העיתוי של פעילות געשית הפך לנושא מרכזי במחקר של שדות געשיים. קביעת גילם של לועות יחידים משמשת להערכת האינטנסיביות הגעשית – שיעור ההישנות לאורך זמן של פעילות געשית – ולתיאום קצב הגעשיות עם גורמים אחרים דוגמת תנועת הלוחות, קצב התפשטות הקרום ושינויים בפטרולוגיה. שיטות התיארוך של השדות כולל תיארוך יחסי של זרמי לבה – הכולל שימוש בעקרונות סטרטיגרפיים, תיארוך פלאומגנטי, גאומורפולוגיה של המבנים החרוטיים ותיארוך רדיומטרי של צינורות ההזנה. לעיתים קרובות מיושם מגוון רחב של שיטות תיארוך ומקושר למיפוי הגאולוגי לצורך הגדרת כרונולוגיית ההתפרצויות בשדה. גם כאשר קביעת גיל היא אפשרית, עשוי להיווצר בלבול בהגדרת האירועים הגעשיים המשמשים להערכת שיעורי ההישנות. באופן אידיאלי, הערכת גילם של אירועים געשיים בשדה תתאים להתפרצויות געשיות ידועות.
אחת הסיבות לבלבול היא כי התפרצויות געשיות מאוחרות מטשטשות לעיתים קרובות – או אף מוחות לחלוטין – עדויות לפעילות קודמת. הגדרה שקל יותר ליישם מבוססת על גאומורפולוגיה: מבנה יחיד – דוגמת חרוט אפר או מאר – מייצג אירוע געשי אחד. לחלופין, אירועים געשיים יכולים להיות מוגדרים כיחידות-התפרצות שניתן למפות, כאשר כל יחידה מהווה מכלול של תוצרים געשיים המייצגים מקור געשי אחד. הגדרה זו יכולה להיות מסובכת יותר כאשר נוצרים תוצרים מרובים באירוע געשי אחד. דוגמה: במהלך התפרצות אחת בקליוצ'בסקוי נפערו שלושה לועות סמוכים, שיצרו את חרוטי האפר החדשים של מתחם טולבצ'יק (Толбачик). היערכות החרוטים – המייצגת אירוע געשי אחד – נמשכת בקו ישר הנמתח משלושה חרוטים הולוקניים קודמים, ויוצרת התיישרות לאורך כ-5 ק"מ. עם זאת, בבדיקת התיעוד הגאולוגי קשה לקבוע אם חרוטים אלה מייצגים אירוע געשי אחד, שניים או שישה. היערכויות דומות נמצאו בכמה שדות געשיים.
במערכות געשיות ישנות ובלויות עשויות עדויות לקיומם של צינורות הזנה – דוגמת "ניצנים" שלהם ואזורי ברקציה – להעיד על אירועים געשיים בעבר. במערכות כאלה, כי מספר הדייקים המגיעים לקרום הרדוד עשוי להעיד על מספר הפתחים שנוצרו על-פני השטח. גם במקומות בהם קיים מיפוי מפורט – קיבוץ הדייקים והפתחים לאירועים געשיים מסוימים הוא בעייתי.
דפוסים מרחביים
קיימות כמה שיטות להעריך ולאפיין דפוסים מרחביים:
שיעורם ואורך-חייהם של האשכולות עשוי, לכן, לשקף את שיעור השינויים הגאוכימיים, שינויים בטמפרטורה ושינויי לחץ במקור המעטפתי האזורי. הסבר חילופי הוא מבנים בקרום, האחראים בדרך כלשהי להתפתחות האשכולות. עם זאת, פיזור האשכולות במרבית השדות הגעשיים אינו מהווה בהכרח מִתאם ישיר לתפוצת העתקים או מבנים אחרים, העשויים להקל על הובלת המאגמה דרך הקרום. אף שהיערכות הצינורות ומיקומם של צינורות בודדים בתוך האשכולות עשויים להיות קרובים להעתקים, לעיתים נדירות גבוהה צפיפות ההעתקים בתוך האשכולות ביחס לצפיפותם מחוץ לאשכולות.
הסתברות של התפרצויות עתידיות
שילוב של האינטסיביות הגעשית והדפוסים המרחביים של כל שדה געשי משמשים להערכת הסתברותן ועיתויין של התפרצויות עתידיות באותם שדות, או בחלקים מהם. הערכות אלה מביאות בחשבון גם שינויים קלים בשיעורי ההישנות, המשולבות בחישוב ארוך-טווח. לחלופין, הסיכוי להתפרצות בחלק מן השדות עשוי להוות מתאר כללי לשדה כולו.
דוגמאות למאפיינים של שדות געשיים:
מבנה גאולוגי של שדות געשיים
התפתחות המערכים חשובה גם בהערכת סיכונים געשיים ארוכי-טווח, הנובעים מהשתרעותם הנרחבת של מבנים אלה. עם זאת, הבחנה בהיערכויות בתוך שדות געשיים הכוללים מאות צינורות הזנה היא בעייתית, מאחר שהיערכויות אלה עשויות להימצא בין חרוטים רבים חסרי-היערכות. בשנים האחרונות נעשה שימוש בשיטות סטטיסטיות לזיהוי היערכויות ולשיפור הבדלתן ממבנים אחרים בשדה, באמצעותן הסתמנה היערכות המצויה במקביל למבנים מקומיים ואזוריים. גילוי זה מציע כי היערכויות כאלה עשויות לנבוע מעליית מאגמה חוזרת ונשנית במבנים קיימים אך באפיזודות געשיות נפרדות. הסבר אפשרי לתופעה זו הוא כי במהלך חדירת דייק, המאגמה "נוטשת" את מסלולה ועוברת למסלול ניצב – לאורך סדקים או העתקים קיימים – שהלחץ בו קטן יותר. כיוון ההעתק ביחס ללחץ המקומי יקבע אם ההעתק יתרחב כתוצאה מהזרקת הדייק. העתקים המצויים בניצב לכיוון הלחץ המקומי מספקים מסלולי לחץ נמוך להובלת המאגמה. נתונים אלה מראים כי היערכות צינורות ההזנה בשדה הגעשי נוצרת בתגובה לגאומטריה של ההעתקים באזור.
פטרולוגיה של שדות געשיים
שדות געשיים נוצרים לרוב על ידי מאגמה בזלתית ואנדזיטית. חשיבותן של לבות מפותחות יותר: מאנדזיטית עד גרניטית, משתנה באופן ניכר משדה געשי אחד למשנהו.
המגוון של סלעים מאפיים הנוצרים בשדות געשיים מודגם בשדה הגעשי סן פרנסיסקו, המורכב מטווח רחב של לבות מאפיות – אלקליות, תולאיטיות ובסניט, וכן מלבות אנדזיטיות. בשדה זה התפרצו נפחים משמעותיים של לבות מפותחות שהתבטאו ב-7 כיפות סיליקטיות גדולות (בהרכב ריוליטי-דקיטי) ובנפח אנדזיטי גדול (100 ק"מ מעוקב) שיצר הר געש שכבתי. לעומתו, בשדה הגעשי ספרינגוויל המצוי בדרומו התפרצו לבות בינוניות בלבד.
תפוצה
מאחר ששדות געשיים נוצרים במגוון מיקומים טקטוניים, תפוצתם נרחבת בתוך הלוחות הטקטוניים ובשוליהם.
שדות געשיים במזרח התיכון
השדה הגעשי חארת א-שאם הוא שדה נרחב ששטחו כ-43 אלף קמ"ר, המשתרע במזרח בקע ים המלח מערב הסעודית דרך ירדן וסוריה עד לרמת הגולן. שדה זה נוצר באוליגוקן, וקיימות עדויות לפעילות הולוקנית שלו לפני כ-4,000 שנים. חארת א-שאם כולל בתוכו כמה שדות געשיים:
בחצי האי ערב התפתחו כ-20 שדות געשיים כתוצאה מגעשיות פנים-לוחית. שדות אלה – ששטחם המשותף כ-200 אלף קמ"ר – קשורים להיפרדות לוח ערב מהלוח האפריקני כתוצאה מהביקוע הטקטוני של מפרץ עדן וים סוף ומצויים סמוך לחופיהם. דוגמאות:
בלה ואגו (שחקן)
בלה ואגו (במקור ברוך ויינברגר, בהונגרית: Vágó Béla; אוראדיה, 26 ביוני 1871 – בודפשט 30 בינואר 1931) היה שחקן, במאי יהודי-הונגרי. הוא אחיו הם לאסלו ואגו ויוז'ף ואגו, האדריכלים ושל גזה ואגו, השחקן והמחזאי.
ביוגרפיה
בלה ואגו נולד במשפחה יהודית כבנם של מיהאי ויינברגר (1837–1917) ושל יוזפה מרקוביץ'. בשנת 1893 חתם חוזה בלהקתו של אנטל בוקודי בטרגו מורש, לימים הוזמן לקלוז'-נאפוקה, משם לפץ', ואז ב-1903 החתים אותו לאסלו באוטי בתיאטרון קיראי, שם הופיע לראשונה במחזה "גטו" של המחזאי היהודי-הולנדי הרמן היירמנס (Herman Heijermans), בהצלחה רבה. מתיאטרון קיראי הוא עבר ל"תיאטרון ההונגרי" (Magyar Színház) כבמאי הראשי. הוא הופיע גם בתיאטרון בלהה לואיזה ובתיאטרון האופרטה של בודפשט. מספטמבר 1930 ועד מותו הוא היה מנהל "תיאטרון מרכז העיר" ((Belvárosi Színház (1917–1951)).
חייו הפרטיים
אשתו הראשונה הייתה השחקנית שטפניה בורגר, איתה התחתן בבודפשט, ב-1 ביולי 1908, ואז התגרש בשנת 1912. אשתו השנייה הייתה מריה ויינברגר (1889–1931), אותה נשא לאישה ב-23 בספטמבר 1915. בלה ואגו הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
בלקן ביט בוקס
בלקן ביט בוקס (Balkan Beat Box) הוא הרכב מוזיקת עולם ישראלי מיסודם של תמיר מוסקט ויוצא להקת גוגול בורדלו אורי קפלן. ההרכב נולד מעבודה משותפת של השניים בסצנת האנדרגראונד בברוקלין בתחילת שנות ה-2000, ובצוותא עם תומר יוסף ואומנים מתחלפים גיבש לעצמו סגנון ייחודי, המשלב מוזיקה בלקנית תימנית וצוענית, פאנק (Funk) והיפ-הופ.
היסטוריית ההרכב
מוסקט וקפלן הישראליים הכירו בברוקלין והחלו בעבודה משותפת במקביל לחברותם בהרכבים שונים כגון Firewater, גוגול בורדלו, J.U.F, Big Lazy, ו-Shot'nez. השניים מצאו עניין משותף בשילוב בין סגנונות מוזיקליים שונים ובמהלך עבודה אותנטית, תוך ניסוי וטעייה, הגיח לאוויר העולם על ציר ישראל-ניו יורק הפרויקט המוזיקלי השאפתני, שמטרתו 'טשטוש גבולות פוליטיים' תוך יצירה פורצת דרך. את השם 'בלקן ביט בוקס' הגו טרם התאסף סביבם הרכב של ממש.
לאחר תקופת הבשלה בברוקלין ובמועדונים בתל אביב, צבר ההרכב פופולריות בארץ וזכה לתגובות נלהבות מצד הקהל והמבקרים נוכח סגנון המוזיקה הייחודי וההופעות הקרקסיות ומלאות שמחת-החיים שלו. בסיבוב הופעות בפסטיבלים באירופה הגדירו עצמם חברי הלהקה כ-'הרכב נודד שמסתובב בעולם עם נגנים מתחלפים'. התפיסה המוזיקלית האקלקטית של ההרכב מאפשרת לו לצרף אל שורותיו מדי פעם אומנים מתחלפים ולקדם עמם שיתופי פעולה מעניינים. נגן הגנאווה המרוקאי חסן בן-ג'פאר, להקת Bulgarian Chicks, ראפר איראני ורקדנים צועניים הם דוגמאות לשיתופי הפעולה האומנותיים שמקדם ההרכב.
האלבום הראשון "Balkan Beat Box" יצא בשנת 2005 ובשנת 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "Nu Med", המתאפיין בהשפעה של מוזיקה ערבית וספרדית. שני האלבומים זכו לביקורות חיוביות בארץ ובעולם.
בשנת 2009 יצא אלבום הרמיקסים "(Nu-Med (Remixes".
בשנת 2010 יצא "Blue Eyed Black Boy".
בשנת 2012 יצא האלבום GIVE. הטקסטים באלבום טעונים במסרים העוסקים בחוסר שביעות הרצון של חברי ההרכב ממערכות פוליטיות וחברתיות השולטות בישראל ובעולם.
בשנת 2013 זכו בלקן ביט בוקס בפרס אקו"ם על הישג השנה למעבדים.
בשנת 2016 הושק הסינגל " I Trusted U", שזכה להצלחה יחסית, ואף נכלל בפסקול של המשחק "FIFA 17".
חברי ההרכב מחשיבים את בובאן מרקוביץ', ראשיד טאהה, Fanfare Ciocărlia, מאנו צ'או וצ'ארלי פארקר כאמנים המשפיעים עליהם ביותר.
הוועידה הלאומית
הוועידה הלאומית או הקוֹנבֶנט (בצרפתית: Convention nationale) הייתה הפרלמנט בימי המהפכה הצרפתית שהחליף את האספה המכוננת הלאומית שכיהנה למשך שנתיים ואת האספה המחוקקת שכיהנה למשך שנה. הקונבנט הלאומי שנוצר בעקבות ההתקוממות הגדולה ב-10 באוגוסט 1792 שימש גם כממשל של רפובליקה תוך כדי הרחקת המלך מהשלטון. הקונבנט ישב כבית מחוקקים חד-ביתי בין 20 בספטמבר 1792 ל-26 אוקטובר 1795 (4 ברומר לשנת ד לפי לוח השנה שאימץ) הקונבט קם בעקבות צו האספה המחוקקת על השהייה זמנית של המלך לואי השישה עשר ועל כינוס הקונבנט לצורך חקיקת חוקה ללא מונרכיה. חידוש אחר היה הצו שלפיו חברי הקונבנט ייבחרו על ידי גברים תושבי צרפת מגיל 21 ומעלה, בעלי מגורים בצרפת למשך שנה ובעלי פרנסה. הקונבנט הלאומי היה איפוא הפרלמנט הצרפתי הראשון שנבחר לפי עקרון זכות הבחירה ללא הבדל מעמד חברתי. החל מאפריל 1793 עבר השלטון במדינה מידי הקונבנט לידי הוועד לשלום הציבור המצומצם. במשך 8 חודשים מסתיו 1793 ועד לאביב 1794 כשהוועד לשלום הציבור נשלט על ידי מקסימיליאן רובספייר ובני בריתו, התחולל השלב הרדיקלי והעקוב מדם של המהפכה הצרפתית, הידוע כשלטון הטרור. אחרי נפילתו של רובספייר, כיהן הקונבנט עוד שנה עד לכתיבת חוקה חדשה שפתחה את תקופת הדירקטורט.
סין יאנגצה אנרגיה
ב-18 בנובמבר 2003 היא נרשמה לבורסה בשנגחאי, ומאז היא מהווה מרכיב חשוב במדד SSE 180, מדד המניות של הבורסה בשאנגחאי.
פעילות
החברה מפעילה מספר מפעלים הידרואלקטריים על נהר היאנגצה, ביניהם סכר שילוודו, הסכר ההידרואלקטרי השני בגודלו בסין והשלישי בעולם, סכר שיאנגג'יאבה וסכר גג'ואובה. בנוסף, ישנם שני סכרים נוספים בפיתוח: סכר באיחטאן, הסכר ההידרואלקטרי השלישי בגודלו בסין והרביעי בגודלו בעולם, מבחינת נפח הסכר, שאמור להתחיל לפעול באופן מלא ביולי 2021 וסכר וודונגדה, הסכרק ההידרואלקטרי הרביעי בגודלו בסין והשביעי בעולם, שאמור להתחיל לפעול באופן מלא בדצמבר 2021.
שיווק
החברה משווקת חשמל באמצעות תאגיד הרשת הממשלתי של סין בעיקר למרכז סין (חוביי, חונאן, חנאן, ג'יאנגשי וצ'ונגצ'ינג), למזרח סין (שאנגחאי, ג'יאנגסו, ג'ג'יאנג ואנחווי) ולמחוז גואנגדונג.
אמומירטוס לומה
אמומירטוס לומה (שם מדעי: Amomyrtus luma; מכונה לעיתים בפשטות לומה), הוא מין של עץ ממשפחת ההדסיים המצוי באמריקה הדרומית, ואחד משני המינים בסוג אמומירטוס. העץ הוא יליד צ'ילה וארגנטינה, ומצוי ממחוז או'היגינס עד למחוז אייסן בצ'ילה; הוא הובא גם לספרד. העץ תואר מדעית לראשונה על ידי הכומר הצ'יליאני חואן איגנסיו מולינה. מין זה צומח בעיקר ביערות הגשם הממוזגים בקצה טבעת האש בדרום אמריקה - לרוב בקרבת נחלים ואזורים לחים אחרים, ומאכלס גבהים של 700–900 מטר מעל פני הים.
האטימולוגיה של הצמח היא כדלהלן: Amomyrtus הוא שילוב של המילים היווניות Amos (ריחני) ו-Myrtus (הדס); luma הוא השם שבו מכונה העץ על ידי ילידי המפוצ'ה בדרום אמריקה, וזהו גם המקור לשמו הנפוץ. אין להתבלבל בין מין זה לבין סוג אחר במשפחת ההדסיים הנקרא לומה (Luma) שמצוי אף הוא בדרום אמריקה.
אמומירטוס הלומה הוא עץ ירוק עד המתנשא עד לגובה של 25 מטר, והקוטר הממוצע של הגזע הוא 50 ס"מ. הקליפה של העץ חלקה, וצבעה אדמדם עד חום, והענפים אדמדמים ושעירים במקצת. העלים הירוקים של הלומה הם בצורת אליפסה, ומסתיימים בקצה מחודד באורך של מילימטר אחד. הפטוטרות שעירות ואורכן 2–4 מילימטר. לפרחים יש 5 עלי גביע ו-5 עלי כותרת לבנים באורך של 4 מילימטר. הפרחים עשירים באבקנים צהבהבים (45-30) שאורכם הוא 4.5-3 מילימטר. הפירות הקטנטנים דמויי האוכמנית של הלומה הם בקוטר של 1.5-1 ס"מ, צבעם שחור עד ארגמן ויש להם בדרך כלל 3 זרעים באורך של 4.5-3 מילימטר.
הפירות האכילים של אמומירטוס הלומה המכונים "קאוצ'אוס" משמשים להכנת ריבה. גזע העץ קשה ועמיד במיוחד ומשמש להסקה.
המשמר הדומם
רקע להקמת הקבוצה
לאחר בחירתו בשנית לנשיאות של וודרו וילסון חשו הנשים האמריקאיות אכזבה מחוסר ההתקדמות בנוגע לתיקון החוקה והבטחת זכות הבחירה. קבוצת סופרג'יסטיות ובראשן אליס פול ולוסי ברנס החליטו לפעול לשינוי המצב.
הן ארגנו פגישה במטה הקונגרס האמריקאי למען זכות ההצבעה לנשים, שהיה ממוקם במרחק קצר מן הבית הלבן. האריוט סטנטון בלאץ', בתה של אליזבת קיידי סטנטון, העלתה את הרעיון כי יש להביא את הנשיא לכדי הבנה כי מספר גדול של נשים דורשות כי יפעל למען חירותן וזכויותיהן, ולשם כך יעמדו על המשמר מחוץ לבית הלבן במחאה שקטה ויהוו "משמר דומם" על חירותן.
מטרת המחאה הייתה להביא את הנשיא וילסון להעביר תיקון לחוקה שיבטיח שוויון זכות הצבעה לנשים, הנשים תכננו להפעיל לחץ על הנשיא עד לאישור התיקון.
ההפגנות
ב-10 בינואר 1917 התקיימה ההפגנה הראשונה של המשמר הדומם מחוץ לבית הלבן. הייתה זו הפעם הראשונה שבה אקטיביסטים ארגנו מחאה מול שערי הבית הלבן.
הן נודעו בשם "המשמר הדומם" הודות לאופי השקט של מחאתן, בה עמדו בשלווה בעודן אוחזות שלטים ועליהן מסרים עוצמתיים נגד פעילות הנשיא. בעצתה של אליס פול, מחאתן של הנשים הייתה שקטה ובמהלכה נמנעו מעימות פיזי או מילולי, נמנעו מיצירת קשר עין עם עוברי אורח זועמים.
הנשים גיוונו את מחאתן וכללו בה ייצוג של פלחי אוכלוסייה שונים בהתאם לימי ציון בשנה, כך למשל ביום המורה הזמינו מורות להשתתף בהפגנה, וב"יום הקולג'" כל מפגינה הציגה על בגדיה את סמל הקולג' שבו למדה.
בעוד בתחילת ההפגנות זכו הנשים בעיקר להתעלמות מצד הבית הלבן, שלא נקט בהתנגדות משמעותית למחאתן, הסובלנות כלפיהן התפוגגה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באפריל 1917. כוחות המשטרה, בתמיכת הבית הלבן, החלו לבצע מעצרים של הנשים, על אף שלא חל שינוי כלשהו באופן מחאתן. עד חודש אוקטובר 1917 עצרה המשטרה לפחות שבעים נשים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם, רבים מן הארגונים למען זכות הצבעה לנשים האמינו כי יש להשהות את הפעילות נגד הממשל. לעומתן, מנהיגות מפלגת הנשים הלאומית החליטו להמשיך בהפגנות. נשות "המשמר הדומם" זכו לתגובות שליליות מצד הציבור ונתפשו כלא פטריוטיות.
הנשים לא נרתעו מתגובות אלה ואף החריפו את מחאתן. בתגובה להמשך ההפגנות, הופנו אל הנשים המפגינות תגובות אלימות מצד עוברים ושבים, לרבות הרס של שלטים שהניפו. המשטרה שנכחה במקום לא הגיבה למול האלימות שהופנתה כלפי המפגינות. כמו כן, המשטרה החלה להחרים את השלטים, נשים שהתנגדו להחרמת השלטים שברשותן נעצרו.
השפעות המחאה
התיקון ה-19 לחוקה עבר בבית הנבחרים ב-21 במאי 1919 ובסנאט ב-4 ביוני באותה שנה, והעניק לנשים בארצות הברית את זכות הבחירה. התיקון אושרר באוגוסט 1920.
מחאת "המשמר הדומם" העלתה את התמיכה בציבור למתן זכות הצבעה לנשים, לחצים חברתיים אלה היו בין הגורמים שהביאו את הנשיא וילסון להסכים לתיקון לחוקה.
חברות מפלגת הנשים המשיכו לפעול כדי לאשר את העברת התיקון בכל המדינות.
מחאתן הנשים גם השפיעה על מערכת הבחירות באותה שנה, האווירה הפוליטית תרמה להיבחרו של הנשיא וורן הרדינג אשר הנהיג רפורמות שונות למען נשים.
וילי רוהר
מלחמת העולם הראשונה
רוהר לחם במסגרת הבטליון בקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה סביב אן ושמפאן. הוא הועבר ל"פלוגת הסער קלזו" (Calsow), שהייתה למעשה הניסיון הראשון להקמת כוח מאורגן של חיילי סער. בהמשך הוכנסה היחידה תחת פלגת הארמייה B (גדה). שימוש מוטעה בכוח גרם לכך שביוני 1915 מחצית ממנה הושמדה, בהמשך היא הוצבה בתפקיד הגנתי בלבד בצרפת.
החל מדצמבר 1915 החלה פלוגת הסער לאמן חיילים וקצינים מיחידות גרמניות אחרות בטקטיקת ההסתערות החדשה. במשך הזמן גם ציוד הפלוגה השתנה בהתאם לדרישות הטקטיקה: נעשה שימוש בהנעלה קלה יותר, טלאי עור הולבשו על המרפקים והברכיים של החיילים המסתערים ועוד. בעת אימון היחידות האחרות הפלוגה השתתפה גם בפשיטות על חפירות ובהתקפות על יעדים מוגבלים. ההתקפה הגדולה הראשונה של פלוגת הסער הייתה בקרב ורדן. חלק מחיילי היחידה לא פעלו במהלך קרב זה באופן המצופה, ורוהר נשאל בידי וילהלם, נסיך הכתר מדוע חלק מהחיילים מפגרים מאחור, רוהר השיב שאין לו די נשק ומקלעים, וכן שחלק מהחיילים לא אומנו כיאות ולא הכירו מספיק את רימוני היד כדי לבטוח בהם, חלקם אף נטשו אותם מאחור ביער. כתוצאה מכך, בהוראה אישית מטעם נסיך הכתר, ב-1 באפריל 1916 שונה שם הכוח ל"גדוד ההסתערות של רוהר" הכוח הוגדל וניתנו לרוהר תקציבים נרחבים לצורך אימונים ונשק חדשני.
פעולותיהם של חיילי רוהר היו מוצלחות כל כך, עד שבהמשך נשלחו קצינים גרמניים כדי להקים ולאמן יחידות דומות בצבא בולגריה ובצבא האימפריה העות'מאנית. ב-27 במאי פרסם רוהר מדריך קצר בו הוא בוחן את שיטות התקיפה שלו. הגנרל אריך לודנדורף נפגש בספטמבר 1916 עם נסיך הכתר ועם רוהר, והתרשם לטובה מחייליו של רוהר. הוא הצהיר שעל כל החיילים בצבא הגרמני לראות בחיילי הסער מודל לחיקוי.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה פורק הגדוד. רוהר המשיך לשרת בצבא הגרמני החדש הרייכסווהר אולם התפטר ב-1921. לאחר מכן חי בליבק עד מותו ב-8 במרץ 1930 והוא בן 52. הוא הותיר מאחוריו אשה ושני ילדים.