cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'מילה בוחירד
בוחירד בקולנוע
בשנת 1966, הסרט האיטלקי "הקרב על אלג'יר" סיפר את סיפורה כאחת משלוש הנשים בחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. הסרט מבוסס על המאורעות של מלחמת אלג'יריה בין השנים 1954–1962 נגד הממשלה הצרפתית בצפון אפריקה. ב"הקרב על אלג'יר", דמותן של הנשים מוצגת כחלק בלתי נפרד מהמהפכה וכחלק הכרחי להמשכיותה, בנוסף להשתתפותן בפעילויות המזוינות של החזית ותרומתן להצלחתם. דמותה של ג'מילה בוחירד מוצגת כאישה צעירה ויפה, עם מראה אירופאי שאינו נחשד ובעלת חשיבות בחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. בסרט זה היא איננה מוצגת כלוחמת הנושאת נשק, אלא כמניחת פצצות במקומות שהכילו חיילים או צעירים צרפתיים. כמו כן, הסרט התייחס לרדיפת אנשי החזית המחופשים שהיו ביחד איתה אך לא לרדיפתה, פציעתה, מאסרה או עינוייה.
ב- 2007 סיפורה נדון בסרט הדוקומנטרי על עורך הדין ז'אק וורג'יס בשם "סניגור הטרוריסטים".
Bill Withers' Greatest Hits
Bill Withers' Greatest Hits (בעברית: הלהיטים הגדולים של ביל וית'רס) הוא אלבום האוסף הראשון שהוציא הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס, וביסס את מעמדו כיוצר להיטים. האלבום זכה להצלחה מרובה, והכיל מקבץ מלהיטיו הגדולים ביותר של וית'רס.
דגל גינאה ביסאו
דגל גינאה ביסאו אומץ בשנת 1973 לאחר קיבלת עצמאות מפורטוגל. הדגל צבוע בצבעים הכלל-אפריקאיים - זהב, ירוק, אדום, וכולל גם את "הכוכב השחור של אפריקה". עיצוב הדגל הושפע רבות מדגל גאנה. לצבעים יש את אותה משמעות - האדום מסמל את דם הקדושים, הירוק המסמל את היערות, והזהב המסמל את עושר המחצבים.
לובה קריסטול
לובה קריסטול (ברוסית: Любовь Даниэловна Кристол; נולדה ב-26 במאי 1944) היא רב אמן בינלאומי לשחמט בכתב ואלופת העולם לשחמט בכתב - פעמיים - בין השנים 1984-1978 ו-1998-1993.
לובה קריסטול גדלה בלנינגרד ועלתה לישראל בשנת 1976. זכתה באליפות ישראל לנשים חמש פעמים (1978, 1982, 1984, 1988 ו-1990), וייצגה את ישראל בנבחרת לאולימפיאדת השחמט ארבע פעמים. באולימפיאדה שהתקיימה בשנת 1976 בעיר חיפה, זכתה קריסטול יחד עם נבחרת ישראל לנשים במדליית הזהב. בשנת 1989 חלקה קריסטול בתחרות האזורית את המקום הראשון-שני. תושבת מבשרת ציון.
טבלת תחרויות מרכזיות בהן השתתפה. "תוצאה בפועל" מודגשת - תוצאה המזכה בציון לתואר רב אמן בינלאומי.
גביע המדינה בכדורסל 1979/1980
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1979/1980 היא התחרות ה-20 מאז היווסדו של המפעל.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בתואר ה-17 בתולדותיה.
טליסמן (משחק)
טליסמן (באנגלית: Talisman) הוא משחק לוח שנוצר על ידי Games Workshop ב-1983. המשחק נערך בעולם בדיוני, כשהמטרה היא לשלוט בארץ 'טליסמן' שעל שמה נקרא המשחק.
מהדורות
המשחק יצא במספר מהדורות באנגלית. הגרסאות העבריות הן תרגום של המהדורה הראשונה והשנייה והופצו על ידי חברת מיצוב. אולם לאחר שחברה זו פשטה את הרגל המהדורה השנייה במשחק יצאה על ידי חברת קודקוד. ב-2015 יצאה בעברית המהדורה הרביעית המחודשת של טליסמן אשר תורגמה ומופצת על ידי מאנקי טיים.
דמויות
כל משתתף משחק דמות מרשימת הדמויות: נזיר, כוהן, מגדת עתידות, זמר נודד (טוב), טרול, גמד, לוחם, גנב, דרואיד (נייטרלי), מתנקש, קוסמת, גועל וקוסם (רע).
כל דמות משויכת לאחת מהנטיות: הטוב, הרוע או הנייטרליות. כמו גם מתחילה את המשחק עם מספר שונה של נשמות, עוצמה, שקי זהב, מיומנויות (כגון היכולת לשלוף לחשי קסם או היכולת להילחם בשימוש בנקודות מיומנות במקום עוצמה, להילחם עם מספר כלים בו זמנית ועוד). כלל התכונות מפורטות בכרטיס הדמות.
רשימת מקומות
במהלך המשחק נעים השחקנים ממקום למקום בלוח בעזרת הקוביות (מלבד במחוז הפנימי). כל טבעת מקומות נקראת מחוז (רשימת המקומות על פי המהדורה הרביעית המחודשת בעברית):
מחוז פנימי
במחוז הפנימי השחקנים מתקדמים משבצת אחת בכל תור עד שהם מגיעים לכתר הציווי משני כיוונים אפשריים: (מפגשים בין שחקנים ייתכנו רק במישור הסכנה, בעמק האש ובכתר הציווי)
מהלך המשחק
המשחק מתנהל באמצעות הטלת קוביות ושליפת קלפים. הקלפים מסווגים לקלפי הרפתקה, קלפי לחשים, קלפי רכישה, קלפי שיוך, קלפי קמיע וקלפי קרפדה.
המשחק נערך בעולם המחולק לשלושה אזורים: האזור החיצוני, האזור האמצעי והאזור הפנימי. מטרת המשחק היא להגיע אל משבצת "כס הציווי" שנמצאת באזור השלישי (האזור הפנימי), ועל ידי הטלת קובייה לגרום לשאר השחקנים לאבד נשמות עד אשר הם מתים.
הרחבות
נכון להיום אף הרחבה לא תורגמה רשמית לעברית. להלן רשימת ההרחבות שיצאו באנגלית לגרסה הרביעית בתרגום חופשי:
רבה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מאריו בטאלי
מריו בטאלי (באנגלית: Mario Batali; נולד ב-19 בספטמבר 1960) הוא שף, סופר, מסעדן ואישיות טלוויזיונית אמריקאי. בטאלי הוא בעלים שותף של מסעדות בערים ניו יורק, לאס וגאס, לוס אנג'לס וסינגפור.
קורות חיים
בטאלי נולד בסיאטל, וושינגטון, בנם של מרילין וארמנדינו בטאלי. משפחתו עברה מעט אחרי-כן ליאקימה, וושינגטון. כשבטאלי היה בן 8, עברה משפחתו לסיאטל כשאביו התקבל לעבודה כמהנדס בחברת בואינג. אביו עבד בבואינג במשך שלושים שנה, ואחרי פרישתו פתח מסעדת בשרים בשם "סאלומי" בסיאטל.
הוא נצר לשושלת איטלקית מצד אביו, ושושלת צרפתית-קנדית מצד אימו.
לפי מחקר שעשה פרופסור הנרי לואיס הבן (מאוניברסיטת הרווארד, בסדרת הטלוויזיה של רשת PBS Faces of America ב-2010) סבה וסבתה של הורי אמו פתחו חנות אוכל איטלקית ב-1903. שורשיה של משפחתו של בטאלי נמצאים כמעט כולם במערב ארצות הברית. סב סבו של אביו עזב את איטליה ב-1899, התיישב בביוט, מונטנה, ועבד במכרות הנחושת, אולם אחר-כך עזב את המערב והתיישב בסיאטל.
מריו עבר לספרד עם משפחתו ב-1975 ושב לארצות הברית ב-1978 על-מנת ללמוד באוניברסיטת רטג'רס, שם למד ספרדית, תיאטרון וכלכלה וקיבל תואר ראשון ב-1982. אחר-כך הלך ללמוד בבית הספר לבישול קורדון בלו, אבל עזב כי נוכח לדעת שהקצב איטי מדי ושהצעד הנבון ביותר ללמוד יהיה במטבח מקצועי. כיום מאריו חי בעיר ניו יורק עם אשתו סוזי קאהן (שלמשפחתה יש מחלבה) ושני בניהם, לאו ובנו. בבעלותו גם בתים בנורת'פורט, מישיגן ורד הוק, ניו יורק.
בטאלי היה אחד מהנושאים העיקריים של ספרו של ביל בופורד, Heat.
קריירה מקצועית
מאריו בטאלי התמחה אצל השף האנגלי מרקו פייר וייט במסעדת "Six Bells" בקינגס רוד, צ'לסי, לונדון,
אחר-כך עבר ללמוד בישול בכפר בצפון איטליה. ב-1998 פתח את "פו", ב-1998 ביחד עם שותפו העסקי ג'וזף בסטיאניץ (בנה של לידיה בסטיאניץ) פתח את "באבו ריסטורנטה א-אנוטקה". הזוג פתח ביחד מסעדות נוספות: "לופה" (1999), "אסקה" (2000), "אוטו אנוטקה פיצריה" (2003), "קאסה מונו" ו"בר ג'מון" (שניהם בדצמבר 2003), "ביסטרו דה ונט" (2004, נסגר ב-2006), "דל פוסטו" (2005), "אנוטקה סן מרקו" (2007 בלאס וגאס, נבדה), "B&B ריסטורנטה" (2007 בלאס וגאס, נבדה), "טארי לודג'" בפורט צ'סטר, ניו יורק, "קרנהוינו" (2008 בלאס וגאס, נבדה) וחנות בשם "איטליאן ויין מרצ'נטס" (1999), שכבר אינה בבעלותו של בטאלי. הוא פתח ביחד עם ננסי סילברטון את "אוסטריה מוצה", "פיצריה מוצה", "מוצהטוגו" ו"סקולה די פיצה" בלוס אנג'לס. באוגוסט 2010 פתח ביחד עם לידיה בסטיאניץ ואוסקר פרינטי את "איטאלי" (Eataly), שוק אוכל מקורה ענקי ובו חמש מסעדות ומעל הגג בר בירה, מול מדיסון סקוור פארק בניו יורק. ביחד עם ג'ו ולידיה בסטיאניץ הקים בשנת 2000 יקב בשם "לה מוצה" בטוסקנה, היקב מייצר 120,000 בקבוקים.
בשנים 2004-1994 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "מולטו מריו" והנחה גם את התוכנית "צ'או אמריקה" בערוץ האוכל.
הוא השתתף בתוכנית של רשת PBS Spain... on the road Again, ביחד עם גווינת' פאלטרו, מרק ביטמן (עתונאי הניו יורק טיימס) וקלאודיה באסולס (שחקנית ספרדייה) המציגה את המטבח הספרדי, צולמו 13 פרקים מאוקטובר 2007 ועד ראשית 2008.
ביחד עם יצרן המקלות לתופים ויק פירת' פיתח בטאלי סדרת כלים למטבח מעץ: מערוך ומטחני פלפל ומלח.
הוא נותן את שמו לסדרת מוצרים למטבח ביחד עם חברת "קופקו".
הוא דיבב ארנב בסרטו המצויר של וס אנדרסון משנת 2009 "מר שועל המהולל". שחקן המבוסס על בטאלי משתתף במשחק התפקידים World of Warcraft: Cataclysm.
בטאלי הקים את קרן מריו בטאלי על מנת "לחנך, להעצים ולעודד ילדים."
הוא יושב בהנהלת קרן לאנצ'בורס, מוסד ללא כוונות רווח שמספקת ארוחה יומית לתלמידים בבתי הספר בסווטו, דרום אפריקה.
בטאלי הוא גם השף שבישל את הארוחה הרשמית האחרונה שאירח ברק אובמה נשיא ארצות הברית בבית הלבן.
קישורים חיצוניים
בעברית
הערות שוליים
7.האיש שהגיע בקרוקס לבית הלבןhttp://m.ynet.co.il/Articles/4868182
אנכידו
אֶנכּידוּ (Enkidu; פירוש שמו בשומרית הוא "יצירו של אנכי") הוא גיבור בעל עוצמה במיתולוגיה המסופוטמית. על פי האגדה, אנכידו נברא על מנת להאבק בגילגמש על מנת להסיר את עולו של גילגמש מעל תושבי ארך, העיר עליה שלט. אנכידו חזק כגילגמש, ואף דומה לו.
האגדה
אנכידו ירד לעולם, התנהג כחיה וחי בחברת החיות. כמו כן, ניצל את יתרונו על מנת להפריע לפעולת הציידים, בכך שפינה את המלכודות שטמנו לחיות. הצייד, שמקור פרנסתו נפגע, ביקש למתן את התנהגותו של אנכידו בכך שקרבו לחברה האנושית: הוא הביא עמו את שמחת הקדשה, כוהנת לאלה עשתר, ותוצאת המעשה היא יחסי מין שנמשכו שבעה ימים ושישה לילות. אנכידו עבר לחיות עם הציידים שהתגוררו מחוץ לעיר ולמד לחיות כבן אדם. בשלב הבא שמחת הקדשה הביאה את אנכידו העירה והוא נאבק עם גילגמש, בלא הכרעה. לאחר המאבק צמחה ביניהם ידידות מופלאה ושותפות גורל, והם יצאו להיאבק יחדיו במפלצת חמבבה ששכנה ביער הארזים. השניים הביסו את המפלצת וכרתו את העץ שבמרכז היער, והביאו אותו חזרה לארך. בארך הם נאבקו עם מפלצת מיתולוגית נוספת - "שור השמים", שנשלח על מנת להטיל רעב וצמא על הארץ, בתגובה על סירובו של גילגמש לחיזוריה של עשתר.
גינאה ביסאו
רפובליקת גינאה ביסאו (בפורטוגזית: República da Guiné-Bissau) היא מדינה על חוף האוקיינוס האטלנטי במערב אפריקה, מושבה פורטוגזית לשעבר. בירתה היא ביסאו. היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
גינאה ביסאו הייתה בעבר ממלכת גאבּוּ, חלק מהאימפריה המאלית; חלקים מהממלכה שרדו עד המאה ה-18. על אף שנהרות האזור וחופיו היו בין המקומות הראשונים שבהם נבנו מושבות פורטוגזיות, ואף על פי שסחר העבדים במקום החל עוד במאה ה-17, לא ניצלו הפורטוגזים את פנים הארץ עד למאה ה-19. הגבול הצפוני עם השטחים בשליטת צרפת הוסדר בשנת 1884 ולא השתנה מאז.
ב-1956 החלו תושבי גינאה ביסאו במרד נגד השלטון הפורטוגלי. המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה (PAIGC) בראשות אמילקר קברל הובילה לשחרור גינאה הפורטוגזית ואיי כף ורדה משלטון הפורטוגזים, והשתמשה לשם כך בלוחמת גרילה. לוחמי ארגון PAIGC פעלו משטחן של גינאה וסנגל, מדינות שזכו לעצמאות מצרפת, כשהם תוקפים ערים ומבצרים בשטחה של גינאה הפורטוגזית וזוכים לסיוע צבאי מברית המועצות, מקובה ומהרפובליקה העממית של סין. הפורטוגזים, שבניגוד למעצמות הקולוניאליות האחרות כמו צרפת ובריטניה סירבו לוותר על המושבות שלהם באפריקה, היו בעיצומה של מלחמה כנגד ארגוני גרילה במושבות שלהם באפריקה, הקרויה המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית. בתחילה לא לקחו הפורטוגזים את הארגון של קברל ברצינות ואף דיללו את כוחותיהם בגינאה כששלחו כוחות לחזיתות אחרות (אנגולה ומוזמביק), ולכן ספגו מפלות בגינאה. לקראת 1970 שלט הארגון על שני שלישים משטחה של גינאה הפורטוגזית. עד 1973 השלים הארגון את השתלטותו על הארץ. ב-24 בספטמבר 1973 הכריז לואיס קברל (אחיו של אמילקר קברל, שנרצח בינואר של אותה שנה) באופן חד-צדדי על עצמאות המדינה, למרות שערי גיניאה ביסאו היו בשליטת הפורטוגזים. ההצהרה זכתה להכרה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות. מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל הפך לנשיאה בפועל. הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. בתחילת אוגוסט 1974 נפתחו שיחות בין פורטוגל ובין המורדים בגיניאה ביסאו על עצמאות לגינאה ביסאו. ב-10 בספטמבר 1974 העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לגינאה ביסאו, תוך הבטחה שלתושבי כף ורדה ינתן להחליט על עתידם.
קברל, שלא נבחר בבחירות, אלא נישא על גלי מנהיגותו המהפכנית, שלט באחת המדינות העניות והמוזנחות בעולם וכונן משטר חד-מפלגתי. המדינה נפגעה לא רק מהזנחה הממושכת מצד השלטון הקולוניאליסטי הפורטוגלי ומהרס התשתיות הצנועות בעת הלוחמה, אלא גם מן הבצורת הקשה שהכתה באפריקה בשנות השבעים. בנוסף לניסיונות לפתח את המדינה, נתקל קברל בהאשמות על מעורבותו בהוצאה להורג של מקומיים אשר סייעו לממסד הפורטוגלי בתקופת הלוחמה. האשמה נוספת שהועלתה נגד קברל הייתה מוצאו מקאבו ורדה והעובדה שאייש משרות בכירות רבות על ידי ילידי האיים, תוך אפליה כלפי מקומיים ילידי היבשת. על רקע האשמה זו הודח קברל ב-14 בנובמבר 1980 על ידי סגנו, ראש הממשלה ומפקד הצבא לשעבר, ז'ואאו ברנארדו ויאיירה, שתפס את השלטון בהפיכה צבאית. המדינה נשלטה בידי מועצה מהפכנית עד 1984. מערכת בחירות מרובת-מפלגות נערכה לראשונה בשנת 1994, אולם הפיכה צבאית ב-1998 הובילה למלחמת האזרחים של גינאה ביסאו, ולגירוש הנשיא. בחירות נערכו שוב בשנת 2000, ונבחר בהן הנשיא קומבה יאלה.
יאלה נעצר במהלך הפיכה צבאית בספטמבר 2003, משום ש"לא היה מסוגל לפתור את בעיות המדינה". לאחר מספר עיכובים נערכו בחירות לגוף המחוקק באפריל 2004. התקוממות של קבוצות צבאיות באוקטובר 2004 הובילה למותו של ראש הצבא, ולתסיסה כללית במדינה.
פוליטיקה
גינאה ביסאו היא רפובליקה. בראש המדינה עומד נשיא, ואת הממשלה מנהיג ראש הממשלה. הרשות המחוקקת היא "האספה הלאומית" היא מורכבת מבית אחד בן 100 חברים. הבחירות לאספה הלאומית נערכות מדי ארבע שנים.
את המדינה מאפיינים למן עצמאותה חוסר יציבות פוליטית, ומלחמת אזרחים ארוכה שהסתיימה בראשית שנות האלפיים בלבד, ועדיין מאיימת להתחדש מדי פעם. במחוזות הגובלים בסנגל פעילים בדלנים פרו-סנגלים, ובפועל הצבא הוא ששולט במדינה ובצבא עצמו קיימות קבוצות כוח שונות הנאבקות על השליטה במדינה. הפיכות צבאיות הן תופעה שכיחה.
גינאה ביסאו היא תחנה מרכזית להברחת סמים מאמריקה הלטינית לאירופה, בעיקר קוקאין, ונתפסת על ידי הקהילה הבינלאומית כחוליה חלשה שיש לחזקה במאבק נגד הברחות הסמים.
יחסי ישראל-גינאה ביסאו
ישראל וגינאה ביסאו כוננו ביניהן יחסים דיפלומטיים בשנת 1995. שגרירות ישראל בדקר (סנגל) אחראית גם לגינאה ביסאו. לגינאה ביסאו היה שגריר לישראל שמקום מושבו בארצו, אך בשנים האחרונות, בשל אי הסדר הפנימי במדינה לא מונה לו מחליף. היחסים בין המדינות ידידותיים וישראל מסייעת לגינאה ביסאו בתחומים של פיתוח חקלאי ורפואה. בין היתר מגיעים לישראל סטודנטים לצורך השתלמות מגינאה ביסאו באופן קבוע וישראל עורכת קורסים ניידים במדינה זו. קשרי הכלכלה והמסחר בין המדינות מצומצמים ביותר ומתקיימים בתחומי תקשורת טלפוניה סלולרית, חקלאות ומכירת מכשור אלקטרוני מישראל.
כלכלה
גינאה ביסאו היא אחת מעשר המדינות העניות בעולם. רק כשליש מתושביה יודעים קרוא וכתוב, והתוצר לנפש בה עמד על פחות מ-900 דולר לאדם בשנת 2006. הנזק שגרמה מלחמת האזרחים של 1998 - 1999 לכלכלה ולתשתית עדיין לא שוקם. החוב החיצוני של המדינה עמד בשנת 2000 על 941.5 מיליון דולר - יותר מפי שלושה מהתוצר. אי-השוויון בחלוקת ההכנסות הוא בין הקיצוניים בעולם.
כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות, המעסיקה מעל 80% מהעובדים במדינה. הגידול החשוב ביותר לצורכי יצוא הוא אגוזי קשיו, ובנוסף מייצאים גם בוטנים, לבבות דקל, דגים וחסילונים. לצריכה פנימית מגדלים אורז, מניהוט (קסאווה) ותירס.
ענף ייצוא נוסף הוא בולי עץ.
התעשייה אינה מפותחת, ועוסקת בעיקר בעיבוד מוצרים חקלאיים ובייצור בירה ומשקאות קלים.
פיתוח משאבי הטבע בפנים הארץ - נפט, פוספטים ומינרלים אחרים אינו נראה בטווח הקרוב. עם זאת, הוחל בקידוחי נפט ימיים.
בשנים האחרונות פועלת הממשלה להנהגת רפורמה בכלכלה ובשירות הציבורי, בשיתוף קרן המטבע הבינלאומית.
החל משנת 2005 החלו סוחרי סמים מאמריקה הלטינית, בעיקר בקולומביה, להשתמש בגינאה ביסאו (ומספר מדינות שכנות במערב אפריקה) כמוקד לסחר בסמים המופצים באירופה, בעיקר קוקאין. עקב פעולות אלו דיווח האו"ם שגינאה ביסאו עלולה להפוך ל, מדינה שכל גורמי השלטון והביטחון בה מעורבים בעסקאות סמים. היקף הסחר בסמים גדל לאחר ההפיכה הצבאית שהתרחשה ב-2012. הממשלה והצבא נקטו במספר צעדים כדי להפסיק את הסחר בסמים, אך ללא הועיל.
גאוגרפיה
גינאה ביסאו גובלת בצפון בסנגל, בדרום ובמזרח בגינאה, ובמערב באוקיינוס האטלנטי. המדינה יחסית נמוכה, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר היא 300 מטר.
דמוגרפיה וחברה
נכון לשנת 2010, גרים במדינה כ-1,515,000 תושבים. בגינאה חיים שבטים רבים, כאשר אחת מהקבוצות האתניות המרכזיות היא הפולה.
המגוון האתני גורם למגוון שפות, למרות קוטנה של המדינה. מגוון זה הוא תוצאה של גלי הגירה רבים אל המדינה. אף שפורטוגזית היא השפה הרשמית, היא לרוב נחשבת כשפה שנייה, עם מעט דוברי שפת אם, וזאת בעיקר בקרב האליטות האינטלקטואליות והפוליטיות. זוהי השפה הנהוגה בשלטון ובחינוך, בעיקר בזכות השלטון הקולוניאלי הפורטוגזי. למעשה, השפה הנפוצה היא הקריאולית. ישנו גם שימוש בשפות שבטיות רבות.
מבחינה דתית, הדתות השכיחות הן אסלאם (40%), דתות מקומיות (30.8%) ונצרות (22.1%).
יהודים
יהודים התיישבו בחוף המערבי של אפריקה ובכלל זאת בגינאה ביסאו עוד במהלך המאה ה-16. בעיקר מדובר היה ביהודים ממוצא פורטוגזי, שהתיישבו כסוחרים בערי החוף ובתחנות המסחר בפתחי הנהרות הגדולים, ששימשו כערוצי מסחר עם פנים היבשת. קהילות יהודיות ובתי כנסת התקיימו בערים ביסאו, קשאו, באפטה ועוד. בעיר באפטה המצוייה בפנים המדינה שרדה קהילה יהודית ובית כנסת עד מלחמת העולם השנייה. אז פרקו השלטונות הקולוניאליים הפורטוגזים, ששיתפו פעולה עם הנאצים את הקהילה, הרסו את בית הכנסת והקימו במקומו אנדרטה.
היהודים התבוללו בקרב האוכלוסייה המקומית. צאצאית אחרונה ליהודים בגיל מבוגר מתגוררת בעיר ביסאו. עם זאת, שמות משפחה יהודיים כמו פרארה, דה סילבה, אוליביה ואחרים עדיין קיימים בקרב התושבים.
קוס
קוֹס (ביוונית: Κως, בטורקית İstanköy) הוא אי יווני בים האגאי, חלק מקבוצת האיים הדודקאנסיים, השוכן בפתחו המערבי של מפרץ גקובה. נכון ל-2001 התגוררו באי כ-31,000 תושבים. אורכו של האי הוא 40 קילומטרים, רוחבו 8 קילומטרים והוא מרוחק 4 קילומטרים מחוף בודרום שבטורקיה. מבחינה מינהלית שייך האי לחבל דרום הים האגאי ובירתו היא העיר קוס.
העת העתיקה
לפי המיתולוגיה הרומית ביקר הרקולס באי קוס. יחידות צבא מקוס השתתפו במלחמת טרויה. במהלך המאה ה-11 לפנה"ס כבשו הדורים את האי ויישבו אותו במתיישבים שהובאו מאפידאורוס. במהלך המאה ה-7 לפנה"ס הצטרפו תושבי האי לליגה אמפיקטיונית שכללה שישה איים יווניים ובשלהי המאה ה-6 לפנה"ס נכבש האי בידי צבא הממלכה האחמנית.
ב-335 לפנה"ס נכבש האי על ידי צבאו של אלכסנדר הגדול מלך מוקדון ולאחר מותו נשלט על ידי תלמי הראשון עד לכיבושו בידי צבא הרפובליקה הרומית. ב-395 עם חלוקת האימפריה הרומית נשלט האי בידי האימפריה הביזנטית.
לאורך העת העתיקה התקיים באי מסחר פיניקי פורה, כפי שמעידים ממצאי כדים וצלמיות מהלבנט שנמצאו באי.
ימי הביניים וראשית העת החדשה
האי נשלט לחלופין על ידי הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה וב-1315 נמכר למסדר האבירים ההוספיטלרים. ב-1523 נכבש האי על ידי צבאו של סולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו בקוס עד ראשית המאה ה-20. במהלך המאה ה-16, במסגרת תהליך אסלום המחוזות העות'מאניים יושבו בקוס תושבים מוסלמים ובמהלך המאה ה-17 היו כמחצית מתושבי האי מוסלמים סונים אשר התרכזו בעיקר בערים ומחציתם נוצרים אורתודוקסים שהתרכזו בעיקר באזורים הכפריים. במהלך מלחמת העצמאות היוונית הטילו השלטונות העותמאנים מגבלות על תושביו הנוצרים של האי.
העת החדשה המאוחרת
באוקטובר 1912, במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית נכבש האי קוס על ידי צבא ממלכת איטליה ואף על פי שבמסגרת הסכם אוצ'י הסכימו האיטלקים להשיב את האי לשליטת העות'מאנים, הם התחמקו מביצועו והאי נותר בחזקתם גם לאחר חתימת הסכם לוזאן ב-1923. ב-1933 אירעה בקוס רעידת אדמה חזקה שגרמה לכ-200 הרוגים. במהלך רעידת האדמה חרבו מבנים רבים מהתקופות ההוספיטלרית והעות'מאנית והשלטונות האיטלקים ביצעו פעולות בנייה והקמת תשתיות מודרניות בעיר קוס.
ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר כניעתה של איטליה, חברו כוחות בריטים לכוחות האיטלקים במטרה להגן על האי מפני כוחות הצבא הגרמני. מערכת הדודקאנס שניהלו הבריטים באיים נכשלה, כשהאי נפל לבסוף לידי הגרמנים והיה בשליטתם עד 1945. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך קוס לשטח חסות בריטי עד 1947 עת הועבר לחזקת יוון. באי קוס נולדה זמרת הרמבטיקו הנודעת מריקה פאפאגיקה (1890-1943).
אקלים
בקוס שורר אקלים ים תיכוני מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 18oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-10.7oc בפברואר ועד 26oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 602 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא דצמבר בו יורדים בממוצע 120 מילימטרים של גשם.
דמוגרפיה וכלכלה
ב-1905, אחרית תקופת שלטונו של עבדול חמיד השני סולטאן האימפריה העות'מאנית נערך באי מפקד אוכלוסין ובו נמנו 13,052 תושבים, קרוב למחציתם מוסלמים, מחציתם נוצרים ומקצתם יהודים. ב-1909, לאחר הפיכת הטורקים הצעירים החלה הגירת מוסלמים מקוס לאסיה הקטנה וכמות האוכלוסין החלה לרדת בהדרגה. ב-1912 נכבש האי על ידי ממלכת איטליה ובמועד זה 94% מאוכלוסיית קוס הייתה נוצרית. ב-1947, לאחר איחוד האיים הדודקאנסיים עם יוון נערך מפקד ובקוס נמנו 18,545 תושבים. בעת ההיא התבססה כלכלת האי על חקלאות והתמ"ג לנפש בקוס היה נמוך יחסית.
העת העתיקה
ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו מציין בספרו קדמוניות היהודים כי יהודים התגוררו באי קוס בתקופת בית שני. בין יתר המקורות מתבסס בן מתתיהו על כתביהם של ההיסטוריונים סטראבון ודיודורוס סיקולוס. האי קוס מוזכר גם בספר מקבים א וכפי הנראה בתקופתו של הורדוס התקיימה מערכת סחר ענפה בין האי קוס לארץ ישראל. מתקופה זו בחיי הקהילה לא נותרו עדויות ארכאולוגיות באי.
ימי הביניים וראשית העת החדשה
עדויות כתובות לקהילה יהודית רומניוטית מצויות מהמאה ה-14 עת שלטו ההוספיטלרים על האי. מן העדויות עולה כי אוכלוסיית הקהילה מנתה כ-1,500 נפשות וב-1502 גורשו כל בני הקהילה לניס.
לאחר כיבוש האי בידי העות'מאנים הורשו היהודים להתיישב בקוס ובראשית המאה ה-18 תועדו באי מספר משפחות יהודיות ממוצא איטלקי. ב-1747 נבנה בית הכנסת המרכזי באי. במחצית השנייה של המאה ה-19 תועדו בקוס 40 משפחות יהודיות, אך מספרן ירד בהדרגה בשל הגירה מהאי לאנטוליה וב-1910 מנתה הקהילה רק 4 משפחות. ב-1850 אירעה בקוס עלילת דם במסגרתה הואשמו היהודים במעשה רצח לאחר ביצוע טקס ברית מילה ומספר מבני הקהילה גורשו על ידי הואלי העות'מאני לרודוס.
מהמאה ה-20 ועד ימינו
לאחר מלחמת טורקיה-יוון הגיען לקוס פליטים יהודים רבים מאנטוליה ורודוס ואוכלוסיית הקהילה גדלה לכדי 160 נפשות. ב-1933 חרב בית הכנסת במהלך רעידת אדמה ושנה מאוחר יותר הוקם בית הכנסת החדש "קהל שלום". בני הקהילה עסקו במסחר ובייצוא פירות ובדים. בשלהי שנות ה-30 הטיל המשטר הפשיסטי מגבלות על יהודי קוס.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית האי 20 משפחות. ב-3 באוקטובר 1943 כבשו הגרמנים את האי. שמונה משפחות הצליחו להימלט מקוס לטורקיה ו-120 היהודים הנותרים נעצרו, הובלו בספינה לנמל פיראוס וממנו, ביחד עם יהודי רודוס למחנה הריכוז חיידרי. ב-3 באוגוסט 1944 הועלו יהודי קוס על רכבות בקר והובלו למחנה ההשמדה אושוויץ. ב-16 באוגוסט 1944 הגיעו בני הקהילה לאושוויץ ורובם נרצחו שעות ספורות לאחר הגעתם,. ארבעה מבני הקהילה שוחררו מאחר שהחזיקו באזרחות טורקית ו-12 מבניה שרדו את השואה.
עקב עיטי
עַקָּב עֵיטִי (שם מדעי: Buteo rufinus) הוא מין של עוף דורס בסוג עקב המשתייך למשפחת הנציים. הוא חי ברחבי אירואסיה ובצפון אפריקה וגם בישראל.
עקב זה מגיע לאורך 50-66 ס"מ, למוטת כנפיים של 115-160 ס"מ ולמשקל של 1.1 ק"ג בזכרים ו-1.3 ק"ג בנקבות, הכבדות יותר. מראה העקב חום-אדמדם עם כנפיים בהירות יותר מסורטטות בקווים חומים ובעלי קצוות שחורים וזנב ארוך וכתום. העקב ניחן בראייה חדה מאוד, באמצעותה הוא מבחין בטרף ממרחק של כמה קילומטרים והוא בעל מקור חד ומעוקל בצבע אפור ובעל בליטה צהובה מעליו.
העקב דואה על פני שטחים פתוחים כמו ערבות, שיחיות ויערות פתוחים ומעליהם מחפש טרף כמו יונקים קטנים כמו ארנביים ומיני מכרסמים כמו חולדות או נברנים וכן זוחלים ועופות קטנים ממנו. בדומה למרבית העופות הדורסים הוא חי בזוגיות קבועה. הנקבה מטילה 2-5 ביצים בקן עשוי ענפים על עצים, צוקים או סלעים.
בישראל העקב העיטי יציב ומקנן בכל האזורים. בעבר נהג לקנן רק במצוקים. בשנים האחרונות נצפה מקנן גם על עצים גבוהים.
לעקב זה 2 תת-מינים:
לוס פרלוס
לוס פרלוס הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי בית"ר רומניה ב-1939 במסגרת עליית אף על פי.
הפליגה מנמל קונסטנצה ברומניה, ביוני 1939 כשעל סיפונה 370 מעפילים. האונייה שלא הייתה מצוידת כהלכה ניסתה להיכנס לנמלי איים יווניים אך נדחתה וגורשה. בסופו של דבר הצליחה להצטייד בנמל מארמריס בטורקיה.
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2011
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2011 התקיימו ב-6 במרץ 2011. הצבעה ממוחשבת התקיימה בין התאריכים 24 בפברואר ל-2 במרץ 2011. בחירות אלו היו עם הכי הרבה מועמדים עצמאיים מאז 1992. מספר מועמדים עצמאיים היו חברים בתנועה הפטריוטית האסטונית.
חברי הריגיקוגו, הפרלמנט האסטוני, נבחרו בבחירות בשיטה היחסית לכהונה באורך ארבע שנים, ומושביו הוקצו באמצעות גרסה מתוקנת של שיטת ג'פרסון. המדינה מחולקת לשנים עשר מחוזות בחירה, שהבחירות יתנהלו בכל אחד מהם בנפרד. אחוז החסימה הוא 5 אחוזים.
אלופי הטאי צ'י
אלופי הטאי צ'י (באנגלית: Tai Chi Chasers, רודפי הטאי צ'י; בקוריאנית: 태극천자문, אלף תווי הטאי צ'י) היא סדרת הנפשה קוריאנית לילדים ששודרה במקור בערוץ KBS הקוריאני ובTheCW4Kids Toonzai בעיבוד האמריקאי שלו. בישראל הסדרה שודרה בשנת 2012 בערוץ הילדים, בדיבוב לעברית, שני פרקים ברצף כל יום שבת.
תקציר העלילה
לאתר מתקפה אכזרית על ביתו, ילד צעיר בשם ראי מופתע לגלות כי הוא צאצא סודי של הטַייגֵרוֹאִידִים- גזע עתיק של יצורים שלוים אשר נמצאים במאבק מתמשך עם הדְרַגוֹנוֹאִידִים הערמומיים וחסרי הרחמים. בעולם מקביל ששמו סון, הטַייגֵרוֹאִידִים והדְרַגוֹנוֹאִידִים נאבקים במרץ להחזיר 1000 תווי טאי צ'י אבודים. מי שיחזיק באותם תווים יקרים וחזקים יחזיק בכוח האולטימטיבי להיות השליט ולהשמיד את אויביו. בו בזמן בו ראי מתחזק על מנת להילחם בדְרַגוֹנוֹאִידִים, הוא צריך למצוא את תווי הטאי צ'י האבודים כדי להפוך לאלוף הטאי צ'י!
הפקה
3 עונות באורך של 13 פרקים לאחת הופקו על ידי ערוץ KBS הקוריאני יחד עם חברת Toei היפנית. זיכיון הסדרה בארצות הברית נרכש על ידי 4Kids Entertainment אשר הפיקה דיבוב אנגלי לשתי העונות הראשונות שלה ששודרו בין ה-17 בספטמבר 2011 ל-2 ביוני 2012. הפקת דיבוב העונה השלישית בוטל לקראת סוף שידור העונה השנייה עקב סיבות לא ברורות, זאת לסירוגין פשיטת רגל החברה כמה חודשים לאחר מכן. בישראל נרכשו 2 העונות בעיבוד האמריקאי של 4Kids. ישראל היא המדינה היחידה שרכשה את העיבוד של 4Kids לסדרה ובעקבות זאת גם בישראל לא שודרה העונה השלישית והעלילה פסקה באמצע.
ארץ (שיר)
"ארץ" (ידוע גם במילותיו הראשונות: "ארץ ארץ ארץ") הוא פזמון ישראלי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמרת אילנית בשנת 1976.
רקע
בשנת 1976 ביקש האמרגן שלמה צח שייצג את הזמרת רוחמה רז, את השיר עבורה משייקה פייקוב. פייקוב התכוון לתת לה את השיר אך לאחר מכן התחרט כי חשב שהסגנון "ההמנוני" של השיר לא מתאים לזמרת הצעירה. את השיר החל לבצע יהורם גאון אך מעולם הוא לא הקליט אותו. לאחר מכן העביר פייקוב את השיר לזמרת אילנית, לאחר שזכתה בתואר זמרת השנה. השיר בוצע באלבומה ה-20 של אילנית "אלבום מספר 20". השיר נכנס בסוף שנת 1976 למצעד הפזמונים ברדיו, והגיע אף לראש המצעד. במצעד הפעמונים השנתי של שנת תשל"ז (1977) הגיע השיר למקום התשיעי.
תוכן השיר
לשיר שלושה בתים ושלושה מופעים של הפזמון החוזר. השיר מוגדר כשיר אהבה תמים לארץ ישראל. הבית הראשון מתאר תיאורי נוף ארץ ישראל ומוזכר בו שארץ ישראל ידועה כארץ זבת חלב ודבש. בבית השני מתוארת הגאוגרפיה של ארץ ישראל. בבית האחרון של השיר מתואר הקשר ההיסטורי-הדתי לישראל, ויש בו תזכורת לביטוי "אם תרצו - אין זו אגדה" המיוחס לבנימין זאב הרצל.
זהבן מחלל
מאפיינים
הזהבן הוא אחד היפים בציפורי השיר. הוא אחד מבין 26 המינים במשפחת הזהבניים, השייכת לסדרת ציפורי השיר. גודלו של הזהבן הוא כזרזיר או כשחרור ואורכו מגיע עד 24 ס"מ. הזהבן ניכר במראהו ובצבעיו: גופו של הזכר זהוב מבריק, כנפיו וזנבו שחורים ומקורו ועיניו אדומים. לנקבה גב ירוק-צהבהב, וכנפיה וגחונה אפורים. מקור הזהבן מוארך וחד ואורכו כאורך הראש כולו. בדרך כלל הוא מסתתר בין ענפי העצים, ועל נוכחותו מעיד רק קולו הצלול והערב.
הזהבן נפוץ באירופה התיכונה והדרומית, בצפון מערב אפריקה וביבשת אסיה למן הים הכספי ועד הרי אלטאי. הוא חורף באפריקה המשוונית והדרומית. בישראל הוא חולף בחודש אוגוסט, בדרכו לאפריקה, וכן בשובו משם בסוף האביב. באירופה בונה הזהבן את קינו ב"מזלג" שבין שני ענפי עץ. הקן דמוי הסלסלה משמש כמקלעת של עשב וצמר, ובקיץ מטילה בו נקבת הזהבן שלוש או ארבע ביצים, שצבען חום בהיר ועליהן כתמים אדומים- שחורים. הזהבנים ניזונים בעיקר מחרקים.
הקטור ביירין
הקטור ביירין מורונו (בספרדית: Héctor Bellerín Moruno, נולד ב-19 במרץ 1995) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת המגן בריאל בטיס.
קריירה
ב-16 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות בהפסד 2-0 נגד בורוסיה דורטמונד. ב-18 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בפרמייר ליג בתיקו 2-2 נגד האל סיטי. ביירין הבקיע את שערו הראשון בארסנל ב-1 בפברואר 2015 בניצחון 5-0 מול אסטון וילה. לקראת תחילת עונת 2015/2016 הוא חתם על חוזה ארוך טווח בארסנל. ביירין היה השחקן היחיד מארסנל אשר נבחר לקבוצת השנה בפרמייר ליג. בנוסף, זכה במקום השלישי בשחקן העונה של ארסנל.
את עונת 2015/2016 פתח כשחקן בהרכב הפותח והועדף על פניהם של מתייה דבושי וקאלום צ'יימברס. בזכות היכולת הטובה שהציג בליגה, זכה ביירין לזימון בכורה לנבחרת ספרד לקראת יורו 2016.
ב-31 באוגוסט 2021 חזר לאחר 10 שנים לספרד והושאל לריאל בטיס לעונה אחת.
ב 31 באוגוסט 2022 עבר לברצלונה בהעברה בחינם מארסנל.