cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם בר-עוז
ביוגרפיה
בר-עוז כתב גם פזמונים המוכרים לשוחרי הזמר העברי, ואשר כמה מהם זכו בפסטיבלים, בהם: "בערבות לכיש", "אגדת הלוחמים", "אליהו גיבור ישראל" (שהוקדש לזכרו של אלי כהן), שיר "ההלך הבודד", "על גמלי", "שירי שבת", "המלאך הטוב יופיע" שזכה במקום ראשון בפסטיבל הזמר המזרחי ועוד. וכן כתב 3 מחזות מקוריים.
שיר מוכר במיוחד שלו, "נעמה", הולחן על ידי שלמה (בירן) בידרמן. את השיר "נעמה" ביצעו זמרות ידועות, החל מאסתר עופרים וכלה בעופרה חזה. וזכה בפרס שני בפסטיבל הזמר 1961 תשכ"א השיר נעמה מתורגם ומושר ב-7 שפות.
בר-עוז היה חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, יקיר אקו"ם ובעל תעודת הוקרה מהמדינה על תרומתו לעידוד השירה והפזמון על שקידם משוררים וסופרים רבים. בר-עוז שירת כקצין מילואים במערכות ישראל, היה בוגר בית הספר לרפואה צבאית כקצין ארגון רפואה. וכן מערכת טבע ובריאות לרפואה טבעית. בר-עוז הקים וייסד ב-1970 את ביטאון "הגות" שליד החוג האתגרי "הגות" לספרות חברה ואמנות שקידם סופרים ומשוררים רבים וכן הקים את הוצאת "בית היצירה", שפרסמה ועודדה יצירות סופרים רבים ויוצרים בתחילת דרכם, וקיים עשרות ערבי שירה ברחבי הארץ ובתוכם המשוררת זלדה בתחילת דרכה ועוד סופרים ומשוררים רבים וכן היה ממקימי וממייסדי ביטאון "אפיקים" לתחיה רוחנית.
נפטר ב-5 באוגוסט 2020. נקבר בבית העלמין ירקון.
אייווייס
היסטוריה
היא הוקמה בשנת 2017 על ידי גוּ פֶנְג ופֿוּ צְ'יָאנְג לשעבר מנהל המכירות של וולוו.
בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2019 הציגה אייווייס את המכונית הראשונה שלה, אייווייס U5. באפריל 2021 הציגה את הדגם השני שלה, אייווייס U6.
מכירות
בנובמבר 2018 לפני הצגת אייווייס U5 אושרה מכירת אייוייס U5 באירופה, ובכך החלה החברה את המכירות הראשונות שלה. כרגע (2023) היא מוכרת את רכביה באירופה, בישראל ובסין.
מכירות בישראל
במרץ 2021 השיקה קבוצת בליליוס את מותג אייווייס בישראל. ביוני 2021 השיקה אייווייס מתחם פופ-אפ בקניון שבעת הכוכבים בהרצליה, ובכך פרסמה את המותג בישראל לאחר שנמכרו כ-100 יחידות מה-U5.
גומפרט אייווייס אוטומוביל
גומפרט אייווייס אוטומוביל היא חברה הבת של אייווייס שמייצרת מכונית על חשמלית.
משאבת דיפוזיה
משאבת דיפוזיה היא סוג של משאבת ואקום. המשאבה משתמשת בסילון של שמן הזורם במהירות גבוהה על מנת לנתב את מולקולות הגז החוצה דרך צינור הפליטה. המשאבה מאפשרת לקבל ואקום עם לחץ של עד \ 10^{-6} טור. החיסרון של משאבה זאת הוא בזרימה חוזרת של שמן לתוך תא הוואקום ולכן היא אינה משמשת כאשר נחוצה סביבת ואקום נקייה. על מנת להתגבר על חיסרון זה ניתן להשתמש במלכודות קרות, אך זה מוריד את יכולת השאיבה.
איוואן באסו
איוואן באסו (נולד ב-26 בנובמבר 1977) הוא רוכב אופניים איטלקי שהיה פעיל בשנים 1999–2015. באסו נחשב לאחד הרוכבים הבולטים במרוצי אופני כביש בשנות האלפיים ובמיוחד במרוצי הגרנד טורס. השגי השיא שלו הם שתי זכיות בג'ירו ד'איטליה ב-2006 וב-2010, מקום שני בטור דה פראנס ב-2005 ומקום שלישי בטור דה פראנס ב-2004. על הישגיו מעיבה הדחתו מקבוצתו ערב זינוק הטור דה פראנס של 2006 לאחר שנמסרו להנהלת הקבוצה, על ידי שלטונות החוק הספרדים, ראיות הקושרות את באסו לרופא ספורט ספרדי החשוד במתן חומרים האסורים בשימוש לעשרות רוכבי אופניים וספורטאים מענפים אחרים.
ראשית הקריירה
נולד בגלראטה שבנפת וארזה בחבל לומברדיה. גדל בשכנות לקלאודיו קיאפוצ'י מהרוכבים האיטלקים הבולטים בשנות התשעים. השגו הבולט הראשון בזירה הבינלאומית היה ב-1995 עת זכה במקום השני באליפות העולם לנערים. ב-1998 זכה בתואר אלוף העולם עד גיל 23 במרוץ הכביש שהתקיים בפולקנברג שבהולנד, לאחר שתקף לבדו את הדבוקה מספר קילומטרים לפני הסיום והצליח לשמור על יתרונו. בטרם הפך לרוכב מקצועי, דרשו הוריו שישלים את לימודיו באוניברסיטה. ב-1999 הוא הפך למקצוען בקבוצת ריסו סקוטי-וינאוויל. הוא השתתף בג'ירו ד'איטליה באותה שנה, אך לא הצליח לסיים את המרוץ. בשנת 2000 עבר לקבוצת אמיקה צ'יפס ובה זכה לניצחונו הראשון כמקצוען, בקטע במרוץ רג'ו טור.
בשנת 2001 עבר לקבוצת פאסה בורטולו, אחת מהקבוצות החזקות ביותר בדבוקה המקצוענית באותה עת. בהדרכתו של המנהל הספורטיבי הוותיק, ג'נקרלו פרטי, הגיע באסו למספר הישגים נאים. הוא השתתף, לראשונה, בטור דה פראנס ואף יזם בריחה אשר מתוכה יצא המנצח בקטע. אלא שבאסו נפל בעיקול בירידה באותו קטע, נפצע ונאלץ בהמשך לפרוש מהמרוץ. ב-2002 סיים במקום ה-11 בטור דה פראנס וזכה בחולצה הלבנה היוקרתית השמורה לרוכב בעל הדירוג הגבוה ביותר בדירוג הכללי, אשר טרם מלאו לו 25 שנים.
ב-2003 שוב זכה להישג נאה בטור דה פראנס, כאשר סיים במקום השביעי בדירוג הכללי. ההישג זכה להערכה רבה בעקבות כך שקבוצתו הקדישה את כל מאמציה לתמיכה במאיץ הבכיר בקבוצה, אלסנדרו פטאקי (אשר ניצח בארבעה קטעים) ובאסו לא זכה כמעט לתמיכת הקבוצה במהלך המרוץ. למרות הישגיו בטור דה פראנס, התאכזב פרטי מבאסו, אשר לא סיפק לקבוצה מספיק ניצחונות, והיחסים בין השניים עלו על שרטון. באותה עת רווחו שמועות על כך שבאסו עומד להצטרף לקבוצת הדואר האמריקאי - קבוצתו של לאנס ארמסטרונג, אולם הוא חתם חוזה עם הקבוצה הדנית CSC והחל לרכוב בשורותיה בשנת 2004.
ההצלחה בקבוצת CSC
לאחר שאמו נפטרה ממחלתה בינואר 2005 החליט באסו להתמקד בג'ירו ד'איטליה כמחווה לזכרה. הוא אף החליט, בעידודו של ביארנה ריס, להתמודד גם בטור דה פראנס באותה שנה. ניסיון לנצח בשני המרוצים החשובים ביותר בעולם האופניים באותה עונה נחשב באותה עת יומרני, על רקע גישת ההכנה הקפדנית והמדעית לשיא אחד בלבד בעונה שהביאו ארמסטרונג ומנהלו הספורטיבי יוהאן ברוינל. בחלק הראשון של הג'ירו ד'איטליה התנהל המרוץ בהתאם לתוכניותיהם של באסו וריס ובאסו אף לבש במשך יומיים את חולצת המוביל, החולצה הוורודה. אולם, בסיום השבוע השני של המרוץ חלה באסו והפסיד כ-40 דקות בקטע הררי שכלל את מעבר הסטלביו. מלבד איבוד חולצת המוביל, הוא איבד למעשה כל סיכוי להתמודד על מקום מכובד בדירוג הכללי ועל כן, התמקד לאחר התאוששותו בניסיונות לנצח קטעים בודדים. הוא הצליח לנצח בקטע הררי ולמחרת הצליח לנצח קטע נגד השעון. הישג זה המחיש את השיפור הניכר שעשה באסו בתחום הרכיבה נגד השעון.
בטור דה פראנס באותה שנה שוב הצליח באסו להצמד לארמסטרונג ברוב קטעי ההרים. הוא אף עשה מספר מועט של ניסיונות לתקוף את ארמסטרונג בהרים, אך ללא הצלחה. למרות ההתקדמות שעשה ברכיבה נגד השעון, עדיין פיגר בתחום זה מול ארמסטרונג ובקטעים אלו הצליח ארמסטרונג לפתוח פער זמנים מול באסו. בסיום המרוץ דורג באסו במקום השני, אחרי לאנס ארמסטרונג שניצח במרוץ בפעם השביעית ברציפות ופרש.
בשנת 2006 הצהיר באסו שוב על כוונותיו להתמודד על ניצחון גם בג'ירו ד'איטליה וגם בטור דה פראנס. הוא הגיע לג'ירו ד'איטליה בכושר מצוין ועם קבוצה חזקה. הוא זכה תחילה, יחד עם קבוצתו, בקטע הקבוצתי נגד השעון ולאחר מכן, בקטע השמיני, זכה בניצחון בקטע הראשון שהסתיים בפסגה. ניצחונו זה הביא אותו לראשות הדירוג הכללי והוא לבש את החולצה הוורודה מסיום קטע זה ועד סיום המרוץ במילאנו. בקטע האישי נגד השעון הצטיין באסו וסיים שני, אחרי יאן אולריך, תוך שהוא מגדיל את הפער מיריביו בדירוג הכללי. גם בשבוע האחרון של המרוץ, אשר נחשב כקשה ביותר וכלל פסגות רבות ומפורסמות, הצליח באסו להגדיל את הפער ממתחריו וניצח בשני קטעים נוספים. הוא הפגין, לאורך כל המרוץ, עליונות מוחלטת על יריביו וסיים בפער של 9.18 דקות מהמקום השני בו זכה חואן אנריקה גוטיירז (הפער השני בגודלו בין מקום ראשון ושני במרוץ מאז מלחמת העולם השנייה). הוא הקדים בדקות רבות יריבים אשר זכו בעבר במרוץ דוגמת סימוני, קונגו וסבולדלי.
המעורבות ב"פרשת פוארטו"
לאחר ניצחונו המרשים בג'ירו ד'איטליה, ציפו רבים לניצחונו גם בטור דה פראנס. אולם, יום לפני הזינוק לטור דה פראנס, הושעה באסו על ידי קבוצתו CSC, לאחר שבעקבות מבצע פוארטו נמסרו לראשי הקבוצה מסמכים הקושרים אותו לרופא הספורט הספרדי, אופמיאנו פואנטס ומוכיחים לכאורה כי היה מעורב בנטילת חומרים אסורים ומאוחר יותר, הסכימו באסו וקבוצתו לסיים את החוזה ביניהם.
בנובמבר 2006 הודיעה קבוצתו של רוכב העבר, לאנס ארמסטרונג, על חתימתה על הסכם לצירופו של באסו לשורותיה למשך שלוש שנים. אולם, לפני שהספיק להתחרות במרוצים חשובים במדי קבוצתו החדשה, הוא הושעה על ידה, לאחר שנפתחה נגדו חקירה של ועדה מטעם הוועד האולימפי האיטלקי. ב-7 במאי 2007 הודה באסו במעורבות בפרשת מבצע פוארטו והושת עליו עונש השעיה לשנתיים שהסתיים באוקטובר 2008.
שיבה למרוצים
עם תום השעייתו החל להתחרות במדי קבוצת "ליקוויגז" האיטלקית בה חתם חוזה בן שנתיים לעונות 2009–2010. ניצחונו הראשון של באסו לאחר ההשעייה היה באפריל 2009 בג'ירו דל טרנטינו. כחודש לאחר מכן, הוא סיים את הג'ירו ד'איטליה במקום הרביעי בדירוג הכללי (המנצח היה דניס מנצ'וב) ובספטמבר 2009 סיים את הוואלטה אספניה במקום הרביעי (אלחנדרו ולוורדה היה המנצח). לג'ירו ד'איטליה ב-2010 הגיע באסו יחד עם סגל קבוצתי חזק של "ליקוויגז", שניצח בקטע קבוצתי נגד השעון, והוכיח עליונות בדבוקת הרוכבים לכל אורך המרוץ. במיוחד בלט בקבוצה וינצ'נזו ניבאלי שסיים את המרוץ במקום השלישי בדירוג הכללי. אולם, בקטע ה-11 ההררי נקלעו המועמדים המובילים במרוץ, ובאסו בתוכם, לפיגור של כ-12 דקות אחרי קבוצת רוכבים גדולה שכללה מספר רוכבים בכירים (קרלוס סאסטרה ביניהם) וכל מאמצי הרודפים להדביק את הפיגור עלו בתוהו. בקטע ה-15 במרוץ, שהסתיים בפסגת מונטה זונקולן, ניצח באסו וצמצם את הפיגור לרוכבים שדורגו לפניו. את ההובלה במרוץ הוא נטל מהספרדי דוויד ארויו לאחר הקטע ה-19 שעבר בפסגת המורטירולו (באסו סיים בקטע במקום השני לאחר מיקלה סקרפוני) והצליח לשמור על חולצת המוביל הוורודה עד לסיום בוורונה.
בתחילת אוגוסט 2010 ניצח במרוץ החד-יומי הנערך בלומברדיה, "Gran Premio Industria Commercio Artigianato Carnaghese".
בתחילת 2011 ניצח באסו במרוץ החד-יומי "גראן פרמיו די לוגאנו". הוא ויתר על השתתפות בג'ירו עקב כושרו הבלתי מספק ערב המרוץ, והתמקד בטור דה פראנס, בו סיים במקום ה-8 בדירוג הכללי. לקראת סיום העונה, הוא ניצח במרוץ הקטעים החדש, "ג'ירו די פדאניה". ב-2012 סיים באסו במקום החמישי בדירוג הכללי בג'ירו ד'איטליה. בטור דה פראנס באותה שנה הוא רכב כפועל של וינצ'נזו ניבאלי, הרוכב המוביל של קבוצת ליקוויגז, שסיים במקום השלישי בדירוג הכללי. בסיום העונה ניצח באסו במרוץ החד-יומי, "גביע יפן". בשנים 2013 ו-2014 המשיך לרכוב באותה קבוצה ששינתה את שמה ל"קנונדייל" אך לא זכה להישגים בולטים ובחלק מהמרוצים החשובים תפקד בעיקר כ"פועל". ב-2015, עם פירוק "קנונדייל", חתמו כוכב הקבוצה, פטר סאגאן, ואיוואן באסו בקבוצת "טינקוף-סקסו בנק". הוא רכב בתחילת עונת 2015, אך ביולי 2015, לאחר נפילה במהלך הטור דה פראנס, אובחן שחלה בסרטן האשכים. הוא נותח וטופל בהצלחה ובספטמבר הודיעה קבוצתו על החלמתו המלאה ועל חזרתו למרוצים. למרות זאת, לאחר התייעצות עם מנהלי הקבוצה, הודיע באסו באוקטובר על פרישה מרכיבה מקצוענית.
באסו חי בקסאנו מניאגו שבנפת וארזה עם אשתו מיקאלה וארבעת ילדיהם.
מאפיינים כרוכב
נחשב כרוכב שקט וצנוע. מצטיין במיוחד בטיפוס בהרים, גם בטיפוסים אשר מגיעים לשיפועים חזקים. בקטעים המאוחרים בקריירה שלו שיפר בצורה משמעותית את יכולתו בתחום הרכיבה האישית נגד השעון. חסרונותיו העיקריים היו הקושי שלו להאיץ את מהירותו בבת אחת וחולשתו במאוצים אל קו הסיום. שתי חולשות אלו הקשו עליו את ההצטיינות במרוצים חד-יומיים וניתבו אותו אל מרוצי הקטעים ובמיוחד אל מרוצי הגרנד טור בהם התבטאה גם יכולת ההתאוששות שלו, החיונית כל כך במרוצים אלו.
נומה פומפיליוס
נוּמָה פׂומְפִּילִיוּס (753 לפנה"ס – 673 לפנה"ס) היה מלכה האגדי השני של רומא.
חייו
נומה היה יליד העיר הסאבינית קורס ונודע בכל איטליה כאדם אדוק וישר, הוא היה בקי מאוד בחוקה האנושית והאלוהית ואפילו נמסר שהיה מקושר לפיתגורס (עובדה בלתי אפשרית כרונולוגית מכיוון שפיתגורס החל לקבץ סביבו תלמידים איטלקים עשרות שנים מאוחר יותר, בתקופת שלטון סרוויוס טוליוס). טיטוס ליוויוס מייחס את תכונותיו הטובות למוצאו הסאביני - עם שנודע בטוהרתו.
עם סיום שלטון רומלוס הוצע שמו של נומה לשלטון ברומא, ואף-על-פי שבחירה שכזאת הטילה את המאזניים לטובת הסאבינים, אף אדם לא הציע אלטרנטיבה. לכשהוצע הכתר לנומה הוא דרש שקודם תיבדק הסכמת האלים למינוי. מגיד עתידות הוזמן, בחנו והכריז כי יופיטר מאשר את המינוי.
נומה שם לעצמו מטרה לשנות את החוקה הרומאית שעוצבה בכוח הזרוע, וכדי לעשות זאת הוא הבין שעליו לסיים את המלחמות. הוא בנה לרגלי גבעת האוונטין את המקדש לאל יאנוס, דלתות המקדש היו פתוחות בעת מלחמה וסגורות בעת שלום (לזכר התערבות האל בחטיפת הנשים הסביניות).
לאחר שהחשש ממלחמה הוסר מעל הרומאים, הם פנו לחיי עצל ובטלה ולכן נומה ניסה לתרבת את תושבי ממלכתו ולהכניס בהם חרדה מהאלים. כדי לעשות זאת הוא העמיד פנים כי הוא ניהל שיחות ליליות עם הנימפה אגירה, שבעצתה פעל (גרסאות אחרות של הסיפור טוענת כי השניים היו למעשה נשואים).
היסטוריונים נהגו לייחס למלך גם את:
לעומת זאת, כיום אנו יודעים שכל אותם ההישגים הם תוצאה ישירה של התפתחות חברתית ודתית בת שנים רבות, ולא בהכרח בתקופת המלך המסוים הזה.
יהדות ג'רבה
יהדות האי ג'רבה, שלחופי דרום תוניסיה, נחשבת לאחת מן הקהילות היהודיות העתיקות בעולם, יש המייחסים אותה לתקופת בית ראשון.
על פי המסורת, ראשוני היהודים הגיעו לאי עוד בימיו של שלמה המלך, וכן לאחר חורבן בית ראשון, כשהם נושאים עמם את אחת הדלתות מבית המקדש.
הרובע היהודי הקדום
הרובע היהודי הראשון באי ג'רבה היה באזור מרכז האי, מקום מעיינות המים המתוקים. במרוצת השנים, בעקבות סכסוכים עם המקומיים הערביים, גורשו היהודים מאזור המים המתוקים שהיה פורה ועשיר, ונדרשו למצוא להם מקום אחר באי באזור המלוח. מאז אותה תקופה קדומה, התגוררו היהודים בעל כורחם ושלא בטובתם באזור שנקרא - "דיגֿת" שהוא הרובע היהודי הקטן הנמצא באי עד היום, ונקרא בפי כל בשם: "חארה אל זגירה".
רובעי היהודים כיום
ליישוב היהודי באי שתי קהילות: האחת "חארה אל כבירה" ("הכפר הגדול") סמוך לנמלו הדרומי של האי, בה מספרים בני הקהילה שהם מבני שבט זבולון והגיעו למקום כבר בימי שלמה המלך. השנייה, במרחק של כ-7 ק"מ, "חארה אל זגירה" ("הכפר הקטן") בה יושבים יהודים בני כוהנים, שעל פי המסורת כשהגיעו לג'רבה עם חורבן ירושלים (586 לפנה"ס), הביאו איתם אחד משערי בית המקדש והניחוהו בבית הכנסת שבנו. שני הרבעים מתנהלים כקהילה אחת, הן בחיים הפיזיים והן בחיי הרוח היהודיים. אף על פי שכל אחד מהם מושפע במידת מה מהאזור ומהסביבה לה נחשף. הרובע הגדול - אשר חשוף יותר למודרניזציה. והרובע הקטן - שעדיין שמרנים יותר.
היישוב היהודי בג'רבה נקרא בתחילה "דיגֿת", מילה בשפה הברברית שהייתה שפתו המקורית של אזור צפון אפריקה קודם הכיבוש הערבי. למילה זו מיוחסת גם פרשנות מסורתית על פיה "דיגֿת" זהו שיבוש של המילה העברית "דלת" – רמז למסורת כי הובאה עם הגולים דלת משערי בית המקדש. עד היום מוצגת בבית הכנסת אלגריבה אבן ששולבה בתוך אחת מקשתות בית הכנסת, שעל פי המסורת האמורה אף היא הובאה אז מירושלים. מלבד השמות דיגֿת וג'רבה, היו שקראו לאי גם "פרוזדור ירושלים" שם אשר מבטא את השתדלותה של הקהילה היהודית באי בשימור המסורות העתיקות אשר הביאו עימם מארץ ישראל.
האי נקרא גם: "אי הכהנים", עקב העובדה שיהודי האי הם כוהנים ברובם. יהודי האי מייחסים עצמם למשפחת כהן-טנוגי, שעקרה בימי הביניים מטנג'יר לג'רבה, או לבני צדוק הכהן הגדול, שעל פי מסורת עתיקה הגיעו לאי עם חורבן בית שני.
על פי מסורת תושבי האי, עזרא הסופר הגיע לאי ג'רבה לפני בניית בית שני, במטרה להעלות לארץ ישראל לוויים, שהיו חסרים לתפקידי המקדש. תושבי האי הלוויים, סירבו בטענה כי הבית השני ייחרב ממילא. בתגובה עזרא קללם שלא ישלימו את שנתם, בעקבות קללתו רבים מהם מתו והנותרים נמלטו לארץ ישראל. מאז, אין יהודים לוויים משתקעים באי ג'רבה אלא לתקופה הפחותה משנה.
תיאור הרובע והחיים בו
שני הרבעים כוללים בתי כנסת רבים ובתי מגורים בעלי קומה אחת אשר בנויים בסגנון עתיק. היהודים מרוכזים בשכונה אחת. לא מדובר ב"גטו" במובן הקלאסי, שכן למושג גטו יש קונוטציה של חיים סגורים מתוך כפייה. בג'רבה היהודים גרים בגטו מרצון, מתוך בחירה של צוותא יהודית. השכונה היהודית איננה שכונה מפוארת. הכבישים והשבילים עשויים מעפר, הבתים פשוטים והצפיפות רבה. בכניסה לרובע ישנו ברז מים ראשי לשתייה לבני אדם ושוקת לבעלי החיים השונים. במרכז הרובע ישנה רחבה גדולה המשמשת כשוק לתושבים ובעלת עשרות חנויות. וכן "תנור השבת" - תנור עצים גדול לאפייה ובישול, כפי שהיה מקובל בירושלים העתיקה ובקהילות שונות בעולם היהודי עד לפני מספר דורות.
המצב הכלכלי ברובע היהודי היה ירוד, מרבית האוכלוסייה עסקה ברוכלות, ומיעוטה בעבודות שונות כבניין, עיבוד עורות וצמר, וצורפות. תלמידי החכמים הרבים התפרנסו מיגיע כפיהם משום שלקהילה הענייה באי לא היה די כסף להחזיק את תחום עבודת הקודש.
התגבשות הקהילה היהודית ושגשוגה
עם כיבוש האי בידי הערבים בשנת 665 התפרנסו היהודים כעובדי אדמה וכבעלי אומנויות (אורגי צמר, צורפים וכדומה). במאה ה-12 כבשו המואחידון (קנאים מוסלמים שיצאו ממרוקו והשתלטו על צפון אפריקה ודרום ספרד) את האי ג'רבה. מצב היהודים שישבו באי הורע. יהודי ג'רבה ידעו סבל גם בעת התקפות המעצמות הנוצריות על האי. ב-1238 כבשו הספרדים את ג'רבה, הקימו מצודה והחזיקו חיל מצב. רק ב-1560, עם השתלטות הטורקים על האי, החלה הקהילה היהודית בג'רבה לשגשג שוב. היהודים שלטו על סחר-חוץ עם איטליה ועם מלטה והכשירו ליצוא תוצרת חקלאית שגידלו. הרמב"ם, באחד ממכתביו לבנו, התייחס ליישוב היהודי בג'רבה, ציין את אדיקותם הרבה של היהודים באי ואת מנהגיהם הקרובים למנהגי הקראים . בשלהי המאה ה-17 הגיע לג'רבה ממרוקו החכם ר' שלמה פרץ, ייסד ישיבה במקום ועשה אותה למרכז תורה. מאז הייתה ג'רבה לעיר של רבנים וסופרים, בהם ר' שאול הכהן בעל "לחם הביכורים", והשפעתם הלכה וגדלה עם הזמן. בשנת 1836 הגיעו לג'רבה יהודים מטריפולי שבהמשך הקימו קהילה ובנו בית הכנסת אלטראבלסיה. לאחר כינון חסות צרפת בשנת 1881 וחדירת ההשפעה הצרפתית לקהילות היהודיות בתוניסיה, התנגדו הרבנים בג'רבה להקמת בית ספר מטעם חברת "אליאנס" אשר יכלול גם לימודי חול. וכנגד, באותה תקופה פרחו ורבו "חדרים" ו"תלמוד תורה" במקום. בשנת 1943 הקים דוד קדושים בית ספר ללימוד עברית, היסטוריה, ידיעת הארץ, חשבון וכו' לבנים ולבנות בנפרד בשם "דבר עברית" ששמו השתנה ל"תורה וחינוך" וניהלו עד פטירתו בשנת 2016. ב-1912 הוקם בית דפוס עברי "בית הדפוס הציוני" בו הודפסו מאות ספרים לשימוש יהודי ג'רבה ויהודי צפון אפריקה כולה.
מיכאל פקטה
מיכאל פֶקֶטֶה (Michael (Mihály) Fekete; בשם המקורי שוורץ, 19 ביולי 1886 – 13 במאי 1957) היה מתמטיקאי הונגרי-ישראלי. חתן פרס ישראל במדעים מדויקים לשנת תשט"ו. רקטור האוניברסיטה העברית בשנים 1946–1948.
סכנין (יישוב עתיק)
סכנין היה יישוב יהודי גדול בגליל התחתון שהתקיים בתקופות בית שני, המשנה והתלמוד במקום בו שוכנת היום העיר סח'נין.
מיכאל פקטה
קורות חיים
מיכאל פקטה נולד בשנת 1886 בזֶנטָה (Zenta) שבאזור בַּאצ'קָה, בחלק ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום סֶנטָה, בתחומי הפרובינציה האוטונומית וויבודינה של סרביה). בשנת 1909 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת בודפשט. מנחהו לדוקטורט היה ליפוט פייר (מורם של מתמטיקאים דגולים כפאול ארדש, ג'ון פון נוימן, ג'ורג' פוליה ופאל טוראן). עם סיום הדוקטורט נסע פקטה לאוניברסיטת גטינגן, שהייתה מרכז מתמטי באותם הימים, ולאחר מכן חזר לאוניברסיטת בודפשט, שם קיבל משרת פריבט-דוצנט. בנוסף, לימד שיעורים פרטיים במתמטיקה. בין היתר לימד את יאנוש נוימן, מי שנודע לימים בארצות הברית כג'ון פון נוימן. בשנת 1922 פרסם פקטה מאמר עם פון נוימן בנושא קוטר עלסופי (transfinite diameter); זהו המאמר המדעי הראשון של פון נוימן. רוב עבודתו המחקרית של פקטה מוקדשת לנושא זה.
יהדות ג'רבה
התגבשות הקהילה היהודית ושגשוגה
יהודי ג'רבה נחשבים שמרנים ואדוקים מאוד בדתם. אדיקותם הדתית של יהודי ג'רבה הביאה לכך שבמאות השנים האחרונות הפך האי לאחד מן המוקדים היהודיים הרוחניים הידועים בכל צפון אפריקה. עד כדי כך שהיו שכינו את ג'רבה "ירושלים דאפריקה". כך למשל, בית הכנסת העתיק שם - נעשה למרכז עלייה לרגל עבור כל יהודי היבשת. בנוסף, האי נעשה לאחד ממרכזי הדפוס העברי, מן החשובים ביותר של אפריקה, בו נדפסו במרוצת מאה השנים האחרונות רבבות ספרי קודש - גם לשירותם של שאר יהודי צפון-אפריקה.
מיכאל פקטה
קורות חיים
ב-1928 עלה לארץ ישראל ועבד כאחד מראשוני המרצים במכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1929 התמנה לפרופסור במכון. הוא עמד בראש המכון לאחר המתמטיקאים המפורסמים אדמונד לנדאו ואברהם הלוי פרנקל. מאוחר יותר היה דקאן הפקולטה למדעי הטבע, ובשנים 1946–1948 כיהן כרקטור האוניברסיטה העברית.
יהדות ג'רבה
אישים בולטים
באי ג'רבה פעלו רבנים גדולים ורבים במשך הדורות, אשר תרמו ליצירת המורשת העתיקה והמפוארת של המקום. בהם: הרב שלמה פרץ ונכדו הרב אהרן פרץ, הרב יצחק חדאד, הרב שאול הכהן, הרב רחמים חורי, הרב דוד עידאן, הרב סאסי הכהן, הרב משה זקן מאזוז, הרב כלפון משה הכהן, הרב חיים חורי, הרב דוד (דידו) הכהן, הרב מכלוף יאנה, הרב רחמים חי חויתה הכהן, הרב משה עידן, הרב מצליח מאזוז (אביו של הרב מאיר מאזוז), הרב יצחק בוכריץ, הרב שלמה מאזוז הרב חכם יצחק חי טייב לא מת ועוד רבים וטובים. בישראל רבני הקהילה הבולטים הם ראש הישיבה הרב מאיר מאזוז וזקן חכמי תוניס וג'רבה הרב דן מרדכי הכהן
מיכאל פקטה
קורות חיים
עם תלמידיו של פקטה נמנים המתמטיקאים אריה דבורצקי, מנחם שיפר, אמנון יקימובסקי ומיכאל משלר.
סכנין (יישוב עתיק)
ייתכן כי יוסף בן מתתיהו מזכיר במלחמות היהודים את סכנין בצורה סיגוף, כאחת מ-19 הערים אשר ביצר לקראת המרד הגדול ברומי. תושביה נחשבו מהקנאים.
יהדות ג'רבה
בית הכנסת אל-גריבה
בית הכנסת "אל-גריבה" נמצא כ-1 ק"מ מ"חארה אל זגירה", הרובע הקטן באי ג'רבה. זהו בית הכנסת הנודע ביותר מבין עשרים בתי כנסת ובתי תפילה שפעלו בכפרים היהודיים בג'רבה בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים, כשהייתה הקהילה היהודית בשיא פריחתה. ב"חארה אל זגירה" עצמו ישנם חמישה בתי תפילה נוספים המכונים ישיבות, אולם ספרי התורה נשמרו רק ב"אל-גריבה" בהוראת הרבנים בסוף המאה ה-19, מתוך רצון לשמור על מעמדו של בית הכנסת. בשבתות נפגשת כל הקהילה היהודית מ"חארה אל זגירה" בבית הכנסת והכל מוקירים לו כבוד רב. פירוש שמו של בית הכנסת הוא "המופלא" או "המוזר" בערבית, והוא מבטא את מעמדו המיוחד של בית הכנסת "אל גריבה" במסורת יהודי תוניסיה. בית הכנסת מושך אליו (עד היום) קהל רב של מתפללים. ובל"ג בעומר עורכים בו באופן קבוע הילולה רבת משתתפים.
סכנין (יישוב עתיק)
בספרות חז"ל היישוב נזכר רבות, בצורות "סכני", "סיכניא", "סיכנין", "סוכני" ו"סכנין". מן העיר יצאו חכמים, תנאים ואמוראים. גדול התנאים שיצאו מהיישוב הוא רבי חנינא בן תרדיון, וגדול האמוראים שיצאו מהיישוב הוא יהושע דסכנין, הנזכר רבות במדרשים וידוע שערביי הגליל, ובמיוחד הבדואים של ערב-א-נעים נהגו להשבע ואף להתפלל בשמו של האמורא לרפואה להם ולצאצאיהם..
במקום התקיימה כנראה גם קהילה של יהודים נוצרים (בתקופה הקודמת לפיצול הסופי בין הדתות), ובמקורות נזכר יעקב איש כפר סיכיניא שהיה מרפא בשמו של ישו.
מיכאל פקטה
קורות חיים
בנו יקותיאל פקטה היה מחנך, המנהל-המייסד של בית הספר לבזק (טלקומוניקציה) בירושלים.
יהדות ג'רבה
מנהגי הקהילה
לקהילה היהודית באי מנהגים רבים ומגוונים, אשר את חלקם ממשיכים בני הקהילה לקיים באדיקות גם בישראל. דוגמאות למנהגים שונים :
מיכאל פקטה
קוטר עלסופי ופולינומי פקטה
תהי קבוצה קומפקטית, ויהיו. נגדיר:
סכנין (יישוב עתיק)
בספר הזוהר מסופר על רב המנונא סבא ובנו הינוקא מכפר סכנין, ממנו למדו חכמים לקח, שהתגוררו בסכנין.
יהדות ג'רבה
מנהגי הקהילה
מנהגי חתונה טקס החינה - בליל החינה נוהגת אם החתן להגיש לכלה “שישתא אלחנה”- סלסלת נצרים רחבה ובה שבעה זוגות נעליים לכל אירוע - החל מנעלי בית ונעליים למקווה ועד נעליים ליום יום ונעלי ערב. ובנוסף - מלוא תכשיטים, בשמים ומטפחות ראש. זוהי מסורת ייחודית ביותר.
סכנין (יישוב עתיק)
בקעת סכנין נחשבה לאחת הבקעות הפוריות בארץ ישראל. עושר יבולי היישוב והבקעה מתואר במדרש חז"ל על כך שתאני המקום נטפו דבש: . זאב וילנאי שיער שתושבי האזור היו רגילים למשוח ולסוך את גופם בשמן הרב, ומכאן מקור שמה של העיירה.
מיכאל פקטה
קוטר עלסופי ופולינומי פקטה
כאשר הסופרמום נלקח על כל הנקודות.
יהדות ג'רבה
מנהגי הקהילה
החינה מתחילה בתהלוכת סלסילות על ראשיהן של בנות המוזמנים, “תהלוכת הנדוניה”, אותן מובילות אם הכלה ואם החתן הנושאות נרות גדולים דלוקים “תהלוכת הנרות”, כסמל לאור שיאיר את חיי הנישואין של בני הזוג. אם החתן תצויד בכלי הנושא בתוכו “בכור” קטורת מסורתית לגירוש רוחות רעות. על יד הכלה נמרחת עיסת החינה והיא מניחה ממנה על ידי האורחים כסגולה לזיווג וחיים טובים.
סכנין (יישוב עתיק)
כן נזכרת סכנין בכתבי חז"ל לעניין בתי הכנסת שהתקיימו בה והלכות הקריאה בתורה שנהגו בה:.
יהדות ג'רבה
מנהגי הקהילה
בעבר נהגו לעטר את ידיה ורגליה של הכלה ולחבוש אותן למשך יממה שלמה. למחרת, כשהיו מורידים את התחבושות היו מופיעים הקישוטים והעיטורים כמעין קעקועים עשירים ומלאי חן. הבגדים בחינה התוניסאית ססגוניים ומפוארים. לראשם של בני הזוג חובשים כובעים בצבעי ארגמן מעוטרים בקישוטי זהב.
מיכאל פקטה
קוטר עלסופי ופולינומי פקטה
מושג מתמטי נוסף הקרוי על-שם פקטה הוא פולינומי פקטה \ f_p(z) המוגדרים לכל \ p ראשוני על ידי:
סכנין (יישוב עתיק)
בתחומי העיר סח'נין מצויים שרידי עתיקות, ובהם קבר המיוחס לרבי יהושע דסכנין שחי במאה הרביעית, המכונה בערבית "א-נבי א-צדיק" (הנביא הידיד). בימי הביניים היה הקבר אבן שואבת לעלייה לרגל, וגם כיום יש העולים לרגל למקום.
מיכאל פקטה
קוטר עלסופי ופולינומי פקטה
כאשר הם סימני לז'נדר.
קשריו
מיכאל פקטה היה ידיד משפחה של משפחתה של חנה סנש. בחודש יוני 2007 הוצעה למכירה פומבית בניו יורק גלויה ששלחה חנה סנש לפקטה בשנת 1941, עת הייתה תלמידה בבית הספר החקלאי בנהלל.
יהדות ג'רבה
יחסי השכנות
יחסי הקהילה היהודית עם שכניה המוסלמים היו חיוביים ברובם, שני הצדדים הכירו בכך שלא יוכלו להתקיים על האי ללא עזרה הדדית. ועדיין, לעיתים סבלו תושבים יהודים מהתנהגות עוינת מצד חלק (קטן) מהמוסלמים. ב-8 באוקטובר 1985, כשבוע לאחר המתקפה של חיל האוויר הישראלי על מפקדת אש"ף בתוניס, ירה שוטר תוניסאי, אחיו של אחד ההרוגים בהתקפה הישראלית, לעבר בית הכנסת באי והרג שלושה יהודים. אירוע חבלני משמעותי התרחש בשנת 2002, בו פוּצצה מכונית תופת בסמוך לבית הכנסת אלגריבה באי בזמן הילולת ל"ג בעומר. אירוע זה התרחש על ידי מחבלים שהיו קשורים לארגון אל-קאעידה: לא היו אבדות בנפש לקהילה היהודית עצמה, אך 16 מטיילים גרמניים נהרגו.
ממצאים היסטוריים
מלבד המסורות הרבות אשר עברו בעל-פה לאורך הדורות, להלן ממצאים אשר מעידים על שורשיה הקדומים של הקהילה היהודית בג'רבה:
תחילת פעולת הגרמנים באי
לאי ג'רבה הגיעו הנאצים דרך לוב, רק בינואר 1943. כבר בימים הראשונים הסתובבו קצינים גרמנים חמושים ברחבי הרובע היהודי הגדול "חארה אל כבירה", כשהם מחפשים ומחרימים את כל מקלטי הרדיו מבתי היהודים. מספר מקלטי הרדיו ברובע היה זעום ביותר, אך אף על פי כן השתדלו הגרמנים לנשל את היהודים מהם לגמרי, בטענה ביטחונית. כעבור מספר ימים נוספים ביקרה משלחת גרמנית בשוק, הפעם מלווה במספר צעירים ערבים, במטרה לקנות יין. הצעירים הערבים הדריכו אותם להגיע לדוכנים של היהודים ובפקודה למלא להם חביות גדולות של יין, כמובן שהדבר נעשה ללא תשלום, בפקודה. מקרים כאלה ועוד התרחשו משך מספר שבועות. פחד ואימה גדולה שררו באי, והיהודים כתגובה בחרו להרבות בתפילה, בלימוד תורה, ובלימוד תהילים על ידי הילדים.
עיקר פעולתם - "שבת הזהב"
בעקבות הגזרה הקשה, תפילת השבת ברובע הגדול הופסקה, הקהילה הייתה בחרדה גדולה וברחובות הסתובב קול קורא :"'קהל נכבד! בשם הרבנות, כל מי שיש תחת ידו זהב, בין בצורת תכשיט ובין סתם זהב - עליו להביאו תכף לבית הכנסת 'הכהנים' לבית הדין. במידה וישנם תכשיטים טמונים באדמה, חובה לחפור ולחלל שבת על זה ואין בכך שום חשש לעבר, זוהי הצלת נפשות. אך מי שלא יציית לפקודה זו, הזהב שברשותו יוחרם ויחשב כעבודה זרה ממש ואסור בהנאה.'"כרזה זו עשתה רושם רב על כל תושבי הרובע, וכל המתפללים הלכו לבתיהם ודלו את הזהב שהיה ברשותם. "'באותה שעה, יצא הרב רחמים חי חויתה הכהן בכבודו ובעצמו אל הרחוב ובידו סל, כדי לאסוף בו את הזהב [...] והוא הולך ובוכה [...]'"לאחר שלוש שעות הזהב שנאסף נשקל והתברר כי נאספו רק 43 קילוגרם. הגרמנים שיחררו את הרב ונתנו לקהילה הארכה להשיג את הזהב הדרוש עד ליום המחרת. בלילה הוזעקו צורפים יהודים להתיך את הזהב ולערב בו נחושת כדי להגיע למשקל הנדרש. בבוקר המחרת, נשמע פיצוץ ורעש אדיר באי, וקולות של אווירונים מכל עבר. לבסוף התברר כי האנגלים והאמריקנים תקפו את הגרמנים, שהסתלקו מיד מג'רבה, וכעבור שעה קלה לא נשאר אפילו גרמני אחד באי ג'רבה.
לאחר ששקטה הארץ מן המלחמה התחייבה ממשלת תוניס לשלם פיצויים על נזקי המלחמה, וביניהם על נזקי הזהב. יש ששמחו על כך, יש שראו בתשלום הזהב כפרת עוון וסירבו לקבל עליו פיצוי.
יחס ערביי המקום
למרות הקשר החיובי ששרר בין הקהילה היהודית לערביי המקום, בואם של הגרמנים הביא לידי ביטוי אצל חלק מהערבים לרגשות האיבה שהיו טמונים בהם. בעקבות בואם החלו ערביי המקום להשמיע איומים שונים לאוכלוסייה היהודית. כגון: "מעתה ממשלת צרפת לא תוכל להגן עליכם", "הגרמנים יתנקמו בכם כהוגן", "זוהי השעה לה חיכינו" ועוד.
השפעת המלחמה על הקהילה היהודית
למאורע מעין זה ישנן כמובן השפעות רבות על הקהילה כולה. במקרה שלנו, היו שלוש השפעות מרכזיות אשר באו לידי ביטוי אצל יהודי האי:
ציונות
עוד קודם השואה, מושג 'ארץ ישראל' על כל פרטיו היה מפותח מאוד בתודעת יהדות האי ג'רבה. בני הקהילה שאפו מאז ומתמיד להזדמנות בה יוכלו להגשים בה את שאיפותיהם ולעלות ארצה. אך קשיים רבים היו כרוכים סביב הנושא :
על אף הקשיים הרבים, היו יהודים שבחרו לעלות לארץ ישראל, תוך סיכון ותשלום רב. אך יהודים אלו לא היו רבים, כיסופי הגאולה והעלייה בארץ שהיו באי באו לידי ביטוי כשאיפה ותשוקה, אך מעולם לא ניתן להם ביטוי בדמות פרסומת מיוחדת או ארגון עלייה מסודר כמו שהיו בקהילות אחרות בעולם היהודי.
שנת תרע"ט
בשנת תרע"ט החלו כמה תלמידי חכמים באי להגות את רעיון הציונות בקול ברמה הקהילתית. הם יצרו קשר עם עיתונים עבריים בארץ ישראל על מנת להרחיב את ידיעותיהם על כל המתרחש בארץ, אז היו ידועים בעיקר עיתון "העולם" ועיתון "הארץ". העיתונים אמנם הגיעו אחת לכמה חודשים לאי, אך הם הפיחו בתושבים את אווירה של ארץ ישראל, ולאחר זמן החליטו תושבי האי על הקמת תנועת ציונות רשמית, שנקראה "עטרת ציון" (עטרת משום שהוקמה בשנת תרע"ט). מאז הרעיון הציוני הפך לגוף של ממש, התפתח והוכר בארץ ישראל ואף בחו"ל.
איגרת תמיכה ששלח רבי משה כלפון הכהן בארגון "עטרת ציון" : יום ה' ויקרא כ"ח אדר עטר"ת 18 מארץ 1920 ג'רבה יע"א
"אחינו ראשי ומנהיגי הציונים שלום רב!
הכשרה חקלאית כבסיס לעליה
רעיון הציונות פשט צורה ולבש צורה, ובשלב מסוים קבעה התנועה כי כדי לעלות לארץ ישראל על חשבונה, יתבקשו המשתתפים לקבל הכשרה חקלאית, אשר מבטיחה גם קליטה באחד היישובים בארץ. לא כולם יכלו לעמוד בדרישות התנועה שכללו תשלום גבוה וכן אישורי הורים לבני הנוער. לכן לבסוף הצטמצמה הרשימה לעשרה משתתפים. את עבודתם ביצעו היהודים בחווה של נוצרי צרפתי, שהייתה רחוקה מהרובע היהודי מרחק 15 ק"מ. למרות המרחק והדרישה הקשה לא נרתעו חברי התנועה, ובחרו להתרחק מהבית ולגור בסביבה הערבית לבדם. הערבים הסתכלו על מעשי היהודים בעין רעה, התנכלו אליהם, הפריעו ושדדו.
העלייה הראשונה של יהודי ג'רבה
עליית החברים נעשתה בצורה גלויה ובשמחה גדולה על הזכות שנפלה בחלקם, והשפיעה רבות על רוב בני הקהילה אשר נותרו באי. הדרך לארץ ישראל לוותה בקשיים רבים, ועוד קודם שהגיעו לאדמת הארץ כמעט כל חברי הקבוצה נכלאו בקפריסין. כשידיעה זו הגיעה לקהילה היהודית היא הביאה אכזבה רבה בלב האוכלוסייה שברובע, אשר הביאה לכך שהתנועה הציונית הלכה ודעכה, עד קום מדינת ישראל.
קום מדינת ישראל והשלכותיה
הבשורה על הקמתה של מדינת יהודים בארץ ישראל הביאה שמחה גדולה באי ג'רבה. יהודי האי ביטאו את שמחתם בשירה, הודיה, סעודה גדולה וריקודים. אך לאחר אותה שמחה עצומה, בהגיעה השמועה כי מלחמת העצמאות שוררת בארץ, מתח וקושי כפול שרר גם באי. דאגה לאחיהם אשר בארץ וכן דאגה מהשכנים הערבים באי שכעת ימצאו עילה להילחם בהם.
במפקד האוכלוסין של שנת 1946 נמנו בג'רבה 4,900 יהודים. עם הקמת מדינת ישראל עלו כ-1,500 מיהודי ג'רבה, על חכמיהם ורבניהם, והקימו בארץ כמה יישובים חקלאיים. ריכוזי ההתיישבות של עולי ג'רבה היו בירושלים ובאזור הדרום, באר שבע, נתיבות, ומושבים סמוכים כדוגמת תלמים, איתן, שרשרת, בית הגדי וברכיה. ישיבת "כיסא רחמים" הוקמה בבני ברק על שם הרב רחמים חי חיותה הכהן, ראש בית דין בג'רבה ועל שם תלמידו הרב מצליח מאזוז שנרצח בתוניס ב-1971.
יהודי ג'רבה משמרים ברובם עד היום את תרבותם המסורתית. ומקפידים על שמירת מצוות ומכלול פרטי ההלכה היהודית. היהודים שנותרו בג'רבה אמידים ביחס לשכניהם המוסלמים, רובם עוסקים בצורפות.
מערכת החינוך בג'רבה
כיום באי ישנם כחמש עשרה בתי כנסת ושתי ישיבות לבנים: ישיבת "אור תורה", וישיבת "איש מצליח" - המיועדת למצטיינים. ויש בית ספר יהודי-פרטי, מיוחד לבנות: ״כנפי יונה״. כמו כן פועל באי בית ספר יהודי-פרטי: "תורה וחינוך" אשר פועל בימי חול למשך שעה יומית אחת ומעניק לימודי עברית והיסטוריה יהודית. אמנם, רוב התלמידים היהודים לומדים כיום (על פי בחירתם) בבית ספר ממשלתי, אך בזמן שבו התלמידים הלא-יהודים פונים למנוחת-הביניים היומית (אשר נמשכת כשעתיים-וָחצי עד הצהריים) והשבועית (לאורך יום ראשון כולו), רוב התלמידים היהודים שוהים בישיבת "אור תורה". בשבת מעניק בית הספר הממשלתי פְטוֹר-נוכחות לתלמידיו היהודים, בעוד שאז מתקיימים בישיבה לימודי קודש - כשעה בצהריים. הלימודים בשתי הישיבות כוללים לימודי קודש קלאסיים של חומש, תלמוד והלכה ובנוסף גם לימוד ייחודי של תרגום יהודי עתיק של החומש לערבית-יהודית בנוסח ייחודי ליהודי ג'רבה.
נחל תמר
נַחַל תָּמָר הוא נחל אכזב בצפון־מזרח הנגב.
אורכו של נחל תמר הוא כ־15 קילומטר והוא זורם בכיוון דרום־מזרח במקביל ומדרום למעלה תמר (כביש 25). תחילתו במצד תמר והוא מסתיים במפגש עם מניפת הסחף של נחל צין, ממערב לבריכות האידוי של מפעלי ים המלח.
עד הגיעוֹ לאזור בתרונות חוואר הלשון, זורם הנחל ברובו בתוך קניון צר ובסופו מספר מפלים שהגבוהים שבהם בגובה של 14 ו־20 מטר. באמצע הנחל ישנו טנדר נטוש התקוע בין שני המצוקים המהווים את הקניון. כמו כן בסופו מצוי עוד רכב ישן.
קמפובאסו (נפה)
נפת קמפובאסו (באיטלקית: Provincia di Campobasso) היא נפה בדרומו של מחוז מוליזה שבאיטליה.
היסטוריה
שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "קוֹנְטָּדוֹ דִּי מוֹליזֶה" ( Contado di Molise). נפת קונטדו די מוליזה התקיימה בממלכת נאפולי ובממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1840 התגוררו בה 10,071 נפש. בירת הנפה הייתה קמפובאסו.
גאוגרפיה
הנפה משתרעת על שטח של 2,909 קמ"ר, בירתה בעיר קמפובאסו ובשנת 2001 התגוררו בה 230,692 תושבים.
היא גובלת בנפת קייטי במחוז אברוצו בצפון, בנפת פוג'יה במחוז פוליה בדרום-מזרח, בנפת בנוונטו ובנפת קזרטה במחוז קמפניה בדרום, בנפת איסרניה במחוז מוליזה במערב ובים האדריאטי בצפון-מזרח.
דלתא 4
דלתא 4 (באנגלית: Delta IV) הוא משגר לוויינים וחלליות שתוכנן על ידי בואינג חלק מסדרת הטילים דלתא.
המשגרים נבנו כדי לשגר מטענים שונים למסלול סביב כדור הארץ (למסלול נמוך או למסלול מעבר למסלול גיאוסטציונרי) בתוכנית EELV של חיל האוויר האמריקני, שהייתה תוכנית שמטרתה הייתה הבטחת גישה של מטענים של ממשלת ארצות הברית לחלל בצורה זולה ובטוחה. דלתא 4 נבנה בעיקר עבור צורכי צבא ארצות הברית. למשגר דלתא 4 מספר גרסאות שמטרתן לספק מענה לגדלים ומשקלים שונים של מטען: בינוני, בינוני+ (4,2), בינוני+ (5,2), בינוני+ (5,4) וכבד.
דלתא 4 משוגר משני כני שיגור שונים, SLC-37B בקייפ קנוורל ו-SLC-6 בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
תיאור הכלי
השלב הראשון של דלתא 4 מונע באמצעות מנוע RS-68 (שלושה מנועים בגרסת ה"כבד"). השלב השני והעליון כמעט זהה לזה שבדלתא 3, אך מכליו מוארכים או שקוטרם גדול יותר. השלב השני מונע במנוע RL10-B-2.
משגרים דומים: אטלס 5, אריאן 5, H-IIB, פאלקון 9.
שש דרגות של קווין בייקון
שש דרגות של קווין בייקון הוא משחק טריוויה המבוסס על הרעיון של תופעת העולם הקטן, הנשענת על ההנחה כי כל שחקן ששיחק בהוליווד יכול להיות מקושר דרך תפקידיו הקולנועיים לסרט בהשתתפותו של השחקן קווין בייקון בתוך שישה שלבים. שם המשחק הוא וריאציה למושג "שש דרגות של הפרדה".
על מנת לשחק במשחק, יש צורך בקבוצה של משתתפים המנסים לקשר כל שחקן שנבחר אל קווין בייקון מהר ככל האפשר, תוך שימוש במספר הקישורים המועט ביותר ככל האפשר (כאשר כל קישור הוא שם של סרט קולנוע המשותף לשני השחקנים שנמצאים בשני הקצוות השונים של הקישור).
קישורים חיצוניים
Kevin Bacon
כריסטיאן סאנדס
כריסטיאן סילבסטר סאנדס (באנגלית: Christian Sylvester Sands; נולד ב-22 במאי 1989) הוא פסנתרן ומלחין ג'אז אמריקאי. אלבומו השלישי Be Water הופק בשנת 2002 בחברת "מק אווניו רקורדס" והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית הלחן האינסטרומנטלי הטוב ביותר, עבור השיר "Be Water II".
ביוגרפיה
סאנדס גדל בניו הייבן, קונטיקט, ועבר לעיר אורנג' הסמוכה. הוא התחיל לנגן בפסנתר בגיל צעיר, וקיבל שיעורים מגיל ארבע. "גדלתי עם זה בבית, בכיתה ועל הבמה, כך שזה תמיד היה חלק עצום מחיי".
סאנדס חונך על ידי הפסנתרן בילי טיילור, שאפשר לו לחתום את אחת מהופעותיו במרכז קנדי. לאחר מכן למד סאנדס בבית הספר מנהטן למוזיקה. תזמורת הג'אז האפרו-קובנית של בית הספר, בראשות בובי סנאבריה, הקליטה את האלבום "Kenya Revisited Live" בשנת 2009, עם סאנדס כפסנתרן. האלבום היה מועמד לפרס גראמי הלטיני.
לאחר לימודיו הצטרף סאנדס ל-Inside Straight, אחת מלהקותיו של הבסיסט כריסטיאן מקברייד. הלהקה ערכה מסע הופעות בינלאומי.
יחסי צרפת–קובה
יחסי צרפת–קובה הם ההתייחסות הפוליטית ושיתופי הפעולה שבין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקה של קובה. היחסים בין שתי המדינות מתאפיינים בידידות והטפה בעבר להסרת המצור על קובה. קובה מחזיקה שגרירות בפריז וצרפת מחזיקה שגרירות בהוואנה.
היסטוריה
צרפת וקובה כוננו את יחסיהן בסוף שנות השישים של המאה העשרים.
בשנת 2006 הצביעה צרפת באו"ם בעד הסרת המצור על קובה.
בבחירות לנשיאות צרפת ב-2017 הצהיר פידל קסטרו לפני מותו כי הוא תומך במועמדותו של המועמד השמאלני-רדיקלי ז'אן לוק מלנשון. לאחר מותו של קסטרו עשה לו מלנשון מחווה.
חינוך
צרפת מחזיקה בהוואנה, קובה בית ספר עם שני קמפוסים. בבית הספר חטיבת ביניים ובית ספר תיכון. בבית הספר בשנת הלימודים 2015 למדו 200 תלמידים מ-29 מדינות שונות. בית הספר נוסד בשנת 1972.
יחסים כלכליים
צרפת מעולם לא תמכה במדיניות האמברגו והמצור הכלכלי של ארצות הברית על קובה.
בשנת 2015 ייצאה קובה לצרפת סחורה בסך 28.8 מיליון דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר משקאות חריפים, טבק, אלכוהול, דבש, סרטנים וטלפונים. צרפת ייצאה לקובה באותה השנה סחורה בשווי 162 מיליון דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקרה חיטה, טלפונים, חלפים לרכב ותמציות לתת.
יחסים תרבותיים
צרפת פתחה בקובה שני סניפים של "אליאנס פרנסייז" להוראת השפה הצרפתית והפצתה בקובה, הסניפים נמצאים בהוואנה ובסנטיאגו דה קובה והם פופולריים באופן יחסי למוסדות אחרים במדינה (12,000 סטודנטים בשני הסניפים). הרשויות הקובניות סיפקו לצרפת ארמון מפואר שהפך למטה החדש של אליאנס פרנסייז הוואנה. הארמון נחנך בנוכחות נשיא צרפת ב-11 במאי 2015.
יוז'ף קנול
יוזף קנול (בהונגרית: Knoll József; קושיצה, 30 במאי 1925 – בודפשט, 17 באפריל 2018) דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי זוכה "פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית" ופרס סצ'ני, פרמקולוג, פרופסור באוניברסיטה, חבר קבוע באקדמיה ההונגרית למדעים. קנול היה חוקר בעל שם של פסיכו-נוירופיזיולוגיה ופרמקולוגיה. בין השנים 1964 לבין 1967 היה סגן הרקטור האקדמי של אוניברסיטת בודפשט לרפואה (שמה כיום אוניברסיטת זמלווייס). הוא היה פרופסור אמריטוס מ-2004.
ביוגרפיה
בשנת 1943 סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר התיכון של הגימנסיה היהודית של בודפשט. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא גורש תחילה לאושוויץ ולאחר מכן למחנות הריכוז בוכנוואלד ודכאו. אחרי המלחמה ב-1945 התקבל לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר ברפואה ב-1951.
עוד לפני קבלת התואר, בשנת 1949, החל לעבוד במכון לרוקחות של האוניברסיטה (היום: המכון לפרמקולוגיה ותרופתיות) כמתמחה. בסיום לימודיו באוניברסיטה, הוא קיבל תפקיד מרצה במכון, שנקרא אז כבר אוניברסיטת בודפשט לרפואה. משנת 1958 עבד כפרופסור חבר באוניברסיטה, ב-1962 כממלא מקום ראש החוג, ולאחר מכן ב-1963 קיבל את מינויו פרופסור מן המניין באוניברסיטה וחלק מהסגל האקדמי וגם מינויו לראש המחלקה אושר (יחד עם תפקיד ראש המחלקה הוא היה גם מנהל המכון). שנה לאחר מכן נבחר לסגן הרקטור המדעי של האוניברסיטה למשך שלוש שנים. משנת 1969 אושר כראש המחלקה מספר פעמים באוניברסיטה שפעל כבר תחת השם Semmelweis University of Medicine והוא הוביל אותה עד 1992. הוא פרש ב-1995 והוצב כיועץ מדעי. בשנת 2004 מונה לפרופסור אמריטוס.
בשנת 1955 הגן על עבודת הקדם דוקטורט שלו במדעי הרפואה ובשנת 1962 הגן על עבודת הדוקטורט שלו (PHD) בנוסף לתוארו כרופא (MD). בין השנים 1959–1964 היה חבר מייעץ בהנהלת המחלקה הרפואית של האקדמיה ההונגרית למדעים, אחר כך סגן מזכיר המחלקה מ-1967 עד 1970, ולאחר מכן סגן יו"ר המחלקה עד 1973. משנת 1958, הוא היה מזכיר הוועדה המשותפת למחקר פרמצבטי של האקדמיה ההונגרית למדעים ושל המועצה המדעית של משרד הבריאות, אחר כך נשיאה במשך שלושים שנה משנת 1962, וחבר בוועדה המדעית לרפואה תאורטית של האקדמיה ההונגרית למדעים. הוא נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים ב-1970, וחבר מן המניין ב-1979. בשנת 1974 האקדמיה הגרמנית לאופולדינה, בשנת 1990 החברה המלכותית לרפואה (Royal Society of Medicine), ובשנת 1995 האקדמיה הפולנית למדעים ואמנויות בחרו בו כאחד מחבריה.
הוא היה חבר מייסד של האגודה הפרמקולוגית ההונגרית, שנוסדה ב-1962, והמזכיר הכללי שלה עד 1967 ונשיא האגודה עד 1982. ב-1982 נבחר לנשיא כבוד. בין 1981 לבין 1984, הוא היה יועץ להנהלה של האגודה הבינלאומית לתרופות, ולאחר מכן עד 1987 היה סגן הנשיא הראשון. הוא נבחר לחבר כבוד באגודת הפרמקולוגיה הצ'כית, האיטלקית, הפולנית והבולגרית, כמו גם באגודת הפרקינסון האוסטרית.
ועוד כתבי עת מקצועיים רבים נוספים.
עבודתו
בתחום המחקר של פסיכונוירופיזיולוגיה ופסיכופרמקולוגיה, הוא פרסם יותר משמונה מאות וחמישים מאמרים מדעיים והוא הבעלים של חמישים ושלושה פטנטים. הוא זכה להכנסת שיטות חדשות המתאימות למחקר של תרופות המשפיעות על תפקודים פסיכולוגיים, גילוי של חומרים אנדוגניים לא ידועים (cellulin, satietin, angiohypotensin) פיתוח של מספר משפחות של תרכובות עם דרכי פעולה חדשות, כולל פיתוח של משפחה חדשה של משככי כאבים - נוגדי דלקת, ה-pyrido-(1,2a)-pyrimidines, ש-Rymazolium (Probon) שהפך לתרופה מתוכם ב-1976.
משפחתו
הוא התחתן עם אווה טלקי ב-1951. מנישואיהם נולדה בת (יוליה). הוא התחתן שוב ב-1984. אשתו השנייה היא הביולוגית הפרמצבטית ברטה קנול, דוקטור למדעי הביולוגיה.
מאמרים
בנוסף, הוא מחבר ספר לימוד באוניברסיטה ( פרמקולוגיה, 1965, מהדורה 8, 1993) וסדרת ספרים המציגים את האסיפות הכלליות של החברה הפרמקולוגית ההונגרית.
חמזה בן לאדן
חמאזה בן אוסאמה בן מוחמד בן עוואד בן לאדן (בערבית: حمزة بن أسامة بن محمد بن عوض بن لادن; 1989 – 2017-2019) שהיה ידוע יותר כחמזה בן לאדן, היה פעיל אל-קאעידה סעודי ובנו של הטרוריסט אוסאמה בן לאדן.
ראשית חייו
חמזה היה בנם של אוסאמה בן לאדן וח'אריה סבר הסעודית. סבו היה מוחמד בן לאדן, שהיה מקים חברת הנייה קבוצת בן לאדן. בקטעי וידאו שצולמו במחוז גאזני בנובמבר 2001, נראה חמזה וכמה מאחיו עובדים לצד כוחות הטליבאן.
במרץ 2003 נטען כי חמזה ואחיו, סעד בן לאדן, נפצעו ונלכדו בריבט שבאפגניסטן, אולם התברר כי אין זה נכון.
קריירה באל-קאעידה
סרטון שצולם ב-2005 מתעד מקרה בו לקח חמזה חלק בהתקפה של אל-קאעידה על כוחות הביטחון הפקיסטנים באזור השבטים הדרומי של וושיריסטן, בין אפגניסטן לפקיסטן. בספטמבר 2007 דווח שהוא נמצא שוב באזור השבטים אשר בין אפגניסטן לפקיסטן ולקח חלק מרכזי בהנהגת כוחות אל-קאעידה באזור.
ביולי 2008 פורסם בעיתון הסאן תרגום של שיר שנכתב על ידי חמזה אשר פורסם במקור באתר אינטרנט איסלאמי קיצוני. בשיר כתב חמזה "להאיץ את חורבן אמריקה, בריטניה, צרפת ודנמרק".
בשנת 2007 היה חמזה בן לאדן מעורב בהתנקשות בראש ממשלת פקיסטן לשעבר בנזיר בוטו. עם זאת, על פי חקירת דובר אל-קאעידה לשעבר סולימאן אבו גית', חמזה היה במעצר בית באיראן כאשר בוטו נרצחה ולא שוחרר עד 2010.
הפשיטה האמריקנית באבוטאבאד במאי 2011
אביו ואחיו חאלד חוסלו ב-2 במאי 2011 במבצע חנית נפטון על ידי יחידת הקומנדו האמריקאית "אריות הים". ח'אריה היא אחת משלוש נשותיו של בן לאדן שחיו איתו במתחם באבוטאבאד כאשר חוסל בפשיטה ב-2 במאי 2011. חקירת נשותיו של אוסמה בן לאדן על ידי המודיעין הפקיסטני לאחר הפשיטה על המתחם בו הם גרו באבוטבאד חשפה שחמזה היה היחיד שלא נכח בעת הפשיטה. חמזה לא היה בין ההרוגים או הפצועים בפשיטה.
במכתב שנמצא בפשיטה אשר נכתב על ידי אוסאמה בן לאדן ומוען ל"רמטכ"ל" של אל-קאעידה עטייה עבד אל-רחמן, מציין בן לאדן את רצונו שחמזה יתחנך בקטאר כאיש דת על מנת שיוכל "להפריך את כל החשדות על הג'יהאד". מאותו המכתב עולה, שחמזה לא נמלט מן הפשיטה כי הוא לא היה נוכח באבוטאבאד. מכתבים אחרים שנלקחו מהמתחם אישרו גם כן שאוסאמה ככל הנראה התכוון שחמזה יהיה יורשו, בעקבות חיסולו של אחיו הבכור של חמזה סאאד בשנת 2009 על ידי מזל"ט אמריקני.
עידוד טרור
ב-14 באוגוסט 2015 חמזה פרסם מסר באודיו בפעם הראשונה. הוא קרא לתומכי אל-קאעידה בקאבול, בבגדד, וברצועת עזה לקחת חלק במלחמת קודש נגד מטרות בוושינגטון, בלונדון, בפריז ובתל אביב.
ב-11 במאי 2016 דווח כי פרסם מסר באודיו שהתמקד בפלסטינים ובמלחמת האזרחים הסורית. לדבריו, "המהפכה הסורית המבורכת" העלתה את הסיכוי "לשחרר" את ירושלים. "האומה האסלאמית צריכה להתמקד בג'יהאד באל-שאם (סוריה) ... ולאחד את שורות המג'אהדין", אמר. "אין עוד תירוץ למי שמתעקש על חלוקה וסכסוכים כעת שכל העולם פועל נגד המוסלמים".
במאי 2017 הוצא סרטון ובו הוא קורא לחסידיו לתקוף יהודים, אמריקאים, מערביים, ורוסים על ידי ביצוע פיגועי טרור בכל אמצעי אפשרי.
כמבוקש
לאור השפעתו הגוברת בתוך אל-קאעידה בינואר 2017 חמזה סווג על ידי ארצות הברית כ"Specially Designated Global Terrorist". בכך הוא צורף לרשימה שחורה שמטרתה להגביל את תנועתו ויכולותיו הכלכליות.
ב-28 בפברואר 2019 מחלקת המדינה האמריקנית הציעה פרס של עד מיליון דולרים עבור מידע שיוביל למקום המסתור של חמזה בן לאדן.
ב-1 במרץ 2019 הודיעה ערב הסעודית שאזרחותו של חמזה בן לאדן נשללה ממנו.
ביולי 2019 פורסם כי חוסל במבצע חיסול אמריקאי בין שנת 2017 ל-2019. בספטמבר 2019 אישר הנשיא האמריקאי, דונלד טראמפ כי הוא אכן חוסל בידי ארצות הברית.
חיים אישיים
חמזה התחתן עם בתו של עבדאללה אחמד עבדאללה כשהיה בן 17.
באוגוסט 2018 ציטט עיתון הגרדיאן את דודיו של חמזה אשר ציינו שחמזה התחתן עם בתו של מוחמד עטא אשר היה אחד ממבצעי פיגועי 11 בספטמבר. אף על פי כן, אחיו של חמזה, עומר בן לאדן, הכחיש את הטענה.
פרגרין טוק
פרגרין טוק (באנגלית: Peregrin Took) הוא דמות בדיונית מהספר שר הטבעות, שנמנה עם אחד מתשעת חברי "אחוות הטבעת", אשר תפקידם ללוות את פרודו בגינס, נושא הטבעת, במסעו המסוכן לעבר חבל ארץ מורדור המצוי בשליטתו של השליט הרשע סאורון, כדי להביא להשמדתה של הטבעת והשפעתה ההרסנית. הוא מאופיין, יחד עם שותפו הקבוע מריאדוק ברנדיבאק (מרי), כהוביט נלהב ואמיץ, השניים נוטים להסתבך עקב חוסר שליטה עצמית ונטייה לפעול בצורה נמהרת.
פרגרין בעולמו של טולקין
פרגרין טוק, הוא הוביט מן הפלך. פרגרין נולד בפלך. פרגרין התנדב ללוות את ההוביט פרודו בגינס במסעו להשמיד את הטבעת האחת. יחד איתו מלווים את פרודו גנדלף, סאם גמג'י, מריאדוק ברנדיבאק, אראגורן, בורומיר, לגולס וגימלי. טולקין כתב פיפין בכל הפעמים שהתייחס אליו בסיפור, אך הזכיר כמה פעמים את השם פרגרין.
אחוות הטבעת
לאחר הופעתו של גנדלף ומציאת הטבעת בידיו של בילבו בגינס, דודו של פרודו, מורה גנדלף לפרודו לשאת את הטבעת בדחיפות לעירו של אלרונד - ריוונדל. פיפין, יחד עם מרי (מריאדוק ברנדיבאק) וסאם גאמג'י מצטרפים לפרודו למסע להביא את הטבעת לריוונדל. הם הולכים מן הפלך לריוונדל ובדרכם פוגשים את אראגורן בן ארתורן, הנודע גם בשם הפסען, בברי (עיירה מיושבת ליד הפלך) והוא מלווה אותם עד לריוונדל. בריוונדל פיפין משתתף במועצה הלבנה, בה נעשים הדיונים כיצד יש לפעול מרגע התגלות הטבעת. פיפין מבין במהלך הדיונים שהוא ומרי חוזרים לפלך ולא מלווים את פרודו בהמשך המסע. פיפין ומרי מתחילים להתווכח עם אלרונד, מוביל המועצה ומנהיג האלפים, וגנדלף בא לעזרתם ומצליח לשכנע את אלרונד לשלוח גם את מרי ופיפין למסע, בטענה שחברות חזקה יכלה להושיע פעמים רבות. כך מוסכם שיחד עם שאר האחווה פיפין ומרי יוצאים למסע. האחווה הולכת מריוונדל למכרות מוריה, ארץ הגמדים לשעבר (עד שכוחות הרוע של סאורון פרצו שם וכילו את כל החיים, שם גנדלף נופל תוך כדי הגנה על שאר חברי האחווה, לות'לורין, אדורס שם מתפצלת החבורה.
שני הצריחים
פיפין ומרי נלקחים בשבי על ידי אורקים מהאורוק הי ולוגברוז. חבורת פרשים מרוהן, עיר של בני אדם, תוקפת את האורקים ומרי ופיפין מצליחים לברוח. הם נפגשים עם זקנעץ, מנהיגם של עצים חיים הנקראים עצנים. יחד איתו, הם אוספים את העצנים וההואורנים לתקיפת איסנגארד, מקום מושבו של סארומן, המכשף שבעבר היה עמיתו של גנדלף, אולם מתברר שהוא עבר לצדו של סאורון הרשע, ומסייע לו בייצור האורוק היי. לאחר ההתקפה שמצליחה, מחכים מרי ופיפין לאראגורן, גנדלף, גימלי, לגולס, אואמר, תיאודן, ופרשי רוהן (גם הם תקפו את לוחמי איסנגרד). כאשר הם מגיעים הם הולכים לצריחו של סרומן. יד ימינו של סרומן, לשון נחש, זורק את אבן הניבוי, הפלנטיר, ופיפין תופס אותו ומביאה לגנדלף. החבורה יוצאת יחד מאיסנגארד לכיוון מורדור. כשהם יוצאים פיפין מתפתה להביט לתוך הפלנטיר, למרות איסור מפורש מגנדלף. הוא גונב את הפלנטיר מידי גנדלף הישן ומסתכל בו כאשר הוא מסתכל בו הוא רואה שליח מורדור ופיפין מתעלף. גנדלף וארגורן מגלים בבוקר. לאחר מכן הם מחליטים להתפצל.
שיבת המלך
גנדלף ופיפין מגיעים למינאס טירית. פיפין נהפך לאביר של מינאס טירית על ידי העוצר דנתור. צבאות סאורון תוקפים את גונדור והשר דנתור משתגע ומחליט להרוג את פרמיר בנו משום שהוא מתידד עם גנדלף. פיפין קורא לגנדלף שעסוק בקרב מול שר הנזגול, וככה פיפין מציל את פרמיר ממוות. כאשר פרודו משליך את הטבעת להר הגזירה, פיפין טס יחד עם גנדלף להביא את פרודו וסם למינאס טירית. לאחר משתה הם חוזרים לפלך שבו 4 ההוביטים מקוממים את שאר ההוביטים נגד שליטתו של סרומן. לאחר המלחמה בכוחות סרומן שמותיהם של מרי ופיפין היו הראשונים בכל רשימות הלוחמים בקרב. בשנת 64 לעידן הרביעי, חזר לממלכה המאוחדת עם ידידו מריאדוק ברנדיבאק. השניים נפטרו בגונדור מספר שנים מאוחר יותר, ונקברו בקברי המלכים של גונדור במינאס טירית. לאחר מותו של המלך אראגורן בשנת 120 לעידן הרביעי קברם הועבר לידו.
טיוזדיי ולד
טיוזדיי ולד  (באנגלית: Tuesday Weld; נולדה ב-27 באוגוסט 1943) היא שחקנית אמריקאית שהייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, לפרס אמי ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1977 על הופעתה בסרט "מחפשת את מר גודבר".
משחק
ולד החלה לשחק בגיל 13 בדרמה "הנאשם" של אלפרד היצ'קוק ובדרמה המוזיקלית "רוק, רוק, רוק" והתפרסמה לראשונה בדרמה המוזיקלית "חצוצרת הקסם" בתור הנערה דורות'י בתו של נגן הקורנית רד ניקולס (דני קיי). ולד בנתה את מעמדה עם הופעות בסרטו של בלייק אדוארדס "זמן גבוה", לצדו של אלביס פרסלי בסרט "פרוע במדינה" ובדרמת ההימורים "הנער מסינסינטי" בה שיחקה בתפקיד כריסטיאן חברתו של שחקן הפוקר אריק סטונר (סטיב מקווין). בשנת 1972 הועמדה ולד לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "Play It as It Lays" בתור הדוגמנית והשחקנית מריה ויית'.
ב-1977 הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור קת'רין אחותה של תרזה דאן (דיאן קיטון) בדרמה "מחפשת את מר גודבר". ב-1984 התפרסמה ולד בסרט הפשע "היו זמנים באמריקה" בעלילה המתרחשת בתקופת היובש וגילמה את קרול המזכירה ה"נאנסת" על ידי הפושע היהודי דייוויד "נודלס" אהרונסון (רוברט דה נירו), על הופעה זו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ולד שיחקה גם לצדו של ג'יימס קאן בסרט הפשע של מייקל מאן וג'רי ברוקהיימר " גנב" ולצידו של אל פצ'ינו בדרמה הקומית "אותור! אותור!" בתור גלוריה אשתו של המחזאי איבן טראווליין. תפקידיה המפורסמים האחרונים היו בדרמת הפשע של ג'ואל שומכר "בדרך למטה" בתור אמנדה אשתו השתלטנית של השוטר הפורש מרטין פרנדרגסט (רוברט דובאל) ובסרט "להרגיש את מינסוטה" בתור נורה, אמה של החשפנית פרדי קלייטון (קמרון דיאז).
חיים אישיים
ולד נישאה בשנת 1965 לתסריטאי קלוד הארטץ, הנישואים הולידו בת אחת והסתיימו לאחר כחמש שנים. בעלה השני היה השחקן והקומיקאי הבריטי מועמד פרס האוסקר דאדלי מור ממנו לוולד ילד אחד, הזוג התגרש לאחר חמש שנים. ולד נישאה בשלישית בשנת 1985 לכנר ולמנצח הישראלי פנחס צוקרמן, הנישואים החזיקו מעמד 13 שנים והזוג נפרד ב-1998.
ג'ון קאיוס
ג'וֹן קאיוס (באנגלית: John Caius, נולד כג'וֹן קִיז (John Kays); 6 באוקטובר 1510 – 29 ביולי 1573), הידוע גם בשם יוהאנס קאיוס ויואנס קאיוס, היה רופא ופילולוג אנגלי, והמייסד השני של.
שנותיו הראשונות
קאיוס נולד בנוריץ' והתחנך ב. בשנת 1529, הוא התקבל כסטודנט ב, שנוסד על ידי ב-1348, שם נראה שהוא למד בעיקר תאולוגיה.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1533, הוא ביקר באיטליה, שם למד אצל ווסאליוס בפדובה. ב-1541 הוענק לו תואר רופא באוניברסיטת פדובה.
ב-1543 ביקר בכמה חלקים של איטליה, גרמניה וצרפת ולאחר מכן חזר לאנגליה. עם שובו מאיטליה הוא הפך את שם משפחתו לשם לטיני, מגמה שהייתה אופנתית במקצת באותה תקופה.
קריירה
קאיוס היה רופא בלונדון ב-1547, והתקבל כעמית בקולג' המלכותי לרופאים, שהוא היה נשיאו במשך שנים רבות.