cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגילות שפירא
שנות החמישים והשישים
בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20, לאחר גילוי מגילות מדבר יהודה, עלו קולות שקראו לבחון מחדש את פרשת מגילות שפירא. מציאת המגילות ערערה את אחת מההנחות המרכזיות של מלומדי המאה התשע-עשרה ביחס למגילות שפירא – ההנחה שלא ייתכן שמגילות קלף ישתמרו משך אלפי שנים. לרשות החוקרים אז גם לא עמדו הכלים המדעיים שעמדו לרשות החוקרים המאוחרים יותר בבוחנם את המגילות. על דעתם של חוקרים שונים עלתה ההשערה שאף אם המגילות אינן מתקופה כה קדומה כפי שהציג זאת שפירא, הרי שייתכן כי מה שמצא שפירא היה חלק מן המגילות הגנוזות מתקופת בית שני - חומר רב ערך בפני עצמו.
פרופ' מנחם מנסור, ראש המחלקה לעברית וללימודים שמיים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, פרסם ב-1956 מאמר המתעמת עם מסקנות החוקרים של 1883 וקורא לבחון את הנושא מחדש. באותה עת חלק על דעתו נמרצות הבלשן וחוקר המקרא פרופ' משה גושן-גוטשטיין מן האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1965 יצא חוקר "קרן מגילות מדבר יהודה" הבריטית ג'ון מרקו אלגרו מאוניברסיטת מנצ'סטר בקריאה דומה לזו של מנסור.
כיום
בדומה לכמעט כל החוקרים של המאה ה-19 ושל המחצית הראשונה של המאה העשרים, גם במאה ה-21 יש חוקרים (כגון פרופ' ישראל קנוהל, פרופ' יגאל בן נון ), הסבורים שהמגילות מזויפות: לדעת חוקרים אלה, ניתוח כתב היד שבהעתקים - שבוצעו ידנית במאה ה-19 מתוך המגילות (שלא שרדו כיום) - מראה, כי הצורה - לפחות של האותיות שנמצאות בהעתקים הידניים ההם (ושלמעשה מתיימרות להיות בכתב עברי עתיק) - אינה דומה לזו של האותיות המצויות בכתובות אותנטיות (בכתב עברי עתיק) שהתגלו מאוחר יותר, וכי הטקסט עצמו של המגילות משתמש - הן בכמה מילים וביטויים שלא נמצאו בעברית מקראית אלא רק בלשון חז"ל כגון "עֵדֻת שקר" או "הֶחֱרֵתִךָ" (מהשורש ח.ר.ר במובן של השורש ש.ח.ר.ר) - והן בשיבושים תמוהים כגון "לתתוהת" במקום "לטוטפֹת".
מאידך גיסא, חוקרים אחרים - כגון שלמה גיל (2017) ד"ר דוד שפירא (2021) ופרופ׳ עידן דרשוביץ (2021) - טוענים, כי המגילות שהוצגו על ידי שפירא היו אותנטיות. יש מהם שחושבים כי התיארוך למאה השביעית לפני הספירה אינו נכון, אלא ייתכן והמגילות הם חלק ממגילות מדבר יהודה ושייכות למאה הראשונה לפני הספירה. עידן דרשוביץ טוען כי הוכיח במחקריו כי לא זו בלבד שלפי עדויותיהם של בני המאה ה-19 שצפו במגילות מתגלה דמיון עקבי - בין אופיין הפיזי כולל טיב השתמרותן ומקום איתורן - לבין תכונות פיזיות מקבילות של מגילות מדבר יהודה שהתגלו רק כמה עשרות שנים מאוחר יותר, אלא מתוך מגילות שפירא מתקבל לראשונה אישור רטרוספקטיבי - שהוא או אותנטי בהנחה שהן אותנטיות או "נבואי" (כלומר באופן לכאורה בלתי סביר כלל) אילו הן היו מזויפות - עבור ממצאים הרבה יותר מאוחרים של הפילולוגים מסוף המאה העשרים (ואף מתחילת המאה ה-21) לגבי אופי הנוסח המקורי הקדום של ספר דברים (כולל התאמות בלתי צפויות מסוימות בין כתובת השילוח לבין מגילות שפירא שהתגלו לפניה כפי שעולה ממכתב שנשלח לשפירא מחוקר בשם קונסטנטין שלוטמן כשנתיים לפני גילויה).
פרופ' מאיר בר-אילן טען שאמנם המגילה אינה מזויפת, אך היא מעובדת מתוך ספר דברים ולא להפך, ואיחר את כתיבתה על פי השוואה למקורות חז"ל למאה הראשונה לספירה.
בינואר 2022 טען פרופ' בנימין זאס מאוניברסיטת תל אביב כי מגילות שפירא אינן זיוף, וזאת על פי העובדה שהאות יו"ד בכתב העברי הקדום במגילות שפירא זהה לכתובות שהתגלו רק עשרות שנים מאוחר יותר בחפירות בתל רחוב, בתל חרור ובחרסי שומרון, ולא ליו"ד המשמשת במצבת מישע.
גורל המגילות
באוגוסט 1883, לאחר פרסום חוות דעתם השלילית של קלוד קונדר, שארל קלרמון-גנו וכריסטיאן דוד גינצבורג, הודיע המוזיאון הבריטי כי לא ירכוש את המגילות, שפירא הוקע כזייפן ונוכל, והסערה הרעישה את עולם הארכאולוגיה וחקר התנ"ך בעולם. עיתוני לונדון נתנו תפוצה נרחבת לגילויים החדשים, מלווים בלגלוג על שפירא ועל המוזיאון הבריטי שנפל בפח, וקריקטורות שלא נעדרה מהן נימה אנטישמית.
שפירא עזב את לונדון ללא המגילות, כשהוא מותירן בידי המוזיאון הבריטי. ייתכן שקיווה לבדיקות נוספות של המוזיאון, שעוד יכשירו אותן. ביולי 1885 רכש סוחר ספרים בשם ברנרד קוואריץ' את "מגילות שפירא" מהמוזיאון הבריטי דרך בית המכירות הפומביות סות'ביס, תמורת הסכום הזעום של 10 לירות שטרלינג ו-5 פני. בשנת 1887 הציגם קוואריץ' בתערוכה למכירה במחיר נקוב של 25 ליש"ט, ומאז אפפה תעלומה את גורלן. במשך שנים רווחה ההשערה שהמגילות נקנו על ידי סר צ'ארלס ניקולסון, מייסד אוניברסיטת סידני, איל הון ואספן, ומאוחר יותר נכחדו בשריפה בביתו של ניקולסון בפאתי לונדון ב-1899. עם זאת נתפרסמו בשעתן גם ידיעות, שלא ברורה מהימנותן, שהרוכש היה דווקא כריסטיאן דוד גינסבורג, מומחה המוזיאון הבריטי שקבע אותן כמזויפות.
מחקרים מאוחרים יותר מצאו כי צ'ארלס ניקולסון אמנם רכש והחזיק כתבי יד עתיקים שמקורם בשפירא, אך אין מדובר במגילות אלה. גם לגבי כריסטיאן דוד גינסבורג, נמצא כי אמנם חשק לזמן-מה במגילות, אך לא רכשן לבסוף. ב-2011 מצא הספרן האוסטרלי מת'יו המילטון עדות לכך שרוכש המגילות מבית המסחר של קוואריץ' היה הרופא האנגלי פיליפ ברוקס מייסון, וקיים תיעוד כי ב-8 במרץ 1889 הציג מייסון את המגילות בפני קהל.
פייר בנגטסון
פייר בנגטסון (נולד ב-12 באפריל 1988) הוא כדורגלן שוודי בעמדת המגן השמאלי ביורגודן.
קריירה
בנגטסון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קומלה עיר הולדתו ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של א.י.ק סולנה. באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד אוסטרס. בקבוצת הבוגרים של המועדון, בנגטסון התקשה לקבל דקות משחק ובקיץ חתם בנורסאלנד מליגת העל הדנית. ב-23 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הגביע נגד אקדמיסק בולדקלאב. לאחר שהתחיל את העונה מחוץ להרכב, השתלב בנגטסון והפך לשחקן הרכב קבוע. בינואר חתם בפ.צ. קופנהגן. בעונתו הראשונה במועדון בנגטסון שימש מחליף לאוסקר ונדט, אך לאחר שהאחרון עבר לבורוסיה מנשנגלדבך בנגטסון הפך לשחקן הרכב בקבוצה. ב-23 בנובמבר 2014 סיכם במיינץ 05 מאחר שחוזהו בקופנהגן נגמר ב-1 בינואר 2015 וכך עבר למיינץ בהעברה חופשית והוא חתם ל-3 וחצי שנים.
ב-23 בינואר 2022 חזר לשוודיה וחתם ביורגודן.
בנגטסון שיחק בכל הנבחרות הצעירות של שוודיה. ב-19 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד.
נחל ברעם
נחל ברעם הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון, מצפון וממזרח לקיבוץ ברעם. אורכו כ־2.2 קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־735 מטרים מעל פני הים, בין קיבוץ ברעם מדרום לגבול ישראל–לבנון מצפון, על כביש 8967. הנחל זורם לכיוון דרום־מזרח. בגובה של כ־505 מטרים מעל פני הים, בסמוך לקבר המיוחס לישעיהו הנביא, בסמיכות לכביש 899, הנחל נשפך אל נחל דישון (שנשפך לנהר הירדן).
ויקטור ז'דנוביץ'
ויקטור ז'דנוביץ' (ברוסית: Виктор Францевич Жданович; 27 בינואר 1938) הוא סייף עבר סובייטי. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות מהן כולם זהב וכן אלוף עולם בעל 3 מדליות זהב. בנוסף לכך ז'דנוביץ' זכה באליפות ברית המועצות מספר פעמים.
ביוגרפיה
ז'דנוביץ' נולד בלנינגרד. הוא החל להתאמן בסייף בגיל 15. בשנת 1963 הוא סיים את לימודיו במכון לספורט בלנינגרד והוסמך למאמן. לאחר סיום ההופעות ז'דנוביץ' היה מאמן ראשי בסיף של אגודת ספורט "דינמו" ובשנים 1977-1987 היה ראש נבחרת ברית המועצות ברומח.
אולימפיאדות
בשנת 1956 ויקטור ז'דנוביץ' נכלל בנבחרת האולימפית של ברית המועצות השתתפה במשחקי מלבורן. בחצי גמר הנבחרת הפסידה לנבחרת הונגריה ולכן חזרה ללא מדליות.
בשנת 1959 התגבשה נבחרת ברית המועצות בה בנוסף לז'דנוביץ' היו מארק מידלר, יורי סיסיקין, הרמן סבשניקוב ויורי רודוב. נבחרת זו זכתה באותה שנה אליפות העולם (זכתה עוד מספר פעמים עד לשנת 1963). בשנת 1960 היא הגיעה לאולימפיאדת רומא וזכתה בתחרות הקבוצתית. בנוסף לכך, ז'דנוביץ' זכה בתחרות אישית וקיבל מדליית זהב נוספת. ז'דנוביץ' היה סייף סובייטי ראשון שזכה במדליית זהב אישית בתחרות עולמית.
גם באולימפיאדת טוקיו הנבחרת בהרכב דומה זכתה בתחרות קבוצתית. בתחרות אישית ז'דנוביץ' הפסיד בחצי גמר.
Ordinary Man (שיר של אוזי אוסבורן)
Ordinary Man הוא שיר מאת זמר ההאבי מטאל האנגלי אוזי אוסבורן בשיתוף אלטון ג'ון בפסנתר ושירה. מלבד אלטון ג'ון השיר כולל גם קטעי נגינה בגיטרה מאת סלאש, דאף מקגן על הבס (שניהם מלהקת Guns N' Roses ) וצ'אד סמית' מלהקת רד הוט צ'ילי פפרז על תופים. השיר הופק בשיתוף אנדרו וואט. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020 בתור הסינגל השלישי מאלבום האולפן השנים עשר של אוסבורן הנושא את אותו השם. הווידאו קליפ הרשמי של השיר יצא לאור כחודשיים לאחר צאת השיר ב-10 במרץ באותה שנה.
נתן בוקובזה
הרב נתן חזקיהו בוקובזה (ל' באב ה'תשכ"ג, 20 באוגוסט 1963 - י' בניסן ה'תשס"ו, 8 באפריל 2006) היה מקובל ודרשן. ייסד ועמד בראש מוסדות תורה וחסד.
ביוגרפיה
נולד באשקלון לדני ולחיה (לבית דמרי) בוקובזה. הוריו עלו מהעיר גאבס שבתוניסיה, והוא היה השמיני מבין 15 ילדיהם. נקרא על שם הרב נתן פרג'ון, רב העיר המקומי.
בכ"ד בסיוון ה'תש"ן (17 ביוני 1990) התחתן עם יעל ברבי. בני הזוג התגוררו בנתיבות ונולדו להם ארבעה בנים ובת. לאחר נישואיו למד בכולל שבישיבת הנגב ובמושב זרועה. שימש כשנתיים כמחנך בתלמוד תורה "תורה לשמה" באופקים ובמקביל עסק בפעילות ציבורית. מסביבות שנת ה'תש"ס (2000) עד לפטירתו היה זה תחום עיסוקו העיקרי. הוסמך לרבנות.
דרשות ושידורים
מסופר שכבר בגיל העשרה החל להתבלט כדרשן באזור מגוריו. מסר שיעורים ושיחות במקומות רבים, כולל בבסיסי צה"ל, לעיתים במספר מקומות ביום. דרשותיו ושיחותיו עסקו בהלכה, אמונה ומוסר, והוא הרבה לשלב בהם סיפורים בנושא חסד, תפילה, אמונה וביטחון.
בשנת ה'תשנ"ט (1999) החל לשדר בתחנות הרדיו "קול האמת" ו"קול הנשמה". משנת ה'תש"ס (1999) החל לשדר גם בערוץ 7" את התוכנית "האור הגנוז", וב"רדיו קול חי" את התוכנית "עם סגולה". בתוכניותיו עסק בייעוץ וברכה ובענייני הלכה ואגדה. שידוריו האחרונים היו מבית החולים בגרמניה.
מוסדות תורה וחסד
עוד בילדותו ארגן חבורות תהילים ולימוד ופעילויות חסד, כשאת המימון השיג מתורמים או משכר שקיבל עבור עבודתו במכולת, בניקיון בתים וכדומה. בצעירותו גיבש סביבו וניהל את קהילת בית הכנסת "פועלי צדק". כששירת בצה"ל, נתן את הטבותיו לחיילים אחרים כדי שישתתפו בתפילות ובפעילות רוחנית. כמו כן שיפץ והגדיל את בית הכנסת של הבסיס ואת ספרייתו, ולימים הכניס לשם ספר תורה.
בשנת ה'תשנ"ז (1997) הקים את עמותת "עמרם החי" - על שם רבי עמרם בן דיוואן ואמו חיה שנפטרה בתחילת אותה שנה. בשנת ה'תשנ"ט (1999) הקים עמותה נוספת על שם אמו - "חוג ידידי התורה" (ר"ת "חיה"). הקים כולל ערב לאברכים, בתי מדרש, ישיבות בין הזמנים, וכן החזקת ישיבה לבעלי תשובה. ארגן חלוקות מוצרי מזון וביגוד, בית תמחוי להאכלת אברכים ונזקקים, קייטנות לילדים, שמחות בית השואבה, גמח"ים לחתנים, ליולדות ועוד. עם השנים הסתכמה הפעילות בסכומים של מאות אלפי שקלים בחודש, שגייס בישראל ובחו"ל, בעיקר בצרפת שם היו לו תלמידים רבים.
מלבד המוסדות שהקים, שיקם ותמך במוסדות נוספים. סייע בהקמת גנים, הקמת כיתה מיוחדת לילדים עם תסמונת דאון, הקמת בתי כנסת, מקוואות, סיוע לבתי תמחוי וארגוני הצלה.
הביע מחאה נגד תוכנית ההתנתקות. התלמוד הישראלי נוסד בברכתו על ידי מקורבו מאיר יעקבסון.
ייעוץ וברכות
רבים באו לקבל ממנו ברכות, עצות וסגולות. בהם רבנים ואישי ציבור, שייחסו לו כוח ראייה בלתי טבעי, יכולת ברכה ועשיית מופתים. בין מקורביו נמנו שמואל הולנדר, ומאיר שפיגלר, ואישים בולטים נוספים.
פטירתו והנצחתו
בחודש ניסן ה'תשס"ה (אפריל 2005), התגלתה מחלת הסרטן בגופו, והוא עבר טיפולים רפואיים בבית החולים הדסה עין כרם. במוצאי שבת פרשת בשלח (י"ג בשבט ה'תשס"ו, 11 בפברואר 2006) הוטס לטיפולים בבית חולים בגרמניה, וכשכשלו הוחזר לבית החולים "הדסה". רבו הרב מאיר הוסיף לו את השם "חזקיהו".
הוא נפטר בשבת הגדול, י' בניסן ה'תשס"ו (8 באפריל 2006). רבבות אנשים ליווהו בדרכו האחרונה. על קברו בבית העלמין בנתיבות הוקם מבנה לציבור המתפללים. את נוסח מצבתו כתב הרב מרדכי אליהו:"." לאחר פטירתו נקראו המוסדות שהקים "מאורות נתן" על שמו, והם ממשיכים לפעול בניהול רעייתו. המוסדות מוציאים חוברות ומאמרים לזכרו ומפיצים עלון שבת "מידי שבת" עם סיפורים עליו ודברי תורתו, בעברית ובצרפתית. מדי שנה ביום פטירתו עורכים מוסדותיו הילולה לזכרו.
אביו הקים ישיבה בנתיבות לזכרו. אחיו הקימו את בית הכנסת "משכן נתן וחיה" בעיר אשקלון לזכרו ולזכר ואמו. הזמר אלעד שער הוציא את השיר "בלעדיך" לזכרו.
ספריו
בשנותיו האחרונות מימן פרויקט (שלא התממש) של ביאור התלמוד בבלי, שבו יצא לאור כרך אחד על מסכת בבא קמא.
אלן ולס
אלן ויפר ולס, חבר (באנגלית: Allan Wipper Wells, MBE; ב-3 במאי 1952), הוא אתלט בריטי. הוא אלוף אולימפי בריצת 100 מטר וסגן-אלוף אולימפי בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
ולס נולד באדינבורו, סקוטלנד, ילד שני מתוך חמישה ילדים לאבא נפח ואמא, בת לדייג שעבדה בניקיון בבית החולים. את הקריירה הספורטיבית שלו הוא החל בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק. בשנת 1970 הוא זכה באליפות סקוטלנד לנוער בקפיצה משולשת, בשנת 1972 קפץ למרחק של 7.32 מטר ובשנת 1974 זכה באליפות סקוטלנד בקפיצה לרוחק. הוא התאמן בהדרכתו של וילסון יאנג ובאליפות סקוטלנד שנערכה בשנת 1977 הוא זכה בתואר הראשון שלו מתוך שבעה בריצת 100 מטר.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה ולס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.12 שניות בעזרת רוח גבית מעל המותר (4.4 מטר/שנייה ) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.24 שניות. מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.07 שניות, אחרי דון קווארי מג'מייקה (10.03 שניות) ולפני הייזלי קרופורד מטרינידד וטובגו (10.09 שניות) שוב בעזרת רוח גבית מעל המותר (7.6 מטר/שנייה )
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ולס בשתי מדליות, זהב וכסף. בגיל 28 הוא זכה במדליית זהב בריצה היוקרתית ביותר ל-100 מטר בתוצאה של 10.25 שניות, זמן זהה לזה של סילביו לאונרד מקובה ורק לאחר פיענוח הפוטו פיניש נקבע כי הוא המנצח. שלישי סיים פטר פטרוב מבולגריה (10.42 שניות) ובכך היה לזוכה המבוגר ביותר בריצה זו, עד ברצלונה 1992 שבה זכה בן ארצו לינפורד כריסטי. בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא בריטי חדש של 10.11 שניות. מדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.21 שניות, 2 מאיות השנייה בלבד אחרי שיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.19 שניות) ולפני דון קווארי (20.29 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.62 שניות, 9 מאיות השנייה איטי יותר מנבחרת צרפת שזכתה במדליית ארד (38.53 שניות). לאחר המשחקים הייתה תחושה שהוא זכה בתואר היוקרתי בשל החרם האמריקאי, אך בתחרות שנערכה בקובלנץ, מערב גרמניה אותה שנה הוא ניצח את כל האצנים המהירים בעולם כולל את האמריקאים: מל לטני, סטנלי פלויד, קארל לואיס והארווי גלנס.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1981 זכה ולס כנציג אירופה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.20 שניות ומדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.53 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכה ולס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.02 שניות, לפני בן ג'ונסון מקנדה (10.05 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.43 שניות ביחד עם מייק מקפרלן ומדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.33 שניות.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים ולס פעמיים במקום רביעי, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.27 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.52 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ולס במקום 16 בלבד בריצת 100 מטר בתוצאה חלשה עבורו, 10.71 שניות ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.32 שניות, תוצאה שהייתה מספיקה לו לעלות לשלב הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.13 שניות, בשלב חצי הגמר הרביעייה הבריטית קבעה תוצאה של 38.68 שניות, שהייתה מספיקה למדליית ארד.
בשנת 1985 סבל ולס מפציעה שמנעה ממנו להתחרות וגרמה לירידה ביכולותיו ובסופו של דבר מספר שנים לאחר מכן פרש סופית מספורט תחרותי. הוא החל לאמן את נבחרת בריטניה במזחלות (בובסלי).
חייו האישיים
בשנת 1974 נישא ולס למרגוט וילקי, אף היא אצנית בינלאומית בריטית ולהם בת (נולדה ב-1985) ובן (נולד ב-1988). הם מתגוררים בגילדפורד, סארי והוא עובד כמהנדס מערכות.
להקה רטורית
להקה רטורית הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה לסירוגין בשנים 1983—1989 והונהגה בידי יוסי אלפנט. הלהקה זכתה להצלחה עם להיטיה "סדר יום" ו-"Last Night", אך פעלה זמן קצר בלבד.
היסטוריה
"להקה רטורית" הוקמה ב-1983 על ידי יוסי אלפנט וחברו עופר הררי (תופים) יחד עם דפנה שדה (גיטרה בס) בכרכור, שם התגוררו באותה עת. בהמשך החליף אריק צוקר את דפנה שדה. הלהקה ניסתה להשיג חוזה הקלטות עם חברת תקליטים, אך לא הצליחה וחברי הלהקה החליטו לממן בעצמם את ההקלטות של מקסי סינגל, עם ארבעה שירים ("סדר יום", "שמור אריות", "טריק מיפן" ו"הלם כרך"). לאחר שסיימו את ההקלטות חתמו, על חוזה הדפסה של אלף עותקים עם חברת "ישראפון", בסיוע ניצן זעירא. הצ'ק שנתן זעירא לחברה חזר ואביו של ניצן זעירא, דב זעירא, שהיה בעלי חברת "התקליט חיפה" סייע לכיסוי החוב והפיץ את התקליט. במהלך ההקלטות הגיע העיתונאי אייל גודלשטיין לראיין אותם, באותה עת הלהקה חיפשה נגן קלידים וגודלשטיין הצטרף להרכב כנגן סינטיסייזר. מתוך המקסי סינגל זכה השיר "סדר יום" להשמעות ברדיו וצעד במצעד הפזמונים של רשת ג'.
מאוחר יותר התחלפו חברי "להקה רטורית" עם מוסא נחמיאס (בס), ירון בכר (קלידים) ויניב עצמון (תופים). בסוף 1984 נסעו אלפנט ונחמיאס לניו יורק, לאחר שהרגישו שהקהל לסוג המוזיקה שלהם בישראל מצומצם, שם הקליטו תחת השם "חדר 101" (מקור השם בספר "1984" מאת ג'ורג' אורוול) עם בת זוגו עדנה דה-בר ודויד גרוואי. ב־1986 חזר אלפנט לישראל השתתף באופרת הרוק מאמי והצטרף לאהוד בנאי ו"הפליטים" כנגן גיטרה ומעבד מוזיקלי.
בתחילת 1988 החליטה חברת "האוזן השלישית" להדפיס מחדש את המקסי סינגל "סדר יום", והוא נמכר תוך זמן קצר במאות עותקים. בקיץ 1988, ערכה "להקה רטורית" מספר הופעות איחוד ב"מועדון הפינגווין" בתל אביב. באיחוד השתתפו בנוסף לאלפנט, עופר הררי בתופים ומשה נחמיאס בבס, ואת מקומם של ירון בכר ויניב עצמון תפסו אורי מילס, בקלידים (שהיה אז גם חבר בלהקת בטאטו), וישראל נחום בכלי הקשה.
מסוף אורנית
מסוף אורנית הוא מסוף אוטובוסים במחלף שער שומרון בסמוך ליישוב אורנית בשומרון, מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס רבים לעבר יישובי השומרון ואזור המרכז וגוש דן.
נחל עלמון
נחל עלמון הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון. אורכו כ־1.85 קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־675 מטרים מעל פני הים בסמוך לקבר רבי אלעזר בן עזריה, כחצי קילומטרים מהכפר ריחאניה וכ־700 מטרים מהמושב עלמה. הנחל זורם לכיוון צפון–צפון־מערב. הנחל חולף בסמכות לשמורת נחל דישון. במרחק של כשני קילומטרים מזרחית לקיבוץ יראון ובגובה של כ־440 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך אל נחל דישון (שנשפך לנהר הירדן).
נשיא ניז'ר
זוהי רשימת ראשי המדינה של ניז'ר, מאז קיבלה המדינה עצמאות מצרפת ב-1960 ועד היום.
נכון ל-30 ביולי 2023 נושא התפקיד שנוי במחלוקת בין עבדורהאמנה צ'יאני, נשיא המועצה הלאומית לשמירה על המולדת , כת צבאית שהוקמה בעקבות ההפיכה שהפילה את הנשיא מוחמד בזום (שכיהן בתפקיד מאז 2 באפריל 2021), ושר החוץ של בזום, חסומי מסאודו , שהכריז על עצמו כממלא מקום.
בסמה מוצ'ו (סרט)
בסמה מוצ'ו הוא סרט פשע ישראלי משנת 2000 בכתיבתו ובביומו של יוסף פיצ'חדזה, עם מוני מושונוב, כרמל בתו, ליילה מלקוס ועזרא כפרי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על כמה דמויות שוליים עברייניות המתגוררות בדרום ת"א המסתבכות בגנבה של איקונה נוצרית מידי סינדיקט פשע בינלאומי.
ליילה מלקוס מופיעה כשחקנית וזמרת במועדון לילה. היא שרה את "בסמה מוצ'ו (מכאן שם הסרט) ואת "בלילה האחרון שהייתי אתך" (La última noche que pasé contigo). גם אלי דנקר שר בסוף הסרט את "בסמה מוצ'ו".
הסרט זכה בפרס וולגין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הסרט היה גם מועמד לתשעה פרסי אופיר: השחקן הראשי - מוני מושונוב; שחקן המשנה - כרמל בתו; שחקנית המשנה - שירה פרבר; הצילום - שי גולדמן; העריכה - דב שטויר; העיצוב האומנותי - יואל הרצברג; עיצוב התלבושות - דורון אשכנזי וענבל שוקי; המוזיקה המקורית - ברי סחרוף ורע מוכיח; עיצוב הפסקול - גיל תורן וישראל דוד).
תקציר עלילה
אלתר (מוני מושונוב) הוא בעל מועדון לילה כושל בדרום תל אביב. הוא מגיע לכלא דמון כדי לקבל את פניו של חברי כרמי (כרמל בתו) שישב במאסר שנתיים על גניבה. מועדון הלילה נמצא במצב גרוע ולפני פשיטת רגל מבקש אלתר מכרי שיתוף פעולה בגניבת איקונה מכנסייה.
אוגוסט (עזרא כפרי) הוא עבריין הסוחר במוצרים גנובים. את הגניבות מבצע למענו ואסילי (גילי שושן) ואת העבודה המלוכלכת מבצע עברו "המפוצץ" (אלי דנקר) שאוהב לשיר ולנגן באקורדיון. ואסילי גנב איקונה יקרה מכנסייה אורתודוקסית ואוגוסט אמור למנור לאדני פושע מלונדון, מר תומאס (מייקל סרנה) ובנו קוקו (ראיין ארלי). וכעת עומד להגיע לארץ קוקו עם סכום כסף גדול כדי לרכוש אותה.
ליילה (ליילה מלקוס) היא חברתו של אוגוסט והוא מתעמר ומשפיל אותה. היא מופיעה בלילות במועדון של אלתר ושם רואה אותה כרמי ומתפתחת ביניהם אהבה מתחת לאפו של אוגוסט.
במועדון מופיע גם הגיטריסט איגי (אייל שכטר) שהוא בן זוגה של דדה (שירה פרבר), בתו של אלתר. לאיגי יש אובססיה לנגן כמו ג'ימי הנדריקס ומדי פעם הוא מתפרץ בנגינה פרועה עד שאלתר מפטר אותו.
אלתר מתגאה בטבח הצרפתי שלו שמעון/סימון (מנשה נוי) שיודע להכין מרק בויאבז בגאוניות.
אורחת קבועה במועדון היא פיבי (איילה ורטה) שבעלה נהרג במלחמת לבנון הראשונה והיא בטוחה שנשמתו מצויה בעץ בחצר ביתה אותו עומדת העירייה לעקור.
אלתר מטיל על כרמי לטוס לפריז למכור שם את האיקונה. כרמי מבטיח לליילה לטוס אתה לפריז.
כרמי ואלתר פורצים לביתו של אוגוסט וגונבים תכשיטים ואת האיקונה. אוגוסט מגלה את הגניבה ושולח את "המפוצץ" (אלי דנקר) לפוצץ את המועדון אבל זה מרחם על הטבח סימון ומזהיר אותו וסימון מצליח לזרוק את הפצצה לים. קוקו מגיע לקבל את האיקונה וואסילי דוחה אותו והם מגיעים לביתו של כרמי שמצפה לו. מתחיל שם קרב אקדחים שבו משתתפת גם דדה שמגיעה למקום. לבסוף ואסילי וקוקו נהרגים ודדה לוקחת את הכסף.
ליילה מגיעה לדירתו של אוגוסט והורגת אותו. היא ממתינה לכרמי שיסיע אותה לשדה התעופה אבל הוא לא מגיע. שני בריונים מטעם תומאס תופסים אותו ולפי הוראות הבוס הם מתחילים לענות אותו עד שימות בייסורים.
הכסף נמצא כעת בידי דדה שנותנת אותו לאלתר. הוא נותן חלק מהכסף לעירייה כדי שתעביר את העץ למקום אחר וחלק אחר לדדה ולאיגי כדי שיטוסו לפריז. במטוס, תוך כדי שאיגי מפזם את השיר Besame Mucho הוא מבין כי דדה היא האהבה האמיתית בחייו ולא המוזיקה של הנדריקס.
נחל מרות
נחל מרות הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון המזרחי. אורכו כ־2.9 קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־570 מטרים מעל פני הים, במרחק של כ־1.35 קילומטרים ממערת עלמה וכ־2.25 קילומטרים ממושב עלמה. הנחל זורם לכיוון צפון־מזרח. בדרכו הוא חולף ליד חורבת מרות ומתחת לכביש הגישה לחוות הבודדים "הר אליעזר" ולשביל המוביל לקבר ריש לקיש. בגובה של כ־175 מטרים מעל פני הים ובמרחק של כ־800 מטרים ממושב שדה אליעזר, הנחל נשפך אל נחל דישון (הנשפך אל נהר הירדן).
גנון סייקס
גנון סייקס (שם מדעי: Cercopithecus albogularis) הוא מין של קוף מסוג גנון החי לאורך אפריקה. הקוף דומה למין גנון כחול ובעבר היה תת-מין שלו אך הועבר למין עצמאי, יחד עם מינים דומים כמו גנון זהוב, גנון אסקניוס (Cercopithecus ascanius) וגנון דוגטי (Cercopithecus doggetti). הוא תואר ב-1831 בידי הקולונל והחוקר האנגלי ויליאם הנרי סייקס, ממנו קיבל את שמו.
מאפיינים
הקוף מצוי בטבע ביערות אתיופיה עד דרום אפריקה לרבות בדרום ומזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ולרוב הוא מצוי בין ענפי העצים מחפש מזון.
אורכו של הגנון 26 עד 68 ס"מ בזכרים ו-20 עד 65 ס"מ בנקבות. משקלו 2.7 עד 11 ק"ג בזכרים ו-1.3 עד 6 ק"ג בנקבות בממוצע. לקוף זה זנב ארוך העוזר לו להתאזן על הענפים והוא בעל פרווה כחלחלה ומעט אפורה עם גב בעל טלאים צהובים, גפיים שחורות והפנים בעלות גוון חום-זית עם סנטר ו"זקן" לבנים ומעל העיניים "רכס גבות" לבן. החוטם והפה כהים יותר והאוזניים לבנות.
הגנון הוא הקוף הנפוץ ביותר לאורך אפריקה (לעיתים מבלבלים בינו לבין הגנון הכחול) ואינו מצוי בסכנה גדולה בשטחי בית גידולו.
אולימפיאדת השחמט 2018
אולימפיאדת השחמט ה-43 אורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בבתומי, שגאורגיה, בין 23 בספטמבר ל-6 באוקטובר 2018 וכללה תחרות פתוחה ותחרות לנשים.
בתחרות הפתוחה סיימה סין במקום הראשון, ארצות הברית במקום השני ורוסיה במקום השלישי. בתחרות לנשים סיימה סין במקום הראשון, אוקראינה במקום השני וגאורגיה במקום השלישי.
נבחרת בולגריה נפסלה מהשתתפות בתחרות. במהלך קונגרס פיד"ה ארקדי דבורקוביץ' נבחר לנשיא החדש של הארגון.
נבחרת ישראל סיימה במקום ה־39 בתחרות הפתוחה ובמקום ה־34 בתחרות הנשים.
נבחרת ישראל
נבחרת ישראל סיימה במקום ה-39, המקום הנמוך ביותר אי פעם מאז תחילת ההשתתפות באולימפיאדות השחמט.
המשתתפים הישראלים הגיעו לתוצאות הבאות:
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת סיימה במקום ה-34.
סיכום כולל
בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות נשים.
ליגת העל הפלסטינית בכדורסל
ליגת העל הפלסטינית בכדורסל היא ליגה הכדורסל הבכירה המשוחקת ברשות הפלסטינית והמנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הפלסטינית.
היסטוריה
הליגה הוקמה ושוחקה כליגה חצי-מקצוענית מאז תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, כשברוב השנים הייתה הליגה היחידה ומספר הקבוצות בה השתנה בין 14 ל-18 קבוצות בכל עונה. בתחילת המאה ה-21 החלה הליגה להפוך מקצוענית והותר שילוב של שחקנים זרים שאינם אזרחי הרשות הפלסטינית. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פוצלה הליגה לשתי ליגות. הליגה הראשונה שנקראה "ליגת העל", והליגה השנייה שנקראה "דוויזן 1" (החל מעונת 2008/09) כאשר בכל עונה משחקות בכל ליגה בין 10 ל-12 קבוצות ומבנה הליגה וחוקיה משתנים מעונה לעונה.
גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס
גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה המונומנטלית, שגובהה עולה על 4 מטרים, ורוחבה קרוב ל-3 מטרים, צוירה בשנים 1958–1959 בצבעי שמן על בד. היצירה מוצגת במוזיאון סלבדור דאלי בסיינט פיטרסברג שבמדינת פלורידה בארצות הברית.
בעת ציור היצירה, שהוזמנה על ידי גלריית הנינגטון הרטפורד לאמנות מודרנית שבעיר ניו יורק, סבר דאלי, בהתבסס על מספר היסטוריונים קטלונים, כי כריסטופר קולומבוס, מגלה יבשת אמריקה, היה קטלוני ולא איטלקי.
היצירה היא יצירה סימבולית ולא יצירה המתארת אמת היסטורית. בעוד שקולומבוס היה אדם מבוגר בעת גילוי אמריקה, ביצירה הוא מתואר כנער צעיר. בעת ציור היצירה היה דאלי אדם דתי, שהתעמק במיסטיקה של הנצרות הקתולית. בציורו הוא מציג את כריסטופר קולומבוס כמביא את הנצרות - "הדת האמיתית" אל העולם החדש הריק מדתות. הים ביצירה, ורגליו של קולומבוס מוארות, בעוד שאדמת אמריקה חשוכה. קולומבוס אוחז בידו נס ועליו דמותה של גאלה, אשתו של דאלי, המדמה את מרים, אם ישו. גאלה מוצגת כקדושה נוצרית, ובכך היא גם מציגה את הקשר בין דאלי לבינה - גאלה היא המוזה שלאורה מצייר דאלי.
דאלי צייר ביצירה דיוקן עצמי שלו, בדמות הנזיר הכורע ברך, האוחז צלב. ברקע מתנופפים צלבים, וכן דגל קטלוניה (בכך מציג דאלי את אמונתו בדבר לאומיותו של קולומבוס).
בתחתית התמונה מצויר קיפוד ים. דאלי נשאל על משמעות הקיפוד אולם סירב להסבירה.
תרמיסטור
תרמיסטור (באנגלית: Thermistor) הוא נגד שהתנגדותו תלויה בטמפרטורה. תרמיסטורים משמשים למדידת טמפרטורה ולכיול תלות בטמפרטורה.
אם מניחים בקירוב ראשון שבתחום טמפרטורות מסוים היחס בין ההתנגדות והטמפרטורה הוא ליניארי, אז:. כאן \ \Delta R הוא השינוי בהתנגדות, \ \Delta T הוא השינוי בטמפרטורה ו-\ k הוא מקדם ההתנגדות כתלות בטמפרטורה.
תרמיסטורים מסווגים לשני סוגים, לפי הסימן של \ k. כאשר פרמטר זה הוא חיובי, ההתנגדות עולה עם עליית הטמפרטורה, והרכיב נקרא תלוי חיובית בטמפרטורה, או פוזיסטור. כאשר \ k שלילי, ההתנגדות יורדת עם עליית הטמפרטורה, והרכיב נקרא תלוי שלילית בטמפרטורה.
ילדי הדראג
ילדי הדראג (באנגלית: Drag Kids) הוא סרט תיעודי קנדי-להט"בי שיצא ב-2019, אשר בוים על ידי מייגן ונברג (Megan Wennberg). הסרט מתרכז בקווין לקטטיה, ליידי גאגא, סוזן בי אנתוני ובראקן האנקה, 4 ילדים צעירים מקנדה, ארצות הברית ואירופה שמופיעים כדראג, והופיעו ביחד ב-Fierté Montréal ב-2018.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הוט דוקס הקנדי ב-28 באפריל 2019. חודש לאחר מכן, הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הקנדי, Inside Out, שבו הודיעו כי הסרט זכה בפרס הפסטיבל לסרט הקנדי הטוב ביותר.
הסרט גם הוקרן בערוץ התיעודי הקנדי ב-25 ביולי 2019. במקביל להקרנה שלו בערוץ התיעודי, הוא נוסף לפלטפורמת הסטרימינג CBC Gem של תאגיד השידור הקנדי. ב-17 בדצמבר 2019 הסרט שודר בישראל בערוץ 8.
הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים NewFest שבניו יורק. הסרט הופץ באופן מסחרי ברחבי העולם ב-2020.
מפרץ ביירות
אירועי ספורט
המפרץ אירח את אליפות העולם בשיט מפרשיות ב-1971, ואירח מספר פעמים אליפות בין-לאומית שנתית בסקי מים בסוף המאה ה-20.
כריסטיאן רוזנקרויץ
כריסטיאן רוזנקרויץ (Christian Rosenkreuz, רוזנקרויץ - "צלב הוורד") הוא דמות אלגורית, המייסד כביכול של מסדר צלב הוורד, אגודת סתרים מיסטית אגדית. לפי האגדה רוזנקרויץ היה בן למשפחת אצולה גרמנית שחי במאה ה-15. לפי מקור אחד הוא יליד 1378 וחי 106 שנים. הוא נסע כביכול במזרח התיכון ולמד חכמה מפי כוהני דת ממצרים, פרס וטורקיה. בין היתר השתלם בסודות החוכמה הסופית והזורואסטרית. עם חזרתו לאירופה ייסד אגודת סתרים, שהוא עמד בראשה בשם Frater C.R.C והקים את מקדש החכמה עליונה. שמו מוזכר לראשונה כמייסד המסדר ב-1614 בחיבור פסאודואפיגרפי שהתפרסם בעיר קאסל כדיווח של מסדר צלב הוורד המקומי (Fama Fraternitatis Rosae Crucis) המדווח על מציאת קברו של המייסד ונקרא "המניפסט הראשון" ולאחר מכן בהמשכו, "המניפסט השני" שהופץ ב-1615 מפורטות הוראותיו של רוזנקרויץ לבני המסדר בשעתו ולעתיד לבוא. ב-1616 הוא מוזכר במסגרת החיבור המיסטי-אלכימי "נישואיו הכימיים של כריסטיאן רוזנקרויץ" (Chymische Hochzeit Christiani Rosencreutz) שפורסם בשטרסבורג. כל החיבורים אנונימיים ותפקידם לייחס לאגודת סתרים חדשה אב-מייסד נכבד ועלום ומסגרת תוכנית עשירה ומושרשת בחוכמת עמי הקדם. פרסום הכתבים גרם לגל של פרסומים וניסיונות של מלומדי אירופה, בהם רוברט פלאד ורנה דקארט ליצור קשר עם אנשי המסדר הנעלמים.
ביוגרפיה בדיונית
לפי ה"מניפסטים", יצא רוזנקרויץ, שכבר ידע יוונית עתיקה, ערבית ועברית למסע לימודים במזרח. הוא ביקר, בין השאר בכנסיית הקבר בירושלים, בדמשק ובפאס שבמרוקו. למד גאומטריה ופיזיקה בד בבד עם קבלה וסוגים שונים של מאגיה מאת מורים שקיבלו ידע זה בשלשלת העברה מהחכמים הקדומים ותירגם ספר מסתורי בשם Liber M (אולי רמז לספר יצירה הקבלי), בו מצויות כל ההתאמות בין העולם לבין האדם (המיקרוקוסמוס). ככלל הוא מגיע לתובנה שככל שהחברה האנושית, באמצעות שליחים ומורים מוכשרים, תדע יותר על העולם, כך יקל עליה לשלוט בו, לשפר את החיים ולהאריכם.
לאחר שחזר מן המזרח דרך צפון אפריקה, הגיע רוזנקרויץ לספרד והגיע להכרה שעליו להקים מרכז שתפקידו יהיה להדריך את השליטים בדרכי התבונה ועשיית טוב. רוזנקרויץ אסף סביבו חבורה, אך מספר חבריה, זהותם ומעשיהם נותרו סוד. הם התחייבו להפרש לכל קצווי העולם, לשמור על תורתם וזהותם בסוד ולהסוות עצמם כבני המקום. כמו כן התחייבו לסייע לנזקקים, להוועד פעם בשנה במקום מוסכם ("מקדש החוכמה הנצחית" (Sanctus Spiritus) הממוקם באי מרוחק וסודי, מוגן כבלתי-נראה על ידי כוחות כישוף) ולשמור בסוד על עצם תנועתם וזהות מייסדה במשך מאה ועשרים שנה.
רוזנקרויץ עצמו לא מוזכר עוד במניפסטים לאחר מכן פרט לעובדה שבשנת 1484 מתגלה סרקופג בארמון החוכמה הנצחית עליו כתוב: "POST CXX ANNOS PATEBO" (אחרי מאה ועשרים שנה אפתח). ואכן, 120 שנה מאוחר יותר הגיע מחבר המניפסט לאי, מצא את הסרקופג וגילה את הדברים.
זהותו
ב-1604, 120 שנה לאחר מותו, נמצא כאמור קברו של רוזנקרויץ. הקבר היה טמון בארץ רחוקה, בעומק האדמה וגופתו של רוזנקרויץ נשמרה בו במצב מצוין בתוך סרקופג. זאת, בהתאם למוטו של האלכימאים VITRIOL: "Visita Interiora Terrae Rectificando Invenies Occultum Lapidem ("בקר בחלקי הפנים של כדור הארץ; היה והלכת בדרך הישר ומצאת את האבן הסודית"), כלומר מבחינה סמלית מקושר רוזנקרויץ לאבן החכמים.
דמותו של רוזנקרויץ נקשרה בשנים שלאחר מכן בחיבורים שונים ופרשנויות שונות בשמם של הוגים רבים. בהם פרנסיס בייקון (מחבר אטלנטיס החדשה, חיבור החולק מספר מאפיינים משותפים עם חיבורים הקשורים למסדר צלב הוורד), מרטין לותר (שסמלו הוא צלב-ורד), אייזק ניוטון, רנה דקארט, לאונרדו דה וינצ'י ואחרים.
לפי מספר חיבורים רוזנקרויץ לא מת באמת אלא מתגלגל מדור לדור בדמויות שונות, המרכזית היא דמותו של הרוזן סן ז'רמן, אלכימאי שחי בין השנים 1710–1784 ושהתעטף במעטה חשאיות ומסר מספר הסברים סותרים בנוגע למקורו, בין היתר טען שהוא בנו הלא חוקי של פרנסיס בייקון, יורש חוקי לכתר אנגליה, בנו של נסיך טרנסילבניה, בנו הבלתי חוקי של מלך פורטוגל ועוד.
בתרבות
בספרו של אומברטו אקו "המטוטלת של פוקו" מהווה רוזנקרויץ את אחת הדמויות המרכזיות אחריהן מתחקה העלילה הנפתלת.
שלמה זלמן מוולוז'ין
הרב שלמה זלמן מוולוז'ין (נקרא בפי כל בשם "רבי זעלמעלע") (כ"ו בסיוון ה'תקט"ז - י"ג באדר ה'תקמ"ח), תלמיד הגר"א, אחיו של רבי חיים מוולוז'ין, נודע כבקי בכל התורה ובעל הנהגות ייחודיות, נפטר בצעירותו בחיי הגר"א.
תולדותיו
נולד לרבי יצחק מוולוז'ין. האגדה כורכת את לידתו בברכה מבעל "שאגת אריה". כבר בגיל שנתיים וחצי הלך ללמוד בתלמוד תורה. היה תלמיד אהוב על רבו, הגר"א. נישא לגיטא בתו של רבי יחיאל מיכל פעסלעס מנכבדי וילנה, נפטר בגיל 32 בלבד.
בקיאותו
עוד בהיותו ילד כתב ספר בשם לבנת הספיר.
בגיל 21 השתתף בעריכת הספר שביל הישר של רבי שאול שישקס מווילנה.
בגיל 24 ידע ר' זלמן בעל פה את כל התנ"ך, תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי, ספרא, ספרי, תוספתא, מכילתא דרבי ישמעאל, מדרשים, רמב"ם, טור, זוהר ותיקונים, אחיו רבי חיים מוולוז'ין אמר עליו שהוא בקי בכל התורה כולה בעל פה, כמו שיהודי יודע בעל פה את המזמור אשרי יושבי ביתך הנאמר שלוש פעמים כל יום, וזאת אודות שהיה משנן כל פסוק או סוגייא מעל 100 פעם. עם זאת אמר רבי חיים, כי גם אם היה חי רבי זלמן אלפיים שנה לא היה מגיע לגדלותו בתורה של הגאון מווילנה.
ר' זלמן היה בקיא בתורה הנגלה ובתורת הנסתר, שיטתו הייתה שאסור לאדם ללמוד את תורת הקבלה לפני שהוא בקיא בתנ"ך ש"ס שולחן ערוך ופוסקים.
ברברה בודישון
ברברה בודישון (באנגלית:  Barbara Bodichon; 8 באפריל 1827 – 11 ביוני 1891) הייתה פולטיקאית פמיניסטית ואמנית מובילה אנגלית באמצע המאה ה-19. היא פרסמה מאמר חשוב על חוקי אנגליה בנוגע לנשים בשנת 1854. היא ייסדה את כתב העת English Woman's Journal בשנת 1858.
משפחתה
ברברה בודישון הייתה ילדה מחוץ לנישואים של אן לונגדן, מאלפרטון, דרבישייר והפוליטיקאי בן לי סמית' (1783–1860), בנו היחיד של ויליאם סמית'.
ביתו של בן סמית' היה במרילבון, לונדון, אך משנת 1816 הוא ירש וקנה נכסים ליד הייסטינגס כמו אחוזת קרוהם, ווסטפילד, שכללה שטח אדמה נרחב. אף שהיה בעל אדמות סמית' החזיק בדעות רדיקליות. הוא תמך בסחר חופשי ובהטבות לעניים. בשנת 1826 הוא שילם את עלות בניית בית ספר לעניי העיר באזור וסטמינסטר, ושילם מענקים כל שבוע עבור כל ילד, בסכום ששולם על ידי הוריהם.
סמית' פגש את אן לונגדן בזמן ביקור אצל אחותו בדרבישייר. היא הרתה ממנו והוא לקח אותה לדרום אנגליה, שיכן אותה באכסניה שכורה בווטלינגטון, איסט סאסקס, בשם "גברת לי", שם משפחתו באי וייט הסמוך. לידתה של ברברה גרמה לשערורייה, מכיוון שבני הזוג לא התחתנו. סמית' רכב מהחווה של בראון לבקר אותם מדי יום, ובתוך שמונה שבועות אן הייתה שוב בהריון. כשנולד בנם בן, נסעו הארבעה לאמריקה לשנתיים, במהלכן נולד ילד נוסף.
בשובם לסאסקס, הם חיו יחד בגלוי אצל בראון ונולדו להם שני ילדים נוספים. לאחר שהאחרון נולד ב-1833, אן חלתה בשחפת. סמית' שכר בית שפנה לים. אישה מקומית, האנה ווקר, הועסקה לשמור על הילדים. אן לא התאוששה ולכן סמית' לקח אותה לרייד, באי וייט, שם היא מתה ב-1834.
סמית', באופן חריג לתקופה, שלח את כל ילדיו לבית הספר המקומי כדי ללמוד לצד ילדים ממעמד הפועלים, במקום לשלוח את הגברים המבוגרים לפנימייה או לבית ספר מובחר. מאוחר יותר הוא חלק את רכושו באופן שווה בין כל הילדים, גברים ונשים כאחד, והעניק לכל אחד הכנסה של 300 פאונד לשנה מגיל 21.
פעילות פוליטית
בתחילת חייה, ברברה הפגינה אופי חזק ורוחב לב שזכה להערכה בקרב פילנתרופים ועובדים סוציאליים. ההכנסה העצמאית שלה העניקה לה חופש שלא חשו בדרך כלל נשים רבות.
בודישון וקבוצת חברים בלונדון החלו להיפגש בקביעות בשנות ה-50 של המאה ה-19 כדי לדון בזכויות נשים. זו הפכה לאחת מתנועות הנשים המאורגנות הראשונות בבריטניה. הם ניהלו פעילויות רבות, בהן ועדה לרכוש נשים נשואות. ב-1854 היא פרסמה מאמר קצר על חוקי אנגליה בנוגע לנשים. המאמר סייע לקדם את חקיקתו של חוק רכוש הנשים הנשואות משנת 1882. במהלך תקופה זו התיידדה בודישון עם האמנית אנה מרי האויט, שבשבילה דיגמנה מספר הזדמנויות.
מערכת היחסים הראשונה של בודישון הייתה עם ג'ון צ'פמן, עורך המגזין "ווסטמינסטר ריוויו", אך היא סירבה להינשא לו ואיבדה את זכויותיה המשפטיות. ב-2 ביולי 1857, היא נישאה לרופא צרפתי, ד"ר אז'ן בודישון.
בשנת 1858 הקימה בודישון את ה-English Women's Journal, לדון בנושאי תעסוקה ישירה ושוויון לנשים, והרחבת הזדמנויות תעסוקה. בשנת 1866, בשיתוף פעולה עם אמילי דייוויס, יצרה בודישון תוכנית להרחבת ההשכלה האוניברסיטאית לנשים. הניסוי הראשון התפתח לקולג' לנשים בקיימברידג', אשר בודישון מימנה בנדיבות מכספה.
ב-21 בנובמבר 1865 ברברה בודישון, בסיוע ג'סי בוצ'רט והלן טיילור, העלתה את הרעיון של רפורמה פרלמנטרית שמטרתה להשיג את זכות ההצבעה לנשים.
למרות פעילותה הציבורית הנרחבת, בודישון מצאה זמן לחברה ולאמנות הציור האהובה עליה.
בודישון למדה ציור אצל ויליאם הולמן האנט. ציורי צבעי המים שלה, אשר הוצגו באקדמיה המלכותית ובמקומות נוספים, הראו מקוריות וכישרון.
הסלון של בודישון בלונדון כלל ידוענים סופרים ואמנים רבים. היא הייתה חברה מוקדמת באגודת האמניות (SFA) והציגה איתה 59 יצירות אמנות בין 1858 ל-1886
בודישון מתה ברוברטסברידג', סאסקס, ב-11 ביוני 1891.
טל טלמון
טל טלמון (נולדה ב-29 בינואר 1983 ברמת השרון) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה
טלמון נולדה ברמת השרון לעמוס טלמון, מנצח, ולאורלי, ד"ר לפסיכולוגיה.
בגיל 18 התגייסה לחיל האוויר אך שוחררה בטרם עת לאחר חצי שנה עקב סיבות רפואיות.
למדה משחק בלוס אנג'לס בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. לאחר שהות של כמה שנים בלוס אנג'לס חזרה טלמון לישראל.
קריירה
בשנת 2001 השתתפה טלמון בקליפ של הזמר ארקדי דוכין לשיר "אוהבת לא אוהבת" ובנוסף השתתפה גם בקליפ של הזמר דור דניאל לשיר "כולי שלך".
בשנת 2008 שיחקה טלמון בסדרת הנוער "דני הוליווד" ששודרה ב-yes, בתפקיד איה באום. באותה שנה שיחקה גם בסדרת הדרמה "מסכים". כמו כן השתתפה בעונה הראשונה של סדרת הערפדים "חצויה", ששודרה ב-HOT, בתפקיד הערפדית לנה. בשנת 2010 שיחקה בטלנובלה "נשות הטייסים" ששודרה בערוץ 10 בתפקיד מאיה לוי.
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "סימני שאלה" בתפקיד דידי. בנוסף שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "עממיות" בתור אוסי.
שיחקה בתפקידי אורח בסדרה "סברי מרנן" בשנת 2012, ובסדרה "עממיות" בשנת 2014.
בשנת 2018 השתתפה בסדרה "הרמון" בתפקיד אושר, אחת הנשים בכת של שבתאי צדיק.
בשנת 2022 הגיעה לגמר בתוכנית הראליטי "MKR המטבח המנצח: VIP עונה 3" לצד בן זוגה לירן שטראובר.
חיים אישיים
טלמון הייתה נשואה בעבר ליוני אביטל, אחיה של השחקנית מילי אביטל. הם היו ביחד כארבע וחצי שנים, והתגרשו כעבור חצי שנה. ניהלה בעבר מערכת יחסים עם השחקן גיל דסיאנו ביטון. בשנת 2010 נישאה טלמון לשי כהנא, דוגמן ואחד מצמד הזוכים של "המירוץ למיליון 1", וב-2012 התגרשו.
במאי 2019 החלה לצאת עם כדורגלן העבר לירן שטראובר והתארסה לו בפברואר 2020. בספטמבר 2020 פורסם שטלמון בהריון ובפברואר 2021 פורסם שהיא ילדה בן. השניים נישאו בינואר 2023 בחגיגות יום הולדתה ה-40.
אמריקה הסגולה
הביטוי אמריקה הסגולה הוא מונח מתחום הבחירות בארצות הברית. מתייחס להנחה כי ניתוח מפורט יותר של תוצאות ההצבעה של הבחירות האחרונות בארצות הברית יראה שציבור הבוחרים האמריקאי אינו מחולק לאמריקה "אדומה" (הרפובליקנים) ואמריקה "כחולה" (הדמוקרטים) כפי שמתואר לעיתים קרובות בניתוח החדשות.
רקע - הבחירות בארצות הברית
בארצות הברית, הנשיא וסגן הנשיא אינם נבחרים ישירות על ידי ציבור הבוחרים, אלא על ידי חבר האלקטורים.
אזרחי כל מדינה אינם מצביעים בבחירות ישירות למועמדים לנשיאות, אלא לאלקטורים (נציגים) מטעמם, שהם הבוחרים את הנשיא. למרות שברוב המדינות מופיע רק שם המועמדים לנשיאות, הנבחרים למעשה הם האלקטורים התומכים באותו נשיא, והם אלה המקיימים הצבעה ובוחרים בו. המועמד שזוכה ברוב קולות מדינה מסוימת מקבל את כל קולות האלקטורים התומכים בו, ממדינה זו, להוציא נברסקה ומיין. בשיטה זו נוצר לעיתים מעין פרדוקס בו למועמד שקיבל מעט פחות ממחצית הקולות במדינה, אין כל ביטוי בבחירת האלקטורים, ועמדת המיעוט הגדול עשויה שלא להישמע כלל.
אמריקה הסגולה
המתמטיקאי רוברט ואנדרבי מאוניברסיטת פרינסטון יצר את מפת "אמריקה הסגולה" הראשונה בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000. כדי לשקף את היחס האמיתי בין הרוב למיעוט הוא צבע כל אחת ממדינות ארצות הברית בגוונים שבין כחול לאדום המשקפים את תוצאת הבחירות במדינה. לאור היעדר כללי של ניצחונות מכריעים, טכניקה זו גורמת לכך שרוב המדינות צבועות בערבוב של כחול ואדום שיוצרים גוונים של סגול. מפה זו נדפסה ב-U.S. News & World Report מספר חודשים לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004. לאחר הבחירות ב-2004, ואנדרבי ואנשים נוספים עשו מפות דומות המסכמות את התוצאות. זמן קצר לאחר מכן התפשט המונח "אמריקה הסגולה" בבלוגוספירה הפוליטית ונכנסה ללקסיקון הציבורי כדרך שבה נאמר שארצות הברית לא מחולקת כפי שמומחים פוליטיים אומרים.
Cartograms שפותחו על ידי גאסטנר, שליזי וניומן מאוניברסיטת מישיגן סיפקו דרך אחרת לתאר את תוצאות הבחירות.
Boogie with Canned Heat
האלבום הוא אלבום בלוז רוק שסימן את פריצת הדרך של הלהקה. הלהיטים שיצאו מתוך האלבום העלו את המודעות ללהקה, והאלבום נמכר במדינות רבות בהן ארצות הברית, בלגיה, אוסטרליה, איטליה, אירלנד, גרמניה המערבית ועוד, ושבר שיאי מכירות שונים.
הטיהור (סרט)
הטיהור (באנגלית: The Purge) הוא סרט מותחן אמריקאי משנת 2013 שכתב וביים ג'יימס דה מונקו, ומככבים בו אית'ן הוק ולנה הידי.
לסרט נעשו ארבעה סרטי המשך בשנת 2014 (הטיהור 2: לשרוד את הלילה), בשנת 2016 (הטיהור 3: שנת בחירות), בשנת 2018 יצא הפריקוול של הטרילוגיה, הטיהור הראשון ובשנת 2021 יצא הסרט החמישי בסדרה (הטיהור לנצח)
רקע
הסרט מתרחש לאחר שארצות הברית "נולדה מחדש" עם שיעורי פשע ואבטלה בשיאי שפל של כל הזמנים וזאת בשל המדיניות של הממשל הפדרלי, בהנהגת המפלגה הטוטליטרית "מפלגת האבות המייסדים החדשים של אמריקה", שהנהיגה אירוע שנתי בלילה שבין ה-21 במרץ ל-22 במרץ: במשך 12 שעות החושך, שנקראו "הטיהור", שירותים ממשלתיים כמו משטרה, בתי חולים ומכבי אש סגורים ולא נותנים שירות. כמו כן, כל פעילות פלילית (כולל רצח, גנבה ואונס) מוכרזת כחוקית. מטרתו של "הטיהור" היא למנוע מהתושבים לעבור על החוק ביום-יום על ידי מתן אפשרות לשחרר את כל הזעם והפראיות בפרק זמן מצומצם ("לשחרר את החיה"). ההרג הרב המאפיין את ליל הטיהור תורם גם לשליטה בגידול האוכלוסייה. לטענת המתנגדים למועד זה, הטיהור נועד כדי לאפשר לתושבים לרצוח את העניים שאין בידם האמצעים להגן על עצמם כדי שלא יהוו עוד עול על המדינה.
עלילה
הסרט עוקב אחר משפחה המנסה לשרוד את ליל הטיהור (שנערך בין ה-21 במרץ ל-22 במרץ) של שנת 2022 בביתם המבוצר. אמצעי המיגון שמצפים את הבית הותקנו במיוחד לקראת ליל הטיהור, בידי החברה בה עובד ג'יימס, אב המשפחה.
הבן הצעיר, צ'ארלי, אפשר לאדם נוסף להיכנס, בניגוד לדרישותיו של ג'יימס. האורח הזר, שנראה כי כבר נפצע מאירועי הטיהור שהשתוללו בעיר, מתחבא בפנים. פליט זה בסכנה מכיוון שהוא מהווה קורבן נוח לרצח ברחוב, עקב היותו אדם שחור ומחוסר בית.
חבורת צעירים חמושים מקיפה את הבית ודורשת באיומים מהמשפחה להוציא את הפליט, כדי שזה יהיה קורבנם הטקסי. החבורה משיגה אמצעי פריצה חזקים במיוחד כדי לחדור את אמצעי המיגון המקצועיים של בית זה. המשפחה מקבלת זמן מוקצב למילוי הדרישה, שבמהלכו אב המשפחה מתלבט: הדרך הקלה, שליחת הפליט שבביתם; או הדרך שנראתה לו צודקת, והיא להתנגד לצעירים, מה שמסכן את כל המשפחה, בנוסף לפליט.
לאורך הסרט מוצגת תמימות דעים מוחלטת בנוגע לצדקת דרך הטיהור, על אף מחירה הגבוה. רק בסוף הסרט, בקטעי רדיו שמושמעים לתוך כתוביות הקרדיט, המשפט האחרון מציג דעה נגד אירועי הלילה הזה.
אלפרד קובין
ביוגרפיה
קובין נולד בבוהמיה בעיירה לייטמריץ (ליטומיריצה ), באימפריה האוסטרו-הונגרית. בין השנים 1892–1896 הוא למד אצל צייר הנוף אלואה באר, אף שלמד זמן קצר. בשנת 1896, הוא ניסה להתאבד על קבר אמו, ותפקידו בצבא האוסטרי נמשך רק שנה שהסתיימה בהתמוטטות עצבים.
בשנת 1898 החל קובין בתקופת לימודים אמנותית באקדמיה פרטית שהונהגה על ידי הצייר לודוויג שמיט-רוטה, לפני שנרשם לאקדמיה במינכן בשנת 1899, אבל לא סיים את לימודיו שם. במינכן גילה קובין את יצירותיהם של אודילון רדון, אדוורד מונק, ג'יימס אנסור, הנרי דה גרוקס ופליסיאן רופס. הוא הושפע עמוקות מהדפסים של מקס קלינגר, ואחר כך סיפר: "כאן נפתחה אלי האמנות החדשה, שהציעה משחק חופשי לביטוי הדמיוני של כל עולם התחושות המתקבל על הדעת... נשבעתי שאני אקדיש את חיי ליצירת עבודות דומות". טכניקת האקווטינט בה השתמשו קלינגר וגויה השפיעה על סגנון עבודותיו בתקופה זו, שהן בעיקר רישומי דיו של נושאים פנטסטיים, לעיתים קרובות מקאבריים. קובין הפיק מספר קטן של ציורי שמן בשנים 1902–1910, אך לאחר מכן תפוקתו כללה רישומי עט ודיו, צבעי מים וליטוגרפיות. בשנת 1911 הוא נקשר לקבוצת "הפרש הכחול" (Blaue Reiter) והציג איתה בגלריה דר שטורם בברלין בשנת 1913. לאחר אותה תקופה הוא איבד קשר עם האוונגרד האמנותי.
קובין נחשב לנציג חשוב של הסמבוליזם והאקספרסיוניזם והוא ידוע בפנטזיות חשוכות, ספקטרליות, סמליות, המורכבות לעיתים קרובות מסדרות ציור נושאיות. כמו אוסקר קוקושקה ואלברט פריז גוטרסלו, גם לקובין היה כישרון אמנותי וגם ספרותי. הוא אייר בין השאר את עבודותיהם של אדגר אלן פו, הופמן ופיודור דוסטויבסקי. קובין אייר גם את מגזין הפנטזיה הגרמני Der Orchideengarten.
משנת 1906 ועד מותו הוא חי בבית אחוזה מהמאה ה-12 באוסטריה עילית. בשנת 1938, באנשלוס של אוסטריה וגרמניה הנאצית, הוכרזה עבודתו כ"אמנות מנוונת", אך הוא הצליח להמשיך לעבוד במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצד השני
יצירתו הכתובה היחידה של קובין הייתה "Die andere Seite" (מגרמנית: "הצד השני") (1908), רומן פנטסטי המתרחש בארץ דמיונית מוזרה. ברומן קיימת אווירה של אבסורד קלסטרופובי בדומה לכתביו של פרנץ קפקא, שהתפעל מהספר. האיורים לספר יועדו במקור ל"גולם" מאת גוסטב מירינק, אך מאחר שספר זה התעכב, קובין העביר את איוריו לרומן משלו.
רחל פייג וישניא
חייה ומחקריה
בתחילת לימודיה לתואר שני, וישניא עסקה בחקר ההיסטוריה של ברית המועצות, ועבדה במכון קמינגס לחקר רוסיה ומזרח אירופה, אולם לאחר שהשתתפה בסמינר שהעביר פרופסור בנימין כהן, היא החליטה לשנות התמחות ולעסוק בעולם העתיק. כהן המשיך להוות מקור השפעה והשראה ניכר על וישיניא לאורך הקריירה שלה. בשנת 1989 היא סיימה את לימודיה לתואר דוקטור, והצטרפה לסגל של החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 יצא לאור באנגלית ספרה "State, Society and Popular Leaders in Mid-Republican Rome 241-167 BC". חיבור היסטורי זה עוסק בהיבטים פוליטיים וחברתיים בתקופת הרפובליקה הרומית התיכונה, בהתבסס באופן ניכר על ניתוח ביקורתי של כתבי טיטוס ליוויוס.
בשנת 2009 יצא לאור ספרה "בחירות, בוחרים ונבחרים ברפובליקה הרומית העתיקה"'. ספר זה עוסק בבחינה של אופי המשטר הרומי בתקופת הרפובליקה, תוך התמקדות בבחירות למשרות השונות, ובראשן הקונסולאט, המשרה הבכירה ביותר במדינה הרומית. חלק ניכר מהספר מודגש לתרגום מבואר לעברית של "מדריך לניהול מערכת בחירות", כתב יד המיוחס לקווינטוס טוליוס קיקרו, שמטרתו הייתה להבטיח את בחירת אחיו, מרקוס טוליוס קיקרו, למשרת הקונסול. במקור, וישניא התכוונה להוציא לאור רק את התרגום לעברית הנ"ל. בשיחתה האחרונה עם פרופסור כהן לפני שנפטר, טען זה שלא ניתן להוציא לאור את התרגום ללא הסבר מקיף על המערכת הפוליטית של שלהי הרפובליקה הרומית. בהמלצתו וישניא הרחיבה את הספר, כך שיקיף את הנושאים של חברה ומשטר ברפובליקה הרומית המאוחרת, והוסיפה לספר תרגום של אחד מכתביו של מרקוס טוליוס קיקרו, "באצטלת המועמד".
וישניא הייתה חברה פעילה במערכת כתב העת זמנים בין השנים 2004–2009. בשנת 2005 היא ערכה קובץ מיוחד בתוך גיליון 90 של "זמנים", שעסק בזנות בעולם העתיק, וכתבה את ההקדמה שלו. בין 2005 לבין 2014, וישניא שימשה כעורכת ועורכת ראשית של כתב העת המדעי "Scripta Classica Israelica", שנתון האגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל.
וישניא נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 2015.
One Night Only: Barbra Streisand and Quartet at The Village Vanguard
One Night Only: Barbra Streisand and Quartet at The Village Vanguard (בעברית: לילה אחד ויחיד: ברברה סטרייסנד והקוורטט בוילג' ונגארד) הוא אלבום וידאו של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר מתעד את הופעה בוילג' ונגארד לכבוד צאת אלבומה, Love Is the Answer.
הצלחה
האלבום זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למקום הראשון במדינה וקיבל מעמד פלטינה. בנוסף האלבום הגיע לעשירייה הפותחת ב-6 מדינות נוספות. האלבום מחולק לשני חלקים כאשר החלק הראשון כולל את ה-DVD עצמו ואילו החלק השני כולל דיסק ובו כל ביצועי ה-DVD באודיו.
איי נוראנה
איי נוראנה (בערבית: جزر نورانا) היא קבוצה של שני איים מלאכותיים מיושבים, שנמצאים במחוז הצפון, בחריין, כ-9 ק"מ מערבית למנאמה.
האיים נבנו על ידי משרד השיכון של בחריין בתחילת המאה ה-21. גשר ג'יד אל חאג' מחבר בין איי נוראנה לבין האי הגדול של בחריין. מתוכנן להיבנות גשר נוסף שיחבר בין איי נוראנה לבין האי הגדול של ברחיין.
גביע דייוויס 1996
גביע דייוויס 1996 הייתה התחרות ה-85 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 124 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
מחזיקת הגביע נבחרת ארצות הברית הודחה בסיבוב השני. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין צרפת במאלמה. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת צרפת שניצחה בתחרות בפעם ה-8 בסך הכול.
העברות לקראת שנת 1997
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 1996, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת נורווגיה.
בעקבות הניצחון ישראל עלתה למשחק מול נבחרת ספרד על הזכות לעלות לבית העליון. במשחק זה נבחרת ישראל הפסידה ונותרה בבית אירופה גם לשנת 1997.
שלף (דמות מקראית)
שָׁלֶף הוא דמות מקראית. הוא בנו של יקטן ואחיהם של 12 אחיו: אַלְמוֹדָד, חֲצַרְמָוֶת, אֲבִימָאֵל, יֶרַח, הֲדוֹרָם, אוּזָל, דִּקְלָה, עוֹבָל, שְׁבָא, אוֹפִר (אופיר), חֲוִילָה ויוֹבָב.
שלף ככל הנראה היה שבט שהתגורר בדרום ערב.
רוחות הרפאים של רואנוק
רוחות הרפאים של רואנוק (באנגלית: Wraiths of Roanoke או Lost Colony: The Legend of Roanoke) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2007 שנכתב בהשראת סיפורה העלום של "המושבה האבודה" באי רואנוק.
עלילה
עלילת הסרט מלווה את סיפורם של המתיישבים הבריטיים בעולם החדש בסוף המאה ה-16. 117 המתיישבים מגיעים ב-1587 לאחר מסע ארוך מאנגליה לאי רואנוק הסמוך לחופה של וירג'יניה ומוצאים שם את המוצב שהוקם בניסיון ההתיישבות הקודם ללא זכר לקבוצת החיילים הקטנה שנשארה לשמור עליו, מלבד שלד של חייל שתלה את עצמו והשאיר ליד גופתו אזהרה מפני הסכנות שבאי.
סמוך לבואם נאלץ ג'ון וייט מנהיג המתיישבים לחזור לאנגליה על מנת להביא אספקה וכממלא מקומו כמושל המושבה מתמנה חתנו, אננאיס דייר. לצד קשיי התאקלמות הכוללים עימותים עם השבט האינדיאני הסמוך, רעב ומחלות נתקלים אנשי המושבה בתופעות לא טבעיות, בחזיונות מוזרים ובמיתות משונות הנגרמות על ידי רוחות הרפאים המצויות ביער הסמוך.