cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פינחס מנחם זינגר
ביוגרפיה
מלבד כתיבת ספריו עסק גם בההדרת ספרות תורנית אחרת, בשיתוף עם מוכר הספרים הוורשאי ר' משה ליפשיץ, היה המביא לבית הדפוס של הספר "נוטריקון", שאותו העתיק מכתב ידו של המחבר, הרב יוסף תאומים בעל ה"פרי מגדים".
לאחר פטירת חמיו במהלך מלחמת העולם הראשונה בלובלין, עבר הרב זינגר עם משפחתו להתגורר בבילגוריי. לפני 1926 עבר לכהן כרבה של העיירה דזיקוב ישן. הוא חיבר בעיירה את ספרו "אבני זיכרון" על מסכת ברכות שכנראה לא נדפס. הרב זינגר נפטר בדזיקוב ישן, כנראה בשנת 1942, ונקבר בה.
משפחתו
שלושה מילדיו נטשו את אורח החיים הדתי בזה אחר זה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ונעשו סופרי יידיש מפורסמים: הינדה אסתר זינגר קרֶייטמן, ישראל יהושע זינגר וחתן פרס נובל לספרות יצחק בשביס-זינגר (שכלל את שמה של אמו בת-שבע בשם משפחתו). הרב זינגר תלה את התפקרותם של ילדיו בחמיו ה"מתנגד" ובדעות שהנחיל לבתו. בנו הצעיר הרב משה זינגר המשיך בדרכו בלימודי הרבנות וכיהן כמו"צ בעיירה דזיקוב ישן, הוא ואמו בת-שבע זינגר נמלטו לאחר פטירת אבי המשפחה מזרחה לשטחי רוסיה, ושניהם נפטרו בשנת 1943 במחוז ז'אמבול, שבקזחסטן הסובייטית.
פוסטקרוסינג
פוסטקרוסינג הוא פרויקט בינלאומי מקוון, המאפשר לחברים בו לשלוח ולקבל גלויות דואר אמיתיות. נכון לשנת 2010, זהו האתר החינמי הגדול ביותר לחילופי גלויות ברחבי העולם.
הסיסמה של הפרויקט היא "שלח גלויה, וקבל גלויה בחזרה מאדם מקרי אי-שם בעולם". אף חבר אינו יודע מראש ממי יקבל את הגלויה. הפרויקט אינו כרוך בתשלום כלשהו, וכל אחד עם כתובת דואר יכול ליצור בו חשבון. יחד עם זאת, קניית הגלויות והבולים הם באחריותו של כל משתמש.
נכון לדצמבר 2021 יש בפרויקט למעלה מ-800,000 משתמשים רשומים מ-208 מדינות שונות, שהחליפו ביניהם מעל ל68 מיליון גלויות.המדינות עם הריכוז ביותר של משתמשי פוסטקרוסינג הן רוסיה, טאיוואן, סין וארצות הברית.
בחלק הישראלי של האתר נכון לדצמבר 2021, 582 משתמשים, ולזכותם רשומות 71,000 גלויות שנשלחו במסגרת הפרויקט.
עיקרון החילופים האקראיים
הרעיון המרכזי הוא, שאם חבר שולח גלויה, הוא או היא יקבלו לפחות גלויה אחת חזרה ממשתמש פוסטקרוסינג מקרי ברחבי העולם.
משתמשי פוסטקרוסינג עוברים תהליך קבוע של בקשת כתובות מהאתר, ומשלוח הגלויות באמצעות הדואר. לאחר הבקשה, האתר מציג את הכתובת של משתמש פוסטקרוסינג אחר, וכן מספר מזהה (למשל IL-9945). המספר הנ"ל מזהה את הגלויה באופן חד-חד-ערכי במערכת. החבר רושם את הכתובת על גלויה נקייה לבחירתו (לצד המספר המזהה), מוסיף תוכן אישי כרצונו, מדביק בולים בערך המתאים, ושולח את הגלויה דרך הדואר. כעבור מספר ימים הגלויה מתקבלת אצל הנמען, אשר נכנס לאתר ומאשר את קבלת הגלויה על פי המספר המזהה הרשום עליה. בנקודה זו, השולח זכאי לקבל גלויה אחת ממשתמש פוסטקרוסינג אחר כלשהו. כלומר, בשעות הקרובות הכתובת שלו תוצג בתור כתובת-למשלוח עבור משתמש מקרי אחר.
בראשית התהליך כל חבר רשאי לשלוח 5 גלויות במקביל בכל זמן נתון. בכל פעם שאחת הגלויות שהוא שלח נרשמת ביעדה, יכול המשתמש לבקש מהאתר כתובת חדשה. מספר הגלויות הרשאיות לנוע במקביל עולה, ככל ששולחים יותר גלויות. כל משתמש בוחר את האופן בו הוא מציג את עצמו ואילו נושאים הוא מעדיף לקבל. כל אחד יכול גם לסמן לייק על גלויות שמצאו חן בעיניו.
מערכת האתר מאפשרת לשני חברים להחליף ביניהם גלויות פעם אחת בלבד. לפי ברירת המחדל, יכולים החברים להחליף גלויות רק עם מדינות השונות משלהם, אבל ניתן לסמן בפרופיל האישי, שהמשתמש מעוניין לקבל גלויות גם מחברים, הגרים במדינתו שלו. בישראל האופציה הזאת היא כמעט חסרת משמעות בגלל מספר המשתמשים הקטן.
אחוז קטן מהגלויות הנשלחות הולך לאיבוד במהלך המסע שלהן. אחרות מגיעות עם מספר מזהה לא קריא, וקשה לרשום אותן. ישנם גם משתמשים הפורשים מן הפעילות בפרויקט בזמן שיש עדיין גלויות הנמצאות בדרכן אליהם. המערכת של האתר מתחשבת בכל הגורמים האלה ומנסה לפצות את המשתמשים הפעילים על ידי ניסיון להקטין ככל האפשר את ההפרש בין מספר הגלויות שנשלחו ושהתקבלו אצל כל משתמש.
החלפה ישירה
אתר פוסטקרוסינג מתוכנן כך, שהכתובות הניתנות בו הן אקראיות. יחד עם זאת, יש באתר גם את היכולת לארגן חילופים ישירים. כל חבר בפרויקט רשאי לשלוח לחבר אחר מסר אישי (דרך מערכת המסרים של האתר) ובה בקשה להחליף גלויות ישירות, ללא שימוש במנגנון ההגרלה. הפורום של האתר כולל בתוכו פתילים רבים, בנושאים הקשורים לחילופים ישירים, בסיווגים מוגדרים מראש (כגון: גלויות בשחור לבן, אתרים מפורסמים בעולם, כוכבי קולנוע, תמונות של בעלי חיים, ועוד).
היסטוריה
הרעיון להקמת הפרויקט בא ממהנדס תוכנה פורטוגלי בשם פאולו מגליאיש, שהקים את אתר פוסטקרוסינג ב-14 ביולי 2005. המוטיבציה שלו הייתה מבוססת על העובדה, שהוא אהב לקבל דואר, בעיקר גלויות. "אלמנט ההפתעה שבקבלת גלויות ממקומות שונים בעולם (שעל רבים מהם בוודאי לא שמעתם מעולם) עשוי להפוך את תיבת הדואר שלכם לתיבת הפתעות - ומי לא היה רוצה בכך?"
הפרויקט התחיל במקור כתחביב של פאולו, אבל ההצלחה המסחררת שלו גילתה, שהרעיון היה הרבה יותר פופולרי משהוא אי-פעם צפה. בהתחלה פאולו אירח את הפרויקט על מחשב ישן, שהיה מונח בארון הבגדים בביתו. הסידור הזה במהרה הוכיח את עצמו כבלתי מספק. השמועה עברה מפה לאוזן, והפרויקט חצה במהרה את הגבולות של פורטוגל, שם הוא הוקם לראשונה.
אתר poscrossing.com חגג את יום הולדתו החמישי ב-14 ביולי 2010, עם תחרות צילום בין החברים שלו. זמן קצר לאחר חגיגות חמש השנים, האתר הגיע למספר של 5 מיליון גלויות, כאשר ב-24 באוגוסט 2010, גלויה עברה מהאי מאן לתאילנד.
פרויקט פוסטקרוסינג זכה לסיקור בינלאומי בתקשורת האלקטרונית, ובפרט באתרי הדואר במדינות השונות. אתרי הדואר של אסטוניה וליטא בפרט, ממליצים על השימוש בו בתור דרך נוחה למצוא חברים-לעט ברחבי העולם.
פגישות של חברי פוסטקרוסינג
למרות העובדה, שהחלפת גלויות דרך הדואר אינה דורשת מהמשתתפים פגישות פנים-אל-פנים, חברי הפרויקט נוהגים מדי פעם להיפגש זה עם זה גם בחיים האמיתיים. פגישות מסוג זה נערכות כמעט בכל המדינות המשתתפות, כולל בישראל. באירופה, שם המעבר ממדינה למדינה אינו מצריך ויזה, הפגישות הללו מקבלות בשנים האחרונות אופי בינלאומי. המפגשים (הקרויים באנגלית meetup) כוללים אנשי פוסטקרוסינג ממדינות שונות, כמו למשל בהלסינקי באוגוסט 2009, או בעיר הגרמנית בילפלד בנובמבר 2010.
הפגישות נערכות לרוב בסופי שבוע, בערים ובמקומות, שהגישה אליהם נוחה למרבית המשתתפים. מספר האנשים המגיעים משתנה מפגישה לפגישה, והוא נע בין אנשים בודדים לכמה עשרות. לאחר שהם מציגים את עצמם זה בפני זה, אנשי הפרויקט מבקרים יחד בחנויות לממכר גלויות, מחליפים ביניהם גלויות נקיות (לא כתובות), מציגים זה לזה את אוספי הגלויות שלהם, מספרים סיפורים מיוחדים הקשורים לתחביב, ועורכים תחרויות היתוליות והגרלות.
סיירה לאון במשחקים האולימפיים לנוער
סיירה לאון משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מסיירה לאון לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מסיירה לאון היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של סיירה לאון למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שישה ספורטאים שהיו עתידים להתחרות בשלושה ענפי ספורט: הרמת משקולות, כדורעף חופים ושחייה. אולם ב-13 באוגוסט 2014 המשלחת פרשה מהמשחקים לאור לחץ שהופעל עליה מהרשויות ב במטרה למנוע מהגעת נגיף האבולה למדינתם בעקבות התפרצות האבולה במערב אפריקה.
אלון
אַלּוֹן או אֵלוֹן (שם מדעי: Quercus) הוא סוג של עץ, ששלושה מבין עשרות מיניו נפוצים בארץ ישראל (ישנם עוד שני מינים הגדלים בחרמון: אלון שסוע ואלון הלבנון). חלק ממיני האלון הם ירוקי-עד, ואחרים הם נשירים.
פירות עץ האלון נקראים "בלוטים" והם יושבים בתוך בסיס הנקרא "ספלול". למינים השונים של האלונים יש בלוטים וספלולים בגדלים ובצורות שונים מעט זה מזה, המקילים על זיהוי מינו של העץ במקומות בהם ישנם מספר אלונים שונים בחפיפה בקיץ.
מיני האלון
במשפחת האלוניים שישה סוגים ו-600 מינים, רובם מצויים ביערות של האזורים הממוזגים. במשפחה זו מצויים גם האשור והערמון, אך אין ספק כי הסוג אלון הוא החשוב בהם. סוג האלון מכיל כ-450 מינים, הגדלים בעיקר בחצי הכדור הצפוני. הוא מונה מינים חשובים רבים ביניהם: כמו כן מצויים מינים רבים נוספים של אלון באירופה ובאסיה, שם הם מהווים חלק חשוב של החורש, חלקם מגיעים לגובה 40 מטר ולגיל של 1,500 שנה.
בישראל
בישראל גדלים מספר מינים של אלון: כמו כן מצויים בישראל שני מינים נוספים של אלון הגדלים רק בחרמון: בשנת 2009 קבוצת מתנדבים מעמק חפר והשרון, בראשות ארנון גורן ועפר בינדל החלו בפרויקט השבת אלוני התבור לשרון. ההשראה לפרויקט הגיעה מהספר "האיש שנטע עצים", מאת ז'אן ז'יואנו. הקבוצה אספה בלוטים מעצים מקומיים והטמינה אותם בפארק השרון, בין אזור התעשייה עמק חפר לבין תחנת הרכבת בחדרה. עד סוף 2016 התבססו בשטח כ-300 עצים.
פרויקט מיפוי אלוני ישראל ע"ש מיכאל אבישי ממפה את מיקום האלונים בארץ, לפי מין.
מרבית האלונים בישראל נמוכים ונראים כשיחים. מיעוטם, בעיקר אלה הגדלים בצד מקומות קדושים למוסלמים, ולכן לא נפגעו, הם עצים גדולים, גבוהים ומרשימים; חלקם בני מאות שנים. גילו של "אלון אברהם" שבחברון נאמד בכאלף שנה, אך בשנת 1996 פריט זה מהמין אלון מצוי הוכרז כמת.
שימושים
עץ האלון שימש בתקופות הקדומות להסקה. כמו כן, שימש לבניית כלים חקלאיים, סירות וספינות. העץ שימש גם לפחמים שנחשבו ל"טובים מכל הפחמים". העץ שיוצר ממנו נקרא בפי היוונים: "קסילון", שפירושו לפיד. בנוסף, שימש העץ לפיסול של אלילים מעץ.
האלון שימש גם למאכל אדם, הפרי מכיל הרבה טאנין, שהוא חומר מר המגן עליו מפני אכילה על ידי בעלי חיים. על ידי קלייה של הבלוטים וטחינתם, ניתן היה גם להיזון מהם (כפי שנעשה במלחמת העולם הראשונה) או לערבם בקפה.
זאב אלכסנדרוביץ'
קורות חייו
נולד בקרקוב שבגליציה (כיום פולין) כבן יחיד לסיני ולהלה זיגמונט לבית רקובר. אביו, מנכבדי הקהילה וסוחר נייר אמיד, ייעד אותו להיות ממשיכו בעסק, אולם אלכסנדרוביץ' נטה מילדותו לצילום. בשנות ה-20 הרבה לצלם בפולין ובארצות אירופיות אחרות שבהן טייל. מתקופה זו נשמרו מאות צילומים.
אלון
שימושים
במאות השנים האחרונות מקובל להשתמש בחביות העשויות מעץ האלון לצורך יישון מרבית הסוגים המקובלים של המשקאות האלכוהוליים. שאריות העץ מחביות אלו ידוע כחומר גלם מעולה לבעירה לצורך צלייה.
זאב אלכסנדרוביץ'
קורות חייו
בתחילת שנות ה-30 רכש אלכסנדרוביץ' צמד מצלמות לייקה חדישות, אשר אפשרו לו גמישות רבה בבחירת נושאי צילומיו. הוא הרבה לנסוע בעולם עם מצלמתו; ממסעות אלה נותרו צילומים רבים שצולמו בפולין, ביפן, בארצות הברית, במצרים ובלא מעט ארצות נוספות.
אלון
ברפואה העממית
יהודי תימן נהגו להשתמש בעפצי האלון לשם ריפוי נפיחויות, שטפי דם, דלקות חניכיים, שלשולים, טחורים ודלקות מעיים.
זאב אלכסנדרוביץ'
קורות חייו
אלכסנדרוביץ' היה תומך פעיל ונלהב ברעיון הציוני. בין השנים 1932 ל-1935 ביקר בארץ ישראל שלוש פעמים וצילם בה אלפי צילומים, בעיקר בתל אביב וביפו, בחיפה, בירושלים, בטבריה, בחדרה, בעמק יזרעאל ובעמק הירדן. כמו כן צילם דיוקנאות של אישים מרכזיים בתנועה הציונית של אותם ימים, כגון חיים נחמן ביאליק, אורי צבי גרינברג, זאב ז'בוטינסקי, אב"א אחימאיר, חיים ארלוזורוב, נחום סוקולוב, יצחק בן-צבי ואחרים.
אלון
בתרבות
עלה האלון נמצא בסמלי הקצונה של צבא ארצות הברית.
זאב אלכסנדרוביץ'
קורות חייו
אלכסנדרוביץ' הגדיר את עצמו, בשיחותיו עם בני משפחתו, כ"צלם חובב", צלם שאינו תלוי לצילום בפרנסתו וחופשי לבחור כרצונו את נושאי צילומיו. גישתו זו לא מנעה ממנו לנסות לפרסם את עבודותיו ברבים. אלכסנדרוביץ' שלח מצילומיו למספר עיתונים יהודיים וציוניים בפולין ובארצות הברית, ואלה הדפיסו אותם כרפורטז'ות מצולמות בחתימתו.
אלון
במזרח הקדום ובתנ"ך
חורשות אלונים שימשו כמקום מרכזי במזרח הקדום לקבלת הכוונה מהאלים ולפולחני ניחוש. בתקופה הכנענית קושר השם אלון עם מקומות פולחן, ובמקרא מוזכרים אלון מורה, אלון מעוננים, אלון מוצב, אלון בכות ואלון תבור כאתרים הקשורים באירועים פולחניים. מקור שם העץ אלון, כמו גם שם העץ אלה, הוא במילה "אל", בהקשר של עץ מקודש לאלים (כגון אשרה). השם מופיע גם בשומרית: alla, ובאכדית allānu.
זאב אלכסנדרוביץ'
קורות חייו
התלהבותו של אלכסנדרוביץ' מהמדיום של הצילום ניכרת בכמות יוצאת הדופן של צילומים שהניבו שנות פעילות ספורות, שבהם מתועדים חיבתו לבני אדם באשר הם וכישרונו ביצירת מגע קרוב עם מושאי צילומיו. ברבים מהצילומים נראה שהצליח להציב רגלו במקומות שזר מזדמן היה נמנע או מתקשה מלהגיע אליהם. חשיבות רבה ראה גם בלכידת הרגע הנכון, ה"מכריע", ובצריבתו בסרט הצילום, תוך הקפדה יתרה על הקומפוזיציה הסופית. בצילומים שצילם בארץ ישראל ניכרת הזדהותו עם המפעל הציוני; זו באה יד ביד עם אמפתיה גדולה שחש כלפי כל תושבי הארץ, יהודים כערבים. שנותיו הפוריות של אלכסנדרוביץ' כצלם היו המחצית הראשונה של שנות השלושים. ב-1936, נישא ללאה שלוש (1914-2010), בת לאחת מהמשפחות הוותיקות ביישוב היהודי, והשניים השתקעו בארץ ישראל. הוא הפסיק לצלם כמעט לגמרי והסתפק בצילום בני משפחה קרובים. הסיבות לכך אינן ברורות גם היום. נראה שהמרץ, שהוקדש קודם לכן לצילום, הופנה לכיוונים אחרים. בעקבותיו של אלכסנדרוביץ', עלו גם הוריו לארץ ישראל ובה גם נפטרו.
אלון
במזרח הקדום ובתנ"ך
בתנ"ך, מתואר האלון כסמל החוסן והכוח: "כְּגֹבַהּ אֲרָזִים גָּבְהוֹ וְחָסֹן הוּא כָּאַלּוֹנִים" . על כן, יש המסבירים ששמו ושם עץ האלה קשור בשורש א.י.ל, שפירושו כוח וחוסן. השם אַלּוֹן מופע כשם פרטי של אחד מנשיאי שבט שִׁמְעוֹן ב.
זאב אלכסנדרוביץ'
קורות חייו
זאב אלכסנדרוביץ' נפטר בתל אביב. הוא הותיר אחריו את רעייתו לאה וארבעה ילדים משותפים.
אלון
במזרח הקדום ובתנ"ך
שמותיהם של שני העצים המרכיבים את החורש הים-תיכוני: "אלון" ו"אלה", הומצאו כיוון שהם שימשו לפולחן לאלילים וגם לה', ומשום שהיו נטועים בבית המקדש (רד"ק,  "יש מפרשים בשלכת").
זאב אלכסנדרוביץ'
קורות חייו
11 שנים לאחר מותו התגלתה בביתו בדרך מקרה מזוודת עור מרופטת ובה הוטמן פרי יצירתו - למעלה מ-16,000 תשלילים שנמצאו מגולגלים בקופסאות פח. רובם הגדול של הצילומים לא הודפס בחייו. על ערכו וחשיבותו של האוסף עמדו חוקרים ואנשי מקצוע רבים לאחר תהליך ממושך של סריקה וזיהוי הצילומים (מקומות, אישים ותאריכים). פליאה היא לבני משפחתו כיצד לא הזכיר אפילו במילה את קיומו של אוסף התשלילים הגדול, במיוחד לאחר שזכה להכרה מחודשת כצלם בשנותיו האחרונות.
מאז 2010 אוסף אלכסנדרוביץ', המוחזק בידי משפחת הצלם, מונגש לציבור ברשת האינטרנט דרך אתר ייעודי של הספרייה הלאומית בירושלים.
אלון
במזרח הקדום ובתנ"ך
האלונים המוכרים הם האלון המצוי ואלון התבור, שני אלה נבדלים זה מזה, בין השאר, באופי קצות העלים: העלים של האלון המצוי הם דוקרניים, בניגוד לעלי אלון התבור. אלון התבור נקרא בערבית "מל" או "מלול", כשמו של הכפר השוכן למרגלות הרי נצרת, הוא מזוהה עם נהלל המקראית. בשל כך, הועלתה הסברה שה"נעצוצים" וה"נהלולים" המוזכרים בספר ישעיהו, הם האלון המצוי (אשר נקרא נעצוץ על שם דוקרניותו) ואלון התבור.
האלון נקרא בארמית "בלוטא", כשם פרי האלון - הבלוט. לפי דעה אחת בתלמוד, האלון נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
הופעה
הופעה, בתחום אמנויות הבמה, הוא אירוע שבו אמן (שחקן, זמר, רקדן וכדומה) או קבוצה של אמנים, מציגים יצירה (או יצירות) בפני קהל. בדרך כלל, האמנים עורכים חזרות קודם לכן. לאחר ההופעה, נהוג כי הקהל מביע את שביעות רצונו מההופעה, באמצעות מחיאות כפיים (אם כי נוהג זה הוא תלוי תרבות, ומשתנה ממקום למקום).
לפעמים הקו המפריד בין השחקן לבין הקהל עשוי להיות מטושטש, כמו למשל ביצירות שמשלבות "השתתפות קהל" שבהן צופים בקהל (חלקם או כולם) מעורבים בהפקה (לדוגמה: הופעה של קוסם, שמעלה לבמה מתנדב מהקהל או סטדנאפיסט שמקיים דיאלוג עם צופה).
הופעות תיאטרון מתקיימות, לרוב, אחת ליום, או במרווחים קבועים אחרים. הופעות יכולות להיות מוצגות בחללים המיועדים לכך (כמו אולם תיאטרון או קונצרט), או בחלל לא קונבנציונלי, כגון תחנת רכבת תחתית, ברחוב, או בבית מגורים של מישהו.
מוזיקה ותיאטרון מוזיקלי
הופעות מוזיקליות, כגון קונצרט או רסיטל, מתקיימות לרוב באולמות קונצרטים או במקום פתוח, ועשויים לדרוש מהקהל לשמור על שקט במהלך ההופעה, או לחלופין - לעודד את הקהל לשיר ולרקוד ביחד עם המוזיקה.
הופעות חיות
בהופעות חיות (מוזיקה, תיאטרון, מחול, אופרה ועוד) מקובל להשתמש בציוד ובשירותים שונים, כגון: תפאורה, תאורה, הגברה, וידאו, אפקטים מיוחדים, תחבורה, תלבושות, איפור ועוד, על מנת לשכנע את היושבים בקהל שאין שום מקום אחר, בו היו מעדיפים להיות באותו הרגע. להופעות חיות יש היסטוריה ארוכה של שימוש בתאורה, הגברה, תלבושות ועוד, ולאורך השנים נעשו שימושים בטכניקות ובטכנולוגיות שונות, הקשורים והתלויים זה בזה, על מנת להעצים את האפקט של ההופעה החיה.
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 2014
הבחירות הכלליות ביפן 2014 נערכו ב-14 בדצמבר 2014 עבור 475 המושבים של בית הנבחרים של יפן, הבית התחתון של הדיאט של יפן. זאת הייתה מערכת הבחירות לבית התחתון ה-47 ביפן מאז 1869. המפלגה הליברלית-דמוקרטית בהנהגת שינזו אבה זכתה במערכת הבחירות, אם כי כוחה נחלש במעט. אחוז ההצבעה בבחירות אלו עמד על כ-52.66%, והוא הנמוך ביותר בהיסטוריה הפוליטית של יפן.
הבחירות נערכו ביוזמת ראש הממשלה אבה, אשר ציפה לחיזוק מפלגתו בפרלמנט, דבר אשר לא קרה לבסוף. למרות היחלשותה המועטה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית, הקואליציה עם מפלגת קומייטו החדשה התחזקה, מה שהניב לממשלת אבה כוח נוסף.
ג'ול
גּ'וּל (נהגה לעיתים גַּ'אוּל) היא יחידת מידה ממערכת היחידות הבינלאומית (SI) לאנרגיה ועבודה וסימנה J. היא קרויה על-שם הפיזיקאי האנגלי ג'יימס פרסקוט ג'ול.
הספק עבודה בת ג'ול אחד לכל שנייה אחת, מוגדר כהספק של ואט אחד. ובנוסחה:
ההגייה המומלצת של שם היחידה, על פי מערכת היחידות הבינלאומית, היא גּ'וּל, אך רבים מבטאים גַּ'אוּל, כפי שביטאו לפעמים בעבר את שם משפחתו של המדען.
שפית
שפית (labellum) היא איבר בפרחים של משפחת הסחלביים. השפית היא למעשה גלגול של עלה כותרת, שעבר מגוון אדפטציות בהתאם למנגנון ההאבקה של כל מין ומין במשפחת הסחלביים. מגוון המופעים במשפחת הסחלביים הוא עצום, וכך גם מגוון הצורות, הצבעים והתפקידים שממלאת השפית. במינים רבים, השפית משמשת משטח נחיתה לחרקים המאביקים את הפרח. בסוג דבורנית, השפית אף מפרישה הורמוני מין (פרומונים), המושכים את זכרי הדבורים אל הפרח, בחפשם אחר נקבות. בסוג רצועית, השפית ארוכה במיוחד, ומשווה לפרח צורה של לשון, רצועה, או לטאה.
אלכסנדר סרוב
אלכסנדר ניקולייביץ' סרוב (ברוסית: Александр Николаевич Серов; נולד ב-24 במרץ 1951) הוא זמר אסטרדה סובייטי רוסי ואוקראיני, מעבד מוזיקלי, מנצח, מוזיקאי אינסטרומנטליסט, מלחין, מפיק מוזיקלי, משורר. אמן העם של הפדרציה הרוסית (2004).
ביוגרפיה
סרוב החל לעבוד במומחיותו רק בסוף שנות השבעים. לפני כן, משנת 1970 עד 1973 שירת בחיל הים. במשך זמן קצר היה חבר בלהקה, שם היה גם זמר וגם אינסרומנטליסט.
סרוב התפרסם בציבור הרחב כששוחרר שיר הכוכבים הראשון שלו: "שייט" (Круиз). היא הוצגה עם אולגה זרובינה, וזמן קצר אחר כך הפך השיר "שיחה בינלאומית" (Международный разговор), ששר עם טטיאנה אנציפרובה, לפופולרי בקרב הקהל. במשך שנתיים, משנת 1982 עד 1984, עבד סרוב כראש להקה.
האלבום הראשון של אלכסנדר סרוב יצא בשנת 1984 וכונה "עולם האוהבים" (Мир влюбленных). בשנת 1987 יצא האלבום השני, מדונה (Мадонна). בשנת 1990 יצא האלבום "את אוהבת אותי" (Ты меня любишь), בשנת 1991 - "אני בוכה" (Я плачу), בשנת 1993 - "סוזנה" (Сюзанна). כל הזמן הזה, משנת 1988 עד 1993, סרוב היה במסע הופעות, ולא רק במולדתו, אלא גם במדינות אחרות (גרמניה, ארצות הברית, קנדה, ישראל).
סרוב ידועה בשיתוף הפעולה שלו עם המלחין איגור קרוטוי שכתב את רוב להיטיו.
להיטים
מוזיקה של איגור קרוטוי:
אחרים:
קרנטן (נורמנדי)
קרנטן (בצרפתית: Carentan) היא עיירה בצפון מערב צרפת. העיירה ממוקמת במחוז מאנש שבחבל נורמנדי. העיירה ממוקמת על נהר הדוֹב (Douve), אשר נשפך לתעלת למאנש כ-7 ק"מ צפון-מזרחית לעיירה. נכון לשנת 1999, חיים בעיירה 6,340 בני אדם.
יוליוס הונוריוס
יוליוס הונוריוס (Julius Honorius), המכונה גם יוליוס אוראטור (Julius Orator), היה מורה לגאוגרפיה בשלהי העת העתיקה.
הוא ידוע רק על ידי יצירה אחת, "קוסמוגרפיה" (Cosmographia), שהיא מערכת הערות שכתב באמצעות אחד מתלמידיו בזמן שהוא הרצה על מפה של העולם (sphaera), ועל ידי התייחסויות ליצירה זו של סופרים מאוחרים יותר כמו קאסיודורוס. חשיבותה של ה"קוסמוגרפיה" היא שזהו אחד החיבורים הגאוגרפיים המעטים של תקופה זו שניתן לאתר בו כל הסתמכות (על מקורות).
קיימים מספר כתבי יד משתנים שנחקרו על ידי ניקולט (C. Nicolet) וגוטייה דאלשה (P. Gautier Dalché). הגרסה המודפסת המודרנית (יחסית) היחידה הייתה אחת מאוסף של טקסטים מקוטעים שפרסם ריזה (A. Riese).
שום דבר אחר לא ידוע על חייו, ואפילו תאריך ה"קוסמוגרפיה" אינו ידוע בוודאות. אזכורה על ידי קאסיודורוס מציבה אותה לפני אמצע המאה ה-6. המחקר האחרון, שנערך על ידי איב מודראן, מציע תארוך של סוף המאה ה-4.
ניסיון לשחזר את ה-sphaera נעשה על ידי קוביצ'ק (Kubitschek).
לא ידוע אם יוליוס הונוריוס היה פגני או נוצרי. בתיאור ארץ ישראל (Cosmographia, 2,6) נזכרים ים המלח, הכנרת והים האדום, והערים עכו, קיסריה, אשקלון, עזה ובית שאן, אך הירדן (Iordanes) נזכר כשם של עיר ואין אזכור לירושלים או כל עיר אחרת בחבל יהודה או בגליל. קיימת גם סקירה אחרת של ה"קוסמוגרפיה", הנושאת בבירור חותם של עיבוד נוצרי, כפי שעולה מאזכורם של מקומות מסוימים.
תינוק גדול לגיל ההיריון
אבחנת תינוק כ"גדול לגיל ההיריון" (באנגלית: Large for gestational age, או בקיצור LGA) היא אינדיקציה לקצב צמיחה גבוה של העובר, טרום הלידה. עובר גדול לגיל ההיריון, לעיתים קרובות מוגדר כבעל משקל, אורך, או היקף הראש שנמצא מעל האחוזון -90 של שלב היריון זה. עם זאת, כבר הוצע שההגדרה תוגבל לפעוטות עם משקלי לידה גדולים יותר מהאחוזון ה-97 (2 סטיות תקן מעל הממוצע), מאחר שזה מתאר ביתר דיוק פעוטות שנמצאים בסיכון הגדול ביותר סביב זמן הלידה מבחינת תחלואה ותמותה.
אבחון
גודל עבור גיל היריון ומקרוסומיה לא יכולים להיות מאובחנים עד הלידה, מאחר שזה בלתי אפשרי לאבחן באופן מדויק את גודלו ומשקלו של עובר בתוך הרחם. תינוקות שנחשבים גדולים עבור גיל ההיריון במהלך ההיריון מאובחנים בעזרת בדיקת אולטראסאונד, אבל הערכות אלו אינן נחשבות למדויקות. עבור נשים לא סוכרתיות, אולטראסאונד ובדיקות צוות רפואי אינם מדויקים בצורה שווה בתחזית האם תינוק יהיה גדול. אם אולטראסאונד או בדיקות צוות רפואי יחזו שהתינוק יהיה גדול, הם יטעו בחצי מהזמן, מסיבות מטעות כמו - ריבוי מי שפיר (עודף בנוזל מי שפיר שעלול להראות משקל עובר גדול יותר מהמשקל האמיתי). היריונות מרובי עוברים גם עלולים להקשות על הרופא לדייק במשקל העובר.
סוכרת
אחד מגורמי הסיכון העיקריים לגודל גדול עבור גיל היריון, הוא מעקב לקויי בסוכרת, במיוחד סוכרת היריונת (GD), כמו גם סוכרת טרום הריונית. מצבים אלו, מעלים את רמות הגלוקוז בפלזמת האם, ובנוסף את האינסולין, המגרה את צמיחת העובר. העובר הנולד בגדלות עוברית, חשוף לסוכרת הטרום הריונית של האם ובדרך כלל כתוצאה מכך ישנה עליה במשקלו. פעוטות הנולדים עם סיבוכים אחרים מוצגים במדדים אוניברסליים מעל האחוזון ה90.
סיבוכים
הסיכונים הנפוצים של תינוקות הסובלים מהתופעה, כוללים בעיית פרע הכתפיים, היפוגליקמיה, דיספלזציה התפתחותית של מפרק הירך ו - קלאב פוט בשל דפורמציה (עיוות) תוך רחמי.
בעיית פרע הכתפיים יכולה לנבוע מכך שבזמן הלידה, החלק הקדמי של כתף הפעוט מתנגש בעצמות החיק של האם. הרופא או המיילדת ינסו לדחוף את הכתף של התינוק כלפי מטה, כך שיעבור בתעלת הלידה ויפנה את עצמות החיק של האם. במקרה של עובר גדול, ישנו קושי רב יותר מהסיבה שגודל תעלת הלידה הוא 10 ס"מ כאשר התעלה פתוחה לגמרי אצל רוב הנשים, וייתכן ולא יהיה הרבה מקום לתינוק כדי שיוכל לעבור. אם בעיית פרע הכתפיים מתרחשת, יש מספר תמרונים אשר יכולים להתבצע על ידי המיילדת כדי לנסות לילד את העובר ללא פגיעה בכתפיים. מצב זה בדרך כלל כרוך בכך שהמיילדת מנסה להפוך את כתפיו של העובר לתוך החלל, באמצעות הפעלת לחץ שישחרר את הכתף מעצמות החיק של האם, או שיסייע בהוצאת הזרוע האחורית ראשונה. במקרה ופתרונות אלו לא פותרים את הבעיה, המיילד האחראי, רשאי לשבור בכוונה את עצם הבריח של התינוק, במטרה לפרוק את הכתף שלו ולהצליח ליילד אותו כראוי. עצם הבריח אמורה להחלים ולהתאחות בעצמה ורוב התינוקות יחלימו באופן מלא מפציעת היריון כזו. עדיין ישנו סיכון לפגיעה עצבית, זמנית או קבועה, בזרוע התינוק, או פציעות אחרות כמו שבר במפרק.
אצל נשים אשר אינן סוכרתיות, בעיית פרע הכתפיים מתרחשת ב-0.65% מהמקרים בתינוקות ששוקלים פחות מ-4.0 קילוגרם, 6.7% במקרים שהתינוקות שוקלים 4-4.5 קילוגרם, ו14.5% במקרים שהתינוקות שוקלים יותר מ 4.5 קילוגרם. תינוקות גדולים נמצאים בסיכון גבוה יותר של היפוגליקמיה בתקופת הילודה, ללא קשר אם לאם יש סוכרת.
אוטיזם בישראל
קהילת האוטיסטים בישראל כוללת את כל האוטיסטים שחיים בישראל. נכון ל-2020, אובחנו כאוטיסטים 27,993 בני אדם אשר מהווים 0.3% מכלל האוכלוסייה במדינת ישראל.
היסטוריה
עד אמצע שנות ה-70, לא היו בישראל מסגרות טיפוליות נאותות לילדים על הרצף האוטיסטי, והרשויות נהגו לאשפז ילדים על הרצף במחלקות סגורות בבתי החולים הפסיכיאטריים או לשלב אותם במסגרות לילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. בהיעדר מסגרות ייעודיות עבורם, ילדים אוטיסטים אחרים נותרו בבית במשך כל היום. במרכז הרפואי שיבא התקיימה מסגרת קטנה עבור ילדים אוטיסטים שלא מילאה את כל הצרכים.
החל משנות החמישים של המאה העשרים, הטיפול באוטיסטים הוגדר בתחום אחריותו של משרד הבריאות בתור חלק מתחום אחריות הכולל טיפול באנשים עם מגבלות התפתחות, והרשויות נהגו לאשפז אוטיסטים בבתי חולים פסיכיאטריים. במהלך שנות השישים החלו הטיפולים באוטיסטים לכלול שילוב של התערבויות פסיכיאטריות וחינוכיות.
בשנת 1977 נוסד בתל אביב בית הספר יחדיו, הראשון בארץ שיועד לילדים אוטיסטים, ביוזמת אלו"ט ובעזרת עיריית תל אביב ומשרד החינוך. בשנים שלאחר מכן, כדי לתת מענה מיידי לגידול באוכלוסיית התלמידים המאובחנים, נוסדו מסגרות חינוך נוספות לילדים אוטיסטים, שפיתוחן מבוסס על תהליכי משוב ובקרה של המסגרות הקיימות. בשנת 1988 הוקם כפר עופרים - מעון הפנימייה הראשון לבוגרים אוטיסטים – כדי לאפשר חלופה לאשפוז ארוך טווח במחלקות פסיכיאטריות. המעון הוקם כתוצאה מהתארגנות הורים במסגרת אלו"ט ובמימון של משרד הבריאות ומאוחר יותר של משרד הרווחה.
בשנת 1987 הוקם "מרכז מפנה" על ידי ד"ר חנה אלונים לאיתור מוקדם וטיפול בתינוקות אשר אובחנו אצלם סימנים מוקדמים של אוטיזם, בטווח הגילאים שבין חמישה שישה חודשים לשנתיים. הגישה הטיפולית שהתפתחה במרכז, נשענת על גמישות המוח בשנתיים הראשונות, ועל היכולת ליצור שינויים מהותיים ביכולותיו ההיקשרותיים של התינוק על ידי טיפול אינטנסיבי ומקיף, המספק גרייה מבוקרת של אלמנטים התפתחותיים במערכות הפיזיות-סנסוריות-רגשיות וקוגניטיביות, כחלק קריטי בהתפתחות המוח, נחשבת לייחודית בעולם הטיפול באוטיזם.
בשנת 1988 נחקק חוק החינוך המיוחד שנועד לקדם ולפתח את כישוריו של כל ילד בעל צרכים מיוחדים כדי להקל על שילובו בחברה ובמעגל העבודה. החוק קבע כי כל ילד עם מוגבלות שכלית, נפשית, גופנית או התנהגותית בגיל שלוש עד 21, יהיה זכאי לחינוך מיוחד שיינתן חינם וקרוב ככל האפשר למקום מגורי הילד. החינוך המיוחד כולל טיפולי פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק ועוד, לפי צורכי הילד. זכאותו של ילד לחינוך מיוחד נקבעת על ידי ועדת השמה הקובעת גם את המסגרת המתאימה לו: כיתה רגילה, כיתה מיוחדת במוסד חינוך רגיל, או מוסד לחינוך מיוחד. להוריו של הילד יש זכות להשתתף בדיוני הוועדה ואף לערער על החלטתה בפני ועדת ערר מחוזית.
ב-1999, בד בבד עם ההכרה שהתפשטה ברחבי העולם, שאוטיזם אינו הפרעה נפשית אלא הפרעה בהתפתחותית הנוירולוגית, הועברה האחריות לטיפול באוכלוסיית האוטיסטים וכן התקציב שמממן מוסדות חוץ ביתיים עבור אוטיסטים ממשרד הבריאות למשרד הרווחה, ליחידה לטיפול באוטיסטים באגף התקון. התקציב שאושר בשנה זו היה בסך 16,108,000 ש"ח ועד סוף השנה נוצלו קצת פחות מ-80% מסך התקציב.
בשנת 2000 הוגדל התקציב לטיפול חוץ ביתי לעשרים מיליון ש"ח, אך עדיין לא הוקצו תקציבים לטיפול בתוך הקהילה האוטיסטית. מרכז השלטון המקומי התנגד לדרישה שהרשויות המקומיות ישתתפו בטיפול זה. בשנת 2001 כבר הוקצו התקציבים המתאימים גם לצורך הטיפול בקהילה האוטיסטית, אך עד סוף 2001 נוצל קצת יותר מאחוז אחד מתקציב זה, ובמרץ של אותה שנה החלה לפעול היחידה לטיפול לאוטיסטים. בשנים 2002–2005 גדלו התקציבים לטובת הקהילה האוטיסטית ועמם הניצול התקציבי.
בתקציב 2006 הסכום שיועד לטיפול חוץ ביתי עלה ל-47 מילון ש"ח והסכום למען טיפול בקהילה עלה ל-12 וחצי מיליון ש"ח. כמו כן הופסק מתן תקציבים ישירות לגופים נותני שירותים לקהילה האוטיסטית, ותקציבם החלו להינתן דרך הרשויות המקומיות, לפי מכסות. בחודש אפריל פרסמה היחידה לטיפול באדם עם אוטיזם במשרד הרווחה חמש הוראות מנכ"ל המסדירות את מתן השירותים הסוציאליים. בין השאר הוחלט כי ילדים ובוגרים אוטיסטים שיש להם גם פיגור שכלי קל או בינוני יקבלו את השירותים המגיעים להם דרך היחידה לטיפול באדם עם אוטיזם, בעוד שהשאר יקבלו את שירותיהם דרך האגף לטיפול באדם עם פיגור שכלי.
בפברואר 2011, פסק בית הדין הארצי לעבודה כי זימון להמשך קביעת הזכאות לגמלת ילד נכה במקרה של קביעת זכאות זמנית מעת הוצאת צווי הביניים על ידי בג"ץ ועד ליום ל-19 ביולי 2009, נחשב כבדיקה מחדש על פי התקנות. ובדיקה מחודשת היא מנוגדת להתחייבות שנתן המוסד לביטוח לאומי לבג"ץ, שלא יבדוק מחדש בתקופת צווי הביניים.
בשנת 2015 הוקם בישראל המרכז הלאומי לחקר אוטיזם על ידי חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון ורופאים מהמרכז הרפואי אוניברסיטאי סורוקה אשר חוקרים, מאבחנים ומטפלים בילדים אוטיסטים. בתחילת דרכו ייסד המרכז מאגר מידע אזורי לאוטיזם שאליו נאסף מידע נרחב הכולל מידע קליני על ההריון והלידה, ציונים ממבחנים התנהגותיים, סריקות MRI, ומידע גנטי. בשנת 2018 החליט משרד המדע לתמוך בהפיכת מרכז המחקר ללאומי ובעקבות זאת נוצר שיתוף פעולה עם עמותת אלו"ט ומרכז האוטיזם באסף הרופא. מאגר המידע נהפך מאזורי ללאומי ומכיל כיום מידע על מעל 1200 ילדים אוטיסטים ברחבי הארץ. מידע זה כולל גם מדדי אורך שנאספים בביקורי מעקב לאורך שנים ומאפשרים ללמוד על התפתחות הילדים ועל שינויים במאפיינים.
התפלגות המאובחנים על פי מאפיינים דמוגרפיים וחברתיים
בסקירת השירותים החברתיים של משרד הרווחה לשנת 2011 נבחנה שכיחות האנשים האוטיסטים המוכרים לשירותי הרווחה לפי מאפיינים דמוגרפים, כלכליים-חברתיים ואחרים. הנתונים הראו שמספר המוכרים (בנים) גדול בהרבה ממספר המוכרות (בנות) ביחס של 6.3 בנים לכל בת מוכרת אחת. הסקירה גם הראתה שיותר ממחצית מהאנשים האוטיסטים הם ילדים עד גיל 14 כש-37ֿֿֿֿֿֿ% הם ילדים עד גיל תשע.
היסטוריה
באותה השנה, המוסד לביטוח לאומי הביע התנגדות להעניק אוטומטית גמלת נכות בגובה המקסימלי לילדים אשר אובחנו בתסמונת PDD-NOS (אחת מתסמונות הקשת האוטיסטית). בתגובה, בספטמבר 2006 הגישו עמותת אלו"ט והעמותה לילדים בסיכון עתירה לבג"ץ נגד המוסד לביטוח לאומי, שבה הן דורשות כי המוסד יחזור לשלם גמלת נכות לכל הילדים אשר אובחנו בתסמונת PDD-NOS בלי שידרשו לעבור מבחני תפקוד ותלות בזולת, וזאת לאחר שלטענתן שונתה מדיניותו בנוגע לגמלאות אלה, בניגוד לחוק הביטוח הלאומי מ-1995 ולתקנותיו. בתגובתו המקדמית לעתירה טען המוסד לביטוח לאומי, כי דין העתירה להידחות על הסף, זאת כי מפאת מגבלות תקציביות, אין להכיר בכל ילד בעל צרכים מיוחדים כ"ילד נכה" הזכאי לגמלת נכות. כמו כן, המוסד לביטוח לאומי אישר בתגובתו, כי הוא אכן שינה ממדיניותו הקודמת, ולפיה ניתנה בעבר הכרה לילדים הלוקים בליקויי הרצף האוטיסטי כזכאים לגמלאות האמורות. הוא הוסיף, כי הניסיון מלמד כי לא כל הילדים המאובחנים כלוקים בליקויי הרצף האוטיסטי, הם בעלי נכות הדומה למצבם של ילדים אוטיסטיים, ולכן הכרה אוטומטית בזכאות לגמלה של בעלי נכות כזו אינה במקומה.
בהמשך של אותה שנה, ניתן צו ביניים בהסכמת המוסד לביטוח לאומי, לפיו עד להכרעה בעתירה לא ייזום המוסד לביטוח לאומי בדיקות והערכות חדשות לגבי ילדים שזכאותם לגמלה הוכרה בעבר על פי המדיניות הקודמת, וזאת, גם אם הגיע מועד המעקב השגרתי שלהם. בהמשך, הובהר בצו הביניים כי כל ילד אשר אובחן כסובל מליקויי הרצף האוטיסטי יהיה זכאי לגמלה המוענקת מתוקף תקנות הביטוח הלאומי לילדים אוטיסטיים. עם זאת, הובהר, כי המשיב יהיה רשאי לערוך בדיקות מטעמו לצורך איבחון מצבו של הילד, ולא יהיה חייב לאמץ ממצאי איבחון שיוגשו לו מטעם מבקש הגמלה. צווי הביניים הללו בוטלו עם הינתן צו מוחלט במובן זה שהמוסד לביטוח לאומי מאמץ את דו"ח ועדת שטיינברג, על מסקנותיו ועל המלצותיו. בכלל זה, מודגשת קביעתה העיקרית של ועדת שטיינברג לפיה ילדים הסובלים מליקויי הרצף האוטיסטי הם "ילדים במצב פסיכיאטרי-התנהגותי דומה לאוטיזם", כמשמעות המונח לצורכי קבלת קצבאות נכות שונות מתוקף תקנות הביטוח הלאומי תשנ"ח-1998.
בחודש מאי 2008 מינה שר הרווחה יצחק הרצוג ועדת מומחים בראשות הפרופסור אברהם שטיינברג שתפקידה לדון בפן המקצועי של הסוגיות המועלות בעתירה. כתב המינוי הסמיך את הוועדה להערכת הרצף האוטיסטי לצורכי גמלה מהביטוח הלאומי לבחון שאלות שונות, ובין היתר את השאלה העומדת במוקד עתירה זו: "האם ילדים הסובלים מלקות הרצף האוטיסטי (PDD או ASD, לרבות PDD NOS ותסמונת אספרגר) הם במצב פסיכיאטרי-התנהגותי דומה לילד הסובל מאוטיזם?" כמו כן, התבקשה הוועדה לחוות דעתה באשר למבחנים שיש לערוך לשם אבחון ילדים הסובלים מליקויים כאמור, ובאשר לאפשרות להעניק להם גמלה באופן מדורג, בהתאם לממצאים שייקבעו באותם מבחנים.
מסקנותיה של הוועדה היו כי התקנה "כוללת בצורה ברורה את כל הרצף האוטיסטי, היינו PDD או ASD לרבות PDD NOS ותסמונת אספרגר". עוד המליצה הוועדה, כי לילדים עד גיל 7 שאובחנו כסובלים מליקויי הרצף האוטיסטי תוענק גמלה מלאה. לעומת זאת, ביחס לילדים בגילאי 7 ומעלה, המליצה הוועדה להעניק להם גמלה באופן מדורג, בהתאם לחומרת ההפרעה התפקודית בה הם לוקים, וללא קשר לאבחנה הספציפית בתוך הרצף האוטיסטי. דוח הוועדה הוסיף ופירט את מסקנות הוועדה גם בעניין יכולת האבחון ומידת הדיוק באבחון המאפיינים האמורים בגילאים שונים, ומתייחס למבחנים שיש לערוך לשם אבחון נכון של מאפיינים אלו.
ביולי 2009 קבע בית המשפט העליון בפסק דין 7879/09, כי יש מקום לעגן בצו את מסקנות והמלצות ועדת שטיינברג, אשר שני הצדדים מבקשים לאמצן, אך אין מקום לעגן בצו את הנהלים שגיבש המוסד לביטוח לאומי לצורך אבחון ילד כלוקה ברצף אוטיסטי מהטעם הבא: הנושא הבסיסי במחלוקת בעתירה זו מתייחס לפרשנותן של תקנות הביטוח הלאומי (דמי מחיה, עזרה ללימודים וסידורים לילד נכה), התשנ"ח-1998, ותחולתו של המונח "ילד הסובל מאוטיזם או מפסיכוזה וכן ילד במצב פסיכיאטרי-התנהגותי דומה לליקויים האמורים" על ילדים אוטיסטים. מוקד העתירה איננו בהליכי האבחון שנועדו לאבחן ילד כסובל מליקוי של רצף אוטיסטי. ועדת שטיינברג קבעה את העיקרון כי מי שלוקה ברצף אוטיסטי עונה על דרישת התקנות וזכאי לגמלה. עיקרון זה - הנטען על ידי אלו"ט והעמותה לילדים בסיכון ומוסכם גם על המוסד לבטוח לאומי - הוא שצריך להיכלל בצו המוחלט. לעומת זאת, דרכי האבחון ושיטות האבחון, והנהלים שגיבש המוסד בעניין זה, אינם חלק מהסעדים המבוקשים בעתירה, והם כלל לא עמדו לדיון ולבירור במסגרתה. משכך, אין בסיס מוסכם להכללת נוהלי המוסד בעניין דרכי האבחון במסגרת הצו המוחלט.
בפברואר 2011, פסק בית הדין הארצי לעבודה כי זימון להמשך קביעת הזכאות לגמלת ילד נכה במקרה של קביעת זכאות זמנית מעת הוצאת צווי הביניים על ידי בג"ץ ועד ליום ל-19 ביולי 2009, נחשב כבדיקה מחדש על פי התקנות, ובדיקה מחודשת היא מנוגדת להתחייבות שנתן המוסד לביטוח לאומי לבג"ץ, שלא יבדוק מחדש בתקופת צווי הביניים.
כיום
בהתאם לחוק הביטוח הלאומי, אזרחי ישראל המאובחנים על הרצף האוטיסטי זכאים לקצבת נכות אשר משולמת מדי חודש על ידי המוסד לביטוח לאומי, במסגרת ענף נכות שלו לכלל הנכים בישראל.
ילדים
הורים לילדים עם חשד לתסמיני אוטיזם מופנים אל רופא ילדים, על הרופא להפנות אותם למכון להתפתחות הילד או לגוף אבחון מוכר אחר ושם נערכים על ידי צוות מומחים בדיקות ואבחונים רב מקצועיים לצורך קביעת אוטיזם. לאחר שהילד אובחן כאוטיסט, המשפחה יכולה לפנות למחלקה לשירותים חברתיים באזור מגוריה בבקשה כי הילד יוכר כאוטיסט על ידי השירות לטיפול באדם עם אוטיזם במשרד הרווחה והשירותים החברתיים. במסגרת זו נקבעת מידת הזכאות לקבלת שירותיה (לצמיתות או באופן זמני).
ילדים מגיל 91 ימים עד גיל 18 שנים ו-3 חודשים שאובחנו על הרצף האוטיסטי זכאים לגמלה בשיעור 100% (3,295 ש"ח, נכון לשנת 2023). החל מגיל שלוש, ילדים שתלויים לחלוטין בעזרת הזולת זכאים לגמלה בשיעור 188% (6,194 ש"ח, נכון ל-2023), ומי שתלויים לחלוטין במידה רבה במיוחד בעזרת הזולת זכאים לגמלה בשיעור 235% (7,873 ש"ל, נכון ל-2023).
משפחה שיש בה שני ילדים או יותר זכאים לגמלת ילד נכה, תהיה זכאית לגמלה בשיעור מוגדל של 50% מאחוזי הזכאות עבור כל אחד מהילדים.
בוגרים
אוטיסט אשר הגיע לגיל 18 ו-3 חודשים זכאי לקצבת נכות כללית בהתאם לקביעת נכות רפואית וקביעת דרגת אי כושר הנקבעת על ידי ועדה מטעם משרד הרווחה. אנשים מעל גיל 18 שלא אובחנו כאוטיסטים בצעירותם, לא זכאים להשתתפות של קופות החולים במימון האבחון בבגרותם. על מנת לעבור אבחון אוטיזם לאחר גיל 18, נדרש אדם לקבל חוות דעת רשמית מפסיכולוג ומפסיכיאטר.
שיעור אחוזי הזכאים האוטיסטים לקצבת נכות בקרב כלל הזכאים
בסוף שנת 2016 היו בישראל כ-15 אלף ילדים אוטיסטים בעלי זכאות לקצבת נכות מביטוח לאומי אשר היוו כ-29% מכלל הילדים שזכאים לקצבה.
בסוף 2018 היו בישראל 17,687 ילדים אוטיסטים בעלי זכאות לקצבה.
בסוף 2021 היו בישראל כ-34 אלף ילדים אוטיסטים בעלי זכאות לקצבה אשר היוו כ-39% מכלל הילדים הזכאים לקצבה.
גיוס אוטיסטים לצה"ל
נערים ונערות המאובחנים כאוטיסטים זכאים לפטור משירות החובה בצה"ל ככלל הנערים המקבלים קצבת נכות בשיעור של 100%. ברוב המקרים נדרש הנער להתייצב בלשכת הגיוס למעט מקרים בהם המוסד לביטוח לאומי העביר את פרטיו הרפואיים לצה"ל לפני הגיעו לגיל 16 (הגיל בו נשלח הצו ראשון למלש"בים).
עם זאת, רבים מהאוטיסטים בחרו במהלך השנים להתנדב בצה"ל על אף הפטור ובנובמבר 2020 החלה לפעול תוכנית "תתקדמו" אשר מאפשרת לצעירים אוטיסטים בתפקוד גבוה להתגייס לצה"ל תחת פרופיל 64 או 45. כיום צה"ל הוא המעסיק הגדול בעולם של אוטיסטים כשבסוף שנת 2020 שירתו בצה"ל כ-200 אוטיסטים בשירות סדיר ובסוף שנת 2021 כ-500 אוטיסטים. בנובמבר 2022, שלושה חיילים על הרצף האוטיסטי יצאו לקורס קצינים לראשונה בתולדות צה"ל.
התנדבות בצה"ל
בנוסף ל"תתקדמו" קיימות מספר תוכניות שמטרתן לסייע לאוטיסטים הרוצים להתנדב בצה"ל:
שירות לאומי
בנוסף, מספר עמותות מציעות סיוע לאוטיסטים להשתלב במסגרת תוכנית השירות הלאומי.
אלימות נגד אוטיסטים בישראל
במהלך השנים תועדו מספר אירועים של התעללות באוטיסטים, שחלקם אף הסתיימו במותו של האוטיסט (כמו במקרה של איאד אל-חלאק). החוק המרכזי הבא לתת מענה לתופעה של אלימות, התעללות והזנחה של אנשים עם מוגבלות ובכללם אוטיסטים הוא חוק חובת הדיווח המהווה חלק מחוק העונשין ומחייב דיווח על פגיעה בחסר ישע.
בטלוויזיה
מספר תוכניות טלוויזיה ישראליות בחרו לשלב בתוכן דמויות אוטיסטיות ביניהן סדרת הדרמה הקומית על הספקטרום, סדרת הדרמה פלפלים צהובים, מלאך של אמא וכן מספר פרקים בתוכניות מציאות כגון סליחה על השאלה, כאן מקשיבים ואחד ממאה.
במוזיקה
בשנת 2019, הוקמה להקה ישראלית בשם "funky shunky", הלהקה היחידה בארץ שכל חבריה מצהירים על עצמם שהם על הספקטרום האוטיסטי.
בספרות
בשנת 2018, הוציאה הסופרת רבקה בן-דוד את ספרה "כלנית בעמק הגרוטאות", אשר מהווה סיפור אוטוביוגרפי על תלאותיה של ילדה בעלת תסמונת אספרגר, בישראל של שנות ה-60.
המקהלה הקאמרית רמת גן
המקהלה הקאמרית רמת גן הוקמה בשנת 1993 ופועלת בעיר רמת גן בתמיכת ראש העירייה והרשות לתרבות ולאמנות של העירייה. במקהלה מעל 50 זמרות וזמרים, רובם יוצאי המקהלות מקהלת רינת וזמרי קאמרן. רבים מהם סולנים, המופיעים באופן עצמאי, ויש בהם מוזיקאים מקצועיים.
בעלי תפקידים בולטים
מייסדת המקהלה, המנהלת המוזיקלית והמנצחת של המקהלה היא זמרת האלט ובוגרת המדרשה למוזיקה, חנה צור. מנצח המשנה של המקהלה הוא ריי פרנס, חבר המקהלה כזמר בס ונגן טרומבון ישראלי בולט, אשר כיהן כטרומבוניסט ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית במשך למעלה משלושה עשורים. את המקהלה ליוותה במהלך רוב שנותיה הפסנתרנית גבי ארגוב, וכיום המלווה של המקהלה הוא המלחין והפסנתרן אייל באט. זמרת הסופרן דפנה זהבי, חברת קיבוץ נען וכלתו של המלחין דוד זהבי, היא חברה ותיקה במקהלה.
פעילות
המקהלה מופיעה בקביעות במקומות שונים בארץ, בין היתר במוזיאון תל אביב לאמנות, במשכן לאמנויות הבמה, במועדון צוותא, בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובאולם הנרי קראון בירושלים. בין השאר, משתתפת המקהלה בקביעות בפסטיבל אבו גוש למוזיקה ווקאלית המתקיים פעמיים בשנה. המקהלה הופיעה גם בפסטיבל ליטורגיקה בירושלים ובפסטיבל למוזיקה ליטורגית "סאקרה" בנצרת. רבים מהקונצרטים של המקהלה הועברו בשידור חי על ידי רשות השידור הישראלית. בשנים האחרונות ערכה המקהלה סיבובי הופעות בספרד, בצרפת ובגרמניה.
רפרטואר
הרפרטואר העברי של המקהלה כולל יצירות מלב הקאנון של הזמר העברי כגון "שיר הרעות", "הליכה לקיסריה" ו"עטור מצחך", לצד פיוטים ומזמורים מהמסורת היהודית כמו "צור משלו אכלנו" ולצד שירים אומנותיים ישראליים מודרניים, כגון "אני רוצה להיכנס לספר בראשית" – מחזור שירי תנ"ך שכתבה נאוה סמל והלחינה אלה מילך-שריף.
המקהלה השתתפה בהקלטת הפסקול של הסרט "רשימת שינדלר" מאת סטיבן ספילברג.
מרגז
מֵרְגֶז (מערבית ברברית: مرقاز, נקניקייה) הן נקניקיות אדומות חריפות מהמטבח הצפון אפריקאי. הן נפוצות בעיקר במטבח הלובי, ובמטבח התוניסאי. גם בצרפת, בישראל, בבלגיה ובארצות אליהן הגיעו באמצעות מסורות הבישול שהביאו עמם מהגרים מצפון אפריקה.
מרגז עשויות בשר כבש או בשר בקר ומתובלות במגוון תבלינים, כגון סומק, פפריקה, פלפל קאיין או אריסה המקנים להן את צבען האדום. בנקניקיות מרגז אותנטיות, החלק החיצוני העוטף של הבשר עשוי מעיים.
מסורתית מקובל להכינן סמוך להגשתן, ולהגישן צלויות או עם קוסקוס. מרגז שיובשו בשמש מוספות לתבשילי טאג'ין. הן נאכלות גם בכריכים.
יצחק יחיאל יעקובוביץ
הרב יצחק יחיאל יעקובוביץ (ו' באייר תר"צ, מאי 1930 – ג' בשבט תשע"ט, 9 בינואר 2019) היה רבה הראשי האשכנזי של הרצליה במשך 66 שנה.
תולדותיו
נולד בגרמניה, בנם של הרב חיים יוסף יעקובוביץ, ר"מ בישיבת פרנקפורט, ודינה, בתו של הרב גרשון פוזן, מדייני העיר. בשנת תרצ"ה (1935) עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והם התיישבו בירושלים. בסוף שנות ה-30 נמנה אביו עם מייסדי ישיבת קול תורה.
היה מראשוני תלמידי ישיבת פוניבז' בחורף תש"ד. בשנות ה-50 נישא לשפרינצה מובשוביץ, בתו של הרב בנימין מובשוביץ, רבה של הרצליה ומייסד ישיבת השרון. לאחר נישואיו הצטרף לצוות רבני הישיבה, לצד דודנו הרב יעקב אדלשטיין.
לאחר פטירת חותנו הרב בנימין מובשוביץ, בשנת תשי"ג (1953), התמנה תחתיו כרבה של הרצליה בהמלצת החזון איש, והחל לכהן בתפקידו כשהוא בשנות העשרים לחייו. כרב העיר נאבק מספר פעמים כנגד חילול שבת בעיר, ואף נעצר, נשפט, הורשע ונקנס. במקביל המשיך לשמש כר"מ בישיבת השרון וכאחד מראשי כולל אברכים חרדי בעיר, והיה מראשוני הפעילים לחיזוק הדת לעולים החדשים במעברות. ראה באדמו"ר מגור ה"בית ישראל" אחד ממוריו הרוחניים והרבה להתייעץ עמו.
הרב יעקובוביץ כיהן כרב העיר הרצליה במשך 66 שנים, עד לפטירתו בג' בשבט תשע"ט (9 בינואר 2019).
משפחתו
אחותו היא הסופרת החרדית רבקה שזורי ואחיו הוא הרב מאיר ישראל, ממייסדי מודיעין עילית ומי שכיהן כרב המקוואות בעיר. גיסיו הם הרב אורי קלרמן - שהיה מראשי ישיבת כנסת חזקיהו, הרב אברהם ארלנגר - מראשי ישיבת קול תורה, הרב אברהם עמרם קוך המכונה הצדיק מחיפה, והרב צבי ובר - רב שכונת נווה יעקב וחבר בד"ץ שארית ישראל.
בניו:
שמואל קרן
שמואל קרן (נולד ב-1947 בגרמניה) הוא תת-אלוף (במיל') בצה"ל, תפקידו האחרון במערכת הביטחון היה ראש מפא"ת.
ביוגרפיה
תא"ל קרן (במקור ביינהורן) החל את מסלולו הצבאי במסגרת העתודה האקדמית, ובשנים 1965–1969 למד לקראת תואר ראשון בפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון שבחיפה. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין תותחנים בחטיבה 14.
בשנת 1976 קיבל קרן דרגת סא"ל והתמנה לתפקיד ראש ענף מחקר ופיתוח במפקדת קצין תותחנים ראשי. בשנת 1981 קיבל דרגת אל"ם והתמנה לתפקיד ראש מחלקת תורת לחימה ופיתוח אמל"ח (תו"פ) וב-1984 התמנה לתפקיד סגן ראש תו"פ במפקדת חילות השדה (מפח"ש). ב-1985 התמנה לתפקיד רמ"ח תכנון ותקציבים במפח"ש, וב-1986 קיבל דרגת תא"ל ומונה לתפקיד ר' מו"פ במפא"ת.
ב-1992 השתחרר קרן מצה"ל ועבר לתעשייה הצבאית, שם מילא את תפקידי הסמנכ"ל למו"פ מאוחר יותר משנה המנכ"ל למו"פ ומנהל קבוצת המערכות. תפקידים אלה מילא קרן עד שנת 2000, אז מונה למנכ"ל תע"ש (במשך השנים 1998–2003 היה יו"ר הוועדה העליונה לדירוג מחקר בצה"ל).
ב-2002 מונה תא"ל (מיל') שמואל קרן לתפקיד ראש מפא"ת במקומו של אלוף יצחק בן ישראל שהשתחרר מצה"ל. תא"ל (מיל') קרן שימש בתפקיד ראש מפא"ת עד שנת 2010.
קרן נשוי לאב (חוה) לבית סומר ואב לשני ילדים, אחיו של מבקר מערכת הביטחון לשעבר, תא"ל (מיל') יוסי ביינהורן.
איליין שוולטר
איליין שוולטר  (באנגלית: Elaine Showalter; נולדה ב-21 בינואר 1941) היא מבקרת ספרות יהודייה-אמריקאית, חוקרת פמיניסטית בנושאים תרבותיים וחברתיים. היא שפיתחה את רעיון הגינוקריטיציזם בחקר הספרות והייתה אחת ממייסדות ביקורת ספרות פמיניסטית באקדמיה בארצות הברית. שוולטר עסקה בתחומי מחקר אקדמיים, ערכה וכתבה ספרי עיון רבים ומאמרים במגוון נושאים, מביקורת ספרות פמיניסטית ועד לנושאי תרבות פופולרית, כגון אופנה וידוענות.
תולדות חייה
שוולטר נולדה ב-1941, בקיימברידג' מסצ'וסטס. בתו של פיל קוטלר, סוחר צמר, וויולט רוטנברג-קוטלר עקרת בית. אביה נולד בקייב ולא סיים את לימודיו בבית ספר היסודי, אמה הייתה עקרת בית שסיימה את לימודי התיכון. שוולטר נחשפה ונמשכה לפמיניזם בעקבות חוסר שביעות הרצון של אמה מחייה. היא נישאה לאינגליש שוולטר, פרופסור לספרות צרפתית ב-8 ביוני 1963 (הוריה התכחשו לה מכיוון שבעלה לא היה יהודי והם לא אהבו את שאיפותיה האקדמיות). יש להם שני ילדים – ווינקה שוולטר לה-פלר כותבת נאומים מקצועית, שצורפה לסגל הבית הלבן בתקופת הנשיא ביל קלינטון, ומייקל שוולטר, שחקן וקומיקאי.
השכלה והתפתחות מקצועית
שוולטר סיימה בשנת 1962 לימודי תואר ראשון במכללת ברין מאר. ב-1864 קיבלה תואר שני ב-1964 מאוניברסיטת ברנדייס ובשנת 1970 תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
בשנות השישים המאוחרות הפכה לפעילה בתנועת נשים וכיהנה כנשיאת סניף פרינסטון של "ארגון נשים לאומי (NOW)" בשנת 1969. מעורבותה בארגון זה הביאה אותה לניו-יורק ושם פגשה נשים מנהיגות של התנועה הפמיניסטית, בעיקר יצרה קשר עם הפעילה הרדיקלית קייט מילט ועם ההיסטוריונית לינדה נוכלין.
לאחר קבלת תואר הדוקטור מונתה למרצה במחלקה לאנגלית. ב-1974 הועלתה לדרגת פרופסור חבר. היא זכתה במספר רב של פרסים על מחקריה, בהם מלגת גוגנהיים (1977-78) ומלגת רוקפלר למדעי הרוח (1981-82). שוולטר כיהנה בעבר כנשיאת האגודה לשפות מודרניות. ב-2011 התקבלה כעמיתה באגודה המלכותית הבריטית לספרות.
ב-1984 הצטרפה לסגל אוניברסיטת פרינסטון במעמד של פרופסור לספרות אנגלית. ב-2003 יצאה לפרישה מוקדמת ומאז שוולאטר מופיעה רבות בתקשורת כפרשנית לתופעות תרבותיות וחברתיות.
תרומתה למחקר
שוולטר ידועה במחקריה החלוציים בנושאי ספרות פמיניסטית שעסקו בספרות ויקטוריאנית מהמאה ה-19. היא מנתחת באופן פרובוקטיבי את הדיכוי של נשים בהיסטוריה בספרות הפסיכיאטריה. העבודה החדשנית שלה בתחום עוסקת בטירוף ובהיסטריה בספרות במיוחד בכתיבה של נשים ובתיאור של דמויות נשיות. במהלך פרסום מחקריה החלה לבסס לעצמה שוולטר מוניטין כחוקרת ספרות פמיניסטית. בעבודותיה היא מנסה להנכיח את קיומה של מסורת נשים בספרות כדי לאתגר את ההגמוניה של הקאנון הספרותי הנשלט על ידי גברים. שוולטר פרצה דרך כשכתבה על מסורת הכתיבה הנשית באנגליה כשהיא למעשה טוענת שהכתיבה הזו היא תוצר של תת-תרבות נשית של ערכים, חוויות והתנהגויות שבאו לידי ביטוי בכתיבה הנשית הפורה באנגליה בסוף המאה ה-18 תחילת המאה ה-19.
שוולטר תוארה במילון הביוגרפי הספרותי כאחת ממייסדות הביקורת הפמיניסטית בספרות ואחת מהחשובות והמשפיעות ביותר בתחום זה. היא טבעה את המושג "גינוקריטיציזם" בחקר הספרות ונודעה במחקריה וברעיונותיה על נשים כסופרות ועל נשים כקוראות.
בין השנים 1975–1981 שוולטר פרסמה שלושה מאמרים בכתבי עת אקדמאיים שהפכו להיות הבסיס של ההשקפה הביקורתית הספרותית שלה והפכו לעקרונות מרכזיים של ביקורת ספרות פמיניסטית אמריקנית. שוולאטר פרסמה שלוש מסות וריכזה אותן בספר שנקרא: A Literature of their own.
המסה הראשונה פורסמה בשנת (1975) "Literary criticism" בוחנת גישות שונות בביקורת הפמיניסטית ומתבססת על הביקורת של המודל Anti female – מודל שמבוסס על קריאה מסורתית וספרות קאנונית. במסה זו שוולאטר בוחנת כותבות משניות שמוצגות כתת-תרבות מבחינה רעיונית היסטורית היא מציגה שתי גישות פמיניסטיות שבוחנות את הנחות הבסיס המסורתיות בקריאה של קאנונים ספרותיים, ובחינה מחדש של כותבות סופרות שנחשבו ככותבות שוליות ולמעשה דחיקתן לשוליים ביטאה את הרעיון שקיימת תת-תרבות נשית היסטורית שנדחקה לקרן זווית.
במסה השנייה (1979) "Toward A Femnist Poetics" שפורסמה במקור באנתולוגיה של מרי יעקובוס, הציגה שוולאטר את המושג גינוקריטיציזם – דרך ביקורת פמיניסטית על הספר "ראש העיר קסטרברידג'" של תומאס הרדי.
המסה השלישית (1981) "Feminist Criticism in the Wilderness" התייחסה לתאוריה על הנשים שפותחה באוניברסיטת אוקספורד על ידי שירלי ואדווין ארדנר שטענו שנשים הן קבוצה מושתקת על יד הקבוצה הגברית השלטת ותופעה זו באה לידי ביטוי בכתיבה הספרותית. במסה זו טוענת שוולאטר שהכתיבה הנשית טומנת בחובה שיח כפול שמביע תמיד את המורשת החברתית ספרותית ותרבותית של המושתק ושל החבר בקבוצה הדומיננטית.
שוולטר בוחנת את הספרות מנקודת מבט תרבותית נשית ולא מתוך נקודת מבט אנדרוצנטרית. שוולאטר מנסה לחלץ את הכתיבה הנשית מהמקום השולי אליו נדחקה, כפי שנשים נדחקו בתחומים אחרים, או המשיכו חשיבה ומסורת גברית. שוולאטר טוענת שמבקרות פמיניסטיות חייבות להשתמש בניתוחים תרבותיים כדרכים להבין מה כותבות נשים, ולא להכתיב את מה שהן צריכות לכתוב. שוולטר לא תומכת בהפרדה של הכתיבה הנשית מהכתיבה הגברית. היא טוענת שהגישה הנכונה היא התמקדות בטיפוח נקודת מבט תרבותית נשית חדשה של מסורת פמיניסטית בתוך המסורת והתרבות הגברית. שוולטר טוענת שככל שייחשפו מסורות כתיבה נשיות שהסתתרו תחת הכתיבה הגברית המסורתית, ניתן יהיה לגלות תרשים חברתי חדש של המצב התרבותי של הנשים.
גינוקריטיציזם –
שוולטר טבעה את המושג "ג]ינוקריטיציזם" כדי לתאר ביקורת ספרותית המבוססת על נקודת מבט נשית, כמשקל נגד לביקורת השלטת, שהיא אנדרוצנטרית בעיניה. בספרהּ לקראת פואטיקה פמיניסטית: (1979) היא הציגה את המושג ג]ינוקרטיציזם. מושג זה עוסק בביקורת פמיניסטית ושואף לפתח כלים למחקר של הספרות הנשית. הגינוקריטיזים הוא כלי לניתוח טקסטים ביקורתי המאפשר לראות מבעד לעיניים הגבריות הקאנוניות של הספרות את הקול הנשי שקיים בתוך הכתיבה ומנכיח אותו. הגינוקריטיציזם מחייב אותנו להפסיק לכרוך את הספרות הנשית יחד עם כבלי הספרות הקאנונית הגברית וכך נוכל ולהתמקד בעולם התרבות הנשי ולהבין שהתרבות הנשית היא אחרת, שונה מהתרבות הגברית ההגמונית השלטת. שוולאטר אומרת שקיים קושי בלמצוא את הקול הייחודי בכתיבה הנשית וזוהי משימה חלקלקה ותובענית התלויה בהבנה ופרשנות אקטיבית של הטקסט.
הגינוקריטיציזם מבקש להתבונן באישה הכותבת ולהקשיב לתרבות הנשית כפי שהיא נשקפת מאותה כתיבה ובמקביל להתבונן בקורא ולבקש ממנו קריאה אקטיבית. תהליך קריאה זה של שוולטר מנסה לפענח את היחידות הקטנות שמרכיבות בסופו של דבר את בניית משמעות הטקסט מתבסס "ומתמקד בסקירה ובפענוח של ההקשרים הסמויים בין הטקסטואליות ובין הסקסואליות, בין הכללי לבין המגדר של הקוראת והכותבת".(פלגי הקר 2005).
הגינוקרטיציזם מתמקד בקורא ולא רק בכותב. ההתמקדות היא בשני סוגי קריאה: בקריאה פמיניסטית אקטיבית או בדרך קריאה נשית פאסיבית. ההבדל בין שני סוגי הקריאה מתמקד בכך שהקריאה הפמיניסטית מתאפיינת במודעות ובמכוונות שמטרתה המוצהרת היא חשיפתה של המניפולציה הגברית. הקריאה הפמיניסטית מניחה מראש את המוגבלות של הקריאה הנשית.
בניגוד לביקורות המסורתיות הספרותיות הגינוקריטיציזם מנסה ליצור ניתוח ספרות שנכתבה על ידי נשים ולפתח מודלים של פרשנות המבוססים על ניסיון של נשים. שוולטר מנסה להפוך את התאוריה לפרקטית ומיישמת את המושג בבחינת הכתיבה של כותבות אנגליות מהמאה ה-19.
תרבות פופולרית
משנות ה-80 שבהן וולטר הרחיבה את השקפתה הביקורתית מביקורת ספרות לביקורת והתבוננות בחברה ובתרבות. היא התמקדה בנושאים של בריאות הנפש וביטויים של נושאים מיניים. שוולטר טוענת שהפמיניזציה של הטירוף התחוללה במאה ה-19 כשהנשים הפכו לנמענים המרכזיים של הטיפול הפסיכיאטרי. בספרה שפורסם בשנת 1990 Sexual Anarchy: Gender and Culture at the fin de Siècle מציגה ניתוח ספרותי ותרבותי של המשבר שחל בין השנים 1890–1990 שנגרם עקב השחרור המיני ובא לידי ביטוי לדעתה בתסמיני חרדה יחד עם המחלות שנלוו לכך כמו עגבת ואיידס.
שוולאטר מדגימה כיצד רעיונות תרבותיים על התנהגות נשית ראויה עיצבו את ההגדרה והטיפול של טירוף נשי מהתקופה הוויקטוריאנית ועד ימינו.