cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיימון פג
סיימון פג (באנגלית: Simon John Pegg; נולד ב-14 בפברואר 1970) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, קומיקאי, תסריטאי, מפיק ומדבב אנגלי. זכה לפרסום רב על הופעותיו לצידו של ניק פרוסט בקומדיות "שוטרים לוהטים", "מת על המתים", "סוף העולם" ו"פול". בהוליווד התפרסם בזכות תפקידי המשנה שלו בשוברי הקופות "סטארטרק", "משימה בלתי אפשרית 3", "משימה בלתי אפשרית 4", "משימה בלתי אפשרית 5" ו"משימה בלתי אפשרית 6".
ביוגרפיה
נולד בשם סיימון ג'ון בקינגהאם (Simon John Beckingham) בברוקוורת', מחוז גלוסטרשייר שבדרום-מערב אנגליה, למשפחה מרקע נוצרי. הוריו הם ג'יליאן רוזמרי (לבית סמית'), ומוזיקאי הג'אז ג'ון הנרי בקינגהאם. לאחר גירושי הוריו, אמו נישאה בשנית ושם משפחתו שונה לזה של אביו החורג, "פג". לו תואר בלימודי דרמה מאוניברסיטת בריסטול.
קריירה
פג החל את שיתוף הפעולה הארוך והפורה שלו עם הבמאי אדגר רייט בשנת 1996 בסדרה הקומית "אסיילום". ב-1998 חבר אל הקומיקאי בילי ביילי במיני סדרת הסטנדאפ שיצר "זה ביל ביילי?". התפרסם לראשונה בבריטניה בשנת 1999 כשיצר וכתב ביחד עם השחקנית ג'סיקה סטיבנסון את הסיטקום "מחוקים" (Spaced). בסדרה שאותה ביים אדגר רייט שיחק פג בתפקיד הראשי של טים ביסלי וזכה להצלחה מקומית גדולה, שבאה לידי ביטוי במועמדות לפרס באפט"א לקומדיית המצבים הטובה ביותר. בנוסף היה מועמד על משחקו לפרס פריצת השנה בטקס פרסי הקומדיה הבריטית. בסדרה גם התגלה לראשונה את הקומיקאי ניק פרוסט, חבר קרוב ושותף בפועל של פג בסרטיו. זכה להצלחה מקומית יחסית באותה העת גם בזכות תפקידו בסדרה הקומית "Big Train". בשנה בה פרץ זכה פג גם לערוך את הופעתו הקולנועית הראשונה בקומדיה "מלון פרדיסו".
ב-2008 שיחק בקומדיה "איך לאבד חברים ולהרחיק אנשים" בתפקיד העיתונאי הבריטי סידני יאנג. ב-2009 התפרסם בסרט ה-11 במספר בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים" "סטארטרק" בתפקיד המנוען של הספינה מונטגומרי סקוט. כמו כן גם דיבב בסרט האנימציה "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים" את דמותו של הסמור באק. ב-2010 שיחק בתור שודד הקברים ויליאם בורק לצידו של אנדי סירקיס בקומדיה "בורק והאר" ודיבב את דמותו של העכבר הלוחם ריפצ'יפ בסרט "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר". ב-2011 כתב ביחד עם ניק פרוסט את הקומדיה "פול" ושיחק לצידו בתור חובב הקומיקס גרהאם וילי. פג ופרוסט שיתפו פעולה גם בהפקתם של סטיבן ספילברג ופיטר ג'קסון "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן" בתור צמד הבלשים תומסון ותומפסון. בסוף אותה שנה הופיע בפעם השנייה בתפקיד בנג'י דאן בסרט "משימה בלתי אפשרית 4", אותו מגלם גם בהמשכו "משימה בלתי אפשרית 5". בשנת 2013 התארח לשני פרקים במיני-סדרה של רשת TNT, "מוב סיטי" בתפקיד של האקי נאש, סטנדאפיסט שסוחט את המוב.
בשנת 2016 שיחק בסרט המדע בדיוני "סטארטרק: אל האינסוף" לצד כריס פיין, זואי סלדנה ואידריס אלבה, הסרט הוא הסרט ה-13 במספר בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים" ומשמש כהמשכו הישיר של הסרט "האויב בתוכנו - סטארטרק" משנת 2013. בנוסף גם כתב את התסריט לסרט.
חיים אישיים
ב-2005 נישא בגלאגזו ליח"צנית בתעשיית המוזיקה מורין מק'קאן, ולהם בת אחת שנולדה ב-2009. מתגוררים באנגליה.
קירן ריצ'רדסון
קירן אדוארד ריצ'רדסון (באנגלית: Kieran Edward Richardson; נולד ב-21 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה מקצועית
אחרי ששיחק בקבוצות הנוער של ווסטהאם יונייטד ומנצ'סטר יונייטד, ביסס ריצ'רדסון את מעמדו בקבוצת המילואים של מנצ'סטר. הוא קיבל את המספר 42 בקבוצת הבוגרים, אך לא הצליח לערוך את הופעת הבכורה שלו באותה עונה.
מערת טיטו בוסטייו
מערת טיטו בוסטייו (בספרדית: cueva de Tito Bustillo, או באסטורית: El Pozu'l Ramu) שוכנת במועצה העירונית בקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד.
היא התגלתה בשנת 1968 על ידי קבוצת חוקרי מערות מטורבלנקה, בהדרכת כמה צעירים מהעיירה. כעבור שלושה שבועות נפטר סלסטינו "טיטו" בוסטייו (Celestino "Tito" Bustillo) בתאונת טיפוס הרים והם כינו את המערה לכבודו, מכיוון שאחותו הייתה בין המגלים המקוריים של המערה. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
קירן ריצ'רדסון
קריירה מקצועית
בתחילת העונה ההבאה מספרו שונה ל-23. בעונה זו יכולתו של ריצ'רדסון הדרדרה, והוא הופיע רק שלוש פעמים במדי הקבוצה, וכולן היו רק בגביע הפוטבול ליג ובגביע ה-FA.
מערת טיטו בוסטייו
גישה למערה
בשנת 1969 שיקם חבר הנאמנים של המערות הפרהיסטוריות של אסטוריאס את הכניסה המקורית שנחסמה עד אז על ידי מפולת שהתרחשה לאחר תקופת התרבות המגדלנית (לפני כ-16,500 ל-14,000 שנים), ובשנת 1970 פתח חבר הנאמנים פתח כניסה נוסף באמצעות קידוח מנהרה בסלע באורך 165 מטר סלע במרחק של שלושה קילומטרים מהעיירה ריבאדסיה.
קירן ריצ'רדסון
קריירה מקצועית
בתחילת עונת התחיל ריצ'רדסון להשתלב יותר בקבוצתו, וכבר בחצי העונה הוא הספיק להבקיע שער בתשע הופעות. אך בחלון ההעברות בינואר החליט מאמן הקבוצה, אלכס פרגוסון להשאיל אותו לווסט ברומיץ' אלביון כדי שיצבור ניסיון. תחת המאמן החדש, בראיין רובסון השפיע בצורה מיידית על החששות של ברומיץ' מירידת ליגה. הוא פתח בצורה סדירה בהרכב, בתפקיד קשר מרכזי. הוא הבקיע 3 שערים ב-12 הופעות בברומיץ', והוא וקבוצתו נמנעו מירידת ליגה למרות שפתחו את המחזור האחרון של הליגה מתחת לקו האדום.
בתחילת עונת ביטל ריצ'רדסון את האפשרות של הארכת חוזה בברומיץ', כדי לשחק בעונה זו באולד טרפורד. את ההופעה הראשונה שלו ב-11 הראשונים של היונייטד בספטמבר 2005 כשהוסט מעמדתו הרגילה לעמדת המגן השמאלי במקום גבריאל היינצה הפצוע. אחרי לא הרבה זמן חזר ריצ'רדסון לעמדתו הרגילה, והיו לו כמה הופעות טובות במדי הקבוצה. את יום הולדתו ה-21 הוא חגג עם הארכת חוזה ביונייטד לארבע השנים הבאות. באותה עונה הוא הבקיע 6 שערים ב-36 הופעות.
בעונת רוב הפעמים שריצ'רדסון היה יכול להוכיח את עצמו היו רק בגביע הפוטבול ליג ובגביע ה-FA. פרגוסון כעס על היכולת של ריצ'רדסון אחרי המשחק נגד קרו אלכסנדרה בגביע הפוטבול ליג, ולאחר מכן הודיע בפומבי שריצ'רדסון ואחרים "יבלו" את זמנם בקבוצת המילואים של היונייטד. אוהדי היונייטד לא אהבו את ריצ'רדסון, וטענו שיש לו גישה עצלנית ובמגזין אוהדי היונייטד הודבק לו הכינוי "אדון סנוב".
מערת טיטו בוסטייו
המעבר המרכזי
דרך המנהרה נכנסים למערה ומגיעים למעבר שהוא קטע מנהרה הארוך מבין שלושת הענפים של המערה. לאורך נתיב זה, אשר גם בזמנו נחסם על ידי מפולת נוספת, ישנה מצד ימין גומחה של סימני של מגן באדום, המזוהים כמייצגים את הפות של האישה, כאזכור של פוריות. לאחר 540 המטרים במעבר זה מגיעים לחדר בו המערה מתפצלת לשלושה ענפים.
קירן ריצ'רדסון
קריירה מקצועית
ב-16 ביולי 2007 קנתה סנדרלנד את ריצ'רדסון ממנצ'סטר יונייטד בסכום של 5,500,000 ליש"ט. ריצ'רדסון חתם על חוזה של 4 שנים בסנדרלנד והתאחד עם הקפטן שלו ביונייטד לשעבר, כעת המאמן שלו רוי קין.
מערת טיטו בוסטייו
המעבר המרכזי
מימין המערה ממשיכה לכיוון הכניסה המקורית, שם נמצא האתר החשוב והנרחב ששימש כמטבח והיו בו כלי האוכל של האדם הפרהיסטורי, מכיוון ששם הייתה הכניסה ששימשה את המשפחות שהתגוררו במערה. בחדר שבו מתרחש הפיצול לשלושה כיוונים, יש כתם של ציור המתאים לסוס הצבוע באדום כהה, כמעט סגול. הציור מטושטש מאוד מכיוון שמים זרמו על הסלע בזמן שיטפון.
קירן ריצ'רדסון
קריירה מקצועית
ריצ'רדסון התחיל את עונת בצורה פושרת, אך התברר שהוא סובל ממשבר מאמץ. פציעה זו גרמה לו להיות מושבת לארבעת החודשים ההבאים. את השער הראשון שלו בסנדרלנד הוא הבקיע ב-29 בדצמבר 2007 נגד בולטון וונדררס. מאז סבל ריצ'רדסון מעוד פציעה, בגיד הברך.
מערת טיטו בוסטייו
המעבר המרכזי
משמאל המערה שמובילה לחדר הציור. בהליכה לאורכה משאירים מאחור, מימין, נקיק בעומק של כעשרים מטרים שבתחתיתו זורם נחל. קצת יותר רחוק על הקיר מתחיל אוסף הציורים יוצא דופן בן אלפי שנים.
קירן ריצ'רדסון
קריירה מקצועית
בעונתו ההבאה בלט ריצ'דסון במדי קבוצתו, והקבוצות בולטון וונדררס וניוקאסל יונייטד התעניינו בשירותו, אך המאמן ריקי סברגיה התעקש שהוא לא למכירה.
מערת טיטו בוסטייו
חדר הציורים
הציורים מתחילים ככתמים אדומים. במרחק קצר מהם, וקרוב מאוד לגובה הקרקע, יש כמה דמויות קטנות: שני איילים, ככל הנראה רצים זה אחר זה, תחומים בקו שחור וצבועים בחום בהיר למילוי פנים הציור.
קירן ריצ'רדסון
קריירה מקצועית
שערו הראשון ב הגיע במשחק מול ווסטהאם שנגמר בתוצאה 2-2. בעונה זו תופקד ריצ'רדסון בכמה עמדות כולל קשר מרכזי, קשר הגנתי ואפילו מגן שמאלי. ההופעות הטובות שלו בקבוצה הובילו לשמועות שיכלל בסגל נבחרת אנגליה במונדיאל.
בתחילת העונה ההבאה האריך ריצ'רדסון את חוזהו בשלוש שנים נוספות בסנדרלנד. בעונה זו ריצ'רדסון מתופקד רק כמגן שמאלי.
מערת טיטו בוסטייו
הפאנל המרכזי
בהמשך הסלע מתיישר ויוצר משטח חלק, נוח מאוד לצביעה וחריטה. הדמות הראשונה המזוהה בפאנל זה היא של איילה תחומה בקו שחור, וקרוב אליה ראש סוס המצויר גם הוא בקו שחור. בין שתי הדמויות יש חמישה סוסים, איילה, ושני איילים. כמו כן, בתוך לוח זה יש שתי דמויות סוסים חרוטות, ראש צבי וראש צבייה, פר ושני ראשי צבאים נוספים.
קירן ריצ'רדסון
קריירה מקצועית
ב-2012 עבר ריצ'רדסון לפולהאם ולאחר שהמועדון ירד לצ'מפיונשיפ בשנת 2014 עבר לאסטון וילה שם שיחק עד שנת 2016 והיה שותף לנשירת הקבוצה לליגת המשנה האנגלית. ב-12 באוקטובר 2016 חתם בקארדיף סיטי אולם שוחרר ממנה כעבור חודשיים.
קריירה בינלאומית
קירן ריצ'רדסון היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת אנגליה עד גיל 21. שיחק במהלך אליפות אירופה לנבחרות צעירות ב-2007 לצד טום הדלסטון ואשלי יאנג ובסך הכל היו לו 12 הופעות וכיבוש בודד.
מערת טיטו בוסטייו
הפאנל המרכזי
כל הדמויות המצוירות גדולות, אורכן עולה על שני מטרים. הם מיוצרים בעזרת מגוון צבעים: שחור, אדום, סגול וחום. רוב הדמויות משורטטות תחילה באמצעות חריטה, לעיתים עמוקה ופעמים אחרות שטחית מאוד.
הפאנל השני
מול הפאנל הגדול הזה יש עוד אחד שכנראה היו מצוירים בו מספר דמויות, אך כיום ניתן לזהות רק פרה וביזון. ההשערה היא שלציורים יש מטרה פולחנית לשיפור הציד.
דמוי אנוש
בשנת 2000 התגלתה בחלק העמוק והבלתי נגיש ביותר של המערה דמות של צורה אנושית, תערובת של אישה וגבר. תיארוך פחמן-14 הוכיח שזהו הציור העתיק ביותר, בן 33,000 שנים בערך. חלק מהמדענים טוענים כי את הציור עשה האדם הניאנדרטלי אם כי סברה זו לא הוכחה.
מרכז אמנות הסלע של טיטו בוסטייו
במרץ 2011 נחנך מרכז אמנות הסלע טיטו בוסטייו (Centro de Arte Rupestre Tito Bustillo), פרויקט מוזיאוני להפצת וקידום אמנות הסלע הפלאוליתית של אסטוריאס. המרכז נמצא 250 מטרים מהמערה על שטח של 6,500 מטרים רבועים ב-3 מפלסים: קומת הכניסה, קומת מרכז אמנות וקומת תצפית.
המוזיאון משלב מערכות אורקוליות, שבאמצעות טכנולוגיות חדשות ומערכות אינטראקטיביות מודרניות, נועדו להנגיש תוכן אמנותי והיסטורי.
הדיוויזיה ה-121 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-121 (בגרמנית: 121. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-25 במרץ 1915, ולמפקדה מונה ארנסט וגנר. בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית והשתתפה בקרב ורדן וב, וב-18 ביולי 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת ברוסילוב. בשנת 1917 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה בקרב פשנדל ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ובכלל זה ב, ולאחר מכן לחמה ב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ופורקה ב-17 בדצמבר 1918.
MEIDEX
ניסוי ה-MEIDEX (באנגלית: Mediterranean Israel Dust Experiment) הוא אחד מהניסויים הישראליים שבוצעו במעבורת החלל "קולומביה" במשימת STS-107 בשנת 2003.
המטרה העיקרית של ניסוי זה הייתה לחקור כיצד ענני אבק וסופות אבק משפיעים על האטמוספירה ועל התחממות כדור הארץ. חקירה זו בוצעה באמצעות שימוש בחיישנים שהופעלו מרחוק, על ידי אסטרונאוטים על סיפון מעבורת הקולומביה, וכן באמצעות ביצוע תצפיות על פני הים ועל שטח מדברי. החיישנים והתצפיות אפשרות לבחון את רצף המרחב-זמן ואת התכונות הפיזיקליות של האבק המדברי המצוי באטמוספירה שמעל צפון אפריקה, המזרח התיכון והאזורים במדבר סהרה אשר משתרעים על האוקיינוס האטלנטי.
מטרה נוספת של הניסוי הייתה לבדוק את השפעת הברקים על האטמוספירה העליונה. ברקים חזקים פולטים גלים אלקטרומגנטיים המייצרים צורות בעלות הילה אדומה מעל לברקים. ההילה האדומה הזאת מכונה שדוני ברקים (או לחלופין "פיות"). התופעה של ה"שדונים" מתקיימת במשך כאלפית השנייה. במסגרת הניסוי, נערכו תצפיות על תופעה זו.
יוהאן כריסטיאן פבריציוס
יוהאן כריסטיאן פבריציוס (בדנית: Johann Christian Fabricius; 7 בינואר 1745 – 3 במרץ 1808) היה אנטומולוג דני המתמחה בחרקים, שכללו באותה תקופה את כל פרוקי הרגל: חרקים, ארכנידים, סרטנים ואחרים. הוא היה תלמידו של קרל לינאוס, ונחשב לאחד האנטומולוגים החשובים ביותר של המאה ה-18, לאחר שתיאר כמעט 10,000 מינים של בעלי חיים, וביסס את הבסיס לסיווג המודרני של החרקים.
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס (באנגלית: Princess of Wales's Royal Regiment) הוא רגימנט חיל רגלים של הצבא הבריטי אשר מכיל 3 גדודים. הרגימנט נוצר בשנת 1992 כאיחוד של רגימנט המלכה ורגימנט המפשייר המלכותי, שני רגימנטים שנוצרו גם הם מאיחוד לאורך השנים של 12 רגימנטים היסטוריים. הזהות הגאוגרפית של רגימנט הנסיכה מוויילס כולל את אזור לונדון, מחוזות דרום-מזרח אנגליה, האי וייט ואיי התעלה - אזורים אלו מהווים את אזורי הגיוס של חיילי הרגימנט כמו גם את האזורים הגאוגרפיים של הרגימנטים ההיסטוריים המרכיבים אותו.
יוהאן כריסטיאן פבריציוס
אבולוציה
הרעיונות האבולוציוניים של פבריציוס אינם ידועים. הוא האמין שמקור האדם בקופים הגדולים ומינים חדשים יכולים להיווצר על ידי הכלאה של מינים קיימים. הוא גם נקרא "אבי לאמארקיזם" מאחר שהאמין כי מינים חדשים יכולים להיווצר מהסתגלות מורפולוגית. פברוסיוס כתב על השפעת הסביבה על התפתחות המינים ותופעות ברירה זוויגית (נקבות שמעדיפות את הזכרים החזקים ביותר).
עבודתו
פברוסיוס נחשב לאחד האנטומולוגים הגדולים של המאה ה-18. הייתה לו יכולת מופלאה להתבונן בחרקים ובכך התעלה על מורו קרל לינאוס שנטה לצד הבוטני. פבוטיוסיוס תיאר 9,776 מינים של חרקים, בהשוואה לכ-3,000 שתיאר לינאוס. הטקסונים שתוארו על ידי פבריציוס מסומנים בקיצור F.,Fab. או Fabr.
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס
מבנה הרגימנט
בשנת 2021, הגדוד השני של הרגימנט, גדוד חי"ר קל שהוצב בקפריסין, הועבר מהרגימנט לרגימנט הריינג'רים בתור הגדוד השני של הרגימנט החדש.
יוהאן כריסטיאן פבריציוס
עבודתו
פברוסיוס הוסיף שני תחומים חדשים למערכת הסיווג. הוא החשיב מאפיינים מלאכותיים וטבעיים כאחד. מאפיינים מלאכותיים מאפשרים קביעת המין, ותכונות טבעיות מאפשרות את הקשר בין סוגים וזנים אחרים.
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס
היסטוריה
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס נוסד ב-9 בספטמבר 1992 על ידי איחודם של רגימנט המלכה (Queen's Regiment) ורגימנט המפשייר המלכותי (Royal Hampshire Regiment). מאז הקמת הרגימנט, הגדוד הראשון והשני הוצבו לסירוגין בעיראק (כחלק ממלחמת עיראק), אפגניסטן (כחלק ממלחמת אפגניסטן) וכחיל מצב בטריטוריה הבריטית בקפריסין.
במהלך שירות הגדוד הראשון בעיראק בשנת 2004, עוטרו חייליו סך הכל ב-37 עיטורים - כולל צלב ויקטוריה שהוענק לראשונה מזה 23 שנים (לטוראי ג'ונסון באהרי), שני אותות השירות המצוין, שני צלבי הגבורה הניכרת, מסדר האימפריה הבריטית, עשרה צלבים צבאיים ושבעה ציונים לשבח, מה שהפך את הרגימנט ליחידה המעוטרת ביותר בצבא הבריטי באותן שנים.
יוהאן כריסטיאן פבריציוס
עבודתו
בניגוד למערכת סיווג החרקים של לינאוס, שהתבססה בעיקר על מספר הכנפיים, וצורתם, השתמש פביציוס בצורת חלקי הפה כדי להגדיר מחלקה. הוא הצהיר כי "אלה שניזונים באותה צורה ובעלי ביולוגיה זהה, חייבים להיות שייכים לאותו סוג". המערכת של פברוסיוס נותרה כיום בסיס לסיווג חרקים, אף כי השמות שהציע השתנו. למשל השם שנתן לסדרת החיפושיות היה "Eleutherata", ולא "Coleoptera", והוא השתמש ב-"Piezata" עבור דבוראים שהיום מכונים Hymenoptera. פברוסיוס גם צפה כי איברי המין הזכריים יספקו מאפיינים שימושיים לסיווג, אך לא יכול היה ליישם את התובנה הזו בעצמו והיא אכן הוכחה כנכונה רק עם התפתחות המקרוסקופיים מאוחר יותר.
עבודותיו העיקריות בנושא מיון אנטומולוגיה היו:
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס
רגימנט המפשייר המלכותי
'רגימנט המפשייר המלכותי' (באנגלית: Royal Hampshire Regiment) נוסד בשנת 1881 על ידי איחוד שני הרגימנטים של מחוז המפשייר: רגימנט הרגלי ה-37 (צפון המפשייר) ורגימנט הרגלי ה-67 (דרום המפשייר). יחידות הרגימנט נלחמו בין היתר במלחמת הבורים, מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, בשנת 1946 זכה הרגימנט בתואר "מלכותי" עבור שירותו יוצא הדופן במלחמת העולם השנייה.
יוהאן כריסטיאן פבריציוס
עבודתו
רבות מהעבודות שלו ניתן למצוא בספריות דיגיטליות:
פברוסיוס כתב גם כמה עבודות על כלכלה, אם כי אלה חשובות הרבה פחות מיצירותיו הזואולוגיות. הם כוללים Begyndelsesgrundene i de økonomiske Videnskaber (1773), Polizeischriften (1786–1790) Von der Volksvermehrung, insonderheit in Dänemark (1781).
קן האצ'יסון
קן האצ'יסון (באנגלית: Ken Hutchison; 24 בנובמבר 1948 - 9 באוגוסט 2021) היה שחקן סקוטי.
האצ'יסון היה מוכר בעיקר מתפקידו בסרט השנוי במחלוקת של סם פקינפה "כלבי הקש". בשנת 1980 שיחק בתפקיד בריקט ב-"National Pelmet", העונה שנייה של סדרת הדרמה שזכתה לשבחי הביקורת "Minder". בסרט הפנטסיה של ריצ'רד דונר "ליידי נץ" הופיע האצ'יסון בתפקיד עושה דברו של הנבל הראשי. עוד כיכב במחזה "Just a Boys' Game" במסגרת תוכניות "Play for Today". ב-1972 שיחק לצדו של רוברט מיצ'ם בסרט "זעם האל", הניו יורק טיימס ציין את הופעתו זו "קן האצ'יסון המשובח".
ב-1978 שיחק בתפקיד הראשי כהיתקליף בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אנקת גבהים" עיבוד לספר באותו שם מאת אמילי ברונטה.
נפטר ב-9 באוגוסט 2021.
Tití Me Preguntó
Tití Me Preguntó הוא שיר של הראפר הפוארטו ריקני באד באני. השיר הושפע מאנתוני "אל מיימבה" סנטוס. השיר יצא לאור ב-6 במאי 2022, על ידי רימאס אנטרטיינמנט, כרצועה הרביעית מתוך אלבום האולפן הרביעי של באד באני, Un Verano Sin Ti (2022), ויצא לאחר מכן ב-1 ביוני 2022, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר נכתב על ידי באד באני והופק על ידי MAG ולה פסיינסה.
הוצאה וקידום
ב-2 במאי 2022, באד באני הכריז על אלבומו החמישי, Un Verano Sin Ti, בו "Tití Me Preguntó" מופיע כרצועה הרביעית ברשימת הרצועות. ב-6 במאי, השיר יצא לאור לצד שאר האלבום באמצעות רימאס אנטרטיינמנט, וב-1 ביוני 2022 יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום לצד וידאו קליפ באתר יוטיוב.
הצלחה מסחרית
בעקבות צאתו של האלבום, השיר נכנס למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100 ב-21 במאי 2022, והפך לשיר השני המצליח ביותר מן האלבום במצעד, מאחורי "Moscow Mule", שהגיע בשיאו למקום הרביעי. בנוסף, הוא הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים ולמקום הרביעי במצעד הבילבורד גלובל 200 ב-11 ביוני 2022. ב-29 במאי, הגיע למקום הראשון בספרד.
קליפ ויזואלי
קליפ ויזואלי ב-360° פורסם בערוץ היוטיוב של באד באני ב-6 במאי 2022, לצד קליפים ויזואליים נוספים מתוך האלבום.
עינת גז
עינת גז (נולדה ב-1980, צרפת) היא יזמית ישראלית, מנכ"לית ומייסדת שותפה של פאפאיה גלובל, חברת תוכנה ישראלית העוסקת בניהול שכר בחברות גלובליות. גז היא האשה הראשונה בישראל המנהלת סטארטאפ שנוסד ומנוהל בישראל וששוויו יותר ממיליארד דולר (יוניקורן).
ביוגרפיה
עינת גז נולדה בצרפת, השנייה מבין שלושה ילדים. היא עלתה עם משפחתה לישראל כשהייתה בת ארבע, והתיישבה עם משפחתה בנתניה. אמה חלתה בגיל צעיר ובעקבות סדרת שטפי דם במוח מצאה את עצמה האם משותקת ומחוסרת יכולות בסיסיות במשך 18 שנה עד שנפטרה. גז למדה לדאוג לעצמה מגיל צעיר, וכבר בגיל 6 נסעה באוטובוס לבדה לקנות לעצמה בגדים. בצעירותה הייתה גז עיתונאית בתוכניות טלוויזיה בערוץ 2 ובטלוויזיה הישראלית החינוכית ובעיתון מעריב לנוער והייתה שחיינית תחרותית. היא שירתה בצבא ההגנה לישראל כסיירת טייסת F-16.
קריירה עסקית
גז שימשה במשך שבע שנים כ-COO של LR Group, חברת אחזקות שבנתה תשתיות והקימה פרויקטים באפריקה. ב-2008, לאחר שבע שנים בקבוצת LR, היא עזבה את עבודתה. בתחילת 2009, בגיל 28, הקימה את החברה הראשונה שלה, רילוקיישן סורס, שתומכת ברילוקיישן בארגונים ובצורכי ניידות של חברות ברחבי העולם. ארבע שנים מאוחר יותר, היא הקימה חברה שנייה, אקספרט סורס, שסייעה לחברות להתרחב למזרח אסיה. בשנת 2016 היא הקימה את פאפאיה גלובל, עם עופר הרמן (CTO) ורובן דרונג (CPO). שווי החברה מוערך ב-3.7 מיליארד דולר. זהו החד קרן הישראלי הראשון בישראל בראשות אישה.
דורון סלומון
דורון סלומון (נולד ב-6 בפברואר 1950) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי.
ביוגרפיה
דורון סלומון נולד בישראל. אביו, הורסט סלומון, יליד ברלין, תלמיד של פאול רמבט, היה נגן קרן היער הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית והגיע לארץ ישראל ב-1936 יחד עם רבים ממקימי התזמורת.
החל את לימודי המוזיקה בנגינה בפסנתר, קרן יער וגיטרה קלאסית.
אחרי תום לימודיו בתיכון "עירוני ד" בת"א, עשה את שירותו הצבאי בלהקת פיקוד המרכז.
קריירה
סלומון המשיך את לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, במלגה שקיבל מקרן התרבות אמריקה ישראל בשנת 1974. לימודיו שם (בשנים 1974 - 1978) שכללו ניצוח, קומפוזיציה וגיטרה קלאסית. כמו כן השתתף בכתות אמן של פרנקו פרארה בסיינה ושל ליאונרד ברנשטיין בירושלים. בהמשך זכה בפרסי ניצוח על שם אדריאן בולט ותאודור שטיר. כן קיבל את הפרס הראשון בתחרות ניצוח בחסות התזמורת הסימפונית ירושלים בשנת 1979 ואת "לירת הזהב" ופרס אמיל ויירמוז (פרס ראשון) בתחרות היוקרתית למנצחים צעירים בבזנסון (צרפת).
סלומון ניצח על כל התזמורות החשובות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והוזמן לנצח על תזמורות שונות בצרפת.
בשנת 1980 החליף את רוברט קרפט בפסטיבל ברלין ובעקבות הצלחתו שם הוזמן לנצח על תזמורות שונות ברחבי העולם, ביניהן תזמורת פלרמו, התזמורת הסימפונית הברזילאית, התזמורת הסימפונית של במברג, התזמורת הקאמרית של מילאנו, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, התזמורת הסימפונית של גטבורג ועוד.
בין השנים 1984 ל-1990 כיהן כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של תזמורת גוולבורג, שוודיה.
משנת 1993 ל-1998 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הקיבוצית ובמקביל, בין 1993 ל-1996 ניהל את התזמורת הפילהרמונית של מקדוניה.
סלומון היה המנהל האמנותי של פסטיבל "מוזיקה סקרה" בנצרת. במאי 2005 התמנה לתפקיד המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע ושם הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2013. כיום סלומון מכהן בסינפונייטה כמנצח אורח ראשי.
החל מ-2017 הוא משמש כמרצה ראשי בקורס של חשיפת סטודנטים למוזיקה קלאסית גם באוניברסיטת תל אביב.
כיום משמש כמפיק ומנהל מוזיקלי של שחרית מוזיקלית 11:11 המתקיימת במועדון צוותא.
חיים אישיים
נשוי לשחקנית ניצה שאול אותה הכיר בלהקת פיקוד מרכז, ולזוג שתי בנות: איטן סלומון (זמרת) וגל סלומון (שחקנית).
פתן אלמוגי מזרחי
פתן אלמוגי מזרחי (שם מדעי: Micrurus fulvius) הוא מין של נחש ארסי מהסוג פתן אלמוגי שבמשפחת הפתניים. הוא חי בדרום ארצות הברית באזורים יבשים. לנחש זה אין תת-מינים.
מאפיינים
פתן האלמוגים חי בשדות, ערבות ואזורי חורש פתוח של עצים כמו אורנים וכן שדות דגניים ולאורך חופים טרופיים וכמה איים. הנחש חי באזורים חמימים מדרומה של צפון קרוליינה בצפון, דרך דרום קרוליינה ועד פלורידה, דרום ג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ודרום לואיזיאנה.
לפתן האלמוגים המזרחי ישנם כמה מיני נחשים המחקים אותו וכך נראים מסוכנים כמוהו, בעוד שבאמת הם לא: זעמן אלמוגי אדום וזעמן אדום (Cemophora coccinea). ואולם יש הבדל בצבעי הרצועות של שני המינים: לפתן יש רצועה אדומה בין שתי רצועות צהובות ואילו לזעמנים יש רצועה אדומה בין שתי רצועות שחורות. כמו כן ראשו של הפתן רחב יותר, עקב שיני הארס שלו.
הורלוגין צ'ויבלסאן
הורלוגין צ'ויבלסאן (במונגולית: Хорлоогийн Чойбалсан; 1895 - 26 בינואר 1952) היה המנהיג הקומוניסטי של מונגוליה משנות ה-30 ועד מותו. הוא שירת כראש בית הנבחרים בין השנים 1930-1929, והיה ראש הממשלה בין השנים 1952-1939. נשא בדרגת מרשל של הצבא המונגולי.
הורלוגין היה חסידו של מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין וחיקה את מדיניותו בדרכים רבות. הוא עלה לשלטון בתמיכה סובייטית, כתוצאה מאי שביעות רצונו של סטלין מהמנהיג הקומוניסטי המונגולי פלג'ידין גנדן. גנדן הודח מהשלטון ב-1936 בעקבות סירובו לשתף פעולה עם סטלין, בין השאר בנוגע לכוח צבאי סובייטי על אדמת מונגוליה וחיסול הנזירים הבודהיסטיים. זמן מועט לאחר מכן הוצא גנדן להורג במוסקבה, וצ'ויבלסאן תפס את מקומו.
רבים סבורים כי שלטונו של צ'ויבלסאן הוא האכזרי ביותר בתולדות מונגוליה המודרנית. בתקופת שלטונו חלו רדיפות מצד הממשלה כנגד "אויבי העם" - כלומר, מנהיגים דתיים, אריסטוקרטים ומתנגדים פוליטיים. כיום אין הערכה חד משמעית של ההרוגים כתוצאה מרדיפות אלה. בנוסף, הנהיג צ'ויבלסאן במונגוליה פולחן אישיות על פי מודל סטלין. מצד שני, במהלך תקופת שלטונו, ובסיוע סובייטי, שופרה התשתית המונגולית והוקמו קווי תקשורת וכבישים רבים. כמו כן ננקטו צעדים לצמצום האנלפבתיות במדינה.
צ'ויבלסאן החזיק במשרת ראש הממשלה עד מותו ב-1952. דמותו עדיין שנויה במחלוקת במונגוליה: רבים עדיין מעריצים אותו ומחשיבים אותו כגיבור מונגולי, אך המבקרים מייחסים זאת לתעמולה ולפולחן האישיות. חלק מהמונגולים מאמינים כי צ'ויבלסאן היה שליט-בובה בידי הסובייטים, וכי לא הייתה לו אפשרות אחרת לפעולה. מפלגתו של צ'ויבלסאן, המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה, גינתה חלק מפעולותיו, ביניהן פולחן האישיות, ב-1956.
על שמו נקראה בשנת 1941 העיר צ'ויבלסאן.
בית הגדי
בֵּית הַגָּדִי הוא מושב דתי בנגב הצפון־מערבי, מזרחית לעיר נתיבות. המושב הוא המושב הגדול ביותר בתחומי המועצה האזורית שדות נגב. היישוב נוסד בח' בכסלו ה'תש"י (29 בנובמבר 1949).
שם המושב
שמו נקבע על פי היישוב הקדום "בית הגידאה" (Bethagidea) המופיע במפת מידבא בנחלת שבט שמעון. השם השתמר כנראה בשמו של הכפר הערבי הסמוך ח'רבת אַל-גֻ'נְדִי (מילולית: חורבת החייל, הלא היא חרבת קצין צפונית מזרחית ליישוב). החורבות, עליהן הוקם אזור תעשייה, כללו חורבות כנסייה ביזנטית.
היסטוריה
בתחילת הדרך התנהל היישוב כמשק שיתופי, אך איגוד מושבי "הפועל המזרחי" התקשה לגייס מתיישבים נוספים בהתאם לאופי היישוב השיתופי והמתיישבים, ועל כן המושב ננטש. בשנת 1951 הובאה למקום קבוצה של עולים מן האי ג'רבה שבתוניסיה, אשר שכנו במעברה שהייתה בקרבת מקום. בשנה זאת הוקמה ליד המושב תחנת טרקטורים ששירתה את מושבי כביש השבלים, (בשנת 1954 הוקמה מול מושב פדויים תחנת טרקטורים נוספת), שונה שם המושב ל"בית הגדי", והפך ממושב שיתופי למושב עובדים.
בשנת 1955 סבל המושב מגנבות של בעלי חיים על ידי מסתננים מרצועת עזה ומירדן.
בשנות השמונים והתשעים התקיימה במקום ישיבה בשם 'אורות הנגב' ובראשה עמדו במהלך השנים הרב שמחה שטטנר והרב יהודה הלוי עמיחי.
בראשית המאה ה-21, הוקמה במושב שכונה חדשה במסגרת הרחבה קהילתית.
ענבר טויזר
ענבר טויזר (נולדה ב-28 בספטמבר 1997) היא עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
ענבר טויזר נולדה ב-28 בספטמבר 1997 בירושלים, שם גם גדלה. ב-2015, התגייסה לצה"ל ושירתה ככתבת בביטאון הצבאי "במחנה". עם סגירת מערכת העיתון ב-2016, סופחה טויזר להמשך שירותה בגלי צה"ל כמפיקה וכעורכת.
ב-2018 השתחררה מצה"ל, ומיד לאחר מכן החלה לעבוד באתר האינטרנט "ynet" ככתבת לענייני ירושלים. בתפקיד זה סיקרה באופן נרחב את הבחירות לרשויות המקומיות ואת מחאת הלהט"ב. לאחר כשנה, ב-2019, מונתה לתפקיד הכתבת לענייני בריאות של האתר ושל העיתון "ידיעות אחרונות". בתפקיד זה סיקרה את התפרצות החצבת והתפרצות מגפת הקורונה בישראל, וכן פרסמה תחקירים בולטים.
ב-2020, עם השקת אתר האינטרנט ואפליקציית החדשות "N12", גויסה טויזר לחברת החדשות ככתבת לענייני ירושלים ולענייני בריאות. בחודש אפריל חשפה טויזר כי השר יעקב ליצמן, הממונה על משרד הבריאות, נדבק בנגיף הקורונה בעת שהפר את החוק בזמן הסגר כשנכח בתפילות בבית כנסת ובבית מגורים סגורים ולא בשטח פתוח. על פרסום זה נתבעה טויזר בבית המשפט בכמיליון שקלים, בטענה כי פעלה בניגוד לכללי האתיקה כשהשיגה את פרטי הפרשה בשקר ובהתחזות. חברת החדשות טענה בשמה של טויזר בכתב ההגנה כי לא היה פסול במעשיה, ולבסוף הוחלט בפסק הדין כי תתווסף לכתבת החשיפה הבהרה, וכי טויזר לא תשלם פיצויים. עוד בתפקידה, סיקרה טויזר את המחאה נגד בנימין נתניהו, מבצע החיסונים והשרפה בהרי ירושלים.
טויזר לומדת מדע המדינה בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
איסור הוראה בשכרות
איסור הוראה בשכרות איסור הלכתי לפסוק הלכה למעשה כאשר הפוסק הוא שיכור.
מקור האיסור
מקור האיסור מופיע בחומש ויקרא פרשת שמיני:
חלות האיסור על כל הוראה
אף שמפשט הכתוב ניתן היה להבין שאיסור זה נאמר לכוהנים בלבד, וכך אכן מפרש הרלב"ג, חז"ל הבינו שפסוק זה מתייחס על הוראת הלכה באופן כללי והאיסור קיים בין בכוהנים ובין בישראלים המורים הוראות ("דתניא יצא שרץ טמא וצפרדע טהור ששתויי יין מורין בהן הוראה [...] רב לא מוקים אמורא מיומא טבא לחבריה משום שכרות") וכך פסק הרמב"ם. ספר החינוך הוסיף שהאיסור חל גם על "אשה חכמה הראויה להורות".
ההוראה האסורה
הספרא והתלמוד, פרשו את כוונת הכתוב להוראה במקצועות אלו דווקא:
בגדרי ההוראה האסורה נחלקו תנאים וראשונים:
עונש המורה בשכרות
חז"ל דרשו בספרא כי בניגוד לאיסור על כוהנים לעבוד בשכרות הנזכר בראשית הפסוק שעונשו מיתה, על הוראה בשכרות אין חיוב מיתה והאיסור הוא בלאו בלבד, זאת בין בהוראה של כהן ובין של ישראל. וכך פסקו הרמב"ם וספר החינוך שכל העובר על האיסור מתחייב מלקות בלבד כדין לאו רגיל.
מוני המצוות
הרמב"ם וכן ספר חינוך אינם מביאים את האיסור כלאו בפני עצמו, אלא יחד עם האיסור לכהן להקריב קרבנות בשכרות.
הרמב"ן חולק ולדעתו יש למנות מצווה זו כמצווה נפרדת, אולם לא כלאו, אלא כאיסור עשה (לאו הבא מכלל עשה) להורות הלכה רק כאשר אין שכרות, ולדעתו אכן אין מלקות על הוראה בשכרות, אך בסיכום מניין המצוות מסתפק הרמב"ן האם אכן למנותה כמצוות עשה נפרדת או לא.
טעם האיסור
לפי פרשנות המקרא, סיבת האיסור להורות הלכה בשכרות הוא כי היין מבלבל לכל אדם את דעתו הצלול ולא יוכל להבחין בדקדוק הלכתי.
יש שביארו את האיסור על פי ההקשר בו נאמר, של הגבלה על הכהנים. יש מסבירים כי האיסור בתורה נכתב על כהנים מאחר שלדעת התורה יש לכהנים לפעול כמורי הוראה לעם הרחב. הכוהנים נחשבים בתורה, כמורי ההוראה בישראל, ולכן עוסק האיסור בכוהנים. רבי דובער שניאורי, האדמו"ר האמצעי מאדמו"רי חב"ד מרחיב את הדיבור בביאורו כי למען הבחנה בין טמא לטהור דרוש כל אדם לחכמה צלולה ודעה מיושבת - דברים שמקורם בספירת החכמה, ו של כהן הוא מספירת החסד -שמושרשת בספירת החכמה. לכן, לפי האדמו"ר, התורה דורשת מהכהן להורות בהלכותיה. ואילו יין מושרש בבינה -שממנה מסתעפת אש ודין קשה. ומחמת ההתנגדויות של שתי ספירות הללו, הקדוש ברוך הוא אסר לכהן להורות בתורה כשהוא תחת השפעה של יין המשכר. הרב מנחם רקנטי מפרש את האיסור כתוצאה מכך שיש לבני ישראל לשמור על קדושת מחנם, כפי הכתוב: ומכיוון שהתורה (המקדש את מחנם במצוות) היא בא ממדת החסד, והוראת הכהן נחשב כ"הוראת חסד", כפי הכתוב  - אין לפגל ההוראה בהלכות התורה ביין שמגביר מדת הדין ובכך יתחלל קודש.
פרמטר סטטיסטי
פרמטר סטטיסטי הוא מספר (או אובייקט מתמטי אחר, כמו מטריצה) שמאפיין את האיברים השונים במשפחה של התפלגויות. ניתן לחשוב עליו כעל תכונה מספרית של אוכלוסייה או של מודל.
הגדרה פורמלית
אם היא משפחת התפלגויות, נאמר כי \Theta הוא מרחב הפרמטרים של המשפחה, וכי  הוא פרמטר שלו.
בהכללה, קוראים לפעמים בשם פרמטר לכל פונקציה ממרחב הפרמטרים למספרים הממשיים.
דוגמאות
בקרב משפחות של התפלגויות עם פרמטרים ישנן ההתפלגויות הנורמליות, התפלגויות פואסון, התפלגויות בינומיות והתפלגויות מעריכיות. למשפחת ההתפלגויות הנורמליות יש שני פרמטרים: ממוצע ושונות: אם הם ידועים, ההתפלגות ידועה במדויק. לעומת זאת, למשפחת התפלגויות כי בריבוע יש פרמטר אחד בלבד – מספר דרגות החופש.
שימושים
במצב אופייני בהסקה סטטיסטית, מניחים משפחת התפלגויות שמתארת את הנתונים, כאשר לא כל הפרמטרים ידועים. במקרה כזה, מוטל על הסטטיסטיקאים להסיק מה שהם יכולים על הפרמטר בהתבסס על תצפיות של משתנים מקריים שמתפלגים בהתאם להתפלגות הנדונה, או באופן יותר קונקרטי, בהתבסס על מדגם שנלקח מתוך האוכלוסייה שמעניינת אותנו.
אפילו אם משפחת ההסתברויות אינה מצוינת, מדדים כמו ממוצע או שונות עדיין יכולים להיחשב כפרמטרים של התפלגות האוכלוסייה ממנה נלקח המדגם. פרוצדורות סטטיסטיות עדיין יכולות לנסות לבצע הסקות על פרמטרים כאלו של האוכלוסייה. לפרמטרים מהסוג הזה ניתנים שמות בהתאם לתפקידיהם, כגון:
מדדים כגון מדדי הרגרסיה הם פרמטרים סטטיסטיים במובן הזה, משום שהם מדדים של התפלגויות מותנות שמתארות כיצד המשתנים התלויים קשורים למשתנים הבלתי-תלויים.
דוגמאות לשימושים
פרמטר לאוכלוסייה הוא כמו סטטיסטי למדגם. בנקודת זמן מסוימת, יכולים להיות מספר פרמטרים עבור אחוז המצביעים במדינה שלמה שמעדיפים מועמד מסוים. אך זה לא מעשי לשאול כל בוחר לפני מועד הבחירות לגבי העדפות המועמדים שלו, ולכן מדגם של בוחרים יתושאל, וסטטיסטי, אחוז הבוחרים הנשאלים שהעדיפו כל מועמד ייספר. לאחר מכן הסטטיסטי יבוא לידי שימוש כדי להגיע למסקנות לגבי הפרמטר שהוא ההעדפות של כל הבוחרים.
בדומה לכך, במספר של בדיקות של מוצרים, במקום לבדוק את כל המוצרים, רק מדגם של מוצרים נבדק, כדי לצבור סטטיסטיקות התומכות במסקנה שכל המוצרים עומדים בתקנים של עיצוב המוצר.
קיקול
קיקול (בפולנית: Kikół; ביידיש: קיקל) הוא כפר במחוז ליפנו בפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין. הכפר ממוקם על גדות אגם קיקול, במרחק של 9.5 קילומטרים צפון-מערבית לעיירה ליפנו, בירת המחוז. בכפר מתגוררים 2,241 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
הכפר קיים כבר מימי הביניים, אז הייתה בו טירה. האזכור המפורש הראשון של טירת קיקול הוא משנת 1236, אך הטירה חרבה כמה עשורים לאחר מכן במהלך פלישה של הטווטונים. הכפר החליף ידיים וחרב כמה פעמים במאות שלאחר מכן.
הכפר התפתח וב-1791, לאחר כמה עשורים של פעולות למען המהלך מטעם השליטים האזוריים, הוענק לקיקול מעמד של עיירה. כעבור שנים ספורות, בעקבות חלוקת פולין, העיירה סופחה לפרוסיה. ב-1807 היא עברה לשליטת דוכסות ורשה, שכעבור שנים ספורות סופחה על ידי האימפריה הרוסית במסגרת פולין הקונגרסאית.
ב-1867 קיקול איבדה את הזכויות העירוניות שלה וחזרה להיות כפר. הכפר עבר תהליכי תיעוש, בעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. בשנים 1939–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, הכפר היה נתון תחת כיבוש גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה הכפר השתייך לפרובינציית בידגושץ'. בעקבות רפורמה בשלטון המנהלי של פולין ב-1975 הוא עבר לפרובינציית ולוצלאווק ובעקבות רפורמה נוספת ב-1999 הוא עבר לקויאוויה-פומרניה.
הקהילה היהודית
ראשיתה של הקהילה היהודית במקום באמצע המאה ה-18, במקביל למעבר של קיקול ממעמד של כפר למעמד של עיירה. העדות הראשונה לקהילה מסודרת במקום היא משנת 1765. הקהילה התפתחה לקראת סוף המאה ותחילת המאה ה-19 והוקמו בה בית קברות יהודי, בית כנסת ומקווה.
הקהילה כללה גם יהודים מכמה יישובים בסביבה ובשלב מסוים בחצי הראשון של המאה ה-19 המוקד שלה עבר ללוביץ'. למרות זאת הקהילה המשיכה להתפתח, וב-1856 נמנו בה 402 יהודים מתוך 506 תושבים, כ-79% מכלל האוכלוסייה.
בעשורים שלאחר מכן חלה ירידה הדרגתית באוכלוסייה היהודית, בעיקר בגלל הגירה למקומות אחרים: ב-1897 נמנו בה 347 יהודים מתוך 879 (כ-39%), וערב השואה הקהילה הצטמצמה לכדי 200 יהודים בלבד. בתקופה הזו רוב היהודים עסקו במסחר, בעיקר בעץ.
ב-1940, לאחר תחילת הכיבוש הנאצי, כל היהודים גורשו מקיקול, רובם לגטו ורשה. מבני הקהילה, בהם בית הכנסת ובית הקברות, נחרבו במהלך המלחמה.
ג'וני סרוג'י
ג'וני סרוג'י (בערבית: جوني سروجي, נולד ב-1963) הוא מדען מחשב ערבי-ישראלי המכהן כסגן נשיא בכיר לטכנולוגיית חומרה של חברת אפל האמריקאית.
קורות חיים
סרוג'י נולד וגדל סמוך לוואדי ניסנאס שבחיפה למשפחה ערבית נוצרית ישראלית. למד יחד עם אחיו בבית ספר נזירות נצרת. ב-1987 סיים תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון וב-1991 סיים שם תואר שני במדעי המחשב תחת הנחייתו של פרופסור דניאל ברי בנושא "Adaptation of the Unix Ditroff for Formatting Arabic Text".
סרוג'י היה מהאחראים לפיתוח מרכז המחקר והפיתוח של אפל בהרצליה ובחיפה, שנכון ליולי 2022 מעסיקים כ-2,000 עובדים.
קריירה
סרוג'י עבד במעבדות הפיתוח של IBM בחיפה במשך שלוש שנים.
ב-1992 הצטרף לאינטל ישראל שם עבד כמנהל בכיר בתחום טכנולוגיות אימות ומערכות הפצה מבוזרות בחטיבת השבבים. ב-1999 עבר לארצות הברית לעבוד במרכז הפיתוח של אינטל באוסטין שבטקסס, שם עסק בפיתוח שבב הפנטיום. ב-2003 חזר למרכז הפיתוח של אינטל בישראל. ב-2005 חזר שנית לעבוד ב-IBM כמנהל פיתוח יחידת המעבד המרכזי בשבבי.
ב-2008 הצטרף לאפל כמנהל ביחידת השבבים למכשירי המגע של אפל. ב-2011 מונה לסגן נשיא בחטיבת השבבים של אפל, והוביל את פיתוח המערכת על שבב ששימש בדגמים הישנים יותר של האייפון והאייפד, וגם עבד על חיישן הזיהוי באייפון 5s. ב-2014 מונה לתפקיד סגן נשיא לתחום החומרה בחברה, וב-2015 לסגן נשיא בכיר לטכנולוגיית חומרה בחברה.
ביוני 2020 הכריז במהלך כנס המפתחים העולמי של אפל (WWDC) על הפסקת פיתוח מחשבים מבוססי מעבדי אינטל מבוססי ארכיטקטורת X86 תוך שנתיים, ולמעבר למערכות על שבב תוצרת החברה ("Apple silicon") בארכיטקטורת ARM על מנת להביא שיפור בביצועים וצמצום בצריכת האנרגיה של מחשבי המקינטוש. המעבד הראשון בסדרה הושק באותו הכנס, ונקרא Apple M1.
ביוני 2022 חשף את ממשיכתה של מערכת ה-M1 בכנס המפתחים העולמי של אפל, ה-M2. מאוחר יותר באותו החודש, בעת מפגש עם נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג, חשף כי אפל מחזיקה מרכז מחקר ופיתוח של אפל בעיר רוואבי שבשומרון בשטח הרשות הפלסטינית. זהו מיזם ניסויי סודי של אפל אותו קידם, במטרה להכניס יותר פלסטינים לשוק העבודה הטכנולוגית, ושיפור המצב הכלכלי האזורי. המיזם החל לפעול ב-2018 על ידי העסקת 5 עובדים במרכז מחקר ופיתוח קטן ברוואבי ברשות הפלסטינית באמצעות סוכנות השמה של טכנולוגיית מידע מרמאללה בשם ASAL Technologies, ובשיתוף איש העסקים האמריקאי-פלסטיני בשאר אל-מסרי. השלוחה הפלסטינית משתפת פעולה יחד עם המרכז הישראלי בהרצליה ובחיפה בתחום החומרה. הנשיא הרצוג הביע תמיכה ביוזמה ובירך עליה. לטענת סרוג'י, מקור ההשראה ליוזמה היה מפגשו עם הנשיא ראובן ריבלין יחד עם מנכ"ל אפל טים קוק ב-2015. נכון לאותו חודש, מספר העובדים במתקן ברוואבי צמח לכ-60 עובדים.
ביוני 2023 חשף בראיון ל-Geektime שנערך בפקולטה למחשבים בטכניון, כי המרכז של אפל בחיפה מיועד להכפיל את כמות עובדיו.
משושה שבתאי
משושה שבתאי הוא ענן בצורת משושה, הנמצא בקוטבו הצפוני של כוכב הלכת שבתאי, אשר כנראה מורכב מזרם סילון של גזי אטמוספירה הנעים בכ-2342 קמ"ש. אורך צלעות המשושה הם 14,500 ק"מ בקירוב, כ-2,000 ק"מ יותר מקוטרו של כדור הארץ. רוחב המשושה הוא 29,000 ק"מ וגובהו כנראה כ-300 ק"מ בקירוב.
המשושה התגלה במהלך תוכנית וויאג'ר ב-1981 ולאחר מכן נחקר שנית על ידי הגשושית קאסיני ב-2006, כאשר צבעו השתנה מכחול לזהוב במהלך אותן שנים. בקוטבו הדרומי של שבתאי אין משושה, כפי שהראה טלסקופ החלל האבל, אלא מערבולת. קיימת מערבולת נוספת במרכז המשושה הצפוני. קיימות השערות רבות למקור צורת המשושה העוסקות בזרימה טורבולנטית באטמוספירת שבתאי.
דייוויד קוקס
דייוויד קוקס (באנגלית: David Cox; 29 באפריל 1783 – 7 ביוני 1859) היה צייר נוף אנגלי, אחד החברים החשובים ביותר בבית הספר לאמני הנוף בברמינגהאם ומבשר מוקדם של האימפרסיוניזם. הוא נחשב לאחד מגדולי ציירי הנוף האנגלים, ודמות מרכזית של תור הזהב של צבעי המים האנגלים. בנו, דייוויד קוקס (הבן) (1809–1885), היה גם הוא אמן מצליח.
ראשית חייו
קוקס נולד ב־29 באפריל 1783 בפרבר תעשייתי של ברמינגהאם. אביו היה נפח ומסגר שידוע מעט מאוד עליו, הוא סיפק פריטים כמו כידונים וחביות לסוחרי נשק בברמינגהאם. אמו של קוקס הייתה בתו של חקלאי וטוחן ממזרח לברמינגהאם. ביוגרפים מוקדמים מתעדים כי "הייתה לה השכלה טובה יותר מאביו, והייתה אשה בעלת אינטליגנציה גבוהה ואופי מרשים." קוקס היה אמור בתחילה ללכת בעקבות אביו כסוחר במתכות, אך חוסר הכוח הפיזי שלו הביא את משפחתו לתת לו הזדמנויות לפתח את התעניינותו באמנות, לאחר שהתברר לראשונה שקוקס הצעיר החל לצייר עפיפוני נייר כשהוא התאושש משבר ברגלו.
בסוף המאה ה-18 ברמינגהאם פיתחה רשת של בתי ספר פרטיים ללימוד ציור, שהוקמה כדי לתמוך בצרכים של יצרני מוצרי מתכת יוקרתיים בעיירה, אך גם עודדו חינוך לאמנות, וטיפחו את הייחודיות. קוקס נרשם בתחילה לאקדמיה של ג'וזף ברבר, שם למדו עמיתיו האמן צ'ארלס ברבר והחרט ויליאם רדקליף, שניהם הפכו לדמויות חשובות בחייו.
בגיל 15 לערך קוקס היה חניך אצל הצייר אלברט פילדר, שהפיק מיניאטורות ודיוקן פורטרטים. ביוגרפים מוקדמים של קוקס טוענים כי הוא עזב את חניכותו לאחר התאבדותו של פילדר, כאשר אחד מהם דיווח כי קוקס עצמו גילה את גופתו התלויה של אדוניו, אך זה כנראה מיתוס. בשלב מסוים במהלך אמצע 1800 הוענקה לקוקס הזדמנות עבודה אצל ויליאם מקרידי בתיאטרון בירמינגהם, בתחילה כעוזר בהכנת צבעים והכנת בדים לציירי התפאורה, אך משנת 1801 צייר את הנוף בעצמו ובשנת 1802 הוביל את צוות עוזריו שלו. וזכה בפרסום על תפאורותיו המוצלחות.
לונדון, 1804–1814
בשנת 1804 הובטחה לקוקס עבודה על ידי אמרגן התיאטרון פיליפ אסטלי והוא עבר ללונדון. אף על פי שלא הצליח להשיג תעסוקה בתיאטרון של אסטלי, סביר להניח שהוא כבר החליט לנסות לבסס את עצמו כאמן מקצועי, ומלבד כמה עבודות פרטיות של ציור נוף, התמקדותו בשנים הבאות הייתה בציור בצבעי מים. בעודו גר בלונדון, התחתן קוקס עם בתו של בעל הבית, מרי אג (Mary Agg) והזוג עבר לדולוויץ' בשנת 1808.
קוקס הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1805. ציוריו מעולם לא השיגו מחירים גבוהים, ולכן התפרנס בעיקר כמאסטר לציור. רוב תלמידיו היו קצינים או בני אצולה. כמו כן המשיך וכתב מספר ספרים, ביניהם: ספר הציור החדש של אקרמנס (1809); סדרת שיעורים מתקדמים (1811); מסה על ציור נוף (1813); ושיעורים מתקדמים בנוף (1816). המהדורה התשיעית והאחרונה של סדרתו שיעורים מתקדמים, פורסמה בשנת 1845.
בשנת 1812, לאחר פטירתם של כמה אמנים, הוא נבחר לאגודת הציירים בצבעי מים (האגודה הוותיקה לצבעי מים). הוא נבחר כחבר באגודה בשנת 1813, והציג שם מדי שנה עד מותו.
הרפורד, 1814–1827
בקיץ 1813 מונה קוקס למורה לציור של המכללה הצבאית המלכותית בפרנהאם, סארי, אך הוא התפטר זמן קצר לאחר מכן, כי התקשה עם האווירה של המוסד הצבאי. זמן קצר לאחר מכן הוא פנה למודעה בעיתון לתפקיד מאסטר רישום בבית הספר לציור של מיס קרוצ'רס לנשים צעירות בהרפורד ובסתיו 1814 עבר לעיר עם משפחתו. קוקס לימד שם בבית הספר עד שנת 1819, שכרו היה 100 לירות שטרלינג לשנה עבור עבודה של יומיים בלבד בשבוע, מה שאיפשר זמן לצייר וללמד תלמידים פרטיים.
המוניטין של קוקס גם כצייר וגם כמורה נבנה בשנים קודמות, כפי שצוין בבחירתו כחבר באגודת הציירים בצבעי מים והכללתו בספרו של ג'ון האסל מ־1813 ״אקווה פיקטורה״. אולם המיתון הכלכלי שליווה את סיום מלחמות נפוליאון גרם להתכווצות בשוק האמנות, ובשנת 1814 היה חסר כסף לקוקס, והוא לקח הלוואה מאחד מתלמידיו לשלם גם עבור המעבר להרפורד. למרות יתרונותיה הכספיים והקרבה לנוף של צפון ויילס, המעבר להרפורד סימן נסיגה מבחינת הקריירה שלו כצייר: הוא שלח מעט עבודות לתערוכה השנתית של אגודת הציירים בצבעי מים, ורק בשנת 1823 הוא תרם שוב יותר מ-20 תמונות.
לונדון, 1827–1841
בשנת 1826 ערך את המסע הראשון שלו לבלגיה ולהולנד ובשנה שלאחר מכן עבר ללונדון.
הוא הציג לראשונה עם אגודת האמנים ברמינגהאם בשנת 1829, ועם האקדמיה של ליברפול בשנת 1831. בשנת 1839 נקנו שניים מצבעי המים של קוקס מתערוכת האגודה הוותיקה של ציירי צבעי המים על ידי המרקיז מקונינה עבור המלכה ויקטוריה.
בירמינגהם, 1841–1859
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19 הכנסותיו ממכירות צבעי המים שלו הספיקו כדי לאפשר לו לנטוש את עבודתו כמאסטר לרישום, וביוני 1841 עבר עם אשתו לכפר בפאתי בירמינגהם. מהלך זה איפשר את רמת החופש והיצירתיות הגבוהה יותר שאפיינה את עבודתו המאוחרת.
הניסיון של קוקס להציג את ציורי השמן בלונדון היה קצר ולא הצליח: בשנת 1842 הגיש את ההגשה היחידה שלו לאגודת האמנים הבריטית; ציור שמן אחד הוצג בכל אחד מהמוסדות הבריטיים ובאקדמיה המלכותית בשנת 1843; ושני ציורי שמן הוצגו באקדמיה המלכותית בשנת 1844 - האחרון שיוצג בלונדון במהלך חייו.
קוקס לקה באירוע מוחי ב־12 ביוני 1853 ששיתק אותו זמנית, והשפיע לצמיתות על ראייתו, זיכרונו ויכולותיו.
תערוכה מעבודותיו אורגנה בשנת 1858, ובשנה לאחר מכן נערכה תערוכת רטרוספקטיבה בגלריה ברחוב בונד, לונדון.
קוקס נפטר מספר חודשים לאחר מכן. הוא נקבר בחצר הכנסייה של סנט פיטרס, הרבורן, בירמינגהם, מתחת לעץ ערמונים.
יצירה
באביב 1811 ביצע קוקס מספר קטן של עבודות בולטות בצבעי שמן במהלך ביקור בהייסטינגס עם משפחתו. לא ידוע מדוע לא המשיך לעבוד במדיום זה באותה תקופה, אך חמש הדוגמאות הידועות ששרדו תוארו בשנת 1969 כ״כמה מהדוגמאות המבריקות ביותר לז'אנר באנגליה".
קוקס הגיע לבגרות אמנותית לאחר שעבר להרפורד בשנת 1814.
טכניקת צבעי המים של קוקס בשנות ה-40 הייתה שונה במידה ניכרת משיטותיו הקודמות. החומרים ששימשו ליצירותיו המאוחרות יותר בצבעי מים היו שונים גם מתקופותיו הקודמות: הוא השתמש בגיר שחור במקום בעיפרון גרפיט כמדיום הציור העיקרי שלו, ובנייר גס וסופג שסייע להתפתחותו סגנונו המחוספס והחופשי יותר.
השפעה ומורשת
בשנות ה-40 קוקס, לצד פיטר דה וינט וקופלי פילדינג, זכה להכרה כאחת הדמויות המובילות במדיום צבעי המים של הנוף האנגלי במחצית הראשונה של המאה ה-19. הערכה זו הסתבכה על ידי התגובה לסגנון המחוספס והנועז יותר של עבודתו של קוקס מאוחר יותר בברמינגהם, אשר זכתה להתעלמות או לגינוי נרחב. בעוד שבאותה עת דה וינט ופילדינג המשיכו במסורת הוותיקה, קוקס יצר סגנון חדש.
קבוצה של אמנים צעירים שעבדו בסגנון צבעי המים של קוקס, שגשגה הרבה לפני מותו, ביניהם ויליאם בנט, דייוויד הול מקווין ובנו – דייוויד קוקס (הבן). במיוחד בשנת 1850 בנט זכה להכרה כ"אולי הנכבד ביותר בקרב ציירי הנוף" בזכות סגנונו הנמרץ בהשפעת קוקס. חסידים מוקדמים אלה התרכזו בדוגמאות מעבודתו הקודמת יותר של קוקס והתרחקו ממה שנראה אז כמופרז בימיו האחרונים שלו, בתקופה שנשלטה על ידי נוף ציורי מלוטש ומפורט. עם זאת, הם עדיין גונו ולא הצליחו לבסס את עצמם כתנועה מגובשת.
בית החולים הדסה הר הצופים
רקע היסטורי
הפעילות הרפואית של ההסתדרות הרפואית הדסה בירושלים החלה עם קבלת הניהול של בית החולים מאיר רוטשילד לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל, קודם לכן ובמקביל פתח הארגון מרפאות ובתי חולים בערים אחרות בארץ ישראל.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התרחבה הפעילות של "הדסה" בעיר ירושלים והשתרעה על פני מספר אתרים בעיר, בשנת 1929 נבנה בית הבריאות נתן שטראוס עבור "הדסה" ובסמוך לכך התחיל התכנון של מרכז רפואי מודרני שיוכל לשרת את צורכי העיר שגדלה לאחר מלחמת העולם הראשונה מעיר שדה ענייה וזנוחה למרכז אורבני.
תכנון המוסדות על הר הצופים
ביום 24 ביולי 1918 הונחה אבן הפינה לאוניברסיטה העברית בירושלים. בעקבות זאת פנה חיים ויצמן למתכנן הערים הנודע פטריק גדס בבקשה שיכין תוכנית כוללת לאוניברסיטה. בחודש דצמבר 1919 הוגשת תוכנית כללית שהתוותה מתווה גס לגוש מבנים מסביב למבנה מרכזי בעל כיפה המזכירה מבנים מזרחיים ובראשם איה סופיה באיסטנבול. במבנים המסתעפים מהמבנה המרכזי אמורים היו לשכון הפקולטות השונות ובהן פקולטה לרפואה ובית חולים הסמוך לפקולטה.
התוכנית השאפתנית לא יצאה לפועל ומבנים שונים ללא מכנה משותף נבנו על ההר כמשכן לפקולטות השונות.
תוכנית מנדלסון
בשנת 1934 התיישב בארץ האדריכל אריך מנדלסון, ובשנת 1935 הוא הגיש לאוניברסיטה תוכנית אב כוללת בה הוא שילב את המבנים הקיימים עם מבנים מתוכננים - כגון בית החולים האוניברסיטאי- מבנים האמורים להיות קשורים אחד לשני על ידי מעברים מקורים ותכנון סביבתי קפדני. "תוכנית מנדלסון" הוגשה לוועדה המחוזית לתכנון בשנת 1936 ואושרה על ידה.
תכנון ובנין בית החולים
בנוגע לבית החולים תכנן מנדלסון קמפוס מודרני ובו מספר גושים של בניינים. בית החולים נסמך בעיקרו על שני מבנים מלבניים גדולים המחוברים על ידי שלושה מבנים הניצבים אליהם. בין המבנים תוכננו חצרות פנימיות.
בנין בית החולים, מודרני בתפיסתו ובצורתו הפונקציונלית, מצטיין בקווים ישרים בהם שילב מנדלסון אלמנטים קישוטיים במטרה להדגיש חשיבות של חלקים מסוימים וסייע בשילוב הקמפוס בנוף ההר. קווים אופקיים ומדורגים מסייעים בהשתלבות המבנים בטופוגרפיה. מרפסות, חלונות גדולים ונקודות תצפית אל נוף ההרים ממזרח ואל העיר ממערב מנצלים את מיקום המבנה כנקודת תצפית על נוף קדומים עוצר נשימה.
הכניסה הראשית לבנין קושטה והובלטה על ידי מבנה ועליו שלוש כיפות שמטרתן היחידה היא אסתטית וממקמת את המבנה המודרני באופיו בתוך המרחב האוריינטלי ובדיאלוג עם האלמנטים התכנוניים של העיר. באגף המזרחי של הבניין נבנתה מרפסת רחבת ידיים בצורת חצי עיגול התלוי מעל המצוק ופונה לנוף של הרי ומדבר יהודה. אלמנטים תכנוניים דומים - מבנים חצי עגולים שימשו את מנדלסון בבנין בית הספר לאחיות, על מנת לרכך את השפעת הקווים הישרים של המבנה.
אלמנט העיגול מופיע בחלקים שונים של בית החולים: בחצר הפנימית נקבעה בריכת נוי עגולה, בדלתות נקרע חלון עגול, חלונות עגולים דקורטיביים נקרעו בקירות הבניין, ושקעים עגולים שמטרתם קישוטית בלבד הותקנו בתקרות. הבניין מצופה באבן ירושלמית מנוסרת המונחת בקווים אנכיים ולא מאוזנים כמקובל, באופן שמדגיש את היות האבן ציפוי בלבד.
בשנת 1938 נפתח בית החולים ובו 300 מיטות, בית ספר לאחיות, מכוני מחקר ומחלקות אשפוז מודרניות. בית החולים היה שונה מכל מוסד רפואי שפעל עד אז בעיר והיה קפיצת דרך משמעותית - בצעד אחד זכתה העיר לבית חולים "אמיתי" במקום מוסדות קטנים חסרי יכולת להתמודד עם דרישות כרך מודרני, ועם קשר למחקר רפואי ובית ספר המכשיר את כוח האדם הנדרש להפעלת בית החולים. עובדות אלו, יחד עם המוניטין של מתכנן בית החולים, ציודו החדיש והצוות הגדול הוסיפו ליוקרת בית החולים, שעם פתיחתו הוכתר למתקדם במזרח התיכון.
מלחמת העצמאות
תחילת המאורעות בירושלים הביאה לניתוק הר הצופים, הניצב במזרח העיר ומוקף בשכונות ערביות, משאר העיר המערבית. לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 הייתה התחבורה העברית בין הר הצופים לירושלים מטרה להתקפות הערבים.
בתחילת מרץ איים מנהיג הכוחות הפלסטיניים בירושלים, עבד אל-קאדר אל-חוסייני, לפוצץ את בית החולים. במקביל החלו הערבים לתקוף את השיירות המובילות לבית החולים.
שיירת הדסה
ב־13 באפריל 1948 יצאה לדרך שיירה, ובה מנהל "הדסה" ד"ר חיים יסקי, אנשי ההגנה, רופאים, סטודנטים לרפואה, אחיות, חולים, מבקרים ואנשי סגל האוניברסיטה העברית, וכן מזון ואספקה רפואית. בשכונת שיח' ג'ראח, בשעה 9:45 עלה הרכב המוביל על מוקש והשיירה הותקפה על ידי כנופיות ערביות. ההתקפה נמשכה כ־6 שעות והסתיימה רק ב־15:30 כאשר הורה הפיקוד הבריטי לאנשיו לשים קץ לטבח.
חלק מהנרצחים נקברו בקבר אחים בבית הקברות סנהדריה.
נטישת בית החולים
אחרי ההתקפה נמנע משיירות נוספות מלהגיע להר הצופים. מצב בית החולים התדרדר ולבסוף הוחלט לפנותו בתחילת מאי, תוך השארת צוות קטן שיכול לטפל רק ב־50 חולים. בסוף מאי הוא נסגר עקב מחסור באספקה, ורק מספר קטן של רופאים ומתמחים נשאר. ב־7 ביולי 1948 הושג הסכם בין המפקדים הצבאיים של ישראל והמפקדים הערבים על פירוזו של הר הצופים. הסכם זה נשאר בתוקפו ואושר מחדש בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות שנחתמו עם ירדן ב־3 באפריל 1949.
הר הצופים הפך למובלעת בחסות האו"ם, שבה הוצבו לפי ההסכם 85 שוטרים מצוידים בנק"ל (אקדח אישי) ו-35 אזרחים ישראלים לשמירה ולתחזוקה אך בפועל היו שם צנחנים מאומנים במדי שוטרים, למקום הוברחו אמצעי לחימה רבים כך שבמלחמת ששת הימים היו במקום שני ג'יפים עם תותחים מורכבים עליהם. במלחמה המקום שימש כמוקד צבאי שסייע רבות להגנה על ירושלים. במשך שנים שבהן עמד בית החולים בשיממונו נגרמו למבנה ולתכולתו נזקים כבדים.
בשנת 1961 הוקם בית החולים החדש: "המרכז הרפואי - הדסה עין כרם" בקצה המערבי של העיר.
שיקום בית החולים
ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים הותקפו העמדות הירדניות הסמוכות להר הצופים. המאמץ העיקרי של צה"ל בגזרת ירושלים הופנה לחבירה אל ההר, וכוחות צה"ל הצליחו לחבור אליו לאחר כיבוש גבעת התחמושת ושכונת שייח' ג'ראח. באוגוסט 1967 עלה רעיון להשתמש במבנה בית החולים לצורך, מתוך הנחה שירושלים אינה זקוקה לעוד בית חולים ובאם יהיה צורך ניתן להרחיב את בית החולים בעין כרם. אולם לאחר התגבשות המצב הפוליטי-מדיני הוחלט לשפץ ולשקם את מכלול המבנים על הר הצופים ולהשיבם לתפקידם המקורי. האדריכל יעקב רכטר נבחר לנהל את מלאכת השיפוץ של קומפלקס בית החולים. מלבד הנזק שנגרם למבנה במהלך 19 השנים בהן היה נטוש, התברר כי בחלוף הזמן השתנו התפיסות לגבי תכנון בתי חולים וההתקדמות הטכנולוגית הפכה את המבנה הקיים למיושן.
המנהל הראשון של בית החולים לאחר "החזרה להר הצופים", בשנים 1968-1982, היה ד"ר אורי חסיס. בתקופה זו סייע חסיס לתכנון מחדש של בית החולים בהיבטים הארכיטקטוני, הרפואי והניהולי, ולאחר שנשלמו עבודות השיקום הוא קודם מתפקיד סגן מנהל הדסה עין כרם למנהל בית החולים הדסה הר הצופים.