cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פטיש לכפות רגליים
מאפייני הפטיש
מימוש הפטיש יכול להתבטא בין היתר ברצון לצפות, לגעת, לעסות, לנשק, ללקק, למצוץ, להריח ולדגדג את כפות הרגליים, ובכך מגיע בעל הפטיש לעוררות מינית. אדם עם פטיש לכפות רגליים יכניס בדרך כלל את פרקטיקות הפטיש השונות כחלק בלתי נפרד מיחסי המין שלו - כמשחק מקדים, תוך כדי היחסים או לאחריהם.
תנוחה נפוצה ומפורסמת בסשנים של פטיש לכפות רגליים היא ה"פוטג'וב", שמשמעה שפשוף וגירוי איבר המין על ידי כפות הרגליים. לעיתים פעולת הפוטג'וב נעשית במקביל לפעולה פוט פטישיסטית נוספת כגון הרחה או ליקוק של כף הרגל השנייה של הפרטנרית המינית, או הערצת כפות רגליה של פרטנרית מינית נוספת, במטרה להגביר את הגירוי המיני, כאשר השיא של הפעולה מגיע עם האורגזמה.
פטיש זה מתקשר לעיתים ליחסי שולטת-נשלט בתחום הבדס"מ. הפטיש יכול לבוא לידי ביטוי הן כחלק מסשן השליטה, בהיות כפות רגליים המקום הנמוך ביותר בגוף, דבר המבטא השפלה עבור הנשלט, והן לאחר הסשן, כפרס על התנהגות טובה של הנשלט, השולטת מאפשרת לו לממש את הפטיש שלו. בהקשר זה אמר דוקטור סקוט ג'ייקובי, סקסולוג שמתמחה בהתנהגות מינית אלטרנטיבית: "להתרכז בכף הרגל זה אקט של השפלה, כאילו שאני טוב מספיק רק בשביל לגעת בכפות הרגליים שלך".
שכיחות הפטיש
קיים קושי לאמוד את כמות האנשים בעלי פטיש כרגליים, מכיוון שאנשים לא נוטים לחשוף את הפטיש באופן פומבי. יתרה מכך, לפי סקרים שהתבצעו בבריטניה, למעלה מחצי מבעלי פטיש לכפות רגליים הבריטים מעדיפים להסתיר את נטייתם הפטישיסטית אפילו מפני הפרטנריות המיניות שלהן, ובשל כך לא ניתן לאמוד באופן מדויק או קרוב לכך את שיעורם באוכלוסייה. אף על פי כן, במשך השנים נעשו מחקרים ומדדים שונים, שבדקו באופן יחסי את כמותם, ביחס לפטישים אחרים ובכלל, בהתבסס על שיעור הפעילות שלהם ברשתות החברתיות השונות.
חוקרים באוניברסיטת בולוניה שבאיטליה בחנו 381 דיונים באינטרנט שמקורם בקבוצות פטישיזם, כדי לאמוד את השכיחות היחסית של הפטישים השונים. בדיונים אלו השתתפו מעל 5,000 אנשים. החוקרים העריכו את שכיחותם של הפטישים השונים על סמך היסודות הבאים:
החוקרים הסיקו כי הפטישים הנפוצים ביותר הם חלקי גוף (33%) או חפצים שקשורים לגוף האדם (30%, כגון תכשיטים ולבוש). מבין האנשים שהעדיפו חלקי גוף, 47% מהם העדיפו כפות רגליים ואצבעות כפות רגליים. מבין האנשים שהעדיפו חפצים הקשורים לגוף האדם, 32% מהם העדיפו חפצים הקשורים לכפות הרגליים (נעליים, מגפיים וכו').
חברת "אמריקה און ליין" פרסמה באוגוסט 2006 נתונים על מונחי חיפוש נפוצים של המנויים לאתר. בדירוג זה, מבין הביטויים שכללו את המילה "fetish", החיפוש הנפוץ ביותר היה "foot fetish", בפער ניכר מהחיפושים האחרים.
ערוץ הטלוויזיה האמריקאי "קומדי סנטרל" הציג במרץ 2016 נתון על תפוצת הפרסומים באינסטגרם. הנתון שהוצג גילה שמספר הפרסומים על כפות רגליים ("feet") היה 5,437,095 - מספר פרסומים גדול בהרבה מאשר פרסומים על איברים הנחשבים מיניים, כגון "ass" (שהכיל 4,123,150 פרסומים) או "boobs" (שהכיל 2,562,899 פרסומים בלבד).
הגורמים לפטיש
הנוירולוג ויליאנור ראמצ'אנדרן הציע שהגורם לפטיש לכפות רגליים, בדומה לשאר הפטישים, נגרם על ידי אזור במוח, הסמוך לאזור התחושתי (סומטו-סנסורי) הראשוני של קליפת המוח, שקשור לאיברי המין. ראמצ'אנדרן הציע שלעיתים מתרחש קשר עצבי בין שני האזורים, וכך נוצר הפטיש.
החוקר דזמונד מוריס הציע שפטיש לכפות רגליים נרכש בגיל צעיר, ולא מולד. הוא מציין שגורם חשוב לרכישת הפטיש יכול להיות כתוצאה ממישוש כפות הרגליים בגיל צעיר, הגורם להתמכרות לתופעה שבעצם "הוטבעה" בו לכל חייו.
גם הפסיכולוג והנוירולוג זיגמונד פרויד סבר שהפסיכואנליזה פענחה את הסיבות לפטיש כפות הרגליים בשימת דגש על ריחן. פטיש זה נובע מדחף קופרופילי (coprophilic) טבוע באדם אשר מדוכא ואבד. כפות רגליים ושיערות הם חפצים בעלי ריח חריף ואחרי דחיית הריחות בחברה המודרנית הם הועלו והפכו לפטישים. נובע מכך שרק כף רגל מריחה מהווה חפץ פטיש. בנימה נוספת מוסיף פרויד שהרגל עשויה לשקף את הפין החסר באישה ובמקרים מסוימים של פטיש כפות רגליים פרויד מצא שהרגל דומה לפין.
הסופר והפילוסוף הצרפתי ז'ורז' בטאיי הציע שפטיש לכפות רגליים הוא חלק מנטיית הבדס"מ. וסגידה לכפות רגליים, בהיותן המקום הנמוך ביותר בגוף, היא מימוש של הנטייה.
תקריות פליליות והתייחסות משפטית
על אף מיעוט המקרים בהם נצפו בעלי פטיש לכפות רגליים מבצעים מעשים פליליים כדי לספק את הפטיש שלהם, ולרוב הפטיש מסופק במסגרת הסכמה שבין שני אנשים מבוגרים, במשך השנים התפרסמו באמצעי התקשורת כמה מקרים כאלו.
במאי 2006 נעצר צעיר בן 23 לאחר שהודה שניסה לנשק וללקק כפות רגליים של כ-70 נשים ברכבת התחתית של ניו יורק. הצעיר, שנעצר לאחר שניסה ללקק רגליה של אישה נוספת, הואשם בהטרדה וניצול מיני, ו"גם בכליאה לא חוקית", מכיוון שנהג להחזיק בכפות רגליהן של קורבנותיו בחוזקה ולא שחרר אותן.
באפריל 2007, מנהל תיכון באוהיו שבארצות הברית הואשם בביצוע עבירות מין לאחר ששלושה תלמידים בני 14 התלוננו במשטרה כי שילם לכל אחד מהם 15 דולרים כדי לנשק את כפות רגליהם היחפות. על אף טענתו של המנהל שהדבר נעשה במסגרת התערבות שבין המורים והתלמידים במשחק כדורעף, וזהו היה עונשו של המפסיד, לאחר פשיטה שערכה המשטרה במשרדו נמצאו כ-400 תמונות של כפות רגליים, ממצא המצביע על כך שאותו מנהל היה פטישיסט כפות רגליים, והדבר לא נעשה באופן תמים.
באוקטובר 2014 שוטר בשם פטריק קין באזור יוסטון שבמדינת טקסס בארצות הברית, עצר רכבה של אישה, וטען שהוא מריח מרכבה ריח של מריחואנה. לאחר שהאישה הכחישה שהכניסה מריחואנה למכוניתה ביקש ממנה השוטר להמתין בניידת בזמן שהוא מבצע חיפוש ברכבה, שבסיומו טען שמצא סימנים למריחואנה. קין איים לעצור את האישה, אך הוסיף שבמידה ותאפשר לו לרחרח וללקק את כפות רגליה הוא ישחרר אותה לדרכה. לאחר שהאישה התלוננה על המעשה במשטרה במחוז האריס שבטקסס, נעצר קין ונפתחה חקירה. המשטרה, שחשדה שקין ביצע מעשים מעין אלו באופן סדרתי כדי לספק את הפטיש שלו, קראה לנשים נוספות להתלונן במידה ונתקלו במקרה דומה. במהלך החקירה הגיעו השוטרים לעוד שלוש נשים שטענו שחוו חוויה דומה. כשנה לאחר מכן הורשע קין על מעשיו ונידון לשנת מאסר בבית הסוהר במחוז האריס קאונטי שבטקסס.
במשפט שהתנהל בשנת 2016 בבית המשפט העליון בערעורו של ניסים חדד, על הרשעתו באונס תינוק, פסק שופט העליון יצחק עמית שיש להותיר את ההרשעה על כנה, והזכיר בפסק דינו את נטיית הפטיש לכפות רגליים של חדד כראיה שהנאשם מחזיק בהעדפה מינית החורגת מהתחום המקובל. בדבריו כתב: "אין בדברים אלה כשלעצמם כדי להעיד על אשמתו של המערער. אך מצאתי להזכירם אף שהם נוגעים לצנעת הפרט, מאחר שהדברים חורגים מהמקובל בתחום המיני". בסופו של המשפט לא התקבלה דעתו של השופט עמית, וחדד זוכה מאשמה מחמת הספק.
שימוש בפטיש לצורכי הכנסה כספית
בשל התפוצה הרחבה יחסית של נטיית הפטיש לכפות רגליים בקרב האוכלוסייה, במשך הזמן התפתחה תעשייה גדולה המספקת שירותים שונים בנוגע לפטיש זה עבור אותה אוכלוסייה, הן בצורת יוזמות מאורגנות כדוגמת מרכזים גדולים המספקים שירותי פוט פטיש כגון מועדוני פטיש ייעודיים לכפות רגליים, והן מקרב נשים שמפרסמות את עצמן באופן עצמאי.
בשנת 2013 התפרסם באתר ניו יורק פוסט כתבה על סטודיו שבמשך היום מספק שירותי ספא ובלילה משמש כמועדון "זנות כפות רגליים". לפי אותו דיווח של הניו יורק פוסט, נשים צעירות בגילאי 30-18 שנבחרו בקפידה על פי מספר קריטריונים של מראה כפות רגליהן התבקשו להגיע למועדון בשעות הערב, וכ-30 גברים שנכנסו למועדון בתשלום כניסה של 100 דולרים עבור ה"סרסור", הורשו לסגוד לכפות רגליהן של הנשים בתשלום של 20 דולרים למשך 10 דקות. על אף עולם הדימויים הזנותי, האסורה ברוב מדינות ארצות הברית, בשל העובדה שהנשים לא הסירו כלל את בגדיהן בזמן עבודתן במועדון מלבד נעליהן וגרביהן, התחום אינו נחשב לזנות מבחינה רשמית, והתהליך מותר על פי החוק האמריקאי.
בנוסף לכך, נשים רבות בוחרות להתפרנס מהתחום באופן עצמאי לחלוטין. חלקן מקבלות לקוחות לביתן או לסטודיו שלהן שבמסגרת זו האישה מאפשרת ללקוח לממש את הפוט פטיש שלו כפי שיחפוץ, בדרך כלל על פי גבולות שהיא קובעת בעצמה טרם הפגישה. נשים רבות המקבלות לקוחות בתחום יכולות להיות דומינטריקס, כלומר שולטות בתשלום, שבדרך כלל מספקות עבור לקוחותיהן את כלל הפטישים ושירותי הBDSM, ולא מתמקדות בפטיש ספציפי, אם כי ישנן נשים הבוחרות להתמקד בפטיש מסוים בלבד ולא מעבר לו.
חלקן האחר של הנשים העצמאיות בוחרות להתפרנס מהתחום "מרחוק", ללא פגישה עם לקוחות, על ידי פרסום תמונות וסרטונים של כפות רגליהן, או מכירת מוצרי כפות רגליים בהזמנה עבור לקוחות, כגון גרביים ונעליים משומשים של האישה, או תכשיטים שנענדו על כפות רגליה ועוד. בנובמבר 2018 התפרסמה רוקסי סייקס - מתווכת נדל"ן בריטית שבהמשך נהפכה לדוגמנית כפות רגליים. סייקס פרסמה תמונות של כפות רגליה במסגרת יישום האינסטגרם, ותוך כדי גם מכרה סרטונים של עצמה מדגמנת את כפות רגליה, כמו גם נעליים וגרביים משומשים שלה, במחירים שנעים בין 20 ל-200 שטרלינג לפריט. לדבריה, היא מרוויחה מהתחום כ-10,000 דולרים לחודש או כ-130,000 דולרים בשנה.
התמקדות בכף הרגל כ"דלק פטיש"
על פי אתר האינטרנט "TV Tropes", "דלק פטיש" (Fetish Fuel) הוא אמצעי המכניס לתוך יצירה תרבותית מסוימת, כגון סרט או רומן, אלמנטים פטישיסטיים מסוימים שנועדו לעורר את הרגישות הארוטית של הקהל או של המחבר, ובכך למשוך צופים רבים המחזיקים באותו פטיש. התמקדות בכף הרגל (Foot Focus) הוא סוג של "דלק פטיש" שבו כפות רגליים בולטות באופן חריג ומובהק בסיפור בצורה שאינה מינית באופן גלוי.
דוגמאות להתמקדות בכף הרגל כ"דלק פטיש":
שמשון מלצר
שמשון מֶלְצֶר (כ"ח בשבט תרס"ט, 19 בפברואר 1909 – 27 באוגוסט 2000, כ"ו באב תש"ס) היה משורר ומתרגם עברי.
ביוגרפיה
מלצר נולד בשנת 1909 בעיירה טלוסט שבגליציה, אז אוטונומיה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (וכעבור מספר שנים בתחומי אוקראינה הסובייטית). הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולמד בסמינר למורים בלבוב. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
בתחילת דרכו בספרות כתב שירים יידיש שנדפסו בכתבי עת שונים ברחבי גליציה. יצירותיו החשובות ביותר הן פואמות ובלדות שנושאיהן עממיים וחסידיים. אחד משיריו המפורסמים הוא "אשירה לרש"י", ובו הוא מקונן על הדור הצעיר ששוב אינו לומד את פירושו של גדול פרשני המקרא. מלצר פרסם מספר גדול של קינות ובלדות שעניינן העולם היהודי שנהרס בשואה. הוא ערך עשרות ספרים, ובהם כל כתבי בנימין זאב הרצל. בין השנים 1949–1954 היה העורך הראשי של השבועון לילדים "דבר לילדים". במשך למעלה משלושים שנה היה חבר האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 1949 זכה בפרס טשרניחובסקי מטעם עיריית תל אביב לתרגומי מופת, על תרגום יצירתו של י"ל פרץ מיידיש. בשנת 1951 זכה בפס צבי קֶסֶל לספרות עברית (מקסיקו, על ספרו "שירות עם בלדות" (תל אביב תשי"א). בשנת 1979 זכה בפרס מאנגר על מפעל תרגומיו מיידיש.
מלצר היה נשוי למרים. בשנת 2000 נפטר בישראל בגיל 91, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
הסכם לונדון (1864)
הסכם לונדון משנת 1864 היה הסכם שסיים את שליטתה של האימפריה הבריטית על ארצות הברית של האיים היוניים והעברתם ליוון.
האיים היוניים היו בחסות בריטניה מאז 1815 כחלק מההסכמות של קונגרס וינה וחוזה פריז.
ארצות הברית של האיים היוניים כללו שבעה איים בסמוך לפלופונסוס. שישה מתוכם שוכנים בים האיוני, בחופה המערבי של יוון: קורפו, קפלוניה, איתקה, פקסי, לפקדה וזקינתוס. האי השביעי, קיתירה היה אף הוא בפדרציה, למרות שהוא ממוקם מדרום לפלופונסוס.
מאז יוון השיגה עצמאות בשנת 1832, תושבי האיים היוניים הביעו את התנגדותם לשלטון זר וחפצו בהסתפחות למדינה החדשה שהוקמה. בישיבת ממשלה בשנת 1862, הודיע שר החוץ הבריטי פלמרסטון, כי הכתר הבריטי החליט לוותר על האיים לטובת יוון וכי מדיניות זו מקובלת גם על המלכה ויקטוריה. החשיבה המעשית מאחרי החלטה זו הייתה העלות הגבוהה של החזקת השליטה באיים לעומת החשיבות האסטרטגית הנמוכה שלהם שהלכה וירדה ככל שאוניות התרחקו בהפלגתן ללב ים, הרחק מהחופים. כחלק מההסכם בריטניה המשיכה לשמור על נוכחות אסטרטגית בים התיכון על ידי שימוש בנמל קורפו, וזה בנוסף לשליטתה על האי מלטה.
לאחר משא ומתן ארוך עם יוון, הסכם לונדון נחתם על ידי הנציג היווני חרילאוס טריקופיס (Χαρίλαος Τρικούπης) ב-29 במרץ 1864. ב-2 במאי 1864 יצאו הבריטים והאיים היוניים הפכו לשלושה מחוזות של ממלכת יוון.
הסכם זה היה הפעם הראשונה בה בריטניה נקטה במדיניות של דה-קולוניזציה מרצון.
מועדון כלבים
מועדון כלבים (באנגלית: Kennel club), הידוע במספר מדינות גם כ"מועצת כלבים" (באנגלית: "kennel council" או "canine council"), הוא גוף לענייני כלבים הדואג להרבעה, תצוגות וקידום גזע כלבים אחד או יותר. 'כל מועדוני הכלבים' מתייחס גם ל'כל מועדוני הגזע' – 'כל' מתייחס לכל גזעי הכלבים שהמועדון החליט לפתח, ו'גזע' מתייחס לכלבים גזעיים בלבד, לא כולל כלבים בני כלאיים וכלבים מעורבים. ארגון המטפל בגזע אחד בלבד נקרא חוג גזע.
תפקיד
מועדוני כלבים מתחזקים את תקני הגזע, מתעדים אילנות יוחסין, מפרסמים את החוקים לתצוגת התאמה ומסמיכים שופטים. לעיתים קרובות הם משמשים כמרשמות, שהן רשימות של כלבים גזעיים בוגרים ורשימות של המלטות או גורים שנולדו להורים גזעיים. מועדון גזע שמנהל את כל ההיבטים האלה של גזעי הכלבים מתיימר לייצג, במישרין או בעקיפין, את הגופים החברים בו.
כיום מועדוני כלבים מתמחים בכלבי עבודה או בתצוגות התאמה. כיום, מועדונים לכלבים מעורבים מתבססים ולפעמים מסווגים כמועדוני כלבים. מנגד, מטרת המקורית של מועדוני הכלבים הייתה להרבות לעשות תצוגות התאמה לכלבים גזעיים פשוטים, וזוהי נשארה ההגדרה המקובלת הנפוצה ביותר למועדוני כלבים. מועדוני כלבים מפורסמים כמו מועדון הכלבים, מועדון הכלבים האמריקאי, מועדון הכלבים המאוחד, ומועדון הכלבים היבשתי מציעים כל אחד אירועי כלבים ותוכניות אימונים לא פחות משירותי רישום כלבים.
היסטוריה
מועדוני כלבים נוצרו מתוך הצורך ליצור סדר בתערוכות הכלבים התחרותיות הציבוריות. תערוכת הכלבים הראשונה באנגליה התקיימה בשנת 1859, והיא הייתה אירוע חברתי שהאריסטוקרטים האנגלים ארגנו על מנת לגייס כסף לצדקה. פופולריותם גדלה ב14 השנים שלאחר מכן.
מתוך הכרה בצורך להקמת גוף שלטוני בעל סמכויות ענישה, חבר הפרלמנט סוואליס שירלי קיבץ קבוצת מגדלי כלבים ידועים יחד ומועדון הכלבים הוקם. באפריל 1873 קבוצה קטנה של אנשים נפגשה בדירת 3 חדרים, פגישה שהובילה לתערוכה הראשונה של מועדון הכלבים שנה לאחר מכן בארמון הבדולח שבה השתתפו 975 מתחרים.
הפגישה הכללית הראשונה של מועדון הכלבים התקיימה במלון המערבי הגדול של ברמינגהאם בדצמבר 1874. באותה שנה, אחד מהצעדים הראשונים והחשובים של המועדון היה לפרסם ספר רבייה, שכלל את שושלות היוחסין של 4,027 כלבים שזכו בפרסים בתערוכות ב14 השנים הקודמות. כללים נוצרו וסיווגים הוקמו.
ב-1882, החברה המרכזית לכלבנות הצרפתית ומועדון הכלבים האיטלקי נוסדו, ושנתיים לאחר מכן נוסד מועדון הכלבים האמריקאי. מועדון הכלבים המאוחד הוקם ב-1898. הפדרציה הבינלאומית לכלבנות הוקמה ב-1911, תחת חסותן של חברות הכלבים של אוסטריה, בלגיה, גרמניה, הולנד וצרפת. חוקי מועדון הכלבים החדש קבעו שכל שושלת יוחסין צריכה להירשם יחד עם מועדון הכלבים שהשושלת חברה בו.
מועדוני כלבים פעלו כבית משפט לערעור, כך שיכלו לתקן עוולות, וחוסר יושר הפך לקשה ומסוכן כאחד. הם הפכו בהצלחה את ספורט תערוכת הכלבים לפופולרי, וקידמו אותו ממקומות כמו ברים ובתים ציבוריים למקומות אופנתיים. אנשים יכלו לקבל את שושלת היוחסין של כלבם ממועדוני הכלבים, שהיו קיימים במרשמות קבע. למועדוני כלבים הייתה יותר השפעה על פיתוח גזעי כלבים יותר מכל גורם אחר שכן גיוון גזעי הכלבים המקורי הפך לפונקציה.
מועדוני כלבים בינלאומיים
בדרך כלל, לאומות שיש להן קבוצות פעילות של מגדלי כלבים ואנשים שתרגלו את התחביב של הרבעת כלבים יש גם מועדוני כלבים לאומיים, שלעיתים קרובות מסופחות למדינה כזו או אחרת. לרוב מועדוני הכלבים יש יחסי גומלין ביניהם ומועדון שנרשם במדינה אחת יכול להירשם מחדש במדינה אחרת אם הכלב מיובא.
מועדוני הכלבים המקובלים הגדולים והנרחבים ביותר במדינות דוברות אנגלית הם:
סורת אל-קלם
סורת אל-קלם (בערבית: سورة القلم) היא סורה מספר 68 בקוראן, המונה 52 פסוקים.
תוכן הסורה
סורת אל-קלם עוסקת בעיקר בנושאים הבאים:
הסיפור על בעלי הגן
הסורה מגוללת את סיפורו של אדם עשיר אשר היה בבעלותו גן משגשג, שאת הפירות שלו הוא היה נותן לנזקקים ולעניים.
היטושי איגראשי
היטושי אִיגַרָאשִׁי (ביפנית: 五十嵐; 10 ביוני 1947 – 12 ביולי 1991) היה חוקר יפני של ספרות ערבית וספרות פרסית, וכן של היסטוריית הערבים והפרסים. מתרגם ספרו של סלמאן רושדי "פסוקי השטן" ליפנית, ככל הנראה נרצח בעקבות תרגום זה.
ביוגרפיה
היטושי נולד ב-1947 בניאיגטה, בירת מחוז ניאיגטה, וסיים דוקטורט באמנות מוסלמית באוניברסיטת טוקיו ב-1976. היה עמית מחקר באקדמיה המלכותית של איראן עד המהפכה האיראנית ב-1979, ולאחר מכן פרופסור חבר לתרבות מוסלמית השוואתית באוניברסיטת צוקובה. תרגם את ספרו של אבן סינא "הקנון של הרפואה" ואת ספרו של סלמאן רושדי "פסוקי השטן", וכתב ספרים בנושא אסלאם, בהם "The Islamic Renaissance" (הרנסאנס האסלאמי) ו-"Medicine and Wisdom of the East" (רפואה וחוכמה במזרח).
לאחר שהאייתוללה רוחאללה ח'ומייני הוציא פתווה ב-1989, שבה קרא למותם של "מחבר הספר 'פסוקי השטן', שיוצא נגד האסלאם, הנביא והקוראן, ושל כל המעורבים בהוצאתו לאור ומודעים לתוכנו", דקר תוקף שזהותו אינה ידועה את היטושי שוב ושוב בפניו ובזרועותיו, עד מותו. גופתו נמצאה ב-12 ביולי 1991 במשרדו באוניברסיטת צוקובה, במחוז איבראקי שביפן.
ב-2006 נסגר תיק החקירה העוסק במותו של היטושי בלא כל חשדות בנושא עושה המעשה. קנן פולאק טען בספרו "The Persian Puzzle" (הפזל הפרסי) כי הרצח הוא התנקשות שביצעו משמרות המהפכה האסלאמית. ב-2010 נטען במגזין "בונגישונג'ו" כי שמועה שמסתובבת ברשות ההגירה היפנית קובעת כי צעיר בנגלדשי עשיר ביצע את הדקירה וטס חזרה לארץ מוצאו ביום המחרת, לפני שהתגלה. על פי שמועה לא מאומתת, ממשלת יפן נמנעה מלהגיש צו הסגרה כדי לא ללבות את המחלוקת סביב "פסוקי השטן".
מיוקלונוס
מיוקלונוס (מיוונית μῦς mus- שריר, κλόνος clonos - בלבול) או ריטוט שרירי הוא תנועה קצרה, פתאומית ולא רצונית של שריר או קבוצת שרירים. המונח מתאר מצב רפואי ובדרך כלל אינו מאובחן כמחלה. תנועות קצרות הן מצב נורמלי לגמרי. התנועות המיוקלוניות נגרמות, בדרך כלל על ידי כיווץ פתאומי של שריר. ההתכווצות נקראת מיוקלונוס חיובי; ההרפיה נקראת מיוקלונוס שלילי. הזמן השכיח ביותר בו אנשים נתקלים בזה היא בזמן ההירדמות, אבל קפיצות מיוקלוניות הן גם אות לכמה לקויות נוירולוגיות. שיהוקים הם גם סוג של קפיצה מיוקלונית המשפיעה במיוחד על הסרעפת.
קפיצות מיוקלוניות יכולות להיות יחידות או ברצף, בתבנית או ללא תבנית. הן יכולות לקרות לעיתים רחוקות או פעמים רבות בדקה. בדרך כלל מיוקלונוס הוא אחד מכמה אותות במגוון רחב של לקויות מערכת העצבים כמו טרשת נפוצה, מחלת פרקינסון, מחלת אלצהיימר ומחלת קרויצפלד-יעקב, הרעלת סרוטונין וסוגים אחדים של אפילפסיה.
כמעט בכל המקרים בהם נגרם מיוקלונוס על ידי מערכת העצבים המרכזית קודמים לו סימפטומים אחרים. למשל, במחלת קרויצפלד-יעקב זה מאפיין קליני מאוחר המופיע אחרי שהחולה החל להציג כבר מחסור נוירולוגי בולט.
באופן אנטומי המיוקלונוס יכול לנבוע מנגע בקורטקס, בתת-קליפה או בחוט השדרה. נוכחותו של מיוקלונוס מעל הנקב הגדול שולל, ביעילות, מיוקלונוס של חוט השדרה אבל מיקום נוסף תלוי בבדיקות נוספות באלקטרומיוגרפיה (EMG) ו- EEG.
סימפטומים
אצל חולי אפילפסיה גורמים התקפים מיוקלוניים לתנועות לא רגילות בשני צדי הגוף באותו זמן. באפילפסיה של רפלקס ניתן לגרום להתקפים מיוקלוניים על ידי אורות מהבהבים או טריגרים סביבתיים אחרים (ראה אפילפסיה פוטוסנסיטיבית).
סוגים
באפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים ההתקפים כוללים, לרוב, את הצוואר, הכתפיים ואת החלק העליון של הזרועות. התקפים אלה מתרחשים בדרך כלל זמן קצר אחרי התעוררות משינה. הם מתחילים, בדרך כלל, בין תחילת ההתבגרות המינית והבגרות המוקדמת. ניתן לשלוט בה, בדרך כלל על ידי תרופות אבל חייבים ליטול תרופות במשך כל החיים.
במקרים נדירים עלולים התקפים מיוקלוניים להיות סימפטומים של תסמונת לנוקס-גסטו, כשהם מתחילים בילדות המוקדמת ומערבים את הפנים, הצוואר, הכתפיים ואת החלק העליון של הזרועות. במקרים כאלה ההתקפים הם חזקים וקשים לשליטה.
אפילפסיה מיוקלונית מתקדמת (כלומר, התסמינים שלה הולכים ומחמירים) כוללת גם התקפים מיוקלוניים וגם התקפי טוני-קלוני. הטיפול לא תמיד מצליח על פני תקופת זמן ארוכה.
קשה למיין את הצורות השונות של מיוקלונוס משום שהסיבות, התוצאות והתגובות לטיפול מגוונות מאוד. להלן רשומות רק הצורות השכיחות ביותר:
קבוצה אחרת של מחלות PME המסווגות כהתנוונות מערכתית מלווה, לעיתים קרובות, במיוקלונוס של תנועה, התקפים ובעיות בשיווי משקל והליכה. רבות ממחלות PME אלה מתחילות בילדות או בגיל ההתבגרות.
סיבה
רק לעיתים נדירות מרמז מיוקלונוס על משהו שהוא שונה מכיווץ שרירים אקראי. מיוקלונוס יכול להתפתח כתגובה לדלקת, פגיעת ראש או בחוט השדרה, שבץ, סרטן המוח, אי-ספיקת כליות או אי-ספיקת כבד, הרעלה מחומרים כימיים או מסמים, כתופעת לוואי של תרופות מסוימות כמו טראמאדול
תנועות מיוקלוניות שפירות נראות, בדרך כלל, בהרדמה כללית כשמשתמשים בתרופות תוך ורידיות. מניחים שהן נוצרות כתוצאה מאיתות בולם מופחת מן הנוירונים הגולגולתיים. מניעת חמצן ממושכת למוח, היפוקסיה עלולה לגרום למיוקלונוס פוסט היפוקסי.
מיוקלונוס יכול להיות בפני עצמו, אבל לרוב הוא אחד מכמה סימפטומים המתקשרים למגוון רחב של לקויות במערכת העצבים. כך למשל קפיצות מיוקלוניות יכולות להתפתח אצל חולים בטרשת נפוצה, מחלת פרקינסון, מחלת אלצהיימר, אופסוקלונוס (תנועת עין בלתי נשלטת), מחלת קרויצפלד-יעקב, או לופוס. קפיצות מיוקלוניות קורות, בדרך כלל לאנשים עם אפילפסיה, ליקוי בו הפעילות החשמלית במוח נעשית בלתי סדירה ומובילה להתקפים. הוא נמצא גם ב MERRF - אפילפסיה מיוקלונית עם סיבים אדומים מחוספסים, אנצפלופתיה מיטוכונדרית נדירה.
קפיצות של קבוצות שרירים, חלק גדול מן הגוף או סדרה של רצף מהיר של קפיצות למצב זקוף ממצב ישיבה נראות, לעיתים, אצל חולים אמבולטוריים המקבלים טיפול במינון גבוה של מורפיום ותרופות דומות. יכול להיות שזה סימן לרמה גבוהה ו'או עלייה מהירה ברמת התרופה בדם. קפיצות מיוקלוניות נגרמות גם על ידי תרופות אחרות כמו תרופות אנטיכולינרגיות
פתופיזיולוגיה
למרות שמקרים אחדים של מיוקלונוס נגרמים על ידי פגיעה במערכת העצבים ההיקפית, הרי שרוב סוגי המיוקלונוס נגרמים על ידי הפרעה למערכת העצבים המרכזית. יש מחקרים הטוענים שיש כמה מקומות במוח המעורבים במיוקלונוס. מקום כזה, למשל, הוא בגזע המוח קרוב למבנים האחראים לתגובת הבהלה, תגובה אוטומטית לגירוי בלתי צפוי הגורם להתכווצות שרירים מהירה.
המכניזמים המדויקים שהם בבסיס המיוקלונוס עדיין אינם מובנים במידה מלאה. מדענים סבורים שכמה סוגי מיוקלונוס של גירוי-רגישות נגרמים מעודף רגישות של חלקים במוח השולטים בתנועה. חלקים אלה קשורים הדדית בסדרה של לולאות של משובים הנקראים מסלולים מוטוריים. מסלולים אלה מסייעים ומווסתים תקשורת בין המוח והשרירים. יסודות חיוניים בתקשורת זו הם כימיקלים הידועים כנוירוטרנסמיטורים הנושאים עמם מסרים מתא עצב, או נוירון אחד, למשנהו. נוירוטרנסמיטורים משוחררים על ידי נוירונים וקושרים עצמם לקולטנים בחלקים של תאים שכנים. נוירוטרנסמיטורים אחדים יכולים לגרום לתא המקבל להיות רגיש יותר, בעוד שאחרים גורמים לתאים המקבלים להיות רגישים פחות. מחקרים מעבדתיים מציעים שחוסר איזון בין הכימיקלים האלה יכול להיות הבסיס למיוקלונוס.
טיפול
ברבות מן התרופות שמשתמשים בהן לטיפול במיוקלונוס כמו ברביטורטים, פניטואין ופרימידון (פריזולין) משתמשים גם לטיפול באפילפסיה. ברביטורטים מאטים את מערכת העצבים המרכזית ולכן גורמות להרגעה ומונעות התקפים. פניטואין ופרימידון הן תרופות אנטי אפילפטיות יעילות למרות שפניטואין עלול לגרום לאי ספיקת כבד או לגרום לתוצאות מזיקות בטווח הארוך אצל חולים שיש להם PME. סודיום ולפוראט הוא טיפול חלופי למיוקלונוס וניתן להשתמש בו לבד או בצירוף עם קלונאזפאם. למרות שקלונאזפאם או סודיום ולפוראט יעילות אצל רוב החולים שיש להם מיוקלונוס הרי יש חולים שמגיבים להן בצורה שלילית.
פרוגנוזה
למרות שמיוקלונוס אינו מצב המסכן חיים הוא יכול לגרום לליקויים מחלישים. מיוקלונוס של תנועה עם מרכיביו: מיוקלונוס חיובי ושלילי נחשב, בדרך כלל חמור יותר. זה משתנה מאדם לאדם אם המצב נמשך לאורך כל החיים אם לאו.
Sling
רקע והוצאה
באפריל 2020, דווח כי קליירו החלה לעבוד על האלבום העוקב לאלבום הבכורה שלה Immunity. לאחר מכן, חשפה קליירו צילום מסך של פלייליסט ששמו: 'Album 2 (demos so far)'. בהמשך, פרסמה רמזים אודות השירים העתידיים שתכננה לכלול באלבום עצמו. בתהליך הכתיבה עליהם, הודתה קליירו כי "ג'ואני, הכלבה שלי, פתחה את עולמי בדרכים שלא חשבתי שהיא יכולה לפתוח. על ידי טיפול בה, נאלצתי להתמודד עם מחשבותיי לגבי הורות ומה המשמעות בכך עבורי".
לפני הכרזת האלבום Sling, ביצעה קליירו קולות רקע ב-"Solar Power" של לורד לצד פיבי ברידג'רס. ב-11 ביוני 2021, הוציאה את הסינגל המוביל של האלבום, "Blouse", בו מבצעת קולות רקע לורד. ב-Our Culture Mag נאמר שהשיר "Blouse" הוא אחד השירים הטובים ביותר שיצאו ביוני 2021. השיר בוצע בתוכנית "Tonight Show" של ג'ימי פאלון.
הרכב
Sling, הוא אלבום בסגנונות פולק אקוסטי, פולק רוק ובארוק פופ. "Blouse" מתואר כשיר כ"בלדה כבדה". השירה של קליירו זכתה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה וכך גם קולות הרקע שלורד ביצעה.
גברי ברגיל
גברי ברגיל (נולד ב-29 במאי 1958) הוא יו"ר מכללת אורנים, כיהן בעבר כמג"ד מילואים וכמזכיר התנועה הקיבוצית.
ביוגרפיה
גברי ברגיל נולד בקיבוץ רמות מנשה בשנת 1958 להורים ממקימי הקיבוץ שעלו מאורוגוואי. היה חניך ומדריך בשומר הצעיר. התגייס לצה"ל לחיל התותחנים והמשיך בשירות קבע. הגיע לדרגת סא"ל בשירות המילואים ובין השנים 1990 ל-1996 שימש כמפקד גדוד תותחנים במילואים.
בשנים 1984–1988 החזיק במספר משרות בתנועת הקיבוץ הארצי ובהנהגת השומר הצעיר. בשנת 1988 לאחר פרוץ האינתיפאדה, הצטרף לשלום עכשיו כפעיל והיה למזכ"ל התנועה בשנים 1990–1994. בשנת 1994 סיים בהצטיינות תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1994–1996 כיהן כמזכיר קיבוץ רמות מנשה. בשנים 1996–1999 שימש כשליח המרכזי של התנועה הקיבוצית וכנציג השומר הצעיר בצפון אמריקה.
בשנת 2000 נבחר לתפקיד מזכיר תנועת הקיבוץ הארצי. במהלך הקדנציה הראשונה שלו ביצע את תהליך איחוד התנועות הקיבוציות, וב-2005 נבחר לקדנציה שנייה כמזכיר התנועה הקיבוצית. סיים את תפקידו במרץ 2009.
מהשנים 2009 ואילך היה חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, כיהן כיו"ר של תנועת השומר הצעיר העולמי, יו"ר מועדון צוותא בתל אביב, יו"ר עמותת דרכים ויו"ר בקיבוצים כפר עזה, שילר, כרמים, נתיב הל"ה, כרמיה, הראל, תל יצחק, מגידו וביישוב הקהילתי גבעות בר.
בבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-12 ברשימת העבודה-גשר לכנסת ולא נכנס לכנסת לאחר שהמפלגה קיבלה 6 מנדטים.
כיום מכהן כיו"ר במכללת אורנים, יו"ר בקיבוצים גבעת ברנר, כיסופים ונחשונים. כמו כן, הוא מכהן כיו"ר מחוז הקיבוצים במפלגת העבודה וחבר בהנהלת קיבוץ כישורית (קיבוץ של בעלי צרכים מיוחדים).
ביקורת מערכות מידע
ביקורת מערכות מידע היא תחום בעבודת הביקורת שעורך רואה חשבון או מבקר פנים, ומטרתו היא בדיקה עד כמה הוא יכול להסתמך על מערכות המידע בארגון לצורך הביקורת. ביצוע ביקורת מערכות מידע משלבת התמחויות מתחום הפיננסים וראיית החשבון עם התמחויות בתחום מערכות המידע והמחשבים.
השימוש בביקורת מערכות מידע נעשה על ידי הביקורת הפנימית או הביקורת החיצונית. כמו בתחום הביקורת בכלל, גם בתחום זה הלקוחות העיקריים לתוצרי הביקורת הם אורגנים של התאגיד ובפרט הדירקטוריון, ועדת ביקורת של הדירקטוריון, המנהל הכללי וגורמים ניהוליים נוספים.
במדינות המערב חלה חובה רגולטורית לקיים ביקורת מערכות מידע בחלק מן המגזרים במשק. בישראל דוגמה לכך היא המגזר הבנקאי, בו התאגיד הבנקאי מחויב למנות מבקר מערכות מידע על-פי הוראה 357 של בנק ישראל.
מקובל לחלק את ביקורת מערכות המידע לשניים: ביקורת באמצעות מחשב וביקורת על מערכות המחשב.
ביקורת באמצעות המחשב, היא השימוש בכלים ובעיבודים ממוחשבים וכן הגישה הבלתי אמצעית למערכות המידע של הארגון כדי לסייע בביצוע ביקורת.
ביקורת על מערכות המחשב, היא הבחינה כי תשתיות המחשוב ומערכות המידע של הארגון הן תקינות וכי התהליכים הקשורים למערכות המידע (כגון, ניהול פרויקטי תוכנה, פיתוח, רכישה, אבטחת מידע, היבטי יתירות גיבוי והתאוששות ועוד) פועלים באופן סביר.
המפלצת מפירנצה
המפלצת מפירנצה (באיטלקית: Mostro di Firenze) הוא הכינוי שניתן בתקשורת האיטלקית לרוצח הסדרתי שרצח 14 איש בנפת פירנצה, בין השנים 1974–1985.
שיטת הרצח
הרוצח בחר לרצוח זוגות שהיו מקיימים יחסי מין, בדרך כלל ברכב שלהם, באזורים מבודדים ומרוחקים ובשעות הלילה. הוא היה ניגש לרכבי הקורבנות ויורה בהם מהחלון או מהדלת. כשהקורבנות היו מתים או גוססים, הוא היה גורר את האישה למרחק קצר מהאוטו, מפשיט אותה, דוקר ומשחית את הגופה, תוך התמקדות בחזה ובאיבר המין.
קורבנות
ב-15 בספטמבר 1974, נרצחו פסקואלה ג'נטליקור בן ה-19 וסטפניה פטיני בת ה-18. הם נורו ונדקרו בנתיב כפרי, בעודם מקיימים יחסי מין במכונית של ג'נטליקור. הם היו בקרבת דיסקוטק, בו היו אמורים לבלות את הערב עם כמה מחבריהם. ענף של גפן הוחדר לגופתה של פטיני, שהושחתה באמצעות 97 דקירות. מספר שעות לפני הרצח, פטיני אמרה לחבר קרוב שלה משהו על אדם מוזר שהפחיד אותה. מכר נוסף של פטיני סיפר שאדם מוזר עקב אחריהם והטריד אותם במהלך שיעור נהיגה, מספר ימים קודם לכן. מספר זוגות שנהגו לחנות באזור בו נרצחו ג'נטליקור ופטיני, סיפרו שהרבה מציצנים נהגו להגיע לאזור, ושצמד מסוים התנהג מאוד מוזר.
ב-6 ביוני 1981, ג'יובאני פוגי וקרמלה די נוקיו, נורו ונדקרו למוות ליד סקנדיצ'י. גופתה של דה נוקיו הוצאה מהמכונית, ואיבר מינה נחתך באמצעות סכין.
ב-23 באוקטובר 1981, סטפנו בלדי וסוזאנה קמבי נורו ונדקרו למוות, איבר מינה של קמבי נחתך כמו במקרה של דה נוקיו. בבוקר שלאחר הרצח, אדם אנונימי התקשר לאמא של קמבי, כדי לדבר איתה על הבת שלה. מספר ימים לפני הרצח, סוזאנה אמרה לאמא שלה שיש מישהו שמטריד אותה ואף רדף אחריה עם המכונית שלו.
ב-19 ביוני 1982, פאולו מניארדי בן ה-22 ואנטונלה מיגליאוריני בת ה-20, נורו למוות מיד לאחר שקיימו יחסי מין במכוניתו של מניארדי.
ב-9 בספטמבר 1983, וילהלם פרדריך הורסט מייר בן ה-24 וג'נס רוש בן ה-24, נורו למוות במכוניתם. השניים, גרמנים שהגיעו לאיטליה כדי לחגוג מלגה חשובה שקיבל מייר, היו לטענת המשטרה בני זוג.
ב-29 ביולי 1984, קלאודיו סטפנצ'י בן ה-21 ופיה גילה רונטיני בת ה-18, נורו ונדקרו במכוניתו של סטפנצ'י. איבר מינה ושדה השמאלי של פיה רונטיני הוסרו. על פי עדויות, איש מוזר עקב אחרי הזוג כמה שעות לפני הרצח.
בזמן כלשהו בין ה-7 ל-8 בספטמבר 1985, נרצחו ג'ון מישל קראביצ'ווילי ונדין מאוריו, זוג מצרפת שהיו בחופשה באיטליה. מאוריו נורתה ונדקרה למוות בעודה ישנה באוהל הקטן שלהם, בן זוגה נורה במרחק קצר מהאוהל, ככל הנראה כשהוא ניסה להימלט. גופתה של מאוריו הושחתה. מי שמצא את הגופות היה אדם שליקט פטריות באזור הרצח.
זהות הרוצח
רשויות החוק ערכו מספר חקירות במהלך השנים. ב-2000 הורשעו שני אנשים בביצוע ארבע מן הרציחות הכפולות. עוד נטען כי הצמד היו חלק מקבוצת רוצחים.
ב-2001, הצהירה המשטרה שהרציחות קשורות לכת שטניסטית, ושאיברי המין הנשיים שנכרתו שימשו בפולחנים של הכת.
עם זאת, רבים מתחו ביקורת על אופן התנהלות החקירות והמשפטים, ורבים מחשיבים את התיקים הללו תיקים בלתי מפוענחים, ומאמינים כי הרוצחים האמיתיים מעולם לא נתפסו.
ג'ונתן טרומבול
ג'ונתן טרומבול האב (באנגלית: ; 12 באוקטובר 1710 – 17 באוגוסט 1785) היה פוליטיקאי ומדינאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט במהלך המהפכה האמריקאית ובשנים 1769–1784. טרומבול וניקולס קוק מרוד איילנד היו האנשים היחידים ששימשו גם כמושלי של מושבות בריטיות וגם של מדינות אמריקאיות. בנוסף על כך, הוא היה המושל הפטריוט היחיד מתחילת מלחמת העצמאות. על שמו נקראים מקומות רבים, ובהם מכללת טרומבול שבאוניברסיטת ייל, העיירה טרומבול שבקונטיקט ומחוז טרומבול שבאוהיו.
ביוגרפיה
טרומבול נולד בלבנון שבקונטיקט לג'וזף (1678–1755) והאנה טרמבול (לבית היגלי).
ג'ונתן סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת הרווארד ב-1727. בשלוש השנים לאחר סיום הלימודים הוא למד תאולוגיה אצל הכומר סולומון וויליאמס בלבנון. בזכות כך הוא היה מורשה להטיף בקולצ'סטר שבקונטיקט. לימודים אלו גם הוכרו כתואר שני.
טרומבול הפך לסוחר ביחד עם אביו ב-1731. עשייתו המקצועית גדלה עוד יותר לאחר מות אחיו בים ב-1732. בשנים 1733–1740 כיהן כציר לאספה הכללית, ובשנים 1739–1740 היה יושב ראש האספה. הוא מונה לסגן קולונל במיליציה של קונטיקט ב-1739, והיה קולונל של גדוד קונטיקט ה-12 במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
טרומבול שימש כסגן המושל של המושבה מ-1766 עד 1769, ועם מות המושל וויליאם פיטקין, הפך טרומבול למושל ב-1769. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1784, במהלך המעבר של קונטיקט ממושבה למדינה בארצות הברית.
ב-13 במאי 1774, הגנרל הבריטי תומאס גייג' הגיע לבוסטון, עיר שבלטה בהפגנות אלימות כנגד בריטניה. גייג' ניסה לרתום את טרומבול על מנת להרגיע את הרוחות. טרומבול סירב לאחר קרבות לקסינגטון וקונקורד. טרומבול האשים את גייג' ב"מתקפה בלתי מעוררת ביותר על חייהם ורכושם של נתיני הוד מלכותו".
ב-6 ביולי 1775 טרומבול היה ממגייסיו של נייתן הייל כקצין בגדוד השביעי החדש של הצבא הקונטיננטלי. בהמשך המלחמה הייל ריגל למען האמריקאים והוצא להורג על ידי הבריטים והפך לגיבור לאומי בקרב האמריקאים.
טרומבול היה חבר ויועץ של הגנרל ג'ורג' וושינגטון לאורך כל תקופת המהפכה. וושינגטון הכריז עליו כ"ראשון הפטריוטים". טרומבול שימש גם כמנהל השכר של הצבא הקונטיננטלי באביב 1778, עד שמותה בטרם עת של אמו אילץ אותו להתפטר מתפקידו. במסגרת התפטרותו הוא ביקש לחלק את יתרת שכרו שלו לחיילי הצבא.
לאחר המלחמה המשיך טרומבול לכהן כמושל המדינה החדשה. בשנת 1782, הוא נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים. הוא נבחר כחבר כבוד באגודה של סינסינטי ב-1784. הוא קיבל תואר לשם כבוד מאוניברסיטת ייל ב-1775 ומאוניברסיטת אדינבורו ב-1787.
חיים אישיים
ב-9 בדצמבר 1735 נשא לאישה את פיית' רובינסון (1718–1780), בתו של הכומר ג'ון רובינסון. הם היו הורים לשישה ילדים. בנו השני הוא ג'ונתן טראמבל הבן (1740–1809), עוזו של הגנרל ג'ורג' וושינגטון מ-1781 ועד סוף המלחמה. ג'ונתן הבן כיהן גם כמושל קונטיקט מ-1798 עד 1809. בנו הצעיר הוא ג'ון טרומבול (1756–1843), הוא "צייר המהפכה האמריקאית". אף הוא היה עוזרו של הגנרל וושינגטון למשך 19 ימים ב-1775.
טרומבול מת בלבנון, קונטיקט, ונקבר בבית הקברות הישן שם. ביתו שבלבנון הוכרז כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-1965.
מוסול (סרט תיעודי)
מוסול הוא מותחן תיעודי משנת 2019 העוסק במאבק להחזרת העיר מוסול העיראקית מידי המדינה האסלאמית של עיראק והלבנט במסגרת הקרב על מוסול (2016-2017).
סקירה כללית
הסרט הוא סרט הביכורים של דן גבריאל, שעבד באזור כקצין לוחמה בטרור של ה-CIA וגם הפיק את הסרט. הסרט מתמקד בנרטיבים המצטלבים של הקבוצות האתניות העיראקיות השונות שהיו מעורבות במבצע להשבת מוסול: בן שבט סוני, מיליציות שיעיות, לוחמים נוצרים וכוחות פשמרגה כורדים.
הפצה
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקליבלנד 2019. תאריך השחרור הרשמי להפצה דיגיטלית הוא 14 במאי 2019, כשהופץ על ידי Gravitas Ventures. הפסקול המקורי של הסרט הולחן על ידי מועמד גראמי ומפיק התקליטים הבריטי Photek. אורך הסרט התיעודי הוא 86 דקות.
ביקורות
במערכת Film Inquiry נכתב, כי זהו סרט "עוצמתי וכנה." מייקל רכטשפן מהלוס אנג'לס טיימס שיבח את הסרט אף הוא ולורה דמארקו כינתה את הסרט "נרטיב מרתק של החיים במהלך 'לוחמה טוטאלית'."
הסרט החזיק בדירוג טריות של 100% על סמך 5 ביקורות באתר "Rotten Tomatoes".
פובליוס טרנטיוס אפר
פובליוס טרנטיוס אַפֵר (בלטינית: Publius Terentius Afer) היה מחזאי בתקופת הרפובליקה הרומית, שהתמחה בקומדיות, ביניהן "הסריס". הוא חי סביב 195 עד 159 לפנה"ס, בתקופת ראשית השירה הלטינית.
טרנטיוס כתב שישה מחזות והפיק אותם להצגות בשנים 166 עד 160 לפנה"ס. המחזות נשארו מקובלים לאורך הדורות. הם נמצאו במאות כתבי יד מימי הביניים והרנסאנס, הודפסו לראשונה בשטרסבורג ב-1470 ואחד מהם הוצג בפירנצה ב-1475. רוזוויתה מגנדרסהיים, חלוצה בין מחזאי אירופה, כתבה במאה ה-10 גרסאות נוצריות ליצירות טרנטיוס. יצירתו של טרנטיוס שימשה ללימוד השפה הלטינית בבתי ספר.
ביוגרפיה
טרנטיוס היה עבד משוחרר ממוצא צפון-אפריקאי, ומכאן השם Afer, שפירושו "אפריקאי" בלטינית. את שמו הרומי, כמו גם חינוכו, קיבל מן המשפחה שברשותה היה ושבידיה שוחרר.
טרנטיוס נולד בקרתגו כנראה בשנת 195/4 לפנה"ס והיה עבדו של הסנאטור טרנטיוס לוקאנוס. ישנם מקורות עתיקים הטוענים שטרנטיוס היה בעל מראה טוב, וכתוצאה מכך אדונו העניק לו את החופש שלו ובסיס טוב בחינוך הליברלי.
לא נמצאו עדויות רשמיות המסבירות כיצד טרנטיוס נתפס ונלקח לעבדות. יש הסוברים שהוא נלכד במלחמה, אך ההיסטוריון הרומאי מהמאה הראשונה לפנה"ס, פנסטלה, שלל אפשרות זאת משום שטרנטיוס נולד ומת בין סוף המלחמה הפונית השנייה לתחילת המלחמה הפונית השלישית. בנוסף, אילו טרנטיוס היה נתפס על ידי נומידיאנים או גטוליאנים, הוא לא יכול היה להגיע לידיו של גנרל רומאי, כי הפעילות המסחרית בין הרומאים לעם הצפון-אפריקאי לא החלה עד לאחר חורבן קרתגו.
לאחר שחרורו מן העבדות בילה בקרב האצולה הרומית הצעירה, ופעל במסגרת "החוג הסקיפיוני", שהתרכז סביב סקיפיו אמיליאנוס והיווה חצר תרבותית, בה התרכזו משוררים, פילוסופים והיסטוריונים. טרנטיוס קיים קשרים אינטימיים עם גברים רבים בדרגה גבוהה, ביניהם סקיפיו אמילאנוס וגאיוס לאליוס. סביר להניח כי המראה החיצוני שלו היה אחד הסיבות לקשריו המיוחדים עם אותם אנשים. לפי הביוגרפיה של סווטוניוס מהמאה השנייה לספירה, בסופו של דבר טרנטיוס לא הרוויח מיחסיו עם הגברים החזקים כמו סקיפיו, לאליוס או פוריוס. כלומר, למרות היחסים האינטימיים עם אותם גברים הם לא סיפקו לו ממון משלו. הוא עבר תהליך של רומניזציה במובן החיובי – ילד פלא מקרתגו שהגיע לרומא להתחנך ועלה לגדולה – דבר אשר עורר בקרב הרומאים גאווה.
טרנטיוס מת שנה לאחר עליית מחזהו האחרון "האחים", בשנת 159 לפנה"ס בגיל 35. הוא עזב את העיר רומא, בגיל 25, יצא ליוון ומעולם לא חזר. ככל הנראה הוא מצא את מותו במהלך שהותו ביוון. הסיבות למסעו ליוון מוסברות באופנים שונים. סויטוניוס מצביע על שתי סיבות: הראשונה היא שלאחר פרסום הקומדיות הוא יצא ליוון לשם הסחת דעת ולהימלט מרכילויות של הסביבה. הרכילות הייתה שהוא השתמש ביצירותיהם של אחרים כשלו. הסיבה השנייה היא שהוא רצה להתמצא במנהגים ומאפיינים יווניים שלפי דעתו לא הצליח להציגם כראוי בהצגותיו. בנוסף האופן שבו הוא מת אינו ברור. המשורר הרומאי, קינטוס קוסקוניוס (Quintus Cosconius) כתב שטרנטיוס אבד בים כשחזר מיוון עם 108 מחזות מעובדים של מנאנדרוס. ישנן עדויות המצביעות על כך שהוא נפטר בעיר העתיקה סטימפאלוס שבארקאדיה, לאחר שחלה מרוב צער ועצבנות על אובדן המטען שלו, ששלח על ידי הספינה, ואיתו המחזות החדשים שכתב.
יצירות ששרדו
יצירותיו של טרנטיוס ששרדו:
העלאת המחזות להצגות ומידת הפופולריות שלהם ושל טרנטיוס
מסופר כי כשטרנטיוס הציע לבכירים רומאים בעלי משרות ציבוריות להעלות את מחזהו הראשון מבין השישה, "האישה מאנדרוס", הם הפצירו בו ראשית לקרוא אותו בפני המשורר קאסיליוס. לאחר שבא לביתו של המשורר כשסעד, נאמר שטרנטיוס קרא את תחילת המחזה כשהוא יושב על ספסל ליד ספתו של האיש משום שלא היה לבוש כראוי. אך לאחר כמה שורות הוא הוזמן לתפוס את מקומו ליד השולחן. לאחר מכן הוא עבר על שאר המחזה וזכה לאהדה והערצה רבה. יתר על כן, מחזה זה וחמשת האחרים שכתב והועלו בתיאטרון התקבלו בציבור באותה מידה. אחד ממחזותיו ששבר שיא בתיאטרון הרומי הוא המחזה "הסריס". הוא הוצג פעמיים באותו יום והרוויח יותר כסף מכל קומדיה אחרת שהוצגה – כ-8,000 ססטרטיוס (מטבע רומית).
מבקר ספרות רומאי, וולקטיוס סדיגיטוס (Volcatius Sedigitus), שדירג את 10 הקומדיות הטובות ביותר בסגנון ה"פאבולה פליאטה" (קומדיות רומיות המבוססות על יצירות יווניות ועולמם הבדיוני ממוקם ביוון), מיקם את טרנטיוס במקום השישי. במקומות הגבוהים יותר הוא מיקם את המחזאים: קסיליוס סטטיוס (Caecilius Statius) פלאוטוס (Plautus), נביוס (Naevius) ועוד. לא נמצאו מקורות המעידים על אילו קריטריונים לדירוג התבסס אותו מבקר. קיימות השערות הטוענות שוולקטיוס רק קרא את המחזות ולכן דירג אותם רק על בסיס פרמטרים ספרותיים ולא על פי הפרמטרים פרפורמטיביים והחדות התיאטרלית של המחזות.
פרולוגים
טרנטיוס חורג מהמסורת על ידי שימוש בפרולוגים שלו לטיפול בבעיות שמעסיקות אותו כאמן, ומשאיר לדמויותיו להציג את הרקע הדרוש לעלילתו. פרולוגים אלה מספקים לנו הצצות מעניינות לחייו המקצועיים של המחזאי ואל האסתטיקה השונה שבאמצעותה הסתגל המחבר למקורותיו היווניים. הבולט ביותר בהקשר זה הוא המחלוקת על המנהג של טרנטיוס ב- "Contaminatio" - הכנסת סצנות נפרדות ממקור יווני אחד לעיבודו הלטיני למחזה יווני אחר. במחזותיו המאוחרים יותר ישנן עדויות לכך שהוא השתמש ב-Contaminatio כדי להחיות את עלילת הקומדיות הרגועות שלו. (במחזה "האחים", למשל, הוא מוסיף סצנה קלה וחסרת תועלת לחלוטין של סרסור שהוכה ומלגלג).
אך הפרולוגים של טרנטיוס מתארים את חיבוריו כנאמנים למסורות המבוססות של הקומדיה הרומית החדשה. הדובר/השחקן שמציג את הפרולוג ממשיך להריע על דבקותו של המחזאי במסורת, טכניקה שמושכת לשני כיוונים סותרים: מצד אחד, הוא מבטיח כי המופע הקרוב תואם את המסורת המבוססת. מצד שני, הוא עשוי להעלות חשדות כי איכשהו הדבקות של התוכנית במסורת דורשת הגנה או הסבר, מה שמרמז שטרנטיוס טוען נואשות שיצירותיו החדשניות באמת מסורתית אחרי הכל. בסופו של דבר, הפרולוגים מזמינים ומעצימים את הקהל לשפוט בשאלה הזו.
מבנה העלילה ואפיון הדמויות
מה שמניע את ז'אנר של הקומדיה מסוג הפליאטה הוא יחסי הגומלין בין עלילה תבניתית עם הדמויות. משפחות בז'אנר זה מורכבות לרוב מגברים צעירים מאוהבים, אימהות מודאגות, בנות בהריון, אבות כועסים, והעבדים החכמים או המסוכסכים שלהם מתמודדים עם משבר כלשהו. אף על פי שהמשבר יכול להתרחב כלפי חוץ ולכלול גורמים חיצוניים (למשל:חברים מועילים, סוחרי עבדים, חצרות, מיילדות, חיילים, בנקאים, טבחים וכו'), המיקוד שלו נותר מצומצם ומקומי ולא אזרחי, פוליטי או דתי באופן כללי. המשבר מעמיק באמצעות טעויות תמימות או הונאות ומניפולציות. בסופו של דבר, על ידי הון או פיקחות, מתקבלת החלטה המבהירה את הטעויות ופותרת את המשבר. ליתר דיוק, רוב המחזות ששרדו מציגים וריאציות על המצבים הבאים:
בדומה לסיטקומים מודרניים, הנוסחה העלילתית והדמויות אינן מגבילות. המסורות של ה"פליאטה" מספקות לקהל היכרות נוחה ומספקת. איפה שיש מבנה ותבנית, יש גם מידה של חופש. מכיוון שהחוקים נקבעים, סופרים וקהלים יכולים להתרכז באופן שבו דברים קורים ולא במה שיקרה. לרוב מחזאים משיגים גמישות ורעננות בשתי דרכים: הראשונה על ידי החלפה תבניתית – לפיה דמויות שונות מקבלות תפקידים חדשים בתוך נוסחת העלילה. השנייה היא על ידי חלקים ועלילות שלא מתקדמות בצורה פשוטה וליניארית אלא מתאגדות ומתקבצות.
שפה
טרנטיוס כתב את מחזותיו בשפה הלטינית.
על פי המסורת של הפליאטה, נדרש עיבוד למקורות היווניים שיכלול לא רק שינויים בעלילה, באפיון הדמויות ובבימוי, אלא גם שינוי בהבעה סמנטית.
השפה של טרנטיוס שונה בצורה מובהקת מהנורמות של הפליאטה ונראה שנועדה לשחזר את הדיקציה החלקה של מחזאי מנאנדרוס בשפה הלטינית. השפה והדיבור במחזותיו מאופיינים כמאופקים, נטורליסטים/טבעיים ביחס למחזאים אחרים בני תקופתו. שפה ודיבור מסוג זה חושפים את אופי הדמויות בבירור ומאפשרים התקדמות בעלילה. בניגוד למחזאים אחרים כמו פלאוטוס, קסיליוס ועוד, השפה בשביל טרנטיוס כמעט נראית אמצעי למטרה ולא מטרה בפני עצמה. השפה שלו מייצגת העדפה ולא הבשלה של הז'אנר או של השפה הלטינית במהלך העשורים הראשונים של המאה השנייה לפנה"ס. הוא בחר לאמץ את הסגנון הלשוני-מסורתי של הז'אנר ויש שיגידו שהוא היה מעוות את השפה בניגוד למוסכמות בקומדיה. אך היו כאלו ששבחו אותו על שפתו כמו יוליוס קיסר והמדינאי והפילוסוף, קיקרו.
אופן בימוי ותיאטרליות
מבחינת הנמצא על הבמה והתפאורה אפשר לראות את אותם אלמנטים שנמצאים בקומדיות אחרות. אפשר למצוא את אותו כינוס נופי של רחוב עם שלוש דלתות, כניסות צדדיות, ומזבח בשכונה יוונית, המסכות והתלבושות המוכרות לדמויות הקומיות, הופעה רציפה ללא הפרדה של קטעי המקהלה. מבחינת האווירה הבימתית, אף על פי שטרנטיוס אכן מתרפק על סצנות קומיות טיפוסיות ויכול להקריב קוהרנטיות דרמטורגית לטובת אפקטים קומיים רגעיים, הקומדיה שלו נראית פחות סוערת משל פלאוטוס. בניגוד לצורות המשחק המסורתיות ניכר שבמחזות של טרנטיוס הוא מנמיך את העוצמה ואת הקצב. לדוגמה, תמונות עם דמות העבד שרץ לשאת חדשות חשובות, הן מקובלות בקומדיה הרומית החדשה. טרנטיוס אכן מציב תמונות כאלה במחזותיו, אבל בצורה פחות תזזיתית מאשר פלאוטוס. דוגמה נוספת לשונות בינו לבין פלאוטוס היא שפלאוטוס נוהג להשתמש בהצגותיו ב"סלפסטיק" (Slapstick) – כלי הקשה העשוי משני מקלות שמחוברים זה לזה בקצה, והמפיק קול של חבטה או מכה (למשל: כאשר דמות עבד מכה או חובטת בעבד אחר). טרנטיוס לעומת זאת אמנם לא מתנגד ל"סלפסטיק" אך משתמש בו פחות ביצירותיו יתרה מכך, הבמה בהצגותיו של טרנטיוס היא פחות מרהיבה והיא אינה צפופה. בעוד שהצגותיו של פלאוטוס כוללות מספר רב של ניצבים שקטים כמו: חיילים, בריונים, יצאניות וכו, בהופעות של טרנטיוס ניצבים אלו מופיעים לעיתים רחוקות.
רוב החוקרים סבורים כי יוצרים רומאים, שמעבדים יצירות יווניות, הוסיפו דמויות ליצירת תמונות עם ארבעה דוברים במקביל, מנהג שלא נמצא בשרידי הקומדיה היוונית. טרנטיוס עשה זאת גם, אך הוא מציג את הדובר הרביעי באופן לא בולט במשך כמה שורות לאורך מחזותיו. הוא גם נטה להפוך את המונולוגים היווניים לדיאלוגים בין שתי דמויות. תכונה זו, יחד עם הפיכת המונולוגים היווניים לדיאלוגים, מעניקה למחזותיו מסה יציבה ותנופה קדימה יותר מאלה של פלאוטוס.
הקומדיה הרומית נהנית לזייף את מוסכמות הבמה שלה. טרנטיוס מנצל מוסכמה זו ללא התייחסות גלויה לבימוי. למשל ב"אישה מאנדרוס", דמותו של סימו הזקן חושב שזעקות של נערה בלידה "מבוימות" כדי שהוא ישמע (הנערה היא בעצם מושא אהבתו של בנו וסימו מתנגד לאיחוד). סימו שואל את העבד האם הוא חושב "שהוא כזה אידיוט", שהוא יכול להאמין לתעלול של לצעוק ברחוב את מה שצריך ללחוש בחדר השינה. סימו מפרש לא נכון אירועים ומרמה את עצמו; הבדיחה מצליחה מכיוון שההבנה הלא נכונה שלו מניחה מוסכמה תיאטרלית מסורתית.
טרנטיוס, כמו פלאוטוס, מעסיק את הקהל שלו עם מוסכמות תיאטרליות מסורתיות ובלתי מציאותיות כמו סצנות האזנה, בהן שיחה קופאת, כך שהמאזין יכול להגיב כאשר רק הקהל שומע את ההערה. כאשר טקסטים ותרגומים מודרניים של טרנטיוס מעידים על תוויות שאינן נשמעות על ידי כל הדמויות על הבמה כ"הצידה", עלינו להתנגד לרפלקס כדי להבין זאת כאל לחישות טבעיות ולא כהערה ישירה לקהל.
השראה יוונית לכתיבתו של טרנטיוס
היו אחדים שטענו כי טרנטיוס עשה סוג של תעמולה לתרבות היוונית בתוך הרפובליקה. אבל הוא אינו רומז במחזותיו ובפרולוגים שלו שהוא מודע למשימה כזו ולא נמצאו עדויות נוקבות המצביעות על כך.
יונקים ארסיים
יונקים ארסיים הם בעלי חיים ממחלקת היונקים המייצרים ארס, בו הם משתמשים כדי להרוג או להשבית את הטרף, במטרה להגן על עצמם מפני תקיפה של בעל-חיים אחר כלפיהם. הם מתחלקים למספר קבוצות על פי דרכי פעולה של הארס שלהם: אוכלי חרקים, יונקי הביב ועטלפים (הוצע שגם לפרימטים יהיו נציגים שיוכנסו תחת ההגדרה של יונקים ארסיים).
בטבע המודרני, היונקים הארסיים נדירים, אך למרות זאת ישנה אפשרות שהארס עשוי להיות תכונה קדומה בקרב יונקים, אשר התקיים באבותיהם הקיינודונטיים או התראפסידים האחרים.
הגדרה
לאורך השנים הוצעו מספר הגדרות לבעלי חיים ארסיים:
ערפדים
תת-משפחת הערפדים ממשפחת הזיזפיים מכילה 3 מינים החיים ביערות אמריקה המרכזית והדרומית: ערפד מצוי, ערפד לבן-כנפיים וערפד שעיר רגליים. הערפד המצוי ניזון בעיקר מדם יונקים. עטלפים אלה מגיחים בלילה לעבר יונק גדול, דוקרים אותו בניביהם ומלקקים את דמו. כדי שהדם לא יקרוש במהירות ויגרום לערפד לדקור את הקורבן שוב, מה שעשוי להעירו, הרוק שלו מכיל את האנזים דראקולין, אשר פועל כמעכב לא תחרותי של גורמי הקרישה IXa ו-Xa, ובכך מונע קרישה.
אוכלי חרקים
למעט עטלפים מתת-משפחת הערפדים, אוכלי חרקים הם היונקים היחידים שנצפו המייצרים רוק רעיל. למינים אלה יש בלוטות רוק גדולות בצורה ניכרת שבהם מיוצר הרוק הרעיל.
גם לסולנודון קובני וגם לסולנודון ההיספניולי יש נשיכות ארסיות. הארס מועבר מבלוטות רוק מותאמות דרך תעלות אל השיניים החותכות. דווח כי המוות היה שכיח בין סולנודואים היספניולאים שנמצאו במתחם משותף, כאשר הסימנים היחידים שניתן היה לראות מבחוץ היו סימני נשיכה על רגליהם. מאבק בין שני פרטים הוא כנראה סיבה משנית להכחדתם בנוסף על ציד.
חדף קצר-זנב צפוני (Blarina brevicauda), חדף מים ים תיכוני (Neomys anomalus), וחדף המים מסוגלים להעביר ארס בנשיכה. לשאר מיני החדף קצר-הזנב האמריקני: החדף קצר-זנב דרומי (Blarina carolinensis), החדף קצר-זנב אליוט (Blarina hylophaga), החדף קצר-זנב אוורגליידס (Blarina peninsulae) וחדף המים הטרנסקווקזי (Neomys teres) אולי יש נשיכה ארסית.
לחפרפרת האירופית, ואולי גם לעוד מינים אחרים של החפרפרת, ישנם רעלנים ברוק שיכולים לשתק תולעים, ומאפשר לחפרפרות לאחסן אותן חיות למועד מאוחר יותר.
ברווזן
אצל זכרי הברווזן מתפתח דורבן בעקב רגליהם האחוריות ובלוטות ארס המחוברות אליו. הם משתמשים בארס כחלק מקרבות החיזור, ולא כאמצעי הגנה או תפיסת טרף, לכן ארס הברווזן מיועד לגרום כאב ולא מוות. אצל בני האדם הארס גורם לכאב רב שאינו ניתן לשיכוך באמצעות מורפיום.
פרימטים
בתוך סדרת הפרימטים רק הלוריס האיטי ידוע כבעל ארס, הוא מייצר את הארס על ידי שילוב של הרוק שלו יחד עם הפרשה דמוית שמן מבלוטות ריח מיוחדות בצד הפנימי של מרפקיו.
הלוריס מפזר את הארס על מרבית חלקי פרוותו, באמצעות מציצת ההפרשה עם השיניים התחתונות וליקוק הפרווה ובשעת סכנה הוא מצטנף לכדור וחושף בפני הטורף את הפרווה החיצונית הארסית שלו. הנקבות נוהגות ללקק ולמרוח על צאצאיהן את ההפרשה הארסית כדי להגן עליהם מטורפים. הטורפים שמריחים את הריח נמנעים מלכתחילה מלתקוף את הלוריס, מה שמחפה על האיטיות שלו.
בעת סכנה הלוריס גם עלול להכניס את ראשו בין מרפקיו, למצוץ את הארס עם שיניו מההפרשה ואז לנשוך את התוקף בצעד הגנתי; בשל כך הנשיכה של הלוריס האיטי מכאיבה מאוד והיא עשויה לגרום לתופעות אלרגיות חמורות אצל בני אדם. דווח אף על מקרה אחד בו אדם לקה באנפילקסיס בעקבות נשיכת הלוריס האיטי.
יונקים בעלי התגוננות בעזרת ארס ולוחמה כימית
קיפודים וטנרקיים יכולים לאגור רעל של חיות רעילות כמו קרפדות באמצעות קוציהם. טורף אשר ינסה לנשוך קוצים המשוכים ברעל קרפדות יכול לסבול מהשלכות הרעל. כך גם חולדת הרעמה בעלת בלוטות עור מאחורי שערותיה והיא יכולה לזקור אותם לצד צמחים ממשפחת ההרדופיים המכילים רעל. אם טורף יתקוף את החולדה היא יכולה לזקור את הבלוטות ולפגוע בטורף.
מספר יונקים ידועים בהתגוננות כימית חזקה. הידועים ביותר הם הבואשיים המפרישים מבלוטות בפי הטבעת חומרי ריח חריפים היכולים לפגוע ברקמות או לגרום לעיוורון. מספר יונקים יכולים לחקות את ריח ההגנה הכימי של הבואש אך ריחניים פחות, ביניהם: גירית הדבש, גירית אמריקאית, הזורילה, חמוס מבאיש ועוד מיני סמוריים, ארמדיל ארוך-אף גדול וייתכן שאצל כמה פנגולינים.
עקבי הצאן
עקבי הצאן הוא ספר שהוציא הרב אברהם יצחק הכהן קוק הכולל שבעה מאמרים על נושאים שונים במחשבת היהדות, המפורסם שבהם הוא מאמר הדור. הספר הודפס בכ"ח אייר ה'תרס"ו (1906), שנתיים בדיוק לאחר עלייתו של הרב קוק ארצה בכ"ח אייר ה'תרס"ד, אך יצא לאור רק בתשרי תרס"ז.. חלק מהמאמרים בספר יועדו לבני היישוב הישן וחלק לבני הישוב החדש. הספר יצא לאור בידי שמואל קוק, אחיו של המחבר.
בשנת ה'תשכ"ז (1967), הוציא הרב צבי יהודה הכהן קוק את הספר מחדש, וחיבר אותו עם הספר אדר היקר.
מאמר הדור
המאמר המפורסם ביותר בספר. עיקר המאמר מבאר שדורנו הוא דור של גאולה ולכן אינו כמו הדורות הקודמים. הכפירה באלוהים הנראית בקרב החילונים אינה מתוך מוסריות ירודה, אלא דווקא מתוך אידיאליזם גדול. לכן, דור זה "...לא יוכל לשוב מיראה, אבל מאד מוכשר הוא לשוב מאהבה, שיראת הרוממות תתחבר עמה..."
הענג והשמחה
עוסק בצורך ההכרחי בתחושת הזדהות עם תכנים רוחניים. קיום מצוות עם תחושת מועקה, אינו קיום מצוות הנעשה בתכלית השלימות.
הפחד
פחד מלחשוב, או לשאול שאלות הוא הפחד המזיק ביותר. פחד זה גורם לכך שגם רוחניותו של האדם תהיה ירודה, דבר המונע השראת שכינה. בימי הגאולה, תשוב הגבורה לאומה הישראלית.
המחשבות
מחלק את הרעיונות הרוחניים לשלושה סוגים:
דרישת ה'
עוסק בצורך הקיים להבין את משמעות המצוות והמעשים האלוהיים ולא רק לעשות אותם. הבנה זו תביא לשמחה וסיפוק בעשיית המצוות וגם לשלימות המעשים בעצמם.