cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גיין
גיין (בצרפתית: Guyenne; באוקסיטנית: Guiana) הייתה פרובינציה צרפתית עתיקה שתאמה בערך למחוז הרומאי של אקוויטניה סקונדה והארכידיוקסיה של בורדו.
היסטוריה
השם "Guyenne" מגיע מ-Aguyenne, טרנספורמציה פופולרית של אקוויטניה. במאה ה-12 היא יצרה, יחד עם גסקוניה, את דוכסות אקוויטניה, שעברה תחת שליטתם של מלכי אנגליה על ידי נישואיה של אלינור מאקוויטניה להנרי השני.
בהסכם ברטיני (1360), אדוארד השלישי, מלך אנגליה רכש את הריבונות המלאה של דוכסות גיין, יחד עם אוני, סנטון, אנגומואה ופואטו. הניצחונות של ברטראן דו גסלין וגסטון השלישי, רוזן פואה, החזירו את הדוכסות זמן קצר לאחר מכן לגבולותיה מהמאה ה-13. בשנת 1451, היא נכבשה ולבסוף אוחדה לכתר הצרפתי על ידי שארל השביעי. ב-1469, לואי האחד עשר נתן אותה בתמורה לשטחי שמפאן וברי לאחיו שארל, דוכס ברי, שלאחר מותו ב-1472 היא שוב אוחדה לתחום המלכותי.
גיין כוננה אז ממשלה ( gouvernement général ) אשר מהמאה ה-17 ואילך אוחדה עם גסקוניה. ב-1779 כינס לואי השישה עשר את האסיפות המחוזיות של גיין ושקל להרחיב את האספה למחוזות אחרים, אך נטש רעיון זה לאחר שחווה את התנגדות המעמדות המיוחסים בגיין. ממשלת גיין וגסקוניה (Guienne et Gascogne), עם בירתה בבורדו, נמשכה עד סוף המשטר הישן (1792). תחת המהפכה הצרפתית, המחוזות שנוצרו מגיין ממש היו אלו של ז'ירונד, לוט-א-גארון, דורדון, לוט, אוורון והחלק הראשי של טארן-אט-גארון.
גארי קייהיל
גארי ג'יימס קייהיל (באנגלית: Gary James Cahill; נולד ב-19 בדצמבר 1985 בדרונפיל שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת הבלם. קייהיל שיחק בעברו בין היתר באסטון וילה, אליה עלה מהנוער, בבולטון וונדררס, צ'לסי, (בה שימש כקפטן) וקריסטל פאלאס.
קריירה
קייהיל החל לשחק באקדמיית הנוער של אסטון וילה בגיל 15, לאחר שהרשים מספר סקאוטים בליגה המקומית. לאחר 4 עונות במדי אסטון וילה, מהן בילה שנתיים בהשאלה לקבוצות מליגת המשנה, נמכר קייהיל לקבוצה בולטון וונדררס עבור סכום של כ-5 מיליון פאונד. באצטדיון ריבוק הפך קייהיל לאחד ממרכזי ההגנה של הקבוצה, תוך שהוא זכה בפרס השחקן החדש הטוב ביותר בעונתו הראשונה, ואף התמנה לסגן הקפטן.
במועד ההעברות של חורף 2012, נקנה קייהיל על ידי קבוצת העילית מלונדון, צ'לסי, בעבור שמוערך ב-7 מיליון פאונד. קיהייל קיבל מקום מיידי ברוטציית ההגנה של הכחולים, ועלה לשחק ב-11 הפותחים הן בחצי גמר ליגת האלופות נגד ברצלונה והן במשחק הגמר נגד באיירן מינכן. בחצי עונתו הראשונה בלונדון, שיחק קיהייל ב-19 משחקים, בהם כבש שני שערים ומסר בישול אחד. עונה לאחר מכן פתח בהרכב קבוצתו בגמר הליגה האירופית 2013, בו ניצחה צ'לסי 1–2 את בנפיקה ליסבון בדרך לזכייה בתואר.
בעונת 2016/17 קייהיל לבש את סרט הקפטן מספר רב של פעמים מכיוון שהקפטן ג'ון טרי מיעט לשחק. לקראת עונת 2017/18 קייהיל הפך לקפטן של צ'לסי בצורה רשמית בגלל עזיבתו של ג'ון טרי לאסטון וילה.
ב-20 באוגוסט 2021 חתם בבורנמות' מהצ'מפיונשיפ לעונה אחת.
קריירת נבחרות
קיהייל שיחק עם הנבחרת הצעירה של אנגליה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2007, בה אנגליה הודחה רק בשלב חצי הגמר. משחקו הראשון במדים הלאומיים של הנבחרת הבוגרת היה ב-3 בספטמבר 2010, במשחק נגד נבחרת בולגריה. קייהיל נבחר על ידי רוי הודג'סון, מאמן אנגליה, לסגל עבור טורניר יורו 2012, אך נפצע במשחק ההכנה מול נבחרת בלגיה ולא שותף בטורניר.
אניט בריגיטה
אניט מריה סיצ'יה בריגיטה-סאלה (בהולנדית: Enith Sijtje Maria Brigitha-Salle; נולדה ב-15 באפריל 1955 בוילמסטאד, קוראסאו) היא שחיינית עבר הולנדית, בעלת שתי מדליות ארד אולימפיות (מונטריאול 1976), סגנית אלופת העולם (בלגרד 1973) וסגנית אלופת אירופה (וינה 1974 וינקפינג 1977).
בריגיטה שנוצחה באולימפיאדה על ידי שתי שחייניות מזרח גרמניה שבדיעבד התברר שהשתמשו באימרוץ, הגדירה את עצמה אלופה אולימפית. בריגיטה הייתה לספורטאית כהת העור הראשונה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה במדליה אולימפית בשחייה.
ביוגרפיה
בריגיטה נולדה בוילמסטאד, קוראסאו. היא למדה לשחות במימי הקריביים. ענף השחייה בארץ מולדתה היה מאוד לא מפותח. לאחר גירושי הוריה, היא היגרה עם אמא שלה להולנד בגיל ההתבגרות וקריירת השחייה שלה קיבלה תפנית חיובית. בשנת 1990 חזרה לארצה ופתחה בית ספר לשחייה.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה בריגיטה פעמיים במקום שישי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.82 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:23.70 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.09 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 59.75 שניות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום חמישי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.49 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 59.46 שניות ובשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 59.37 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:29.99 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 1:06.35 דקות.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם הראשונה שנערכה בבלגרד, סרביה (באותה העת יוגוסלביה) בשנת 1973 זכתה בריגיטה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:22.15 דקות, אחרי מליסה בלוט מארצות הברית (2:20.52 דקות) ולפני אנדריאה גיארמטי מהונגריה (2:22.48 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.87 שניות, אחרי קורנליה אנדר ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 57.74 שניות ושירלי בבשוף מארצות הברית ששחתה 3 אלפיות השנייה יותר מהר (58.87 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:28.86 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.55 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.16 דקות.
סגנית אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה בריגיטה ב-5 מדליות, 2 כסף ו-3 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.73 דקות, אחרי קורנליה אנדר שקבעה שיא עולם חדש של 2:03.22 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:57.08 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.10 שניות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.94 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:21.33 דקות.
באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1975 זכתה בריגיטה ב-3 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.20 שניות, אחרי קורנליה אנדר שקבעה שיא אליפות חדש של 56.50 שניות ושירלי בבשוף (57.81 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.92 דקות, אחרי שירלי בבשוף שקבעה שיא אליפות חדש של 2:02.50 דקות וקורנליה אנדר (2:02.69 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:21.45 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא אליפות חדש של 4:14.74 דקות וארצות הברית (4:20.47 דקות).
שתי מדליות ארד אולימפיות
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה בריגיטה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.65 שניות, אחרי קורנליה אנדר שקבעה שיא עולם חדש של 55.65 שניות ופטרה פרימר (56.49 שניות), שתיהן ממזרח גרמניה ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.40 דקות, אחרי קורנליה אנדר שקבעה שיא עולם חדש של 1:59.26 דקות ושירלי בבשוף (2:01.22 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.67 דקות, כשחיינית אחרונה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.91 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:19.93 דקות. במשחה ל-100 מטר גב היא קבעה בשלב חצי הגמר תוצאה של 1:05.21 דקות וסיימה במקום השביעי, אך החליטה להימחק ממשחה הגמר לטובת חברתה לנבחרת שסיימה במקום תשיעי בשלב חצי הגמר.
באליפות אירופה שנערכה בינקפינג, שוודיה בשנת 1977 זכתה בריגיטה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.09 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:52.95 דקות.
חורבת מנות
חורבת מנות (בלטינית: Manueth) היא אתר ארכאולוגי ובו חווה מבוצרת לגידול קני סוכר מהתקופה הצלבנית, השוכנת על גבעה קטנה בגובה של 91 מטרים מעל פני הים, בגדה הדרומית של נחל כזיב, ממזרח לכביש 70, בקרבת העיר נהריה.
היסטוריה
מנות נזכרת לראשונה במקורות הצלבניים במחצית השנייה של המאה ה-12 בשם האחוזה הפיאודלית מנואט (Manueth). האביר ז'ופרואה לה טור חכר את החווה מכנסיית סן סלבטורה שבהר תבור. הוא גידל בסביבה קני סוכר ובחוותו הפיק מהם סוכר. בשנות ה-80 של המאה ה-12 נקנתה הנחלה, יחד עם נחלות אחרות, בידי ז'וסלן דה-קורטני, אדוניה של מעיליא. לאחר תבוסת הצלבנים בקרב קרני חיטין ב-1187, נפלה המצודה בידי צלאח א-דין, אך זמן קצר לאחר מכן נכבשה בידי הצלבנים והושבה לבעליה, ומבצרה נמכר בשנת 1212 למסדר הטמפלרים. מבצר זה נכבש בשנת 1260 בידי הסולטאן הממלוכי ביברס. המבצר נכבש על ידי מסדר ההוספיטלרים, שהחכיר אותו למסדר הטבטוני. החווה הייתה בשימוש כנראה עד המאה ה-16, אז שימש המקום כחווה לגידול ג'מוסים. אחר כך נעזב המקום.
שרידי החווה
חורבת מנות היא דוגמה נדירה למפעל סוכר צלבני שהשתמר על כל מרכיביו. בחורבה נותרו שרידי המתקנים של המפעל להפקת סוכר. קירות המבנים נשמרו עד גובה של שבעה מטרים. מפלס הקרקע הנוכחי גבוה ממפלסו המקורי בשלושה מטרים בערך, בשל מפולות וסחף שכיסו את המפלס המקורי, המסתירים בחובם חלקים נוספים של המפעל. בשנת 2001 ביצעה רשות העתיקות, בניהולה של הארכאולוגית עדנה שטרן, חפירת הצלה בחלקו המערבי של האתר. קק"ל גזמה שטח נרחב של הצמחייה שכיסתה את השרידים, וכיום ניתן להבחין באתר בשרידי אמה שהוליכה מים מנחל כזיב. המים שהובאו למפעל סובבו גלגל כנפות, שהפעיל אבני רחיים; האבנים המסתובבות ריסקו את קני הסוכר והפכו אותם לעיסה. אחר כך, באולם הזיקוק הגדול (35X8 מטרים) בעל התקרה המקומרת, בושל מיץ קנה הסוכר בתוך סירים גדולים. הפתחים באולם, שדרכם הזינו את האש בחומר בעירה, נמצאים בקיר הצפוני של האולם. בגמר הבישול שפכו את התבשיל לכלי חרס, שם התגבש הסוכר. בכלי החרס האלה ייצאו את הסוכר לאירופה. באתר נותרו שרידי אולם נוסף מצפון וקמרון תת-קרקעי מדרום לאולם הזיקוק.
NGC 2359
NGC 2359 היא ערפילית פליטה הממוקמת קבוצת כוכבים כלב גדול במרחק של כ-4000 פרסק מהשמש. הערפילית התגלתה בשנת 1785 על ידי ויליאם הרשל. היא ידועה גם בשם "ערפילית קסדתו של תור". הכוכב המרכזי של הערפילית HD 56925 הוא כוכב וולף-ראייה חם במיוחד ומשוער שהוא נמצא בשלב מתקדם להפוך לסופרנובה.
לערפילית צורת בועה כוללת, אך עם מבנים חוטיים מורכבים. הערפילית מכילה כמה מאות מסות שמש של חומר מיונן, ועוד כמה אלפי טונות של גז מיונן. זהו חומר בין-כוכבי ברובו הנסחף על ידי רוחות מהכוכב המרכזי, אם כי נראה כי חלק מהחומרים מועשרים בתוצרי היתוך וסביר להניח שיגיע ישירות מהכוכב. קצב ההתפשטות של חלקים שונים של הערפילית נע בין 10 קמ"ש ל-30 קמ"ש לפחות, מה שמוביל להערכות גיל של 78,500 - 236,000 שנים. הערפילית נחקרה באורכי גל רדיו וקרני רנטגן, אך עדיין לא ברור אם היא הופקה בשלב הרצף הראשי של Class O של ההתפתחות, כעל-ענק אדום, משתנה כחול זוהר, או בעיקר ככוכב וולף-רייט.
ג'ון קלווין מקוי
ג'ון קלווין מקוי (באנגלית: John Calvin McCoy; 28 בספטמבר 1811 - 2 בספטמבר 1889) היה חלוץ ומיסיונר בפטיסטי הידוע כ"אבי קנזס סיטי" שבמיזורי, ארצות הברית.
חייו
מקוי נולד בעיר וינסנס שבאינדיאנה, למד בין השנים 1826–1827 בקולג' טרנסילבניה שבלקסינגטון, קנטקי, והוסמך למודד. הוא הצטרף ב-1830 להוריו, אייזק וכריסטיאנה מקוי, להתיישבות במקום בו יושבת כיום קנזס סיטי במטרה ליזום פעילות מיסיונרית בקרב האוכלוסייה המקומית.
ב-1833 בנה מקוי בית מסחר בן 2 קומות שהפך תוך זמן קצר לבית מסחר כללי ששירת סוחרי פרווה, הרפתקנים, אינדיאנים, חוואים מקומיים וחלוצים שנעו מערבה דרך שבילי אורגון, קליפורניה וסנטה פה. בשנת 1834 רכש מקוי קרקעות מד"ר ג'ונסטון לייקינס (Johnston Lykins), עליהם תכנן את העיירה לה קרא בשם וסטפורט (Westport=נמל מערבי), משום שזאת הייתה התחנה המערבית האחרונה עבור אלו שהמשיכו מערבה. במאי של אותה שנה נפתח משרד דואר בווסטפורט ומקוי היה למנהל הדואר הראשון. הוא הצליח להקים מעגן סירות בסמוך לווסטפורט שאיפשר לסירות המגיעות דרך נהר המיזורי להעביר סחורות ונוסעים עד לנקודה זו ובכך הוא הפך את וסטפורט לנקודת הנמל המערבית ביותר על נהר המיזורי באותם הימים. עובדה זאת גרמה לעיר אינדפנדנס השוכנת מזרחית למקום, לאבד את בכורתה כתחנת מסחר העגלות הראשית באזור עבור הממשיכים מערבה. בפברואר 1857 התאגדה וסטפורט כעיירה.
המעגן החדש הפך לפופולרי, אך ההתרחבות סביבו הייתה בלתי אפשרית מפני שהשטח שמסביב לו היה שייך לחוואי בשם גבריאל פרודהום (Gabriel Prudhomme). פרודהום נרצח ב-1831 ורכושו נמכר במכירה פומבית ב-1838. מקוי ו-13 שותפים נוספים החליטו להקים חברה שתקנה את השטח בן 271 האקרים (1.1 קמ"ר); החברה נקראה בשם "העיירה של קנזס" (Town of Kansas) ורכשה את השטח תמורת 4,220 דולרים. ביוני 1850, כשאוכלוסייתה מונה כ-1,500 נפש, התאגדה העיירה רשמית. בשנת 1853, כשאוכלוסייתה של קנזס הוערכה ב-2,500 נפש, החליטה מדינת מיזורי לאגד אותה רשמית כעיר.
מקוי מת ב-2 בספטמבר 1889 ונקבר בבית הקברות המאוחד שבקנזס סיטי.
עונת 1957/1958 בסרייה א'
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
הלאס ורונה ואלסנדריה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם העשירית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו הלאס ורונה ואטאלנטה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו טריאסטינה ובארי.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ון צ'ארלס, מיובנטוס כבש 29 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
הציפור הכחולה (סרט, 1976)
הציפור הכחולה (באנגלית: The Blue Bird; ברוסית: Синяя птица) הוא סרט פנטזיה משנת 1976, בבימויו של ג'ורג' קיוקור. קופרודוקציה אמריקאית-סובייטית בכיכובם של אליזבת טיילור, ג'יין פונדה, אווה גרדנר, סיסלי טייסון, רוברט מורלי ואחרים, שנועד להיות הצלחה ונחל כישלון חרוץ. עלילת הסרט מבוססת באופן חופשי למדי על המחזה "הציפור הכחולה" מאת מוריס מטרלינק. בניגוד לסרט בשם זה משנת 1940, בו כיכבה שירלי טמפל והיה סרט ילדים, סרט זה אינו שם את הילדים במרכז, אלא את הכוכבים המבוגרים.
עלילה
הילדה מיטיל (פטסי קנזיט בת השמונה) והילד טילטיל (טוד לוקינלנד), יוצאים לחפש אחר ציפור האושר הכחולה, בסיועה של מלכת האור (אליזבת טיילור, שמגלמת גם את אמם של הילדים ואהבת הנצח), שמעניקה להם כובע קסמים עם יהלום שמאפשר לקרוא לנשמת כל חי ודומם בעולם. כמו במחזה, מלווים הילדים בייצוגים מואנשים של כלב (ג'ורג' קול), חתולה (סיסלי טייסון), סוכר, לחם, חלב ואש (המגולמים על ידי רקדני בלט רוסים, ששורות הטקסט הבודדות שלהם מדובבות לאנגלית). המסע החלומי מוביל את הילדים למקומות רבים ושונים, בהם ארץ העבר, היער (שעציו מפצירים בילדים לנטוש את ההרפתקה), בחיי עושר ובקרב תינוקות שטרם נולדו. בסופו של דבר מתברר שהציפור הכחולה הייתה בחצר ביתם כל אותה העת.
הפקה
הסרט צולם בין ינואר לאוגוסט 1975 במוסקבה ולנינגרד. הן שירלי מקליין והן קתרין הפבורן הוזמנו לככב בו, אך לא הגיעו לסיום ההפקה. הצוות האמריקאי סבל מתנאי קיום בסיסיים ביותר. מחוסר בשפה משותפת והבדלי תרבות עמוקים, כמעט ולא היה קשר בין אנשי הצוות האמריקאים לרוסים, והבמאי קיוקור עשה שימוש בשפת סימנים על מנת להבהיר את כוונותיו לשחקנים הרוסים.
התקבלות
הביקורת על הסרט הייתה קטלנית. התוצר הסופי היה, לדברי הביקורת, מוזר ולקוי מכל בחינה אפשרית. אופיו של הסרט היה לא ברור והוא כלל חלקים שנראו סובייטיים וחלקים הוליוודיים, כאשר חלקים אלה לא התחברו כלל, וככלל נראה שהסרט הורכב משאריות שנותרו על רצפת חדר העריכה של סרטים סובייטיים ואמריקאים משובחים יותר.
סופו של מילטון לוי
סופו של מילטון לוי הוא סרט פשע ישראלי משנת 1981, בכתיבתו ובבימויו של נסים דיין, עם אושיק לוי ודב גליקמן בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
העלילה היא על פועל מובטל שעקב מצוקה כלכלית נקלע לפשע עד לסופו המר. מילטון לוי (אושיק לוי) הוא פועל במפעל מתכת שעובד קשה לכלכל את משפחתו ומסתבך בהלוואות לשוק האפור. על רקע מצבו הוא רב כל הזמן עם אשתו דינה (אהובה קרן).
דני (דב גליקמן) הוא חברו הקרוב של מילטון. הוא חזר מארצות הברית ארצה לאחר חמש שנים לאחר שעסק בעסקים מפוקפקים. גם לו חייב מילטון כסף. הוא גר כעת בדירתה של חברתו תרזה (רחל דיין) שהייתה בעבר חברתו של מילטון. תרזה רוצה להיות זמרת ומופיעה לפני האמרגן ג'קי (ניסן נתיב), אך הוא לא מתרשם ממנה.
משפחתו של מילטון כוללת גם את גיסו אברם (יעקב אשכנזי) הנשוי לאחותו רבקה (יהודית מילוא), את הוריו הגרושים לאה (לילית נגר) ואביו (אבנר חזקיהו) ודודו זכי (יוסף שילוח). האב הוא מתווך נדל"ן כושל שמבקש ממילטון לחתום לו כערב על עסקותיו והדוד זכי הוא חולה סרטן ומכור לתרופות.
קישורים חיצוניים
ביקורת
גבריאל ויגליאנטי
קריירה
גבריאל ויגליאנטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת "רסינג" בעיר הולדותו קורדובה שבארגנטינה. בשנת 2004 הוא עבר לבוליביה בה שיחק במספר קבוצות. הוא היה נחשב לקשר בולט של הליגה ולאור הצלחתו קיבל חוזה להעברה לאירופה ונקלט ברומניה בקבוצת אוצלול גאלאץ. הוא נקלט היטב ושיחק במועדון מספר עונות. בעונת 2011 קבוצתו זכתה באליפות. ביולי זכה עם המועדון בסופר קאפ לאחר ניצחון על סטיאווה בוקרשט (במשחק זה הוא נכנס בדקה הרביעית לאחר פציעתו של גבריאל ג'ורג'ו). עונת 2012/2013 הייתה מוצלחת מבחינת ויגליאנטי והוא כבש במהלכה 5 שערים. בסוף העונה הוא פרש מכדורגל.
טקיושי קידו
טקיושי קידו (ביפנית: 木戸 孝允; וכן קואין קידו; ) היה מדינאי יפני במהלך סוף תקופת אדו ובראשית תקופת מייג'י. כשפעל נגד השוגון השתמש בשם הבדוי מטסוסוקה ניאיבורי.
ראשית חייו
קידו נולד בהאן צ'ושו כבנו הצעיר של רופא סמוראי. בגיל שבע אימצה אותו משפחת קאטסורה, ועד 1865 הוא נודע בשם קוגורו קאטסורה (桂 小五郎). הוא התחנך בבית ספרו של שואין יושידה - פילוסוף שהיה נאמן לקיסר יפן - וממנו אימץ קידו את נאמנותו.
הדחת טוקוגאווה
ב-1858 שהה קידו באדו, שם שימש מתווך בין הנהגת ההאן לבין הסמוראים הצעירים מהדרג הזוטר, שנטו יותר לקיצוניות ותמכו בתנועת הסונו ג'וי. אולם לאחר שנחשד במעורבות בהתנקשות בחיי פקיד שוגונות נשלח קידו לקיוטו. בעת שהותו בבירה הקיסרית פתחו ההאן סצומה ואייזו בניסיון הפיכה, וגרשו את כוחות צ'ושו מהעיר. קידו היה מעורב בניסיון כושל לכבוש את העיר מחדש ב-20 באוגוסט 1864, אך נאלץ למצוא מקלט בבית גיישות שם פגש את אשתו לעתיד איקומטסו.
זמן קצר לאחר מכן השתלטו גורמים קיצוניים על הנהגת צ'ושו, וקידו מילא תפקיד מרכזי בייסוד ברית סאצ'ו, שהייתה כלי חיוני במלחמת בושין וברסטורציית מייג'י שהגיעה אחריה.
תקופת מייג'י
לאחר הדחת שוגונות טוקוגאווה מילא קידו תפקיד מרכזי בממשלת מייג'י. הוא החיל מדיניות ריכוזית ביפן ודגל במודרניזציה, וכמו כן היה ממנהיגי המהלך לביטול שיטת ההאן.
ב-1871 הצטרף קידו למשלחת איוואקורה במסעה לארצות הברית ולאירופה, שם גילה עניין מיוחד בשיטות החינוך ובפוליטיקה של העולם המערבי, והיה לתומך נלהב בממשלה חוקתית. במהלך מסעו התבהר לקידו שבמצבה הנוכחי לא הייתה יפן בעמדה שאיפשרה לה לקרוא תגר על מעצמות המערב, ועל כן מיד בשובו התנגד לפלישה לקוריאה בדיון הסייקנרון. עם הזמן איבד קידו את השפעתו באוליגרכיית מייג'י וטושימיצ'י אוקובו תפס את מקומו. קידו התפטר מהממשלה במחאה על מסע העונשין לטאיוואן ב-1874.
לאחר ועידת אוסקה ב-1875 הסכים קידו לשוב לממשלה והיה ליושב ראש אספת ראשי המחוזות, שנוסדה במסגרת הוועידה. בנוסף, היה קידו אחראי לחינוכו של הקיסר מייג'י.
מורשת
יומניו של קידו חושפים ניגוד חריף בין נאמנותו להאן שלו ובין נאמנותו למדינה. תכופות הוא כתב שנאלץ להאבק בשמועות בהאן, לפיהן בגד בחבריו. מכיוון שהרעיון של מדינה מאוחדת היה חדש ביפן, דאגו סמוראים רבים ראשית למחוזם ולאו דווקא למדינה כולה.
יחד עם טקמורי סאיגו וטושימיצ'י אוקובו, נחשב קידו לאחד מ"שלושת האצילים של הרסטורציה" (維新の三傑).
הבחירות הפרלמנטריות בתוניסיה 2014
הבחירות הכלליות בתוניסיה 2014 נערכו ב-26 באוקטובר 2014. זאת הייתה מערכת הבחירות הראשונה מאז אומצה חוקה חדשה למדינה בינואר 2014, שבמסגרתה הוקמה אספה לאומית שבה 217 מושבים. מפלגת נידא תוניס, מפלגה פוליטית חילונית, זכתה ברוב הקולות וקיבלה 86 מושבים. אל המקום השני הגיעה מפלגת א-נהדה האסלאמיסטית, שזכתה בבחירות הראשונות במדינה אחרי מהפיכת 2011, וקיבלה 69 מנדטים. מנהיג מפלגת נידא תוניס, מחמד אל-באג'י א-סבסי, זכה בבחירות לנשיאות המדינה שנערכו כחודשיים לאחר מכן.
חודש אחר כך, ב-23 בנובמבר, נערכו גם בחירות דמוקרטיות לנשיאות המדינה, לראשונה בתולדות תוניסיה.
תוצאות
על פי התוצאות הרשמיות שפורסמו על ידי ועדת הבחירות העליונה, מפלגת נידא תוניס זכתה ב-86 מושבים מתוך 217 מנדטים אפשריים. מפלגת א-נהדה סיימה במקום עם השני וקיבלה 69 מושבים - ירידה של 16 מנדטים לעומת הבחירות הקודמות שנערכו בשנת 2011. המפסידות הגדולות היו מפלגות הקונגרס למען הרפובליקה של הנשיא מונסף מרזוקי והפורום הדמוקרטי למען עבודה וזכויות, שהיו חברות בקואליציה הקודמות, כמו גם מפלגת האופוזיציה זרם של אהבה. מצד שני, הגיחו כמה מפלגות קטנות יותר, כמו מפלגת UPL של איש העסקים סלים ריאחי, שזכתה ב-16 מנדטים, החזית העממית עם 15 מושבים ומפלגת אפאק תוניס עם 8 מושבים.
הרכבת הממשלה
ב-23 בינואר א-סיד הציג במפתיע ממשלת מיעוט, שכוללת 10 שרים ממפלגת נידא תוניס ושלושה ממפלגת האיחוד הפטריוטי החופשי הליברלית, אחרי שמפלגת אפאק תוניס פרשה מהקואליציה. ללא המפלגה הליברלית הקטנה, בממשלה יש רק 102 חברים מתוך 217 מושבים. הן מפלגת א-נהדה והן מפלגת החזית העממית הודיע כי הן תצבענה נגד הרכב הממשלה.
בפברואר סוכם שתוקם ממשלת אחדות לאומית שנשענה על קואליציה המורכבת ברובה ממפלגת נידא תוניס, מפלגת האיחוד הפטריוטי החופשי, מפלגת אפאק תוניס ומפלגת א-נהדה.
נאותרופודה
הקבוצה התפתחה החל מהטריאס העליו, והחלה לשגשג כנראה אחרי הכחדת הטריאס, אז נשארה בה רק קבוצה אחת - האוורוסטרה. הקבוצה פיתחה קבוצות גדולות רבות לאורך המזוזואיקון ונכחדה לפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת הקרטיקון. עם זאת העופות שהתפתחו כנראה מבני הקבוצה הצליחו לשרוד עד ההווה.
מינים אלו היו דו-רגליים ברובם, בעלי התמחות באכילת בשר וציד, ורבים מהם היו מכוסי נוצות. הגדול שבבני הקבוצה היה הספינוזאורוס שהגיע לאורך 14.3–18 מטרים ולמשקל 7–20 טון בקירוב. הקטנים ביותר היו קטנים מדרורים מודרניים.
מערכת להערכת חומרה של מגפה
מערכת להערכת חומרה של מגפה (באנגלית: Pandemic Severity Assessment Framework, PSAF) היא מסגרת הערכה, המשתמשת במדדים שונים כדי להעריך את רמת ההדבקה והחומרה הקלינית של מגפה תוך שילוב מדדים אלה באומדן ההשפעה הכולל. מידת החומרה הקלינית מחושבת על פי מספר מדדים הכוללים שיעורי התמותה ממקרים, יחסי אשפוז באופן יחסי, ויחסי מקרי מוות ואשפוזים ואילו העברת הנגיף נמדדת על פי נתונים זמינים בין שיעורי הידבקות במשקי בית, שיעורי הדבקה בבית ספר, במקום העבודה, בקהילה, במחלקות חירום ובביקורי חוץ של חולים במחלות דומות לשפעת. המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית (CDC) אימצו את המערכת ככלי להערכת מצב הרשמי, כבר בשנת 2014 והוא היה הכלי הרשמי בזמן מגפת COVID-19. המערכת החליפה את מדד חומרת המגפה הליניארית משנת 2007, שהניח התפשטות של 30% ומדד שיעור הקטלניות (CFR) כדי להעריך את חומרת ההתפתחות של מגפה.
אמצעים המשמשים במערכת
היסטורית, מדדים לחומרת המגפה התבססו על שיעור המתים. עם זאת, ייתכן ששיעור זה אינו מדד הולם לחומרת המגפה במהלך תגובה נגיפית מכיוון ש:
כדי להסביר את המגבלות של מדידת שיעור מקרי המוות בלבד, ה-PSAF מדרג את חומרת התפרצות המחלה בשני ממדים: חומרת מחלה קלינית אצל אנשים נגועים; והעברת הזיהום באוכלוסייה. ניתן למדוד כל ממד באמצעות יותר ממדד אחד, המוגדלים כדי להקל על ההשוואה. קביעת מספר מדדים לכל מימד מציע גמישות לבחור מדד זמין, מדויק ומייצג כהשפעה של המגפה. זה גם מאפשר השוואה בין מדדים להבנה מלאה יותר של חומרת המגפה. המערכת נותנת פרשנות לחוזקות ולמגבלות של מדדים שונים.
מדדי חומרה קלינית
התיעוד המקורי עבור PSAF כולל את הדברים הבאים כמדדים פוטנציאליים לחומרת קלינית:
חומרת שפעת
במהלך התפתחותו הוחל PSAF על מגיפות שפעת בעבר והתוצאה הייתה ההערכות הבאות:
חומרת מגפת COVID-19
צוות חוקרים ברזילאים העריך מראש את חומרת מגפת הקורונה באמצעות PSAF באפריל 2020 על סמך נתונים סיניים מ-11 בפברואר 2020. בהערכתם המוקדמת, הם דירגו את ההדבקה המדורגת של COVID-19 ברמה של 5 ואת חומרתה הקלינית ב-4 עד 7, במה שהציב את מגפת COVID-19 בדרגת "חומרה גבוהה מאוד". הערכה ראשונית זו מדרגת את המגפה בתור המגפה הקשה ביותר מאז מגפת השפעת הספרדית בשנת 1918. מאז נוצרות מספר וריאנטים של הנגיף אשר חלקם מדברים יותר.
יחסי אורוגוואי–נורווגיה
יחסי אורוגוואי–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לממלכת נורווגיה. שתי המדינות חברות באו"ם.
להמציא את אנה
להמציא את אנה (באנגלית: Inventing Anna) היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית שיצרה והופקה על ידי שונדה ריימס ושידורה החל בנטפליקס בפברואר 2022. הסדרה מבוססת על סיפורה של אנה סורוקין, שהופיע בכתבה במגזין ניו יורק, מאת ג'סיקה פרסלר. הכתבה מתארת את ההתחזות של סורוקין, שהשתמשה בשם אנה דלווי (Anna Delvey) והונתה בנקים ובתי מלון וכמה מחבריה הקרובים. ג'וליה גארנר ואנה קלמסקי מככבות בתפקידים הראשיים.
עלילה
הסדרה מתארת את סיפור הסתבכותה של אנה (סורוקין) דלבי (שמה הרוסי המקורי: אנה ואדימובנה סורוקינה), שהצליחה להונות את האליטה של ניו יורק ולשכנע כמה מחבריה שהיא יורשת עשירה מגרמניה.
הסדרה עוקבת אחרי מאמציה של העיתונאית האמריקאית ויויאן קנט (אנה קלמסקי), שחוקרת את המקרה של אנה דלבי (ג'וליה גארנר), ומנסה להבין כיצד יורשת עשירה, לכאורה, אזרחית גרמניה בשנות ה-20 לחייה, הופכת תוך זמן קצר להיות דמות מרכזית בחברה הגבוהה והסגורה של ניו-יורק, משכנעת את חבריה שהיא אחת משלהם ומצליחה להונות אותם.
הפקה
ביוני 2018, הוכרז ששירות ההזרמה נטפליקס וחברת ההפקות שונדלנד רכשו את המאמר הניו יורקי "How Anna Delvey Tricked New York's Party People" מאת ג'סיקה פרסלר, והפכו אותו לסדרת טלוויזיה כששונדה ריימס משמשת כמפיקה וכותבת, לצד בטסי בירס. דיוויד פרנקל יביים ויפיק שני פרקים של הסדרה, כולל את הראשון. המיני-סדרה בת תשעת הפרקים יצאה לאקרנים ב-11 בפברואר 2022.
ליהוק
באוקטובר 2019, ג'וליה גארנר, אנה קלומסקי, קייטי לווס, לאברן קוקס ואלכסיס פלויד לוהקו לצוות השחקנים. מדליין ברואר הייתה אמורה לגלם את תפקידה של אנה דלווי, אך נאלצה לבטל בגלל מחויבויות קודמות. בנובמבר 2019, אריאן מואייד, אנדרס הולם, אנה דיוור סמית', ג'ף פרי וטרי קיני הצטרפו לצוות השחקנים של הסדרה. בפברואר 2020 הצטרפה ג'ניפר אספוזיטו לצוות השחקנים של הסדרה. בסדרה מתארחים ג'ושוע מלינה, בן רפפורט, שמגלם את הנוכל ביל מקפרלנד וכריס לואוול.
צילומים
הצילום העיקרי החל בניו יורק ובלוס אנג'לס באוקטובר 2019.
ביקורת
באתר Rotten Tomatoes, הדירוג של הסדרה הוא 72% על סמך 25 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.8/10. באתר Metacritic, הציון של הסדרה הוא 54 מתוך 100, בהתבסס על 8 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
כנרת לימוני
כנרת לימוני (נולדה ב-7 בפברואר 1980) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בהרצליה. אחיה הוא המוזיקאי יהושע לימוני.
בצה"ל שירתה כסולנית בלהקת חיל החינוך. ב-2004 סיימה 3 שנות לימוד משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי". כמו כן למדה משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס, ולומדת פיתוח קול אצל רחל הוכמן.
מתגוררת בתל אביב.
בתיאטרון
בבית צבי בין השאר שיחקה בהצגות: ב-2003 גילמה את גרושינקה בהצגה "האחים קרמזוב" מאת פיודור דוסטויבסקי שביים סלבה מלצב, וגילמה את אביגיל בהצגה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר שביים גדי רול. ב-2004 גילמה את מלין, ילדה אוטיסטית בהצגה "בלרינה" מאת ארנה סקואן שביימה איה שבא.
בתיאטרון הספרייה: ב-2004 גילמה את ריזו במחזמר "גריז" מאת ג'ים ג'ייקובס ווורן קייסי שביים גלעד קמחי. ב-2005 גילמה את מדלן בהצגה "הורים איומים" מאת ז'אן קוקטו שביים מיטקו בוזקוב; גילמה את קריסטין בהצגה "הלילה הקצר ביותר בשנה" שכתב וביים עידו ריקלין וגילמה את אורידיקה בהצגה "אגדת אוהבים" מאת ז'אן אנוי שביים מיטקו בוזקוב. ב-2010 גילמה את הקומקומית במחזמר "היפה והחיה" מאת הווארד אשמן, אלן מנקן וטים רייס שביים אלי ביז'אווי.
בפסטיבל תיאטרון קצר: ב-2004 שיחקה בהצגה "ירח דבש מעונן" שכתב וביים יורם פאלק.
בתיאטרון ארצי לנוער: ב-2006 שיחקה בהצגה "ססגוניה" שכתבה דתיה בן דור וביים רפי ניב.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2006 שיחקה ב"זיסעלע" - מופע תיאטרון מחול שכתבה וביימה מוריה זרחיה. ב-2009 שיחקה בהצגה "מי מכיר את עמוס חפר?" מאת טוביה ציפין שביים איציק סיידוף, ובהצגה "פרינסס מרי 7" מאת יואב מיכאלי שביים רוני פינקוביץ'.
בתיאטרון צוותא: ב-2007 השתתפה במופע הקברט "אצל הרננדו במרתף" שביים גלעד קמחי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: שיחקה בהצגה "השיר הזה הוא גם שלי" שכתב וביים יקי מחרז.
בתיאטרון חיפה: ב-2009 גילמה את שילה בהצגה "הבחורים בדלת ממול" מאת טום גריפין שביים רפי ניב בשיתוף תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער.
בתיאטרון השעה הישראלי: ב-2009 שיחקה בהצגה "מייד אין יזראל" מאת יקי מחרז שביים מיכאל (מיקי) יוסף.
בפסטיבל צו קריאה בצוותא: ב-2011 שיחקה בהצגה "כל יום חמישי" מאת אלירן כספי שביים רודיה קוזלובסקי.
שיחקה בהצגה "דלת הקסמים" שכתב וביים עופר שפריר בהפקת ברלינר הפקות.
בטלוויזיה
בשנים 2004 ו-2008 גילמה את סיוון בעונה השלישית והחמישית של הסדרה "הפיג'מות" שביים רובי דואניאס. ב-2008 זכתה במקום השני בתוכנית הריאליטי "גריז" בערוץ 2. בתוכנית זו חיפשו את השחקנים הראשיים להפקת המחזמר "גריז" בבימויו של משה קפטן ובהפקת יריב יפת - שלא הופק בסופו של דבר. באותה שנה הנחתה את התוכנית "ניק נט" בערוץ ניקלודיאון. ב-2015 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "רון" שיצר, כתב וביים רון פלדמן. ב 2018 גילמה את גברת בראבו בתוכנית הילדים המופע המבולבל של יובל.
דיבוב
ב-2008 דיבבה קולות רקע בסרט "מדגסקר 2". ב-2009 דיבבה את בימיני בסרט "הצ'יוואווה מבוורלי הילס". ב-2010 דיבבה קולות רקע בסרט "שרק לנצח". ב-2012 דיבבה את אזמרלדה בסרט "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה"; את ואנלופה פון שווייץ בסרט "ראלף ההורס" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, ואת לולה בואה בסדרה "ברנדי ומר וויסקרס". ב-2013 דיבבה את רובין ואת מיס נטל בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה" ודיבבה את רובין בסרט "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה"; את אורי בסדרה "גליית חברי הענק" ואת ג'יידי בסדרה "רובוט ומפלצת". ב-2014 דיבבה את אופסי בסדרה "סלניום 5". ב-2018 חזרה לדובב את דמותה של ואנלופה פון שווייץ בסרט ההמשך "ראלף שובר את האינטרנט". ב-2021 דיבבה את סיסו הדרקונית בסרט ריה והדרקון האחרון.
מוזיקה
בין השנים 1996–1997 הייתה חברה בלהקה "השכנים של צ'יץ'".
עד 2012 הופיעה בהופעות אקוסטיות בתל אביב עם שיריה. מאוחר יותר גם יצאה בהופעה חשמלית איתה הופיעה בין השאר במועדון הבארבי, בתיאטרון תמונע ובמועדון האזור. ב-2012 יצא מופע הסולו שלה.
וינסטון סטרצל
וינסטון פרדריק סטרצל (באנגלית: Winston Frederick Sterzel), ידוע בעיקר בכנוי היוטיוב שלו SerpentZA, הוא בלוגר ויוטיובר דרום-אפריקאי שחי בשנג'ן, סין, מאז שנות העשרים של חייו. ערוץ היוטיוב שלו פופולרי, עם מעל חצי מיליון עוקבים, ומתמקד במגוון סוגים של חוויות שחווים זרים מערביים הגרים או מבקרים בסין.
ביוגרפיה
סטרצל ממוצא גרמני-בריטי, אך נולד וגדל בדרום אפריקה. הוא עבר לסין בשנות העשרים של חייו, לאחר ביקור עסקים בסין בשנת 2005, והחל לעבוד כמורה לאנגלית.
בשנת 2015 היה אחד מ-12 דרום-אפריקאים שהתפרסמו כאשר נעשתה עליהם כתבת פרופיל ברדיו סין הבינלאומי.
הוא החל להעלות סרטוני וידאו כבר בשנת 2007, ובשנת 2016 אף עזב את עבודתו, והפך להיות וולוגר במשרה מלאה, עם סרטונים שמתמקדים בחיים בסין. לעיתים מעלה סרטונים על נושאים שנויים במחלוקת בסין כמו היחסים עם הונג-קונג, ובהם הוא משלב ראיונות עם מקומיים.
תחום נוסף שעסקו בו הסרטונים הוא טיולים ברחבי סין עם אופנוע, יחד עם חברים, כמו מת'יו טיי, עליהם אף הוציא את הסרטים התעודיים - Conquering Southern China, ו - Conquering Northern China. בנוסף לערוצים הפרטיים, הוא גם מנהל, יחד עם טיי את הערוץ ADVChina.
למשך תקופה מסוימת היה המקים והבעלים של עסק של אופנועי "Custom" בשם "Churchill Custom Motorcycles", אשר אינו פעיל יותר בסוף 2018 אמר כי הרצון ליצירת סרטוני איכות על סין, יחד עם מפגש בעייתי שנערך לו עם נציגי הממשל, גרמו לו לחשוב על לעזוב את סין.
באוקטובר 2021 היו לערוץ הפרטי שלו כ-885,000 מנויים ומעל 151 מיליון צפיות.
ג'ורג' פפדופולוס
ג'ורג' פפדופולוס (באנגלית: George Demetrios Papadopoulos) היה יועץ למדיניות החוץ של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בשנים 2016–2017. היה הראשון בקמפיין של הנשיא שנעצר במסגרת חקירת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, ואחר כך הודה שמסר עדות שקר על פגישותיו עם הרוסים.
ביוגרפיה
פפדופולוס נולד וגדל בשיקגו, להורים שהיגרו מסלוניקי שביוון. בין השנים 2005-2009 למד פפדופולוס לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת דהפול, ו-2010 למד לתואר שני בלימודי ביטחון בקינגס קולג' לונדון. פפדופולוס דובר ארבע שפות, אנגלית, יוונית, צרפתית וערבית.
בין השנים 2011-2015 עבד כעוזר מחקר במכון הדסון. הוא היה שותף בכתיבת דו"חות של המכון בשם "מדיניות ארצות הברית והיחסים האסטרטגיים עם יוון, קפריסין וישראל: שינויי כוח במזרח הים התיכון" ובשם "מסעו של סגן הנשיא ביידן לקפריסין: הזדמנות שאבדה?".
קמפיין הבחירות של נשיא דונלד טראמפ
ב-14 במרץ 2016 נפגש ברומא עם פרופסור ג'וזף מיפסוד, המקורב למשרד החוץ הרוסי, שהציע להעביר התכתבויות פרטיות וחומרים מפלילים על המועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון. מיפסוד הציע לו את המידע לפני שנודע כי רוסיה פרצה למחשבי הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC), מידע שהודלף ביוני 2016 באתר DCLeaks (ג'וזף מיפסוד היה נשיאה לשעבר של - Euro-Mediterranean University, שהוקמה בשיתוף אוניברסיטת חיפה ב-2008 בסלובניה).
ב-19 במרץ 2016 פרצה רוסיה גם לחשבון המייל של יושב-ראש הקמפיין של קלינטון, ג'ון פודסטה. פפדופולוס נפגש שוב עם פרופסור ג'וזף מיפסוד בלונדון ב-24 במרץ 2016, וב-26 באפריל. לפגישות אלו הצטרפה בחורה בשם "אולגה פולונסקיה". פפדופולוס יצר קשר עם פולונסקיה וביקש לתאם פגישה עם השגריר הרוסי בארצות הברית סרגיי קיסליאק.
ב-22 בינואר 2017 נפגש פפדופולוס עם ראש המועצה האזורית שומרון, יוסי דגן, במהלך אירועי ההשבעה של טראמפ. בפגישה הבטיח פפדופולוס לדגן כי ממשל טראמפ יפגין תמיכה בהתנחלויות בגדה המערבית.
ב-27 בינואר 2017 נחקר על ידי ה-FBI. בחקירה טען כי הקשר בינו לבין פרופסור מיפסוד החל עוד לפני שהוא הצטרף לקמפיין טראמפ, ולא היה קשור לעבודתו עבור טראמפ במהלך הבחירות.
בפברואר 2017 מחק פפדופולוס את חשבון הפייסבוק שלו, שכלל עדויות להתכתבויות בינו לבין פרופסור מיפסוד. פפדופולוס נקט צעד זה יממה לאחר שהיועץ לביטחון לאומי של טראמפ, הגנרל מייקל פלין, התפטר מהבית הלבן על רקע חקירת השיחות שקיים עם שגריר רוסיה בנוגע לסנקציות לפני כניסת טראמפ לבית הלבן.
ב-5 באוקטובר 2017 הודה פפדופולוס ששיקר לאנשי ה-FBI בחקירתו הקודמת ולא מסר מידע על מפגשים עם פרופסור מיפסוד, המקורב לקרמלין ששיתף אותו במידע על המידע המפליל לכאורה על אודות קלינטון. הוגש נגדו כתב אישום בגין מסירת תצהיר כוזב.
בספטמבר 2018 התגלה כי פרופסור ג'וזף מיפסוד נעדר חודשים, וייתכן שמת.
הקורפוס השני (סוריה)
הקורפוס השני הוא קורפוס של הצבא הסורי אשר מורכב משלוש דיוויזיות ואחראי על המרחב מצפון לדמשק והגבול עם לבנון.
הוא הוקם בשנת 1985 יחד עם שני הקורפוסים הסדירים האחרים כחלק משינוי מבני בצבא הסורי, מטרתו הראשונית של הקורפוס הייתה לאגד את היחידות שהוצבו בלבנון ולשמש מפקדה לכוחות הסורים בלבנון. לאחר הנסיגה הסורית מלבנון ב-2005, הוצבו יחידות הקורפוס במספר בסיסים מצפון לדמשק ולאורך קו הגבול עם לבנון, כאשר תחום האחריות של הקורפוס כלל את כל השטח בין דמשק לעיר חומס. בשנים שלאחר הנסיגה צורפה לקורפוס דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-14 ומאז פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 2011, יחידות הקורפוס נמצאות בלחימה קשה גם במרחב דמשק, גם בשטחים שמצפון כולל הקרבות בחומס וגם במוקדים נוספים סביב סוריה.
כיום קשה מאוד להעריך כמה מכוח הלחימה של יחידות הקורפוס נותר והאם בכלל מבנה הפיקוד של הקורפוס מתפקד באופן מלא, נוכח האבדות הקשות שספג הצבא הסורי לאורך שנות מלחמת האזרחים.
היסטוריית שירות
בפרוץ מלחמת לבנון הראשונה, הדיוויזיה הראשונה בפיקודו של איברהים סאפי הייתה מוצבת בבקעת הלבנון. המפגש הראשון בין כוחות סורים וכוחות צה"ל התרחש בסביבת העיירה ג'זין, בחלקו הדרומי של הבקע הלבנונית. כדי להגן על העיירה מפני הכוחות הישראלים המתקדמים, נשלחו למקום מספר יחידות חיל רגלים וקומדו בסיוע גדוד שריון (טנקי T-62) מחטיבת השריון ה-76. בקרב ג'זין שהתפתח, הצליח צה"ל להביס את הכוחות המחופרים ולכבוש את העיירה.
מספר ימים לאחר מכן, כוחות הדיוויזיה הראשונה נכנסו ללחימה עם כוחות צה"ל אשר תקפו את המתחם הדיוויזוני בו הם ישבו ב-11 ביוני 1982, בקרב סולטאן יעקוב. במהלך הקרב, נסוגו החטיבה ה-91 וה-76 פנימה למבנה הגנתי והחטיבה ה-58 נשארה כעתודה, באותה העת כוחות הדיוויזיה השלישית החלו לנוע דרומה לאורך בקעת הלבנון במטרה לסייע כנגד ההתקפה הישראלית. לבסוף, לאחר קרבות קשים, הצליחה הדיוויזיה לבלום את ההתקדמות הישראלית והמשיכה להחזיק את החלק המזרחי של כביש ביירות-דמשק. למרות האבדות הקשים שספגו הסורים בקרב, הוא נחשב להצלחה רבה משום בלימת המאמץ הישראלי אל מול עדיפות מספרית של צה"ל.
הסמינר התיכוני האמריקאי ע"ש אלכסנדר מוס
הסמינר האמריקאי ע"ש אלכסנדר מוס (AMHSI או HSI) היא תוכנית אקדמית אמריקאית המציעה סמסטר בחו"ל – בישראל. התוכנית היא אקדמית, המציעה נקודות זכות כלליות של אוניברסיטת מיאמי. תוכנית הלימודים משלבת סיורים בישראל וביקור באתרים היסטוריים. התוכנית פעילה לאורך כל השנה, והיא נמשכת מ-6 שבועות עד 18 שבועות.
הסמינר ממוקם בהוד השרון, בשטחי כפר הנוער מוסינזון.
רינוס ישראל
רינוס ישראל (בהולנדית: Rinus Israël; 19 במרץ 1942 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן ומאמן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת הבלם.
ביוגרפיה
רינוס ישראל נולד ב-19 במרץ 1942 בצפון אמסטרדם שבהולנד. על אף השם "ישראל" הוא לא יהודי כלל. הוא החל את הקריירה ב-DWS אמסטרדם ועשה את הופעת בכורתו בליגה ההולנדית בעונת 1962/63. ישראל ששיחק כבלם לכל אורך הקריירה, שיחק שם לצד דאן שרייברס ובעונת 1963/64 הם זכו באליפות הראשונה והיחידה של המועדון עד היום. עונה אחר כך הם סיימו במקום השני בליגה לפיינורד והגיעו לרבע גמר גביע אירופה לאלופות בו הפסידו לגיור ההונגרית. ישראל עבר משם לפיינורד ב-1966 תמורת סכום של 450,000 גילדן הולנדי.
במדי הקבוצה מרוטרדם ישראל היה בשיא הקריירה שלו. הוא כונה בשם "רינוס הברזל" בשל היותו לאחד מהכדורגלנים ההולנדים הקשוחים ביותר שהיו, בצוותא עם ורסטופר תיאו חברו להגנת הקבוצה. תחת המאמן ארנסט האפל היה לקפטן הקבוצה והוא זכה בדאבל בעונת 1968/69 ובגביע אירופה לאלופות עונה אחר כך. בגמר עצמו נגד סלטיק כבש ישראל את שער השוויון מנגיחה ופיינורד ניצחה בסיום 1–2 בהארכה. עם תום שנת 1970 הוא זכה עימה בגביע הבין-יבשתי לאחר ניצחון בגמר על אסטודיאנטס ונבחר לכדורגלן השנה ההולנדי.
משנת 1972 ואילך סבל ישראל מבעיות בברכיים ולכן המעיט לשחק. למרות זאת הוא היה שותף לאליפות נוספת של פיינורד בעונת 1973/74, עונה בה היא זכתה גם בגביע אופ"א בו הוא זכה לשחק בשני משחקי הגמר נגד טוטנהאם. אחרי אותה עונה עבר ישראל לאקסלסיור המועדון האחר בעיר, שם שיחק עונה אחת לפני שעבר לזוולה מהליגה השנייה. אף על פי שהלך לשחק בליגה השנייה הוא נבחר ב-1975 להיות פעם נוספת לכדורגלן השנה בהולנד. במשך ה-7 שנים הבאות בילה בזוולה שעלתה לליגה הבכירה ב-1978, וארבע שנים אחר כך פרש ישראל מקריירת משחק בגיל 40.
נבחרת הולנד
בזמן שהייתו ב-DWS אמסטרדם רק שני שחקני המועדון, יאן יונגבלוד השוער ודאן שרייברס, שיחקו עבור נבחרת הולנד. לקראת תחילת עונת 1964/65 ישראל הובא לנבחרת על ידי המאמן החדש שלה, דניס נוויל, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-30 בספטמבר 1964 בהפסד 1–0 לבלגיה. ישראל היה לקפטן הנבחרת שבע פעמים בסך הכל. משנת 1971 המעיט לשחק בה עקב הפציעות אותם חווה מאז ובמוקדמות מונדיאל 1974 לא היה שותף. כמעט 10 שנים לאחר הופעת בכורתו הקריירה הלאומית שלו הסתיימה במונדיאל בגרמניה שם היה על תקן מחליף של ארי האן, ובמשחקו האחרון נכנס כמחליף של יוהאן ניסקנס שש דקות לפני סיום המשחק מול ברזיל באותו הטורניר. ישראל ערך בסך הכל במדיה 47 הופעות בהם כבש 3 שערים.
ריצ'רד קמפ
בין השאר, היה מפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן, והשלים כ-14 תקופות שירות (Tour of Duty) מסביב לעולם. לאחר פרישתו משירות, פנה קמפ לעסוק בספרות. ספרו הראשון, Attack State Red, המתאר את סיפורם של הרגימנט האנגליאני המלכותי בעת הצבתם באפגניסטן, הוכתר כרב-מכר כשבועיים בלבד לאחר יציאתו לאור. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
קורות חיים
קמפ גדל ולמד בקולצ'סטר. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התגייס לצבא הבריטי, ובין השנים 1977 ו-2007 שירת כחייל וכקצין. הוא החל את אימוניו כחייל לוחם ב-1977 בקיימברידג'שייר, ולאחר כשנה נשלח לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט (המקבילה לבה"ד 1 בצה"ל), ועם סיום קורס הקצינים הוא הוצב בחזרה בצוותו שברגימנט האנגליאני המלכותי בדרגת לוטננט שני (מקביל לסגן-משנה). תפקידו הראשון היה מפקד מחלקה בגדוד השלישי, שהוצב ליד בלפסט. לאחר שעזב את בלפסט, שירת מסביב לעולם. בין השאר הוצב בגרמניה, קניה וקפריסין.
במהלך הקריירה הצבאית שלו, סיים קמפ כשבעה סבבי שירות במבצע באנר בצפון אירלנד (Operation Banner - העימות הארוך בין צבא בריטניה לצבא האירי הרפובליקני בתקופת הסכסוך בצפון אירלנד). ב-1985 הועלה לדרגת סרן ושירת כמפקד בבסיס הטירונים שאימן אותו עצמו בקיימברידג'שייר. עם השנים המשיך להתקדם בדרגות, שירת כסגן מפקד פלוגה, מפקד פלוגה, מפקד גדוד, קצין מבצעים, ואף שירת כחלק מכוח השלום המיוחד של האו"ם שנשלח לקפריסין. קמפ הקדיש זמן רב בתחילת שירותו בעבודה על חיל רגלים ממוכן, וייעץ ליחידות הצבא הבריטי בגרמניה ובממלכה המאוחדת בנושא. מדריך המבצעים שכתב בנושא משמש עד היום בעניין בדוקטרינה הצבאית הבריטית.
כסרן ברגימנט האנגליאני המלכותי, השתתף קמפ במלחמת המפרץ. בסוף המלחמה קודם לדרגת רב-סרן. בסוף שנות ה-90, פיתח קמפ מערכת חדשה בעזרתה אומנו צוותי ווריור. השיטה פותחה תוך ביסוסה על טכניקות אימון אמריקאיות, ואומצה עקרונית על ידי חיל השריון המלכותי.
לאחר שירות מסביב לעולם עם חטיבת השריון 7, חזר קמפ לגדוד השני ברגימנט האנגליאני המלכותי ופיקד עליה בבוסניה, גרמניה וקנדה. בבוסניה, שירת במבצעים עם כוח ההגנה של האו"ם (UNPROFOR). ב-1997 קודם לדרגת לוטננט-קולונל (המקבילה לסגן-אלוף) ופיקד על גדוד 1 של הרגימנט עד שנת 2000. לאחר מכן, שירת כיועץ בנושא לוחמה בטרור ואבטחה לממשלת מקדוניה.
במשרד הקבינט
קמפ הוצב במשרד הקבינט הבריטי מ-2001 עד 2006, עם מינוי באפגניסטן לשישה חודשים במהלך 2003. במהלך שנותיו במשרד עבד עם ועדת המודיעין המשולבת וקבוצת ניהול המשברים הלאומית, COBR, במהלך הפיגועים בלונדון ב-2005 ובעת סדרת חטיפות של אזרחים בריטיים בעיראק ובאפגניסטן. בעת עבודתו במשרד, אחריותיו כללו את עיראק, והוא ביקר מספר פעמים בבגדאד, פאלוג'ה ומוסול. היה מעורב בפיתוח ושיפור מדיניות ואסטרטגית לוחמה בטרור של ממשלתו. ב-2004 קודם קמפ לדרגת קולונל, ובאמצע 2006 פרש משירות פעיל.
אפגניסטן
קמפ היה מפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן ב-2003, ובמסגרת תפקיד זה פיקד על כלל הכוחות הבריטיים שהוצבו שם, כולל יחידות הסיור של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי בקאבול, צוות האימון של הצבא האפגני, וצוות השיקום במזאר-י שריף. במסגרת תפקיד זה אף תפקד כנספח הצבאי, ועבד בצמוד לשגריר הבריטי באפגניסטן, מפקד כוח המשימה האמריקאי בבגראם והנציג המיוחד של מזכיר האו"ם.
קמפ תכנן והוביל צוות משולב ללוחמה בטרור שהורכב מכוחות נחתים אמריקאים וחיילים בריטיים, והגיע להשגים מוצלחים כנגד קבוצות קיצוניים המשויכים לאל-קאעידה בקאבול. בנוסף, בעת שירותו באפגניסטן, כתב דוקטרינה על לוחמת-נגד בפיגועי התאבדות, שלא הייתה קיימת לפני כן בצבא הבריטי.
קריירה פוליטית
בין 2007 ל-2008, הוביל ריצ'רד קמפ קמפיין הקורא להכיר בהקרבה של חיילים בריטיים שנהרגו ונפצעו בקרב על ידי הענקת עיטור בדומה לעיטור לב הארגמן המוענק בארצות הברית. הקמפיין זכה לתמיכה של רוב חברי הפרלמנט הבריטי, ושל חיילים רבים, כאלה שעדיין נמצאים בשירות פעיל וכאלה שפרשו, דוגמת טוראי הארי פאטצ', השורד האחרון של קרב פשנדל, ופילדמרשל סר אדווין בראמל, לשעבר הרמטכ"ל הבריטי.
הקמפיין הוביל לדיונים בעניין בבית הנבחרים ובבית הלורדים והוביל בסופו של דבר להכרזה ב-2009 על יישומו של עיטור חדש שיוענק מעתה ואילך לחיילים בריטיים שנפלו בקרב. העיטור החדש הוענק החל מיולי 2009. העיטור, שנקרא "צלב אליזבת", הוא העיטור הראשון שנקרא על שם מלך\מלכה פעילים מאז עיטור "צלב ג'ורג'" שהוענק החל מ-1941. העיטור הוענק לראויים לו החל מסוף מלחמת העולם השנייה.
דעותיו על הסכסוך הישראלי-פלסטיני
כמומחה ללוחמה בטרור, ניתח קמפ גם את המבצעים והטקטיקה של צה"ל במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מסקנתו הייתה שצה"ל עושה מאמצים גדולים למנוע נפגעים אזרחיים במהלך הקרבות בעוד שארגוני הטרור הפלסטינים משתמשים באזרחים, ובפרט בילדים, כמגן אנושי.
עדות בעקבות מבצע עופרת יצוקה
קמפ תקף את הטענות שבמהלך מבצע עופרת יצוקה בדצמבר 2008, ביצעה ישראל פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בעזה. קמפ לא ביקר בעזה, אבל ביסס את השערותיו על מידע שפורסם בשני הצדדים, מדיווחים תקשורתיים ועל ניסיונו בן ה-30 שנה במלחמה בטרור.
ביוני 2009, קמפ כתב מסמך שכותרתו "חמאס, המלחמה בעזה והנשיאה באחריות על פי החוק הבינלאומי" בשביל המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. במאמר זה, כותב קמפ שפעילי חמאס השליכו את מדיהם כשהחלה הלחימה ודאגו לפריסת נשים וילדים לביצוע פיגועי התאבדות. קמפ אף ציין שבמהלך המבצע "נשים וילדים אומנו וצוידו ללחימה, לאיסוף מודיעין ולהעברת תחמושת ונשק בין קרבות".
באוקטובר 2009, הופיע קמפ בפני מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בתגובה לפרסום דו"ח גולדסטון שהאשים את ישראל וחמאס בביצוע פשעי מלחמה וביצוע פשעים נגד האנושות במהלך מבצע עופרת יצוקה. קמפ נשא דברים בפני המועצה בשם ה-UN Watch. תוך שקמפ מכיר בכך ש"ברור שאזרחים חפים מפשע נהרגו. מלחמה היא תוהו ובוהו ומלאה בטעויות. טעויות בוצעו על ידי הכוחות הבריטים, האמריקאים ואחרים באפגניסטן ובעיראק, שרבים מהם מקורם בטעויות אנוש" הוא אומר כי - "אך טעויות אינן פשעי מלחמה". קמפ ציין כי: "למיטב ידיעתי ונסיוני, אני יכול לומר את זה: במהלך מבצע עופרת יצוקה, הצבא הישראלי עשה יותר לשמירת אזרחים בשטחי מלחמה יותר מכל צבא אחר בהיסטוריה".
קמפ אף טען כי הסתמך על הניסיון והמומחיות הישראלית בעת שירותו באפגניסטן, וציין כי קיבל עזרה ממומחה בצה"ל למניעת פיגועי התאבדות. עוד טען, כי קיבל עזרה מהמוסד לאחר הפיגועים בלונדון ב-2005, והוא מכיר היטב את המודיעין הישראלי משיתופי פעולה בעבר. קמפ ביקר בחריפות את מה שהוא מגדיר "ההנחה האוטומטית שכל מה שצה"ל עושה הוא בלתי חוקי", תוך ציון כי "ישנה ביקורת נוקבת גם נגד צבאות ארצות הברית ובריטניה, אך הם נהנים מחמת הספק. ישראל תמיד מגונה בצורה אוטומטית, לא משנה מה. זוהי בדיחה. אפילו תאוריית הקונספירציה שהאחראית לפיגועי 11 בספטמבר היא ישראל ולא אל-קאעידה מסרבת למות, זה לא ייאמן".
עו"ד פרופסור אלן דרשוביץ ציטט את עדותו של קמפ על מבצע עופרת יצוקה:
השקפותיו על מבצע עמוד ענן
בנוגע לעמדותיו הפרו-ישראליות, אמר קמפ לברזילי: "אנשים שואלים אותי מדוע יש לי עמדות פרו-צה"ליות. אני מחשיב את עצמי כמישהו בעל ראיה אובייקטיבית על מה שקורה שם. צה"ל לא צריך אותי להגן עליו, הוא הוכיח זאת בעצמו במהלך השנים, זוהי נקודת המבט הצבאית הקרה שאני מביא."
לגבי נטיית חלק מכלי התקשורת לסקר בצורה חד צדדית את האירועים, הוא ציין בראיון כי המצב לעיתים מוצג בצורה שגויה בעקבות חוסר הניסיון של כלי התקשורת באזורי מלחמה כה "עדינים": "היה לי ברור שישנה פרופגנדה גדולה המיוצרת נגד ישראל, ואז נוצלה על ידי אנשים שלא מבינים בעניינים צבאיים ושלא רצו לחלוק עליה מאחר שהיא תאמה את האג'נדה שלהם להשמיץ את ישראל.
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון
ילדותו
אלכסנדרוס נולד ב-1 באוגוסט 1893 באתונה, והיה בנם השני של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.
Come to Daddy (שיר)
Come to Daddy הוא שיר של מפיק המוזיקה האלקטרונית הבריטית ריצ'רד די ג'יימס, שיצא תחת השם הבדוי הראשי שלו אפקס טווין. הוא יצא כסינגל דרך Warp Records ב-6 באוקטובר 1997, במקביל למיני אלבום בעל אותו שם. עבור השיר יצא וידאו קליפ, אשר מדורג במקום הראשון ברשימה של פיצ'פורק "טופ 50 וידאו קליפים של שנות התשעים. באוקטובר 2011 NME דירגה את השיר במקום ה-42 ברשימת "150 הרצועות הטובות ביותר ב-15 השנים האחרונות". השיר הגיע למקום 10 במצעד הסינגלים הדני ולמקום 36 במצעד הסינגלים הבריטי.
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון
מלכותו
בשנת 1917 התעקש קונסטנטינוס הראשון כי יוון תישאר נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, בעוד ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס עמד על דעתו כי על יוון להצטרף למלחמה בתמיכה לברית המשולשת בריטניה-צרפת-רוסיה. כוחות צבא צרפתים ובריטים נכנסו לשטח יוון בהזמנת וניזלוס ואילצו את המלך קונסטנטינוס הראשון ובנו, נסיך הכתר גאורגיוס לצאת לגלות. אלכסנדרוס הצעיר, אשר תמך בשאיפות התפשטותה הטריטוריאלית של יוון, הומלך. אולם במציאות הוא היה חסר כל סמכויות של ממש, ולמעשה היווה "חותמת גומי" לראש הממשלה החזק. עיקר תפקידו היה לבקר בחזית ולעודד את כוחות הצבא.
ריצ'רד קמפ
השקפותיו על מבצע צוק איתן
ריצ'רד קמפ היה נוכח כמשקיף, במהלך העימות בעזה. בדיון במסגרת מושב של המועצה לזכויות האדם של האו"ם בז'נבה, נאם ריצ'רד הביע תמיכה נלהבת בישראל וציין כי "החמאס מיקם במכוון את הלוחמים וכלי הנשק שלו באזורים מאוכלסים, בידיעה שלישראל לא תהיה ברירה אלא לתקוף את המטרות האלו שהיוו עבור ישראל סיכון ממשי ומיידי לחיי האזרחים."
Come to Daddy (שיר)
רקע
ג'יימס ציין את מחשבותיו על השיר בראיון משנת 2001 לאינדקס מגזין, ובמיוחד את זה שלא התעניין בפופולריות שלו."''Come to Daddy' קרה בזמן שסתם הסתובבתי בבית שלי, התעצבנתי ועשיתי את הג'ינגל דת' מטאל המחורבן הזה. אחר כך הוא שווק והסרטון נוצר, והרעיון הקטן הזה שהיה לי, וזה היה בדיחה, הפך למשהו ענק. זה לא היה תקין בכלל.'"לאחר יציאתו לאור המוצלחת, טען ג'יימס כי הסיר את התקליט מההפצה למשך שבוע אחד, בתקווה למנוע ממנו להגיע למקום הראשון; הוא הגיע בשיאו למיקום ה-36.
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון
מלכותו
בנושא אחד בלבד הוא הימרה את פיו של וניזלוס: ב-4 בנובמבר 1919 הוא נישא בנישואי בזק, לאספסיה מנוס (1896–1972), בת פשוטי העם, בתו של קולונל פטרוס מנוס, ובכך גרם לשערורייה שהרגיזה את וניזלוס. אספסיה נאלצה להימלט מאתונה עד שהרוחות נרגעו והנישואים קיבלו גושפנקא חוקית, זאת מבלי שהוכרה כמלכה, אלא בכינוי "מאדאם מנוס". שישה חודשים אחר כך עזב הזוג הצעיר לפריז, וזאת לאחר שהבטיחו כי לא ייסעו יחדיו ולא יראו יחדיו באירועים פומביים.
Come to Daddy (שיר)
קליפ
את הווידאו קליפ של "Come to Daddy" (אשר יצא באוקטובר 1997) ביים כריס קונינגהאם והוא צולם באותם נכסי מועצה שבה צילם סטנלי קובריק סצנות רבות בתפוז המכני. הסצנות צולמו סביב מרכז הקניות טאבי ברידג', תמסמד, שנהרס בשנת 2007. חלק ניכר מהחניה התת-קרקעית החשוכה נעלם.
ריצ'רד קמפ
השקפותיו על מבצע צוק איתן
קמפ הופיע בסרט וידאו של ערוץ "אוניברסיטת פרגר", שבו הוא משבח את המוסריות של צה"ל במהלך המבצע תוך שהוא קובע שצה"ל פעל יותר מכל צבא אחר בהיסטוריה למזעור נפגעים אזרחיים, אפילו במחיר סיכון מבצעי לחיילים, בעוד שמהצד השני חמאס השתמש באזרחים כמגן אנושי, ביים סרטוני זוועות ("פאליווד") ויצר מצג שקר שבו המחבלים ההרוגים הוצגו כאזרחים. קמפ תיאר את המבצע כמבצע הגנתי מובהק של ישראל נגד ירי רקטות מסיבי על ישראל ומנהרות טרור שנועדו לחדור ליישובי עוטף עזה ולבצע טבח באזרחים הישראליים שגרים בהם.
Come to Daddy (שיר)
תיאור
הסרטון נפתח באישה מבוגרת (בגילומה של קרול לורן) המטיילת עם כלב בסביבה תעשייתית ומלוכלכת. הכלב משתין על טלוויזיה נטושה המונחת על המדרכה, וגורם לה לזנק במפתיע לחיים, ולצילום ראש מעוות של ריצ'רד די ג'יימס להופיע ולזמר את המילים. הדבר משחרר רוח, מלווה בכנופיית ילדים קטנים, כולם נושאים את פניו המחייכות של ג'יימס, ושנראה שהם מאכלסים את הבניינים הנטושים. הילדים מסתובבים כשהם גורמים להרס, משחיתים סמטה ורודפים אחרי גבר אשר מנסה להגיע לרכבו, לנסוע ולברוח מהם. גבר רזה (בגילומו של אל סטוקס) יוצא מהטלוויזיה, צורח בפניה של האישה, ואז אוסף את הילדים סביבו.
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון
מלכותו
הסכם סוור שנחתם באוגוסט 1920, כלל תנאים טובים ביותר ליוון והעניק לה טריטוריות גדולות בתראקיה ובאזור איזמיר, ובכך התמלאה שאיפתו של אלכסנדר.
Come to Daddy (שיר)
הוקרה ופרסים
הסרטון כלול במארז התקליטורים Directors Label, בחלק The Work of Director Chris Cunningham. הסרטון דורג במקום הראשון ברשימה של פיצ'פורק "טופ 50 וידאו קליפים של שנות התשעים. בנוסף, הסרטון זכה בפרס הזהב (הפרס הראשי) בקטגוריית המוזיקה הדיגיטלית ב-Prix Ars Electronica בשנת 1999.
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון
מותו
אלכסנדרוס נזכר בהיסטוריה כמלך ריקני, חובב חיות מחמד, אשר מת מנשיכת קוף מחמד. ב-2 באוקטובר 1920, כאשר המלך טייל עם כלבו בגנים המלכותיים של אתונה, הותקף הכלב על ידי מקוק ברברי. המלך ניסה להרחיק את הקוף באמצעות מקל, אולם במהלך המהומה נשך הקוף את המלך, נשיכה קלה בידו. קוף נוסף הצטרף למתקפה, ובעת הניסיון להרחיקו ספג המלך נשיכה נוספת "אשר שרטה בלוטה." בתוך ימים פיתח המלך דלקת קשה, ולמרות סימנים ראשונים של התאוששות, ב-12 באוקטובר מצבו התדרדר. ב-25 באוקטובר מת המלך אלכסנדרוס מאלח דם.