cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של מאלי
אימפריית מאלי
אימפריית מאלי הייתה אימפריה מסחרית שפרחה במערב אפריקה מהמאה ה-13 עד המאה ה-16 לספירה. האימפריה הוקמה על ידי סונדיאטה קייטה והתפרסמה בזכות עושרם של שליטיה, במיוחד של מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי. זאת הייתה האימפריה הגדולה ביותר במערב אפריקה והיא השפיעה עמוקות על התרבות של מערב אפריקה באמצעות התפשטות השפות שלה, חוקיה ומנהגיה.
האימפריה החלה בתור ממלכה שהייתה מורכבת מאנשי הקבוצה האתנית-אפריקאית מנדינקה בחלקו העליון של נהר ניז'ר, סביב העיר ניאני. במהלך המאות ה-11 וה-12 היא החלה להתפתח כאימפריה בעקבות דעיכתה של אימפריית גאנה מצפון. במהלך תקופה זו עברו נתיבי הסחר דרומית לסוואנה של אפריקה, מה שהביא להמרצת צמיחתה. סונדיאטה קייטה נחשב כמייסד האימפריה. הוא שלט בין השנים 1230–1260 והרחיב את גבולותיה, שנחשבים לחלקה המערבי של מאלי של ימינו. סונדיאטה קייטה היה נסיך לוחם של שושלת קייטה, אשר קראה לשחרור העם המאלי משלטון מלך אימפריית סוסו, סומורו קאנטה.
בשנת 1360 פרצה מלחמת אזרחים על רקע מעבר המלוכה בירושה. אימפריית מאלי הייתה כבר חלשה כאשר החלה מלחמת האזרחים, והמלחמה טלטלה אותה עוד יותר. החל מ-1507 החלו מדינות שכנות לכבוש את השטחים הקיצוניים של מאלי. בין השנים 1542–1545 פלשו כוחות מאימפריית סונגהאי לעיר הבירה ניאני, אך לא הצליחו לכבוש את האימפריה. בשנת 1670 בזזה ושרפה אימפריית באמאנה את ניאני. אימפריית מאלי התפוררה במהירות, חדלה מלהתקיים והוחלפה על ידי ממלכות עצמאיות.
אימפריית סונגהאי
אימפריית סונגהאי הייתה מדינה במערב אפריקה אשר מתחילת המאה ה-15 ועד לסוף המאה ה-16 הייתה אחת מהאימפריות האפריקאיות הגדולות ביותר אי פעם. האימפריה נשאה את שמה של הקבוצה האתנית השולטת סונגהאי ובירתה הייתה גאו, שחלשה על מדינה קטנה מהמאה ה-11. לב האימפריה שכן במקום עיקולו של נהר הניז'ר, במדינות ניז'ר ובורקינה פאסו. הסונגאי יישבו את גאו בשנת 800 לערך. ב-1340 ניצלה המדינה את חולשתה של אימפריית מאלי, וביססה את עצמאותה. לאחר שסכסוכי הירושה העמיקו את המשבר במאלי הצליחה אימפריית סונגהאי להרחיב את שטחה מערבה לאורך הסאהל. ב-1591 הובסה האימפריה על ידי מרוקו בהנהגת אחמד אל-מנסור והיא התמוטטה.
אימפריית סעדי
שושלת סעדי שלטה באזורים: גאו, טימבוקטו ודז'נה, החל מנפילת אימפריית סונגהאי ב-13 במרץ 1591 ועד לסביבות סוף המאה ה-17.
אחרי האימפריות (1591 - 1892)
לאחר שאימפריית סונגהאי התפרקה, לא נשארה שום מדינה ששלטה באזור ואפילו אימפריית סעדה לא הצליחה לכבוש את כל האזורים בארץ ולכן קמו מספר ממלכות קטנות שניסו לרשת את הארץ, אחת היורשות הבולטות הייתה מאלי.
אימפריית במברה / ממלכת סגוו
האימפריה במברה התקיימה כמדינה בין השנים 1712-1861 והתבססה בעיקר על בני שבט הסגוו. מדינה זו שלטה באזורים של דרום ומרכז מאלי. ב-10 במרץ 1861 הוכרזה קץ האימפריה.
ממלכת קרטה
הפיצול בשושלת של משפחת הסגוו הוביל להקמת מדינה זו שכונתה לפעמים במברה 2. המדינה שלטה בכל הצד המערבי של מאלי ופעלה בין השנים 1753–1854. האימפריה פורקה על ידי עומר טול מנהיג האימפריה הטוקולרית לפני שהלך להילחם באימפריית במברה.
ממלכת קנדוגו
ממלכת קנדוגו הוקמה במאה ה-17 ושלטה במה שהיום אזור הגבול של מאלי ובורקינה פאסו.
אימפריית טוקולר
אימפריית טוקולר נוסדה על ידי אל חאג' עומר טול. בשנת 1864 שלטה האימפריה ברוב שטחי מאלי של ימינו עד לכיבוש הצרפתי בשנת 1890.
אימפריית וואסולו
אימפריית וואסולו התקיימה זמן מועט מאוד (כ-20 שנה) החל משנת 1878 ועד שנת 1898. בראש האימפריה עמד סמורי טור. בתחילת קיומה של האימפריה שטחה היה מה שבימינו גינאה העליונה ודרום מערב מאלי, אך בהמשך עברה האימפריה לשטח חוף השנהב עד לכיבוש הצרפתי.
הקולוניזציה הצרפתית (1892 - 1960)
החל משנת 1892 החל במאלי שלטון קולוניאלי צרפתי. בשנת 1893 מונה מושל מטעם ממשלת צרפת על אזור זה שנקרא בפיהם סודאן הצרפתית (צרפת סודאן) אך ההתנגדות לממשל הצרפתי המשיכה. בשנת 1905 רוב השטח של מאלי היה בשלטון צרפת. בשנת 1958 החלו התושבים לנסות ולהקים ריבונות משלהם והצטרפו לקהילה הצרפתית ובהמשך (ב-1959) גם הכריזו על הקמת מדינה עצמאית בשטח מאלי. רק ב-31 במרץ 1960 הסכימה צרפת להכיר במדינה זו כמדינה עצמאית וב-20 ביוני 1960 הודיעו רשמית על הקמת המדינה ומינו את מודיבו קייטה לנשיאה הראשון.
שנות ה-2000
כיוון שקונארה כיהן כנשיא למשך שתי קדנציות רצופות, המקסימום שמאפשר החוק במאלי, הוא לא היה יכול לגשת לבחירות ב-2002. על כן רץ לנשיאות אמדו טומני טורה והצליח לזכות בבחירות. בחירות 2002 במאלי והעברת השלטון החלקה מקונארה לטורה סימלו את הפיכת המדינה לדמוקרטיה, למרות אי סדרים בבחירות ואחוז הצבעה נמוך.
בבחירות לפרלמנט, אף מפלגה לא זכתה ברוב הקולות, והנשיא הנבחר טורה הקים קואליציה כשהוא מבטיח לטפל בבעיות הדוחקות ולקדם את הפיתוח החברתי והכלכלי של מאלי.
העשור השני של המאה ה-21
בינואר 2012 החלה התקוממות בהובלת התנועה הלאומית לשחרור אזווד. ב-22 במרץ דווח שמורדים הופיעו בטלוויזיה והכריזו שהם השתלטו על המדינה. הכוח המניע של המורדים היה הסכסוכים שאיתם הנשיא לא הצליח להתמודד. בעקבות המרד נאלץ הנשיא לשעבר להסתתר עד יעבור זעם.
בעקבות המרידה, הצליח הממשל הצבאי לשמר את השליטה רק על שליש מהמדינה, כשהוא משאיר את כל הצפון (אזוואד) לשליטת המורדים, שהצליחו להגיע למרחק של 700 קילומטרים בלבד מהבירה במקו. המצב במאלי הביא לאמברגו והקפאת נכסים מצד הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, מה שהותיר את מאלי שתלויה באספקת דלק מסנגל וחוף השנהב עם אספקה מועטה בלבד. החל מ-17 ביולי 2012 החלו המורדים להידחק על ידי בני בריתם האסלאמיסטים, אל-קאעידה ואנצאר א-דין.
לעזרתה של מאלי נחלצה צרפת, השליטה ההיסטורית, שפתחה ב-11 בינואר 2013 במבצע סרוואל, במהלכו נפרסו אלפי חיילים במדינה והושבה השליטה לממשלה. נגד האסלאמיסטים לחמה גם התנועה הלאומית לשחרור אזוואד, אם כי היא הואשמה גם בביצוע פיגועים נגד הצבא. ב-18 ביוני נחתם הסכם שלום בין הממשלה למורדים משבט הטוארג.
באוגוסט 2013 נערכו הבחירות הכלליות לנשיאות מאלי בהם ניצח המועמד איברהים בובאכר קייטה.
ההסכם הופר בסוף נובמבר 2013 אחרי עימותים בעיר קידאל שבצפון. ב-20 בפברואר 2015 הוסכם על הפסקת אש. הכוחות הצרפתיים נשארו במדינה במסגרת מבצע ברקאן.
העשור השלישי של המאה ה-21
באוגוסט 2020, הצבא אילץ את הנשיא איברהים בובאכר קייטה להתפטר. הוקמה ממשלת מעבר שאמורה לכהן 18 חודשים עד לחזרת השלטון האזרחי. אף על פי כן, במאי 2021 דווח על הפיכה צבאית במדינה, והנשיא, ראש הממשלה ושר הביטחון של הממשלה הזמנית נעצרו על ידי הצבא.
בספטמבר 2021 נחתם חוזה בין המדינה המלינית לבין חברה צבאית רוסית פרטית המקושרת לקבוצה הצבאית הרוסית וגנר. המסמך קובע את פריסתם של שכירי חרב במדינה, בקשר עם צבא מאלי, והגנה על בכירים.
צרפת השיגה את כוחותיה ממאלי לניז'ר בשנת 2022. נסוגו 2,400 חיילים צרפתים וכוח אירופאי קטן יותר של כמה מאות, אשר נוצר בשנת 2020 כדי להפחית את הנטל על הכוחות הצרפתיים.
כ-18,000 איש ואישה מכח השלום של האו"ם נשארו במאלי. כוחות האו"ם ומאות אנשי צוות במשימות האימונים של האיחוד האירופי הסתמכו על חיילים צרפתיים לתמיכה רפואית, אווירית וחירום. כ-300 חיילים בריטים נשלחו גם למאלי.
פרננדו השני, מלך לאון
פרננדו השני, מלך לאון (1137 - 22 בינואר 1188) היה מלך גליסיה ולאון בין השנים 1157–1188.
ביוגרפיה
פרננדו השני נולד בשנת 1137 לאלפונסו השביעי, מלך לאון וברנגלה מברצלונה, בתם של רמון ברנגר השלישי, רוזן ברצלונה ודוס הראשונה, רוזנת פרובנס. בשנת 1157 מת אביו אלפונסו השביעי, ופרננדו ירש את ממלכת לאון וממלכת גליסיה, בעוד אחיו סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה קיבל את ממלכת קסטיליה וטולדו. בתחילה נאבקו האחים זה בזה, אולם בשנת 1158 נפגשו ופתרו את הבעיות ביניהם. במהלך אותה שנה מת סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה, ובנו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך סיפח פרננדו חלקים מקסטיליה.
במהלך שלטונו לחם פרננדו גם נגד המוסלמים, וגם נגד חמיו אפונסו הראשון, מלך פורטוגל, ובמהלך אחד הקרבות שבר את רגלו מנפילה מסוסו.
בשנת 1175 בוטלו נישואיו לאורקה מפורטוגל על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי, ופרננדו התחתן עם תרסה פרנאנדס דה טראבה, ולאחריה עם אורקה לופס דה הארו.
ב-22 בינואר 1188 מת פרננדו השני, ובנו אלפונסו התשיעי, מלך לאון עלה לשלטון במקומו. כ-40 שנה לאחר מותו, איחד נכדו פרננדו השלישי, מלך קסטיליה את קסטיליה ולאון לצמיתות.
משפחתו
בשנת 1165 התחתן פרננדו עם אורקה מפורטוגל, בתם של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל ומפאלדה מסבויה, מלכת פורטוגל, ממנה היה לו ילד אחד:
שנת 1179 התחתן פרננדו עם תרסה פרנאנדס דה טראבה, בתו של פרננדו פרס דה טראבה, ממנה היו לו שני ילדים:
בשנת 1187 התחתן פרננדו עם אורקה לופס דה הארו, בתו של הרוזן לופה דיאס דה הארו, לורד ביסקאיה, ממנה היו לו שלושה ילדים:
יצחק סבאג
הרב יצחק סבאג (1888–1971) היה דיין וראש ישיבה, מגדולי רבני מרוקו במאה העשרים.
ביוגרפיה
נולד במקנס שבמרוקו בשנת 1888 (ה'תרמ״ח) לשמחה וליוסף סבאג, ששימש כגזבר הקהילה היהודית בעיר. למד בצעירותו אצל הרב חיים ברדוגו והרב שלמה טולדנו. מגיל צעיר התגלה כישרונו כעילוי, ונודע כגאון בתורה.
בהגיעו לפרקו נישא לדונה בן עטר, בת למשפחה אמידה בעלת נכסים. יחד נולדו להם שבעה ילדים. בנו הבכור, אהרון, נחשב כבר בהיותו כבן 9 לגאון ובקיא בתורה. על אף גילו הצעיר, קיבל את הכינוי "רב" בשל כישרונו אשר הפליא רבנים שונים ברחבי מרוקו, ועשו את דרכם למקנס כדי להתרשם מ"ילד הפלא". בהיותו כבן 10 נפטר אהרון ממחלת השחפת. טרגדיות נוספות פקדו את משפחתו של הרב יצחק, ושלוש מבנותיו חלו אף הן במחלת השחפת ונפטרו. לאחר פטירת בתו, מזל, גידל הרב בביתו את 4 בנותיה היתומות עד לנישואיהן.
במשך השנים בהן חי במרוקו, התגורר ברחוב "דרב אל-גנדור" שבמקנס, אזור ששימש כמעבר בין המלאח הישן למלאח החדש. את מגוריו חלק את עם אחיו - הרב משה סבאג ומשפחתו. במקנס שימש כדיין, ראש ישיבת "כתר תורה״ ולאחר מכן כר"מ בישיבת חב"ד בעיר. בעודו משמש כדיין וראש ישיבה, הוציא תחת ידיו פסקי הלכה רבים, והסמיך רבים לרבנות. בנוסף לפועלו, שימש בהתנדבות גם כיו"ר ארגון ״ביקור חולים״ שייסד הרב רפאל ברוך טולדנו, אשר סייע לעניים לקבל שירותי רפואה ללא תשלום.
בשנת 1965 עלה לישראל עם אשתו ושתי בנותיו, בעוד בנו יעקב החליט להגר לצרפת. כשעלה לישראל קבע את מקום מגוריו בטירת כרמל, בעקבות אחיו שעלה ארצה זמן קצר לפניו. בטירת כרמל הקים את ישיבת "אוהל יצחק" במבנה בית הכנסת שנקרא בהמשך על שמו. בטירת כרמל חי עד שהלך לעולמו ב-5 בינואר 1971 (ח' טבת ה'תשל"א) כבן 83 בפטירתו.
אישיותו ופועלו
כל חייו היווה סמל לצניעות וענווה, ביתו היה ללא סממן של מותרות, ודאגתו לתלמידיו הייתה חשובה לו מכל. לא אכל ושתה בשר יין. סירב בתוקף לקבל משרה בעלת שררה, ואף נענה בשלילה למשרת הרב הראשי לטירת כרמל, וכל זאת במטרה להקדיש את חייו ללימוד תורה. נודע בגישתו כלפי השונים ממנו ודאג לקרב בין שומרי מצוות לשאינם, ופתח את שערי ישיבתו לכל החפץ. הנחה את תלמידיו להיות פתוחים לקבלת מאמרים, דעות וספרי הלכה חדשים. בהקדמה לספרו "אהל יצחק - עזרה לסופר", כתב: "כי גם אם תמצא חידוש אחד שלא ידעת, הרי ייחשב לך לברכה". (סבאג, תשל"א). עוד כתב: "המחבר ספר או שמחדש חידוש בתורה צריך לברך שהחיינו על שזיכהו השם לדבר הזה" (סבג, תשל"א).
לפני פטירתו ביקש להיקבר בעיר מגוריו, ולא בירושלים וזאת מתוך אמונה שכל אדמת ארץ ישראל היא אדמה קדושה.
תלמידיו
תלמידיו העידו כי היה גאון בתורה. תלמידו הקרוב, הרב יהודה כהן כתב בהקדמה לספרו: (כהן, תשס"ג).  (כהן, תשס"ג).
סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה
סנצ'ו השלישי (1134 - 31 באוגוסט 1158) היה מלך קסטיליה בין השנים 1157–1158.
ביוגרפיה
סנצ'ו השלישי נולד בשנת 1134 לאלפונסו השביעי, מלך לאון וברנגריה מברצלונה, בתם של רמון ברנגר השלישי, רוזן ברצלונה ודוס הראשונה, רוזנת פרובנס. בשנת 1157 מת אביו אלפונסו השביעי, וסנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה וטולדו, בעוד אחיו פרננדו השני, מלך לאון קיבל את ממלכת לאון וממלכת גליסיה. בתחילה נאבקו האחים זה בזה, אולם בשנת 1158 נפגשו ופתרו את הבעיות ביניהם.
ב-31 באוגוסט 1158 מת סנצ'ו השלישי, ובנו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך סיפח אחיו פרננדו השני, מלך לאון חלקים מקסטיליה.
משפחתו
בשנת 1151 התחתן סנצ'ו עם בלאנקה מנווארה, בתם של גרסיה רמירס, מלך נווארה ומרגרט מל'אגל, ממנה היה לו שני ילדים:
פול סלבה
פול ג'וזף סלבה (באנגלית: Paul Joseph Selva; נולד ב-27 בספטמבר 1958) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן יושב ראש המטות המשולבים.
אפרואווס
אפרואווס (שם מדעי: Afroaves) הוא ענף של עופות בתראים, אשר הוגדר ב-2012. קבוצה זו כוללת את סדרות העופות המקורבים לכחלאים אך גם קרובים לעופות הדורסים (למעט הבזים). מינים אלה ברובם הם אוכלי כל או אוכלי בשר, והם בעלי מקור חזק מעוצב לניקור מזון, אם כי אצל חלקם כמו הטוקנים והקלאויים הם חלולים ומיועדים לקישוט יותר.
פול סלבה
ביוגרפיה
סלבה נולד בבלוקסי שבמיסיסיפי. ב-1980 התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר.
הוכשר כטייס תובלה ושירת בטייסת התדלוק האווירי 917, שימש קברניט, מדריך ומוביל מבנה בטייסת התדלוק האווירי 32, שירת כיועץ וסגן ראש מטה פיקוד האוויר האסטרטגי, שימש מוביל מבנה בטייסת התדלוק האווירי 9, ומפקד טייסת התמיכה של כנף 722. ב-1994 מונה למפקד טייסת התדלוק האווירי 9 וסגן מפקד כנף 60. ב-1996 מונה לעוזר ראש המשרד להערכה במחלקת ההגנה של ארצות הברית. ב-1998 קודם לדרגת קולונל ומונה למפקד כנף התמיכה האווירית 60. ביולי 2000 מונה למפקד כנף התובלה האווירית 62. ב-2002 מונה לסגן מפקד המרכז לבקרה האווירית לתדלוק אווירי ושנה אחר כך מונה למפקד המרכז. בדצמבר 2004 מונה לקצין המבצעים של פיקוד התובלה של ארצות הברית בדרגת בריגדיר גנרל. באוגוסט 2006 מונה לסגן לענייני תכנון אסטרטגי של ראש מטה חיל האוויר. באוקטובר 2008 מונה לעוזר יושב ראש המטות המשולבים בדרגת לוטננט גנרל. באוקטובר 2011 מונה לסגן מפקד פיקוד כוחות האוויר בפיקוד האוקיינוס השקט.
אפרואווס
זוהי אחת משתי הקבוצות של הענף אינופינאווס, בו נמצאים גם הקבוצה אוסטרלאווס שבה כלולים הקריאמאים, הבזאים, התוכאים וציפורי השיר.
פול סלבה
ביוגרפיה
בנובמבר 2012 מונה לגנרל 4 כוכבים ולמפקד פיקוד התובלה של חיל האוויר. במאי 2014 מונה למפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית. ביולי 2015 מונה לסגן יושב ראש המטות המשולבים, הוא שירת בתפקיד עד פרישתו בתחילת אוגוסט 2019.
אפרואווס
מיון
תרשים הסדרות הקיימות:
פול סלבה
ביוגרפיה
במהלך שירותו בחיל האוויר צבר למעלה מ-3,100 שעות טיסה והטיס בין היתר מטוסי C-5 גלקסי, בואינג C-17 גלובמאסטר III, לוקהיד מרטין C-141 סטארליפטר, גאלפסטרים 5, מקדונל דאגלס KC-10 אקסטנדר ובואינג KC-135 סטרטוטנקר.
חיים אישים והשכלה
סלבה נשוי לריקי שאף היא משרתת בחיל האוויר של ארצות הברית.
הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, בעל תואר שני בניהול מהאוניברסיטה הנוצרית באבילין שבטקסס, בוגר בית הספר לפיקוד ומטה של חיל האוויר ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת אוברון.
עבאד בן בשר
עבאד בן בִּשְר (בערבית: عباد بن بشر; 597 – 632) היה אחד מהצחאבה, חבריו של הנביא מוחמד.
המסורת האסלאמית מספרת שהוא הוקסם מהקוראן כבר בפעם הראשונה שהוא שמע אותו מוקרא על ידי מוסעב בן עומייר, כשעבאד היה בן 18 לכל היותר. הקוראן זכה למקום מיוחד בלבו, והוא נהג לקרוא בו כל כך הרבה, עד כדי כך שהצחאבה נהגו לכנות אותו "חברו של הקוראן".
מסופר כי עאישה אמרה פעם "ישנם שלושה אנשים מבין האנצאר אשר איש לא עולה עליהם במידות הטובות: סעד אבן מועד, אוסייד בן ח'וצ'ייר, ועבאד בן בשר".
דרקונית (אמצעי לחימה)
דרקונית היא עמדת נשק בשלט רחוק המותקנת על גבי רכב קרבי משוריין ומתופעלת מתוכו, מבלי לחשוף את המפעיל לאש אויב. ה"דרקונית" היא פיתוח של חברת אלביט מערכות הישראלית ונמצאת בשירות צה"ל. היא דומה ל"קטלנית" של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
ה"דרקונית" כוללת עמדת תפעול מקלע כבד, ארגז תחמושת, כוונות/מצלמות יום ולילה, וכן מכ"ם קטן לאיכון מטרות. כל מערכות ה"דרקונית" ממוגנות ירי. השליטה ב"דרקונית" נעשית באמצעות מחשב מבטן הכלי המשוריין.
ב-2016 החליט צה"ל להצטייד ב"דרקונית" והחל להתקין אותה על נגמ"שי האכזרית הכבדים ונגמ"שי ההנדסה פומ"ה ולחמשה במק"כ M2 בראונינג בקליבר 0.5 אינץ'.
שבע מצוות בני נח
שבע מצוות בני נח הן מצוות שעל פי מסורת חז"ל, נצטוו עליהן הגויים, להבדיל מתרי"ג מצוות שנצטוו עליהן בני ישראל. על פי מסורת חז"ל, בשש מצוות כבר נצטווה אדם הראשון, והשביעית, שהיא איסור אבר מן החי, ניתנה לנח ולבניו בברית הקשת, לאחר המבול, עת הותר להם, לראשונה, להמית בעלי חיים לצורך אכילתם. אך לדעת רש"י, גם אבר מן החי נאסר כבר לאדם הראשון.
בתלמוד ובספרי הרמב"ם, ישנו עיסוק רב בשבע מצוות בני נח ובהשלכותיהן. כיום ישנם גורמים מסוימים ביהדות העוסקים בהפצת "שבע מצוות בני נח" בקרב אומות העולם. כתוצאה מפעילות זו או של יוזמות עצמיות בקרב גויים, נוצרו בציבור הלא יהודי חוגים המקבלים על עצמם את שבע מצוות בני נח.
מקור המצוות
לפי המדרש, ניתן ללמוד את מצוות בני נח מדברי אלוהים לנח לאחר המבול: שתי המצוות המפורשות במקרא הן האיסור על הרצח ואיסור על אכילת אבר מן החי. בתלמוד מובאות עוד חמש מצוות שעל פי המקובל בידם נצטוו עליהן בני נח, כפי שפורטו ב:
המקור בתלמוד הבבלי בפרק "ארבע מיתות" (פרק שביעי של מסכת סנהדרין):
הרמב"ם מציין כי שש ממצוות אלה ניתנו כבר לאדם הראשון, ואחת - אבר מן החי - ניתנה לנח. כל נוכרים וכל הנוכריות מצווים ב7 מצוות בני נח. אפילו אם הם והן לא קיבלו על עצמם ועצמן. כנאמר בפרשיה המקבילה בתחילת ספר בראשית:
קיום המצוות
שבע מצוות בני נח כוללות שישה איסורים ומצוות עשה אחת. סדרן על פי הרמב"ם:
שבע מצוות אלה הן כעין שבעה כללים, שלהם פרטים רבים. פרטיהן כונסו על ידי הרמב"ם בהלכות מלכים (פרק ט). לדעת הרב מנחם עזריה מפאנו שבע מצוות בני נח מתפרטות לשלושים מצוות, והן אותן אלה שאמרו עליהן במסכת חולין (צב א) שבני נח קיבלו על עצמם שלושים מצוות ואינם מקיימים אלא שלוש מתוכן.
באותו עניין פוסק הרמב"ם (ראו גם דיון בפסיקתו זו):
המשותף לעשרת הדיברות ולשבע מצוות בני נח הם שלושת האיסורים החמורים של ייהרג ובל יעבור - עבודה זרה, שפיכות דמים וגילוי עריות.
ישנו סימן לזכירת שבע המצוות: ג' מצוות שיהרג ובל יעבור (עבודה זרה, שפיכות דמים וגילוי עריות), א- אבר מן החי, ב- ברכת ה', ג- גזל, ד- דינים.
הפצת שבע מצוות בני נח
הרמב"ם פוסק כי כאשר יש בידי עם ישראל סמכות שלטונית - הוא מצווה לאכוף את המצוות האלה על כל התושבים בארץ ישראל, עד כדי הוצאה להורג של מי שמסרב לקיימן. וכך הרמב"ם כותב: "ציווה משה רבנו מפי הגבורה, לכוף את כל באי העולם לקבל כל מצוות שנצטווה נוח, וכל מי שלא קיבל, ייהרג".
לא ידוע על ניסיונות מצד עם ישראל לאכוף על אחרים לקיים את שבע מצוות בני נח. רבי מנחם מנדל שניאורסון סבר כי הדבר נובע משהות העם בגלות והחשש שפעילות מסוג זה תסכן את חיי העוסקים בה. הוא סבר כי חשש זה כבר איננו תקף, ועל כן מוטלת על היהודים החובה לעודד את האנושות לקיים את שבע המצוות. מאז קריאתו זו ב-1981, פועלים חסידיו בעולם להנחיל את שבע המצוות, ובפרט הביאו להתייחסות הצהרתית בספר החוקים האמריקאי בדבר ערכן של שבע מצוות בני נח, כיסוד המוסר החברתי המודרני.
לעומת זאת, הרב משה שטרנבוך מהעדה החרדית סבר כי אין לעודד לא-יהודים לקיים את שבע מצוות בני נח, במיוחד כשמדובר בנוצרים. לטענתו אין זה מעשי להציע להמונים לעזוב את הנצרות, והאמונה הנוצרית עצמה היא בגדר "עבודה זרה" האסורה לבני נח, ולכן אף אם ישמרו מצוות אחרות לא ניתן להציג זאת כשמירה על מצוות בני נח. לטענתו הצגה כזו של הדברים תהווה לגיטימציה לעבודה זרה, הטעיית האנשים כלפיהם היא מופנה, וזיוף של עמדת היהדות. הרב שטרנבוך הוסיף וטען שהרביית זכויות רוחניות לעמים האחרים עלולה להזיק לעם ישראל. עם זאת, הוא לא התנגד "להשפיע עליהם לחיות חיי צדק ויושר", כל עוד אין הדבר מוצג כשמירת מצוות בני נח.
מחויבות היהודים לסייע לגויים לחיות חיי מוסר על פי התורה, נהגתה כבר על ידי משה מנדלסון, ובעת החדשה פרופ' יהושע השל בתנועה הקונסרבטיבית, כמצוות תיקון עולם - הערך המרכזי והחשוב ביהדות, לשיטתם.
פוסקים מהציונות הדתית עסקו בסוגיה בכמה היבטים.
לדעת הרב אורי שרקי לשעבר ראש המחלקה הישראלית לחוזרים בתשובה במכון מאיר, ישנה שליחות לאומית-דתית-אוניברסלית לעם ישראל להדריך את בני אומות העולם כיצד לקשר את חייהם עם הקב"ה כגויים, ובכלל זה בקיום שבע מצוות בני נח. בהדרכת רבו מניטו ובעקבות פניות של אישים שאינם יהודים מרחבי העולם, הוא הקים למטרה זו את ארגון "ברית עולם" במסגרת זו פועלים עשרות קהילות של בני נח ברחבי העולם, וחובר עבורם סידור תפילה וקיצור שולחן ערוך מותאם.
הרב ישראל אריאל מימית (ולאחר הפינוי, מהעיר העתיקה בירושלים), עודד את הקשרים עם כת המאקויה היפנית, וראה בהם מקיימי שבע המצוות. כך גם הרב בני אלון ראש ישיבת בית אורות בהר הזיתים, קבע שהנוצרים האוונגליסטים, איתם היה בקשר פוליטי וכלכלי, אינם עובדי עבודה זרה, ומקיימים את שבע המצוות. הרב דניאל שפרבר כתב ספר על המאמינים בבודהה, אשר לדעתו מקיימים את שבע המצוות.
אחד מיוזמי חידוש הסנהדרין בירושלים, בראשות הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) בה'תשס"ז (2007) היה ונדל ג'ונס מייסד ארגון "בני נח" המאמינים שיש להפיץ את קיום מצוות בני נח בעולם. בכנסים שלהם השתתפו מנהיגים דתיים מדתות שונות הרואים עצמם מחויבים לקיום שבע המצוות, דוגמת האחמדים. אב בית הדין של הסנהדרין החדשה רואה בה בעיקר כלי לקשר עם אומות העולם המעוניינים לשמור את שבע מצוות בני נח.
בברית החדשה
בספר מעשי השליחים בברית החדשה מתוארת ועידה של השליחים ויתר מנהיגי המשיחיים בשאלה האם המאמינים שאינם יהודים צריכים לקיים את תורת משה ואת המילה. החלטת הוועדה בהצהרתו של יעקב אחי ישו הייתה: קיימת הקבלה בין האיסורים המוזכרים, ובין האיסורים על עבודה זרה, רצח, גילוי עריות ואכילת איבר מן החי שבמצוות בני נוח, ויש הרואים בכך עדות מוקדמת לקיומו של הרעיון בקרב היהודים.
הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב
הגן למחקר זואולוגי ע"ש א. מאיר סיגלס באוניברסיטת תל אביב, בראש רכס הכורכר הצופה אל נתיבי איילון, הוא מרכז ייחודי של מחקר ושמירת טבע ומשתרע על שטח ירוק של כ-30 דונם. תפס את מקומו של הגן הזואולוגי באבו כביר. הגן הוא מקום משכנם של כ-40 מיני יונקים, כ-100 מיני עופות כ-80 מיני זוחלים וכ-7 מיני דו-חיים, המייצגים את הפאונה המגוונת של ארץ ישראל. חלק מבעלי החיים חופשים לנוע ברחבי הגן ולקיים את התנהגותם הטבעית, הכוללת לחימה, חיזור, וגידול צאצאים.
היסטוריה
המורה לטבע יהושע מרגולין ייסד בשנת 1931 את המכון הביולוגי-פדגוגי ברחוב יהודה הלוי בתל אביב, בתמיכתו של מאיר דיזנגוף, ראש עיריית תל אביב. מטרת המכון הייתה להכשיר מורים למדעי הטבע, מתוך מחשבה שהכרת הטבע וידיעת הארץ הן הדרכים הטובות ביותר לקשור אנשים לארצם. יהושע מרגולין ניהל את המכון עד יום מותו בשנת 1947. ממשיכו היה פרופסור היינריך מנדלסון. לאחר מלחמת העצמאות הציעה עיריית תל אביב לפרופסור מנדלסון לבחור מיקום חלופי גדול יותר עבור המכון. לאחר בדיקת אפשרויות שונות, עבר המכון לאבו כביר למבנה שנועד במקורו לשמש כבית חולים.
בשנת 1953 הוקם במקום "המכון האוניברסיטאי למדעי הטבע" בראשותו של פרופ' מנדלסון, ובשנת 1956 צורף מכון זה למכון למדעי הרוח, כחלק מגרעין האוניברסיטה העתידית. הגן הזואולוגי היה לחלק מהאוניברסיטה החדשה, ושימש, בין השאר, גם להוראת סטודנטים. ב-1971 החלה הטלוויזיה הלימודית בשידור הסדרה "כאלה אנחנו" שצולמה בגן. בשנת 1981 עבר הגן הזואולוגי למיקומו הנוכחי בקמפוס האוניברסיטה ברמת-אביב. בשנת 1995 הוקדש הגן לא. מאיר סיגלס מקנדה, אחד ממייסדי אגודת ידידי האוניברסיטה בקנדה. בשנת 1988 נחנך בגן הזואולוגי הבניין על שם טרי ולורנס בסנר. פרופ' לורנס בסנר, נשיא אגודת הידידים בקנדה, הוא אחד מהתומכים המרכזיים של הגן הזואולוגי מזה שנים רבות.
מחקר ולימודים בגן הזואולוגי
חוקרים רבים מהפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז באוניברסיטת תל אביב מבצעים בגן הזואולוגי את מחקריהם, בהם מחקרים אקולוגיים, התנהגותיים, פיזיולוגיים, אנדוקרינולוגיים, מחקרים אנטמולוגיים שימושיים ועוד, המתפרשים על שטחי מחקר מגוונים. חלק מעבודות המחקר מתבצע באופן מלא בגן הזואולוגי ובמעבדותיו השונות, אחרות מתבצעות בגן ובשדה (אזורי מחקר חיצוניים) או במעבדות המחלקה לזואולוגיה. בגן הזואולוגי מתבצעות גם עבודות מחקר בשיתוף עם חוקרים מחו"ל.
סטודנטים ותלמידים רבים לומדים בגן הזואולוגי, בהם סטודנטים למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב - כחלק מלימודי הזואולוגיה שלהם, סטודנטים מאוניברסיטאות אחרות, ממכללות ומסמינרים למורים, מדריכים של החברה להגנת הטבע ופקחים של רשות שמורות הטבע.
פרויקטים של שמירת טבע
הגן הזואולוגי, בשיתוף החברה להגנת הטבע ורשות שמורות הטבע, משמש כמוקד לפעילות בנושא שמירת טבע והשבת בעלי חיים בסכנת הכחדה לסביבתם הטבעית. בגן נערכים מחקרים על דרכי הרבייה של מינים רבים, כאשר המטרה היא לשחרר לטבע, במידת האפשר, את בעלי-החיים שנולדו בגן הזואולוגי. פרופסור מנדלסון, מאבות שמירת הטבע בישראל, הקים בגן הזואולוגי גרעיני רבייה למיני בעלי חיים הנמצאים בסכנת הכחדה, בעיקר עופות דורסים, כגון: עוזניית הנגב, נשר, עיטם לבן-זנב ומינים שונים של בזים. הפרויקטים של שמירת טבע הם פרויקטים ארוכי טווח מטבעם, מכיוון שמשך החיים של בעלי החיים המעורבים בהם הוא ארוך. אולם כיום, אחרי למעלה מעשרים שנה, נושאים חלק מהפרויקטים פירות: אוכלוסיות חדשות של עיטמים באזור אגם החולה, בזי צוקים באזור חדרה ונשרים ששבו לקנן בכרמל.
מתחם העטלפים
במתחם העטלפים נמצאים עטלפים מהמינים:
מתחם הטורפים
במתחם הטורפים נמצאים המינים:
מתחם דורסי יום
במתחם דורסי היום נמצאים המינים:
כלוב חזירי הבר
בכלוב חזיר הבר יש מספר פרטים מתת-המין חזיר בר אנטולי.
מתחם הזאב האפור
מתחם הזאב האפור הוא מתחם שני לטורפים בישראל ובניהם:
מתחם הפרסתנים
במתחם הפרסתנים חיים המינים:
אוסטרלאווס
אוסטרלאווס (שם מדעי: Australaves) הוא ענף של עופות בתראים, אשר הוגדר ב-2012. קבוצה זו כוללת את סדרות העופות המקורבים לציפורי השיר ודומיהם. הוא קרוב לענף אפרואווס, בתוכו דורסי היום והלילה והכחלאים, והוא הענף השני המצוי בקבוצה אינופינאווס, יחד עם סדרת ההואצינאים.
הקרבה בין סדרות הענף נתונה במחלוקת מדעית, כאשר מספר חוקרים מטילים בספק את הקרבה של הבזאים לציפורי השיר והתוכים. סדרה זו הופרדה מדורסי היום לאחרונה עקב בדיקות גנטיות ומולקולריות שמצביעות על הבדלים בין שאר העופות הדורסים. הקריאמאים (שבהם עופות האימה הנכחדים) נחשבו בעבר למינים של עגוראים, אך אבותיהם אולי דמו לעורבים כמו גם אבות הבזים, מה שמרמז על קרבה לציפורי השיר.
האב הקדמון המשותף של הקבוצה היה עוף אוכל בשר, בהתבסס על מבנה מקורו וכך הבזים והקריאמות החיות כיום והמינים הנכחדים בהם, אם כי הסוג סטריגוגיפס היה אולי צמחוני. הקבוצה Psittacopasserans התפתחה לכיוון של אוכלי כל, ציידי חרקים ואף למינים צמחונים הניזונים מזרעים, אגוזים, פירות, פרחים, צוף ועוד.
מיון
תרשים הסדרות הקיימות:
רובוט חבלה
רובוט חבלה או רובוט סילוק פצצות הוא רובוט הנשלט בשלט רחוק הכולל מצלמות וזרוע עם צבת שמטרתו לטפל בחפצים חשודים ומטעני חבלה, ומשמש לחבלה וסילוק פצצות (ס"פ). רובוטי חבלה נמצאים בעיקר בשימוש חבלני משטרה וסלקי פצצות של הצבא.
מבנה
רובוטי חבלה מגיעים במגוון גדלים ומבנים, אך באופן כללי כולם מכילים את החלקים והרכיבים הבאים:
שימושים
עיקר שימושו של רובוט החבלה היא לפעילות של טיפול בחפצים חשודים, חבלה משטרתית וסילוק פצצות. הרובוט נשלח לטפל בחפץ החשוד או המסוכן כדי לא לסכן חיי אדם, שכן גם אם מטען הנפץ יתפוצץ, ייגרם נזק רק לרובוט ולא לחבלן המפעיל אותו. הרובוט מסוגל להזיז ולטלטל את החפץ החשוד, להרים אותו ולהעבירו ממקום למקום. בחלק מהרובוטים יש חיישנים וגלאים המספקים מידע על החפץ מעבר למראהו. רובוטי חבלה רבים כוללים גם רובה שוטגאן על הזרוע, ורובה זה יורה קליעים מיוחדים. מטרת הרובה היא לפרק את המטען באופן פיזי, ובמקרה הצורך גם ליזום ולפוצץ אותו.
מאחר שהרובוט כולל מצלמות ועבירותו טובה יחסית, הוא משמש לעיתים קרובות גם לסיור בשטח מסוכן, שבו יש חשש למלכודים (מטעני חבלה מוטמנים) או חמושים המטמינים מארב. הרובוט נשלח לסייר ובאמצעות מצלמת הווידאו שולח למפעיליו תמונה של הזירה, וזאת מבלי לסכן חיי אדם. שימוש זה נפוץ בעיקר ביישומים צבאיים, לוחמה בשטח בנוי ולוחמה בטרור. עם התגברות הלוחמה הא-סימטרית בתחילת המאה ה-21 נשלחו יותר ויותר רובוטי חבלה למשימות סיור, בעיקר בשטח בנוי ובתוך מבנים. כתוצאה מכך החלו לפתח רובוטים קטנים, ניידים ועבירים יותר שמטרתם העיקרית היא סיור ומודיעין, ולא חבלה או טיפול בפצצות.
בתקופת האינתיפאדה השנייה וגל פיגועי ההתאבדות בישראל שימשו רובוטי החבלה לא רק לטיפול במטעני תופת אלא גם במחבלים מתאבדים אחרי שנוטרלו חלקית או לחלוטין. הרובוט התקרב לגופת המחבל, בדק אם הוא נושא מטען חבלה או לא, והאם הוא אכן מנוטרל. היו מקרים שבהם המחבל נפצע קשות אך לא נהרג מירי השוטרים או מפיצוץ המטען שנשא, ואחרי שנוטרל לכאורה ניסה להפעיל מטען חבלה נוסף על אנשי כוחות הביטחון וההצלה (שוטרים, חבלנים, חובשים ופרמדיקים של מגן דוד אדום, אנשי זק"א) שהתקהלו בזירת הפיגוע. היה מקרה אחד שבו החבלן ירה למחבל מתאבד בראש עם הרובה של הרובוט כדי למנוע ממנו לבצע פיגוע התאבדות.
ב-7 ביולי 2016 השתמשו כוחות ה-SWAT ברובוט חבלה מסדרת רמוטק אנדרוס כדי להרוג חמוש שביצע את רצח השוטרים בדאלאס. הרובוט נשא מטען חבלה של 300 גרם חומר נפץ, נסע אל החשוד ואז פוצץ עליו את המטען והרג אותו. מקרה זה נחשב לפעם הראשונה שבה רובוט צבאי הורג אדם.
כנימות עש
מחזור החיים
מחזור החיים של כנימות עש כולל שלושה שלבים:
נזקים צמחיים
למרות המגוון הרחב של צמחים מארחים, מיני כנימות עש הן לרוב חד פונדקאיות. רוב הווירוסים המועברים על ידי כנימות עש שייכים למיני הווירוסים: criniviruses, ipomoviruses, torradoviruses, carlaviruses ובעיקר Begomovirus השייכים למשפחת ה Geminiviridae.
הדברה
הטיפול המקובל היום כנגד כנימת עש הטבק כולל בעיקר שימוש בחומרים כימיים. חומרים אלו מזהמים את הקרקע ומשפיעים על בריאות האדם.
רנו זום
רנו זום (בצרפתית: Renault Zoom) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית מיקרו חשמלית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו בשיתוף קבוצת ההנדסה הצרפתית "מהטרה"  (שם רשמי: Mécanique Aviation Traction), שהוצגה בשנת 1992 בצרפת.
אינופינאווס
אינופינאווס (שם מדעי: Inopinaves) הוא ענף של עופות בתראים והוא כולל את מרבית הסדרות של העופות הבתראים. לא כל החוקרים מכירים בקבוצה זו ויש הרואים בה קבוצה פוליפילטית. קבוצה זו הופרדה משאר העופות לראשונה מתחילית הפלאוקן שלפני 64 מיליון שנה, מעט לאחר הכחדת הקרטיקון הגדולה. המאפיינים שלה המבוססים על מורפולוגיה פרימיטיבית דומה, אך ייתכן שהדמיון המורפולוגי נגרם עקב אבולוציה מתכנסת או שרידים אבולוציונים והקבוצות שבה אינן קרובות.
קבוצה זו הוגדרה ב-2015, ובתוכה ישנם 2 קבוצות: סדרת ההואצינאיים (Opisthocomiformes) הכוללים את ההואצין המוזר מאמריקה הדרומית (בעבר ראו בו מין הקרוב לקוקיתאים) ו-Telluraves הנחלקת לשתי קבוצות: אפרואווס, הכוללת את הסדרות הקרובות לכחלאים ולעופות הדורסים ואוסטרלאווס, הכוללת את הסדרות הקרובות לציפורי השיר והתוכים.
סאלי קוסגיי
סאלי קוסגיי (באנגלית: Sally Kosgei; נולדה בשנת 1949) היא פוליטיקאית קנייתית.
ביוגרפיה
קוסגיי למדה בבית הספר לבנות אליאנס.
לאחר מכן עברה ללמוד באוניברסיטת סטנפורד, בה קיבלה תואר שני בשנת 1975 ותואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1980.
בשנת 2007 התמודדה בבחירות לפרלמנט קניה מטעם התנועה הדמוקרטית הכתומה ונבחרה כנציגת מחוז הבחירה "אלדיי".
לאחר הקמת הקואליציה בשנת 2008, מונתה קוסגיי לשרה להשכלה גבוהה.
באפריל 2010 הפכה לשרת החקלאות, במקום השר ויליאם רוטו. היא מילאה תפקיד זה עד שעזבה את הפרלמנט בשנת 2013.
בשנת 2017 הייתה מעורבת בפרשת מסמכי פרדייז.
ג'ויס באנדה
ג'ויס הילדה באנדה (באנגלית: Joyce Hilda Banda; נולדה ב-12 באפריל 1950) היא פוליטיקאית, מדינאית ואשת עסקים ממלאווי, שכיהנה כנשיאת מלאווי בשנים 2012–2014. מחנכת ופעילה לזכויות הנשים, ג'ויס באנדה היא מנהיגת מפלגת העם אותה ייסדה בשנת 2011. חברת פרלמנט, בעבר שרה לענייני מגדר, ילדים וקהילה, היא הייתה בשנים 2006–2009 שרת החוץ של ארצה ובשנים 2009–2012 סגנית הנשיא של מלאווי. הושבעה לתפקיד הנשיא בעקבות מותו של הנשיא בינגו וה מותריקה באפריל 2012. הייתה לנשיאה ראשונה במרחב הדרום אפריקאי. אין קשר משפחתי בינה ובין נשיא מלאווי הראשון, הייסטינגס באנדה.
שנותיה הראשונות ולימודיה
ג'ויס הילדה באנדה נולדה בשנת 1950 במאלמיה, כפר במחוז זומבה, במלאווי, אז המושבה הבריטית ניאסאלנד, כבת של השוטר והמוזיקאי גריי ג'ון סטוארט מטילה (Mtila), הידוע בפעילותו במסגרת תזמורת כלי הנשיפה של המשטרה. בהתחלה עבדה כמזכירה.
ג'ויס מטילה, כפי שנקראה אז קיבלה בתום לימודיה תעודת קיימברדג' ובהמשך למדה חינוך לגיל הרך באוניברסיטת קולומבוס, בלואיזיאנה אותה סיימה עם תואר ראשון B.A. מאוחר יותר סיימה בהתכתבות תואר ראשון במדעי החברה בתחום לימודי המגדר ב"אוניברסיטה הבינלאומית האטלנטית" בארצות הברית ולמדה ניהול ארגונים לא ממשלתיים במרכז ארגון העבודה הבינלאומי בטורינו, איטליה. בגיל מבוגר יותר למדה לתואר שני בניהול (מנהיגות) באוניברסיטת רויאל רודס בקנדה. התחתנה עם רוי קצ'אלה ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים וחיה עד גיל 25 בניירובי, קניה.
התחלת הקריירה
בשנת 1975 בזמן שהותה בניירובי היא עזבה עם הילדים את בעלה האלים והפכה פעילה בתנועת הנשים בארצה שהייתה בחיתוליה. התגרשה רשמית בשנת 1981. פנתה לעסקים ופעלה במקביל למען זכויות האשה. בשנים 1997-1985 הקימה עסקים שונים כמו "נדקאני בגדים" (Ndekani Garments) (1985), "מפעלי אקאג'ווה" (Akajuwe Enterprises) (1992) ואת המאפייה קאלינגידזה (1995). ייסדה את האיגוד הלאומי לנשות העסקים של מלאווי, את רשת המנהיגות הצעירות ואת קרן באנדה לקידום החינוך, כמו כן את הסניף המקומי של פרויקט המאבק ברעב Hunger Project. הצלחותיה הניעו אותה לסייע לנשים אחרות להשיג עצמאות כלכלית ולשבור את מעגלי האלימות והעוני.
בתפקידים ציבוריים 2009-1999
ג'ויס באנדה נכנסה לפוליטיקה בשנת 1999. אז היא נבחרה לפרלמנט של מלאווי בבחירות הדמוקרטיות השניות שהתקיימו בארץ זו. היא הצטרפה למפלגת הנשיא בקילי מולוזי והייתה לנציגת המחוז האלקטורלי זומבה-מלוסה. מולוזי מינה אותה לשרה לענייני מגדר, ילדים וקהילה. כשרה נאבקה להפעיל את החוק נגד האלימות במשפחה. כמו כן ניסחה מצע לאומי לסיוע ליתומים ולילדים טעוני טיפוח וניהלה מערכה ציבורית "אפס סובלנות לאלימות וניצול ילדים".
בשנת 2004 ג'ויס באנדה נבחרה מחדש לפרלמנט מטעם המפלגה של מולוזי. בראש המדינה נבחר הפעם בינגו וה מותריקה. למרות שלא הייתה חברה במפלגתו, בשנת 2006 מינה אותה מותריקה לשרת החוץ. בעת כהונתה, ניתקה מלאווי את יחסיה הדיפלומטיים עם טאיוואן לטובת קשרים עם סין העממית. כפי שקיוותה, היחסים עם סין הועילו למדינה. בשנת 2010 סין בנתה למלאווי את הבניין החדש של הפרלמנט בלילונגווה.
סגנית נשיא
בשנת 2009 רצה ג'ויס באנדה לתפקיד סגנית הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית המתקדמת DPP לצידו של הנשיא המכהן מותריקה.
הקרע עם הנשיא מותריקה
באופן מפתיע ב-12 בדצמבר 2010 הנשיא מותריקה החליט להוריש את המנהיגות לאחיו הצעיר, פיטר מותריקה, וסילק את באנדה מהמפלגה DPP, יחד עם סגן הנשיא השני, חומבו קצ'אלי, בהאשמות של פעילויות נגד המפלגה. באנדה התנגדה למועמדותו של אחי הנשיא. בית המשפט לא הרשה על בסיס חוקתי את פיטוריה מתפקיד סגנית הנשיא ואיפשר לה להמשיך התפקיד עד סוף הקדנציה. נחסמו ניסיונות הנשיא לגזול ממנה את הזכות לרכב שרד ולרשום הקמת מפלגה חדשה שייסדה. בזמן הזה התחיל הנשיא להעביר את תפקידיה לאשתו, קליסטה צ'ימומבו מותאריקה. ב-8 בספטמבר 2011 לרגל חלופי גברי בממשלה נעשו לחצים על ג'ויס באנדה להתפטר מתפקיד סגנית הנשיא שנשאר חסר סמכויות. סילוקה של באנדה מ-DPP הביאה להתפטרויות רבות מהמפלגה הזאת והקמת רשתות חברתיות רבות שתמכו במועמדותה שלה לנשיאות בבחירות שעמדו להתקיים בשנת 2014. הנהגת המפלגה DPP הפחיתה בחשיבות הנטישות האלה. אחרי שסולקה מ-DPP, הקימה ג'ויס באנדה מפלגה משלה - מפלגת העם.
המשבר אחרי מות הנשיא מותריקה
ב-5 באפריל 2012 נפטר הנשיא בינגו וה מותריקה באופן פתאומי. אחרי מותו, ניסתה הממשלה למנוע הגעת הידיעה לאוזני הציבור. נוצר חשש למשבר חוקתי. הנשיא לשעבר באקילי מולוזי קרא ליישום סעיפי החוקה ולהעברת סמכויות הנשיא לסגנית באנדה. גם כוחות הביטחון ביקשו לשמור על הסדר החוקתי. החברה המלאאוית למשפט אישרה שלפי החוקה סגנית הנשיא היא היורשת הלגיטימית של הנשיא. אולם הממשלה פנתה לבית המשפט על מנת למנוע מג'ויס באנדה את כניסתה לתפקיד הנשיא. מצידה השיגה באנדה את תמיכת מפקד הצבא, הגנרל הנרי אודילו, ששלח חיילים להגן על ביתה.
נשיאה
ב-18 במאי 2012 הודיעה הנשיאה באנדה על כוונתה לבטל את האיסור על הומוסקסואליות בארצה. ממשלתה השהתה את יישום החוקים נגד ההומוסקסואלים, בניגוד למגמה השלטת בשנות ה-2000 במדינות אפריקה להחמיר בחקיקה נגדם.
חייה הפרטיים
ג'ויס באנדה נשואה לריצ'רד באנדה, ספורטאי ידוע בצעירותו ואחר כך שופט. הוא היה נשיא בית המשפט העליון של מלאווי ושל סווזילנד. מנישואים אלה נולדו לה עוד שני ילדים.
אחות של ג'ויס באנדה, אנג'ימילה אופוניו, הייתה אמורה להיות יושבת ראש האקדמיה לנערות מלאווי מיסודה של הזמרת מדונה, מוסד שבסופו של דבר לא קם. שיתוף הפעולה בין אופוניו ובין מדונה הסתיים בסכסוך שלבסוף נפתר מחוץ לכותלי בית המשפט.
מצווה
ביהדות, מצווה היא חובה הלכתית על האדם, ובעיקר ליהודים. מקור המצוות דאורייתא בתורה (שבכתב ושבעל פה) ועליהן נוספו מצוות דרבנן המהוות גדרים שהוסיפו חכמים לאורך הדורות. מקור המילה מצווה נגזר מהמילה "צו", (ציווי). מלשון חז"ל ואילך, המונח "מצווה" כולל את כלל ציוויי התורה כפי שהן מרוכזות בהלכה היהודית, על אף שבלשון המקרא ישנה הבחנה בין סוגי ציוויים שונים שיש לשמור - מצווה, חוק ומשפט:.
בפרשנות, תכלית המצוות היא להביא את האדם לדבקות באל ולקדושה, כפי שעולה מנוסח ברכת המצוות, "ברוך אתה ה'... אשר קדשנו במצוותיו". בספרות חז"ל חוזרת ונשנית הדרישה מהאדם לעסוק בתורה ובמצוות "לשמן" - כלומר מתוך אהבת ה' ולא למטרת רווח או שכר.
מניין המצוות
בדרך כלל מתכוונים בביטוי מצוות למצוות המוגדרות בתורה, אך מלבד אלה קיימות עוד שבע מצוות דרבנן - מצוות שהוסיפו חכמי המשנה. במקביל קיימות גם שבע מצוות בני נח, מצוות כלליות שעל קיומן מצווים כל בני האדם.
ב מובא כי מניין המצוות שבתורה הוא שש מאות ושלוש עשרה. חכמים הסמיכו מניין זה לפסוק "תורה ציווה לנו משה" - תורה בגימטריה שש מאות ואחת עשרה, ובנוסף לכך - שתי מצוות ("אנכי ה' אלהיך" ו"לא יהיה לך אלהים אחרים על פני") נמסרו ישירות מפי הגבורה.
כמה חכמים (כגון הרמב"ן) העלו את האפשרות שמניין זה אינו מוסכם, אך הוא התקבל כמוסכם על ידי רוב החכמים, שעשו אותו בסיס לחישוביהם. כבר הגאונים (כמו רב יהודאי גאון ורב סעדיה גאון) עסקו בפירוט מניין המצוות, ובעקבותיהם עסקו במניין זה גם חכמי ימי הביניים (הראשונים), כמו הרמב"ם (ב"ספר המצוות"), הרמב"ן (בהערותיו לספר המצוות) ורבי משה מקוצי (בעל "ספר מצוות גדול"). החכמים השונים נקטו בדרכים שונות ובכללים שונים כדי לקבוע אלו היגדים בתורה יש למנות כמצוות, ואלו לאו. מניין זה עורר קשיים רבים, כיוון שבדברי חז"ל לא נמסרו כללים ברורים לפיהם ניתן לקבוע מה כלול במניין המצוות ומה לא.
למניין המצוות אין בדרך כלל משמעות מעשית, שכן גם מה שאינו נמנה בכלל תרי"ג המצוות, אלא נכלל במצוות אחרות - נחשב כמצווה מן התורה.
מצוות "עשה" ומצוות "לא תעשה"
תרי"ג (613) המצוות מחולקות לשתי קבוצות עיקריות:
מדרש חז"ל מפרש שרמ"ח מצוות עשה הם כנגד (מספר) איבריו של אדם ושס"ה לא תעשה הם כנגד (מספר) גידיו של האדם או כנגד מספר ימות השנה השמשית. הרמב"ם מביא מדרש הנובע מהקבלה זו:
חלק ממצוות העשה הן מצוות עשה שהזמן גרמן, כתפילה או ישיבה בסוכה. ההלכה הרווחת פוטרת נשים מהחיוב לקיים מצוות אלה.
מצוות עשה מחייבות בדרך כלל עשייה לשם קיומן, ומצוות לא תעשה מחייבות בדרך כלל הימנעות מעשייה לשם קיומן, אך לעיתים נדרשת עשייה לשם קיומה של מצוות לא תעשה. דוגמה לכך היא המצווה "לא תעמוד על דם רעך", המנוסחת כמצוות לא תעשה, אך כדי לקיימה יש לקום ולעשות מעשה ולהציל את האדם הנמצא בסכנה. כך גם לאידך גיסא, יש מצוות עשה שקיומן הוא על ידי אי עשייה, כגון מצוות השביתה בשבת ובמועדים.
מדאורייתא ומדרבנן
על אף שמקורן של המצוות בתורה, העיסוק בפרטים בכל אחת מהן נעשה בתורה שבעל פה. עיקר ספרות הקודש היהודית היא דיון ופירוש של המצוות הללו. הגדרות המצוות עצמן אינן מובנות מאליהן, ויש היגדים בתורה שיש שסוברים שהם מצוות ואחרים אינם רואים אותם ככאלה. בנוסף, חז"ל הוסיפו גזירות ותקנות רבות ביחס למצוות השונות של התורה.
לפיכך, בפרטי כל מצווה מקובלת הבחנה בין הוראות שהן "מדאורייתא" ו"מדרבנן". להבחנה זו משמעות מעשית בפסיקת ההלכה (למשל, בשיקולים הלכתיים במקרה של פרשנות ההלכה וספקות שונים שעולים בביצועה).
אופי המצוות
מקובל לחלק את המצוות על פי מאפיינים שונים הנוגעים למטרת המצווה או להיגיון העומד מאחוריה.
בין אדם למקום ובין אדם לחברו
הבחנה בין שתי מחלקות אלה של מצוות נעשית ב:.
מצוות שכליות ומצוות שמעיות
בין ההוגים היהודים של ימי הביניים הייתה נפוצה אבחנה נוספת בין שני סוגי מצוות.
מצוות שתכליתן במעשה ומצוות שתכליתן בתוצאה
חלוקה זו נזכרה רבות בספרי האחרונים, ליישב סתירות בהלכה ובתלמוד.
מצוות חיוביות ומצוות קיומיות
חלוקה נוספת קיימת בין מצוות חיוביות ומצוות קיומיות.
ייהרג ובל יעבור
ערך שמירת החיים ("פיקוח נפש") גובר על כל המצוות, מלבד שלוש מצוות שלהן נקבעה עדיפות מיוחדת - "ייהרג ובל יעבור" - כלומר, גם אם קיום מצוות אלה מסכן את חייו של היהודי, אל לו להפר אותן (תוספתא שבת טז, יד). שלוש מצוות אלה (הנכללות גם בשבע מצוות בני נח, כלומר כל בני האדם מצווים על קיומן) הן:
עשרת הדיברות
בראש המצוות עומדים עשרת הדיברות, אלו המצוות שניתנו לעם ישראל במעמד הר סיני. פרשנים רבים רואים בעשרת הדיברות כללי-על, וביתר המצוות פרשנות ופירוט שלהן.
הבחנה בין נשים לגברים
במצוות לא תעשה אין הבחנה בין גברים לנשים, באופן כללי. אולם לגבי מצוות עשה ההלכה מבחינה בין חובתם של גברים לקיים את המצוות ובין חובתן של נשים. ככלל פטורות הנשים מכל מצוות העשה "שהזמן גרמן", כלומר שיש לקיימן בזמן מסוים ביום או בשנה. לכלל זה ישנם מספר יוצאים מן הכלל, הבולטים ביניהם הן מצוות שבת, ואכילת מצה בפסח, שחלות על נשים כגברים.
הבחנה זו מופיעה לראשונה ב:
כוונה
מעשה המצווה אמור להיות מורכב משני רכיבים: מעשה וכוונה, שהן כגוף ונשמה. המעשה הוא החלק העיקרי של המצווה, והכוונה היא הנותנת לו את התוכן.
בתלמוד ובגאונים נחלקו האם מצוות צריכות כוונה, או שבעצם עשיית המצווה כשלעצמה אף ללא כוונה אפשר לצאת ידי חובה. אחת מהסוגיות המרכזיות בעניין נמצאת בתלמוד הבבלי במסכת ראש השנה כח ע"ב - כט ע"ב. ואחת מהדוגמאות הממחישות עניין זה שם, היא אדם שתוקע בשופר כדי לנגן ולא כדי לקיים את מצוות תקיעה. בשאלה כגון זו, רבי זירא מחייב כוונה ולכן התוקע לנגן לא יצא ידי חובתו, ואילו רבא לא מחייב כוונה. מחלוקת זו ממשיכה בגאונים ובפרשני התלמוד הראשונים. בעל הלכות גדולות, הרי"ף, הרב יוסף אלבו והרע"ב מחייבים כוונה, ואילו הרב האי גאון, בעל המאור והרב יונה גירונדי לא מחייבים כוונה. הרמב"ן שמצדד במחייבי הכוונה, בוחר לא להכריע ביניהם ואומר שמדובר ב"מים עמוקים". בעל הטורים שאף הוא פוסק בעקבות אביו הרא"ש שמצוות צריכות כוונה מעיר כי רב שרירא גאון, רבי יצחק אבן גיאת ורבנו חננאל פסקו כי מצוות אינן צריכות כוונה. אמנם ישנם מקרי קצה שהכל יודו בהם, למשל בתלמוד שם מובא מקרה שבו פרסים כפו בכוח יהודי סרבן לאכול מצה בפסח, והתלמוד פוסק כי הוא לכל הדעות יצא ידי חובתו, אף שאינו רוצה בכך. מאידך הקורא את תחילת קריאת שמע ללא כוונה, לפי רוב הדעות לא יצא ידי חובתו. הרמב"ם פוסק שגם תפילה חייבת כוונה, ואם התפלל ללא כוונה תפילתו איננה תפילה.
לכוונה לבדה אין משמעות - אם יכוון אדם בליל הסדר את הכוונות הראויות למצוות המצה, ולא יאכל את המצה עצמה - אין ערך לכוונותיו. מאידך, כאשר הכוונה מצטרפת למעשה - היא נותנת לו את משמעותו הרוחנית.
טעמי המצוות
הוגי דעות רבים ביהדות ניסו למצוא פשר לקיום המצוות, במיוחד למצוות השמעיות שפשרן לא ברור כשעטנז, בשר בחלב ופרה אדומה. אמנם, כבר המקרא מציין את טעמן של מצוות מסוימות כאהבת הגר ואיסור אונאת ממון, אבל מצוות רבות אינן מנומקות ואין הסבר כללי לסיבת קיום המצוות. במסכת סנהדרין מבואר כי לא נתגלו טעמיהן של רוב המצוות, כיוון שנתגלו טעמיהן של שתי מצוות – איסור ריבוי נשים ואיסור ריבוי סוסים למלך, ולמרות זאת נכשל בהן שלמה המלך.
אחד המקורות הקדומים לנתינת טעם כללי למצוות מופיע בבראשית רבה (פרשה מ"ד) בו נאמר שהמצוות ניתנו על מנת לצרף בהן את הבריות. בכיוון דומה הלך הרמב"ם בספרו מורה נבוכים. לדעתו, מטרת המצוות כולן היא תיקון הנפש ותיקון הגוף. "תיקון הנפש" - לסלק עוול, להקנות מידות נעלות המביאות ליחסים טובים בין בני אדם, להביא לידי השקפה נכונה, ולהרחיק את האדם מעבודה זרה. ו"תיקון הגוף" - הנהגת החברה והפרטים שבה בצורה המיטבית. בהתאם לשיטתו זו - כתב הרמב"ם כי המאכלים האסורים מזיקים מבחינה בריאותית, חלקם נדרים לעצירת תאוותו של האדם וחלקם משום שלום בית למשל כאשר נשים, שלטענתו ממהרות לכעוס משום חולשה נפשית, יאסר מאכל בעוד לבעל יותר ולכן האיסור גורף לכל.
ספר החינוך, המונה את תרי"ג מצוות, מציע בתיאור כל מצווה גם את טעמה (ובלשונו, השורש שלה).
בספר אור החיים כותב: ויש לך לדעת כי כל המצוות אינם אלא שמירה מהתיעוב ומלכלוך הנפש, ובהשלמת שמירת המצוות יהיה האדם שלם מכל מום ומכל לכלוך.
המהר"ל טען שמטרתן של המצוות לקבל את מלכותו של אלוהים ואילו הרמח"ל טען שמטרתן להטיב לאדם. ספר החינוך באופן מקיף ופרטני, במסגרת הסברתן של כל תרי"ג מצוות, נתן טעם לכל מצווה. הרש"ר הירש עסק בהסבר שיטתי של טעמי המצוות ואת חלק מהמצוות ראה כ"סמלים", כלומר מעשים המסמלים ערכים רוחניים, והרב קוק סבר שחקר טעמי המצוות הוא מקצוע חשוב בלימודי היהדות, ועשה בעצמו ניסיונות לבאר את פשרן של מצוות סתומות כבשר בחלב ושעטנז. ובדורינו עסק בזה רבות הרב לייב מינצברג, ולשיטתו מצוות התורה, מבטאים ערכים מוסריים ומטרתם לחזק התנהגות אצילית וקדושה ולהרחיק כל התנהגות גסה ומתועבת.
שכרן של מצוות
על הפרתן של מצוות לא תעשה נקבעו עונשים המפורטים בתורה, חלקם מידי אדם, עד לענישה החמורה של ארבע מיתות בית דין, וחלקן מידי שמים (כרת). לעומת זאת, לגבי מרבית מצוות העשה לא נאמר מהו השכר, ועל כך אמר רבי יהודה הנשיא:. מצוות עשה ששכרן נקוב בתורה במפורש הן מצוות כיבוד אב ואם, ומצוות שילוח הקן. מדרש דברים רבה מנמק מדוע לא צוין שכרן של מצוות: "אמר רבי אבא בר כהנא אמר הקב"ה: לא תהא יושב ומשקל במצותיה של תורה כעניין שנאמר (ישעיה מ, יב): "ושקל בפלס הרים". לא תהא אומר הואיל והמצווה הזו גדולה אני עושה אותה ששכרה מרובה, והואיל וזו מצווה קלה איני עושה אותה. מה עשה הקב"ה? לא גילה לבריות מהו מתן שכרה של כל מצווה ומצווה כדי שיעשו כל המצות בתום".
בספרות חז"ל חוזרת ונשנית הדרישה מהאדם לעסוק בתורה ובמצוות "לשמן" - כלומר מתוך אהבת ה' ולא למטרת רווח או שכר. דוגמה לכך הם דברי הרמב"ם:
התנא בן הא הא אמר: "לפום צערא אגרא", ומפרש זאת רבי עובדיה מברטנורא: "כפי רוב הצער שאתה סובל בלמוד התורה ועשיית המצווה, יהיה שכרך מרובה", אך פירוש עיקר תוספות יום טוב מחדד את דברי רבי עובדיה מברטנורא ומסביר: "וזה בשכר הצער והטורח עצמו, שאם הוא מרובה שכרו מרובה. אבל שכר מצות עצמן אי אתה יודע מתן שכרן".
בספרות התלמודית והמדרשית מוזכרים גן עדן וגיהנום כמקומות של שכר ועונש בעולם המקביל הנקרא עולם הנשמות. גן עדן הוא המקום בו יושבים הצדיקים למשתאות (גמול פיזי לפי פרשנות פשטנית) ו"נהנים מזיו השכינה", כלומר - שכרם הוא הקרבה אל האל. ולהפך בגיהנום - עונשים פיזיים ורוחניים. מעשים רעים מחמירים את עונשו של אדם בגיהנום: אמר רבה בר שילא אמר רב חסדא:, ולעומתם מעשים טובים מקלים על עונשו שם:.
נובי שוויאט
רחוב נובי שוויאט (בפולנית: Ulica Nowy Świat) הוא רחוב מרכזי בוורשה, בירת פולין.
מבנה
הרחוב מתחיל מאנדרטת קופרניקוס, שנמצאת בסוף רחוב קרקובסקה פשדמיישצ'ה, ומסתיים בכיכר שלושת הצלבים. הרחוב הוא חלק מהדרך המלכותית שבנה המלך יאן סובייסקי כדי לקשר בין הטירה המלכותית לארמון וילאנוב.
במאה ה-16 היה הרחוב חלק מהדרך המלכותית שקישרה בין ורשה לכפרים שבסביבה. במאה ה-18 נהרסו השדות שמסביב לרחוב ונבנו במקומם אחוזות עץ וארמונות מפוארים. ורשה התפתחה ונוספו עוד בתים, והרחוב רוצף באבני ריצוף עגלגלות.
בתקופת נפוליאון נהרסו האחוזות ובמקומן נבנו בתי דירות נאו-קלאסיים עם שלוש קומות. בתקופה זו נפתחו חנויות ובתי קפה, והרחוב הפך לרחוב ראשי וחשוב בוורשה.
במאה ה-20 נהרסו שוב הבתים שברחוב, ונבנו שוב בסגנון ארט נובו. במרד ורשה במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס הרחוב לגמרי, והחליטו לשחזר אותו בסגנון הנאו-קלאסי ולא בסגנון הארט נובו. כיום הרחוב הוא אחד מצירי התחבורה החשובים של ורשה, ובו חנויות ובתי קפה.
סאיגה
סאיגה (שם מדעי: Saiga tatarica) היא מין של אנטילופה מתת-משפחת הצבאיים החיה במרכז אסיה. אנטילופה זו היוותה בעיה לטקסונומים וסיווגה האמיתי עדיין נתון בוויכוח. כאשר תוארה לראשונה בשנת 1758, היא סווגה כסוג בתת-משפחת היעלים תחת השם המדעי "Capra tatarica", לאחר מכן הועברה לתת-משפחת הצבאיים לשבט "Antilopini", ולאחר מכן לשבט Saigini. כיום הסאיגה נחשבת על ידי החוקרים כצורת ביניים בין כבשים לאנטילופות. "Saiga" הוא השם הרוסי לאנטילופה זאת; "tatarica" בלטינית הוא כינוי לאזור טטרסטן בחלק של רוסיה האירופית.
במקור אנטילופות הסאיגה אכלסו שטחים עצומים במרכז אסיה החל ממזרח מונגוליה וכלה בהרי הקרפטים. בסביבות 1920 התרחשה ירידה מהירה בתפוצתן והן כמעט הושמדו לחלוטין אך למרבה המזל הצליחו להתאושש. עד שנת 1950 היו מצויים בערבות ברית המועצות כשני מיליון פרטים, אולם מאז האוכלוסייה הצטמצמה שוב בצורה דרסטית בעקבות קריסת ברית המועצות והתחלת ציד פרוע לבשר, וכן כתוצאה מביקוש לקרני הזכרים ברפואה הסינית. למרבה האירוניה, חלק מארגוני השימור כגון הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) עודדו בהתחלה ציד של אנטילופה זאת משום שחוטמה היה נחשב (ברפואה הסינית) כתחליף לקרן הקרנף השחור שמצבו אז היה קריטי; משום כך הסאיגה היא כיום בעל חיים נדיר המצוי בדרגת השימור החמורה (CR), ומספר הפרטים העולמי עומד כיום על 50,000 בלבד לעומת מיליונים בעבר. הסאיגה נמצאת כיום במקום הראשון בין בעלי החיים שאוכלוסייתם הצטמצמה באופן המהיר ביותר (95% ב-15 שנים בלבד). הסאיגה מצויה כיום בגן חיות אחד בלבד: גן החיות של מוסקבה, ובעבר הייתה מצויה גם בגן החיות של סן דייגו וגן החיות של קלן (גרמניה).
תיאור
התכונה הבולטת ביותר של הסאיגה היא חוטמה הגדול הדומה לחדק הטפיר או הדיק דיק ונראה כתלוי על הפה; החוטם משמש ככל הנראה לסינון האבק מהאוויר בקיץ, ולחימום האוויר הקר בחורף לפני שהוא מגיע לריאות. חוטם בשרני זה הוא גמיש מאוד ובעל מבנה ייחודי של עצמות מפותלות. פרוות הסאיגה דלילה בקיץ וצבעה חום-אדמדם בחלק העליון של הגוף וצהבהב בחלק התחתון, ואילו בחורף הפרווה עבה וארוכה כמעט פי 70 וצבעה חום-אפרפר בלחי וברגליים, ואפור בהיר-לבן בשאר הגוף. בטנה והחלק האחורי של זנבה לבנים, גופה עבה ונתמך על ידי רגליים דקות, ויש לה רעמה קטנה בתחתית הצוואר. אוזניה קטנות, זנבה קצר, ולצד עיניה הבינוניות יש בלוטות ריח גדולות ושחורות. לזכרים זוג קרניים אנכיות ושקופות למחצה, ובהן טבעות רק בחלק התחתון. הנקבות קטנות יותר מהזכרים. מידות גופה של הסאיגה הן: אורך ראשו וגופו של הזכר: 146-123 ס"מ. אורך ראשה וגופה של הנקבה: 125-108 ס"מ. אורך הזנב (לשני המינים): 13-6 ס"מ. אורך הקרן (של הזכר): 25-20 ס"מ. גובה כתף הזכר: 80-69 ס"מ. גובה כתף הנקבה: 73-57 ס"מ. משקל הזכר: 32-51 ק"ג. משקל הנקבה: 21-41 ק"ג.
המין סאיגה מחולק לשני תת-מין:
תפוצה ובית גידול
הסאיגה נפוצה כיום ברוסיה, מונגוליה, טורקמניסטן, אוזבקיסטן וקזחסטן, ובעבר הייתה נפוצה גם בסין העממית אך ניצודה שם עד הכחדה מוחלטת ב-1960; במהלך המאה ה-18 הסאיגה נכחדה גם מאוקראינה, מולדובה ופולין. במהלך הנדודים בחורף חלק מאוכלוסיות הסאיגות של קזחסטן נכנסות לשטחים של טורקמניסטן ואוזבקיסטן. תפוצת הסאיגה כיום מחולקת לחמישה אזורים עיקריים: 1) מזרח מונגוליה; 2) מרכז קזחסטן; 3) דרום קזחסטן וצפון אוזבקיסטן; 4) מזרח קזחסטן (עם גלישה קטנה לכיוון רוסיה); 5) דרום-מזרח רוסיה.
הסאיגה חיה באזורים צחיחים למחצה, הכוללים שטחי ערבות יבשים, ושטחי מרעה מדבריים למחצה של מרכז אסיה ואזור הים הכספי. הסאיגה מעדיפה מקומות פתוחים המאפשרים לה הימלטות מהירה מזאבים ובני אדם.
אקולוגיה
הסאיגה פעילה בעיקר בשעות היום, ועשויה לנוח בשעות הצהריים. אנטילופה זו היא אצנית מהירה, שמסוגלת להגיע למהירות של עד 80 קמ"ש. הסאיגות ביישניות, וכאשר הן מופתעות הן פותחות בריצה מהירה, גם אם הן מקובצות בעדרי ענק. בעוד שחוש השמיעה של הסאיגה אינו מפותח, חוש הראייה שלה טוב מאוד והיא יכולה לראות עד למרחק של ק"מ כשהיא חשה בסכנה. תזונתה מבוססת על עשבים, עשבי תיבול, חזזיות, צמחים המכילים מלח, ושיחים שונים; בתנאים נוחים, הסאיגה מבקרת בבורות מים פעמיים ביום.