cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסוד של קלס
השפעות
תהליך יצירת הסרט הסוד של קלס החל בשנת 1999, כאשר טום מור וכמה מחבריו קיבלו השראה מסרטו המצויר של ריצ'רד ויליאמס הסנדלר והגנב, מסרטו של דיסני מולאן, מציורי גוסטב קלימט, מאיורי ג'ון באואר ומיצירות הייאו מיאזאקי שביסס את סגנונם הוויזואלי על אומנות מסורתית בהתאם לתרבויות המתוארות בכל אחד מהסרטים. הם החליטו לעשות משהו דומה לסרטי סטודיו ג'יבלי, אך מבוסס על אומנות אירית. במאי הסרט טום מור הסביר שהסגנון הוויזואלי נוצר בהשראת האמנות הקלטית ואמנות ימי הביניים, שהיו "שטוחות, בעלות פרספקטיבה מזויפת וגוונים רבים". אפילו שלב הקלין אפ תוכנן כדי להגיע לאפקט הוויטרז' שבו הקווים החיצוניים הם עבים יותר".
בג"ץ התנועה למען איכות השלטון בישראל נגד יושב ראש הכנסת
בג"ץ 2144/20 התנועה למען איכות השלטון בישראל ואחרים נ' יושב ראש הכנסת ואחרים הוא פסק דין שבו הורה בג"ץ ליושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, לכנס את מליאת הכנסת בהקדם האפשרי לצורך בחירת יו"ר קבוע לכנסת ה-23, ולא יאוחר מיום רביעי, 25 במרץ 2020. ב-25 במרץ הודיע אדלשטיין על התפטרותו מתפקידו כיו"ר הכנסת, ונעל את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש. בעקבות זאת פסק בג"ץ באותו יום שעמיר פרץ, ותיק חברי הכנסת, ינהל למחרת ישיבה של מליאת הכנסת לשם בחירת יו"ר קבוע לכנסת. פסקי דין אלה נמנים עם המקרים המעטים שבהם התערב בג"ץ בעבודת הכנסת.
רקע
החקיקה הרלוונטית למועד בחירת יו"ר הכנסת היא ו הקובע כי.
יום לפני השבעת הכנסת הודיע אדלשטיין שלא יקבע בסדר היום הצבעה על בחירת היו"ר. הנימוק המשפטי היה הסתמכות על סעיף 2(ב) לתקנון הכנסת, בו נקבע כי יש לקיים את בחירת יו"ר הכנסת עד, ומועד זה טרם נקבע. בנוסף אדלשטיין נימק את החלטתו ברמה הערכית (או הפוליטית), בכך ש.
העתירה לבג"ץ
העותרים טענו כי אדלשטיין פעל בניגוד עניינים אישי, בחוסר סמכות ובחוסר סבירות, וכי החלטתו שלא לכלול בסדר יומה של הכנסת בחירת יו"ר כנסת קבוע נגועה בשיקולים זרים. הם הדגישו שאדלשטיין.
בתשובתו לבג"ץ השיב אדלשטיין כי.
היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, הסכים שליו"ר הכנסת אכן נתון שיקול דעת באשר לקביעת סדר יומה של המליאה, אך ציין שאדלשטיין . המלצתו של ינון לבית המשפט הייתה שלא לכפות על אדלשטיין מועד לקיום ההצבעה.
החלטה ראשונה
ב-23 במרץ 2020 ביקשו שופטי ההרכב לקבל את עמדת המשיב 1 (אדלשטיין) האם הוא נכון להעלות נושא זה על סדר היום של הכנסת בהקדם האפשרי ולא יאוחר מיום ד', 25.3.2020.
שרים אחדים מתחו ביקורת על פנייה זו של בג"ץ, וקראו לאדלשטיין לדחות את ההצעה. השר יריב לוין קרא לאדלשטיין להשיב כי איננו מתכוון לכנס את המליאה במועד הנקוב, והוסיף: . גם השר אמיר אוחנה קרא לאדלשטיין להשיב בשלילה לשאלה, וכך גם השר בצלאל סמוטריץ'. גם השר גלעד ארדן קרא לאדלשטיין לעמוד על כך שכינוס המליאה ייקבע לפי שיקול דעתו, אך ציין כי אם בג"ץ יהפוך את ההצעה לפסק דין מחייב, יש לציית לו כדי להימנע מאנרכיה. השרה גילה גמליאל אמרה בריאיון: "קיווינו שבג"ץ לא יתערב בפעילות הכנסת, חבל שזו ההחלטה שהתקבלה ואנחנו נכבד אותה".
בתגובתו לבג"ץ דחה אדלשטיין את הצעת השופטים, וכתב כי לא יסכים לקביעת סדר היום של המליאה בידי בית המשפט. בתשובתו כתב אדלשטיין כי בכוונתו לקיים את ההצבעה על בחירת יו"ר כנסת קבוע בהקדם, ולא יאוחר מן המועד הקבוע בחוק. הוא ציין את הנימוקים שהובילו אותו לעכב את ההליך.
פסק הדין הראשון
שעה לאחר שהוגשה לבית המשפט תגובתו של יושב ראש הכנסת, ניתן פסק הדין בעתירות. הנשיאה חיות ציינה שהסמכות לקבוע את סדר יומה של הכנסת ואת מועד דיוניה נתונה ליו"ר הכנסת, וסוגיות אלו הן עניין "פנים פרלמנטרי" מובהק ועל כן, ככלל, נמנע בג"ץ מלהתערב בהן, זאת להוציא מקרים מיוחדים שבהם קיים חשש לפגיעה "במרקם החיים הדמוקרטיים" או ביסודות המבנה של שיטתנו הפרלמנטרית. במקרה הזה, כתבה חיות,.
בעקבות פסיקת בג"ץ
ב-25 במרץ תקף אדלשטיין בחריפות את התערבות בית המשפט בענייניה הפנימיים של הכנסת ואמר כי פסק הדין איננו מבוסס על החוק אלא על. הוא הודיע כי הוא מתפטר מתפקיד יושב ראש הכנסת, כדי להימנע מהגעה למצב של אנרכיה. מיד לאחר הודעתו נעל אדלשטיין את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש. כיוון שההתפטרות נכנסת לתוקף לאחר 48 שעות, נוצר מצב תקדימי בו לא היה יו"ר או סגן יו"ר שיכול היה למלא את מקומו, ולנהל ישיבה לבחור יושב ראש כנסת חדש.
היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, הודיע לאדלשטיין שאין בהתפטרותו בעת הזו כדי להשליך על החובה לקיים את צו בית המשפט, אך אדלשטיין ענה שאין בכוונתו להעלות את נושא בחירת יו"ר קבוע לכנסת ה-23 על סדר יומה של מליאת הכנסת. גם היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, סבר בתגובתו לבג"ץ שהודעתו של אדלשטיין על התפטרותו מתפקידו איננה מאפשרת את הימנעותו מקיום פסק הדין, וכי עליו לקיימו.
בעקבות התפטרותו של אדלשטיין, אישרה הוועדה המסדרת, את מינויו של ותיק חברי הכנסת, עמיר פרץ, ליו"ר הכנסת הזמני מיום 27 במרץ בשעה 11:00 (מועד סיום כהונתו המתוכנן של אדלשטיין) ועד ההצבעה על יו"ר חדש, אלא אם בג"ץ יורה להקדים את בחירת היו"ר החדש.
בעקבות הימנעותו של אדלשטיין מקיום הצו של בג"ץ עתרה עמותת "חוזה חדש" לבג"ץ בדרישה לאכוף על אדלשטיין לקיים את פסק הדין ככתבו וכלשונו. במענה לעתירה שב אדלשטיין ומתח ביקורת על פסק הדין של בג"ץ, והוסיף:.
בעקבות האירועים אמר נשיא המדינה, ראובן ריבלין, כי ריבלין הביע את ביטחונו כי
גם מחוץ למערכת הפוליטית התקיים דיון ער האם יו"ר הכנסת פגע בערך שלטון החוק ובכפיפות למערכת המשפט בכך שנמנע מלקיים את פסק הדין, או שבג"ץ פגע בעיקרון הדמוקרטי של הפרדת הרשויות בכך שהתערב בענייניה הפנימיים של הכנסת.
פסק הדין הנוסף
בג"ץ קיבל פסק דין נוסף ב-25 במרץ בערב, שבו נקבע כי על אף שהתפטרותו של אדלשטיין טרם נכנסה לתוקף, תוקנה לעמיר פרץ, ותיק חברי הכנסת, סמכות תחומה ומוגדרת מתוך סמכויות יושב ראש הכנסת, כדי שיוכל לקיים את פסק הדין הראשון שהורה על כינוס המליאה לדיון על בחירת יושב ראש חדש: לפנות לוועדה המסדרת (בתפקידה כוועדת הכנסת, לפי סעיף 19 לתקנון הכנסת) על-מנת לכנס את מליאת הכנסת למחרת, אף שיום זה איננו נמנה עם הימים שבהם היא מתכנסת על פי התקנון; לקבוע את סדר היום של אותה ישיבה לפי סעיף 25 לתקנון הכנסת ולכלול בו את ההצעה לבחירת יו"ר קבוע לכנסת; ולנהל את אותה הישיבה. כל הצדדים שנכחו בדיון נתנו את הסכמתם להחלטה זו. יולי אדלשטיין ובא כוחה של סיעת הליכוד לא נכחו בדיון. בסיום פסק-הדין הודגש כי הצו שניתן יעמוד בתוקפו גם אם אדלשטיין יחזור בו מהתפטרותו.
לאחר אישור הוועדה המסדרת, נתכנסה המליאה ב-26 במרץ, בישיבה זו נבחר בני גנץ ליושב ראש הכנסת ה-23.
מרק (חברת תרופות)
מֶרְק (בצפון אמריקה: Merck & Co; בשאר העולם: Merck Sharp & Dohme, ואף בראשי תיבות: MSD) היא אחת מחברות התרופות הגדולות בעולם. מטה חברת מרק נמצא בניו ג'רזי, בארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 1891 כחברת בת אמריקאית של החברה הגרמנית הידועה היום בשם Merck KGaA (קבוצת מרק). בשנת 1917, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, הוחרמו נכסי החברה בארצות הברית ועל יסודם הוקמה חברה עצמאית. נכון ל-2010, מרק היא אחת משבע חברות התרופות הגדולות בעולם הן במחזור עסקיה והן בשווי שוק.
מרק מגדירה עצמה כ"חברת תרופות גלובלית המתמקדת במחקר. מרק מגלה, מפתחת, מייצרת ומשווקת מגוון רחב של תרופות חדשניות לשיפור בריאות האדם והחיה, באופן ישיר ובאמצעות שיתופי פעולה עסקיים". החברה ייסדה בשנת 1957 קרן על שם חברת מרק לקידום חינוך ומוסדות ללא כוונת רווח, אשר חילקה מענקים בשווי 480 מיליון דולר בחמישים השנים הראשונות לקיומה.
החברה מפרסמת סדרה של מדריכים בתחום הרפואה והרפואה הווטרינרית, הידועים בשם "מדריכי מרק" (באנגלית: Merck Manuals), הידוע שבהם הוא "מדריך מרק לאבחון ולטיפול", שהוא ספר הרפואה הנמכר בעולם, וכן "אינדקס מרק" (Merck Index) ובו אוסף של מידע על תרכובות כימיות.
היסטוריה
שורשיה של חברת מרק בפרידריך יאקוב מרק אשר רכש בית מרקחת בעיר דרמשטאדט בגרמניה בשנת 1668 ובעמנואל מרק אשר דורות אחר כך, בשנת 1816, המשיך את הפעלת בית המרקחת ובהדרגתיות בנה מפעל לייצור תרופות ומוצרים כימיים אחרים.
בשנת 1891 ייסד גאורג מרק את חברת בניו יורק כחלק מן השותפות המשפחתית  הקרויה היום Merck KGaA. בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוחרמה חברת והוקמה מחדש כחברה עצמאית בארצות הברית. בין שתי מלחמות העולם ובתקופת מלחמת העולם השנייה, החברה נוהלה על ידי ג'ורג' וו. מרק, אשר ניהל אף את תוכנית הנשק הביולוגי של ארצות הברית. נכון ל-2010 מחזיקה החברה האמריקאית שלוחות בכ-120 מדינות ברחבי תבל ומייצרת ב-31 מפעלים בעולם. זוהי אחת משבע חברות התרופות הגדולות בעולם, גדולה מן החברה הגרמנית אשר ממנה צמחה, אשר אף היא חברת תרופות ענקית.
בשנת 1965 רכשה את חברת Charles E. Frosst ממונטריאול (אשר נוסדה בשנת 1899) ויצרה את חברת "מרק-פרוסט קנדה" כחברת בת קנדית לחברה העיקרית, ובה מרכז למחקר פרמצבטי. בשנת 2011 שונה שמה של חברת הבת ל"מרק קנדה".
בשנת 2005 פרש מנכ"ל החברה, ריימונד גילמרטין, על רקע פרשת התרופה ויוקס. נשיא החברה לייצור לשעבר, ריצ'רד קלארק, מונה למנכ"ל ולנשיא החברה. בחודש דצמבר 2010 הוכרז כי קנת' פרייז'ר יהיה למנכ"ל החברה עם פרישת קלארק באוקטובר 2011. ב-10 בדצמבר 2007 נסחרה מניית מרק במחיר 60.77 דולר, שיא של חמש שנים. אולם מאז ירד שווי מניית החברה לשפל של 20.05 דולר ב-9 מרץ 2009. בשנת 2011 נסחרה המניה במחיר ממוצע של כ-35 דולר.
ב-2006 רכשה החברה את חברת הביוטכנולוגיה האמריקאית סירנה תרפיוטיקס תמורת 1.1 מיליארד דולר.
בנובמבר 2009 הודיעה מרק כי תתאחד עם חברת שרינג-פלאו (Schering-Plough) בעסקה ששוויה 41 מיליארד דולר. החברה הממוזגת המשיכה לפעול בשם מרק בארצות הברית ובקנדה וכן בשם MSD ברחבי העולם. בשנת 2011 הכריזה החברה על תוכנית לקיצוץ בהוצאותיה עד לשיעור של 4.6 מיליארד דולר בכל שנה ובמסגרת זו על קיצוץ משרות בחברה בשיעור 14% (כ-12,000–13,000 עובדים) עד לשנת 2015.
בשנת 2020 עם התפרצות מגפת הקורונה, הצטרפה החברה יחד עם ארגון IVAI, למירוץ למציאת חיסון לנגיף. והחברה מפתחת שני חיסונים פוטנציאליים, שאחד מהם יתבסס על הטכנולוגיה שהובילה למציאת החיסון לנגיף האבולה שאושר בשנת 2019, נכון למאי 2020 החברה נמצאת בשלב פרה קליני, כאשר השלב הקליני צפוי להתחיל בהמשך השנה. כמו כן, החברה מפתחת עם חברת Ridgeback Biotherapeutics תרופה לנגיף קורונה. במקביל, פיתחה תרופה לקורונה שקיבלה היתר חירום ב-1 בדצמבר 2021.
פרשת ויוקס
מאז שהחל השימוש הסדיר בתרופה, נמצא במחקרים שנערכו על ידי מרק ואחרים כי קיימת שכיחות גבוהה יותר של התקפי לב בקרב המשתמשים בתרופה בהשוואה למשתמשי תרופת הנפרוקסן. הקשר שבין ויוקס להתקפי לב לא זוהה בשלב הניסויים לקראת אישור התרופה, כאשר השפעתה הושוותה להשפעת אפקט פלצבו, ולכן ניתן היה לשער שהממצאים מצביעים על כך שתרופת נפרוקסן מפחיתה את הסיכון להתקפי לב ולא שוויוקס מגבירה את הסיכון. בעקבות הממצאים שינתה מרק בשנת 2002 את האזהרות לצרכני התרופה.
ב-23 בספטמבר 2004 קיבלה מרק מידע על תוצאות ניסוי בבני אדם שאותו ניהלה ולפיו בקרב משתמשי ויוקס לתקופה העולה על 18 חודשים קיים סיכון גבוה יותר ללקות בהתקף לב. ב-28 בספטמבר 2004 הודיעה מרק ל-FDA כי היא מושכת מרצונה את התרופה מן השוק והכריזה על צעד זה ב-30 בספטמבר 2004. מאז המליץ ה-FDA להשיב את ויוקס לשוק התרופות, אולם בתוספת של אזהרות בולטות בעלון הנילווה לתרופה, על הסיכון שבנטילת התרופה לפיתוח מחלת לב.
ב-5 בדצמבר 2004 פרסם כתב העת הרפואי הבולט לנסט תוצאות של ניתוח מחקרים על תרופת הוויוקס. מסקנת המאמר הייתה כי "הסיכון לתחלואת לב, הבלתי מתקבל על הדעת, משימוש בוויוקס היה ברור עוד בתחילת שנת 2000...". עורכי כתב העת מתחו ביקורת על חברת מרק כי המשיכה להפיץ את התרופה בשוק לאורך תקופה כה ארוכה ואף מתחו ביקורת על ה-FDA שכשל לזהות את הסיכון שבנטילת התרופה ולפקח כראוי על הפצתה.
כ-50,000 אנשים הגישו תביעות נגד חברת מרק בטענה שהם או בני משפחתם סבלו מנזקי התרופה כגון התקפי לב או שבץ מוחי לאחר נטילת ויוקס. בשנת 2005 נמצאה חברת מרק אחראית בתביעה הראשונה שבירורה הסתיים בבית המשפט ולתובע הוענקו 253.4 מיליון דולר בפיצויים, אולם מאוחר יותר הופחת שיעור הפיצויים ל-20 מיליון דולר ובשנת 2008 ביטלה ערכאת הערעור את פסק הדין. בחודש נובמבר 2007 הציעה חברת מרק לשלם 4.85 מיליארד דולר לסיום בפשרה של כל התביעות בעניין התרופה ויוקס. על פי ההסדר שהוצע, על התובעים היה להוכיח כי סבלו מהתקף לב או שבץ מוחי וכי נטלו לפחות 30 גלולות של ויוקס. לדעתם של מומחי שוק התרופות, הצעה זו הייתה בגדר ניצחון לחברת מרק, לעומת הערכות ראשוניות כי מרק תאלץ לשלם כ-50 מיליארד דולר. נכון לאמצע שנת 2008 רק שלוש מתוך כעשרים תביעות בבתי משפט אמריקאים הגיעו להכרעת המושבעים, וכולן הסתיימו בפיצויים זעומים באופן יחסי.
מחזיקי הדת (לונדון)
קהילת מחזיקי הדת (Machzike Hadath) היא מהקהילות החרדיות העצמאיות הוותיקות בלונדון. התפרסמה ברבנים ידועי שם שעמדו בראשה.
היסטוריה
הקהילה נוסדה בשנת 1891 באיסט אנד של לונדון, אנגליה. בשנת 1893 התמזגה עם "קהילת מחזיקי שומרי שבת". בשנת 1898 רכשה הקהילה מבנה ברחוב Brick Lane, ששימש קודם לכן ככנסייה. היה זה בעקבות גלי הגירה גדולים של יהודים ממזרח אירופה שהתגוררו באזור זה. במקום זה שהתה הקהילה במשך 70 שנים. עם הידלדלות האוכלוסייה היהודית באזור עבר בית הכנסת בשנת 1970 לשכונת גולדרס גרין. בשנת 1983 נחנך מבנה חדש של בית כנסת, המשמש את הקהילה עד היום. בית הכנסת הוותיק באיסט אנד משמש היום כמסגד לאוכלוסיית המהגרים מבנגלדש המתגוררת בשכונה.
הקהילה הייתה מורכבת מיהודים אשכנזים ששמרו על הנוסח המקובל של יהודי ליטא. רב הקהילה הראשון היה הרב אברהם אבא ורנר (כיהן בין השנים 1891–1911). בהמשך שימשו בקהילה רבנים מפורסמים ובהם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהוזמן ע"י מנחם מנדל חייקין ובנימין דייכוסקי לכהן כרב הקהילה לאחר מלחמת העולם הראשונה, בה שהה בשווייץ ולא יכול היה לשוב לארץ ישראל. הרב יחזקאל אברמסקי שימש כרב הקהילה ב-1932, לאחר יציאתו מברית המועצות. הרב הנוכחי הוא הרב אילן הלברשטט.
הקראה (אמנות הבמה)
באמנויות הבמה, הקראה היא שלב עבודה הקיים בענפי הקולנוע, הטלוויזיה, הרדיו והתיאטרון, ובמהלכו מתבצעת קריאה מאורגנת של התסריט.
איסור הגיור בארגנטינה
איסור הגיור בארגנטינה הוא חרם האוסר גיור בארגנטינה, שהוצא ב-1927 על ידי הרב הספרדי שאול סתהון (חלב, סוריה, 1851 - ארגנטינה, 15 ביוני 1930) והרב אהרן הלוי גולדמן (פודוליה, האימפריה הרוסית, 1854 - ארגנטינה, 13 בפברואר 1932). החרם לא כובד, וישנן עדויות רבות על קיומם של גיורים גם לאחר הטלתו. בפועל החרם לא השיג את מטרתו, וההתבוללות נותרה תופעה רווחת מאוד בארגנטינה.
הרקע לחרם
החרם הוכרז נוכח ריבוי המקרים של נישואי תערובת של יהודים ולא יהודים, שבעקבותיהם הלא יהודים ניסו להתגייר - אם כדי לאפשר נישואים לפי ההלכה, ואם כדי לאפשר להם להתקבל על ידי המשפחה הקהילה; אבל לא מטעמים של אמונה ורצון לקיים מצוות. התופעה הזו הפכה לרווחת במהלך גל ההגירה הגדול לארגנטינה מסוף המאה ה-19 ועד למלחמת העולם הראשונה, שכלל בין היתר יהודים אשכנזים שנמלטו ממזרח אירופה בשל הפרעות שם, ויהודים ספרדים מסוריה שהייתה אז תחת השלטון העות'מאני; ומה שהיה פחות נפוץ בעולם הישן בו היהודים היו מיעוט שחי בגטו והתבדל מהרוב, הפך לנפוץ יותר בעולם החדש בו נוצרו חברות של מהגרים והמסגרת הקהילתית התרופפה.
הרעיון להטלת החרם הגיע מהרב גולדמן, שסירב לבקשתו של הרב סתהון לגייר מוסלמי שבא לפניו ורצה להתגייר. נימוקו העיקרי היה שהגרים לא שומרים מצוות אחר הגיור, כפי שנוהגים רוב היהודים במדינה, ולכן אין מקום לבצע גיורים. בתחילה הרב סתהון הביע פקפוק בנימוקים אלו, משום שלדידו הפוסקים התירו גם גיורים שכאלה, בהם הנהר מצרים והעצי הלבנון. לאחר דין ודברים הרב סתהון הסכים להטלת החרם, וביקש מהרב צירלסון, מחבר הספר עצי הלבנון, שלא להפיץ את ספריו בארגנטינה, כדי שהמבקשים להקל לא ידעו על דעתו ולא ינסו להסתמך עליה. הוא הוסיף לנמק שגם לפי פוסקים אלו, המציאות הקשה בארגנטינה דורשת דווקא הטלת חרם ולא גיורים שמכילים את תופעת נישואי התערובת.
תוכן החרם
החרם הוכרז כחרם לתמיד ולא כהוראת שעה, דבר שלא איפשר לבטלו והוא נותר בתוקף עד עצם היום הזה, אם כי רק על אדמת ארגנטינה. מי שרצה להתגייר נתבקש לעשות זאת בירושלים, אפשרות שהייתה קשה מאוד למימוש בתקופה ההיא. הרב סתהון שהתגורר בבואנוס איירס פרסם את נוסח החרם בכרוז בעצה אחת עם הרב גולדמן שגר במושבה מוזסוויל:
בשנת 1966 כאשר הרב דוד כהנא התמנה לרב הראשי לארגנטינה הוא עסק במידה מוגבלת בגיורים על סמך זה שהוא שליח הרבנות בירושלים.
החומרות בקרב יהודי סוריה
הקהילות הסוריות הקפידו על כך אף יותר, נמנעו מלקבל גרים בכל מקרה, והנוהג קיבל תוקף הלכתי החל משנת 1935 בניו יורק ובמקסיקו. הרב עובדיה יוסף ביקר את ההחלטה הזאת, ואמר: "וכמה נצטערתי על מה שהנהיגו בדור הזה רבני סוריה בניו-יורק שלא לקבל גרים בשום אופן, ועל ידי כך מרחיקים את הבחורים... ונמחה שמם מישראל, לא כן אם יקיימו שמאל דוחה וימין מקרבת, על ידי כך יש תקוה שאם ישמרו תורה ומצות, על ידי קבלת עול מצות, לאט לאט יתקרבו ליהדות ולא ידח ממנו נדח." חבריהן נטו להתחתן אך ורק עם בני הקהילה הסורית, ולא עם יהודים מקהילות אחרות; דבר שעורר ביקורת הלכתית .
1922 (סרט)
1922 הוא סרט דרמת אימה אמריקאי שנכתב ובוים על ידי ומבוסס על  שכתב סטיבן קינג. בסרט מככבים תומאס ג'יין, ניל מקדונו ו. הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-20 באוקטובר 2017.
עלילה
בשנת 1922, וילפרד "וילף" ג'יימס הוא איכר המתגורר בעיירה האמינגפורד (עיירה המופיעה גם בספר "העמדה" של סטיבן קינג) שבמדינת נברסקה ביחד עם אשתו, ארלט ובנם בן ה-14 הנרי. וילף מתנגד להצעתה של ארלט למכור את החווה ולעבור להתגורר באומהה. וילף מנסה לשכנע את הנרי לרצוח ביחד איתו את ארלט, בתירוץ שהמעבר לאומהה יסיים את מערכת היחסים שנרקמה בין הנרי לשאנון קוטרי, בת השכנים. הנרי מסכים בחוסר רצון לסייע לאביו ברצח.
וילף מעמיד פנים שהוא מסכים להצעתה של ארלט למכור את החווה ובמהלך חגיגה משפחתית, ארלט משתכרת ווילף נושא אותה למיטה. שם, הנרי מכסה את פניה ווילף משסף את גרונה בעזרת סכין קצבים. וילף משליך את גופתה של ארלט לתוך באר מים יבשה וחולדות מתחילות לסעוד ממנה. למחרת, וילף והנרי מפילים פרה אל תוך הבאר, מה שעוזר להסתיר את גופתה של ארלט ולספק לשניים תירוץ לסתימת הבאר. שריף ג'ונס, השריף המקומי נעשה מודאג מהיעלמותה של ארלט ומבצע חיפוש בבית המשפחה, אך לא מוצא דבר ומסתפק בהסבריו של וילף שאשתו החליטה לעזוב את הבית.
בחלוף הזמן, הנרי מתחרט על חלקו ברצח נעשה מדוכא ומתבודד. שאנון נעשית מודאגת ממצבו של הנרי ומגלה שהיא בהיריון ממנו. הוריה של שאנון מחליטים לשלוח אותה לבית ספר קתולי באומהה עד הלידה ולאחר מכן לשלוח את התינוק לאימוץ. הנרי גונב את רכבו של אביו, מבריח את שאנון מבית הספר ובורח ביחד איתה.
במהלך החורף, וילף מתחיל לאבד את שפיותו ומוטרד באופן תדיר על ידי חולדות שפלשו לבית. וילף לוקח משכנתה על הבית במטרה לתקן את נזקי החורף, אך לא מבצע את העבודה מכיוון שחולדה נשכה את ידו. במשך הזמן וככל שהבית נעשה מוזנח יותר, גגות הבית והאסם קורסים, אך וילף ספוג באשמה ומתחיל לשתות כדי להתמודד. בנוסף, הפציעה שבידו מחמירה ומזדהמת. בסופו של דבר, בית המשפחה נהרס כליל ושורץ כולו בחולדות.
במהלך סופת שלגים, רוחה של ארלט, המוקפת בחולדות שאכלו את גופתה מבקרת את וילף. היא רודפת אחריו עד למרתף הבית ושם ולוחשת משהו באוזנו. הצופים מגלים שארלט סיפרה לוילף על גורלם של הנרי ושאנון: השניים ברחו והפכו לצמד שודדים מפורסמים. במהלך אחד השודים שהשניים ביצעו, שאנון נורית והפציעה גורמת לה להפיל את התינוק ולמות. הנרי מניח את גופתה בבית נטוש ושוכב לידה, לבסוף מתאבד ביריית אקדח.
בהמשך, הרופאים נאלצים לקטוע את ידו של וילף לאחר שהפציעה בידו מחמירה וגורמת לזיהום. השריף מספר לוילף שגופת אישה אלמונית נמצאה בשולי הדרך, תוך שהוא מניח שמדובר בגופתה של ארלט. גופתו של הנרי נמסרת לוילף ובדומה לגופתה של ארלט, חולדות החלו לסעוד ממנה. אף אחד לא מגיע ללוויה של הנרי מלבד וילף. בהמשך, וילף חוזה ברוחה של ארלט מוקפת בחולדות בשנית.
וילף מנסה למכור את החווה שלו לאביה האבל של שאנון והאחרון מפציר בוילף לעזוב את השטח ולא לחזור לעולם. לאחר שמכר את החווה לחברת בקר במחיר נמוך, וילף עובר להתגורר באומהה ומוצא עבודה, אך נרדף יום יום על ידי חולדות.
שמונה שנים לאחר מכן, וילף מתוודה בכתב על רצח אשתו ומסכם את הווידוי במשפט "בסוף, כולנו נתפסים". בסיום הכתיבה, עשרות חולדות פושטות על החדר בו הוא שוהה. גופותיהם האכולות של ארלט, הנרי ושאנון מופיעות למול וילף ההמום. הנרי, המחזיק בסכין שבעזרתה וילף רצח את ארלט, מסביר לאביו שמותו יהיה מהיר.
הפקה
בזמן שעבד על הסרט "" (2013), הבמאי גילה את הספר "אפלה מוחלטת, אין כוכבים" (2010), קובץ רומנים שכתב סטיבן קינג וביניהם הרומן "1922". לאחר שהפקת הסרט הסתיימה, הילדיץ' החליט להפיק סרט על הרומן. הילדיץ' כתב את התסריט עוד לפני שרכש את הזכויות לעיבוד הרומן לסרט. הילדיץ' כתב את התסריט תוך חצי שנה ולאחר מכן נפגש עם המפיק רוס מ. דינרסטיין והאחרון שלח את התסריט לנטפליקס.
צילומי הסרט התקיימו בוונקובר שבקנדה, תוך שהצלם ניצל את הקלות המס שניתנו לסרטים שצולמו בקנדה. בגלל עונת הקציר, הצוות לא הצליח למצוא בזמן חווה עם מטעי תירס לצילומים, מה שגרם לצוות לדמות את התירס המוצג בסרט בעזרת אביזרים שנרכשו בסין, אנימציה ממוחשבת וצילומים שצולמו באוסטרליה. בית חווה שממוקם בעיירה בקולומביה הבריטית שומש לצורך הצילומים.
ביקורות
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 91% טריות על סמך 44 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 70/100 על סמך 8 ביקורות.
אוליבר שאנטי
אולריך שוּלץ (בגרמנית: Ulrich Schulz; נולד ב-16 בנובמבר 1948, נפטר בין 2009 ל-2016), המוכר בשם הבמה אוליבר שאנטי (Oliver Shanti), היה מוזיקאי גרמני. אוליבר שאנטי היה המייסד של ההרכב המוזיקלי "Inkarnation" אשר הפך בהמשך ל-"אוליבר שאנטי וחברים" (Oliver Shanti & Friends).
ילדותו ותחילת דרכו
אוליבר שאנטי נולד בהמבורג שבגרמניה.
בעודו היה ילד התחיל במסעו בעולם. הוא גר בכמה מארצות אירופה, בקריביים, בארצות הברית ובאפריקה. הרוויח כסף באמצעים שונים כגון שירה בציבור להנאתו. את הכינוי זמר "שאנטי" כמו רבים מזמרי הניו אייג' קיבל לאחר קבלת אמונה חדשה.
כאשר הוא ביקר בפסטיבל מוזיקה מזרחית בלבנון, החליט אוליבר שאנטי להשתקע בארץ זו, והחל משנת 1973 ניתק כל קשר עם מקורביו מן העבר. לאחר זמן מה אוליבר חזר לאירופה. יחד עם חבר מוזיקאי בשם וויט ווימן ועם אשתו מרגו פול פתח שאנטי אולפן פרטי בשם "SATTVA". באולפן זה ההרכב החל לעבוד על אלבום אולפן ראשון.
הפריצה הגדולה
לקראת סוף שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90 אוליבר שאנטי זכה לפרסום רב באירופה. המוזיקה של שאנטי שילבה מנגינות אלקטרוניות מודרניות ופופולרית בליווי מוטיבים מוזיקליים ממוזיקת המזרח הרחוק.
עד היום הפיק הסטודיו "SATTVA" מעל ל-50 אלבומי אולפן. כחלק מתהליך ההפקה אוליבר הזמין לאולפן ההקלטות מוזיקאים שונים המשתייכים לשבטים נדחים שונים.
האשמות בדבר התעללות מינית בילדים
בשנת 2002, הוצא נגד אוליבר שאנטי צו מעצר בגרמניה, לאחר שעלו חשדות כי התעלל מינית בילדים. שאנטי נעדר באותה העת, ולפי הדיווחים בתקשורת, עבר לחיות בסתר בגרמניה או באחת מהמדינות הסמוכות לה. לבסוף הוא נעצר בליסבון שבפורטוגל ב-29 ביוני 2008, והואשם ב-314 מקרים של התעללות בילדים ב-20 באפריל 2009.
טרם המשפט ניסה אוליבר שאנטי לשים קץ לחייו בתא המעצר. לבסוף, ביום שישי ה-4 בדצמבר 2009, נידון אוליבר שאנטי לשש שנים ו-10 חודשי מאסר לאחר שבית משפט במינכן הרשיע אותו ב-76 סעיפים הנוגעים לתקיפה מינית כלפי קטינים.
בשנת 2002, לאחר שאוליבר הואשם בתקיפה מינית של ילדים, החליטו חברי ההרכב המוזיקלי בה השתתף לשנות את שמם מ-"Oliver Shanti & Friends" ל-"Existence".
אנימורפס
אנימורפס הוא שמה של סדרת ספרי מדע בדיוני, המיועדים לבני נוער, שנכתבו על ידי הסופרת האמריקאית קת'רין אליס אפלגייט ובעלה מייקל גראנט. הסדרה עוסקת בסיפורם של חמישה נערים ונערות, הפוגשים חייזר שמספר להם שכדור הארץ מותקף על ידי חייזרים, ומעניק להם כוח להשתנות לכל חיה שיגעו בה. באמצעות כוח זה הם נלחמים בחייזרים הפולשים.
בסדרה חמישים וארבעה ספרים, שפורסמו כולם בין 1996 ל-2001. בשנים 1998 -2000 שודרה בארצות הברית ובקנדה סדרת טלוויזיה שמבוססת על סדרת הספרים.
בני החבורה
בספרים 20–22 הצטרף לחבורה ילד בשם דייוויד שהוריו הפכו למשתלטים לאחר שגילה את הקופסה הכחולה, אך הוא ניסה לבגוד באנימורפס ולסחוט אותם. הוא נכלא שעתיים בכלוב בגוף עכבר עד שהפך לנוטליט וננטש על אי בודד. באחד מספרי מגה-מורפס הוא חזר לנקום, אבל נכשל.
החל מספר #50 קבוצת ילדים מוגבלים (נכים ועיוורים) מצטרפת לחבורה ובעצם נהנית ממה שאבד להם (ראייה, הליכה וכדומה) מחדש על ידי השתנות לחיות.
ההשתנות
כוח ההשתנות ניתן לאנימורפס על ידי המפקד אלפנגור. הכוח פותח על ידי אנדליטים למטרות חקר, אולם האנימורפס משתמשים בו למטרות ריגול ומלחמה. הכוח נרכש על ידי נגיעה בקופסה כחולה מיוחדת, שנמצאה בבעלותו של אלפנגור.
כאשר האנימורפס רוצים להשתנות לחיה מסוימת, עליהם לגעת בה ולהתרכז בה. החיה נכנסת למעין טראנס, ונותנת להם לגעת בה בלי לתקוף אותם. תהליך זה נקרא תהליך הרכישה. לאחר שרכשו את ה-DNA של החיה, האנימורפס יכולים להשתנות אליה בכל רגע על ידי ריכוז מחשבותיהם בחיה. כשהם נמצאים בגוף החיה, הם יכולים לתקשר זה עם זה באמצעות טלפתיה.
להשתנות יש מגבלת-זמן. אם נמצאים באותו הגוף יותר משעתיים, נכלאים בגוף זה לתמיד ומאבדים את יכולת ההשתנות - כמו שקרה לטוביאס, שנתקע בגוף נץ אדום-זנב. האנדליטים מכנים את מי שנתקע במצב זה "נוטליטים". גם קאסי נתקעה, בגוף של גולם בספר מספר תשע-עשרה, אולם מכיוון שגולם משתנה באופן טבעי לפרפר, קאסי יכלה לחזור לגופה האנושי אחר כך.
במקרה בו ההשתנות היא לחיה שקטנה יותר מהמסה המקורית של האדם, החומר העודף יצוף בחלל אפס, ישנה סבירות שחללית שעוברת שם תמשוך את המסה העודפת הזו ותמשוך אותם לחלל. כמו שקרה בספר 18 ("ההחלטה").
יירקים מפורסמים
שנה יירקית שווה לשתי שנים בסגנון אנדליטי ואנושי. שנת 1966 לספירה (הפלישה הגדולה לגלקסיה) הייתה שנת 998 אצל היירקים ו-3992 אצל האנדליטים.
החל משנת 1968, תחילת הכיבושים היירקים, יש ליירקים בכירים גם דרגות. יש ארבעים-ושבעה ויסרים, ולכל אחד מהם גדוד הורק-באג'ירים משתלטים משלו. יש להפריד בין שם היירק לדרגתו- וויסר שלוש לדוגמה זו הדרגה של אספלין9466. השם לא משתנה, אבל הדרגה עשויה להשתנות, אם כי לא אוטומטי: למרות שוויסר אחת איבדה את דרגתה לפני ספר 30 וויסר שלוש נשאר בדרגתו ספר 46. בספר "הוויסר" מוסבר שקודם נערך בירור לוויסר אחת-לשעבר.
קישורים חיצוניים
ספרי אנימורפס לקריאה (אנגלית)
סלנדרמן (סרט)
סלנדרמן (באנגלית: Slender Man) הוא סרט אימה אמריקאי שיצא לאקרנים ב-10 באוגוסט 2018 בארצות הברית, וב-23 באוגוסט 2018 בישראל. מקורו של הסיפור הוא בקריפיפסטה באותו השם. הכנסותיו של הסרט מסתכמות ב-51.7 מיליון דולר בסך הכל על פי בוקס אופיס מוג'ו.
צילומי הסרט התקיימו בין יוני ליולי 2017, במדינת מסצ'וסטס. הסרט הופץ בחסות חברת ההפקות סקרין ג'מס.
תקציר העלילה
בעיירה קטנה במסצ'וסטס, ארבע נערות תיכון מבצעות טקס בניסיון לחשוף את המסתורין מאחורי הדמות המכונה "סלנדרמן". כאשר אחת מהנערות נעלמת לפתע, הן מתחילות לחשוד כי היא למעשה הקורבן האחרון שלו.
בעת שחיפשו את חברתן, מגלות שלוש נערות התיכון את הסלנדרמן שמאיים על חייהן.
הפצה
ב-2 בינואר 2018, פורסמה לראשונה מודעת הסרט וגם הטיזר שלו. הביקורות הראשוניות שהופנו כלפי הסרט היו מעורבות, חלקן היו חיוביות וחלקן שליליות. סרט זה הופץ ארבע שנים לאחר מקרה "דקירת הסלנדרמן", שקרה בוויסקונסין בשנת 2014 כאשר שתי נערות, אניסה ווייר ומורגן גייסר ניסו לרצוח בדקירות את חברתן, פייטון לאוטנר, כדי להישבע אמונים עבור הדמות האורבנית. פרשה זו גרמה למחלוקת בהקשר לסרט.
פלנטסימל
פלנטסימל (Planetesimal, הלחם בסיסים באנגלית: planet (כוכב לכת) ו-infinitesimal (אינפיניטסימלי)) הוא גרם שמים מוצק החג סביב קדם-כוכב שנוצר בעקבות התגבשות של אבק וגופים קטנים בדיסקה קדם-פלנטרית ודיסקת שברים.
הגדרה
על אף שלרוב המונח מתאר גוף קטן בשלב של היווצרות כוכב לכת, יש המשתמשים במונח זה כדי לתאר גם גופים קטנים במערכת השמש, לרבות כוכבי שביט ואסטרואידים, על אף שהם אינם חלק מהיווצרות כוכב לכת. ב-2006 הוחלט על ידי מספר חוקרים בקהילה המדעית על ההגדרה הבאה:
הגדרה זו אינה מוכרת על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, ונכון ל-2014 לא קיימת הגדרה חד-משמעית לפלנטסימל.
גופים גדולים דיים כדי לשנות מסלולי גופים אחרים על ידי משיכה כבידתית במרחק של מספר רדיוסי גוף מתחילים לגדול במהירות עקב ספיחה של אבנים ואבק. כשגופים אלו מגיעים לסדר גודל של 100 עד 1000 קילומטרים, הם נקראים "עוברים פלנטריים" או קדם-כוכבי לכת.
היווצרות כוכב לכת
לפי השערת צ'מברלין-מולטון והמודל של ויקטור ספרנוב, כוכבי לכת נוצרים מגרגרי אבק קוסמי הנדבקים זה לזה ויוצרים גופים יותר ויותר גדולים. ברגע שהגופים הופכים גדולים דיים (מסדר גודל של קילומטרים), כוחות הכבידה ההדדיים הופכים למשמעותיים. גופים מסדר גודל זה הם למעשה הפלנטסימלים. פלנטסימלים מתחילים להתגבש לקדם-כוכבי לכת (מסדר גודל של הירח). לפי מודל ספיחה על ליבה אבק וגז מתחילים להיספח על קדם-כוכב לכת תוך כדי הגדלתו, עד שהם יוצרים כוכב לכת יציב ששומר על מסה קבועה.
פלנטסימלים מתנגשים זה בזה ויכולים להתרסק בעקבות ההתנגשות. פלנטסימלים, יחד עם גופים קטנים יותר וגז המקיף כוכב צעיר, יכולים ליצור דיסקה קדם-פלנטרית צפופה שבה, לפי מודלים מוסיים, אי יציבות יכולה לגרום להיווצרות כוכב לכת.
ז'נבה (קנטון)
הרפובליקה וקנטון ז'נבה (République et Canton de Genève) הוא הקנטון המערבי ביותר של שווייץ, ובירתו היא העיר ז'נבה. הוא גובל בצרפת כמעט מכל עבר.
מלבד הגבול עם צרפת, יש לקנטון ז'נבה גם גבול צר עם הקנטון ווֹ (Vaud) דובר הצרפתית ועם אגם ז'נבה. הקנטון ממוקם בחלקה הדרום מערבי של שווייץ והוא אחד האזורים המעוירים במדינה.
קנטון ז'נבה צורף אחרון לשווייץ כחלק מהראקציה לכיבושי צרפת לאחר נפילת נפוליון בונפרטה. בדומה לכל קנטון בשווייץ גם הוא מוגדר כרפובליקה. תושבי קנטון זה נוטים להדגיש עובדה זו יותר מתושבי קנטונים אחרים ונוטים לראות עצמם כנבדלים משאר השווייצרים משום שהקנטון שלהם הצטרף אחרון לשווייץ.
בשנת 2013 היו בקנטון 45 רשויות מקומיות, מתוכן שנים עשר ערים עם אוכלוסייה של למעלה מ-10,000 נפש.
היסטוריה
ז'נבה הייתה נסיכות של האימפריה הרומית הקדושה משנת 1154, אלא שבשנת 1290 ניתנה גם סמכות חילונית במקום. בשנת 1387. הוחל ממשל מקומי במקום הרפובליקה של ז'נבה הוכרזה בשנת 1541 ובשנתיים שלאחר מכן נכתבה חוקה. ב-1584 נכרתה ברית בין הרפובליקה לקונפדרציה השווייצרית הישנה.
רוחות המהפכה הצרפתית הגיעו לז'נבה בשנת 1792 ובפברואר 1794 נכתבה חוקה חדשה ומהפכנית אשר הכריזה על השוויון בין כל האזרחים. לאחר מותו של רובספייר ביולי של אותה שנה חלה מהפכת נגד אשר הובילה לפלישה הצרפתית בשנת 1798 עד שלבסוף האזור עבר לקונפדרציה השווייצרית בשנת 1815 כקנטון ה-22. ב קונגרס וינה שנערך באותם חודשים, הורחבו גבולותיו של הקנטון.
פוליטיקה
החוקה של הקנטון אומצה בשנת 1847 ומאז תוקנה מספר פעמים. בממשלת הקנטון ("מועצת המדינה") חברים כשבעה חברים הנבחרים אחת לארבע שנים. ב"מועצה הגדולה" - הגוף המחוקק של הקנטון יש 100 צירים הנבחרים אחת לארבע שנים. כל שינוי בחוקה דורש משאל עם. חוק יכול להיבדק במשאל עם אם 7,000 תושבים דורשים כך ו-10,000 תושבים יכולים להציע חוק חדש.
לקנטון יש 11 מושבים במועצה הלאומית של שווייץ. בבחירות הפדרליות שנערכו באוקטובר 2015 המפלגה הפופולרית ביותר הייתה המפלגה הליברלית אשר קיבלה שלושה מושבים עם 20.5% מהקולות.
דמוגרפיה
נכון ל- 30 ביוני 2014 יש בקנטון 479,158 תושבים. הקנטון נחשב לאחד מהקוסמופוליטיים במדינה. נכון לשנת 2014 בקנטון יש 194,623 תושבים זרים אשר הגיעו מ-187 מדינות שונות. אחוז התושבים הזרים עומד על 40.1%. נכון לחודש דצמבר 2013 האוכלוסייה מתפלגת כך : 168,505 אנשים במקור מז'נבה (35.4%), 112,878 שווייצריים מקנטונים אחרים (23.7%). כ -73% זרים מגיעים מאירופה, 9.1% מאפריקה, 9.0% מאמריקה ו -8.5% מאסיה. 54% מהתושבים מחזיקים בדרכון זר.
נכון לשנת 2014, השפה השכיחה בז'נבה היא צרפתית, שמדוברת על ידי 81.04% מהאוכלוסייה. אחריה באות אנגלית (10.84%), פורטוגזית (9.89%), ספרדית (7.82%) וגרמנית (5.32%); המשיבים הורשו לדווח על יותר משפה אחת.
הקנטון נחשב למעוז נוצרי פרוטסטנטי. עם זאת, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 חלקם של הקתולים עלה מאוד (36.6% החל משנת 2012), במידה רבה עקב הגירה מדרום אירופה, ועכשיו הם עולים במספרם  על חברי הכנסייה המתוקנת השווייצרית (10.8% החל משנת 2012 ).גם חלים תהליכי חילון גוברים באוכלוסייה. עם זאת, הקנטון עדיין באופן רשמי נחשב לפרוטסטנטי. התושבים באזורים הסמוכים בצרפת הם ברובם קתולים.
בשנת 2012, 5.4% מאוכלוסיית הקנטון הכריזו שהם שייכים לקבוצות נוצריות אחרות, 5.5% היו מוסלמים, ו -5.9% שייכים לקבוצות דתיות אחרות. שאר האוכלוסייה היו "לא דתיים" או לא ענו על השאלה במפקד.
נוביליטאס
נוביליטאס (לטינית: Nobilitas) הייתה העלית של האצולה הרומאית.
מקורה של הנוביליטאס הוא בהסרת כל הגבלות הכהונה במגיסטראטות, שהוטלו על הפלבס למן ייסוד הרפובליקה בשנת 509 לפנה"ס, ההיתר שניתן לפלבאים לכהן בקונסולאט בשנת 367 לפנה"ס יביא בסופו של דבר להתפתחות הנוביליטאס שהיא האצולה הפטריקית-פלבאית.
אין במחקר המודרני או במקורות העתיקים הסכמה או הגדרה ברורה באשר לחברות בנוביליטאס, מוסכם על הכל שכל מי שאחד מאבותיו כיהן כמגיסטראט השתייך לנוביליטאס אולם המחלוקת היא על איזה כהונה מקנה את כרטיס הכניסה אליה. מתיאס גלצר סבור שכל מי שאחד מאבותיו היה דיקטטור, טריבון קונסולארי או קונסול השתייך לנוביליטאס מנגד יש ראייה שבזמנים קדומים סף ההשתייכות היה יותר נמוך ורק על הגדלת מספר המגיסטראטות הוא הועלה לסף שגלצר הציע. תאודור מומזן הציע הגדרה אלטרנטיבית לפיה את הנוביליטאס הרכיבו כל המשפחות שבשלב מסוים אחד מבניהם כיהן כמגיסטראט קורולי או היו ממוצא פטריקי אולם הגדרה זאת נדחתה לטובת הגדרתו של גלצר.
הנוביליטאס לא היו חוג סגור וכל אדם חדש שהיה הראשון ממשפחתו שנבחר לקונסול התקבל לשורותיהם. בעבר עלייתם של אנשים חדשים לקונסולאט היה מקובלת אולם למן המאה השנייה לפנה"ס כאשר הנוביליטאס יכלו להעמיד שני קונסולים בכל שנה ההעפלה לפסגת מסלול המשרות נעשתה קשה יותר ויותר לאנשים חדשים והנוביליטאס נהגו לזלזל בהם. גם הבוחרים אספת הקנטוריות נהגו להצביע באופן דומה ולעיתים רחוקות בחרו באדם חדש לקונסולאט.
הנוביליטאס שימרו את האחיזה שלהם במדינה הרומאית במשך כל תקופת הרפובליקה האמצעית והמאוחרת, הם ראו את הכהונה בקונסולאט כזכות שניתנה להם מתוקף מעמדם הרם וקיקרו היטיב לתאר את דרך חשיבתם שכינה אותם "קונסולים מן העריסה". הקונסולים לשעבר גם היווה את האליטה של הסנאט ובין הנוביליטאס התקיים דירוג של בכירותם על ידי מספר הקונסולים שכל משפחה העמידה.
סופה של הרפובליקה הרומית סימן את סופם של הנוביליטאס כמעמד בעל עוצמה במדינה. הקמת משטר הדיקטטורה של יוליוס קיסר בשנת 49 לפנה"ס הביא לעלייתם של אנשים חדשים רבים לקונסולאט, בניגוד לנוביליטאס הישנה האנשים החדשים היו נאמנים לחלוטין לקיסר וקיבלו את עול מנהיגותו. ההתנגדות לקיסר לא שככה והקשר לרציחתו שהונהג על ידי ברוטוס וקסיוס נועד להחזיר את הרפובליקה והחירות לנוביליטאס אולם בסופו של דבר הם הובסו שנתיים לאחר מכן בקרב פיליפי על ידי יורשיו של קיסר.
עקרון דיריכלה (תורת הפוטנציאל)
במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הפוטנציאל, עקרון דיריכלה הוא ההנחה שהפונקציה שמביאה למינימום פונקציונל אנרגיה מסוים היא פתרון למשוואת פואסון.
ניסוח פורמלי
עקרון דיריכלה קובע, שאם הפונקציה u ( x ) היא פתרון למשוואת פואסון:
אז u ניתנת לקביעה כפונקציה שמביאה למינימום את אנרגיית דיריכלה:
שימושים
בהשאלה לאלקטרוסטטיקה ניתן לפרש את העיקרון כעובדה שבין כל התפלגויות המטען בתחום \Omega אשר צמצום הפוטנציאל החשמלי u שהן יוצרות לשפת התחום הוא פונקציה נתונה, אז ההתפלגות היחידה שמניבה פוטנציאל כזה על השפה היא זו שמביאה למינימום את האנרגיה המושקעת כדי להרכיב את ההתפלגות הזאת. האיבר השמאלי בביטוי עליו עורכים אינטגרציה,, מייצג את ריבוע השדה החשמלי בנקודה, או את האנרגיה האלקטרוסטטית האצורה בנקודה, ואילו האיבר הימני, - vf, מייצג את מכפלת צפיפות המטען המקומית בפוטנציאל המקומי. אינטגרציה על ההפרש ביניהם מייצגת במדויק את האנרגיה הדרושה כדי להרכיב את התפלגות המטען הזאת. במובן זה, עקרון דיריכלה הוא סוג של עקרון וריאציוני על שיווי משקל המתקבל במצב של מינימום אנרגיה. כמו במקרים אחרים בפיזיקה, לעיתים התרת בעיות באמצעות מושג האנרגיה מפשטת אותן באופן ניכר, זאת לעומת שימוש בגישה ישירה יותר של חישוב כוחות.
למשל, כאשר עוסקים בבעיה של התפלגות המטענים על קליפה מוליכה טעונה, אז הפוטנציאל u על הקליפה קבוע על ערך U (זהו תנאי המוליכות), ואנרגיית דיריכלה מקבלת את הצורה: (כאשר Q הוא המטען הכולל על הקליפה). כיוון ש-QU הוא איבר קבוע, הוא אינו משפיע על תהליך מציאת ההתפלגות. בתצורות מוליך פשוטות כמו קליפה כדורית אין צורך בעקרון (התפלגות המטען אחידה), אולם כבר בתצורות מעט מורכבות יותר, כמו קליפה אליפסואידית, מקבלים שהתפלגות המטען לא יכולה להיות אחידה שכן כך הפוטנציאל החשמלי על הקליפה אינו אחיד.
וורן ג'י
וורן גריפין השלישי (נולד ב-10 בנובמבר 1971), הידוע בכינוי וורן ג'י (באנגלית: Warren G) הוא ראפר אמריקאי, ואח חורג של הראפר והמפיק המצליח ד"ר דרה. חבר לשעבר בכנופיית 'קריפס' בלונג ביץ'.
קריירה מוזיקלית
וורן ג'י, יליד לונג ביץ', קליפורניה, התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בהרכב 213 (קידומת טלפון של אזור מזרח לוס אנג'לס) יחד עם נייט דוג וסנופ דוג. הלהקה הצליחה בזכות הקשר של וורן ג'י שהכיר אותה לאחיו החורג ד"ר דרה שגרם להחתמתם בחברת התקליטים Death Row Records של שוג נייט. בשנת 1992 וורן ג'י תרם רבות להפקת אלבום הבכורה של ד"ר דרה The Chronic שאירח בין היתר את כל הרכב 213 יחד עם חבריהם מהרכב דה דוג פאונד.
בשנת 1993 וורן ג'י הפיק לעצמו את סינגל הבכורה שלו בהשתתפות נייט דוג ומיסטה גרים שנקרא Indo Smoke (עשן הגראס). שנה לאחר מכן ב-1994 יצא אלבום הבכורה בחברת התקליטים Def Jam Records שנקרא Regulate... G Funk Era והלהיט הגדול מהאלבום ובכלל של וורן ג'י היה "Regulate".
בשנת 1997 יצא אלבומו השני שנקרא Take A Look Over Your Shoulder. האלבום זכה להצלחה ומכר יותר משני מיליון עותקים בארצות הברית.
בשנת 1998 הופיעו וורן ג'י והזמרת הנורווגית סיסל יחד בדואט שהתבסס על הקטע "מחולות פוליבצים" מתוך האופרה "הנסיך איגור" והפך ללהיט באירופה. ג'י ביצע קטעי ראפ בעוד סיסל ביצעה קטעי מקהלה.
ב-1999 יצא אלבומו השלישי I Want It All. באלבום השתתפו ראפרים בולטים דוגמת מאק 10, סנופ דוג, קורופט ואיב. באותה שנה שיחק בדרמת הפשע "כביש מהיר" לצד דריל האנה.
בשנת 2001 וורן ג'י חתם ביוניברסל רקורדס והוציא את אלבומו הרביעי The Return of the Regulator שאיכזב מאוד ולא הצליח במכירות. באלבום הזה שאפילו עטיפתו הייתה בדיוק כמו באלבום הראשון שלו, וורן ג'י ניסה לשחזר את אלבום הבכורה שלו משנת 1994 ללא הצלחה.
סוזן בלייקלי
סוזן בלייקלי (באנגלית: Susan Blakely; נולדה ב-7 בספטמבר 1948) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה בסדרת דרמה לשנת 1976 על משחקה במיני סדרה "איש עשיר, איש עני" בסרט "סיפורה של אן ג'יליאן".
ביוגרפיה
בלייקלי נולדה בעיר פרנקפורט שבגרמניה למרי לואיז, מורה לאומנות ולקולונל לארי בלייקלי ששירת כקצין מבצעי אמריקאי בגרמניה. היא גדלה באל פאסו והחלה את דרכה כדוגמנית ב"סוכנות הדוגמנות פורד". בלייקלי למדה במשך שנה אחת "באוניברסיטת טקסס", היא למדה משחק בבית הספר אולפן השחקנים.
קריירת משחק
בלייקלי הגיעה להוליווד בתחילת שנות ה-70 כאחת הדוגמניות הבולטות והמצליחות ביותר בארצות הברית. החלה את דרכה כשחקנית בסרט האסונות המצליח "המגדל הלוהט" בתפקיד פאטי דאנקן ג'ונס ולצידו של סילבסטר סטאלון בתחילת דרכו בדרמות "שליטי הרחוב" ו"קאפון".
בלייקלי זכתה לביקורות מהללות ולפרסום בשנת 1976 בזכות משחקה במיני סדרת הדרמה "איש עשיר, איש עני" בתור ג'ולי פרסקוט, אשתו של היזם העסקי העשיר רודי ג'ורדס (פיטר שטראוס). בלייקלי זכתה על הופעתה בתפקיד ג'ולי פרסקוט בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה והועמדה פעמיים לפרס אמי. ב-1979 שיחקה בלייקלי בסרט האסונות "שדה תעופה 79" בתפקיד הכתבת מגי וולאן.
בשנת 1981 גילמה בלייקלי את אווה בראון זוגתו של אדולף היטלר (אנתוני הופקינס) בדרמה הביוגרפית של רשת CBS "הבונקר". בלייקלי הועמדה בשנית לפרס גלובוס הזהב בשנת 1984 על תפקידה הביוגרפי בתור השחקנית והמגישה פרנסס פרמר בדרמה " Will There Really Be a Morning?". ב-1987 הופיעה בלייקלי בסרטו של מנחם גולן "מעבר לשיא" בתפקיד כריסטינה אשתו של נהג המשאית לינקולן הוק (סילבסטר סטאלון).
ב-1990 שיחקה בהפקת טלוויזיה מצליחה נוספת, "התקרית" לצידו של וולטר מתאו.
חיים אישיים
בלייקלי נשואה למפיק הקולנוע סטיב ג'פה.
אנדרה מרטינש
אנדרה רנאטו סוארש מרטינש (בפורטוגזית: André Renato Soares Martins; נולד ב-21 בינואר 1990 בסנטה מריה דה פיירה שבפורטוגל) הוא כדורגלן המשחק בהפועל באר שבע
ספורטינג ליסבון
לאחר שגדל במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון, הושאל מרטינש יחד עם שישה שחקנים נוספים לריאל מסאמה מהליגה הפורטוגלית השלישית. לקראת עונת, מאמן ספורטינג ליסבון הנכנס פאולו סרז'יו זימן אותו בחזרה לאימוני קדם העונה, ובחודש אוגוסט 2010 הוא הושאל למשך עונה לבלננסש מהליגה הפורטוגלית השנייה.
במהלך עונת ישב מרטינש לעיתים על ספסל ספורטינג ליסבון, בעיקר בשל פציעות של חבריו לקבוצה. ב-20 באוקטובר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2-0 על ספורטינג וסלוי במסגרת שלב הבתים של עונת 2011/2012 בליגה האירופית.
בעונת, בה סיימה ספורטינג ליסבון כסגנית אלופת פורטוגל, הבקיע מרטינש שלושה שערים ב-29 הופעות – הראשון מביניהם ב-15 בספטמבר 2013, בניצחון 2-0 על אולהאננסה. לאחר מינויו של ז'ורז'ה ז'זוש למאמן הקבוצה, התבקש מרטינש למצוא קבוצה חדשה, וב-30 ביוני 2016 עזב את המועדון.
אולימפיאקוס
ב-8 באוגוסט 2016 חתם מרטינש כשחקן חופשי באולימפיאקוס, אלופת ליגת העל היוונית שש פעמים ברציפות. בעונתו הראשונה הוא ערך 24 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וזכה עם המועדון באליפות השביעית ברציפות.
בעונת ערך מרטינש תשע הופעות ליגה בלבד, בהן לא הבקיע שער.
לגיה ורשה
ב-6 בספטמבר 2018 חתם מרטינש על חוזה לעונה אחת בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית, עם אפשרות להארכת החוזה. הוא זכה עם המועדון בשתי אליפויות פולין רצופות. בסך הכל שיחק במועדון במשך שלוש עונות וחצי, בהן ערך 94 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
הפועל באר שבע
ב-13 בינואר 2022 חתם מרטינש על חוזה לעונה וחצי בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית.
קריירה בינלאומית
ב-10 ביוני 2013 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 1-0 על נבחרת קרואטיה במשחק ידידות.
בערות
סיבות הבערות יכולות להיות מצוקה כלכלית או חברתית אך לעיתים גם העדפה מודעת של הבערות על-פני הידע, מסיבות אידאולוגיות או דתיות.
אנאלפביתיות
חלק ניכר מהידע האנושי, בפרט בתקופה שקדמה ליצירת התקשורת האלקטרונית לסוגיה, מועבר בכתב, ולכן אנאלפביתיות - אי ידיעת קרוא וכתוב (היעדר אוריינות) נחשבת לצורת הבערות הקיצונית ביותר. האו"ם מגדיר בערות כחוסר היכולת לקרוא ולכתוב משפט פשוט בכל שפה. יחד עם זאת הסטנדרטים עבור בערות משתנים מחברה לחברה. יש המוציאים מקבוצת האנלאפבתים אנשים בעלי כישורים אחרים, כגון כישורי מחשב בסיסיים או חשבון ברמה בסיסית, מכיוון שיש אנשים רבים שאינם יכולים לקרוא מילים אך יכולים לקרוא מספרים, ואפילו יכולים ללמוד להשתמש במחשב ברמה מוגבלת אף שאינם יכולים לקרוא טקסט. הגדרות חדשות אלה, וההכללה של שמע ותמונות ואלמנטים גרפיים אחרים לתקשורת דיגיטלית, מעלים את האפשרות שיש לשנות את מושג הבערות באופן משמעותי.
תופעת האנאלפביתיות נפוצה יותר בארצות העולם השלישי מאשר בארצות מפותחות. רבים מודאגים בעניין תופעת האנאלפביתיות באוכלוסיית העולם, למרות העובדה ששיעורי האנאלפביתיות ירדו באופן קבוע בעשורים האחרונים, במיוחד בעולם השלישי. בין מדינות העולם השלישי נצפו הירידות המשמעותיות ביותר ברמת האנאלפביתיות בסין, בווייטנאם, בהודו, בקובה ובדרום אפריקה.
נתוני שנת 1998 מראים כי 16% מאוכלוסיית העולם, לפי הגדרת האו"ם, סובלת מאנאלפביתיות. בארצות הברית לבדה, כ־5% מהאוכלוסייה אנאלפביתית לפי הגדרת ממשלת ארצות הברית, לפי מפקד 1990. 7 מיליון מאזרחי בריטניה הם אנאלפביתים לפי הנתונים של הממשלה. במדינות ערביות, למעלה מ־25% מהגברים וכ־50% מהנשים היו אנאלפביתים בשנת 2000.
לפי אתר UNSD של האו"ם שיעור האנאלפביתיות במדינת ישראל עומד על 2.7% בקרב הגברים (מקום 31 מתוך 133 מדינות) ו-6.6% בקרב הנשים (מקום 40 מתוך 133 מדינות), כאשר המספר הגבוה אצל נשים מיוחס בדרך-כלל לאוכלוסיית הנשים הערביות.
הבערות בעיני היהדות
היהדות מתנגדת נחרצות לבערות. "אין בור ירא חטא" - אמר הלל (מסכת אבות ב' ה'). וכוונתו שאדם ללא ידע מועד לחטוא, כי הוא אינו יכול ללמוד מה לעשות. ביהדות קיימות מצוות המונעות בערות בכך שהן מחייבות את האדם ללמוד קרוא וכתוב: כל יהודי מצוּוה ללמוד תורה (דבר שנעשה בקריאה בפה בדווקא כמו שכתוב "לא ימוש ספר התורה הזה מפיך"). כמו כן, קרוא וכתוב הם מהדברים שעל האב ללמד את בנו על פי ההלכה.
בערות אידאולוגית
הצגה קיצונית של בערות כאידאולוגיה מוצגת בספרו של ג'ורג' אורוול, 1984, שבה הבערות היא אחת משלושת עקרונות ה"סוצאנג", שהוא התורה השלטת, וסיסמתה: "בערות היא כוח". הצגה נוספת לתופעה זו הוא בשמה האנגלי של הבערות – Ignorance, שבא מהמילה התעלמות. דהיינו מהבחינה הלשונית-אנגלית, בערות אינה חוסר מקרי בידע או חוסר הזדמנות ללמוד אלא התעלמות מכוונת מידע וחוסר רצון לדעת.
כשם שיש אנשים שבאופן מכוון אינם לומדים, ישנן גם חברות שחוסמות דרכי לימוד מעצמן או מחלק מחבריהן. ישנן חברות רבות שבהן ההשכלה לגברים קדמה בשנים רבות להשכלתן של הנשים. ישנן חברות שחוסמות את קשר האינטרנט של חבריהן או מונעות מחבריהן ספרים שנכתבו על ידי מי שדעותיו אינן מקובלות וכיוצא בזה. התופעה חמורה במיוחד במדינות טוטליטריות ובכתות, שם השלטון שואף להיות ספק המידע היחיד של האוכלוסייה. חברים בחברות כאלה עשויים להיענש על עצם ההקשבה לאדם חיצוני.
השריר העגול הקטן
השריר העגול הקטן (TA: Musculus teres minor) הוא אחד מהשרירים מסובבי הכתף. השריר ממוקם בחלקה האחורי התחתון של עצם השכם ומחובר בינה לבין עצם הזרוע. בהפעלתו מסובב השריר את הזרוע לכיוון חיצוני וכאחד ממסובבי הכתף, שומר השריר על יציבות מפרק הזרוע.
תיאור
תחילתו של השריר העגול הקטן בחלק העליון של הגבול הצידי (בית השחי) של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלקה התחתון של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.
לעיתים משולבים סיבי השריר העגול הקטן בסיבי השריר המך קוצי.
עצבוב
השריר העגול הקטן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב השחי (Nervus axillaris).
דוד דודסון
דוד דודסון (נולד ב-14 בספטמבר 1945) הוא מהנדס מכונות, שמתמחה בבטיחות ועיתונאי ספורט ישראלי.
קורות חייו
נולד בבוקרשט שברומניה. ב-1968 סיים את הפקולטה לציוד בניין שבמכון לבניין "בוקרשט" וקיבל את התואר מהנדס מכונות (שקול בישראל כנגד תואר שני). עד לעלייתו לישראל בגיל 27 עבד כמהנדס מתכנן במכון לתכנון מטלורגי Ipromet שבבוקרשט.
בישראל עבד כמהנדס בתחום הבטיחות בעבודה במינהל הבטיחות והבריאות התעסוקתית במשרד הכלכלה משך 35 שנים ועבר השתלמות מקצועית בצרפת. ב-1998 סיים בהצטיינות קורס לניהול בכיר שאורגן על ידי נציבות שירות המדינה.
החל מ-1983 מפרסם בקביעות מאמרים מקצועיים, מרביתם בביטאון "בטיחות" של המוסד לבטיחות ולגיהות ופרסם שני ספרים בתחום הבטיחות בעבודה. כמו כן, מרצה במכללות שונות בבטיחות בעבודה, כולל בוועידות ארציות לבטיחות בעבודה.
כנער התאמן בבוקרשט בטניס שולחן בהדרכתה של אנג'ליקה רוזיאנו. ב-1978 הוסמך כמאמן טניס שולחן מטעם מכון וינגייט. ב-1980 סיים את הקורס הראשון לעיתונאי ספורט שאורגן על יד מכון וינגייט ומשרד החינוך בהובלת ישעיהו פורת ומשה לרר ממעריב. מיד לאחר מכן החל לפרסם במעריב כתבות על ליגת העל בכדורגל (אז נקראה הליגה הלאומית בכדורגל) וטניס שולחן. בהמשך החל לפרסם גם באתר העיתון nrg עד שב-2014 נפסקה הבעלות המשותפת בין העיתון לאתר, ומאז ממשיך לפרסם באתר. בין היתר פרסם כתבות על ספורטאי-על יהודיים בשואה והיה בעל טור "השבוע לפני" באתר nrg.
ב-2008 התקבל כחבר במועדון Swaythling Club international) SCI). סיקר שבע אליפויות עולם וארבע אליפויות אירופה בטניס שולחן.
אב לבן אחד.
אלקטרוקרדיוגרם
אלקטרוקרדיוגרם (באנגלית: Electrocardiogram, בעברית: רִשמת לב חשמלית (רֶלַ"ח), ובראשי תיבות: אק"ג) הוא פלט הרישום של הפעילות החשמלית של הלב, כפי שזה מתבצע על ידי מכשיר הקרדיוגרף. המתח החשמלי הנוצר על ידי מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב נמדד מפני העור בנקודות שונות באמצעות אלקטרודות, והוא נרשם על סרט נייר, או על צג מחשב, לאורך זמן. בדיקת הפעילות החשמלית של הלב היא בדיקה לא-פולשנית נפוצה בבתי חולים ובמרפאות. תוצאותיה יכולות לספק מידע על המצב הפיזיולוגי של הלב, במנוחה או במאמץ, וכן לרמז על פתולוגיות הקשורות בלב, כגון אוטם שריר הלב והפרעות קצב.
היסטוריה
פריצת דרך ברישום הפעילות החשמלית של הלב הגיעה כאשר וילם איינטהובן, שפעל בליידן, הולנד, השתמש בגלוונומטר מיתר שהמציא בשנת 1901. מכשיר זה היה רגיש הרבה יותר מהאלקטרומטר שבו השתמש וולר ומהגלוונומטר שהומצא בנפרד בשנת 1897 על ידי המהנדס הצרפתי קלמן אדה. איינטהובן לא השתמש באלקטרודות המודבקות על גוף הנבדק, אלא הטביל את גפיהם של נבדקיו במכלים עם תמיסות מלח שמהן נרשם האק"ג. איינטהובן נתן את השמות לגלים השונים שראה בתרשים ותיאר את המאפיינים האלקטרוקרדיוגרפיים של מספר מחלות לב וכלי דם. בשנת 1924 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תגליתו.
עקרונות היסוד של האק"ג מימיו של איינטהובן עדיין נמצאים בשימוש, אף שהתקדמות רבה בתחום נרשמה מאז. המכשור המסורבל שהיה בשימוש באותם ימים הוחלף אט אט במכשירים אלקטרוניים פשוטים יותר, ואף ממוחשבים.
כיום ניתן אפילו לבצע בדיקת לב חשמלית (EKG) גם באמצעות שעון חכם כמו למשל ב-Apple Watch series 7 וב-Glaxay Watch 4. אומנם הבדיקה לא מדויקת כמו מכשיר אק"ג רפואי אך בדיקה כזו הצליחה להציל חיי אדם מספר פעמים.
אופן פעולה
מכשיר האלקטרוקרדיוגרף מודד את השינויים החשמליים הזעירים החלים על פני העור בעקבות הפעילות החשמלית של הלב עם כל פעימה. כאשר תאי הלב במנוחה, מתקיים על פני הממברנה שלהם מתח מנוחה שלילי. כניסת זרם קטיונים של נתרן ואשלגן לתוך התאים משרה דפולריזציה, קרי מקטינה את שליליות המתח על פני הממברנה, ובכך מפעילה את מנגנון ההתכווצות של שריר הלב. התקדמות חזית גל הדפולריזציה בלב יוצרת דיפול הנרשם על ידי המכשיר. למעשה, נוצרים בלב דיפולים בכיוונים שונים, אולם המכשיר רושם את הדיפול השקול המתקבל.
באופן פיזיולוגי, הדפולריזציה מתחילה מקשר הגת והפרוזדור, שהוא הקוצב הראשי של הלב וממנו מתפשט האות ליתר חלקי הלב. מקשר הגת והפרוזדור הדפולריזציה מתפשטת אל העליות, ולאחר מכן, דרך קשר הפרוזדור והחדר וצרור היס אל החדרים. התפשטות הדפולריזציה אל החדרים מורכבת משלושה שלבים: האחד, הפעלת המחיצה הבין-חדרית, שהדיפול השקול שלה הוא ימינה וקדימה; השני, ההתפשטות מפנים הלב (אנדוקרד) לעילית הלב (אפיקרד), שהדיפול השקול שלה הוא שמאלה מטה ואחורה; והשלישי, הפעלת בסיס החדרים, שהדיפול השקול שלה אחורה ומעלה. לאחר הדפולריזציה בא שלב הרפולריזציה, מפנים הלב אל עילית הלב, כאשר זו של העליות נבלעת תחת הדפולריזציה של החדרים.
אלקטרודות וחיבורים
באק"ג סטנדרטי בן 12 לידיים, מונחות עשר אלקטרודות (חיבורים) על גפיו של המטופל ועל פני החזה. הערך הכולל של הפוטנציאל החשמלי של הלב נמדד לאחר מכן מ-12 זוויות שונות ("לידים") ונרשם על פני פרק זמן (בדרך כלל עשר שניות). בדרך זו, הערך והכיוון הכוללים של הדפולריזציה החשמלית של הלב נקלטים בכל רגע לאורך מחזור הלב.
חיבורי הגפיים
אל גוף הנבדק מחברים ארבע אלקטרודות: בזרוע שמאל, בזרוע ימין, ברגל שמאל וברגל ימין, היוצרות משולש במישור החזיתי של הגוף, משולש איינטהובן, שצלעותיו ותיכוניו מגדירים את כיווני חיבורי הגפיים. בעבר הונחו האלקטרודות על כתף שמאל, כתף ימין ועצם החיק (בהתאמה). החיבורים לאורך צלעות המשולש הם חיבורים דו-קוטביים שלהם הדק חיובי והדק שלילי, בעוד החיבורים לאורך תיכוניו הם חד-קוטביים ונקודת הייחוס שלהם היא נקודת וילסון שנמצאת במרכז משולש איינטהובן. מייצגת את פוטנציאל הגוף הממוצע. האלקטרודה על רגל ימין משמת להארקה בלבד.