cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נחליאלי לבן
שימור
על אף שאוכלוסייתו מצטמצמת באירופה, הוא אינו מוגדר כמין בסכנת הכחדה. הנחליאלי נפגע משינוי, הרס וזיהום מקומות המחיה הלחים. בעבר, הנחליאלי נפגע גם משימוש נרחב בחומרים רעילים בחקלאות, אם כי בתחילת המאה ה-21 השפעת גורם זה הצטמצמה. הערכת טווח התפוצה (37,800,000 קמ"ר, תחום הקינון, 101,000,000 קמ"ר תחום תפוצה כולל) גדולה, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה מוערך גם כן במספרים גדולים מאוד (135,000,000-221,000,000 פרטים), ולכן המין לא עומד בקריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה העולמית יציבה, ולכן היא אינה בירידה תלולה דיה בכדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. כתוצאה מכך, הנחליאלי הלבן מסווג כמין ללא חשש. גודל האוכלוסייה המקננת באירופה הוערך בשנת 2013 בכ-16.9-27.6 מיליון זוגות. הנחליאלי הלבן מוגן על ידי, ככל בני משפחתו. בבריטניה, הנחליאלי מוגדר כמין ברשימה הירוקה, כלומר במצב שימור ללא חשש, עם אוכלוסייה מקננת של 470,000 זוגות. נוסף על כך, הנחליאלי מוגן על ידי חוק חיות הבר והכפר (1981), וציד, החזקה ללא אישור, הפרעה לקינון, סחר, הרס קינים וביצים או איסופם אינם חוקיים ויש עליהם עונש מאסר.
בישראל
הנחליאלי הלבן מקנן נדיר בגליל ובגולן, חורף וחולף שכיח בכל חלקי הארץ. מעריכים כי 15–25 זוגות דוגרים בישראל בשנה, רובם באצבע הגליל, בגולן, בצפון הכנרת ובגליל המערבי. בישראל, האוכלוסייה המקננת של הנחליאלי הלבן מצויות במצב השימור פגיע בשל גודלה המזערי, המוערך בפחות מ־50 פרטים בוגרים, יחד עם היותה אוכלוסייה שולית בקצה גבול התפוצה העולמית של המין. בעבר (2002) הוגדר הנחליאלי הלבן כמין במצב שימור קרוב לסיכון. ההחמרה במעמד המין נובעת מירידה בגודל האוכלוסייה ובתחום תפוצת הקינון, וגם הבדלים בשיטות ההערכה. הגורמים המאיימים על הישרדותו בארץ הם שינוי, הרס וזיהום מקומות המחיה הלחים, וייתכן שגם שימוש נרחב בקוטלי חרקים. נכון לעשור השני של המאה ה-21, לא בוצעו פעולות שימור בישראל הממוקדות במין זה. עם זאת, הוא מוגן מתוקף החוק להגנת חיית הבר (1955).
אבולוציה של הנחליאלי הלבן
הסוג נחליאלי התפתח לפני כארבעה מיליון שנים, ככל הנראה במזרח אירואסיה. המינים האפריקאיים והאירואסייתיים התפצלו לפני כ-3 מיליון שנים. הקלייד המכיל את הנחליאלי הלבן והנחליאלי לבן-הגבה התפצל לפני מיליון ו-700 אלף שנים מהקלייד המכיל את הנחליאלי הצהוב והנחליאלי הזנבתן.  הנחליאלי הלבן התפצל מקרובו, נחליאלי עקוד, לפני פחות מ-500 אלף שנים. לי וחב'. (2015) הראו כי תת-המינים מתחלקים לארבעה קליידים: צפון אירואסיה (קלייד N), דרום-מערב אסיה והאיים הבריטיים (קלייד SW), מרכז ומזרח אסיה (קלייד SE) ומרוקו (קלייד M), אשר התפצלו במהלך הפלייסטוקן. המאובנים העתיקים ביותר שהתגלו של הסוג נחליאלי קשורים לאזור הים-תיכוני (הונגריה בתקופת המיוקן המאוחר ובולגריה בשלהי הפליוקן). הפיצול בין הקליידים N ו-SE+SW התרחש לפני כ-400 אלף שנה, ככל הנראה באיראן של ימינו, והפיצול בין SW ו-SE התרחש לפני 220 אלף שנה. נחליאלים לבנים מקלייד N התיישבו במזרח האזור הפלארקטי לפני כ-220 אלף שנה. לאחר תום עידן הקרח, אוכלוסיית הנחליאלי הלבן גדלה והתפשטה, והחלו הכלאות אינטרוגרסיביות מאוחרות יחסית בקצה תחום התפוצה. ההתפשטות של קלייד N, לאחר הצטמצמות האוכלוסייה בעידן הקרח, התרחשה לפני 28 אלף שנה. תפוצת הקלייד SE התרחבה לפני כ-134 אלף שנה, לפני עידן הקרח האחרון, והתפשטות תפוצת הקלייד SW הייתה המאוחרת מביניהם, והתרחשה לפני כ-19 אלף שנים, לאחר שחי באיראן במהלך עידן הקרח האחרון.
מאובנים
ידועים מספר מאובנים של נחליאלי לבן מתקופת הרביעון:
הנחליאלי הלבן והאדם
הנחליאלי חי לעיתים קרובות בקרבת האדם. לא נדיר לראות אותו מנקר פירורים מדלתות או הולך על גגות בחיפוש אחר חרקים, או מתאסף בקבוצות בלילות החורף הקרים על יד בתי מגור בכדי להתחמם. כרוב אוכלי החרקים, הנחליאלי ניזון מחרקים מזיקים ובכך מועיל למטעים ולחקלאות. במספר ערים, בהן דבלין, להקות גדולות מתאספות בחורף כדי ללון. הנחליאלים ניצודים לעיתים כספורט ולעיתים קרובות לאחר מכן מוכנסים לאוספים. הם גם נשמרים כחיות מחמד ונאכלים כמזון.
הנחליאלי הלבן נבחר לציפור השנה של רוסיה על ידי בשנת 2011.
הנחליאלי הלבן בתרבות
הנחליאלי הלבן ידוע בישראל כמבשר על בוא הסתיו והחורף, ותפקיד הנחליאלי כמבשר החורף מוזכר במספר שירים ישראליים. כך, לדוגמה, בשיר "נחליאלי" מאת סמדר שיר ומשה דץ הוא מוזכר כסימן לתחילת הגשמים. שיר נוסף, בו נזכר הנחליאלי כמבשר הסתיו, הוא "נחליאלי", שנכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי מתי כספי. משמאל מובא השיר "נחליאלי קטן". לא ידוע מקור השיר, אם כי ייתכן והוא מבוסס על העפרוני (Lerchengesang), שמחבר המילים שלו לא ידוע, והוא שיר למקהלה מעורבת אופוס 48 מס' 4 מאת פליקס מנדלסון.
הנחליאלי הלבן הוא הציפור הלאומית בלטביה; בוועידה ה-12 של המועצה הבינלאומית לשימור הציפורים שנערכה בטוקיו שביפן ב-1960, נקראו מדינות העולם לבחור ציפור לאומית משלהן, לשם חיזוק ערכי הגנה על הטבע וההגנה על הציפורים במדינותיהם. לקריאה זו נענו בעיקר מדינות מאירופה. לטביה, שהייתה אז עדיין רפובליקה סובייטית, בחרה בנחליאלי הלבן כציפור הלאומית שלה ב-1965. לאחר שלטביה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות ב-1991, הפך הנחליאלי לציפור הלאומית של לטביה החופשית. בין הנימוקים לבחירתו כציפור הלאומית הלטבית נמנו עובדת היותו מוזכר בלמעלה מ-230 שירי עם לטביים. דוגמה לשיר לטבי על הנחליאלי הוא "" שנכתב על ידי והולחן על ידי ריימונד פאולס, וזכה במקום הראשון ב- בשנת 1982. בשל היותו ציפור לאומית, הוא מופיע על סמלה של החברה הלטבית לאורניתולוגיה. העוגה הלטבית Cielaviņa קרויה על שם הנחליאלי; שמה הוא המילה בלטבית לנחליאלי עם סיומת הקטנה. עוגת שוקולד ואגוזים זו נאפית על ידי חברת "Staburadze" מאז 1984, אז נקראה החברה "17. jūnijs" (תרגום מילולי: 17 ביוני). שם העוגה רשום כסימן מסחרי של חברה זו. בשנת 1964 יצא לאקרנים הסרט הסובייטי "".
הנחליאלי הלבן נמצא במרכז מיתוס הבריאה של האיינו: תחילה הייתה תערבות של בוץ ומים ללא חיים. ואז האל הבורא, שחי בגן העדן שבשמיים, שלח נחליאלי כדי ליצור את היבשה. הציפור הקטנה פרפרה על פני המים, התיזה מים הצידה, ויצר מספר חלקי אדמה, הם האיים עליהם בני האיינו חיו. במיתולוגיה של האיינו, הנחליאלי תפקד כמקביל של ארוס, וידוע גם בכינוי "ציפור התשוקה". הוא נודע גם כמביא מזל טוב. באירלנד, הנחליאלי נודע כסימן למזל רע בשל תנועות הזנב התכופות שלו, ונחשב למשרת השטן, כאשר הוא הואשם כנושא את דם השטן על זנבו. האירים האמינו כי כדי ללכוד את הנחליאלי יש לשפוך מלח על זנבו. הנחליאלי נזכר בפתגם הפולני, מילולית: "כל נחליאלי משבח את זנבו", שמשמעותו היא כי אנשים נוטים להתפאר ולקחת קרדיט לעצמם, לעיתים קרובות ללא בסיס.
בניה ברבי
בְּנָיָה בָּרַבִּי (נולד ב-4 באפריל 1989) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
ברבי נולד וגדל בטבריה. אביו, מרצה לפיזיקה ואמו, מורה למתמטיקה ומחנכת בתיכון. ברבי הוא בן זקונים, מבין ארבעה ילדים. בילדותו למד חינוך מוזיקלי, וניגן בכלים שונים: סקסופון, גיטרה ואורגן בקונסרבטוריון העירוני בטבריה. בנוסף ברבי ניגן ושר בלהקת העיר ובטקסי בית הספר. למד בבית ספר היסודי יד ששון לביא ובתיכון למד בישיבה התיכונית בחיספין. שירת בצה"ל כקצין ביחידת המעברים של המשטרה הצבאית.
לאחר שחרורו, למד בבית הספר למוסיקה "רימון" שברמת השרון.
קריירה מוזיקלית
במסגרת הלימודים בבית ספר רימון השתתף בפרויקטים מיוחדים, בין היתר: "האני האחר" – שיתוף פעולה בין מוזיקאים למתמודדים עם אתגרים, תחרות "שירימון" שבמסגרתה נבחר ברבי לחביב הקהל ונכלל בשיר השבועי במצעד של תחנת הרדיו רשת ג' במסגרת התחרות.
ברבי השתתף בפרויקט "עולים לאוויר", שיתוף פעולה בין חברת אל על לתחנת גלי צה"ל. במסגרת שיתוף הפעולה עלו לאוויר ערוצים זמינים לטסים במערכת הבידור בטיסות אל על. בפרויקט השתתפו יואב קוטנר ואנסמבל רימון בניהול מוזיקלי של רעות יהודאי. במסגרת הפרויקט ביצע ברבי עיבודים ודואטים עם אמנים שונים: אהוד בנאי, דודו טסה, עמיר בניון, עידן רייכל, לאה שבת ועוד.
בשנת 2015 יצא אלבום הבכורה שלו, "חלקים מהניגון", שהושק בפסטיבל הפסנתר. לפני צאת האלבום הוציא ברבי את הסינגלים "אמונה", "מהכפר אל העיר" ו"מיתרי הלב".
בשנת 2016 השתתף ברבי בעונה הרביעית של התוכנית "The Voice ישראל". החונך שלו היה אברהם טל. ברבי הודח בשלב ההופעות החיות בתוכנית.
ב-11 ביולי 2017 התארח בסינגל "אל תשאלי" של המוזיקאי גיל ויין. ב-12 במרץ 2018 הוציא את הסינגל "מישהו איתי כאן". שירים אלו זכו הגיעו למקום ה-11 וה-14 בהתאמה במצעד השנתי של גלגלצ ואתר ynet.
ב-7 באוקטובר 2018 הוציא ברבי את השיר "תפסת לי מקום". השיר שהה במקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ במשך שבעה שבועות רצופים.
ב-11 באפריל 2019 הוציא את הדואט "ממה את מפחדת" עם אייל גולן. במאי של אותה השנה השתתף בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, ביום העצמאות ה-71 למדינת ישראל. עוד באותה השנה הוציא את אלבומו השני, "מישהו איתי כאן", שזכה במעמד פלטינה, על מכירות של 30 אלף עותקים.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל הוציא את הסינגל "קחי את הפחדים". השיר הגיע למקום ה-33 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet לשנת תש"פ. השיר שלו "במקום הכי רחוק" הגיע למקום ה-36 במצעד זה.
ב-7 בדצמבר 2020 הוציא את הסינגל "כמה רקדנו", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-5 במאי 2022, יום העצמאות ה-74 למדינת ישראל, נבחר ברבי להשתתף בטקס הענקת האותות לחיילים המצטיינים במשכן הנשיא.
באוגוסט 2022 הוציא את האלבום "קרן שמש".
בשנת 2023 ברבי שיתף פעולה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד והמפיק המוזיקלי פטריק סבג, כשהוציאו יחדיו כולם גרסת כיסוי לשיר "שינויי מזג האוויר" של שלמה ארצי. ב-1 באוגוסט של אותה השנה הציא את הסינגל "פרפרים". הסינגל הגיע למקום ה-12 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
חיים אישיים
באפריל 2021 נישא לרופאה המתמחה, שיר בלקין. ולהם בן שנולד בנובמבר 2021.
יואב בר-לב
יואב בר-לב (נולד ב-2 בפברואר 1966) הוא שחקן, מחזאי, מדבב ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה
יואב בר-לב נולד וגדל בירושלים, בהיותו בן עשר עבר עם משפחתו לראשון לציון ובסוף שירותו הצבאי עבר לתל אביב, בה הוא מתגורר עד היום. הוא בן למשפחה ממוצא בולגרי, אביו היה גרפיקאי ואמו עבדה בשרטוט ותכנון מפות בסוכנות היהודית. בתיכון היה בחוג דרמה, בצבא שירת בנח"ל, היה מארגן מופעים לקיבוץ כברי ונהג לקרוא מחזות. עם שחרורו מצה"ל הלך יואב בר-לב ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בו למד בשנים 1987–1990. בין חבריו לכיתה היו ניר רון, חנוך רעים ומארק איווניר.
בתום לימודיו בר-לב שיחק במשך עונה בקאמרי, אחר-כך עבר לתיאטרון חיפה לתקופה של שתי עונות ואז שב לקאמרי לעונה. בשלב הבא שיחק במשך שלוש שנים רק במחזות שכתב. החל מנובמבר 1996 ועד היום (מאי 2012) יואב בר-לב משחק בתיאטרון חיפה ובמקביל עורך פרויקטים עצמאיים משלו, משתתף בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה ומדבב. הוא כתב עד היום חמישה מחזות.
יואב בר-לב נשוי לשלומית ארנון – מחזאית, תסריטאית ובמאית ולהם שתי בנות.
תיאטרון
ההצגה הראשונה בה שיחק יואב בר-לב בתום לימודי המשחק הייתה "האבן והשושנים", מאת ובבימויו של מיכאל גורביץ', בתפקיד פילי. ההצגה עלתה בסטודיו ניסן נתיב והמשיכה והציגה ב-1990 בתיאטרון הקאמרי.
הוא שיחק בהצגה "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" (1996) פרי עטו של ברטולט ברכט, בבימויו של סיני פתר. זהו מחזה שהוא משל על עליית הנאצים לשלטון, ארתורו אוי הוא היטלר וגיבולה (בר-לב) הוא גבלס.
בר-לב שיחק בהצגה "גטו" (1998), מאת ובבימויו של יהושע סובול. הוא גילם את דמותו של שרוליק, מנהל התיאטרון שמפעיל את בובת הפיתום. שיחק בהצגה "אב הבית" (2002) מאת הרולד פינטר, בבימויו של אילן תורן. הוא גילם את דמותו של מייק, אחיו הצעיר של אסטון (יוסף אבו ורדה), שמגן על אחיו המבוגר כל חייו. אסטון מכניס לדירתם זקן חסר בית (סלים דאו), ומציע לו לחיות בדירתם ולהפוך לאב הבית, מתוך כוונה לדאוג לו. מייק מסכסך בין אסטון לזקן שמושלך שוב לרחוב.
בר-לב שיחק בהצגה "טיפול בטנגו" (2006) פרי עטו של אוסקר מרטינז, בבימויו של רוברטו פולק. אדריאן (בר-לב) הוא גבר בגיל ארבעים, שחש שהחיים ממשיכים בלעדיו. שיחק בהצגה "המכוער" (2008), פרי עטו של מריוס פון מיינבורג, בבימויו של ארי רמז. בחברה קטנה מחליטים להוציא את המוצר שלהם לכנס מאוד חשוב, אבל במקום לשלוח לכנס את הממציא (נורמן עיסא), שולחים את קרלמן (בר-לב) העוזר יפה התואר שלו, בעוד שאת הממציא אינם שולחים בשל כיעורו. הממציא שמעולם לא היה מודע לכיעורו, מקבל צידוק לדברים מאשתו, שאומרת לו שתמיד סברה כך, אבל התרגלה. הממציא עובר ניתוח חדשני שהופך אותו לגבר המושך ביותר עלי אדמות ועכשיו קרלמן היפה לשעבר הופך להיות מכוער. כל האנשים רוצים להיראות כמו הממציא, כולם עוברים את הניתוח וכל האנשים נראים אותו הדבר.
נכון למאי 2012 משחק בר-לב בשתי הצגות בתיאטרון תמונע, האחת: "מדמואזל ז'ולי" של סטרינדברג. הוא מגלם את דמותו של המשרת ז'אן, שבמהלך לילה סוער בטירה גבירתו ז'ולי (ענת חדיד) משחקת בו, בעוד שהוא מנסה לשחק בה, לעלות במעמד ולעזוב את הטירה. בהצגה משחקת גם עירית נתן-בנדק. ההצגה השנייה היא "זריחה" בבימויו של שלמה פלסנר. הוא מגלם את דמותו של האבא עמוס שביחד עם אשתו (אסתי זקהיים) מסרס את ילדתו שרוצה לצמוח (אדוה בולה).
החל מ-2003 ועד היום משחק יואב בר-לב ביחד עם ערן בן זאב וניר רון במופע "על הבמה", מופע אימפרוביזציה שמציג ברחבי ישראל.
טלוויזיה וקולנוע
בשנים 1990/1 מייד בתום לימודי המשחק, היה בר-לב אחד המנחים של תוכנית הטלוויזיה לבני הנוער "תוססס", אותה עזב לטובת התיאטרון. בשנים 1996–1997 השתתף במערכונים רבים בתוכנית הבידור "הערב עם אלי יצפאן". באותה שנה הפעיל ודיבב את הבובה ששון לצידו של חנוך רעים (שדיבב את הבובה שמחה) בקלטת הילדים "רדיו גן" בכיכובה של יעל בר זוהר, ובשנת 1999 בסדרת הילדים "שמח עד הגג" בכיכובו של דני רובס. ב–2000 השתתף בתוכנית "ספי". ב-2003 שיחק בסרטו של אבי כהן "באמצע סרט". בשנת 2006 השתתף בקלטת הילדים "טולי בלבולי בממלכת המוזיקה" בתפקיד לגאטו ופורטה.
ב-2008 גילם את אליהו לנקין בסדרת הטלוויזיה "אלטלנה".
ב-2010 שיחק בדרמת הטלוויזיה של עדית שקרצי "נחמה". הדרמה מספרת על יומה האחרון של נחמה (רבקה מיכאלי). בר-לב מגלם את דמותו של פסיכולוג שמנהל מוסד פסיכיאטרי, בו מתרחש חלק מהסיפור. ב-2011 הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "רמזור". הוא גילם את דמותו של דוקטור שומרון, רופא שמיילד את טלי דביר (ליאת הר לב). ב-2011 הופיע בתפקיד אורח בדרמה המשטרתית "אחת אפס אפס". בר-לב שיחק את הפסיכולוג המשטרתי. ב-2015 השתתף בתפקיד קטן בסרט "ארץ פצועה".
החל מ-1992 ועד היום יואב בר-לב מדבב סדרות וסרטים מונפשים. ב-1994 דיבב בסדרה "נאדי", ב-1997 דיבב את ביל מארי בסרט "ספייס ג'אם", ב-2002 דיבב את רזון בסרט "משאלתה של אנאבל", ב-2003 דיבב את גובו בסדרה "פנו דרך לנאדי", ב-2005 דיבב את ג'ו המשוגע בסרט "תפוס ת'כריש", ב-2006 דיבב את ורן הצב בסרט "מעבר ליער", ב-2013 דיבב את גרוג בסרט "הקרודים", ב-2016 החל לדבב בסדרה "הדרקון הראשון שלי", ב-2018 דיבב בקודי קא-פאו ואת שרלוק נומס בסרט "עולמם הסודי של גמדי הגינה" וב-2022 דיבב את המלך בסרט "סינדרלה 3: אהבת אמת".
אודות מחזותיו
הצגת נונסנס. מחזה אותו כתב בר-לב עם חנוך רעים. הועלה בפסטיבל עכו 1995, אחר-כך רץ בצוותא ובמועדון התיאטרון חיפה. מחזה שכתב עם חנוך רעים, והוצג בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 1997, בו זכה -לב בפרס המחזאי ורץ במשך שנתיים בתיאטרון אורנה פורת. לאחרונה (2011) הועלה שוב במדיטק. המחזה עוסק בנשיקה הראשונה. יואב בר-לב כתב את המחזה ביחד עם נורמן עיסא. המחזה נכתב במקור בעברית, תורגם לערבית וממנה לארמית סורית על ידי כומר יפואי מהכנסייה הסיריינית ביפו ומוצג בשפה זו. ההצגה הועלתה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2003 בו זכתה בפרס ראשון לבימוי, תפאורה ותאורה (זיו וולושין). כמו כן זכתה ההצגה בצל"ש למחזה ולמשחק. היא רצה בתיאטרון הערבי-עברי, בכיכובם של יואב בר-לב ועלי סלימאן. ההצגה הופיעה עד לשנת 2008 בעשרים פסטיבלים להצגות ילדים ברחבי תבל. היא הציגה בין השאר ביפן, קוריאה, אוזבקיסטן, ספרד, גרמניה, אוסטריה, ואוסטרליה. זהו סיפור דמיוני על שני אחים או חברים שאינם יכולים לחיות זה במחיצת זה, אף לא יכולים להפרד. זהו משל, והנמשל הוא יצחק וישמעאל, אף שהם אינם מוזכרים בהצגה אך היוו השראה למחזה. מחזה שכתב יואב בר-לב ביחד עם עירית קפלן. ההצגה רצה החל מאפריל 2012 במדיטק. ההצגה החלה את דרכה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, בו זכתה בפרס עיצוב התאורה (זיו וולושין) ובצל"שים על המחזה והמשחק. היא מספרת על שלושה ילדים שמחליטים ששכנתם המוזרה היא מכשפה ונכנסים אליה הביתה כדי לבדוק זאת. הילדים עוברים תהליך שגורם להם לראות אחרים ואת עצמם מעבר לסטיגמות המקובלות של גמד, קפטן ומכשפה מסוכנת.
אוניברסיטת קונקורדיה
אוניברסיטת קונקורדיה (באנגלית: Concordia University) היא אוניברסיטה ציבורית במונטריאול שבמדינת קוויבק בקנדה. האוניברסיטה היא אחת משלוש האוניברסיטאות בעיר ששפת ההוראה בהן היא אנגלית. האוניברסיטה מוכרת כאחת האוניברסיטאות המפיקות את המספר הרב ביותר של מנהלים בחברות המדורגות בFortune 500. כמו כן האוניברסיטה מוכרת בזכות בית הספר למנהל עסקים על שם גון מולסון המהווה חלק מהאוניברסיטה, ונחשב לבין הטובים בקנדה.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1974 בעיר מונטריאול, בפרובינציית קוויבק, קנדה. שם האוניברסיטה מגיע מהמוטו של העיר: “Concordia Salus" - "רווחה מהרמוניה" בלטינית . שורשיה ההיסטוריים של האוניברסיטה בני 160 שנה, אבל הקמתה הרשמית קרתה עם איחוד שני הקמפוסים (ג'ורג' ויליאמס במרכז העיר ולויולה במערב העיר) לאוניברסיטה אחת תחת השם "קונקורדיה".
כיום
האוניברסיטה מציעה 433 תוכניות לתואר ראשון בארבע מחלקות ובית ספר לתארים מתקדמים. כיום לומדים בה כ-45,000 סטודנטים. לאוניברסיטה יש את המספר הגבוה ביותר של תושבי קבע מארצות זרות וכ־30% מהסטודנטים מדברים שפה נוספת פרט לאנגלית או צרפתית בבית. מספר הסטודנטים העצמאיים באוניברסיטה הוא הגבוה בפרובינציה.
האוניברסיטה שמה דגש על מיחזור וקיימות והיא אחת מהמתקדמות במחקר בתחומים אלו. האוניברסיטה מחזיקה חממה על גג הבניין הראשי שלה במרכז העיר.
פקולטות ובתי ספר
אוניברסיטת קונקורדיה מורכבת ממספר פקולטות ובתי ספר :
מאולה (נהר)
הנהר מאולה (בספרדית: Río Maule) הוא נהר הזורם במחוז מאולה, הקרוי על שמו, בצ'ילה, ונחשב לאחד מהנהרות החשובים ביותר של מדינה זו. הנהר קשור לתקופות הפרה-היספניות של המדינה, לכיבוש המדינה, לתקופה הקולוניאלית, למלחמות העצמאות, להיסטוריה המודרנית, לחקלאות (, גידולים מסורתיים), לתרבות (ספרות, שירה, פולקלור), דת, כלכלה ופוליטיקה. המאולה היה כנראה אתר הקרב בין האינקה למפוצ'ה בסוף המאה ה-15 שקבע את הנהר כגבולה הדרומי של אימפריית האינקה. גברים ונשים מפורסמים רבים בהיסטוריה של צ'ילה נולדו במחוז מאולה הקרוי על שם הנהר. הנהר גם השאיל את שמו לאחד מאזורי גידול הגפנים של המדינה (המכונה גם אפלאסיון), עמק מאולה (Valle del Maule), תת-אזור של העמק המרכזי של צ'ילה.
החלק העליון
אורכו של הנהר 240 קילומטרים ואגן הניקוז שלו משתרע על פני כ-20,295 קמ"ר. שלושים אחוז מהאגן נמצאים ברכס הרי האנדים. מוצא הנהר באגם לגונה דל מאולה בפרובינציה טלקה, בגובה של 2,165 מטרים בסביבת הגבול עם ארגנטינה. מאותה נקודה הנהר זורם מערבה ועד מהרה מצטרף אליו בגדה השמאלית אחד מיובליו העיקריים, הנהר, שמוצאו בלגונה דיאל (Laguna Dial), בפרובינציה לינארס. בהמשך, ועדיין בחלקו העליון, מצטרפים למאולה, הפעם בגדה הימנית הנהרות קולורדו (Colorado), קלארו (Claro), פואלצ'ה (Puelche) וסיפרסס (Cipreses).
החלק האמצעי
לפני שהוא מגיע לעמק המרכזי של צ'ילה, המאולה נסכר על ידי סכר קולבון (Colbún) היוצר את אגם קולבון שמזין את תחנת הכוח ההידרואלקטרית באותו השם.
בהמשך, מצטרפים למאולה גם הקלארו (עוד נהר בשם קלארו) וה. האחרון זורם מדרום ומקבל את מימיהם של כמה יובלים: הפוטגאן (Putagán), מערכת אצ'יבואנו - אנקואה (Achibueno - Ancoa), הפרקילאוקן (Perquilauquén), הפוראפל (Purapel) והקאוקנס (Cauquenes).
החלק התחתון
בחלקו התחתון, הנהר מקבל את מימיו של רק יובל צנוע אחד, אסטרו דה לוס פוארקוס (Estero de los Puercos), ולאחר שהמאולה זורם במשך קרוב ל-250 קילומטרים, הוא נשפך לאוקיינוס השקט, צפונית לעיר.
אקולוגיה
באגן נהר המאולה יש מספר מינים משמעותיים של בעלי חיים וצמחייה. מבחינה היסטורית דקל היין הצ'יליאני (Jubaea chilensis), גדל באגן הנהר מאולה. אולם עקב התרחבות האוכלוסייה האנושית באזור זה, לעץ זה המוגדר בסכנת הכחדה יש תחום מוגבל יותר שעדיין כולל חלק מהחלק הצפוני של מחוז מאולה.
שיטוח העקומה
שיטוח העקומה (באנגלית: Flattening the curve) היא אסטרטגיה של בריאות הציבור להאטת התפשטות נגיף ה-SARS-CoV-2 במהלך מגפת הקורונה. העקומה שיש לשטח היא היא עקומת המגפה, ייצוג חזותי של מספר האנשים הנדבקים הזקוקים לטיפול רפואי לאורך זמן. במהלך מגפה, מערכת בריאות עלולה להתמוטט כאשר מספר האנשים הנדבקים עולה על רמת היכולת של מערכת הבריאות בטיפול בהם. שיטוח העקומה פירושו להאט את התפשטות המגפה כך שמספר האנשים הזקוקים לטיפול בכל פעם יופחת ומערכת הבריאות לא תחרוג מהקיבולת שלה. שיטוח העקומה מסתמך על טכניקות הפחתה כגון ריחוק חברתי.
אמצעי משלים הוא הגדלת קיבולת שירותי הבריאות, "העלאת הקו" (Raising the line). כפי שמתואר במאמר ב-The Nation, "מניעת עומס במערכת בריאות מחייבת חברה לעשות שני דברים: 'לשטח את העקומה' – כלומר, להאט את קצב ההדבקה כך שאין יותר מדי מקרים שזקוקים לאשפוז בבת אחת – ו'העלאת הקו' – כלומר, להגביר את יכולתה של מערכת החולים לטפל בכמות גדולה יותר של חולים." נכון לאפריל 2020 ולגבי מגפת COVID-19, שני צעדי המפתח הם הגדלת מספר המיטות והמאווררים הזמינים לטיפול נמרץ, המצויים במחסור מערכתי.
רקע
אזהרות בנוגע לסיכון של מגפות הושמעו שוב ושוב לאורך שנות ה-2000 ושנות ה-2010 על ידי ארגונים בינלאומיים גדולים ובהם ארגון הבריאות העולמי (WHO) והבנק העולמי, במיוחד לאחר התפרצות הסארס ב-2002–2004. ממשלות, כולל בארצות הברית ובצרפת, גם לפני מגפת השפעת ב-2009, ובמהלך העשור שלאחר המגפה, חיזקו את יכולות הבריאות שלהן ואז החלישו אותן. בזמן מגפת הקורונה, מערכות הבריאות במדינות רבות תפקדו בסמוך ליכולותיהן המרביות.
במצב כזה, כשמגפה חדשה וגדולה מגיחה, חלק מהחולים הנגועים והסימפטומטיים יוצרים עלייה בביקוש לשירותי בריאות שנחזתה רק סטטיסטית, מבלי לדעת מראש את תאריך תחילת המגפה וגם לא את רמת הזיהומיות והקטלניות. אם הביקוש עולה על קו היכולת בעקומת ההדבקות ליום, מוסדות הבריאות הקיימים אינם יכולים לטפל בחולים בצורה מלאה, וכתוצאה מכך שיעורי התמותה גבוהים יותר מאשר אם היו נערכים להכנות.
מחקר בעל השפעה בבריטניה הראה שתגובה מוחלטת ל-COVID-19 בבריטניה יכולה הייתה לדרוש עד פי 46 ממספר המיטות הזמינות לטיפול נמרץ. האתגר לניהול בריאות הציבור הוא לשמור על גל המגפה של חולים נכנסים הזקוקים למשאבי בריאות חומריים (ציוד רפואי) ואנושיים (צוותים רפואיים) בכמות מספקת הנחשבת מוצדקת מבחינה רפואית.
שיטוח העקומה
התערבויות שאינן תרופות, כמו שטיפת ידיים, ריחוק חברתי, בידוד וחיטוי מפחיתות את כמות הזיהומים היומיומיים, ולכן משטחות את עקומת המגפה. עקומה שטוחה בהצלחה מפזרת את צורכי הבריאות לאורך זמן ומורידה את שיא כמות האשפוזים מתחת לקו היכולת של שירותי הבריאות. בקיום פעולות אלו, משאבים, בין אם הם חומריים או אנושיים, לא יהיו מותשים ולא יהיו חוסרים בהם. בבתי חולים, על הצוות הרפואי להשתמש בציוד המגן ובהליכים המתאימים, אך גם להפריד בין חולים נגועים לבין עובדים חשופים מאוכלוסיות אחרות כדי למנוע התפשטות בתוך בית החולים.
העלאת הקו
לצד המאמצים לשטח את העקומה, יש צורך במאמץ מקביל ב"העלאת הקו", על מנת להגדיל את היכולת של מערכת הבריאות. ניתן להגדיל את יכולת מערכת הבריאות על ידי גיוס ציוד, צוות, מתן טלרפואה, טיפול ביתי וחינוך לבריאות לציבור. ניתן לבטל הליכים אלקטיביים (שאינם דחופים) על מנת לשחרר ציוד וצוותים. העלאת הקו נועדה לספק ציוד רפואי הולם והיצע לחולים רבים יותר.
במהלך מגפת הקורונה
המושג הפך פופולרי במהלך החודשים הראשונים של מגפת הקורונה.
על פי אתר Vox, כדי להתרחק מהריחוק החברתי ולחזור למצב נורמלי, ארצות הברית צריכה לשטח את העקומה על ידי בידוד ובדיקה המונית, ולהעלות את הקו. ב-Vox מעודדים את פיתוח היכולת בתחום הבריאות, כולל בדיקות המוניות, שימוש בתוכנה ובתשתיות כדי לעקוב אחר אנשים נגועים ולהכניסם להסגר, וכן הגדלת הטיפולים, לרבות על ידי פתרון המחסור בציוד מיגון אישי ובמסכות פנים.
לפי The Nation, מדינות במצב כלכלי חלש ובעלות מערכת בריאות חלשה, כמו פוארטו ריקו, מתמודדות עם מאבק בהעלאת הקו, ולכן הן בלחץ הכרחי גבוה יותר במטרה לשטח את העקומה.
במרץ 2020 ציין אהרון אדלין, פרופסור לכלכלה ולמשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כי מאמצים מתמשכים בשיטוח העקומה הנתמכים בחבילת חירום של טריליוני דולרים צריכים להתאים למאמצים שווים בהעלאת הקו ובהגדלת יכולת מערכת הבריאות. אדלין קרא להפעיל את חוק הייצור לצורכי ביטחון כדי להורות לחברות ייצור לייצר את חומרי החיטוי, ציוד המגן האישי והמאווררים הדרושים, ולארגן מאות אלפי עד מיליוני מיטות אשפוז נדרשות. על פי הערכות ממרץ 2020, אדלין קרא לבנות 100–300 בתי חולים לשעת חירום כדי להתמודד עם מה שהוא תיאר כ"אסון הבריאות הגדול ביותר מזה 100 שנה" ולהתאים את החקיקה בתחום הבריאות המונעת שיטות חירום הנדרשות בזמן מגפות. אדלין הצביע על חבילת תמריצים מוצעת בתור הנטייה כלפי פאניקה פיננסית, בזמן שהוא לא מספק מימון מספיק לנושא הליבה של מגפה: יכולת שירותי הבריאות.
ג'פרי פאלמר
סר ג'פרי וינסטון ראסל פַּאלְמֶר (באנגלית: Sir Geoffrey Winston Russell Palmer; נולד ב-21 באפריל 1942) הוא מדינאי ניו זילנדי שכיהן כראש ממשלת ניו זילנד ה-33, ושימש בתפקידו, מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד, בין אוגוסט 1989 לספטמבר 1990. פאלמר, משפטן במקצועו, אחראי לרפורמות רבות במערכת החוקתית של ניו זילנד, בהן "חוק החוקה הניו זילנדית" מ-1986, שניתק את קשריה של ניו זילנד להכרעות הפרלמנט של בריטניה, "חוק מגילת הזכויות" מ-1990, המעגן את זכויות האדם החוקתיות של תושבי ניו זילנד, "חוק יישום חוקי האימפריה" מ-1988, המחיל החלטות מסוימות של הפרלמנט הבריטי ותקדימים של המשפט המקובל על תושבי ניו זילנד, וחוק המגזר הממשלתי מ-1988, שארגן מחדש את השירות הממשלתי בניו זילנד.
ראשית חייו
ג'פרי פאלמר נולד בנלסון והתחנך בבתי הספר המקומיים. את לימודיו האקדמיים הוא השלים באוניברסיטת ולינגטון, שם קיבל ב-1964 תואר ראשון במדע המדינה וב-1965 תואר בוגר במשפטים. לאחר שעבד זמן מה בוולינגטון, הוא המשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו וב-1967 הוא קיבל תואר דוקטור למשפטים. לזמן מה הוא לימד באוניברסיטת איווה ובאוניברסיטת וירג'יניה וביצע עבודת ייעוץ לממשלת אוסטרליה. בסופו של דבר הוא מונה כפרופסור באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון ושב לניו זילנד. במערכת הבחירות של 1975 לקח פאלמר חלק במסע התעמולה "אזרחים למען רולינג" לבחירתו מחדש של ראש ממשלת ניו זילנד, ביל רולינג.
קריירה פוליטית
בבחירות הביניים של 1979, נבחר פאלמר להיות חבר הפרלמנט של ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד במחוז הבחירה של קרייסטצ'רץ'-מרכז. בסופו של דבר הוא נבחר ב-1983 להיות סגן מנהיג האופוזיציה. כאשר זכתה הלייבור בבחירות של 1984 מונה פאלמר להיות סגן ראש הממשלה. הוא גם שימש כתובע הכללי וכשר המשפטים. הוא הקים ועדה מלכותית לבדיקת שיטת הבחירות ולהצעת שינויים וחלופות בניהולה. הוועדה הגישה את מסקנותיה בדצמבר 1986 והמליצה על מעבר לשיטת בחירות יחסית מעורבת. לאחר הבחירות של 1987 נבחרה שוב ממשלה מטעם הלייבור ופאלמר מונה להיות השר לאיכות הסביבה, תחום בו הוא גילה עניין אישי.
התחום המשמעותי ביותר בפוליטיקה הניו זילנדית של אותה תקופה היו השינויים הכלכליים שקודמו על ידי שר האוצר, רוג'ר דאגלס. דאגלס קידם מדיניות כלכלת שוק מוניטריסטית שכללה הפרטה נרחבת של נכסי המדינה וביטול הפיקוח על המחירים וסובסידיות. צעדי מדיניות אלה, שנגדו את העקרונות הבסיסיים של הלייבור ואת ההבטחות שניתנו במהלך מערכת הבחירות, היו בלתי פופולריים לחלוטין בקרב קהל המצביעים המסורתי של המפלגה וכתוצאה מכך התגלעו חילוקי דעות בין דאגלס לבין ראש הממשלה דייוויד לאני. לאני גם חזר בו מהבטחתו לקיים משאל עם על הנהגתה של שיטת הייצוג היחסי המעורבת. פאלמר הודה בכישלונו בקידום הנושא בכינוס אזורי של המפלגה באפריל 1989, באומרו שהנושא "חשוב כמת בעתיד הקרוב". בסופו של דבר הוצא דאגלס מהממשלה, אך העימות בין השניים גרם ללאני להתפטר חודש לאחר מכן. פאלמר, בהיותו סגן מנהיג המפלגה, מונה להיות במקומו ראש הממשלה. תומכי השינוי בשיטת הבחירות מקרב חברי הלייבור המשיכו להפעיל לחצים ובספטמבר 1989, לאחר בחירתו של פאלמר לתפקיד ראש הממשלה, העבירה הוועידה הארצית של המפלגה החלטה המאשרת את קיומו של משאל עם על שינוי שיטת הבחירות.
ראש ממשלת ניו זילנד
בכל אופן, פאלמר נתפש על ידי הציבור כמעורב יותר מדי ברפורמות הכלכליות של דאגלס וכאיש אקדמיה מרוחק. במיוחד הטרידה אנשים רבים עבודתו על ההיבטים המשפטיים של הארגון מחדש של המגזר הממשלתי, כמו הכנתו של חוק החברות הממשלתיות. מינויו של דייוויד קייגיל (מאנשיו של דאגלס) לתפקיד שר האוצר, נתן תחושה שפאלמר לא עושה דבר כדי לשעות לרחשי הציבור. התחום היחידי שפאלמר זכה לשבחים מהתומכים המסורתיים של האגף השמאלי, היה תפקודו כשר לאיכות הסביבה, תפקיד שהוא שמר לעצמו גם לאחר בחירתו כראש הממשלה. כאן החלה עבודתו היסודית בחקיקה בתחום שבסופו של דבר הביא לחקיקתו של חוק ניהול המשאבים.
חודשיים לפני הבחירות של 1990, היה ברור שהלייבור לא תנצח בהם. הנזק שנגרם על ידי הרפורמות של דאגלס, יחד עם חוסר הכריזמה של פאלמר, גרמו לתומכים רבים של הלייבור לנטוש אותה. בנוסף, נתפש פאלמר כאישיות אקדמית מנוכרת וקרה והוא הזכיר לאנשים את הגישה המתנשאת שדאגלס הואשם בה. פאלמר הוחלף על ידי מייק מור, שבמפלגה חשו שהוא יצליח יותר להשיג ניצחון בבחירות. פאלמר בחר להתפטר מהפרלמנט. חילופים אלה החמיצו את מטרתם ובבחירות זכתה המפלגה הלאומית של ניו זילנד בהנהגתו של ג'ים בולגר בניצחון סוחף. פאלמר היה למנהיג הראשון של מפלגת הלייבור שסיים את תפקידו מבלי שהוביל את המפלגה במערכת בחירות.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו, חזר פאלמר לשמש כפרופסור למשפטים באוניברסיטת ויקטוריה. הוא גם החזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת איווה ועבד לזמן מה בייעוץ משפטי. שיטת הבחירות היחסית המעורבת שאותה הוא קידם, אושרה בסופו של דבר במשאל עם שהתקיים ב-1993. ב-1994 הוא הקים משרד עורכי דין פרטי. בספטמבר 2001 היה פאלמר לאחד המייסדים של מכון המחקר למדיניות כלכלית וחברתית ובדצמבר 2002 הוא מונה להיות נציג ניו זילנד בוועדה הבינלאומית על ציד לווייתנאים שהוקמה מתוקף האמנה הבינלאומית להסדרת ציד הלווייתנאים. פאלמר המשיך להיות מעורב בפעילותה של אוניברסיטת ויקטוריה וללמד בה והיה מעורב באופן שוטף כיועץ בסוגיות ציבוריות וחוקתיות.
בדצמבר 2005 מונה פאלמר על ידי המושל הכללי של ניו זילנד להיות נשיא ועדת החוק של ניו זילנד (New Zealand Law Commission, גוף ממשלתי שתפקידו לבחון שינויים בחוקי המדינה), לתקופת כהונה של חמש שנים. במהלך תקופת כהונתו, הוא שכנע את הממשלה ליישם תוכנית של בחינה מחדש של המלצות קודמות של הוועדה מתוך כוונה ליישם אותם. בעקבות מהלך זה יושמו דוחות רבים של הוועדה.
דו"ח פאלמר
בעקבות אירועי המשט לעזה הכריז מזכ"ל האו"ם באן קי-מון, ביולי 2010, על הקמת ועדה מטעם האו"ם לבדיקת אירועי המשט. בראשה עמד פאלמר וסגנו היה נשיא קולומביה לשעבר, אלווארו אוריבה. נציג ישראל בוועדה היה יוסף צ'חנובר, ונציג טורקיה הדיפלומט אוזדם סאנברק, בכיר במשרד החוץ במדינה.
בספטמבר 2011 פורסם דו"ח הוועדה, ובו נקבע שהסגר הימי על רצועת עזה חוקי, אך בבלימת ספינות המשט ישראל הפעילה כוח מופרז, ולכן מומלץ שתביע חרטה בפני טורקיה ותשלם פיצויים למשפחות ההרוגים. הדו"ח ביקר את התנהלות טורקיה ופעילי ארגון IHH בפרשה.
CGMP
cGMP (ראשי תיבות של Cyclic guanosine monophosphate) הוא נוקלאוטיד מעגלי (ציקלי) הנגזר מגואנין טריפוספאט (GTP) הוא פועל כשליח שני בדומה ל-cAMP. מנגנון הפעולה הסביר ביותר שלו הוא שפעול של פרוטאין קינאזות תוך תאיים כתגובה לקשירת הורמונים פפטידיים בלתי-חודרי ממברנה, לפני השטח החיצוניים של התא.
סינתזה
גואנילאט ציקלאז (GC) מקטלז סינתזת cGMP. האנזים הזה ממיר GTP ל-cGMP. הורמונים פפטידיים כגון פפטיד פרוזדורים נטרויטי משפעלים GC הקשור לממברנה בעוד ש-GC מסיס (sGC) בדרך כלל משופעל על ידי חנקן חמצני כדי לעורר סינתזת cGMP. בנוסף, sGC יכול להיות מעוכב על ידי ODQ.
השפעות
cGMP הוא שליח שניוני בפוטוטרנסדוקציה בעין. בפוטורצפטורים בעין של יונקים, נוכחות אור מפעילה פוספודיאסטראז, שמפרק cGMP. תעלות הנתרן בפוטורצפטורים נשלטות על ידי cGMP, ולכן פירוק cGMP גורם לסגירת התעלות, שמובילה לקיטוב מוגבר בממברנת הפלסמה של הפוטורצפטור ולבסוף מידע חזותי נשלח למוח. בעיה בתהליך זה תוביל לעיוורון צבעים מסוג Achromatopsia.
ואטנאיוקוטל
וַאטְנַאיוֹקוּטל (באיסלנדית: Vatnajökull, בתרגום מילולי: "קרחון האגמים"), לעיתים נקרא קרחון ואטנה, היא כיפת הקרח הגדולה ביותר באיסלנד בשטחה ובנפחה, והשנייה בגודלה באירופה אחרי כיפת הקרח של האי סברני בארכיפלג נוביה זמליה ברוסיה. הקרחון נמצא בדרום-מזרח האי, שטחו כ-7,900 קמ"ר והוא מכסה כ-8% משטח המדינה.
מפלי דטיפוס, השניים בעוצמתם באירופה, נובעים ממימיו.
מתחת לכיפת הקרח ישנם מספר הרי געש פעילים, שהתפרצותם יצרה בעבר "כיסים" גדולים של מים מתחת לקרח. ההתפרצות האחרונה התרחשה בשנת 2011 ויצרה עמוד עשן שהתנשא לגובה של 17 קילומטרים.
בתאריך 7 ביוני 2008 הוכרז הפארק הלאומי ואטנאיוקול המהווה אתר מורשת עולמי.
בתרבות הפופולרית שימש ואטנאיוקוטל כזירת צילום למספר סרטי קולנוע, ביניהם רצח בעיניים, הסרט ה-14 בסדרת ג'יימס בונד. כמו כן שימש האתר לצילום קטעים מהעונה השנייה בסדרת הטלוויזיה משחקי הכס.
פיאט 470
פיאט 470 (באיטלקית: Fiat 470) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1979–1986.
דגם "פיאט 470" השתתף בצילומי המיני־סדרה "La piovra" שצולמה באיטליה בשנת 1984.
דגם כדור-מקל
דגם כדור-מקל משמש בכימיה להצגה תלת-ממדית של מולקולה. הכדור מייצג את האטום והמקל את הקשר הכימי.
שימוש
שימוש בדגם זה מאפשר צפייה פשוטה יחסית במבנה המולקולה, לעומת שיטות הצגה הדורשות לימוד מקדים או שאינן מבחינות בין סוגי הקשרים הכימיים (קשר סיגמא, קשר פאי ועוד) או במבנה התלת-ממדי של המולקולה. האטומים לרוב מיוצגים על ידי ספירות המחוברות במוטות אשר מייצגים את הקשרים. קשרים כפולים ומשולשים לרוב מיוצגים על ידי שניים או שלושה מוטות קעורים, בהתאמה. בדגם טוב, הזוויות בין המוטות צריכות להיות זהות לזוויות בין הקשרים, והמרחקים בין מרכזי הספירות צריכים להיות ביחס זהה למרחקים בין הגרעינים האטומיים. לרוב, יש הפרדה של היסודות הכימיים בדגם לפי צבע הספירה.
יתרונות הדגם
בדגם מקל-כדור, רדיוס הספירות לרוב קטן בהרבה ביחס לאורכי המוטות, זאת כדי לאפשר הבנה של המבנה האטומי והקשרים בין האטומים. כתוצאה מכך, הדגם לא נותן הבנה נכונה בנוגע לנפח שתופסת מולקולה. לצורך כך קיים דגם מילוי מרחב (קאלוט), לרוב זהו דגם ממוחשב, שבו באים לידי ביטוי הרדיוסים האטומיים ביחס זהה לאורכי הקשרים בין האטומים ולכן מציגים את הנפח התפוס אך לא את הקשרים.
דגמי כדור-מקל יכולים להיות דגמים ממשיים או דגמים ממוחשבים. ניתן לקנות ערכות בנייה המכילות מספר ספירות בצבעים שונים בעלי חורים לחיבור המוטות, ומספר מוטות בצורות שונות לצורך המחשת סוגי הקשרים השונים. צבעי הספירות לרוב מתייחסות לשיטת צביעה CPK. בחלק מערכות הבנייה המוטות יכולים לנוע ולאפשר הבנה בנוגע לתנועת האטומים במבנה.
אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו
אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Alberto Azzo II d'Este; 10 ביולי 1009 – 20 באוגוסט 1097), היה מרקיז מילאנו בין השנים 1029–1097.
ביוגרפיה
אלברטו אצו נולד ב-10 ביולי 1009 לאלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ולאדליידה.
בשנת 1029 מת אביו אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו, ואלברטו אצו עלה לשלטון במקומו. אלברטו אצו המשיך במדיניות אביו, והרחיב את נחלותיו בצפון איטליה. בשנת 1069 מרדו התושבים ברוזנות מיין ברוברט השני, דוכס נורמנדיה, ואלברטו אצו דאג שבנו יקבל את הרוזנות כאיג החמישי, רוזן מיין, מכיוון שלאשתו היה זכות ירושה על הרוזנות.
בשנת 1055 ירש בנו ולף הרביעי את קרינתיה, ובשנת 1070 הפך לדוכס בוואריה, וממנו יצאה שושלת בית ולף, אשר הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר באימפריה הרומית הקדושה.
במהלך מאבק האינווסטיטורה ניסה אלברטו אצו לפשר בין האפיפיור גרגוריוס השביעי להיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם משלא עלה הדבר בידו הצטרף למחנה האפיפיור. בשנת 1073 הקים אלברטו אצו טירה באסטה, אשר הפכה על ידי כך מכפר קטן לעיר חשובה.
ב-20 באוגוסט 1097 מת אלברטו אצו, ובנו פולקו הראשון, מרקז מילאנו ירש את נחלותיו, וממנו יצאה משפחת בית אסטה, אשר הייתה משפחה חשובה מאוד באיטליה, ואשר מאוחר יותר שלטה בדוכסות מודנה.
משפחתו
בשנת 1036 התחתן אלברטו אצו עם קוניגונדה מאלטדורף, בתם של ולף השני, רוזן שוואביה ואימיצה מלוקסמבורג, ממנה נולד לו בן אחד:
בשנת 1070 התחתן אלברטו אצו עם גארסנדה ממיין, בתו של ארבר הראשון, רוזן מיין, ממנה נולדו לו שני ילדים:
בנוסף היו לו גם ילדים מחוץ לנישואין.
יואל דה-מלאך
יואל דה-מלאך (5 באוגוסט 1924 – 22 בינואר 2006) היה חוקר חקלאות ובוטנאי ישראלי. על עבודתו בחקלאות ועל מפעל חייו בחקר המדבר הוענק לו פרס ישראל בשנת 1986 (תשמ"ו).
בשנת 1943 הצטרף לקיבוץ רביבים, שבאותה שנה שלח את נציגיו הראשונים מראשון לציון לנגב. במלחמת העצמאות היה בנגב, ועבר שם את ימי המלחמה הקשים. לאחר המלחמה החל לעסוק בבוטניקה, לזהות, לאסוף ולקטלג את צמחי המדבר בשיתוף עם חוקרים מהאוניברסיטה העברית. כמו כן, בשנות החמישים עסק בשחזור החקלאות הנבטית בשבטה ובעבדת לצד פרופסור מיכאל אבן ארי.
בראשית שנות השישים הקים תחנה לניסויים חקלאיים, ומאז, במשך למעלה משלושים שנה, עסק בחקר החקלאות המדברית, בהתאמת גידולים שונים לאקלים המדברי ולמים המליחים שהתגלו באזור.
בין השנים 1970–1972 היה מזכיר ראשון בשגרירות ישראל באיטליה ועסק בהסברה למען מתן היתר עלייה ליהדות ברית המועצות. לאחר השליחות חזר לקיבוץ רביבים, והמשיך בעבודת המחקר החקלאי שלו.
ביוגרפיה
דה-מלאך נולד בפירנצה שבאיטליה בשם ג'וליו דה-אנג'ליס. הוא גדל ברומא, במשפחה עם זיקה עמוקה ליהדות ולציונות. שורשי משפחתו של יואל דה-מלאך ( Giulio Lazzaro Enrico de Angelis) בארבע ערים איטלקיות. סבו מצד אביו מורצ'לי (Vercelli) שבפיימונטה. שאר אבות המשפחה היו יוצאי גטו רומא, צאצאי יהדות ספרד מליבורנו ויהדות פירנצה.
בשנת 1933, עוד בהיותו באיטליה, הצטרף כמו שאר תלמידי בית ספרו לתנועת הנוער הפשיסטית, "אופרה נציונלה באלילה" (Opera Nazionale Balilla). ב-18 ביולי 1938, כמו כל יהודי איטליה, נדהם לגלות את כרוז מדיניות הגזע. בבת אחת פסקה האידיליה בה שהתה יהדות איטליה מאז איחוד איטליה בשנת 1870. אביו פוטר מעבודתו הממשלתית. דה-מלאך הפסיק את לימודיו ובהמשך חייו, למד רק באופן עצמאי. הוריו תכננו לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בעפולה אך לא היה בידם ההון הדרוש לקבלת סרטיפיקט. לפיכך הוחלט שיואל יעלה בגפו. הוריו ושתי אחיותיו נשארו באיטליה.
ב-1939 עלה דה-מלאך לארץ ישראל במסגרת "עליית הנוער". הוא הצטרף לחברת הנוער בקיבוץ גבעת ברנר ועבד בגן הירק. שנה אחר כך, כאשר איטליה הכריזה מלחמה על בריטניה, הופיעו שוטרים אנגלים בגבעת ברנר ועצרו את "נתיני ארץ האויב", האיטלקים, והחרימו ניירות וחפצים. בעלי נתינות איטלקית הועלו למשאיות והוסעו לירושלים. הפרופסורים, יוצאי איטליה, שהיו בין העצורים, החלו במתן הרצאות ובכלא הופעלה אוניברסיטה בזעיר אנפין. כעבור עשרה ימים שוחררו כולם. בנובמבר 1941 עברו יואל וחבריו להכשרה לאשדות יעקב.
באביב 1943 הצטרף לקבוצת "רביבים" במקום ההכשרה שלה בראשון לציון, בה שהו חברי הקבוצה משנת 1938. רק באוקטובר 1944 הוא יגיע למקום הקבוע של היישוב רביבים שבנגב. אופי החבורה היה לרוחם של דה-מלאך וחבריו וכך הוא קשר עימם את גורל חייו. בראשון לציון המשיך בגידול הירקות. מפעם לפעם היה בנגב, במקום החדש, שם נציגים מהחבורה עסקו בהכנות להתיישבות במקום. כשאך הגיע לאזור ספר המדבר ברביבים החל ללמוד את טבע המקום. כמות המשקעים הזעומה באזור, פחות מ-100 מ"מ לשנה, חידדה את בעיית ההשקיה, ויואל ניסה למצוא גידולים שיתאימו לאקלים זה.
בשנת 1947 ביקרה בקיבוץ ועדת אונסקו"פ - הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל. בזכות הביקור זכתה ההתיישבות היהודית בנגב לתהודה ציבורית חזקה. הסוכנות היהודית הודיעה לקיבוץ שיש לעשות את מיטב המאמצים להוכיח לוועדה "שכדי להפריח את הנגב נחוצה אוכלוסייה" יהודית באזור מהסוג המצוי ברביבים. למזלם של המתיישבים, בעקבות השיטפון שחל באותה שנה, פריחת הסייפנים ולבלוב השדות שבמקום הייתה מרהיבה. חברי המשלחת התרשמו עמוקות, ראש המשלחת הביע הערכה לחלוצים על הפכם מדבר לגן פורח. הביקור זכה להבלטה בעיתונות. יש הטוענים כי לביקור זה היה השפעה מכרעת בהחלטת ועדת אונסקו"פ לכלול את הנגב בתוך מדינת ישראל. דה-מלאך סבור כי דעה זו מעט מוגזמת.
מלחמת העצמאות
החלטת האו"ם מכ"ט בנובמבר 1947 על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל המנדטורית לא עוררה גלי שמחה ברביבים. כבר למחרת מסר להם הערבי שעבד איתם: "היו זהירים! מתוכננים דברים רעים". ואכן תוך ימים אחדים נרצחו אחדים מחברי הקיבוץ ונכרה במקום בית קברות. הבריטים הציעו עזרה בפינוי המקום, או לפחות להוציא ממנו את הבנות. היישוב החל לבצר את עצמו. משאית עם חומרי ביצורים הגיעה למקום. כיתת חיילים הוצבה בו. אורגן קו-החזית. ערביי הסביבה נטשו את האזור. וכך כאשר הוכרזה במדינה בה' באייר תש"ח האזור היה מוכן לקראת פלישת הצבא המצרי לארץ ישראל. חיילים מצריים בליווי רכב משוריין תקפו את יישובי הנגב. בעזרת תגבורות מהפלמ"ח ומעט סיוע אווירי אזור רביבים היה למרחב בטוח ליהודים. בחג החנוכה תש"ט הודלקו שמונה לפידים ענקיים על גג הטירה ברביבים. יצחק שדה, מפקד הפלמ"ח התכבד בהדלקה. תקופה חדשה החלה ברביבים.
מבוטניקה לחקלאות
לאחר המלחמה החל דה-מלאך לעסוק בבוטניקה, לזהות, לאסוף ולקטלג את צמחי המדבר בשיתוף עם חוקרים מהאוניברסיטה העברית ובראשם פרופסור דניאל זהרי. בשנת 1951 דה-מלאך נשא לאישה את פאולה רוקס לבית סרני, ילידת רומא. פאולה, שהייתה מורה, הצטרפה אליו לקיבוץ רביבים, ובמהלך השנים נולדו להם ארבעה ילדים. בסוף שנות החמישים יואל הצטרף לפרופסור מיכאל אבן ארי בנסיונותיהם לשחזר את החקלאות הנבטית בחווה החקלאית שהוקמה בשבטה ובעבדת. שנות העבודה בחוות אלה הוכיחו כי ניתן לחיות מחקלאות גם במרחבי הנגב הצחיחים. בראשית שנות השישים הקים דה-מלאך תחנה לניסויים חקלאיים בקיבוץ רביבים, והחל בניסויים בפירות, ירקות ופרחים, בניסיון למצוא גידולים המתאימים לאקלים המדברי. כמו כן, הוא חקר אפשרויות שימוש בהורמונים להקדמת פריחה של צמחים, פיתוח זני ירקות חדשים, ושכלול שיטות השקיה.
המחקר החקלאי
בשנת 1986 הוענק לדה-מלאך "פרס ישראל לחקר המדבר". באוקטובר 1999 אוניברסיטת הנגב העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד "כחוקר הטבע והחקלאות". תחנת הניסיונות שהקים - מרכז הניסויים לחקלאות מדברית של מחקר ופיתוח רמת הנגב - נקראה על שמו לאחר מותו.
משפחתו
היה נשוי לפאולה לבית רוקס. בנו יובל דה-מלאך היה ספרן בספריית גרשם שלום, אביו של מזכ"ל תנועת עזרא שאול דה-מלאך. בנו ד"ר דניאל דה-מלאך הוא מרצה במחלקה למנהל ומדיניות ציבורית במכללה האקדמית ספיר. בתו ד"ר נעמי דה-מלאך היא ראש החוג לספרות במכללת אורנים, אשת המתמטיקאי פרופסור דוד בלנק מאוניברסיטת חיפה (בנו של הבלשן חיים בלנק). בנם הוא סרבן המצפון נתן בלנק. בתו הצעירה היא מרים אורנשטיין דה- מלאך, חברת קיבוץ רביבים ניהלה את אורט ספיר ירוחם בירוחם, כעת מנהלת את תיכון "השלום" למדעים ואמנויות מצפה רמון ע"ש יצחק רבין במצפה רמון.
יואל דה מלאך נפטר בשנת 2006, ונקבר בקיבוץ רביבים. בשנת 2012 נפטרה אשתו פאולה ונקברה לצידו.
נקודת מקלאוד (אנטארקטיקה)
גילוי ומיפוי הנקודה
הנקודה מופיעה לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1957; במפה זו אין לנקודה שם.
הנקודה צולמה מהאוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופתה על בסיס תצלומי אוויר אלה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1959.
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנקודה נקראת על שמו של ג'ון ג'יימס ריצ'רד מקלאוד, פיזיולוג סקוטי זוכה פרס נובל ברפואה אשר היה אחד ממגלי האינסולין בשנת 1922.
וזאת בדומה לאתרים רבים אחרים באזור, אשר נקראו על שמם של חלוצים בתחום הרפואה.
לוקאס קלוסטרמן
לוקאס קלוסטרמן (בגרמנית: Lukas Klostermann, נולד ב-3 ביוני 1996 בהרדקה שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בר.ב. לייפציג ובנבחרת גרמניה בעמדת המגן השמאלי והבלם.
קריירת מועדונים
קלוסטרמן החל לשחק בגיל 14 בנוער של בוכום, ובשנת 2014 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, כאשר ערך תשע הופעות בעונת 2013/14. לאחר שכשלו מגעיו להארכת חוזה עם בוכום, חתם קלוסטרמן בקיץ 2014 בר.ב. לייפציג על חוזה לארבע שנים.
בעונת 2014/15 קלוסטרמן ערך מספר הופעות בהרכב לייפציג, אך לא היה שחקן הרכב קבוע. בעונת 2015/16 קלוסטרמן הפך למגן השמאלי הקבוע של הקבוצה, והיה חלק מהעפלתה לבונדסליגה בתום העונה, כאשר שיתף פעולה בהגנה עם מרווין קומפר, וילי אורבן ומרסל הלסטנברג. בזכות יכולתו הטובה זומן קלוסטרמן לסגל הגרמני לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). את עונת 2016/17 בבונדסליגה, בה סיימה לייפציג במקום השני בבונדסליגה כבר בהופעת הבכורה שלה, החמיץ קלוסטרמן במלואה, עקב פציעה ברצועה הצולבת. קלוסטרמן החלים מפציעתו בתחילת עונת 2017/18 וחזר להרכב הקבוצה.
קריירה בינלאומית
קלוסטרמן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובאוגוסט 2016 השתתף עם נבחרת גרמניה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וזכה עמה במדליית כסף, לאחר הפסד בגמר לנבחרת ברזיל האולימפית בבעיטות הכרעה. קלוסטרמן פתח בכל המשחקים של גרמניה בטורניר האולימפי.
ב-20 במרץ 2019 ערך קלוסטרמן את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבוגרת, בתיקו 1-1 מול סרביה במשחק ידידות בפולקסווגן ארנה. קלוסטרמן פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-90 על ידי תילו קהרר.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
ר.ב. לייפציג
נבחרת גרמניה האולימפית
אידה-לובה
אידה-לובה סאגה לינד (בשוודית: Ida-Lova Saga Lind; נולדה ב-2 באוגוסט 2004) הידועה בשמה הפרטי, אידה-לובה, היא זמרת-יוצרת שוודית.
ביוגרפיה
אידה-לובה היא בתם של הקומיקאית והשחקנית כריסטין מלצר, ובעלה ניקלס לינד. התפרסמה בזכות גרסת הכיסוי שלה ל-"Utan dina" של להקת קנט בטקס ה-Swedish Heroes. מאוחר יותר גרסה זו פורמה כסינגל. כנערה, למדה בבית הספר התיכוני למוזיקה על שם ויקטור רידברג. מאז הוציאה חמישה סינגלים נוספים, כשהאחרון, "På låtsas", יצא ב-28 בינואר 2022.
בנובמבר 2022 נחשף כי היא עתידה להתחרות במלודיפסטיבלן 2023, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 2023, עם השיר "Låt hela stan se på". היא ביצעה את שירה במקצה השלישי, והודחה מהתחרות.
גראן טוריסמו (סרט)
הסרט הוקרן לראשונה באירוע המרוצים "" בבלגיה. לאחר עיכוב שמקורו ב, הסרט הופץ בצורה מוגבלת בבתי הקולנוע בארצות הברית באוגוסט 2023, לאחר מכן הופץ בהפצה עולמית. הסרט קיבל ביקורות מעורבות.
תקציר
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'אן מרדנבורו, שחקן במשחק המרוצים "גראן טוריסמו" שכישוריו פתחו לו את הדלת לאירוע משחקי מרוצים בחסות חברת "ניסאן" ומשם להפיכה לנהג מרוצי מכוניות אמיתי.
פיתוח
ביולי 2013, דווח שאולפני סוני עובדים על סרט שקשור לגראן טוריסמו ושמייקל דה לוקה ודיינה ברונטי יפיקו. התסריט לסרט היה אמור להיכתב על ידי אלכס טסה. בשנת 2015, ג'וסף קוסינסקי היה אמור לביים את הסרט, תוך שימוש בתסריט חדש שנכתב על ידי ג'ון ואריך הובר. בשנת 2018, הוצהר שהפרויקט לא ייצא לפועל.
במאי 2022, הוכרז שגרסה קולנועית למשחק "גראן טוריסמו" נמצאת בפיתוח על ידי אולפני סוני ו-PlayStation Productions. זמן מה לאחר מכן, ניל בלומקאמפ נשכר לביים את הסרט, על פי תסריט שנכתב על ידי ג'ייסון הול. תאריך ההפצה נקבע ל-11 באוגוסט 2023. התפקידים הראשיים לוהקו בספטמבר 2022: דייוויד הארבור נועד לגלם דמות של נהג מרוצים ותיק שמאמן את דמותו של ארצ'י מדקוויי, נהג מרוצים צעיר. כמו כן, אושר שהסרט יהיה סרט ביוגרפי ויתמקד בסיפורו של ג'אן מרדנבורו. אורלנו בלום לוהק כאחראי שיווק בחברת "ניסאן" ודארן בארנט לוהק כנהג מרוצים המתחרה בג'אן. ליהוקים נוספים נחשפו בחודש נובמבר וביניהם דג'ימון הונסו, ג'רי האליוול, דניאל פוויג, תומאס קרצ'מן, מייבי קורטיאר-לילי, אמיליה הארטפולד, פפה ברוסו וסאנג הון לי. בנוסף אליהם, הוכרז שהשחקנים מקס מונדט, מריאנו גונזלס, הארקי בהמברה, לינדסי פטיסון, ת'יאו קריסטין וניקהיל פאלמר צורפו לצוות בדצמבר 2022.
צילומים
צילומי הסרט החלו בהונגריה בנובמבר והסתיימו בדצמבר 2022, כשהצלם הראשי היה. ז'ופר הצהיר שהוא ניצל לטובתו את מצלמות ה- של סוני והניח סנסורים במקומות צרים במכוניות, הרחק מגוף המצלמה עצמה. ג'אן מרדנבורו עצמו הוא מפיק שותף בסרט ושימש ככפיל הפעלולים עבור השחקן ארצ'י מדקווה בזמן מרוצי המכוניות.
פסקול
בספטמבר 2022, דווח שהמלחין ילחין את פסקול הסרט. למרות זאת, באפריל 2023, הוכרז שלורן באלף ילחין את הפסקול. אלבום שמכיל את פסקול הסרט, שהולחן בשיתוף עם אנדרו קווצ'ינסקי, הופץ באוגוסט 2023, באותו היום שבו הסרט יצא להפצה מוגבלת.
הפצה
הסרט הוקרן לראשונה במסלול המרוצים "Circuit de Spa-Francorchamps" ב-30 ביולי 2023, לאחר אירועי ה. הפצה מוגבלת של הסרט בארצות הברית החלה ב-11 באוגוסט 2023 ולאחר מכן הפצה עולמית החלה ב-25 באוגוסט. במקור, הסרט היה אמור להיות מופץ ברחבי העולם ב-11 באוגוסט, אך נדחה בעקבות שביתת השחקנים. למרות הדחיה, הסרט יצא ב-9 באוגוסט בממלכה המאוחדת.
המשחק "" קיבל עדכון ובו מופיעה המכונית מדגם Nissan Nismo GT-R שהופיעה בסרט.
ביקורות
האתר Rotten Tomartoes העניק לסרט ציון של 54% טריות על סמך 68 ביקורות.
קוסמאטי (אומנות)
קוסמאטי וגם  קוסמאטסק (Cosmati, Cosmatesque) הוא סוג של אומנות פסיפס שנוצרה ונפוצה במרכז איטליה ובדרומהּ במאות ה-12 וה-13. אומנות קוסמאטי מאופיינת בשיבוץ פיסות אבן וזכוכית ססגוניות בצורות ובגדלים שונים לכלל דגמים גאומטריים מורכבים. היא שימשה, בעיקר בכנסיות, לחיפוי משטחים אדריכליים – לריצוף רצפות, לחיפוי קירות ולעיטור עמודים, מזבחות, דוכני דרשה וכֵסֵי בישופים.
כינויהּ של אומנות זו הוא אֶפּוֹנִים של משפחת קוסמאטי שאנשיה פיתחו אותה ועסקו בה במאות ה-12 וה-13. המונח "קוֹסמאטֶסק" נטבע במאה ה-19 ומתייחס לסגנון הריצוף גם בעבודות שנוצרו בהשראתו במאות הבאות.
השיטה והסגנון של אומנות קוסמאטי דומים לאלה של האופוס סקטילה מהעת העתיקה, והדגמים עוצבו בהשפעת אומנות הריצוף הרומית והביזנטית. פיסות הריצוף למיניהן – פורפיר אדום וירוק (סרפנטין), שיש צהוב וגרניט אפור – היו במקורן ספוליה של חורבות רומא. בצד חלקי האבן והשיש שובצו בריצופים מקטעים של זכוכית צבעונית. הרקע לשיבוצים נעשה בדרך כלל משיש בהיר.
בעקבות "גלות אביניון" של האפיפיורים במאה ה-14 פחתו מיזמי הריצוף הקוסמאטי באיטליה והתחדשו בתקופת הרנסאנס בסגנון דגמי קוסמאטי המופתיים.
יחלאל
יַחְלְאֵל הוא דמות מקראית, בנו השלישי והאחרון של זבולון ונכדם של יעקב ושל לאה. ליחלאל היו שני אחים: סרד ואלון. למשפחתו של יחלאל קראו משפחת היחלאלי.
בתרגום השבעים לספר בראשית הוא נקרא יחלואל.
מרטין נות סובר שהשם מגיע מהמילה יחל שהוא עתיד מקוצר לשורש חלה, הידוע מן הערבית והארמית, ופירושו מתוק, ערב. לפי הצעה זו, פירוש השם הוא בקשה שימתק לאל הילד, כלומר שיעשה איתו חסדים.
יש מדרש האומר שיחלאל נקרא כך משום שמיחל לה' ולישועתו.
לריסה גרשטיין
לריסה גרשטיין (ברוסית: Лариса Герштейн; נולדה ב-20 באוגוסט 1951, קירגיזסטן) היא פעילה חברתית פוליטית ישראלית, בעיקר בקרב עולים ממדינות חבר העמים, זמרת, מבצעת שירי בולט אוקוג'בה. סגנית ראש העיר ירושלים לשעבר.
תולדות חייה
משפחת אמה נשלחה לגלות בקירגיזסטן בשנת 1940 מאוקראינה המערבית. בשנת 1952 עברה המשפחה לבישקק, קירגיזסטן, ובשנת 1961 - לסנקט פטרבורג
לריסה גרשטיין סיימה את לימודיה בפקולטה לכימיה של האוניברסיטה על שם הרצן בסנקט פטרבורג. בשנת 1975 עלתה ארצה עם הוריה. עבדה בטכניון בחיפה. התחתנה עם אדוארד קוזנצוב בשנת 1990. עבדה עם בעלה בתחנת הרדיו "אירופה חופשית".
בשנת 1993 נבחרה לתפקיד סגנית ראש עיריית ירושלים וכיהנה בתפקיד זה עד 2003. הייתה פעילה בישראל בעליה ומאוחר יותר בישראל ביתנו, והביעה עמדות פוליטיות נציות נגד פשרה בסכסוך הישראלי-ערבי.
מאז תחילת 1980 מופיעה בקונצרטים עם שירי בולט אוקוג'בה.
ויקיפדיה במיננגקבאו
ויקיפדיה במיננגקבאו (במיננגקבאו: Wikipedia Minangkabau) היא הגרסה בשפת מיננגקבאו של ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית. ויקיפדיה במיננגקבאו אושרה על ידי ועדת השפה של קרן ויקימדיה ב-29 בינואר 2013. האתר הושק באופן רשמי ב-7 בפברואר באותה שנה.
נכון ל-9 ביולי 2020, בוויקיפדיה במיננגקבאו יש 224,012 ערכים ו-72 עורכים פעילים.
הישגים
ויקיפדיה במיננגקבאו הגיעה ל-1,000 ערכים ב-24 במרץ 2013, 10,000 ערכים ב-3 בספטמבר 2013, 100,000 ערכים ב-7 בספטמבר 2013 ו-200,000 ערכים ב-10 בספטמבר 2013.
ויקיפדיה במיננגקבאו הגיעה ל-1,000,000 עריכות ב-22 ביולי 2015.
ויקיפדיה במיננגקבאו הגיעה ל-10,000 משתמשים רשומים ב-2 בנובמבר 2019.
תורמים
לקהילה ויקיפדיה במיננגקבאו יש מרחב עבודה משותף לפעילויות ויקיפדיה ווויקימדיה בפאדאנג. הקהילה מפעילה תוכניות כתיבה עבור ויקיפדים חדשים.