cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולאי גוגול
תולדות חייו ויצירתו
משפחתו של גוגול התגוררה בפינה נידחת, הרחק ממרכזי התרבות הרוסית של הימים ההם, והאנשים הקרובים לגוגול לא היו נאורים, המתעניינים בהשכלה ובמדע. אביו היה אדם מוכשר, אשר כתב בנקל חרוזי שירה, צייר והשתתף בהצגות שנערכו בחוג המשפחה, והוריש אחריו כמה וכמה קומדיות אוקראיניות. נוסף על ההשפעה שהשפיע עליו אביו מצא לו גוגול הנער מקור יניקה גם בביתו של אחד השועים בדימוס, שגר בקרבת מקום, ולו בית ספרים גדול ותיאטרון פרטי נאה.
בשנת 1821 נשלח גוגול הצעיר ללמוד בגימנסיה בעיר ניז'ין, שבה בילה שבע שנים תמימות כשהוא חוזר לבית הוריו רק בימות הפגרה. שיטת ההוראה בגימנסיה הייתה לקויה ביותר, והלימודים לא משכו את לבו. גוגול לא מצא עניין אלא בספרות ובציור. כמה מן התלמידים ייסדו מעין חוג להשתלמות. הם הוציאו לאור כתב עת והעלו מחזות על הבימה, ובשני הדברים גם יחד נהג גוגול להשתתף בהצלחה רבה. גוגול פרסם כמה וכמה מאמרים בכתב העת, ביים כמה מחזות, אף שיחק בהם בעצמו וצייר את התפאורות.
בשנת 1825, בהיות גוגול בן 16, מת אביו, ובבת אחת הוטל הנער לתחום הבגרות; גוגול ראה את עצמו כראש המשפחה, שיתף את עצמו בדאגותיה של אמו, ונהג להרהר על העתיד הצפוי לו. מובטח היה לו בתוך-תוכו כי נועד למעשה רב שאין לעשותו אלא בבירתה הגדולה של רוסיה, ובשנת 1828 נשא רגליו לסנקט פטרבורג. הבירה קיבלה את פניו בחומרה רבה: יוקר החיים, חוסר העבודה, ומצוקה שלא הורגל בה קיבלו את פניו; אך בעקשנות רבה, זו שהצטיין בה כל ימיו, ביקש לפתור את בעיותיו. הוא השקיף על סביבותיו וראה כי החברה שבסנקט פטרבורג מוצאת עניין בכל הנוגע לאוקראינה, ולפיכך גמר אומר להשתמש באמצעי זה על מנת להתקדם ולהתפתח.
בראשית שנת 1829 פרסם גוגול תחת שם בדוי את הפואמה "האנס קיכלגארטן". הפואמה התקבלה בפנים זעומות, והמחבר מיהר לעבור בחנויות, קנה את כל טופסי הפואמה ושרף אותם. מרוב עוגמת נפש נטל את כספו המועט ששלחה לו אימו ונמלט לגרמניה, אך חזר כעבור שבועות מספר. רק בסוף החורף זכה למשרה קטנה במשרד הפנים הרוסי. בו בזמן קשר קשרים ראשונים עם החוג הספרותי שבסנקט פטרבורג, תרגם מאמרים בשביל כתבי עת (בהם, בפרט, "ליטרטורניה גזטה") וכתב סיפורים בודדים. בשנת 1831 התחיל המזל להאיר לו פנים; הוא עזב את משרתו, שנמאסה עליו, והחל עוסק בהוראה. הוא התוודע אל וסילי ז'וקובסקי ואל פושקין, ובתקופה ההיא אף מסר לדפוס את ספר הביכורים הראשון "ערבים בחווה ליד דיקאנקה", אף הוא תחת שם בדוי. הספר זכה להצלחה עצומה והוציא למחברו מוניטין, ופושקין – גדול הספרות הרוסית – נתן דעתו על הסופר הצעיר להדריכו ולסייע בידו.
באביב שנת 1832 עזב את סנקט פטרבורג ושב למקום הולדתו, ובסתיו שב לסנקט פטרבורג ובידו כתב העת של חלק ב' של "הערבים בחווה ליד דיקאנקה". ועדיין דימה גוגול בלבו כי יעודו בחייו אינו צפון בספרות; מאחר שעסק בהתלהבות בפולקלור של אוקראינה, עשה מאמצים לקבל קתדרה באוניברסיטת קייב, כדי לעסוק שם בדברי ימיה של מאלורוסיה. את הקתדרה בקייב לא קיבל; תחת זה הוזמן בשנת 1834 לשמש פרופסור שלא מן המניין להיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, והחל בהתלהבות בעבודתו זו. הרצאותיו הראשונות היו מזהירות והילכו קסם על שומעיו, אך חוסר השכלה שיטתית נתן בו את אותותיו, ולאחר שנה וחצי עזב את עבודתו באוניברסיטה ואת מלאכת ההוראה בכלל. מכאן ואילך שיקע עצמו בספרות בלבד. בימים ההם סיים את הקומדיה "רביזור", והחל רוקם את פאר יצירתו: "נפשות מתות". בראשית שנת 1836 הועלה "רביזור" על הבימה, לאחר תקלות מרובות מצד הצנזורה, אשר הביאו לכישלונה החרוץ של הקומדיה. מחמת אכזבות מרות כאלו שהיו מנת חלקו במשך השנים לא עצר גוגול כוח ונמלט שנית לחוץ לארץ. הוא בילה שלוש שנים בפריז, בשווייץ, ולבסוף נשתקע ברומא, בה המשיך ושקד על "נפשות מתות", למד איטלקית, ארכאולוגיה וספרות תאולוגית, ושם הגיעה אליו השמועה על מות ידידו ומדריכו, פושקין.
לטענתו של סיימון קרלינסקי, פרופסור לספרות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי אשר כתב ספר על חיי המין של גוגול, ברומא התאהב גוגול באציל ג'וזף וילהורסקי (Iosif Vielhorsky), והשניים החלו במערכת יחסים רומנטית. לטענתו של אותו חוקר, רומן זה הוא מערכת היחסים המתועדת היחידה בחייו של גוגול. חוקרים אחרים מתנגדים לתאוריה זו בטענה כי גוגול היה א-מיני מובהק. או בלשונה של נילי מירסקי, המתרגמת הנודעת של גוגול לעברית, "על חיי האהבה שלו לא ידוע אלא שלא היו לו חיי אהבה. גוגול היה יצור א-מיני לחלוטין."
עם מותו של פושקין התגברה בגוגול ההרגשה שקיננה בו מנעוריו, כי יעוד גדול נכון לו בחיים, ומכיוון שנפטר המשורר הגדול, שומה עליו, על תלמידו, להמשיך את פועלו בבחינת אמן-נביא. בקיץ 1839 חזר גוגול לרוסיה, מלא כולו לכאורה חיים ורעננות. בסנקט פטרבורג ובמוסקבה קרא בחוג ידידים פרקים מתוך החלק הראשון של "נפשות מתות" שעוררו התלהבות רבה. אף על פי כן היסס למסור את הספר לדפוס. באביב 1840 יצא שוב בדרכו לאיטליה האהובה עליו, אך בדרך תקפה אותו מחלה קשה וממארת. מחלה זו, ככל חוליו האחרים, הגבירה בו את ההרגשה כי אל לו למות בטרם ישלים את "פועלו" הגדול. ברומא המשיך בכתיבת "נפשות מתות", ובתוכו הסיפור "טאראס בולבה", וסיים את סיפור "האדרת". בסתיו השלים את החלק הראשון של "נפשות מתות" ונסע לרוסיה כדי לפרסמו בדפוס אך שוב נתקל בקשיים רבים מצד הצנזורה, שפסלה פרקים שלמים, ובעיקר את ה"מעשה בקפיטן קופייקין", ואף התנגדה לעצם השם "נפשות מתות", שהרי לטענתם הנפש אינה בת תמותה, ופה נמצא כי המחבר מטיף לכפירה בהישארות הנפש. מרוב ייסורים שב גוגול ונמלט מארצו למשך שש שנים תמימות. בתקופה זו הוא עבד לאטו, וטרח על הכרך השני של "נפשות מתות", אלא שבתוך כך נקלע לתככים קטנים כאשר ידידיו שבמוסקבה ובסנקט פטרבורג משכו אותו איש איש לעברוֹ. רבים גינו אותו על שום חיבתו לאיטליה. נוסף על כך התקבלו ידיעות על המצוקה ששרויה בה משפחתו ועל כי אין בידו לעזור להם. מנסיבות אלו התגבש בנפשו אותו תהליך שנרקם בו לאמיתו של דבר במשך כל חייו. ידידיו התחילו חשים בו נטייה מוגברת למיסטיציזם מעורפל. לפי התוכניות שתכנן לעצמו התעתד גוגול לכתוב את הפואמה שלו "נפשות מתות" בצורת "הקומדיה האלוהית" של דנטה, היינו, בשלושה חלקים: "תופת", "פורגאטוריון" (כור המצרף) ו"גן העדן". הוא הכין עצמו ליעוד חייו הגדול בתענית ובתפילה, ואף נהג להרהר הרהורי נזירות. הלך רוח זה שיתק בו מעט מעט את כוחו האמנותי הרענן, ובשנת 1846 פרסם במפתיע ספר בשם "מבחר אגרות לידידים", החדור כולו ביעותי מסתורין ואמונה נלהבת בייעודו הנבואי בקרב עמו. הספר הדהים את ידידיו, ואילו גוגול תלה את כישלון הספר בחטאיו שלו ובטומאת נפשו. גוגול עמד וגזר על עצמו אורח חיים סגפני ביותר שמוטט את גופו החלוש בלאו הכי. בראשית שנת 1848 הוא עלה לרגל למקומות הקדושים בארץ ישראל, מתוך אמונה שזו הדרך לכפר על חטאיו. אבל בהגיעו מצא נוף חרב, ערים מדכאות מלאות קבצנים, ואתרי קודש מוזנחים. הוא לא מצא את התשובה המיסטית שביקש וחזר מהמסע מעורער כליל. מכאן ואילך הייתה נטושה בקרבו ללא הפוגה מלחמה עזה בין יצר האמנות לבין המסתורין הדתי. באחת משעות החשכוּת של נפשו קם, בחצות לילה (אור ל-11 בפברואר 1852), העיר את נערו וציווה עליו לצרור את כתבי היד של החלק השני של "נפשות מתות" ולהטילם לאש. הנער כרע ברך לפניו והתחנן בדמעות שליש לבל יעשה מעשה שאין להשיבו. אך גוגול המעונה, הנתון כולו לייסורי נפש ורוח, לא שמע בקולו. הוא שרף את כתב היד וחזר ושכב על מיטתו שממנה לא קם עוד (מן החלק השני נותרו טיוטות של חמישה פרקים). הוא שקע באותה רוח רעה שבעתה אותו כל שנותיו האחרונות, וב-21 בפברואר, 10 ימים לאחר שהעלה באש את יצירתו הגדולה, נפטר מן העולם.
כתיבתו של גוגול כוללת דמויות המביעות הערות אנטישמיות. דוגמה לדבר ניתן למצוא בפתיחת הסיפור המפורסם "רשימותיו של מטורף": "מי יודע, אולי אצליח להוציא מידי יהודון זה ולו כמה פרוטות של מיקדמה על חשבון המשכורת. גם זה יצור! שיתן לך פעם חודש מראש - ריבונו של עולם, הרי קודם לזה יבוא יום הדין. תתחנן, אפילו תתפקע, אפילו תתענה במצוקתך עד מוות - הוא לא יתן כלום, השד הארור."
ט' באדר
פרשת בר מצווה
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בט' אדר תלוי האם בר המצווה נחוג בשנה פשוטה או מעוברת והאם הוא נולד בשנה פשוטה או מעוברת. על פי הלוח העברי הקבוע, עבור ילד שנולד באדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, פרשת בר המצווה היא, ברוב השנים, פרשת תצוה. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה פשוטה מקביעות השא או שנה מעוברת מקביעות השג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת כי תשא. עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה, ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת ויקרא. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת צו.
אטא
אֵטָא (אות גדולה: Η, אות קטנה: η) היא האות השביעית באלפבית היווני.
בספרות יווניות האות שקולה כנגד המספר 8. האות הגדולה התפתחה לאות H הלטינית והאות Н הקירילית, אך האות הקטנה מזכירה בצורתה N לטינית קטנה (η).
הגייה
מקורה של האות אטא באות הפיניקית שממנה התגלגלה גם האות העברית חי"ת. ההגייה הראשונית שלה הייתה כפי הנראה עיצור חוכך סדקי (/h/ :IPA - כמו ה|ה"א). על כל פנים, דיאלקטים יווניים רבים איבדו את הצליל הזה בשלב מוקדם, והאות עברה לשמש כתנועה הדומה לסֶגול בעברית (תנועת E).
ביוונית מודרנית האות נהגית כחיריק ונקראת "אִיטא".
שימושי האות η
האות הגדולה Η משמשת בכימיה לציון אנתלפיה.
האות הקטנה η משמשת:
פאנץ' ליין (סרט)
פאנץ' ליין (באנגלית: Punchline) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1988 בכתיבתו ובבימויו של דייוויד זלצר, עם סאלי פילד וטום הנקס בתפקידים הראשיים.
הסרט עוסק בבדרני סטנד-אפ שהכישרון שלהם הוא להצחיק קהל באמצעות הבדיחות שלהם, שבסוף כל אחת מהן יש גם שורת מחץ (פאנץ' ליין) שהיא השיא (הפואנטה) שלה.
תקציר העלילה
עם זאת, היא לא מצליחה להצחיק את הקהל, מכיוון שהוא כבר מכיר את הבדיחות הישנות שקנתה.
סטיבן גולד (טום הנקס) הוא סטודנט לרפואה ממשפחת רופאים עשירה בשיקגו. אביו מצפה ממנו שיסיים את לימודיו בהצלחה ויתמחה בכירורגית לב אך סטיבן מזניח את הלימודים ומשקיע את לילותיו בהופעות במועדון "תחנת הדלק" של רומאו (מרק ריידל).
לילה מתפעלת מהופעותיו של סטיבן ומתחילה להזניח את הבית לכעסו של בעלה שגדל כאשר היא מגלה לו שבזבזה את כסף החופשה שלהם לקניית בדיחות. חיי הנישואין שלהם הולכים ומידרדרים עד שהיא עוזבת את הבית והוא קורא לעברה שאינה מצחיקה כלל.
לילה מבקשת מסטיבן שידריך אותה והוא אומר לה שבמקום בדיחות קנויות תספר בדיחות על חיי היום שלה כאישה נשואה ואם לילדות, ולמרבה הפלא זה מצליח לה. סטיבן מתאהב בה למרות שהוא צעיר ממנה ולילה מחליטה לבסוף להפסיק עם הסטנד-אפ ולחזור למשפחתה.
סטיבן יוצר קשר עם סוכנת השחקנים מדלין אורי (קים גריסט) והיא מארגנת תחרות סטנד-אפ במועדון של רומאו שהמנצח בה יופיע בתוכניתו של ג'וני קרסון. סטיבן מודיע זאת ללילה והיא מהססת מחשש ליחסו של ג'ון. ג'ון מבחין ברצונה של אשתו להשתתף בתחרות, מתרכך ומסכים אפילו לשבת בקהל.
לילה מספרת בדיחות על חיי המין עם בעלה וכולם צוחקים, כולל ג'ון. היא זוכה במקום ראשון וסטיבן במקום שני. ג'ון שולח לה פתק אהבה והיא מחליטה להיפרד מהמועדון, לחזור למשפחתה ולתת לסטיבן את המקום הראשון.
יום העלייה
יום העלייה הוא יום ציון ממלכתי במדינת ישראל המצוין בז' בחשוון. זהו יום ציון שנתי להכרה בחשיבות העלייה לארץ ישראל כבסיס לקיום מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. בנוסף, החוק הוא יום ציון של י' בניסן, המועד בו על פי המקרא בני ישראל עברו את הירדן ונכנסו לארץ ישראל. החג נקבע בחוק יום העלייה משנת 2016.
קביעת החוק
למרות שהחג מציין בין היתר את י' בניסן, הוא נקבע לז' בחשוון. זאת בשל הקרבה לחג הפסח, בו בתי הספר בחופשת חג והכנסת בפגרה. ז' בחשוון נמצא כתאריך מתאים בשל סמיכותו לקריאת פרשת לך לך, בה מצווה אברהם להגר לארץ ישראל.
גלי עטרי וחלב ודבש
חלב ודבש (נקרא גם גלי עטרי וחלב ודבש; פורסם מחוץ לישראל בתור Milk & Honey with Gali) הוא אלבום הבכורה של להקת הפופ הישראלית חלב ודבש. האלבום יצא ב-1 במאי 1979 ושני שירים מתוכו, "הללויה" ו"גלגל ענק" זכו בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
רקע
להקת הפופ חלב ודבש ערב פסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1979, לצורך ביצוע השיר "הללויה" של שמרית אור וקובי אשרת. חברי ההרכב היו ראובן גבירץ, שמוליק בילו, יהודה תמיר וגלי עטרי.
השיר "הללויה" נבחר לייצג את ישראל, באירוויזיון 1979, שנערך בירושלים. השיר זכה במקום הראשון והפך להצלחה בינלאומית. בישראל הוא הוכתר כשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי ה'תשל"ט-1979 של קול ישראל ושל גלי צה"ל.
בעקבות ההצלחה, המשיכו חברי ההרכב בקריירה מוזיקלית ובמאי 1979 הוציאו את אלבומם הראשון אשר נקרא בשם "חלב ודבש".
האלבום
חלקו הראשון של האלבום הכיל שירים בעברית כמו "גלגל ענק", "שמש אדומה", "קסם הלילה" ו"דרך ארוכה" (שעטרי הקליטה באופן עצמאי לפסקול הסרט "דיזנגוף 99"). חלקו השני של האלבום כלל שירים באנגלית בלבד, בניסיון לפרוץ לשוק הבינלאומי בעקבות ההצלחה העצומה של "הללויה", ושיריו הוקלטו באולפנים בלונדון והופצו תחת השם milk & honey with gali.
האלבום כלל גם שירים שהקליטה גלי עטרי ללא הלהקה, כ"דרך ארוכה" ו"שמש אדומה" ועל עטיפת האלבום נכתב בפשטות "גלי עטרי וחלב ודבש".
הצלחה
בעקבות האלבום זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי תש"ם (1980) והשירים "הללויה" ו"גלגל ענק" זכו בתואר "שיר השנה" בשנים תשל"ט (1979) ותש"ם של רשת ג' בהתאמה.
בשנת 2010 הופיע כמה משירי האלבום בספרה של שמרית אור "ציפור האש", בו נאספו מאה הבולטים בשיריה בספר בפורמט חצי-אלבומי.
אם עץ נופל ביער
אם עץ נופל ביער ואף אחד לא שומע, האם הוא השמיע צליל? היא שאלה או חידה פילוסופית מתחום האפיסטמולוגיה, המעלה שאלות רבות על הקשר בין ידע, התבוננות ומציאות.
החידה הועלתה בצורה מעט שונה כבר במאה ה-18 על ידי הפילוסוף ג'ורג' ברקלי, אולם היא הועלתה בצורה הנוכחית רק בשנת 1910 בכתב עת בשם "physics".
האם משהו יכול להתקיים בלי שמבחינים בו?
השאלה הבסיסית ביותר שעולה מהחידה היא שאלת אפשרות הקיום של עצמים או קולות שאיש אינו מבחין בהם (האם ייתכן שהצליל שהעץ השמיע קיים, אף שאיש לא מבחין בו?).
במאה ה-18 פיתח ברקלי את האידיאליזם הסובייקטיבי - גישה פילוסופית הגורסת שעצמים קיימים רק כאשר תופסים אותם. על פי גישה זאת, הצליל אינו קיים, כי אין לקיומו שום משמעות מחוץ לתודעה של בעלי חיים. רעיון זה הוא אבן פינה בפילוסופיה של ברקלי, והוא מיוצג על ידי משפטו:
שאלות כגון זו עומדות בבסיס המחלוקת בין שני הזרמים הראשיים באפיסטמולוגיה המודרנית- אמפיריציזם ורציונליזם, כאשר ברקלי מייצג (יחד עם דייוויד יום, ג'ון לוק ואחרים) את הגישה האמפיריציסטית.
האם העולם פועל באותה צורה כשלא מתבוננים בו?
שאלה זו קשורה לתחומים פילוסופיים נוספים מלבד האפיסטמולוגיה, כגון המטאפיזיקה והפילוסופיה של המדע. פילוסופים ספקנים רבים טענו במהלך ההיסטוריה שלא ניתן להניח הנחות על דברים שאינם נמצאים בתחום הידע שלנו. דייוויד יום הראה שכל הנחות היסוד שלנו למעשה מבוססות על הניסיון, ושלל כך את תקפותן של הנחות אלו. כלומר: על פי יום, אנו מניחים שהעץ משמיע צליל רק בגלל שכל העצים שנפלו בקרבתנו השמיעו צליל, בדיוק כמו אדם שראה רק עורבים שחורים יניח שכל העורבים שחורים (פרדוקס העורב). יום כינה את בעיה זו בשם בעיית האינדוקציה.
לדבריו של יום, ושל פילוסופים אמפריציסטים אחרים, השפעה מכרעת גם על הפילוסופיה של המדע. פרנסיס בייקון, פילוסוף ומגן של המהפכה המדעית, ביסס במאה ה-17 את המתודולוגיה האינדוקטיבית ככלי העיקרי למחקר מדעי והסקת מסקנות. המדע שהתפתח לאחר מכן אכן התבסס בעיקרו על אינדוקציה, ועל קביעה וניסוח של חוקים כלליים. הגישה האמפריציסטית שומטת את הקרקע מתחת לרגליה של השיטה האינדוקטיבית, ושל כל המסקנות המדעיות הנובעות ממנה.
במאה ה-20, עם התפתחות תורת הקוואנטים, נוסף לשאלה זו מימד נוסף, מכיוון שתורת הקוואנטים משרישה באופן מדעי את האפשרות שהתבוננות בתהליך משפיעה עליו. דוגמה מפורסמת לכך הוא פרדוקס החתול של שרדינגר, שבו חתול נמצא במצב ביניים - לא מת ולא חי, מכיוון שאיש אינו מתבונן בו.
מה ההבדל בין דברים כפי שהם לדברים כפי שאנו רואים אותם?
שאלה זו נוגעת בקיומם של עצמים מחוץ לתודעה שלנו. צליל, למשל, יכול להיות מוגדר כ"אות חשמלי הנתפס על ידי המוח". כלומר, מתוארת חוויית הצליל, ולא התופעה הפיזיקלית. על פי הגדרה זו, נפילת העץ אומנם יצרה תנודות באוויר, אך אלו לא נקלטו על ידי אוזנו של איש, ולכן הן אינן מוגדרות כ-"צליל".
הפילוסוף האמריקאי קלארנס אירווינג לואיס טבע במאה ה-20 את המונח קווליה, על מנת לתאר את חוויית התחושה של עצמים או תופעות. על פיו, אנו מסוגלים לתאר את המונח הפיזיקאלי "צליל", אך לא את הקוואליה שלו. ייתכן שהעץ יצר את התופעה הפיזיקלית, אך הוא לא יצר את הקוואליה "צליל".
גרסאות אחרות לשאלה
בגרסה הראשונית של השאלה, כפי שהועלתה על ידי ברקלי, היא לא עסקה כלל בעץ שנופל, אלא פשוט בעצים שעומדים בפארק, ואיש אינו מסתכל עליהם.
ביוני 1883 הועלתה השאלה בגרסה כמעט זהה לזו הנוכחית, בכתב עת בשם "The Chautauquan"- "אם עץ נופל באי בודד ללא בני אדם, האם הוא משמיע צליל?" המגזין ענה על השאלה בסגנון מדעי: "לא. צליל הוא התחושה שנוצרת באוזן כאשר יש תנודות באוויר." גם המגזין "סיינטיפיק אמריקן" הציג את השאלה בגרסה דומה, תוך התעלמות מהזווית הפילוסופית.
פנים אל פנים
המאמר הפותח של הגיליון הוקדש למאמר הגותי מאת גדולי ההוגים הדתיים, ובהם הרב יוסף דב סולובייצ'יק מבוסטון ופרופ' אברהם יהושע השל.
מרקורי (מגזין)
מגזין מרקורי היה ירחון לסיפורים קצרים של מדע בדיוני שראה אור בישראל בין השנים 2007 ל-2009. המגזין פרסם כארבעים עד חמישים עמודים של סיפורים קצרים מדי חודש (כשישה עד שבעה סיפורים), יחד עם טורים ומאמרים על דמויות מיתולוגיות, שאלות קוראים והמלצות ספרים. המגזין הוקדש רובו ככולו לסיפורים, טורים ומאמרי תוכן ולא נהג לפרסם כתבות הווי או ראיונות וסיקורים.
הגיליון הראשון של מרקורי יצא לקראת פסטיבל אייקון 2007, והכיל סיפורים מפרי עטם של מייק רזניק, ברוס הולנד רוג'רס, עידו גנדל ואחרים. מאז הופיעו במגזין גם שמות ידועים אחרים כגון ננסי קרס, אורסון סקוט קארד, לארי ניבן ופול אנדרסון. כמו כן, מספר כותבים ישראליים זכו להופעת הבכורה שלהם במגזין.
בתחילת שנת 2009 הודיע מגזין מרקורי על יציאה לפגרה שאינה מוגבלת בזמן, הודעה שהגיעה לאחר עיכוב ביציאת הגיליון האחרון והיוותה למעשה הודעה על הפסקת פעילות. הגיליון האחרון יצא לאור במרץ 2009 וכלל כמה סיפורים שהמוטיב המחבר ביניהם היה געגועים לעבר ומסע בזמן. בין הסיבות להפסקת פעילות כתב העת נמנים ככל הנראה המשבר הכלכלי העולמי שככל הנראה עצר או עיכב תוכניות למכירה של המגזין, ומיעוט קוראים. במקביל נשמעה ביקורת על חוסר שיתוף פעולה מצד מוסדות קהילת חובבי המדע הבדיוני, שנמנעו מלהתערב ולסייע למגזין להגיע לקהל קוראים נרחב יותר מבעוד מועד, ובכך איפשרו את סגירתו.
מוטיבים
למרות שלא ניתנה הכרזה פומבית למדיניות כזו על ידי המערכת, אחדים מהגליונות השונים נושאים מוטיבים מוגדרים. גיליון 3, למשל, עוסק בספינות דור הנמצאות במסען במשך מאות שנים, גיליון 8 עוסק בהיסטוריה העתידית של המאה העשרים ואחת וגיליון אחת עשרה עוסק בהתחלות חדשות. גיליון 13, שהיה הגיליון המסכם, התאפיין כאמור בטון מלנכולי ונוסטלגי.
אסף מלאך
אסף מלאך (נולד ב-1971) הוא ראש המכללה למדינאות בירושלים, מרצה לפילוסופיה פוליטית במרכז האקדמי שלם. בין קיץ 2015 לקיץ 2022 שימש כיושב ראש ועדת המקצוע בלימודי האזרחות במשרד החינוך.
תחומי התמחותו העיקריים – לאומיות ומדינות לאום, פילוסופיה פוליטית, ומחשבה פוליטית יהודית. מחקריו עוסקים מזוויות שונות בקשרים שבין הלאומיות היהודית הקדם מודרנית והלאומיות היהודית בעת החדשה, ובמחשבה פוליטית על ההיבט הלאומי במדינות דמוקרטיות.
ביוגרפיה
מלאך גדל בשכונת קטמון בירושלים, למד בישיבת מרכז הרב, בישיבת אור עציון ובבית מורשה. שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים. סיים תואר ראשון בהצטיינות במדעי הרוח והחברה באוניברסיטה הפתוחה (1996–2000), תואר שני בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן – בהצטיינות יתרה (2002–2003). את עבודת הדוקטורט כתב בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות, בנושא: "בסיסי הלגיטימיות של מדינת לאום יהודית בעידן פוסטמודרני", בהנחיית פרופ' ברוך זיסר מהמחלקה למדעי המדינה (2009-2004).
משנת 1997 ועד לשנת 2000 היה חוקר באיגוד לפרשנות התלמוד בראשות פרופ' שמא פרידמן במסגרתו כתב פרשנות למסכת בבא קמא. לימד מחשבת ישראל במדרשת טהר ובישיבת תורת החיים בין השנים 1998–2001, והיה מרצה לפילוסופיה מודרנית בבית מורשה בין השנים 2006–2007.
לאחר סיום הדוקטורט לימד במסגרות אקדמיות שונות, בהן אוניברסיטת בר-אילן, מכללת אשקלון, מכללת הרצוג, והמרכז האקדמי שלם.
ביולי 2015 מונה ליו"ר ועדת המקצוע ללימודי אזרחות של משרד החינוך בעת כהונת המפמ״ר יעל גוראון. פעולת הוועדה בראשותו הוקפאה לאחר התפטרות כמה מחבריה והחלה לאחר דיון בבית הדין הגבוה לצדק. הוועדה אישרה את מחוון המושגים למורה לאזרחות שפורסם לראשונה באפריל 2015 והוציאה גרסאות מעודכנות שלו בסוף 2015 ובראשית 2016. ב-2016 גם יצאה גרסה מעודכנת של ספר הלימוד באזרחות של משרד החינוך "להיות אזרחים בישראל" שהתאימה את הספר לתוכנית הלימודים משנת 2011. פעולות אלו עוררו דיון ציבורי וספגו ביקורת משמאל ומימין וגם ביקורת מצד חלק מהכותבים שהסירו את שמם.
מאז 2020 הוא עמית מחקר במרכז קוגוד במכון שלום הרטמן ועמית במכון לישראל והאנושות מבית אור תורה סטון.
חיים אישיים
נשוי לשירת מלאך, יזמת חברתית ומנכ"לית לשעבר של עמותת ישפה, להם שבעה ילדים. מתגורר בעפרה.
ציקלודקסטרין
ציקלודקסטרינים (Cyclodextrins) הם משפחה של אוליגו-סכרידים המחוברים יחד בטבעת (מכאן ציקלו - טבעת). ציקלודקסטרין מופק מעמילן בריאקציות אנזימטיות, ונעשה בו שימוש נרחב במזון, רוקחות, חקלאות ותעשייה כימית, כגון השימוש התעשייתי שנעשה בו לייצור חומרים סופחי ריחות רעים. למולקולה זו ישנה היכולת ליצור קומפלקסים עם חומרים אי אורגניים והידרופוביים, ובכך משמשת, למשל, ל'לכידה' של מתכות כבדות.
מייק רזניק
מייק דיאמונד רזניק (באנגלית: Michael Diamond Resnick; 5 במרץ 1942 – 9 בינואר 2020) היה סופר יהודי-אמריקאי, שכתב בעיקר ספרי וסיפורי מדע בדיוני. זכה בחמישה פרסי הוגו ופרס נבולה אחד. כמו כן היה עורך האתר "היקום של ג'ים בין".
נולד בשיקגו ונפטר ב-9 בינואר 2020.
כתיבתו
רבים מסיפוריו עסקו בנושאים או בדמויות יהודיות. בין השאר:
בוסניה הצעירה
היסטוריה
בעקבות ההפיכה בסרביה ב-1903 ועלייתו לשלטון של בית קראג'ורג'ביץ', התעוררו רגשות לאומיים אצל העמים הסלאביים שעדיין חיו תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. עמים אלו רצו להתאחד עם ממלכת סרביה כדי ליצור את "יוגוסלביה". רגשות אלו התחזקו מאוד בעקבות הצלחותיה הצבאיות של סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, כמו גם הזעם על הסיפוח האוסטרו-הונגרי של בוסניה והרצגובינה.
ארגון "בוסניה הצעירה" הוקם בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 בידי המסאי ולדימיר גצ'ינוביץ'. מטרתו המוצהרת הייתה למגר את השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה. הארגון כלל בעיקר סרבים אשר חיו באוסטרו-הונגריה, אך גם קרואטים ובוסנים. רובם היו צעירים כפריים אשר עברו ללמוד בבתי ספר או אוניברסיטאות בערים הגדולות. הם תמכו בפוריטניות, התנגדו לשתיית אלכוהול, והאשימו את האוסטרים בהשחתת הנוער הסלאבי. הם מיעטו לעבוד בעבודות קבועות והתקיימו בעיקר מנדבות. רבים מהם היו מסוכסכים עם בני משפחותיהם, כך שהם חלקו ביניהם את החפצים המועטים שברשותם וישנו זה אצל זה. הם נהגו לבלות שעות בישיבה בבתי קפה תוך שהם מתווכחים על פוליטיקה והחיים. התנועה פעלה בשיתוף פעולה עם ארגון הטרור "היד השחורה", אולם רק על גצ'ינוביץ' עצמו ידוע בוודאות כי היה חבר בשני הארגונים בו זמנית.
כוח הצמדה
כוח הצמדה המוכר גם ככוח הורדה (באנגלית: Downforce) הוא כוח אווירודינמי, שנחשב לסוג של כוח עילוי. אבל בשונה מעילוי, כוח ההצמדה פועל כלפי הקרקע. בכלי רכב, ובמיוחד במכוניות ספורט ומרוץ, כוח ההצמדה משמש להגדלת האחיזה של הצמיגים של הגלגלים בכביש, על ידי הגדלת הכוח הלוחץ על הגלגלים מטה.
כוח הצמדה במכוניות
האחיזה של הרכב בכביש משפיעה בצורה משמעותית על ביצועי הפנייה, האטה ותאוצה של כלי הרכב, והיא תלויה רבות בחיכוך הסטטי, כאשר אזור המגע בין הצמיג לכביש יציב ולא מחליק. החיכוך הסטטי הוא פונקציה של החומרים שהכביש והצמיג עשויים ממנו, הצורה של משטחי המגע של הצמיג והכביש, וסך הכוחות הלוחצים את הצמיג לכביש. אם רוצים לשפר את האחיזה בכביש ניתן לשפר אחד או את כל הגורמים הללו. אם רוצים להגדיל את סך הכוחות הלוחצים את הרכב לכביש, ניתן להגדיל את מסת הרכב, אבל זה מוסיף לתנע שמתנגד להאצה ולהאטה ובמהלך פניות שואף לצד ועלול לגרום לאיבוד אחיזה. אם מוסיפים כוח אווירודינמי כלפי מטה, תתווסף כמות משמעותית של לחץ כלפי מטה, בתלות במהירות הרכב, ותשפר את האחיזה ללא תוספת לתנע.
מעשית, כוח הצמדה גבוה מאפשר תאוצה גבוהה יותר, נקודת תחילת בלימה מאוחרת יותר ופנייה במהירויות גבוהות יותר יחסית לרכב עם כוח הצמדה נמוך יותר. כמו כן כוח הצמדה גבוה יצמיד רכב לכביש בצורה יותר יציבה ויקטין אפשרות שהרכב יקפץ וגלגליו יתנתקו מהקרקע. כל זאת תמורת עלייה בגרר הכולל של הרכב שתקטין במידת מה את המהירות המרבית של האוטו.
מכוניות עתירות ביצועים לרוב כוללות רכיבים אווירודינמיים שמוסיפים כוח הצמדה לרכב, במיוחד מכוניות ספורט ומירוץ.
ישנן שתי שיטות עיקריות לייצור כוח הצמדה: שילוב ספוילר או כנפיים בקדמת ובאחורי הרכב, ושליטה בזרימת האוויר בין הקרקע לרצפת הרכב המכונה גם אפקט הקרקע. בהרבה מכוניות מרוץ למסלולים סלולים, דוגמת הפורמולה 1, כוללים אחד או כל המרכיבים הללו. למעשה, במכוניות הפורמולה 1 המודרניות, כוח ההצמדה הנוצר על ידי המרכיבים האווירודינמיים הוא גבוה ממשקל הרכב פי כמה, ומרבית הכוח נוצר מאפקט הקרקע.
כנפיים המותקנות בקדמת או באחורי כלי הרכב מייצרים כוח הצמדה על ידי אותם העקרונות של ייצור עילוי על גבי כנפיים של כלי טיס. משטח בעל פרופיל אווירודינמי הנע דרך האוויר ועל ידי צורתו מייצר כוח כלפי מטה. רצפה בתחתית הרכב, אם היא חלקה ונמוכה מספיק מסוגלת לייצר אזור של לחץ נמוך על ידי האצת האוויר העובר בין הרצפה לכביש. אזור זה של לחץ נמוך ייצר כוח שיונק את הרכב כלפי הכביש, ומוסיף לכוח ההצמדה. ניתן לשפר את זרימת האוויר בתחתית כלי הרכב על ידי הקטנת זרימת האוויר שנכנסת מתחת לכלי הרכב מהצדדים על ידי גורמים פיזיים, כגון חצאיות או מחוללי מערבולות. עיצוב הרצפה במרכזה גם מסוגלת ליצור יניקה על ידי מחוללי מערבולות. כמו כן יצור דיפיוזר יעיל באחורי הרצפה המאפשר לאוויר לעזוב את רצפת המכונית בצורה יעילה.
רבי אבהו
רבי אבהו כיהן בתור ראש ישיבה בקיסריה וייצג את היישוב היהודי בארץ בפני שלטונות האימפריה הרומית. הוא ידע להגן על עמו ותורתו בכבוד וכישרון. הצטיין בייחוד באגדה, אבל גם בהלכה הוא תפס את אחד המקומות החשובים בין חכמי דורו. רבי אבהו מובא בתלמוד כחלק מוויכוחים אותם הוא מנהל עם 'מינים' (כופרים).
רבותיו
מסר מאות מאמרים בשם רבי יוחנן רבו. כמו כן מסר מאמרים רבים בהלכה ובאגדה, בשם אמוראים אחרים כמו: ריש לקיש, רבי אלעזר, רבי יוסי בר חנינא ועוד.
חבריו
בין חבריו היו רבי אמי, רבי אסי ראשי ישיבת טבריה, ורבי חייא בר אבא. חבריו אלו היו מבוגרים ממנו אך בכל זאת כיבדוהו בשל גדולתו. את שלושת החכמים הללו כיבד ביותר, ואליהם פנה בשאלות דבר הלכה, ואף שהיו קשישים ממנו וגדולים ממנו בתורה, כיבדוהו בשל חשיבותו אצל השלטונות. מחבריו בני גילו נמנו רבי יצחק נפחא, אמי ורדינאה ורבי חנינא בר פפי.
תלמידיו
כמה חכמי ישראל מוסרים הלכות בשמו, מבין תלמידיו המפורסמים היו רבי זירא ורבי ירמיה. רבי זירא היה לו כתלמיד חבר, והוא חיבבו וכיבדו מאוד. כשחלה רבי זירא, קיבל רבי אבהו על עצמו שכשיבריא רבי זירא ממחלתו יעשה יום טוב (סעודת הודייה) לרבנן.
כמו כן נודע בוויכוחים בנושאי דת ואמונה שהיו לו עם גויים משכילים. בשל ויכוחים אלה שנאו אותו המינים (הנוצרים), וכאשר חלה, הם שלחו את "יעקב מינאה" לרפא אותו כביכול, והוא שם לו סם מסוכן, אך תלמידי רבי יוחנן גילו את הדבר מבעוד מועד.
רבי אבהו מתואר כאדם עם גוף גדול, מתואר גם כיפה באופן מיוחד, עד שיופיו מתואר כעין יופיו של יעקב אבינו. היה גיבור, מסופר כי פעם נפל בבית מרחץ יחד עם שני משמשיו, הוא נתפס בעמוד ביד אחת, וביד השנייה הוא העלה את שני משמשיו. כן סיפרו על גבורת זרועו, ועל רוב עושרו.
בנו אבימי נמנה עם האמוראים, אמרותיו מוזכרות בתלמוד. הוא שימש כשליח החכמים, ששלחוהו לעיתים לשאול שאלות מסובכות את אביו הגדול. בתלמוד מובא כי הוא היה שוחט בהמה לכבוד סעודת מלווה מלכה. כאשר גדל בנו אבימי הוא יעץ לו להשאיר כליה מהבהמה שנשחטה לכבוד שבת, במקום להפסיד בהמה שלימה רק בשביל חלק קטן הנאכל בסעודת מלווה מלכה, ובא אריה ואכל את הבהמה שהושארה.
מידותיו
הרבה סופר על מידותיו התרומיות, צדקתו וחסידותו, חכמתו ויראת חטאו. חכמי ישראל שבחו מאוד את ענוותנותו, בדומה למאמרו:. התלמוד מספר על מקרה בו אשתו של תלמידו העליבה את אשתו של רבי אבהו ואמרה לה שבעלה חכם בפני עצמו ואינו צריך לתורתו של רבי אבהו. כשסיפרה זאת לרבי אבהו אמר לה "מה זה משנה מי יותר חכם, -ממני או ממנו יתפאר הבורא".
היה בעל אגדה פורה ודרשן מצוין, ורבים היו שומעי דרשותיו. פעם אחת נזדמנו רבי אבהו ורבי חייא בר אבא למקום אחד. רבי אבהו דרש באגדה, ורבי חייא בר אבא בהלכה. הניחו הכל את רבי חייא בר אבא והלכו לשמוע את דרשת רבי אבהו. חלשה דעתו של רבי חייא בר אבא. אמר לו רבי אבהו: אמשלו לך משל, למה הדבר דומה? לשני בני אדם, אחד מוכר אבנים טובות ואחד מוכר מיני סדקית. על מי קופצין? לא על זה שמוכר מיני סדקית?.
מלבד ידיעותיו בתורה הייתה לו יד בחוכמה. עסק הרבה בחשבונות, וידע להשתמש בלשון נמלצת לפי רוח הזמן "לשון חוכמה", והטיב לדבר יוונית.
מקום מושבו קיסרין היה אז בירת השלטון הרומי בארץ, ומקום מושב הפרוקונסול הרומי. רבי אבהו היה מקורב לשלטונות, והשתדל בטובת אחיו. כנראה במסגרת מעמדו הרשמי וסמכותו אצל השלטונות נסע למקומות שונים בישראל ומחוצה לה. אנו מוצאים אותו בדרום, בלוד, בטבריה, בארבאל, בבצרה ובאלכסנדריה.
הוא הרבה להתווכח עם המינים הנוצרים. לשם כך סיגל לו בקיאות במקרא ובדרכי פירושו שניים מדרשותיו המכוונות נגד הנצרות ואמונת השילוש: ; אם יאמר לך אדם "אל אני" - מכזב הוא "בן אדם אני" - סופו לתהות בו, "שאני עולה לשמים" - ההוא אמר ולא יקימנה.
סמכותו אצל בני דורו הייתה רבה. התקנות שהתקין בקיסרין נתקבלו בכל ישראל עד ימינו. לדוגמה: תשמש תקנתו שיש לתקוע תקיעה, שלושה שברים, תרועה ותקיעה. בהיותו יושב לדין בקיסרין ישב כדיין יחיד.
אהבתו הגדולה לארץ ישראל מתבלטת במאמרו:. ממאמריו באגדה: ;.
בני משפחתו
בניו היו אבימי בריה דרבי אבהו, אביי, רבי זעירא, רבי חנינא, ורבי שמעון.
הרב אהרן היימאן בספרו תולדות תנאים ואמוראים טוען כי אלו היו חמשת הבנים המוזכרים בתלמוד כבני אבימי בריה דרבי אבהו וטוען שאלו היו אחיו ולא בניו.
פטירתו
על פטירתו סיפרו אגדות שונות: כשמת רבי אבהו הראו לו את חלקו המזומן לו בעולם הבא, והעבירו לפניו י"ג נהרי אפרסמון. כששאל למי כל אלה? ענו לו: כל אלא בשביל רבי אבהו. התפלא ואמר: . כשמת רבי אבהו הורידו אפילו עמודי השיש שבקסרי דמעות.
נקבר בקיסריה למול החוף.
קרקס קרחוני
קרקס קרחוני (בלעז cirque מצרפתית: "קרקס" או גם corrie מגאלית סקוטית: קומקום) – הוא שקע גאולוגי, תחילתו של עמק שצורתו דמוית אמפיתיאטרון, שנוצר כנקודת המוצא של עמק קרחוני על ידי סחיפה. צורת האמפיתיאטרון הקעורה נוצרת בדרך-כלל במדרון של ההר, כאשר חלקו התחתון שטוח וחלקו העליון המעוגל – המקביל למושבים בקרקס המסודרים בחצי מעגל – הם מדרונות התלולים כמעט כצוק זקוף, שעליהם גולשים משלושה כיוונים קרח ודרדרת קרחונית המתלכדים בתחתית המדרון. קרקעית הקרקס הקרחוני מתעצבת כקערה. על אזור זה – שבו מתלכדים זרמי הקרח מכיוונים שונים יחד עם מטען הסלעים שהם נושאים עמם – מופעלים כוחות סחיפה חזקים במיוחד, הגורמים לשחיקת הסלע וליצירת שקע הנמוך מפתח היציאה של הקרקס הקרחוני ("הבמה") ומתחתית המדרונות הצדיים. אם הקרקס נחשף להפשרה עונתית הופכת קרקעית הקרקס הקרחוני לאגם קרחוני קטן מאחורי המורנה והמשקעים הקרחוניים הסוכרים את פתח היציאה.
התהוות
קרקסים קרחוניים הם צורות נוף בהרים, הנוצרים עקב פעילות קרחונים. שטחם עד כקילומטר רבוע. קרקסים קרחונים מצויים גבוה על מדרונות ההרים בסמוך לקו המקפא, ובדרך-כלל הם מוקפים בצוקים זקופים משלושה צדדים. הצוק הגבוה ביותר מכונה לעיתים קרובות "הקיר הראשי" (headwall). הצד הרביעי (פתח הקרקס הקרחוני) – שממנו זורם הקרחון אל מחוץ לקרקס הקרחוני – מכונה "שפה", "מפתן" או "משקוף". קרקסים קרחונים רבים מכילים אגמים קרחוניים הסכורים על ידי משקעים קרחוניים או על ידי מפתן הסלע של הקרקס. כאשר מצטבר מספיק שלג יכול הקרחון לזרום מהפתח, וליצור עמקים קרחוניים שאורכם יכול להגיע למספר קילומטרים.
קרקסים קרחונים נוצרים בתנאים מסוימים. בחצי הכדור הצפוני הם נוצרים על המדרונות הצפון-מזרחיים – שם הם מוגנים יחסית מחום השמש ומהרוחות. בתנאים אלו יכול השלג להיערם, ובשלב מסוים הופכת שכבת השלג לקרחון תחת משקלה העצמי. באזור מתחילים תהליכי בליה קרחוניים (באנגלית: nivation), שבהם חלל קטן במדרון גדל עקב בליה הקשורה לתהליכי קפיאה-הפשרה חוזרים ונשנים ולשחיקה עקב תנועת הקרחון. מעגל הקפיאה-הפשרה גורם לבליה של הסלעים, ועקב כך הם מתפרקים – תופעה הגורמת למפולת של שלגים וסלעים המגדילים בכך את הקרחון. בסופו-של-דבר החלל גדל ומאפשר לשחיקה הקרחונית להתגבר. דרדרת הסלעים בתחתית הקרחון יכולה לשחוק את הקרקעית, והיא פועלת כנייר לטש על הסלע עליו נע הקרחון.
בסופו-של-דבר יקבל החלל צורת קערה גדולה בצדו של ההר, כשהקיר האחורי עובר בליה בשל המחזור המתמיד של קפיאה והפשרה, כמו גם סחיפה כשהקרחון הנע מנתק חלקים רופפים בסלע. האגן הולך ומעמיק אם נמשך תהליך השחיקה. הממדים של הקרקס הקרחוני גדלים ככל שתהליכי השחיקה וניתוק הסלעים נמשכים, אבל היחסים בין כל המרכיבים של תצורת הנוף הכללית נשמרים שווים פחות או יותר.
כאשר שני קרקסים קרחונים שוחקים את ההר זה לכיוונו של זה נוצר רכס משונן ותלול משני צדדיו המכונה גב חדיד (arête מצרפתית "רכס"). כאשר שלושה קרקסים קרחוניים או יותר שוחקים את ההר משלושה כיוונים נוצרת פסגה בצורת פירמידה המכונה קרן (horn). בחלק מהמקרים הדרך אל פסגת זו עוברת על-גבי רכס משונן. הר מטרהורן בהרי האלפים הוא דוגמה לפסגה מסוג זה.
הערות שוליים
Glaciar
הבנות נחמה
הבנות נחמה הן להקה ישראלית שבה חברות קרולינה, דנה עדיני ויעל דקלבאום. שלוש חברות הלהקה מנגנות בגיטרה ושרות. לדבריהן, שם הלהקה נובע מתוך האלמנט המנחם והמרגיע של המוזיקה שלה.
היסטוריה
בו בזמן המשיכו השלוש בהופעות חיות אקוסטיות בהרכב המשותף "הבנות נחמה" גם מחוץ לישראל, תוך שהן צוברות קהל. בתחילת דרכן ביצעה כל זמרת את יצירותיה שלה, אולם עם הזמן הלחינו וכתבו שלוש חברות הלהקה גם יחד שירים במופע, חלקם באנגלית.
בחודש מאי 2006 הופיעה הלהקה בפסטיבל השירים של ישראל עם שירן "להיות" ("So Far"). בחודש יולי 2007 יצא השיר כסינגל לתחנות הרדיו ובמהירה הפך ללהיט. ב-3 באוגוסט באותה שנה יצא לאור אלבומה הראשון של הלהקה, הנושא את שמה. האלבום הופק על ידי יונתן לוי מלהקת איזבו, בחברת "לייבלה" ובהפצת הליקון. באוקטובר יצא הסינגל השני, "הכל כשורה" ובינואר 2008 יצא הסינגל השלישי, "מאה אחוז אור". כחודש לאחר צאתו הגיע האלבום למעמד אלבום זהב. עד כה נמכרו ממנו למעלה מ-35,000 עותקים.
השיר "להיות" ("So Far") זכה בפרס הישג השנה לשיר על שם משה וילנסקי מטעם אקו"ם לשנת תשס"ז. מנימוקי השופטים:
עדנה גורן
תחילת הדרך
גורן נולדה וגדלה בתל אביב בשם עדנה בדיחי להורים שעלו מתימן. הוריה היו שחקנים ודודתה, אחות אמה, הייתה אסתר גמליאלית, זמרת העבר המיתולוגית. את דרכה המקצועית החלה בגיל 16, כשהזמר בני ברמן גילה את כישרונה. בשנת 1961 התגייסה לצבא ושירתה כסולנית של להקת חיל האוויר. ב-1966 הקליטה גורן תקליטון בשם "עדנה" ובו 4 שירים, שאותם כתב חיים קינן, כולם גרסאות עבריות ללהיטים אמריקנים פופולריים באותם ימים. השירים באלבום הם "ללילה יש צבע אחר", "לו", "את העולם חילקו לשניים" ו"חלום רחוק". בגיל 22, בתחילת שנת 1966, שרה בסרט "שני קוני למל" את שלושת השירים של הדמות הנשית הראשית ליבל'ה - "הוא יהיה לי בעל", "אבי אומר שהחתן" ו"סליחה רבותי". באותה שנה השתתפה גם בפסטיבל הזמר והפזמון וביצעה את השיר "לא פעם, בקיץ" של רחל המשוררת. בסוף אותה שנה, 1966, הופיעה כזמרת בדיסקוטק ששרה את השיר "מנדלבאום" בסרט "האם תל אביב בוערת?" שצולם ב-1967, ובסוף אותה שנה הוציאה אלבום סולו ראשון בשם "כי מדברות עיניך". בשנת 1969 הקליטה את השיר "בלדה לאיש הפשוט" לפסקול הסרט תעלת בלאומילך.
הצמד עם קובי רכט
ב־1968 חברה לקובי רכט, חייל משוחרר, והקליטה יחד איתו את האלבום "משירי סשה ארגוב". באלבום כלולים השירים "זמר המפוחית", "לילה בדרום", "למה בוכים גשמי החורף" ו"לפנות ערב", המזוהה עם גורן במיוחד. ב־1969 הופיעו השניים יחד בפסטיבל הזמר בשיר "מכתבי אהבה". השניים מופיעים ביחד עד היום מפעם לפעם בביצוע שירי סשה ארגוב.
הצלחה בשנות השבעים
בשנת 1970 ביצעה גורן את "כוכבים בדלי" לסירוגין עם צילה דגן, ושרה בפסטיבל שירי הילדים הראשון את "שיר לנמלה". בשנת 1973 הופיעה בפסטיבל הזמר המזרחי בשיר "אהובי ישן בזרועותי", וב-1975 בפסטיבל השישי של שירי הילדים עם השיר "חלום בצבעים". ב-1976 העלתה מופע עם שייקה אופיר.
ב-1978 הקליטה אלבום בשם "התחדשות" שכלל שירי ג'אז חדשים ובהם "אל נא תגידי לי שלום" שהוקדש לדודתה, הזמרת אסתר גמליאלית. באותה שנה השתתפה בתוכנית הטלוויזיה של רלף ענבר "אולפן קיץ עם ג'וזי כץ".
שנות השמונים
גורן לא הרבתה להופיע בשנות ה-80. ב-1982 הופיעה במחזמר "ילדי הכרך" בבימויו של צדי צרפתי שיצא לאור גם כאלבום. ב-1984 העלתה מופע ג'אז בליווי מנחם ויזנברג, אלי מגן ופפו לוי.
בשנת 1989 הופיעה במופע שהוקדש לסשה ארגוב שנקרא "זר לסשה ארגוב" בו ביצעו את שיריו אמנים שונים.
שנות התשעים ואילך
בשנת 1990 הופיעה בפסטיבל ערד. גורן שבה מדי פעם להופעות באותה תקופה, בעיקר במועדון ג'אז שהקים בני אמדורסקי.
ב-1997 הוציאה אלבום בשם "קולות", שלא זכה להצלחה, על אף השירים הבולטים "אתה רחוק ממני", "קולות" ו"יש לך חבר".
בשנת 1995 יצא אוסף עם מיטב להיטיה של גורן.
ב-2006 הופיעה גורן במופע איחוד שלה ושל קובי רכט בשם "שוב בשניים", והשניים התארחו בתוכנית של חינוכית 23 "מוזיקה היום".
בשנת 2010, לראשונה מאז הוצאת האלבום "קולות", הוציאה גורן אלבום חדש בשם "סתיו". האלבום כולו משיריה של המלחינה חנה לוי, וגם כולל שירים באנגלית (את חלק מהמילים כתבה גם לוי עצמה).
ב-2011 הקליטה שני שירים חדשים ל"גוונים" - אלבום האוסף הכפול משירי חיים קינן: דואט עם ישראל גוריון בשם "ביחד, לטוב ולרע" (לחן: רן אלירן) ו"מקום" (לחן: חיים קינן).
ב-2014 דיבבה את גברת ג'וגינס בסרט "יצאת כוכב".
בשנת 2023 השתתפה גורן בפסטיבל "השיר הבא" 2023 בניהולו האומנותי של אלי ניסמן וזכתה בפרס מפעל חיים על תרומתה היחודית למוזיקה הישראלית.
חיים אישיים
גורן הייתה נשואה שלוש פעמים והיא אם לשני בנים.
גורן היא אחייניתה של אסתר גמליאלית, זמרת שהייתה פעילה בשנות ה-30.
רוז קיגן
רוז קיגן (באנגלית: Rose Keegan; נולדה ב-8 במרץ 1971) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה
קיגן נולדה בסארי שבאנגליה. היא בתו של ההיסטוריון הצבאי ג'ון קיגן, וגדלה באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. קיגן למדה משחק ב-Royal Central School of Speech & Drama.
י' באדר
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי' אדר תלוי האם בר המצווה נחוג בשנה פשוטה או מעוברת והאם הוא נולד בשנה פשוטה או מעוברת. עבור ילד שנולד באדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, פרשת בר המצווה היא, ברוב השנים, פרשת תצוה. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה פשוטה מקביעות הכז או השא או שנה מעוברת מקביעות השג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת כי תשא. עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה, ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת צו. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת ויקרא.
לשישית הצבעים
תיאור
לשישית הצבעים היא צמח חד שנתי, הנמצא בדרך כלל בקרקע דלה בחומרים מזינים. על מנת לשרוד בקרקע מסוג זה הוא מפתח שורש גדול. הצמח זקוף ומכוסה בשערות דמויות צמר.
העלים הירוקים-אפורים הם חלופיים ארוכים, בצורת מעוין צר, נישא על פטוטרת ארוכה.
הפרחים הזעירים מקובצים בגזע, לפרחים הנקביים התחתונים חסרים עלי כותרת ולפרחי הזכר חמישה עלי כותרת צהובים קטנים. האבקה של הלשישית נעשית על ידי נמלים או דבורים קטנות. בישראל הלשישית פורחת בקיץ, מחודש מאי עד אוקטובר.
שימוש בצמח לצביעה
מהלשישית ייצרו בעבר את הצבע הכחול-סגול ששימש כצבע לבדים בימי הביניים, כצבע מאכל בגבינה הולנדית ובמשקאות חריפים מסוימים. את הצבעים הפיקו ממיץ הצמח וממיץ הגבעולים והפירות. את הצבע הירוק, השחור וגווני הכחול הפיקו מהצמח על ידי חשיפתו לאדי אמוניה.
זרעי הצמח שימשו כחומר מעורר הקאה.
מכון נסיעה
מכון נסיעה, הממותג בשם נסיעה (Nesiya), הוא מלכ"ר המארגן תוכניות חינוכיות לבני נוער אמריקאיים וישראלים בישראל ובארצות הברית. מכון נסיעה נוסד ב-1985 ובמהלך השנים השתתפו יותר מ-2,500 צעירים אמריקאים וישראלים בתוכניות הארגון. מכון נסיעה נתמך על ידי תורמים פרטים וקרנות המקדמות חינוך יהודי.
מטרתו של הארגון היא:
תוכניות נסיעה
לנסיעה שלושה מיזמים מרכזיים: "התוכנית השנתית", "תוכנית הקיץ" ו"סמינר חורף":
סולת
סולת היא דגן, בדרך כלל חיטה, הטחון בטחינה דקה.
סולת היא גוש קמח עבה בקוטר רבע עד שלושת רבעי המילימטר ה"נופל" בשלבים הראשונים של הטחינה ממרכז גרעין החיטה. כמות הסולת המתקבלת היא בדרך כלל כ־3 עד 5 אחוזים מנפח הגרעין, ובאה על חשבון הקמח הבהיר. אם אין צורך בייצור סולת, החומר ימשיך את תהליך הטחינה, וייטחן עד להפיכתו לקמח.
רצ'ה
רצ'ה (בגאורגית: რაჭა) הוא חבל היסטורי קטן השוכן בקצה הצפון-מזרחי של מערב גאורגיה. גבולותיו: סוואנתי מצפון-מערב, הרי הקווקז הגדול מצפון, דרום אוסטיה וכארתלי ממזרח, אימרתי מדרום ולצ'חומי ממערב. רצ'ה מוקף מכל עבריו בהרים. מבחינה גאוגרפית רצ'ה הוא העמק הצר של הנהר ריוני בקטע זרימתו הצפוני.
סולת
מאכלי סולת
מהסולת ניתן להכין דייסה, כאשר אופים או מבשלים אותה עם מים או חלב, ממתיקים וחומרי טעם כשנף. במטבח הצפון אפריקאי השימוש הרווח בסולת הוא להכנת קוסקוס ומיני קינוחים מתוקים. באזור טוסקנה שבאיטליה נהוג להכין ממנה סוג פסטה בשם פיצ'י. במטבח הכורדי ובמטבחים מזרח תיכוניים אחרים, נוהגים להשתמש בין היתר בסולת לציפוי קובה, אם כי נפוץ יותר השימוש בבורגול. במטבח התימני נהוג לשלב במרק התימני המפורסם מאכל דמוי פירה בשם "עסיד" שעשוי מסולת.
רצ'ה
הרצ'אים הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים בניב מקומי של גאורגית. אוכלוסיית המחוז מונה כ-55,000 איש (2001), ושיטחו מגיע ל-4,900 קמ"ר.
סולת
מאכלי סולת
עוגת סולת נפוצה בגרסאות שונות בקרב עמי המזרח התיכון. במטבח היהודי נהוגה כמאכל בתום יום הכיפורים, לשבירת הצום.
רצ'ה
בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה אחרי עצמאותה ב-1991, צורף רצ'ה אל החבל השכן לצ'חומי ואל חלקו הדרומי של שכנו סוואנתי (סוואנתי תחתית) ליצירת המחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית. בתת-חלוקה של מחוז זה משתרע רצ'ה על-פני שני ראיונים (נפות): אוני ואמברולאורי. בעבר, הייתה גם פינתו הצפון-מערבית של האזור הבדלני השכן דרום אוסטיה חלק מרצ'ה.
סולת
מאכלי סולת
בין שמותיה: בסבוסה (במטבח הערבי), ספרא או ספרה (במטבח הטריפוליטאי), טישפישטי (במטבח הספרדי, טורקי ובולגרי), הריסה/הרישה (במטבח התוניסאי והאלג'יראי), שאמאלי (ביוון).
רצ'ה
היסטוריה
בעת העתיקה ובראשית ימי הביניים היווה רצ'ה יחד עם לצ'חומי את נסיכות תאקוורי (שהיה גם שמו של לצ'חומי באותה תקופה); נסיכות זו, מצידה, הייתה חלק מממלכת אגריסי שבמערב גאורגיה. בעקבות היחלשותה של אגריסי במאה ה-8 בשל מאבקיה עם האימפריה הביזנטית, פרשו ממנה אצילי רצ'ה ולצ'חומי ויסדו את הדוכסות העצמאית של רצ'ה-לצ'חומי. לקראת סוף המאה ה-10 הביא האציל החזק ברצ'ה, ראטי באר'וושי הראשון, לפרישתה מן הדוכסות המאוחדת ויסד את דוכסות רצ'ה. במאה ה-11 הצטרפה הדוכסות הפורשת לממלכה הגאורגית המאוחדת. בנו של מייסד השושלת נקרא קאחאבר; בעקבות שמו, אימצה שושלת הדוכסים של רצ'ה את שם המשפחה קאחאבריסדזה לאחר תקופת שלטונו. שושלת זו שלטה ברצ'ה, במסגרת הממלכה הגאורגית, עד שלהי המאה ה-13 ובמשך תקופה מסוימת אף העבירה לעצמה את השליטה על החבל השכן לצ'חומי מידיה של דוכסות סוואנתי. בשנות השמונים של המאה ה-13 ביטל המלך הגאורגי דוד השישי נארין, שמרד בכובשים המונגולים, את הדוכסות ברצ'ה, וקבע כי אדמת רצ'ה תהיה מאותן נחלות, שהבעלים הפיאודליים הישירים שלהן הוא בית-המלוכה.
סולת
הסולת ביהדות
הסולת מוזכרת בתנ"ך ובלשון חכמים פעמים רבות, ומשמעותה זהה לזו שבעברית החדשה (לפי פירוש דעת מקרא ל) והיא חלקי הקמח המובחרים שהופרשו ממנו הסובין, ואף חלקי הקמח הדק. אבן עזרא מפרש את שורש המילה מלשון הגבהה וסילוק הפסולת ככתוב:.
רצ'ה
יהודי רצ'ה
ברצ'ה הייתה קהילה יהודית גדולה. בעקבות עליית היהודים לישראל, שהתגברה עם רעידת האדמה שהתחוללה באזור, נותרו במחוז יהודים בודדים בלבד. בית הכנסת הגדול בעיר אוני, שניזוקה אף הוא ברעידת האדמה, משמש את היהודים שנותרו.
סולת
הסולת ביהדות
הצירוף "סָלְתָּהּ וְשַׁמְנָהּ" (נהגֶה: סוֹלתה ושַמנהּ; על פי רוב מוסב על נסתרת, אך גם נוטה לפי הגופים: סולתו ושמנו, סולתם ושמנם וכיוצא בזה) מציין את הטוב שבטוב, הטוב והמובחר, החלק המשובח מכול, העידית. מקורו ב:
גם היפוך סדר הרכיבים מקובל: שַמנה וסוֹלתה.
סמולינה
סולת מחיטה קשה (דורום) נקראת סמולינה, ומשמשת לייצור פסטה איכותית. יש המוסיפים סמולינה ללחם.
יאנוש בלוג
קריירה
דר' בלוג ייצג את רומניה באולימפיאדות השחמט הבאות:
באולימפיאדת השחמט 1926, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השנייה שהתקיימה בבודפשט בין 26 ביוני לבין 15 ביולי 1926. בלוג שיחק בלוח הראשון בנבחרת שהשיגה מקום שלישי באולימפיאדה וזכה במדליית ארד קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1931, אולימפיאדת השחמט הרביעית שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה בפראג בין 11 ביולי לבין 26 ביולי 1931. בלוג ניצח בשלושה משחקים, סיים חמישה בתיקו והפסיד שבעה.
דר' בלוג ייצג את הונגריה באולימפיאדת השחמט 1936 אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936) ואורגנה על ידי האיגוד השחמט הגרמני (Grossdeutscher Schachbund). האירוע התקיים במינכן בין 17 באוגוסט לבין 1 בספטמבר 1936. בלוג ניצח בחמישה משחקים, סיים שבעה בתיקו והפסיד משחק אחד. בלוג שיחק בלוח התשיעי בנבחרת שהשיגה מקום ראשון באולימפיאדה וזכה במדליית זהב קבוצתית ומדליית ארד אישית.
לאחר מלחמת העולם השנייה השתתף בלוג באליפויות הונגריה לשחמט בשנים 1946, 1947 ו-1950.
בלוג השתתף, החל משנת 1910, גם בתחרויות שחמט בהתכתבות וזכה לתואר אמן בינלאומי לשחמט בכתב בשנת 1953. מהצלחותיו הבולטות בתחום זה ניצחונו על פאול קרס משנת 1937 ועל ולדימיר זגורובסקי, אלוף העולם הרביעי לשחמט בכתב משנת 1973 כאשר בלוג היה בן 81.
הולנדית A82 : גמביט סטאונטון, הגנת בלוג: 1. ד4 ו5 2. ה4 ד6
הגנת אלכין B03, הסתעפות בלוג: 1. ה4 פו6 2. ה5 פד5 3. ד4 ד6 4. רג4
גמביט המלכה D08, אלבין, הסתעפות בלוג: 1. ד4 ד5 2. ג4 ה5 3. ד:ה5 ד4 4. פו3 פג6 5. פבד2 מהה7
ג'ינס קרוע
ג'ינס קרוע הוא מכנס ג'ינס שנקרע בכוונה או כתוצאה מבלאי.
יש מספר סוגים של ג'ינס קרוע: ג'ינס ישן שהופך בלוי, ג'ינס שנקרע בכוונה על ידי הלובש וג'ינס שנקרע בתהליך הייצור. בדרך כלל הג'ינס קרוע בברכיים אך יש ג'ינס הקרועים בכל מיני מקומות.
הזוג הראשון של ג'ינס רגיל תוכנן על ידי לוי שטראוס. המכנסיים תוכננו כך שיתאימו לאיש עובד בצבע כחול כהה. הג'ינס הפך לבגדיו של דור ה-50 וה-60. הג'ינס הקרוע הופיע רק בשנות השבעים עם עליית זרם הפאנק. הקרעים סימלו מרד: הפאנקיסטים קרעו ג'ינס כמחאה פוליטית.
לפני שנות ה-70 ג'ינס קרוע היה נחלתם של המעמדות העובדים, שהג'ינס שלהם הפך לבלוי. לאחר מכן, הג'ינס הקרוע הפך לאפנתי בעיקר אצל הצעירים שטוענים שהוא מבטא את הייחוד שלהם ואת זהותם. גם בתצוגות אופנה של מעצבים מפורסמים, כמו דיור, ניתן לראות את הג'ינס הקרוע.
כוכבי רוק עזרו להפוך את הג'ינס הקרוע לפופולרי (כמו מדונה) היצרנים החלו לייצר ג'ינס קרוע. מעצבים כמו דיזל ובאלמין הציגו מכנסי ג'ינס קרועים בתצוגות, וחנויות כמו הארודס החלו למכור אותם. כיום ג'ינס קרוע - רווח.
ישנן טכניקות שונות לקריעת ג'ינס. קורעים את הג'ינס ביד או בלייזר.
שער האריות
שער האריות (בערבית: باب الأسباط, : "באב אלאסבאט" - "שער השבטים") הוא אחד משערי חומת העיר העתיקה של ירושלים. הוא קרוי כך בשל תבליטי שני זוגות חיות הטרף משני צדדיו, המזכירים אריות. יש הטוענים כי מדובר בברדלסים, שנחשבו בטעות לאריות וקיבעו בכך את השם המוכר.
היסטוריה
השער נבנה בין השנים 1538–1539, יחד עם שיפוץ ובניית חומות העיר העתיקה על ידי הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון.
בשנת 1865 הוכנס קו טלגרף לעיר העתיקה דרך שער האריות. בשנת 1913 רבו המקרים בהם ערבים יידו אבנים בסביבות השער על נושאי המטה בהלוויות יהודיות. בסוף ימי השלטון העות'מאני ובתחילת ימי השלטון הבריטי התקיימה ליד השער תחנת משטרה קטנה.
במלחמת ששת הימים פרצו הצנחנים לעיר העתיקה דרך השער. זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של ירושלים שצבא פורץ אל העיר מכיוון מזרח (בעוד הכיבושים האחרים היו מצד צפון, הנוח יותר מבחינה טופוגרפית). במהלך הפריצה נופצו דלתות השער, והן שוקמו לאחר שנתיים, בפברואר 1969.
מיקום
השער ממוקם בחומה המזרחית בחלקה הצפוני, והוא מוביל אל רחוב "שער האריות" שברובע המוסלמי של העיר העתיקה. בסמוך לצידו החיצוני של השער שוכן בית קברות מוסלמי.
שימוש
השער שימש כיציאה הראשית לכיוון הר הזיתים ולבית הקברות היהודי שעליו. התהלוכה של חגיגות נבי מוסא עברה גם היא דרך שער האריות. גם בחזרה מנבי מוסא התקיימה תהלוכה משער האריות להר הבית. השער משמש ככניסה ראשית לעיר העתיקה עבור מוסלמים המבקשים להגיע אל מתחם הר הבית, ועבור צליינים המגיעים אל הויה דולורוזה.
שם השער
שני זוגות האריות החקוקים על חזית השער, היו סמלו של הסולטאן הממלוכי ביברס (1223-1277). וככל הנראה הם נקבעו בשער בשימוש משני לאחר שנלקחו מאכסנית עולי רגל מוסלמים שהקים ביברס בסמוך למקום ואשר נהרסה. אגדה עממית קושרת את הופעתם של האריות בשער בחלום מבעית שחלם הסולטאן סולימאן הראשון, ובו נגלו לו אריות כבירים העומדים לטרפו. לאחר שחזר החלום מספר פעמים, הבין הסולטאן שזהו עונש שעלול לבוא עליו משום שלא טרח לבצר ולמגן את ירושלים כהלכה, ובעקבות כך הוא הזדרז להקים את החומה, וקבע את האריות באחד משעריה, זכר לחלום.
השער ידוע בשמות נוספים:
בתרבות
ממרץ 1976 עד החלפתו בשקל ישן ב-1980, הופיע שער האריות על שטר של 5 לירות.
בובי וינטון
סטנלי רוברט וינטון ג'וניור (באנגלית: Stanley Robert Vinton, Jr.; נולד ב-16 באפריל 1935) המוכר בשם בובי וינטון הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא פולני המתמחה במוזיקת פופ. הוא זכה לכינוי "הנסיך הפולני".
ראשית דרכו
וינטון הוא בן יחיד לשני חברי להקה מקומית מצליחה, סטן וינטון ודורותי סטודזינסקי וינטון. הוריו עודדו את התעניינותו במוזיקה ונתנו לו מדי יום 25 סנט לאחר שהתאמן בנגינה על הקלרינט שלו. בגיל 16 הקים להקה אשר הופיעה במועדונים באזור פיטסבורג, פנסילבניה. בעזרת הכסף שהרוויח מהופעותיו, מימן את לימודיו באוניברסיטת דיוקיין, שם למד מוזיקה וקיבל תואר ראשון בקומפוזיציה. במהלך לימודיו באוניברסיטה, למד לנגן בכל כלי הנגינה של להקתו: פסנתר, קלרינט, סקסופון, חצוצרה, תופים ואבוב.
שנות ה-60
בשנת 1962, הוציא את להיטו הראשון "Roses Are Red". לאחר כארבעה שבועות, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. באותה שנה יצא לאור התקליט "Roses Are Red" שכלל את הלהיט המפורסם.
בשנת 1963, יצא לאור להיטו הגדול ביותר לדעת רבים, "Blue Velvet", אשר גם הגיע למקום הראשון במצעד של בילבורד. בשנת 1986, הבמאי דייוויד לינץ' קרא לאחד מסרטיו "Blue Velvet", על שם שירו המפורסם של וינטון. בשנת 1990, טיפס השיר במעלה מצעדי השירים בבריטניה בעקבות פרסומת של חברת הקוסמטיקה "Nivea", אשר השתמשה בשיר הזה בפרסומת.
בשנת 1964, התפרסמו שני להיטים חדשים שאף הם הגיעו לראש מצעד הלהיטים של בילבורד: "There! I've Said It Again" שנכתב במקור בשנת 1945, והשיר המפורסם "Mr. Lonely" שנכתב על ידי וינטון בזמן ששירת בצבא ארצות הברית. השיר "Mr. Lonely" עובד בשנת 2004 על ידי זמר ההיפ הופ אייקון. באותה שנה הוציא וינטון תקליט נוסף - "Bobby Vinton's Greatest Hits", אשר כלל בתוכו את להיטיו המפורסמים משנים קודמות. בשנת 1965 המשיך הזמר למנף את הצלחתו כאשר כתב את שירו המפורסם: "L-O-N-E-L-Y". שיר נוסף שביצע היה "Long Lonely Nights" אשר הגיע למקום ה-12 במצעדים, ונכנס לאלבומו "Bobby Vinton Sings for Lonely Night".
בשנת 1966 כתב להיט נוסף - "Coming Home Solider", אשר היה אחד מהשירים המועדפים ברשתות הצבאיות של אמריקה בתקופת המלחמה הקרה ומלחמת וייטנאם. בשנת 1967 הוציא את התקליט "Please Love Me Forever" אשר הגיע למקום השישי במצעדי המוזיקה ונמכר בכמיליון עותקים. בשנת 1968, הוציא וינטון את שירו המפורסם "I Love How You Love Me", אשר נמכר בלמעלה ממיליון עותקים וזכה לתקליט זהב על ידי ארגון תעשיית התקליטים האמריקאית.
שנות ה-70
בשנות השבעים, וינטון המשיך להוציא שירים אשר הגיעו ל-40 המקומות הראשונים במצעדים. בשנת 1972, פרסם שיר שנקרא "Ev'ry Day of My Life" אשר הגיע למקום ה-24 במצעדים ואת השיר "Sealed with a Kiss" אשר הגיע למקום ה-19.