cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קו בר-לב
כישלון הקו במלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים לא היווה "קו בר-לב", שרק שישה עשר ממוצביו היו מאוישים, מכשול בפני החיילים המצרים שצלחו את התעלה. המצרים בחרו לצלוח בשטחים שבין המעוזים בחסות הרעשה ארטילרית והבטיחו לעצמם חצייה בלתי מופרעת מצד הכוחות הישראליים שבקו. מיד עם הצליחה הציבו המצרים מארבי נ"ט של כוחות חי"ר בעורף המוצבים הישראלים וכיתרו אותם. המוצבים הפכו לנטל על צה"ל, שנאלץ להטיל מול מערכי הנ"ט והנ"מ כוחות קרקע ואוויר לחילוץ החיילים המכותרים והגנה עליהם במוצבים. אבדות רבות נגרמו לצה"ל בניסיונות חילוץ אלה. בסופו של דבר נכנעו חמישה מהמעוזים לכוחות התוקפים ולוחמיהם נפלו בשבי, ובאחד-עשר מן המעוזים הצליחו הלוחמים לנטוש את המעוז ולהיחלץ לאחור. רק מעוז בודפשט שעל שפת הים התיכון נותר בשליטה ישראלית לכל אורך המלחמה ולא ננטש. אחת הסיבות לכך היא שמוצב זה היה בנוי על לשון חוף מוקפת ביצות, מה שהקשה על המצרים את ההגעה אליו, לעומת הגישה מהצד הישראלי שהייתה מוסדרת. בשל כך יכלו טנקים ישראלים להגיע למעוז ולסייע לו, בניגוד לכל שאר המעוזים שכותרו מכל צידיהם.
לאחר המלחמה ניטש ויכוח האם כישלונו של "קו בר-לב" נבע מחוסר התאמה בסיסית שלו למשימת ההגנה מפני פלישה מצרית, או שהכישלון נבע מן ההפתעה בפרוץ המלחמה, אשר גרמה להיערכות לקויה של צה"ל בתעלה ולאי-יישום תורת הלחימה שגובשה. בזיכרון הציבורי נותר "קו בר-לב" כאחד מסמלי המחדל של מלחמת יום הכיפורים. לטענת חלק מהמומחים תפיסה זו שגויה, מאחר שהקו לא היה אמור לעצור את פריצת המצרים; מעוזי קו בר לב, לטענתם, היו למעשה רק עמדות תצפית
מנגד, האלוף טל כותב בספרו שהמעוזים הוקמו לשם הגנה ממש על הגבול:
בספרו של אלוף (מיל') אמנון רשף "לא נחדל! - חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים", ייוחד פרק שלם, בן כ-60 עמודים, למחקר בנושא 'הגנת סיני'. בסיום הפרק מדגיש רשף את טענתו, כי
מתעשרי קו בר לב
עלות הקמת קו בר לב מוערכת בכשני מיליארד לירות בערכי 1968.
בגלל הדחיפות בהקמת הקו נמסרו עבודות ללא מכרזים וללא בקרה כספית וביצועית מספקת. היו מבין הקבלנים כאלו שכנראה ניצלו עובדה זו ל"ניפוח חשבונות" ורמאויות, וגם מבין הקבלנים שביצעו עבודתם נאמנה היו כאלו שמראש, בגלל הסיכון והדחיפות, תמחרו את העבודה בסכומים גבוהים. אותם קבלנים, ובייחוד אלו שהתהדרו בעושרם, זכו לכינוי "מתעשרי קו בר לב". אחד מהקבלנים הללו היה יצחק תשובה, שצבר את הונו הראשוני בפרויקט זה, ולאחר ביסוסו הכלכלי החל בבניית מאות יחידות דיור בנתניה.
קו בר לב לאחר פינוי חצי האי סיני
לאחר חתימת הסכם השלום ופינוי חצי האי סיני מנוכחות ישראלית, שאפה מצרים לשמר את האתרים שבהם נתחוללו קרבות ההבקעה המצרית לסיני אולם בשל הצורך להרחיב את תעלת סואץ נהרסו המוצבים הישראלים ועמם מכשול סוללת העפר. המעוז היחיד ששימרו המצרים הוא מעוז לקקן שנמצא בסמוך לאגם המר הגדול ולאזור הצליחה הישראלית. המעוז שנקרא על ידי המצרים "תל אל סאלאם" שופץ, תעלותיו שוחזרו ובחצרו הוצבו טנקים שהופעלו על ידי צה"ל. בשנת 1982 נוסדה עיר בסמוך לקהיר בשם אל-עובור (הצליחה) על שם צליחת תעלת סואץ בקו בר לב.
להתחיל מחדש (מקלט לבעלי חיים)
להתחיל מחדש - מקלט שיקומי לבעלי חיים היא חווה שמשמשת מקלט לבעלי חיים, שחולצו מהזנחה ומהתעללות. החווה פועלת כעמותה ללא מטרות רווח למען רווחת בעלי חיים. היא הוקמה על ידי שרון כהן בשנת 2017, ושוכנת במושב חרות. בחווה שוכנים מעל אלף בעלי חיים, מתוכם כ-600 חמורים, כ-60 סוסים, וכן פרות, עזים, כבשים, בעלי כנף, חתולים וכלבים.
בישראל חמורים הם נטולי הגנה משום שאינם חיות מחמד, אינם חיות משק ואינם חיות בר מוגנות. בנוסף לכך, בסין קיים ביקוש לעורותיהם לצורך ייצור תכשיר מסורתי. לשם כך חמורים נשלחים מישראל דרך רצועת עזה למצרים, שם יפשטו את עורם וימכרו לסין. לדברי סוחרים, מספר החמורים בישראל הידלדל והגיע למאות בודדות. החווה שמה לה למטרה להעביר את כל אוכלוסיית החמורים בישראל למקלטים באירופה, ובשנת 2022 הטיסה 200 חמורים למקלט בצרפת. העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל והרשויות המקומיות, ובשטחה מרכז חינוכי.
תפעול
החווה שוכנת על שטחים שכורים בשטח כולל של 38 דונם. מתחם החמורים מחולק לגדרות לפי מצבם וצרכיהם. גדרת "בית אבות" מיועדת לחמורים זקנים וחלשים, "בית יולדות" לאתונות בהריון מתקדם ולעיירים שנולדו להן. בחווה עצמה אין ריבוי של בעלי חיים, אך הרבה מהאתונות שמחולצות מגיעות בהריון. גדרה נוספת מיועדת לאימהות ועיירים קצת יותר גדולים ועיירים יתומים. לחמורים המשוקמים שהבריאו יש שלוש גדרות גדולות. אחת משלוש הגדרות היא "הרווקיה" ובה נמצאים זכרים שעוקרו בגיל יחסית מאוחר, הם מציקים לנקבות ואי אפשר לשכן אותם יחד. לסוסים שהשתקמו יש שני מתחמים, ובנוסף מתחם לסוסים עיוורים או נכים. כמו כן יש מתחמים לפרות ועגלים, לכבשים ועיזים, ומבנה לחתולים שהוא גם פנסיון בתשלום. בחווה עובדים 12 אנשי צוות בשכר, מהם ארבעה בצוות הרפואי. בנוסף להם עשרות מתנדבים בניקיון, האכלה, תחזוקה, הובלה, ומשימות אחרות. מתנדבים מהמגזר הערבי עוסקים במיוחד בחילוץ והובלה של חמורים וסוסים.
מימון
נכון לסוף 2022 עלות התפעול של החווה היא כ-400 אלף ש"ח לחודש. המימון מגיע מתרומות של אנשים פרטיים. העמותה נתמכת בידי המשרד להגנת הסביבה בתמיכה שעמדה בשנת 2021 על 155 אלף ש"ח.
הוצאות
למעלה ממחצית מהוצאות החוה הן על מזון בעלי החיים. ההוצאות לתשלום לבית החולים הן של עשרות אלפי שקלים בחודש. משרד החקלאות והמשטרה מעבירים לחווה בעלי חיים פצועים או נטושים, אך אינם מתקצבים אותה.
חמורים
חמורים מהווים את רוב האוכלוסייה בחווה, נכון לדצמבר 2022, לאחר מבצע הטסה של 201 חמורים לצרפת, יש בחווה כ-600 חמורים. זרם החמורים הזקוקים למקלט הוא מתמיד, והרבה מהאתונות מגיעות למקלט בהריון ומגדילות עוד יותר את אוכלוסיית החמורים. רוב החמורים מגיעים מהמגזר הערבי והבדואי שם הם משמשים לסחיבת עגלות. קריאות לעזרה מגיעות מאזרחים יהודים וערבים, משוטרים ומחיילים שנתקלו בחמור או סוס במצוקה ונשארים לשמור עליהם עד שיגיע קרון החילוץ. לעיתים פקחי המחלקה הווטרינרית של ירושלים מפקיעים חמור במצוקה מבעליו, והמחלקה מובילה אותו בעצמה בקרון אל החווה.
רוב החמורים מגיעים במצב של רזון קיצוני, עם פציעות ונכויות, צלקות ופצעים פתוחים על החוטם מהשלשלאות שבהם רותמים אותם לעגלות, ופצעים נרחבים על הרגליים האחוריות, שנגרמים גם הם מהריתמה. פגיעות שכיחות נוספות הן נמק בכפות הרגליים בגלל מנהג לקשור אותם בקרסוליים על מנת שלא יברחו. במקרים כאלה אין ברירה אלא לקטוע את כף הרגל. בעלי חיים עם שברים או פציעות קשות במיוחד, או כאלה שזקוקים לניתוח מטופלים בתשלום בבית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי בבית דגן.
בנוסף לפגיעות הגופניות החמורים מגיעים במצב נפשי ירוד, מפוחדים וחרדים ממגע אנושי, והשיקום הנפשי אורך זמן רב. חמורים יוצרים חברוּיוֹת לכל החיים ובמקלט מקפידים לא להפריד ביניהם, ומשום כך חמורים חברים עוברים יחד לעדר אחר או למקלט אחר.
המסחר בעורות חמורים, והטסת חמורים לצרפת
בשנים האחרונות התפשט מסחר בחמורים לצורך ייצור תכשיר סיני שנקרא אג'יאו ומופק מהעור שלהם. המחיר הגבוה של העורות מתמרץ סוחרים ישראלים ופלסטינים לסחור בהם. החמורים עוברים מישראל לרצועת עזה, משם למצרים, שם הורגים אותם ומוכרים את עורותיהם לסוחרים סינים. הדבר נודע לראשונה בישראל בשלהי 2021, כשגבר עזתי התקשר לווטסאפ של המקלט, אותו חשב בטעות ליצואן חמורים, ובצעקות "חראם" (אסור), תיאר את הנעשה. ארגון בינלאומי בשיתוף פעולה עם עמותה ישראלית הוציא חוקרים פרטיים שחקרו את נושא העברת הסוסים והחמורים מישראל לרצועת עזה במשך חודשים. משרד החקלאות ניסה לעצור משאית כזאת במעבר כרם שלום, ללא הצלחה משום שאין חוק שאוסר זאת.
סוחרים דיווחו שבעקבות המשלוחים לרצועת עזה נותרו בגבולות ישראל רק כמה מאות חמורים, ולנוכח זאת החווה שמה לה למטרה למגר כליל את השימוש בחמורים לעבודה ואת המסחר בהם. מאחר שהיא מתקשה להתמודד עם זרם החמורים, הוחלט לשלוח חמורים למקלטים בחו"ל. מקלט "לה טאנייר" (La Tanière) שבצרפת, נרתם לעזרה והציע לקבל 200 חמורים מישראל. המקלט הקצה לחמורים בין 400 ל-500 דונם של שטחים ירוקים, לעומת 38 דונם של חוות "להתחיל מחדש", המחולקים בין כל בעלי החיים. מבצע ההטסה הגדול והיחיד מסוגו בעולם, נערך בין יוני לאוקטובר 2022, בארבע הטסות במטוסי תובלה חכורים, 50 חמורים בכל טיסה, בתוך קרוניות מרווחות, כשבעה חמורים בכל קרונית.
ההטסות שנפסקו לתקופת החורף התחילו מחדש ב-29 באפריל 2023, ובתוך שנה מתחילת המבצע הוטסו 310 חמורים. במקביל כ-400 חמורים נוספים חולצו ושוכנו בחווה.
סוסים
בחווה כ-60 סוסים. כמו החמורים, גם הסוסים מגיעים לחווה אחרי שנוצלו ונזנחו למות, ומישהו ראה אותם. למשל סוסה שהרביעו אותה שוב ושוב עד שנגרם לה קרע בוגינה ולא היה בה חפץ יותר. בחווה יש מספר סוסים עיוורים מנוקדים מגזע אפלוסה. סוסים אלה מתעוורים בסביבות גיל 15 בגלל פגם גנטי (סוס יכול לחיות מעל 30 שנה). בכל זאת יש המרביעים אותם והם נמכרים בגלל יופיים, ולאחר שהם מתעוורים הם לעיתים ננטשים. לסוסים יש שלושה מתחמים, שניים מהם לעדרים שהשתקמו ואחד לסוסים עיוורים או נכים.
מרכז חירות
בשטח החווה שוכן "מרכז חירות ללימודי חדשנות וקיימות" על שם אגם לוי, בת המושב שנספתה באסון נחל צפית. המרכז הוקם ומנוהל על ידי אורלי וילנאי וניצן מייזליס. מטרת המרכז היא ללמד לחמלה כלפי בעלי חיים דרך היכרות ועבודה למענם, מתוך אמונה שילד שמתאכזר לבעלי חיים יהיה מבוגר שמתאכזר לבני אדם. המרכז נמצא בתכני גפ״ן של משרד החינוך המומלצים לבתי הספר, ומשרת מסגרות חינוכיות שונות, ביניהן בתי ספר מהמגזר הבדואי, מיישובים ערביים ויהודיים, ומסגרות לנוער בסיכון.
טיל נגד טנקים
טיל נגד טנקים (בראשי תיבות: טיל נ"ט) הוא טיל שמטרתו היא להשמיד בעיקר טנקים אך גם כלים משוריינים אחרים. בניגוד לרקטה נגד טנקים, טיל נ"ט כולל מנגנוני הנחיה וניהוג עצמי.
היסטוריה
עוד במלחמת העולם השנייה החלו להופיע רקטות נ"ט כגון הבזוקה, הפאנצרפאוסט והפיאט. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו הסובייטים לייצר את ה-RPG-7 - מטול רקטות נגד טנקים, אולי הנפוץ והמפורסם בעולם.
טילי נ"ט אמיתיים החלו להופיע בשנות ה-50 של המאה ה-20, אך למעשה רק בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו גרסאות יעילות להופיע. הראשונה שבהם הייתה הסאגר הסובייטי - טיל נ"ט מונחה תיל. בשיטת ניהוג זו המפעיל שולט בטיל באמצעות תיבת שליטה שמחוברת לטיל באמצעות תיל ארוך. בעקבות הצלחתו של הסאגר, פיתחו האמריקאים את הטאו (TOW) - אף הוא טיל נ"ט מונחה תיל.
ישנם שלושה דורות של טילי נ"ט מונחים. ככל שהדור מתקדם יותר - שליטת המפעיל בטיל פשוטה יותר: בחלק מהטילים החדשים ישנה אופציה של "תקיפה עילית", שבה הטיל מגיע קרוב אל המטרה ואז עולה לגובה וצולל עליה, על מנת לפגוע בחלק העליון והחשוף יחסית של הטנקים.
מבנה ופעולה
טיל הנ"ט משוגר על ידי חי"ר, רק"ם, או מסוק קרב ומורכב ממנוע רקטי, ראש נפץ, ומערכת הנחיה.
ראש הנפץ
הראש הקרבי של טיל הנ"ט הוא בדרך כלל מטען חלול, שמתוכנן לרכז את אנרגיית הפיצוץ בנקודה אחת, לחדור את שריון הטנק, וליצור סילון של מתכת נוזלית לוהטת ורסיסים שמשמידים את צוות הטנק מבפנים. בטילים חדשים ישנם ראשי נפץ דו-שלביים (טאנדם), המתוכננים לגרום לפיצוץ לוחות השריון הריאקטיבי בעזרת ראש נפץ קטן, ואז לתקוף את השריון הפסיבי (הרגיל) עם מטען חלול.
משגר
המשגר כולל חצובה בעלת רגליים כבדות לייצוב המערכת, זביל (הצינור בו מאוחסן הטיל), מערכת הנחיה ושליטה, סוללה להפעלת המערכת, כוונת ולעיתים גם אמר"ל. עקב משקלן הרב של חלק מן המערכות, קיימת נטייה להתקין אותן על גבי רכב שטח או רכב קרבי משוריין כגון נגמ"ש או נגמ"ש לחימה. עם זאת, קיימות מערכות קלות-משקל המנוידות על ידי חי"ר בלבד, בדרך כלל בחוליות של 2–4 חיילים.
הנחיה
ישנם כמה סוגי הנחיה, ביניהן:
גשר מישר
גשר מישר הוא אמצעי גישור הנגרר על ידי טנקים ורכבי הנדסה קרבית, אותו אפשר לדחוף באמצעות הכלים מעל תעלות נ"ט צרות.
גשר מישר
גשר המישר מורכב מפלטת מתכת הנגררת על הקרקע מאחורי כלי גורר. במרכז הפלטה מצויה רגלית אשר עם השקתו לתעלה נופלת לתוכה ומייצבת את הגשר.
לגשר המישר מספר יתרונות:
השקת הגשר
על מנת להשיק את הגשר מעל תעלת נ"ט, מתקרב הרק"ם לתעלה ככל שניתן, מתנתק מהגשר, עובר עליו ומתיישר כשהוא מאחורי הגשר. בשלב זה, בעזרת שרשרת, דוחף הרק"ם את הגשר לתוך התעלה. הרגלית נופלת לתוך התעלה והרק"ם ממשיך לדחוף את הגשר עד אשר שפתו הרחוקה נוחתת על הגדה השנייה של התעלה. קצין הנדסה שהוסמך לכך מאשר כי הגשר יציב בטרם יעברו עליו כלי רכב.
גשר P
גשר "P" הוא סוג של גשר מישר. גשר זה ארוך יותר ורכוב על גלגלים, ובדומה למישר, נגרר על ידי רק"ם.
יתרונות:
חסרונות:
השקת הגשר
הגשר תמיד רתום לחלקו הקדמי של הרק"ם. על מנת להשיק את הגשר מעל תעלה דוחף הרק"ם את הגשר עד שקרני הגשר מונחות בחלקה הרחוק של התעלה. בעזרת חבל ניתן לנתק את הגשר מהרק"ם מבלי לצאת ממנו. גם גשר זה יאושר על ידי קצין הנדסה.
מאיר רונן
מאיר "מייק" רונן (1926 – 30 באוגוסט 2009) היה עיתונאי, מאייר, קריקטוריסט ומבקר אמנות ישראלי.
חייו
רונן נולד במלבורן, אוסטרליה כמאיר אייזקמן (Meir Eiseckmann), לאב יליד ירושלים שהיגר מארץ ישראל ולאם ילידת ליברפול, ולמד אמנות ואדריכלות בקולג' הטכני המלכותי במלבורן. הוא התגייס לצבא האוסטרלי ושרת כמדריך חי"ר. לאחר מלחמת העולם השנייה הוצב ביפן הכבושה כעיתונאי צבאי, שם למד את השפה היפנית ורכש טכניקות אמנותיות יפניות ובכללן ציורי מאנגה וקליגרפיה. בשהותו בטוקיו סיקר את הדיונים בבית הדין הצבאי הבינלאומי למזרח הרחוק וצייר את דיוקניהם של פושעי המלחמה היפנים. לאחר שחרורו החל לפרסם קריקטורות בעיתון ה"סנדיי טלגרף" של סידני.
רונן עלה לישראל בשנת 1949 והצטרף לסגל העיתון בשפה האנגלית פלסטיין פוסט, שזמן קצר לאחר מכן שינה את שמו ל"ג'רוזלם פוסט" על פי הצעתו של רונן. תפקידו הראשון היה רישום מפות, אך במהרה התגלה השילוב של כישרון גרפי ושנינות, ורונן החל לפרסם קריקטורות פוליטיות עוקצניות, שבתחילה התקבלו בהסתייגות מצד העורך טד לוריא. בשנים 1956–1958 שימש שליח עלייה בדרום אפריקה וברודזיה. ב-1959 ביקשו העורך המייסד גרשון אגרון להקים ולערוך את מהדורת השבועון הבינלאומי של העיתון. הוא אייר ספרים, ביניהם כמה מספרי הסאטיריקן אפרים קישון, וערך ספרי צילומים. הוא זכה להכרה גם בארצות הברית, וכתביו ואיוריו התפרסמו גם בכתבי עת אמריקאיים מובילים בתחום האמנות.
רונן המשיך לעבוד בג'רוזלם פוסט לאורך כל חייו, גם לאחר יציאתו לגמלאות, והיה לאחד האישים המזוהים ביותר עם העיתון. לאורך השנים פרסם אלפי מאמרי ביקורת בנושאים מגוונים, מסקירה של ספרי אמנות, ביקורת על מוזיאונים ותערוכות, ועד היסטוריה וענייני השעה. משך שנים ארוכות שימש כעורך האמנות של העיתון, ופרסם קריקטורות בעיתונו וכן בידיעות אחרונות בחתימתו "מייק". שנינותו שבאה לידי ביטוי בכתיבתו ובאיוריו הצמיחה לו קהל קוראים נאמן, בצד מבקרים ויריבים. על קהילת האמנים לא תמיד היה אהוד, בשל גישתו כי על ביקורת אמנות "לעסוק באמנות ולא באמנים", ואף שהקפיד כעורך אמנותי לאזכר כל תערוכה שמתקיימת בישראל, גרס שאין אזכורה של תערוכה מחייב בהכרח סקירתה. גישתו כלפי הנושאים שסיקר נודעה כמעמיקה וביקורתית ללא פשרות, והוא התנגד בחריפות לכל שימוש בעיתונאות ובביקורת אמנות לקידום אמנים. עם זאת, ליוויו הצמוד את מוזיאון ישראל מיום היווסדו והסקירה המתמשכת של מוצגיו ותערוכותיו הוכרו בידי המוזיאון כגורם משמעותי במוניטין הבינלאומיים שזכה להם המוזיאון, והקנו לרונן אות "עמית המוזיאון" בשנת 2003.
בתו של רונן, מיכל, נשואה לאדריכל הישראלי-בינלאומי משה ספדיה. רונן נפטר ממחלה באוגוסט 2009 בירושלים, בגיל 83. ב-2014 העבירו ילדיו את עיזבונו האמנותי למוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס שבחולון.
אלן בייקר (מתמטיקאי)
אלן בייקר (באנגלית: Alan Baker, 19 באוגוסט 1939 - 5 בפברואר 2018), היה מתמטיקאי אנגלי, זוכה מדליית פילדס לשנת 1970.
חייו
נולד בלונדון. הקריירה האקדמית של בייקר התחילה כתלמיד של הרולד דוונפורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ומאוחר יותר באוניברסיטת קיימברידג'. היה חוקר אורח במכון למחקר מתקדם בסתיו 1970. עמית בטריניטי קולג'. בשנת 1970 זכה במדליית פילדס.
בייקר נודע בזכות עבודתו בשיטות יעילות בתורת המספרים, בעיקר בשיטות בתורת הטרַנסצֶנדֶנטִיוּת.
גיזום אלפא-ביתא
גיזום אלפא-ביתא היא שיטת אופטימיזציה עבור עצי-חיפוש מסוג מינימקס. מטרת השיטה לצמצם את מספר תתי העצים עליהם יש להלך בעת הערכת מהלך אפשרי בעץ מינימקס. שמה של השיטה ניתן לה כאנלוגיה לגיזום עצים. אלגוריתם הגיזום הוא אלגוריתם אופטימיזציה קלאסי, במובן שאינו משנה את התוצאה שהיה מחזיר האלגוריתם המקורי (חיפוש מינימקס), אלא רק מחזיר אותה תוצאה בזמן קצר יותר. במקרה הגרוע ביותר, האלגוריתם עובד בסיבוכיות זהה לזו של חיפוש מינימקס רגיל. עם זאת, באופן פרקטי ותוך שימוש בשיטות משלימות, מספק האלגוריתם את התוצאה המקורית של מינימקס, בזמן קצר בהרבה.
אופן הגיזום הוא פשוט: במהלך החיפוש לעומק ניתן לזנוח פתרונות חלקיים ברגע שברור שהם גרועים מפתרונות שכבר ראינו.
האלגוריתם נמצא בשימוש נרחב בתחום הבינה המלאכותית, לדוגמה בתוכנות משחק (שחמט, דמקה, איקס עיגול ועוד).
עצי משחק ועצי מינימקס
נתבונן על קבוצת המשחקים המקיימים את התכונות הבאות: בנוסף, אנו מניחים כי שני השחקנים הם אנוכיים (רוצים לנצח), וכי בהיות המשחק משחק סכום אפס, אין קואליציות או בריתות בין השחקנים היריבים (למשל, על-מנת להגיע לתיקו) - היינו, אנו מניחים כי המשחק אינו משחק שיתופי.
קבוצה רחבה זו של משחקים כוללת בתוכה משחקים ידועים כגון: שחמט, דמקה, גו, רברסי, נים, ארבע בשורה, איקס עיגול ומשחקים רבים נוספים. הקבוצה מכילה משחקים נוספים הממדלים יריבויות פולטיות, עסקיות ואחרות, כאשר היריבות היא משחק סכום אפס.
ישנם משחקים רבים שאינם נכללים בקבוצה זו, בפרט רוב משחקי הקלפים, בהם שחקנים אינם חשופים לסידורי הקלפים של יריביהם, ובכך נמנע מהם מידע מלא. בנוסף לא מכילה קבוצה זו את כל משחקי המזל השונים כדוגמת שש-בש, בשל גורם האקראיות הכלול בהם.
תכונה משותפת לכל המשחקים בקבוצה זו, היא העובדה שהם ניתנים להצגה על ידי עץ משחק. עץ משחק הוא גרף מכוון בצורת עץ המתאר מצבים ומהלכים אפשריים במהלך משחק. כל קודקוד בעץ מתאר מצב אפשרי אחד במשחק (למשל סידור כלים מסוים על לוח שחמט); כל קשת מתארת מהלך אפשרי אחד במשחק. כך, קשת היוצאת מקודקוד א' לקודקוד ב', מתארת מהלך אפשרי המשנה את מצב הלוח, ממצב א' למצב ב' (למשל פרש לה-4). שורש העץ הוא העמדה הנוכחית. עבור כל מהלך אפשרי, בונים צומת בן מתחת לשורש העץ, כך שחצים יוצאים משורש העץ לכל הצמתים הללו. מתחת לכל צומת כנ"ל, בונים צומת עבור כל מהלך אפשרי (מאותו צומת), ושוב מותחים חצים היוצאים מן הצומת המדובר לכל צומתי הבן המתארים את שלל מצבי התוצאה השונים. באופן זה ניתן תאורטית להציג את כל מהלכי המשחק. כפועל יוצא, בהינתן מצב מסוים במשחק, אנו מסוגלים תאורטית לצייר את כל עץ המשחק האפשרי, ולבחור במהלך המיטבי בראייה עתידית. צומת המתאר מצב במשחק בו לא נותרו מהלכים חוקיים, נקרא עלה. במצב זה, הרי שהמשחק הסתיים וכל שחקן יודע מה תוצאתו.
מאחר שהמשחק הוא משחק סכום אפס, הרי הרווח של שחקן א' הוא הפסדו של שחקן ב'. מכאן נובע, כי כאשר שחקן א' משחק, הוא יבחר באפשרות המיטבית ביותר מבחינתו. לעומת זאת, כאשר שחקן ב' משחק, הוא יבחר באפשרות הגרועה ביותר מבחינתו של שחקן א'.
צמד עובדות אלו פירושו שכל משחק כנ"ל ניתן למידול על ידי עץ מינימקס.
כאשר אנו מתבוננים על עץ משחק כעל עץ מינימקס, אנו מגדירים שחקן אחד להיות "מין" ושחקן שני להיות "מקס". כל שחקן מסתכל על עצמו כעל 'מקס', ועל יריבו כעל 'מין'. כאשר שחקן מבקש לדעת מהו המהלך המיטבי מבחינתו, עליו לבצע הילוך מעלי העץ ועד לשורשו. כאמור, עלי העץ מייצגים מהלכים טרמינליים, היינו ניתן להעריך בוודאות כל עמדה המתוארת על ידי עלה. נהוג לנקד עמדות אלו בניקוד שמייצג את הרווח של שחקן ה'מקס' (שהוא מינוס הרווח של שחקן ה'מין').
לעיתים, סוף המשחק נמצא הרחק מעבר לאופק החישוב, ולא ניתן לנקד כל עמדה בצורה מדויקת. במקרים אלו, עלינו ליצור פונקציית הערכה, לאמידת חוזק העמדה הנוכחי. בעץ מינימקס פשוט 'מקס' יבחר תמיד במהלך הקצה המיטיב עמו ביותר. לעומת זאת, מתוך הנחה כי יריבו 'מין' משחק משחק מושלם, אזי כי בהינתן מספר מהלכים אפשריים עבור 'מין', הרי ש'מין' יבחר את זה בעל התוצאה הגרועה ביותר עבור 'מקס'. באופן זה 'מין' "מסנן" את הערכים הגבוהים האפשריים מבחינתו של 'מקס'.
אופק חישוב ומוטיבציה מעשית
ישנם משחקי שני שחקנים רבים, הנופלים תחת הקטגוריה של משחק פתור. משחק פתור, הוא משחק שניתן לנבא את תוצאתו בהינתן משחק מושלם של שני היריבים. איקס עיגול, ארבע בשורה, נים, דמקה ועוד משחקים רבים, הם משחקים פתורים. פירושו של דבר שניתן ליצור תוכנה המסוגלת להעריך בדייקנות כל מהלך אפשרי במשחקים אלו. עבור משחק הדמקה, למשל, קיימת תוכנה בשם צ'ינוק, המסוגלת להעריך את כל המהלכים האפשריים מכל לוח דמקה חוקי נתון. עובדה זו הופכת תוכנות כגון צ'ינוק לבלתי מנוצחות. באופן דומה, ישנן תוכנות בלתי מנוצחות, המסוגלות לרוץ על המחשבים הביתיים הפשוטים ביותר, המשחקות איקס עיגול נגד שחקן אנושי.
עם זאת, ישנם משחקים רבים אשר טרם נפתרו. שחמט וגו הן שתי דוגמאות בולטות למשחקים מסוג זה. פירוש הדבר כי גם תוך שימוש בחומרה הטובה ביותר הקיימת כיום, אין תוכנת שחמט שלא ניתן (תאורטית) להביסה. גם מחשבי שחמט חזקים ביותר כדוגמת כחול עמוק, הם תאורטית ברי הבסה על ידי שחקן אנושי מעולה, או על ידי מערכת מחשב אחרת. עבור עץ המשחק של איקס עיגול קיימות כמה עשרות אלפי בחירות מהלכים אפשריות, למן הפתיחה ועד הסיום. עבור משחק מורכב יותר כמו ארבע בשורה, מדובר בסדר גודל של 1013 הילוכים אפשריים; עבור משחק הדמקה מדובר כבר בסדר גודל של 1031 עצי החלטה אפשריים.
עבור משחקים אחרים כמו שחמט וגו, עץ המשחק המתאר אותם הוא ענף ביותר, ונמצא הרבה מעבר לאופק החישוב המעשי של חומרה קיימת כלשהי. לדוגמה, עץ המשחק של שח מכיל מעל 1043 הילוכים אפשריים (לפי אומדנים שמרניים), ועץ המשחק של גו מכיל הרבה יותר הילוכים אפשריים (10360).
כאן מגיע התמריץ המעשי לשימוש בגיזום אלפא-ביתא, ובשיטות ייעול נוספות. אנו מעוניינים "למצות" את שלל ההילוכים האפשריים על עץ משחק, מבלי להצטרך לבצע כל הילוך והילוך בפועל. הרעיון בשימוש בחיפוש אלפא-ביתא, הוא לבצע גיזום (חריף ככל הניתן) של ענפי העץ, מבלי לפגוע באיכות התוצאה המוחזרת. למעשה, גם תוך שימוש בגיזום אלפא-ביתא, לא נצליח בדרך-כלל להעריך כל מהלך בצורה דטרמיניסטית ונאלץ לבצע הערכה של מהלכי ביניים הנמצאים בקצה אופק החישוב שלנו. הערכה זו תבוטא בניקוד המביע את חוזקה המשוער של כל עמדה ועמדה.
ברור כי כל פונקציית הערכה לא דטרמיניסטית, מספקת רק ניקוד משוער של הקודקוד אותו היא מעריכה. אם לא כן, אזי היינו יכולים להעריך כל קודקוד וקודקוד למין תחילת המשחק, ללא הצורך בשימוש בגיזום א"ב, או בכל שיטת חיפוש אחרת. כל שהיה עלינו לעשות, הוא להזין את קודקוד הפתיחה של המשחק לפונקציה, ולקבל תוצאה עליו. מאחר שפונקציות הערכה, בסך הכל מספקות "ניחוש מושכל" (בדרך כלל, מושכל מאוד), נשארת המוטיבציה שבשימוש בחיפוש בכלל וגיזום א"ב בפרט. מקובל להניח, שככל שאנו רואים רחוק יותר באופק המשחק, כך פונקציית ההערכה שלנו מספקת מידע מדויק יותר.
גיזום
גיזום העץ מבוצע באופן הבא:
א. גיזום אלפא (Alpha cut)
ב. גיזום ביתא (Beta cut)
האלגוריתם מחזיק שני משתני עזר, אלפא (α) וביתא (β), המייצגים את התוצאה המינימלית המובטחת לשחקן ה'מקס', ואת התוצאה המקסימלית המובטחת לשחקן ה'מין', בהתאמה.
בתחילה, נקבעים משתנים אלו להיות בעלי ערכי קיצון שרירותיים - אלפא למינוס אינסוף, וביתא לפלוס אינסוף. ערכים תחיליים אלו, מייצגים את המצב הגרוע ביותר מבחינתו של כל שחקן - לשחקן הממקסם מובטחת תוצאה גרועה ביותר (מינוס אינסוף), ולשחקן הממזער גם כן תוצאה גרועה ביותר לפי השקפתו (פלוס אינסוף). עם התקדמות החיפוש, הולך ומצטמצם המרחק בין אלפא לביתא. כאשר ביתא מקבלת ערך נמוך מאלפא, פירושו של דבר כי העמדה הנוכחית אינה תוצאה של משחק מושלם על ידי שני השחקנים (ועל-כן, לא תשוחק על ידי אחד מהם, שיכול לשפר תוך שהוא משחק באופן מושלם), ואין צורך להעמיק חקר בתת-העץ הנוכחי.
וריאנטים
קיימם וריאנטים שונים לאלגוריתם הגיזום הקלאסי שמוצג בערך זה.
ישנם וריאנטים שקולים לחלוטין למינימקס - כדוגמת אלגוריתם ה-NegaMax המהווה כתיבה יותר קומפקטית ואסתטית לאלגוריתם הגיזום אלפא-ביתא. שניהם יחזירו בדיוק את אותה תוצאה, באותו זמן חישוב.
ישנם וריאנטים מקבילים לגיזום א"ב, במובן שיחזירו את אותה תוצאה בדיוק, אך לעיתים מהר יותר, ולעיתים לאט יותר - כדוגמת אלגוריתם ה-NegaScout. אלגוריתם ה-Negascout, מתבסס על סידור מהלכים יעיל (מהלכים מועילים קודם). על-מנת לגלות מראש סידור כזה, הוא משקיע זמן לא מבוטל בסידור המהלכים. בדרך כלל הליך זה יבוצע בשיטה של "השלכת חכה". האלגוריתם מבצע חיפוש א"ב רגיל, לעומק רדוד יחסית, על-מנת לקבל איזושהי אינדיקציה ראשונית לטיב המהלכים. לפי אינדיקציה זו, הוא מסדר את המהלכים בתור עדיפויות, מן המהלך שנראה מיטבי ביותר, ועוד לזה שנראה גרוע ביותר.
ייתכן כי האינדיקציות הראשוניות אכן היו נכונות, ומהלכים שנראו מבטיחים בתחילה אכן התבררו ככאלה. במקרה כזה יבוצע גיזום חריף ביותר בעץ, ויצא הפסדנו בשכרנו - הזמן שהושקע בסידור המהלכים הוא זניח לעומת הזמן שנחסך על ידי הגיזום החריף, וסך הכל חסכנו זמן.
לעומת זאת, ייתכן כי האינדיקציות שקיבלנו בתחילה, היו מטעות. למעשה חייבים להיות מקרים בהם כך הדבר, שאם לא כן - היינו תמיד מסתפקים בחיפוש האינדיקטיבי בלבד, ולא משתמשים בחיפוש העמוק והיקר יותר. כאשר זה המקרה אזי כי הפסדנו זמן. השקענו זמן לא מבוטל בסידור המהלכים, ולבסוף נאלצנו גם לסרוק את רוב או כל המהלכים עד לעומק מרבי.
באופן פרקטי, אלגוריתם ה-Negascout בדרך-כלל יחזיר תוצאה מהר יותר מגיזום א"ב קלאסי, ונמצא בשימוש רב במשחקי מחשב.
וריאנט מקביל נוסף לגיזום הקלאסי, הוא חיפוש *SSS, שאף על-פי שהוא בדרך-כלל מהיר מ-Negascout, נחשב בזבזני במונחי זיכרון ותחזוקה ועל-כן לא נמצא בשימוש רחב.
באותו אופן, ישנו גם אלגוריתם ה-MTD-f שגם כן נזנח מסיבות טכניות כאלו ואחרות.
נוסף על כל אלו, קיימם גם וריאנטים שמשנים את האלגוריתם באופן שבו התוצאה המוחזרת תהיה שונה מזו שמוחזרת על ידי חיפוש א"ב.
נפוצים במיוחד בהקשר זה וריאנטים העושים שימוש בהיוריסטיקת מהלך ריק (Null move heuristics). בבסיסה של היוריסטיקה זו, עומדת ההנחה כי האפשרות לבצע מהלך תורמת בהכרח לצד המשחק. ישנם משחקים בהם היוריסטיקה זו היא תמיד נכונה - כדוגמת איקס עיגול. במשחקים אלו הוספת תור לשחקן, תמיד משפרת את מצבו, ולעולם לא גורעת ממנו. לעומת זאת, ישנם משחקים (כמו שח ודמקה), בהם תיתכנה עמדות שכל מהלך היוצא מהן, גורע מן השחקן המשחק. למשל, ייתכן סידור כלים מסוים, בו המלך הלבן אינו מאוים, אך כל תזוזה של לבן תכניס את מלכו לשח.
בהינתן הנחה זו, מבצע האלגוריתם חיפוש רדוד, אינדיקטיבי, תוך שהוא "מוותר" על תור השחקן הנוכחי. האלגוריתם מחפש כאילו זה כבר תורו של השחקן היריב, והשחקן הנוכחי "הפסיד" תור. לפני ההנחה, ויתור על תור, מגלם בחובו הפסד.
החיפוש כאמור, מבוצע מנקודת השקפתו של השחקן היריב, 'מין'. במידה ובמהלך החיפוש האינדיקטיבי, אנו נתקלים בענף ש'מין' ביקש לגזום (חיתוך ביתא), פירושו כי ענף זה הוא גרוע יותר ליריבנו, מענף שהוא נתקל בו קודם. מההנחה, אנו מסיקים כי גם בחיפוש רגיל היינו גוזמים ענף זה, שכן תחת ההנחה מובטח לנו כי בחיפוש רגיל המצב רק משתפר מבחינתנו (ולכן בהיות המשחק סכום-אפס, גרוע יותר ליריבנו). ענף שיריבנו ביקש לגזום לאחר שאנחנו ויתרנו על תור, ודאי ייגזם אם לא היינו מוותרים על תור.
באופן זה, אנו גוזמים ענפים לאחר חיפוש רדוד ביותר. לאחר שלב גיזום ראשוני זה, ירוץ האלגוריתם עד לעומק מלא, על כל שאר העץ שטרם נגזם.
לעיתים משיגה היוריסטיקה זו תוצאה טובה ומהירה יותר מזו שהייתה מושגת באופן קלאסי. עם זאת, ישנן פעמים בהן חיפוש זה פשוט משיג תוצאה שגויה. ייתכנו מצבים בהם חיפוש זה, ינקד עמדה מנצחת כמפסידה, ולהפך. על-כן, בעת שימוש בשיטה זו, יש להשתמש בכמה כללי זהירות נוספים, בהתאם למשחק בו מתעסקים.
פסאודו קוד
בעת הקריאה הראשונית לשיטה, יש להשתמש בערכי הקיצון עבור α (נמוך ביותר) ו-β (גבוה ביותר).
עבור קודקוד v בעץ, פסאודו קוד של אלגוריתם הגיזום מעל חיפוש מינמקס קלאסי נראה כך:
לרוב, יעשה שימוש בגיזום א"ב, מעל אלגוריתם ה-Negamax השקול לחלוטין לאלגוריתם המינימקס, אך אסתטי וקל יותר לתכנות ממנו. בנוסף, משיקולים מעשיים, יבוצע בדרך-כלל החיפוש עד לעומק מקסימלי כלשהו בעץ החיפוש.
במקרה זה, יראה הקוד כך כאשר color מאותחל כ1:
סיבוכיות
בהינתן סידור קודקודים פתולוגי, לא נוכל להיעזר ב-α, β, וניאלץ לסרוק את כל העץ. סידור קודקודים פתולוגי הוא סידור כזה שבו מקס נתקל בקודקודים בעלי ערך הולך וגדל (אלפא גדלה אחרי כל קודקוד); ומין נתקל בקודקודים בעלי ערך הולך וקטן (ביתא קטנה).
עבור עץ משחק עם גורם-הסתעפות קבוע, b, ועומק חיפוש d, פירושו כי עלינו לסרוק (O(b*b*...*b) = O(bd קודקודים. בדיוק מה שהיינו מקבלים בחיפוש מינמקס רגיל. אם כן, החסם העליון למקרה הגרוע ביותר זהה לזה של חיפוש מינמקס.
לעומת זאת, במקרה הטוב ביותר, זה שבו מקס נתקל בערך הגבוה ביותר בתת-העץ הראשון (ומין בנמוך, באופן דואלי), הרי שמתוך b בנים שיש לקודקוד מסוים, עלינו לבחון רק את תת-העץ של הקודקוד הראשון, ולגזום את כל b-1 הענפים הנותרים. במקרה זה, מספר העלים שיש לבחון הוא O(b*1*b*1*...*1) =. במקרה זה, גורם הסיעוף יהיה שורש של גורם הסיעוף המקורי, ולמעשה יאפשר לבחון פי כמה יותר מהלכים באותו זמן חישוב.
כמובן שברוב המקרים איננו מתייצבים מול המקרה הפתולוגי, ולא מול המקרה האופטימלי. לרוב מספק האלגוריתם שיפור ממוצע בטווח הנ"ל. על-מנת לנסות להבטיח כי, בתוחלת, אנו מתמודדים עם המקרה הממוצע, ניתן לבחור את הקודקוד הבן הבא באופן אקראי מתוך כל קודקודי הבנים שטרם נסרקו. כמובן שגם שיטה זו אינה משפרת את המקרה הגרוע ביותר, אך עשויה לשפר את תוחלת המקרה הגרוע ביותר (amortised).
אחת משיטות האופטימיזציה של תוכנות שונות העושות שימוש בחיפוש א"ב, היא יצירת מנגנון בחירת מהלכים חכם. מנגנון זה מנסה לחזות מה הם המהלכים ה"מעניינים" על לוח המשחק, ולבחון אותם ראשונים. זוהי היוריסטיקה שלא מובטח כי תסייע כלל, אך לעיתים רבות היא מסייעת בגיזום מהיר של העץ. כך למשל, תוכנת שח תנסה לבחון תחילה מהלכים של הכאת חייל יריב, או מהלכים המציבים את המלך היריב בשח. מהלכים אלו נחשבים "מעניינים" בעיני התכנה, וייתכן כי הם מגלמים בחובם פוטנציאל לערך מיטבי בעיני הצד המחפש. אם כן, הרי שהדבר יסייע מאוד בהליך הגיזום.
חופשיה בין עולמות
חופשיה בין עולמות הוא אלבומה השני של הזמרת דין דין אביב שיצא לאור לחנויות ב-18 בספטמבר 2008 על ידי חברת התקליטים הד ארצי בהפקת אלון יופה ואבי ליבוביץ'.
מייקל רוזנבאום
מייקל אוון רוזנבאום (באנגלית: Michael Owen Rosenbaum; נולד ב-11 ביולי 1972) הוא שחקן יהודי אמריקאי, שידוע בעקבות תפקידו כלקס לות'ר בסדרת הטלוויזיה סמולוויל וכן בדיבובו של פלאש בסדרות וסרטי האנימציה של חברת DC קומיקס.
ביוגרפיה
רוזנבאום נולד למשפחה יהודית באושן סייד שבניו יורק וגדל בניובורג שבאינדיאנה. לאחר שהשלים תואר ראשון בתיאטרון, עבר לניו יורק, והחל בקריירת משחק. כיום הוא מתגורר בלוס אנג'לס.
קריירה
רוזנבאום השתתף במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, אך עיקר פרסומו הגיע ב-2001, כאשר לוהק לתפקיד לקס לות'ר בסדרה "סמולוויל", תפקיד אותו גילם עד 2008 ואז עזב. תפקיד זה הקנה לו בשנת 2002 את פרס סאטורן בקטגוריית שחקן המשנה בסדרת טלוויזיה.
בשנת 2012 שיחק בסרט האקשן של הבמאי דקס שפרד, "לפגוע ולברוח" לצד קריסטן בל. החל משנת 2015 שיחק בסדרה אין לו אלוהים בתפקיד הראשי כבאדי דובס. הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות.
עבודת דיבוב
בנוסף על משחק, רוזנבאום מדבב מאז שנת 1999 דמויות שונות בסדרות אנימציה ובמשחקי מחשב, כמו רוקט פאוור, הרפתקאות ג'קי צ'אן, באטמן הדור הבא, באטמן: האמיצים והנועזים, סטטיק שוק, לוליפופ צ'יינסו, את קולו של תניס חצי-אלף בסרט האנימציה רומח הדרקון - דרקונים של דמדומי הסתיו וכן את קולו של הפלאש וולי וסט בסדרות ליגת הצדק, הטיטאנים והסרט "ליגת הצדק: אבדון".
לבכות לך
לִבְכּוֹת לְךָ (מוכר גם במילותיו הראשונות של הפזמון החוזר: לנצח אחי) הוא שיר עברי שכתב והלחין אביב גפן. השיר מוכר בביצועיהם של אריק איינשטיין ואביב גפן. השיר, שנכתב במקור לזכר חברו שנהרג בתאונת דרכים והתפרסם תחילה ב-1993 בביצועו של איינשטיין, חדר לרפרטואר שירי הזיכרון הישראליים בשל זיקתו לרצח רבין ב-1995.
היסטוריה
גפן כתב את השיר לזכר חברו הקרוב ניר שפינר (1973–1991), שנהרג בתאונת דרכים טרם גיוסו לצה"ל. הוא מסר את השיר לביצועו של אריק איינשטיין משום שחשב שהוא זקוק לביצוע בוגר יותר מכפי שיוכל לעשות בעצמו. השיר יצא כסינגל של אריק איינשטיין בסוף 1993 בעיבודו של יוני רכטר, ובהמשך הוקלט מחדש עבור אלבומו "יש בי אהבה" (1995), בעיבודם של רכטר ושם טוב לוי. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשנ"ד (1994) דורג השיר במקום ה-12, לאחר ששהה שבועיים במקום הראשון במצעד השבועי.
ב-4 בנובמבר 1995 הוזמן גפן לעצרת "כן לשלום, לא לאלימות" שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל בתל אביב ובמהלכה נאם ראש הממשלה יצחק רבין. גפן אמור היה לשיר בעצרת את השיר "מיליארד טועים" אך ברגע האחרון החליט לבצע את "לבכות לך" והקדיש את השיר ל"כל מי שלא יזכה לראות את השלום". לאחר שירד מהבמה ניגש אליו רבין וחיבק אותו; דקות אחדות לאחר מכן, בסוף העצרת, ירד ראש הממשלה מהבמה במדרגות ושם נרצח על ידי מתנקש יהודי בשם יגאל עמיר. מאז קיבל השיר משמעות חדשה והפך למזוהה עם רצח רבין ולמעין המנון בלתי רשמי של נוער הנרות, וכן לאחד מהמנוני השכול הישראליים המקובלים. באלבומו של גפן "המכתב" (1996) נכללה הקלטת הביצוע של גפן לשיר בעצרת לזכרו של רבין. בסוף הקלטה זו נשמע קול רקע של בחור מהקהל שקרא לאביב בשם גנאי, וחרף עצות מהצוות המקצועי שלו החליט גפן להשאיר את הגידוף כלפיו בקליפ כדי להעלות את המודעות למצב.
בשנת 1997 נכלל השיר בגרסה מחודשת באלבומו הששי של גפן, "ירח מלא - האוסף".
באפריל 2002 דורג השיר במקום השישי במצעד "100 השירים הישראלים הגדולים בכל הזמנים" של עיתון ידיעות אחרונות.
אביב גפן נוהג לבצע את "לבכות לך" בעצרות השנתיות לזכר רבין בכיכר רבין.
גרסאות כיסוי
בינואר 2000 הקליט הזמר ישי לוי גרסת כיסוי לשיר, שנכללה באלבומו "ישי לוי בלהיטי היובל".
ב-2 ביוני 2001 הוענק לזמרת הארגנטינאית מרסדס סוסה פרס "אשת המופת" מטעם אוניברסיטת חיפה. במסגרת טקס הענקת הפרס שרה סוסה את השיר בגרסה בשפה הספרדית.
אריאל פורת
אריאל פורת (נולד ב-1 בנובמבר 1956) הוא נשיאה התשיעי של אוניברסיטת תל אביב. מכהן כפרופסור מן המניין למשפטים, מופקד הקתדרה למשפט פרטי ע"ש אלן פוהר וכחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. לשעבר דקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ופרופסור אורח קבוע באוניברסיטת שיקגו. חתן פרס א.מ.ת, פרס חשין ופרס צלטנר למשפטים, וחתן פרס למפעל חיים של האגודה האירופאית למשפט וכלכלה.
ביוגרפיה
פורת נולד בתל אביב. אביו, חיים פורת, כיהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, ואימו, עדינה פורת, הייתה שופטת בבית הדין הארצי לעבודה. למד בבית הספר היסודי ע"ש דובנוב ובתיכון עירוני א'. את שירותו הצבאי בן חמש השנים עשה בחיל המודיעין והוא רב-סרן במילואים. השלים תואר ראשון במשפטים בהצטיינות (1983-1979) באוניברסיטת תל אביב, המשיך במסלול ישיר לדוקטורט בהנחייתו של פרופ' דניאל פרידמן, ולאחר קבלת התואר (1989) היה עמית מחקר באוניברסיטת ייל (1989-90).
פורת הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1990, והוא מתמחה בדיני נזיקין, דיני חוזים וניתוח כלכלי של המשפט. הוא כיהן בשנים 2002–2006 כדקאן הפקולטה למשפטים, והוא מופקד הקתדרה למשפט פרטי ע"ש אלן פוהר. החל משנת 2003 ועד מינויו לנשיא אוניברסיטת תל אביב, פורת היה פרופסור אורח קבוע באוניברסיטת שיקגו (Fischel-Neil Distinguished Visiting Professor), וכיהן כפרופסור אורח גם באוניברסיטאות סטנפורד, ניו יורק, קולומביה, ברקלי, וירג'יניה, טורונטו ואוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא חבר ב-American Law Institute, המנסח את "המשפט המקובל" האמריקאי בכל תחומי המשפט, היה נשיא האגודה הישראלית למשפט וכלכלה, ובשנים 2008–2011 היה חבר הנהלת ה-American Law and Economics Association.
פורת ייסד וערך (2003-2000) את כתב העת "Theoretical Inquiries in Law", המדורג בדירוג הפופולרי של Washington and Lee Law School כראשון בעולם מחוץ לארצות הברית. כן עמד בראש מרכז-על צגלה למחקר בינתחומי של המשפט (2002-1997). בשנת 2013 מונה כראש ועדת ההיגוי האסטרטגי של האוניברסיטה שהוקמה במטרה לבחון שינויים במבנה ובניהול האקדמי של אוניברסיטת תל אביב. המלצות הוועדה אומצו ויושמו על ידי האוניברסיטה.
ב-4 באפריל 2013 מינתה שרת המשפטים ציפי לבני את פורת לכהן בוועדת ריבלין, בראשות המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אליעזר ריבלין, שתפקידה לבחון את האפשרות להחלת הסדר פיצוי מיוחד על עובדי הקריה למחקר גרעיני בדימונה שחלו בסרטן בעת חשיפתם לקרינה מייננת במהלך עבודתם. הוועדה פרסמה את מסקנותיה במהלך אוקטובר 2015, וקבעה כי העובדים שחלו בסרטן יזכו לפיצויים מוגדלים.
ביוני 2014 נבחר פורת לכהן כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. פורת זכה בפרס א.מ.ת לחקר המשפט לשנת 2014 (ביחד עם פרופ' יצחק זמיר), ובשנת 2020 זכה בפרס מפעל חיים של האגודה האירופאית למשפט וכלכלה. בנוסף, זכה פורת בפרס שניאור זלמן חשין למצוינות אקדמית במשפט לשנת 2010, בפרס צלטנר לחקר המשפט לשנת 2012, בפרס זוסמן למשפט (חוקר צעיר) ובפרס הרקטור למצוינות בהוראה לשנת תשס"ט.
בשנת 2019 נבחר פורת לכהן כנשיאה התשיעי של אוניברסיטת תל אביב.
פעילותו כדקאן
פורת היה דקאן הפקולטה למשפטים בעת משבר כלכלי קשה שפקד את אוניברסיטת תל אביב, אולם הפקולטה למשפטים הייתה היחידה מבין פקולטות האוניברסיטה אשר הגדילה בתקופה זו את מצבת הסגל האקדמי שלה. הוא הנהיג הקמתה של תוכנית תואר שני משותפת בין הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב לבין בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ברקלי, ואף הניח את התשתית לתוכנית תואר שני משותפת בין הפקולטה בתל אביב לבין בית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. בעת כהונתו הוקמו בפקולטה תוכניות רבות לחילופי מרצים וסטודנטים, בין היתר עם אוניברסיטאות פנסילבניה, מישיגן, וירג'יניה וטורונטו.
כדקאן הפקולטה למשפטים יסד פורת את "תוכנית הקבלה למצטיינים בפריפריה". על פי תוכנית זו, בוגרי בתי ספר תיכון באזורי פריפריה, רשאים להגיש את מועמדותם ללימודים באוניברסיטה על פי הישגיהם בבתי הספר שבהם למדו, ובלי לעבור בחינה פסיכומטרית. המתקבלים הם אלו אשר הצטיינו בלימודים התיכוניים בהשוואה לבני מחזורם בבית הספר שבו למדו. התוכנית מבוססת על ההנחה שניתן לנבא הצלחה בלימודים האקדמיים על פי השוואת הישגיהם של המועמדים להישגי בני הקבוצה ממנה באו, ולא על פי השוואת הישגיהם להישגי בני קבוצות אחרות, חזקות יותר מבחינה חברתית וכלכלית. בריאיון ל-The Chronicle of Higher Education אומר פורת שעשרת התלמידים שנתקבלו לתוכנית בשנה הראשונה סיימו את שנת הלימודים בממוצע גבוה יותר מזה של שאר התלמידים בפקולטה. בשנת 2006 אומצה התוכנית על ידי כל פקולטות האוניברסיטה, ואף אוניברסיטאות אחרות גילו בה עניין.
מחקרים עיקריים
פורת פרסם למעלה מ-90 מאמרים וכן ארבעה ספרים.
הגנת אשם תורם בדיני חוזים
בספר "הגנת אשם תורם בדיני חוזים" (1997), מציע פורת להכיר בעקרון האשם התורם בדיני החוזים, ובפתרון של חלוקת האחריות החוזית במקרים של הפרת חוזה. על פי דיני החוזים המסורתיים, במקרה של תקלה בביצוע החוזה, מוגדר אחד מן הצדדים לחוזה כאחראי לתקלה, והאחריות לנזקיה מוטלת כולה על כתפיו. התזה של הספר היא, שבמקרים רבים הן המפר והן הנפגע תרמו באשמם להפרת החוזה או לגרם הנזק, והאחריות לנזקי ההפרה צריכה להתחלק ביניהם. בפסק דין מנחה אימץ בית המשפט העליון את התזה וקלט את דוקטרינת האשם התורם החוזי אל תוך המשפט הישראלי. מאז מתן פסק הדין נפסקו עשרות רבות של פסקי דין בערכאות השונות אשר החילו את הגנת האשם התורם במצבים שונים, תוך הסתמכות על ספרו של פורת.
אחריות נזיקית במצבי אי ודאות ודוקטרינת הנזק הראיתי
במשותף עם פרופסור אלכס שטיין, כיום שופט בית המשפט העליון, פרסם פורת בהוצאת הספרים של אוניברסיטת אוקספורד ספר הנקרא (2001) "Tort Liability under Uncertainty". פרקים אחדים מן הספר פורסמו על ידי פורת עוד קודם לכן כמאמרים. הספר מציג שלל מצבים שבהם קיימת אי ודאות באשר לגרם נזקים, ודן בשאלה אם יש להטיל אחריות משפטית בגין גרימתם, ואם כן על מי. הספר מנתח מצבים אלו, וכן מצבים רבים נוספים מנקודת מבט עיונית, ומציע פתרונות פרקטיים לבתי המשפט. בנוסף, מציע הספר אימוץ של דוקטרינה משפטית חדשה הנקראת "דוקטרינת הנזק הראייתי". דוקטרינה זו פותחה עוד קודם לכן על ידי מחברי הספר בכתיבה קודמת שלהם, בישראל ומחוצה לה, וביסודה הרעיון, שאם אדם גורם לאי ודאות המונעת מאדם אחר לממש את זכויותיו כלפי המזיק, יוצר אי הוודאות אחראי מבחינה משפטית, בהתקיים תנאים מסוימים, ל"נזק הראייתי" לו גרם. דוקטרינת הנזק הראייתי נקלטה בפסיקה בישראל ונעשה בה שימוש באלפי פסקי דין, בין היתר במצבים שבהם עקב אי סדרים וחסרים בתיקים רפואיים, אין החולה שניזוק במהלך הטיפול הרפואי יכול לדעת כיצד ניזוק. בתי המשפט העבירו במקרים אלו את נטל השכנוע לכתפי בית החולים בו ניתן הטיפול הרפואי, על מנת שיוכיח שהנזק לא נגרם עקב רשלנות רפואית, שאם לא יצליח לעמוד בנטל יישא בנזקי החולה.
סיכונו העצמי של המזיק
במאמר העוסק בסיכונו העצמי של המזיק מציגים פורת ורוברט קוטר טעון שבניגוד לאינטואיציה, בעת שבית משפט קובע אם המזיק התרשל, עליו לשקול לא רק את הסיכון שיצר כלפי הניזוקים בכוח, אלא גם את הסיכון שיצר כלפי עצמו. הטעון במאמר התקבל על ידי עורכי ה-Restatement of the Law, Torts, 3d, וכן על ידי בית המשפט העליון של ישראל.
אגרגציה של הסתברויות
במספר מאמרים (עם אלון הראל ועם אריק פוזנר), טוען פורת שלפי תורת ההסתברות ודיני הראיות, על בתי המשפט לבצע אגרגציה של הסתברויות ולהרשיע עבריינים (או לקבל תביעות אזרחיות) במצבים שבהם אדם, לדוגמה, חשוד בכך שביצע מספר עבירות שונות, אולם אין בנמצא די ראיות כדי להרשיע אותו בכל עבירה בנפרד (כגון ארגוני פשיעה). במצבים אלה, כנטען, יש להתיר לבתי המשפט להרשיע את החשוד בגין עבירה בלתי מסוימת, גם אם לפי התפיסה המסורתית לא ניתן להרשיעו בגין אף אחת מהעבירות המסוימות שבהן הוא נחשד.
פרסונליזציה של המשפט
במספר מאמרים (עם ליאור סטרכילביץ' ועם עמרי בן-שחר) פורת מפתח תאוריה משפטית שבבסיסה הרעיון שהמשפט צריך לחול בצורה שונה על אנשים שונים, ולא באופן אחיד. לפי תאוריה זו, על המשפט להשתנות ולהתאים את עצמו לעידן המידע ולשימוש הגובר שנעשה ב-Big-Data בכל יתר תחומי החיים והמדע. כך, בתמצית, על המחוקק ובתי המשפט לקבוע כללים משפטיים, בכל ענפי המשפט, באופן פרסונלי, לפי המידע שמצטבר על אודות מאפייניהם של סוגים שונים של צדדים לחוזים, של מזיקים וניזוקים, של עבריינים ועוד.
דרכי התמודדות עם תופעת הרפואה המגננתית
אחדים מכתביו של פורת עוסקים בתחום האחריות של רופאים ובתי חולים. בצד כתיבה הממליצה להטיל אחריות נזיקית על רופאים ובתי חולים כאשר רישומים רפואיים נמצאו לוקים (נזק ראייתי), וכתיבה אחרת הממליצה להטיל אחריות נזיקית במקרים שבהם קיימת אי ודאות אם הנזק נגרם על ידי רשלנות הרופא (אחריות בגין הגברת סיכון), מציע פורת לצמצם את אחריותם של הרופאים והמוסדות הרפואיים במקרים רבים אחרים. במאמר אחד (Offsetting Risks), הציע פורת להפחית באופן משמעותי את אחריותם של רופאים אשר העדיפו ברשלנות דרך טיפול אחת על פני דרך טיפול אחרת וגרמו עקב כך נזק לחולה, וזאת אם ההעדפה הרשלנית לא רק הגדילה את סיכוני החולה, אלא בד בבד הפחיתה סיכונים אחרים שלו. על פי הנטען על ידי פורת, קבלת הטיעון שלו עשויה להביא למיתון תופעת הרפואה המגננתית ולהוזלתו של השירות הרפואי.
שמעון גרשון רוזנברג
הרב שמעון גרשון רוזנברג (מוכר בשם הרב שג"ר; 13 בנובמבר 1949 – 11 ביוני 2007) היה ראש ישיבה והוגה דתי מודרני, בעל הגות עם מאפיינים נאו-חסידיים ופוסטמודרניים. בה'תשנ"ו הקים את ישיבת שיח יצחק ועמד בראשה עד פטירתו.
ביוגרפיה
נולד וגדל בירושלים, לשלום זליג ולסאסי, ניצולי השואה. אביו היה אחד מפועליו של אוסקר שינדלר. למד בבית הספר נווה עציון בשכונת בית וגן, והמשיך בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבת ההסדר כרם ביבנה. בשנת תשל"ג החל ללמוד בישיבת מרכז הרב, אצל הרב שלמה פישר ואצל מספר מקובלים. באותה שנה נישא למרים זיו. לאחר נישואיו החל ללמוד בכולל של ישיבת הכותל. את הכינוי שג"ר שבו הוא מוכר קיבל בישיבה התיכונית, כאשר אחד מחבריו ראה את ראשי התיבות על נרתיק הטלית שלו, וכינה אותו כך בתור הלצה.
נפצע קשה במלחמת יום הכיפורים כאשר לחם בקרבות השריון ברמת הגולן. הטנק שבו לחם ספג פגיעה ישירה ושניים מחבריו מהישיבה שהיו איתו בטנק נהרגו במקום. הוא עצמו נכווה קשה, ורק בקושי הצליח להיחלץ. לאחר שהחלים מפציעתו חזר ללימודים. הוסמך לרבנות בתחילת שנת תשל"ו על ידי הרב נסים דוד עזראן.
בחודש פברואר 2007 (שבט תשס"ז) התגלה כי הוא חולה בסרטן הלבלב. הדבר גרם לו לעזוב את הישיבה לצורך טיפולים. הוא ורעייתו עברו להתגורר במושב גבעת ישעיהו, בכך מימש חלום רב שנים. את כתביו מסר לעמיתו בראשות הישיבה, הרב יאיר דרייפוס, לצורך טיפול בהכנתם לדפוס. בערב שנערך לרפואתו ב-21 במאי 2007, הוכרז על הקמת מכון להוצאת כתביו לאור. הרב שג"ר הלך לעולמו כחודש לאחר מכן, בכ"ה בסיוון תשס"ז, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
ר"מ וראש ישיבה
בשנות השמונים לימד כר"מ דומיננטי בישיבת הכותל ואף החליף את ראש הישיבה, הרב ישעיהו הדרי שיצא לשבתון, למשך שנה. בעקבות התלכדותה של קבוצת תלמידים סביבו ומתחים פנימיים פרש מהישיבה.
ב-1984 היה ממקימי ישיבת מקור חיים (שפע) מקור חיים (באופן לא רשמי כונתה גם שפע). בראשות הישיבה עמד הרב עדין שטיינזלץ והיא הוקמה במטרה לתת מקום לתפיסות חדשניות יותר. יחד איתו עברו אליה קבוצה מתלמידיו בישיבת הכותל. בהמשך התגלעו מחלוקות חינוכיות והישיבה נסגרה בקיץ 1988, סוף זמן קיץ תשמ"ח. בשנת תשמ"ט עמד במשך שנה אחת בראש בית המדרש של מעלה - המרכז לציונות דתית, יחד עם הרב יואל בן נון ופרופ' שלום רוזנברג. בשנת תש"ן ייסד פרופ' בנימין איש שלום את בית המדרש של בית מורשה ומינה אותו לראש בית המדרש יחד עם הרב אליהו בלומנצוייג.
בסוף שנת תשנ"ו הקים את ישיבת שיח יצחק יחד עם הרב יאיר דרייפוס, שם שימש ראש ישיבה עד פטירתו. כמו כן כיהן כראש בית המדרש 'עורי', לימד בישיבת הר עציון ובמדרשת לינדנבאום. התגורר בשכונת קריית משה בירושלים, היה נשוי ואב לשישה ילדים. ד"ר אהוד פירר שהיה תלמידו בישיבת שיח יצחק מתאר את אישיותו כפי שהשתקפה בעיניו כתלמיד: "ראש הישיבה מיוסר ומתלבט, זה שלעולם לא אמר דברים נחרצים וששיעוריו תמיד הכילו הרבה יותר שאלות מתשובות".
ב-2007, מספר חודשים לפני פטירתו, כינס את תלמידיו והודיע שהוא חולה בסרטן סופני.
הגותו והשקפתו
תלמידו של שג"ר, ד"ר אהוד פירר, הגדיר כי "השאלה שעמדה ביסוד מפעלו ההגותי של הרב שג"ר, ואשר כל הגותו יכולה להיתפס כסדרה של ניסיונות לענות עליה", היא שאלת נוכחותו של האלוהים בעולם במובן של שאלת החלל הפנוי.
לשיטתו של שג"ר, האופטימיות היא כניעה ובריחה מקבלת החיים כפי שהם. הוא אינו מסתיר את הערעור האמוני שבו הוא חי, ולאור זה הוא מנסח לעיתים מחדש עיקרי אמונה מסורתיים. הוא רואה זאת כחלק מהתקדמות ומשכלול הכלים הדתיים לאור התגמשותם (שבירת הכלים), כפי שמתואר בספרו כלים שבורים.
תפיסתו של הרב שג"ר מדגישה את הפן הרוחני-האינדיבידואלי של החיים בישראל, ולא רק את הפן הלאומי שלהם. הוא ראה צורך בכך שבני תורה ישתלבו בתחומים רבים, ולאו דווקא בצבא או בתפקידים מנהליים. הרב שג"ר עודד את תלמידיו לעסוק באמנות והוא עצמו כתב ופרסם שירה. הרב שג"ר שאב רבות מתורת החסידות. הקשר לחסידות מאפיין את רוב תלמידיו.
הרב שג"ר הדגיש את חשיבותו של לימוד התורה בכלל, ולימוד הגמרא בפרט כאמצעי מרכזי לכריתת ברית עם הקב"ה. עם זאת, הוא ראה צורך בפיתוח שיטה חדשה ללימוד הגמרא, משום שחש כי ישנו משבר ביחס ללימוד הגמרא בישיבות הדתיות לאומיות. שיטתו משלבת חיפוש משמעות ושימוש בכלי מחקר מדעיים עם דרך הלימוד הישיבתית הקלאסית. הסבר מפורט והדגמה לשיטתו מצוי בספרו "בתורתו יהגה".
ב-2005, על רקע תוכנית ההתנתקות, חתם על גילוי דעת של קבוצת רבנים מן הציונות הדתית שהביע התנגדות לסרבנות בצה"ל. השתתף בפעילות בארגון במעגלי צדק. ברובד הפוליטי התנגד הרב שג"ר לנסיגות משטחי יש"ע, במקביל להכרה ב'כיבוש כמשחית' ובצורך הכן בשלום. העיד על עצמו: "אינני מגדיר את עצמי כימני או כשמאלני, אלא כענייני".
כהמשך לראייה ההיסטוריוסופית מבית מדרשו של הרב קוק, בדרשותיו ליום העצמאות בספרו "ביום ההוא" זיהה הרב שג"ר את הדמוקרטיה הישראלית הרב-תרבותית והלאומית כשלב נוסף בתהליך הגאולה. הרב תרבותיות והרב לאומיות הן לדידו מבוא לתודעה מיסטית של הכלת הריבוי והמחלוקת. כמו כן, הוא מייחל לשבירת הבינאריות שבין ימין לשמאל בשיח הישראלי.
פוסט מודרניות
הרב שג"ר היה דמות רוחנית מקורית בהגות הציונית דתית. ספרו כלים שבורים: תורה וציונות דתית בסביבה פוסט מודרנית הוא ניסיון לתת מענה דתי להלכי הרוח המנשבים היום בעולם הכללי, בטענה כי תפיסה תורנית יכולה להכיל תפיסות מורכבות אלה. הרב שג"ר קיבל חלק מהטיעונים הפוסט-מודרניים וזיהה בהם רעיונות ומושגים המופיעים בקבלה ובחסידות. הוא טען כי דווקא הדקונסטרוקציה, שאותה זיהה עם שבירת הכלים הקבלית, פותחת פתח לאופציה דתית, בכך שהיא נותנת לאדם את היכולת ליצור בחופשיות את עולמו הדתי. עמדה זו עוררה התנגדות מצד הרואים בפוסט-מודרניזם רוח זרה ליהדות ולכן מתנגדים גם להכנסתו לבית המדרש.
ספריו
באביב תשס”ז (2007), כאשר נודע לרב שג"ר על דבר מחלתו, הוא בחר ועד להוצאת כתביו, שכינס את כתביו, לצד הקלטות וסיכומים של שיעוריו. המכון, בראשות הרב שמעון דויטש, הוציא כעשרים ספרים. הוא פועל גם לתרגום כתביו לשפות זרות, לקיום ערבי עיון ולניהול הארכיון.
הסדרה לזמן הזה – דרשות למועדי השנה:
הסדרה צירופים חדשים:
הסדרה עיונים חדשים בהלכה:
הסדרה שיעורים בגמרא:
הסדרה נמתיק סוד – עיונים חדשים בחסידות:
ספרים נוספים:
קישורים חיצוניים
מאמרים ושיעורים:
כתבות:
על דמותו ומשנתו:
כ"ה בשבט
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ה שבט היא, ברוב השנים, פרשת משפטים. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת תרומה.
גיא המאירי
גיא המאירי (נולד ב-11 ביוני 1976) הוא יזם ומפיק טלוויזיה ישראלי. המייסד והמנכ"ל, בשותפות, של חברת ההפקות "אבוט המאירי", אשר נמכרה לתאגיד התקשורת "פרימנטל מדיה".
ביוגרפיה
נולד בנתניה, וכשהיה בן ארבע עבר עם משפחתו לתל אביב, שם גדל. שירת בצה"ל כמדריך כושר קרבי ולאחר שירותו הצבאי התגלה על ידי סוכן הדוגמנות רפי עגיב, והחל לעסוק בדוגמנות. בתחילת דרכו כיכב בקמפיינים פרסומיים של "מי עדן", "המשביר לצרכן", "פול אנד בר", "גיבור סברינה" ורשת "סקאל". בהמשך עבר לאיטליה והשתתף, בין השאר, בקמפיין "ארמאני קולקציונה", קו הביגוד האלגנטי של המותג "ג'ורג'ו ארמאני" ובקמפיין של "אימפוריו ארמני" אף הוא של המותג, כמו גם בתצוגות בינלאומיות נוספות..
במקביל לקריירת הדוגמנות, למד לתואר ראשון במינהל עסקים ומימון במרכז הבינתחומי הרצליה, ופתח בר-מסעדה בשם "ברברלה" בהרצליה פיתוח. בשנת 2003 מונה למנכ"ל סוכנות הדוגמנות "לוק". בשנת 2006 ייסד, יחד עם היזמים ואנשי העסקים איתן אבוט, גיא המאירי ומוטי רייף, חברת הפקות בשם "אבוט-רייף המאירי". בשנת 2011 מכר מוטי רייף את חלקו בחברה לאיתן אבוט וגיא המאירי, והחברה שינתה את שמה ל"אבוט המאירי". בשנת 2016 נרכשו 51% ממניות "אבוט המאירי" על ידי חברת ההפקות והתוכן "פרימנטל מדיה". באפריל 2021 הושלמה רכישת 100% מהחברה על ידי "פרימנטל מדיה".
רשימת הפקות
במסגרת חברת ההפקות שלו, המאירי הוביל והיה שותף להפקות תוכן רבות, מהגדולות והמוכרות בטלוויזיה בישראל. מבחר מההפקות בהן לקח חלק:
חיים אישיים
המאירי ניהל מערכות יחסים מתוקשרות עם בר רפאלי ומיה דגן. בשנת 2011 התחתן עם ענת ארבל, בתו של שדר הטלוויזיה יורם ארבל.
אריק תומפסון
אריק נורמן תומפסון (באנגלית: Eric Norman Thompson; 9 בנובמבר 1929 - 30 בנובמבר 1982) היה שחקן, מנחה טלוויזיה ומפיק אנגלי. הוא זכור בעיקר מתוכנית הטלוויזיה "קרוסלת הקסמים" שיצר והופיע בגרסה האנגלית של התוכנית בצרפתית "Le Manège Enchanté".
ביוגרפיה
אריק נורמן תומפסון נולד ב-9 בנובמבר 1929 בסליפורד שבלינקולנשייר, לאנני וג'ורג' הנרי תומפסון. הוא גדל ברודג'וויק שבסאסקס, ולמד בבית הספר קולייר בהורשם. את הכשרתו המקצועית רכש בבית הספר למשחק של האולד ויק בלונדון. ב-1952 הצטרף ללהקת התיאטרון של האולד ויק.
תומפסון עבד בקביעות עבור ה-BBC. הוא היה מנחה של תוכנית הטלוויזיה לילדים "Play School" מ-1965 עד 1967. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד המספר בסדרה "קרוסלת הקסמים", שלה כתב את התסריט בשפה האנגלית לפי המקור הצרפתי ("Le Manège Enchanté"). התוכנית שודרה החל מאוקטובר 1965 עד ינואר 1977. בתו אמה תומפסון ציינה שהייתה לו השפעה על הקריירה שלה, "ההומור שלו והקפדנות שלו, אדם שלמד בכוחות עצמו, שאהב מילים ואהב את השימוש במילים. כל דבר בו השפיע עלי מאוד". תומפסון הופיע בטלוויזיה בסדרות כגון "דוקטור הו" בתת-סדרה "The Massacre of St Bartholomew's Eve" בשנת 1966.