cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ומנג'י: השלב הבא
תקציר העלילה
בני החבורה חודרים למבצר, ומצילים את ציקלון ואת מינג. מתפתח קרב בין החבורה לבין אנשיו של ג'ארגן, שבמהלכו מרתה/רובי עושה שימוש מעולה בכישרון החדש שלה עם נונצ'קו. ג'ארגן בורח בספינת אוויר עם אבן הבז, וספנסר/ברייבסטון רודף אחריו. הם נלחמים, וידו של ג'ארגן על העליונה, עד שברייבסטון משתמש באוכמניית ג'ומנג'י נגדו. ברייסטון לוקח מג'ארגן את אבן הבז ומשליך אותו אל מותו, ובכך נוקם את מות הוריו.
אדי/מינג רוכב על מיילו/ציקלון, שמתברר שהוא יכול לעוף. ספנסר/ברייבסטון זורק להם את אבן הבז. אדי/מינג חושף את האבן לשמש, צועק "ג'ומנג'י", וכך המשימה מבוצעת.
נייג'ל מופיע ומברך את בני החבורה על הצלחתם. הוא ישיב את אבן הבז לפרובינציית אביאן. החבורה מתכוננת לשוב לעולם האמיתי, אך מיילו/ציקלון מחליט להישאר בעולם של ג'ומנג'י. פרידג'/מוס מתרגם את צהלותיו של הסוס: הוא בן 75 וזה עתה למד לעוף, ומישהו צריך לשמור על המקום. אדי מצטער שעליו להפרד מחברו הטוב. ציקלון אומר לו "אינך מאבד אותי, חבר. אני תמיד אהיה איתך".
בני החבורה שבים לעולם האמיתי.הם הולכים למסעדת "נורה", שם נורה אומרת לאדי שקשה לה לנהל את המסעדה, מאז שהמנהל הקודם עזב. אדי, שחש הרבה יותר טוב מאי פעם, שמח להזדמנות לשוב ולנהל את המסעדה.
בסצנה שאחרי הכתוביות, טכנאי בא לביתו של ספנסר כדי לתקן את משכירי החימום. אימו של ספנסר לוקחת אותו למרתף, שם הם מבחינים במשחק. האיש נוגע במשחק, ולאחר מכן רואים עדר של יענים חולף ליד מסעדת "נורה", לתדהמתם של בני החבורה.
סרט המשך
בריאיון בדצמבר 2019, דוויין ג'ונסון אמר כי דמות נוספת מעולם ג'ומנג'י, הנבל ג'ארגן האכזר, תופיע בסרט המשך פוטנציאלי. במרץ 2020, ג'ייק קסדן אישר כי סרט המשך נמצא בפיתוח. קסדן אישר כי התוכניות הן לשמור על צוות השחקנים משני הסרטים הקודמים. באפריל 2020, היוצר הודיע כי התסריט לסרט הבא נמצא בכתיבה.
מתרומם
מתרומם (באנגלית: Faggot או Fag) הוא כינוי גנאי לתיאור גברים הומוסקסואלים. כיום, המונח משמש כעלבון רחב יותר הקשור לגבריות ולמבנה כוח קבוצתי. בסלנג הלהט"בי המילה "תרימי" היא תשובה מחאתית לכינוי הגנאי.
המונח הופיע רבות בתרבות הפופולרית, בין היתר בתיאטרון, ספרות, מוזיקה, קולנוע וטלוויזיה, בדרך כלל כהתייחסות לגברים הומוסקסואלים וביסקסואלים. הסרט התיעודי מ-1995, כוכבים בארון, המבוסס על ספרו של ויטו רוסו בעל אותו השם, מציין את השימוש במונח הזה לאורך ההיסטוריה של הקולנוע ההוליוודי.
חרקי מאכל
תפוצה וסוגים
על פי ההערכה, קיימים כ-2,000 סוגי חרקים המשמשים למאכל אדם, ומהווים חלק מהתפריט עבור כשני מיליארד בני אדם, בעיקר באפריקה, אסיה ודרום אמריקה. סוגי החרקים המשמשים למאכל משתנים בהתאם למיקום הגאוגרפי. סוגי החרקים הנפוצים ביותר כמאכל הם: המספרים בסוגריים מציינים את החלק מכלל אוכלוסיית העולם הניזון מחרקים אלו.
ערכים תזונתיים
חרקים עשירים בחלבונים, שומנים, חומצות אמינו, ויטמינים ומינרלים ביחס למזונות אחרים מן החי. ריכוז החלבון בחרקים נמצא בטווח 13%-77%, הם מקור משמעותי לשומנים, בעיקר חד-רווים, אומגה 3 ואומגה 6, ועשירים בברזל ואבץ. עם זאת, בחרקים נמצא פחות ויטמין B12 יחסית לבשר בקר.
להלן טבלת השוואה של ערכים תזונתיים בין מספר חרקים לבין בשר בקר טחון 20% שומן (מקור):
חרקים בתעשיית המזון
בעוד שאיסוף חרקים למאכל נהוג בעיקר בארצות בהן אקלים טרופי, הרי שייצור תעשייתי של מזון שמקורו בחרקים מאפשר צריכתם גם בשאר העולם. תעשיית מזון מחרקים החלה להתפתח בראשית העשור השני של המאה ה-21 ממספר מניעים: היות החרקים מקור חלבונים זול ויעיל יחסית לבעלי חיים אחרים, הצטיירות החרקים כתחליף או כתוספת לתעשיית הבשר במצב בו אוכלוסיית העולם צומחת ודורשת משאבי מזון נוספים, וההנגשה של חרקים כמזון לעולם המערבי, בו קיימת רתיעה מאכילת חרקים.
מוצרים תעשייתיים
ייצור תעשייתי של מזון מחרקים מאפשר מוצרים אשר "מסתירים" את הצורה המקורית של החרקים, ובכך מקלים על אנשים את הרתיעה. דוגמאות למוצרים אלו הן קמח ונגזרותיו כפסטה ולחם, חטיפים והמבורגרים העשויים מחרקים.
אישטוואן ריס
אישטוואן ריס (בהונגרית: Ries István; קינגש, 14 בנובמבר 1885 – ואץ, 15 בספטמבר 1950) היה פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי, שר המשפטים של הונגריה, עסקן ספורט.
ביוגרפיה
אישטוואן ריס נולד במשפחה יהודית אמידה. אביו, ברנאט, היה חוכר קרקעות וכשאישטוואן היה עוד ילד המיר את דתו. אישטוואן למד משפטים בבודפשט. ב-1912 פתח משרד עורכי דין. הוא כבר היה חבר בחוג גלילאו כסטודנט באוניברסיטה.
בשנת 1914 היה בין הראשונים שגויסו למלחמה כחייל. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפל בשבי הרוסי וחווה את המהפכה הסובייטית ("המהפכה הסוציאליסטית הגדולה של אוקטובר") כשבוי מלחמה. הוא הצליח לחזור הביתה ביוני 1918.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מרצה בבית הספר המפלגתי של הוועדה לביטחון עממי לחינוך ציבורי ולאחר מכן השתתף במערכה הצפונית כחייל של הצבא האדום ההונגרי. אחרי נפילת הרפובליקה היגר לווינה וכשחזר הביתה ב-1921 פתח מחדש את משרד עורכי הדין שלו. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (SZDP) ב-1924, בה נבחר לחבר מועצת המפלגה ב-1933 ולחבר הנשיאות ב-1943. הוא הגן כעורך דין שוב ושוב על אנשי תנועת הפועלים שנרדפו. פרסם בקביעות בטורים של נפסבה ו"סוציאליזם", שעד מהרה פרסמו את שמו בחוגים סוציאל-דמוקרטיים. הוא ניסה להיבחר לאספה הלאומית של הונגריה בבחירות 1935 במחוז דרום פשט, אך לא הצליח, כפי שהיה בבחירות (באותו מקום) של 1939. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה) הוא ירד למחתרת.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בתקופת כהונתו של ריס הצביע הפרלמנט בעד חוקת הרפובליקה העממית (חוק XX משנת 1949), ובתקופה זו נחקקה חקיקה חדשה ששיקפה את השינויים החברתיים והכלכליים הגדולים. הוא הסגיר (יש הטוענים שלא כדין) חשודים בטבח נובי סאד לשלטונות היוגוסלביים ב-1946, אך לא היה מעורב עוד במשפטי הראווה שנפתחו ואיבד את השפעתו. לכן הוא עצמו נעצר באשמת מפוברק ב-7 ביולי 1950 כשר משפטים מכהן והודח ב-17 ביולי.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1974
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1974, הייתה האליפות האזורית ה-14 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה באיטליה בין ה-23 באוגוסט ל-3 בספטמבר 1974.
ברית המועצות ניצחה באליפות בפעם ה-12 בתולדותיה ובפעם השמינית ברציפות.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 13 נבחרות. הם חולקו ל-3 בתים. מנצחת הבית וסגניתה המשיכו התמודדות על המדליות. נבחרת איטליה העפילה ישירות לבית הגמר. יתר הקבוצות התמודדו על מקומות 8-13.
Explosions (אלבום של ת'רי דייז גרייס)
Explosions (בתרגום חופשי לעברית: פיצוצים) הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הרוק האמריקאית ת'רי דייז גרייס שיצא לאור ב-6 במאי 2022 בהפצתה של חברת התקליטים RCA רקורדס. האלבום הופק על ידי הלהקה עצמה, והוא השלישי בו משמש מאט וולסט כסולן.
רקע
עם סיום מסע ההופעות שליווה את האלבום הקודם של הלהקה, Outsider מ-2018 החלה הלהקה לכתוב מוזיקה לאלבומה הבא. מגפת הקורונה עיכבה את תהליך הכתיבה וההפקה, אך ב-1 במרץ 2021 הודיעו חברי הלהקה בחשבון האינסטגרם של הלהקה כי הם באולפן ההקלטות ומקליטים את אלבומם השביעי.
שלושה חודשים לאחר מכן, ב-17 בפברואר 2022 יצא סינגל שיווקי בשם "Neurotic" בו משתתף מוזיקאי הרוק הקנדי לוקאס רוסי. יחד עם השיר יצא גם קליפ הכולל את מילות השיר.
ב-11 באפריל 2022 יצא הסינגל השני מהאלבום, "Lifetime". השיר הוקדש לתושבי מייפילד, קנטאקי לאחר שטורנדו אלים בדרגה EF4 הכה בעיר בדצמבר 2021.
דיסקו מנאייק
דיסקו מנאייק הוא אלבומה השישי של להקת טיפקס, שיצא באוגוסט 1999, הגיע למעמד של אלבום זהב ומכר כ-35 אלף עותקים.
האלבום, שהיה אלבום קונספט, המשיך את הקו המוזיקלי החדש של הלהקה והשתתפו בו יותר מ-20 נגנים. האלבום כלל 26 קטעים (סאמפלים), חלקם הגדול מעברים קצרים או קטעים אינסטרומנטליים, ואורכו היה כ-73 דקות.
בין השירים הבולטים באלבום ניתן למנות את "סמי וסומו" שדורג במקום ה-16 במצד הפזמונים העברי לשנת תשנ"ט (1999) של רשת ג', הדואט עם שרית חדד "כשאני איתך אני כמו דג" שדורג במקום השביעי באותו מצעד, וגם נכלל באלבומה "כמו סינדרלה" שיצא באותה שנה. שירים בולטים נוספים היו "שלוש בלילה" שדורג במקום ה-11 במצעד הפזמונים העברי לשנת תש"ס (2000) ו"בשפכת הזורם". בשנת 2000 נבחרה הלהקה בפעם השנייה כ"להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' בעקבות הצלחת האלבום.
מופע הבכורה של האלבום נערך ב-25.5.2000 במועדון "התיאטרון" ביפו, כשהמופע הפותח הוא להקת "הדג נחש".
דגימות (סאמפלים)
'''בשירים הבאים השתמשו בסיימפלים מתוך שירים אחרים. מופיע בפורמט: "שיר באלבום": מבצע מקורי - שיר (מילים/לחן/עיבוד).'''
בית הכנסת הגדול אהל שרה
בית הכנסת "אהל שרה", הידוע גם בשם "בית הכנסת הגדול" בעיר רחובות נחנך בשנת 1903 והיה לבית כנסת הראשון שנבנה במושבה. בית הכנסת ניצב בראש גבעה בפינת הרחובות בנימין ומנוחה ונחלה, שהייתה, בהתאם להלכה, הנקודה הגבוהה ביותר במושבה בעת בנייתו. האתר הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
היסטוריה
כאשר הוקמה המושבה רחובות בשנת 1890 היה צורך במבנה ציבור שירכז את הפעילות במושבה, לשם כך נבנה ה"שלאש" (״צריף עץ״ ברוסית). המבנה חולק לשלושה חלקים: מטבח, מעון לחברי מנוחה ונחלה וחדר אוכל ששימש גם כתלמוד תורה ובית כנסת.
בשנת 1896 הבטיחה סימה, אשת יעקב ברוידא, נדבן וממייסדי המושבה, לתרום 5,000 רובל לבניית בית כנסת, שיקרא על שם אמה, שרה רבינוביץ'. אבן הפינה הונחה באותה שנה.
ועד המושבה פנה לאדריכל ברוך פפירמייסטר שיתכנן את מבנה בית הכנסת, אך התרומה לא הגיעה והבנייה התעכבה עוד שבע שנים. בתום הבניה נחנך בית הכנסת בטקס מפואר אליו הגיעו אורחים מכל הארץ, ביניהם גם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שכיהן אז כרבן של יפו והמושבות. האורחים התכנסו בבית כנסת הישן ב"שלאש" ומשם פנו עם ספרי התורה בתהלוכה לבית הכנסת, שם הוכנסו לארון הקודש החדש שנבנה על ידי מיכאל לוצקי, נגר המושבה.בית הכנסת מעוצב בסגנון אקלקטי. במהלך השנים נוספו אגפים מצפון ומדרום למבנה המקורי, ששופץ והורחב עם הרחבה שבחזיתו.
בית הכנסת כיום
בבית הכנסת מתקיימות עד היום שלוש תפילות ביום. אחת לחודש, בדרך כלל בשבת מברכין, מתארחים בו חזנים ידועים, העורכים את תפילות אותה שבת. תפילות אלה מושכות אליו חובבי חזנות רבים.
התקפת ביטול אימות ברשת אלחוטית
התקפת ביטול אימות ברשת אלחוטית (אנגלית: Wi-Fi Deauthentication Attack) נחשבת להתקפת מניעת שירות ומטרתה לשבש את התקשורת בין משתמש הקצה לנקודת הגישה האלחוטית.
בהתקפה זו, שולח התוקף מנות לניתוק כל המשתמשים המחוברים אל נקודת הגישה האלחוטית ומנצל זאת למספר מטרות: התקפה זו היא חסרת תועלת אם אין משתמשים המחוברים אל נקודת הגישה האלחוטית.
לשם ביצוע התקפה זו על התוקף לדעת את כתובת ה-MAC של הקורבן ואת שם נקודת הגישה האלחוטית.
כלי אבחון
ניתן לאבחן תקשורת אלחוטית בעזרת מספר כלים:
קרל לודוויג יסן
קרל לודוויג יסן (בגרמנית: Carl Ludwig Jessen; 22 בפברואר 1833 – 4 בינואר 1917) היה צייר גרמני מצפון פריזיה. הוא מתאר את חיי הכפר באזור הולדתו. לאחר שרכש השכלה בקופנהגן, פריז ורומא, חזר יסן לצפון פריזיה שם חי וצייר. אף על פי שהוא אחת מדמויות המפתח באמנויות בצפון גרמניה ובולט בסגנונו המדויק והמפורט, הוא בוקר על האידיאליזציה של החיים הכפריים.
ביוגרפיה
יסן נולד בדזבול, בשנת 1833. לאחר התמחות בנגרות הוא עבד בקישוט בחוות באזור הביצות בצפון פריזיה. בין השנים 1848 ו-1854 החל לצייר דיוקנאות. בשנת 1853 הוא עזב את עסקי הנגרות והתמקד אך ורק בציור. בין השנים 1856–1865 למד באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות בקופנהגן בכיתתו של וילהלם מרסטרנד עם מלגה שהוענקה על ידי כומר עשיר, בעל קרקעות דני ועל ידי הרוזנת שקנבורג. באמצעות מרסטרנד ועמיתיו הציירים הושפע יסן מהרעיון לצייר את ההיסטוריה והמסורת הלאומית הדנית.
כאשר איבדה דנמרק את דוכסות שלזוויג-הולשטיין לפרוסיה ואוסטריה בשנת 1865 לאחר שהסכם חוזה וינה (1864) סיים את מלחמת שלזוויג השנייה, חזר יסן לצפון פריזיה. מלגה של מדינת פרוסיה איפשרה לו לנסוע לפריז ורומא בשנים 1867 ו-1868. מאוחר יותר התגורר בהמבורג בין השנים 1871–1875, אך נראה כי יסן נשאר שם רק בין השנים 1875 ל־1876. ואז חזר לדזבול שם חי מציור דיוקנאות וציורי נוף אידיאליסטיים בסגנון שלמד בקופנהגן.
בשנת 1893 הוא התחתן עם מרתה אליזבת בנקה מהמבורג. בניגוד לציורים הכפריים של יסן, בני הזוג בנו בית מודרני שעדיין לא היה טיפוסי לאזור. הקריירה החברתית של יסן בצפון פריזיה קדמה למוניטין שלו כצייר, מכיוון שהוא מילא הרבה תפקידי כבוד. בשנת 1910, בן 77, הוענק ליסן תואר פרופסור מכובד מאוניברסיטת קיל.
הוא נפטר בדזבול בשנת 1917.
הכרה
יצירתו של קרל לודוויג יסן נתפסה כמרכזית בתולדות האומנויות של צפון גרמניה. ציוריו תיעדו את המסורות ואת חיי היומיום של הקהילה בסגנון הנטורליזם. לפיכך הוא נקרא כרוניקן של צפון פריזיה.
מבקרים מאוחרים יותר היו חלוקים בגישתם, כמו סקירה משנת 1918 המציינת את החלק התיעודי של עבודות יסן, אך מזכירה כי הציורים יורדים באיכותם ככל שיסן ניסה לתאר היבט פריזאי מיוחד.
שליי כתב כי יסן, בשל ציורו המוצק והערמומי התאים במיוחד לתיאור מדויק של חיי הכפר, אך הזכיר כי עבודותיו תמיד היו אידיאליות של "הימים הטובים". רעיון זה נתמך על ידי קלוזן שכתב שיסן רק צייר את ההיבטים היפים של חיי הכפר, אך התעלם כמעט לחלוטין מתיאורי עבודת הפרך והחיים הקשים. קאופמן ציין כי יסן איבד את סגנון הציור הנאיבי שלו במקור במהלך השכלתו האקדמית.
החדשות מהירקון שבעים
החדשות מהירקון שבעים היא מהדורת חדשות המוקרנת באינטרנט, בטלוויזיה ובסינמטק תל אביב. המהדורה מופקת באופן עצמאי ובהתנדבות על ידי קבוצה של כמה עשרות יוצרי טלוויזיה – כתבים, עורכים, במאים, צלמים, עיתונאים, מפיקים, מעצבים ועוד. בין אנשי הצוות נמצאים גם עיתונאים מוכרים כנסלי ברדה ולינוי בר גפן, אמנים כאורי גוטליב ואניה בוקשטיין ורבים אחרים. תוכני המהדורה עוסקים בנושאי חברה, כלכלה, איכות סביבה, מאבקי עובדים, פערים מעמדיים, דמוקרטיה, גזענות ועוד. המהדורה עלתה לאוויר ביוני 2009 ומשודרת מאז בקביעות מדי שבוע. המהדורה מורכבת מידיעות אולפן, כתבת חוץ ו"תחזית זיהום האוויר", פינה העוסקת באיכות סביבה.
קישורים חיצוניים
בארכיון האינטרנט
2022 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך 2022 ונוגעים לעולם המוזיקה.
הערות שוליים
<references group="" responsive="1">
הוועדה הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה
הוועדה הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה (International Commission on Holocaust Era Insurance Claims - ICHEIC) הוקמה על ידי האיגוד הלאומי של נציבי הביטוח באוגוסט 1998 במטרה לזהות, להסדיר ולשלם תביעות ביטוח בודדות מתקופת השואה ללא עלות לתובעים.
עקב הקמת ארגון זה נמנע הצורך בחקיקה בכמה מדינות בארצות הברית, חקיקה שנועדה לספק פיצוי לקורבנות השואה. עם זאת, ניו יורק, קליפורניה ופלורידה העבירו כל אחת חקיקה לפיה הניצולים זכאים לפיצוי לפני ארגונם. בניו יורק, סנטור גי וללה (Guy Velella), תמך בחקיקה מסוג זה ודיונים אצל מומחים לארכאולוגיה בביטוח (Risk International) התקיימו כדי להוכיח כי מהקורבנות נשללו זכויות לתביעות אלה.
הוועדה הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה הפסיקה לקבל טופסי תביעה / בקשות מניצולי שואה ב-31 במרץ 2004. על פי אתר ICHEIC, כל התביעות שהוגשו בזמן קיבלו החלטה סופית בתהליך ICHEIC עד דצמבר 2006.
הוועדה הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה תמכה בפרויקטים של הנצחת זכר השואה, למשל פרויקט שהתקיים ביד ושם ב-2016 ובמסגרתו נוצרו סרטוני וידאו לשימושם של תלמידים ומחנכים, סרטונים שהועלו ליוטיוב.
אופיר קופל
אופיר קופל (נולד ב-25 באפריל 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן.
קריירה ככדורגלן
קופל נולד בפתח תקווה, והחל את דרכו ככדורגלן בגיל 8 במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
עם סיום שירותו הצבאי, נרכש קופל על ידי קבוצת מכבי חיפה והחל לשחק בה כקשר אחורי, וכן זומן לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך 27 הופעות. ב-17 במאי 1998 ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול.
בשלהי הקריירה שיחק קופל בהפועל כפר סבא ובמכבי פתח תקווה, ובשנת 2004 פרש ממשחק פעיל וסיים את תפקידו כשחקן בשל פציעה בברך.
קריירה כמאמן
בשנת 2006 החל קופל לאמן את קבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה, בה שיחק בעבר, אולם לא נחל הצלחה גדולה משום שהקבוצה נעה בין מרכז הטבלה של ליגת הנוער הלאומית לבין תחתיתה.
בשנת 2009 מונה קופל למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, במקומו של אלי מחפוד. זמן קצר לאחר מכן הוחלף קופל בדני ניראון.
לאחר מכן, מונה למאמן הפועל קריית אונו מליגה ב'.
בשנים 2011–2014 אימן קופל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בעונת 2018/2019 אימן את קבוצת הנוער של הפועל ראשון לציון והעפיל עמה בחזרה לליגת העל לנוער. ביוני 2019 מונה למאמן הנוער של בני יהודה תל אביב.
חיים אישיים
בשנת 2006 נישא קופל לדקלה, ולהם שלושה ילדים.
קטשאויו קמפנדה
קטשאויו קמפנדה (באנגלית: Cetshwayo kaMpande; 1826, ממלכת הזולו - 8 בפברואר 1884, ממלכת הזולו) היה אחרון המלכים החזקים של ממלכת הזולו. הוא עלה לשלטון בשנת 1872 בעקבות מותו של אביו מפנדה. הוא ידוע כיום בעיקר בשל כך שהנהיג את בני הזולו במהלך מלחמת הזולו.
חיים מוקדמים
קטשאויו נולד בתאריך לא ברור בשנת 1826, באזור העיר אשאו שבממלכת הזולו. היה בנו של מפנדה מלך ממלכת הזולו, מה שהפך אותו לאחיינו של שאקה. הוא היה מסוכסך תקופה ארוכה עם אחיו למחצה מבוזאי, שהיה הבן המועדף על אביהם. בנובמבר 1856 הסכסוך החריף כאשר מפנדה העניק למבוזאי חלקת אדמה גדולה ברום-מזרח זולולנד, וסירב להיפגש עם קטשאויו אשר חפץ לדון בשאלת ירושת הממלכה. עד מהרה פרצה בין האחים מלחמת ירושה, שהגיעה לשיאה בקרב נדונדאקוסוקה, שבסופו נטבחו מרבית תומכיו של מובזאי, ביניהם חמישה מאחיו של קטשאויו.
מפנדה חשש שמא בנו ינסה לתקוף גם אותו, והוא פנה אל הבריטים והבורים בבקשה לעזרה. בתיווכו של סר תיאופילוס שפסטון, התפייסו מפנדה וקטשאויו בשנת 1857. קטשאויו הכריז על נאמנותו לאביו, אך בפועל נראה שהוא ניהל את הממלכה במשך 15 השנים הבאות. עם זאת, אח אחר בשם יומטונגה עדיין היה יריב פוטנציאלי. יומטונגה שחשש מפני קטשאויו, נמלט בשנת 1861 אל רפובליקת נטאליה הבורית. קטשאויו נאלץ לבצע עסקה עם הבורים כדי שיסגירו אותו. הבורים הסכימו בתנאי שקטשאויו יבטיח לא לפגוע ביומטונגה. עם זאת, בשנת 1865 יומטונגה נמלט שוב אל הבורים. קטשאויו הזועם יצא עם צבאותיו אל גבול נטאל, בעוד כוחות בורים בפיקודו של פול קרוגר התמקמו גם הם על הגבול. הסכסוך נפתר בסופו של דבר בדרכי שלום.
הוא נודע כבר מצעירותו כאיש חזק מאוד. על פי המסופר הוא היה בגובה 2.03 מטרים, והוא שקל 158 ק"ג.
שלטונו
ב-19 בנובמבר 1872, מת מפנדה, וקטשאויו ירש את הכתר. הוא הוכתר ב-1 בספטמבר 1873, ובהכתרתו נכח סר תיאופילוס שפסטון כנציג מטעם האימפריה הבריטית. בשנת 1875 פלשו הבורים לממלכה, וקטשאויו יצא עם כמה אלפי לוחמים לכיוונם. הבורים נסוגו בסופו של דבר, אולם בשנת 1877 הבריטים ניצלו את המצב העדין באזור כדי להכריז על סיפוח הרפובליקה של טרנסוואל. הבריטים מינו עצמם כבוררים בסכסוך הזולו-בורים, וקבעו שהזולו צודקים. עם זאת, המושל הבריטי המקומי סר הנרי ברטל פריר לא היה מרוצה ממסקנות הוועדה והתעלם מהן.
קטשאויו הקים בירה חדשה וקרא לה אולונדי ("המקום הגבוה"). עם זאת, בהדרגה קומם עליו קטשאויו אויב מר יותר מהבורים בדמות האימפריה הבריטית. קטשאויו נודע כמלך מיליטנטי בניגוד למפנדה שהיה מלך סלחן וחלש. קטשאויו השקיע בפיתוח ושדרוג צבאו ואף רכש כלי ירייה אירופאים, אך החיילים הזולואים לא היו מיומנים בשימוש בהם. לצד ההשקעה בצבא, הנהיג גישה עוינת כלפי המיסיונים בארצו. מיסיונרים רבים נמלטו ממלכת הזולו, והאשימו את קטשאויו בשלל האשמות שלא הוכחו מעולם. מה שהעלה את רף המתיחות עם האירופאים באזור. למרות שהמתיחות לא הגיעה לאלימות ואף מיסיון לא נפגע, גברו הקולות האירופאים כנגדו.
המתיחות גברה כאשר ביולי של שנת 1876, שתי נשותיו של ראש שבט מקומי נמלטו עם אהוביהן לגבול מושבת נטאל הבריטית. בניו של ראש השבט החזירו אותן והוציאו אותן להורג. המושל הבריטי פריר דרש מקטשאויו לשלם 500 ראשי בקר כפיצוי על הסגת הגבול. קטשאויו טען שהצעירים שחטפו את הנשים פעלו בלהט הרגע, והציע לשלם 50 לירות שטרלינג כפיצוי. אירוע זה העלה את הביקורת האירופאית כנגד הזולו ומלכם קטשאויו והעלה את המתיחות בין הצדדים. ייתכן אף שקטשאויו הסית את השבטים הילידים באזור למרוד כנגד האירופאים.
מלחמת הזולו
בשנות ה-70 של המאה ה-19 באזורים שונים באפריקה התפתח מאוד ענף היהלומים. על מנת להסדיר את הענף, החליטו הבריטים להשתלט על שטחי הילידים המקומיים, לרבות ארץ הזולו. פריר שהיה להוט לכך במיוחד, החל להכין תוכניות מלחמה ללא גיבוי מלא של הפרלמנט הבריטי. פריר ניצל כמה תקריות גבול קטנות שהתרחשו בין אוגוסט לספטמבר 1878, כדי להציב אולטימטום בפני קטשאויו ב-1 בדצמבר. פריר דרש מקטשאויו לפרק את צבאו, לקבל עליו ממשל בריטי, ולשלם קנס. קטשאויו הסכים לשלם את הקנס, אולם לשאר הדרישות סירב. פריר ציפה לכך, ובתחילת שנת 1879 פרצה "מלחמת הזולו".
הבריטים פלשו לממלכת הזולו בשלושה טורים. ב-22 בינואר הנחיל קטשואויו מכה כואבת לבריטים בקרב איסאנדלוואנה. עם זאת, תהילת הניצחון עומעמה בעקבות כישלונו של דבולמנזי, אחיו למחצה של קטשאויו, בקרב רורק'ס דריפט. הטור הדרומי של הבריטים כבש את אשאו, והביס את צבאו של קטשאויו בקרב גינגינדלובו. קטשאויו הצליח להחזיר במעט את התהילה כאשר לוחמיו ניצחו את הבריטים בקרב הלובאין, אולם הבריטים נקמו בקרב קמבולה.
הבריטים למדו היטב את לקחי הפלישה הקודמת, והם פלשו שוב לממלכת הזולו בכוחות מתוגברים. קטשאויו ניסה להגיע למשא ומתן עם המפקד הבריטי לורד צ'למספורד, אולם נכשל בכך. קרב אולונדי הסתיים בניצחון בריטי, והבריטים הבעירו את הבירה באש. קטשאויו נמלט מהעיר הבוערת, אולם ב-28 באוגוסט נלכד ביער בידי פרשים בריטים.
שיבה לשלטון
הוא הוגלה למושבת הכף. בציבור הבריטי לא שררה תמימות דעים בכל הנוגע אליו. היו שראו בו פושע מלחמה אכזרי, בעוד אחרים ראו בו שליט שנוצל בידי פריר וצ'למספורד שלא היו אהודים בציבור אז. בשנת 1883 הורשה לו לבקר בלונדון, והוא נפגש עם ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. אותה שנה השתכנעו הבריטים שנחוץ שליט מקומי חזק באזור ממלכת הזולו, והותר לקטשאויו לשוב לממלכתו. עם זאת, הטריטוריה שקיבל מהבריטים הייתה קטנה בהרבה מהממלכה ששלט עליה טרם לכן. כמו כן נאסר עליו להחזיק צבא משלו.
עם זאת, אחד השליטים הקטנים יותר באזור, זיבהבו, ערער על שלטונו של קטשאויו, ופתח במרד. זיבהבו הסתייע בשכירי חרב בורים, וללא צבא נאלץ קטשאויו לנטוש את אולונדי ולעבור לאשאו. הוא נפטר ב-8 בפברואר 1884. מותו נגרם ככל הנראה מהתקף לב, אולם ייתכן שהורעל. בנו, דיניזולו, ירש את ממלכתו, והוא השתמש בשכירי חרב בורים בפיקודו של לואי בותה כדי להביס סופית את זיבהבו. בשנת 1887 סופחה ממלכת הזולו סופית למושבת נטאל.
הבשורות של ביצ'ווינתה
הבשורות של בִּיצְ'וִוינְתָּהּ (בגאורגית: ბიჭვინთის ოთხთავი; בִּיצְ'וִוינְתִּיס אוֹתְחְתָאוִוי) או ארבעת הבשורות של ביצ'ווינתה או הארבעה של ביצ'ווינתה הוא כתב-יד מאוייר מהמאה ה-12 של ארבע הבשורות כתוב בשפה הגאורגית, שהועתק בכתב הנוסחורי הוא נקרא על שם קתדרלת ביצ'ווינתה (קתדרלת פיצונדה)  בביצ'ווינתה שבאבחזיה, שם התגלה הספר בשנת 1830. כתב היד נמצא כעת במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה, טביליסי, תחת המספר H-2120.
תיאור והיסטוריה
כתב-היד של הבשורות של ביצ'ווינתה נכתב על קלף והוא מכיל מ-230 דפי פוליו, במידה 31x23 ס"מ. הטקסט כתוב בכתב נוסחורי הגאורגי בדיו חומה, בשני טורים. הכותרות הן בכתב אֲסוֹמְתַווְרּוּלִי בצבע סינגור מוזהב. כתב היד מכיל שתי מיניאטורות של האוונגליסטים מרקוס ולוקאס. דמותו של מרקוס משתרעת על דף שלם במסגרת דקורטיבית. דמות של נשר ועיטורי אותיות ראשיות בכתב אסומתוורולי . עיטור דמוי כיסוי ראש ותחילית מעוטרת. צמחייה היא המוטיב העיקרי באיורים ובעיטורים והצבע הכחול הוא הצבע הבולט.
כתב היד כרוך בכריכה כסופה, שהוזמנה - כפי שמספרת כתובת נלווית - על ידי שלמה ובנו אזקאן, נסיכי שרוואשידזה, עבור קתדרלת ביצ'ווינתה של התיאוטוקוס ("יולדת האל") לרגל ניצחונם לצדם של אלכסנדר השלישי מלך אימרתי  וָאמֶק השלישי מבית דאדיאני  נגד בית גוריאלי  וליפריט השלישי דאדיאני. הסברה היא שמדובר בניצחון בקרב בנדזה שהתקיים ביוני 1658.
כתב היד התגלה על ידי חיילי הצבא הרוסי כשהוא מונח פתוח על מזבח קתדרלת ביצ'ווינתה שננטשה עם כיבוש האזור ב-1830. כתב היד הועבר לספרייה הציבורית בסנט פטרסבורג ולאחר מכן הועבר למרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה בטביליסי.
תצלומים של הבשורות
בשנת 1888 צולמו הבשורות בסנקט פטרבורג על ידי אבי צילום האדריכלות הרוסית איוון ברשצ'בסקי
קואופ ישראל
קואופ ישראל (שמה הקודם "קו-אופ ירושלים, אגודה צרכנית שתופית בע"מ") הייתה אגודה שיתופית צרכנית שהפעילה רשת ממותגת קמעונאות מזון, בתחילה באזור ירושלים בלבד, אך בתחילת שנות ה-2000 הורחבה פעילות האגודה גם מחוץ לגבולות ירושלים באמצעות רכישת סניפים של רשתות אחרות ומינימרקטים פרטיים, ושמה שונה ל"קואופ ישראל". היא פעלה גם תחת המותגים "קואופ שופ" ו"קואופ שופ בכפר".
היסטוריה
קו-אופ ירושלים נוסדה בשנת 1939 בירושלים, כאגודה שיתופית בתחום המזון. בשנת 1942 החלה האגודה להפעיל חנויות מכולת שכונתיות, המהוות את הבסיס ההיסטורי לפעילות הרשת. בתחילת דרכה מנתה האגודה 20 חברים. בשנת 1949 מוזגו מספר אגודות שתופית בירושלים לאגודה אחת.
ב-1 בספטמבר 1947 נפתחה חנות הכלבו הראשונה של המשביר לצרכן, בשותפות עם קו-אופ ירושלים.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה העשרים פתחה האגודה סניפי "סופרמרקט" מודרניים, וסגרה בהדרגה את הצרכניות השכונתיות הקטנות שהפעילה.
בשנת 2003 ניהלה קו-אופ ירושלים משא ומתן עם רמי לוי לרכישת רשת שיווק השקמה שבבעלותו. רמי לוי דרש 10 מיליון שקל בעבור הרשת, שהפעילה אז 4 סניפים בירושלים, אך קו-אופ ביקשה לשלם בעבורה 5 מיליון שקל בלבד.
בשנת 2005 רכשה קו-אופ ירושלים את רשת המרכולים הירושלמית ספיר שמנתה ארבעה סניפים, כך שמספר הסניפים הכולל של הרשת הגיע ל-20.
הרחבת פעילות האגודה מחוץ לירושלים
בשנת 2004 הכריזה האגודה על תוכנית להרחיב פעילותה גם מחוץ לגבולות ירושלים. עם התפרסותה מחוץ לירושלים שינתה האגודה את שמה לקו-אופ ישראל.
בינואר 2006, רכשה האגודה סניף סופרמרקט ביישוב אפרת. ביוני 2006, רכשה האגודה את רשת המרכולים ממן שפועלת באזור נתניה תמורת 50 מיליון שקל. ביולי 2006, פתחה שני סניפים חדשים ביבנה ובגבעתיים.
בשנת 2007, פתחה שלושה סניפים בתל אביב, ורכשה את רשת חנויות הנוחות התחנה הישראלית.
בנובמבר 2008, רכשה האגודה 6 מתוך 8 סניפי רשת סופר סטורי הפועלת בצפון הארץ.
הרחבת פעילות האגודה אל המרחב הכפרי
בשנת 2013, החלו תנועת המושבים ורשת קואופ ישראל במיזם לצירוף צרכניות ותיקות במושבים לרשת "קואופ-שופ בכפר". המיזם מאפשר לצרכניות בין השאר לנצל את כוח הקניה של רשת קואופ ישראל ולקבל מוצרים במחירים שיאפשרו להם להתחרות ברשתות השיווק הגדולות. נכון ל-2015, קואופ שופ בכפר מונה כ-160 חנויות.
קריסת רשת קואופ
בסוף שנת 2018 קרסה הרשת עקב מצוקת מזומנים קשה שנבעה מניהול כושל. לרשת מונו נאמנים אשר פיטרו את המנכ"ל עופר פיינשטיין והיא הוצעה למכירה. בפברואר 2019 נמכרה קואופ לרשת "מחסני השוק".
באוקטובר 2020, הודיעה רשת "מחסני השוק" שתשנה את המותג "קו אופ", תסב את רשת החנויות קו אופ שרכשה ותמתג אותן מחדש תחת השם "מחסני השוק בשבילך", וכך נמחק מותג ה"קו-אופ" סופית מהחנויות הקמעונאיות בישראל.
תתי-רשתות ותחומי פעילות בעבר
בקואופ ישראל היו מאוגדים כ-15,000 חברים פעילים, וכ-1,300 עובדים, בכל חלקי הארץ משאר ישוב, לימן ונהריה בצפון דרך רמת מגשימים, קצרין ומעלה אדומים במזרח, נתיב העשרה ומבקיעים במערב ועד קדש ברנע ועידן בדרום. בכל חודש, לפי הערכות ביקרו בסניפי קואופ ישראל למעלה ממיליון לקוחות. מחזור המכירות של הרשת עמד בשיא על כמיליארד ש"ח בשנה, וקואופ ישראל הפעילה למעלה מ-210 נקודות מכירה בארבע תתי-רשתות שנפרסו בכל הארץ:
מוסדות האגודה
קואופ ישראל ניהלה את פעילותה הקמעונאית בחלקה באופן ישיר ובחלקה באמצעות חברה בת בבעלותה המלאה, הנקראת 'קואופ ישראל רשת סופרמרקטים בע"מ'. חברי הדירקטוריון של החברה הם, ברובם המכריע, חברי המזכירות של האגודה.
קשרים בינלאומיים
קואופ ישראל הייתה חברה במספר ארגונים קואופרטיביים בינלאומיים:
במסגרת הפעילות הבינלאומית, קואופ ישראל ייצגה את מדינת ישראל במספר קבוצות עבודה אירופאיות אשר מהוות גורם משפיע על גופים מרכזיים דוגמת האיחוד האירופי. כמו כן קואופ ישראל פועלת לחיזוק הקשרים העסקיים עם הקואופרציות העולמיות, הכוללים שיתופי פעולה בתחומי היבוא והיצוא של סחורות ושירותים. בנוסף פועלת, על מנת למנוע חרם על ישראל וחיזוק היחסים הדיפלומטים.
יחסי אינדונזיה–מזרח טימור
מזרח טימור ואינדונזיה חולקות את האי טימור. אינדונזיה פלשה למושבה הפורטוגזית לשעבר בשנת 1975, סיפחה את מזרח טימור בשנת 1976, ושמרה על מזרח טימור כמחוזה ה-27 עד למשאל עם שנערך על ידי האו"ם ב-1999, בו בחרו תושבי מזרח טימור בעצמאות. לאחר תקופה של ממשל ביניים של האו"ם, מזרח טימור זכתה לעצמאות בשנת 2002.
רקע היסטורי
פורטוגל השתלטה על הטריטוריה שהתפרסמה בתור טימור הפורטוגזית באמצע המאה ה-18, ושמרה על המחצית המזרחית של האי (מערב טימור הייתה מושבה הולנדית עד מלחמת העולם השנייה) כמושבה עד מהפכת הציפורנים ב-1974. פורטוגל הצהירה על כוונתה להעניק עצמאות למושבה לשעבר ומפלגות מקומיות התגבשו, בכוונתה להתמודד עם הבחירות החופשיות הראשונות של מזרח טימור שנקבעו בשנת 1976. אינדונזיה, שהייתה מושרשת היטב במחנה האנטי-סובייטי בדרום-מזרח אסיה, נבהלה על ידי המפלגות הנוטות לשמאל שנראו כהולכות לנצח בבחירות הללו. אינדונזיה פלשה לשטח בשנת 1975 וסיפחה את מזרח טימור בשנה שלאחר מכן. כיבוש מזרח טימור בן 24 השנים שלאחר מכן גרם נזק רב ליחסים הדיפלומטיים של אינדונזיה ולמוניטין הבינלאומי שלה.
הצבא לשחרור מזרח טימור, הזרוע הצבאית של המפלגה השמאלנית במזרח טימור פרטילין הפכה למקור העיקרי של התנגדות לסיפוח של אינדונזיה, אולם התנגדות צבאית בסופו של דבר כמעט ונעלמה. לאחר 20 שנה של התקוממות בדרגה נמוכה ולחץ דיפלומטי נגד הכיבוש. קסאננה גושמאו הפך לנשיא הראשון של מזרח טימור בעקבות עצמאותו.
עצמאות של מזרח טימור
לאחר התפטרותו הכפויה של סוהארטו בשנת 1998, הציע סגן נשיא ויורשו בי. ג'יי חביבי משאל עם מפתיע על עצמאות מזרח טימור. לאחר ש-78% ממזרח טימור בחרו בעצמאות במשאל העם, הותקף חביבי ברחבי הספקטרום הפוליטי האינדונזי בגין בגידה באינטרסים הלאומיים ואיבד את הסיכוי המועט שהיה לו לשמור על הנשיאות בבחירות באוקטובר 1999 באינדונזיה. במקומו הוחלף עבד א-רחמן וחיד, מתנגד נחרץ לעצמאות מזרח טימור.
חלקים מהצבא האינדונזי התנגדו נחרצות לעצמאות מזרח טימור ובילו חלק ניכר משנת 1998 ו-1999 בחימוש של פרטיזנים פרו-אינדונזיים וסידור התקפות על קבוצות עצמאות. בתוך שעות לאחר פרסום תוצאות משאל העם על ידי שליח מיוחד של האו"ם למזרח טימור ג'משיד מרקר, הצבא האינדונזי הפעיל תוכנית אדמה חרוכה בשטח, השמיד למעלה ממחצית התשתית הקבועה של השטח, הרג כ-1,500 מזרח טימורים ועקר 300,000 איש נוספים. במהלך השבועות הקרובים, עד שכוח שמירת שלום של האו"ם בראשות אוסטרליה הגיע למדינה ב-20 בספטמבר 1999.
מינהל המעבר של האו"ם במזרח טימור (UNTAET) סיפק ממשל ביניים אזרחי ומשימה לשמירת שלום בשטחה של מזרח טימור, מהקמתו באוקטובר 1999 ועד לעצמאות השטח ב-20 במאי 2002.
לאחר 2002
למרות העבר הטראומטי, היחסים עם אינדונזיה הם בדרך כלל חיוביים לאחר שנת 2002. אינדונזיה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של מזרח טימור (כ-50% מכלל היבוא, 2005), והיא מרחיבה את חלקה בהתמדה.
אינדונזיה היא שותפת הסחר בתחום היבוא הגדולה ביותר של מזרח טימור, כאשר לשעבר ייצאה סחורות בשווי 187 מיליון דולר (32% מהיבוא) בשנת 2017 ואילו האחרונה ייצאה רק 6 מיליון דולר בכיוון ההפוך. אינדונזיה תומכת בהצטרפותה של מזרח טימור לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, במיוחד במהלך כהונתו של סוסיליו באמבאנג יודהויונו.
ריצ'רד ניל
ריצ'רד אדמונד ניל (באנגלית: Richard Edmund Neal; נולד ב-14 בפברואר 1949) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קהיליית מסצ'וסטס ברציפות מאז 1989. ניל ייצג תחילה את מחוז הקונגרס השני של מסצ'וסטס בשנים 1989–2013, ומאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית מייצג את מחוז הקונגרס הראשון. ניל הוא החבר הוותיק ביותר במשלחת מסצ'וסטס לבית הנבחרים האמריקאי, ובשנים 1983–1989 היה ראש עיריית ספרינגפילד. מאז 2019 הוא יושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים, ההוגה את מדיניות המיסוי של ארצות הברית. הוא הקדיש חלק ניכר מהקריירה שלו ליחסי אירלנד-ארצות הברית ולשמירה על מעורבות אמריקאית בתהליך השלום בצפון אירלנד. ניל בעל דפוס הצבעה ליברלי באופן כללי, אם כי נחשב למתון בנושאים כמו סחר והפלות.
ביוגרפיה
ריצ'רד אדמונד ניל נולד בפברואר 1949, בווסטר שבמסצ'וסטס, הבכור מבין שלושת ילדיהם של מרי ה. (גארווי) ואדמונד ג'ון ניל. הוא ושתי אחיותיו הצעירות התחנכו בספרינגפילד בידי אמם עקרת הבית ואביהם, אפוטרופוס על נכסי זרים בחברה "MassMutual". סבו וסבתו מצד אמו היו מצפון אירלנד והורי אביו הגיעו מאירלנד ומקורנוול שבאנגליה. אמו של ניל מתה מהתקף לב כשהיה בן 13, והוא למד בתיכון הטכני של ספרינגפילד כשאביו האלכוהוליסט נפטר גם הוא. ניל ושתי אחיותיו הצעירות עברו לגור עם סבתם ומאוחר יותר עם דודתם, ונאלצו לחיות על קצבאות של ביטוח לאומי בנעוריהם.
משהשלים את לימודיו התיכוניים, למד ניל במכללה הקהילתית הוליוק ולאחר מכן במכללה האמריקאית הבין-לאומית בספרינגפילד, בסיוע הטבות ליתומים. בשנת 1972 השלים את לימודיו הגבוהים עם תואר ראשון במדע המדינה. לאחר מכן למד בבית הספר למנהל עסקים ומנהל ציבורי ע"ש בארני באוניברסיטת הרטפורד, שם קיבל ב-1976 תואר שני במנהל ציבורי. בראשית הקריירה המקצועית שלו לימד ניל היסטוריה בבית ספר תיכון.
ניל החל את הקריירה הפוליטית שלו כיו"ר-עמית של מטה הבחירות הנשיאותי של מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ורג' מקגוורן במערב מסצ'וסטס, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972. בשנת 1973 מונה לעוזרו של ראש עיריית ספרינגפילד ויליאם סאליבן. הוא נבחר למועצת העיר ספרינגפילד ב-1978, וכבר בשנה העוקבת נבחר לנשיא מועצת העיר. ב-1980 היה ציר מטעמו של המועמד הנשיאותי טד קנדי בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות באותה השנה. בעודו חבר מועצת העיר, ניל לימד היסטוריה בבית הספר התיכון קת'דרל (Cathedral High School), והיה מרצה מן החוץ במוסדות שונים להשכלה גבוהה במסצ'וסטס.
בשנת 1983 תכנן ניל להתמודד נגד תיאודור דימאורו, ראש עיריית ספרינגפילד המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית. התחרות מצדו של ניל אילצה את דימאורו לפרוש מתפקידו וניל נבחר לראשות העיר. ב-1985 וב-1987 נבחר מחדש לתפקידו. כראש עיר פיקח ניל על תקופה של צמיחה כלכלית משמעותית בספרינגפילד, שכללה למעלה מ-400 מיליון דולר אמריקאי של פיתוח והשקעות בעיר ואף עודף בתקציב העירוני. הוא פעל לשיפור פני העיר של ספרינגפילד, דחף להחיות ולשמר את הבתים ההיסטוריים של העיר ויזם קמפיין ציבורי עירוני להפחתת שיעור הפסולת ברחובות.
בבחירות 1988 התמודד ניל על ייצוג מחוז הקונגרס השני של מסצ'וסטס בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שנציג המחוז המכהן מזה 36 שנה, אדוארד בולנד,, הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים. בולנד התריע בפני ניל על פרישתו הקרבה ובאה במטרה להעניק לו יתרון החתלתי במערכת הבחירות. ניל גייס כספים בסך 200 אלף דולר כתרומות למסע הבחירות שלו, ואסף חתימות של מצביעים בטרם הכרזתו הרשמית של בולנד על הפרישה. בבחירות המקדימות התמודד ללא התנגדות, ויריבו היחיד בבחירות הכלליות היה לואיס ר. גודנה, מועמד המפלגה הקומוניסטית, אותו ניצח עם למעלה מ-80% מקולות הבוחרים. ניל הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1989.
סיפל (אי)
האי סיפל (באנגלית: Siple Island) הוא אי גדול ממזרח למפרץ ריגלי במדף הקרח גץ למול חוף באקוטיס בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 119 קילומטרים, ושטחו 6,390 קמ"ר.
שיא גובהו של האי בהר הגעש הר סיפל (הר געש מסוג חרוט מגן), שגובהו 3,110 מטרים מעל פני הים. בשל כך הוא האי ה-15 בגובהו בעולם.
גילוי האי
האי מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע "קפיצה לגובה" בשנים 1965–1959.
מקור השם
שמו של האי (וההר הגבוה שבו) ניתנו לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1967.
האי וההר נקראים על שמו של חוקר אנטארקטיקה פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple), שהיה חבר במשלחת החקר של אדמירל בירד.
ריבונות
כמו שאר ארץ מרי בירד, האי סיפל הוא טרה נוליוס, משמע שזהו שטח שלא נטענת עליו ריבונות. אך עם זאת, בשנת 2008 הוקמה מדינה לכאורה בשם פלנדרנסיס הטוענת לריבונות על 5 איים של ארץ מרי בירד, ביניהם סיפל.
קוסמו המילטון
קוסמו המילטון (באנגלית: Cosmo Hamilton; 29 באפריל 1870, נורווד - 14 באוקטובר 1942, גילדפורד) היה סופר ומחזאי בריטי, אחיו של פיליפ גיבס וארטור גיבס.
חייו
הנרי צ'ארלס המילטון גיבס נולד בנורווד. הוא לקח שם משפחת אימו כאשר החל לכתוב. נישא פעמיים: אשתו הראשונה נפטרה בשנת 1912 ולאחר מספר שנים הוא התחתן עם ג'וליה שהייתה האישה הראשונה של גאי בולטון.
קוסמו המילטון גם כתב מספר רב של רומנים, בקצב של יצירה כל שנה בממוצע.
רומנים וסיפורים של קוסמו המילטון היו בסיס למספר רב של סרטים, חלק יצאו לאקרנים לאחר מותו.
המילטון שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה בשירות האוויר של הצי המלכותי.
ארגון טראמפ
ארגון טראמפ (באנגלית: The Trump Organization; לשעבר אליזבת טראמפ ובָנֶיהָּ) הוא קונצרן אמריקאי בינלאומי בבעלות פרטית, שמרכזו נמצא במגדל טראמפ במידטאון מנהטן, ניו יורק. הוא כולל מיזמים עסקיים והשקעות של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ. טראמפ שימש כיו"ר וכנשיא הארגון. כיום, נשיאת החברה היא בתו של טראמפ, איוונקה טראמפ. סגני נשיאת החברה והמנהלים בפועל הם ילדיו, דונלד טראמפ ג'וניור ואריק טראמפ.
ארגון טראמפ מתמקד בנושאי פיתוח נדל"ן, בהשקעות, במסחר בבורסה, בשיווק ומכירות, ובניהול רכוש. בבעלות הארגון נדל"ן למגורים, בתי מלון, אתרי נופש, מגדלי מגורים ומגרשי גולף במדינות שונות, אותם הוא מפעיל ומפתח. כמו כן בבעלותו כמה מאות אלפי מטרים רבועים (מספר דונמים) של נדל"ן במרכז מנהטן. לארגון ישנן 515 חברות בנות, כששמו של טראמפ נמצא ב-264 מהן, ובשמם של 54 נוספים מופיעים ראשי התיבות של שמו. עם השקעות בתוך ארצות הברית ובעולם, ארגון טראמפ מתפרס על פני מגוון רחב של תחומים, כולל נדל"ן, בניין, אירוח, בידור, הוצאה לאור של ספרות וכתבי עת, מדיה, ניהול דוגמניות (טראמפ מודל), קמעונאות, שירותים פיננסיים, פיתוח משחקי לוח, מזון ומשקאות, הוראת מנהל עסקים ונדל"ן (אוניברסיטת טראמפ), הזמנת נסיעות מקוונת, חברות תעופה (טראמפ שאטל), שירותי טיסה על מסוק ותחרויות יופי (מיס ארצות הברית ומיס תבל). הארגון הוא גם הבעלים של חברת תוכן טלוויזיוני והפקה הנקראת "טראמפ הפקות", היוצרת תוכניות טלוויזיה, כולל את תוכנית המציאות "המתמחה". כמו כן, החברה עוסקת בקמעונאות, ובתקופות שונות עסק באופנה, בהלבשה, בתכשיטים ובאביזרים, בספרות, בריהוט לבית, במוצרי תאורה, בטקסטיל ובאביזרים לאמבטיות, במצעים, במוצרי ניחוח לבית, במוצרי עור קטנים, בכוסות למשקאות אלכוהוליים וכן במשקאות אלכוהוליים (טראמפ וודקה), בסטייקים (טראמפ סטייקים), בשוקולדים, ובבקבוקי מים מינרליים (טראמפ אייס).
ישנם מספר גופים הממשיכים לשאת את השם טראמפ למרות שהם כבר לא שייכים לארגון טראמפ. לדוגמה, בפברואר 2016, נמכרו החזקותיה בחברת טראמפ בידור נופש, הבעלים של טראמפ טאג' מאהל, טראמפ פלאזה, ובתי הקזינו של טראמפ מרינה באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי. מכון טראמפ פעל החל משנת 2005 תחת הסכם רישוי עם "אוניברסיטת טראמפ" אך לא היה קשור ל"ארגון טראמפ". בשנת 2009 תוקף ההסכם פג והוא לא חודש.
באוגוסט 2022, סמנכ"ל הכספים של הארגון, אלן וייסלברג, הודה בביצוע יותר מתריסר עבירות פליליות, כולל הונאת מס פלילית וגניבה גדולה. חבר מושבעים בניו יורק הרשיע ב-3 בדצמבר 2022 את ארגון טראמפ בהונאת מס ובפשעים כלכליים נוספים. הארגון הורשע בכל 17 סעיפי האישום, לאחר יום של דיונים בבית המשפט העליון של ניו יורק במנהטן. בית המשפט קבע, בין היתר, כי שתי ישויות משפטיות בארגון קשרו קשר לביצוע עבירה וכן זייפו מסמכים עסקיים.
גיטרות טיילור
גיטרות טיילור (באנגלית: Taylor Guitars) היא חברה קליפורנית לייצור גיטרות אקוסטיות, מן הגדולות בארצות הברית, וכן היא מייצרת גיטרות חשמליות וקלאסיות. החברה נוסדה בשנת 1974 על ידי בוב טיילור וקורט ליסטוג.
היסטוריה
בשנות ה-70 היו המכירות של גיטרות אקוסטיות של כל היצרנים דלות, והגיטרות של החברה נמכרו אז במחירים של 150 עד 380 דולר בלבד. ב-1981 השיגה החברה הלוואה מבנק מקומי לרכישת ציוד ולהגברת הייצור. עיצוב גיטרות למוזיקאים כפרינס, בוני רייט, בילי איידול, ג'יימס ברטון, ניל יאנג וג'ון פוגרטי סייע לחברה לבלוט יותר. בשנת 1985 הם העסיקו 11 עובדים, ההכנסה השנתית הייתה 400 אלף דולר, וכמה גיטרות יוקרתיות מתוצרתה נמכרו במחירים של עד 4,500 דולר.
בשנות ה-90 התרחש זינוק גדול במכירות של גיטרות אקוסטיות בארצות-הברית ובעולם, בין השאר כתוצאה של הופעות אקוסטיות של רבים מן המוזיקאים הפופולריים ביותר. החברה עברה פעמיים למפעלים מרווחים יותר, וב-1993 הם העסיקו כ-80 עובדים, ומכרו כ-10,000 גיטרות בסך כולל של כ-5 מיליון דולר, למאות חנויות בארצות-הברית ואף לייצוא. בין הלקוחות שלהם אז נמנו אריק קלפטון, ברוס ספרינגסטין ופול מקרטני.
שלב קריטי בבניית גיטרות הוא חיבור צוואר הגיטרה לתיבת התהודה. זווית הצוואר המדויקת קובעת את גובה המיתרים מעל לוח האצבוע, ולפיכך את קלות ודיוק הנגינה. החברה השתמשה בחיבור מסוג bolt-on האופייני לגיטרות חשמליות, במקום חיבור מסוג "זנב יונה" הטיפוסי לגיטרות אקוסטיות. ב-1999 החלה החברה לייצר גיטרות עם חיבור משופר המכונה על ידיהם New Technology, או NT בראשי תיבות, שעליו רשמו פטנט. החיבור החדש פשוט יותר במבנהו, וקל יותר לכוונון מחדש כאשר נוצר צורך לשנות או לתקן זווית צוואר הגיטרה.
במאה ה-21
ב-2012 העסיקה החברה כ-700 עובדים בשני מפעלים: האחד באל-קאג'ון והשני מעבר לגבול במקסיקו, שבו מייצרת החברה דגמים זולים יותר ותיקי גיטרות. הם החלו לייצא גיטרות גם לשוק האירופי. ב-2021 הודיעה החברה כי 100% מן הבעלות עליה שייכת לעובדיה. בוב טיילור מכהן כנשיא החברה, וליסטוג כמנהל הכללי שלה.
החל משנת 2004 מייצרים טיילור בעצמם מערכת הגברה חשמלית לגיטרות האקוסטיות שלהם. המערכת, המתבססת על שלושה סנסורים וקדם-מגבר, נקראת Expression System ובראשי תיבות ES. היא מורכבת או מוצעת כאופציה ברבים מדגמי החברה.
בהשוואה למתחרותיה העיקריות בשוק האמריקאי של גיטרות אקוסטיות מובחרות, מרטין וגיבסון, ההיסטוריה של חברת טיילור צעירה בהרבה, וכן היא ממוקמת בחוף המערבי. ניגודים אלו משפיעים על האופי והתדמית של החברה, הנתפסת כפחות "מסורתית" ויותר חדשנית. הצליל הטיפוסי של גיטרות טיילור נחשב פחות "חם" ויותר "צלול", המדגיש תדירויות גבוהות יותר וצלילים עיליים. תכונות אלו מותאמות פחות להשתלב בלהקות אקוסטיות בסגנונות המסורתיים של בלוגראס, קאנטרי ופולק, ויותר בלהקות מוגברות חשמלית האופייניות למוזיקת הפופ המודרנית. החברה מרבה להציג דגמים ייחודיים ומקוריים, כגון כאלו הבנויים מסוגי עץ בלתי-מקובלים, גיטרות בריטון וגיטרות בעלות 8 מיתרים.
רקס קאולי
רקס קאולי (באנגלית: Warren Jay "Rex" Cawley; 6 ביולי 1940 – 21 בינואר 2022), הוא אתלט עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964), פעמיים אלוף ארצות הברית ארצות הברית (1963, 1965) ושיאן עולם (1964–1968) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
רקס קאולי נולד ב-1938 בהיילנד פארק שבמדינת מישיגן. בנעוריו למד בבית הספר התיכון "פרמינגטון" שבמישיגן אותו סיים ב-1959. כבר בתקופת בית הספר החל לעסוק בתחומי ספורט שונים (ריצה, ריצת משוכות, קפיצה במוט ועוד) אך בסופו של דבר התמקד בריצת משוכות. ב-1960 החל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ב-1965 פרש מפעילות ספורט תחרותי והחל לעבוד בתחום מכשור אלקטרוני רפואי. בהמשך הפך לסוכן מכירות. נפטר ב-2022
1959
באליפות ארצות הברית זכה מדליית ארד בריצת 220 יארד מכשולים. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 יארד מכשולים ושישי ב-440 יארד מכשולים.
1960
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת רומא, שנערכו ביולי בסטנפורד שבקליפורניה, סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.6 שניות ולא השתתף באולימפיאדה
1961
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-8 באפריל 1961 הוא קבע בריצת 400 מטר תוצאה של 45.9 שניות, שדירגה אותו במקום החמישי בעולם בסוף השנה. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-13 במאי קבע בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 49.9 שניות, השנייה בטיבה בעולם בשנה זו.
אלוף ארצות הברית
באליפות המכללות זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 49.6 שניות.
בתחרות שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו באמצע יוני קבע בריצת 400 מטר משוכות את תוצאת השנה בעולם של 49.3 שניות ובריצת 400 מטר תוצאה של 45.7 שניות שידרגה אותו בסוף השנה במקום חמישי בעולם בריצה זו.
אלוף אולימפי
במשחקים האולימפיים עצמםזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.6 שניות, לפני ג'ון קופר מבריטניה (50.1 שניות) וסלווטורה מורלה (50.1 שניות).
1965
באליפות ארצות הברית זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 50.4 שניות.
בתחרות שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-26 ביוני אותה שנה הוא קבע בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 50.0 שניות, השנייה בטיבה בעולם בשנה זו.
פסגת סן סטפנו
פסגת סן סטפנו (באנגלית: San Stefano Peak ; בבולגרית: връх Сан Стефано) היא פסגה סלעית באי ראגד, למול החוף המערבי של חצי האי ביירז שבאי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת במרכז האי ראגד.
פסגת סן סטפנו ממוקמת 4.17 קילומטרים דרומית-מזרחית מכף שפילד;
פסגת סן סטפנו ממוקמת 1.91 קילומטרים מערבית מנקודת וונד;
וכן פסגת סן סטפנו ממוקמת 1.58 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת ראדב.
גובהה של פסגת סן סטפנו 256 מטרים מעל פני הים, והיא הנקודה הגבוהה ביותר באי ראגד.
היסטוריה
הפסגה נקראת על שם היישוב סן סטפנו, בה נחתמה אמנת סן סטפנו ב-3 במרץ 1878, אשר הביאה להקמתה של נסיכות בולגריה.
מיכאל ברג
מיכאל ברג היא דמות ספרותית, גיבור הרומן נער קריאה מאת ברנהרד שלינק.
ביוגרפיה
מיכאל הוא נער גרמני ממשפחה אינטלקטואלית החי בשנות החמישים בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, יום אחד כאשר אינו חש בטוב, חנה שמיץ, אישה בוגרת ממנו, לוקחת אותו אליה הביתה ומטפלת בו, לאחר המקרה אמו של מיכאל שולחת אותו אל האנה הביתה שיביא לה זר פרחים כאות תודה, מכאן מתחיל להתנהל ביניהם מערכת יחסים אינטימית, במהלכה האנה מבקשת מיכאל שיקריא לה יצירות ספרותיות שהוא לומד בבית הספר. לאחר זמן מה האנה נעלמת, עוברת דירה ולא משאירה זכר אחריה, דבר הגורם ייאוש למיכאל, לאחר מכן בהיותו של מיכאל סטודנט למשפטים באוניברסיטת היידלברג הוא פוגש במפתיע את האנה כנאשמת בפשעי מלחמה. לאחר מכן מיכאל כאדם בוגר עובד כעורך דין בגרמניה והוא אב חד-הורי.
בקולנוע
בעיבוד הקולנוע של הספר, מיכאל הנער מגולם על ידי דויד קרוס ומיכאל הבוגר מגולם על ידי רייף פיינס.
מבקרת הקולנוע גיתית גינת מתארת את הדמות כ"בן הדור שנולד אחרי מלחמת העולם השנייה נאלץ מייקל להתמודד עם המעשים המיוחסים להאנה ועם התשוקה שעוד נשארה שם ועכשיו הפכה למסובכת יותר. אתיקה ופרברסיה מתבלבלות, ולסלט נוספות גם שאלות של אשמה קולקטיבית, של הזדהות וזיכרון".
עדנה קלארק הול
עדנה קלארק הול (באנגלית: Edna Clarke Hall; 29 ביוני 1879 – 16 בנובמבר 1979) הייתה אמנית צבעי מים, חריטים, ליטוגרפית ושרטטת אנגלייה, הידועה בעיקר בזכות האיורים הרבים שלה לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה.
קורות חייה
עדנה נולדה למשפחת ווה בספירבורן, כפר זעיר בשדות הכשות של מחוז קנט, והיא הייתה העשירית מבין שנים עשר ילדיו של הפעיל החברתי בנג'מין ווה שהיה מייסד החברה הלאומית למניעת אכזריות לילדים. בשנת 1881 הם עברו לסאות'גייט, ובשנת 1889, לאחר שאביה התפטר מעבודתו כדי להתמסר ל-NSPCC, התיישבה המשפחה בסנט אלבנס, הרטפורדשייר. עדנה ווה הצעירה גילתה כישרון מוקדם לציור. כשהייתה בת ארבע-עשרה, חבר של אביה, ויליאם קלארק הול (1866–1932) דאג לה להיכנס לבית הספר לאמנות של סלייד. בעודה שם לימד את עדנה הנרי טונקס, "המורה הנודע והנורא ביותר בדורו". היא למדה לצד גוון ואוגוסטוס ג'ון, אידה נטלשיפ, אמברוז מקאבוי ואלברט רתרסטון, ועשתה רישומים ותחריטים רבים של חבריה החדשים. היא זכתה בפרסים ותעודות רבות על רישומיה ובשנת 1897 הוענקה לה מלגת סלייד. אף על פי שקיימים כמה ציורי שמן, שצוירו בהדרכתה של גוון ג'ון, המדיום המועדף על עדנה כציירת היה צבעי מים.
נישואיה
עדנה בת ה-19 התחתנה עם ויליאם קלארק הול ב־22 בדצמבר 1898. אף שעודד ותמך בלימודי אשתו, היו מתחים בין שאיפותיה האמנותיות של עדנה לבין הציפייה של בעלה שהיא תתאים לתפקיד המסורתי של נשים. בשני העשורים הבאים אמנותה של עדנה קלארק הול הפכה לפעילות אישית מאוד המשותפת רק לחברים קרובים והוצגה מדי פעם בתערוכות קבוצתיות.
זמן קצר לאחר נישואיהם שכרו בית מהמאה השש עשרה בשם 'טומקינס הגדול' בית זה הזכיר לעדנה את "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה, מה שגרם להשראה הראשונה מתוך האיורים הרבים של סצינות מהרומן שהיא תיצור. למשך שארית חייה האמנותיים קלארק הול הוסיפה רישומים ל"אנקת גבהים" בתקופות של משבר רגשי. הם תיארו סצנות כמו "קתרין הנבוכה בוכה על היתקליף הנעדר" ו"היתקליף תומך בקתרין הגוססת". אחד הרישומים שלה מהסצנה האחרונה היה כתוב עם הציטוט 'תן לי לבד! אם טעיתי, אני מת על כך'.
מלבד "אנקת גבהים", בניה של עדנה, ג'סטין (נולדה ב־1905) ודניס (1910–2006) היו נושאים מרכזיים לאמנותה. לעיתים קרובות היא ציירה אותם בזמן שהם עסקו בעניינהם, ויצרה דיוקנאות עדינות אך לא סנטימנטליים, בדרך כלל בצבעי מים.
בשנת 1914 שכנע הנרי טונקס את תלמידתו לשעבר לקיים תערוכה של אישה אחת בגלריות Chenil בלונדון. תערוכה זו זכתה להצלחה גדולה, כאשר ביקורת אחת תיארה אותה כ"ציירת רגישה ואקספרסיבית והתפעלת מהשימוש בצבע ה"אינדיבידואלי והיצרי" שלה.
התמוטטות וזהות אמנותית
עדנה קלארק הול סבלה מהתמוטטות עצבים בשנת 1919. בעזרתם של טונקס והפסיכולוג הנרי הד היא התייחסה לחלק מהבעיות בנישואיה והצליחה לאושש את זהותה האמנותית. בשנת 1922 הקים בעלה סטודיו בכיכר הדרומית, גריי אין, שם תוכל לעבוד. בין השנים 1924–1941 הציגה באופן קבוע בגלריית Redfern בלונדון. התערוכה שלה בשנת 1926 הביאה לכך שמבקרת האמנות של הטיימס הכריזה עליה כ"אמנית הכי דמיונית באנגליה".
עדנה קלארק הול כתבה ופרסמה שני כרכים של שירה: שירים (1926) והיבטים (1930). שלושה שירים מ'תמונות השירים' שלה, ששילבו איור וטקסט באופן שמזכיר את ויליאם בלייק, מופיעים כליטוגרפיות ב'היבטים'.
ויליאם קלארק הול קיבל תואר אבירות בשנת 1932 על פועלו למען רפורמה בחוק הילדים, ובשלב זה אשתו הפכה ליידי קלארק הול. הוא נפטר מאוחר יותר באותה שנה. קרן נאמנות הוקמה על ידי חבריהם כדי לאפשר לעדנה לשמור על הסטודיו שלה ולהמשיך לעבוד.
בשנת 1939 נערכה רטרוספקטיבה של רישומיה במנצ'סטר.
בשנת 1941 הסטודיו של קלארק הול בלונדון נהרס, יחד עם חלק ניכר מעבודתה, במהלך הבליץ.
מותה
אובדן הסטודיו שלה היה מכה הרסנית. קלארק הול ציירה בהדרגה פחות ופחות עד שהפסיקה לחלוטין בתחילת שנות החמישים.
היא חיה את שארית חייה עם אחייניתה ובת זוגה, מרי פירנלי סנדר, עד מותה, בת 100, ב־16 בנובמבר 1979.
אנרי גורו
גנרל אנרי ז'וזף אז'ן גורו (בצרפתית: Henri Joseph Eugène Gouraud; 16 ביוני 1867 – 16 בספטמבר 1946) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה היה הנציב הצרפתי הראשון של סוריה ולבנון.
תחילת דרכו
גורו נולד ב-16 ביוני 1867, בפריז, בירת הקיסרות הצרפתית השנייה. החלטתו להתגייס לצבא צרפת, נבעה, כמו רבים מבני דורו, מתוצאותיה של מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1880 נכנס ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר. סיים את לימודיו בשנת 1890 ובשנת 1894 הוצב בסודאן. לחם בקרבות נגד אימפריית ואסולו. התפרסם כמפקד יעיל עם מזל, כאשר ב-29 בספטמבר 1898 לכדו חייליו את מנהיג האימפריה סאמורי טורה. לכידתו של סאמורי הפכה את גורו לדמות ידועה ומהוללת בצרפת. בשנת 1907 הועלה לדרגת קולונל.
בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, והועבר למרוקו הצרפתית. ב-1914 מונה למפקד כל הכוחות הצרפתיים במרוקו.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר גורו לצרפת, ופיקד על הבריגדה המרוקאית הרביעית. ב-17 בספטמבר 1914 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה העשירית, ופיקד עליה עד 22 בינואר 1915. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס הקולוניאלי, ופיקד עליו עד 29 באפריל של אותה שנה. לאחר מכן הוא מונה למפקד חיל המשלוח הצרפתי לדרדנלים, ופיקד עליו במהלך מערכת גליפולי. ב-30 ביוני הוא נפצע, ומאוחר יותר איבד את ידו הימנית. ב-1 ביוני 1917 קיבל פיקוד על הארמייה הראשונה. פיקודו על ארמייה זו היה קצר ימים, וב-15 ביוני 1917 קיבל פיקוד על הארמייה הרביעית. גורו פיקד על הארמייה הרביעית במהלך בלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה הקרב השני על המארן.
ב-11 בנובמבר הוא נכנס בראש הארמייה שלו אל שטרסבורג, והפיל רפובליקה סובייטית שקמה בה. הארמייה שלו פורקה עם סיום המלחמה ב-8 באוקטובר 1919.