cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חשיפה למדיה בגיל הרך
חשיפה למדיה בילדות המוקדמת
אצל ילדים בגילאי שנתיים עד 6 שנים מרכיב החשיפה האקטיבי הופך להיות משמעותי יותר. נתונים מארצות הברית מראים כי ילדים בגילאי 3–6 שנים מבלים בממוצע שלוש שעות ביממה בשימוש במדיה. ילדים צעירים (3 שנים) מבלים את רוב זמנם בשימוש בטלוויזיה, בעת שגדולים יותר (4–6 שנים) מתחילים גם להשתמש במשחקי מחשב (כמעט 30 דקות כל יום), בגיל זה השימוש במכשירים ניידים כמו טאבלטים וסמארטפונים הולך וגובר (כמעט 30–45 דקות בכל יום) אך עדיין לא משתמשים במדיה החברתית. במהלך הילדות המוקדמת, תשומת הלב לתכני המדיה הולכת וגוברת בצורה דרמטית. מבחינה התפתחותית, שינוי זה משקף את העלייה המהירה במיומנויות עיבוד מידע והשיפור באוצר המילים. לעומת זאת, הקיבולת הרגשית והקוגניטיבית עדיין מוגבלת. ילדים בילדות המוקדמת חסרים בידע חוויתי וסמנטי, ומשום כך הם מעדיפים תוכני מדיה שמועברים בקצב אטי וחזרתי אשר כוללים דמויות פשוטות בקונטקסט מוכר וידוע. העדפות אלו משתנות בסוף גיל הילדות המוקדמת בעת שילדים ובמיוחד בנים, נמשכים יותר ויותר למדיה שמועברת בקצב מהיר, עם דמויות מורכבות יותר, וקונטקסט הרפתקני. במהלך תקופה זו, חשיבה של ילדים מאופיינת לעיתים באי יכולת להבחין בין מציאות ודמיון, ולכן הם עשויים לחקות גם תבניות התנהגותיות לא ריאליסטיות.
תאוריות של התפתחות הילד ומדיה
חוקרים רבים בדקו איך השימוש במדיה יכול להשפיע על ההתפתחות. מחקרים אלו הונחו על ידי תאוריות שונות כדי להסביר איך ילדים מושפעים מהמדיה. שתי תאוריות מרכזיות אשר נפוצות בהסבר השפעת המדיה בילדות: התאוריה הקוגניטיבית חברתית ותיאורית עיבוד המידע.
התאוריה הקוגניטיבית- חברתית
התאוריה הקוגניטיבית-חברתית (הידועה קודם לכן כ- תאוריית הלמידה החברתית). היא אחת התאוריות הנפוצות בהסברת השפעת המדיה על התנהגותם של ילדים. בין השאר כיוון שטיעון בסיסי שלה הוא שחלק מרכזי בתהליך הלמידה החברתית נעשה על ידי תצפית באחרים. על כן, כפי שילדים יכולים ללמוד התנהגות על ידי תצפית בהורים, אחים וחברים, הם גם יכולים ללמוד התנהגות חדשה באמצעות תצפית בדמויות שונות במדיה. מרכיב משמעותי חשוב נוסף של התאוריה הוא כי תהליכים מנטליים שונים מעורבים בתהליך הלמידה, ולכן תהליך החיקוי תלוי בהתפתחות הקוגניטיבית של אותו ילד. התאוריה הקוגניטיבית חברתית מניחה ארבעת תהליכים קוגניטיביים שחייבים להתרחש בצורה יעילה כדי לאפשר תהליך למידה מוצלח: קשב, שימור בזיכרון, ביצוע מוטורי, תהליכי מוטיבציה.
תיאורית עיבוד המידע
גישת עיבוד המידע רואה את ההתפתחות הקוגניטיבית כסדרה של שינויים הדרגתיים, החלים בקשב, בזיכרון ובחשיבה, אשר מביאים למיומנות גדולה והולכת בפירוש אירועים ולטווח רחב יותר של אסטרטגיות לפתרון בעיות. שינויים אלו מתרחשים בעקבות הניסיון, אשר נצבר בהדרגה עם הגיל. על פי גישת עיבוד המידע המקור של התפתחות החשיבה היא בהתפתחות קיבולת זיכרון העבודה שעליו היא מתבססת. בהקשר של חשיפה למדיה, עיבוד מידע יעיל מתמקד בהקצאה של ילדים למשאבים הקוגניטיביים במהלך הצפייה בטלוויזיה, עם תשומת לב רבה לדרגת ההקצאה של יכולות זיכרון העבודה והבחנה יעילה בין תפיסת תכנים נרטיביים לעומת תכנים לימודיים. תכנים נרטיביים הם תכנים שמציגים את הסיפור בתוכנית עצמה, לעומתם תכנים לימודיים שייכים למסרים המועברים מהתוכנית.
לימוד מתמטיקה באמצעות טכנולוגיה ומחשבים
מחקרים מראים ששימוש במחשבים אצל ילדים צעירים יכול לסייע בלימוד מתמטיקה. תרגול יומי של כ 10 דקות הראה שיפור ביכולות החשבוניות של ילדים צעירים, ותרגול יומי של כ 20 דקות הראה שיפור גדול אף יותר. ילדים בגילאי הגן הראו יכולות גבוהות של מיון וזיהוי מספרים בעקבות לימוד באמצעות מחשב. עם זאת, השימוש במחשב לא יכול לבוא במקום ההוראה של המורה שכן הילדים עדין היו זקוקים להוראה הראשונית של המורה. שלב התרגול היה השלב המשמעותי בשימוש במחשב והשלב שבו נזדקקו לו הילדים ביותר. לפי מחקר אחד, עבור ילדים עם הפרעות למידה מסוימות המחשב דווקא יכול להפריע בלמידה בגלל ההפרעה בתשומת הלב ובחלוקת הקשב.
נזיד בשר אירי
נזיד בשר אירי או אייריש סטו (גאלית "Ballymaloe" או "Gaelach Stobhach", אנגלית: Irish Stew) הוא אחד מן המאכלים הפופולרים באירלנד ובארצות הברית.
הנזיד מורכב בדרך כלל מבשר כבש או טלה, תפוחי אדמה, בצל, פטרוזיליה וכן תוספות אחרות, העוברים תהליך בישול ארוך של כמה שעות בסיר ברזל כבד. יש המוסיפים ירקות שורש נוספים כלפת או גזר, וכן שעורה.
בעת ההגירה הגדולה של האירים לארצות הברית בעיקר בזמן הרעב הגדול התבשיל התפתח יחד עם תוספות מקומיות, וכן עם סוגי בשר אחרים כתחליף לבשר הכבש. המתכון התפתח לעיתים קרובות והתוספת הייחודית הייתה בירה גינס.
הממשלה הפדרלית של ארצות הברית
הממשל הפדרלי של ארצות הברית (באנגלית: The Federal Government of the United States ידוע גם בתור: The U.S Administration) הוא מערכת הממשל הכלל ארצית (פדרלית) של ארצות הברית של אמריקה, רפובליקה חוקתית בצפון אמריקה המורכבת מ-50 מדינות, ממחוז פדרלי אחד ומ-14 טריטוריות. הממשל כולל בתוכו את שלוש רשויות השלטון: הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת, אשר סמכויותיהן מוקנות להן בחוקת ארצות הברית, באמצעות הקונגרס, הנשיא ובתי המשפט הפדרליים, בהתאמה. סמכויות וחובות נוספות של הממשל הפדרלי וזרועותיו מוגדרות בחקיקה של הקונגרס.
היסטוריה
לאחר שאישרו מדינות ארצות הברית את החוקה, העבירה כל אחת מהמדינות חלק מסמכויותיה לשלטון הפדרלי, אך שמרה חלק מריבונותה לעצמה. כעיקרון - חינוך, רפואה, תחבורה ותשתיות נותרו בסמכות המדינות, בעוד החלטות בנוגע לסחר חוץ, מדיניות צבאית ומדיניות בינלאומית עברו לידי השלטון הפדרלי. הממשל הפדרלי מתערב במערכת המדינתית בצורה מוגבלת. לגבי טריטוריות ומדינות חסות, סמכותו של הממשל הפדרלי אף קטנה יותר.
הממשל הפדרלי מבוסס על עקרון הפרדת הרשויות ועקרונות הפדרליזם והרפובליקניזם, הדוגלים בהגבלת כוחו של השלטון המרכזי ובקשר בינו לבין השלטון המדינתי.
הדיון החוקתי המרכזי בארצות הברית הוא בשאלת הגבלת השלטון המרכזי. יש הטוענים כי כוחן של המדינות גדול יותר מזה של השלטון המרכזי (אלו נקראים אנטי-פדרליסטים), ויש הטוענים לעליונותו של השלטון המרכזי (ואלו נקראים פדרליסטים). דיון זה הגיע לשיאו במלחמת האזרחים של ארצות הברית, שפרצה סביב שאלת זכותו של השלטון המרכזי להגביל ולבטל את העבדות במדינות הדרום. מאז ניצחונם של כוחות הצפון הוכרע הוויכוח בדבר עליונותו של השלטון המרכזי.
הרשות המחוקקת
הקונגרס הוקם ע"פ הסעיף הראשון בפרק הראשון של חוקת ארצות הברית:
מושבו של הקונגרס הוא בבניין הקפיטול בוושינגטון הבירה. הסנאט שוכן באגף הצפוני ובית הנבחרים שוכן באגף הדרומי.
הסנאט
הסנאט של ארצות הברית מורכב ממספר שווה של שני סנאטורים לכל מדינה, וכיום חברים בו 100 סנאטורים. כהונתו של סנאטור היא בת 6 שנים, כאשר בכל שנתיים מתקיימות בחירות לשליש מן הסנאטורים. בראש הסנאט עומד נשיא הסנאט שהוא סגן נשיא ארצות הברית, ויש לו סמכות הכרעה במקרה של שוויון בהצבעה. בעת שסגן הנשיא לא מנהל את הישיבה מנהל אותה הנשיא הזמני של הסנאט או מי מסגניו.
בית הנבחרים
בית הנבחרים של ארצות הברית מורכב ממספר חברים לא קבוע, ויש בו ייצוג יחסי לכל מדינה בהתאם לגודל אוכלוסייתה. מספר הנציגים של כל מדינה בבית הנבחרים נקבע במפקד אוכלוסין הנערך בכל 10 שנים, ומשנקבע מספר הנציגים בכל מדינה נקבעים בה מחוזות ייצוגיים כמספר הנציגים בבית הנבחרים, כך שבכל מחוז כאמור יהיה מספר שווה ככל שניתן של תושבים. המפקד האחרון נערך בשנת 2020 ובו נקבע כי מספר החברים בבית הנבחרים הוא 435. כמו כן יש בבית הנבחרים 6 חברים נוספים שאינם בעלי זכות הצבעה שמייצגים כל אחד את וושינגטון הבירה, גואם, איי הבתולה, סמואה האמריקנית, איי מריאנה הצפוניים ופוארטו ריקו. כהונתו של חבר בבית הנבחרים היא בת שנתיים, כאשר בכל שנתיים נערכות בחירות כלליות לבית הנבחרים. בראש בית הנבחרים עומד יושב ראש בית הנבחרים, ובעת שהוא איננו מנהל את הישיבה מנהל אותה מי מסגניו.
סמכויות הקונגרס
חוקת ארצות הברית (פרק 1 חלק 8) מעניקה לקונגרס סמכויות רבות, והן:
סמכויות שונות
הן לסנאט והן לבית הנבחרים סמכויות ייחודיות. הסנאט מאשר מינויים של שופטים ושל פקידים ממשלתיים (דוגמת מזכירי מחלקות, קציני צבא בכירים ושגרירים) וכן מאשרר אמנות עם מדינות זרות. בית הנבחרים הוא הגוף היחיד המוסמך להתחיל בחקיקה תקציבית וכספית.
פיקוח
הקונגרס, בהיותו רשות מחוקקת, מוסמך לפקח על פעולות הרשות המבצעת על מנת למנוע בזבוז כספי ציבור, הונאות, עבירות על החוק ופגיעה בזכויות אדם.
הפיקוח הפרלמנטרי על הרשות המבצעת מתבצעת דרך גופים רבים:
הליך הדחה
הקונגרס של ארצות הברית מוסמך להדיח בעלי תפקידים, בהליך הנקרא הליך הדחה, המתנהל כדלהלן:
הרשות המבצעת
הרשות המבצעת בארצות הברית הוא נשיא ארצות הברית. הנשיא מאציל חלק מסמכויותיו לסגן נשיא ארצות הברית, למחלקות ולסוכנויות הממשלתיות. הנשיא וסגנו נבחרים בבחירות עקיפות באופן הבא:
בחבר האלקטורים, שהוא הגוף הבוחר את נשיא ארצות הברית וסגנו, יושבים נציגים של 50 המדינות ושל מחוז קולומביה. לכל מדינה מספר נציגים הזהה למספר נציגיה בקונגרס כולו (בסנאט ובבית הנבחרים, כלומר 3 נציגים לפחות, וכך גם למחוז קולומביה, על אף שאין לו נציגים בסנאט). בכל מדינה מתנהלת מערכת בחירות נפרדת, והמועמד שזוכה במירב הקולות בכל מדינה, זוכה בקולותיהם של כל האלקטורים של אותה מדינה. המועמד שזוכה במספר קולות האלקטורים הגבוה ביותר - הוא הנבחר. הנשיא וסגנו רצים בבחירות כשותפים, אך הבחירה בסגן הנשיא על ידי חבר האלקטורים היא נפרדת מבחירת הנשיא.
הנשיא שואב את סמכותו מן הפרק השני לחוקת ארצות הברית:
הנשיא
נשיא ארצות הברית הוא ראש המדינה של ארצות הברית, ראש הרשות המבצעת והמפקד העליון של הכוחות המזוינים. תחת סמכותו של הנשיא נמצאים כ-5 מיליון אנשי שירות ממשלתי פדרלי, ובהם כמיליון חיילים בשירות פעיל.
לנשיא ארצות הברית סמכויות נרחבות:
משכנו של הנשיא ומקום משרדו הוא הבית הלבן בוושינגטון הבירה.
סגן הנשיא
סגן הנשיא של ארצות הברית הוא השני בחשיבותו ברשות המבצעת. סמכויותיו הן בעיקרן בתחום הרשות המחוקקת, שכן הוא מכהן כנשיא הסנאט (וכאמור הוא המכריע בהצבעות המסתיימות בתיקו). סגן הנשיא מנהל את הישיבות המשותפות של הקונגרס ואת ישיבות חבר האלקטורים. סגן הנשיא הוא יורשו המיידי של נשיא ארצות הברית, והוא מחליף אותו בעת שזה מסיים את כהונתו שלא במועד הצפוי.
הקבינט, מחלקות וסוכנויות
הרשות המבצעת מוציאה לפועל את החלטותיה באמצעות מחלקות ממשלתיות האמונות על נושאים מסוימים (דוגמת מחלקת המדינה האמונה על ענייני החוץ ומחלקת ההגנה האמונה על הצבא). מזכירי המחלקות ממונים על ידי הנשיא באישור הסנאט, והם מהווים יחד עם הנשיא וסגנו את הקבינט של ארצות הברית.
לצד המחלקות הממשלתיות קיימים גם ארגונים אחרים (דוגמת המועצה לביטחון לאומי, נציב הסחר, משרד הניהול והתקציב ומועצת היועצים המייעצים לנשיא ומסייעים לו להוציא את מדיניותו לפועל. בנוסף חלק הממשל הפדרלי הוא משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
קיימות גם סוכנויות ממשלתיות עצמאיות האמונות על נושאים שונים (דוגמת סוכנות הביון המרכזית, מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי והסוכנות להגנת הסביבה).
הרשות השופטת
הרשות השופטת בארצות הברית היא מערכת המשפט, שבראשה עומד בית המשפט העליון של ארצות הברית. תפקיד הרשות השופטת הוא לפרש את החוקים ולהעניש עבריינים.
הרשות השופטת שואבת את סמכותה מן הפרק השלישי בחוקת ארצות הברית:
ערכאות השיפוט הפדרליות
בארצות הברית יש שלוש ערכאות שיפוט ברמה הפדרלית:
בית המשפט העליון
בית המשפט העליון של ארצות הברית הוא בית המשפט הגבוה ביותר בארצות הברית. הוא הפוסק האחרון בשאלות של חוק, והמפרש הסופי של חוקת ארצות הברית. החלטותיו מהוות תקדים מחייב עבור כל בתי המשפט האמריקניים האחרים, הן פדרליים והן מדינתיים. בית המשפט העליון הוא בית המשפט היחיד שמוזכר בחוקה.
בית המשפט העליון לא מחויב לדון בכל תיק שבקשה לערעור בו מוגשת אליו. במקום זאת, חוק שהעביר הקונגרס ב-1925 קובע כי השופטים העליונים עצמם יקבעו אילו תיקים יגיעו לדיון לפניהם. אם השופטים הסכימו לקבל תיק מסוים, הם מוציאים עבורו צו עיון מחדש (writ of certiorari). מתוך כ-7,500 בקשות המגיעות מדי שנה מרחבי ארצות הברית, רק כאחוז זוכות לצו האמור, ובבית המשפט העליון מתנהלים כ-75 עד 100 תיקים בשנה. בדרך כלל, הקריטריון שעל פיו השופטים מסכימים לדון בתיק הוא האם דיון בו יוכל לשפוך אור חדש על סוגיה חוקתית כלשהי.
בתי משפט פדרליים לערעורים
הערכאה השנייה בחשיבותה בארצות הברית היא בתי המשפט לערעורים. בתי המשפט מסודרים על פי "סבבים". מקור המונח "סבב" הוא בימים בהם השופט היה רוכב על סוסו אל היישובים השונים כדי לשמוע בהם תיקים, והיה עושה זאת בסבב אחיד. כיום, כאשר בית המשפט קבוע במקומו, "סבב" מציין אחד מ-12 תחומים גאוגרפיים בארצות הברית.
בתי משפט מחוזיים
בתי המשפט המחוזיים מחולקים על בסיס אזורים ובכל מדינה יש מחוז פדרלי שיפוטי אחד או יותר. לא קיימים מחוזות שיפוטיים שחולשים על יותר ממדינה אחת.
הואיל ובתי המשפט המחוזיים הם בעלי שיפוט מקורי במרבית הנושאים הפליליים והאזרחיים, המשפט בהם נערך באמצעות חבר מושבעים (בניגוד לשתי הערכאות הגבוהות יותר).
ערעור על פסקי דין והחלטות של בית משפט פדרלי מחוזי הוא בזכות (כלומר, איננו מצריך קבלת רשות להגשתו), והוא נעשה בפני בית משפט פדרלי לערעורים. כך, למשל, ערעור על החלטה של כל אחד מארבעת בתי המשפט הפדרליים המחוזיים בקליפורניה יוגש לבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית, המופקד על תשע מדינות ושתי טריטוריות במערב ארצות הברית.
ליפוט באומהורן
ליפוט (לאופולד) באומהורן (הונגרית Lipót Baumhorn; 28 בדצמבר 1860 - 8 ביולי 1932) היה אדריכל יהודי הונגרי. הוא נודע בשל עשרים ושניים בתי כנסת ועשרים מבנים קהילתיים או מבני דת יהודיים אחרים שתכנן ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית לפני מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה בהונגריה. בנוסף תכנן באומהורן מבנים חילוניים שונים כמו בתי דירות, בתי ספר, בנקים ווילות.
קורות חיים
ליפוט באומהורן נולד למשפחה יהודית בעיירה קישבר במחוז קומארום-אסטרגום, בצפון מערבה של הונגריה. לאחר סיום לימודי התיכון הריאלי בעיר גיור, נסע לווינה שם למד בבית הספר הפוליטכני (Technische Hochschule). בהמשך השתקע בבודפשט בה עבד משך 12 שנים (1883-1894) במשרד האדריכלים של אדן לכנר וגיולה פארטוש. בשנים 1893 ו-1899 השתלם באיטליה, ולאחר מכן, בשנת 1904, במרכז אירופה. באומהורן נפטר בעיירת הולדתו, קישבר, בגיל 72, ונקבר בבית העלמין היהודי המרכזי בבודפשט. על מצבתו נחקקה רשימת בתי הכנסת שבנה ותמונת הגדול מכולם - בית הכנסת של סגד.
ליפוט באומהורן היה נשוי לבלנקה לבית זינגר, בתו של זיגמונד שילר, שהיה עורך העיתון "פסטר לויד".
בתי הכנסת
את בית הכנסת הראשון תכנן בשנת 1888 באסטרגום, מבנה שקנה לו פרסום והמשמש כיום כמכון טכני. בין בתי הכנסת שתכנן נימנים בית הכנסת ברובע פבריק בעיר טימישוארה, בית הכנסת המודרני בברשוב (1898-1901); בית הכנסת ברייקה שבקרואטיה; בתי הכנסת בסולנוק (1898-1899), בד'נד'ש (1931, כיום בית מסחר לרהיטים), באויפשט, בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה ברובע ה-13 בבודפשט - כולם בהונגריה, וכן בתי הכנסת בנובי סאד (1906, כיום אולם קונצרטים), במורסקה סובוטה שבאזור סלובניה המודרנית ובזרניאנין בסרביה. שנים עשר מבית הכנסת שהקים באומהורן ניצבים על תילם עד היום, ובהם בית הכנסת של סגד (1903) שבהונגריה, שבו 1,040 מקומות, הנחשב לפסגת יצירתו, אך לא כולם משמשים לייעודם המקורי.
בית בד
בית בד הוא מפעל לעצירת (הפקת) שמן זית.
מקורו של השם הוא בקורת העץ (בד) האופקית שהייתה מותקנת בגרסתו הקדומה, ושימשה כזרוע ההנעה של מכונת הסחיטה של הזיתים.
בית בד עתיק
השמן הנסחט נזל אל בור איסוף שמן הנקרא "עוקה". לאחר מספר ימים בהם צף השמן מעל המוהל, הופרדו הנוזלים לכלים שונים. בתי בד רבים נמצאו באתרים ארכאולוגיים ברחבי הארץ. הימצאותם מעידה על תפוצתו הרחבה של הזית ונלמדה שיטת עצירת השמן העתיקה, שממנה התפתחה השיטה המודרנית. עקרונות עצירת השמן נותרו דומים. ההבדל הוא בעיקר במכשור הטכנולוגי הקיים לצורך פעולה זאת.
בית בד מודרני
בתי בד מודרניים פועלים בצורה רציפה, שבה הזיתים מוכנסים למערך יצור שמן הזית של בית הבד מצידו האחד, ומצידו האחר מתקבל שמן הזית, הנאסף ישירות למכלי האיסוף. שאר תוצרי הלוואי מתהליך עצירת השמן, כגון מי העקר והגפת, נאספים בנפרד גם הם בצורה ממוכנת, בהתאם לסוג מערך היצור.
בתי הבד המודרניים, המבצעים כבישה קרה (ללא חימום של עיסת הזיתים), פועלים בשיטות זהות למדי, אך עם זאת, מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות: בתי בד הפועלים על עקרון ההפרדה בתהליך בן 2 פאזות, ובתי בד הפועלים על עקרון ההפרדה בתהליך בן 3 פאזות. רוב בתי הבד המודרניים עשויים מפלדת אל-חלד.
התהליך עצמו מתחלק לארבעה שלבים: ניקיון ושטיפה, כתיתה, ערבול, והפרדה. ככלל, בתי בד המבצעים כבישה קרה לא מחממים את התערובת ואף דואגים שטמפרטורת העיסה לא תעלה על 28–30 מעלות צלזיוס וזאת כדי לא לפגוע באיכות השמן המופק. טמפרטורת גבוהות יותר או חימום של העיסה יפיקו שמן רב יותר אך באיכות נמוכה יותר, לעיתים אפילו בלתי-ראוי למאכל אדם.
את השמן יש לאחסן במקום קריר ומוצל בשל נטיתו הרבה להתקלקל ממגע של אור וחמצן לאחר הפקתו, בתי הבד המודרניים והמתקדמים מאחסנים את שמן הזית במכלי נירוסטה גדולים המיועדים לכך, ומבקבקים רק את הכמות הדרושה להם מעת לעת.
הנה ימים באים
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי ישי ריבו והופק על ידי ריבו ומאור שושן. השיר הוא בסגנון הנשמה.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי אשר ציין את השיר בחיוב והעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל למיליון השמעות.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ הרשמי של השיר, העלה ריבו לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר ב-8 באוגוסט 2017, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לאפריל 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-10.4 מיליון.
סימיון מושיאשוילי
סימיון (סימון) מושיאשוילי (ט"ז באדר ה'תשל"ז, 6 במרץ 1977) הוא עורך דין וחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס.
פעילות ציבורית
את דרכו הפוליטית החל במפלגת דגל התורה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב־2013 התמודד במפלגה עצמאית, "המפלגה למען התושב". מפלגתו זכתה למושב אחד, והוא נבחר למועצת קריית אתא.
ב־2018 התמודד למועצה תחת השם "בראשית", וגם בבחירות אלו זכתה מפלגתו במושב אחד.
ב-2021, במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה־24, פרש מתפקידיו במועצה והוצב ברשימת ש"ס הארצית במקום 14 כנציג העדה הגרוזינית. המפלגה קיבלה אז 9 מושבים והוא לא נכנס לכנסת.
ב-2022 בבחירות לכנסת ה־25 הוצב במקום ה-15. המפלגה קיבלה אז 11 מושבים והוא נכנס לכנסת עם התפטרותו של חיים ביטון מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי.
חיים אישיים
מושיאשוילי הוא עורך דין ומתגורר בקרית אתא, עשה שירות סדיר בצה"ל בחיל הים, הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מה.
נשוי ואב לחמישה ילדים.
סנטיאגו דה לוס קביירוס
זו העיר העתיקה ביותר באמריקה שנושאת את השם.
היסטוריה
העיר נוסדה תחילה ב-1495 בשם "חקגואה", אך היא נחרבה ברעידת אדמה, ומיקומה הועבר למיקום הנוכחי ב-1506. העיר נחרבה שוב בשנת 1562 ושוקמה לאחר מכן.
משמעות שמה של העיר הוא "יעקב הקדוש של האבירים". מקור השם הוא בקבוצת אבירים מלה איסבלה, היישוב האירופאי הראשון באמריקה שנוסד על ידי כריסטופר קולומבוס, שלאחר שנחרב עברו לעיר.
העיר שירתה למשך תקופה קצרה כבירת הרפובליקה הדומיניקנית. כאשר בתחילת המאה ה-19 כוחות של האיטי פלשו לאזור, רוב התושבים ברחו לאזור חרבקואה. העיר הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית בשנות ה-40 של המאה ה-19.
כלכלה
כלכלת העיר, כמו כל עמק סיבאו, מסתמכת בעיקר על חקלאות וגידול בקר בקרקע השופעת. בנוסף גם תיירות היא ענף מרכזי בכלכלת העיר.
חינוך
בסנטיאגו פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית מדרה אי מאסטרה ואוניברסיטת סנטיאגו לטכנולוגיה.
תחבורה
בעיר פועלים קווי אוטובוס לערים מרכזיות אחרות.
את סנטיאגו משרת נמל התעופה הבינלאומי סיבאו, השלישי בעומסו במדינה. הנמל, שמציע בעיקר טיסות ליעדי פנים וליעדים קרובים באיים הקריביים ובארצות הברית, נחנך ב-2002 והחליף את הנמל הקודם של סנטיאגו, נמל התעופה סנטיאגו מוניסיפל.
יש תוכנית להקמת מערכת רכבת קלה בסנטיאגו שתקשר בין מרכז העיר לנמל התעופה.
ביל ריצ'רדסון
בדצמבר 2008 היה ריצ'רדסון מועמד למזכיר המסחר של ארצות הברית בקבינט הראשון של ברק אובמה, אך הסיר מועמדותו כעבור חודש בעקבות חקירה נגדו בחשד לביצוע עסקאות בלתי-הולמות בניו מקסיקו. על אף שהחקירה הושהתה מאוחר יותר, דומה היה כי פגעה בקריירה של ריצ'רדסון, כאשר קריירתו השנייה והאחרונה כמושל ניו מקסיקו הגיעה לידי גמר. לעיתים, ריצ'רדסון מטפל בסכסוכים דיפלומטיים בין ארצות הברית וקוריאה הצפונית.
ראשית חייו
באוניברסיטת טאפטס החל ללמוד ב-1966. הואסיים תואר ראשון בצרפתית ומדע המדינה ב-1970 והיה נשיא אחוות דלתא טאו דלתא (Delta Tau Delta). ריצ'רדסון הוסמך ביחסים בינלאומיים בבית ספר פלטשר למשפטים ודיפלומטיה של האוניברסיטה ב-1971. את אשתו לעתיד, ברברה פלווין, פגש לראשונה בהיותם בתיכון בקונקורד והם מיסדו את קשרם ב-1972.
בקונגרס האמריקני
לאחר סיים את לימודיו הגבוהים, ריצ'רדסון עבד עבור חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-5 של מסצ'וסטס, פרנק בנפורד מורס. מאוחר יותר היה חבר בסגל ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית. ריצ'רדסון עבד עבור מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת המזכיר הנרי קיסינג'ר בתחום תיאום יחסי המחלקה עם הקונגרס האמריקאי בתקופת ממשל ריצ'רד ניקסון. ב-1978 השתקע ריצ'רדסון בסנטה פה והתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1980 כחבר המפלגה הדמוקרטית, אך הפסיד, בהפרש קטן, לנציג הוותיק של מחוז הקונגרס הראשון ולימים מזכיר הפנים של ארצות הברית, מנואל לוחאן הרפובליקני. שנתיים לאחר מכן ב-1983, נבחר ריצ'רדסון לבית הנבחרים כנציג מחוז הקונגרס ה-3, שנוצר זה עתה ושהשתרע על רוב החלק הצפוני של ניו מקסיקו. ריצ'רדסון כיהן 14 שנה בקונגרס, כמייצג את האזור המעורב ביותר במדינה ובעל רקורד של כ-2,000 אספות עירוניות.
ריצ'רדסון כיהן כיושב ראש הוועידה המפלגתית של חברי הקונגרס ההיספנים בקונגרס ה-98 (1983-1985) וכיהן כיו"ר ועדת המשנה למשאבי טבע לענייני עבור ילידים אמריקאים בקונגרס ה-103 (1993-1994).
הוא נהיה לחבר בהנהגה הדמוקרטית בבית הנבחרים כסגן מצליף הסיעה, ובמסגרת תפקיד זה התיידד עם ביל קלינטון לאחר שעבדו מקרוב על נושאים אחדים. קלינטון שלח את ריצ'רדסון למשימות שונות מחוץ לארצות הברית, שביניהן נסיעה לבגדאד ב-1996 בה בנתן ונשא עם סדאם חוסיין כדי להבטיח שחרורם של שני אזרחים אמריקאים שנתפסו על ידי הרשויות בעיראק כשהסתובבו באזור הגבול עם כווית. ריצ'רדסון ביקר גם בניקרגואה, גואטמלה, קובה, פרו, הודו, קוריאה הצפונית, בנגלדש, ניגריה וסודאן כמייצג האינטרסים של ארצות הברית ואף נפגש עם סלובודן מילושביץ'. ב-1996 מילא תפקיד מרכזי בהבטחת שחרורו של איוואן הונציקר שנעצר על ידי קוריאה הצפונית והבטחת חנינה לאליאדה מק'קורד, אמריקאית שהורשעה ונכלאה בבנגלדש. בשל שליחויות אלה, ריצ'רדסון היה מועמד לפרס נובל לשלום שלוש פעמים. בשנים 1997–1998 היה שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות.
מזכיר האנרגיה של ארצות הברית
הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו של ריצ'רדסון למזכיר האנרגיה ב-31 ביולי 1998. כהונתו במחלקת האנרגיה של ארצות הברית נפגמה בעקבות המחלוקת הגרעינית של וון הו לי. ריצ'רדסון חשד בלי, אז עובד המעבדה הלאומית לוס אלמוס, שהעביר לכאורה סודות גרעיניים לממשלת הרפובליקה הסינית. לי זוכה לאחר מכן מההאשמות וזכה להסדר נגד הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בגין אשמות השווא. ריצ'רדסון ספג ביקורת גם על ידי הסנאט על טיפולו בנדון. סנאטורים רפובליקנים קראו להתפטרותו של ריצ'רדסון, בעוד שתי המפלגות מתחו ביקורת על תפקודו באירוע, ובעקבות השערורייה נגוזו תקוותיו של ריצ'רדסון להיות עמיתו למרוץ של אל גור בבחירות לנשאות ארצות הברית 2000.
ריצ'רדסון הפך למזכיר האנרגיה הראשון שהוציא לפועל תוכנית להשמדת פסולת רדיואקטיבית. הוא יצר את תפקיד מנהל המחלקה לענייני ילידים אמריקאים ב-1998, ובינואר 2000 פיקח על ההשבה הגדולה ביותר של אדמות פדרליות, 84,000 דונם (340 קמ"ר), לשבט אינדיאני (בני היוט שבצפון יוטה) במשך יותר מ-100 שנה. ריצ'רדסון גם ניהל את שינוי מדיניות ההתייעצות של המחלקה עם שבטים אינדיאנים והקים את תוכנית האנרגיה השבטית.
מושל ניו מקסיקו
ריצ'רדסון נבחר למושל ניו מקסיקו בנובמבר 2002, לאחר שהביס את המועמד הרפובליקני, ג'ון סנשז, ברוב של 56-39%. במהלך מסע בחירתו, שבר שיא עולמי של ספר השיאים של גינס במספר לחיצות הידיים הרב ביותר של פוליטיקאי בשמונה שעות, תוך שבירת שיאו של תאודור רוזוולט. הוא החליף בתפקיד את גארי ג'ונסון. הוא נשבע אמונים לתפקידו בינואר 2003 כמושל ההיספני היחיד בארצות הברית. בשנתו הראשונה, הציע ריצ'רדסון "קיצוצים במס במטרה לקדם השקעה וצמיחה כלכלית" והעביר קיצוצים במס הכנסה. בראשית 2005, ריצ'רדסון סייע בהפיכת ניו מקסיקו למדינה הראשונה בארצות הברית לספק 400,000 דולר אמריקני במסגרת ביטוח חיים לחברי המשמר הלאומי של ניו מקסיקו המשרתים בשירות פעיל.
הוא נתמנה ליו"ר איגוד המושלים הדמוקרטים ב-2004 והודיע על שאיפתו להגדיל את תפקיד המושלים הדמוקרטים בקביעת עתיד המפלגה הדמוקרטית. באותה השנה הודיע למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ג'ון קרי, כי הוא מסיר עצמו מרשימת המועמדים הפוטנציאליים לשמש כעמיתו למירוץ, בטענה שהבטיח לתושבי ניו מקסיקו לכהן כהונה מלאה בת ארבע שנים. בדצמבר 2005 הודיע על כוונתו לשתף פעולה עם המיליארדר ריצ'רד ברנסון בהבאת תיירות בחלל אל נמל החלל "ספייספורט אמריקה", הממוקם בסמוך ללאס קרוסס. ב-7 בספטמבר 2006 טס ריצ'רדסון לסודאן שם נועד עם נשיאה עומר אל-בשיר, וניהל משא ומתן מוצלח עמו בדבר שחרור העיתונאי הכלוא פול סלופק. הרשויות בסודאן כלאו את סלופק באשמת ריגול ב-26 באוגוסט 2006, בשעה ששהה בסודאן מכורח היותו חבר במשלחת נשיונל ג'יאוגרפיק במדינה האפריקאית. בינואר 2007, על פי בקשת הקואליציה "הצילו את דארפור", פעל ריצ'רדסון כברוקר ותווך בחתימה על הפסקת אש בת 60 יום בין אל-בשיר ומנהיגי סיעות מורדים אחדות בדארפור שבמערב סודאן. הפסקת האש מעולם לא נכנסה לתוקף, בעקבות הפרות מכל הצדדים.
ריצ'רדסון זכה בכהונה שנייה כמושל ניו מקסיקו ב-7 בנובמבר 2006. הוא זכה בבחירות לתפקיד ברוב של 68-32% נגד יושב ראשה לשעבר של המפלגה הרפובליקנית בניו מקסיקו, ג'ון דנדל. ריצ'רדסון קיבל את אחוז הקולות הגבוה ביותר בתולדות המדינה.
בדצמבר 2006 הודיע ריצ'רדסון ​​כי יתמוך באיסור על קרב תרנגולים בניו מקסיקו. ב-12 במרץ 2007 חתם על הצעת חוק שאסרה על קרבות תרנגולים בניו מקסיקו. לאחר החתימה על הצעת החוק, פוארטו ריקו, איי הבתולה של ארצות הברית, גואם ואיי מריאנה הצפוניים מהווים את החלקים היחידים בארצות הברית בהם קרבות תרנגולים חוקיים. ב-2007, ריצ'רדסון חתמה על חוק שהפך את ניו מקסיקו למדינה ה-12 לאשר שימוש בקנאביס רפואי. ביוני 2008 הגיע ריצ'רדסון לביקור בישראל במהלכו נועד עם ראש הממשלה אהוד אולמרט, נשיא המדינה שמעון פרס ושר התעשייה, המסחר והתעסוקה אלי ישי. ב-18 במרץ 2009 חתם ריצ'רדסון על החלטת הסנאט בסנטה פה לבטל את עונש המוות במדינה ולהחליפו במאסר עולם ללא אפשרות קיצוב. בכך הפכה ניו מקסיקו למדינה ה-15 בארצות הברית שביטלה את עונש המוות. כהונתו השנייה של ריצ'רדסון תמה ב-2011.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008
ריצ'רדסון התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגתו ב-2008, אך נסוג ב-10 בינואר 2008 לאחר הופעות חסרות ברק בבחירות המקדימות וכישלון בפריימריז בניו המפשייר. למרות ההיסטוריה הפוליטית הארוכה שלו וידידותו עם משפחת קלינטון, ריצ'רדסון תמך בברק אובמה עם בחירתו למועמד הדמוקרטי ב-21 במרץ 2008, במקום הילרי קלינטון. הפרשן ומקורבו של קלינטון, ג'יימס קארוויל, השווה את ריצ'רדסון ליהודה איש קריות על התמיכה. ריצ'רדסון הגיב על ההשוואה במאמר שפורסם בוושינגטון פוסט, וכתב ש"נאלץ להגן על עצמו מפני רצח אופי והאשמות משוללות בסיס". במהלך הבחירות נפוצה שמועה כי ריצ'רדסון היה מועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית לצד הסנאטור אובמה.
טאנכלם מאנטוורפן
טאנכלם מאנטוורפן (?-1115 אנטוורפן) (Tanchelm of Antwerp, Tanchelijn, Tanchelin, Tanquelin) היה מטיף, דרשן ומבקר חריף ביותר של הכנסייה הקתולית הרומית, שפעל באזור ארצות השפלה בתחילת המאה ה-12 ואסף סביבו קהילת מאמינים גדולה אשר הוכרזה על ידי הכנסייה כמינים.
רקע
במאות 11–13 לספירה נוצרו באירופה זרמים, כתות וקבוצות רבות של נוצרים, לרוב בהנהגת מנהיג רעיוני, שיצאו נגד הכנסייה הקתולית הרומית, מוסדותיה, משרתיה ולעיתים גם נגד דוגמות קתוליות שונות. הכנסייה הקתולית התנגדה לרובן המוחלט של קבוצות אלו וראתה בהן מינות. קבוצות אלו התפתחו בייחוד במערב ודרום-מערב אירופה.
לעומת השלטון האזרחי-חילוני הפאודלי החלוש, המפורר, המסוכסך והבלתי יעיל, בלטה הכנסייה הקתולית במבנה המוצק והיעיל שלה. בדומה למבנה השלטון ברומי העתיקה, הכנסייה שלטה בצורת רשת אופקית שבמרכזה הקוריה ברומא, המחוברת למרכזים הפריפריים הגדולים בדוכסויות כאשר כל אחת מהאלו מחוברת למרכזים המקומיים - הפרוכיות. מבחינה אנכית בראש הפירמידה ברומא עמדו האפיפיור והקרדינלים, בדוכסויות שלטו הארכיבישופים והבישופים ובפרוכיות הכמרים ועוזריהם. בצמוד היה המבנה הדומה של המנזרים.
מבנה חזק ויציב זה של הכנסייה אפשר שליטה כמעט בלתי מוגבלת על האוכלוסייה האזרחית, עצמאות כמעט מוחלטת מהמוסדות השלטוניים האזרחיים-חילוניים וצבירת כוח, ממון ורכוש אדירים. מאידך, כוח שלטוני עצום זה הביא גם להסתאבות והשחתה מוסרית של הכנסייה ומוסדותיה. שחיתות זו התבטאה בעיקר ב: התנהגות זו של הכנסייה ואנשיה עוררה כעס והתמרמרות בקרב רבים מהמאמינים. מעטים מהם יצאו בגלוי נגד הכנסייה ואחד מהם היה טאנכלם מאנטוורפן.
תולדות חיים
תאריך ומקום לידתו של טאנכלם אינם ידועים. משערים שהיה נזיר בחצרו של הרוזן הפלנדרי הצעיר רוברט השני (1092–1111). פעילות ההטפה שלו החלה בשנת 1111 (לפי מקורות אחרים, ב- 1108) באזור פלנדריה וזילנד אשר בארצות השפלה. דרשות ההטפה של טאנכלם התרכזו במספר נושאים: דעות אלו התאימו לריגשותיהם של רבים מאנשי קהיליות ארצות השפלה ובמהרה נתקבצו סביב טאנכלם קבוצות גדולות של מאמינים ומעריצים. סביבו נוצר פולחן הערצה הדומה לזה של הערצת קדוש. מסופר שמעריציו אספו בבקבוקים את מי האמבטיה שלו בתור מים קדושים. מתוך ציבור מעריצים זה, הקים טאנכלם גם צבא של כ- 3000 איש ששימש לו כשומרי ראש. הוא גם שלח את צבאו להילחם לצדו של רוזן פלנדריה נגד הבישוף של אוטרכט. הוא קבע את מרכז פעילותו בעיר הנמל אנטוורפן. תושבי עיר זו נהרו אחריו והעדיפו את דרשותיו על אלו של הכומר הקתולי (היחיד) ששרת בעיר.
היו באנטוורפן גם כאלו שהתנגדו לפעילותו של טאנכלם והם פנו לארכיבישוף החזק של קלן, הגישו תלונות נגד טאנכלם וביקשו עזרה לסילוקו. מאמצי המתנגדים לא זכו להצלחה. באותה עת, מאות 11-12, הכנסייה הקתולית העדיפה לנקוט במדיניות של הבלגה נגד קבוצות שנחשבו למינים. הפעילות של רומא נגד המינות התבטאה בעיקר בניהול ויכוחים תאולוגיים עם החשודים במינות. אלו שבכל זאת הגיעו לפני בתי המשפט, נענשו בעונשים יחסית קלים כמו החרמה, הגליה או מאסר. הם נשפטו בפני בתי משפט חילוניים ולרוב, נאסרה הוצאתם להורג כדי למנוע שפיכות דמים. מדיניות זו אמורה להשתנות כעבור זמן לא רב, עם יסוד האינקוויזיציה. טאנכלם ניצל אווירה נוחה זו ואף נסע לרומא שם עסק בעניינים פוליטיים בחצרו של האפיפיור במטרה לשנות גבולות של דיוקסיות בפלנדריה.
עם מותו של טאנכלם לא פגה ההערצה אליו בייחוד בעיר אנטוורפן וסביבתה. מעריציו הוו זרם נוצרי המכונה על ידי החוקרים המודרניים כ- "טאנכליזם", זרם שהמשיך להתקיים שנים לאחר מות מייסדו. בשנת 1126 מונה נורברט הקדוש לבישוף אנטוורפן. הוא עצמו יסד זרם דתי שדגל באמונה חזקה ועמוקה בכנסייה הקתולית, אך מאידך, דגל גם בכנסייה של עניים וצנועים כפי שהאמין שהיו השליחים ואבות הכנסייה. בהדרגה, נשכח טאנכלם על ידי מעריציו שהפכו להיות מעריצי נורברט. נורברט עצמו הוכרז, מאוחר יותר, כקדוש, בין היתר עקב התנגדותו למינות הטאנכלמית. במספר ציורים ופרסקות, מתואר נורברט הקדוש כמנצח את טאנכלם המוטל מת לפניו. הכנסייה אף קבעה יום חג לניצחונו של נורברט על טאנכלם, ה-11 ביולי והוא נחגג עד עצם היום הזה בתחום הארכיבישופות של מכלין (הכוללת בתוכה גם את אנטוורפן).
הפועל באר שבע (כדורגל חופים)
הפועל "אווז הזהב" באר שבע היא קבוצת כדורגל חופים ישראלית מהעיר באר שבע, המשחקת בליגה הישראלית בכדורגל חופים. צבעי התלבושת של הקבוצה הם אדום ולבן, והיא עורכת את משחקיה ב"ארינת MODY", חוף פולג, נתניה.
היסטוריה
הפועל באר שבע בכדורגל חופים נוסדה בשנת 2018 על ידי אייל קארו שמוכר בענף כדורגל החופים. באר שבע נרשמה לראשונה בתולדותיה לליגת העל בכדורגל חופים בעונת 2018, וב-8 ביוני 2018 ערכה את הופעת הבכורה שלה בניצחון 7–6 מול הפועל פתח תקווה, במסגרת הליגה. בנוסף, בתחילת המשחק כבש השחקן טקסוקה גוטו היפני את השער הראשון בתולדות המועדון. בעונה זו העפילה מהמקום השלישי בבית א' למשחקי רבע הגמר, שם פגשה את בית"ר "איטלי גולד תכשיטים" ירושלים. במשחק זה שנערך ב-13 ביולי הפסידה לירושלים בתוצאה 6-8, ובכך סיימה באר שבע את דרכה בעונת 2018 בכדורגל החופים.
אוהדים
הקהל של הפועל באר שבע בכדורגל חופים מבוסס בעיקר על אוהדי הפועל באר שבע בכדורגל, אך נערץ גם על ידי תושבי העיר שחובבים את ענף כדורגל החופים. בנוסף, עמותת האוהדים וסרמיליה, המוכרת מענף הכדורגל, עוזרת לקהל האוהדים בכל הקשור לעדכונים וחדשות, תמונות מהשטח, ואפשרויות הגעה למשחקים.
סגל נוכחי
סגל לאליפות ליגת בנק יהב בכדורגל חופים לעונת 2019
יום המריחואנה הבין-לאומי
יום הקנאביס הבין-לאומי (GMM) המכונה גם צעדת מיליון המריחואנה (MMM) הוא אירוע שנתי, אותו מציינים ברחבי העולם ביום שבת הראשון בחודש מאי בחסותו של ארגון הגג הבין-לאומי ללגליזציה של סמים קלים אך לעיתים נמשך גם במשך ימי החודש לאחר מכן. מטרת האירוע למחות, באופן חוקי, כנגד החוק האוסר על שימוש במריחואנה, לקרוא להסדרת שוק חוקי של קנאביס ולהוות קול קורא לשינוי התייחסות החוק ודעת הקהל לצמח ולתרופות המופקות ממנו. האירוע מתואר לעיתים כפסטיבל וכולל קונצרטים, עצרות, מפגשים, מוזיקה, חלוקת פרסים, משחקים ונאומים פולטיים.
ציון יום זה נערך לראשונה בניו יורק בשנת 1969 בימי דור ילדי הפרחים. היום הפך לאירוע שנתי שהתפשט בהדרגה ברחבי העולם, ומאז מאות אלפי מפגינים בלמעלה מ-1034 ערים שונות ב-100 מדינות ואזורים תת-לאומיים מציינים את קיומו.
לוס אנג'לס
החל משנת 2011 מקדש המדע המורי של אמריקה מבצע את צעדת מריחואנה של לוס אנג'לס במשך 13 שנים בפארק ליימרט בלוס אנג'לס, קליפורניה. פארק ליימרט ידוע כזירת חופש ביטוי מופורסם, שקיים גם עצרות של הפנתרים השחורים בשנת 1966 בזמנו. אירוע 2011 הוגדר כהצלחה עם למעלה מ-2,000 איש שהשתתפו במהלך חגיגות היומיים. במהלכו הופיע הראפר דיץ' אשר זכה לכבוד על כך שהיה "מסוגל להביא אחדות לאזור זה בין כל כך הרבה גזעים וסוגים שונים של אנשים". דיץ גם כיבד את לוחם החירות הכלוא אדי לפ באירוע אשר קרא בשידור חי לקהל הצופים מהכלא הפדרלי אשר מרצים 10 שנים בגין טיפוח מריחואנה והייתה לפעם השלישית שאדי לפ מדבר עם קהל בשידורים חיים מהכלא. הראפר RBX הופיע גם כן בצעדת לוס אנג'לס לציון הפעם הראשונה זה שנים שהוא הופיע בדרום מרכז לוס אנג'לס.
ניו יורק
במאי 1999, קיימה ניו יורק את צעדת המריחואנה השנתית הראשונה שלה. השבועון וילג' ווייס דיווח על הערכות המשטרה והמארגנים לגבי גודל הקהל: "המשטרה טוענת כי היה מדובר ב-4,000 איש ואילו המארגנים הודיעו על 20,000". בשנת 2009 מארגנת האירוע, דנה ביל, יחד עם כריס ראיין וג'יי סטצר בדרכם חזרה מכנס הארגון "NORML" בסן פרנסיסקו, הואשמו בהחזקה בכוונה להפצה של 150 ק"ג של קנאביס.
בשנת 2010, האירוע החל להיות מאורגן על ידי קבוצה חדשה של פעילים. לאחר מכן שונה שם האירוע "מצעד הקנאביס של ניו יורק סיטי" ואורגן על ידי ועדת היגוי של פעילים. האירוע הפך לחגיגה של תרבות הקנאביס בניו יורק עם מצעד של כמעט 20 בלוקים והפגנה בת 4 שעות. במהלך ציונו, לא היה מעצר מוקלט בגין החזקת קנאביס או שימוש בו מעל 4 שנים במדינה. התומכים שיבחו את ההתמודדות הרכה של השוטרים בעניין והודיעו כי זהו הסימן האחרון של ניו יורק לפני העברתה לעבר אי-הפללה. ב-31 במרץ 2021 חתם מושל ניו יורק, אנדרו קואומו על חוק אשר הפך את השימוש לצורכי פנאי בקנאביס לחוקי במדינה. בכך, הפכה למדינה ה-15 בארצות הברית שמאשרת לגליזציה לצורכי פנאי.
ברזיל
ב-15 ביוני 2011, שמונת שרי בית המשפט העליון של ברזיל (STF) שהשתתפו במשפט כלפי האיסור על הפגנות לגליזציית קנאביס קבעו פה אחד כי ההפגנות הן מימוש של חופש ביטוי ולא הסתה לפשע, כפי שטענו שופטים שאסרו את הצעדה בעבר. הדיון על צעדת מרצ'ה דה מקונה הגיע לבית המשפט העליון ביוני 2009 כאשר סגנית התובע הכללי של הרפובליקה דבורה דופרת הגישה תלונה בגין הפרה של ההוראות הבסיסיות. בתביעה אמרה עורכת הדין כי האיסור על הפגנות משפטיות בעד קנאביס וסמים אחרים מבוססים על פרשנות שגויה של החוק הפלילי. לדבריה, "לא נכון" לומר כי ביצוע האירועים הללו הוא "תירוץ לפשע".
קנאביס הובא לברזיל על ידי העבדים האפריקאים בשטחיה בזמנו, ועם הסטטוס קוו האינטלקטואלי והפוליטי האווגניסטי הפוזיטיביסטי של הציוויליזציה המערבית בתחילת המאה ה-20, השימוש בו נתפס כאות לדקדנטיות על ידי השימוש בסטיגמה כסם פנאי של עניים, אנשים כפריים ואפרו-ברזילאים. מאז תחילת שנות ה-90. האקדמיה אינה יוצאת דופן בנושא, וכיום מיעוט משמעותי של מורים, סטודנטים וחוקרים ברזילאים מעשנים קנאביס בגלוי.
דנמרק
בדנמרק, צעדת מריחואנה שנתית בקופנהגן הייתה מסורת שנתית כבר יותר מ-15 שנה. הצעדה מתקיימת ביום שבת הראשון של חודש מאי ויוצאת משכונת כריסטיאניה (הידועה במכירת קנאביס ושימושו, אף שאינו חוקי, אשר אושרה באופן בלתי רשמי), עוברת במרכז קופנהגן ומסתיימת בכיכר העירייה. עישון קנאביס אינו חוקי כיום בדנמרק, אך במהלך הצעדה המשטרה לא אוכפת תקנה זו ועישון מותר בפועל במהלך ההפגנה.
ישראל
בישראל, שבה אסור השימוש במריחואנה על-פי פקודת הסמים המסוכנים, התקיים ב-1998 האירוע הראשון באופן מצומצם על ידי תנועת ליגלייז, וכך גם השני ב-1999, מ־2000 עד 2002 אורגן האירוע על ידי מפלגת עלה ירוק, ששאפה להיכנס לכנסת. בשנים 2002-2001 נרשמה עלייה משמעותית בפרופיל הציבורי של האירוע ובמספר המשתתפים בו, בעת שהאירוע אורגן על ידי פעילים של עלה ירוק. לאחר הכישלון של עלה ירוק בבחירות 2003, הופק יום המריחואנה במשך שנתיים נוספות במתכונת א-פוליטית, על ידי פורשים מעלה ירוק. בשנים אלה הגיע האירוע לשיא, עם קהל של קרוב לעשרת אלפים איש ב-2004, באירוע שפוזר על ידי המשטרה. מאז 2006 מארגנת עלה ירוק את האירוע, ומספר המשתתפים באירועים אלה (בתל אביב, ירושלים ואילת) יחד מגיע לכמאה משתתפים. בשנת 2009 לא הופק האירוע.
נושא ציונו של האירוע בישראל שנוי במחלוקת. הממסד וארגונים הנלחמים בשימוש בסמים רואים באירוע, שמשתתפים בו נתפסו או הודו בעישון סמים באירועים דומים בעבר, "מסיבת סמים" המונית, המעודדת פעילות בלתי חוקית של צריכת סמים. באירוע בשנת 2005 נתפסו 30 איש מעשנים סמים. אותם ארגונים קוראים לרשויות המקומיות ולרשויות החוק למנוע את קיומו של האירוע; לפני "יום המריחואנה" בשנת 2005 עתרה עמותת אל-סם לבג"ץ בדרישה לבטל את היום הזה, אך עתירתה נדחתה. אכן, היו מקרים בהם התערבה המשטרה לפיזור האירוע ועצרה משתתפים באירוע - בהם כאלה שנמצאו ברשותם סמים.
המארגנים ותומכי הלגליזציה טוענים כי מדובר בפעילות מחאה שלווה וחוקית, ודרך לגיטימית לקריאה לשינוי חקיקה שגויה, לטעמם, המגבילה את זכויות הפרט. להדגשת ההיבט החוקי של האירוע הם מדגישים בהודעות על קיומו כי היות שמטרת הלגליזציה טרם הושגה, הקהל מתבקש שלא להביא עמו ולא לצרוך במהלך האירוע כל חומר בלתי חוקי.
ניו זילנד
בניו זילנד ציון היום נחגג במספר הערים הגדולות ברחבי המדינה לאורך שנים. בדנידין ציון היום נחגג במרכז העיר אוקטגון ביום שבת הראשון בחודש מאי משעות הצהריים עד 16:20. דנידין מוגדרת כעיר הראשונה בעולם שמארחת כל אירוע מריחואנה בין-לאומי. במהלכו, חברי המקום מטפסים ברחוב בולדווין כדי להיפגש בפסגה עד 4:20 בבוקר. באופן מקומי, ציון היום עולה בקנה אחד עם מצעד המכסה של אוניברסיטת אוטגו, בו בוגרים רבים שמשתתפים בטקס הולכים ברחוב הראשי בדרכם לטקס העירייה, כמו גם במצעד היכל האוניברסיטה, בו תלמידים ממעונות מעוטרים במצופים לפי נושאים שונים עוברים ברחוב הראשי, עוצרים באוקטגון, בדרך כלל חמושים בבלונים רבים, וצועקים בקול קורא מהגאווה המיוחדת של האכסניה.
דונדין התפרסמה בזכות ציון יום המריחואנה הבין-לאומי שלה בשנת 2003, כאשר כ-50 פעילים צעדו לתחנת המשטרה המרכזית של דנידין, שם נטעו צמחי קנאביס במחאה ועישנו את פרחיהם בלובי הראשי. האירוע משך תשומת לב תקשורתית לאומית ובין-לאומית ניכרת מכיוון שלא נעשו מעצרים בשל כך. תחנת המשטרה המרכזית של דנידין זכתה למחאה שוב בלהט ציון היום על ידי למעלה מ-100 פעילים בשנת 2004, שוב ללא מעצרים. תקרית שנייה זו סוקרה גם בתקשורת, מה שהוביל את מפקד משטרת מחוז דנידין, דייב קמפבל, להצדיק את היעדר המעצרים על ידי ציטוט "היו לנו דברים טובים יותר לעשות" בראיון לאוטגו דיילי טיימס.
בשנת 2007, בציון היום בדנידין השתתפו דוברים פוליטיים לצד מוזיקה בביצוע תקליטנים מקומיים, ו-170 איש התכנסו בצהריים. בציון היום שנה לאחר מכן, אוטובוס לגליזציית קנאביס של הארגון הבין-לאומי "NORML" נסעה בין 42 ערים בין אוקלנד לדנידין במשך 42 יום להפגנות יומיות לרפורמה להסדרת הקנאביס בחוק. האוטובוס הגיע לדנידין, העיר הכי ידידותית לקנאביס, בניו זילנד, ב-25 באפריל, שבוע השבוע למודעות לקנאביס שתוכנן על ידי "Otago NORML" וכלל סדנאות ציבוריות, הרצאות הסברה באוניברסיטת אוטגו, דיון עם אקדמאים באוניברסיטאות, חברי פרלמנט וחוקרי מדיניות. שבוע המודעות לקנאביס הסתיים ב-3 במאי 2008 בחגיגות יום המריחואנה הבין-לאומי לאותה שנה אשר התקיים למרות מזג אויר אשר כלל שלגים וברד. באירוע השתתפו למעלה מ-500 תומכים וכלל משחקים, חלוקת פרסים, נאומים פוליטיים ומוזיקה.
צרפת
בצרפת ציון יום המריחואנה הבין-לאומי נחגג בפריז, ליון, טולוז, מרסיי, רן, ליל, סן-דניס-דה-לה-ראוניון, קוניאק ומספר ערים קטנות נוספות במדינה תחת השם, "Marche Mondiale pour le Cannabis" מדי שנה.
ונקובר, קולומביה הבריטית
ציון היום נערך בוונקובר, ביום שבת הראשון במאי. במהלכו, מפגינים מתאספים במזרקה בגלריה לאמנות בוונקובר בשעה 14:00 בערב או לפני מצעד לגליזציה של מריחואנה ברחובות מרכז העיר. מסלול המצעד משונה מדי שנה.
רג'ינה, ססקצ'ואן
ציון היום נערך ברג'יינה ביום שבת הראשון במאי מאז 1999, במקור בבית המחוקקים בססקצ'ואן. החל משנת 2001 נערך בפארק ויקטוריה, במרכז העיר עד שנת 2008, כאשר השינויים במדיניות ההיתרים של העירייה אילצו את המארגנים לשנות את המיקום לסנטרל פארק.
נח מוזס
נח מוזס (10 בדצמבר 1912 - 7 באוקטובר 1985) היה המו"ל של "ידיעות אחרונות" והעורך האחראי הראשון שלו במשך 46 שנים, עיתונאי ואגרונום בהשכלתו.
קורות חיים
מוזס למד ב"גימנסיה הרצליה", היה פעיל בגדוד מגיני השפה ואף נמנה עם מייסדי תנועת הנוער המחנות העולים, יחד עם אחיו, מאיר. בגמר לימודיו יצא לעבודה חקלאית בנס ציונה. יצא ללימודי חקלאות באוניברסיטת נאנסי שבצרפת, והוסמך כמהנדס חקלאי. בנוסף, סיים הכשרה בצרפת בתחום מוצרי חלב. לאחר שובו לארץ ישראל עבד בתחנת הניסיונות ברחובות במחקרים בתחום ההדרים.
לאורך השנים פעל מוזס בקרב סופרים ואנשי רוח, ותרם להוצאת ספריהם.
בשנות חייו האחרונות, למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת בר-אילן.
סיכה (הרלדיקה)
אחרי ימי הביניים צומצם עד מאוד השימוש בסיכות עד אשר הוחזר על ידי המכללה לשלטים הרלדיים בלונדון בשנת 1906. מאז ניתנות סיכות בטקסי הענקה רבים כתוספת לשלט ההרלדי (האציל המקבל בוחר אם ברצונו בסיכה, וגם משלם עבורה בהתאם). במעמד ההענקה, באופן טיפוסי, מתנוססת הסיכה המאוירת על דגל ונזכרת גם ב"הכרזת המענק" (מכתב רשמי הניתן כאסמכתא) בנוסף לשלט ההרלדי.
נח מוזס
פועלו בעיתון ידיעות אחרונות
אביו, שהיה מחלוצי תעשיית הטקסטיל בארץ ובנקאי, התפרס לענף המו"לות, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. זמן קצר לאחר שאביו קנה את העיתון "ידיעות אחרונות", ובעקבות הקשיים בהוצאתו, נרתם נח מוזס לעזרה, והתמנה לעורך האחראי הראשון של העיתון, מ-1939 ועד למותו ב-1985.
נקודת מפנה חשובה חלה ב-15 בפברואר 1948, כשהוקם העיתון "מעריב" על ידי מי שהיה עד אז עורך "ידיעות אחרונות", עזריאל קרליבך, שמשך אחריו את הרוב המכריע של עובדי המערכת, הדפוס והמנהלה של "ידיעות אחרונות". "מעריב" נטל עמו גם את קהל הקוראים של "ידיעות אחרונות", שתפוצתו ירדה כמעט לאפס. את הידיעה על עזיבת העובדים לטובת הקמת העיתון החדש, קבל מוזס בהיותו בניו-יורק, שם ייצג את העיתון באו"ם, הוא שב מיידית לישראל, ויצא למלאכת השיקום.
אביו של נח ובעל העיתון, יהודה מוזס, הטיל על נח ועל בן דוד רחוק שלו, דב יודקובסקי, לשקם את העיתון, להיאבק ב"מעריב", ולהחזיר לעצמו את קהל הקוראים. יודקובסקי נמצא באותה עת בירושלים הנצורה ויכול היה לסייע רק בהוצאת מהדורה ירושלמית של העיתון. בתום המצור ירד יודקובסקי לתל אביב, בינו לבין מוזס התפתחה שותפות שנמשכה 37 שנים, והביאה את "ידיעות אחרונות" למעמד "העיתון של המדינה". מעמד יחיד במינו בעיתונות העולמית - אין אף מדינה דמוקרטית, שבה עיתון אחד הגיע לחשיפה של יותר ממחצית האוכלוסייה.
יודקובסקי היה העורך בפועל הממונה על המערכת, ומוזס היה המנהל האחראי על המנהלה הדפוס וההפצה. אך בפועל חלקו השניים את שני התפקידים. יודקובסקי היה מעורב בענייני הניהול והשיווק, ומוזס היה מעורב בענייני המערכת. הוא השתתף כל השנים בישיבות היומיות של המערכת. השניים נהגו שלא לעזוב אף פעם את הארץ יחדיו, וכשנעדר האחד השגיח השני על כל ענייני העיתון.
למוזס היו רעיונות שיווקיים מקוריים, שהביאו לקידום העיתון, בהם: חלוקת תוספת מיוחדת לעיתוני סוף שבוע של דפים מודפסים בצבע שהצטרפו יחד לאלבום: מפות, תמונות אמנות, ארכאולוגיה מקראית ועוד. בנוסף, הגביר את ההפצה על ידי חלוקת מוצרים מוזלים כמו פטיפונים.
לצידו, גם יודקובסקי היה מעורב בענייני הניהול והשיווק. אחד מרעיונותיו המקוריים היה לחבר את המוסף היומי בסיכה - דבר שהגדיל את תפוצת העיתון בכ-3 אחוזים ביום אחד. גם מוזס וגם יודקובסקי עקבו אחר הנעשה בשוק הספרים בעולם, וטרחו רבות להשגת פרסום בלעדי של ספרים מעניינים שהתגלו כמקדמי תפוצה מובהקים. על אלה נמנו זכרונותיה של אשת פארוק, מלך מצרים, זיכרונות ג'קלין קנדי ועוד.
מוזס היה מעורב גם בהשגת סיפורים בלעדיים, באמצעות קשרים שקיים עם צמרת המדינה.
בשנת 1975, ייסד את מבצע "העובד המצטיין", לעובדים מצטיינים בתעשייה ובשירותים, על תרומתם ועל היותם דוגמה אישית לחבריהם לעבודה. התחרות קיימת לאורך השנים, מאז ועד היום.
חיים אישיים
נח נישא לפולה, בתו של נחמן הייפלר, ב-1948, שעזרה לו בטיפול אישי בעובדים ובנצרכים. לבני הזוג מוזס נולדו ארבעה ילדים:
בפברואר 1959, נדרס בנו הבכור בידי אוטובוס, בגיל 9, ונפצע קשה. מאמצי הרופאים להצילו עלו בתוהו ולאחר כחודש הוא נפטר.
בספטמבר 1967, כשבנו ארנון היה בן 14, הוא הרשה לו לנהוג ברכבו כשהוא לצדו וארנון איבד שליטה על הרכב ודרס למוות ילדה בת 10, שצעדה על המדרכה. בתחילה הועמד לדין על רשלנות ברמה פחותה, אך לאחר שעתר אביה של הילדה לבג"ץ הועמד לדין באשמת רשלנות פושעת, הורשע בגרימת מוות ברשלנות ונדון לשנת מאסר. לאחר חמישה חודשי מאסר שוחרר מוזס הודות לקציבת עונשו בידי הנשיא זלמן שזר.
נח מוזס היה רק אחד מארבעת היורשים של יהודה מוזס, אך שלושת אחיו לא היו מעורבים בענייני העיתון. רק לאחר מותו החלה מלחמת הירושה, שבה נטלו חלק מצאצאיהם, עד שבנו ארנון ("נוני") גבר על כולם והשתלט על העיתון.
מוזס נדרס ביום הושענא רבה על ידי אוטובוס, כשחצה את הכביש מול בית ידיעות אחרונות. למחרת, בשמחת תורה ה'תשמ"ו (7 באוקטובר 1985) נפטר מפצעיו, והוא בן 73. נקבר בבית הקברות קריית שאול.
Green Onions
Green Onions (בתרגום לעברית: "בצלים ירוקים") הוא להיט אינסטרומנטלי משנת 1962 שנכתב ובוצע על ידי בוקר טי וה-M.G.'s (Booker T. & the M.G.'s). השיר, שסווג בזמנו כשיר נשמה, הוא בלוז 12 תיבות שהכלי המוביל בו הוא אורגן האמונד. השיר נכנס לבילבורד הוט 100 ב-11 באוגוסט 1962 ולאחר כ-6 שבועות, ב-29 בספטמבר, הגיע למקום השלישי בדירוג זה. במקביל, הגיע השיר למקום הראשון בדירוג לשירי נשמה בבילבורד ושהה במקום זה ארבעה שבועות, אם כי לא ברציפות. השיר דורג במקום ה-183 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
הקלטה
להקת "בוקר טי וה-M.G.'s" הייתה קבוצה של חלק מנגני הליווי של אולפן ההקלטות של סטאקס רקורדס שבממפיס, שניגנה בהקלטות אמנים שונים כמו וילסון פיקט ואוטיס רדינג. הקלידן, בוקר טי ג'ונס היה בן 17 והנגנים האחרים היו סטיב קרופר בגיטרה, לואי סטיינברג שניגן בגיטרה בס ואל ג'קסון ג'וניור בתופים. בקיץ 1962, בעת שחיכו להקלטות עם כוכב הרוקבילי של חברת התקליטים באותה עת, בילי לי ריילי, הם החלו לאלתר מנגינה בלוזית בסגנון ריי צ'ארלס. נשיא חברת התקליטים, ג'ים סטיוארט, שמע את הנעימה והחליט להקליטה בו במקום ולהוציאה על תקליטון. כיוון שנדרש גם צד ב' לתקליטון, נזכר קרופר בריף אורגן שניגן ג'ונס כמה שבועות לפני כן וכך יצרה החבורה שיר שני. סטיוארט הוציא תחילה את התקליטון כשהנעימה הראשונה, שנקראה “Behave Yourself", הייתה בצד א'. אולם, חיש מהר, התברר שהשדרים העדיפו את צד ב' וכך, מיד יצא התקליטון מחדש, עם "Green Onions" בצד א' ו-“Behave Yourself" בצד ב'. בראיון עמו ב-BBC ב-2008, אמר סטיב קרופר, כי השיר הפך להצלחה מיידית לאחר שהשדר רובן וושינגטון, מתחנת הרדיו WLOK בממפיס, השמיע את הנעימה ארבע פעמים ברציפות בטרם עוד היה לנעימה שם כלשהו. הרכב הנגנים, שקיבל את שמו לראשונה עם הוצאת התקליטון, הפך ללהקה שהוציאה תקליטים והופיעה בשנים שלאחר מכן. הלהקה הייתה מעורבת, כשג'ונס וג'קסון היו שחורים וקרופר וסטיינברג - לבנים; תופעה ייחודית וראשונית בארצות הברית באותן שנים.
השפעות
שירו של ג'ון לי הוקר, "Onions", מזכיר בסגנונו ובהתפתחות האקורדים את "Green Onions". שירו של הוקר הופיע ב-1963 באלבומו "The Big Soul of John Lee Hooker" והקרדיט לכתיבת השיר ניתן לג'ון לי הוקר. בוקר טי וה-MG's הוציאו בעצמם, בנובמבר 1962, גרסת המשך לשיר שנקראה "Mo' Onions". סינגל זה יצא על תקליטון ב-1964 והצליח להגיע למקום ה-97 בבילבורד הוט 100. שירו של סאני בוי ויליאמסון, "Help Me", שהוקלט ב-1963, כולל נגינת בס של וילי דיקסון הדומה מאוד לריף הבס של לואי סטיינברג ב"Green Onions".
הקלידן וזמר הרית'ם אנד בלוז הבריטי, ג'ורג'י פיים, סיפר בזמנו כי כאשר שמע את הפזמון מתנגן על תקליט במועדון בו ניגן בפסנתר, הלך למחרת ורכש אורגן האמונד ועבר לנגן בכלי זה באופן קבוע. פיים ממשיך עד היום לנגן את "Green Onions" בהופעותיו. ב-1999 זכה השיר להכלל בהיכל התהילה של פרס גראמי.
השמעה בפסקולים וגרסאות כיסוי
"Green Onions" זכה להכלל בפסקולים רבים בקולנוע ובטלוויזיה וכן בתוכניות רדיו ובפרסומות. המפורסמים שבין הסרטים בהם נכלל הקטע הם: אמריקן גרפיטי (1973), קוואדרופוניה (1979), פלמינגו קיד (1984), הדרקון: סיפורו של ברוס לי (1993), תפוס את שורטי (1995), גילמור המאושר (1996) וסינגל מן (2009).
"Green Onions" זכה לגרסאות כיסוי רבות. בין הבולטות שבהן:
נעימת "Green Onions" משמשת כאות הפתיחה לתוכניתו של ערן סבאג בגלי צה"ל, "חיים של אחרים", ולתוכניתו של יורם שפטל ברדיו ללא הפסקה, "החיים על פי שפטל".
גנזך קידוש השם
גַּנְזַךְ קידוש השם הוא מכון לתיעוד, מחקר והנצחת השואה, השוכן בבני ברק.
אורית אילן
אורית אילן (נולדה ב-14 במאי 1960) היא סופרת ישראלית, כלת פרס ספיר לשנת 2022 על ספרה "אחות לפליאדות".
גנזך קידוש השם
המכון נוסד בשנת 1964 על ידי הסופר וחוקר השואה משה פראגר. פראגר היה חבר מועצת יד ושם ועסק רבות בנושא תיעוד השואה ותנועות המרי. לדעתו לא ניתנה חשיבות מספקת לגילויי הגבורה היהודית הרוחנית ולמעשי קידוש השם שהתרחשו בתקופת השואה. לשם כך יזם הקמת ארכיון ומוזיאון חלופי שירכז תיעוד בנושאים אלו.
אורית אילן
אילן גדלה בקריית גת, חייתה מספר שנים בירושלים, ובגיל 27 עברה לתל אביב, שם היא מתגוררת עד היום. הנחתה סדנאות כתיבה במקומות שונים, בהם בבצלאל, בבית ברל ובעלמא. עובדת במשרה חלקית כמפתחת חומרי למידה. היא נשואה ואם לשניים.
גנזך קידוש השם
פעילות הגנזך
בין פעולותיו של הגנזך:
אורית אילן
בגיל 19, בהיותה חיילת, השתתפה בסדנת כתיבה בהנחיית יורם קניוק. לדבריה, הסדנה הייתה עבורה התגלות ששינתה את מסלול חייה.
גנזך קידוש השם
פעילות הגנזך
בגנזך ישנם כ-300,000 מסמכים ותמונות, סרטים והקלטות, מחקרים וראיונות אישיים עם ניצולי השואה. כמו כן קיימת במכון ספרייה ובה אלפי ספרים בנושאי ההיסטוריה היהודית בראי המסורת כשבמרכזה השואה והגבורה היהודית הרוחנית. הגנזך נגיש לציבור הרחב והחומרים שבו משמשים כלי עזר לחוקרים, מורים ותלמידים.
אורית אילן
קישורים חיצוניים
על ספריה:
גנזך קידוש השם
ניהול הגנזך
נשיאי הגנזך הם הרב ישראל מאיר לאו והרב אברהם יפה שלזינגר. יושב הראש היה הרב יצחק מאיר ומנהלו הוא דוד סקולסקי. היועצת האקדמית היא אסתר פרבשטין.