cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנדידו פורטינרי
מהלך חיים וקריירה
גם לאחר שהוזהר על ידי הרופא מהסיכונים שברעלנים, הוא לא ויתר והמשיך לצייר. פורטינרי סבל מבריאות לקויה בעשור האחרון לחייו. הוא נפטר בריו דה ז'ניירו בשנת 1962 כתוצאה מהרעלת עופרת מצבעיו.
ב-20 בדצמבר 2007, ציורו "שוטף הקפה" "O lavrador de café" נגנב ממוזיאון האמנות של סאו פאולו יחד עם ציורו של פבלו פיקאסו "פורטרט של סוזן בלוך". הציורים לא אותרו עד 8 בינואר 2008, עת נמצאו בעיירה פראז דה וסקונצ'לוס על ידי משטרת סאו פאולו והוחזרו ללא פגם, למוזיאון האמנות של סאו פאולו.
בשנת 2003 התקיימו מספר אירועי זיכרון במהלך שנת המאה להולדתו, כולל תערוכה של עבודותיו בלונדון.
סגנון
בעבודותיו של פורטינרי יש רצון עז לייצג את האנשים הברזילאים ואת תכונותיהם המאפיינות. פורטינרי עצמו אמר שהוא "יצייר את האנשים האלה עם הבגדים והצבע הזה". על פי דברי העיתונאי אנטוניו קלאדו, יצירותיו של פורטינרי מדגימות "ספר אמנות מונומנטלי המלמד את הברזילאים לאהוב יותר את מולדתם".
פורטינרי היה מסוגל להתעלות מעל הכשרתו האקדמית המקורית על ידי התנסות וקליטת טכניקות וסגנונות מודרניסטיים, מה שיצר באופן בסיסי את סגנון הציור שלו. טווח התפוקה והיקף יצירתו כוללים ציורים המתארים עבודה כפרית ועירונית, פליטים שנמלטים מתלאות צפון מזרח ברזיל. למרות זאת, ההיבטים העיקריים והמוכרים יותר של עבודתו, עוסקים באירועי מפתח בתולדות ברזיל מאז בואם של הפורטוגלים בשנת 1500, תמונות ילדות, דיוקנאות של בני משפחתו ואנשי רוח ברזילאים מובילים, איורים לספרים ואריחים לקישוט כנסיית סאו פרנסיסקו בפמפוליה, בלו הוריזונטה.
הקריירה שלו הקבילה לזו של אוסקר נימאייר וכללה בין היתר גם שיתוף פעולה ביניהם. ניתן למצוא את עבודותיו של פורטינרי בגלריות ובמוסדות בברזיל ומחוצה לה, החל מקפלה משפחתית בבית ילדותו בברודובסקי וכלה בלוחות הקיר שלו "מלחמה ושלום" בבניין האו"ם בניו יורק וארבעה ציורי קיר באולם הקריאה ההיספני של ספריית הקונגרס בוושינגטון די. סי..
תרומה למודרניזם הברזילאי
קנדידו פורטינרי הגיע ממשפחת מהגרים עניים, ולכן הייתה לו נקודת מבט ייחודית על התרבות הברזילאית.
פורטינרי היה אמן בולט בעידן המודרניזם הברזילאי. ככזה, נקודת ראותו הביטה בגאווה ובכבוד על הפועלים הברזילאים באותה תקופה. בעוד אמנים אחרים כמו לזאר סגל, "בננאל" וטרסילה דו אמארל סיפקו תמונה של הפועלים שהסירה את אישיותם והפכה כל פרט אינדיבידואלי לאנונימי, פורטינרי עשה את ההפך. לדוגמה, בציור שלו, "המסטיסו", הוא מצייר דמות שנראית חזקה, מוכשרת ואצילית ומדגים בכך שהעובדים לא נשברו. תחת זאת, הם נותרו גאים ועצמאיים. פורטינרי השתמש בתרבותו ובניסיון חייו כדי להוסיף את ההסבר על מהי ברזיל בסגנון ייחודי.
ציורי קיר
ביצירתו "קקאו (1938)" פורטינרי מתאר עובדים במטעי הקפה. אשה נראית מאחור מאזנת ארגז על ראשה וכן יש דמות ילד בציור. זה נועד לסמן שילדים לקחו אף הם חלק בעבודה קשה זו, ועודדו לעזור להוריהם. אדמות ניתנו למשפחות תמורת עבודתן במטעים שבהם דאגו לחלקן. גם כאן ניכר השימוש בכחולים ובכתומים שנועד לתפיסתו, לתפוס באמת את משמעותה של ברזיל, כפי שאכן שאף. יצירה זו תוארה באמירה "ברזיל נחלצת מהאפלה באמצעות 'הקפה של פורטינרי'."
היצירה "קפה (המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות, 1935)" מציגה עובדים חזקים ובעלי תושייה. הידיים והרגליים הגדולות שלהם מראות שהם היו חזקים ולא חששו מעבודה קשה. האנשים עבדו יחד כדי לשמור על אדמותיהם ולשרוד. ציור זה הוא גם תיאור נהדר של "ריאליזם" בשל האופן שבו הוא לוכד את האנשים בעלי גופות קצרים, ראשים עגולים וגווני החום והאדום של הארץ.
ב"המסטיסו" (1934) הוא מנסה להציג לא רק דיוקן אלא סוג אדם אינדיוידואל. פורטינרי מראה כי עובדים ברזילאים היו קשוחים וגאים בעבודתם מכיוון שברקע "המסטיסו" נראים השדות והעבודה הקשה; עמדתו הגאה מבטאת ביטחון וכוח.
היצירה "מלחמה ושלום" ("Guerra and Paz"; ארמון גוסטבו קפנמה בריו דה ז'ניירו; 1952–1956) היה ציור קיר שנוצר כאשר האו"ם ביקש מברזיל לתרום יצירת אמנות. פורטינרי יצר שני ציורי קיר כדי להראות מלחמה, ייסורים, פחד וכאב שהראו כיצד האנשים סבלו והושפעו במהלך המלחמה. השימוש שלו בגוונים כחולים ב"מלחמה" יצר ניגוד בין הצהובים הבהירים יותר ב"שלום". חלקה השני של היצירה – "שלום" נועד להביע שלווה ואושר. בנטו אנטוניו בספרו "פורטינרי" ("Portinari"), מתאר יצירה זו כ"מעין חזון תמים של גן עדן." עם ציור קיר זה, הוא התכוון גם לחבר בין קבוצות גזע שונות ולהראות שלום בין מגוון האנשים. על בסיס המגוון הגדול של אתניות שחיו בברזיל בתקופה זו. עבודותיו נועדו ליצור גשר בין הרב-תרבויות האנושית. עבודה זו ממוקמת בבניין האספה הכללית של האו"ם בניו יורק, שהוקם לזכר מלחמת העולם השנייה ואימתה. זה נועד להידמות למשהו שלעולם לא אמור להתרחש שוב. לכאן באים מבקרים כדי לחוות את תמצית המלחמה ועוזבים בהבינם שאכן ניתן להשיג שלום. "מלחמה ושלום הם הסינתזה של חיים שלמים המחויבים לבני אדם. הציור שלו, כמו השקפותיו הפוליטיות המיליטנטיות, התבטא נגד עוול, אלימות וסבל בעולם" כך על פי בנו, ז'ואאו קנדידו פורטינרי.
בקרן ההיספנית של ספריית הקונגרס, וושינגטון די.סי., ממוקמים ארבעה ציורי קיר שיצר פורטינרי בשנת 1941 המתארים את מאבקי האמריקנים ההיספנים. "גילוי הארץ, כניסה ליער, חינוך האינדיאנים וגילוי הזהב" נועדו לייצג את בואם של הספרדים והפורטוגלים לאמריקה ולקח לו חודשיים להשלימם בעזרת אחיו לואיז. "גילוי הארץ" נועד להראות מלחים פשוטים שהפליגו בסירות. "הכניסה ליער" היא "תזכורת לציורי קיר", שם הוא מצליח לתת ביטוי לסגנון הידיים והרגליים הרחבות של הדמויות כדי להראות את כוחן. "בחינוך האינדיאנים", פורטינרי מנסה ליצור סצנה של כומר או "אב ישועי" ספרדי עם אינדיאנים באחדות גלויה. בציור הקיר האחרון, "גילוי הזהב" האמן בוחר לצייר רק סירה אחת ואנשים ספציפיים שמראים שהם מצאו זהב. ממשלת ברזיל שילמה לפורטינרי כדי שיסע לוושינגטון על מנת ליצור את ציורי הקיר ולייצג את מדינתם.
מורשת
פורטינרי אמר פעם, "אני בנה של האדמה האדומה. החלטתי לצייר את המציאות הברזילאית, עירומה וגסה כמו שהיא." החיים בברזיל לא היו קלים עבור פורטינרי, במיוחד בהתחשב בכך שהוא מעולם לא היה עשיר, אך הרצון שלו להוכיח מציאות זו ניכר בכל יצירות האמנות שלו. דיור לקוי, תזונה לא מספקת, ללא השכלה, העדר נגישות או נגישות נמועה לשירותי בריאות ומחלות שונות יצרו מצבים נואשים עבור העם הברזילאי שנאבק לשרוד. זה הוביל את רצונו של פורטינרי להעלות את המודעות הגלובלית לכאב האנושי אותו ניסה לתאר כמעט בכל ציור.
פורטינרי השפיע רבות גם על דור האמנים הברזילאי העתידי, מוזיקאים, משוררים ומלחינים. לאחר שנסע רבות באירופה, למד את האמנות שלהם, את הטכניקה והסגנונות שלהם, הוא שב לברזיל בתקווה ליצור את השיטה האישית שלו ולפרש את הסגנון שלו. במקום להמשיך לחקות את המראה האירופי, פורטינרי צייר את מה שחווה ואת חייו. עבודותיו של פורטינרי דחקו באמנים המתעוררים להמשיך בסגנון ייחודי משלהם, המיוחד לחייהם, לחוויותיהם ולמציאות ארצם. זו גם סיבה נוספת לכך שהצבעים הכחולים, אדומים וכתומים – צבעי מולדתו – היו כה נפוצים באמנותו.
פרויקט פורטינרי (Projeto Portinari) שהחל בשנת 1979, מוקדש לקנדידו פורטינרי על ידי בנו ז'ואאו קנדידו המבקש באמצעותו להחיות את יצירותיו של אביו, להפוך אותן למוכרות יותר ולשמר את ההיסטוריה. לא זו בלבד שבנו הצליח לאתר יותר מ-5,000 ציורים, הוא מצא גם אלפי רישומים, סקיצות ומסמכים הקשורים לחייו של פורטינרי, למסעותיו ולאינטראקציות שקיים. הקטלוג המלא של יצירותיו של פורטינרי פורסם בשנת 2004. זה היה הקטלוג הראשון שכיסה את סך יצירותיו של צייר לטינו אמריקאי. פרויקט זה גם אצר את התערוכה הרטרוספקטיבית הראשונה של יצירתו של פורטינרי, במוזיאון האמנות של סאו פאולו (MASP), בשנת 1997.
השיר "צליל אחד לפורטינרי" ("Un son para Portinari") פרי עטם של ניקולאס גילן והוראסיו סלינאס, בביצועה של מרסדס סוסה, מוקדש לאמן. שמו של פורטינרי ממשיך להיראות גם היום. הכביש הארצי המהיר קנדידו פורטינרי הממוקם בברזיל בסאו פאולו, נקרא על שמו.
אז'ן לביש
אֶזֶ'ן מארֶן לַבּיש (בצרפתית: Eugène Marin Labiche ; 5 במאי 1815 – 23 בינואר 1888) היה מחזאי צרפתי, שכתב בעצמו ועם שותפים כמאתיים מחזות, רובם פארסות. בשנת 1880 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית.
הטובים שבמחזותיו הם קומדיות העוסקות באופיים של אנשים אחרים, תוך התמקדות בצד המגוחך של אופיים. המחזות גדושים בסאטירה חברתית ובביקורת קומית על החברה הצרפתית ועל הבורגנים הצרפתיים של המאה ה-19. מחזותיו שופעים חשיבה, לא תמיד מעמיקה, אך מתוך תבונה, שכל ישר והומור שמבוסס על כושר הסתכלות מעולה והתבוננות בפרטים מצחיקים, ללא מרירות ומתוך יחס אנושי חם לכל אדם באשר הוא.
קורות חייו
אז'ן מארן לביש נולד בפריז במשפחה בורגנית מבוססת. אביו, בעל חנות מכולת סיטונאית, הקים מאוחר יותר בית חרושת לגלוקוז ביישוב ריאיי-מאלמזון, בפרברים המערביים של פריז. לביש עשה לימודי תיכון ב"מכללת בורבון", שנודעה לימים כתיכון "קונדורסה" וסיים בשנת 1833 את מבחני הבגרות במגמת ספרות1833. באותה שנה נפטרה אמו והורישה לו אמצעים כספיים משמעותיים. מסיבה זו ומשום משיכתו אל הכתיבה היוצרת, לא הזדרז להירשם לאוניברסיטה. בשנת 1834 ערך, ברשות אביו, מסע לאיטליה יחד עם מספר חברים. (אחד מהם -אלפונס לבו, ששיתף פעולה איתו בכתיבה תחת כינוי העט "אלפונס ז'ולי").
בשובו כעבור חצי שנה מן הטיול, התחיל לימודי משפטים פרסם סיפורים קצרים במגזינים שונים. התחבר לאוגוסט לפראן (Auguste Lefranc) ולמארק מישל (Marc Michel) בהקמת צוות שיתוף לכתיבת מחזות תיאטרון. השלושה אימצו את שם-העט המשותף "פול דאנדרה" (Paul Dandré) להפתעתם מחזותיהם התקבלו והוצגו ללא דיחוי. ייתכן שסייע בכך קרבתו המשפחתית של אוגיסט לפראן עם אז'ן סקריב, שהיה בן דודו.
בהתחלה המחברים הצעירים הוציאו מתחת ידם דרמות, מתוך מחשבה שזהו הז'אנר התיאטרוני המכובד ביותר. בראותם כי הצלחתם בכך מוגבלת לביש וחבריו, שבורכו באופי עליז ודמיון פרוע, פנו בסופו של דבר לכתיבת סוגות שונות של קומדיות:וודווילים, פארסות, "פּושאדות" (pochade), מופעי "רוויו", או תערובות של אלו. התחיל לכתוב ב-1837. בהתחלה התפוקה הייתה צנועה:שניים - שלושה מחזות בשנה, לפעמים אף אחד בגלל נסיעות לחו"ל. כתב בשנים הראשונות גם את הרומן היחיד שלו La Clé des champs (1839). אחרי שנת 1848 פריון עבודתו עלה עד ממוצע של עשרה מחזות לשנה (עד שנת 1859),כשיצירתו המצליחה ביותר הייתה "כובע הקש האיטלקי" בשנת 1851.
מהקומדיות המוכרות שלו
כל מחזותיו יצאו לאור בעשרה כרכים בשנים 1878 ו-1879.
תחנת קייבסקאיה (קו קולצביה)
קייבסקאיה (ברוסית: Киевская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
תחנת קייבסקאיה נפתחה ב-14 במרץ 1954, והיא קרויה על שם תחנת הרכבת קייבסקי.
התחנה ממוקמת ברובע דורוגומילובו, והיא מקושרת במעבר עם שתי תחנות בשם זהה, אחת בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה, והשנייה בקו פיליובסקאיה.
מצולע משוכלל
בגאומטריה, מצולע משוכלל הוא מצולע שכל צלעותיו שוות וכל זוויותיו שוות.
גדלים
למצולע משוכלל בעל \ n צלעות התכונות הבאות:
פאונים
ניתן ליצור בעזרת מצולעים משוכללים פאונים. פאון משוכלל הוא פאון בו כל המצולעים זהים, בכל קודקוד מספר שווה של מצולעים ובכל פאה נוגעים מספר שווה של מצולעים. לשם יצירת פאון כזה יש לחבר לפחות שלושה מצולעים סביב קודקוד כך שסכום הזוויות יהיה פחות מ-360 מעלות. האפשרויות לכך הן: לחבר שלושה, ארבעה או חמישה משולשים (מתקבלים ארבעון, תמניון ועשרימון בהתאמה), שלושה ריבועים (מתקבלת קובייה) או שלושה מחומשים (מתקבל תריסרון) מסביב לקודקוד.
אם מסירים את הדרישה כל הפאות תהיינה חופפות מתקבלים פאונים הנקראים פאונים משוכללים למחצה. אלה כוללים את המנסרות משוכללות, את האנטי-מנסרות משוכללות, את הפאונים ארכימדיים ואת הפאונים המשוכללים שהוזכרו לעיל.
רסלמניה 12
רסלמניה 12 (ידועה גם בשם WrestleMania XII) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWF. האירוע נערך ב-31 במרץ 1996, באצטדיון ארוהד פונד של אנהיים שבאנהיים, קליפורניה. האירוע היה האירוע ה-12 בסדרת אירועי רסלמניה.
שבעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהוקלט לתוכנית Free for All. בקרב המרכזי, שון מייקלס ניצח את ברט הארט בקרב איירון מן של 60 דקות וזכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF. בחזרה שלו לארגון לאחר היעדרות של ארבע שנים, האולטימייט ווריור ניצח את האנטר הרסט הלמסלי. רודי פייפר התחרה בקרב הראשון שלו מאז שנת 1994, לאחר שעזב לטובת הארגון WCW, ובו ניצח את גולדאסט.
עלילות
באירוע הרויאל ראמבל של שנת 1996, שון מייקלס ניצח בקרב הרויאל ראמבל, דבר שהקנה לו את האפשרות להתחרות על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF נגד ברט הארט ברסלמניה 12. מייקלס הגן בהצלחה על קיום הקרב ברסלמניה נגד אואן הארט באירוע In Your House 6. לאחר מכן, נודע שהקרב בין ברט הארט לשון מייקלס באירוע רסלמניה 12 על התואר יהיה קרב איירון מן 60 דקות; כלומר, המנצח בקרב יהיה זה שישיג יותר הכרעות בקרב במשך 60 הדקות הקצובות לו.
הקרב המרכזי נבנה סביב ברט הארט שהיה נחוש לשמור על תואר האליפות נגד שון מייקלס, שבעצמו סבל ממספר מכשולים במהלך השנה החולפת, אלו כללו את: חוסר יכולתו לזכות באליפות העולם במשקל כבד בקרב שלו ברסלמניה 11 נגד דיזל, קבוצה של נחתים אשר הכתה אותו במועדון לילה בסירקיוז, ניו יורק, הוויתור על האליפות הבין-יבשתית של ה-WWF באוקטובר 1995 במהלך האירוע In Your House 4 והעברתה לידי דין דאגלס, סבל מזעזוע מידי אואן הארט (כחלק מהעלילה) והבגידה של דיזל בו במהלך מופע שאינו שודר בטלוויזיה במדיסון סקוור גארדן.
הפיוד המשני לקראת רסלמניה זו היה בין האולטימייט ווריור, שביצע את חזרתו לארגון לאחר היעדרות של ארבע שנים, לבין האנטר הרסט הלמסלי. הלמסלי ערך את הופעת הבכורה שלו ב-WWF במאי 1995, כשהציג דמות מפונקת, עשירה וסנובית. במהלך השנה, הלמסלי פתח ברצף ניצחונות. מנגד, האולטימייט ווריור עזב את ה-WWF בשנת 1992 לאחר שנכשל בבדיקת סמים. הקרב האחרון שלו היה ב-8 בנובמבר בתוכנית Saturday Night's Main Event, שבו הוא ו"מאצ'ו מן" רנדי סאבאג' ניצחו בקרב זוגות את טד דיביאסי ו-ארווין אר שייסטר. לאחר ארבע שנים, נודע שהאולטימייט ווריור יחתום מחדש בארגון ה-WWF בניסיון להגדיל את הרייטינג של האירוע ולנצח את הלמסלי הבלתי מנוצח ברסלמניה 12.
ביקורות
האירוע קיבל ביקורות טובות בקרב המבקרים והצופים, כשהקרב המרכזי עמד בראש ביקורות אלה. רוב מקניו מהאתר 411Mania תיאר את קרב הפתיחה כ"טוב מאוד", ונתן לו ציון 3.25 כוכבים. לעומת זאת, את הקרב בין הלמסלי לווריור תיאר כ"קרב הגרוע ביותר של הערב". לקרב המרכזי נתן את הציון הגבוה ביותר של הערב, כשהעניק לקרב ציון של 4 כוכבים. מנגד, הוא חילק את הציון לשני פרמטרים, "ל-40 הדקות הראשונות נתתי ציון של 3 כוכבים, בעוד של-20 דקות האחרות נתתי ציון של 5 כוכבים". לאירוע בשלמותו נתן ציון של 7 כוכבים מתוך 10.
בשנת 2015, ריאן דילברט מהאתר Bleacher Report דירג את האירוע במקום ה-16 מתוך 30 הרסלמניות הראשונות.
טורניר על אליפות הזוגות של ה-WWF הפנויה
טורניר זה קבע את אלופי הזוגות החדשים של ה-WWF לאחר שהאלופים הקודמים, הסמוקינג גאנס, נאלצו לוותר על חגורות האליפות בשל פציעה בצווארו של בילי גאן. הבאדידונאס (סקיפ וזיפ) ניצחו בטורניר וכתוצאה מכך הפכו לאלופי הזוגות החדשים של ה-WWF.
שלמה בונפיד
שלמה בן ראובן בּוֹנָפֵיד (נולד בשליש האחרון של המאה ה-14 – נפטר אחרי שנת 1445) היה מאחרוני המשוררים העבריים שפעלו בספרד הנוצרית.
תולדות חייו
שלמה בן ראובן בונפיד נולד כנראה בקטלוניה בשליש האחרון של המאה ה-14. התגורר בתחילה בסרגוסה ואחר כך גם בערים אחרות. אביו טרח להקנות לו השכלה מקיפה והוא רכש ידיעות הגונות בספרדית וברומית ושקד על לימודיו גם כאשר עמד ברשות עצמו. הוא פנה למלומד נוצרי כדי להשתלם בתורת ההיגיון. על ידיעותיו של בונפיד ועל יחסו לפילוסופיה אנו למדים מתוך ויכוח ארוך ונוקב עם אחד מתלמידיו. בונפיד מנסה להרשים בידיעותיו ומצטט חכמים נוצרים רבים. אפשר להגדירו כמשורר האחרון בספרד שהשתדל להתפרנס מכתיבתו. השירה הייתה ראש מעיניו, ועדות לכך מאות השירים המליצות והאגדות שהשאיר אחריו. לפי דעת החוקרים, נותרו כ-363 שירים המיוחסים לו. הוא היה הצעיר שב״עדת הנוגנים״ (חבורת משוררים שנוסדה על ידי שלמה בן משולם דיפיארה), ולא זכה ליהנות מטובה זמן רב, שכן חלק גדול חברי הקבוצה כמו שלמה בן משולם דיפיארה, וידאל בן לביא ואשתרוק רימוך, המירו את דתם והחבורה התפרקה.
המגפה השחורה שפרצה באזור בשנת 1348, גזירות קנ"א (1391) וויכוח טורטוסה (1414–1413) החלישו את כוחה של יהדות אראגון, מספר היהודים פחת והנהגת הציבור ניתנה בידי אנשים ראויים פחות. המשורר שלמה בונפיד קובל על כך: ;
עד שנות ה-40 של המאה ה-15 התגורר בונפיד בסרגוסה, ומעמדו היה מבוסס למדי. אז בא לעיר איש מסיציליה בשם יוסף ישועה, שקנה את לבם של פרנסי העיר ודחק אותו מכל עיסוקיו. בונפיד היה אנוס לברוח לעיר בלצ'יטה (Belchite) שמדרום-מזרח לסרגוסה. משם פתח בפולמוס חריף ביותר עם אויביו, באמצעות פרסום מיוחד, "קונטרס המליצות והשירים נגד נכבדי סארגוסה", שבו תקף באופן ארסי ביותר את שבעת פרנסי העיר. כוחו הסאטירי של בונפיד היה גדול, והוא הראה את יכולתו בתיאור התעלולים של אויבו יוסף ישועה וברישום אופיים של הפרנסים ובהעברת תמונות מהוויי מחיי הקהילה:
נראה שמזגו של בונפיד והאינטרס האישי גרמו לו להגזים מאוד בתיאוריו, שכן יוסף ישועה לא רק פסק הלכה, נשא דרשות ושמש כמורה הוראה, אלא גם לימד מדעים שונים ומשך לשיעוריו הרבה תלמידים. ר' יצחק אבוהב (1433–1493) מזכיר את יוסף ישועה מתוך יראת כבוד, וגם התעודות מגלות כי 'Rabi Jucef ben Jesua' קיבל זכויות כלכליות ביצור יין בשנת 1464.
במחצית הראשונה של המאה ה-15 נערכה בעיר אגראמונט (Agramunt) שבקטלוניה חתונה מפוארת. בונפיד שלח מפרי עטו לחתונת ידידו, הוא לא הסתפק בשיר אחד אלא שלח 4 שירים. שיריו נוטים לתיאורי יתר, ובזכותם אנו יכולים לעמוד על פרטי המנהגים של טקסי הנישואים ועל עולם ערכים של החברה בתקופה זו. מאפיינים אלו של הרחבה על די תוספת פרטים רבים והעושר הריאליסטי של תיאור החפצים משולבים עם דברי מוסר מתובלים בפתגמים ונקיטת עמדה של הטפה. כל אלה היו מסימני ההיכר של חברי "עדת הנוגנים", חידוש שהחל כבר בימי דיפיארה. בונפיד היה ממשיך נאמן של שושלת משוררי ספרד הנוצרית, שהמזיגה של חידוש ומסורת הייתה ממאפייניהם.
מספריו
רק חלק קטן מן השירים והאגרות של שלמה בן ראובן בונפיד ראו אור עד כה במקומות שונים.
חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה
חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, הדוכס הראשון של פרימו דה ריברה, המרקיז השלישי של אסטיה (24 באפריל 1903 - 20 בנובמבר 1936) היה עורך דין, סופר ופוליטיקאי ספרדי שייסד את המפלגה הפשיסטית הפלנחה הספרדית. הוא הוצא להורג ב-1936 על ידי הרפובליקה הספרדית השנייה במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה
חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה נולד ב-24 באפריל 1903 במדריד והיה בנו הבכור של מיגל פרימו דה ריברה, ראש הממשלה והדיקטטור במונרכיה של אלפונסו השלושה עשר. מאביו ירש את התואר מרקיז אסטיה (שבנווארה). הוא מעולם לא נישא.
אמו נפטרה כאשר היה בן חמש, והוא גדל אצל דודתו מצד אביו. הוא רכש השכלה באופן פרטי בבית, ולמד אנגלית וצרפתית. באוניברסיטה לא השתתף בשיעורים בשנתו הראשונה ללימודים. את חופשות הקיץ בילה פרימו דה ריברה באחוזה של דודו, שם התאמן ברכיבה על סוסים ובציד.
בשנת 1917 החל פרימו דה ריברה ללמוד תואר במשפטים באוניברסיטת מדריד. הוא נבחר למועצת הסטודנטים של תלמידי משפטים ב-1919. הוא עזר בארגון של איגוד הסטודנטים שם, Federación Universitaria Escolar, שהתנגד למדיניות ההשכלה הגבוהה של אביו. ב-1922 השלים את התואר הראשון. לאחר /שסיים את לימודיו בחר באפשרות של "שנת התנדבות" לשירות צבאי. הוא שירת ברגימנט פרשים שהוצב בברצלונה.
ב-1925 היה לעורך דין רשום ופתח משרד במדריד.
ב-1931 הקים את "Agrupación al Servicio de la República" (האספה בשירות הרפובליקה). ב-1932 הוא נעצר לזמן קצר בעקבות השתתפותו בניסיון הפיכה של הגנרל חוסה סנחורחו.
ב-29 באוקטובר 1933 הקים פרימו דה ריברה את הפלנחה הספרדית (Falange Española), מפלגה לאומנית ששאבה השראה מהפשיזם. אספת ההקמה של המפלגה התקיימה בטיטרו דה לה קומדיה במדריד, ובמהלכה ביקר את הדמוקרטיה הליברלית. בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-19 בנובמבר היה מועמד שרץ תחת ארגון גג של "Unión Agraria y Ciudadana". הוא נבחר לפרלמנט כנציג קדיס.
ב-11 בפברואר 1934 התאחדו הפלנחות עם התנועה של רמירו לדסמה Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista, כשאת התנועה המאוחדת בשם Falange Española de las JONS הוביל פרימו דה ריברה.
באישורו תקפו הפלנחות חנויות SEPU שהיו בבעלות יהודית ב-1935. יחד עם אנשי ימין נוספים האמין פרימו דה ריברה שאלימות היא לגיטימית נגד הרפובליקה שנתפסה כמושפעת מיהודים ומבונים חופשיים. בבחירות הכלליות ב-16 בפברואר 1936, זכתה מפלגתו ל-0.7% בלבד מהקולות, ולשלטון עלתה "החזית העממית" שכללה איחוד של כל מפלגות השמאל הספרדי. בעקבות חוסר היציבות השלטונית הצטרפו חברים רבים למפלגתו, וביולי היו במפלגתו יותר מ-40,000 חברים.
ב-14 במרץ 1936 הוא נעצר במדריד והואשם בהחזקה בלתי חוקית של נשק. לאחר תשעה שבועות הועבר לבית כלא באליקנטה. האבטחה בבית כלא זה הייתה רופפת, ופרימו דה ריברה הצליח לתקשר עם מורדים לאומנים. כאשר מונה מנהל חדש לבית הכלא, נעשה חיפוש בתאו, ולאחר שנמצאו שם כלי נשק ותחמושת הוא הועבר לתא בידוד. ב-3 באוקטובר הוא הואשם במרד נגד הרפובליקה והתקוממות צבאית. במשפטו הוא הגן על עצמו, וב-18 נמצא אשם ונידון למוות. ב-20 בנובמבר הוא הוצא להורג.
ב-1959 הוא נקבר מחדש באנדרטת עמק הנופלים.
נתניה דברת
נתניה דברת (י"ח באב תר"צ, 12 באוגוסט 1930 - י"ב בניסן תשמ"ז, 11 באפריל 1987) הייתה זמרת סופרן ישראלית ומורה לפיתוח קול באקדמיה למוזיקה בתל אביב.
ביוגרפיה
נולדה בשם סאנה ליפיץ בעיר רובנו בברית המועצות (כיום באוקראינה), סמוך לגבול הפולני. במלחמת העולם השנייה, עקב מבצע ברברוסה, ברחה משפחתה לעיר באקו. לאחר המלחמה עברה המשפחה לפולין ומשם עלו עמה לארץ, לאחר מלחמת העצמאות. בתחילת דרכה בארץ עבדה כפועלת במפעל עלית ולאחר העבודה למדה עברית וראיית חשבון.
בשנת 1950, בגיל 20, זכתה בתחרות לכישרונות צעירים מטעם משרד החינוך ועל כן הוענקה לה מלגת לימודים באקדמיה "החדשה" למוזיקה בירושלים. שם למדה אצל אדית בורושק. במהלך לימודיה הכירה את בעלה, אפרים דברת, שסייע לה גם בלימודיה וגם בהתאקלמותה החברתית. השניים נישאו עוד במהלך לימודיה וזמן קצר לאחר סיומם נולדה הבת הבכורה מירב. אחת מהופעותיה הפומביות הראשונות הייתה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקהלת פועלי פתח תקווה בתפקיד הראשי בהשמעת הבכורה של האורטוריה "שיר השירים " של מרק לברי.
בעקבות זכייתה במקום הראשון בתחרות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל הוענקה לה מלגת לימודים באיטליה. במאי 1956 הופיעה ברסיטל הראשון בבית ציוני אמריקה. בשנים 1958–1959 למדה זמרה אצל ג'ני טורל (Jennie Tourel) בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק. במקביל, על מנת לממן את שהייתה, הופיעה בפני קהילות יהודיות. בפסטיבל הזמר והפזמון הראשון (1960) ביצעה את השירים "עוזי וזמרת יה" ו"שיר הפלך". בשנים 1960–1961 הופיעה יחד עם התזמורת הסימפונית חיפה ובהופעות התזמורת הפילהרמונית של לונדון בארץ. באביב 1961 יצאה לארצות הברית למסע הופעות ולהקלטות בחברת התקליטים "ואנגארד" (Vanguard). בעלה יצא עמה לחו"ל עקב מינויו כקונסול ישראל בשיקגו. במהלך שהותה שם נולד הבן זמרן סיני.
באוקטובר 1963 שבה דברת לישראל. המשפחה התגוררה ברמת גן. במהלך שנות ה-60 הופיעה במספר קונצרטים בחו"ל, בין השאר עם המנצחים ליאונרד ברנשטיין, ג'ון ברבירולי ולאופולד סטוקובסקי ועם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק והתזמורת הסימפונית של שיקגו. הופיעה משנת 1967 כסולנית באופרה הישראלית בין השאר באופרות "נשף המסכות", "נבוקו", "אותלו", "אאידה", "טוסקה", "אבירות כפרית", "דולי הפנינים", "לה טראוויאטה", "חיי פריז", "ברון הצוענים", "העטלף", "מלכת שבא", "לה ג'וקונדה" ו"הכלה המכורה". בשנת 1968 הופיעה בביצוע העברי לאופרה "הקונסול" של מנוטי במסגרת פסטיבל ישראל עם "האנסמבל הקאמרי הישראלי" והתזמורת הקאמרית הישראלית. דברת שיחקה גם בהפקה מחודשת של "הקונסול" עם אותה הלהקה בשנת 1971. המנצח היה גארי ברתיני וההצגות הועלו בקולנוע אלהמברה. בינואר אותה שנה נפרדו בני הזוג דברת. באמצע שנות ה-70 החלה ללמד פיתוח קול באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובמקביל המשיכה להופיע בקונצרטים במסגרות שונות. ב-1977 השתתפה בקונצרט מיצירותיו של שלום אהרוני. בשנת 1971 נישאה בשנית ליעקב שפירא, מהנדס במקצועו. בני הזוג התגרשו לאחר שהיחסים ביניהם התדרדרו ואף הגיעו לכדי אלימות הדדית במרץ 1981.
עם פתיחתה של האופרה הישראלית החדשה, בשנת 1985, הוזמנה לשמש כחברת המועצה הציבורית שלה. במהלך הקריירה שלה הקליטה למעלה מ-20 תקליטים של מוזיקה קלאסית, שירי-עם ישראליים, רוסיים וצרפתיים ושירים ביידיש.
נתניה דברת נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 1987, ונטמנה בבית העלמין הדרום.
לה ליגה
לה ליגה (בספרדית: Primera División (החטיבה הראשונה), או בשמה הרשמי La Liga Santander. נודעת מחוץ לספרד בשם La Liga) היא ליגת הכדורגל הבכירה בספרד, הנחשבת לאחת הליגות הטובות בעולם. נכון ל-2022 הליגה מדורגת במקום השני בדירוג אופ"א.
לה ליגה היא הליגה הבכירה בכדורגל גברים בספרד, והיא מנוהלת בידי ליגת הכדורגל המקצועית הספרדית (LFP) ומתחרות בה 20 קבוצות מדי עונה. הליגה הוקמה בשנת 1929, ומאז מתנהלת מדי שנה ברציפות, למעט 1937–1939, בשל מלחמת האזרחים. בסך הכל התחרו בלה ליגה מאז הקמתה 62 קבוצות ו-9 מתוכן אף זכו באליפות. ריאל מדריד היא שיאנית האליפויות (35) וברצלונה סגניתה (27) והאלופה הראשונה (1929).
לה ליגה הייתה מדורגת במקום הראשון בדירוג אופ"א שמונה שנים ברציפות (2013–2020). בסך הכל לה ליגה הייתה במקום הראשון 23 פעמים, יותר מכל ליגה אחרת. בנוסף, המועדון המדורג ביותר בדירוג אופ"א למועדונים הגיע 22 פעמים מהלה ליגה, יותר מכל ליגה אחרת, כולל עשר מתוך 11 העונות בין 2009 ל-2019. מועדוני הלה ליגה הם שיאני הזכיות בליגת האלופות (19), הליגה האירופית (13), הסופר קאפ האירופי (15) וגביע העולם למועדונים (7), ושחקניה זכו במספר הגבוה ביותר של פרסי כדור הזהב (23), כדורגלן השנה בעולם (19) ושחקן השנה של אופ"א (11).
לה ליגה היא אחת מליגות הספורט המקצועיות הפופולריות ביותר בעולם, עם ממוצע של 26,933 צופים במשחקי ליגה בעונת 2018/19. זהו הממוצע השמיני בגובהו מבין כל ליגות הספורט המקומיות והמקצועיות בעולם, והשלישי בגובהו מבין כל ליגות הכדורגל בעולם, אחרי הפרמייר ליג והבונדסליגה. לה ליגה היא גם ליגת הספורט השישית הכי מכניסה בעולם, לאחר ה-NFL, ה-MLB, ליגת ה-NBA, הפרמייר ליג וה-NHL.
מבנה וחוקים
בליגה משתתפות 20 קבוצות המקיימות ביניהן שני מפגשים, אחד בכל סיבוב; האחד בבית והשני בחוץ, ובסך הכל משחקות 38 משחקים בעונה סדירה. בסוף העונה שלוש הקבוצות שסיימו במקומות האחרונים (18–20) נושרות לליגת המשנה. שתי הקבוצות שסיימו ראשונות בליגת המשנה מעפילות ללה ליגה, הליגה הראשונה, יחד עם מנצחת הפלייאוף המפגיש בין הקבוצות במקומות 3–6 בליגת המשנה.
ארבע הקבוצות המאיישות את המקומות הראשונים בסוף העונה משתתפות בליגת האלופות; ארבע הראשונות מעפילות אוטומטית לשלב הבתים בליגת האלופות, הקבוצה שסיימה במקום החמישי וגם זוכת גביע המלך הספרדי מעפילות אוטומטית לשלב הבתים של הליגה האירופית ואילו הקבוצה שסיימה במקום השישי משתתפת בליגה האזורית משלב הפלייאוף.
במקרה שיש 2 קבוצות או יותר עם אותו ניקוד: אם הקבוצות המעורבות שיחקו את כל המשחקים ביניהן, הקבוצה שהשיגה הכי הרבה נקודות באותם משחקים תדורג ראשונה וכן הלאה. אם עדיין יש קבוצות השוות גם בזה, הדירוג ביניהן יקבע לפי הפרש השערים במשחקים ביניהן, הקבוצה בעלת ההפרש הגבוה ביותר תהיה ראשונה וכן הלאה.
אם גם בזה הן משתוות או אם עדיין לא שוחקו כל המשחקים ביניהן: הפרש השערים הכללי מכל העונה קובע, ואם גם זה שווה, מספר שערי הזכות יקבע.
הקמה
באפריל 1928 הציע חוסה מריה אצ'ה, אחד מהבעלים של מועדון הכדורגל "ארנה קלאב דה גטקסו", את הרעיון להקים ליגה לאומית בכדורגל. לאחר דיונים רבים על גודל הליגה והרכבה, התאחדות הכדורגל הספרדית הסכימה בסופו של דבר על עשר קבוצות שישתתפו בליגה הראשונה בשנת 1929. ברצלונה, ריאל מדריד, אתלטיק בילבאו, ריאל סוסיאדד, גטקסו וריאל אוניון נבחרו כולן כזוכות קודמות של גביע המלך. אתלטיקו מדריד, אספניול ואירופה השתתפו כסגניות בגביע המלך, וראסינג סנטנדר העפילה דרך תחרות נוקאאוט. רק שלושה מהמועדונים המייסדים, ריאל מדריד, ברצלונה ואתלטיק בילבאו, מעולם לא נשרו מהליגה הראשונה.
שנות השלושים: אתלטיק בילבאו
אף על פי שברצלונה זכתה בליגה הראשונה ב-1929 וריאל מדריד זכתה באליפויות הראשונות שלה ב-1932 וב-1933, הייתה אתלטיק בילבאו הקבוצה הדומיננטית בליגה, והיא זכתה באליפות בשנים 1930, 1931, 1934 ו-1936. בילבאו גם הייתה סגנית ב-1932 ו-1933. בשנת 1935, ריאל בטיס, שהייתה ידועה אז בשם "בטיס בלומפיה", זכתה באליפות היחידה שלה עד היום. הלה ליגה לא פעלה במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1937-1939).
בשנת 1937, בזמן מלחמת האזרחים, קבוצות מהאזור הרפובליקני של ספרד, פרט לריאל ואתלטיקו מדריד, אף שגם הן נכללו באזור הרפובליקני, התחרו בליגה שנקראה "ליגה מדיטרנאה", בה זכתה ברצלונה. שבעים שנה מאוחר יותר, ב-28 בספטמבר 2007, ברצלונה ביקשה מההתאחדות הספרדית להכיר בזכייה ב"ליגה מדיטרנאה" כאליפות לאומית. בקשה זו באה בעקבות דרישה מההתאחדות להכיר בזכייתה של לבאנטה ב"קופה דה לה אספניה ליברה" (גביע ספרד החופשית), טורניר גביע שהתקיים בשנת 1937 באזור הרפובליקני בזמן מלחמת האזרחים, כזכייה בגביע המלך. עם זאת, ההתאחדות עדיין לא קיבלה החלטה בעניין.
שנות הארבעים: אתלטיקו מדריד, ולנסיה וברצלונה
עם חזרת הליגה לפעילות לאחר מלחמת האזרחים בספרד, אתלטיקו אוויאסיון (כיום אתלטיקו מדריד), ולנסיה וברצלונה נחשבו למועדונים החזקים ביותר. אתלטיקו השתתפה בליגה הראשונה בעונת 1939/40 כתחליף לריאל אוביידו, שהאצטדיון שלה ניזוק בזמן המלחמה. אתלטיקו זכתה באליפות הראשונה שלה באותה עונה, וגם שמרה על התואר בשנת 1941. בעוד מועדונים אחרים איבדו שחקנים עקב פציעות מהמלחמה, אתלטיקו התחזקה בעקבות מיזוג עם המועדון "אוויאסיון נסיונל". הסגל הצעיר שהיה לוולנסיה לפני המלחמה נותר בשלמותו, ובשנים שלאחר המלחמה הוביל את ולנסיה לשלוש אליפויות בשנים 1942, 1944 ו-1947. ולנסיה הייתה גם סגנית בשנים 1948 ו-1949. סביליה נהנתה גם היא מתור זהב קצר, וסיימה כסגנית ב-1940 וב-1942, לפני שזכתה באליפות היחידה שלה עד היום ב-1946. בחלקו השני של העשור, החלה ברצלונה להיות הכוח השולט כאשר זכתה באליפות בשנים 1945, 1948 ו-1949.
שנות החמישים: ריאל מדריד וברצלונה
אף על פי שאתלטיקו מדריד, שנודעה בשם "אתלטיקו אוויאסיון", הייתה אלופה בשנים 1950 וב-1951, תחת שיטת הקטנאצ'ו של המאמן הלניו הררה, שנות החמישים הראו את תחילת הדומיננטיות של ברצלונה וריאל מדריד. בשנות השלושים, הארבעים והחמישים היו מגבלות קפדניות על שיתוף שחקנים זרים. ברוב המקרים, יכלו להיכלל רק שלושה שחקנים זרים בהרכב, כלומר לפחות שמונה שחקנים מקומיים היו חייבים לשחק בכל משחק. במהלך שנות החמישים, כללים אלה נעקפו על ידי ריאל מדריד וברצלונה, על ידי התאזרחותם של אלפרדו די סטפנו, פרנץ פושקש, ולאסלו קובאלה. ברצלונה, בהובלת קובאלה, זכתה באליפות ב-1952 וב-1953 תחת המאמן פרדיננד דאוצ'יק. די סטפנו, פושקש ופרנסיסקו חנטו היו הגרעין של ריאל מדריד ששלטה במחצית השנייה של שנות החמישים. מדריד זכתה באליפות בפעם הראשונה כ"ריאל מדריד" בשנת 1954 (לראשונה מאז 1933) ושמרה על התואר שלה בשנת 1955. ריאל זכתה שוב בשנים 1957 ו-1958, כשרק אתלטיק בילבאו הפריעה לרצף שלה ב-1956. במהלך תקופה זו, ריאל מדריד זכתה גם ברצף של חמישה גביעי אירופה רצופים. ברצלונה, עם המאמן הלניו הררה והשחקן לואיס סוארס מירמונטס, זכתה באליפות ב-1959 וב-1960.
שנות השישים והשבעים: ריאל מדריד
בין השנים 1961 ל-1980, ריאל מדריד שלטה בליגה המקומית, וזכתה באליפות 14 פעמים, למרות זאת, זכתה ריאל מדריד רק פעם אחת בכל התקופה הזאת בגביע אירופה לאלופות ב-1966, בניגוד גמור לזכייתה חמש פעמים רצופות בגביע אירופה החל מהגמר הראשון ב-1956.
14 האליפויות בתקופה זו כללו רצף של חמש אליפויות בין 1961 ל-1965 ושני רצפים של שלוש אליפויות רצופות (1967-1969 ו-1978-1980). במהלך תקופה זו, רק אתלטיקו מדריד התבלטה מלבד ריאל מדריד, והיא זכתה בארבע אליפויות בשנים 1966, 1970, 1973, ו-1977 וסיימה במקום השני בשנים 1961, 1963 ו-1965. מהמועדונים האחרים, רק ולנסיה תחת אלפרדו די סטפנו בשנת 1971 וברצלונה בהובלת יוהאן קרויף בשנת 1974, הצליחו להתגבר על הדומיננטיות של ריאל מדריד.
שנות השמונים: המועדונים הבאסקים וריאל מדריד
הרצף של ריאל מדריד הסתיים בשנת 1981 כאשר ריאל סוסיאדד זכתה באליפות הראשונה שלה אי פעם, וגם שמרה על התואר בשנה לאחר מכן, 1982. אחריה זכתה גם אתלטיק בילבאו בשתי אליפויות רצופות בשנים 1983 ו-1984. המאמן טרי ונבלס הוביל את ברצלונה לאליפות אחת בשנת 1985, לפני שריאל מדריד זכתה שוב עוד חמש פעמים רצופות (1986-1990) עם קבוצה בהדרכת לאו ביינהאקר שכללה את הוגו סאנצ'ס ואת חמישיית העיט האגדית - אמיליו בוטרגניו, מנולו סאנצ'יס, רפאל מרטין ואסקס, מיצ'ל ומיגל פרדסה.
2000-2020: ברצלונה ועלייתו של הכדורגל הספרדי
במאה ה-21 המשיכה ברצלונה בהצלחתה בלה ליגה, ויצרה הגמוניה שלא נראתה מאז ריאל מדריד של שנות השישים והשבעים. בסך הכל זכתה ברצלונה בעשר אליפויות בין השנים 2005 ל-2019, כולל שני טרבלים וארבעה דאבלים מקומיים.
בתחילת המאה, זכו גם קבוצות חדשות באליפות. בשנת 2000, תחת אימונו של חאבייר אירורטה, הפכה דפורטיבו לה קורוניה לקבוצה התשיעית שזוכה באליפות ספרד. בין השנים 2000 ו-2004 סיימה דפורטיבו בשלושת המקומות הראשונים חמש פעמים ברציפות, נתון טוב יותר מאשר ריאל מדריד או ברצלונה. ולנסיה גם היא הייתה קבוצה חזקה בתחילת שנות האלפיים, ותחת אימונו של הקטור קופר היא סיימה פעמיים רצופות כסגנית בליגת האלופות בשנים 2000 ו-2001. יורשו, רפא בניטז, הוביל את המועדון לזכייה באליפות בשנת 2002 וזכייה בדאבל, אליפות וגביע אופ"א בשנת 2004. בעונת 2004/2005 ברצלונה המתחדשת, בהובלת רונאלדיניו, זכתה בתואר הראשון שלה במאה החדשה, ובנוסף דאבל של ליגה וליגת האלופות בעונת 2005/2006. ריאל מדריד זכתה בשתי אליפויות נוספות ב-2001 וב-2003 וגם זכתה בליגת האלופות בשנת 2000 ו-2002. עם שחקנים ברמה עולמית כמו ראול גונזלס, רוד ואן ניסטלרוי וגונסאלו היגוואין, ריאל מדריד זכתה באליפות פעמיים רצופות בעונות 2006/2007 ו-2007/2008. ברצלונה זכתה בתואר הראשון שלה במאה ה-21 ב-2005 תחת המאמן פרנק רייקארד ובהובלתם של שחקנים כרונאלדיניו וסמואל אטו. ברצלונה שמרה על התואר גם בשנת 2006 וגם זכתה באותה עונה בליגת האלופות. תחת פפ גווארדיולה, ובהובלתם של שחקני בית כליונל מסי, צ'אבי, אנדרס אינייסטה, קרלס פויול, ג'רארד פיקה וסרחיו בוסקטס ושחקני רכש כתיירי הנרי ואטו, זכתה ברצלונה באליפות בעונת 2008/2009 והוסיפה לכך זכיות בליגת האלופות ובגביע המלך ובכך השלימה טרבל ראשון מסוגו בכדורגל הספרדי. ברצלונה זכתה באליפות גם בעונות 2009/2010 ו-2010/2011 ובכך השלימה שלוש אליפויות רצופות.
בעונת 2011/2012, ריאל מדריד זכתה באליפות בפעם ה-32 תחת המאמן ז'וזה מוריניו ושברה מספר שיאי ליגה: כמות הנקודות בעונה (100), כמות שערים בעונה (121), כמות ניצחונות בעונה (32) וכמות ניצחונות חוץ בעונה (16). בסוף עונה זו עזב גוארדיולה את ברצלונה לאחר ארבע עונות ו-14 תארים. בעונת 2012/2013 זכתה ברצלונה שוב באליפות תחת אימונו של טיטו וילאנובה שגם השווה את שיא 100 הנקודות שקבעה ריאל מדריד בעונה הקודמת. אתלטיקו מדריד זכתה באליפות בעונת 2013/2014, שהייתה הראשונה שלה אחרי 18 שנים, והפעם הראשונה לאחר עשר שנים שריאל מדריד או ברצלונה לא זכו באליפות. ברצלונה של לואיס אנריקה זכתה בעונת 2014/2015 (כמו גם בליגת האלופות ובגביע המלך, כשהיא משלימה טרבל שני, לראשונה בהיסטוריה של הכדורגל) ושמרה על התואר בעונת 2015/2016, אליפות שישית בשמונה עונות. בעונת 2016/2017 ריאל מדריד זכתה באליפות לאחר 5 שנים, תחת אימונו של זינדין זידאן, שגם הוביל אותה לשלוש זכיות רצופות בליגת האלופות (2016–2018). בעונת 2017/2018 ברצלונה זכתה בליגה והשיגה הישג מרשים של הפסד אחד בלבד בכל העונה. בעונת 2018/2019 ברצלונה זכתה פעם נוספת בליגה, כשבאותה עונה ליונל מסי השווה את שיא הזכיות בתואר הפיצ'יצ'י שהיה שייך לטלמו זארה עם 6 זכיות. בעונת 2019/2020 זכתה ריאל מדריד באליפות, בעונה שהופרעה קשות ממגפת הקורונה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 2008 בה ברצלונה אינה זוכה פעמיים ברצף. בסך הכל זכתה ברצלונה ב-10 אליפויות במאה ה-20 (ב-15 עונות בלבד) וריאל מדריד זכתה ב-7.
עידן זה היה תור הזהב של הכדורגל הספרדי. כאשר קבוצות הלה ליגה זכו בעשרה גביעי ליגת האלופות (מתוכם חמש זכיות ברציפות) ואחד עשר גביעי הליגה האירופית. הלה ליגה הייתה מדורגת במקום הראשון במשך 16 עונות במאה ה-21 (2000-2007, 2013-2020), ושחקניה זכו 15 פעמים מתוך 20 בכדור הזהב (וברציפות מאז 2009). בתקופה זו שיחקו בליגה יחד למעלה מעשור שניים מהשחקנים הטובים ביותר בעולם, ליונל מסי וכריסטיאנו רונאלדו, ושחקנים אחרים כרונאלדיניו, רונאלדו, זינדין זידאן, ריבאלדו, ניימאר, איקר קסיאס, תיירי הנרי, סרחיו ראמוס, צ'אבי, אנדרס אינייסטה, לואיש פיגו, לואיס סוארס ועוד. כמו כן, זכתה נבחרת ספרד, שהורכבה בעיקר משחקניה של ברצלונה וריאל מדריד, ביורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012, והשלימה זכייה בשלושה טורנירים גדולים בתוך ארבע שנים.
2020-הווה
אתלטיקו מדריד זכתה באליפות עונת 2020/2021 וריאל מדריד סיימה שנייה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 2008 בה ברצלונה אינה זוכה באליפות פעמיים ברציפות, והפעם הראשונה מאז שהיא אינה מסיימת בשני המקומות הראשונים.
עונת 2023/2024
בעונת 2023/2024 משתתפות בליגה הקבוצות:
* אתלטיק בילבאו, ברצלונה וריאל מדריד שיחקו בליגה הראשונה מאז הקמתה ב-1929 ולא ירדו מעולם לליגה השנייה. ** העונה הראשונה שוחקה בשנת 1929 בלבד, החל מה-10 בפברואר ועד ל-23 ביוני.
מועדונים מהלה ליגה באירופה
בשנת 2022 דורגה הלה ליגה במקום השני בדירוג הליגות של אופ"א, מתחת הפרמייר ליג האנגלית ומעל הסרייה א' שבמקום השלישי. הדירוג מבוסס על הופעתן של קבוצות מאותה ליגה בתחרויות באירופה על פני תקופה של חמש שנים.
ריאל מדריד, ברצלונה וולנסיה הן חלק מעשר קבוצות הכדורגל המצליחות ביותר בכדורגל האירופאי מבחינת גביעים אירופיים. שלוש הקבוצות הללו, יחד עם סביליה ואתלטיקו מדריד, הן חמש קבוצות מהמצליחות ביותר בתולדות התחרויות האירופאיות; חמש הקבוצות הללו הן הקבוצות הספרדיות היחידות שזכו בחמישה או יותר גביעים בינלאומיים. דפורטיבו לה קורוניה היא הקבוצה הספרדית החמישית עם הכי הרבה הופעות בליגת האלופות - אחרי ריאל מדריד, ברצלונה, ולנסיה ואתלטיקו מדריד - עם חמש הופעות בליגת האלופות ברצף, כולל הגעה עד חצי הגמר בעונת 2003/04.
זוכי פרס כדור הזהב
להלן רשימה של כדורגלנים אשר זכו בפרס כדור הזהב, על שני גלגוליו, בעודם משחקים בקבוצה מן הלה ליגה. בסך הכול זכו 12 שחקנים ב-23 שנים שונות ומשתי קבוצות בלבד.
מלכי השערים
העיתון "מארקה" מעניק את "פרס הפיצ'יצ'י" לשחקן שהבקיע את מירב השערים בעונה בלה ליגה. הפרס קרוי על שם כינויו של שחקנה של אתלטיק בילבאו בתחילת המאה ה-20, רפאל מורנו ארנסדי.
להלן רשימת הזוכים לפי עונה:
מלכי השערים בכל הזמנים
נכון ל-23 בספטמבר 2021
שיאני ההופעות
נכון ל-22 במאי 2021
פרר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סיבוב אינפיניטסימלי
סיבוב אינפיניטסימלי הוא מקרה פרטי של טרנספורמציה אינפיניטסימלית, שבה מטפלת התאוריה של אלגברות לי.
תיאור מתמטי
סיבובים אינפיניטסימלים מיוצגים, בדומה לסיבובים סופיים, כמטריצות סיבוב הפועלות על מרחב וקטורי. סיבוב אינפיניטסימלי של וקטור \bold{r} מיוצג על ידי הביטוי:
כאשר e היא מטריצה אינפיניטסימלית ו-I היא מטריצת היחידה. הקומוטטיביות של שני סיבובים אינפיניטסימליים e_1,e_2 מתגלה כאשר מרכיבים ביניהם:
אבל קל להראות ש-A^T=I+e^T ,A^{-1}=I-e, ולכן נקבל:
כלומר המטריצה האינפיניטסימלית e היא אנטיסימטרית. לפיכך המטריצה e היא בעלת הצורה הכללית:
והשינוי הדיפרנציאלי בוקטור \bold{r} לאחר הפעלת המטריצה e עליו הוא:
שינוי שניתן לכתוב אותו מחדש כ-:
את הביטוי באגף ימין ניתן לזהות עם המכפלה הווקטורית. אם נשליך תוצאה זו על תרחישים פיזיקליים, נקבל:
כאשר הוא וקטור המהירות הזוויתית. מכאן נובע שהסיבוב הכולל של וקטור במערכת ייחוס נייחת שווה לסכום הסיבוב שלו כפי שנצפה במערכת הייחוס המסתובבת במהירות זוויתית עם איבר הסיבוב היחסי, קשר שמתומצת במשוואה:
קשר שמהווה בסיס ליישומים רבים, כמו גזירת כוח קוריוליס במערכת ייחוס מסתובבת או שימושים מתקדמים יותר במסגרת המכניקה של גוף קשיח (מקשר זה ניתן לפתח את משוואות הדינמיקה של אוילר).
יחסי סוריה–רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית
יחסי סוריה–רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הם היחסים בין הרפובליקה הערבית הסורית לרפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית. היחסים בין שתי המדינות נחשבים לידידותיים וקרובים.
היסטוריה
סוריה, היסטורית, סיפקה תמיכה פוליטית לחזית פוליסריו, קבוצה שתובעת הכרה בעצמאות מדינית של סהרה המערבית ונלחמת נגד מרוקו. דבר זה גרם למתיחות בין מרוקו לסוריה, שכבר קיימת מאז שנות ה-60. גם קשריה ההדוקים של סוריה עם איראן נתנו תנופה למתחים, עובדה שתרמה לתמיכתה של סוריה בפוליסריו ובסהרה המערבית נגד מרוקו. סוריה נותרה בחוזקה בצד של סהרה המערבית והכירה רשמית בעצמאותה.
מלחמת האזרחים בסוריה
אלג'יריה אפשרה לכאורה ללוחמי פוליסריו להילחם בסוריה לצד כוחות ממשלת אסד. עם סיומה של מלחמת האזרחים בסוריה, וניצחונו של אסד, היחסים צפויים להניב פירות נוספים, שכן אסד נותר תומך מוכר היטב בעניין סהרה המערבית.
יום כדור הארץ
יום כדור הארץ, המצוין ב-22 באפריל, הוכרז באו"ם ב-2009, כיום בינלאומי, המציין מודעות להגנת הסביבה של כדור הארץ. בנוסף, לטיפול מיידי במשבר האקלים העולמי.
מטרת היום
מטרת היום היא להעלות את המודעות ליכולתו של כל אדם להשפיע באמצעות התנהלות יום-יומית המתחשבת באיכות הסביבה, על גורלנו ועל גורל הדורות הבאים, ולהראות כי צריכת משאבים יעילה משפיעה על כל המערכת האקולוגית, ועל כך שעלינו גם לטפל במיידיות במשבר האקלים העולמי.
היסטוריה
בשנת 1970 קרא הסנאטור האמריקאי, גיילורד נלסון, ליום של למידה ומחאה ב-22 באפריל, בתגובה למה, שלדעתו, היה הרס סביבתי נרחב. מעל 20 מיליון איש השתתפו באותו יום בהפגנות שקטות, להעלאת המודעות לאיכות הסביבה ברחבי ארצות הברית.
ב-2009 התאריך הוכרז על ידי האו"ם כיום בינלאומי, והוא מצוין בכל רחבי העולם, הן על ידי ממשלות והן על ידי פרטים, קבוצות וארגונים.
ב-2021, למרות אילוצי מגפת הקורונה, התקיימה ביום כדור הארץ ועידת אקלים מקוונת, בראשות ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית. ביידן קרא לפעול באופן מיידי תוך איחוד כוחות בינלאומי, כדי לעצור את התחממות כדור הארץ. מנהיגי מדינות נוספים שהשתתפו הועידה הביעו גם הם נכונות לפעולה.
יום כדור הארץ בישראל
בישראל מרכזת את אירועי "יום כדור הארץ" עמותת חיים וסביבה – ארגון הגג של ארגוני הסביבה וארגון מגמה ירוקה, המוביל אקטיביזם סביבתי בישראל. בשנים האחרונות התקיימו ביום זה גם אירועים סביבתיים מרכזיים נוספים, ובהם טקס הגלובוס הירוק ואירועי "שעת כדור הארץ", שכללו פעילות של רשויות עירוניות שונות, להעלאת המודעות לחיסכון בחשמל ובמשאבי הטבע, ובכלל זה – גם כיבוי אורות סמלי לשעה אחת.
במערכת החינוך בישראל מציינים את יום כדור הארץ על ידי הקצאת שיעורים שמגבירים את המודעות להגנת הסביבה, שימוש באנרגיה מתכלה ומתחדשת, שינויי אקלים וההתחממות הגלובלית.
ב-2021, התגבש מיזם לאומי רחב היקף, שמטרתו לנקות את השטחים הפתוחים ברחבי ישראל. בין היוזמים: רשות הטבע והגנים, מפעל הפיס, קרן קיימת לישראל, הרשויות המקומיות, המועצות האזוריות והחברה להגנת הטבע. בנוסף, התקיימו אירועים ירוקים, פעילויות למשפחה ועוד.
מיה קוך
מיה קוך (6 באוגוסט 1946 – 3 במרץ 2007) הייתה לוחמת בשחיתות. ממייסדי עמותת עוגן, זוכת אות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון.
ביוגרפיה
קוך נולדה בשנת 1946 בעיר חיפה. בשנת 1974 החלה לעבוד בחברת תנובה, אשר ישבה במתחם השוק הסיטונאי בתל אביב, בתפקיד מזכירת גזבר החברה, קוך ידועה בעקבות חשיפת פרשת השחיתות בחברת תנובה.
קוך נפטרה בשנת 2007 ממחלת הסרטן, בגיל 60.
חשיפת פרשת השחיתות בתנובה
בשנת 1977 חשפה שחיתות במקום עבודתה ב'תנובה', כשזו עוד הייתה קשורה באופן עמוק בריכוזיות השלטון בישראל. קוך דיווחה למשטרה על היעלמותן של המחאות רבות מהחשבונות הציבוריים של תנובה והראיות שהיא סיפקה הביאו להרשעתם של שלושה בכירים בתנובה בגנבת עשרות אלפי דולרים. כתגובה קיבלה מכתב פיטורין מתנובה.
קוך נאבקה בפיטוריה ותנובה פנתה לפסיכיאטר, ד"ר משה אבנון שלא בדק אותה אישית וכתב חוות דעת, שעל פיה קוך אינה שפויה כביכול וכי עליה להתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי. כחלק מתוצאותיו של המאבק תוקן חוק טיפול בחולי נפש, ונקבע שאסור לאשפז אדם בכפייה ללא בדיקת פסיכיאטר מחוזי. ד"ר אבנון הושעה מתפקידו. במהלך הפרשה רואיינה קוך לכ-200 כתבות בתקשורת.
הקמת עמותת עוגן
בשנת 1989 הייתה קוך בין מייסדי עמותת עוגן לסיוע לעובדי ציבור הרוצים לחשוף שחיתות וחוששים לפגיעה אישית בהם או במקום עבודתם.
זכייה באות אביר איכות השלטון
בשנת 2006 זכתה קוך באות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון.
שדרן רדיו
שדרן רדיו הוא אדם המציג ומגיש תוכניות רדיו. שדרן רדיו עשוי לדון בנושאים שונים כמו פוליטיקה, ספורט, מוזיקה ותרבות פופולרית. רוב תוכניות הרדיו מוגשות על ידי שדרן קבוע המגיש מונולוגים ומנהל שיחות עם מאזינים שמתקשרים לתוכנית. השדרן עשוי גם לספק מידע על חדשות, מזג האוויר ותחבורה. בניגוד לקריין רדיו, שדרן רדיו לאו דווקא מקריא חומר מוכן מראש שנכתב על ידי אחרים. בניגוד ל-DJ העובד ברדיו, קיימים שדרנים שכלל לא משמיעים מוזיקה בתוכניותיהם. חלק משדרני הרדיו נחשבים לכוכבי תקשורת ועוברים מתחנה אחת לאחרת ומקבלים שכר גבוה עבור תוכניותיהם, שלעיתים משודרות במספר תחנות בו זמנית (בעיקר במדינות בהן קיימת מדיניות שוק חופשי ברדיו כמו ארצות הברית וקנדה). עם זאת, משכורתם של מרבית השדרנים בדרך כלל אינה גבוהה.
בית הספר היהודי שמאש
בית הספר שמאש (בערבית: مدرسة شماش), היה בית ספר תיכון יהודי-עיראקי ברחוב אל-רשיד, בגדאד, שנוסד בשנת 1928. בית הספר נתמך על ידי האגודה האנגלו-יהודית, והיו בו למעלה מ-900 תלמידים בשיאו בשנת 1939. בין תלמידיו היו דמוית ידועות בתחום התרבות והאקדמיה כגון: סמי מיכאל וששון סומך.
לאחר עקירת היהודים העיראקים בשנת 1950, בית הספר הפך לחסות של המינהל והכסף הושקע בו כבית ספר איראני-עיראקי בשם "בית ספר יסודי ותיכון איראני" ואז הפך לבית ספר ציבורי בשם "בית ספר אל-רסאלה".
שדרן רדיו
בארצות הברית
בארצות הברית רוב תוכניות הרדיו עוסקות בפוליטיקה, חלקן בתרבות פופולרית (כמו תוכניתו של הווארד סטרן), ואחרות בספורט. עד 1987 חויבו שדרני הרדיו על ידי הוועדה הפדרלית לתקשורת של ארצות הברית (FCC) להקדיש זמן הוגן להשמעת תגובות מן הצד הנגדי לדעותיהם אלא אם אלו נייטרליות. לאחר ביטול מדיניות זו פרחו תוכניות הרדיו, ושדרני הרדיו התחלקו לפי שתי המפלגות העיקריות: שמרנים (התומכים לרוב במפלגה הרפובליקנית) וליברלים (התומכים לרוב במפלגה הדמוקרטית). סקר מ-2004 מצא ש-17% מהציבור האמריקני מאזינים לתוכניות רדיו, רובם גברים שמרנים. שדרני הרדיו מהווים תחליף לרשתות הטלוויזיה העיקריות ואמצעי בידור ברכב לנהגים. בשנות ה-90 הוביל ראש לימבו את שידורי הרדיו השמרניים תוך הצלחה מסחרית. בין שדרני הרדיו הבולטים כיום נמנים ראש לימבו, ביל אוריילי, מייקל סאבג', שון האנטי, גלן בק, ולורה שלזינגר (הידועה כד"ר לורה). שדרני הרדיו השמרניים ידועים בכוחם לגיוס התנגדות ציבורית לחקיקה ליברלית כמו העלאת מסים ומתן זכויות למהגרים.
סקיי איירליין
סקיי איירליין (Sky Airline) היא חברת תעופה זולה הפועלת מנמל התעופה הבינלאומי בסנטיאגו, צ'ילה. החברה היא השנייה בגודלה במדינה לאחר המתחרה LATAM איירליינס.
בשנים 2014-2015 זכתה החברה בפרס מטעם SKYTRAX כחברת התעופה האזורית הטובה ביותר בדרום אמריקה.
החברה מפעילה טיסות לכ-18 יעדים בצ'ילה, פרו, ארגנטינה, ברזיל ואורוגוואי.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון לאוקטובר 2018:
סוס (סוג)
סוס (שם מדעי: Equus) הוא סוג בעלי חיים במשפחת הסוסיים, הכולל את הסוסים, החמורים, והזברות. זהו הסוג היחיד במשפחת הסוסיים. הסוג סוס כולל גם מינים שנכחדו וידועים רק ממאובנים.
מאפיינים
הסוסיים הם יונקים בינוניים עד גדולים, ראשם גדול, ועל צווארם רעמת שיער צפופה. רגליהם דקות ומסתיימות באצבע אחת רחבה המוגנת בפרסה קרנית. לסוסיים זנבות דקים המסתיימים בציצית, או המכוסים לחלוטין בשיער. הם מותאמים לחיים בשטחים פתוחים, ממישורים וסוואנות ועד הרים או מדבריות.
האוזניים החיצוניות של הסוסיים מסוגלות לנוע ומאפשרות להם לאכן בקלות מקור של קולות. ראייתם היא דיכרומטית, כלומר הם רואים שני צבעים בלבד. עיניהם ממוקמות באחורי הראש, ומאפשרות להם זווית ראייה רחבה, מבלי שהם מאבדים לחלוטין את הראייה הדו עינית. הסוסיים מצוידים באיבר יעקובסון, המאפשר לזכרים להשתמש בתגובת פלהמן (הפשלת השפתיים) על מנת להעריך את מצב הייחום של בני זוג פוטנציאלים.
הסוסיים הם הרביוורים, וניזונים בעיקר ממזונות סיביים נוקשים, כדוגמת דשאים או צמחים ממשפחת הגמאיים. בעת הצורך הם אוכלים גם מזונות צמחיים אחרים כדוגמת עלים, פירות, או קליפות עצים, אבל הם נוהגים לרעות ולא לאכול מהחלקים העליונים של הצמחים. שלא כמו מעלי גרה, שלהם קיבות מורכבות, הסוסיים מפרקים את התאית במעי העיוור, שהוא חלק מהמעי הגס. מערכת השיניים שלהם כמעט מושלמת, כשהשיניים החותכות מקצצות את המזון, והשיניים הטוחנות, הממוקמות מאחורי מרווח (diastema) מהשיניים החותכות, מרסקות אותו.
סוסיים הם חיות חברתיות. הסוסים, הזברות המצויות וזברות ההרים מתקבצים בדרך כלל לעדרים קבועים הכוללים זכר בודד וקבוצת נקבות, ושאר הזכרים יוצרים עדרים קטנים של "רווקים". שאר המינים בסוג סוס חוברים לעדרים זמניים, המורכבים מבני אותו זוויג או מעורבים, למשך כמה חודשים. בכל המינים יש היררכיה ברורה בין הפרטים בעדר, כאשר בדרך כלל הנקבה המובילה שולטת על הגישה למשאבי מזון ומים, והזכר המוביל שולט על הזדמנויות להזדווג.
הנקבות, המכונות סוסות אצל הסוסים ואתונות במקרה של חמורים וערודים ממליטות בדרך כלל סייח (אצל הסוסים) או עייר (אצל החמורים) בודד, לאחר תקופת הריון של בערך 11 חודשים. הסייחים מסוגלים ללכת תוך שעה מלידתם, והם נגמלים מהנקה לאחר ארבעה עד שלושה עשר חודשים (בעלי חיים בטבע מאריכים את תקופת ההנקה בהשוואה לבעלי חיים שעברו ביות). נקבות בטבע עשויות ללדת פעם בשנה או פעם בשנתיים תלוי במינים, בתנאי החיים, ובגורמים נוספים.
תקופת הייחום אצל סוסיים בוגרים משתרעת בין תחילת האביב לסתיו. מרבית הנקבות נכנסות לתקופה בה אינן מעוניינות להזדווג (anestrus) בחורף. מעגל הרבייה נשלט על ידי אורך היום - הייחום מתחיל כשהימים מתחילים להתארך. חוסר הפעילות המינית בחורף נועד למנוע הפריה בחודשי החורף, משום שאז תתרחש ההמלטה בתקופה הקשה ביותר בשנה, ויקשה על הסייחים לשרוד. אולם לנקבות סוסיים החיות בקרבה לקו המשווה, אזורים שבהם כמעט שאין שינוי באורך היום מעונה לעונה, אין בתאוריה בכלל תקופה שבה הן אינן פעילות מינית. זאת ועוד, מסיבות שאינן ברורות, כ-20% מנקבות סוס הבית בחצי הכדור הצפוני פעילות מינית כל השנה.
בני כלאים
מינים שונים של הסוסים יכולים לעבור הכלאה, אם כי הצאצאים של הכלאה כזו הם בדרך כלל עקרים. בני הכלאים כוללים:
קליינרייפלינג
קליינרייפלינג (בגרמנית: Kleinreifling) הוא כפר קטן במחוז שטייר שבאוסטריה עילית באוסטריה. אוכלוסייתו כ-760 נפש, נכון לינואר 2018.
אונה הולברוק
אונה הולברוק (נולדה ב-19 ביולי 1970) היא רקדנית, כוריאוגרפית ומורה לריקוד ישראלית-קנדית.
ביוגרפיה
הולברוק נולדה וגדלה בקנדה לאם ממוצא מרוקאי ואב ממוצא אירופאי. היא החלה לרקוד בגיל צעיר - בתחילה ריקוד סיני וריקודי בטן ומאוחר יותר, בגיל 9, בלט קלאסי. למדה בבית הספר הלאומי למחול של קנדה. בתחילת שנות ה-90 למדה באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים. לאחר מכן המשיכה את לימודי המחול באולפן למחול של "בת דור", ב"ברודוויי דנס סנטר" בניו יורק, "בלט ג'אז ארט" בפריז ובבית הספר Move On בווינה.
הולברוק נמנית עם הצוות המקורי של להקת "מיומנה" והופיעה עם הלהקה בישראל ומחוצה לה. בהמשך, הופיעה גם עם להקת "שקטק".
עובדת כמורה לריקוד ומתמחה במגוון סגנונות: מודרני, ג'אז, היפ הופ, אפרו, תיפוף גוף ועוד.
הייתה חברת פאנל השופטים בתוכנית הטלוויזיה "נולד לרקוד" לצד עידו תדמור, מיכל אמדורסקי ודוד דביר. הנחתה את "קבוצת הסטריט" בתוכנית ההמשך "לא נפסיק לרקוד".
בשנת 2008 לימדה במגמת המחול בבית הספר התיכון עירוני ה' חיפה.
ב היא בעלת סטודיו למחול בתל אביב.
הולברוק הייתה נשואה לשחקן והזמר צחי הלוי ולהם בן.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2002
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2002.
על פי נתוני השב"כ בשנה זו נרצחו 452 ישראלים בפיגועי טרור, מתוכם 189 בני אדם ב-53 פיגועי התאבדות. בהתפלגות נרצחו 278 אזרחים, ו-149 אנשי כוחות הביטחון. שנה זו הייתה הקטלנית ביותר בתולדות הציונות מבחינת נרצחי טרור (ראו טרור פלסטיני).
ינואר
17 בינואר – הפיגוע בחגיגת בת המצווה בחדרה - בפיגוע בחגיגת בת המצווה בחדרה נרצחים 6 ישראלים ונפצעים 35 אנשים נוספים
פברואר
14 בפברואר – בפיגוע בציר קרני נצרים שברצועת עזה נרצחו 3 חיילי צה"ל כתוצאה מפיצוץ טנק המרכבה שבו נסעו על ידי מטען גחון שהוטמן בציר