cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'רארד ויי
מיי כמיקל רומנס
ב-2001 עבד ויי בתעשיית הקומיקס בניו יורק. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שהשפיעו עליו באופן משמעותי, הוא החליט שעליו לעשות מעשה, וכך הוקמה "מיי כמיקל רומנס". אחיו, מייקי ויי, היה זה שהציע את שם הלהקה - הוא חשב על השם בעקבות ספר ושמו "Three Tales of Chemical Romance". אל הלהקה צורפו גם פרנק איירו, ריי טורו ומאט פליסייר (שהוחלף בהמשך על ידי בוב בראייר). בין הלהקות שהשפיעו על סגנון הלהקה המיספיטס, הסטרוקס, Blur, איירון מיידן, קווין, הקיור, הסמית'ס, והמוזיקאי בילי ג'ו ארמסטרונג (גיטריסט וסולן להקת הרוק האלטרנטיבי גרין דיי).
ויי כתב שירים רבים שנכנסו לאלבומים של הלהקה: "I'm Not Okay (I Promise)" שנכתב על חוויות מהתיכון שלו, "Demolition Lovers" שנכתב על חברתו לשעבר ועוד.
אחד השירים הבולטים שוויי כתב הוא "Helena". השיר נכתב על סבתו ששמה היה אלנה, אך כולם קראו לה הלנה. ויי כתב את השיר כששמע לראשונה על מות סבתו באמצע סיבוב ההופעות של הלהקה. הוא הרגיש שעליו לפרוק את רגשותיו, ושמח כשהודיעו לו שהשיר ייכנס לאלבום ה-2 של הלהקה (Three Cheers for Sweet Revenge), ואף יופץ כסינגל ויצולם לו קליפ. ויי אמר שהוא רצה לכתוב את השיר מנקודת המבט של סבתו, אך התוצאה הייתה מעין ערבוב בין פניית סבתו אליו לבין פנייתו לסבתו.
לאחר מיי כמיקל רומנס
בשנת 2014, שנה לאחר שהתפרקה מיי כמיקל רומנס, הוציא ג'רארד ווי אלבום סולו וקרא לו "Hesitant Alien". ללהקה שהקים לצורך ליווי הופעותיו כסולן קרא "Gerard Way and The Hormones", ובשם זה הוציא מספר סינגלים. בשנת 2018 ווי חזר עם שיר שנקרא Baby You're a Haunted House. בשנת 2019 הוציא שני שירים יחד עם ריי טורו בעקבות הסדרה The Umbrella Academy.
אמנות
ויי תמיד חיבב אמנות ולמד בבית ספר מקצועי לציור. בעקבות אהבתו לקומיקס ולציור, הוא הוציא חוברת קומיקס בשם "The Umbrella Academy". בנוסף לקומיקס, הוא אייר גם את העטיפה של האלבום השני של מיי כמיקל רומנס, Three Cheers for Sweet Revenge, ויחד עם אחרים גם אייר את עטיפת האלבום השלישי, The Black Parade.
חיים אישיים
באזור הזמן הנקרא Revenge Era, בסביבות שנת 2004, סבל ווי מאלכוהוליזם ומהתמכרות לסמים (תרופות נגד דיכאון וקוקאין) ואף סיפר למנהל הלהקה כי הוא רוצה להתאבד. עם זאת, בעזרתם של חברי הלהקה הוא השתקם וכיום מספר שהוא מרגיש שמח יותר ובעל שליטה על חייו.
בשנת 2014, ווי התחיל לדבר בפתיחות על הקשיים בנוגע לזהות המגדרית שלו, גם ברשת וגם בראיונות. ב-Reddit Ask Me Anything, באוקטובר 2014, הוא טען, "תמיד הייתי מאוד רגיש לאלה שיש להם קשיים עם הזהות המגדרית שלהם, כיוון שאני מרגיש כאילו גם אני עברתי את זה, גם אם בסקאלה קטנה יותר. תמיד הזדהיתי במידת מה עם המגדר הנשי, והתחלתי בנקודה מסוימת ב-My Chemical Romance לבטא את זה דרך המראה וסגנון ההופעה שלי. אז זו לא הפתעה שכל ההשראות והשפעות הסגנון שלי היו פורצי גבולות מגדר. פרדי מרקורי, דייוויד בואי, איגי פופ, גלאם מוקדם, טי רקס. גבריות תמיד גרמה לי להרגיש כאילו היא לא הייתה נכונה בשבילי."
בינואר 2015, ווי הגיב על הזהות המגדרית שלו בפנזין עצמאי שהשתתף בו, The Boyzine, ולדבריו, "אף פעם לא באמת הסכמתי עם האב-טיפוס הגברי כשהייתי נער, לא היה לי עניין בספורט או כל דבר בסגנון. הייתה תקופה שהיו קוראים לי בחורה לעיתים קרובות כל-כך, עד שכשגיליתי על הרעיון של טרנסג'נדרים, החשבתי את עצמי יותר כבחורה. אז אני מאוד מזדהה עם טרנסים ונשים כי אני הייתי בחורה בשביל הרבה אנשים כשהייתי בגיל ההתבגרות."
מפרץ ניקויה
מפרץ ניקויה (באנגלית: Gulf of Nicoya; בספרדית: Golfo de Nicoya) הוא מפרץ בחוף האוקיינוס השקט בקוסטה ריקה שנמצא ליד המחוזות גואנאקאסטה ופונטרנס.
המפרץ מפריד את חצי האי ניקויה מקוסטה ריקה, והוא מקיף את חצי האי באזורי ביצות, איי סלעים וצוקים.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוקטובר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,562 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש הגשום ביותר (432 מ"מ גשם) וחודש פברואר הוא החודש היבש ביותר (31 מ"מ גשם).
בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי
בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי (בצרפתית: École Nationale Supérieure d'Architecture de Versailles) הוא מוסד אקדמי צרפתי מסוג גרנד אקול המתמחה בלימוד מקצועות האדריכלות. בית הספר הוא אחד מ-20 בתי הספר הלאומיים לאדריכלות שהוקמו לאחר ביטול הפקולטה לאדריכלות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בעקבות מרד הסטודנטים בשנת 1968. בית הספר נוסד בשנת 1969 והוא ממוקם במבנה היסטורי משנת 1677 שהוא חלק מקומפלקס ארמון ורסאי. המבנה שימש כאחת משתי אורוות הסוסים המלכותיות.
בית הספר ידוע כאחד מבתי הספר הטובים לאדריכלות בצרפת ומופיע באופן קבוע בדירוג מאה בתי הספר הטובים ביותר לאדריכלות באירופה של הירחון האיטלקי החשוב דומוס, מאז תחילת הדירוג ב-2013.
מטרתו הפדגוגית של בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי היא לספק ניסיון אינטנסיבי (מעשי ותאורטי) במקצועות האדריכלות – בניה אדריכלית, תכנון ערים, תכנון ופיתוח אזורי. בית הספר מכין סטודנטים לפרקטיקה אדריכלית בשיטות פדגוגיות שונות ובתחומים רחבים (לדוגמה: לימודי אנתרופולוגיה, גאוגרפיה, תולדות האמנות, פיזיקה וכדומה). זהו בית הספר הגבוה לאדריכלות היחידי בצרפת המציע לסטודנטים מצטיינים בשנים מתקדמות סדנאות עבודה על פרויקטים בערים ברחבי העולם (לדוגמה – שאנגחאי, ריו דה ז'ניירו, בואנוס איירס, בנגקוק וונציה).
בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי נבחר על ידי משרד התרבות הצרפתי האחראי על לימודי האדריכלות בצרפת להוביל את הרפורמה בלימודי האדריכלות בצרפת שמטרתה איחוד תואר האדריכל הצרפתי עם שיטת התארים האירופית – ה-LMD. בית הספר מוסמך על ידי הממשלה הצרפתית להעניק תואר ראשון (Licence), שני (Master) ושלישי (Doctorat) באדריכלות ותכנון ערים. התואר הוא תואר אירופאי המאפשר לעבוד כאדריכל ומתכנן ערים ב-25 מדינות האיחוד האירופי, והוא מוכר גם בישראל על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
סגל אקדמי
בעבר כיהן כמנהל בית הספר ניקולא מישלן, מייסד קבוצת Labfac.
אדריכל מיכאל דרין, אחיו של האדריכל דן דרין (לשעבר ראש מנהל ההנדסה בעיריית תל אביב) - היה פרופסור להיסטוריה של האדריכלות וחוקר במעבדת המחקר של בית הספר LADRHAUS
האדריכל וההיסטוריון ז׳אן קסטקס היה פרופסור מן המניין בבית הספר
ז׳יל קלמאן - אדריכל הגנים שיצר בין היתר את פארק אנדרה סיטרואן הוא חבר במועצת המנהלים של בית הספר.
סטודנטים ידועים של בית הספר
ג'יני גאנג - אדריכלית אמריקאית מייסדת "סטודיו גאנג".
מוסא מוסטפא מוסא - אדריכל ופוליטיקאי מצרי שהתמודד על נשיאות מצרים בבחירות 2018.
קתרין פורה - אדריכלית צרפתייה ומומחית לדיור ציבורי. אבירת לגיון הכבוד הצרפתי.
ז׳אן פייר פרנלה דקור - אדריכל צרפתי מינימליסט ידוע. זוכה פרס רומא היוקרתי.
פרנסואה רוש - אדריכל צרפתי מפורסם. מייסד קבוצת המחקר New Territories/M4
ניקולה גודָה (Nicolas Godin) וז'אן-בנוּאַה דוֹנקֶל (Jean-Benoît Dunckel), חברי להקת האלקטרוניקה הצרפתית אייר, היו סטודנטים בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי שם נפגשו לראשונה.
תנאי קבלה
הלימודים הגבוהים בצרפת (בבתי הספר הלאומיים) מסובסדים על ידי ממשלת צרפת לאזרחי צרפת ואזרחי מדינות זרות המחזיקים בתעודת בגרות מלאה. אזרחי צרפת צריכים לעבור סדרה של מבחני קבלה על מנת להתקבל לשנת הלימודים הראשונה בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי, לעבור ראיון קבלה ולכתוב "מכתב מוטיבציה".
באהבה, ויקטור
באהבה, ויקטור (באנגלית: Love, Victor) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית נעורים-להט"בית המהווה ספין אוף לסרט "באהבה, סיימון" משנת 2018. הסדרה עלתה לראשונה ברשת הולו ב-17 ביוני 2020, וכללה עשרה פרקים.
מייקל צ'ימינו מככב בתור ויקטור, נער ממשפחה חצי פוארטו ריקני, חצי קולומביאנית-אמריקאית המתגוררת באטלנטה.
בחודש אוגוסט 2020 חודשה הסדרה לעונה שנייה, ועלתה ב-11 ביוני 2021. העונה השנייה כוללת עשרה פרקים נוספים.
עלילה
העונה הראשונה מתמקדת בתחילת לימודיו של ויקטור בתיכון קריקווד. הסדרה עוקבת אחר מסע הגילוי העצמי שלו, התמודדות עם אתגרים בבית, משבר בנישואי הוריו והתמודדות עם הנטייה המינית שלו. הוא נעזר בסיימון ומשתף אותו בקשיים שחווה.
העונה השנייה עוסקת בהתמודדות של ויקטור לאחר יציאתו מהארון ועוקבת אחר האתגרים עם משפחתו, פרידת הוריו ובמערכת היחסים שלו עם בנג'י, שעומדת למבחן מספר פעמים, בין היתר בגלל משפחתו.
בעונה השלישית, החבורה עדיין בכיתה י"א. ויקטור מתמודד עם הפרידה מבנג'י ומחפש זוגיות חדשה. חבריו ומשפחתו מוצאים את עצמם במצבים מאתגרים ומקבלים החלטות קשות, אך משנות חיים, לעתידם מחוץ לקריקוווד.
יציאה לאקרנים
העונה השנייה יצאה לאקרנים ב-11 ביוני 2021 בהולו והוקרנה בבכורה בין-לאומית ב-18 ביוני 2021, בדיסני+. כמו העונה הראשונה, העונה השנייה כללה אף היא 10 פרקים. פרקי שתי העונות הראשונות שודרו על בסיס שבועי.
תגובות וביקורות
אתר הביקורות האמריקאי, Rotten Tomatoes ריכז 51 ביקורות מבקרים, זיהה 90% מהן כחיוביות ודיווח על דירוג ממוצע של 7.1/10 לעונה הראשונה. על פי קונצנזוס המבקרים של האתר: אתר הביקורות האמריקאי Metacritic נתן לעונה הראשונה ציון ממוצע משוקלל של 69 מתוך 100, בהתבסס על 21 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
לעונה השנייה, אתר Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אהדה של 100% על סמך 24 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8/10. על פי קונצנזוס המבקרים של האתר:
לעונה השלישית, אתר Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אהדה של 88% על סמך 16 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.8/10. על פי קונצנזוס המבקרים של האתר:
זוקלופנתיקסול
זוקלופנתיקסול (Zuclopenthixol) היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית המשמשת לטיפול בעיקר בסכיזופרניה ובהפרעות נפש נוספות המלוות בפסיכוזה. התרופה משווקת בישראל תחת השם קלופיקסול.
צורות מתן
לזוקלופנתיקסול שלוש צורות מתן שונות:
תופעות לוואי
לזוקלופנתיקסול תופעות לוואי רבות. תופעות הלוואי העיקריות של התרופה כוללות ישנוניות, סחרחורות, נוקשות שרירים, התכווצויות שרירים, טשטוש בראייה, רעד, קשיי ריכוז, אקתיזיה אי-שקט פנימי ואטקסיה. תופעות לוואי נדירות יותר של התרופה כוללות בין השאר נדודי שינה, תנודות חדות במצב-הרוח, בלבול, כאבי בטן, שלשולים, קושי בהשתנה, עלייה במשקל, תסמונת ארנב וקשיים בתפקוד המיני. במקרים קיצוניים במיוחד התרופה עלולה לגרום גם לתופעות לוואי קרדיאליות שונות.
רביד גזל
רביד גזל (נולד ב-9 ביוני 1982 בנתניה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
גזל, בנו של כדורגלן העבר של מכבי נתניה, אלברט גזל, החל גם הוא את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי נתניה, ועלה לבוגרים בעונת. גזל המשיך בנתניה עד לסיום עונת, בה ירדה מכבי נתניה מליגת העל לליגה הלאומית ואז עזב ביחד עם השחקן אורי אוזן למכבי חיפה. במהלך עונת הושאל ממכבי חיפה להפועל פתח תקווה, שוב יחד עם אוזן. בסיום העונה חזר גזל למכבי חיפה.
בעונת הצטרף גזל למכבי תל אביב. בתום עונת שוחרר ממכבי תל אביב וחזר לקבוצת נעוריו, מכבי נתניה. בקיץ 2010 חתם גזל בהפועל אשקלון איתה ירד לליגה הלאומית.
באוגוסט 2013 חתם בבני סכנין לעונה אחת. לאחר שסיים את חוזהו התקשה גזל למצוא קבוצה, וב-6 בנובמבר 2014 חתם בעירוני טבריה מהליגה הלאומית. ב-13 באוקטובר 2015 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
לקראת עונת חזר גזל למכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית, ובסיום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת חתם גזל במ.ס טירה מליגה א' צפון, ובעונה שלאחר מכן חתם בהפועל בקעת הירדן, אך מאוחר יותר במהלך אותה העונה חזר ל-מ.ס. טירה. ב-3 במאי 2019 ערך את הופעתו האחרונה בקריירה, בה כבש שער בהפסד 1–3 להפועל באקה אל-גרבייה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
נבחרת ישראל
לזכותו של גזל 16 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-5 ביוני 2001, בהפסד 0–1 ל במסגרת מוקדמות אליפות אירופה, ותשע הופעות במדי הנבחרת הבוגרת של ישראל, בה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 בפברואר 2004, בניצחון 6–0 במשחק ידידות מול. את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת ערך ב-6 בפברואר 2008, בניצחון 1–0 במשחק ידידות מול.
לאחר הפרישה
ביוני 2019 מונה גזל לעוזרו של אופיר חיים, מאמן הפועל כפר סבא, העולה החדשה לליגת העל. בעונת 2020/2021 מונה למאמן לאחר פיטורי עמיר תורג'מן ולאחר מכן אחרי אלישע לוי.
ביולי 2021 חתם כמאמן שמשון כפר קאסם. ב-21 בפברואר חתם במועדון ספורט טירה. בסיום עונת 2021/2022 סיים את תפקידו. ב-26 במאי 2022 מונה לעוזר מאמן בעירוני קריית שמונה.
ג'בל מע'רה
ג'בל מע'רה הוא הר בצפון סיני הנמצא מצפון לכביש ניצנה – אסמאעיליה, בקטע שבין ג'בל ליבני ובין ביר גפגפה. ההר הוא חלקה המערבי של מערכת הקימוט בצפון סיני שכיוונה הכללי הוא: דרום מערב – צפון מזרח. בדומה לרכסי מרכז הנגב, בנוי ההר מסלעי גיר ואבן חול. בהר מצוי מכתש הדומה במבנהו למכתשי הנגב. שיאו של ההר מתנשא לגובה 735 מטר. המשקעים היורדים במפנהו הצפון מערבי של ההר מרובים מאלו שבמפנהו הדרום מזרחי ועל-כן, מערכת הנחלים שבמפנהו הצפוני מסועפת יותר מבמפנים האחרים.
בין השנים 1970 ו-1976 נערכו באזור חפירות ארכאולוגיות בראשות עופר בר-יוסף וג'יימס פיליפס ונתגלו בהם ממצאים מתקופת האבן. בביר מע'ארה הנמצאת במכתש, נתגלו שרידי תחנה-מצודה עתיקה ויש הסוברים כי הדבר מעיד על קיום דרך נבטית מאדום אל פלוסיון שעברה באזור.
מנשה הראל מזהה את ג'בל מע'רה עם האתר המקראי חצר-אדר.
באזור נתגלו מספר מחצבים. הבולט שבהם הוא הפחם שנתגלה בשכבת היורה. רזרבות הפחם במקום נאמדו ב-50 מיליון טון. ב-1964 הקימה מצרים במקום מכרה משוכלל שתפוקתו יועדה למפעל הפלדה בחילואן. עד כיבוש המקום ב-1967 במלחמת ששת הימים היה קצב ההפקה השנתי 10,000 טון בשנה. בזמן השלטון הישראלי (עד 1980) לא היה המכרה פעיל. לאחר חזרת השלטון המצרי הופעל שוב המכרה ב-1995 אך נסגר שוב וב-2014 התקבלה החלטה להפעילו מחדש.
אדמת בקעת ג'בל מע'רה הנמצאת במכתש ניתנת לשימוש חקלאי ועשירה יחסית במקורות מים הטובים לשתייה ולחקלאות והבדווים במקום מגדלים בה דורה ואבטיחים.
זאק קולינס
זאק קולינס (באנגלית: Zach Collins; נולד ב-19 בנובמבר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA. שיחק באוניברסיטת גונזגה, ונבחר במקום העשירי של דראפט ה-NBA‏ 2017.
נעוריו
קולינס נולד בצפון לאס וגאס שבנבדה למייקל ולהת'ר קולינס. קולינס שיחק כדורסל בבית ספר תיכון בישופ גורמן, בלאס וגאס שבנבדה, שם סייע להוביל את בית הספר לארבע אליפויות רצופות.
קולינס עשה את שנתו האחרונה, עם ממוצע של 17.3 נקודות, 14 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים ו-6.4 חסימות בדרכו לשחקן הטוב ביותר בליגה הדרום-מערבית של נבדה ולפרס שחקן השנה של נבדה מטעם גטורייד. קולינס גם שבר את השיא לעונה בודדת בנבדה עבור מספר הריבאונדים וחסימות במהלך עונתו האחרונה בתיכון.
קריירת מכללות
כסטודנט שנה בגונזגה, קולינס שיחק בדרך כלל מהספסל כסנטר. בעונת 2016/2017, הממוצע של קולינס עמד על 10 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-1.7 חסימות ב-17.3 דקות למשחק. במשחק חצי הגמר טורניר אליפות המכללות לשנת 2017, קלע קולינס 14 נקודות, אסף 13 ריבאונדים וחסם 6 פעמים, כאשר ה"בולדוגס" ניצחו את אוניברסיטת קרוליינה הדרומית בתוצאה 77–73. במשחק גמר הטורניר, מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, קלע קולינס 9 נקודות בלבד, בעוד קבוצתו הפסידה בתוצאה 65–71.
פורטלנד טרייל בלייזרס
בדראפט 2017 נבחר קולינס על ידי סקרמנטו קינגס בבחירה העשירית, ומיד הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס. בעונת סייע לפורטלנד להעפיל לגמר האזור המערבי בפלייאוף ה-NBA, לראשונה מזה 19 שנים. לאורך הפלייאוף שותף בכל 16 משחקי קבוצתו, ותרם 6.8 נקודות בממוצע למשחק. לאחר 3 משחקים בעונת נפצע בכתפו, ונאלץ להחמיץ את 63 המשחקים הבאים של הטרייל בלייזרס. לקראת פתיחת פלייאוף 2020 סבל מפציעה בקרסול, בגינה הושבת לכל אורך הפלייאוף.
סן אנטוניו ספרס
לקראת עונת 2021/2022 חתם קולינס בסן אנטוניו ספרס ל-3 עונות עבור 22 מיליון דולר.
דודג'
דודג'  (באנגלית: Dodge) היא חברה אמריקנית לייצור כלי רכב שהתקיימה באופן עצמאי בין 1914–1927 תחת השם האחים דודג' אוטומוביל. בשנת 1928 נרכשה חברת דודג' על ידי קונצרן קרייזלר. בשנת 2021 נרכשה על ידי תאגיד הרכב הרב לאומי סטלנטיס.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פראנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T
(35 כוחות סוס לעומת 20). בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916. באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה. בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי במכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה לקבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר. בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).
דודג' החלה בהרכבת משאיות בבריטניה ב-1922 וב-1933 החלה בייצור משאיות בעלות שלדות מקוריות שם.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, החלה דודג' בייצור סדרת WC שכללה רכבי שטח, אמבולנסים, טנדרים ורכבי פיקוד בהנעה כפולה (4x4) או משולשת (6x6).
דודג' בישראל
מפעל תעשיות רכב נצרת עילית הרכיב מ-1972 עד סוף שנות ה-80 את משאית הקומנדקר М-325 של דודג' (מוכרת גם בשם נ"נ - נושא נשק). בשנת 2006 החלה חברת מכשירי תנועה ומכוניות (2004) בע"מ בשיווק מחודש של דודג' בישראל, לאחר 18 שנות הפסקה. בשנת 2016 הועבר היבוא לחברת סמל"ת יבואנית פיאט במסגרת איחוד מותגי קונצרן פיאט -קרייזלר.
אצטדיון דינמו (קייב)
אצטדיון דינמו על שם לובנובסקי (באוקראינית: Стадіон «Динамо» ім. Валерія Лобановського) הוא אצטדיון כדורגל בעיר קייב, בירת אוקראינה, המשמש כמגרש ביתי של קבוצת דינמו קייב. האצטדיון ממוקם במריינסקי פארק שבמרכז העיר. באצטדיון כ־17,000 מקומות ישיבה. הוא נושא את שמו של ולרי לובנובסקי – מאמנה האגדי של דינמו קייב ושל נבחרת ברית המועצות.
היסטוריה
בעת הכיבוש הנאצי על העיר, בשנים 1941–1943, נערכו באצטדיון משחקים בין יחידות שונות של הוורמאכט. בנובמבר 1943, במהלך הקרבות לשחרור העיר, ניזוק האצטדיון מהפגזות. הוא שוקם רק בשנת 1946.
בשנת 1948 נחנך אצטדיון הרפובליקה, אשר הפך לאצטדיון מרכזי של קייב. משחקי הליגה הסובייטית הבכירה ומשחקים בינלאומיים נערכו רק בו. באצטדיון דינמו נערכו בעיקר משחקים של ליגות המשנה. כמו כן שימש אצטדיון כמגרש האימונים של דינמו קייב בשנים 1977 - 1980 בוצעו באצטדיון מספר שינויים מבניים על מנת להתאימו לדרישות הוועד האולימפי לקראת אולימפיאדת 1980. למרות זאת במהלך האולימפיאדה לא נערכו באצטדיון משחקים רשמיים, אך כמה נבחרות התאמנו בו לקראת המשחקים.
בתחילת שנות ה-90 עבר אצטדיון "מתיחת פנים" נוספת, הפעם כדי לעמוד בדרישות אופ"א לאירוח משחקים של המפעלים האירופיים, כמו ליגת האלופות וגביע אופ"א.
החל משנת 1996 משחקיה הביתיים של דינמו קייב, הן בליגה האוקראינית והן במפעלים אירופיים שונים, נערכים באצטדיון זה. כמו כן בשטח האצטדיון ממוקמים משרדי הנהלת הקבוצה. ב-3 במאי 2002, בטקס רשמי נחנך פסל לזכרו של ולרי לובנובסקי ליד הכניסה לאצטדיון ושמו הוסב ל"אצטדיון דינמו על שם לובנובסקי".
מיוריזציה
במתמטיקה, מיוֹריזציה, מג'וֹריזציה או מיוּר הוא קדם סדר חלקי בין שני וקטורים (או סדרות) של מספרים ממשיים, בו וקטור אחד "חוסם" את השני ובמובן מסוים "גדול יותר" ממנו.
איגוד ערים לאיכות סביבה שומרון
איגוד ערים לאיכות הסביבה שומרון הוא אחד משני איגודי ערים לאיכות סביבה הפועלים ביהודה ושומרון (השני הוא איגוד ערים לאיכות סביבה יהודה). משרדי איגוד הערים לאיכות הסביבה שומרון נמצאים בעיר אריאל. האיגוד פועל לשמירת איכות הסביבה בכל אזור ההתנחלויות היהודיות בשומרון, בנימין, בקעת הירדן כולל העיר אריאל.
האיגוד הוקם בשנת 1992. חברות באיגוד 15 רשויות מקומיות יהודיות: 11 - מועצות מקומיות, 3 - מועצות אזוריות ועירייה אחת - עיריית אריאל, סך הכול כמאה יישובים, כולם התנחלויות.
תחומי הפעילות של האיגוד: מנהל סביבתי, מניעת מטרדים בתעשייה, תכנון אזורי סביבתי, פסולת מוצקה ומיחזור, איכות מים ושפכים, רישוי עסקים, חינוך סביבתי והסברה, תלונות הציבור, חומרים מסוכנים, מניעת רעש וזיהום אוויר, אקולוגיה כפרית וניהול מיזמים ופתרונות לשפכים ולפסולת.
האיגוד מודע לייחודו באשר לטיפול בבעיות הנוצרות מקיומם של היישובים הערביים לצד ההתנחלויות היהודיות, כאשר על היישובים הערביים חל שילוב בין ממשל צבאי ומנהל אזרחי ישראלי ובין חקיקה שמקורה ברשות הפלסטינית, בעוד שעל ההתנחלויות חל הדין הישראלי. כאשר שני סוגי היישובים פועלים באותה סביבה צצות בעיות ויש חוסר תיאום. בין הנושאים שטיפל בהם האיגוד היו אלה הקשורים בשיקום נחל קנה, ניטור האוויר באריאל ומחזור השפכים.
שיקום נחל קנה
הנחל שימש לקליטת שפכים של חמש רשויות מקומיות ביהודה ושומרון. בשנת 2005 הסתיים הקמת מאסף ביוב המוביל את כל השפכים לטיפול בדרום השרון. שם הוקם מכון טיהור שפכים שמאפשר השבה של מי השפכים לשימוש. המים המטוהרים משמשים בעיקר לחקלאות.
לאחר הפעלת המאסף נעשו פעולות לשיקום הנחל: ניקוי שבילים, שיקום הטרסות וניקוי המעיינות.
ניטור אוויר באריאל
האיגוד עוסק גם במחזור השפכים של אזור התעשייה בברקן. הוכשר שטח אדמה שבו נטעו אקליפטוסים המושקים במי קולחין של אזור התעשייה וזאת לאחר שהמים עוברים טיהור למניעת זיהום הקרקע.
האיגוד מקיים פעולות חינוכיות באמצעות הרשויות המקומיות של האזור. כן הפיק בשנת 2008 חוברת על הקשר בין שנת השמיטה לבין איכות הסביבה.
גבירתי הנשיא
גבירתי הנשיא (באנגלית: Commander in Chief) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה פוליטית שעלתה לראשונה ב-27 בספטמבר 2005, העוקבת אחר כהונתה הראשונה ומשפחתה של מקנזי אלן (בגילומה של ג'ינה דייוויס), הנשיאה הראשונה של ארצות הברית.
עלילה
בעודה במשימה דיפלומטית בפריז, מודיעים לסגנית הנשיא מקנזי אלן כי הנשיא טדי ברידג'ס קיבל שבץ מוחי. מכיוון שזה מאוד לא סביר שברידג'ס יוכלו להישאר בתפקידו, ג'ים גרדנר מבקש מאלן להתפטר, ובאופן זה יו"ר הבית ניית'ן טמפלטון יקבל על עצמו את הנשיאות.
מקנזי מבקרת את הנשיא ברידג'ס בבית החולים והוא מבקש ממנה גם להתפטר. עם מותו של הנשיא, אלן מתבקשת שוב על ידי טמפלטון לזוז הצידה. למרות שהיא אוחזת בידיה את נאום ההתפטרות שלה, היא בוחרת להישבע בשבועת כהונה.
בפעולתה הראשונה בתפקיד, אלן מסיימת משימה שבה דגלה כסגנית הנשיא. היא מנהלת משא ומתן לשחרור אישה ניגרית שנידונה למוות בסקילה בגין קיום יחסי מין מחוץ לנישואין. בעוד הנשיאה הראשונה מדברת עם הקונגרס, הניגרים מוסרים בשבי את האסירה לידי צבא ארצות הברית והיא מועברת אל מחוץ למדינה.
מן המדבר והלבנון
מן המדבר והלבנון הוא ספר אוטוביוגרפי שנכתב בידי עשהאל לובוצקי, קצין בצה"ל, על חוויותיו ממבצע גשמי קיץ בעזה, וממלחמת לבנון השנייה ועל השיקום מפציעתו. הספר יצא לאור בשנת 2008 בהוצאת ידיעות ספרים, סדרת פרוזה, והרמטכ"ל לשעבר, משה יעלון, כתב הקדמה לספר.
הספר הפך לרב-מכר ונבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2010 מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים. בעקבות הצלחת הספר הוא הוקלט בשנת 2015 לספר קולי, ובשנת 2016 תורגם ויצא לאור באנגלית.
תוכן הספר
הספר מתאר את הלחימה בעזה ובמלחמת לבנון השנייה מנקודת מבטו של מפקד מחלקה מגולני, גדוד 51. תיאור ימי הלחימה וההכנות משולב בהרהורים ודילמות של המחבר כמפקד של לוחמים, המופקד על ביצוע המשימה יחד עם האחריות לשלום חייליו, התמודדות עם פחדיהם, החלטות תחת אש וקשיים נוספים.
בחלק הראשון מתוארים ימי הלחימה של גולני ברצועת עזה. הספר פותח בחטיפתו של גלעד שליט, בעקבותיה הגדוד נקרא ללחימה בעזה. מעזה נקראים הלוחמים לחזית הצפונית, למלחמת לבנון השנייה - החלק השני של הספר. בין המארבים והקרבות הרבים, בולט אחד מהם, קרב בינת ג'בייל, בו נהרג סמג"ד 51 רועי קליין יחד עם עוד שבעה ממפקדי ומלוחמי הגדוד. אחד מהנופלים הוא חבר קרוב של המחבר, עמיחי מרחביה. המחבר מגלה זאת בסיטואציה קשה, תוך כדי קרב הוא אוחז בגופתו של חברו הטוב. את הספר מלווה תחושת האובדן של המחבר עקב נפילתו והספר מוקדש לזכרו של עמיחי מרחביה. לאחר ימי מלחמה רבים המחבר נפצע בקרב בגזרת בינת ג'בייל מפגיעת טיל נ"ט.
הפציעה הקשה מעבירה את הקורא לחלק האחרון של הספר, השיקום. בחלק זה מתוארת ההתמודדות האישית של לובוצקי, שנפצע באורח קשה מאוד, עם מסכת האשפוז הארוכה שנכפתה עליו ועם אתגרי השיקום. בין הניתוחים הרבים, הטיפולים והכאבים, מתגלים כוחות נפש, עוצמות וחוויות רבות של פצועים מהמלחמה. יחד עם חוויות ההווה מתגלים סיפורים מהעבר, כגון שסבו של המחבר, איסר לובוצקי, נפצע כפרטיזן בקרב מול הנאצים, והאחות שטיפלה בו ביער היא לא אחרת מאשר אמו של הרופא המטפל בלובוצקי. בעקבות חוויית הפציעה והמפגש הישיר עם עולם הרפואה המחבר פנה לתחום ובזמן כתיבת הספר הוא היה סטודנט לרפואה בירושלים.
שם הספר
שם הספר מבטא כפל משמעות: מצד אחד אזורי הלחימה בהם לחם המחבר, המדבר (כמייצג של עזה) ולבנון. ומצד שני, לביטוי יש משמעות דתית, שמזכיר את נוסח התפילה לשלום חיילי צה"ל, הנאמרת בקול-רם בבתי כנסת של הציונות הדתית, ובה מבקשים מה' ש-"יְבָרֵךְ אֶת חַיָּלֵי צְבָא הַהֲגַנָּה לְיִשְׂרָאֵל הָעוֹמְדִים עַל מִשְׁמַר אַרְצֵנוּ...מִגְּבוּל הַלְּבָנוֹן וְעַד מִדְבַּר מִצְרַיִם". בהמשך התפילה אומרים: "הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא יִשְׁמֹר וְיַצִּיל אֶת חַיָלֵינוּ מִכׇּל צָרָה וְצוּקָה, וּמִכׇּל נֶגַע וּמַחֲלָה..."- והספר מתמודד עם ה'צרות והנגעים' שהוא וחבריו במדים ספגו. שם הספר מצטט ביטוי מפסוק: כָּל הַמָּקוֹם אֲשֶׁר תִּדְרֹךְ כַּף רַגְלְכֶם בּוֹ לָכֶם יִהְיֶה מִן הַמִּדְבָּר וְהַלְּבָנוֹן מִן הַנָּהָר נְהַר פְּרָת וְעַד הַיָּם הָאַחֲרוֹן יִהְיֶה גְּבֻלְכֶם." (דברים, י"א, כ"ד), כמייצג של גבולות הארץ המובטחת. פירוש נוסף הוא שהמדבר והלבנון מייצגים סיטואציות נפשיות שונות, מדבר כמקום של שממה וקושי, ולבנון כמייצג עוצמה וחוסן.
תגובות על הספר
הספר הפך לרב-מכר, דורג בראש רשימת רבי המכר בקטגוריית עיון, וזכה לתהודה רבה, אולי עקב הפן האחר שהציג ביחס למלחמת לבנון השנייה, שנתפסה ככישלון בעיני רבים, ואילו בספר מוצגת גבורת הלוחמים בשטח. הרמטכ"ל לשעבר, משה יעלון, כתב בהקדמתו לספר:
ביקורות רבות על הספר ראו בו כמייצג את הישראלי היפה, את המשך התגלמותה של הציונות בימינו. מנגד, היו שביקרו את הספר על כך שלא מתח ביקורת גלויה על הדרג המדיני ועל הדרג הצבאי הבכיר. לרגל צאת הספר נערך ערב עיון בצריף יד בן צבי בהשתתפות רא"ל משה יעלון והסופר הרב חיים סבתו בהנחיית ד"ר צבי צמרת. הספר הוקלט על ידי השחקן עמוס תמם לספר קולי באולפני iCast בשנת 2015. הספר תורגם לאנגלית על ידי פרופ' מאיר רוסטון ויצא לאור בשנת 2016 בהוצאת טובי - קורן ירושלים.
פאינה רנייבסקיה
פאינה רנייבסקיה (ברוסית: Фаина Раневская; במקור: פאני פלדמן; 27 באוגוסט 1896, טגנרוג - 19 ביולי 1984, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-סובייטית. זכתה במספר פרסים (שלוש פעמים בפרס סטלין), בתואר האמן העממי של ברית המועצות (1961) ובמספר עיטורים, בהם עיטור לנין (1976). בתרבות הרוסית והסובייטית ידועה במיוחד באמרותיה בנושאים שונים.
קורות חיים
פאני פלדמן נולדה בטגנרוג במשפחה יהודית אמידה. אביה היה בעל מספר חנויות ובית חרושת לייצור צבע. היא למדה בגימנסיה עירונית לבנות, אך עזבה אותה מבלי שסיימה באופן רשמי. בגיל 14 החלה ללמוד משחק. בשנת 1915 עזבה את עירה ועברה למוסקבה, שם התיידדה עם מרינה צבטאייבה, אוסיפ מנדלשטם וולדימיר מאיאקובסקי. השחקנית הצעירה חתמה על חוזה עם הרכב תיאטרון שנסע לסבב הופעות בחצי האי קרים, שם קיבלה את שם הבמה פאינה רנייבסקיה (על פי דמות מהמחזה "גן הדובדבנים" לאנטון צ'כוב).
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה השתתפה בהצגות של תיאטראות שונים, בעיקר בדרום רוסיה. אביה, אחותה ואחיה עזבו את רוסיה הסובייטית ועברו לצ'כוסלובקיה. בשנת 1924 חזרה למוסקבה והחלה להופיע על במות העיר.
בשנים 1949–1955 ו-1963–1984 נמנתה רנייבסקיה עם סגל התיאטרון במוסקבה שבו עבד יורי זבדסקי כבמאי הראשי. למרות חילוקי דעות בין השניים, רנייבסקיה הייתה בין השחקניות המובילות של התיאטרון. בתקופה זו היא גילמה כמה תפקידים ראשיים בהצגות וצוינה לטובה על ידי מבקרי התיאטרון.
פאינה רנייבסקיה נפטרה בשנת 1984 לאחר התקף לב.
לזכרה של השחקנית, בעיר טגנרוג הוצב פסל, נקרא רחוב על שמה ומתוכננת פתיחת מוזיאון בבית שבו גדלה. בשנת 1990 צולמה סדרת טלוויזיה תיעודית בת שני פרקים על חייה.
פאינה רנייבסקיה לא הייתה נשואה. בשנות ה-60 שבה אחותה חזרה לברית המועצות והן התגוררו ביחד מספר שנים.
שועל (סוג)
שועל (שם מדעי: Vulpes) הוא סוג השייך לשבט הטקסונומי שועל בתת-משפחת הכלבים שבמשפחת הכלביים, וכולל 12 מינים ועשרות תת-מינים.
כל המינים בסוג זה, ורק הם, מוגדרים "שועלים אמיתיים". זאת להבדיל ממינים בסוגים אחרים, גם הם בתת משפחת הכלבים שבמשפחת הכלביים (שניים מהם אפילו בתוך השבט שועל), המוגדרים "דמויי-שועל" ולפעמים פשוט "כלביים".
קטמרקה (פרובינציה)
קטמרקה (בספרדית: Catamarca) היא פרובינציה בצפון-מערב ארגנטינה. היא גובלת בפרובינציית סלטה בצפון, בטוקומאן ובסנטיאגו דל אסטרו במזרח, בקורדובה בדרום-מזרח, בלה ריוחה בדרום ובצ'ילה במערב. שטחה כ-102 אלף קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-334 אלף בני אדם, מה שהופך אותה לאחת הפרובינציות הפחות מאוכלסות בארגנטינה. בירתה היא העיר קטמרקה, שמקור שמה בשפת הקצ'ואה ("מצודה במורד ההר").
גאוגרפיה
כמעט כל שטחה של קטמרקה מצוי בהרי האנדים. בתחומי הפרובינציה מספר פסגות גבוהות במיוחד: פיסיס (על גבול לה ריוחה; 6,882 מ' מעל פני הים), אוחוס דל סלאדו (6,862 מ'), אינקוואסי (6,620 מ'), קומברה דל לאודו (6,400 מ'), טרס קרוסס (6,356 מ') אנטופאז'ה (6,100 מ'), קולורדוס (6,080 מ'), סן פרנסיסקו (6,020 מ') גאלאן (5,912 מ'), אגואס בלנקאס (5,760 מ'). חלקים נרחבים ברכס מושלגים דרך קבע, ורק מעבר הרים אחד מקשר בין ארגנטינה לבין צ'ילה באזור זה, מעבר סן פרנסיסקו, המצוי בגובה של 4,747 מ' מעל פני הים. בצפון-מערב הפרובינציה יש גם מספר מדבריות מלח.
רוב אוכלוסיית הפרובינציה מרוכזת במורדותיהם המזרחיים של האנדים. הבירה, קטמרקה, שוכנת בגובה של כ-530 מ' מעל פני הים, ומדרום לה אזורים נמוכים אף יותר. בקצה הדרום-מזרחי של הפרובינציה חלק ממדבר המלח סאלינאס גראנדס, המשתרע גם על אזורים נרחבים בפרובינציות הסמוכות, לה ריוחה, קורדובה וסנטיאגו דל אסטרו.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחות בני אדם באזור מזה כ-2,000 שנה. באותה העת היו התרבויות בדרום אמריקה בעיצומו של תהליך של מעבר ליישובי קבע, חקלאות וחברות היררכיות. לפחות מאז המאה ה-11 חיו באזור בני הדיאגיטה, ולצדם עמי הקפז'אן, האולונגסטה והאטקמניו. בין 1480 ל-1535 שלטה במערב הפרובינציה דהיום אימפריית האינקה. השרידים השמורים ביותר בתקופה זו מצויים במצודת אקונקיחה, במורדותיו המערביים של הר בולסון.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה דייגו דה אלמגרו, ב-1536. אלמגרו סייר בעמקי קלצ'קי (בפרובינציית סלטה של ימינו) וחצה את הרי האנדים במעבר סן פרנסיסקו. ב-1554 ייסד פרנסיסקו דה אגירה את העיר סן פדרו מרטיר, אך זו ננטשה עד מהרה. יישוב נוסף, לונדרס דה לה נואבה אינגלטרה ("לונדון שבאנגליה החדשה") הוקם ב-1558 בהוראת מושל צ'ילה, חואן פרס דה סוריטה, כאות הוקרה למלכת אנגליה מרי הראשונה, רעייתו של מלך ספרד פליפה השני. בעקבות התקפות בני הדיאגיטה, הועתקה לונדרס ממקומה ב-1561, ושמה שונה לוויאגרה. כעבור שנה ננטשה לגמרי. ב-1563 הוכפף אזור קטמרקה לשליטתה של טוקומן, שהייתה חלק ממלכות המשנה של פרו, וב-1607 נוסדה סן חואן באוטיסטה דה לה פאס, במקום בו שוכנת כיום העיר בלן. העיר קטמרקה נוסדה ב-1683.
עם הקמת מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1782 סופחה אליה קטמרקה, שהייתה עדיין כפופה לטוקומן, וב-1783 הייתה לחלק מאינטנדנסיה בשם סלטה דה טוקומן, שכללה גם את הערים סלטה, חוחוי וסנטיאגו דל אסטרו. בירתה של האינטנדנסיה הייתה בתחילה בטוקומן, וב-1792 הועברה לסלטה.
במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית, חולקה סלטה דה טוקומן ב-1814, וקטמרקה, כמו גם סנטיאגו דל אסטרו, שבה והייתה לחלק מטוקומן. ב-22 במרץ 1820 הכריז מושל טוקומן, ברנבה אראוס, על הקמת הרפובליקה של טוקומן בשטח האינטנדנסיה. ב-25 באוגוסט 1821 חדלה הרפובליקה להתקיים, ובמקומה הוקמו הפרובינציות הארגנטינאיות טוקומן, קטמרקה וסנטיאגו דל אסטרו.
מחלוקות טריטוריאליות בין ארגנטינה לבין בוליביה וצ'ילה בשנות ה-90 של המאה ה-19 הביאו להסכם בוררות ב-1899. לפי ההסכם, הועברו שטחים ממזרח לקו פרשת המים של אמריקה בהרי האנדים מצ'ילה לארגנטינה. ב-1900 הוקמה בהם הטריטוריה הלאומית לוס אנדס, שב-1943 חולקה לשלושה וסופחה לפרובינציות קטמרקה, סלטה וחוחוי.
דמוגרפיה
קטמרקה היא אחת הפרובינציות הפחות מאוכלסות בארגנטינה. בשנת 2001 התגוררו בקטמרקה כ-334 אלף תושבים, ורק בלה פמפה, לה ריוחה, סנטה קרוס וטיירה דל פואגו היו פחות תושבים. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 גדלה האוכלוסייה בפרובינציה בשיעור איטי מאשר ביתר חלקי המדינה. ב-1869 היוו תושבי קטמרקה 4.60% מתושבי ארגנטינה, וב-1970 ירד חלקם באוכלוסייה ל-0.74% בלבד. מאז עלה מעט חלקם באוכלוסייה, וב-2001 עמד על 0.91%.
כלכלה
כלכלתה של קטמרקה היא הקטנה בכלכלות ארגנטינה. בשנת 2006 נאמד התוצר בה ב-1.7 מיליארד דולרים, שהם כ-5,820 דולר לנפש, שיעור הנמוך בכ-40% מהממוצע הארצי.
כריית מחצבים שונים תורמת כ-20% לתוצר בפרובינציה. במכרה הגדול ביותר, באחו דה אלומבררה, בו מועסקים 1,000 עובדים, כורים מדי שנה כ-600 אלף אונקיות זהב וכ-190 אלף טונות נחושת.
חקלאות מעולם לא הייתה מפותחת במיוחד בפרובינציה, וכיום היא תורמת כ-5% לתוצר. ברחבי הפרובינציה כ-200 אלף ראשי בקר, כ-150 אלף עזים וכ-100 אלף כבשים. ענפים חקלאיים נוספים כוללים עץ, זיתים, הדרים, כותנה, טבק וגפנים ליין.
עיקול פרסת הסוס
עיקול פרסת הסוס (באנגלית: Horseshoe Bend) הוא נפתול של נהר קולורדו בצורת פרסת סוס, בסמוך לעיר פייג', באריזונה שבארצות הברית.
עיקול פרסת הסוס נמצא כ-8 קילומטרים במורד הזרם מסכר קניון גלן ואגם פאוול בתוך אזור הנופש הלאומי קניון גלן, וכ-4.4 קילומטרים מדרום-מזרח לפייג'.
המקום נגיש באמצעות הליכה רגלית של כ-2.4 קילומטרים ממתחם חניה הסמוך לכביש 89 בדרום-מזרח פייג', ניתן לצפות בעיקול גם ממצוק תלול שעליו.
לאחר הפניות למיקום ברשתות החברתיות בשנת 2018, גדל מספר המבקרים במקום באופן משמעותי.
מישאל סולימאן
מישאל סולימאן (בערבית: ميشال سليمان, תעתיק מדויק: מישאל סֻלימאן; נולד ב-21 בינואר 1948 בעיירה עמשית שליד ג'ביל) הוא איש צבא ופוליטיקאי לבנוני. כיהן כמפקד צבא לבנון (1998–2008) ולאחר מכן כנשיא לבנון ה-12 (2008 - 2014). סולימאן הוא ערבי-נוצרי-מרוני.
קריירה צבאית
סולימאן התגייס לאקדמיה הצבאית ב-4 באוקטובר 1967, וב-1970 השלים את הכשרתו כקצין והחל לפקד על מחלקה. הוא המשיך להתקדם והגיע על לתפקיד של מפקד גדוד, לאחר מכן מונה לראש האקדמיה הצבאית למש"קים. ב-1979 הוא הועבר למטה הכללי של צבא לבנון לתפקיד המזכיר הכללי. ב-4 בדצמבר 1990 הוא קוּדם לדרגת קולונל ומונה לאחראי על המודיעין באזור הר הלבנון. ב-25 באוגוסט 1991 שב לתפקידו כמזכיר הכללי במטכ"ל. ב-6 ביוני 1993 מונה למפקד הבריגדה ה-11 של חיל הרגלים שהייתה פרוסה באזור רצועת הביטחון של צה"ל בדרום אזור הבקאע ובדרום לבנון. ב-15 בינואר 1996 קוּדם לדרגת גנרל ומונה למפקד בריגדה 6 של חיל הרגלים.
בשל קושי למצוא מועמד שיתאים לנשיאות לבנון ב-1998 מונה אמיל לחוד לתפקיד, תוך שינוי חוקת לבנון כך שתתאפשר בחירתו של ראש המטה הכללי המכהן. כתוצאה ממינוי לחוד לנשיא, קוּדם סולימאן לתפקיד מפקד צבא לבנון ב-21 בדצמבר 1998, תפקיד השמור על פי האמנה הלאומית הלבנונית למרוני.
ב-2005, עם נסיגת צבא סוריה מלבנון, התפרס צבא לבנון בפיקוד סולימאן בחלקים נרחבים של המדינה. במהלך מלחמת לבנון השנייה לא מילא הצבא תפקיד בקרבות, אם כי סולימאן הביע תמיכה מילולית במאבקם של לוחמי החזבאללה.
בחודשים מאי-אוגוסט 2007 עמד הצבא במבחן, כאשר נלחם בהצלחה נגד אנשי ארגון הטרור האיסלמיסטי פתח אל-אסלאם במחנה הפליטים נהר אל-בארד בצפון לבנון.
סולימאן זכה לעיטורים ומדליות רבות מטעם צבא לבנון ולעיטורי כבוד גם מצבא סוריה ומצבא אוקראינה.
מינויו לנשיא
בשלהי 2007 הסתמן מישאל סולימאן כמועמד פשרה בין הקואליציה והאופוזיציה הלבנונית לתפקיד נשיא לבנון לאור סיום כהונתו של אמיל לחוד ב-23 בנובמבר. עם זאת, מספר ניסיונות לגיבוש הסכמה על מועד עריכת הבחירות לפרלמנט והצבעה על חוק בחירות חדש (שיתרום להגדלת הייצוג המוסלמי בפרלמנט) כשלו במשך יותר משנה של מתיחות פוליטית מתמשכת בין האופוזיציה הפרו-סורית, שהונהגה על ידי חזבאללה ואמל לבין תומכי הממשלה האנטי-סורים - קואליציית 14 במרץ (על שם היום בו הייתה מהפכת הארזים).
במאי 2008 הגיעה המתיחות בלבנון לשיא, כאשר תומכי חזבאללה תקפו את מתנגדיהם - הקבוצות הפרו-מערביות אשר שלטו בקואליציה. הצבא, בפיקודו של סולימאן, נמנע מלהתערב בקרבות. המתיחות התעוררה עקב החלטות של הממשלה להכריז על רשת התקשורת העצמאית של חזבאללה בדרום לבנון כבלתי-חוקית ולהדיח את האחראי על הביטחון בשדה התעופה בביירות, תומך חזבאללה. בפשרה שגובשה לבסוף בין הצדדים בדוחה (ובשל כך זכתה הפשרה לשם "הסכם דוחה") ואושררה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם נכלל מינויו של סולימאן לנשיא, אשר התקבל ברוב גדול בפרלמנט הלבנוני ב-25 במאי 2008. בכך נבחר נשיא חדש ללבנון לאחר שישה חודשים בהם משרה זו לא אוישה, ובא לקצו המשבר הפוליטי בן 18 החודשים ששרר במדינה.
חייו האישיים
בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הלבנונית. נשוי לוואפה סולימאן ואב לשלושה. דובר ערבית, אנגלית וצרפתית.
הכח קופנהגן
הכח קופנהגן (בדנית: Jødisk Idætsforening Hakoah) הוא מועדון ספורט יהודי בקופנהגן שבדנמרק. המועדון כלל ספורטאים בענפי ספורט מגוונים. הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת ההיאבקות.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-12 באוקטובר 1924 כמועדון ספורט עבור נערים בגילאי 13–15, וזאת על ידי פאלק מאייר רודיצקי, סיימון סכנובסקי, אליסר שוואלוב ונתן פרברוף. בהתחלה הוקמו במסגרת המועדון קבוצות כדורגל, וב-1926 הוקמו קבוצות היאבקות. בהמשך נוספו קבוצות כדוריד, כדורסל, באולינג, התעמלות, טניס שולחן וטניס.
בשנת 1932 זכה אברהם קורלנד באליפות דנמרק בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל, האליפות הראשונה של המועדון. באותה שנה זכה גם במדליית כסף ב בלוס אנג'לס ובמדליית זהב ב.
למועדון היו מספר אלופי מכביה נוספים בהיאבקות: הרמן לייזין, יוסף זילברמן, משה ריילונד, שמעון קורלנד, יצחק פייקין, בני סרדה, שולסטיין ומתאבקים מצטיינים כמו: יעקב לייזין, קייל לייזין, אמיל וסרמן, רוברט אייסין, ליאו טורון, הרמן ארבשטיין, מיכאל קורלנד ועוד.
בשנת 1943 ברחו מתאבקים יהודים חברי המועדון לשוודיה בסירה, ושם התגוררו אצל משפחותיהם של מתאבקים שוודים.
דוד גמאל
הרב דוד בן שלום גמאל היה רב ומקובל בתימן במאה ה-19.
כפי הנראה, נולד הרב גמאל בצנעא בתחילת המאה ה-19 ונפטר בסוף אותה מאה. היה תלמיד חכם המעורה היטב בחיי הקהילה היהודית. בחיבוריו הירבה לתאר ולתעד את קורות אחיו בתימן ואת האירועים המדיניים שהשפיעו על חיי היהודים, כגון האירועים הקשים שחוו יהודי צנעא בזמן התנפלויות שבטים מוסלמים על הקהילה היהודית בשנים 1818 ו-1851. על פי תיאורו של הרב גמאל, התנפלות שבטים נוספת בת שלושה ימים הסתיימה כמעט ללא נזק וזאת בשל התכוננות יהודי צנעא מבעוד מועד, וכך כותב הרב גמאל : . משנת 1834 חלה תקופת מפנה לרעה בתימן עקב חילופי שלטון תכופים שהתחוללו בשל מריבות בין הטוענים לשלוט בתימן. במשך שלושים שנה סבלה מכך הקהילה היהודית בצנעא קשות, ורבים החלו בורחים לערים הסמוכות. גם הרב דוד גמאל ברח מהעיר צנעא והתיישב בעיר בית עד'אקה הנמצאת צפונית מערבית לצנעא. הוא עבר גם בין ערים נוספות והכיר את אורחותיהם ורבניהם. בכתביו, הרבה הרב גמאל לצטט דברי תורה בשמם ובשם רבני צנעא. מבין עשרות הרבנים שאיתם עמד בקשר נראה כי שלושה מהם היו מרבותיו: הרב דוד רצאבי, הרב יחיא בן יעקב צאלח המכונה מהרי"ץ בן יעקב והרב יודא חאזי.
כתביו
שלושה כתבי יד ידועים לנו ככתיבת הרב דוד גמאל. כל כתבי היד הם בעלי אופי לקטני, אולם, רבים מהליקוטים הם שמועות בעל פה ששמע מחכמי תימן שהכיר או מספרים שאבדו או שאינם ידועים וכן חידושים רבים פרי רוחו.
בכל חיבוריו ניכרת היטב השפעת הקבלה על כל צעד ושעל. כמו כן, ניכרת בכתיבתו מגמה חינוכית התובעת שלמות לימודית ומידותית. בצד התביעה המוסרית התאמץ הרב דוד גמאל לנחם ולעודד את אחיו לאור המצב המדיני הקשה בו שרויים יהודי תימן. הוא הרבה להשתמש בביטויים שעניינם ציפייה לבואה הקרובה של הגאולה. חיבוריו הם: "חפץ דוד" - על התורה, הגהות לתלמוד, פירוש על הדיואן (ספר השירים) וכן שני קבצים בעניינים שונים.
הרב דוד גמאל היה בעל אופי רגיש ועדין נפש. החוויות שחווה בימי חייו הותירו את רשמיהם המרים על נפשו הרגישה. בין היתר הם באו לידי ביטוי חריף בעשרות חלומותיו המלאים חשש מפני הבאות. נפשו הפיוטית באה לידי ביטוי בפרשנותו לשירה בה הוא מבאר את ערך השירה ומסביר כיצד יש להתכונן אליה, הוא מתריע מפני שתיית יין בשירה וכן משירת תיפלות. הוא מבאר אלו שירים יש להקדים ועד כמה חשובה אישיותו של המשורר ועוד. פירושו לדיואן יצא על ידי יהודה לוי נחום בספר "התעודה" 1996.
תיק 1270
תיק 1270 (מכונה בתקשורת גם פרשת גרסטל או פרשת חפץ-גרסטל) הוא חקירה פלילית שניהלה יחידת להב 433 של משטרת ישראל, אשר נחשפה במהלך פברואר 2018. על פי החשד שנחקר בתיק, ניר חפץ, יועצו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, פעל עם יועץ התקשורת אלי קמיר להביא למינויה של השופטת הילה גרסטל למשרת היועץ המשפטי לממשלה, בתמורה לסגירת תיק מעונות ראש הממשלה, שבו נחשדה בין היתר אשת ראש הממשלה שרה נתניהו. בינואר 2019 נסגר התיק מחוסר תשתית ראייתית לביצוע עבירות. גרסטל עצמה לא נחקרה באזהרה.
פרטי התיק
חוקרי המשטרה הגיעו לפרשה במהלך חקירת "תיק 4000".
בסוף שנת 2015 התכנסה ועדת איתור למצוא מחליף ליועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין שעמד לסיים את תפקידו בפברואר 2016. שני מועמדים בולטים לתפקיד היו מזכיר הממשלה, אביחי מנדלבליט, ונציבת הביקורת על הפרקליטות, הילה גרסטל.
על פי החשד, חפץ וקמיר חששו שמנדלבליט יעמיד לדין את נתניהו או את אשתו ולכן פנו לגרסטל, בהבטחה כי יפעלו לבחירתה ולסילוק תמיכתו של נתניהו ממנדלבליט, בתמורה לסגירת תיק המעונות. לפי טענת הפרקליטות גרסטל סירבה וסיפרה על כך לשופטת בית המשפט העליון דאז (ולימים נשיאת בית המשפט), אסתר חיות, אך השתיים לא דיווחו על כך לרשויות המוסמכות.
חפץ וקמיר הכחישו את הטענות. מטעמו של ראש הממשלה נמסר בתגובה כי "ניר חפץ מעולם לא הציע את ההצעה ההזויה הזאת בפני ראש הממשלה ורעייתו, הוא מעולם לא נתבקש על ידם להציע הצעה כזאת, ואיננו מאמינים שחפץ אפילו העלה דבר כזה על דעתו". גם חבר ועדת האיתור לבחירת היועץ המשפטי לממשלה, שר המשפטים לשעבר משה ניסים, אמר כי נתניהו לא העלה באף שלב אפשרות שיעביר את תמיכתו ממנדלבליט.
נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות, מסרה עדות פתוחה לחוקרי המשטרה. לפי חיות, חברתה גרסטל פנתה אליה וסיפרה לה, לאחר שהמועמדות לא הייתה רלוונטית כבר, על כך שמקורב לראש הממשלה בירר אצל אחד מידידיה של גרסטל, מה תהיה עמדתה בנוגע לפרשת המעונות אם תיבחר לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה. העיתונאי אמנון אברמוביץ' פרסם שלפי תחקיר שערך, נתניהו איננו אשם בתיק זה.
באוקטובר 2018 המליצה המשטרה לסגור את התיק מחוסר תשתית ראייתית לביצוע עבירות. בינואר 2019 הכריעה פרקליטות המדינה באופן דומה, תוך שהיא מציינת כי גרסטל שינתה באופן משמעותי את גרסתה הראשונה בעניין. מקורבי גרסטל טענו בתגובה כי זוהי נקמה על מעשיה בעת ששימשה כנציבת ביקורת הציבור על הפרקליטות.
טביעות רגליים
טביעות רגליים הן סימנים הנוצרים ממגע כפות רגליים, נעולות או יחפות, של בני אדם או של בעלי חיים אחרים, בחומרים שונים.
יצירת טביעות רגליים
כדי שעקבות יוטבעו עליהן להיווצר בחומר שאינו אלסטי. עומק ההטבעה תלוי ברכות החומר המוטבע, עומקו ומשקל הגוף. למשל, על גבי משטח קשיח (כגון רצפה) ומאובק תיווצר עקבה שטחית. הטבעה יוצרת עקבה תלת־ממדית, לעומתה דריכה על גבי משטח קשיח עשויה ליצור עקבה דו-ממדית, הניכרת בצבע שונה מזה של המשטח (למשל, דריכה בסוליה מכוסה בוץ, צבע נוזלי או אבקה על רצפה או סלע). הבטון הוא אחד החומרים השכיחים בסביבה האנושית ונוח לקבל טביעות לפני שהתקשה ולשמר אותן לאחר התקשותו. אנשים, בעיקר בגיל הנעורים, הנתקלים בבטון לח במהלך בנייה מנצלים לא פעם תכונה זו כדי לנסות להנציח את עצמם. בשדרת הכוכבים של הוליווד מוטבעות בבטון כפות ידיהם ורגליהם של ידוענים שכוכביהם משובצים בה.
שימושים לטביעות רגליים
גששים נעזרים בעקבות של בני אדם או בעלי חיים, המוטבעים בטבע, כדי ללמוד מי עבר במקום, מתי עבר, לאיזה כיוון פנה ואפילו פרטים על משקל העובר ומצבו הבריאותי. בשמירת גבולות נעזרים בשביל טשטוש כדי לגלות אם למרות כל האמצעים, הצליחו לחצות את המכשול ולנסות לנתח את טביעות הרגל כדי לאסוף מידע על החודרים. מספר דוגמאות ידועות לשבילי טשטוש: פעילות סיירת שקד התבססה בין היתר על שביל הטשטוש בבקעת הירדן, בגבול הצ'כי עם גרמניה בשנות ה-50 הוכנס לשימוש שביל טשטוש (על בסיס חרישת הקרקע), שביל טשטוש הוכנס לשימוש במערך של חומת ברלין, כמו כן קיים שביל טשטוש בגבול ארצות הברית עם מקסיקו.
טביעות רגליים, לרוב טביעות נעליים, שנמצאו בזירת העבירה משמשים לעיתים את רשויות החוק והמשפט כדי לזהות את העבריין ולהרשיע אותו. לשם שימוש בטביעות רגליים בתחום החוק והמשפט יש צורך בתיעודן, על ידי צילום או על ידי יצירת יציקת גבס המשמרת את הצורה התלת־ממדית של העקבה ומאפשרת השוואה עם עקבות שעשויות להימצא במקומות אחרים או עם כפות רגליהם או נעליהם של חשודים.
על פי עקבות מאובנות לומדים הפליאונטולוגים על בעלי חיים שחיו על כדור הארץ בעבר הרחוק, לעיתים בעלי חיים שנכחדו מזה עשרות מיליוני שנים. גם חוקרי עולם החי של ההווה נעזרים בחקירת טביעות רגליים במעקב על חייהם של זנים שונים וגם באיתור זנים לא מוכרים. לעיתים העקבה היא תמריץ לחיפוש אחר בעל חיים, חיפוש שלא תמיד משיג תוצאות, כמו במקרה של היצור המיתולוגי ביגפוט.
הודות לכך שטביעות רגליים הן בעלות כיוון, בדומה לחץ, הן שימשו גם להכוונת תנועה. בעת העתיקה, בנמלים הרומיים, הוטבעו על ריצוף רחובות העיר עקבות זאב שהובילו מהנמל אל בתי הבושת המקומיים. מטרת ההכוונה הייתה למנוע הצעות מגונות של מלחים, שהגיעו מהפלגה ממושכת, אל הנשים הלא נכונות. נעשה שימוש בעקבה של זאב משום שעובדות בית הבושת כונו בשם "זאבה" LUPA ובלילה, כשהעקבות לא היו גלויות לעיני המלחים, הן השמיעו קריאות של זאבים, כדי לכוון אליהן את המלחים המחפשים.
דיון המינגס
דיון המינגס (באנגלית: Deon Hemmings; נולדה ב-9 באוקטובר 1968) היא אתלטית עבר ג'מייקנית, אלופה אולימפית (אטלנטה 1996) וסגנית אלופת עולם (אתונה 1997) בריצת 400 מטר משוכות. המינגס הייתה לאישה הג'מייקנית הראשונה אי פעם שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה המינגס במקום שישי, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.99 שניות.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכתה המינגס במדליית ארד, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.48 שניות, אחרי קים באטן שקבעה שאי עולם חדש של 52.61 שניות וטניה בופורד-ביילי (52.62 שניות), שתיהן מארצות הברית.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה המינגס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 52.82 שניות, לפני קים באטן (53.08 שניות וטוניה ביופורד-ביילי (53.22 שניות) ובכך הייתה לאישה הג'מייקנית הראשונה אי פעם שזכתה במדליית זהב אולימפית.
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה המינגס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.09 שניות, אחרי נזיאה בידואן ממרוקו (52.97 שניות) ולפני קים באטן (53.52 שניות) ומדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:21.30 דקות, אחרי גרמניה (3:20.92 דקות) וארצות הברית (3:21.03 דקות).
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה המינגס במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.16 שניות, אחרי דיימי פרניה מקובה (52.89 שניות) ונזיאה בידואן (52.90 שניות).
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה המינגס בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.45 שניות, אחרי אירינה פריבלובה מרוסיה (53.02 שניות) ולפני נזיאה בידואן (53.57 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.25 דקות, אחרי ארצות הברית (3:22.62 דקות) ולפני רוסיה (3:23.46 דקות) ובכך לא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיימה המינגס במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.83 שניות.
דולפין מצוי ארוך-חוטם
דולפין מצוי ארוך-חוטם או דולפין הכף (שם מדעי: Delphinus capensis) הוא מין של דולפין מהסוג דולפין מצוי החי בימים הטרופיים והרדודים.
דולפין זה מעט נדיר יותר מקרובו דולפין מצוי קצר-חוטם ובעל 2 תת-מינים:
הדולפינים הללו מגיעים לאורך 1.9–2.5 מטרים ולמשקל 80–235 קילוגרם. הזכרים גדולים מהנקבות. כפי ששמו מרמז לדולפין זה יש חוטם ארוך יחסית לקרובו ובכלל לדולפינים והוא בעל שיניים קטנות מרובות לאורך כל לסת. המצח רחב והסנפירים גדולים. הגוף מקושט בצבע צהוב או זהוב מהצדדים ואפור בהיר ואפור כהה מלמעלה יותר. הראש והלסתות שחורים למעט קצה החוטם הלבן.
דולפינים אלה חיים בטבע בלהקות של מאות פרטים בימים עשירים בדגה. בים הפתוח יותר נפוץ למצוא פרטים של 10–30 פרטים. הם נוטים לקפוץ מהמים הרבה ולעשות סלטות והם גם מתרגשים מנסיעה של ספינות. הם גם שוחים יחד עם דולפינים אחרים כמו נתב ועם מיני לווייתנים אחרים. הם גם מחפשים עופות ים שנוחתות באוקיינוס מספק שמצאו להקת דגים.
הדולפינים יכולים לצלול לעומק 900 מ' ולעצור את הנשימה ל-8 דקות בחיפושיהם אחר דגים שונים כמו סרדין, אנשובי, מקרל, בורי ועוד וגם דיונונים וסרטנים קטנים, בדרך כלל הם יחפשו פרטים המצויים בלהקות גדולות שמכלכלות הרבה דולפינים.
הדולפינים נמצאים בהריון 10–11 חודשים וממליטים באביב או בסתיו צעיר שאורכו 80–100 סנטימטרים ומשקלו 10 קילוגרם. הוא יכול לחיות בטבע עד 40 שנה.
לא ידוע מה מצב שימורם, אך הם נפגעים מהדיג ובהרבה מקרים נתקעים ברשתות או נפצעים מקרסי צלצל.
מאיר עזורי
מאיר עזורי (נולד בשנת 1975) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד שייטת ספינות הטילים.
ביוגרפיה
עזורי התגייס לצה"ל ב-1993 והוא בוגר קורס חובלים.
שירת כמפקד דבורה בפלגה 916, פיקד על מוצב שליטה אזורי באשדוד, שימש מפקד סיירת בפלגה 916 וסגן מפקד הפלגה. ב-2001 עבר לשרת בשייטת ספינות הטילים ושימש קצין גנ"ק באח"י כידון. ב-2003 מונה למפקד אח"י תרשיש ושימש בתפקיד עד 2004. ב-2008 מונה לראש מדור בענף מבצעי ים וב-2009 לראש לשכת מפקד חיל הים. ב-2011 מונה למפקד בית הספר לפיקוד ימי. ב-2012 מונה למפקד אח"י חנית. ב-2014 מונה למפקד פלגה 33, פלגת ספינות הטילים סער 5. ב-2017 מונה לראש מחלקת מבצעים של חיל הים.
באוגוסט 2019 מונה למפקד שייטת ספינות הטילים, שירת בתפקיד עד ספטמבר 2021.
עזורי בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ותואר שני בניהול מאוניברסיטת חיפה הוא בוגר קורס מפקדי חטיבות בזרוע היבשה והמכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לארבעה.
סוף הדרך (סדרת רשת)
"סוף הדרך" היא סדרת רשת אנימציה סאטירית ישראלית מטעם ערוץ הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי כאן 11, ובתמיכת המיזם לקולנוע ולטלוויזיה ברשות לפיתוח ירושלים. פרקי הסדרה שודרו ביוטיוב ובערוץ הדיגיטל הרשמי של כאן וגרפו מיליוני צפיות. בעקבות הצלחתה של הסדרה היא זכתה בפרסים בישראל ומחוצה לה והתמודדה בקטגוריית סדרת הרשת הטובה ביותר בתחרות פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2019 של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
הסדרה מתארת את קורותיהם של אח ואחות ירושלמים, ירדן וכנרת. האחים יוצאים בחברת הכלבה שלהם לחפש את אחיהם הקטן נפתלי, שאבד לפני שהעיר הופצצה בפצצה גרעינית. במהלך מסעם הם נחשפים לממדי הנזק הפוסט-אפוקליפטי שנגרם למדינה ומנסים להסתגל מחדש לכל המצב. פרקים רבים בסדרה משתמשים בהומור פרוע ולא-קונבנציונלי ובציניות עוקצנית כדי להעביר ביקורת על נושאים רבים בחברה הישראלית.
דמויות
ירדן - נער כבן 19 דמות ראשית בכור המשפחה שקול רציני ולאחר הפיצוץ נהפך לטבעוני. חשוב לו למצוא את נפתלי אחיו הקטן ושכנרת תיקח את הריטלין שלה.