cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם דוד מבוטשאטש
תולדות חייו
התחתן בגיל צעיר מאוד עם בתו של רבי צבי הירש בן יעקב קרא שהיה רבה של בוצ'אץ' ועבר לגור בבית חותנו, שם התיידד עם ר' חיים (מחבר "באר מים חיים") שנבחר אחר-כך לרב העיר צ'רנוביץ.
בשנת תקנ"א בגיל עשרים בלבד, התמנה לרבה של יזלוביץ. באותו זמן התקרב לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב ורבי משה לייב מסאסוב. גם בשמשו כרב העיר המשיך בלימודי החול, למד מתמטיקה, אסטרונומיה ומדעי הטבע מתוך גישה כי גם חז"ל למדו "מדעי-תבל וחכמות שימושיות". התעמק גם בתורת הקבלה. בדומה לרבו מברדיצ'וב גם הוא נודע כבעל התלהבות במצוות ובאהבת ישראל.
בשנת תקע"ד (1814) נפטר חותנו, רבי צבי הירש קרא בעל "נטע שעשועים", ורבי אברהם מונה במקומו לרבה של בוצ'אץ'.
נפטר בעודו משמש ברבנות, בכ"ט בתשרי ה'תר"א (1840).
לעיקר פרסומו זכה בגלל ספריו "אשל אברהם" ו"עזר מקודש" שחיבר על השולחן ערוך. ספרים אלו (המודפסים ברוב המהדורות כנספח לשולחן ערוך) הם דיונים הלכתיים בדברי השולחן ערוך. באופן יחסי מודגש הרקע לדיונים ההלכתיים בספרים אלו יותר מספרי אחרונים אחרים. כדי להבדיל בין אשל אברהם לרבי אברהם דוד ובין אשל אברהם שהוא חלק מהפרי מגדים, מכונה אשל אברהם של רבי אברהם דוד "אשל אברהם - בוטשאטש".
לאחרונה הוקם מחדש ה'אוהל' על קברו של ר' אברהם דוד בחלק הישן של בית הקברות היהודי בבוצ'אץ', וחודשו המצבות על קבר בנו ישראל אריה לייב, בתו, איידיל שרה רעכיל, (קרוב לוודאי הסבתא רבתא של יגאל אלון), ונכדו, יצחק, בנו של ישראל אריה לייב.
הרב אברהם דוד מבוצ'אץ' מוזכר בספריו של ש"י עגנון - בן עירו.
צאצאיו
בנו רבי ישראל אריה ליב. כיהן לאחר פטירת אביו כאדמו"ר בבוטשאטש. סבל רבות ממשכילי העיר. היה נחשב לגדול בתורה ופוסק בענייני ממונות חתנו רבי יוסף יהושע. ממלא מקום חמיו בבוטשאטש ורוב החסידים הסתופפו אצלו.
יחסי מלזיה–פינלנד
יחסי מלזיה-פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין פדרציית מלזיה לבין רפובליקת פינלנד.
יחסים כלכליים
המדינות מקיימות שיתוף פעולה כלכלי נרחב:
פיג'ו 5008
פיג'ו 5008 (באנגלית: Peugeot 5008) היא מכונית שבדור הראשון יוצרה במרכב מיניוואן ובדור השני במרכב קרוסאובר, בעלת שבעה מקומות. היא מיוצרת על ידי פיג'ו משנת 2009. היא הוצגה בשנת 2009 והגיעה לישראל בשנת 2010.
דור ראשון (2009–2016)
הדור הראשון יוצר בין השנים 2009–2016. הדור הראשון כלל מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח ליטרים המספק כ-156 כוחות סוס ב-5,800 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 9.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 195 קילומטרים לשעה.
מתיחת פנים שנת 2013
בשנת 2013 עברה ה-5008 מתיחת פנים, שכללה שדרוג קל באבזור ועיצוב חדיש בפנים ובחוץ המכונית וגרסה חדשה להיצע המנועים עם 163 כוחות סוס.
מרחב מחויג
במתמטיקה, מרחב מחויג (Ringed Space) הוא, מבחינה אינטואיטיבית, מרחב ביחד עם אוסף של חוגים קומוטטיבים, אשר איבריהם מהווים "פונקציות" על הקבוצות הפתוחות של המרחב. מרחבים מחויגים מופיעים רבות באנליזה, ובגאומטריה אלגברית, שם הם משמשים להגדרה של סכמות.
פיג'ו 5008
דור שני (2016–הווה)
בשנת 2016 הציגה פיג'ו את הדור השני ל-5008, הדור השני יוצר במרכב קרוסאובר. הדור השני כלל מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח ליטרים המספק כ-180 כוחות סוס ב-5,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 220 קילומטרים לשעה.
מרחב מחויג
הגדרה פורמלית
מרחב מחויג הוא מרחב טופולוגי X ביחד עם אלומה של חוגים קומוטטיביים על X. האלומה נקראת אלומת המבנה של X.
מרחב מחויג מקומית (locally ringed space) הוא מרחב מחויג  כך שלכל x \in X, הנבט  הוא חוג מקומי. במילים אחרות, החוג מכיל אידיאל מקסימלי יחיד.
פיג'ו 5008
מתיחת פנים שנת 2020
בשנת 2020 הציגה פיג'ו את מתיחת הפנים לדור השני של ה-5008. מתיחת הפנים כללה עיצוב מודרני מחודש ושדרוג מערכות הבטיחות. בתחום ההנעה לא נעשה כל שינוי.
מרחב מחויג
מורפיזמים
בהינתן שני מרחבים מחויגים ו-, מורפיזם של מרחבים מחויגים נתון על ידי המידע הבא: מרכז
המרחב המשיק
מרחבים מחויגים מקומית מכילים מספיק מבנה על מנת שניתן יהיה להגדיר את המרחב המשיק בכל נקודה במרחב. נניח כי הוא מרחב מחויג מקומית, ותהי x \in X. נרצה להגדיר את המרחב המשיק T_x בנקודה x. יהי R_x הנבט של אלומת המבנה של X, ויהי m_x האידיאל המקסימלי (היחיד) בחוג זה. אז חוג המנה הוא שדה, וחוג המנה  הוא מרחב וקטורי מעל k_x. המרחב הדואלי יקרא המרחב המשיק בנקודה x.
רעיון הבניה הוא שאיברי המרחב המשיק אמורים להכיל מידע לגבי האופן בו "גוזרים" פונקציות המוגדרת בנקודה x, כלומר איברים של R_x. לשם כך מספיק לדעת כיצד גוזרים פונקציות שערכן ב x הוא אפס (משום שכל פונקציה אחרת שונה מפונקציה כזאת בקבוע, והנגזרת של פונקציה קבועה היא אפס). לפיכך, נתבונן באיברי m_x (שברוב המקרים הצצים בגאומטריה הם בדיוק אוסף של פונקציות המתאפסת ב x). מכלל לייבניץ (נגזרת של מכפלה) ידוע כי הנגזרת של מכפלה של שתי פונקציות המתאפסות בx שווה ל-0, ולפיכך מחלקים את האידיאל m_x בריבועו {m_x}^2. לבסוף, מכיוון שנגזרת היא פונקציונל ליניארי, הרי שנעבור למרחב הדואלי, ובכך נקבל את "מרחב כל הגזירות" של פונקציות בנקודה x, הוא המרחב המשיק בנקודה x.
קרב קאלאי ג'נגי
קרב קאלאי ג'נגי התרחש מ-25 בנובמבר ועד 1 בדצמבר 2001, בראשיתה של מלחמת אפגניסטן. מאות שבויים מאנשי הטליבאן ותומכיהם, שהוחזקו במעצר במבצר קאלאי ג'נגי שליד העיר מזאר-י שריף בצפון אפגניסטן, מרדו בשוביהם אנשי הברית הצפונית, השתלטו על חלק מהמבצר ועמדו בקרב כבד במשך שבעה ימים בטרם הוכנעו בסיועם של חיילים אמריקאים ובריטים וסיוע אווירי מערבי. רק 86 מהם שרדו לאחר הקרב.
רקע
בשלהי נובמבר 2001, עם הידרדרות מצבו הצבאי של שלטון הטליבאן באפגניסטן, נכנעו אלפים מלוחמיו בצפון אפגניסטן לכוח של אנשי הברית הצפונית בראשותו של גנרל עבדול ראשיד דוסטום (Abdul Rashid Dostum).
ארצות הברית, שכוחותיה השתתפו במתקפה שכוונה להפלת שלטון הטליבאן, ביקשה לחקור את השבויים שנתפסו על מנת לאסוף מידע על הקשר ביניהם לבין אנשי ארגון אל-קאעידה. על כן העבירו אנשי הברית הצפונית ב-24 בנובמבר כ-300 עד 500 שבויים למבצר קאלאי ג'נגי, מבצר שנבנה במאה ה-19 ליד העיר מזאר-י שריף. מבצר זה שיכן לפני כן את מטהו של גנרל דוסטום ושימש כמצבור נשק שלו. לא נערך חיפוש בכליהם של האסירים וחלקם החזיקו בהיחבא כלי נשק. בהמשך התברר כי המבצר שימש בעבר את הטליבאן ועל כן חלק מהעצורים הכירו את מבנהו הפנימי.
המרד
ב-25 בנובמבר הגיעו למבצר שני סוכנים של סוכנות הביון המרכזית על מנת לחקור שבויים. כשעתיים לאחר תחילת תהליך החקירות תקפו לפתע חלק מהאסירים את שוביהם באמצעות כלי נשק שהיו ברשותם. האסירים, שהיו רבים משוביהם כדי ארבעה לאחד ומאומנים טוב יותר מהם, הרגו אחדים מאנשי הברית הצפונית ואת אחד משני הסוכנים האמריקאים, ג'וני מייקל ספאן (Johnny Micheal Spann) (הוא היה להרוג האמריקאי הראשון במלחמה). הם השתלטו על מחציתו הדרומית של המבצר ועל מצבור של נשק קל, משגרי רקטות, מרגמות ותחמושת שנמצא בה.
סוכן ה-CIA האמריקאי השני נמלט אל מחציתו הצפונית של המבצר והתקשר באמצעות טלפון לווייני לשגרירות האמריקאית באוזבקיסטן לבקש סיוע. אנשי הברית הצפונית הזעיקו תגבורת משלהם שכללה גם טנק T-55 ופתחו באש על המורדים. מספר צוותי טלוויזיה מערביים הגיעו אל המבצר והחלו לצלם את הקרב, שזכה בשל כך לסיקור תקשורתי נרחב.
אחרי הצהריים הגיעו למבצר 15 חיילי כוחות מיוחדים מארצות הברית ומבריטניה והצטרפו לאנשי הברית הצפונית בקרב נגד המורדים. עד רדת הלילה הם הינחו שני מטוסי תקיפה אמריקאים, שערכו תשע גיחות תקיפה נגד המתחם שהוחזק על ידי המורדים. אלו המשיכו ללחום בעקשנות.
ב-27 בנובמבר נחלשה התנגדות המורדים. אנשי הברית הצפונית וחיילי הקואליציה שאתם תקפו את מתחם המורדים בעזרת כלי רכב משוריינים, הדפו מתקפת נגד של המורדים ועד סוף היום השתלטו בחזרה על מרבית שטח המבצר. הם מצאו את גופתו של הסוכן ספאן, שמולכדה על ידי המורדים. אנשי הברית הצפונית בזזו חפצים מגופות אנשי הטליבאן שנהרגו ועקרו שיני זהב מפיותיהם.
אנשי הברית הצפונית סברו שהמרד דוכא כליל, אך כ-150 מורדים נסוגו אל מרתף במבצר הוסיפו להחזיק בו. הדבר התברר רק כשהם הרגו באנשי הברית הצפונית שניסו להיכנס למרתף. הקרב התחדש. אנשי הברית הצפונית ירו אל תוך המרתף, השליכו לתוכו מטעני חבלה ואף שפכו לתוכו שמן שהוצת. למרות זאת נמשכה התנגדות המורדים. ב-28 בנובמבר הגיע למקום גנרל דוסטום וניסה לשכנע את המורדים להיכנע, אך לשווא. למחרת הוא ציווה להזרים מים אל תוך המרתף. אמצעי זה פעל את פעולתו ושרידי המורדים במרתף נכנעו ב-1 בדצמבר. מקרב 300 עד 500 המורדים שרדו בחיים רק 86 (כמה מהם מתו מפצעיהם מאוחר יותר). לפחות 60 מהמורדים נהרגו בתוך המרתף. בין המורדים שנכנעו היה גם ג'ון ווקר לינד (John Walker Lindh), אזרח אמריקאי בן 20 שהמיר את דתו לאסלאם והצטרף לאנשי הטליבאן מספר חודשים לפני כן.
לאחר המרד
50 מהמורדים שנכנעו - ובהם אזרחים סעודים, תימנים, פקיסטנים, רוסי ואוזבקי - הועברו למתקן הכליאה האמריקאי במפרץ גואנטנמו. ג'ון ווקר לינד הוחזר לארצות הברית, נשפט והורשע בעבירות שונות ונדון ל-20 שנות מאסר. שני חיילים אמריקאים עוטרו בצלב השירות המצוין ובצלב הצי על חלקם בקרב - הראשונים מבני ארצם לזכות בעיטורים במלחמה זו. הסוכן ספאן עוטר בעיטור כוכב המודיעין של סוכנות הביון המרכזית. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לאחר הקרב הועלו טענות שאנשי הברית הצפונית וחיילי הקואליציה שאתם השתמשו בכוח אש מוגזם כדי לדכא את המרד תוך הפרת דיני המלחמה, וארגון אמנסטי אינטרנשיונל קרא לקיים חקירה עצמאית של הקרב. ממשלות ארצות הברית ובריטניה דחו את הטענות והשיבו כי ההתקפה העזה שקיימו המורדים הצדיקה את מידת כוח האש שהופעלה נגדם. ראש ה-CIA ג'ורג' טנט דחה גם את הטענה ששני סוכניו במבצר סיכנו את עצמם באופן מוגזם כאשר חקרו את האסירים בקבוצות ולא אחד אחד.
דו"ח שהגיש הסנאטור ג'ון קרי לוועדת יחסי החוץ של הסנאט של ארצות הברית קבע כי האסירים שמרדו תכננו את פעולתם במבצר קאלאי ג'נגי כמעין פעולה של סוס טרויאני בניסיון להשתלט על אתר חיוני ומצבורי נשק של הברית הצפונית.
לימים הופק סרט תיעודי אודות הקרב ותיאור הקרב פורסם בספר אודות המלחמה באפגניסטן.
ליה אדלשטיין-קשת
חיים אישיים
אדלשטיין-קשת נולדה בישראל למשפחה של הורים אקדמאיים. אביה היה מתמטיקאי ואמה ביולוגית ימית. בילדותה נהגה לעזור לאמה בעבודתה הביולוגית, לדוגמה בהרכבת דגמים של אצות שהיא אספה. אדלשטיין-קשת עברה עם משפחתה לקנדה כשהייתה בת 12.
קריירה
עשתה תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת דלהוסי בהליפקס, נובה סקוטיה. המשיכה לתואר שני והצטרפה לתוכנית מחקר בביולוגיה מתמטית, תחום שעוסק במתמטיקה שימושית ובעיקר בשימושיה בתחום הביולוגי. לאחר סיום התואר השני היא עברה לישראל. אדלשטיין-קשת עשתה את הדוקטורט שלה במכון ויצמן, בהנחיית לי סגל. לאחר סיום הדוקטורט בשנת 1982, אדלשטיין-קשת עבדה כמרצה באוניברסיטת בראון ובאוניברסיטת דיוק. ב-1989 היא החלה לעבוד באוניברסיטת קולומביה הבריטית בוונקובר, ושם גם קיבלה את הפרופסורה שלה ב-1995. אדלשטיין-קשת נשארה באוניברסיטת קולמביה הבריטית בתור חוקרת ומרצה במתמטיקה ובביולוגיה מתמטית עד היום. ב-1984 אדלשטיין הצטרפה ל-SIAM, האגודה למתמטיקה תעשייתית ושימושית. בשנים 1995–1997, אדלשטיין-קשת הייתה נשיאת האגודה לביולוגיה מתמטית, האישה הראשונה בתפקיד זה
מחקר
עבודת הדוקטורט של אדלשטיין-קשת עסקה במודלים מתמטיים לחיזוי צורת מושבות עובש. בתחילת שנות ה-90 חקרה ביחד עם תלמידה לשעבר, אלקס מוגילנר את הסידור העצמי של רשתות החלבון אקטין והשפעתו על תנועת התא. בשנת 2002 הם פרסמו את המודל המתמטי הראשון לארגון העצמי של רשתות אקטין בצד התנועתי של התא. בשנת 2010 אדלשטיין-קשת החלה לחקור את הקשר בין אותות פנימיים בתאים של איקריוטים. עבודתה של אדלשטיין-קשת עוסקת גם בפיתוח מודל של פיזיולוגיה ומחלות (כמו סוכרת אוטואימונית), והתנהגות ואגרסיביות ביצורים חיים.
פרסים והוקרה
בנוסף, פרס של החברה לביולוגיה מתמטית נקרא על שמה, פרס ליה אדלשטיין-קשת בהוקרה להיותה הנשיאה הראשונה של הארגון. הפרס ניתן בשתי דרכים: לנשים בתחילת דרכן ולנשים שיש להן כברת דרך בתחום.
1933 בארץ ישראל
הנהגה
שלטון המנדט
הנהגת היישוב
2002 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 2002 ונוגעים לעולם המוזיקה.
פרסים מוזיקליים
טקס גראמי ה-44
טקס פרסי ה-MTV (אירופה)
המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ
המצעד העברי השנתי של רשת ג' פרסי אקו"ם
אופרה
פרמיירות מרכזיות
ג'אז
אלבומים מרכזיים שיצאו
מוזיקה קלאסית
יצירות\ אלבומים שיצאו
בן פוסטר
קריירה
פוסטר התחיל את הקריירה שלו בראסינג וארוויק, קבוצה אלמונית בליגה נמוכה באנגליה וכבר אז סומן כשחקן מבטיח. בין השנים 2001 ל-2005 שיחק בתפקיד השוער השני בקבוצת סטוק סיטי ששיחקה אז בליגת המשנה באנגליה. פוסטר נפצע ברצועות הברך ביוני 2003 כששיחק טניס, ופציעה זו השביתה אותו לשישה חודשים. לאחר מכן הושאל למספר קבוצות משנה בזו אחר זו.
פוסטר התגלה על ידי מנג'ר מנצ'סטר יונייטד, אלכס פרגוסון, שבא לראות את בנו דארן משחק. פוסטר ששיחק ברקסהאם, שיחק בגמר גביע ה-LDV ב-2005 בו זכתה קבוצתו בסופו של דבר. מנצ'סטר ניסתה להחליף את שוערה האגדי פטר שמייכל, ופרגוסון החליט להחתים את פוסטר תמורת מיליון פאונד.
פוסטר הצטרף למנצ'סטר יונייטד ב-19 ביולי 2005 ומתחילת עונת 2005–2006 הוא היה מושאל לווטפורד. מנג'ר ווטפורד, אדריאן בות'רויד, טען ש"הוא יותר טוב מהשוער של מנצ'סטר כיום, אדווין ואן דר סאר", והאמין שהוא "הולך להיות השוער הטוב בעולם". גם לדעת פרגוסון יירש פוסטר בעתיד את מקומו של ואן דר סאר בשער היונייטד ואפילו יחליף את פול רובינסון בשער נבחרת אנגליה.
לפוסטר הייתה עונה מרשימה במדי ווטפורד, כשקיבל ביקורות טובות מאוד ממאמנים יריבים. בעיטות השוער הארוכות שלו סייעו בעיקר לחלוצים מרלון קינג ודריוס הנדרסון, והשאיר אותם לפעמים לבד מול שוער. פוסטר עזר לווטפורד לעלות לפרמייר ליג כשניצחה 0–3 את לידס יונייטד בגמר הפלייאוף של הצ'מפיונשיפ.
ב-10 באוגוסט 2006 פוסטר חתם על חוזה חדש שישאיל אותו למשך כל עונת 2006–2007 לווטפורד לאחד שמנצ'סטר יונייטד החתימה את השוער הפולני, תומאש קושצ'אק.
ב-1 במרץ 2009 עמד פוסטר בשערה של מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע הליגה האנגלית מול טוטנהאם הוטספר והצטיין בבעיטות ההכרעה שנגמרו בתוצאה 1–4 למנצ'סטר ובזכייתה בגביע.
בקיץ 2010 חתם פוסטר בברמינגהאם סיטי תמורת 6 מיליון ליש"ט עונה לאחר מכן הושאל לוסט ברומיץ' אלביון. בתום תקופת ההשאלה, נרכש פוסטר על ידי וסט ברומיץ' אלביון. ב-5 ביולי 2018 חזר פוסטר לווטפורד וחתם לשנתיים.
להט"ב והדת הבהאית
הדת הבהאית (בפרסית: آئین بهائی או بهائیت) היא דת מונותאיסטית עצמאית חדשה שמקורה בדת הבאבית שנוצרה בפרס ב-1844.
על פי החוק בדת הבהאית, ביצוע מעשים הומוסקסואליים הוא דבר אסור. לאחרונה עולה הדרישה בקרב להט"בים בהאים להתאמת החוק הבהאי למציאות הנוכחית. מתוך תפיסה שהאיסורים על משכב זכר בחוקי העולם העתיק נובעים בחלקם מפני שהם תמיד מבוססים על יחסים אדנותיים והפעלת כוח. מעבר לכך, הם גם נובעים מכך שהחוק לא מתייחס לכוונה מאחורי המעשים הללו, ולכן חל איסור על יחסי מין בין בני אותו מין. הרעיון של יחסים בין בני אותו מין מתוך נטייה מינית ולא מתוך רצון לשליטה של החזק על החלש, הוא רעיון יחסית חדש בתרבות האנושית.
עקרונות הדת הבהאית
באופן כללי, הבהאים מאמינים באחדות והרמוניה. עקרונות הדת מושתתים על ערך עליון זה באמצעות שילוב תחומים שהדת רואה בהם כמשלימים זה את זה.
האבות הרוחניים והשושלת הפרשנית
לדת הבהאית יש ארבעה אבות רוחניים: הבאב, הבהאא-אללה, עבד אל-בהאא' ושוגי אפנדי. באופן כללי, הדת הבהאית מאמינה כי נביאים אלו חוו התגלות אלוהית ועל כן בסמכותם להעביר את דבר האל ולפרש את דברי הנביאים הקודמים. לכל הכתבים שלהם יש תוקף משפטי, אך חשיבותם אינה שווה זו לזו. לשני הראשונים מיוחסים תכונות האל, היכולת להעביר את דברו לבני אדם וקבלת "ההתגלות" אולם, חשיבות הבהאא-אללה גוברת על חשיבות הבאב וכתבי הבהאא-אללה הם הפוסקים להלכה, מכיוון שהוא מייסד הדת. עבד אל-בהא, בנו של הבהאא-אללה, נחשב לממשיך השושלת, אך למעשה הירושה מוטלת במחלוקת. בעולם הבהאי-אורתודוקסי התקבל כי כתבי עבד אל-בהא ושוגי אפנדי נכדו מדורגים במדרג אלוהי נמוך יותר מחיבורי הקודמים. מכיוון ששוגי אפנדי לא מינה אחריו יורש, אף גורם בהאי סמכותי לא יכול להעניק פירושי המשך לדבריו, אף לא בית הצדק העולמי. עם זאת, על כל בהאי מוטלת החובה, והרשות, לדרוש את האמת הפרטית שלו מתוך כתבי הנביאים. יתרה מכך, אם אין פירוש מחייב לטקסט מסוים של הבאב או הבהאא-אללה, המאמינים יכולים לפרש עבור עצמם טקסט זו. המשמעות הדבר היא שאף גורם בהאי כיום לא יכול לפרש את כתבי הנביאים עבור כלל הקהילה הבהאית, אך כל מאמין בהאי יכול לפסוק לעצמו.
ערכי המשפחה וערכי סובלנות חברתית
התורה הבהאית מתייחסת לנישואים וחיי משפחה כאבן היסוד של כל החברה האנושית וכמוסד שנועד להגן ולחזק את המוסד הבהאי. על פי הדת, נישואים מותרים בין אישה וגבר בלבד, ויחסי מין מותרים בין זוג נשוי בלבד. לפיכך, החוק הבהאי מאפשר קיום קשרים מיניים בין איש ואישה נשואים בלבד. יתרה מזאת, התאולוגיה הדתית רואה בשמירה על ערך חיי הנישואין "תרופה ליצר ההומוסקסואלי". הבהאא-אללה מסביר כי חשיבות הנישואין נובעת בעיקרה מחשיבות המשך הקיום האנושי והוא רואה באיש ואישה שני פרטים המשלימים זו את זה.
אולם, הוא אינו אוסר במובהק על נישואין בין בני אותו מין, המאפשר פתח לפרשנויות. למרות חשיבות הולדת צאצאים, אין איסור על נישואים אצל אנשים עקרים. בנוסף, כתבי הדת ומוסדותיה אינם מתייחסים ליכולות המדע שקיימות היום להוליד צאצאים גם במצב של קשיי פוריות, כגון באמצעות טיפולי פוריות או פונדקאות. ערך חברתי נוסף הוא הסובלנות, ההכלה והקבלה של האדם האחר. מוסדות הדת מדריכים את האדם המאמין לפנות בפשטות ובאהבה לאנשים אחרים, בין אם הם מאותה דת או מדת אחרת.
מיזוג בין הדת למדע ולחוקי המדינה
הדת הבהאית אינה מעוניינת לסתור את התאוריות המדעיות. היא נדרשת להתאים את חוקיה לחידושי העולם המדעי. באופן דומה, היא גם אינה מעוניינת לסתור את חוקי המדינה. מכיוון שמדובר בדת שהופצה ברחבי העולם, מנהיגי הדת הגדירו כי במצב בו החוק הבהאי סותר את חוק המדינה, אזי חוק המדינה הוא המכריע, ויש לציית דבר ראשון אליו.
הבאב והבהאא-אללה
הבאב ייסד את הדת הבאבית, שממנה השתלשלה הדת הבהאית. הוא נולד בשם עלי מחמד שיראזי בעיר שיראז שבפרס ב-20 באוקטובר 1819 והוצא להורג מטעם השלטון הפרסי ב-9 ביולי 1850. בעת פגישתו עם מולא חוסיין בושרואי בשנת 1844 הוא הכריז על עצמו כהתגלותו החדשה והעצמאית של האל. לאחר הכרזתו, כינה עצמו באב, "שער" בערבית.
הבהאא-אללה ייסד את הדת הבהאית. הוא נולד בשם מירזא חוסין עלי נורי בטהראן בירת פרס ב-12 בנובמבר 1817 ונפטר ב-29 במאי 1892. כאשר שמע על הבאב, קיבל על עצמו את האמונה הבאבית וסייע להפיצה. בזמן שהותו בכלא הוא חווה התגלות שבה נאמר לו כי הוא נביא וההתגלות האלוהית החדשה אחרי הבאב. הזרם הבהאי עבר תהליך של ניתוק מהדת הבאבית ובסיומו הדת הבהאית עמדה בפני עצמה. על פי האמונה, הבאב וממשיכו בהאא-אללה ניחנו בתכונות האל וביכולות להעביר את דברו לבני אדם. בדת הבהאית, חשיבות הבהאא-אללה גוברת על חשיבות הבאב ודברי הבהאא-אללה הם הקובעים. הבאב כתב מספר חיבורים אמוניים ופרשניים בשפות פרסית וערבית, אך בספריו אין לו כלל התייחסות לתופעת ההומוסקסואליות ולא ידועה גישתו כלפיה.
הבהאא-אללה מתייחס באופן מעורפל למדי לנושא ההומוסקסואלי בספרו כתאב אל-אקדס, פסקה 107:
המילה "ע'למאן" בשפה הערבית ובהקשרה הטקסטואלי, מתייחסת לעבד שקשור לאדונו בקשרים אישיים, יחסי אדנות וניצול בין גבר בוגר לצעיר ממנו, ביצוע מעשי סדום וכיוצא באלה. לעומת זאת, התרגום האנגלי הרשמי של כתאב אל-אקדס מתרגם מילה זו ל"boys". ייתכן שמתוך המחלוקת על משמעות מילת המקור נובעים הפרשנויות השונות לגבי כוונתו של בהאא-אללה. על פי כתביו המקוריים, ניתן להבין כי הוא מבויש מהמציאות בה קיימים נערים שמשרתים אדונים בוגרים ובין היתר מספקים להם גם שירותי מין. ניתן לפרש את דבריו בכך שהוא מתנגד למציאות בה גברים בוגרים מנצלים באופן מיני גברים צעירים. לעומת זאת, על פי התרגום באנגלית משתמע כי הוא מבויש מנושא "הנערים", ומתוך כך ניתן להבין כי הוא מתנגד לפעילות מינית כלשהי בין גברים, בלי קשר ליחסי אדנות וניצול.
בשני טקסטים אחרים שלו, קיים ביטוי להתנגדות הבהאא-אללה למעשים מיניים מסוימים: בחלק "שאלות ותשובות" בסוף כתאב אל-אקדס, הוא נשאל בדבר העונשים על מעשים כגון ניאוף, מעשי סדום/משכב זכור (בשפת המקור, בערבית - لواط), וגנבה. בהאא-אללה ענה כי בית הצדק העולמי אמון על קביעת דרגת העונשים. בטקסט אחר הוא אוסר על קיום מעשי ניאוף, סדום/משכב זכור (لواط) וזימה. לפי החוק המוסלמי, המושג لواط מתייחס למשכב זכור, ולא למעשה סדום.
למרות העירפול סביב עמדת הבהאא-אללה וסביב הנושא ההומוסקסואלי בכלל, הנביאים אחריו טענו כי הוא התנגד לפעילות מינית הומוסקסואלית ואיפשר לבית המשפט להטיל עונשים בהתאם.
ראוי לזכור כי בהאא-אללה הושפע מהחוק השיעי והחוק הסוני גם יחד, כתוצאה מגירושו אל האימפריה העות'מאנית. בתי המשפט של שני זרמים אלו פסקו עונשים מעט שונים זה מזה בנוגע לעבירות משכב זכור וניאוף. הבהאא-אללה עצמו סבר כי העונש עליהם צריך להיות קנס כספי בעולם הזה ועינוי משפיל בעולם שאחרי המוות, אך עם אפשרות לכפרה מלאה אם החוטא חוזר בו ממעשיו.
הבהאא-אללה מסביר כי חשיבות הנישואין בדת נובעת בעיקרה מחשיבות המשך הקיום האנושי. אולם, הוא אינו אוסר במובהק על נישואין בין בני אותו מין, וזה מאפשר פתח לפרשנויות.
עבד אל-בהאא'
עבד אל-בהאא' הוא בנו של הבהאא-אללה ויורשו הרשמי. הוא נולד בשם עבאס אפנדי ב-23 במאי 1844 בטהראן ונפטר ב-28 בנובמבר 1921 בישראל, ונקבר בהר הכרמל. סביב עניין הירושה התפתחה מחלוקת בינו לבין אחיו, מירזא מחמד עלי, מכיוון שאביהם העניק להם תפקידי המשך בשפה מעורפלת. חוסר הבהירות גרמה למחלוקת בנוגע ליורש הראוי שדבריו הם בעלי ביסוס אלוהי, על סמך קבלת התגלות. תומכי מחמד עלי טענו כי "ההתגלות" של בהאא-אללה הושלמה ואין הכרח להמשיך לפרשה, אך עבד אל-בהאא' ראה בעצמו כלי לקבלת ההתגלות האלוהית, אף על פי שבפועל לא טען כי הוא חווה התגלות. מתוך כך, תומכי עבד אל-בהאא' גם כן הבינו כי ההתגלות של בהאא-אללה הושלמה, אבל עם האפשרות למתן פירוש נוסף עם תוקף נמוך מתוקף האלוהי שמיוחס לכתבים הקדושים. בעולם הבהאי האורתודוקסי התקבל כי כתבי עבד אל-בהאא' ושוגי אפנדי נכדו מדורגים במדרג אלוהי נמוך יותר מהחיבורים של הבאב והבהאא-אללה, ולצד זאת נקיים מכל טעות. גם לו יוחסו תכונות אלוהיות, כשם שיוחסו לבהאא-אללה ולבאב שקדמו לו.
בכתביו, עבד אל בהא לא התייחס באופן בלעדי לנושא של הומוסקסואליות, אלא תוך הקשר של נישואין, מגדר ומדע. לדבריו, הדת הבהאית אינה מגבילה את מחשבות האדם, אך כן מגבילה את מעשיו. משתמע מכך שנטייה מינית כלשהי אינה עבירה, אך המעשה המיני עצמו מוגבל. לדבריו, החוק האלוהי גואל את האדם מהאינסטינקטים הטבעיים שלו, והחוק המחייב שמירת חיי משפחה הוא תרופה לאינסטינקט ההומוסקסואלי. הלה קובע כי חשיבות הנישואין בדת תישאר נצחית וללא שינוי. על משפט זה ניתן לתהות אם ייתכנו שינויים אפשריים, אם הנישואין עצמם יתרחבו לכלול גם נישואים להט"ביים. הוא התייחס לגברים ונשים כמשלימים אחד את השני ומכאן ראה את החשיבות הגבוהה בנישואין, אף על פי שבמאמר אחר אומר כי אלוהים לא מבחין בין זכר לנקבה.
שוגי אפנדי
שוגי אפנדי פירש את ההתייחסות של בהאא-אללה ל"ע'למאן" כאיסור על כל קשר הומוסקסואלי שהוא. כשם שחוקי העולם העתיק לא התייחסו לכוונות מאחורי המעשים, אלא רק למעשים עצמם, כך גם שוגי אפנדי: הוא הטיל איסור גורף על פעילות מינית בין גברים, ללא הבדלה בין יחסים שנובעים מרצון הדדי בין הגברים, או בין יחסים שנובעים מהפעלת כוח.
באחד ממכתביו למאמינים, הוא פירש שהבהאא-אללה אסר על פעילות הומוסקסואלית, קישר בין חוסר מוסריות לבין הומוסקסואליות, וטען כי הומוסקסואליות היא נכות ונוגדת את הטבע האנושי. בהמשך, הוא יעץ להתגבר על הנטייה באמצעות סיוע רפואי ותפילה. שוגי אפנדי הדריך גם בהאים הטרוסקסואלים בעת מפגשים עם הומוסקסואלים: עליהם להיות סובלניים ומבינים, אך מבלי להתפשר על העמדה הדתית האוסרת הומוסקסואליות.
עבד אל-בהא הורה לשוגי אפנדי למנות יורש אחריו שיוכל להמשיך בפרשנות הכתבים של קודמיו ולפתח את הדת הבהאית. אולם, אפנדי מת מבלי למנות לו יורש. מצב זה בעיקרון מונע אפשרות לפרשנות מתקדמת על כתבי אפנדי וקודמיו ומונע את האפשרות להוביל לשינוי בהוראתם בהתאם להתקדמות הדורות.
בית הצדק העולמי
בית הצדק העולמי הוא המוסד הדתי שבסמכותו לחוקק חוקים בסוגיות שלא הגיעו לידי סיום בכתבי האבות הרוחניים של הדת. בנוסף, הוא יכול לשנות חוקים שחוקק בהתאם לשינויים בגורמים שהובילו לחקיקתם מלכתחילה. עם זאת, אין בסמכותם לשנות הוראות של האבות המייסדים – סמכות זו שמורה לנביא הבא. אמנם אין לבית הדין תוקף אלוהי, אך קיימת חובה דתית לציית לחוקים ולהוראות בית הדין.
לבית הדין התייחסויות רבות לסוגיה ההומוסקסואלית. המכתב מיום 23.11.1995 הוא האינקלוסיבי ביותר. במכתב זה מוסבר כי הדת הבהאית אוסרת פעילות הומוסקסואלית ורואה אותה בתור פעילות א-מוסרית ונוגדת את הטבע האנושי. בנוסף, מובא חיזוק לדברי שוגי אפנדי בכך שמקור האיסור שלו נובע מהבנה פרשנית מעמיקה של הכתבים הקדושים. במכתב מופיע שיש חובה להתגבר על תאוות גוף בלתי מוסריות, ובמצב בו האדם לא מסוגל לחוות משיכה מינית לבן המין השני, עליו להישאר רווק ולא לקיים יחסי מין אסורים. למרות האיסור הברור, המכתב מנוסח בחמלה כלפי הקהילה הלהט"בית. זאת, לצד ההסבר שלפיו לבית הדין אין כל יכולת לשנות את האיסור הכתוב על פעילות הומוסקסואלית, בגלל קטיעת השושלת הפרשנית:
אין איסור על הומוסקסואלים לקבל על עצמם את האמונה הבהאית, אך מצופה מהם כי בסופו של דבר יגיעו לשלמות מוסרית ויימנעו מהמעשים האסורים. במקרה בו מובא בפני המוסדות שהמאמינים מפירים בזדון את חוקי הדת, על האספה הרוחנית לנקוט צעדים בהתאם. עם זאת, האספה לא אמורה להתערב בחיים הפרטיים של המאמינים כדי לבדוק את מידת דבקותם בדת.
הקהילה הבהאית מבוססת על שלטון דמוקרטי, בו לכל מאמין ניתנת זכות הצבעה. זכות זו יכולה להישלל במצב בו המאמין מתנהג בדרך לא מוסרית שנוגדת את הוראת הבהאא-אללה, בין היתר גם במצב בו המאמין הוא להט"בי. עד כה, ידוע על מקרה אחד בו נשללה זכות ההצבעה בגלל נטייה מינית, אך ייתכנו מקרים נוספים לא מוכרים: במחצית המאה ה-20 היה זוג הומוסקסואלי בהאי שלא הסתיר זאת, ואף על פי כן בני הזוג התקבלו על ידי מוסדות הדת הבהאים. בשנת 1955 שניהם נבחרו לאספה הרוחנית ולאחר מכן החלו להיתקל בחומות התנגדות ובהאשמות על דרכם המינית. אחד מהם עזב את הדת ומהשני נשללה זכות ההצבעה. סנקציה אחרת שקיימת בדת ויכולה להיות מוטלת גם כן כתוצאה מהתנהגות בלתי מוסרית ופעילות הומוסקסואלית, היא שלילת זכויות אדמיניסטרטיביות שכוללות השתתפות בכנסים בהאים, נשיאת תפקיד בהאי רשמי, טקס נישואין במוסדות הדת וזכויות נוספות. חשוב להבהיר כי הזכויות יכולות להיות מוחזרות למאמין, אם משנה את התנהגותו.
מלבד האיסור על פעילות הומוסקסואלית כשלעצמה, בית הצדק אוסר גם על פעילות של קבוצות תמיכה המצדדות בזכויות הלהט"בים, משום שהם מעודדים אורח חיים בלתי ראוי.
התמודדות הקהילה הלהט"בית בדת הבהאית
לא קיימת קהילה להט"בית מאוחדת בדת הבהאית, ומאליו לא קיימת עמדה אחידה של להט"בים בהאים. כל פרט או קבוצה פועלים בדרכים שונות בניסיון ליצור הרמוניה בין נטייתם המינית לבין אמונתם הדתית. הקושי הרב טמון בשילוב בין האיסור על פעילות מינית להט"בית לבין האמונה הבהאית שדוגלת בהרמוניה וסובלנות לכל בני האדם באשר הם. קושי נוסף שחברי הקהילה חווים, הוא הרצון לקרב אנשים נוספים לדת, אך להיאלץ לחשוף בפניהם גם את החוקים הפחות נעימים בה.
התמודדות אישית
קיימת טענה בקרב הקהילה הלהט"בית כי המדע הוכיח שנטיות מיניות הן במידה מסוימת דבר מולד, ולפיכך אדם עם נטייה מינית להט"בית נולד ככזה כחלק מרצון הבורא. מתוך טענה זו, מופנית ביקורת כלפי מוסדות הדת, שבאיסור על פעילות הומוסקסואלית הם עוברים על החוק המחייב התאמה למדע.
בסיפורים שמופיעים באתר האינטרנטי gaybahai.net ניכר כי להט"בים-בהאים רבים אכן ניסו את ההדרכה של שוגי אפנדי שייעץ ללהט"בים להרבות בתפילות ולקבל טיפול רפואי על מנת "להתרפא". מהסיפורים משתמע כי הסתירה בין הלכות הדת לבין אישיותם הובילה את חלקם לשנאה עצמית, שלפעמים הגיעו עד כדי ניסיונות התאבדות. חלקם התחתנו והקימו משפחה בהתאם לחוק הבהאי, ונמנעו מהצהרה על נטייתם המינית. כמו כן, קיימים להט"בים פרטים שמנסים להתמודד עם המורכבות באמצעות פניה למוסדות הדת: שלחו מכתבים לבית הצדק העולמי בדרישה לשינוי הגישה של המוסד הדתי כלפי קהילת הלהט"ב.
התמודדות קבוצתית-לוביסטית
פיתוח האינטרנט ונגישותו, הובילו ל"התאגדות קהילתית" במרחב האינטרנטי, שאפשר לשמור על אנונימיות וביטחון אישי. קיימים מספר אתרים עבור להט"בים-בהאים ובהם שיתוף ידע וסיפורים. חלק מאתרים אלו מאפשרים שיתוף בצורה אנונימית, ובכך מאפשרים מרחב בטוח להעלות נושאים מורכבים מבלי "לצאת מהארון". האתר gaybahai.net מאפשר שיתוף סיפורים בנושא להט"ב, עבור חברי הקהילה הלה"טבית וכאלה שאינם, כולל עבור אנשים שעזבו את הדת הבהאית.
בשנת 1993, הייתה התאספות בנבדה, ארצות הברית של להט"בים בהאים ותומכיהם. אותה קבוצה שלחה מכתב פתוח לאספה הרוחנית ובו הצעות לשיפור המצב בקהילה. כותבי המכתב הדגישו כי הם מעוניינים לתמוך בכל מוסדות הדת הבהאית, ומציעים הקמה של קבוצות תמיכה והסבר על הנושא הלהט"בי כדי להקל על התמודדות הלהט"בים וסביבתם הקרובה. המכתב שהפיץ בית הדין ב-1995, ובו האיסור על התארגנויות של גופים תומכי זכויות להט"בים מוכיח כי ההצעה לא התקבלה בעין טובה.
דניאל איילה פרס
דניאל איילה פרס (בספרדית: Daniel Ayala Pérez; 21 ביולי 1906 – 20 ביוני 1975) היה כנר, מנצח ומלחין מקסיקני.
ביוגרפיה
בשנת 1944 התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של מרידה לאחר התחדשותה ולמנהל הקונסרבטוריון של יוקטאן. ב-1955 עבר לוורקרוז לקבל עליו את ניהול בית הספר למוזיקה במקום ובמקביל עבד ב"מכון לאמנויות" של וראקרוס.
בשנת 1975 מת בחלפה.
יצירותיו
כמלחין, הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה בפואמה סימפונית בשם Uchben X'coholte משנת 1933. פירוש השם הוא "בבית קברות עתיק" בשפת המאיה. יצירתו השאפתנית ביותר היא הבלט "בן המאיה", אבל הפואמה הסימפוניה "טריבו" (1934) היא אולי יצירתו הנודעת ביותר, הודות להקלטה משנת 1956 של התזמורת הסימפונית הלאומית עם לואיס הררה דה לה פואנטה. משנת 1944 ואילך תפסו הניצוח וחובות הניהול יותר ויותר מזמנו, והוא הלחין מעט, יחסית.
לקריאה נוספת
.
נאשיצה
נָאשִיצֶה (בקרואטית: Našice) היא עיירה ורשות מקומית במזרח קרואטיה, השוכנת במחוז אוסייק-ברניה, 53 קילומטרים דרומית-מערבית לבירת המחוז אוסייק.
היסטוריה
היישוב מאוזכר לראשונה בכתובים ב-1229. במהלך המאה ה-13 הקימו טמפלרים ונזירים פרנציסקנים כנסיות ביישוב. ב-1541 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר האזור לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ. בהמשך, נכלל היישוב בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 עברה נאשיצה תנופת פיתוח כלכלי ובאזור קמה תעשיית עץ, לבנים וכן קמו טחנות רוח. תהליך זה לווה בהגירה משמעותית לעיירה ומספר תושביה כמעט והוכפל מ-4,035 ב-1880 ל-7,992 ב-1900. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה נאשיצה בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אחר כך נמסר האזור לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. האזור שוחרר על ידי הפרטיזנים של טיטו, ולאחר המלחמה נכללה נאשיצה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה והתנתקה מיוגוסלביה. כפועל יוצא מכך, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה, ובמהלכה התחוללו במחוז קרבות בין צבא יוגוסלביה שהחזיק במתחם צבאי בעיירה לבין כוחות הצבא הקרואטי, אשר הצליחו לכבוש את המתחם. לאחר המלחמה נכללה נאשיצה בשטחי קרואטיה.
הקהילה היהודית
יהודים התיישבו בעיירה בראשית המאה ה-19, אך קהילה יהודית אשכנזית מאורגנת נוסדה בעיירה במחצית השנייה של המאה. ב-1865 הוקם במקום בית עלמין יהודי וב-1898 הוקם בית הכנסת הקהילתי. בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 עם הפיתוח הכלכלי המואץ של האזור, היגרו לעיירה משפחות של סוחרים אמידים. לבני הקהילה היה חלק משמעותי בפיתוח הכלכלי של אזור נאשיצה. ב-1910 מנתה הקהילה 599 נפשות שהיוו 6.5 אחוזים מכלל תושבי העיירה. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בעיירה פעילות ציונית ענפה ונפתחו בה סניפים של התנועה וכן של ויצו וקק"ל.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 חל בממלכת יוגוסלביה משבר כלכלי שלא פסח על קהילת נאשיצה. התהליך לווה בהגירה פנימית לערים גדולות וחלק מבני הקהילה היגרו ממנה בעיקר לאוסייק. ב-1931 נמנו בקהילת נאשיצה 399 נפשות ומהם: 47 בג'וּרְגֶ'נוֹבָאץ, 14 בקוֹשְקָה , 14 בפֶרִיצָ'אנְצִי 8 בצָ'אצִ'ינְצִי , 6 בקְלוֹקוֹצֶ'בְצִי (Klokočevci), ו-2 בבּוּדִימְצִי (Budimci).
אבל יאנסזון טסמן
אבל יאנסזון טסמן (בהולנדית: Abel Janszoon Tasman; 1603 – 10 באוקטובר 1659) היה יורד ים הולנדי, מגלה ארצות וסוחר. ידוע בעיקר בזכות מסעותיו בשנת 1642 ו-1644 בשירות חברת הודו המזרחית ההולנדית. מסעו של טסמן היה המסע הראשון של אירופאי שהגיע לאיי ארץ ואן דימן, הידועה היום בשם טסמניה וכן לניו זילנד והראשון לזהות את איי פיג'י, בשנת 1643. טסמן, הנווט שלו, פישר (Visscher) והסוחר והאמן גילסמן, מיפו חלקים משמעותיים מיבשת אוסטרליה, ניו זילנד ואיי האוקיינוס השקט שאליהם הגיעו.
ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת
טסמן נולד בכפר ליצ'חאסט (Lutjegast) במחוז חרונינגן בהולנד בשנת 1603. בשנת 1631, לאחר שהתאלמן והתגורר באמסטרדם, התחתן עם Jannetjie Tjeaers. זמן קצר אחר כך הצטרף לשירות חברת הודו המזרחית ההולנדית ובשנת 1634 שירת כחובל על אניית סוחר שהפליגה מבטביה (היום ג'קרטה באינדונזיה) לאיי מאלוקו. ביולי 1634 הוא מונה לרב חובל באנייה קטנה ושמה מוקה. הוא ביקר בהולנד בשנת 1637 וחזר יחד עם אשתו לבטאוויה באוקטובר 1638.
המסע הראשון לאוקיינוס השקט
בשנת 1639 נשלח טסמן כקצין ראשון במשלחת לצפון האוקיינוס השקט. הצי שיצא לדרך כלל את הספינות Heemskerk ו-Zeehan. לאחר תלאות רבות הגיעה המשלחת לאי פורמוזה (היום טאיוואן) בחודש נובמבר. 40 מתוך 90 אנשי הצוות מתו בדרך. אחרי מסע זה יצא טסמן למסעות נוספים, ליפן בשנת 1640 ובשנת 1641 לפלמבנג בדרום סומטרה (אינדונזיה), שם כרת טסמן הסכם סחר עם הסולטאן המקומי. בחודש אוגוסט 1642 נשלח טסמן כמפקד משלחת לגילוי "ארצות הדרום הבלתי נודעות", אשר שיערו כי קיימות בדרום האוקיינוס השקט, אולם אף אירופאי לא הגיע אליהן עד לאותה עת. טסמן הפליג תחילה בכיוון ההפוך מערבה לאי מאוריציוס, זאת כיוון שקיווה כי משם כיוון הרוח יסייע לספינותיו להגיע ליעדן. מהיכרותו את משטר הרוחות בים הסיק כי ממאוריציוס יכול לפנות לעבר מה ששיער שהוא חופה הדרומי של אוסטרליה. (ההולנדים הכירו באותה עת כבר חלק מן החוף המערבי של יבשת אוסטרליה אולם צורת החוף הדרומי לא הייתה ידועה.)
טסמניה
ביום 24 בנובמבר 1642 זיהה טסמן את החוף המערבי של טסמניה, ליד נמל מקוארי. טסמן קרא למקום בשם ההולנדי Anthoonij van Diemenslandt (ארץ ואן דימן) על שמו של אנטוני ואן דימן המושל הכללי של איי הודו המזרחית ההולנדיים. בהפליגו דרומה טסמן עבר בקצה הדרומי של טסמניה ופנה לצפון-מזרח עד לכף פרדריק הנרי באיי פורסטיאר. ביום 3 בדצמבר 1642 ניסה טסמן לנחות במקום, אולם הים הסוער מנע זאת. נגר האניה הצליח למרות זאת לשחות לחוף ולטעת את דגל ההולנדי ביבשה ובכך להכריז על בעלותה במקום.
המסע חזרה
בדרכו חזרה לבטאוויה, ב-21 בינואר 1643, הגיע טסמן לאיי טונגה. בחולפו על פני איי פיג'י כמעט ונהרסו ספינותיו בשוניות האלמוגים שבמקום. לבסוף, הוא פנה לגינאה החדשה וחזר לבטביה ב-15 ביוני 1643.
המסע השני לאוקיינוס השקט
טסמן יצא למסעו השני לאוקיינוס השקט בשנת 1644, עם שלוש ספינות (לימן, זימיו וברק). הוא הפליג מזרחה לאורך החוף הדרומי של גינאה החדשה כשהוא מחמיץ את מיצר טורס, המפריד בין גינאה החדשה ליבשת אוסטרליה. מנקודה זו החל שט לאורך החוף הצפוני של היבשת האוסטרלית. טסמן מיפה את החוף הצפוני של אוסטרליה ותיעד את מראה היבשה ותושביה.
מנקודת מבטה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, מסעו של טסמן הביא לתוצאות מאכזבות. הוא לא איתר שוקי מסחר עתידיים ואף לא מצא נתיבי שיט חדשים. במשך יותר ממאה שנים, עד לתקופתו של ג'יימס קוק, לא ביקרו אירופאים נוספים בטסמניה. אירופאים הגיעו לעיתים לאוסטרליה, אולם בדרך כלל הדבר קרה ביד המקרה.
אחרית ימיו
ב-2 בנובמבר 1644 מונה טסמן לחבר במועצת הצדק של בטאוויה. בשנת 1646 עבר לסומטרה, ובאוגוסט 1647 עבר לסיאם (תאילנד), כשהוא נושא מכתבים מן החברה בה עבד למלך. במאי 1648 הוא יצא בראש משלחת למנילה (פיליפינים) כדי לתפוס ולשדוד ספינות ספרדיות עם מטען כסף שהגיעו מיבשת אמריקה. הוא לא הצליח במשימתו וחזר לבטביה בינואר 1649. בנובמבר 1649 הועמד טסמן לדין והורשע בתליית אחד מאנשיו ללא משפט. הוא הושעה מתפקידו, נקנס והוטל עליו לשלם פיצויים למשפחת המלח ההרוג. ב-5 בינואר 1651 הוא הושב לתפקידו ולדרגתו ובילה את שארית שנותיו בבטביה. הוא הפך לאחד מבעלי הקרקעות הגדולים בעיר. הוא הלך לעולמו ב-10 באוקטובר 1659, כשהוא מותיר אחריו את אשתו השנייה ובת אחת מנישואיו הראשונים. אף שתגליותיו היו בעלות חשיבות רבה, משמעותן לא נודעה אלא לאחר למעלה ממאה שנים לאחר מותו.
מורשתו של טסמן
כמו מגלי ארצות אחרים, שמו של טסמן נחקק במקומות רבים, ביניהם:
מהדי
באמונה המוסלמית, המהדי (בערבית:  مهدي , שפירושו: המונחה (בידי האל), המונחה נכונה; או מדריך מטעם האלוהים) נחשב בעיני המוסלמים לגואל העולם (בדומה למשיח ביהדות), אשר יגיע בקץ הזמנים, יושיע את העולם מאלימות ואי-צדק, ויחזיר את האסלאם למסורותיו המקוריות של הנביא מוחמד.
המידע על המהדי אינו מופיע בקוראן אלא בקובצי המסורות שבעל-פה - החדית', השונים בין הסונה לשיעה. על כן גילו, מוצאו, ולטענת מספר חוקרים סונים, שאלת עצם קיומו - שונים מאוד בין שני הפלגים העיקריים באסלאם.
במהלך ההיסטוריה, הציפייה למהדי התעצמה בקרב הקהילה השיעית בשל רדיפת השליטים הסונים את התומכים במשפחת עלי, שראו את עצמם מנושלים מעמדת הכוח הראויה להם. לפי האמונה השיעית, המהדי יהיה האימאם הנעלם, ובבוא הזמן הוא יחזור לעולם ויעשה צדק ויקל על המאמינים להתמודד עם קשיי היום-יום.
מעת לעת ניצלו אנשים שונים (בעיקר ממשפחתו של מוחמד) את מצבם הקשה של השיעים, הכריזו על עצמם כמהדי, וניסו למרוד בשלטונות הסוניים (בשתי המאות הראשונות לאסלאם היו מספר התמרדויות סוניות תחת דגלו של "מהדי", אולם לאחר מכן, השיעים היו היחידים שעשו שימוש באמונה הזו במרידות). לפיכך, כדי להוכיח כי הם אכן המהדי, המורדים השונים זייפו מסורות רבות על מוצאו, שמו, ועת הגעתו של המהדי. קיים קושי מסוים בהפרדת חדית'ים אמינים בסוגיה זו מאלו שאינם ("ד'עיף"). בערך זה נעשה שימוש אך ורק בחדית'ים הנחשבים לאמינים (צחיח) - במקרה שקיימת מחלוקת, היא מצוינת.
השוואה אסכטולוגית
על פי מרב החוקרים שאינם מוסלמים, האמונה האסלאמית במהדי מקורה בחזון אחרית הימים של היהדות והנצרות. החוקרים מסתמכים בטענה זו על הדמיון הרב בין האסכטולוגיה המוסלמית לזו של שתי הדתות המונותאיסטיות הראשונות.
כבר בקוראן ישנו אימוץ כמעט מוחלט של רעיון יום הדין ("יום אלקיאמה") היהודי-נוצרי, בו תהיה תחיית המתים, ושיפוט של האלוהים בין הצדיקים - שיגיעו לגן עדן, והחוטאים - שיגיעו לגיהנום, קיומן של מלחמות ואלימות רבה שיקדמו ליום הדין, ואפילו גוג ומגוג מופיעים בקוראן (סורה 18, איאת 83-98). אולם רעיון הגואל, שיבוא ויושיע את העולם מתחלואיו (בדומה למשיח ביהדות או הביאה השנייה של ישו בנצרות) אינו מופיע בקוראן, ועל כן מוסלמים רבים בוחרים שלא להאמין ברעיון בכלל. האספקטים הנלווים בנוגע למושיע, כגון הופעת סימנים שונים טרם ביאתו, ובכלל זה קול גדול מהשמים, ומוצאו של המהדי ממשפחה מובחרת - במקרה המוסלמי מצאצאיו של מוחמד, במקרה היהודי והנוצרי, מבית דוד המלך, גם כן נראה כי מקורם באמונה היהודית-נוצרית.
המחלוקת בין הסונה לשיעה
לטענת השיעים, הסיבה להיעדר מידע רב על המהדי במסורות הסוניות, היא חששם של הח'ליפים העבאסים הסונים ממרידות תכופות של אנשים שטענו כי הם המהדי, ועל כן השליטים הכריחו את מקבציי החדית'ים שלא להכניס לקובציהם מסורות שעוסקות בבואו של המהדי. האמונה במהדי עצמה לא היוותה איום על הח'ליפים, אולם העיסוק בהיעלמותו, וחזרתו תוך ביעור הרשע והדיכוי, איימו על יציבות שלטונם של העבאסים.
ישנן מספר סיבות שמעלים חוקרים שונים, בניסיון להסביר מדוע האמונה במהדי כה רווחת בשיעה, אך שולית למדי בסונה. אחת מהן היא קשייה של הקהילה השיעית במאות הראשונות לאסלאם, תחת רדיפתם האכזרית של הח'ליפים העבאסים את השיעים. כדי להקל על השיעים, נלקח חזון אחרית הימים המוסלמי ("השעה", "יום הדין" המפורטים בקוראן) והודבקה לו האמונה בגואל ומושיע, שאינו מופיע בקוראן (מהאסכטולוגיה היהודית והנוצרית), שיתקן את עוולות העולם וישים קץ לשלטון הרודני של השליטים הלא-לגיטימיים. סיבה נוספת לשכיחותה של האמונה בקרב השיעים, היא הצורך של מנהיגיהם של השיעים (האימאמים השונים), להסביר למאמיניהם מדוע אינם מורדים בשלטון הסוני (כלומר, אין תוחלת במרידה ללא בואו של המהדי, שכן היא תיכשל).
מוצאו של המהדי
חדית'ים סוניים ושיעיים כאחד מביאים מדבריו של הנביא מוחמד, שטען: "העולם לא יגיע לקצו עד שאדם ממשפחתי (אהל אל-בית), שייקרא אל-מהדי, יופיע כדי לשלוט בקהילתי". בחדית'ים אחרים נאמר כי המהדי יהיה האשמי, צאצאה של פאטמה (בתו של מוחמד), נצר לבנה - חוסיין אבן עלי.
הגרסה השיעית טוענת כי המהדי הוא בנו של האימאם האחד-עשר, חסן אל-עסכרי, וישנם אלפי קובצי חדית' שיעים המעידים על כך. המהדי נולד עם שחר ה-15 בחודש שעבאן, שנת 255 להג'רה (29 ביולי 870), בעיר סאמרא (עיראק) למשרתת האהובה של האימאם האחד-עשר, חסן אל-עסכרי, כנראה בשם נרג'ס (קיימים מקורות הקובעים כי שמה הוא סאוסאן, צקיל, ריחאנה, ח'ומת, ח'כומיה ומריים). חלק מהמקורות השיעיים טוענים כי נג'ריס הייתה נשואה לאביו של המהדי, וכי היא הייתה שפחה ביזנטית, ונכדתו של קיסר רומאי. על כן, ייחוסו של הילד נבע משני ההורים. הילד, שנקרא מוחמד, הוחזק בהסתר (הח'ליפים מבית עבאס חששו מלידתו של המהדי, שישים קץ לשלטונם, ועקבו אחר צאצאיו של עלי), אולם מספר מצומצם של אנשים נאמנים הורשו לראותו. קיים מספר רב של חדית'ים שיעיים של אנשים שטוענים כי ראו את הילד, המתואר כבעל פנים יפות, הזורחות כמו ירח מלא. הילד מוחמד ידע לצטט מהקוראן ולענות על קושיותיהם הדתיות של המאמינים שביקרו בבית אביו. קיים מספר קטן של מקורות סוניים על לידתו של מוחמד אבן חסן עסכרי, המכונה אבו עבדאללה.
תכונותיו של המהדי
החדית'ים העיקריים שעוסקים בתכונותיו החיצוניות של המהדי הם סוניים. בחלק מהם מצוטט הנביא מוחמד באומרו "למהדי יהיה מצח רחב ואף מחודד" באופן כללי נאמר כי יהיה דומה במראהו החיצוני ובהתנהגותו למוחמד. במספר מסורות סוניות נוספות נטען כי הוא יגמגם, וגמגומו יתסכל אותו, כך שהוא יכה בידו את ירכו. כמו כן, יהיה לו כתם לידה על לחיו השמאלית. שמו, לטענת ציטוטים סוניים שונים המיוחסים למוחמד, יהיה זהה לשמו של הנביא, וכך גם שמו של אביו יהיה כמו זה של אביו של מוחמד (עבדאללה), שם אימו יהיה אמינה (גם כן, בדומה למוחמד).
היעלמותו של המהדי בתפישה השיעית
מאחר שהסונים אינם מאמינים בכך שהמהדי הוא האימאם ה-12, שנולד לפני יותר מ-1,300 שנים, כל המקורות העוסקים בהיעלמותו של המהדי הם שיעיים.
המסורת השיעית קובעת כי לא יכול להתקיים מצב בו לא יהיה אימאם עלי אדמות ("האדמה אינה יכולה להתקיים בלי אימאם, אחרת היא תיהרס"). האימאמים נתפסים כשער לידע האלוהי, שבלעדיו המאמינים אינם יכולים להכיר את אלוהים . האמונה כי קיים אימאם, גלוי או נסתר, הייתה הכרחית לשמירה על אחדות הקהילה השיעית. לפיכך אומץ הרעיון של ה"היעלמות" שהוצג עוד במרידת אל-מוחת'אר, לפיו האימאם ה-12 נמצא בין המאמינים, אך הוא נסתר מהם. לטענת מקורות שיעיים, המאמינים הורגלו להיעלמותו של האימאם ה-12, עוד במהלך תקופתם של שני האימאמים הקודמים לו - אביו, חסן אל-עסכרי, שנפגש עם מאמיניו כשהוא מוסתר מאחורי וילון, ועלי אל-האדי, שמיעט להיפגש עם המאמינים, יחסית לאימאמים הקודמים; ותקופת ההיעלמות הקצרה של האימאם ה-12 בעצמו, שהכינה את קהילת המאמינים להיעלמותו המוחלטת.
היעלמותו של המהדי נחלקת לשתי תקופות, הראשונה מהן, והקצרה יותר, מונה 67 שנה, ואילו הארוכה יותר החלה ב-940 לספירה, ונמשכת עד היום.
ההיעלמות הקצרה
תקופת ההיעלמות הקצרה (873–940), החלה עם מותו של אביו של מוחמד המהדי, חסן אל-עסכרי, כשמוחמד היה בן 5 (יש הסופרים את ההיעלמות הקצרה החל מרגע לידתו). במהלך התקופה תקשר המהדי עם קהילת המאמינים השיעים באמצעות ארבעת נציגיו (כל אחד בתקופה שונה).
דרך השליחים, המאמינים העבירו לאימאם את תרומותיהם (ה"ח'ומס", חמישית מרווחיהם של המאמינים השיעים, הועבר לאימאמים), והתייעצו עמו בקושיותיהם הדתיות (העברת שאלות בכתב, ולעיתים בעל-פה). על פי המסורת השיעית, מכתבי התשובה לשאלות המאמינים במהלך כל תקופת ההיעלמות הקצרה נכתבו בכתב זהה (כלומר זה של האימאם) ונתקבלו יומיים-שלושה לאחר בקשת התשובה. לעיתים, נציגיו של האימאם מינו שליחים משל עצמם, כדי לא לחשוף את עצמם לשלטונות העבאסיים. ארבעת השליחים היו ממנהיגי השיעים בסוף המאה התשיעית-תחילת העשירית, והם:
ההיעלמות הארוכה
במהלך תקופת ההיעלמות הארוכה, שהחלה ב-940 ונמשכת עד היום, כך שהיא מונה כ-1,080 שנים, חי המהדי בהסתר מהעולם, הוא רואה את המאמינים ומצוקותיהם, אך הם אינם רואים אותו. מספר מסורות טוענות כי אין למהדי מקום בו הוא שוהה באופן קבוע, ואילו מסורות אחרות טוענות כי הוא נוהג לבקר במסגדים שונים בעיראק, ובאיראן (מסגד סחלה בכופה (עיראק), ומסגד ג'מרכאן סמוך לעיר קום באיראן). במספר מסורות מתארות את היעלמותו של המהדי כשמש מאחורי עננים, אשר אף על פי שלא ניתן לראותה ממשיכה לספק אור ואנרגיה.
במספר רב של חדית'ים שיעיים נטען כי תקופת ההיעלמות תהיה כה ארוכה, שרבים יפסיקו להאמין בקיומו של המהדי, אולם קבוצה קטנה של יחידי סגולה תמשיך לצפות לחזרתו.
המצוות על המאמינים במהלך ההיעלמות
הגישה השנייה, והאקטיביסטית יותר, טוענת כי על המאמינים להכין את העולם לחזרתו של המהדי, ולנסות לקדם את הסדר האסלאמי, שיושלם עם חזרתו של המהדי, וכך להציב אלטרנטיבה לשיטות השלטון המודרניות. על המאמינים באופן אקטיבי להיאבק בחוליי העולם הנוכחי, כמו ניצולם של ההמונים, חומריות, שחיתות, וחלוקה לא שוויונית של הרווחים. התימוכין של האקטיביסטים לגישה זו הם מספר רב של חדית'ים, הטוענים כי מי שמצפה למהדי ("אינתיזאר"), דומה לאדם שהקריב את חייו למענו, ולא ייתכן כי ציפייה פסיבית, שווה להקרבת החיים ("אסתשהאד").
הסיבות להיעלמות
השאלה הברורה שעולה, היא מדוע יש צורך בהיעלמות, ומדוע המהדי, עם לידתו, לא הושיע את העולם. הסיבות לצורך בהיעלמותו הארוכה של המהדי ניתנות במספר חדית'ים שיעיים:
סימנים מעידים לבואו של המהדי
במרבית המקורות שעוסקים בביאת המהדי, מובאים ציטוטים שונים המוכיחים כי המאמינים יסבלו תחת עולם של שליטים מושחתים ורעים; כך למשל, מוחמד צוטט באומרו "שואות שונות יפלו על המאמינים מכיוון מנהיגיהם במהלך הימים האחרונים (לקיום העולם). השואות יהיו חמורות מבעבר, וכה אלימות בטבען שהאדמה תצטמק לאור חוסר הצדק והשחיתות, תחת יושביה". הנוצרים, היהודים, והערבים יעסקו במלחמות הרסניות בינם לבין עצמם, ומגפות המוניות יגרמו למותם של מיליוני אנשים (חמישה אנשים ימותו מתוך כל שבעה, לטענת מסורת אחת, או אפילו תשעה אנשים מתוך כל עשרה)
המהדי יהיה הנחוץ ביותר, בעת הגעתו, והוא לא יופיע עד אשר האנשים יהיו מוכנים לביאתו, לאחר התייאשות משיטות הממשל האנושיות (דמוקרטיה, קומוניזם וכו') ויהיו מוכנים להקמת שלטון האמת, המבוסס על עקרון ה"תווחיד" (מונותאיזם). על המאמינים במהדי נאסר לנסות ולחזות את רגע הגעתו, שיתבצע בהתאם לרצון האל. המהדי, הנחות במעמדו מהנביא מוחמד, (כך שהוא לא יזכה להתגלות כמו זו שהייתה לנביא עם גבריאל אלא) ישמע את קולו של מלאך שיקרא לו להופיע, או יראה סימן כלשהו שהוא יודע שאמור להופיע לפני הגעתו, ויחליט להגיח מהעלטה.
האירועים עם ביאת המהדי
על פי המסורת, לפני הגחתו הפתאומית של המהדי באל-מדינה, תופיע דמות שכינוייה "אל-מסיח' א-דג'אל" (المسيح الدجّال; מילולית: "משיח השקר", פירוש המילה "דג'אל" הוא שקרן או זייפן), או בקיצור דג'אל - משיח השקר המרושע, אשר יוליך את האנשים שולל כי הוא אלוהים. דג'אל יגרום לבני האדם להאמין כי מעשים רעים הם טובים ולהפך, וכי הגיהנום הוא גן עדן, וכך ישחית את מידותיהם הטובות של האנשים.
ישנן מסורות רבות שעוסקות בתיאור הדג'אל, ביניהן: הוא יתחזה למאמין אדוק, אולם למעשה יהיה האדם המרושע ביותר על פני האדמה; תהיה לו עין אחת בלבד, שתימצא במרכז מצחו ותזהר כמו כוכב; הוא יהיה בעל קול גדול ונורא; בעל יכולת להחיות מתים ולספק מזון ושתייה ללא הגבלה; ירכב על חמור לבן שילך בצעדי ענק. דג'אל יזכה לשליטה באזור הלבנט, אך לא יוכל להיכנס למכה או מדינה. כשתתגלה רשעותו, תופיע על מצחו המילה "כופר".
בגרסה השיעית יהרוג דג'אל שיעים רבים. כאשר דג'אל ילמד על ביאת המהדי (מאחר שכל העולם, ברגע הופעתו ידע זאת מיד ובלי ספק, כמו זריחת החמה), הוא ישלח צבא גדול נגדו, אולם צבאו לא יצליח להגיע לאל-מדינה, מאחר שייבלע באדמה בין מכה למדינה. המהדי, יחד עם עיסא (ישו, הנחשב לנביא באסלאם) שירד מהשמים ויתפלל מאחורי המהדי (כסימן בכורה למהדי) יילחם במשיח השקר וינצח אותו. המהדי יניף את חרב הג'יהאד ויגייס צבא שמלאכים יהיו בעזרתו, מקרב מעט המאמינים, שהמשיכו להאמין בביאתו, חלקם יהיו ממשפחתו של מוחמד, כדי להסיר את השחיתות מהעולם. לכל אחד מהלוחמים יהיה כוח של 40 גברים חסונים, לבבותיהם יהיו חזקים מברזל. השליטים המרושעים יקראו לכוחות להגנתם, חיילי המהדי יתקפו את צבאות השליטים בבת אחת, יהרגו רבים מהם, ויזרעו בהלה בלבבות אלו שיישארו, כך שהם ייכנעו לשלטון הצדק של המהדי, וימירו את דתם לאסלאם, אף אחד מן המאמינים לא ייפגע בקרבות. מהפכת המהדי תתבצע תוך יום אחד, ברחבי כל העולם, המהדי יעניק לאנשים ביטחון מהפחד והאימה שאפפו אותם לפני בואו.
כמו כן, ישנן מספר מסורות הטוענות כי דג'אל יהיה יהודי, ויהודים יאמינו כי הוא המשיח, ו-70,000 מהם יהפכו לחייליו הנאמנים. הקרב בין המהדי ועיסא ובין דג'אל יהיה למעשה הקרב בין האסלאם לכופרים, בהנהגת היהודים. בחדית' ידוע, המיוחס למוחמד, הוא טען כי במהלך מלחמת היהודים ודג'אל נגד המוסלמים (המהדי לא מוזכר), היהודים ייבהלו ויחלו להתחבא, אז האבנים והחפצים השונים יאמרו למוסלמים "מוסלמי, יש פה יהודי מאחוריי, בוא והרוג אותו". מסורות אלו לעיתים אינן מזכירות כלל את המהדי, ומרביתן סוניות. ציטוט מחדית' זה נמצא גם בפרקה השביעי של אמנת החמאס.
אצל השיעים התריסריים מתווספת דמות נוספת, סופיאני, שהופעתה תסמן אף היא את ביאת המהדי.
גורלם של היהודים והנוצרים ביום הדין
בעוד שברור לחלוטין מה יהיה עם המאמינים באלילים (קבלת האסלאם או מוות), המסורות השונות נחלקות לשתי גישות בשאלה מה יהיה עם מאמיני הדתות המונותאיסטיות (הלגיטימיות במידה מסוימת, בראיית האסלאם). הגישה הראשונה טוענת כי יהודים ונוצרים רבים ימירו את דתם מרצונם, אולם אלו שלא יהיו מעוניינים בכך, יכירו במעמדם הנחות וישלמו את מס הג'זיה (מס הגולגולת, המוטל על הלא מוסלמים שחיים במדינה מוסלמית (ד'ימי) על פי חוקי השריעה, ראו סורה 9, פס' 29 בקוראן). הדוגלים בגישה זו מראים מובאות מהקוראן, שלפיהן יש לגלות סובלנות כלפי דתות אחרות (ראו למשל סורה 2, פס' 256, "אין אונס בדת"). האימאם ג'עפר א-צאדק, אף מרחיק לכת וטוען כי המהדי ישפוט את היהודים על פי חוקי התנ"ך, ואת הנוצרים על פי חוקי הברית החדשה.
הגישה האחרת טוענת כי האסלאם יוצע לכל הלא-מוסלמים, אלו שלא יקבלו אותו - ייהרגו. החדית'ים שגורסים כי דג'אל יהיה מנהיגם של היהודים, תומכים בגישה זו.
עם תום המהפכה
כשיסיים צבאו של המהדי את משימתו, הדת היחידה שתתקיים ברחבי העולם תהיה האסלאם, הנורמות המוסריות וההלכתיות כולן ינבעו מהקוראן, ולפיכך תהיינה מושלמות. המהדי יטהר את האסלאם מכל מיני מסורות שגויות שדבקו בו, כך שלעיתים ייראה כאילו מדובר במסורות חדשות; אמונת האנשים תהיה אמיתית, ולא רק מצג שווא. המהדי יניח את ידיו על ראשי האנשים כך שמצפונם ושכלם יהיו מוכנים לקבל את תורתו, רוע, צביעות, חוסר אמונה ושנאה ייעלמו מלבבות האנשים, העושר העולמי יחולק באופן שוויוני. המהדי ימחק את הגבולות בין המדינות, את המפלגות הפוליטיות, את נביאי השקר, לא תהיה אפליה על בסיס גזע, עדה, שפה או תרבות. העולם יחיה בהרמוניה, שלום, ביטחון ושוויון תחת שלטון האל. האדמה תהפוך לירוקה ופורייה, מצבם הכלכלי של האנשים ישתפר באופן ניכר. המהדי ימנה אנשים מוסמכים כמושליהם של האזורים השונים בעולם, שישלטו באופן הוגן תחת הנחיותיו של המהדי. המהדי יוריד לעולם את כל הידע שלא נמצא ברשותו (בידי האנושות נמצאים רק שניים מתוך 27 החלקים של הידע). על פי המסורת הסונית, המהדי ימות שבע שנים לאחר המהפכה.
טענות אנשים שונים להיותם המהדי
מספרם של האנשים שטענו כי הם המהדי רב, ומתחיל עוד מתקופת האסלאם הקדומה. לטענת חלק מהשיעים זוהי הוכחה לקיומו של המהדי: אם ישנה מסורת של זיופים במשתמע קיים גם המקור. המקרה הראשון המתועד הוא אמונתם של קבוצה מצומצמת של מוסלמים כי מוחמד אבן אל-חנפיה, בנו של עלי בן אבי טאלב, מאחת מנשותיו האחרות (לא מפאטִמה), הוא המהדי. הקבוצה, בהנהגת אל-מוח'תאר, מרדה ללא הצלחה בשלטון הח'ליפים מבית אומיה בין השנים 685–687. קבוצת המאמינים הקטנה שנותרה המשיכה להאמין במשך 200 השנים הבאות בכך שמוחמד אבן אל-חנפיה הוא המהדי שחי כעת בהסתר, והם ציפו לבואו.