cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספן
היבטים לשוניים
באנגלית המונח הרשמי למלח הוא Rating (דירוג), הנבדל מ-Officer (קצין).
מקור מילים עבריות למקצועות ימיים
הרמב"ן מבאר שמלח הוא מלשון מֶלַח, ולכן נקרא מוביל הספינה בשם זה, שכן הוא כמי שיודע לטעום את המים ולבדוק לפי זה את כיוון ואופן הנסיעה הרצויים, כמו זה שטועם את התבשיל לבדוק את מליחותו.
ימאי שיטור
ימאי שיטור הוא שוטר מוסמך במשטרת ישראל בעל תעודה. אדם בעל רקע וידע בתחום הימאות שנבחר לשרת ביחידת השיטור הימי בתפקיד ימאי שיטור. הבחירה נעשית בתאום מקצועי של המדור הימי במטה הראשי תחת פיקוד מטה משטרת ישראל. תפקידו, שיטור לשמירת הסדר צבורי והחוק הפלילי בים על ידי פיקוח ואכיפת חוקי מדינת ישראל החלים על רישוי ושימוש מותר בכלי שיט קטנים כמו אופנועי ים, סירות גומי, סירות, סירות מנוע, מפרשיות.
פרטיזנים יהודים
פרטיזנים יהודים היו לוחמים יהודים ביחידות צבאיות לא סדירות, שהשתתפו בתנועת ההתנגדות היהודית נגד גרמניה הנאצית ומשתפי הפעולה עמה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מספר יחידות פרטיזנים יהודיות פעלו ברחבי אירופה הכבושה על ידי הנאצים. חלקן כללו יהודים מעטים שנמלטו מהגטאות או ממחנות הריכוז, ואחרות, כמו יחידת הפרטיזנים של בלסקי, מנו מאות איש וכללו גם נשים וילדים. יחידות הפרטיזנים היו רבים יותר במזרח אירופה, אך היו קיימות גם בצרפת הכבושה ובבלגיה, שם פעלו עם ההתנגדות המקומית. לוחמים יהודים רבים השתתפו כבודדים בתנועות הפרטיזניות האחרות בארצות כבושות אחרות. בסך הכל היו כ-30,000 פרטיזנים יהודים בתקופת השואה.
פעולות
הפרטיזנים עסקו במלחמת גרילה ובחבלה נגד הכיבוש הנאצי, המרידו בני נוער ושחררו אסירים. בליטא הרגו כ-3,000 חיילים גרמנים. לעיתים היו להם קשרים עם יושבי הגטאות והמחנות, עם היודנראטים ועם יחידות התנגדות אחרות, איתן חלקו מודיעין צבאי.
במזרח אירופה הצטרפו יהודים רבים לשורות הפרטיזנים הסובייטים. לאורך המלחמה התמודדו עם אנטישמיות ואפליה מצד הסובייטים וחלק מהפרטיזנים היהודים נהרגו, אך עם הזמן רבות מיחידות הפרטיזנים היהודיות נקלטו במבנה הפיקודי של תנועת הפרטיזנים הסובייטית הרחבה יותר. פרטיזנים סובייטים הגיעו למערב אוקראינה בשנת 1943, כללו רוסים, אוקראינים, פולנים ויהודים, ויחידותיהן היו קטנות יותר מאשר בבלארוס, מה שהתאים יותר ללוחמה פרטיזנית. מנתוני ארכיון סובייטי שפורסמו עולה כי היהודים היו 5.2% מהפרטיזנים באוקראינה.
אספקה
כפי שציין אלן לוין, "פרטיזנים ונמלטים יהודים הואשמו בגניבת מזון מחקלאים פולנים באופן קבוע", אך עם זאת, מעשי שוד כאלה היו דרכם היחידה להימנע מרעב.
חלק מהיחידות רעבו, וחלקן קיבלו אספקה ואף יכלו לסייע לברית המועצות. כדי לשרוד, היהודים נאלצו להניח בצד מגבלות תזונה מסורתיות. איכרים ידידותיים סיפקו אוכל, אך במקרים מסוימים נגנב מזון מחנויות וחוות או שהפרטיזנים פשטו על מחסנים המיועדים לחיילים גרמנים. עם התקדמות המלחמה, מדי פעם הצניחה ממשלת ברית המועצות תחמושת, כסף מזויף ואספקת מזון ליחידות פרטיזניות שהיו ידועות כידידותיות.
לאלה שהצליחו לברוח מהגטאות והמחנות לא היו אלא בגדיהם שלגופם, ואלה הפכו לעיתים קרובות לסמרטוטים. בגדים ונעליים היו מצרך נדיר. מדים גרמניים היו שלל יקר. הם היו חמים ושימשו תחפושות והסוואה למשימות.
מי שנפצע או חלה, לעיתים קרובות לא שרד בגלל היעדר עזרה רפואית או אספקה. לרוב יחידות הפרטיזנים לא היה רופא והם טיפלו בפצועים בעצמם, ופנו לרופאי כפרים רק כמוצא אחרון, מחשש להסגרה.
ביערות הסתתרו גם מחנות משפחתיים שבהם היו נמלטים יהודים ממחנות או מגטאות, רבים מהם צעירים או מבוגרים מכדי להילחם, שקיוו לשרוד שם את המלחמה. בעוד שחלק מיחידות הפרטיזנים דרשו מהמצטרפים להיות מוכנים ללחימה ובעלי כלי נשק כתנאי להצטרפות, רבים מהבלתי לוחמים מצאו מחסה אצל יחידות הלחימה היהודיות ובעלי בריתן. אנשים ומשפחות אלה תרמו לרווחת הקבוצה בכך שעבדו כבעלי מלאכה, טבחים, תופרים וכרופאי שטח.
יחידות פרטיזנים בולטות
יחידות פרטיזנים יהודיות כללו את פרטיזני בלסקי שהפעילו "מחנה משפחתי" גדול בבלארוס (למעלה מ-1,200 איש עד קיץ 1944), מחנות אחרים בבלארוס, פרטיזני פרצ'ב בדרום-מזרח פולין וארגון הפרטיזנים המאוחד שפעילותו החלה במרד בגטו וילנה בליטא ומאוחר יותר עסק בפעולות חבלה וגרילה. שלושים ושניים צנחנים מהיישוב אומנו על ידי הבריטים והוצנחו אל מעבר לקווי האויב על מנת לעסוק בפעילות פרטיזנית. במרד גטו ורשה, שתי יחידות של לוחמים, הארגון הצבאי היהודי הימני (ŻZW) והארגון היהודי הלוחם (ŻOB) הובילו את המרד בנפרד. שרידיהם הפכו לפרטיזנים עם חיסול הגטו במאי 1943.
בלארוס
בבלארוס היו בין 12,000 ל-15,000 פרטיזנים יהודים, כולל פרטיזני בלסקי.
פולין
כ-100,000 יהודים לחמו בצבא הפולני נגד גרמניה הנאצית במהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין. הם היוו 10% מהצבא הפולני, בהתאם לשיעור היהודים באוכלוסייה הכללית. באותה מערכה כ-30,000 יהודים נהרגו, נשבו או הוכרזו כנעדרים. ארמייה קריובה הפולנית העניקה הכשרה וכלי נשק לאי"ל בגטו ורשה, וקיבלה יהודים ויחידות יהודיות, כמו יחידת הפרטיזנים של לוקאווייצקי בפיקודו של אדמונד לוקאוויצקי תחת חסות ארמייה קריובה,  וכן המחלקה היהודית במחלקת ויגרי (Wigry) בגדוד של ארמייה קריובה, גדוד שהשתתף במרד ורשה בשנת 1944. ארמייה קריובה גם שיתפה פעולה עם יחידות יהודיות במבצעים להגנה עצמית. יהודים אחרים הצטרפו ליחידות המזוהות עם הפרטיזנים הסובייטים בפולין. ארמייה לודובה הייתה יחידת הפרטיזנים העיקרית שהייתה מזוהה עם הקומוניזם בפולין הכבושה. לקבוצה זו סופק נשק על ידי ברית המועצות. היו כ-30 יחידות פרטיזניות יהודיות ורובן היו קשורות לארמייה לודובה. כמחצית מהן היו ביערות. ביערות פעלו גם יחידות פרטיזנים עצמאיות שפעלו לשחרור יהודים מגטאות מקומיים ללא תמיכה או תיאום מבחוץ. יחידת פרטיזני סווירז (Swirz), שהוקמה על ידי האחים איזידור והרש קרטן, שחררה מעל 400 יהודים במזרח גליציה.
ברית המועצות
היחידות הפרטיזניות הראשונות שהוקמו ביוזמת ברית המועצות קמו ב-1941. יחידות אלה הופיעו בעיקר ביערות, שכן 6,000-8,000 יהודים הצליחו להימלט ליערות. רבים לא הצליחו להגיע, אלא אם כן הצטרפו למבצעיהם של פרטיזנים סובייטים. קבוצה פרטיזנית אחת באזור הסובייטי הייתה בגטו מינסק. את הקבוצה הובילו קומוניסטים יהודים. הקבוצה בגטו מינסק נתמכה על ידי היודנראט שאיפשר להם לארגן בריחה המונית ליערות הסביבה. בבריחה זו נמלטו 6,000-8,000 יהודים, שניסו להצטרף ליחידות פרטיזנים קיימות. ביערות שבאזור ויניצה פעלו מאות פרטיזנים יהודים. חלקם הסתירו את זהותם היהודית עקב אנטישמיות. היו מספר רב של יחידות פרטיזנים בברית המועצות, אך המחקר עליהן נתקל בקשיים עקב עיכובים בפתיחת ארכיונים בברית המועצות לשעבר.
ליטא
בליטא היו ארבעה גטאות שנותרו לאחר מסע הרצח ההמוני בידי הנאצים ב-1941. בשלושה מהם היו יחידות התנגדות חמושות - וילנה, שווינציאן וקובנה. בגטו וילנה קמה יחידת ההתנגדות היהודית "ארגון הפרטיזנים המאוחד" (Fareynikte Partizaner Organizatsye, או FPO). ה-FPO ניסה לשכנע את יהודי גטו וילנה להתקומם נגד הנאצים אך נכשל. הכישלון הוביל את הקבוצה לעזיבה לאחר התנגשות מזוינת עם הגרמנים בספטמבר 1943. יחידת הפרטיזנים עזבה את הגטו בגלל חוסר תמיכה ועברה דרך הביוב כדי לברוח ליערות ליטא המזרחיים. יחידת הפרטיזנים בגטו קובנה לא התכוונה להילחם בגטו עצמו אלא מחוץ לגטו. חברי הקבוצה ארגנו בריחה גדולה מהגטו שהתרחשה לאורך תקופה ארוכה. רבים ברחו והצטרפו ליחידות פרטיזניות חיצוניות, ורבים פרשו והקימו יחידות משלהם. רבים מהם לחמו ביער רודניקי, וביערות קוזיאן (קאזיאני) והודוצישקי.
יוגוסלביה
התרומה היהודית לתנועה הפרטיזנית היוגוסלבית הייתה משמעותית. 4,572 יהודים היו רשומים כפרטיזנים, 3,000 מהם ביחידות לוחמות. בהם היו שנמלטו מגירוש או ברחו או שוחררו ממחנות ריכוז ועבודה. למשל גדוד ראב, שהורכב ממאות אסירים יהודים ששוחררו ממחנה הריכוז ראב האיטלקי בספטמבר 1943. בין הפרטיזנים שלחמו במונסטיר שבמקדוניה, אז ביוגוסלביה, היו צעירים יהודים. 1,318 יהודים שנלחמו למען הפרטיזנים ביוגוסלביה נהרגו במהלך המלחמה, לעשרה חברים יהודים הוענקה המדליה הגבוהה ביותר של יוגוסלביה באותה תקופה, מסדר הגיבור העממי.
כנסיית אלכסנדר נבסקי
כנסיית אלכסנדר נבסקי, מנזר וכנסייה הנמצאים בחצר אלכסנדר ברובע הנוצרי של העיר העתיקה בירושלים, במרחק כמה עשרות מטרים מכנסיית הקבר ומול הכניסה הצפונית לכנסיית הגואל. המנזר קרוי על שם אלכסנדר נבסקי, נסיך רוסי מהמאה ה-13 אשר הדף פולשים גרמנים ושוודים מאדמתה של רוסיה. המנזר נמצא בפינת הרחובות שוק הצבעים ובית הבד (סוק חאן א-זית) הנמשך עד לשער שכם.
המנזר פתוח (בתשלום) למבקרים.
היסטוריה
הכנסייה הוקמה על קרקע שנרכשה בשנת 1857. הממשלה הרוסית תכננה להקים במקום קונסוליה רוסית. כחלק מתהליך הבנייה בוצעו חפירות במתחם הכנסייה, והחופרים קיוו למצוא את החומה השנייה של ירושלים מסוף תקופת בית שני, דרכה עבר ישו אל גבעת הגולגולתא שם נצלב. החומה השנייה לא נמצאה בחפירות, אך נמצאו שרידים של שער קדום. מציאת השער שינתה את תוכניותיהם של הרוסים והביאה להקמת מנזר במקום הקונסוליה שתוכננה בתחילה. המנזר הוקם בשנת 1860 על ידי החברה הארץ-ישראלית הרוסית הפרבוסלבית הקיסרית (Императорское православное палестинское общество).
האתר העיקרי במנזר מצוי מתחת למפלס הרחוב של ימינו, הוא כולל מערך קירות אבן בסיתות מוקפד ושרידי גרם מדרגות. הממצאים מזוהים על ידי הכנסייה הרוסית כבית שער המוכר בשם "שער המשפט" דרכו עבר ישו בדרכו אל הצליבה בגבעת הגולגותא שהייתה אז מחוץ לחומת העיר. הארכאולוגים רואים בקירות חלק ממערך הכניסה למקדש אפרודיטה מהקרדו. הקירות מתוארכים לתקופת איליה קפיטולינה שהוקמה על ידי הקיסר הרומאי אדריאנוס, זאת על אף שחלק ניכר ממנו עשוי מאבנים בסיתות הרודיאני, שכן לטענתם מדובר בשימוש משני.
לצידו הדרומי של גרם המדרגות מצויה קשת רומאית אשר לפי אמונת הנוצרים הייתה חלק ממתחם מקדש אפרודיטה הפגאני שהקימו הרומאים במקום לפני שהוקמה בו כנסיית הקבר.
מעל לגרם המדרגות המשוחזר מצויה כנסייה ובה ארון קבורה מהודר ומצופה זהב שעומד לפני האיקונוסטאזיס, זהו ארון סימבולי בו טמונים תכריכיו של ישו. לא רחוק ממנו עומדת איקונת מריה הנמה. על הקיר הצפוני מצויה איקונת מריה מטיחבין שצוירה ברוסיה במאה ה 15, היא מצופה כסף וזהב וצליינים מאמינים כי יש לה סגולות ריפוי ולכן תלוית עליה מנחות רבות. בפינה הצפון מערבית מופיע ציור של גאורגיוס הקדוש ולידו בתוך נישה בד קנווס שעליו החל ב 2014 להופיע באופן פלאי העתק של ציורו של גאורגיוס הקדוש שלצידו. לצד הקשת הרומית נבנה ב 2007 חדר מהודר ומצופה כולו בשיש אדום. החדר מוקדש לאיקונת מריה מסנט תאודור. אייקונה זו הייתה איקונת ההכתרה של פיוטר השלישי משושלת רומנוב. כל הנסיכות שהצטרפו למשפחת רומנוב ועברו לכנסייה האורתודוקסית הרוסית קיבלו את תוספת השם פיודורובה ע"ש האיקונה הזו שנחשבה לאיקונה המגוננת על משפחת רומנוב.
ב-30 בדצמבר 2019 ממשלת ישראל אישרה העברת הכנסייה לבעלות החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית.
שבות (כתב עת)
שבות היה כתב עת שיצא לאור מטעם המרכז לחקר התפוצות שבאוניברסיטת תל אביב. כתב העת יצא בשישה עשר גיליונות בין השנים 1973 ל-1993, והוא עסק ביהדות מזרח אירופה בכלל וביהדות ברית המועצות בפרט. עם עורכי כתב העת נמנו יהושע גלבוע ומתתיהו מינץ. נוסף על כתב עת זה, הוציא המרכז כתבי עת נוספים, כגון גלעד ומיכאל.
אלונה דבורניצ'נקו
אלונה דבורניצ'נקו (נולדה ב-3 בנובמבר 1990 באוקראינה) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. דבורניצ'נקו השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית, בצוותא עם קטיה פיסצקי, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג ומריה סבנקוב שהגיעה למקום שישי.
דבורניצ'נקו החלה להתעמל בגיל 8 והתאמנה בקבוצת עירוני חולון. הישגי השיא בקריירה שלה הם:
דבורניצ'נקו הייתה שותפה להעפלה הראשונה בתולדות נבחרת ישראל לגמר בקרב רב קבוצתי, כאשר עשתה זאת באולימפיאדת ביג'יינג מהמקום השמיני. בגמר סיימה הנבחרת במקום שישי.
יחסי אוזבקיסטן–גרמניה
יחסי אוזבקיסטן–גרמניה הם היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה לאוזבקיסטן. היחסים הדו-צדדיים החלו כאשר הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הכירה בעצמאותה של רפובליקת אוזבקיסטן ב-31 בדצמבר 1991.
סקירה כללית
היחסים הדו-צדדיים בין המדינות מתבססים על קרבה ואמון. עם זאת, ישנם תנאי מסגרת קשים לסחר ולהשקעה, ונושאי זכויות אדם מטופלים גם על ידי הצד הגרמני. בסיס התובלה האווירית טרמז הממוקם באוזבקיסטן חשוב מאוד כבסיס לוגיסטי לאספקה הגרמנית באפגניסטן. הרפובליקה של אוזבקיסטן מאפשרת את השימוש בו על ידי הבונדסוור. על פי נתוני משרד החוץ הפדרלי, גרמניה דורגה במקום ה-6 מבין שותפי הסחר במדינה בשנת 2012, עם נתח של 3.8% ביבוא האוזבקיסטי. מוצרי היצוא הגרמניים החשובים ביותר הם מכונות, כלי רכב וחלקי רכב וכן תרופות. היקף הסחר הדו-צדדי בשנת 2012 היה 414.9 מיליון אירו.
הממשלה הפדרלית מעורבת באופן פעיל במערכות יחסים דו-צדדיות בנושא פיתוח מדיני. ממשלת גרמניה הוציאה למעלה מ-300 מיליון אירו על פרויקטים לפיתוח לשיתוף פעולה טכני וכלכלי עם אוזבקיסטן בין השנים 1992–2013. תמיכה במודרניזציה של תחום הבריאות האוזבקי אך גם תמיכה בפיתוח כלכלי בר-קיימא הם מרכיבים חשובים ביחסי המדינות.
הסכם תרבות בין המדינות נחתם בשנת 1993 ונמצא בתוקף מאז 2002. משרד החוץ הפדרלי רואה בכך מרכיב חיוני לשיתוף פעולה תרבותי.
עדלאידע
עַדְלֹאיָדַע, או עַדְלָיָדַע, היא תהלוכה היתולית דמוית קרנבל הנערכת בחג פורים או בשושן פורים. זוהי מסורת, שראשיתה בראשית ימיה של תל אביב, ב-1912. היא הייתה לאירוע המוני בתקופת היישוב, וחודשה בימי המדינה.
היסטוריה
תהלוכת העדלאידע הראשונה נערכה בתל אביב הקטנה כבר בשנה השלישית להיווסדה של העיר, בפורים 1912, ביוזמתו של אברהם אלדמע, מורה לציור ומלאכה בגימנסיה הרצליה. התהלוכה הססגונית, ובה תלמידים ומבוגרים מחופשים ברוח החג, יצאה מבניין הגימנסיה וצעדה לאורך רחוב הרצל עד מסילת הברזל. עקב הצלחתה החליט ראש מועצת העיר מאיר דיזנגוף שהיא תתקיים גם בשנה שלאחר מכן, במימון המועצה. במלחמת העולם הראשונה הופסקה העדליאדע, והיא התחדשה לאחריה.
תהלוכות העדלאידע של תל אביב לוו בנשפי פורים מפוארים שהפיק ברוך אגדתי. התהלוכות שערכו החֶבְרֶ'ה טְרַאסְק (הקבוצה שייסד ב-1917 אברהם אלדמע) התאפיינו במעשי קונדס ותחפושות פרובוקטיביות, ומסיבותיהם נחוגו לצד החגיגות המפורסמות של אגדתי, שעליהן מתחו ביקורת נוקבת על מה שראו כהתמסחרותן בשל הפיכתן למוסד רווחי ביותר.
עם השנים התרחבו התהלוכות, ומסלולן נדד מרחוב הרצל לרחוב אלנבי, ולאחר קום המדינה לרחוב אבן גבירול. בשנות השלושים נקבע נושא מרכזי לכל עדלאידע, כגון "שבטי ישראל" (ב-1934, בהצעתו של חיים נחמן ביאליק), "הישגי היישוב" או "המצב בעולם". בתקופה זו, אירועי פורים של תל אביב משכו מבקרים מכל רחבי הארץ ואף מחוצה לה.
העדלאידע ואירועי פורים פורסמו בכרזות חוצות, ותמונות שחור-לבן מאז 1926, של אירועים בת"א, ירושלים והנגב, שמורות בארכיון הצילומים של קק"ל.
באחד מנשפי "מנורה" (מועדון שנוסד על ידי חיילים משוחררים) בשנת 1927 זכה אברהם אטקינד בתחרות התחפושות על תחפושתו: "שיווי משקל – משכורת הפקידים בממשלת פלשתינה"; כובעו של אטקינד נשא מאזניים וצילום של מעון הנציב הבריטי העליון בבניין אוגוסטה ויקטוריה המפואר בהר הצופים, כמו גם שיר המבטא את חוסר שביעות הרצון מן הפער בין משכורות הפקידים הבריטיים והמקומיים מכל העדות.
בשנת 1928, במהלך התהלוכה שנושאה היה "עשר שנים לבית הלאומי", הציגו החבר'ה טראסק מנורה בת 10 קנים (כסמל לעשור הצהרת בלפור); במקום כל נר הייתה אצבע משולשת וכתובת: "עלייה חופשית, יהודים בפקידות הגבוהה".
גדוד מגני השפה השתמש בחג הפורים על מנת להציג ולהציף את הרחובות בחומרי תעמולה. הפרסומים השונים של הגדוד חולקו בחגיגות הפורים בעת מסע הקרנבל, ומדי שנה הם ערכו תחרות תחפושות שעסקה בחשיבות ועליונות השפה העברית. בשנת 1929 הופיע הגדוד בעדלאידע עם המיצג "מגדל בבל"; מגדל שנישא על גבי עגלה רתומה לסוס ועליו הסיסמאות: "תחיית השפה – תחיית העם" ו"החיים והמוות ביד הלשון".
בקרנבל הראשי בשנת 1933 הוצגה על אחת מקרונות התהלוכה בובה בדמותו של היטלר רכוב על סוס. על צווארו כתוב היה "מוות ליהודים" ולרגליו שני יהודים מתבוססים בדמם. הקונסוליה הגרמנית בירושלים שלחה מכתב לראש העיר דיזנגוף בעניין ודרשה התנצלות, אולם הוא השיב שפורים הוא במה לביטוי חופשי של דעת הציבור. בשנת 1934 שנה לאחר מכן הוצגה בובת דרקון בעלת שלושה ראשים ועל גבה צלב קרס, אשר נשרפה בסוף התהלוכה. בשנת 1935 נבנתה בובה ענקית שנקראה "מפלצת הספסרות" – וביום החג נערך למפלצת משפט ציבורי, שבמהלכו פסקו דיזנגוף, מנחם אוסישקין, ויצמן וחנקין שהמפלצת אשמה בכל החטאים שייחסו לה: רמאות, בזבוז העושר של העם, הרס הישגי החלוצים ועוד.
בשנים מאוחרות יותר, באחד הקרנבלים הופיעה קבוצה שלמה אשר התחפשה ל"קו קלוקס קלאן" על מנת להביע את מחאתה כנגד.
ניתן לעמוד על אמביוולנטיות מסוימת באשר לחג הפורים התל אביבי. בעוד חגיגות החג היו לאירועים הציבוריים המרכזיים בשנות ה-20 וה-30, ובהם באו לידי ביטוי ענייני החברה הבוערים, החג מעולם לא קיבל את התפקיד של הקרנבלים האירופיים. בסופו של דבר, למרות החריגות, חגיגות פורים בעיקר דאגו לבסס מסרים לאומיים ואידאולוגיות שולטות. בניגוד למקורו המקראי, שבו הפורים מהווה "עולם הפוך" (השוטה הופך למלך ואילו המלך מוצג כשוטה ברחבי העיר), בתל אביב החג נותר ממוסד ושימר את ההיררכיה החברתית: את התהלוכות הוביל ראש העיר מאיר דיזנגוף, שנהג לרכב על סוסתו לפני התהלוכה.
לאחר קום המדינה
העדלאידע בתל אביב בוטלה למשך כשני עשורים – החל משנת 1936, בצל המרד הערבי הגדול ולאחריו מלחמת העולם השנייה, מלחמת העצמאות, קום המדינה ושנותיה הראשונות – וחודשה רק בשנת 1955. באותה שנה השתתפו בה מעל חצי מיליון צופים. בסוף שנות השישים התפוגגה המסורת התל אביבית והמצעד הועבר לחולון, אם כי הוא לא לבש את האופי ההמוני של האירועים בתל אביב הקטנה.
בשנים האחרונות נעשה ניסיון לחזור אל המסורת ולחדש את העדלאידע כאירוע רחוב חגיגי וגדול בערים השונות. בהרצליה מתקיימת עדלאידע החל משנת 2014, כאשר בכל שנה היא מוקדשת לנושא מסוים. כיום העדלאידע הגדולה במדינה מתקיימת בחולון עם אלפי משתתפים בצעדה. בצעדות של 2017 ו-2018 השתתפו כ-200 אלף צופים. בעדלאידע החולונית מושקעים מדי שנה מיליוני שקלים והיא נחשבת לגדולה והמושקעת ביותר בכל הארץ.
מקור השם
בתחילה נקראה התהלוכה בשם "קרנבל", שהוא שמן של התהלוכות המקבילות לה במסורת הנוצרית. בשנת 1932 הוכרז על תחרות למתן שם קבוע לתהלוכה. מתוך כ-300 הצעות שהוגשו, נבחרה הצעתו של הסופר י"ד ברקוביץ להעניק לתהלוכה השם "עַדְלֹאיָדַע" – שהכוונה בה היא הגעה לשכרות עד לטשטוש מוחלט ואי-ידיעה; זאת על פי דברי רבא : (ארמית: חייב אדם לשתות לשוכרה בפורים עד שלא ידע להבחין בין המן הארור למרדכי המבורך), ועם רכיב הומופוני השומר משמעות וצליל של הסופית היוונית "-יאדה".
בין המציעים האחרים היו חיים נחמן ביאליק, שהציע את השם "פּוּרָה", שאול טשרניחובסקי, שהציע את השם "אסתורת", ואברהם שלונסקי, אשר הציע את "צהלולה".
פרדיננד נאימנה
פרדיננד נאימנה (נולד ב-15 ביולי 1950) הוא היסטוריון ופוליטיקאי רואנדי, שהורשע על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה בהסתה לרצח עם ובפשעים כנגד האנושות במהלך רצח העם ברואנדה.
בשנת 1974 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטה הלאומית של רואנדה בבוטרה. בשנת 1977 סיים תואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת לבל שבקנדה. בשנת 1984 סיים דוקטורט באוניברסיטת הסורבון בפריז.
נאימנה שירת בתפקידים בכירים באקדמיה, בשירות הציבורי ובממשל. היה דיקן פקולטה באוניברסיטה הלאומית של רואנדה ובשנת 1990 התמנה לראש סוכנות המידע ברואנדה, האחראית על שידורי הרדיו והטלוויזיה הציבוריים.
בשנת 1993 היה ממייסדי התחנה הפרטית "הרדיו החופשי של אלף הגבעות" (RTLM), שהשתלחה בצורה חריפה כנגד בני הטוטסי ברואנדה. באפריל 1994, לאחר שהופל מטוסו של נשיא רואנדה, ז'ובנל הביארימנה, עזרה תחנת הרדיו לתאם את הפעילות של המיליציות החמושות מבני ההוטו, בחסות הממשלה, שפתחו במסע של טבח המוני במיעוט הטוטסי. מכוון שברואנדה לא הייתה תשתית רחבה של שידורי טלוויזיה, והמיליציות לא החזיקו במכשירי קשר, שימשה התחנה ככלי מרכזי בארגון ובתכנון הטיהור האתני כנגד הטוטסי. השדרנים הקריאו הנחיות ומסרים מטעם השלטון, דברי הסתה, וקריאות מפורשות לפגוע בבני טוטסי, ובאינטקטואלים ואנשי מפתח מבני ההוטו שהתנגדו לטבח.
בשנת 2003 נשפט למאסר עולם על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה, יחד עם עוד שני בכירים בתחנת הרדיו. טענתו שלא היה מעורב בשידורי RTLM במהלך רצח העם נדחתה. בשנת 2007, לאחר ערעור, הופחת עונשו ל-30 שנות מאסר.
שוחרר בשנת 2016.
.mt
.mt הוא הדומיין ברמה העליונה של קוד המדינה באינטרנט (ccTLD) עבור מלטה.
סיומות כתובת אתר אינטרנטי ברמה שנייה
הרמה השנייה עובדת תחת השמות הבאים:
מאז 1 בדצמבר 2017, ניתן לרשום סיומות אתרי אינטרנט .mt ברמה השנייה, כגון myname.mt.
ויירה קוהנובה
ויירה קוהנובה (בצ'כית: Věra Kohnová; 26 ביוני 1929–1942) הייתה ילדה יהודיה מצ'כוסלובקיה, שנרצחה בשואה. היא כתבה יומן על רגשותיה ועל האירועים בתקופת הכיבוש הנאצי. יומנה פורסם בשנת 2006.
ביוגרפיה
קוהנובה נולדה בפלזן ב 1929, לאוטקר קוהן, עובד חברת טלר. בשנת 1941, בגיל שתים עשרה, היא החלה לכתוב יומן. היא כתבה בו במשך חמישה חודשים, במהלכם החמיר בהדרגה מצב משפחתה ויהודים אחרים בפלזן. היא לא תיארה את גורלם של יהודים באותה תקופה אלא כתבה בעיקר על רגשותיה האישיים.
בעמוד האחרון ביומנה כתבה: ב־22 בינואר 1942 הועברה המשפחה בטרנספורט "אס" לטרזינשטאט. התיעוד האחרון של ויירה קוהנובה מגיע מ־11 במרץ 1942, כשעזבה את טרזינשטט בטרנספורט לגטו איזביצה שם נפטרה. אף על פי שהיא ומשפחתה לא שרדו, היומן שלה הוסתר על ידי מארי קליבודובה ומירוסלב מטוש במשך 65 שנה. בשנת 2006 התפרסם היומן בצ'כית, אנגלית וגרמנית.
פייה (מוזיקה)
פייה היא החלק בו נושפים בכלי נשיפה. הפייה נמצאת בדרך כלל בראש הכלי, ודרכה מועבר האוויר אל שאר חלקי הכלי. בכל כלי הנשיפה ישנה פייה, אך בכל כלי הפייה מעט שונה. ההבדל משמעותי בעיקר בין כלי הנשיפה מעץ, לבין כלי הנשיפה ממתכת.
פייה של כלי נשיפה ממתכת
הפייה של כלי הנשיפה ממתכת עשויה מפליז, בדומה לכלי המתכת עצמם, והיא קיימת בגדלים שונים. בראש הפייה מופיע הגודל שלה ושם היצרן. גודלה של הפייה נמדד במספר ואות.
המספר מסמל את קוטר ראש הפייה (החלק שנוגע בשפתיים) ככל שהמספר קטן יותר, כך הקוטר גדול יותר וככל שהמספר גדול יותר כך הקוטר קטן יותר. האות מסמלת את עומק חלל הנשיפה שנמצא בין ראש הפייה לבין הצינור המחובר לכלי. ככל שהאות קטנה יותר (כלומר קרובה יותר ל-A) כך חלל הנשיפה עמוק פחות, וככל שהאות גדולה יותר כך חלל הנשיפה עמוק יותר. לכל נגן מתאימה פייה אחרת. יצרנית הפיות הבולטת ביותר כיום היא וינסנט באך.
פייה של כלי נשיפה מעץ
בשונה מפיות של כלי הנשיפה ממתכת, את הפייה של רוב כלי הנשיפה מעץ מכניסים לתוך הפה (ולא ההפך, כמו בכלי המתכת). כלי הנשיפה מעץ נחלקים לשתי קבוצות:
מרינוס הקדוש
מרינוס הקדוש (איטלקית San Marino diacono; קרואטית Sveti Marin) הוא קדוש נוצרי והקדוש המגן של הרפובליקה של סן מרינו ושל העיר סן מרינו.
תולדות חייו
קיימות מספר גרסאות סותרות באשר לתולדות חייו של מרינוס הקדוש. לפי המסורת המקובלת הוא היה סתת בן האי ראב בדלמטיה, כיום בקרואטיה, אשר נמלט מארץ מולדתו כדי להציל עצמו מרדיפות הקיסר דיוקלטיאנוס. הוא הגיע לרימיני באיטליה והמשיך בעבודתו כסתת אבן. את האבן לצורכי מלאכתו חצב בהר טיטאנו (Monte Titano) השוכן כיום בסן מרינו. אישה מוכת שגעון שהגיעה מדלמטיה, נטפלה אליו ורדפה אותו בטענה כי היא אשתו, ולפי גרסה אחרת ניסתה לפתות אותו, והוא נמלט ממנה והסתתר מפניה משך שנה. משהתגלה, צם משך שישה ימים וביום השישי הניחה לו. מרינוס ריפא אותה משגעונה וניצר אותה. לאחר מכן, בשנת 301 עבר להתבודד בהר טיטאנו, ופי גרסה אחרת התבודד שם לראשונה עת נמלט מאותה אשה.
בהר טיטאנו המשיך מרינוס בעיסוקו בסיתות אבן והפיץ את הנצרות. בעלת האדמה, פליקיסימה, גבירה מרימיני, התנצרה עם 53 אחרים מבני קהילתה, לאחר שמרינוס ריפא את בנה הנכה, וריסימו, ועם מותה הורישה את השטח לקהילה. בשנת 313 מינה הבישוף של רימיני את מרינוס לבישוף. הוא מת ב-3 בספטמבר 366 שנקבע כיום חגו. מקובל כי לאו הקדוש היה ידידו של מרינוס הקדוש וסתת אבן כמוהו. לאו הקדוש התיישב במקום שהיה לעיירה סן לאו על גבול סן מרינו בתחומי איטליה. שתי הערים - סן מרינו וסן לאו - הן ערים תאומות והבזיליקות בשתי הערים הן בזיליקות משנה של הדיוקסיה של סן מרינו-מונטפלטרו.
פולחן
לפי המסורת היו מילותיו האחרונות של הקדוש:
"Relinquo vos liberos ab utroque homine" "הנני מותיר אתכם חופשיים משניהם"
קרב בסינג
קרב בסינג (באנגלית: Battle of Basing) נערך ב-22 בינואר 871 סמוך לכפר אולד בסינג בהאמפשייר של ימינו, אז חלק מממלכת וסקס. היה זה הרביעי מתוך סדרת קרבות בין כוח הפלישה של הוויקינגים הדנים אשר היו חלק מהצבא הוויקינגי הגדול, לבין האנגלו-סקסונים בפיקודם של המלך אתלרד הראשון ואחיו אלפרד (לימים המלך אלפרד הגדול). הקרב והמערכה כולה מתוארים בכרוניקה האנגלו-סקסונית.
מרינוס הקדוש
פולחן
באימרה זו התכוון הקדוש לאפיפיור ולקיסר הרומי. האימרה הייתה לאחד היסודות בתחושת העצמאות של סן מרינו, והמילה "LIBERTAS" ("חירות") הייתה למוטו הלאומי, אם כי ברי שמקורה של המסורת הוא בימי הביניים. מסורת זו הביאה גם לכיתוב המופיע על האפריז של בזיליקת סן מרינו:
קרב בסינג
רקע לקרב
לאחר פלישת הדנים לממלכת וסקס וכיבושה של רדינג ב-28 בדצמבר 870, התחוללו שלושה קרבות בין הדנים לבין צבא ממלכת וסקס. הדנים תכננו לפשוט על הממלכה, לבזוז את יישוביה, לקבל תשלום בעבור נסיגתם ולבסוף לכובשה וליישבה, כפי שעשו בסופו של דבר במסעותיהם בממלכות הנוספות שבאי הבריטי: נורת'מבריה, מזרח אנגליה ומרסיה.
מרינוס הקדוש
פולחן
"DIVO MARINO PATRONO ET LIBERTATIS AUCTORI SEN. P.Q" "למרינו השמיימי, מגן ומייסד החירות. (מן) הסנאט והעם"
קרב בסינג
רקע לקרב
האנגלו-סקסונים ניצחו כוח סיור דני סמוך לרדינג בקרב אנגלפילד ב-31 בדצמבר 870, הובסו בקרב רדינג ב-4 בינואר 871 וניצחו פעם נוספת ב-8 בינואר, בקרב אשדון. הקרב הסתיים באבדות כבדות לשני הצדדים, אך האבדות היו משמעותיות יותר לאנגלו-סקסונים. הצבא האנגלו-סקסוני, אשר הורכב בעיקר מכוח מגויס לשעת חירום של איכרים (פירד) שחלקם שב לכפריו, נחלש מאוד ולא היה מסוגל לנצל את ההצלחה ולהכות בבסיס הדני ברדינג על מנת לסלק סופית את הפולשים. הדנים מצידם, התאוששו במהירות, ושבועיים לאחר תבוסתם יצאו שוב מרדינג, כאשר יעדם היא העיר וינצ'סטר, בירת ממלכת וסקס.
מרינוס הקדוש
פולחן
בזיליקת סן מרינו היא מקום הפולחן המרכזי של הקדוש, שהיה לקדוש לאומי המזוהה באופן כמעט נרדף עם המדינה. הוא נחשב למייסד המדינה, ויום חגו הוא גם החג הלאומי של הרפובליקה. חלק משרידיו שמורים מתחת למזבח המרכזי במבנה לאחר שהתגלו ב-3 בספטמבר 1586, וחלק מהם נתרמו ב-1595 לאי ראב. חלק מגולגולתו שמור בתיבת כסף וזהב המונחת מאז 1602 לימין המזבח.
קרב בסינג
הקרב
הצבא המוחלש של אתלרד ואלפרד נאלץ לחסום את דרכם של הדנים סמוך לכפר בסינג (נקרא בימינו אולד בסינג), השוכן כ-30 ק"מ דרומית לרדינג. לוחמי שני הצדדים יצרו מערך של "קיר מגנים" (Shield wall) ונעו חזיתית אלה כנגד אלה. בניגוד לקרב אשדון, הפעם לא זכו הלוחמים האנגלו-סקסונים לתגבורת במהלך הקרב, המערך אותו החזיקו קרס ואתלרד, אלפרד ואנשיהם נאלצו לסגת משדה הקרב. בדומה לקרב אשדון, גם הפעם לא הסתיים הקרב בניצחון מכריע, כאשר האבדות שספגו הדנים מנעו את המשך מסעם לוינצ'סטר והם שבו לרדינג.
תוצאות
קרב בסינג היה הראשון בסדרה של תבוסות, שהדפו בהדרגה את הכוחות האנגלו-סקסונים אל פנים הממלכה. לאחר הקרב הוביל אלפרד קבוצות לוחמים קטנות אשר שימשו להטרדת הדנים באמצעות פגיעה ביחידות סיור שחיפשו מזון באזורים הכפריים, אך לא הצליח לגייס כוח גדול מספיק כדי לתקוף את בסיסם ברדינג. חמור מכך, עם בוא האביב הפכה האפשרות שהדנים יקבלו תגבורת מיבשת אירופה לסבירה ביותר.
מרינוס הקדוש
פולחן
עד המאה ה-17 נהוג היה לתאר את הקדוש כאיש צעיר, אך לאחר מכן החלו לייחס לו חזות של אדם מבוגר ומזוקן. הוא מתואר פעמים רבות כשהוא אוחז בפטיש סתתים, או על בהקשרו של הר טיטאנו ושלוש מצודותיו. בדרך זו הוא מופיע גם על צידן האחורי של מטבעות 20 סנט אירופי של סן מרינו.
קרב בסינג
תוצאות
כחודשיים לאחר מכן הובסו האנגלו-סקסונים גם בקרב מרטון ב-22 במרץ 871. ככל הנראה נפצע אתלרד במהלך הקרב, ומת מפצעיו ב-23 באפריל, זמן קצר לאחר חג הפסחא. אלפרד הוכתר כיורשו וקיבל ידיעות על הגעת צי תגבורת ויקינגי לרדינג, בעוד צבאו הלך והתדלדל כתוצאה מהקרבות וממספר רב של התכתשויות לא מתועדות. ככל הנראה נערכו שני קרבות נוספים לא מזוהים בתקופה שבין הקרב בבסינג לקרב במרטון.
כחודש לאחר הכתרתו של אלפרד, נחלו האנגלו-סקסונים תבוסה נוספת בקרב וילטון. על מנת להרוויח זמן, נאלץ אלפרד להגיע להסכם עם הדנים, שתמורת תשלום נכבד פינו את כוחותיהם מהממלכה, תוך שהם נוטשים את רדינג ומקימים בסיס חדש בלונדון שבממלכת מרסיה, בו בילו את החורף. במהלך חמש השנים הבאות ערכו הדנים מסעות כיבוש וביזה באזורים אחרים באי הבריטי והניחו לממלכת וסקס, עד לחידוש פלישתם בשנת 876.
מלחמת האזרחים בתימן (2015–הווה)
מלחמת האזרחים בתימן היא מלחמת אזרחים שפרצה בתימן במרץ 2015 לאחר שכוחות החות'ים המתקוממים בתימן כבשו, בגיבוי איראן וחזבאללה, את צנעא בירת תימן, וביצעו הפיכה שלטונית. ב-26 במרץ 2015 פתחה קואליציה של מדינות ערביות ומוסלמיות, בהובלת ערב הסעודית, במבצע סופה נחרצת, שמטרתו להדוף את החות'ים ולהחזיר את השלטון לידי הממשלה התימנית הגולה. אל-קאעידה והמדינה האסלאמית מחזיקות גם הן טריטוריות נרחבות, בעיקר במרכז המדינה, ומתקיפות את שני הצדדים הלוחמים בה.
רקע
בשנת 2011 פרצו הפגנות גדולות בתימן נגד הנשיא עלי עבדאללה סאלח. ההפגנות התרחשו במסגרת גל המחאות בארצות ערב והחלו בהשראת המהפכה בתוניסיה וההפיכה במצרים, ועם חלוף הזמן גברו למחאות המוניות, שביתות, עימותים עם הצבא ואף למלחמת אזרחים בין תומכי הנשיא למתנגדיו. ב-3 ביוני הופגז ארמונו של הנשיא סאלח על ידי מתנגדיו והוא נפצע באורח בינוני. סאלח הוטס לערב הסעודית השכנה כדי לקבל טיפול רפואי לפציעותיו. בזמן היעדרותו הוחלף סאלח בסגנו, עבד רבו מנסור האדי. ב-23 בספטמבר חזר סאלח לתימן ושב לכהן כנשיא. ב-23 בנובמבר חתם סאלח בטקס שנערך בערב הסעודית בחסות בית המלוכה הסעודי ובנוכחות מנהיגי האופוזיציה בתימן על הסכם העברת סמכויות לסגנו אל האדי.
ב-25 בפברואר 2012 הושבע סגן הנשיא של סאלח עבד רבו מנסור האדי לנשיא החדש של תימן.
מלחמת האזרחים
מעבר השלטון לא עבר בצורה חלקה עקב מאבקי כוחות בין החות'ים לבין קבוצות אחרות בצפון תימן במקביל לפעילות טרור מצד לוחמי אל-קאעידה. בספטמבר 2014, כבשו לוחמים חות'ים שטחים נרחבים מצנעא, והכריזו על הקמת "ממשלת אחדות" הכוללת ייצוג למיעוטים. בינואר כבר שלטו המורדים החות'ים כליל על אל-חודיידה וצנעא. ב-20 בינואר 2015 השתלטו המורדים החות'ים על הבירה צנעא, פרצו אל ארמון הנשיאות והכניסו את הנשיא עבד רבו מנסור האדי למעצר בית. כעבור מספר ימים האדי נאלץ להתפטר עם ממשלתו. המורדים הכריזו על "ניצחון המהפכה".
ב-26 במרץ 2015 פתחה קואליציה של מדינות ערביות ומוסלמיות, בהובלת ערב הסעודית, במבצע סופה נחרצת, שמטרתו להדוף את החות'ים ולהחזיר את השלטון לידי ממשלו של האדי. במהלך המלחמה בתימן הותקפו גם יעדים צבאיים ואזרחיים בערב הסעודית. באפריל 2016 נפתחו שיחות שלום בכווית בין נציגי החות'ים לנציגי הממשלה הגולה. לאחר מספר סבבים של שיחות למשא ומתן על עתידה של תימן כשלו שיחות השלום באוגוסט לאחר שהחות'ים הכריזו על הקמת מועצת שלטון שתנהל את ענייני המדינה.
במקביל לעימות האלים עם החות'ים, התקיים סכסוך בין ממשלו של האדי לבין "מועצת המעבר הדרומית" הבדלנית, גוף שהוקם על ידי ראשי שבטים ולוחמים מדרום תימן, שראו במלחמה הזדמנות לכונן מחדש את האזור כמדינה עצמאית כפי שהייתה עד לאיחוד עם הצפון בשנת 1990.
בשנת 2018, פאנל מומחים של האו"ם קבע שאיראן סיפקה טכנולוגיית מל"טים לחות'ים. כך הם שלחו מל"טים (או כטב"מים) שתקפו את מפעל זיקוק הנפט הגדול בסעודיה בספטמבר 2019. החות'ים תקפו צינורות נפט סעודיים ותשתיות נפט נוספות בחודש מאי. חודש מאוחר יותר הם תקפו שדה תעופה בסעודיה.
בספטמבר 2019, הציג פאנל מומחים דו"ח למועצת זכויות האדם של האו"ם, שבו קבעו ששני הצדדים במלחמה הפרו זכויות אדם – כולל רציחות שרירותיות, אונס ועינויים.
תימן נכנסה למשבר הומניטרי חריף. נעקרו מיליונים מבתיהם. בשנת 2021, הגדיר האו"ם את המלחמה בתימן כאסון ההומניטרי הכבד ביותר בעולם, בין השאר משום שהמלחמה החריפה מאוד את מצוקת הרעב בתימן.
עמדת ארצות הברית השתנתה במהלך המלחמה. היא תמכה בקואליציה הסעודית ובמקביל תמכה לפתרון דיפלומטי. באפריל 2019 הנשיא הטיל וטו על החלטת לסיום מעורבות ארצות הברית בלחימה שבה תמכו נציגי הקונגרס של ארצות הברית. בינואר 2021, הוכרזו החות'ים כארגון טרור. בפברואר 2021, הסירה ארצות הברית את תמיכתה במלחמה ובהמשך הודיעה על הסרת החות'ים מרשימת ארגוני הטרור. הובאה תמיכה בפתרון דיפלומטי. הלחימה נמשכה. בהמשך היא שלחה סיוע לאמירויות.
החל מסוף פברואר 2020 החות'ים החלו במתקפה על מנת לכבוש את מחוז מאריב ואת עיר הנמל אל חודיידה.
ב-17 באוקטובר 2020 החות'ים כבשו את מחוזות חריב ואל עבדיה בנפת מאריב (מחוז). עד תחילת 2022, נהרגו לטענת החות'ים יותר מ-14 אלף לוחמים חות'ים, לטענת כוחות הקואליציה נהרגו להם יותר מ-3000 חיילים בקרבות המתמשכים במאריב.
בנובמבר 2020 הכוחות האמריתים והסעודים באל חודיידה עזבו אותה כתוצאה מכך החות'ים כבשו כמעט את כל עיר הנמל.
ב-2 בינואר 2021 החות'ים תפסו אונייה אמירתית סמוך לאי סוקוטרה שנושאת לדבריהם נשק וציוד, סעודיה טענה שהספינה נשאה ציוד רפואי.
במרץ 2021 הגבירו המורדים החות'ים בתימן, שנתמכו בידי איראן, את המתקפות שלהם על סעודיה ובייחוד על מתקני הנפט שלה. במקביל ניסו ארצות הברית והאו"ם מנסים יחד להביא להפסקת אש במלחמה ולחידוש שיחות השלום בין הצדדים. במהלך 2021 גברה תדירות המתקפות על סעודיה באמצעות רקטות או כלי טיס בלתי מאוישים. סעודיה נטרלה רבות מהן באמצעות סוללות פטריוט.
בשלהי 2021, קצרה הצלחות "חטיבת הענקים" התימנית, שמומנה ופוקחה על ידי האמירויות. לאחר שהאמירויות הסיגו את הכוחות המקומיים שהם הפעילו מחוף ים סוף, הם ריכזו מאמץ במתקפת נגד שהדפה את החות'ים במחוז שבוה ואיימו להכשיל את המבצע של החות'ים, שתכליתו לכבוש את מחוז מאריב בעל שדות הנפט הגדולים.
עד תחילת 2022 חיל האוויר הסעודי הכפיל ואף שילש את מספר גיחות התקיפה שלו נגד החות'ים והחל לפגוע בבסיסיהם גם בתוך הבירה צנעא. האמירתים, מצידם, פעלו עם כוחות על הקרקע לכיוון דרום. האמירתים נחשבו כתומכים בהפרדתם של מחוזות דרום תימן משאר חלקי המדינה, ונתנו גיבוי לתנועות הבדלניות המקומיות.
בינואר 2022, שלחו החות'ים כלי טיס בלתי מאוישים אשר תקפו בפעם הראשונה את בירת האמירויות אבו דאבי. הקואליציה הסעודית הגבירה את תקיפותיה, ובתגובה תקפה הקואליציה בית כלא בעיר צעדה שבשליטת הח'ותים. בתקיפה נהרגו מעל 100 אזרחים.
שיחות השלום בין הצדדים היו בקיפאון בתחילת 2022.
הממשלה בראשות האדי התפטרה בשנת 2022 והועברה הסמכות הביצועית למועצת ההנהגה הנשיאותית, עם ראשד אל-עלימי כיושב ראשה. הוכרזה הפסקת אש ארצית ב-2 באפריל 2022. מאז אפריל 2021, היו ארבעה סבבי שיחות בין הצדדים במלחמה. הפסקת אש בין ממשלת תימן למורדים החות'ים הסתיימה ב-2 באוקטובר 2022 ולא הוארכה, לאחר שהמשא ומתן בין הצדדים כשל. היא נכנסה לתוקף בתחילת אפריל, היא ההפוגה הארוכה ביותר בלחימה מאז תחילתה של מלחמת האזרחים בתימן.
משוואה ממעלה שלישית
משוואה ממעלה שלישית היא משוואה מהצורה:
כאשר \ a,b,c הם מקדמים בשדה נתון (למשל, המספרים הרציונליים). אם השדה ממאפיין שונה מ-3, אפשר להציב ולקבל משוואה ממעלה שלישית שבה המקדם של \ y^2 הוא אפס.
היסטוריה
בעוד שאת המשוואה ממעלה שנייה ידעו לפתור היוונים (וכנראה גם הבבלים), פתרונה של המשוואה ממעלה שלישית לא היה ידוע עד תחילת המאה ה-16. המתמטיקאים באותו זמן עדיין לא 'הכירו' במספרים שליליים, וכך הם התייחסו למשוואות או  (כאשר \ p,q שלמים חיוביים) כאל בעיות נבדלות.
ב-1515 גילה המתמטיקאי האיטלקי שיפיונה דל פרו איך לפתור חלק מן המשוואות ממעלה שלישית. באותה תקופה היו מתמטיקאים מתחרים זה בזה בפתרון משוואות, ולכן הסתיר דל פרו את הפתרון שלו. ב-1535 גילה האיטלקי ניקולו טרטליה מחדש את אותם פתרונות וסיפר עליהם לג'ירולמו קרדאנו, שהשלים את המקרים החסרים ופרסם אותם בספרו "האמנות הגדולה". את המשוואה ממעלה רביעית הצליחו לפתור עשר שנים אחר-כך, ב-1545.
פתרונה של המשוואה ממעלה שלישית היה ההישג האמיתי הראשון של המתמטיקאים בראשית תקופת הרנסאנס, ובכך הוא סייע לשבור את ה'שיתוק' שאחז בהם מאז תחילת ימי הביניים. בנוסף, פתרונו של קרדנו 'אילץ' את המתמטיקאים להתייחס ברצינות למספרים המרוכבים, משום שפתרונות 'אמיתיים' (דהיינו, ממשיים) מתקבלים לפעמים תוך מניפולציות של מספרים מרוכבים.
ספרות בלגית
המונח ספרות בלגית מתייחס לספרות אשר נוצרה בבלגיה, מדינה בה קיימות שלוש לשונות רשמיות: צרפתית (ובכלל זאת השפה הולונית), הולנדית (הקרויה בבלגיה פלמית) וגרמנית. לפיכך, גם הספרות במדינה זו נכתבת בשלוש לשונות אלו, ובמיוחד בצרפתית ובהולנדית/פלמית.
משוואה ממעלה שלישית
פתרון משוואה ממעלה שלישית
כפי שהוסבר בפתרון המלא, אפשר להניח שהמקדם של \ x^2 במשוואה הוא 0. נפתור, אם כן, את המשוואה הבאה:
ספרות בלגית
ספרות בשפה הצרפתית בבלגיה
במאה ה-14 נשלטה בלגיה באופן דומיננטי על ידי הוולונים. תושבי הצפון הפלמי היו ברובם לא משכילים וחסרי השפעה תרבותית. חצר המלוכה גם היא הייתה דוברת צרפתית. בתקופת מלחמות הדת באירופה והרפורמציה תחת רדיפותיהם של קרל החמישי ופיליפה השני ברחו אינטלקטואלים דוברי פלמית להולנד השכנה. האליטה נותרה דוברת צרפתית.
משוואה ממעלה שלישית
פתרון משוואה ממעלה שלישית
(כאשר \ p,q הם מקדמים כלשהם בשדה, ללא שום הנחות על היותם חיוביים). אם נכתוב, אז
ספרות בלגית
ספרות בשפה הצרפתית בבלגיה
החל מסוף המאה ה-19 חלה תנופה בספרות בשפה הצרפתית בבלגיה, עם סופרים כדוגמת שארל דה קוסטר, ז'ורז' רודנבאך, אמיל ורהרן ומוריס מטרלינק, שאף זכה בפרס נובל לספרות. בתקופה זו, שבין 1813 ו-1917 המגמה בספרות הבלגית הייתה להבליט את האופי הייחודי הבלגי של השפה, תוך שימוש במונחים אשר אינם בשימוש בצרפת.
משוואה ממעלה שלישית
פתרון משוואה ממעלה שלישית
נציב זאת במשוואה:
ספרות בלגית
ספרות בשפה הצרפתית בבלגיה
במהלך המאה ה-20 בלטו בכתיבתם מרגריט יורסנאר, ז'ורז' סימנון, או לאחרונה גם אמילי נותומב. בתחום הקומיקס בולטת הספרות הבלגית בשפה הצרפתית, ובין הבולטים שבמחברי ספרי הקומיקס, יש להזכיר את יוצר טינטין, הרז'ה, וכן יוצר הדרדסים, פיו. לאחר מלחמת העולם הראשונה המגמה בספרות הבלגית בשפה הצרפתית הייתה לכתוב בצרפתית תקנית ולמעט באותם מונחים ייחודיים לבלגיה; החל משנות ה-60 של המאה ה-20, חלה חזרה מסוימת לשימוש במונחים ייחודיים לבלגיה ותיאור נופים בלגיים.
משוואה ממעלה שלישית
פתרון משוואה ממעלה שלישית
אבל מן האילוץ יוצא, כלומר שגם הסכום וגם המכפלה של \ \beta^3 ו- \ \gamma^3 ידועים. מן הסכום והמכפלה קל להרכיב משוואה ממעלה שנייה, שפתרונותיה הם \ \beta^3 ו-\ \gamma^3. על ידי הוצאת שורש שלישי אפשר למצוא את \ \beta, ומן האילוץ מקבלים גם את \ \gamma ולכן את סכומם \ x.
פתרון מלא של משוואה כללית ממעלה שלישית
בסעיף זה נמצא את הפתרונות המדויקים של משוואה כללית ממעלה שלישית:
(1)
כדי למצוא את שורשי משוואה (1), עלינו להיפטר מהביטוי הריבועי x^{2}, באמצעות ההצבה הבאה:
(2).
לאחר הצבה נקבל:
(3).
לאחר פתיחת סוגריים ופישוט משוואה (3), נקבל את משוואה (4):
(4).
משוואה מספר (4) נקראת "משוואה מְנוּוֵנֶת ממעלה שלישית" כיוון שהמקדם של y^{2}, שווה 0 (אפס). הבאת המשוואה לצורתה המנוונת מקלה על פתרונה ומציאת שורשיה.
כעת, נחלק את המשוואה ב-a, בהניחנו כי a\neq 0.
נקבל את המשוואה:
.
כעת נגדיר:
(5).
(6).
לעת עתה, הקבוע s אינו מוגדר.
נציב את משוואה (6) בתוך משוואה (5) (כאמור, משוואה מְנוּוֵנֶת ממעלה שלישית), ונקבל:
(7).
לאחר פתיחת סוגריים והכפלת שני צדי המשוואה ב- z^{3}, נקבל את המשוואה הבאה:
(8).
כעת, הקבוע s מוגדר, ומבוטא באמצעות e (הוגדר קודם לכן, במשוואה (4)). נוסף לכך, משוואה (8) מפושטת לכדי משוואה תלת-ריבועית:
(9).
כעת נגדיר קשר נוסף: w=z^{3}, אשר לאחר הצבתו במשוואה (9), תיוותר לנו המשוואה הריבועית הכללית הבאה:
(10).
כעת ניתן לפתור על נקלה משוואה ריבועית זו. לאחר פתרונה, יש לזכור "לחזור אחורה" מבחינת ההצבות שביצענו, על פי הסדר הבא:
תזכורת: הנחנו כי:
[6] (12)
[2]
הסבר אודות הפתרונות שיתקבלו
פתרון משוואה (10), שהיא משוואה ריבועית - יניב שני ערכי w.
פתרון משוואה (11), עבור כל אחד משני שורשי w שקיבלנו - יניב שלושה ערכי z (שווים או שונים זה לזה).
בסך הכל יתקבלו שישה ערכי z, כמצופה, עבור משוואה (9) - שהיא ממעלה שישית.
פתרון משוואה (6) יספק מכל שורש של z - שורש של y. כלומר, נקבל שישה ערכי y.
עם זאת, שלושת השורשים הראשונים של y יהיו זהים בערכם לשלושת השורשים הנוספים.
לפיכך, נסיים במשוואה (2) - ונקבל שלושה ערכים (ולא שישה) של x, כמצופה ממשוואה ממעלה שלישית.
דוגמה ראשונה
נפתור את המשוואה:
.
כדי להיפטר מן המקדם של \ y^2, נציב \ x=y-2, כלומר \ y=x+2. המשוואה הופכת להיות:
נכתוב, כאשר , והמשוואה תהפוך ל-
למעשה, כיוון שהתפקידים של \ \beta ו- \ \gamma סימטריים מלכתחילה, אפשר לבחור אחד מן השורשים ולהניח ש-
(ואז ).
כעת, לכל אחד משלושת הערכים (המרוכבים) של יש לחשב את ,
הביטויים המתקבלים אמנם מסובכים למדי; על ידי השוואת נורמות, אפשר לגלות שעד-כדי כפל בשורש שלישי של היחידה,. מכאן יוצא ששלושת הפתרונות למשוואה שלנו הם \ x=-10,3,7 (ולמשוואה המקורית \ y=-8,5,9).
דוגמה שנייה
מצא את שורשי המשוואה:
.
פתרון:
כזכור, משוואה כללית ממעלה שלישית מוגדרת באופן הבא (משוואה מספר (1)) :
(1).
מקדמי המשוואה הזו הם: .
משוואה (1) מצטמצמת לכדי משוואה (2) (משוואה מְנוּוֵנֶת ממעלה שלישית) :
(2) . כעת עלינו למצוא את המקדמים e ו- f:
, על כן:
,
ו-, על כן:
כעת, המשוואה נראית כך:
מכיוון שהגדרנו: (משוואה (12)), נקבל:
נציב במשוואה (10), המוגדרת, כזכור, באופן כללי כך: את ערכיהם של e ושל f:
כעת, נפתור את המשוואה הריבועית הזו:
כלומר:
לצורך מציאת שורשי המשוואה המקורית (שורשי x), נבחר, באופן שרירותי לחלוטין, את השורש w_{1}=27. בחירת השורש השני, w_{2}=-1 - תניב שורשים זהים של x לאלו של הראשון, w_{1}=27. (ניתן לבדוק נכונות טענה זו, באמצעות ביצוע תהליך זהה עבור השורש השני - w_{2}=-1; אך כאמור, נסתפק כאן בהדגמה על אחד מהשורשים בלבד.)
קודם לכן הגדרנו את הקשר: w=z^{3}.
מכיוון שכאמור, נפתור את המשוואה הזו (באופן שרירותי) עבור w_{1}=27, נקבל:.
מהות השוויון האחרון תתבטא בצורתה הפולרית של המשוואה:
לכל \ \theta ממשי, כאשר e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי ו-i הוא היחידה המדומה.
צורתה הכללית של המשוואה כוללת גם מקדם הכפלה, אשר כופל את צורתה הפשוטה של המשוואה:
(4).
השוואה בין צד שמאל של משוואות (3) ו- (4):
השוואה בין צד ימין של משוואות (3) ו- (4):
נקבל:
(5) r=u^{3}. (6) . (7).
כיוון ש: הן פונקציות מחזוריות, בעלות מחזור של, נוכל לכתוב את הקשר הבא:
(9), כאשר: k=0,1,2. (k=3 משלים מעגל שלם של, ותוצאותיו של \alpha תחזורנה על עצמן).
(10.1) . (k=0) עבור z_{1}.
(10.2) . (k=1) עבור z_{2}.
נמצא את המודול של z : (נכון לגבי כל שלושת שורשי z, כלומר: z_{3},z_{2},z_{1} ) :
ממשוואה (3) נקבל את הקשר:.
ממשוואה (5) נקבל את הקשר:.
לקבלת הפתרון הכללי של z, נחלץ את z ממשוואה (4) :
(4) . השוויון האחרון נכון, בזכות משפט דה מואבר.
ואז:
(10.2) עבור z_{2}
(10.3) עבור z_{3}
מכאן ניתן לקבל את שלושת הפתרונות של z :
(11.1)
(11.3)
'''המעבר הראשון הושלם. כעת נבצע את המעבר השני .זהו הקשר בין z (כלומר, נקודת המוצא: השורשים שקיבלנו זה עתה, במונחי z) ובין השורשים אותם אנו חפצים לקבל (נקודת היעד), במונחי y'''.
קיבלנו קודם לכן את הקשר:.
כיוון שמצאנו קודם לכן כי: s=-3, נקבל:
בעזרת קשר זה, נמצא כעת את y_{3},y_{2},y_{1} :
(12.1).
נפשט את השורש שהתקבל:
(12.2).
(12.3).
'''המעבר השני הושלם. כעת נבצע את המעבר השלישי והאחרון: ''' :
ממשוואה (2) בסעיף הקודם ("פתרון מלא של משוואה כללית ממעלה שלישית"), נקבל את הקשר:
(13).
תזכורת: .
לכן:
(14).
בעזרת קשר זה, נמצא כעת את x_{3},x_{2},x_{1} :
(14.1).
(14.2).
(14.3).
אלו הם שלושת שורשי המשוואה המקורית, שהיה עלינו למצאם .
בדיקת נכונות הפתרונות (שורשים) שקיבלנו:
על השורשים לקיים את התנאי הבא, זוהי האינדיקציה לנכונות הפתרון:
(15).
(לאחר פתיחת הסוגריים ופישוט המשוואה).
מ.ש.ל.
'''תזכורת: הפתרון הסתמך על בחירה שרירותית של השורש: w_{1}=27. בחירת השורש השני, w_{2}=-1 - תניב שורשים זהים לחלוטין של x בסופו של התהליך- לאלו שקיבלנו זה עתה'''.
נוסחה לפתרון משוואה ממעלה שלישית
עבור המשוואה: נפתור באמצעות הצבה בנוסחה הבאה:
הפתרונות הם:
שיטת קרדאנו
ראשית לפני שנציב בנוסחה לפתרון משוואה ממעלה שלישית לפי שיטה זו, עלינו לחלק את המשוואה הנ"ל במקדם של \ x^3 כך שתתקבל לפנינו משוואה מן הצורה:
עכשיו נציב:
היתרונות של השיטה הזו לעומת השיטה הקודמת שהנוסחה הרבה יותר קצרה וניתן ללמוד אותה בעל פה ביתר קלות, אולם השימוש במספרים מרוכבים בנוסחה זו מסובך יותר מבנוסחה הקודמת ועל כן יש המחשיבים נוסחה זו למסובכת מן השנייה.
הרחבת שדות על ידי פולינום ממעלה שלישית
חבורת גלואה של פולינום אי-פריק ממעלה שלישית היא תת-חבורה טרנזיטיבית של החבורה הסימטרית על שלושת השורשים, ולכן היא שווה לתת-החבורה \ A_3 של התמורות הזוגיות, או לחבורה הסימטרית כולה. במקרה הראשון, למשוואה הריבועית שהוזכרה להלן יש שורשים בשדה (ואז נסמן K=F), ובמקרה השני פתרון המשוואה הריבועית מצריך הרחבה ריבועית K של F. בשני המקרים, הפולינום מתפרק לגורמים ליניאריים אחרי הרחבה רדיקלית מסדר 3 של השדה K.
אפשר להפריד בין שני המקרים בעזרת הדיסקרימיננטה של הפולינום, שאותה אפשר לחשב באמצעות הנוסחה. כאשר הפולינום f אי-פריק, הדיסקרימיננטה שלו היא ריבוע בשדה הבסיס, אם ורק אם ההרחבה היא הרחבת גלואה. לעומת זאת, הדיסקרימיננטה של פולינום פריק ממעלה 3 היא ריבועית אם ורק אם הוא מתפצל לגורמים ליניאריים (משום ש-
).
בפרט, הדיסקרימיננטה קובעת כמה פתרונות יש למשוואה ממעלה שלישית מעל הממשיים: אם הדיסקרימיננטה חיובית יש שלושה פתרונות ממשיים, ואם היא שלילית יש למשוואה פתרון אחד ממשי ושניים מרוכבים (צמודים זה לזה).
ניקולאוס זימרוק
ניקולאוס זימרוק (בגרמנית: Nikolaus Simrock, 23 באוגוסט 1751 - 12 ביוני 1832) היה נגן קרן גרמני בחצר הנסיך הבוחר של קלן בבון ומו"ל מוזיקה. הוא היה ידידו של לודוויג ואן בטהובן ומייסד בית ההוצאה למוזיקה נ. זימרוק. זימרוק, "שנהנה מהערכה גבוהה הן כאדם והן כמוזיקאי" שמר על קשר עם בטהובן במהלך שנות ה-90' של המאה ה-18 ונחשב ל"עד מהימן" לשנותיו של בטהובן בבון.
חייו
זימרוק נולד במיינץ וניגן בקרן בקאפלה של צבא צרפת עוד לפני שמלאו לו 16. הוא פנה אל הנסיך הבוחר של קלן, מקסימיליאן פרדריק, בבקשת משרה בתזמורת החצר של בון. הוא החל לעבוד שם באפריל 1775 כ"חצוצרן" במשכורת שנתית של 300 פלורין. בטהובן הצעיר ניגן לאחר זמן באותה תזמורת.
זימרוק היה אחד הפילוסופים המפורסמים ביותר של תקופת הנאורות במעון הנסיף הבוחר. כמו עמיתיו פרנץ אנטון ריז וכריסטיאן גוטלוב נפה, נמנה גם הוא על ה" Minervalkirche Stagira", עמותה של מסדר האילומנטי. לאחר התפרקותו היה חבר מייסד של ה"Lesegesellschaft" (אגודת קריאה) בבון. הוא היה חבר בלשכת הבונים החופשיים "Les Frères courageux", שנוסדה בבון בשנת 1805.
בשנת 1793 ייסד ניקולאוס זימרוק את בית ההוצאה למוזיקה נ. זימרוק בבון. שניים מפרסומיו המוקדמים הם יצירות של בטהובן, הווריאציות "Das rote Käppchen" של (WoO 66) ב-1793 ווריאציות על נושא מאת ולדשטיין (WoO 67) ב-1794. אחת הסיבות להצלחת החברה הזאת - נוסף לכישרון העסקי של זימרוק - הייתה הנטייה הפרו-צרפתית שלו, שהשתלמה לאחר תקופת הנסיך הבוחר ב-1794 במהלך הכיבוש המוקדם של בון ועמק הריין על ידי צבאות המהפכה הצרפתית.
בראשית המאה ה-19 היה זימרוק אחד המול"ים החשובים ביותר באירופה להוצאת מוזיקה. בהנהגתו, הוציאה נ. זימרוק מהדורות ראשונות של מוזיקה מאת יוזף היידן, שאותו פגש פנים אל פנים, ולודוויג ואן בטהובן (13 מהדורות ראשונות).
בין המלחינים החשובים שיצירותיהם יצאו לאור לאחר מות זימרוק היו רוברט שומאן, כולל הסימפוניה השלישית שלו, פליקס מנדלסון, כולל האורטוריות שלו, אליהו ו"פאולוס". פריץ זימרוק, נכדו, העביר את המשרד הראשי של בית ההוצאה מבון לברלין בשנת 1870. הוא נודע ביותר בהוצאת יצירותיו של יוהנס ברהמס.
חיים אישיים
זימרוק היה נשוי לפרנציסקה אוטיליה בלאשק ממיינץ והיו להם 13 ילדים. בני המשפחה השפיעו על קרוב ל-200 שנה של היסטוריה תרבותית בחבל הריין. אחד מבניו, פטר יוזף זימרוק, ניהל את עסקי ההוצאה לאור, בן אחר ניהל שנים רבות את מלון "טרירר הוף" בכיכר השוק, שאלכסנדר דיומא האב התארח בו. הבן הצעיר, קרל, היה מו"ל של ספרות גרמנית מתקופות שונות, עד המאה ה-19.
זימרוק הלך לעולמו בשנת 1832 בבון.