cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאבל אלכסנדרוב
לקריאה נוספת
(א. בוגוליובוב - מתמטיקאים. מכניקאים. לקסיקון ביוגרפי, קייב 1983) Graham, Loren R.; Kantor, Jean-Michel (2009). Naming infinity: a true story of religious mysticism and mathematical creativity. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-03293-4.." (לשיים אינסוף:סיפור אמיתי על מיסטיציזם דתי ויצירתיות מתמטית) (ו.א. סדובניצ'י - פאבל סרגייביץ' אלכסנדרוב בספר "על אנשי אוניברסיטת מוסקבה", הוצאת אוניברסיטת מוסקבה 2015) (א. פומנקו (עורך ראשי) - מתמטיקה ומכניקה באוניברסיטת מוסקבה, הוצאת אוניברסיטת מוסקבה 2013) (לתמחר את העתיד:פיננסים, פיזיקה ומסע בן שלוש מאות שנה אל משוואת Black-Scholes)
קישורים חיצוניים
J J O'Connor and E F Robertson - Site MacTutor - Pavel S. Alexandrov 1999 П. С. Александров, Страницы автобиографии, УМН, 1979, № 6, с. 219—249; 1980, № 3, с. 241—278.
נושאים להט"בים באפוסים הינדים
נושאים להט"ביים באפוסים הינדיים כוללים אלוהויות או גיבורים הינדים, שמתכונותיהם או התנהגותם ניתן להסיק שהם שייכים לקשת הלהט"בית, או שהם מוצגים כבעלי אלמנטים של שונות מגדרית ומיניות לא-הטרוסקסואלית. מקורות ספרותיים הינדיים מסורתיים אינם מדברים ישירות על הומוסקסואליות, אך שינויי מין, מפגשים הומוארוטיים ודמויות אינטרסקס או בעלות מגדר שלישי קיימים לעיתים קרובות הן בסיפורים הדתיים המסורתיים כמו הוודות, המהבהרטה, הרמיאנה והפוראנות, והן בפולקלור המקומי.
באפוסים ההינדיים יש דוגמאות רבות לאלים המשנים מגדר, מתבטאים כמגדרים שונים בזמנים שונים, או משתלבים ליצירת יצורים אנדרוגיניים או הרמאפרודיים. ניתן למצוא אלים שמשנים מין או מתממשים כאווטאר של המין השני על מנת להקל על יחסי המין. קיימות מספר דוגמאות של יצורים לא-אלוהיים שעוברים שינוי מין דרך פעולות האלים, כתוצאה מקללות או מברכות, או כתוצאה טבעית של גלגול נשמות.
אפוסים הינדיים מכילים מקרים רבים שבהם אינטראקציות מיניות משרתות מטרה לא מינית וקדושה, כאשר בחלק מהמקרים מדובר באינטראקציות חד מיניות. לעיתים האלים מגנים את האינטראקציות הללו אך בפעמים אחרות הן מתרחשות בברכתן.
בנוסף לסיפורי מגדר ווריאציה מינית המקובלים בדרך כלל על ידי ההינדואיזם הקלאסי, חוקרים מודרניים ופעילים קווירים מצאו נושאים להט"ביים בטקסטים פחות מוכרים, או הסיקו את קיומם בסיפורים שבאופן מסורתי נחשבים ללא סאבטקסט הומוארוטי. ניתוחים כאלה גרמו לחילוקי דעות ביחס למשמעותם האמיתית של הסיפורים הקדומים.
שונות מינית באלילים
אלוהויות רבות בהינדואיזם ובאפוסים הודיים מיוצגות גם כזכריות וגם כנקביות בתקופות שונות ובגלגולים שונים או מבטאות מאפיינים של שני המגדרים בבת אחת, כמו ארדנהארישווארה, שנוצר ממיזוג של האל שיווה עם אשתו, וגופו הוא זכרי לחלוטין בחציו הימני ונקבי לחלוטין בחציו השמאלי. פירוש השם ארדנהארישווארה הוא "האדון שחציו אישה". צורה זו של שיווה מייצגת את "המכלול שהוא מעבר לדואליות", וקשורה לתקשורת בין בני תמותה לאלים ובין גברים ונשים. מיזוג דומה מתרחש בין אלת היופי והשגשוג לקשמי לבעלה וישנו, ויוצרים את לקשמי-נראיינה ההרמפרודיטית או האנדרוגנית.
בבהאגווטה פוראנה, וישנו לובש את הצורה של המכשפת, מוהיני, על מנת להערים על השדים ולגרום להם לוותר על אמריטה, סם החיים. בהמשך שיווה נמשך למוהיני ושופך את הזרע שלו על הסלעים, ואלו הופכים לזהב. בברמנדה פוראנה, אשתו של שיווה, פרוואטי, "תולה את ראשה בבושה" כשהיא רואה את מרדף בעלה אחר מוהיני. בכמה סיפורים שייווה מבקש מוישנו ללבוש שוב את צורת מוהיני כדי שיוכל לראות את השינוי בעצמו. סיפורים שבהם שיווה מכיר את טבעה האמיתי של מוהיני, התפרשו כ"מרמזים על נזילות המגדר במשיכה מינית".
בסיפור הפורני המאוחר יותר על מוצאה של האלה איאפה, וישנו עוטה את צורת מוהיני, נכנס להריון משיווה, ויולד את איאפה שאותה הוא נוטש בבושה. פטאנאיק, חוקר מיתולוגיה הינדית, כותב כי מוהיני לא נכנסה להריון, ואיאפה נוצרה מזרעו של שיווה, שאותו פלט לאחר שחיבק את מוהיני. בגרסה אחרת, מלך פנדיאן, רג'אשחרה מפנטלאם, מאמץ את התינוקת.
על פי גרסאות מסוימיות של המהבהרטה, האל קרישנה – גלגולו של וישנו – שינה צורה למוהיני והתחתן עם ארוואן. זאת כדי לתת לארוואן את ההזדמנות לחוות אהבה לפני מותו, כיוון שהתנדב להיות מוקרב. קרישנה נשאר באבל בצורת מוהיני במשך זמן מה לאחר מותו של ארוואן. נישואיהם ומותו של ארוואן מונצחים מדי שנה בטקס המכונה תאלי, שבמהלכו היג'רה מקבלים את תפקיד קרישנה-מוהיני ונישאים לארוואן בחתונה המונית, שלאחריהם נערך פסטיבל באורך שמונה-עשר ימים. הפסטיבל מסתיים בקבורה טקסית של ארוואן, ההיג'רה מתאבלים בכך שהם מכים את חזהם בריקודי פולחן, שוברים את צמידיהם ומחליפים לבגדי אבל לבנים. מנהג זה לא מוזכר בווידיאס ראמאיאנה.
שונות מגדרית בגיבורים
שינוי מין וקרוס-דרסינג מתרחשים גם באפוסים העוסקים בדמויות לא אלוהיות. דמות אחת כזו היא שיקאנדי, דמות במהאבאראטה. שיקנדי נולד במקור בתור ילדה בשם שיקנדיני כבת לדרופדה, מלך פנצ'לה. במהלך חייה הקודמים, שיקנדיני הייתה אישה בשם אמבה, שהגיבור בהישמה הפך ללא ראויה לחתן. מתוך מצבה הרעוע, אמבה נדרה נדרים, והאלים הגשימו את משאלתה לגרום למותו של בהישמה. אמבה נולדה אז מחדש כשיקנדיני. קול אלוהי אמר לדרופדה לגדל את שיקנדיני כבן ולכן דרופדה אימן אותה בלוחמה וסידר לה נישואים עם אישה. בערב החתונה, גילתה אשתו של שיקנדיני כי "בעלה" הוא בעצם אישה. שיקנדיני נמלט, ופגש יאקשה (סוג של רוחות טבע הנפוץ במיתולוגיה ההודית) שהחליף עימו את המין שלו. שיקנדיני חזר כגבר עם השם 'שיקאנדי' וניהל חיי נישואים מאושרים עם אשתו וילדיו. במהלך מלחמת קורוקסטרה, בהישמה זיהה אותו כאמבה שנולדה מחדש וסירב להילחם ב"אישה". ארג'ונה ניצל זאת והסתתר מאחורי שיקאנדי כדי להביס את בהישמה הבלתי מנוצח. בספרות היוונית, סריקנדי (שמה היווני של שיקנדיני) לעולם לא הופך לגבר - היא אישה שווה לגברים ואשתו של ארג'ונה. לאחר מותו, הגבריות של שיקאנדי הועברה בחזרה ליאקשה. ארג'ונה עצמו גם הוא דוגמה לשונות מגדרית. כשארג'ונה סירב לחיזוריה, הנימפה אורוואשי קיללה את ארג'ונה - הוא יהפוך ל"קליבה", בן המין השלישי. קרישנה הבטיח לארג'ונה שקללה זו תשמש כתחפושת המושלמת עבור ארג'ונה במהלך שנת הגלות האחרונה שלו. ארג'ונה לקח את השם בריהנאלה והתלבש בבגדי נשים. כך ארג'ונה זכה לכניסה לעיר שנשלטה על ידי המלך וירטה, שם לימד את הנסיכה אוטארה ואת נשות חצרה את אומנויות המוזיקה, השירה והריקודים. דוניגר מתאר את תלבושת הקרוס-דרסינג של ארג'ונה כמקור לקומדיה בסיפור, עם אזכורים ל"זרועותיו השעירות". בפדמה פוראנה, ארג'ונה הופך גם פיזית לאישה כאשר היא מבקשת אישור לקחת חלק בריקוד המיסטי של קרישנה, שרק נשים יכולות להשתתף בו.
במספר טקסטים הינדיים מסורתיים, מופיע סיפורו של אילה, מלך שקולל על ידי שיווה ופרוואטי להחליף מגדר לסירוגין בין גבר ולבין אישה בכל חודש. לאחר החלפת מינו, אילה מאבד את הזיכרון שצבר בעת היותו שייך למגדר האחר. אילה מתחתנת עם בודהה (אל כוכב הלכת מרקורי) ואף על פי שבודהה יודע על המגדר המתחלף של אילה, הוא לא מספר לאילה הזכר על כך, והוא נשאר לא מודע לחייו כאישה. השניים חיים יחד רק כאשר אילה היא נקבה. בגרסה הראמאיאנה, אילה יולדת לבודהה בן, אם כי במהאבאראטה נקרא אילה גם אמו וגם אביו של הילד. לאחר לידה זו הקללה מתפוגגת, ואילה הופכת לחלוטין לגבר, שבהמשך מוליד מספר ילדים עם אשתו. בגרסה אחרת, בודהה מתואר גם הוא כטרנסג'נדר.
פטרונים של להט"בים ושל המין שלישי
אלוהויות רבות נתפשו כפטרונים של המגדר השלישי או בעלי נטייה הומוארוטית. חסות זו יכולה לנבוע מסיפורים אפיים על האלוהות, או ממנהגים וטקסים דתיים. לדוגמה, קונר וספרקס טוענים כי אלת האש, האהבה והמיניות, ארני, נקשרה לארוטיקה לסבית באמצעות טקסים לכבודה. למשל, טקס שבו שתי חתיכות עץ הנתפסות כנשיות, המכונות אדהרראני ואוטרראני, מתחככות זו בזו, דבר המדמה אינטראקציה לסבית רוחנית. מקלות אלה נתפסים גם כהורים של האל אגני, שבריג ודה מזוהה כילד שנולד בשתי לידות, לשתי אמהות. אימותיו מזוהות כשמים וארץ. שתי האימהות, המכונות דיאוס ופריתווי מאוזכרות לעיתים גם כאחיות. בבהאגווטה פוראנה שני המקלות מתפרשים כשייכים למינים מנוגדים.
בהוצ'ארה מאטה היא אלה פטרונית של החיג'רה. באיקונוגרפיה פופולרית היא נראית לעיתים קרובות רוכבת על תרנגול ונושאת חרב, קלשון וספר. סיפורים שונים קושרים בין בהוצ'ארה לסירוס או לשינויים אחרים במאפיינים המיניים הגופניים, לעיתים כתוצאה מקללות נגד גברים. ההערכה היא כי בהוצ'ארה היא אישה בת תמותה שהפכה לקדושה מעונה. באחד הסיפורים, בהוצ'ארה הותקפה על ידי שודד שמנסה לאנוס אותה, אך היא נוטלת את חרבו, כורתת את שדיה ומתה. בסיפור אחר, בהוצ'ארה מקללת את בעלה כאשר היא תופסת אותו מתגנב ליער כדי לעסוק בהתנהגות הומוארוטית. באמצעות הקללה היא גורמת לאיברי המין שלו ליפול ומאלצת אותו להתלבש כאישה.
סיפורים מקשרים את בהוצ'רה לשונות מגדרית גם לאחר שהיא הופכת לאלוהית. אפוס אחד נוגע למלך שהתפלל לבהוצ'ארה וביקש שיוולד לו בן. בהוצ'ארה נענתה, אך הנסיך הנולד גדל להיות עקר. לילה אחד הופיעה בהוצ'ארה בפני הנסיך בחלום והורתה לו לכרות את איברי מינו, ללבוש בגדי נשים ולהפוך למשרתה. מאמינים כי בהוצ'ארה ממשיכה לזהות גברים עקרים ומצווה עליהם לעשות זאת. אם הם מסרבים, היא מענישה אותם שבמשך שבעת גלגוליהם הבאים הם יהיו עקרים. אפוס זה הוא מקורו של פולחן בהוצ'ארה מאטה, שחסידיו נדרשים לסרס את עצמם ולהישאר פרושים.
סמבה, בנו של קרישנה, הוא גם פטרון של סריסים, טרנסג'נדרים והומוארוטיות. סמבה מתלבש בבגדי נשים כדי ללעוג לאנשים ולהערים עליהם, וכדי שהוא יוכל להיכנס ביתר קלות לחברת הנשים ולפתותן. במוזלה פוראנה מקולל סמבה, לבוש כאישה, לאחר שנחקר על ההיריון שלו. כתוצאה מהקללה, סמבה, אף על פי שנותר זכר, יולד מכתש ועלי מברזל.
ספרות סנגאם
ספרות סנגאם משתמשת במילה 'פדי' כדי להתייחס לאנשים שנולדו במצב של אינטרסקס, ומתייחסת גם לסוגים שונים של היג'רה. באופן דומה, הדמויות המפורסמות של תקופת סנגאם - המלך קופרונצ'וז'ן ופיסורנטהייאר - הן דוגמה נוספת לאוהבים מאותו המין. בנוסף, החברות בין המלך פארי למשורר קבילאר מוצגת כיותר מסתם ידידות. בספרות ניתן למצוא רמיזות ליריות המרמזות על הקשר האינטימי שהיה ביניהם.
ניתוח ביקורתי
מקורות ספרותיים הינדיים מספרים מעט על הומוסקסואליות באופן ישיר. הומוארוטיות בטקסטים מסורתיים מוסווית לעיתים קרובות על ידי הקפדה על כללי מגדר וקאסטה קפדניים. המחקר הביקורתי מסוכל עוד יותר בגלל היעדר מילים בסנסקריט לתפיסות מודרניות, כמו מילה המתארת הומוסקסואליות, אם כי קיימות מילים למעשים מיניים ספציפיים מאותו המין. טימות'י מרפי כותב כי חקירות מוקדמות על מיעוטים מיניים בתרבות ההינדית לא הצליחו לנתח סיפורים או יצירות אמנות המתארות מעשים מיניים חד-מיניים בין ישויות מיתולוגיות. הוא מתאר את המחקרים בנושאים להט"ביים בתרבות ההינדית כ"עדיין בחיתוליהם".
גולדמן כתב על טרנססקסואליות בספרות ההינדית, ומציין שמעט תרבויות העניקו לתופעה מקום כה בולט בתחומי המיתולוגיה והדת כמו זו של הודו המסורתית. גולדמן מחשיב את המיתוסים הרבים הנוגעים לשינוי מגדרי כביטוי של תרבויות פטריארכליות המבקשות לשלוט במיניותן של נשים, אך כותב כי מיתוסים רבים מציגים הערכה חיובית של נשים ונשיות. שינויים במגדר עשויים להיגרם על ידי אל או באמצעות שימוש בקסם, על מנת לרמות אחרים או כדי להקל על מפגש רומנטי. שינוי במגדר עשוי להתרחש גם באופן ספונטני בגלל שינויים באופי הרוחני או המוסרי של האדם, אם בחיים בודדים, או באמצעות גלגול נשמות.
על פי האנציקלופדיה של האהבה בדתות העולם, תאורטיקנים קווירים ופעילים פירשו מחדש טקסטים עתיקים בחיפוש אחר דוגמאות למגוון מודלים מגדריים ומינים בהינדואיזם. מלומדים אלה כוללים את גיטה תדאני שניסתה לחשוף את הסאבטקסט הלסבי בטקסטים הודיים עתיקים, ורות ווניטה, שמנסה לאתר מופעים של אינטימיות חד-מינית בטקסטים חינוכיים ב"אהבה חד-מינית בהודו: קריאות מתוך ספרות והיסטוריה".
כמה פרשנויות להט"ביות לסיפורים ודמויות פופולריות היו שנויות במחלוקת. הספר "גנזה: אדון המכשולים, אדון ההתחלות" מישם גישות פסיכואנליטיות על סיפורים הינדיים. בספר כתוב כי החדק של גנש מיצג פין רפוי, ואהבתו לממתקים מצביעה על רצון לבצע מין אוראלי הומוסקסואלי. הסקת המסקנות של ספר זה, ויישום דומה של פסיכואנליזה לחקר ההינדואיזם, נחקרו על ידי אקדמאים מערביים והודיים, ביניהם אנטוניו דה ניקולאס, קרישנאן רמאסוואמי ושרה קלרוהוט אשר הצהירו כי הספר מבוסס על הצהרות מיסטיות ופסיכואנליטיות ופרשנויות שגויות. הספר נודע לשמצה בהודו, עורר מחאות והביא להתנצלות פומבית מצד המו"לים ולהסרתו של הספר מהמדפים בהודו.
המחקרים של וונדי דוניגר, המתמקדים בפרשנות של טקסטים הינדיים באמצעות פסיכואנליזה, מעוררים מחלוקת דומה ונמתחה עליהם ביקורת. דוניגר תוארה כגסת רוח, מגושמת מאוד ופוגעת בהיכלים הקדושים של אקדמאים בסנסקריט. מיכאל ויצל, פרופסור לסנסקריט, אמר כי הידע של וונדי דוניגר על סנסקריט וודית פגום קשות. ניקולאס קזנאס, אינדיאולוג אירופי, מתח ביקורת גם על יצירותיה של דוניגר וכתב כי נראה שדוניגר אובססיבית לפירוש אחד בלבד של מיתוסים - הפירוש המיני ביותר שאפשר להעלות על הדעת.
אקוש אלק
אקוש אלק (בהונגרית: Ákos Elek; נולד ב-21 ביולי 1988) הוא כדורגלן הונגרי המשחק כקשר אחורי בקבוצת פהרוואר.
קריירת מועדונים
אלק עלה לסגל הקבוצה הבכירה של קזינצברציקה בעונת 2004–2005, כאשר קבוצתו שיחקה בליגת המשנה ההונגרית. במהלך עונה זו, כבש את שערו הראשון בקריירה, במשחק מול מאקו. ב-2008, אלק עבר לשחק בשורות MOL וידי. ב-26 ביולי 2008, ערך את משחקו הראשון בקבוצה, מול שיופוק. אלק זכה יחד עם MOL וידי באליפות ליגת העל ההונגרית בעונת 2010–2011. ב-2012, הושאל לתקופה קצרה למועדון הטורקי אסקישהירספור, בשורותיו שיחק ב-3 משחקי ליגה בלבד. ב-25 ביולי 2012, אלק חתם בקבוצת דיושג'ר. בעונתו השנייה בדיושג'ר, 2013-2014, זכה עם קבוצתו בגביע הליגה ההונגרית. לאחר שלוש שנים, עבר לשורות המועדון הסיני צ'אנגצ'ון יאטאי, בו שיחק עונה אחת בלבד. בתום העונה, חזר לשחק בשורות דיושג'ר לעונת 2015–2016.
קריירה בינלאומית
אלק ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת ההונגרית ב-5 ביוני 2010, במסגרת משחק ידידות מול הולנד, בו הובסה נבחרתו בתוצאה 1–6. ב-10 באוגוסט 2011, אלק כבש את שערו הראשון עבור נבחרתו, במשחק ידידות בו ניצחה הונגריה 0–4 את איסלנד. אלק נכלל בסגל הנבחרת ההונגרית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
ז'יל ויסנטה
ז'יל הטרובדור ויסנטה (בפורטוגזית: Gil Vicente; סביבות 1465 – סביבות 1536) היה מחזאי ומשורר, שכמו כינויו, "הטרובדור", ובהתאם לרוח הזמן, ביים את מחזותיו וגם שיחק בהם.
ויסנטה נחשב לאבי "הדרמה הפורטוגזית" ולאחד הכותבים הגדולים במערב, ולכן מכונה לעיתים "פלאוטוס הפורטוגזי". בשל קרבת השפות הפורטוגזית והספרדית, על אחת כמה וכמה באותן השנים, ועקב אופן שימושו בהן יצירותיו של ויסנטה יכולות להיחשב באותה המידה ספרדיות, על כן נחשב גם לאבי "הדרמה הספרדית" יחד עם חואן דל-אנסינה. ויסנטה פעל בחצרותיהם של המלכים מנואל ה-I וז'ואאו ה-III. קרנו עלתה בעיקר בעקבות השפעתה של המלכה לאונור, שצפתה בו משחק במחזות, שהוצגו בחצר המלכותית, והטילה עליו המשימה לכתוב המחזה הראשון שלו.
ייתכן והיה גם כותב נאומים של מנואל ה-I.
כל מחזותיו מחורזים, שיריו, שנכתבו בפורטוגזית ובספרדית, לוכדים את רוח חילופי התקופות בהצגתם גם את הסדר החברתי הישן ובה בעת את הסדרים החברתיים המתהווים. בעוד שרבות מיצירותיו הולחנו עבור ימי חג דתיים, מלכותיים וממלכתיים, יצירותיו האחרות היו אהודות בקרב הציבור הרחב כבידור שופע סאטירה על חיי החברה הפורטוגזית בימיו. אף על פי שחלק מיצירותיו צונזרו על ידי האינקוויזיציה הפורטוגזית ותהילתו נשחקה בשנים שלאחר מותו, הוא מוכר כיום כדמות מפתח בימי ובתרבות תור הזהב של חצי האי האיברי כולו.
ביוגרפיה
העדויות לגבי שנת ומקום לידתו של ויסנטה אינן חד משמעיות. ככל הנראה נולד בבארסלוס (Barcelos) או בגיאמאראיס (Guimarães) בין השנים 1452–1475. אומנם ב-1965 נערך פסטיבל 500 שנים להולדתו על סמך ההנחה המקובלת ביותר שנולד ב-1465. במהלך חייו נישא מספר פעמים והביא לעולם מספר ילדים. בנו, לואיש ויסנטה דה קרסטו, אסף וערך את קובץ יצירותיו. ככל הנראה למד משפטים וספרות בסלמנקה. קיימת סברה כי הוא גם הצורף בעל אותו השם מהעיר אבורה, מחלוקת ניטשת בסוגיה בקרב מומחים. מקום מותו ומקום קבורתו אינם ידועים. בהתאם לסברה המזהה אותו עם הצורף מאבורה משוער כי מת באבורה. גם תאריך מותו לא ברור, אלא שהפסיק לכתוב ב-1536 ולא נמצא שום רישום אודותיו החל משנה זו.
מאפיינים ביצירתו
אם אפשר, אפילו עבודות החלוצית, ויסנטה לא כתב על לוח חלק ויצירתו היא חלק מהדרמה האיבארית הדתית כמו החילונית שקדמה לו. נושאים פסטורליים המופיעים ביצירתו של דל אנסינה השפיעו מאוד על עבודותיו המוקדמות, והמשיכו להופיע גם במחזותיו המאוחרים והמתוחכמים יותר. כמו כן ניתן לזהות את השפעות ההומניזם של ארסמוס ושל פירנצה של הרנסאנס.
גם ביצירתו החילונית לכאורה של ויסנטה מוטיבים דתיים כמו בפארסה "טרילוגית הספינות" (Trilogia das Barcas). ויסנטה גייס חדות הבחנתו לפענוח הדעות הקדומות, הסטריאוטיפים והארכיטיפים בחברה הפורטוגזית. אך ידע, בדומה לאמירתו המאוחרת יותר של ז'אן בטיסטה דה סונטאי "הצחוק מתקן את המידות" (Castigat ridendo mores), שתובנות בהירות ונוקבות שכאלה לא יכולות לעבור בדיון הרציני אלא חייבות הריכוך של "הקומדיה" המקלה בעיכולן. הדמויות במחזותיו מגוונות בהתאם, וכוללות דמויות גסות בנות המעמדות הנמוכים כמו מלחים, צוענים ואיכרים, שבפיהן שם גם מהלהג הרווח, אך הקפיד על הליריות שבמילים. גם דמויות פנטסטיות של פיות ושדים מופיעות במחזותיו.
הדיאלוגים של ויסנטה מעידים על ידע טכני רב באומנות המשחק, שופעים דמיון ומקוריות, ועל אף האופי הקומי הקל שבחלקם אינם נוטים להגזמה מופרכת ולמליצה אלא לפשטות, ישירות ושנינה. לעיתים הטקסט שלו אינו מציית לכללי האסתטיקה ולעקרונות האומנותיים המקובלים של איזון. גוף יצירתו מציג רוח מסוכסכת בעוד הוא מצייר דיוקן חסר פשרות של חברה מלאת פגמים במילים אכזריות ואלימות הוא מגלה רוך כלפי המדוכאים ומלא חן בתיאוריו הפסטורליים. כמו כן, ניגוד נוסף שניתן למצוא בכתיבתו, השילוב בין שפתו הישירה והארוטית והשפעות מלומדות ומהוגנות כמו זו של פטרארקה.
תפיסתו העולם המשתקפת מיצירותיו
יש שתיארו את העולם המוצג במחזותיו של ויסנטה ברוח הפלטוניזם הדואליסטי. מחד, עולם מופשט של אהבה שאינה פיזית המובילה בתורה לרווחה ונוחות הדעת, עולם הרוח השלו ובתיאורו של ויסנטה במכתבו למלך ז'ואאו "זוהר התהילה". מאידך, העולם כפי שהוא מוצג ביצירתו הסאטירית, עולם נטול סדר, אקראי ומתיש. עולם פגום זה, העומד על חולשות אנוש מתחשב יותר בצרכים דרמטיים ולא ניתן להחשיבו יצירה היסטוריוגרפית. מוטיב חג המולד הוא דוגמה אחת לתפיסותיו התיאוסופיות, החשכה הגדולה גובלת בתהילת האל בסיפור הבתולה ולידת המשיח. החשכה מתחייבת כדי להעניק לאור נוכחות. כמו כן תפיסה לאומית מוקדמת עולה ביצירתיו "דרשה על המלחמה" (אזורטסאונ דה גאאה- Exortação da Guerra), "מערכת התהילה" (Auto da Fama) ו"בתי הדין של יופיטר" (קורטאש דז'ופיטר Cortes de Júpiter), שאינם מפארים את האימפריה אלא מבקרים אותה חברתית-מוסרית נוכח ההתפתחויות הערות בעת הפיכתה של פורטוגל למעצמה מסחרית חובקת עולם, דבר שיכול להעיד דווקא על עוצמה ולכידות חברתית.
מחזות דתיים
שלשת המחזות "טרילוגית הספינות" (פורטוגזית: Triologia das Barcas) נחשבים ליצירת המופת מאתו. המחזה הראשון, "המערכה של ספינת הגיהנום" (Auto da Barca do Inferno) חובר ב-1516, "המערכה של ספינת כור המצרף" (Auto da Barca do Purgatório) חובר ב-1518, ו"המערכה של ספינת גן עדן" (Auto da Barca da Glória) שחובר ב-1519. הטרילוגיה משלבת נרטיב מוסרי עם ביקורת על החברה הפורטוגזית של המאה ה-16 על ידי הצגת דמויות סטראוטיפיות הממתינות על מזח להגעתה של אחת הספינות שתאסוף אותם לגורלם הנצחי, ל"ספינת הגיהנום" ממתינים אציל, "מאדאם", שופט ותובע מושחת, נזיר מתהולל, סנדלר נוכל, אדם שהוצא להורג בתלייה ויהודי (שבהתאם לדוגמה מי שלא הוטבל לכל היותר נדון למדרגה הראשונה בתופת).
לשונו במחזות הדתיים כמו "המערכה של מופינה מנדג'יס" ((Auto de Mofina Mendes שבפורטוגזית של הרנסאנס משמעותו "המחזה של המשפילה עצמה", כמו המחזה "הבשורה" (Anunciação), ובתפילת הקדוש אגוסטין ב"מערכה של הנפש" (Auto da Alma), מעידה על השפעת "שירי הקדושה מרים" (Cantigas de Santa Maria) על לשונו שלו, ולכן לעיתים מכונה "משורר הבתולה". יצירות בולטות נוספות מאתו כוללות את "מערכת הרועה הקסטיליאני" (Auto Pastoril Castelhano) מ-1502, "המערכה של מלך האמגושים" (Auto dos Reis Magos) מ-1503 שחוברה עבור חגיגות חג המולד, ו"המערכה של סיביל קאסנדרה" (Auto da Sibila Cassandra) מ-1503, המחזה שנשא בשורת רעיונות הרנסאנס בפורטוגל.
פארסות וקומדיות
הקומדיות והפארסות מאת ויסנטה ככל הנראה נכתבו בהשראת בידור עממי ותיאטרון רחוב. ונראה שוויסנטה הכיר גם את עבודותיהם של הכותבים בני זמנו לוקאס פרננדז וטורס נהארו. יצירתו זו של ויסנטה, מזגה סלפסטיק וסאטירה, כמו השימוש המכוון שלו בניבים כמאפיין מרכזי של הדמות המעיד על מוצא ועל כן על מעמדה, וכחלק מהשימוש בסטריאוטיפים של דמות טובה או רעה. העמדת המחזות המשיכה את המסורת הפשוטה באופיה שהייתה נהוגה במחזות המוסר, דוגמה היא המחזת שתי תמונות במקביל כשקלעים חוצצים בלבד הבמה לשניים. "המערכה אודות הודו" (Auto da India) מהקומדיות המוקדמות נכתבה ב-1509. המחזה הוא דוגמה לשליטתו הטכנית של ויסנטה בכתיבה בצורת הקומדיה, והיא למעשה פארסת חדר מיטות- 'קומדיית טעויות'. ויסנטה המשיך לכתוב בסוגות עד מותו, דוגמה בולטת נוספת שלו היא "הפארסה אודות אינס פֶּרֶיִרָה" (Farsa de Inês Pereira) מ-1523.
מקומו בהיסטוריית התיאטרון הפורטוגזי והשפעתו על התיאטרון האיברי
קודם לוויסנטה, מעטות הדרמות שהומחזו בפורטוגל. אולם, מספר מצומצם של הופעות ראויות לציון מיסד נוכחות אומנויות הבמה בחצר המלוכה ובכנסייה.
התיעוד ההיסטורי של התיאטרון הפורטוגזי
מהלך שלטונו של סנשו הראשון (1185 - 1212), בונאמיש (Bonamis) ואקומפאניאדו (Acompaniado) היו הראשונים לתעד הצגת המחזה "ארמדילו" (Arremedillo) על ידי שחקנים פורטוגזיים בתעודות תשלום המלך בצורת חלוקת קרקעות. בתעודה המתוארכת ל-1281, דום פרי תאו (Frei Telo) הארכיבישוף של בראגה מתייחס לדרמה ליטורגית שהוצגה בציון הפסטיבלים הקתוליים. ב-1541, מחזות תיאטרון היו חלק מפסטיבל החתונה של האינפנטה לאונור מפורטוגל והקיסר פרידריך השלישי.
על פי הכרוניקות הפורטוגזיות מאת פרנאו לופס (Fernão Lopes), גומז אה (ר)נס דג'ה זורארה (Gomes Eanes de Zurara), (ר)אוי דג'ה פינה (Rui de Pina) וגארסיה ראזנדג'ה (Garcia Resende) מחזות ענק היו חלק מהווי חצר המלך ז'ואאו הראשון, אפונסו החמישי וז'ואאו השני. דג'ה פינה באחד מתיאוריו מתייחס למקרה בו המלך ז'ואאו השני בעצמו שיחק את תפקיד אביר הברבור. כחלק מההפקה תפאורה דימתה גלי ים בעזרת בדים, וצי של דגמי ספינות, קאראק, עם צוות של שחקנים בתלבושות מפוארות עלה לבמה בליווי שירה, נגינת חצוצרות ותופי דוד ורעשי ארטילריה.
מחזות תיאטרון פורטוגזיים בעלי חשיבות נוספים כוללים פואמות עלילתיות (Eclogue) מאת ברנארדג'ים היביארו (Bernardim Ribeiro), כריסטובו פאלקו (Cristóvão Falcão) ופרנסיסקו דג'ה סה דג'ה מירנדה (Francisco de Sá de Miranda) ו"הקינה על מרים הקדושה" (Pranto de Santa Maria) מאת אנדרה דג'יאס (André Dias). בילקוט השירים " Cancioneiro Geral" מייחס רזנדג'ה מספר יצירות כמו "אינטרמצו המלאך" (Entremez do Anjo) מאת דום פרנסיסקו, רוזן וימיוזו והיצירות החילוניות מאת אנריק דה מוטה (Anrique da Mota). סביר שז'יל ויסנטה לקח חלק בהמחזת יצירות אלה הנושאות אופי היתולי.
השפעתו על התיאטרון בחצי האי האיברי
ויסנטה אינו מייסד התיאטרון הפורטוגזי אך יצירותיו עלו על אלה של קודמיו, וכתיבתו הותירה חותמה במסורת הכתיבה הדרמטית המודרנית הפורטוגזית והספרדית. תרומותו בצורת המצאת צורות חדשות כמו הפארסה ושיכלולו צורת מחזה המוסר לשיאו היו למסד עבור המחזאות האיברית אחריו. ויסנטה נמנה עם גדולי המחזאים והוא הדמות הבולטת ביותר שקמה לתיאטרון הפורטוגזי, כל זאת חרף הצנזורה האינקוויזיטורית על חלק מיצירותיו. מרסלינו מנדז פאיו כתב.
הוצאה לאור של יצירותיו, אזכורים וציטוטים
המהדורה הראשונה של כל יצירותיו ראתה אור בליסבון בין 1561 ו-1562 ביוזמת ובעריכת ילדיו פאולה ולואיש. ב-1586 יצאה מהדורה שנייה של קובץ כל יצירותיו, אולם חלקים נרחבים ממנה צונזרו על ידי האינקוויזיציה. מהדורה שלישית ראתה אור רק ב-1834 ובהמבורג בהוצאת בארטו פאיו (Barreto Feio) כגילוי מחדש של יצירותיו לאחר שהושכחו על ידי האינקוויזיציה בחצי האי האיברי.
עם גילויו מחדש בגרמניה של המאה ה-19, מספר מלחינים רומנטיים הלחינו תרגומי שירים שלו, בהתאם למסורת הליד הגרמני, בהם מקס ברוך, למקור הפורטוגזי. שומאן גם כן הלחין הקטע, בנוסף לאופוס 29 "שירי אהבה ספרדיים"(Spanische Liebeslieder) שיר מספר שבע (גר'"Weh, wie zurnig ist das Mädchen") תרגום המקור  ושירים מספר שלש ושתים מה"שיר של ויסנטה" (Canción de Vicente) כמו גם אופוס 74 מספר 1–3 כולל האינטרמצו (74-2). מרבית התרגומים הם פרי יצירתו של עמנואל ואן גיבל (Emanuel van Geibel).
ברומן "כרוניקה של מוות ידוע מראש" מאת גבריאל גארסיה מארקס מצוטט המחזה "החיפוש אחר אהבה כמוהו כבַזְיָירוּת".
ברומן ההיסטורי-פילוסופי "Nachtzug nach Lissabon" (מגרמנית: "רכבת לילה לליסבון", 2004) ובסרט הקולנוע "Night Train to Lisbon" (2013) החולקים שמם, הדמות הראשית גרגוריוס (ג'רמי איירונס) נפגשת בצירוף מקרים בספר "Um ourives das palavras" (מפורטוגזית: "צורף מילים"), שם הכותר מרמז לוינסטה שסברה מקובלת שהמחבר והצורף המוכרים בתעודות מהמאה ה-16 בשם "ז'יל ויסנטה" אינם אלא אותו האיש.
מועדון הכדורגל הפורטוגלי ז'יל ויסנטה קרוי על שמו.
יואב בירן
יואב בירן (נולד ב-17 ביולי 1939) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי. כיהן כשגריר ישראל בבריטניה וכמנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה
בירן סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1964. במקביל ללימודיו החל לעבוד במשרד החוץ במחלקת המזרח התיכון ואפריקה. ב-1965 מונה למזכיר שני, ראש המדור הקונסולרי, בשגרירות ישראל באדיס אבבה, בירת אתיופיה וב-1967 למזכיר ראשון בשגרירות ישראל באוגנדה. בשובו לישראל מונה ב-1970 לעוזר במחלקה לענייני יהדות התפוצות במשרד החוץ ואחר כך לעוזר בלשכת המנכ"ל. בדצמבר 1973 היה חבר במשלחת הישראלית לוועידת השלום בז'נבה. ב-1975 מונה למנהל המחלקה למחקר ותכנון מדיני.
בשנים 1977 עד 1982 שירת כציר מדיני ובעקבות ההתנקשות בשגריר שלמה ארגוב שימש כממונה על היחסים בפועל עד 1983. ב-1984 מונה לסמנכ"ל למינהל וב-1987 מונה לסמנכ"ל לענייני צפון אמריקה ופירוק הנשק. בשנים 1988 עד 1993 כיהן כשגריר ישראל בבריטניה. בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל בכיר לענייני המזרח התיכון ותיאום תהליך השלום וב-1999 לסגן ראש המועצה לביטחון לאומי למדיניות חוץ.
בנובמבר 2002 מונה למנכ"ל משרד החוץ כמינוי זמני, וביולי 2003 קיבל מינוי קבע. הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2004.
כיהן כדירקטור בחברת סקיילקס משנת 2006 ועד 2015.
פרנק ווסטון בנסון
פרנק ווסטון בנסון (באנגלית: Frank Weston Benson; 24 במרץ 1862 – 15 בנובמבר 1951) היה אמן אמריקאי מסאלם, מסצ'וסטס, הידוע בזכות דיוקנאותיו הריאליסטיים, וציורים בסגנון אימפרסיוניזם, צבעי מים והדפסים. בשנת 1880 החל בנסון ללמוד בבית הספר למוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון אצל אוטו גרונדמן וגם אצל פרדריק קרוינשילד. בשנת 1883 נסע לפריז ללמוד באקדמיה ז'וליאן. הוא נהנה מקריירה מכובדת כמדריך וכראש מחלקה בבית הספר למוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון.
שנים מוקדמות
פרנק ווסטון בנסון נולד לג'ורג' וויגין בנסון, סוחר כותנה מצליח, ואליזבת' פול, מהמשפחות הוותיקות של סאלם, מסצ'וסטס. כשהיה בן 12 הוענקה לו סירת מפרש בה הפליג בנתיבי המים והביצות וערך תחרויות נגד אחיו. אביו של בנסון נתן לו רובה ציד ולימד אותו לצוד ציפורים לאורך החוף הצפוני ועופות בר בשדות ובביצות המקומיות. הוא בילה כמעט את כל סופי השבוע שלו בציד או דייג בשדות, בביצות ונחלים.
אחיו, ג'ון פרנטיס בנסון, היה אדריכל וצייר בפני עצמו. ייתכן ששני הבנים הושפעו מאמם, אליזבת' פול בנסון, שפרנק העיר פעם, שהיה "חדר קטן" בקומה העליונה של הבית שלהם, שם היא הייתה הולכת לצייר ו"שכחה משאר העולם". בנסון רצה להיות מאייר אורניתולוגי. בגיל 16, הוא צייר אחד מציורי השמן הראשונים שלו, לאחר מסע צייד. הוא החל את לימודיו בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון בשנת 1880, ושם התיידד עם ג'וזף לינדון סמית', רוברט לואיס ריד ואדמונד צ'ארלס טרבל. בנסון ניצל את מה שלמד, קיים שיעורי רישום בסאלם וצבע נופים בקיץ 1882.
ביום הולדתו ה -21 של בנסון הוריו נתנו לו מתנה 2,000 דולר ללימודים באירופה. הוא נסע לפריז ולמד באקדמיה ז'וליאן משנת 1883 עד 1884. באקדמיה למד בנסון אצל ז'ול-ג'וזף לפבר, ויליאם טרנר דנאט וגוסטב בולנגר. לאחר לימודיו באקדמיה ז'וליאן, נסע בנסון לאנגליה, כדי לראות את ציורו "אחרי הסערה" שהוצג בתערוכה. הוא גם בילה באיטליה, בלגיה וגרמניה.
נישואין וילדים
בקיץ 1884 צייר בנסון בקונארנו יחד עם וילארד מטקאלף ואדוארד סימונס. כשהיה שם, בנסון התארס לבתם של חברים מסאלם, מסצ'וסטס, אלן פרי פיירסון. הם התחתנו בשנת 1888 כאשר בנסון ביסס את הקריירה שלו הם גידלו ארבעה ילדים: אלינור (ילידת 1890), ג'ורג' (יליד 1891), אליזבט (ילידת 1892) וסילביה (ילידת 1898).
הוראה
בנסון הפך למדריך בבית הספר לאמנות בפורטלנד, מיין בשנת 1886. באביב 1889 החל ללמד רישום בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון ובשנת 1890 הפך לראש מחלקת הציור. המוניטין של בית הספר גדל והרשמה אליו שילשה את עצמה, בהנהגתם של פיליפ הייל, בנסון ואדמונד צ'ארלס טרבל. הייל לימד חוג למתחילים, בנסון התרכז בציור דמויות וטרבל לימד טבע דומם. בנסון, היה מנחה מועדף על ידי תלמידיו, לימד עד שנת 1913. בין תלמידיו היו מארי דנפורת פייג' וברטה קולידג'.
בנסון פתח את הסטודיו הראשון שלו בסאלם בשנת 1886 עם חברו, פיליפ ליטל, והחל לצייר דיוקנאות. שנתיים מאוחר יותר, פתח סטודיו בבוסטון עם אדמונד צ'ארלס טרבל. הוא זכה להערכה חיובית בתערוכה הראשונה שלו בחברת האמנים האמריקנים בניו יורק.
סגנון והשפעות
בנסון "הושפע עמוקות" מיאן ורמיר ודייגו ולאסקס, ציירים מהמאה השבע עשרה. ורמיר צייר יצירות מעטות במהלך חייו, בערך 35–36 ציורים אך כמעט כל אחת מהן הפכה ליצירת מופת. האמן ההולנדי מדלפט היה נלהב בתיאור האור וה"איכות הפואטית "של נושאיו.
האימפרסיוניזם, ובמיוחד יצירתו של קלוד מונה, מילאו תפקיד בהתפתחות הסגנון האימפרסיוניסטי האמריקני של בנסון. הוא ניצל את לוח הצבעים והמכחולים של מונה, ותיאר בצורה חדה את "האור המוחזר", ושמר על הקומפוזיציה. בנסון לא היה צייר שעשה ניסויים בסגנונות אמנות מודרנית כמו קוביזם, אקספרסיוניזם ופוביזם. כאשר האימפרסיוניזם האמריקאי התפשט לפוסט-אימפרסיוניזם בערך בשנת 1913, בנסון נשאר עם ז'אנרים מסורתיים וסגנונו האימפרסיוניסטי האמריקאי. כתוצאה מכך נמתחה ביקורת על החיים היפים והעדינים שצייר בנסון. התגובה של בנסון הייתה לפנות לטבע, וציפורים שהחליפו את הנשים והילדים כמושאי העניין שלו.
אימפרסיוניזם
כל קיץ עזבה משפחתו את בוסטון ובילתה בניו המפשייר משנת 1893 עד 1900, שם בנסון הכין כמה מציוריו הראשונים בסגנון האימפרסיוניזם, כמו "ילדים ביער" ו"האחיות". הפופולריות של "האחיות", ציור בנותיו אליזבת וסילביה, זכה במדליות בתערוכות ברחבי ארצות הברית ובפריז, הייתה הקדמה להצלחות ב-20 השנים הבאות, כאשר בנסון התפרסם בזכות סדרת ציורים של משפחתו.
בנסון יצר יצירות אימפרסיוניסטיות של משפחתו בחווה ובבית הקיץ, והציג נוף של המפרץ והסביבה. בסמוך לבית היה בוסתן ישן, שדות גדולים סיפקו מקום רב לילדים לשחק. הבית עמד לצד שטח מיוער. כמו האימפרסיוניסטים הצרפתים, בנסון התמקד בלכידת אור. דרך תפקידו כמורה, עבודתו כאמן והשתייכות לארגונים מקצועיים לאמנים, היה בנסון מוביל בתחום האימפרסיוניזם האמריקני.
בשנת 1898 הקימו בנסון ותשעה אמנים נוספים בהם ויליאם מריט צ'ייס, תומאס דיווינג, צ'ילדה חסאם וג'יי אלדן ווייר את הקבוצה שנקראה - "עשרה ציירים אמריקאים". הם ערכו תערוכות שנתיות של עבודותיהם בעיר ניו יורק שהוצגה לעיתים קרובות בערים אחרות, כבוסטון, והתפרסמו כאימפרסיוניסטים אמריקאים. ארגון האמנויות המסורתיות טען שהוא "אחד מגדולי האימפרסיוניסטים האמריקאים החשובים".
חיות בר
לפני שבנסון החל בציוריו האימפרסיוניסטים של משפחתו, הוא יצר ציורי נוף רבים. הוא השתמש בכמה טכניקות כדי לתעד את אהבתו לחיות הבר, כולל צבעי מים, שמן, ליתוגרפיה ותחריט. באשר לשליטתו האמנותית, אוצר מוזיאון פיבודי העיר: "בנסון היה אמן ייחודי בכך שהוא שלט בכל כך הרבה מדיומים ונושאים שונים. ומהיצירות המוקדמות שלו ממש עד הסוף האור הוא מה שהוא התעניין בו." הוא הזכיר את מטרתו המקורית של בנסון כאמן להפוך למאייר אורניתולוגי. ציפורים היו הנושאים של מרבית תחריטיו וצבעי המים.
מוות
הוא קבור בבית העלמין בהרמוניה גרוב של סאלם.
נכון להיום המחיר הגבוה ביותר שהובא במכירה פומבית עבור ציור שמן על ידי בנסון הוא 4.1 מיליון דולר, מומש בסות'בי בשנת 1995.
Jennifer Lopez and Marc Anthony en Concierto
Jennifer Lopez and Marc Anthony en Concierto (ידוע כ-El Cantante Tour, Jennifer & Marc en Concierto או En Concierto) הוא סיבוב ההופעות המשותף של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז והזמר מארק אנתוני.
רקע
בינואר 2005 אמרה לופז לחדשות MTV שהיא מתכננת לצאת לסיבוב הופעות על מנת לקדם את אלבומה הרביעי Rebirth. "ניסיתי לתכנן סיבוב הופעות כל כך הרבה פעמים וכעת אנחנו מתכננים את זה שוב. זה מרגש, נראה אם זה באמת יקרה, אמנם למדתי לא לפתח ציפיות אבל אני לא יכולה לחכות!" בנוסף אמרה לופז כי היא רוצה "לעשות את הקטע שלה" אך בסופו של דבר הרעיון לא יצא לפועל.
מארק אנתוני לעומת זאת יצא בעברו לסיבובי הופעות ביחד עם מספר זמרים לטיניים נוספים. סדרת סיבובי הופעות אלה נקראה "Juntos en concierto" ולמעשה הסיבוב הופעות עם לופז היה סיבוב ההופעות האחרון בסדרה זו לאחר שהקודמים התקיימו ב-2005 וב-2006 ביחד עם זמרים לטיניים כמו צ'איאן, אלחנדרו פרננדז ולאורה פאוזיני.
בתגובה על סיבוב ההופעות לופז אמרה: "אני הולכת לעשות כמה מהשירים החדשים שלי, כמובן מהאלבום הזה [Como Ama una Mujer או Brave] וגם את הלהיטים הישנים שלי. זאת הפעם הראשונה שלי בסיבוב הופעות אז המעריצים שלי לא יראו אותי מבצעת הרבה שירים אבל אני הולכת לבחור את הטובים שהם רוצים לראות."
דולר אחד מכל כרטיס נתרם עברו ארגון "Run for Something Better" אשר תומך בתוכניות כושר גופני עבור ילדים.
איליה מרטינוביץ'
איליה מרטינוביץ' (בסרבית: Илија Мартиновић; נולד ב-31 בינואר 1994 בצטיניה שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בני סכנין מליגת העל הישראלית ובנבחרת מונטנגרו.
קריירת מועדונים
מרטינוביץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בפ.ק. לובצ'ן מליגת העל המונטנגרית, במדיה ערך 74 הופעות ליגה והבקיע שני שערים. הוא הושאל למשך תקופה קצרה לפ.ק. צטיניה מליגת המשנה המונטנגרית, במדיה ערך 12 הופעות ליגה. ב-1 ביולי 2017 חתם בנ.ק. אלומיני מליגת העל הסלובנית, במדיה ערך 63 הופעות ליגה.
ב-19 ביוני 2020 חתם מרטינוביץ' במריבור מליגת העל הסלובנית. הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-14 בינואר 2022 חתם מרטינוביץ' בצ'רנומורץ אודסה מליגת העל האוקראינית. אך עם פרוץ מלחמת אוקראינה–רוסיה הושאל לדצ'יץ' מליגת העל המונטנגרית, במדיה ערך שש הופעות ליגה.
ב-21 ביולי 2022 חתם מרטינוביץ' בפחטקור טשקנט מליגת העל האוזבקית. הוא ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-5 בינואר 2023 חתם מרטינוביץ' בסרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים, וב-1 ביולי 2023 שוחרר מהמועדון.
ב-5 באוגוסט 2023 חתם מרטינוביץ' בבני סכנין מליגת העל הישראלית.
קריירה בינלאומית
ב-27 במרץ 2021 ערך מרטינוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו, בניצחון 4-1 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
סופטבול במשחקים האולימפיים
סופטבול הוא ענף במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת אטלנטה (1996) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008), וכמו כן באולימפיאדת טוקיו (2020). בתחרויות משתתפות נבחרות של נשים בלבד, בעוד גברים מתחרים בבייסבול.
היסטוריה
לאחר שבאולימפיאדת ברצלונה (1992) נכלל הבייסבול בתוכנית האולימפית, באולימפיאדת אטלנטה (1996) נוסף גם טורניר סופטבול.
התחרויות כללו 8 נבחרות. בשלב הראשון, שיחקו כל הנבחרות זו נגד זו. ארבע הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים העפילו לשלב חצי הגמר: הנבחרת שדורגה ראשונה מול הנבחרת שדורגה שנייה, והנבחרת שדורגה שלישית מול הנבחרת שדורגה רביעית. הנבחרת שסיימה בחצי הגמר הראשון העפילה אוטומטית לשלב הגמר. הנבחרת שניצחה בחצי הגמר השני המשיכה למשחק נוסף מול הנבחרת שהפסידה בחצי הגמר הראשון. המנצחת במשחק זה העפילה לגמר, והמפסידה בו זכתה במדליית הארד.
האלופה האולימפית הראשונה הייתה נבחרת ארצות הברית, שגברה במשחק הגמר על נבחרת סין. באולימפיאדת סידני (2000) שמרה ארצות הברית על תוארה לאחר שגברה על יפן, ובאולימפיאדת אתונה (2004) זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות, לאחר ניצחון על אוסטרליה. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הפסידה ארצות הברית לראשונה את התואר האולימפי לנבחרת יפן, אף שניצחה בכל משחקיה עד אז, כולל שני ניצחונות על יפן.
בשנת 2005 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי שלא לכלול עוד את הסופטבול בתוכנית האולימפית החל מאולימפיאדת לונדון (2012). ההחלטה לכלול את הענף הייתה טעונה רוב רגיל, ותוצאות ההצבעה היו תיקו 52 ונמנע יחיד. הצעות לכלול מחדש את הענף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא זכו לרוב הדרוש.
בעקבות הפופולריות של ענפי הבייסבול והסופטבול ביפן, והזמנת המדינה המאחרת בידי הוועד האולימפי הבינלאומי להציע הוספה זמנית של אירועי ספורט נוספים, הצטרף הענף למשחקי אולימפיאדת טוקיו (2020).
אילנה לוין
אילנה לוין (באנגלית: Ilana Levine, נולדה ב-5 בדצמבר 1963) היא שחקנית יהודייה-אמריקאית. שיחקה בין השאר בסרטים "לנשק את ג'סיקה שטיין", חברים עם ילדים" ו"וידויים של שופהוליק".
קריירה
לוין, גדלה בטינק, ניו ג'רזי, למדה בתיכון טינק ובאוניברסיטת פורדהם. היא פיתחה עניין במשחק לאחר שראתה תסריט מונח על דלפק בזמן שהייתה במספרה מקומית בעיירה בה גדלה. הספרית הפנתה אותה לתוכנית משחק מניו יורק והציעה לה לבדוק את הקורס.
לוין גילמה את אנדריאה ספינלי ב-11 פרקים של סדרת הדרמה הקומית של HBO טאנר '88 . בשנת 1988 השתתפה בפרסומת בטלוויזיה וברדיו עבור משקה האנרגיה רד בול. היא שיחקה את התפקיד של לוסי ואן פלט ב-1999 של המחזה בברודוויי "You're A Good Man, Charlie Brown". לוין הופיעה גם בברודוויי ב"נשים של ג'ייק", "הלילה האחרון של באליהו" ו"ההר הלא נכון". היא מנחה את הפודקאסט של אייטונס Little Known Facts עם אילנה לוין.
לוין הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה, כולל סיינפלד, NYPD Blue, לויס וקלארק, וחוק וסדר, ובסרטים כולל לנשק את ג'סיקה שטיין, איירה ואבי, חברים עם ילדים, חמש טיסות למעלה, ענק, וידויים של שופהוליק, יומני האומנת, דון פיוטה, סיפורים וכישלון בהשקה.
חיים אישיים
לוין נשואה לשחקן דומיניק פומוסה ויש להם שני ילדים. בעלה התגייר.
הקורבטות מסדרת בראונשווייג
סדרת בראונשוייג K130 היא הסדרה החדשה ביותר של קורבטות המסוגלות לצאת לאוקיינוס בדויטשה מרינה. הן נועדו להחליף את ספינות התקיפה המהירות מסוג גפארד שנמצאות כרגע בשירות.
בחודש מאי 2015 הזמינה ממשלת ישראל 4 ספינות סער 6, ספינות אלו התבססו על קורבטות בראונשוייג.
מידע טכני
הספינות יכללו חתימות רדאר ואינפרא אדום מופחתות ("חמקנות" טובה מבאשר פריגטות מסוג סקסון) וגם יצוידו בשני מסוקים בלתי מאוישים לחישה מרחוק. לאחרונה, הזמין הצי הגרמני קבוצה ראשונה של 6 קאמקופטר S-100 לשימוש בספינות הבראונשוייג. ההאנגר אומנם קטן מדי עבור מסוק סטנדרטי, אך המנחת גדול דיו עבור הסי קינג, הלינקס וה-NH90 המסוקים שנמצאים בשירות כעת בצי הגרמני.
במקור הייתה ה-K130 אמורה להיות מצוידת בגרסה הימית של הפוליפם, טיל העל סיב אופטי וטווח של 60 ק"מ, שבזמן פיתוח הספינה היה אף הוא בפיתוח. אבל בשנת 2003 בוטל פרויקט פוליפם ועל כן המתכננים החליטו לצייד את הבראונשוייג בטילים מסוג RBS-15, שלמרות טווחם העדיף (250 ק"מ בגרסה 3 הנוכחית) נעדרת מהם כל סוג של אמצעי מניעה ללוחמה אלקטרונית. כתשובה לבעיה זו הזמין הצי הגרמני RBS-15 גרסה 4, שיפותח מגרסה 3 ויכלול טווח משופר של 400 ק"מ ואמצעי מניעה ללוחמה אלקטרונית.
ספינות בסדרה
הספינות לא נבנו במספנה אחת אלא במקטעים. כל מקטע נבנה במספנה אחרת בו זמנית ומאוחר יותר חוברו המקטעים השונים ליצירת הספינה המלאה. הטבלה מציינת היכן נערך הטקס לתחילת הבנייה של הספינה המדוברת.
עיט צלאח א-דין
העיט הערבי, במצרים ידוע גם בשם עיט צלאח א-דין (בערבית: نسر صلاح الدين) או העיט הרפובליקני (النسر الجمهورى) הוא הרלדיקה של עיט המשמש כסמל לאומי בלאומיות הערבית, בשלטי אצולה ובדגלים בעולם הערבי. הוא משמש כיום כחלק מסמל מצרים, עיראק, תימן והרשות הפלסטינית.
מקור המונח
הקשר לצלאח א-דין נוצר בשל תיאור של עיט על הקיר המערבי של מצודת קהיר אשר נבנתה על ידי צלאח א-דין, אם כי העיט עצמו הוא מתקופה מאוחרת יותר. "העיט במצודת קהיר הוא מתאריך מאוד לא ברור, כנראה מאוחר באופן משמעותי מתקופת צלאח א-דין". העיט הוא בלי ראש וההנחה היא כי במקור היה עיט דו-ראשי. מצודת קהיר אינה מיקומו המקורי, הוא הועבר לשם בזמן ומקום לא ידוע לפני 1670.
המילה nasr (בערבית: نسر), המשמשת את הלאומיות הערבית, עשויה להיות מפורשת גם כ"נשר" וגם כ"עיט". המילה בפועל עבור "נשר", ʿuqāb (בערבית: عقاب עֻקַאבּ) מפורשת כשמו של הדגל השחור בג'יהאדיזם.
היסטוריה
בשנת המהפכה המצרית של 2011, העיט היה קשור למשטר מובארכ. פרופסור סמיה מחרז, מנהלת המרכז לחקר תרגום באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, מתארת גרפיטי בסטנסיל בו מוצג העיט של צלאח א-דין הפוך, כקריאה לנפילתו של המשטר.
גנזיר, אמן גרפיקה מצרי הידוע באמנות הרחוב המהפכנית שלו, מסביר, "סמל העיט של צלאח א-דין הנוכחי הוא הפס הלבן בדגל, עם זאת, הוא לא היה בשימוש עד 1984. כלומר ... העיט הנוכחי בדגלנו שייך למשטרו של מובארק". חיבור זה של העיט עם משטר מובארק מספק את המפתח להבנת יצירת סטנסיל זו.
סינאלי דיומאנדה
סינאלי דיומאנדה (בצרפתית: Sinaly Diomandé; נולד ב-9 באפריל 2001 בדג'קאנו שבחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים
דיומאנדה גדל במחלקות נוער של מועדונים בחוף השנהב ובמאלי. בחודש ספטמבר 2019 חתם דיומאנדה באולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית. בעונת שיחק דיומאנדה באולימפיק ליון II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-18 בספטמבר 2020 ערך דיומאנדה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את ליאו דובואה בדקה ה-56 בתיקו 1-1 נגד נים במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2020/2021. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך דיומאנדה 27 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
ב-8 באוקטובר 2020 ערך דיומאנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בלגיה במשחק ידידות.
פו הדב ויום ההולדת של איה
פו הדב ויום ההולדת של איה (באנגלית: Winnie the Pooh and a Day for Eeyore) הוא סרט אנימציה קצר של חברת וולט דיסני. הסרט מבוסס על שני פרקים מהספר "הבית בקרן פו" שכתב הסופר א. א. מילן.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1983 לאחר הצלחת הסרט "הרפתקאותיו של פו הדב"
מדבבים
הסרט עצמו יצא בדיבוב עברי על קלטות וידאו.
גלן פאוול
גלן תואמס פאוול ג'וניור (באנגלית: Glen Thomas Powell Jr.; נולד ב-21 באוקטובר 1988) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. את הפריצה שלו ביצע בסדרת הטלוויזיה "מלכות הצעקה", ולאחר מכן כיכב בסרטים "מאחורי המספרים" ו"הבוס שלי בדייט".
ביוגרפיה
פאוול נולד באוקטובר 1988 בעיר אוסטין שבטקסס והתחנך בתיכון ווסטווד בצפון-מערב אוסטין.
הופעתו הראשונה החלה ב-2003 בסרט "ספיי קידס 3: סוף המשחק" לצד ג'ורג' קלוני וסילבסטר סטאלון. אותה שנה גם הופיע בתוכנית הריאליטי Endurance.
בשנת 2007, שנה לפני שהתקבל לקולג' הופיע בסרטו של דנזל וושינגטון בסרט "הווכחנים הגדולים" בתור פרסטון ויטינגטון.
לאחר המעבר שלו ללוס אנג'לס הופיע במספר סדרות כמו: "מלכות הצעקה", "ג'ק ובובי", "Rizzoli & Isles", "ללא עקבות", "CSI: מיאמי", "NCIS" ו"משחק השקרים" ובמספר סרטים כמו: "בלתי נשכחים 3", "חינוך מיני", "כותבים, סיפור אהבה", "עלייתו של האביר האפל" ו"טריפ נעורים".
בשנת 2018 שיחק בסרט "הבוס שלי בדייט" מבית נטפליקס לצד זואי דויטש ולוסי לו.
דרך ללא מוצא (סיפור קצר)
דרך ללא מוצא (באנגלית: Blind Alley) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון מרץ 1945 של Astounding Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
אסימוב השתמש בניסוח בירוקרטי ארוך ומפותל בתזכירים הרבים שהוא שילב בתוך הסיפור; ניסוח זה התבסס על הניסוח שהיה בשימוש הצי האמריקאי, שהעסיק את אסימוב בזמן כתיבת הסיפור.
עלילה
האימפריה הגלקטית העבירה את הפריטים המעטים שנותרו מגזע חייזרי מכוכב הלכת הגוסס שלהם למקום נעים יותר בשם צפאוס-18 (על כן החייזרים כונו צפאוסים). הכוכב הוא שילוב של גן חיות, מעבדה ושמורת טבע של היצורים. המדענים החוקרים את הצפאוסים חלוקים בדעותיהם בשאלה האם צריך להתייחס אליהם כמו אל חיות או כמו אל יצורים תבוניים, אך הם מסכימים כי הצפאוסים נמצאים בסכנת הכחדה משום שהם הפסיקו להתרבות. מנהיג הצפאוסים אומר לבני האנוש כי לגזעו אין תקווה ואין לו בשביל מה לחיות מאחר שבני האנוש כבשו כבר את כל החלל ושולטים בחיי הצפאוסים, לכן הם החליטו להפסיק את התרבותם ולהביא להכחדת גזעם.
המנהל האזרחי על צפאוס-18, מנסה לעזור ליצורים באמצעות הידע המעמיק שלו על הבירוקרטיה של האימפריה. על ידי הגשת דוחות, ועידוד אחרים להגשת דוחות, הוא מארגן צי של כמאתיים חמישים ספינות המספקות מטען עדין לצפאוסים. הוא חושד בכך שהצפאוסים מסוגלים לקרוא מחשבות, ומנסה לשדר להם את תוכניותיו שהצפאוסים ישתלטו על הספינות, ויטוסו אל ענני מגלן שם הם יחיו על עולם משלהם. לאחר בריחת הצפאוסים המנהל יוצא נקי מאשמה בשל התפתלות בירוקרטית מסובכת שעשה.
קשר לסדרת המוסד
המצב של הצפאידים בגלקסיה הנשלטת על ידי בני אדם דומה לגורל הצפוי לבני האדם באחד הסופים האפשריים של קץ כלזמן. עם זאת בסיפור דרך ללא מוצא יש סוף שונה - הצפאידים גונבים חלליות וטסים לענני מגלן שם הם יחיו חיים עצמאיים.
בסדרת המוסד נאמר כי אף חללית של בני אדם לא נכנסה לענני מגלן, גלקסיית אנדרומדה או גלקסיות רחוקות אחרות. לא ידוע אם אסימוב התכוון לקשור בין הסדרה לסיפור דרך ללא מוצא.
נבחרת החובבים של אנגליה בכדורגל
נבחרת החובבים של אנגליה בכדורגל (באנגלית: England national amateur football team) הייתה הנציגה החובבנית של אנגליה בתחרויות כדורגל. הנבחרת הוקמה ב-1906 עם עליית מעמדו של הכדורגל המקצועני, שבעקבותיה הצטמצמו ההזדמנויות של שחקנים חובבנים לקחת חלק במשחקי נבחרת אנגליה.
הנבחרת השתתפה במשחקים רבים נגד נבחרות מאירופה, שהורכבו בעיקר משחקנים חובבנים ומקצוענים. למרות היותם שחקנים חובבנים הם הצליחו לגבור על רוב יריבותיהם, ובין 1906 ל-1910 רשמו לזכותם 20 משחקים ללא הפסד. לפי הסכם שנחתם בין ארבע אומות הבית של הממלכה המאוחדת ארגנה התאחדות הכדורגל האנגלית קבוצה שתייצג את המדינה במספר מקרים במשחקים האולימפיים (תחת הכינוי בריטניה הגדולה) בין 1908 ל-1960, ועד 1971 גם בטורנירי ההעפלה. נבחרת החובבים הבריטית זכתה במדליות זהב בטורנירי הכדורגל של אולימפיאדת לונדון ב-1908 ואולימפיאדת סטוקהולם ב-1912.
הנבחרת המשיכה לשחק במשך שנים רבות, אם כי נגד קבוצות חובבניות בלבד ועם תוצאות פחות טובות. היא פורקה בקיץ 1974 כאשר ההתאחדות האנגלית ביטלה את ההבחנה בין חובבים ומקצוענים, והחליטה כי כולם ייקראו "שחקנים". את מקומה של נבחרת החובבים תפסה נבחרת מקצוענית למחצה, המורכבת משחקני מערכת הליגות הלאומית.
חלק מהמשחקים לא מוכרים כבינלאומיים על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית, אך כן מוכרים על ידי יריבות הנבחרת. לפיכך, נבחרת החובבים האנגלית הנחילה לנבחרת גרמניה הפסד 9 - 0 ב-1909, שהיה ההפסד הגבוה בתולדותיה. היא הנחילה את ההפסדים הגבוהים ביותר גם לנבחרת הולנד (12 - 2), נבחרת שוודיה (12 - 1), נבחרת בלגיה (11 - 2), והשוותה את הפסד השיא של נבחרת הונגריה (7 - 0).
מחוז הדרום (פירושונים)
ראו גם
}}
הדיוויזיה ה-48 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-48 של הצבא הבריטי (דרום מידלנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הקמת הדיוויזיה
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
מלחמת העולם הראשונה
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמרץ 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. ביולי 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום, כחלק מהקורפוס ה-8, וספגה אבדות כבדות. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, ובנובמבר אותה שנה היא נשלחה לאיטליה. הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית האיטלקית, ובכלל זה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
בין המלחמות
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, אולם היא סבלה ממחסור בציוד ובמהלך האימונים היא נהגה לשאול ציוד מהדיוויזיה ה-3.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-48 הוקמה הדיוויזיה ה-61. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, והוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-1. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד אנדרו תורן, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו. לאחר חזרתה לבריטניה היא הוצבה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה, ובשנת 1943 היא הוסבה לדיוויזיית מילואים והוצבה תחת פיקוד צפון. הדיוויזיה סיפקה מחליפים עבור קבוצת הארמיות ה-21 שלחמה בחזית המערבית, ובנובמבר 1945 פורקה הדיוויזיה.
גורדון קורמן
גורדון קורמן (נולד ב-23 באוקטובר 1963) הוא סופר ילדים ונוער קנדי-אמריקאי, שכתב למעלה מ-80 ספרי ילדים וספרי נוער. נכון ל-2021, ספריו נמכרו ביותר מ-17 מיליון עותקים.
ביוגרפיה
קורמן נולד במונטריאול שבקוויבק שבקנדה, שם התגורר עד 1970. בגיל שבע עזב עם משפחתו לת'ורניל, מצפון לטורונטו ושם למד את בית הספר היסודי והתיכון. לאחר סיום התיכון הוא עבר לארצות הברית כדי ללמוד בקולג' באוניברסיטת ניו יורק, שם למד קולנוע ותסריטאות. קורמן קיבל תואר ראשון באמנות מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1985.
קריירה
קורמן כתב את ספרו הראשון כשהיה בן 12. בעת שהיה במחנה. המורה לאנגלית שלו בכיתה ז' היה מאמן אתלטיקה שלימד אנגלית בפעם הראשונה בחייו. הוא דרש מתלמידיו לכתוב רומן במהלך הסמסטר, ועבודה זאת הפכה לספר הראשון של קורמן.
בשנת 1978, כאשר קורמן היה בן 14 שנים, לפני לימודיו בתיכון, הוא כתב ופרסם חמישה ספרים.
קורמן כתב יותר מ-80 ספרים רבי מכר, אותם הוא כתב במשך שלושה עשורים. נכון ל-2021, ספריו נמכרו ביותר מ-17 מיליון עותקים.
איסאייס וולף הלמן
איסאייס וולף הלמן (Isaias Wolf Hellman; 3 באוקטובר 1842 - 9 באפריל 1920) היה יהודי ממוצא גרמני והבנקאי הראשון של לוס אנג'לס, אשר נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר בתקופתו בתחום הפיננסי בקליפורניה.
ביוגרפיה
הלמן נישא לאסתר ניוגס, תושבת ניו יורק, באפריל 1870. נולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 1871, הקימו הלמן ומושל קליפורניה ג'ון דאוני, יחד בנק שהצליח במהרה. להלמן היו מספר השקעות שונות בתחום הבנייה והחקלאות. הלמן החל לרכוש שטחי אדמה בלוס אנג'לס ובשנת 1871 התעצמו שטחיו עם רכישת אדמה בשטח של 53 קמ"ר. הוא רכש עסקים בתחילת דרכם וצבר כוח כלכלי רב.
בשנת 1879 תמך הלמן בהתארגנות של כמה צעירים והביא להקמת אוניברסיטת דרום קליפורניה, האוניברסיטה הראשונה באזור דאז.
בשנת 1890 עבר הלמן לסן פרנסיסקו שבקליפורניה, כדי לרכוש את בנק נבדה. שניים ממחזיקי המניות העיקריים שלו כללו את האחים ליהמן ואת לוי שטראוס. הלמן מונה לנשיא הבנק בין השנים 1890 ל-1898, ולנשיא הבנק הלאומי של נבדה מ-1898 ועד 1905. באותה השנה בנק נבדה מוזג עם וולס פארגו.
בשנת 1920 נפטר הלמן. לימים, בנו מונה ליו"ר חברת וולס פארגו, ונכדת-נכדתו כתבה עליו את הספר "איך מהגר יהודי בשם איסאייס ייסד את קליפורניה" (Towers of Gold: How One Jewish Immigrant Named Isaias Hellman Created California), אשר יצא לאור בשנת 2008 וזכה להצלחה אזורית רבה.
רק בשביל לקבל חיבוק
"רק בשביל לקבל חיבוק" הוא שיר שהוקלט על ידי הלהקה הישראלית איפה הילד? ביחד עם הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, איפה הילד? (1996). הוא יצא לאור בדצמבר 1996, על ידי חברות התקליטים הד ארצי ועננה, כסינגל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג'.