cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניידות אווירית מתקדמת
ניידות אווירית מתקדמת בישראל
הפעילות השנייה כוללת יצירת כל המרכיבים הנדרשים לטובת יכולת מתן שירותים, ניהול ובקרה של כל המרחב האווירי - כך שכל בעלי העניין יוכלו לקבל את כל השירותים הנדרשים ובכלל זה, זיהוי של כלי הטיס, כלל התשתיות הגאוגרפיות הנדרשות למודעות מצבית מלאה, תמונה אווירית ובכללה אתרעות על ירידה ממרווחי בטיחות ומנגנוני הגשת תוכניות טיסה ומתן הרשאות טיסה באופן אוטומטי וכשאיפה, תוך 5 שניות מהגשת הבקשה לקבלת המירשה או דחיית התוכנית. פעילות זו מתוכננת לכלול את חיל האוויר הישראלי, כלל הטיסות האזרחיות המסחריות, המשטרה, פיקוד העורף, איחוד הצלה, הרחפנים של המשרד להגנת הסביבה, צבא הגנה לישראל, גורמי רשות שדות התעופה וגורמים נוספים.
ב-16.11.2022 התכנסה ועדת המחקר של הרשות לחדשנות והחליטה מי יהיו החברות שמקבלות סיוע מהמדינה במסגרת קול קורא 6190, המאגד את הפעילות לשנים 2023–2024. החברות שהשתתפותן בקול הקורא אושרה כללו את היילנדר, איירוויז, פלייטק, דאונווינד, קנדו, אלסייט, רובוטיקאן, ATI, ברוק, AGL. מאוחר יותר, אושרה הצטרפותה של חברת אייר ושתי חברות הצטרפו במסגרת "הסכם נסיינים" והם סיקוניה וסנטריקס. בין התאריכים 22.1.2023 לתאריך 26.1.2023 בוצע שבוע טיסות שבמסגרתו הופעלו טיסות בירוחם, דימונה ונמל תעופה רמון-אילת. במהלך השבוע בוצעו למעלה מאלף גיחות ובכלל זה טיסות מסוקים לדימוי טיסות אביטל/ מטור, טיסות מירוחם לדימונה וחזרה, מאות טיסות שבמסגרתן הופעלו כלים רבים על ידי מפעיל בודד ועוד. במהלך השבוע ביקרו במכלול השירותים המטרופוליני שהוקם בירוחם מספר כיתות בית ספר, גני ילדים, ראש העירייה וממלאי תפקיד שונים ממגוון גופים מדינתיים.
בין התאריכים 26.02.2023 ל-02.3.2023 בוצע שבוע טיסות נוסף בדרום הארץ. במהלך השבוע בוצעו טיסות בין ירוחם לדימונה, טיסות בין נמל תעופה אילת-רמון לעיר אילת וטיסות ראשונות של כלי טיס בתצורת eVTOL. כמו כן בוצעו הדגמות של הפרדות אוטומטיות בין מסוקים לרחפנים על בסיס תקשורת ישירה בין כלי הטיס (V2V).
ב 29.6.2023 - בוצעה טיסה של רחפן מבית חולים "הילל יפה" בחדרה לבית חולים רמב"ם בחיפה, עם עצירה אחת לרענון בטריות. טיסה זו היא שיא טווח חדש לטיסות במסגרת מיזם הרחפנים הלאומי - 34 ק"מ בלי עצירה ו 53 ק"מ סה"כ. בטיסה הועבר ציוד רפואי. הרחפן שביצוע את הטיסה פותח ויוצר על ידי חברת "דאונווינד" הישראלית שגם הפעילה את הטיסה. תוכנת ניהול הצי פותחה על ידי חברת "פלייטאופס" ותוכנת ניהול המרחב האווירי על ידי חברת "איירוויז". בתאריכים 23.7.2023 עד ה 28.7.2023 בוצע שבוע טיסות ובכלל זה הפעלת "מונית אוויר" ליד תחנת הכוח רידינג, בחוף תל אביב. כלי הטיס היה מדגם Ehang 216S והטיסות הופעלו על ידי החברת "דרונרי" ו"קנדו". בנוסף, בוצעו הדגמות של "העברת מקל" מרחפן ל"מונית אוויר", ניסוי רב משתתפים לבחינת היכולת והכיסוי של משדרים ומקלטי ADSB, טיסה מדימונה לבאר שבע ובפעם הראשונה - טיסה של כלי טיס, חשמלי, eVTOL, בתצורת כנף קבועה, פרופלורים אנכיים ופרופלור "דוחף" - תצורה שככל הנראה, מאפשרת טיסה לטווח/ זמן שהייה בסדר גודל יותר מתצורות אחרות (הטיסה בוצעה על ידי החברות פלייטק/ אארודרום).
קאי אוון
קאי אוון (באנגלית: Kai Owen; נולד ב-4 בספטמבר 1975) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ולשי. הוא מוכר לקהל בוויילס במגוון תפקידים בשפה הוולשית, וברחבי העולם הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ריס ויליאמס בסדרת הטלוויזיה "טורצ'ווד", ובתפקיד פיט ביוקנן באופרת הסבון "הוליאוקס".
ביוגרפיה
אוון נולד בעיירה Llanrwst בעמק קונווי שבצפון ויילס. הוא למד בבית הספר היסודי ברח' ווטלינג, ובבית הספר אסקול דפרין קונווייה. אחר כך למד במשך שלוש שנים בבית הספר למשחק מאונטוויו שבלונדון, וסיים את לימודיו ב-1998.
ב-2001 הופיע אוון לראשונה בטלוויזיה הבריטית בשפה האנגלית, בפרק "Dog Dago Afternoon" של הסדרה "Fun at the Funeral Parlour". ב-2003 שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "חדר מיון" של ערוץ BBC One. ב-2005 גילם את דייב "שיינר" אוון בשישה פרקים של הסדרה "Rocket Man".
ב-2006 לוהק אוון לגלם את הדמות של ריס ויליאמס בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד", ספין-אוף של הסדרה "דוקטור הו". בעונה השלישית של הסדרה, בקיץ 2009, התרחב התפקיד שגילם, ושמו נרשם יחד עם כוכבי הסדרה. הוא חזר לגלם את הדמות גם בעונה הרביעית של הסדרה שנקראה "טורצ'ווד - יום הנס", ושודרה בקיץ 2011.
ב-2011 שיחק אוון בפרק הראשון של העונה השלישית של הסדרה "כמעט אנושיים" בתפקיד בוב. עוד באותה שנה שיחק בעונה השביעית של סדרת הנעורים "דרך ווטרלו" של ה-BBC, בתפקיד קן ווטלינג. ב-2012 הופיע בפרק בדרמה "The Syndicate" של קיי מלור, ששודר בערוץ BBC One.
ב-2015 הצטרף אוון לצוות שחקני אופרת הסבון "הוליאוקס" בתפקיד פיט, בן זוגה של ריני מקווין (זואי לוקר).
חיים אישיים
עד 2010 חי אוון בפינצ'לי שבמזרח לונדון, עם ארוסתו השחקנית שרה וילסון. ב-2010 עברו יחד עם בנו בובי לווריקשייר.
ב-2009 השתתף אוון במרתון לונדון עבור ארגון הצדקה CLIC Sargent. ב-25 באפריל 2010 רץ ב-Virgin London Marathon. הוא פטרון של תיאטרון מוזיקלי לנוער בעיירה כלנדידנו.
בריאן צ'סקי
בריאן ג'וזף צ'סקי (באנגלית: Brian Joseph Chesky; נולד ב-29 באוגוסט 1981) הוא מיליארדר ויזם אמריקאי ומייסד-שותף של שירות האירוח העולמי, Airbnb. הוא מנכ"ל החברה, ונבחר לאחד מ-"100 האנשים המשפיעים ביותר של 2015" של הטיים מגזין.
על פי מגזין פורבס, נכון לינואר 2021 נאמד הונו בכ-14.7 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
בריאן צ'סקי נולד ב-29 באוגוסט 1981 בניסקיונה, ניו יורק. הוא בנם של דבורה ורוברט צ'סקי; אביו ממוצא פולני ואמו ממוצא איטלקי. הוריו היו עובדים סוציאליים ויש לו אחות צעירה בשם אליסון. בתור ילד, צ'סקי התעניין באמנות, באיור העתקים של ציורים ובעיצוב, בו התעסק בעיצוב נעליים וצעצועים. מאוחר יותר התעניין באדריכלות נוף ועיצוב.
בשנת 1999, צ'סקי החל ללמוד בבית הספר לעיצוב של רוד איילנד. הוא קיבל תואר ראשון לאמנות בעיצוב תעשייתי ב-2004. במהלך הזמן שלו ב-RISD, צ'סקי הכיר את ג'ו גביה, שהיה מאוחר יותר ממייסדי Airbnb.
קריירה
אחרי הלימודים בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד עבד צ'סקי כמעצב תעשייתי ואסטרטג ב-3DID, לוס אנג'לס. מאוחר יותר הוא עבר לסן פרנסיסקו, ושכר דירה עם שותפו, ג'ו גביה. באוקטובר 2007, "אגודת המעצבים התעשייתיים של אמריקה" אירחה כנס גדול בסן-פרנסיסקו ובעטיו כל המלונות היו בתפוסה מלאה. השותפים לא יכלו להרשות לעצמם לשלם את שכר הדירה עבור אותו החודש והחליטו להשכיר את הדירה שלהם בשביל כסף. הם רכשו שלושה מזרני אוויר והחלו לשווק את הרעיון הזה כ-"Airbed and Breakfast", עם שלושה אורחים שהגיעו להתארח כבר בלילה הראשון.
בפברואר 2008, מייסד שותף שלישי נכנס לחברת Airbnb, האדריכל בוגר הרווארד נתן בלשרצ'יק. כל שותף-מייסד קיבל תפקיד בתוך החברה החדשה, כאשר צ'סקי הוא המנכ"ל ומוביל החברה. על מנת לקבל מימון, צ'סקי ושאר המייסדים יצרו מהדורה מיוחדת של דגנים בשם "אובמה אוס" או" ו"קפטן מקיינס", המבוססים על המועמדים לנשיאות ברק אובמה וג'ון מקיין. המאיץ הנחשב Y Combinator התרשם מהיצירתיות והתעוזה שביצור קופסאות דגני בוקר, וקיבל את Airbnb לתוך תוכנית המימון הראשונית (Seed) שלו. בשנה הראשונה שלה, החלה החברה להתרחב מחוץ לאמריקה ופתחה מספר סניפים באירופה. בשנת 2011, צ'סקי כתב מכתב מטעם החברה על טיפולה בתלונה של מארח על ונדליזם שבוצע בנכס שלו על ידי הכרזה על קו חם של 24 שעות, מוקד, צוות נוסף, תמיכה, אחריות על גנבה או ונדליזם. ב-2015, צ'סקי הודיע כי Airbnb יהיה נותן החסות הרשמי של המשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו, ברזיל 2016. הוא אמר כי יותר מ-120,000 אנשים התארחו בדירות Airbnb במהלך מונדיאל 2014. שוויה של Airbnb נאמד ב-20 מיליארד דולר, נכון למרץ 2015.
ב-1 ביוני 2016, צ'סקי הצטרף לתוכנית 'התחייבות הנתינה' יחד עם וורן באפט ועם ביל גייטס, קבוצה נבחרת של מיליארדרים שיש להם מחויבות לתרום את רוב הכסף שלהם. הוא תיאר כמה את המוטיבציה שלו: "עם ההבטחה הזו, אני רוצה לעזור ליותר ילדים להבין את המסע שאני עברתי. אני רוצה להראות להם את החלומות שלהם, ולא להגביל את עצמם על ידי מה שהם רואים לנגד עיניהם. הגבולות שלהם לא באמת מוגבלים. וולט דיסני אמר פעם, "אם אתה יכול לחלום את זה, אתה יכול לעשות את זה." אני רוצה לעזור להם חלום."
פרסים
ב-2015, צ'סקי נכנס לרשימה היזמים העשירים ביותר מתחת לגיל 40 של המגזין פורבס. צ'סקי הוכר בטיים מגזין כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר לשנת 2015. במאי 2015, הנשיא אובמה הכיר בצ'סקי כשגריר של יזמות עולמית. הוא גם נמנה ברשימת 400 צעירי פורבס ב-2016.
קולומביה במשחקים הפאראלימפיים
קולומביה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976), ומאז שלחה משלחת ספורטאים לכל אחד מאירועי הקיץ של אולימפיאדות הנכים פרט לאולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). במשחקי החורף הפאראלימפיים לא נטלה קולומביה חלק מעולם.
לאורך השנים זכתה המשלחת הקולומביאנית בארבע מדליות פאראלימפיות. אחת מזהב, אחת כסף ושתי מדליות ארד. במדליות הראשונות זכה השחיין פדרו מחייה שזכה באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) במדליית זהב ב-100 מטר חזה (קטגוריה D) תוך שהוא קובע שיא עולם חדש עם 1:27.88, ומדליית ארד נוספת. קולומביה נאלצה לחכות 28 שנה עד למדליה הבאה, כשבאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכתה המשלחת הקולומביאנית בשתי מדליות נוספות, אחת מכסף ומדליה אחת מארד.
כורתה
כּוּרתָה (בגאורגית: ქურთა, באוסטית: Курта) הוא כפר נטוש בדרום אוסטיה שהיה מאוכלס ברובו בגאורגים, מבין הכפרים המעטים שנשארו בשליטת גאורגיה מהכרזת העצמאות של דרום אוסטיה מגאורגיה לאחר מלחמת דרום אוסטיה (1991–1992) ועד למלחמה בדרום אוסטיה (2008). הכפר מרוחק כ-7 ק"מ צפון-מזרחית לצחינוואלי על הגדה הימנית של נהר ליאחווי הגדול וממוקמת במקום אסטרטגי על הכביש הטרנסקווקזי הראשי בין צחינוואלי וג'ווה (נפת ג'ווה).
במפקד שנערך בשנת 1886 על ידי האימפריה הרוסית מנתה אוכלוסיית הכפר 417 תושבים מתוכם 413 גאורגים ו-4 אוסטים. עם הכרזת עצמאותה של גאורגיה הכריזה דרום אוסטיה על ניתוקה מגאורגיה, ולאחר המלחמה האוסטית הראשונה ומלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה, 1991-1992, נותרה כורתה תחת השליטה הגאורגית בקרבת הגבול עם הרפובליקה הבדלנית, והיוותה אחת מסלעי המחלוקת בסכסוך הגאורגי-אוסטי. במפקד שנערך על ידי גאורגיה בשנת 2002 מנתה אוכלוסייתה של כורתה 1124 איש מתוכם 93% גאורגים. ב-11 באפריל 2007, הוקם, על ידי הפרלמנט של גאורגיה, המנהל הזמני של דרום אוסטיה והמפקדה שלו הוצבה בכורתה. בראש המנהל הזמני עומד דמיטרי סנאקוייב, ממוצא אוסטי.
כורתה ופרווריה מהווים חלק מהמוזיאון לשימור בקעת הליאחווי הגדול. בכפר עצמו נמצאת כנסייה מימי הביניים המאוחרים של גיאורגי הקדוש.
זולטאן ציבור
זוֹלְטַאן צִיבּוֹר (בהונגרית: Czibor Zoltán; 23 באוגוסט 1929 – 1 בספטמבר 1997) היה כדורגלן הונגרי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי בנבחרת הזהב, איתה זכה במדליית זהב אולימפית ובסגנות הגביע העולם בכדורגל. ציבור שיחק בליגת העל ההונגרית עד המהפכה הקומוניסטית של 1956 וזכה בשלוש אליפויות. אחר כך עבר לספרד וזכה עם ברצלונה בשתי אליפויות ובגביע ערי הירידים.
אלזה מורנטה
ביוגרפיה
מורנטה נולדה ברומא, לפְרַנְצֶ'סְקוֹ לוֹ מוֹנָאקוֹ ולאִירְמָה פּוֹגִ'יבּוֹנְזִי (מורה יהודייה ממודנה שהייתה נשואה באותה עת לאוּגוּסטוֹ מורנטה - מחנך ופקיד עירוני). היא החלה ללמוד בבית ספר רק בגיל עשר ולאחר שסיימה בהצלחה את בית הספר התיכון, בגיל 18 בערך, החלה ללמוד באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח. היא הפסיקה את לימודיה עקב קשיים כלכליים והחלה להתפרנס משיעורים פרטיים.
זולטאן ציבור
ביוגרפיה
ציבור היה ידוע כמי שהשכיל להבקיע במשחקי גמר, כולל במשחק גמר אליפות העולם בכדורגל 1954, שאותו הפסידו ההונגרים למערב גרמניה. ב-1955 היה מלך השערים של הליגה ההונגרית עם 20 כיבושים. הונבד זכתה אז באליפות ועל כן הייתה זכאית לשחק ב-1956 בגביע אירופה לאלופות. בעת שהקבוצה שהתה בבילבאו, לאחר המשחק הראשון בהתמודדות מול אתלטיק המקומית בסיבוב הראשון של גביע האלופות, פרצה המהפכה בהונגריה.
שחקני הונבד החליטו שלא לחזור בינתיים להונגריה, אלא לשחק את המשחק הביתי של הונבד באצטדיון הייזל שבבריסל. הונבד סיימה משחק זה בתיקו 3-3, לאחר ששוערה נפצע וציבור נאלץ לעמוד בשער במקומו. ההדחה מגביע אירופה העמידה את השחקנים בפני ההחלטה, האם לשוב הביתה אם לאו. לאחר שקנו זמן מה על ידי יציאה לסיבוב משחקים באירופה ובדרום אמריקה, החליטו לבסוף חלק מהשחקנים לשוב להונגריה, בעוד חלקם יצאו לגלות. בכללם של האחרונים היו ציבור ופרנץ פושקש, שהיגרו לספרד. צ'יבור חתם, בהשפעת חברו לאסלו קובאלה, בברצלונה ומיד הפך לשחקן חשוב בסגל, בעוד פושקש חתם אצל היריבה ריאל מדריד. המעבר הביא אל קיצה לא רק את הקריירה הבינלאומית של ציבור, אלא פירק למעשה את נבחרת הונגריה הגדולה.
אלזה מורנטה
ביוגרפיה
בשנת 1936 הכירה את הסופר אלברטו מורביה, ונישאה לו בשנת 1941. דרכו פגשה רבים מההוגים ומהסופרים האיטלקים בני התקופה.
היא החלה לכתוב סיפורים קצרים, שהופיעו בכתבי עת שונים. ספרה הראשון, "המשחק הסודי" (Il Gioco Segreto), שיצא לאור בשנת 1941 היה קובץ של אחדים מסיפורים אלה.
בשנת 1942 פרסמה ספר ילדים בשם "הרפתקאותיה הנהדרות של קאתרי בעלת הצמה הדקה" (Le Bellissime Avventure di Caterì Dalla Trecciolina). הספר יצא לאור במהדורה חדשה בשנת 1959 בשם Le Straordinarie Avventure di Caterina.
בשלהי מלחמת העולם השנייה נחשב מורביה כאנטי-פשיסט, והזוג נמלט לאזור קאסינו שבדרום איטליה. אזור זה מופיע ברבים מהספרים שכתבה לאחר מכן. היא החלה לתרגם את יצירותיה של קתרין מנספילד, שהשפעתה ניכרת ביצירתה של מורנטה לאחר מכן.
לאחר המלחמה פגשו מורנטה ומורביה את המתרגם האמריקאי ויליאם ויבר, שסייע להם להגיע לקהל אמריקאי. הספר "כזב וכישוף" תורגם לאנגלית ויצא לאור בארצות הברית בשנת 1951.
בשנת 1957 יצא לאור הרומן "האי של ארתורו" (L'Isola di Arturo), עליו זכתה בפרס הספרותי האיטלקי הבכיר פרס סְטְרֶגָה (Premio Strega), המקביל לפרס מאן בוקר בשפה האנגלית. בשנת 1958 יצא לאור קובץ שיריה, בספר בשם "אליבי" (Alibi).
מורנטה ומורביה נפרדו בשנת 1961.
בשנת 1963 יצא לאור קובץ הסיפורים "הרדיד האנדלוסי" (Lo Scialle Andaluso).
בשנת 1968 יצא לאור ספרה "העולם שנושע על ידי הילדים" (Il Mondo Salvato dai Ragazzini) - אוסף שירים ופזמונים לילדים.
בשנת 1974 פורסם ספרה הנודע ביותר, "אלה תולדות" (La Storia - "ההיסטוריה"), רומן היסטורי העוסק ברומא במהלך מלחמת העולם השנייה.
"ארצ'לי" (Aracoeli), שיצא לאור ב-1982, הוא הרומן האחרון שפרסמה מורנטה. לאחר כתיבתו אמרה בריאיון נדיר:
לאחר ששברה את עצם הירך הידרדר מצב בריאותה, והיא הייתה מרותקת למיטתה. ב-1983 ניסתה להתאבד בהרעלת גז. היא אושפזה בבית חולים עד מותה ב-25 בנובמבר 1985.
אלזה מורנטה היא אחת הסופרות הידועות בעולם, ובאיטליה מוענק "פרס אלזה מורנטה" מדי שנה.
ספריה שתורגמו לעברית
חמישה מספריה של מורנטה תורגמו לעברית:
S-300
S-300 היא סדרה של מערכות טילי קרקע-אוויר לטווח רחוק מתוצרת חברת אלמז הרוסית. המערכת פותחה בתחילה על ידי ברית המועצות בשנות ה-70 של המאה ה-20 עבור כוחות ההגנה האווירית הסובייטיים, ולאחר מכן על ידי רוסיה כנשק נגד מטוסים ונגד טילי שיוט, ובדגמים מתקדמים הותאמה ליירוט טילים בליסטיים.
תיאור ומאפיינים
מערכת S-300 (מכונה גם PMU-2) נפרסה לראשונה על ידי ברית המועצות בשנת 1979, לצורך הגנה אווירית על מתקנים תעשייתיים גדולים, מתקנים מנהליים, בסיסים צבאיים, ושליטה במרחב האווירי נגד תקיפה מצד מטוסי אויב. המערכת אוטומטית לחלוטין, אם כי אפשריים גם תצפית ותפעול ידניים. ניתן להציב את רכיבי המערכת ליד עמדת הפיקוד המרכזית, או עד מרחק של 40 קילומטרים. כל מכ"ם מספק הכוונה לטילי עמדת הפיקוד המרכזית. עמדת הפיקוד משווה את הנתונים שמתקבלים ממכ"מי הכיוון המוצבים בנפרד במרחק של עד 80 קילומטר זה מזה, ומסננת מטרות שווא, משימה קשה במרחקים גדולים כאלו. למערכת הפיקוד יש שני מצבי זיהוי מטרה - פעיל וסביל.
S-300 נחשבת לאחת ממערכות הטילים נגד מטוסים החזקות ביותר שקיימות בעשור השני של המאה ה-21. מכ"מי המערכת יכולים לעקוב אחר 100 מטרות בו-זמנית תוך נעילה על עד 12/24/36 מטרות. זמן פריסת ה-S-300 הוא חמש דקות. טילי ה-S-300 מוכנים לשימוש, אטומים, ואינם דורשים תחזוקה לאורך חייהם.
למערכת יש גם יכולת מוגבלת לשמש כטיל קרקע קרקע נגד מטרות שטח, לטווח של כ-100 ק"מ. עקב עלות הטיל וזמינות טילי קרקע-קרקע ייעודיים, זולים ומדויקים יותר, יכולת זו כמעט שלא נוצלה ולא תורגלה. במהלך מלחמת רוסיה-אוקראינה נורו לראשונה טילי S-300 לעבר מיקולאייב, לטענת מקורות אוקראינים.
הטיל המקביל אליו במערב הוא ה-MIM-104 פטריוט מתוצרת ארצות הברית.
משתמשים
המערכת נמכרה לארמניה, סין, הודו, אוקראינה, בלארוס, סלובקיה, יוון, בולגריה, קזחסטן, וייטנאם, טורקיה, אלג'יריה ולוב. לפי דיווחים איראניים ורוסיים, הייתה כוונה למכור את המערכת גם לאיראן החל מסוף שנת 2008, אך ביוני 2010 הודיע גורם רוסי בכיר כי העסקה הוקפאה. ב-12 באפריל 2015 ביטלה רוסיה את האיסור על מכירת הטילים לאיראן. תהליך אספקת המערכת לאיראן החל ב-23 בנובמבר 2015.
רוסיה חתמה על עסקת מכירת מערכות S-300 לסוריה בהנהגת בשאר אל-אסד בשנת 2013, אולם בעקבות לחצים מצד ישראל וארצות הברית המערכת לא סופקה. במחצית הראשונה של 2016 העבירו הרוסים לפחות סוללה אחת של טילי S-300 (דגם V4) לסוריה לשם הגנה על כוחותיה שם. לאחר תקיפה אווירית של ארצות הברית, בריטניה וצרפת על יעדים סוריים בעקבות חשד שמשטר אסד עשה שימוש בנשק כימי נגד מורדים, באפריל 2018, הודיעו גורמים רוסיים על אפשרות שתוסר מניעת האספקה של ה-S-300 לסוריה - ייתכן שדגם S-300PMU2 Favorit. ב-24 בספטמבר 2018, בעקבות הפלת מטוס הסיור הרוסי על ידי נ"מ סורי במתקפת הטילים בלטקיה על מתקן הצבא הסורי והאשמת ישראל באחריות לכך, הודיע שר ההגנה הרוסי על אספקתם בתוך שבועיים של טילי ה-S-300 לידי סוריה. אחת הסוללות הוצאה מסוריה באוגוסט 2022 בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
פרנץ מוריץ פון לאסי
פרנץ מוריץ, גראף פון לאסי (בגרמנית: Franz Moritz Graf von Lacy; 21 באוקטובר 1725, סנקט פטרבורג – 24 בנובמבר 1801, וינה) היה מרשל מהאימפריה הרומית הקדושה (הידועה יותר בשם האימפריה האוסטרית) שנודע במיוחד בשל שירותו בזמן מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים.
ביוגרפיה
משפחת לאסי הייתה משפחת אצולה ממוצא נורמני, שהתיישבה באירלנד. לאחר הדחתו של המלך הקתולי ג׳יימס השני גלתה המשפחה יחד עם היעקוביטים לצרפת.
פרנץ מוריץ נולד ב־21 באוקטובר 1725 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, בנם של הרוזן פטר פון לאסי ואשתו מרתה. לזמן קצר שירת בצבא האימפריה הרוסית אולם לאחר מכן עקר לווינה בירת אוסטריה (אז האימפריה הרומית הקדושה), התגייס לצבא האוסטרי וקודם לדרגת קולונל. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית שירת בלגניצה ובפיאצ׳נצה ולחם בכמה קרבות.
במהלך מלחמת שבע השנים פיקד על הכוחות האוסטרים בקרב ברסלאו, ויחד עם ליאופולד יוזף פון דאון הביסו את הפרוסים בקרב מאקסן. היה מפקד הצבא הכוחות האוסטריים שנשלחו לסייע לרוסים במהלך הקרב על ברלין, בסופו של דבר הביס הגנרל הפרוסי פרידריך וילהלם פון זיידליץ את הכוחות האוסטריים והרוסיים ואילץ אתם לסגת מהעיר.
ג'ורג'
{{פירושונים| שם משפחה:
ראו גם
}}
ליואיס פוז'ול
ליואיס פוז'ול אי קודינה (בקטלאנית: Lluís Pujol i Codina, נולד בקסטליבל אי אל וילר שבספרד) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי-קטלאני. פוז'ול, ששיחק כקיצוני, גדל במחלקת הנוער של ברצלונה והוא שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. בנוסף לברצלונה, שיחק בקבוצות סבדל, קאסטיון וסנט אנדראו, ויש לו הופעה אחת מדי נבחרת ספרד. לאחר שפרש ממשחק החל לעבוד כמאמן, והוא לקח חלק במחלקת הנוער של ברצלונה במשך 12 שנים.
קריירה כשחקן
בצעירותו הצטרף פוז'ול למחלקת הנוער של ברצלונה. ב-1965, כשהיה רק בן 17, שיחק במקביל הן בקבוצת המילואים של המועדון, קונדל, ששיחקה אז בליגה השנייה והן בקבוצה הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת במשחק הגביע הספרדי מול ראסינג סנטנדר ב-15 במאי, 10 ימים לפני יום הולדתו ה-18. הוא הבקיע צמד ועזר לקבוצתו להעפיל לשמינית הגמר. במשחק הראשון של שמינית הגמר פתח פעם נוספת בהרכב, במשחק מול מורסיה, הוא הבקיע שער נוסף וקבוצתו ניצחה 4-1.
פוז'ול זכה להזדמנויות מועטות בקבוצה הבוגרת במהלך עונת 1965/1966. את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ערך ב-28 בנובמבר, בניצחון 3-0 על סביליה. במשחקו השני בגביע ערי הירידים, במשחק החוזר של שמינית הגמר מול הנובר ב-2 במרץ 1966, הבקיע את השער היחיד לזכות קבוצתו, המשחק הסתיים בתיקו 1-1 וברצלונה עלתה לרבע גמר הטורניר בזכות ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין. במשחקו השני בליגה, ב-13 במרץ נגד מאלגה, הבקיע צמד שעזר לקבוצתו לנצח 4-0. ברצלונה העפילה לגמר גביע ערי הירידים לאחר שפוז'ול לא שותף כלל בשלושת משחקי חצי הגמר מול צ'לסי. בגמר פגשה את ריאל סרגוסה, שניצחה במשחק הראשון 1-0. בגומלין חווה את רגע השיא בקריירה שלו: במהלך 90 הדקות הראשונות של המשחק הבקיע צמד, ברצלונה ניצחה 3-2 והמשחק המשיך להארכה, שכן בסיכום שני המשחקים התוצאה הייתה 3-3. בהארכה כבש פוז'ול שער נוסף שבזכותו השלים שלושער וברצלונה זכתה בגביע עם ניצחון 4-2.
בהמשך דרכו בברצלונה שימש פוז'ול בעיקר שחקן מחליף והוא מיעט לשחק. בעונת 1966/1967 שותף ב-6 משחקי ליגה והוא הבקיע רק באחד מהם, צמד לרשתה של אלצ'ה, במשחק בו הפסידה ברצלונה 4-3. בעונה הבאה שיחק בשני משחקי ליגה בלבד, כשבראשון מביניהם, ב-3 במרץ 1968 מול קורדובה, הבקיע את שערה היחיד של קבוצתו, שניצחה 1-0. ברצלונה זכתה בסוף העונה בגביע הספרדי הודות לניצחון 1-0 בגמר על ריאל מדריד, אך פוז'ול לא לקח חלק במשחק זה. בעונת 1968/1969 הושאל לסבדל, קבוצה נוספת בקטלוניה ששיחקה אז בליגה הראשונה. הייתה זו העונה הפורייה ביותר בקריירה שלו. פוז'ול שיחק ב-29 משחקי ליגה מבין 30 אפשריים, בהם הבקיע 8 שערים, כולל שני צמדים, והוא עזר לקבוצתו להגיע למקום ה-4, המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה הקבוצה בהיסטוריית המועדון.
פוז'ול שב לברצלונה והוא החל לשחק יותר במשחקיה. בעונת 1969/1970 הבקיע 3 שערים ב-15 הופעות בליגה, בה הצליחה הקבוצה לסיים במקום ה-4 בלבד. הוא הגיע עם ברצלונה לשמינית גמר גביע ערי הירידים, שם הודחה הקבוצה על ידי אינטר מילאנו. בעונה הבאה מילא את התפקיד המשמעותי ביותר בקריירה שלו בסגל ברצלונה. הוא פתח ב-25 משחקי ליגה, בהם הבקיע 4 פעמים, והוא עזר לקבוצתו להגיע למקום ה-2 בליגה. בגומלין שלב 32 האחרונות של גביע ערי הירידים הבקיע שער לרשתה של יובנטוס, אך ברצלונה הפסידה במשחק זה 2-1, ולאחר הפסד 2-1 גם במשחק הראשון, הודחה מהמפעל. ברצלונה זכתה בגביע הספרדי לאחר ניצחון על ולנסיה בגמר, אך פוז'ול לא שיחק בו.
מנקודה זו הידרדר מעמדו של פוז'ול בקבוצה. בעונת 1971/1972 שיחק 10 דקות בלבד, כשחקן מחליף במחזור הראשון של הליגה. בעונת 1972/1973 ערך 8 הופעות כשחקן פותח ו-4 הופעות כשחקן מחליף, והוא הבקיע שער בודד. בשל כך, החליט לעזוב את ברצלונה והצטרף לקאסטיון, ששיחקה בליגה הראשונה. גם בקסאטיון מיעט לשחק. בעונת 1973/1974 השתתף ב-8 משחקים בהם הבקיע פעם אחת, וקאסטיון ירדה בסוף העונה לליגה השנייה. בקיץ 1974 עבר לסנט אנדראו, קבוצה בקטלוניה ששיחקה בליגה השנייה גם היא, שם שיחק עונה אחת בה כבש 2 שערים ב-20 הופעות, ובסוף העונה פרש ממשחק, בהיותו בן 28 בלבד.
פוז'ול הופיע פעם אחת במדי נבחרת ספרד. הוא נכנס כמחליף במשחק מוקדמות מונדיאל 1970 מול שנערך בלה לינאה דה לה קונספסיון ב-15 באוקטובר 1969. הנבחרת הספרדית ניצחה את פינלנד 6-0. כמו כן, כקטלאני, הופיע בשני משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה. בשני שבהם, שהיה מול אטלנטה ב-6 בנובמבר 1968, הבקיע שער ועזר לנבחרתו לנצח 2-0.
קריירה כמאמן
לאחר שפרש ממשחק החל פוז'ול לעבוד כמאמן והוא הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. בין 1984 ל-1987 אימן את קבוצת המילואים השנייה של המועדון, ברצלונה ג', ולאחר כן קיבל את משרת המאמן בקבוצת המילואים הראשונה של המועדון, ברצלונה אתלטיק. בעונתו הראשונה בברצלונה ב', עונת 1987/1988, הדריך את הקבוצה למקום ה-8 בליגה השנייה. מבין השחקנים שאימן בעונה זו ניתן למנות את לואיס מייה, את ג'ורדי ראורה ואת גיירמו אמור. בעונתו השנייה שם קרסה הקבוצה והיא ירדה לליגה השלישית לאחר שסיימה במקום ה-17 מבין 20 קבוצות. בעונה זו אימן שחקנים כגון אלברט פרר וטיטו וילאנובה. בסוף העונה סיים את תפקידו בקבוצה.
לקראת עונת 1989/1990 מונה לתפקיד המאמן של סבדל, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונה זו הגיעה הקבוצה תחתיו למקום ה-7, אך בעונה הבאה פוטר כעבור 10 מחזורים, כשהקבוצה במקום ה-18. לקראת סוף עונת 1991/1992 מונה לתפקיד המאמן במוליירוסה שמהליגה השלישית, במטרה לעזור לה להימנע מלרדת לליגה הרביעית, אך הקבוצה והוא כשלו במשימתם. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 אימן לפרקים קצרים את ל'הוספיטלט ואת קסטליידפלס.
ג'ון ג'ליקו
ג'ון רושוורת' ג'ליקו (באנגלית: John Rushworth Jellicoe; 5 בדצמבר 1859 – 20 בנובמבר 1935), הרוזן ג'ליקו הראשון, אביר מפואר של מסדר האמבט (GCB), היה אדמירל הצי בצי הבריטי (Admiral of the Fleet), הדרגה הבכירה ביותר בצי, ומפקד הצי בעת מלחמת העולם הראשונה.
קריירה מוקדמת
ג'ליקו נולד בסאות'המפטון למשפחה של יורדי ים. הוא התגייס לצי הבריטי כצוער ב-1872. בשנת 1882 השתתף לראשונה בפעילות מבצעית, בעת כיבוש מצרים על ידי בריטניה. ב-1888 קודם ג'ליקו לתפקיד באדמירליות (הימיה) הבריטית.
ג'ליקו היה קצין מסור ונבון. הוא היה אהוד בקרב המלחים עליהם פיקד, ודאג רבות לרווחתם ולמורל שלהם. הוא נודע כמפקד שיורד לפרטי פרטים, ולעיתים מגיע עד אפיסת כוחות בשל עבודה מאומצת מאד.
ב-1891 קודם לדרגת קומנדר. הוא היה סגן המפקד של אוניית המערכה אה"מ ויקטוריה, שהייתה אוניית הדגל של הצי הבריטי בים התיכון. ב-22 ביוני 1893 התנגשה האונייה באוניית מלחמה בריטית אחרת, עקב טעות של מפקד הויקטוריה. ג'ליקו ניצל, אך כמחצית המלחים – 358 איש – נספו. ג'ליקו לא הואשם באחריות לתאונה.
בשנת 1897 קודם ג'ליקו לדרגת קפטן. בשנת 1900 השתתף ג'ליקו במשלחת שנועדה לחלץ את אזרחי המערב מבייג'ינג בעת מרד הבוקסרים. ג'ליקו הפגין אומץ לב יוצא דופן בעת הקרבות, ונפצע קשה.
תפקידי מטה
תחת פיקודו של אדמירל ג'ון פישר, הבארון פישר הראשון, מונה ג'ליקו למנהל נושא החימוש הימי בשנים 1905 – 1907. במהלך מילוי תפקיד זה קודם לדרגת אדמירל משנה. תפקידו הבא היה המפקח על הצי, בין השנים 1908 – 1910. בתפקיד זה היה ג'ליקו אחראי על הרכש והציוד בצי. הוא עשה רבות כדי להשיג מימון למודרניזציה של הצי, ותמך בפיתוח אוניות דרדנוט חדשות וצוללות. ג'ליקו צבר ידע רב במקצועו, יותר מכל מקביליו; נושא שעסק בו רבות היה בהערכת חוזקותיו של הצי הגרמני הקיסרי (Kaiserliche Marine). ג'ליקו תמך ברפורמות שנערכו באותה עת בצי הבריטי לגבי שיפור יכולת התותחנות והתקנת מערכות בקרת אש, ואף תמך בהתקנת "שולחן בקרת ירי", מעין מחשב אנלוגי מכני שנועד לתת נתוני ירי נכונים לאוניות מלחמה.
מבקריו של ג'ליקו הצביעו על חולשתו העיקרית: נטייתו להעמיס על עצמו את רובה של העבודה, והעובדה שאינו דורש מספיק ממטהו ומהמפקדים הכפופים אליו. הטענה הייתה, שכאשר יגיע לפיקוד על שייטת גדולה תעמוד תכונה זו בעוכריו.
ביום הכתרתו של המלך ג'ורג' החמישי, ב-19 ביוני 1911, הוכתר ג'ליקו בתואר אביר מסדר האמבט.
מלחמת העולם הראשונה
ב-1911 מונה ג'ליקו כסגנו של מפקד צי הבית של הצי הבריטי (Home Fleet), הצי האחראי על הגנת בריטניה עצמה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ב-4 באוגוסט 1914, הועבר מפקד הצי מתפקידו על ידי הלורד הראשון של הימיה, וינסטון צ'רצ'יל. ג'ליקו, שדרגתו הייתה כעת תת-אדמירל, קודם לדרגת אדמירל ומונה למפקד צי הבית; צי זה נקרא כעת "הצי הגדול" (Grand Fleet). האחריות שהוטלה על כתפיו של ג'ליקו (שהיה מזועזע מהדרך שבה נהגו בקודמו) הייתה עצומה; צ'רצ'יל תיאר מאוחר יותר את ג'ליקו כ"האדם היחיד בשני הצדדים שהיה יכול להפסיד במלחמה באחר צהריים אחד" ('the only man on either side who could lose the war in an afternoon').
ג'ליקו פיקד על "הצי הגדול" בקרב יוטלנד מסיפון אה"מ איירון דיוק, ב-31 במאי 1916. היה זה הקרב הגדול ביותר שנערך אי-פעם בין אוניות מערכה, והסתיים ללא תוצאה חד משמעית; אבדות הבריטים בקרב היו גדולות יותר מהאבדות הגרמניות, והצי הבריטי לא הצליח להשיג ניצחון חד משמעי על הצי הגרמני, "צי הים הגדול" (Hochseeflotte); הציבור הבריטי ציפה לניצחון מוחץ בסגנון קרב טרפלגר, והתאכזב קשות. מאידך, ברמה האסטרטגית, הצי הגרמני לא יצא עוד מבסיסיו עד תום המלחמה, והבריטים הצליחו לשמור על שליטתם בים. ניהול הקרב על ידי ג'ליקו שנוי במחלוקת; כמה היסטוריונים מטילים את האשמה לתוצאות הקרב על משנהו של ג'ליקו, אדמירל דייוויד ביטי, שפיקד על שייטת סיירות המערכה בקרב; יש המבקרים את ג'ליקו עצמו. מכל מקום, ג'ליקו לא עשה טעויות משמעותיות בעת הקרב: הוא ניחש נכונה את מהלכי הגרמנים, בהתבסס על מידע חלקי בלבד, וערך את הצי הגדול בדרך הנכונה, כך ששורת הקרב של הבריטים תהיה ניצבת לטור הגרמני (תמרון קלאסי שנקרא "חציית ה-T"). ג'ליקו אכן לא ביצע רדיפה כזו, משום שחשש מהתקפת משחתות לילית על אוניותיו.
בנובמבר 1916 מונה ג'ליקו ללורד הראשון של האדמירליות (First Sea Lord), הסמכות המקצועית העליונה של הצי. הפיקוד על הצי הגדול עבר לסר דייוויד ביטי. חודשים ספורים לאחר שנכנס לתפקידו פתחו הגרמנים בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת. אבדות הבריטים היו גבוהות מאוד, ולכאורה לא היו בידיהם אמצעים כדי להתמודד עם האיום החדש; ג'ליקו היה פסימי מאוד, וחשש שבריטניה עומדת להפסיד במלחמה. האמצעי להתמודד עם הצוללות היה השיירה, ועם הפעלתה ירדו האבדות והסכנה חלפה. ראש הממשלה הבריטי, דייוויד לויד ג'ורג', טען מאוחר יותר שרק לחצו שלו הביא להפעלת השיירות, בעוד האדמירליות הייתה מאובנת וחסרת אונים, ואולם נראה שאין ממש בטענות אלה. אך מכל מקום, הפסימיות של ג'ליקו הביאה להחלפתו באופן מפתיע על ידי אריק גדס ביולי 1917.
ב-1918 הוכתר ג'ליקו כוייקונט, ובאפריל 1919 קודם לדרגת אדמירל הצי, יחד עם אדמירל דייוויד ביטי. הוא שימש בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד מספטמבר 1920 עד נובמבר 1924. עם שובו לאנגליה, בתחילת 1925, הועלה לתואר אצולה גבוה יותר - רוזן. הוא היה דמות שנויה במחלוקות בצי הבריטי שלאחר המלחמה, כאשר חלק תומכים בו וחלק בביטי. חלק מהוויכוח נבע מכך שג'ליקו סירב לקחת חלק במהלכים הפוליטיים שנדרשו בתפקיד כזה.
משפחתו
לג'ליקו היו חמש בנות ובן אחד, הצעיר ביותר. בנו של ג'ליקו, ג'ורג' ג'ליקו, הרוזן ג'ליקו השני (4 באפריל 1918 – 22 בפברואר 2007), לחם במלחמת העולם השנייה במצרים, בים האגאי וביוון במערכת הדודקאנס, ביחידות שהיו לאחר מכן גרעין ה-SAS. הוא השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת סגן-אלוף, וזכה בצלב השירות המיוחד (DSO), ובצלב הצבאי (MC). לאחר המלחמה עבר לשירות החוץ הבריטי, בו שירת בתפקידים שונים בין 1947 ל-1958. לאחר שפרש משירות החוץ, החל בקריירה פוליטית; הוא היה חבר בבית הלורדים במפלגה השמרנית ואף כיהן כשר בכמה ממשלות.
גרופואיד
במתמטיקה, גרופואיד (נקרא גם חבורואיד) הוא קטגוריה קטנה שכל המורפיזמים שלה הם איזומורפיזמים, כלומר הפיכים (מימין ומשמאל).
הגדרה
ביתר פירוט, גרופואיד \mathcal{G} הוא קטגוריה המורכבת מקבוצה של עצמים X ואוסף מורפיזמים (הנקראים "חצים") ביניהם A עם 2 העתקות הנקראות source (מקור) ו-target (מטרה) כך שלכל חץ (מורפיזם) f : x \to y לכן, אפשר לתאר חץ כמורפיזם מ-x ל-y. סימון מקובל לחץ הוא בגרופואיד, כמו כל קטגוריה, קיימת הרכבה של חצים. הרכבה של f ו-g מוגדרת כאשר s(g)=t(f) ואז הוא חץ (מורפיזם) בקטגוריה. למעשה, ההרכבה היא פעולת כפל עם תחום שהוא מכפלת הסיב וטווח שהוא A. הרכבה זו היא פעולה אסוציאטיבית: אם ההרכבה של f,g,h \in A מוגדרת אזי מתקיים.
ישנו גם שיכון של X בתוך A המתאים לכל אובייקט x \in X את מורפיזם הזהות 1_x שמקיים את התכונות המצופות מזהות: לכל f : w \to x מתקיים ולכל g : x \to y מתקיים.
לבסוף, אנו דורשים שכל חץ הוא הפיך, כלומר אם f : x \to y הוא חץ בקטגוריה, אז קיים החץ ההפכי כך שמתקיים  ו-.
את הגרופואיד מסמנים או.
דוגמאות
חבורה היא גרופואיד עם עצם אחד X = \{ x \} ולכן כל חץ הוא מהצורה f : x \to x וכל החצים ב-A ניתנים להרכבה זה עם זה. קיים איבר יחידה והוא 1_x. לכל חץ f יש הפכי f^{-1}, ולכן זהו גרופואיד.
דוגמה טיפוסית: הקטגוריה שהאובייקטים שלה הם תת-הקבוצות של קבוצה קבועה, והמורמפיזמים הם התאמות חד-חד-ערכיות ועל בין תת-קבוצות. כשמקודדים את התכונות של קטגוריות כאלה לאקסיומות, מתקבלת הגדרה לאובייקט הקרוי גרופואיד אינדוקטיבי; גרופואידים אלה מתאימים באופן טבעי לחבורות למחצה הפיכות.
עוד דוגמה: גרופואיד פעולה - האובייקטים שלו הם איברי קבוצה X שחבורה G פועלת עליה, והחצים ניתנים על ידי  לכל, כלומר: כל חץ הוא זוג סדור (g,x) כך ש-. קל לראות שכל חץ הוא הפיך ו-.
ראו גם
בעבר התייחסה המלה גרופואיד לקבוצה עם פעולה בינארית כלשהי; אובייקט זה מכונה היום מאגמה.
מריה מגדלנה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה מגדלנה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Maria Magdalena von Österreich; 7 באוקטובר 1589 – 1 בנובמבר 1631) הייתה אשתו של קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ביוגרפיה
מריה מגדלנה נולדה ב-7 באוקטובר 1589 בגראץ, הייתה בתם הצעירה של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה, בתם של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה ואנה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1608 התחתנה מריה מגדלנה עם קוזימו דה מדיצ'י, הנסיך הגדול של טוסקנה. אביו של קוזימו, פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, סידר את הנישואין על מנת להפיג את האיבה של ספרד (שם אחותה של מריה מגדלנה הייתה המלכה) כלפי טוסקנה, שפרצה בגלל שורה של נישואים פרנקו-טוסקניים.
היא וקוזימו נהנו מחיי נישואים טובים. יחד נולדו להם שמונה ילדים. קוזימו השני נפטר בשנת 1621 והותיר את בנם בן העשר פרדיננדו כדוכס גדול. מריה מגדלנה וחמותה, כריסטינה מלורן, פעלו כעוצרות עד שפרדיננדו התבגר. המזג של מריה מגדלנה היה מקביל לזה של כריסטינה. יחד הם יישרו קו של טוסקנה עם מדינת האפיפיור. הכפילו מחדש את אנשי הדת הטוסקניים; ואיפשרו את משפטו של גלילאו גליליי. עם מותו של הדוכס האחרון מאורבינו, במקום לטעון את הדוכסות לפרדיננדו, שהיה נשוי לנכדתו של הדוכס, והיורשת ויטוריה דלה רוברה, הם אפשרו את סיפוחו של האפיפיור אורבנוס השמיני. בשנת 1626 הם אסרו על השכלה של כל נושא טוסקני מחוץ לדוכסות הגדולה, חוק שהוקם לתחייה מאוחר יותר על ידי נכדה של מריה מגדלנה, קוזימו השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה. הרולד אקטון מייחס את שקיעתה של טוסקנה לתקופת עוצרותה. הדוכסות הגדולות האלמנות שלחו את פרדיננדו לסיור באירופה בשנת 1627.
סליחה על השאלה
העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור בכאן 11 ב-6 באוגוסט 2019 ולראשונה, בעונה השנייה, בצמוד לכל פרק מפורסם ראיון אודיו אישי עם אחד ממשתתפי הפרק בהסכת התוכנית "סליחה על עוד שאלה" של כאן תאגיד השידור הישראלי. פרק מהעונה השנייה שודר כספיישל כמה חודשים לפני עלייתה, ביום השואה. גם בעונה השנייה צולמו 15 פרקים.
ב-2019 עלתה לשידור עונה שהופקה בערבית ("بلا مؤاخذة"), בבימוי הבמאית אבתיסאם מראענה (לימים חברת הכנסת), ובה 12 פרקים. התוכנית בערבית משודרת בערוץ מכאן 33 ובערוץ היוטיוב של מכאן. ב-17 בספטמבר 2020 עלתה עונה שנייה. הסדרה בערבית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2020, בקטגוריה של סדרה עובדתית.
ב-2 באפריל 2020 עלתה לשידור עונה מיוחדת לילדים בכאן חינוכית. ב-2 במאי 2021 עלתה עונה שנייה לילדים בכאן חינוכית.
ב-2 באוגוסט 2021 עלתה העונה השלישית לשידור. ב-3 בפברואר 2022 עלתה עונה שלישית לילדים בכאן חינוכית.
מבנה התוכנית
כל פרק מתמקד בקבוצת מיעוט מסוימת בחברה הישראלית או בקבוצה הנחשבת למעוררת עניין. המשתתפים מביטים למצלמה ועונים על שאלות שנשלחו מהציבור וכתובות על פתקים. התוכנית נועדה להציע מבט על חייהן של קהילות שבשולי החברה, ולנפץ סטריאוטיפים תוך מענה על שאלות שאנשים מפחדים לשאול משום שאינן תקינות פוליטית.
פופולריות
התוכנית זכתה לפופולריות רבה, בעיקר באתר ואפליקציית יוטיוב, שם שודרו שידורי הבכורה. הפרק הנצפה ביותר היה "בני נוער" עם כמיליון צפיות. בעקבות ההצלחה, נוצרו פרודיות רבות על התוכנית, ומלבד הפרודיות, במסגרת קמפיין הבחירות של "כחול לבן" לבחירות 2020, הופק גם סרטון בסגנון של התוכנית. לאור כך, התאגיד פנה בדרישה להסיר את הסרטון.
ג'ורג' סמית' (אשורולוג)
ג'ורג' סמית' (באנגלית: George Smith; 26 במרץ 1840 – 19 באוגוסט 1876) היה אשורולוג בריטי חלוצי, הראשון שפיענח סיפור מבול מסופוטמי קדום – סיפור אותנפישתים מתוך האפוס עלילות גילגמש.
ביוגרפיה
סמית' נולד בשנת 1840 בשכונת צ'לסי בלונדון, בחלקה המערבי שבאותו זמן היה שכונת עוני. כבן למעמד הפועלים באנגליה הוויקטוריאנית, לא הייתה לו אפשרות לרכוש השכלה תיכונית. כבר בגיל 14 החל לעבוד, כשוליה בבית דפוס לונדוני להדפסת שטרות כסף. בעבודה זו למד סמית' לחרוט פרטים זעירים על גלופות של שטרות, ואף הצטיין בכך במיוחד. מקובל לשער שכישורים אלו סייעו לו לימים בפיענוח סימני כתב יתדות זעירים, ובזיהוי שברי לוחות חרס המתאימים זה לזה.
עוד בצעירותו הוקסם מן התרבות וההיסטוריה העתיקים של מסופוטמיה, ובזמנו החופשי קרא כל שהצליח למצוא על הנושא. בעת שעבד בבית הדפוס, היה מבלה את זמן הפסקת הצהרים שלו במוזיאון הבריטי הסמוך, בעיון בפרסומים על לוחות כתב יתדות שהתגלו במוסול על-ידי ארכאולוגים כאוסטן הנרי לייארד, הנרי רולינסון והורמוזד רסאם, בשנים 1840–1855. סמואל בירץ', אגיפטולוג ומנהל המחלקה לעתיקות במוזיאון הבריטי, הבחין בכשרונותיו של סמית' הצעיר בלימוד אכדית וכתב היתדות, והביא אותם לידיעתו של האשורולוג בעל-השם סר הנרי רולינסון. בהיותו בן 21 החל סמית' לעבוד בערבים במחסני המוזיאון, במיון, ניקוי ושיחזור שברי חרס מלוחות כתב עתיקים.
בשנת 1863 נשא לאשה את מארי קליפטון (1835–1883). נולדו להם שישה ילדים.
בשנת 1866 גילה סמית' את התגלית המשמעותית הראשונה שלו בלוחות הכתב במוזיאון הבריטי: התאריך בו שילם יהוא מלך ישראל מס לשלמנאסר השלישי מלך אשור. רולינסון הציע לחבר הנאמנים של המוזיאון כי סמית' יצטרף אליו כמחבר הכרך השלישי והרביעי של "כתובות כתב יתדות במערב אסיה". בשנת 1867 איתר סמית' בין חרסי המוזיאון כתובת אשורית המתארת ליקוי חמה מלא בחודש סיוון, והציע לזהותה עם ליקוי החמה האשורי. זיהוי זה הוא מן הראיות המכריעות המוודאות את הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק בתקופה האשורית. בהמלצת רולינסון, לייארד ואחרים מונה סמית' בשנת 1870 לעוזר ראשי במחלקה לאשורולוגיה של המוזיאון.
סמית' חקר גם את שברי לוחות הכתב שהגיעו למוזיאון מן החפירות בשנת 1853 של הורמוזד רסאם בספריית אשורבניפל, באתר הארכאולוגי של נינוה. את חלקם הוא מיין, לפי מעט התוכן שהצליח לפענח בהם, לקטגוריה שאותה כינה "לוחות מיתולוגיים". בשנת 1872 הוא הצליח להתאים כמה משברים אלו זה לזה, אבל הפיענוח שלהם התעכב משום שהם נזקקו לניקוי, והמומחה לכך, רוברט רדי, נעדר לכמה שבועות. לפי תיאורו של עובד אחר, וואליס באדג', מאוחר יותר יורשו של סמית' בתפקיד:
הסיפור שקרא סמית' בלוח היה סיפור אותנפישתים, המקבילה הקדומה הראשונה שזוהתה בעתיקות מסופוטמיה לסיפור המבול המקראי. יותר מאוחר הוברר שהלוח היה ה-11 במספר מתוך אפוס שלם: עלילות גילגמש. הפיענוח הזניק את שמו של סמית' מאלמוניות לפרסום עולמי. הוא הקריא את הפיענוח שלו בעצמו, בהרצאה שנשא ב-3 בדצמבר לפני החברה לארכאולוגיה מקראית בבריטניה, במעמד ראש הממשלה של בריטניה דאז, ויליאם גלאדסטון, והארכיבישוף מקנטרברי. בינואר שלאחר מכן ארגן עורך הדיילי טלגרף אדווין ארנולד מימון לצירופו של סמית' למשלחת חפירה לאתר של נינוה, בכדי לאתר שברי חרס נוספים מתוך הסיפור.
בנובמבר 1873 הצטרף למשלחת נוספת לנינוה, הפעם במימון המוזיאון הבריטי עצמו, בה התגלו לוחות כתב עם סיפורי בריאה מסופטמיים. הפיענוח שלו לסיפורים אלו התפרסם לראשונה לאחר מותו, בשנת 1880.
במרץ 1876 צורף על-ידי חבר הנאמנים של המוזיאון הבריטי למשלחת שלישית לאתר של נינוה. בעת ששהה בכפר סמוך לחלב בסוריה, חלה בדיזנטריה. הוא מת בחלב ב-19 באוגוסט, בגיל 36. אלמנתו וילדיו קיבלו סכום של 150 לירות שטרלינג מן המלכה ויקטוריה.
המצווה המוזנחת
"המצווה המוזנחת", "אל-פרידה אל-ע'איבה" (בערבית: الفريضة الغائبة, תעתיק מדויק: אלפריצ'ה אלע'איבה), הוא ספרו של עבד א-סלאם פרג, מנהיג "הג'יהאד האסלאמי המצרי", ארגון אסלאם קיצוני שפעל בשנות ה-70 במצרים. הספר קרא לסילוק הנשיא סאדאת מהשלטון ולכינון מדינת אסלאם. זאת בגלל ה"כפירה" של השלטון שהתבטאה בעיקר במדיניות ה"אינפיתאח", הפתיחות הכלכלית, אותה הנהיג סאדאת, ובהסכם השלום עם ישראל. בספר בוחן פרג את מושג הג'יהאד. הוא טוען כי הוא ללא ספק מאבק כוחני להשלטת החוק האסלאמי. בדבריו מסתמך פרג על כתביו של התאולוג האסלאמי אבן תיימיה, שחי בימי הביניים. פרג בוחן את הדרכים לכינון מדינה אסלאמית עד תקופתו. הוא טוען כי כולן אינן ריאליות ורק מאבק בכוח בשלטון הכופר, שיש להתחיל בו מיד, יכול להצליח. לג'יהאד האסלאמי המצרי היו תומכים בקרב הקצונה הזוטרה המצרית בנוסף על התמיכה בקרב הסטודנטים. תנועה זו היא שרצחה את סאדאת בעת מצעד צבאי ב-1981.
קנקן עזה
קנקן עזה הוא כלי אגירה, שהיה נפוץ החל מהתקופה הרומית ועד לשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה המוסלמית הקדומה. מקור שמו מגיע מהעיר עזה, שאליה ולאזורה מייחסים את בתי היוצר של טיפוס זה. הקנקן עשוי מחרס, ונוצר על ידי אובניים. לאורך התקופות התגלו שינויים בצורתו ובנפחו.
טיפוסי כלים
ישנה חלוקה טיפולוגית של הקנקנים בהתאם לציר הזמן ולאסכולת המחקר, אך בראשיתם קיימות ארבע צורות עיקריות (על פי הטיפולוגיה של גז'גוז' מייחרק Majcherek)
טיפוסים 3 ו-4, הם הנפוצים ביותר במכלולי כלי החרס מאתרים ארכאולוגים בתקופה הביזנטית. צורתם הצרה והחרוטית, מעידה על שימוש כקנקן הובלה ימי. בסירות ובאוניות היו מתקנים מיוחדים לקנקנים, שבסיסהם המחודדים ננעצו בהם על מנת למנוע תזוזה ושבירה במהלך המסע הימי. בנוסף, ניתן היה לערום בקומות את הקנקנים בזכות צורתם וכך לחסוך במקום.
שימוש ראשוני
יין עזה או יין אשקלון – השימוש העיקרי של הקנקנים היה כנראה ליין המיוצר באזור דרום השפלה, מישור החוף הדרומי וצפון הנגב. בעבר נטו לחשוב כי היין הגיע מאזור עזה או אשקלון בלבד בגלל אזכור השם עזה ואשקלון במקורות קדומים של נוסעים ועולי רגל מרחבי האימפריה הביזנטית, יחד עם גילוי קנקני עזה מהטיפוס הגלילי בחפירות אשקלון, אך לאור המחקר הארכאולוגי המתקיים החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, ניתן להסיק כי יצור היין הגיע מאזור נרחב יותר בישראל. החוקר פיליפ מאירסון (Philip Mayerson) טוען כי אולי השם עזה קשור לנמל שממנו יצאו את הקנקנים לאגן הים התיכון ולים השחור. במאה החמישית לספירה קנקן עזה הפך לקנקן המרכזי במסחר הים תיכוני. הוא נפוץ באתרים רבים באגן הים התיכון שהיו תחת השלטון הביזנטי. נוכחות של הקנקנים באתרים חופיים על מדפי היבשות, אירופה ואפריקה מעידים על אופי ההובלה שלהם, במסחר הימי על ידי סירות. נראה כי בעולם העתיק המותג "יין עזה" או היין שהגיע מאזור ישראל היה נחשב ליין מאיכות גבוהה, והכלי שהוא נמכר בו, קנקן עזה, היווה תו-איכות לתכולתו.
שימוש משני
נראה כי הקנקן היה תוצר נלווה של ייצור מקומי במישור החוף הדרומי. לאחר סיום התכולה הקנויה (כנראה יין) הקנקן שימש לאחסון, חימום, הובלה ואפילו כבית גידול לבעלי חיים.
ישנן עדויות לכך שנמצאו עצמות דגים בתוך קנקני עזה מהטיפוס החרוטי, נראה שהיה בפנים ציר דגים או דגים משומרים.
ידועים לנו גם מקרים של שימוש משני בקנקנים לגידול בעלי חיים, כמו שובך יונים או ככלי המיועד להשרצה של דגים. הקנקן שימש גם לאחסון שמן זית, שמן שומשום, חיטה, פיסטוקים, שעועית, דברי מתיקה וגבינה. מידע זה מתבסס על מחקר שערך החוקר פיליפ מאירסון (Philip Mayerson) במקורות קדומים כגון פפירוסים ואוסטרקאות מהתקופה הביזנטית שבהם מוזכרים קנקני עזה או אשקלון על תכולתם.
תפוצה בישראל
לאורך השנים נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות באזור מישור החוף הדרומי של ישראל, כמו החפירה באשקלון וחפירות נוספות. בהרבה מן האתרים התגלו כבשנים ליצור כלי החרס, נתון המוכיח קיום של בית יוצר. ריבוי בתי היוצר בסמיכות למתקנים חקלאיים ליצור יין מוכיחה כי תופעת יצור כלי החרס נשענה על תפוקת היצור החלקי ולמעשה נוצרה כתעשיית "לוואי" – ראשית נוצר היין וכתוצאה מכך נוצר הקנקן.
מחקרו של יגאל ישראל מראשית שנות ה-90 האיר את מפת תפוצת אתרי היצור של קנקני עזה. ישראל ערך סקר מטעם רשות העתיקות. בסקר נסקרו כעשרים אתרי יישוב מהתקופה הביזנטית. גבולות הסקר היו נחל לכיש מצפון, חלוצה מדרום, באר שבע ממזרח עד לחוף הים ממערב. באתרים נמצאו עדויות ליצור כלי חרס: פסולת כבשנים - לבני כבשנים, סיגים של כלים ושברים רבים. בחלק מהאתרים נראו הכבשנים על פני השטח ואובניים. כלל האתרים ממוקמים בסמוך לנחלים או וואדיות בקרבת חומר הגלם ששימש לבניית הכלים – הטין. עם זאת, אזור מישור החוף הדרומי וצפון הנגב הוא לא הגבול המוחלט של בתי היוצר. לאור מחקרים שנעשו על ידי אלי ינאי, יובל גדות ויותם טפר התגלו בתי יוצר בסביבת העיר יבנה. הקנקים נפוצים במספר רב בתוך מכלולים קרמיים מאתרים ארכאולוגים המתוארכים לתקופה הביזנטית מאזור דרום הארץ בעיקר. עדות לכך היא העדר קנקני עזה במספרים גדולים במכלולים קרמיים מאתרים בצפון הארץ.
תפוצה בעולם
קנקני עזה נמצאים במכלולים רבים באתרים מאגן הים התיכון כולל ארצות מערביות יותר כמו צרפת, ספרד, איטליה, אנגליה וגרמניה. מוכרים טיפוסים מאיסטנבול, טורקיה, ברניקה (עיר עתיקה באזור קירנאיקה מהתקופה הרומית-ביזנטית ליד בנגאזי, לוב), קרתגו, בתוניס, אלכסנדריה במצרים ומערים רבות באזור.
הפסקת השימוש
במהלך המאה השביעית לספירה נצפית ירידה חדה בתפוצת הקנקנים באתרים הארכאולוגים בארץ, תופעה ששיאה מתבטא בהעלמות כמעט מלאה של קנקן עזה מהמכלולים הארכאולוגים במאה השמינית לספירה.
הירידה החדה ביצור ושימוש בקנקנים בשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה המוסלמית הקדומה יכולה להיות נעוצה בהאטה כללית של כלכלת המסחר והחקלאות בסוף התקופה הביזנטית. מידע זה מתבסס גם על צמצום נרחב בהיקף יצור היין באזור הנגב ומישור החוף הדרומי.
סברה נוספת קשורה לרעידות האדמה שפקדו את אזור ישראל במהלך המאות השביעית והשמינית לספירה, הידועות שבהן הן רעידת האדמה בשנת 659, ורעש שביעית בשנת 749. ההרס הרב שהותירו אסונות הטבע יכול להשפיע על המשכיות המסחר החקלאי באזור.
פרנציסקה גיפי
פרנציסקה גיפי (בגרמנית: Franziska Giffey; נולדה ב-3 במאי 1978) היא פוליטיקאית גרמנייה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD), כיהנה כראש עיריית ברלין מדצמבר 2021 ועד אפריל 2023. היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד ראש עיריית ברלין. גיפי כיהנה כשרה לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער בממשלתה של הקנצלרית אנגלה מרקל מ-2018 עד 2021. היא הייתה ראש עיריית מחוז נויקלן בברלין מאפריל 2015 עד מרץ 2018.
ביוגרפיה
גיפי נולדה בפרנקפורט על האודר וגדלה בבריסן. ב-1997 החלה ללמוד אנגלית וצרפתית באוניברסיטת הומבולדט של ברלין כדי להיות מורה, אך נאלצה לעזוב את המקצוע ב-1998 מסיבות רפואיות. לאחר מכן למדה משפט מנהלי ב-Fachhochschule למינהל ציבורי בברלין משנת 1998 עד 2001. במהלך לימודיה לתואר שני בניהול אדמיניסטרטיבי באירופה מ-2003 עד 2005, היא עבדה בנציגות ברלין באיחוד האירופי בבריסל ב-2003 ובאסיפה הפרלמנטרית של מועצת אירופה בשטרסבורג בשנת 2005. בשנת 2005 היא החלה בלימודי דוקטורט חוץ-תעסוקתיים באוניברסיטה החופשית של ברלין, שם קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 2010. עבודת הגמר שלה עסקה בהכללת החברה האזרחית על ידי הנציבות האירופית בקבלת החלטות באיחוד האירופי. עם זאת, ב-10 ביוני 2021, הדוקטורט שלה בוטל בשל גניבת דעת על ידי הנשיאות של האוניברסיטה החופשית של ברלין.
בנוסף ללימודיה, היא עבדה כנציבת לענייני אירופה במנהלת המחוז של נויקלן בין השנים 2002 ל-2010.
קריירה פוליטית
גיפי הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) ב-2007.
בשנת 2015, ירשה גיפי את היינץ בושקובסקי כראש עיריית מחוז ברלין של נויקלן, ביתם של מהגרים רבים ואבטלה גבוהה.
השרה במשרד למשפחות, אזרחים וותיקים, הנשים והנוער
לאחר הקמת קואליציה גדולה בין ה-CDU תחת הקנצלרית אנגלה מרקל וה-SPD בעקבות הבחירות הפדרליות ב-2017, מונתה גיפי לחברה בקבינט הרביעי של מרקל במרץ 2018, וכיהנה כשרה הפדרלית לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער. בעקבות הפגנות קמניץ 2018, גיפי הייתה החברה הראשונה בקבינט של מרקל שביקרה במקום בו נדקר למוות נגר גרמני בן 35.
באמצע 2020, גיפי הציגה את אסטרטגיית השוויון הראשונה של הממשלה, ששילבה צעדים שמטרתם להביא יותר נשים לתפקידי מנהיגות, לצמצם את פערי השכר בין המינים ולשפר את האיזון בין עבודה לחיים. עד תחילת 2021, היא הציגה חקיקה המציגה כללי שוויון מגדרי מחמירים יותר עבור חברות בשליטה ממשלתית וצעדים לאלץ חברות בורסאיות גדולות יותר להחזיק לפחות אישה אחת במועצות המנהלים שלהן.
האשמות בגנבה ספרותית והתפטרות
בשנת 2019, האשמות על בגנבה ספרותית הניעו את האוניברסיטה החופשית של ברלין לסקור את עבודת הדוקטורט של גיפי משנת 2010. בתגובה הודיעה גיפי כי תתפטר אם הדוקטורט שלה ישלל והיא לא תתמודד על ראשות מפלגתה בשל החקירה המתמשכת.
גיפי התפטרה מתפקיד השרה ב-19 במאי 2021 אך זכתה מיד במועמדות לראשות עיריית ברלין מה-SPD, עליה לא ויתרה.
חיים אישיים
גיפי נשואה לוטרינר משנת 2009, לזוג יש ילד אחד. האחיין שלה הוא הכדורסלן נילס גיפי.
גמדא
בראשית דרכו, ייצר המפעל את המכוניות מקרטון, וב-1961 עבר לייצור דגמים ממתכת. חלק מהדגמים נוצרו בדמותם של רכבים שהיו נפוצים באותה העת בישראל, ובהם רכבי צה"ל ומשטרת ישראל ואוטובוסים של אגד. באמצע שנות ה-60 הפסיק המפעל לפעול, לאחר שלא עמד בתחרות עם דגמי המכוניות המיובאים, אך ב-1967 נפתח מחדש, בשם "גמדא-כור אקספורט", בשותפות עם קונצרן כור ועם החברה האמריקאית קרגסטן. פס הייצור, שכונה "סברא", יועד הפעם לייצוא, והוא התמקד בדגמי מכוניות אמריקאיות (אך ייצר גם דגמי חיפושית). במהלך שנות ה-70 נקלע המפעל לקשיים כלכליים ונסגר.
כיום נחשבים דגמי "גמדא" ו"סברא" לפריטי אספנות, שמחירם עשוי להגיע לאלפי שקלים.
ארנסט אוילנבורג
ארנסט אמיל אלכסנדר אוילנבורג (בגרמנית: Ernst Emil Alexander Eulenburg; ברלין, 30 בנובמבר 1847 - 11 בספטמבר 1926, לייפציג), היה מו"ל מוזיקה גרמני יהודי מומר. את הוצאת המוזיקה הנושאת את שמו, הקים אוילנבורג ב-1 בפברואר 1874.
ביוגרפיה
ארנסט נולד לרופא יהודי בשם מיכאל מוריץ אוילנבורג, ולאשתו השנייה אוגוסטה. אחיו הגדול הוא הנוירולוג והסקסולוג הגרמני אלברט אוילנבורג. לאחר מותו של סב המשפחה ב-1847, המירו בני המשפחה את דתם לנצרות.
בצעירותו, עזב את בית הספר לפני שהשלים את לימודיו, ובחר ללמוד באקדמיה למוזיקה בלייפציג.
ב-1874 הקים את הפירמה "ארנסט אוילנבורג".
בנו, קורט אוילנבורג, הצטרף להוצאה לאור בשנת 1905, וב-1911 היה לבעלים היחיד שלה.
ממשלת ארגנטינה
ממשלת ארגנטינה היא הרשות המבצעת בארגנטינה. הממשלה פועלת במסגרת מערכת פדרלית, דמוקרטית ייצוגית ונשיאותית. נשיא ארגנטינה הוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה ומפקד הכוחות המזוינים. הרשות המחוקקת היא הקונגרס הלאומי. הרשות השופטת אינה תלויה ברשויות אלו. הנשיא וסגנו נבחרים באמצעות זכות בחירה אוניברסלית ידי אזרחי המדינה כולה. לאחר הרפורמה החוקתית של 1994 על מנת לנצח בבחירות יש לקבל גם יותר מ 45% מכלל הקולות, או לפחות 40% מהקולות עם הפרש של כ-10% לפחות המתמודדים האחרים. בכל מקרה אחר, שני המועמדים המובילים מתמודדים בסיבוב שני. בחלק משמעותי מן המקרים לא היה צורך בסיבו שני, אך שיטה זו הובילה לבחירתו של נסטור קירשנר בשנת 2003.
קבינט השרים ממונה על ידי הנשיא, אך אינו מהווה מבחינה טכנית חלק מהרשות המבצעת. סגן הנשיא שייך לרשות המחוקקת, שכן הוא מכהן גם כנשיא הסנאט.
בנוסף לממשלה הראשית של הפדרציה, לכל אחת מפרובינציות ארגנטינה ישנה ממשלה משלה (וגם רשות מחוקקת ורשות שופטת משלה), בראש ממשלות הפרובנציות עומדים המושלים.
יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר
יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר (באנגלית: God Bless You, Mr. Rosewater) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי קורט וונגוט. הספר פורסם ב-1965 ויצא לאור בעברית בשנת 1981, בהוצאת זמורה ביתן מודן בתרגומה של אבירמה גולן.
בשנת 1979 עובד הרומן להצגת תיאטרון, שנודעה כשיתוף הפעולה הראשון בין הצמד המצליח המלחין אלן מנקן והפזמונאי הווארד אשמן.
בספר זה טבע וונגוט את המילה "סָאמָארִיטְרוֹפְּיה", שפירושה "אדישות קיצונית לצרותיהם של בעלי גורל פחות טוב משלך".
דוזה ניו
דוזה ניו או נְיוֹ צֶ'נְגְדְזֶה (בסינית:鈕承澤, בכתב פין-יין: Niǔ Chéngzé, בכתב Wade–Giles :Niu Ch'eng-tse, נולד ב-22 ביוני 1966 בטאיפיי) הוא שחקן ובמאי קולנוע, תסריטאי, מארח תוכניות טלוויזיה ומפיק טאיוואני. כבמאי קולנוע נודע, בין השאר בסרטו "מונגה".
קורות חיים
דוזה ניו נולד בשנת 1966 בטאיפיי במשפחה עם שורשים מנצ'וריים ומביז'ין. שיחק בתיאטרון מגיל 9 וסבל בצעירותו ממצוקות חברתיות ומדיכאונות. בגיל 12 אביו לקה בטרשת אמיוטרופית צידית ורותק למיטה למשך 25 שנה. בגיל 17 היה מועמד לפרס לתפקיד משנה בתחרות הסרטים "סוס הזהב" בטאיוואן (1983) בגלל משחקו בסרט Xiǎo bì de gùshì (לגדול Growing Up ). הפך בעקבות הסרט הזה לכוכב בעל דימוי מרדני. אולם אחרי שנת 1989 תקופה ארוכה לא קיבל תפקידים בקולנוע.
בשנת 2002 הקים דוזה ניו חברת הפקות Red Bean Productions שהפיקה את שלושת הסרטים שביים ובהם שיחק. הסרט הראשון שלו, קומדיה עם צביון אוטוביוגרפי, Which on Earth Have I Done Wrong, שזכה בפרס של הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע FIPRESCI. בשנת 2009 ביים את הסרט "מונגה" (Monga) שגבוריו חברי כנופיות בעולם התחתון ברובע וואנהואה של טאיפיי. הסרט היה הצלחה קופתית והיה מועמד לקטגורית הסרט הזר בתחרות האוסקר בארצות הברית.
בשנת 2012 הוא סיים סרט Love עם צ'ז'או ווי בתפקיד הראשי. הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה.
בשנת 2014 הסרט "גן עדן בצבא" (Paradise in Service) פתח את פסטיבל הסרטים האסייאתיים בבוסאן, קוריאה הדרומית.
דוזה ניו מדבר כמה ניבים סיניים, כולל הוקיין.