cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דן בבלי
ביוגרפיה
במלחמת העצמאות הצטרף לחטיבת גבעתי, ובמסגרת הלחימה היה בשיירות שניסו לפרוץ דרך שער הגיא, והשתתף בקרבות הקשים בגזרה הדרומית מול הצבא המצרי, שם נפצע בידו בקרב על אשדוד ביוני 1948. ב-1951 השלים קורס קצינים במילואים, ולאחר מילוי תפקידים שונים במערך המילואים הגיע ב-1976 לדרגת סגן-אלוף במסגרת שירותו בדובר צה"ל. במהלך שירותו בממשל הצבאי אחרי מלחמת ששת הימים נפגש בבלי עם מנהיגים פלסטינים, ובהם היו מי שהציגו תוכניות לפתרון הסכסוך ולהקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל. כמו כן השתתף בדיונים עם בנקאים ירדנים שפעלו לנורמליזציה כלכלית בשטחים המוחזקים. מאוחר יותר היה חבר ב'קבוצת רחובות' שהכינה תוכניות מפורטות אשר תכליתן הייתה להביא לידי קיום חיים נורמליים של אוכלוסיית מדינת ישראל לצד האוכלוסייה הפלסטינית. את חוויותיו מתקופה זו סיכם בספרו 'חלומות והזדמנויות שהוחמצו'.
אנתוני פאוצ'י
רקע וחינוך
פאוצ'י נולד ב-24 בדצמבר 1940 בברוקלין, ניו יורק, לסטיבן א' פאוצ'י ויוג'יניה א' פאוצ'י, בעלי בית מרקחת. אביו עבד כרוקח, אמו ואחותו עבדו במרשם תרופות ופאוצ'י עשה משלוחים של תרופות מרשם. בית המרקחת שכן בשכונת דייקר הייטס בברוקלין, והמשפחה גרה בקומה מעליו.
דן בבלי
ביוגרפיה
בבלי החל את לימודיו באוניברסיטה העברית באוקטובר 1949 בלימודי כלכלה ומדעי המדינה. ב-1955 התקבל לעבודה כעיתונאי בג'רוזלם פוסט, שם עבד עד 1957. במסגרת עבודתו בעיתון נסע לאתיופיה (חבש) שם ראיין את קיסר חבש. ב-1957 חזר לעבוד במשרד בבלי מילנר ושות' – משרד שהוקם על ידי אביו, אליעזר בבלי, במאי 1933. לאחר שהוסמך כרואה חשבון ב-1960 הפך בבלי לשותף במשרד. כעבור עשור הפך בבלי לשותף המנהל של המשרד. בניהולו, גדל והתרחב המשרד, ופיתח קשרי חוץ עם חברות ברחבי העולם.
עם לקוחות המשרד נמנו חברת תדיראן, מלונות דן, אל על, מקורות, ובנק לאומי. בעקבות מסקנות ועדת בייסקי שחקרה את ויסות מניות הבנקים בתחילת שנות השמונים, הואשם בבלי, בהיותו השותף האחראי על הביקורת בבנק לאומי, ברישום כוזב במסמכי תאגיד, והועמד לדין בפני בית המשפט המחוזי. בעוד שרואי החשבון של הבנקים האחרים שהיו מעורבים בפרשה חתמו על עסקאות טיעון ונמנעו ממשפט, בחר בבלי לעמוד על חפותו. בבית המשפט המחוזי קבעה השופטת מרים נאור כי בבלי אשם בעבירה שיוחסה לו, אך בערעור לבית המשפט העליון קבע פה אחד הרכב חמשת השופטים בראשותו של השופט דב לוין, כי יש לזכות את בבלי מכל אשמה. בבלי פרש מהמשרד ב-1995.
אנתוני פאוצ'י
רקע וחינוך
הורי אביו של פאוצ'י, אנטונינו פאוצ'י וקאלוגרה גווארדינו (Calogera Guardino), היו משאקה (Sciacca) שבאיטליה. סבתו מצד אמו, רפאלה טרמאטרה, מנאפולי שבאיטליה, הייתה תופרת. סבו מצד אמו, ג'יובאני אביס, נולד בשווייץ והיה אמן שנודע בציורי נוף ודיוקן, איורי מגזינים (באיטליה) וכן עיצוב גרפי של תוויות מסחריות, כולל פחי שמן זית. סבו וסבתו היגרו לארצות הברית בסוף המאה ה-19. פאוצ'י חונך כקתולי.
דן בבלי
ביוגרפיה
לאחר פרישתו מהמשרד שימש בבלי כעמית מחקר בבית הספר לממשל על-שם קנדי שבאוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית. עם שובו לישראל מונה כיו"ר חבר הנאמנים של מכללת תל-חי, תפקיד בו כיהן עד 1999. בנוסף, בבלי היה חבר בהנהלות של האוניברסיטה העברית, האוניברסיטה הפתוחה, ואוניברסיטת חיפה. בין השנים 2003–2009 כיהן בבלי כיו"ר המרכז היהודי-ערבי של אוניברסיטת חיפה.
אנתוני פאוצ'י
רקע וחינוך
פאוצ'י למד בתיכון רג'יס (Regis) בניו יורק, שם היה הקפטן של נבחרת בית הספר בכדורסל. הוא סיים את לימודיו בשנת 1958. הוא נרשם למכללה של הצלב הקדוש שם קיבל תואר ראשון בלימודים קלאסיים בשנת 1962. הוא למד רפואה ב, שם סיים את לימודיו ראשון בכיתתו בשנת 1966. הוא סיים התמחות ב.
דן בבלי
ביוגרפיה
בבלי מתגורר כיום במצפה חרשים בגליל. הוא נשוי לאילון בבלי (לבית זפשטין), אב לשתי בנות ושלושה בנים.
אנתוני פאוצ'י
קריירה
בשנת 1968 הצטרף פאוצ'י למכונים הלאומיים לבריאות כחבר קליני במעבדה לחקירות קליניות (LCI) במכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות. בשנת 1974 התמנה לראש המחלקה לפיזיולוגיה קלינית, LCI, ובשנת 1980 מונה לראש המעבדה לרגולציה של חיסונים. בשנת 1984 התמנה למנהל NIAID, תפקיד שהוא ממלא כיום (2020). בתפקיד זה מוטלת עליו האחריות לטווח נרחב של מחקרים בסיסיים ויישומיים בנושא מחלות זיהומיות ומחלות המטופלות על ידי חיסונים. הוא דחה מספר הצעות להוביל את סוכנות האב של סוכנותו, ה-NIH, והיה בחזית המאמצים של ארצות הברית להתמודד עם מחלות נגיפיות כמו HIV,SARS, מגפת שפעת החזירים ב-2009, MERS, אבולה ונגיף הקורונה COVID 19 החדש (SARS-CoV-2).
פאוצ'י מילא תפקיד משמעותי בראשית שנות האלפיים ביצירת תוכנית החירום של הנשיא לטיפול באיידס ובקידום הפיתוח של תרופות וחיסונים בתחום ההגנה הביולוגית, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
הישגים רפואיים
פאוצ'י ערך תצפיות מדעיות חשובות שתרמו להבנת ויסות התגובה החיסונית האנושית ומנגנוני ההסתגלות של סוכנים מדכאי חיסון מסתגלים לתגובה זו. הוא פיתח טיפולים במחלות קטלניות לשעבר כמו דלקת רב-עורקית קשרית, מחלת וגנר ו. בסקר של מרכז השגרון באוניברסיטת סטנפורד שנערך ב-1985 מטעם איגוד השגרון האמריקאי, דורגה עבודתו של פאוצ'י בטיפול במחלות אלה כאחת ההתקדמויות החשובות ביותר בטיפול בשגרון בעשרים השנים האחרונות. פאוצ'י תרם להבנה כיצד HIV הורס את הגנת הגוף וגורם לאיידס. הוא תיאר את מנגנוני ההשראה של HIV על ידי ציטוקינים אנדוגניים. פאוצ'י פעל לפיתוח אסטרטגיות לטיפול ושיקום חיסון של חולים במחלה, כמו גם לחיסון למניעת זיהום בנגיף HIV. המחקר הנוכחי שלו מתרכז בזיהוי אופי המנגנונים החיסוניים של זיהום HIV והיקף התגובות החיסוניות של הגוף ל-HIV.
בשנת 2003 הצהיר המכון למידע מדעי כי בין השנים 1983–2002, "פאוצ'י היה המדען ה-13 בדירוג המדענים המצוטטים ביותר מבין 2.5 עד 3 מיליון מדענים בכל התחומים שפרסמו מאמרים בכתבי עת מדעיים".
שימוע הקונגרס באבולה
ב-16 באוקטובר 2014, במסגרת שימוע בקונגרס של ארצות הברית בעניין משבר נגיף האבולה במערב אפריקה, דן פאוצ'י, כמנהל המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות (NIAID), בחשיבות הבדיקות הרפואיות של נוסעים בעת כניסתם למדינה. הוא העיד כי NIAID היה עדיין רחוק מייצור כמויות מספיקות של תרופות או חיסונים לצורך ניסויים נרחבים. פאוצ'י אמר כי "בעוד NIAID משתתף במאמץ העולמי להתמודד עם מצב החירום הבריאותי שמתרחש במערב אפריקה, חשוב להכיר בכך שאנחנו עדיין בשלבים הראשונים של הבנת האופן בו ניתן לטפל ולמנוע זיהום בנגיף האבולה."
פאוצ'י ציין: "אנו ממשיכים לזרז את המחקר תוך אכיפת תקני בטיחות ויעילות גבוהים. יישום אמצעי הבריאות הציבוריים שכבר ידועים כבולמים התפרצויות נגיפי אבולה קודמות ויישום אסטרטגיות טיפול כגון החלפת נוזלים ואלקטרוליטים, חיוני למניעת זיהומים נוספים, לטיפול באלו שכבר נדבקו, להגנה על נותני שירותי הבריאות ובסופו של דבר להביא לסיומה של מגפה זו".
צוות המשימה COVID-19
פאוצ'י הוא חבר בצוות המשימה של הבית הלבן לטיפול בווירוס הקורונה, צוות שהוקם בסוף ינואר 2020, תחת הנשיא טראמפ, כדי להתמודד עם מגפת נגיף הקורונה. הוא אמר ששיעור התמותה הסופי של האנשים הנגועים יהיה קרוב ל-1% לעומת שיעור של 2% כפי שהעריך בתחילה ארגון הבריאות העולמי - פי עשרה משיעור התמותה המדווח של 0.1% משפעת עונתית.
באופן מעשי, פאוצ'י היה דובר בריאות הציבור של לשכת הנשיא במהלך הפנדמיה. הוא דוגל במאמצים לריחוק חברתי מתמשך בארצות הברית, לשם בידוד עצמי ומניעת התפשטותה של המגפה. בסוף מרץ הוא תמך בהארכה של תוקף ההנחיות לבידוד עצמי לפחות עד סוף אפריל 2020. בגלל חילוקי דעות שהיו לו עם דונלד טראמפ, ספג פאוצ'י ביקורת ואיומים מגורמים בימין בארצות הברית, מה שהביא לצורך באבטחתו.
בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
עוד באותה שנה ביקר ממשל טראמפ את פאוצ'י בכך ששינה את דעתו מספר פעמים בהחלטות חשובות והרות גורל בנוגע לנגיף הקורונה - מה שתרם רבות לחוסר האמון של רבים מאנשי הממשל בפאוצ'י, בעיקר מהצד ההרפובליקני של המפה הפוליטית.
בדצמבר 2020 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי פאוצ'י ישמש כ ויסייע לממשל הפדרלי בתוכנית המאבק בנגיף הקורונה.
ביולי 2021 נחקר ד"ר פאוצ'י בקונגרס בחשד למימון מחקר שנערך במכון הויראולוגי בווהאן אשר עסק בהפיכת נגיפים לקטלניים יותר. פאוצ'י הכחיש כל קשר בין המימון למטרת המחקר, אך חברי הסנאט באותה וועדה אשר תיחקרה את פאוצ'י הודו כי לא שוכנעו על ידי פאוצ'י בצדקת דבריו.
פעילות אקדמית
פאוצ'י הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים (NAS), באקדמיה האמריקאית למדעים (AAA&S), באקדמיה הלאומית לרפואה (NAM), בחברה הפילוסופית האמריקאית (APS) וב, כמו גם באגודות מקצועיות רבות אחרות כולל (ASCI),  (IDSA), ו (AAI). הוא חבר במערכות של כתבי עת מדעיים רבים בהם "עקרונות הרפואה הפנימית של הריסון". הוא חיבר, השתתף או ערך יותר מאלף פרסומים מדעיים, כולל מספר ספרי לימוד.
חיים אישיים
פאוצ'י התחתן עם כריסטין גריידי, אחות ב-NIH, בשנת 1985, לאחר שנפגשו תוך כדי טיפול בחולה. גריידי היא ראש המחלקה לביו-אתיקה במכון הלאומי למרכזים קליניים לבריאות. לזוג שלוש בנות.
פרסים ואותות כבוד
פאוצ'י היה פרופסור אורח במרכזים רפואיים רבים וקיבל 30 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בארצות הברית ומחוצה לה.
סונדרה גוטורמסן
סונדרה גוטורמסן (בנורווגית: Sondre Guttormsen; נולד ב-1 ביוני 1999) הוא אתלט נורווגי אלוף אירופה באולם (איסטנבול 2023) בקפיצה במוט.
ביוגרפיה
באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2018 זכה במדליית ארד בתוצאה של 5.05 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 סיים שישי בשיא נורווגיה של 5.75 מטר. ב-2019 החל ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וב-2021 עבר לאוניברסיטת פרינסטון. ב-2022 זכה באליפות המכללות באצטדיון ובאולם באותה עונה בתוצאה של 5.75 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2022 סיים שישי בתוצאה של 5.75 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 סיים שמיני בתוצאה של 5.75 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2023 זכה במדליית זהב בתוצאה של 5.80 מטר. ב-10 במרץ 2023 זכה באליפות המכללות באולם שנערכה באלבקרקי וקבע שיא אישי של 6.00 מטר.
חאן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יונתן טננבאום
יונתן טננבאום (נולד ב-1 בספטמבר 1979 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ישראלי-ארגנטינאי, ששיחק בעמדת המגן.
קריירה
טננבאום הגיע לראשונה לישראל במסגרת נבחרת ארגנטינה למשחקי המכביה השש-עשרה בשנת 2001. לאחר כשנה, חתם בהכח עמידר רמת גן ושיחק במדיה במשך כעונה. בשנת 2004 חתם בהפועל אשקלון ושיחק לצד עמיתו, קרלוס צ'קאנה.
לאחר עונה מוצלחת בהפועל אשקלון, חתם טננבאום במכבי קריית אתא ושנה לאחר מכן הצטרף להפועל רעננה. ברעננה הפך לשחקן חשוב בהרכב הראשון של הקבוצה ובעונתו האחרונה במועדון כבש את השער שהעלה אותה לליגת העל בכדורגל וזכה באותו שבוע בתואר "שחקן המחזור". בשנת 2009 חתם בהפועל עכו ושיחק תחתיה במשך כשנתיים עד שעבר להפועל עפולה. בבירת העמק שיחק טננבאום כארבע עונות ועימה עלה מליגה א' לליגה הלאומית. בשנת 2015 חזר למכבי קריית אתא ולאחר עונה עבר להפועל סנדלה מליגה ב'. בסיומה של עונה זו הודיע טננבאום על פרישה ממשחק פעיל.
מיטו
מיטו (ביפנית: 水戸市) היא עיר הבירה של מחוז איבראקי שבחבל קאנטו שבצפון יפן. אוכלוסיית העיר מונה 270,953 תושבים, נכון לשנת 2015.
היסטוריה
אנשי יאמטו התיישבו לראשונה במיטו בסביבות המאה ה-4, ובתקופת הייאן התיישב במקום אחד מענפי שבט טאירה והקים שם עיר-טירה. במהלך המאות שלאחר מכן התחלפה השליטה בטירת מיטו מספר פעמים, ובמאה ה-17 כבש את הטירה טוקוגאווה איאיאסו לאחר קרב סקיגהארה. העיר נותרה תחת שליטתו הישירה של השוגון עד רסטורציית מייג'י במאה ה-19. מיטו הייתה מקום מושבה של אסכולת מיטו – אסכולת קונפוציאניזם שהטיפה לאימוץ ההשכלה המערבית כדי לקדם את יפן בזירה הבינלאומית, וכדי לקדם את רעיון הייחודיות היפנית בעולם.
העיר מיטו נוסדה ב-1 באפריל 1889 עם ביטול שיטת ההאן וייסוד שיטת המחוזות, ומיד נבחרה לבירת מחוז איבראקי. במהלך מלחמת העולם השנייה הפציצו בעלות הברית את העיר והשמידו שלושה רבעים משטחה בהפצצה אחת שנערכה ב-2 באוגוסט 1945, כשבועיים לפני כניעת יפן וסיום המלחמה.
בשנות ה-50 גדל שטחה של העיר עם סיפוח מספר כפרים בסביבתה, וב-2001 קיבלה מעמד עיר מיוחדת שהעניק לה רמת אוטונומיה גבוהה יותר. בשנת 1990] הוקם בעיר מרכז אמנות חדש - מגדל האמנות מיטו.
ברעידת האדמה והצונמי בסנדאי ספגה העיר מיטו נזק כבד, ועשרות אלפי בתים נהרסו, אך האבדות בנפש היו נמוכות מאוד.
כלכלה
מכיוון שהמרכזים התעשייתיים של מחוז איבראקי שוכנים בסביבת הערים צוקובה והיטאצ'י, הפכה מיטו למרכז מסחרי ומנהלי עבור המחוז כולו. מקצת מכלכלת העיר מתבססת על תיירות.
אקלים
במיטו שורר אקלים סובטרופי גשום. חודשי החורף קרים אך יחסית יבשים, וחודשי הקיץ חמימים ולחים. המשקעים האטמוספיריים במיטו מרובים, בעיקר במחצית השנייה של השנה.
ערים תאומות
למיטו יחסי ערים תאומות עם:
Try Everything
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-63 במצעד הבילבורד הוט 100, הראשון במצעד הלבנוני, והתשיעי במצעד שבוולוניה. השיר קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-59, בקטוגריית - "השיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת", אך הפסיד ל-"", של ג'סטין טימברלייק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סיה פרלר, טור הרמנסן ומיקל אריקסן, והופק על ידי סטארגייט. שאקירה הודיעה ברשתות החברתיות, כי היא זו שתבצע את השיר מתוך פסקול הסרט "זוטרופוליס" ובסמוך לכך פרסמה גם את עטיפתו של הסינגל.
יעקב שילה
יעקב שילה (נולד ב-1937 בגדרה) הוא קריקטוריסט ומאייר ישראלי.
Try Everything
רקע וכתיבה
השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הדאנס-פופ.
יעקב שילה
נולד במושבה גדרה, למד בתיכון העירוני רחובות, חניך המכבי הצעיר ובוגר "בצלאל" (1958–1962).
Try Everything
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר שילב בתוכו קטעים מתוך הסרט והציג את שאקירה כשהיא באולפן הקלטות, שרה את השיר ורוקדת לצליליו. בין היתר, הציג הקליפ את דמות הצביה אותה דיבבה שאקירה בסרט "זוטרופוליס".
יעקב שילה
דרכו האמנותית
בתחילת דרכו האמנותית צייר קריקטורות ל"פי האתון" - ביטאון אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה הקריקטוריסט הפוליטי של "דבר" (1966–1964), מאייר ביקורת התיאטרון של "ידיעות אחרונות", צייר/כתב של "במחנה" (1972–1965), מאייר ביטאון חיל השריון- "בשריון" (1981–1975), קריקטוריסט הבית של "מעריב" (2002–1981) ושל "מקור ראשון" (2003–2004). כיום עצמאי ומפרסם את עבודותיו באתרו הפרטי.
Try Everything
וידאו קליפ
נכון לנובמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-680 מיליון צפיות.
יעקב שילה
דרכו האמנותית
כשיריונר בהכשרתו הצבאית (סא"ל במיל') מקדיש שילה רבים מאיוריו להצגת הווי חיל השריון.
Try Everything
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה כאשר נכנס למצעדים רבים, ואף הגיע למקום הראשון במצעד הלבנוני.
קומדיה
קומדיה היא יצירה דרמטית עם שימוש בהומור באמנויות הבמה ובתחום הבידור. המונח משמש גם לתיאור הופעה הנשענת ברובה על הומור.
בסוגות הקומיות לעלילה חשיבות מעטה יחסית, ותפקיד הדמויות על פי רוב לשרת מטרה אחת, והיא להצחיק את הצופים. קומדיה משקפת את החברה האנושית, אולם לא מתוך כוונה להציג את המציאות באופן מדויק וריאליסטי, אלא להדגיש באופן מכוון תופעות ותכונות אשר יוצרות שיקוף מעוות של המציאות. הקומדיה בדרך כלל מאופיינת בגישה אופטימית, השואפת ליצירת סוף טוב.
הקומדיה לרוב מאשררת עם הצופים מוסכמות ונורמות חברתיות מקובלות, ומוקיעה סטייה מהן. לפיכך ניתן לראות בקומדיה כסוגה המספקת את הצורך של הצופה בביטחון.
מקור הקומדיה
על פי אריסטו הקומדיה היוותה התפתחות מאוחרת למזמורים הפאליים, שנכתבו עבור דיוניסוס, אל הפריון והוצגו בחגיגות הדיונסיה. בטקסים אלו, ימי המנוחה היחידים בשנה, היו ריקודים עם סמלי פאלוס וכן שירים גסים שמטרתם הייתה לעורר את יצרי הטבע והאדם.
היצירות הראשונות היו טרגדיות ולאחר מכן נכנסה הקומדיה. התשתית למחזות הטרגיות היו שירי הלל לאלים. בשלב מסוים מתוך שירי המקהלה, יצא ראש המקהלה והחל לדבר עם המקהלה וכך החלה להתפתח הטרגדיה. התפתחותה המשוערת של הקומדיה היא מהמזמורים הפאליים, דרך מערכונים קצרים ללא קשר רעיוני ביניהם, ולבסוף סיפור עם עלילה רצופה השומרת על אפיוני הקומדיה.
הדעות בתוך יוון היו חלוקות על מקור הקומדיה. אנשי סיציליה ומגארה טענו שהקומדיה התפתחה אצלם, אולם בשלותה ובגרותה נעשתה באתונה שם היה התיאטרון המרכזי. משערים שהקומדיה הייתה פופולרית עוד לפני שנהייתה לחלק רשמי בפסטיבלים. בשלביה הראשונים הופקה על ידי אנשים פרטיים, אך לא נחשבה מספיק מהוגנת כדי שיתייחסו אליה כמו אל הטרגדיה ומחזות הסאטירה. היא מוזכרת כחלק רשמי מהדיוניסיה רק ב-486 לפנה"ס ו-40 שנה מאוחר יותר מועלית גם בהיליניה. אך כמעט ברור כי הועלתה עוד לפני תאריכים אלו.
פואטיקה של אריסטו
אין בידינו הרבה מידע על הקומדיה בתקופת יוון הקלאסית. היסטוריונים משערים כי אריסטו כתב מאמר על הקומדיה מאחר שבספרו, "פואטיקה", אשר מדובר בו על טרגדיה, ישנם אזכורים לכך.
כדים
אנו למדים על סגנון הקומדיה מהמחזות עצמם אך בעיקר מציורי כדים רבים. ציורים אלו מציגים נושאים לא ריאליסטיים, כך שניתן לאבחן בקלות שמדובר בקומדיה, וכמו כן מצוירת במה. בציור הכד "כורוגוי", שפירושו מפיקים, הקומדיה מיוצגת על ידי עבד, כדברי אריסטו:.
ההבדלים בין קומדיה לטרגדיה
אם בקומדיה הדמויות לרוב פחותות ומעוררות גיחוך, בטרגדיה הדמויות לרוב נעלות, בעלות אומץ, תושייה ואינטליגנציה. במחזה שחקו בין ארבעה לחמישה שחקנים, להבדיל מהטרגדיה בה שחקו שלושה. המקהלה מנתה 24 איש בקומדיה, יותר מאשר בטרגדיה, אשר הורכבה מחמישה עשר איש.
חלוקה לתקופות
המבקרים הקדומים נהגו לחלק את הקומדיה לפי שלושה שלבים:
התלבושות
התלבושות הצטיינו בכך שהיו מרהיבות וצבעוניות בעלילות הקומדיה יש פוטנציאל עצום לעיצוב תלבושות דמיונית. בעוד שבטרגדיה יש בתלבושות אלמנט של כבוד, בקומדיה הם בעלי אלמנט גרוטסקי: גרביים בצבע גוף - על כל הגוף - עיצוב בימתי של עירום לא טבעי ומכוער: הפאלוס מוגדל ובולט כי הכיתון קצר מדי, הבטן כרסתנית ומייצגת גרגרנות, הישבן מוגדל, הפה והשפתיים גדולים כדי להדגיש את האכילה ואת הדיבור לשם פטפטנות.
הקומדיה ברומא
גם ברומא היו שורשים פולחניים הדומים לאלה של הקומדיה היוונית בראשית דרכה. בהמשך החלה הקומדיה היוונית החדשה לחדור לרומא, ושם התפתחו הצגות מבדחות ללא השאיפה לבקר. יש נקודות השקה בין קומדיה זו למבנה של סיטקום בימינו: הקומדיה ברומא עסקה ביחסים בין אנשים בחיי היומיום, והדמויות היו מאוד סטראוטיפיות. חלק גדול מהעלילות נעו סביב תרמית של אחת מהדמויות.
הקומדיה בימי הביניים
בימי הביניים התפתחה הפארסה - סוג של מערכון שפותח בימי הביניים, ועושה שימוש בכל האמצעים האפשריים בשביל להצחיק את הקהל. הדמויות בפארסה היו מאוד קיצוניות ומוגזמות. התפתחו גם המימיקה והפנטומימה - משחק דרך הבעות פנים.
קומדיה דל'ארטה
באמצע המאה ה-15 התפתח סגנון באיטליה שנקרא קומדיה דל'ארטה. הוא כונה בשם זה בשביל להדגיש ששחקניה מקצועיים. הדמויות בו היו במסגרת של טיפוסים קבועים - משרתים, מאהבים, זקנים ועוד. לכל טיפוס היה מסכה, סגנון לבוש וצורת משחק. החידוש של הקומדיה דל'ארטה היה משחק דרך אלתור.
ויליאם שייקספיר, שנולד בשנת 1564, הוא אחד מנציגי הקומדיה האליזבתית: ההומור המילולי שלו היה מפותח במיוחד, והוא פיתח את הלשון האנגלית. הקשר בין הקומדיות שלו מתאפיין בכך שאין להן מכנה משותף: חלקן מצחיקות במיוחד, חלקן מעוררות מחשבות פילוסופיות ואת חלקן קשה מאוד להגדיר כקומדיה.
לאחר מותו של ויליאם שייקספיר התפתח בצרפת המחזאי מולייר, שהעביר ביקורת חריפה דרך אמצעים קומיים פשוטים.
שיינו
שיינו (בפולנית: Sienno) הוא כפר במחוז ליפסקו שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קומדיה
קומדיה מודרנית
עם התפתחות הטכנולוגיה, ועלייתם של הקולנוע והטלוויזיה, נוצרו מאפיינים הייחודיים לרוב לסרט קומדיה, לצד התחדדותן של סוגים שונים של יצירות קומיות דוגמת קומדיית מצבים או דרמה קומית. התמורות החברתיות שהתחוללו בעת החדשה השפיעו על סוגות אלו, כמו גם על הקומדיה התאטרלית המודרנית. השינויים הטכנולוגיים והחברתיים גם יחד יצרו קומדיות בעלות מאפיינים חדשים.
שיינו
תולדות היישוב
הכפר נזכר מהמאה ה-14. בשנת 1430 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובשנת 1628 הוענקה לו זכות לקיים יום שוק שבועי. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
קומדיה
קומדיה מודרנית
אמנם הקומדיה בבסיסה פועלת לאורן של מוסכמות ונורמות חברתיות מקובלות, ומוקיעה סטייה מהן, אולם לצד זאת מפגישה הקומדיה עם הצופים דמויות "אחרות", שאינן בנורמה מבחינת מאפייניהן או תפיסות עולמן, ובסדרות המשכיות לעיתים מתחילות דמויות אלו "להתחבב" על ידי הצופים, המסתגלים אליהן בהדרגה. אולם, מכיוון שדמויות הקומדיה מעוצבות בדרך כלל כ"טיפוסים" סטריאוטיפיים, עלולה הקומדיה גם להחריף דעות קדומות. לפיכך בסדרות הקומיות ההמשכיות קיים מתח בהשפעה על הצופים, בין ניסיון להציג את שנאת האחר כתופעה שלילית, לבין נוקשותם של הסטריאוטיפים בהם מרבים להשתמש בסדרות אלו.
שיינו
יהודי שיינו
יהודים ישבו בשיינו מהמאה ה-16, ומשנת 1576 מתועדת ביישוב קהילה עצמאית. בשנת 1897 נמנו בכפר 1,059 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו כ-750 יהודים, כמחצית תושביו.
קומדיה
קומדיה מודרנית
לעיתים מתוכננות הקומדיות במחזוריות מסוימת, עם עליות המובילות לשיאי הצחוק, ולאחריהן רגיעה למטרת פורקן מהצחוק. בקומדיית המצבים "שמש" – המצליחה ביותר לסוגה בישראל נכון לשנת 2004 – תכננו תבנית מסוימת של חזרתיות שיאי הצחוק וסיפרו על כך: "עשינו שיעורי בית על כל סיטקום שבעולם, עם סטופר. כל שש שניות צחוק קטן, כל שלושים שניות צחוק גדול, וכל שתי דקות חייבים שוס".
שיינו
יהודי שיינו
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים. עם הגעת פליטים יהודים לכפר, הגיע מספר יהודיו בחורף 1941 לכ-2,000 איש, ובדצמבר 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם ביישוב.
בסוף אוקטובר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
רוברט מקפרלן
רוברט קארל "באד" מקפרלן (באנגלית: Robert Carl "Bud" McFarlane; 12 ביולי 1937 – 12 במאי 2022) היה קצין של חיל הנחתים ופקיד ממשל אמריקאי, ששימש בין השאר בתפקיד היועץ לביטחון לאומי בממשלו של הנשיא רונלד רייגן בין השנים 1983–1985.
הוא עמד בראש יוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים") להגנתה של ארצות הברית מפני מתקפות טילים. הוא היה מעורב, ונמצא אשם, בפרשת איראן-קונטראס, אך בסופו של דבר קיבל חנינה מהנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
שירות בחיל הנחתים
לאחר סיום הכשרתו באקדמיה הימית הוצב מקפרלן כקצין בדרגת לוטננט-משנה בחיל הנחתים של ארצות הברית, שם שירת כקצין תותחנים. הוא פיקד על מחלקה, על סוללה, והיה קצין מבצעים ברגימנט ארטילרי. הוא לימד תותחנות בקורס מתקדם לארטילריה. בשנים 1968–1971 הוא היה עוזר מנהלי לסגן קצין המבצעים של חיל הנחתים, ובמסגרת תפקידו זה היה מכין את פגישותיו של סגן קצין המבצעים במטות המשולבים. בתקופה זו שירת מקפרלן בחטיבת המבצעים של חיל הנחתים של אירופה/נאט"ו, המזרח התיכון ואמריקה הלטינית.
מקפרלן שירת בשני סבבי הצבה במלחמת וייטנאם. במרץ 1965 הוא פיקד על סוללת תותחנים בנחיתה הראשונה של כוחות קרביים של ארצות הברית בווייטנאם. במהלך סבב ההצבה הזה, הוא התקבל ללימודים במסגרת תוכנית המלגות אולמסטד. הוא קיבל תואר שני בהצטיינות בלימודים אסטרטגיים מהמכון ללימודים בינלאומיים בז'נבה, שווייץ.
לאחר סיום לימודיו שב מקפרלן לסבב הצבה שני בווייטנאם, בשנים 1967–1968, כקצין תיאום סיוע אש רגימנטלי בדיוויזיה השלישית של חיל הנחתים, והוצב לאורך האזור המפורז של וייטנאם במהלך מתקפת טט. הוא ארגן את כל פעולות סיוע האש, כולל הפצצות של מטוסי B-52, סיוע ארטילרי ימי מאוניית המערכה "ניו ג'רזי" (USS New Jersey) וירי ארטילרי, עבור הכוחות שהוצבו באזור. מקפרלן עוטר בכוכב הארד ומדליית הציון לשבח של הצי, שניהם עם סימול גבורה (Valor Device).
לאחר תום סבב ההצבה השני שלו בווייטנאם, ולאחר תקופת הצבה במטה חיל הנחתים, התקבל מקפרלן ב-1971 כחבר בתוכנית "חברי הבית הלבן" (White House Fellows), והיה קצין הנחתים הראשון שנבחר לתוכנית זו. הוא הוצב במשרד הבית הלבן לענייני חקיקה ובסיום הצבתו זו, הוא נבחר כעוזר הצבאי של הנרי קיסינג'ר במועצה לביטחון לאומי. בתפקידו זה עסק מקפרלן בחילופי מידע מודיעיני עם סין בשנים 1973–1976, במסגרת זו הוא העביר תדרוכי מודיעין מפורטים לסין בתקופת הפיצול הסיני-סובייטי. הוא גם התלווה לקיסינג'ר בביקורו בסין. בנוסף, עסק מקפרלן בהיבטים אחרים של מדיניות החוץ, כולל נושא המזרח התיכון, היחסים עם ברית המועצות והפיקוח על הנשק. מקפרלן מונה על ידי הנשיא ג'רלד פורד כעוזרו המיוחד לביטחון לאומי והיה אז קצין בדרגת לוטננט קולונל. ב-1976 הוא עוטר במדליית השירות המצוין של הצי. עם סיום שירותו בבית הלבן, הוצב מקפרלן ב, שם הוא היה שותף להוצאתו של ספר על ניהול משברים, ובמקביל קיבל תואר מקולג' המלחמה הלאומי.
ההצבה האחרונה בקריירה של מקפרלן בחיל הנחתים הייתה בפיקוד כוחות ארצות הברית ביפן כקצין מבצעים של רגימנט הנחתים ה-12. ב-1979 השתחרר מהשירות בדרגת לוטננט קולונל.
קריירה בממשל הפדרלי
לאחר תום שירותו בחיל הנחתים מונה מקפרלן על ידי הסנאטור ג'ון טאוור כחבר בצוות של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט, שם הוא היה אחראי על דיוני הסנאט בנושא שיחות סאל"ט-2 בשנים 1979–1981. הוא גם עסק בכתיבת רוב מצע מדיניות החוץ של רונלד רייגן במהלך הבחירות לנשיאות של 1980.
ב-1981 מינה הנשיא רייגן את מקפרלן כיועץ למחלקת המדינה. בתפקידו זה הוא סייע למזכיר המדינה אלכסנדר הייג.
ב-1982 מינה הנשיא רייגן את מקפרלן כסגן היועץ לביטחון לאומי האחראי על שילוב ההמלצות של מחלקת המדינה, מחלקת האוצר ומחלקת ההגנה. ב-1983 הוא מונה כנציג המיוחד של הנשיא למזרח התיכון, האחראי על המשא ומתן בין ישראל למדינות ערב.
מקפרלן ספג ביקורת על מעורבותו בפעילות הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת האזרחים בלבנון, כולל הפצצת כוחות האופוזיציה הלבנוניים שהובילה ככל הנראה לפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-1983, בהם נהרגו 241 אמריקאים.
פרשת איראן-קונטראס והתפטרותו
בפרשת איראן-קונטראס היו מעורבים מכירה חשאית של כלי נשק לאיראן ותיעול הכספים שהתקבלו ממנה לתמיכה בקונטראס בניקרגואה. כיועץ לביטחון לאומי דחק מקפרלן בנשיא רייגן לנהל משא ומתן על עסקת הנשק עם מתווכים אירניים, אך הוא אמר שבסוף דצמבר 1985 הוא כבר האיץ בנשיא רייגן לשים קץ למשלוחים. ב-4 בדצמבר התפטר מקפרלן מתפקידו, בציינו שהוא מעוניין לבלות יותר זמן עם משפחתו. במקומו מונה האדמירל ג'ון פוינדקסטר.
פרשת איראן-קונטראס יצאה לאור בנובמבר 1986 ועקב כך התחוללה שערורייה פוליטית. מתוך יאוש, תחושת השפלה מצד עמיתיו לשעבר ורגשי דיכאון על רקע המבוכה שנגרמה לנשיא עקב מעשיו, ניסה מקפרלן ב-9 בפברואר 1987 לבצע התאבדות באמצעות נטילת מנת יתר של 25 עד 30 כדורי ואליום, והובהל לבית החולים שעתיים בלבד לפני המועד המתוכנן לעדותו בפני הוועדה שמינה הנשיא רייגן לחקור את הפרשה, באומרו שהוא הכשיל את ארצו.
ב-1988 הודה מקפרלן באשמת ארבעה מקרים של התנהגות בלתי הולמת בהסתרת מידע מהקונגרס כחלק מהטיוח של פרשת איראן-קונטראס. הוא נדון לשנתיים מאסר על תנאי ולקנס של 20,000 דולר, אך בערב חג המולד 1992 הוענקה לו חנינה מהנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
לאחר פרישתו
מאז 2009 ועד למותו עבד מקפרלן בחלק הדרומי של סודאן ודארפור במיזמי יחסים בין-שבטיים ומיזמי פיתוח. ב-30 בספטמבר אותה שנה פרסם העיתון "וושינגטון פוסט" כתבה שרמזה שחוזה העבודה של מקפרלן, שנתמך על ידי ממשלת קטר, נחתם לבקשת פקידים רשמיים סודאניים. מקפרלן הכחיש כל קשר בלתי ראוי עם הפקידים הסודאניים או מאמצים להימנע מגילוי נאות בנוגע לעבודתו. במאמר דווח שכמה אנשים שהיו מעורבים במאמצי השכנת השלום בדרום סודאן נחקרו על המקור ועל היעילות של פעולותיו של מקפרלן. מאמר זה עורר את חוקרי ה-FBI לבדוק את פעולותיו של מקפרלן בסודאן. לאחר בדיקה ממצה שארכה שלוש שנים וכללה בדיקה של האשפה ותכתובות הדואר האלקטרוני של מקפרלן וחיפוש בביתו, הגיעו החוקרים למסקנה שבדיקתם לא הניבה שום מידע על חשדות למעשים פליליים.
ב-12 במאי 2022 נפטר מקפרלן בביתו שבלנסינג בירת מישיגן לאחר התדרדרות במצב הבריאותי של ריאותיו. בערוב ימיו התגורר וחי בוושינגטון הבירה, אך לפני פטירתו ביקר את משפחתו במישיגן.
You Should Know
You Should Know הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית רפסודי בשיתוף הראפר האמריקאי באסטה ריימס. השיר יצא לאור ב-1 בספטמבר 2017, כסינגל הראשון והמוביל מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים ג'מלה רקורדס ורוק ניישן.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רפסודי, טי-מו, אורגנייזד נויז, אריק גבאואר, ביג ג'יפ, סליפי בראון, חוג'ו, מרנה בישוטי, 9th Wonder, סי-לו גרין, והופק על ידי 9th Wonder בדומה לשאר שירי האלבום. השיר הוא בסגנון ההיפ הופ אשר מאפיין שירים נוספים מהאלבום.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
רועי רוזנבליט
רועי רוזנבליט (נולד ב-15 במרץ 1967) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי, המכהן מאז 2018 כשגריר ישראל לגמביה, גינאה, גינאה-ביסאו וקייפ ורדה. ב-2021 סיים את כהונתו כשגריר ישראל בדקר. בתפקידיו הקודמים שימש כראש נציגות ישראל בקטר וכציר (סגן שגריר) ישראל במצרים, ברוסיה ובסולטנות עומאן.
ביוגרפיה
רוזנבליט נולד בקיבוץ גניגר ליוחנן (יוחי) וחיה רוזנבליט. בוגר האוניברסיטה העברית בבלשנות ולימודים כלליים בהצטיינות, ומוסמך האוניברסיטה העברית בשפה וספרות ערבית ובהצטיינות במדיניות ציבורית. השתחרר מצה"ל בשנת 1993.
בשירות החוץ
בשנת 1994 הצטרף לקורס הצוערים של משרד החוץ, והתמחה כחוקר לנושאי המפרץ הפרסי במרכז למחקר מדיני של המשרד. מ-1998 שירת כסגן ראש משרד הייצוג המסחרי של ישראל במסקט (עומאן). בעת שליחותו במסקט פרצה "אינתיפאדת אלאקצא" ועומאן החליטה להקפיא את היחסים בינה לבין ישראל ולסגור את הנציגות הישראלית. רוזנבליט היה הדיפלומט הישראלי האחרון שעזב את המדינה.
בשנים 2000 עד 2004 שירת כיועץ מדיני בשגרירות ישראל במוסקבה ולאחר מכן כסגן מנהל מחלקה באגף הכלכלי של משרד החוץ.
ב-2006 מונה רוזנבליט לתפקיד ראש משרד הייצוג המסחרי של ישראל בדוחה. במסגרת תפקידו, ארגן רוזנבליט את ביקורו ההיסטורי של שמעון פרס בדוחה, ערב בחירתו לנשיאות המדינה, וכן את ביקורה הרשמי של שרת החוץ, ציפי לבני. בנוסף, פעל להבאת סטודנטים ותלמידי תיכון מישראל, אותם הפגיש אותם עם תלמידים מקטר ומרחבי המפרץ. במהלך מבצע "עופרת יצוקה" (דצמבר 2008) התדרדרו היחסים בין המדינות, עד שבינואר 2009 הודיע ראש הממשלה הקטרי, חמד בן ג'אסם אל ת'אני, על הקפאת היחסים עם ישראל וסגירת הנציגות הישראלית. רוזנבליט היה הנציג הישראלי הרשמי האחרון שעזב את קטר ואת המפרץ, ב-22 בינואר 2009.
ב-2009 עבר לשגרירות ישראל במוסקבה כציר מדיני וכסגן השגריר, עד 2012. בשנים 2014–2016 שימש כציר מדיני וסגן השגריר בשגרירות ישראל בקהיר. רוזנבליט פעל לפתיחת הקונסוליה הכללית של ישראל בסנט פטרסבורג, ויזם ביקורים רבים של סגל השגרירות בסיביר וברחבי רוסיה, פסטיבלי קולנוע ותרבות ישראליים וקירוב הקהילות היהודיות לישראל.
בין 2012–2014 ו-2016–2018 ניהל רוזנבליט שתי מחלקות במרכז למחקר מדיני, והיה אחראי בין היתר על מחקר ירדן, סעודיה ומדינות המפרץ, איראן, עיראק, מדינות המגרב וסודאן.
חיים אישיים
נשוי לדפנה ואב לשלושה.
צ'ארלס דיקנס
צ'ארלס ג'ון הפם דיקנס (באנגלית: Charles John Huffam Dickens; 7 בפברואר 1812 – 9 ביוני 1870) היה סופר, עיתונאי ושחקן תיאטרון אנגלי בתקופה הוויקטוריאנית.
ביוגרפיה
מצבה של המשפחה השתנה כאשר אביו נכלא עקב הסתבכות בחובות, לאחר שבזבז כסף רב מדי על אירוח ושימור מעמדו החברתי. דיקנס בן ה-12 נשלח לעבוד במשך עשר שעות ביום במפעל לייצור משחת נעליים, בבעלותו של אחד מקרוביה של אמו. הוא בילה את זמנו בהדבקת תוויות על צנצנות המשחה והרוויח שישה שילינג לשבוע, מהם היה צריך לממן את דמי מחייתו ומגוריו, ולתמוך במשפחתו שהייתה כלואה במרשלסי, בית הסוהר לבעלי חוב.
כעבור כשנתיים נחלצה משפחתו מקשייה, בין השאר הודות לסכום שהגיע בירושה ממשפחת אביו. המשפחה נחלצה מן הכלא, אך אמו לא מיהרה ליטול אותו ממפעל ייצור משחת הנעליים, עלבון שדיקנס לא מחל לה עליו מעולם. כששמע אביו, שהחשיב עצמו כג'נטלמן, שבנו עדיין משמש כפועל פשוט, זעם ואסר עליו להמשיך לעבוד שם.
בשנת 1827, כשהוא בן 15, החל דיקנס לעבוד כלבלר משפטי, משרה זוטרה שהיוותה הכשרה מקדימה לאפשרות להפוך לעורך דין. דיקנס לא חיבב את המשרה ולאחר תקופה קצרה כקלדן בבית המשפט, הפך לעיתונאי המדווח על העימותים בפרלמנט ועל מערכות הבחירות הסוערות באותה תקופה באנגליה, והמשיך לכתוב, לתרום ולערוך במגזינים לאורך רוב שנותיו. מסעותיו ברחבי אנגליה משתקפים במידת מה גם בספרו הראשון "מועדון הפיקוויקים", שיצא בשנת 1836.
ב-2 באפריל 1836, נישא דיקנס לקת'רין הוגארת', בתו של עורך ה-Evening Chronicle. לזוג נולדו עשרה ילדים. שנות נישואיו לקת'רין הוגארת' היו הפוריות והמוצלחות ביותר לדעת רבים, כאשר דיקנס מפרסם כמעט בזה אחר זה את הרומנים "אוליבר טוויסט", "ניקולס ניקלבי" ו"בית ממכר עתיקות". ב-1850 פרסם דיקנס את הרומן "דייוויד קופרפילד" - רומן חניכה ריאליסטי, בו הדמות של מר מיקאובר מבוססת על דמותו של אביו. את הספר "זמנים קשים" על תחלואי החברה המתועשת, פרסם ב-1854. דיקנס רכש לו שם ופופולריות, והכנסותיו אפשרו לו אף לרכוש (בשנת 1856) בית מידות בכפר הייאם שליד רוצ'סטר שבמחוז קנט, שבילדותו חלף על פניו וחלם לחיות בו. ב-1857 פרסם את "דוריט הקטנה", ספר שעוסק בכוחו המשחית של הכסף.
בשנת 1858 נפרד דיקנס מרעייתו. גירושין לא היו מקובלים אז, בפרט לא לאדם ידוע כדיקנס. רעייתו עזבה את ביתם המשותף עם ילד אחד בלבד; כל שאר הילדים נשארו בטיפולה של אחותה, ג'ורג'ינה. דיקנס המשיך לתמוך בפרודתו עד יום מותה. בשנת 1857 כאשר מלאו לו ארבעים וחמש שנה החל בקשר רומנטי עם השחקנית אלן טרנן, בת השמונה עשרה. הקשר ביניהם נמשך עד מותו. דיקנס עצמו שרף את כל התכתובות ביניהם ואף היא על פי בקשתו עשתה כן.
בשנת 1859 הוא פרסם את הספר "בין שתי ערים", על המהפכה הצרפתית.
בשנת 1865 היו דיקנס וטרנן מעורבים בתאונת רכבת. הזוג לא נפגע, אך שטף כתיבתו של דיקנס הידלדל מאוד בשנים האחרונות לחייו. הוא נפטר בביתו חמש שנים בדיוק לאחר התאונה, ונקבר בפינת המשוררים במנזר וסטמינסטר.
יצירתו
יצירותיו של דיקנס זכו לעיבודים רבים לקולנוע, לטלוויזיה ולבמה. לפי רשומות IMDb היו, נכון לדצמבר 2007, 249 עיבודים שונים לרומנים וסיפורים של דיקנס. הפופולריים שבהם היו "מזמור לחג המולד", "אוליבר טוויסט" ו"תקוות גדולות". בולט במיוחד המספר הגדול של עיבודים לסרטי חג מולד ולמיני-סדרות טלוויזיוניות של הספרים.
פופולריות זו אינה מפתיעה נוכח אופיים של הרומנים של דיקנס. רוב הרומנים של דיקנס הופיעו במקורם בחלקים בשבועונים וירחונים ועלילתם, כמתבקש, נפתלת, מלודרמטית, ועתירת תהפוכות (כל פרק היה אמור להסתיים בשאלה מותחת שתגרום לקוראים לשוב ולקרוא את החלק הבא), גדושה סיטואציות קומיות ודמויות בעלות אפיונים פשוטים וחזקים. אחדות מדמויותיו הפכו כה פופולריות עד כי קיבלו חיים וביטויים עצמאיים בתוך השפה האנגלית.
אפיון נוסף של כתיבתו של דיקנס היה פתיחותו לדעתם של קוראיו וחבריו לגבי החומר. חברו והעורך הקבוע שלו ג'ון פורסטר קרא את מרבית הטיוטות שלו והשפעתו על דיקנס הייתה משמעותית: הוא הציע לו לרכך את ההגזמות המלודרמטיות, לחתוך פרקים ארוכים מדי, ונתן לו רעיונות לגבי העלילה והדמויות.
הסופר הבריטי א.מ. פורסטר מגדיר ב"אספקטים של הרומן" דמות "שטוחה" ככזו שניתן לתאר אותה באופן מלא במשפט אחד. כאשר בוחנים את פייגין, סקרוג', מר מיקאובר (והגברת מיקאובר), אוריה היפ, דורה וויקפילד ודמויות אחרות אצל דיקנס, ניתן לראות כי חלקן אכן "שטוחות", בעלות אפיון עיקרי אחד ומטרתן העיקרית היא לקדם את העלילה, או להאיר את הדמות המרכזית באור מסוים. עם זאת השילוב של דרמה בסטירה ותיאורים קומיים הוציאו את כתיבתו מכלל ההגדרה של רומנים סנטימנטליים.
לעומת זאת, טולסטוי וג'ורג' אורוול למשל, היללו את כישרון התיאור הריאלי שלו, את השטף הסיפורי, את ההומור הכובש ואת החשיפה והרגישות של דיקנס לעניים ולילדים כאחד. ס. יזהר, שסגנונו ונושאי סיפוריו שייכים לעולם אחר לחלוטין מאלו של צ'ארלס דיקנס, התוודה מספר פעמים שדיקנס היה המעצב הגדול של כתיבתו. בניית העלילה והמשפט, הריחוק שלו מהדמויות, האירוניה וההומור שלו - השפיעו על יזהר עוד בהיותו ילד שהתפעל מ"כתבים מעזבון בית הוועד הפיקויקי" בהוצאת שטיבל, תרפ"ט.
העלילות הגדושות, ההתרחשויות המלודרמטיות המופרכות בחלקן, סצינות סנטימנטליות להפליא ופרודיות שנונות מסבירות את הפופולריות הרבה של דיקנס בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים. עם זאת, נחשב דיקנס לאחד הסופרים החשובים ביותר, ספריו נקראים עד היום, ויצירתו השלמה הלפני-אחרונה, "תקוות גדולות", נחשבת לאחד מעמודי התווך של הספרות האנגלית.
ייצוג יהודים ביצירתו
ישנן דעות סותרות בנוגע לשאלת יחסו של דיקנס ליהודים. הוויכוח נסב בעיקר סביב הצגת דמותו של פייגין ב"אוליבר טוויסט" – נוכל יהודי המתואר באופן קריקטורי כבעל אף מעוקל ועיניים חמדניות. נוכח הביקורת על דמותו של פייגין, הסביר דיקנס את מניעיו ב"ג'ואיש כרוניקל: "פייגין ב'אוליבר טוויסט' הוא יהודי, משום שלרוע המזל נכון הדבר שבתקופה שבה מתרחש הסיפור, סוג זה של פושעים היו כמעט תמיד יהודים... ושנית, הוא נקרא 'היהודי' לא בגלל דתו אלא בגלל גזעו." לעומת זאת, ברומן "ידידנו המשותף", הרומן האחרון שכתב דיקנס, מתוארת דמותו של היהודי ריאה בצורה אוהדת ביותר.
בלטו
בלטו (באנגלית: Balto; 1919 – 14 במרץ 1933) היה כלב האסקי סיבירי שידוע בכך שהוביל את קבוצתו בקטע האחרון של מסע ההצלה במזחלות הכלבים באלסקה.
מסע תרופת הדיפטריה לנום
בינואר 1925, עשרות ילדים ומבוגרים מתו בעיר נום. רופאי נום גילו כי מדובר במחלת הדיפטריה. בנום לא הייתה התרופה נגד המחלה, והדרך היחידה למנוע את התפרצותה, הייתה להביא את התרופה מאנקורג', כאשר המרחק בין אנקורג' לנום הוא כ-1,600 קילומטרים.
בלטו הוכיח את נאמנותו לקאסן, כאשר הציל אותו ואת שאר הכלבים ממוות בטוח בנהר טופקוק. הנהר קפא, ואם היו עוברים דרכו, היו מאבדים את רגליהם וקופאים למוות. במהלך נתיב איידיטרוד, הנתיב המחבר בין מזרח אלסקה למערבה, איבד קאסן את הדרך. בלטו מצא את הדרך, אף על פי שסופת שלגים גדולה כיסתה את הנתיב בלבן.
קאסן ובלטו חיכו לרוכב המזחלות האחרון, אשר היה צריך להביא את התרופה עד לנום. הרוכב לא הגיע ובלטו וקאסן נאלצו להאריך את המסע שלהם והמשיכו עד לנום. בלטו וקאסן קיבלו כבוד רב בנום, אפילו נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג' בירך אותם.
לאחר המסע
בהשראת בלוטו הופקו מספר סרטים, ביניהם סרט ההנפשה "בלטו" משנת 1995, שזכה לשני סרטי המשך.
ב-1 במאי 2023 פורסם כי לאחר 100 נלקח דנ"א מפוחלץ בלטו לצורך מחקר באוניברסיטת קליפורניה המשוואה בין גנטיקת כלבי המזחלות של המאה ה-20 לכלבים מודרניים בני זמננו. לפי תוצאות המחקר נמצא כי האוכלוסייה ממנה הגיעה בלטו בריאה יותר מבחינה גנטית מה שיכול להסביר את ההישרדות בתנאים קיצוניים, בנוסף בעזרת הדנ"א שנלקח החוקרים הצליחו להתחקות אחרי המראה הפיזי של בלטו.
גואטמלה במשחקים האולימפיים לנוער
גואטמלה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הגואטמלים מדליית ארד יחידה בקליעה. היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של גואטמלה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 12 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד. המשלחת הגיעה להישגים בענפים קליעה בה היא זכתה במדליית ארד בירי ל-10 מטר באקדח אוויר ובהתעמלות בה היא סיימה במקום החמישי בקרב רב לנערות ובמקום הרביעי בתרגילי הקרקע והקורה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ג'ודו, הרמת משקולות, קרב חמש מודרני, רכיבה, שחייה ושיט
מונטיגו ביי
מונטיגו ביי (באנגלית: Montego Bay) היא בירת מחוז סנט ג'יימס שבג'מייקה. זוהי העיר השנייה בשטחה בג'מייקה והרביעית בגודל אוכלוסייתה.
העיר מהווה יעד תיירותי ופועלים בה חנויות דיוטי פרי, מעגן לאוניות תענוגות וכמה חופי רחצה. העיר ניצבת על רקע גבעות ציוריות.
היסטוריה
כאשר הגיע כריסטופר קולומבוס לראשונה לג'מייקה, הוא קרא למפרץ בו ניצבת כיום העיר, "גולפו דה בואן טיימפו" (Golfo de Buen Tiempo – "מפרץ האקלים הטוב"). השם מונטיגו ביי הוא ככל הנראה שיבוש של המילה הספרדית "מנטקה" (manteca, "שומן חזיר"), לכאורה בשל היות המקום נמל ייצוא של שומן חזיר, עורות ובשר בקר.
מאמצע המאה ה-17 ועד ל-1834, השנה בה בוטלה העבדות בג'מייקה, ובהמשך גם במאה ה-20, שמשה העיר כנמל ייצוא לסוכר. מרידת העבדים האחרונה שהתחוללה בג'מייקה בשנים 1831 – 1832, התרחשה באזור של מונטיגו ביי. מנהיג המרד, סמואל שארפ, נתלה כאן ב-1832. ב-1975 הוכרז שארפ כגיבור לאומי והכיכר המרכזית של העיר נקראה על שמו.
ב-1980 הוכרזה מונטיגו ביי כעיר. כיום היא ידועה בשל בית החולים האזורי הפועל בה, הנמל, כמקום בו מחזיקים עשירי ג'מייקה וכן תושבי צפון אמריקה ואירופה בתי נופש, המסעדות הטובות שבה ומרכזי הקניות שבה. רצועת החוף של העיר מלאה באתרי נופש, שברובם נבנו בשנים האחרונות וחלקם נמצאים על אדמות מטעי קנה הסוכר לשעבר שבחלקם עדיין ניצבים המבנים של מפעלי העיבוד לסוכר.
כ-5 ק"מ מזרחית לעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי סנגסטר, נמל התעופה העמוס ביותר בג'מייקה ובאיים הקריביים כולם.
נאור אורמיה
נאור אורמיה (נולד ב-6 באפריל 1992) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה
אורמיה מעיד על עצמו שהוא הושפע ממוזיקה מצרית, שכן הוא בא ממשפחה יוצאת מצרים ומהזמרים אום כולתום ופריד אל-אטרש, וכן ממוזיקה שחורה ומוזיקת נשמה ומהזמרים האמריקאים אלביס פרסלי וארית'ה פרנקלין.
שירת בצה"ל בלהקה הצבאית של חיל האוויר.
קריירה
במצעד השנתי לשנת תש"ע נבחר אורמיה ל"תגלית השנה", בתחנות הרדיו האזוריות רדיו דרום ורדיו ירושלים ובתחנות נוספות. במצעד השנתי של רשת ג' הגיע שירו "מה שאת צריכה" למקום ה-31.
ב-8 בדצמבר 2010 הועלה בערוץ ה-YouTube של אורמיה הסינגל "לא מוצא את עצמי", בדרך לאלבום שני תחת אותו השם. הסינגל "לא מוצא את עצמי" היה השיר הראשון של אורמיה שהתקבל גם בתחנת הרדיו גלגלצ. בינואר 2011 יצא סינגל נוסף, "יוצא מדעתי", מהאלבום העתידי.
ב-16 במרץ 2011 הוציא אורמיה לתחנות הרדיו את השיר "בצעדייך", השיר הוא סינגל שלישי מאלבומו השני "לא מוצא את עצמי". באלבום השני כתב והלחין אורמיה את השיר "תני לי להיות", שיצא גם כסינגל רביעי מהאלבום. בחודש אוגוסט באותה שנה הוציא הזמר הצעיר את השיר "הרוח", אותו כתב והלחין לעיבוד מוזיקלי של תמיר צור. במהלך חודש נובמבר 2011 הוציא את השיר "משתגע", סינגל שישי במספר לקראת האלבום השני שתוכנן לצאת בתחילת 2012.
ב-7 בפברואר 2012 השתתף אורמיה בדואט עם הזמרת שרית אביטן בשיר "בלילות". נכון ל-20 בנובמבר 2012, השיר זכה ל-1.2 מיליון צפיות ביוטיוב. וידאו הקליפ של השיר הועלה ב-8 בפברואר 2012 ומספר הצפיות בו, נכון ל-20 בנובמבר 2012, עומד על 530,000. ב-15 באוגוסט 2012 הוציא אורמיה את האלבום השני שלו בשם "תתני קצת ממך". ב-4 בנובמבר 2013 הוציא את השיר "תצעק את זה", שהגיע למקום השני במצעד הפזמונים העבריים השבועי של המדיה פורסט.
בקיץ 2014 השתתף בשיר "שיר אהבה בשבילך", יחד עם איזי, האולטראס וענבל ביבי.
בשנת 2014 אורמיה השתתף בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל", בערוץ 2 של קשת. באותה שנה הוציא את השיר "והיא תראה".
בשנת 2020 אורמיה הוציא 3 שירים עבור המיני-אלבום הראשון שלו, משהו אמיתי, Pt. 1.
בשנת 2021 השתתף בעונה השמינית של תוכנית המציאות המוזיקלית "הכוכב הבא" בקשת 12, נכנס לנבחרת אך הודח בשלב הדו-קרב הראשון.
Waterfalls
Waterfalls (בעברית: מפלי מים) הוא סינגל של להקת הבנות האמריקאית TLC, מתוך אלבום האולפן השני שלה, CrazySexyCool. השיר יצא לאור ב-29 במאי 1995, כסינגל השלישי מתוך האלבום. בבריטניה יצא השיר כסינגל ב-5 באוגוסט 1995.
השיר הוא מהשירים המצליחים ביותר של הלהקה. הוא כבש את פסגת מצעד בילבורד הוט 100, שהה בו במשך שבעה שבועות, ודורג במקום השני ברשימת שירי השנה של הבילבורד לשנת 1995. הוא הגיע למקום הראשון במצעדי ניו זילנד ושווייץ, ולעשיריות הפותחות במדינות רבות. השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, ובשתי מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-38 של שנת 1995, בקטגוריות "הקלטת השנה" ו"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של צמד או הרכב".
השיר עוסק בכמה נושאים, בהם סחר בסמים, מופקרות ואיידס. ג'רט א. נולן מ-BMG ציין כי "Waterfalls" היה השיר הראשון שכבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, ומילותיו מתייחסות למחלת האיידס. הווידאו קליפ של השיר משקף את מילותיו ואת משמעותו. עלות הפקת הקליפ הייתה מיליון דולר, הוא זכה להצלחה, ושודר פעמים רבות ב-MTV. הקליפ נשאר בפסגת מצעד הקליפים של MTV במשך חודש, הראשון בהיסטוריה שהגיע להישג זה. כמו כן, זכה הקליפ בארבעה פרסי הווידאו קליפים של MTV, כולל פרס "קליפ השנה", מה שהפך את TLC ללהקת הבנות הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס בקטגוריה הזו.
רקע
"Waterfalls" הוא שיר בסגנון R&B, ונכתב על ידי ליסה לופז ביחד עם מארקס את'רידג' ואורגנייזד נויז, שגם הפיקו אותו. רוזונדה "צ'ילי" תומאס וטיון "טי-בוז" ווטקינס ביצעו את השיר ביחד עם לופז, תוך שזו שילבה בו קטע ראפ. את קולות הרקע בשיר מבצעים דברה קילינגס וסי-לו גרין. ווטקינס אמרה שגרין "היה חבר בלהקת גודי מוב. גדלנו ביחד והדרכים שלנו הצטלבו. אני אוהבת את הקול שלו".
מילות השיר מתייחסות לנושאים משנות התשעים, כמו מחלת האיידס ואלימות הקשורה לסחר בסמים. ווטקינס אמרה על השיר "אני חושבת שאנחנו כלהקה, נצליח להעביר מסר באמצעות השיר, שלא יוצג כהטפה".
השיר מכיל את השורה "אל תקפוץ למפלים, אנא המשך לאגם", מתוך השיר "Waterfalls" של פול מקרטני. כמו כן, הוא דיבר על כך בראיון.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ הרשמי של השיר ביים פ. גארי גריי ומשתתפים בו אלה ג'ויס, בוקם וודביין, שייהם, פול ג'יי אלסי וגבריאל ברמפורד. חברות להקת TLC היו צריכות להכריח את אל. איי. ריד שייתן להן את התקציב הנדרש לקליפ, שלבסוף צולם באולפני יוניברסל בהוליווד בין 8–9 ביוני 1995. התקציב היה מיליון דולר, מה שהופך אותו לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
בדומה למילותיו של השיר, גם הקליפ שלו עוסק בסוגיית הסחר בסמים ובמחלת האיידס, שנחשבו לשני משברים שפקדו את שנות התשעים. בחור צעיר (שייהם) אינו מקשיב לעצת אמו, שאומרת לו להפסיק למכור סמים, ונרצח לבסוף במהלך ביצוע אחת העסקאות. בסצנה אחרת מוצגת אישה שמשכנעת את בן זוגה (אלסי) לשכב עמה ללא קונדום. לאחר מכן הוא מביט במראה ומגלה על פניו סרקומת קפושי, שהיא תסמין מוקדם של איידס. בסמוך לכך הוא מביט בתמונה קטנה שמונחת על השידה שלה, בה מוצגים כל הגברים עמם קיימה יחסי מין. בהמשך מציג הקליפ קטעים של חברות להקת TLC, בהם ניתן לראותן כשהן עומדות על הים ומפל מים מאחוריהן. בסוף הקליפ מופיע הבחור הצעיר שנרצח בעסקת הסמים כרוח רפאים. הוא מנסה לחבק את אמו בזמן שהיא הולכת ברחוב; בכל פעם שהוא מנסה לחבק אותה, היא עוברת דרכו. בסצנה הבאה מוצג חדר השינה של הזוג שקיים יחסי מין לא מוגנים; האישה שרועה על המיטה, והגבר נראה בתוך תמונה בה פניו דהויים ולא ברורים, רמז לכך שהשניים מתו מאיידס.
הקליפ זכה בארבעה פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 1995, בקטגוריות "קליפ השנה", "קליפ הלהקה הטוב ביותר", "קליפ ה-R&B הטוב ביותר" ו"בחירת הצופים".
הופעות
בספטמבר 1995 ביצעה הלהקה את השיר ביחד עם השירים "Creep" ו-"Diggin 'on You" בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "Top of the Pops", ששודרה ב-BBC One.
השיר בוצע בטקסי פרסים רבים, בהם טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV, וטקס פרסי גראמי. TLC ביצעה את "Waterfalls" בטקס פרסי הסרטים של MTV, כשחברות הלהקה לבשו חולצות שחורות ומכנסי כסף. הופעת הלהקה באותו הטקס תוארה כהופעה "מוגזמת, דרמטית ובלתי נשכחת". השיר בוצע בטקס שהתקיים במלאת 20 שנים ל-MTV. ההופעה שודרה ב-1 באוגוסט 2001 ונחשבת להופעה האחרונה של ליסה לופז, שנהרגה מספר חודשים לאחר מכן.
במהלך טקס פרסי ה-BET, שהתקיים בשנת 2008, ביצעו את השיר טיון ווטקינס, רוזונדה תומאס, אלישה קיז, אן ווג ו-SWV. ב-15 באוקטובר 2013 ביצעו ווטקינס ותומאס את השיר בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "בוקר טוב אמריקה", במטרה לקדם את אלבום הלהיטים 20 ואת הסרט התיעודי "CrazySexyCool: The TLC Story".
ב-24 בנובמבר 2013, במהלך טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-41, הופיעה הלהקה עם השיר, כשליל מאמא ביצעה את קטע הראפ שבו כמחווה לליסה לופז.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. ביל לאמב מ-About.com אמר כי השיר מציג "פרשנות מטרידה על אלימות ברחוב והשפעתה על הצעירים השחורים". כריסטין ורטמן מ-Complex אמרה כי השיר "ספוג בתווים סינתטיים של טיפות מים, תופים חיים וקו בס שגורם לשיר להיות נעים". היא הוסיפה כי "מדובר בשיר כבד, אבל מילותיו עוסקות בנושאים חשובים, מה שיכול לעזור לו להפוך ללהיט ברדיו". ב-Entertainment Weekly תואר השיר כ"בלדה שנכתבה בהשראת הזמר-יוצר פרינס". נייג'ל באטלר מ-Sputnikmusic השווה את השיר לשירים של אמנים כמו סליי אנד דה פמילי סטון, ריי צ'ארלס וסטיבי וונדר. הוא הוסיף כי "העיבוד וההנדסה המוזיקלית בשיר פנטסטיים לחלוטין. כמו כן, מילות השיר שומרות על סטנדרט גבוה של האלבום עצמו וגורמות לו להתעצם בצורה יוצאת דופן. ראוי לציין לשבח גם את קטע הראפ של ליסה לופז".
השפעה
השיר היה מועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-38, בקטגוריות "הקלטת השנה" ו"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של צמד או הרכב". בנוסף, הוא דורג במקום השלוש עשרה ברשימת "מאה השירים הגדולים ביותר ב-25 השנים האחרונות" שפורסמה בשנת 2003 על ידי VH1, ובמקום השמיני ברשימת "מאה השירים הגדולים ביותר בשנות התשעים" שפורסמה על ידי VH1, גם כן. בשנת 2010 הכתיר מגזין הבילבורד את השיר ללהיט הקיץ הגדול ביותר בשנת 1995. בנוסף לכך, דורג השיר במקום העשירי ברשימת "השירים הטובים ביותר בכל הזמנים של להקות בנות", שנערכה על ידי מגזין הבילבורד.
מורשת
ג'ף בנג'מין מ-Fuse כתב כי השיר היה "הרבה יותר מסתם עוד להיט פופ". הוא הוסיף ואמר כי "השיר סיפר סיפור שבא להעלות את המודעות בנושא ה-HIV והאיידס ובקליפ ניתן לראות זאת בסצנה של הבחור הצעיר אשר קיים יחסי מין לא מוגנים עם חברתו". סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic כתב "שהשימוש בגיטרה בשיר בלתי נשכח וכך גם מילותיו". בנוסף, אמר כי "השיר הוא אחד משירי ה-R&B הטובים ביותר שיצאו ב-90". נייג'ל באטלר מ-Sputnikmusic הצהיר כי "כל רשימה של שירים משנות ה-90 שלא כוללת בתוכה את השיר לפחות במקום ה-15 ומעלה, היא עוד סתם אחת מהרשימות הגרועות ביותר שנכתבו".
ווטקינס ותומאס הקליטו מחדש את "Waterfalls" בשנת 2013, ביחד עם זמרת הפופ היפנית נמיאה אמורו, לרגל 20 שנים לצאתו. הגרסה הגיעה למקום ה-12 במצעד השירים שביפן. באותה השנה, יצא הסרט "אנחנו המילרים" בו ויל פולטר מבצע את קטע הראפ של ליסה לופז. השיר מופיע גם בכתוביות הסיום של הסרט. בשנת 2015, יצאה הסדרה "מלכות הצעקה", בה מוזכר השיר גם כן. כמו כן, הושמע השיר גם בסרט גיבורי-העל שובר הקופות "קפטן מארוול".
חאן (מבנה)
ח'אן או חאן (ברבים: ח'אנים או חאנות; ערבית: خان; פרסית: کاروانسرا; טורקית: Kervansaray) הוא אכסניה לשיירות סוחרים, שבה יכולות השיירות הנוסעות בדרכים לעצור למנוחת לילה מבלי לחשוש משודדי הדרכים.
אכסניה זו הייתה בדרך כלל רבועה או מלבנית ולה שתי קומות ערוכות סביב חצר מרכזית. בקומה התחתונה אוחסנו בהמות המסע (סוסים וגמלים) והסחורה, ובקומה השנייה לנו הנוסעים – בדרך כלל על הרצפה. בחצר שבמרכז החאן הכינו לעצמם הנוסעים את ארוחותיהם.
חלק מן החאנים שימשו מעין "תחנה מרכזית" עבור כרכרות סוסים ועגלות.
מרגוליס
מרגוליס היא שושלת רבנים נודעת עם קשר גנאלוגי לרש"י. במאה ה-15 מוזכר לראשונה רב הנושא שם זה, הרב יעקב מרגוליס שהתפרסם כבקי בתלמוד. ב-1527 מינה זיגמונד הראשון, מלך פולין, את סמואל מרגוליס ל"סניור" של יהדות פולין. השם הוא מטרונים הנגזר מהשם "מרגלית".
{{פירושונים|
לקריאה נוספת
}}
אלכסנדר אייזנשטט
אלכסנדר אַיְיְזֵנְשְטָט
(ברוסית: Александр Айзенштат; נולד- ב-2 בדצמבר 1951) הוא צייר יהודי חרדי ממוצא רוסי.
ביוגרפיה
אלכסנדר אייזנשטט הוא צייר יהודי חרדי המתגורר בירושלים. נולד בשנת 1951 במוסקבה בירת רוסיה. הוא היה בנם היחיד של יעקב ורעיה אייזנשטט, משפחה יהודית ממוצא אוסטרי. אביו יעקב הוא נכדו של רבי יצחק יעקב רבינוביץ. יעקב אייזנשטט היה עורך דין אשר פעל רבות למען הצלת יהודים מעונש מוות, עונש שהיה נפוץ באותה תקופה בברית המועצות. ברוב הפעמים הוא הצליח בכך ולפי חלק מהגרסאות זכה בכל המשפטים שניהל. אמו הייתה מורה לגרמנית ולדקדוק. אלכסנדר למד ציור בבית ספר לאמנות על שם סרוב בסוף שנות ה-60, ובהמשך למד בסטודיו של ס.פ. סקולסקי בתחילת שנות ה-70. בשנת 1974 עלה לישראל, התגורר תקופה בצפת, ב-1980 אלכסנדר התחתן בצרפת עם סוניה סמדז'ה ילידת צרפת בת להורים יהודים ממוצא תוניסאי ועבר לפריז. ב-1989 הקים יחד עם הרב משה סולובייצ'יק והרב יצחק זילבר את ישיבת תורת חיים במוסקבה.
תערוכות
כצייר צעיר עבודותיו הוצגו במספר תערוכות פרטיות בפריז, מוסקבה, לונדון וניו יורק. העובדות נמכרו במכירות פרטיות.
החל משנת 2010 הצייר החל לקבל הכרה וציוריו הוצגו במוסקבה, בין היתר הציורים הוצגו במוזיאון מוסקבה לאמנות מודרנית, גלריית טריומף ובמוזיאון בולגקוב.
ב 2016, עבודותיו של הצייר הוצגו במוזיאון פושקין שבמוסקבה על ידי האוצרת, נשיאת המוזיאון אירינה אנטונבה ואנדריי טולסטוי (דירקטור מכון למחקר לתאוריה והיסטוריה של האמנויות של האקדמיה הרוסית לאמנויות). באותה שנה הציורים הוצגו בגלריית טרטיאקוב על ידי האוצרת זלפירה טרגולובה (מומחית לאמנות ומנהלת גלריית טרטיאקוב)l
תגובות וביקורות
בין אוצרים ואספני אמנות, עבודותיו של אייזנשטט קיבלו תגובות חיוביות. אירינה אנטונבה נשיאת מוזיאון פושקין  היא מעריצה של אייזנשטט ומחשיבה אותו לגאון, היא טוענת, שבהיסטוריה של אמנות בכל שלב היה צייר בולט אחד שלא היה בר השוואה לאחרים. אייזנשטט לא הולך בעקבות זרם או סכולה מסוים אלא יותר "עולם משל עצמו"
דוקטור וחוקר לאמנות באקדמיה לאמנות RAKH, אלכסנדר יאקומוביץ, טוען שעבודותיו של אלכסנדר אייזנשטט דומות לאלה של רמברנדט בכוח של ההשפעה והעומק של הדימויים האמנותיים, במאמרו »אוסף מגזינים. אמנות ותרבות» כתב שאלכסנדר הוא "צייר חידתי שאף פעם לא נכשל להדהים"