cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חסן בדג'ייב
קריירה כשחקן
בדג'ייב החל את הקריירה שלו בתור שוער כדורגל בקבוצת הכדורגל המקומית, ספרטק נלצ'יק. לאחר 4 עונות במדי צסק"א ולוקומוטיב מוסקבה, עבר לישראל לקבוצת הפועל פתח תקווה (שם רשם 5 הופעות בלבד). עונה לאחר מכן הגיע להפועל תל אביב, שם רשם 5 הופעות בלבד גם כן. בדג'ייב סיים את הקריירה שלו בתור שחקן פעיל בלוקומוטיב מוסקבה.
קריירה כמאמן
בשנת 2001, כשלוש שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל בדג'ייב לכהן בתור המנהל הטכני של מועדון הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה. בהמשך שימש כמנהל טכני גם באמקאר פרם ובאנז'י מחצ'קלה.
בדג'ייב שימש כעוזר מאמן בספרק נלצ'יק ואמקאר וכמאמן ראשי בנלצ'יק ואוונגרד קורסק.
פרנסס הרפר
פרנסס אלן וטקינס הרפר (באנגלית: Frances Ellen Watkins Harper; 24 בספטמבר 1825 – 22 בפברואר 1911) הייתה פעילה למען ביטול העבדות ופעילה חברתית, סופרג'יסטית, משוררת וסופרת אפרו-אמריקאית. הייתה חברה באיחוד הנשים הנוצרי להתנזרות מאלכוהול (Woman's Christian Temperance Union), אשר תמך בהתערבות הממשל הפדרלי ברפורמות חברתיות.
הרפר נולדה כאישה חופשייה בבולטימור, מרילנד. הייתה לה קריירה ספרותית ארוכה – את ספר השירה הראשון שלה פרסמה בגיל 20, ואת הרומן האחרון בגיל 67. בשנת 1850, היא הפכה לאישה הראשונה בסגל ההוראה ביוניון סמינרי, שם לימדה תפירה. בשנת 1851, לצד ויליאם סטיל, יו"ר האגודה לביטול העבדות בפנסילבניה, היא סייעה לעבדים נמלטים לאורך מסילת הרכבת המחתרתית בדרכם לקנדה. לאחר שהצטרפה לאגודה נגד העבדות ב-1853, פתחה גם בקריירה כנואמת מקצועית ופעילה פוליטית.
תחילת דרכה
פרנסס אלן וטקינס נולדה בבולטימור, מרילנד, בת יחידה להורים שחורים חופשיים. בגיל שלוש כבר הייתה יתומה, וגודלה בידי דודה ודודתה מצד אמה. הדוד, ויליאם וטקינס, היה איש כמורה ופעיל זכויות אזרח. היא התחנכה בבית הספר שאותו ניהל עבור ילדים שחורים בבולטימור. בגיל 14 יצאה פרנסס לשוק העבודה, ועבדה כתופרת, וכן כמשרתת בבית של לבנים קווייקרים, שם הייתה לה גישה לספריה עשירה, שאפשרה לה להרחיב את הידע הספרותי שלה.
קריירה ספרותית
ב-1845, כשהייתה בת 20, יצא לאור ספר השירה הראשון שלה, Forest Leaves (עלי יער). ספרה השני, ''Poems on Miscellaneous Subjects" (שירים במגוון נושאים) (1854), זכה להצלחה, ויצא במספר מהדורות. בשנת 1859, סיפור קצר פרי עטה, "The Two Offers" (שתי ההצעות), פורסם בכתב עת ספרותי שחור; היא הייתה האישה השחורה הראשונה לפרסם סיפור קצר.
היא המשיכה לפרסם שירים וסיפורים קצרים במהלך חייה. היא כתבה שלושה רומנים שפורסמו בהמשכים בכתב עת נוצרי בין השנים 1868 ל-1888, אך היא ידועה בשל הרומן הראשון שכתבה - שהיה האחרון שפורסם כספר - Iola Leroy, או Shadows Uplifted (1892), שיצא לאור כשהייתה בת 67. במשך תקופה ארוכה נחשב ספר זה הרומן הראשון שפורסם מאת אפרו-אמריקאי, אך אחר כך גילו עבודות מוקדמות יותר של הרייט א. וילסון ווויליאם ולס בראון. ועדיין, ספריה הם מהמוקדמים. הרפר כתבה בסגנון הרומנטי שהיה מקובל בתקופתה, אך עסקה בספריה בסוגיות חברתיות רציניות, כולל חינוך של ילדות ונשים, "מעבר", כפי שנקרא כשאדם שחור בהיר עור נתפש כלבן, נישואי תערובת בין שחורים ולבנים, מיגור העבדות, תקופת השיקום, התנועה לאיסור אלכוהול, ואחריות חברתית.
הוראה ופעילות חברתית
בשנת 1850, וטקינס עברה לאוהיו, שם הייתה לאישה הראשונה להתקבל כמורה ב-Union Seminary, שהוקם על ידי הכנסייה המתודיסטית האפיסקופלית האפריקאית. (הסמינריון נסגר בשנת 1863, כאשר הכנסייה רכשה את אוניברסיטת וילברפורס, האוניברסיטה הראשונה בבעלות שחורה והנהלה שחורה).
ב-1853 הצטרפה וטקינס לאגודה נגד העבדות, והפכה למרצה בשם הארגון. את הנאום הראשון שלה נגד העבדות נשאה בנושא "חינוך והעצמת הגזע השחור". הנאום קצר הצלחה כה גדולה, שהזמינו אותו לסבב הרצאות של שנתיים במדינת מיין. גם לאחר שסיימה התחייבות זו, המשיכה לנסוע ברחבי החוף המזרחי והמערב התיכון של ארצות הברית ולהרצות, עד 1860. היא הייתה דוברת פופולרית, והופיעה על בימות לצידן של הפעילות המובילות של תנועות הנשים וביטול העבדות, דוגמת לוסי סטון ולוקרישה מוט, וכן לצד גברים שחורים מתנועת ביטול העבדות שההיסטוריה הנציחה, דוגמת ויליאם גריסון ופרדריק דאגלס. וטקינס הייתה תומכת נלהבת של ביטול העבדות, חוק היובש, וזכות בחירה לנשים. היא הייתה פעילה גם בכנסייה האוניטרית, אשר תמכה בסוגיות הפרוגרסיביות שווטקינס קידמה. היא לעיתים קרובות הקריאה את שירתה במפגשים הציבוריים בהם נטלה חלק, כולל השיר הפופולרי עד מאוד "קיברו אותי בארץ חופשייה."
בשנת 1858, היא סירבה לוותר על המושב שלה, או לעבור לאזור ה"צבעונים" בחשמלית מופרדת גזעית בפילדלפיה (100 שנה לפני רוזה פארקס), שם גרה מאותה תקופה ועד מותה.
היא נישאה לפנטון הרפר ב-1860. לזוג נולדה בת, שהצטרפה לשלושת ילדיו של פנטון מנישואים קודמים. כשפנטון נפטר בשנת 1964, היא המשיכה לפרנס את משפחתה בעיקר דרך נאומיה הציבוריים.
בחזרה בפילדלפיה, הרפר המשיכה בפעילות הציבורית שלה, והחזיקה בתפקידים מרכזיים בארגונים רבים. היא האמינה שעל רפורמיסטים שחורים לעבוד גם בנפרד מלבנים כדי לקבוע את סדרי העדיפויות שלהם. היא ארגנה אירועים עבור איחוד הנשים הנוצרי להתנזרות, ועמדה בראש סיעת הנשים השחורות של הארגון. אחת הסיבות למחויבות שלה דווקא לחוק היובש הייתה כי "היה זה ארגון הנשים החשוב ביותר שקידם הרחבת הכוח הפדרלי", שהיא האמינה שהוא הכרחי לקידום זכויות לנשים ולשחורים.
הרפר, כמו פעילות נוספות של התקופה, לדוגמה פרנסס וילארד, הסופרג'יסטית הלבנה עמה עבדה רבות, האמינה כי מן ההכרח לקדם זכויות עבור כל הקבוצות המדוכות בחברה, ולא לקדם רק קבוצה אחת; ולכן הייתה מחלקת זמנה בנושאי זכויות נשים, מיגור ההפרדה הגזעית וחוקים גזעניים, רווחת ילדים ונוער, ועוד. היא עמדה בחזית של התפישה החדשה דאז, שלממשלה הפדרלית ישנה אחריות להגן על זכויות אזרחי ארצות הברית, ולקדם את רווחתם. היא פעלה כמנטורית לפעילות רבות אחרות, כולל מרי אן שד, אידה ב' ולס, ויקטוריה ארל מת'יוס וקייט. ד. צ'פמן.
אך הרפר התאכזבה מווילארד כאשר זאת נתנה עדיפות לנושאים הקשורים לנשים לבנות, ולא תמכה במטרותיהן של הפעילות השחורות, כמו השגת תמיכה פדרלית לחוקי אנטי-לינץ', הגנה על זכויותיהם של אזרחים שחורים, וביטול מערכת חכירת האסירים שהייתה נהוגה אז, והחזיקה שחורים רבים כעבדים בפועל. בעקבות ההבנה שהישועה לא תבוא מהפעילות החברתיות הלבנות, הרפר הקימה יחד עם מרי צ'רץ' טרל את ארגון הנשים השחורות הלאומי ב-1894, ונבחרה לסגנית יו"ר הארגון ב-1897. בין החברות בדור מייסדות הארגון נמנו גם הארייט טאבמן ואידה ב' ולס. הרפר הייתה פעילה גם באגודה האמריקאית למען זכות בחירה לנשים, וכן בארגונים שקידמו רווחה וחינוך לנוער שחור.
עבודות
בנוסף, הרפר כתבה שלושה רומנים שפורסמו במקור בהמשכים בין השנים 1868 ל-1888:
האגודה לקידום הלימודים הרומים
פעילות
האגודה מוציאה לאור שני פרסומים שנתיים:
האגודה מעניקה מלגות וביניהן: מלגות עבור קורסי קיץ, מענקי ארכאולוגיה (באמצעות מענקי חפירות וועידות דו-שנתיות) ומלגות לבתי ספר להוראה בנושא העולם הרומי.
האגודה עורכת סדרת הרצאות פומביות בלונדון, ואחרות מחוץ ללונדון בסניפים מקומיים של האגודה ללימודים קלאסיים (Classical Association).
חנוך
בתנ"ך, חֲנוֹךְ היה דור שביעי לאדם הראשון, בנו של ירד ואבא של מתושלח. בתיאור חייו מופיע הביטוי "ואיננו כי לקח אותו אלהים", במקום הציון "וימת" המופיע אצל שאר הנמנים באותו פרק. בעקבות זאת נוצרה במשך הדורות ספרות עשירה על דמותו כצדיק שלא מת.
ציפי רייבנבך
ציפי (ציפורה) רייבנבך היא במאית, מפיקה ותסריטאית של סרטים, בעיקר תיעודיים. סרטיה עוסקים בעיקר בנושאים כאובים בחברה הישראלית: שואה ושכול. כלת פרס שר החינוך והתרבות לבמאים ותסריטאים בתחום הקולנוע לשנת 1996. סרטה ה"בחירה והגורל" נחשב לאחד הסרטים התיעודיים המעוטרים ביותר של יוצר ישראלי, בין הפרסים הבולטים שבהם זכה: יאמאגטה ביפן, שני פרסים בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי באמסטרדם ופרס בפסטיבל בינלאומי בפריז.
ביוגרפיה
ציפי נולדה בפולין ועלתה ארצה בשנת 1950 עם הוריה ונקלטה בעיר לוד. בין השנים 1966 ל-1969 למדה לתואר B.Sc במתמטיקה שימושית ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. במלחמת יום הכיפורים התאלמנה רייבנבך מבעלה הראשון יצחק, מהנדס כימיה בוגר הטכניון, מ"פ שריון שנפל בקרב על ציר הנפט ברמת הגולן. בשנת 1976 החלה בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב אותם סיימה בשנת 1980. ב-1981 למדה מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. ב-2006 חייתה בברלין במסגרת מלגת התפנות ליוצרים בקולנוע של קרן DAAD. אם לשלושה ילדים וסבתא ל-4 נכדים.
פילמוגרפיה
זוכה: זוכה:
חנוך
בתנ"ך
חנוך מופיע בספר בראשית ברשימה של דורות בין אדם הראשון לנח. תיאורו ברשימה הוא: .
על פי חישוב של השנים המופיעות בתורה, חנוך נולד בשנת (622) לבריאת העולם ונלקח אל אלוהים בשנת  (987).
חנוך בספרים החיצוניים
דמותו של חנוך היא דמות מרכזית בספרים החיצוניים. חנוך הוא זה שקיבל ממלאכי האלוהים את הכתב ואת המדע והנחיל אותם לבני האדם. חנוך דן בבריאת העולם עם אלוהים ולאחר מכן, מצווה עליו אלוהים לשוב לכדור הארץ ולהעביר את הידע שצבר לבני האנוש. חנוך מלמד במשך 30 ימים, שלאחריהם הוא נלקח השמיימה והופך למלאך מטטרון.
ספר חנוך א' מחולק לחמישה ספרים:
בספר היובלים מצוין שאמו של חנוך הייתה ברכה בת רצויאל (בת דודתו מצד אביו) ושם אשתו היה עדנה בת דניאל.
דמיון למסורת המסופוטמית
המסורת המסופוטמית מספרת על המלך השביעי בשורת מלכים שמלכו לפני המבול (שבעת מלכי שומר הקדומים), Enmeduranki מלך סיפר (עיר מרכז עבודת אל השמש), והחכם שלו Utuabzu. אנמדוראנכי מצטייר כמי שזכה לשבת על כיסא זהב (הניצב בפתח ההיכל השביעי (סינופסיס לספרות היכלות §2]) לפני האלים שמש ואדד, שהעניקו לו את חוכמת הניחוש על פי אותות (במיוחד לפי השמן והכבד), שאותה העביר לבני אדם. על החכם שלו, אותואבזו נשתמרו מסורות, שלפיהן "עלה לשמיים". נחשב לאביהם של המנחשים, גם כאבי תורתם וגם כאביהם ממש.
דמיון למיתולוגיה היוונית
במיתולוגיה היוונית המקביל לחנוך הוא הרמס אשר הביא לעולם את המדע. דמותו של חנוך המביא לעולם את המדע של תנועת הכוכבים והמאורות נמצאת בספר חנוך א'. הקבלה נוספת ניתן למצוא בסיפורו של פרומתאוס, האדם שגנב את האש מן האלים והביאה לאנושות. פרומתאוס נענש על מעשהו בייסורי נצח.
השפעתו של חנוך ביהדות
אצל הפרשנים היהודים מופיעים מדרשים הדורשים את חנוך כצדיק ואחרים המציגים דמות יותר מורכבת.
על פי מדרש אחר, חנוך היה בין הבודדים שנכנסו בחייהם לגן עדן, המדרש המצביע על כך כי חסידי אומות העולם יורשים גן עדן: "תשעה נכנסו בחייהם בגן עדן, ואלו הן: חנוך בן ירד, ואליהו ומשיח, ואליעזר עבד אברהם, וחירם מלך צור, ועבד מלך הכושי, ויעבץ בנו של רבי יהודה הנשיא, ובתיה בת פרעה, וסרח בת אשר, ויש אומרים אף רבי יהושע בן לוי." בהתאם לכך מפרש הרלב"ג: כלומר חנוך הגיע לשלמות בחייו הקצרים, ולא נותר לו אלא להילקח אל האלוהים.
רש"י בחר דווקא לצטט את המדרש המייחס לחנוך דמות מורכבת:
לפי תרגום יונתן, המבוסס על האגדה, חנוך עלה לשמים עוד בחייו והפך למלאך בשם מטטרון. את הפסוק "כי לקח אותו אלוהים" תרגם יונתן: "והא ליתוהי עם דיירי ארעא ארום אתנגיד וסליק לרקיעא במימר קדם ה' וקרא שמה מטטרון ספרא רבא" (בעברית: ואיננו עם שוכני ארץ, כי עלה לרקיע כדבר ה', וייקרא שמו מטטרון, הסופר הגדול).
עונשו של חנוך-מטטרון בספרות חז"ל
ב, וכן במדרש על ארבעה תנאים שנכנסו לפרדס, חנוך-מטטרון קיבל את העונש החמור ביותר שניתן אי פעם (בגמרא): שישים פולסא דנורא, מכיוון שאחד מהארבעה (אלישע בן אבויה) כפר בעיקר לאחר שראה את מטטרון יושב וכותב ספרים, כיוון וחשב בטעות כי חלילה "שתי רשויות המה" בשמיים, כאשר המנצח, הוא מנהיג הפרושים בתקופה החדשה, בתיאור ולשון השמורה במשנה יומא ז', ד' ובתפילת מוסף של יום כיפור לתיאור הכוהן הגדול ביום הכיפורים היוצא בשלום מן הקודש, ובכך ייתכן ומרומזת הכוונה שהחליף את הנבחר - חנוך - לשמש את הקב"ה, המתואר כמי ש'קשר כתרים לראשו" (לקונו), הכתר שהיה שמור עד אז רק למטטרון, ו"כתב באצבעו בעט שלהבת על כתר שבראשו אותיות שנבראו בהן שמים וארץ" (סינופסיס, סעיפים 16–17), הוא שהקדוש ברוך שאהבו וחיבבו יותר מכל בני מרומים.
חנוך באגדת "ספר הישר"
ב"ספר הישר" מסופר:
השפעתו בנצרות
ספר חנוך נחשב מחשובי הספרים האפוקליפטיים מימי בית שני. ראשוני הנוצרים ראו בספר חנוך נבואה אמיתית, ועד המאה ה-3 לסה"נ נחשב הספר כאחד מכתבי הקודש, אבל לאחר מכן הופקע מקדושתו ונעשה אחד מהספרים החיצוניים, ונשמר במלואו רק בכנסייה ובתרגום החבשי.
פתיחת ספר חנוך מובאת באיגרת יהודה (פס' יד') שבברית החדשה, ופסוק ו' באיגרת מרמז על פרק י' בספר. לפי תיקון חוקרים, האיגרת הראשונה של פטרוס (ג' 19) מרמזת על ספר חנוך. האיגרת החיצונית של בר-נבא (טז' 5;ד' 3) מביאה מספרי חנוך (עט' 56–58).
העובדה שחנוך, על פי המסורת, לא מת, שימשה בידי הנוצרים הראשונים טיעון לאישוש עלייתו של ישו כביכול השמיימה.
השפעתו בדתות דואליסטיות
מני, מייסד הדת המניאכיסטית בבבל במאה ה-3 לספירה, חונך בילדותו בקרב כת האלכסאים, כת-נטבלים יהודית נוצרית, ששמה ללעג את עולם השדים הפרסי. כאשר החל מני להתנבא הוא הוריד את מעמדו של משה כנביא והדגיש את מעמדם של הדורות הראשונים לעולם ובהם אדם, חנוך, מתושלח ונח. שימת הדגש על שושלת צאצאי אדם שמה דגש על חשיבותם של אברהם, יצחק ויעקב על פני משה. מני מת בשנת 276. מאמיניו המשיכו לחיות בעיקר בעיר חירה שעל חורבותיה בנה עלי בן אבי טאלב את העיר כופה. הדת המניכאית התפשטה בעיקר למרכז אסיה (טורקמניסטן) ונגזרות דואליסטיות שלה התקיימו בבלקן עד המאה ה-15 (בוגומילים, פאוליקנים).
השפעתו באסלאם
בדומה למניכאיזם, גם האסלאם נותן מקום של כבוד לאבות עולם ובהם חנוך המוזכר בקוראן בשם אדריס. והמסורת מספרת שהוא "הועלה למקום גבוה". חנוך נזכר גם בתיאור המסע הלילי של מוחמד, אם כי בתפקיד משני. השיעים מאמינים כי עלי בן אבי טאלב, מייסד השיעה, הוא צאצא של חנוך ושל אבות עולם, ולפיכך משייכים לאימאמים שלהם רקע ארוך של נבואה הרבה מעבר לעלי ולנביא מוחמד. כמו בקרב הנוצרים, שאבו השיעים מסיפור חנוך את רעיון העלייה השמיימה. הם מאמינים כי מותו של עלי או אחד מצאצאיו אינו אמיתי וכי רגע לפני מותם מגיע להם מחליף משמים ואילו הם עולים השמיימה ונמצאים בנבצרות. אלו הם האימאמים. האימאם האחרון צפוי לחזור לארץ כמשיח ונקרא מהדי.
אי
בגאוגרפיה, אִי הוא שטח אדמה אשר מוקף מים מכל קצוותיו אשר קטן מיבשת וגדול מסלע. קיימים איים שנוצרו בתהליכים גאולוגים טבעיים וקיימים איים מעשה ידי אדם שנקראים איים מלאכותיים.
הגדרה
אי הוא יבשה מוקפת מים. ההבחנה בין אי ליבשת אינה קבועה. ההבחנה המקובלת היא שאוסטרליה אינה אי אלא יבשת ומכאן שאי אינו יכול להיות גדול מאוסטרליה.
ההגדרה אם אי צריך להיות מוקף מים כל הזמן, כלומר, האם יבשה, שבזמן השפל מחוברת ליבשה אחרת, אך בזמן הגאות היא מוקפת במים, היא אי, נמצאת במחלוקת. קבוצה של איים הקרובים זה לזה מבחינה גאוגרפית או גאולוגית נקראים ארכיפלג.
אפשר עדיין לקרוא לאי שחובר באופן מלאכותי ליבשת בעבר כאי, לעומת זאת יבשה שמופרדת מהיבשת על ידי תעלה מלאכותית בדרך כלל לא תחשב כאי.
היווצרות איים
אי יכול להיווצר ממספר אופנים: היות שלאי אין גבולות עם מדינות אחרות הוא עשוי להיות מרוחק ומבודד. לדוגמה האי פיטקרן הוא מהאיים המיושבים המבודדים ביותר בעולם. האיים המיושבים הקרובים אליו ביותר הם איי מנגרבה, מרחק של 529 ק"מ, אי הפסחא, מרחק של 2,075 ק"מ וטהיטי במרחק של 2,325 ק"מ. ניו זילנד מרוחקת כ-5,000 ק"מ מהאי, וצ'ילה מרוחקת 5,333 ק"מ מהאי.
מהללאל
מַהֲלַלְאֵל הוא דמות מקראית, בנו של קינן, ואביו של ירד. דור חמישי לאדם.
מהללאל חי 895 שנים, אורך החיים השמיני באורכו בתנ"ך. הוא נולד בשנת שצ"ה לבריאת העולם (3366 לפנה"ס) ומת בשנת א'ר"צ (2471 לפנה"ס). בנו, ירד, נולד לו בהיותו בגיל 65. היו לו בנים ובנות נוספים.
הוא מוזכר ב וב. כמו כן מהללאל מופיע בברית החדשה בבשורה על-פי לוקס.
קתרין אן פורסטר
קתרין אן פורסטר (באנגלית: Catherine Ann Forster) היא פלאונטולוגית אמריקאית המתמחה באבולוציה של אורניתופודים וטקסונומיה של טריצרטופס. היא פרופסור בתוכנית למדעי הגאולוגיה במחלקה לביולוגיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
ב-1982 פורסטר עשתה תואר ראשון באוניברסיטת מינסוטה, ב-1985 עשתה תואר שני באוניברסיטת פנסילבניה, שם השלימה תואר שלישי ב-1990. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בטקסונומיה של טריצרטופס ובשאלה "כמה מיני טריצרטופס היו?", אותה היא עשתה תחת הנחייתו של פרופ' פיטר דודסון. בין השנים 1990–1994 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו. ב-2010 תיארה ביחד עם סקוט סמפסון ואנדרו פארקה את הקוסמוצרטופס, מין חדש של דינוזאור צרטופסי. בין השאר היא בעלת אוסף מאובנים ייחודי ממדגסקר שהיא ועמיתיה אספו ותיארו.
אוניברסיטת טמפרה
אוניברסיטת טמפרה היא אוניברסיטה בטמפרה שבפינלנד. יש בה 14,800 סטודנטים לומדי תואר, וצוות הוראה של 2,100. בתחילה נבנתה האוניברסיטה בשנת 1925 בהלסינקי, ונקראה אז - Civic College, ומ-1930 היא נקראה - School of Social Sciences (בית הספר למדעי החברה), עד לשנת 1960, בו היא עברה לטמפרה, ושמה שונה לשם הנוכחי.
פקולטות ומחלקות
כיום, האוניברסיטה מחולקת ל-6 פקולטות :
בוגרים ידועים
בין בוגריה של אוניברסיטת טמפרה :
הנסיכה יוג'יני
הנסיכה יוג'יני (שם מלא: הנסיכה יוג'יני ויקטוריה הלנה, באנגלית: Princess Eugenie Victoria Helena; נולדה ב-23 במרץ 1990) היא נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם הצעירה של הנסיך אנדרו, דוכס יורק ושרה פרגוסון, דוכסית יורק. יוג'יני נמצאת במקום ה-11 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ביוגרפיה
הוריה של הנסיכה התגרשו בהיותה בת שש. ב-2003 השלימה יוג'יני את לימודיה היסודיים בבית הספר סנט ג'ורג' שבווינדזור, וב-2008 סיימה את לימודיה התיכוניים במרלבורו קולג', פנימייה יוקרתית בעיר מרלבורו שבווילטשייר. בשנים 2009 עד 2012 למדה באוניברסיטת ניוקאסל, וסיימה בהצטיינות תואר בוגר אוניברסיטה בספרות אנגלית ובתולדות האמנות.
ב-22 בינואר 2018 הודיע הארמון על אירוסיה לג'ק ברוקסבנק, סוחר יינות לונדוני, צאצא למשפחת אצולה. החתונה התקיימה ב-12 באוקטובר 2018 בכנסיית סנט ג'ורג' במתחם טירת וינדזור. מלידתה ועד לנישואיה היה תארה הרשמי של הנסיכה "הוד מעלתה, הנסיכה יוג'יני מיורק". עם נישואיה, היא איבדה את השיוך הטריטוריאלי של אביה והיא נקראת כעת "הוד מעלתה, הנסיכה יוג'יני, הגברת ג'ק ברוקסבנק".
ב-9 בפברואר 2021 נולד בנם הבכור. הבן נקרא אוגוסט פיליפ הוק ברוקסבנק. השם אוגוסט הוא על שמו של בן זוגה של המלכה ויקטוריה, הנסיך אלברט, שזה היה אחד משמותיו; השם פיליפ הוא על שמו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, בן זוגה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת וסבה של הנסיכה יוג'יני; השם הוק הוא על שמו של אחד מאבות אבותיו של האב, ג'ק ברוקסבנק.
ב-30 במאי 2023 נולד בנם השני של השניים. שמו הוא ארנסט ג'ורג' רוני: על שם סבו ג'ורג' ברוקסבנק, על שם סב-סבתה של הנסיכה, ג'ורג' החמישי, אשר שמו האמצעי היה ארנסט, ועל שם סבה של הנסיכה, מייג'ור רונלד פרגוסון.
שלט האצולה
שלט האצולה של הנסיכה הוא מעוין המחולק לארבעה רבעים. ברביע הראשון והרביעי (השמאלי העליון והימני התחתון) שלושה אריות לבנים צועדים, על רקע אדום, מביטים לעבר הצופה. ברביע הימני העליון אריה אדום עומד על שתי רגליו האחוריות, ומביט לשמאל. ברביע השמאלי התחתון נבל בצבע צהוב על רקע תכלת. הרביע הראשון והרביעי הם דגל אנגליה, השני מסמל את סקוטלנד והשלישי את אירלנד. בראש השלט חמש תגיות: בכל אחת משתי התגיות החיצוניות ובתגית האמצעית מופיע דרדר. לשלט שני תומכים: חד-קרן כבול מימין ואריה משמאל.
אוטו מול
אוטו הרמן וילהלם מול (בגרמנית: Otto Hermann Wilhelm Moll; 4 במרץ 1915 – 28 במאי 1946) היה קצין אס אס ופושע מלחמה נאצי שפיקד על המשרפות באושוויץ בירקנאו ונודע לשמצה באכזריותו. במקרים רבים מול רצח באופן אישי קורבנות שהגיעו למחנה.
מול נודע כאחת הדמויות המרושעות, הסדיסטיות ומטילות האימה במחנה.
ראשית חייו
מול נולד בהוהן שנברג שבגרמניה. הוא עבד כגנן לפני שהצטרף לאס אס ב־1 במאי 1935 (מספר סידורי 277670).
שירותו באס אס
מול הצטרף ליחידות גולגולות המת של ההאס אס האחראיות על ניהול מחנות הריכוז וההשמדה עבור גרמניה הנאצית. אחד התפקידים המוקדמים ביותר שלו היה אחראי על עבודת גננים במחנות. במאי 1941 הועבר מול ממחנה הריכוז זקסנהאוזן לאושוויץ שם הוטלה עליו האחריות על חפירת קברי המונים. בשלוש וחצי השנים הבאות מול שימש בכמה תפקידי צוות במחנה. עד מהרה הפך למנהל שירותי התעסוקה במחנה הגברים באושוויץ בירקנאו. בשנת 1944 פיקח מול על כל המשרפות בבירקנאו. על פי דבריו של מפקד אושוויץ רודולף הס, הוא ומול עוטרו שניהם על ידי אדולף היטלר באות כבוד על תפקודם במלחמה. מול מופיע מספר פעמים באלבום התצלומים של מפקד אושוויץ קארל-פרידריך הוקר המראה את אנשי האס אס במחנה בזמן הנסיגה ממנו.
מול נהג לומר לאנשיו: "Befehl ist Befehl!" ("פקודה היא פקודה!") כדי להצדיק את מעשיו. אימרה עליה חזרו נאשמים נוספים במשפטי נירנברג כהגנה.
אלתר פיינזילבר, חבר הזונדרקומנדו בבירקנאו שעבד תחת מול, העיד במשפט שנערך לו: "קרה שכמה אסירים ניסו להתנגד כאשר התכוונו לירות בהם למוות כשהיו על סף הבור או שילדים בכו ואז מול היה משליך אותם חיים ללהבות הבור." אסיר זונדרקומנדו נוסף בשם הנריק טאובר העיד: "מול היה האכזרי מכולם. לפני הגעתו למחנה הוא היה אחראי על העבודות בבונקרים, שם שרפו את הקורבנות הגזים בבורות. ואז הוא הועבר לזמן מה לאזור אחר. לאור ההכנה הנחוצה ל'קבלת הפנים' של המשלוחים מהונגריה בשנת 1944, הוא הוצב כאחראי על כל המשרפות. הוא זה שארגן את ההשמדה ההמונית של האנשים המגיעים ממשלוחים אלה. רגע לפני הגעת הטרנספורטים מהונגריה הוא הורה לחפור בורות לצד משרפות V והשמיש את פעילותו של בונקר 2 ובורותיו שלא היו בשימוש. בחצר המשרפה היו מודעות המופנות לקורבנות ועליהם כתוב כי הם עומדים לעבור למחנה בו תחכה להם עבודה אך לפני כן עליהם לעבור רחצה וחיטוי ולשם כך עליהם להתפשט ולהכניס את כל חפצי הערך שלהם לסלים שהוצבו במיוחד למטרה זו בחצר. מול חזר על הדברים בנאומיו בפני המשלוחים הבאים. היו כל כך הרבה משלוחים שלפעמים קרה שתאי הגזים לא היו מסוגלים להכיל את כל המגיעים החדשים. האנשים העודפים נורו לרוב, בזה אחר זה ולעיתים קרובות על ידי מול עצמו. בכמה הזדמנויות, השליך מול אנשים לבורות הבוערים בעודם בחיים. הוא גם תרגל ירי באנשים ממרחק. הוא התייחס בצורה נוראה לאנשי זונדרקומנדו, הכה אותם והתנהג אליהם כמו לבעלי חיים. אלה שהיו בשירותו האישי סיפרו לנו שהוא השתמש בחוט תיל כדי לדגום חפצי זהב ותכשיטים של קורבנות שנלקחו ממשלוחים חדשים, ושם אותם בתיק. בין החפצים שהשאירו האנשים שהגיעו לתאי לגזים, הוא נהג לקחת פרוות וסוגי מזון שונים, במיוחד שומן. כאשר לקח אוכל, אמר בחיוך לחיילי האס אס שסביבו שצריך לנצל את המשלוחים לפני שהשנים הרזות יגיעו. תחת ניהולו התחזק הזונדרקומנדו והוגדל לכ -1,000 אסירים."ביוני 1942, יחד עם פרנץ הסלר והנס אומייר, הוציא מול להורג 168 אסירים בבלוק 11 לאחר ניסיון התמרדות.
ב-2 באוגוסט 1944 רצח מול את שמעון קמינסקי מנהיג המחתרת היהודית באושוויץ שהוסגר לגרמנים בעקבות הלשנה.
מעצר והוצאה להורג
לאחר נטישת אושוויץ-בירקנאו על ידי האס אס ב־18 בינואר 1945, הועבר מול למחנה משנה של מחנה הריכוז דכאו. ב־28 באפריל 1945, יום לפני ששחרור מחנה דכאו על ידי חיילים אמריקאים, הגיע מול למחנה הראשי עם קבוצת אסירים שאילץ לצעוד בצעדת מוות. למחרת הוא נלכד ונעצר.
בנובמבר 1945 הועמד מול למשפט על ידי בית הדין הצבאי האמריקאי במהלך משפטי דכאו. אף על פי שבמשפט הושמעו עדיות של ניצולים על אכזריותו והזוועות להם היה אחראי מול הואשם רק בסעיף אחד של הצעדת אסירים בצעדת המוות באפריל 1945.
הוא נמצא אשם והוצא להורג בתלייה בכלא לנדסברג, ב־28 במאי 1946.
דמותו של מול מופיע בסרט אזור אפור המגולל את סיפור מרד הזונדרקומנדו באושוויץ.
אוניברסיטת פרדו
אוניברסיטת פֶּרְדּ֫וּ (באנגלית: Purdue University) היא אוניברסיטה ציבורית שנוסדה ב-1869. הקמפוס הראשי של האוניברסיטה ממוקם בווסט לאפייט שבאינדיאנה, ארצות הברית, ולומדים בו כ-41,500 סטודנטים. האוניברסיטה מובילה בין האוניברסיטאות הציבוריות בארצות הברית בכמות הסטודנטים הבינלאומיים הרשומים בה. ב-1962, הוקמה באוניברסיטה מחלקת מדעי המחשב הראשונה בארצות הברית.
ישנם 13 חתני פרס נובל, חתן פרס טיורינג, 2 חתני פרס המזון העולמי, 2 זוכי פרס פוליצר, 23 מדליסטים אולימפיים, 3 מקבלי הטכנולוגיה והחדשנות הלאומית, 2 מקבלי המדליה הלאומית למדע, 7 חברי קונגרס, 3 מושלים ושני ראשי מדינה שלמדו או לימדו באוניברסיטה.
עד 2021, 11 אנשים כיהנו בתור נשיאי האוניברסיטה (כולל הנשיא הנוכחי).
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1869, על ידי איש העסקים ג'ון פרדו, שתרם 150,000 דולר (שווה ערך ל-2.9 מיליון דולר ב-2019) ו-100 דונם משטחי האזור, כדי להקים מכללה שתקרא על שמו.
ב-1872, החל ריצ'רד אוון את כהונתו בתור הנשיא הראשון של האוניברסיטה.
השיעורים הראשונים באוניברסיטה התקיימו ב-16 בספטמבר 1874. את השיעורים העבירו 6 מורים, והשתתפו בו 39 תלמידים.
חבר הסגל הראשון באוניברסיטה היה ג'ון ס' האפם, שלימים מונה לנשיא האוניברסיטה.
קמפוס של חמישה בניינים באוניברסיטה הושלם ב-1874.
הקורס הראשון לתואר ראשון באוניברסיטה היה בכימיה, והחל ב-1875.
אמרסון א. וייט, נשיא האוניברסיטה בין השנים 1876-1883, טען שיש לקדם באוניברסיטה בעיקר חקלאות, טכנולוגיה ומדעים, ופחות את מדעי הרוח והחברה. עקב כך, פוטר וייט על ידי בית המשפט של אינדיאנה, ובמקומו מונה איימס ה' סמארט.
ב-1879, הותקן הטלפון הראשון באוניברסיטה וב-1886, הוקמה הלהקה של האוניברסיטה.
ב-1934, הוקם שדה תעופה השייך לאוניברסיטה ובשנת 1935, הצטרפה אמיליה ארהארט לאוניברסיטה בתור יועצת לקורסי טיס. ביולי 1936 קיבלה לידה ארהארט מטוס לוקהיד מדגם L-10E אלקטרה במימון האוניברסיטה.
ב-1959 החלה האוניברסיטה בתוכניות תואר ראשון BA.
הסמל של האוניברסיטה אושר רשמית ב-1969. הסמל מתאר גריפון, המסמל כוח, ומגן בן שלושה חלקים, המייצג חינוך, מחקר ושירות.
ב-27 באפריל 2017, הודיעה אוניברסיטת פרדו כי היא מתכננת לרכוש את הקולג' הפרטי, אוניברסיטת קפלן, ולהפוך אותו לאוניברסיטה ציבורית במדינת אינדיאנה.
לאקונה
במשפטים, לאקונה היא חסר בדין, העדרה של הוראה בחקיקה או בתקדים המתייחסת למקרה.
בישראל
בחוק יסודות המשפט, תש"ם-1980 נקבעה הוראה המורה לבית המשפט מה ייעשה בעת מציאת לאקונה, לפיה: "ראה בית המשפט שאלה משפטית הטעונה הכרעה, ולא מצא לה תשובה בדבר חקיקה, בהלכה פסוקה או בדרך של היקש, יכריע בה לאור עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של מורשת ישראל". בתיקון משנת 2018 הורחבה זיקה זו ל"עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל".
במקום שמתגלה "לאקונה" בחוזה, רשאי בית המשפט להשלים את החסר, ובלבד שהוא יוכל לסמוך עצמו על הוראת דין (חקוקה או הלכתית), שמכוחה ניתן לבצע השלמה זו. הוראת דין כללית שכזו מצויה, למשל, בסעיף 26 לחוק החוזים (חלק כללי), התשל"ג-1973, שעניינה הנוהג שבין הצדדים או הנוהג המקובל בחוזים מאותו סוג.
יש להבדיל בין לאקונה לבין הסדר שלילי - אף על פי שבשני המקרים המצב הבסיסי הוא שתיקת הדין בסוגיה, לאקונה הוא מצב בו הסדר חוקי השמיט תשובה לסוגיה אותה ניתן להשלים באנלוגיה כאמור, הסדר שלילי הוא מצב בו המחוקק מלכתחילה החליט כי הסדר חוקי לא יחול על סוגיה - ולא ניתן להשלימו על דרך ההיקש.
לינדה נוכלין
לינדה נוכלין (באנגלית: Linda Nochlin; 30 בינואר 1931 - 29 באוקטובר 2017) הייתה היסטוריונית ומבקרת אמנות אמריקאית. תרומתה העיקרית הייתה בחקר אמנות המאה ה-19 וה-20. בנוסף, נחשבת נוכלין לאחת מחלוצות מחקר האמנות הפמיניסטית.
חייה
נוכלין נולדה בניו יורק. בשנת 1952 סיימה את לימודי התואר השני באוניברסיטת קולומביה. את עבודת הדוקטורט סיימה בשנת 1963 באוניברסיטת ניו יורק. נושא המחקר שלה היה הצייר הצרפתי הריאליסט גוסטב קורבה. היא תרמה תרומות רבות לחקר הריאליזם, ואמנות המאה התשע עשרה נותרה עניין מרכזי לאורך כל הקריירה שלה, שכללה תפקידים אקדמיים במכללת וסאר, מרכז הבוגרים באוניברסיטת העיר ניו יורק, אוניברסיטת ייל והמכון לאמנויות יפות באוניברסיטת ניו יורק. כאוצר, נוכלין ארגנה תערוכות כמו "נשים אמניות: 1550–1950" (1976) במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס ו"פמיניזם גלובלי "(2007) במוזיאון ברוקלין.
בשנת 1971 פורסם את מאמרה בעל ההשפעה "למה לא היו אמניות גדולות?" בכתב העת 'ArtNews'. המאמר הצביע על הממד החברתי המערבי שלא אפשר התפתחות אמנותית שווה לנשים אמניות.
נוכלין המשיכה ביצירת קו מחקר פמיניסטי גם כאוצרת בשורה של פרויקטים כגון התערוכה "נשים אמניות 1550-1950" במוזיאון העירוני לאמנות בלוס אנג'לס בשנת 1976 או "פמיניזם גלובאלי" (Global Feminisms), שהוצגה בשנת 2007 במוזיאון ברוקלין.
התעוררתי עם נמר
הצלחה
עם יציאתו נכנס השיר למקום התשיעי במצעד העשירייה, למקום 11 במצעד היטליסט, והעפיל למיקום גבוה במצעדים היומיים של יוטיוב.
יפה נוף (ירושלים)
יפה נוף היא שכונה במערב ירושלים, אשר הוקמה ב-1929. יחד עם רמת בית הכרם וגבעת בית הכרם היא מרכיבה את שכונת בית הכרם רבתי. שמה של השכונה, יפה נוף, הוא אחד משמות ירושלים.
אופי השכונה
בשנות ה-30 הייתה השכונה מרוחקת ממרכז ירושלים ודמי השכירות בה היו מהנמוכים בעיר.
השכונה מאופיינת בבנייה רוויה של בתים בני 3 קומות, ומעט קוטג'ים. לשכונה הוותיקה יש תדמית סולידית, שסייעה לה לשמור על האטרקטיביות שלה גם בתקופות מיתון במחירי הדירות בירושלים, בין היתר בשל אוכלוסייתה האיכותית, הקרבה ליציאה מהעיר ונוף ההרים הנצפה מרבים מבתיה.
מראשית ימי השכונה ועד 1992 חי ופעל ביפה נוף הצייר בעל השם הבינלאומי מרדכי ארדון, ונופי המקום שימשו השראה ליצירתו. בשנות ה-80 לאחר פרישתו מראשות הממשלה, התגורר מנחם בגין ברחוב צמח בשכונה. בנו, חבר הכנסת לשעבר בני בגין עדיין מתגורר בשכונה. גם השרה מירב כהן מתגוררת בשכונה. עוד מתגורר בה הנשיא לשעבר רובי ריבלין.
רחובות השכונה
רחובות השכונה קרויים ברובם על שם צמחים ושאר שמות הקשורים לטבע. מהרחוב הראשי בשכונה, הנושא את השם יפה נוף, יוצא רחוב פרחי חן המהווה את הכניסה העיקרית ליער ירושלים.
Sefronia
Sefronia הוא אלבומו השמיני של הזמר טים באקלי. הוא יצא בשנת 1973.
מצוק ראגייט
הרכס מצוי בין קרחון גרין וקרחון אוונס בכיוון מזרח - מערב.
מקור השם
שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, וזאת בשל מראה המצוק, שבראשו רכסים קטנים וצוקים קטנים סלעיים הבולטים ממנו (היינו מראהו של המצוק מחוספס, באנגלית: rugate).
פרד ג'ונס
פרדריק טרל "פרד" ג'ונס (באנגלית: Frederick Terrell "Fred" Jones; נולד ב-11 במרץ 1979) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2002–2011. ממוצעיו הכוללים לאורך 7 עונותיו בליגת ה-NBA הם 7.5 נקודות, 2.3 אסיסטים ו-2.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות
ג'ונס נולד במלוורן שבארקנסו, וגדל בפורטלנד שבאורגון. בשתי עונותיו האחרונות ב"תיכון סם בארלו" שבפורטלנד זכה בפרס "שחקן התיכונים המצטיין של אורגון".
בין השנים 1998–2002 למד באוניברסיטת אורגון, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה – "אורגון דאקס". בעונתו האחרונה בקבוצה, 2001/2002, הוביל את הדאקס לצדם של לוק רידנאוור ולוק ג'קסון להעפלתם הרביעית אי פעם לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight). במשחק רבע הגמר הצטיין ג'ונס עם 32, אך אורגון הפסידה לאוניברסיטת קנזס, בה שיחקו קירק היינריך, דרו גודן, ניק קוליסון וקית' לנגפורד. לאורך אותה עונה העמיד ג'ונס ממוצעים של 18.6 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-10.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2002 נבחר ג'ונס בבחירה ה-14, על ידי אינדיאנה פייסרס. בעונת זכה בתחרות ההטבעות של ה-NBA, לאחר שגבר בסיבוב הגמר על ג'ייסון ריצ'רדסון – הזוכה בשתי התחרויות הקודמות. בסיום אותה עונה סייע לפייסרס להעפיל לגמר האזור המזרחי בפלייאוף ה-NBA, כמחליפו הראשי מהספסל של רג'י מילר. בעונת ניצל את היעדרותם של שחקני הפייסרס רון ארטסט, סטיבן ג'קסון וג'רמיין אוניל, אשר הושעו בשל מעורבותם בקטטת פייסרס-פיסטונס, והציג יכולת שיא עם ממוצע של 10.6 נקודות למשחק. במשחק הראשון לאחר הקטטה, ב-20 בנובמבר 2004, פתח בחמישייה הפותחת וקלע שיא קריירה של 31 נקודות, מול אורלנדו מג'יק.
ביולי 2006, לאחר 4 עונות באינדיאנה, חתם על חוזה בטורונטו ראפטורס.
לאחר 39 משחקים עם הראפטורס הועבר ג'ונס בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה לחואן דיקסון.
לקראת עונת הועבר עם זאק רנדולף ודן דיקאו בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת סטיב פרנסיס וצ'אנינג פריי. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק.
בדצמבר 2008 חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, במדיה קלע 7.3 נקודות למשחק עד לסיום עונת.
באוגוסט 2009 עזב את ה-NBA, וחתם על חוזה בקבוצת פלקנסטרו ביאלה האיטלקית. את אותה עונה סיימה ביאלה במקום ה-14 (מתוך 15) בליגת העל האיטלקית, עם מאזן ניצחונות שלילי 10–18.
בעונת 2010/2011 החל ג'ונס לשחק עבור גואנגדונג סאות'רן טייגרס מליגת העל הסינית, אולם הוא שוחרר מהקבוצה כבר בינואר 2011, ולמעשה פרש ממשחק.
מארק דייגנולט
מארק דייגנולט (באנגלית: Mark Daigneault; נולד ב-23 בפברואר 1985) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, המשמש כמאמנה הראשי של קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
קריירת אימון
דייגנולט נולד וגדל בעיר למינסטר שבמסצ'וסטס, ובשנת 2003 החל ללמוד באוניברסיטת קונטיקט. ב-4 שנותיו בקונטיקט שימש כ"מנהל קבוצה" בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – "יוקון האסקיז" – אותה אימן ג'ים קלהון. בעונת 2003/2004 זכתה הקבוצה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, בהובלתם של השחקנים בן גורדון ואמקה אוקפור.
בשנת 2007 החל את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן בקבוצת מכללת הולי קרוס אשר בעיר ווסטר.
בשנת 2010 עבר לשמש כעוזר מאמן באוניברסיטת פלורידה, תחת בילי דונובן. ב-3 עונותיו הראשונות בתפקיד הודחו ה"גייטורס" בשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות, ובעונת 2013/2014 העפילו לחצי גמר הטורניר. לאורך התקופה בלטו בפלורידה השחקנים צ'נדלר פארסונס, אלכס טיוס, בראדלי ביל וסקוטי וילבקין.
לקראת עונת 2014/2015 מונה למאמן הראשי של קבוצת אוקלהומה סיטי בלו מליגת הפיתוח של ה-NBA. לאורך 5 עונותיו של דייגנולט בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 143 ניצחונות ו-107 הפסדים (57.2%), והעפילה פעם אחת (2016/2017) לגמר האזור המערבי של הפלייאוף.
בקיץ 2019 מונה לעוזר מאמן באוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA – קבוצת האם של אוקלהומה סיטי בלו. בעונת שימש בת'אנדר כעוזרו של בילי דונובן, עמו עבד בעבר באוניברסיטת פלורידה.
בספטמבר 2020 עזב דונובן את אוקלהומה סיטי, וכחודשיים לאחר מכן מונה במקומו דייגנולט כמאמן הראשי של הקבוצה.
אלפרדו קאזלה
אלפרדו קאזלה (באיטלקית: Alfredo Casella; 25 ביולי 1883, טורינו – 5 במרץ 1947, רומא) היה מלחין איטלקי.
ביוגרפיה
קאזלה היה בן למשפחה מוזיקלית; סבו, ידיד של ניקולו פגניני, היה צ'לן ראשון בתזמורת של תיאטרון סאן קארלו בליסבון, פורטוגל ובהמשך היה סולן בקאפלה המלכותית בטורינו. אביו של אלפרדו ושני דודיו, קארלו, צ'זארה וג'ואקינו היו כולם צ'לנים מקצועיים, שעשו להם שם במידה זו או אחרת; אמו הייתה פסנתרנית ומורתו הראשונה של אלפרדו. הוא נכנס לקונסרבטואר של פריז בשנת 1896 ללמוד פסנתר אצל לואי דיאמר וקומפוזיציה אצל גבריאל פורה. ג'ורג'ה אנסקו ומוריס ראוול היו חבריו לכיתה. בתקופת לימודיו בפריז התוודע אל דביסי, דה פאיה וסטרווינסקי ויצר קשרים גם עם בוזוני, מאהלר וריכרד שטראוס. קאזלה התרשם מאוד מדביסי אחרי ששמע את הפרלוד "אחר הצהריים של פאון" בשנת 1898, אבל בכתיבתו הוא בתקופה זו פנה בכיוון רומנטי יותר, שההשראה לו באה מריכרד שטראוס ומאהלר, ולא לאימפרסיוניזם. הסימפוניה הראשונה שלו משנת 1905 נוצרה בתקופה זו וזו גם הייתה היצירה הראשונה שניצח עליה, בביצוע הבכורה עם תזמורת מונטה קארלו, בשנת 1908.
בשובו לאיטליה בתקופת מלחמת העולם הראשונה החל ללמד פסנתר באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. קאזלה היה אחד הפסנתרנים הווירטואוזים הנודעים ביותר בדורו באיטליה ויחד עם ארטורו בונוצ'י (צ'לו) ואלברטו פולטרוניירי (כינור) הקים ב-1930 את טריו איטאליאנו, שהופיע בהצלחה מרובה באירופה ובארצות הברית. מעמדו כפסנתרן ועבודתו עם השלישייה הניבו כמה מן הנודעות ביותר ביצירותיו, ביניהן A Notte Alta, הסונאטינה, Nove Pezzi וששת האטיודים לפסנתר אופוס 70. לשלישייה, לנגינה בסיבוב ההופעות שלה, כתב את ה"סונאטה לשלושה" ואת הקונצ'רטו המשולש. להצלחתו הגדולה ביותר זכה קאזלה בבלט "הכד" לפי סיפור של לואיג'י פיראנדלו (אחד הסיפורים המרכיבים את הסרט קאוס של האחים טביאני); עוד יצירות נודעות שלו הן "איטליה", קונצ'רטו רומאי, פרטיטה וסקרלטיאנה לפסנתר ותזמורת, הקונצ'רטי לכינור ולצ'לו, פגניניאנה והקונצ'רטו לפסנתר, כלי קשת, טימפני וכלי הקשה. במוזיקה קאמרית, שתי הסונאטות לצ'לו, הסונאטה המאוחרת, היפה במיוחד לנבל והמוזיקה לחליל ופסנתר.
ב-1923 ייסד עם גבריאלה ד'אנונציו וג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו מוונציה את האגודה לקידום הפצתה של מוזיקה איטלקית מודרנית, ה"תאגיד למוזיקה חדשה".
התחדשות העניין ביצירות ויוואלדי במאה ה-20 חבה את קיומה בעיקר לקאזלה, שארגן בשנת 1939 את "שבוע ויוואלדי", אירוע שהיה מאז להיסטוריה וגם המשורר עזרא פאונד היה שותף לו. מאז נהנות יצירותיו של ויוואלדי מהצלחה אוניברסלית כמעט והופעתם של ביצועים אותנטיים לתקופה הזניקה אותו מחדש למעמד כוכב בשמי המוזיקה. ב-1947 ייסד איש העסקים הוונציאני אנטוניו פאנה את "המכון האיטלקי על שם אנטוניו ויוואלדי" והציב את המלחין מאליפיירו כמנהלו האמנותי. מטרת המכון היא קידום המוזיקה של ויוואלדי והוצאה מחדש של יצירותיו. עבודתו של קאזלה למען אבותיו הרוחניים בני הבארוק האיטלקי הציבה אותו במרכז התחייה הנאו-קלאסית במוזיקה בראשית המאה ה-20 והשפיעה במידה רבה על יצירותיו הוא.
"דור שנות ה-80'" (של המאה ה-19) generazione dell'ottanta, הכולל את אלפאנו, קאזלה, מאליפיירו, פיצטי ורספיגי - כולם מלחינים שנולדו בסביבות 1880, הדור שלאחר פוצ'יני - שהתרכזו בדרך כלל בכתיבת יצירות אינסטרומנטליות, להבדיל מן האופרות, שפוצ'יני ואבותיו המוזיקליים התמחו בהן. בני הדור הזה היו הדמויות השליטות במוזיקה האיטלקית אחרי מות פוצ'יני ב-1924; היו להם מקבילים בספרות ובציור האיטלקים.
במשך שנים רבות גילה קאזלה אהדה למשטר הפשיסטי באיטליה, אך הועמד בקונפליקט עמו כאשר נחקקו חוקי הגזע באיטליה ב-1938, שכן אשתו הייתה יהודייה ממוצא צרפתי. הרדיפות בשנים אלה לא היו חמורות אך הן הגיעו לכדי סכנת חיים של ממש החל משנת 1943, לאחר שבניטו מוסוליני הודח מראשות הממשלה והקים את "הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית" (הרפובליקה של סאלו) בצפון איטליה, אשר נשלטה הלכה למעשה על ידי גרמניה הנאצית. באחת הפעמים נאלצו קזאלה, אשתו ובתו לברוח מביתם ולמצוא מחסה אצל חברים כדי להימלט ממסע חיפושים אחר יהודים.
קאזלה, שהיה נלהב במיוחד לציור, יצר אוסף נכבד של ציורים ופסלים. קאזלה היה אולי ה"בינלאומי" ביותר בהשקפה ובהשפעות סגנוניות מבני "דור שנות ה-80', בחלקו, לפחות, הודות להכשרתו המוזיקלית המוקדמת בפריז ולחוג שבו חי ופעל בהיותו שם.
טורניר הנשים לזכר מאי יאנג (WWE)
טורניר הנשים לזכר מאי יאנג (באנגלית: Mae Young Classic) הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות ה-WWE, ומשודר אחת לשנה בערוץ WWE Network. טורניר זה נקרא על שמה של מאי יאנג, חברת היכל התהילה.
הטורניר נערך לראשונה במהלך הקיץ של שנת 2017 ונפרס על פני יומיים בווינטר פארק, פלורידה, כשגמר הטורניר נערך בסוף חודש ספטמבר בפרדייס, נבדה. הטורניר כלל 32 משתתפות.
בחודש אפריל של שנת 2018 נודע שיתקיים טורניר שני.
אוניברסיטת טמפרה לטכנולוגיה
אוניברסיטת טמפרה לטכנולוגיה (אנגלית: Tampere University of Technology, ובקיצור - TUT; בפינית: Tampereen Teknillinen Yliopisto, ובקיצור - TTY) היא האוניברסיטה השנייה בגודלה למדעי ההנדסה, נמצאת בטמפרה שבפינלנד.
האוניברסיטה פועלת בשיתוף פעולה עם חברות רבות בתעשייה (כגון נוקיה, חברת טלפון סלולרי מהגדולות בעולם).
בתחילה שמה של האוניברסיטה היה Tampereen Teknillinen Korkeakoulu, ובקיצור TTKK, והשם שונה לאחר מכן ל- Tampereen Teknillinen Yliopisto, ובקיצור TTY.
בשפה הפינית
מקצועות לימודי תואר לסטודנטים, הזמינים בשפה הפינית, הם:
בשפה האנגלית
מקצועות לימוד זמינים בשפה האנגלית:
No Gravity
No Gravity (בעברית: אין כוח כבידה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הבריטית שונטל. האלבום יצא לאור ב-21 בספטמבר 2010, על ידי חברת התקליטים SRC Records. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
רקע והפקה
שונטל הצהירה כי האלבום יהיה ניסיוני ומושפע כולו ממוזיקת רוק, היא תיארה את הצליל הכללי כ"מאוזן היטב". האלבום עצמו היה צפוי לצאת ב-24 באוגוסט, אך לבסוף שונטל הכריזה כי האלבום יתעכב ויצא לבסוף ב-21 בספטמבר. במקור השיר "DJ Made Me Do It", היה נועד להרכב המוזיקלי נינה סקיי. לאחר שהקליטו ההרכב נינה סקיי את השיר לאלבומם השני, החליטו ההרכב לעכב את צאת האלבום בכך כותבי השיר, ג'קי בויז, ברונו מארס ופיליפ לורנס, הציעו אותו לשונטל מכיוון שטכנית השיר עדיין לא היה שייך לנינה סקיי.
גארי מדל
גארי אלקסיס מדל סוטו (בספרדית: Gary Alexis Medel Soto; נולד ב-3 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בואסקו דה גאמה מליגת העל הברזילאית ובנבחרת צ'ילה בעמדת הקשר אחורי. מדל ידוע בסגנון המשחק הקשוח שלו ובאגרסיביות שלו.
מדל התחיל את הקריירה שלו באוניברסידד קאתוליקה. בשנת עבר לבוקה ג'וניורס, אחרי שנתיים לסביליה. ב-11 באוגוסט 2013, חתם בקארדיף סיטי ל-4 שנים. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 0–2 נגד ווסטהאם יונייטד. ב-9 באוגוסט 2014 חתם באינטר מילאנו. ב-11 באוגוסט 2017 חתם מדל בבשיקטש. ב-29 באוגוסט 2019 חזר מדל לאיטליה וחתם לשלוש שנים בבולוניה.
במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה במשחק ידידות נגד. ב-15 ביוני 2008 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד, במשחק זה גם הבקיע את שני שעריו הראשונים במדי הנבחרת שנגמר בתוצאה 0–2 לטובת צ'ילה. הוא הגיע עם הנבחרת לשמינית גמר מונדיאל 2010, רבע גמר קופה אמריקה 2011 והעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 ואף זומן לסגל הנבחרת לקראת האליפות. מדל היה שותף לזכייתה של צ'ילה בטורניר הקופה אמריקה בשנים 2015 ו-2016.
ארפכשד
אַרְפַּכְשָׁד, הוא דמות בתנ"ך, בנו השלישי של שם בן נח, על פי ו. על פי ספר היובלים הוא מקורו של עם הכשדים. גם נפתלי הרץ טור-סיני מזהה אותו כאב האפונימי של עם זה.
שמות אחיו על פי פרק י': עילם, אשור, לוד וארם. על פי דברי הימים א', היו לו עוד 4 אחים: עוץ, חול, גתר ומשך. אולם על פי בראשית, 4 האחרונים היו בני ארם, אחיו של ארפכשד. בנו של ארפכשד היה שלח וע"פ תרגום השבעים וכן ספר היובלים קינן או קינם.
ארפכשד נולד שנתיים לאחר המבול (א'תרנ"ח לבריאת העולם (2103 לפנה"ס), על פי הכרונולוגיה המסורתית) וחי 438 שנים. את שֶלַח ילד בגיל 35. יוסף בן מתתיהו מציין כי ארפכשד נולד שתים עשרה שנה לאחר המבול.
השם ארפכשד מוזכר גם בספר יהודית (פרק א') כשמו של מלך מדי שנבוכדנצר ניצח. בקוראן, הוא קרוי בשם "ארפכשו".
ארפכשד מת בגיל ארבע מאות שלושים ושמונה, כשיצחק היה בן ארבעים ושמונה.
שם חיצוני לאשתו הוא רצויה בת ששון או בת שושנה.
קרל נבל
קרל נבל (בגרמנית: Carl Nebel; 18 במרץ 1805 – 4 ביוני 1855) היה מהנדס, אדריכל וצייר גרמני, הידוע בעיקר בזכות ציוריו המפורטים והדפסים הליטוגרפיים שהוכנו מהם, במהלך קרבות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
ביוגרפיה
נבל נולד באלטונה, כיום חלק מהמבורג. לאחר לימודים בהמבורג ובפריז, נסע לאמריקה, שם היה תושב מקסיקו בין השנים 1829 עד 1834. בשנת 1836 פרסם בפריז את ספרו המאויר על אותה מדינה עם 50 ליטוגרפיות העשויות מציוריו, שעשרים מהן נצבעו ביד, והקדמה מאת אלכסנדר פון הומבולדט.
בשנת 1851 פרסם יחד עם העיתונאי ג'ורג' וילקינס קנדל כמה מציוריו על אירועי מלחמת מקסיקו–ארצות הברית בספר המאוייר על המלחמה הזאת. קנדל היה כתב מלחמה וראה הזדמנות לפרסם דיווח מרכזי עליה. השניים סיכמו על שיתוף פעולה עם סיום המלחמה, ככל הנראה שקנדל הכיר את עבודתו הקודמת של נבל.
המפורסם ביותר בסדרת המלחמה המקסיקנית הוא תיאור כניסתו של הגנרל וינפילד סקוט בשנת 1847 לכיכר המרכזית במקסיקו סיטי. דגל ארצות הברית התנוסס מעל הארמון הלאומי. ציור זהה לאיור שנעשה עשור וחצי לפני כן. סצנת המלחמה שמציג נבל קרובה יותר למציאות בשטח.
הכוחות האמריקאים לא התקבלו בברכה על ידי התושבים, במיוחד על ידי איש רחוב (lépero) המצויר כעומד לזרוק אבן לעבר הפולשים. אף שהטקסט של קנדל והאיורים של נבל מנסים להיות נאמנים לדיווחי הקרבות, אין שום הוכחה לכך שמי מהם היה בקרב בואנה ויסטה, שנמצאת בחלק נידח של צפון מקסיקו. קנדל שהיה כתב, ראה את קרב מולינו דל ריי, אך נבל לא היה שם. הקרב לרוב אינו מתואר באיורים, אך נבל עשה שתי גרסאות שונות לגביו.
משפחה
קרל נבל התחתן ב־16 במאי 1841 במקסיקו סיטי עם ז'אן מארי סופי ברטייה בת העשרים וחמש. כתוצאה מקשר זה נולד בן, כנראה ב-1842, שחזר עם הוריו לאירופה בינואר 1848, והתיישב בהמבורג.
מוות
נפטר ב-4 ביוני 1855.
רד בול מינכן (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח רד בול מינכן (בגרמנית: Eishockeyclub Red Bull München) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית ממינכן, גרמניה. המועדון מתמודד בליגת ההוקי קרח הגרמנית (DEL, Deutsche Eishockey Liga), המהווה לרמה הגבוהה ביותר של הוקי קרח מקצועני בגרמניה. המועדון זכה בשלוש אליפויות לאומיות ברציפות, כמו גם בגביע הגרמני בשנת 2010. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה בהיכל הקרח אולימפיה.
פיטאיה
פִּיטָאיָה הוא שם כולל לסוגים ומינים שונים של צמחים ממשפחת הצבריים (קקטוסים), אשר יחודם בגבעוליהם העמודיים, בניגוד לקקטוסים בעלי גבעולים שטוחים, כמו הצבר. מקור הפיטאיות בדרום אמריקה, בעיקר באזור הטרופי של מקסיקו ומקור השם אצל התושבים המקומיים של אמריקה הלטינית, בהם צמחים אלה הם צמחי בר.
רד בול מינכן (הוקי קרח)
היסטוריה
לאחר הקמת המועדון Eishockeyclub HC München 1998 ב-19 בינואר 1998, הקבוצה החלה לשחק בליגת Bezirksliga, במסגרת אליפות המחוז.
פיטאיה
תיאור הצמח ותולדותיו
הפיטאיה (נקרא גם פרי הדרקון), על זניה השונים, היא צמח בעל גבעולים אשר יכולים להגיע לאורך של שישה מטרים. בבית הגידול המקורי שלהם, צמחים אלה הם צמחי צל, מטפסים. לסוג Hylocereus יש גבעולים בעלי 3 צלעות ופירות בעלי קשקשים, נטולי קוצים. לסוג Selenicereus יש גבעולים בעלי יותר מ-3 צלעות ולפירות קוצים גדולים, הנושרים עם ההבשלה. כל צמח נושא פרחים רבים, צהובים או לבנים, הפורחים בלילה, כאשר זמן פריחתו של כל אחד מהם הוא לילה אחד בלבד. אופן האבקתם בבית גידולם הטבעי הוא על ידי עטלפים גדולים.
רד בול מינכן (הוקי קרח)
היסטוריה
המועדון התקדם במהירות בליגות ההוקי בגרמניה בעשור הראשון, עם זכייה בשני תוארי אליפות הליגה הבווארית (Bayernliga). בשנת 2003 המועדון שינה את שמו ל- Eishockeyclub München. לאחר שהתקדם בשנת 2003 מהליגה הבווארית לאוברליגה, הקבוצה הפכה לקבוצת EHC München Spielbetriebs GmbH בשנת 2004. המועדון התקדם לבונדסליגה השנייה וזכה לראשונה באליפות הבונדסליגה השנייה בשנת 2010.
פיטאיה
תיאור הצמח ותולדותיו
קליפת הפרי אדומה, ורודה-סגולה או צהובה, וממנה מסתעפים קשקשים. תוכן הפרי עסיסי, בצבע לבן או סגלגל, והוא משופע בזרעים קטנים ושחורים. בדרך כלל אי אפשר להבדיל על פי קליפת הפרי אם תוכנו הוא לבן או סגלגל, לפעמים לתוכן הסגלגל ישנה קליפה כהה יותר, אך לא בהכרח. הפרי מכיל ויטמין C, סיבים תזונתיים ונוגדי-חימצון רבים.
רד בול מינכן (הוקי קרח)
היסטוריה
בחודש יולי 2010, מינכן העפילה לליגה העליונה בהוקי, DEL. יתר על כן, הקבוצה הצליחה להעפיל לפלייאוף בעונה הראשונה שלה ב-DEL. לאחר בעיות פיננסיות שונות הקבוצה קיבלה חסות חדשה בשנת 2012 ושמה שונה לרד בול מינכן. מאז 1 במאי 2013, החברה והמועדון נמצאים בבעלות חברת Red Bull GmbH.
פיטאיה
תיאור הצמח ותולדותיו
הצמח מוכר גם באסיה. הוא הובא לווייטנאם על ידי השליטים הצרפתים בתחילת המאה ה-20, ושם הפכו אותו לגידול חקלאי זול, אך תפל.
רד בול מינכן (הוקי קרח)
היסטוריה
בעונת 2019 העפילה לגמר ליגת האלופות בהוקי קרח ובעונת 2022 העפילה לחצי גמר הליגה.
פיטאיה
גידול פיטאיה בעולם ובישראל
פירותיה של הפיטאיה הצהובה Selenicereus megalanthus, אשר בטעות שויכה לסוג Hylocereus, שווקו לראשונה על ידי חקלאים מקולומביה. צמח זה עמיד לטמפרטורות גבוהות, פירותיו קטנים משל פיטאיות אחרות, אך טעימים יותר. בסופו של דבר, המגדלים בקולומביה נאלצו לעקור את המטעים, בגלל תקיפה של פטריה. בישראל התברר שגידול פיטאיות צהובות באקלים מדברי עדיף מבחינת שמירה על בריאות הצמחים. בסביבה זו ניתן לשלוט בתפוקת הפירות על ידי השקיה מבוקרת, דישון ורמות הצללה כנדרש.
הפיטאיה האדומה Hylocereus undatus, ידועה כפיטאיה באמריקה הלטינית, אך באסיה נקראת "פרי הדרקון".
הפיטאיות השונות הובאו לישראל על ידי פרופסור יוסף מזרחי, אשר ליקט אותן מהטבע, מגנים בוטניים ומגינות פרטיות. הכוונה הייתה לאקלם צמח חדש, אשר יהווה גידול חקלאי שיתאים ליצוא ויפרנס בכבוד את העוסקים בו. יתרון חשוב של צמחים אלה - היותם חסכוניים בצריכת המים שלהם. הדרישות היו: התאמה לאקלים באזורים שונים בארץ, פרי איכותי מבחינת גודל וטעם ופוטציאל יבול. בעיה בגידולו הייתה העדר מאביק טבעי ומכאן הצורך בהאבקה ידנית של כל פרח. זו עבודה שדורשת ידיים עובדות ומעלה את מחיר הפרי בשוק. לכן הייתה דרישה לצמחים בעלי הפריה עצמית, אך כל זני הפיטאיות האדומות אשר ניטעו בארץ היו בעלות אי התאם עצמי, המחייב הפריה זרה. דרישה נוספת הייתה שלפרי יהיו חיי מדף של 3 שבועות לפחות, כדי לאפשר הובלה ימית, המוזילה את עלויות היצוא. כדי להתאים את הצמחים לדרישות אלו, נוצלה העובדה שאין מחסום גנטי בין המינים השונים ואפילו בין הסוגים השונים, ופותחו זני כלאיים משופרים, בעלי התאמה אקלימית לאזורים שונים בארץ, טעם משופר וחיי מדף ארוכים. בנוסף, פותחו זני קיץ וזני חורף, הנותנים מענה לשוק כמעט על פני כל השנה. בתחילת שיווקה היא שימשה רק לצרכים דקורטיביים, בגלל טעמה המקורי התפל.
מגדלים כיום פיטאיות בתנאי בית רשת בהצללה של 30-60%, במישור החוף, בנגב ובערבה. בסיוע יוסי צפריר פותח זן ביל"ו. שני זנים אחרים, הוונוס והגולדן פותחו באוניברסיטת בן-גוריון בנגב על ידי פרופסור יוסף מזרחי וצוותו, והם פטנט רשום של האוניברסיטה. בעקבות עבודתו של צוות זה, קיים היום, בקמפוס ברגמן של אוניברסיטת בן-גוריון, בנק גנים של פיטאיה הגדול ביותר בעולם.
המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים
המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים (Svenska handelshögskolan) היא מכללה בהם לומדים ומלמדים בשפה השוודית. המכללה ממוקמת, בהלסינקי שבפינלנד. המכללה נבנתה בשנת 1909, והורחבה עוד בשנת 1980, על ידי הקמת קמפוס נוסף.
יש במכללה בקירוב כ-2,400 סטודנטים, ו-500 מהם לומדים בקמפוס החדש. ישנם 200 סטודנטים הלומדים לדוקטורט. סגל ההוראה והמחקר כולל 170 אנשים.
רוב השיעורים מועברים בשפה השוודית, אך מספר השיעורים באנגלית גדל.
עוץ
עוּץ הוא שמן של שלוש דמויות שוליות מן התנ"ך.
ארץ עוץ מוזכרת 3 פעמים בתנ"ך. בירמיהו כאחד העמים השותים מכוס התרעלה; במגילת איכה , ובספר איוב  כמקום מושבו של איוב. חוקרים שונים מזהים ארץ זו באזור ארם, באזור אדום או בבשן.
קרל היינריך שטרנץ
קרל היינריך שטרנץ (בגרמנית: Carl Heinrich Stratz; 14 ביוני 1858 - 21 באפריל 1924) היה גינקולוג גרמני-רוסי אשר התפרסם בזכות מחקריו האנתרפולוג ים והאנטומים הייחודיים.
שנותיו הראשונות
נולד ב-14 ביוני 1858 באודסה שבאוקראינה. סבו סבסטיאן שטרנץ, היגר בסוף המאה ה-18, מבאדן-וירטמברג שבאימפריה הרומית הקדושה לרוסיה בתקופת שלטונה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. קרל היה בנו של סוחר עשיר ואחיו רודולף גדל להיות סופר ומחזאי ברלינאי מפורסם. אמו מריה הגיעה ממשפחת סוחרים וינאית פרוטסטנטית. אף על פי שנולדו כאזרחי האימפריה הרוסית, הגרמניות היוותה אלמנט מרכזי בהווי הבית, וב-1876, הצליחה המשפחה להגר לדוכסות הגדולה של באדן בסיוע של לואיזה, נסיכת פרוסיה.
שנות מחקר
בשנת 1887, נסע יחד עם אחיו רודלוף לאזור אפריקה המשוונית, בתור קצין רפואה בצבא הודו המלכותי ההולנדי. הוא הועסק בין השאר בתור רופא נשים בג'אווה וערך מחקר במכון הפתולוגי-אנטומי בג'קרטה. בשנת 1892 סיים את עבודתו כקצין צבאי ופרסם את תוצאות המחקר שלו.
עד שנת 1898 ערך מסעות מחקר באמריקה, סין ויפן. וב-1902 הוא הפך לחבר באגודת ברלין לאנתרופולוגיה, אתנולוגיה ופרהיסטוריה. בספרו "Mitteilungen zur Geschichte der Medizin und der Naturwissenschaften" הוא מציין כי סייר בכל העולם מלבד דרום אמריקה, דרום אפריקה ואוסטרליה. בשנת 1908 חזר שטרץ לאירופה והתיישב בהאג שבהולנד, שם ניהל מרפאה נרחבת של מיילדות וגינקולוגיה בדנדלסטראט. מפני שגר יותר מעשר שנות רצופות מחוץ לגרמניה, הוא איבד את אזרחותו הגרמנית, אך מאוחר יותר הוא רכש אותם שוב.
פעילותו במלחמת העולם הראשונה ומותו
פעילותו הרפואית של שטרץ במלחמת העולם הראשונה איננה ידועה ברובה כמו גם הענקת תואר הפרופסורה בצו אימפריאלי מ-1914. עם זאת, הוא עצמו הזכיר "רוסים פצועים" שהגיעו לטיפולו וכי עבודתו "לקחה אותו למקומות המגוונים ביותר באירופה". אחיו רודולף כתב באוטוביוגרפיה שלו שבמשך שנים היה אחראי על בית חולים צבאי בצרפת, קורלנד ומקדוניה ושוב פעם בצרפת. במתקפת האביב של 1918 פעל כמפעיל בצבא הגרמני והיה הראשון שדיווח על ההשפעה ההרסנית של קליעי הדום-דום שהיו בשימוש הצבא הבריטי.
ב-1919 חזר להתגורר בהאג ובשנת 1923 לקה במורסה באגן ומת לבסוף ב-21 באפריל 1924.
מחקריו
מחקריו של שטרנץ זכו לשבחים ולפרסום רב. ספרו מ-1908 "יופי הגוף הנשי" ("Die Schönheit des weiblichen Körpers") יצא לאור ב-22 מהדורות עד שנת 1913, ו-45 בשנת 1941.
אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר היא חקר הפרופורציות של גופם של ילדים ובני נוער, ושטרץ המשיך לצטט אותה שנים רבות לאחר מכן. בעקבות הספר תיאר אותו הרופא הנס גרים בספרו: