cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חגי ישראל ומועדיו
ימי זיכרון
בשנת 1950, קבעה הרבנות הראשית את יום הקדיש הכללי כיום זיכרון עבור קורבנות השואה. ימי זיכרון נוספים שנקבעו, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, יום הזיכרון ליצחק רבין, יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, ויום הזיכרון לרחבעם זאבי.
חגים עדתיים
עדות מסוימות נוהגות לציין מועדים מיוחדים:
שמירת החגים לאורך הדורות
מרבית אזרחי ישראל, גם כאלה שמגדירים את עצמם חילונים, מקיימים חלק ממצוות החגים. על פי סקר הלמ"ס לשנת 2009 המצווה הפופולרית ביותר היא סדר פסח - 88% מהאוכלוסייה היהודית מקיימת אותו. בנוסף, 79.3% מדליקים נרות חנוכה, 49.4% צמים ביום כיפור, 47.9% אינם אוכלים חמץ בפסח ו-29% בונים סוכה בסוכות.
לצד הקפדה על קיום מסורתי, ישנם מנהגים חדשים שהחלו נוהגים בשנים האחרונות. כך לדוגמה, מאז תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל, נהגו תושבי הקיבוצים והמושבים לערוך בשבועות טקסי הבאת ביכורים מודרניים ובהם מקיימים הופעות עם שירים וריקודים, תהלוכות של כלים חקלאיים מקושטים, הבאת פירות בשלים בתוך סלים ועוד. כמו כן, בפסח יש שנוהגים להגיד "הגדה של פסח אלטרנטיבית" ובה, בנוסף (או במקום) לטקסט המקורי, גם שיבוץ של שירים עבריים, סיפורים וכן הלאה.
שמירת החגים בשואה
בזמן השואה, יהודים רבים, (כולל כאלה שלא שמרו מסורת לפני המלחמה) הקפידו על קיום מצוות החגים. יהודים דבקו במסורת כדי לא לאבד צלם אנוש, ולזכור מי הם ומאין באו. כך מספר הרב סיני אדלר:
בתנאי מחנות העבודה היה בלתי-אפשרי שלא לעבוד בשבת וחגים. על כן, היו יהודים שהיו מסתפקים במצוות זכירת שבת, או שהיו שומרים אותה בד' אמות (בפרטיות). היו יהודים שהיו מתאמצים מאוד כדי להשיג בחירוף-נפש תשמישים למצוות.
חגי ישראל בתרבות
החגים מהווים, גם בדורות האחרונים, חלק חשוב בתרבות היהודית. וכך אמר למשל חיים נחמן ביאליק:
כחלק מניסיונות השימור של החגים בתרבות, נחגגים בחגים אירועי תרבות שונים, הקשורים למסורת. לדוגמה, בפורים נוהגים לקיים "עדלאידע" תהלוכה גדולה וצבעונית עם סממנים הקשורים לחג.
בחוקי מדינת ישראל
בפקודת סדרי השלטון והמשפט הגדיר החוק הישראלי רק את חגי התורה כימי מנוחה, שבהתאם לחוק שעות עבודה ומנוחה אסור להעביד יהודי בהם. בימים טובים שאינם "חגים דאורייתא", כמו פורים וחנוכה, אין החוק אוסר עבודה, וכן בימי חול המועד.
יום העצמאות מוגדר כיום שבתון, אך אין איסור לפתוח בו חנויות.
סרגיי בורודין
סרגיי אלכסייביץ' בורודין (ברוסית: Сергей Алексеевич Бородин; נולד ב-30 בינואר 1999 בלזרבסקויה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת טורפדו מוסקבה.
קריירת מועדונים
ב-28 באוגוסט 2020 הושאל לאופה מליגת העל הרוסית. ב-17 בדצמבר ערך את הופעתו היחידה במדי המועדון, בהפסד 1-0 לקרסנודאר במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2020/2021. ב-19 בפברואר 2021 הסתיימה השאלתו.
בעונת 2021/2022 החל לשחק בקבוצה הראשונה של קרסנודאר.
ב-12 בינואר 2023 הושאל לבית"ר ירושלים לעונה וחצי תמורת כ-200 אלף יורו, עם אפשרות רכישה בתום ההשאלה. ב-24 ביוני 2023 חתם בטורפדו מוסקבה.
קריירה בינלאומית
ב-24 בספטמבר 2022 ערך בורודין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, בניצחון 2-1 על נבחרת קירגיזסטן במשחק ידידות.
דניאל אראנזוביה
דניאל אראנזוביה אגואדו (בספרדית: Daniel Aranzubia Aguado; נולד ב-18 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בתפקיד השוער. אראנזוביה שיחק ברוב הקריירה שלו באתלטיק בילבאו ובדפורטיבו לה קורוניה. לזכותו הופעה בודדת בנבחרת ספרד בשנת 2004.
אמוראי ארץ ישראל
אמוראי ארץ ישראל הם חכמי ישראל האמוראים שפעלו בארץ ישראל בתקופת התלמוד, לאחר תקופת התנאים.
תולדות
בתקופת האמוראים היו בארץ ישראל שלושה מרכזים תורניים חשובים:
תורתם של אמוראי ארץ ישראל כונסה בתלמוד הירושלמי (וכן במדרשי האגדה: בראשית רבה, ויקרא רבה ואיכה רבה). חיבורו של התלמוד הירושלמי מיוחס במקורות לרבי יוחנן. במחקר התלמודי מקובל שרוב הירושלמי מכיל את תורת המרכז הגלילי, והירושלמי על מסכת נזיקין מכיל את תורת המרכז הקיסרי. לדעת החוקרים, להבדיל מהתלמוד הבבלי שנערך על ידי רב אשי ורבינא, התלמוד הירושלמי מעולם לא נערך. אמוראי ארץ ישראל דיברו בלשון עברית ובלשון סורסית, ובלשונם מילים רבות השאולות מלשונות יוונית ורומית. דיוניהם ההלכתיים מתאפיינים בלשון קצרה, בשמועות מדויקות, ובלימוד ישר הצמוד לסדר המשנה והתוספתא.
סדר הדורות
תקופת האמוראים בארץ ישראל נחלקת לשישה דורות. להלן כל דור וחכמיו העיקריים.
איציק סיידוף
יצחק (איציק) סיידוף (נולד ב-20 בנובמבר 1952) הוא שחקן, במאי תיאטרון, מורה למשחק, מנחה דרמה טיפולית ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
לאחר שירות צבאי, החל את לימודיו בבית הספר "בית צבי", אותם סיים ב-1977. מיד לאחר מכן החל לשחק בתיאטרון באר שבע.
קריירה בתיאטרון
כשחקן שיחק בתיאטרון העירוני באר שבע ("אסקוריאל", "הרצח של פיירו","אנדורה","המדובר בורדים","ההודי רוצה לברונקס","הצל", "הרולד ומוד", "רומיאו ויוליה", "הצילו"). בתיאטרון החאן הירושלמי ("החאנברט", "ארבי על האי"). בתיאטרון הבימה ("הלילה השנים עשר", "הנסיכה האמריקאית", "בית המלאכה", "מדיאה", "תמול שלשום", "אופרה בגרוש", "יושע עגל").
בתיאטרון בית ליסין: שיחק בהצגה על פי רומאן גארי "ריקודו של ג'ינג'יס כהן" אשר זכתה בפרס ראשון בפסטיבל עכו בשנת 1984. בתיאטרון הקאמרי ("חוות החיות" "אני לא רפפורט"). בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ("החוג לדרמה", "האי ברחוב הציפורים").
כבמאי ביים בין השאר, בתיאטרון הסימטה ("משולש יהושע", "משחק ילדים"-עיבוד ובימוי,"הדוור כבר צילצל פעמיים"). בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ("היוצאת מן הכלל", "החתונה של אדיס"-כתיבה ובימוי). סדנת המחזאי בתיאטרון הקאמרי ("אדם", סוחר הנשק", "הגולם", "מחט בערימת שחת"). בתיאטרון הקאמרי ("משחקי תיאטרון", "באמצע היום"). בתיאטרון הבימה ("צריך סוף לסיפור אהבה"- צל"ש בפס' תאטרונטו 96, "אנא פאיזה" - כתיבה ובימוי- פרס ראשון בפסט' תאטרונטו 2000). בתיאטרון הנגב ("מזל תאומים"-כתיבה ובימוי). בתיאטרון הקיבוץ ("אווה ואברהם"-כתיבה ובימוי, "אבר זר"-כתיבה ובימוי). בצוותא ת"א ("סיפור גן חיות"). בתיאטרון בית ליסין, ביים את ההצגה "מי מכיר את עמוס חפר" שכתב טוביה ציפין, המספרת על מורה המואשם בהטרדה מינית על ידי תלמידה ועל מנת לטהר את שמו עליו לחשוף את נטיותיו המיניות. ההצגה זכתה בפרס "אהובת הקהל". בתיאטרון בית ליסין ביים גם במסגרת פסטיבל "פותחים במה" ("בחזרה למטולה", "קבר יוסף", "הניתוח האחרון של מרילין מונרו").
שימש במאי הבית בתיאטרון לילדים ולנוער ע"ש אורנה פורת.
כיום, הוא המנהל האמנותי של התיאטרון לבעלי צרכים מיוחדים "ללא מסכות" בקריית מלאכי, המנהל האמנותי ובמאי של אנסמבל תיאטרון רעננה, קבוצת תיאטרון גני-תקווה והתיאטרון העירוני נתניה.
הוראת משחק
סיידוף לימד בבתי הספר המובילים למשחק בארץ, ביניהם הסטודיו בהנהלת ניסן נתיב (בתל אביב ובירושלים), בית צבי, בית הספר על שם תלמה ילין, בית הספר לאמנות הקולנוע, ב"הס לאמנות תיאטרון הבובות, סמינר הקיבוצים, מתא"ן, הקולג' לאמנויות ואוניברסיטת בר-אילן.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
השתתף בסרטו של אלפרד שטיינהרדט "מסג'יסט הצמרת", "נקמתו של איציק פינקלשטיין", "להתחיל מחדש" של גליה אלבין, "THE IRON EAGLE" בבימוי סידני פיורי. גילם את עו"ד פיצ'וטו בסדרת הטלוויזיה שביים נסים דיין "מישל עזרא ספרא ובניו", על פי ספרו של אמנון שמוש. בין השנים 1984–1985 הנחה את סדרת הטלוויזיה להוראת התלמוד "שניים אוחזין" יחד עם אבי אוריה וגבי עמרני. השתתף בתפקיד מר מאני הראשון בסדרה "מר מאני" בבימוי רם לוי. ב-1996 גילם את נתן דנור בטלנובלה הישראלית הראשונה "רמת אביב גימל", וכן גילם את נתן בר בסיטקום "שמש", מגשר בסדרת הטלוויזיה "אהבה מעבר לפינה", הרופא בסרטה של דינה צבי ריקליס "שלוש אמהות", אבנר בסדרת הטלוויזיה שביים רני סער "רמזור", השופט בסדרת הטלוויזיה "גירושים נפלאים", עורך הדין בסדרת הטלוויזיה "המיוחדת", מנהל התיכון בסדרת הטלוויזיה "בנות הזהב".
קריירת דיבוב
מלבד עבודתו בתיאטרון ובטלוויזיה, סיידוף ידוע גם כמדבב, ומראשוני תחום הדיבוב בישראל. ב-1984 דיבב בעברית דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "הלב". בין השנים 1983–1984 דיבב את גרגמל ומספר דרדסים בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים". ב-1991 השתתף בדיבוב הסרט "היפה והחיה" ובדיבוב הסדרה "ברני הכלב", השתתף בדיבוב דמויות שונות ב"לוני טונס", דיבב את איגור וטוטו ב"שאלתיאל קוואק", השתתף בדיבוב "היפהפייה והיחפן" ודיבב את דמות הנסיך בסרט "סינדרלה". ב-1992 דיבב דמויות שונות בסדרה "דנבר הדינוזאור האחרון", דיבב את טיגר ב"הרפתקאות פו הדב", דיבב את אלן קינג ב"שלום סומסום", את דוב קוטר ב"דובוני אכפת לי" ואת מיץ פטל ב"להיטים מצוירים משלנו". ב־1994 דיבב את הגירית ב"השועל והכלבלב", וב-1995 דיבב את לון בסרט "פוקהונטס" ו"תינוקות בצמרת". ב-1997 דיבב את אמפיטריון בסרט "הרקולס". ב-1998 דיבב את הקיסר בסרט "מולאן" ואת השוטר קלינג בסרט "בילבי: הסרט". ב-2001 החל לדבב את ורנון דרסלי בסדרת סרטי "הארי פוטר". ב-2003 השתתף בדיבוב הסרט "מוצאים את נמו". ב-2005 דיבב דמויות שונות בסדרה אגדות אנדרסן ב-2006 השתתף בדיבוב הסרט "כיפה אדומה הסיפור האמיתי". ב-2011 חזר לדבב את גרגמל בסרט "הדרדסים" ואת טיגר בסרט פו הדב החדש. ובנוסף תפקידים מרכזיים - בסדרה "אוסקר", "מקורי וחבורתו", "שלגיה ושבעת הגמדים", "פיטר פן", "הרוח בערבי הנחל", "טרזן", "המלך ואני" ועוד.
חיים אישיים
סיידוף נשוי ואב לשניים. מתגורר ברמת גן.
פיליפ, דוכס אורליאן (1869–1926)
פיליפ, דוכס אורליאן (בצרפתית: Philippe d'Orléans; 6 בפברואר 1869 – 28 במרץ 1926), היה הטוען לכתר צרפת בשם פיליפ השמיני, מלך צרפת.
ילדותו
פיליפ נולד ב-6 בפברואר 1869 בטוויקנהאם, מידלסקס, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. בשנת 1870 חזרה משפחתו לצרפת, ובשנת 1880 העניק לו אביו את התואר דוכס אורליאן. בשנת 1883 מת אנרי, רוזן שאמבור, ובעקבות כך ירש אביו את הטענה לכתר צרפת בעיני רוב המלוכנים. בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של אחותו אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך גורשה המשפחה מצרפת. פיליפ שהיה באותה העת צוער בצבא צרפת, המשיך את לימודיו באקדמיה צבאית בלוזאן, ולאחר מכן במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
קריירה צבאית
פיליפ שירת בקורפוס הרובאים של המלך, שהיה מוצב אז בהודו הבריטית, אך מעולם לא החזיק בדרגה ממשית בצבא הבריטי, כדי לכבד חוק צרפתי האוסר על צרפתים להחזיק בדרגות זרות ללא אישור של ראש המדינה הצרפתי. אף-על-פי-כן הוא הועלה לדרגת לוטננט, ושירת בהודו מינואר 1888 עד מרץ 1889, שם היה קצין מטה של הלורד רוברטס, אז מפקד הצבא בהודו.
באוקטובר 1889 נסע פיליפ לשווייץ כדי להשלים קורס בתאוריה צבאית, ובעת שהותו שם נולד לו בן, פיליפ דביאן, על ידי נינה, שחקנית עובדת הקזינו בלוזאן. ביום הולדתו ה-21 בפברואר 1890 הוא עזב את שווייץ ברכבת עם חברו אונור ד'אלבר, דוכס דה לינייה, ונכנס לפריז תוך הפרה של חוק הגלות של 1886. הוא ניסה להתגייס לשירות צבאי, כנדרש בחוק, אולם במקום זאת הוא נעצר ונכלא בקונסיירז'רי. הוא נידון לשנתיים מאסר בקלרבו, אך שוחרר לאחר מספר חודשים וגורש חזרה לשווייץ.
על מנת לחקור את "הלא ידוע", ביקש פיליפ מהנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', לשלוח אותו לעמדה צבאית בהימלאיה. בשהותו במזרח, הוא הוביל משלחת גישוש בנפאל עם בן דודו אנרי, נסיך אורליאן, טיפס על הרים בטיבט, וביקר באפגניסטן, בציילון וברחבי המפרץ הפרסי, לפני שחזר כמפורסם לבריטניה.
לפני מאסרו בצרפת, היה פיליפ מיועד להתארס עם בת דודתו מרגריט, נסיכת אורליאן, אולם ההתחייבות בוטלה כאשר נחשף הרומן של פיליפ עם זמרת האופרה האוסטרלית נלי מלבה. בעת הקשר עמה, מלבה עדיין הייתה נשואה לצ'ארלס נסביט ארמסטרונג, אף על פי שחיו בנפרד זה כמה שנים, ובעקבות כך הגיש ארמסטרונג בקשה לגירושים ממלבה בטענת ניאוף.
בספטמבר 1890 ליווה פיליפ את אביו למסע של חודשיים בארצות הברית ובקנדה, והם ביקרו בשדות הקרב של מלחמת האזרחים האמריקנית, שבה לחם אביו, כמו גם בפילדלפיה, בוושינגטון די. סי., בריצ'מונד, בניו יורק ובקוויבק. בדצמבר 1890, החל פיליפ לשרת בצבא האימפריה הרוסית, ובמרץ 1893 הוא נבחר לעמית של החברה הגאוגרפית המלכותית.
במרץ 1894 ביקר פיליפ במצרים ובארץ ישראל עם אחותו הלן, דוכסית אאוסטה, ולאחר מכן הוא השתתף בציד אריה בשטחי האימפריה האתיופית. במאי 1894 הוא סופח לרגימנט ההוסרים המלכותיים של בקינגהאמשייר.
ראש בית אורליאן
ב-8 בספטמבר 1894 מת אביו פיליפ, רוזן פריז, ופיליפ הפך לראש בית אורליאן והטוען לכתר הצרפתי בשם פיליפ השמיני, מלך צרפת. ב-5 בנובמבר 1896 התחתן פיליפ בווינה עם מריה דורותיאה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה וקלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, אולם הנישואין לא היו מוצלחים ולא היו להם ילדים. בשנת 1898 שהה פיליפ בז'נבה, ואך בנס ניצל מהתנקשות בידי לואיג'י לוקני, שהחליט להרוג בן אצולה איטלקי, אך זה לא הגיע כמתוכנן למקום והמתנקש החליט לדקור מטרה מלכותית אחרת שהזדמנה למקום, ואכן רצח את אליזבת, קיסרית אוסטריה.
בשנת 1914 נפרדו פיליפ ואשתו מריה דורותיאה באופן חוקי, ולאחר מכן היא התגוררה בהונגריה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ניסה פיליפ שוב ללא הצלחה להצטרף לצבא הצרפתי. כמו כן, הוא גם לא קיבל אישור לשרת בצבא הבלגי, ובשל כך הוא חזר לבריטניה. תוכניתו להצטרף לצבא המלכותי האיטלקי נמנעה על ידי תאונה קשה, שבה הוא נפגע על ידי אוטובוס.
ב-28 במרץ 1926 מת פיליפ מדלקת ריאות בפאלרמו שבסיציליה, ומכיוון שלא היו לו ילדים, ירש את תאריו דודנו וגיסו הנסיך ז'אן, דוכס גיז.
קדד
קֶדֶד (שם מדעי: Astragalus) הוא סוג גדול מאוד, שמונה מעל 3000 מינים בתת-משפחת הפרפרניים במשפח הקטניות. סוג זה נחשב לסוג עם מספר המינים הגדול ביותר בצמחיית ארץ ישראל - 43 עד 58 מינים, משרעת התפוצה היא אירנו-טורנית (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי), לדוגמה, 13 מינים גדלים בחרמון, 11 בבקעת ים המלח ורק 6 בעמק החולה (ישנם מינים חופפים).
השקפות סיסטמטיות שונות
יש המחשיבים את הסוג כמשפחה נפרדת, הן בשל תכונות שבהם מיני סוג זה נבדלים אחד מהשני והן בשל קבוצות אבולוציוניות נפרדות ('סקציות') שמיוצגות על ידי מינים שונים בסוג.
ע"פ השקפתו של זהרי, זהו הסוג הבולט ביותר בשבט הקדדיים, שכוללים את הסוג קדד, ססבניה, רוביניה, שוש, ניל, שרעול ואחרים.
תיאור הסוג
מיני סוג זה הם צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים או שיחים או, בני שיח הניכרים בעלים מנוצים פעם אחת ובעלעלים מרובים (5 זוגות או יותר), חסרי קנוקנות ובעלי עלי לוואי. הפרחים הפרפרניים מסודרים בתפרחת המכונה 'אשכול', לרוב עם מספר פרחים.
מיני הסוג נבדלים זה מזה בצורת הפרי שהם בעלי שונות רבה ובצבע הפרחים.
השחלה אחת בת עלה שחלה אחת אחת.
הפרי הוא מסוג תרמיל (כאילו עלה אחד המקופל לאורכו ומאוחה בשוליו) בעל שני קשוות, על פי רוב שקוע תפר הגב כלפי פנים אל ממול חלל התרמיל ועל ידי כך נוצר חריץ עמוק בתפר הגב של התרמיל (לתפר הבטן מחוברים הזרעים). ברוב המקרים צומחת מתוך תפר הגב של התרמיל מחיצה שלמה או חלקית המחלקת את חלל התרמיל לשתי מגורות, לעיתים התרמיל בן מגורה אחת. התרמיל נושא בין זרע אחד להרבה זרעים.
תפוצת הסוג בעולם
הסוג נפוץ בחצי הכדור הצפוני, בעיקר בבתי גידול יובשניים ואלפיניים. רוב מיני הקדד נפוצים בתחום יבשת אסיה, בחבל הצומח האירנו-טורני.
חשיבותו האקולוגית של הקדד
בבתות של הרים גבוהים יוצרים שיחי הקדד תצורת נוף מאפיינת, המכונה 'טרגקנתוס' (ביטוי זה נפוץ הן בעברית והן באנגלית) זהו נוף המאופיין על ידי שיחים רב שנתיים שרועים ונמוכים, קוצניים, המכונה בעברית צומח כרקוצי.
הצומח הכרקוצי מיוצג בישראל בחגורה הגבוהה של החרמון. מרכיבים אותו מינים כמו כרבולת מקרינה, דובדבן שרוע וכן הלאה.
כפי שניתן להסיק, לא כל הצמחים היוצרים את הנוף הטרגקנתי הם מיני קדד - אך היות שמינים שונים של קדד מאפיינים את הנוף הזה, השם 'הושלך' על בית הגידול.
וילהלמסהאפן
תולדותיה
וילהלמסהאפן היא עיר חדשה יחסית במונחים גרמניים. היא נוסדה ב-1869 על ידי וילהלם הראשון מלך פרוסיה, בשל הצורך בבסיס ימי לצי הפרוסי המתפתח.
קדד
חשיבותו האקולוגית של הקדד
חוקר הטבע היווני תיאופרסטוס שפגש בהם בפרס בנועו עם אלכסנדר הגדול כינה אותם בשם Tragacantha, שמשמעו ביוונית קוץ של איל. השם התקבל, וכיום משתמשים בכינוי טרגקנטיים לציון קדדים קוצניים אלה.
וילהלמסהאפן
תולדותיה
במקום ניצב מבצר, ה"זיבטסבורג" (Sibetsburg) לפחות משנת 1383; המבצר הוחזק על ידי פירטים והוחרב ב-1433 על ידי ברית ערי הנזה. ארבע-מאות שנים לאחר מכן תכננה ממלכת פרוסיה להקים צי ונמל בים הצפוני. ב-1853 הסדיר הנסיך אדלברט מפרוסיה את חוזה יאדה (Jade-Vertrag) עם הדוכסות הגדולה של אולדנבורג. על פי תנאי החוזה נמסרו לידי פרוסיה 3.13 קמ"ר מהטריטוריה האולדנבורגית במפרץ יאדה. וילהלם הראשון (שנעשה לימים הקיסר הגרמני הנושא אותו שם) חנך את הנמל שש-עשרה שנים לאחר מכן והעניק לו את שמו.
קדד
חשיבותו האקולוגית של הקדד
מקור השם 'טרגקנתי' הוא בשם אחד ממיני הקדד (Astragalus tragacanthus) יש המחשיבים את הקדדים הטרגקנתיים כסקציה נפרדת בסוג, שנקראת 'טרגקנתה'.
וילהלמסהאפן
תולדותיה
וילהלמסהאפן צמחה והפכה לאחת מערי הנמל החשובות של גרמניה. דוכסות אולדנבורג גם היא הפיקה תועלת מן הנמל; סמוך לווילהלמסהאפן נוסדה על אדמת הדוכסות העיר ריסטרינגן (Rüstringen). ב-1937 אוחדו וילהלמסהאפן וריסטרינגן.
קדד
חשיבות הקדד לאדם
בהשוואה לסוגים גדולים אחרים במשפחת הפרפרניים, לקדד אין חשיבות גדולה לאדם, ואין הוא משמש בחקלאות המתועשת. לעומת זאת, יש לו מספר שימושים בתעשייה וברפואה המסורתית.
וילהלמסהאפן
תולדותיה
במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר על ידי מטוסי בנות הברית בשל היותה הבסיס הימי הראשי של הצי הגרמני. בהפצצות נחרבו שני שלישים מבנייני העיר.
קדד
חשיבות הקדד לאדם
מיני קדד שונים, בייחוד קדדים טרגקנתיים, משמשים להפקת שרף צמיג (טרקגנת) באופן מסורתי. ההפקה נעשית על ידי חפירה מסביב לשורשי הצמח, פציעתו ואיסוף השרף שלו. פעולה זו נפוצה מאוד בארצות קדמת אסיה ונעשתה בעבר גם בישראל. הטרקגנת הוא מין גומי, פולסכרדי, שמש בעיקר כמסס בתעשיית התרופות, וכן בייצור צבעים ומזון - ליקרים, מיונז וממתקים.
מיני קדד שונים מהווים צמחי מרעה חשובים עבור צאן, וכן משמשים כ'פרחי דבש' עיקריים עבור רעיית דבורי דבש. הקדד משמש כחומר בערה מעולה עבור הרעים. הוא נדלק בקלות, בגלל הנשר היבש הרב הנלכד בתוכו, והא בוער בחום רב במשך דקות ארוכות.
וילהלמסהאפן
וילהלמסהאפן ופרשת אקסודוס
במסגרת מבצע "אואזיס" של הצבא הבריטי גורשו כ-4500 מעפילי האנייה "אקסודוס-1947" / 'יציאת אירופה תש"ז' לגרמניה. תחילה, בראשית חודש ספטמבר 1947, הועברו המעפילים הועברו למחנות אמסטאו ופופנדורף, שהיו מותאמים יותר לשהייה בתקופת קיץ. עם התקרב החורף, בחודש נובמבר 1947, הועברו המעפילים למבנים של בסיסי צבא בעיר אמדן ובבסיס חיל הים Admiral-Armin-Zimmermann-Kaserne בזנגוורדן שליד וילהלמסהאפן. בחודש ספטמבר 2019 נערך מסע של "צוות מורשת אקסודוס" לגרמניה ובמהלכו הוצבו שלטי הנצחה באמדן, זנגוורדן ובבסיס חיל הים הגרמני, על שם האדמירל ארמין צימרמן, בזנגווארדן.
קדד
חשיבות הקדד לאדם
מיני קדד אחרים משמשים ברפואה הסינית העממית, כדוגמת המין Astragalus propinquus, המכונה על פי-רוב 'הואנג-קי'.
פידה, מלך מרסיה
פידה (באנגלית: Peada; נפטר בשנת 656) היה מלך ממלכת מרסיה לאחר מותו של אביו, פנדה בנובמבר 655 ועד פטירתו שלו באביב 656, שנה לאחר מכן.
קדד
מיני הסוג בארץ בישראל
מובאים כאן השמות העבריים והלטיניים של מיני הקדד שמיוצגים בצמחיית הבר של ארץ-ישראל, בצירוף הסבר קצר בחלק מהמינים. נתוני התפוצה מתייחסים לתפוצתם בתחומי ארץ-ישראל במובנה הגאוגרפי- כלומר, כולל עבר-הירדן.
וילהלמסהאפן
וילהלמסהאפן כיום
לאחר המלחמה שימש הנמל לא רק לצרכים צבאיים, אלא גם למסחר ולתיירות. כיום שוב משמש הנמל כבסיס הימי הראשי של גרמניה בים הצפוני. זהו הנמל השלישי בגודלו במדינה אחרי המבורג והנמל המשותף של ברמן וברמרהאפן, והוא משמש בעיקר לטעינה ופריקה של דלק ומוצריו. מלבד הצי המלחמתי, מקורות התעסוקה העיקריים של וילהלמסהאפן הם התעשיות הכימיות ובתי הזיקוק לנפט. עם זאת, אחוז המובטלים בעיר הוא הגבוה ביותר במערבה של המדינה. צנרת מקשרת את מסוף הדלק ובתי הזיקוק עם מרכזי תעשייה אחרים בגרמניה. בווילהלמסהאפן קיימת גם אוניברסיטה למדעים שימושיים (Fachhochschule), בה לומדים הנדסה ומינהל עסקים.
פידה, מלך מרסיה
פידה הומלך כמלך מרכז אנגליה על ידי אביו בשנת 653. בדה ונרביליס מתאר את פידה כ"צעיר משכמו ומעלה, הראוי לשאת את התואר מלך". פידה התכוון לשאת לאישה את אלכפלאד (Alchflaed) בתו של אוסוויו מלך ממלכת נורת'מבריה. אוסוויו התנה את הנישואין בהטבלתו של פידה לנצרות, כמו גם ממלכתו, מרכז אנגליה (אשר הייתה פגנית באותה עת).
וילהלמסהאפן
אתרי תיירות
בווילהלמסהאפן ישנו אקווריום ובו בעלי חיים ימיים מן הים הצפוני. סימן ההכר של העיר הוא ה- Kaiser-Wilhelm-Brücke ("גשר הקייזר וילהלם"), החוצה את הכניסה למפרץ יאדה. הוא נבנה ב-1908, אורכו 159 מ' ובעבר היה הגשר התלוי הגדול ביותר באירופה. התצוגות העיקריות של המוזיאון הימי הן המשחתת "מלדרס" (Mölders), צוללת וכלי שיט מלחמתיים קטנים כמו גם תצוגה של תולדות הצי הגרמני מן המאה ה-19 ואילך.
תוכנית וגה
תוכנית וגה (ברוסית: Программа Вега, באנגלית: Vega program) הייתה תוכנית חלל סובייטית לחקר כוכב הלכת נוגה ואשר ניצלה את הופעת השביט האלי בשנת 1986. וגה 1 ו־וגה 2 היו גשושיות בלתי מאוישות ששוגרו ב־1984 בשיתוף פעולה של ברית המועצות (שסיפקה את הגשושיות ואת המשגר) ואוסטריה, בולגריה, הונגריה, גרמניה המזרחית, גרמניה המערבית, פולין, צ'כוסלובקיה וצרפת. משימתם הייתה מורכבת משני שלבים: לחקור את נוגה ולבצע יעף על פני השביט האלי.
פידה, מלך מרסיה
בדה מספר שפידה הסכים לתנאי וניצר את ממלכתו. בדה מספר עוד כי בנו של אוסוויו, אייפריד, נשא לאישה את סיבורגה - אחותו של פידה.
תוכנית וגה
ביצוע יעף על השביט האלי היה שינוי מאוחר בתוכנית ונרה שהועלה בעקבות ביטול התוכנית האמריקאית לחקר האלי ב־1981. משימה מאוחרת בתוכנית ונרה בוטלה ומשימת המחקר של נוגה על ידי וגה 1 צומצמה. לכן נקראה התוכנית וגה - ראשי תיבות של ונרה וגאליי (השם הרוסי לשביט האלי). מבנה הגשושיות היה מבוסס על מבנה הגשושיות במשימות ונרה 9 ו־10.
פידה, מלך מרסיה
המלך פנדה עצמו, אביו של פידה, הוטבל לנצרות על ידי פינן מלינדיספארן.
תוכנית וגה
הגשושיות שוגרו ב־15 וב־21 בדצמבר 1984 (בהתאמה). עם משימתם הכפולה, גשושיות וגה היו לחלק מהצי האלי - קבוצת גשושיות שחקרו את השביט האלי במהלך הופעתו בפריהליון של שנת 1985–1986.
פידה, מלך מרסיה
ב-15 בנובמבר 655, הביס אוסוויו את פנדה בקרב וינוואד, והשתלט על ממלכת מרסיה. בדה מספר כי אוסוויו הרשה לפידה לשלוט בדרומה של ממלכת מרסיה (הדרומית לנהר טרנט). לדברי בדה בדרום הממלכה התגוררו כ-5,000 משפחות, ואילו בצפונה, בשליטת אוסוויו, התגוררו כ-7,000 משפחות.
תוכנית וגה
גשושית הוגה
וגה 1 ו־וגה 2 היו גשושיות זהות. הגשושיות התבססו על הגשושיות מתוכנית ונרה שקדמה לה. הם תוכננו במרכז החלל באבאקין ונבנו תחת השם 5VK על ידי חברת לאבוצ'קין בחימקי. מקור הכוח של הגשושית היה שני לוחות סולאריים והם נשאו אנטנה לתקשורת וכלים מדעיים שונים, ביניהם מצלמות, ספקטרומטר, גשושי תת־אדום, מגנטומטרים וגשושי פלזמה. הגשושית שקלה 4,920 ק"ג ושוגרה על גבי משגר פרוטון 8K82K מקוסמודרום בייקונור, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית (כיום בקזחסטן). הגשושיות היו בעלי יכולת ניווט תלת־צירית והן צוידו במגיני אבק כפולים כהגנה מהשביט האלי.
המשימה בנוגה
וגה 1 הגיעה אל נוגה ב־11 ביוני 1985 ווגה 2 הגיעה ב־15 ביוני. כל גשושית וגה נשאה גשושית חדירה כדורית במשקל 1,500 ק"ג ובקוטר 2.4 מטרים. רכבי החדירה שוחררו מגשושיות הוגה מספר ימים לפני ההגעה אל נוגה וחדרו לאטמוספירת נוגה ללא הכוונה פעילה. כל גשושית חדירה הורכבה מנחתת ומבלון מחקר.
פידה, מלך מרסיה
דברי הימים האנגלו-סקסונים מציינים כי אשתו של פידה קשרה נגדו, והוא נרצח במהלך חג הפסחא בשנת 656.
תוכנית וגה
הנחתת
נחתות הוגה היו זהות לנחתות מתוכנית ונרה והן תוכננו לחקור את אטמוספירת וקרקע נוגה. הנחתות נשאו כלים לבחינת נוגה ביניהם מד טמפרטורה, מד לחץ, ספקטרומטר על־סגול, מד ריכוז מים, כרומוטוגרף גז, ספקטרומטר גלי X, ספקטרומטר מסה ומתקן לדגימות קרקע.
הניסויים שיועדו לנחתת וגה 1 הופעלו בשוגג 20 ק"מ מעל לפני הקרקע של נוגה על ידי משב רוח חזק, ולכן הנחתת נכשלה בביצוע משימותיה. היא נחתה ב־7.2°N, 177.8°W.
נחתת וגה 2 נחתה בשעה 03:00:50 UT ב־15 ביוני 1985 ב־-8.5°N, 164.5°W, במזרח מישור אפרודיטה. הלחץ באתר הנחיתה היה 90 אטמוספירות והטמפרטורה הייתה 736 קלווין. הנחתת שידרה נתונים מנוגה במשך 56 דקות.
הבלון
הבלונים של חלליות הוגה תוכנן כך שירחף בגובה של כ־54 ק"מ מעל פני הקרקע של נוגה - שכבת העננים הפעילה ביותר באטמוספירת נוגה. לבלון היה סוללה שיכלה לספק כוח ל־60 שעות פעילות. שני הבלונים שלו וגה 1 ווגה 2 עבדו יותר מ־46 שעות משיחרורם מחללית הוגה ועד לשידור האחרון.
הבלונים היו כדוריים, בקוטר 3.54 מטרים ומולאו בהליום מהבלון השתלשל מטה כבל באורך 13 מטרים שבתחתיתו חוברה מערכת החיישנים. מערכת החיישנים שקלה 3.9 ק"ג ואורכה היה 1.3 מטרים. משקל המערכת כולה כולל הבלון היה 21 ק"ג.
בראש מערכת החיישנים הייתה אנטנה חרוטית בגובה 37 ס"מ וברוחב 13 ס"מ בבסיס. מתחת לאנטנה מוקמו מערכות הרדיו ומערכות השליטה של הבלון. החלק התחתון של המערכת כלל את הכלים המדעיים והסוללות.
הכלים המדעיים כללו:
משדר הרדיו הקטן של הבלון איפשר לשדר מידע בקצב של 2,048 ביט לשנייה בלבד, לכן הבלון דחס את המידע לפני שידורו. בכל מקרה, קצב ביצוע המדידות של מרבית הכלים היה מדידה אחת כל 75 שניות. המעקב אחר הבלונים מכדור הארץ נעשה על ידי 20 רדיו טלסקופים סך הכל: הרשת הרוסית, שהוכוונה על ידי האקדמיה הרוסית למדעים והרשת הבינלאומית שהוכוונה על ידי CNES.
הבלונים הושלכו אל הצד החשוך של נוגה ונפרשו בגובה של כ־50 ק"מ. לאחר מכן הם ריחפו כלפי מעלה עד לגובה בו נמצאו בשיווי משקל (57 ק"מ). בגובה זה, הטמפרטורה והלחץ דומים לאלו שבכדור הארץ, אם כי הרוחות באטמוספירת נוגה נעו במהירות של הוריקן והאטמוספירה המורכבת מפחמן דו־חמצני בעלת חומצה גופריתית עם ריכוזים קטנים של חומצת מימן כלורי וחומצה הידרופלואורית.
הבלונים נעו מהר דרך הצד החשוך של נוגה אל הצד המואר שלה, ולאחר זמן קצר נגמרו הסוללות של הבלונים והם פסקו לשדר. המעקב אחר הבלונים הראה כי הבלונים נעו אנכית ולא רק אופקית, דבר שהצביע אל תנועה של מסות אוויר שלא הייתה ידועה לפני כן.
המשימה בשביט האלי
וגה אחד ביצע את היעף הקרוב ביותר שלו על פני השביט ב־6 במרץ, במרחק של כ־8,890 ק"מ מהגרעין. וגה 2 ביצעה את יעפה הקרוב ביותר לשביט ב־9 במרץ, במרחק של כ־8,030 ק"מ. המדידות ושליחת הנתונים האינטנסיבית התבצעה ב־3 השעות המשמעותיים ביותר במהלך היעף. הגשושיות יועד למדוד את הנתונים הפיזיים של גרעין השביט, כמו ממדיו, צורתו, ומאפייני הטמפרטורה ופני השטח שלו, יחד עם חקירת המבנה והדינמיקה של זנב השביט, הרכב הגז סמוך לשביט, הרכב חלקיקי האבק ופיזור המסה כפונקציה למרחק מהגרעין והאינטראקציה בין השביט לרוח השמש.
סך הכול שלחו וגה 1 ווגה 2 כ־1,500 תמונות של השביט האלי. הגשושיות חדלו מפעילות מספר שבועות לאחר המפגש עם השביט.
וגה 1 ווגה 2 הם נמצאות כיום במסלול הליוצנטרי (סביב השמש).
פרגוניט
פרגוניט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות), אחד מסוגי הנציצים.
הרכב וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הפרגוניט היא NaAl2(AlSi3O10)(OH)2.
הפרגוניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\ או "מונוקלינית המיהדרלית" (\ m), וחבורת סימטריות מרחבית C2/c. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.13, b=8.89Å, c=19.32Å, וגודלה של זווית β הוא 95°.
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון נתרן.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בפרגוניט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה יונים ספוחים. גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים, הפצילות המושלמת של המינרל מתרחשת לאורך שכבות הביניים אלו.
קיימת במינרל תופעת גבישים תאומים על ידי סיבוב של 180° (לאורך [310]).
תכונות פיזיקליות
הגבישים דמויי לוחיות פסאודו-משושים פריזמתיים. כמו כן מופיע המינרל כמקבץ קשקשי או סיבי, או כמסה חסרת צורה. לפרגוניט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}) היוצרת "פתיתים". הלוחיות הנוצרות בפצילות גמישות ואלסטיות. הקשיות של המינרל נמוכה, 3-2.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.85 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הפרגוניט הם: nα=1.564-1.58, nβ=1.594-1.609 ו-nγ=1.6-1.609. גבישי הפרגוניט שקופים עד שקופים למחצה, הם חסרי צבע או שהם מופיעים בגוונים של צהוב חיוור, אפרפר, לבן אפרפר, ירקרק וירוק-תפוח בהיר. בשקף מנוסר הפרגוניט חסר צבע אם כי ניתן לראות כתמי צבע חיוורים. הברק של הפרגוניט הוא פנינתי, והנפיצה שלו חזקה.
גילוי ומקור השם
המינרל נתגלה לראשונה ב-1843 על המדרון הדרומי של ההר פיצו פורנו (Pizzo Forno) במחוז לבנטינה (Leventina) בקנטון טיצ'ינו שבשווייץ. מקור השם מיוונית: "פרגון" הוא "מטעה" בשל דמיונו לטלק. למינרל יש שם נוסף: "נתרון-גלימר" (Natron-Glimmer). גם השם סריציט שניתן לנציץ בעל גרגירים דקים שגונו לבן, ירוק בהיר עד ירוק שמנוני מתאר לעיתים פרגוניט (לרוב מוסקוביט).
מקור ותפוצה
בתהליך ההיווצרות מתבצעת הפרדה בין מוסקוביט לבין פרגוניט, כך שיש מעט מאוד תמיסה מוצקה לאורך הווקטור +Na+K ונציצים של תערובת הביניים הם בדרך כלל צמיחה חודרנית מיקרוסקופית או אפילו תת-מיקרוסקופית של שני סוגי הנציץ, האחד עשיר באשלגן, והשני עשיר בנתרן.
מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את המדרון הדרומי של ההר פיצו פורנו (Pizzo Forno) במחוז לבנטינה (Leventina) בקנטון טיצ'ינו (שם נמצא המינרל לראשונה), ובעמק טש (val Täsch) ליד צרמט שבשווייץ; ליד העיירה פרגרטן (prägarten) במדינת טירול שבאוסטריה; בסמוך לאיבראה (Ivrea) בפיימונטה; ובפפיטשטל (Pfitschtal) במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה; ליד מיאס (Миа́сс) שבמחוז צ'ליאבינסק בדרום הרי אורל שברוסיה; בגבעת קורונדום (Corundum Hill) במחוז צ'סטר (Chester) במדינת פנסילבניה, ובנפת לידוויל (Leadville) מחז לייק (Lake) בקולורדו שבארצות הברית; ובמרבץ הקריוליט באיוויגטוט (Ivigtut) בדרום מערב גרינלנד.
מגופריים
מגופריים (בלטינית: Megophryidae) היא משפחה גדולה בסדרת חסרי הזנב. פרטי המשפחה חיים באסיה, באיי הפיליפינים, באינדונזיה ובאיי סונדה. במשפחה קיימים בין 70 ל-100 מינים המסווגים תחת 11 סוגים.
המגופריים ידועים בזכות ההסוואה שלהם- הרבה מגופריים נראים כמו עלים יבשים, במיוחד אלו החיים ביערות. ההסוואה מדויקת להפליא, וכך הקמטים של מספר מינים נראים כמו צינורות ההובלה בעלה. גודלם של המגופריים משתנה, ונע בין 2 סנטימטרים ועד 12.5 ס"מ.
מסילה גאודזית
בגאומטריה דיפרנציאלית, מסילה גאודזית היא מסילה המתארת באופן מקומי את הדרך הקצרה ביותר בין שתי נקודות במרחב. זוהי הכללה של מושג הקו הישר מהגאומטריה האוקלידית ליריעות כלליות. למשל, על פני הכדור, המסילות הגאודזיות הן המעגלים הגדולים שהרדיוס שלהם שווה לרדיוס הכדור.
מגופריים
הראשנים חיים במקווי מים שונים, בין השאר בשלוליות ובנחלים. הראשנים של המשפחה נבדלים זה מזה רבות, בעיקר בשל בתי הגידול השונים בהם הם גדלים. צורת הלשון של פרט בוגר דומה לצורתו של משוט.
מסילה גאודזית
על פי תורת היחסות הכללית, גופים שלא פועלים עליהם כוחות מלבד כוח הכבידה, נעים בממוצע על פני מסילות גאודזיות במרחב-זמן.
אם מוגדרת מטריקה דיפרנציאלית על המרחב האפיני, למשל באמצעות סמלי כריסטופל, המסילות הגאודזיות מקיימות את המשוואה הדיפרנציאלית הנובעת מן העובדה שהווקטור המשיק שלהן מקביל לעצמו לאחר טרנספורט מקבילי לאורך העקום. ניתן גם למצוא את המסילה הקצרה ביותר בין שתי נקודות במרחב עקום על ידי כתיבת משוואת אורך הקו לפי פרמטר כלשהו, ואז למצוא את המינימום של משוואה זו על ידי חשבון וריאציות.
מסילה גאודזית במרחב עקום
ביריעה רימנית עם טנזור מטרי g, האורך של מסילה גזירה ברציפות מוגדר על ידי המרחק d(p,q) בין שתי נקודות p,q ב-M מוגדר כאינפימום של כל אורכי המסילות האפשריות הגזירות ברציפות למקוטעין כך ש-\gamma(a)=p ו-\gamma(b)=q.
משוואת המסילה הגאודזית
במרחב בעל טרנספורט מקבילי, הטרנספורט המקבילי של וקטור משיק לאורך המסילה הגאודזית אינו משנה אותו: כאשר והעקומה היא x^j(\tau ).
בהטלה למערכת צירים נקבל: כאשר e_j הם ווקטורי הבסיס, ו- הם סמלי כריסטופל.
ג'יי-זי
פרט לקריירת הסולו שלו הוא מנהל גם חברת תקליטים ומפיק תקליטים של בני טיפוחיו בזירת ההיפ הופ. הוא זכה ב-21 פרסי גראמי, והיה מועמד ל-39 פרסים גראמי נוספים.
ג'יי-זי דורג במקום ה-88 בקטגוריית "האמנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין הרולינג סטון.
ביוגרפיה
ג'יי נולד וגדל בברוקלין באחת משכונות המצוקה בניו יורק שם החל לעסוק במוזיקה. כבר בגיל צעיר החל לנסות את מזלו כראפר ברחובות ניו יורק, שם כונה על ידי חבריו ג'אזי (כינוי שהפך בהמשך לג'יי-זי). ב-1990 הוא החל את דרכו המוזיקלית, כשהתארח באלבומיהם של חברו ג'אז ושל Original Flavour, אולם לא הצליח לפרוץ דרך לקריירה עצמאית. בשנת 1995 הוא הוציא את הסינגל "In My Lifetime" שזיכה אותו בהצלחה מקומית, ושנה מאוחר יותר הוציא בעקבותיו את אלבום הבכורה שלו, Reasonable Doubt.
1998–1999
שנה לאחר מכן יצא אלבומו השלישי של ג'יי-זי, "Vol. 2: Hard Knock Life", שהיה בראש מצעדי המכירות בארצות הברית במשך שבועות. שיר הנושא, "Hard Knock Life", שהיה הסינגל המצליח ביותר שלו כסולן, כלל שימוש מפתיע ומדבק במשפט מוזיקלי מתוך המחזמר "אנני", וכך, דווקא בעזרת שירן של היתומות הלבנות המפורסמות ביותר שייצרה ברודוויי, מחה ג'יי-זי על מצב הילדים השחורים בגטו. כמו בקודמו, גם באלבום זה התארחו כוכבים רבים מזירת הראפ כמו די.ג'יי פרמייר, מפיק העל טימבאלנד, הראפר DMX ופוקסי בראון.
בדצמבר 1999 הוציא את אלבומו הרביעי, "Vol 3: Life and Times of S. Carter", בסיועם של המפיקים טימבאלאנד, די ג'יי פרמייר וסוויט ביטס. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית רבה כשל קודמיו, אך סייע לו לשמור על מעמדו בפסגת תעשיית ההיפ-הופ של ארצות הברית.
2000: The Dynasty: Roc La Familia
בשנת 2000 הוציא ג'יי-זי את אלבומו החמישי, "The Dynesty: Roc La Familia". הסינגל הראשון מתוכו, "(I Just Wanna Love U (Give It 2 Me", הגיע לעשרת הגדולים ברחבי העולם. שלא כבקודמו, שיתף ג'יי-זי רבים מאמני חברת התקליטים שלו בעשייה המוזיקלית ובהקלטת האלבום. שינוי זה השתלם, והאלבום נמכר במיליוני עותקים.
2001–2004
בשנת 2001 הוציא את "Blueprint". אלבום זה כלל סימפולים של ג'ים מוריסון (בשיר "Take Over"), הג'קסונים ובובי בלאנד, והפקה של קניה וסט, שבאותה העת היה מפיק לא ידוע. באלבום התארח אמינם, בשיר "Renegade". שנה אחר כך הוציא את "Blueprint2 - The Gift and the Curse", אלבום כפול עם אורחים מכובדים דוגמת לני קרביץ, ד"ר דרה, ובת זוגו של ג'יי-זי, ביונסה נואלס, שביצעה עמו את הדואט "בוני וקלייד 03'". בשנת 2003 הוציא את "Blueprint 2.1", גרסה מקוצרת של האלבום הכפול.
ב-2003, הוציא ג'יי-זי את מה שהכריז עליו כאלבומו האחרון: "The Black Album" ("האלבום השחור"). אלבום זה כלל שני סינגלים מוצלחים במיוחד: Dirt off your shoulder ו-99 Problems. בשיר 99 problems מתייחס ג'יי-זי לביקורות להן הוא "זוכה" ממבקרים מוזיקליים ומגולל סיפור לפיו שוטר עוצר את רכבו ומבקש לבצע חיפוש בשל מניעים גזעניים בלבד.
בפברואר 2004 הוציא הדי.ג'יי "Dangermouse" את האלבום האפור, שחיבר בין האלבום השחור של ג'יי-זי לבין האלבום הלבן של הביטלס.
בנובמבר 2004 התאחד ג'יי-זי עם הרכב הרוק לינקין פארק וביחד הוציאו את אלבום הרמיקסים "Collision Course" שכלל שילוב בין סגנון הלהקה לסגנונו של ג'יי-זי. אחד מלהיטי האלבום היה הסינגל "Numb\Encore" שהצליח במצעדים וזכה בטקס פרס גראמי 2006 בקטגוריית שיר הראפ הטוב ביותר, ובטקס ביצעו לינקין פארק וג'יי-זי בדואט עם סולן הביטלס פול מקרטני את השיר "Numb\Encore" ביחד עם שירם של הביטלס, "Yesterday".
2005–2007: הפרישה והחזרה
בשנת 2005 החליט ג'יי-זי להפסיק להקליט, והוא התמנה לנשיא חברת התקליטים דאף ג'אם. ג'יי-זי הכריז בראיונות שונים כי הוא מעוניין לנסות דברים אחרים. עם זאת, ב-21 בנובמבר 2006 הופץ אלבומו הקאמבק של ג'יי-זי "Kingdom Come". בין המפיקים שעבדו על האלבום היו פארל ויליאמס, קניה וסט, ד"ר דרה וכריס מרטין.
ב-2007 השתתף בשירה של הזמרת ריהאנה, "Umbrella" מתוך אלבומה "Good Girl Gone Bad" אותו הפיק, שיר זה הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך ללהיט ענק.
2009: The Blueprint 3
ב-8 בספטמבר 2009 יצא אלבומו ה-11 של ג'יי-זי "The Blueprint 3", שהוא המשך לסדרת האלבומים "Blueprint" שיצאו ב-2001 וב-2002. הסינגל הראשון, "D.O.A. (Death of Auto-Tune)", שבו ג'יי-זי מדבר ומלכלך על תופעת האוטו-טיון בקרב ראפרים וזמרי R&B (כגון טי-פיין, ליל ויין, אר קלי ועוד), הגיע למקום 24 במצעד הבילבורד. בהשראת השיר הוציא לאור הזמר טריי סונגז רמיקס בשם "Death of Autotune Kellz" שבו הוא יורד על אר קלי בגלל שימושו באוטו-טיון. הסינגל השני שיצא לאור הוא היה "Run This Town" ביחד עם קניה וסט וריהאנה שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד ולמקום הראשון במצעד הבריטי. הסינגל השלישי באלבום "Empire State of Mind" בו מתארחת הזמרת אלישה קיז, הסינגל נחשב למצליח ביותר באלבום, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והיה לסינגל הראשון של ג'יי-זי שהגיע למקום הראשון במצעד מאז 2007, כשהשתתף בשיר "Umbrella" עם ריהאנה. הסינגלים נוספים שיצאו באלבום הם "On to the Next One" עם סוויט ביטס הסינגל הוא הסינגל הרביעי של ג'יי-זי, ו"Young Forever" עם מר הודסון שהוא חידוש של להיט מ-1984 בשם "Forever Young".ראפרים וזמרים נוספים שמופיעים באלבום הם יאנג ג'יזי, דרייק, קיד קאדי, פארל ויליאמס ועוד.
2010–12: Watch the Throne
ב-2010 הוציא את השיר "(Stranded (Haiti Mon Amour" בהשתתפות בונו, דה אדג' וריהאנה.
באוגוסט 2011 הוציא את "Watch the Throne", אלבום משותף עם קניה וסט. ג'יי-זי וקניה וסט קדמו את האלבום באמצעות סיבוב הופעות נרחב בארצות הברית החל מאוקטובר עד דצמבר 2011. "Watch the Throne" הוא האלבום ה-9 הנמכר ביותר בארצות הברית לשנת 2011. האלבום מכר מעל 1,500,000 עותקים ברחבי ארצות הברית.
2013: Magna Carta Holy Grail
ב-4 ביולי 2013 יצא לאור אלבום האולפן ה-12 של ג'יי-זי, "Magna Carta Holy Grail".
2017–2018: 4:44
ב-30 ביולי 2017 יצא לאור אלבום האולפן ה-13 של ג'יי-זי, "4:44". שנה לאחר מכן, ג'יי-זי וביונסה הוציאו אלבום משותף בשם "Everything Is Love" בתור הצמד "The Carters".
חיים אישיים
ג'יי-זי נשוי לזמרת ביונסה. השניים הורים לשתי בנות ובן.
בשנת 2019 הוערך הונו של ג'יי-זי בכמיליארד דולר.
דיסקוגרפיה
{{שלושה טורים|
אלבומים אחרים - אוספים
}}
מחק
סוגים
סוגים שונים של מחקים מיוצרים כיום.
סוג המחק שמחובר לעיפרון הוא בדרך כלל בצבע ורוד, ירוק או לבן, עשוי מגומי ובעל מרקם חלק. הוא יעיל לרוב המחיקות, למרות שלעיתים הוא עלול למרוח או להזיק לנייר אם משתמשים בו יתר על המידה. בנוסף, לאחר המחיקה נשארות שאריות המחק. אותן יש להסיר בזהירות שכן הן עלולות להשאיר סימנים על הנייר בצבע המחק. סוג מחק נוסף שהוא פופולרי בקרב אמנים הוא מחק art gum, שעשוי מגומי רך ומחוספס. הוא מתאים במיוחד למחיקת אזורים גדולים ולא פוגע בנייר. המחק משאיר שאריות רבות ולא מדויק כלל. מחקים מסוג זה הם בדרך כלל צהובים או חומים.
מחק העיסה גם הוא ידוע בקרב אמנים. הוא עשוי מחומר אפור ומזכיר חימר או גומי. היתרון שלו בכך שהוא לא משאיר סימן, ולכן מחזיק מעמד זמן רב יותר ממחקים אחרים. הוא מוחק על ידי ספיגת חלקיקי הגרפיט. ניתן להשתמש בו למחיקה מדויקת או להדגשה. הוא לא מתאים למחיקת שטחים גדולים ועלול להימרח או להידבק אם הוא מתחמם יתר על המידה.
למחקים רכים מוויניל יש מרקם פלסטי והם דומים בתכונותיהם למחקים הסטנדרטיים. הם יכולים להיות מלבניים או בצורת חרוט שמתלבש על קצה העיפרון. כמו כן קיימים מחקים גליליים שנמצאים בקצה העיפרון המכני. המחק נמצא בתוך העט וניתן להוציאו בעת הצורך או להחליפו בחדש. מחקים דקורטיביים רבים מיוצרים במגוון צורות וצבעים (כמו פירות, פרחים, חיות וכדומה), והם נרכשים בעיקר בגלל יופיים ולא לשימוש מעשי.
היסטוריה
בשנת 1770 מדען בשם ג'וזף פריסטלי כתב: "ראיתי חומר שמתאים בצורה מצוינת למחיקת סימני עופרת העיפרון מנייר". בכל רחבי אירופה סימני העופרת נמחקו מהנייר באמצעות קוביות קטנות של גומי. גושים של אותו חומר עדיין משמשים למטרה זו.
אולם גומי בצורתו הגולמית לא נוח למחיקה מפני שהוא מתכלה ומתקלקל עם הזמן. בשנת 1839 הממציא צ'ארלס גודייר גילה את תהליך הגיפור, שהופך את הגומי לחומר עמיד. מחקי גומי נהיו נפוצים יותר ויותר עם גילוי התהליך.
בשנת 1858, היימן ליפמן מארצות הברית רשם פטנט על חיבור מחק לקצה עיפרון. לאחר מכן בוטל הפטנט בנימוק שהוא פשוט חיבור של שני מוצרים קיימים ולא המצאת מוצר חדש.
איגנוסטיות
איגנוסטיות (או איגתאיזם או איגנוסטיציזם) היא אחת מהגישות האגנוסטיות על אודות רעיון האלוהות, הגורסת שכל עמדה תאוסופית אחרת (בזה גם אתאיזם), מניחה יתר על המידה על מושג האלוהות ועל מושגים דומים לו, באופן המתיימר לתפוס בהכרה האנושית מונח מופשט שכלל אינו תפיס בה באופן מוחלט או מספק. לפיכך השאלה האם האל קיים חסרת משמעות (פיזיקלית-קונקרטית, ונתפסת). נראה שהאיגנוסטיות מתעסקת בקיומו של אל אוניברסלי בלבד, והיא אפאתית כלפי הפוליתאיזם, כמו השקפות מודרניות אחרות, ביניהן התאיזם האברהמיסטי עצמו. גישה זו איננה שוללת אמונה באל, אלא רק את העיסוק בשאלת קיומו.
הגישה מכילה שתי עמדות, שהן יישום של העיקרון הראשי שבה – עיקרון הנון-קוגניטיביות תאולוגית (אי-מודעות או אי הכרה כלפי מהות האלוהות). הפרט יבחר לעצמו איזו מן הגישות לאמץ לפי שיקול דעתו.
היסטוריה
המונח איגנוסטיות נטבע לראשונה ב-1960 על ידי הרב שרווין ויין, הנתפס על ידי רבים כאבי היהדות ההומניסטית. המונח איגתאיזם נטבע על ידי ההומניסט החילוני פאול קורץ, והוצג בספרו "הסקפטיות החדשה", בשנת 1992.
קרבה להשקפות תאוסופיות אחרות
מידת הקרבה של האיגנוסטיות להשקפות תאוסופיות נון-תאיסטיות שנויה במחלוקת. פאול קורץ ראה בה ביטוי לאתאיזם חלש ואגנוסטיות, אך יש מי שחלקו עליו.
הפילוסוף אלפרד ג'ולס אייר גרס שלא ניתן לדבר על "קיום אלוהים", או אפילו על ההסתברות לקיומו, משום שלדעתו הקונספט עצמו אינו מאומת או חסר משמעות. אם מקבלים את טענתו, הרי שהלגיטימיות, הן של התאיזם והאתאיזם, והן של האגנוסטיות, מתבטלת.
כמו אייר, גם הפילוסוף תיאודור גריינג', מבין את ההגדרות אתאיזם ואגנוסטיות כעמדות שמקבלות את ההצעה שאלוהים קיים כהצעה בעלת-משמעות נתפשת. אם מקבלים את הנחותיו של גריינג', הרי שהאיגנוסט לעולם לא יוכל להיחשב אתאיסט, אגנוסט או תאיסט.
המדען והפילוסוף סם האריס, אשר לא אחת הזדהה כאתאיסט, מחה על כך שמתייגים אותו כאתאיסט ולעיתים נעזר בטענות איגנוסטיות במחאה על רב-המשמעות, וחוסר העקביות, לשיטתו, בהגדרות השונות לאלוהים, כפי שהן מוצגות על ידי כל צד במחלוקת. הריס מזהה את המונח "אתאיזם" כלא-נחוץ בערך כמו מונחים אחרים שהיו יכולים להתקיים כדי לתאר אדם כלא-גזען, או כלא-מאמין בזאוס.
עמדה איגנוסטית כתלויה בהצגה מסוימת של אלוהים
דריינג' מדגיש שכאשר הפרט שואל "האם אלוהים קיים", זה אמור להיעשות כלפי אלוהים ספציפי (ומוגדר מינימלית), הן מצידו, והן מצד המאזינים לו. אפשר לגזור מכך שהדיונים על אודות האלוהות הם עצמם בעייתיים משום חוסר העקביות של הצדדים הדנים, בנושא טעון זה. וזו לשונו של דריינג':
שימוש חלקי במוטיבים איגנוסטיים
למרות שהפילוסופיה האיגנוסטית נתפסת כעצמאית, אנשים שמגדירים עצמם כבעלי השקפה אחרת יכולים לאמץ טענות איגנוסטיות מסוימות או וריאציות שלהן.
פארופה
פארופה (בפורטוגזית: Farofa) היא דייסת מניהוט מצוי או קמח תירס שמקורה באמריקה הדרומית ופופולרית במיוחד בברזיל.
כיום ניתן לקנות תערובת פארופה במרכול ים אך מכינים אותה לרוב לפי מתכון משפחתי ביתי. את הפארופה ניתן להגיש במגוון רחב של תוספות, הכוללות בשר מעושן, קותל חזיר, בצל מטוגן ועוד. גודלם של גרגרי הפרופה משתנה בהתאם למתכון החל מגושים גדולים ועד לגודל של גרגרי מלח. לרוב מתכוני הפרופה טעם מעושן ומעט מלוח.
מתכונים ברזילאים מסורתיים דורשים כי קמח המאניוק יטוגן עם חמאה, מלח וחתיכות בייקון, עד להזהבה.
בפרופה משתמשים כתוספת לבשר, בעיקר בשר ברביקיו או תבשיל בשר. ניתן לפזרה מעל הבשר, לערבבה עם תוספות שונות כגון פייז'ואדה (תבשיל שעועית ובשר), אורז או סלט, או לאכלה כתוספת בפני עצמה. היא גם משמשת כמלית לבשר עוף ותבשילים אחרים, כשהיא מעורבת בצימוקים, אגוזים ופירות מתוקים כגון תפוח ובננה.
קונקיסטאדור
קונקיסטאדור (בספרדית ובפורטוגזית: Conquistador, מילולית: כובש) הוא כינוי לחיילים שהשתתפו בכיבושם של חלקים נרחבים מאמריקה הלטינית ושטחים אחרים באוקיינוס השקט שנכללו בשטחה של האימפריה הספרדית או האימפריה הפורטוגזית. כיבוש זה היווה את השלב הראשון בהשתלטות האירופאים בכלל והספרדים בפרט על העולם החדש בין המאה ה-15 והמאה ה-16. תקופת הכיבוש עצמה החלה עם גילוי אמריקה בידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, והסתיימה עם ייסודה של המערכת הקולוניאלית באמריקה הספרדית לקראת סוף המאה ה-16.
הכינוי עצמו, בו השתמשו כבר הקונקיסטאדורים ביחס לעצמם, מתייחס בו זמנית הן לכיבושו של העולם החדש והן כרמז להמשכיות הרקונקיסטה - המאבק הנוצרי הממושך לכיבושו מחדש של חצי האי האיברי מידי המוסלמים.
מרבית הקונקיסטאדורים היו אומנים או בעלי מקצוע כלשהו. אחדים מהם השתייכו לאצולה הנמוכה (הידלגוס) וחסרת הנכסים, אשר כיבושו של חצי האי האיברי (ומאוחר יותר כיבושו של העולם החדש) איפשר להם להיחלץ ממצוקה חומרית ולשמר את מעמדם החברתי. מבחינת מקורם הגאוגרפי בספרד, כשליש מהקונקיסטאדורים באו מאנדלוסיה, כרבע מקסטיליה וכחמישית מאקסטרמדורה. מרבית הקונקיסטאדורים היו בשנות ה-20 או ה-30 לחייהם. רובם ידעו קרוא וכתוב בצורה חלקית בלבד. בקרב הקונקיסטאדורים היו אפריקאים רבים - אנשים חופשיים ועבדים כאחד.
בין הקונקיסטאדורים הידועים היו הרנאן קורטס, פרנסיסקו פיסארו, פדרו דה אלוואראדו, לוקאס וסקס דה איילון, חואן רודריגס קבריו ופדרו דה ואלדיביה.
אמוראי בבל
אמוראי בבל הם אמוראים שפעלו בבבל בתקופת התלמוד.
היסטוריה
בבל הייתה מרכז תורני גדול בתקופת התלמוד, ופעלו בה שתי ישיבות שתחילתן בישיבת סורא מיסודו של רב וישיבת נהרדעא מיסודו של שמואל, כשבמהלך התקופה נדדו הישיבות למקומות שונים.
תלמידי הישיבות הבבליות שחיו ופעלו בערי בבל מסרו את מסורות התורה שבעל פה שלמדו בישיבות, ולימים הועלו מסורותיהם בתלמוד הבבלי.
תקופת אמוראי בבל נמשך מאז ימי רב ושמואל, עד לתקופת רבינא ורב אשי. תקופה זו נמשכה כשמונה דורות ונסתיימה בחתימת התלמוד.
מאמרים
מתוך אתר פשיטא:
מחוזות מינסוטה
במדינת מינסוטה שבארצות הברית ישנם 87 מחוזות.
הגדול שבמחוזות מינסוטה הוא מחוז סנט לואיס (16,123 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז רמזי (403 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז הנפין (כ-1,152,425 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, סיינט פול, נמצאת במחוז רמזי.
פרנק ארנסן
פרנק ארנסן (נולד ב-30 בספטמבר 1956 בקופנהגן) הוא כדורגלן עבר דני, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום המנהל המקצועי של פיינורד.
כשחקן, זכור ארנסן מתקופותיו בהולנד, שם שיחק במדיהן של אייאקס, עמה זכה בשלוש אליפויות ובגביע אחד, ושל פ.ס.וו. איינדהובן, עמה זכה גם כן בשלוש אליפויות וגביע, וכן זכה עמה בגביע אירופה לאלופות. בנוסף, שיחק באנדרלכט, עמה זכה באליפות, ובולנסיה הספרדית. לזכותו של ארנסן 14 שערים ב-52 הופעות במדי נבחרת דנמרק, אותה ייצג בין היתר בטורנירי יורו 1984 ומונדיאל 1986.
לאחר פרישתו פנה לקריירה מקצועית, בשיאה שימש כמנהל מקצועי במועדונים נבחרים באירופה, ובהן פ.ס.וו. איינדהובן, שם התמחה באיתור שחקנים צעירים ומבטיחים, וכן בטוטנהאם הוטספר, צ'לסי, המבורג ועוד.
אייאקס
לאחר שהחל את הקריירה בקבוצת הנוער של פרמאד אמאגר, עבר ארנסן לקבוצת הפאר ההולנדית אייאקס בדצמבר 1975, כשהיה בן 19 בלבד, בצוותא עם חברו לקבוצה סרן לרבי בן ה-17. ארנסן הצטרף לקבוצה, ששיחקה באותה העונה תחת המאמן רינוס מיכלס בקדנציה השנייה שלו במועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-6 במרץ 1976, בשוויון 1-1 מול אוטרכט. הייתה זו הופעה ראשונה מתוך 13 הופעות ליגה רצופות. בשלהי אותו החודש כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בהפסד הביתי 1–3 לפ.ס.וו. איינדהובן. עד לתום העונה כבש ארנסן שלושה שערים ב-13 הופעות במדי המועדון.
עונה לאחר מכן, נכנס ארנסן לרוטציה של המאמן החדש, טומיסלב איביץ', וערך בסך הכול 23 הופעות ליגה באותה העונה, מתוכן 18 בהרכב הפותח, וכבש שני שערים בדרך לזכייתה של אייאקס באליפות הולנד. ארנסן המשיך להשתפר ביכולתו ובמקביל לזכות בדקות משחק משמעותיות יותר. הוא תרם 13 שערי ליגה ב-34 הופעות בדרך לזכייתה של הקבוצה באליפות נוספת בעונת, וסייע לה להשלים זכייה בדאבל, עם זכייה בגביע באותה העונה. ארנסן כבש בשלבי רבע וחצי הגמר, ופתח בהרכב במשחק הגמר מול אוטרכט שהסתיים בשוויון 1-1 לאחר הארכה, ובמשחק הגמר החוזר בו גברה אייאקס 0–3 על אוטרכט בדרך לזכייה.
לקראת עונת, ועם סיום דרכו של הקפטן רוד קרול במועדון, קיבל ארנסן בן ה-24 את תפקיד הקפטן. בכך, היה לקפטן אייאקס הזר הראשון מאז וליבור ואסוביץ' בעונת. באותה העונה, שהייתה האחרונה שלו במועדון, קבע ארנסן שיא קריירה אישי של 16 שערי ליגה ב-32 הופעות, אך אייאקס סיימה את העונה כסגנית בלבד.
בסך הכול, בחמש וחצי עונות במועדון רשם ארנסן 159 הופעות ליגה, בהן כבש 52 שערים.
ולנסיה
לקראת עונת 1981/1982 נרכש ארנסן על ידי ולנסיה, בעצתו של יוהאן קרויף, שהמליץ על השחקן בעל הכישרון האישי הגדול כמחליפו של מריו קמפס שעזב את ולנסיה באותו הקיץ. ארנסן הפגין יכולת מרשימה בעונתו הראשונה בקבוצה, ואף היה למלך שערי הליגה שלה עם 13 כיבושים ב-32 הופעות, שסייעו לקבוצה לסיים את העונה במקום החמישי בטבלה, ואף להעפיל לרבע גמר גביע אופ"א (שלושה שערים לארנסן בשמונה הופעות). אלא שבקיץ שלאחר העונה ספג פציעה קשה בברכו הימנית, שאף העמידה בספק את המשך הקריירה שלו. הוא נאלץ להחמיץ את כל המשחקים בעונת 1982/1983, בה ניצלה ולנסיה מירידה על אף חזרתו של קמפס לקבוצה.
לאחר שתי עונות ופציעה קשה, סיים ארנסן את דרכו בספרד עם 32 הופעות ליגה ו-13 שערים.
אנדרלכט
לקראת עונת עבר ארנסן למחזיקת גביע אופ"א המכהנת, אנדרלכט של המאמן פול ון הימסט, שם שיתף פעולה בין היתר עם חבריו לנבחרת, מורטן אולסן, פר פרימן וקנט ברילה לארסן. בעונת הבכורה שלו במועדון הוגבל ל-12 משחקי ליגה בלבד, בהם כבש שלושה שערים, אך היה לחלק משמעותי במסעה של הקבוצה עד לגמר גביע אופ"א עונה שנייה ברציפות. ארנסן רשם שבע הופעות במהלך הטורניר, כולל בצמד משחקי הגמר מול טוטנהאם הוטספר. במשחק הראשון בבית עלה כמחליף בדקה ה-82, שלוש דקות לפני השער של אולסן שקבע 1-1 בסיום. בגומלין פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-77, שבע דקות בלבד לפני שער השוויון של טוטנהאם ששלח את המשחק להארכה, בסיומה הפסידה אנדרלכט את התואר בדו-קרב בעיטות עונשין.
בעונת הפך ארנסן לשחקן הרכב משמעותי בקבוצה של ון הימסט, וכבש עשרה שערי ליגה ב-27 הופעות, שסייעו לאנדרלכט לזכות באליפות בלגיה. ארנסן פתח את עונת היטב עם שני שערי ליגה ב-11 משחקים. אנדרלכט המשיכה לזכייה שנייה ברציפות באליפות באותה העונה, אך בנובמבר 1985 נמכר ארנסן ולא המשיך את העונה עם הקבוצה. בסך הכול תרם ארנסן 15 שערי ליגה בחמישים הופעות במדי אנדרלכט.
פ.ס.וו. איינדהובן
עונה לאחר מכן השלים זכייה שנייה ברציפות באליפות עם שני שערי ליגה ב-23 הופעות. בשלהי אותה העונה הגיע לקבוצה המאמן חוס הידינק, שהבטיח את זכייתה של פ.ס.וו. בתואר, והוביל אותה לעונה היסטורית בעונת. אל פ.ס.וו. הצטרפו באותה העונה חברו של ארנסן לנבחרת ולאייאקס, סרן לרבי, ורונאלד קומאן שחיפו על עזיבתו של חוליט. הקבוצה של הידינק חגגה אליפות שלישית ברציפות, השלימה זכייה בגביע ההולנדי, והחזירה את גביע אירופה לאלופות להולנד לראשונה לאחר 15 שנים (מאז זכייתה של אייאקס בעונת 1972/1973). ארנסן כבש חמישה שערי ליגה ב-15 הופעות באותה העונה, ושותף בארבעה משחקים של הקבוצה בגביע אירופה (צמד משחקי רבע הגמר וצמד משחקי חצי הגמר), אך נאלץ להחמיץ את משחק הגמר מול בנפיקה ליסבון לאחר ששבר את קרסולו זמן קצר קודם לכן.
תקופתו של ארנסן בפ.ס.וו. הייתה רצופת פציעות והיעדרויות, בייחוד בעקבות פציעת הברך אותה גרר מאז תקופתו בוולנסיה, אך הפציעה בקרסול הייתה קטלנית לקריירה שלו. עם תום העונה פג חוזהו של ארנסן בקבוצה, שהציעה לו הארכה של שישה חודשים כדי להעריך את חומרת הפציעה. ארנסן לא הצליח להתגבר על הפציעה, ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 32.
נבחרת דנמרק
ארנסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת דנמרק ב-5 באוקטובר 1977, כאשר פתח בהרכב בהפסד החוץ 0–1 ל במשחק ידידות.