cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה מטוס
ביוגרפיה
מטוס נולד ב-1908 בשם משה מטוסובסקי בעיר ורשה שבפולין הרוסית, במשפחה מסורתית וציונית, הבכור משלושת ילדיו של ד"ר יוסף מטוסובסקי, רופא שיניים. היה חבר "השומר הצעיר" בוורשה. בשנת 1924, כשהיה בן 15, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. התגורר בתל אביב והתחנך בגימנסיה הרצליה. בסוף שנות ה-20, לאחר שסיים את לימודיו, למד בבצלאל ציור ופיסול אצל בוריס שץ. בארץ נישא לשרה (סוניה), ובראשית שנות ה-30 נסע ללמוד כמה שנים בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (בוז-אר) בפריז. בשובו לארץ פעל בתל אביב והתגורר בה ברחוב שינקין 38. משנות ה-30 היה לאחד הציירים הבולטים בארץ. הוא הציג בתערוכות כלליות וכן בתערוכות יחיד – מהן תערוכה במלון הרצליה בתל אביב, שאותה פתח בן-ציון ידידיה (1932); באלנבי 15 בתל אביב (1935); תערוכה בבית פומרוק, שאותה פתחו שאול טשרניחובסקי ומשה שלוש (1936); בגלריה סטימצקי בירושלים, שאותה פתח ד"ר משה דוכן (23 במרץ 1937); תערוכה בגלריה "קוסמופוליט" בתל אביב (Cosmopolitan Gallery; לשעבר גלריה "באך", רח' הס 1), שאותה פתח ראש העיר ישראל רוקח (5 במרץ 1938); ותערוכה במוזיאון תל אביב (1946).
הוא צייר את התפאורה למחזה "ורשה" שהעלה תיאטרון "הבימה", ולאירועים ציבוריים אחרים בארץ.
בשנות ה-30 וה-40 אייר עשרות ספרי ילדים עבריים שראו אור בארץ.
לדברי מבקר האמנות גבריאל טלפיר, מטוס
מטוס צייר יצירות סימבוליות גדולות, לצד ציורים סמי-אבסטרקטיים. עבודתו האמנותית זכתה לעניין והערכה, וציוריו נרכשו על ידי אספנים ועל ידי מוסדות ומוזיאונים בארץ, בהם האוניברסיטה העברית בירושלים (הר הצופים), ומוזיאון תל אביב, שרכש ארבעה ציורים שלו. יחד עם זאת, על פי מבקר וחוקר תולדות האמנות הישראלית גדעון עפרת, מטוס, שנמנה עם מחנה הימין בתקופה שבה עיקר הכוח הפוליטי בארץ היה נתון בידי מפא"י, שילם על כך ביוקר והוּדר עד שהרגיש זר בארצו. במאי 1947 הפליג מטוס עם אשתו לארצות הברית כשבאמתחתו מבחר גדול מציוריו, מוקדמים ומאוחרים, ריאליסטיים ומופשטים, ובראשית יוני הגיע לחופי ניו יורק. לדברי עפרת, "מבחינת ההיסטוריון של האמנות הישראלית, אין ספק שמקרה מטוסובסקי מציב אתגר של בחינה והערכה מחודשות למי שחרג מהשורה – אם בנטיותיו הפוליטיות ואם בשפתו האמנותית, שמבחינה רבה השיגה את זמנה ומקומה".
בשבתו של מטוס בניו יורק הוא משך את עינו של מבקר האמנות האמריקאי תומאס קרייבן, שפרש עליו את חסותו והציג אותו בפני הקהל האמריקאי. באחת מתערוכותיו שנערכה בחסות קרייבן, כתב הלה כי "כאמן, משה מטוס הוא אחד מהאנשים המקוריים והמוכשרים ביותר שהגיעו לאמריקה מזה שנים רבות. הוא פיתח שפת ציור אישית עד מאוד, שהיא נועזת וחופשית אך לעולם אינה יוצאת מכלל שליטה... הוא מצייר [...] בכוח דרמטי נדיר". בעידודו של קרייבן נסע מטוס להציג את ציוריו ברחבי ארצות הברית, עד יוסטון שבטקסס, ואוניברסיטאות שיקגו ומיאמי הזמינו אותו לצייר עבורן.
ב-1952 עבר, בעצתו של קרייבן, מניו יורק לעיר מונטריאול שבקנדה, וגם בה זכה להצלחה והערכה רבה. תערוכתו הראשונה שם, שהוצגה במלון ריץ-קרלטון בעיר מ-8 באפריל 1952, נפתחה על ידי תיבודו רנפרה, נשיא בית המשפט העליון של קנדה  והמושל הכללי בפועל. כעבור שנתיים וחצי, בשנת 1955, עבר לטורונטו, לשדרות אגלינטון מערב 740, שם חי עד מותו, חרף געגועיו לישראל. אשתו הייתה מורה בבית ספר יסודי יהודי בעיר.
מטוס הציג תערוכות בארצות הברית, בקנדה ובאירופה, וזכה למאמרי הערכה וביקורות חיוביות בעיתונות הכללית והיהודית. סגנונו היה סינתזה בין הפיגורטיבי והמופשט, והוא הוכיח את יכולתו גם בציור האקדמי: באביב 1958 התמנה על ידי המועצה הקנדית של נוצרים ויהודים (Canadian Council of Christians and Jews, CCCJ) לצייר דיוקן של מושל פרובינציית אונטריו, ג'ון קילר מק'קיי – למרות המסורת, שלפיה היה נהוג עד אז להזמין דיוקן רשמי רק אצל צייר שהוא נתין ממלכות חבר העמים הבריטי וחבר האקדמיה המלכותית הבריטית.
ציוריו השתייכו לאוספי הקבע של המוזיאון לאמנות היפות ביוסטון והמוזיאון לאמנות של מילווקי ; אחרים נרכשו על ידי מוזיאון פורט ויין לאמנות בפורט ויין שבאינדיאנה, המחלקה לאמנות של אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת מיאמי (קמפוס קורל גייבלס) ואוניברסיטת נוטרדאם שבאינדיאנה, המרכז לאמנות של הספרייה הציבורית של מיאמי, הספרייה הציבורית של מילווקי, ובמרכזים העירוניים (civic center) של פילדלפיה, שיקגו, לוס אנג'לס; וציורים נוספים הגיעו לאוספיהם הפרטיים אלינור רוזוולט, אלברט איינשטיין ויל רוג'רס וג'וליוס קליין.
משה מטוס נפטר משטף דם במוח בנובמבר 1958 בבית החולים הכללי של טורונטו, בגיל 50. הותיר את אשתו, אביו ואחיו. הוא נקבר בטורונטו, וביולי 1963 הועלה לקבורה בישראל, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
דודו (בעלה של אחות אביו, סוניה) היה המחנך העברי החלוצי שניאור זלמן פוגצ'וב. דודניתו בת-עמי אלישיב הייתה שחקנית "הבימה" (אשתו הראשונה של השחקן שמעון פינקל), ודודנו עמנואל עמירן היה מלחין קלאסי ופופולרי, מאבות הזמר העברי, ומחנך מוזיקלי בכיר בישראל.
החוחית
החוחית (באנגלית: The goldfinch) הוא רומן חניכה שנכתב על ידי דונה טארט, ויצא לאור ב-2013. הספר מתאר את חייו והרפתקאותיו של תיאודור דקר, שהתייתם מהוריו בנסיבות טרגיות, גלגוליו בין משפחות אומנות והרפתקאות מגוונות. ברקע של הסיפור נוכח כל הזמן הציור ההיסטורי ויקר הערך "החוחית", שצויר בידי תלמידו של רמברנדט, קרל פבריציוס, ונעלם ממוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק לאחר פיגוע שאירע בו, בעת ביקורם של תיאו ואמו במקום.
הספר זכה בפרס פוליצר לשנת 2014 ועמד במשך חודשים רבים בראש רשימת רבי המכר.
עלילה
תיאודור "תיאו" דקר, נער בן 13, מבקר עם אמו האהובה במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק, כדי לצפות ביצירת המופת "החוחית". בעת ביקורם מתרחש במוזיאון פיצוץ, אמו של תיאו נהרגת, ואילו הוא חווה בלבול וטראומה. בין הפצועים שהיו לצדו נתקל תיאו באיש זקן פצוע אנוש, שנותן לו טבעת, ומבקש ממנו למסור אותה לבית עסק מסוים. לאחר שהתאושש קמעה בורח תיאו מהמוזיאון, ובדרכו החוצה הוא אוחז בציור "החוחית", ונוטל אותו עמו.
מכיוון שאביו של תיאו אינו חלק מחייו, עובר תיאו לגור בבית משפחת בארבר, שבנם, אנדי, הוא חברו ללימודים. לאחר שמצא את בעל החנות, אליו שלח אותו הזקן הגוסס מהמוזיאון, הוא מפתח קשרי ידידות עם בעל החנות לשיקום ומכירה של רהיטים עתיקים, הובי, שהיה שותפו של הזקן, ולטי. הובי מטפל באחייניתו של ולטי, פיפה, שגם היא הייתה במוזיאון ביום הגורלי, וסובלת מטראומה פיזית ונפשית. תיאו מתאהב בפיפה, אך היא עוברת לגור עם קרובי משפחה בטקסס, והשניים מתראים אך לעיתים רחוקות.
ארנולד דויטש
ארנולד דויטש (באנגלית: Arnold Deutsch; 1903–1942?) שתואר כאוסטרי, צ'כי או הונגרי, היה אקדמאי שעבד בלונדון כמרגל סובייטי, הידוע בעיקר בזכות גיוסו של קים פילבי. חלק גדול מחייו נשאר בלתי ידוע.
ראשית חייו
הוא היה בן דודו של אוסקר דויטש, בעל רשת בתי הקולנוע של אודיאון. אף על פי שטען כי הוא יהודי שומר מצוות שמטרתו להסוות את תפקידו כסוכן קומוניסטי, דויטש הפסיק את מנהגיו הדתיים.
החוחית
עלילה
אביו של תיאו מופיע כאשר משפחת ברבור מבקשת לאמץ אותו, ולוקח אותו לגור איתו ועם חברתו קסנדרה בלאס וגאס. בלאס וגאס, פוגש תיאו את בוריס, מהגר רוסי שגם לו סיפור משפחתי קשה. הציור מתלווה לתיאו לכל מקום שהוא הולך, כשהוא משתדל תמיד להחביאו היטב. ככל שעובר הזמן, מבין תיאו שהוא הולך ומסתבך, אך הציור הופך לקמע שמזכיר לו את אמו ומנחם אותו.
תיאו ובוריס מעבירים את ימיהם בצריכת סמים ואלכוהול, בניסיון לאלחש את חושיהם אל מול הבדידות וההזנחה שמאפיינים את חייהם. שניהם בנים של אלכוהוליסטים, ובוריס גם מוכה תכיפות על ידי אביו. מקור פרנסתו של אביו של תיאו הוא בגדר תעלומה, אך מרומז שיש לו קשר להימורים. איש מסתורי מתחיל להופיע בביתם ולבקש את אביו. זמן קצר לאחר מכן, האב דורש מתיאו להתקשר לעורך דינה של אמו, ולהורות לו להעביר סכום נכבד מקרן הנאמנות שהוא על שמו של תיאו לחשבונו של האב בלאס וגאס. תיאו, שלא ידע שיש לו קרן נאמנות, עושה כבקשת אביו, אך עורך הדין מסרב להעביר את הכסף. כעבור מספר ימים, האב נדרס ונהרג, כאשר לא ברור אם מדובר בתאונה או מעשה מכוון.
ארנולד דויטש
ראשית חייו
בגיל 24, דויטש קיבל בהצטיינות את הדוקטורט שלו בכימיה מאוניברסיטת וינה. הוא היה גם חסיד של וילהלם רייך ותנועתו. הצטיינותו האקדמית יוצאת הדופן פתחה לו הזדמנויות לחדור למוסדות הגבוהים ביותר במדינות מערביות רבות.
קריירה ריגול
במקביל, החל דויטש במעורבותו עם הקומוניזם וברית-המועצות. בשנות העשרים הוא עבד עבור OMS, ״מחלקת הקשר הבינלאומית של הארגון הקומוניסטי הבינלאומי״ Comintern. אחת מעמיתיו לעבודה הייתה אדית סוצ'יצקי, שאותה פגש ב -1926 בווינה, והיא שיחקה תפקיד חשוב בקריירת הריגול המאוחרת שלו.
החוחית
עלילה
תיאו מבין שהוא נותר לבדו בעולם, וכדי להימנע מלהיכנס לטיפולה של מערכת הרווחה, הוא גונב סכום גדול של כסף מקסנדרה בעזרתו של בוריס, בנוסף לסמים ולכלב המוזנח שלה. השניים עולים על אוטובוס לניו יורק. לאחר שוטטות ברחובות העיר, תיאו מוצא את עצמו על מפתן חנותו של הובי. הובי שמח מאוד לראותו ומציע לו מקום לחיות. תיאו לומד את עסקי העתיקות, וכעבור זמן נהייה לשותפו של הובי, כל זאת בזמן שהוא ממשיך להיות מכור לסמים. ללא ידיעתו של הובי, מקים תיאו עסק צדדי מצליח של מכירת זיופים.
הציור נותר בחזקתו של תיאו, מוסתר היטב, ואפילו תיאו עצמו לא מסיר את עטיפותיו מעולם. הוא קורא על אנשים שבמהומות שלאחר הפיצוץ במוזיאון גנבו יצירות אמנות, וכעת יושבים בכלא. מתוך דאגה לעצמו וכן להובי ופיפה, שוכר תיאו תא אחסון ומפקיד בו את הציור. אחד הנוכלים הידועים בעסק העתיקות, לוסיוס ריב, חושד בתיאו שיש ברשותו הציור "החוחית", והוא מאיים לחשוף אותו אם לא ימכור לו אותו. תיאו מסרב.
ארנולד דויטש
קריירה ריגול
זמן קצר לאחר שעזב את האוניברסיטה הוא התחתן עם אישה אוסטרית בשם ג׳וזפין. בני הזוג גויסו שניהם על ידי קומינטרן ועבדו עבור OMS, מחלקת הקשר הבינלאומית שלה. במהלך השנים הבאות הם נסעו ברחבי העולם כשליחים.
ב -1933 נעצר דויטש בידי השלטונות הנאציים בגרמניה, אך שוחרר מהמעצר בעזרתו של וילי להמן, הסוכן הסובייטי שהיה שתול גבוה מאוד בתוך הגסטאפו.
החוחית
עלילה
תיאו חוזר לניו יורק, שם הובי מתעמת איתו לגבי עסקי המרמה שלו, עליהם גילה מלוסיוס. תיאו מתוודה בפניו, והשניים מחליטים לרכוש בחזרה את הרהיטים המזויפים, ולהשיב לעסק את כבודו ושמו הטוב.
ארנולד דויטש
קריירה ריגול
דויטש נסע לבריטניה תחת שמו האמיתי, כך שאישורי האוניברסיטה שלו יהיו תקפים. בהגיעו לאנגליה למד דויטש לתואר בוגר בפסיכולוגיה באוניברסיטת בלונדון, ככיסוי לפעולות הריגול שלו באנגליה.
באמצע שנות השלושים שכר דויטש את הדירה השביעית של בדירות איסוקון, המפסטד, צפון לונדון.
החוחית
עלילה
הספר מסתיים כאשר חייו ועתידו של תיאו לוטים בערפל. פיפה מצהירה לתיאו על אהבתה, אך אומרת לו שלעולם לא תחיה איתו, עקב גורל העבר הטראומטי המשותף לשניהם. קיצי ומשפחתה עדיין רוצות אותו בחייהן, ואילו הובי נשאר מקורבו. תיאו יוצא לבדו למסעות כאשר הוא מחפש את מקומו בעולם.
התקבלות הספר
"החוחית" יצא לאור 11 שנים לאחר צאת ספרה האחרון של דונה טארט, שיצירותיה הקודמות ("ההיסטוריה הסודית" ו"הידיד הקטן") זכו גם הן להצלחה גדולה.
ארנולד דויטש
קריירה ריגול
שיטתו של דויטש בבריטניה הייתה לגייס סוכן מוצלח ביותר. דויטש הבחין בכמות הגבוהה של הסטודנטים הקומוניסטים באוניברסיטאות המעולות. סיום הלימודים היווה קרקע נוחה לגיוס סוכנים. הרעיון היה לבחור תלמידים מוכשרים, אידיאליסטים, ולהרחיק אותם מן הקומוניזם כדי שיוכלו לחדור לממשל הבריטי ולקהילת המודיעין הבריטית. המעורבות הקודמת של הסטודנטים בעניין הקומוניזם יתפרש על ידי הבריטים כמשובת נעורים. אסטרטגיה זו הפיקה סוכנים רבים, במיוחד באוניברסיטת קיימברידג' הראשון שבהם היה קים פילבי, אותו דויטש גייס ישירות.
החוחית
התקבלות הספר
הספר התקבל בתגובות מעורבות על ידי הביקורת; חלקן הללו אותו וחלקן השמיצו אותו. הביקורות המשבחות כינו את טארט כממשיכתו של צ'ארלס דיקנס והתרשמו מכישרון הסיפור המרתק של הסופרת, ששונה באופיו מהסגנון המודרני האופייני. הסופר סטיבן קינג היה אחד מהמתפעלים מכישרון הכתיבה של דונה טארט בספר.
לעומתם, המחמירים עם הספר הדגישו את אורכו המיותר של הספר (כ-800 עמודים) וטענו שזהו ספר בסגנון מיושן, המכיל קלישאות, שמתאים יותר לילדים.
ארנולד דויטש
קריירה ריגול
דויטש אמר לפילבי שעליו לנתק את כל הקשרים עם הקומוניסטים. הוא צריך ליצור דימוי פוליטי חדש כאיש ימין, אפילו אוהד נאצי. "הוא חייב להיות, בכל הופעתו החיצונית, מזוהה עם המעמד שהוא היה מחויב להתנגד לו". אמר לו דויטש. "התנועה האנטי-פאשיסטית זקוקה לאנשים שיכולים להיכנס לתוככי הבורגנות". דויטש נתן לו מצלמה חדשה של מינוקס, ונתן לו שם קוד (סונצ'ן). הוא החל ללמד את פילבי את יסודות מלאכת הריגול: כיצד לארגן פגישה; היכן להשאיר הודעות; איך לזהות אם הטלפון שלו בהאזנה; איך לזהות מעקב, וכיצד להתחמק ממנו. המשימה הראשונה שלו הייתה לרגל אחרי אביו, הארי סנט ג'ון ברידג'ר פילבי, שכן הוא האמין שיש לו מסמכים חשאיים חשובים במשרדו.
החוחית
התקבלות הספר
התגובות בישראל היו דומות. לצד הצלחה גדולה ברשימת רבי המכר הדגישו המבקרים את חסרונותיו של הספר עב הכרס.
ארנולד דויטש
קריירה ריגול
דויטש המשיך לגייס את דונלד מקלין ואת גיא בורגס ב -1934. באמצעות שם הקוד אוטו, דויטש היה המפעיל של חמשת המרגלים מקיימברידג' משנת 1933 עד 1937, כאשר הוא הוחלף על ידי תיאודור מאלי. בעודו בלונדון, גם דויטש פעל כמקשר עבור פרסי גליידינג, שהפעיל קבוצת ריגול בתוך ארסנל ווליוויץ ', שהשיגה שרטוטים של תותח חדש של חיל הים הבריטי.
בתקופתו בבריטניה, הוטל על דויטש לבדוק את מועמד אמריקאי, מייקל סטרייט, שלא הרשים אותו. הערכתו של דויטש על סטרייט הייתה התממשה כמעט שלושים שנה מאוחר יותר, ב־1963, כשהחליט סטרייט להודיע מרצון על ארתור שלזינגר, ידיד המשפחה, על הקשרים הקומוניסטיים שלו מימי לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. הודאה שהובילה ישירות לחשיפתו של אנתוני בלאנט כמגייס וחבר של רשת הריגול שהייתה בקיימברידג׳.
החוחית
התקבלות הספר
אריק גלסנר התלהב מהעניין שמצליחה המספרת לעורר בקורא: " 'החוחית' היא קודם כל רומן של עלילה. הקריאה מהנה מאד, מותחת, כמעט לא משעממת לרגע. דקר [הספר מסופר מפיו של הגיבור: תיאו דקר] בספר הוא מספר אינטליגנטי מאד, אינטלקטואלי ותרבותי מאד, בעל פרצי פרוזה שירית עזת מבע, אך בכל מקרה העיקר הוא שהוא גורם לך לא להפסיק לרצות לדעת 'מה הלאה?' " אלא שמספר שורות מאוחר יותר הוא מוסיף: "אבל כל זה לא משנה את העובדה שמדובר כאן בסיפור הרפתקאות משוכלל ולא הרבה יותר". זהו רומן שכאילו נשאר "תקוע" במאה ה-19. הוא אמנם מרתק, אבל לא יותר. ברוח דומה כתבו גם שאר המבקרים.
ארנולד דויטש
קריירה ריגול
בספטמבר 1937, בעיצומו של הטיהור הגדול של סטלין ומשפטי הראווה במוסקבה, דויטש נקרא לחזור למוסקבה.באותה עת היה דויטש נתון בסיכון גדול להתגלות במערב אירופה, בגלל עריקתם של הפעילים הסובייטיים, איגנס רייס, ולטר קריביצקי שהוא הכיר כמה מהמרכיבים של פעולותיהם.
החוחית
התקבלות הספר
כך או כך, גם בארץ הגיבו הקוראים בעניין והספר כיכב במשך שבועות רבים ברשימות רבי המכר.
ארנולד דויטש
קריירה ריגול
במוסקבה, דויטש נחקר בהרחבה, והצליח להימלט מהוצאה להורג - שהייתה אז גורלם של קומוניסטים נאמנים רבים. הוא הועסק כמומחה בזיוף ובכתבי יד, ולא הורשה לחזור לחו"ל עד ראשית שנות הארבעים.
גורל לא ידוע
גורלו הסופי של דויטש אינו ברור. בין התאוריות שהוצעו על ידי מחברים שונים, נאמר כי דויטש נתפס ונורה בידי הנאצים לאחר צניחה לאוסטריה; או כמי שטבע כשהספינה ששט בה הוטבעה על ידי צוללת בדרכה לניו יורק, שם היה אמור לעבוד עם מגייסים סובייטים.
ההד היהודי
ההד היהודי (בפולנית: Echo Żydowskie; בכתיב יידי: עכאָ זשידאָווסקיע; בתעתיק עברי: אֶכוֹ ז'ידובסקיֶיה) היה שבועון, ביטאון תנועת "אגודת ישראל" בשפה הפולנית שראה אור במשך תקופה קצרה ובהפסקות במחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-20 בוורשה, פולין.
העיתון נועד להביא את עמדותיה של המפלגה גם לפני הקהל הדובר פולנית, בעוד ביטאוניה העיקריים היו ביידיש או בעברית. העיתון נדפס במשך חצי שנה ב-1932 ובמשך שלושה חודשים מסוף דצמבר 1933 עד סוף מרץ 1934. בסך הכל ראו אור 39 גיליונות.
מוספים שנכללו בעיתון: "הפינה לנשים" (Kącik dla Pań) ו"הד הצעירים" (Echo Młodych).
שבתאי (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים ששמם שבתאי:
ראו גם
}}
STS-8
STS-8 היא המשימה השמינית בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השלישית של מעבורת החלל צ'לנג'ר. משימה זו הייתה הראשונה שהמריאה ונחתה בלילה.
המשימה
המשימה יצאה לדרכה ב-30 באוגוסט 1983 בשעה 2:32:00 בלילה ממרכז החלל קנדי שבפלורידה, כשעל סיפונה של המעבורת 5 אסטרונאוטים: מפקד המשימה, ריצ'רד טרולי, שהיה הטייס במשימת STS-2; שלושה מומחי משימה - בלופורד, שהיה האמריקאי-אפריקאי הראשון שטס לחלל, דלה גרנדר, ויליאם טורונטון; וטייס המשימה דניאל ברנדנשטיין.
ניסוי נוסף התבצע בגובה 250 ק"מ כדי לבדוק את הזוהר המקיף את המעבורת בזמן חשכה, שנגרם מאטומי חמצן. המפרקים של הזרוע הרובוטית נבדקו בעומסים גבוהים. שש חולדות שהוטסו במעבורת נבדקו, כדי לבדוק את תגובתן לתנאי החלל. גם תגובתם של אנשי הצוות לתנאי חוסר המשקל נבדקה במספר ניסויים קוגניטיביים.
ניסויים נוספים כללו ניסוי נוסף באלקטרופורוזה, ניסוי של תלמידים, וניסויים אחרים. בנוסף, שמונה פחיות עם 250,000 מעטפות היום הראשון מטעם שירות הדואר של ארצות הברית הוטסו במעבורת.
ניסויי תקשורת בין המעבורת ולוויין מעקב וממסר נתונים, ששוגר במשימה STS-6, בוצעו בעזרת אנטנת ערוץ ה-Ku של המעבורת.
נחיתת הצ'לנג'ר התבצעה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, בקליפורניה, במסלול נחיתה 22, בשעה 12:40:43 בלילה לפי השעון הפסיפי.
המעבורת חזרה למרכז החלל קנדי ב-9 בספטמבר 1983.
קובלר
ראו גם
}}
קובלר (מאפה)
קובלר (באנגלית: Cobbler) הוא קינוח פופולרי במטבח הבריטי ובמטבח האמריקאי. הקינוח כולל פירות שנאפים כשהם מכוסים בבלילה, ביסקוויט או בצק פאי.
בשונה מפאי, הקינוח אינו כולל בצק בתחתיתו, אלא רק בחלקו העליון.
היסטוריה
מקורו של המאכל במושבות הבריטיות בצפון אמריקה. המתיישבים האנגליים לא יכלו להכין פודינג אנגלי בשל מחסור בחומרים ובתנורים מתאימים, ולכן במקום לאפות את הפאי, אידו את מילוי הפאי שעליו בצק הפאי. לבצק הפאי שנאפה הייתה צורה של אבני רחוב, ומכאן שמו של המאכל (קובלר = ריצוף).
מאכל זה נאכל בעיקר כארוחת בוקר, כמנה ראשונה או כמנה עיקרית. רק בשלהי המאה ה-19 הפך המאכל לקינוח.
גיוון של מאכל זה הוא הקרמבל (העשוי משיבולת-שועל במקום בצק).
סביב המאכל והדיון האם הוא פאי או לא נסוב נושא עלילתי מרכזי בסרט "אלוהי הקטל".
אנגליה
בהדרגה הפך הקובלר לקינוח נפוץ גם ברחבי האימפריה הבריטית וחבר העמים הבריטי, במילוי תפוחים או שילוב של תפוחים עם אוכמניות ואפרסקים. ישנן גם גרסאות מלוחות בהם הפירות מבושלים עם בשר טלה.
מנות אלה הפכו נפוצות בעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה, שכן משרד הקיצוב של ממשלת בריטניה עודד את הכנת המאכל שדרש כמות קטנה יותר של קמח וחמאה מאשר זו הנדרשת להכנת בצק פאי.
Siata Daina
Siata Daina (קרויה גם: Siata Daina Grand Sport) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית Siata.
בין השנים 1950–1958 יוצרו 50 יחידות. גוף דגמי "Siata Daina" (דגמי קופה ורודסטר) נבנה על ידי "Stabilimenti Farina" ו-"Gruppo Bertone"  והותאם אישית לפי דרישת הלקוח
הסוכנות הפדרלית למימון דיור
הסוכנות הפדרלית למימון דיור (באנגלית: The Federal Housing Finance Agency) היא סוכנות פדרלית הפועלת בארצות הברית והוקמה לאחר שפוצלה ממחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית.
בין תפקידיה של הסוכנות הייתה להלאים את פאני מאי ופרדי מאק והיא בתפקידים רגולטורים של כ-11 בנקים פדרליים נוספים.
בספטמבר 2019 קבע בית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים כי מבנה הסוכנות אינו חוקתי, התיק המשפטי הזה תלוי ועומד בפני בית המשפט העליון.
נכון ל-2019 עובדים בסוכנות בערך 730 עובדים.
ראש הסוכנות הוא מארק א. קלבריה
היסטוריה
החוק שבמסגרתו הוקמה הסוכנות הפדרלית למימון דיור הוא חוק הרפורמה הרגולטורית הפיננסית של הדיור שחוקק ב-2008 ונחתם על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש ב-30 ביולי של אותה שנה.
אני לא שם
אני לא שם (באנגלית: I'm Not There) הוא סרט משנת 2007 שנעשה בהשראת הביוגרפיה של הזמר האמריקאי בוב דילן, בבימויו של טוד היינס.
הסרט מתאר את דילן בשלבים שונים בחייו, כאשר מגלמים אותו שישה שחקנים שונים: מרקוס קארל פרנקלין, בן וישו, הית' לדג'ר, כריסטיאן בייל, ריצ'רד גיר וקייט בלאנשט. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר וזכה בפרס גלובוס הזהב על משחקה של בלאנשט. הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי העלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".
עלילה
הסרט מציג את סיפורו של דילן בשישה שלבים בחייו, כאשר בכל שלב מגלם אותו שחקן אחר, אשר עונה לשם אחר.
מרקוס קארל פרנקלין משחק את דילן המכנה את עצמו על שם משורר המחאה הנערץ עליו, "וודי גאת'רי", כשהוא בן 11 לאחר שברח ממוסד לעבריינים צעירים. כריסטיאן בייל משחק את דילן כג'ק רולינס, זמר צעיר בעל מודעות חברתית, ואחר כך, כאב ג'ון, נוצרי הנולד מחדש שמופיע עם שירי דת בכנסייה קטנה. קייט בלאנשט משחקת את ג'וד קווין, כדילן בשיא הקריירה בסוף שנות ה-60, כאשר הקהל המקורי שלו מתחיל לזנוח אותו. בן וישאו מגלם את דילן כצעיר מרדן בשם המשורר ארתור רמבו. ריצ'רד גיר מגלם דמות מזדקנת כמו מתוך מערבון מהמערב הפרוע, בעיירה נידחת. הית' לדג'ר מגלם את רובי קלרק, שחקן הוליוודי אשר התפרסם בסרט בו גילם את דילן, שנמצא בסכסוך גירושים עם אשתו (שארלוט גינסבורג).
פסקול
פסקול הסרט מכיל גרסאות כיסוי לשירים של דילן המבוצעים על ידי אמנים כמו: סוניק יות', ריצ'י הייבנס, קאט פאוור, וילי נלסון, סופיאן סטיבנס, שארלוט גינסבורג ועוד. כמו כן נמצא בו השיר של דילן שלא פורסם באופן רשמי טרם הסרט בשם "I'm Not There".
הפקה
צילומי הסרט החלו ביולי 2006 במונטריאול, קנדה. עלות הפקת הסרט הייתה כ-20 מיליון דולר. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים בטלרויד, קולורדו, ב-31 באוגוסט 2007. הקרנות הסרט בארצות הברית ובקנדה החלו בנובמבר 2007. תסריטאי הסרט הוא הישראלי אורן מוברמן.
רפאל פוארה
רפאל פוארה (מצרפתית: Raphaël Poirée; נולד ב-9 באוגוסט 1974) הוא ביאתלט עבר צרפתי. פוארה נחשב לאחד הביאתלטים הגדולים של שנות האלפיים, כשבאמתחתו ארבע זכיות בגביע העולם בביאתלון, שמונה מדליות זהב באליפויות העולם בביאתלון ושלוש מדליות באולימפיאדות החורף. במרץ 2007 פרש פוארה מפעילות ספורטיבית.
ביוגרפיה
פוארה נולד בעיר Rives שבצרפת. גובהו 1.74 מטר ומשקלו 70 ק"ג. הוא נשוי לביאתלטית עבר ליב גרט שיילברייד-פוארה מנורווגיה. לזוג נולדו שתי בנות: אמה (נולדה ב-27 בינואר 2003) ואנה (נולדה ב-10 בינואר 2007). נכון להיום (מרץ 2007), בני הזוג פוארה הם בני הזוג היחידים שזכו במדליות באותה אולימפיאדה כשהם ייצגו אומות שונות. באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), רפאל מצרפת וליב מנורווגיה זכו במדליות כסף בתחרויות הביאתלון.
קריירה ספורטיבית
פוארה זכה בארבעה תוארי גביע עולם (בעונות 1999-2000, 2000-01, 2001-02 ו- 2003-04), סיים פעם אחת במקום השני (בעונת 2005-06) ופעם אחת במקום השלישי (בעונת 2004-05). הוא סיים 103 פעמים על הפודיום בתחרויות גביע העולם, מתוכם 44 פעמים במקום הראשון, 39 פעמים במקום השני ו- 20 פעמים במקום השלישי. באולימפיאדות החורף, פוארה זכה במדליית כסף אחת ושתי מדליות ארד. באליפויות עולם לעומת זאת, פוארה צבר לא פחות משמונה מדליות זהב, שלוש מדליות כסף, ושבע מדליות ארד.
התחרויות האהובות על רפאל פוארה הן התחרויות בזינוק המוני למרחק 15 ק"מ. בתחרויות האלה זכה פוארה 9 פעמים במקום הראשון, 4 פעמים במקום השני, ושלוש פעמים במקום השלישי בתחרויות גביע העולם. פוארה גם זכה ארבע פעמים מתוך שבע בתחרויות הזינוק ההמוני שנערכו במסגרת אליפויות העולם.
לאחר זכייתו במדליית זהב במסגרת אליפות העולם שנערכה באנטהולץ שבאיטליה, הודיע פוארה כי יפרוש בסוף עונת 2006-07. פוארה החליט לפרוש אחרי המפגש שהתקיים בהומלקולן שבנורווגיה (והחליט לא להשתתף במפגש האחרון שהתקיים ברוסיה ובכך ויתר על סיכוייו לזכות בגביע עולמי נוסף). ב- 11 במרץ 2007, גלש פוארה את התחרות האחרונה שלו, כשסיים בתחרות הזינוק ההמוני במקום השני, אחרי הפסד בפוטו פיניש לאולה איינר ביורנדלן.
מישור סולסברי
מישור סולסברי (באנגלית: Salisbury Plain) הוא רמת קירטון בחלק הדרום-מערבי של דרום-מרכז אנגליה המשתרעת על שטח של 780 קילומטרים רבועים. המישור הוא חלק מגבעות קירטון שבחלק המזרחי והדרומי של אנגליה שנוצר על ידי הסלעים של חבורת צ'וק ושוכן בעיקר במחוז וילטשייר, אבל הוא מתפשט גם לתוך המחוזות ברקשייר והמפשייר. המישור התפרסם בשל האתרים הארכאולוגיים שנתגלו בו, כולל סטונהנג', אחד מהמונומנטים המפורסמים ביותר באנגליה. המישור מאוכלס בדלילות, בעיקר כתוצאה מהקמת אזור אימונים גדול של הצבא הבריטי (Defence Training Estate Salisbury Plain), והוא האזור הגדול ביותר שנותר בצפון-מערב אירופה של ערבות דשא גיריות (Calcareous grassland). בנוסף יש במישור אדמה חקלאית, ומעט אזורים קטנים של עצי אשור ויערות מחטניים. המקום הגבוה ביותר הוא איסטון היל (Easton Hill).
גאוגרפיה
הגבולות של מישור סולסברי מעולם לא הוגדרו בפועל, ויש חילוקי דעות לגבי גודל השטח המדויק שלו. עמקי הנהרות המקיפים אותו, והגבעות והמישורים שמעבר להם מגדירים באופן רופף את גבולותיו. בצפון, המתלול של הגבעות המשקיפות על עמק פיוסי (Vale of Pewsey), בצפון-מערב הנהר אייבון בריסטול. הנהר ויילי (River Wylye) זורם לאורך הגבול הדרום-מערבי, הנהר בורן (River Bourne), זורם ממזרח. הנהר אייבון המפשייר זורם דרך המחצית המזרחית של המישור, ודרומה המישור הולך ומצטמצם ככל שעמקי נהרות הולכים ומתקרבים עד שהם נפגשים בסולסברי. מנקודה זו ואיך זורם הנהר אייבון דרומה אל תעלת למאנש בכרייסטצ'רץ' (Christchurch). גבעות המפשייר (Hampshire Downs) וגבעות ברקשייר (Berkshire Downs) הם גבעות קירטון ממזרח ומצפון למישור סולסברי. וגבעות דורסט (Dorset Downs) שוכנות לדרום-מערב. במערב ובצפון הגאולוגיה היא בעיקר חרסיות, ואבני גיר של העמקים בלקמור (Blackmore Vale), ורדור (Vale of Wardour) ואייבון (Avon Vale).
היישוב הגדול ביותר במישור הוא איימסברי (Amesbury), אם כי קיימים גם כפרים קטנים, כדוגמת טילסהד (Tilshead), צ'יטרן (Chitterne) ושרוטון (Shrewton) במרכז המישור, כמו גם כמה כפרירים ומחנות צבא. כביש A303 חוצה את החלק הדרומי של המישור בעוד שהכבישים A345 ו-A360 חוצים דרך מרכז המישור.
היסטוריה
מישור סולסברי מפורסם בהיסטוריה ובארכאולוגיה שלו. בתקופה הנאוליתית החלו האנשים של תקופת האבן להתיישב במישור, קרוב לוודאי שההתיישבות התמקדה סביב המתחם הסוללתי של רובין הוד'ס בול (Robin Hood's Ball). רוגמים גדולים מהסוג המכונה באנגלית לונג בארו (Long barrow) כדוגמת וייט בארו (White Barrow) ועבודות עפר אחרות נבנו לאורך המישור. בהגיע שנת 2500 לפנה"ס הפכו השטחים סביב חומות דרינגטון וסטונהנג' למוקד לבנייה, וההתיישבות בחלק הדרומי של המישור נמשכה לתוך תקופת הברונזה.
בתקופת הברזל בבריטניה, סביב שנת 600 לפני הספירה, החלו להיבנות מבצרי גבעות סביב הגבולות של המישור, כולל מחנה סקרצ'ברי (Scratchbury Camp) ומחנה בטלסברי (Battlesbury Camp) בדרום-מערב, מחנה בראטון (Bratton Camp) בצפון-מערב, מחנה קסטרלי (Casterley Camp) בצפון, מבצר ירנברי (Yarnbury Castle) ומחנה אספסיאנוס (Vespasian's Camp) בדרום וגבעת סידברי (Sidbury Hill) במזרח.
דרכים רומאיות הן תוואי נוף גלויים לעין, ששירתו קרוב לוודאי את היישוב שהיה קרוב לסארום הישנה (Old Sarum). וילות כפריות רומיות נדירות במישור ומשמות המקומות האנגלו-סקסונים ניתן להסיק שהמישור שימש בעיקר כנחלה קיסרית שבה גידלו דגן.
במאה השישית בנו התושבים החדשים האנגלו-סקסונים יישובים מתוכננים בעמקים, מוקפים בסוג הטרסות המכונה לינצ'ט (lynchet), והגבעות נותרו כמרעה לצאן. מדרום נמצאת העיר סולסברי, שהקתדרלה שלה מהמאה ה-13 וה-14 ידועה בזכות הצריח הגבוה ביותר במדינה, והבניין היה במשך מאות שנים המבנה הגבוה ביותר בבריטניה. הקתדרלה מעידה על השגשוג שהסחר בצמר ובבדים הביא לאזור. באמצע המאה ה-19 החלה תעשיית הצמר והבדים להצטמצם, מה שהוביל לקיטון באוכלוסייה ושינוי השימוש בקרקע מגידול כבשים לצמר לחקלאות ולשימוש צבאי. וילטשייר הפך לאחד המחוזות העניים ביותר באנגליה בתקופה זו של הידרדרות.
יש במישור כמה דמויות גבעה, שבהן הידועה ביותר היא הסוס הלבן של וסטברי (Westbury White Horse). תעלת קנט ואייבון (Kennet and Avon Canal) נבנתה צפונית למישור דרך עמק פיוסי.
בספטמבר 1896 ערכו ג'ורג' קמפ (George Kemp) וגוליילמו מרקוני ניסויים בטלגרפיה אלחוטית במישור סולסברי והשיגו תוצאות טובות במרחק של 2 קילומטרים.
אתר האימונים הצבאי
אזור האימונים של הצבא הבריטי (Defence Training Estate Salisbury Plain), בראשי תיבות DTE SP, משתרע בערך על פני מחצית מהמישור. הצבא התחיל לראשונה לערוך תרגילים צבאים במישור ב-1898. מאז רכש משרד ההגנה הבריטי שטחי קרקע נרחבים עד מלחמת העולם השנייה. משרד ההגנה הוא כיום בעלים של 390 קילומטרים רבועים של קרקעות, אזור האימונים הצבאי הגדול ביותר בממלכה המאוחדת. מתוכם, כ-100 קילומטרים רבועים סגורים באופן קבוע לציבור, והגישה לאזורים אחרים מוגבלת מאוד. נכון ל-2016, המחנות והקסרקטינים הגדולים ביותר הם בלרקהיל (Larkhill), במחנה בולפורד (Bulford Camp), במחנה טידוורת (Tidworth Camp) בטרנצ'ארד לינס (Trenchard Lines) ובוורמינסטר (Warminster).
כמה מתקנים נבנו ופורקו, כולל קו רכבת ושדה תעופה שנבנו ליד סטונהנג'. ב-1943 פונו הכפר אימבר (Imber) והכפריר הינטון פארווה (Hinton Parva) כדי לאפשר את האימונים לקראת המערכה בנורמנדי. בעוד שתושבי הינטון פארווה הורשו לחזור בתום הלחימה, הכפר אימבר נותר סגור, למעט טקס כנסייתי שנתי וביום הבנקים.
בית הספר המלכותי לתותחנות (Royal School of Artillery) ממוקם בלרקהיל, ואש חיה נורית במישור 340 ימים בממוצע בשנה. אנשי צבא מבריטניה וממקומות אחרים בעולם משקיעים כ-600,00 ימי אדם במישור מדי שנה.
אזור האימונים DTE SP שוכן סמוך למתקנים צבאיים אחרים כולל מעבדת הטכנולוגיה והמדע של משרד ההגנה (Defence Science and Technology Laboratory) בפורטון דאון (Porton Down, שמרבית עבודתה סודית), שדה התעופה בוסקומב דאון (Boscombe Down) ובסיס חיל האוויר וואלופ (Wallop Army Air Corps Base), שבו מתאמנים טייסים על הגרסה הבריטית של אפאצ'י AH-64.
200 קילומטרים רבועים מוגדרים כאתרים של אינטרס מדעי מיוחד (Special Scientific Interest) ואזורים מיוחדים של שימור (Special Areas of Conservation) וכל האזור מוגדר כאזור שימור מיוחד לעופות.
הרדיו של צבא בריטניה (British Forces Broadcasting Service) משדר מבולפורד שבמישור סולסברי.
זינב בנת חוזימה
זינב בנת חוזימה (בערבית: زينب بنت خزيمة; 596 – 626), אשר כונתה "אם המסכנים" (أم المساكين) ואם המאמינים (أم المؤمنين), הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, נביא האסלאם.
מישור סולסברי
אקולוגיה
בגלל שטחי האימונים הגדולים שאינם נגישים לציבור, המישור הוא מקלט לחיות בר, ומשכן לשתי שמורות טבע לאומיות, אך קיים חשש שרמת הרעייה הנמוכה במישור יכולה לאפשר לצמחיית בתה להתפשט לערבות העשב. המישור כולל את המרחב הגדול ביותר הידוע של גבעות קירטון בלתי מעובדות בצפון-מערב אירופה, ומייצג 41% מהשטח הנותר של בית גידול זה בבריטניה. המישור מהווה בית גידול ל-13 מינים של צמחים נדירים ברמה הלאומית, 67 מינים של חסרי חוליות נדירים ומהווה אתר בעל חשיבות בינלאומית לעופות. בנוסף לבית הגידול של גבעות הקירטון, המישור תומך בבתי גידול של בתה ויערות, שלוליות זמניות ואגמים וקבועים והנהר בורן.
זינב בנת חוזימה
משפחתה
אביה היה חוזימה בן אלחארת' בן עבדאללה בן עמרו בן עבד אלמנאף בן הלאל בן עאמר בן צעצעה בן מעאוויה בן בכר בן הוואזן בן מנצור בן עכרמה בן ח'צפה בן קיס עילאן בן מדר בן נזאר בן מעד בן עדנאן.
אמה הייתה הנד בנת עוף בן זהיר בן חמאטה בן ג'רש בן אסלם בן זיד בן סהל בן עמרו בן קיס בן מעאוויה בן ג'שם בן עבד שמס בן וואיל בן אלע'ות' בן קטן בן עריב בן זהיר בן אלע'ות' בן אימן בן אלהמיסע בן חמיר בן סבא בן ישבב בן יערב בן קחטאן.
מישור סולסברי
צמחייה
הצמחים הנדירים והראויים לציון הם הסחלב Neotinea ustulata (באנגלית Burnt-tip orchid), Galium pumilum (באנגלית Slender bedstraw), Senecio integrifolius (באנגלית Field fleawort) ו-Gentianella anglica (באנגלית Early gentian), צמח נדיר אנדמי לבריטניה. שטחי העשב הקדומים על קרקעות של שכבת רנדזינה דקה ברכסי הגבעות במזרח ובמרכז, שארנבות נוהגות לכרסם, מתאפיינים בעשבים רב-שנתיים נמוכים כולל: Asperula cynanchica (באנגלית Squinancy-wort), Polygala calcarea (באנגלית Chalk milkwort), Cirsium acaule (באנגלית Dwarf thistle), Thymus praecox (באנגלית Wild thyme) והצמח הנדיר ברמה לאומית Thesium humifusum (באנגלית Bastard toadflax). מישור סולסברי הוא הנקודה הדרומית בבריטניה שבה צומח Astragalus danicus (באנגלית Purple milk-vetch).
זינב בנת חוזימה
משפחתה
אחיותיה היו סלמא בנת עמיס, מימונה בנת אלחארת', לבאבה אלצע'רא, אסמא בנת עמיס.
מישור סולסברי
צמחייה
Succisa pratensis (באנגלית Devil's-bit scabious), Serratula tinctoria (באנגלית saw-wort) ואשבל רפואי (Stachys officinalis) מצויים כולם בשפע ומדגימים את האופי הימי של ערבות הדשא הקירטוניות במישור, מאפיין המוגבל לדרום-מערב אנגליה. הגבלה דומה חלה על חברת הצומח שבה Carex humilis (באנגלית Dwarf sedge) מהווה מרכיב בולט. סוג זה של ערבות עשב מצוי בעיקר בווילטשייר וקיים גם על הרכסים המרכזיים שההתערבות האנושית בהם נמוכה. מגוון צמחי התבלין מצומצם במשטחי הדשא בהם שולטת הברומית, אבל גזר לבן, Heracleum sphondylium (באנגלית Common Hogweed) ו-Centaurea scabiosa (באנגלית Greater knapweed) אופייניים. צמח טפיל על המין האחרון, Orobanche elatior (באנגלית Knapweed broomrape), נפוץ במישור בכמויות הגדולות ביותר מאשר בכל מקום אחר בבריטניה. ערבות עשב של בולבסן קיפח (Arrhenatherum elatius) נפוצות גם כן, אבל הן במיוחד מאפיין של הרכסים המערביים, ומציינים לעיתים קרובות אזורים שעובדו בעבר.
זינב בנת חוזימה
משפחתה
בעלה הראשון היה טופייל בן חארת', אף על פי שיש הגורסים כי הוא היה חוסיין בן חארת'. ישנה מחלוקת לגבי האופן שבו הסתיימו הנישואים הראשונים שלה, כשחלק מההיסטוריונים גורסים כי היא התגרשה, בעוד אחרים טוענים כי היא התאלמנה. בעלה השני היה עוביידה אבן אלחארת', אחיו של בעלה הראשון. עוביידה נפטר בשנת 624. בעלה השלישי היה עבדאללה בן ג'חש, אשר נפל בקרב אוחוד. בעלה הרביעי היה מוחמד.
מישור סולסברי
צמחייה
על תילי נמלים ועל אזורי מרעה תכוף נפוץ Hieracium pilosella (באנגלית Mouse-ear hawkweed) יחד עם בן-אפר המרעה (Festuca ovina) וקורנית הבר (Thymus serpyllum). גם חד-שנתיים אופייניים לבית גידול זה וכוללים את אביבית בינונית (Erophila verna), בקעצור שלוש האונות (Saxifraga tridactylites), Arabis hirsute (באנגלית Hairy rock-cress) והצמחים הנדירים בבריטניה: Cerastium pumilum (באנגלית Dwarf mouse-ear) וצללית הכלאיים (Minuartia hybrida). חברת צומח מקומית מאוד המאופיינת על ידי מדשאה עשירה בחזזיות (מינים של קלדוניה (Cladonia)) ו-Dicranum scoparium (באנגלית Broom moss) מצויים בחלק ממכתשים שנוצרו מפגיעת טילים שהתייצבו ברכסים המרכזיים. סוג צמחייה זו מצויה אך ורק בפורטון דאון ובברקלנדס (Brecklands).
זינב בנת חוזימה
פטירתה
זינב נפטרה בשנת 629, ונקברה באל-מדינה.
מישור סולסברי
צמחייה
אזורים קטנים של צמחיית קירטון-שדה בור קיימים על משקעים דקים של חרסית המעורבת בצור. במקומות אלו חיים בצוותא צמחים אוהבי קירטון כדוגמת בן-סירה מיובל (Sanguisorba minor) ו-Filipendula vulgaris (באנגלית Dropwort) יחד עם צמחים אופייניים לקרקעות חומציות, כולל אולקס אירופאי (Ulex europaeus), אברש מצוי (Calluna vulgaris) ו-Scleranthus annuus (באנגלית Knawel), חד-שנתי שאינו נפוץ. שני צמחים הרשומים בספר האדום של שמירת הטבע בבריטניה גדלים במישור. האוכלוסייה הגדולה ביותר בבריטניה של Cirsium tuberosum (באנגלית Tuberous thistle) גדלה ברכסים המערבים והמין אינו יוצר כמעט בכלל כלאים עם Cirsium acaule (באנגלית Dwarf thistle), שהיה גורם להצטמצמותו במקומות אחרים. Salvia pratensis (באנגלית Meadow clary) מצליח לשרוד כמושבה קטנה בערבות הברומית.
במישור סולסברי יש צמחיית טחבים מגוונת ובה שבעה מינים נדירים ברמה לאומית שהולכים ונעשים נדירים באתרי ערבות עשב קירטוניות אחרות, כולל Barbula acuta, Phascum curvicolle, Pleurochaete squarrosa, Thuidium abietinum ו-Weissia sterilis.
עופות
האזור כולו הוא בעל חשיבות לאומית ובינלאומית עבור עופות מקננים ועופות חורפים. בין העופות שבעה מינים המפורטים בנספח 1 של ההנחיות של האיחוד האירופי על שימור עופות הבר, אוכלוסיות של שישה מינים של עופות המצוינים בספר האדום של בריטניה, וכמה מינים של עופות המועמדים להיכנס לספר האדום. בין העופות המקננים שלושה מינים ראויים לציון במיוחד. עד 20 זוגות של כרווניים המייצגים 12% מהאוכלוסייה הבריטית מקננים במישור. האזור מהווה כ-20% מרישומי קינון של שלווים בבריטניה בכל שנה, ומספר הבזים המקננים בו עולה על 1% מהאוכלוסייה הבריטית על בסיס קבוע. מינים מקננים חשובים אחרים כוללים: איית צרעים, תנשמת לבנה, ינשוף עצים, זמיר הירדן, דוחל, דוחל חום-גרון, סלעית, גיבתון עפרוני, ומדי פעם זרון פס (Circus pygargus).
מקבץ העופות המקננים מגוון בצורה יוצאת דופן בהתייחס לאתר ערבת עשב בריטית יבשה. בחורף המישור הוא אזור חשוב ללהקות של קיכלים, פרושים וגיבתונים התרות אחר מזון. ציפורים אלו והיונקים הקטנים המצויים בשפע הם טרף לדורסים כדוגמת זרון תכול (Circus cyaneus), בז גמדי וינשוף שדות. זרונים תכולים מתקבצים בכמויות גדולות בבריטניה בחורף, והמישור הוא אתר קינון חורפי למין זה בדרום אנגליה.
ב-2003 הושבה החובה הגדולה לבריטניה במישור סולסברי.
נחשים ודו-חיים
מינים מעניינים אחרים במישור סולסברי כוללים את מין הטריטון Triturus cristatus (באנגלית Great crested newt). טריטון זה חי בבריכות טל לרוחב המישור ובשלוליות לאורך הנהר וינטרבורן, יחד עם מין הטריטון Lissotriton vulgaris (באנגלית Smooth newt), צפרדע מצויה (Rana temporia) וקרפדה מצויה. נחש מים אירופי נצפים לעיתים קרובות בסמוך לשלוליות וכמו כן חיים במישור לטאה משריצה (Zootoca vivipara), קמטן שביר (Anguis fragilis) וצפע אירופאי.
חיישן תאונה
חיישן תאונה הוא סוג של חיישן אשר מותקן לרוב בכלי תחבורה, ומטרתו לזהות מצב של תאונת דרכים. חיישני תאונה נפוצים כיום בכלי רכב מודרניים, ומשמשים בעיקר להפעלת אמצעים שונים בעת זיהוי תאונה, שמטרתם להגן על הנוסעים.
סוגי חיישני תאונה
מאחר שתאונות מסוגים שונים יכולות להפגין מאפיינים שונים, בהתאם לסוג ואופי התאונה, קיימים גם סוגים שונים של חיישני תאונה והתנגשות.
דרך אחת לאפיין תאונה היא תאוצה גבוהה הפועלת על הרכב, החורגת משמעותית מהיכולת המכנית של הרכב בתנאי הפעלה נורמליים, כמו יכולת ההאצה של המנוע, או כושר הבלימה של הבלמים. בתאונות בהן הרכב פוגע או נפגע מגוף כלשהו (רכב או עצם דומם אחר), הפגיעה יוצרת תאוצה (או תאוטה) גבוהה, אשר נקלטת על ידי החיישן כמצב תאונה.
חיישנים עשויים לנסות ולזהות מאפיינים אחרים של תאונה, כמו למשל התהפכות הרכב.
להלן מספר דוגמאות לחיישני תאונה:
שימושים לחיישני תאונה
ניתן לשלב מספר חיישני תאונה וכריות אוויר ברכב באמצעות חיבורם למחשב בקרה מרכזי. לדוגמה, חיישנים המותקנים בצידי הרכב מסוגלים לזהות תאונה צידית וזאת בנוסף לחיישנים הרגילים המזהים תאונה חזיתית.
כאמור, חיישני תאונה ברכבים משמשים לרוב להפעלת אמצעי מיגון פעילים בעת זיהוי תאונה, על מנת להגן על הנוסעים. אמצעים שכאלה עשויים להיות: ניפוח כריות האוויר, מתיחת חגורות הבטיחות, שחרור קורות הגנה חבויות (כמו ברכבי קבריולה) ועוד.
שימוש נוסף לחיישני תאונה הוא לצורך תחקור בדיעבד של תאונות וזיהוי הגורם לתאונה. במקרים כאלה לחיישן התאונה זיכרון עליו מוקלטות מדידות מהירות הרכב.
בנוסף, חברות שירותים בתחום הטלמטיקה לרכב עושות שימוש בחיישני תאונה לצורך מתן שירותי סיוע בעת זיהוי של תאונה. במקרה שזוהתה תאונה, משדר המותקן ברכב משדר אות מצוקה למוקד השירות, אשר מזעיק במהירות למקום האירוע את כוחות ההצלה.
ד'תשנ"ג
מאפייני לוח השנה
בשנים ד'תשמ"ה-ד'תשס"ב חלו כל 14 הקביעויות בתוך 18 שנים.
חוסה אמיליו פצ'קו
חוסה אמיליו פצ'קו (בספרדית: José Emilio Pacheco; 30 ביוני 1939 – 26 בינואר 2014) היה משורר, סופר ומתרגם מקסיקני.
ביוגרפיה
פצ'קו נולד במקסיקו סיטי. הוא החל לכתוב לעיתונים ומגזינים עוד בהיותו תלמיד בבית הספר והמשיך בכך בעת לימודיו באוניברסיטה. אביו שהיה עורך-דין ונוטריון יעץ לבנו ללמוד משפטים כדי שיוכל באחד הימים לתפוס את מקומו במשרד עורכי הדין ולא יהיה תלוי בשכרו כסופר, אך פצ'קו, שחשש מכך שיגיע למצב בו יאלץ אותו עיסוקו לדכא את השכבות החלשות, עבר ללמוד פילולוגיה. כבר בגיל 19, בעת שהיה סטודנט, החל פצ'קו את עבודתו הבלתי נלאית כמבקר, עורך, בעל טור ומוציא לאור של כתבי עת מקסיקנים לתרבות ולספרות, בהם: 'Estaciones', 'Diálogos', 'Plural' ו- 'Vuelta', כמו גם מוספים לספרות ולתרבות בעיתונים 'Proceso', '¡Siempre!', 'El Heraldo de México' ו-'Excelsior'.
פצ'קו לימד ספרות באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM), מהאוניברסיטאות המובילות בדרום אמריקה, וכן באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית ובאוניברסיטת אסקס בבריטניה. חתן פרס לורקה לשירה (2005) ופרס סרוונטס לשנת 2009.
עבודתו הייתה בארבעה תחומים: שירה, מסות, תרגום ופרוזה כשהתחום הבולט ביותר הוא השירה. ביצירתו בולט הניסיון לקשר בין העולם הממשי לבין העולם האידיאלי. יש המוצאים קווי דמיון בין יצירתו של פצ'קו ויצירתו של המשורר הארגנטינאי רוברטו ז'וארוס, במיוחד בשירה המדויקת, בעצמאות מכל קבוצה ותנועה ספרותית ובסלידה מתעשיית הספרות. פצ'קו פרסם, בין השאר, את הספרים: "הרוח הרחוקה" (1963), "הפסקת האש" (1966), "תלך ולא תשוב" (1969), "מחוץ לתמונה" (1976), "אל תשאל אותי איך עובר הזמן" (1977) ו"מאז" (1980).
נפטר בינואר 2014 כתוצאה מדום לב.
סיריקיוס
אחרי מות דמסוס נבחר סיריקיוס פה אחד ליורשו בדצמבר 384. אורסינוס, יריבו של דמסוס התנגד למהלך וניסה למנות עצמו לאפיפיור, אך הקיסר ולנטיניאנוס השלישי נתן הסכמתו ב-23 בפברואר 385 לבחירת סיריקיוס ובכך הביא את הבעיה לפתרונה.
פעולתו הראשונה הייתה דקרטל כמענה למכתב שכתב הבישוף הימריוס מטרגונה שבספרד בו שאל חמש עשרה שאלות שונות בנושאים כמו טבילה, כפרה, משמעת כנסייתית ופרישותם של אנשי הכמורה. סיריקיוס ענה למכתב בפברואר 385, ובתשובתו קבע את עמדת האפיפיורות בנושאים אלו, כשהוא מדגיש את סמכותה העליונה של הכנסייה. סיריקיוס הורה להימריוס להפיץ את דבריו בפרובינקיות השכנות. למכתב זה חשיבות מיוחדת משום שזהו הצו האפיפיורי העתיק ביותר ששרד.
סיריקיוס הקדיש תשומת לב מיוחדת למשמעת הכנסייתית ושמירה על הקנונים על–ידי הכמורה. בוויעוד (סינוד) ברומא ב-6 בינואר 386 הדגיש סיריקיוס את תשעת הקנונים ואת תקנות הכנסייה בנושאי משמעת (משיחת בישופים, פרישות, וכדומה). החלטות הקונציל הועברו לבישופים בצפון אפריקה ובאופן דומה גם לבישופים אחרים שלא היו בסינוד עם הפקודה לפעול בהתאם להם. סיריקיוס שיגר מכתבים דומים גם בנסיבות אחרות, גם כאן בדגש על סמכות ומשמעת כנסייתית.
סיריקיוס נדרש להתמודד כנגד הנזיר הרומי יוביניאנוס שהתנגד לצומות, עבודות טובות ולכך שחיי פרישות הם נעלים יותר. היו לו חסידים בקרב הנזירים והנזירות ברומא. בערך בין 390–392 ערך סיריקיוס ויעוד ברומא שבו גונו וגורשו מן הכנסייה יוביניאנוס ושמונה מחסידיו. ההחלטה נשלחה לאמברוסיוס הקדוש, הבישוף הגדול של מילאנו וידידו של סיריקיוס וזה ערך ויעוד של בישופים באיטליה הצפונית, ששבו ואישרו את ההחלטה. סיריקיוס נדרש להתמודד באותן שנים גם עם הבישוף בונוסוס מדרדיקה, שאף הוא הואשם בשגיאות בדוֹגמת השילוש הקדוש וטענה שמריה הקדושה לא הייתה תמיד בתולה. במחלוקת בשאלת פריסקיליאנוס התנגד סיריקיוס להוצאתו להורג של פריסקיליאנוס על ידי סמכות חילונית ואף גירש מן הכנסייה את הבישוף פליקס מטרייר שתמך במאשימו של פריסקיליאנוס, איתאקיוס, ושבעירו הוצא פריסקיליאנוס להורג.
נטען ב"ספר האפיפיורים", הליבר פונטיפיקליס, כי סיריקיוס נקט צעדים חריפים כנגד המניכאים ברומא. קרוב לוודאי שהפעולה שייכת לתקופת חייו של האפיפיור לאו הראשון. ייתכן והכוונה היא לפעולת הפריסקיליאנים, שהכתובים נוטים לבלבל בינם לבין המניכאים.
במזרח, התערב סיריקיוס כדי ליישב את הקרע המלטיאני באנטיוכיה. אחרי מותו של מלטיאנוס בשנת 381 בחרו חסידיו בפלביאנוס כיורשו, ואילו חסידי הבישוף פאולינוס בחרו אחרי מותו בשנת 388 באווגריוס ואחרי מותו של זה נותר פלביאנוס לבדו. סיריקיוס שוכנע כאן להכיר בפלביאנוס ולהחזיר אותו לשורות הכנסייה.
טובת הילד
טובת הילד היא מושג חברתי ומשפטי הבא לידי ביטוי בנורמה הקובעת כי לחברה יש זכות להביע את דעתה על האופן בו יגדלו ילדים, גם אם דעה זו אינה תואמת את רצונם או את רצון הוריהם הביולוגיים או המאמצים. במקרים קיצוניים פועלת החברה לאכוף את דעתה, ולמצוא תנאי גידול לילדים על פי שיקולים של אנשי מקצוע בתחום הנתון לוויכוח.
השימוש במושג קשור גם למערכת הערכים הקיימת בתקופתנו, הרואה בילד ישות שיש לה זכויות משל עצמה אך אינה כשירה לממשן באופן עצמאי, וחובתה של החברה לדאוג לקיומן. כך, למשל, האמנה הבינלאומית לזכויות הילד קובעת כי טובת הילד הוא שיקול ראשון במעלה והוא מחייב את המדינה כל אימת שהיא מקבלת החלטה שיש בה כדי להשפיע על כל הילדים או על ילד מסוים.
טובת הילד מתעוררת במגוון רחב של נושאים. להלן מספר דוגמאות בולטות:
השימוש הנפוץ ביותר במושג נעשה בקביעת גורלם של ילדי מריבה, שעניין גידולם נתון במחלוקת בין שני צדדים המעוניינים להעניק להם בית. עובדים סוציאליים לעניין סדרי דין ממליצים בפני בתי משפט הנדרשים לקבל החלטה אשר עשויה להעדיף את אחד הצדדים, ובמקרה כזה טובת הילד היא מכלול התנאים בהם יזכה הילד לתנאי גידול טובים יותר מבחינה חומרית ורגשית.
כאשר הצדדים למאבק הם הוריו של הילד, העיקרון של טובת הילד מעוגן בסעיף 24 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב-1962, אשר קובע:
בכל הנוגע לאימוץ ילדים מעוגן העיקרון בסעיף 1(ב) לחוק אימוץ ילדים, התשמ"א-1981, אשר קובע:
מקרים אחדים בישראל עלו לדיון ציבורי, בעקבות החלטות של גורמים מקצועיים שהעדיפו צד אחד על פני הצד השני, בשם טובת הילד. כמה מהם נחרתו בתודעה הציבורית, וממשיכים לעורר מחלוקת עד היום:
בפסק דנ"א 7015/94, היועמ"ש נגד פלונית, פ"ד נ(1) 119 נכתב:
קוזנצוב
קוזנצוב (Кузнецов) הוא שם משפחה שמקורו ברוסית ומשמעותו נפח.
אנסטסיוס הראשון (אפיפיור)
אנסטסיוס הראשון (בלטינית: Anastasius I; מת ב-19 בדצמבר 401) היה יורשו של סיריקיוס על כס האפיפיור וכיהן בערך בין השנים 399–401.
אנסטסיוס ידוע בעיקר בגלל הגינוי לכתבי אוריגנס, התאולוג מאלכסנדריה לאחר תרגומם ללטינית. עם ידידיו נמנו אוגוסטינוס, הירונימוס ופאולינוס. הירונימוס מתארו כאדם בעל קדושה רבה, שהיה עשיר בעוניו. הוא מת ונקבר ברומא, באחת מהקטקומבות של העיר. יורשו, אינוקנטיוס הראשון, היה למעשה בנו וזהו מקרה ייחודי שבו בן האפיפיור ירש את כיסאו.
אורי סלימאן
ביוגרפיה
סלימאן נולד בכפר סבא, אך בגיל צעיר עבר עם משפחתו לתל אביב.
בגיל 9 החל את דרכו בקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב, ועבר לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב כשהיה בן 16. ב-1971 עלה לקבוצה הבוגרת בפעם הראשונה. בעונת 1982/1983 עבר לשחק במכבי פתח תקווה, ובעונת 1983/1984 בהפועל יהוד. לקראת עונת 1984/1985 חזר סלימאן למכבי תל אביב ובהמשך שיחק במשך שתי עונות במכבי יפו. בעונת 1988–1989 שיחק סלימאן בסקציה נס ציונה מליגה ב' דרום ב' וסיים איתה במקום השני.
במהלך הקריירה שלו שיחק במספר עמדות שונות, כחלוץ, קשר ומגן. כשחקן פעיל זכה בשלוש אליפויות וגביע מדינה אחד.
לזכותו הופעה רשמית אחת במדי נבחרת ישראל, ב-1978 נגד הנבחרת הצעירה של.
בשנת 2017 החל לשמש כסקאוט בנבחרות הצעירות של ישראל.
אפל מבט מסביב
אפל מבט מסביב (באנגלית: "Apple Look Around") הוא שירות של חברת אפל, המאפשר למשתמש לצפות בתצוגת תמונה פנורמית של רחובות ערים ברחבי העולם ולעיין במידע על עסקים ואתרים שנמצאים באותם רחובות. השירות הוכרז לראשונה ב-5 ביוני 2019 בכנס המפתחים העולמי של אפל וזמין לשימוש מ-19 בספטמבר 2020 ביישום המפות של חברת אפל במערכות ההפעלה iOS ,MacOS ו-IPadOS.
רקע כללי
אפל מצהירה כי היא תשמור על פרטיות המצולמים ותצנזר פנים ולוחיות רישוי שיופיעו בשירות. כמו כן, החברה מאפשרת לפנות אליה ולבקש לצנזר תמונות של בתים פרטיים.
ערים ואתרים בישראל
לפי החברה, מאוקטובר 2020 ועד מרץ 2021 רכבי המיפוי עברו באזורים הבאים במדינת ישראל:
טומאס גרסס
טומאס גרסס אי מיראווט (בקטלאנית: Tomàs Garcés i Miravet; 9 באוקטובר 1901 - 16 בנובמבר 1993) היה משורר קטלאני.
גרסס נולד בברצלונה בשנת 1901. הוא סיים אוניברסיטת ברצלונה ובעקבות מלחמת האזרחים בספרד נמפט לצרפת. הוא חזר לספרד בשנת 1947.
מנעול צילינדר
מנעול צילינדר הוא אחד המנעולים הנפוצים. מנעול זה בנוי על עיקרון של צילינדר (גליל) שבאמצעות סיבובו המנעול נפתח.
הצילינדר מוחזק באמצעות מנגנון הנעילה. ללא המפתח המזיז את הפינים, הצילינדר לא יסתובב.
קיימים סוגים רבים של מנעולי צילינדר כגון מנעולי תלייה, מנעולי דלתות, רב-בריח. סוג המנעול ובטיחותו קשורים למנגנון שמפעיל את הצילינדר.
מנגנון הפינים, שנפוץ מאוד במנעולי צילינדר, הוא אחד המנגנונים העתיקים בעולם. המנגנון העתיק ביותר נמצא במצרים והוא נוצר לפני כארבעת אלפים שנה. עקרון המנגנון הוא שהמפתח בעל זיזים ובליטות שמאפשרים לזיז את הפינים ובכך מאפשר את הפתיחה. ניתן לסדר את הפינים בקו ישר או במעגל – וכתוצאה מכך גם משתנה צורת המפתח הפותח את המנעול.
למפתח קיימים מספר רמות אבטחה בעלי טכנולוגיות שונות שהתפתחו במהלך השנים:
בנוסף[ לכל צילינדר יש יכולת לייצר עבורו מפתח ומספר דרכי פתיחה ושליטה על אותו הדלת:
ניתן לדמיין בניין משרדים שבכל דלת קיים מנעול ייחודי עבורה ומנהל כל קומה יכול לפתוח את כל דלתות הקומה שהוגדר עבורה באמצעות מפתח מאסטר, ובאמצעות גראנד מאסטר ניתן לפתוח את כל הדלתות של כל הבניין.
את הפטנט על הצלינדר כמו שאנחנו מכירים אותו רשם בשנת 1865 לינוס ייל ג'וניור, – מנעול צילינדר עם מפתח בקומבינציות פינים ובשנת 1868 נרשמו מנעולי Yale כפטנט.
מנגנון הקומבינציה בנוי על סיבוב דיסקיות שעליהן בדרך כלל חרוטים מספרים או אותיות. רק בחירה בקוד הנכון מאפשרת את שחרור הפינים הנועלים.
בהרבה ממנעולי התלייה, בצד פתח כניסת המפתח, יש נקב דק שתפקידו לשימון המנעול ולניקוז מים וגם לכלוך, דבר הנחוץ לעיתים, כשמתקלקל המנגנון.
יעקב בלידשטיין
מחקריו של בלידשטיין עוסקים בקשרים שבין חיי היהודים לבין העולם הנוכרי, בבעיות חברתיות בהלכה היהודית ובסוגיות שבין האדם למקום.
ביוגרפיה
יעקב בלידשטיין נולד בניו יורק ולמד לתואר ראשון בספרות אנגלית בישיבה יוניברסיטי, תואר שני בספרות אנגלית והשוואתית באוניברסיטת קולומביה, ודוקטורט בתלמוד בישיבה יוניברסיטי. הוא למד שנים רבות אצל הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ובמקביל ללימודיו האקדמיים הוסמך על ידו לרבנות. הוא שימש כמרצה בקולג' שטרן לנשים המסופח לישיבה יוניברסיטי וכפרופסור חבר באוניברסיטת מקגיל. עלה לישראל ב-1972 ושימש מאותה שנה מרצה בכיר במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מונה לפרופסור חבר ב-1976, ולפרופסור מן המניין ב-1985. שימש כראש המחלקה למחשבה יהודית באוניברסיטה, וכיהן כראש המרכז הבינלאומי על-שם גולדשטיין גורן למחשבת ישראל, וכדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בן-גוריון. היה מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב, שהה בשבתונים כפרופסור אורח וכעמית מחקר באוניברסיטת פנסילבניה, בקולג' גראץ בפילדלפיה ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית.
בלידשטיין היה נשוי לבתיה, ד"ר לפסיכולוגיה, ולזוג שישה ילדים. אחד מילדיו הוא הרב אברהם בלידשטיין, רב היישוב תקוע. בנו הוא ד"ר משה בלידשטיין המשמש כחוקר שלהי העת העתיקה באוניברסיטת חיפה.
יעקב בלידשטיין נפטר ב-10 בספטמבר 2020.
מחקריו
מחקריו של יעקב בלידשטיין היו על פי רוב בעלי תוכן הלכתי, רובם עסקו בהלכה, חלק בהלכה חברתית-מוסרית. רוב מחקריו עסקו במחשבה המדינית של הרמב"ם; חלקם עסקו בתפילה, בניסיון לתרגם את התפילה למסגרת רעיונית. בלידשטיין היה חלק משינוי מגמה בנושאי ההתעניינות המחקרית ברמב"ם בכך שהוא כתב על "משנה תורה" לרמב"ם יותר מאשר על "מורה נבוכים" שלו. במחקר הקלאסי על הרמב"ם החוקרים חיפשו אצלו סתירות וניסו ליישב אותן, גישה אחרת הייתה אם לא היה מקור לטענותיו, אז חיפשו מקור. בלידשטיין לעומת זאת, טען שהשאלות החשובות במשנתו של הרמב"ם הן כיצד הוא משתמש במקור. בספריו השונים הוא ערך השוואה בין היהדות לאסלאם.
התפילה במשנתו ההלכתית של הרמב"ם
עניינו של ספר זה משנת 1994 הוא הלכות תפילה אצל הרמב"ם. הספר מתחלק לכמה חלקים: 1. התהוות התפילה; 2. על מהות וצורה; 3. תפילת הציבור בבית הכנסת. אחד הנושאים בהם הוא עוסק הוא הדיאלקטיקה שבין התפילה כפעולה ציבורית-חברתית לבין התפילה כפעולה אינדיבידואלית-רוחנית. בלידשטיין הראה שבמקרים רבים הרמב"ם מנסה לאחוז את השור בשתי קרניו: מצד אחד, התפילה היא יסוד רוחני-אישי; מצד שני, התפילה עברה אצלו תהליך של מיסוד. אצל הרמב"ם ישנה מצווה להתפלל, אך אין לכך מסגרת מחייבת. בעוד שבמרוצת הזמן חשב הרמב"ם שהתפילה תישאר בגדר אליטה רוחנית, אבל העם לא יעסוק בכך ולכן יצרו את בית הכנסת. החשיבות של הכוונה מצד אחד היטתה את הכף לפעולה רוחנית-אינדיבידואליסטית. מצד שני, בבית הכנסת כיוון התפילה לא היה חלק מהתפילה המקורית שלו, אבל מבחינת הרמב"ם בזה הוא מאפיין את הלכות התפילה שלו.
בלידשטיין טען שהרמב"ם הוא במובן מסוים לא רומנטיקאי, אלא קלסיקאי; ההלכה מאוד חשובה לו, ההלכה אינה סרח עודף אלא דבר חשוב שמצדיק עצמו. הרמב"ם אינו אוהב את הפיוט ואת ההתרפקות הדתית ובזה הוא מאוד קלאסי. בלידשטיין הרבה לעסוק בספר בהלכות של כוונה ובבעיות של נוסח.
סמכות ומרי בהלכת הרמב"ם: פירוש נרחב להלכות ממרים א-ד
ספרו זה של בלידשטיין ראה אור בשנת 2002. זהו במובן מסוים המשך הנושא הפוליטי מהספר "עקרונות מדיניים במשנת הרמב"ם", אבל עוסק יותר בסמכות ומרי פנים-הלכתי ובודק מה נותנת הסמכות מבחינת הרמב"ם ועוסק בדמויות אנטי-סמכותיות כמו הקראים וזקן ממרה המקראי.