cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טובי פין רגבו
קריירת משחק
בשנת 2011 רגבו שיחק את ג'יימס סווק בסרט "כאב שימושי". בשנת 2013 רגבו שיחק את ג'ון בדרמת אימה "אתה רוצה שאני אהרוג אותך?" שביים אנדרו דאגלאס והופקה על ידי בריאן סינגר.
בשנים 2013–2017 רגבו כיכב בארבע עונות של סדרת הדרמה ההיסטורית של רשת The CW; "הממלכה" בדמותו של פרנסואה השני, מלך צרפת.
בשנת 2022 הצטרף לקאסט העונה השלישית של סדרת הפנטזיה "ליל המכשפות" ברשת Sky One; המבוססת על הטרילוגיה "כל הנשמות" מאת דבורה הרקנס.
עונת 1992/1993 בליגת העל ההולנדית
עונת 1992/1993 הייתה העונה ה-37 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פיינורד באליפות הליגה. פורטונה סיטארד, דורדרכט 90 ודן בוס ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, מתוכן 15 ששיחקו בעונה הקודמת, שאליהן הצטרפו דן בוס, גו אהד איגלס וקמבור-ליוורדן שעלו מליגת המשנה.
גרונוולד
גרונוולד (בגרמנית: Grunewald) היא שכונה אמידה ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף, במערב ברלין. בשכונה יערות ואגמים רבים, הידוע בהם הוא יער גרונוולד.
היסטוריה
בין דייריה המפורסמים של השכונה ולטר בנימין, אינגבורג בכמן, דיטריך בונהופר, אלזה לסקר-שילר (תקופה מסוימת), גרהרט האופטמן, מקס ריינהרט, מקס פלאנק וולטר רתנאו.
פרסומו העיקרי של המקום נובע בעיקר מהיותו תחנתם האחרונה של רוב יהודי ברלין. מתחנת הרכבת גרונוולד הובלו 55,000 מיהודי ברלין (מתוך 75,000 יהודי העיר) אל מותם בזמן מלחמת העולם השנייה. בשנת 1941 נמסר ליהודי ברלין כי במסגרת מדיניות הממשלה, על פי חוק, הם מועברים למחנות עבודה במזרח. הם קיבלו כרטיס נסיעה ברכבת בכיוון אחד, ונצטוו להתייצב בתחנת הרכבת גרונוולד, ברלין, במועד שנקבע עבורם, מצוידים במזוודה אחת. הובהר כי מי שלא יציית להוראות העזיבה צפוי לעונש מוות. כאזרחים שומרי חוק צייתו רובם ככולם להוראות אלה, מבלי שיכלו לדעת כי רובם לא ישובו עוד.
בשנת 1998 הוקמה בתחנת הרכבת גרונוולד שבשכונה אנדרטה לזכרם, האנדרטה של רציף 17. האנדרטה מורכבת מלוחות פלדה המונחים על הרציף. על כל לוח חקוק תאריך, מספר היהודים שנשלחו מגרונוולד באותו משלוח והיעד.
סקוט מק'ניירי
בטלוויזיה, הוא מוכר בשל הופעתו בתור גורדון קלארק בדרמה התקופתית של AMC, "קוד שרוף" (2014–2017), בתור ביל מק'ניו במיני-סדרה של נטפליקס, "חסרי אלוהים" (אנ') (2017), בתור וולט ברסלין בסדרת הפשע של נטפליקס, "נרקוס: מקסיקו" (2018–2021), בעבורו היה מועמד לפרס האמי הבינלאומי לשחקן הטוב ביותר (אנ'), ובשנת 2019 כיכב בתור טום פרסל בעונה השלישית של סדרת הפשע "בלש אמיתי" מבית רשת HBO.
ביוגרפיה
נולד בשם ג'ון מרקוס מק'ניירי בדאלאס, טקסס, בנם של אליסיה אן מק'ניירי (לבית מרצ'נט) וסטיוארט הול מק'ניירי. בנוסף לביתם בדאלאס, למשפחה הייתה חווה באזורים הכפריים של פריז (אנ'), טקסס, שם בילו בסופי שבוע ובחגים. הוא אימץ את השם "סקוט" כשגדל, מאביו שנהג לכנותו "סקוטר" כשהיה ילד.
מק'ניירי הצהיר שהוא "דיסלקטי מאוד" ושהוא נאלץ "ללכת לבית ספר לדיסלקציה במשך ארבע שנים". הוא מתאר את עצמו כלומד באופן ויזואלי ונמשך לקולנוע מסיבה זו.
קריירה
ב-2006 התפרסם בפעם הראשונה בקומדיות "מר תקן את זה" ו"סודות בית הספר לאומנויות". ב-2007 הפיק מק'ניירי וכיכב בקומדיה הרומנטית "בחיפוש אחר נשיקת חצות", שהיה לאחד הסרטים העצמאיים המוערכים ביותר של שנת 2008.
בשנת 2010 התפרסם מק'ניירי בזכות תפקיד ראשי בתור הצלם אנדרו קולדר בסרט האימה הבריטי העצמאי המצליח "מפלצות".
בשנת 2012 שיחק מק'ניירי בסרטו של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומט האמריקאי באיראן ג'ו סטנפורד, בדרמת הפשע "הורג אותם ברכות" בתפקיד הפושע פרנקי ובסרטו של גאס ואן סנט "הארץ המובטחת".
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הקומית שהפיק ג'ורג' קלוני, "משברים בע"מ" לצידם של סנדרה בולוק, בילי בוב תורנטון, אנתוני מאקי וזואי קאזאן. הסרט היינו מבוסס על סרט דוקומנטרי משנת 2005.
בשנת 2016, גילם את דמותו של וואלאס קיף בסרט גיבורי העל "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק".
בשנת 2019 השתתף בעונה השלישית של הסדרה "בלש אמיתי" בתפקיד טום פארסל, אביה של ילדה שנחטפה.
בשנת 2020 גילם את המשנה לתובע הכללי של ארצות הברית רוד רוזנשטיין במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
בשנת 2023 גילם את שחקן הקולנוע טום יוול בסרט הדרמה הביוגרפי "בלונדינית" על חייה של האגדה ההוליוודית מרילין מונרו; הסרט, אשר מבוסס על רומן בשם זהה שיצא לאור בשנת 2000 מאת ג'ויס קרול אוטס, עלה בבכורה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-28 בספטמבר 2022.
חיים אישיים
בסוף שנת 2010, הוא רכש חווה ליד העיר ברנהאם (אנ'), טקסס.
רוברט לופז (פזמונאי)
רוברט "בובי" לופז (באנגלית: Robert "Bobby" Lopez; נולד ב-23 בפברואר 1975) הוא פזמונאי אמריקאי. ידוע במיוחד בזכות כתיבת השירים במחזות הזמר אבניו קיו וספר המורמונים, וכתיבת השירים בסרטים לשבור את הקרח, לשבור את הקרח 2 וקוקו יחד עם אשתו קריסטן אנדרסון-לופז.
לופז זכה בפרסי האוסקר, אמי, גראמי וטוני. הוא אחד מ-16 האנשים שזכו בארבעת הפרסים, הזוכה שזכה בהם בזמן הקצר ביותר (עשור) ובגיל הצעיר ביותר (38), והיחיד בעל זכייה כפולה בכל אחד מהפרסים.
קריירה
לופז כתב יחד עם ג'ף מרקס בשנת 1999 את המחזמר אבניו קיו, מחזמר המשלב משחק בובות יחד עם שחקנים רגילים, בדומה לתוכנית הטלוויזיה רחוב סומסום. המחזמר החל את דרכו באוף ברודוויי, ומשם עבר לברודוויי, שם הוצג משנת 2003 ועד שנת 2009. המחזמר זכה בפרס הטוני למחזמר הטוב ביותר, ולופז ומרקס זכו בפרס הטוני לפסקול הטוב ביותר.
בשנת 2006 כתב לופז מספר שירים לסדרה וונדר פטס של ערוץ ניקלודיאון, יחד עם אחיו בילי. על שירים אלו הם זכו בפרס אמי.
בשנת 2005 החל לופז לעבוד על המחזמר ספר המורמונים, יחד עם טריי פארקר ומאט סטון, היוצרים של הסדרה סאות' פארק. המחזמר התחיל את הצגותיו בברודוויי בשנת 2011, וזכה בפרס הטוני למחזמר הטוב ביותר. בנוסף זכה לופז יחד עם שני שותפיו בשני פרסי טוני, על הפסקול ועל הטקסט הטובים ביותר, ופרס גראמי על המחזמר המוקלט הטוב ביותר.
בשנת 2011 יצא הסרט פו הדב של אולפני דיסני, שכלל 7 שירים שכתבו לופז ואשתו קריסטן.
בשנת 2017 כתבו לופז ואשתו את השיר Remember Me לסרט קוקו של אולפני פיקסאר. השיר זיכה אותם בפרס אוסקר נוסף לשיר המקורי הטוב ביותר.
בשנת 2020 היה שותף בכתיבת מנגינה למיני סדרה ביקום הקולנועי של מארוול - וונדה ויז'ן.
רנה זינטניס
רנה זינטניס (בגרמנית: Renée Sintenis; 20 במרץ 1888, שלזיה, גרמניה – 22 באפריל 1965, ברלין, גרמניה) נולדה בשם רנטה אליס זינטניס (Renate Alice Sintenis) הייתה פסלת גרמנייה, זוכת מדליית ארד אולימפית לפיסול בתחרויות האולימפיות באמנות (אמסטרדם 1928), מעוטרת מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ופור לה מריט.
ביוגרפיה
זינטניס נולדה בקלודצקו שבשלזיה גרמניה וגדלה באזור כפרי, הבת הבכורה מבין שלושה ילדים. אביה, ברנרד זינטניס (Bernhard Sintenis) היה עורך דין מצליח. בגיל 17, בשנת 1905, עברה עם משפחתה לברלין. בתחילת המאה העשרים, נשים לא הורשו ללמוד אמנות באוניברסיטאות או במוסדות לאמנות אלא במוסדות פרטיים או בבתי ספר לאמנות שימושית, ובשנת 1907, זינטניס נרשמה ללימודי אמנות שימושית במוזיאון לאמנות דקורטיבית. בתקופה זו, פיסול נחשב לאמנות גברית שאינה מתאימה לנשים בטענה כי הפיסול כרוך בעבודה קשה עם סלעים. למרות זאת, זינטניס ועמיתתה ללימודים, מילי סטגר נרשמו לשיעורי פיסול. בעוד סטנגר פיתחה את כישורי הפיסול שלה בסלעים, זינטניס עסקה בפיסול צלמיות מברונזה. בשנת 1910, אביה, שלא היה מרוצה מהעיסוק של בתו באמנות, החליט להפסיק לשלם את שכר הלימוד שלה וביקש ממנה להיות מזכירתו. זינטניס לא הסכימה להיכנע ללחץ אביה, סרבה לבקשתו ואף שינתה את שמה מרנטה לרנה. היא עזבה את בית הוריה, עברה לגור בחדר קטן ולא מרוהט בבית חבריה והחלה לדגמן לפסל גאורג קולבה על מנת לממן את לימודיה. בנוסף לשיעורי הפיסול, זינטניס למדה גם ציור אצל האמן לאו פון קוניג. בשנת 1917 נישאה לאמן אמיל רודולף וייס, שעודד אותה לפתח את כישוריה ולהציג את יצירותיה בתערוכות.
זינטניס, שנישאה לגובה של 1.8 מטר, לבשה ז'קט המיועד לגברים, רכבה על סוסים, בילתה בברים של לסביות בשנברג, פרסמה סיגריות והתרועעה עם אמנים, ייצגה את דמות האישה החדשה של שנות העשרים. היא ניהלה אורח חיים מודרני, נהגה במכונית סטודיבייקר שהייתה בבעלותה וצפתה בקרבות אגרוף. פרידה רייס, מהצלמות המצליחות ביותר בגרמניה בשנות העשרים, נהגה לצלם אותה.
קריירה
בשנת 1917, הציגה את יצירותיה בדיסלדורף בתערוכת אמנות של Free Secession. בשנת 1920, הגיעה לשיא הצלחתה, הציגה את יצירותיה ברחבי העולם ומכרה אותן בצרפת, אנגליה וארצות הברית. סוחר האמנות, אלפרד פלכטהיים שהחל לעבוד איתה בשנת 1922, תרם לדרישה הגבוהה של יצירותיה באמצעות קשריו בעולם האמנות. אספנים פרטניים, בניהם המתאגרף מקס שמלינג, רכשו ממנה יצירות. בין היתר, ניתן לייחס את הצלחתה של זינטניס לגודל רוב יצירותיה שנע בין 10–40 סנטימטרים, ומשום כך היו נוחות לרכישה מבחינה כלכלית וכן נוחות למשלוח. בשנת 1929, נכתב במגזין ואניטי פייר : "בחרנו בזינטניס להיות מועמדת להיכל התהילה משום שהיא האישה הפסלת הכי מעניינת, משום שעבודתה הולכת ונעשית חשובה יותר ויותר, וכן משום שהיא בדיוק סיימה להציג תערוכת יחיד ב-Weyhe Gallery שהייתה להצלחה אדירה". בשנות העשרים, לאחר שעסקה בעיקר בפיסול בעלי חיים בתנועה, החלה לפסל בני אדם בתנועה (בעיקר ספורטאים), ויצרה בין השאר פסל בדמותו של האתלט פאבו נורמי. בשנת 1928, במסגרת התחרויות האולימפיות באמנות שהתקיימו באולימפיאדת אמסטרדם, זכתה זינטניס במדליית ארד על יצירתה 'Footballeur' (בעברית: כדורגלן).
בשנת 1931, הייתה לאישה הפסלת הראשונה לכהן בסגל האקדמיה הפרוסית לאמנות. בשנת 1932, הציגה את 'הדב הברלינאי' - פסלון של דב העומד על רגליו האחוריות. פסלון זה נבחר להיות פרס דב הזהב המוענק מדי שנה לזוכים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. עם צבירת כוחה של המפלגה הנאצית, זינטניס התבטאה נגד הרעיונות הנאציים. בפברואר 1934, לאחר שסירבה להתפטר מתפקידה באקדמיה, פוטרה מתפקידה על בסיס 'אי התאמה גזעית'. בשנות השלושים, במסגרת תהליך האריזציה, נאסר על אמנים יהודים להמשיך ולעסוק באמנות. זינטניס הואשמה בהיותה בעלת גנים יהודיים אולם להאשמה זו לא היו הוכחות ולבסוף הותר לה להמשיך לפסל משום שיצירותיה, שהציגו דימויים של בעלי חיים, נתפסו כבטוחות ובלתי מזיקות. עם זאת, בשנת 1937, חלק מיצירותיה הוצאו מתערוכות אמנות שהתקיימו במוזיאונים ציבוריים והועברו אל תצוגות נאציות של אמנות מנוונת. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא המשיכה לעבוד בברלין וחלק מיצירותיה הושמדו במהלך הפצצות. לאחר המלחמה, זינטניס המשיכה לשגשג, הציגה את יצירותיה בגרמניה וברחבי העולם וזכתה בפרסים. בשנת 1947, החלה ללמד באוניברסיטה לאמנויות בברלין, ובשנת 1955 הייתה בה פרופסור מן המניין.
זינטניס נפטרה בשנת 1965 עקב תנאי מגורים קשים במהלך מלחמת העולם השנייה שרופפו את בריאותה. היא קבורה בקבר כבוד של גרמניה בבית הקברות Waldfriedhof Dahlem. יצירותיה מוצגות במכון האמנות של שיקגו, המוזיאון לאמנות מודרנית, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון ובמוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס.
נודי שחורה
נודי שחורה (שם מדעי: Anous minutus) היא מין עוף ימי ממשפחת השחפיתיים שצבעה שחור והיא חיה באיים בלב האוקיינוס.
הנודי היא עוף ים בינוני בעל נוצות שחורות ומקור שחור, עם כיפה בהירה. אורכה 37 ס"מ בממוצע, מוטת הכנפיים עד 70 סנטימטרים ומשקלה 98–144 גרם. העיניים בעלי סימנים שחורים מסביבם והכנפיים צרות וארוכות מאוד. על הרגליים קרום שחייה העוזר לשחות.
הנודיות הן עופות הדואים ברחבי האוקיינוסים ומתרבים באיים מבודדים באוקיינוסים הטרופיים. הן צוללות לצוד דגים קטנים ודיונונים ולעיתים גורפות יחד עם עופות אחרים את הדגים למעלה. עם זאת הן צוללות רק לכמה מטרים מתחת למים.
הנודיות מקננות באיים טרופיים ברחבי כל האוקיינוסים. באוקיינוס האטלנטי הן נפוצות בעיקר באיים הקאריביים. הן יכולות לעוף עד 80 ק"מ הרחק מהאיים, אך שבות אליהם כדי לנוח בלילה. אזורי הקינון שלהם מכוסי לשלשת ומכלכלות מאות עופות ים המקננות בין העצים. כל ציפור מטילה ביצה אחת בעונת רבייה והן משתמשות באותו קן גם לעונות הבאות.
דייל אוויר
דייל במטוס נוסעים, הוא איש צוות אוויר בחברת תעופה, הממונה על בטיחותם ורווחתם של הנוסעים, ועל מתן מידע ושירותים שונים להם.
היסטוריה
תפקידו של דייל נגזר ממשרות דומות באוניות נוסעים או ברכבות נוסעים, אך יש לו מעורבות ישירה יותר עם הנוסעים. בנוסף, לדייל אחריות רבה יותר על בטיחות הנוסעים, בהשוואה למקצועות מקבילים בכל צורת תחבורה אחרת. הדיילים במטוס מהווים את צוות תא הנוסעים, אשר נבדל מהטייסים ומהנדסי הטיסה אשר נמצאים בתא הטייס.
היינריך קוביס, צעיר ממוצא גרמני, היה הדייל הראשון בעולם כשהחל לשרת ב-1912 בצפלין של חברת התעופה הגרמנית דלג (DELAG) LZ10 Schwaben שיועד למטרות אזרחיות. הוא שירת אלפי נוסעים והיה גם היה על סיפונה של ספינת האוויר הינדנבורג LZ 129 המפורסמת, כאשר זו נשרפה לחלוטין בעת ניסיון נחיתה בניו ג'רזי שבארצות הברית, ב-6 במאי 1937. הוא שרד לאחר שקפץ מהחלון כשהספינה התקרבה לקרקע. ב-1930 עלתה לסיפון הדיילת הראשונה, אלן צ'רץ', אחות בת 25. שמונה אחיות כמוה נשכרו לתפקידי דיילות לתקופת ניסיון. הן נדרשו להיות רווקות מתחת לגיל 25, במשקל הנמוך מ-57 ק"ג ומתחת לגובה של 1.65 מטר.
עד נובמבר 1968 לא הורשו נשים נשואות לשמש כדיילות בחברות התעופה האמריקאיות. התקנה בוטלה בעקבות תביעתה של הסוכנות לשוויון הזדמנויות בתעסוקה בארצות הברית ופסיקות של בתי משפט. עד אז דיילות שנישאו בחשאי פוטרו לאחר שנתגלה דבר נישואיהן.
יעדי שירות
שירות הנוסעים בדגש על הגשת מזון ועל הגשת שתייה, מענה לשאלות, לבעיות ולצורכי הנוסעים, מתן מענה לבעיות לוגיסטיות ולבעיות אנושיות במטוס, שמירה על הסדר במטוס (דוגמת טיפול בנוסעים שמפרים את הסדר הציבורי וכדומה), טיפול באוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים (חולים, ילדים ללא השגחת מבוגרים, אסירים וכדומה), נתינת יחס ללקוחות חברת התעופה, חיזוק ושימור היחס החיובי של הלקוחות כלפי החברה ושירותיה, מתן אוזן קשבת לבעיות ולשאלות מגוונות של הלקוחות, פתרונות לבעיות לוגיסטיות ומתן מידע ועדכון שוטף על הטיסה, זמן הגעה משוער, סיפוק אמצעי תקשורת (בחלק מהמטוסים ישנם מקלטי לוויין אשר מסוגלים לאפשר שיחות טלפון או שירותי אינטרנט לנוסעים).
יעדי מכירות
בחברות תעופה רבות מקובל שהדייל מוכר במהלך הטיסה מוצרים שונים לנוסעים, ביניהם - מזון ומשקאות שאינם נכללים במחיר הכרטיס, מזכרות, אביזרי נוחות שונים, מוצרים פטורים ממכס ועוד. מכירות אלה מהוות מקור הכנסה נוסף לחברות התעופה, ורבות מהן נוהגות לתגמל את הדיילים בעמלות על מכירותיהם.
אופן תפקוד הדיילים
בין צוות הדיילים קיימת היררכיה, כאשר בדרך כלל ישנו מנהל שירות בטיסה ("כלכל" או "Purser") המנהל ומפקח על עבודת שאר הדיילים, אחראי על ביצוע פרופיל השירות, על שמירת כללי בטיחות טיסה ועל ביצוע הנחיות הטייסים (חגירת נוסעים, העברת מצב דלתות המטוס, הודעה על כיסי אוויר וכו').
כישורי הדייל ודרישות
הכשרת דיילים לתפקידם נעשית בדרך כלל על ידי חברת התעופה המעסיקה אותם. שעות העבודה של דיילים אינן סדירות, והן נקבעות לפי לוח הזמנים של חברת התעופה.
ייצוג דיילי אוויר בתרבות
לטענת מבקר הספרות דוקטור עמרי הרצוג, דיילות אהובות על תרבות הפופ האמריקאית כי הן מבטאות את סיפור החלום האמריקאי: מטמורפוזה מנערה כפרית, לאשת העולם הגדול ופאם פאטאל. המעגל נסגר כאשר הדיילת מחליטה לחזור למעמדה הקודם על ידי נישואים. המקצוע מוצג במקרים רבות בתרבות:
דיילות זכורות אחרות נראו בסרטו של סטנלי קובריק "2001: אודיסיאה בחלל", בסדרת סרטי "טיסה נעימה" של ג'ים אברהמס והאחים צוקר, במערכוני סדרת הטלוויזיה "מוצאי שבת בשידור חי" וכן ב"ג'קי בראון" של קוונטין טרנטינו.
בישראל של שנות ה-70 הייתה הדיילות מקצוע נחשק, משום שמחירי הטיסות היו גבוהים בהרבה מהישג ידו של המעמד הבינוני, ועובדה זו זיכתה את הדיילים במעמד של ״אנשי העולם הגדול״. כך למשל במדור הרכילות של "העולם הזה" התפרסמו כתבות שעסקו בדיילות מפעם לפעם.
יוליאן זכרייביץ'
יוליאן אוקטביאן זכרייביץ-לוויגרוד (בפולנית: Julian Oktawian Zachariewicz-Lwigród; 17 ביולי 1837 – 27 בדצמבר 1898) היה אדריכל פולני וממתכנני בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ.
מסגרת (רשת)
מסגרת (באנגלית: Frame) היא יחידת העברת מידע דיגיטלי, ברשת מחשבים ובטלקומוניקציה. מסגרת מכילה בתוכה תכונות סינכרון, המורכבות מסיביות או סמלים, המציינות למקלט את תחילת וסוף המידע, מתוך זרם גדול יותר של סיביות וסמלים שנקלטו. אם מקלט מחובר למערכת באמצע העברת מסגרת, הוא מתעלם מהמידע עד שהוא מזהה את הסיביות שמציינות תחילת מסגרת.
במודל ה-OSI של רשתות תקשורת, מסגרת היא יחידת המידע הפרוטוקולית בשכבת הקו. מסגרות הם התוצר של שכבת האנקפסולציה האחרונה לפני שמידע מועבר לשכבה הפיזית. מסגרת היא יחידת העברת המידע בפרוטוקולים השייכים לשכבת הקו, ומורכבים מכותרים התואמים לשכבה כשאחריהם חבילת המידע. כל מסגרת מופרדת מחברתה באמצעות פער בין מסגרתי.
לבלב מלאכותי
לַבְלַב מלאכותי הוא מכשיר טיפולי המיועד לשימוש חולי סוכרת. תפקידו הוא לדמות לבלב בריא ובכך להוות תחליף הולם לבעלי לבלב לא תקין.
תפקוד הלבלב בסוכרת
תפקיד הלבלב הבריא, בלוטה הממוקמת בבטן, הוא להפריש את מיצי הלבלב (אשר מכילים אנזימים הנחוצים לעיכול המזון) דרך תעלות אל מערכת העיכול, ולהפריש גלוקגון, אינסולין וסומטוסטטין – הורמונים אשר נחוצים לווסת את הגלוקוז בדם אל מערכת הדם. תפקוד לקוי של הלבלב כאמצעי המווסת את רמת הגלוקוז בדם, עשוי לרוב לגרום לסוכרת, המתאפיינת בעלייה של הסוכר בדם ובשתן. לעיתים מתאפיינת המחלה בהרס תאי הבטא של הלבלב, הגורם לחוסר מוחלט באינסולין (סוכרת נעורים), ולעיתים בהתנגדות לאינסולין (סוכרת מסוג 2), המלווה בתסמינים נוספים.
לסוכרת השפעות וסיבוכים מגוונים בטווח הקצר והארוך. הטיפול בה כיום מתמקד במניעה (באמצעות תזונת החולה), והזרקת אינסולין בהתאם לחישוב ומדידת הסוכר בדמו של החולה (בשלבים הראשונים של המחלה) החסרונות הקיימים בטיפול זה הם הצורך בדקירות תכופות של העור, קושי להעריך את כמות האינסולין המוזרקת, ותדירות הזריקות, כל זאת בשל העדר משוב או מדידה רציפה של רמת הסוכר בדם, אשר אמורה להתבצע על ידי הלבלב.
הטיפול העתידי בסוכרת באמצעות לבלב מלאכותי
קיימים מגוון מכשירים הנמצאים נכון ל-2012 בשלבי פיתוח מתקדמים, ותפקידם לאזן את ריכוז הסוכר בדם החולה. מכשירים אלו מיועדים להנשא על גוף המטופל (בשל כך יהיו זעירים), ואמורים לכלול חיישן המושתל מתחת לעור החולה, ומאפשר ניטור רציף של ריכוז הסוכר בדם. על פי אלגוריתם ייעודי, הלבלב המלאכותי יחשב את ספיקת האינסולין אשר יש להזריק אל גוף המטופל במטרה לאזן את ריכוז הסוכר בדמו.
הלבלב המלאכותי אמור גם להזריק אינסולין אל גוף המטופל, באמצעות עירוי קבוע, ובכך יפטור את הצורך בדקירות תכופות. כמו כן, הזרקת האינסולין תהיה רציפה, בהתאם לחיווי הסוכר הרציף.
מוצרים מסוג זה נמצאים כיום בפיתוח מתקדם במדינות רבות בעולם, ובהן ישראל, ארצות הברית והממלכה המאוחדת.
פיתוחי הלבלב המלאכותי
בתחילת שנות ה-2000 החלו פיתוחים ראשונים של מכשירים שהם של שילוב בין חיישן המודד את רמת הסוכר בדם להתקן המזריק אינסולין בכמות הדרושה.
ב-2010 חוקרים במרכז הארצי לסוכרת נעורים, במרכז שניידר לרפואת ילדים בפתח תקווה, הדגימו מערכת אוטומטית לאיזון רמת הסוכר בדם.
ב-28 בספטמבר 2016 אישר ה-FDA את MiniMed 670G של חברת "מדטרוניק". זוהי מערכת הבקרה בחוג סגור הראשונה לחולי סוכרת המאושרת לשימוש רפואי. בשנת 2022 נכנסה לסל התרופות בישראל מערכת "לבלב מלאכותי" של "מדטרוניק" למספר מצומצם של חולים. כל קופות החולים מספקות היום מערכת MiniMed 780G לזכאים. פרויקט "לבלב לכולם" קם על מנת לתת מענה לחולים שלא נכללו בסל.
בשנת 2021 חברת "בטאלין תרפיוטיקס" הישראלית הכריזה על פיתוח לבלב מלאכותי מתאי גזע. החברה נמצאת בשלבי פיתוח ראשוני והודיעה שהמוצר יצא לשוק בתוך חמש שנים.
סכנה ברורה ומיידית (סרט)
סכנה ברורה ומיידית (באנגלית:  Clear and Present Danger) הוא מותחן פעולה אמריקאי משנת 1994 בבימויו של פיליפ נויס, עם האריסון פורד, וילם דפו, ובנג'מין בראט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "סכנה ברורה ומיידית" של טום קלנסי משנת 1989. זהו המשך ל"משחקים פטריוטיים". הפעם נשלח ג'ק ראיין להילחם בברון סמים ואינו יודע כי ללא ידיעתו, ובתמיכת נשיא ארצות הברית, מארגן ה-CIA יחידה צבאית סודית לחיסול אותו ברון סמים, עובדה שמעמידה את חייו בסכנה.
הסרט צולם במקסיקו בגלל בעיות ביטחון בקולומביה. מקסיקו סיטי דימתה את בוגוטה.
תקציר העלילה
ספינה של משמר החופים של ארצות הברית עוצרת שני אנשים שהיו על יאכטה בים הקריבי בעת שעסקו בהעלמת ראיות לאחר שרצחו את בעל היאכטה פיטר הרדין ומשפחתו. הרדין שהיה חבר קרוב של נשיא ארצות הברית בנט, עסק בהלבנת הון עבור קרטל סמים קולומביאני בראשותו של ארנסטו אסקובדו (מיגל סנדובל). אסקובדו האשים אותו במעילה בכספים.
הנשיא בנט רותח מזעם ומזמין לישיבה את ג'ק ראיין (האריסון פורד) ביחד עם היועץ לביטחון לאומי ג'ים קאטר (האריס יולין) וסגנו בוב ריטר (הנרי צ'רני). ראיין הוא איש חיל הנחתים ומרצה להיסטוריה לשעבר, המשמש כמנתח מודיעין של ה-CIA וכעוזרו המיוחד של סגן מנהל הסוכנות לביון, אדמירל ג'יימס גריר (ג'יימס ארל ג'ונס). הוא מתמנה לתפקיד סגן המנהל לביון בפועל בשל מצבו הרפואי של גריר ההולך ודועך בגלל סרטן הלבלב.
הנשיא מבקש תקציב מהסנט לפעולות נגד קרטל הסמים הקולומביאני. ראיין מתבקש לנמק זאת בפני ועדת הסנט בראשות הסנטורית מאיו (הופ לאנג) בעלת ניסיון ממקרים דומים בווייטנאם והיא סוחטת מראיין הודאה שהכסף לא ישמש לגיוס לוחמים נגד הקרטל.
קציון המודיעין של אסקובדו, קפיטן רמירז (בנג'מין בראט) מגיע לארצות הברית בזהות בדוייה ומתחבר עם מוירה וולפסון (אן מגנוסון) פקידה בכירה ב-CIA ממנה הוא למד שראיין ועוד אנשים מה-CIA עומדים להגיע לבוגוטה לשם שיחות עם הממשלה בדבר הקפאת 650 מיליון דולר של אסקובדו. לאחר שהיא מגלה לו, הוא חונק אותה ונעלם במהירות מארצות הברית. אסקובדו מציב מארב לשיירת של ראיין וכולם נהרגים חוץ מראיין שנחלץ בקושי.
אסקובדו מכנס כמה מברוני הסמים לחווילתו. קלארק מגלה זו ומכוון מטוס הפצצה לירות טיל על הבית ולהרוג את כולם. אקסובדו ורמירז ניצלים מההפצצה. רמירז מתקשר עם קאטר ומציע עסקה - הוא יפחית את יצור הסמים לאחר שייחסל את אסקובדו. בתגובה הוא מבקש מקאטר לגלות את מיקום היחידה של קלארק. קאטר מסכים וחייליו של אסקובדו תוקפים את היחידה, הורגים ולוקחים שבויים. רק שאבז (ריימונד קרוז) ניצל. לרוע מזלו של קאטר השיחה מוקלטת ומועברת לידיעתו של ראיין.
קאטר מודיע לקלארק כי ראיין הסגיר אותם וכי יש להורגו ברגע שיגיע לפגישה אתו. קלארק אמנם רוצה להורגו אבל ראיין מצליח לשכנעו כי שניהם רומו על ידי קלארק. רמירז מחסל את אסקובדו.
ראיין שוכר מסוק וביחד עם קלארק הוא מגלה את מקום הקרב בו חוסלה יחידתו של קלארק. במקום הם מגלים את שאבז שהצליח להינצל.
במבצע הירואי מצליחים ראיין קלארק ושאבז לחדור למפעל הקפה,לשחרר את השבויים, להרוג את השומרים ולבסוף גם את רמירז ולהסתלק משם בעזרת ההליקופטר כשראיין תלוי עליו.
הנשיא מאיים על ראיין לבל יפתח את פיו בחקירת הסנט אבל ראיין אומר שאינו מפחד ממנו ויגיד כל מה שהוא יודע על הפרשה.
הסרט מסתיים כשראיין מתחיל את עדותו לפני ועדת הסנט.
סיידה מהפארה
סיידה מהפארה שאהיד בוכרי, הידועה כסיידה מהפארה או מהפארה שאהיד (נולדה ב-8 ביולי 1993) היא כדורגלנית פקיסטנית, והשוערת של הנבחרת הלאומית. היא זכתה עם קבוצתה בחמש אליפויות לאומיות, ונבחרה כשוערת הטובה ביותר וכשחקנית הפקיסטנית הטובה ביותר מספר רב של פעמים.
רקע
מהפארה נולדה בקראצ'י, סינד. היא לא התעניינה בכדורגל, עד שאמה דחקה בה להצטרף לקבוצת נוער שהתארגנה על ידי השגרירות האמריקאית, Young Rising Stars FFC.
קריירה לאומית
היא התחילה את הקריירה שלה במועדון Young Rising Stars FFC כמגנה בשנת 2007. היא עברה לתפקיד שוערת ב-2008.
ב-2016, היא עברה לשחק ב-WAPDA F.C. היא זכתה עם שתי קבוצות אלה באליפות פקיסטן בכדורגל נשים חמש פעמים.
יחד עם חברתה לנבחרת פקיסטן, הקשרית זולפיה שאה, היא חתמה ב-2017 עם המועדון החובבני Rossoneri Women's FC בדובאי לעונה. בהינתן הפסקת כדורגל נשים במדינתה, היא ניצלה את האפשרות לזכות באימון ממוקד לשוערות, ופיתוח כישוריה, בין היתר בתקווה שייפתחו בפניה הזדמנויות בינלאומיות נוספות.
בדומה לספורטאיות פקיסטניות אחרות, גם מהפארה מוטרדת מחוסר ההשקעה בפיתוח ספורט נשים במדינתה. מאז 2016, הנבחרת הלאומית אינה פעילה, בעיקר מחוסר השתייכות לפיפ"א, דבר המגביל את הקריירה של שחקניות הכדורגל. היא טוענת שהעיסוק בספורט הוא חשוב לילדות ולנשים, הן מבחינת בריאות פיזית, והן בשל היתרונות הנפשיים. היא מציינת שאף תחום ספורט לא יכול להתפתח ללא תמיכת האוהדים, ושבפקיסטן יש עוד דרך ארוכה, מכיוון שאין התייחסות רצינית לכדורגל נשים.
ג'ובאני
ג'ובאני הוא שם איטלקי (Giovanni). השם משמש גם כשם משפחה יהודי בקרב יהדות תימן שכן קהילה יהודית גדולה התקיימה בעיירה דנט-ג'וב(א)ן בדרום תימן.
דישון (מושב)
דִּישׁוֹן הוא מושב בגליל העליון בין הערים קריית שמונה וצפת וליד הגבול בין ישראל ללבנון והשייך למועצה אזורית מבואות החרמון.
הקמת היישוב
היישוב הוקם בשנת 1953 על ידי יהודים ממרוקו וקבוצת רווקים שעלו ממזרח אירופה. מייסדיו תרמו רבות לעיבוי אחיזתה של המדינה הצעירה בגבולותיה בתקופה שהתאפיינה בחדירת מסתננים מלבנון. שמו כשם נחל דישון הזורם מדרום ליישוב, וכן כשמו של הר דישון הנמצא ממערב ליישוב, ובקרבה לשם הכפר דישום, שננטש בעקבות מלחמת העצמאות ושחורבותיו סמוכות ליישוב.
מוסדות היישוב
במושב יקב, השכרת טרקטורונים, צימרים ועוד. שירותים קהילתיים: בית כנסת, מקווה, מרפאה, מכולת, מועדון ילדים ונוער, מתקני ספורט וחדר כושר.
תחלואיני מלקה
תחלואיני מלקה (נולד ב-1 בינואר 1998) הוא אתלט יליד אריתריאה במעמד של פליט בישראל. הוא רץ למרחקים ארוכים, סיים במקום 16 באולימפיאדה כנציג משלחת הפליטים באולימפיאדת טוקיו (2020) בריצת המרתון.
פעילותו בספורט
מלקה הוא אתלט המתחרה בריצות למרחקים ארוכים. הוא נבחר לאחד מששת הספורטאים שהתמודדו בקבוצת הפליטים באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר 2019 וסיים במקום 34 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:28.11 דקות.
באוקטובר 2020 הוא נבחר להתחרות במסגרת משלחת הפליטים באליפות העולם בחצי מרתון שהתקיימה בגדיניה שבפולין, אך לבסוף לא נסע להתחרות בגלל בעיה באישור הוויזה. חודשיים לאחר מכן, הוא קבע בריצת חצי מרתון שיא אישי חדש של 1:02:21 שעות. שלושה חודשים לאחר מכן, בתחרות שהתקיימה באגם החולה ב-14 במרץ 2021 הוא רץ מרתון בפעם השנייה בחייו וקבע תוצאה של 2:10:55 שעות ובכך הפך לספורטאי הפליטים הראשון שהשיג את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו.
אולימפיאדת טוקיו 2020
לקראת משחקי טוקיו מועצת המנהלים של הוועד האולימפי הבינלאומי החליטה שלראשונה ייקחו במשלחת הפליטים גם שני אתלטים השוהים בישראל: ג'מאל עבדלמאג'י עיסא מוחמד מסודאן המתחרה בריצת 5000 מטר, ורץ המרתון תחלואיני (לואי) מלקה מאריתראה. השניים היו חלק מ-29 הספורטאים שנבחרו להשתתף במשלחת הבינלאומית המתחרה תחת הדגל האולימפי. תחלואיני (לואי) מלקה נשא את דגל משלחת הפליטים בטקס הפתיחה של האולימפיאדה, ביחד עם השחיינית יוסרה מרדיני מסוריה השוהה בגרמניה.
במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום 16 בריצת המרתון בתוצאה של 2:14:02 שעות.
מאגר המידע המבני של קיימברידג'
מאגר המידע המבני של קיימברידג' (באנגלית: Cambridge Structural Database או בראשי תיבות CSD) הוא מאגר מידע ממוחשב המכיל, נכון ל-2010, את תיאור המבנה הגבישי של מעל ל-400,000 מולקולות קטנות. מדענים עושים שימוש בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן של גביש בודד על מנת לקבוע את מבנה הגביש של המולקולה. לאחר שהמבנה מפוענח נשמר המידע על המבנה בקובץ במבנה קובץ CIF (ראשי תיבות Crystallographic Information File – קובץ מידע קריסטלוגרפי) ומאוחסן ב-CSD. מדענים אחרים יכולים לחקור ולאחזר את המבנים ממאגר המידע.
המידע כולל את הסימטריה של חבורת הסימטריות המרחבית של המופע הגבישי, הפרמטרים של תא היחידה, והקואורדינאטות היחסיות של כל האטומים בתא היחידה בתלת־ממד.
ניתן גם לחשב מה יכולה להיות התבנית התאורטית של עקיפה באבקה. אפשרות זו חשובה במיוחד מסיבות אנליטיות משום שהיא מאפשרת את זיהוי המופעים המצויים בתערובת האבקה הגבישית מבלי שנדרש לגדל גבישים.
המידע ב-CSD נאסף ומתוחזק על ידי מרכז המידע הקריסטלוגרפי של קיימברידג' (Cambridge Crystallographic Data Centre או בראשי תיבות CCDC) – ארגון קריסטלוגרפי שמקום מושבו בקיימברידג', אנגליה. זהו מוסד ללא כוונת רווח שתפקידו העיקרי הוא לאסוף ולתחזק את ה-CSD. הארגון גם מבצע אנליזה על מאגר המידע לתועלת הקהילה המדעית, וכמו כן כותב ומפיץ תוכנה על מנת לאפשר לאחרים לבצע מחקרים דומים. אף על פי שיש לארגון קשר הדוק לאוניברסיטה – הוא מאפשר לימודים לתארים מתקדמים במחקר – הוא כבר אינו חלק ממנה באופן רשמי.
היסטוריה
את ה-CCDC הקימה ד"ר אולגה קנרד מהמחלקה של כימיה אורגנית, אי-אורגנית ותאורטית שבאוניברסיטת קיימברידג' באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, אבל קודם להקמת המאגר המחושב ניהלה ד"ר קנרד במשך שנים רבות מאגר ידני של מבנים של מולקולות. היוזמה לרעיון הייתה של הקריסטלוגרף הבריטי ג'ון דזמונד ברנל שפגש את אולגה קנרד בכנס של החברה המלכותית ב-1948. הוא הציע לקנרד, שעבדה אז במכון הלאומי למחקר מדעי, לרכז את כל המידע על המבנים, משום שהאמין ששילוב מידע ממחקרים אינדיבידואלים באופן שיטתי יוביל לתובנות חדשות. קנרד פיתחה שיטה לקטלוג המבנים המבוססת על שימוש בכרטיסים מנוקבים. כמה שנים אחר כך כשלקנרד היו כ-300 מבנים הציע ברנל כי תוציא אותם בספר. ב-1965 הקימה קנרד את מרכז המידע הקריסטלוגרפי של קיימברידג', ועמדה בראשו עד צאתה לגמלאות ב-1997.
כפר חיטים
כְּפַר-חִטִּים הוא המושב השיתופי הראשון שקם בארץ ישראל ובין היישובים הראשונים בסדרת יישובי חומה ומגדל.
היסטוריה
ב-1878 נוסדה ביוזמת הרב חיים אלעזר וקס אחוזות "ביארת חאטון" (פרדס – חיטין). הרב ווקס אשר כיהן כרבה של העיר קאליש שבפולין ונשיא כולל פולין, רכש לאחר עלייתו לארץ ישראל פרדס אשר שטחו 25 דונמים והושקה במימי מעיין "עין נבי שועיב" אשר מקורותיו מהר ארבל. במקום גידלו אתרוגים לייצוא לרוסיה ולפולין והועסקו בו בני היישוב הישן. אחד ממגדלי האתרוגים ושומר הפרדס היה אברהם וייסברג תושב טבריה. נמצאו מכתבים מאברהם וייסברג המכונה אברהם חיטינר לבנימין זאב הרצל המציעים ייצוא אתרוגים ליהדות הגולה. אברהם ויסברג למרות היותו תושב טבריא כונה בשם אברהם חיטינר ובנו כונה משה חיטינר (היחיד ששרד מ-11 ילדים שנפטרו בסמוך ללידתם) על שם מגוריהם בכפר חיטים. לאחר קום המדינה הופקעו אדמותיהם הפרטיות בחיטין על ידי המדינה.
בשנת 1905 קנתה קרן קיימת לישראל חלקות מאדמות חיטין, והיו האדמות הראשונות שנקנו על ידי הקק"ל. נציג הקק"ל שביצע את הרכישה היה דוד חיים, נתין עות'מאני שקודם לכן היה פקיד בשירותו של הברון רוטשילד. האדמות שנקנו היו בשטח של 2,000 דונם, אולם היו מפוצלות בין כ-400 חלקות קטנות, בין אדמות ערביי הכפר חיטין.
ניסיון התיישבות ראשון בכפר חיטים נעשה ב-1913 על ידי מתיישבים שהגיעו מדגניה א', אך ניסיון זה נכשל בגלל חיכוכים עם האוכלוסייה הערבית השכנה בגלל בעיות בעלות על אדמות, המחסור במים ופיצול הקרקעות. ב-1923 נעשה ניסיון שני ליישב את המקום, על ידי מתיישבים מתנועת המזרחי. 50 משפחות עלו לאדמות והקימו את מושב העובדים חיטין. המתיישבים התגוררו בצריפי עץ שקיבלו מידי ועד הצירים והקימו רפת ולול לכל משפחה, בית כנסת ומגדל מים, שאבן פינה עבורו הונח על ידי חיים ויצמן. כל משפחה קיבלה לעיבוד 100 דונם, 10 ליד הבית ו-90 בחלקות מרוחקות יותר. לכל משפחה היו 8 דונם של כרמים. מים הובאו ממעיין בתחתית ההר.
במהלך שנת 1936 התנהל משא ומתן בין חברי קבוצת ההתיישבות "הקוצר" בראשות חיים קרישפין ומרקו רומנו, שהורכבה מעולים מבולגריה ובין המוסדות המיישבים לגבי עליית חברי הקבוצה לאדמות חיטין. ב-7 בדצמבר 1936, לאחר שהתקבל האישור הרשמי לעלייה, עלו 11 מחברי הקבוצה לאדמות המושב, במתכונת "חומה ומגדל", כשהם מקימים מגדל שמירה ומנצלים את בניין בית הכנסת הנטוש כמבצר. העלייה לקרקע התרחשה בימי המרד הערבי הגדול ובשלהי 1936 נחטף, עונה ונרצח שלמה בן נון, אחד מהמתיישבים. הרפתות שהושארו על ידי חברי מושב המזרחי נוצלו על ידי המתיישבים למגורים. מתכונת היישוב נקבעה על ידי חברי הקבוצה וראשיה כמושב שיתופי, ששמר על עקרון שיתופיות העבודה, אך התיר את שמירת פרטיות המשפחה. לטענת אליהו אלישר, העלייה למקום נעשתה במהירות באישון לילה בגלל שנודע למתיישבים על כוונה של קבוצה אחרת לעלות לכפר חיטים ולהתיישב במקום ללא אישור המוסדות המיישבים ועל כן הם מהרו למקום להקדימם.
התבססות המושב
בראשית שנות ה-40 גדלה אוכלוסיית המושב לכדי 60 משפחות ובשל המצוקה הכלכלית והמחסור במים שמנע מהמתיישבים לעסוק בחקלאות, הם מצאו את פרנסתם בעבודות מזדמנות ביערנות, במחצבות וכחקלאים שכירים ביישובי הסביבה. ב-1942 חפרו חברי המושב תעלה לאורך 2.5 קילומטרים, הניחו צינור מים מן הכנרת אל היישוב, והמושב הרחיב את שטחיו המעובדים, בהתבסס על מקור המים החדש. בנוסף, החלה הקמת בתים מאבני בזלת מקומיות, ובמהלך שנות ה-40 נעשו ניסיונות להוסיף מקורות הכנסה נוספים על החקלאות, כולל הקמת מפעל טקסטיל, מחלבה, נגריה, מאפייה ומוסך. מאוחר יותר הוקם כפר נופש ומפעל לתכשיטים.
לאחר הקמת מדינת ישראל
בעשורים הראשונים לאחר הקמת המדינה פעל היישוב במתכונת של אגודה שיתופית ונוסף ענף הדבוראות תוך הרחבת מפעל הטקסטיל שהיה בבעלות משותפת של התושבים. במהלך שנות השמונים הורע מצבו של המושב, כתוצאה מהצטברות חובות כספיים ועזיבת משפחות רבות וב-1991 האגודה המיישבת הושמה תחת כינוס נכסים. תחת כינוס הנכסים, מרבית ענפי המשק נסגרו, ביניהם ענפי הדיר, המוסך וכפר הנופש. בנוסף, הבתים הפרטיים ביישוב עברו לידי חברי האגודה. לאחר הפשרת קרקעות בצפון היישוב, נמכרו קרקעות נוספות במסגרת ההרחבה. ב-2008 פורסם כי בשטח המושב מתוכנן להיבנות אתר נופש אשר יכלול בית מלון יוקרתי בחלקו המזרחי של המושב ומגרשי גולף. בסוף 2016 הגיעו חברי האגודה השיתופית להסדר חוב ותקופת כינוס הנכסים תמה לאחר 25 שנה. כעת מתנהל המושב בצורה עצמאית וענפיו חזרו לניהול פנימי.
פורין (תרכובת אורגנית)
פּוּרִין (באנגלית: Purine) הוא שמה של תרכובת אורגנית המכילה שתי טבעות חנקניות, ובנוסף שמה של קבוצת תרכובות אורגניות המבוססות על תרכובת זו.
כל הפורינים הם תרכובות ארומטיות המורכבות משתי טבעות הטרוציקליות מאוחות המכילות חנקן: טבעת פירימידין וטבעת אימידאזול. נוסחתו של פורין, התרכובת הבסיסית, היא C5H4N4. לשאר הפורינים מבנה זהה, כשלטבעות קשורים אטומים וקבוצות פונקציונליות שונות. המבנה הכימי של הפורינים מגדיר אותם כאלקלואידים; הגדרה זו רלוונטית בעיקר לפורינים המיוצרים כמטבוליטים משניים.
כמה מהתרכובות החשובות ביותר בביולוגיה הן פורינים; הידועות ביותר הן גואנין ואדנין, אשר נגזרות הנוקלאוטיד שלהן מהוות אבני בניין של DNA ו-RNA, החומר התורשתי המצוי בכל היצורים החיים.
שני פורינים ידועים נוספים הם חומצת שתן וקפאין. ההשפעות הפיזיולוגיות של קפאין נעוצות בדמיון הכימי הרב בינו ובין אדנין. האחרון משמש גם כמוליך עצבי חשוב במערכת העצבים; קפאין בתאי הגוף נקשר לקולטני האדנין וגורם לתופעות הנגרמות מצריכת מזון המכיל קפאין, כמו שתיית קפה וקולה ואכילת שוקולד. תופעות אלו כוללות שינויים במצב הרוח וערנות מוגברת. חומצת שתן, פורין נוסף, היא אחד מתוצרי הפירוק של חומצות הגרעין, המורכבות, כאמור, מהפורינים אדנין וגואנין. אחת ההשפעות של קפאין היא השתנה מוגברת, והדמיון הרב בין שתי התרכובות מסביר זאת.
נחל עזר
הנחל מנקז קטע קצר בין פתח תקווה למחנה סירקין.
עצם קיומו של הנחל נתון בסכנה היות שעל פי תוכנית הבינוי שמקודמות בשטחו של מחנה סירקין צפוי הערוץ להתבטל.
שמות הנחל
על אף היותו קצר, נשא בשעתו בפי ערביי הסביבה שני שמות: ואדי חַמְרָא (='אדום') וכן ואדי אֶל-וַקְף (='הָהֶקְדֵּשׁ').
מקור שמו העברי של הנחל אינו ברור.
מהלך הנחל
אורכו של הנחל הוא כשני ק"מ ותחילתו בצמוד לצידו המערבי של מחנה סירקין.
הנחל מנקז שטח קטן שבין קריית אלון (פג'ה) בפתח תקווה לשדה התעופה ונשפך אל תוך נחל שילה באזור עין גנים שבפתח תקווה מדרום ובצמוד לנקודה בה עוברת דרך 483 את הנחל.
סה"כ שטח אגן ההיקוות של הנחל הוא כ-2 קמ"ר וספיקת השיא שלו מוערכת ב-18 מ"ק\שנייה.
חי וצומח
הנחל עובר בנוף של שדות מעובדים ולאורך גדותיו של הנחל שדרת אקליפטוסים וותיקים, קרוב לשפכו לנחל שילה מתרבים צמחי הקנה ויוצרים חישה המשמשת כאתר קינון.
חשיבות אקולוגית ואיומים על קיומו
הנחל הוא חלק מהמסדרון האקולוגי שלאורך נחל שילה ונחל מזור המחברים את הדום השומרון עם נחל הירקון, בנוסף הנחל ושדרות העצים שלאורכו משמשים כריאה ירוקה לתושבי השכונות פתח תקווה, יוספטל וקריית אלון שלאורכו.
על פי תוכנית האב לניקוז המקודמת כחלק מתוכנית לבינוי השטח המתפנה ממחנה סירקין (תמ"ל 1076 רובע סירקין) מוצע כי "במסגרת תוכנית זו תבוצע מערכת תיעול אשר תחליף ותבטל את נחל זה".
מסלולי טיול ודרכי גישה לנחל
לאורך גדתו המערבית של הנחל עוברת דרך עפר, השביל המסומן בכחול שלאורכו של נחל שילה עובר במפגש הנחלים עזר ושילה.
טריומף TR5
טריומף TR5 היא מכונית ספורט - רודסטר, 2 מושבים, שיוצרה על ידי חברת טריומף האנגלית בין 29 באוגוסט 1967 ל-19 בספטמבר 1968. מחיר היחידה בהשקה היה 1,260 לירות שטרלינג. יוצרו 2,947 יחידות, מתוכן 1,161 יחידות לשוק האנגלי.
הטריומף TR5 יוצא לצרפת, בלגיה וגרמניה. לשוק האמריקאי יוצא תחת השם טריומף TR250s בין השנים 1967–1969. יוצרו 8,484 יחידות.
חברת טריומף
חברת טריומף למכוניות (אנגלית: Triumph Motor Company) היא חברה אנגלית לייצור כלי תחבורה.
החברה נוסדה ב-1885 כאשר זיגפריד בטמן ומוריס שולט הקימו את חברת "בטמן ושות'" ומכרו אופניים בשם "טריומף" ממפעלם בלונדון, שעבר מאוחר יותר לקובנטרי.
שחפית אנטארקטית
שחפית אנטארקטית (שם מדעי: Sterna vittata) היא מין של ציפור ממשפחת השחפיתיים ומהסוג שחפית, החיה בעיקר ביבשת אנטארקטיקה. היא מזכירה מאוד את שחפית הקוטב, הנודדת למרחק הארוך ביותר, אך היא גדולה יותר ואפורה יותר בצבעה.
זוהי ציפור קוטבית קטנה מאוד שאורכה 31-38 ס"מ. היא בעלת מקור ארוך ואדום ונוצותיה לבנות עם גוון אפור על הכנפיים הארוכות. הכיפה שחורה בעונת הרבייה, אך שאר הפנים לבנות.
שחפית זו מצויה ברחבי האוקיינוסים הדרומיים גם בשיא החורף (אם כי לא על יבשת אנטארקטיקה עצמה) ומתרבה בתקופת נובמבר-דצמבר, אז הקיץ בדרום. האוכלוסייה העולמית נאמדת ב-140,000 פרטים בוגרים.
השחפיות הצעירות מתבגרות עד לפברואר ואז הם נאלצות לנוע צפונה, לפני שהחורף האנטארקטי מגיע. הטורפים העיקריים שלהם הם חמסנים ויסעורים גדולים.
מאורעות תל חי
מאורעות תל חי היו חלק מפרעות תר"פ - סדרה של התנכלויות והתנפלויות של כנופיות ערבים ובדואים, אשר החלו בסתיו תר"פ 1919, עם נסיגת הכוחות הבריטיים מהאזור, על ארבעת היישובים היהודיים – המושבה מטולה, קיבוץ כפר גלעדי, הקבוצה בתל חי, וקבוצת מייסדי המושב בחמארה, על כפרי הנוצרים, על יחידות הצבא הצרפתי בגליל הצפוני, ויחידות הצבא הבריטי - התקפת הבדואים על צמח ב-24 באפריל 1920, וזאת כחלק מהמאבק של הממלכה הערבית של סוריה לעצמאות. קרב מייסלון, בו הובסו הסורים על ידי כוחות המנדט הצרפתי ובגינו נדחתה עצמאותם ברבע מאה היה למיתוס בן זמנו של מיתוס הקרב בתל חי ומקביל לו בתוכנו.
בשיא המאורעות התחולל ב-1 במרץ 1920 הקרב על תל חי, שהפך לסמל, והסתיים במותם של שמונה יהודים ובהם יוסף טרומפלדור. ההתקפות גרמו לנטישה זמנית של ארבעת היישובים, עד סתיו תרפ"א 1920.
הדיונים בהנהגת היישוב על הגנת אצבע הגליל ערב המאורעות
החלוצים בנקודות אלו ביקשו עזרה ממנהיגי היישוב העברי בשל המצב הביטחוני הקשה. עניין זה הובא לדיון בפני הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל בין ה-21 ל-25 בפברואר 1920. בדיון התגלעה מחלוקת בשאלה, האם לפנות את האזור מהמתיישבים, או לשלוח עזרה באנשים, ציוד ומזון. זאב ז'בוטינסקי טען בעד פינויים, ואילו חברי מפלגות הציונות הסוציאליסטית, בהם דוד בן-גוריון, יצחק טבנקין ואחרים, התנגדו לכך. לבסוף הוחלט על תגבור האזור ושליחת סיוע לתושבים.
מאורעות תל חי
באמצע פברואר הגיעו קצינים מצבאו של פייסל הראשון, מלך עיראק יחד עם האפנדי המקומי והציעו לאנשי היישוב הגנה. אנשי היישוב הודו להם, אך השיבו בשלילה והצהירו על נייטרליות במאבק שבין כוחותיו של פייסל לבין הצרפתים. ב-19 בפברואר תקפו כוחות צרפתיים את הכוחות הערבים שישבו בחלסה, אולם הכוחות הערבים הביסו את הצרפתים ואלו ברחו. בבריחתם הגיעו לכפר גלעדי, ואנשי היישוב ששמרו על נייטרליות מנעו מהם להסתתר ביישובם. כוח ערבי הקיף את תל חי, נציגים מהכוח נכנסו לבדוק שאין צרפתים מסתתרים והכוח הערבי נסוג.
בי"א באדר תר"פ (1 במרץ 1920) הגיעו בדואים בראשות השייח' כאמיל אפנדי לתל-חי, אולם היהודים לא אישרו להם להיכנס. טרומפלדור אישר לבסוף לכאמיל ולכמה מחייליו להיכנס ליישוב, לאחר שטענו כי הם מחפשים צרפתים המתחבאים בו.
במהלך הביקור, בעת ששהה בעליית הגג של המבנה המרכזי בחצר תל-חי (תל-חי הייתה בנויה כחצר ענקית), נתקל כאמיל בדבורה דרכלר עם אקדח בידה. אפנדי ניסה לקחת את האקדח מידיה והיא התנגדה וצעקה לטרומפלדור "אוסיה, לוקחים לי את האקדח" ונפלט כדור. בעקבות הזעקה ולמשמע הירייה היה טרומפלדור בטוח כי הערבים תוקפים את אנשיו, ולכן פקד לפתוח באש על התוקפים. בעוד המגינים היהודים נלחמו נגד הכוחות הערביים מחוץ לשערי החצר, התבצרו כאמיל ואנשיו בעליית הגג והסבו אבדות רבות לכוחות המגן מבפנים. במהלך אחת ההפוגות הצליח כאמיל לסגת מעליית הגג ולחבור שוב לאנשיו. הקרב נמשך עוד מספר שעות אולם לבסוף נהדפו כאמיל ואנשיו ונסוגו. למרות נסיגה זו, האובדן הגדול של האנשים והתחמושת בקרב מגיני תל חי הוביל לנטישתו.
לא ברור אם כוונתו של כאמל הייתה מלכתחילה להערים על טרומפלדור על-מנת להיכנס למבנה ולהפתיע את מגיניו, או שהוא באמת התכוון לבדוק אם קיימת שם נוכחות צרפתית. לפי עדותו של פנחס שניאורסון, במהלך הקרב ניסה כאמל לשכנע אותו שהאש נפתחה מצד היהודים ושהוא בא בכוונות שלום. שניאורסון הסכים לתת לו לסגת מעמדתו ולחזור לאנשיו, אולם הוא לא הצליח לתקשר עם כוח מגן אחר, שהמשיך לירות על כאמל ואנשיו לאורך כל הקרב.
במהלך הקרב רץ טרומפלדור לעזרת יעקב טוקר שעמד ליד השער כדי שלא ייכנסו הבדואים ונפצע אנושות מפגיעת שלושה כדורים. עוד ממגיני תל-חי נהרגו במהלך הקרב: שרה צ'יזיק, דבורה דראכלר, בנימין מונטר, יעקב טוקר וזאב שרף. בסוף נטשו הבדואים את האזור כיוון שידעו שלא יוכלו לכבוש את תל-חי. לאחר הקרב הגיע הרופא, ד"ר גרשון (ג'ורג') גרי מכפר גלעדי, וטיפל בטרומפלדור ובשאר הפצועים, בהם יצחק קנב (קָניֶיבסקי). על-פי עדויות שונות אמר טרומפלדור לפני מותו דברים בנוסח "לא נורא, כדאי למות בעד ארצנו". על פי גרסאות אחרות, טרומפלדור אמר: "אין דבר, טוב למות בעד ארצנו" או "לא נורא, כדאי למות בשביל ארץ ישראל" ורק בהמשך שונה והתקבע הנוסח ל"טוב למות בעד ארצנו". לעת ערב עזבו מגיני תל-חי, כשלושים במספר, את היישוב, וכעבור זמן קצר ננטש גם כפר גלעדי. תושבי שני היישובים הגיעו ליישוב איילת השחר.
מורשת וזיכרון
מספר שבועות לאחר נטישתם חזרו תושבי תל-חי וכפר גלעדי ליישוביהם והוקמה מצבה לזכר טרומפלדור ושבעת הלוחמים שנהרגו. לאחר שחזרו תושבי היישובים ליישוביהם התנהל ויכוח אצל מי ייקבר טרומפלדור, בכפר גלעדי או בתל-חי. הסכסוך יושב בכך שטרומפלדור נקבר בבית הקברות כפר גלעדי - תל חי, בין תל-חי ובין כפר גלעדי. השביל בו הועברו הפצועים וההרוגים לכפר גלעדי, שוחזר ונקרא "שביל הפצועים". לאורכו מוצבים סלעים ועליהם פרטים על המאורעות. השביל מתחיל בחצר תל חי, מטפס לעבר הכביש, עובר מתחתיו ומסתיים בבית הקברות בכפר גלעדי.
בשנת 1928 החל הפסל, אברהם מלניקוב, אחד הפסלים הבולטים ביותר באותה תקופה, לפסל את אנדרטת "האריה השואג", לזכר הקרב על תל-חי. האנדרטה נחנכה ב-1934 ונבנתה במימון ההסתדרות הכללית, הוועד הלאומי וסר אלפרד מונד (לורד מלצ'ט).
עמידת הגבורה של טרומפלדור וחבריו בתל-חי הותירה רושם רב בארץ ומחוצה לה. יום למחרת נפילתם בקרב, ב-2 במרץ 1920, פורים, בוטלה צעדת העדלאידע בתל אביב בזמן שאלפים ציפו לה ברחובות. באביב 1920 הקריא אבא חושי בוועידת “השומר הצעיר” בלבוב את השיר שחיבר בנושא "בַּגָּלִיל, בְּתֵל חַי, טְרוּמְפֶּלְדּוֹר נָפַל". אותה תקופה נכתב, לזכרו של טרומפלדור, גם השיר "קדרו פני השמיים" ומעט מאוחר יותר "ליל י"א באדר" של אנדה עמיר-פינקרפלד והשיר "בגליל" ("עלי גבעה שם בגליל") שזכה לנוסחים אחדים. תל-חי היא סמל לגבורה עד היום. דרומית לתל-חי הוקמה לאחר מלחמת העצמאות העיירה קריית שמונה - לזכר שמונת הנופלים בתל-חי. מדי שנה בי"א באדר מתקיים טקס אזכרה ממלכתי לטרומפלדור וחבריו. בשנת 2021, לציון 101 שנים לנפילתו של טרומפלדור וחבריו נחשף מכתב בכתב ידו של טרומפלדור, בו התריע על המצב הקשה בתל חי.
מזה עשרות שנים, תנועת הנוער של בית"ר עולה לאתר זה עם אלפי חניכיה כדי להזכיר ולחנך על סיפור תל חי.
יזכור
ברל כצנלסון חיבר לזכרם תפילת יזכור אשר פורסמה תחילה בכתב העת קונטרס. היא היוותה את הבסיס לתפילת היזכור של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
<blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;">
אברהם צור
אברהם צור (צנעני) (נולד בשנת 1943), הוא מתאגרף עבר ישראלי. אלוף ישראל בשנות השישים והשבעים ו-4 פעמים ברציפות אלוף המכביה (1961, 1965, 1969 ו-1973) במשקל זבוב.
ביוגרפיה
צור צנעני החל להתאמן במועדון האיגרוף של בית"ר תל אביב בהדרכתו של אשר בירנבלום בשנת 1960 בהיותו בן 16 שנה וחצי. כבר בשנת 1961 זכה לראשונה בתואר אלוף ישראל ובמדליית זהב במכביה השישית.
בתחרויות האיגרוף של המכביה השביעית שנערכו בהיכל יד אליהו בשנת 1965 זכה צנעני במדליית זהב במשקל זבוב.
בתחרויות האיגרוף של המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכה צנעני במדליית זהב במשקל זבוב בפעם הרביעית ברציפות.
תארים והישגים
בשנת 1968 סיים צנעני במקום חמישי בתואר ספורטאי השנה בישראל.
יוסף אל-דרור
יוסף (ג'ו) אל-דרור (נולד ב-28 בנובמבר 1961) הוא מחזאי, תסריטאי, במאי, שחקן קולנוע ומתרגם ישראלי, הפעיל בעיקר בתיאטרון שוליים.
ביוגרפיה
למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, למד תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1986).
ב-1989 השתתף בסרטו של יוסי זומר, "רסיסים".
אל-דרור כתב את המחזות: "ירושלימה" (1993), "לופ" (1993, גם ביים), "המובן מאליו" (1996, גם ביים), שזכה לשבחי הביקורת והוצג בהצלחה, ו"שתי טיפות מים" (1998, גם ביים). עוסק גם בתרגום מחזות, ובין השאר תרגם את "מחכים לגודו" של סמואל בקט, תרגום שבגינו זכה בשנת 2002 בפרס עדה בן-נחום לתרגום מחזות.
יחד עם הכוריאוגרפית נעה דר הוא יצר מופע תיאטרון-מחול בשם "מוזר", שהופעת הבכורה שלו נערכה בדצמבר 2000. ביים (עם סיון ארבל) וכתב את הסרט הקצר "גרגר על הריס", במסגרת פרויקט "סיפורים קצרים על אהבה".
הופיע כשחקן בשניים מסרטיו של ארי פולמן: "קלרה הקדושה" ו"מייד אין איזראל".
בשנת 2018 כתב וביים את סרט הקולנוע "בלי דם".
בארלו (אי, איי שטלנד הדרומיים)
האי בארלו (באנגלית: Barlow Island) הוא אי קטן שאינו מכוסה קרח הממוקם למול החוף הצפוני של האי סמית' באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 380 מטרים; רוחבו של האי 160 מטרים.
האי ממוקם 2.14 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מכף סמית'; 1.06 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מהאי אלפאוס; 2.42 קילומטרים צפונית - מזרחית מפסגת מאטוצ'ינה; 2.48 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת דליאן; ו-11.33 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת גרגורי.
מיפוי האי
האי מופה על ידי סוקרים בריטיים 1957, על ידי צ'יליאנים בשנת 1962, על ידי ארגנטינים בשנת 1991, ועל ידי בולגרים בשנת 2009.
מקור השם
האי נקרא על שמו של הפיזקאי והמתמטיקאי הבריטי פיטר בארלו (Peter Barlow).
משלחת חקר משנת 1829 בפיקודו של קפטן הנרי פוסטר, קראה לכף בצידו המזרחי של האי סמית' בשם "כף בארלו".
בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1951- 1952, מופה האי סמית' על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
במסגרת המיפוי התגלה כי פוסטר עשה טעות במיפוי, והכף אינה קיימת. ועל מנת לשמר את השם, נקרא האי בשם זה.
הסופר קאפ האיטלקי 2011
הסופר קאפ האיטלקי 2011 היה המהדורה ה-24 של הסופר קאפ האיטלקי. הוא נערך ב-6 באוגוסט 2011, באצטדיון הלאומי בייג'ינג, שבבייג'ינג, סין. המשחק שוחק בין אלופת הסרייה א' לעונת 2010/11, מילאן, לבין מחזיקת הגביע האיטלקי של אותה העונה, אינטר מילאנו. זה היה המפגש ה-208 בין הקבוצות במסגרת הדרבי של מילאנו (שנקרא גם "דרבי דלה מדונינה"), ובנוסף לכך היה הדרבי הראשון של העיר מילאנו במסגרת מפעל זה. מילאן ניצחה במשחק בתוצאה 1–2.
קשת וענן
קשת וענן היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים, שעסקה בנושאים בתחום היהדות, כגון מועדי ישראל, שבתות, עדות, אישים בתולדות עם ישראל ומנהגים יהודיים. התוכנית שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנים 1983–1988, ובשידורים חוזרים עד תחילת שנות התשעים.
הסופר קאפ האיטלקי 2011
במהלך ההיסטוריה, שתי הקבוצות הגיעו למעמד זה שמונה פעמים, כשמילאן עם שש זכיות, ומנגד אינטר עם חמש.
קשת וענן
את שיר הפתיחה של התוכנית כתב והלחין נפתלי וגנר, ושרה להקת הכל עובר חביבי. סרטון הפתיחה הונפש בידי משה אריאל.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה התרחשה בסטודיו של אסף, אמן מפוזר, שהיה אוסף פריטים הקשורים למסורת היהודית.
יצירתו המרכזית של אסף, שנבנתה בהשראת זכרונות ילדותו, הייתה "גלגל הזמן" - לוח שנה מיוחד המורכב מגלגלי החודשים והימים העבריים, ואותו מעטרות שתי בובות דמויות אדם - קשת וענן.
אסף הנחה את הסדרה ודיבר על מושגי יסוד ביהדות, כאשר מעת לעת, בפזרנותו, היה נזכר בדבר מה שעליו לעשות או לחפש. ברגע שהיה פונה לעיסוקיו אלו, היה קורא התוכי שלו, שאלתיאל: "קום קשת ענן, קום קשת ענן", ושתי הבובות - קשת וענן - היו קמות לתחייה. קשת וענן התעסקו במושגי היהדות שאסף הסביר, ושרו שירים בנושא. זמן קצר לפני שאסף היה חוזר, היה מזהיר התוכי את קשת וענן בקריאה: "שן קשת ענן, שן קשת ענן", והם היו חוזרים למקומם ולמצבם הרגיל כבובות.
חגי היה המחליף של אסף בחלק מן הפרקים, ובחלק מהפרקים שניהם השתתפו יחד.
פירימידין
פירימידין (באנגלית: Pyrimidine) הוא שמה של תרכובת אורגנית המכילה חנקן, ובנוסף שמה של קבוצת תרכובות אורגניות המבוססות על תרכובת זו.
כל הפירימידינים הם תרכובות ארומטיות הדומות בהרכבן לבנזן, התרכובת הארומטית הידועה ביותר. פירימידין מורכב מטבעת הטרוציקלית משושה, בדומה לבנזן, אך שני אטומי פחמן הקיימים בבנזן מוחלפים בשני אטומי חנקן בפירימידין, דבר ההופך את האחרונה לתרכובת הטרוציקלית. נוסחתו של פרימידין, התרכובת הבסיסית, היא C4H4N2. לשאר הפירימידינים מבנה זהה, כשלטבעת קשורים אטומים וקבוצות פונקציונליות שונות. המבנה הכימי של הפרימידינים מגדיר אותם כאלקלואידים; הגדרה זו רלוונטית בעיקר לפורינים המיוצרים כמטבוליטים משניים.
כמה מהתרכובות החשובות ביותר בביולוגיה הן פירימידינים; הידועות ביותר הן תימין וציטוזין, אשר נגזרות הנוקלאוטיד שלהן מהוות אבני בניין של DNA, וכן אורציל, אשר מופיע ב-RNA במקום תימין. ויטמין B1 הוא נגזרת של פירימידין. כל הפורינים (ובהם גואנין, אדנין, קפאין וחומצת שתן) מכילים טבעת פירימידין.
ההצגה הצמודה
באלגברה מופשטת, ההצגה הצמודה (באנגלית: Adjoint Representation) מתייחסת לשני מושגים הקשורים זה לזה: ההצגה הצמודה של חבורת לי וההצגה הצמודה של אלגברת לי.
ההצגה הצמודה של חבורת לי
תהי G חבורת לי. כל איבר A \in G משרה אוטומורפיזם פנימי (זו למעשה הצמדה בתורת החבורות). ההעתקה היא בעצם הומומורפיזם מ-G לחבורת האוטומורפיזמים על G.
לפי פונקציית קורי אפשר להסתכל על Inn כהומומורפיזם בשני ארגומנטים גזירה של העתקה זו ביחס לארגומנט השני מגדיר העתקה חדשה מהחבורה G לחבורת האוטומורפיזמים של (אלגברת לי של G) שנתונה על ידי
נשים לב שאלגברת לי היא מרחב וקטורי. אזי ההעתקה היא הצגה ליניארית של G ונקראת ההצגה הצמודה של G.
הגדרה
תהי L אלגברת לי. לכל x \in L, ההצגה הצמודה של x הוא העתקה המוגדרת על ידי.
העתקת הצמוד היא העתקה מהאלגברה אל אלגברת האנדומורפיזמים, הנתונה על ידי.
טריומף TR2
טריומף TR2 היא מכונית ספורט - רודסטר שיוצרה על ידי חברת טריומף האנגלית בין 1953 ל-1955. יוצרו 8,636 יחידות. מחיר הטריומף TR2 בהשקה היה 900 לירות שטרלינג, תוספת לתיבת הילוכים הכוללת הילוך אוברדרייב היה 56 לירות שטרלינג.
חברת טריומף
חברת טריומף למכוניות (אנגלית: Triumph Motor Company) היא חברה בריטית לייצור כלי תחבורה.
החברה נוסדה ב-1885 כאשר זיגפריד בטמן ומוריס שולט הקימו את חברת "בטמן ושות'" ומכרו אופניים בשם "טריומף" ממפעלם בלונדון, שעבר מאוחר יותר לקובנטרי.
ביאנקה אשל גרשוני
ביאנקה אשל גרשוני (25 בנובמבר 1932 – 23 באפריל 2020) הייתה אמנית וצורפת ישראלית.
עבודותיה של ביאנקה אשל גרשוני נעות בין תכשיטים פיסוליים, אסמבלאז'ים, פיסול וציור, ומשלבות חומרים וחפצים נחותים והמוניים לצד גבוהים. יצירותיה משלבות סיפור אוטוביוגרפי ואלמנטים מיתולוגיים, והן בעלות איכויות של פטיש. אשל גרשוני היא אחת האמניות הישראליות הראשונות שהתייחסה בעבודותיה לחוויה הנשית, ועסקה בחומרים "נשיים".