cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ילקוט הרועים
תיאור
כמו מספר צמחים אחרים במספר משפחות צמחים, הזרעים שלו מכילים חומר המכונה. לאחרונה, הוכח בניסוי שהחומר יעיל ללכידת נמטודות, כצורה של 'פרוטו-קרניבור'. ילקוט הרועים קשור קשר הדוק לאורגניזם מודל תודרנית לבנה ומשמש בעצמו גם כאורגניזם מודל, בשל מגוון הגנים המתבטאים לאורך מחזור חייו שניתן להשוות לגנים שנחקרים היטב בתודרנית. שלא כמו רוב הצמחים הפורחים, הוא פורח כמעט כל השנה. כמו צמחים שנתיים אחרים המנצלים קרקע מופרעת, ילקוט הרועים מתרבה לחלוטין מזרע. הוא בעל גדול וזמן ייצור קצר, מאפיינים שנותנים לו את היכולת לייצר כמה דורות בכל שנה.
טקסונומיה
הוא תואר רשמית על ידי הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס ב- Species Plantarum ב-1753, ולאחר מכן פורסם על ידי פרידריך קזימיר מדיקוס ב- Pflanzen-Gattungen ב-1792.
תת-המין היחיד הידוע הוא Capsella bursa-pastoris subsp thracicus (Velen.) Stoj. & Stef.
ויליאם קולס כתב בספרו "אדם בעדן" (1657), "זה נקרא ילקוט רועים או סקריפט (ארנק) כיוון שהזרע דומה לסוג של תיק עור, שבו רועי צאן נושאים את המזון והמשקה שלהם אל השדה."
באנגליה ובסקוטלנד, היה נהוג לקרוא לו בעבר 'לב אמא', בעקבות השם התפתח משחק ילדים עממי לקטוף את תרמיל הזרעים, שאחר כך היה מתפוצץ והילד היה "מואשם" ב'שבירת לב אמו'.
שימושים
לילקוט הרועים יש שימושים רבים : למזון, קוסמטיקה ולפי עדויות, אף להפסיק דימום ברפואה מסורתית. ניתן לאכול את הצמח נא; העלים טובים יותר כאשר נלקטו צעירים. האינדיאנים טחנו אותו והכינו ממנו משקה.
בישול
באסיה גידולו הפך למסחרי. בסין, שם הוא ידוע בשם jìcài (荠菜;薺菜) הוא נפוץ כמזון בשאנגחאי ובאזור ג'יאנגנן. העלה המלוח מוקפץ עם עוגות אורז ושאר מרכיבים או כחלק מהמילוי בוונטונים. בפסטיבל האביב היפני (Nanakusa-no-sekku) הוא משמש כאחד המרכיבים של המנה המסורתית. בקוריאה, הוא ידוע בשם נֵנגי (냉이) ומשמש כירק שורש במאכל הקוריאני המסורתי - נמול.
הצמח גם שימש כתחליף פלפל בניו אינגלנד הקולוניאלית.
טפילים
טפילים של צמח זה כוללים:
חולד כסוף
חולד כסוף (שם מדעי: Heliophobius argenteocinereus) הוא מין של מכרסם תת-קרקעי וחצי עיוור, יחידי בסוגו, במשפחת המכרתניים בה מצוי גם המין חולד עירום. למרות השם חולד הוא שייך לקבוצה שונה.
כמו לרוב המכרתניים גם חולד זה הוא יצור קטן, בעל עיניים זעירות אך שיניים עצומות הבולטות אל מעבר לפה. הוא שעיר ובעל פרווה כסופה שנתנה לו את שמו. הוא מגיע לאורך 10-20 ס"מ ולמשקל 160 גרם.
חולד זה חי בטבע בערבות העשב והסוואנות של דרום קניה, טנזניה ועד זאיר, מרכז מוזמביק ומלאווי. הוא נחשב ליצור תת-קרקעי החי בבדידות ותוקף באגרסיביות כל יצור שמתקרב אליו.
לא ידוע הרבה עליו או על תפוצתו אך הוא אינו בסכנת הכחדה ממשית.
דנאריוס
דנאריוס או דנריוס (בלטינית: denarius, ריבוי: denarii) היה שמו של אחד המטבעות במערכת הכספים הרומית. דנאריוס היה מטבע כסף ששימש את הרומים אחרי שנת 211 לפנה"ס. הדנאריוס היה מקבילו של הדרכמה היוונית ברפובליקה הרומית. במקורות העבריים הוא נקרא דינר, ולעיתים זוז, ושוויו הגיע ל-1/4 סלע.
הדנאריוס הוכנס לשימוש בתקופת המלחמה הפונית השנייה ולצורך מימונה. משמעות שמו היא "מכיל עשר", והדינאריוס היה אמור לשקול כמו 10 יחידות אס. בראשיתו, היה קוטרו של המטבע כסנטימטר, הוא הוטבע בכסף טהור ומשקלו היה כ-3.5 גרם. 6250 דנארי שוו כיכר בארץ ישראל. במשך השנים הופחת בהתמדה חלקו של הכסף במשקלו של הדנאריוס, ובמשקל האס, לא תמיד היה כך, ובסביבות 141 לפנה"ס הדנאריוס היה שווה ערך ל-16 אס. בהמשך, חלקו של הכסף הופחת עד כדי מחצית משקלו בשנת 200, ועד כדי אחוז אחד בסוף המאה ה-3.
באמצע המאה ה-3, איבד הדנאריוס את מקומו לטובת האנטוניניאנוס. הפעם האחרונה בה הוטבע דנאריוס הייתה בשנים 270 ל-275, בתקופת שלטונו של אורליאנוס ובשנים הראשונות לשלטונו של דיוקלטיאנוס. אולם השימוש בו המשיך גם בתקופה הקרולינגית ובמהלך ימי הביניים.
במערב אירופה ובעיקר בצרפת המשיך תיאור מטבעות מסוימים כ"דֶנְיֶיה" (denier, דנריוס בצרפתית) עד למהפכה הצרפתית. הסימן d לפני המטבע הבריטי עד 1971 נבע ממורשת זו. שמו של המטבע המודרני דינר נובע משמו של הדנאריוס.
המאה ה-15
המאה ה-15 היא התקופה שהחלה בשנת 1401 והסתיימה בשנת 1500 (בין התאריכים 1 בינואר 1401 ל-31 בדצמבר 1500).
במהלך מאה זו, פרח הרנסאנס והשפיע על הפילוסופיה, המדע והאמנות, בפרט באיטליה. מאה זו מסמנת גם את עידן התגליות האירופי, מהפכת הדפוס, וראשיתן של תיקוני הדת הפרוטסטנטים. עם זאת, במרבית אירופה שלטה עדיין האדריכלות הגותית שהתבטאה בכנסיות גדולות ומפוארות, וטירות מבוצרות.
באירופה נמשכה מלחמת מאה השנים, שסימלה עבור אנגליה וצרפת את המעבר בין ימי הביניים והרנסאנס. בעקבות המלחמה השתנה מבנה הצבאות ממסגרת פיאודלית זמנית לצבאות של קבע המבוססים על שכירי חרב. המבנה הצבאי והחברתי שקם בצרפת בסיום המלחמה היווה בסיס למונרכיה האבסולוטית של שליטי בורבון במאות הבאות. באנגליה פרצה מלחמות השושנים בדרך לעיצוב ממשל ריכוזי ויעיל תחת בית טיודור המנצח. ברבות ממדינות אירופה סוף המאה עומדת בסימן שינוי מגמה ביחס כלפי מיעוטים, שבאה לידי ביטוי באישורים שהתחילו לתת אפיפיורים לקיום אינקוויזיציות וסוגים אחרים של רדיפה. עם זאת, היכולת לאכוף מדיניות הוגבלה בעיקר לאזורי הערים, ובאזורי הכפר בהם חיה מרבית האוכלוסייה פחות הורגשה רדיפה ממוסדת זו.
בחצי האי האיברי הושלמה הרקונקיסטה וממלכות קסטיליה ואראגון התאחדו למדינה ספרדית אחת. גילוי העולם החדש סימן את ראשיתן של האימפריות הספרדית והפורטוגזית. באמריקה נוסדה ועלתה במאה זו האימפריה האצטקית במקסיקו.
בדרום מזרח אירופה נאבקו מדינות הבלקן בעוצמתה הגוברת והולכת של האימפריה העות'מאנית, שהביאה את הקץ על האימפריה הביזנטית לאחר יותר מאלף שנות קיום.
חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות
חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012, המכונה בלשון העם גם חוק הפוטושופ או חוק הדוגמניות, הוא חוק הקובע מהו המשקל המינימלי הנדרש לעיסוק בדוגמנות, זאת כדי למנוע את השימוש בדוגמנים ודוגמניות רזים יתר על המידה המהווים מודל לחיקוי המעודד הפרעות משקל ואף הפרעות אכילה בקרב האוכלוסייה.
יוזמי החוק הם צלם האופנה ויו"ר עמותת סימפלי יו עדי ברקן, חברת הכנסת רחל אדטו מקדימה, חבר הכנסת דני דנון מהליכוד, פרופסור יעל לצר, מומחית להפרעות אכילה מאוניברסיטת חיפה וד"ר יצחק וורגפט, יו"ר העמותה הישראלית לטיפול בהפרעות אכילה.
החוק אושר ב-19 במרץ 2012 ונכנס לתוקף ב-2 בינואר 2013.
רקע
תעשיות הדוגמנות והפרסום, מייצרת אידיאל יופי עבור החברה. נשים רבות שואפות להראות כמו דוגמניות. הן מנסות להראות טוב יותר על ידי ירידה קיצונית במשקל, וגורמות לעצמן נזק גופני. וכל אלה כדי לנסות להדמות לאותו אידיאל שכלל אינו מציאותי, והושג באמצעות תוכנה לעריכה גרפית (כמו פוטושופ). הלחץ החברתי להראות "מושלמת" הוא אחד הגורמים להפרעות אכילה כמו אנורקסיה. עדי ברקן טוען כי פעם אידיאל היופי היה רזון אפשרי, ובריא. אך עכשיו התופעה הלכה והקצינה עד כי אידיאל היופי כבר לא קיים במציאות. החוק נחקק על מנת למנוע מצב שבו מודל החיקוי של נשים, או התפיסה של יופי, אינו בריא ומעודד הפרעות אכילה.
עיקרי החוק
החוק קובע כי תיאסר עבודת דוגמנים ודוגמניות שנמצאים בתת-משקל, כלומר מדד מסת גופם (BMI) נמוכה מ-18.5 לבגיר (הנקבע לפי חישוב היחס בין משקל הגוף לריבוע גובה האדם). הדוגמנים יידרשו להציג למעסיקיהם אישור רפואי המעיד כי בשלושת החודשים שקדמו לצילום הפרסומת, משקל גופם היה תקין.
בנוסף לכך, אם ייעשה שימוש בתוכנת עריכה גרפית, לצורך הצרת היקפי גוף בפרסומות, תופיע כתובית בולטת שתציין זאת. ההבהרה תופיע בפרסומת במקום בולט ובצבע ובגודל ברורים לעין, על פני שטח שאינו קטן מ-7% לפחות משטח הפרסום הכולל של הפרסומת.
פרסומת שאינה מיועדת לציבור בישראל ופרסומת שמטרתה אינה מסחרית, אינן כלולות בחוק. לא קיימת סנקציה בחוק אשר תופעל בגין הפרתו. עד לחודש יוני 2021, הוגשו שתי תובענות ייצוגיות בגין הפרת החוק ושתיהן לא התקבלו (ת"צ (מרכז) 13131-03-18, ת"צ (מרכז) 61161-03-19).
Estefan Family Christmas
Estefan Family Christmas (בעברית: חג המולד של משפחת אסטפן) הוא אלבום האולפן החמישה-עשר של הזמרת-יוצרת האמריקאית גלוריה אסטפן. האלבום יצא לאור ב-13 באוקטובר 2022, לכבוד חג המולד. הוא הופק על ידי אסטפן עצמה, בהשתתפותו של המוזיקאי שלטן "שלי" ברג, שהיה שותף בהפקת כל הרצועות באלבום.
במסגרת האלבום, הקליטה אסטפן מספר שירים עם משפחתה.
רקע
בשנת 2020 הוציאה אסטפן את אלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, Brazil305, ולאחר מכן הודיעה כי בכוונתה להקליט אלבום חג מולד. לאחר מכן, באוקטובר 2022 נודע כי משפחת אסטפן ככלל, הקליטה אלבום חג מולד באורך מלא, שכולל שירים ידועים כדוגמת "" ו-"Last Christmas".
בנוסף לכך, הוחלט כי Estefan Family Christmas יכלול שירים הן בשפה הספרדית והן בשפה האנגלית.
ל'אקיפ
לֵ'אקיפ (צרפתית: L'Équipe - "הנבחרת") הוא עיתון ספורט יומי בשפה הצרפתית. נוסד ב-1903 בשם לוֹטוֹ (L'Auto – הרכב) וסיקר את עולם המכוניות. לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את שמו והחל לסקר ענפי ספורט נוספים. ב-1946 החל להופיע שלוש פעמים בשבוע, במהדורה שכללה שני דפים בלבד ולא זכתה לתפוצה משמעותית. בשנות החמישים החל להופיע במהדורה יומית כשהוא מתמקד יותר ויותר בכדורגל. במהרה הוא הפך לעיתון ספורט.
בשנת 1984 פרש מתפקידו ז'אק גודו, עורכו ומייסדו של העיתון בצורתו הנוכחית. גם בשנים הבאות הצליח ל'אקיפ להביס את מתחריו בעזרת מחירו העממי, מערכת ההפצה היעילה, הוספת עמודי צבע ושמירה על איכות סיקור וכתיבה גבוהה.
גיליון יום שני ה-13 ביולי 1998, שסיקר את זכייתה של צרפת במשחקי גביע העולם בכדורגל, קבע את שיא התפוצה ההיסטורי של העיתון: 1,581,245 עותקים.
ירבוע ארבע-אצבעי
ירבוע ארבע-אצבעי (שם מדעי: Allactaga tetradactyla) הוא מין של ירבוע החי במדבר סהרה ובאגני מלח וחופים בצפון אפריקה ברחבי מצרים ולוב. כמשתמע משמו לירבוע זה ארבע אצבעות ברגליו.
מאפיינים
הירבוע הוא מכרסם קטן דומה לעכבר בעל רגליים ואוזניים ענקיות ובעל זנב ארוך עם קצה שחור שעיר. הזנב עוזר לירבוע להתאזן בעת עמידה וכן לתמרן בעת זינוקים. הוא בעל ידיים קטנות ביותר אבל עצמות רגליים חזקות היכולות להניע אותו קדימה פי כמה מאורך גופו - צעד העוזר לו לברוח מטורפים כמו קרקלים, תנים, שועלים ונחשים, אך לא יעיל נגד עופות דורסים. הפרווה של הירבוע בהירה ומתמזגת עם החול ומעט שחורה בקצה וכתומה מצדו האחורי. הגב אפור מלמעלה והבטן לבנה. אוזניו הגדולות של הירבוע עוזרות לו לשמוע רחש קל שבקלים וכך להימלט מטורפים שקטים. כמו כן הוא בעל חוש ריח חד. ירבוע זה הוא בעל 4 אצבעות ברגליו.
הירבוע יוצא ממאורתו המדברית בלילה ומחפש עשבים, זרעים ועלים. שיניו החזקות עוזרות לו לפצח את גרעיני הזרעים המדבריים והוא אינו צריך לשתות.
הירבוע מצוי בסכנת הכחדה בטבע, בעיקר בגלל פגיעה באזורי חיותו והפרעה מצד האדם.
Bloody Roar
בלאדי רור (באנגלית: Bloody Roar; בתרגום חופשי לעברית: שאגת הדם) היא סדרת משחקי מחשב של חברת האדסון. במשחק זואנטרופים (אנשים בעלי יכולת להפוך לחיות) נלחמים זה בזה מסיבות שונות כגון נקמה או מרדף אחר כוח.
המשחק הראשון בסדרה פורסם בשנת 1997 והאחרון בשנת 2004.
אלמנטים הומוריסטיים
הצלחה: המשחק זכה להצלחה רבה בעיקר בארצות הברית ובמזרח אסיה. ישנו מושג הנקרא "קניקו", המייצג את הזוג אוריקו וקנק'י.
זנאבווורק
וווֹיזֵארוֹ זֶנֵאבּוווֹרְק הייתה אשתו של המירדאזמאץ' של ממלכת שאווה ווסאן סגד, אמו של המלך האתיופי סהלה סלאסי, השליט הראשון של שאווה שנשא בתואר נגוס (מלך), סבתו של המלך היילה מאלכות והסבתא רבה של הקיסר מנליק השני. ווויזרו זנאבווורק החזיקה במחוזות מאנז וטגלט כאחוזה פיאודלית פרטית.
זנאבווורק הייתה האישה החזקה ביותר בשוואה במשך שלטונם של בעלה, בנה ונכדה. חרף המאמצים של סהלה סלאסי לפתור את הוויכוחים הממושכים על טבעו של ישו הנוצרי שהשפיעו על הכנסייה האורתודוקסית האתיופית בשאווה, היא התערבה למען הסוסת לדת ("שלוש הלידות"), שהוליך לצו ב-24 בנובמבר 1841 שגירש את כל הכמרים שלא אימצו את גישתה על טבעו של ישו הנוצרי.
היא הצטרפה לכלתה באזאביש, ובגדה בנכדה היילה מאלכות, בזמן הפלישה של הקיסר תוודרוס השני לשאווה ב-1855 על מנת להשליט את המרות של האימפריה האתיופית בממלכת שאווה.
מורשתה נשמרה בשפה האמהרית -זנאבווורק הוא כינוי שניתן לנשים אצילות, תואר זה מתאר כיום נשים נשואות בדרך כלל (גברת).
נוז'אן-סור-מארן
נוז'אן-סור-מארן (בצרפתית: Nogent-sur-Marne) היא קומונה בעלת למעלה מ-30,000 תושבים, השוכנת בחבל איל דה פראנס ונחשבת כאחד מפרבריה המזרחיים של פריז, צרפת, ושוכנת 10.6 קילומטר ממרכז פריז.
היסטוריה
ישנן כמה השערות לגבי מקור השם נוז'אן:
בימי הביניים נבנו כמה טירות באזור. במאה השלוש עשרה נבנתה טירת פלזנס (Le Chateau de Plaisance) אשר בשנת 1375 התארחו שם שארל החמישי, מלך צרפת ואשתו המלכה ז'אן מבורבון, השריד היחיד שנותר כיום מהטירה הוא בית החולים הפרטי ברחוב 30 Rue de Plaisance וחלקה התחתון של הגדר שהקיפה את הגנים. טירה נוספת, 'הטירה היפה' (Le Chateau de Beauté) נבנתה כמעון מלכותי במאה הארבע עשרה ונהרסה בשנת 1626 בידי הקרדינל רישלייה.
בתחילת המאה השבע עשרה החל המעמד הבינוני לגלות אף הוא את קסמי האזור שעד אז יושב בידי המעמד הפשוט יותר, ברובם מגדלי גפנים. הצייר אנטואן ואטו התגורר בעיר בימיו האחרונים בביתו של ידידו מר לפבר, ואף נפטר שם בשנת 1721.
בנייתם של שני קווי רכבת, פריז-מולהאוס ובסטיליה-לה וארן האיצה את תהליך ההתיישבות במקום. גשר הקשתות שנבנה על ידי הבלגים נהרס ב-15 בספטמבר 1870 ונבנה שוב על ידי האיטלקים שהקימו קהילה בעיר, ברובה מיוצאי פיאצ'נצה ואזור טירול.
בניית הגשר חצתה לשניים את שטחה של נוז'אן, ויצרה מלחמה בין חלקי העיר במשך 10 שנים, ובסופן ב-28 בפברואר 1887 יותר ממחצית שטחה של נוז'אן ניתק ממנה והפך לעיר נפרדת בשם לה-פרו-סור-מארן.
בשנת 1929 איבדה נוז'אן חלק נוסף משטחה כאשר פריז סיפחה אליה את יער ונסן, כולל חלקו המזרחי ששויך עד אז לנוז'אן.
במהלך מלחמת העולם השנייה רוז'ה בלבאו הוצב בעיירה כשוטר. הוא המשיך בפעילותו להצלת יהודים ועל כך קיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
ערים תאומות
לנוז'אן יש מספר ערים תאומות, והן:
תחבורה
הדרך הראשית לעיר היא מכביש A4 (בקטע המשותף עם E50) ויציאה במחלף A86.
בעיר ישנה תחנה של הרכבת התחתית RER.
בנוסף ישנם בעיר קווי אוטובוס לערים הסמוכות:
בנוסף ניתן להגיע לעיר בסירה היוצאת מפריז על נהר המארן.
יהדות
בעיר ישנן כמה קהילות יהודיות ושלושה בתי כנסת פעילים, וכן ישיבה קטנה בנשיאות הרב הרב מרדכי רוטנברג ובראשות הרב קרביץ מאפינה-סור-סן.
רוברט אייכלברגר
רוברט לורנס אייכלברגר (באנגלית: Robert Lawrence Eichelberger; 9 במרץ 1886 - 26 בספטמבר 1961) היה גנרל בצבא ארצות הברית, שפיקד על הארמייה השמינית של ארצות הברית במהלך המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
רוברט אייכלברגר נולד ב-9 במרץ 1886 בעיר אורבנה שבאוהיו, והיה הצעיר מבין חמשת ילדיהם של ג'ורג' ואמה אייכלברגר. בשנת 1905 נכנס אייכלברגר לווסט פוינט, ובשנת 1909 הוסמך לקצונה. אייכלברגר החל לשרת ברגימנט הרגלים ה-25 בפורט לוונוורת', ובשנת 1911 הועבר לרגימנט ה-10, עמו השתתף במלחמת הגבול עם מקסיקו.
לאחר הצטרפות ארצות הברית לצד מעצמות ההסכמה באפריל 1917 הועלה אייכלברגר לדרגת קפטן, והוצב ברגימנט הרגלים ה-20 ופיקד על גדוד, ובספטמבר הועבר לרגימנט הרגלים ה-43. ביולי 1918 נשלח אייכלברגר לרוסיה, כחלק מכוח המשימה של ארצות הברית בסיביר, ובאפריל 1920 הוחזר לארצות הברית. על שירתו במערכה הסיבירית קיבל אייכלברגר 2 צל"שים.
באפריל 1935 מונה אייכלברגר למזכיר ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, הגנרל דאגלס מקארתור.
ב-1940 מונה למפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם חולל מספר מהפכות, בהן הפסקת האימונים בתרגילים מיושנים כמו תרגילי סדר ורכיבה על סוסים, לטובת אימונים בתורות לחימה מודרניות.
בשנת 1940 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומפקח בווסט פוינט, תוך מודרניזציה של הכשרתו, וביולי 1941 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמה, הוא ביקש שירות פעיל וקיבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים ה-77 בפורט ג'קסון (דרום קרוליינה) וביוני 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-1, שהיה מורכב מדיוויזיות הרגלים ה-8, ה-30 וה-77. באוגוסט הוא הוצב תחת מקארתור ב וקיבל תחת פיקודו את דיוויזיות הרגלים ה-32 וה-41 באוסטרליה. הוא הוזמן באופן אישי על ידי מקארתור לקחת את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים ה-32 בקרב בונה-גונה בגינאה החדשה לאחר כישלונות נגד היפנים. הקרב היה כרוך בהפסדים גבוהים, אך הסתיים בניצחון של בעלות הברית בינואר 1943. איכלברגר קיבל שוב את צלב השירות המצוין על פעילותו במהלך הקרב. בשנת 1943 הוא ליווה את אלינור רוזוולט בביקורה באוסטרליה. ב-1944 פיקד על הנחיתות בהולנדיה בגינאה החדשה ולאחר מכן על קרב ביאק, שעליו קיבל את כוכב הכסף.
לאחר הקרב על גינאה החדשה, מקארתור מינה אותו למפקד הארמייה ה-8, אשר שחררה את הארמייה ה-6 בכיבוש האי לייטה בפיליפינים במהלך המערכה שם. הוא קיבל כוכב כסף נוסף עבור לכידת מנילה באי הראשי לוזון בתחילת 1945. לאחר מכן הוא כבש איים אחרים בדרום הפיליפינים, כולל מינדנאו, עם הארמייה ה-8. מאוגוסט 1945 הארמייה ה-8 הייתה חלק מחיל הכיבוש ביפן.
אייכלברגר פרש מחיי הצבא בסוף שנת 1948 בדרגת לוטננט גנרל, ובשנת 1954 הועלה לדרגת גנרל. נפטר מסיבוך בניתוח פרוסטטה ונקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לוח ירחי-שמשי
לוח ירחי-שמשי הוא לוח שנה שבו החודשים מבוססים על מופע הירח אבל אורך השנה, בממוצע, מבוסס על שנת החמה. דוגמאות לכך הן הלוח העברי, הלוח הבבלי, לוח השנה ההינדי, ולוח השנה הסיני.
הרעיון שעומד בבסיס לוחות אלו הוא להסתמך על מופעי הירח שברורים וגלויים לעין כל, לצורך קביעת מועדי החודש, אבל עם זאת להתאים את מחזור השנה לעונות השנה. עונות השנה נקבעות על פי סיבוב כדור הארץ סביב השמש היינו על פי שנת החמה. התאמה זו מושגת בדרך כלל על ידי עיבור השנה אחת לשלוש שנים או שנתיים, כדי להתאים את האורך הממוצע של שנה לאורכה של שנה טרופית.
דוגמאות ללוח ירחי-שמשי
בנוסף ללוח השנה העברי הירחי-שמשי, ניתן למנות גם את לוח השנה השומרוני, יפני, טיבטי, בודהיסטי, הינדואיסטי, בורמזי, בנגלי, הסיני המסורתי, הווייטנאמי והמונגולי. כמו כן בעבר היו נהוגים לוחות ירחיים-שמשיים ביוון העתיקה ובבבל.
הצורך בשנה מעוברת
אורך שנת החמה הוא 365 ימים בקירוב, לעומת זאת, אורך שנה בת 12 מחזורי ירח שאורכם כ-29.5 ימים בקירוב, הוא 354 ימים בקירוב. היינו שנה המבוססת על 12 חודשי ירח מסתיימת כ-11 יום מוקדם יותר בחלוף כל שנה. כך בכל 3 שנים נוצר פער של יותר מחודש, עם הזמן יאבד התיאום בין חודשי השנה המבוססת חודשי ירח לבין עונות השנה. כדי להחזיר את התיאום יש להוסיף, מדי פעם, חודש לשנה.
פתרון מעניין קיים בקרב הילידים בקולומביה הבריטית ובמקומות אחרים בצפון אמריקה, כשלוח השנה שלהם מכיל רק עשרה חודשים, ושאר ימי השנה אינם מוגדרים בחודשי ירח. כך למעשה, לוח השנה שלהם הוא רק ברובו ירחי-שמשי, ומיעוטו ירחי בלבד.
יחסי בורקינה פאסו–צרפת
יחסי בורקינה פאסו–צרפת הם יחסי החוץ בין בורקינה פאסו וצרפת.
סקירה כללית
בשנת 1896 הביסו הצרפתים את ממלכת ואגאדוגו, והפכו אותה למדינת חסות צרפתית. בשנת 1898 היה רוב האזור שנקרא כיום בורקינה פאסו תחת כיבוש צרפתי. הצרפתים כינו את האזור בשם וולטה עילית, על שם הנהר וולטה שזרם בו, ושילבו אותו לתוך מערב אפריקה הצרפתית כחלק מהמושבה הצרפתית חוף השנהב. בשנת 1919 הוכרזה וולטה עילית כמושבה בפני עצמה, אך היא פורקה ב-5 בספטמבר 1932 ושטחה חולק בין המושבות חוף השנהב, מאלי וניז'ר. המושבה נוסדה מחדש ב-4 בספטמבר 1947 בגבולותיה בעת פירוקה. ב-11 בדצמבר 1958 חתם יו"ר המועצה המחוקקת של המושבה, מוריס יאמאוגו, על כניסתה לקונסיי דה ל'אנטאנט (מועצת מדינות ההסכמה, יחד עם חוף השנהב, דהומיי, וניז'ר) והמושבה קיבלה שלטון ריבוני מידי הצרפתים במסגרת הישות וולטה עילית. שנתיים לאחר מכן, באוגוסט 1960 זכתה עצמאות מלאה.
נשיא צרפת, עמנואל מקרון, ביקר בבורקינה פאסו בתאריכים 27–29 בנובמבר 2018.
השר לאירופה וענייני חוץ, מר ז'אן-איב לה דריאן, ביקר בוואגאדוגו ב-16 במרץ וב-19 באוקטובר 2018. שר החוץ של בורקינה פאסו, אלפא בארי, ביקר בפריז לוועידת ההגנה על ילדים מפני המלחמה ב-21 בפברואר 2017, במהלכה גם נפגש עם ז'אן-מארק ארו.
יחסים כלכליים
צרפת היא הספקית השנייה בגודלה של בורקינה פאסו. בבורקינה פאסו פועלות כ-40 חברות בנות צרפתיות, המוערכות בכ-3,000 משרות ישירות. בסך הכול ישנן בערך 100 חברות בת או אינטרסים צרפתיים בבורקינה פאסו (השקעות ו/או הנהלה). מלאי ההשקעות הזרות הצרפתיות הישירות עמד על 193.5 מיליון אירו בשנת 2015. זה כיסה את התעשייה, הבנקים, הביטוח והבנייה (סוגיה-סאטום וקבוצת בויגוס). אורנג' נוכחת בבורקינה פאסו בעקבות רכישתה של Airtel.
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני
במהלך ועידת התורמים שהתקיימה בפריז בדצמבר 2016, אישרה צרפת את מקומה כשותפה המובילה עם 461 מיליון אירו לתקופת 2016–2020, ממוצע של 92 מיליון אירו בשנה. בורקינה פאסו היא אחת מ-17 מדינות המועדפות לסיוע בפיתוח מצרפת. בבורקינה פאסו מתמקדים בפיתוח בר קיימא, פיתוח אנושי, חקלאות וביטחון תזונתי, ממשל ושיתוף פעולה תרבותי.
חולדת קנים קטנה
חולדת קנים קטנה (שם מדעי: Thryonomys gregorianus) היא מין של דמוי קביה גדול החי ברחבי דרום מזרח אפריקה. זהו מכרסם גדול ואיטי והוא שייך למשפחת חולדות קנים לצד המין חולדת קנים ענקית הגדולה ממנה.
דוסון קריק
דוסון קריק (באנגלית: Dawson's Creek, בתרגום מילולי: "הנחל של דוסון") היא סדרת דרמת נעורים רומנטית אמריקאית אשר שודרה ברשת הטלוויזיה The WB בין השנים 1998–2003. הסדרה היא חצי-אוטוביוגרפית על חייו של היוצר, קווין ויליאמסון, ויועדה לנוער בגילאי התיכון. הדמות הראשית מבוססת חלקית על ויליאמסון - הדבר מורגש בעיקר באהבתו לעולם הקולנוע, שמתבטאת גם בכך שלחלק ניכר מהפרקים ניתנו שמות של סרטים, כדוגמת הסרט היום הארוך ביותר. יחד עם זאת, ויליאמסון עצמו ציין כי בכל אחת מהדמויות מצויה תכונת אופי שלו. פירוש השם דוסון קריק הוא הנחל של דוסון בשל מיקומה של קייפסייד, ושל ביתו של דוסון, בצמוד לנחל הזורם לים.
חולדת קנים קטנה
מאפיינים
חולדת הקנים הקטנה היא קטנה מחברתה לסוג אך עדיין גדולה מאוד, מגיע לאורך של 38 ס"מ ולמשקל של עד 7.5 ק"ג. הם בעלי פרווה חומה וזנב עוגל ובעלי ראש גדול מאוד בעל אוזניים שחורות וקטנות. הזכרים גדולים וחזקים מהנקבות.
דוסון קריק
הסדרה מספרת את סיפורם של חבורת בני נוער בעיירה הדמיונית "קייפסייד" ועוקבת בתחילת בעונה הראשונה אחרי ארבעה בני נוער בשנתם הראשונה בתיכון. העונה הראשונה עלתה ב-1998 ברשת The WB החדשה, אשר כיוונה את שידוריה לנוער האמריקאי. העונה הראשונה התאפיינה במודעות עצמית חדשנית ביחס לדרמות נעורים מסוגה, ובאזכורים ומחוות לסרטים מפורסמים (המוכרת שבהם היא בפרק "מועדון ארוחת הבוקר" שמהווה מחווה לסרט המפורסם בשם זה משנות השמונים). עם השנים הלכה הסדרה והשתנתה, ומהעונה החמישית מרכז ההתרחשות עבר מקייפסייד לבוסטון, שם למדו מרבית הדמויות באוניברסיטה.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ 3 בכבלים ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ 10. נכון ליולי 2022, כל העונות ניתנות לצפייה דרך שירות הסטרימינג של נטפליקס.
חולדת קנים קטנה
מאפיינים
מכרסמים אלה חיים באזורים טרופיים סובטרופיים באזורי שיחים, ביצות וסוואנות לחות בקמרון, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, מלאווי, דרום סודאן, טנזניה, אוגנדה, זמביה, זימבבואה וכנראה גם במוזמביק. חולדת הקנים הקטנה יותר שורה למקווי מים מקרובתה והיא נמלטת לשם בעת סכנה.
דוסון קריק
דוסון לירי
דוסון (ג'יימס ואן דר ביק) הוא בנם היחיד של מיץ' וגייל לירי, עד להולדת אחותו הצעירה ממנו ב-18 שנה. שני חבריו הטובים ביותר הם ג'ואי, השכנה ממול שהוא מחשיב כחברת הנפש שלו, ופייסי, ליצן הכיתה. דוסון אוהב מאוד את עולם הקולנוע וזהו עיסוקו העיקרי. במהלך הסדרה הוא אף כותב תסריט על מערכת היחסים שלו עם ג'ואי ופייסי. לאורך הסדרה, בכל עונה דוסון יצר סרט חדש שלרוב שיקף את העונה האחרונה.
ג'ואי פוטר
ג'ואי (קייטי הולמס) היא חברתו של דוסון מילדות. היא גרה עם אחותה, בסי, בנה הצעיר, אלכסנדר ולפעמים גם חברה של בסי, בודי. אמם של השתיים נפטרה מסרטן כשג'ואי הייתה בת 13 ואביהם יושב בכלא. בסוף העונה השנייה הוא משתחרר אך שב במהרה לכלא. השם ג'ואי (ג'וזפין) ניתן לה על שם הדמות האהובה על אמה מהספר "נשים קטנות". ג'ואי היא גם הדמות היחידה שהופיעה בכל פרק ופרק בסדרה.
חולדת קנים קטנה
מאפיינים
חולדות אלה חיים במחילות בקבוצה קטנה ממנה הם יוצאים בלילות והם מתקשרים באמצעות צעקות אחד לשני או בתיפוף להשמעת סכנה. הם ניזונים בעיקר מעשב אך גם מזרעים, דגניים שונים, פירות, אגוזי אדמה, ירקות וכו'. הצמח העיקרי שהם אוהבים הוא עשב הפיל (Pennisetum purpureum).
החולדה הזו נפוצה פחות מקרובתה וכמעט לא נצפית בטבע. מצב שימורה הוא "ללא חשש".
דוסון קריק
ג'ן לינדלי
ג'ן (מישל ויליאמס) מגיעה לגור עם סבתה בקייפסייד לאחר שהורייה מצאו אותה מקיימת יחסי מין במיטתם בגיל 15. ג'ן מגלה צד קשוח בתחילה, אך לאחר כמה פרקים מתחילה להיפתח. ג'ן משיגה את תשומת לבו של דוסון, אשר מתאהב בה במבט ראשון, והשניים יוצאים תקופה, דבר שמאוד מכעיס את ג'ואי. בהמשך ג'ן מספרת על חייה בניו יורק כזולים ומספרת רבות על חיי המין הנועזים שהיו לה שם.
ג'ק מקפי
ג'ק (קר סמית') הוא נער ביישן המגיע לעיירה עם אחותו אנדי בעונה השנייה של הסדרה. בין ג'ק וג'ואי נהיה קשר הדוק מההתחלה, דבר שמאוד לא מצא חן בעייני דוסון. ג'ואי נפגעת כאשר ג'ק מודה בפנייה שהשמועות נכונות לגבי היותו הומו. בטקס סיום י"ב הוא רב עם הדייט שג'ן סידרה לו לגבי חוסר היכולת שלו להיראות עם גבר בפומבי. לבסוף ג'ק מנשק אותו ובכך בעצם יוצא מהארון מול כל בי"ס בצורה גלויה.
אנדי מקפי
דמותה של אנדי (מרדית' מונרו) הופיעה לאורך הסדרה בצורה לא רציפה. היא הופיעה לראשונה בעונה השנייה ומשכה מהר את תשומת לבו של פייסי. בהמשך מתגלה שאמם של ג'ק ואנדי היא חולת נפש בעקבות מות בנה (אחיה של אנדי), דבר שקרה גם לאנדי בעקבות אותו מצב והיא מאושפזת בבית חולים. אנדי יוצאת ממעגל הדמויות הראשיות החל מאמצע העונה הרביעית אך מופיעה כשחקנית אורחת כאשר מגיעה "לסגור מעגל" ולסיים את התיכון בטקס עם כל בני כיתתה (עונה 4). אנדי הייתה אמורה להופיע בפרק האחרון של הסדרה. בסצנות שצולמו רואים את אנדי כסטודנטית לרפואה בבוסטון, אך לבסוף החליטו שלא להכניס את הסצנות בשל חוסר זמן, אך ניתן לראות אותן ב-DVD של העונה האחרונה.
אודרי לידל
כבת יחידה לאמה מבוורלי הילס, קיי לידל, אודרי (ביזי פיליפס) היא נערה בת 18 המגיעה מאל. איי. עם היסטוריה רומנטית מעניינת. באל. איי. היא גרה בשכנות למשפחת אוסבורן המפורסמת. עם אהבתה לחיים ולכיף היא מופיעה לראשונה בעונה החמישית כאשר היא עוברת לגור עם ג'ואי במעונות שבאוניברסיטה. בתחילה השתיים לא מסתדרות כלל, אך במהרה הן מגלות אחת את השנייה ואודרי הופכת להיות חלק בלתי נפרד מהחבורה.
גייל לירי
גייל (מרי מרגרט היומס) היא אשתו של מיץ', השניים התאהבו באוניברסיטה ונישאו לאחר שהיו זוג כארבע שנים. השניים ניסו להביא ילדים לעולם במשך תקופה ממושכת ורגע לפני שהרימו ידיים גייל גילתה כי היא בהריון עם בנם הראשון, דוסון. בעונה הראשונה גייל עובדת כשדרנית חדשות בתחנה המקומית.
מיץ' לירי
מיץ' (ג'ון וסלי שיפ) הוא אבא של דוסון ובעלה של גייל, איתה התחתן לאחר האוניברסיטה. בתו נולדה לו כאשר גייל ילדה את לילי בשנת 2001. לילי נולדה רק חצי שנה לפני מותו של מיץ' עצמו בתאונת דרכים.
אוולין ריאן
אוולין (מרי בת' פיל) היא סבתה של ג'ן לינדלי ומוכרת יותר בשם "גראמס" (סבתא). אוולין וג'ן לא מסתדרות בעונה הראשונה כיוון וג'ן לא באמת רצתה להגיע לקייפסייד. אוולין מנסה לחנך את ג'ן בדרכי הדת ומתקשה מאוד במעשה. בעונה ראשונה נפטר בעלה של אוולין, סבה של ג'ן. כאישה נוצרייה דתייה היא מתחזקת באמונתה.
בסי פוטר
בגיל 25 בסי (נינה רפטה) הולידה את בנה הראשון בעזרתה של אוולין ריאן. אביו של התינוק, אלכסנדר, הוא חברה האפרו אמריקאי, בודי. אלכסנדר הוא האחיין היחיד של ג'ואי פוטר. בסי המשיכה את אמה והחזיקה את הדיינר של המשפחה. ג'ואי ובסי נאבקות כדי להחזיק את הדיינר.
דאג וויטר
דאג (דילן ניל), אחיו הבכור של פייסי, הולך אחרי אביו ונהיה גם הוא שוטר. דאג, כמו אביו, שופט את פייסי על כל צעד שהוא עושה ולא מפספס הזדמנות להבהיר לפייסי כמה הוא לא יוצלח ואיזה כישלון הוא למשפחה. לאורך כל הסדרה דאג לא מתמודד עם נטיותיו המיניות, בעוד פייסי מנצל כל הזדמנות לספר לו ולכל מי שישמע שאחיו הומוסקסואל.
מלחמות הבלקן
מלחמות הבלקן הן שתי מלחמות, שהתרחשו בחבל הבלקן ב-1912 וב-1913. במלחמת הבלקן הראשונה הביסו ארבע ממדינות חבל הבלקן את האימפריה העות'מאנית. במלחמת הבלקן השנייה, בולגריה, שהייתה המנצחת העיקרית מבין ארבע המדינות הללו, נלחמה נגד ארבע המדינות האחרות שהשתתפו במלחמת הבלקן הראשונה, והצליחה לסכל התקפת פתע של רומניה מצפון. האימפריה העות'מאנית איבדה את רוב השטחים שהיו תחת שליטתה באירופה. אוסטריה-הונגריה, על אף שהיא לא השתתפה במלחמות הבלקן, הפכה חלשה יותר בעקבות מלחמות הבלקן, ככל שסרביה נדחקה לאיחוד של העמים הדרום-סלאביים. המלחמה הניחה את היסודות למשבר הבלקן ב-1914 ובכך שימשה הקדמה למלחמת העולם הראשונה.
בתחילת המאה ה-20 השיגו בולגריה, יוון, מונטנגרו וסרביה עצמאות מהאימפריה העות'מאנית, אך חלקים גדולים מעמיהן נותרו תחת השלטון העות'מאני. בשנת 1912 הקימו מדינות אלו את הליגה הבלקנית.
מלחמת הבלקן הראשונה פרצה בגלל שלוש סיבות עיקריות:
כתוצאה משתי מלחמות הבלקן איבדה האימפריה העות'מאנית את כל השטחים ממערב לנהר מריצה שהיו בשליטתה, והנהר מריצה הפך בעקבות כך לגבולה המערבי של טורקיה. זרם גדול של פליטים טורקים התחיל להימלט אל לב האימפריה העות'מאנית מהשטחים שנכבשו. בשנת 1914 האזורים שנותרו בשליטת האימפריה העות'מאנית חווה גידול אוכלוסייה משמעותי של 2.5 מיליון אנשים בעקבות הגירה מאסיבית של פליטים טורקים מחבל הבלקן.
אזרחי טורקיה מתייחסים למלחמות הבלקן כאל אסון גדול בהיסטוריה של האומה הטורקית. הנפילה הבלתי צפויה והוויתור הפתאומי על השטחים האירופיים שהיו בשליטת טורקיה הפכו לאירוע טראומטי בתודעתם של טורקים רבים. ראש המטה של הצבא העות'מאני נסים פאשה, הואשם בהפסד במלחמות הבלקן, והוא נרצח בעקבות כך ב-23 בינואר 1913 במהלך ההפיכה באימפריה העות'מאנית ב-1913.
מלחמת הבלקן הראשונה החלה כאשר מדינות הליגה הבלקנית תקפו את האימפריה העות'מאנית ב-8 באוקטובר 1912, והסתיימה כעבור שמונה חודשים עם חתימת הסכם לונדון ב-30 במאי 1913. מלחמת הבלקן השנייה החלה ב-16 ביוני 1913. סרביה ויוון התבססו על הטענה כי משום שהמלחמה נמשכה הותר להם לדחות את החלקים החשובים מההסכם שהושג לפני המלחמה, ובשל כך הם המשיכו להחזיק תחת שליטתם את כל האזורים שכבשו. לאחר שנוכחה שהחוזה הופר, בולגריה, אשר לא הייתה מרוצה מחלוקת השלל במקדוניה (שנעשתה בחשאי על ידי בעלות בריתה לשעבר, סרביה ויוון) החלה לפעול נגדם צבאית. כוחות הצבא המשולבים של סרביה ויוון אשר היו גדולים יותר הדפו את המתקפה הבולגרית והתקיפו בתגובה את בולגריה ממערב ומדרום. רומניה, שעד כה לא נטלה חלק בסכסוך, פלשה לבולגריה מצפון תוך הפרת הסכם השלום בין שתי המדינות. האימפריה העות'מאנית תקפה גם היא את בולגריה והתקדמה כדי לכבוש מחדש את אדריאנופול. בהסכם בוקרשט בולגריה איבדה את רוב השטחים אותם כבשה במלחמת הבלקן הראשונה, ובנוסף לכך בולגריה נאלצה לוותר על מחוז דוברוג'ה (ה"קדרילטר") לרומניה.
רקע
אחד הגורמים העיקריים לפרוץ מלחמות הבלקן היה היווצרותם של מדינות הלאום באזורים של אירופה שהיו תחת שליטת האימפריה העות'מאנית במחצית השנייה של המאה ה-19 ושאיפתן לשחרר את בני עמיהן מעול השלטון העות'מאני. סרביה שחררה אזורים נרחבים במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה (1877–1878), ואילו יוון שחררה את תסליה ב-1881 (אם כי ב-1897 איבדה חלק קטן יחסית משטחה לאימפריה העות'מאנית), ובולגריה שחררה את מחוז רומלייה המזרחית (1885). כל שלוש המדינות, כמו גם מונטנגרו, חתרו לכבוש שטחים נוספים באזור רומלייה שהיה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית ואשר הורכב ממזרח רומלייה, אלבניה, מקדוניה, ותרקיה.
מדיניות המעצמות הגדולות
אוסף בעיות פוליטיות ותרבותיות העסיקו את המעצמות הגדולות בעקבות תהליך דעיכת האימפריה העות'מאנית החל מסוף המאה ה-18. על רקע הלחץ הרוסי על האימפריה, התעוררה השאלה המזרחית שכוללת את השלכות נפילת האימפריה על השלום והיציבות באירופה עצמה.
אוסטרו-הונגריה אשר הייתה בשליטת בית הבסבורג, ביקשה את המשך קיומה של האימפריה העות'מאנית, שכן שתיהן היו ישויות רב-לאומיות עם בעיות פנימיות, ולפיכך קריסת האחת הייתה עלולה להחליש את השנייה. בנוסף בית הבסבורג ראה בנוכחות העות'מאנית באזור משקל-נגד להתעצמות הלאומיות הסרבית בקרב נתיניו הסרבים בבוסניה, בוויבודינה ובחלקים אחרים של האימפריה. המטרה העיקרית של איטליה באותה העת הייתה למנוע ממעצמה אחרת להשיג גישה לים האדריאטי. האימפריה הגרמנית לעומת זאת שאפה להפוך את האימפריה העות'מאנית לקולוניה גרמנית דה פקטו באמצעות מדיניות ״הדחיפה מזרחה״ (בגרמנית: "Drang nach Osten" ), ועל כן תמכה בהמשך קיומה של האימפריה העות'מאנית.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, בולגריה ויוון חתרו לכבוש את אזור מקדוניה ואזור תרקיה מהאימפריה העות'מאנית. היוונים האתניים חתרו לבצע "הלניזציה" כפויה על הבולגרים אתניים, אשר מצדם חתרו לבצע "בולגריזציה" על היוונים האתניים. שני העמים שלחו כוחות חמושים בלתי סדירים לשטח העות'מאני על מנת להגן ולסייע לאחיהם שמעבר לגבול. החל מ-1904 הייתה מלחמה בעצימות נמוכה במקדוניה בין היוונים, הבולגרים והצבא העות'מאני. אחרי ש המפלגה הלאומנית "הטורקים הצעירים" תפסה את השלטון באימפריה העות'מאנית ב-1908 המצב השתנה באופן דרסטי.
הליגה הבלקנית
בעקבות ניצחונה של איטליה במלחמה האיטלקית–עות'מאנית שנערכה בין השנים 1911–1912 איבדה מפלגת הטורקים הצעירים את השלטון לאחר הפיכה. מדינות הבלקן ראו בכך הזדמנות לתקוף את האימפריה העות'מאנית במטרה לכבוש ממנה אזורים נרחבים.
בולגריה חתמה בהמשך על הסכמים עם סרביה על חלוקתו העתידית של אזור צפון מקדוניה.
הברית בין יוון, סרביה, בולגריה ומונטנגרו נודעה בשם הליגה הבלקנית. קיומה של הליגה הבלקנית היה בלתי רצוי בקרב כל המעצמות הגדולות באותה העת. מונטנגרו הכריזה מלחמה על האימפריה העות'מאנית ב-8 באוקטובר. ב-17 באוקטובר הכריזו גם יתר חברי הליגה הבלקנית מלחמה על האימפריה העות'מאנית.
מלחמת הבלקן הראשונה
שלוש בעלות הברית הסלאביות (בולגריה, סרביה ומונטנגרו) הכינו לפני המלחמה תוכניות נרחבות לתיאום מאמצי המלחמה שלהם תחת פיקוח הדוק של רוסיה. הוחלט שסרביה ומונטנגרו יתקפו באזור סאנדז'אק ושבולגריה וסרביה יתקפו באזור מקדוניה ותרקיה.
המצב של האימפריה העות'מאנית היה לא פשוט. מצד אחד אוכלוסייתה מנתה כ-26 מיליון בני אדם ולכן היה להם מאגר עצום של כוח אדם פוטנציאלי שניתן להשתמש בו במלחמה, אך שלושה רבעים מאוכלוסיית האימפריה העות'מאנית וכמעט כל האוכלוסייה המוסלמית של האימפריה העות'מאנית חיה בחלק האסייתי של האימפריה העות'מאנית. משום כך האימפריה העות'מאנית שלחה תגבורת מאסיה בעיקר דרך הים, וההגעה של התגבורת היה תלוי בעיקר בתוצאה של הקרבות שנערכו בין הצי הטורקי לצי היווני בים האגאי.
עם פרוץ המלחמה הפעילה האימפריה העות'מאנית שלוש מפקדות צבאיות - המפקדה התרקית בקונסטנטינופול שפיקדה על המלחמה נגד בולגריה, המפקדה המערבית בסלוניקי שפיקדה על המלחמה נגד יוון, ומפקדת וארדאר בסקופיה שפיקדה על המלחמה נגד סרביה. רוב הכוחות של האימפריה העות'מאנית הוקצו לחזיתות הללו. יחידות עצמאיות קטנות יותר הוקצו למקומות אחרים, בעיקר באזור של ערים שהיו מבוצרות במיוחד.
מונטנגרו הייתה המדינה הראשונה שהכריזה מלחמה נגד האימפריה העות'מאנית ב-8 באוקטובר. יתר מדינת הליגה הבלקנית הכריזו מלחמה על האימפריה העות'מאנית כשבוע לאחר מכן.
בחזית הימית הצי העות'מאני חצה פעמיים את הדרדנלים והובס פעמיים על ידי הצי היווני. הדומיננטיות היוונית בים האגאי לא איפשרה לעות'מאנים להעביר את הכוחות שהם רצו להעביר מהמזרח התיכון לתרקיה (על מנת שילחמו נגד כוחות הצבא בולגריה) ולחזית המקדונית (על מנת שילחמו נגד כוחות צבא יוון וסרביה).
בינואר, לאחר הפיכה מוצלחת שביצעה קציני צבא צעירים, החליטה האימפריה העות'מאנית להמשיך במלחמה. לאחר התקפת-נגד עות'מאנית כושלת בחזית התראקית, הצליחו הכוחות הבולגרים, בעזרת הצבא הסרבי, לכבוש את אדריאנופול, בעוד שהכוחות היוונים הצליחו לכבוש את יואנינה לאחר שהביסו את העות'מאנים בקרב ביזאני.
המלחמה הסתיימה רשמית עם החתימה על הסכם לונדון ב-30 במאי 1913.
מלחמת הבלקן השנייה
בהסכם קונסטנטינופול בולגריה העבירה את אזור אדירנה לשליטת האימפריה העות'מאנית.
מלחמות אחרות שנערכו בחבל הבלקן
לאורך ההיסטוריה נערכו באזור חבל הבלקן מספר מלחמות נוספות כאשר המלחמות הבולטות הן:
מרוץ נגד השעון
מרוץ נגד השעון (בראשי תיבות - נג"ש) הוא מרוץ אופני כביש, שבו המתמודדים מוזנקים בנפרד אחד מן השני, במרווחי זמן קבועים, והזמן בו כל אחד מהם עובר את מסלול המרוץ נמדד בנפרד. כמנצח נקבע זה אשר עבר את מסלול המרוץ בזמן הקצר ביותר. המרוץ מכונה בשם זה מאחר שההתמודדות הישירה של כל רוכב היא אישית מול שעון העצר ורק בעקיפין מול יריביו. המרוץ מכונה גם "מרוץ האמת" מאחר שבו הרוכב נבחן לבדו ללא סיועה של הדבוקה שהיא דומיננטית במרוצי הכביש הרגילים.
במדינות רבות, במקביל לאליפות הלאומית במרוצי כביש, נערכת גם אליפות במרוצים נגד השעון. גם באליפות העולם וגם במשחקים האולימפיים נערכים מרוצים אישיים נגד השעון לגברים ולנשים. מעבר לאליפויות אלו, כמעט ולא נערכות תחרויות נפרדות של מרוצים נגד השעון ולרוב מדובר על קטע או קטעים ייחודיים כחלק ממרוץ קטעים בהם נערך המרוץ. באותם מרוצי קטעים מיוחסת לקטע המרוץ נגד השעון חשיבות רבה ופעמים רבות זהו הקטע המכריע את גורל המרוץ כולו. ישנה חשיבות רבה לסדר הזינוק במרוץ. במרוץ קטעים מוזנק ראשון הרוכב המדורג אחרון בדירוג הכללי לפני תחילת הקטע ואילו הרוכב המדורג ראשון מזנק אחרון. מאחר שיש נקודות ביניים במסלול המרוץ בהן נמדד זמן למתחרים, יכול הרוכב המזנק אחרון לדעת את זמני הביניים של מתחריו ולנסות להתאים את מהירותו לזמנים אלו. כמו כן, במהלך קיום המרוץ משתנים לעיתים תנאי מזג האוויר (רוח, גשם) וכך מתחרה שרוכב בתנאי מזג אוויר משופרים מקבל יתרון על זה שרוכב בתנאי מזג אוויר נחותים.
מרוצים נגד השעון נערכים לרוב בקטעים מישוריים ואורך המסלול שונה ממרוץ למרוץ. המרוצים הארוכים ביותר נגד השעון נערכים בדרך כלל במרוצי הגרנד טור ומגיעים למרחק העולה על 50 קילומטר. מדי פעם נערכים מרוצים נגד השעון גם בקטעים הררים. אורכם של מרוצים אלו הוא קצר יותר ולרוב אינו עולה על 20 קילומטר. לעיתים, מתחילים מרוצי קטעים במרוץ קצר נגד השעון המכונה פרולוג. לרוב, אורכו של מסלול הפרולוג נמוך מ-10 קילומטרים.
היסטוריה
הפעם הראשונה בטור דה פראנס בה נערך קטע של מרוץ אישי נגד השעון הייתה ב-1934. מנצח הקטע שאורכו היה 90 קילומטר היה הצרפתי אנטונין מאני שזכה באותו מרוץ גם בדירוג הכללי.
מרוץ נגד השעון נכלל לראשונה באליפות העולם בשנת 1994. מנצח המרוץ היה הבריטי כריס בורדמן. בשנים לפני כן, נחשב המרוץ הצרפתי Grand Prix des Nations כאליפות העולם הבלתי רשמית. מרוץ זה נערך מ-1932 ועד 2004. הצרפתי ז'אק אנקטיל זכה במרוץ תשע פעמים.
במשחקים האולימפיים נערך לראשונה מרוץ נגד השעון באולימפיאדת סטוקהולם (1912) בהשתתפות רוכבים חובבים בלבד. המנצח היה רודולף לואיס מדרום אפריקה. מרוץ דומה נערך גם במשחקי 1920, 1924, 1928 ו-1932. באולימפיאדת אטלנטה (1996), עם הכללתם של רוכבים מקצוענים במשחקים, חודש המרוץ וניצחו בו הספרדי מיגל אינדוראין והרוכבת הרוסית זולפיה זבירובה.
באולימפיאדות שבין אולימפיאדת רומא (1960) ובין אולימפיאדת ברצלונה (1992) נערך מרוץ קבוצתי נגד השעון לגברים בלבד. כל מדינה יוצגה על ידי ארבעה רוכבים ואורך המסלול היה 100 קילומטר.
טקטיקה
הטקטיקה במרוץ נגד השעון שונה ממרוץ דרכים רגיל. בעוד שבמרוץ דרכים רגיל יש רוכבים אחרים והם עובדים לעיתים בשיתוף פעולה, במרוץ נגד השעון הרוכב תלוי רק בעצמו. אין אפשרות לחסות מפני הרוח מאחורי רוכב אחר. ברוב המרוצים, אסור לחסות מאחורי רוכב שהושג על ידי רוכב אחר. בנוסף, גם רוכבים מאותה הקבוצה אינם יכולים לסייע זה לזה. רוכבים מקצוענים המתמחים במרוצי נגד השעון מקפידים לרכוב על המסלול לפני התחרות ולהכיר את המסלול לפרטיו: מיקום העליות והמורדות, סיבובים מיוחדים ועוד. מבחינה פיזיולוגית, הרוכב ינסה להישאר מתחת לסף האנאירובי מרבית המרוץ ולשמור כוחות לסיום. עם זאת עליו להישמר מפתיחת פער (הרוכבים יודעים בכל קטע מה מצבם ומקבלים עדכונים דרך מכשיר קשר.) לתנוחת הגוף בעת הרכיבה יש משקל רב בתוצאה המושגת. הרוכבים המתמחים בסוג מרוץ זה ואלו הרואים עצמם כמועמדים לזכייה במרוצי הקטעים החשובים ביותר מקדישים תשומת לב רבה לניסיון למצוא את התנוחה האישית המיטבית. מספר קבוצות אף שלחו את רוכביהן הבכירים לקיים ניסויים יקרים במנהרת רוח כדי לשפר את התנוחה עוד יותר.
אחד הרוכבים הבולטים בהיסטוריה של המרוץ נגד השעון היה הספרדי מיגל אינדוראין. הוא ומנהלי קבוצתו פיתחו טקטיקה שהתבססה על עליונותו בסוג מרוץ זה. ברוב השנים בהן ניצח בטור דה פראנס (1991-1995), רכב אינדוראין בטקטיקה הגנתית בקטעים ההרריים. כמעט אף פעם לא תקף בהרים ורק ניסה להצמד למספר רוכבים בודדים, אותם העריך כבעלי סיכוי לסכנו. בשני הקטעים המסורתיים בטור דה פראנס, בהם התקיים מרוץ נגד השעון, ניצח אינדוראין בצורה ברורה ובהפרש שאפשר לו לעבור לראשות הדירוג הכללי ולנצח במרוץ.
מרוץ קבוצתי נגד השעון
מרוץ קבוצתי נגד השעון הוא מרוץ בו כל קבוצה מוזנקת בנפרד בפער זמן של מספר דקות מהקבוצה שאחריה. שמונת או תשעת חברי הקבוצה רוכבים במבנה מקובץ, תוך כדי רוטציה של הרוכבים בהובלת המבנה הקבוצתי. עוד לפני המרוץ נקבע מספר הרוכבים שחייבים לעבור את קו הסיום כדי להעניק לקבוצה את זמנה. בטור דה פראנס נקבע זמנם של חמשת הרוכבים הראשונים על פי זמנו של הרוכב החמישי. רוכבי קבוצה המסיימים לאחר הרוכב החמישי מקבלים את הזמן האישי שלהם ללא קשר לזמן הקבוצתי. מרוץ קבוצתי נגד השעון מתקיים בדרך כלל כקטע במרוץ קטעים (בדרך כלל באחד ממרוצי הגרנד טורס). כמו כן, מתקיימים לעיתים רחוקות מרוצים חד יומיים. אחד מהבולטים בשנות האלפיים היה: איינדהובן נגד השעון קבוצתי שהשתייך לסבב הפרו טור ונערך בשנים 2007-2005. החל מ-2012 מתקיים באליפות העולם באופני כביש מרוץ קבוצתי נגד השעון לקבוצות מסחריות (בניגוד לשאר אירועי האליפות בהן הקבוצות הן נבחרות של מדינות).
בעבר התקיים מרוץ קבוצתי נגד השעון ל-100 קילומטר כשכל קבוצה כללה ארבעה רוכבים. מרוץ זה נכלל בתוכנית האולימפית מאולימפיאדת רומא (1960) ועד אולימפיאדת ברצלונה (1992) ובאליפות העולם לאופניים בשנים 1962–1994.
בדרך כלל, בסוג מרוץ זה, מנסה הקבוצה לשמור על הקבוצה מאוחדת זמן רב ככל הניתן, גם במחיר קצב מעט איטי יותר שבו יוכלו לעמוד כל הרוכבים. הדבר נעשה על ידי כך שהרוכבים החלשים נמצאים זמן קצר יותר בקדמת המבנה הקבוצתי והחזקים יותר ימצאו זמן מעט ארוך יותר בחזית. אם רוכב אינו מצליח לעמוד בקצב הקבוצתי והוא אינו אחד מרוכביה הבכירים של הקבוצה, הקבוצה תשאיר אותו מאחור לרכוב בקצבו האישי ולא תחכה לו (בתנאי שעדיין יש לה את המספר הנדרש של הרוכבים כדי לחצות את קו הסיום). לעיתים, לקראת סוף המרוץ, כשיש עדיין מספיק רוכבים בקבוצה, "תקריב" הקבוצה חלק מרוכביה כדי שימשכו את חבריהם במירב יכולתם ואז ינשרו ויסיימו את המרוץ בקצבם האישי. המרוץ הקבוצתי נגד השעון נחשב כמרוץ בו חלק מהרוכבים מגיעים לסף יכולתם מבחינת המאמץ הנדרש מהם.
מקובלים שני מבנים עיקריים בהם נעות הקבוצות:
בכל תקופה יש מספר קבוצות המצטיינות בדיסציפלינה של נגד השעון הקבוצתי. קבוצות אלו מקדישות זמן רב יותר לאימונים בתצורת רכיבה זו, הדורשת מחקר, תכנון ותיאום רב בין הרוכבים וניצול חוזקותיהם לפי תווי המסלול המשתנה. אין קשר ישיר בין יכולתם האישית של הרוכבים במרוץ האישי נגד השעון ובין תרומתם לנגד השעון הקבוצתי, כיוון שבמרוץ האישי נדרשת בדרך כלל יכולת לעצימות קבועה, בעוד שבמרוץ הקבוצתי הרוכב הקדמי נדרש לעצימות גבוהה של 30-60 שניות ולאחר מכן "מנוחה" בעצימות מעט יותר נמוכה בטור הקבוצתי.
אופניים וציוד
כיוון שההתמודדות נגד הרוח קשה יותר במרוץ נגד השעון, משתמשים הרוכבים בציוד אווירודינמי מיוחד: הציוד יקר מאוד ולכן גם ברמה העילית של הרוכבים יש קבוצות המשתמשות בציוד רגיל. גם האופניים מותאמים למרוצי נג"ש: איגוד האופניים הבינלאומי מתיר לרכב עם אירובר (כידון מיוחד, המאפשר תנוחה אירודינמית יותר). בנוסף, הגלגלים קלים יותר והאופניים מעוצבים כך שיהיו קצרים יותר. (ניתן לראות בתמונה שהרוכב יושב כמעט מעל לציר הגלגל האחורי, וצינור המושב אינו ישר אלא מעוקל).
מסע בג'ונגל
מסע בג'ונגל (באנגלית: Jungle Cruise) הוא מתקן המצוי בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני: דיסנילנד שבקליפורניה, ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה, דיסנילנד שבטוקיו ודיסנילנד שבהונג קונג. המתקן הוא אחד מ-22 האטרקציות שפעלו החל מפתיחת דיסנילנד ב-17 ביולי 1955.
בפארק דיסנילנד שבפריז מתקן זה אינו קיים. הסיבה לכך הייתה שהמתכננים סברו שתושבי אירופה לא יראו כל ייחוד בנסיעה בסירות.
תיאור המתקן
המתקן הוא מסע הומוריסטי בסירה. "רב החובל" של הסירה מסיע את האורחים דרך נהרות וג'ונגלים באסיה, אפריקה ודרום אמריקה. הטקסט הנאמר על ידי רב החובל קבוע ברובו אך כולל בדיחות נוספות המשתנות מעת לעת.
המתקנים שונים במקצת מפארק לפארק. בדיסנילנד נוספה ב-2005 סצנה בה גורילות תוקפות את מחנה החוקרים וזורקות דינמיט לנהר. בממלכת הקסם ובטוקיו יש סצנות בתוך מקדש, ובהונג קונג סצנה של אלי טיקי זועמים.
סרט קולנוע
חברת וולט דיסני הודיעה בשנת 2005 כי היא מתכוונת להפיק סרט על בסיס המתקן (בדומה לסרטים שודדי הקאריביים, הטירה המכושפת וג'מבורי דובי הכפר). הסרט עתיד לצאת לאקרנים ב-30 ביולי 2021.
תוכנית הליבה
המהלך שהוביל לגיבוש תוכנית הליבה הוא עתירה שהגיש יוסף פריצקי ממפלגת "שינוי" לבג"ץ באפריל 1999, המחייבת את שר החינוך, יצחק לוי, לקבוע "תוכנית יסוד", המפרטת את מספר שעות מקצועות החובה לכל מוסדות החינוך המוכרים הלא רשמיים, שהם ברובם הגדול חרדיים. בעתירה נטען שחוק חינוך ממלכתי מחייב לקבוע תוכנית כזאת.
תוכנית הליבה היא אחת מההמלצות העיקריות של ועדת דוברת שמונתה על ידי הממשלה בספטמבר 2003, במטרה לבחון את מערכת החינוך בישראל ולהמליץ על תוכנית שינוי שתתייחס להיבט המבני, הארגוני והפדגוגי של החינוך. התוכנית יושמה תחילה בבתי הספר היסודיים, ולאחר מכן אף בגני הילדים.
ועדת טרכטנברג, שהוקמה בעקבות המחאה החברתית ב-2011 הדגישה במסקנותיה את חשיבות לימודי הליבה וביצוע מבחני המיצ"ב במגזר החרדי. הוועדה המליצה כי המשרד יוודא שבכל בתי הספר היסודיים "ללא יוצא מן הכלל" ילמדו את מקצועות הליבה הבסיסיים – מתמטיקה, אנגלית, מדעים ומחשבים, ותלמידיהם ייבחנו במיצ"ב. ההמלצה לא נדונה כלל בממשלה.
משמעות הביטוי "תוכנית הליבה" היא כהוראתה של המילה, בדומה לביטוי הלועזי core curriculum (תוכנית לימודים בסיסית). בחלק מהמסמכים בנושא זה הופיע הביטוי "ליבה" כראשי תיבות של "לימודי יסוד בחינוך הממלכתי".
הרקע לתוכנית
מדינת ישראל מאופיינת כמדינה בעלת שסעים רבים, הבאים לידי ביטוי בהיבטים של דת, דמוגרפיה ומעמדות כלכליים וחברתיים. המחשבה מאחורי תוכנית היסוד לחינוך מקורה בהבדלים הרבים שנוצרו בין ילדי המגזרים השונים. וועדה דוברת מציעה הגדרה מחודשת של מטרות החינוך הממלכתי, וכן שינוי בתפיסה חינוכית שתאחד את כל המגזרים. בדו"ח הוועדה חבריה מצטטים את יאנוש קורצ'אק באומרו "לתקן את העולם פירושו לתקן את החינוך". הם משתמשים בעיקרון זה כעקרון היסוד לרפורמה של מערכת החינוך בישראל במאה ה-21. לטענתם השינוי הוא הכרחי, שכן היום ניתן להבחין בהבדלים מהותיים בין המגזרים, ויש צורך לאחד את המגזרים תחת מטריית חינוך אחת.
תוכנית הליבה מסמלת את שאיפת הממשל הישראלי ליצירת שוויון הזדמנויות ראשוני בקרב ילדי ישראל. לטענת הוגי תוכנית הליבה, ייתכן שגישור על פערים אלה יפתח את דלתות העתיד לכל הילדים לא חשוב מהיכן הם ומה אמונותיהם.
בפועל נתקלה תוכנית הליבה בהתנגדויות רבות. מקורות ההתנגדות הגיעו דווקא מתוך המגזרים בהם נועדה התוכנית להשיג שיפור, ובעיקר המגזר הערבי והמגזר החרדי. אומנם, מצוינים גם הפערים שנוצרו כתוצאה מהעלייה מרוסיה ומאתיופיה, אך נדמה שההתמקדות היא בפער הגדול שהתהווה במשך השנים בין החינוך הממלכתי היהודי לחינוך החרדי והערבי.
הדת מהווה גורם מפצל בחברה הישראלית. בצד ההבחנה בין דתות שונות, יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים, קיים בכל אחת מהקבוצות הללו שסע בין דתיים לבין חילוניים, כאשר השסע בין דתיים לחילוניים בציבור היהודי מפצל את קבוצת הרוב הדומיננטית בחברה הישראלית וגם מהווה בסיס לגיוס פוליטי ולהתבדלות חברתית ותרבותית. התבדלות זו בעייתית במיוחד ביצירת ערכים דומים בקרב כל אזרחי המדינה. תוכנית הליבה שואפת לאפשר ערכים דומים, ועל ידי כך גם הזדמנויות שוות.
פרטי התוכנית ותכניה
תוכנית הליבה כוללת את מקצועות היסוד והחובה הנלמדים בבית-הספר היסודי.
תוכנית הליבה מגדירה את תחומי הדעת אותם יש ללמד בחינוך היסודי (כיתות א'–ו'). התוכנית מגדירה את התכנים שהתלמידים במערכת החינוך הישראלית חייבים לדעת. היא כוללת את מיומנויות הלמידה והערכים שהתלמידים מחויבים לרכוש.
בתוכנית קיימת התייחסות שונה לסוגים שונים של מוסדות חינוך. ישנם מוסדות החינוך הרשמי, שכוללים את החינוך הממלכתי, חינוך ממלכתי-דתי וחינוך ממלכתי ערבי. מוסדות אלה מחויבים בקיום של 100% מהתוכנית. לעומתם המוסדות שאינם רשמיים, מוסדות ששר החינוך הכריז עליהם כמוסדות חינוך מוכר בלבד (חלק מהחינוך הערבי, מעיין החינוך התורני, והחינוך העצמאי), מחויבים בכ-75% מהתוכנית. מוסדות הפטור, שפטורים מפיקוח משרד החינוך, אך חייבים באישורי משרד הבריאות והבטיחות, מחויבים ב-55% מהתוכנית. מוסדות אלה נחשבים כמי שעומדים בחוק חינוך חובה, אך אינם תחת פיקוח משרד החינוך.
התוכנית מחולקת לשלושה אשכולות: בכיתה א' נלמד אשכול שפות וספרות, אשכול מתמטיקה, טבע, מדע וטכנולוגיה ואשכול מיומנויות הגוף. בכיתות ב'–ו' מתווסף אשכול מורשת, רוח וחברה. לכל מוסד חינוך מותאם מספר שעות הלימוד בכל אשכול, וכן הגדרות מקצוע שונות. דוגמה לכך היא שבמוסדות חינוך ערביים לא יילמד מקצוע התנ"ך, אלא לימודי מורשת.
בהמלצת הוגי התוכנית יש להוסיף שני אשכולות נוספים: אומנויות ותרבות בית ספרית. באשכול התרבות ההמלצה היא שילוב של לימודי אורח חיים במדינה יהודית ודמוקרטית.
יישום התוכנית
בעקבות עתירה לבג"ץ למניעת תקצוב ממשלתי למוסדות חינוך במגזר החרדי הנמנעים מללמד את תוכנית הליבה, אושר בכנסת, ב-23 ביולי 2008, לפני מתן פסק הדין, חוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים, המאפשר לשר החינוך להכיר בבתי ספר שאינן מקיימים את תוכנית הליבה כ"מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים" ולתקצבם בשיעור של 60% מהתיקצוב הממשלתי של בתי ספר ממלכתיים. עקב כך נמנע בג"ץ מלהוציא צווים שיורו למשרד החינוך "לפעול לאלתר ליישומה ולהטמעתה של תוכנית הליבה בכל מוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים ברמת החינוך העל יסודי במגזר החרדי" וכן "להימנע ממתן תמיכות ממשלתיות למוסד חינוך במגזר החרדי, אשר אינו מקיים תוכנית ליבה במסגרת תוכנית הלימודים הנהוגה במסגרתו".
ב-2010 הודיע לראשונה משרד החינוך לבג"ץ כי קיצץ כ-20 מיליון שקלים מתקציבם של בתי ספר חרדים יסודיים, אשר לא לימדו את תוכנית הליבה בהיקף הנדרש. אחת הבעיות של המשרד לאכוף את לימודי הליבה בבתי הספר החרדיים הוא מספרם המועט של הפקחים.
ההסכם הקואליציוני שנחתם בין הליכוד ל"יש עתיד" ב-2013 כלל סעיף לפיו תגובש תוכנית לימודי ליבה שתחייב את כלל ילדי ישראל. סעיף זה לא מומש במלואו בחוק, שכן לא נאסרה פעילות בתי ספר במעמד של 'מוסד פטור' הפטורים מלימודי ליבה, אלא רק קוצץ תקציבם מ-55% ל-35% מתקציב היסוד של בתי ספר ממלכתיים, וגם קיצוץ זה בוטל בעקבות ההסכמים הקואליציוניים שנחתמו בין הליכוד למפלגות החרדיות ב-2015.
לפי עתירה שהגישו חברי עמותת "יוצאים לשינוי", גם בבתי הספר היסודיים החרדיים האמורים על פי מעמדם החוקי ללמד לימודי ליבה בשיעור של 55%–75% מזו של בית ספר יסודי ממלכתי, התלמידים אינם לומדים אנגלית, ולומדים מתמטיקה ברמה נמוכה בלבד. עוד עולה מהעתירה כי לא קיימים במגזר החרדי בתי ספר בהם נלמדים לימודי ליבה בחינם ומכונים ישיבה קטנה. עוד פורסם שמשרד החינוך קנס מספר בתי ספר חרדיים בהפחתת תמיכות ממשלתיות במשך מספר שנים רצופות, אך לא ביטל את מעמדו של אף בית ספר כ'מוכר שאינו רשמי'.
עתירה נוספת בג"ץ רובינשטיין נגד הכנסת דנה בנושא בשנת 2014.
בשנת תשע"ד (2013–2014) החל משרד החינוך בתהליך שאפשר לבתי ספר חרדיים לשנות את מעמדם מ"מוכר שאינו רשמי" ל"רשמי" ולהצטרף לזרם חינוך ממלכתי־חרדי חדש. בבתי ספר אלו התלמידים אמורים ללמוד לימודי ליבה מלאים המותאמים למגזר החרדי ונתונים לפיקוח מלא של משרד החינוך.
בינואר 2022, כחלק מניסיון גיבוש של מתווה חדש לנושא במשרד החינוך, נתן האדמור מבעלז את אישורו העקרוני ללמד בבתי הספר של החסידות לימודי ליבה לרבות אנגלית, מתמטיקה, מדעים ועברית, באם תהייה הסכמה על המתווה. לאחר מספר חודשים הוסכם על ביטול רוב המתווה, וכי רק מוסד אחד של חסידות בעלז יוכנס לרשת החינוך העצמאי וילמדו בו לימודי ליבה.