cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ואנה ביילי
בגרות ויצירה
לאחר שעברה ביילי לרובע האמפסטיד שבצפון לונדון, בעקבות נישואיו של מת'יו, העניקה לה הסביבה האינטלקטואלית החדשה השראה לכתיבת מחזות נוספים, רציניים יותר. התוצר הסופי יצא לאור בשנת 1798 והוא נחשב ליצירת המופת של ביילי - שלושה כרכים של מחזות הנקראים "מחזות על התשוקה". מחזותיה הועלו מספר פעמים בלונדון עוד בימי חייה, והקנו לה מוניטין כאחת מגדולי המחזאים הבריטיים לאורך הדורות.
חייה המאוחרים ומותה
בין השנים 1831–1832 חוותה ביילי תקופה של בריאות מעורערת, שמנעה ממנה להמשיך בכתיבה. כשהתאוששה, החלה בהכנת 3 כרכים של "מחזות שונים", וספרי השירה "שירה דרמטית" (Dramatic Poetry) ו"פסוקים חולפים" (Fugitive Verses). ביילי לא נישאה ולא הביאה ילדים. היא נפטרה ב-23 בפברואר 1851, בהאמפסטיד, לונדון, בגיל 89. אחותה, אגנס, חיה עד גיל 100. שתיהן נקברו על-יד אימן בחצר הכנסייה בהאמפסטיד.
בשנת 1899, הוקמה אנדרטה לכבודה של ביילי, במקום הולדתה בבות'וול, סקוטלנד, בגובה 16 רגל (כ-5 מטרים).
יצירתה
המניע של ביילי לכתיבת הפרוזה הדרמטית שלה היה רצונה לשבח את מוסריותו של מעמד הביניים בתקופתה. יש חוקרים הטוענים כי המחזות של ביילי אף שימשו ככלי חינוכי המעודד חמלה וסימפתיה. הטרגדיות שלה נודעו בסגנון האינטימי שלהן - שיש הטוענים כי הקדים את זמנם של הקולנוע והטלוויזיה המודרניים.
כבתו של פרופפסור לתאולוגיה, הדת הנוצרית הייתה קרובה תמיד לליבה של ביילי. ביטוי לכך ניתן למצוא, למשל, ב"הקדוש המעונה" (The Martyr), טרגדיה דתית שכתבה ב-1826, הנועדה לקריאה בלבד.
כרכי "מחזות על התשוקה" נחשבים ליצירה הגדולה והחשובה ביותר של ביילי. זהו אוסף מחזות, שבוחן מספר רגשות אנושיים עוצמתיים (כגון אהבה, שנאה, קנאה) דרך קומדיה וטרגדיה. על אף שהמהדורה הראשונה פורסמה בעילום שם, המהדורה השנייה נחתמה בשמה של ביילי והביאה לה תהילה בהמשך חייה. את שיא יצירתה ראתה ביילי במחזה "אותוולד" - טרגדיה על שאפתנות הנכללת ב"מחזות על התשוקה".
לביילי היו יחסים קרובים עם נשים נוספות בתקופתה שעסקו בספרות. אחת מהן, מריה אדג'וורת, תיעדה ביקור אצל ביילי בשנת 1818 במילים אלו:
נשים מעטות כביילי זכו לשבחים שהיא קיבלה עוד בימי חייה: לאחר שפרסמה את "מחזות על התשוקה", המשורר הסקוטי סר וולטר סקוט כינה אותה "הכותבת הדרמטית הטובה ביותר מאז שייקספיר ומסינג'ר", והמשורר לורד ביירון טען כי ביילי היא "המחזאית הגדולה היחידה לאחר תומאס אוטווי". הסופרת בת זמנה של ביילי, הרייט מרטינו, אף טענה כי "[ביילי] זכתה לתהילה שאין לה הקבלה … נאמר לה מדי יום, במשך שנים, שהיא שנייה רק לשייקספיר".
אף על פי כן, לאחר מותה, מחזותיה כמעט לא הועלו כלל עד המאה ה-20 - אז, חוקרי ספרות והיסטוריונים של הרומנטיקה גילו מחדש את יצירתה וחשיבותה של ביילי: כתאורטיקנית דרמה, וכדמות מרכזית במקומן של נשים בספרות המאה ה-19.
סקאניה-ואביס L55/L56/L66
סקאניה-ואביס L55/L56/L66 (בשוודית: Scania-Vabis L55/L56/L66) הם סדרות משאיות בינוניות וכבדות כולל סמי-טריילר (12.0–16.5 טון), אשר יוצרו על ידי חברת סקאניה השוודית בין השנים 1959–1968.
יוצרו 18,416 יחידות.
בנוסף לגרסה הקונבנציונלית יוצרה גרסה של "גלגל נגרר" ("Trailing wheel" ).
טריגונים עגולים אמריקאים
טריגונים עגולים אמריקאים (שם מדעי: Urotrygonidae) היא משפחת דגי סחוס שטוחים מסדרת הטחנאים. הם דומים לבני המשפחה טריגונים עגולים מהאזור האינדו פסיפי ובעבר נכללו בה אך שייכים לעל-משפחה עצמאית - Urotrygonoidea. כפי ששמם מרמז הם מצויים בעיקר סביב חופי אמריקה, הן הצפונית והן הדרומית אך חיים רק במים טרופיים או חמימים ממוזגים באוקיינוס השקט והאטלנטי.
בדומה לטריגונים העגולים הם בעלי סנפירי חזה מעוגלים ורחבים המכירים מעין יהלום והם בעלי חוטם מעט רחב, זנב דקיק ללא שום סנפיר גבי ובעלי דוקרנים בתחילת הזנב. לרבים מהם צבעים מרהיבים הבולטים על קרקעית הים ומשמשים בעיקר לתקשורת. אורך מינים אלו 12-76 סנטימטר.
תזונתם בדומה לרוב מיני הסדרה היא מחסרי חוליות שהם שולים מקרקעית הים וגם מדגי גרם קטנים.
פטר החכם
פטר החכם (בבולגרית "היטר פטר" (או פג'ו), במקדונית "פטר הערמומי") הוא דמות בפולקלור הבולגרי. פטר הוא איכר עני מהכפר, אך הוא מלא ערמומיות, שנינות וערמה. לרוב הוא מוצג בתור "בולגרי טיפוסי" ובתור אנטגוניסט נצחי של האצילים העשירים, אנשי דת ומלווי כספים אותם הוא מצליח תמיד להונות. בשל תכונות אלו הוא נחשב לדמות חיובית ואהודה על העם.
בתור דמות בדיונית, פטר החכם נוצר בין המאה ה-16 למאה ה-17, כאשר בולגריה הייתה עדיין תחת השלטון האימפריה העות'מאנית. אגדות אודות פועלו ומעשיו נפוצו בכל האזורים בהם ישבו בולגרים: דוברוג'ה, תראקיה ומקדוניה. על פי רוב הסיפורים מוצאו של פטר החכם הוא מאזור הנמצא כיום בצפון-מערב בולגריה. על מעשיו נכתבה אופרה אחת בשנת 1967, ושני סרטי קומדיה שהופקו בשנת 1939 ושנת 1960.
שטח הנמצא בחצי האי טריניטי קרוי על שמו.
קונראד הראשון, דוכס צרינגן
קונראד הראשון, דוכס צרינגן (בערך 1090 – 8 בינואר 1152) היה דוכס צרינגן משנת 1122 עד מותו ומשנת 1127 גם רקטור בורגונדי. ברוב חייו הוא לחם נגד כוחו הגובר של בית הוהנשטאופן ולצורך כך, חיבר את עצמו עם בית ולף.
ביוגרפיה
קונרד הראשון היה בנו של ברטולד השני, דוכס שוואביה ואגנס מריינפלדן. בשנת 1120 העניקו קונרד הראשון ואחיו הבכור ברטולד השלישי זכויות על העיר פרייבורג. בשנת 1122 ירש קונרד הראשון את ברטולד השלישי כדוכס צרינגן.
בשנת 1127, הוא נגרר לעימות עם הרוזן רנה השלישי, רוזן בורגונדי, מכיוון ששניהם תבעו את ירושתו של אחיינו של קונרד, גיום השלישי, רוזן בורגונדי שנרצח. במצב זה הוא הרוויח מהמצב בו נמצא הקיסר לותאר השלישי. לותאר נזקק בדחיפות לתמיכה נגד יריביו מבית הוהנשטאופן, והוא תמך בטענתו של קונרד, אשר סיפח את רוב רוזנות בורגונדי לנחלותיו. לותאר דחה את טענת רנה, בטענה המפוקפקת כי רנה לא מילא את חובתו להגיע לחצר הקיסר. קונרד קיבל את התואר רקטור בורגונדי, שסימן, לפחות תאורטית, את היותו מעין נציג של הקיסר בממלכת בורגונדיה.
בשנת 1138, קונרד השלישי, מלך גרמניה תפס את השלטון וסכסוך הכוחות בין הגוולפים להוהנשטאופן נרגע. עד סוף שנות ה-50 של המאה ה -12 היו הדוכסים של צרינגן בין תומכיו הנאמנים ביותר של הוהנשטאופן.
קונרד הראשון מת בשנת 1152 בקונסטנץ ונקבר במערת הקבורה המשפחתית במנזר פטרוס הקדוש ביער השחור.
משפחתו
קונרד היה נשוי לקלמניה מנמור, בתו של גודפרי הראשון, רוזן נמור והיו לו לפחות חמישה ילדים:
וונדר וומן (סרט, 2017)
וונדר וומן (באנגלית: Wonder Woman), הוא סרט גיבורי-על אמריקאי מסוגת פעולה, בהפקת האחים וורנר. הסרט מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. בסרט מככבת גל גדות בתפקיד הראשי בדמות וונדר וומן. את הסרט ביימה פאטי ג'נקינס לפי תסריט מאת זאק סניידר ואלן היינברג, והוא הופק בידי צ'ארלס רובן, ריצ'רד סאקל, זאק ודבורה סניידר. זהו הסרט הרביעי ביקום הקולנועי של DC.
דיאנה פרינס (גל גדות), נסיכת האמזונות, גדלה באי המבודד תמיסקירה ואומנה כלוחמת. לאחר שהטייס האמריקני קפטן סטיב טרבור (כריס פיין) מתרסק בים מספר מטרים מהאי ומיידע אותה בדבר מלחמת עולם המתרחשת מחוץ לאי, דיאנה עוזבת אתו את האי ויוצאת לעצור את שפיכות הדמים, שאותה היא מייחסת למעורבותו של ארס, אל המלחמה.
הסרט עלה לאקרנים ב-2 ביוני 2017 בארצות הברית, וב-31 במאי 2017 בישראל. הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד מהמבקרים (92% מתוך 100% "ביקורות טריות" ב-Rotten Tomatoes), ומהמעריצים על הבימוי, הצילום והסיפור. כמו כן, הדינמיקה בין גל גדות כוונדר וומן וכריס פיין כסטיב טרבור בסרט זכתה לתשבחות. הסרט זכה בשלושה פרסי בחירת הנוער לשנת 2017 בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר (פיין) והשחקנית הראשית הטובה ביותר (גדות). בנוסף, זכה הסרט בפרס הוגו לפרזנטציה הדרמטית הארוכה הטובה ביותר. כמו כן, הוא הסרט המצליח ביותר בישראל מאז 2011, כשמכר 700,000 כרטיסים. נכון ל-2019, הסרט בעל סך ההכנסות הגדולות ביותר ממכירת כרטיסים בארצות הברית, מבין סרטי היקום הקולונעי של DC, (כולל "ליגת הצדק", "אקוומן", ו"שהאזאם" שיצאו אחריו), הוא "וונדר וומן".
עלילת הסרט
בהווה, דיאנה פרינס מקבלת לידיה תצלום מתקופת מלחמת העולם הראשונה במוזיאון הלובר שבפריז ונזכרת בעברה.
כילידת האי תמיסקירה, ארץ האמזונות, הנסיכה דיאנה חולמת להפוך ללוחמת אמזונה, אך אמה המלכה היפוליטה אוסרת עליה ומספרת לה כיצד ארס, אל המלחמה, השחית את האנושות והרג את שאר האלים, למעט זאוס, שהשאיר לאמזונות נשק המסוגל להרוס את ארס אם ישוב. ברם, דיאנה לא מצייתת לאמה ומתאמנת בחשאי עם דודתה אנטיופה. בהמשך אמה המודעת לפוטנציאל הטמון בה מאשרת את האימונים ודורשת שהם יהיו ברמה הגבוהה ביותר.
בבגרותה, דיאנה מחלצת את הטייס האמריקאי סטיב טרבור, שמטוסו התרסק במהלך מלחמת העולם הראשונה מול חופי האי. האמזונות מתערבות והורגות את החיילים הגרמנים שרדפו אחריו, אך אנטיופה מתה בניסיונה להגן על דיאנה. סטיב נחקר באמצעות לאסו האמת ופולט שהוא מרגל שחדר למתקן נשק באימפריה העות'מאנית (שהייתה אז בברית עם גרמניה) המנוהל על ידי הגנרל אריך לודנדורף וכי מדענית כימאית המכונה דוקטור רעל פיתחה סוג חדש של גז רעיל. דיאנה משוכנעת שארס, האחראי לכל המלחמות, גרם לפרוץ מלחמת העולם, והיא עוזבת את האי עם סטיב.
בידיעה שלודנדורף ישתתף בנשף גאלה בטירה סמוכה סטיב מתגנב למסיבה. דיאנה הנחושה להרוג את גנרל לודנדורף מתגנבת גם היא בנפרד. עד מהרה הם מגלים שלודנדורף כבר השתמש בגז בהפצצת כפר סמוך. דיאנה רודפת את לודנדורף אל מתקן שבו הגז מועמס על מפציץ שבדרכו להפציץ את לונדון, אך לאחר שהיא הורגת אותו היא מגלה שהמלחמה לא נעצרת. או-אז מופיע פטריק מורגן שחושף בפניה כי הוא ארס, וכי אכן הוא עודד אותם לעשות מלחמה אך גם בלעדיו קיים בבני האנוש הדחף האפל לעשות מלחמה.
בעודם נאבקים, ארס מנסה לשכנע אותה כי האנושות לא ראויה להינצל והוא מגלה שהיא עצמה הנשק שזאוס השאיר לאמזונות. כשארס כמעט ומכניע את דיאנה, סטיב חוטף את המפציץ המכיל את הגז ומקריב עצמו כדי להשמיד בשריפה את הגז. מושפעת מהקרבתו של סטיב, דיאנה נשבעת להקדיש עצמה להגן על האנושות והיא מזמנת את כוחותיה כדי להשמיד לבסוף את ארס ולחוס על האנושות. בלונדון, צוותו של סטיב חוגג את סיום המלחמה.
בהווה, דיאנה כותבת לברוס ויין ומודה לו על ששלח לה את התצלום שלה ושל סטיב, ומבטיחה שתמשיך במשימתה להדריך את האנושות ולהגן עליה.
שחקנים
כמו כן, אן וולף, דואוצן קרוס, פלורנס קסומבה, סמנתה ג'ו, מיילינג נג ומדלין ואל מגלמות דמויות של אמזונות.
פיתוח
הפעם הראשונה שאולפני האחים וורנר שקלו הפקת סרט לייב אקשן על דמותה של וונדר וומן הייתה בשנת 1996 כאשר איוון רייטמן נשכר כמפיק. באוקטובר 1999 ג'ו כהן צורף כבמאי לצד ג'ואל סילבר שניסה ללהק את סנדרה בולוק לתפקיד הראשי.
בינואר 2001 נשכר טוד אלקוט כתסריטאי אך הפרויקט החליף ידיים ונזנח לקראת שנת 2003. במרץ 2005 הוכרז ג'וס ווידון כבמאי אפשרי לצד ג'ואל סילבר כמפיק ראשי שהביע התעניינות לצלם את הסרט באוסטרליה.
התסריט הושלם לקראת שנת 2007 אך וידון פרש לבסוף מהכיסא הבימוי בעוד ג'ואל סילבר שוכר את מתיו ג'ניסון וברנט סטרינקלנד כתסריטאים ראשיים.
בשנת 2010 אולפני האחים וורנר אישרו שהסרט נמצא בפיתוח ובשנת 2011 התסריטאי והמפיק דייוויד גויר הביע את התעניינותו בהפקת הסרט לצד תוכניות מתקדמות של האולפנים להכנסת דמותה של וונדר וומן כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
התקדמות
בנובמבר 2013 נודע כי האולפנים שוקלים ללהק לדמותה של וונדר וומן את גל גדות, אלודי יונג או אולגה קורילנקו, בדצמבר נודע שגדות לוהקה לתפקיד בסרט שתוכנן להיות הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC קומיקס וייצא בשנת 2017. גדות השתתפה גם בסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", בו היא הופיעה לראשונה בדמותה של וונדר וומן.
באוקטובר 2014 החלו האולפנים בחיפוש אחר במאית אשה עבור הסרט ובנובמבר אותה שנה לוהקה מישל מק'לארן לבמאית הסרט לצד צ'ארלס רובן, זאק סניידר ודבורה סניידר כמפיקים. צילומי הסרט תוכננו לסתיו 2015. באפריל 2015 התברר כי מק'לארן לא תביים את הסרט בשל חילוקי דעות מול האולפנים ובמקומה לוהקה פאטי ג'נקינס כבמאית הסרט.
צילומים
צילומי הסרט החלו בלונדון בנובמבר 2015 והושלמו במאי 2016 וכללו אתרי צילום גם באיטליה.
שיווק
בינואר 2016 נחשפו קטעי צילום ראשונים מתוך הסרט והושקו דפים רשמיים ברשתות החברתיות.
ביקורת, הכנסות והשלכות
הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד מרוב מבקרי הקולנוע ברחבי העולם ומקהל הצופים, והפך לשובר קופות עם הכנסות שיא לבמאית של כ-105 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו באמריקה הצפונית. בשבוע הרביעי הפך הסרט לסרט הלייב אקשן הרווחי ביותר בהיסטוריה לבמאית, עם הכנסות שיא של כ-720 מיליון דולר.
עם השבוע ה-14 להקרנתו, הסרט חצה את ה-409 מיליון דולר של הכנסות בארצות הברית בלבד, ובכך כבר עבר את ההכנסות של "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" (DCEU), של "באטמן" (DC), של "איירון מן 3" (מארוול), של "ספיידרמן" (סוני-מארוול), ושל "דדפול" (פוקס-מארוול).
נכון לספטמבר, הסרט הפך גם לסרט השלישי הרווחי ביותר בארצות הברית ל-2017, כשהסרטים היחידים שהצליחו אף יותר הם "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" ו"היפה והחיה".
דירוגים ופופולריות
בשבוע השני, השלישי והרביעי להקרנתו הגיע הסרט לדירוג מספר 1 בפופולריות באתר הסרטים IMDb, ובנוסף צבר בו ציון של 8.1 מהגולשים.
הסרט זכה בפרס טריילר הזהב עבור הטריילר (הקדימון) הטוב ביותר מכל הקטגוריות.
הסרט הפך לסרט המצויץ ביותר לשנת 2017 ברשת החברתית טוויטר, עם מעל ל-2.19 מיליון ציוצים בארצות הברית. דירוג ראשון בפופולריות לשנה זו קיים גם לדמות וונדר וומן / דיאנה פרינס.
נכון ל-2019, הסרט בעל סך ההכנסות הגדולות ביותר, מבין סרטי היקום הקולונעי של DC (כולל "ליגת הצדק", "אקוומן" ו"שהאזאם" שיצאו אחריו), הוא "וונדר וומן".
חרם פוליטי
לעומת הפופולריות של הסרט והשחקנית הראשית ברוב מדינות העולם, בחלק מהעולם הערבי הסרט הוחרם, בשל היותה של גדות ישראלית, חיילת צה"ל בעברה וציונית; בלבנון, ובתוניסיה הסרט נאסר להקרנה על ידי הממשלה, ונשקל גם להחרים אותו בירדן. בנוסף, הוא אף הוחרם בבתי קולנוע במדינת קטר וברשות הפלסטינית.
ב-30 מאי 2017 בחר משרד הכלכלה והמסחר הלבנוני להחרים את הסרט טרם יציאתו לאקרנים, מאחר שהשחקנית הראשית גדות היא ישראלית, ומאותן הסיבות שעל פיהן החרים את הסרט הקודם בו השתתפה, "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק". במכתב שהוציא המשרד נכתב "שגל גדות היא מלכת היופי לשעבר של ישראל, שירתה בצבא הישראלי ותמכה ב-2014 במבצע צוק איתן. על הרקע הזה יש להחרים את הסרט על אף שמדובר בהפקה אמריקנית ולא ישראלית". החלטת הממשלה הלבנונית הגיעה לאחר קמפיין של ארגון בשם קמפיין להחרמת תומכי ישראל־לבנון שהוביל את המאבק להחרמת הסרט בטענה כי הצגת הסרט מנוגדת לחוק הלבנוני, כתגובת נגד החליט שר התחבורה ישראל כ"ץ לקרוא לאחת מן המכונות החוצבות את מנהרות הרכבת התחתית בתל אביב על שם וונדר וומן והכריז "נסראללה ולבנון מחרימים - הישראלים תומכים!".
סרטי המשך
מעבר לסרט "וונדר וומן", גדות חתמה מראש על חוזה לגילום דמותה של וונדר וומן בשלושה סרטי קולנוע, אך היא אף הרחיבה את החוזה שלה למעבר לכך. הבמאית פאטי ג'נקינס, לעומתה, חתמה על חוזה לבימוי סרט אחד בלבד, מבלי שהרחיבה אותו, אך הביעה רצון לשוב ולביים המשך. ביולי 2017, כחלק מכנס קומיק-קון, סן דייגו, נודע כי סרט המשך ייצא לאקרנים ב-13 בדצמבר 2019. ביוני 2018 נודע כי עלילת הסרט תתרחש בשנות ה-80 ושמו של סרט ההמשך יהיה "וונדר וומן 1984". הסרט תוכנן לאחר מכן לצאת לאקרנים ב-1 בנובמבר 2019, אך נדחה לבסוף ל-5 ביוני 2020. בסופו של דבר נדחתה יציאת סרט ההמשך "וונדר וומן 1984" ל-2 באוקטובר 2020, בעקבות מגפת הקורונה ברחבי העולם.
גדות המגלמת את וונדר וומן הופיעה בדמותה גם בסרטים "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" (2016) ו"ליגת הצדק" (2017), והיא עתידה להשתתף בסרטים נוספים של היקום הקולנועי של DC.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אליעזר מנסבך
אליעזר-חיים (ארווין) מנסבך (30 ביוני 1902 – 27 במרץ 1948) היה פעיל ציוני וחבר ההגנה, ממייסדי חולון, רופא שיניים במקצועו וצלם חובב, היה רופא השיניים הארצי בהסתדרות רופאי השיניים ביישוב.
שנותיו בגרמניה
לאחר לימודיו עבד חמש שנים כרופא שיניים וכמנהל במרפאת השיניים במפעלי קרופ, יצרני הענק של פלדה ותחמושת באסן. בשנותיו באסן עמד בראש ההסתדרות הציונית בעיר, ביתו שימש מרכז לפעילות ציונית ענפה ומקום מפגש לשליחים שהגיעו מארץ-ישראל. במשרתו הניהולית במרפאת השיניים בקרופ רכש ניסיון רב בניהול שירות בריאות ציבורי. באווירת הנאציזם הגואה בתקופה זו, מינויו של מנסבך היהודי למשרה בכירה עורר תרעומת מצד עמיתיו לעבודה, שהובילה לכרסום מתמשך בתפקידו ולהחלטתו לעזוב את גרמניה.
בארץ ישראל
מנסבך עלה לארץ-ישראל במרץ 1933 לבדו בשל נסיבות בירוקרטיות. אשתו, בנותיו וחמותו עלו לקראת סוף השנה. בתקופתו הראשונה בארץ סייר במקומות רבים ותיעד אותם בצילומיו. בין השאר ביקר בתל אביב, בירושלים ובכרמל, בבית לחם ובשכם. את הצילומים מדרכו לארץ ומסיוריו בה ערך באלבום, שכותרתו: "לך לך אל הארץ אשר אראך מארצך וממולדתך ומבית אביך". בהמשך הכין אלבומים נוספים מצילומיו, להם קרא "תתרגל" ו"אם תרצו אין זו אגדה".
המשפחה התגוררה במשך שנתיים ברחוב גרוזנברג בתל אביב. בתקופה זו עבד מנסבך במקצועו במרפאת שיניים ברחוב מזא"ה.
מנסבך השתתף בבניית המערך הרפואי של חולון וכן כיהן כיושב ראש המחלקה הטכנית במועצת היישוב. ב-1946 היה חבר בוועדה לעיצוב סמל העיר חולון, יחד עם אליהו לוסטיג (רונן) ועוזיאל שולדינגר (שלו). בסמל נכלל עץ שקמה שעוצב על פי צילום שצילם מנסבך בחולות חולון.
מנסבך היה רופא השיניים הראשי של הסתדרות רופאי השיניים, במסגרתה עסק בפיתוח רפואת השיניים הסוציאלית, המתבססת על רפואה מונעת וביטוח בריאות. בשנת 1935 נסע עם קבוצת רופאים מארץ ישראל לקונגרס עולמי של רופאי שיניים בווינה. חקר את העששת ואת הקשר בין מחלות הפה והלסת לבריאות הכללית. ניהל את מרפאת השיניים של קופת חולים כללית בתל אביב. עסק גם בייעוץ וטיפול שיניים בבתי ספר בתל אביב וירושלים, ובקליטת רופאי שיניים עולים וסידורם במקומות עבודה בארץ.
מנסבך ביקר את הוריו במהלך נסיעתו ב-1935 לקונגרס בווינה. הוריו ביקרו בארץ ב-1934 וב-1936. למרות ניסיונות שכנוע החליטו ההורים לשוב לגרמניה, האב לא רצה לנטוש את מטופליו במרפאת השיניים המשגשגת שלו. בהמשך גורשו למחנה ריכוז בצרפת, ואחד המטופלים של האב השתלט על ביתם. האם זלמה נפטרה במחנה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצליח אליעזר לרכוש סרטיפיקט לעלייה ארצה עבור אביו באמצעות כספי פרס שקיבל עבור מחקר שעשה בתחום בריאות הלסת, והאב הגיע ארצה באונייה שמפוליון בסוף שנת 1946.
במלחמת העצמאות הקים מנסבך מרפאת שיניים ניידת עבור החיילים בדרום. בתו דבורה התגייסה לפלמ"ח ב-1947. אביה כתב לה:.
בערב פורים תש"ח, בעת שעבד בחדר העבודה בביתו, פגע בו קליע שנורה מכיוון השכונה הערבית הסמוכה א-ריש. הוא הוחש על ידי הרופא המקומי, ד"ר היינץ כהן, לבית החולים בילינסון, שם נפטר לאחר יממה.
בנותיו היו לחברות בקיבוצים, שושנה בכברי ודבורה בנתיב הל"ה.
יחסי הוותיקן–הרפובליקה המרכז-אפריקאית
יחסי הוותיקן–הרפובליקה המרכז-אפריקאית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים הדיפלומטיים שבין הוותיקן לרפובליקה המרכז-אפריקאית כוננו באופן רשמי ב-13 במאי 1967.
האפיפיור פרנציסקוס ביקר באופן רשמי ברפובליקה המרכז-אפריקאית בנובמבר 2015 ושלח מסר של איחוד ואהבה לאומה, הוא קרא לאחות את הפצעים ממלחמת האזרחים שבמקום. האפיפיור נפגש בעת ביקורו עם נשיאת הרפובליקה המרכז-אפריקאית קתרין סמבה-פנזה.
נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית, פוסטאן-ארקאנז' טואדרה ביקר בוותיקן במסגרת ביקורו הראשון אי פעם במדינה אחרת בתפקיד, באפריל 2016. הנשיא הודה לאפיפיור פרנציסקוס על כך שביקר ברפובליקה בזמן התקופה הקשה ביותר בהיסטוריה שלה וקבע שבעקבות הבחירות הכלליות במדינה שהתנהלו בצורה סדירה והתהליך של החלשת הכוחות הצבאיים הנלחמים בה, המדינה בדרך להתאוששות.
ב-6 בספטמבר 2016 נחתם הסכם דו-צדדי בין שתי המדינות.
יניב מגל
יניב מגל (נולד ב-1977) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
רוברט נייפר
רוֹבֵּרְט נַייְפֶר, הברון נייפר הראשון ממִגְדָלָא (באנגלית: Robert Napier, 1st Baron Napier of Magdala; 6 בדצמבר 1810 – 14 בינואר 1890) היה מפקד בצבא הודו הבריטית אשר השתתף במלחמה האנגלו-סיקית הראשונה, השנייה, המצור על לאקנאו במסגרת המרד ההודי הגדול, הקרב על מצדת טאקו והכניסה לבייג'ינג במסגרת מלחמת האופיום השנייה והמשלחת הצבאית לאתיופיה נגד תאודרוס השני, קיסר אתיופיה.
יניב מגל
ביוגרפיה
מגל נולד ב-1977 לנחמה וליוסי, שנמנו עם ראשוני תנועת "גוש אמונים", גדל בקדומים ולמד בישיבה התיכונית בקרני שומרון. בבגרותו יצא בשאלה.
בתקופת לימודי התואר הראשון לתקשורת ועיתונאות ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, מגל ערך את עיתון הסטודנטים הוותיק "פי האתון". מ-2006 ועד היום הוא עובד בעיתון "גלובס". כיום מגל משמש שם כעורך בחלק של "שוק ההון".
רוברט נייפר
בהודו
עם פרוץ המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה (1845) הוא הצטרף לצבא הסוטליי כקצין מפקד של מהנדסים והיה בקרבות מודקי, סוברון ופירוז שאה, שם נפצע. בשנת 1846 הוא לקח את מבצר הגבעה של קנגרה. לאחר כניעת ממשלת סיקים הוא הפך למהנדס יועץ לתושבים בלאהור.
יניב מגל
ביוגרפיה
ב-2016 יצא ספרו "סרוגים בקנה" ("ידיעות ספרים"), המתאר את סיפור השתלבות הציונות הדתית בצה"ל ונותן מענה לשאלות הרלוונטיות, בהתבסס על מחקר שארך שלוש שנים וכלל ראיונות עם יותר משבעים גורמים בולטים המעורים בנושא.
רוברט נייפר
בהודו
במלחמת הסיקים השנייה (1848–1849) נייפר הכין את המצור על מולטאן ואז פיקד על מהנדסי האגף הימני של צבא פנג'אב בקרב על גוג'ראט ובמרדף אחר הגנרל הסיקי אטוק, וסיים את המערכה.
כמהנדס אזרחי למועצת המנהל של פנג'אב (1849–1851), נייפר ביצע עבודות ציבוריות של בניית כבישים, תעלות, גשרים, מבנים והגנות גבול. הוא הוחזר לשירות צבאי עבור משלחת הזארה (1852) ובשביל המערכה נגד שבט בורי בפשאוור (1853).
נייפר יצא לחופשה באנגליה בשנת 1856, חזר להודו כסגן קולונל, ובמהלך המרד ההודי הגדול בשנים 1857–1858 היה מהנדס ראשי לכוח הסיוע במצור על לאקנאו בפיקודו של לוטננט גנרל ג'יימס אוטרם.
הוא כיוון הגנה אקטיבית נגד המורדים ונפצע במהלך הפשיטה השנייה, בראשות סר קולין קמפבל (לימים הברון קלייד), אך השתתף בהתקפה הסופית על העיר. על פועלו וביצועו ניתן לו עיטור מסדר הבירית.
בסין
בשנת 1860, במהלך מלחמת האופיום השנייה, הצטרפה חטיבת הכוחות של נייפר למשלחת לסין בפיקודו של סר הופ גרנט. כוחות אלה והתקדמו לבייג'ינג, מה שהוביל לכניעה הסינית.
באתיופיה
בשנת 1865 קיבל פיקוד על הצבא בבומביי (כיום מומבאי) ובשנת 1867 הועלה לדרגת סגן אלוף וקיבל פיקוד על המשלחת לאתיופיה. ניצח את הקיסר תאודרוס השני באפריל 1868. הוא זכה בתארים, תודת הפרלמנט וקצבה שנתית של 2,000 לירות שטרלינג.
לאחר שירותו כמושל גיברלטר (1876–1882) הוא מונה לדרגת פילדמרשל בשנת 1883 ושימש כשוטר מצודת לונדון משנת 1887 ועד מותו.
אבא מרדכי ברמן
הרב אַבָּא מָרְדְּכַי בֶּרְמָן (תרע"ט, 1919 - ג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005) היה ראש ישיבת "עיון התלמוד" ומחבר סדרת ספרי "עיון התלמוד" על מסכתות הש"ס.
קורותיו
נולד בפולין לרבקה ולרב שאול יוסף שכיהן כראש ישיבת תורת חסד בלודז'. למד בישיבת מיר והיה מקורב למשגיח הישיבה רבי ירוחם. עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. לאחר המלחמה היגר עם חלק מתלמידי הישיבה לארצות הברית, ונישא לאיטקה בת הרב אברהם גרינברג, ילידת ארצות הברית.
לאחר נישואיו שימש ר"מ בישיבת מיר בארצות הברית. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פרש והקים את ישיבת "עיון התלמוד". בשנות ה-80 עלה לישראל והקים את ישיבתו בירושלים ברחוב שמואל הנביא ליד בית הכנסת סדיגורא. כעבור זמן בשנת 1995 רכש מבנה במודיעין עילית והעביר לשם את הישיבה. התגורר בסמוך לישיבה במודיעין עילית.
בשנת תשס"ב (2002) חדלה פעילות הישיבה ובמקביל הוקמה בבניין הישיבה ישיבת "כנסת יצחק", והרב ברמן מסר בה שיעורים כלליים.
סגנון לימודו הושפע משיטת רבי חיים מבריסק. היה ייחודי בסגנון לימודו, שיעוריו נדפסו בסדרת ספרי "שיעורי עיון התלמוד" בהוצאת מישור.
נפטר בג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
תלמידיו
מתלמידיו: הרב ירוחם אולשין, מראשי ישיבת לייקווד, הרב משה וולפין, והרב ישראל אליהו וינטרוב.
משפחתו
לרב אבא מרדכי ואיטקה ברמן היו שש בנות:
ברינואה
ברינואה (בצרפתית: Brunoy ) היא קומונה בפרברים הדרום-מזרחיים של פריז, במרחק 20.6 ק"מ ממרכז פריז.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה בברינואה הייתה בשנת 638.
במקום שוכנת קהילה של חסידי חב"ד משנת 1946, אשר הקימו שם ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש.
יאיר אלדן
יאיר אלדן (נולד ב-8 בפברואר 1973) הוא סופר, משורר ומרצה בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה
אלדן נולד בשיקגו שבארצות הברית. ב-1976 עלה ארצה וגדל בבאר שבע. למד בתיכון הרטמן, בית הספר התיכון של מכון שלום הרטמן בירושלים. לאחר שרות צבאי כקצין בשריון (1991–1995) למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית (1996–2000), וב-2001 התקבל כחבר בלשכת עורכי הדין. בשנים 2000–2001 עבד בכנסת כעוזרו הפרלמנטרי של יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט, חה"כ אופיר פינס-פז. בשנים 2003 עד 2008 השלים לימודיו באוניברסיטת בר-אילן ובאפריל 2008 הוענק לו תואר דוקטור. בין השנים 2008–2011 היה עמית מחקר במכון שלום הרטמן. אלדן הוא בוגר מכון כרם, ובין השנים 2018-2021 שימש גם כמורה לאזרחות בתיכון הישראלי למדעים ואמנויות בירושלים.
אלדן פרסם שני ספרי עיון העוסקים בספרות חז"ל, ושלושה ספרי פרוזה, וכן שירים בבמות שונות.
משמש כיום כמרצה בפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו.
כתיבה עיונית
בספר נידוי מוות ואבלות שיצא בהוצאת רסלינג בשנת 2011, בוחן אלדן את הקשר שבין נידוי, מוות ומנהגי אבלות, המופיעים בספרות חז"ל זה לצד זה.
'''בספר משיחיות? עבודה זרה! ההיגיון הפנימי של המסכת במשנה''' שיצא בהוצאת כרמל בשנת 2011, מציע אלדן דרך חדשה לקריאת מסכתות המשנה המתייחסת אליהן כאל סיפורים, והמבקשת לחשוף את הדילמה שאתה מתמודד הקובץ ההלכתי, ואת הדרך שבה הוא מתיר אותה.
פרוזה ושירה
במפת הגוף שיצא בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2011, עוסק אלדן בהשפעותיה של תוכנית ההתנתקות על חייה ושברה של משפחה אחת.
המכתב (עם אורנה ראובן) שיצא בהוצאת כתר בשנת 2016, הוא רומן מכתבים בין מטופל לשעבר (איתמר) לפסיכולוגית שלו (אלה) שנכתב על ידי אלדן והפסיכולוגית אורנה ראובן.
במרכז חיי חוק, שיצא בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2023, נסיבות עלייתה ונפילתה של נעמי יהב שעמדה בראש מפלגת נשים בישראל ואף כיהנה כראשת ממשלה, ומערכת היחסים המורכבת שניהלה עם בת זוגה.
אלדן הוא בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 2001, ופרסם שירים בבמות שונות. הוא ממקימי כתובת, קבוצת משוררים ירושלמית, וחבר הוועד המנהל של עמותת "מקום לשירה" מהקמתה ועד היום.
משהו רוחני זורם כביכול
ספרם של שולמית אלמוג ואלדן, שיצא בהוצאת כרמל במרץ 2021, מתאר מערכת יחסים בין גבר ואישה שהיכרותם מעמיקה על רקע יחסם למגדר וכפי שמתברר, לנזילות מגדרית.
מכון טראמפ
מכון טראמפ היה סמינר שסיפק סדרה של הרצאות נודדות, הסמינר נוסד ב-2005 והיה בבעלותם של אירן ומייק מילין מבוקה רטון שבפלורידה. המכון השתמש בשמו של דונלד טראמפ באמצעות הסכם רישוי עם אוניברסיטת טראמפ אך לא פעלה תחת ארגון טראמפ, הסכם הרישוי פג בשנת 2009 ולא חודש מאז.
במהלך שנת 2006, שנת הפעילות המלאה הראשונה שלה, קיימה החברה כ-120 סמינרים ב-30 ערים ברחבי ארצות הברית, כאשר ארגון טראמפ קיבל את חלקו על כל מושב. אף על פי שהמכון ואוניברסיטת טראמפ היו בבעלות נפרדת, הפעילות שלהם הייתה למעשה חופפת, ולעיתים קרובות אף השתמשו בחומרי פרסום הנושאים אותם שמות. סטודנטים רבים התלוננו כי המכון הבטיח הבטחות שווא לשגשוג כלכלי אך מספק מעט הוראה בפועל, וכי בקשות להחזר כספי נדחו או בוטלו. מאות מכתבי תלונה הוגשו לפרקליטות במספר מדינות בהן: מדינת ניו יורק, פלורידה וטקסס.
אף על פי שטראמפ לא היה מעורב באופן ישיר בהפעלת הסמינר, הוא אישר את הפעלתו בתשדיר פרסומי שכותרתו היה "דרך דונלד טראמפ לעושר", שם טען טראמפ כי "הכנסתי את כל המושגים שלי שעבדו כל כך טוב עבורי, חדשים וישנים, לסמינר שלנו. . . אני מלמד את מה שלמדתי”.
בישראל פועל מכון טראמפ במסגרת בית איזי שפירא ומציע מגוון קורסים והשתלמויות
בניין עירייה
בניין עירייה מהווה המבנה המרכזי של מושב השלטון המקומי או מרכז האדמיניסטרציה העירונית (מוניציפלית) בכל עיר, עיירה או מועצה מקומית.
בבריטניה ואוסטרליה מכונה הבניין לעיתים "בית הגילדות" (guildhall).
הבניין משמש את משרדו של ראש העיר וכן את חדר ההתכנסויות של מועצת העיר, וכן את משרדי העירייה, ומשרדי מתן השירות לתושבי העיר או העיירה.
היסטוריה
בתקופת האימפריה הרומית נבנו בערים מבני בזיליקה ששימשו כבתי משפט, שווקים וכן כאתרי מסחר והחלפת כספים.
בימי הביניים נבנו בערים "אולמות ראשיים" בארמונו או טירתו של האציל הפאודלי ששלט בעיר והוא נתן שירותי שלטון (לרוב שירותי משפט) לתושבי העיר.
בשלהי ימי הביניים, בערים החופשיות של אירופה וכן בערי השוק נבנו מבני שוק ששימשו גם להתכנסויות תושבי העיר, ונתנו שירותים לתושבים. מבנים אלה היו למעשה המבנים הראשונים של שירותים מוניציפליים. בניין עיריית קלן נבנה בשנת 1135 והוא דוגמה למבנה ראשון מסוג זה. גם הפאלאצו פובליקו שנבנה בעיר סיינה באיטליה בשנת 1297 והפאלאצו וקיו שנבנה בעיר פירנצה בשנת 1299. היו אלה מבנים מבוצרים שכללו מגדל גבוה, אולם התכנסות גדול וכן מספר חדרי משרדים שנתנו שירותים עירוניים וכללו ארכיונים עירוניים. שני מבנים אלה הפכו לדגם המקובל באירופה של בניין עירייה. לימים בראש מגדלי העירייה הוצבו שעונים אשר דה פקטו כיוונו את חייהם ועבודתם של תושבי העיר. בניין עיריית בריסל שנבנה במאה ה-15 הכולל מגדל שעון שגובהו 96 מטרים, שימש אבטיפוס למבני העירייה שנבנו באירופה ברחבי המאה ה-19, כגון בניין עיריית וינה.
במהלך המאה ה-19 החלו מבני העירייה לכלול "חדרי קריאה" במטרה להשכיל את תושבי העיר, ואלה לימים התפתחו לספריות עירוניות.
רב שמואל בר שילת
רב שמואל בר שילת הוא אמורא שחי בתקופת הדור הראשון והשני לאמוראים. היה תלמידו של רב, וכל ההלכות שאומר בתלמוד, אומר בשמו של רב. נודע בזכות היותו מלמד תינוקות.
הגמרא מספרת שהיה מלמד תינוקות מסור. מסופר ששלוש עשרה שנים ברציפות לא הפסיק ללמד, רב שיבח אותו על כך, וקרא עליו את הפסוק "והמשכלים יזהרו כזהר הרקיע, ומצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד". בנוסף, רב נתן לו הדרכות בלימוד ילדים, וביקש ממנו שיספיד אותו, כדי שיחמם את לבבות השומעים ויבכו. היה אדם אמיד.
כתוב בגמרא שבני בניו של המן למדו תורה בבני ברק, ולפי גרסת העין יעקב וספר היוחסין, צריך להיות כתוב שרב שמואל בר שילת בעצמו הוא בן בנו של המן, ולמד תורה בבני ברק. הרבי מלובביץ כתב כי ייתכן שדר בארץ ישראל בזמן שהותו של רב אצל רבי יהודה הנשיא, אולם קשה כי רבי היה גר בבית שערים, ולא בבני ברק. לכן מסיק הרבי מלובביץ שרב שמואל בר שילת לא חי בארץ ישראל לפרקי זמן ארוכים, אלא חי בבבל, אבל למד ולימד לפעמים בארץ ישראל.
בנו הוא האמורא רב יהודה בן רב שמואל בר שילת.
מקדש סיני
מקדש סיני הוא מבנה ציבורי המשמש לביצוע טקסים ופולחנים דתיים של מרבית הדתות הקיימות בסין, והכולל לעיתים מגורים של נזירים. מרבית המקדשים שוכנים בסין, אבל עם ההגירה של סינים למדינות אחרות, בעיקר לדרום-מזרח אסיה, אבל גם למדינות יבשת אמריקה, הוקמו מקדשים סיניים גם שם.
מקדש עממי מסורתי
מבנה שנועד לפולחן עבור הדת המסורתית של הקבוצה האתנית של בני ההאן. דת זו, שמקורה באוסף של מסורות דתיות שורשיות אתניות, מכונה לעיתים שניזם (במנדרינית תקנית: 神教, בפין-יין: Shénjiào). הדת כוללת בעיקר סגידה לשן (神, בפין-יין Shén), ביטוי כללי לתיאור אלים (יותר מדויק, האנרגיות היוצרות דברים ומאפשרות להם לשגשג). השן יכולים להיות אלוהויות הקשורות לטבע, לעיר, לחפצים, לגיבורים מיתולוגיים וכו'. המקדשים של דת זו מתחלקים לשני סוגים:
מקדשים מסוג זה מוקמים ומנוהלים על ידי תושבים מקומיים: קהילות כפריות, קהילות על בסיס קרבה משפחתית ואגודות דתיות, ואין בהם כוהנים מקצועיים. אם כי כוהנים טאואיסטיים (דָאושְׁה או פָאשְׁה), קונפוציוניסטים (לִישֶׁנְג) או שמאנים (ווּ או טונְגְגִ'י) יכולים לערוך טקסים בתוך מקדשים אלו. מקדשים עממים הם בדרך כלל מבנים קטנים ומקושטים בדמויות מסורתיות על גגם (דרקונים ואלוהיות), אם כי חלקם התפתח למבנים גדולים.
את המקדשים העממיים המסורתיים הסינים ניתן לפגוש בכל רחבי סין גופא, טאיוואן וכן במקומות שבהם התיישבו מהגרים סינים במהלך מאות השנים האחרונות. באנגלית של צפון מערב אמריקה בשלהי המאה ה-19 היה מקובל לכנות מקדשים אלו שצצו בכל צ'יינהטאון, "joss house", כש-"Joss" היה עיוות של המילה בפורטוגזית לאלוהים (deus).
מקדש בודהיסטי
מקדשים ומנזרים בודהיסטיים קרויים סְה (寺, בפין-יין: Sì) או סְה-יְוֵּ'אן (寺院, בפין-יין: Sìyuàn), כשיְוֵּ'אן (院, בפין-יין: Yuàn), פירושו מקום קדוש. מכלול מקדשים גדול שנבנה במימון הקיסרות מכונה גוֹנְג (宫, בפין-יין: Gōng, "ארמון").
מבנה המקדש
מקדש בודהיסטי כולל את האלמנטים הבאים:
מקדש טאואיסטי
מקדשים ומנזרים טאואיסטיים קרויים גְווָאן (觀, בפין-יין: Guàn) או דָאוגְווָאן (道观, בפין-יין: Dàoguàn). מכלול מקדשים גדול שנבנה במימון הקיסרות מכונה גונְג, ומקדש קטן שיכול להיות בקתה או מערה יכונה מְיָאו.
הטאואיזם מעודד את בני האדם לחיות בהרמוניה עם הטבע ועקב כך בנויים מרבית המקדשים הטאואיסטיים על מדרונות ההרים. לרבים מהמקדשים יש שלד מעץ שהסינים מאמינים כי הוא טוב לבריאות.
מטרת הטאואיזם היא להתברך בחיים ארוכים ופוריים, ונושא זה משתקף בקישוטים של המקדש. על דלתות המקדש, חלונותיו וקורותיו, חקוקים התווים בסינית המסמלים ברכה, אריכות ימים ומזל, וציורים של צמחים (ברוש וחזרן), בעלי חיים (דגים, עטלפים ואיילים), ובעלי חיים דמיוניים (דרקון, עוף החול וצ'ילין) שכל אחד מסמל משמעות מסוימת: ידידות, אריכות ימים, כבוד, טוב לב וכו'.
מקדש קונפוציוס
מקדש קונפוציוס (孔廟, בפין-יין: Kǒng miào) הוא מבנה המוקדש לזכרו של קונפוציוס והמלומדים והפילוסופים של הקונפוציוניזם.
המקדש הגדול והעתיק ביותר שוכן בצ'ופו, במחוז שאנדונג, עיר הולדתו ומקום קבורתו של קונפוציוס. הוא הוקם בשנת 479 לפני הספירה, שנה לאחר מותו של קונפוציוס, והורחב שוב ושוב במשך למעלה מ-2,000 שנים מאז נוסד, וכיום הוא מכלול ענק של מבנים. בהדרגה הוקמו מקדשים נוספים לזכרו ככל שמעמדו גדל עד לדרגת קדוש. בשנת 630 הורה קיסר סין משושלת טאנג שיש להקים מקדש לקונפוציוס צמוד לכל בית ספר באימפריה בשליטתו.
בין המקדשים הידועים ביותר: מקדש קונפוציוס בשיאן (כיום המוזיאון יער האסטלות), מקדש פֿוּדְזְה-מְיָאוֹ בנאנג'ינג ומקדש קונפוציוס בבייג'ינג, שנבנה לראשונה ב-1302. מקדש קונפוציוס בטיינג'ין שוכן על שטח של 130 דונם, מכלול המבנים המסורתי הגדול ביותר בטיינג'ין.
בנוסף למקדשי קונפוציוס הממלכתיים קיימים גם מקדשים פרטיים המוקדשים להערצת האבות של צאצא משפחת קונג, אליה השתייך קונפוציוס, בניינים שבהם מנציחים את מעשיו, ומקדשים פרטיים באקדמיות של סין.
הפולחן במקדש קונפוציוס כולל העלאת מנחות לרוחו של קונפוציוס, כמו גם למלומדים ופילוסופים קונפוציאניים אחרים. טקס נוסף הוא ריקוד שמונה השורות, הכולל שמונה טורים של שמונה רקדנים בכל טור. במקור היה זה ריקוד שש השורות, כפי שבוצע עבור האצולה הסינית, אבל ב-1477 הועלה קונפוציוס לדרגת מלך, ולכן זכה בכבוד הניתן לקיסרים.
מבנה המקדש
מקדש קונפוציוס כולל את האלמנטים הבאים:
שלא כמו במקדשים בודהיסטים או טאואיסטים אין בדרך כלל במקדשי קונפוציוס, פסלים או ציורים. ככל הנראה היו במקדש בצ'ופו בשנותיו הראשונות ציורי קיר ופסלי עץ וחרס של קונפוציוס ותלמידיו. כמו כן היה פסל של קונפוציוס במקדשים רשמיים אחרים. אולם הייתה התנגדות למנהג זאת שנראה כחיקוי של מקדשים בודהיסטים, ובנוסף נטען כי מטרת המקדשים היא לכבד את תורתו של קונפוציוס ולא אותו עצמו.
מכיוון שלא היה דמיון בין הפסלים השונים של קונפוציוס במקדשים השונים הורה הקיסר משושלת מינג ב-1530 שכל הפסלים של קונפוציוס יוחלפו בלוחות נשמה במקדשים הקיסריים בבירה ובמקומות אחרים. יחד עם זאת, מקדשי קונפוציוס מודרניים רבים מכילים פסלים. גם במקדשים המופעלים על ידי משפחת קונפוציוס, דוגמת המקדש בצ'ופו, יש פסלים.
FP
בתורת הסיבוכיות, מחלקת הסיבוכיות FP היא ההרחבה לבעיית הפונקציה של מחלקת בעיות ההכרעה P, כלומר אוסף בעיות הפונקציה שאפשר לחשב בזמן ריצה פולינומי על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית. בעיות רבות ב-P מנוסחות בצורת שאלה, מתי רכיב מסוים קיים, כמו בהינתן גרף האם יש בו שידוך מושלם. גרסת ה-FP עבור בעיות אלה, שואלת לא רק האם קיים פתרון אלא גם מהו אותו פתרון, כלומר בדוגמת הגרף הבעיה היא למצוא שידוך מושלם.
באופו פורמלי יותר יחס בינארי \ P(x,y) הוא ב-FP אם ורק אם יש אלגוריתם דטרמיניסטי עם זמן ריצה פולינומי ב-|x| שיכול בהינתן x למצוא y כך שמתקיים \ P(x,y) אם קיים y כזה. בדוגמה של השידוך המושלם היחס מתקיים כשx הוא גרף ו-y הוא שידוך מושלם בגרף. יחס זה הוא ב-FP כי ידוע אלגוריתם פולינומי למציאת השידוך.
המחלקה עולה במחקר בסיבוכיות בהקשר של מחלקת FNP ההרחבה לבעיית הפונקציה של מחלקת בעיות ההכרעה NP. ידוע ש FNP=FP אם ורק אם P=NP. שאלה נוספת העולה היא הכח של FP לעומת FL, מחלקת הפונקציות אותן ניתן לחשב על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית אשר משתמשת בזיכרון שגודלו לוגריתמי בגודל הקלט.
השאלה בין-ספרייתית
השאלה בין-ספרייתית (באנגלית: Interlibrary Loan) הוא שירות המאפשר ללקוח לבקש ספר שאינו נמצא בספריית-האם מספרייה אחרת. הספרייה המבקשת מאתרת את הספר, שולחת הזמנה לספק, מקבלת ומשאילה את הספר לתקופה מוגבלת למזמין, ומחזירה אותו לספרייה המספקת. לפעמים השירות ניתן תמורת תשלום סמלי. פן נוסף של השאלה בין-ספרייתית הוא סריקה וצילום של מאמרים - המוכר גם במונח "אספקת מסמכים".
אספקת מסמכים (באנגלית: Document Delivery) הוא שירות המאפשר ללקוח מספרייה אחת לבקש עותק דיגיטלי של מאמר מכתב עת או פרק מספר שאנו נמצא בספריית האם מספרייה אחרת. הספרייה המבקשת מאתרת את הפריט, שולחת הזמנה לספק, מקבלת קובץ ושולחת אותו כקישור למזמין. לפעמים השירות ניתן תמורת תשלום סמלי.
על הלקוחות והספריות לציית לחוק זכויות יוצרים. בישראל נקבע שיש לפעול לפי עקרונות השימוש ההוגן בהוראה במוסדות להשכלה גבוהה, לא לבקש יותר מחמישה מאמרים מכתב עת אחד, ולא יותר משני פרקים או 20% מספר, הקצר ביניהם.
באופן מסורתי, שירותי השאלה בין-ספרייתית ניתנים כאשר פריט חסר בספרייה המקומית. ב, ומיוחד מאז משבר הקורונה, לקוחות של ספריות יכולים גם לקבל פריטים סרוקים שקיימים באוסף.
תיאור השירות
שירותי השאלה בין-ספרייתית ואספקת מסמכים מבוססים על שיתוף פעולה והדדיות בין ספריות תוך הבנה שלא בכל ספרייה יש את כל המשאבים הנדרשים על ידי לקוחותיה. בכל יחידת השאלה בין-ספרייתית מתנהלים שני תהליכים מקבילים: הזמנות נכנסות ׁ- הזמנות המסופקות לספריות אחרות עבור הלקוחות שלהן, והזמנות יוצאות - הזמנות מספריות אחרות עבור הלקוחות המקומיים.
יש הסכם בין הספריות לספק פריטים כמה שיותר מהר, לכן זמן האספקה הממוצע למאמר סרוק הוא יומיים וזמן האספקה הממוצע לספר הוא שבוע ימים. מכיוון שהאוניברסיטאות משתמשות בחברת שליחים, זמן האספקה תלוי בתדירות הגעת השליח.
מערכות לניהול הזמנות
יש מגוון רחב של מערכות לניהול הזמנות ותהליכי עבודה המתבססים על הסכמים בין רשתות של ספריות ותקן ISO. בארץ רוב הספריות האוניברסיטאות והמכללות עובדות עם מערכת עלמא או אלף של אקס ליבריס. ישנן שלוש ספריות בארץ שעובדות עם המודול ISO ILL המאפשר העברת הזמנות ומסרים בצורה ממוחשבת בלבד בלי צורך בדוא"ל.
ההשאלה הבין-ספרייתית בישראל
עד שנות ה-90 שירותי השאלה בין-ספרייתית בישראל התבצעו בין שבע האוניברסיטאות בישראל ומספר קטן של ספריות מחקר רפואיות. זאת, מכיוון שלא היו מוסדות להשכלה גבוהה אחרים או אוספים גדולים. מאז שנות התשעים מכללות אקדמיות רבות קמו והן פיתחו אוספי ספרייה גדולים המאפשרים השאלה בין-ספרייתית בינן לבין עצמן ועם האוניברסיטאות.
חריגה וחלוצה מבין הספריות הציבוריות היא הספרייה האזורית מטה אשר, אשר פיתחה מערכת השאלה בין-ספרייתית פנימית בין סניפיה בתחומי המועצה האזורית מטה אשר לבין מספר ספריות באזור הגליל המערבי: שלומי, נהריה, מעלות, הספרייה האזורית מעלה יוסף, הרדוף וספריית המכללה האקדמית גליל מערבי.
עונת 2022/2023 בפרמייר ליג
עונת 2022/2023 בפרמייר ליג הייתה העונה ה-31 בפרמייר ליג, והעונה ה-124 של הכדורגל האנגלי בסך הכל. העונה החלה ב-5 באוגוסט 2022 והסתיימה ב-28 במאי 2023.
החל מעונה זו, מועדונים יכולים לבצע חמישה ולא שלושה חילופים בשלוש הזדמנויות בזמן המשחק ובמחצית בהתאם לשאר שש הליגות הבכירות באירופה.
במהלך העונה הליגה יצאה לפגרה בין ה-13 בנובמבר ל-26 בדצמבר 2022 לטובת מונדיאל 2022 שנערך בקטר.
מנצ'סטר סיטי זכתה באליפות התשיעית בתולדותיה והשלישית ברציפות.
בסיום העונה לסטר, לידס, וסאות’המפטון ירדו לליגה השנייה, ובמקומן עלו הקבוצות ברנלי, שפילד יונייטד, ולוטון טאון.
קבוצות
20 קבוצות השתתפו בפרמייר ליג, 17 מתוכן המשיכו בליגה מהעונה הקודמת, ו-3 קבוצות נוספות העפילו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: פולהאם, בורנמות' ונוטינגהאם פורסט שחזרו לליגה הבכירה לאחר היעדרות של שנה, שנתיים, ועשרים ושלוש שנים בהתאמה. פולהאם ובורנמות' העפילו ישירות לאחר שסיימו במקומות הראשון והשני בהתאמה, ונוטינגאהם העפילה מהמקום הרביעי הודות לניצחון על האדרספילד טאון בגמר פלייאוף העלייה. הן החליפו את ברנלי (שירדה לאחר 6 עונות רצופות בפרמייר ליג), ווטפורד ונוריץ' סיטי (שתיהן לאחר עונה אחת בלבד).
תרבות להט"ב ברוסיה
אף על פי שהחיים ברוסיה המודרנית מאפשרים הרבה יותר חירויות לנשים לסביות, גברים הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) מאשר לפני מהפכות 1989, אפליה לא רשמית ופחד עדיין מוגדרים כנוכחים בקרב האוכלוסייה הרוסית כלפי חברי הקהילה. "זה יהיה טיפשי לפרש כמה חירויות חדשות כסובלנות", אמר איגור קון, סוציולוג המוגדר בתור המומחה הידוע ביותר ברוסיה עבור פרקטיקות מיניות, ומחבר הספר "המהפכה המינית ברוסיה" (The Sexual Revolution in Russia).
חיי קהילת הלהט"ב ברוסיה דווחו לאורך השנים כגלויים הרבה פחות מאשר במדינות המערב, עם מגמת קבלה גוברת בערים גדולות כגון מוסקבה וסנקט פטרבורג בהן נכללים מועדונים וגיי ברים כגון התחנה המרכזית וצדפה כחולה ופסטיבל הסרטים "Side by Side".
היסטוריה
רוסיה של ימי הביניים הייתה ככל הנראה מוגדרת עם רמת קבלה גבוה מאוד כלפי הומוסקסואליות, כאשר מבקרים זרים במדינה הופתעו מגילויי חיבה בין הומוסקסואלים. החוקים הראשונים נגד הומוסקסואלים ברוסיה הגיעו במאה ה-18, תחת שלטונו של פיוטר הגדול, אך רק בחוקים צבאיים עבור חיילים.
סעיף 121 שימש לעיתים קרובות להארכת עונשי מאסר ושליטה במתנגדי משטר. בין הכלואים היו במאי הקולנוע הגאורגי סרגיי פרדג'אנוב והמשורר גנאדי טריפונוב. תחת ממשלו של מיכאיל גורבצ'וב, נוצר ארגון זכויות הלהט"ב הראשון ברחבי המעצמה אשר בראשו "ברית ההומואים והלסביות במוסקבה" עמדו יבגניה דבריאנסקאיה ורומן קלינין, שהפך לעורך עיתון הלהט"ב הרשמי הראשון, Tema (אפלה). התפרקותה של ברית המועצות האיצה את התקדמותם של זכויות להט"ב ברוסיה בעוד החלו להופיע פרסומים ומחזות הומוסקסואלים. בשנת 1993 נחתם חוק פלילי רוסי חדש אשר אינו כלל את סעיף 121 בתוכנו, בעוד גברים הומוסקסואלים שנכלאו החלו להשתחרר.
רוסיה המודרנית
חיי קהילת הלהט"ב המודרניים ברוסיה נמצאים בתהליך של הגברת פתיחות החברה מאז תחילת המאה ה-21. העסקים הראשונים עם נטייה הומוסקסואלית החלו להופיע בהם: ברים, דיסקוטקים, סאונות ואף סוכנות נסיעות אם כי החיים של הומואים ולסביות במחוזות נותרו קשים, ישנם קהילות ותרבות להט"ב פתוחה בערים גדולות כגון מוסקבה וסנקט פטרבורג. עם זאת, מפלגת השלטון השמרנית, רוסיה המאוחדת, לאורך השנים הגבילה את חופש הביטוי של חברי הקהילה הרוסית וחוקקה חוקים נגד תרבות להט"ב.
במסיבת עיתונאים ב-1 בפברואר 2007, נשאל נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לחוות דעתו בעיצומה של המחלוקת על החלטתו של ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב, לאיסור על קיום מצעד הגאווה במוסקבה בעודו השיב כי, "בקשר למה שראשי האזורים אומרים, אני בדרך כלל משתדל לא להגיב. אני לא חושב שזה העסק שלי. היחס שלי להפגנות הומוסקסואלים ולמיעוטים מיניים באופן כללי הוא פשוט - זה קשור לעניין שלי. חובות רשמיות והעובדה שאחת הבעיות המרכזיות של המדינה היא דמוגרפית. אבל אני מכבד ואמשיך לכבד את החופש האישי על כל צורותיו, על כל ביטוייו". באוגוסט 2009 הכריז ראש המחוז המנהלי הצפוני של מוסקבה, אולג מיטבול, על כוונתו לסגור את מועדון ההומואים המוביל "Dusha i Telo" במוסקבה. פעיל הלהט"ב הרוסי ניקולאי אלכסייב ועמיתיו הובילו בקמפיין נגד סגירת המועדון. באוקטובר 2009 ארגן אלכסייב מסיבת עיתונאים במרכז העיתונות העצמאית בה דיברו כוכבי פופ רוסים בהם לוליטה מילבסקיה ולהקות "Shura" ו-"Mirazh" לתמיכה בקיום המועדון. "Dusha i Telo" נסגר מאוחר יותר בעוד בתי המשפט קבעו כי סיום החוזה היה בלתי חוקי, אם כי המועדון לא נפתח שוב. באוקטובר 2010 פוטר אולג מיטבול מתפקיד ראש המחוז. ב-2013 חתם פוטין על החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית לאחר שהתקבל בדומה הממלכתית. החוק אוסר על הפצת "תעמולה הומוסקסואלית" לקטינים לכאורה, אם כי בפועל, אסר על כול הפגנה למען זכויות להט"ב, דיבור המגן על זכויות להט"ב או קביעה שמערכות יחסים חד-מיניות שוות למערכות יחסים הטרוסקסואליות. החוק מחייב אזרחים רוסים שנמצאו אשמים בקנסות של עד 5,000 רובל ופקידי ציבור לקנסות של עד 50,000 רובל בעוד ארגונים או עסקים ייקנסו עד מיליון רובל וייאלצו להפסיק את פעילותם למשך עד 90 יום. זרים עשויים להיעצר ולהיכנס למעצר עד 15 ימים ולאחר מכן להיות מגורשים מהמדינה וכן להיקנס בסך של עד 100,000 רובל. אזרחים רוסים המשתמשים באינטרנט או בתקשורת כדי לקדם "יחסים לא מסורתיים" ייקנסו עד 100,000 רובל. בהתייחסו להצעת החוק טרם העברתה, הצהיר הנשיא פוטין, במהלך ביקור באמסטרדם באפריל 2013 באומרו כי, "אני רוצה שכולם יבינו שברוסיה אין הפרות של זכויות מיעוטים מיניים. הם אנשים, בדיוק כמו כולם, והם נהנים מזכויות וחירויות מלאות".
במרץ 2018 אסרו השלטונות הרוסיים על אתר אינטרנט הלהט"ב הגדול במדינה, "Gay.ru" בשל "תעמולה של מערכות יחסים מיניות לא מסורתיות".
בשנת 2019, רוסיה צנזרה סצנות הומוסקסואליות במחזמר הסרט "רוקטמן" המבוסס על חייו של הזמר הבריטי אלטון ג'ון ובן זוגו. בתגובה, גינה ג'ון את הפעולה באומרו כי "אינה מקבלת באכזריות אהבה בין שני אנשים".
סרטים תיעודיים
"Moscow Pride '06" הוא סרט תיעודי המציג את מצעד הגאווה הראשון במוסקבה בשנת 2006. הכרנת בכורתו נערכה ב-27 בנובמבר, שישה חודשים לאחר קיומו. כמה מוקדים של הסרט כללו את הפסטיבל הנורדי, תחרות התרבות הגאה הרוסית, הרצאתו של מרלין הולנד על סבו אוסקר ויילד וכנס היום הבינלאומי נגד הומופוביה (IDAHO). הסרט מתמקד בנוסף בצרות סביב הקרמלין ובית עיריית מוסקבה כאשר המשתתפים התאספו למחות על איסור קיום המצעד ועל החלטת בית המשפט טברסקוי לאשר את החלטת ראש העיר יורי לוז'קוב לאיסורו. ולאד אורטנוב, עורך לשעבר של "Argo", אחד ממגזיני הלהט"ב הוותיקים ברוסיה, תיאר את הסרט התיעודי כ-"מסמך היסטורי אנושי גדול שיאמר הרבה לדורות הבאים".
מדיה
ישנם כתבי עת חדישים לחברי קהילת הלהט"ב הרוסי בהם מגזין קוויר יחד עם כתבי עת ותיקים יותר, כגון Tema, מגזין הלהט"ב הרשמי הראשון במדינה.
Anchor Bible
פרויקט Anchor Bible (באנגלית: Anchor Bible project) הוא מפעל פרשנות מדעי מודרני למקרא הכולל של סדרה של ספרי פרשנות למקרא ולברית החדשה, מילון תנ"ך ואוסף של ספרי עיון בנושאים ספציפיים הנוגעים לחקר מקרא. הפרויקט הוא תוצר של שיתוף פעולה אקדמי ומסחרי שהחל בשנת 1956, כאשר כרכים בודדים בסדרה פרשנות התחילו להיווצר. לאחר שיזמו שיתוף פעולה בין מלומדים בחקר המקרא, השתתפו בפרויקט כבר למעלה מ-1,000 חוקרים - המייצגים יהודים, נוצרים קתולים, נוצרים אורתודוקסים, פרוטסטנטים, מוסלמים, חילונים ואחרים. עבודותיהם מציעות דיונים המשקפים מגוון נקודות מבט על פני ספקטרום תאולוגי רחב. הפרויקט ממשיך להוציא לאור כרכים ובכך שומר על עדכניות החומרים והניתוחים הקיימים בו. העבודות מביאות את ההתקדמות במדע ובטכנולוגיה לנושאים תנ"כיים, וכן את הידע ההיסטורי והבלשני המודרני הנוגע לפרשנות התנ"ך אל קהל הקוראים כולו. משנת 2005 פורסמו יותר מ-120 כרכים שכולם נערכו על ידי דוד נואל פרידמן ששימוש כעורך ראשי ופורסמו על ידי Doubleday (חלק מ-Random House, Inc). פרידמן נפטר בשנת 2008, ומאז ג'ון קולינס שימש עורך ראשי. בשנת 2007, רכשה אוניברסיטת ייל את Anchor Bible Series. אוניברסיטת ייל מפרסמת כעת את הכותרים החדשים בשם Anchor Yale Bible Series.
Anchor Bible Commentary Series
Anchor Bible Commentary Series, נוצרה תחת הדרכתו של ויליאם אולברייט (1891-1971) וכוללת תרגום ופרשנות של התנ"ך, הברית החדשה וכמה מן הספרים האפוקריפיים. עבור כל ספר תנ"כי, הסדרה כוללת תרגום מדעי־מקורי (עם הערות, כולל תרגומים חלופיים) של טקסטים עתיקים, תוך שימוש בידע המודרני לגבי השפות הקדומות; ניתוחים של האבולוציה ההיסטורית, הביקורתית והספרותית של הטקסט; פירוש של פסוקי הספר; הצעה וניתוח של תאוריות מחקריות מתחרות; רקע היסטורי; ותצלומים, איורים ומפות של חפצים ומקומות הקשורים לדמויות המקראיות ולאתרים המקראיים. ספרים תנ"כיים ארוכים או מורכבים מכוסים ביותר מכרך אחד.
בשנת 2006 החלה סדרה של למעלה מ-80 כרכים, שחלקם מעדכנים עבודות קודמות. הסדרה הושלמה כמעט לחלוטין; המחצית השנייה של שמות יצאה לאור בתחילת דצמבר 2006, ויתר הכרכים נמצאים בהפקה.
Anchor Bible Dictionary
Anchor Bible Dictionary הוא מילון המכיל יותר מ 6,000 ערכים שנכתבו על ידי יותר מ-800 חוקרים בינלאומיים. יש בו גם איורים ושרטוטים. "המילון" כולל מאמרים על מגילות מדבר יהודה, על יחסי יהודים-נוצרים בראשית דרכם, על ישו ההיסטורי, על שיטות סוציולוגיות וספרותיות של ביקורת המקרא, על הרמנויטיקה פמיניסטית וערכים רבים על אתרים ארכאולוגיים, וכן ביבליוגרפיות עם ציטוטים הרשומים בנפרד בסוף כל ערך.
Anchor Bible Reference Library
Anchor Bible Reference Library היא סדרה פתוחה המורכבת מיותר משלושים כרכים נפרדים עם מידע על אנתרופולוגיה, ארכאולוגיה, אקולוגיה, גאוגרפיה, היסטוריה, שפות, ספרות, פילוסופיה, דתות, תאולוגיה ועוד.
יצירות ב-Anchor Yale Bible commentary series
עבודות ב-Anchor Yale Bible commentary series כוללים:
זאזה נאפולי
ולדים ולדימירוביץ' קזנצב (ברוסית: Vladimirovich Kazantsev; נולד ב-14 באפריל 1973), הידוע יותר בשם הבמה זאזה נאפולי (רוסית: Заза Наполи), הוא דמות דראג, זמר, שחקן ואמן פופ רוסי.
ראשית חייו
ולדים קזנצב נולד ב-14 באפריל 1973 בירובייה, מחוז אלטאי. בשנת 1991 סיים את לימודיו במכללה וקיבל תעודת מורה עבור בית ספר יסודי. לאחר שעבד כשנה אחת בתור מורה, עזב ונכנס למכון התרבותי הממלכתי של מזרח סיביר במחלקה לאמנות תיאטרון בהתמחות בתיאטרון וקולנוע.
קריירת משחק ושירה
ב-1997 עבר למוסקבה. לפני שהחל במעברו לבירה, התגורר באולן-אודה ועבד בחברת השידור הממלכתית הכל-רוסית לרדיו וטלוויזיה (VGTRK) המקומית, ניגן בתיאטרון ואירח קונצרטים רשמיים. בשנת 1998 הקים את תיאטרון הקרוס-דרסינג, "Paradise Birds" (ציפורי גן עדן).
ב-2002 שיחק בסרט הפשע "עידן הקרח".
בשנת 2006, השתתף בתור שם הבמה זאזה נאפולי בסדרה "אל תיוולד יפה" ושיחק גם במותחן "גן עדן ארור", הקומדיה "מלכי המשחק", ועוד. בשנת 2007, הפך למגיש הטלוויזיה של התוכנית "Bitch-Love" בערוץ "NTV".
ב-2017 הוציא את אלבום אולפן הבכורה שלו בשם "...Для тебя" שכלל כ-22 רצועות והקליט קליפים לשירים מתוכו "Бабушки", "Давайте выпьем" ו-"Подруга". באותה שנה הוציא את אלבומו השני, "...Это можно", אשר כלל כ-12 רצועות.
בשנת 2020 הוציא לאור את אלבומו השלישי, "Бархатный рай". באותה שנה היה למנחה תוכנית היוטיוב, "מאחורי זכוכית מגדלת". שנה לאחר מכן, הוציא את אלבומו הרביעי, "!Улыбнись".
קזנצב הוא הבעלים של מספר פרסים כגון: "Night Life Awards", "Best Club Show" ו-"Silver Galosh".
פאול קוסלה
פאול קוֹסלָה (שמולוביץ') (ברומנית: Paul Kosla; 1922 – 15 ביוני 2004) היה מנצח, פסנתרן, מלחין, מעבד ומורה ישראלי.
קורות חיים
קוסלה נולד בפיאטרה ניאמץ שברומניה בשם פאול (פנחס) שמולוביץ. החל לנגן בגיל 9. בגיל 13 היה נגן מקצועי. ניגן בפסנתר, באקורדיון ובטרומבון. למד מוזיקה במשך שנתיים בקונסרבטוריון הממלכתי בבוקרשט. ברומניה ניגן בתזמורות שונות, בהצגות תיאטרון וברדיו הרומני. מגיל 15 ניגן יחד עם אחיו הרמן בצמד "דואו קוזלה" או "קוסלה". אימצו את השם האמנותי הזה לפי שמה של גבעת קוזליה שליד עיר הולדתם, פיאטרה ניאמץ.