cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלום בן אריה
קריירה צבאית
בן אריה נולד ב-14 באוקטובר 1952 בבאר שבע, ולמד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה. בנובמבר 1970 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל "יחדיו" לקבוצת יבנה ושירת בנח"ל. במהלך מלחמת יום הכיפורים הוא לחם בגדוד חיר"מ 9200, אשר השתתף בלחימה בחזית הדרום ואף כבש לקראת סיומה את ג'בל עתקה. בשנת 1978 שובץ מטעם הקצח"ר להכשיר את פרק החי"ר (רובאי 5) במסלול קורס הטיס של חיל האוויר, כמפקד שלב המכין. השתתף במבצע שלום הגליל ופעל מטעם מפקדת הגנה קרקעית של חיל האוויר, עם הכוחות שפעלו בגזרת נבטיה. בשנת 1988 מונה לסגן מפקד הגנה קרקעית, ובשנת 1991 מונה לראש מה"ק (מפקדת הגנה קרקעית בחיל האוויר), וכחלק מתפקידו השתתף במבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה לארץ.
בשנת 1994 מונה למפקד רע"ם (פרויקט ריענון ערכות המגן) בפיקוד העורף, ובשנת 1997 מונה למפקד בה"ד 16. בשנת 2000 מונה למפקד מחוז ירושלים של פיקוד העורף, ובשנת 2004 יצא ללימודי תואר שני ב, ומשם חזר לפקד על בה"ד 16, עד שנת 2008. בשנת 2007 מונה במקביל למפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2012.
במהלך תפקידו השתתף ופיקד בן אריה על משלחות חילוץ רבות של פיקוד העורף, בהן המשלחת לקניה לאחר הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בניירובי בשנת 1998, השתתף במשלחות לטורקיה לאחר שתי רעידות האדמה שאירעו שם באוגוסט ובנובמבר 1999, השתתף במשלחת הסיוע ליוון לאחר רעידת האדמה בספטמבר 1999, פיקד על משלחת הדרכה בת 20 קצינים ומדריכים, להקמת בית הספר לחילוץ והצלה לצבא טורקיה באיזמיר בשנת 2000, ופיקד על משלחת החילוץ והרפואה לאחר רעידת האדמה בגוג'ארט, הודו בשנת 2000. כמו כן פיקד בן אריה כמפקד מחוז ירושלים של פיקוד העורף על מבצע החילוץ לאחר קריסת אולם החתונות ורסאי בשנת 2000, ופיקד על כוחות החילוץ של הלכודים בשתי תאונות הרכבות הקשות בבית יהושע ורבדים בשנים 2005 ו-2006, ועל משלחת החילוץ בניירובי, לבקשת ממשלת קניה לאחר התמוטטות מבנה מגורים כתוצאה מכשל בניה בשנת 2006. בן אריה גם פיקד על משלחת החילוץ לאחר הפיגוע במלון הישראלי במומבסה בשנת 2002, על משלחת הסיוע לכיבוי השריפות בקפריסין בשנת 2003, ועל משלחת הסיוע לקולומביה לאחר אסון השיטפונות בשנת 2007, ובנוסף הוא השתתף במשלחת סיוע לממשלת קניה בקניה ובארץ להקמת גדוד החילוץ הראשון בשנת 2008 ובמשלחת הסיוע למצרים לאחר הפיגוע במלון טאבה בשנת 2004. באפריל 2009 הועלה לדרגת תת-אלוף, השתחרר מצה"ל, והמשיך במילואים לפקד על יחידת החילוץ הארצית, ופיקד על משלחת סיוע החילוץ והרפואה להאיטי לאחר רעידת האדמה בשנת 2010, על משלחת הסיוע לאחר הצונאמי בעיר מינאמי סנריקו ביפן בשנת 2011 ועל ועל משלחת הסיוע להשבת הפצועים וההרוגים הישראלים לאחר הפיגוע בבורגס בבולגריה בשנת 2012.
קריירה אזרחית
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 2009 הוא השתלב כמרצה באוניברסיטת חיפה בלימודי תואר שני לניהול אסונות. כיום הוא מרצה בבית ברל בבית הספר לחברה וממשל בתוכנית לחברה ועורף. בנוסף עוסק במחקר ופיתוח מודלים להתמודדות עם מצבי חירום, אלה עוסקים בהיערכות פרט, רשויות, משרדי ממשלה, גופי תשתית ומדינה להתמודדות עם מצבי חירום בכלל ורעידות אדמה בפרט. ביניהם 5 מודלים: הסע"ר, (סיוע עצמי ראשוני) בקהילה, קבלת החלטות בתנאי חוסר ודאות והעדר תמונת מצב, הפיכת הסיוע הבינלאומי לאחר אסונות לאפקטיבי, הבטחת המשכיות ורציפות תפקודית ארגונית, עבודת מטה החירום בארגונים ושמירת כשירותו. כל אלה אומצו על ידי רח"ל, פיקוד העורף והגופים בהם עבד.
בין השנים 2015–2018 ניהל קורס מתקדם לניהול מצבי חירום במרכז לאיתנות ישראלית. כיום, בן אריה משמש יועץ לניהול מצבי חירום למשרד ממשלתי מרכזי, לרשות החירום הלאומית, לגופי תשתית כמו רשות המים ונמל אשדוד. עד 2015 הוא ייעץ גם למפעלי ים המלח, לבנק לאומי, לבנק דיסקונט, לרשויות מקומיות ולגופים פרטיים.
פנול
פנול (באנגלית: Phenol; שם מיושן: חומצה קרבולית) הוא שמה של תרכובת אורגנית ארומטית אשר נוסחתה C6H5OH. לפנול מבנה פשוט יחסית: טבעת בנזן אליה קשורה הידרוקסיל, והיא קבוצה פונקציונלית חשובה בתרכובות אורגניות רבות. לעיתים קרובות השם פנול מתייחס לכל תרכובת המבוססת על פנול. בהתאם, פוליפנולים זו קבוצת תרכובות המבוססות על ריבוי פנולים.
הפנול, כקבוצה פונקציונלית, יכול להית קשור באורינטציות שונות, המשפיעות בין השאר על מידת החומציות של המולקולה בכללותה. כל מצב כזה, מוסיף קידומת שונה לפנול, בשם התקני של המולקולה: כאשר הפנול קשור למולקולה דרך הפחמן הסמוך לפחמן של ההידרוקסיל, נוספת הקידומת "אורתו", כאשר בין שני הפחמנים הללו פחמן אחד נוסף "מטא", וכאשר יש שני פחמנים ביניהם, מצב בו הפחמן ההידרוקסילי הוא בדיוק מול הפחמן הקשור למולקולה, נוספת התחילית "פארא".
היסטוריה
בשנת 1834 גילה פרידליב פרדיננד רונגה (Friedlieb Ferdinand Runge) את הפנול. אותה מיצה בצורה לא טהורה מזפת פחם. רונגה קרא לחומר בשם Karbolsäure שמשמעותו "חומצת שמן פחם", ומשם זה נגזר השם האנגלי carbolic acid שהיה בשימוש שנים רבות. הכימאי הצרפתי אוגוסט לורן הפיק פנול טהור בשנת 1841 לאחר שבשנת 1836 טבע את השם "פן" (phéne, מיוונית φαινω "אני מאיר") לקבוצת הבנזן הנפוצה בתרכובות רבות ונמצאת גם בפנול. השם פנול ניתן על ידי הכימאי הצרפתי שרל פרדריק ז'ראר בשנת 1843 ואומץ מאוחר יותר כשם הכימי המקובל.
שימוש כחומר חיטוי
עד אמצע המאה ה-19 חשבו רופאים כי "אוויר רע" הוא הגורם המרכזי ליצירת זיהומים. מחלקות בתי חולים אווררו אבל מנתחים לא טרחו לשטוף ידיים כשעברו בין מנותח למנותח, וכתוצאה מכך מנותחים רבים או פצועים פיתחו דלקות בפצעים שהובילו לעיתים קרובות לנמק או מוות.
המנתח האנגלי ג'וזף ליסטר קרא את מחקריו של לואי פסטר על חיידקים כגורמי מחלות. פסטר הציע למנוע חיידקים על ידי שיטות כמו חימום, סינון או תמיסה כימית. בעקבות שימוש בקריאוזוט כחומר טיפול בשפכים חשב ליסטר על שימוש בחומר הטהור (אותו הכיר כחומצה קרבולית) לשם חיטוי פצעים. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוא החל לבדוק את התוצאות של ריסוס בתמיסת פנול על ציוד, חתכים כירורגיים ותחבושות. ליסטר גילה כי שטיפת הפצעים בתמיסה הפחיתה באופן יוצא דופן את השכיחות של נמק עקב זיהום. באוגוסט 1865 בבית המרפאה המלכותית בגלאזגו, מרח ליסטר חתיכת מוך טבולה בתמיסת פנול על פצעו של ילד בן שבע, שספג שבר מורכב לאחר שגלגל עגלה דרס את רגלו. כעבור ארבעה ימים הוא חידש את הרפידה וגילה כי לא התפתח שום זיהום, וכעבור שישה שבועות נדהם לגלות שעצמותיו של הילד התאחו, ללא פגיעה ברקמה או מוגלה. לאחר מכן הוא פרסם את תוצאות מחקריו בירחון המדעי The Lancet בסדרה של שישה מאמרים, בין מרץ ל-יולי 1867. ליסטר הורה למנתחים שנמצאו תחת אחריותו ללבוש כפפות נקיות ולשטוף את הידיים לפני ואחרי ניתוחים בתמיסת פנול בריכוז של 5%. מכשירים נשטפו גם הם באותה תמיסה ועוזרים ריססו את התמיסה בחדרי הניתוח. שיטותיו של ליסטר לחיטוי באמצעות פנול הובילו לירידה משמעותית בזיהום דלקתי בקרב מנותחים וזכו לפופולריות גוברת. כיום הוא נחשב "אבי הניתוח המודרני".
פרננדו מארקל
פרננדו מארקל אוליביירה (בפורטוגזית: Fernando Marçal Oliveira; נולד ב-19 בפברואר 1989) או בשמו המקוצר מרקאל הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בבוטפוגו.
קריירת מועדונים
לאחר שהיה חלק ממחלקת הנוער של גרמיו ושיחק עונה אחת בקריירה הבוגרת שלו בגוארנטינגוואטה המקומית, מארקל יצא אל מעבר לגבולות המדינה ועבר לפורטוגל. בשנת 2010, הוא חתם בטורינסה מליגת המשנה הפורטוגלית, כשבמדיה ערך 40 הופעות ואף זכה לכבוש שלושה שערים. מנגד, הוא עבר לאחר עונה אחת בלבד במועדון לנסיונל מדיירה, שבה רשם למעלה מתשעים הופעות בארבע שנים. במשך הזמן, מארקל משך את עיניה של ענקית הזכיות בפורטוגל, בנפיקה ליסבון, כשלבסוף חתם אצלה בשנת 2015 בחוזה לחמש שנים. במהלך עונתו הראשונה בקבוצה הוא הושאל לגזיאנטפספור מהליגה הטורקית.
מכיוון שלא התאים לתוכניות של הקבוצה מליסבון, הוא הושאל לעונה נוספת, הפעם לגנגאן מהליגה הצרפתית. למרות עונה טובה בגנגאן, בנפיקה החליטה שלא להשאירו בסגל שלה ומכרה אותו ב-16 ביוני 2017 לאולימפיק ליון לאחר שלא רשם ולו הופעה אחת במדי הפורטוגזים. המעבר שלו לליון הוערך בכארבעה מיליון וחצי אירו. אף על פי שהוא החל את עונת 18–2017 כמגן הפותח של הקבוצה, אור הזרקורים נלקח ממנו על ידי פרלאן מנדי. לאחר ששומש כמגן שמאלי ובלם במערך ארבעת שחקני ההגנה, בעונת 20–2019 הוא הפך לבלם השמאלי בשיטת שלושת הבלמים של המאמן, רודי גרסיה. בעמדה זו הוא הצטיין במסגרת ליגת האלופות, שבה הצליחו לגבור על יובנטוס ומנצ'סטר סיטי עד לשלב חצי הגמר, שבו הודחה על ידי באיירן מינכן.
ב-6 בספטמבר 2020 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת שני מיליון אירו בחוזה לשנתיים.
ב-17 ביוני 2022 חזר לאחר 12 שנה לברזיל וחתם בבוטפוגו.
תותח פריז
תותח פריז (גרמנית: Paris-Geschütz או Kaiser Wilhelm Geschutz, מילולית: תותח הקיסר וילהלם, על שם וילהלם השני, קיסר גרמניה) היה תותח-על שנבנה על ידי תאגיד קרופ במטרה לטווח את העיר פריז ממרחק 130 ק"מ (אזור יער קרפי Crepy). התותח הופעל על ידי הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה ממרץ עד אוקטובר 1918.
מטרה והשלכות
לאור הצלחת התותח בהכבדה על מורל היריב היו ניסיונות לבנות בעת מלחמת העולם השנייה את "תותח לונדון" ("וי 3"), אך הפרויקט נפסק לאחר שבעלות הברית הפציצו את אתר הניסויים בתותח הייעודי. עם זאת, פיתוח אמצעי ירי לטווח רחוק המשיכו להניע את הגרמנים לייצור רקטות ה-V-1 ו-V-2.
נתונים טכניים
קליבר התותח היה 210 מ"מ ולאחר ירי של 56 פגזים הורחב לכדי 240 מ"מ. אורך הקנה היה 28 מטרים של קנה מחורץ ועוד 6 מטרים קנה חלק. כל פגז שנורה במהלך ירי רצוף היה בקליבר גדול מעט מקודמו.
מפעלי קרופ העשירו את הפלדה לייצור הקנה בכמות קטנה של היסוד מוליבדן. המוליבדן שהוסף לפלדה העלה את נקודת ההתכה של הפלדה ל-2,620 מעלות צלזיוס, כאלף מעלות יותר מעל נקודת ההתכה של ברזל. כן ביטל המוליבדן את תכונת הפריכות של הפלדה המתגלה בטמפרטורות גבוהות וגורמת להסדקותה.
משקל פגז היה בין 94 - 120 ק"ג, כל פגז נשא כ-7 ק"ג חומר נפץ ונורה למרחק 130 ק"מ, תוך הגעה לרום מרבי של 40 ק"מ ומהירות לוע של 1,600 מטר בשנייה (מעט פחות מפי 5 ממהירות הקול) ובכך השיג את נתוני הגובה, המרחק והמהירות הגדולים ביותר לכלי ירי עד המצאת ה-V-2. לצורך כל ירי בודד נדרשו 180 ק"ג אבק שרפה. זמן שהיית הפגז באוויר עד הפגיעה היה 170 שניות. דיוק התותח לא היה גדול והתאים למטרות בגודל עיר, כמו פריז. הטווח הגדול ביותר הושג בירי בזווית של 55°, כיוון שבזווית זו הגיעו הפגזים לשכבת אטמוספירה גבוהה יותר מאשר בירי בזווית 45° (שהיא, תאורטית, בהזנחת התנגדות האוויר, הזווית המיטבית לירי לטווח מקסימלי). בשכבה זו, הסטרטוספירה, האוויר דליל והתנגדותו קטנה וכך הושג טווח גדול יותר.
משקל התותח היה 256 טונות והוא נישא על גבי מסילת ברזל ייעודית. לכל תותח היה צורך בצוות הפעלה ותחזוקה של 80 לוחמים, אשר השתייכו לצי הגרמני הקיסרי, כיוון שהתותח הוגדר כתותח ימי והשתמש בטכנולוגיות דומות לתותחי ספינות. על הכוח פיקד אדמירל. שלושה תותחים בלבד שימשו במהלך שבעת חודשי ההפעלה וככל הנראה הושמדו על ידי הכוחות הנסוגים, משום שכוחות ארצות הברית שתפסו את נקודת הירי לא מצאו להם שריד.
Better in Time
Better in Time (בעברית: ישתפר עם הזמן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית ליאונה לואיס, מתוך אלבום הבכורה השני שלה, Spirit. השיר יצא לאור ב-9 במרץ 2008, על ידי חברות התקליטים סייקו מיוזיק וג'יי רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום. האיי-סייד של השיר הוא הלהיט "Footprints in the Sand".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'יי. אר. רותם ואנדראה מרטין והופק על ידי ג'יי. אר. רותם גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-400,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד משיריה הנמכרים ביותר של לואיס.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה, ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליאונה לואיס באוקטובר 2009. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את לואיס יושבת על כיסא, תוך שהתמונה מוצגת בשחור-לבן. בהמשך, ניתן לראות צילום בצבע ואת לואיס רוקדת לצלילי השיר. את הקליפ ביימה סופי מולר.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-165 מיליון צפיות.
חסידה צחורה (שיר של נצ'י נצ')
חסידה צחורה הוא סינגל של הזמר והראפר הישראלי רביד פלוטניק. השיר יצא לאור ב-2015, כחלק מהאלבום "ברוכים הבאים לפתח תקוה", על ידי חברת התקליטים "היי פייבר".
רקע וכתיבה
השיר מתבסס על המקצב של "חסידה צחורה" של להקת "צלילי העוד" מ-1975, והוא אף כולל בו שחזור של הפזמון בקולו של המפיק איציק פצצתי. בעוד פצצתי הלחין הרחבה למנגינה העממית, נצ'י נצ' כתב מילים נוספות לאלו העממיות גם כן. שלושה בתים מקוריים מרכיבים את השיר, ובניהם מחבר שחזור הפזמון משנות ה-70.
תוכן השיר מהווה מעין מכתב של נצ'י נצ' לאמו, שנפטרה ממחלת הסרטן כשהיה בן 12, ובו הוא מספר לה על השינויים שחלו בחיי המשפחה מאז מותה ומביע את געגועו אליה. הוא מדבר אליה בגוף ראשון, ועל כך נצ'י נצ' ציין כי זה היה סוג של טיפול פסיכולוגי להתמודדות עם האבל בעבורו.
כלב גדול
כלב גדול היא קבוצת כוכבים מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, שנכללה גם ב-48 קבוצות הכוכבים שנמנו על ידי תלמי. היא אמורה לסמל את הגדול משני הכלבים שעוקבים אחר אוריון הצייד. כלב גדול מכיל את סיריוס, הכוכב הבהיר ביותר בשמי הלילה.
כוכבים מעניינים
α בכלב גדול (סיריוס) הוא הכוכב הבהיר ביותר בשמי הלילה. זהו כוכב לבן - כחלחל במרחק של 8.6 שנות אור ובהירות נראיתו היא מדרגה 1.46-. סיריוס הוא למעשה כוכב זוגי, אך בן זוגו, שנקרא הגור, הוא ננס לבן עם בהירות מדרגה 8.3 ובשל הבדלי הבהירות הגדולים בין שני הכוכבים, קשה מאוד להבחין בו. שני הכוכבים מקיפים זה את זה במחזוריות של כ-50 שנים. משמעות שם הכוכב היא "חורך", משום שחמסיני הקיץ מגיעים לאחר זריחתו השמימית. היוונים הקדמונים התייחסו לימי חמסין כ"ימי הכלבים", משום שרק כלבים מתרוצצים בחוץ בחום שכזה (להבדיל מקור כלבים), ומכך נבע הייחוס של סיריוס לכלב ושל קבוצת כלב גדול לכלב.
β בכלב גדול (מירזם) הוא ענק כחול במרחק של כ-500 שנות אור. בהירותו משתנה מעט בין דרגות 1.95 ו-2.0. פירוש שמו הוא "המבשר" שכן הוא זורח מעט לפני סיריוס ו"מבשר" על זריחתו הצפויה.
δ בכלב גדול (וזן) הוא על-ענק צהוב במרחק של כ-1,800 שנות אור ועם בהירות מדרגה 1.8, כך שהוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה.
ε בכלב גדול (אדרה) הוא ענק כחול במרחק של 430 שנות אור ועם בהירות מדרגה 1.5 זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה. הכוכב פולט קרינה בעוצמה פי 20,000 מהשמש ולו היה נמצא במרחק של סיריוס (8.6 שנות אור) הוא היה בהיר פי 15 מנוגה והיה ניתן לראותו גם באור יום. בדומה לסיריוס, גם הוא כוכב זוגי עם בן זוג עמום ביותר עם בהירות מדרגה 7.5 ובשל הבדלי הבהירויות, ניתן לראותו רק בטלסקופ גדול.
η בכלב גדול (אלודרה) הוא על-ענק כחול במרחק של כ-3,000 שנות אור. הכוכב מתנפח ומתכווץ ובהירותו משתנה בין דרגות 2.4 ו-2.5.
ζ בכלב גדול (פורוד) הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-336 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3. לכוכב יש בן זוג עמום מכדי להראות וקיומו התגלה רק באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות. הכוכבים מקיפים זה את זה בזמן מחזור של 675 ימים.
VY בכלב גדול נחשב לאחד מהכוכבים הגדולים ביותר הידועים לאדם. זהו על-ענק אדום שקטרו ככל הנראה פי 1,800 - 2,100 פעמים מקוטר השמש. לשם השוואה, לו היה VY כלב גדול מחליף את השמש, מסילתו של שבתאי הייתה כולה בתוך הכוכב. על אף גדלו VY אינו נראה לעין בלתי מצוידת או אף במשקפת, כי בשל מרחקו, שמוערך בכ-5,000 שנות אור, בהירות נראיתו הנראית היא רק מדרגה 9.5.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
M41 הוא צביר פתוח במרחק של כ-2300 שנות אור הנראה ככתם עם בהירות נראית מדרגה 4.6 כ-4 מעלות מדרום לסיריוס. במשקפת ניתן להבחין בעשרות כוכבים עם דרגות בהירות 7 ו-8.
מיתולוגיה
קבוצת כוכבים זו הייתה ידועה במזרח הקדום מלפני אלפי שנים. בתקופה הקלאסית באירופה קבוצה זו סימלה לרוב את ליילאפס, כלב הציד של אקטאון, ולפעמים את כלב הציד של פרוקריס, הנימפה של ארטמיס, או זו שניתנה לאאוס על ידי קפאוס, שהיה ידוע כל-כך בזריזותו שזאוס שיבצו בכיפת השמיים. בדרך-כלל כלב גדול (או סיריוס לבדו) סימל את כלב הציד של אוריון, שרודף אחרי הארנבת או עוזר לאוריון להילחם בשור, וכך מתייחסים אליו אראטוס, הומרוס והסיודוס. היוונים הקדמונים התייחסו רק לכלב אחד, ועד לתקופה הרומית נוסף הכלב הקטן ככלבו השני של אוריון.
המיתולוגיה הרומית התייחסה לכלב גדול גם כ"קסטוס אירופי" - הכלב השומר על אירופה, שנכשל במניעת חטיפתה על ידי יופיטר בצורת שור, וגם בתור קרברוס, כלב השמירה של השאול.
בשל חיוורות הכוכבים לא ניתן להחליט האם הכלב הגדול פונה אל מעל או אל מתחת למישור המילקה. כאשר הוא מביט מטה, משום שסיריוס נחשב כלב בעצמו, המיתולוגיה היוונית הקדומה חשבהו לעיתים לכלב דו-ראשי. ככזה, יחד עם האזור הריק של השמיים (כיום שייך לקבוצות הכוכבים החיוורות ג'ירף ולינקס) ואזורים אחרים במזל תאומים (שביל החלב, תאומים, אוריון ועגלון) ייתכן שכלב גדול היווה את המקור לאגדת צאן גריון, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.
דייטון
דייטון (באנגלית: Dayton) היא עיר מחוז של מחוז מונטוגמרי במדינת אוהיו, ארצות הברית. העיר שוכנת צפונית למטרופולין של סינסינטי. במפקד התושבים שנערך בשנת 2010, חיו בעיר 141,527. במטרופולין של דייטון חיו 835,535 אלף תושבים (2007).
היסטוריה
דייטון נוסדה ב-1 באפריל 1796, עוד לפני שאוהיו הייתה לאחת ממדינות ארצות הברית בשנת 1803, על ידי 12 מתיישבים שכונו חבורת תומפסון. ב-1797 נסלל כביש שחיבר את דייטון לסינסינטי והביא לגידול האוכלוסייה בעיירה. בשנת 1805 הוכרה דייטון כעיר ובאותה שנה גם ניתן לה שמה, על שמו של ג'ונתן דייטון, הבעלים של אדמת המקום ומהחותמים על חוקת ארצות הברית.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 נפתחה 'תעלת מיאמי ואירי' שחיברה את נהר אוהיו עם ימת אירי ואת דייטון דרך נהר מיאמי הגדול. בשנת 1913 עלה על גדותיו נהר מיאמי והציף את רוב העיר. הדבר השפיע רבות על אופן ההתיישבות בעיר ועודד אנשים רבים להקים את ביתם בפרברים הרחק ממרכז דייטון והנהר, בגובה רב יותר.
בשנת 1995 נחתם בבסיס 'רייט' שליד דייטון, הסכם דייטון שסיים את המלחמה ביוגוסלביה.
במאי 2019 פגעה בעיר סופת טורנדו הרסנית בדרגה EF4 (הדרגה לפני האחרונה בסולם פוג'יטה המשופר למדידת סופות טורנדו) שחוללה נזקים נרחבים במרכזה. באוגוסט באותה השנה עלתה העיר לכותרות שוב עקב פיגוע הירי בדייטון שבוצע על ידי פעיל שמאל רדיקלי, ובו נרצחו 9 אנשים בפאב מקומי.
גאוגרפיה
דייטון ממוקמת בדרום מערב מדינת אוהיו, על גדות נהר מיאמי הגדול. העיר שוכנת צפונית לסינסינטי, דרומית לטולדו ודרומית-מערבית לקולומבוס.
העיר שוכנת על שטח של 146.7 ק"מ רבועים.
בניגוד לערים רבות שהוקמו באותה תקופה במרכז ארצות הברית, הרחובות של דייטון הם רחבים וארוכים. הסיבה לכך היא שדייטון הייתה עיר חשובה לימאים, מה שגרם לתנועה רחבה של סוסים עם כרכרות ולפעמים כרכרות כפולות ומשולשות (סוס עם מספר כרכרות המחוברות אחת מאחורי השנייה, כמו רכבת), ועל מנת שיתאפשר להם לפנות בנוחות נבנו במיוחד רחובות רחבים. סיבה נוספת היא שחלק מהרחובות כיום היו בעבר תעלות שמולאו בעפר.
אורגון
רובע אורגון הוא רובע שנבנה בין השנים 1830–1910. בשנת 1974 הוכרז כאזור המיועד לשימור. רחובות ובתים רבים שומרו ושופצו וכיום הם מהווים את הפינה ההיסטורית של העיר.
דייטון ויו
רובע דייטון ויו (Dayton View) הוא רובע שנבנה בין השנים 1880–1930 לאחר שנוסד כחווה שנבנתה בשנת 1830. בעל החווה, ג'יימס אוליבר ארנולד, החל לפתח את האזור למגורים ותוך זמן קצר הצטרפו אליו מתיישבים שבנו את אחת השכונות היפות והמגוונות בעיר. הבניה באזור היא בסגנונות שונים המאופיינים לתקופות בהן נבנו הבתים. בשנת 1980 הוכרזה כשכונה המיועדת לשימור.
גרפטון היל
גרפטון היל הוא רובע ליד דייטון ויו ויש המחשיבים אותו בטעות לחלק מדיטון ויו. הרובע הוקם בסוף המאה ה-19, כאשר החלה נהירה גדולה של תושבים ממרכז דייטון לפרברים, צפונית לנהר מיאמי.
בשנת 1919 נבנה ברובע 'מוזיאון דייטון'. בשנת 1930 עבר לבניין אחר בשכונה.
השכונה נחשבה לשכונת יוקרתית. הפופולריות שלה החלה לצנוח בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ובסטר סטיישן
ובסטר סטיישן הוא אזור תעשייה שהוסב לאזור מגורים בשנים האחרונות. האזור, שצמוד לרובע 'אורוגון' היה שומם עד שנת 1943. באותה שנה נרכש על ידי קבוצת משקיעים שהקימו בו מפעל שימורים. עם השנים נבנו סביב המפעל יותר ויותר מבני תעשייה וכך גדל אזור התעשייה. בעקבות סגירת מפעלים רבים (חלקם נסגרו בגלל קשיים כלכלים, חלקם האחר עבר לאזורי תעשייה חדשים יותר שנבנו בעיר וסביבותיה) גדל מספר הבניינים הנטושים והזנחה ניכרה ברובע. בשנים האחרונות החליטה עיריית דייטון לחדש את האזור והחל פרויקט גדול של לופטים בכל רחבי השכונה שימשוך בעיקר אוכלוסייה צעירה.
תחבורה
'נמל התעופה הבינלאומי על שם ג'יימס מ. קוקס' הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם 14 ק"מ מדייטון, בעיירה 'ונטליה'. נמל התעופה שייך לעיריית דייטון ומופעל על ידה. הוא הוקם בשנת 1936 וקרוי על שמו של 'ג'יימס מ. קוקס' שהיה מושל של מדינת אוהיו ומייסד עיתון 'דיילי דייטון ניוז'.
אל תיגע בזמיר (סרט)
אל תיגע בזמיר (באנגלית: To Kill a Mockingbird, הסרט הופץ במקור בישראל בשם מות הזמיר, אך בהפצות חוזרות ב-DVD, בשידורי הטלוויזיה ובסינמטקים הוא נקרא "אל תיגע בזמיר") הוא סרט קולנוע משנת 1962 לפי הרומן באותו שם זוכה פרס פוליצר מאת נל הרפר לי, העוסק בגזענות בדרום ארצות הברית ובקבלת השונה. הסרט, בהפקתו של אלן ג'יי פאקולה, בבימויו של רוברט מאליגן (שהיה מועמד עבורו לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר) ובכיכובם של גרגורי פק (שזכה עבורו בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב) ומרי בדהם (שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגיל 10 בלבד), זכה גם בפרסי אוסקר לעיבוד האמנותי ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר נוספים (בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר). הסרט נבחר ב-1995 לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, הגיע למקום ה-34 ברשימת "מאה שנים... מאה סרטים" של מכון הסרטים האמריקאי וגיבורו, אטיקוס פינץ', זכה במקום הראשון בין הגיבורים ברשימת "מאה שנים... 100 גיבורים ונבלים".
עלילת הסרט
הסיפור מתרחש במחוז מיקום שבאלבמה, בשנת 1935 ומסופר מנקודת ראותה של הילדה בת התשע, סקאוט פינץ' (בגילומה של מרי בדהם). ג'ין לואיז ("סקאוט") פינץ' ואחיה הגדול ג'ם, הם ילדיו של עורך דין בשם אטיקוס פינץ' (בגילומו של גרגורי פק). דמיונם של סקאוט וג'ם עוסק בשכנם, הקרוי בו (בגילומו של רוברט דובאל באחד מתפקידיו הראשונים על הבד), שלא יצא מהבית מזה עשרות שנים כיוון שנכלא בביתו על ידי אביו כעונש על מעשה משובה בנעוריו והם סקרנים מה מראהו וניזונים בעיקר משמועות זדוניות על אודותיו. עם זאת, נראה כי השכן המסתורי משאיר לילדים מיני מתנות קטנות בגזע עץ חלול ליד ביתו.
סקאוט וג'ם מתבגרים על רקע משפט שבו מתגייס אביהם לייצג צעיר שחור הנאשם באונס נערה לבנה. הנאשם, טום רובינסון (ברוק פיטרס), הוא צעיר שחור, שנחשב בעיירה לפני האשמתו כאדם טוב לב, הגון וישר. הוא נאשם באונס הנערה הלבנה מאילה יואל, ואנשי העיירה, הנגועים בדעות קדומות, מקבלים כמובנת מאליה את אשמתו. השופט טיילור מטיל על עורך הדין אטיקוס פינץ' את ייצוג טום רובינסון בבית המשפט, ואטיקוס, המכיר את טום ומקבל את גרסתו, מסכים לייצגו.
מכאן מוצגות בעלילה הדעות הקדומות והגזענות השוררים בעיירה. תושבי העיירה בזים לאטיקוס, ומתקשים לקבל את העובדה כי הוא מייצג בבית המשפט אדם שחור, טום רובינסון, הנאשם באונס אישה לבנה. האחים סקאוט וג'ם מנודים על ידי בני גילם, והמשפחה חשופה לכעס ולעוינות בעקבות מעשיו הלא פופולריים של עורך הדין אטיקוס פינץ'. פינץ' אף מגן על רובינסון מפני לינץ' אותו מעוניינים לבצע בו בני העיירה.
במהלך המשפט, מתברר כי מבחינה עובדתית קיים ספק רב באשמתו של רובינסון מעל ומעבר לספק סביר, ולמעשה לא ייתכן שהנאשם ביצע את המעשה בו הוא מואשם. אך למרות ההוכחות חבר המושבעים מרשיע את רובינסון. אולם משום שברור לכל תושבי העיירה, לחבר המושבעים ולשופט, שאביה השיכור של הבחורה הכה אותה ושספק אם היא נאנסה בכלל, האב השיכור שהצליח להרשיע את רובינסון בתביעתו, חש מושפל ומנסה לנקום בדרכים אלימות.
השיכור אורב לסקאוט וג'ם ופוצע את ג'ם. אולם, מן החשכה צץ השכן בו שמציל את הילדים והורג את השיכור. הילדים, אביהם והשריף של העיירה, מחליטים לא לדווח על התקרית. ברור שבו יצא זכאי אם ייערך משפט משום שהגן על הילדים מפני רוצח, אך בד בבד הם מודעים לפגיעות הרבה של בו, ורוצים למנוע מנשות העיירה לבוא אליו עם עוגות כאות תודה על הצלת הילדים. בו הביישן שמסתתר בביתו שנים כה רבות לא יוכל לעמוד בפני מתקפת ידידות כזאת.
שם הסרט
הסרט מבוסס על ספר באותו שם. שם הספר נלקח מקטע בו אומר אטיקוס לילדיו היורים ברובי אוויר כי הריגת ציפור השיר המכונה באנגלית "Mockingbird" היא חטא, כי ציפורי שיר אינן עושות דבר רע אלא שרות להנאת שומעיהן. שם הספר במקור הוא "To Kill a Mockingbird". כיוון שציפור זו אינה מוכרת בישראל, נבחר הזמיר בתרגום לעברית כסמל ליפי השירה בתום לב.
הפסקול
הפסקול, שהולחן על ידי אלמר ברנסטין, זכה לפרס גלובוס הזהב. הפסקול הוקלט מחדש ב-1997 על ידי התזמורת הסקוטית הלאומית בניצוחו וראה אור כתקליט.
בני ליס
בני ליס (נולד ב-1944) הוא עיתונאי ישראלי ששימש במשך 43 שנה כטכנאי שידור וככתב טלוויזיה בערוץ הראשון. ליס היה לכתב הראשון בישראל לענייני ההתיישבות ביהודה ושומרון. הוא גם הכתב הוותיק בישראל עם 3,964 כתבות, ואף מחזיק בשיא הכתבות לכתב בישראל.
ביוגרפיה
ליס נולד ב-1944 בירושלים, אליה הגיעה משפחתו בשנות השלושים של המאה העשרים..
בשנת 1968 החל לעבוד כטכנאי ב ("הטלוויזיה הישראלית" דאז). בשנת 1978 נפגעה שמיעתו בעקבות השימוש הממושך באוזניות והוצע לו תפקיד ניהולי, אך הוא סירב להצעה. בעקבות המלצה של אהוד יערי ליס החל לשמש ככתב לענייני בריאות, ולאחר מכן ככתב לענייני רווחה. במשך התקופה הזאת גם שימש ככתב משנה וכעוזר לכתבים הצבאיים, ולאחר מכן היה לכתב הצבאי, קשריו הטובים עם צמרת המפקדים איפשרו לו לסקר יחידה בה בנו יוסי היה חיל והוא ליווה אותם יום ולילה בביצועי אש, והצטרף למסוק לרדיפה אחרי חולית מחבלים בג'נין. טס עם הצלם פרידמן במסוק קרב לצילום קרבות בצידון ואצל חלק מעמיתיו כונה "דובר צה"ל". גם לפי עדותו שלו הוא התקשה בתפקיד, בין השאר עקב רצונו, כדתי, לשמור שבת.
לאחר מכן החל ליס לשמש ככתב לענייני שטחים, כשבמהלך השנים בתפקיד נודע כמי שיש לו קשרים ענפים ומורכבים עם המתנחלים והנהגתם. במסגרת התפקיד סיקר ליס במשך עשרות שנים את ההתיישבות בשטחים, את המתנחלים ואת מאבקם בממסד ועניינים נוספים הקשורים בתחום זה, כפיגועים וכדומה. במהלך האינתיפאדה השנייה נפצע פעם ליס בידיו בעודו משדר אירוע ירי. בין לבין עסק גם בסיקור תחום הארכאולוגיה, ובין השאר סיקר חפירות ארכאולוגיות הקשורות לנצרות; כן סיקר את מיסות חג המולד בבית לחם. לפי עדותו, הוא אף חילל מספר פעמים במהלך הקריירה שלו את השבת.
במשך השנים סיקר ליס בין השאר את שביתת האחיות בשנת 1978, הטבח בנמל התעופה לוד, את אסון מעלות ואת הפיגוע במלון סבוי. ב-1977, יחד עם אהוד יערי, חצה את הגבול ללבנון, נתפס בידי אנשי צבא דרום לבנון, וכמעט הוצא להורג ביריות, הצוות נצטווה לעמוד לאורך קיר, ומול כל איש צוות נעמד חייל של סעד חדאד, כשרק התערבותו של תפקד שידיאק, הצילה אותם.
ליס כיהן גם כיו"ר ועד העיתונאים של רשות השידור, ובמסגרת תפקידו זה הביע ביקורת נגד הרשות, על שאינה ממגנת כראוי את עובדיה הנחשפים לפגיעות מצד מחבלים פלסטינים. ליס פרש לגמלאות ביוני 2011.
בשנת 2012 הופיע ליס בתפקיד עצמו, ככתב המסקר את תוכנית ההתנתקות, בסרט זוהר הרקיע.
ליס נשוי ואב לשתי בנות ובן.
קלמן
{{פירושונים| אישים:
רפואה:
מתמטיקה:
טלוויזיה:
ראו גם
}}
הבחירות לנשיאות מצרים (2005)
הבחירות לנשיאות נערכו במצרים ב-7 בספטמבר 2005, והיו הראשונות שהתמודדו בהן מספר מועמדים. נשיא מצרים המכהן חוסני מובארכ נבחר מחדש לכהונה חמישית ברציפות של שש שנים בתפקיד, כאשר התוצאות הרשמיות מראות שהוא זכה ב-88.6% מהקולות. יריבו העיקרי של מובארכ, איימן נור ממפלגת אל-ע'ד, קיבל על פי ההערכות 7.3% מהקולות ונומאן גומאה קיבל 2.8%. עם זאת, טען נור שתוצאות הסקרים הקודמים הראו למעלה מ-30%. הביקורת על תהליך הבחירות התמקדה בתהליך בחירת המועמדים המתאימים, ועל הפרות לכאורה של חוקי הבחירות במהלך ההצבעה. מובארכ הושבע לכהונתו החדשה ב-27 בספטמבר.
מועמדים
הבחירות היו הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות אי פעם בתולדות משטרו הסמכותני של חוסני מובארכ. עשר מפלגות השתתפו, והמועמדים המובילים היו:
שינוי ממשאל עם על שלטונו של מובארכ
בעבר המצרים יכלו לאשר או לדחות רק מועמד שמונה על ידי הפרלמנט, שנשלט כמעט כולו על ידי המפלגה הדמוקרטית הלאומית של מובארכ.
מובארכ נבחר מחדש ארבע פעמים במהלך שלטונו בן 24 השנים במשאל עם כזה. מובארק זכה במשאל העם ב-1999 עם כמעט 94% מהקולות, אם כי אחוז ההצבעה היה כנראה כ-10% מכלל המצביעים הרשומים.
בלחץ ארצות הברית, הסכימה מצרים להתיר לראשונה בחירות רב-מפלגתיות.
תיקון בחוקת מצרים שאושר במשאל עם במאי 2005 סלל את הדרך לבחירות מרובות מועמדים לנשיאות.
תהליך הבחירות לנשיאות 2005
התנועה האסלאמית הגדולה במצרים, האחים המוסלמים, לא הורשתה להציע מועמד לבחירות, מכיוון שהארגון הוצא מחוץ לחוק על ידי הממשלה, האוסרת על מפלגות פוליטיות בעלות אג'נדה דתית מוצהרת. האחים המוסלמים לא תמכו באף אחד מהמועמדים האחרים, אבל הם עודדו את המצרים ללכת לקלפיות, ולהצביע לכל אחד מלבד מובארכ.
מערכת הבחירות יצאה לדרך ב-17 באוגוסט 2005, ונמשכה עד 4 בספטמבר 2005. בעוד שרבים האמינו שבחירתו מחדש של מובארכ הייתה ידועה מראש, הוא פעל במלוא הכוח וניסה לזכות בקולות בכל רחבי מצרים.
9,865 קלפיות היו פתוחות עד השעה 22:00 יום רביעי, 7 בספטמבר, כדי שהבוחרים יוכלו להצביע. תוצאות מלאות לא היו צפויות לפחות עד יום חמישי 8 בספטמבר.
הבחירות נוהלו על ידי שופטים מצרים. אף גורם מחוץ למדינה לא הורשה לפקח על הבחירות.
על פי דיווח מסוף אוגוסט של מכון קהיר למחקרי זכויות האדם, הסיקור התקשורתי היה מוטה לטובת חוסני מובארכ.
אם אף מועמד לא היה מקבל 50% מהקולות, היו שני המועמדים המובילים מתמודדים בסיבוב שני, שתוכנן להיערך ב-17 בספטמבר.
ביקורת
כמה ממפלגות האופוזיציה החוקיות העיקריות, כולל מפלגת השמאל תע'מו והמפלגה הנאצריסטית, החרימו את הבחירות, ואמרו כי אין סיכוי שהן יהיו חופשיות או הוגנות. המתנגדים לבחירות אמרו שהרפורמות בבחירות לא היו גדולות מספיק ותקנות הבחירות הגבילו מועמדים עצמאיים, והעדיפו ברובם את מפלגת השלטון של מובארכ.
בנוסף, למועמד האופוזיציה המוביל נור נשללה חסינותו הפרלמנטרית והוא נעצר בינואר 2005, במה שמשקיפים רבים ראו כהאשמות מופרכות. הוא נכלא לזמן קצר באותה שנה, לפני שהסערה הציבורית והבינלאומית הביאה לשחרורו לפני משפט.
מפלגת הוופד החדשה ומפלגת אל-ע'ד התמודדו בבחירות אף על פי שהתנגדו למשאל העם החוקתי במאי 2005, ומועמדיהן, נומן גומאה ואיימן נור (בהתאמה), זכו לתמיכה משמעותית - נור זכה ב-12% מהקולות וגומאה ב-5% עד 7%.
התנהלות
ב-10:00 בבוקר ב-7 בספטמבר, שעתיים לאחר תחילת הבחירות, ועדת הבחירות הצהירה באופן בלתי צפוי כי היא תאפשר לקבוצות בחברה האזרחית לפקח על הבחירות. עם זאת, במקרים רבים המפקחים כלל לא הורשו להיכנס לקלפי והם הוכו ונחקרו, במיוחד בדרום מצרים.
המשגיחים האזרחיים הללו שימשו בנוסף לשופטים המצריים אשר הורשו לפקח באופן עצמאי על הבחירות.
איימן נור ממפלגת אל-ע'ד, אחד ממועמדי האופוזיציה הבולטים, האשים את הממשלה בכך שאינה משתמשת בדיו לא מחיקה על ידי המצביעים, ומאפשרת לבוחרים המעדיפים את חוסני מובארכ להסיר את הסימנים המעידים על כך שהצביעו להצביע שוב. דיו בלתי מחיקה שימשה רק בקלפיות גדולות, בעוד בדיו לא קבוע נעשה שימוש ברוב הקלפיות. היו שמועות על מצביעים שלא היה להם דיו כלל, מה שהקל עוד יותר על הונאת הבוחרים. נור גם טען שהייתה קניית קולות נרחבת, האשמה שנתמכה על ידי הארגון המצרי לזכויות אדם, אם כי לא אושרה על ידי אף מקור אחר.
הארגון המצרי לזכויות אדם, על אף שתמך בטענותיו של נור, הצהיר שהאי-סדרים לא היו מספיקים כדי לדרוש בחירות חוזרות.
תוצאות
ממשלת מובארכ הצהירה בתחילה כי אחוז ההצבעה היה גבוה, אם כי המספרים היו שונים. באופן מפתיע, ב-9 בספטמבר פרסמה הממשלה תוצאות ונתוני אחוזי הצבעה שהיו נמוכים, והגיעו במקומות מסוימים עד 19% בלבד.
הן ביום הבחירות והן לאחר מכן, קבוצות מעקב הצהירו כי שיעור ההצבעה נמוך, מכיוון שרוב המצרים חשבו שהתוצאה הייתה ידועה מראש. ב-8 בספטמבר, מקורות אנונימיים ציינו ששיעור ההצבעה באלכסנדריה, העיר השנייה בגודלה במצרים, עמד על 17%, ואחוזי ההצבעה באסמאעיליה (עיר בעלת אוכלוסייה של כ-750,000 איש) היה כ-24%, כאשר מובארכ זכה ביותר מ-80% מהקולות.
ואאל נמארה, דוברו של איימן נור ממפלגת אל-ע'ד, העריך כי שיעור ההצבעה הוא בין 10 ל-15 אחוזים באזורים הכפריים ובין 3 ל-5 בערים. בבחירות הקודמות שיעור ההצבעה עמד על פחות מ-10%. שיעור ההצבעה במשאל העם במאי 2005 שאיפשר את הבחירות לנשיאות היה רשמית כ-54%, אך השופטים שעקבו אחר הבחירות אמרו כי מדובר למעשה ב-3% בלבד.
דיווחים בתקשורת ב-8 בספטמבר, המבוססים על הצהרות אנונימיות של בכירים בוועדת הבחירות, קבעו כי תוצאות ראשוניות הראו שהנשיא חוסני מובארכ זכה ב-78%-80% מהקולות ואיימן נור זכה ב-12%. כמו כן, דווח כי גומאה קיבל 5-7%. דיווחים מ-8 בספטמבר הציבו את המספרים של מובארכ על כ-72%, בהתבסס שוב על מקורות אנונימיים.
התוצאה הרשמית, לפיה מובארכ ניצח בבחירות עם 88.6% מהקולות, הוכרזה ב-9 בספטמבר 2005. תוצאות מפורטות, שכללו תוצאות ופירוט הצבעות לפי מחוזות עבור 15 מתוך 26 המחוזות הקטנים יותר, פורסמו באל-אהראם, עיתון בעל קו פרו-ממשלתי. אותו מקור קבע כי נור זכה ב-6.2% מהקולות ב-15 המחוזות, ב-20% במחוז הדלתא של הנילוס של בוהיירה, וב-16% באלכסנדריה.
דרישות לבחירות חוזרות
בעקבות דיווחים נרחבים על הפרות של חוקי הבחירות, דרש נור לבצע מחדש את הבחירות באופן מיידי. עם זאת, ועדת הבחירות לנשיאות דחתה את בקשתו כחסרת בסיס ב-8 בספטמבר 2005, החלטה שלא ניתן לערער עליה.
תגובות בינלאומיות
שר החוץ של ערב הסעודית, הנסיך סעוד אל-פייסל, הצהיר כי הבחירות מראות שלמובארכ יש כוונות דמוקרטיות וכי בחירות יכולות להתקיים במצרים מבלי לפגוע ביציבות: "הסקר שהתקיים במצרים מפריך את המקרה של הטוענים שמצרים אינה יציבה ומטילים ספק בצעידה שלה אל עבר העתיד".
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית, שון מק'קורמק, אמר כי הוויכוח במהלך תהליך הבחירות "יעשיר את הדיאלוג הפוליטי המצרי, בוודאי לשנים הבאות". מקורמק גם הצהיר כי "שירותי הביטחון המצריים הראו משמעת בהבטחת הבטיחות והביטחון" ושיבח את "השקט היחסי" של יום הבחירות. עם זאת, מק'קורמק מתח ביקורת על היעדר פקחים בינלאומיים ועל ההחלטה המאוחרת לאפשר פיקוח על הבחירות, כמו גם על היעדר גישה לתקשורת שמנעה ממועמדי האופוזיציה לפרסם את מסריהם. באשר ליום הבחירות עצמו, הוא ציין כי "היו דיווחים על אי סדרים מסוימים בקלפיות בכל הנוגע לפוסטרים של קמפיין או חולצות שנראו במקום הקלפי ועוד מגוון נושאים". ארצות הברית הביעה את תקוותה ש"ממשלת מצרים והעם המצרי יוכלו להתבסס על הצעד הראשון והחיובי הזה בקיום הבחירות רבות המועמדים לנשיאות ולהתבסס על החוויות והפעולות החיוביות בבחירות האלה, כשהם צופים לקראת הבחירות לפרלמנט בתקופת הסתיו וינסו לטפל בכמה מהנושאים שציינתי שהיו פחות חיוביים".
הפגנות של תנועת כפאיה
ב-7 בספטמבר, גברים בלבוש אזרחי פצחו בהפגנה של תנועת כפאיה בקהיר, שקראה לאזרחי מצרים להחרים את הבחירות, והכו כמה מהמפגינים. מקורות בתקשורת מצהירים כי לא פחות משלושת אלפים מפגיני כפאיה צעדו באופן לא חוקי במרכז קהיר.
הפגנות נוספות
מחאה גדולה יותר של כ-10,000 איש אורגנה על ידי כפאיה ב-10 בספטמבר 2005, כדי להתמודד עם תוצאות הבחירות ופעילויות הזיוף ההמוניות והרמאות שהתרחשו לטענתם ביום הבחירות. משקיפים עצמאיים, כתבים ונציגי מועמדים דיווחי כי המפלגה הדמוקרטית הלאומית, מפלגתו של מובארכ, השתמשה במשאבים ממשלתיים כדי לשנות את תוצאות הבחירות. במקרים מסוימים, אזרחים הוכו או נאלצו להצביע למובארכ. במקרים אחרים, הקלפיות כבר היו מלאות בפתקי הצבעה מסומנים. עם זאת, הפעולה המפורשת ביותר שעוררה את המחאה הייתה מתן אפשרות לבוחרים תומכי מובארכ להצביע מבלי להירשם קודם לכן ברשימות הבוחרים, מה שהעניק למובארק בין 20 ל-30 נקודות לא חוקיות נוספות בתוצאות.
ריי קולטהרד
ריימונד אנתוני קולטהרד (באנגלית: Raymond Anthony Coulthard; נולד ב-3 בספטמבר 1968) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד אלסדייר סינקלר באופרת הסבון "אמרדייל" ובדמות ג'יימס סקופילד, מנהל המסעדה, בסדרת הדרמה "מלון בבילון".
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
ריי קולטהרד
ביוגרפיה
בקולנוע השתתף קולטהרד בסרטים "הפצוע האנגלי", "הכלה של החבר שלי", וב"מזמור חג המולד של החבובות" בו גילם את אבנעזר סקרוג' הצעיר. הוא הופיע בתפקיד ראשי בסיטקום הרדיופוני "The Brothers" של ערוץ BBC Radio 4 Extra.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
ריי קולטהרד
ביוגרפיה
קולטהרד הופיע בהפקות תיאטרון רבות, בעיקר במחזות שייקספיריים. בין השאר עבד עם התיאטרון המלכותי הלאומי ועם תיאטרון דונמאר ורהאוס. בין השנים 2011 ו-2012 שיחק בתפקיד הדוכס וינצ'נציו במחזה "מידה כנגד מידה", ובתפקיד בישוף סנטה קרוז במחזה "הכפירה שבאהבה" מאת הלן אדמונדסון עבור הלהקה השייקספירית המלכותית. בעונה השנייה של הסדרה "מר סלפרידג'" הופיע קולטהרד בתפקיד לורד אגרטון.
ב-2015 כיכב קולטהרד בתפקיד המלך ג'ורג' השישי לצדו של ג'ייסון דונובן בהפקה בימתית של "נאום המלך".
חיים אישיים
קולטהרד נשוי לשחקנית ג'נה ראסל. לבני הזוג יש בת אחת.
מכנסיים מתרחבים
מכנסיים מתרחבים הומצאו במקור עבור חיל הים על מנת שמלחים יוכלו ללבוש בקלות רבה יותר את מכנסיהם מאשר מכנסיים רגילים.
מכנסיים מתרחבים היו פופולריים במיוחד מתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ונחשבו באותה העת לסמל אופנה המזוהה עם התנועה ההיפית. גם בשנים מאוחרות יותר ואף בעשור השני של המאה ה-21, חזרו המכנסיים המתרחבים מדי פעם לאופנה.
סרביה באירוויזיון
עד הצטרפותה כמדינה עצמאית היא נטלה חלק בתחרות תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בין 1961-1991, תחת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ב-1992 ותחת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו בין 2004-2006.
היסטוריה
בין התחרויות בשנים 1961-1991, סרביה הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה חמש פעמים מתוך עשרים ושבע פעמים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות, כאשר הישגה הטוב ביותר בתחרות היה המקום הרביעי עם 10 נקודות בתחרות ב-1962, שהוא גם המיקום הטוב ביותר בתחרות של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה חוץ מהמקום הראשון ב-1989 עם השיר "Rock Me" של להקת "ריווה".
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, סרביה הייתה מיוצגת ב-1992 תחת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ב-2003 והיעדרות בין 1993-2003, סרביה הייתה מיוצגת תחת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו בתחרויות בין השנים 2004-2006.
לאחר התפרקותו של האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו ב-2006, שנה לאחר מכן, באירוויזיון 2007 סרביה ומונטנגרו הצטרפו לשורות התחרות כמדינות עצמאיות.
בהצטרפותה של סרביה לתחרות כמדינה עצמאית היא קטפה את המקום הראשון בתחרות עם 268 נקודות עם השיר "Molitva" של מריה שריפוביץ'. ניצחונה של סרביה היה הראשון בתולדות התחרות בו מדינה מנצחת כבר בפעם הראשונה בה היא נוטלת חלק בתחרות. לאור ניצחונה של סרביה, התחרות ב-2008 התקיימה בארצה.
הישגים
ב-2010 סרביה יוצגה על ידי הזמר מילאן סטנקוביץ' עם השיר "Ovo je Balkan". סטנקוביץ' סיים בחצי הגמר במקום החמישי עם 79 נקודות, אולם בגמר התחרות הוא סיים רק במקום ה-13 עם 72 נקודות.
ב-2011 סרביה יוצגה על ידי הזמרת נינה עם השיר "Čaroban". היא העפילה לגמר התחרות מהמקום ה-8 בחצי הגמר עם 67 נקודות והתמקמה במקום ה-14 בגמר התחרות עם 85 נקודות.
ב-2012 סרביה יוצגה על ידי ז'ליקו יוקסימוביץ' (נציגה של סרביה ומונטנגרו ב-2004 ומלחין השיר "Oro" שייצג את סרביה ב-2008 על ידי ילנה טומשביץ') עם השיר "Nije ljubav stvar". השיר העפיל לגמר מהמקום ה-2 בחצי הגמר עם 159 נקודות והתמקם במקום ה-3 הגמר התחרות עם 214 נקודות, אחרי שוודיה ורוסיה.
ב-2013 סרביה יוצגה על ידי להקת "3 שלי" עם השיר "Љубав је свуда". השיר התמקם במקום ה-11 בחצי הגמר עם 46 נקודות, ולכן סרביה לא העפילה לגמר התחרות באותה שנה. זוהי הפעם השנייה בה סרביה כשלה להעפיל לגמר התחרות.
שפה
החל מהצטרפותה לתחרות, סרביה שלחה לתחרות שירים בעיקר בשפה הסרבית: 8 שירים הושרו בסרבית, 3 שירים הושרו בשפה האנגלית ושיר אחד הושר הן בסרבית והן באנגלית. החל מביטול "חוק השפה" ב-1999, סרביה הייתה המדינה הראשונה אשר ניצחה בתחרות עם שיר שאינו הושר בשפה האנגלית.
היעדרות
סרביה נעדרה מתחרות אירוויזיון אחת לאורך השנים:
היעדרותה היחידה של סרביה התרחשה לאחר שרשות השידור הסרבית הודיעה ב-22 בספטמבר 2013, כי סרביה לא תיטול חלק בתחרות ב-2014 בשל קשיים כלכליים של הרשות הסרבית וכן מחסור בחסויות מסחריות. באפריל 2014, רשות השידור הסרבית הודיעה כי תשדר את כל שלושת המופעים.
ב-26 בספטמבר 2014, דווח כי סרביה החליטה לשוב לתחרות ב-2015.
יחסי סרביה וקוסובו באירוויזיון
קוסובו מעולם לא נטלה חלק בתחרות כמדינה עצמאית, אולם בין התחרויות בשנים 1961-1991 התחרות שודרה ברפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו, הפרובינציה האוטונומית אשר נמצאה בתוך הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה. בין התחרויות באותן שנים, קוסובו הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ואף נטלה חלק בתחרויות הבחירה הלאומית של יוגוסלביה לתחרות. הרפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו מעולם לא צלחה את שלב הבחירה הלאומית ומעולם לא נשלחה כנציגתה בתחרות, אולם ב-1982, נשלחה כנציגת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ויקטוריה, אמנית קוסוברית, כחלק מלהקת "אסקה" אשר נשלחה תחת נציגותה של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה וב-1986 תחרות הבחירה הלאומית של יוגוסלביה אורגנה על ידי רשות השידור הקוסוברית.
טרם עצמאותה, קוסובו הייתה טריטוריה אוטונומית של סרביה ונוהלה על ידי האו"ם. לאחר תחילת ניהול האו"ם בקוסובו, רשות השידור הקוסוברית קיבלה רישיון עצמאי מאיגוד השידור האירופי לשדר את כל שלושת המופעים.
לאחר עצמאותה מסרביה בפברואר 2008, רשות השידור הקוסוברית ביקשה להצטרף כחברה באיגוד השידור האירופי וליטול חלק בתחרות ב-2009. אולם, נכון ל-, קוסובו אינה יכולה ליטול חלק בתחרות משום שרק חברות באומות המאוחדות יכולות להצטרף לשורות התחרות, כאשר קוסובו היא אינה מדינה החברה באומות המאוחדת כתוצאה מהחלטה חוסמת שהטילה רוסיה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, אף על פי כי ארצות הברית ועשרים ושלוש מדינות מתוך המדינות החברות באיחוד האירופי, ביניהן בריטניה, איטליה, צרפת וגרמניה, הכירו בעצמאותה של קוסובו. אולם, על פי תקנון התחרות, רשות השידור הקוסוברית יכולה להפוך לחברה רשמית באיגוד השידור האירופי, אם וכאשר היא תצטרף כחברה באיחוד הבינלאומי לטלקומוניקציה. נכון ל-, לרשות השידור הקוסוברית יש מעמד של משקיפה באיגוד השידור האירופי והיא אף נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים. כמו כן, האמנית הקוסוברית, רונה נישליו, אשר עברה עם משפחתה בעקבות מלחמת קוסובו לעיר פרישטינה, כיום בירת קוסובו, נשלחה כנציגת אלבניה לתחרות ב-2012 והגיעה בגמר התחרות למקום החמישי עם 146 נקודות, נכון ל-, מיקומה הטוב ביותר של אלבניה בגמר התחרות.
רוב תושביה של קוסובו הם אלבנים מוסלמים, מיעוטם סרבים נוצרים אורתודוקסים ואמנים מקוסובו, בעיקר סרבים, נוטלים חלק בתחרות הבחירה הלאומית של סרביה לתחרות וביניהן נבנה בוסוביץ', אשר נשלחה לתחרות ב-2013 כחלק מלהקת "3 שלי". סרביה איבדה את השליטה בקוסובו בעקבות מלחמת קוסובו, אולם היא מסרבת בתוקף להכיר בעצמאותה של קוסובו. ב-2016, כאשר פורסמה רשימת הדגלים האסורים להנפה בתחרות, הסתבר כי גם דגל קוסובו נמצא ברשימה האסורה.
עונת 2019/2020 בסרייה א'
עונת 2019/2020 בסרייה א' הייתה העונה ה-118 של התחרות שאורגנה על ידי Lega Serie A. המשחקים החלו ב-24 באוגוסט 2019 והסתיימו ב-2 באוגוסט 2020.
ב-9 במרץ 2020 הליגה הוקפאה עד ל-2 באפריל בעקבות סגר כללי שהוטל על המדינה כולה בשל מגפת הקורונה. ב-18 במאי הודיעו על דחייה נוספת עד לפחות תחילת חודש יוני. לאחר 10 ימים הודיעה מנהלת הליגה שהליגה תחזור לפעילות ללא קהל ב-20 ביוני.
יובנטוס זכתה באליפות הליגה בפעם התשיעית ברציפות ובפעם ה-36 בתולדות המועדון.
בסיום העונה ירדו לסרייה ב' הקבוצות: ספאל, ברשה ולצ'ה.
קבוצות
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית וחוץ. עבור ניצחון הוענקו שלוש נקודות, ועבור תוצאת תיקו הוענקה נקודה אחת.
הקבוצות לצ'ה, ברשיה והלאס ורונה היו הקבוצות שעלו מהסרייה ב' (הליגה השנייה באיטליה).
פולקסווגן
היסטוריה
עד שנת 1930 נעשו ניסיונות לייצר מכוניות שתהינה אמינות, אולם פשוטות וזולות, כדי להתאים לכיסו של האדם הפשוט. מכוניות אלו זכו להצלחה מועטת, בעיקר בגלל המצב הכלכלי הגרוע של הגרמני הממוצע בשנים אלו. בשנת 1930 הקים פרדיננד פורשה סטודיו לעיצוב מכוניות על שמו. הוא פיתח דגם מיוחד וחדש של צמיגי מכוניות ורשם אותו כפטנט על שמו. עד מהרה פנתה אליו יצרנית האופנועים זונדאפ בהצעה למיזם משותף, ליצור מכונית שתשתמש במנוע 1.2 ליטר של אופנועיה. העיצוב היה דומה למדי לצורת החיפושית המפורסמת. המיזם לא הצליח. בהמשך עיצב פורשה פעם נוספת מכונית דומה מאוד לחיפושית בעבור יצרן המכוניות הגרמני "NSU". בראשית המאה ה-21 צצו עדויות שהיה זה מהנדס יהודי-גרמני בשם יוזף גנץ שעיצב את החיפושית "המקורית", ופורשה לכל הפחות קיבל מהעיצוב השראה, אם לא העתיק אותו במלואו. נושא זה עדיין נמצא במחלוקת קשה.
עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון הוא פנה לפרדיננד פורשה במפרט דרישות ליצור מכונית שתוכל להסיע 5 אנשים, להגיע למהירות של כ-100 קמ"ש, לצרוך לכל היותר 6 ליטר ל־100 ק"מ ובעיקר לעלות פחות מ־1,000 מארקים של הרייך. פרדיננד פורשה הרים את הכפפה, חבר לתעשיין הגרמני ד"ר פריץ נויימאייר וכך נוצרה ה"חיפושית" המפורסמת, במסגרת תוכנית "כוח באמצעות שמחה". קווי היצור של החיפושית מוקמו ב־Fallersleben סקסוניה. זוהי גם תחילתה של חברת פולקסווגן, שהוקמה כדי לייצר "מכונית עממית". חברות מתחרות אחדות יצרו גם הן מכוניות לפי המפרט המבוקש, חברת "טטרה" וחברת "רוייטר", אך דגמיהן זכו להצלחה מועטה ביותר ואף לא קיבלו את ברכתו של הפיהרר. פורשה החל לעבוד על תכנון המכונית שסימנה היה V1. היטלר דרש גם מכונית פתוחת גג שסימנה נקבע ל־V2. הסדנא התקשתה לעמוד בלוח הזמנים ועד 1935 יוצרו שלוש מכוניות מטיפוס v1 בלבד.
במהלך מלחמת העולם השנייה ייצרו במפעלי החברה טנקים מסוגים שונים ולקחו חלק בפיתוח טכנולוגית רקטות ה-V1 ששוגרו אל עבר מטרות אזרחיות בלונדון. במהלך תקופת השואה התבססה החברה על עבודת כפייה של אסירים יהודים, שהיוו ארבעה מכל חמישה עובדים בה. בזכות קשריו האישיים של פורשה עם צמרת המפלגה הנאצית הוא זכה לאספקה קבועה של עובדי כפייה אלו.
לאחר מלחמת העולם השנייה נתפסה חברת פולקסווגן על ידי בעלות הברית והושבה לגרמניה רק ב־1949. לאחר המלחמה המשיכה חברת פולקסווגן לייצר את ה"חיפושית" כמו גם מגוון דגמים חדשים. בשיתוף פעולה עם יצרן הכרכרות לשעבר "קארמאן" יוצרה מכונית הספורט קארמאן גיאה, שהיא וריאציה על החיפושית. כשהתעורר הצורך במכונית מסחרית חזקה, אמינה ויעילה תוכנן ה"טרנספורטר" שהושק בשנת 1950. אחר כך הופיעו דגמים כדוגמת הוואריאנט.
פולקסווגן יעדה את הגולף כמחליף לחיפושית, שהיוותה את עיקר מכירותיה מאז היווסדה. הגולף הוצג בתערוכת פריז של 1974 ונועד להיות הרכב העממי החדש של המשפחה הגרמנית הממוצעת, בדומה לחיפושית. במהלך השנים הוא שינה את מראהו מספר פעמים והשיג נתוני מכירות מצוינים. עד היום נמכרו 23 מיליוני גולף והוא מהמכוניות הנמכרות בעולם. בשנת 1980 יוצרה החיפושית ה־20 מיליון במקסיקו והיצור נמשך ואף גבר. מאוחר יותר הושקו דגמי הפאסאט.
זיוף נתוני זיהום האוויר
בספטמבר 2015 הורתה הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית לפולקסווגן לבצע קריאה לתיקון לקרוב לחצי מיליון מכוניות, בטענה שבדגמי הדיזל של החברה מותקנת תוכנה המזייפת נתוני זיהום אוויר.
בישראל
עצם היותה חברה גרמנית, בכלל, ומקורותיה הנאצים, בפרט, העיבו על מכירותיה בישראל. בשנים הראשונות למדינה היו כלי רכב תוצרת החברה ומשרדיה יעד לוונדליזם, ופעמים רבות צוירו עליהם צלבי קרס. מאז סוף המאה ה-20 נמכרות בישראל מכוניות פולקסווגן בהיקף נרחב, ואף יש לה מספר לקוחות רשמיים קבועים במדינה, ובכללם צה"ל, שמעניק מכונית מדגם פולקסווגן לכל אלוף בצבא. עם זאת, בשנת 2011 סירב המפקד הנכנס של חיל האוויר, האלוף אמיר אשל, לקבל מכונית מתוצרת החברה, היות שמקורה גרמני. אתר החברה בעברית אינו מציין את פעולותיה של החברה בתקופת השואה, את הרקע הנאצי שלה, או את העובדה שהתבססה בשנותיה הראשונות על עבודת כפייה יהודית.
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
בייבלייד
בייבלייד (ביפנית: 爆転シュートベイブレード; באנגלית: Beyblade) היא סדרת אנימה יפנית, שעלילתה עוסקת בסביבונים מברזל הנקראים בייבליידים.
לסדרה 13 עונות (כולל סדרות הספין אוף), והיא משודרת מאז 2001 ורצה עד היום. בסדרה, לכל בליידר (מפעיל בייבלייד) יש בייבלייד משלו, עם צורה ייחודית. הבייבליידים עורכים ביניהם קרבות וכאשר הבלייד המנצח הוא זה שנשאר להסתובב אחרון או לעוף מהזירה (אם זה התנפצות בייבלייד אז גם להתפוצץ).
נכון להיום, ישנן 13 עונות לסדרה בייבלייד, המתחלקות לשלושה דורות בסדרת המקור ולשלוש סדרות ספין אוף, כל אחת בת כ-50 פרקים, אשר נוצרו באולפני אנימציה ביפן. הראשונה היא "בייבלייד", ששודרה לראשונה בשנת 2000. העונה השנייה נקראת "בייבלייד וי-פורס", השלישית "בייבלייד ג'י-רבולושן", הרביעית, משנת 2009, בעלת עלילה שונה לגמרי מהעונות הראשונות ונקראת "בייבלייד עידן המתכת", החמישית נקראת "בייבלייד אלופי המתכת" והעונה השישית נקראת "בייבלייד זעם המתכת". בישראל, כיום משודרת סאגת המתכת בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור.
העונה השביעית היא המשך, אולם עם דמויות אחרות. עונה זו נקראת "לוחמי המתכת".
לאחר מכן יש עוד חמש עונות של קו עלילה חדש, הראשונה: "התנפצות בייבלייד" השנייה: "התפתחות פיצוץ בייבלייד" השלישית: "פיצוץ בייבלייד טורבו" הרביעית: "התנפצות בייבלייד ממריאים"
העונה החמישית עם קו העלילה החדש לא יצאה עדיין בישראל אך צפויה לצאת בקרוב.
כל הסדרה החדשה משודרת בישראל בערוץ ניקלודיאון (עונות 1 עד 4 כבר שודרו ובקרוב עונה 5 תשודר).
בישראל, בשנים 2002–2003 שודרו השתיים הראשונות מהדור הראשון, ב-2010 ו-2011 שודרה העונה הרביעית, ב-2012 העונה החמישית, ב-2013 שודרה העונה השישית וב-2014 שודרה העונה השביעית (שהן חלק מהדור השני של הסדרה). שש העונות שודרו בערוץ הילדים בדיבוב לעברית, בבימוי אפי בן ישראל ואת שיר הפתיחה מבצע בהן לירון לב.
העונה הראשונה של הדור שלישי, "התנפצות בייבלייד", עלתה בניקלודיאון בקיץ 2017. ב-2018 עלתה העונה הבאה אחריה "התפתחות פיצוץ בייבלייד". במרץ 2019 עלתה עונה נוספת בשם "פיצוץ בייבלייד טורבו". ב-22 במרץ 2020 עלתה "פיצוץ בייבלייד התרוממות". התנפצות בייבלייד (באנגלית: Beyblade Burst) היא סדרת ספין אוף והדור השלישי של "בייבליד" ו"בייבלייד עידן המתכת". זוהי סדרה נפרדת משתי הסדרות הקודמות, עם עלילה חדשה ודמויות חדשות לגמרי, ואף דמות מ2 הדורות הקודמים לא עברה אליה. בכל עונה (פרט לשנייה), הגיבור הראשי מתחלף במישהו אחר, שעובר מסע משלו בדרך לאליפות העולם. בשתי העונות הראשונות, גיבור הסדרה היה וולט אאוי. בעונה השלישית, את תפקיד הגיבור קיבל אייגר אקאבנה, ובעונה הרביעית הגיבור היה דנטה קוריו.עונה 5 אלו הם היוגה היגרו. בעונה 6 זה היה בל והבלייד שלו היה בליאל