cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Getaway Car
מבקרי מוזיקה עכשווית למבוגרים שיבחו את הפקתו של השיר ואת מילותיו, המורכבות מדימויים ופניות לזוג הפושעים בוני וקלייד. חלק ממבקרי המוזיקה תיארו את הרצועה כגולת הכותרת של Reputation. מבחינה מסחרית, "Getaway Car" לא דורג במצעד הסינגלים האוסטרלי, אך הגיע למקום ה-33 במצעד השירים הדיגיטליים של ה-ARIA. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-70,000 עותקים במדינה. בניו זילנד, דורג במקום התשיעי במצעד השירים החמים של המדינה.
רקע וכתיבה
"Getaway Car" נכתב והופק על ידי טיילור סוויפט וג'ק אנטונוף. הוא הוקלט על ידה עבור אלבום האולפן השישי שלה, Reputation, משנת 2017. זהו שיר סינת'פופ שמבקרי מוזיקה (כולל רוב שפילד מרולינג סטון) תיארו ככזה "שמזכיר את הפקת אלבום האולפן החמישי שלה 1989, משנת 2014". ג'יימיסון קוקס מפיצ'פורק אמר כי השיר נשמע באופן ספציפי כמו "Out of the Woods"; שיר מ-1989 שהופק גם כן על ידי אנטונוף. השיר כולל סינתיסייזרים פועמים, תופים מתוכנתים ושירה שתוארה כ"מניפולטיבית". בתחילת השיר נעשה שימוש בווקודר, עבור קידוד הקול של סוויפט.
מילות השיר עוסקות במאמציה של סוויפט לברוח ממערכת יחסים למישהו אחר, אך עד מהרה היא מבינה שגם מערכת היחסים החדשה הזו תסתיים. בבית הראשון היא מצהירה: "העניבות היו שחורות, השקרים היו לבנים / בגוני אפור לאור נרות / רציתי לעזוב אותו, הייתי צריכה סיבה". ההפקה נבנית עבור הפזמון, בו סוויפט מהרהרת בבגידה שלה: "היית צריך לדעת שאני אהיה הראשונה לעזוב / תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה / שום דבר טוב לא מתחיל ברכב מילוט". השורות, "הוא רץ אחרינו / צרחתי 'לך, לך, לך!' / אבל אצל שלושה מאיתנו, מותק, זה מופע צדדי", מרמזות על משולש אהבה עליו מדברת סוויפט. היא מהרהרת כיצד עזבה את אהובה בפתאומיות: "אני ברכב מילוט / השארתי אותך בבר המוטל / הכנסתי את הכסף לתיק וגנבתי את המפתחות / זו הייתה הפעם האחרונה שראית אותי". סוויפט מדמה את בן זוגה ואת עצמה לבוני וקלייד, אך מוסיפה שהיא עזבה אותו למען גבר חדש.
אופי צ'טרג'י מהמגזין האוסטרלי The Music הצביעה על כך ש-"Getaway Car" מזכיר את "You Give Love a Bad Name" של ג'ון בון ג'ובי, משנת 1986. האנה מילריאה מ-NME הבחינה בכך שסוויפט מתייחסת לסופר צ'ארלס דיקנס ולסרט "הבריחה הגדולה", משנת 1963. היא דירגה אותו במקום ה-96 ברשימת "השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
משמעות
טיילור סוויפט משתמשת בדימוי של פושעים ברכב מילוט, כמטפורה מרכזית לרומן שדינו מוות לכאורה. היא מדמה את יחסיה הרומנטיים עם טום הידלסטון לנסיעה ב"רכב מילוט" מזירת פשע, תוך אזכור מערכת היחסים שלה עם קלווין האריס שלא צלחה. בשירה "Wonderland" משנת 2014, היא מספרת סיפור דומה ומשלבת בתוכו את תחושותיה ומחשבותיה. הפזמונאי ג'ק אנטונוף שהשתתף בכתיבת השיר, הוציא שיר בשם "Rollercoaster" שתואר כדומה ל-"Getaway Car", הן מבחינת המנגינה והן מבחינת המשמעות.
אינטרו
האינטרו של השיר כולל בתוכו שורה אחת: "לא, שום דבר טוב לא מתחיל ברכב מילוט". "רכב מילוט" הוא רכב המשמש לבריחה מזירת פשע. הדבר מהווה התייחסות לזוג הפושעים בוני וקלייד. ב-23 במאי 1934 נהרגו בוני וקלייד באחד הכבישים הנטושים שבקרבת מקום מחבואם במדינת לואיזיאנה. הם נהרגו על ידי כוח של ארבעה שוטרים מטקסס ושני שוטרים מלואיזיאנה, שנוספו אליהם אך ורק מסיבות חוקיות של "סמכות משפטית מקומית". סוויפט שואבת השראה מסיפורם של בוני וקלייד כדי להזהיר את בן הזוג שלה בשורה הזו, מכיוון שאהבתם החלה ב"רכב מילוט" כריבאונד ממערכת היחסים הקודמת שלה. כלומר, הסוף היה ידוע מראש ועוד כשהכירו, הבינו שיחסיהם יעלו על שרטון.
בית ראשון
את הבית הראשון היא פותחת בשורה "אלו היו הזמנים הטובים ביותר, הפשעים הקשים ביותר" הלקוחה מהרומן ההיסטורי "בין שתי ערים" של צ'ארלס דיקנס.
סוויפט השתמשה בציטוט זה, אך החליפה את המילה "זמנים" ל"פשעים"; דבר המרמז על סכסוך בחייה הרומנטיים באותה התקופה. היא נהנתה, אך עם זאת הרגישה אשמה כי האושר שלה בא על חשבון מישהו אחר. בעת שהיא פגשה לראשונה את טום הידלסטון (אליו מכוון "רכב המילוט") היא עדיין יצאה עם קלווין האריס. היא מתייחסת לבגידה זו כאל "הפשעים הקשים ביותר". אותו הפשע הוא העובדה שסוויפט יצרה מצג שווא כלפי הידלסטון וגרמה לו לחשוב שיש להם סיכוי להיות ביחד לטווח הארוך, אך ידעה שמערכת היחסים ביניהם תגיע לקצה מוקדם מהצפוי. בשורה השנייה היא שרה "הכיתי גפרור ופוצצתי לך את התודעה". באומרה "להכות גפרור", היא מתכוונת לכך שהיא הציתה את מערכת יחסים הזו. (היא השתמשה בליריקה דומה בגרסה הראשונית של "Sparks Fly", משנת 2010) בנוסף לכך, בשנת 2014 היא הוציאה את השיר "I Know Places" בו שרה: "אהבה היא להבה קטנה ושברירית שיכולה להישרף כליל". הידלסטון סיפר כיצד סוויפט "הכתה" אותו (כבשה את לבו לכאורה), ואמר כי:. סוויפט התייחסה לדימוי הגפרורים גם ב-"Dear John", משנת 2010. באותו השיר, היא סיפרה על כך שהיא הייתה התמימה במערכות היחסים שלה ואילו ב-"Getaway Car" היא הפיכחת והשולטת, לכאורה.
בשורה השלישית היא מצהירה "אבל לא התכוונתי לזה". כלומר, הדמות הראשית (סוויפט) התחילה את מערכת היחסים שלה עם בן זוגה החדש, אך לאחר מכן היא התחרטה על זה. היא ממשיכה ושרה "ולא ראית את זה". אף על פי שהיא זו שהתחילה את מערכת היחסים, ייתכן ובן זוגה לא ראה זאת כך. הדבר יכול להצביע על כך שהוא מרוכז במקצת בעצמו ולא תמיד הקדיש לה תשומת לב רבה. את הבית היא מסיימת עם ארבע השורות "העניבות היו שחורות, השקרים היו לבנים; בגוני אפור לאור נרות; רציתי לעזוב אותו; הייתי צריכה סיבה". היא מסבירה על העובדה שבעת שהייתה עם האריס בזוגיות, היא פגשה בהידלסטון באותו הערב של המט גאלה והוא היה ל"רכב המילוט" שלה מהאריס לכאורה. היא מציירת תמונה חזותית עם תיאורים של הלילה בו הם נפגשו; אותן העניבות השחורות (קוד הלבוש של הגברים בערבי המט גאלה) עם גוני האפור לאור הנרות הם תיאור של הרגע בו היא והידלסטון רקדו יחד באותו הערב. אותו הסרטון הפך לוויראלי במרשתת. גוני האפור מצביעים על חוסר הוודאות של השניים. הצבע האפור קשור לסרט "חמישים גוונים של אופל" (מסדרת סרטי "חמישים גוונים של אפור"), עבורו הקליטה את שיר הנושא, "I Don't Wanna Live Forever".
קדם-פזמון
קדם-הפזמון הראשון מתחיל בשתי שורות. הראשונה מביניהן "ה-X מסמן את המקום בו התפרקנו", מסמלת את העובדה שסוויפט מנסה ליצור את תמונת המצב של המאורע עליו היא מדברת, במטרה להראות עד כמה היא זוכרת היטב את נפילת מערכות היחסים שלה. היא מדברת על דברים דומים בשירה "End Game", משנת 2017. השורה "ה-X מסמן את המקום בו התפרקנו", מופיעה גם בשירה של הילרי דאף "", משנת 2015. כשנשאלה על השיר האהוב עליה מ-Tumblr של דאף, השיבה סוויפט כי "", בולט מאוד בעיניה.
בהמשך קדם-הפזמון, היא שרה "ידעתי את זה ממשקה האולד פאשנד הראשון, היינו מקוללים". אולד פאשנד הוא קוקטייל המוכן על ידי ערבוב סוכר עם אנגוסטורה ביטרס, בתוספת עם ויסקי או לעיתים רחוקות עם ברנדי. קוקטייל זה מוגש באופן מסורתי בכוס אולד פאשנד, שקדמה לקיומו של הקוקטייל. בימים הראשונים של מערכת היחסים בין סוויפט להידלסטון, הם נצפו כשהם שותים את הקוקטייל המדובר. אזכור משקאות אלכוהוליים קיים בשלושה שירים נוספים מ-Reputation: "End Game", "Gorgeous", ו-"King of My Heart". מוטיב מרכזי שמופיע לאורך כל "Getaway Car" הוא שהיחסים בין סוויפט להידלסטון היו זמניים בלבד.
היא סוגרת את קדם-הפזמון בשורה "מעולם לא היה לנו שוטגאן [באמצעותו] ירינו בחושך (אה!)". כאשר יורים בשוטגאן, הכדוריות מתפזרות ובכך גדל הסיכוי לפגוע במטרה ולגרום לה נזק רציני. סוויפט משתמשת בדימוי זה כדי להדגיש את הכאב הקשור לאופי של מערכת היחסים שלה. בנוסף, היא מציינת את צמד המילים "ירינו בחושך" כדבר שמועד לכישלון שכן, לא ניתן לכוון במדויק בחושך וזאת, במטרה לסמן את העובדה שאהבתם נחרצה מלכתחילה.
פזמון
בפזמון השיר, ישנן אחת עשרה שורות בסך הכול. שש מתוכן "נהגת ברכב המילוט; טסנו, אבל לעולם לא היינו מגיעים רחוק; נסעת ברכב המילוט; היו צפירות בפעימות הלב שלך; ברכב המילוט, אוי-אוי-אוי; לא, הם אף פעם לא מגיעים רחוק, אוי-אוי-אהה", מדברות על כך שרכב מילוט משמש בדרך כלל את הפושעים כדי להימלט מהמקום לאחר שנעשה פשע. אותן הצפירות בפעימות הלב של בן זוגה החדש, הן התזכורת המתמדת של סוויפט לכך שהיא עשתה מעשה אסור כביכול. במקרה הזה, היא השתמשה בבן הזוג החדש שלה כ"רכב מילוט", במטרה להתרחק ממערכת היחסים הקודמת שלה. כל זה, בעת שהיא מודעת לכך שזה לא יימשך זמן רב. סוויפט השתמשה בדימויים ומטפורות של מכוניות בשירים רבים שיצאו במהלך הקריירה שלה, כדוגמת "Tim McGraw" ו-"Our Song" (מ-Taylor Swift) משנת 2006, ו-"Wildest Dreams" ו-"Style" (מ-1989) משנת 2014.
בסוף הפזמון, היא שרה "לא, שום דבר טוב לא מתחיל ברכב מילוט". כלומר, היא מזהירה את הידלסטון שהוא הולך לחוות פגיעה, והדבר הוא חזרה על האינטרו.
בית שני
הבית השני מתחיל בארבע השורות: "זו הייתה הבריחה הגדולה, הפסקת הכלא; אור החופש על הפנים שלי; אבל לא חשבת; ואני פשוט שתיתי". סוויפט מתארת מצב של בריחה ממקום מסוים, שהוא מערכת היחסים הקודמת שלה, תוך שהיא מכנה את המצב כ"הפסקה מהכלא". כלומר, במערכת היחסים הקודמת שלה היא חשה כה כלואה, עד שהיא הייתה צריכה לחפש "רכב מילוט" שישמש אותה לבריחה. באומרה "אור החופש על הפנים שלי", היא מסבירה כי לאחר שנמלטה באמצעות רכב המילוט (חברה להידלסטון), היא חשה תחושה של חופש.
היא ממשיכה ושרה "בזמן שהוא רץ אחרינו, צרחתי, 'לך, לך, לך!'; אבל אצל שלושה מאיתנו, מותק, זה מופע צדדי; וקרקס הוא לא סיפור אהבה; ועכשיו שנינו מצטערים (שנינו מצטערים)". שורות אלה מתייחסות למשולש האהבה שנוצר בין סוויפט, קלווין האריס וטום הידלסטון. לאחר הפרידה של סוויפט מהאריס, פורסמו תמונות שלה עם הידלסטון. האריס בתגובה, כתב בטוויטר:. מאוחר יותר, התנצל על דבריו ואמר ל-British GQ:. הדבר הוא מעין אזכור של להיטה "Love Story" משנת 2008, העוסק בסיפור אהבה.
פזמון שני
הפזמון השני מחולק לשני חלקים: קדם-הפזמון השני והפזמון השני עצמו. קדם-הפזמון השני מכיל בתוכו את ארבע השורות המוזכרות בראשון, עם שינוי של סוף השורה השנייה "כל אחד לעצמו". (בראשון היה כתוב "שיקרתי לעצמי") הפזמון השני, מכיל בתוכו בדיוק את אותן השורות המופיעות בזה הראשון, תוך שהוא מדבר על אותם הדברים שצוינו קודם לכן.
גשר מוזיקלי
את הגשר המוזיקלי, פותחת סוויפט בשורה "היינו ג'ט-סט, בוני וקלייד (הו-הו)". השניים כפי שצוין קודם לכן, היו שודדים שפעלו במרכז ארצות הברית בזמן השפל הגדול, בשנות ה-30 של המאה ה-20. הם משכו תשומת לב רבה מצד התקשורת, ומעלליהם ריתקו רבים מקוראי העיתונים של אותה תקופה. הם נודעו כשודדי בנקים, על אף שקלייד העדיף דווקא לשדוד חנויות קטנות ותחנות דלק. בוני וקלייד פעלו כחלק מכנופיית עבריינים אותה הוא הנהיג. סוויפט מתייחסת אליהם כאנשים שאוהבים פשע ומשווה את הדבר לאופן בו הדברים מתנהלים במערכות היחסים שלה. רכב המילוט ימשיך לנסוע, אך בסופו של דבר הם יפגשו במותם (כפי שקרה ב-23 במאי 1934), כמו גם העובדה שהיא תפגוש בקץ מערכת היחסים החדשה שלה.
בהמשך, היא שרה שלוש שורות: "עד שעברתי לצד השני; לצד השני; זה לא מפתיע שהסגרתי אותך (הו-הו)". זוהי נקודת המפנה בשיר, שתוארה גם כ"חשיפה הגדולה". כאן סוויפט מסגירה את נהג רכב המילוט ובוגדת בו. אף על פי שזה נראה כאילו הוא הציל אותה, היא הערימה עליו. בהתחשב בשורה הקודמת "היינו ג'ט-סט, בוני וקלייד" הוא לטענתה, היה צריך להבין שהמצב טוב מדי ושהבגידה הזו צפויה. סוויפט לא רק הערימה על הנהג, אלא שינתה את כל הסיפור שהוצג בשיר. לעיתים קרובות, ביקרו מבקרי המוזיקה ואתרי האינטרנט את סוויפט בנימה שלילית, תוך שנטען עליה כי היא "משחקת באנשים", אך כאן היא מציגה עצמה כבוגדת ומביעה מעט חרטה על מעשיה. היא מסכמת זאת בשורה החמישית ואומרת "כי אנחנו הבוגדים לעולם לא מנצחים". כלומר, היא רומזת כי פושעים לא מנצחים מכיוון שלרוב, כולם משלמים את המחיר על פשעיהם. במקרה הזה, סוויפט מאבדת גם את הידלסטון וגם את האריס ו"נענשת על פשעיה". סוויפט מתייחסת לעצמה כבוגדת גם בשיר "Dear John", בו היא שרה "תוסיף את שמי לרשימה הארוכה של הבוגדים שלא מבינים". בנוסף לכך, כתוב ב-"Dear John" שהיא "בכתה כל הדרך בחזרה הביתה" (ב-"Getaway Car" היא "בוכה ברכב המילוט"), תוך שכתוב איך היא "לקחה את הגפרורים לפני שהאש הצליחה לתפוס אותי" (ב-"Getaway Car" היא "מכה את הגפרור ומפוצצת לך את הראש"). מדובר בשתי תקבולות המעצימות את המאורע. בשורה השישית היא שרה "אני ברכב המילוט", והדבר מהווה שינוי בעצמאותה של סוויפט. היא עדיין בתוך רכב המילוט, אך ללא הנהג. כלומר, היא נפרדה מבני זוגה ונותרה לבדה, אך היא בעלת שליטה מלאה על החיים שלה. במרבית שיריה, סוויפט אינה הנהגת ברכב. (כמו ב-"Back to December" ו-"All Too Well") עם זאת, הפעם היא הנהגת והיא לכאורה שולטת במצב. בשורה הבאה, היא שרה "השארתי אותך בבר המוטל". במוטלים אין בדרך כלל ברים. עם זאת, ישנו אזור בשיקגו, אילינוי בשם "המוטל בר" המגיש את משקאות האולד פאשנד, המוזכרים בשני קדמי-הפזמון.
היא סוגרת את הגשר המוזיקלי עם שתי השורות "שמתי את הכסף בשק וגנבתי את המפתחות; זו הייתה הפעם האחרונה שראית אותי (אה!)". סוויפט משתמשת בכסף כדימוי של מערכות היחסים שלה. באומרה "שמתי את הכסף בשק", היא מתכוונת לכך שאת אותן מערכות היחסים, היא השאירה בעבר והיא ציפתה שכך גם התקשורת תעשה. בנוסף לכך, היא מסבירה על כך שהיא נמלטה בזמן מהמצב לפני שנענשה, בניגוד לבוני וקלייד שנתפסו ונהרגו כעונש. כלומר, היא הצליחה להתחמק מעונש ממשי, אך בוני וקלייד לעומתה, לא הצליחו וקיבלו את עונשם.
פזמון שלישי
הפזמון השלישי דומה ברובו לראשון ולשני, אך בשורה "טסנו, אבל לעולם לא היינו מגיעים רחוק" היא מוסיפה "אל תעמיד פנים". כלומר, היא מנסה להציג את המצב ככזה שסופו ידוע מראש, תוך שהיא מבקשת מהידלסטון "לא להעמיד" פנים שהוא לא צפה את הדבר הזה. בשורה "היו צפירות בפעימות הלב שלך" היא מוסיפה "היה צריך לדעת". כלומר, היה ברור שמערכת היחסים הזו תגיע לקצה במהירות.
אאוטרו
האאוטרו של השיר כולל בתוכו סגירת מעגל. הוא כולל שמונה שורות, אותן סוויפט שרה במהירות: "נהגתי ברכב המילוט; בכיתי ברכב המילוט; גססתי ברכב המילוט; נפרדתי לשלום ברכב המילוט; נסעתי ברכב המילוט; בכיתי ברכב המילוט; גססתי ברכב המילוט; נפרדתי לשלום ברכב המילוט". כמו שסוויפט עזבה את האריס, כך היא עושה גם להידלסטון. היא בוכה כשהיא מתרחקת, מה שמעיד על העובדה ששניהם נפגעו מהמצב, אך היא בכל זאת עוזבת. הגבר החדש אליו היא הולכת לכאורה הוא ג'ו אלווין, שנשאר עמה זמן רב לאחר צאת השיר. היא רומזת לאורך כל השיר שהידלסטון היה צריך לדעת שזה יקרה. השורה "אל תעמיד פנים שזו כזו תעלומה, תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה", כוללת בתוכה את כל האמת בנוגע למצב שנוצר. הידלסטון פגש אותה כשהיא נמלטה מיחסיה עם האריס, והוא היה ל"רכב המילוט" שלה, תוך שגם ממנו היא נפרדה לבסוף.
ביקורת
"Getaway Car" ספג ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה העכשווית למבוגרים. זאק שונפלד מניוזוויק כינה את השיר כ"מצוין וקורן" וטען ש"האנרגיה שלו מאוד מסיבית, חזקה ומשפיעה". בביקורת על Reputation, שיבח לואי ברוטון מאייריש טיימס את "Getaway Car" על "כתיבתו החכמה שעוסקת בתובנות ומכילה רוך ויופי. זאת, תוך מתן דגש על הפרטים הזעירים ביותר בסיפור". ב-Consequence לא התרשמו מהפקת האלבום, אך טענו כי "Getaway Car" הוא אחד מהרגעים החזקים והבולטים ביותר בו. אלינור גרהאם מ-The Line of Best Fit, שרה מרפי מ-, וג'ון מרפי מ-musicOMH, שיבחו את השיר ואת המילים שלו, תוך שטענו כי מדובר באחד מהרגעים הבולטים ביותר מ-Reputation. מתוך 206 שירים, דירג מגזין רולינג סטון את השיר כשיר ה-32 הטוב ביותר של סוויפט, תוך הבעה חיבה רבה כלפיו.
באטלנטיק תיארו את השיר כ"מושיע של Reputation", תוך שכתבו כי "המנגינה שלו אמיתית מאוד, והוא עצמו גורם לתחושה ערפילית כמו בסרטים". סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic שיבח את השיר וטען כי הוא מציג "פגיעות וביטחון", תוך שהוסיף כי הוא "מורכב, עמוק ומציג את סוויפט כזמרת-יוצרת בוגרת". רוב שפילד מרולינג סטון השווה את צורת הכתיבה של סוויפט לזו של פול מקרטני, תוך שטען כי "השיר מכיל בתוכו מילים איכותיות וקולנועיות". בשנת 2020, בעת שהוציאה את אלבומה השמיני Folklore, שפילד דירג את "Getaway Car" כשיר ה-27 הטוב ביותר שהוציאה במהלך הקריירה שלה.
הצלחה מסחרית
ב-7 בספטמבר 2018 הודיעה חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק אוסטרליה כי "Getaway Car" יופץ כסינגל שיווקי באוסטרליה וניו זילנד, אך לא יופץ בשאר רחבי העולם. השיר נשלח לרדיו להיטים עכשוויים באוסטרליה וניו זילנד על ידי יוניברסל וביג משין רקורדס. הרעיון מאחורי הפצתו של השיר כסינגל שיווקי, היה לעזור במכירות הכרטיסים של סיבוב ההופעות החמישי שלה "Taylor Swift's Reputation Stadium Tour", שהתקיים במדינות אלה ונועד לעזור בקידום אלבום האולפן השישי שלה, Reputation. "Getaway Car" נכלל ברשימת השירים של סיבוב ההופעות, כהדרן שלו.
"Getaway Car" לא נכנס למצעדים הרשמיים של אוסטרליה וניו זילנד. הוא הגיע למקום ה-33 במצעד השירים הדיגיטליים של אוסטרליה, המתבסס על מכירות דיגיטליות בלבד. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-70,000 עותקים במדינה, מה שהפך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר באלבום שם. במצעד השירים החמים של ניו זילנד, הגיע למקום התשיעי. בארצות הברית, זכה השיר להצלחה נאה אף על פי שלא הופץ שם כסינגל שיווקי או כסינגל, כאשר הגיע למקום ה-12 במצעד של רולינג סטון טרנדינג 25.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-115 מיליון השמעות.
אלפרד פון בסר
פרידריך וילהלם ניקולאוס אלפרד פון בסר (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Nikolaus Alfred von Besser; 9 במרץ 1854 – 16 במאי 1919) היה גנרל פרוסי שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו
פון בסר נולד ב-9 במרץ 1854 בפוטסדאם, והיה בנם של הקולונל הפרוסי אדוארד תאודור רודולף פון בסר (1811–1885) ואשתו, לבית פון דרייזה. סבו היה הגנרל הפרוסי אדולף פרידריך פון בסר (1777–1836).
קריירה צבאית
במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת, בסר הצטרף לגדוד רובאי המשמר של הצבא הפרוסי ב-1 באוגוסט 1870 כצוער. עם הגדוד השתתף ב ובהסתערות על לה בורז'ה. על פעולותיו בקרבות עוטר בעיטור צלב הברזל דרגה שנייה, והוא הועלה לדרגת לויטננט ב-5 בינואר 1871. מ-1 באוקטובר 1876 עד 21 ביולי 1879, סיים בסר את לימודיו באקדמיה למלחמה, הועלה לדרגת אובר-לויטננט בשנה שלאחר מכן, וב-1881/1882 שירת מספר פעמים תחת פיקודו של גאורג, נסיך פרוסיה. ב-1 בספטמבר 1886 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומפקד פלוגה, עד שלבסוף הועבר לדיוויזיה ה-4 בברומברג כשליש ב-14 בספטמבר 1893, והועלה לדרגת מיור ב-27 בינואר 1894. ככזה, הוא הועבר לרגימנט המשמר ה-3 ב-15 בפברואר 1896, שם קיבל בסר את הפיקוד על הגדוד ה-4. מ-7 בנובמבר 1896 עד 14 ביוני 1898 הוא היה מפקד הגדוד ה-1. לאחר מכן מונה למפקד גדוד היגר של המשמר ובתפקיד זה הועלה ב-18 באוגוסט 1900 לדרגת אוברסט לויטננט. ב-28 באוקטובר 1902 הוא מונה לרגימנט משמר החיים ה-115 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-1), וב-27 בינואר 1903 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-22 במרץ 1907 הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-42 בפרנקפורט אם מיין, וב-14 באפריל 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-22 במרץ 1910 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט ופרש מהצבא.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר בסר לשירות צבאי, וב-11 בנובמבר 1914 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-47. בהתחלה הוא לחם עם הדיוויזיה בין המז והמוזל, אולם ב-20 בנובמבר 1914 עברה הדיוויזיה לקרקוב ומ-5 בדצמבר תקפה בקרבות באזור לימנובה - לפאנוב. על הצלחת הדיוויזיה שלו במתקפת גורליצה-טרנוב, זכה בטר בעיטור מסדר הנשר האדום דרגה שנייה עם עלי אלון וחרבות. לאחר מכן, הוא המשיך לפקד עליה בקרבות בחזית המזרחית, ובאפריל 1917 הוא מונה למפקד דיוויזיית הלנדווהר ה-3, עליה פיקד עד להפסקת האש ושביתת הנשק בחזית המזרחית ולאחר מכן השתתף עמה בכיבוש אוקראינה. ב-23 בספטמבר 1918 מונה בסר למפקד הדיוויזיה ה-205, עמה השתתף בכיבוש ליבוניה ואסטוניה. לאחר הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה ופינוי השטחים, בסר שוחרר מהצבא ופרש ב-18 בדצמבר 1918, וב-16 במאי 1919 הוא מת בביתו בברלין.
תנטותריסטס
דינוזאור זה נחשב במשך זמן רב לדספלטוזאורוס, החי באזור, אך מאובניו היו מוצקים יותר, בעלי חוליות מעוגלות יותר וצורת השיניים הייתה מעט שונה. הוא היה בעל לסת באורך 800 מילימטרים והגיע לאורך של 8 מטרים בקירוב, בהתבסס על הממצאים והיה טורף-על באזור חיותו.
החוקרים רואים בו קרוב של הליתרונקס והטראטופונאוס ומבין הקדומים והפרימיטיביים בקבוצתו.
הר בקר
ראו גם
}}
מרגרט אבוט
ביוגרפיה
אבוט נולדה ב-15 ביוני 1878 למשפחה אמידה בקולקטה שבראג' הבריטי (כיום הודו). אמה, מרי אבוט, הייתה סופרת ומבקרת ספרות, ואביה צ'ארלס אבוט היה סוחר. בילדותה, אביה נפטר והיא עברה להתגורר עם אמה ואחיה בבוסטון. מאוחר יותר, עברה המשפחה לשיקגו. בשנת 1897, החלה לשחק גולף ונרשמה כחברה במועדון הגולף של שיקגו. היא זכתה במספר תחרויות גולף בשיקגו, ובשנת 1899 דירוג ההנדיקפ שלה עמד על 2. בשנת 1899, עברה עם אמה לפריז ולמדה בה אמנות.
אולימפיאדת פריז
בשנת 1900, אבוט נתקלה במודעה בעיתון הקוראת לשחקניות גולף להרשם לתחרות גולף בינלאומית שנערכת בקומפיין, 80 ק"מ צפונית לפריז. היא ואמה, מרי אבוט, נרשמו לתחרות והשתתפו בה, אך כמו ספורטאים רבים שהשתתפו באולימפיאדת פריז, הן לא ידעו שהן משתתפות במשחקים האולימפיים. אולימפיאדת פריז הייתה האולימפיאדה השנייה שנערכה בעת החדשה וכן האולימפיאדה הראשונה בה השתתפו נשים (22 נשים מתוך 997 משתתפים). כמו כן, המשחקים האולימפיים נערכו כאירוע צדדי של התערוכה העולמית של פריז, ללא טקס פתיחה וללא טקס נעילה ונפרסו על פני שישה חודשים.
תחרויות הגולף נערכו באוקטובר. הגברים שיחקו עם 18 גומחות בעוד הנשים עם תשע גומחות. ב-4 באוקטובר 1900, טורניר הנשים התקיים עם עשר שחקניות אמריקאיות וצרפתיות. אבוט זכתה במקום הראשון עם 47 נקודות ובכך הפכה לאישה הראשונה שזכתה באליפות אולימפית בגולף וכן לאמריקאית הראשונה שזכתה באליפות אולימפית. כפרס על זכייתה, קיבלה אבוט קערת חרסינה מוזהבת. שחקנית הגולף האמריקאית, פולין וויטייר זכתה במקום השני ודריה הוגר זכתה במקום השלישי. אמה של מרגרט, מרי אבוט, דורגה במקום השביעי - מה שהופך אותן לאמא והבת הראשונות והיחידות לשחק באותם משחקים אולימפיים ובאותו הענף. אבוט, שסברה שהיא ניצחה באליפות התערוכה העולמית של פריז, לא ידעה מעולם שהיא השתתפה במשחקים האולימפיים ולכן מעולם לא ידעה שהיא אלופה אולימפית.
בשנות השבעים המוקדמות, חוקרת הספורט פרופ' פאולה וולש, מצאה תיעוד בוועד האולימפי לפיו האלופה האולימפית הראשונה של ארצות הברית היא מרגרט אבוט. לאחר שוולש הבינה שלאף אחד מהגורמים הרלוונטיים אין מידע לגבי אבוט, היא החלה לחקור על מנת למצוא פרטים אודותיה. במסגרת מחקרה, איתרה את ילדיה של אבוט שנדהמו לגלות שאמם הייתה אלופה אולימפית, וטענו שהיא לא ידעה שהשתתפה בתחרות אולימפית. קערת החרסינה המוזהבת שזכתה בה - אבדה.
חיים אישיים
לאחר המשחקים האולימפיים, אבוט נשארה בצרפת שנה נוספת במסגרתה זכתה באליפות צרפת לגולף. היא סיפרה ששחקניות הגולף הצרפתיות שהשתתפו בתחרות זו, לא הבינו כנראה את אופי המשחק משום שהגיעו עם נעלי עקב וחצאיות צמודות. בשנת 1902, עברה להתגורר בניו יורק ונישאה לסופר, פינלי פיטר דאן. לזוג נולדו בת ושלושה בנים (בניהם התסריטאי פיליפ דאן ). המוניטין של אבוט כשחקנית גולף שכח משום שעם שובה לארצות הברית, היא הפסיקה לשחק גולף בתחרויות מסודרות. כמו כן, התיעודים על אודות הישגיה במועדון הגולף של שיקגו אבדו בשריפת המועדון בשנת 1912. רק עם פרסום ממצאיה של החוקרת פאולינה וולש, המוניטין שלה שב אליה.
אבוט נפטרה בגיל 76 ב-10 ביוני 1955 בקונטיקט.
צבי ארלנג'ר
צבי ארלנג'ר (שם מדעי: Gazella erlangeri; קרוי גם צבי נוימן), הוא מין אנטילופה בינונית בסוג צבי החי בדרום מערב חצי האי ערב, ותואר לראשונה בשנת 1868. צבי זה מוכר יותר כתת-מין של צבי מצוי בטקסונומיות וארגוני השימור תחת השם המדעי Gazella gazella arabica, אך רבים מהם כבר מציינים שהוא אמור להיות מין נפרד בשל השוני הגנטי שלו וכן בגלל צבע פרוותו הכהה ביותר מכל מיני הצבאים. המין הנכחד צבי מלכת שבא חפף בעבר עם מין זה, אך מרבית החוקרים מסופקים האם הוא היה בכלל מין נפרד או שייך לצבי ארלנג'ר.
תיאור
צבי ארלנג'ר מתאפיין בזוג קרניים בינוניות וספירליות בצורת נבל והמבנה שלהם דומה לקרני הצבי המצוי: הקרן צומחת לכיוון מעלה ואחורה, מתעגלת מעט לקדימה וממשיכה למעלה בצורת "S" עדינה. במבט מלפנים הקרניים נראות בצורת "V". הקרניים עבות יחסית לכל אורכם ומסתיימות בשפיץ חד או מעוגל. הקרן אמנם מחורצת בסביבות 10 טבעות גדולות, אך פעמים רבות מרבית הקרן חלקה לחלוטין. צבע הקרניים הוא חלודה או שחור. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אך של הנקבות דקות וקצרות יותר.
הפרווה של צבי ארלנג'ר קצרה וחלקה עם שערות דקיקות וזיפיות, וצבעה הוא הכהה ביותר מבין הצביים - אף יותר משל צבי קיווייה: הגב והשוקיים בצבע חום שוקולד כהה, והצוואר והחלק האחורי בצבע חום בהיר\חולי\דהוי. המותניים, העכוז, הגרון, הגחון והחזה בצבע לבן בוהק. מעל המותניים יש כתם דהוי לא ברור בצבע שחור שוקולד המתמזג עם הצבע הכהה של הגב והשוקיים, ובינו לבין המותניים מפריד פס דקיק בצבע חום בהיר. צדדי הבטן בצבע חום כסוף דהוי. הרגליים משתנות בין צבע חום בהיר\חולי\דהוי בצד החיצוני, ולבן בוהק בצד הפנימי. הזנב והברכיים בצבע שחור בולט. לעומת צבי ארלנג'ר הצבי המצוי בהיר הרבה יותר ודומה לצבי הנגב. סימוני הפנים של צבי ארלנג'ר בולטים ורבגוניים יותר משל הצבי המצוי. המצח והחרטום בצבע חום כהה או אדמדם, ובמרכז החוטם ישנה רצועה שחורה עבה. מאחורי העיניים יש כתם לבן קטן, מעליו משני צידי מרכז העין יש פס שחור עבה המתחיל במצח ונגמר בלוע, ובמקביל אליו פס לבן עבה המתחיל בקרניים ונגמר אף הוא בלוע; הרצועה השחורה שעל החוטם נראית מהצד כפס שחור נוסף. השפתיים והסנטר בצבע לבן בוהק, והם מתחברים עם הפס הלבן שבגרון. האוזניים בצבע לבן בוהק בבסיס ובצד הפנימי, וחום בהיר או שחרחר בצד החיצוני.
גופו של צבי זה ארוך, דק ומוצק, צווארו קצר ועבה יחסית, וראשו קטן ומשולש. רגליו דקיקות וקצרות יחסית לצבאים אחרים, ופרסותיו קצרות וחדות. אוזניו ארוכות ומעוגלות, העיניים גדולות ושחורות ואין להן חריצים שחורים בצדדים. בלוטות הריח שמחופות בשיער לבן צמודות לעיניים, ואין בולטות. הנחיריים שחורים ומחורצים. הזכרים גדולים במעט מהנקבות. מידות גוף של צבי ארלנג'ר: גובה הכתפיים: 63-61 ס"מ. אורך ראש וגוף הזכר: 115-101 ס"מ. אורך ראש וגוף הנקבה: 101-98 ס"מ. אורך קרני הזכר: 29-24 ס"מ. אורך קרני הנקבה: 11.5-5.8 ס"מ. אורך האוזן: 12.5-11 ס"מ. אורך הזנב: 13-8 ס"מ. משקל הזכר: 29-17 ק"ג. משקל הנקבה: 25-16 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה
ההריון נמשך כ-180 ימים, לאחריהם נולד עופר יחיד המסוגל לעמוד וללכת ברגליו זמן קצר לאחר לידה. בשבועות הראשונים העופרים מבלים את היום בשכיבה בעיניים עצומות בצמחייה, ואימם הנמצאת בקרבת מקום מרחיקה בעזרת קרניה טורפים קטנים. טורפים גדולים היא תנסה למשוך מהאזור על ידי הצגה של חיה פצועה. לאחר 6-3 שבועות העופר מתלווה בהדרגה לאימו, ומתחיל לאכול מזון מוצק. תקופת היניקה יכולה להימשך 4-3 חודשים ורק לעיתים רחוקות היא תעלה על זמן זה. הנקבות עשויות להישאר עם אימם לכל החיים, ואילו הזכרים עוזבים את אימם בגיל 6 חודשים לקבוצת רווקים. הנקבה מסוגלת להמליט כבר בגיל שנה, אך נפוץ יותר הוא בגיל שנתיים; הזכרים יכולים להתרבות לאחר 20-15 חודשים, אם כי הם לא יצליחו בדרך כלל עד שיתפסו שטח בגיל 3 שנים.
תוחלת החיים היא 8 שנים בטבע ו-13 שנים בשבי.
מצב שימור
כיון שמעמדו הטקסונומי של צבי ארלנג'ר אינו ברור דיו, אין לו מעמד שימור נפרד על ידי IUCN, והוא עדיין כלול יחד עם הצבי המצוי המסווג על ידי הארגון במצב השימור פגיע (VU) - כך שסביר להניח שמגמות אוכלוסייתו והאיומים עליו דומים למי זה. ככל הנראה הוא סובל משכיחות של נשק חם בתחומי מחייתו על ידי התושבים המקומיים, לכידת צבאים בתור חיות מחמד, כמו גם מעימותים וסכסוכים בצפון תימן בין המיליציות של החות'ים לבין הממשל המרכזי. אין מידע רב על האוכלוסייה בטבע מאז שנת 1906. מספר עדרים קטנים שלו נמצאים במרכז הרבייה "אל-וואברה" בקטר ובמתקן נוסף בסעודיה, המעוניינים להחזיר פרטים לטבע כאשר המצב יתאפשר.
פרנסואה כריסטוף אדמונד דה קלרמן
פרנסואה כריסטוף אדמונד דה קלרמן, הדוכס השלישי מוואלמי (בצרפתית: François Christophe Edmond de Kellermann; 14 במרץ 1802–2 באוקטובר 1868) היה מדינאי מובהק, היסטוריון פוליטי ודיפלומט תחת המונרכיה של יולי.
ביוגרפיה
קלרמן נולד ב-14 במרץ 1802 והיה בנו של פרנסואה אטיין דה קלרמן ונכדו של המרשל פרנסואה כריסטוף דה קלרמן. הוא נבחר ללשכת הצירים ב-1842, ופרש מהפוליטיקה ב-1848. עם מותו ללא ילדים התואר נכחד.
פלורנס שירלי
פלורנס שירלי (באנגלית: Florence Shirley; 5 ביוני 1892 – 12 במאי 1967) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה
הופיעה ביותר מ-50 סרטים לאורך הקריירה הקולנועית שלה.
שירלי נפטרה בהוליווד, קליפורניה.
פילמוגרפיה נבחרת
נקודות לציון בסרטיה של שירלי כוללות את הסרטים הבאים:
ידיד לחינוך
ידיד לחינוך היא עמותה שנוסדה בשנת 2007 ועוסקת בהפעלת גמלאים מתנדבים במערכת החינוך בישראל.
מייסדי העמותה הם דינה בנקלר, נמרוד אקרמן ומשה רביב, אשר שימש גם כיושב ראש הוועד המנהל שלה עד ספטמבר 2021. יושבת ראש העמותה היא לאה רוזנברג, ומנכ"ל העמותה הוא אורי פרג.
פעילות העמותה
העמותה מגייסת ומפעילה גמלאים לפעילות כ"תומכי חינוך והוראה", במטרה לסייע למערכת החינוך ולתרום לאיכות חייו ולרווחתו של הגמלאי. בכל יישוב שבו מתקיימת פעילות של ידיד לחינוך, מרכז את הפעילות גמלאי, מתנדב מהמקום, לרוב בעל ניסיון משמעותי במערכת החינוך.
הגמלאים עוברים תהליכי קליטה מסודרים, מקבלים הדרכה והפעילות מלווה בהערכה מקצועית שוטפת. הניסיון מלמד שעצם נוכחותם של מבוגרים מנוסים בכיתה מסייעת בשיפור האווירה ותורמת לכל המעורבים במעשה החינוכי בתוך בית הספר.
הערכות ידיד לחינוך בימי הקורונה
בתקופת הקורונה נמנעה הגעת המתנדבים לבתי הספר, והעמותה נערכה לאפשר למתנדבים הוראה מרחוק. בתקופה הזו גם החלו להתקיים השתלמויות למאות מתנדבים בשימוש בזום ובמתן כלים טכנולוגיים, בקבוצות או ביחידים.
במקביל מקיימת העמותה קמפוס דיגיטלי לחיזוק והעשרת קהילת המתנדבים באמצעות סדרות של הרצאות בזום, כמו: ישראל במזה"ת המשתנה; אורח חיים בריא; חוסן קהילתי.
בתקופת הקורונה הוטמעו יכולות טכנולוגיות של למידה מרחוק והעמותה החלה להיערך להמשך פעילות גם במצבי חירום.
אוונתרפודה
אוונתרפודה (שם מדעי: Avetheropoda; מילולית: "תרופודי עופות") היא קבוצה של דינוזאורים טורפים מתת-הסדרה תרופודה. הם חיו בין היורה התיכון לפני 175.6 מיליון שנה עד לפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת הקרטיקון (למעט העופות). קבוצה זו הוגדרה ב-1988 בידי החוקר גרגורי ס. פאול.
בני קבוצה זו כוללים את משפחת המגרפטוריים שהוגדרה לאחרונה, את הקרנוזאורים, בהם המטריאכאנטוזאוריים, אלוזאוריים, הנאוונאטוריים והקרכרודונטוזאוריים ואת קבוצת הקלורוזאורים הכוללים את הטירנוזאורים, הדמויי-אורניתומימיים ומיני הדינוזאורים שהפכו לעופות מהקבוצה מנירפטורים.
מינים אלה היו דו-רגליים מהירים למעט הגדולים ביניהם והיו להם לסתות מלאות שיניים חרוטיות חדות וייתכן שהיו מכוסי נוצות. הם שגשגו לאורך סוף היורה והקרטיקון ונכחדו למעט העופות בסופו.
מלאך משחית
הסדרה עלתה לפלטפורמות הדיגיטליות של "כאן 11" ב-26 במרץ 2023.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה עוסקת בשד רצחני שזורע אסון והרס בקהילת "ברודי" החסידית הממוקמת במאה שערים. אל הצלת הקהילה מציפורניו של השד, נרתמים צמד ציידי-שדים בעל-כורחם; מלכי פרייס, פסיכולוגית חרדית; ודב באר, פיזיקאי וחילוני שיצא בשאלה; שחוברים יחדיו במטרה לפענח את התעלומה המסתתרת מאחורי השתלטותו של השד על הקהילה, אך בהדרגה, השניים מבינים כי חקירתם המשותפת מובילה אותם אל נבכי המיסטיקה החסידית, בוחנת את אמונותיהם ואת בחירות חייהם, ובד בבד מעמתת אותם נגד רוע בל-יתואר.
פיתוח
ב-14 בספטמבר 2021, נמסר לראשונה כי סדרת מתח על-טבעית שתעסוק במתיחות הדתית שבין הדת לחילוניות, נמצאת בפיתוח על ידי נח סטולמן, אביגיל בן-דור ניב ועודד דוידוף עבור רשת "כאן 11". עוד נמסר כי הסדרה תופק בשיתוף פעולה בין חברת "ענני" הישראלית לבין "A&E Studios" האמריקאית. את הסדרה עתיד לביים עודד דוידוף, ועל הפקתה בפועל אמונים בארי ג'וסן וטנה ג'יימיסון מטעם "A&E Studios"; אורלי אטלס-כץ ואסנת סרגה מטעם אולפני "ענני" ואדם ברקוביץ מטעם אולפני "Lenore", שהייתה אחראית על תיווך הקופרודקציה.
ליהוק
ב-7 בנובמבר 2021, נמסר לראשונה על ליהוקם של אלישע בנאי, הישאם סלימאן ודיאנה גולבי לצוות השחקנים של הסדרה. ב-11 בנובמבר 2021, נמסר על ליהוקם של מאיה ורטהיימר ותום אבני לצוות השחקנים הראשי, ועל ליהוקם של שי אביבי, אסתי זקהיים, דר זוזובסקי, ליר כץ ועדי גילת. ב-5 בינואר 2022, נמסר על ליהוקה של ליעוז לוי לצוות השחקנים הראשי.
צילומים
צילומי הסדרה החלו ב-15 בנובמבר 2021. ב-11 בינואר 2022, נמסר כי הצילומים הוקפאו זמנית בעקבות מחאות נגד צילומי הסדרה בקרבה לשכונת גאולה בירושלים.
שידור
הסדרה עלתה לפלטפורמות הדיגיטליות של כאן 11 ב-26 במרץ 2023. על הפצת ושידור הסדרה בחוץ לארץ תהיה אמונה ערוץ "A&E", שהעניקה לסדרה את השם "The Malevolent Bride" (בתרגום חופשי לעברית: "הכלה המרושעת").
קישורים חיצוניים
ביקורות:
בודיוולניק קייב
בודיוולניק קייב (באוקראינית: Баскетбольний клуб Будівельник Київ) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר קייב המתמודדת בסופרליגה האוקראינית, הליגה הבלקנית וביורופקאפ.
בודיוולניק, אחת הקבוצות המובילות באוקראינה, זכתה בעשרה תוארי אליפות לאומיים בשנים 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2011, 2013, 2014 ו-2017. בנוסף היא זכתה 3 פעמים בגביע אוקראינה ובאליפות ברית המועצות 1989. הקבוצה העפילה לפיינל פור (חצי גמר וגמר) היורוקאפ בעונת 2012/2013 וזהו הישג שיא לקבוצת כדורסל אוקראינית במפעלים האירופיים.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1945 כקבוצה של מכון לספורט של העיר. בשנת 1962 שם הקבוצה הוחלף ל"סטרואיטל", תחת שם זה היא החל להשתתף באליפויות ברית המועצות והגיעה לליגה עליונה. הקבוצה זכתה באליפות ברית המועצות בכדורסל פעם אחת וחמש פעמים ברציפות זכתה באליפות הסופרליגה האוקראינית בתחילת שנות ה-90.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה. בעונה זו, זכתה הקבוצה בגביע הליגה האוקראינית.
בעונת 2010/11 זכתה באליפות הסופרליגה, לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף מול בי.סי. דונצק. הקבוצה החלה להשתתף בגביעי אירופה השונים בעונת 1988/89. בין היתר השתתפה בגביע קוראץ', יורופליג והיורוקאפ, שבו הגיעה בעונת 2010/11 עד לרבע הגמר והפסידה לקחאסול סביליה.
בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון 3-4 בסדרת הגמר מול קבוצת אזובמאש מאריופול. בנוסף הגיע הקבוצה עד לחצי גמר היורוקאפ, בו הפסידה לקבוצת בילבאו באסקט 2-0 בסיכום שני מפגשים.
טווינק
טווינק (באנגלית: Twink) הוא סלנג הומוסקסואלי לגבר צעיר בשנות העשרה המאוחרות שלו ועד שנות העשרים המוקדמות, שתכונותיו עשויות לכלול: משיכה גופנית כללית; פנים וגוף עם מעט או ללא שיער; מבנה דק עד ממוצע ומראה נערי.
אטימולוגיה
ישנה אי הסכמה על מקור המונח טווינק. יש מי שמייחסים אותו למונח "טוואנק"; כינוי ישן מהסלנג הלהט"בי הבריטי, להומוסקסואלים פסיביים. פירוש המונח הוא "זונה הומוסקסואלית ממין זכר". כלומר, "גבר שמוכן להפוך לבן זוג של כל גבר דומיננטי". במילון אוקספורד נטען כי המונח נטבע בשנות השבעים.
מנגד, יש מי שמייחסים את מקור המונח לחטיף המבוסס על עוגת ספוג הנקראת, "טווינקי". החטיף נחשב בדרך כלל למאכל ג'אנק פוד שמכיל: "ערך תזונתי מועט, מתוק ומלא בקרם". אותו ה"קרם" בלשון נקייה הוא נוזל הזרע.
בתרבות פופולרית
בספרו, Never Enough (2007) על רצח שבוצע בשנת 2003 בהונג קונג, שתואר על ידי ביקורות הספרים של הניו יורק טיימס כ"קלישאה", ג'ו מקגיניס מתאר מקרה בבית משפט בו המונח הוגדר כ-"מונח הומוסקסואלי, המשמש לציון הומוסקסואל אטרקטיבי, בעל מראה צעיר, בין הגילאים 18–23, אקטומורף רזה ועם מעט \ ללא שיער גוף, לעיתים קרובות בלונדיני ולעיתים קרובות אך לא בהכרח, גם לבן".
המסאי זב ג'יי טורטוריצ'י ציין כי התעשייה הפורנוגרפית של הטווינקים משגשגת. כמו כן, הוסיף כי טווינק נמדד "על החיצוניות שלו ולא על העומק הפנימי שלו". עוד אמר, כי "ניתן לראות את ה-'טווינקים' כתת-ז'אנר פופולרי בפורנו ההומוסקסואלי, הנצרך ברחבי העולם".
אפליקציית ההיכרויות גריינדר, משתמשת אף היא במונח, תוך שהיא לוקחת אותו בחשבון כחלק מהקריטריונים במנוע החיפוש שלה.
אליף תלויה
אליף תלויה (בערבית: ألف خنجرية, בתעתיק: אַלִף חַ'נְגַ'רִיַّה, פירוש: אליף פגיון) היא אחת מסימני התשכיל. היא מציינת תנועת, כמו פתחה-אליף, למשל במילה هَـٰذَا (הַאדַ'א – זה) או رَحْمَـٰن (רחמאן). האליף התלויה מופיעה רק בכמה מילים מודרניות, אך אלה כוללות כמה מילים נפוצות; עם זאת, היא נכתבת רק לעיתים רחוקות, אפילו בטקסטים מלאים, למעט בקוראן. כפי שויליאם רייט מציין, "אליף סומן בהתחלה לעיתים רחוקות יותר מאשר התנועות הארוכות האחרות, ומכאן קורה שבתקופה מאוחרת יותר, לאחר המצאת נקודות התנועות, זה צוין בכמה מילים נפוצות מאוד רק על ידי פתחה (כלומר האליף תלויה)". רוב המקלדות אינן כוללות את האליף התלויה. המילה الله (אללה) מיוצרת בדרך כלל באופן אוטומטי על ידי הזנת "ا|אליף לאם לאם הא". המילה מורכבת מאליף + ליגטורה של לאם כפול עם שדה ואליף תלויה על הלאם.
עם פתחה
ישנן שתי דרכים אפשריות לייצג את האליף התלויה במהדורות מודרניות של הקוראן. במהדורות מודפסות במזרח התיכון האליף התלויה כתובה עם פתחה: رَحْمَـٰنِ (רחמאן). לעומת זאת, במהדורות המודפסות בדרום אסיה (פקיסטן, הודו ובנגלדש) האליף התלויה נכתבת ללא פתחה: رَحْمٰنِ (רחמאן).
דורית שביט
דורית שביט (נולדה ב-13 במרץ 1949) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס. כיהנה כשגרירת ישראל בארגנטינה.
ביוגרפיה
שביט נולדה בירושלים להורים שעלו מגרמניה, רעיה ואמנון אלון (קרוזו). בגיל חמש עברה עם משפחתה לשכונת מעוז אביב בתל אביב. היא למדה בתיכון חדש והייתה חניכה בתנועת השומר הצעיר.
שירתה בצה"ל ביחידה 8200. ב-1973 סיימה תואר ראשון בספרות ערבית ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1988 סיימה תואר שני בלימודי נצרות באוניברסיטה העברית.
ב-2011 מונתה לשגרירת ישראל בארגנטינה, תפקיד בו כיהנה עד צאתה לגמלאות ב-2016. במקביל שימשה שגרירה לא תושבת בפרגוואי עד פתיחת השגרירות הישראלית במדינה ב-2015.
שביט התאלמנה מבעלה הראשון ב-2003. היא נשואה בשנית ואם לארבעה ילדים.
האיגוד לפרשנות התלמוד
האיגוד לפרשנות התלמוד הוא עמותה שהוקמה בשנת 1993 במטרה להוציא לאור סדרת פירושים על התלמוד הבבלי המבוססים על מחקר מדעי ביחד עם פרשנות מסורתית-דתית.
אודות
העמותה הוקמה בשנת 1993 על ידי פרופ' שמא יהודה פרידמן מהמחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן. בשנותיה הראשונות עסקה בהקמת התשתית המחקרית הדרושה להוצאת הספרים ולצורך כך הקימה צוות מחקר וכתיבה שעוסק בכתיבת הפירוש.
בשנת תשס"ב יצא לאור הספר "חמש סוגיות", ששימש דוגמה לפירושים שהיו אמורים לצאת לאור בהמשך. בספר פורסמו פירושים על חמש סוגיות מן התלמוד הבבלי, מאת חוקרים שונים, מתוך הספרים שעתידים היו לראות אור. לאחר מכן החלו לצאת הפירושים, ועד שנת 2021 יצאו לאור תשעה ספרים נוספים, המכילים פירוש לעשרה פרקים מן התלמוד.
יו"ר האיגוד הוא מייסדו פרופסור שמא פרידמן, ובהנהלתו חברים פרופ' ישעיהו גפני, פרופ' גדעון ליבזון ופרופ' שמואל שילה.
רוב ספרי המפעל זמינים לשימוש הציבור כקובצי pdf באתר האיגוד, ולצידם חומרי עזר נוספים שלא נדפסו. משנת 2017 האתר לא התעדכן.
יוסטוס פון ליביג
קורות חייו
יוסטוס פון ליביג נולד ב-12 במאי 1803 בדארמשטאדט שבגרמניה. אביו היה רוקח ובעל בית מסחר לצבעים. יוסטוס הצעיר ערך ניסויים בכימיקלים שהיו בבית המסחר של אביו. את הגימנסיה עזב בשנה השנייה והחל בהתמחות כשולית רוקחים בעיר הסמוכה הפנהיים (Heppenheim). התמחותו כשוליה הסתיימה גם היא טרם זמנה לאחר שבעקבות אחד מהניסויים שלו פרצה שרפה בבית המרקחת.
בסתיו 1819 החל את לימודי הכימיה באוניברסיטת בון. ב-1821 עבר, בעקבות המורה שלו, לאוניברסיטת ארלנגן. בה קיבל את הדוקטורט ב.-1822. באותה שנה קיבל מלגה להמשך לימודים בסורבון שהייתה באותה תקופה מרכז חשוב של מדע הכימיה, שם גם ביצע ניסויים במעבדה הפרטית של לואי ז'וזף גה-ליסאק. ב-1823 הציג את מחקריו על fulminates לאקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1824 נתמנה לפרופסור לכימיה ורוקחות באוניברסיטת גיסן. ב-1852 עבר, על פי הזמנתו האישית של מקסימיליאן השני מלך בווריה, לאוניברסיטה של מינכן שם הוקם עבורו המכון לכימיה. ב-1859 נבחר לחבר באקדמיה הגרמנית למדעים. ב-15 בדצמבר 1859 נתמנה לנשיא האקדמיה למדעים של בווריה.
ב-1826 נישא להנרייטה מולדנהאואר (Henriette Moldenhauer). היו להם 5 ילדים.
הפיגוע בקניון השרון (דצמבר 2005)
הפיגוע בקניון השרון היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-5 בדצמבר 2005, בכניסה לקניון השרון שבנתניה. חמישה בני אדם נהרגו בפיגוע ויותר מ-40 נפצעו. ארגון הג'יהאד האסלאמי נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע
ביום שני, 5 בדצמבר 2005, בשעה 11:30, ניגש מחבל מתאבד פלסטיני לכניסה הצפונית של קניון השרון שבנתניה. עוברי אורח ושוטרים חשדו בו וקראו לעצור אותו. המחבל פוצץ את המטען כאשר אחד המאבטחים אחז בו והצמיד אותו לרצפה. ארבעה בני אדם נהרגו מייד ויותר מ-40 נפצעו.
ארגון הג'יהאד האסלאמי נטל אחריות לפיגוע ומסר כי מבצע הפיגוע היה לוטפי אמין אבו סעדה, תושב הכפר עילאר שבאזור טולכרם. פעיל בכיר בארגון מסר כי הפיגוע יצא לפועל בנקמה על חיסולו של לואי סעדי חודש וחצי לפני כן.
בינואר 2006 נחשף כי המחבל המתאבד שביצע את הפיגוע נכנס לישראל דרך שער בגדר ההפרדה הממוקם מדרום להתנחלות צופים,סמוך לקלקיליה. השער נשאר פתוח לתנועה לאחר שביולי 2005, יו"ר מזכירות צופים דני נווה ביקש משר הביטחון שהשער יישאר פתוח, למרות צו לסגירתו. הסיבה לבקשה הייתה להקל על תנועת תושבי היישוב לכיוון כביש 55. בניגוד להמלצת גורמי ביטחון, החליט אלוף פיקוד המרכז יאיר נווה (אחיו של דני נווה) לאשר את הבקשה.
דיוויזיית המילואים ה-47 (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית המילואים ה-47 (בגרמנית: 47. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-25 באוגוסט 1914, כחלק מקורפוס המילואים ה-24 בפיקודו של פרידריך פון גרוק בחזית המערבית, אשר הועבר לארמייה החמישית בספטמבר 1914 ולחם במלחמת חפירות בין מז ומוזל. בסוף נובמבר הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם רוכזה באזור קרקוב ונשלחה לארמייה האוסטרית הרביעית בפיקודו של יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה בחזית הקרפטים. היא לחמה בתחילת דצמבר 1914 במהלך קרב לימנובה-לפנוב על הסטרדומקה ליד Muchowka. הדיוויזיה בראשות אלפרד פון בסר יצרה קו קדמי חזק במתקפת הנגד של קבוצת הקורפוס "רוט" בגבעת אורלובקה 597 וברייברוט ולקחה חלק גדול בהצלחה האוסטרית. לאחר הנסיגה הרוסית, הדיוויזיה אבטחה עד מרץ 1915 ב-Dunajec.
בתחילת מאי 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית. עד תחילת יוני היא שהתה באזור טול בקו רמנווויל - רג'ניוויל. לאחר הקרב השני על האן, ביוני 1917, היא חיזקה את העמדות על רכס Chemin des Dames, ועד סוף נובמבר 1917 נלחמה הדיוויזיה בעמדות על האיילט.
מ-21 במרץ 1918, לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית באגף הדרומי של הארמייה ה-18, שהתרכזה באזור משני צידי סן-קנטן. הדיוויזיה התקדמה יחד עם "קבוצת גייל" (דיוויזיות הלנדווהר ה-13 וה-47) על פני האואז מאזור לה פר מערבה, ב-22 במרץ הם גברו על תעלת קרוזאט בטרגנייה. עד ה-24 במרץ, הדיוויזיה כבשה את שוני והעצימה את פעולתה של "קבוצת קונטה" (קורפוס המילואים ה-4) על נויון ולאסייני.
לאחר שהועברה לארמייה השביעית בפיקודו של מקס פון בהן באזור לאון, ההתקדמות על פני הוסל לסואסון התרחשה ב-28 במאי. הדיוויזיה הייתה שם בעתודת קורפוס המילואים ה-8 ("קבוצת ויכורה") ולקחה חלק בהתקדמות על Villers-Cotterêts. הדיוויזיה תקפה במרכז גזרת הקבוצה ב-2 ביוני ולאחר מכן נשארה בעתודה בעורף הארטנס עד אמצע יולי. לאחר מתקפת הנגד של בעלות הברית, התרחשה הנסיגה ההכרחית מאחורי האן. הדיוויזיה הגנה עד סוף יולי על קטע וסל בחזית הקשה בין סואסון לריימס, וב-2 באוגוסט 1918 פורקה הדיוויזיה בלורן.
עיון (כתב עת)
עיון (באנגלית: Iyyun: The Jerusalem Journal of Philosophy) הוא כתב עת ישראלי לפילוסופיה, היוצא לאור על ידי החברה הפילוסופית בירושלים ומרכז ברגמן בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית, בשיתוף הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ובסיועו של משרד החינוך והתרבות.
כתב העת נוסד על ידי הפילוסופים סיני אוקו, מרטין בובר, שמואל הוגו ברגמן ויוליוס גוטמן בשנת 1945. תחילה ראה אור בהוצאת מחברות לספרות ולאחר מכן, בסיוע מוסד ביאליק, משרד החינוך והתרבות והאוניברסיטה העברית, במסגרת "החברה הפילוסופית בירושלים". עד לשנת 2016 ראו אור 65 כרכים.
בעמוד הראשון של כתב העת מוצהר כי "עיון מפרסם מאמרים, דיונים, מאמרי ביקורת וסקירות ספרים בכל תחומי הפילוסופיה, פרי עטם של מחברים מכל אסכולה פילוסופית או מתודת מחקר".
עורך כתב העת הוא חגי כנען.
חיים יהודה אריה וייל
הרב ד"ר חיים יהודה אריה וייל (י' באלול תרכ"ו, 1866-כ' בחשוון תש"ד, 18 בנובמבר 1943) היה רב בגרמניה. נספה במחנה השמדה אושוויץ-בירקנאו.
בית אביו
חיים יהודה אריה וייל הוא צאצא למשפחת וייל, נצר ישיר למהר"י וייל ולרב נתנאל וייל, שחי כמאתיים שנה לפניו. אביו, הרב מאיר וייל, היה תלמיד של הרב עקיבא איגר שכתב אליו מספר תשובות לשאלות שהפנה אליו. כיהן כדיין בעיר רוֹגָזֶן, אך התפרנס ממסחר. רעייתו הראשונה ובנם היחיד נפטרו ממחלה, ולאחר כמה וכמה שנים נישא שוב. רעייתו השנייה, רוזה (לבית הורביץ), ילדה לו שלושה-עשר ילדים, כשרובם נפטרו ממחלות כתינוקות או בצעירותם, ורק חמישה מהם גדלו והקימו משפחות. הצעיר בהם היה הרב ד"ר וייל שנולד ברוגזן כשאביו היה כבן 60. אביו היה מלמדו הראשון וכן למד בתלמודי תורה אחרים ברוגזן. בנוסף ללימודיו התורניים למד גם לימודי חול כמנהג יהודי גרמניה. הרב מאיר נפטר בגיל 90.
ברבנות
למד והוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברלין אצל הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר והרב דוד צבי הופמן. היה בקי בש"ס והיה חוזר כל שנה על כולו. בנוסף למד גם באוניברסיטה והגיש דוקטורט על העניינים המשפטיים שמופיעים בספרי יוספוס פלביוס והשוואתם להלכה. על מחקר זה קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה מאוניברסיטת ברן בשווייץ.
היה דרשן מחונן ומבריק שריתק את שומעיו ובתי הכנסת ובתי המדרש שבהם דרש היו מלאים מפה לפה בדרשותיו. בדרשותיו הדגיש את חובתו של עם ישראל להיות אור לגויים ומופת מוסרי בפניהם, ורק בכך ניגאל. כן היה מדגיש את קיום המצוות שבין אדם לחברו לא פחות מהמצוות שבין אדם למקום. לגבי מצוות צדקה היה דורש שקיומה המעולה ביותר הוא להעמיד את הנזקק על רגליו עד שיוכל להתפרנס בעצמו, ואם זה לא אפשרי אז יש לעזור לו ככל שניתן.
היה קפדן וידע להיות תקיף כשצריך, אך ככלל חינך ונהג רבנותו בדרכי נועם וזכה לאהבה רבה מבני קהילתו ותלמידיו, וגם מיהודים שאינם שומרי מצוות. היה ביחסים טובים גם עם אנשי הדת של דתות אחרות. יכול היה לנהל שיחה באותה מידה עם פשוטי עם ועם חכמים גדולים.
בצרניקאו
בתרס"א (1901) נבחר לרבה של קהילת צרניקאו בחבל פוזנן, ונשא לאשה את רוזה, בתו הבכורה של אשר הורוביץ, מחברי הקהילה (נפטרה בתרצ"א).
בדרשתו הראשונה שהתבססה על המילים ללמוד וללמד לשמור ולעשות הביא לפניהם את הקווים המנחים של השקפתו לגבי תפקיד רב בישראל:
אף שחלק מהקהילה לא שמרה מצוות, כדי לכבד את הרב השתדלו גם אלה לא לחלל שבת בפרהסיה, ובכל המשפחות שמרו כשרות ברמה כזו או אחרת. כמה שנים לאחר מינויו בנתה הקהילה מקווה חדש. הרב עמד בראשות חברה מיוחדת לענייני צדקה וחברת "גמילות חסד של אמת". גם רעייתו הרבנית הייתה שותפה לפעילות החסד ועמדה בראש "חברת הנשים להלבשת ילדים עניים ותמיכה בעניים" ועסקה ב"גמילות חסד של אמת" לנשים. בדרשותיו היו מתייחס לאירועים המשפחתיים של בני הקהילה: היה מודה לבורא על השמחות, והיה מביע את צערו על הנפטרים ומוסיף דברי תנחומים לאבלים.
בנוסף ניהל את בית הספר היהודי לדת שבתקופתו שמו הרשמי היה 'בית הספר העברי לדת, בהנהלת הרב ד"ר ווייל'. כל ילדי היהודים היו חייבים ללמוד בית הספר הזה כי לפי חוקי המדינה, ללא תעודת גמר מבית הספר לדת, לא היה ערך לתעודה מבית הספר הכללי.
הוא תיקן תפילות בלשון העם לזוג צעיר שבא לבית הכנסת בשבת הראשונה לאחר נישואיו וליולדת לכניסתה הראשונה לבית הכנסת לאחר הלידה.
במלחמת העולם הראשונה עשרות מיהודי צרניקאו התגייסו לצבא גרמניה. לחלקם הוענקו עיטורי גבורה והצטיינות על לחימתם וחמישה מהם נהרגו. לכבוד החיילים ששבו לביתם דרש דרשה מרגשת שבה עוררם לבנות את ביתם מחדש ברמה גבוהה יותר עם רגישות רבה יותר לכבוד הזולת ורכושו. הרב ד"ר וייל ליווה את דרשות בפסוקים וגם בתפילות רבות לשלום העולם וגאולת ישראל שתרגם לגרמנית.
מתחילת מלחמת העולם הראשונה המצב בצרניקאו הידרדר בגלל משבר כלכלי והסכנות בדרכים. לאחר תבוסת הגרמנים במלחמה סופח אזור זה לפולין. הפולנים באותה תקופה התנהגו באנטישמיות, שחיתות וגסות הרבה יותר מהגרמנים, והיחס ליהודים בשטחים שסופחו מגרמניה היה הגרוע ביותר. רוב יהודי צרניקאו עזבו לגרמניה ולשאר מערב אירופה, והקהילה היהודית הצטמקה מאוד. הפולנים שפעלו לסיפוח חלקים נוספים מגרמניה דרשו מהרב וייל סכום גדול למימון פעילותם, אך הוא סירב ואמר שאין לירוק לבור שממנו שתה, מדינת גרמניה. אך תרם סכום כפול לארגון "הצלב האדום" הפולני שטיפל בחולים. למרות תרומתו זו, ראו הפולנים בחומרה את סירובו לתרום לסיפוח שטחים נוספים מגרמניה לפולין, ושללו ממשפחתו את קצבת הפחם הניתנת לכל משפחה לפי מספר הנפשות. הפחם היה האמצעי היחיד לחימום ובישול, ומפני שלא רצה לקנות בהשוק השחור, החליט לעזוב את העיירה.
בדיסלדורף
לאחר שחיפש מקום רבנות חדש מצא את הקהילה החרדית בדיסלדורף שליד נהר הריינוס כמתאימה לו. ביום הראשון של חנוכה, כ"ה בכסלו תר"פ (17 בדצמבר 1919) הגיע לעיר. בתחילה הגיע לבדו, ולאחר חמישה חודשים הצטרפו רעייתו וחמשת ילדיו.
במשך כמה זמן מצבה הכלכלי של הקהילה היה רע ומשפחת הרב גרה בשני חדרים. לאחר השתפרות המצב הכלכלי הרב ומשפחתו קיבלו דירת שבעה חדרים בקומה ראשונה מבית-דירות בן ארבע קומות שבנה אחד מפרנסי הקהילה שהתעשר.
הקהילה החרדים בדיסלדורף מנתה כ-150 משפחות והייתה קטנה בהרבה מזו הרפורמית, אך גם רבים מאלו שלא היו חברים בקהילה החרדית, נזקקו לשירותיה בעריכת חתונות יהודיות, סיפוק מאכלים כשרים וקבורה יהודית. בבית התפילה הרפורמי ליוותה את התפילות מקהלה מעורבת של זמרים וזמרות שחלקן היו גויות. בתחילה הרב ד"ר וייל ניסה לקיים שיתוף פעולה עם הקהילה הרפורמית, אך כשנדרשו להשתתף במימון בניית מקווה והכשרת שטח לבית קברות חדש, שוב נפרדו מהקהילה, וכל נטל שירותי הדת, כולל אחזקת המקווה ובית הקברות היו על כתפי הקהילה הקטנה.
הרב וייל למד בהתמדה לצד עבודת הרבנות. תחת השגחתו פעלו מסעדה כשרה, אטליז כשר ובית יתומים בעיירה סמוכה. וכן העביר שיעורים למבוגרים וצעירים, וכשהמורה הקבוצה לילדים לא יכול היה ללמדם, היה הוא המורה המחליף. לעיתים אף הכין ילדים לקריאת התורה וההפטרה בשבת הבר מצווה. מכל הסביבה באו אליו לשאול שאלות הלכתיות ולהתייעץ.
מפני שלא היו די ילדים יהודיים להקמת בית ספר יסודי יהודי, נאלצו היהודים לשלוח את ילדיהם לבתי הספר הנוכריים, ובנוסף הייתה לילדים שיעורי השלמה ביהדות.
בכל שבת העביר שיעור לגברים בשעה 12. היה נושא דרשות גדולות בבית הכנסת בשבת שובה, בשבת הגדול, בשבתות מברכים, בשבתות מיוחדות אחרות, ובחגים. כן היה בעל קול ערב ששימש כחזן פעמים לא מעטות. בכל יום הכיפורים היה שליח ציבור בתפילת נעילה ולפעמים גם בכל נדרי ומוסף.
בליל הבדולח פרצו נאצים לבית הרב וייל היכוהו, שברו את הרהיטים ואת כלי האוכל מזכוכית וחרסינה שאכלו בהם בחגים, וזרקו את ספרי הקודש מהחלון. בנוסף גזלו את ספר התורה שירש מאביו. בתו הצעירה חנה הצליחה להחזיר את ספר התורה לאחר שהלכה לתחנת המשטרה כמה פעמים. קהילת דיסלדורף נחרבה, כמו קהילות אחרות בגרמניה, והיהודים ברחו לארצות שלא היו בשלטון הנאצים (חלקם נכבשו במהלך מלחמת העולם השנייה). הרב וייל נמלט להולנד שאליה נמלטה בתו פלורה עם בעלה כבר מספר שנים קודם לכן. חתנו ובתו שכרו בעבורו דירה מעל לדירתם.
לפני הכיבוש הנאצי
בהולנד נחלשה ראייתו מאוד, אך המשיך לשקוד על תלמודו בעל פה. כשהיה דבר שלא זכר בביטחון, קירב את הספר למרחק כשני סנטימטרים מעינו הטובה יותר, קורא את המילים שלא היה בטוח בזכרונם, וממשיך ללמוד מזכרונו. השתדל בכל מאודו לא להיות למעמסה על בתו וחתנו, והלך לבדו בעזרת מקל הליכה. היה יוצא מביתו פעמיים ביום: לתפילת שחרית ולתפילות מנחה וערבית. לאחר סיום התפילה השתתף בשיעור גמרא, וכשקרה שהרב מגיד השיעור דילג על שורה, מיד הפנה הרב וייל את תשומת לבו לכך.
תחת השלטון הנאצי
לאחר שהגרמנים כבשו את הולנד ורדפו את היהודים, הוצע לרב וייל להסתתר, אך הרב וייל התנגד לכך בתוקף כי אמר שאינו רוצה לסכן משפחה הולנדית, ואין הוא ראוי להצלה יותר משאר היהודים, ומה שיבוא עליהם יבוא גם עליו. וכן הוסיף שייתכן שכרב יוכל לעזור ליהודים שיהיו עמו במחנות.
בתש"ב נלקח למחנה ריכוז שממנו נשלחה כל שבוע רכבת שלמה של יהודים למחנה ההשמדה בירקנאו. לאחר כשנה נשלח באחת מהרכבות לאושוויץ 2 ונפרד משכניו למחנה בנאום מרשים.
פעילותו הציבורית
נטה לאגודת ישראל כפי שהייתה בגרמניה - חוששת מהשפעת החילוניות אך תומכת בלימודי חול בדרך של "תורה עם דרך ארץ". וכן תמך ביישוב ארץ ישראל. בתרע"ח עודד את בני קהילתו לתרום כסף רב ליישוב הארץ דרך אנשי אגודת ישראל שתמכו בו, והיו רבים כאלו. בתו פלורה הייתה בתנועת "נוער אגודתי" כדי להגיע דרכה לארץ ישראל. עם זאת לא רצה להיות פעיל בתוך "אגודת ישראל" ואמר שעליו להיות שייך לכל הקהילה ולא להיות מעורב במחלוקת פוליטית.
גרגואיר דה סנט וינסנט
גרגואיר דה סנט וינסנט (Grégoire de Saint-Vincent; ) היה מתמטיקאי וישועי פלמי. הוא זכור במיוחד בשל עבודתו על התרבוע של ההיפרבולה.