cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אידריס שאה
סופיות כתבנית של חוכמה נצחית
שאה דחה גרסאות מזרחיות ומערביות אחרות של סופיות כ "מדוללות, כוללניות או חלקיות"; הוא כלל בכך לא רק את הגרסה של חאן, אלא גם צורות מוסלמיות גלויות של סופיות הקיימות ברוב ארצות האסלאם. מצד שני כתביהם של עמיתים של שאה רמזו שהוא ה"שייח הגדול של הסופים", עמדה שקיים ספק לגביה כי אף סופי אחר לא מאשר את קיומה. שאה חש שהדרך הטובה ביותר להציג את החוכמה הסופית למערב, ובאותו זמן לגבור על סוגיות הגורו והכתות, היא להבהיר את ההבדל בין כת למערכת חינוכית, ולתרום לידיעה. הוא הסביר בראיון ש"חייבים לעבוד בתוך דפוס חנוכי ולא באזור הממבו ג'מבו." כחלק מגישה זו, הוא פעל כמנהל התכנית של ICR. הוא גם הרצה על לימוד הסופיות במערב באוניברסיטת סאסקס ב-1966. הרצאה זו יצאה לאור לאחר מכן במונוגרף בשם "בעיות מיוחדות בלימוד רעיונות סופיים".
בהמשך הסביר שאה שיש לחלק את הפעילות הסופית לשלושה מרכיבים או מחלקות: "לימודים בסופיות", "לימודים על סופיות", ו"לימודים עבור הסופיות".
המטרות והמתודולוגיות הסופיות של שאה הותוו גם ב"הצהרת אנשי המסורת" שנמסרה בקומב ספרינגס: בנוסף להכרזה זו, להזנת רעיונות מסוימים לתוך תחומי ידע מסוימים ולהצבעה על חלק מהגורמים הכלולים בעבודה זו, יש לעומדים מאחורי ההצהרה גם משימה מעשית: איתור אנשים שיש להם את היכולת לקבל את הידע המיוחד על האדם שהנו זמין ; לקבץ אותם בדרך ייחודית, לא אקראית, כך שכל קבוצה נבנית כאורגניזם הרמוני; לבצע זאת במקום הנכון ובזמן הנכון; לספק פורמט חיצוני ופנימי מתאים לעבודה, כמו גם ניסוח 'רעיונות' מתאימים לתנאים מקומיים; לאזן תאוריה עם מעשה. שאה הסביר את גישתו העכשווית והאדפטיבית בריאיון ל-BBC בשנת 1971: "אני מעוניין לגלות במערב את אותם היבטים של סופיות שיהיו שימושיים למערב בעת הזו. אינני רוצה להפוך אירופאים טובים לאסיאתיים גרועים. שואלים אותי למה איני משתמש בשיטות מסורתיות של הכשרה רוחנית כדי לטפל באנשים המאתרים אותי; וכמובן שזו אותה הסיבה שאתה הגעת היום לביתי ברכב ולא על גמל. סופיות היא למעשה לא מערכת מיסטית, לא דת, אלא גוף של ידע."
שאה אפיין תכופות חלקים מעבודתו כהקדמה ללימודים סופיים ממשיים, באותה דרך שניתן לראות לימוד קרוא וכתוב כהקדמה ללימודי ספרות: "אם הפסיכולוגיה אינה מוכוונת נכון, אין רוחניות, אם כי יכולות להיות אובססיה ורגשנות, שנחשבות לעיתים בטעות כרוחניות." הוא טען ש"כל אחד שמנסה להרכיב פרקטיקה רוחנית על גבי אישיות שלא התפתחה מספיק... יגיע בסופו של דבר לליקויים". מסיבה זו רוב מה שיצר לאחר ספרו הסופים היה פסיכולוגי בטבעו, התמקד בתקיפת ה"נפס - אי-אמרה", העצמי הכוזב: "אין לי דבר לתת לך חוץ מהדרך להבין איך לחפש – אבל אתה חושב שאתה כבר יכול לעשות זאת."
שאה ספג ביקורת תכופה על אי ציון אלוהים בהרבה מכתביו; תשובתו הייתה שבהינתן מצבו הנוכחי של האדם, אין טעם באזכור אלוהים. הוא תיאר את הבעיה במשל בספרו הוגים מן המזרח: "כאשר גיליתי שיש לי יכולת לדבר בשפתם של הנמלים, ניגשתי לאחת ושאלתי 'איך נראה אלוהים? האם הוא דומה לנמלה?' הנמלה ענתה, 'אלוהים! בכלל לא – לנו יש רק עוקץ אחד אך לאלוהים יש שניים!'"
סיפורים מלמדים (Teaching Stories)
בעבודתו שאה השתמש באופן מרשים בסיפורים ובהומור. כך הדגיש את התפקיד הטיפולי של אנקדוטות מפתיעות, ונקודות המבט הלא שגרתיות שסיפורים אלה חשפו, הוא נתן להם את הכינוי "סיפורים מלמדים". קריאה ודיון של הטקסטים בקבוצות היוו חלק חשוב בפעילויות בהן עסקו חברי מעגלי הלימוד שלו. הדרך המהפכנית בה הסיפורים התמוהים והמפתיעים הללו הביאו לערעור מצב התודעה הרגיל (והלא מודע) נחקרה על ידי רוברט אורנסטין, פרופסור בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. אורנסטין שחבר לעמיתו הפסיכולוג צ'ארלס טרט, למשורר הלאומי של בריטניה טד יוז ולזוכת פרס נובל לספרות דוריס לסינג היה בין הוגי הדעות הידועים שהושפעו על ידי שאה.
פילוסוף המדע הפיזיקאי הנרי בורטופט (Henri Bortoft) השתמש בסיפורים מלמדים מהאוסף של שאה כאנלוגיות להרגלי חשיבה שמנעו מאנשים מלתפוס את השיטה המדעית של יוהאן וולפגנג פון גתה. ספרו של בורטופט שלמות הטבע: דרכו המדעית של גתה (The Wholeness of Nature: Goethe's Way of Science) כולל סיפורים מספורי הדרווישים (Tales of the Dervishes), עלילות היחיד במינו מולה נאסר א-דין (The Exploits of the Incomparable Mullah Nasruddin), ועקרב מבושם (A Perfumed Scorpion).
בסביבתם ההיסטורית והתרבותית המקורית, הסיפורים המלמדים של הסופים מהסוג ששאה פרסם היו מופצים ראשית בעל פה ויותר מאוחר בכתב להעברת אמונתם ומעשיהם של הסופים לדורות הבאים. הסיפורים נחשבו מתאימים לכל הגילים, כולל ילדים, מפני שהם כוללים שכבות רבות של משמעות. שאה המשיל את הסיפור הסופי לאפרסק: "אדם יכול להתרגש מהמראה החיצוני של האפרסק. אפשר לאכול אותו וליהנות מהטעם... אפשר לזרוק את הגלעין – או לשבור אותו ולמצוא את הגרעין הטעים מאוד בפנים. זה העומק החבוי". זו הייתה דרכו של שאה להזמין את שומעיו להיפתח לסיפור הסופי. אם כושלים בגילוי הגרעין ומתייחסים לסיפור כמשעשע ושטחי, הקורא לא ישיג מעבר לבחינת האפרסק, בו בזמן שאחרים מפנימים את הסיפור ומאפשרים לו לגעת בהם.
בספרו משנת 2008 בלילות ערב (In Arabian Nights), טהיר שאה מציין מספר פעמים את הרגלי אביו כלפי סיפורים, ראשית כדי לדון איך אידריס שאה השתמש בסיפורים: "אבי אף פעם לא גילה לנו איך הסיפורים עובדים. הוא לא חשף את השכבות, פיסות המידע, רסיסי האמת והפנטזיה. הוא לא היה צריך – מפני שבתנאים מתאימים, הסיפורים פעלו, זרעו את עצמם". הוא מסביר איך אביו השתמש בסיפורים כדי להקנות חוכמה: "תמיד הייתה לאבי מעשיה בהישג יד כדי להסיט את תשומת ליבנו, או כדרך להעברת רעיון או מחשבה. הוא היה אומר שהאוספים הגדולים של סיפורים מהמזרח הם כמו אנציקלופדיות, מאגרים של חוכמה וידע מוכן ללמידה, להערכה ולהוקרה. עבורו הסיפורים יצגו הרבה יותר מרק שעשוע. הוא ראה אותם כמסמכים פסיכולוגים מורכבים המהווים גוף ידע שנאסף וזוקק משחר האנושות ושהועבר לרוב מפה לאוזן."
בהמשך הספר, טהיר שאה ממשיך את הדיון על סיפורים ככלי למידה, בצטטו את ההסבר שאביו נתן לו בסוף סיפור:
פיטר וילסון, הכותב במגמות חדשות והתפתחויות בעולם האסלאם (1998), מצטט עוד סיפור כזה המציג דרוויש שהתבקש לתאר את התכונות של המורה שלו, ששמו עלים עזימי. הדרוויש מסביר שעלים כתב שירה יפה, ועורר בו השראה כמופת של הקרבה עצמית ושירות הזולת. השואל מיידית שיבח את התכונות האלו, ומיד הופתע כאשר הדרוויש הוכיח אותו: "עמדתך היא שתכונות אלו ראויות להערצה". הוא ממשיך אז ומפרט את התכונות שאיפשרו לעלים להיות מורה אפקטיבי: "עלים עזימי גירה אותי, כך גרם לי לבחון מה מערער אותי, לגלות את המקור. עלים עזימי גרם לי כעס, וכך יכולתי לחוות את כעסי ולהופכו". הוא מסביר שעזימי התנהג לפי "דרך האשמה", בכוונה לגרום שיתקפו אותו, לחשוף לאור את הפגמים של תלמידיו ומבקריו, ולאפשר להם להיראות: "הוא הראה לנו את הלא מוכר, כך שהלא מוכר הפך רגיל ויכולנו להבין אותו."
השקפתו על תרבות וחיים מעשיים
שאה היה מעוניין לחשוף את היסודות בבסיס כל התרבויות, והגורמים הנסתרים הקובעים את התנהגות הפרט. הוא שלל את המיקוד המערבי על מראה חיצוני ועל שטחיות, שלעיתים קרובות שיקפו רק אופנה והרגל, והפנה את תשומת הלב למקורות התרבות ולמניעים הבלתי מודעים והרב-פניים של אנשים ושל קבוצות. הוא הצביע על כך שברמת הפרט כך ברמת הקבוצה, אסונות טווח קצר הופכים לעיתים קרובות לברכות – ולהפך – ועם זאת ידע זה לא השפיע על הדרך בה אנשים מגיבים לאירועים במהלך התרחשותם.
שאה לא דגל בנטישה של החובות הגשמיים; להפך, הוא טען שהאוצר המבוקש על-ידי התלמיד חייב להיגזר ממאמציו בחיי היום יום. לדעתו עבודה מעשית היא האמצעי דרכו התלמיד עובד על עצמו, תפיסה העולה בקנה אחד עם האימוץ המסורתי של מקצועות רגילים על ידי סופים, דרכם הם הרוויחו את פרנסתם ו"עבדו" על עצמם.
מעמדו של שאה כמורה נשאר ללא הגדרה; בהכחישו את זהות הגורו וכל רצון לייסד כת, הוא גם דחה את הכובע של האקדמאי. מיכאל רובינשטיין, הכותב ב - עושי תרבות מודרנית, (Makers of Modern Culture), סיכם ש"ככל הנראה טוב ביותר לראות אותו [שאה] כהתגלמות של המסורת שבה יכולות ההרהור והאינטואיציה של המוח נחשבות הכי יצירתיות כשהן עובדות יחד."
מורשת
אידריס שאה התייחס לספרים שלו כמורשתו; הם שימלאו את תפקידו כשלא יהיה. עבור תלמידיו, קידום והפצה של הפרסומים של מורם הפך לפעילות חשובה או "עבודה", גם לצורך גיוס כספים וגם לשינוי דעת הציבור. ה-ICR הפסיק את פעילותו ב-2013 בעקבות הקמת עמותה חדשה, קרן אידריס שאה. ה-SSS (האגוד ללימודים סופיים) הפסיק את פעילותו קודם לכן. ה-ISHK (המכון ללימוד ידע אנושי), המנוהל על ידי אורנסטיין, ממשיך להיות פעיל בארצות הברית; לדוגמה, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, המכון הפיץ עלון פרסום של ספרים המתייחסים לאפגניסטן שחוברו על-ידי שאה וחוג עמיתיו לחברי האגודה הצפון אמריקאית ללימודי המזרח התיכון, כך יצר זיקה עם הפרסומים לצורך שיפור ההבנה הבין תרבותית.
כאשר אליזבת האל ראיינה את שאה לירחון פסיכולוגיה היום ביולי 1975, היא שאלה אותו: "למען האנושות, מה היית רוצה שיקרה?" הוא ענה: "מה שאני באמת רוצה, במידה ומישהו מקשיב, הוא שתוצאות המחקר הפסיכולוגי של 50 השנים האחרונות יילמדו על ידי הציבור, על ידי כולם, כך שהממצאים ייעשו חלק מהדרך בה חושבים (...) יש להם את גוף הידע הפסיכולוגי העצום הזה והם מסרבים להשתמש בו."
אחיו של שאה, עומר עלי-שאה (Omar Ali-Shah, 1922-2005), היה גם הוא סופר ומורה לסופיות; האחים הדריכו יחד זמן מה בשנות השישים, אך ב-1977 "הסכימו שלא להסכים" והלכו לדרכים נפרדות. לאחר מותו של אידריס שאה ב-1996, רבים מתלמידיו הצטרפו לקבוצתו של עומר עלי-שאה.
אחת מבנותיו של שאה, שאירה שאה (Saira Shah), התפרסמה ב-2001 בדיווח שלה על זכויות נשים באפגניסטן בסרטה הדוקומנטרי במסתור הרעלה. בנו טהיר שאה (Tahir Shah), הוא כתב מסעות, עיתונאי והרפתקן מפורסם.
תרגומים
היצירות של אידריס שאה שפורסמו במקור באנגלית, תורגמו לשפות רבות כגון צרפתית, גרמנית, לטוית, פרסית, פולנית, רוסית, צפרדית, שוודית, טורקית ואחרות. אין עדיין תרגום לעברית.
התקבלות
הספרים של שאה זכו לשבחים ניכרים. הוא היה במוקד סרט תעודי של ה-BBC ב-1969. ושניים מספריו (The Way of the Sufi ו-Reflections) נבחרו כ"ספר השנה" על ידי התוכנית "The Critics" של ה-BBC. בין שאר הכיבודים, שאה זכה בשש קתגוריות פרס ראשון ב"ספר השנה העולמי", אונסק"ו 1973, וחוקר האסלאם, James Kritzeck, שיבח את ספרו של שאה Tales of the Dervishes כ-"מתורגם להפליא".
קובץ הערכות על פועלו של שאה Sufi Studies: East and West פורסם ב-1973 וכלל, בין השאר, מסות של L.F. Rushbrook Williams, Rom Landau, Mohammad Hidayatullah, Gyula Germanus, סר ג'ון גלאב, Sir Razik Fareed, Ishtiaq Hussain Qureshi, Ahmet Emin Yalman, Mahmoud Youssef Shawarbi ו-Nasrolla S. Fatemi.
הסופר Colin Wilson אמר: "בסיועו של אידריס שאה, בין השאר, ניגלו לעיניי מספר השלכות חדשות ומעניינות [בנושא המיסטיות]" וכשסקר את ספרו של שאה The Magic Monastery ציין ששאה "לא עוסק בהפצת תורה מיסטית אלא בדרך העברת ידע זה... [הסופים] מעבירים ידע דרך אינטואיציה ישירה בדומה למורי זן, ואחד האמצעים העיקריים לבצע זאת הוא דרך סיפורים קצרים ומשלים שנקלטים בתת-המודע ומפעילים את כוחותיו הנסתרים."
ב־1980 פרופסור חלילולה חלילי (Khalilullah Khalili), המשורר עטור זרי הדפנה של אפגניסטן, שיבח את עבודתו של "בן ארצי וחברי ה'עריף' [סופי מואר] הסייד אידריס שאה", ואמר "במיוחד ניתן להעריך את גאוניות שירותיו החשובים בחשיפת ההשראה הנשגבת וההגות הפנימית של המורים הדגולים של האסלאם והסופים."
העיתון ההודי Hindustan Standard מצא ש - Caravan of Dreams הוא "אנתולוגיה מצוינת, שאפשר לצלול בה בכל עת להנאה, ריענון, נחמה והשראה... שנון, מרתק ומאוד אנושי."
כתבי "מדרשת שאה"
ג'יימס מור היה חסיד גורדייף ומבקר עוין ששלל את טענת שאה שתורתו של גורדייף סופית במהותה והסתייג מפרסום, שנקשר לשאה בשם עט, של ספר לא אפשרי כרונולוגית (The Teachers of Gurdjieff מאת Rafael Lefort). במאמר ב-1986 בכתב העת Religion Today (ששמו היום Journal of Contemporary Religion), מור סקר את מחלוקות בנט וגרייבס וציין ששאה היה מוקף "ענן של חנופה מופרזת, שהוא עצמו דרבן." הוא תיאר דמות שנתמכת על ידי "קליקה של עיתונאים, עורכים, מבקרים, אנימטורים, שדרנים וכותבי מסות שבדבקות של מקהלה משבחים את שאה". מור פיקפק בחינוך ומורשת הסופיים כביכול של שאה וגינה את ספרי "בית מדרש שאה" שנכתבו בשמות עט כגון: "Omar Michael Burke Ph.D" ו - "Hadrat B.M. Dervish" בשנות ה-60 – מוצגים כצד חסר פניות, מרעיפים עליו שבחים מופרזים ומתייחסים אליו בשמות מכובדים כגון "השייח גדול אידריס שאה סהיב", "הנסיך אידריס שאה", "המלך Enoch", "הנוכחות", "המלך השקדן", ה"התגלמות של עלי" ואפילו ה"קוטב" – כל זאת על מנת לתמוך במאמציו הראשוניים של שאה בשווקו סופיות לקהל מערבי.
פיטר וילסון, בדומה, העיר באשר ל - "איכות הירודה ביותר" של חומר רב שנכתב כתמיכה בשאה, בציינו "סגנון מופרז", הצהרות שלשאה יכולות על טבעיות, "נימה של עליונות; גישה - לעיתים זחוחה, מתנשאת, או רחמנית כלפי אלה 'שבחוץ'. כתיבה לא מבוססת ולא מוצדקת." לדעתו היה הבדל ניכר בין איכות הכתיבה של שאה לזו המשנית. מור ווילסון בכל זאת זיהו דמיון בסגנון, ושקלו אפשרות שחלק נכבד מעבודת הכתיבה בשם עט שיצאה לאור על ידי אוקטגון, מו"ל משויך לשאה, נכתבה על ידו.
פיג'ו 301 (1932)
פיג'ו 301 (1932 - 1936) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1932–1936. יוצרו 70,497 יחידות.
אידריס שאה
כתבי "מדרשת שאה"
חוקר הדתות Andrew Rawlinson חשב על פירוש חלופי לספרות זו, והציע במקום "הולכת שולל שקופה.. המהווה האדרה עצמית", תמרון "הצגה – משהו שעל פי הגדרה ניתן לראות דרכו". בקובעו שמעצם טבעה "ביקורת של עמדות מושרשות לא יכולה להיות קבועה ודוקטרינרית", ובציינו כוונה תמידית של שאה לחתור תחת ודאויות בדויות, הוא טוען שייתכן ש"מיתוס שאה" שנוצר על ידי כתיבה זו שימש כלי למידה, ולא כלי הסתרה; משהו ש"נועד להיעלם – שאמור להתפוגג בנגיעה". Rawlinson מסכם ש"לא ניתן לקחת [את שאה] כפשוטו. האקסיומות שלו שוללות אפשרות זו."
פיג'ו 301 (1932)
דגם הפיג'ו 301 התבסס על דגם פיג'ו 201.
אידריס שאה
הערכה
דוריס לסינג, מהתומכות הגדולות של שאה, אמרה בראיון בשנת 1981: "מצאתי סופיות בהדרכת אידריס שאה, תורה עתיקה המתגלה מחדש, מתאימה לזמן ולמקום הזה. לא מדובר במיחזור מהמזרח או אסלאם מדולל או משהו מסוג זה." ב-1996, בציון יום פטירתו של שאה בדיילי טלגרף, אמרה לסינג שהיא הכירה את שאה בזכות הסופים, שהיה עבורה הספר המפתיע ביותר שקראה, ספר ששינה את חייה. היא מתארת את יצירתו של שאה כ"תופעה שאינה דומה לדבר בזמננו", ומאפיינת אותו כ-איש אשכולות, האדם השנון ביותר שהכירה, טוב לב, נדיב, צנוע (מצטטת אותו "על תביט בדמותי אלא קח את אשר בידי"), וידידה הטוב ומדריכה מעל 30 שנה.
הפילוסוף ההודי והמיסטיקן אושו בהתייחסו לעבודתו של שאה בספר הסופים תאר, "יהלום כפשוטו. הערך של מה שעשה בסופים לא יתואר". הוא הוסיף ששאה היה "האיש שהציג את המולה נסר א-דין למערב, ותרם בכך באופן יוצא מגדר הרגיל. אי אפשר לאמוד זאת. [...] אידריס שאה הפך את האנקדוטות של נסר א-דין ליפות אף יותר ... [לשאה] היכולת לא רק לתרגם במדויק את המשלים, אלא אף לייפות אותם, לעשות אותם נוקבים וחריפים יותר."
אייבן טירל (Ivan Tyrrell) ופסיכולוג חברתי ג'ו גריפין (Joe Griffin), בספרם על צרכים רגשיים מולדים, Human Givens: A new approach to emotional health and clear thinking, כתבו ששאה "יותר מכל אדם, הבין והעריך את המשמעות האמיתית של תכונות הטבע האנושי". הם ציינו בספר אחר, Godhead: The Brain's Big Bang – The explosive origin of creativity, mysticism and mental illness, כי "כאשר מספרים את הסיפורים שלו לצעירים ובוגרים כאחד [...] משרטטים דפוסי חשיבה, לא רק לחיים ולהתגברות על קשיים יום יומיים, אלא גם למסע בדרך הרוחנית. השפעתם אולי לא תוכר ולא תורגש חודשים או שנים לאחר שנשמעו או נקראו לראשונה, אך לבסוף התוכן המבני שהסיפורים מכילים ינצל את טבע המוח להשוות תבניות ויאפשר לתלמידים להתבונן בתפקוד תגובותיהם המותנות רגשית לשינויים במצב חייהם. ואז יותר קל להם לפעול לפי דרישות המצב, ולדעת לחברם לתחומים יותר גבוהים. את ה'סיפורים המלמדים' צריך לקרוא, לספר ולהרהר עליהם, אבל לא לנתח בצורה אינטלקטואלית, מפני שזה הורס את ההשפעה המועילה שיש להם על החשיבה שלהם". שאה, הם הוסיפו, היה "אספן גדול ומוציא לאור של מעשיות וכתיבה שמכילים את התכונה הזו של 'השפעה לטווח ארוך'. הוא הבין את החשיבות החיונית לאנושות של תכונתם כ"תבנית אב" וספריו מלאי דוגמאות מעשירות."
אולב המר (Olav Hammer) מציין שבמהלך שנותיו האחרונות של שאה, כאשר הנדיבות של מעריציו הפכה אותו לעשיר באמת וכאשר הפך לדמות מכובדת ברבדים הגבוהים של החברה הבריטית, עלו מחלוקות בגלל סתירות בין נתונים אוטוביוגרפיים – ציון של שארות עם הנביא מוחמד, השתייכות עם מסדר סופי סודי ממרכז אסיה, או המסורת בה לימדו את גורדייף – לעובדות שנתן למצוא להן סימוכין. ייתכן שהיה קשר משפחתי עם הנביא מוחמד, אבל מספר האנשים עם קשר דומה היום, לאחר 1300 שנה, הוא לפחות מיליון. חלקים אחרים של האוטוביוגרפיה של שאה נראים לגמרי בדויים. לעומת זאת, המר ציין שהספרים של שאה נשארים מבוקשים על ידי הציבור, ושהוא מילא "תפקיד משמעותי בייצוג הסופיות כחוכמה רוחנית שנשארת לא-עדתית, אינדיבידואליסטית ומקיימת חיים."
פטר וילסון כתב שאם שאה היה רמאי, הוא היה רמאי "מאוד מוכשר", מפני שבניגוד למחבר עם אינטרס מסחרי בלבד, הוא השקיע את זמנו כדי לייצר מערכת משוכללת ועקבית כלפי פנים שמשכה "טווח שלם של אנשים דגולים", ו"סקרנה ועוררה חשיבה בתחומים מגוונים רבים". Moore הודה ששאה תרם בצורה מסוימת לפופולריות של סופיות הומניסטית, ועבד עם "אנרגיה ותושיה", אבל סיים עם מסקנה מרשיעה שה"סופיות" של שאה הייתה "ללא הקרבה עצמית, ללא נשגבות עצמית, ללא שאיפה לדעת (gnosis), ללא מסורת, ללא נביא, ללא הקוראן, ללא אסלאם, ללא אלוהים. פשוט כך."
לדעת גור וידאל, הספרים של שאה היו "הרבה יותר קלים לכתיבה מאשר לקריאה."
המחלוקת על הסופים
המבוא של הסופים, שנכתב על ידי רוברט גרייבס בעזרת שאה, תיאר את שאה כשייך ל"שושלת גברית בכירה מהנביא מוחמד" וכן שהוא ירש את "התעלומות הסודיות מהח'ליפים שהיו האבות הקדומים שלו. למעשה הוא השייח הגדול של ה'טריקה' הסופית..." באופן פרטי, אומנם במכתב לחבר, גרייבס הודה שזה היה "מטעה: הוא אחד מאתנו ולא אישיות מוסלמית." המבוא לא כלול במהדורות של אוקטגון לאחר 1983, אבל תמיד נכלל במהדורות של Anchor/Doubleday.
בנוסף L.P. Elwell-Sutton, חוקר מאוניברסיטת אדינבורו שהיה המבקר החריף ביותר של שאה, כתב מאמר ביקורתי ב-1975 על מה שהוא כינה "סופים מזויפים" כמו שאה וגורדייף. לדעתו גרייבס ניסה "לשדרג" את הייחוס הלא נכבד במיוחד של שאה, וכן שהייחוס לשושלת גברית בכירה של מוחמד היה "פליטת פה די מצערת" מפני שכל הבנים של מוחמד נפטרו בילדותם. אף על פי ש - Elwell-Sutton הסכים שהמשפחה היו סיידים צאצאי האימאם השביעי מוסא אל-כאט'ם, הנין הגדול של חוסיין בן עלי, שהיה הבן הצעיר מנישואי פאטמה בת מוחמד ועלי בן אבי טאלב, לדעתו זה "ייחוס לא מכובד" ללא קדושה מיוחדת מפני ש"סיידים מתרבים בכל עולם האסלאם, בכל תחומי החיים ובשני הצדדים של כל נושא פוליטי או דתי." הוא תיאר את ספרי שאה כ"קטנוניים", מלאים בעובדות שגויות, בתרגומים מרושלים ולא מדויקים ואפילו בשגיעות כתיב של שמות ומלים מזרחיות – "ערבוביה של קלישאות, דברים לא שייכים וסתם ממבו ג'מבו", הוא הוסיף שלשאה הייתה "חשיבות עצמית מוגזמת". הוא לא ראה בעין טובה את ה-festschrift (אוסף מאמרים ) לכבוד שאה שערך Rushbrook Williams, ואמר שלדעתו הרבה מהטענות בספר לגבי שאה ואביו, שבהם נטען שהם מייצגים את המסורת הסופית, הם פרסומת עצמית המאופיינת על ידי "התעלמות מדהימה מעובדות". תוך כדי ביטוי של שעשוע והשתאות על ה"התנהגות החנפנית" של מראייני שאה בריאיון לרדיו BBC, מסיק Elwell-Sutton שאינטלקטואלים מערביים אחדים היו "כה נואשים למצוא תשובות לשאלות המבלבלות אותם שכאשר הם פוגשים חוכמה מ'המזרח המסתורי', הם נוטשים את היכולת הביקורתית שלהם ונכנעים לשטיפת מוח מהסוג הגס ביותר". לפי Elwell-Sutton, הסופיות של שאה שייכת לתחום של "כאילו סופיות", "ממוקדת לא באלוהים, אלא באדם."
מחלוקת עומר ח'יאם
בשנות השישים המאוחרות והשבעים המוקדמות, התפתחה מחלוקת סביב הוצאת תרגום חדש ב-1967 של הרובעיאת של עומר ח'יאם, מאת רוברט גרייבס ואחיו הגדול של שאה, עומר עלי-שאה. התרגום שהציג את הרובעיאת כשירה סופית, היה מבוסס לכאורה על מסמך כתב יד שהיה רכוש משפחת שאה למשך 800 שנה. L.P. Elwell-Sutton, חוקר המזרח מאוניברסיטת אדינבורו, ואחרים שסקרו את הספר, היו משוכנעים שסיפור כתב-היד העתיק היה מרמה.
עמק המארן
עמק המארן (בצרפתית: Val-de-Marne) הוא מחוז בחבל איל-דה-פראנס שבצרפת. המחוז נמצא דרומית-מזרחית לפריז ונקרא על שם נהר המארן שזורם בו ונשפך לנהר הסן. הוא אחד משלושת המחוזות המרכיבים את הטבעת הפנימית שמקיפה את פריז יחד עם רמות הסן וסן-סן-דני. המחוז הוכרז ב-1968.
עמק המארן הוא המחוז העשירי בכמות אוכלוסייה מבין מחוזות צרפת.
הרוזן איריק
Eirik Jarl (בעברית: הרוזן איריק) היא בלדה נורווגית שנכתבה בנורווגיה על משתה שערך הוקון סיגורדסון, מושל נורווגיה בפועל בתמיכת מלך דנמרק סוון הראשון. המשתה ע"פ מקורות היסטוריים נערך בין השנים 970-990, כיוון שהוא נהפך למושל נורווגיה רק בתחילת 961, לאחר שאביו האראלד השני נהרג. כפי שמצוין בתחילת הבלדה, כנראה שהבלדה גם כן נכתבה בין השנים שבהן נערך המשתה, אך מחברה אינו ידוע.
עלילה
העלילה מתחילה בכך שמספר הבלדה מזמן אנשים סביבו לשמוע על אירוע שככל הנראה קרה בזמן חייהם. מושל נורווגיה הוקון סיגורדסון מזמין אנשים אליו למשתה אשר מתרחש בעיר נידרוס (טרונדהיים של היום). אל המשתה הוזמנו מפורסמים מכל אזורי השליטה הויקינגיים: איסלנד, נורווגיה עצמה, איי אורקני ומאיי שטלנד (לשם "יטלנד" ראה כאן). המשחק הראשון היה ירייה בחץ וקשת, כל האנשים נדרשו לפגוע בחנית שהייתה נעוצה בגבעה שממול באמצעות חץ, אך ככל שעבר היום אף אחד לא הצליח למעט איינר טמברסקיילב, גדול הקשתים בנורווגיה. במשחק השני נדרשו האנשים לחתור בפיורד נידר, אך באותו היום הגלים היו חזקים מאוד ולכן טורגאוט מאורקניי צלח אותו ראשון ונייאל ורפן מאיסלנד הגיעו במקום השני. המשחק השלישי היה מרוץ סוסים וריצה, במרוץ הסוסים ניצח ריפמקזה, סוסו של הרוזן איריק. היה זה סוס חזק ושום סוס אחר לא יכל לו. ביום החמישי נגמרה התחרות בתרועת קרנו של הרוזן וכל המשתתפים הוזמנו למשתה הסיום.
אג'האזשקסה
אג'האזשקסה (בהונגרית: Egyházaskesző) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם באג'האזשקסה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 621 ובשנת 2020 רק 533 תושבים.
יהודי אג'האזשקסה
באג'האזשקסה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
אילנה טננבאום
אילנה טננבאום (נולדה בחיפה ב-1955) היא אוצרת עצמאית, כלת פרס האוצר מטעם משרד התרבות לשנת 2007.
ביוגרפיה
לטננבאום תואר ראשון באמנות חזותית מהקולג' לאמנות של סידני, אוניברסיטת סידני, אוסטרליה; ותואר שני בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילת דרכה הייתה אמנית מיצגים. היא הגיעה לעסוק באוצרות בעקבות עבודה כאסיסטנטית בסטודיו בורוכוב ובמוזיאון ישראל.. בין התערוכות הראשונות שהיא אצרה הייתה תערוכת צילומי תמרה מסל.
בין השנים 1995–2014 עבדה כאוצרת במוזיאון חיפה לאמנות: ב-1995–2004 הייתה אוצרת אמנות עכשווית ואוצרת המחלקה לווידאו, צילום ומדיה חדשה במוזיאון זה, ובשנים 2004–2011 הייתה אוצרת ומנהלת המרכז למדיה חדשה. ב-2013–2014 הייתה אוצרת מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית, וב-2014–2015 כיהנה כאוצרת הגלריה העירונית כפר סבא.
ב-2007 קיבלה את פרס האוצר של משרד התרבות, בעקבות סדרת התערוכות "וידאוסטוריה" שעוסקת בתולדות הדימוי המוקרן באמנות הישראלית ובהקשרו הבינלאומי. מנימוקי השופטים לזכייה: "התערוכה חשובה במיוחד לאור העובדה שדווקא חקר ההיסטוריה הקרובה של שנות ה-60 וה-70 הוא חוליה חלשה יחסית בהיסטוריוגרפיה של התרבות הישראלית".
עסקה גם בהוראה: בשנים 2005–2006 לימדה בבצלאל, אקדמיה לאמנות ולעיצוב, ביחידה להיסטוריה ותאוריה. ב-2008–2009 לימדה במסלול אוצרות לתואר שני באוניברסיטת בן-גוריון, ובשנים 2011-2014 לימדה במסלול אוצרות לתואר שני באוניברסיטת חיפה. לימדה גם באוניברסיטה הפתוחה ובקמרה אובסקורה.
הבחירות לנשיאות הודו 2017
הבחירות לנשיאות הודו נערכו בהודו ביום שני, 17 ביולי 2017, חמישה ימים לפני פקיעת כהונתו של נשיא הודו המכהן פרנב מוקהרג'י. הנשיא המכהן זכאי להתמודד מחדש, משום שאין מגבלה על מספר הקדנציות של נשיא הודו, אך הוא הודיע בינואר 2017 כי לא יתמודד בבחירות אלה. ספירת הקולות הסתיימה ביום חמישי, 20 ביולי 2017 והמנצח בבחירות ראם נאת' קובינד הושבע ונכנס לתפקיד ב-25 ביולי.
תהליך הבחירה
הנשיא נבחר על ידי חבר אלקטורים שכולל את חברי שני בתי הפרלמנט ההודי, את חברי האסיפות המחוקקות של 29 המדינות ושל טריטוריות האיחוד של דלהי ופודוצ'רי.
משנת 2017, האלקטורים כוללים 776 חברי פרלמנט ו-4,120 חברי האסיפות המחוקקות. סך כל הקולות של האלקטורים הוא 1,098,882 קולות. נקודת האמצע היא 549,442 קולות.
כדי להירשם לבחירות כל מועמד חייב שיציעו אותו לפחות 50 אלקטורים ויתמכו בו 50 אלקטורים נוספים.
הבחירות הן בחירות בשיטה היחסית לפי שיטת הקול היחיד הנייד.
שאמיה
שאמיה או שחאטיפחו (באדיגית: шъхьэтепхъу) הוא כיסוי ראש מסורתי צ'רקסי הנלבש על ידי נשים צ'רקסיות.
הבחירות לנשיאות הודו 2017
תוצאות
ספירת הקולות הסתיימה ביום חמישי, 20 ביולי 2017 וראם נאת' קובינד ניצח, והוא הושבע לתפקיד ב-25 ביולי 2017.
שאמיה
תיאור הלבוש
כיסוי הראש נלבש כמטפחת המכסה את כל שיער הראש.
השאמיה עשויה בד לבן בהיר, שבקצהו חרוזים קטנים (צבעוניים), המוקפים ברקמה לבנה.
האק סיד
האקלברי (האק) סיד (באנגלית: Huckleberry (Huck) Seed; נולד ב-15 בינואר 1969) הוא שחקן פוקר אמריקאי, זוכה האירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר ב-1996. בשנת 2020 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
פוקר
סיד זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו בטורניר פוט-לימיט אומהה ב-1994. ב-1996 זכה באירוע המרכזי באליפות העולם ובצמיד השני שלו, ובפרס של מיליון דולר. ב-1999 הגיע שוב לשולחן הגמר באירוע המרכזי, אך סיים במקום השישי. בצמיד השלישי והרביעי שלו הוא זכה ב-2000 וב-2003 בטורנירי Razz.
ב-2009 זכה באליפות הראש-בראש של NBC, וב-2010 בטורניר המוזמנים בלבד של זוכי צמידי העבר.
במשך שנים רבות סיד שיחק בטורנירים תחת חסותם של "Full Tilt Poker", לרוב כשהוא לבוש בחולצת כדורסל עם הלוגו של אתר הפוקר.
ב-2020 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
נכון לפברואר 2022, סיד זכה בסך של כ-7.6 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-3.6 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
כריש שונית אפור
כריש שונית אפור או כָּרִישׁ שְׁחֹר-זָנָב (שם מדעי: Carcharhinus amblyrhynchos) הוא מין של כריש החי בשוניות אלמוגים ברחבי הימים הטרופיים. כריש זה ביישן יחסית ואינו נוטה לתקוף אנשים, אך עלול לנשוך כתוצאה מטירוף אכילה.
מאפיינים
הוא מצוי בעיקר בימים הטרופיים שבאוקיינוס ההודי (כולל בים סוף) ובאוקיינוס השקט. לכריש זה חוטם רחב, עיניים גדולות, סנפיר הגב שלו גדול יחסית ושחור בקצוות ושוליים רחבים. אורכו הממוצע 1.3 מטרים, אך נתפסו מינים באורך של 2.6 מטרים. עם זאת משקלם קטן יחסית, עד 33.7 קילוגרם.
הכריש יוצא לצוד בעיקר בלילה והוא ניזון מדגי שונית, דיונונים, סרטנים, יונקים ימיים ואף מכרישים אחרים.
בשל ציד מופרז מוגדר מצב השימור של הכריש כסכנת הכחדה.
POODLE
POODLE (ראשי תיבות של: Padding Oracle On Downgraded Legacy Encryption) היא התקפת סייבר ממשפחת "התקפת אדם באמצע" אשר מנצלת את האינטרנט ותוכנת האבטחה בצד הלקוח אשר מנסה לעבוד עם SSL 3.0.
התקפת POODLE שמצליחה לנצל את החולשה תצטרך 256 קריאות ב SSL 3.0 כדי לפענח בית אחד של מידע מוצפן. בודו מולר (Bodo Möller), ת'אי דואונג (Thai Duong), וקריסטוף קוטוויץ' (Krzysztof Kotowicz) מצוות האבטחה של חברת גוגל גילו את הפגיעות והם דיווחו עליה באופן פומבי באוקטובר 2014.
בעקבות הפירצה לכאורה שנחשפה יצאו המלצות בקרב ארגונים רשמיים כגון ממשל ארצות הברית למעט בשימוש ב-SSL ולעבור לשימוש ב-TLS במקומו.
בדצמבר 2014 פורסמה וריאציה של POODLE אשר חושפת רגישות גם בפרוטוקול TLS.
מיכל צור שלו
מיכל צור שלו (נולדה בשנת 1973) היא יזמת היי-טק ומנהלת ישראלית. מייסדת משותפת של חברת סאיוטה ומייסדת משותפת, ונשיאת קלטורה. הישראלית שעשתה את האקזיט הגדול ביותר.
ביוגרפיה
מיכל צור נולדה בירושלים לנעמי צור, פעילה ציבורית בתחום איכות הסביבה בישראל, סגנית ראש עיריית ירושלים לשעבר; ולחיים צור, מפיק ועורך תוכניות בקול ישראל, כנר, מלחין ומורה לנגינה בכינור. צור שלו היא השנייה בין ארבעה אחים.
גדלה בשכונת ימין משה בירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה. השתתפה בנבחרת השחייה של אס"א ירושלים. בוגרת משפטים וכלכלה באוניברסיטה העברית ובעלת דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת ניו יורק. עבודת הדוקטורט שלה עסקה ביישום של תורת המשחקים בתחומים כלכליים ומשפטיים.
בשנת 1999 הקימה עם נפתלי בנט (לימים ראש ממשלת ישראל), בן אנוש וליאור גולן את סאיוטה (Cyota), חברת הזנק שהתמחתה בתוכנות ושירותים לאבטחת בנקאות מקוונת ולאבטחת עסקאות בכרטיסי אשראי באינטרנט. החברה נמכרה בשנת 2005 תמורת 145 מיליון דולר לחברת RSA.
בשנת 2006 נמכרה RSA לחברת EMC (שהפכה בשנת 2016 ל-DELL EMC) וצור-שלו עזבה את החברה והקימה באותה שנה יחד עם ד"ר שי דוד, רון יקותיאל וערן איתם, את חברת "קלטורה". החברה מספקת פלטפורמה לחוויות וידאו בענן, ומשרתת אוניברסיטאות, ארגונים גדולים וחברות מדיה וטלקום, עם מוצרים ללמידה בווידאו, עבודה מקוונת ותקשורת מקוונת בווידאו, ושידורי טלוויזיה באינטרנט. צור שלו משמשת כנשיאת החברה ואחראית על תחומי מוצר, פלטפורמה ושיווק.
צור חברת הוועד המנהל של המכון הישראלי לדמוקרטיה וחברת עמותת המכון.
חיים אישיים
צור שלו נשואה לפרופסור ערן שלו, ראש החוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה והיא כלתה של פרופסור גבריאלה שלו, לשעבר שגרירת ישראל באו"ם ונשיאת המועצה האקדמית העליונה של הקריה האקדמית אונו. אם לשלושה.
התגוררה במשך שנים בניו יורק וכיום (2020) מתגוררת בזכרון יעקב.
פיטר טוש
פיטר טוֹש (באנגלית: Peter Tosh; 19 באוקטובר 1944 - 11 בספטמבר 1987; נולד בשם וינסטון יוברט מקינטוש) היה זמר רגאיי מג'מייקה, חבר להקת The Wailers עם בוב מארלי ובאני ויילר, ראסטאפאריי, פעיל למען לגליזציה של מריחואנה, שוויון זכויות, פאן אפריקאיות ופירוק נשק גרעיני ונגד אפרטהייד ורוכב חד אופן.
תולדות חייו
נולד במחוז ווסטמורלנד בג'מייקה ובגיל 11 עבר לרובע טרנצ'טאון בבירה קינגסטון. בראשית שנות ה-60 הכיר את רוברט נסטה מארלי (בוב מארלי) ונוויל או'ריילי ליווינגסטון (באני ויילר) ויחדיו למדו שירה ונגינה בגיטרה. בשנת 1963 הקים מארלי את להקת הסקא ורוקסטדי "The Teenagers" (בני הנוער) עם מקינטוש (שקיצר את שמו ל"טוש"), ליווינגסטון ואחרים. הלהקה שינתה את שמה שנה לאחר מכן ל-"The Wailing Rudeboys" ולבסוף לשם בו הם מוכרים כיום, "The Wailers" (הוויילרס - "המייללים" או "המקוננים"). ב-1964 חתמה הלהקה על חוזה ראשון, לחמש שנים, עם חברת ההפקות של קוקסון דוד, "Studio One". בעזרתו הקליטו סינגל ראשון, "Simmer Down", שהגיע למקום הראשון בג'מייקה, שבה נמכרו יותר מ-70,000 עותקים תוך שבועות ספורים. הלהקה הקליטה שירים רבים שיצאו בהפצה מקומית בלבד, וכן גרסאות כיסוי רבות, אחת מהן - לשיר "And I Love Her" של הביטלס. במצעד השירים השנתי של ג'מייקה של שנת 1965, תפסו הוויילרס שישה מבין עשרת המקומות הראשונים. לאחר מכן עזבו את הלהקה חלק מהחברים וב-1966 נותרו בה רק מארלי, ליווינגסטון (ששינה את שמו לוויילר) וטוש.
טוש כתב רבים מלהיטי הלהקה, בהם "Get Up, Stand Up", "400 Years" ו-"No Sympathy". לקראת סוף שנות ה-60 קיבל על עצמו את אמונת הראסטאפארי. בשנת 1973 היה מעורב בתאונת דרכים קשה, בה נהרגה חברתו איבון והוא-עצמו ספג פגיעה בגולגולת. טוש אימץ לו כתחביב את רכיבת החד-אופן, והפך את הרכיבה למיומנות בה שלט היטב, טוש רכב, הופיע על הבמה רכוב והיה אספן של חדי-אופן.
בשנת 1976 הוציא בחברת CBS את תקליט הבכורה שלו כסולן  Legalize It, ששיר הנושא שלו שתמך בלגליזציה של מריחואנה, הפך להמנון תומכי הלגליזציה בג'מייקה ובעולם. על עטיפת התקליט השלישי שלו, Bush Doctor, שראה אור ב-1978 בחברת התקליטים של הרולינג סטונז, הודבקה מדבקת-ריח בריח מריחואנה. על נגני התקליט נמנו חברי ה"סטונס" מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס, שאף בחרו בטוש לפתוח את הופעותיהם במסגרת סיבוב ההופעות שלהם בארצות הברית.
ב-22 באפריל 1978 כיכב טוש בקונצרט האחווה שארגן בוב מארלי בקינגסטון תחת הכותרת One Love Peace Concert ובנוכחות ראש ממשלת ג'מייקה, מייקל מנלי ויריבו, אדוארד סגה. הוא הופיע לפני בוב מארלי והוויילרס, שחתמו את הקונצרט. בעודו על הבמה ונגד עיני הפוליטיקאים המכובדים, הצית "ג'וינט" (סיגריית מריחואנה) ונאם במשך כמחצית מזמן הופעתו בזכות הלגליזציה והמצב החברתי במדינה. לאחר הופעה זו סבל טוש מהתנכלויות מצד המשטרה, נעצר והוכה בעת מעצרו.
גם תקליטיו הבאים Mystic Man מ-1979 ו-Wanted Dread and Alive מ-1980 (ששיריו נכתבו על רקע מעצרו האלים) יצאו בחברת התקליטים של הרולינג סטונז, אך לא זכו להצלחה, זאת בניגוד בולט לחברו בוב מארלי שהקריירה שלו הרקיעה שחקים. ב-1984, לאחר הוצאת תקליטו Mama Africa, יצא לגלות מרצון וועל מנת לבקש סיוע של רופאים שבטיים לאפריקה. במקביל היה פעיל בתנועה נגד האפרטהייד בדרום אפריקה. בשנת 1987 זכה לקאמבק כאשר תקליטו השביעי והאחרון No Nuclear War, שיצא בחברת EMI, זכה בפרס גראמי לתקליט הרגאיי הטוב ביותר לאותה שנה.
לאחר שובו לג'מייקה, בלילה ה-11 בספטמבר 1987 פלשה לביתו כנופיה של שלושה, שדרשו ממנו כסף. טוש סירב והשלושה השתלטו על ביתו ועינו אותו שעות על מנת שיסגיר להם היכן כספו. כאשר שמעו השלושה את חבריו של טוש מגיעים, ירה אחד מהם, דניס לובמן, בראשו של טוש והרגו. שלושה נמלטו, לובמן נתפס ונידון למוות, אך עונשו הומתק ב-1995 למאסר עולם.
באוגוסט 2012 זכה טוש בעיטור ההצטיינות של ג'מייקה.
קזחסטן באירוויזיון הילדים
היסטוריה
ב-25 בנובמבר 2017, הביעה קזחסטן רצון להשתתף באירוויזיון הילדים 2018. ב-22 בדצמבר 2017 קזחסטן החלה להיות חברה באיגוד השידור האירופי, מה שהעלה את הסיכויים של קזחסטן להשתתף באירוויזיון הילדים 2018.
במאי 2018 הודיעה קזחסטן כי היא תעשה את הופעת הבכורה שלה בתחרות אירוויזיון הילדים 2018. באותה שנה דנאליה טולאשובה יצגה את קזחסטן עם השיר "Өзіңе сен" ("תאמין בעצמך") והגיעה למקום השישי עם 171 נקודות.
ביולי 2019 הודיעה קזחסטן כי היא תשתתף באירוויזיון הילדים 2019. רשות השידור הקזחית בחרה את ירז'אן מקסים לייצג את המדינה עם השיר "Armanyńnan qalma" ("אל תחמיץ את החלום שלך"). קזחסטן הגיעה באותה שנה למקום השני עם 227 נקודות, בהפרש של 51 נקודות מהמקום הראשון.
באירוויזיון הילדים 2020 קזחסטן יוצגה על ידי קרקאט בשאנובה והשיר "Forever". קזחסטן הגיעה שוב למקום השני, הפעם עם 152 נקודות. נכון ל-2023 זהו המיקום הטוב ביותר של המדינה בתחרות.
באירוויזיון הילדים 2021 קזחסטן יוצגה על ידי אלינור חאמזין ובקנור ז'אניבק והשיר "World of Fairytales". קזחסטן הגיעה למקום השמיני עם 121 נקודות.
באירוויזיון הילדים 2022 קזחסטן יוצגה על ידי דוד צ'רלין והשיר "Jer-Ana" ("אימא אדמה"). השיר הגיע למקום ה-15 והאחד לפני האחרון עם 47 נקודות. נכון ל-2023 זוהי התוצאה הגרועה ביותר של קזחסטן באירוויזיון הילדים.
ביוני 2023 קזחסטן הודיעה שלא תשתתף באירוויזיון הילדים 2023. זוהי הפעם הראשונה שקזחסטן פרשה מהתחרות.
חישול הגוף
חישול הגוף הוא טכניקה באימון מתחום אמנויות הלחימה, הכוללת מכות לשריר או לאיבר מסוים בגוף. חישול הגוף נפוץ באמנויות לחימה מסוג קרב מגע, קיקבוקס ואיגרוף תאילנדי, וגם ביחידות מיוחדות בצבאות העולם, במסגרת אימוני כוח וסיבולת שריר. בישראל מבוצעים חישולי גוף באימונים של היחידות המובחרות בצה"ל: דובדבן, ימ"ס ומסתערבים.
חישול הגוף מתבצע על ידי שותף שמכה שריר מסוים, בדרך כלל באגרופים, בעיטות או מרפקים. בזמן חישול הגוף, מופעלת התנגדות, על ידי לחץ אגרופים או משקל על הבטן, על מנת לחשל ולשפר את סיבולת השריר ולחזק אותו.
חרדל השדה
חרדל השדה (נקרא גם חרדל הבר; שם מדעי: Sinapis arvensis) הוא צמח חד שנתי ממיני החרדל, שמוצאו באירופה והוא נפוץ באמריקה הצפונית ובחופי הים התיכון. בישראל גדל חרדל הבר ברוב אזורי הארץ. חרדל השדה פורח בפריחה צהובה מבהיקה ויוצר מרבדים צהובים מרהיבי עין על פני שטחים נרחבים. את חרדל השדה ניתן גם לראות בצידי דרכים והוא אף גדל כצמח מזיק בשטחים חקלאיים.
מאפיינים
הגבעול התפרחת והתרמילים הטריים של חרדל השדה הם אכילים. לזרעי החרדל מיוחסות סגולות רפואיות, וניתן להפיק מהם שמן המוכר בטיפול בכאבי גב ומפרקים. ערבובו עם שמן זית משמש טיפול להצטברות נוזלים ודלקת אוזניים. בנוסף הוא משמש כתבלין. ככלל, בכמויות גדולות, עלי הצמח רעילים, ואינם ראויים למאכל בעלי חיים, אך הם נאכלים על ידי זחלים של פרפראים שונים כגון לבנין הכרוב.
גובהו של הצמח 60–120 סנטימטרים. גבעוליו ישרים ומכוסים בשיער זיפני. עלי חרדל הבר הם דמויי כינור, מנוצים ומפורצים, ומכוסים בזיפים קצרים. הפרחים צהובים וערוכים באשכולות. הפרי הוא תרמיל זיפני, צר וארוך. חרדל השדה פורח בחודשים דצמבר-מאי הזרעים מבשילים ומתייבשים באוקטובר-ינואר.
למרות ייחודיותו של חרדל השדה ביצירת שטחים ענקיים המכוסים בפריחה צהובה, הוא אינו היחיד האחראי למרבדים אלו. פרחיהם של צמחים נוספים ממשפחת המצליבים צבעם צהוב, ויש המזהים צמחים אלו בטעות כחרדל השדה. בין צמחים אלו ניתן למנות את החרדל הלבן, בן-חרדל מצוי, איסטיס, תודרה סיגית, חטוטרן מצוי, בקבוקן מקומט, אליסון, מצלתיים מצויים, משקפי הזקנה, רשתון השדות, טוריים זיפניים, טוריים קטנים וצנון משולשל.
חרדל השדה מוזכר פעמים רבות במקורות חז"ל לעניין מצוות התלויות בארץ, והוא אף נזכר לשבח בתיאור גידולי ארץ ישראל: . הצמח מוזכר במקורות כצמח מאכל, והוא נודע גם בשל סגולותיו הרפואיות, וזרעיו אף שימשו כמשקולת מידה.
מקסים וינוור
מקסים מוישביץ וינוור (ברוסית: Максим Моисеевич Винавер; 1863 – 10 באוקטובר 1926) היה עורך דין יהודי רוסי ופוליטיקאי. חבר הדומה הרוסית הראשונה ואחד ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית החוקתית.
ביוגרפיה
וינוור, יליד ורשה, סיים תוכנית לימודים בגימנסיה בורשה ב-1881 ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ורשה ב-1886. אולם, ב-1889 בהחלטת ממשלת רוסיה נאסר על היהודים להחזיק במשרת עורך דין ווינוור נאלץ לעבוד בתור עוזר עורך דין בסנקט-פטרבורג יותר מ-15 שנה.
פעילות משפטית למען יהודי רוסיה
בין 1900–1902 היה חבר בצוות ההגנה של דוד בלונדס שהואשם בביצוע רצח פולחני בווילנה.
בראשית המאה ה-20 בסנקט-פטרבורג הוקם משרד למתן סיוע משפטי ליהודים, המשרד הוקם בסיוע כספי של הברון הורצי גינצבורג והיו שותפים לו בין היתר וינוור עצמו, ישראל גרוזנברג וגנריך סליוזברג. המשרד עסק במתן סיוע משפטי חינמי ליהודים שזכויותיהם מפגעו. לאחר גל של פוגרומים ביהודי רוסיה שהתרחשו במספר עריה של האימפריה הרוסית בין השנים 1903–1906 עסק המשרד בהגשת עזרה לנפגעי הפוגרומים, כמו כן הם פעלו לגיוס אנשים בולטים מקרב אינטליגנציה רוסית לא-יהודית למען גינוי יחסה של ממשלת רוסיה כלפי יהודים (בין המגויסים ניתן למנות את לב טולסטוי, מקסים גורקי ואחרים).
בדומה הרוסית
במהלך מהפכת 1905 ברוסיה הוא נכנס לפוליטיקה והיה אחד המייסדים של המפלגה הדמוקרטית החוקתית. ב-1906 הוא נבחר לדומה הרוסית הראשונה מטעם סנקט-פטרבורג, הוא היה אחד מתוך שנים עשר היהודים, שנבחרו לדומה זו ואחד מתוך שמונה יהודים במפלגת הקאדטים.
לאחר מהפכת אוקטובר
ב-1919 הוא היגר לצרפת, שם ניסה לעודד את מאבקם של הצבא הלבן בבולשביקים.
נפטר ב-1926 ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
מדלן (סדרת טלוויזיה)
מדלן (באנגלית: Madeline) היא סדרת הנפשה אמריקאית-קנדית-בריטית-צרפתית לילדים, המבוססת על ספר הילדים "מדלנה" מאת לודוויג במלמנס. הסדרה בוימה על ידי סטנלי פיליפס, והופקה על ידי DIC Entertainment. הסדרה עוקבת אחר מדלן, ילדה סקרנית שגרה באכסניה ובכל פרק עוברת הרפתקאות רבות יחד עם חברותיה.
הסדרה הופקה לאחר שידור שישה סרטי טלוויזיה בין השנים 1988–1991. היא שודרה במקור החל מ-12 בספטמבר 1993 עד 1 במרץ 2001, כאשר הופקו לה שלוש עונות ו-59 פרקים באורך 22 דקות. בנוסף הופקו בהשראתה סרטי הנפשה שהופצו בהפצה ביתית, ביניהם הסרט "מדלן היפה" משנת 2002 שהופיע בסדרת הסרטים "DIC Movie Toons".
בשנת 2002 הסדרה זכתה בפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות לתוכנית האנימציה הטובה ביותר בטקס פרסי אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות ה-29.
מדבבים
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי אורנה כץ, והופק על ידי איילת צ'ינסקי (2004) ואלה אלדר (2005). בנוסף דיבבו בדיבוב העברי אורי אומנותי, אורלי קטן (2004), גיורא קנת (2004) ושרון שחל (2005).
פרידריך השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג
פרידריך השלישי "חסר המנוחה", דוכס בראונשווייג-גטינגן-קאלנברג (1424–5 במרץ 1495 ), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג יחד עם אחיו וילהלם הרביעי מ-1482, אולם הודח ב-1484.
ביוגרפיה
פרידריך נולד בשנת 1424 והיה בנם של הדוכס וילהלם המנצח מבראונשווייג-לינבורג וססיליה מברנדנבורג. בצעירותו היה מעורב לעיתים קרובות במריבות, פשיטות ושוד בדרכים; מאוחר יותר כינו אותו חסר המנוחה בשל כך ב-1477 הוא נשלח לגלדרן כדי לטפל בעניינים מנהליים. כעבור שנתיים, ב-1479, היה עליו לחזור הביתה; הסיבה הייתה כנראה אי מנוחה או מחלת נפש. מעט מאוחר יותר הוא כנראה התאושש ושוב היה מסוגל לנהל עסקים מנהליים. לאחר מות אביו, וילהלם הזקן ב-1482, שלטו פרידריך ואחיו וילהלם הצעיר במשותף בבראונשווייג-לינבורג. אולם פרידריך דרש לחלק את השטח. וילהלם הסכים בהסכם מ-1 באוגוסט 1483 ל- Mutschierung כלומר, הריבונות עדיין תישמר במשותף, אבל ההכנסות יחולקו. חלקו של פרידריך כלל את נסיכות קאלנברג.
הסכסוך הגדול של הילדסהיים הסתיים ב-1486 בהסכם.
שיר עם שהתגלה בתחילת שנות ה-90, בשם Duke Frederick, המתייחס לנסיבות מעצרו של פרידריך. הוא מורכב משמונה בתים והוא כתוב בניב גרמנית תחתית, ככל הנראה בתקופת הסכסוך של הילדסהיים. השיר מקונן על העוול לכאורה שפקד את פרידריך. כמה מהקושרים כל כך התנגדו לעמדתו של פרידריך בסכסוך, עד שהם זממו להפילו. בין האנשים המוזכרים בפסוק החמישי ניתן למנות את חברי המועצה של הדוכס אוטו פון דר מאלסבורג (נפטר כנראה 1504) והיינריך פון הארדנברג, וכן קנצלר הדוכס יוהנס סיבולה (מועיד: 1474-1498), שמילא תפקיד חשוב במדינה. צד ברונסוויק בפיוד. ייתכן שהם יעצו על לכידתו של פרידריך כדי להרחיב את השפעתם על שלוש הנסיכויות בראונשווייג, גטינגן וקאלנברג.
משפחתו
פרידריך היה נשוי פעמיים:
משני הנישואים לא היו לו ילדים.
ולדמר לגיין
ולדמר לגיין (בפולנית: Waldemar Legień; נולד ב-28 באוגוסט 1963) הוא ג'ודוקא עבר פולני אשר התחרה בקטגוריית המשקל הבינונית.
לגיין השתתף פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 1988 ו-1992. בסיאול 1988, הוא זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את מוחמד וולידאבדל חלים המצרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את דריו גרסיה הארגנטינאי וברבע הגמר הוא ניצח את קווין דוהרטי הקנדי. בחצי הגמר לגיין גבר על באשיר ורייב הרוסי ובגמר גבר באיפון על פרנק וינקה הגרמני.
באולימפיאדת ברצלונה 1992, לגיין היה נושא הדגל של המשלחת הפולנית בטקס הפתיחה. הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 86 ק"ג וזכה שוב במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את מייקל אודור הקנייתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את ניקולה פיליפוב הבולגרי וברבע הגמר הוא ניצח את יאנג ג'ונג-אוק הדרום-קוריאני. בחצי הגמר לגיין ניצח את ניקולה ז'יל הקנדי ובגמר גבר על פסקל טאיו הצרפתי.
לגיין מחזיק בשלוש מדליות ארד מאליפות העולם (1987, 1989 ו-1991). באליפויות אירופה הוא זכה בשלוש מדליות; מדליית זהב (1990), מדליית כסף (1985) ומדליית ארד (1986).
במהלך הקריירה לגיין זכה במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו וסיאול היוקרתיים. כמו כן, הוא זכה שמונה פעמים באליפות פולין.
M12 (צביר כדורי)
M12 (מ-Messier 12, נקרא גם NGC 6218) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-16,000 שנות אור ממערכת השמש. בדומה לצביר הסמוך M10, גם לו קוטר קטן יחסית, אך הוא פחות דחוס ממנו, ולמעשה מזכיר צביר פתוח דחוס, בדומה ל-M11. הצביר ממוקם במרכז הקבוצה, כ-9 מעלות ממזרח לכוכב δ בנושא הנחש וכשלוש מעלות מצפון מערב ל-M10.
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"ערפילית עמומה ועגולה וללא כוכבים". רק בשנת 1783 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 6.7 וניתן להבחין בו בקלות באמצעות משקפת בה הוא נראה ככתם מעורפל עגול וקטן, שכן בשל צפיפותו הנמוכה, ניתן לראות רק את מרכז הצביר ללא טלסקופ מקצועי. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בכוכב הבהירים ביותר של הצביר שבהירותם היא מדרגה 12.
מאפייני הצביר
קוטרו של M12 הוא כ-75 שנות אור, אך בתצפית באמצעות ציוד חובבים נראה שגודלו הוא פחות ממחצית, שכן הצביר דליל במיוחד בהיקפו. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-16,000 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-16 דקות קשת - כמחצית גודלו הזוויתי של הירח המלא. עד היום התגלו בו 13 כוכבים משתנים. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 44,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F7.
לולה אינדיגו
מרים דובלאס מוניוס (בספרדית: Miriam Doblas Muñoz; נולדה ב-1 באפריל 1992) הידועה בשם הבמה, לולה אינדיגו (בספרדית: Lola Índigo), היא זמרת-יוצרת ודוגמנית ספרדייה. בשנת 2018, הוציאה את הלהיט "Ya No Quiero Ná", אשר קיבל את תואר הפלטינה המשולשת בספרד, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי (PROMUSICAE).
את אלבום הבכורה שלה, Akelarre, הוציאה אינדיגו בשנת 2019. הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של ספרד והפך לאחד מאלבומי הבכורה המצליחים ביותר במדינה בעשור השני של המאה ה-21. בשנת 2021, לאחר שנה בה לא הוציאה אלבום, הוחלט כי אינדיגו תוציא את אלבום האולפן השני שלה, La Niña, שזכה להצלחה רבה. הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Lola Bunny", זכה להצלחה רבה כאשר קיבל את תואר הפלטינה הכפולה בספרד, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
במהלך הקריירה שלה, שיתפה פעולה עם אמניות כדוגמת איתנה, דנה פאולה, מריה בסרה, טיני, בלינדה פרגרין ואנה גרה.
קריירה
בשנת 2019, הוציאה אינדיגו את אלבום הבכורה שלה, Akelarre. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים שזכו להצלחה רבה: "Ya No Quiero Ná", "Mujer Bruja" ו-"Maldición". שלושתם קיבלו תארים מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי (PROMUSICAE). בסמוך לכך, השתתפה ב-"Me Quedo" של איתנה. בהמשך שנת 2019, הוציאה את "Lola Bunny", שבהמשך תיפקד כסינגל המוביל מאלבום האולפן השני שלה. הסינגל האחרון שהוציאה באותה השנה היה "Luna" שזכה להצלחה פושרת ביחס לקודמיו.
בתחילת שנת 2020 הוציאה אינדיגו את "" ביחד עם ראו אלחנדרו ולאלו אברט. השיר זכה להצלחה כאשר קיבל את תואר הפלטינה הכפולה בספרד. בהמשך השנה, הוציאה סינגלים שונים כדוגמת: "Trendy", "Santería", "", "" ו-"La Tirita". חלקם נכללו באלבום האולפן השני שלה. בתחילת שנת 2021 הוציאה את "Calle" ולאחר מכן את "Demente". הסינגל הבא, "Spice Girls", זכה להצלחה מתונה, וכך גם "Culo". עם זאת, "La Niña de la Escuela", שיצא אחריהם, הצליח לזכות להצלחה בינלאומית וקיבל את תואר הפלטינה המשולשת בספרד. בסוף שנת 2021 הוציאה אינדיגו את "Romeo y Julieta" שנכתב בהשראת "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר.
במהלך שנת 2021 הוציאה אינדיגו את אלבום האולפן השני שלה, La Niña. האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של ספרד. בתחילת 2022, הוציאה את "Tamagochi", ואחריו את "Las Solteras". הסינגל "Toy Story", הופץ כסינגל כפול ביחד עם "ABC".
Speechless (שיר של רובין שולץ)
Spechless הוא סינגל של המפיק המוזיקלי הגרמני, רובין שולץ, בשיתוף פעולה עם הזמרת הקנדית-פינית, אריקה סירולה. השיר יצא ב-16 בנובמבר 2018 בהוצאת חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ. השיר נכתב על ידי רובין שולץ, כריס ברייד, טימו ברונילה ו-Junkx, והופק על ידי Junkx ורובין שולץ.
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-326 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-72 מיליון פעמים ביוטיוב.
סומרסבי סיידר
סומרסבי הוא סיידר המיוצר על ידי קבוצת קרלסברג.
סיידר התפוחים הושק לראשונה במרץ 2008, ובשנת 2009 זכה בפרס "נילסן" היוקרתי להשקת השנה.
המשקה יועד בתחילה עבור השוק הדני, אך במשך הזמן הורחב שיווקו למעל 45 מדינות באירופה, רוסיה, אוסטרליה, מלזיה, טייוואן, קנדה וארצות הברית. בשנת 2012, פותחה גרסה ייעודית של המשקה לשוק הבריטי בידי הסניף המקומי של קרלסברג. הסיידר משווק במדינות רבות כיצירה של "לורד סומרסבי", דמות דמיונית של בעל אחוזה בריטית.
המשקה משווק בעולם בטעמים: תפוחים, אגסים, אוכמניות והדרים. בישראל הוא משווק רק בטעמי תפוחים ואוכמניות.
המשקה מיוצר ללא חומרים משמרים, ללא גלוטן, וללא ממתיקים מלאכותיים, מכיל נוגדי חמצון טבעיים. המשקה מכיל 4.5% אלכוהול (ABV). ערכו הקלורי, 59 קלוריות ל-100 מ"ל; ואורך חיי המדף שלו תשעה חודשים.
סופרבול XLIX
סופרבול XLIX היה משחק פוטבול שהתקיים ב-1 בפברואר 2015, בין ניו אינגלנד פטריוטס, אלופת חטיבת ה-AFC בליגת ה-NFL לבין סיאטל סיהוקס אלופת חטיבת ה-NFC. המשחק הסתיים בניצחון 24–28 לניו אינגלנד פטריוטס שזכתה בסופרבול הרביעי בתולדותיה. המשחק התקיים באצטדיון אוניברסיטת פיניקס בגלנדייל שבאריזונה, בשידור המשחק ברשת NBC צפו בממוצע כ-114.4 מיליון אמריקאים - שיא צפייה של כל הזמנים.
בחירת מיקום המשחק
ב-11 באוקטובר 2011 הודיעה הנהלת ליגת ה-NFL כי היא בחרה באצטדיון אוניברסיטת פיניקס בעיר גלנדייל שבאריזונה, כמקום אירוח לסופרבול XLIX. אצטדיון זה אירח ב-2008 את סופרבול XLII ומשמש מגרשה הביתי של קבוצת אריזונה קרדינלס.
עונת 2014 ב-NFL
סופרבול XLIX חתם את עונת 2014 בליגת ה-NFL. לסופרבול העפילו אלופת חטיבת ה-AFC ניו אינגלנד פטריוטס ואלופת חטיבת ה-NFC, סיאטל סיהוקס אלופת השנה שעברה.
ניו אינגלנד פטריוטס פתחה את העונה במאזן 2-2, כשבמחזור הרביעי הובסה על ידי קנזס סיטי צ'יפס. קרנו של הקוורטרבק הפותח שלה וכוכב הקבוצה טום בריידי, ירדה הן בעיני הציבור והן בקרב פרשני ספורט. אולם משלב זה הצליחו הפטריוטס בהובלתו של בריידי לרשום שורת ניצחונות מרשימים, לסיים את העונה במאזן של 4–12 ולהבטיח עוד לפני המחזור האחרון את המאזן הטוב בליגה ויתרון ביתיות לאורך הפלייאוף. בפלייאוף גברו הפטריוטס על בולטימור רייבנס 31-35, לאחר שחזרו פעמיים מפיגור של 14 נקודות. בגמר ה-AFC הביסו את אינדיאנפוליס קולטס 7-45 והעפילו בפעם השמינית בתולדותיהם לסופרבול. בכל אחד מהמשחקים מסר בריידי 3 טאצ'דאונים ונחטף פעם אחת.
סיאטל סיהוקס פתחה אף היא את העונה באופן לא מרשים ולאחר המחזור השישי היה מאזנה 3-3. מאז ועד תום העונה ניצחה הקבוצה בתשעה מבין עשרה משחקייה, סיימה במאזן 2–14 וזכתה ביתרון הביתיות לאורך הפלייאוף. בפלייאוף גברה סיאטל 31–17 על קרוליינה פנתרס ובגמר ה-NFC גברה על גרין ביי פאקרס 28–22 לאחר הארכה.
מהלך המשחק
הרבע הראשון הסתיים ללא ניקוד, במהלך הרבע נחטפה מסירה של בריידי לתוך האנד זון של סיאטל על ידי הקורנרבק ג'רמי ליין, שבמהלך החזרת הכדור תוקל ושבר את ידו. 9:47 דקות לסיום הרבע השני מסר בריידי לטאצ'דאון של ברנדון לאפל. סיאטל הגיבה בטאצ'דאון משלה 2:16 דקות לסיום הרבע בריצה של מרשון לינץ'. 31 שניות לסיום המחצית מסר בריידי לטאצ'דאון נוסף, הפעם לרוב גרונקובסקי, אולם גם הפעם הצליחה סיאטל להשוות, כשראסל וילסון מסר לטאצ'דאון של כריס מתיוס, שתי שניות לסיום המחצית.
ברבע השלישי השיגה סיאטל שער שדה ומסירה נוספת לטאצ'דאון וילסון, הפעם לדאג בולדווין ועלתה ליתרון של 14–24. ברבע האחרון הוביל בריידי את הפטריוטס לקאמבק, הוא מסר טאצ'דאון לדני אמנדולה 7:55 דקות לסיום המשחק וטאצ'דאון נוסף לג'וליאן אדלמן 2:02 דקות לסיום, שהעלה את הפטריוטס ליתרון 24–28. הייתה זו החזרה מהפיגור הגדול ביותר במחצית השנייה בתולדות הסופרבול.
טום בריידי נבחר ל-MVP של המשחק בפעם השלישית בקריירה שלו, לאחר שמסר ל-328 יארד ו-4 טאצ'דאונים. הוא שבר במשחק את שיא המסירות המושלמות במשחק סופרבול (37) ואת שיא הטאצ'דאונים במשחקי סופרבול בכל הזמנים (13). בריידי השתווה לקוורטרבקים, טרי בראדשו מהפיטסבורג סטילרס בשנות ה-70 וג'ו מונטנה מסן פרנסיסקו 49' בשנות ה-80 שזכו אף הם בארבעה סופרבולים. את המכונית שקיבל על זכייתו ב-MVP העניק לחברו לקבוצה מלקולם באטלר.
בסקר של ה-NFL שנערך באפריל 2015, נבחר המשחק לסופרבול הטוב ביותר אי פעם.
שידור
המשחק שודר בארצות הברית ברשת NBC, צוות השידור כלל את השדרן הראשי אל מייקלס, הפרשן כריס קולינסוורת' ושדרנית הקווים מישל טאפויה.
המשדר שבר את שיא הצפייה בארצות הברית כשצפו בו בממוצע 114.4 מיליון צופים ו-120.8 מיליון ברגעי השיא. זמן פרסום נמכר בסכום שיא של 4.5 מיליון דולר ל"ספוט" (30 שניות). המשדר היה מועמד לארבעה פרסי אמי לספורט וזכה בפרס לשידור החי הטוב ביותר ולעריכה הטובה ביותר.
בידור
טרום המשחק שרה אידינה מנזל את המנון ארצות הברית וג'ון לג'נד שר את "America the Beautiful".
למופע המחצית נבחרה הזמרת קייטי פרי. פרי נכנסה לאצטדיון כשהיא רכובה על אריה מכני ענקי ומבצעת את השיר "Roar", היא שיתפה פעולה עם לני קרביץ בביצוע השיר "I Kissed a Girl" ובהמשך הצטרפה להופעה גם מיסי אליוט. תשומת לב הופנתה לאחד הרקדנים המלווים בתחפושת של כריש, שלא היה מסוכרן עם תנועות חבריו במהלך השיר "Teenage Dream", הופעתו הפכה למם אינטרנט.