cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרחב (פיזיקה)
המרחב בתורת היחסות
בתורה זו איינשטיין דן במערכות אינרציאליות (מערכות שנעות במהירות קבועה) מבלי לפרט ביחס למה הן אינרציאליות. שאלה זו באה על פתרונה בתורת היחסות הכללית הטוענת לשקילות בין תאוצה לכבידה. משקילות זו נובע כי שדה כבידה מעקם את המרחב כך שהוא חדל להיות אוקלידי. לפי זה כבידה איננה כוח ממשי אלא כוח מדומה הנתפס בדעתנו כממשי מכיוון שבחושים שלנו אנו תופסים את המרחב כאוקלידי. לדוגמה, התיאור הפיזיקלי הנכון לתנועת הירח הוא שהירח סובב סביב כדור הארץ לא משום שכדור הארץ מושך אותו, אלא משום שמסת כדור הארץ מעקמת את המרחב, ובמרחב העקום שנוצר סביבה המעגל הוא הקו הקצר ביותר עבור הירח.
משה פרנק
משה פרנק (לימים דרורי, 10 בינואר 1894 – 18 בנובמבר 1969) היה מחנך עברי, מורה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה שהשפיע על המשוררת לאה גולדברג יותר מכל מוריה שלימדוה בקובנה, ליטא. מורה בגימנסיה הריאלית בלפור בתל אביב ובממשיך דרכה - תיכון עירוני א'.
ביוגרפיה
משה פרנק נולד ב-10 בינואר 1894 בעיירה איזבלין (הסמוכה לוולקוביסק, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס), שבעים קילומטר מדרום-מזרח לגרודנו. הוא בא לארץ ישראל לראשונה ב-1914 כדי ללמוד בסמינר למורים מיסודו של דוד ילין בירושלים, במטרה להכשיר את עצמו להיות מורה לספרות עברית ולהיסטוריה יהודית. שהותו בארץ נקטעה לאחר כמה חודשים, בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה. פרנק נאלץ לחזור לרוסיה. סמוך לסוף המלחמה החל ללמד בבתי ספר תיכוניים בגרודנו ובווירבאלן (ליט'), שבליטא תחת הכיבוש הגרמני. בשנים 1922 עד 1924 יצא לחופשה מההוראה כדי ללמוד פילוסופיה באוניברסיטה של ברלין.
ב-1925 הצטרף פרנק לחבר המורים בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה. הוא שימש כמורה לתנ"ך ולהיסטוריה עברית ושם הכיר את התלמידה לאה גולדברג. פרנק לימד אותה מ-1926 עד 1928, כשהייתה בת 15 עד 17. הגימנסיה בקובנה הוקמה ב-1920 בהנהלתו של איש החינוך הנערץ מגרמניה, הד"ר משה שוואבה (לימים, רקטור האוניברסיטה העברית בירושלים). כשעלה שוואבה לארץ ישראל ב-1924, מילא את מקומו הד"ר אהרן ברמן (שהיה לימים, מ-1937 עד 1964, מנהלו של "תיכון חדש" בתל אביב).
פרנק הקים את החוג (סקציה) לספרות, שפעל מחוץ לתוכנית הלימודים הרגילה של הגימנסיה, ושבו השתתפה לאה גולדברג. המורה לספרות במסגרת לימודי החובה היה המשורר נתן גרינבלט. הוא ערך (ביחד עם משה כהן) את הדו-שבועון "נתיבות", שבו פורסם שירה הראשון של גולדברג - מחזור השירים "מזמור לאור" בפברואר 1927 טרם מלאו לה 16. בכיתתה הייתה מוכרת בתור "המשוררת שלנו". הסופרים הוותיקים פיירברג ואברהם מאפו שאותם לימד גרינבלט לא עוררו את התעניינותה של לאה. לעומת זאת משכו את תשומת לבה הסופרים הצעירים יותר שהציג פרנק לפני שומעיו בחוג לספרות: תחילה אורי ניסן גנסין ויוסף חיים ברנר ומאוחר יותר שמואל יוסף עגנון, ושירי אברהם שלונסקי שהתפרסמו בחוברות "הדים". היא התאהבה בו וכדי לשאת חן בעיניו, מעידה מינה לנדוי, למדה לאה בעל פה את קהלת ושיר השירים; אולם פרנק המבוגר ממנה לא ראה בלאה אלא תלמידה מצוינת, והפך לראשון בשלשלת האהבות הנכזבות שלה – בגברים שכולם היו מבוגרים ממנה, עובדה שחוקרים רבים הסיקו ממנה את הכמיהה לתחליף אב. לאחר סיום לימודיה בגימנסיה (1928) נאלצה לאה גולדברג להמתין במשך שנתיים בליטא לקבלת מלגה ללימודים באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. כך הזדמן לה לשוב ולפגוש את פרנק.
פרנק עלה לארץ ישראל ב-1931 ועד קיץ 1935 היה שקוע בלימודי הפילוסופיה בהר הצופים, אשר מומנו על ידי מלגה (בעזבונו של פרנק נשתמר מכתב המלצה שקיבל בספטמבר 1931 מהגימנסיה בקובנה בחתימות המנהל יואל ברוצקוס וסגנו הד"ר אהרן ברמן. מכתב התעודה נשלח אל "האגודה לקידום הידע בקרב יהודי קובנה", שהתחייבה לשלם את דמי מחייתו של פרנק במשך שלוש שנות לימודיו בירושלים, בסך 4 לא"י לחודש. המלגה שלו הוארכה בארץ בשנה נוספת). הוא היה לאסיסטנט של הפרופסור הוגו ברגמן לצדו של נתן רוטנשטרייך (שנהיה לימים רקטור האוניברסיטה בשנים 1965 עד 1969).
ב-1935 נשא פרנק לאשה את הד"ר ברכה קנטור, רופאת ילדים מקובנה. הזוג השתקע בדירה ברח' מלצ'ט 37 בתל אביב. שם נולד ב-1937 בנם היחיד יעקב (לימים הפרופ' יעקב דרורי, מומחה לשיקום חולי לב). לאחר הלידה הפסיקה לעסוק ברפואה והתמסרה לגידול בנה עד הגיעו לגיל 11. אחר כך עבדה כרופאת ילדים בקופת-חולים (כללית) עד מותה ב-1964.
במשך שבע שנים, מ-1935 עד 1942, עבד פרנק כמורה בגימנסיה הריאלית בלפור בתל אביב. בתום אותן שנים עלה שוב לירושלים והתקבל ללימודי ההמשך במחלקה לפילוסופיה בהר הצופים, בהיותו כבר בן 48. כעבור שנתיים, בשנת 1944, שב לגימנסיה בלפור, שבה לימד עד 1946. ב-1946 החליטה עיריית תל אביב להקים מערכת ציבורית של בתי-ספר תיכוניים. וב-1947 נהפכה גימנסיה "בלפור" לתיכון העירוני הראשון בעיר, תיכון עירוני א'. משה פרנק (ששינה את שמו למשה דרורי עם הקמת המדינה) צורף לסגל התיכון, ולימד בו תנ"ך עד יציאתו לגמלאות ב-1958.
ב-1962 מצאה גולדברג לנכון לפרוע את חובה למורה שהשפיע עליה יותר מכל מוריה שלימדוה בקובנה. ארגון בוגרי הגימנסיה ע"ש שוואבה בקובנה ביקש אז את מורי הגימנסיה ותלמידיה ששרדו לכתוב זיכרונות לקובץ ספרותי שיוקדש ל"היכל ששקע". שמו של משה פרנק לא הופיע ברשימת הנענים לפנייה. אולם לאה גולדברג העדיפה לספר עליו במאמר שתרמה לקובץ. את אשר עשתה לאהובה, המשורר אברהם בן יצחק בספרה "פגישות עם משורר", החליטה לעשות לפרנק במאמרה, 34 שנה לאחר סיום לימודיה בגימנסיה. דבריה, הסוקרים את הקשר בינה לבין פרנק, מצביעים בגילוי לב על השפעתו של פרנק על עבודתה הספרותית:
פרנק מת בתל אביב ב-18 בנובמבר 1969, בגיל 75. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב-יפו.
מפת הרכבת התחתית של לונדון
היסטוריה
הנהלת חברת הרכבת התחתית הייתה בתחילה סקפטית ביחסה למפה המוצעת וחילקה ממנה עותקים מועטים בלבד, אולם המפה נהפכה מיידית לפופולרית ונחשבת כיום כסמל לונדוני מובהק עד שהיא מודפסת אף על גבי כוסות, חולצות ופוסטרים.
אף על פי שבמהלך השנים בוצעו מספר תיקונים למפה המקורית, היא לא עברה שינוי משמעותי. מפה זו שימשה השראה למפות רבות של מערכות התחבורה נוספות, ואף היוותה השראה ליצירות אמנות.
בתרבות הפופולרית
בתחילת הספר הראשון בסדרת ספרי הארי פוטר, לאחר שמינרווה מקגונגל רואה את הצלקת על מצחו של הארי פוטר ומציעה שאלבוס דמבלדור יסיר אותה, דמבלדור טוען שצלקות יכולות להיות שימושיות ומציין שיש לו מתחת לברך השמאלית צלקת בצורת מפה מדויקת של הרכבת התחתית של לונדון.
במשחק Mini Metro על השחקן לפתח מערכת מטרו בהתבסס על עקרונות מפת הרי בק.
עלקתיים
משפחת העלקתיים (שם מדעי: Orobanchaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הצינוראים. המשפחה מכילה 99 סוגים, ויותר מ-200 מינים של צמחים עשבוניים חד-שנתיים, דו-שנתיים ורב-שנתיים טפילים או טפילים למחצה. רבים מהצמחים שויכו בעבר למשפחת הלועניתיים.
בישראל
הסוגים ממשפחה זו בצמחיית ארץ ישראל הם:
חסן אגבאריה
חסן אגבאריה (בערבית: حسن اغبارية, נולד ב-1967) הוא איש חינוך ישראלי, מנהל בית הספר הדו לשוני יד ביד גשר על הוואדי בכפר קרע.
בוגר מחזור ח' של בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
חסן שימש בעבר כמפקח כולל על בתי ספר יסודיים במחוז חיפה של משרד החינוך מאז נובמבר 2017 ועד ינואר 2019.
ביוגרפיה
אגבריה נולד וגדל בכפר זלפה הנמצא במועצה המקומית מעלה עירון, עד שבכיתה ט' עבר ללמוד בתיכון בחיפה. את לימודיו האקדמיים לתואר ראשון, שני ושלישי השלים בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית ברחובות. במהלך לימודיו בפקולטה לחקלאות ברחובות שימש רכז בפרויקט החונכות פר"ח במחוז שפלה וגם רכז הפרויקט לילדי אסירים באותה במסגרת.
בשנת 1999 החל את לימודיו במחזור ח' של בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
בשנת 2001 החל לעסוק בחינוך קהילתי דרך החברה למתנ"סים ושימש מנחה לבתי ספר קהילתיים עד לשנת 2004. בנוסף, שימש אגבריה כמרצה לבני נוער בבתי ספר במגזר העברי בנושא "הערבים במדינת ישראל", מנחה בית מדרש יהודי-ערבי במדרשה אשר במכללת אורנים ויועץ ארגוני בשתיל. לאחר מכן נכנס לתחום הדרכה במשרד החינוך, שם תפקד כמדריך מחוזי לתחום המדעים ויועץ לתוכניות לימודים. לאורך שנותיו במשרד החינוך עסק בליווי מנהלים וצוותי חינוך, בהובלת תהליכי שינוי וליווה תהליכי כתיבת תוכניות עבודה יישוביות. בין היתר, ליווה שלושה יישובים (ג'סר א-זרקא, פוריידיס ובאקה אל-גרבייה) בבניית תוכניות עבודה יישוביות לקידום הישגים במסגרת תוכנית החומש של משרד החינוך בשיתוף עם המפקחים הכוללים של משרד החינוך במחוז חיפה. בהמשך ריכז את ההדרכה בחברה הערבית במחוז חיפה.
בשנת 2007 התמנה אגבריה לתפקיד מנהל חטיבת הביניים בג'סר א-זרקא וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים. מאז 2010 משמש אגבריה כמנהל בית הספר הדו לשוני "יד ביד – גשר על הוואדי" בכפר קרע (בוואדי עארה). בבית הספר לומדים כ-330 תלמידים יהודים וערבים, והחינוך וההוראה בו מתנהלים בשפות עברית וערבית. בנוסף לכך, אגבריה מלווה מנהלים בהיבט הפדגוגי-ארגוני במשרד החינוך, והוא חבר צוות בפורום מנהלי בתי הספר הדו-לשוניים בארץ.
בנובמבר 2017 נבחר ד"ר חסן אגבריה לתפקיד מפקח כולל במחוז חיפה. בתפקיד זה ד"ר חסן אגבריה מפקח על בתי ספר יסודיים ביישובים ערערה-עארה, בסמ"ה וג'סר אלזרקא.
בספטמבר 2019 חסן חזר לניהול בי"ס גשר על הוואדי, בית הספר הדו לשוני בכפר קרע.
משפט וממשל
משפט וממשל הוא אחד משלושה כתבי-עת משפטיים היוצאים לאור מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ואחד מכתבי-העת המשפטיים המובילים בישראל. כתב העת "משפט וממשל" יוצא לאור פעמיים בשנה, ועוסק בסוגיות הקשורות במשפט ציבורי ובנושאי מדיניות ציבורית. המערכת שלו מורכבת מעורך מסגל הפקולטה, ומחברי מערכת שנבחרים מקרב הסטודנטים המצטיינים.
כתב העת יצא לאור לראשונה ב-1992, זמן קצר לאחר הקמת הפקולטה, ומייסדו הוא דקאן הפקולטה פרופ' יצחק זמיר. זמיר ערך את שלושת הגליונות הראשונים, ובהמשך שימשו כעורכים אריאל בנדור, שהיה סגן העורך בשלושת הגיליונות הראשונים, שולמית אלמוג, שהייתה סגנית עורך בשלושת הגיליונות הקודמים, עלי זלצברגר, נויה רימלט, סנדי קדר, גיא דוידוב, אילן סבן ועילי אהרנסון. כיום עורכת את כתב העת ד"ר קארין כרמית יפת.
בכתב העת פורסמו מאמרים של הוגים ואקדמאים בולטים בישראל, הן מתחום המשפטים והן מתחומים המשיקים לו, כגון אהרן ברק, טובה שטרסברג-כהן, עלי זלצברגר, שניאור זלמן פלר, גבריאלה שלו, אריאל בנדור, זאב סגל, יוסף אדרעי, דפנה ברק-ארז, רות גביזון, נויה רימלט, מרדכי קרמניצר, דוד אנוך, גיא דוידוב, מנחם מאוטנר, נטע זיו, מיכאיל קרייני והלל סומר.
המאמר הראשון בכתב העת נכתב על ידי נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, ובו פרש את משנתו לגבי המהפכה החוקתית.
יהושע משה
הרב יהושע משה יחזקאל (ט' בטבת ה'תר"ן, 1 בינואר 1890, בגדד - 29 בדצמבר 1978, גבעתיים) היה אב בית הדין האחרון של יהדות בגדאד, והרב הראשי הראשון של העיר גבעתיים.
תולדות חייו
היה ידוע גם כמוהל מומחה, ורוב התינוקות היהודים, וגם רבים מהמוסלמים, נימולו על ידו.
בי"ב באייר ה'תשי"א עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה, והתגורר בירושלים. לאחר כשנה התמנה לרב העיר גבעתיים, משרה בה נשא עד לפטירתו.
ייסד בגבעתיים בית כנסת ספרדי "בית אל", לאחר שזמן רב התפילות היו נערכות בכיתת בית הספר, וכן את בתי המדרש "אמת ליעקב ותתפלל חנה" ו"פני יהושע". היה סגן יו"ר "ועד הרבנים פליטי עיראק בישראל".
נפטר בכ"ט בכסלו ה'תשל"ט, 29 בדצמבר 1978, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
ישראל גלפנד
ישראל מוייסביץ גלפנד (ברוסית: Израиль Моисеевич Гельфанд, באנגלית: Israel Gelfand; 2 בספטמבר 1913 – 5 באוקטובר 2009) היה מתמטיקאי יהודי-סובייטי, ממייסדי בתי הספר למתמטיקה בברית המועצות. חתן פרס וולף לשנת 1978.
קורות חיים
נולד למשפחה יהודית בעיר אוקני, במחוז חרסון שבאוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), ב-2 בספטמבר 1913. למד בבית ספר מקצועי לכימיה ושם פגש את דוד מילמן שהפך לחברו ויחד החלו להתעניין במתמטיקה. ללא שהיו לו תעודת בגרות או תואר אוניברסיטאי התקבל ללימודי דוקטורוט באוניברסיטת מוסקבה ובגיל 20 קיבל דוקטורט, על עבודה בהנחייתו של אנדריי קולמוגורוב. בשנת 1941 התמנה לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. נחשב על ידי רבים כמייסד בתי הספר למתמטיקה בברית המועצות. בשנת 1968 היה בין החותמים על קריאה לשחרור אלכסנדר יסנין-וולפין. במשך שנים רבות לא הורשה לעזוב את ברית המועצות וכל בקשותיו להשתתף בכנסים בינלאומיים מחוץ לברית המועצות נדחו. בשנת 1973 הוא הורשה לראשונה להגיע ללונדון לקבלת תואר לשם כבוד, אולם הגיע באיחור ונערך לו טקס נפרד. בשנת 1978 הוא לא הורשה להגיע לישראל לקבל את פרס וולף. רק אחרי 10 שנים, בשנת 1988 הורשה לבקר לראשונה בישראל כדי לקבל את הפרס.
ב-1990 הוא היגר לארצות הברית ועבד כפרופסור מחקר באוניברסיטת ראטג'רס בניו ג'רזי.
היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה צוריה שפירא נולדו הבנים סרגיי וולדימיר, ומאשתו השנייה טטיאנה נולדה בת בשם טטיאנה. נפטר בגיל 95 בבית החולים האוניברסיטאי על שם רוברט ווד ג'ונסון בניו ברונסוויק, בניו ג'רזי, ארצות הברית.
תארים ופרסים
בשנת 1950 היה בין מקבלי פרס סטלין. עבור מחקרו הוא קיבל 3 פעמים את עיטור לנין, בשנת 1961 הוא זכה בפרס לנין, ב-1977 הוא התמנה לחבר האגודה המלכותית הבריטית, ב-1978 קיבל את פרס וולף, ובשנת 1989 קיבל את פרס קיוטו. היה נשיא אגודת המתמטיקאים של מוסקבה בין השנים 1968–1970.
דמויי-קוסקוס
דמויי-קוסקוס (שם מדעי: Phalangeriformes), היא תת-סדרה של כיסאים אוסטרליים בסדרת הקנגוראים, המצויים ביבשת אוקיאניה ובמידה פחותה גם בדרום-מזרח אסיה. בתת-סדרה זאת קיימים כיום 6 משפחות, ובכך היא גדולה יותר מתת-הסדרות האחרות: דמויי-קנגורו (3 משפחות) ודמויי-וומבט (2 משפחות). בניגוד לתת-הסדרות האחרות שמצויות בעיקר באוסטרליה, תת-סדרת דמויי הקוסקוס מצויה באופן נרחב גם בגינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק ואיי מאלוקו, ואף במספר איים מקבוצת איי סונדה בדרום-מזרח אסיה.
בני קבוצה זו מכונים בשם העממי פוסומים (המבלבל בינם לאופוסומיים האמריקאים).
מאפיינים
בשל המאפיינים הגופניים והאקולוגים שלהם, דמויי הקוסקוס ממלאים ביבשת אוקיאניה תפקיד אקולוגי דומה לפרימטים, וניתן להבחין בדמיון רב בינם לבין הלמורים ממדגסקר, הלוריסים, הגלשנאים והקופיפים מדרום-מזרח אסיה והאופוסומים מאמריקה. כל המינים בתת-סדרה זאת בעלי זנב גמיש ששווה לאורך הגוף או למעלה מזה, והם משתמשים בו לאיזון, ייצוב, או כ"רגל חמישית" בדומה לקופים רבים. לרוב המינים יש טפרים חדים ומעוקלים שהופכים אותם לטפסני עצים מצוינים. דמויי הקוסקוס מתאפיינים במבנה גוף קומפקטי ועגלגל, ויש להם רגליים וגפיים קצרים. הראש שלהם חרוטי והאף קטנטן וחלק. באזור החוטם יש להם זיפי מישוש ארוכים מאוד שחיוניים במיוחד לפעילות הלילית שלהם. אוזניהם עגלגלות או משולשות ומשתנות בגודלן בין המינים.
כל המינים בתת-הסדרה פעילים בשעות הלילה - חלקם אך ורק בזמן זה, וחלקם יהיו פעילים במידה פחותה יותר גם בבין השמשות ובשחר. במהלך היום הם נוטים לנוח מכורבלים בפרוותם בתוך חורים נטושים בעצים ובסלעים. מרבית דמויי הקוסקוס חיים בבדידות, אך יש מספר מינים חברותיים. הרגלי האכילה של המשפחות בסדרה משתנים בין המינים: חלקם אוכלי כל או אוכלי עלים בעוד שאחרים יהיו אוכלי חרקים או יונקי צוף. באופן כללי, המינים הגדולים יאכלו בעיקר פירות, עלים, ופרוקי רגליים והקטנים יאכלו בעיקר חרקים זעירים וזרעים או ילקקו שרף וצוף. כמעט כל מיני הפסומים חיים ביערות ושיחים סבוכים, אך יש מספר מינים שמותאמים היטב גם לאזורים עירוניים.
תת-סדרת דמויי הקוסקוס מכילה 3 קבוצות לא טקסונומיות: קבוצת הפוסומים, קבוצת הדאונים וקבוצת הקוסקוסים. הפוסומים בעלי זנב דקיק וגמיש עם פנים חרוטיות ואוזניים משולשות, הדאונים מפורסמים בקרומי הדאייה שלהם והקוסקוסים ידועים במבנה גופם המוצק והחזק, בזנבם הקירח ובראשם האגסי.
מבחינה אקולוגית וחיצונית, ניתן למצוא קווי דמיון בין משפחות מסוימות בדמויי-הקוסקוס: הפוסומים הטבעתיים והקוסקוסיים מתאפיינים במידות גוף גדולות יחסית, יש להם ראש וגוף עגלגלים יותר, פרווה שעירה, או צמרירית בגווני חום, שחרחר, אפרפר וזית ולרובם אוזניים קטנות. לרובם זנב חזק ועבה. הכיסנאיים קטנים יותר ומתאפיינים בפרווה חלקה ורכה בצבע אפרפר-כסוף עם סימונים שחורים ולבנים על הפנים. בנוסף לכך לכל המינים במשפחות אלו ישנו קרום עבה בין המפשעה לבית השחי שמאפשר להם לבצע דאייה באוויר למשך זמן קצר או ארוך. הפוסומים המנוצים, הפוסומים הננסיים והצופוניים (פוסומי הדבש) זעירים יותר - גודלם לא עולה על 15 סנטימטרים. הם מתאפיינים בפרווה עדינה בצבע חום-אפרפר, יש להם ראש קטנטן ומחודד יותר ואף ועיניים זעירים. למינים אלו יש זנב דקיק שמשמש אותם לאחיזה בגבעולים דקים ובתפרחות עליהם הם מסוגלים לטפס בשל משקלם הנמוך.
מבחינה פילוגנטית וגנטית, המשפחות בסדרה מחולקות בצורה שונה לגמרי: הקוסקוסיים והפוסומים הננסיים מסווגים תחת על-משפחת הפלנגרים, והשאר מסווגים תחת על משפחת הפטאורים. המין הגדול ביותר בתת-סדרת דמויי-הקוסקוס הוא המין קוסקוס דובי סולוואסי שעשוי להגיע למשקל של 10 קילוגרם, והמין הקטן ביותר פוסום ננסי זוטי שמשקלו כ-10 גרם בלבד.
יסמין (שיר)
רקע
השיר יצא כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה מעל המים של הלהקה.
יסמין הייתה חברתו של לירון אטיה אחד מסולני הלהקה. הוא כתב את השיר יחד עם דניאל ברקת בן דודו חבר הלהקה.
בשנת 2010 במהלך שידור העונה השנייה של "האח הגדול" ביקשה המשתתפת אלין לוי מהאח הגדול שישמיע את השיר. הדבר עורר בה התרגשות רבה ותרם לפרסומו של השיר. קטע מהסינגל שימש כצליל המתנה במוקד שירות הלקוחות של חברת סלקום.
גוטפריד היינריך פון פפנהיים
גוטפריד היינריך גרף פון פפנהיים (בגרמנית: Gottfried Heinrich Graf zu Pappenheim; 29 במאי 1594 טרויכטלינגן - 17 בנובמבר 1632 לייפציג) היה דוכס ופילדמרשל מהאימפריה הרומית הקדושה והיה אחד ממפקדי הצבאות הקתוליים בזמן מלחמת שלושים השנים.
ביוגרפיה
פפנהיים נולד למשפחת אצולה קטנה בעיר טרויכטלינגן שבבוואריה. הוא למד באוניברסיטאות של אלטדורף וטיבינגן ולאחר לימודיו יצא למסעות במרכז אירופה ובדרומה בחיפוש אחר הרפתקאות אביריות. במהלך טיוליו התגייס לצבא הפולני והפך לפרש. במסעות אלו למד שפות רבות וביסס לעצמו את האמונה הקתולית לה נותר נאמן כל חייו.
לאחר מכן חזר פפנהיים לגרמניה ורצה להיות דיפלומט, אולם ויתר על הרעיון משפרצה מלחמת שלושים השנים. הוא התגייס לצבא הליגה הקתולית שבראשו עמד מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה. מפקדי הצבא הבחינו בכישרונו ובאומץ ליבו ונתנו לו לפקד על גדוד פרשים. פפנהיים קיבל משימה להשמיד את המרד הפרוטסטנטי באוסטריה ולחסל את הכוח המורד בפיקודו של היינריך מתיאס פון תורן שצר על וינה. הוא חבר אל הגנרל יוהאן ט'סרקלס פון טילי ויחד הם קטעו את צבאו של הרוזן ארנסט פון מנספלד שסיפק לתורן אספקה מפראג. ללא הסיוע ממנספלד פיזר תורן את צבאו. מנספלד עוד ניסה להניע את שאריות צבאו ולחבור אל הכוחות ההולנדיים אולם טילי ופפנהיים השמידו אותו. אז פלשו הכוחות הקתולים לבוהמיה עצמה ונערך קרב ההר הלבן ליד פראג. פפנהיים נפצע בקרב וטופל למחרתו בידי רופא כפרי בוהמי. פפנהיים החלים במהירות והצטרף לקרב מול הדנים שהצטרפו למלחמה.
בתחילת המלחמה הייתה ממלכת סקסוניה בצד הקתולי אולם הקתולים חששו שהם מתכוונים לעבור לצד הפרוטסטנטי ולכן הגנרל טילי פלש לסקסוניה, דבר שאפשר למלך שוודיה גוסטבוס אדולפוס לשכנע בקלות את יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה לעבור לצידו. פפנהיים נשלח לכבוש את העיר מגדבורג שתמכה בפרוטסטנטים. העיר הופגזה קשות ולאחר מכן הורה פפנהיים לטבוח את התושבים - "הטבח של מגדבורג".
בקרב ריין נהרג טילי. כעת נאלץ הקיסר להחזיר את שכיר החרב שפיטר לאחר הפלישה הדנית אלברכט פון ולנשטיין. ולנשטיין ערך את צבאו ליד העיר לייפציג לא רחוק מהצבא השוודי. גוסטבוס אדולפוס התקיף אותו במפתיע ב-6 בנובמבר 1632 ואף על פי שמלך שוודיה נהרג בקרב הצבא הקתולי ספג אבדות כבדות. פפנהיים ו-3,000 מאשיו חנו בקרבת מקום וולנשטיין שיגר אליו שליח עם בקשת עזרה. פפנהיים ואנשיו הסתערו ב-16 בנובמבר ובכך למעשה כמעט והצילו את הקרב. אולם מיד עם ההסתערות הראשונה נפגע פפנהיים קשה. אנשיו נבהלו והחלו לסגת. אחד מקציניו שמע אותו ממלמל:
ולנשטיין הורה לקחת את פפנהיים הפצוע קשה אל לייפציג, שם שרד את הלילה בייסורים. למחרת, בבוקר ה-17 בנובמבר 1632, הוא נפטר.
מארק-אנדרה רפלוביץ'
מארק-אנדרה רפלוביץ' (בצרפתית: Marc-André Raffalovich; 11 בספטמבר 1864 – 14 בפברואר 1934), היה סופר ומשורר צרפתי ממוצא יהודי-אוקראיני שפעל רוב חייו באנגליה. הוא ידוע היום בעיקר בשל חברותו ולאחר מכן יריבותו עם אוסקר ויילד, וכן בזוגיותו עם המשורר והכומר ג'ון גריי.
ביוגרפיה
רפלוביץ' נולד בפריז למשפחת מהגרים יהודית שהגיעה שנה לפני כן מאודסה שבאוקראינה. הוא למד שנה אחת באוקספורד (1882), ולאחר מכן הושעה משם.
בשל עושרו הרב, פתח סלון בלונדון בו היו חיי חברה נודעים. בין האורחים שבאו אליו היה גם המשורר הצעיר ג'ון גריי, שסיים בתקופה זו את מערכת היחסים הזוגית שלו עם אוסקר ויילד. דרך ויילד שהיה ידיד משותף, הכיר רפלוביץ' את גריי, והם החלו ברומן סוער שנמשך שנים ארוכות. ויילד לא סלח על כך, ומאז נעו יחסיהם בין קרירות לבין עוינות גלויה. בין השאר כתב רפלוביץ' סיפור קצר, ובו שם ללעג את ויילד ואשתו קונסטאנס לויד.
ב-1896, בעקבות השפעתו של גריי, המיר רפלוביץ' את דתו לקתוליות.
ב-1934, מת רפלוביץ' והוא בן 70.
אנטואן דה בורבון
ביוגרפיה
אנטואן נולד ב-22 באפריל 1518 בחבל פיקרדיה שבצרפת, כבנם של שארל דה בורבון, דוכס ונדום ושל פרנסואז ד'אלנסון. כיוון שהיה צאצא ישיר של לואי התשיעי, אנטואן היה יורש העצר לכתר הצרפתי, למקרה שבית ולואה לא יעמיד בן זכר שיוכל לרשת אותו. ב-1548 נישא לז'אן ד'אלברה שהייתה בתו של אנרי השני, מלך נווארה. עקב נישואים אלה, החלו ממלכות צרפת ונווארה להיות תחת שליט אחד מאז בנם אנרי. לזוג נולדו חמישה ילדים שמהם שרדו שניים בלבד: אנרי (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) וקתרין דה בורבון (1559–1604).
בשנת 1555 מת אביה של ז'אן ד'אלברה, אנרי השני, מלך נווארה ואנטואן ואשתו הפכו לשליטי ממלכת נווארה.
המאבק בין הקתולים לפרוטסטנטים התפשט ברחבי צרפת והפך למלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562. אנטואן דה בורבון, שלחם נגד הקתולים, נפצע במצור על העיר רואן ומת ב-13 בנובמבר 1562. כתוצאה, בנו אנרי נעשה ליורש העצר הצרפתי.
משפחתו
ב-20 באוקטובר 1548 התחתן אנטואן עם ז'אן ד'אלברה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ג'ון בורגוין
ג'ון בורגוין (באנגלית: John Burgoyne; 24 בפברואר 1722 – 4 באוגוסט 1792) היה גנרל, מחזאי ופוליטיקאי בריטי, חבר בית הנבחרים הבריטי מ-1761 ועד לפטירתו. בורגוין היה מעורב במלחמת שבע השנים ומלחמת העצמאות של ארצות הברית. במהלך מלחמת שבע השנים היה מעורב בורגוין בהגנה הבריטית הרגלית על ממלכת פורטוגל מפני פלישת ספרד הבורבונית. בורגוין מונה למפקד צבאי בקנדה ופיקד על הכוחות הבריטים במהלך ההפסד החריף בקרב סרטוגה. בורגוין היה חבר המועצה המלכותית תחת ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
ג'ון בורגוין נולד בבדפורדשייר בשנת 1722. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בוסטמינסטר, הוא הצטרף לצבא הבריטי כפרש ברגימנט ההוסרים ה-13 בשנת 1740. בורגוין היה בן זוגה של בתו של הרוזן מדרבי והתכוון להציע לה נישואים. הרוזן לא היה מרוצה מהנישואין והעניק לבורגוין סכום כסף קטן כדי למנוע את נישואיהם של הזוג הצעיר. בורגוין התעלם מדרישותיו של הרוזן והשתמש בכסף למען צרכים אישיים.
לאחר ששירת בהצטיינות במלחמת שבע השנים (1756–1763), נבחר בורגוין לבית הנבחרים הבריטי בשנת 1761 ושוב בשנת 1768. בשנת 1776 הוקצה לפקד על הכוחות המוצבים בקנדה הבריטית בדרגת גנרל, והחל לקדם אסטרטגיה התקפית של הכוחות הבריטים. מצפון (כוחותיו של בורגוין), מדרום (כוחותיו של ויליאם האו בניו יורק) וממערב (כוחותיו של קולונל בארי סנט לג'ר בטריטוריות המערביות) תכננו לקדם מתקפות מתואמות ולהיפגש באולבני, ניו יורק, ובכך התכוונו הבריטים לבודד את ניו אינגלנד משאר המושבות האמריקאיות הסוררות.
צבא הרגלים של בורגוין כבש את פורט טיקונדרוגה, צפון ניו יורק, ב-6 ביולי 1777. לאחר שהגיע לנהר ההדסון נלחם אל מול צבא גדול בהרבה בפיקודו של הגנרל פיליפ סקיילר והגנרל הורשיו גייטס, אשר נתמכו בידי הבריגדיר גנרל בנדיקט ארנולד. כשמיצה את המזון והתחמושת שלו ולא קיבל שום סיוע מהאו (שנטש את האסטרטגיה המקורית כדי לכבוש את פילדלפיה, פנסילבניה) או מסנט לג'ר (שהובס באוריסקני, ניו יורק, ונסוג חזרה מערבה), נאלץ בורגוין להיכנע לכוחות האמריקאים בשערים מצפון לסרטוגה ספרינגס ב-17 באוקטובר 1777, ובכך סיים את קרב סרטוגה. בורגוין שוחרר יחד עם חייליו, חזר לבריטניה, שם התמודד עם ביקורת קשה על כישלונו הצבאי.
לתקופה קצרה (1782–1783) שירת בורגוין בתפקיד ראש המטה הכללי בממלכת אירלנד, אך הוא פרש מאוחר יותר לחייו הפרטיים. בורגוין היה אישיות ציבורית רבת השפעה בחברה הלונדונית. הוא גם כתב מספר מחזות, שהמצליחה ביותר מביניהן הייתה היורשת (1786). תחילה תמך בורגוין בממשלת פרדריק נורת' הטורית אך לאחר כישלון המלחמה נטה יותר לתמיכת המפלגה הוויגית. בורגוין נפטר בפרישתו בשנת 1792, בגיל 70.
אסתר פאנוס
ביוגרפיה
פאנוס הייתה בתו של אח'נוח' פאנוס ובלסם ויצא. אביה היה מנהיג המפלגה הקופטית במצרים ואמה הייתה אחת מן התלמידות הראשונות בבית הספר הפרסביטריאני לבנות. לאווירה הלאומית והדתית השולטת בבית הוריה הייתה השפעה רבה על אישיותה. בשנת 1913 התחתנה עם פהמי בּכּ ויצא (לאחר נישואיה הייתה ידועה כ"אסתר פהמי ויצא"). כאשר עורך הדין המפורסם, מכראם עוביד, ידיד משפחתם, ביקר בביתה, נודע לאסתר פאנוס כי סעד זע'לול פאשה מתעתד לנסוע לאנגליה בדרישה להסיר את המנדט הבריטי מעל מצרים. היא החליטה אז להצטרף לתנועת ההתקוממות נגד הקולוניאליזם הבריטי שפעלה בשנת 1919.
לאחר ההפגנות ברחבי מצרים ובעקבות ירי הבריטים במפגינים, כתבה פאנוס לנשיא האמריקאי וודרו וילסון: "ארבעה אנשים נשלחו למאבק זה" (כוונתה לסעד זע'לול ולחבריו), "אם יש בכך צורך, נשלח 400, או אולי 4000, או ארבעה מיליונים כדי לשחרר את הקודמים... זקנים יזכו שוב בכוחם, גברים הם אמיצים ונשים הן נועזות".
פאנוס נסעה לקהיר כדי להיפגש עם צאפיה זע'לול, אשר הציעה את חתימתן של שלוש נשים על המסר המיועד לנשיא וילסון. מאות נשים נאספו כדי לחתום על הודעה זו ולהגיש את התנגדותן.
ב-1923, יחד עם הודא שעראווי, החליטה אסתר פאנוס להקים ועדה המייצגת את נשות מצרים במשותף עם מפלגת אל-ופד. בכנסיית סנט מארק קיימו הנשים מפגש שבו הודא שעראווי הייתה מועמדת כיושבת ראש ונבוויה מוסא, וחידה ח'ולוצי, סאיזה נבראווי ואסתר פאנוס הוצעו כסגנות.
במארס 1923 הקימה פאנוס יחד עם נשים אחרות את "האיחוד הפמיניסטי המצרי" כדי לשפר את רמת הנשים בתחום הספרות והחברה ולקדם אותן כך שיזכו לקבל יחס שווה לגברים. היא הייתה מעורבת באיגודים אחרים, כגון אגודת הנשים הצעירות, אגודת העובדים של מצרים וכן עמותות אחרות.
אסתר פאנוס הייתה ידועה בביקורת הנוקבת נגד המעורבות המערבית במצרים. היא כתבה מכתבים רבים בהם הביעה התמרמרות וביקורת, והובילה מאבקים צרכניים שונים כדי לערער את היציבות שהושגה על חשבון האזרחים המצריים.
אסתר פאנוס נפטרה באוגוסט 1990, והותירה אחריה השפעה משמעותית על האחדות הלאומית ועל המאבק לשחרורן של נשים מצריות.
שאול פטאי
שאול גוסטב פריידיש פטאי (בהונגרית: Patai Saul Frigyes Gusztáv; 2 באוגוסט 1918 – 30 באוגוסט 1998) היה כימאי אורגני ישראלי ופרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים. מאבות חקר הכימיה האורגנית-פיזיקלית בישראל.
ביוגרפיה
פטאי נולד בבודפשט בירת הונגריה, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. הוא בנם הצעיר של איש הספרות הציוני יוסף פטאי ושל עדית פטאי (לבית אהרנפלד), שהייתה אף היא משוררת וסופרת.
בבית המשפחה דיברו בעברית כדי להתכונן לעלייה לארץ ישראל. בצעירותו עסק פטאי מעת לעת במלאכת העריכה הספרותית, כמעין שוליה של אביו, וכישורים אלה שרכש כבר אז ילוו אותו לימים בעשייתו האקדמית.
בראשית שנות ה-30 עלתה משפחתו לארץ ישראל, אך הוא עצמו נשאר בבודפשט לצורך תחילת לימודיו, ובשנת 1936 החל בלימודי כימיה ופיזיקה באוניברסיטה בבודפשט. לבסוף עלה גם הוא, והמשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. את התואר השני בכימיה פיזיקלית סיים ב-1941, בהנחיית פרופ' לדיסלאוס פרקש.
בשנים 1938–1947 היה חבר פעיל בארגון ההגנה, ובמהלך מלחמת העצמאות שירת בחיל המדע.
את לימודי הדוקטורט בכימיה עשה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית משה ויצמן, אחיו של חיים ויצמן, והשלימם ב-1947. ב-1950 הצטרף לסגל המחלקה לכימיה אורגנית כחבר סגל בדרגת מרצה, וב-1953 הועלה לדרגת מרצה בכיר. בשנים 1954–1956 וכן 1960, עשה את השתלמות הבתר-דוקטורט ביוניברסיטי קולג' לונדון בהנחיית פרופ' כריסטופר קלק אינגולד, מאבות הכימיה האורגנית המודרנית.
מחקר
מחקרו של פטאי התמקד במנגנונים של תגובות אורגניות ובפרט בקונדנסציית קרבוניל-מתילן. כמו כן, חקר את הפירוליזה של סוכרים ותגובות במצב מוצק.
מלבד אלה, עמל במשך 35 שנותיו האחרונות על יצירתה של סדרת הספרים The Chemistry of Functional Groups שנחשבת לאחד מהישגיו המשמעותיים, באשר היה מעורב בעריכה ובכתיבה של 99 הכרכים הראשונים בה. בנוסף, כתב שני ספרי כימיה אורגנית בשפה העברית. על פעילותו הענפה כעורך זכה בפרס בובליק לשנת 1995.
במרוצת השנים כתב למעלה מ-130 מאמרים, והנחה עשרות תלמידי מחקר. עם תלמידיו לאורך השנים נמנים הפרופסורים צבי רפופורט, אמנון יוגב ואברהם פצ'ורניק.
חיים אישיים
בשנת 1944 נישא פטאי לליזל לבית שנר, לה היה נשוי עד יום מותו. הם היו הורים לבת, אירית, ולבן שנפטר בגיל 17 ועל שמו הוקמה קרן מלגות.
אחיו הגדולים ממנו הם האנתרופולוג רפאל פטאי והמשוררת והסופרת חוה קויגן-פטאי. גיסו היה מפקד חיל האוויר לשעבר דן טולקובסקי.
דופטאנה (בית סוהר)
דופטאנה (ברומנית: Doftana) היה בית סוהר ביישוב דופטאנה שבמחוז פרחובה, ברומניה.
רונלד כהן
סר רונלד כהן (באנגלית: Sir Ronald Cohen; נולד ב-1 באוגוסט 1945) הוא איש עסקים, איל הון בריטי ודמות פוליטית. ידוע כאבי קרנות ההון סיכון בבריטניה, מייסד אייפקס פרטנרס ותורם למפלגת הלייבור הבריטית. כהן הוא יהודי יליד מצרים.
שנותיו הראשונות והשכלתו
רונלד כהן נולד בקהיר בשנת 1945 למשפחה יהודית שמוצאהּ מהעיר חלב שבסוריה, למיכאל מוראד כהן וסוניה לבית דואק מבריטניה, שמשפחתהּ גם כן מחלב. אביו התעניין מאוד בתרבות הערבית והיה מעורה בה. כהן עצמו נשלח לבית ספר שנוהל על ידי נזירים, שם למד ערבית וצרפתית. בשנת 1957 בעקבות מבצע סיני ורדיפות שהיו במצרים לאחר מבצע סואץ, הפכו חיי המשפחה בלתי נסבלים והם נאלצו לעזוב את מצרים והגיעו ללונדון, לשכונת גולדרס גרין, בחוסר כל. כהן, שלפי עדותו לא ידע כלל אנגלית, פתח במסע להרחבת אופקיו בהדרכת אחד המורים בבית ספרו. המורה הכין לו רשימת קריאה מגוונת ובסוף תקופתו בבית הספר השיג את מטרתו והתקבל לאוקספורד עם מלגה. באוקספורד היה פעיל במועדון הדיבייט "אוקספורד יוניון" ואף נבחר לנשיאו (תפקיד אותו מלאו כמה מראשי ממשלת בריטניה והפוליטיקאים הבכירים שם). באוקספורד קיבל תואר בפילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה. לאחר לימודיו באוקספורד למד בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד וקיבל תואר מוסמך.
עסקיו
לאחר סיום לימודיו בהרווארד החל לעבוד בתאגיד הייעוץ מקינזי וב-1971 הקים קרן ההשקעות, שלאחר איחוד עם קרן דומה שהוקמה בארצות הברית הפכה לאייפקס פרטנרס. החברה צמחה לאיטה בשנות ה-70 אך נהנתה מגידול מהיר בשנות ה-90 של המאה העשרים. הקרן מעורבת בהנפקות שונות והשקעות במספר רב של תחומים, ובהם: טכנולוגיה וטלקומוניקציה, רפואה, שירותים פיננסים ועסקיים, קמעונאות וצריכה. בין היתר השקיעה בכ-500 חברות הזנק ובחברות מבוססות. בתחילת המאה ה-21 חדרה לשוק הישראלי ורכשה את השליטה בחברות בזק ותנובה. בשנת 2008 פרש כהן מניהול הקרן.
ב-1996 סייע להקמת את בורסת ה-Easdaq המתרכזת במניות טכנולוגיה, כמקבילה ומתחרה אירופאית לבורסת הנאסד"ק.
כהן הקים קרנות השקעה נוספות שנועדו לתת פתרונות כלכליים לבעיות חברתיות, בהן הוא עסק נכון ל-2008: "פורטלנד טראסט" (Portland Trust) היא קרן ללא כוונת רווח שנועדה להשקעה במזרח התיכון. בין שאר פעולותיה, פורטלנד טראסט השקיעה למעלה ממיליארד דולר בבניית בתים ברמאללה ובשכם. כהן מאמין בהשפעת הכלכלה על פתרון סכסוכים עקובים מדם, ורואה בצפון אירלנד דוגמה להצלחה. בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הוא סבור כי אם ישתפר מצבה של המשפחה הפלסטינית הממוצעת ובפרט בתחום הדיור והחינוך, הרי עמדת הבסיס של הסכסוך תשתנה. כהן מעורב גם בקרן לשם רווח בשם "ברידג'ס ונצ'רס" להשקעה באזורים לא מפותחים בבריטניה והשגת שוויון. קרן אימפקט בשם Social Finance שהקים בשנת 2007, נחשבת ליזמה חלוצית בתחום השקעות האימפקט, וגייסה כספים עבור מיזם שהצליח לייצר רווח למשקיעים תוך כדי הגשמת מטרות של שילוב אסירים משוחררים בשוק העבודה. Social Finance פתחה שלוחות גם בארצות הברית ובישראל, ובשנת 2018 הודיעה קרן השקעות נוספת של כהן שתשקיע במיזמי אימפקט בישראל 75 מיליון דולר.
בפוליטיקה
בתחילת דרכו היה מזוהה עם המפלגה הליברלית בבריטניה, כיוון שלדבריו סלד מהגישה המעמדית של המפלגה השמרנית, ואף התמודד מטעמה, ללא הצלחה, לפרלמנט הבריטי והאירופי. ב-1996 החל לתמוך במפלגת העבודה הבריטית ובטוני בלייר. כהן הוא מהתורמים הגדולים למפלגה ובפרט נחשב למממן מרכזי של ראש הממשלה גורדון בראון.
פרטים אישיים ותוארי כבוד
כהן זכה בתואר אבירות בשנת 2000 על תרומותיו לענף הון הסיכון, והוא ידוע מאז בבריטניה כ"סר רונלד". הוא כתב ספר (The Second Bounce of the Ball) על קורותיו בעולם העסקים.
כהן מכהן במספר מועצות מנהלים של ארגוני צדקה וציבור, הוא דירקטור של המוזיאון הבריטי ועומד בראש ועדה שמטרתה לחלק לצדקה כספים מחשבונות רדומים בבנקים.
כהן נישא שלוש פעמים. אשתו השלישית ואם שני ילדיו היא שרון הראל, ישראלית ובתו של יוסי הראל, מפקד האקסודוס, ומפיקת סרטים ("הלהקה", "דיזנגוף 99" ו"פארק גוספורד"). הוא חבר בבית הכנסת הרפורמי של מערב לונדון.
יהושע ברמן
יהושע ברמן (נולד ב-29 בפברואר 1964) הוא רב אורתודוקסי ופרופסור לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. הוא חוקר ומרצה בתחומי תולדות האמונה היהודית וביקורת המקרא.
ביוגרפיה
ברמן למד בישיבת הר עציון במשך שמונה שנים שם גם הוסמך לרבנות, ב-1987 השלים תואר BA באוניברסיטת פרינסטון ובשנת 2002 השלים דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, בנושא "סיפור הקרב כאנלוגיה נרטיבית בספרות המקראית" בהנחיית הפרופסורים אדוארד גרינשטיין ורימון כשר. בשנים אלו לימד ברמן תנ"ך במדרשת נשמת.
ברמן כתב מאמרים רבים לכתב העת "Mosaic" בנושאי דת, פוליטיקה ותרבות יהודית.
ברמן פרסם שלושה ספרים בנושא מחשבה יהודית. ספרו 'נבראו שווים' תורגם לאנגלית ויצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
קול ג'אז
קוּל ג'אז (באנגלית: Cool Jazz) או "ג'אז החוף המערבי" הוא סגנון ג'אז שהתפתח בסוף שנות הארבעים, כפי הנראה כתוצאה מסדרת הקלטות אותן הקליט מיילס דייוויס ואשר הסתכמו בתקליט The Birth of the Cool, ומכאן שמו. הסגנון התפתח במקביל לפיתוח ה"בִּי בּוֹפּ" (Bebop) בחוף המזרחי על ידי צ'ארלי פארקר.
הסגנון מתאפיין בשינויי מלודיה על סמך האקורדים המקוריים, בדומה ל-בי בופ, אולם הוא חסר את "החומץ והפלפל" של ה-בי בופ. המוזיקה רגועה יותר ורבים טוענים כי היא חסרה את הרגשנות האינטנסיבית שכה מאפיינת את ה-בי בופ. כמו כן אמני ה-קול ג'אז מצטיינים לרוב יותר באיכות הצליל בעוד שאמני ה-בי בופ ביכולת טכנית ובאלתור מהיר.
בין המוזיקאים הבולטים שניגנו בסגנון זה ניתן למנות את:
הפילבוקס (חולון)
הפּילבּוֹקס בחולון הוא מבנה בטון מסוג פילבוקס הנמצא בפארק הנוער על תל גיבורים בשכונת תל גיבורים שבצפון-מערב העיר חולון. המבנה שימש את תושביה הערבים של שכונת א-ריש (אז שכונה ביפו, כיום חלק מחולון) למטרת תקיפת היישובים היהודיים בסביבה (חולון, בת ים, מקוה ישראל) במהלך מלחמת העצמאות. כיום משמש המבנה אתר הנצחה לנופלים בקרב על כיבוש הגבעה.
היסטוריה
הפילבוקס בחולון הוא אחת מעמדות שמירה וירי מבטון הפזורות ברחבי הארץ. רובן נבנו בידי השלטון הבריטי בתקופת המרד הערבי הגדול (1936-1939). עם זאת, לא ברור מתי בדיוק נבנה הפילבוקס בחולון ובידי מי. עמדות שמירה מסוג זה בנויות בצורה גלילית המזכירה קופסת גלולות, ולפיכך כונו באנגלית pill boxes (למרות זאת, ישראלים רבים מבטאים את המילה בפ"א רפה). בדצמבר 1947, בפרוץ מלחמת האזרחים - שלב א' של מלחמת העצמאות, השתלטו על המבנה תושבים ערבים מכפר א-ריש, אז פרבר של יפו, כיום שכונת תל גיבורים בחולון, למרגלות תל א-ריש, 44 מטרים גובהו נישא מעל סביבתו. מהפילבוקס שעל התל, היום פארק הנוער-תל גיבורים, החלו הערבים לירות לעבר בתים בשכונת גרין בחולון וגם יצרו איום על יישובים יהודיים אחרים: בת ים ומקוה ישראל, וכן חלשו על הדרך מיפו אל רמלה (כיום כביש 44) שהייתה אז חלק מהנתיב הראשי מתל אביב למושבות הדרום וירושלים, מציאות שהולידה את הכורח לסלילה של דרך עוקפת היא דרך הביטחון בינואר 1948.
ב-28 באפריל 1948, במסגרת מבצע חמץ, תקפו כוחות גבעתי את הגבעה ואת עמדת הפילבוקס, אך ספגו אבדות כבדות ונאלצו לסגת. עם זאת, בעקבות ניצחונות אחרים במבצע, נאלצו הכוחות הערביים לפנות את האזור כולו, בכלל זה את שכונת א-ריש ואת הפילבוקס. כ-21 חיילים יהודים נהרגו בקרב על הגבעה וכ-100 נפצעו קשה. כיום משמש מבנה הפילבוקס אתר הנצחה לזכרם.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה על הגבעה שכונת תל גיבורים כשכונה של חולון.
הנצחת האתר כיום
לאחר המלחמה הקימה עיריית חולון פארק מסביב לאתר הפילבוקס. המבנים ההיסטוריים שבפארק שומרו, והוקם אתר להנצחת הנופלים.
סמוך לפילבוקס שלט המספר את סיפורו של "מבצע חמץ" והקרב הקשה על התל. בנוסף ישנה מפה אשר מתארת את האזור.
סימקה שאמבור
סימקה שאמבור (Simca Chambord) היא מכונית סלון, סדאן 4 דלתות, בעלת מנוע 8 צלינדרים, שייצרה חברת סימקה הצרפתית בין השנים 1957–1961. ברזיל ייצרה והרכיבה ברישיון סימקה את ה"סימקה שאמבור ברזיל" משנת 1959–1966. בברזיל יוצרו עד שנת 1966 50,833 יחידות.
NMD
Nonsense-mediated decay (NMD) הוא מנגנון בקרה על ה-mRNA שמצוי בכל היצורים אוקריוטיים אשר תואר לראשונה ב-1979. המנגנון מפחית ביטוי של גנים שבהם מופיע קודון פסק מוקדם (לפני המקום שבו הוא אמור להופיע בדרך כלל).
זיהוי תעתיקים פגומים יכול להיעשות בסבב הראשון של התרגום: הריבוזומים מסירים exon-exon junction complexes הקשורים לmRNA, ואם גם לאחר הסבב הראשון של התרגום נותר אחד מחלבונים אלו קשור ל-mRNA מופעל מנגנון NMD. כיוון שקודון הפסק מופיע מוקדם, מתנתק הריבוזום מה-mRNA מוקדם יותר, ולא מגיע לכל החלבונים הללו.
קרצ'ה
קרצ'ה (בהונגרית: Karcsa) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בקרצ'ה התגוררו מעט יהודים.
פועלי ציון שמאל
פועלי ציון שמאל הייתה מפלגת שמאל יהודי מהפכנית, מרקסיסטית וציונית, שפעלה כמפלגה עצמאית ביישוב (וגם בחוץ לארץ) משנת 1920 ועד שנת 1946.
המפלגה הוקמה ב-1920 על ידי פלג, שפרש ממפלגת פועלי ציון, בראשות יעקב זרובבל ונחום ניר-רפאלקס. וזאת לאחר, שב-25 בספטמבר 1919, נערכה מועצה של נציגי קבוצות חברים תומכי הפרישה.
פרישתם של "פועלי ציון שמאל" באה עם התגברות הצד המתון במפלגת פועלי ציון, שהביא אותה שנה לאיחוד בין "פועלי ציון" שבראשות דוד בן-גוריון לבין קבוצת "הבלתי מפלגתיים" בראשות ברל כצנלסון. שתי תנועות אלה יסדו את מפלגת אחדות העבודה בשנת 1919.
ההבדלים בין "פועלי ציון שמאל" ובין "אחדות העבודה" היו הבדלים אידאולוגיים וגם נגעו לשאלות של מבנה החברה ומדיניות היישוב והציונות. שתי המפלגות דגלו, אמנם, בסוציאליזם, אולם בעוד "אחדות העבודה" (שכללה את רוב "פועלי ציון", לרבות גורמים לא-מרקסיסטיים) סברה שיש לשתף פעולה עם כל הזרמים הציוניים הרוצים לבנות את הבית הלאומי היהודי, דחתה מפלגת "פועלי ציון שמאל" כל שיתוף פעולה כזה ואף התנגדה להשתתף בהסתדרות הציונית העולמית. מפלגת "פועלי ציון שמאל" סברה שהבית הלאומי היהודי יהיה רק שלב לקראת המהפכה הסוציאליסטית ובכלל זה מלחמת המעמדות; ועל כן, פעלה כדי לזכות בהכרה כמפלגה קומוניסטית ואף ניהלה משא ומתן להצטרפותה לקומינטרן. בשנות העשרים הייתה התנועה בשיא פריחתה, אולם במשך שנות השלושים, בין השאר בשל הידיעות שהגיעו ליישוב על משטר העריצות בברית המועצות, הפכה מפלגת "פועלי ציון שמאל" להיות תנועה קטנה וחסרת השפעה ממשית. בבחירות להסתדרות בשנת 1944 הופיעה ברשימה משותפת עם מפלגת השומר הצעיר והליגה הסוציאליסטית. לבסוף, התמזגה בשנת 1946 כמיעוט בתנועה לאחדות העבודה, תנועה שהיוותה אחד השרידים של "אחדות העבודה", באופן אירוני המפלגה שבשל המחלוקת הרעיונית עמה הוקמה היא עצמה 24 שנים קודם לכן.
ב-23 בינואר 1948 לקראת הקמת המדינה התאחדה מפלגה זו עם מפלגת פועלים השומר הצעיר ויצרה את מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם). ברמה הארגונית הוקמה מפ"ם על בסיס פאריטטי כאשר כל אחת משתי המפלגות קיבלה ייצוג של 50% במוסדות המפלגה. "פועלי ציון שמאל" קיבלה מעמד של חטיבה עצמאית במפלגה והוקצה לה ייצוג של 12.5% במוסדות המפלגה מתוך המכסה של אחדות העבודה-פועלי ציון. ביטוי למעמדה של "פועלי ציון שמאל" כחלק מאיחוד מפלגות הפועלים הציוניות ניתן בכך שאת ועידת היסוד של המפלגה המאוחדת פתח זרובבל כשמלבדו ביומה הראשון של הוועידה רק מנהיג השומר הצעיר מאיר יערי ומנהיג אחדות העבודה יצחק טבנקין היו בין הדוברים.
בשנת 1954 פרשה אחדות העבודה ממפ"ם, ורוב "פועלי ציון שמאל" בהובלת זרובבל, ניר-רפאלקס, ומשה ארם העדיפו לחבור לאחדות העבודה כאשר מיעוט בהובלת יצחק יצחקי (לישבסקי) התמיד בשותפות עם אנשי השומר הצעיר במסגרת מפ"ם. גם שנים לאחר הפילוג וחרף העובדה שהיוו מיעוט קטן בקרב אנשי אחדות העבודה, אנשי "פועלי ציון שמאל" ניסו לשמור על ייחוד ארגוני בתוך המפלגה תוך הדגשת מורשת דב בר בורוכוב שהם ראו בעצמם כממשיכיה. מפאת הקשרים שרקמו אנשי "פועלי ציון שמאל" בהנהגת זרובבל דובר היידיש בקרב יהודי התפוצות, אנשי המפלגה ראו עצמם כמופקדים על פעילות אחדות העבודה בהסתדרות הציונית העולמית ובקונגרס היהודי העולמי. אך השינויים הדמוגרפיים בעטיה של השואה שדיללה את מעמד הפועלים דובר היידיש ברחבי אירופה הפכה את האידאולוגיה המפלגתית לאנרכוניסטית ופעילות המפלגה בין הקהילות היהודיות הצטמצמה עם השנים. לאחר שאחדות העבודה, מפא"י ורפ"י התאחדו תחת מפלגת העבודה; ופטירתו של זרובבל בשנת 1967, הפעילות העצמאית חדלה ואנשי המפלגה התמקדו בהנצחת פעילותה ההיסטורית ופרסום ספרות יפה ביידיש מבית ראשוני פועלי-ציון ששכן ברחוב ברנר בתל אביב.
בוזלודז'ה
כיום מוכרת הפסגה גם בזכות המבנה של המפלגה הקומוניסטית שנבנה בפסגתה. המבנה נבנה במטרה להנציח את האירועים שהתרחשו במקום בשנת 1891, כאשר סוציאליסטים בהנהגתו של דימיטר בלאגוב, נפגשו מקום במטרה לייסד את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בולגריה, קודמתה של המפלגה הקומוניסטית של בולגריה. האתר נבנה במשך חמש שנים, ונפתח בשנת 1981. במהלך חמש שנות הבנייה תרמו אזרחי בולגריה שבועיים של עבודה באתר למען המשטר הקומוניסטי.
האתר ידוע בזכות מנורת הכוכב האדום שנמצא בראש המגדל שהיה אבן האודם הגדולה בבלקן ואומרים שהאירה עד לצפון יוון. לאחר נפילת המשטר אנשים בזזו את הכוכב ומכרו את אבני האודם.
לאחר התפרקות המשטר הקומוניסטי בבולגריה, האתר הפסיק להיות מתוחזק וכיום הוא נטוש והרוס, וסגור לכניסת קהל.
שפעת
שפעת או גְּרִיפָּה היא מחלה זיהומית הפוגעת ביונקים ובעופות, הנגרמת על ידי נגיף אינפלואנזה ממשפחת ה-Orthomyxoviridae מקבוצת נגיפי ה-RNA, התוקפת את דרכי הנשימה.
בבני אדם מתבטאת השפעת לרוב בחום (מעל 38 מעלות צלזיוס), כאב גרון, כאב ראש, נזלת, שיעול, כאבי שרירים, וכן חולשה ועייפות, איבוד תיאבון, ליחה, סחרחורת ובחילה. סיבוך אופייני של השפעת היא מחלת דלקת ריאות, אשר עלולה להיות קטלנית, בעיקר בילדים קטנים, קשישים ובחולים עם דיכוי של מערכת החיסון. ישנו חיסון כנגד שפעת, שנלקח בין השאר בקרב קבוצות סיכון.
יש להבדיל בין שפעת ובין הצטננות, שנגרמת על ידי נגיפים אחרים, שתסמיניה דומים מאוד לאלו של השפעת, אולם מתבטאים לרוב בצורה קלה יותר, ללא חום גבוה או תשישות. אולם, הבחנה מדויקת בין השתיים אפשרית רק באמצעות בדיקות רפואיות שונות.
מקור השם
מקור השם "שפעת" מהמילה הלטינית influentia משמעותה "השפעה". בשנת 1743 התחוללה מגפת שפעת באירופה והרופאים סברו שהיא התפרצה מהשפעה אסטרולוגית שלילית. לאחר מכן כונתה כך המחלה בשל האמונה שההידבקות מושפעת מן הקור.
הדבקה ודרכי התפשטות
נגיפי השפעת מועברים בין יונקים שנדבקו במחלה בעיקר כאשר אלו מתעטשים ועקב כך מפיצים תרסיס של טיפות רוק מיקרוסקופיות המכיל כמות גדולה של הנגיפים.
השפעת מתפשטת ברחבי העולם בהתפרצויות עונתיות העלולות לקטול מיליוני בני אדם בשנות פנדמיה (מגפה כלל עולמית), ובשנים של התפרצות לא פנדמית מאות אלפי בני אדם. במהלך המאה ה-20 התרחשו שלוש פנדמיות של שפעת – כל אחת מהן כתוצאה משינוי גנטי משמעותי בנגיף. התחלת פנדמיות מיוחסת להעברת נגיף השפעת בין מיני בעלי חיים שונים. קיים חשש כי הפנדמיה הבאה תיגרם משפעת העופות, שנתגלתה לראשונה באסיה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 והיא קטלנית במיוחד. מכיוון שבשלב זה המחלה אינה עוברת מאדם לאדם, אלא רק בהדבקה מעופות נגועים, הסיכוי להידבק בשפעת עופות נמוך ביותר.
החיסון כנגד שפעת מומלץ לאנשים הנמצאים באוכלוסיות הסיכון וכן לתעשיית העופות. החיסון הנפוץ ביותר הוא החיסון הטריוולנטי המכיל חלקי שלושה זני נגיפים שעברו אינאקטיבציה. החיסון מכיל לרוב שני זנים של שפעת מסוג A וזן אחד של שפעת מסוג B. חיסון המיוצר בשנה מסוימת עשוי להיות לא יעיל בשנה שלאחריה, מאחר שזני שפעת חדשים ושונים הופכים להיות דומיננטיים. לפיכך בכל סתיו מיוצר חיסון שיכיל את שלושת זני השפעת הצפויים להיות דומיננטיים בשנה הקרובה.
מדי שנה חולים במחלה 10–20 אחוזים מהאוכלוסייה הכללית, כאחד מכל 10 מבוגרים ואחד מכל שלושה ילדים. עקב חולשת מערכת החיסון עלולה השפעת להיות קטלנית לחלשים, לקשישים ולחולים כרוניים. 20 אחוזים מהחולים במחלה מפתחים בעקבותיה סיבוכים. בין הנפוצים שבהם: ברונכיטיס, דלקת ריאות וסינוסיטיס. עם זאת, קיימת הסברה, שישנם נשאים שנדבקו בנגיף אבל אינם מפתחים את תסמיני המחלה. מדי שנה מתים בארצות הברית לבדה כ-36,000 בני אדם מסיבוכים של מחלת השפעת. בישראל, על פי נתוני משרד הבריאות, בכל שנה מתים כמה עשרות אנשים משפעת וסיבוכיה.
היסטוריה
היפוקרטס תיאר בבהירות כבר לפני כ-2,400 שנה סימפטומים של שפעת אצל בני אדם. מאז ועד היום תוארו סימפטומים דומים, אולם קשה לדעת האם היו אלו מגפות שפעת, דיפתריה, דבר, טיפוס הבטן או טיפוס הבהרות. כל אלו מחלות בעלות סימפטומים דומים.
מגפות עולמיות של שפעת פורצות מדי 10–15 שנים. בהתפרצויות קטנות יותר בשנת 1957 ובשנת 1968 מתו למעלה ממיליון איש. מגפת השפעת הקטלנית ביותר בעת החדשה הייתה ב-1918, במחלה המכונה "השפעת הספרדית" בה מתו למעלה מ-40 מיליון איש ברחבי העולם. חרף שמה של המגפה, מקורה לא היה בספרד. המגפה נקראה כך משום שספרד הייתה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למדינות הלוחמות, בספרד לא חלו חוקי הצנזורה על פרסום עובדת התפרצות מחלות ומגיפות. לכן הייתה ספרד הראשונה שפרסמה את קיומה של מגפת שפעת קטלנית, ובזמנו בתקשורת נראה כי התפרצות השפעת מתרכזת בעיקר בספרד. בפועל, השפעת הספרדית הרגה מיליונים בכל העולם.
סוגים
ישנם שלושה סוגים של נגיף השפעת: A, B ו-C. נגיף שפעת מסוג A הוא הסביר ביותר לפגוע באופן חמור בבני אדם בשל יכולתו לעשות שימוש של נשאים בעופות, בציפורי מים ובחזירים. בשל תכונתו לעבור מוטציה הוא מתעתע במערכת החיסון האנושית וחודר לתוך התאים האנושיים. בני אדם יכולים לפתח עמידות רבה יותר כנגד נגיפי שפעת מסוג B ו-C משום שהמוטציה שנגיפים אלה עוברים היא קלה. נכון לתחילת המאה ה-21 ידועים למעלה מ-200 סוגים של נגיפי שפעת. המקור למרבית נגיפי השפעת במזרח הרחוק, שם סמוכים בני האדם לחיות המשק שלהם, אווזים, ברווזים וחזירים. משום כך מכונות התפרצויות שפעת שנתיות בשמות "שפעת הונג קונג", "שפעת בייג'ינג" וכו'.
הידבקות
ההידבקות במחלה נעשית באמצעות נגיפי המחלה המועברים בקלות רבה מאוד באמצעות האוויר, מה שהופך את המחלה למדבקת ביותר. ההידבקות בשפעת מתבצעת על ידי מעבר הנגיף אל דרכי הנשימה. שם הוא מזוהה על ידי תאי האפיתל שבדפנות דרכי הנשימה, כדבר מה בלתי מזיק ואולי אף רצוי לכאורה, עד שמתאפשר לו לחדור לתוכם. בתוך כל תא מחבר הנגיף את החומר הגנטי שלו עם החומר הגנטי של התא, כך שיתאפשר לו לעשות שימוש בחלבונים של התא, לשכפל עצמו בקצב מהיר ביותר ולהתרבות בתוך שעות פי מאות אלפים ואפילו פי מיליונים. לאחר זמן מה נהרס התא, הנגיפים החדשים מתפזרים וחודרים לתאים סמוכים, מתרבים גם בהם, הורסים גם אותם וחוזר חלילה. כך נהרסים יותר ויותר תאים, המחלה מתקדמת, עד שמערכת החיסון מדבירה את הנגיף. הדברת נגיף השפעת לוקחת כחמישה עד שבעה ימים. במקרים נדירים כאמור, פחות מ-0.3% מסך כל החולים, כושלת מערכת החיסון והאדם מוצא את מותו.
הקשר לחורף
המחלה נקשרת לקור וחורף, אולם אינה נגרמת ישירות מהקור. קיימות מספר תאוריות באשר לתפוצתה הרבה של המחלה בעונת החורף. הסבר אפשרי אחד לתפוצתה הרבה בחורף נובע מהטעם הפשוט של חוסר אוורור במקומות הומי אדם. ייתכן שגם ריבוי ביקורי קרובים בעונת החורף (במדינות המערב) מעודד את ההתפשטות. אפשרות נוספת היא שקור מגביר את יכולת השרידות של הנגיף לאחר ההדבקה.
במרץ 2008 פרסם ד"ר יהושע זימרברג (Zimmerberg) מארצות הברית את גילויו המחקרי בקשר לפרטי אופן ההדבקה בשפעת, והסיבה שבעטיה אופן הדבקה זה יעיל בחורף דווקא. זימרברג גילה שלנגיף השפעת יש מעטפת דמוית ג'ל שמגנה עליו מהתייבשות כשהוא באוויר וכשהנגיף חודר לגרון, חום גוף המאכסן מתיך את המעטפת ומאפשר חדירה של הנגיף אל תוך תאי המאכסן. אולם במזג אוויר חם מעטפת זו מותכת עוד באוויר והנגיף מאבד את הגנתו.
בנוסף הוצעו המנגנונים הבאים:
תסמינים
תסמיני המחלה הם:
מקור כל תסמיני המחלה אינו בנגיף, כי אם במערכת החיסון עצמה. חום הגוף עולה מפני שבלוטת ההיפותלמוס שבמוח גורמת לעלייתו כדי להאט את התפתחות הנגיף. כאבי גרון מופיעים עקב פעילות תאי הרג של מערכת החיסון, שיעול ונזלת מתפתחים כדי לסלק את הפסולת (נגיפים וחלקי תאים מתים) שנבלעה בדרך כלל על ידי מאקרופאג'ים, תאים בלעניים של מערכת החיסון. כאבי שרירים, עצמות ומפרקים, קשורים גם הם כולם למערכת החיסון.
הבדלים בין הצטננות לשפעת
יש הבדל בתסמינים של הצטננות ושפעת. ההצטננות כאמור נגרמת על ידי וירוסים רבים שאין נגדם טיפול חיסוני. לעומת זאת שפעת נגרמת על ידי וירוסים ספציפיים ממשפחת ה-Influenza שרק נגדם מכוון החיסון העונתי. אנשים שמפתחים הצטננות לאחר חיסון שפעת עלולים לחשוב שהחיסון לא היה יעיל, דבר שמשפיע על החלטתם לקבל חיסון בשנה שלאחר מכן. להלן השוני בתסמינים: לאחר ההצטננות, החולה מפתח חסינות בפני הנגיף המסוים שגרם לה. חסינות זו מהווה הגנה חלקית בלבד נגד סוגים רבים אחרים של נגיפי הצטננות. החולה, לפיכך, יכול בקלות רבה להידבק בנגיף אחר של הצטננות.
סיבוכים
סיבוכים של שפעת שכיחים יותר בקרב אוכלוסיות בסיכון: מבוגרים מעל גיל 65, ילדים (במיוחד מתחת לגיל שנתיים), נשים הרות ואנשים בעלי מחלות כרוניות. עם זאת, לעיתים ישנם נגיפי שפעת אלימים במיוחד, הנוטים לגרום לשיעור גבוה של סיבוכים גם אצל מבוגרים בריאים.
הסיבוך העיקרי, והוא הגורם הראשון לתמותה מתוך סיבוכי השפעת, הוא דלקת ריאות חיידקית. סיבוך נוסף בעל שיעור תמותה גבוה הוא דלקת ריאות נגיפית - כלומר שנגיף השפעת עצמו גורם לה. סיבוכים נוספים הם זיהומים שונים - באוזן התיכונה, בסינוסים ובסימפונות. בנוסף קיימים סיבוכים חמורים ונדירים כמו דלקת שריר הלב ותסמונת ריי.
תרופה לשפעת
טמיפלו, תרופה שפותחה על ידי חברת Gilead ושווקה על ידי רוש, התפרסמה עם התפרצות שפעת העופות החל משנת 2005. התרופה אמורה לקצר את משך הזמן של תסמיני השפעת בין חצי יום ליממה אם הטיפול מתחיל תוך 48 שעות מהופעת הסימפטומים, אך אינה מונעת הידבקות במחלה. מדינות רבות בעולם ובהן ישראל רכשו את התרופה בכמויות גדולות לצורך טיפול מערכתי במקרה של התפרצות המונית של שפעת, אך מאז לא היו אירועים כאלה ולא נעשה בה שימוש.
חיסון
מאחר שנגיפי השפעת עוברים שינויים גנטיים תכופים, הרי תחלואה קודמת בשפעת אינה מחסנת בפני תחלואה עתידית בנגיף מזן שונה, אם כי לעיתים חסינות חלקית קודמת מגינה מפני מחלה קשה.
מאחר שההתפרצות העונתית של השפעת מתחילה בכל שנה בדרום-מזרח אסיה ורק כעבור חצי שנה מגיעה עם החורף לחצי הכדור הצפוני, ניתן להעריך לפי בידוד הזנים באסיה מה הצפי לשלושת הזנים הדומיננטיים לשנה הקרובה. אלו ירכיבו את החיסון המיוצר בכל שנה.
השימוש הראשון בחיסון המוני נגד שפעת היה בחיילים אמריקאים במלחמת העולם השניה. כיום ישנם שני סוגי חיסונים: חיסון מומת (בזריקה) וחיסון מוחלש (ניתן כתרסיס אף).
החיסון המומת ניתן בישראל בגילאי חצי שנה ומעלה. החיסון מיוצר מנגיפי שפעת שגודלו בחלבוני ביצים ואשר מומתים ועוברים תהליך של פירוק (תהליך פירוק זה הוא זה שנתן לחיסון את השם Split). משמעות הרג ופירוק נגיפי השפעת הנמצאים בחיסון היא, שאין אפשרות להידבק משפעת כתוצאה מהחיסון. אך עם זאת עלול החיסון לגרום לתופעות לוואי של חום, עייפות, חולשה, הצטננות וכאבי שרירים (בעיקר במקום ההזרקה) אך אלו יימשכו לזמן קצר (יום-יומיים) ובחומרה יחסית נמוכה.
החיסון המוחלש ניתן בישראל בגילאי 2–49, כתרסיס אף. הוא מכיל נגיף חי-מוחלש אשר אינו מסוגל להתרבות בטמפרטורת פנים הגוף, אלא מסוגל להתרבות רק בטמפרטורות קרות יותר. בהתאם לזאת, הנגיף המוחלש מתרבה באף בלבד, והוא אינו מסוגל לגרום למחלה סיסטמטית. חיסון מסוג זה יעיל במיוחד אצל ילדים. החיסון אינו מיועד לשימוש אצל הסובלים מאסתמה או דיכוי חיסוני, או בנשים הרות. תופעות לוואי אפשריות הן כאבי ראש וגרון, נזלת ושיעול.
אחת הסיבות לאמונה העממית הנפוצה, כי חיסון השפעת גורם בעצמו למחלת השפעת, היא זיהוי מוטעה של כל חום והצטננות כשפעת, בעוד שנגיף השפעת הוא רק אחד מנגיפים רבים הגורמים להצטננות.
ההיערכות בעבר לפנדמיה
ארגון הבריאות העולמי חילק בעבר את מהלך אירוע של התפרצות מגפת שפעת לשישה שלבים, המכסים את שלבי הדגירה, את המעבר מבעלי חיים לבני אדם ואת המגפה בין בני אדם.
בשלב 1 לא דווח על מעבר של הנגיף לבני אדם.
שלב 2 התחיל כשמתגלים מקרי הדבקה של בני-אדם.
בשלב 3 כשתוארו מקרים רבים של העברת הנגיף מבעלי חיים לבני-אדם, אבל מקרי ההדבקות מאדם לאדם נדירים מכדי להוות סיכון ישיר להתפרצות מגפה.
בשלב 4 כשכבר אותרו מקרי הדבקה מאדם לאדם, באופן העלול להפיץ את הנגיף בקהילה, מחוץ למתקנים רפואיים. בשלב זה הסיכון להתפרצות מגפה גבוה, וארגון הבריאות ממליץ לכל מדינה המצויה בו לנקוט באמצעים דחופים למניעת מקרי הדבקה נוספים, אך האירוע אינו מוכר כמגפה בפועל.