cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ינה הלטאי
ביוגרפיה
כמו גם על סופרים מפורסמים אחרים (פרנץ מולנר, למשל), חלו עליו החוקים נגד היהודים (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי) שאסרו, בין היתר להעסיקו או להוציא את יצירותיו. הלטאי החליט להסתתר. רק לקראת סוף חייו זכה בהכרה של ממש בהונגריה על עבודתו הספרותית. בשל תרגומיו הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי או המסדר הלאומי של לגיון הכבוד (בצרפתית: Ordre national de la Légion d'honneur), ובשנת 1957 פרס קושוט.
הנדסת מזון
הנדסת מזון (באנגלית: Food Engineering) כוללת את כל השלבים הנחוצים ליצירה או עיבוד של מוצר (סופי או לא) המיועד לאכילה, לשתייה או ללעיסה לאדם או לבעלי חיים. הנדסת מזון היא הנדסה רב-תחומית המשלבת הנדסה כימית, הנדסה חקלאית, הנדסת חומרים, ביוטכנולוגיה, הנדסת מכונות, הנדסת תעשייה.
הנדסה
מכלול הפונקציות המובילות מתכנון ומחקרים, בקרת רכישה וייצור של ציוד, ועד בנייה והפעלה של מתקן טכני או תעשייתי.
==== מזון ==== כל חומר, מעובד, מעובד למחצה או שאינו מעובד, המיועד לצריכת אדם בבליעה, לעיסה או שתייה, או כל חומר שנעשה בו שימוש בתהליך ייצור, הכנה או עיבוד של מזון, לרבות גומי לעיסה, משקאות ומי שתייה כהגדרתם בסעיף 52א לפקודת בריאות העם, 1940, ולמעט –
הנדסת מזון
מכסה תחומי עניין רחבים, החל מאספקת חומרי גלם ועד הפיכתם למוצרי מזון מוגמרים, באמצעות שיטות מחקר מדוקדקות, טכנולוגיות חדישות ותהליכים מתקדמים, לרבות שיטות שימור וטכנולוגיות אריזה ואספקה של מוצרי מזון לשוק הצרכני.
היסטוריה
הנדסת מזון הוצגה לראשונה במדינות המערב ובפרט במכון קרלסרוהה לטכנולוגיה בשנת 1948 כדי להקים תוכנית לימודים למהנדסים בתעשיית המזון. בשאר אירופה ובארצות הברית, שני ענפים עיקריים עסקו במדע המזון: כימיה של מזון וטכנולוגיית מזון. התחום האחרון הוצג בארצות הברית זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה והיה במידה רבה פיתוח נוסף של כימיית המזון כולל ידע במיקרוביולוגיה והנדסה חקלאית.
התמחות בתחום הנדסת המזון
מהנדסי מזון מוכשרים למגוון רחב של משרות הכוללות בין היתר גם תפקידים בתעשיית התרופות. בוגרי תואר בהנדסת מזון יכולים להיות מועסקים במגוון משרות וביניהן :
שם המקצוע לפעמים מופיע תחת השם ״טכנולוג מזון״.
הורדת יוקר המחיה ורעב עולמי
הנדסת מזון מעורבת בשניים מהיעדים בתוכנית האומות המאוחדות המכילה 17 יעדים לפיתוח בר קיימא – הורדת יוקר המחיה והפחתת הרעב.
שמירה על איכות הסביבה
כאשר רבע מהזיהום העולמי מגיע מייצור מזון יש למהנדסי מזון תפקיד חשוב בניהול פסולת. מהנדסי מזון פועלים גם לשכלל מוצרים רפואיים ובריאותיים שיועילו בסופו של דבר לצרכנים תוך כדי שימוש מושכל בפסולת. דוגמאות לכך הם מיחזור של מי קירור להשקיה ושימוש במי גבינה להפקה של חלבונים. שימוש בתוצרי לוואי של תהליך ייצור מזון הוא היבט חשוב עבור מהנדסי מזון שמאפשר התנהלת ברת קיימא, וקיים ביקוש הולך וגדל למזון ולאריזות מזון שמקדמים ערך זה.
בריאות הציבור
ייצור מזון בטוח ומזין למאכל אדם ולבעלי חיים הוא אחת המטרות העיקריות של מהנדסי מזון. תעשיית המזון עומדת בפני האתגר של הצרכנים ושל סוכנויות בריאות הממשלתיות לספק מזון בריא שיכול לסייע בהפחתת ההשמנה ובו בזמן לדאוג לביטחון התזונתי של אוכלוסיית העולם. על תעשיית המזון לעמוד בדרישות האלו מבלי לפגוע בטעם המוצרים ולמזער ככל הניתן את השפעת המהלך בחוויות הלקוח. בישראל הדבר היווה אתגר עם כניסת רפורמת המדבקות האדומות של משרד הבריאות שגרם ליצרניות המזון להפחית סוכר, נתרן ושומן רווי ממוצרים רבים על מנת להימנע מתיוג המוצרים ככאלו שעדיף להימנע מהם.
רגולציה בישראל
כל מוצר מזון שמיוצר או נמכר בישראל צריך לעמוד בתקנות הישראליות, כולל אריזתו. הדרישות הנוגעות לאלרגיות ונוכחות של מזונות מהונדסים גנטית הם דוגמאות מרכזיות ויש לבדוק ולדווח אותן בצורה נכונה.
דרישות הרגולציה בתחום הנדסת המזון מגיעות ממקורות רבים, בהם משרד הבריאות, משרד הכלכלה, משרד החקלאות, ומכון התקנים. דרישות אלו מתעדכנות בתדירות משתנה. האחראיות על יישום הדרישות מוטלת על יצרני מזון.
מפעלי מזון המייצרים תוספי תזונה או מוצרים ללא גלוטן חייבים לעבוד לפי ״תנאי ייצור נאותים״ (GMP). תהליכי ייצור או עיבוד אחרים יכולים לעבוד לפי תנאי GMP בהחלטה וולונטרית. דרישות לקבלת הסימון הם :
אגף שרותי המזון והתזונה במשרד הבריאות
במשרד הבריאות ישנו אגף מיוחד הנקרא שרותי המזון והתזונה - מזון. תפקיד האגף הוא שמירת בריאות הציבור על ידי פיקוח על יצור של מפעלי מזון המוגדרים בחוק בישראל (בין היתר תוספי תזונה, תוסף מזון, מזון תינוקות ושתייה אלכוהולית), רישוי, יבוא ובטיחות מזון. באגף ישנם מספר תפקידים, שתפקיד השטח נקרא מרכז פיקוח על המזון (שבו יכול לעסוק רק אדם בעל תעודה בתחום כגון מהנדס מזון, טכנולוג מזון, כימאי או איש בריאות הציבור). תפקיד מרכז הפיקוח הוא: פיקוח ישיר על היבוא בנמלים ומעברי הגבול כולל חומר הגלם המגיע לתעשיית המזון (אישורי יבוא, אנליזות, מפרטים, אישורי היגיינה, אישורי וטרינריה, הצהרות, רשומון, ניירות הרישום הרציף וכל מסמך הקשור לבריאות הציבור על פי נוהל משרד הבריאות), רישוי עסקי מזון ופיקוח על יצור המזון הכולל התאמה של המוצר מן קבלת חומר הגלם ועד המוצר המוגמר בהתאם לתקנים, תקנות והפקודות המחויבים בחוק בישראל. במסגרת התפקיד מרכזי הפיקוח נעזרים בידע ממהנדסי מזון בכירים יותר במטה הארצי בתל אביב, טוקסיקולוגים, ווטרינרים, רופאים, אנשי תעשיית מזון, אנשי איכות ודיאטנים. אחד התפקידים של מרכזי הפיקוח הוא מתן רישיון יצרן שנתי למפעל על ידי ביקורת שנתית אחת ויותר שבסופה אמור לקבל המפעל את רישיון היצרן על פי התמחותו המוגדרת בחוק. בתהליך נבדקת רמת בטיחות המזון, תנאי סניטציה והיגיינה, טיב חומרי הגלם, סימון מזון, בטיחות האריזה למזון, הסמכות (כגון: GMP ,IS0 9001:2008 ,ISO 22000 ,HACCP), שרשרת האספקה, מסייע יצור (חומרים שבאים במגע עם המזון אך לא אמורים להיות חלק מהרכיבים), ניירות רישום רציף לקירור, תוכניות בקרה ודגימה של היצור, שימוש נכון בתוספי מזון ובעצם כל פרמטר הקשור ליצור המזון.
יחסי אורוגוואי–דנמרק
יחסי אורוגוואי–דנמרק הם היחסים הדיפלומטיים בין ממלכת דנמרק לרפובליקה המזרחית של אורוגוואי. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
בנובמבר 1838, מונה חוסה פליסיאנו קסטילהו בארטו כקונסול הכללי של אורוגוואי בממלכת דנמרק, וב-28 בפברואר 1842 נחתם בפריז הסכם ידידות, סחר וניווט בין שתי המדינות.
אלון באר
אלון באר (נולד בשנת 1997) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל (2023) במשחה ל-100 מטר חזה
ביוגרפיה
באר גדל בקיבוץ גשר הזיו. הוא לומד ומתאמן באוניברסיטת אוונסוויל שבאינדיאנה, ארצות הברית. הוא מתאמן בקבוצת מכבי נהריה, בהדרכתם של משה הירש ודרור פלג.
2019
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בתחילת אוגוסט 2019 הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.62 שניות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:03.76 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש נוסף של 2:20.64 דקות.
2021
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2021 הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.70 שניות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.58 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.05 דקות.
אלוף ישראל
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2023 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.85 דקות, לפני כריסטיאן פיצ'וגין מירושלים רבתי (1:02.17 דקות) ויהונתן יצחקי ממכבי כפר המכביה (1:02.22 דקות). מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.46 שניות, אחרי כריסטיאן פיצ'וגין (28.39 שניות) ולפני רון פולונסקי ממכבי חיפה (28.47 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:16.27 דקות.
חודש לאחר מכן, במסגרת אליפות הנוער של ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא קבע 3 שיאים אישיים, במשחה ל-50 מטר בתוצאה של 28.25 שניות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.73 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.92 דקות.
ריח תפוח ואודם שני
ריח תפוח ואודם שני הוא פזמון שכתב יורם טהרלב והלחין נחום היימן. השיר זכה במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון 1966.
רקע
השיר נכתב על ידי יורם טהרלב ללחן שיצר קודם לכן נחום היימן. השיר התמודד בפסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1966. באותה עת כל שיר בתחרות בוצע על ידי שני אמנים שונים. השיר בוצע על ידי שלישיית גשר הירקון וצמד הפרברים וזכה במקום השני. טהרלב כתב את השיר כשיר אהבה בהשראת משוררי תור הזהב בספרד.
לאורך השנים בוצע השיר על ידי אמנים שונים בהם עופרה חזה, הגבעטרון, הדודאים ויזהר כהן.
דודי ויסמן
דוד (דודי) ויסמן (נולד ב־15 באוקטובר 1954) הוא איש עסקים ישראלי, בעל השליטה בחברת סונול ישראל בע"מ, מייסד קרן גפן למשקיעים אמריקאים המתמקדת בטכנולוגיות ישראליות ויו"ר ומבעלי יקב טוליפ. במקביל, משמש כדירקטור בחברת דלק US, לאחר שפעל למיזוג אלון USA (אותה ייסד בשנת 2000) עם דלק US.
ביוגרפיה
ויסמן נולד בגבעתיים, נכד למשפחה ממייסדות העיר. בנעוריו למד אלקטרוניקה ומחשבים בבית הספר אורט טכניקום בעיר, ובמקביל שיחק כדורגל בקבוצת הפועל רמת גן. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר.
בשנת 1976, לאחר שחרורו מצה"ל, הפך למנהל בחברה הפרטית "ביילסול" שבשליטת קרוב משפחתו עו"ד שרגא בירן. תחת ניהולו של ויסמן הפכה החברה למובילה בתחום ניהול ופיתוח תחנות דלק, בצמוד אליהן הוקמו שטחי מסחר, ובכך שילבה עיסוק בשלושה תחומים: אנרגיה, קמעונאות ונדל"ן. ב-1992 הרחיבה ביילסול את פעילותה כשרכשה את חברת הדלק אלון, שהוקמה על ידי התנועה הקיבוצית כדי לרכוש עבור הקיבוצים דלק במרוכז ובמחיר זול יותר, ופיתחה תחנות דלק ציבוריות ששטחים מסחריים בצדן. שנה לאחר מכן מונה ויסמן למנכ"ל ונשיא קבוצת אלון. החברה נחשבה לחלוצה בשילוב שטחי מסחר בתחנות דלק, ובתחנות שלה נבנו מרכולים, חנויות נוחות, מסעדות ובתי קפה.
ב-1999 הוביל ויסמן את המהלך לרכישת השליטה בחברת הדלק דור אנרגיה, אותה מיזג עם "אלון" והחברה הממוזגת הפכה ל"דור אלון". המהלך הביא להכפלת מספר תחנות הדלק בבעלות אלון וכן נתן לה דריסת רגל משמעותית בתחום הגפ"מ, זאת באמצעות חברת הבת דורגז. נכון לסוף 2010, עומד נתח השוק של דור אלון על 16.7 אחוזים משוק הדלק. בנוסף, מהווה אלון חלק מחברת דרך ארץ, שהחזיקה בזיכיון לבנייתו וסלילתו של כביש חוצה ישראל, ומחזיקה כיום בשליטה בחברת התפעול של הכביש. קבוצת אלון אף מחזיקה בארבעה אחוזים מהזכויות בקידוח הגז הטבעי תמר, באמצעות חברת אלון גז.
ב-2003 רכשה קבוצת אלון בשיתוף אנשי העסקים מתיו ברונפמן ושולם פישר 78% ממניות רשת קו אופ הריבוע הכחול תמורת 1.368 מיליארד שקלים. כשנתיים מאוחר יותר השלים ויסמן את ההשתלטות על הרשת, כשרכש כמחצית מחלקם של ברונפמן ופישר בשותפות. בכך הפכה קבוצת אלון לבעלת השליטה בקבוצת קמעונאות הכוללת את הרשתות מגה, זול בשפע (לשעבר שפע שוק), עדן טבע מרקט, כפר השעשועים, ששת, ורדינון, נעמן והכל בדולר. ב-2010 מוזגו פעילויות הדלק והקמעונאות של הקבוצה.
ב-2006 רכשה קבוצת אלון את רשת AM:PM ב-143 מיליון ש"ח. לאחר הרכישה הורה ויסמן להפסיק מכירת מזון לא כשר בסניפי הרשת, אך סניפיה נותרו פתוחים בשבת ובשל כך נאלץ ויסמן להתמודד עם מאבק חרדי על עסקיו, ובהם רשת "שפע שוק" הפונה למגזר החרדי. בסופו של דבר נאלץ ויסמן לסגור את רשת "שפע שוק" ובמקומה הוא פתח את רשת "זול בשפע", אך גם היא נחלה כישלון והציבור החרדי הדיר את רגליו מהרשת. רשת "זול בשפע" פעלה במגזר החרדי תחת הפסדים גדולים, אך ויסמן התעקש להחזיק את הרשת להראות שאינו מתקפל אל מול הציבור החרדי.
ב-2000 רכשה הקבוצה את חברת טוטאל פינה האמריקאית והקימה את חברת "אלון USA" לניהול פעולתה בארצות הברית. החברה מפעילה בתי זיקוק בדרום ארצות הברית וכן חנויות רשת סבן אילבן בטקסס ובניו מקסיקו.
בשנת 2005 בחר גלובס את ויסמן ל"איש השנה" בישראל. ויסמן קיבל את אות יזם השנה של ארנסט אנד יאנג בדרום מערב ארצות הברית והיה מהמועמדים הסופיים לפרס הבינלאומי, על הישגיה של "אלון USA".
בשנת 2014 הודח ויסמן מניהול קבוצת אלון על ידי שותפו ובעל השליטה העיקרי בקבוצה, שרגא בירן, בעקבות סכסוך שפרץ ביניהם. ויסמן הגיש את התפטרותו מתפקידיו בקבוצת אלון - מנכ"ל אלון רבוע כחול ישראל ויו"ר מגה קמעונאות, והתפטר גם מדירקטוריון אלון רבוע כחול ישראל.
בנוסף לעסקיו עוסק ויסמן בפעילות פילנתרופית ובפרויקטים חינוכיים בישראל ובארצות הברית, בין היתר בסיוע למרכז הרפואי רבין. ויסמן הוא הבעלים (50%) של יקב טוליפ הממוקם בכפר תקווה, כפר חינוכי המהווה מקום מגורים קבוע ומרחב תומך עבור בוגרים עם צרכים מיוחדים במגוון התחומים ההתפתחותיים והנפשיים.
בדפורד ביגל
בדפורד ביגל (באנגלית: Bedford Beagle) היא מכונית סטיישן, מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles, אשר יוצר בין השנים 1964–1973.
דודי ויסמן
ביוגרפיה
באפריל 2016 עמד בראש קבוצה שרכשה את חברת הדלק "סונול" מקבוצת עזריאלי. במקביל, בשיתוף עם שלי שטיין מארצות הברית הקימו את גפן קפיטל- קרן משקיעים אמריקאיים להשקעות בחברות טכנולוגיה בישראל.
בדפורד ביגל
דגם "בדפורד ביגל" התבסס על דגם הויוה ווקסהול "HA", שיוצרה על ידי ווקסהול מוטורס שהייתה חברה בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס. "Bedford Vehicles" הייתה גם היא חברה בת של ג'נרל מוטורס.
בשינויים שבוצעו בגוף הרכב (שינויים מתצורת "ויוה ווקסהול" לתצורת "בדפורד ביגל") השתתפה חברת בניית שלדות ומארזי הרכב "Martin Walter of Folkestone", מהעיר "Folkestone" ממחוז קנט.
דודי ויסמן
ביוגרפיה
ויסמן נשוי לברוריה ואב לשלושה ילדים, מתגורר באבן יהודה.
בדפורד ביגל
היסטוריה "Bedford Vehicles"
חברת "Bedford Vehicles" נוסדה בשנת 1930. מטרת החברה הייתה לייצר רכב מסחרי ומשאיות קלות, בינוניות וכבדות.
בשנת 1987 נמכרה "Bedford Vehicles" לחברת הרכב "AWD Ltd", בניהולו של "David John Bowes Brown". חברת "AWD Ltd" ייצרה עבור חברת "Bedford Vehicles" משאיות צבאיות. חברת "AWD Ltd" ייצרה משאיות קלות ומסחריות עד 1991, אשר התבססו על רכבי "ווקסהול מוטורס", "אופל", איסוזו, וסוזוקי מוטור.
משנת 1991 קונצרן הרכב "GM Europe" מייצר משאיות באמצעות "ווקסהול מוטורס" בבריטניה, או אופל ב-גרמניה.
חברת האם "ווקסהול מוטורס" משנת 2017 שייכת כמו החברה האחות אופל, לקבוצת PSA הצרפתית (פג'ו, סיטרואן, DS).
זיו לוי
זיו לוי (נולד ב-28 בינואר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים ומפקד בסיס רמון בחיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
לוי הוא בנם של רותי ושמעיה לוי ואחיו הצעיר של רן לוי, שאף הוא שירת כקצין בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר. ב-1983 התגייס לצה"ל, סיים קורס טיס ושירת כטייס קרב בחיל האוויר, בין היתר על מטוסי סקייהוק ו-F-16, את עיקר שירותו עשה בטייסת 105 ("העקרב"). לאחר 10 שנות שירות השתחרר ועבד במשך שמונה שנים בחברות הייטק, בהם כמנהל פיתוח עסקי בחברת BVR מערכות וכמנכ"ל חברת CTV בשנים 1999 עד 2001. לאחר שחזר לשירות הקבע פיקד בשנים 2003 עד 2006 על טייסת 105 שהפכה בתקופה זו מטייסת המפעילה מטוסי "ברק" (F-16) דו וחד-מושביים לטייסת המפעילה מטוסי F-16D דו-מושביים בלבד. לאחר לימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר, מונה ב-2007 למפקד בסיס רמון. ב-2010 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חצרים, תפקיד בו שירת עד 2012.
לאחר שחרורו ייסד עם אחיו את חברת SkyRails העוסקת במערכות לניהול אוטומטי של מרחב אווירי בו פועלים כלי טיס בלתי מאוישים.
ביוני 2023 הודיע למפקד חיל האוויר על הפסקת שירותו בהתנדבות במטה חיל האוויר בעקבות רפורמת לוין.
ללוי תואר שני במנהל ציבורי (MC-MPA) מאוניברסיטת הרווארד.
נשוי ליעל ואב לשני בנים.
משה בן קלונימוס
רבי משה בן קָלוֹנִימוּס היה פייטן בן המאה ה-10 אשר נולד בצפון איטליה והיגר למגנצא. פיוטיו הושפעו מהפיוטים הארץ-ישראליים, ויש מסורת עתיקה כי הוא שחיבר את הקרובה לשביעי של פסח, "אימת נוראותיך". על זמן חייו הוא מעיד בעצמו באחד מפיוטיו "זוללתי עתה ללאות יותר מתשע מאות", מכאן לומדים שחי 900 שנה לאחר חורבן בית המקדש (970 לספירה בקירוב). הזמירות לשבת מנוחה ושמחה וכל מקדש שביעי נתחברו על ידי פייטן בשם משה, כפי שנרמז באקרוסטיכון, ויש ששיערו ששניהם חוברו על ידי אותו פייטן, וכי אותו פייטן הוא רבי משה בן קלונימוס.
ר' משה הוא בן למשפחת קלונימוס אשר לבניה חלק חשוב ביצירה הרוחנית בצפון איטליה ובאשכנז, וממנה צמחו פייטנים, מחברי ספרי הלכה. בני המשפחה העמידו מנהיגים לקהילות צפון איטליה ואשכנז במשך מאות שנים. בין היתר ניתן למצוא בין בני המשפחה את רבי משולם בן קלונימוס. ישנה מסורת לפיה נשאו והעבירו את תורת הסוד האשכנזית מדור לדור, אותה קיבל רבי משה מאבו אהרן בן שמואל הנשיא. על-פי המסורת רבנו גרשום מאור הגולה היה מתלמידי תלמידיו של ר' משה בן קלונימוס.
"אימת נוראותיך"
במקורות המתארים את הגירת בני משפת קלונימוס מוזכר רבי משה בן קלונימוס כמחבר הקרובה "אימת נוראותיך", הנאמרת ביום שביעי או אחרון של פסח בשני מנהגי אשכנז. בפיוט עצמו גם מוזכר המחבר כ"משה ברבי קלונימוש", וההנחה הרווחת היא כי מדובר ברבי משה בן קלונימוס הראשון שהיגר מאיטליה למגנצה.
עם זאת, יש שערערו על הנחה זו, בעקבות אזכורו של חכם בשם חננאל קלונימוש. שמואל יהודה רפפורט טוען כי צאצאו של רבי משה בן קלונימוס הראשון (שהיגר למגנצה) היה חכם בשם קלונימוס שחי באותה עיר סביב שנת 1020, ולו היו שני בנים - משה וחננאל. משה היה כותבו העיקרי של הפיוט, וחננאל, אחיו, עזר לו בכתיבה. לדבריו, האזכור של "חננאל קלונימוש" מכוון ל"חננאל ב"ר קלונימוש". גרוסמן מכמה סיבות אינו מקבל הנחה זו, ולדבריו כותב הפיוט הוא רבי משה בן קלונימוס הראשון. לדבריו, אזכור שמו של חננאל אינו מוציא מכלל אפשרות שהיה זה משה בן קלונימוס הראשון, וייתכן כי היה למשפחה בן לא ידוע נוסף ששמו היה חננאל שחי בתקופתו.
יחסי אוסטרליה–הונגריה
יחסי אוסטרליה–הונגריה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה להונגריה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו רשמית את היחסים הדיפלומטיים בשנת 1972.
שתי המדינות נהנות מיחסים ידידותיים כתוצאה מהמספר הגדול של ההונגרים שהיגרו לאוסטרליה במהלך המאה ה-20, במיוחד בעקבות המרד בשנת 1956 נגד הכיבוש הסובייטי בהונגריה.
ישנם 67,000 אנשים ממוצא הונגרי המתגוררים באוסטרליה, הונגרים-אוסטרלים רבים פעלו בתחומי העסקים, האקדמיה, הפוליטיקה והאומנויות כמו ניק גריינר, פרנק לואי, ג'ודי קסאב ולס מוריי.
בשנים האחרונות נערכו כמה ביקורים רמי דרג לחיזוק היחסים.
יחסי סחר
סך המסחר הדו-צדדי בסחורות בשנת 2019 הוערך ב-818 מיליון דולר, והיבוא מהונגריה הסתכם ב-756 מיליון דולר. הייצוא ההונגרי לאוסטרליה כלל בעיקר כלי רכב ממונעים; מכונות משרדיות; ציוד מעגלים חשמליים; ונגררים, חצי נגררים ומכולות. היצוא העיקרי של אוסטרליה היה ציוד טלקום וחלקים; ותרופות.
סך המסחר בשירותים בשנת 2019 עמד על 75 מיליון דולר, כאשר מאזן הסחר היה מעט לטובת אוסטרליה. סך ההשקעות האוסטרליות בהונגריה בשנת 2019 עמד על 599 מיליון דולר לעומת ההשקעה ההונגרית באוסטרליה על 42 מיליון דולר.
יחסי ארצות הברית–בלגיה
יחסי ארצות הברית–בלגיה הם היחסים הדו-צדדיים בין המדינות, ובשנת 2007 נחגגו 175 שנים לקיום היחסים. על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהבלגים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 16% אינם מסכימים ו-58% אינם בטוחים.
גאופוליטיקה
גאופוליטיקה (באנגלית: Geopolitics) הוא תחום מחקר המנתח את ההשפעות של גאוגרפיה אנושית וגאוגרפיה פיזית בכדור הארץ, על הפוליטיקה, הכלכלה והיחסים הבין-לאומיים מהיבטים שונים. כלומר, הנחת היסוד המרכזית של הגאופוליטיקה היא, כי מיקומה של מדינה, גבולותיה, משאביה הטבעיים והטופוגרפיה שלה, מהווים גורמים משמעותיים בעיצוב מדיניות החוץ, צמיחתה הכלכלית ועוצמתה, תפישת הביטחון והגדרת האינטרס הלאומי שלה. אשר על כן, ביחסים בין-לאומיים, מזוהה הגאופוליטיקה בעיקר עם האסכולה הריאליסטית. כמו-כן בהמשך לכך, הגאופוליטיקה שואפת לספק הסברים להתרחשויות הבין-לאומיות, ואף לחזות אותן במידת מסוימת. מלבד הניתוח הגאוגרפי בניתוח הגאופוליטי, ניתן בדרך כלל דגש גם לדמוגרפיה המתייחסת למגמות של הגירה ותנועות של פליטים, שהשפעתן ניכרת מבחינה פוליטית על כדור הארץ כולו. אטימולוגית, המונח מגיע במקור מהשפה היוונית, והוא כולל את המילים "γεω" – אדמה, ו-"πολιτική" – פוליטיקה.
יחסי ארצות הברית–בלגיה
היסטוריה
בשנת 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ובעקבות כך מהנדס הכרייה והנשיא לעתיד הרברט הובר הקים ארגוני סיוע: ועדת הסיוע בבלגיה (CRB) והוועד הלאומי לעזרה ומזון. עד סוף המלחמה, הצטבר בארגונים אלה עודף של 30 מיליון דולר, אשר שימש לשיפור מערכת החינוך הבלגית.
גאופוליטיקה
פרידריך ראצל ורודולף קיילן
הגאוגרף הגרמני בן המאה ה-19 פרידריך ראצל (1844–1904) נחשב לאבי הגאופוליטיקה המודרנית. ראצל תיאר את המדינה כיחידה אורגנית, וכיאה ליצור חי, לפי ראצל המדינה זקוקה למשאבים ולחומרי גלם, ובהתאם לכך היא גם גדלה ומתפתחת או לחלופין מזדקנת ומצטמצמת. ראצל שם דגש על כך שהגבולות אינם קבועים, והשינויים בהם משקפים את התפתחות המדינה, כאשר התרחבות מסמנת מגמה חיובית, וצמצום או קיפאון מסמן התנוונות. הוא טבע את המונח "מרחב מחיה" (בגרמנית: Lebensraum), שעתיד להפוך למרכיב היסוד המרכזי בהגות הגאופוליטית הגרמנית. מרחב המחיה הוא האזור הגאוגרפי שעם כובש לעצמו, במטרה להגיע לידי אוטרקיה כלכלית, ולהבטיח אספקה יתרה של מוצרי מזון, ריבונות צבאית ועומק אסטרטגי. ראצל האמין שההתפתחות הטכנולוגית והתרבותית של עם תלויה במצבו הגאוגרפי, ושעם שהסתגל בהצלחה למיקום אחד ימשיך באופן טבעי להתפשט למקומות נוספים. לטענתו, התרחבות זאת, שמטרתה ניצול שטחים זמינים, היא מאפיין טבעי והכרחי לכל מין בריא. ראצל נהג לדמות את המדינה לגוף האדם ולתאר אותה במינוחים אנטומיים. את המוח השווה לעיר הבירה, את המרכזים הכלכליים החשובים דימה לאברים החיוניים החשובים, את העורקים לקווי התקשורת, את הגפיים למערכת הצבאית של המדינה, ואת חומרי הגלם ומשאבי הטבע למזון שהאדם צורך.
יחסי ארצות הברית–בלגיה
היסטוריה
לאחר המלחמה קיבלה בלגיה סיוע אמריקני באמצעות תוכנית מרשל, שמטרתה הייתה לשקם את הריסות המלחמה ואת כלכלת אירופה. שתי המדינות היו בין המייסדים של נאט"ו, ובלגיה גם שלחה כוחות במסגרת האו"ם במהלך מלחמת קוריאה.
גאופוליטיקה
פרידריך ראצל ורודולף קיילן
ההוגה השוודי רודולף קיילן (Rudolf Kjelln; 1864–1922), שנחשב לתלמידו המובהק של פרידריך ראצל, טבע בשנת 1899 לראשונה את המונח גאופוליטיקה, במסגרת מאמר שעסק בעיצוב גבולותיה הטבעיים של שוודיה. בכתביו השונים פיתח והרחיב קיילן את התפיסות של ראצל, וכן נהג לפרסם את פרשנותו הפוליטית והאקדמית לאירועי תקופתו, בעיקר ביחס למאורעות מלחמת העולם הראשונה. בספר הנחשב לחשוב ביותר של קיילן, "המדינה כצורת חיים" (Der Staat als Lebensform), מתאר קיילן את עיקר תפיסתו. קיילן לא ראה בגאופוליטיקה את חזות הכל, אלא ראה בה אחת מתוך חמש תפיסות מדעיות להבנת מדיניות חוץ של מדינה. ארבע התפיסות הנוספות הן דמוגרפיה, כלכלה, ומה שהוא כינה "פוליטיקה חברתית" ו"עוצמה פוליטית". את ארבע התפיסות האלו ראה קיילן כמנותקות מהגאופוליטיקה, קביעה שגאופוליטקאים אחרים חלקו עליה. קיילן הרבה להתריע על מה שראה כסכנות הביטחוניות הנשקפות מגרמניה כלפי שוודיה מדינתו ושאר המדינות הקטנות באירופה. על מנת לבלום איום קיומי זה הטיף קיילן לייסוד ברית צבאית אנטי-גרמנית של המדינות האירופאיות הקטנות במזרח אירופה, ברית שתשתרע מסקנדינביה בצפון ועד לבלקן בדרום.
יחסי ארצות הברית–בלגיה
היסטוריה
ארצות הברית מעריכה את האקטיביזם הבלגי בעניינים הבינלאומיים, ובכלל זה השתתפותה בכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן, שיקום ופיתוח עיראק, משימות שלום בבלקן ובלבנון, התכוף שלה הפרשה של חילוץ אווירי בינלאומי של משברים, וכן האירוח של השיחות בין שרי חוץ מאירופה לבין מזכיר המדינה. ב-17 בינואר 2006 במהלך ביקורו של ראש ממשלת בלגיה גיא פרהופשטדט, הודה לו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הודה לו על "מנהיגותו" ועל התמיכה ב"תושבי קונגו לממש את מלוא הפוטנציאל שלהם."
גאופוליטיקה
קארל האוסהופר ויישום הגאופוליטיקה הגרמנית
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם העלייה בכוחם של חוגים לאומניים בגרמניה, חווה העיסוק בתאוריות גאופוליטיות פריחה ושגשוג. חוקרים רבים אימצו את רעיונותיהם של הוגים כראצל וקיילן, ושקדו על הרחבתם ופיתוחם. מבין אנשים אלו בלט במיוחד קארל האוסהופר (1869–1946), קצין בצבא הקיסרי לשעבר יוצא מלחמת העולם, שהרבה בכתביו ומחקריו לעמוד על הצרכים הגאוגרפיים של מדינתו. הוא נהג לראות בגרמניה, וכך גם בארצות הברית וביפן, אומות בעלות פוטנציאל גבוה, שכתוצאה מנסיבות שונות הפוטנציאל שלהן עדיין לא מתורגם להתפשטות גאוגרפית משמעותית. את גרמניה ראה כמי שלימים עתידה להפוך לשולטת המרכזית במרכז העולם – באירופה ובאפריקה, את ארצות הברית ראה כמי שתעשה זאת במערב העולם – ביבשת אמריקה, ואת אותם הדברים ראה לגבי יפן במזרח העולם – ביבשת אסיה. האוספר הרבה לקרוא לגרמניה לממש פוטנציאל זה, ובפרט על ידי השתלטות על מדינות קטנות במרכז אירופה. הוא נהג להצדיק מעשים כעין אלו על ידי הצבעה על "חוסר השוויון" שגרמניה סובלת ממנו בהשוואה למעצמות אירופאיות גדולות אחרות. בעוד שאוכלוסיית גרמניה גדולה והיא נהנית משטח לא גדול ובכך נתונה בצפיפות אוכלוסין גבוהה, מעצמות אחרות כגון רוסיה, בריטניה וצרפת נהנות מאימפריות קולוניאליות חובקות עולם שמספקות להן את צורכיהן הלאומיים. על מנת לקדם את רעיונותיו, בשנת 1923 הקים האוסהופר במינכן את "החברה לגאופוליטיקה" (Unternehmen Geopolitik), ובמסגרת זאת הוציא גם לאור את "כתב העת לגאופוליטיקה" (Zeitschrift für Geopolitik). האוסהופר לא הרבה להגות רעיונות חדשים, ועיקר עשייתו הייתה בניסוח מחדש והפצה של רעיונות של הוגים קודמים, בעיקר ראצל וגם הלפורד מקינדר (על מקינדר ראו להלן, בפסקה "הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית"). לתפיסותיהם של גאופוליטיקנים גרמנים נהוג לייחס השפעה ישירה על מדיניות החוץ של גרמניה בראשית המאה ה-20. בולטת העובדה כי לפני מלחמת העולם השנייה קארל האוסהופר לימד במינכן את רודולף הס, מזכירו האישי של היטלר. מכל מקום, בין העוסקים בגאופוליטיקה בגרמניה של אותה התקופה התקיים קונצנזוס באשר לטענה שעקב התפתחותה הטכנולוגיות של גרמניה והצמיחה הדמוגרפית שלה, היא זקוקה למרחבי מחיה חדשים. עד מהרה התפתח דיון בין שתי גישות מרכזיות: בין אלו שקראו ליצירת "מרחב מחיה ימי", שיכלול מושבות קולוניאליות מעבר לים באפריקה ובמזרח הרחוק, לבין אלו שהטיפו ליצירת "מרחב מחיה יבשתי", שיתפרס על מישורי מזרח אירופה, על חשבון רוסיה והעמים הסלאביים. טרם מלחמת העולם הראשונה, ערכה גרמניה ניסיונות משמעותיים לחיזוק הצי שלה ולהופכו לכוח ימי עולמי. כל זאת, כאשר המטרה היא בין השאר להבטיח את הקשר של גרמניה למושבות שלה מעבר לים, וכן להוות תשתית אסטרטגית להרחבתן. בכך, סימנו אולי פני הדברים חתירה ל"מרחב מחיה ימי" עבור גרמניה. בניגוד לעניינים אלו, בשנות ה-30 וה-40, אז שלטה בגרמניה התנועה הנאצית, נראה היה שעיקר שאיפותיה של גרמניה מרוכזות ביצירת "מרחב מחיה יבשתי". הדברים התבטאו בזיהוי המונח "מרחב מחיה" בהקשר של מזרח אירופה, בהדגשה הולכת וגוברת שהעמים הסלאביים הם עמים נחותים גזעית, ולבסוף גם בפלישה הגרמנית הגדולה לברית המועצות במבצע ברברוסה במסגרת מלחמת העולם השנייה. המטרות הגלויות של הפלישה למזרח, מה שאולי היה למהלך הצבאי הגרמני הנרחב ביותר של גרמניה במלחמה, כללו רצון מפורש להפוך את מזרח אירופה למרחב מחיה שיעמוד לרשותו של העם הגרמני.
כאמור, התנועה הנאצית רכשה השפעה, הצדקה והשראה מההגות הגאופוליטית. אך עם זאת, היא ידעה גם מתח מסוים עימה. בעוד ההוגים הגאופוליטיים נהגו להדגיש את החשיבות של הגאוגרפיה, הנאציזם עמד בעיקר על ההבדלים הגזעיים בין העמים כמתח להבנת ההבדל ביניהם. בעוד הגאופוליטיקה שואפת בדרך כלל להסברים אוניברסליים שיכולים להיות נכונים לכל מדינה ומדינה כאשר בעיקר הגאוגרפיה רלוונטית, תורת הגזע אותה פיארו הנאצים נהגה לשים את הדגש על ההבדל בין עמים עליונים לעמים נחותים. לצד מדיניות החוץ של גרמניה, רבים מייחסים לגאופוליטיקה הגרמנית השפעה גם על מדיניות החוץ של יפן הקיסרית ואיטליה הפאשיסטית. בדומה לגרמניה, שתי מדינות אלו נהגו לצאת כנגד האימפריות האירופאיות הוותיקות ולתבוע לעצמן התרחבות טריטוריאלית, כאשר התרחבות זו נשענת במידה רבה על עיקרון מרחב המחיה ורעיונות נוספים מההגות הגאופוליטית הגרמנית. בעוד איטליה החלה התרחבות אימפריאליסטית משמעותית בעיקר במלחמת העולם השנייה, יפן כבר מראשית המאה ה-20 הייתה בעיצומו של מסע כיבוש אימפריאליסטי נרחב במזרח אסיה. באשר ליפן, באופן ספציפי מציינים את השפעותיו של קארל האוסהופר, שהרבה לבקר בה, להפיץ שם את רעיונותיו ולהטיף לברית צבאית בין גרמניה ליפן.
יחסי ארצות הברית–בלגיה
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל. מאידך, בלגיה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-29 קונסוליות באטלנטה, בולטימור, בוסטון, שיקגו, סינסינטי, דנוור, דטרויט, גריניץ', הונולולו, יוסטון, ג'קסונוויל, קנזס סיטי, לוס אנג'לס, לואיוויל, מיאמי, מילווקי, מולין, ניו אורלינס, ניו יורק, נורפוק, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, פורטלנד, סולט לייק סיטי, סן אנטוניו, סן פרנסיסקו, סיאטל, וסיינט פול.
גאופוליטיקה
הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית
בניגוד לגאופוליטיקה הגרמנית, הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית מיעטה לעסוק ביסודות תאורטיים על טיב התפתחותן של מדינות, דימויין במינוחים אורגניים, והתנהלות מדינות במרחב. עיקר עיסוקה היה בשני תחומים מרכזיים: האחד הוא באופיים של אזורים שונים ברחבי העולם ובניסיון לחלק את העולם לאזורים בעלי מאפיינים שונים, והאחר הוא העמידה על ההבדל בין מעצמות המסתמכות על כוח יבשתי לבין מעצמות המסתמכות על כוח ימי. השפעתה של הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית הייתה בלתי מבוטלת, והתבטאה גם בקרבתם של חוקרים רבים מהתחום למקבלי החלטות ולקובעי מדיניות בתקופות שונות. בכלל זה אפשר לציין בעיקר את השפעת ההגות הגאופוליטית על התפשטות ארצות הברית מעבר לים בשנותיה הראשונות של המאה ה-20, בהחלטות שהתקבלו בועידת השלום בפריז בסוף מלחמת העולם הראשונה, ובעיצוב האסטרטגיה האמריקנית לאורך המלחמה הקרה. בעוד הדגש בגאופוליטיקה הגרמנית היה על מקומה של גרמניה באירופה, הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית, לצד בחינת מקומן של בריטניה וארצות הברית בעולם, הקדישה גם מקום רב להערכת כוחה של רוסיה ודרכי ההתמודדות עימה.
יישום הגאופוליטיקה האמריקנית
חוקר היחסים הבין-לאומיים האמריקני ניקולס ספייקמן (Nicholas Spykman; 1893–1943), נחשב לתלמיד מובהק של הלפורד מקינדר ואלפרד תייר מהן. בהגותו, שילב את התאוריות של מקינדר לגבי אופיים של אזורי העולם השונים, לבין הגותו של מהן בדבר מעמד העוצמה הימית; כל זה כאשר הוא מעדכן תפיסות אלו לעולם המלחמה הקרה. ספייקמן הרבה לעסוק בהשפעת הגאוגרפיה על הפוליטיקה, כאשר הוא טוען ש"הגאוגרפיה היא הגורם היסודי ביותר במדיניות חוץ, כי היא הכי קבועה." כלומר שמאחר והגאוגרפיה נשארת קבועה יחסית לאורך זמן, בניגוד לדברים אחרים כגון כלכלה, דמוגרפיה, מגמות תרבויות וכו', דווקא בה טמון המפתח לחיזוי מגמות ארוכות טווח בפוליטיקה העולמית. ספייקמן מתבסס בעיקר על גרסתה המקורית של תאוריית הציר המרכזי של ההיסטוריה של מקינדר, אך עושה זאת בשינויים מסוימים. בניגוד למקינדר, ואולי בהשפעתו של דברי מהן בשבחי העוצמה הימית, ספייקמן מייחס חשיבות קטנה יותר ל"ארץ הליבה". לדעתו אזור זה אכן משמעותי מבחינה אסטרטגית, אך טומן גם חסרונות רבים המקשים על השליטה בו לאורך זמן. לעומת זאת, לדעת ספייקמן דווקא "ארץ השוליים" (Rimland; השם שנותן ספייקמן למה שמקינדר מכנה "הסהר הפנימי"), המשתרעת סביב שוליה המזרחיים, הדרומיים והמערביים של אירואסיה, עולה בחשיבותה האסטרטגית על "ארץ הליבה". "ארץ השוליים" ניחנת במשקל דמוגרפי גדול, במשאבי טבע רבים, בפוטנציאל לפיתוח תעשייתי, והכי חשוב – בנגישות לאוקיינוסים. מעבר לזאת, איחוד של "ארץ השוליים" יוכל בקלות לחנוק את "ארץ הליבה" מכל עבריה, ולהביא לקיצה. בפרפרזה על משפטו המפורסם של מקינדר מוועידת השלום בפריז, מנסח ספייקמן את המשפט באופן שונה: "השולט בארץ השוליים שולט בארץ הליבה, השולט בארץ הליבה שולט באי העולמי, והשולט באי העולמי שולט בעולם". לפיכך, לנוכח התעצמות האתגר הרוסי מחדש במסגרת ברית המועצות, קורא ספייקמן להשתלטות של ארצות הברית על "ארץ השוליים" והתבססות בה. ואם כך אכן יקרה, חזה ספייקמן, עתידה ברית המועצות ליפול. בכך, היה ספייקמן למבשרן המובהק של תורת הבלימה ודוקטרינת טרומן, עיקרי האסטרטגיה האמריקנית בתקופת המלחמה הקרה. בנוסף, קרא ספייקמן גם לשיקומן ובנייתן מחדש של גרמניה ויפן כמעצמות חזקות, על מנת שיהוו מכשיר יעיל לבלימת הקומוניזם במרכז אירופה ובמזרח אסיה בהתאמה.
גאופוליטיקה עכשווית
מקובל כיום לטעון ששורה של תהליכים עולמיים שהתעצמו במיוחד בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה וביתר שאת בשנים שלאחר המלחמה הקרה, מעקרים במידה רבה את חיוניותה של הגאוגרפיה. עושה רושם שכיום יותר מתמיד, מדינות יכולות להתגבר על המגבלות הגאוגרפיות שלהן, ומגבלות אלו משחקות תפקיד שולי יותר מבעבר. פיתוח אמצעי לחימה אוויריים כגון מטוסי קרב, מפציצים אסטרטגיים, מסוקים, טילים בליסטיים, וטילי שיוט, מעקרים במידת מה את חשיבותו של המרחב הגאוגרפי. כך גם נושאות המטוסים מאפשרות למדינות המחזיקות בהן לתקוף ביעילות ובכוחות אפקטיביים יעדים מרוחקים, גם אם לתוקף אין שליטה יבשתית בסמוך ליעדו. נראה שגם עלייתם של ארגוני טרור וגרילה מקומיים ובין-לאומיים לקדמת הבמה, תורמת לנושא. בשונה ממדינות שמרותקות לטריטוריה שלהן, ארגונים מעין אלה לעיתים רבות חופשיים יותר מהצורך להחזיק בקרקע. לצד כל אלו, הכלכלה המודרנית, שמתבססת כנראה פחות ופחות על משאבי טבע ויותר ויותר על הון אנושי, כמו גם תהליך הגלובליזציה והיחלשות מעמד המדינה, מחלישים גם הם את משקלה של הגאוגרפיה.
למרות כל זאת, רבים טוענים שגם כיום יש לגאוגרפיה השפעה משמעותית על התהליכים הפוליטיים, ולדידם של חלק מהחוקרים השפעה מכריעה, גם אם הצטמצמה במידת מה. כך למשל נטען, שאף על פי שארגוני טרור בבירור מוגבלים גאוגרפית פחות ממדינות, על מנת לצבור עוצמה הם עדיין זקוקים לתשתית גאוגרפית רחבה, שתספק להם למשל בסיסי אימונים, מקורות הכנסה, ייצור נשק ועוד. דוגמה טובה לכך היא ארגון אל-קאעידה, שעוצמתו נבעה במידה רבה מהחסות שהעניקה לו אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן. בנוסף, הגם שמקומו של הכוח האווירי כיום רלוונטי מתמיד, גם היום טוענים רבים שמקומם של התמרון הקרקעי והתמרון הימי לא תם. עדיין, על מנת להכניע אויב, לעיתים רבות יש צורך בכוח יבשתי וימי, כוחות שמטבעם מתניידים על פני כדור הארץ, ומכאן עדיין מוגבלים ומאותגרים על ידי הגאוגרפיה. גם ראיית הכוח האווירי ככזה שמשוחרר מכבלי הגאוגרפיה, נטען שמבט זה הוא מוטעה מעיקרו. אכן כלי טיס יכולים לעבור מכשולים טופוגרפיים רבים במהירות וללא מאמץ, אך הם עדיין מוגבלים במרחק, ובמיוחד מסוקים, שטווח הטיסה שלהם עשוי להיות לעיתים לא יותר מכמה מאות קילומטרים. לפיכך, גם אמצעי לחימה אוויריים מוגבלים בתנועתם במרחב ופועלים במסגרתו, בין אם בטווחי הטיסה שלהם ובין אם כשהם זקוקים להישענות על תשתית גאוגרפית – שדות תעופה הממוקמים על הקרקע, לצורך חימוש ותדלוק מחדש. וכך גם ברמה המדינית, עדיין מדינות מאוימות בדרך כלל בעיקר על ידי מדינות הסמוכות להן, כלומר הגאוגרפיה היא עדיין נקודת מוצא חשובה להבנת המציאות. אך למרות כל אלו, ישנה הסכמה כללית שמשקלה של הגאוגרפיה נמוך משמעותית מכפי שהיה בעבר.
גאו-אסטרטגיה
לאורך השנים התפתחו תחומי משנה שונים בגאופוליטיקה, כאשר תחום המשנה המרכזי הוא הגאו-אסטרטגיה. תחום זה חוקר ומנתח את ההשפעות של הגאוגרפיה של האסטרטגיה הצבאית, וכן את היחס וקשרי הגומלין בין התנאים הגאוגרפיים לבין תכנון המערכה וניהולה. בעוד הגאופוליטיקה עוסקת בדברים מנקודת המבט של היעדים הלאומיים והפוליטיים, העיסוק בגאו-אסטרטגיה מוגבל לתחום הצבאי, ומרכז העיון בה מוקדש להבנת היכולות העומדות לרשות הכוח הצבאי, בבואו לתכנן ולהוציא לפועל פעילות צבאית בסביבה נתונה. הגאו-אסטרטגיה שמה דגש נרחב על המאפיינים הטופוגרפיים והאקלימיים של שדה המערכה, על המשאבים והיכולות הלוגיסטיות של המדינה, כמו גם על יכולות התחבורה והתקשורת הצבאיים; כל זאת, כאשר הגאו-אסטרטגיה רואה במרכיבים אלו מרכיבים מכריעים בגורל המערכה. נקודת המוצא של הגאו-אסטרטגיה, היא שלעיתים יותר משהאיכות והכמות של הכוח הצבאי קובעים את זהות המנצח, חשובה יותר היכולת להתאים את ההתנהלות הצבאית למגבלות הגאוגרפיות.
ספרות קלאסית
מבחר מספרי היסוד הקלאסיים של הגאופוליטיקה המוקדמת, ספרים מפרי עטם של פרידריך ראצל, רודולף קיילן, הלפורד מקינדר, אלפרד תייר מהן, ג'יימס פיירגריב וניקולס ספייקמן.
רם סולומון
רם סולומון (11 באוקטובר 1917 – תל אביב י' בטבת תשס"ד, 4 בינואר 2004) היה משפטן ישראלי, מנכ"ל משרד המשטרה השני (1949–1952) ונציב בתי הסוהר השני (1951–1952).
ביוגרפיה
סולומון נולד בבולגריה. היה מראשי המכבי הצעיר. בשל פעילותו הציונית הוברח ארצה בשנת 1942 עם כניסת הנאצים לבולגריה. אחיו הצעיר, אברהם סולומון, שהיה גם הוא פעיל מאוד בתנועה, לא הספיק לעלות ארצה נתפס ועונה על ידי הנאצים ונשלח עם משפחתו לעבודות כפייה עד לעלייתם ארצה בשנת 1944. סולומון שימש יועץ משפטי של משרד המשטרה, ובין השנים 1949–1952 גם עמד בראש המשרד. בשנת 1951 מונה לנציב בתי הסוהר. בשנת כהונתו היחידה בתפקיד הוכן דו"ח על מצב בתי הסוהר במדינה, שהיה בין הגורמים להקמת מבני מעצר חדשים ולקביעת העסקה של אסירים בעבודות חוץ.
לאחר שעזב את שירות המדינה עבד כעורך דין פרטי. בשנת 1959 היה חבר ועדת החקירה בעניין מהומות ואדי סאליב.
במשך שנים רבות עוד טרם קיום יחסים מלאים עם יפן היה יו"ר אגודת הידידות ישראל יפן. רם סולומון שכל את בתו, רינה, בעת שירותה הצבאי.
Man of the Woods
Man of the Woods (בעברית: איש היער) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר האמריקאי ג'סטין טימברלייק. האלבום יצא לאור ב-2 בפברואר 2018, תחת חסותה של חברת התקליטים RCA Records.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-1 במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי ג'סטין טימברלייק, טימבלנד, דניה, לראנס דופסון, ג'יי-רוק, אריק האדסון, אליוט אייבס, רוב נוקס והנפטונז. באתר Metacritic, קיבל האלבום ציון של 55, מתוך 100. דבר אשר הופך אותו לאלבום עם הדירוג הנמוך ביותר של טימברלייק.
נכון ליולי 2018, מכירותיו של האלבום בעולם עומדות על כ-1.1 מיליון עותקים.
יצחק שולזינגר
יצחק הלוי שולזינגר (ו' באדר ה'תרס"ד, 22 בפברואר 1904 – ט"ז בטבת ה'תשי"ז, 20 בדצמבר 1956) היה רב ושוחט בכפר גנים (היום שכונה בפתח תקווה) ולאחר מכן ראש השוחטים והפוסק בענייני שחיטה בחיפה. כיהן כרב בית הכנסת "יוסף" בשכונת יל"ג בהדר הכרמל.
תולדות חייו
נולד לרב אליהו דוד הלוי שולזינגר ולחוה בת הרב משה יהודה ליב הכהן. אביו היה תלמיד חכם, ועל שמו רחוב בפתח תקווה.
למד בישיבת ראדין בראשות הרב נפתלי טרופ (הגרנ"ט). בתרפ"ד עלה לארץ עם משפחתו ולמד כעשר שנים בישיבת מרכז הרב בראשות הרב הרב קוק. קיבל הסמכה לרבנות מהרב קוק בא' באלול תרפ"ט (ומהרב חרל"פ בתשרי תרפ"ז) ולמד שחיטה אצל השו"ב הירושלמי הידוע מנחם מנדל פרוש.
הרב שולזינגר נפטר בפתאומיות בבוקר יום ט"ז בטבת ה'תשי"ז.
משפחתו
בשנת תרצ"ד נשא לאישה את סימה, בתו של אברהם חיים צ'יצ'יק שהיה שמשו של הראי"ה קוק. בניו:
יזיזות
יזיזות היא קשר ידידות הכולל קיום יחסי מין בלי קיום קשר רומנטי בין זוג הידידים. להבדיל מסטוץ, שהוא מפגש מיני חד-פעמי, לעיתים בין שני אנשים זרים, ביזיזות מתקיימים מפגשים מיניים רבים, בין שני אנשים המכירים זה את זה, ולעיתים הקשר ביניהם כולל מרכיבים נוספים, כגון קשרי עבודה.
יזיזות נוצרת כאשר הצדדים מעוניינים ביחסי מין בלבד, ללא המורכבות שבקשר רגשי, או בין ידידים המעוניינים להדק בדרך זו קשר ידידות, ללא המחויבות שבקשר רומנטי.
המקיימים קשר יזיזות מניחים בדרך כלל שקשר זה הוא לזמן מוגבל, בשונה מקשר רומנטי, שבו ההנחה היא שהקשר יימשך לטווח ארוך, ואולי יהפוך לנישואים. עם זאת, מחקר שפורסם ב-2001 בכתב העת Journal of Sex Research מצא ש-2 מכל חמש נשים רווקות ואחד מכל חמישה גברים רווקים במערכת יחסים של יזיזות קיוו שהיחסים ביניהם יהפכו בסופו של דבר ליחסים רומנטיים.
בקולנוע
יזיזות היא נושא בסרטים אחדים מסוגת קומדיה רומנטית:
דין הבחנה
דין הבחנה הוא דין בדיני הגיור, לפיו בני זוג נוכרים המתגיירים יחד, צריכים לפרוש מקיום יחסי אישות במשך שלושת החודשים הראשונים לגיורם, מתוך הנחה שכעבור שלושה חודשים ניתן לדעת אם הגיורת הרתה טרם הגיור או לא.
מקור וטעם הדין
בתלמוד הבבלי מובאת ברייתא לפיה.
הגמרא שם מביאה שני נימוקים לצורך בהבחנה:
פנויה
בברייתא בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת בין רבי יוסי לרבי יהודה האם פנויה שהתגיירה צריכה לפרוש 3 חודשים טרם נישואיה.
לדעת רוב הפוסקים, הלכה כרבי יוסי שאינה צריכה לפרוש, וכך הבינו האחרונים מפסקו של השולחן ערוך:. אולם לדעת הרדב"ז גם פנויה שמתגיירת צריכה לפרוש.
הפצה רציפה
מודלי הפצת פיתוח רציפה הם אחד מתוך סוגים רבים של מעגלי חיים של הפצת תכנה. אף על פי שניתן להשתמש במודל ההפצה הרציפה בכל תכנה או אוסף של תוכנות. המודל בשימוש בהפצות לינוקס שונות כגון ג'נטו לינוקס.
דין הבחנה
מעוברת ומי שעברה את גיל הפריון
בספר משנה למלך חידש שנוכרית שהתגיירה בעודה מעוברת אינה צריכה לשלושה חודשי הבחנה, משום שברור לכל שהעיבור היה בעודה נוכרית. וכדעתו כתבו פוסקים רבים. על פי זה הוסיף הרב יחזקאל לנדא בספר דגול מרבבה שגם אם המתגיירת הגיעה לגיל שכבר אינה יכולה ללדת, אינם צריכים פרישה שלושה חודשים.
הפצה רציפה
הפצה רציפה בדרך-כלל מיושמת באמצעות עדכונים קטנים ותכופים. עם זאת, עצם זה שתכנה מסוימת מקבלת עדכונים לא בהכרח אומר שהתכנה עושה שימוש במודל ההפצה הרציפה; בשביל זה, על המפתחים לעבוד עם ענף קוד אחת, לעומת ענף לכל גרסה. כאשר נעשה שימוש במודל ההפצה הרציפה, עדכוני תוכנה בדרך כלל מועברים למשתמשים על ידי מנהל החבילות על המחשב של המשתמש, אשר ניגש דרך האינטרנט למאגר תוכנה (לעיתים קרובות באמצעות אתר מראה) המאוחסן על שרת-קבצים אינטרנטי.
יאן שיאן
יאן שיאן (8 באוקטובר 1883 - 22 ביולי 1960) היה מצביא סיני ששירת בממשלת הרפובליקה של סין. הוא שלט במחוז שאנשי מ-1911 זמן מהפכת צ'ינהאי ועד ניצחון הקומוניסטי ב-1949 במלחמת האזרחים הסינית. כמנהיג פרובינציה קטנה יחסית, ענייה ומרוחקת, הוא שרד את המזימות של יואן שה-קאי, עידן המלחמות הפנימיות, התקופה הלאומנית, הפלישה היפנית לסין ומלחמת האזרחים שאחריה. ונאלץ לוותר על כהונתו רק כאשר הצבאות הלאומניים איבדו לחלוטין את השליטה ביבשת הסינית. התוצאה הייתה בידוד שאנשי מכל מקור אספקה כלכלית או צבאית. בעיני ביוגרפים מערביים הוא נראה כדמות שדגלה בשימוש בטכנולוגיה מערבית כדי להגן על המסורת הסינית, ובמקביל לתקן את התנאים הפוליטיים, החברתיים והכלכליים הישנים באופן שסלל את הדרך לשינויים הרדיקליים שיתרחשו מאוחר יותר מזמנו.
ילדות
הוא נולד בזמן שושלת צ'ינג במחוז ווטאי, שאנשי, למשפחה של בנקאים וסוחרים ותיקה. כצעיר הוא עבד במשך כמה שנים בבנק של אביו תוך קבלת חינוך קונפוציאני מסורתי בבית הספר המקומי בכפר. לאחר מכן, יאן נרשם לבית ספר צבאי, שהופעל וממומן על ידי ממשלת מנצ'ו בטאי-יואן. בבית הספר הצבאי הוא שקד על לימוד מתמטיקה, פיזיקה ונושאים שונים שהובאו ישירות מהמערב. ב-1904 הוא נשלח ליפן ללמוד באקדמיה צבאית של טוקיו ולאחר מכן הוא נכנס לאקדמיה הצבאית הקיסרית, אותה סיים ב-1909.
התקופה ביפן
במהלך חמש השנים שבהן למד יאן ביפן, התרשם ממאמצי הפתוח של המדינה. הוא הבחין בהתקדמות היפנים והחל לחשוש ממצב בו סין תפגר בפיתוחה אחרי שאר העולם. חוויה מעצבת זו צוטטה מאוחר יותר כתקופה של השראה גדולה למאמציו המאוחרים למודרניזציה של שאנשי.
בסופו של דבר הגיע יאן למסקנה כי היפנים עברו בהצלחה תהליך מודרניזציה בעיקר הודות ליכולות הממשלה לגייס את אוכלוסייתה לתמיכה במדיניותה ולמערכת היחסים ההדוקה והכבוד הקיימים בין האליטה הצבאית לאוכלוסייה האזרחית. הוא ייחס את הניצחון היפני המפתיע במלחמת רוסיה–יפן ב-1905 לגיוס נלהב של הציבור היפני לתמיכה בצבא. לאחר שחזר לסין ב-1910 הוא כתב חוברת המזהירה את סין כי היא נמצאת בסכנה שתותקף על ידי יפן, אלא אם כן היא תפתח ותתקדם.
עוד לפני שלמד ביפן, ראה יאן את השחיתות הנפוצה של פקידי קיסרות צ'ינג בשאנשי, והשתכנע כי חוסר האונים היחסי של סין במאה ה-19 הוא תוצר של היחס העוין של השושלת כלפי המודרניזציה והתפתחות התעשייתית. בעת שהיה ביפן פגש את סון יאט-סן והצטרף אליו בהקמת חברה חשאית למחצה שהוקדשה להפלת שושלת צ'ינג. הוא גם ניסה להפיץ את האידאולוגיה של סאן דרך שורות הסטודנטים הסינים באקדמיה הצבאית הקיסרית. מטרתה של קבוצת הסטודנטים הייתה לארגן מהפכה שתוביל ליצירתה של סין חזקה ומאוחדת, בדומה לאופן שבו יצר אוטו פון ביסמרק את גרמניה החזקה ומאוחדת.
חזרה לסין
כשחזר לסין ב-1909 הוא מונה כמפקד אוגדת של הצבא בשאנשי, אך עבד בחשאי להפלת הצ'ינג. במהלך מהפכת 1911, יאן שיאן הוביל כוחות מהפכניים מקומיים והכריז כי המחוז עצמאי מממשלת צ'ינג. הוא הצדיק את מעשיו בכישלון ממשלתו צ'ינג בהדיפת תוקפנות זרה, והבטיח מגוון רחב של רפורמות חברתיות ופוליטיות במחוז.
עם יואן שה-קאי
יאן נבחר כמושל צבאי על ידי חבריו, אך לא היה מסוגל למנוע את פלישת כוחות של יואן שה-קאי, אשר כבשו את רוב חלקי שאנשי בשנת 1913. במהלך הפלישה של יואן, יאן חשב לשרוד על ידי נסיגה צפונה והתחבר עם קבוצה מורדים ידידותית במחוז השכן. על ידי הימנעות מעימות צבאי מכריע עם יואן, יאן היה מסוגל לשמור על בסיס הכוח שלו. אף על פי שהיה ידידו של סון יאט-סן, יאן לא נתן לו תמיכה ב"מהפכה השנייה" של 1913, ובמקום זאת התקשר עם יואן, שאיפשר לו לחזור כמושל צבאי של שאנשי. בשנת 1917, זמן קצר לאחר מותו של יואן שה-קאי, יאן חיזק את שליטתו על שאנשי.
מודרניזציה של שאנשי
ב־1911 הייתה שאנשי אחת הפרובינציות העניות ביותר בסין. יאן האמין כי אם לא יוכל לחדש את הכלכלה והתשתיות של שאנשי, הוא לא יוכל למנוע את ההשתלטות עליה על ידי זרים. יאן הבין כי שאנשי אינה מפותחת מספיק כדי להתחרות על ההגמוניה עם מחוזות אחרים, ולכן נמנע מהפוליטיקה הלאומית האלימה של אותה תקופה על ידי אכיפת מדיניות נייטרלית על שאנשי ושיחרר את המחוז ממלחמות האזרחים של אותה העת. במקום להשתתף במלחמות האזרחים המתמשכות, יאן הקדיש את עצמו כמעט אך ורק למודרניזציה של שאנשי ולפיתוח המשאבים שלה. ההצלחה של הרפורמות שלו היו מספיק גדולות, כדי שהוא יכונה על ידי מבקרים מהחוץ - כמושל לדוגמה, ואת שאנשי כינו "מודל של פרובינציה". נחישותו של יאן למודרניזציה של שאנשי הייתה בעיקר בהשראת חוויותיו ביפן, אך גם מחוויותיו עם רופאים ואנשי צוותים זרים שהגיעו לשאנשי ב־1918 כדי לסייע לו לדכא מגפה שהרסה את המחוז. הוא התרשם מן הנחישות, הכישרונות וההשקפות המודרניות שלהם, ולאחר מכן השווה את הזרים עם הפקידים השמרנים שלו, שבדרך כלל פעלו מתוך אדישות. השיחות עם רפורמים מפורסמים אחרים, כולל ג'ון דיואי, הו שי, וחברו הקרוב של יאן ה.ה. קונג, חיזקו את נחישותו לפתח את שאנשי.
מלחמת המישורים המרכזית
הברית של יאן עם צ'יאנג קאי שק הופרעה ב-1929, כאשר יאן הצטרף לאויביו של צ'יאנג כדי להקים ממשלה לאומית חלופית בצפון סין. תוך כדי סדרת קרבות בין הצבאות של השליטים השונים, כנגד צבא הממשלה של צ'אנג, ניסה יאן לגבש קואליציה פוליטית ולהכריז על ממשלה בצפון סין, שהוא יהיה הנשיא בה. הוא ושותפיו גם ניסו לנסח חוקה לאומית, ולצרף מושלים ומצביאים ממקומות נוספים כדי להגיע לממשלה לאומית חלופית.
אלפונסו ריביירו
אלפונסו לינקולן ריביירו (באנגלית: Alfonso Ribeiro; נולד ב-21 בספטמבר 1971) הוא שחקן, קומיקאי, רקדן, מנחה טלוויזיה ובמאי טלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בשל תפקידו כ"קרלטון בנקס" בקומדיית המצבים האמריקאית "הנסיך המדליק מבל אייר".
יאן שיאן
מלחמת המישורים המרכזית
הקרבות האלה ידועים כ״מלחמת המישורים המרכזיים״, שבה היו תנודות צבאיות, הישגים והפסדים לכל צד. בסופם של סדרת הקרבות, יאן הובס והוא נמלט לדאליין, ולאחר מספר חודשים הגיע להסכם שלום עם ציאנג בשנת 1931. המאורעות בין השנים 1927–1931 מוסברים בצורה הטובה ביותר כאסטרטגיות של מצביאים אזוריים שהתרגלו לבריתות המשתנות ללא הרף, שאפיינו את הפוליטיקה הסינית מאז התמוטטות השלטון המרכזי עשור שנים קודם. הסיבה העיקרית לתבוסתו של יאן הייתה כמות האוכלוסייה הנמוכה וחוסר ההתפתחות הטכנולוגית באזורים שהיו בשליטתו, מה שלא איפשר לו לארגן צבא גדול ומצויד היטב, בדומה לצבא של צ'יאנג באותה עת. יאן גם לא היה מסוגל להתחרות באיכות המנהיגות והפיקוד של צבא הממשלה, וביוקרתו של צ'יאנג והצבא הלאומני. לפני שהוא הובס, דמותו של יאן שיאן הופיעה על השער של ״טיים מגזין״ עם כותרת המשנה "נשיא סין הבא". תשומת הלב שנתנו לו המשקיפים הזרים בתקופה זו, והתמיכה והסיוע שהוא קיבל ממדינאים סינים אחרים, מרמזת כי הייתה ציפייה אמיתית שיאן יוכל להוביל ממשלה מרכזית, אם צ'יאנג לא יכריע את הברית של המצביאים.
החזרה לשנאשי
יאן נשאר ברקע הפוליטיקה של שאנשי עד שממשלת נאנג'ינג נכשלה ולא הצליחה למנוע את השתלטות היפנים על מנצ'וריה לאחר תקרית מוקדן. כישלון זה נתן ליאן ולתומכיו הזדמנות להפיל באופן בלתי רשמי את הקוומינטנג בשאנשי. ב-18 בדצמבר 1931, קבוצה של סטודנטים התאספו בטאי-יואן כדי למחות על מדיניות ממשלת נאנג 'ינג שלא התנגדה לכיבוש היפני. ההפגנה הייתה אלימה עד כדי כך ששוטרי הקוומינטנג ירו לתוך הקהל. הזעם הציבורי על "טבח 18 בדצמבר" היה מספיק חזק, כדי לתת לאנשיו של יאן תירוץ לגרש את הקוומינטנג מהמחוז על בסיס שלום הציבור. לאחר האירוע הזה חדל הקוומינטנג להתקיים בשאנשי, אלא כארגון דמה שחבריו היו נאמנים יותר ליאן מאשר לצ'יאנג קאי-שק.
אלפונסו ריביירו
ביוגרפיה
אלפונסו ריביירו נולד בעיר ניו יורק, בשכונת ריברדייל שברובע הברונקס, למייקל וג'וי (דה לאון) ריביירו (שניהם ממוצא טרינדדי). אלפונסו הוא הנכד של זמר הקליפסו "האריה השואג".
קריירה
אלפונסו ריביירו החל את הקריירה שלו בגיל שמונה כששיחק בתפקיד ראשי במחזמר "The Tap Dance Kid" בשנת 1983. ריביירו זכה לביקורות חיוביות על הביצועים שלו והיה מועמד לפרס Outer Critics Circle. בשנת 1984 הוא הופיע כרקדן באחת מהפרסומות הטלוויזיונית של מייקל ג'קסון עבור חברת פפסי. באותה השנה ריביירו שיחק בסדרת הטלוויזיה "כפיות הכסף" (Silver Spoons) בתפקיד החבר הטוב ביותר של ריק שרודר. בשנת 1985 הוא הופיע בפרסומת של MTV ושם פורסם ספרו של ריביירו שנקרא "Alfonso's Breakin' & Poppin' Book". התפקיד הבולט ביותר של ריביירו הוא כששיחק בין השנים 1990–1996 את האיש העשיר והמפונק, קרלטון בנקס בקומדיית המצבים האמריקאית הנסיך המדליק מבל אייר והוא גם ביים כמה פרקים של הסדרה. דמותו של ריביירו בסדרה הייתה ידועה כדמות שרוקדת בתדירות גבוהה לצלילי השיר "It's Not Unusual" של הזמר טום ג'ונס והשיר זכה בכינוי "הריקוד של קרלטון".
יאן שיאן
החזרה לשנאשי
קשיים עתידיים בהבטחת נאמנותם של מצביאים סינים אחרים ברחבי סין, מלחמת האזרחים המתמשכת עם הקומוניסטים והאיום המתמשך של הפלישה היפנית הניעו את צ'יאנג לתת ליאן לשמור על התואר נציב ב-1932, ומינה אותו בראש הוועדה של הממשלה המרכזית המפקחת על מונגוליה וטיבט. לבסוף בשנת 1934 ציאנג שיבח את התנהלות יאן בתמורה לתמיכתו הציבורית של יאן בממשלת נאנג'ינג. למעשה צ'יאנג הודה כי יאן יישאר השליט הבלתי מעורער של שאנשי.
אלפונסו ריביירו
קריירה
בשנת 2008 החל ריביירו להנחות את השעשועון "Catch 21" ברשת GSN. ריביירו ביים כמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "פגוש את הבראונים" (באנגלית: Meet The Browns) וגם ביים את רוב עונה 2 של סדרת הטלוויזיה "? Are We There Yet" (בתרגום חופשי: אנחנו כבר שם?). בשנת 2014 ריביירו השתתף בעונה ה-19 של תוכנית הריאליטי האמריקאית רוקדים עם כוכבים יחד עם הרקדנית המקצועית ויטני קרסון. ריביירו וויטני ניצחו בגמר התוכנית.
יאן שיאן
היחסים עם הממשלה הלאומנית
אחרי 1931 המשיך יאן לתת תמיכה מסויגת לממשלת נאנג'ינג, תוך שמירה על שליטה בפועל בשאנשי. לחלופין, הוא יצר שיתוף פעולה עם גורמים קומוניסטים הפועלים במחוז שלו. אף על פי שהוא לא היה משתתף פעיל, יאן תמך בתקרית 1936 של שיאן, שבה צ'יאנג קאי-שק נעצר על ידי קצינים לאומניים בראשות ג'אנג צ'וליאנג ויאנג הואצ'נג ושוחרר רק כאשר הסכים לעשות שלום עם הקומוניסטים, וליצור "חזית מאוחדת" שתתנגד לפלישה היפנית הצפויה לסין.
בשנת 1936, יאן הצביע על כך שהקרע הגדל בינו לבין צ'יאנג נבע מהחרדות של יאן מפני הפוטנציאל לפלישה יפנית ודאגה לגורלה של סין. כמו כן יאן לא היה משוכנע שהמדיניות של ציאנג להתמקד במאבק בקומוניסטים במקום להתכונן לפלישה היפנית, היא מדיניות נכונה. במהלך תקרית שיאן עצמה יאן היה מעורב בעצמו במשא ומתן, שלח נציגים כדי למנוע את הוצאתו להורג של צ'יאנג בעודו דוחף לחזית מאוחדת ולהתנגדות לפלישה היפנית לסין. היחסים הפיננסיים בין שאנשי לבין השלטון המרכזי נותרו מסובכים. יאן הצליח ליצור קומפלקס של תעשיות כבדות סביב טאי-יואן, אך הוא לא פרסם את מידת הצלחתו מחוץ לשאנשי, כנראה כדי להטעות את צ'יאנג קאי-שק. למרות ההצלחות שלו במודרניזציה של תעשיית שאנשי, יאן פנה שוב ושוב לממשלה המרכזית לסיוע כספי כדי להרחיב את רשת הרכבות המקומית, אך בקשותיו נדחו בדרך כלל. כאשר יאן סירב לשלוח מיסים שנאספו מסחר מלח לממשלה המרכזית, צ'יאנג הציף השוק הצפוני של סין עם כל כך הרבה מלח (שיוצר באזור החוף של סין), שמחירי המלח במחוזות הצפוניים צנח מאוד. בשל מחירי המלח הנמוכים באופן מלאכותי, המחוזות השכנים כמעט הפסיקו לקנות מלח משאנשי. ב-1935 הכריז צ'יאנג על "תוכנית חמש שנים" למודרניזציה של התעשייה הסינית בהשראת ההצלחות של "תוכנית העשור" שיאן הכריז עליה לפני מספר שנים.
אלפונסו ריביירו
חיים אישיים
אלפונסו ריביירו התחתן עם הסופרת אנג'לה אנקריץ' ב-13 באוקטובר 2012, אחרי שהשניים התארסו ביולי 2012. השניים מתגוררים בלוס אנג'לס. ריביירו היה נשוי בעבר לרובין סטפלר ב-2002. סטפלר וריביירו התגרשו ב-2006. הזוג לשעבר חולקים משמרת משותפת על בתם.
יאן שיאן
סכסוך עם יפן
יאן לא נכנס לעימות רציני עם היפנים עד ראשית שנות ה-30. בעודו גולה בדאליין ב-1930, היה מודע לתוכניות יפניות לפלוש למנצ'וריה, ויצר שיתוף פעולה עם היפנים כדי ללחוץ על צ'יאנג קאי-שק כדי לאפשר לו לחזור לשאנשי, לפני שהזהיר את צ'יאנג על כוונתה של יפן. הצלחתה של יפן לאחר מכן בכיבוש מנצ'וריה ב-1931 הפחידה את יאן, שאמר כי מטרתה העיקרית של תוכנית העשור שלו הייתה לחזק את ההגנה על שאנשי נגד היפנים. בשנות השלושים המוקדמות הוא תמך במהומות אנטי-יפניות, גינה את הכיבוש היפני של מנצ'וריה כ"ברברית", פנה בפומבי לצ'יאנג לשלוח חיילים למנצ'וריה וארגן את ארסנל הנשק שלו כדי לחמש את הפרטיזנים הלוחמים בכיבוש היפני במנצ'וריה.
בדצמבר 1931 הזהיר יאן, כי לאחר ההשתלטות על מנצ'וריה, ינסו היפנים להשתלט על מונגוליה הפנימית על ידי חתרנות נגד הסמכות הסינית באזור. כדי למנוע זאת, הוא השתלט על סויואן תחילה, פיתח את מרבצי הברזל הגדולים שבה (24% מכלל הברזל בסין), והעביר למחוז אלפי חיילים-חקלאים. כאשר לבסוף פלשו היפנים למונגוליה הפנימית ב-1935, יאן קיבל על עצמו תפקיד "יועץ" ״מועצה המדינית של מונגוליה״ גוף שהוקם על ידי השלטון המרכזי כדי לארגן התנגדות ליפנים.