cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נירנית ארנוידיאד
אחר מעשה
אחרי הנירנית ארנוידיאד, נשברה התנגדותם של עלפי ואנשי בלריאנד למורגות. ניצחונו של מורגות היה למעשה מוחלט, שכן הוא השמיד את כל אנשי היתלום ופיזר את בני פאנור מהימרינג. אורקי מורגות הרסו את כל בלריאנד למעט דוריאת, שעדיין הייתה מוגנת על ידי מחגורת מליין, ולא ייחסו חשיבות לערי הפלס. נרגותרונד חופשייה עודנה הייתה, אך מורגות לא הקדישה מחשבה אליה ולא לדוריאת, בידיעה ששתי ממלכות העלפים שנותרו אינן מהוות איום עליו.
מורגות בגד במשרתיו בני המזרח ודן אותם לעונש מוות בהיתלום, ואיתם החריב את אדמות בלריאנד הפוריות. עם זאת, עדיין ידע פחד, כי טורגון, כיום המלך הגבוה של הנולדור לאחר מותו של פינגון בקרב, שרד, ומיקום עירו גונדולין עדיין לא היה ידוע למורגות. בתקווה לגלות את מקום הימצאו של טורגון, זימן אליו מורגות את הורין וניסה לגלות ממנו את מיקומה של גונדולין. אך הורין לעג למורגות וסירב לבגוד בטורגון. מורגות הטיל אז קללה איומה עליו ועל קרובי משפחתו, וקשר את הורין לכיסא על תנגורדרים כדי לחזות בקללה המתגלה.
באנו חושך לגרש
חנוכה, המוכר במילותיו הראשונות: באנו חושך לגרש, הוא שיר לחג החנוכה מאת שרה לוי-תַּנַּאי אשר הולחן על ידי עמנואל עמירן והתפרסם במחצית השנייה של שנות ה-40 לכל המאוחר.
תולדות השיר
את השיר חיברה לוי-תנאי, מחנכת וכוריאוגרפית, בעת ששימשה גננת בקיבוץ רמת הכובש בשנים 1939–1946, שם הייתה מלמדת את הילדים את השיר.
בזיכרונותיה של אישה בשם אביבה כץ מילדותה בגן של לוי-תנאי, סיפרה: "עם בוא החורף, לקראת חג החנוכה, הייתה שרה לוי מעמידה את כל הילדים במעגל ומצווה עליהם להרים את יד ימין ולנוע בהתאם למנגינה 'באנו חושך לגרש, בידינו אור ואש', ולאחר ששלטנו היטב במילות הבית, נדרשנו לרקוע ברגל ימין בעוז על הרצפה ולנופף תוך הטיית הגוף לפנים ואז לשיר: 'סורה חושך, הלאה שחור!'".
בשנת 1953 התפרסם השיר בקובץ "חגים ומועדים בחינוך: למחנכים בגן ובכיתות הנמוכות" שבעריכת הגננת אסתר רבינוביץ ובכרך הראשון של ספר העזר לגננות "מה אספר לילד" שבעריכת יהודית גורביץ ושמואל נבון. מאז נדפס בקבצים שונים, בהם השירון לילדים "זמר חן" (1960) ו"מאה שירים ראשונים" (1981).
כבר בשנות ה-50 הפך השיר נפוץ בחגיגת חג החנוכה בישראל. החל משנות ה-60 הוא הוקלט בביצועים מגוונים.
תוכן
השיר בן שלושה בתים, שהמוכר והמושר שבהם הוא הבית הראשון. על פי ההקשר לחג החנוכה ניתן להבין כי בית זה מתייחס למרד החשמונאים, אך ההיסטוריה שבבסיס החג אינה מוזכרת בשיר כלל: הבית הראשון עוסק בכוחם של הרבים להאיר – וממנו גם נגזר הפזמון החוזר: "סוּרָה, חושך! הלאה, שחור! / סוּרָה מפני האור!" הבית השני מציג את הסביבונים, ואילו הבית השלישי והאחרון מתייחס כמדומה לילדים, שלהם מיועד השיר.
את המילים "סורה חושך" מקובל ללוות בהרמת יד ימין וברקיעה בחוזקה ברגל ימין – כפי שלימדה לראשונה בעצמה שרה לוי-תנאי בגן הילדים כשיר משחק.
הצירוף "באנו חושך לגרש" הפך למטבע לשון המשמש בהקשרים שונים.
קישורים חיצוניים
ביצועים:
רנה ליטוין
רִנה לִיטְוִין (2 בספטמבר 1939 – 17 במרץ 2012) הייתה סופרת, משוררת, חוקרת ספרות ומתרגמת מאנגלית, ספרדית ורוסית.
ביוגרפיה
רנה ליטוין נולדה בהונג קונג בשנת 1939. אמה הייתה מורה לאנגלית ואביה היה מהנדס ותעשיין. שפות הדיבור בבית היו רוסית ואנגלית. בשנת 1949 המשפחה עלתה לישראל והתיישבה בקריית חיים.
רנה למדה בבית ספר "אהל שם" ברמת גן. לאחר שירותה הצבאי, למדה ספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. לימדה שירה בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב (1968), בתיכון מיטראני בחולון (1972) ובמכללת בית ברל (1995-1997) במסגרת מלגת "סופר-מורה" של משרד החינוך והתרבות ובמסגרות נוספות.
ליטוין הייתה עורכת ומתרגמת בהוצאת ספרית פועלים (1976-1981) וכמו כן חברת מערכת (1981–1984) וממונה על מדור הספרות המתורגמת בהוצאת כתר (1987-1990). מאז 1998 עבדה כעצמאית עם הוצאות ספרים שונות: הוצאת הקיבוץ המאוחד ועם תיאטראות: גשר, החאן והבימה.
ליטוין התגוררה בתל אביב, הייתה נשואה ואם לשניים. היא נפטרה ב-17 במרץ 2012 עקב מחלה נדירה.
פרופסור מנחם פרי, עורך הספרייה החדשה, אמר על רנה ליטוין (18 במרץ 2012):
אסותא באוהאוס וילג'
אסותא באוהאוס וילג' הוא מתחם מגורים בתל אביב, אשר נבנה במקום בו שכן בית חולים אסותא הישן שנסגר בשנת 2009. המתחם שוכן בין הרחובות ז'בוטינסקי, יהושוע בן-נון, וורמייזה, וכולל את מבני הבאוהאוס אשר היו כחלק מבית חולים אסותא הישן ומגדל בן 26 קומות שבנייתו הסתיימה ב-2018.
בית החולים אסותא תל אביב
רעיון בית החולים "אסותא" הועלה בשנת 1934 על ידי ד"ר בן-ציון הראל ובֶּנוֹ חיות, ויצא לדרך בשותפות של כ-30 רופאים, רובם עולים מגרמניה בעלייה החמישית, ביניהם היה הפרופ' מכס מרכוס, ויתרם רופאים ותיקים יותר. בית החולים לא היה חלק מהמערכות הבריאותיות המרכזיות של ההסתדרות הציונית הדסה וקופת חולים כללית שפעלו אותה עת ביישוב היהודי בארץ ישראל. בית החולים נוסד כחברת מניות פרטית, שמניותיה נמכרו לרופאים בלבד. חזון החברה היה הקמת בית החולים הפרטי המודרני הגדול הראשון בארץ ישראל.
בית החולים ההיסטורי הוקם בצפון תל אביב (לימים: רחוב ז'בוטינסקי בתל אביב), על שטח שנרכש על ידי החברה מהכפר הערבי סומייל, ששכן אז מצפון-מזרח לתל אביב. את מבנה בית החולים, שנפתח עם 74 מיטות אשפוז, תכנן האדריכל יוסף נויפלד בסגנון הבינלאומי. חנוכת בית החולים נערכה בדצמבר 1935.
הבניין שימש את בית החולים במשך 75 שנים, עד 12 במאי 2009, אז הועברה הפעילות למבנה החדש והמודרני באזור תעשייה עבר הירקון.
המתחם הנוכחי
בניין בית חולים אסותא הישן הוגדר כמבנה לשימור יחד עם מבנה נוסף וחנות הפרחים אשר הייתה בכניסה לבית החולים. בניית המגדל, ותוספת הקומה לבניין בית החולים הישן הושלמו ב-2018. המתחם תוכנן על ידי משה צור אדריכלים ובוני ערים בשיתוף עם אמנון בר-אור אדריכלים, נבנה ושופץ עלי ידי חברת אלקטרה בנייה בשותפות עם אורתם סהר.
המתחם כולל את ארבעת המבנים אשר היו כחלק מבית החולים הישן, מגדל בן 26 קומות, שני חניונים תת-קרקעיים ומבנה חנות הפרחים.
המגדל
המגדל אשר שווק כזוג מגדלים הוא מגדל מגורים בן 26 קומות אשר מחולק לשני מבנים כאשר מעבר זכוכית בו נמצאות מעליות מקשר בין שני חצאי המבנה. בניית המגדל גררה ביקורות מטעם תושבי השכונה בטענה שגובה המגדל אינו תואם את אופי השכונה, ורעש הבוקע ממנו בדומה לתקרית עם מגדל בת'אהם אשר נמצא במנצ'סטר, אנגליה.
מבני בית החולים הישן
המבנים אשר שימשו את בית החולים הישן שופצו והומרו ליחידות דיור. למבנה המרכזי מביניהם נוספה קומה בזמן בניית המגדל. במבנה אחר נבנה גן ילדים כחלק מהמטלות הציבוריות אשר מטילה עיריית תל אביב על היזמים.
החניונים ומבנה חנות הפרחים
מתחת למבני הבאוהאוס והמגדל נבנו שני חניונים תת-קרקעיים. הראשון הוא חניון ייעודי עבור הדיירים בפרויקט. השני הוא חניון ציבורי בן ארבע קומות כאשר העליונה מביניהן היא חניון ציבורי והשאר מיועדות לתושבי השכונה. המבנה אשר שימש את חנות הפרחים בכניסה לבית חולים הומר למבנה כניסה לחניון זה ובתוכו נחפרו גרם מדרגות ומעלית. הקצאת מקומות החנייה לציבור עוררה ויכוחים בין דיירי הפרויקט לתושבי האזור. כיום הקומות המיועדות לתושבי האזור אינן פעילות. חניוני המתחם נפרדים לחלוטין אך ישנה דלת המקשרת ביניהם בכל קומה.
ליסה דיסברו
ליסה סטיבנס דיסברו (באנגלית: Lisa Stephens Disbrow; נולדה ב-29 בספטמבר 1962) היא פקידת ממשל אמריקאית לשעבר, שכיהנה כתת-מזכירת חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 2015–2017 ולמשך כמה חודשים כמזכירת חיל האוויר בפועל.
ביוגרפיה
בשנים 1995–2014 שימשה דיסברו במגוון של תפקידים במטות המשולבים, כולל כסגנית מנהל המטות המשולבים לבניין הכוחות, משאבים והערכה. בעת עבודתה שם היא הייתה מדווחת בשנים 2006–2007 ליועץ לביטחון לאומי כיועצת מומחית ליישום מדיניות בבית הלבן. היא סייעה בתכנון ויישום אסטרטגיית הביטחון הלאומי וייעצה לבית הלבן בסוגיות שונות.
הקריירה הצבאית של דיסברו בת 23 השנים הסתיימה ב-2008, כאשר היא פרשה בדרגת קולונל מכוחות המילואים של חיל האוויר כשתפקידה האחרון היה עוזרת מיוחדת למנהל התוכניות במחלקת חיל האוויר של ארצות הברית.
בינואר 2015 החלה דיסברו לשמש כתת-מזכירת חיל האוויר של ארצות הברית. עד לאישור מינויה לתפקיד זה על ידי הסנאט בינואר 2016, היא הייתה תת-מזכירה בפועל. במקביל היא שימשה כסגנית מזכירת חיל האוויר לניהול פיננסי ובקרה בשנים 2014–2016. החל מה-20 בינואר 2017 ועד לאישור מינויה של הת'ר וילסון ב-16 במאי 2017, כיהנה דיסברו כמזכירת חיל האוויר בפועל.
ב-30 ביוני 2017 התפטרה דיסברו מתפקידה כתת-מזכירת חיל האוויר.
דה לה סול
דה לה סול (באנגלית: De La Soul) הוא הרכב היפ הופ אמריקאי שהוקם ב-1988 באזור אמיטיוויל בלונג איילנד, ניו יורק.
היסטוריה
פוסדנוס, טרוגוי ומאסאו הקימו את ההרכב בתיכון ומשכו את תשומת ליבו של המפיק פרינס פול מחברת התקליטים טומי בוי רקורדס, עם קלטת דמו של השיר "Plug Tunin'". השלישייה הוחתמו בחברה והשיר יצא ב-1988 כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלהם. במרץ 1989, ההרכב הוציא את האלבום, שנקרא . האלבום זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית ודורג בפרסומים שונים כאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים ביותר בכל הזמנים.
ב-1991 יצא אלבומם השני, De La Soul Is Dead. אף על פי שקיבל ביקורות מעורבות ולא נמכר כמו אלבומם הקודם, בסופו של דבר, הוגדר כקלאסיקה על ידי המבקרים והיה לאחד מהאלבומים הראשונים שזכה לדירוג חמישה כוכבים במגזין ההיפ הופ דה סורס. לימים, אף דורג במקום ה-228 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של רולינג סטון.
בשנת 1993 יצא אלבום האולפן השלישי של ההרכב, Buhloone Mindstate. האלבום זכה לביקורות חיוביות, אך היה לכישלון המסחרי הגדול ביותר של ההרכב בצאתו. מגזינים שונים, בהם רולינג סטון, דירגו את האלבום כאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים בכל הזמנים. ב-1994, יצאו 500 עותקים של מיני-אלבום שיווקי בשם Clear Lake Audiotorium על גבי תקליט ויניל ותקליטור שקוף. המיני-אלבום בן 6 הרצועות הכיל גרסות ערוכות של רצועות מ-Buhloone Mindstate, אך כלל גם רצועות נוספות ובהן שיתופי פעולה עם אמנים שונים, ובהם ההרכב א טרייב קולד קווסט.
בשנת 1996 הוציאו את האלבום Stakes Is High, שהיה לראשון שלהם שלא הפיק פרינס פול, עם קרדיט הפקה כולל שניתן לשלישייה בלבד. אף על פי שכשל מסחרית, זכה האלבום לשבחים ביקורתיים. מתוך האלבום הצליח השיר "Itzsoweezeee (Hot)", שהצליח להיכנס למצעדי הבילבורד. הסינגל "" מתוך האלבום הצליח להיכנס למקום ה-52 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2000, החל ההרכב להוציא טרילוגיית אלבומים בשם "Art Official Intelligence" (בראשי תיבות: AOI). כל שלושת האלבומים נועדו לצאת תוך שנה, החל עם צאתו של Art Official Intelligence: Mosaic Thump. אחריו הגיע AOI: Bionix בסוף 2001, אך האלבום השלישי והאחרון בסדרה מעולם לא יצא לאור. ההרכב התקשה לסיים את החלק האחרון בסדרה מסיבות רבות, כשאחת מהן הייתה מאבק מתמשך עם חברת טומי בוי רקורדס, שהוציאה את אלבומיו מאז הופעת הבכורה שלו.
ב-2004 הוציא ההרכב אלבום בשם The Grind Date באמצעות חברת Sactuary/BMG Records, מכיוון שההסכם בין טומי בוי והאחים וורנר רקורדס נסגר והחוזה של ההרכב נמכר לחברות וורנר מיוזיק גרופ האחרות. ההרכב חשב שהחוזה שלו ייקלט על ידי אלקטרה רקורדס, אך היא החליטה לעזוב את וורנר מיוזיק גרופ לחלוטין. האלבום זכה לשבחים והתקבל על ידי המעריצים באופן חיובי. הסינגל המוביל מתוכו, "Shopping Bags (She Got from You)" לא הצליח במיוחד והוביל לכישלון מסחרי של האלבום. ב-2005 שיתף ההרכב פעולה עם גורילז בלהיט "Feel Good Inc.", שזיכה את ההרכב בפרס גראמי הראשון שלהם, בקטגוריית "שיתוף הפעולה הווקאלי הטוב ביותר בפופ".
במרץ 2015, דה לה סול יצרו Kickstarter כדי לסייע במימון האלבום הקרוב שלהם. האלבום שהתקבל, And the Anonymous Nobody..., יצא באוגוסט 2016. האלבום היה מועמד בטקס פרסי גראמי ה-59 לקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר".
מחלוקת הקטלוג
הקטלוג המוזיקלי של דה לה סול לא יצא בשירותי הסטרימינג או בחנויות המוזיקה הדיגיטליות עד 2023. עד 2017, הוא היה בבעלות וורנר רקורדס, שלפי פוסדנוס, לא רצו לאשר דגימות ולנהל משא ומתן מחדש על חוזים. הדגימות ששימשו במוזיקה של דה לה סול אושרו רק להפצה באופן פיזי; נוסח החוזים שלהם אינו מעורפל מספיק כדי לאפשר להם להפיץ את המוזיקה בטכנולוגיות דיגיטליות.
ב-2017 נרכש הקטלוג על ידי טומי בוי רקורדס. בפברואר 2019, דה לה סול הודיעו כי הקטלוג שלהם יהיה זמין בקרוב בשירותים דיגיטליים. עם זאת, מכיוון שהם לא היו מרוצים מההסכם, לפיו היו אמורים לקבל 10% מההכנסות, ואת השאר היו אמורים לקבל טומי בוי רקורדס, היציאה נדחתה עד למשא ומתן נוסף. אמני היפ הופ, ובהם נאז, פיט רוק וקווסטלאב, קראו להחרים את טומי בוי רקורדס. באוגוסט, דה לה סול הודיעו כי לא הצליחו ליישב את המחלוקת עם טומי בוי רקורדס ומיצו את המשא ומתן. בפברואר 2020, פוסדנוס אמר שטומי בוי "בערך חזרה לשולחן, אנחנו מחפשים איך להתחיל את זה". באפריל, ראש רוסטרום רקורדס בנג'י גרינברג אמר שהוא מנסה לקנות את טומי בוי רקורדס, על מנת להחזיר את הקלטות המאסטר לדה לה סול.
ב-3 בינואר 2023, הוכרז כי ששת האלבומים הראשונים של השלישייה יפורסמו בשירותי הזרמת המוזיקה ב-3 במרץ 2023, יום השנה ה-34 לאלבום הבכורה שלהם, . כל האלבומים של ההרכב נמצאים בבעלות החברה של השלישייה "A.O.I., LLC", ומורשות לצ'ריסיילס רקורדס, שבדומה לטומי בוי, גם בבעלות Reservoir Media.
עידו לביא
עידו לביא (נולד ב-1982 בתל אביב) הוא מהנדס היי-טק, שהיה 18 שנים שחקן כדוריד בליגת העל, ומי שסימל שנים רבות את קבוצת אס"א תל אביב ואף שימש הקפטן שלה. בעבר גם היה שחקן נבחרת ישראל בכדוריד. את הקריירה שלו בליגת-העל סיים כשחקן הפועל ראשון לציון.
בליגת העל של ישראל
שנים רבות שימש לביא כציר המרכזי במשחק ההגנה של מועדונו, אס"א תל אביב. בתקופתו זכתה קבוצתו בכל התארים שזכתה בהם כל שנות קיומה: באליפות הליגה ובגביע המדינה בעונת 2–2001 ועוד ארבע פעמים נוספות בגביע המדינה בכדוריד. בשנת 2009 הוליך את קבוצתו לזכייה בגביע וכבש את שער הניצחון בדקה האחרונה למשחק. באותה שנה נבחר על ידי מעריב לשחקן השנה בהגנה.
לביא היה שחקן הבית היחיד של ההרכב הראשון באס"א תל אביב במשך יותר מעשור, ועשרים שנים רצופות לא עזב את המועדון. הוא הפך לוותיק שחקני השדה ונחשב לבכיר שבהם. כדי להבטיח את הישארותו של לביא בקבוצה, האריך המועדון ברציפות את חוזה השחקן מאז שהפך בתום עונת 13–2012 לשחקן חופשי, עד תום עונת 17–2016. בתקופה זו מילא, לפי בקשת ההנהלה, את תפקיד קפטן הקבוצה. לאחר שהנהלת אס"א תל אביב החליטה, בתום עונת 17–2016, להוריד ביוזמתה את הקבוצה לליגה השנייה, הלאומית, בשל מצוקה תקציבית, החליט לביא להיפרד מאס"א, אחרי 20 שנותיו בשורות המועדון. ב-20 במאי 2017 בחר לחתום על חוזה בן שנתיים עם הפועל ראשון לציון מצמרת ליגת-העל בכדוריד וזכה איתה בעונת 18–2017 הן באליפות ליגת-העל בכדוריד והן בגביע המדינה. (בעונת 20–2019) שיחק בקבוצת הליגה הלאומית מכבי רעננה
לביא הוסמך ב-2003 כמאמן כדוריד על ידי בית הספר למאמנים שבמכון וינגייט.
בנבחרות ישראל בכדוריד
לביא שיחק בנבחרות הנערים, הנוער, העתודה והנבחרת הבוגרת של ישראל. במסגרת הנבחרת הלאומית של ישראל שיחק בשנים 2002–2011 ועד לפרישתו היה שחקן מפתח בסגל הראשון, בעיקר במרכז ההגנה. בשנים 2008–2010 היה שחקן הנבחרת היחיד, ששיחק בכל משחקיה הבינלאומיים של ישראל ונחשב בעיני רבים לשחקן מרכז ההגנה הטוב ביותר בישראל באותה תקופה. במהלך הקריירה שלו סבל מפציעות רבות, ששיבשו את רצף ההשתתפות שלו במשחקי הנבחרת.
לביא בוגר הפקולטה להנדסה של אוניברסיטת בר-אילן והמסלול השנתי לתכנות והנדסת תוכנה של הטכניון. במקביל להיותו שחקן מקצועני עבד כמהנדס בדיקות תוכנה, בחברת HP Indigo. בשנים 2014 - 2020 היה ראש צוות בדיקות תוכנה ב"מאנטיס ויז'ן", חברת הזנק המפתחת יישומים תלת-ממדיים לסמרטפונים ולמצלמות. מראשית 2021 הוא מנהל ה-QA של חברת איניואיטיב. הוא בנם של יואב לביא וד"ר חמוטל מאירי, מדענית וחוקרת, נכדו של חבר הכנסת ומזכ"ל הסתדרות המורים לשעבר, ד"ר שלום לוין, ונין לחיים שלי, ממייסדי שכונת בית הכרם בירושלים. מתגורר בהרצליה, אב לשני בנים.
כפר אונו
כפר אונו היה ישוב יהודי ששכן בבקעת אונו שבנפת יפו, אשר הוקם בשנת 1939 על אדמות שנרכשו מן הכפרים הערבים כפר עאנה ואל-ח'ירייה, ומנה כ-40 משפחות (למעלה מ-200 תושבים). ב-1950 עקב עליית היהודים ששהו בגולה, רבים מהם עברו לגור בכפר או בשאר יישובי הבקעה וכך גדלה אוכלוסיית הכפר.
באותה שנה הצטרף הכפר למועצה אזורית קריית אונו (לימים שטחי המועצה האזורית אפעל שפורקה בשלהי 2007) ולאחר מכן לבקשת התושבים (1954), החליטו להפריד את הכפר מהמועצה, וכך הכפר הפך למועצה מקומית בשם קריית אונו. בין המתיישבים הראשונים בכפר, הייתה משפחתו של מיכאל וולך שבתו היא המשוררת יונה וולך. על שמו של וולך קרוי כיום רחובו הראשי של הכפר דאז, המצוי כיום בצפון קריית אונו.
בשנת 1992 הוכרזה המועצה כעיר.
הקרן לזכר השואה
הקרן לזכר השואה (בצרפתית: Fondation pour la Mémoire de la Shoah) היא קרן להנצחת זכר השואה (כדוגמת "קרן שואה"), שהוקמה בשנת 2000 בכסף שהתקבל מהרכוש שנלקח מיהודי צרפת במלחמת העולם השנייה. משימת הקרן היא לתמוך בפרויקטים בכל תחומי ההיסטוריוגרפיה והמחקר בנושא השואה, בחינוך והנצחה, בסולידריות ובנושאי תרבות יהודית. הקרן יוצגה לעיתים קרובות בזירה הבינלאומית על ידי נשיאת הכבוד שלה, סימון וייל, ניצולת מחנה הריכוז אושוויץ, שהפכה לימים לנשיאה הראשונה של הפרלמנט האירופי.
איוואנוב
איוואנוב, איוונוב, איבנוב או איונוב (רוסית: Иванов, בולגרית: Ивано́в, אוקראינית: Іванов) הוא שם משפחה רוסי, בולגרי, סרבי, קרואטי וצפון-מקדוני ואחד השמות הנפוצים ביותר ברוסיה, בבולגריה ובמקדוניה הצפונית.
שם משפחה זה נובע מן השם הפרטי "איוואן"\"איבן" (Иван) (הנגזר מהשם העברי יוחנן) והסיומת "וב" (ов) – המציינת "של" או "בן של", ומשום כך: "איוואנוב" פירושו- "הבן של איוואן".
גרסה נשית לשם משפחה זה הנה: איוואנובה – Ивано́ва) Иванова ; איוונובה, איבנובה וכו') והיא נובעת מן השם "איוואנוב" והסיומת הנקבית "ה" שנהוגה להתווסף לשם המשפחה של האישה, בברית המועצות לשעבר, בעיקר ברוסיה וכן בבולגריה.
גרסה אחרת הן איוואנוף – שהוא היה תעתיק צרפתי נפוץ של "איוואנוב". ברוסית, בולגרית, מקדונית ובעוד שפות סלאביות אחרות כמו אוקראינית, קרואטית וסרבית קיימים גם שמות משפחה אחרים שמקורם בשם הפרטי איוואן – ביניהם – איוואנוביץ', איוואנובסקי, איוואננקו, איוואניוק, איוואנקוב, איוואניצקי וכו'.
בשפה הבולגרית איוואנוב/ה אינו רק שם משפחה אלא גם שם אמצעי המציין את שם האב של האדם – מקביל לאיוואנוביץ'/איוואנובנה ברוסית כך למשל בשם הכדורגלן הבולגרי דימיטאר איבנוב ברבאטוב. לפי שם אמצעי זה יודעים ששם אביו הוא איוואן.
{{פירושונים|
איוואנוב
Иванов
איבנוב
Иванов
איבנובה
Иванова
איבנוביץ'
Иванович
איוואנוף
Иваноф
איוואנובסקי\איבנובסקי
Ивановский
אחר
}}
וליד ג'ונבלאט
ביוגרפיה
משפחת ג'ונבלאט היא משפחה כורדית-סורית. שמה המקורי בשפה הכורדית הוא ג'אן בולאד ("בעלי הרוח החזקה"). המשפחה נמלטה מסוריה לאזור הדרוזי בלבנון לאחר ניסיון הפיכה כושל של אחד מראשיה כנגד השלטון הע'ותמאני בסוריה. אחד מבניה של המשפחה היה ג'אנבולאד איבן קאסם אל-קירדי אל-קאיסרי, אשר נודע בכינוי איבן ערבו (1530–1580), מושל חלב. וליד ג'ונבלאט הוא בנו של כמאל ג'ונבלאט, אשר יסד את המפלגה שבראשה עומד היום בנו.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בשנים 1982–1983, נלחמה המיליציה בראשותו (אשר זכתה בתמיכה סורית וחומשה בנשק סובייטי) במרונים. הצדדים הנצים שרפו כפרים וגירשו זה את אוכלוסייתו של זה באזור הרי השוף במלחמת ההרים. בתום העימותים, הצליחו הדרוזים לגרש מאות אלפי נוצרים מההרים וג'ונבלאט סומן כמנהיג הדרוזים במדינה.
במהלך השנים החליף ג'ונבלאט את בעלי בריתו וכך הבטיח את האינטרסים הדרוזיים בלבנון, החל ממלחמת האזרחים ועד תקופת שיקום המדינה. כמו מנהיגי עדות אחרים בלבנון, הוא תמך בנוכחות הצבאית הסורית במדינה לאחר מלחמת האזרחים, אך מאז מותו של חאפז אל-אסד בשנת 2000, תמך בסיום ההשפעה הסורית בלבנון. עמדה זו הציבה אותו באופוזיציה לנשיא לבנון אמיל לחוד ולחזבאללה.
לאחר ההתנקשות בחיי רפיק אל-חרירי בשנת 2005, טען ג'ונבלאט שחרירי המבוהל סיפר לו כמה חודשים קודם לכן, שנשיא סוריה בשאר אל-אסד איים על חייו באופן אישי בפגישה קצרה שנערכה בדמשק בשנת 2004. ג'ונבלאט עצמו התבטא בפומבי על חששותיו מהתנקשות בחייו, בשל עמדתו נגד סוריה. ניסיון התנקשות בחברו ועמיתו הפוליטי, חבר הפרלמנט מרוואן חמאדה, באוקטובר 2004, פורש כמסר ברור לג'ונבלאט. הוא נתפש כאחד ממנהיגי "מהפכת הארזים" של שנת 2005 בלבנון, והרחיב את התמיכה בו גם לחוגים נוצריים וסוניים. לאחר הבחירות הכלליות בלבנון 2009, ג'ונבלאט, אשר ראה את עליית כוחו של מחנה ה-8 במרץ לאחר אירועי מאי 2008 והסכם דוחה, עזב את מחנה ה-14 במרץ ומיצב עצמו כגורם מרכז בפוליטיקה הלבנונית. בעוד שקודם לכן היה ג'ונבלאט מהמנהיגים הבולטים והקולניים ביותר במחנה ה-14 במרץ וממבקריה הגדולים של מדיניות סוריה כלפי לבנון, בחר המנהיג הדרוזי לנטוש קו זה כאשר נפגש עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד. זאת, על אף שרק מספר שנים קודם לכן האשים את סוריה ברצח אביו כמאל ג'ונבלאט, בעת שלטון אביו של בשאר, חאפז אל-אסד.
קרלוס טבס
קרלוס אלברטו מרטינס טבס (בספרדית: Carlos Alberto Martínez Tévez; נולד ב-5 בפברואר 1984 בסיודדלה שבמחוז בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ששיחק בעמדת החלוץ, המשמש כיום כמאמן כדורגל.
טבס שיחק בנבחרת ארגנטינה, וקבוצתו האחרונה הייתה בוקה ג'וניורס. טבס זכה להיות מושווה לדייגו מראדונה בזכות יכולתו הגבוהה, העובדה ששיחק בבוקה ג'וניורס וכן בשל מבנה גופו הנמוך והחסון.
הוא מכונה בין היתר קרליטוס ואל אפאצ'ה (El Apache) כיוון שגדל בשכונת המצוקה פוארטה אפאצ'ה.
קריירת מועדונים
טבס התחיל את הקריירה שלו בבוקה ג'וניורס הארגנטינאית. במהרה תפס טבס את מקומו של חואן רומן ריקלמה שנרכש על ידי ברצלונה כשחקן המרכזי של הקבוצה וכחביב האוהדים. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של הקבוצה ב-21 באוקטובר 2001 במשחק מול טאז'רס כשהוא בסך הכול רק בן 17.
טבס שיחק במדי בוקה במשך שלוש שנים, הוא כבש עבור הקבוצה 26 שערים ב-75 משחקי ליגה וזכה עימה באליפות אחת (אפרטורה 2003), בגביע הליברטדורס (2003), בגביע הביניבשתי (2003). בנוסף זכה פעמיים בתואר שחקן השנה בדרום אמריקה בזכות הופעותיו במדי הקבוצה והגיע לגמר גביע קופה אמריקה (2004) במדי נבחרת ארגנטינה.
השתלטותה של חברת MSI בראשות איש העסקים ממוצא איראני קיא ג'ורבחיאן על קבוצת קורינתיאנס הברזילאית הביאה להשקעה כספית עצומה ברכישת שחקנים. גולת הכותרת הייתה רכישתו של קרלוס טבס תמורת סכום של 20 מיליון דולר שהייתה לרכישת השחקן היקרה ביותר בתולדות הכדורגל הדרום אמריקאי בהעברת שחקנים בתוך היבשת. מאוחר יותר נרכשו גם חברו לנבחרת חבייר מסצ'ראנו והבלם הארגנטינאי סבסטיאן דומינגס.
אחרי ששמם נקשר למעבר לקבוצות רבות באירופה, נחתו בסוף השניים בווסטהאם יונייטד, קבוצת מרכז טבלה אנגלית. ההעברה נעשתה דקות ספורות לפני סיום מועד ההעברות ב-31 באוגוסט 2006 ונחשבה להעברה מפוקפקת.
שני השחקנים התקשו להתרגל לסגנון המשחק האנגלי בהתחלה. בניגוד למסצ'ראנו שלא קיבל הזדמנויות רבות, שותף טבס במרבית משחקי הקבוצה ושיתף פעולה עם הישראלי יוסי בניון. הוא כבש את השער הראשון במדי הקבוצה ב-4 במרץ 2007 בניצחון קבוצתו 3–4 על טוטנהאם וכבש גם בשני המשחקים הבאים של הקבוצה. לשיאו הוא הגיע במחזורי הסיום והיה מהגורמים להתאוששות המרשימה של הקבוצה ולהיחלצות מהמקומות המובילים לירידה, בניצחון על בולטון 1–3 כבש טבס צמד ובישל את השלישי. טבס הפך ליקיר האוהדים אחרי סדרת התבטאויות בהן הצהיר על יכולתה של הקבוצה להישאר בליגה וכן על רצונו להמשיך בקבוצה גם אם הקבוצה תרד. בנוסף, השיפור החד ביכולתו והצטיינותו במשחקים האחרונים הביאו את אוהדי וסטהאם לבחור בו לשחקן השנה. אוהדי הקבוצה חיברו עבורו שיר ובו הם שרים There's only one Carlos Tevez.
בעונת ההעברות ביולי 2007 רכשה מנצ'סטר יונייטד את טבס אבל היא נתקלה בקשיים משפטיים בנוגע לכרטיס השחקן שלו. הסוגיה שנידונה היא מי יקבל את 30 מיליון הלירות שטרלינג של יונייטד, וסטהאם או קיה ג'ורבצ'יאן, סוכנו שגם מחזיק בכרטיסו. וסטהאם שנקנסה ב-5.5 מיליון לירות שטרלינג בעקבות הבאתו לאפטון פארק אמרה כי היא שמחה בהחלטה של פיפ"א להעביר את ההכרעה ל-CAS. בסופו של דבר סוכמו הדברים וטבס עבר רשמית למנצ'סטר יונייטד ב-4 באוגוסט 2007.
לאחר ששוחרר רשמית מהחוזה בווסטהאם יונייטד תמורת שני מיליון פאונד, עבר טבס ב-10 באוגוסט למנצ'סטר יונייטד. טבס קיבל את החולצה מספר 32, כפי שהיה בווסטהאם יונייטד. טבס ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 מול פורטסמות' ב-15 באוגוסט, כאשר החליף במחצית את ווין רוני ששבר את כף רגלו. טבס בישל באותו משחק את השער לפול סקולס. עונתו הראשונה בקבוצה הייתה מוצלחת. טבס כבש 19 שערים בכל המסגרות, מתוכם 14 בליגה, והיה מהמצטיינים בדרך לזכייתה של הקבוצה בליגת האלופות וכן באליפות אנגליה.
בעונת טבז נשאר במנצ'סטר יונייטד למרות אפשרות למעבר לקבוצה אחרת. החתמתו של דימיטאר ברבאטוב גרמה לו לשחק הרבה פחות, אף על פי שבראבטוב לא הצטיין. טבס הצהיר בעבר שהוא ירצה להישאר במנצ'סטר יונייטד, אך פעולה זאת תדרוש מהיונייטד לשלם לא פחות מ-32 מיליון ליש"ט לחברה המחזיקה בכרטיסו.
ב-14 ביולי 2009, לאחר תחרות בין קבוצות רבות באירופה, מנצ'סטר סיטי רכשה את קרלוס טבס ממנצ'סטר יונייטד תמורת 25 מיליון ליש"ט, שכרו של טבס בסיטי היה 150 אלף לירות שטרלינג לשבוע.
ב-27 ביולי 2013 טבס עבר ליובנטוס האיטלקית במחיר של תשעה מיליון ליש"ט. טבס חתם על חוזה לשלוש שנים, והוא קיבל את החולצה עם המספר 10 שהייתה שייכת בעבר לאלסנדרו דל פיירו.
ב-27 ביוני 2015 בוקה ג'וניורס הודיעה על חזרתו של טבס לקבוצת נעוריו לאחר 11 שנה.
ב-29 בדצמבר 2016 חתם טבס בשאנגחאי שנחווה הסינית והוא בעל השכר הגבוה ביותר בעולם הכדורגל, עם משכורת של 40 מיליון יורו לעונה.
לאחר עונה מאכזבת בסין בה כבש רק ארבעה שערים, ב-5 בינואר 2018 בוקה ג'וניורס הודיעה שטבס חוזר לקדנציה שלישית במועדון.
פרש מכדורגל ב-4 ביוני 2022.
נבחרת ארגנטינה
טבס היה מהשחקנים המובילים של הנבחרות הצעירות של ארגנטינה, השתתפותו במשחק הגביע הביניבשתי ב-2003 גרמה להיעדרותו מרוב משחקי ארגנטינה הצעירה במהלך מונדיאל הנוער ב-2003 וזאת אחרי שעזר להוליך את הנבחרת לזכייה באליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 20.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת ב-30 במרץ 2004 במשחק מוקדמות המונדיאל מול אקוודור. הוא שיחק עם הנבחרת בקופה אמריקה בה סיימה ארגנטינה שנייה, זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה 2004, הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר וסיים כמלך השערים עם שמונה שערים בשישה משחקים. טבס היה גם בסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ב-2005, בה ארגנטינה סיימה כסגנית, ובסגל למונדיאל 2006 וכבש שער אחד. טבס נכלל בסגל ארגנטינה לטורניר קופה אמריקה 2007 וכבש שער אחד במסגרת שלב הבתים של הטורניר במשחק נגד.
במונדיאל 2010 כבש טבס שני שערים במסגרת שלב שמינית הגמר במשחק נגד, והגיע עם נבחרתו עד לשלב שמינית הגמר. טבס נכלל בסגל ארגנטינה לטורניר קופה אמריקה 2011 בו הודחה הנבחרת בשלב שמינית הגמר. טבס גם זומן לקופה אמריקה 2015 שבו קבוצתו הפסידה ל בגמר.
קריירת אימון
ב-21 ביוני 2022, שבועיים בלבד לאחר שפרש, מונה למאמנה של רוסאריו סנטראל.
חייו האישיים
טבס חבר בלהקת רוק אותה הקים יחד עם חברי ילדות. טבס נכווה ממים רותחים כשהיה ילד וסובל עד היום מצלקות בצווארו ובחזהו. הוא מסרב לעבור ניתוח קוסמטי לסילוק הצלקות כיוון שלטענתו הן מזכירות לו את ילדותו הקשה. טבס נשוי ולו שני ילדים. בשנת 2014 נחטף אביו של טבס ושוחרר לאחר שהשחקן שילם לחוטפיו כופר נפש.
שורש (מושב)
שורש (שֹׁרֶש) הוא מושב שיתופי בהר יהודה, הנמצא כ-5 ק"מ מזרחית לשער הגיא וכ-11 קילומטרים ממערב לירושלים. המושב משתייך לארגון יישובי העובד הציוני וכפוף למועצה אזורית מטה יהודה. נכון לסוף 2021 מתגוררים בו 1,176 תושבים.
היסטוריה
המושב נוסד ב-27 בספטמבר 1948, בידי עולים מארצות מזרח אירופה. בתחילה היה קיבוץ, וכעבור 4 שנים הפך למושב. שטחו כ-7,500 דונם.
היישוב הוקם על ידי קבוצת "להגשמה" שהייתה אחת מקבוצות תנועת הנוער הציוני ברומניה. קבוצת "להגשמה" נוסדה בשלהי מלחמת העולם השנייה. חברי הקבוצה שמו להם למטרה הקמת יישוב יהודי בארץ ישראל על בסיס עקרונות שיתוף ושוויון בין החברים. לצורך כך הקימו בפרברי בוקרשט חווה חקלאית (קולנטינה) בה החלו לתרגל את עבודת האדמה ואת חיי השוויון והשיתוף בארץ. הקבוצה עלתה באופן עצמאי לאחר המלחמה החל משנת 1945; משהגיעו חברי הקבוצה בספינותיהם לחוף חיפה, הם נתפסו על ידי הצבא הבריטי והועברו למחנה מעצר 62 בקפריסין. לאחר שנת שהות במחנה המעצר הועברו חברי "להגשמה" למחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורם עברו החברים לקבוץ אושה להכשרה.
בספטמבר 1948 עלתה הקבוצה לקרקע, והקימה שם את הקיבוץ ל"הגשמה", לימים הוסב שמו ל"שורש". חברי הקבוצה רשמו את קורותיהם ביומן. היומן המקורי ותרגומו לעברית שמורים בארכיון יד ושם.
בשנת 1956 הוקמה במושב בריכת שחייה ומרכז נופש, כמקור הכנסה ותעסוקה למושב, שלא היו לו קרקע מספיקה לעיבוד חקלאי. בשנת 1958 רכש המושב מאיש העסקים חיים שיף גם בעלות חלקית בבריכת ירושלים והיה אחראי לניהולה. ב-1961 ביקש המושב להקים בית הבראה סמוך לבריכה שהקים, שנחנך לבסוף בשנת 1968, והורחב בין השנים 1973-1975. בשנים אלו נהג המושב לשלם משכורת אחידה לכל החברים. בשנת 1997 החלה הקמתו של מלון דירות נופש, ספא ומרכז קונגרסים במתחם. בשנת 2004 מכר המושב 40 דונם משטח מרכז נופש ליזם יהושע שפונדר, וב-2005 אשרה לו הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים הקמת בית אבות ובו 310 יחידות דיור בשטח. לצורך הקמת בית האבות נהרסו חלק מהמבנים הישנים של כפר הנופש.
בשרפה בשער הגיא בקיץ 1995 ניזוקו מאש כ-30 מבתי המושב.
אופי היישוב
שורש הוא יישוב מפותח ומבוסס, שמורכב מהמושב הישן לצד הרחבה חדשה. במושב מתגוררות 170 משפחות. יש בו מלון דירות, דיור מוגן (פרוטיאה בהר), גן שעשועים, בית העם, יקב יינות, תנועת הנוער "הצופים", בריכה, מגרש כדורגל וכדורסל ומאגר מים לשימוש צורכי התושבים. יש בית קברות בקרבה למושב. בשנת 2012 מלון הדירות עבר שיפוץ נרחב ונוספו 66 דירות חדשות. בשנת 2013 נפתחה במושב מסעדה בשם "מוזה בהר". המסעדה פועלת בכל ימות השבוע.
ילדי בית הספר היסודי מופנים לבית הספר "אלון" במעלה החמישה ו"עין-הרים" בכפר הנוער "עין כרמית" וילדי החטיבה והתיכון מופנים לביתי הספר האזורי של המועצה, "הרטוב" ו"עין כרם", אך רבים מהם הולכים לבתי ספר פרטיים בירושלים, כגון בויאר וליד"ה.
פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין
פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Friedrich Franz I., Großherzog von Mecklenburg-Schwerin; נולד ב-10 בדצמבר 1756 - מת ב-1 בפברואר 1837), היה דוכס מקלנבורג-שוורין, ובקונגרס וינה שודרג למעמד הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ילדותו
פרידריך פרנץ נולד ב-10 בדצמבר 1756 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, להוריו לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין ושרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
שלטונו
ב-24 באפריל 1785 מת דודו של פרידריך פרנץ פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ופרידריך פרנץ עלה לשלטון במקומו.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף פרידריך פרנץ לקונפדרציה של הריין.
בקונגרס וינה קיבל פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול. פרידריך פרנץ היה מהשליטים הגרמניים הריאקציונריים, ולא הסכים לשום רפורמה פוליטית במדינה.
פרידריך פרנץ נפטר בארמון לודוויגסלוסט ב-1 בפברואר 1837, ונכדו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-31 במאי 1775 התחתן פרידריך פרנץ עם לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. לזוג נולדו 6 ילדים:
יחסי אורוגוואי–צ'ילה
יחסי אורוגוואי–צ'ילה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה של צ'ילה לרפובליקה המזרחית של אורוגוואי. שתי המדינות חברות בקהילת מדינות אמריקה הלטינית והאיים הקריביים, G77, אגודת האינטגרציה של אמריקה הלטינית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון מדינות אמריקה, ארגון מדינות איברו-אמריקה והאומות המאוחדות.
היסטוריה
גם צ'ילה וגם אורוגוואי חולקות היסטוריה משותפת בכך ששתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית. בתקופה הקולוניאלית הספרדית, צ'ילה הייתה אז חלק ממלכות המשנה של פרו בלימה ואילו אורוגוואי נשלטה ממלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה בבואנוס איירס. בשנת 1818 הכריזה צ'ילה על עצמאותה. בשנת 1828 קיבלה אורוגוואי את עצמאותה לאחר מלחמת סיספלאטין.
במהלך שנות השבעים והשמונים, שתי המדינות סבלו מדיקטטורות ושיתפו פעולה עם ארצות הברית במבצע קונדור. בשנת 1973, תשעה אזרחי אורוגוואי עוכבו בצ'ילה ונותרו נעדרים עד היום. באפריל 1976 ביקר הנשיא אוגוסטו פינושה באורוגוואי ונפגש עם הנשיא חואן מריה בורדברי.
מאז שיקום הדמוקרטיה בשני העמים היחסים היו קרובים ושני העמים השתתפו בכמה ארגונים אזוריים רב-צדדיים. נערכו ביקורים ופגישות רבות של מנהיגי שתי המדינות. שתי המדינות מעודדות את ההתכנסות בין הברית הפסיפית (שצ'ילה חברה בה) לבין מרקוסור (שאורוגוואי היא חברה בה), במטרה לקדם את האינטגרציה של אמריקה הלטינית. שתי המדינות עובדות גם יחד בצמוד לשיתוף פעולה פוליטי, כלכלי, תרבותי ומדעי. הם עובדים גם מקרוב בנושאים של פיתוח חברתי, מגדר, סביבה, אנרגיה, חדשנות, עניינים אנטארקטיים וזכויות אדם, בין היתר.
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כגון הסכם תרבות (1968); הסכם מעבר חופשי לתיירים, השפעותיהם האישיות וכלי רכב (1979); הסכם לשיתוף פעולה בתחום השימושים השלווים באנרגיה גרעינית (1979); הסכם להחלפת מידע על רשומות פליליות (1981); הסכם למניעה, בקרה, פיקוח ודיכוי התעללות ותעבורה בלתי חוקית של תרופות נרקוטיות וחומרים פסיכוטרופיים ומבשרם ומפיקים כימיים (1991); הסכם הקמת מערכת התייעצויות דו-צדדיות בנושאים אנטארקטיים (1991); הסכם שיתוף פעולה לתיירים (1991); תזכיר לשיתוף פעולה בינלאומי בתחום פיתוח התעשייה המיקרו והקטנה (1992); הסכם להקמת מועצה לשילוב דו צדדי (1992); הסכם הקמת מנגנון התייעצות בין שתי המדינות משרד החוץ (1992); הסכם לשיתוף פעולה טכני ומדעי (1993); הסכם ביטוח לאומי (1997); הסכם תחבורה אווירית (2004); מזכר הבנות שהקים ועדת הסחר וההשקעות הדו-צדדית (2007); הסכם שיתוף פעולה בין המכון הלאומי לנשים באורוגוואי והשירות הלאומי לנשים בצ'ילה (2008); הסכם השקעות (2010); הסכם לביטול מיסוי כפול ביחס למס הכנסה והון ומניעת התחמקות והימנעות ממס (2016) והסכם סחר חופשי בין שתי המדינות (2018).
ברוך מרקוס
הרב ברוך מרקוס (תר"ל, 1870 - י"ט בסיוון תשכ"א, 3 ביוני 1961) היה הרב הראשי הראשון של העיר חיפה בעידן המודרני (1906–1961) ודמות בולטת בניהול ענייני הדת והרבנות בארץ ישראל.
ביוגרפיה
בשנת תרס"ז (1906) התמנה כרב הראשי האשכנזי של חיפה, וכיהן בתפקידו כ-55 שנה.
בתרע"ד (1913) השתתף במסע המושבות שארגנו הרב קוק והרב יוסף חיים זוננפלד, ובו ביקרו עשרה רבנים בעשרים ושישה יישובים שהוקמו בצפון ארץ ישראל.
הרב מרקוס כיהן כיושב ראש הראשון של בית הדין הרבני בחיפה. היה בין מייסדי ועד הישיבות בארץ ישראל, סייע לישיבת תפארת ישראל בחיפה שהצטרפה למסגרת ועד הישיבות, ואף שימש בה כרב וכבוחן. היה חבר מועצת הרבנות הראשית לארץ ישראל. בשנותיו האחרונות נבחר לנשיאות הכבוד של תנועת המזרחי בחיפה.
הרב מרקוס כתב את הספר "אמרי ברוך" (חיפה, תר"ץ).
נפטר בשנת ה'תשכ"א ונקבר בחיפה בבית הקברות היהודי כפר סמיר. שנתיים לאחר מותו, בתשכ"ג (1963), נקרא על שמו רחוב הרב ברוך מרכוס בחיפה, בשכונת ואדי סאליב.
בתו ציפורה נישאה לישראל עמיקם יושב ראש גדוד מגיני השפה העברית בחיפה, והאחראי להכנסת השפה העברית למברקה הארץ-ישראלית בזמן המנדט הבריטי.
נכדו נפל חלל במלחמת העצמאות כחובש במבצע יפתח בעת שהגיש עזרה לפצועים שנשארו מאחור לאחר נסיגת הכוחות.
שתיים מנינותיו הן העיתונאית והסופרת סמדר פרי ומירב הלפרין.
מרקוס נפטר ב-3 ביוני 1961 ונקבר בבית הקברות היהודי חוף הכרמל.
עדית שמר
עדית שמר (נולדה ב-1961) היא סופרת וחלילנית ישראלית.
חייה
שמר, ילידת ירושלים, למדה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים והמשיכה את לימודיה בארצות הברית, באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, ובאנגליה. בין מוריה היו חנוך תל אורן, אבנר בירון וויליאם בנט.
שמר היא מחלוצות הנגינה בחליל בארוק בישראל. היא מנגנת בקביעות עם הרכבי הבארוק המובילים בישראל, עם הקונסורט הירושלמי ועם תזמורת הבארוק ירושלים, שניהם מייסודו ובהנהלתו של דוד שמר, עם סולני באך הישראלים ועם אנסמבל בארוקדה וכמו כן ניגנה עם תזמורת הבארוק של אמסטרדם.
הרפרטואר של שמר מקיף יצירות מתקופת הבארוק ועד לימינו אלה, ביניהן יצירות ישראליות שכתבו במיוחד בשבילה מלחינים ישראלים כמו חיים אלכסנדר, עודד זהבי, עודד אסף, ינעם ליף, קלוד אברבנאל ואחרים. את היצירות האלה ניגנה בביצועי בכורה והן הוקלטו ושודרו ב"קול המוסיקה".
שמר הופיעה ברסיטלים בישראל, באירופה ובארצות הברית וכסולנית עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוח אבנר איתי ועם הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוח רוי גודמן. היא ניגנה עם אמנים ישראלים, כמו הפסנתרן יונתן זק ונגן הצ'מבלו דוד שמר, ועם מוזיקאים ברחבי העולם, כמו נגנית הצ'מבלו האנגלייה מגי קול, החלילן ההולנדי מרטן רוט והזמרת אמה קרקבי.
שמר עוסקת בהוראת מוזיקה ובשנים האחרונות גם בכתיבה. שני רומנים פרי עטה יצאו עד כה לאור:
עדית שמר היא בתם של נורמה ויצחק בר-משה, עיתונאי, סופר ודיפלומט. אחותה היא המאיירת והסופרת תמי בצלאלי.
הלימות הון
הלימות הון או יחס הלימות ההון (באנגלית: Capital Adequacy Ratio או Capital Requirement) הוא מונח מתחום הבנקאות, הבוחן איזה חלק מההון המשמש את הבנק לפעילות מקורו בהון עצמי ואיזה מהלוואות ופקדונות. היחס מוגדר בין סך נכסי הסיכון של הבנק (נכסי סיכון אשראי, נכסי סיכון שוק ונכסי סיכון תפעולי) ובין ההון של הבנק ומחושב בהתאם להנחיות והוראות המפקח על הבנקים. לדוגמה, אם דרישת הלימות ההון עומדת על 10% ולבנק נכסי סיכון בהיקף של 100 מיליון דולר, עליו להחזיק הון עצמי של לפחות 10 מיליון דולר. הלימות הון הוא מדד חשוב המעיד איתנות הבנק מפני משברים פיננסיים.
המונח נטבע לראשונה ב-1988 על ידי ועדת בזל לפיקוח על בנקים (Basel Committee on Banking Supervision – BCBS). במסגרת ההנחיות שגיבשה הודות ניהול נאות של תאגידים בנקאיים, ובאשר לממשק שעל הרשות המפקחת לקיים עם הבנקים.
יחס אחר המקובל בבנקאות הוא שיעור הנזילות, שמוגדר כיחס בין סוגי הפקדונות לבין סכומי הפקדונות שהבנקים חייבים להפקיד בבנק המרכזי, בריבית נמוכה מזו שיוכלו לקבל בשוק האשראי הפרטי והמסחרי. שיעור זה נועד להבטיח את כספם של בעלי פקדונות הציבור.
בזל 1 ובזל 2
ב- 2006 עדכנה ועדת בזל את מסגרת ההנחיות האמורה ולימים קיבלה את השם "משטר" או "פעימת בזל 1" (The Basel I Accord), והשיקה תחתיה מסגרת הנחיות חדשה המכונה "משטר בזל 2" (The Basel II Accord).
משמעות המונח על פי משטר בזל 2 ובדמיון רב להגדרתו על פי משטר בזל 1, הוא היחס בין ההיקף הכספי של בסיס ההון של התאגיד הבנקאי, סכימה של שלושה רובדי הון של התאגיד: "הון רובד 1", "הון רובד 2" ו"הון רובד 3", לבין ההיקף הכספי של נכסי הסיכון (Risk Weighted Assets) של התאגיד ואשר מוגדרים כנכסיו המאזניים והחוץ מאזניים של התאגיד כפי שנמדדו חשבונאית לאחר שקלולם במקדמי המרה (Conversion Factors) מסוימים.
סך נכסי הסיכון על פי בזל 2 מורכב משלושה סוגים: "נכסי סיכון אשראי", "נכסי סיכון שוק" ו"נכסי סיכון תפעולי", בניגוד לקודמו שהגדיר את שני הסוגים הראשונים בלבד. על פי המשטר החדש ניתן להשתמש בשתי גישות אפשריות לחישוב כל אחד משלושת סוגי נכסי הסיכון, והם: "הגישה הסטנדרטית" (Standard Approach), ו"הגישה המתקדמת" (Advanced Approach).
משטר בזל 2, באופן זהה למשטר בזל 1, מגדיר את יחס הלימות ההון של התאגיד שצריך להיות לפחות 8%.
כמו כן, מגדיר המשטר כי על תאגיד בנקאי העומד בראש קבוצה בנקאית, לקיים את יחס הלימות ההון המזערי האמור גם ברמת המאזן המאוחד.
על פי תפיסת העולם של ה-BCBS, הרשות המפקחת במדינה יכולה להחמיר ולקבוע יחס גבוה יותר ואכן בישראל היחס עומד על 9%. יחס הלימות הון גבוה יותר שמקיים תאגיד בהשוואה לתאגיד אחר, אינו בהכרח מעיד על כך כי הראשון חסין יותר בפני הפסדים מהשני, אלא ייתכן שהוא צבר יותר הון כנגד סיכון גבוה יותר.
הלימות ההון בישראל
המפקח על הבנקים בבנק ישראל החיל ב-1.1.2011 את משטר בזל 2 על המערכת הבנקאית הישראלית. לתאריך זה קדמה תקופת הרצה במקביל של שנתיים של משטר החדש יחד עם משטר בזל 1 ואשר היה בתוקף בישראל עד 31.12.10, ערב החלת מחליפו כאמור.
משטר בזל 2 הוסדר בהוראות הניהול הבנקאי התקין מס' 200 עד מס' 211 של המפקח על הבנקים הישראלי. משטר בזל 1 הוסדר בהוראותיו מס' 311 ומס' 341, ואשר בוטלו בעיקרן בתחילת 2011.
בזל 3
בזל III הוא הכינוי של מסגרת העבודה הבינלאומית החדשה שגובשה לאחר המשבר העולמי שחל בשנים 2007–2009 והיא נותנת מענה כלקח לחולשות שנתגלו במערכות הבנקאות בעולם באותן שנים. הפיקוח על הבנקים בישראל החל בישום בזל III לחיזוק האיתנות של המערכת הבנקאית בישראל, לשיפור איכות ההון ומדידת הסיכונים. הבנק פרסם בתאריך 31.12.2012 טיוטה לתיקון נוהל הבנקאי התקין שמשמעותה עדכון הנהלים בנושא יישום בזל III בישראל. הנושאים המרכזים שהופיעו בפרסום בנק ישראל הם:
על מנת לאפשר לבנקים להיערך למסגרת העבודה החדשה ולהמשיך להעמיד אשראי לפעילות הכלכלית על פי צורכי המשק, נקבעו הוראות מעבר לעניין ההתאמות והניכויים מההון אשר לפיהן יישום השינויים ייפרס עד לשנת 2017. כמו כן, נקבע כי מכשירי הון קיימים שאינם עומדים בקריטריונים החדשים, יופחתו מההון בהדרגה על פני תקופת מעבר של 10 שנים.
פיג'ו 206
פיג'ו 206 (בצרפתית: Peugeot 206) היא מכונית סופר מיני המיוצרת על ידי החברה הצרפתית פיג'ו משנת 1998 עד 2010. נכון ל-2005 יוצרו 5 מיליון יחידות של הדגם. ב-2001 החל הייצור של פיג'ו 206CC: גרסת קופה קבריולה של פיג'ו 206. בין השנים 2001 ו-2003 היה פיג'ו 206 הדגם הנמכר ביותר באירופה.
ה-206 היא הדגם הנמכר ביותר של פיג'ו אי פעם עם יותר מ-8 מיליון רכבים שנמכרו ברחבי העולם.
פיג'ו 206+
פיג'ו 206+ (או 206 פלוס) היא מתיחת פנים ל-206 המקורית. הרכבים כמעט זהים מבחינה מכנית, ורוב ההבדלים הם קוסמטיים בלבד. בישראל נמכרו במהלך שנים 2011–2012 קרוב ל-1000 יחידות. השיווק הופסק בשנת 2012.
דגם ה-IKCO Runna המיוצר באיראן משנת 2010 מבוסס על "פיג'ו 206".
צ'וריסו
צ'וֹרִיסוֹ הוא שמם של מגוון נקניקים ונקניקיות חזיר שמקורם בספרד, ובכולם נעשה שימוש בפלפל אדום יבש מעושן, המעניק להם את הצבע האדום. באירופה מדובר בדרך כלל בנקניק, הנפרס ונאכל כפי שהוא או בתוך כריך. ניתן גם להוסיפו לתבשילים. במקומות אחרים צ'וריסו הן נקניקיות שיש לבשלן במים או כנזיד בסיידר, לטגנן בשמן, לצלותן על הכיריים או בגריל. ניתן אפילו להשתמש בצ'וריסו כתחליף לבשר טחון בתבשילים מסוימים.
צ'וריסו בספרד
בגרסה של פמפלונה הבשר קצוץ יותר. באזורים מסוימים, כגון אקסטרמדורה, בהם החזיר היה מזון בסיסי במשך מאות שנים, מקובל המאכל "ביצים וצ'וריסו". מאכל זה כולל נקניקיית צ'וריסו (ולא נקניק) מטוגנת בשמן זית או בשומן חזיר וביצים מטוגנות בשמן עמוק לוהט עד כי הוא מעלה עשן.
נקניקי צ'וריסו פרוסים פופולריים מאוד בטאפס בר. הצ'וריסו פופולרי גם במטבח הבסקי.
צ'וריסו בפורטוגל
הצ'וריסו בפורטוגל עשוי מבשר חזיר, שומן, פפריקה, יין ומלח. את התערובת דוחסים לתוך מעי (טבעי או מלאכותי), ומייבשים באיטיות בעישון. הוא משמש גם בפיצות ובכריכים. קיימות גרסאות רבות שלו, השונות בצבען, צורתן, תיבולן וטעמן. עושים בו שימוש בתבשילים פורטוגזיים רבים, ביניהם הנזיד המסורתי "קוסידו א פורטוגזה" (Cozido à portuguesa).
צ'וריסו בצפון אמריקה ובקריביים
הגרסאות המקסיקנית והקריבית מוכרות גם בארצות הברית ואף באירופה. הן מבוססות על הצ'וריסו הספרדי הבלתי מבושל, מבשר חזיר שמן, טחון ולא קצוץ, ומתובל בתבלינים נוספים מלבד צ'ילי. קיימות גם גרסאות בשר בקר, בשר אייל ואף גרסאות כשרות.
במקסיקו צבע הצ'וריסו לרוב אדום עז, אך יש גם גרסאות ירוקות הפופולריות באזור העיר טולוקה במקסיקו.
בדרום-מערב ארצות הברית נמכרות גם גרסאות במרקם של בשר טחון, אך בצבע הקרוב לכתום יותר מאשר לוורוד. בארצות הברית צ'וריסו נחשב כנקניק לארוחת בוקר, אם כי במסעדות מקסיקניות (גם במקסיקו וגם בארצות הברית) מכינים טאקוס, בוריטוס וכריכי "טורטה" עם צ'וריסו מבושל.
במקסיקו מכינים צ'וריסו עם ביצים לארוחת בוקר, על ידי ערבוב פרוסות צ'וריסו בביצה מקושקשת. לעיתים מטגנים את פרוסות הנקניק לפני הוספת הביצה. מאכל זה נאכל לעיתים עם בוריטוס או טאקיטוס.
מאכל מקסיקני נוסף הוא צ'וריסו עם גבינה - פרוסות צ'וריסו קטנות מוגשות בתוך או על גבינה שהומסה, ונאכלות עם טורטייה.
בפיליפינים
"לונגניסה" הם צ'וריסו פיליפיניים, המתובלים בתבלינים מקומיים. בכל אזור מתמחים בהכנת סוג מקומי, בין השאר באזור לוקבן מתמחים בתיבול עם שום, בגואגואה מתבלים במלח, והטעם מעט חמוץ. לעומת זאת ל"לונגניסה חמונדה" טעם מתקתק. בפיליפינים משתמשים גם בבשר בקר, עוף ואף טונה להכנת הלונגניסה.
באמריקה הלטינית
בארגנטינה ושאר מדינות אמריקה הלטינית, צ'וריסו הוא שמן של כל הנקניקיות העשויות מבשר קצוץ באופן גס. בארגנטינה הן עשויות לרוב בשר חזיר ואינן חריפות מאוד. בצ'ילה הצ'וריסו מכונה "לונגניסה". נקניקיית צ'וריסו צלויה בגריל, המוגשת בתוך לחמנייה מכונה "צ'וריפאן" (הֶלְחֵם של צ'וריסו ו"פאן" - לחם).
בממלכה המאוחדת
הפופולריות הגוברת של טאבס בר בממלכה המאוחדת, והתיירות הרבה של בריטים בספרד, תרמו לפופולריות של הצ'וריסו הספרדי, והוא אף הפך לפריט בסיסי בחלק ממעדניות המרכולים.
בישראל
בישראל משווקות כמה גרסאות צ'וריסו מיצור מקומי, הן מבשר חזיר, והן גרסאות כשרות, מבשר בקר או תחליף בשר טבעוני.
"צ'וריסו" צמחוני
בדרום קליפורניה משווקים שלושה מותגים של מוצר סויה המחקה את הצ'וריסו במראה, במרקם ובטעם. מוצרים אלו מכונים "סוֹיְרִיסוֹ".
עיר של חלונות
עיר של חלונות (באנגלית: City of Windows: A Novel) הוא ספר מתח ופעולה שנכתב על ידי הסופר רוברט פובי (Robert Pobi). זהו הספר הראשון בסדרת הבלשים לוקאס פייג'. גיבור הספר הוא לוקאס פייג', בלש אף בי איי לשעבר שנקרא לפצח חקירת רצח מסובכת ביותר שהתרחשה במהלך סופה עזה במיוחד.
תקציר העלילה
ממש לקראת חג המולד, פייג' מצפה להתרחק מתלמידו באוניברסיטת קולומביה ולבלות כמה שבועות עם אשתו ארין וארבעת ילדיהם המאומצים, אך הכל משתבש כאשר צלף הורג את שותפו לשעבר של פייג' באף בי איי, דאג הארטקה במהלך מאחת מסופות השלג הקשות ביותר שידעה ניו יורק. הסוכן המיוחד שממונה על ברט קיהו מבקש מפייג' להשתמש בכשרונותיו יוצאי הדופן כדי לפענח מאין ההגיעה הירייה. עבר כבר עשור מאז התאונה שבה איבד פייג' יד, רגל ועין אך עדיין כישוריו לקריאת זירות פשע פועלים והוא עדיין יכול לשלוף את מה שנראה לאחרים כמו טריק זול. הוא יכול לראות את העיר כ"מטריצה של ספרות ומחברות, פסיפס של מספרים שנמתח עד האופק". ביצוע הירייה שהרגה את דאג הארטקה תוכל להתבצע רק על ידי צלף מיומן ביותר שיודע טוב מאוד מה הוא עושה ואיך לחשב את יריותיו בתנאים הכי נוראיים שיש. אותו צלף מוכשר ממשיך להרוג סוכנים בקצב מסחרר ולאף בי איי יש כבר חשוד, אך לוקאס לא מאמין שזהו הבחור הנכון ומגייס כמה מתלמידיו החדים ביותר מהאוניברסיטה שיעזרו לו למצוא קשר בין הקורבנות. משחק החתול ועכבר שלוקאס משחק עם הרוצח מביא אותו לגבולות חדשים.
אף על פי שביצוע הייריה אמור להיות כמעט ובלתי אפשרי, פייג' מסוגל להפוך את היחסים הוויזואליים לנתונים מתמטים, זאת לא תוצאה של מחשבה מודעת, היא אוטומטית, אינסטינקטיבית ולא ניתנת להסבר. פייג' מצביע על בניין במרחק של 772 יארד (705 מטרים) מזירת הרצח, כמעט שמונה מגרשי פוטבול.
קנאות ישנה מתעוררת, הצרכים המשפחתיים שלו מושכים אותו, המפקח לשעבר שלו אטום מתמיד, יש לחץ פוליטי כבד להצמיד את הירי למוסלמי קיצוני, ופייג' לא במסלול שיעזור לו למצוא חברים. אבל, כאשר נרצח הסוכן השני כעבור 13 שעות בלבד, כל תקווה שרציחתו של הארטקה הייתה מקרה בודד מתפוגגת. עוד ירייה בלתי אפשרית.
הקורבן השני הוא סוכנת אכיפת חוק נוסף ברשות לאכיפת אלכוהול, טבק, כלי נשק ונפצים (ATF). היא נורתה בחשמלית הצפופה למחצה שפועלת בין האי רוזוולט למנהטן, ועברה במהירות של כמעט 18 מייל לשעה בסופת שלגים כבדה ממרחק של כמעט חצי מייל. עוד ירייה בלתי אפשרית. שוב, פייג' מזהה את מיקום הירי.
מנהטן היא למעשה דמות אחרת בסיפור כאשר הרשויות חוקרות את זירות הפשע ופייג' עוקב אחר רמזים שמובילים אותו לשכונות אחרות.
ואז נהרג סוכן שלישי, סוכן ATF לשעבר נוסף, העובד כעת עם אחד מבתי הכלא באי רייקר הידוע לשמצה. ברור שהיורה דואג לאנשים ספציפיים, אבל איך קשורים כל הקורבנות? התשובה לשאלת מפתח זו קוראת לכישורי החקירה של פייג', ושלושה סטודנטים שלו שעוזרים לו.
הזמן חולף, הגופות נערמות, ונראה שפייג' ומשפחתו הם היעדים הסופיים של המתנקש.
דמויות
לוקאס פייג'- סוכן אף בי איי לשעבר וכיום פרופסור לאסטרופיזיקה באוניברסיטת קולומביה, בעל כישרון לפענוח וקריאת זירות פשע.
ארין פייג'- אשתו של לוקאס, מנתחת ילדים.
דאג הארטקה- סוכן אף בי איי ושותפו לשעבר של פייג'. נרצח על ידי צלף בפרק הראשון.
ברט קיהו- סוכן באף בי איי, ממונה על החקירה של רצח דאג הארטקה.
הוסכנת ויטאקר- סוכנת אף בי איי, בעלת כישרון לחזות את מה שפייג' הולך לחשוב.
דינגו- צלם קרב לשעבר ברשת ה-BBC, חי מעל המוסך של משפחת פייג'.
על המחבר
רוברט פובי נולד במונטריאול שבקנדה, הוא סוחר עתיקות ודייג לשעבר, וכיום סופר מתח ופעולה.
קישורים חיצוניים
עיר של חלונות, המלצה באתר נוריתה.
Live from the Inside
Live From The Inside הוא אלבום הופעה וסרט הופעה של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. האלבום הוקלט ב-31 בדצמבר 2004 בבית הבלוז (House of Blues), שבמירטל ביץ', קרוליינה הדרומית, ויצא לאור ב-23 באוגוסט 2005.
ההופעה שצולמה הייתה האחרונה בסיבוב הופעות שארך שנתיים וליווה את אלבום הפריצה של הלהקה, Leave a Whisper.
שם האלבום הוא משחק מילים על הסינגל הראשון של הלהקה, "Fly from the Inside".
טוני יאנגר
טוני יאנגר (באנגלית: Tony Younger; נולד ב-1 באפריל 1980, קונטיקט) הוא כדורסלן עבר אמריקאי יהודי בעל אזרחות ישראלית ששיחק בעמדת הסמול פורוורד בליגת העל והליגה הלאומית, המשמש כעוזר המאמן בעירוני נס ציונה מליגת העל.
ביוגרפיה
יאנגר נולד וגדל בעיר הרטפורד שבקונטיקט ארצות הברית. את קרירית המשחק שלו החל בקבוצת הקולג של מכללת ספרינג היל.
את הקריירה הבין לאומית החל בישראל בעונת 2002/03 בקבוצת מכבי קריית ביאליק מהליגה הלאומית בכדורסל.
לאחר כשנה בקבוצה עבר יאנגר לשחק בקבוצת עירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל אך לאחר זמן קצר עזב את הקבוצה לטובת אליצור גבעת שמואל שגם בה לא זכה לדקות משחק.
לאחר הפסקה קצרה עבר לשחק במכבי ראשון לציון ואף על פי שלא הרבה לשחק העמיד ממוצעים גבוהים מאוד של 33.8 נקודות.
במהלך אותה עונה עבר יאנגר לעירוני קריית אתא וחתם בקבוצה לשנתיים, יאנגר הרבה לשחק באותה תקופה בקבוצה והצליח להוביל את הקבוצה אל צמרת הליגה ואל הפלייאוף העליון.
בסיום שתי עונות במדי קריית אתא עבר יאנגר שחק בברק נתניה במדיה הרבה לשחק שמר על ממוצע נקודות גבוהה של 31.2 נק'. בסיום אותה עונה עזב יאנגר את נתניה וישראל ועבר לשחק בליגה ההונגרית, לאחר שלא נחל הצלחה ולא הרבה לשחק שב יאנגר בעונת 2009/10 לברק נתניה שבינתיים העפילה לליגת העל. בעונה זו לא הרבה יאנגר לשחק ושמר על ממוצע נמוך יחסית לשנים קודמות של 16.6 נק' בעונה זו סיימה נתניה במקום החמישי והעפילה ליורוצ'לנג'.
פרשת הסמים וההשעיה
במהלך חודש פברואר 2011 לאחר משחק בין ברק נתניה לסטנדרד ליאז במסגרת היורצלנג' נבדק יאנגר בדיקה לאיתור חומרים אסורים ונמצע אשם, בעקבות הממצאים הושעה יאנגר על ידי פיב"א לשלושה חודשים. לאחר החלת פיבא החליטה גם קבוצה ברק נתניה לשחררו מן הקבוצה.
החזרה למשחק וקבלת האזרחות
לאחר חזרתו מההשעיה עבר יאנגר לשחק בעירוני קריית אתא מצמרת הליגה הלאומית באותה שנה לאחר שהוא נשוי לישראלית כ-6 שנים החליט יאנגר לעבור גיור ולחיות כיהודי, בעקבות כך קיבל אזרחות ישראלית. בסיום אותה עונה כאשר אתא נאבקה על עלייה עזב אותה יאנגר וחתם בהפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
באילת הרבה יאנגר לשחק ושותף ב-27 משחקים בהן קלע בממוצע 19.2 נק'.
בסיום אותה עונה עבר יאנגר לשחק בקבוצת גלבוע גליל מצמרת הליגה ובמדיה הרבה לשחק והרבה לקלוע בליגה שמר על ממוצע של 27.3 בליגה הבלקנית קלע 24.2 נק' בממוצע.
בסיום אותה עונה שב לשחק בקבוצה מכבי ראשון לציון ושיחק במדיה שתי עונות בהן שותף בכל משחקי הליגה היה שותף לזכייה באליפות הליגה וקלע בממוצע 31.2 נקודות בליגה ו-19.6 נקודות ביורופקאפ.
לאחר כשנתיים במועדון עבר יאנגר להפועל חולון גם היא מליגת העל ושחק במדיה עונה אחת בה סייע לקבוצה לסיים במקום הראשון בליגה הסדירה.