cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משתנה לא מאותחל
דוגמה בשפת C
לא רק שמשתנים לא מאותחלים הם גורם תכוף לבאגים, אלא שסוג זה של באגים הוא חמור במיוחד כי ייתכן שלא ניתן לשחזר אותו: למשל, משתנה עשוי להישאר לא מאותחל רק בפקודת תנאי מסוימת כלשהו בתוכנית.
שימוש בשפות שונות
משתנים לא מאותחלים הם בעיה מסוימת בשפות כמו C ,C++ ואסמבלי שיועדו לתכנות מערכות, ופותחו כך שביצועים מועדפים על פני בטיחות - על המתכנת הוטל הנטל להיות מודע לבעיות מסוכנות כמו משתנים לא מאותחלים.
בשפות אחרות לרוב משתנים מאותחלים לערך ידוע בעת ההכרזה עליהם. הנה מספר דוגמאות:
דונווצ'ה
דונווצ'ה (בהונגרית: Dunavecse) היא עיר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בה קהילה יהודית.
כמו ביישובים רבים באירופה, גם בדונווצ'ה חלה ירידה באוכלוסייה. כך בשנת 1990 חיו בעיר 3,867 תושבים ובשנת 2022 חיו בעיר רק 3,839 תושבים.
שמה של דונווצ'ה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1332.
יהודי דונווצ'ה
יהודים התיישבו לראשונה בדונווצ'ה בתחילת המאה ה-19, בתמיכת בעלי האחוזה במקום. רוב יהודי העיר עסקו במסחר, בעיקר בשיווק תוצרת חקלאית. ובמקום היו בית עלמין, חברה קדישא, בית כנסת ואגודת נשים. הקהילה השתייכה לזרם הנאולוגי.
ב-22 במאי 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו יהודי העיירה בחצר בית הכנסת, ואחרי כמה ימים הועברו לגטו קלוצ'ה (KALOCSA), יחד עם יהודי הכפרים שבסביבה. בתחילת יוני 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה שרדו וחזרו מאוושוויץ 12 מבני הקהילה, אך הם התפזרו וב-1947 בוטלה הקהילה רשמית.
WWE 2K19
WWE 2K19 הוא משחק היאבקות מקצועית שיצא בשנת 2018. המשחק פותח בשיתוף פעולה בין חברת Yuke's לחברת Visual Concepts והופץ על ידי חברת 2K Sports. המשחק יצא באופן גלובלי ב-9 באוקטובר 2018 לפלטפורמות Microsoft Windows, פלייסטיישן 4 ו-Xbox One. המשחק הוא המשחק העשרים בסדרת המשחקים של ה-WWE (שישי תחת הפצתם של WWE 2K).
מצבי משחק
המשחק החזיר את מצב המשחק של "ארון התצוגה" (באנגלית: Showcase mode), כשהפעם יתמקד בקריירה של המתאבק דניאל בריאן. זהו מצב המשחק הראשון מאז גרסת ההרחבה למשחק WWE 2K17. שחקנים יוכלו לקחת שליטה על 11 רגעים/קרבות שונים בקריירה של בריאן, כשאחד מהם כולל את קרב הבכורה שלו נגד ג'ון סינה בתוכנית Velocity.
במצב המשחק MyPlayer Towers, מתאבקים או מתאבקים שהשחקן יצר יוכלו להשתתף באתגרים במצב אונליין או במצב אופליין. אחד מה-Towers קשור ל"אתגר המיליון דולר", שבו השחקן חייב לשרוד כמות מסוימת של קרבות בפעם אחת, ללא חידוש כוחות של המתאבק במשחק. אתגרים יומיים ואתגרים של אירועי שלם וצפה גם כן יהיו במשחק.
שיווק
ב-15 ביוני 2018, 2K הכריזו על המשחק WWE 2K19. שלושה ימים לאחר מכן, הם ערכו מסיבת עיתונאים כשהמתאבק AJ סטיילס מוצג כמי שמפורסם על כריכת המשחק. כמו כן, הם הודיעו על "אתגר המיליון דולר", שבו שחקנים המשחקים במשחק יוכלו לזכות בפרס הנכסף.
ב-25 ביוני 2018, מתאבק העבר של ה-WWE, ריי מיסטריו הוכרז כאחד משתי דמויות הבונוס של ההזמנה המוקדמת. ב-9 ביולי 2018, רונדה ראוזי הוכרזה כדמות הבונוס השנייה של ההזמנה המוקדמת.
ב-25 ביולי 2018, 2K חשפו את גרסת האספנים של המשחק אשר תהיה מבוססת על מתאבק העבר, ריק פלייר, תחת השם "Wooooo! Edition". בדומה למשחקים הקודמים, המשחק יכלול גרסת העתק של המשחק המקורי אשר תשמש כגרסת דלוקס ולשחקן תהיה אפשרות לקבל גישה למשחק ארבעה ימים מוקדם יותר, בנוסף לפריטים מסוימים הקשורים לריק פלייר. כמה מהדברים אשר תכלול גרסה זו הם: 2 דמויות הבונוס של ההזמנה המוקדמת (ריי מיסטיריו ורונדה ראוזי), גרסת שנת 2002 של אנדרטייקר, ריקי סטימבוט, רודי פייפר, דאסטי רודס ורנדי סאבאג', הגלימה של פלייר מרסלמניה 24 ושל בתו של ריק, שארלוט פלייר מרסלמניה 32. כמו כן, הארינה של האירוע סטארקייד 1983 גם כן תהיה במשחק.
במהלך השבועות של חודשי אוגוסט וספטמבר 2018, WWE 2K עלו לשידור בערוץ היוטיוב הרשמי שלהם וחשפו את הרוסטר אשר יכלל במשחק. המנחים של חשיפת הרוסטר היו רוסב ולאנה שאירחו בכל אחד משלושת השבועות זוג מתאבקים אחרים: בשבוע הראשון את The B-Team (בו דאלאס וקורטיס אקסל), בשבוע השני את לוק גאלוס וקארל אנדרסון ובשבוע השלישי את סזארו ושיימוס. ב-13 בספטמבר 2018, 2K שחררו טריילר רשמי על המשחקיות של המשחק, ובו נראו מצבי משחק שונים כמו מצב משחק בעל מתאבקים עם ראש גדול, גרסה זומבית לטריפל H, קרב "בית הזוועות" עם בריי וויאט. שבוע לאחר מכן, פסקול המשחק שוחרר בשידור עם הניו דיי, אליאס והראפר Wale. כל שיר בפסקול נבחר על ידי מתאבק WWE והכיל אמנים מוכרים כמו אמינם, פוסט מאלון, מטאליקה, פול אאוט בוי ועוד.
ביקורות
WWE 2K19 קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים לפי Metacritic (אתר אינטרנט האוסף ביקורת בין היתר על משחקי וידאו).
מיטשל זלצמן מהאתר IGN שיבח את המשחק על שיפוץ מצב המשחק MyCareer וחזרתו של מצב המשחק ה-Showcase, אך מנגד קיבל ביקורת שלילית עקב דבריהם של צוות השידור ותיקוני באגים כלליים הדורשים שיפור.
אליפות העולם בכדוריד 1970
אליפות העולם בכדוריד 1970 היא אליפות העולם השביעית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים בצרפת בין ה-26 בפברואר ל-8 במרץ 1970. המשחקים נערכו במספר ערים. משחקים על המדליות נערכו בפריז באולם ז'ורז' קארפנטייה שמכיל כ-4,000 מקומות.
זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
נבחרת צרפת העפילה לאליפות ללא מוקדמות כמארחת התחרות כמו נבחרות מדליסטיות של האלופה המכהנת. מ-20 נבחרות אירופאיות נוספות (כולל ישראל ומרוקו) העפילו 10 נבחרות. בנוסף לכך העפילה נציגת אסיה (יפן). מאמריקה נרשמו שתי נבחרות, ארצות הברית העפילה לאחר מוקדמות.
הקבוצות חולקו ל-4 בתים. מנצחי הבתים והסגנים העפילו משחקי הפלייאוף.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד השתתפה במוקדמות תוך התמודדות נגד נבחרת גרמניה המזרחית בכדוריד על הזכות לעלות למשחקי האליפות. היא הפסידה 35:2 ומשחק השני לא נערך.
יצחק אבידב
יצחק (פשה) אבידב (רייכמן) (1917–2004) היה פרטיזן ופעיל ציוני.
נולד בפולין. בתקופת השואה היה חבר בקבוצת פרטיזנים ביערות באוקראינה ביחד עם אשתו דורה אבידב (דורה גולדרייך) (1915, פולין - 2007, ישראל). לאחר מכן היה (ביחד עם אשתו דורה) ממקימי תנועת הבריחה להברחת יהודים ממזרח אירופה למערבה ומשם-לארץ ישראל וממקימי תנועת "הנקם" (יחד עם אבא קובנר), שביצעה פעולות נקם בנאצים שהיו אחראים להרג יהודים.
נפטר בישראל בשנת 2004.
התאחדות טניס הנשים
מטרת הארגון, שנוסד ב-1973 על ידי טניסאית העבר הבולטת בילי ג'ין קינג, היה ליצור עתיד תחרותי ואיכותי יותר לטניס הנשים העולמי. המטה התאגידי של ה-WTA נמצא בסיינט פיטרסברג, פלורידה, המטה האירופאי שלו נמצא בלונדון (אנגליה) והמטה שלה האסיאתי פסיפי נמצא בבייג'ינג, סין.
מקורו של הארגון הוא בטורניר הבכורה של וירג'יניה סלים, שאורגן על ידי גלדיס הלדמן, בחסות ג'ו קולמן, מנכ"ל פיליפ מוריס, ונערך ב-23 בספטמבר 1970 ביוסטון ראקט - מועדון טניס ביוסטון, טקסס. רוזי קזלס זכתה באירוע הראשון הזה.
כאשר נוסדה התאחדות הטניס לנשים, בילי ג'ין קינג הייתה אחת מתשע שחקניות שהרכיבו את ה-WTA, המכונות גם קבוצת ה-"The Original 9", שלמעשה ייסדו את הארגון. הקבוצה כללה את השחקניות: ג'ולי הלדמן, ואלרי זיגנפוס, ג'ודי דלטון, קריסטי פיג'ון, פיצ'ס בארטקוביץ', קרי מלוויל ריד, ננסי ריצ'י ורוזי קזאלס. כיום, ל-WTA יש יותר מ-2,500 שחקניות מכמעט 100 מדינות שמתחרים על פרסים בשווי 146 מיליון דולר.
בדצמבר 2021, בעקבות היעלמותה של השחקנית פנג שוואי על ידי ממשלת סין (לאחר שהביעה טענות כלפי הממשל), ה-WTA השעה את פעילותו בסין ובהונג קונג.
היסטוריה
העידן הפתוח של הטניס, בו הותר לשחקנים מקצוענים להתחרות לצד חובבים, החל בשנת 1968. בילי ג'ין קינג שהייתה טניסאית בכירה בסוף שנות ה-60, זכתה במספר תארים וסוקרה בתקשורת באופן נרחב ביחס לטניסאים אחרים. הטורניר הפתוח הראשון היה אליפות בריטניה במשטח קשה בבורנמות'. מאוחר יותר באותה שנה בתחרות הגראנד סלאם ווימבלדון הפתוחה הראשונה, הפרש סכום הזכייה בפרס היה 2.5:1 לטובת הגברים. קינג זכתה ב-750 ליש"ט בלבד על זכייה בתואר, בעוד שרוד לייבר זכה ב-2,000 ליש"ט. סך כל סכומי הזכייה בתחרות של התחרויות היה 14,800 ליש"ט לגברים ו-5,680 ליש"ט לנשים. הבלבול שרר גם מכיוון שאיש לא ידע כמה טורנירים פתוחים אמורים להיות. הטורנירים שלא רצו לספק כספי פרסים נעלמו בסופו של דבר מהלוח, כולל מסלול המגרש המזרחי של ארצות הברית עם תחנות במועדון הקריקט מריון ובמועדון המחוז של אסקס.
בשנות ה-70 פער השכר גדל. קינג צוטטה באומרה "עובדי יחסי הציבור הרוויחו יותר כסף מנשים. טניסאים גברים הרוויחו יותר כסף. כולם הרוויחו יותר כסף חוץ מהנשים". ב-1969 היה מקובל שיחסים של 5:1 במונחי שכר בין גברים לנשים בטורנירים קטנים יותר. עד 1970 הנתונים הללו גדלו עד ל-12:1 לטובת הגברים.
בילי ג'ין קינג וסינתיה סטאר כתבו בספרם, "We Have Come a Long Way", בשנת 1988, "הנשים נלחצו כלכלית כי לא הייתה לנו שליטה בענף ספורט שנשלט על ידי גברים. גברים היו בעלי הטורנירים, ניהלו וקידמו את הטורנירים, ומכיוון שרבים מהם היו שחקנים לשעבר בעצמם, האהדה שלהם הייתה עם השחקנים הגברים, שטענו בקול רם שרוב הכסף צריך להיות שלהם." נקודת השפל באי השוויון בשכר לנשים הגיעה לפני אליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1970. אליפות דרום מערב האוקיינוס השקט בארגונו של ג'ק קרמר, הכריזה על יחס של 12:1 בהפרש כספי הפרסים בין מה שיזכו הגברים והנשים. הטורניר הזה עורר את 9 הטניסאיות המובילות לנקוט עמדה למען השוויון, נשים אלו נודעו בתור "ה-9 המקוריות" ("The Original 9"). הם לא שיחקו בטורניר לוס אנג'לס ובמקום זאת רצו ליצור טורניר טניס משלהם.
כמה שחקניות יצרו קשר עם גלדיס הלדמן, המוציאה לאור של מגזין הטניס העולמי, והצהירו כי הן רוצות להחרים את האירוע. למרות שהלדמן יעצה להם נגד זה, היא כן עזרה להם להרכיב טורניר משלהם ביוסטון שלא יתקיים עד אחרי אליפות ארצות הברית הפתוחה. כאשר תשע הנשים הוזמנו לטורניר יוסטון לשנת 1970. הלדמן הייתה מיודדת עם ג'וזף קולמן, מנכ"ל ויו"ר חברת פיליפ מוריס, שנתן גב כלכלי לטורניר החדש. הטורניר היה הצלחה מסחררת כאשר הנשים, שחוו דריסת רגל בארגון הטורניר לעצמן, עם ביטחון כלכלי, קיבלו הצעה מחברת פיליפ מוריס לבצע סבב שלם של טורנירים בחסותם כשהם מספקים להם גב כלכלי בסכום של רבע מיליון דולר לשנת 1971, סבב חדש בשם "וירג'ינה סלימס" (על שם הסיגריות לנשים ששווקו אז).
הפדרציה הבינלאומית לטניס (ה-ILTF) החלה לבטל כמה תחרויות נשים מהטורנירים שניהלה. לדוגמה, בשנת 1970, אישר ה-ILTF חמש עשרה טורנירים לגברים בלבד, כולם היו בעבר אירועים משולבים. הסבב של וירג'יניה סלימס, לימים איגד בתוכו את סבב הגרנד פרי לנשים של ה-ILTF, ובסופו של דבר יהפוך לסבב ה-WTA. הסבב הורכב מ-19 טורנירים, כולם בארצות הברית (אחד בפוארטו ריקו), וכספי הפרסים הסתכמו ב-$309,100.
ב-1973 אליפות ארצות הברית הפתוחה הפך לטורניר הגראנד סלאם הראשון שהעניק את אותו סכום פרסים לנשים ולגברים. הגל שהחל מארצות הברית המשיך לאליפויות הבכירות האחרות כאשר אליפות אוסטרליה הפתוחה תהפוך לגראנד סלאם השני שמציע פרסים שווים לאחר הסבב ב-1985, אם כי הטורניר העניק לגברים יותר כסף בין השנים 1996-2000 לפני שסכומי הפרסים השווים חזרו ב-2001. אליפות צרפת הפתוחה הציעה כספי פרסים שווה לאלופים החל מ-2006. ב-2007 גם וימבלדון וגם אליפות צרפת הפתוחה הציעו סכום פרסים שווה.
תחרויות
בסבב של ה-WTA נכללים הטורנירים ברמה העליונה, המקבילה לטורנירי ה-ATP לגברים. הטורנירים ברמות הנמוכות, המקבילים לסבב הצ'לנג'ר ולטורנירי הפיוצ'ר של הגברים, מאורגנים בחסות הפדרציה הבינלאומית לטניס (ITF) ולא על ידי WTA, אבל מעניקים נקודות בדירוג העולמי של הנשים. ה-WTA לא אחראי על טורנירי הגראנד סלאם, שגם בהם ניתנות נקודות דירוג.
הטורניר החשוב ביותר המאורגן על ידי סבב ה-WTA הוא אליפות סבב ה-WTA, המקבילה לגמר ה-ATP אצל הגברים. בתחרות זו, המתקיימת בסוף עונת הטניס, משתתפות 8 שחקניות היחידים הראשונות בדירוג העולמי השנתי ו-8 הזוגות הראשונים בדירוג.
עונת התחרויות בסבב WTA מתחילה באופן רשמי בשבוע שלאחר אליפות סבב ה-WTA (כלומר באמצע נובמבר) אך בתקופה שבין אמצע נובמבר ותחילת ינואר אין טורנירי WTA אלא רק ITF. מתחילת ינואר עד אמצע נובמבר יש טורנירי WTA כל שבוע למעט 2 שבועות שבהם מתקיימים משחקים בגביע בילי ג'ין קינג. ברוב השבועות יש 2 טורנירים במקביל, אך יש גם מקרים של טורניר אחד או 3 טורנירים.
שיטת הדירוג
דירוג ה-WTA מבוסס על מערכת כמותית מצטברת של 52 שבועות (שנה). דירוג השחקנית נקבע על פי התוצאות שלה במקסימום של 16 טורנירים ליחידים ו-11 לזוגות, והנקודות מוענקות על סמך כמה רחוק שחקן מגיע בטורניר מסוים. הבסיס לחישוב דירוג השחקנית הם הטורנירים שמניבים את נקודות הדירוג הגבוהות ביותר במהלך התקופה המתגלגלת של 52 שבועות. התקופה חייבת לכלול:
לכל שחקני ה-WTA יש גם דירוג טניס אוניברסלי (ה-Universal Tennis Rating - UTR), המבוסס על תוצאות ראש בראש.
טבלת הנקודות דירוג על פיה מחושב הדירוג לכל שחקנית ב-WTA: S = יחידות, D = קבוצת זוגות, Q = שחקניות שהעפילו.
* ההנחה היא לסבב ללא הפסדים עד השלב המופיע.
"+H" = כולל אירוח במקום.
דירוג ה-WTA הנוכחי
להלן דירוג 20 הטניסאיות הראשונות בעולם (נכון ל־11 באוקטובר 2022) :
יוהאן הנריק שלגרן
יוֹהַאן הֶנְרִיק שֶלְגְרֶן (בשוודית: Johan Henric Kellgren; 1 בדצמבר 1751 – 20 באפריל 1795) היה משורר, מחזאי, לבריתן ומבקר ספרות שוודי.
ביוגרפיה
הוא נולד ב ב (כיום חלק מהקומין, מחוז וסטרה ייטלנד). הוא היה בן של כומר, אבל הוא היה חילוני בדעותיו. הוא למד ב, וכבר היה לו מוניטין כמשורר כשהפך ל"" (שווה ערך לפרופסור) לאסתטיקה באקדמיה ב-1774.
שלוש שנים לאחר מכן עבר לסטוקהולם, שם החל ב-1778 לפרסם את כתב העת "" עם העורך. שלגרן היה העורך היחיד משנת 1788 ואילך. ב-1779 כתב שיר המתאר את הלווייתה של השחקנית הצעירה והפופולרית אולריקה רוסנבלד (Ulrica Rosenblad), שצוטט בעיתונות. שלגרן היה הספרן של גוסטב השלישי, מלך שוודיה משנת 1780, והפך למזכירו הפרטי בשנת 1785. עם הקמת האקדמיה השוודית ב-1786 הוא מונה לאחד מחבריה הראשונים.
הוא מת משחפת בסטוקהולם. שלגרן מעולם לא היה נשוי, אבל היה בשלב מסוים מאהבה של הפרימה דונה.
יצירותיו
נטייתו הסאטירית העזה הובילה אותו למחלוקות רבות, בעיקר עם מבקר הספרות, נגדו ביים את הסאטירה שלו Nytt försök till orimmad vers ("ניסיון חדש לפסוק לא מחורז"), שם הוא גם מגחך על "השתוללות של שייקספיר" ו"העוויתות של גתה". חוסר ההומור שלו גורע מהעניין של כתביו הפולמוסיים. יצירותיו הפואטיות בחלקן ליריות, בחלקן דרמטיות; מחזותיו מבוססים על עלילותיו של גוסטב השלישי. השירים המשולבים בארבע האופרות שהפיקו יחד, כלומר, Gustaf Vasa ("גוסטב ואסה"), Gustaf Adolf och Ebba Brahe (גוסטב אדולף ואבה ברהה), Aeneas i Carthago (איניאס בקרתגו) ו-Drottning Kristina ("המלכה כריסטינה"), הם כולם פרי יצירתו של שלגרן.
משנת 1788 לערך, תחושה רצינית יותר שולטת בחרוזיו של שלגרן, בין היתר בשל השפעתם של לסינג וגתה, אך כנראה באופן ישיר יותר בשל המחלוקת שלו עם תורילד. מבין שיריו הקטנים שנכתבו לפני תאריך זה החשובים ביותר הם שיר האביב המקסים Vinterns valde lyktar ("הפנסים הנבחרים של החורף"), ו-Mina Löjen ("השקרים שלי") הסאטירי, מתקפה על כותב השירים קארל מיקאל בלמן, ו-Man äger ej snille för det man är galen ("אין לך גאונות כי אתה משוגע"). היצירות הטובות ביותר של מה שמכונה תקופתו המאוחרת הן הסאטירה Ljusets fiender ("אויבי האור"), השיר הקומי Dumboms lefverne ("הכבד של המטומטם"), Kantat d. 1. Jan. 1789 ("קנטטה ל-1 בינואר 1789") הפטריוטי, האודה Till Kristina ("לכריסטינה"), הקטע Sigwart och Hilma ("סיגוורט והילמה"), והשיר היפה Nya skapelsen ("בריאה חדשה"), "המתאר את כוח האהבה שביכולתה להעניק לסופר תפיסה חושית של כל פלאי הטבע, על ההרמוניה הנפלאה שבהם". שני השירים הם מיטב יצירותיו הן בחשיבה והן בצורה.
בין מילות שיריו ניתן למצוא את הפירות המובחרים ביותר של העידן הגוסטביאני של הכתיבה השוודיות. שיריו הקודמים אכן מבטאים את הספק השטחי ואת קלות הדעת המחוצפת האופיינית לתקופתו; אבל ביצירותיו בשנותיו הבשלות יותר הוא אינו סתם "משורר של עונג", כפי שתיאר תורילד את סגנונו בבוז, אלא נציג ראוי של רגש מוסרי רציני ואהדה אנושית נבונה בחרוזים הולמים ומלודיים.
מהדורות
את ה-Samlade skrifter שלו ("אסופת כתבים", 3 כרכים, 1796; מהדורה מאוחרת יותר, 1884–1885) הוא תיקן בעצמו. את ההתכתבות שלו עם ועם  ערך  (1886–1887 ו-1894).
סמוראי ג'ק
סמוראי ג'ק (באנגלית: Samurai Jack) היא סדרת טלוויזיה מונפשת שנוצרה על ידי גנאדי טרטקובסקי. זוהי הסדרה הראשונה של Cartoon Network שמתמקדת באקשן וכוללת טון אפל, בניגוד לשאר הסדרות, הרכות יותר. ב-2013, החלה חברת IDW Publishing לפרסם קומיקס בעל שם זהה המבוסס על הסדרה.
סמוראי ג'ק זכתה בפרס אמי עבור סדרת הטלוויזיה המצוירת הטובה ביותר לשנת 2004 (והייתה מועמדת לפרס בשנים 2002 ו-2005).
הסדרה חודשה לעונה חמישית שהתחילה את שידורה ב-11 במרץ 2017 והסתיימה ב-20 במאי 2017.
עלילה
הסדרה מגוללת את סיפור הרפתקאותיו של נסיך ממלכה מהמזרח הרחוק מתקופת ימי הביניים. כאשר האימפריה של אביו הקיסר מושמדת על ידי השד אקו (יפנית 悪 "רשע"), שד שהובס בעבר על ידי האב, נמלט הנסיך - אז ילד צעיר, ומתחיל באימוני לחימה על מנת לשוב בבוא היום ולהביס את השד. בשיאם של האימונים, שנמשכים שנים ארוכות, הוא מקבל את החרב הקסומה של אביו, מכלי הנשק הבודדים המסוגלים לפגוע באקו. לאחר שהוא משחרר את אביו, הוא נלחם עם אקו וידו על העליונה; אך בכוחותיו האחרונים, פותח אקו שער לעתיד הרחוק ושולח את הנסיך דרכו, בציפייה שיצבור כח רב עד אז ויוכל להתמודד עמו בקלות.
הנסיך מגיע לעולם עוין, עתידני וחסר חוק הנשלט על ידי אקו ונתיניו. הוא מאמץ את הכינוי "ג'ק" (שמו האמיתי לעולם לא נחשף) ומתחיל בחיפושו אחר דרך לחזור לזמנו, במטרה להרוג את אקו לפני שיצבור כח. אקו מוציא על סמוראי ג'ק חוזה בשווי של שני גוגולפלקס, ועשרות ציידי ראשים נלחמים נגד ג'ק על מנת לתופסו ולהביאו לאקו על מנת לקבל את הפרס. ג'ק חרת על דגלו את החשיבות של האומץ והעזרה לחלשים ולחברים. לעיתים קרובות הוא מוצא את עצמו נלחם עבור אנשים אחרים, בין אם זה נגד אקו עצמו, עושי דברו או הרובוטים שלו. במהלך הרפתקאותיו פוגש ג'ק חברים, ידידים ואויבים, אך לרוב הוא ממשיך לבדו במסעותיו למציאת הדרך חזרה לזמנו.
תחיה מחדש
ג'ק הסמוראי חוזר לטלוויזיה 13 שנים לאחר שהסדרה המקורית שודרה. זוהי העונה החמישית והאחרונה אשר הופקה על ידי Cartoon Network ונכון לדברי ההפקה, העונה כוללת בתוכה אלמנטים יותר בוגרים וסיפור יותר ממוקד שכולל את המסע של ג'ק גם מההיבט הרוחני. הסיפור מתרחש 50 שנה מהרגע שבו ג'ק הושלך אל העתיד, למרות שאינו מתבגר בגלל תוצאת לוואי מהמסע שלו בזמן. ג'ק נמצא במצב מיואש בעקבות שנים של לחימה באקו מפני שלחימה זו מותירה אחריה חורבן רב ובעיקר פגיעה בחפים מפשע ומהעובדה שאקו השמיד את כל שערי הזמן הנותרים. הוא מוצא את עצמו נרדף על ידי חזיונות של עצמו, של משפחתו ושל לוחם סמוראי על סוס אשר מתבונן בו מהצד. ג'ק איבד את החרב שירש מאביו, אקו שאינו מודע לעובדה זו התחיל לאבד תקווה משיזכה אי פעם לנצח את ג'ק, בעיקר בגלל העובדה שג'ק לא מתבגר. אשי ואחיותיה, גודלו וחונכו בידי כת של חסידות אקו בשביל להיות מתנקשות שיעודן הוא להרוג את ג'ק. הן תוקפות את ג'ק ופוצעות אותו אנושות אך ג'ק מחלים ובהתקלותם השנייה הוא הורג את כולן חוץ מאת אשי. ג'ק משכנע את אשי אשר מלאה שנאה כלפיו שבעצם אקו הוא הרע ופוקח את עיניה לאחר שחיתה חיי שקר והולכת שולל. אשי מצטרפת לג'ק במטרה לעזור לו להשיב את חרבו. השניים מתקרבים רומנטית כאשר הם במסע להביס את אקו. בהמשך העונה מתגלה כי אשי (וגם אחיותיה) היא צאצאית של אקו, דבר אשר מקנה לאקו יתרון לשלוט בה ולהסית אותה נגד ג'ק. ג'ק מסרב להילחם בה ונתפס על ידי אקו. בשידור ישיר מסביב לעולם, אקו מתכנן לחסל את ג'ק, אך מותקף על ידי בני בריתו של ג'ק מהעונות הקודמות. ג'ק מצליח לגרום לאשי להסיר מעליה את השליטה של אקו בכך שהוא אומר לה שהוא אוהב אותה. אשי מבינה כי בכך ששברה את השליטה של אקו, היא קיבלה גם את כוחותיו ופותחת שער זמן לעבר, וכך היא וג'ק נשאבים אליו. ג'ק ואשי חוזרים שניות אחדות לאחר שאקו שלח את ג'ק לעתיד. לבסוף ג'ק מצליח להביס את אקו. תקופה מאוחרת יותר, מתגלה כי ג'ק ואשי מתחתנים, אבל לפני תחילת החתונה אשי מתמוטטת ואומרת לג'ק שבגלל שאקו לא קיים בעתיד גם היא איננה קיימת. בסצנה האחרונה לסדרה נראה ג'ק מתיישב מתחת לעץ מתאבל על מות אשי, אך לפתע הוא רואה חיפושית שמזכירה לו שהודות למאמציו כולם יכולים לחיות בשלווה.
מקינטוש
מקינטוש (באנגלית: Macintosh), או בקיצור מק (Mac), היא סדרת מחשבים אישיים המעוצבת, מיוצרת ומשווקת על ידי חברת אפל מאז 24 בינואר 1984. מחשבים אלו פועלים באמצעות מערכת ההפעלה macOS. מקור השם "מקינטוש" בשמו של זן תפוחים, בעקבות שם החברה Apple ("תפוח" בעברית). כיום מחשבי מקינטוש מחולקים לכמה סדרות - iMac (מחשבים שולחניים), MacBook (מחשבים ניידים), ו-Mac (מחשבים נייחים). לכל סדרה יש דגם ״מקצועי״ ומתקדם יותר בשם Pro או Studio, ולחלק מהסדרות יש דגם בסיסי יותר בשם Air (נייד) או Mini (נייח). המקינטוש היה המחשב האישי הפופולרי הראשון שלו ממשק משתמש גרפי ועכבר, בניגוד לממשק שורת הפקודה שבמערכות הפעלה אחרות. במקביל למקינטוש, המשיכה אפל בייצור מחשבי Apple II שלה, שהיו מקור ההכנסה העיקרי של החברה, עד שמחשבי המקינטוש האפילו עליהם החל מ-1987.
המקינטוש המשיך לאורך השנים לעמוד בחזית הטכנולוגיה בתחום המחשוב האישי, והפך את ממשק המשתמש הגרפי, שימוש בחלונות, תצוגה גרפית ממופת זיכרון, שימוש בגופנים בתצוגת המחשב ובהדפסה זמינים במחשב אישי. מחשב המקינטוש ומערכת ההפעלה של אפל היו גורם מרכזי בהפצת השימוש בפוסטסקריפט, ויחד עם מדפסת LaserWriter שהוצגה ב-1985, היה גורם מרכזי במהפכת ההוצאה לאור השולחנית. המק גם היה אחד הגורמים המרכזיים במהפכת המחשוב בתחום הגרפיקה, המוזיקה והוידאו. עד 1998 התבססו המקים בעיקר על טכנולוגיה וחומרה ייחודיים של אפל. באותה שנה החלה אפל לעבור בהדרגה לטכנולוגיה וחומרה סטנדרטיים, עם המעבר לשימוש ביציאות USB, שבבי זיכרון תקניים ועוד. בשנת 2005 הכריזה אפל על כוונתה להעביר את קו מחשבי מקינטוש לשימוש במעבדי אינטל, שיחליפו את מעבדי ה-PowerPC ששימשו עד אז. בתחילת 2006 יצאו הדגמים הראשונים המבוססים על מעבדי אינטל. בשנת 2020 אפל הודיעה על הפסקת פיתוח מחשבים מבוססי מעבדי אינטל תוך שנתיים ולעבור למעבדי ״Apple Sillicon״ משל עצמה. המחשב החדיש ביותר בסדרה נקרא Mac studio.
1979 - 1984: פיתוח והצגה
החל ב-1979, הוביל ג'ף רסקין, עובד חברת אפל, מיזם שמטרתו הייתה פיתוח מחשב ביתי, קטן וזול יותר מאפל II, לצד פרויקט אפל III שיועד לחלק העליון של השוק, וליישומים עסקיים. מיזם זה קיבל את השם "מקינטוש". בספטמבר 1979 קיבל רסקין אישור לגייס עובדים למיזם; הוא החל לחפש מהנדס שיוכל לבנות אב טיפוס. ביל אטקינסון, חבר בצוות הפיתוח של פרויקט ליסה, הציג לרסקין את בארל סמית', טכנאי שירות שהחל לעבוד באפל בתחילת אותה שנה.
בנוסף לסמית, גייס רסקין צוות פיתוח קטן, שתכנן ובנה אבטיפוס של מחשב, לפי המפרט שפותח. לוח האם הראשון שסמית' פיתח עבור המקינטוש היה מבוסס על מפרט זה: היו בו זיכרון של 64 קילובייט, מעבד 8 סיביות, מוטורולה 6809E, והוא תמך בתצוגת מונוכרום של 256x256 פיקסלים. הצוות היה מצומצם - ארבעה אנשים בלבד. למעשה, הפרויקט אפילו נסגר, אבל רסקין ביקש ממנכ"ל אפל, מייקל סקוט ("סקוטי"), וממייק מרקולה (מייסד אפל יחד עם ג'ובס ווזניאק, שבתקופה זו היה למעשה הממונה על מננכ"ל "סקוטי"), ארכה של עוד מספר חודשים, והם נעתרו לבקשתו.
במקביל לפרויקט של רסקין, התנהלו באפל מספר פרויקטים נוספים. אחד מהם נקרא "ליסה". חברת זירוקס קנתה את חברת "שוגרט אסושיאטס", יצרנית כונן הדיסקטים של אפל II, ובכך הפכה לספקית חומרה מרכזית עבור אפל. מכירות המחשב, ובפרט מכירות כונני הדיסקטים, גדלו בצורה משמעותית, ואפל הפכה ללקוח חשוב עבור זירוקס. במסגרת היחסים ההדוקים בין החברות, אפל הציעה לזירוקס רכישה משמעותית של מניות לפני (או במסגרת) ההנפקה הראשונית, וכחלק מהתחממות היחסים הזו, נערך לג'ובס "סיור פרטי" במחלקת המחקר המתקדם של החברה, זירוקס פארק (שאז נקראה בפשטות PARC). ג'ובס התלהב, בעיקר מממשק המשתמש הגרפי שהוא פגש בו לראשונה, ודרש וקיבל סיור שני, אליו הביא את רוב צוות הפיתוח של המחשב החדש, ובהנהגת ג'ובס, שונה המפרט של ליסה, והוחלט שהמחשב ישתמש בממשק הגרפי החדש.
באד טריבל, מתכנת מקינטוש, היה שותף לדירה עם ביל אטקינסון מצוות ליסה, והתרשם מאוד מהביצועים הגרפיים של האבטיפוס שבנה בורל סמית'. הוא שאל את סמית' האם ניתן להסב את לוח האם שלו ממעבד 8 סיביות 6809 למעבד של ליסה, 68000, תוך כדי שמירה על עלויות ייצור נמוכות. בספטמבר 1980 הצליח סמית' לעצב לוח אם מבוסס על 68000, במהירות שעון של 7.83 מגהרץ (לעומת 5 מה"ץ בליסה). לכאורה, עלייה של כ-60% בביצועי המעבד, אך בפועל, המעבד נאלץ להתחלק בגישה לזיכרון עם מעגלי הווידאו, וביצועי המק היו דומים לביצועי הליסה (ונחותים מהביצועים של Atari ST ואמיגה, שהוצגו ב-1985, והשתמשו גם הם במעבד 68000 במהירות שעון של 8 מגהרץ, בלי לשלם את ה"קנס" של מעגל הווידאו).
במקביל, מנכ"ל אפל, "סקוטי", החליט שג'ובס מפריע לעבודת צוות הליסה, ומעכב את הפרויקט, ואסר עליו כל מגע עם הצוות. אף על פי שג'ובס הוא אחד ממיסדי החברה, ובתקופה זו החזיק בתואר נכבד, הוא נאלץ לציית לסקוטי, וכך מצא עצמו למעשה "מובטל" באפל. כשג'ובס שמע על האבטיפוס שבנה סמית, הוא הדיח את רסקין מפרויקט המקינטוש, והשתלט עליו, באמביציה להוכיח שהוא יכול לפתח מחשב טוב יותר מאפל II של ווזניאק, וטוב יותר מהליסה, ממנה הודח. הוא גייס לפרויקט מפתחים נוספים, בעיקר משורות אפל II וליסה. צוות התוכנה הונהג על ידי ביל אטקינסון (ליסה) ואנדי הרצפלד (אפל II), והחומרה על ידי בורל סמית.
סמית בנה שורה של לוחות אם, כל אחד בפונקציונליות מלאה יותר מהקודם. העיצוב הסופי של לוח האם היה "ברוח ווזניאק" (כפי שסמית עצמו תיאר), ומימש את הפונקציונליות בחיסכון מרשים ברכיבים, תוך שימוש ברכיבי PAL (Programmable Logic Array ), לצד שני רכיבים ייעודיים: רכיב שפותח באפל, ו"צימצם" את שמונת השבבים של בקר הדיסקטים של אפל II לשבב יחיד, וכונה IWM (Integrated Woz Machine, כלומר "מכונת ווזניאק משולבת" ), ושבב קלט/פלט חדש של חברת זילוג (8530), שמימש את הממשקים הטוריים לחיבור מדפסת ומודם, ויכל לשמש רשת פרימיטיבית שזכתה לכינוי AppleTalk. בעזרת פחות מ-30 שבבים (מהם כשבעה רכיבי PAL), בנוסף למעבד ולשבבי הזיכרון. גרסת חומרה קרובה לגרסה הסופית הייתה מוכנה כבר ב-1982, אם כי היא עברה מספר שינויים לא גדולים בשנתיים הבאות.
במהלך הפיתוח פותח שבב יחיד שריכז חלק ניכר מהפונקציונליות של לוח האם, וכונה IBM (Integrated Burrell Machine), אך קשיים בפיתוח השבב הביאו לזניחתו, וסמית השלים את הפיתוח בעזרת שבבים סטנדרטיים ורכיבי PAL. המחשב הכיל פחות זיכרון מרוב המחשבים האישיים בני הזמן - 128KB RAM, בתצורה של 16 שבבי 64Kbit RAM שהולחמו על המעגל המודפס. הוא כלל מסך מונוכרום של 9 אינץ', ברזולוציה 512×342, כונן דיסקטים 3.5, שני פורטים טוריים למדפסת ומודם (שכאמור, יכלו לשמש גם לרשת פרימיטיבית לחיבור בין מספר מחשבים), ואת גולת הכותרת עכבר - לא המחשב הראשון עם עכבר, אבל הראשון שהוצע במחיר שיכול להחשב "מחשב אישי". מחיר היעד של ה"מקינטוש" של רסקין היה פחות מ-$1,000. כשהשתנה המפרט והוחלף המעבד, עלה מחיר היעד ל-$1500, ובמשך הזמן התברר שאפל לא תוכל למכור את המחשב במחיר זה, אך צוות הפיתוח, וג'ובס, קיוו שניתן יהיה להציע את המחשב בפחות מ-$2,000.
סקאלי, המנכ"ל החדש, החליט, בניגוד לדעתו של ג'ובס, ולמגינת ליבם של המפתחים, לתמחר את המחשב ב-2,495 דולר.
המקינטוש הוצג לראשונה לציבור בפרסומת הנודעת "1984", אותה ביים רידלי סקוט, שהוקרנה במהלך משחק הסופרבול ב-22 בינואר 1984. הוא הושק רשמית והוצע למכירה ב־24 בינואר 1984 במחיר 2,495 דולר. ההתלהבות בשוק הייתה רבה, ועד מאי 1984 נמכרו כ-70,000 מחשבים, אך במהרה התברר שהמחשב חלש מדי, עם מעט מדי זיכרון, וללא אפשרות מעשית להשתמש בדיסק קשיח, עם מעט מאוד תוכנה זמינה, והשוק החליט שהמחיר הגבוה אינו מוצדק. ההתלהבות שככה, ולקראת סוף השנה המכירות היו הרבה מתחת ציפיותיה של אפל, דבר שגרם למתיחות רבה, בעיקר בין ג'ובס וסקאלי, שהאשימו זה את זה בכישלון.
המקינטוש היה חלש מכדי להריץ מערכת פיתוח תוכנה, ובשנים הראשונות, כדי לפתח תוכנה למקינטוש היה צורך להשתמש במערכת פיתוח שרצה על מחשב ליסה. צוות התוכנה באפל פיתח את הקושחה של המחשב, שמימשה את ממשק המשתמש הגרפי, מערכת ההפעלה, ומערכת הגישה לקבצים על כונן הדיסקטים, ובנוסף, מספר תוכנות נוספות, ביניהן תוכנת "צביעה" (בשחור לבן) בשם MacPaint, ותוכנת ניהול קבצים בשם Finder, כשבתור מערכת פיתוח שימש בתחילה אפל II, ובהמשך ליסה. אפל פנתה לחברות נוספות, ובראשן מיקרוסופט לפיתוח תוכנה עבור המק, ומעבד התמלילים Word של מיקרוסופט, היה אחת התוכנות הבודדות שלא באו מאפל והיו זמינות בשנה הראשונה. במקביל ל-Word, אפל הציע מעבד תמלילים משלה, בשם MacWrite. רק אחרי שיצא "מקינטוש 512K" לקראת סוף השנה, וביתר שאת אחרי שיצא "מקינטוש פלוס" בתחילת 1986 (שנתיים אחרי המק המקורי), החלו לצאת לאור תוכנות של חברות אחרות בצורה משמעותית.לקראת סוף 1984 הציעה אפל גרסה עם 512KB, ובשנים הבאות הופיעו דגמי מק חזקים יותר ויותר, הופיעו תוכנות שניצלו בצורה טובה יותר את ממשק המשתמש, ותוכנות שידעו לעשות דברים חדשים, שתוכנות של מחשבים אחרים לא ידעו לעשות, המכירות החלו להתאושש, וב-1987 הכנסות אפל ממכירת מחשבי מקינטוש עלו לראשונה על ההכנסות ממכירת אפל II, בן העשר.
1985-1989: עידן ההוצאה לאור השולחנית
ב-1985, השילוב של המק, המדפסת של אפל (LaserWriter) ותוכנות ייעודיות למק כמו MacPublisher של חברת בוסטון תוכנה ו-PageMaker של חברת אלדוס (כיום Adobe PageMaker) אפשרו למשתמשים לעצב, להציג ולהדפיס דפים הכוללים גרפיקה וטקסט. כלים אלו, שאפשרו לראשונה הוצאה לאור שולחנית, היו ייחודיים למקינטוש למשך שנים אחדות, אולם לבסוף הגיעו גם אל מחשבי IBM PC ותואמיהם. מאוחר יותר חיזקו תוכנות כמו FreeHand של חברת אלדוס, קווארק אקספרס ו-Adobe Illustrator את מעמד המקינטוש בתחום הגרפיקה הממוחשבת וסייעו בפיתוח תחום ההוצאה לאור השולחנית.
בתחילת 1986 הופיע מק פלוס, עם זיכרון של מגהבייט אחד, אפשרות הרחבה לארבעה מגהבייט, וממשק SCSI, שנתן לראשונה אפשרות מעשית להשתמש בדיסק קשיח, ולראשונה הפך המק ל"מחשב רציני". אף על פי שעדיין לא הייתה אפשרות הרחבה כמו באפל II וב-PC, ממשק ה-SCSI פיצה על כך במידה מסוימת, והופיע ציוד היקפי שמתחבר לממשק הזה בנוסף לדיסקים קשיחים, כמו סורקים. גם נפח כונן הדיסקטים של המחשב הוגדל ל-800 קילובייט. המק פלוס סימן את תחילת שינוי הכיוון, ואף על פי שלא נמכר בכמויות שמשתוות ל-PC, או אפילו לאפל II, יחסית לדגמים הקודמים הוא היה הצלחה גדולה.
בשנת 1987 הציגה אפל את ה-מקינטוש 2, שסימן דרך חדשה עבור המקינטוש. בנוסף למעבד חדש - מוטורולה 68020 במהירות 16 מגהרץ, עם ערוץ גישה לזיכרון ברוחב 32 סיביות ומרחב כתובות גדול, החידוש העיקרי היה צבע, ושבעה חריצי הרחבה, שינויים ש"סגרו את הפער" עם PC ואפל II, ולראשונה שמו את המק מעל הקומודור אמיגה ואטארי ST.
במקביל למקינטוש 2 הוצג מחשב (מונוכרום) בפורמט דומה למקים הקודמים, כלומר מחשב ומסך בקופסה אחת - מקינטוש SE, עם חריץ הרחבה פנימי יחיד (SE הוא ראשי תיבות של System Expansion - הרחבת מערכת). ה-SE חלק את עיצוב ה-"Snow White" של המקינטוש 2, וגם את העכבר והמקלדת של ה-Apple Desktop Bus שהוצגו לראשונה במחשבי ה-Apple IIgs מספר חודשים קודם לכן.
בשנת 1988 הגיע מקינטוש 2x עם מעבד מוטורולה 68030. הוא הציג שיפורים פנימיים שכללו מעבד MMU מובנה. ב-1989 הוצגה גרסה קומפקטית של המקינטוש SE ובה פחות חריצי הרחבה ועם מעבד מוטורולה 68030 במהירות 16 מגהרץ. מאוחר יותר באותה השנה היה מקינטוש IIci, במהירות של 25 מגהרץ, מחשב המק הראשון שהיה "32-Bit Clean". הוא תמך בזיכרון רב יותר מ-8MB, להבדיל מקודמיו אשר הצריכו שימוש בזיכרון ROM שנקרא "32-bit dirty".
מערכת ההפעלה "מערכת 7" (System 7) הוצגה והייתה למערכת ההפעלה הראשונה של המקינטוש התומכת במיפוי זיכרון של 32 ביט. אפל אף הציגה את ה-Macintosh Portable, בעל מעבד 68000 בקצב שעון של 16 מגהרץ עם צג LCD. בשנה שלאחר מכן הוצג המקינטוש IIfx, בקצב שעון של 40 מגהרץ. מחירו היה 13,000 דולר. מלבד המעבד המהיר היו בדגם זה שיפורים ארכיטקטוניים מהותיים, כולל זיכרון מהיר וצמד מעבדי עזר ייעודיים עבור קלט ופלט.
1990-1998: עליות ומורדות
חלונות 3.0 של מיקרוסופט, שאליה מתייחסים רבים כגרסה הראשונה של "חלונות" שהתחרתה במקינטוש, יצאה במאי 1990 והייתה חלופה זולה למקינטוש. תגובתה של אפל הייתה הצגת מגוון דגמי מקינטוש לא יקרים יחסית באוקטובר 1990: המקינטוש הקלאסי (Macintosh Classic), גרסה פחות יקרה למקינטוש SE, שנמכר ב-999 דולר, עובדה שהפכה אותו לדגם המקינטוש הזול ביותר, עד להשקה המחודשת של ה-iMac 400 בפברואר 2001.
המקינטוש LC, שלו מעבד 68020, במארז "קופסת פיצה" הייחודי שלו, נמכר ב-1,800 דולר וכלל מסך חדש ויחסית לא יקר בגודל 512X384 פיקסלים, ואיפשר גרפיקה בצבע, וכן המקינטוש IIs 250 מגהרץ, שכלל חריץ הרחבה אחד בלבד, ועלה 2,500 דולר. כל שלושת הדגמים נמכרו היטב, אף שהרווח של אפל עליהם היה נמוך בצורה משמעותית מאשר בדגמים הקודמים. ב-1991 הגיעה ההשקה המיוחלת של מערכת ההפעלה 7, שהייתה שדרוג מערכת ההפעלה של מקינטוש ל-32 ביט, דבר ששיפר את יכולות ניהול הצבע, זמינות הזיכרון וניצולו, חיבור לרשת, ריבוי משימות וכן זיכרון וירטואלי. מאוחר יותר באותה שנה הציגה אפל את המקינטוש Quadra, ה-700 ו-900: שני דגמי המקינטוש הראשונים שכללו מעבד מוטורולה 68040 מהיר. הצטרפו אליהם גרסאות משופרות של להיטי השנה הקודמת, מקינטוש קלאסי II ומקינטוש LC II. זה האחרון שודרג וצויד במעבד 68030 16 מגהרץ.
באותו זמן הוצגו שלושת הדגמים הראשונים של סדרת המחשבים הניידים של אפל, ה-PowerBook: ה-PowerBook100 - מקינטוש מיניאטורי נייד שנבנה על ידי סוני, ה-PowerBook140, עם מעבד 68030 16 מגהרץ, וה-PowerBook170, עם מעבד 68030 25 מגהרץ. היו אלה שלושת המחשבים הניידים הראשונים בעלי מקלדת משולבת עם משענת לכף היד, ומתקן הצבעה ובחירה בחזית המקלדת.
ב-1995 המשיכו מיקרוסופט ואינטל לנגוס בפלח השוק של אפל, עם מערכת הפעלה חלונות 95 ומעבדי פנטיום, שהגבירו בצורה משמעותית את יכולות המולטימדיה והביצועים של מחשבי IBM PC ותואמיהם. בתגובה החלה אפל את תוכנית תואם מקינטוש במטרה לחדש את דריסת הרגל שלה בשוק המחשבים השולחניים-האישיים. התוכנית נמשכה עד אוגוסט 1997, אז חזר סטיב ג'ובס לאפל וביטל את התוכנית בטענה שעל החברה להתמקד בעתיד.
1999 ועד היום: התחלות חדשות
בשנת 1998, שנה אחרי חזרתו של ג'ובס לחברה, הציגה אפל מחשב מקינטוש "הכל-כלול" שדמה למקינטוש המקורי 128K; ה-iMac, בעיצוב חדש שהכיל את רוב סוגי החיבור של אפל, כגון SCSI, ו-ADB שהוחלפו בהמשך בחיבורי USB. עיצובו היה חדשני וכיסוי הפלסטיק השקוף שלו, במקור בכחול ובלבן, ומאוחר יותר בצבעים רבים אחרים, נחשב לאבן-דרך בעיצוב התעשייתי של שנות ה-90 המאוחרות. ה-iMac התברר כהצלחה משמעותית, כשנמכרו ב-1998 800,000 יחידות שהכניסו לחברה רווח של 309 מיליוני דולרים - השנה הרווחית הראשונה של אפל מאז הפך מייקל ספינדלר למנכ"ל בשנת 1995.
בתערוכת MacWorld של שנת 2000 בסן פרנסיסקו התרברב ג'ובס במכירתם של 1.35 מיליון מחשבי iMac ברבעון הקודם. מחשב ה-Power Macintosh עוצב מחדש לפי אותם קווים.
בשנים האחרונות עלו משמעותית מכירות המקינטוש. רבים גורסים כי זו תוצאה, חלקית, של הצלחת נגן המוזיקה אייפוד המונח "אפקט ההילה" הוטבע כדי לציין את ההשפעה על בעלי אייפוד מרוצים, שקונים מוצרים נוספים של אפל, מקווי מכירות אחרים שלה. נגני המוזיקה אייפוד משכו תשומת לב למקינטוש, שלא נראתה מאז השקת קו המחשבים בשנת 1984. משנת 2001 ועד לשנת 2005 צמחו מכירות המקינטוש באופן קבוע. ב-11 באוקטובר 2005 הציגה אפל את תוצאות הרבעון הרביעי שלה, עם דיווח על מכירת 1,236,000 מחשבי מקינטוש - עליה של 48% מאותו הרבעון בשנה הקודמת. עם הצגת איימקים כפולי-ליבה (iMac Core Duo) וה-MacBook Pro ב-10 בינואר 2006, עברה אפל משבבי PowerPC לשבבים המיוצרים על ידי אינטל. החלפת שאר דגמי המקינטוש תוכננה להסתיים עד סביבות אוגוסט 2006.
מערכת הפעלה
מערכת ההפעלה "מקינטוש" הייתה ידועה בתחילה כ-"מערכת הפעלה" (Operating System), או בפשטות, "מערכת" (System). עם הוצאת מערכת 7.6 הפך שמה של המערכת באופן רשמי ל-macOS. משנת 2001 הוחלפה מערכת ההפעלה Mac OS ה"קלאסית" במערכת BSD מבוססת יוניקס, "מערכת ההפעלה עשר". אפל הציעה מערכת יוניקס נוספת אחרת, A/UX, לשרתי המקינטוש המוקדמים שלה, ללא הצלחה רבה. מערכת ההפעלה Mac OS נחשבת בקרב רבים לאחת הנקודות מושכות הקנייה של פלטפורמת מקינטוש, ואפל קידמה את השקתה בכנסים גדולים מיוחדים ואירועים ביום ההשקה.
Mac OS הייתה מערכת ההפעלה הראשונה שעשתה שימוש נרחב בממשק משתמש גרפי. אף גרסה של מערכת Mac OS ה"קלאסית" לא הכילה "שורת פקודה" (Command Line). במקור הייתה זו מערכת הפעלה למשימה אחת בזמן נתון, אך תמיכה בריבוי משימות בו-זמנית הוצגה עוד במערכת 5. השדרוג המשמעותי הבא היה במערכת 7, בשנת 1991, שכללה עיצוב צבע-מלא חדש, ריבוי משימות מובנה, סקריפטים (AppleScript) ועוד אפשרויות תצורה (קונפיגורציה) למשתמש. Mac OS המשיכה להתפתח עד לגרסה 9.2.2, אך הארכיטקטורה הוותיקה שלה, כמו שימוש בריבוי משימות במקום הגרסה החדשה יותר של ריבוי משימות מקדים (preemptive multitasking) - דרשה שינוי.
במרץ 2001 הציגה אפל את מערכת ההפעלה 10 ומאז אפל מוסיפה את הספרה הרומית x ונותנת מספר *.10 ושם ממשפחת החתולים, שהם מערכות הפעלה מודרניות ובטוחות יותר מקודמותיהם מבוססות היוניקס, שהשתמשה בדרווין כיסודותיה. Mac OS X נגזרת באופן ישיר מ-NeXTSTEP, מערכת הפעלה שפותחה על ידי חברתו של סטיב ג'ובס, NeXT, לפני שקנתה אותה אפל.
מערכת הפעלה Mac OS קיימת יכולה עדיין לרוץ תחת Mac OS X במכונה וירטואלית מיוחדת המכונה "קלאסיק", אך אפשרות זו קיימת רק במחשבי מק המבוססים על מעבדי PowerPC ולא במחשבים שבהם מעבדי אינטל. במחשבים המבוססים על מעבדי אינטל קיימת תוכנת וירטואליזציה הנקראת רוזטה ומאפשרת להריץ תוכנות שנכתבו עבור מעבדי PowerPC.
היסטוריית תוכנה
אף על פי שהתוכנה המובנת במקינטוש עשתה רושם טוב יותר מזו של המתחרים ואפילו שימשה השראה למתחרים (ממשק גרפי, אשף נגישות, מוכנות טובה יותר לבאג ה-2000 וכיוצא בזה) מאז הצגתו נמתחה ביקורת רבה על המקינטוש, בעיקר על המחסור בתוכנות זמינות להוספה למערכות ההפעלה שלו. בשנת 1984 היה ברור כי מבחר רחב יותר של תוכנות זמינות למחשבים של יבמ, כי אלו השתמשו במערכת ההפעלה הנפוצה ביותר של זמנם, MS-DOS. אפל נאבקה כדי לשכנע מפתחי תוכנה לכתוב תוכנות למקינטוש. ביל גייטס ממיקרוסופט הבין כי ממשק המשתמש הגרפי יהפוך לתקן בתעשייה וכי התוכנה שלו תוכל להימכר בכמויות רבות יותר אם תהיה זמינה למשתמשי מקינטוש. בשנת 1984 הפכו תוכנת עיבוד התמלילים של מיקרוסופט, Microsoft Word, וגיליון הנתונים MultiPlan לזמינות והעלו את הביקוש למחשבי מקינטוש, אולם למקינטוש היו חסרים עדיין משחקים ותוכנות עסקיות. בשנת 1985 הציגה לוטוס את לוטוס ג'אז, לאחר הצלחת לוטוס 1-2-3 במחשבי IBM PC ותואמיהם, אולם, זו לא זכתה להצלחה רבה.
בשנת 1987 הקימה אפל את עסק התוכנה שלה קלריס. היא העניקה את קוד התוכנה והזכויות עליו לכמה תוכנות שנכתבו בתוך אפל, במיוחד MacWrite, MacPaint ו-MacProject. בשנות ה-80 המאוחרות השיקה קלריס מספר כותרי תוכנה מחודשים; התוצאה היא סדרת ה"פרו", לרבות MacPaint Pro, MacDraw Pro, MacWrite Pro ו-FileMaker Pro. כדי לספק חבילת משרד כוללת, רכשה קלריס את הזכויות לתוכנת הנתונים Informix WingZ spreadsheet של מקינטוש וקראו לה Claris Resolve, והוסיפה את תוכנת המצגות קלריס Impact.
בתחילת שנות ה-90 שולבה קלריס ברוב מחשבי מקינטוש המיועדים לצרכן הביתי והייתה בשימוש נרחב. בשנת 1991 השיקה קלריס את ClarisWorks, שהפכה במהרה לתוכנה השנייה-הנמכרת ביותר שלה.
כיום נמכרים כל מחשבי המקינטוש כשהם מותקנים מראש עם חבילת תוכנות לצרכן הביתי בשם "iLife". תוכנת iLife הראשונה הייתה iMovie ששווקה בשנת 1999 לעבודה על iMac DV. הבאה הייתה iTunes, תיבת נגן מדיה דיגיטלי שתוכנן לעבוד עם נגן המוזיקה הדיגיטלי של אפל, האייפוד. ב־7 בינואר 2002 השיקה אפל את iPhoto, אלבום תמונות דיגיטלי קל לשימוש לצרכן הביתי. בשנת 2004 שיווקה אפל את תוכנות אלו יחד עם iDVD ו־GarageBand, בחבילת תוכנה בשם iLife בעלות של 49 דולרים. כיום נמכר כל מקינטוש עם חבילת iLife מובנית. הכלי הנפוץ ביותר בחבילה הוא תוכנת iTunes, כיום גם בגרסת חלונות, המפיצה את חנות הרשת הפופולרית ביותר, באותו השם.
חומרה
משפחת מוצרי מקינטוש הנוכחית משתמשת ברכיבי חומרה רבים; בהם מעבדי PowerPC שפותחו על ידי אפל, יבמ ומוטורולה יחד ומיוצרות כיום על ידי יבמ ו-Freescale, לשעבר חטיבה במוטורולה. מאז ינואר 2006, מעבדי X86 של אינטל משולבים במק אף הם. כל דגמי מקינטוש משווקים עם 512 MB RAM כסטנדרט ומאז ה-12 באוקטובר 2005, ה-iMac G5 השיק את המייטי-מאוס של אפל, עכבר אופטי רגיש למגע עם כדור עקיבה לחיץ מזערי דמוי כדור עקיבה המיוצר על ידי אפל.
מחשבי מקינטוש הנוכחיים משתמשים לצורכי גרפיקה בסדרת המעבדים של ATI Radeon או ב-Geforce של Nvidia, וכוללים כונן קומבו או סופר-דרייב. מקינטושים כוללים שני פתחי העברת מידע תקניים: ה-USB, שנכנס כתקן בשנת 1998 עם ה-iMac; וה-FireWire, תקן נפוץ פחות שפותח על ידי אפל כדי לתמוך במכשירים בעלי יכולת גבוהה יותר.
מבנה מעבדים
ל-68030 לא הייתה יחידת נקודה צפה מובנית; כך, מקינטושים מבוססי 030' שילבו יחידת נקודה צפה נפרדת: 68881, או 68882. דגמים פשוטים לא הכילו יחידה זו, אף שהם הכילו מחבר ליחידה כזו, אם יחליט המשתמש להוסיף יחידה כזו.
המקינטוש ה-"32 ביט הנקי" הראשון שיכול היה להשתמש בזיכרון 32-bit היה ה-IIci. מאוחר יותר, השיקה אפל את ה-Macintosh IIfx, שלא רק שהכיל מעבד 68030 בתדר 40MHZ, אלא גם שני מעבדי MOS Technology 6502 (המעבד הראשי הוא מסדרת ה-Apple II הישנה) ששימשו כיחידת גיבוי.
בשנת 1991 אפל הוציאה לאור את המחשבים הראשונים עם מעבד מוטורולה 68040, שהכילו את יחידת הנקודה הצפה בתוך המעבד הראשי. שוב, דגמים זולים לא הכילו את יחידות הנקודה הצפה, בהתבססם על מעבדי מוטורולה 68LC040 הזולים יותר.
מאז שנת 1994 השתמשה אפל בקו המעבדים PowerPC, בהתחילה עם ה-PowerPC 601, שמאוחר יותר שודרג ל-603 ול-604. בשנת 1997 הציגה אפל את המחשב מבוסס המעבד המשודרג מאוד PowerPC G3 הראשון שלה; עקב אחריו בשנת 1999 ה-PowerPc G4. הדור האחרון של המעבד בשימוש הוא מעבד 64-bit PowerPC G5, שהוצג בשנת 2003. בזמן המעבר ל-PowerPC כתב צוות "Cognac" של אפל תרגום של מעבד 68030 למעבד PowerPC שהורץ עם התחלת מערכת ההפעלה במהירות האמולציה; אמולציה היא לעיתים רחוקות מהירה. אולם, הם הבינו כי הם יוכלו לנצל את "חוק 90/10", "חוק" הומוריסטי שגורס, בפשטות, כי בעת כתיבת תוכנה גדולה, רק 10% מהקוד רץ במשך 90% מהזמן.טיפול מסוג זה שחרר משאבים ומחזורי שעון (clock cycles). ההערכה היא כי הגרסה הראשונה של מערכת ההפעלה שהושקה עם מעבדי ה-PowerPC הראשונים רצו ב-95% אמולציה. גרסאות אחרונות של מערכת ההפעלה העלו את אחוז הקוד המקורי של ה-PowerPC, עד שמערכת ההפעלה OS X הביאה אותו ל-100% קוד מקורי.
ב-6 ביוני 2005, יושב הראש של אפל, סטיב ג'ובס, הודיע כי החברה תחל בהמרת קו המקינטוש ממעבדי PowerPC למעבדים של אינטל שצפויים להיות מפותחים עד סוף שנת 2006, והציגה גרסה של Mac OS X שרצה על מחשב שמונע על ידי מעבד פנטיום 4 של אינטל. מקים-מונעי אינטל יוכלו להריץ תוכנות מקינטוש מותאמות למעבדי PowerPC בעזרת מערכת תרגום דינמית המוכרת בשם רוזטה. הסיבה למעבר זה נוגע לבעיות עם צריכת החשמל ופיזור החום של מעבדי G5 של IBM, יחד עם חוסר היכולת של IBM לעמוד בלוח הזמנים של הפיתוח. המקינטושים הראשונים עם מעבדי אינטל הם ה-iMac Core Duo וה-MacBook Pro, כשעל שניהם הודיעו בתערוכת מקוורלד בינואר 2006, תוך שימוש במעבד Core Duo.
הרחבות ותקשורת
התצורה המוקדמת ביותר של הרחבות למקינטוש היא ה-PDS (מחבר ישיר למעבד, Processor Direct Slot), שהוצע החל מדגם ה-SE ואילך. ה-PDS היה קיצור דרך לתושבת המעבד, ולא פס תקשורת (חיבור מקבילי) - מה שמצביע על כך שרכיבים ל-PDS היו קשורים לדגם מסוים של מקינטוש, עם יוצא דופן מיוחד: חיבור LC PDS שהפך לסטנדרטי בקו ה-LC כולו. חיבור ה-PDS יכול לשמש לשדרוגי המעבד, לחיבור כרטיס ה-Apple IIe, או כרטיסי וידאו. אחרון המקינטושים בו שולבו חריצי PDS, היה הדור הראשון של מחשבי ה-PowerMac.
המקינטוש הראשון שהכיל חיבור מקבילי להרחבה היה ה-Macintosh II, בתצורה של שישה חריצי NuBus (חיבור bus 32-bit מקבילי). ה-NuBus ננטש לטובת PCI במחשבי ה-PowerMac מהדור השני, ומחשבי ה-G4 הוסיפו חריץ AGP לכרטיסי וידאו. מחשבי ה-G5 האחרונים משתמשים בחריצי PCI Express לגרפיקה והרחבות. לזיכרון השתמשה אפל בכרטיסי SIMM תקניים (30 ו-72 פינים) ומאוחר יותר בכרטיסי DIMM, עם יוצא דופן אחד: Macintosh IIfx, שהשתמש בכרטיס SIMM 64 פינים מיוחד ונדיר ביותר. כיום, מחשבי ה-PowerMac G5 הטובים ביותר משתמשים בכרטיסי זיכרון DDR2 SDRAM עם 240 פינים. המקינטושים המוקדמים ביותר השתמשו בחיבור מקבילי מייצור עצמי לכוננים קשיחים ולכונני דיסקטים חיצוניים, עד שהוצג SCSI עם ה-Macintosh Plus. ה-SCSI נשאר חיבור הכוננים הנבחר למקינטוש עד ה-PowerMac G3, כשכונני EIDE זולים יותר הפכו תקניים.
מחשבי PowerMac עכשוויים משתמשים ב-SATA לכוננים פנימיים, EIDE לכוננים אופטיים פנימיים וב-FireWire לכוננים חיצוניים. ה-Apple Desktop Bus הוצג עם ה-Macintosh II לחיבור אביזרים היקפיים (מדפסות, סורקים וכדומה). זה היה מחבר הקלט הסטנדרטי עד שהוצג ה-USB עם ה-iMac. המקינטוש האחרון שהכיל ADB היה ה-PowerMac G3 הכחול-לבן, אף של-G4 מבוסס ה-PCI היו חיבורים מתאימים עבורו. חיבורי מקינטוש היקפיים קלאסיים אחרים כוללים את ה-GeoPort המקבילי וכניסת ה-AAUI לתקשורת. למידע וידאו חיצוני משתמשת אפל במחבר ה-DB-15 בכל הדגמים הקודמים ל-G3 הכחול-לבן, שעשה שימוש בחיבור VGA; ה-VGA ננטש כשהגיע זמנו לטובת ה-Apple Display Connector ב-PowerMac G4. במקינטושים האחרונים ביותר, עשתה אפל שימוש בחיבור DVI כפול (dual-link).
השפעות על תעשיית הטכנולוגיה
מספר חידושים שפיתחה אפל עבור מקינטוש 128K אומצו מאוחר יותר על ידי שאר התעשייה, כתקן לעיצוב מחשבים. ההשפעה הגדולה ביותר של אפל על התעשייה הייתה השימוש הנרחב בממשק משתמש גרפי בתוכנות של מערכות ההפעלה. כיום, כמעט כל מערכת הפעלה נשענת על ממשק משתמש גרפי, וברבות ממערכות ההפעלה ניתן לזהות את עיצובו של ממשק המשתמש של המקינטוש המקורי: השימוש בהקלקה כפולה (Double Click), יכולת ה"גרירה" ואפילו העכבר עצמו. המקינטוש 128K היה גם הפעם הראשונה שבה נוצרה תוכנת WYSIWYG (מה-שאתה-רואה-זה-מה-שתקבל, What You See Is What You Get) שאפשרה עריכת מלל וגרפיקה, לצד שיפורים טכנולוגיים משמעותיים כגון שמות קובץ ארוכים המתירים רווחים בין מילים, וללא צורך בסיומת לקובץ (שתגדיר את סוג הקובץ). מאפיינים אחרים שהיו רבי השפעה הם כונני דיסקטים 3.5 אינץ' כרכיב תקני, סאונד ברמת 8 ביט מונו (8-bit mono) עם רמקולים מובנים ויציאת קול כתוספת תקנית.המקינטוש הציג חידושים ורעיונות רבים שהיו להם השפעה חשובה על תעשיית המחשוב, בעיקר בתחום תקנים של תקשורת. אחד הראשונים היה ה-Macintosh Plus, שהציג לעולם בהצלחה את ה-SCSI בשנת 1986. במקינטוש IIsi והמקינטוש LC היו כניסה ויציאה של קול כתקן בשנת 1990. כיום מגיעים חיבורים אלה כתקן ברובם המוחלט של המחשבים. ב-iMac הציגה אפל לראשונה בשנת 1998 כתקן את ה-USB ואת FireWire, חיבור טורי להעברת מידע במהירות גבוהה, הנפוץ כיום במחשבים לעריכת מדיה וכמעט בכל מצלמות הווידאו הדיגיטליות. אפל חידשה גם בשטח התקשורת, עם שיווק מסיבי ויישום מוקדם של פרוטוקול התקשורת (IEEE 802.11b Airport) בקווי המקינטוש הניידים בשנת 1999. בנוסף הציגה פלטפורמת המקינטוש רבים מאמצעי האחסון שהפכו כיום לתקן: בשנת 1992 היה המקינטוש IIvx המחשב הראשון שכלל כונן תקליטורים (CD-ROM) כתקן. ה-iMac, שהושק בשנת 1998, היה אחד המחשבים הראשונים שלא הכיל כונן דיסקטים 3.5 אינץ'. לבסוף, הפאוורבוק G4 עם הסופר-דרייב (SuperDrive, כונן משולב צורב DVD ודיסקים) הציג בשנת 2001 את צורב ה-DVD הראשון במחיר סביר.
קיימות כמה השערות לגבי הסיבה שמרכיבי מקינטוש רבים כל כך אומצו על ידי המתחרים. על אף שיש להם עבר עשיר בהטמעת כמה מהטכנולוגיות המובחרות ביותר הזמינות לשוק האישי, מקים - ומרכיביהם - הם לרוב יקרים בהרבה ממחשבי PC מבוססי חלונות. אי לכך, ניתן לטעון כי בדגמי המקינטוש הקדימו לכלול רכיבים שעתידים להפוך לתקן, במחיר גבוה יותר. מחיר הפיתוח של מוצר חדש גבוה בהרבה מאשר העתקתו. בנוסף, נאלצו המתחרים להעתיק ממקינטוש מסיבות של תחרות עסקית והשאלה האם חידושים אלה היו התקדמות אמיתית אינה רלוונטית. התומכים במק טוענים כי המוצרים של אפל פשוט טובים יותר.
פרסום
מאז הצגת המקינטוש בשנת 1984 עם תשדיר "1984" המפורסם בארצות הברית, התפרסמה אפל במאמציה ליצירת פרסום יעיל ושיווק למקינטוש. חוברת פרסום בת 20 עמודים בשם "מבוא למקינטוש" (Macintosh Introduction) צורפה למספר כתבי עת בדצמבר 1983, וזו משכה תשומת לב משום שבעמוד 15 בחוברת הופיע ביל גייטס. בנובמבר 1984 שילמה אפל יותר מ-2.5 מיליון דולר כדי לקנות את כל דפי הפרסום (39 בסך הכל) בגיליון אחרי-בחירות מיוחד של 'ניוזוויק'.
אפל גם פתחה במבצע קידום מכירות של "נסיעת מבחן במקינטוש" (Test Drive A Macintosh), שבו היו יכולים קונים פוטנציאליים של מקינטוש המחזיקים בכרטיס אשראי לנסות מקינטוש ל-24 שעות, ולהחזיר אותו למוכר לאחר מכן. זו החלה להראות כהצלחה כשהיו 200,000 משתתפים ומגזין הפרסום Advertising Age הכתיר על המבצע כאחד מעשרת מהלכי הפרסום המוצלחים של 1984. אך המוכרים בחנויות לא אהבו את שיטת קידום המכירות הזו, והיצע המחשבים לא הדביק את הביקוש. בנוסף, מחשבים רבים הוחזרו במצב כה רע, שלא ניתן היה למכור אותם ללקוח אחר.
בסופרבול של שנת 1985 עלתה לאוויר פרסומת "הלמינגים" (Lemmings). אפל הרחיקה עד כדי הוצאה לאור של עיתון פרסום שהצהיר "אם אתה הולך לשירותים בזמן הרבע הרביעי, אתה תצטער על כך". פרסומת זו התבררה ככישלון גדול שלא התקרב לתשומת הלב הגדולה שלה זכה התשדיר "1984".
בהמשך הופקו חוברות פרסום רבות נוספות לדגמים חדשים: מקינטוש פלוס (Macintosh Plus) ו-Performa. בשנות ה-90 יצאה אפל בקמפיין פרסום בשם "מה נמצא על הפאוורבוק שלך?" (What's on your PowerBook?), עם מודעות צבע ופרסום טלוויזיוני שהציג אנשים המתארים כיצד עוזר להם הפאוורבוק בעסק ובחיי היומיום שלהם. בין המציגים: פרנסס ליר, טמה ינוביץ, מייקל או'בריאן, טוד ראנדגרן, ארט מונק, מרטינה נברטילובה, בריאן דורקין והנרי רולינס. ב-1995 הגיבה אפל להשקת מערכת ההפעלה "חלונות 95" במודעות ובקמפיין טלוויזיוני המציג את חסרונותיה ואת חוסר החדשנות שלה. בשנת 1997 הציג קמפיין "חשוב אחרת" (Think Different) את הסמליל (לוגו) החדש של אפל ובעקבותיו, בשנת 2002, הוצג הסמליל "החלף" (Switch).
בארצות הברית
מאז הצגת המקינטוש 128K בשנת 1984 התאמצה אפל לכבוש נתח משמעותי משוק המחשבים האישיים. בתחילה היה מגוון התוכנות למקינטוש מצומצם, והדבר הוביל למכירות מאכזבות בשנת 1985, כי הצרכנים הכירו בכך שתוכנות רבות יותר היו זמינות למחשבי IBM PC ותואמיהם. עד שנת 1985 נמכרו רק 500,000 מקים. ג'ובס העריך בתחילה כי ימכרו חמישה מיליונים תוך שנתיים; לבסוף חצו המכירות את רף שני המיליון בשנת 1988 ושלוש שנים מאוחר יותר הגיע מספר המחשבים שנמכרו לחמישה מיליונים. בשנת 1997 היו יותר מ-20 מיליון משתמשי מק. בסוף שנת 2003 היה הנתח של אפל בשוק המחשבים השולחניים 2.06% בארצות הברית, והוא צמח ל-2.88% ברבעון הרביעי של 2004. קשה להעריך את מספר מחשבי המקינטוש המותקנים באמת. ההערכות נעות בין 3% להערכה אופטימית מאוד של 16%.
בישראל
עד צאת מכשיר האייפון, במדינת ישראל זכה המקינטוש לנתח שוק קטן יחסית, וחלק גדול מהציבור הישראלי כלל לא היה מודע לקיומו. ניתן לייחס זאת לשתי סיבות עיקריות: הראשונה - הישראלים מעדיפים מחשבים זולים יותר, שכן מחשבי המקינטוש מיובאים מחו"ל במחירים גבוהים יחסית לשאר המחשבים בשוק ובמיוחד מול התואמים. והשנייה - העובדה שאפל לא השקיעה מאמץ להיכנס לשוק הישראלי, בניגוד למתחרותיה, ובהן IBM ומיקרוסופט, כך שהיצע התוכנות הישראליות במקינטוש היה דל.
נציגתה של אפל בישראל עד שנת 2007 הייתה חברת ידע. במהלך 2007, העבירה אפל את הייצוג לחברת iDigital.
יתרונות, חסרונות וביקורת
המקינטוש שונה במספר אופנים ממחשבים אישיים המריצים חלונות של מיקרוסופט. החומרה ומערכת ההפעלה מיוצרות שתיהן על ידי חברת אפל, להבדיל מחברת מיקרוסופט המספקת את מערכת ההפעלה לחברות כגון Dell, HP ו-IBM המוכרות לרוב מחשבים שמורכבים מרכיבי חומרה המיוצרים על ידי יצרנים רבים. התוצאה היא מספר דגמי מק מעטים יחסית בהשוואה למגוון העצום של מחשבים אישיים מבוססי "חלונות"; הדבר הפחית בצורה משמעותית בעיות תאימות בין התוכנה לחומרה ועזר להעלאת המוניטין של אפל כיצרנית מחשבים יציבים ואמינים. מערכת ההפעלה מבוססת היוניקס מבצעת כתקן משימות רבות-משתמשים. עם זאת, היותה של מערכת ההפעלה נדירה בשוק המחשבים האישיים העולמי גורמת לצמצום מגוון התוכנות המפותחות על ידי חברות תוכנה. למרות זאת קיימות ברוב התחומים תוכנות ראויות מסוג מיקרוסופט אופיס.
עיצוב מחשבי המקינטוש (חומרה ומערכת הפעלה) שם דגש על חוויית משתמש אחידה, הנדסת האנוש פורצת דרך ותגובתיות (responsiveness). משתמשי מק רבים טוענים שגישה זו מביאה לעקומת לימוד נוחה יותר ולסביבת עבודה יצרנית יותר.