cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנצ'סקו דל קוסה
הערכת עבודתו
"קוסה הוא נציג מובהק של "הסגנון הנוקשה" בצפון איטליה... סולם הצבעים שלו, התפישה המונומנטלית והמבנה הפיסולי של כמה מן הדמויות משקפים את השפעת פיירו דלה פרנצ'סקה. השפעה זו ניכרת גם ברקע הפרספקטיבה הארכיטקטונית של היצירה (המיוחסת לו) 'הבשורה'".
אזכורים בתרבות
חלון הוויטראז' התגלה כתשובה הסופית של ציד המטמון הגדול של Google Earth.
דל קוסה מופיע כאחד משני הגיבורים ברומן של אלי סמית How to Be Both, שנבחר ברשימה המצומצמת לפרס מאן בוקר לשנת 2014 (אך לא זכה).
טטיאנה עלי
טטיאנה מריסול עלי (באנגלית: Tatyana Marisol Ali; נולדה ב-24 בינואר 1979) היא שחקנית וזמרת אמריקאית, הידועה מתפקידה כאשלי בנקס בקומדיית המצבים "הנסיך המדליק מבל אייר".
ראשית חייה
טטיאנה עלי נולדה בבלמור שבניו יורק. היא בתם הבכורה של שריף וסוניה עלי.
ב-1985, בגיל 6, החלה עלי את קריירת המשחק שלה בסדרת הילדים "רחוב סומסום" והופיעה עם הרבי הנקוק בנאמבר מוזיקלי.
בשנת 2022 השתתפה לצדה קרולין הנסי במותחן הטלוויזיוני "Vanished: Searching For My Sister" מבית ערוץ לייפטיים.
חייה האישיים
במרץ 2016 פרסמה עלי כי התארסה לד"ר ווהן רסברי, והם הודיעו שהם מצפים לילדם הראשון.
עלי ורסברי נישאו ב-17 ביולי 2016 בבוורלי הילס שבקליפורניה. לזוג שני בנים.
Kak trevozhen etot put
' (ברוסית: ', ובעברית: כמה מטרידה הדרך הזאת) הוא אלבום האולפן החמישי של זמרת הפופ הרוסית אלה פוגצ'ובה. האלבום פורסם בברית המועצות בספטמבר 1982 כאלבום כפול, אך לאחר מכן הופץ גם בתקליטים בודדים. עד 1983 נמכרו יותר מ-7 מיליון עותקים של האלבום בברית המועצות.
האלבום כולל הקלטות אולפן משנת 1980-1981; בדיסק השני של האלבום, בין 8 רצועות, מוצגות כמה הקלטות קונצרט משנת 1981 מתוך אחד ממופעי הסולו של פוגצ'בה "מונולוגים של הזמרת".
הייתה גם גרסת ייצוא של האלבום שנקראה «How disturbing is this way» להפצה בחו"ל.
יאן האמר
יאן האמר (נולד ב-17 באפריל 1948) הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק תקליטים צ'כי-אמריקאי. התגלה לראשונה בזמן שניגן על קלידים עם תזמורת מאהאווישנו בתחילת שנות ה-70 האמר כתב גם מוזיקה מקורית לסרטים, לטלוויזיה ולקולנוע כולל שיר הנושא לסדרת הטלוויזיה משנות השמונים של המאה ה-20 "מיאמי מחלק מוסר". הוא המשיך לעבוד גם כמבצע מוזיקלי וגם כמפיק. האמר שיתף פעולה עם כמה ממוזיקאי הג'אז והרוק המשפיעים ביותר כמו ג'ון מקלפלין, ג'ף בק, בילי קובהם, אל דימיולה, מיק ג'אגר, קרלוס סנטנה, סטנלי קלארק, טומי בולין, ניל שון, סטיב לוקאת'ר ואלווין ג'ונס. הוא הלחין והפיק לפחות 14 קטעי פסקול מקוריים, במשך 90 פרקים של "מיאמי מחלק מוסר" ו-20 פרקים של סדרת הטלוויזיה "צ'נסר" (Chancer). היצירות שלו זיכו אותו בכמה פרסי גראמי.
ביוגרפיה
יאן האמר נולד בפראג, אז בירת צ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה). אמו, ולסטה פרצ'ובה, הייתה זמרת צ'כית ידועה, ואביו היה רופא, שעבד גם בבית הספר וניגן ויברפון וגיטרה בס. האמר החל לנגן בפסנתר בגיל ארבע וכעבור שנתיים החל ללמוד בצורה מסודרת. הוא שאף ללכת בעקבות אביו לרפואה עד שחבר משפחה שכנע אותו לפתח במקום זאת את כישרונותיו המוזיקליים.
האמר הקים שלישיית ג'אז בתיכון, שהופיעה והקליטה ברחבי מזרח אירופה כבר בגיל ארבע עשרה. הוא למד מוזיקה באקדמיה לאומנויות הבמה בפראג. עם כניסתו לאקדמיה, הוא השלים שיעורי חובה רבים, כולל הרמוניה, קונטרפונקט, היסטוריה של המוזיקה והלחנה קלאסית. כאשר כוחות ברית ורשה והסובייטים פלשו לצכסלובקיה, ב־20 באוגוסט 1968, נקטעו לימודיו של האמר באקדמיה.
האמר הקליט אלבום חי עם שלישיית ג'אז ב - "The Domicile" במינכן ב־30 באוגוסט 1968. אלבום זה יצא לאור בשם "Maliny Maliny" על ידי חברת ההפקות הגרמנית MPS Records. אולם האמר עבר לארצות הברית והחליט להתאזרח לאחר שקיבל מלגה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
עם סיום לימודיו, בילה האמר שנה בסיור עם שרה ווהן, הקליט עם אלווין ג'ונס וג'רמי שטייג, ואז עבר למנהטן תחתית והצטרף, בשנת 1971, להרכב המקורי של תזמורת מאהאווישנו עם הגיטריסט ג'ון מקלפלין, הכנר ג'רי גודמן, הבסיסט ריק ליירד, והמתופף בילי קובהם. תזמורת מאהאווישנו הייתה להקת ג'אז פיוזן מצליחה, הם הופיעו כ-530 מופעים עד קונצרט הפרידה שלהם ב־30 בדצמבר 1973. האמר היה מהראשונים שניגנו בסינתיסייזר Minimoog Moog בהופעה חיה.
לאחר הקלטת אלבומים עם גודמן וג'ון אברקרומבי (ECM Timeless עם ג'ק דג'נט) בשנת 1974,החלה קריירת הסולו של האמר לפרוח עם יציאתו לאור של האלבום The First Seven Days בשנת 1975. הוא הפיק והקליט את האלבום באולפן Red Gate, שבנה בבית החווה שלו במדינת ניו יורק ומאז הפך לאולפן ההקלטות שלו.
הקבוצה הקליטה שלושה תקליטים אריכי נגן בשנה שלאחר מכן: "Oh, Yeah?" קבלו תקליט פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי RIAA על האלבום של ג'ף בק Wired ובו גם היצירה של יאן "הרוח הכחולה", וכן אלבום הופעה חייה של ג'ף בק ויאן האמר שעשו סיכום של סיבוב של 100 הופעות חיות יחד, ואחריו אלבום סיום של הקבוצה שהוקלט בשנת 1977, "Melodies". האמר הלחין מוזיקה לאגדה הצ'כית "The Incredibly Sad Princess".
סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים
בשנת 1977 הקליט האמר את האלבום "Elegant Gypsy" עם אל די מיולה. ובעקבותיהם האלבומים - "Casino", "Splendido Hotel" ו-"Electric "Rendezvous.
לאחר מכן, באותה שנה, הצטרף לדימיולה לסיבוב הופעות "Tour De Force - Live"; ולבסוף הופיע באלבום "Scenario", תוך שימוש בסינתיסייזר דיגיטלי (Fairlight CMI), ותרם מפרי עטו ליותר ממחצית יצירות האלבום.
האמר חזר לעבוד סולו עם צאתו של האלבום "Black Sheep" בשנת 1978. לאחר מכן הקים להקה חדשה, שנקראה "האמר". גם בשנת 1978 כתב והופיע בשלושה שירים לאלבומו של ג'ף בק, "There and Back" שיצא בשנת 1980. אחד שירי האלבום, "מחזור הכוכבים" ("Star Cycle"), המשיך להיות הנושא של סדרת הטלוויזיה הבריטית "הצינור".
הוא הקים את הצמד Schon & Hammer, עם נגן להקת סנטנה לשעבר וגיטריסט להקת Journey, ניל שון, והקליטו את "Untold Passion" בשנת 1981 ו-Here to Stay בשנת 1982. האמר הופיע על הבמה עם ג'ף בק בדצמבר 1983 לתשעת קונצרטים בארצות הברית שגייסו כסף עבור A.R.M.S. של רוני ליין. לצורך מחקר מחלת הטרשת הנפוצה, בהשתתפות ג'ימי פייג ', אריק קלפטון, ג'ו קוקר ואחרים.
בשנת 1984, הוכיח את שוב כישרונו בהקלטות מגוונות כמו אלבום הסולו הראשון של ג'יימס יאנג (מלהקת סטיקס), City Slicker, שעבורו כתב והפיק; "הלילה" של ג'ון אברקרומבי; אלבום הסולו הראשון של מיק ג'אגר, "She's the Boss"; והאלבום הרביעי Flash של ג'ף בק שכלל את השיר של האמר "Escape", זוכה פרס הגראמי לשנת 1985 על "ביצועי הרוק האינסטרומנטליים הטובים ביותר".
"מיאמי מחלק מוסר" והצלחות בקריירה
ההישגים המקוריים של האמר לשלושה סרטי קולנוע גדולים משלימים רשימה ארוכה של קרדיטים לסרטים תיעודיים, "סרטים המיועדים לטלוויזיה" בארצות הברית, ופרסומות לרדיו. אבל האתגר הגדול ביותר שלו הגיע בסתיו 1984, כאשר מפיקי הסדרה "מיאמי מחלק מוסר" גייסו אותו לעמוד בלוח הזמנים השבועי הקפדני של הסדרה. ההצלחה הפופולרית של המוזיקה שלו בסדרה ניכרה אחרי עונה אחת בלבד כאשר ב־2 בנובמבר 1985 פסקול הסדרה הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הפופ המובילים של המגזין בילבורד. האלבום השיג ארבע פלטינות עם מכירות בארצות הברית של יותר מארבעה מיליון עותקים. בטקס פרסי הגראמי בפברואר 1986, "נעימת הנושא של הסדרה" זיכתה את האמר בשני פרסים; אחד ל"ביצועים הטובים ביותר של פופ אינסטרומנטלי "ואחד ל"הרכב האינסטרומנטלי הטוב ביותר". הוא גם זכה במועמדות לפרסי אמי בשנים 1985 ו 1986, על "הישג יוצא מן הכלל של יצירה מוזיקלית". בסוף 1986 זכה האמר בסקר מגזין Keyboard כ"נגן סינתזיסטר האולפן הטוב ביותר" שנה השנייה ברציפות. הוא זכה בתואר הכבוד "הסינתסיסט הראשי הטוב ביותר" במשך שבע שנים, אז נכנס להיכל התהילה של מגזין "המקלדת". בשנת 1988, האמר פרש מעבודתו מוזיקליות במשרה מלאה עבור הסדרה "מיאמי מחלק מוסר". שיר הנושא שהלחין נותר עד שהמופע הסתיים לאחר חמש העונות בשנת 1989. הפרויקט הראשון שצמח באולפן RED GATE החדש היה הפסקול המקורי של האמר עבור הסרט "קלינטון ונדין" של חברת HBO Films.
בסוף הקיץ של שנת 1988, הוא הוזמן להלחין ולבצע נעימת נושא בשם "הרץ" לסדרה גדולה של פרסומות טלוויזיה באנגליה בה כיכב בוב גלדוף.
האמר הלחין וביצע את פס הקול לסדרת פשע בטלוויזיה הפאן-אירופית החדשה, יורוקופס (Eurocops), ושהוקרנה לראשונה בשבע מדינות באותו נובמבר. "Snapshots" היה האלבום המלא הראשון מאולפן Red Gate החדש בשנת 1989, אשר האמר הלחין, ביצע והפיק כל רצועה בו. בסרטון הפרומו לסרט "Too Much to Lose", בסינגל האירופי הראשון של האלבום, הופיעו ג'ף בק, דייוויד גילמור מפינק פלויד ורינגו סטאר.
שנות ה-90
בתחילת שנות התשעים, האמר סייר עם המתופף טוני ויליאמס. הם הופיעו כלהקת "יאן האמר / טוני ויליאמס" ב־4 ביולי 1991, בספקטרום דה מונטריאול (פסטיבל הג'אז במונטריאול). המופע תועד הן ב-DVD והן בתקליטור.
בשנות ה-90 האמר התמקד מחדש בתכליל, החל מ-I Come in Peace (המכונה "מלאך אפל", שהולחן בשנת 1989 אך יצא לאור בשנת 1990), כל עשרים הפרקים של סדרת הטלוויזיה הבריטית "צ'נסר", כמה פרקים מסיפורי HBO. "אגדות מעולם המסתורין"; שידורי טלוויזיה של אמנסטי אינטרנשיונל, בהשתתפות נשיא צ'כיה ואצלב האוול, שתי תוכניות הרצה של רשת NBC, סרט המתח הטלוויזיוני Knight Rider 2000, "חדשות ב-12",סרט הפעולה האמריקאי The Taking of Beverly Hills (סרטי קולומביה) ואת סרט האימה Sunset Heat של ניו ליין סינמה.
הפרויקט הבא של האמר היה כמלחין ומבצע התסריט המקורי של אלבום הווידאו של חברת ההפקות מיראמר, "Beyond the Mind's Eye". בסוף 1993 (ועד שנת 2000) הוזמן האמר להלחין את כל המוזיקה המקורית עבור TV Nova, רשת הטלוויזיה המסחרית הראשונה במזרח אירופה. בשנת 1994 הקליט האמר את Drive, אלבומו הראשון המלא עם חומר חדש שאינו פסקול מקורי תחת שמו זה מספר שנים. הוא התאחד עם השותף הוותיק ג'ף בק באלבום ב"Underground ". בשנת 1995 חזר האמר לעבודות התכליל והפסקול לסרטים. בשנת 1996, כתב מנגינות לסרטים שכללו את סרט השבוע של NBC, The Babysitter’s Seduction, The Secret, Agent Club, The Corporate Ladder.
בשנת 1997 הלחין האמר גם את פסקול הארד רוק למשחק התקליטורים החדש, Outlaw Racers (MegaMedia). האמר התחיל את שנת 1999 בכתיבה, ביצוע והפקת לחן "Even Odds" לאלבומו האחרון של ג'ף בק Who Else!. כמו כן, בשנת 1999 יצא "The Trident Sessions", אלבום האולפן השלישי (והאחרון) מלהקתו לשעבר, תזמורת מאהאווישנו. האלבום הוקלט בשנת 1973 ממש לפני התפרקות הלהקה.
שנת 2000 ועד היום
בשנת 2006 האמר התבקש לשתף פעולה עם הזמר / הראפר TQ עבור גרסה חדשה לגמרי לשירו "Crockett's Theme". סינגל CD של גרסה חדשה זו עלה למצעדי הפזמונים באירופה והגיע למקום הראשון ברשימת ההורדות של iTunes Europe.
בראיון משנת 2012 ציין יאן האמר, כי הוא עובד על אוסף של יצירות שלא פורסמו. בראיון למגזין רולינג סטון בשנת 2014 הוא טען, כי תמיד הרגיש באמצע הדרך בין מוזיקה ניסיונית לרוק מתקדם (Progressive Rock;). הוא גם טען שהקליט את שיר הנושא של מיאמי לפני הכנת הסדרה, וכי זה היה הקטע שהציג בפני הבמאי והמפיק מייקל מאן כשהודיע, כי הוא מעוניין להיות מעורב בסדרה. הוא הקליט מוזיקת נושא לסדרת האנימציה Squidbillies בשנת 2014.
ב־20 ביולי 2018 הוא הוציא את אלבומו הראשון, ובו חומרים חדשים זה למעלה מעשר שנים: "Seasons - Part 1".
ב־25 ביוני 2019, נכתב ממגזין ניו יורק טיימס, כי י אן האמר נמצא יחד מאות אמנים שחומרים שהם הושמדו בשרפה הגדולה באולפני יוניברסל שבהוליווד בשנת 2008. השרפה כילתה ארכיון מוזיקלי גדול, והמגזין כינה את האירוע "האסון הגדול ביותר של עסקי המוזיקה".
האמר הפך לאזרח אמריקאי בשנת 1978. בנו, פול, מופיע בלהקת הרוק Savoir Adore.
בית הנבחרים של ניו המפשייר
בית הנבחרים של ניו המפשייר (באנגלית: New Hampshire House of Representatives) הוא הבית התחתון באספה הכללית של ניו המפשייר, בית המחוקקים הדו-ביתי של המדינה. בית הנבחרים מורכב מ-400 חברים המגיעים מ-204 מחוזות בחירה שונים ברחבי ניו המפשייר, שנוצרו מחלוקת מחוזות ניו המפשייר. בממוצע, כל מחוקק מייצג כ-3,300 תושבים, שהוא היחס הקטן ביותר בארצות הברית בין נציג בבית תחתון לאוכלוסייה.
בית הנבחרים של ניו המפשייר הוא הבית התחתון הגדול ביותר מבין מדינות ארצות הברית, בפער נרחב. השני בגודלו, בית הנבחרים של פנסילבניה, מונה 203 חברים. מבחינה עולמית, זהו הבית התחתון הרביעי בגודלו בעולם דוברי האנגלית: מלפניו ניצבים בית הנבחרים של ארצות הברית המונה 435 חברים, לוק סבהה של הודו המונה 543 חברים, ובית הנבחרים הבריטי המונה 650 חברים.
מחוות הבחירה בבית הנבחרים משתנים במספר המושבים על בסיס אוכלוסייתם. המחוזות הפחות מאוכלסים בוחרים רק נציג אחד, לעומת המחוז המאוכלס ביותר, למשל, שמיוצג בידי 11 מחוקקים. במחוזות מרובי נציגים, רשאים הבוחרים להצביע כמה שיותר פעמים פר מספר הנציגים שיש לבחור; לדוגמה, במחוז בן שני חברים, בוחר יכול להצביע פעמיים לשני מועמדים. שיטת בחירה זו בגוש ריבוי מביאה פעמים תכופות לכך שצד אחד זוכה בכל המושבים במחוז. חלק מהיישובים בניו המפשייר שוכנים בו-בזמן במחוזות שונים, במה שמכונה "Floterial district", במטרה להשיג חלוקה שווה יותר לפי אוכלוסייה.
שלא כמו בבתי מחוקקים אחרים במדינות ארצות הברית, אין מעבר החוצץ בין שני צדי המתרס בבית, שכן חברי שתי המפלגות יושבים בחמישה בלוקים כמו באודיטוריום. בית הנבחרים של ניו המפשייר מתכנס במשכן האספה הכללית מאז 1819. אולם מליאת בית הנבחרים הוא ההיכל העתיק ביותר בארצות הברית שעדיין נמצא בשימוש חקיקתי מתמשך. חלונות מקושתים גדולים מצפים את הקירות, ועל בימת הנאומים תלויים דיוקנאות של ג'ון הייל, אברהם לינקולן, ג'ורג' וושינגטון, דניאל ובסטר ופרנקלין פירס.
מייקל אנגרנו
מייקל אנתוני אנגרנו (באנגלית: Michael Anthony Angarano; נולד ב-3 בדצמבר 1987) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מוכר בזכות תפקידיו הראשיים בסרטים "תיכון בהיי" ו"הממלכה האסורה".
ביוגרפיה
אנגרנו נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית. בנם של דורין ומיכאל אנגרנו. למשפחתו יש שלושה סטודיואים לריקוד, שניים בניו יורק ואחד בקליפורניה. אנגרנו הוא בוגר של Crespi Carmelite High School.
קריירה
תפקידו הראשון כשחקן היה בשנת 1996, בהיותו בן 8 בסרט "Childhood's End". שנה לאחר מכן הוא שיחק את התפקיד הראשי הראשון שלו, בסרט "I'm Not Rappaport".
בשנת 2003 הוא שיחק בסרט הטלוויזיה "Maniac Magee" לצדם של ריפ טורן וג'יידה פינקט סמית'. בשנת 2004 הוא הופיע בגרסה הקולנועית של הספר דבר. באותה שנה שיחק בעונות 2-3 של הסיטקום "פחות ממושלמת" בתפקיד ג'ורג' דנטון. בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק, וכן, שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה "תיכון בהיי" לצד קורט ראסל. הוא הופיע בסרטים נוספים, בהם הממלכה האסורה שיצא ב-2008, בגידה כפולה של סטיבן סודרברג שיצא ב-2012 וקלף חזק שיצא ב-2015.
בטלוויזיה הוא שיחק בקומדיית המצבים האמריקאית "ויל וגרייס", כאליוט, בנו של ג'ק מק'פרלנד ו-4 סצינות בסדרת הטלוויזיה 24. בשנת 2019 קיבל מועמדות לפרס אמי לשחקן אורח בסדרת דרמה על משחקו בסדרת הטלוויזיה "החיים עצמם" בתור ניק פירסון.
בשנת 2022 גילם את דני במיני-סדרה "אנג'לין" בכיכובה של אמי רוסום ברשת Peacock. המיני-סדרה עתידה לעלות לשידור ב-19 במאי 2022.
חיים אישיים
מ-2005 ועד תחילת 2009, אנגרנו היה במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית קריסטן סטיוארט. לאחר מכן הוא יצא עם השחקנית האנגלייה ג'ונו טמפל מ-2013 עד 2016.
בספטמבר 2019, הוא אישר את מערכת היחסים שלו עם השחקנית האמריקאית מאיה ארסקין. ב-2 בנובמבר 2020, בני הזוג חשפו שהם מאורסים ומצפים לילד. בנם, ליאון פרדריק, נולד ב-2021.
ג'נה רוז
ג'נה רוז סברדלו (באנגלית: Jenna Rose Swerdlow; נולדה ב-28 בספטמבר 1998) היא זמרת, שחקנית, רקדנית ודוגמנית אמריקאית, אשר זכתה לתשומת לב תקשורתית רחבה בזכות הסינגל "הג'ינס שלי", לאחר שהסרטון שלו הפך ויראלי ביוטיוב. הקליפ זכה לכ-14 מיליון צפיות, מה שהפך את רוז ל"כוכבת ויראלית".
קריירה
סוורדלוב הופיע בכמה סרטים וטלוויזיה. האחרונה שבהן יצאה לאקרנים לאחר שפורסמה המוזיקה באינטרנט. היא הופיעה בסרט התיעודי בבימויו של רוברטו סריני, כמו גם בסרט בית העכבר וטייסי הטלוויזיה למען פרקטיקה משפחתית ובאיזה דרך. היא הופיעה גם בפרסומות טלוויזיה, רדיו ואינטרנט; בשנת 2011 עבור חנות OMG ג'ינס בניו יורק, עבור Skechers, Jello ו- Canon.
בפברואר 2009 הכירה מועצת העיר הנטינגטון, ניו יורק בסוורדלו "על תרומתה לקהילת אומנויות הבמה". לאחר יציאתו של "הג'ינס שלי" סוורדלו התראיינה לרשתות חדשות, סוקרה בידיעות והופיעה בשידור חי בקונצרט ביריד המוזיקה ווסטברי.
במארס 2011, מגזין טיים הציג את סוורדלו כאחד משלושת הילדים שעשויים להיות הבאים לזכות בתהילה נגיפית בדומה לרבקה בלק. עיתונאים ביצעו השוואות בין סוורדלוב לבלק, מכיוון ששתי הנערות הפיקו סרטונים שנכנסו לאותו ז'אנר של פופ מסטיק, "הוטחו על ידי המבקרים כפרובוקטיביים מדי", ושתיהן קיבלו משוב חזק מהציבור. הסרטונים שלה היוו השראה למיקסים, האטה / מהירות, פרשנות, שפת-סינכרון וניתוח ביוטיוב. בשנת 2012 נפרצה נוכחותו המקוונת של סברדלוב; חשבון הטוויטר שלה, ערוץ היוטיוב וכתובת AOL הושחתו ב"צלבי קרס ונאשמים נאציים". לפני הפיגוע, צבר ערוץ היוטיוב שלה 25 מיליון צפיות בסך הכל.
אירינה שייק
אירינה ולרייבנה שייחלאיסלאמובה (ברוסית: Ири́на Вале́рьевна Шайхлисла́мова; ידועה בשם הבמה אירינה שייק; נולדה ב-6 בינואר 1986) היא דוגמנית-על רוסייה.
ביוגרפיה
שייק נולדה בעיר ימנזלינסק שבמחוז צ'ליאבינסק שבברית המועצות דאז (רוסיה של ימינו), לאב וולגה-טטרי ולאם רוסייה. לאחר לימודיה התיכוניים החלה ללמוד שיווק, אך טרם סיום הלימודים היא פרשה ונרשמה יחד עם אחותה הגדולה לבית ספר ליופי. שם צד יופייה את עינו של סוכן דוגמניות. בשנת 2004 זכתה בתחרות היופי "מיס צ'ליאבינסק".
שייק החלה לדגמן בגיל 19 בפריז, ושימשה כפרזנטורית של חברת אינטימיסי במשך שלוש שנים, וכן הצטלמה לגיליון של ויקטוריה'ס סיקרט. בשנת 2009 חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות IMG.
שייק הופיעה חמש פעמים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד והייתה לנערת שער שלו.
אליא, דוכס פארמה
אליא, דוכס פארמה (באיטלקית: Elia di Borbone-Parma; 23 ביולי 1880 – 27 ביוני 1959), היה הטוען לכתר דוכסות פארמה בין השנים 1950–1959.
אירינה שייק
ביוגרפיה
שייק תורמת כספים רבים לבית החולים שבעיר הולדתה ימנזלינסק וכן לפרויקטים שונים של צדקה ברוסיה.
אליא, דוכס פארמה
ילדותו
אליא נולד ב-23 ביולי 1880 בביאריץ, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1882 מתה אמו במהלך לידת הילד השנים עשר, ובשנת 1884 התחתן אביו בשנית עם מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, ממנה היו לאביו עוד 12 ילדים. המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. אליא ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה. ב-1907 נפטר אביו, ואחיו אנריקו, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם מכיוון שהוא היה נכה שימש אליא כעוצר במקומו. בשנת 1910 הגיעו אליא ואחיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו זיטה, נישאה לארכידוכס קרל, ובעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר.
מלחמת העולם הראשונה
בשל העובדה שלמשפחה לא היה לאום מוגדר, מלחמת העולם הראשונה פילגה אותה כליל. אליא ואחיו פליצ'ה ורנאטו התגייסו לצבא האוסטרו-הונגרי, אשר גיסם, בעלה של זיטה, שרת בו גם כן בדרגת גנרל, בעוד אחיהם סיסטו וסוואריו ניסו להתגייס לצבא צרפת, ולאחר שנדחו התגייסו לצבא בלגיה.
אירינה שייק
ביוגרפיה
ב-2011 ביקרה בישראל ודגמנה לדני מזרחי.
אליא, דוכס פארמה
לאחר המלחמה
בעקבות חוזה סן-ז'רמן שנחתם בספטמבר 1919 קיבלה ממשלת צרפת את הזכות להפקיע את נכסיהם של מי שלחמו בצבאות אויב בזמן המלחמה. כתוצאה מכך הוחרמו נכסיו של אליא, אשר מלכתחילה קיבל את חלק הארי של ירושת אביהם. אחיו סיסטו וסוואריו פנו אל בית המשפט הצרפתי בדרישה לקבל את הנכסים לעצמם. ב-1925 דחה בית המשפט הצרפתי את דרישותיהם, אך בית המשפט לערעורים הפך את פסק הדין ב-1928. עם זאת, בפועל, ממשלת צרפת מעולם לא החזירה דבר ושילמה פיצויים לאליא של 11 מיליון פרנק.
אחרית חייו
בשנת 1939 מת אנריקו, ואחיו ג'וזפה, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם גם הוא היה נכה ובשל כך אליא נותר עוצר גם בשמו. בשנת 1950 מת אחיו ג'וזפה, ואליא הפך לטוען לכתר דוכסות פארמה. ב-27 ביוני 1959 מת אליא בפרידברג, אוסטריה, ובנו רוברטו השני, דוכס פארמה ירש את תאריו.
אירינה שייק
חיים אישיים
בשנים 2010–2015 בן זוגה היה הכדורגלן הפורטוגלי כריסטיאנו רונאלדו. בינואר 2015 הם נפרדו.
אליא, דוכס פארמה
משפחתו
ב-25 במאי 1903 התחתן אליא עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
רוברטו השני, דוכס פארמה
רוברטו השני, דוכס פארמה (באיטלקית: Roberto II di Borbone-Parma; 7 באוגוסט 1909 - 25 בנובמבר 1974), היה הטוען לכתר דוכסות פארמה בין השנים 1959–1974.
ביוגרפיה
רוברטו נולד ב-7 באוגוסט 1909 בבאדן, לאליא, נסיך בורבון-פארמה ולמריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי. הוא היה בן דודם של בוריס השלישי, מלך בולגריה, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה ואנה, מלכת רומניה. בשנת 1950 מת דודו ג'וזפה, דוכס פארמה, ואביו ירש את תאריו. בשנת 1959 מת אביו, ורוברטו ירש את תאריו והפך לטוען לכתר דוכסות פארמה. ב-25 בנובמבר 1974 מת רוברטו בווינה, ומכיוון שלא היו לו ילדים ירש דודו סאווריו, נסיך בורבון-פארמה את תאריו.
מנחם מנדל שטרן (רב)
רבי מנחם מנדל שטרן (1759– 1834) היה רבה של סיגט ומחבר הספר "דרך אמונה" על התורה.
ביוגרפיה
היה תלמידו של רבי יעקב לורברבוים מליסה (מחבר הספר "נתיבות המשפט"), ונסע כחסיד לרבי משה לייב מסאסוב ולרבי מנחם מנדל הגר מקוסוב.
מילא את מקומו של רבי יהודה כהנא הלר, רבה של סיגט, ברבנות העיר.
מרשה קולמן-אדביו
מרשה קולמן-אדביו (באנגלית: Marsha Coleman-Adebayo; נולדה ב-18 באוגוסט 1952) היא יועצת מדיניות בכירה לשעבר בסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית (EPA) הנודעת כחושפת שחיתות (whistleblower). החוק No FEAR Act נחקק בהשראת המקרה שלה בשנת 2002.
ביוגרפיה
קולמן אדביו היא בעלת תואר דוקטור מ-MIT. לפני שהחלה לעבוד בסוכנות להגנת הסביבה עבדה באו"ם.
לאחר שהחוק אושר בסאנט, חבר הסנאט, ג'ון וורנר, התקשר אל קולמן-אדביו עוד מאולם המליאה: "גברת צעירה, אני מתקשר אליך מאולם המליאה של סנט. הסנאט של ארצות הברית העביר עכשיו את החוק No FEAR, חוק זכויות האדם הראשון של המאה הזו. עשית היסטוריה. ברכות!".
במהלך ההליכים המשפטיים, קולמן-אדביו נשארה מועסקת במשרד להגנת הסביבה. בשל אבחונה כסובלת מיתר לחץ דם, המשרד אישר לה עבודה מהבית. אחרי חמש שנים של עבודה מהבית ועוד תביעה שהגישה נגדו, המשרד להגנת הסביבה דרש מקולמן-אדביו לחזור לעבודה במשרד עצמו על אף מצבה הרפואי.
קולמן-אדביו היא המייסדת והמנהיגה של הקואליציה No FEAR ושל הארגון עובדי ה-EPA נגד אפליה גזעית. בתפקידה כמנהיגת הקואליציה No FEAR ארגנה בהצלחה קמפיין של ארגוני שטח ותרמה לקידום ה- No FEAR Act. החוק אושר בתקופת הנשיא ג'ורג' בוש בשנת 2002.
כיום קולמן-אדביו חברה במועצת המנהלים של ה-National Whistleblower Center, גוף ללא מטרת רווח המוקדש להגנה על זכויות עובדים חושפי שחיתויות. ספרה הראשון "No Fear: A Whistleblower's Triumph Over Corruption and Retaliation at the EPA" פורסם בספטמבר 2011 בהוצאה Lawrence Hill Books. הספר מתאר את המסע שעברה קולמן-אדביו מהגשת התלונות בסוכנות להגנת הסביבה ועד לחקיקת החוק.
נכון לחודש אפריל 2015 חברה קולמן-אדביו גם בארגון Green Shadow Cabinet של ארצות הברית כאחראית על שקיפות ממשלתית.
אבודים בחלל (שיר)
אבודים בחלל הוא סינגל של הראפר הישראלי טונה, מתוך אלבומו השני, "טונהפארק". השיר יצא לאור ב-27 באוגוסט 2017, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
רקע
השיר נכתב על ידי טונה עצמו, חברי להקת A-WA וניר דנן, והולחן על ידם ועל ידי יקיר בן טוב, בעוד דנן ובן טוב הפיקו את השיר. השיר, אשר מכיל בתוכו מוטיב של חלל, מהווה כשיר מחאה, בו מכוון הדובר ביקורת כלפי הפוליטיקה והחברה המודרנית בישראל, תוך שהוא טוען כי החיים בישראל שווי ערך לחיים בחלל החיצון.
ביקורת
מבקר המוזיקה דודי פטימר ממעריב אונליין ניתח את השיר, סקר את האלמנטים השונים בו והעניק לו ביקורת חיובית: "הטקסט מעולה, הלחן קליט ומעניין, והשילוב של A-WA מוסיף נופך אתני, אותנטי ומסקרן לשיר שממשיך להמחיש עד כמה טונה הוא ראפר ויוצר חשוב במוזיקה הישראלית העכשווית, מהיותר איכותיים שיש במחוזותינו כיום. שאפו!".
גם שי להב ממעריב אונליין שיבח את השיר, באומרו כי הוא "מרשים במיוחד, כי הוא נשמע שם כמו אומן בשיא הבשלות שלו" וכי "זה כבר לא רעב או רצון להוכיח אלא מישהו שנמצא בלב הזון שלו, ומקרין הרבה ביטחון עצמי ורצון להיות מיינסטרים, אבל מהצד הנכון", וכן שיבח את הקטע של להקת A-WA בשיר, באומרו כי הוא נשמע כמו "ניצחון משותף של דור בני ה–30 פלוס".
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית באתרו, תוך שנתן לו ציון של כארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה, ואמר כי השיר הוא "חוצה תרבויות, הצטלבות ראפ-אלקטרו-אתנית, שלוקחת את המוזיקה השיראלית המודרנית לנקודה חדשה מרתקת".
הצלחה
השיר נכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ, ובעקבות כך, הצליח להגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הרשמי של גלגלצ. נכון לינואר 2022, השיר עומד על כ-4 מיליון צפיות בפלטפורמת שיתוף הווידאו יוטיוב, וכ-1.1 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ של השיר פרסם טונה בערוץ היוטיוב שלו ב-27 באוגוסט 2017, וביימו וערכו אינדי חאיט ונאור סוקי. הקליפ מתרחש בחלל החיצון וטונה מגלם בו אסטרונאוט. בסוף הקליפ, נוחת טונה במדבר, בו מופיעות גם להקת A-WA, שרות את מילותיו של השיר.
רמיקס
בדצמבר 2018 הוציאו הרכב הטראנס הפסיכדלי אינפקטד מאשרום רמיקס לשיר, אשר נכלל באלבומם ה-11, "Head of NASA and the 2 Amish Boys".
אור שרגא
מולא אור שרגא (נולד בתחילת המאה ה-18, נפטר בכ"ח בחשוון ה'תקנ"ד, 1793) היה מקובל, דיין ומנהיג רוחני בקרב יהדות פרס במאה ה-18.
קורות חייו
נולד בתחילת המאה ה-18 ביזד שבאיראן. אביו היה ר' שמואל בן מולא ע'יאת' (נהגה גיאס/קיאס בפרסית) מהעיר סבזוואר הסמוכה למשהד.
מסתבר שאבותיו של אור שרגא היגרו ליזד מהעיר סבזוואר שבצפון פרס. ייתכן שיהודי סבזוואר היגרו לשם ממחוז גילאן ומהיישובים שמסביב העיר קזווין. ידוע שנאדיר שאה (שמלך בשנים 1736–1747) ביקש להעביר מספר רב של יהודים ממחוז גילאן ומהיישובים שמסביב לקזווין לעיר כלאת נאדרי, כמאתיים ק"מ צפונית למשהד. טרנספר זה אירע כנראה בשנת 1747, וחלק מן העקורים נתקעו בעיר סבזוואר והתיישבו שם, חלק הגיעו למשהד וחלק לכלאת נאדרי. אולי זאת הסיבה לקשרים ההדוקים בין יהודי יזד לבין יהודי משהד.
מקום אחר מופיע שא' מאבותיו מצאצאי דוד המלך עלה מפולין דרך דרום רוסיה לאיראן.
למד בקביעות עם שני ידידיו – ר' דרוויש מהעיר שיראז ור' משה מהעיר כאשאן, כל מפגש נערך בעיר אחרת לסירוגין. נודע כמתמיד גדול כאשר היה מתעייף היה מנמנם מעט וממשיך ללמוד. כדי לא להירדם לזמן ממושך, היה מניח סיר נחושת הפוך על השולחן ותחתיו נר, ועליו היה מניח את ראשו. כעבור זמן מה הסיר היה מתחמם עד שהיה מאלץ אותו להרים את ראשו וידיו ולהמשיך בלימודו.
נפטר בכ"ח במרחשוון ה'תקנ"ד (31 באוקטובר 1793), ונקבר בפאתי העיר יזד. על קברו נבנה מאהל קטן שבו נהגו יהודים וגויים להתפלל. בשנת תשס"א שופץ מבנה הקבר על ידי מוסלמי שציפה לילדים שנים רבות, ונפקד אחר תפילה בציון, כפי שיעצו לו תושבי העיר יזד.
בין צאצאיו נמנים רבנים רבים, ביניהם הרב יוסף שרגא - רב למקהלות הפרסים והרב ברוך שרגא - אב בית דין בבית הדין לממונות של המועצה הדתית בירושלים.
כתביו
לא ידוע על כתבים ששרדו ממנו, מלבד שתי איגרות:
האיגרת השנייה נכתבה בשנת ה'תקמ"ג (1783), גם היא ליהודי משהד. באיגרת בקשה לאלץ יהודי בשם יצחק בן יהודה כהן לדאוג לפרנסת אשתו שננטשה ללא עזרה בעיר יזד. באיגרת זו הרב אור שרגא מבקש, שבמקרה שאין הסיוע אפשרי, ישלח הבעל גט לאשתו.
הנצחתו
על שמו נקראו מספר מוסדות תורה וחינוך, ביניהם ישיבת 'אור השלום' בשכונת גאולה, תלמוד תורה אור שרגא בשכונת הבוכרים בירושלים ובית הכנסת היזדים.
בצפון שכונת רמות (רמות ד') בירושלים, נקרא רחוב על שמו.
מדי שנה באזכרה נוהגים אנשי קהילת יזד לשיר את השיר שחיבר בנו (רבי שמואל שרגא).
רעידת האדמה בסוריה (1170)
רעידת האדמה של שנת 1170 היא רעידת אדמה שהתרחשה בסוריה מוקדם בבוקר ב-29 ביוני 1170. על פי הערכה הרעש היה בעוצמה 7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
רעידת האדמה גרמה לנזקים קשים מאנטיוכיה בצפון ועד טריפולי ובעלבכ בדרום. המצודה של קראק דה שבלייה נפגעה קשות ברעידת האדמה.
ישנם עדויות על כך שמספר רעידת אדמה קטנות יותר אירעו באותו האזור לפני רעידת האדמה המרכזית. בנוסף לכך, ישנן גם עדויות על כך שבמשך שלושה חודשים לאחר רעידת האדמה המרכזית אירעו רעידות אדמה קטנות יותר באותו האזור (aftershocks).
דלתת הליוברגט
דלתת הליוברגט (בקטלאנית: Delta del Llobregat) היא הדלתה של נהר ליוברגט, הנמצאת בסמוך לעיר ברצלונה, קטלוניה, בצפון-מזרח ספרד. הדלתה הנוכחית עברה שינוי על ידי חקלאות, פיתוח עירוני, תיעוש ובניית תשתיות תחבורה כגון נמל ברצלונה ונמל התעופה של ברצלונה-אל פראט.
פורלן
פורלן ( או Lenghe furlane - "שפת פורלן"; איטלקית Friulano; סלובנית Furlanščina) היא שפה רומאנית המדוברת בפי כ-800,000 איש במחוז פריולי-ונציה ג'וליה בצפון איטליה, שרובם דוברים גם איטלקית. פורלן אינה ניב איטלקי וכמו רומאנש והלדינית היא שייכת לענף השפות הראטיות.
היסטוריה ושיוך
בטרם בוא הרומאים לפריולי במאה ה-2 לפנה"ס, היה האזור מיושב בקרנים, בני עם קלטי אשר דיבר שפה קלטית. מעט מאוד מילים קלטיות השתמרו בפורלן אולם השפעה קלטית ניכרת בשמות מקומות. החוקרים מאמינים כי הפורלן החלה להתגבש בשנת 1000 לערך, והמסמכים המוקדמים ביותר בפורלן הם מהמאה ה-11 בעוד שהשירה המוקדמת ביותר היא מראשית המאה ה-14. מעוזה של השפה היה בצ'יווידלה (איטלקית Cividale del Friuli; פורלן Cividât) אך כמעט שלא נעשה בה שימוש רשמי, שכן זה נעשה תחילה בלטינית, אחר כך בונטית ולבסוף באיטלקית.
קרבת פורלן אל שכנותיה - הרומאנש והלאדינית (אינה קשורה ללאדינו) - הועלתה לראשונה ב-1871 על ידי הבלשן גרציאדו איסאיה אסקולי. אסקולי שכינה את התאוריה שלו בשם "השאלה הלאדינית" (La questione ladina), טען כי שלוש השפות שייכות למשפחת שפות אחת שדוברה בעבר משווייץ בצפון ועד לחופי הים האדריאטי ואיסטריה בדרום. רוב החוקרים מסכימים שפורלן, רומאנש ולאדינית הן שפות נפרדות. מסיבות היסטוריות הושפעה פורלן על ידי הגרמנית פחות מאשר שתי השפות האחרות, ויכול שזו גם הסיבה לכך שתפוצתה עולה פי כמה על זו של האחרות, המדוברות כל אחת בפי כמה עשרות אלפי דוברים.
עם תחילת המאה ה-20 זכתה השפה לתחיה הנמשכת גם בהווה, וב-1919 נוסדה בגוריציה החברה הפילולוגית לשפת פורלן (Societât filologjiche furlane) הפעילה בקידומה של השפה עד היום. תרומה מיוחדת להתפתחותה המודרנית של פורלן מצויה בעבודותיו של פייר פאולו פאזוליני (1922-1975), אשר הקים ב-1945 את האקדמיה לשפת פורלן (Academiuta di lenga furlana). ב-1996 קבע חוק אזורי סטנדרט אחיד לכתיבת השפה המבוסס על הניב המרכזי של השפה, וב-1999 הוכרה פורלן כשפה רשמית באיטליה. בכ-40% מהײשובים בנפת אודינה מוצב שילוט בפורלן לצד איטלקית, וכל ישוב בפריולי שומר על שם פורלני לצד שמו האיטלקי.
פארק עתידים
פארק עתידים תל אביב, שבעבר נקרא "קריית עתידים", הוא מתחם חברות היי-טק בצפון מזרח תל אביב-יפו, ממזרח לשכונות רמת החייל ונווה שרת. המתחם הוקם כמיזם משותף של עיריית תל אביב ואוניברסיטת תל אביב, והוגדר על ידי מקימיו כמתחם ל"תעשיות עתירות מדע" - מושג עברי שבמהלך השנים נדחק מפני המושג האנגלי "היי-טק".
היסטוריה
היוזמה להקמת הפארק ל"תעשיות עתירות מדע" החלה בשנת 1969 על ידי אוניברסיטת תל אביב, לאחר שמתחמים דומים יוזמו על ידי: הטכניון וחברת אלרון שהקימו את מת"ם בחיפה, והאוניברסיטה העברית שהקימה את "הקריה לתעשיות עתירות מדע - הר חוצבים" בירושלים. הקמת המבנים הראשונים בפועל החלה באוגוסט 1972 על 90 דונם שהקצאתה עיריית תל אביב. המתחם נחנך ב-1975.
מרבית בנייני המתחם נמוכים יחסית, בני ארבע קומות ופחות. לקראת סוף המאה ה-20 נבנה במתחם מגדל משרדים, שמשמש כמטה חברת נס טכנולוגיות, שבקומת הקרקע שלו נפתחו מסעדות אחדות לשירות עובדי המתחם ואורחיהם. במגדל 18 קומות וגובהו 76 מטר. בתחילת שנת 2011 הושלמה בצדו הצפוני של המתחם בנייתו של מגדל עתידים, מגדל משרדים בן 35 קומות המתנשא לגובה של 150 מטרים, המשמש כמטה חברת כלל ביטוח. בשנת 2011 החל תכנון של תוכנית מתאר חדשה למתחם הכוללת: תוספת בנייה של 400 אלף מ"ר, שני מגדלים חדשים והפיכת האזור לפארק עסקים ובילוי שישרת גם את תושבי השכונות הסמוכות, ויהיה פתוח בשבת. בשנת 2017, נחתם הסכם להסבת אחד המבנים בפארק לבית חולים של מרכז רפואי מ.ר.ב.
אחת הדיירות הראשונות במתחם הייתה חברת "טכם - טכנולוגיה מתקדמת בע"מ", והיא עד היום הדייר הדומיננטי במתחם, כחלק מחברת נס טכנולוגיות. חברות נוספות במתחם: מדינול, המעבדה ראשית ומרכז המחשוב של שירותי בריאות כללית וסיטיבנק.
סיטיזון CityZone
בשנת 2018 הוקם בפארק עתידים תל אביב מיזם "סיטיזון" (CityZone) המהווה חממת חדשנות ושדה הניסוי החי הראשון בישראל לעיר חכמה (Smart City).
חממת החדשנות כוללת מתחם חברות הזנק (סטארטאפים), חדרי ישיבות, מתחם כנסים ותשתיות משרד וכן שדה ניסוי הכולל עשרות חיישני IoT הפרוסים במרחב הפארק ומהווה בפועל הדמיה של עיר חיה על כלל הפעילויות האופייניות לה.
המיזם קם, מתוך שותפות בין אוניברסיטת תל אביב, עיריית תל אביב יפו ופארק עתידים תל אביב ובתמיכה מלאה שלהם בחונכות אקדמית, מקצועית, טכנולוגיות ונגישות לשדה הניסוי בפארק וללקוחות הקצה העירוניים. בנוסף, החממה מסייעת לחברות ההזנק בשיתופי פעולה עם התעשייה, משקיעים, לקוחות בישראל וערים בעולם ועל בסיס הסכמי שיתוף פעולה בינלאומיים שהיא מגבשת.
החממה מארחת כבר כמה עשרות הזנקים וניסויים המתנהלים בתחומה ובתחומי העיר תל אביב.
תחבורה
הנגישות התחבורתית של המתחם לכלי רכב פרטיים סובלת מהיעדר חיבור ישיר לכבישים ראשיים. כתוצאה מכך מוטרדות שכונות המגורים הסמוכות מעומסי תנועה בתחילת ובסוף יום עבודה. פרויקט תחבורה עתידי של חברת נתיבי איילון מתכנן קישור של פארק עתידים תל אביב ורמת החייל באמצעות הארכת רחוב ראול ולנברג עד לאזור מחלף מורשה עם שלוחה לכיוון כביש 4 במחלף המקשר לדרך אם המושבות. הפרויקט היה אמור לכלל גם שלוחה של הקו הצהוב של הרכבת הקלה של תל אביב, שתחבר את פארק עתידים תל אביב לרמת השרון בצפון ולמרכז תל אביב בדרום. פרויקט "הקו הצהוב" בוטל בשנת 2016.
מסוף עתידים
בפארק עתידים תל אביב פועל מסוף תחבורה ציבורית קטן בשם "מסוף עתידים", המשמש כתחנת המוצא למספר קווי אוטובוס של חברת דן וחברת מטרופולין. מהמסוף יוצאים אוטובוסים לרחבי תל אביב, חולון, בת ים, רמת גן, גבעתיים, בני ברק ולפתח תקווה. משנת 2008 מפעילה גם אגד מהמסוף שני קווים הנוסעים אל חולון, כאשר אחד פועל בשעות העומס בלבד והשני פועל אחת לשעה ברוב שעות היום. חברת קווים מפעילה במקום קווי אוטובוס לשוהם ומודיעין. סמוך למסוף שוכנות שתי חנויות מרכול, ובית אבות גדול. לאחר השקת הפעימה השנייה של רפורמת התח"צ בגוש דן ביולי 2011, נוספו קווים רבים היוצאים מהמסוף. בעקבות כך, נוצר עומס במסוף וחברת דן החלה להסיט חלק מהקווים הקיימים אל מסופים אחרים על מנת להקל על העומס במסוף. בשנת 2014 חברת מטרופולין החלה להפעיל קווים מהמסוף. בשנת 2015 אגד החלה להפעיל קו שלישי מהמסוף.
יהודה גבאי (עיתונאי)
יהודה גבאי (23 בנובמבר 1926 – 8 בפברואר 2020) היה אתלט ועיתונאי ספורט ישראלי. היה אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצות ל-60 מטר, ל-100 מטר ול-200 מטר.
קורות חייו
לאחר ששב לישראל, הוא התאמן באגודת מכבי רמת גן, והיה לאלוף ישראל בריצות קצרות. הוא החזיק בשיאי ישראל בריצות ל-60 מטר, ל-100 מטר ול-200 מטר. באליפות ארץ ישראל שנערכה במאי 1947 הוא זכה ב-3 מדליות זהב, בריצת 60 מטר בשיא ישראלי חדש בצוותא עם יצחק כספי בתוצאה של 6.8 שניות, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.9 שניות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-11 שניות ובריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש נוסף של 22.8 שניות. באליפות מזרח הים התיכון באתונה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות.
ב-1948 היה אמור לייצג את ישראל באולימפיאדת לונדון, אך בשל מלחמת העצמאות שירת בתקופה זו בצבא, בגדוד 31 של חטיבת אלכסנדרוני.
ב-1950 השתתף במכביה השלישית, הראשונה בישראל, והתכבד לקרוא את שבועת הספורטאים.
ב-1952 הצטרף לעיתון "העולם הזה" ככתב כללי וכתב ספורט. במקביל שימש ככתב שבועון הספורט "ספורט ישראל", וב-1954 נסע לשווייץ מטעם העיתון כדי לסקר את משחקי גביע העולם בכדורגל. באותה שנה חבר אל קבוצת עיתונאים שיזמו את הקמת עיתון "חדשות הספורט", שהפך לעיתון פופולרי בתפוצה גדולה. שבעת מייסדי ובעלי העיתון, בנוסף לגבאי, היו: אלכסנדר אלכסנדרוני, יעקב אפלויג, יחיאל ארזי, נחמיה בן-אברהם, יזהר ברנר וישראל פז.
כעיתונאי ועורך דיווח במרוצת השנים על מספר רב של אירועי ספורט, בהם המשחקים האולימפיים של רומא 1960, מינכן 1972, ומונטריאול 1976, וכן משחקי גמר גביע העולם בכדורגל בשווייץ 1954, בשוודיה 1958 ובאנגליה 1966.
עם סגירת העיתון, לאחר 30 שנה מיום היווסדו, מונה גבאי לדובר מוסדות הספורט ולאחר מכן לדובר ומנהל יחסי הציבור והפרסום של המועצה להסדר ההימורים בספורט.
הוא נפטר ב-8 בפברואר 2020.
אופנה במדינות המערב בעשור השני של המאה ה-20
האופנה במדינות המערב בעשור השני של המאה ה-20 הייתה מגוונת במיוחד ואקזוטית במחצית הראשונה של העשור, בניגוד לפרקטיות הקודרת של בגדים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
השפעת מלחמת העולם הראשונה
השינויים בעיצובים של שמלות במהלך מלחמת העולם הראשונה נבעו יותר מצורך ממשי מאשר עיצובים של מעצבי אופנה. ככל שנכנסו יותר ויותר נשים לכוח העבודה, הן דרשו בגדים המתאימים יותר לפעילויות בהם הן עסקו. נשים החלו להתלבש באופן פחות ראוותני כתוצאה ממחסור במשאבים שהלכו בעיקר למאמץ המלחמתי.
תסרוקות וכובעים
כובעים גדולים עם שוליים רחבים וכובעים רחבים עם שוליים שפנו פנימה היו אופנתיים מאוד בשנים הראשונות של העשור, אך בהדרגה הכובעים הפכו קטנים יותר עם שוליים שטוחים. שיער קצר החל להיות פופולרי באופנה של פריז לקראת סוף העשור. התספורת הקצרה הפכה פופולרית בסוף העשור בעולם המערבי בעיקר משום שלשחקנית הקולנוע האילם איירין קאסל הייתה את התספורת.
המחוך
לאחר שנשים החלו להיות לקחת יותר חלק בריקודים ובספורט, הם החלו להסיר את המחוכים במסיבות כדי לנוע בחופשיות רבה יותר. בתגובה יצרני המחוכים החלו במהלך העשור לשווק את מחוך הריקודים, אשר היה קל יותר וגמיש יותר.
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
אופנת גברים בעשור השני של המאה ה-20
באופן כללי, סגנונות האופנה של בגדי גברים לא השתנו רבות מן העשור הקודם. השיער היה בדרך כלל קצר. הקצוות של השפמים הארוכים היו מגולגלים מעט לעיתים קרובות. יותר ויותר גברים הפסיקו לגדל זקנים ושפים ובחרו במראה מגולח ונקי יותר.
אביזרים נלווים
כובעי צילינדר ממשי המשיכו להיות פופולריים בקרב אנשים מהמעמד הגבוה בעולם המערבי. כובעי קש שטוחים וכובעים פדורה היו פופולרים יותר מבעבר. אנשים מכל המעמדות, במיוחד מהמעמד הבינוני והעובד, לבשו לעיתים קרובות כובע קסקט.
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
קישורים חיצוניים
מה אנשים באמת לבשו בעשור השני של המאה ה-20. באתר עיתון הג'נטלמנים (באנגלית)
Neopets
Neopets הוא משחק סימולציה של חיות וירטואליות ברשת. את האתר הקימו אַדָם פַאוֵול ודוּנה וִוילִיאַמְס והוא נפתח לציבור ב-15 בנובמבר 1999. זמן קצר לאחר הקמתו, נרכש האתר על ידי "דאג דורינג". ב-2005, Viacom קנתה את החברה, בעסקה ששוויה 160 מיליון דולרים. האתר היה אחד מהאתרים הפופולריים ביותר ברשת (בפברואר 2007 דורג ב-Alexa כ-146).
השחקנים באתר, שנקראים Neopians, מאכילים את חיות המחמד הווירטואליות שלהם ומשחקים איתם. בנוסף, משתמשים יכולים לשחק במשחקים, לסחור, או לשחק בבורסה מדומה, כדי להרוויח נקודות Neopoints, הכסף של האתר. באמצעות נקודות אלו ניתן לקנות חפצים וירטואליים שיכולים לתקשר עם החיות. לא ניתן להמיר כסף ל Neopoints, או למכור Neopoints, אף על פי שנעשו מספר ניסיונות כאלו בעבר באתרים כדוגמת eBay.
במסגרת הזיכיון פורסמו מספר משחקי מחשב לרבות Neopets: The Darkest Faerie שפותחה על ידי Deck Nine.
בנוסף מוגדר בפועל כאחד המשחקים הראשונים ברשת (Online).
מרטי קיל
מרטי קיל (באנגלית: Marti Kheel; 25 באוגוסט 1948, ניו יורק, ארצות הברית - 19 בנובמבר 2011, גריניץ', הממלכה המאוחדת) הייתה ד"ר לאתיקה סביבתית, פעילה וחוקרת אקו-פמיניסטית טבעונית בולטת אשר הקימה בשנת 1982 בקליפורניה את הארגון 'פמיניסטיות למען זכויות בעלי חיים', ופרסמה מאמרים רבים העוסקים באקולוגיה עמוקה ובאקו-פמיניזם. הבולט בעבודותיה הוא הספר Nature Ethics: An Ecofeminist Perspective.
קריירה אקדמית
קיל הרצתה בחוג למדעי הסביבה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
מותה
ב-2011 נפטרה מרטי קיל מלוקמיה והיא בת 63 שנים.
איפון
איפּוֹן (בקאנג'י: 本, מילולית: "נקודה אחת מלאה") הוא הניקוד הגבוה ביותר שספורטאי, אמן לחימה יכול להשיג בקרב אמנויות לחימה יפניות כגון: ג'ודו, ג'ו ג'יטסו, קראטה וקנדו.
בג'ודו
בג'ודו, איפון הוא ניצחון מוחלט. השגת איפון מסיימת באופן מיידי את הקרב. איפון יוענק עבור כל אחד מהמקרים הבאים:
בקראטה
בקראטה, איפון הוא ניצחון מיידי והוא מוענק כאשר הספורטאי מבצע טכניקה התקפית בצורה טובה וליריב הזדמנות קטנה להגן.
ניקוד זה מוענק במקרים של בעיטות מוצלחות לראשו של היריב או הטלות ג'ודו שמיד אחריהן מגיעות מכות נוספות.
מחוזות קולומביה
קולומביה מחולקת מבחינה מנהלית ל־33 יחידות: 32 מחוזות (departamento, דפרטמנטו) ואזור הבירה (Distrito Capital). המחוזות מחולקים לנפות.
יחסי ברוניי–מיאנמר
יחסי ברוניי–מיאנמר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין אומת ברוניי, משכן השלום לבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ברוניי למיאנמר כוננו רשמית ב-21 בספטמבר 1993. כדי להגביר את הסחר הדו-צדדי שבין המדינות, ממשלת ברוניי וממשלת מיאנמר חתמו על שלל הסכמי סחר ובראשם, הסכם הימנעות ממס כפול. ברוניי תומכת במנויה של מיאנמר לראשות הארגון ASEAN כבר משנת 2015.
יחסים כלכליים
שתי המדינות מפתחות תחומים משותפים רבים דוגמת תחום החינוך והבריאות וכן בפיתוח משאבי אנוש. חברת הנפט הלאומית של ברוניי (BNP) היא ממייצאות הנפט הגולות ביותר של מיאנמר.
ליגת העל הטג'יקית
ליגת העל הטג'יקית היא ליגת הכדורגל הבכירה בטג'יקיסטן. הליגה הוקמה בשנת 1992, בשנה בה הוקמה טג'יקיסטן לאחר התפרקות ברית המועצות. הקבוצה שזכתה במירב תוארי האליפות היא קבוצת איסטיקלול דושנבה (8 פעמים).
התקופה הסובייטית (1937–1991)
לפני הקמת ליגת העל הטג'יקית, מ-1937 ועד 1991 התקיימה הליגה של רפובליקת טג'יקיסטן תחת מערכת הליגות של ברית המועצות. כיוון שהקבוצות הטג'יקיות, שהיו חלשות יחסית, לא הרבו להשתתף בליגת העל הסובייטית החזקה, אליפות הליגה האזורית הייתה יותר משמעותית במדינה (אך לא הייתה רשמית ולא הוכרה בדיעבד על ידי התאחדות הכדורגל הטג'יקית).
לאחר התפרקות ברית המועצות (1992 ואילך)
הליגה הטיג'יקית בכדורגל הוקמה בשנת 1992 אחרי התפרקות ברית המועצות, ופירוקה של ליגת העל הסובייטית. הליגה הצטרפה לפיפ"א תחת קונפדרציית הכדורגל של אסיה. בעונת הבכורה של הליגה השתתפו 12 מועדונים, והאלופה הראשונה הייתה פאמיר דושנבה. לאחר מכן הוגדלה הליגה ל-16 קבוצות. ב-1997 צומצמה הליגה ל-13 קבוצות, ועונה לאחר מכן חזרה למתכונת של 12 קבוצות. בשנת 2000 הוקטנה הליגה עוד פעם ל-10 קבוצות בלבד, אך לאחר מכן הוגדלה בהדרגה בחזרה ל-16 קבוצות, והוקטנה שוב ב-2004. הליגה הוקטנה והוגדלה לסירוגין ושיחקו בה בין 9 ל-13 קבוצות בין 2005 ועד 2016. ב-2017 הוקטנה הליגה ל-8 קבוצות בלבד וכך היא משחקת מאז.
היינריך קליי
ביוגרפיה
קליי, יליד קארלסרוהה, החל את לימודיו ב"אמנות פרקטית" באקדמיית קארלסרוהה, וסיים אותם במינכן. עבודתיו המוקדמות היו פורטרטים שגרתיים, נופים, טבע דומם, נופי ערים, וציורים היסטוריים. בערך משנת 1892 זכה במוניטין של "אמן תעשייתי", ציר סצנות ייצור בצבעי מים ושמן. צבעים אלו סיפקו את השקפתו העמוקה של העולם התעשייתי המודרני. קליי זכה במוניטין גדול גם כצייר הומוריסטי, ביצירות עיפרון, שפורסמו בעיתון היוגנדסטיל והעיתון הידוע לשמצה זימפליציסימוס.
קליי נפטר במינכן אך יום מותו אינו ברור. חלק מהשמועות אומרות שנפטר בשנות ה-40 המוקדמות. וחלקן אומרות שנפטר ב-2 באוגוסט 1945. מקורות שונים מעידים שיום מותו היה ה-8 בפברואר 1952.
הקרטוניסט ג'ו גרנט התרשם מעבודתו של קליי, והציג את ציוריו לוולט דיסני, שבנה אוסף פרטי נרחב. מספר מהפקות דיסני המוקדמות, בעיקר פנטסיה, חשפו את השראתו של קליי.
מאחר שדיסני התעניינו והדפיסו מחדש את עבודותיו, קליי עדיין ידוע בארצות הברית, אך ידוע מעט מאוד בגרמניה.
אליין לרוי לוק
אליין לרוי לוק (באנגלית: Alain LeRoy Locke; 13 בספטמבר 1885 – 9 ביוני 1954) היה פילוסוף, מחבר ואיש חינוך אמריקאי. ב-1907 היה האפרו-אמריקאי הראשון שזכה במלגת רודס היוקרתית. כפילוסוף עסק בתאוריית הערך, באסתטיקה וביחסי גזע. למושג "הדדיות בין-תרבותית" היה מקום מרכזי בכתיבתו והוא ביטא את תמיכתו בפלורליזם תרבותי. כאינטלקטואל ציבורי היה דמות מפתח ברנסאנס של הארלם. האנתולוגיה "השחור החדש" (The New Negro) אותה פרסם ב-1925 נתנה לתנועה את כינוייה, "תנועת השחור החדש", והפכה את לוק לדמות בולטת ומשפיעה בציבוריות האפרו-אמריקאית. לוק האמין שמשימתו של הדור האפרו-אמריקאי החדש היא טרנספורמציה במסגרתה התפיסה העצמית שמוקדה הוא האדם השחור כבעיה חברתית תוחלף באמנציפציה רוחנית ואומנותית.
קורות חייו והשכלה
לוק נולד ב-1885 בפילדלפיה. אביו, פליני לוק, היה אמריקאי שחור שנולד חופשי ועסק בהוראה, ניהול במוסדות חינוך שונים לצעירים אפרו-אמריקאים, ובמשרות שונות בשירות המדינה. הוא למד משפטים באוניברסיטת הווארד. אמו, מרי הוקינס לוק, נולדה גם היא כשחורה חופשייה ועסקה גם כן בחינוך והוראה. ההורים העניקו ללוק חינוך קפדני שהדגיש את חשיבותם של לימודים והשכלה. ב-1892, כשלוק היה בן פחות משבע שנים, אביו נפטר, ומאותה שנה אמו גידלה אותו לבדה.
ב-1902 סיים את לימודיו בתיכון, ובשנתיים לאחר מכן למד בבית ספר להוראה ופדגוגיה. ב-1904 הוא התחיל לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד, שם הוא התמקד במקצועות ההומאניים ובעיקר בפילוסופיה וספרות. הוא סיים את הלימודים ב-1907 ובאותה שנה היה לאפרו-אמריקאי הראשון שזכה במלגת רודס. הזכייה במלגה עניינה רבים וזכתה לסיקור בעיתונות בארצות הברית.
באוקספורד לוק פגש את מורו לשעבר, הוראס קאלן. קאלן היה פילוסוף אמריקאי ממוצא פולני. הוא היה ציוני ונודע כמי שטבע את המושג "פלורליזם תרבותי". במכתבים שכתב, קאלן מסביר שהמושג התפתח מתוך שיחות שהיו לו עם לוק על היחס הגזעני שלוק קיבל מחבריו ללימודים, על משמעות השונות בין בני אדם ועל "הזכות להיות שונה". לוק עצמו כתב מאמר ביקורת על התרבות באוקספורד. הוא טען שאנשי אוקספורד שואפים להשיג שליטה דתית בידע והשווה את המנטליות של המקום לזו של הכנסייה הקתולית. באותו מאמר הוא גם ביקר את אנשי אוקספורד על כך שהם מזייפים חזות אדישה כלפי גזע וצבע עור וטען שהוא מעדיף רדיפה על פני אדישות כזו.
לוק הגיש באוקספורד דיסרטציה בשם "מושג הערך", אך היא נדחתה והוא לא קיבל תואר אקדמי מהאוניברסיטה. הוא סבר שהסיבות לדחיית הדיסרטציה היו אישיות, אך לא גזעניות. בשנים 1910–1911 הוא שהה באוניברסיטת ברלין כדי להמשיך בלימודי פילוסופיה, שם הוא שמע הרצאות של גאורג זימל, סוציולוג שהשפיע רבות על עבודתו. לפני חזרתו לארצות הברית הוא פרסם את המאמר "הטמפרמנט האמריקאי" (The American Temperament) שבו הוא מתאר את המנטליות האמריקאית כפלסטית, נתונה למצבי רוח וחמקנית. לוק מסיים את המאמר בקריאה להיפטר מהאשליה שהאמריקאים יודעים מה הם או מה הם רוצים להיות וקורא לבחינה עצמית של האומה האמריקאית.
מחקר והוראה באוניברסיטת הווארד
בשנים 1913–1915 לוק נשא סדרה של הרצאות פומביות שפורסמו לאחר מותו כ-"Race Contacts and Interracial Relations". ההרצאות שילבו שניים מהנושאים בהם לוק עסק, מושג הערך ויחסי גזע. הן נשאו אופי סוציולוגי, ושיקפו את ההשפעה של גאורג זימל, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז ופרנץ בועז. הוא דחה בהרצאות את הטענה שלהבחנה בין גזעים יש תוקף מדעי, הציג את תפיסתו לגבי האופן בו הדדיות מעצבת את היחסים בין קבוצות חברתיות מובחנות, ודן בחשיבות האופן בו הזהות והערכים של קבוצות מיוצגים על ידי סוכנים דומיננטיים. בהרצאות, לוק הציג תאוריה פרגמטיסטית ביקורתית של יחסי גזע, תוך התייחסות לקשרים בין גזענות, כלכלה פוליטית ותרבות.
בהווארד הוא החל לעבוד מחדש על הדיסרטציה שהחל לכתוב באוקספורד על מושג הערך. הוא הגיש אותה בסופו של דבר ב-1917 כדוקטורט בהרווארד, תחת הכותרת "בעיית הסיווג בתאוריה של הערך" (The Problem of Classification in the Theory of Value). הוא קיבל תואר דוקטור מהרווארד ב-1918. לאחר מכן הוא פרסם מספר מאמרים והרצאות שעסקו בגזע, באומנות ובתרבות. בנוסף, הוא יצר רשת ענפה של קשרים עם אישים בולטים בהתעוררות התרבותית האפרו-אמריקאית, כגון דו בויז, לנגסטון יוז וקאונטי קאלן.
לוק החל ללמד בהווארד קורסים שעסקו ביחסי גזע. הוא פוטר מעבודתו מהאוניברסיטה ב-1925, מסיבות שהוא החשיב לאישיות וההנהלה החשיבה לכלכליות. ב-1928 הוא קיבל שוב את משרתו בהווארד, שם הוא נשאר עד 1953.
השחור החדש והרנסאנס של הארלם
כתב העת סרביי גראפיק החליט להקדיש גיליון מיוחד להארלם שתוארה בו כמכה של הגזע השחור, ולוק הסכים לתפקד כעורך אורח של הגיליון. שאיפתו הייתה להציג תמונה פלורליסטית של קולות אפרו-אמריקאים מתחומים שונים, כגון מאמרים מחקריים, שירה, פרוזה ואומנות חזותית. לוק עצמו תרם לגיליון את ההקדמה ("הארלם"). תוך שנה לוק אסף עבור הגיליון, שהופיע במרץ 1925, 24 יצירות. הגיליון נחל הצלחה ועשרות אלפי עותקים נמכרו במספר מהדורות.
מספר חודשים לאחר יציאת הגיליון המיוחד, לוק פרסם את האסופה בגרסת ספר תחת הכותרת "השחור החדש" (The New Negro). שם הספר הפך גם שם נרדף לתנועת הרנסאנס: "תנועת השחור החדש". הספר היה גרסה מורחבת של הגיליון, אך הוא כלל יצירות שלא פורסמו בגיליון והיה שונה מבחינת הנושאים ועבודת העריכה. בניגוד לגיליון מוקד הספר לא היה הארלם, אלא תנועת ההתחדשות השחורה באופן רחב יותר. מלבד כישורי עריכה, לוק תרם לספר ארבעה מאמרים ואת המבוא.
לוק שילב במבוא את התמות שבהן עסק במהלך הקריירה האקדמית שלו. הוא דחה את ההתייחסות לגזע כיסוד ביולוגי וטען כי בעבר הגזע השחור היה "גזע" רק בשם ורק בשל מצבם המשותף. אולם, לוק לא התייחס בביטול למושג "גזע", אלא כביטוי לאופן בו התנועה החדשה יוצרת שותפות המבוססת על תודעה משותפת, חיים משותפים והגדרה עצמית. בהתייחס לקשרים בין גזעים הוא הדגיש את האופן שבו תודעה נוצרת דרך הדדיות ומגע בין קבוצות שונות. מתוך כך הוא ביקר את תהליך ההפרדה בין לבנים ושחורים.
מלבד הצהרת הכוונות, לוק ניתח במאמרו גם את השינויים הסוציולוגיים שאפשרו את תנועת ההתחדשות. הוא הדגיש את חשיבות ההגירה הגדולה של שחורים מהדרום ומהאזורים הכפריים אל הערים ואת השתלבותם בתעשייה האמריקאית. בנוסף, הוא תיאר תהליך של התבדלות למעמדות שאינו מאפשר עוד להתייחס לשחורים כאל מסה, אלא כחלק ממעמד חברתי.
לוק השווה במאמר בין ההתעוררות של השחורים בארצות הברית לבין ההתעוררות של קבוצות לאומיות. בין השאר, הוא כתב ש"הארלם היא הבית של הציונות של השחורים", ותב שכמו במקרה של היהודים, הרדיפה היא זו שהופכת את השחור לבינלאומי. במקרה של השחורים בארצות הברית, הבינלאומיות מתבטאת בניסיון ליצור מחדש את הקשר עם אפריקה ולקחת חלק בפיתוחה.
כריסטינה נילסון
כריסטינה נילסון (בשוודית: Kristina Nilsson; 20 באוגוסט 1843 – 20 בנובמבר 1921) הייתה זמרת סופרן אופראית שוודית.