cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בימת מיקרוסקופ
תקופת קומלוש 1967–1980
השחקנים המרכזיים של התקופה הראשונה של בימת מיקרוסקופ היו אנדרה הרקאני, זולטן גרא, אדית שוש וז'וז'ה גורדון (גרטנר). טמאש מאיור וגאבור אגארדי היו חברי להקה חיצוניים. קומלוש השתמש בהשפעתו גם לרכישת שחקנים במידת הצורך. הוא ראה את הרקאני הצעיר בהופעה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. הוא דיבר במיניסטריון התרבות על העברתו של הרקאני לבימת מיקרוסקופ, ומנהל תיאטרון הקומדיה, זולטאן וארקוני, שלא הייתה לו השפעה פוליטית ונחשב ל"אזרח", נאלץ להעביר את הרקנאי, שנאלץ לשנות קריירת משחק לקברט במקום תפקידים דרמטיים.
לבקשתו של ג'רג' אצל הוא מינה תחילה את פטר גאל לבמאי ראשי, אך מהר ככל שהתאפשר לו, אחרי שלוש שנים, מינה את פרידייש מרטון, שעזר בעבודתו המעשית גם קודם. איתו עבד במשך 10 שנים, עד למותו. בסביבות 1970, על פי הצעתו של מרטון, הוא התקשר עם גזה הופי, שהפך פופולרי יותר ויותר באמצעות הופעותיו ברדיו ובטלוויזיה כשחקן צעיר עצמאי, אם כי קומלוש היה מסויג תחילה מההומור של הופי, הופי הפך לכוכב המכונן של התיאטרון, הופעותיו היו מוצלחות בעליל יותר מההנחיה של קומלוש, עם זאת קומלוש תמך בו, וחיזק בכך את הצלחת בימת מיקרוסקופ. יחסי קומלוש-הופי הידרדרו בשנים שקדמו למותו של קומלוש.
הקברט הפוליטי הסוציאליסטי
בהנחיה הרטורית רחבת ההיקף, החל קומלוש לבקר פגמים מסוימים בתפקודה המעשי של המערכת הסוציאליסטית, אך הגן תמיד על המערכת עצמה. עם קברט הרדיו ובימת מיקרוסקופ, יצר קומלוש את הקברט הפוליטי כ"מערכת שסתומים". לדברי טיוודאר פרקשהאזי, "קומלוש אמר דברים אמיצים לכאורה, אך במציאות תמיד היה להם הצלצול האחרון, [...] שהמערכת הסוציאליסטית בעצם ממש טובה, היו רק אנשים מטופשים והוא נלחם נגד טיפשות." התנאים הפוליטיים בסוף שנות השישים העדיפו את קברט הרדיו ואת ההומור אצל קומלוש. ניסיונות הרפורמה החלו, רמת החיים השתפרה בהונגריה במידה מסוימת וחיי היומיום של האנשים נעשה נוח יותר. המנהיגות פוליטית הבינה אט אט שהומור עוזר להכשיר ולייצב את המערכת על ידי ניקוז מתחים, "לצחוק על עצמנו, זה לא משהו נגד הסוציאליזם". לפיכך, מנהיגים בעלי השפעה על מדיניות התרבות המפלגתית וההונגרית - במיוחד ג'רג' אצל - תמכו בפעילותו של קומלוש. משנות השבעים ואילך, תפקידו של קומלוש הפך יותר ויותר ל"גישה מאושרת מלמעלה אל הציבור" והפך פחות ופחות אמין לציבור, אך גזה הופי לעומת זאת הגיע לשיאו בשנים אלה.
התיאטרון נוהל על ידי יוז'ף שאש בין השנים 1985–2009
לאחר חילופי השלטון
בימת המיקרוסקופ פסקה להתקיים ב--1 באוקטובר 2012 והפכה חלק של תיאטרון תאליה בשם בימת מיקרו אף על פי שהשם החדש וגם המופע נושאים את זכרם של 45 שנה של תיאטרון קברט עצמאי, הוא התפתח למדיום תיאטרון סטודיו.
Radioactive
Radioactive היא מילה באנגלית שפירושה רדיואקטיבי. {{פירושונים|
חברות
}}
מיכאל בוכנר
מיכאל בּוֹכְנֶר (בסרבו-קרואטית: Mihael Bohner; 21 בספטמבר 1924, בראטיסלבה, צ'כוסלובקיה - 6 בדצמבר 2008, כפר סבא, ישראל) היה תת-ניצב במשטרת ישראל, אשר כיהן כמפקד מרחב הנגב, דובר המשטרה ונספח משטרת ישראל בארצות הברית.
ביוגרפיה
מיכאל בוכנר נולד בברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה. בילדותו עברו הוריו לזאגרב, קרואטיה אשר בממלכת יוגוסלביה ושם גדל. בזמן מלחמת העולם השנייה ותחת הכיבוש הגרמני הסתתרו הוא ומשפחתו בהרי סרביה וחייהם ניצלו תודות לכפריים סרביים. לקראת סוף המלחמה הצטרף לפרטיזנים של טיטו ולאחר המלחמה שירת בצבא היוגוסלבי.
לאחר הקמת מדינת ישראל, עלה עם משפחתו ארצה, ומספר חודשים לאחר מכן, התגייס למשטרת ישראל. בוכנר כיהן בשורת תפקידי קצונה במשטרה. ב-1958 מונה לראש המחלקה לתפקידים מיוחדים במשטרת ירושלים. ב-1964 מונה לראש הענף לתפקידים מיוחדים במחוז הדרומי. כמו כן שימש במקביל כדובר משטרת ירושלים ודובר המחוז. ב-1959 הצליח, בעזרת קשריו עם אנשי האו"ם, למנוע את הסגרתו של כושי רימון לידי הירדנים. לאחר מלחמת ששת הימים, הוביל את הקמתה מחדש של המשטרה בירושלים המזרחית ושילובה במשטרת ישראל. ב-1967 מונה למפקד נפת פתח-תקווה השרון. ב-1970, מונה למפקד מרחב הנגב. ב-1973 מונה על ידי המפכ"ל שאול רוזוליו לדובר המשטרה. ב-1974 מונה לראש המחלקה לתפקידים מיוחדים באגף החקירות.
באוגוסט 1977 מינה המפכ"ל חיים תבורי את בוכנר לראש ועדה לבדיקת את סוגיית הפשע המאורגן בישראל. הוועדה, שנודעה כ"ועדת בוכנר", קבעה כי אין פשע מאורגן בישראל ברמת ארגון כולל, אך ציינה בנספח את שמותיהם של 11 עבריינים בכירים במדינה. רשימה זו הודלפה בהמשך לעיתונות.
ב-1977 מונה לתפקיד נספח משטרת ישראל בארה״ב וקנדה. עם חזרתו ארצה ב-1981 מונה לממונה על הביקורת הפנימית ותלונות הציבור והועלה לדרגת תת-ניצב. ב-1983 מונה למפקד המכללה לקצינים בכירים. ב-1984 סיים את שירותו במשטרה ומונה לשליח מטעם קרן היסוד בגרמניה המערבית. כמו כן, כיהן כיועץ מיוחד למשטרת סינגפור בנושאי מודיעין משטרתי.
מיכאל בוכנר הלך לעולמו ב-2008 והוא בן 84. נטמן בבית העלמין כפר נחמן שברעננה. הוא היה נשוי לגרדה לבית בוטנר ואב לשניים.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1964
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1964, הייתה האליפות האזורית התשיעית שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בבודפשט, הונגריה בין ה-6 בספטמבר ל-13 בספטמבר 1964.
ברית המועצות ניצחה באליפות בפעם השביעית בתולדותיה ובפעם השלישי ברציפות.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 10 נבחרות. הם חולקו ל-2 בתים. הקבוצה המנצחת וסגניתה בכל בית המשיכו התמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף. יתר הקבוצות התמודדו על מקומות 5-10.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
תוכנית פרסים ליוצרים של יוטיוב
תוכנית "פרסים ליוצרים" של יוטיוב (באנגלית: YouTube Creator Awards), המכונה גם "הכפתורים של יוטיוב", היא סדרת פרסים שיוטיוב מעניקה לערוציה הפופולריים. הזכאות לפרס מתבססת על כמות המנויים של הערוץ (ועם זאת כפופים לשיקול דעתה של יוטיוב). לפני הנפקת הפרס הערוץ עובר בדיקה על מנת לוודא שעומד בהנחיות הקהילה של יוטיוב. יוטיוב שומרת את הזכות לא להעניק את הפרס, בעיקר בערוצים המכילים אימה, תוכן פוליטי או ביקורת בתחומים שונים.
הטבות
הטבות אלו לא כוללות פרסים פיזיים או הכרזה מיוחדת, אלא מספקות לזוכה פונקציונליות נוספת לשימוש באתר:
פרסים
כשערוץ יוטיוב מאומת עובר נקודות ציון מסוימות ונמצא זכאי לתוכנית 'פרסים למנויים' של יוטיוב, הערוץ זוכה בגביע. הגביע הוא בצורה שטוחה מלבנית ועטוף מתכת עם סמל כפתור ההפעלה של יוטיוב עליו. הגביעים מגיעים בגדלים שונים: עם גודל ההישג גדלים המלבן והכפתור בתוכו. פרס הכסף והזהב הושקו ב-2012, בעוד פרס היהלום הושק ב-2015. הפרסים מיוצרים על ידי החברה הניו-יורקית, "Society Awards". ישנן שלוש רמות פרסים שונות, ורמה רביעית וחמישית שהוענקו פעמים בודדות בלבד.
החזית הבלטית השלישית
החזית הבלטית השלישית (ברוסית: 3-й Прибалтийский фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש אסטוניה ולטביה.
היסטוריה
ב-18 באפריל 1944 פוצלו חלק מיחידות חזית לנינגרד להקמת חזית חדשה בשם החזית הבלטית השלישית, ולמפקדה מונה איוואן מסלניקוב.
החזית השתתפה בקיץ 1944 במתקפה הבלטית ובמבצע ריגה, ולאחר מכן מילאו כוחותיה חלק חשוב במצור על קבוצת ארמיות קורלנד הגרמנית.
ב-16 באוקטובר 1944 פורקה החזית, ויחידותיה פוזרו בין היחידות השונות.
סמדר נהב
סמדר נהב (נולדה ב-1951) היא יזמית טכנולוגית ואשת הייטק שעוסקת בתעשייה בישראל וקליפורניה, רובן בחברות הזנק. ב-2007 עברה נהב ליזמות חברתית: הגתה, יזמה וייסדה ביחד עם שותפים את צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית, חל"צ שמטרתו לעודד תעסוקת ערבים אקדמאים בהייטק הישראלי כמנוע לצמיחה כלכלית בחברה הערבית ושוויון חברתי בישראל. נהב זכתה (ביחד עם שותפיה מצופן) בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים לשנת 2016 בעקבות פועלה למען קידום העסקת ערבים בהייטק בישראל.
שנים ראשונות והשכלה
סמדר נהב נולדה בשנת 1951 בקיבוץ הזורע וגדלה בבית הומניסטי. הוריה נולדו בגרמניה, ועלו לארץ ישראל ב-1933 עם עליית היטלר לשלטון. היא למדה בבית ספר תיכון שומריה במשמר העמק, כתבה את עבודת הגמר שלה בתיכון בתחום המחשבים. נהב סיימה תואר ראשון במתמטיקה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במדעי המחשב במכון ויצמן, והיא בעלת תעודה בניהול עסקים מהפקולטה לניהול ע״ש קולר באוניברסיטת תל אביב.
עשייה חברתית
עשייתה החברתית של נהב התמקדה, וממשיכה להתמקד, בעידוד שוויון חברתי בישראל דרך פיתוח ויישום מודלים לחיבור אוכלוסיות מוחלשות לתעשיית ההייטק. לשם כך הקימה נהב שני ארגונים ללא מטרת רווח - צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית וסיראג' טכנולוגיות, והייתה שותפה בשלבי ההקמה בעמותת She Codes;. היום נהב עובדת על בניית מודל כללי המבוסס על המודלים של צופן וסיראג', ובדיקת ישימותו בקרב אוכלוסיות מהגרים ופליטים באירופה ובארצות הברית. חברת המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית
בשנת 2007, נהב ייסדה יחד עם סאמי סעדי ויוסי כותן את צופן, במטרה לחבר את החברה הערבית להיי­טק. הארגון קם והתמקד בנצרת ובגליל, אך היום פועל בפריסה ארצית עם משרדים בכפר קאסם ופעילות בתיכונים, אוניברסיטאות, וחברות הייטק בכל המדינה. יחד עם שותפיה, נהב פיתחה את מודל הארגון, ששם דגש על הבאת התעשייה קודם כל לנצרת. התובנה הייתה שהמיקום בלב העיר הערבית הגדולה תאפשר לייצר יותר מהר השמות של ערבים בתעשייה הממוקמת בעיר. הצעירים שמצטרפים לתעשייה לא רק שמהווים מודלים להצלחה לצעירים אחרים שעד אז לא האמינו שקריירה בהייטק אפשרית. מעבר לכך - הקיום של התעשייה בקרב האוכלוסייה משפיע על כלל החברה: הורים, מורים, מובילי דעה ורשויות מקומיות. ״בז״ שקריירה בהייטק היא לא רק רצויה אלה ברת השגה למועמדים ערבים, ובכך מעודדת יותר בוגרים ערבים לקחת חלק בהכשרות של צופן, ויותר תלמידי תיכון לבחור בלימודי מקצועות רלוונטיים להייטק בהשכלה הגבוהה. החדשנות במודל של צופן היא שהוא מתחיל ביצירת ביקוש לאוכלוסייה המוחלשת להבדיל מהאסטרטגיות הרגילות של שילוב תעסוקתי שבהן שלב ההתחלה הוא הכשרת האוכלוסייה עוד לפני שהובטח שאכן יש ביקוש לכוח העבודה החדש הזה.
"כשיצאנו לדרך עבדו 350 ערבים בחברות היי־טק, ובסוף 2014 כבר עבדו 2,200", מספרת נהב. נכון לשנת 2020, מעל-800 בוגרים ערבים לקחו חלק בהכשרה המקצועית של צופן, וכ-2000 מצאו עבודה בתעשייה דרך שירותי ההשמה של הארגון. וחשוב מכך בתעשייה, נכון ל-2020 עובדים למעלה מ-6500 ערבים. כלומר גידול של פי 20 ב-12 שנה. בנוסף, צופן עבדה עד 2019 עם כ-4500 תלמידי תיכון, והייתה שותפה בהקצאת תקציבים ממשלתיים למימון הכשרות, תוכניות תיכון, ובניית פארקי הייטק בערים ערביות.
לגבי המניע שלה להקמת צופן מספרת נהב: "הרצון לגרום לכך שישראל תהיה מקום טוב לשני העמים שיושבים בה הנחה אותי כל חיי. בתור אשת הייטק נוכחתי לראות שאין בכלל מהנדסים ערבים בתעשייה. אני מאמינה שקידום טכנולוגי ושוויון כלכלי יתרמו רבות לבניית חברה משותפת יותר טובה, כמו כן בתור מנהלת בכירה בתעשיית ההייטק זיהיתי את המחסור המתהווה במהנדסים טובים וידעתי שהכנסת מהנדסים ערבים לתעשייה תהיה גם תרומה חשובה לתעשייה עצמה ולא רק לצדק החברתי".
זכתה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים לשנת 2016. את הפרס קבלה בשותפות עם מייסד צופן סאמי סעדי ועם ארגון צופן.
She Codes
she codes; היא קהילה טכנולוגית של נשים מפתחות תוכנה, שהוקמה במטרה להגיע ל־50% מפתחות תוכנה בתוך עשור בישראל. היא הוקמה ב-2013 בידי רות פולצ'ק ומונה כעת למעלה מ-50,000 חברות. בין חברות הארגון יש נשים שמבקשות ללמוד פיתוח תוכנה או לעשות הסבה מקצועית לתחום ההייטק, מפתחות שבאות במטרה להתפתח במקצוען ולפגוש מפתחות אחרות ונערות בגילאי תיכון שלומדות תכנות. she codes; מפעילה מעל 40 סניפים ברחבי ישראל. בסניפים מתנהלים מסלולי לימוד תכנות, קבוצות לעבודה על פרויקטים בליווי מתנדבות מהקהילה, הרצאות טכנולוגיות, מפגשים עם נשים מעוררות השראה, ייעוץ קריירה ועוד.
בשנת 2015 חברה סמדר לפולצ'ק בשלבי ההקמה של התשתית הארגונית של הארגון ובכך תרמה לקפיצת הארגון מארגון התנדבותי לארגון עם תשתית ניתנת לצמיחה, ולחבירת משרד הכלכלה לארגון.
סיראג'
בשנת 2017 נהב הקימה יחד עם אנשי הייטק, יזמים חברתיים, ואקדמאים בדואים את סיראג' טכנולוגיות בע"מ, באנגלית Siraj Technologies Ltd. סיראג' היא חברת סטארטאפ בדואית שיושבת בבאר שבע, ומציעה שירותי פיתוח במיקוד על Industrial Internet-of-Things או IIoT. סיראג' היא גם עסק חברתי – החזון שלה הוא שיתוף מלא ושווה של החברה הבדואית בהייטק, שיתוף שיאפשר קידום הכלכלה, השותפות, והשוויון בין בדואים לכלל החברה בישראל. עם החברים במועצת המנהלים של החברה נמנים: פרופ' ג'יהאד אל-סאנע – פרופ' למדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון, ד"ר גיורא ירון (יו"ר), דוקטור לפיזיקה ומאבות ההייטק בישראל, ד"ר סארה אבו כף, דוקטור לפסיכולוגיה עם התמחות בגישור סכסוכים באוניברסיטת בן-גוריון, חדר אלשייך, מהנדס ויזם עסקי מוביל בחברה הבדואית, ונהב.
סיראג' היא עסק חברתי ובתוך שכזו היא נמצאת בבעלות חלקית של עמותה, סיראג' – לקידום הייטק בחברה הבדואית, או Siraj – Building Hi-Tech in the Bedouin Community באנגלית. מודל העסק החברתי מכתיב שרווחי החברה יועברו בחלקם לעמותה ובכך יקדמו את הפעילות החברתית של. העמותה עושה זאת דרך תוכנית On-the-Job Training שמציעה כמה חודשי התנסות למהנדסים בדואים מתחילים כחלק מצוות חברת סיראג'. כדי להגדיל את היצע המועמדים הבדואים למשרות בהייטק, העמותה מפעילה תוכנית מנטורינג (ליווי על ידי אנשי מקצוע) לסטודנטים בדואים במקצועות ההייטק, מארחת קבוצות של תלמידי תיכון בדואים וחושפת אותם לעולם ההייטק – לרבים זו הפעם הראשונה שהם נפגשים עם סביבה כזו, ומארגנת מיטאפים (meetups) לקהילה הטכנולוגית וגם לציבור הבדואי, כולל מורי בית ספר, הורים, ומובילי דעה. סיראג' נוקטת באסטרטגיה דומה לצופן – הדגש בשלב הראשון היה הקמת חברת הייטק שמציגה ביקוש למהנדסים בדואים. להבדיל מהתנאים בצפון הארץ בחברה הבדואית עד 2017 עבדו אנשים ספורים בלבד. אי לכך המשימה קשה עוד יותר.
נכון לתחילת 2020, הפעילות של סיראג׳ נגעה במעל 1,000 תלמידי תיכון ומעל 300 סטודנטים. בחברת סיראג' כיום עובדים 16 מהנדסים בדואים, כולל שתי נשים – הצוות הוכפל משנת 2018 ושולש מאז הקמתה.
ניסיון בתעשיית ההייטק
במהלך קריירת ההייטק שלה, נהב הובילה פיתוח בשלושה תחומים עיקריים:
1. 1984-1990 Electrical Design Automation Systems – EDA
נהב עבדה כמתכנתת בחברות Clarity Ltd. בהרצליה, Scientific Translation Ltd. בירושלים, וב-Motorola Semiconductor Israel ברמת גן, שם בנתה את מערך ה-CAD הראשון של החברה.
משפחת קמינר-נהב עברה לקליפורניה, שם עסקה נהב בתחום ה-color imaging למערכות desktop. בכך הייתה שותפה לשלבים הראשונים במהפכת ה-desktop imaging משחור-לבן לצבע. היא עבדה כמנהלת צוות בחברת Electronics for Imaging (EFI) בסאן מתיאו, מיסודו של אפי ארזי – מאבות ההייטק הישראלי ומייסד סאיטקס. ב-EFI ניהלה את פיתוח טכנולוגית הליבה של החברה. בהמשך הצטרפה לחברת Canon Information Systems בקופרטינו כמנהלת מחלקת ה-imaging. בצוותים שלה פיתחו את התכנה למצלמות הדיגיטליות האישיות הראשונות של Canon Inc.
3. 1998-2006 Application Performance Management Systems
משפחה וחיים פרטיים
נהב נישאה לנעם קמינר, בעל דוקטורט במערכות מידע מאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, ומאסטר בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נעם עבד כאיש הייטק ונפטר בשנת 2014 בגיל 61 ממחלת הסרטן. להם נולדו בן ובת: מתן קמינר בעל דוקטורט מאוניברסיטת מישיגן, המתמקד באנתרופולוגיה של עובדים מהגרים, וכרמל קמינר, אשר סיימה לימודי תואר ראשון בסיעוד באוניברסיטת תל אביב ועובדת כאחות פנימית.
Cheers to the Fall
Cheers to the Fall (בעברית: לחיים לסתיו) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית אנדרה דיי. האלבום יצא לאור ב-28 באוגוסט 2015 על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
וסוולוז'סק
וסוולוז'סק (ברוסית: Всеволожск) היא עיר ברוסיה, המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה וסוולוז'סק במחוז לנינגרד. אוכלוסייתה מונה 67,911 (נכון ל-2016).
העיר הוקמה בשנת 1892 על ידי פאבל וסוולוז'סקי ונמצאת במרחק של 7 קילומטרים מהעיר סנקט פטרבורג. בשנים 1941–1944 עברה בעיר הדרך לחיים, שחיברה את לנינגרד הנצורה עם שאר ברית המועצות ומאז 1991 נערך בעיר המרתון הבינלאומי לזכר אותה הדרך. העיר מהווה חלק ממטרופולין סנקט פטרבורג לאחר שחלק גדול מתושביה עובדים בסנקט פטרבורג בתשתיות ובנייה.
אטימולוגיה
מקור שם העיר הוא בשם משפחתו של מייסדה — פאבל אלכסנדרוביץ' וסוולוז'סקי (1839–1898).
היסטוריה
העיר אוזכרה לראשונה בשנת 1500 תחת השם "לובליאנה על נהר לובנה" וסמוך לה אגד היישובים ריאבובו והיישוב נודע בשם "לוביה".
בשנים 1774–1779 ריאבובו הייתה שייכת לברון איוואן פרידריקס שבנה בה כנסייה והייתה מרכז הכנסייה הלותרנית באזור. כל השטחים והאחוזות הפכו לחלק מהעיר וסוולוז'סק בשנת 1963.
בשנת 1892 הונחו מסילות ברזל צרות בתחומי אדמתו של פאבל וסוולוז'סקי ונחנכה תחנת רכבת. סביב לתחנה התפתח היישוב וסוולוז'סקי שהיווה את הגרעין לעיר וסוולוז'סק.
מסילת הברזל עברה גם בשטח האדמה של יוהאן ברנגרד ונבנתה תחנת הרכבת "כריסטינובקה" שבינואר 1910 הפכה ל"ברנגרדובקה" על שמו של ברנגרד (למעשה שמו היה ברנהרד אך בהגייה הרוסית ה' הופכת לג'). ברנגרדובקה הפכה לאחת משכונות ורובעי העיר וסוולוז'סק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה והמצור על לנינגרד עברה בתחומי העיר דרך החיים שקישרה את לנינגרד הנצורה עם שאר המדינה.
היישוב הלך וגדל ואיחד תחתיו את כל יישובי הנופש שסביבו עד כדי כך שב-1 בפברואר 1963 נשיאות הסובייט העליון העניקה ליישוב מעמד של עיר והוכפף ישירות לוועדה המחוזית התעשייתית. ב-1965 הפכה וסוולוז'סק לעיר בעלת חשיבות מחוזית.
עד שנת 1991 ראש העיר היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית בעיר, החל מאותה שנה ראש העיר נבחר בבחירות ישירות הנערכות אחת ל-6 שנים. המועצה המחוקקת היא מועצת הנבחרים. בית העירייה שוכן ברחוב הגיבורים 12 בעיר.
כלכלה
העיר מהווה חלק מפרבר סנקט פטרבורג וחלק מתופעת היוממות, לפיה מרבית תושבי העיר עובדים בעיר סנקט פטרבורג ונוסעים אליה מדי יום. רמת האבטלה בעיר היא מהנמוכות במחוז לנינגרד ונכון לנתונים משנת 2011 נרשמו 230 מובטלים ואחוז האבטלה עמד על 0.15% והיה הנתון הנמוך ביותר במחוז לנינגרד, שאחוז האבטלה בו עמד על 0.74%.
מרבית התושבים מתפרנסים מעבודה בתחום הבינוי ובעיר מפעלי רכב המופעלים על ידי Ford Motor Company, חברת בת של יצרנית הרכב פורד.
העיר הייתה כפר נופש במשך שנים רבות וב נפתח בה מתחם Millcreek, הכולל מסעדה, מגרשי טניס ואזורי פנאי (https://millcreek.ru/).
תעשייה
וסוולוז'סק היא אחת מהמרכזים התעשייתיים המודרניים במחוז לנינגרד. בתחומי העיר פועלים המפעלים והחברות הבאות:
מסחר ותקשורת
בעיר סניפים רבים של רשתות שיווק ומזון, בעיקר של רשתות "פיאטירוצ'קה" ואחרים ורשת חנויות של רשתות המזון הגדולות ברוסיה. העיר ענפה מאוד מבחינה מסחרית ובה מבני מרכז מסחרי רבים, לרבות קניונים וקומפלקסים של מסחר.
מרבית שרותי התקשורת הקווית מסופקים על ידי חברת "לנסביאז" (Ленсвязь) המהווה חלק מחברת התקשורת "רוסטלקום" (Ростелеком). בעיר סניפים של מפעילות הסלולר MTS, מגהפון, ביליין וחברת Tele2. שרותי הגלישה והאינטרנט מסופקים על ידי חברות Vsevnet המקומית, R2, חברת MTS וביליין (Билайн). שרותי טלוויזיה בכבלים מסופקים על ידי החברות Format TV, Teletsvet, Spektr, Teleinkom, R2 וחברת Vsevnet.
חינוך ותרבות
אין בעיר אוניברסיטה או מכללה אך פועל בה סניף של האוניברסיטה ההומניטארית הממלכתית של רוסיה המהווה למוסד להשכלה הגבוהה היחיד בעיר. בנוסף ישנם בעיר 7 בתי ספר תיכון: ליציאום מספר 1, הגימנסיה הפרטית "גרייס", בשדרות כריסטינובסקי בעיר, הטכניקום לתעשייה האגררית של וסוולוז'סק וסניף הטכניקום הרפואי של מחוז לנינגרד.
בתחום התרבות פועלים בעיר בית התרבות ובו חוגים שונים, אולפני ריקוד ואומנויות לכל הגילאים, בית ספר למוזיקה על שם גלינקה, בית ספר לאמנויות ובית ספר לאמנויות לילדים. ברובע שדה קוטובו בעיר פועל בית ספר לספורט ופועל בעיר גם מרכז לטכנולוגיות מידע. בברנגרדובקה פועל היכל האומנויות לילדים.
בכניסה לעיר ניצבת אחוזת פריוטינו, בה שהה אלכסנדר פושקין. כיום האחוזה מאכלסת תערוכה מתחלפת והיא משמשת לאתר צילומים להשכרה. בדרום העיר פועלים מספר מוזיאונים, כדוגמת מוזיאון "וסוולוז'סק בתקופת המצור על לנינגרד", מוזיאון לתולדות תחבורת הרכבים ומוזיאון החתולים.
בעיר מספר פסלים ואנדרטאות לזכר דמויות היסטוריות, כדוגמת הפסל לזכר וסבולוד אנדרייביץ' וסוולוז'סקי שנחנך בספטמבר 2009, הפסל לזכר לנין מאחורי בית הספר למוזיקה ע"ש גלינקה, אנדרטה לזכר חיילי הצבא האדום, אנדרטה לזכר הרוגי מלחמת צ'צ'ניה השנייה, האנדרטה לזכר נפגעי אסון צ'רנוביל והאנדרטה לזכר גיבורי מלחמת העולם השנייה.
בעיר פועל מוזיאון החתולים ובו גם תערוכה המוקדשת לחתולי מוזיאון ארמיטאז'.
ספורט
בתחומי העיר נערך מדי שנה מרתון דרך החיים, הנערך לציון דרך החיים ברחבי מחוז לנינגרד ומשתתפים בו רצים מכל העולם.
בעיר ישנו מגרש כדורגל ומשחקים בו מועדוני כדורגל לנוער כדוגמת מועדון הכדורגל VMR שנוסד בשנת 2008 וזכה באליפות מחוז לנינגרד (2018, 2019), בגביע המחוז (2020) ובסופרקאפ המחוזי (2020). ישנו גם בית ספר לספורט המתמחה בתחומי ספורט שונים.
נבחרת וסוולוז'סק מתמודדת באליפות רוסיה בפלורבול.
תושבים בולטים
בלוסוב, ולדימיר פוולוביץ ' (נולד ב-1927) הוא סופר-מומחה. 1946) ספורטאי, אלוף אולימפי.
בורטקו, ולדימיר ולדימירוביץ ' (נולד ב-1995). 1946) במאי קולנוע סובייטי ורוסי, תסריטאי, מפיק.
ואשוקוב, מיכאל יורייביץ ' (נולד ב-1927) הוא סופר-מומחה. 1958) אמן, קופלטיסט, הומוריסט.
ווקה, גרגארד יעקובלביץ ' (1887-1988) חוקר מקומות, אביר מסדר לנין (1953), אזרח כבוד ראשון של כלבולוגסק (1988), אחד הרחובות בעיר נקרא על שמו.
דניסוב, אנטולי אלכסייביץ ' (1934-2010) מדען סובייטי ורוסי, פעיל פוליטי.
דוברוולסקי, יורי אנטונוביץ ' (1911-1979) טייס-מבחן, גיבור ברית המועצות.
ז ' ורובה, סוולטנה סרגייאווינה (נולדה ב-1927) היא סופרת ספרים. 1972) אלוף אולימפי, חבר דומא.
סלפוחין, יורי גריגורייביץ ' (1926-1998) סופר.
ליסטוב, בוריס פוולוביץ ' (נולד ב-1927) הוא סופר-מומחה. 1969) כלכלן רוסי, יו "ר הנהלה של חברת רוסלחוזבנק.
דת
בעיר ישנם 8 כנסיות פרבוסלביות של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הכנסייה הארמנית, הכנסייה הלותרנית וצמוד לה בית הקברות הלותרני ומרכז בודהיסטי.
לא ידוע על קיומם של מסגדים או בתי כנסת בעיר.
מרשה נוגבאוור
מרשה נוגבאוור (אנגלית: Marcia Neugebauer; נולדה ב-27 בספטמבר 1932) היא גיאופיזיקאית אמריקאית, הייתה נשיאת האיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה ועבדה ובמעבדות החלל של נאס"א, התמחתה בפיזיקה של החלל ותרמה רבות למדעי החלל.
קורות חיים
מרשה נוגבאוור נולדה בשנת 1932 בניו יורק, גדלה במשפחה המורכבת משלושה ילדים, הייתה הבכורה במשפחה, גדלה בפרוורים של ניו יורק ולאחר מכן במדינת ורמונט. כאשר למדה בילדותה אריתמטיקה (חשבון בסיסי) העדיפה להבין דברים מאשר לשנן אותם (כמו שפות זרות), לכן היא למדה פיזיקה באוניברסיטה (על סמך התכתבות עם המדענית מתאריך 23/8/2018). קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קורנל (Cornell University) בניו יורק, ותואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (University of Illinois at Urbana-Champaign) וקיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניו המפשייר (University of New Hampshire). היו לה תפקידים ניהוליים ופרויקטים רבים ב- JPL (המעבדה להנעה סילונית), נהלה את המחלקה לפיזיקה ופיזיקת החלל, וגם נהלה צוות המחקר מארינר מארק II, פרויקט מדען ריינג'רס 1 ו -2, ומשימת האסטרואיד פלייבי. הייתה מדענית מובילה אשר חקרה משימות רבות עבור החלל. והיא ייסדה את תפקיד סגן היו"ר למועצה אשר מייעצת לנשים הרוצות לעסוק ב-JPL (המעבדה להנעה סילונית). גברת נוגבאוור שירתה בתפקידים בוועדות רבות עבור נאס"א והאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), הייתה יו"ר הוועדה האקדמית לפיזיקה של השמש והחלל. היא גם הייתה פעילה באיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה (American Geophysical Union-AGU), מבין התפקידים שלה ב AGU  עבדה כעורכת ראשית בכתב העת Reviews of Geophysics ( אשר עסקה בסקירה של נושאים שונים בגאופיזיקה) כמו כן הייתה נשיאה לאיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה (1994-1996). בשנת 1956 מרשה התחתנה לג'ראלד נוגבאוור האסטרופיזיקאי, והיו להם שתי בנות (קארול וליי).
חקר הרוח הסולרית
המחקרים של מרשה הם בין הראשונים שמדדו את הרוח הסולרית  בצורה חד משמעית, והיא התעניינה באופן אישי בפיזיקה של הרוח הסולרית ובאינטראקציה שלה עם שביט. ובצעה גם מחקרים לבדיקת תנאים אקלימיים סביב השמש, למשל: איך הרוח הסולרית משפיעה על גשושית (חללית בלתי מאוישת). אחד הפרויקטים של JBL (המעבדה להנעה סילונית) היה לתכנן ולייצר גשושית שתהיה מתאימה לשיגור ולאסיפת מידע במהלך תנועתה סביב השמש.
אחד המחקרים של מרשה בדק את הקשר בין השדה המגנטי הבין כוכבי ובין החלק היוני החיובי של הרוח הסולרית שנצפה על ידי הגשושית מרינר 2.
ערכי עוצמת השדה וצפיפות הפלזמה היו גדולות מהרגיל על החזיתות של הרוחות הסולריים שזמן חייהם ארוך ומהירותם גבוהה. במשך רוב תקופת התצפית, היחס בין צפיפות האנרגיה המגנטית לצפיפות האנרגיה של התנועות התרמיות של היונים החיוביים היה שווה לסדר גודל אחד. מהירות הגלים המגנטו-הידרודינמיים: מהירות גלי אלפבן (אשר התגלו על ידי המדען האנס אלפבן) הייתה בדרך כלל בטווח של 30-100 ק"מ/שנייה. במהלך תקופת המדידה, זרימת הרוח הסולארית על פני המעטפת המגנטית של כדור הארץ הייתה תמיד גדולה יותר ממהירות הפאזה של הגלים ההידרו-מגנטיים, וזה תנאי הכרחי לקיומה של קשת הידרו-מגנטית הנוצרת בין המפגש של הרוח הסולרית עם המעטפת המגנטית של כדור הארץ. הספקטרומטר של מרינר 2, שפנה תמיד בכיוון השמש, מדד את מהירות דיספרסיה (התלות בין המהירות לתנע)  של הפרוטונים, התלות של הטמפרטורה בכיוון השדה המגנטי הרגעי לא התאימה עם התנאי  שנצפה על ידי שני ספקטרומטרי הפלזמה המוצבים על שתי הגישושיות   Pioneer 6  ו Vela 3, למעט המקרה שבו הפלזמה הייתה הרבה יותר חמה כאשר השדה הבין-כוכבי היה ניצב לרדיוס הווקטור הסולרי לעומת המקרה שבו השדה היה מקביל לרדיוס ווקטור.
מרשה בלטה במומחיות הטכנית שלה בתכנון מכשירי חלל וניתוח נתונים המתקבלים מרוח השמש ומשביטים. והייתה החוקרת הראשית של אנלייזר הפלזמה מרינר -2 שעשה את המדידות המדויקות הראשונות של רוח השמש. והיא  גם עבדה על מכשירים שמקיפים את כדור הארץ, חלקם הוקמו על הירח על ידי האסטרונאוטים של אפולו, ואחרים ששגרו אותם על ידי שביט האלי במשלחת ג'וטו האירופית.
פרסים
בשנת 2010  מרשה זכתה במדליית ארקובסקי(Arctowski Medal) בגלל תרומתה הגדולה לגאופיזיקה וגם לביסוס קיומה של הרוח הסולרית, וקיבלה הרבה פרסים מנאס"א, הבולט מבניהם מדליית  כבוד שירות בנאס"א (the Distinguished Service Medal) (הפרס הגבוה ביותר שניתן על ידי נאס"א) ,בשנת 1967 קיבלה את תואר הכבוד של מדענית השנה ממרכז המדע של קליפורניה, ובשנת 2004 קיבלה את פרס ויליאם קאולה (William Kaula Award) מ AGU (האיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה) עבור מאמציה ותרומתה לקידום מקצוע הגאופיזיקה.
חזית קורסק
חזית קורסק (ברוסית: Курский фронт) הייתה חזית, של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
החזית הוקמה ב-23 במרץ 1943 בעקבות הוראת הסטבקה מ-19 במרץ. כמפקדה הראשון מונה מקס רייטר, והיא נועדה לרכז תחתיה את כל הארמיות הסובייטיות בגזרה המערבית של מבלט קורסק. היא הוקמה על בסיס חזית העתודה וכללה את הארמיות ה-38 ה-60 וארמיית האוויר ה-15. כנראה תוכנן להכפיף תחתיה גם את הארמייה ה-63 או ה-66, אולם היא לא האריכה ימים. כבר ב-24 במרץ הגיעה הוראה חדשה מהסטבקה לפרק את חזית קורסק. ב-27 במרץ פורקה החזית, הארמייה ה-60 הועברה להחזית המרכזית, הארמייה ה-38 לחזית וורונז', וארמיית האוויר ה-15 מוזגה לתוך חזית אוריול החדשה.
גרמנית עילית עתיקה
הטקסטים בגרמנית עילית עתיקה ששרדו כולם נכתבו בכתבי קודש נזיריים, וכתוצאה מכך, רובם המכריע הם דתיים באופיים או, כאשר הם חילונים, שייכים לתרבות הספרותית הלטינית של הנצרות. הטקסטים הכתובים המוקדמים ביותר בגרמנית גבוהה עתיקה ותרגומים בין-ליניארים לטקסטים לטיניים הופיעו במחצית השנייה של המאה ה-8. חשיבותה של הכנסייה בכתיבת טקסטים והפעילות המיסיונרית הענפה של התקופה הותירו את חותמם על אוצר המילים של הגרמנית העילית העתיקה, עם שאילות מילים חדשות רבות ומטבעות לשון חדשים המייצגים את אוצר המילים הלטיני של הכנסייה.
הגרמנית העילית העתיקה משמרת במידה רבה את מערכת ההטיה הסינתטית שירשה מהשפות הגרמאניות הקדומות, אך סוף תקופתה מסומנת בשינויים צלילים המשבשים את דפוסי ההטיה הללו, מה שהוביל לשינויים בדקדוק של הגרמנית העילית התיכונה. בתחביר, השינוי החשוב ביותר היה פיתוח זמנים פריפרסטיים חדשים לביטוי העתיד והפאסיבי.
אורקל בדיקות
בבדיקות תוכנה, אורקל הוא כלי לניבוי תוצאות של מבחנים על מנת להשוות אותם עם התוצאות שהתקבלו בפועל מהתוכנה אותה בודקים.
שיטות ליצירת אורקל
ישנם דרכים רבות לניבוי התוצאות
ועוד
אסטרטגיה לבניית היוריסטיקה לבדיקת אורקל
מספר דברים שצריך לקחת בחשבון: לתוצאות שונות לא תמיד המשמעות זהה – אם אוציא את ידי מהחלון וארטב, האם יורד גשם או שמא השכן מלמעלה שוטף?
לא כל הנוצץ זהב הוא – חלב יכול להריח ולהיראות טוב אך הטעימה הראשונה עלולה להיות לא נעימה.
עומק המידע צריך להיות גם כללי וגם ספציפי: מאפיינים כלליים – משקל ממוצע לשקית חלב, מרקם חלב נורמלי, כמות קרטוני חלב.
מאפיינים סטטיסטיים – ההסתברות ל-X קרטוני חלב מקולקלים במשלוח, הסיכוי לתנאי קירור טובים במקום האחסון
המוטיבציה להפוך את התהליך לאוטומטי
נשתמש בדוגמה על מנת להמחיש את הצורך באוטומציה - אנו רוצים לזהות חלב מקולקל, האוטומציה שלנו באה לבדוק בהינתן חלב ובהינתן אבחנה של מצב החלב (מקולקל/לא מקולקל), האם האבחנה נכונה.
אז מה נבדוק:
כל אלו עוזרים לנו בעצם להגיע לתוצאה שהחלב עלול להיות מקולקל או לא מקולקל ועוד אחרות רבות, פעולות אלו קל לעשות במידות הקטנות אך כאשר צריך לבדוק מאות ואלפי שקיות/קרטוני חלב, אפשר לראות את הצורך בתהליך אוטומטי
קטגוריות של "אוטומציות לבדיקות אורקל"
בדיקות מובנות מפרט במפרט המערכת קיים הידע של "איך המערכת צריכה לפעול" ולכן ניתן לבדוק האם הפעילות מוגדרת כ"נכונה" או "לא נכונה"
בדיקות יחס מטמורפי (יחסים מותמרים) גם אם ביצענו בדיקה ותוצאתה הייתה שאין כישלון, הבדיקות הבאות אחריה צריכות להיות מובנות כדי לבדוק אם התוכנה עונה על כמה תנאים הכרחיים של פתרון היעד של הבעיה. תנאים אלה הנדרשים ידועים בשם יחסים מותמרים.
בדיקות מבוססות רשתות נוירונים - ניתן להתייחס אל רשתות נוירונים כאל אורקל אשר ישערך את נכונות הפתרון – "הפתרון נכון ב-70%" כלומר 70 אחוז מהקישורים ברשת אמרו "פתרון נכון".
בדיקות N-Version - שימוש בגרסאות קודמות כעזר לאבחון נכונות התשובה בגרסה הנוכחית
א שבת טיש
א שבת טיש הוא אלבום אולפן של זמירות שבת המכיל לחנים של המלחין חיים בנט ושר אותו סולו הזמר שלמה כהן האלבום מכיל 15 רצועות והוא יצא לאור בשנת 2000 בחברת התקליטים גל פז.
השיר הראשון באלבום אוהבי ה' בוצע על ידי שלמה כהן ומקהלת רננו חסידים באלבום אוהבי ה' בשנת 1993.
קוריקנצ'ה
קורינקנצ'ה (במקור: Coricancha, Koricancha, Qoricancha או Qorikancha; הלחם בסיסים מקצ'ואה: "קורי" (quri, זהב) ו"קנצ'ה" (kancha, מתחם סגור), כלומר "המקדש המוזהב") היה המקדש החשוב ביותר באימפריית האינקה. הוא שכן במרכז קוסקו, פרו, שהייתה בירת האימפריה, ולא שרד את הרס של הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה. כיום נותרו רק שרידי קירות בודדים המעידים על פאר היצירה ההיא. לאחר רעידת אדמה קשה בשנת 1650, כוסו חורבותיו ברובן על ידי בנייתו של מנזר סנטו דומינגו הקתולי. רק ארבעה חדרים עדיין שימשו את המנזר. רעידת אדמה קשה נוספת בשנת 1950 גרמה נזק לכנסייה וחשפה את הריסות חומת המקדש, שבמשך כל השנים האמינו כי נהרסה.
בנייה ואדריכלות
מקדש קוריקנצ'ה נבנה בשנת 1438 באתר של היישוב העתיק ביותר בקוסקו. אם הקיסר האגדי מאנקו קאפאק בחר באתר, ששכן בין שני הנהרות המתכנסים בחדות ואטאניי וריו טויומאיו (Río Tullumayo), מסיבות צבאיות ולצורך השקיה כדי לייסד את האינטי קנצ'ה שלו - בית קטן בו חיו אחיותיו – פאצ'אקוטי הגדיל את החשיבות הקדושה של מקום: הוא עיצב מחדש את קוסקו בצורה של פומה, סמל עתיק לכוח הקשור לפולחן הירח, כאשר מקדש הקוריקנצ'ה הוצב ממש מתחת לזנב הפומה במקום איברי המין שלה.
במקור היה המקדש קרוי אינטיקנצ'ה (Intikancha) או אינטיוואסי (Intiwasi), הוא הוקדש לאינטי, ושכן בקוסקו, בירת האינקה לשעבר. כדי לבנות את קוריקנצ'ה השתמשו בני האינקה בבנייה באבני גזית, תוך הנחת אבני אנדזיט קובייתיות בגודל דומה שנחצבו וסותתו למטרה זו. השימוש בבנייה מאבני גזית הפך את המקדש לקשה הרבה יותר לבנייה, שכן האינקה לא השתמשו באבן עם פגמים או סדקים קלים. על ידי בחירת סוג בנייה זה, האינקה הדגימו בכוונה את חשיבות הבניין באמצעות היקף העבודה הדרושה לבניית המבנה. צורת בנייה זו הדגימה את כוחה של אימפריית האינקה לגייס ולכוון את כוחות העבודה המקומיים. השכפול של הטכניקות האדריכליות של האינקה ברחבי הרי האנדים של אמריקה הדרומית, כמו אלו שבהן השתמשו בקוריקנצ'ה, מדגימים את השליטה של האינקה באזור גאוגרפי נרחב.
בנוסף למקדש השמש בצורת אפסיס, כלל המתחם ארבעה מתחמי מקדשים קטנים יותר המקיפים חצר מקדש משלושה צדדים. בחזית היה קיר יפהפה ממיטב הסיתות, מעוטר באופן אחיד ברצועה מתמשכת של זהב טהור שלושה מטרים מהאדמה, גג סכך קצר הנתמך בצמה של חוטי זהב. הקירות היו עשויים מאבן טבעית, שלובים בשלמות ללא מלט, עם צורת כרית קלה בצדדים המדגישה את האסתטיות של המבנה. גושי האבן מתחדדים כלפי מעלה, ומדגישים אופטית את הגובה עוד יותר.
שלושה חורים נצפים באחד מהבלוקים של שורת האבנים השנייה, שייתכן ששימשו לניקוז מי גשמים מהחצר או מהצ'יצ'ה שהוקרבה. על פי הניסויים של אאוגוסטו לאון ברנדיאראן (Augusto León Barandiarán), ניתן לשמוע את התווים המוזיקליים רה, מי ולה על ידי הקשה על החורים.
היקף המקדש היה יותר מ-365 מטר. השער הראשי שלו היה בצד הצפוני. שער זה, כמו הכניסות הצדדיות, היה מכוסה בלוחות זהב. באותה תקופה לא היה אטריום משולש ששימש ככניסה למנזר הקולוניאלי והקיר המתפתל בזווית ישרה לרחוב Ahuacpinta או Awaq Pinta, שם השתמר קטע מהקיר המקורי באורך של כמעט שישים מטרים. בצדו הנגדי של רחוב זה, החומה מתפתלת סביב עיקול של יותר מ-90° וממשיכה בעקומה עדינה שהתקצרה במהלך בניית המנזר. חומת קוריקנצ'ה הייתה בראש מערכת של טרסות שפעם השתפלו אל הנהר.
תיאור
הקוריקנצ'ה היה המקום הקדוש ביותר בו חגגו בני האינקה חתונות, הכתרות, קבורות וטקסים בעלי חשיבות "לאומית". בני האינקה יכלו להיכנס למקדש האינטי (שמש) רק כשהם מפוכחים, יחפים וכאות לענווה שלהם, עם משקל על גבם, בהתאם להוראותיו של וילאק אומו (Willaq Umu), הכהן הגדול של כת השמש. הוא הסתופף תמיד בחברתו של הסאפה אינקה. אם הסאפה אינקה שהה בקוסקו, הקוריקנצ'ה היה מקום מושבו של הווילאק אומו ומקום עבודתו העיקרי. בנוסף למקדש השמש הראשי של האימפריה, עוד שישה מקדשים הקיפו את אינטי פמפה (Inti Pampa בקצ'ואה "שדה השמש"), והם היו מוקדשים לפולחן של אלים אחרים, כמו מאמא קילה (Mama Killa, אמא ירח) ואילפה (Illapa), אל הברק והרעם, פולחן ונוס (Ch'aska quyllur) והפליאדות (Suchu, qullqa quyllur), אלי מזג האוויר והקשת בענן (K'uychi, ב"מקדש הנחש" Amarukancha).
חלקו הפנימי של המקדש הכיל, בין שאר האוצרות, את דיסק הזהב המייצג את השמש וייצוג של פנתאון האינקה כולו. בגומחות טרפזיות בקירות ועל כיסאות מוזהבים הוצבו המומיות המלכותיות וקושטו במסכות מוזהבות ובבדים ארוגים עדינים במיוחד. הפולחן כלל גם הענקת מזון ומשקה למומיות על ידי המשרתים. הרצפה והקירות כוסו במקור ב-700 לוחות זהב. דיסק השמש מזהב בצורת אדם עמדה לפני אחת המומיות עם קיר המעוטר בעושר של אבני ברקת וטורקיז, כך שהשמש העולה הוחזרה מהמתכת והאבנים היקרות, והן הקרינו אור זהוב מסנוור.
החדר הסמוך, המוקדש לאלת הירח מאמא קילה, היה מרופד כולו בכסף. כאן סגדו לדיסק ירח בצבע כסף עשוי פלטינה בדמות אישה ככלה ואחותו של אל השמש בקוטר של 10 מטר ומשקל של למעלה מ-900 קילוגרם ונערכו תפילות להתערבות אלוהית ולברך את הילדים. המומיות של המלכות (ה"קויאס") הוצבו בחדר זה.
הכרוניקן פדרו סרמיינטו דה גמבואה טען כי בהוראת פאצ'אקוטי היו תלויים ציורים גדולים במסגרת זהב בקוריקנצ'ה, שבהם תועדו תולדות האינקה, שנשמרו מאוחר יותר ב"פוקינקנצ'ה" הסמוך (Puquincancha, "הארכיון הקיסרי") וכשקוסקו נכבשה הם עלו באש. יחד עם העיר. פאצ'אקוטי הפך את הקוריקנצ'ה לזירת תהליך שהיה ייחודי באמריקה הקדם-קולומביאנית, קונגרס "תאולוגי", מעין מועצה שבה עברה רפורמה בפולחן ויראקוצ'ה. פאצ'אקוטי הורה להכין דיוקן סגלגל של ויראקוצ'ה שהוצב בקוריקנצ'ה, כפי שלשאר האלים הראשיים בקוריקנצ'ה היו תמונות סגלגלות.
בשכונת למקדש היה גם "גן קדוש", מעוטר בדמויות מוזהבות של אנשים, בעלי חיים וצמחים בגודל טבעי. הכרוניקן הספרדי בן המאה ה-16 כתב: "שבה האדמה הייתה עשויה מגושים של זהב מעולה, עם צמחי תירס על גבעולים זהובים, עלים וקלחים נטועים כל כך חזק עד שהם לא ייעקרו מהשורש לא משנה כמה חזק נשבה הרוח. לידם רעו עשרים למות מוזהבות עם הצאצאים שלהן, שנשמרו על ידי רועים בגודל טבעי, שכמו כל דבר אחר היו עשויים מזהב טהור". עלמות מחוטבות קטפו כאן פירות מוזהבים מעצי זהב. ציפורים עשויות זהב, כמו קוליבריים, התנודדו על ענפי עצים ושיחים זהובים. נחשים זהובים התפתלו על הקרקע, עיניהם נוצצות מתכשיטים כהים. בכרי דשא שגבעוליהם הבודדים היו עשויים מזהב שנראה אמיתי בצורה מטעה, נצצו פרחים מאבנים יקרות שעליהן התיישבו פרפרי זהב ודרכן זחלו חיפושיות זהובות. היו גם לטאות, עכברים ואפילו עכבישים, אבל גם מזלפים וחמש מזרקות עשויות זהב. גנים דומים מכסף עיטרו חצרות מקדש אחרות. זהב וכסף היו בעלי ערך פולחני בלבד, שכן זהב נחשב ל"אגלי זיעה מהשמש" וכסף "דמעות מהירח".
המתיישבים הספרדים בנו במקום את מנזר סנטו דומינגו, הרסו את המקדש והשתמשו ביסודותיו לקתדרלה. הם השתמשו בחלקים מהבניין גם לכנסיות ובתי מגורים אחרים. הבנייה ארכה רוב המאה. זהו אחד מאתרים רבים שבהם הספרדים שילבו אבן אינקה במבנה של בניין קולוניאלי. רעידות אדמה גדולות פגעו קשות בכנסייה, אך קירות האבן של האינקה, הבנויים מגושי אבן ענקיים המשתלבים זה בזה, עדיין עומדים בשל בניית האבן המתוחכמת שלהם. בסמוך נמצא מוזיאון ארכאולוגי תת-קרקעי המכיל מומיות, אריגים ופסלי אלים מהאתר.
בשנת 1983 הוגדרה העיר קוסקו וקוריקנצ'ה כחלק ממנה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אולימפיאדות המדע הבין-לאומיות
אולימפיאדות המדע הבין-לאומיות (באנגלית: The International Science Olympiads) הם קבוצה של ארבע עשרה תחרויות שנתיות ברחבי העולם בתחומי המדע השונים. התחרויות מיועדות עבור 4–6 תלמידי התיכון הטובים ביותר מכל מדינה המשתתפת שנבחרה באמצעות אולימפיאדות מדע לאומיות פנימיות, למעט ה- IOL המאפשרת שתי קבוצות בכל מדינה, ה- IOI, המאפשרת לשתי קבוצות מהמדינה המארחת, ו-IJSO, המיועד לתלמידים חטיבות ביניים. המהדורות המוקדמות של האולימפיאדות הוגבלו לגוש המזרחי, אך בהמשך התפשטו בהדרגה למדינות אחרות.
האולימפיאדות עצמן הן תחרויות נפרדות שלכל אחת מהן גוף מארגן משלה. המטרות של כל אולימפיאדה, היא לקדם קריירה במדע; לאתגר את התלמידים המבריקים מכל העולם; ולהשוות בין מערכות ההוראה השונות של כל מדינה. אף על פי שהתחרויות מיועדות לתלמידי בתי הספר העל יסודיים, הסטנדרטים של הבחינות הם גבוהים במיוחד. למעשה, בכמה מהמדינות, השגת דירוג גבוה בכל אולימפיאדה, מבטיחה גישה לאוניברסיטה שנבחרה.
אולימפיאדות המדע הן תחרויות תלמידים בינלאומיות. נכון לשנת 2020, ישנן 14 אולימפיאדות מדע בינלאומיות המוכרות בדרך כלל:
פרץ קרינת רדיו מהיר
פרץ קרינת רדיו מהיר או FRB (ראשי תיבות של: Fast Radio Burst) הוא מונח ברדיו-אסטרונומיה המתאר פולס של קרינת רדיו במשך של בין שברירי מילישנייה למספר מילישניות, הנגרם על ידי תהליך אסטרופיזיקאי עתיר אנרגיה שאינו מובן למדע כיום. אף שפרץ האנרגיה רב עוצמה במקורו, האות המגיע לכדור הארץ כה חלש, עד שתואר כ"אלפית מעוצמת האות שירגיש טלפון סלולרי סטנדרטי כשהוא על הירח".
ה-FRB הראשון שנצפה תועד על ידי דנקן לורימר וסטודנט שלו, דייוויד נרקביץ', בשנת 2007 כאשר עברו על נתוני פולסר מוקלטים, וכיום מכונה בשם "פרץ לורימר" (Lorimer Burst). מאז תועדו פרצים רבים, כולל שלושה שחוזרים על עצמם.
FRB שתועד בשנת 2012, שהוא אחד משלושת הפרצים אשר חוזרים על עצמם, כונה בשם FRB 121102, והוסיף מידע לגבי סווג מקור הקרינה. FRB 121102, ככל הנראה מזוהה עם גלקסיה במרחק של כ-3 מיליארד שנות אור מכדור הארץ, ונראה שהוא ארוג בסביבה קיצונית. המקור הגלקטי הראשון שזוהה עבור FRB לא מחזורי, FRB 180924, זוהה בשנת 2019 והוא מגלקסיה גדולה, בערך כגודל שביל החלב. באוגוסט 2019, אסטרונומים דווחו על תיעוד של 8 FRB מחזוריים נוספים.
במהלך מעקב שנמשך מנובמבר 2019 ועד אפריל 2020 מצאו אסטרונומים עדות לארבעה פרצים נוספים, הודות למידע מטלסקופ החלל האבל.
חזית המזרח הרחוק השנייה
חזית המזרח הרחוק השנייה (ברוסית: 2-Дальневосточный фронт) הייתה חזית של הצבא האדום שלחמה במבצע סערת אוגוסט.
היסטוריה
החזית הוקמה ב-5 באוגוסט 1945, וכמפקדה מונה מקסים פורקאייב. כפי ששמה מעיד עליה, היא הוצבה במזרח הרחוק הרוסי מול מנצ'וקוו כהכנה לקראת הפלישה הסובייטית לתחומי האימפריה היפנית. ב-8 באוגוסט הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן, וב-9 באוגוסט החזית החלה לנוע אל מנצ'וקוו. היא כללה את ארמיית הדגל האדום ה-2, ארמיית החי"ר ה-5, הארמיות ה-15 וה-16, ארמיית האוויר ה-10 ושייטת הנהר אמור. התקפת החזית נפתחה בסחלין, מנצ'וריה והאיים הקוריליים. הסובייטים נהנו מעדיפות מספרית ומיתרון ההפתעה, והיפנים נהדפו בקלות. עד 18 באוגוסט כבש הקורפוס ה-16 את מרבית סחלין, אולם הטיהור הסופי של האי הושלם רק ב-25 באוגוסט. התוכנית המקורית הייתה להמשיך ולכבוש גם את הוקאידו, אם כי פלישה זו מעולם לא יצאה לפועל. ב-20 באוגוסט כבשה הארמייה ה-15 את חרבין, ודיוויזיית החי"ר ה-101 כבשה את איי קוריל. ב-2 בספטמבר הסתיים המבצע לאחר כניעת האימפריה היפנית.
ב-1 באוקטובר פורקה החזית, על בסיס הוראת הסטבקה מיום 10 בספטמבר, ואורגנה מחדש בתור המחוז הצבאי במזרח הרחוק.
יהודה פן
יהודה (יוּדל, יוּרי) פֶּן (ביידיש פען; ברוסית: Юдель (Юрий) Пэн; 5 ביוני 1854 – 1 במרץ 1937) היה צייר, מעצב ומורה לאמנות, מייסד בית הספר לאמנויות בוויטבסק, דמות בולטת של הרנסאנס היהודי באמנות הרוסית של ראשית המאה ה-20 ומורם של אמנים יהודים חשובים.
ביוגרפיה
יהודה פן נולד בעיר נובו-אלכסנדרובסקי שבתחום קובנה, האימפריה הרוסית (ביידיש: אֶזֶ'רֶני; כיום: זרסאי בליטא). הוא נולד למשפחה מרובת ילדים וענייה ונשלח ללמוד בחדר בהיותו בן ארבע, עם מותו של אביו. כישרונו בציור התגלה כבר בילדותו. בשנת 1867, בגיל 13, עבר לעיר דוינסק ועבד כשוליית מעצב. במסגרת זו הוא עיצב בתי קהילה יהודית, בתי כנסת ורחובות בעיר.
בשנת 1880 עבר לבירה סנקט פטרבורג ובה למד באקדמיה הקיסרית לאמנות עד שנת 1886. בשנת 1891, בתום לימודיו באקדמיה, עבר לעיר ויטבסק, שכמחצית מתושביה היו יהודים, ובה הקים בית ספר פרטי לציור. ייחודו של בית הספר היה שרב תלמידיו היו יהודים ולכן שפת הלימוד הייתה יידיש והלימודים בו לא התקיימו בשבתות ובחגים היהודיים.
ציוריו של פן עוסקים בעיקר בחיי היומיום של היהודים בעיירה ובישיבה. הוא צייר דמויות שונות מחיי הקהילה, ביניהם בעלי מלאכה. כמו כן, צייר את רחובות העיר ותמונות נוף.
עם תלמידיו נמנו האמנים מארק שאגאל, אל ליסיצקי, אבל פן, אוסיפ זאדקין, משה מימון וזאיר אזגור.
אחרי המהפיכה הקומוניסטית הפך בית הספר הפרטי של פן ל"מכללה עממית לאמנות". פן לימד בבית הספר עד שפרש לגמלאות בשנת 1923.
אבא אווזה
הסרט הוקרן לראשונה בסין ב-9 במרץ 2018, ולאחר מכן בנטפליקס ארצות הברית ב-20 ביולי 2018. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-2 באוגוסט 2018. אורך הסרט הוא כ-91 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית, צרפתית ואיטלקית).
יהודה פן
ביוגרפיה
פן נרצח בביתו בליל ה-28 בפברואר 1937. נסיבות הירצחו טרם פוענחו.
אבא אווזה
תקציר העלילה
הסרט מספר על ג'ק האווז שחי את חייו עם להקת אווזים גדולה, למרות חלומו להיות עצמאי, חופשי מאושר. בוקר אחד, ג'ק נפצע ונותר מאחור כאשר להקת האווזים מתעופפת לה. מפה לשם, ג'ק מציל את עצמו ושני ברווזונים קטנים מטלפיו של באנזו, חתול מסוכן. שני הברווזונים נצמדים לג'ק ומחליטים שהוא אבא ואמא שלהם. כיוון שגם להקתם כבר איננה, ולמרות התנגדותו הגדולה, ג'ק מבין כי עליו לשמור על שני הברווזונים ולוקח אותם איתו למסע אחר הלהקות שלהם. במהרה, המסע הופך למיוחד, משעשע, מרגש ובעיקר מלמד את כל השלושה מהי חברות אמיתית. במהלך המסע ג'ק לומד איך הוא יכול להיות אחראי ובוגר כמו שהוא בעצמו לא חשב שהוא יכול.
יהודה פן
לקריאה נוספת
מארק שאגאל, חיי, ספרית דורון, ספרית הפועלים 1951
אבא אווזה
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב של הסרט בעברית היה אלדד ירון.
הפצה
הסרט הופץ לראשונה בסין ב-9 במרץ 2018, שם הוא הרוויח כ-5,865,892 דולר עד סוף חודש אפריל. בשטחים אחרים הסרט הרוויח כ-9,434,082 דולר. סך הכל הסרט הרוויח כ-15,299,974 דולר.
בארצות הברית הסרט היה אמור להיות מוקרן בבתי הקולנוע החל מה-20 באפריל 2018 על ידי חברת ההפקה "Open Road Films", בסופו של דבר הסרט הופץ כסרט מקורי של נטפליקס ב-20 ביולי 2018.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-2 באוגוסט 2018.
הבאר (סדרת טלוויזיה)
הבאר היא סדרת דרמה ומדע בדיוני ישראלית לילדים המשודרת בכאן חינוכית מדצמבר 2020. הסדרה עוסקת בחבורת ילדים שקוראת לעצמה חבורת "כוח ראגנארוק" על פי הקומיקסים של הגר. החבורה פותחת בטעות מכסה של באר מסתורית, אשר נמצאת באמצע יער בבית אהרון. את הסדרה יצרו ירון ארזי וסיון שיקנאג'י שגם כתבו את התסריט. ביימו יהונתן בר אילן וירון ארזי. מפיקי הסדרה הם עמית סטרטינר, עידית מיסטריאל וקובי אוזינג'י.
עונה שנייה של הסדרה עלתה ב-6 בפברואר 2022.
חלקים מהסדרה צולמו ביישוב בית חשמונאי.
ב3 באפריל 2022 כאן חינוכית הודיעו כי הסדרה נגמרה בעונתה השנייה.
עונה 1
הגר, בנו, דני ויואב, חבורת ילדים שאוהבים קומיקס מיתולוגיה, מגיעים ליער בבית אהרון במחשבה שתתקיים שם מסיבת התחפושות שתכננו להגיע אליה. הם פותחים בטעות מכסה של באר מסתורית שמשתחרר ממנה יצור על־טבעי. דברים מוזרים מתחילים לקרות בבית אהרון והכל מונח על כתפיהם של הילדים.
עונה 2
לאחר שמוריס מדבר עם החבורה, הילדים מקבלים הודעה האומרת להם להוציא את הצמיד מן הבאר, אחרת ליאת - שנעלמה באופן מסתורי מבית הספר - תפגע. אך כשהם שם, הם נעקצים ע״י דבורה מסתורית שאינה מוכרת למדע.
ויסין
ויסין (בספרדית: Juan Luis Morera Luna; נהגה Wisin; נולד ב-19 בדצמבר 1978) הוא זמר ומפיק מוזיקלי פוארטו ריקני.
ביוגרפיה
ויסין פגש את חברו יאנדל בבית הספר בו למדו. הם החלו להופיע כצמד ("ויסין ויאנדל") בסוף שנות ה-90 ופרסמו את אלבום הבכורה שלהם בשנת 2000. מאוחר יותר, זכה להצלחה כאשר חתם על חוזה הקלטות בחברת תקליטים גדולה דרכה יצא אלבום אולפן מצליח. לאחר מכן, הקימו השניים את WY רקורדס. בנובמבר 2013, לאחר סיבוב הופעות שאירע במקומות שונים ברחבי העולם, הצמד חדל מלהוציא אלבומים או סינגלים, ויאנדל הכחיש את השמועות שטענו כי הצמד התפרק; הוא הסביר ש"בקרוב תצא מוזיקה חדשה". ויסין ויאנדל התאחדו בשנת 2018 והוציאו לאור את אלבום האולפן העשירי שלהם, אחרי 5 שנים מיציאתו של הקודם. האלבום זכה להצלחה במצעדים הלטיניים בפרט.
פאולה סלינג
פאולה סלינג (ברומנית: Paula Seling; נולדה ב-25 בדצמבר 1978) היא זמרת רומנייה. ייצגה, כחלק מצמד, את רומניה באירוויזיון 2010, ובאירוויזיון 2014.
ביוגרפיה
סלינג נולדה בבאיה מארה ומגיל 6 היא מנגנת על פסנתר. בגיל 10 הצטרפה למקהלת בית הספר ובגיל 15 נהייתה חברה בלהקה כנגנית בפסנתר. ב-1998 הופיעה בתחילת קונצרט של צ'יק קוריאה בבוקרשט. ב-2002 סיימה לימודי עיתונאות בבוקרשט. היא השתתפה במספר תחרויות מוזיקה וביניהן בפסטיבל איל הזהב, בין הפרסים שזכתה הוא פרס MTV הרומני עבור הקליף הטוב ביותר. היא התחברה כצמד ביחד עם הזמר אובי והם ייצגו ביחד פעמיים את רומניה באירוויזיון - בשנת 2010 דורגו במקום ה-3; ובשנת 2014 דורגו במקום ה-12.
בנוסף היא השתתפה מספר פעמים נוספות בסלקציה נציונלה, ב-2012 הייתה מגישת הניקוד של רומניה באירוויזיון. שיריה זכו להצלחה ברומניה ובמדינות נוספות דוגמת נורווגיה ופינלנד, שם שיריה דורגו גבוה וכמו כן הופיעו גם במצעד הסינגלים הבריטי. ב-2010 הייתה במקום השלישי בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" הרומנית. ב-2011 שיתפה פעולה עם הזמר אל באנו. היא דובבה בסרט מכוניות 2 ושרה בגרסת הדיבוב הרומנית של הסרט אמיצה. ב-2005 נישאה לבן זוגה המתופף ראדו בוקורה.
סרטני פרסה
סרטני פרסה (שם מדעי: Limulidae; מכונים באנגלית Horseshoe crab) הם משפחה של פרוקי-רגליים ימיים שחיים בעיקר במים רדודים באוקיינוסים, על קרקעית בוץ או חול. שמם העממי מטעה, שכן הם אינם סרטנאים אלא בעלי כליצרות. סרטני פרסה זו נוהגים להגיע לחוף על מנת להזדווג. בביצים של מינים ממשפחה זו הנמצאים לחופי תאילנד מצוי הרעל טטרודוטוקסין. נמצאו מאובנים בני 450 מיליון שנה של מינים ממשפחה זו, ועל כן המינים במשפחה נחשבים למאובנים חיים. בשנים האחרונות פוחת מספרם עקב דיג יתר בחוף המזרחי של צפון אמריקה ועקב הרס אזורי מחיה באזור יפן.
טקסונומיה
סרטני פרסה דומים במקצת לסרטנים אמיתיים, אך הם שייכים לתת-מערכה נפרדת הקרויה בעלי כליצרות וקרובים יותר למחלקת העכבישנים. הם משויכים לתת-מערכת בעלי כליצרות ימיים בה נמצאים שתי סדרות: עקרבי מים (Eurypterida) אשר נכחדו, וזנבות חרב (Xiphosura) אשר כל המשפחות בה (9 במספרם) נכחדו לבד ממשפחת סרטני פרסה. במשפחה זו גופא, ישנם 4 סוגים שמתוכם אחד נכחד, סוג אחד שבו נכחדו כל המינים למעט אחד, וסוג אחד שבו קיימים כל המינים למעט אחד. המיון של המשפחה הוא כדלהלן:
מבנה
גופו של סרטן פרסה מוגן בשריון. יש לסרטן זה מספר זוגות עיניים, בהן עיניים המסוגלות לראות הן אור נראה והן אור על-סגול, עיניים הממוקמות מעל הבטן, ליד הפה, וכן עיניות. ראיית היום שלהם חלשה עקב חולשתם של התאים קולטי האור שלהם, אך ראיית הלילה שלהם טובה פי מיליון מראיית היום. הפה שלהם ממוקם בין הרגליים, ואלה מסייעות להם כמלתעות בטחינת מזון. לסרטן פרסה יש חמישה זוגות רגליים, ואלה משמשים אותו לשם הליכה, שחיה והעברת מזון לפה. לכל רגל יש כף, חוץ מאשר לזוג האחרון. הזנב הארוך והנוקשה מאפשר לסרטן להתהפך בחזרה אל בטנו במקרה הצורך, כך שסרטן עם זנב שבור נדון למעשה למות בתוך זמן קצר. הסרטנים נוהגים לשחות במהופך - בזווית של 30 מעלות לערך.
מאחורי רגליו יש לסרטן פרסה זימים, בהם הוא מעבד גזי נשימה ובעזרתם הוא לעיתים שוחה. לסרטן אין שלד, כמו לכל פרוקי הרגליים, אך יש לו לוחות דמויי שלד פנימי שתומכים בזימים. הם ניזונים מסרטנאים ודגים קטנים. הנקבות גדולות מהזכרים. גודלם נע בין 15–20 ס"מ ל-60 ס"מ בקרב תת-מינים מסוימים של סרטן זה.
הזדווגות
בעונת ההזדווגות נודדים הסרטנים למים רדודים לחופי אוקיינוסים. הזכר בוחר נקבה, מטפס על גבה ונאחז בו. לעיתים קרובות מספר זכרים מתגודדים סביב נקבה אחת, וכך ניתן לזהות את הנקבה. היא בדרך כלל הגדולה במרכזם של 3–5 פרטים קטנים יותר. הנקבה חופרת חור בחול ומטילה בחור ביצים, בעוד הזכר או הזכרים מפרים אותן. הנקבה יכולה להטיל בין 60,000 ל-120,000 ביצים בכל הטלה, בקבוצות של כמה אלפי ביצים בכל פעם. הביצים בוקעות לאחר כשבועיים. רבות מהן נאכלות על ידי ציפורי חופים עוד לפני בקיעתן. הצאצאים גדלים פי שישה בשנה הראשונה לחייהם.
גידול סרטני פרסה בשבי קשה, עקב העובדה שסרטנים אלה נוטים להזדווג רק במקומות בהם הוטלו ביצים בעבר. עדיין לא ברור מה המנגנון לפיו מזהים הסרטנים את המקומות בהם הוטלו ביצים בעבר.
שאיבת דם
בניגוד לבעלי חוליות, לסרטני פרסת-סוס אין המוגלובין בדם, ותחתיו יש להם המוציאנין (Hemocyanin) האופייני לחסרי חוליות ומספק חמצן לאיברים. מאחר שהמוציאנין מכיל אטומי נחושת, דמם של הסרטנים הוא בצבע כחול. הדם מכיל תאי אמבוציט הקרויים כך מחמת שהם נעים כאמבה, והם ממלאים תפקיד דומה לתאי הדם הלבנים אצל בעלי החוליות בהגנה על האורגניזם מפני פתוגניות. תאים אלו נלקחים מדמו של המין סרטן פרסת-סוס אטלנטי (Limulus polyphemus), ומופקת מהם תמצית מימית הקרויה Limulus amebocyte lysate או בקיצור LAL, על שם הסרטן. התמצית משמשת לצורך זיהוי של אנדוטוקסינים של חיידקים רעילים (כמו ליפופוליסכריד למשל) בתרופות להזרקה, בשתלים וכיוצא בזה. הדם של סרטנים אלו נשאב מהם למטרה זו.
הסרטנים נאספים בדרך כלל מהחוף, ולאחר ששואבים מהם דם הם מוחזרים לים. לא כל הסרטנים שורדים את "תרומת הדם", והתמותה בעטיה מושפעת משילוב בין שאיבת כמות דם גדולה לשיעור הלחץ שהסרטן חווה בעת הטיפול והתפיסה. אומדני תמותת סרטנים מצביעים על כך שבעקבות שאיבת הדם עשויים למות בסביבות 30-10% מהסרטנים. נכון ל-2017, ליטר דם נמכר בכ-50,000 ש"ח, מה שהופך אותו לאחד מהנוזלים היקרים ביותר העולם.
לכידה לצורך שאיבת דם
הביקוש הרפואי לדם הסרטנים גובר, ובחופי סין, יפן, טאיוואן, סינגפור והונג קונג הם הולכים ונכחדים. הם אמנם מוחזרים לאוקיינוס לאחר השאיבה, אך מידת הפגיעה בהם אינה ידועה. כעת היא החלה להחקר.
דיג
בסרטני פרסה משתמשים כפתיונות לדגים, לצלופחים ולחלזונות ים. באזורים מסוימים בעולם, בעיקר במספר חופים במזרח ארצות הברית, נאסר באופן זמני דיג סרטנים אלה. הביצים, למרות סכנת הרעילות שבהן, משמשות למאכל באזורים מסוימים בדרום-מזרח אסיה וסין.