cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקיפדיה הגרמנית
מיזמים ואירועים
ויקיפדיה הגרמנית מקיימת תחרות כתיבת ערכים נושאת פרסים פעמיים בשנה. חבר שופטים שנבחר מתוך קהילת הכותבים קובע את הערכים המנצחים. תחרויות אלו הניבו לוויקיפדיה הגרמנית מספר רב של ערכים מומלצים, סטטוס המעיד על הערכים האיכותיים ביותר בוויקיפדיה.
ב-27 בדצמבר 2009 חצתה ויקיפדיה הגרמנית את רף מיליון הערכים.
לאורך השנים יצאו מספר גרסאות לא מקוונות של ויקיפדיה הגרמנית או חלקים ממנה, הן כתקליטורים והן ככרכים מודפסים.
הארי'ז בר
הארי'ז בר או הארי'ס בר (באנגלית: Harry's Bar - הבר של הארי) הוא בר ומסעדה בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה
הבר נפתח בשנת 1931 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני במימונו של הארי פיקרינג. פיקרינג היה בוסטוני עשיר אשר בילה בוונציה ובה פגש את צ'יפריאני שעבד כמוזג משקאות בבית המלון בו לן פיקרינג. כאשר משפחתו של פיקרינג גילתה כי הוא מבזבז את רוב כספו על שתייה, היא סגרה את חשבונותיו. כאשר אזל כספו של פיקרינג הלווה לו צ'יפריאני 10,000 לירות איטלקיות. כשנתיים לאחר מכן שב פיקרינג למלון והשיב לצ'יפריאני 50,000 לירטות - החזרת החוב וסכום נוסף על מנת שצ'יפריאני יוכל לפתוח בר עצמאי אשר יקרא על שמו של פיקרינג ("הבר של הארי").
הבר נודע גם במשקה הבליני ובמאכל הקרפצ'יו שהומצאו בו.
סניפים
בעקבות הצלחתו של הבר נפתחו סניפים שלו ברחבי העולם: בעיר ניו יורק שבארצות הברית נפתחו כמה סניפים, שהידוע בהם נמצא ברחוב 42 במנהטן. בבואנוס איירס נפתחו שלושה סניפים. כמו כן בבעלות משפחת צ'יפריאני רשת חנויות מזון.
מאיאצטוס
מאפיינים
ממצאי לווייתן זה שימרו נקבה עם עובר מתקדם בבטנה, הגילוי הראשון של עובר לווייתן קדום. ממצא זה הוכיח שהמאיאצטוס המליט את צאצאיו ביבשה, מאחר שפניהם הופנו קדימה דבר שיכול לגרום לטביעת הצאצא הנולד מתחת למים. כך הלווייתנים והדולפינים המודרניים ממליטים כשזנב העובר כלפי חוץ ורק לבסוף מגיח ראשו. מספר חוקרים חלקו על המסקנה וטענו שמדובר בפרט שנטרף בידי הבוגר, אך מאחר שאין עליו סימני שיניים אין הוכחות חותכות לכך.
בצורתו הלווייתן הותאם לאורח חיים אמפיבי וחי כמו לוטרה או תנין הן על היבשה והן במים, אך ככל הנראה הוא ניזון מדגים אחריהם רדף בתוך המים.
שפה אנליטית
שפה אנליטית היא שפה שבה היחסים התחביריים במשפט והמשמעות נקבעים באמצעות שימוש במיליות ובסדר המילים, ולא בעזרת הטיה של מילים. שפה אנליטית טהורה תהיה שפה ללא הטיות מילים. ההפך מזה הוא שפה סינתטית, כלומר שפה שעושה שימוש בהטיות של מילים וחיבור מורפמות כדי להשיג אותה מטרה.
עברית היא שפה אנליטית למחצה, בהשתמשה במיליות וכמו כן בהטיות מילים לציון משמעות וקשרים תחביריים.
קוטכיצטוס
קוטכיצטוס (שם מדעי: Kutchicetus) הוא סוג נכחד של לווייתן קדום בן המשפחה רמינגטונוצטיים אשר חי סביב פקיסטן והודו במשך תקופת האאוקן שלפני 46 עד 43 מיליון שנה. הוא הוגדר בשנת 2000 ובסוגו נכלל מין אחד - Kutchicetus minimus. במראהו הוא קרוב לסוג אנדרוסיפיוס שבעבר נחשב לבן אותו סוג.
לווייתן זה התפתח להתאמה טובה יותר לחיים בים מאבות כמו האמבולוצטוס, באמצעות חוליות רבות שהסתעפו מעצמות האגן וכן עצמות נוספות על הזנב שעזרו לו לנווט במים. עם זאת ההתפתחות לא הייתה מושלמת מאחר שגפיו היו חסרי קרומי שחייה, הוא היה חסר אוזן פנימית המתאימה לחיות צוללות. הוא נע כנראה בתנועות דומות לתנועות שחייה של לוטרות ואולי צד באופן דומה דגים.
I Kissed a Girl
I Kissed a Girl (בעברית: נישקתי בחורה) הוא סינגל הבכורה של הזמרת האמריקאית קייטי פרי מתוך אלבומה One of the Boys. השיר הגיע לראשי המצעדים ביותר מ-20 מדינות, בהן ארצות הברית, קנדה, שוודיה, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת, ניו זילנד, דנמרק, גרמניה ואירלנד. כמו כן הגיע השיר למקום הראשון במצעד העולמי המאוחד והיה מועמד לפרס גראמי ולפרסי המוזיקה של MTV.
ב-26 ביוני 2008 היה השיר ללהיט האלף במספר לעמוד בראש מצעד הבילבורד.
מרה בלר
מרה בלר (Mara Beller; 14 באוגוסט 1945 - 30 באוקטובר 2004) הייתה פרופסור להיסטוריה ופילוסופיה של המדע ופרו-רקטור באוניברסיטה העברית בירושלים, ומומחית בעלת שם עולמי בפרשנויות לתורת הקוונטים.
I Kissed a Girl
וידאו קליפ
הקליפ שהוקרן פעמים רבות בערוץ MTV ובערוץ VH1, כבש את המקום הרביעי במצעד הלהיטים של VH1 בתוך שבוע. השיר וכמו כן הקליפ שלו זיכו את פרי בחמש מועמדויות בטקס פרסי המוזיקה של MTV לשנת 2008, בהן בקטגוריות "הקליפ הנשי הטוב ביותר" ו"האמן החדש הטוב ביותר", אולם היא לא זכתה באף אחת מהקטגוריות. הקליפ זכה לפרודיות רבות ולעשרות מיליוני צפיות ב-YouTube.
מרה בלר
ביוגרפיה
בלר נולדה בצ'רנוביץ. עלתה לישראל בשנת 1964. עם עלייתה החלה ללמוד באוניברסיטה העברית לתואר בפיזיקה ומתמטיקה ואחר כך המשיכה לתואר שני בפילוסופיה של המדעים. את תואר הדוקטור עשתה באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית. נושא הדיסרטציה שלה היה "The genesis of interpretations of quantum physics 1925–1927".
I Kissed a Girl
ביקורת
"I Kissed a Girl" זכה לביקורות מעורבות. כתב הרולינג סטון, שזיכה את אלבומה של פרי בשני כוכבים מתוך חמישה אפשריים, תיאר את השיר כ"להיט מועדונים בסגנון הגל החדש", והוסיף כי המילים הכביכול "נועזות" שמציגה פרי, המספרות על מעלליה ההומוסקסואליים, נועדו "רק על מנת למשוך את תשומת לבו של הבחור". המגזין ואתר האינטרנט "AllMusic" שיבח את "הקצב הקליט, בסגנון גארי גליטר", אך האשים את המפיקים בהיותו "מעידה כבדה הקוברת את קולה של פרי תחת האפקטים השונים, כך שכל השיר מתמוגג למערבולת צלילים חסרת זהות, שמתאימה להשמעה בתוכניות טלוויזיה, בקדימונים לסרטים, או בקניונים".
מרה בלר
ביוגרפיה
בשנת 1984, לאחר שסיימה את עבודת הדוקטורט בארצות הברית הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית כמורה וחוקרת בתוכנית להיסטוריה ופילוסופיה של המדע. בשנת 1999 יצא ספרה Quantum Dialogue The Making of Revolution. הספר נבחר על ידי כתב העת Journal of the History of Ideas כספר הטוב ביותר להיסטוריה אינטלקטואלית לשנת 1999.
I Kissed a Girl
ביקורת
לעומת זאת, רבים זיכו את השיר בביקורות חיוביות; הבלוג "Critics Magazine" כינה אותו "להיט מיידי", ובאתר "About.com" נכתב כי "הליווי הקצבי של המפיק ד"ר לוק הופך את 'I Kissed a Girl' לשיר מושלם לפריצה לתודעה". העיתון "שיקגו סאן-טיימס" התייחס בחיוב למילות השיר, וקבע כי "העובדה שהשיר מעורר עניין כה רב, היא סימן לכך שהחברה שלנו מתחילה לקבל את העובדה שתמיד יש יותר מ'קופסה' אחת לבדוק".
מרה בלר
ביוגרפיה
בשנת 1990 מונתה למרצה בכירה, ובשנת 1998 מונתה לפרופסור מן המניין (בצעד חריג מכיוון שלא כיהנה קודם כדרגת פרופסור חבר). בין השנים 2001 –2004 שימשה בתפקיד פרו-רקטור האוניברסיטה העברית.
I Kissed a Girl
הצלחה
השיר הושמע רבות בערוצי המוזיקה השונים, בהם MTV ו-VH1. עם צאתו דורג במקום ה-76 במצעד ה"בילבורד" האמריקאי, ועד סוף יוני 2008 כבש את פסגת המצעד, בה נותר במשך שבעה שבועות רצופים. השיר זינק למקום הראשון במצעד ה-"iTunes" עוד קודם לכן, ב-3 ביוני. כמו כן, הוא הגיע למקום הראשון במצעד התוכנית "TRL" ב-MTV, ובמצעד הפופ של VH1. הסינגל מכר יותר מ-2.5 מיליון הורדות בארצות הברית בלבד.
מרה בלר
ביוגרפיה
מרה הייתה נשואה לאהרון ואם לדנה ומיכאל. הייתה בת 59 במותה.
I Kissed a Girl
הצלחה
בניו זילנד, השיר ראה בכורה במקום ה-38, וטיפס עד למקום השלישי באותו השבוע. ב-11 באוגוסט, 8 שבועות לאחר הופעתו הראשונה במצעד, "I Kissed a Girl" הגיע לבסוף למקום הראשון. הוא זכה בתואר זהב לאחר מכירות של יותר מ-7,500 עותקים.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה במצעדים והגיע למקום ראשון ביותר מ-20 מצעדים בעולם, בישראל הסינגל הגיע למקום שלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט אך הגיע למקום ראשון במצעד השבועי של גלגלצ ואף זכה בתואר שיר השנה של התחנה.
הנס ליטן
הָנְס אָכִים לִיטֶן (Hans Achim Litten; 19 ביוני 1903 – 5 בפברואר 1938) היה עורך דין גרמני ממוצא יהודי. ליטן ייצג קורבנות של המפלגה הנאצית בין השנים 1929 ל-1932 בסדרת משפטים פוליטיים שבהם נאבק למען הגנת זכויות עובדים בתקופת רפובליקת ויימאר. ב-8 במאי 1931 זימן ליטן את אדולף היטלר להופיע כעד בבית המשפט בחקירה שבה נדונה החוקיות של המפלגה הנאצית שהיטלר עמד בראשה, וחוקיות האס אה (פלוגות הסער), הזרוע הצבאית של המפלגה באותה עת.
ביוגרפיה
הנס ליטן נולד בעיר הגרמנית האלה, בנם הבכור של פרידריך (פריץ) ליטן, משפטן ופרופסור למשפט רומי ומשפט אזרחי, ואירמגארד ליטן לבית ווּסט , סופרת. אביו היה בנו של יוסף ליטן, נשיא הקהילה היהודית בקניגסברג בשנים 1899–1906, ובן אחותו של הרופא היהודי-גרמני לודוויג ליכטהיים, והמיר את דתו ללותרניזם כדי לקדם את מעמדו המקצועי. אמו הייתה בת להורים לותרניים.
ליטן הוטבל כנוצרי אך למד עברית בצעירותו. בהשפעת אמו התפתחו בלבו גישה הומניטרית ורדיפת צדק, לצד עניין רב באמנות. יחסיו המתוחים עם אביו, שלדעתו המיר את דתו מטעמים אופורטוניסטיים, דחפו אותו להתעניין ביהדות. הוא הצטרף לקבוצת צעירים יהודים גרמנים שדגלו ברעיונות סוציאליסטיים מהפכניים. עם זאת הגדיר את עצמו לעיתים כנוצרי.
עוד בנעוריו נמשך ליטן לוויכוחים פוליטיים. התמורות המדיניות והחברתיות בתקופת עלומיו, ההפגנה בברלין ב-1 במאי 1916 נגד המלחמה (בעת מלחמת העולם הראשונה), המהפכה הגרמנית של 1918–1919, מעצרם ורציחתם של קארל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג בידי מיליציות הפרייקור בינואר 1919, כל אלה עיצבו את תודעתו החברתית והפוליטית. על אף היותו איש שמאל בהשקפתו החשיב עצמו ליטן כעצמאי מבחינה פוליטית. פעם אמר, "שני חברים במפלגתי הם אחד יותר מדי".
ליטן למד משפטים באוניברסיטאות ברלין ומינכן, סיים את לימודיו בהצטיינות ב-1927 אך דחה הצעות לעבוד במשרד המשפטים של הרייך וכן בחברת פרקליטים משגשגת. למרות הצעות קוסמות אלה העדיף ליטן לפתוח משרד בשותפות עם ידידו, לודוויג ברבש, שהיה מקורב למפלגה הקומוניסטית.
את עיקר עבודתו כעורך דין הקדיש להגשת תביעות פליליות והופעות בבית המשפט כתובע בעקבות פעולות אלימות ועקובות מדם שביצעו הנאצים, חלקם בשיתוף פעיל של המשטרה, נגד אזרחים שנחשדו כאויבי המפלגה. המשפט שבו ניהל ליטן חקירת שתי וערב אשר הבעירה את חמתו של הנחקר היטלר, נערך ב-8 במאי 1931, בעקבות ההתקפה האלימה של בריוני האס אה על כנס חברי איגוד פועלים מהגרים באולם טאנצפלאץ עדן (Tanzplatz Eden) ב-22 בנובמבר 1930. התוקפים רצחו בסכיניהם שלושה פועלים ופצעו עוד עשרים מהם.
ב-1932, בגבור החשש שהמפלגה הנאצית תתפוס את השלטון, ניסו אמו של ליטן וידידיו לדבר על לבו שיעזוב את גרמניה אך הוא סירב, באומרו "כל עוד אין למיליוני עובדים אפשרות לעזוב, גם עליי להישאר כאן". גם לאחר שהיטלר נבחר לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933 לא שככו הזעם והשנאה שנטר היטלר לעורך הדין שחקר אותו, ובהוראתו נעצר ליטן באישון לילה, בעוד העשן מיתמר מעל שריפת הרייכסטאג (27 בפברואר 1933). עמו נעצרו חבריו לודוויג ברבש ופרופסור פליקס הלה.
תחילה הושלך ליטן לכלא שפנדאו, שם ניסה לשלוח יד בנפשו לאחר שנשבר בעינויים שנועדו להוציא מפיו מידע הקשור לאחד המשפטים בהם השתתף כתובע (משפט Felseneck, מאבקו האחרון של ליטן נגד המפלגה הנאצית שהתקיים בקיץ 1932 והופסק על ידי השופט שפסק שטענות התביעה אינן הוגנות). מכלא שפנדאו הועבר ליטן לבתי כלא אחרים ולמחנות ריכוז, ועבר עינויים ופגיעות גופניות קשות, שכללו פגיעות בגפיו, שבירת לסתו, עקירת שניו, ופגיעה בעיניו ובאזניו. ייסוריו לא מנעו ממנו לשמור על רוחו ולנסות לעזור לאסירים אחרים לשמור על שפיותם. בקיץ 1937 הועבר ליטן למחנה הריכוז בוכנוואלד וב-16 באוקטובר למחנה הריכוז דכאו שם נכלא באגף האסירים היהודים. ב-5 בפברואר 1938, לאחר חמש שנים של עינויים וחקירות, כשתנאי כליאתו בדכאו הורעו ונשלל ממנו כל קשר עם העולם החיצון, שם ליטן קץ לחייו.
הנצחה
לאחר נפילת החומה, איגוד עורכי הדין של ברלין בחר לשלב את שמו של ליטן בשם הארגון. מדי שנתיים מוענק פרס על שמו מטעם איגוד עורכי הדין הדמוקרטיים הגרמנים והאירופאיים.
ב-2008 נכתבה הביוגרפיה הראשונה המקיפה באנגלית אודות ליטן. הכותב, בנג'מין קרטר הט, היסטוריון ועורך דין לשעבר, עבד על ספר אחר כאשר למד אודות ליטן. הוא העיר על הרלוונטיות של סיפורו של ליטן לתקופת פרסום הספר ובפרט למתקן המעצר בגואנטנמו וכלא אבו גרייב, בהקשר של שיטות עינויים ומניעת ייצוג על ידי עורך דין. ב-2011 סיפורו של ליטן עובד לסרט "האיש אשר הכעיס את היטלר" שצולם על ידי ה-BBC, ואת דמותו של ליטן גילם השחקן אד סטופארד. הסיפור, שנכתב על ידי מארק הייהורסט, עובד על ידו למחזה "נעצר בחצות" שהוצג לראשונה בספטמבר 2014. ב-30 במאי 2015 העלה תיאטרון הבימה את ההצגה בכיכובם של רן דנקר וגילה אלמגור.
סיפורו של הנס ליטן, כולל תיאור של האירוע המכונן במסגרתו זימן וחקר את היטלר על דוכן העדים (לרבות ההשלכות שהיו לאירוע הזה על מעמדו הציבורי של היטלר, וההשלכות הרות הגורל שהיו לו על חייו של ליטן עצמו), הוצג במסגרת סדרת הטלוויזיה של ה-BBC עלייתם של הנאצים, אשר סקרה את אירועי ארבע השנים המכריעות בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בהן קרס המשטר הדמוקרטי בגרמניה על כל מוסדותיו (כולל מערכת בתי המשפט, במסגרתה קיים ליטן את הפעילות הביקורתית שלו), וגרמניה הייתה לדיקטטורה טוטליטרית בשליטת הנאצים.
מחוזות לבנון
מחוזות לבנון (בערבית: محافظات لبنان) הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את המדינה. לבנון מחולקת לשמונה מחוזות ראשיים או פריפריות לבנון (בערבית:  محافظة – מוחאפזה; תעתיק מדויק – מחאפט'ה), ואלה מחולקים ל-26 נפות (בערבית: قضاء – קדאא; תעתיק מדויק – קצ'אא').
מחוזות
להלן רשימה של מחוזות לבנון, נכון ל-2017:
פרנציס קרשי
פרנציס קרשי או פרנץ קרשי (בהונגרית: Kőrösy Ferenc; 20 במאי 1906, בודפשט – 1 בינואר 1997, באר שבע) היה מהנדס כימיה ישראלי ממוצא הונגרי, חבר חיצוני באקדמיה ההונגרית למדעים.
קרשי הוא נכדו של הסטטיסטיקאי יוז'ף קרשי (1844–1906) ובנו של קורנל קרשי (1879–1948), רופא, פיזיולוג, גנטיקאי. פרנציס קרשי הוא אביו של הפרופסור לסוציולוגיה הישראלי יוסי כורזים-קורושי. (כותב את שמו קורושי ולא קרשי).
ביוגרפיה
את לימודיו הגבוהים החל פרנציס קרשי במכללה הטכנית בקרלסרוהה בשנת 1923, ואחר כך משנת 1927 למד באוניברסיטת יוז'ף נאדור לטכנולוגיה וכלכלה בבודפשט (כיום: אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה) שם קיבל את התואר בהנדסה כימית בשנת 1929. בין השנים 1932–1939 עבד במעבדת המחקר של נורות ליבון וחשמל מאוחדת (החברה נוהלה על ידי לִיפֹּוט אַשְנֶר איש עסקים הונגרי-יהודי, שהיה המפתח והמנכ"ל של החברה. הוא זה שהגה את השם המסחרי "טוּנְגסְרַם", ןהיה ממייסדי טכנולוגיית התאורה הונגרית). בשנת 1939 יצא קרשי למסע לימודים של חצי שנה לארצות הברית, ולאחר מכן, בהזמנת אביו, קורנל קרשי, שעבד במכון לפיזיולוגיה של אוניברסיטת פאזמאני פטר (שמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), עבד במעבדת המכון בין השנים 1939–1944. על תקופת סוף השואה אין נתונים ביוגרפיים ויש להניח ששרד בגטו בודפשט. בשנת 1946 מונה לראש מעבדת המחקר של מפעל המכונות לטכנולוגיית ואקום. הוא עבר לאוניברסיטת בודפשט בשנת 1947 והיה פרופסור לכימיה פיזיקלית יישומית עם הפסקות קלות עד שנת 1956. במקביל, משנת 1947 ניהל מעבדת מחקר כימיה פרמצבטית משלו שהולאמה בשנת 1950. משנת 1950 השתתף בעריכת המילון הטכני האנגלי-הונגרי שפורסם בשנת 1951. בין השנים 1953–1956 הוא היה עמית במכון המחקר לטלקומוניקציה ובמכון למחקר התרופות.
הוא עלה לישראל בשנת 1957. כאן עבדו תחילה לזמן קצר במכון המחקר הטכנולוגי בחיפה של הטכניון, ולאחר מכן החל 1958 במכון הנגב למחקר בבאר שבע (חלק מאוניברסיטת בן-גוריון מ-1973). היה פרופסור, ראש המעבדה לכימיה אורגנית. במקביל, משנת 1957 לימד כפרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודתו המדעית
התעניינותו המדעית כיסתה תחומים רבים בכימיה הפיזיקלית, והפיתוחים ההנדסיים שלו התמקדו בדרך כלל גם בנושא זה. בתחילת דרכו למד את המבנה הכימי של גרעין האטום וערך ניסויים בשפופרות קרן קתודיות. בשנות ה-30 של המאה ה-20, בנורות ליבון וחשמל המאוחדת היה עמית של פאל שלני ואימרה ברודי (כולם יהודים) ולקח חלק בפיתוח נורות הקריפטון בלחץ נמוך. משימתו הייתה לפתח שיטות שבאמצעותן ניתן למצוא ולזקק בתהליך תעשייתי את גז הקריפטון מהאוויר, בו הוא מצוי בריכוזים נמוכים. הוא גם גילה את היוד של הטנטלום בזמן שחקר את קבוצת הוואנדיום. לאחר מלחמת העולם השנייה ערך ניסויים מוצלחים עם הביופיזיקאי אנדרו קלר לייצר מלחי חומצות שומן מכסף ומנחושת, וכן לפתח קבלים תרמיים ומדי חום דיפרנציאליים. במהלך עשרות שנותיו בהונגריה, הוא רשם פטנטים על כמה מהמצאותיו, כמו פורמילצלולוזה (תאית), תאי אור סגורים, זכוכית שנמסה בטמפרטורה גבוהה והחיץ שמווסת את הפרשת חומצת הקיבה, טיפות האופטאציד.
במחקריו בישראל התמקד בעיקר בכימיה סביבתית, כולל תהליכים כימיים להתפלת מים במליחות גבוהה המצויים בנגב. במהלך הניסויים שלו הפיק בהצלחה את מה שמכונה קרום סלקטיבי שמעביר רק חלקיקים של שלב מסוים בנוזל נתון ובכך מתאים לבחירת מליחות מים (ממברנה סינתטית). הוא גם ייצר קרום פסיפס המדגם תאי עצב, בכך תרם לטיפול בליתיום בהפרעה דו-קוטבית וכן השיג התקדמות משמעותית נוספת בתחום מחקר מתכות האמוניה. הוא לקח על עצמו גם תפקיד ציבורי במולדתו החדשה והצהיר שהוא ציוני והתבטא מספר פעמים נגד עליית הרדיקליות הדתית.
חברות והוקרה
כהוקרה על מעלותיו המדעיות נבחר כחבר חיצוני באקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1995. הוענק לו גם פרס ויצמן בארץ בשנת 1968.
מחלף ההלכה
מחלף ההלכה הוא מחלף בנתיבי איילון בתל אביב-יפו ובנוי בתצורת מחלף יהלום המשולב במחלף עלה תלתן חלקי. בדומה למחלפים אחרים בנתיבי איילון גם במחלף זה הגשר נבנה בתוואי הדרך העירונית והוא חולף מעל הדרך המהירה. היציאות והכניסות למחלף מרומזרות ברובן ואילו בנתיבי איילון מתאפשרת תנועה ללא רמזורים. היציאה לכיוון איילון צפון מתחברת ליציאה למחלף רוקח. תחת המחלף עוברת מסילת החוף (מסילת איילון מתחילה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ודרומה, זאת אף על פי שנחל איילון נמשך גם צפונה לה).
אזור מחלף ההלכה היה הקצה הצפוני של נתיבי איילון עם פתיחת הקטע הראשון ב-1982. באותה עת הסתיים הכביש המהיר מחוץ לתוואי נחל איילון בצומת הרחובות ביאליק והרחוב שנקרא בשלב מאוחר יותר דרך מנחם בגין ברמת גן. התנועה מצומת זה לכיוון רחוב ההלכה בתל אביב, לימים רחוב שלמה גורן, עברה דרך שני גשרי ביילי שנחנכו ב-11 בינואר 1968, כשש שנים ממועד הכרזת התוכנית, בגובה נמוך יחסית מעל תוואי הנחל ובמפלס מסילת החוף של רכבת ישראל, שלא על פי התכנון המקורי למינהור הכביש או סלילתו על גשר מעל למסילה, כך שאימתי שחלפה רכבת ירד המחסום ונחסמה התנועה בין תל אביב לבנותיה.
מקור שם המחלף הוא ההלכה היהודית כשמם של הגשרים הישנים ורחוב ההלכה, טרם הוחלף שמו, מערבית למחלף.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נבנה בשני שלבים גשר גדול וגבוה שהחליף את הגשרים הנמוכים. עם סיום בנייתו לקראת סוף שנות ה-80 הוסטו נתיבי איילון אל תוך תוואי הנחל והמשיכו משם לכיוון מחלף רוקח. במשך מספר שנים לאחר השלמת הבנייה נותרה הפנייה מהדרך העירונית לכיוון איילון צפון סגורה לתנועה עקב מאבק דיירי הבניין הסמוך. הפנייה נפתחה לתנועה עם השגת הסכם פשרה חריג שהתיר מעבר לכל כלי תחבורה פרט לאופנועים. באמצע שנות ה-90 בוצע עדכון במבנה הלולאה היוצאת מאיילון בכיוון דרום, כך שבמרכזה הוקם צומת מרומזר המאפשר פנייה לרחוב חדש הנקרא רחוב פנחס ספיר.
בצידו המזרחי של הגשר, עומדים בניינים אשר כוסו בשלטי פרסום ענקיים למשך מספר שנים מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20. שלטים אלו היו משלטי הפרסום הבולטים בישראל. נגד השלטים התקיימו מחאות רבות, הן על רקע בטיחותי - כעלולות לגרום לתאונות דרכים והן על רקע דתי-מוסרי שכן פעמים רבות הוצגו בהם דוגמנים ודוגמניות בלבוש בלתי צנוע. בסוף שנת 2007, לאחר דיון בבית המשפט הגבוה לצדק, הונחו המפרסמים להסיר שילוט בכל דרך בין עירונית ובהתאם הוסרו השלטים במחלף. בשנת 2009 הוחזר השילוט למחלף, לאחר שחוקק חוק המותיר בידי הרשות המקומית את ההחלטה על אישור השילוט.
בסמוך לצידו המערבי של המחלף נבנתה החל משנת 2004 שכונת פארק צמרת.
בליני (משקה)
בליני (באיטלקית: Bellini) הוא קוקטייל שמקורו בהארי'ז בר, בוונציה שבאיטליה. הקוקטייל מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ומורכב מ-100 מ"ל פרוסקו (יין נתזים) ומ-50 מ"ל רסק אפרסקים הנמזגים לכוס שמפניה.
היסטוריה
המשקה הומצא בשנת 1934 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני, מייסד הארי'ז בר. צ'יפריאני נתן למשקה את שמו מאחר שצבע המשקע הזכירו לו את צבעי בגדי הקדושים בציוריו של האמן הוונציאני בן המאה ה-15 ג'ובאני בליני.
המשקה זכה לפופולריות רבה, ונמכר כיום בברים ובחנויות משקאות בכל רחבי ונציה, ובאיטליה.
Spain (יצירה מוזיקלית)
Spain הוא קטע ג'אז שנכתב על ידי צ'יק קוריאה בשנת 1971. הקטע, שנכתב בהשראת ה"קונסיירטו דה ארנחואס" מאת המלחין הספרדי חואקין רודריגו, נחשב כאחד מלחניו המפורסמים של קוריאה.
הפקה
המקור בוצע על ידי ההרכב Return to Forever ושולב באלבום הבכורה Light as a Feather משנת 1972 בחברת פולידור. בהרכב המקורי ניגנו סטנלי קלארק, פלורה פורים, איירטו מוריירה וג'ו פארל. קטע זה הוא אחד מן הקטעים היחידים שנכתבו לחליל בתחום הג'אז.
הקטע נחשב לאחד הסטנדרטים המוכרים ביותר בג'אז המודרני ועבר עשרות גרסאות כיסוי ועיבודים, חלק נכבד מהם בידיו של צ'יק קוריאה עצמו, כדוגמת הביצוע עם בובי מקפרין מאלבומם המשותף מ-1992, Play.
ניתוח מוזיקלי
קוריאה פותח את היצירה עם אדאג'ו מה"קונסיירטו דה ארנחואס" של רודריגו שלאחריו הוא עובר לקצב מהיר דמוי סמבה שבו הנושא העיקרי ואלתור אשר חוזרים. המהלך ההרמוני בו משתמש קוריאה בקטע האלתור מבוסס על הקונצ'רטו של רודריגו:
Gmaj7 F#7 Em7 A7 Dmaj7 (Gmaj7) C#7 F#7 Bm B7
בעיית סיפוק אילוצים
בעיות סיפוק אילוצים הן בעיות של השמת ערכים למשתנים כך שיש אילוצים מסוימים בין ערכים של משתנים מסוימים.
הגדרות
משתנים - אחד או יותר משתנים. מרחב המצבים - כלל ההשמות האפשריות למשתנים. דומיין - דומיין של משתנה הוא הערכים האפשריים למשתנה זה. אילוצים - פונקציות שהערכים של המשתנים צריכים לקיים. כל פונקציה יכולה להכיל ערך אחד או יותר.
חידת שמונה המלכות
מדוגמה זו ניתן לראות את חשיבותו של בחירת הדומיין, אם ייבחר הדומיין של כל הקומבינציות האפשריות כאשר לכל משתנה i מותר להיות רק על השורה מספר i אזי גודל הדומיין יקטן משמעותית וכן מספר הערכים האפשריים לכל משתנה.
אלגוריתמים
על מנת למצוא השמה מספקת יש צורך להפעיל אלגוריתם חיפוש שינסה השמות על המשתנים עד שיימצא פתרון, מאחר שידוע כמות ההשמות שצריך לבצע (ככמות המשתנים) אין יתרון לאלגוריתם חיפוש לרוחב שנועד על מנת למצוא פתרון עם כמה שפחות צעדים, ועל כן משתמשים באלגוריתם חיפוש לעומק שהוא מהיר יותר או באלגוריתם חיפוש מקומי.
AC-3
אלגוריתם AC-3 הוא אלגוריתם שנועד לצמצם את כמות הערכים האפשריים לכל משתנה על סמך הערכים שהושמו עד כה. האלגוריתם בודק עבור כל ערך של משתנה A האם עבור כל אחד מהמשתנים האחרים קיים ערך אפשרי כך שהאילוץ בין שני המשתנים לא מופר, אם קיים משתנה לו אין ערך כזה ניתן להסיר את הערך מהמשתנה A.
אלגוריתם גישוש נסוג
אלגוריתם זה הוא אלגוריתם מבוסס חיפוש לעומק לפתרון בעיות סיפוק אילוצים. האלגוריתם בכל רמה מבצע השמה למשתנה אחר. ההיוריסטיקה לבחירת סדר המשתנים היא המשתנה בעל מספר הערכים הנמוך יותר, כדי להקטין את העץ כמה שיותר, שבירת שוויון מתבצעת על ידי בחירת המשתנה עם מספר האילוצים הרב ביותר, כדי שכמה שיותר מהר נמצא סתירות. ההיוריסטיקה לסדר השמת הערכים הערכים היא הערך שמאפשר כמה שיותר ערכים לשאר המשתנים בפעם הבאה, כדי לאפשר הכי הרבה סיכוי למצוא פתרון מוקדם. כמו כן בכל שלב מריצים את AC-3.
פרס המוזיקה האמריקאית לשיר הראפ/היפ-הופ האהוב ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לשיר הראפ/היפ הופ האהוב ביותר הוא פרס המוענק מאז שנת 2016. שלושה שירים מועמדים לפרס לשנה. קארדי בי הפכה לאמן הראשון שזכה בפרס פעמיים.
חי ה' וברוך צורי
"חַי ה' וּבָרוּךְ צוּרִי" הוא פיוט המושר בראשית הסעודה השנייה בשבת.
הפיוט הוא מעין הקדמה למזמור כ"ג בספר תהלים המזמור המוכר בפסוקו הפותח: "מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר".
באקרוסטיכון "חיים יצחק", רמז לשם המחבר.
בתנועת החסידות נהוג לשיר את הפיוט לאחר פיוטו של האר"י (אסדר לסעודתא). נושא הפיוט הוא דברי שבח לאל ובקשות לשפע של ברכות אשר השרים מבקשים אותו. אף על פי שהשבת רק נרמזת בפיוט וייתכן ששירתו הפכה למנהג שבת בשל הדמיון והשיח עם מזמור כ"ג.
בפיוט מופיעה שורה המזכירה את מידת הביטחון של הלל הזקן, שבשונה מרעו שמאי, לא חיפש אחר מאכלי שבת במשך השבוע ובטח בה' שיזמין לו לשבת, באמרו "ברוך ה' יום יום". בגרסה הנפוצה של הפיוט מופיעה השורה: "אל ההרים אשא עיני, כהלל ולא כשמאי". בחלק מחצרות החסידות (למשל בחצרות רוז'ין וויז'ניץ) תיקנו את הנוסח ל"כהלל וכשמאי", וזאת כי יש פוסקים שבנושא זה הלכה כשמאי, שיש לחפש במשך כל השבוע מאכלים טובים לשבת.
הוואסונג-14
הוּאַסוֹנְג-14 (בקוריאנית: 화성-14, בהנג'ה: 火星 14, בתרגום לעברית: מארס 14) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי המפותח ומיוצר בקוריאה הצפונית. הוא מוכר גם בשם הקוד האמריקאי: KN-20.
טיסת הבכורה של הטיל נערכה ב-4 ביולי 2017, במקביל ליום העצמאות של ארצות הברית. נכון להיום, קוריאה הצפונית היא המפעילה המוכרת היחידה של הטיל הזה.
בטא
בטא או בטה (אות גדולה: Β, אות קטנה: β או ϐ) היא האות השנייה באלפבית היווני. ומקורה באות הפיניקית "ב" -. ביוונית מודרנית האות נהגית כבי"ת רפה (/v/ :IPA - ושמה 'וִיטָה') אולם ביוונית עתיקה נהגתה האות כבי"ת (/b/ :IPA). בספרות יווניות לאות ערך של המספר 2.
מהאות בטא צמחה האות הלטינית B והאותיות הקיריליות В ו־Б. הליגטורה הגרמנית ß דומה בצורתה לאות בטא, אולם מדובר באות שונה שהתפתחה באופן שונה, ואף הגייתה שונה.
במחשבים
בפיתוח תוכנה, גרסת בטא היא גרסה ניסויית שאמורה לעבוד, אך מפתחי תוכנה לא יופתעו מקיומם של באגים בה. בדרך כלל מופצת התוכנה למבחר מצומצם של משתמשים, המכונים בודקי בטא (בטא-טסטרים).
בכלכלה פיננסית
בכלכלה פיננסית, הבטא של נכס מסוכן (או תיק של נכסים מסוכנים) הוא מדד סטטיסטי המייצג את רגישות התשואה שלו לשינוי בתשואת השוק כולו: עלייה או ירידה של 1 אחוז בתשואת תיק השוק, יביאו בממוצע לעלייה או ירידה של בטא אחוזים בתשואת הנכס המסוכן, בהתאמה. ככל שלנכס מסוכן, כגון מניה או איגרת חוב, יש בטא גבוהה יותר, כך התשואה שלו היא תנודתית יותר ביחס לזו של השוק כולו, ולכן המחזיק בנכס מסוכן כזה חשוף הצורה גדולה יותר לסיכון השיטתי של השוק. את הבטא ניתן לאמוד על ידי רגרסיה ליניארית מנתוני תשואות סיטוריים, ומשתמשים באמדן הבטא במודלים של הערכת שווי ותמחור נכסים במימון.
אלינה סורסקו
אלינה סורסקו (ברומנית: Alina Sorescu; נולדה ב-14 ביולי 1986) היא זמרת ומנחת טלוויזיה רומנייה.
ביוגרפיה
סורסקו נולדה בבוקרשט.
ב-1994 היא זכתה במקום הראשון בפסטיבל מוזיקת הילדים בבוקרשט ולאחר שנתיים זכתה בפסטיבל בשנית.
ב-1997 בגיל אחת עשרה הוציאה את אלבומה הראשון הנקרא "אני אהיה כוכבת" (Voi fi o stea).
ב-1999 היא ביצעה סיבוב הופעות ברחבי אירופה שבמסגרתו הופיעה בקונצרטים בצרפת, איטליה, בלגיה והולנד.
היא למדה פיתוח קול ולאחר מכן היא גם למדה סוציולוגיה באוניברסיטת בוקרשט.
ב-2001 זכתה בפרס בראבו אוטו (Bravo Otto) הגרמני לאומנית פופ נוער הטובה ביותר.
ב-2002 השתתפה בתחרות סלקציה נציונלה בה נבחר הנציג הרומני לאירוויזיון בה הגיע למקום השמיני, בשנה זו גם זכתה בפרס ב-MTV לווידאו הטוב ביותר לזמרת רומנייה.
היא פעילה בקרן הלאומית הרומנית ליזמות נוער.
כתיב
בשפה הכתובה, כְּתִיב, או אִיוּת, הוא צירוף אותיות האלפבית, ובמקרים מסוימים גם סימנים דיאקריטיים כגון ניקוד, לשם יצירת מילים. הכתב, לעומת הכתיב, הוא מערכת הסימנים של השפה; הכתיב הוא השימוש שנעשה במערכת סימנים זו לצורך יצירת טקסט כתוב.
יכולת האיות נחשבת למיומנות למידה בסיסית. המונח כתיב מתייחס לרוב לכתיב התקני או המקובל; כלומר לכתיב הנחשב "נכון". במובן זה אפשר לדבר גם על שגיאות כתיב, כלומר על כתיבת מילים בצורה שונה מהכתיב התקני. לכן, במונחים בלשניים, כתיב הוא מונח מרשמי (פרסקריפטיבי), כלומר הוא עוסק בשאלה איך יש להשתמש בשפה; ולא תיאורי (דסקריפטיבי), כלומר אינו עוסק בשאלה איך משתמשים בה בפועל.
המונח אורתוגרפיה מתייחס לכלל מערכת הכתיבה של השפה, כלומר לצירוף של כתב וכתיב; אך בחלק מהשפות משתמשים במונח אורתוגרפיה כדי לתאר את הכתיב בלבד.
כתיב פונטי וכתיב אטימולוגי
כתיב נקרא כתיב פונטי אם הוא מייצג בצורה טובה את השפה המדוברת. אין מערכת כתיב שהיא פונטית בצורה מושלמת, בעיקר משום שהשינויים בשפה המדוברת אינם מאפשרים זאת. כתיב נקרא כתיב אטימולוגי אם הוא משמר את ההיסטוריה של השפה ומקורות המילים יותר מאשר את דרך ביטוין בהווה. לדוגמה, ערבית וספרדית נחשבות לשפות עם כתיב פונטי; אנגלית נחשבת לשפה עם נטייה לכתיב אטימולוגי.
היתרון של כתיב פונטי הוא שקל ומהיר יותר ללמוד אותו, הן לילדים הלומדים כתיבה בשפת אמם והן למי שלומד את השפה כשפה זרה; כאשר כותבים בשפה הנטייה לשגיאות כתיב נמוכה. אך כאמור, כתיב אינו יכול להישאר פונטי לאורך זמן ללא ביצוע שינויים, לעיתים מפליגים. שינויים בכתיב מקטינים את נגישות טקסטים ישנים הכתובים בכתיב עתיק.
כתיב תקני
בימינו, ברבות מהשפות מוגדרת לכל מילה צורה אחת, או מספר קטן של צורות, שהן צורות תקניות. כתיבה בצורה שונה מהצורה התקנית נחשבת לשגיאת כתיב, גם אם הקורא מסוגל להבין את כוונת הכותב. צורת הכתיב התקנית נקבעת על ידי גוף ממלכתי האחראי על השפה (בישראל, האקדמיה ללשון העברית), או על ידי מילונאים וגורמים אקדמיים הנחשבים לבעלי סמכות בעניין (כמו בעולם דובר האנגלית). צורת הכתיב התקנית נלמדת במערכת החינוך, ולרוב מקפידים עליה בחומר רשמי או מודפס, כמו ספרים, עיתונים ומסמכים רשמיים.
בשפות שמדוברות בכמה מדינות, הכתיב התקני יכול להשתנות בין מדינה למדינה. לדוגמה, ישנם מספר הבדלים בולטים בכתיב של האנגלית האמריקאית לעומת האנגלית הבריטית. כמו כן, ייתכן שהכתיב התקני יתיר כמה דרכים לכתוב אותה מילה. דוגמה בולטת היא העברית, שבה אפשר לכתוב מילים בכתיב חסר או בכתיב מלא, וכן ניתן לבחור בין כתיב מנוקד ובין כתיב חסר ניקוד.
שינויים ורפורמות בכתיב
במקרים מסוימים, כשמערכת הכתיב של שפה מסוימת נהיית מסובכת מדי, נערכים שינויים במערכת, אם באופן מאורגן ומפוקח ואם בתהליך טבעי של הכותבים בשפה. לדוגמה, בכתיב העברי יש תהליך ארוך שנים, שנמשך עוד מימי מהמקרא, של הוספות אימות קריאה; תהליך זה יצר את הכתיב המלא והכתיב החסר.
המונח רפורמת כתיב מתייחס למקרים של שינוי מהיר ומקיף בכתיב, בעיקר שינוי אשר מוכתב על ידי גופים האחראים על הכוונת השפה. לדוגמה, בצרפתית התקבלה לאחרונה רפורמת כתיב מקיפה בשנת 1990, שנועדה להקטין את מספר יוצאי הדופן בכתיב של השפה. הרפורמה אושרה באופן רשמי בצרפת, בלגיה וקוויבק. המדינות דוברות הגרמנית הסכימו על רפורמה משותפת בשנת 1996, שנועדה אף היא לפשט את הכתיב. אף על פי שרפורמות בכתיב נועדו להקל על הקריאה והכתיבה, ניסיונות לערוך רפורמות נוטים להתקבל בקרירות ואף בדחיה על ידי אוכלוסיית הקוראים והכותבים של השפה.
לעיתים רפורמת כתיב היא חלק משינוי כולל באורתוגרפיה של השפה. לדוגמה, כאשר בשפה הטורקית הוחלף האלפבית, מאלפבית ערבי לאלפבית לטיני, נקבעו גם סדרה של חוקי כתיב חדשים.
שגיאות כתיב
כאשר יש לשפה כתיב תקני, תיתכן התופעה של שגיאות כתיב, כלומר שימוש בכתיב לא תקני. בין הגורמים לשגיאות כתיב:
במסמכים פורמליים, בספרים ובעיתונות נעשה מאמץ מיוחד להדפיס ללא שגיאות כתיב. התהליך של מעבר על הטקסטים הכתובים, חיפוש ותיקון שגיאות הכתיב (ושגיאות אחרות בדפוס) נקרא הגהה. באופן מסורתי נעשה תהליך זה על ידי קריאה קפדנית של קורא אחד או יותר שתפקידם למצוא שגיאות כאלה. החל משנות ה-70, קיימות תוכנות מחשב מיוחדות, הנקראות בודקי איות, שתפקידן לסייע באיתור ותיקון שגיאות כתיב. אף על פי שתוכנות אלה מסייעות מאוד בהגהה, לעיתים קרובות הן אינן פותרות את בעיית שגיאות הכתיב במלואה.
לעיתים נעשה שימוש מודע בכתיב לא-תקני כדי להעביר מסר או כדי למשוך את העין. לדוגמה, בפרסומות כתובות משתמשים לפעמים בשגיאות כתיב כדי לחקות טקסט שנכתב ברישול או בזריזות (כמו הודעת טקסט, הודעת דואר אלקטרוני או טוקבק). שימוש נוסף של כתיב לא תקני הוא כדי "לחקות" בכתב מבטא זר או לא תקני (לדוגמה, של דמות ביצירה ספרותית).
עברית
נראה שבתחילת ימי הכתיבה בעברית, נעשה שימוש באותיות לייצוג עיצורים בלבד, ללא אימות קריאה (אותיות אהו"י). שיטה כתיבה זו התברר כקשה ביותר לקריאה, ועם השנים נעשה שימוש מעורב בשני פתרונות כדי להקל על הקריאה: אימות קריאה, וניקוד. לאורך ההיסטוריה השימוש באימות קריאה הלך והתרחב. כיום מקובלים שני תקנים לשימוש באימות קריאה: כתיב חסר וכתיב מלא; בפועל רבים משתמשים בעירוב של שני התקנים.
הכתיב העברי הוא אטימולוגי בכך שהוא משמר הבחנות שאינן קיימות, או כמעט אינן קיימות, בעברית מודרנית. נראה שהבחנות מסוימות, כמו ההבחנה בין ס' ל-שׂ', לא הייתה קיימת כבר בימי חז"ל.
כללי הכתיב של העברית כיום נקבעים על ידי האקדמיה ללשון העברית, שההחלטותיה מחייבות את מוסדות המדינה.
ספרדית
בשנת 1727, זמן קצר לאחר הווסדה, פרסמה האקדמיה המלכותית הספרדית נורמות איות לשפה הספרדית. עד אז לא היו נורמות אחידות לשפה הספרדית, כאשר חלק מהכותבים העדיפו כתיב פונטי ואחרים כתיב אטימולוגי.
אינדוהיוס
אינדוהיוס (שם מדעי: Indohyus) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה קדום שחי במהלך האאוקן של אסיה וייתכן שהיה מאבותיהם של הלווייתנאים. המאובנים שלו התגלו בחבל קשמיר בהודו שלמורדות הרי ההימלאיה סביב שנות ה-70. הוא קיבל את שמו ב-1971 ונקרא עקב הימצאותו בהודו (מילולית: "חזיר הודי"). סוג זה הכיל 2 מינים: Indohyus indirae שהוגדר ב-1971 ו-Indohyus major, שהוגדר ב-1987.
האינדוהיוס היה יונק קטן בגודל של ראקון או של חתול בית במשקל 10 קילוגרם. הוא דמה במראהו לאיילוניים, ובעיקר למין איילון המים המצוי זמן רב יחסית מתחת למים ובעל יכולת לצלול מעט זמן. הוא היה קרוב מעט להיפופוטמיים, אשר התפתחו מאב קדמון משותף אך רק לפני 15 מיליון שנה וכן ללווייתנים. המבנה של עצמותיו הדחוסות התאים ליונקי מים שונים כמו לווייתנים וכלבי ים. עם זאת רגליו היו דקות מאוד ובעלות פרסות ולא יכלו לעזור לו לשחות לזמן רב. הוא היה בעל זנב רחב שאולי שימש כהגה במים.
החוקר שסיווג את האינדוהיוס, הנס תייאסן מצא דמיון בין מבנה עצם הרקה שלו לבין הפקיצטוס, כך שהאוזן שלו הותאמה לצלילה. מבנה זה גם מקשר ביניהם ומציג את הקשר בין מכפילי הפרסה ללווייתנים הקדומים.
הוא היה יונק חצי מימי, שאף על פי שרוב הלווייתנים הם טורפים הוא עצמו היה צמחוני בהתאם למבנה שיניו.
ליאה תומפסון
ליאה קת'רין תומפסון (באנגלית: Lea Katherine Thompson; נולדה ב-31 במאי 1961) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, במאית ומפיקת טלוויזיה אמריקאית. היא ידועה בעיקר בשל תפקידיה כלוריין ביינס בטרילוגיית "בחזרה לעתיד" וגילום הדמות הראשית בסיטקום של NBC בשם "קרוליין בעיר", וכקתרין בסדרה "הוחלפו בלידתן" בערוץ ABC Family.
ביוגרפיה
תומפסון נולדה ברוצ'סטר, מינסוטה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. אחת מתוך חמשת ילדיהם של קליפורד וברברה בארי תומפסון. יש לה שתי אחיות; קולין גודריץ' ושאנון קאטונה, ושני אחים; אנדרו (בלרינה) ובארי. אימה של תומפסון ממוצא אירי.
היא למדה בלט כילדה, רקדה באופן מקצועי בגיל 14, וזכתה במלגות ללמוד בתיאטרון הבלט האמריקאי, הבלט של סן פרנסיסקו, והבלט של פנסילבניה. מאחר שהרגישה שהיא לא גבוהה מספיק על מנת להיות פרימה בלרינה, היא נטשה את קריירת המחול לטובת משחק. תומפסון עברה לניו יורק בגיל 20, והשתתפה במספר פרסומות לבורגר קינג בשנות ה-80 יחד עם שרה מישל גלר ואליזבת שו, מי שלימים תככב לצידה בסרטי הקולנוע "בחזרה לעתיד 2" ו"בחזרה לעתיד 3".
שחקנית ומדבבת
בשנת 1982 תומפסון גילמה את דמותה של ססילי "סיסי" לופר במשחק וידאו אינטראקטיבי בשם "MysteryDisc: Murder, Anyone?". הופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט משמעותי הייתה בשנת 1983, בסרט "מלתעות 3". תומפסון מספרת כי "זה היה הסרט הראשון שלי אי פעם, אבל שיקרתי ואמרתי שעשיתי כבר כמה סרטים אחרים, כך שכאשר הגעתי לראשונה [לסט הצילומים], באמת לא ידעתי דבר וחצי דבר. כמו כן, אמרתי שאני יודעת לעשות סקי מים. ואני לא. היו לי חמישה ימים ללמוד לפעלולי סקי מים ממש ממש מסובכים, כי הייתי צריכה להשתלב במופע סקי מים של 'עולם המים'. ואני אפילו לא יודעת איך לשחות!" לאחר מכן היא המשיכה והופיעה בסרטים "כל הצעדים הנכונים" (1983), "שחר אדום" (1984) ו-"החיים הפרועים" (1984).
התפקיד המפורסם ביותר של תומפסון הוא זו של לוריין ביינס מקפליי בטרילוגיית "בחזרה לעתיד", שהסרט הראשון מתוכה יצא בשנת 1985. תומפסון מגלמת את אמו המבוגרת של מרטי מקפליי הצעיר, בגילומו של מייקל ג'יי פוקס, שפוגש אותה בשנות ה-50, כשהיא בגיל ההתבגרות, אחרי שהוא חוזר בזמן 30 שנה; כעת עליו למנוע מלוריין להתאהב בו במקום עם מי שעתיד להיות אביו, ג'ורג' מקפליי (קריספין גלובר), מה שמוביל לסצנות מביכות בהן לוריין חסרת המושג אף מחזרת אחריו.
בשנת 1986, תומפסון כיכבה בסרטי הקולנוע "חופשה בחלל" ו"הווארד הברווז". בסרט האחרון היא אף שרה כמה שירים בפסקול הסרט, בדמותה של המוזיקאית בוורלי שוויצלר, סולנית הלהקה Cherry Bomb. ההקלטות הופיעו בשני אלבומי הפסקול ועל סינגלים. בשלהי שנות ה-80, תומפסון כיכבה עוד בסרטי הקולנוע "משהו נפלא", "Casual Sex?", ו-"The Wizard of Loneliness". כמו כן, היה לה תפקיד מרכזי בסרט הטלוויזיה משנת 1989 "Nightbreaker", שעבורו היא הייתה מועמדת לפרס CableACE. בתחילת שנות ה-90, תומפסון כיכבה בסרטים "דניס - דני שובבני" (1993), "הבוורלי הילבילים" (1993) ו"חבורת השובבים" (1994). היא הופיעה במספר סרטי טלוויזיה במהלך שנות ה-90, בהם "The Substitute Wife" (1994) ו-"The Right To Remain Silent" (1996).
לאחר הפסקה ממשחק, תומפסון המשיכה לככב במספר מחזות שהועלו בברודוויי. מאוחר יותר היא הופיעה בסדרת הדרמה המשפטית של רשת Lifetime "למען האנשים", שנמשכה עונה אחת בלבד. לאחר מכן היא כיכבה בסרט טלוויזיה, "Stealing Christmas" (2003), לצידם של טוני דנזה ובטי ווייט. תומפסון גם הופיעה בכמה פרקים של סדרת הדרמה הקומית "אד" ובתפקיד אורח בפרק אחד בשנת 2004 של "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2005 החלה תומפסון להשתתף בסדרה של סרטי טלוויזיה של ערוץ הולמרק, שבה היא משחקת דמות בשם ג'יין דו, סוכנת חשאית לשעבר שפרשה והפכה עקרת בית, אך ממשיכה לסייע לממשלה לפתור תעלומות. תומפסון אף ביימה שניים מסרטי הסדרה - "Jane Doe: The Harder They Fall" ו-"Jane Doe: Eye of the Beholder".
באפריל 2007 היא כיכבה סרט טלוויזיה נוסף, "A Life Interrupted", אשר שודר בערוץ Lifetime.
תומפסון הופיעה בתפקיד אורח בסדרה Head Case בינואר 2008. ב-2007 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Final Approach", ששודר בארצות הברית לראשונה ב-24 במאי 2008. עוד היא הופיעה בסרטים "Exit Speed", "Spy School", "Splinterheads" ו-"Adventures of a Teenage Dragon Slayer". היא כיכבה בסרט הטלוויזיה "The Christmas Clause", שזכה לביקורות טובות ולרייטינג גבוה.
תומפסון מככבת במשחק ההרפתקאות "Mystery Case Files: Shadow Lake" שהופץ בנובמבר 2012 על ידי חברת משחקי המחשב Big Fish Games. בתה של תומפסון, מדלין דויטש, השתתפה גם כן בפרויקט זה.
ב-2014 שיחקה גם את דמותה של איירין סטיל בסרט הקולנוע "הנותרים".
בשנים 2013–2015 דיבבה בשני פרקים בסדרת האנימציה "איש משפחה", וב-2016 בסדרת האנימציה "אבא אמריקאי".
תוכניות מציאות
בשנת 2006 תומפסון השתתפה בתוכנית המציאות האמריקאית "Celebrity Duets", והייתה המתמודדת השנייה שהודחה.
בשנת 2014, תומפסון השתתפה בעונה ה-19 של תוכנית המציאות האמריקאית "Dancing With The Stars" ("רוקדים עם כוכבים"), שם התחרתה לצידו של הרקדן המקצועי ארטם צ'יגוינטסב. הזוג הודח בשלב רבע הגמר, והגיע למקום ה-6 בתחרות.
במאית
בשנים 2013–2017 היא ביימה ארבעה פרקים בסדרת הדרמה "הוחלפו בלידתן".
ב-2017 ביימה לראשונה סרט "The Year of Spectacular Men", סרט דרמה-קומית בו היא גם מככבת בתור אם משפחת קליין לצד בנותיה, מדלין דויטש (שגם אחראית על התסריט) וזואי דויטש (שגם הפיקה). גם בעלה של תומפסון, הווארד דויטש, עסק בהפקת הסרט.
ב-2018 ביימה פרק אחד בסדרות הקומיות "אמא אמריקאית" ו"ממי".
בשנים 2016–2020 ביימה שבעה פרקים בסדרה הקומית "הגולדברגים", כשבשנים 2019–2020 ביימה שישה פרקים גם בספין-אוף "עושה בית ספר".
ב-2020 ביימה פרק אחד בסדרות "שלדון הצעיר", "קייטי קין", ו"סטארגירל".
חיים אישיים
מאז 1989 היא נשואה לבמאי האמריקאי-יהודי, הווארד דויטש. השניים נפגשו לראשונה על סט הצילומים של "משהו נפלא" בשנת 1987. בנותיהן הן השחקניות מדלין דויטש (1991) וזואי דויטש (1994). שלושתן הופיעו יחדיו באירוע צדקה של איגוד האלצהיימר במרץ 2008, וארבעתם אף יצרו סרט ב-2017. תומפסון הצהירה כי ההפסקה שלקחה בקריירה שלה, על מנת לגדל את הבנות, סייעה לה לקראת תפקידה כדמות האם קאתי דייוויס בסדרת סרטי הטלוויזיה "Jane Doe".
אריק פרידץ
אריק פרידץ (בשוודית: Eric Prydz; נולד ב-17 ביולי 1976) הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי שוודי. הוא גם ידוע בשם הבמה Pryda, הנהגה, לצד מגוון כינויים אחרים כגון Sheridan ו-Cirez D. שיריו מתאפיינים בסגנון האוס. פרידץ גם מחזיק בחברת ההקלטות Pryda.
פרידץ הוא במקור מסטוקהולם. הוא מנהל שלוש חברות תקליטים שונות, שמתמקדות בעיקר במוזיקה מחתרתית, מחוץ למיינסטרים המוזיקלי. עם זאת, פרידץ הצליח גם לפרוץ למיינסטרים וזכה להצלחה מסחרית עולמית. מאז שחבר ל-Data Records הוציא שלושה סינגלים שהגיעו לראש המצעדים בבריטניה. סינגל הבכורה שלו במהלך שיתוף הפעולה עם Data Records היה Call On Me (המבוסס על שירו של סטיב וינווד "Valerie"), שיצא ב-2004 והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי וכן במצעדים במדינות שונות באירופה, וכן דורג במקום ה-29 במצעד הדאנס של מגזין בילבורד האמריקאי. הסינגל מכר 2.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. ב-2007 הוציא את Proper Education, רמיקס לשירה של להקת פינק פלויד Another Brick In The Wall, שזכה אף הוא להצלחה. ב-2008 הוציא את הסינגל Pjanoo, שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי.
הוא מהווה אישיות בולטת בסצנת המועדונים ובאוקטובר 2010 דורג במקום ה-30 ברשימת 100 התקליטנים הטובים ביותר שפרסם DJ Magazine. ב-2011 ירד למקום ה-46, בשנת 2012 ירד עוד שישה מקומות אל המקום ה-56 ובשנת 2013 עלה למקום ה-54.
פרידץ סובל מפחד מטיסות. בעבר נמנע בכלל מטיסות, וכך לא הגיע להופיע במקומות מרוחקים מאירופה, כגון אוסטרליה. כשהחליט לבסוף לערוך סיבוב הופעות באוסטרליה, שבמסגרתו היה אמור להופיע במלבורן, בגולד קואסט, בפרת' ובסידני, ביטל את הטיסה ובוטל סיבוב ההופעות, כשנתקף בהתקף בהלה לאחר עלייתו למטוס.
Believe
Believe היא מילה באנגלית שפירושה "אמונה".
דרכי נועם (רשת מוסדות חינוך)
רקע
עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 למדו רוב ילדי הציבור הדתי לאומי בפתח תקווה במסגרת החינוך הממלכתי דתי הרשמי, ומיעוטם בבית הספר "שארית ישראל" של החינוך העצמאי החרדי. עם התגברות הזרם התורני בקרב הציבור הדתי בכלל, ובפתח תקווה בפרט, נוצר רצון ליצירת מסגרת חינוכית שתתאים לערכים של ציבור זה.
הקמה
בשנת תשמ"ב (1982) יזמה קבוצת הורים בפתח תקווה את פתיחת בית הספר, למרות התנגדות הרשויות. משרד החינוך נאבק בתחילה בבית הספר ונשלחו שוטרים לבתיהם של ההורים ששלחו אליו את ילדיהם, בטענה שהם מפירים את חוק חינוך חובה. את המאבק ניהלו שלמה שפירא, יוסף שמשי ומאיר פלהיימר, ראשי העמותה בהקמתה. למרות זאת בית הספר המשיך בפעילותו, ובשנה השנייה הוקמו כיתות נפרדות לבנים ולבנות. בשנים הראשונות נדד בית הספר. לאחר שהמחזור הראשון סיים את כיתה ח' נפתחה אולפנה עבור הבנות המסיימות. המחזור השלישי של הבנים ייסד את הישיבה התיכונית. במהלך השנים נתגלעו מחלוקות, ומהרשת התפצלה קבוצה שהקימה את בית הספר למרחב. בהמשך הוקם גם בית הספר דעת מבינים.
במשרד החינוך, הרשת מוגדרת כ"מוסד מוכר שאינו רשמי".
בית הספר היסודי
בית הספר היסודי התחיל את דרכו במבנה קטן ברחוב המורים בהנהלת הרב צבי שינובר מישיבת נחלים והרב יוסף שמשי. בית הספר נדד במספר מקומות וכעבור שנתיים עבר למבנה בכפר אברהם. כעבור שנים מעטות עבר לשכונת שעריה. בשנת 2005 עבר לרחוב אבי אורן, למבנה חדש שהיה שייך בעבר לתיכון הדתי "במעלה". מנהל בית הספר הראשון היה הרב אבי גרנביץ'. בהמשך פרש מתפקידו בעקבות ויכוח עם הנהלת העמותה והקים את בי"ס למרחב. במקומו מונה דניאל אורגלר, שנפטר בשנת 1997. הוא הוחלף על יד סגנו נפתלי מלאכי, שכיהן כמנהל עד 2005. כיום מנהל בית הספר הוא הרב חגי אונגר. בית הספר מונה כ-700 ילדים.
לקראת פתיחת שנת הלימודים תש"ע (2010) התפרסם כי בית הספר מתנגד לקליטת תלמידים מבני קהילת יוצאי אתיופיה. עם הפרסום הודיע משרד החינוך על הפסקת המימון למוסדות הרשת . בעקבות זאת הסכימו בבית הספר לשלב תלמידים יוצאי אתיופיה, אך מספרם מועט . בשנת 2013 פורסם מכתב אחד התלמידים בישיבה לפיו המורים מגדפים ומתבטאים באופן גזעני נגד תלמידיהם, ובחלק מהמקרים אף נוהגים באלימות פיזית.
הישיבה התיכונית
הישיבה שוכנת כיום ברחוב צה"ל בשכונת כפר גנים, בסמוך למיקום ההיסטורי של קיבוץ גבעת השלושה. בראשות הישיבה עומד הרב משה רפאל מן. מנהלת התיכון היא איילת פילבר. בראש חטיבת הביניים עומד הרב דורון אייזנטל. בעבר נמסר בה שיעור קבוע מאת הרב יגאל לרר, אב"ד בבית הדין הרבני פתח תקווה ור"מ בישיבת מרכז הרב.
הישיבה מארגנת מדי שנה זכר לשמחת בית השואבה, במוצאי יום טוב הראשון של סוכות, בהשתתפות בוגריה ואורחים נוספים.
בשנת 2014 זכה איל מטס, תלמיד כיתה י' בישיבה, בחידון התנ"ך העולמי. בשנה שלאחר מכן זכה במקום השני אלקנה ראב"ד, גם הוא תלמיד הישיבה.
האולפנה
האולפנה קיימת משנת 1990. שכנה בעבר במספר מקומות וכיום מקומה ברחוב הרב מימון 4 בשכונת "אחדות" בעיר.
הרב יוסף יעקובי שימש כראש האולפנה עד שנת 2007. אחריו מילאו את התפקיד הרב אמיר ורד ואסתר קיזלשטיין גילה שרים כיום משמש בראשות האולפנה הרב אלחנן שטיגליץ. האולפנה מונה כ-490 בנות.
קאבול
קאבול (בפשטו ודארי: کابل, תעתיק מדויק: כַּאבֻּל) היא בירת אפגניסטן והעיר הגדולה בה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת לאורך עמק צר לאורך נהר קאבול, בקרבת מעבר ח'ייבר, במחוז הקרוי על שמה שבמזרח המדינה בגובה 1,791 מטרים מעל פני הים. קאבול מקושרת עם הגבול של טג'יקיסטן באמצעות מנהרה העוברת מתחת להרי הינדו-כוש.
היסטוריה
במקום קיים יישוב החל משנת 1200 לפני הספירה. בשנת 300 לפני הספירה נבנה במקום יישוב פרסי בשם קאבורה.
במהלך המאה הראשונה נכבשה העיר על ידי הקושאנים ואחריהם תחת שלטון הינדי. בשנת 664 נכבשה העיר על ידי הערבים.
במאה ה-13 נכבשה העיר על ידי המונגולים. במהלך המאה ה-13 הייתה העיר חלק מממלכת טימור. בשנת 1504 נכבשה העיר בשנית על ידי השליט המוגולי באבור.
השאה הפרסי נאדר שאה כבש את קאבול בשנת 1738. במהלך המאה ה-18 שחרר אמיד שאח דורני את העיר והשיבה לשלטון אפגני. בנו, טימור שאה הפך את העיר לבירת אפגניסטן בשנת 1772.
בשנת 1839 כבשו הבריטים את העיר מידיו של דוסת מוחמד ששלט בעיר באותה עת, והמליכו שליט בובה - את שאה שוג'אע דוראני. בשנת 1841 מרדו התושבים בשלטון הבריטי והביאו לנסיגתם של הבריטים מהעיר. הצבא הבריטי כבש את העיר מחדש בשנת 1842 ובזז אותה, אולם באותה שנה נסוג חזרה להודו, ודוסת מוחמד חזר לשלוט בעיר.
הבריטים שבו אל העיר בשנת 1878 וכבשו אותה מידיו של שיר עלי ח'אן אולם התושבים המקומיים רצחו את הבריטים שהגיעו אל העיר. הג'נרל רובטס שב בראשות כוח בריטי אל העיר בשנת 1879 במטרה להעניש את התושבים, והשאיר שליט בובה לשלוט במדינה.
בראשית המאה ה-20, שלט בעיר המלך אמאן אללה אשר ביצע רפורמות רבות בעיר, ביניהן חיבור העיר למערכת החשמל והקמת בתי ספר לבנות. בשנת 1919 הכריז אמאן אללה על עצמאות אפגניסטן מידי הבריטים.
בשנת 1928 הודח המלך על ידי המורד הטג'יקי חביב אללה כַּלַכּאני, ושלט בעיר תשעה חודשים, עד שאחיו החורג של אמאן אללה, נאדר שאה גרש אותו וחזר לשלוט במדינה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התפתחה העיר. נפתחו בה חנויות מערביות ובשנת 1967 נפתח בעיר גן החיות של קאבול.
ב-23 בדצמבר 1979 פלשה ברית המועצות לאפגניסטן וכבשה את העיר. במשך עשר שנים נלחמו מורדי המוג'הידין בתמיכת ארצות הברית נגד הכיבוש הסובייטי.
בשנת 1992 נכבשה העיר על ידי המורדים, אך הם החלו לריב בינם לבין עצמם, דבר שהביא להפסקת כל פעילות המסחר בעיר ולהרס רב. הלחימה בעיר נמשכה עד ספטמבר 1996, אז כבשו הטליבאן את כל העיר, הרגו עשרות אלפי תושבים ובהם הנשיא נג'יבוללה והעבירו את הבירה לקנדאהר.
ב-12 בנובמבר 2001 כבשו כוחות ארצות הברית את העיר, ולאחר כיבוש יתר המדינה, הפכו את העיר לבירת המדינה.
העיר הייתה מוקד לפיגועים רבים לאורך השנים. באוגוסט 2021 עם נטישת הכוחות האמריקאים את אפגניסטן, כוחות הטליבאן כבשו את העיר מחדש.
כלכלה
בעיר מייצרים בעיקר מוצרי ביגוד, רהיטים וסלק סוכר.
דמוגרפיה
קאבול נאמדה בשנת 2020 בכ-4.6 מיליון. אוכלוסיית העיר משתנה זמן רב עקב המלחמות וסכסוכים. היעדר מפקד אוכלוסין מעודכן גורם לכך שישנן הערכות שונות של האוכלוסייה.
תחבורה
במרחק 25 קילומטרים מהעיר ממוקם נמל התעופה הבינלאומי קאבול, שהוא גם נמל התעופה הראשי של המדינה. הנמל משמש בסיס לחברת התעופה הלאומית של אפגניסטן אריאנה נתיבי אוויר אפגנים ועוד מספר חברות פרטיות. טרמינל בינלאומי חדש נבנה על ידי ממשלת יפן והחל לפעול מאז 2008. הטרמינל הוא הראשון מבין שלושה שמתוכננים להיפתח. השניים האחרים יפתחו כשהתנועה האווירית תגדל. בנוסף יש גם טרמינל צבאי ובאגף של הנמל נעשה שימוש על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית וחיל האוויר האפגני. גם נאט"ו משתמשת בנמל התעופה של קאבול, אבל רוב התנועה הצבאית נמצאת בבסיס בגרם מצפון לקאבול.
בקאבול אין עדיין שירותי רכבות, אף שהממשלה תכננה לבנות מסילות לצפון ולמזרח ולהוסיף מסילת רכבת תחתית בעיר.
ליאון שטיין
ליאון שטיין (1846 - 15 בפברואר 1926) היה תעשיין יהודי ביישוב, ממקימי התעשייה בארץ ישראל.
ביוגרפיה
שטיין נולד בביאליסטוק שבפולין לדב ולחנה. למד בגימנסיה ריאלית בעיר הולדתו ורכש השכלה טכנית בבית ספר טכני גבוה בצרפת. עלה לארץ ישראל ב-1887 והוא בן 23 שנים. בארץ הצטרף לאחיו המבוגר ממנו, מנחם שטיין, רופא שהיה מחלוצי העלייה הראשונה.
האח הרופא רכש למען אחיו שני מגרשים צמודים בשכונת נוה צדק (שהוקמה אז) ושכנע אותו להקים מפעל מתכת. שטיין נסע לצרפת, רכש ציוד, ובשנת 1888 פתח את המפעל. היה זה בית מלאכה קטן לעבודות מתכת, שנועד לענות על הצרכים הגדלים של היישוב המתפתח: תיקון כרכרות, תחזוקת משאבות, תחזוקת מסילות וכדומה. בהיעדר חשמל ומנועים הופעלו המחרטות בתנועת רגלי הפועל, כמו מכונות התפירה של אותם ימים.
לאחר זמן הצטרף לשטיין שותף רב יכולת, גדליהו וילבושביץ, שהוא ואחיו נחום וילבוש הטביעו חותם על התעשייה הראשונית בארץ ישראל ועל המפעלים שצמחו ממנה. וילבושביץ הוסיף למפעל אגף יציקות ברזל וברונזה שנועד ליצור מתקנים לשאיבת מים מבארות, תיקון משאבות והכנת חישוקים לכרכרות ולעגלות. המפעל התפתח במהירות. הובאה מכונת קיטור למפעל ולאחר זמן הוחלפה במנוע קרוסין, ראשון מסוגו בארץ. המפעל ייצר מכשירים חקלאיים, מדרגות, מעקות ומערכות שאיבה.
באותה תקופה עמדה הפרדסנות בארץ בפני קושי שנראה היה שאי אפשר להתגבר עליו. מכונות השאיבה הקיימות יכלו לשאוב מים רק מעומק של 8-10 מטרים. תחילה פעלו המשאבות בכוח בהמות. אלו הוחלפו במשאבות קיטור שהופעלו בפחם ואחר כך במנועי קרוסין. שיכלול המנועים לא סייע לבעיה של שאיבת מים מעומק רב. המשאבות סחפו חול לתוך צינורות המנועים ונסתמו. חלק מההמצאות היו פרי שיתוף הפעולה של שטיין עם אבא נאמן, שהתקבל אצלו כחניך.
שטיין המציא אמצעי סינון שאיפשר שאיבה רציפה של מים. המצאה זו ועוד שורה של שכלולים אחרים הגדילו את כושר השאיבה של המשאבות מ-5 עד 6 מטרים מעוקבים לשעה (במשאבות המופעלות על ידי בהמות) למאה מטרים מעוקבים לשעה במשאבות קרוסין ששאבו מעומק רב. כתוצאה גדל תוך 14 שנים שטח הפרדסים בארץ פי שלושה. הפרדסנות הפכה לענף כלכלי משגשג.
חוקר התעשייה ואורח החיים בארץ במאה ה-19, שמואל אביצור, טוען כי הודות לליאון שטיין זכתה ארץ ישראל במהפכה התעשייתית הראשונה שלה.
בשנת 1894 זכה בית החרושת לארח את הופעת הבכורה של תיאטרון שכולו ארצישראלי. הייתה זו הצגת המחזה "שולמית" מאת אברהם גולדפדן בהשתתפות "הפרימדונה של היישוב" אולגה סלוצקין (פרנק) והתזמורת הראשונה בארץ ישראל.
המפעל של שטיין המשיך להתפתח וייצר מכשירים לטחנות קמח, מכונות לייצור קרח, שערי ברזל וכדומה. מספר עובדיו של שטיין עלה מ-40 ב-1905 ל-125 ב-1907 ול-150 ב-1909. המפעל התפרס על כמה מגרשים והוקם סניף גם בפתח תקווה. ב-1907 כבר ייצר המפעל 50 מנועים. טכנאי המפעל יצאו לכל חלקי הארץ לסייע בהרכבת המנועים והמפעל ייצא מתוצרתו גם לסוריה, ללבנון, לעבר הירדן ולמצרים. במושגים של ארץ ישראל הקטנה היה זה מפעל ענק. שטיין השקיע את כל אונו והונו במפעל. התגורר בו וישן בו עד שנשא אשה בגיל מאוחר.
שטיין חיפש משקיעים, לקח הלוואות והקים חברה ציבורית. בתחילה נדמה היה כי החברה רווחית ואפשר לחלק דיבידנדים. אבל ניהול כספי כושל בצד סכסוך עם הפועלים על תנאי העבודה ולחץ של בנק אפ"ק להחזר החוב גרמו לפשיטת רגל של המפעל. בבדיקה שלאחר מעשה נתברר כי לא הייתה הצדקה לפירוק המפעל. הציוד עם המלאי היו שווים יותר מן החובות. אך הבנק התעקש לקבל את כספו וסירב לכל הצעה להוריד את הריבית ולהאריך את זמן הפרעון.
מנהל הבנק, זלמן דוד ליבונטין, הצטער לאחר מעשה על שגרם להתמוטטות המפעל. באספת בעלי המניות אמר כי "ליאון שטיין עשה לטובת הארץ ויישובה יותר מהברון רוטשילד".
בעקבות פשיטת הרגל נרכש בית החרושת על ידי פקידו ומנהל חשבונותיו של שטיין, מרדכי אמיתי (צ'יצ'ילינצקי), אשר הצליח לייצר את המשאבות הצנטריפוגליות הראשונות בארץ ישראל (1934).
על שמו רחוב בחיפה.
על מותו של שטיין כתב החוקר שמואל אביצור ("ממציאים ומאמצים", יד יצחק בן-צבי, 1985):
פרנצ'סקו סקרלטי
פרנצ'סקו סקרלטי (באיטלקית: Francesco Scarlatti; 5 בדצמבר 1666 – 1741 בקירוב) היה מלחין בן תקופת הבארוק, אחיו של המלחין אלסנדרו סקרלטי ודודו של דומניקו סקרלטי.
פרנצ'סקו נידון לחיות כל חייו בצל קרוביו הנודעים יותר, אלסנדרו (אחיו הבכור) ודומניקו, אחיינו. עם זאת, גם פרנצ'סקו היה מוזיקאי מוכשר והתמנה לכמה וכמה משרות.