cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BBC One
שנים ראשונות
ב-1 בספטמבר 1939, יומיים לפני שהבריטים הכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית, ירדה התחנה מהאוויר ללא שום התראה, כשהתוכנית האחרונה ששודרה הייתה קריקטורה של מיקי מאוס. התחנה הפסיקה לשדר בתואנה כי הייתה דאגה כי שידור גלי רדיו יפעל לטובת מטוסי האויב. שידורי הטלוויזיה שבו ב-7 ביוני 1946 בשעה 15:00. יסמין בליי, אחת מהקרייניות הראשונות של ה-BBC אמרה עם חזרת השידור: "שלום לכולם, מה שלומכם, אתם זוכרים אותי, יסמין בליי?". הקריקטורה של מיקי מאוס משנת 1939 שודרה 20 דקות מאוחר יותר.
הקמת BBC One
ה-BBC החזיק במונופול סטטוטורי על שידורי הטלוויזיה בבריטניה עד פתיחת תחנת הטלוויזיה הפרטית הראשונה, ב-22 בספטמבר 1955, כאשר ITV החלו לשדר. התחרות עם המתחרה החדש אילצה את ה-BBC לשנות את זהותו ואת סדרי העדיפויות שלו עקב ירידה משמעותית בקהל הצופים.
ב-20 באפריל 1964 שונה שם התחנה ל-BBC1 עקב הקמת BBC2.
המדור המרכזי
הרקע להקמת המדור המרכזי
מבנה משטרת ישראל בשנות החמישים כלל אגף שלא קיים כיום (תחומי אחריותו מתחלקים בין כמה אגפים), הוא אגף הארגון, שבראשו עמד ניצב עמוס בן-גוריון. הדרגה נקראה אז "סגן מפקח כללי" – ומדובר היה בדרגה ולא בתפקיד. אגף זה היה אחראי, בין השאר, על תחום המבצעים ועל תחום התכנון.
עמוס בן-גוריון הוביל מספר עבודות מטה נרחבות, שהתוצרים שלהן באו לידי ביטוי ברפורמות שיצאו לפועל בסוף שנות החמישים ותחילת שנות הששים, על פי החלטת המפכ"ל החדש, יוסף נחמיאס.
רפורמות אלה כללו את צמצום מספר מחוזות המשטרה, הפעלת שיטור מקופים בערים הגדולות – וארגון-מחדש של תחום החקירות והמודיעין במחוז תל אביב.
הרעיון שעמד בבסיס הקמת המדור המרכזי, היה ריכוז משאבי המודיעין והחקירות בתחומים שהמשטרה זיהתה ככאלה שיהיו מורכבים מדי עבור תחנת משטרה בודדת. הרעיון היה שהיחידה החדשה תפעל בכל תחומי המחוז, ותהווה גורם מרכזי בכל הנוגע לאיסוף המודיעין, ניתוחו – וביצוע פעילות מבצעית וחקירתית שנגזרת ממנו. כך, למשל, במידה ותזוהה כנופיה של גנבים שפועלת ברמת גן, הרי שנפת רמת גן (מרחב דן), לא תהיה הגורם שמטפל בה, אלא המדור יעסוק בה.
הקמת היחידה
ירקוני, שנולד בהונגריה ב-1920 ועלה לארץ בגיל 19, היה לוחם ומפקד בארגון "ההגנה", והצטרף למשטרת ישראל בשנת 1949. הוא שירת כחוקר בתל אביב והתבלט ביכולותיו. כתוצאה מכך הוא יצא לקורס סמלים ואחר כך לקורס קצינים, שבסיומו חזר לשרת כקצין חקירות במחוז ת"א. אחרי תקופה קצרה, עבר ירקוני למטה הארצי והוצב בתור קצין במדור ללחימה בהסתננות, שריכז מודיעין בכל הנוגע לחדירות לישראל ממדינות אויב. בתפקיד זה רכש ניסיון בשיטות ואמצעים לאיסוף מודיעין ולניתוחו. מהמדור ללחימה בהסתננות עבר ירקוני לשרת במדור המיעוטים, שהיה חלק מהמחלקה לתפקידים מיוחדים – גוף המודיעין הראשי של המשטרה. הן המדור ללחימה בהסתננות והן המחלקה לתפקידים מיוחדים, היו חלק מאגף ארגון, וכתוצאה מכך נחשף עמוס בן-גוריון לירקוני וליכולותיו, והתרשם ממנו מאוד.
כשהחלה באגף ארגון עבודת מטה בנוגע לשינוי תפישה בכל הנוגע להפעלת מודיעין פלילי בצמוד לחקירות, הציב בן-גוריון את ירקוני בתפקיד מפתח בצוות התכנון. ב-1958, כאשר סיים בן-גוריון את תפקידו באגף ארגון, ולבקשתו עבר לשרת כמפקד מחוז ת"א, הוא ביקש שירקוני יעבור גם הוא. עם זאת, המעבר לא היה מיידי, שכן ירקוני נשלח לקורס מודיעין ממלכתי, שהיה משותף לכלל גופי קהיליית המודיעין, במטרה לרכוש עוד מיומנויות וניסיון, בטרם יוצב במחוז.
פעילות המדור
עם הצבתו במחוז תל אביב במרץ 1959, קיבל ירקוני מינוי כ"ראש מדור חקירות מטה ואיסוף" – תפקיד שלא היה קיים לפני כן, והיווה בעצם פלטפורמה להקמתה של היחידה החדשה.
במהלך החודשיים הבאים נקלטו במדור 3 פקדים ו-6 מפקחים, שהיוו את דרג הפיקוד ביחידה העתידית, ושנקראה, החל ממאי, "המדור המרכזי". עיקר הפעילות בשנים הראשונות הייתה קשורה בעבירות רכוש, אבל משלב מוקדם, טיפל המדור גם בעבירות אלימות, כולל אונס ורצח.
נגישותו של המודיעין סייעה מאוד לחוקרי המדור בבואם לבנות תיקים נגד חשודים, הרבה יותר מכפי שניתן היה לדמיין בעבר.
בפגישה עם עיתונאים תלה ירקוני את הישגי המדור כן ציין באותה פגישה, אם כי מיוחסים למדור מקרים לא מעטים של הפעלת אלימות כלפי עבריינים.
השפעות המדור המרכזי
הופעת המדור המרכזי שינתה במהירות את אופן ההתמודדות של המשטרה עם העבריינים במחוז ת"א, ומספרן של החקירות המורכבות שהסתיימו בהרשעות, גדל בצורה משמעותית. בסוף שנות הששים נחשב המדור, למודל מוצלח להפעלה משולבת של מודיעין וחקירות, ומחוזות נוספים החלו להתעניין באפשרות הקמת יחידות דומות. באותה תקופה פנה פיקוד המשטרה לחברת "קונתהל", שעסקה רבות בייעוץ ארגוני, בבקשה לבחון את מבנה המשטרה ולהציע שינויים שיתאימו את המשטרה למציאות משתנה.
אחרי מחקר מעמיק, המליצה "קונתהל", על הגדלת המדור, והקמת "היחידה המרכזית" (ימ"ר), ובמקביל על הקמת יחידות דומות במחוזות אחרים, שיתבססו על המודל הקיים במחוז ת"א. ההמלצה התקבלה, ובמהלך שנות השבעים, כאשר הוקמו יחידות חקירה ארציות (היחידה הארצית לחקירות הונאה – יאח"ה, והיחידה הארצית לחקירת פשעים חמורים – יאח"פ, שהיום מוכרת בתור היאחב"ל), גם הן נבנו, במידה רבה, בהתאם למודל שפיתח שלום ירקוני בסוף שנות החמישים. הימ"רים במחוזות ובמרחבי המשטרה, וכן יחידות להב 433 – הן צאצאיות ישירות של אותו מדור מרכזי.
הדרך לעין חרוד
הדרך לעין חרוד הוא רומן דיסטופי שכתב עמוס קינן, בין הבודדים בעברית מסוגה זו. הספר יצא לאור בשנת 1984 בהוצאת עם עובד ובשנת 2016 יצא במהדורה מחודשת, בעריכתו של חיים פסח. הספר תורגם לשמונה שפות: אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, דנית, צ’כית, הונגרית וערבית. עלילת הספר מספרת אודות ישראל שלאחר הפיכה צבאית, ומתמקדת בניסיונו של נרדף פוליטי להגיע למורדים בעין חרוד, וקורות מסעו של הגיבור בדרך לשם.
תקציר העלילה
במהלך חג החנוכה, מתחוללת בישראל הפיכה שקטה במהלכה כת צבאית תופסת את השלטון. הכת גירשה את כל הערבים והשליטה שלטון צבאי, בעוד שבעין חרוד התכנסו המורדים המשדרים מתחנת רדיו מחתרתית. במסגרת עולם זה, יוצא אדם הנרדף בידי המשטר מביתו בתל אביב – הנתונה במצור מוחלט – ומנסה להגיע לצפון הארץ, שם עדיין מתקיים שלטון חופשי בהנהגת המורדים נגד השלטון הצבאי.
במהלך מסעו צפונה, נתקל הגיבור בערבי ישראלי שמנסה לחצות את הגבול למדינת ערב. בהמשך, הם נתקלים בכוחות צבא ולוקחים בשבי תת-אלוף, עליו הם נושאים ונותנים עם אלוף פיקוד צפון. לקראת סוף הספר, הסיפור מקבל תפנית מדע בדיונית כאשר הגיבור מגיע יחד עם האלוף אל בונקר בעמק יזרעאל ובו מכונת זמן שהחונטה הצבאית פיתחה על מנת להרוג את הקיסר הרומי טיטוס, מחריב בית שני. הגיבור מסכל את התכנית, ובדרכו אל עין חרוד מגלה כי חזר בזמן לימים פרהיסטוריים, ולבסוף מת.
עיבוד קולנועי
ב-1990, יצא סרט דובר אנגלית בבימויו של דורון ערן, בכיכובם של אלסנדרה מוסוליני, ארנון צדוק וטוני פק..
בסרט נערך שינוי בעלילה, והגיבור מצליח להגיע אל הקיבוץ, אולם מגלה שאין מחתרת ושהרדיו משודר בידי אדם בודד.
.vu
.vu היא סיומת האינטרנט ב. סיומת זו נוצרה ב-10 באפריל 1995.
אהרן כהנא
אהרן כהנא (1 במרץ 1905 – 3 ביולי 1967) היה צייר ישראלי ממוצא גרמני.
קורות חייו
אהרון כהנא נולד בעיר שטוטגרט שבגרמניה תחת השם הרמן כהן. בשנת 1922 החל את לימודיו באקדמיה לאמנות בעיר הולדתו. עם תום לימודיו עבר לברלין, שם היה בן חסותו של אלפרד פרטהיים ואף זכה בעזרתו במלגת לימודים בפריז. בין השנים 1927-1929 שהה בפריז, שם נחשף לציור הפוביסטי. עם שובו לברלין התפרנס מעיצוב חלונות ראווה והתמקד בציור פורטרטים. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והשתקע ברמת גן. גם בארץ ישראל המשיך כהנא להתפרנס מעיצוב חלונות ראווה. באותה עת שינה כהנא את סגנון ציורו מאמנות פוסט-קוביסטית ומופשטת למחצה, לציור ריאליסטי. בשנת 1938 זכה כהנא לראשונה ב"פרס דיזנגוף" במסגרת התערוכה הכללית של אמני ארץ ישראל. בשנת 1946 הציג תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב. בשנת 1947 נסע לפריז עם אשתו, מידה, שם למדו השניים את מלאכת ייצור הקרמיקה.
עבודתו של כהנא הושפעה בעיקר מתנועת הכנענים, שנוצרה בשנות ה-30 על ידי קבוצת ציירים ופסלים. עד שנת 1940 עסק כהנא בציור פיגורטיבי וצייר נופים ריאליסטיים. בחלוף הזמן, במקביל להקמתה של קבוצת "אופקים חדשים" (שבה היה כהנא חבר מייסד), החלו הצורות הגאומטריות בעבודותיו ליצור אספקט אבסטרקטי תוך כדי רמיזה על סמלים מיתולוגיים שנחצבו על אבן. כהנא גם עסק ביצירה בתחום הקרמיקה, בו יצר ביחד עם אשתו.
בשנים 1938 ו-1953 זכה בפרס דיזנגוף לאמנות הציור. כיום מוצגות יצירותיו במוזיאוני אירופה ואמריקה.
בית אהרן כהנא
בית הצייר אהרן כהנא (בתכנון האדריכל יעקב רכטר), שברחוב אבא הילל 147 רמת גן, משמש כיום כמוזיאון.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 פנה ראש העיר קריניצי אל האדריכל יעקב רכטר (חתן פרס ישראל) לתכנן ולבנות את ביתו של האמן אהרון כהנא, זאת במסגרת הקמת קריית אמנים ברמת גן. ב-1959 החלו בבניית הבית ובתחילת שנות ה-60 סיימו בבנייתו.
בית אהרון כהנא נפתח לקהל ב-15 בינואר 1991. הוא היחיד בארץ שהציג תערוכות מתחלפות, כ-4 בשנה, באמנות הקרמית – בקומת הקרקע. ובקומה הראשונה מוצג אוסף מיצירותיו של אהרון כהנא.
התערוכות באמנות הקרמית עסקו מעבר לאמנות הקדרות גם בפיסול הקרמי.(כל תערוכה לוותה בקטלוג) הצפייה בתערוכות העבירה את חוויית העיצוב הקרמי, את המגע הממשי בחומר ואת דרך ההתמודדות האישית של האמנים עם הנושאים, בתוכן יצירתם – התמודדותם עם החומרים וצבעוניותם. התערוכות היו בנויות מדימויים שונים והציעו תפיסות שונות הן בקדרות, באמנות הכלים, בטכניקות ושריפות ובפיסול הקרמי.
כ-200 מיצירות השמן והאקריליק נאספו לרסטורציה בתחילת שנות ה-90 ומאז לא חזרו לבית אהרון כהנא.
מותו והלווייתו של ריצ'רד ניקסון
ב-22 באפריל 1994, ריצ'רד ניקסון, נשיאה ה-37 של ארצות הברית, נפטר לאחר שסבל משבץ מוחי ארבעה ימים קודם לכן, בגיל 81. הלווייתו הציבורית נערכה כעבור חמישה ימים בספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שמו שבעיר הולדתו יורבה לינדה, קליפורניה.
מותו
ניקסון סבל משבץ מוחי מסיבי בפארק רידג' שבמדינת ניו ג'רזי, בעודו מתכונן לאכול ארוחת ערב ביום שני, 18 באפריל 1994, בשעה 5:44 בערב. אמבולנס הוזעק למקום והוא הובהל בית החולים הפרסביטרי בניו יורק. הוא היה בהכרה אך לא היה מסוגל לדבר, וכן כושר ראייתו נפגע. ביום חמישי שקע ניקסון בתרדמת. בליל שבת, הוא מת בשעה 9:08, 22 באפריל 1994. בנותיו, טרישה וג'ולי, היו לצדו.
נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, הודיע על מותו של ניקסון בגן הוורדים של הבית הלבן והכריז על יום אבל לאומי חמישה ימים לאחר מכן. קלינטון הצהיר כי ניקסון הוא "מדינאי שביקש לבנות מבנה בר קיימא של שלום", ושיבח את "רצונו לתת משהו בחזרה לעולם הזה". כמו כן הגיעו הנשיאים לשעבר ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש. מזכיר המדינה של ארצות הברית לשעבר, הנרי קיסינג'ר, הסנאטורים לשעבר ג'ורג' מקגוורן (שהתמודד מול ניקסון ב-1972) והווארד בייקר, הסנאטור בוב דול, הסנאטור ג'ון מקיין והסנאטור טד קנדי, הצטרפו לנשיא קלינטון.
הלווייתו
הלוויה התקיימה ביום רביעי, 27 באפריל, בשטח הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון. בטקס ההלוויה השתתפו למעלה מ-4,000 בני אדם, ביניהם בני משפחה, הנשיא ביל קלינטון והגברת הראשונה הילרי, נשיאים וגברות ראשונות לשעבר (ג'ורג' וברברה בוש, רונלד וננסי רייגן, ג'ימי ורוזלין קרטר וג'רלד ובטי פורד). סגן הנשיא לשעבר ספירו אגניו, שכיהן תחת ניקסון, גם השתתף בטקס. משלחת הקונגרס האמריקני מנתה למעלה ממאה חברים, והסגל הדיפלומטי הזר כלל משלחת של יותר ממאתיים איש. את הטקס הנחה הכומר בילי גרהאם, ידיד של ריצ'רד ניקסון, שאמר: "הוא אחד האנשים שהכי לא הובנו כהלכה, ואני חושב שהוא היה אחד מגדולי המאה". ההספדים נמסרו מאת גרהאם, הנרי קיסינג'ר, הסנאטור בוב דול, מושל קליפורניה פיט וילסון והנשיא קלינטון. דול לא הצליח לעצור את דמעותיו בסוף נאומו, מופע נדיר של רגש בציבור לסנאטור.
ריצ'רד ניקסון נקבר ליד אשתו פט, בשטח הספרייה הנשיאותית על שמו. הוא הותיר אחריו את שתי בנותיו, טרישיה וג'ולי, וארבעה נכדים. בהתאם לרצונו, הלווייתו לא הייתה הלוויה ממלכתית מלאה, אם כי גופתו הונחה לראווה בלובי של הספרייה הנשיאותית מ-26 באפריל עד למועד ההלוויה. האבלים חיכו בתור עד שמונה שעות במזג אוויר קריר ורטוב כדי לחלוק כבוד אחרון לנשיא לשעבר. בשיאו, התור שעבר ליד ארון הקבורה של ניקסון היה באורך שלושה קילומטרים, עם 42 אלף איש ממתינים.
בלצ'לי פארק
בלֶצְ'לי פארק (באנגלית: Bletchley Park) היא אחוזה בעיירה בלצ'לי, במחוז בקינגהמשייר שבאנגליה, כיום חלק ממילטון קינס, עיר חדשה צפונית-מערבית ללונדון, בין אוקספורד לקיימברידג'. בזמן מלחמת העולם השנייה מוקמה באחוזה זו יחידת מודיעין סודית של הבריטים, יחידת מפענחי צפנים (Codebreakers) שתפקידה היה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של כוחות הצבא הגרמני ומדינות הציר. המודיעין שהופק כונה "אולטרה". ההישג המפורסם ביותר של היחידה היה פיצוח מכונת ההצפנה הגרמנית "אניגמה" (בסיוע המודיעין הפולני), ופענוח כל התשדורות המוצפנות שהועברו באמצעותה. הישג זה השפיע על תוצאות המלחמה, אפשר את הסרת המצור הימי מעל בריטניה ומנע את סכנת הרעב באי, והקנה לצי הבריטי יתרון משמעותי במלחמה מול חיל הים הגרמני. כיום האחוזה פתוחה לציבור ומשמשת כמוזיאון.
ההיסטוריה של המקום
שמה של האחוזה ניתן לה בשנת 1877 לאחר שנקנתה כבית-משק קטן על ידי סמואל ליפסקומב, שמכר אותה לסר הרברט סמואל ליאון (1850–1926, חבר פרלמנט יהודי מטעם המפלגה הוויגית / המפלגה הליברלית). סר ליאון הרחיב אותה לאחוזה הנוכחית, העומדת על תילה עד היום. האחוזה המפוארת נבנתה בסגנון ויקטוריאני גותי, שטחה הכולל כ-2300 דונמים והיא כוללת מספר מבנים. ב-1937, לאחר פטירת אשתו של סר ליאון, פאני, מכרו יורשיו את האחוזה ליזם שהתכוון להרוס אותה כדי לבנות במקומה מבני מגורים. האדמירל סר הוגו סינקלייר (מנהל מודיעין הצי, ראש MI6 ומייסד בית הספר לצפנים של המודיעין הבריטי GC&CS), קנה ממנו את האחוזה בכספו שלו, לאחר שלא הצליח לשכנע שום משרד ממשלתי לשלם עבורה. העובדה שסינקלייר ולא הממשלה הבריטית היה הבעלים של האחוזה נודעה ברבים רק ב-1991, כאשר האתר כמעט נמכר ליזמי פיתוח.
באותה עת החלו לנשב רוחות מלחמה מכיוון גרמניה, ובית הספר לצפנים של המודיעין הבריטי, שהיה בלונדון, נזקק למשכן חדש הרחק מאיום המפציצים הגרמניים. האחוזה, שנמצאה ליד צומת דרכים מרכזי, מסילת ברזל ומסעף קווי תקשורת, התאימה במיוחד למטרה זו.
מפקדת התקשורת הבריטית GCHQ (בשמה דאז GC&CS) בראשות אלסטר דניסטון, שהייתה אחראית על מודיעין אותות ועל אבטחת מידע, עברה למבנה הראשי של האחוזה ב-1939. חדר אלחוט הוקם במגדל המים של האחוזה, וניתן לה שם הכיסוי תחנה X. תחנות האזנה (תחנות "Y") אספו את האותות הגולמיים. התשדורות נרשמו ביד או הודפסו במכונת כתיבה והועברו לבלצ'לי פארק על נייר, ומאוחר יותר בטלפרינטר. בלצ'לי פארק מפורסמת בעיקר בשל פיצוח צופן האניגמה. למעשה, המודיעין הפולני הצליח לפצח את צופן האניגמה עוד בשנת 1932, ואפילו הצליח לשחזר מכונה אחת. בתחילה שינה הצבא הגרמני את מפתח ההצפנה רק אחת לכמה חודשים. לאחר פרוץ המלחמה שונה המפתח לפחות פעם ביום, דבר שהקשה מאוד על פענוחו. ב-1939 העבירו הפולנים את הידע שצברו, כולל עותק של המכונה, לידי הבריטים והצרפתים. מידע זה הספיק למפענחים הבריטים בבלצ'לי פארק כדי להבין כיצד המכונה פועלת, דבר שלא היה אפשרי ללא המכונה עצמה. ב-1940, לאחר שמצאו מספר נקודות תורפה בהנדסת המכונה, הצליחו הבריטים לפצח את סודות המכונה ולקרוא את כל התשדורות המוצפנות של הצבא הגרמני שהועברו באמצעותה.
הישגי היחידה
ייתכן כי ההישג הקריפטוגרפי המשמעותי ביותר של היחידה היה דווקא פיצוח הצופן הגרמני FISH ב-1942. FISH הוא כינוי שניתן לצופן זרם, שיושם במכונת ההצפנה הגרמנית לורנץ ששימשה את המפקדה הנאצית להעברת מסרים סודיים ביותר. המודיעין שנאסף בעקבות פיצוח הצפנים על ידי היחידה תרם רבות למאמץ המלחמתי. הוא סייע רבות להצלחת בעלות הברית בהתמודדות מול איום הצוללות הגרמניות על שיירות האספקה בקרב על האטלנטי, ולניצחונות של הצי הבריטי על חיל הים הגרמני.
הבולטים מבין המתמטיקאים ומנתחי הצפנים שעבדו בבלצ'לי פארק היו אלן טיורינג, שהניח את היסודות להמצאת המחשב המודרני, וגורדון ולצ'מן. טיורינג עמד בראש צוות המפענחים האחראי לשבירת צופן האניגמה. המחשב הדיגיטלי הניתן לתכנות הראשון בעולם היה רעיון של טומי פלאוורס. פלאוורס בנה ביחד עם צוותו מחשב פרימיטיבי בשם קוֹלוֹסוּס (Colossus), שנועד בעיקר לשבירת צופן FISH. ב-1945, בשיא המאמץ המלחמתי של המודיעין הבריטי נגד המכונה הנאצית, עבדו במקום כתשעת אלפים אנשים בעלי מגוון רחב של התמחויות. גויסו אלופי שחמט, מומחי תשבצים, בלשנים ומאות מתמטיקאים. חלק מהמגויסים נבחרו מבין הזוכים בתחרות תשבצים בעיתון. כאשר הצטרפה ארצות הברית למלחמה, נשלחו מספר מומחי הצפנה אמריקאים לבלצ'לי פארק, כדי להשתתף במאמץ המודיעין נגד הנאצים.
סניף של בלצ'לי פארק הוקם בקילינדיני (Kilindini) שבקניה, כדי לפצח ולפענח את הצפנים היפניים. הודות לשילוב של מיומנות ומזל, בוצעה משימה זו בהצלחה: עד אוגוסט 1945 ספג צי הסוחר היפני אבדות של 90 אחוזים כתוצאה מפענוח הצפנים.
מבנים בבלצ'לי
הצריפים מוספרו במספרים סידוריים. לפעמים המספרים נהיו מקושרים גם לסוג העבודה שנעשתה בתוכם. זו הסיבה שכאשר היה צורך להעביר אגף מצריף לבניין גדול יותר הוא עדיין כונה על פי המספר הסידורי של הצריף. להלן כמה מספרי צריפים והעבודה שבוצעה בהם:
לאחר המלחמה
בתום המלחמה, בהוראת צ'רצ'יל, הושמדו הציוד והתוכניות ששימשו בבלצ'לי פארק, ולא נותר כל זכר לתקופה הסוערת שעברה על האחוזה. למרות שבמקום הועסקו אלפי אנשים, קיומה של היחידה נשמר בסוד עשרות שנים לאחר המלחמה. רק בשנת 1974 נחשפו היחידה ופועלה לראשונה לציבור הרחב. קורסי ההכשרה של GCHQ חדלו להתקיים בבלצ'לי פארק בשנת 1987, והמבנים היו בסכנת הריסה. ב-1992 הוכרז המקום כאתר לשימור וזכה להכרה בערכו ההיסטורי. האתר שופץ והפך למוזיאון, הקיים עד היום. ב-1993 הוקמה קרן נאמנות שמטרתה לנהל את שימור האתר ושיפוצו, במימון כספי תרומות. האתר נפתח לציבור ב-1993. בסיוע מיליונר אמריקאי שתרם סכום גדול, שוחזר חלק גדול מהציוד המקורי, בפרט מחשב הקולוסוס וכן מכונות נוספות כמו בומב - מתקן אלקטרו-מכני שתכנן אלן טיורינג כדי להאיץ את תהליך הפיצוח של צופן אניגמה. לאתר הובא גם דגם U-boot (צוללת גרמנית) מתקופת המלחמה.
מסע המושבות
"מסע המושבות" או "מסע הרבנים" הוא כינוי למסע שערכה קבוצת רבנים ביישובים החדשים בצפון הארץ: המושבות והקבוצות אשר הוקמו בארץ ישראל על ידי אנשי העליות הראשונות, משנת תרמ"ב 1882.
המסע נערך בשנת תרע"ד 1913 על ידי עשרה רבנים ובראשם הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יוסף חיים זוננפלד. במהלך המסע, שנערך ביוזמת הרב קוק שכיהן אז כרבן של "יפו והמושבות", ביקרו הרבנים בעשרים ושישה יישובים בצפון הארץ, במשך כחודש ימים. מסעות דומים נערכו גם ב-1923 ו-1927.
רקע
בכ"ח אייר תרס"ד (1904) הגיע הרב קוק לארץ ישראל לכהן כרבה של יפו והמושבות. בשנים אלו, שנות העלייה השנייה, הגיעו עולים רבים לארץ ישראל, ביניהם היו צעירים חלוצים בעלי אידאולוגיות מודרניות, בין השאר סוציאליסטית, שרובם התרחקו מאורח החיים המסורתי. הם עלו לארץ מתוך מטרה לבנות ריבונות יהודית בארץ ישראל, וראו בכיבוש העבודה אמצעי נחוץ וחיוני. יחד עם זה החלו לגבש לעצמם זהות לאומית וחילונית חדשה, המבוססת על עולם היהדות המסורתית אולם לא זהה לה.
הרב קוק העריך מאוד את החלוצים אנשי העלייה השנייה הבונים ומפתחים את הארץ במסירות נפש, וראה בהם חוליה חשובה בתהליך הגאולה. הוא טען שיש בהם נשמה ואור הגנוז, אפילו שלא מדעתם. אולם הסתייג מאורח חייהם המרוחק מתורה והלכה, הפריע לו שהם מנותקים מהדת כפי שהוא ראה אותה, וסבר כי "חלק מהחלוצים הצעירים שבו בארץ ישראל ליסוד הלאומי שלנו אבל עדיין לא שבו ליסוד דתי אולם אי אפשר להפריד בין שני יסודות אלה שהם אחד...רק על ידי אהבה ניתן יהיה לאחדם". בכך, הרב קוק, שראה שאחיזת הדת נחלשת ביישוב החדש, התייחס לנושא החילון שהחל להיות רווח בישראל על ידי ביקורים מדי פעם במושבות ודרישה מהציבור לחזור למקורותיו, כל זאת בדרכי נועם מתוך גישה של שמאל דוחה וימין מקרבת, מתוך רצונו "לחדור אל עומק ליבו של הפועל הצעיר", ובהאמינו בכוחו של מפגש ישיר. לפיכך בשנת תרע"ד 1913 יזם הרב קוק מסע של רבנים אל המושבות במאמץ לקרב אותם לקיים את המצוות. גם חלק מרבני היישוב הישן השתתפו במסע. ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם לקח על עצמו את מימון הוצאות המסע, ונציג הארגון בארץ, הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ, היה מהמשתתפים במסע.
המסע הראשון - 1913
בימים י"ט בחשון עד י"ז בכסלו תרע"ד (1913) נערך המסע בראשותו של הרב קוק. במסע זה השתתפו עוד שבעה רבנים חשובים נוספים: הרב יוסף חיים זוננפלד, הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ, המגיד בן ציון ידלר, הרב יעקב משה חרל"פ, הרב אברהם לייב זילברמן, הרב ברוך מרקוס והרב משה קליערס. אל הרבנים הצטרפו גם אליהו מרדכי זוננפלד, בנו של הרב זוננפלד וכן הרב גרינברג שהיה משמשו של הרב קוק.
הרבנים ביקרו במשך כחודש ימים בעשרים ושישה יישובים באזורי חיפה, הגליל התחתון ואצבע הגליל. הרבנים שהרגישו בחשיבותו הגדולה של המפגש שאפו לקיים מסע כזה פעם או פעמיים בשנה, אך בסוף אותה שנה פרצה מלחמת העולם הראשונה שלא אפשרה את מילוי המשאלה.
מטרת המסע
המסע הוגדר כמסע התעוררות וקירוב לבבות אשר נועד להכשיר את הקרקע ולהחזיר את החלוצים עד כמה שניתן לאורח חיים מסורתי, בעיקר בנושאים של כשרות, שמירת שבת, חינוך יהודי במושבות ומצוות התלויות בארץ. זאת על מנת למנוע את הקרע שהחל להיווצר בין "היישוב הישן" ל"יישוב החדש".
בכל מקום אליו הגיעו התקבלו משלחת הרבנים בכבוד גדול. האנשים והנשים התכנסו בבית הכנסת לשמוע את דרשות הרבנים. הרבנים דיברו בענייני אחווה וקרוב לבבות באהבת ישראל, חשיבות העבודה החלוצית באהבת ארץ ישראל לקירוב גאולת ישראל, כמו כן דיברו ישירות על הצורך לתקן פגמים במצב הדתי בענייני חינוך, שמירת שבת, טהרת המשפחה ומתן תרומות ומעשרות. הרבנים האזינו גם לבעיות שהעלו המתיישבים, ביניהן בעיות בתחום החומרי.
עם זאת, המסע נחל הצלחה חלקית בלבד - בעוד שבמושבות העלייה הראשונה התקבלו דברי הרבנים בהתלהבות ובהבנה והייתה נכונות עקרונית להיענות לבקשות המשלחת, הרי שביישובי העלייה השנייה, שחלק מחבריהם היו חילונים וסוציאליסטים, קבלת המשלחת הייתה צוננת.
תוצאות המסע
בכל המושבות התקבלה המשלחת בכבוד גדול. במקומות אחדים הוחלט בהשפעת הביקור לבצע שינויים. הובאו מורים דתיים שיחזקו את לימודי הקודש, הוקצה תקציב לבניין בית כנסת, התמנו אנשים שידאגו לקשר עם הרבנים וישאו בעול העניינים הדתיים ביישובים, בעיקר בעניין התרומות והמעשרות. ביישובים שחלק מחבריהם היו בעלי תפיסת עולם סוציאליסטית וחילונית, כמו דגניה וכנרת, התקבלו הרבנים בכבוד, אך בנימה של הסתייגות. במספר מקומות נדחתה בקשת הרבנים להכשיר את המטבח, לשמור שבת וכו'.
מדרך פעולתו של הרב קוק ב"מסע המושבות" היה ניכר שעיקר דאגתו הייתה לטווח הרחוק, גם אם בטווח הקצר ההישגים אינם משביעים רצון, "כי עבודתנו בכולה על אדמת הקודש הלא היא עבודה היסטורית שאינה נמדדת במידת השעה והשנה, כי אם עבודת עולם ותקנת דורים". בסיכום המסע אמר הרב קוק: "באנו בשעה מאוחרת מעט, אבל לא מאוחרת מדי". בכל זאת, לא פעם במקומות רבים הסתיימו המפגשים בחוויה מרגשת של ריקודי איכרים - פועלים ורבנים שכם אל שכם.
"אלה מסעי"
בתום המסע החליטו הרבנים להוציא חוברת שתתאר את המסע, וזאת כדי להציג בפני דעת הקהל את המצב ביישובים החדשים וכדי להביא ל"התעוררות הראויה". החוברת שנקראה בשם אלה מסעי נערכה על ידי הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ, ממשתתפי המסע, נדפסה בימי מלחמת העולם הראשונה והיא מכילה תיאור של המסע ושל מצב המושבות באותה העת.
המסע בשנת 1923
מסע זה נערך בימים 21 עד 31 בנובמבר 1923. מטרתו המוצהרת הייתה: "לשם ביקורת העניינים הדתיים שבמושבות ובייחוד בנקודות החדשות שנוסדות בעמק בשנים האחרונות". אל הרב קוק הצטרפו הרב חרל"פ מירושלים והרב אהרונסון רבה הראשי של תל אביב. המסע סוכם במסמך מפורט שחיבר מנחם אייזיק רלבג המזכיר הראשי של הרבנות הראשית בשם: פרשת נסיעת הרבנות הראשית הגלילה.
הרבנים נפגשו עם חברי קיבוצים ומושבים ביישובים כפריים ועירוניים בעמק יזרעאל והגליל, ביניהם: טבריה, צפת, ראש פינה, דגניה, קבוצת כנרת, בית אלפא, עין חרוד, כפר גלעדי וכפר יחזקאל.
המסע בשנת 1927
מסע זה נערך בימים 15 עד 26 במאי 1927. בנוסף לרב קוק השתתפו הרב אבא יעקב הכהן בורכוב, שהיה ר"מ בישיבת מרכז הרב, והרב מאיר ברלין, ראש המרכז העולמי של המזרחי, אשר מימן את המסע.
המשלחת ביקרה בערים, במושבים ובקיבוצים בגליל ובעמק יזרעאל, בהם: גבע, קבוצת צריפין (לימים מזרע), תל עדשים, בלפוריה, כפר יחזקאל, נהלל, עין חרוד, מרחביה, קבוצת כנרת ודגניה. הרב קוק הקדיש את מירב מאמציו לשיחות עם אנשי היישובים, כך למשל במושבה בלפוריה דיבר "על החיים הרוחניים בעמנו ועל ערכה של ארצנו בהיותה נעבדת וגם נשמרת בטהרתה ובקדושתה". במסע זה פנה אחד הפועלים אל הרב ואמר: "חבל על עבודתכם ועל דיבוריכם, פה לא תשפיעו כלום". הרב קוק הבין שעיקר משימתו צריכה להיות הקשר החיובי עם הצעירים וענה: "לא באנו להשפיע, רוצים אנו להיות מושפעים מגודל מסירות הנפש שלכם עבור אדמת הקודש".
באטלגראונד (WWE)
"באטלגראונד" (באנגלית: Battleground או בעברית: "שדה קרב") היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE, ושודר אחת לשנה בערוץ של ה-WWE Network. האירוע התקיים לראשונה בחודש אוקטובר של שנת 2013. שנה לאחר מכן מתכונת אירועי השלם וצפה שונתה והאירוע עבר לחודש יולי. בשנת 2017 האירוע הפך להיות בלעדי למותג סמאקדאון עקב פיצול המותגים.
האירוע היה אמור להיערך בשנת 2018, אך הוחלט לבטלו לאחר שה-WWE הודיעו שכל אירועי השלם וצפה שיתקיימו לאחר רסלמניה 34 יהיו בלעדיים לשני המותגים (גם Raw וגם סמאקדאון).
קונסטנטין השלישי, מלך סקוטלנד
קונסטנטין השלישי (באנגלית: Constantine III, בגאלית סקוטית: קאוסאנטין מק קואילאין- Causantín mac Cuiléin באיות עתיק, Còiseam mac Chailein באיות מודרני, כלומר "קונסטנטין בנו של קולין"; 971 לערך - 997) היה מלך סקוטלנד משנת 995 ועד מותו.
בעבר נקרא בכינוי "קונסטנטין הרביעי" מאחר שספירת מלכי סקוטלנד כללה גם את קאוסטנטין, מלך הפיקטים, אולם מחקרים היסטוריים מהתקופה הוויקטוריאנית קבעו כי קונסטנטין היה השלישי מבין מלכי סקוטלנד אשר נשא בשם זה.
קורות חיים
קונסטנטין היה בנו של קולן, מלך סקוטלנד (Cuilén mac Iduilb). קונסטנטין הומלך כמלך סקוטלנד לאחר מותו של קנת השני (סינאד מק מל קולם), אשר ככל הנראה נרצח על יד פינגואלה, בתו של קונקאר מורמאר אנגוס. היסטוריונים סבורים שהרצחו של קנת בוצע ביוזמת קונסטנטין.
ג'ון מפרדון מכנה את קונסטנטין בכינוי "הקירח" אולם אין עדויות אחרות להיות קונסטנטין קירח.
על פי "דברי ימי מלכי אלבה" מלך קונסטנטין 18 חודשים. "דברי ימי טיגרנאך" מציין כי קונסטנטין נהרג בקרב בשנת 997, ככל הנראה בראת'אינבראמונד (Rathinveramond) - במפגש נהר אלמונד עם הנהר טיי, בסמוך לפרת'. ככל הנראה קנת השלישי הרג את קונסטנטין ומלך אחריו.
לקונסטנטין לא היו צאצאים.
רוזוולט
{{פירושונים| אישים:
אתרים: אחר:
האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי
האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי (באנגלית: The International Astronomical Union, בראשי תיבות: IAU) הוא ארגון גג אסטרונומי בין-לאומי, לא-ממשלתי המאגד איגודים אסטרונומיים לאומיים, אנשי מחקר מקצועיים וחובבי אסטרונומיה מרחבי העולם. מטרת האיגוד היא לקדם את מדע האסטרונומיה על כל היבטיו, באמצעות שיתוף פעולה בין-לאומי והובלת התיאום העולמי של האסטרונומיה. פעילות הארגון כוללת חינוך, תקשורת, מחקר ופיתוח, פרסומים, הנגשת מדע האסטרונומיה לאוכלוסיות שונות בעולם באמצעות הקמת משרדים ייעודיים, ייזום פרויקטים, כנסים והרצאות. פעילות הליבה של ה־IAU היא ארגון מפגשים מדעיים. מדי שנה האיגוד נותן חסות לתשעה סימפוזיונים בין-לאומיים ובכל שלוש שנים, האיגוד מקיים אספה כללית שבו מתקימים שישה סימפוזיונים, כ־15 פגישות מיקוד, ופגישות עסקיות ומדעיות אינדיבידואליות של החטיבות, הוועדות וקבוצות העבודה. לאיגוד ארבעה שותפים ונציגים בשלושים וארבעה ארגונים בין-לאומיים ובנוסף חבר במועצת המדע הבין-לאומית המאחד גופים מדעיים ברמות שונות בכל מדעי החברה והטבע. ארבעת שותפי האיגוד הם: המרכז הבין-אוניברסיטאי לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה (באנגלית: Inter-University Centre for Astronomy and Astrophysics, בראשי תיבות: IUCAA), פיתוח אפריקה באמצעות רדיו-אסטרונומיה (באנגלית: Development in Africa with Radio Astronomy), החברה המלכותית לאסטרונומיה, והמועצה המייעצת לדור החלל. לאיגוד האסטרונומי הבין-לאומי יש תוכנית אסטרטגית שבה מתוארים חמשת היעדים של הארגון לטווח השנים 2020–2030 והפעילויות הנדרשות כדי לעמוד ביעדים אלה. היעדים הם: 1. הובלת התיאום העולמי של האסטרונומיה ושיפור התקשורת והפצת ידע אסטרונומי בקרב אסטרונומים מקצועיים. 2. קידום כולל של האסטרונומיה בכל מדינה. 3. קידום השימוש באסטרונומיה ככלי לפיתוח בכל מדינה. 4. הנגשת הציבור למידע אסטרומי. 5. חינוך והוראת אסטרונומיה בבתי הספר.
היסטוריה
האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי, הידוע בראשי התיבות של שמו האנגלי IAU, נוסד ב־28 ביולי 1919 עם מיזוגם של מספר איגודים בין-לאומיים קודמים. הכוח המניע מאחורי הקמתו היה האמריקאי ג'ורג' אלרי הייל, שהיה איש רב־פעלים בארגונה של האסטרונומיה בארצו, ולאחר מכן ברחבי העולם. ב־1922 התכנסה האספה הכללית הראשונה של האיגוד, בהשתתפות נציגים של תשע מדינות (ארצות הברית, קנדה, בלגיה, הממלכה הבריטית, יפן, יוון, צרפת, איטליה ומקסיקו) ועד 1925 הצטרפו ל־IAU עוד 13 מדינות. הנשיא הראשון של האיגוד היה בנג'מין ביילוד.
חברי האיגוד
חברי האיגוד מסווגים למספר קטגוריות: חברים לאומיים - המייצגים איגודים אסטרונומיים מקצועיים, סה"כ 82 חברים, (לדוגמה, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מייצגת את ישראל החל משנת 1954); חברים פרטיים - מדענים מקצועיים בעלי תואר ד"ר לפחות, העוסקים במחקר והוראה, סה"כ הם מונים 13,059 כשמתוכם פעילים 10,569; חברים זוטרים - מדענים צעירים שהשלימו את לימודי הד"ר שלהם בין השנים 2020-2015, הם בשלב הראשוני של הקריירה שלהם, באחד מענפי האסטרונומיה וסיווגם במעמד זה, הוא למשך שש שנים, הם מונים 533 כשמתוכם 531 מוגדרים כפעילים; חברי כבוד - אנשים שתרמו מהותית להתפתחות המחקר האסטרונומי בארצם, שאינם אסטרונומים מקצועיים. בקטגוריה חדשה זו משנת 2018 נבחרו סה"כ 9 חברים; חברים עמיתים - מעמד זה מוענק לפרטיים שאינם חברים באיגוד, אך מעורבים בפעילות במסגרת קבוצת עבודה, ועדה או מחלקה, במעמד זה, יש סה"כ 75 חברים, המעמד הוא זמני ויש לאשרו מחדש בעת האספות הכלליות ובהמלצת המסגרת שבה המועמד פעיל. באיגוד יש סה"כ 13,593 (11,091 גברים, 2502 נשים) (מתוכם 533 חברים זוטרים) חברים מקצועיים וזוטרים, כשמיתוכם יש סה"כ 11,100 חברים פעילים (מקצועיים וזוטרים). בישראל יש 107 חברים (96 גברים, 11 נשים). נכון למרץ 2020, יש באיגוד סה"כ 82 חברים לאומיים, וסה"כ 13677 חברים פרטיים המגיעים, סה"כ מ־107 מדינות ברחבי העולם.
רשימת החברים הלאומיים
להלן רשימת ארגונים המייצגים קהילות אסטרונומיות מקצועיות לאומיות (נכון למרץ 2020}:
מדינה | ארגון | שנת הצטרפות | מספר חברים | מעמד | קטגוריה (VIII-I)
ניהול וארגון מדעי
האיגוד מאורגן בתשע חטיבות נושאיות (A-J), 35 מחלקות ו־54 קבוצות עבודה שמאורגנות על ידי הוועד המנהל, על ידי החטיבות או על ידי ועדות, על מנת לבצע משימות מוגדרות היטב לפרקי זמן קצובים. בנוסף לכך, ישנם מרכזי מחקר ומשרדים ייעודיים אזוריים ברחבי העולם. אחד המשרדים הוא משרד האסטרונומיה לפיתוח שהוקם בשנת 2011 במטרה לקדם את השימוש באסטרונומיה ככלי להתפתחות. שתי קבוצות מחקר ידועות פועלות במסגרת חטיבה F והן: קבוצה ראשונה היא קבוצת העבודה למינוח גרמי שמיים ותפקידה לתת את השמות לכל גרמי השמיים. קבוצה שנייה היא מרכז כוכב הלכת המינורי האחראית על כל גרמי השמיים במערכת השמש מסוג כוכב לכת מינורי.
רשימת החטיבות, תחומי המחקר ועיסוקן:
האסיפות הכלליות
החל משנת 1922, האספה הכללית של האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי מתכנסת כל שלוש שנים, למעט התקופה שבין 1938 ל־1948 (עקב מלחמת העולם השנייה).
נשיאי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי
להלן רשימת הנשיאים החל משנת 1919:
פרסומים
לאיגוד יש הסכם שיתוף פעולה החל משנת 2004 עם הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' להוצאה לאור של פרסומי האיגוד. האיגוד מפרסם דוחות שנתיים תמטיים, דוחות של החטיבות, הוועדות וקבוצות העבודה, ספרים, עלונים, קולוקוויום, סימפוזיון, פגישות טכניות, פרוטוקולים, דוחות אסטרונומיה, עיתונים של האספה הכללית, פגישות אזוריות, עיקרי האסטרונומיה, עלוני מידע, הנגישים ברובם אונליין באתר הרשמי של האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי.
מענקים ופרסים
האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי מעניק מספר מענקים ופרסים:
ניובה
ניובה במיתולוגיה
המיתולוגיה מספרת שניובה חטאה בחטא ההיבריס כלפי לטו, אמם של התאומים ארטמיס ואפולו. ניובה טענה כי היא טובה מלטו, מפני שילדה שבעה בנים ושבע בנות, בעוד שלטו ילדה רק זוג תאומים. היא לגלגה באומרה שבנה של לטו "יפה כמו אשה", ובתה עוסקת במקצוע גברי - ציד.
נקמתם של אפולו וארטמיס לא איחרה לבוא: אפולו הרג את כל בניה של ניובה כשהשתתפו במשחקים אתלטיים, וארטמיס הרגה את כל הבנות. על פי גרסה מסוימת, רק כלוריס נותרה בחיים מכל ילדיה של ניובה. אמפיון נשבע לנקום את דם ילדיו, אך אפולו הרג גם אותו.
ניובה, שעולמה חרב עליה בן רגע, נמלטה להר סיפליון באסיה הקטנה ובכתה נוראות, עד שהפכה בידי זאוס לסלע הגונח כשדורכים עליו. דמעותיה הפכו לנהר אכלואוס. זאוס הפך את כל אנשי תבאי לאבן כדי שאיש מהם לא יוכל לקבור את ילדי ניובה המתים במשך תשעה ימים. בתום תשעת הימים קברו האלים עצמם את הילדים.
הנצחה
על שמה של ניובה כונה היסוד ניוביום. היסוד התגלה ביחד עם מרבצי היסוד טנלום, שכונה על שמו של טנטלוס, אביה של ניובה.
האסטרואיד 71 Niobe שהתגלה על ידי רוברט לות'ר ב-1861 נקרא על שמה.
לה בוקריה
מֵרְקַט דֵּה לַה בּוֹקֶרִיַה (בקטלאנית: Mercat de la Boqueria) הוא שוק מזון גדול ומטופח בברצלונה עם כניסה משדרת לה רמבלה. השוק שנחשב בעיני רבים כאחד משוקי האוכל הטובים בעולם (בשנת 2010 הוא נבחר על ידי המגזין טיים אאוט כשוק האוכל הטוב באירופה). נקרא גם מרקט דה סנט ז'וספ (Mercat de Sant Josep) על שם מנזר שהיה באזור ונהרס תוך כדי תהליך החילון שעברה העיר ברצלונה.
פעילות
השוק מתמחה במוצרי מזון טריים באיכות גבוהה, ומהווה אטרקציה תיירותית בשל צבעוניותו המרשימה וההיצע המגוון. דוכני השוק שונים מאוד מהמקובל בשווקים ישראליים. קירות הדוכנים מחופים אריחי קרמיקה, משטחי התצוגה מנירוסטה בוהקת. בדוכנים רבים המוצרים מוצגים מאחורי זכוכית. גם בדוכנים בהם הסחורה מוצגת ללא חציצה, כמו דוכני פירות וירקות רבים, אין הקונים בוחרים בעצמם את פריטי המזון אלא מבקשים מהמוכר והוא בוחר עבורם, שוקל ואורז.
דוכני הפירות מציעים לרוב למכירה גם כוסות של מיצי פרי שהוכנו במקום, ומוצגות על גבי קרח. כמו כן מוצעים פירות קלופים ופרוסים, חלקם בעיצובים מיוחדים, הנמכרים לאכילה מיידית, בליווי מזלג חד-פעמי.
דוכני הבשר מציגים בשר חתוך לנתחים ומוכן לטיפול הטבח, או פורסים נתחים, לבקשת הלקוח. בדוכני הדגים ופירות הים ניתן לרכוש חלק מהמוצרים כשהם עדיין חיים. דוכני הנקניקים ודוכני הגבינות מגוונים מאוד, ובדוכני מאפה נמכרים לחם ומאפים הנאפים במקום. דוכנים אחרים מתמחים בממתקים, בפירות יבשים, בתבלינים ובבקבוקי משקה, אף הם בגיוון עצום ובעיצוב מושקע.
את השוק מנהלת עמותה מסודרת הדואגת לסדר וארגון שבו בנוסף היא מקיימת בו סיורים, הדרכות וסדנאות בישול קאטלוניות למבוגרים ולצעירים.
G&L
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1979 על ידי ליאו פנדר, מייסד חברת פנדר. ליאו פנדר מכר את חברת פנדר מספר שנים לפני כן ל-CBS, הקים חברה בשם Music Man וניהל אותה בין השנים 1971-1979. לאחר סכסוכים עם חבר Music Man, פרש ממנה פנדר והקים ביחד עם חבריו ג'ורג' פולטרון ודייל האייט את חברת G&L.
כיום ממוקם מטה החברה בעיר פולטרון שבמדינת קליפורניה, באותה שדרה בה ממוקם המפעל של חברת פנדר. עיריית פולטרון שינתה את שמה של שדרה זו ל"שדרת פנדר".
המצאות
לאורך השנים שכללו פנדר ופולטרון רבים מן העיצובים של פנדר ותכננו חידושים נוספים:
אנטון ילצ'ין
אנטון ויקטורוביץ' ילצ'ין (באנגלית: Anton Viktorovich Yelchin; ברוסית: Анто́н Ви́кторович Ельчи́н; 11 במרץ 1989 – 19 ביוני 2016) היה שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "שליחות קטלנית: התעוררות", "אלפא דוג" ובטרילוגיה המחודשת של מסע בין כוכבים: "סטארטרק", "סטארטרק: אל תוך החשיכה", ו"סטארטרק: אל האינסוף".
ביוגרפיה
ילצ'ין נולד בלנינגרד שבברית המועצות דאז (כיום סנקט פטרבורג ברוסיה) למשפחה יהודית.
הוריו, ויקטור ילצ'ין ואירינה קורינה, היו רקדני קרח מהמפורסמים והמצליחים ביותר ברוסיה. בגלל יהדותם והאנטישמיות של המשטר הסובייטי לא הורשו לייצג את ברית המועצות באולימפיאדת סאפורו (1972). הם היגרו עמו לארצות הברית כאשר ילצ'ין היה בן חצי שנה, קיבלו מעמד של פליטים פוליטיים יהודים, והתיישבו בלוס אנג'לס.
בארצות הברית עובדת אמו בתור כוריאוגרפית של החלקה אמנותית, ואביו הוא מאמן החלקה אמנותית שאימן בעבר את המחליקה סשה כהן.
ילצ'ין למד קולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא התגלה בגיל צעיר, כשלמד בכיתת משחק מיוחדת בלוס אנג'לס. מחוץ לקריירה שלו בתור שחקן, הוא ניגן על גיטרה ועל פסנתר עם להקת הפאנק רוק "ראשי הפטישים".
קריירה
ילצ'ין החל את הקריירה שלו כילד בסרטים הקטנים "זה הזמן לרקוד", "מיילו יוצא לעולם", וביותר מפורסמים "שעת העכביש", בתור בנו של נשיא רוסיה, ו"לבבות באטלנטיס", בתפקיד ראשי לצדו של אנתוני הופקינס.
כשהתבגר מעט גילם את ביירד, בנו של הפסיכיאטר ד"ר קרייג הפסטודט (האנק עזריה) בשתי עונות סדרת הדרמה "הף".
הוא גילם את הקורבן זאק מאצורסקי, המבוסס על דמותו של ניקולס מרקוביץ' בסרט הפשע "אלפא דוג", ואת דמות הנער הראשית בסרט "צ'ארלי ברטלט".
ילצ'ין פרץ לתודעה בשני שוברי הקופות של קיץ 2009, "שליחות קטלנית: התעוררות", בתור נער ההתנגדות קייל ריס, אביו של מנהיג המרד האנושי במכונות ג'ון קונור (כריסטיאן בייל), ו"סטארטרק", בתור הנווט הרוסי פאבל צ'כוב.
ב-2011 כיכב בסרט הדרמה הרומנטי "מאוהבים בטרוף" ("בטירוף" / "כמו משוגעים"), לצד פליסיטי ג'ונס וג'ניפר לורנס.
בשנת 2015 שיחק לצד אימוג'ן פוטס בסרט האימה "חדר מנוחה" של הבמאי ג'רמי סולנייר.
ביולי 2016, כחודש לאחר מותו, יצא לאקרנים סרט המדע הבדיוני "סטארטרק: אל האינסוף". הוא שיחק בו לצד כריס פיין ואידריס אלבה. זהו הסרט ה-13 במספר בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים", והוא משמש כהמשכו הישיר של הסרט "האויב בתוכנו - סטארטרק" משנת 2013.
ילצ'ין נהרג לאחר סיום צילומי הסרט. בקרדיטים שבסיום הוסיפו יוצרי הסרט "סטארטרק" הקדשה לזכרו, For Anton, מיד לאחר ההקדשה ישנה גם הקדשה לשחקן לאונרד נימוי, ששיחק בעבר את דמותו של ספוק ונפטר לפני תחילת הצילומים.
ב-2017 יצא סרט חדש בכיכובו "זיכרון מחדש", בו הוא משחק לצד פיטר דינקלג'.
מותו
אנטון ילצ'ין נהרג בתאונת דרכים בחניית ביתו ב-19 ביוני 2016, בן 27 במותו. בשל גילו הוכנס לרשימת חברי מועדון 27. גופתו נמצאה סמוך לביתו שבלוס אנג'לס על ידי חברים, שדאגו משום שלא הופיע לחזרות לקראת תפקיד חדש שהיו אמורות להתקיים באותו יום. הוא נמצא כשהוא ללא רוח חיים. לדברי המשטרה, כלי הרכב שלו עדיין פעל והמכונית הייתה בהילוך סרק. הוא נפגע מרכבו שלו, שהידרדר לאחור בחניון.
ארנסט קסירר
ארנסט קסירר (בגרמנית: Ernst Cassirer; 28 ביולי 1874 – 13 באפריל 1945) היה פילוסוף יהודי-גרמני נאו קאנטיאני ופנומנולוג.
תולדות חייו
ארנס קסירר נולד בברסלאו למשפחה יהודית. למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין, כיהודי התקשה לעלות בסולם הדרגות האוניברסיטאי וכיהן כמרצה זוטר באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין מ-1900 ועד 1919. במהלך תקופה זו דחה הצעה לבוא לאוניברסיטת הרווארד משום שארצות הברית נראתה לו רחוקה ומוזרה מדי. בהמבורג היה מנחה הדוקטורט של ליאו שטראוס.
ב-1919 קיבל משרה בכירה כמרצה לפילוסופיה וראש קתדרה לפילוסופיה באוניברסיטת המבורג הצעירה. הוא הרצה בהמבורג עד שנאלץ לפרוש ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון. הוא עזב את גרמניה ועבר לאוקספורד, שם שהה עד 1935 ומשם עבר לגטבורג, שוודיה. אף על פי שקיבל אזרחות שוודית החליט עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שהיא אינה בטוחה מספיק וב-1941 עבר לארצות הברית, שם ניסה להתקבל לאוניברסיטת הרווארד, אך זו דחתה אותו כיוון שדחה את הצעתה שלושים שנים קודם לכן. לפיכך כיהן כפרופסור לפילוסופיה תחילה באוניברסיטת ייל ולאחר 1943 באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
עבודתו
ספרו החשוב ביותר של קסירר הוא "הפילוסופיה של הצורות הסמליות" (Philosophie der symbolischen Formen) שיצא ב-3 כרכים בין השנים 1923–1929. בשנת 1944 ריכז את תמצית תורתו בספר "מסה על האדם". האדם, לפי קסירר, הוא "חיה סימבולית", בעוד שחיות תופסות את עולמן באמצעות אינסטינקט, האדם התבוני בונה את עולמו מבעד למבנים סמליים. הוא ממשיך את הפילוסופיה של עמנואל קאנט הטוענת שהאדם אינו מסוגל לתפוס את העולם כפי שהוא אלא דרך מערכת של קטגוריות. הקטגוריות עוברות אצל קסירר למערכות סימבוליות של לשון (שפה), מדע או אמנות. בכך הוא מהווה חוליה חשובה בין הנאו-קנטיאניזם לסטרוקטורליזם ולסמיוטיקה.
בספרו האחרון, שיצא רק לאחר מותו, "המיתוס של המדינה" הוא מתחקה אחר מקורות השלטון הטוטליטרי ופשיסטי ומוצא אותם כבר בכתבי אפלטון, דנטה, הגל ואחרים.
אגן ניקוז
אגן ניקוז או אגן היקוות של נהר, הוא כל האזור שמימיו מנוקזים על ידי הנהר, הקו המפריד בין שני אגני ניקוז נקרא '''קו פרשת המים. '''אגני ניקוז רבים מחולקים לאגני ניקוז קטנים יותר, שכל אחד מהם מזין יובל אחר של הנהר, או שני פלגים הנשפכים לאותו הנהר. קו פרשת מים המחלק בין שני נהרות הנשפכים למקום אחד, נקרא קו פרשת מים מקומי. לכל אגן ניקוז יש בסיס ניקוז, המקום בו מסתיימת זרימת הנהר. בסיס הניקוז הראשי הוא מפלס ים, ימה או אוקיינוס.
במקרים בהם נהר מתחתר לאחור ופורץ את קו פרשת המים, מים ששזרמו בעבר לנהר אחד, מתחילים לזרום בנהר אחר. תהליך זה, נקרא כיבוש נהר. אפשר להבחין בקלות בנהרות שנכבשו על ידי מקום הכיבוש, שבו נוצרת בדרך כלל "ברך" – זווית חדה (למשל ברך הליטני ליד מבצר הבופור ובנוסף ברך הירקון ליד תחנת הרכבת פתח תקווה - קריית אריה). צורה אחרת המרמזת על כך שנהר זה נכבש, היא אפיק עמוק ומפותח, המנקז אגן קטן במיוחד, שלא סביר שמימיו יכלו ליצור אגן כזה. במקרים אלו, סביר שהיה לנהר אגן גדול יותר, אלא שהוא נכבש לאחר עיצוב האפיק.
ניקוזו של אגן ההיקוות נעשה על ידי חרצים, ערוצים או בתרונות. החרצים הם תעלות רדודות בקרקע, שנוצרות בדרך כלל מיד אחרי הגשמים ומפסיקות להוליך מים עם תומם. הערוצים, עמוקים יותר, ארוכים יותר, ומוליכים מים זמן רב, ביניהם מים שחלחלו מעט, ויוצאים חזרה אל פני הקרקע בערוץ. הבתרונות הם ערוצים עמוקים וצפופים, וביניהם גבעות קטנות, שמדרונותיהן תלולים לרוב.
לָמושג "אגן ניקוז" ישנו פירוש נוסף, והוא כל גופי המים שדרכם או בהם עוברים מים אשר בסופו של דבר יגיעו לגוף מים כגון אגם, ימה, או ים (דוגמה: נהר הירדן הוא אחד מאגני הניקוז של ים המלח)
צפיפות הניקוז
הגורמים המשפיעים במיוחד על צפיפות הניקוז הם כמות המשקעים והמסלע. ככל שעולה כמות המשקעים – עולה צפיפות הניקוז, אך היא תלויה גם במידת החלחול ובקשיות הקרקע – גורמים התלויים בליתולוגיה.
סיעוף
ראשו של הנהר מסתעף לכיוונים שונים, וסעיפיו, הנקראים יובלים מנקזים אגני ניקוז משניים שונים. מקובל לדרג את יובלי הנהר בסדר יורד; הנהר הראשי הוא מדרגה 1, הנהרות הנשפכים אליו – דרגה 2, הנהרות הנשפכים אליהם הם בעלי דרגה 3, וכן הלאה. לעיתים, יש המשתמשים באותו העיקרון, אך מדרגים את יובלי הנהר בסדר הפוך – ערוץ אליו לא נשפך שום ערוץ אחר הוא מדרגה 1, ערוץ המורכב מערוצים כאלה הוא בעל דרגה 2, וכן הלאה. בין יובלים אלו, קיים יחס הנקרא יחס סיעוף, המבטא את היחס בין אורכם הכולל של כל הנהרות מדרגה 1 ביחד, (מספר הנגזר מצפיפות הניקוז), לבין גודל זה בנהרות מדרגה 2. באופן כללי ניתן לומר, שככל שמדובר בנהרות קטנים יותר, עולה מספרם ואורכם הכולל, ויורד אורכם הממוצע.
דגם הניקוז
דגם הניקוז, הוא צורתו הכללית של אגן הניקוז, על חרציו, ערוציו ויובליו. דגם הניקוז מושפע רבות מטקטוניקה, ליתולוגיה, ומגורמים נוספים. מבחינים במספר רב של דגמי ניקוז, להלן הידועים והנפוצים שבהם.
Naked & Warm
Naked & Warm (בתרגום מילולי: עירום וחם) הוא אלבום אולפן מאת הזמר-יוצר ביל וית'רס. זהו אלבומו החמישי של וית'רס, ויצא לאור אחרי האלבום Making Music. כקודמו, גם אלבום זה פורסם על ידי קולומביה רקורדס, בשונה מאלבומיו המוקדמים יותר שיצאו על ידי הוצאת סאסקס רקורדס. האלבום הוקלט באולפני 'רקורד פלאנט' בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
ביקורות
האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיקר. המבקר רוברט כריסטיגאו ציין את האלבום ברשימת "מדריך האלבומים לצרכן" שערך וכתב עליו כי "ויתרס חוזר לדרכים הפשוטות של עבודתו המוקדמת, ויחד עם חמישה או שישה נגנים חודר לסוג הגרוב הכבד שאין בימינו הרבה מקבילים לו במוזיקה השחורה". כריסטיגאו נתן לאלבום ציון B.
האלבום הגיע למקום 169 במצעד הבילבורד 200 ולמקום 41 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים. האחד, "If I Didn't Mean You Well", הגיע למקום 74 במצעד אלבומי ה-R&B, והשני, "Close To Me" הגיע למקום 88 באותו מצעד.
ספיקה
ספיקה היא כמות או מסת הזורם (נוזל, גז וכדומה) העובר דרך שטח חתך נתון ביחידת זמן. נוח לבחור את שטח החתך של הגבולות בתוכן מתבצעת הזרימה (רובה או כולה), אז הספיקה היא פשוט נפח או מסת הזורם המועבר בזרימה כולה ליחידת זמן. ספיקה מסומנת בדרך כלל באות Q.
בהנדסה מקובל להבדיל בין ספיקה מסית (מסה ליחידת זמן) לספיקה נפחית (נפח ליחידת זמן):
ספיקה של צינור
אחד השימושים הנפוצים במושג ספיקה הוא בצנרת, נרצה לדעת במה תלויה הספיקה המסית של צינור בו זורם נוזל צמיג. נניח שהצינור שלנו בעל שטח חתך מעגלי והצינור אינסופי וישר, נגדיר את מערכת הצירים כך שכיוון הזרימה הוא כיוון \hat x,
נעבוד במערכת קואורדינטות גליליות כך שהמרחק מציר \hat x יסומן בקורדינאטה r. בנוסף נניח כי הזרימה למינרית, מדובר בזורם ניוטוני בלתי דחיס, ורדיוס הצינור הוא R.
כדי שתיווצר זרימה חייב להיות גרדיאנט לחץ לאורך הצינור
ממשוואות נאוויה-סטוקס ניתן להראות שגרדיאנט זה חייב להיות קבוע וכי: כאשר \eta היא הצמיגות של הנוזל ו- v_x הגודל של וקטור המהירות.
הפתרון היחיד של משוואה זו שמתאפס על דפנות הצינור (ב- r = R) וסופי בראשית הוא כיון שכוון הזרימה ניצב לכל המישורים המכילים את שטח החתך של הצינור אז \mathbf{v} ו- וקטורים מקבילים והספיקה ניתנת פשוט על ידי:
ניתן ללמוד מביטוי זה כי הספיקה תלויה ליניארית בגרדיאנט הלחץ וביחס בין הצפיפות לצמיגות, וכי היא הולכת כמו ריבוע שטח החתך של הצינור.
פטרישה קלארקסון
פטרישה דייוויס קלארקסון (באנגלית: Patricia Davies Clarkson; נולדה ב-29 בדצמבר 1959) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת שני פרסי אמי על תפקידה בסדרה "עמוק באדמה", זוכת פרס גלובוס הזהב על תפקידה במיני-סדרה "חפצים חדים", הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב בשנת 2003 על תפקידה בסרט "רסיסי אפריל".
ביוגרפיה
קלארקסון נולדה בניו אורלינס, לואיזיאנה לארתור ולג'קי קלארקסון שהיו מנהל בית ספר מקומי לרפואה ופוליטיקאית. קלארקסון היא הצעירה ביותר מבין 5 אחיות.
קלארקסון למדה באוניברסיטת פורדהאם שם סיימה את לימודיה בהצלחה, ולאחר מכן החלה קלארקסון ללמוד דרמה באוניברסיטת ייל.
קריירת משחק
את תפקידה הראשון קיבלה קלארקסון בשנת 1987 בדרמת הפשע זוכת פרס האוסקר של בריאן דה פלמה "הבלתי משוחדים", בסרט גילמה קלארקסון את דמותה של קתרין נס אשתו של סוכן משרד האוצר האמריקאי אליוט נס (קווין קוסטנר).
ב-1995 השתתפה קלארקסון במותחן הפנטזיה "ג'ומנג'י".
תפקיד הפריצה המשמעותי של קלארקסון באותן שנים היה בשנת 1999 בדרמת הפשע מועמדת 4 פרסי האוסקר של פרנק דרבונט "גרין מייל". בסרט גילמה קלארקסון את מלינדה מורס וקיבלה את פרס סאטורן.
ב-2001 שיחקה קלארקסון בדרמת המסתורין של שון פן "השבועה".
בשנת 2002 קיבלה קלארקסון את פרס אמי על תפקידה בסדרת הדרמה "עמוק באדמה", כמו כן באותה שנה השתתפה קלארקסון בדרמה הרומנטית מועמדת 4 פרסי האוסקר "הרחק מגן עדן".
בשנת 2003 קיבלה קלארקסון מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וכמו כן מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה הקומית "רסיסי אפריל". בסרט גילמה קלארקסון את דמותה של ג'ויי ברנס אמה של אפריל גיבורת הסרט. באותה שנה קיבלה ביקורות טובות על תפקידה בסרט "אנשי התחנה".
בשנת 2006 קיבלה קלארקסון את פרס אמי השני שלה, גם הוא על תפקידה בסדרה "עמוק באדמה". ב-2007 השתתפה קלארקסון בקומדיה הרומנטית "אהבה בתפריט" ובדרמה הקומית מועמדת פרס האוסקר "לארס והבחורה האמיתית".
ב-2008 השתתפה קלארקסון בדרמה הרומנטית של וודי אלן "ויקי כריסטינה ברצלונה".
המפלגה הרפובליקנית
המפלגה הרפובליקנית (באנגלית: Republican Party, ידועה גם בראשי התיבות GOP מהכינוי Grand Old Party) היא אחת משתי המפלגות הגדולות בארצות הברית. מפלגה זו דוגלת בליברליזם כלכלי, והיא שמרנית וימנית יותר מהמפלגה המתחרה, המפלגה הדמוקרטית.
המפלגה הרפובליקנית נוסדה בוויסקונסין ב-20 במרץ 1854 כמפלגה מודרנית המבוססת על רפובליקניזם ומתנגדת לעבדות בארצות הברית, מה שהוביל 7 שנים לאחר מכן למלחמת האזרחים (בה המפלגה הרפובליקנית הנהיגה את מדינות האיחוד והמפלגה הדמוקרטית את מדינות הקונפדרציה). הועידה הראשונה של המפלגה נערכה ב-6 ביולי 1854 בג'קסון שבמישיגן.
הנשיא הראשון מטעם המפלגה הרפובליקנית היה אברהם לינקולן, והאחרון עד עתה דונלד טראמפ.
בדמותה הנוכחית, העקרונות העיקריים של המפלגה כוללים מדיניות של ממשלה קטנה, שוק חופשי, קפיטליזם, ערכים מסורתיים, מדיניות ביטחון לאומי נוקשה, לחימה בטרור העולמי, הפרטה של שירותים ממשלתיים ושמרנות חברתית שלעיתים כוללת תמיכה במכר כלי נשק לאזרחיה, והתנגדות להפלות.
סמל המפלגה
סמל המפלגה הרפובליקנית האמריקנית הוא פיל. הסמל הופיע לראשונה בקריקטורה שפורסמה בעיתון ה"וויקלי הרפר" ב-7 בנובמבר 1874. בראשית המאה ה-20 במספר מדינות סמל המפלגה היה עיט (אינדיאנה ואוהיו) כניגוד לסמל התרנגול של המפלגה הדמוקרטית במדינות אלה.
היסטוריה
המפלגה הרפובליקנית נוסדה בשנת 1854 על ידי מתנגדי עבדות בצפון ארצות הברית בעקבות העברת חוק קנזס נברסקה שאפשר למדינות המצטרפות לאיחוד לקבוע האם לאפשר עבדות בתחומן וביטל את למעשה את פשרת מיזורי משנת 1820 שקבעה כי מספר המדינות שמתירות עבדות לא יעלה על מספר אלו שאוסרות עבדות וכי העבדות אינה חוקית צפונית לקו הרוחב 36.
ג'ון פרימונט היה המועמד הראשון של המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית ב-1856. אף שהפסיד בבחירות גברה השפעתה של המפלגה במדינות הצפוניות, ובבחירות הבאות (1860) נבחר המועמד הרפובליקני - אברהם לינקולן. כך הגיע לקיצו שלטונה של המפלגה הדמוקרטית אשר תמכה בעבדות.
לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית נרצח לינקולן, וסגנו אנדרו ג'ונסון, סנטור דמוקרטי מטנסי שצורף לכרטיס ב-1864 למען האחדות הלאומית, ירש את מקומו. בין ג'ונסון לבין אנשי המפלגה הרפובליקנית התגלעו סכסוכים קשים בנוגע לשיקום הדרום (הרקונסטרוקציה). הרפובליקנים זעמו על יחסו המקל למורדים, ועל כך שהטיל וטו על חוקים שנוגעים לזכויות אדם. לבסוף בית הנבחרים העלה את ג'ונסון למשפט הדחה בסנאט, בו היה חסר קול אחד בשביל להדיחו.
פרויקט שיקום הדרום נמשך גם בתקופת נשיאותו הכפולה של יוליסס גרנט. בתקופה זו המפלגה הצליחה להשתלט לזמן קצר על הפוליטיקה במדינות הדרום, היות שממרבית המורדים נמנעה זכות ההצבעה, ולעומת זו היא הוענקה לעבדים המשוחררים. הרפובליקנים העבירו רפורמות במדינות הדרום ומינו עבדים משוחררים לתפקידים בממשלים המדינתיים. כמו כן, המפלגה דגלה בתקופתו של גרנט בעידוד המסחר, התעשייה, ושמירה על זכויות החיילים המשוחררים.
תקופת שיקום הדרום הסתיימה עם הבחירות השנויות במחלוקת של 1876, בהן נבחר רתרפורד הייז אף על פי שיריבו הדמוקרטי זכה במירב הקולות, ורק בזכות פסילת קולות מסיבית בארבע מדינות דרומיות זכה הייז לרוב בחבר האלקטורים. בפשרה שהושגה אחרי הבחירות הכירו הדמוקרטים בנשיאותו של הייז תמורת מספר דרישות, ביניהן סיום תקופת "שיקום הדרום": נסיגת הכוחות הפדרליים, והחזרת השלטון במדינות לממשלים שמבוססים על תושבי הדרום הלבנים המקוריים, בניגוד לממשלים בהם שלטו צפוניים שהגיעו לדרום, ובהם שותפו עבדים משוחררים.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 המאבקים על הנשיאות בין הרפובליקנים לדמוקרטים היו צמודים ובשניים מהם (ב-1884 וב-1892), זכה המועמד הדמוקרטי גרובר קליבלנד.
בתקופת ממשלו של וילסון, שהוביל את ארצות הברית להצטרפות למלחמת העולם הראשונה, בלטה המפלגה הרפובליקנית כמפלגה התומכת בבדלנות - עמדה בה נקטה עד תחילת המלחמה הקרה, ובמידה מסוימת גם עד סוף המאה העשרים.
המפלגה זכתה בנשיאות בשנות ה-20, על מצע של "לסה פר" (בתוך המדינה) ובידוד ממדינות העולם. מטעם המפלגה נבחרו לנשיאות וורן גמליאל הרדינג ב-1920, ג'ון קלווין קולידג' ב-1924 והרברט הובר ב-1928. אולם השפל הכלכלי הגדול הוביל לבחירתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט הדמוקרטי לארבע קדנציות, ולשלושה עשורים של דומיננטיות כמעט מוחלטת בפוליטיקה האמריקנית של קואליציית ה"ניו דיל" הדמוקרטית.