cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרל הגדול והיהודים
המעמד המשפטי של היהודים
בתקופת שלטון השושלת הקרולינגית, נשמרה החקיקה מתקופת הקיסרות הרומית המאוחרת, והיחס כלפי היהודים היה כאל זרים בני חסות, כאשר זהותם חופפת הן במישור הדת והן במישור הלאומי, לפיכך יהודי לא יכול היה להתנצר ויחד עם זאת להשתייך ללאום היהודי. מאיחוד הזהות הזה, היהודים זכו ולהכרה במערכת חוקים אוטונומית נפרדת, כאשר בענייני הפנים של הקהילה, מעמדם היה של זרים משוללי זכויות ועל כן לא חלו עליהם דיני החוק הכללי של הממלכה ולמרות זאת הם זכו לחסות ולהגנה מצד השליטים. מתוקף הגנה זו הובטחה להם שמירה על חייהם ורכושם, אפשרות להתנייד ולנוע, ופטור ממיסים שונים. מדיניות זאת ננקטה בשל התועלת הכלכלית שניתן היה להפיק ממעמד זה של היהודים, דבר שהעניק להם חופש מסחר. לעומת זאת נחקקו חוקים הדוחקים את היהודים מן החברה מתוך המניע של הכנסייה לחזק את הדת הנוצרית וליצור עליונות של מאמיניה ולטפח את עקרונותיה. השליטים אפשרו לכנסייה להגביל את היהודים בייצור יין ומזון בבתיהם. נוסף על כך נעשו דיונים רבים בנוגע לרכישת עבדים במטרה לאסור עליהם לשכור בעבדים ואף נעשו ניסיונות לחוקק חוק שאוסר על בעלות של יהודי על עבד או שפחה נוצריים.
קרל הגדול פעל למען שיפור מעמדם של היהודים מבחינה משפטית. הוא התיר ליהודים לשמש עדים בבית המשפט גם במקרים של סכסוך בין יהודים לנוצרים; הוא קבע שיהודים בבית המשפט הנוצרי יוכלו להישבע כשהם עטופים בטלית ואוחזים בימינם ספר תורה (בלטינית, אם אין בנמצא עותק עברי); הוא קבע נוסח מיוחד לשבועת היהודים, העולה בקנה אחד עם אמונתם – היתר משמעותי במיוחד לנוכח העובדה שבתקופה שבין המאות ה-9 עד ה-12 שימשה השבועה שיטת ההוכחה המשפטית העיקרית. היתר זה עשה את השבועה בשם האל כלי משפטי יעיל גם לגבי היהודים ואפשר לשלבם במערכת המשפטית הכללית.
המלך לואי החסיד העניק הסדרים פרטניים שנערכו במסגרת כתבי החסות שנקראו "הפריבילגיות", וסיפקו לסוחרים יהודים מעטים חסינות חוקית על מעמדם, ואפשרו להם לחרוג מן החוקים שהכנסייה הגבילה אותם, ובכך ניסה לואי לשמור על נאמנותם לו.
איגרת אגוברד
אגוברד הבישוף של העיר ליון (Lyons) נולד בשנת 769 והיגר בגיל צעיר לגאליה. בשנת 816 נתמנה למשרת הארכיבישוף של ליון, וכיהן בה עד שנת מותו ב-840. אגוברד היה קנאי לדת הנוצרית, וקיצוני בדעותיו, הוא לחם למען אמונותיו, ושאף לתיקון בחברה בהתאם לעקרונות הדת. הוא התעמת עם לואי החסיד, בנושאים שונים ביניהם בנוגע לבעיית היהודים, כפי שכינה אותה. הוא ראה את היהדות כשורש הרוע וכגורם מפריע לתודעתם הנוצרית של קהל מאמיניו ושאף להפרדה מוחלטת בין הנוצרים ליהודים. הוא גרס כי התרחקות פיזית תוביל להפרדה רוחנית ותגן על החברה הנוצרית מפני ההשפעה השלילית מהיהדות. הוא הפציר בלואי הקיסר לבטל את המדיניות שהעניקה פריווילגיות ליהודים וראתה בהם שותפים לשלטון, וקבל על ההסכמה להמשך הקמת בתי כנסת ברחבי הממלכה. התנגדות חריפה נוספת הביע בנוגע לסוגיית העבדים, כי ראה בחומרה רבה את היכולת של היהודים להחזיק בעבדים נוצרים, ומחה על הרשות שניתנה ליהודי לשלוט על נוצרי ולשעבדו. הוא תקף את המשנה הרוחנית של היהדות בטענה שתפיסת האל שלהם מעוותת, ועלולה לפגום בתמימות המאמינים הנוצרים, וראה בהם נגע חולה לחברה הנוצרית כולה, שיש להוקיע מתוכה. בסוף ימי חייו העמידו הקיסר לדין, כתוצאה ממשפט זה הוא הודח ממשרתו כארכיבשוף, ותעמולתו כנגד היהודים הופסקה.
התמורות שחלו בסוף התקופה
לאחר מותו של הקיסר לואי "החסיד", התחלקה הממלכה לשלוש ממלכות עצמאיות בין שלושת בניו. קרל הקירח קיבל את השלטון על רובה של צרפת, לודוויג הגרמני קיבל את גרמניה ולותאר הראשון שירש את התואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשל היותו בכור קיבל את שטחה של המרכזי של הממלכה שכללה את ארצות השפלה, אלזס, בורגונדי, פרובנס ואיטליה. מעמדם של היהודים שרובם היה עתה תחת שלטונו של קרל הקירח התערער. חברי הכנסייה התכנסו והחריפו את דחיקתם של היהודים מן החברה הנוצרית והחלו לדכא אותם ולהשפילם. למען מטרה זו הם קבעו מספר תקנות: ראשית מועצת הכנסייה קבעה כי יש להרחיק את ילדי היהודים מבתיהם ולהשכין אותם במנזרים. נוסף על כך הם אסרו על בניית בתי כנסת חדשים, והכריזו על נישול היהודים ממשרות חשובות, והחשיבו את זאת כחטא לכנסייה במידה ויהודי מאייש תפקיד של שופט או מושל. הם שאפו להפרדה מוחלטת בין החברה הנוצרית לזו היהודית, ועל כן גינו בחריפות קשרי ידידות ונישואי תערובת. מסרים אלה של דיכוי והשפלה חלחלו אל שכבת העם ואלו החלו לפגוע בשכניהם היהודים, ברכושם ואף בגופם. היהודים תחת שלטונו של לותאר זכו ליחס אוהד למרות מאמציהם הרבים של הבישופים לשנות זאת. גם בפרנקיה המזרחית בה שלט לודוויג הגרמני המשיכה המדיניות הידידותית כלפי היהודים, ונשמר מעמדם כסוחרים. אך זאת לא נשמר לזמן רב, בשל הרפורמות שנעשו בממלכות השכנות, ובעקבות סכנת הפלישות הנורמניות הצורך במסחר היהודים לא היה חיוני כבעבר.
פתיוטיס
פתיוטיס (ביוונית: Φθιώτιδα) היא אחת מהיחידות האזוריות של יוון. חלק מהאזור המנהלי של מרכז יוון. בירתה היא העיר לאמיה. גובלת במפרץ מאלי ממזרח, בויאטיה ופוקיס בדרום, אטוליה-אקרנאניה בדרום מערב, אבריטניה במערב, היחידה האזורית קרדיצה והיחידה האזורית לריסה בצפון ומגסיה בצפון מזרח. השם מתוארך לתקופות קדומות. המקום ידוע בעיקר כביתו של אכילס.
גאוגרפיה
פתיוטיס נמצאת בקו החוף הצפוני והדרומי של מפרץ מאלי, בכניסה לים האגאי. נכנסת אל פנים היבשה לכיוון מערב לאורך עמק נהר הספרצ'יוס. בדרום חלקו העליון של עמק צפיס.
ישנם מספר רכסי הרים בפתיוטיס: האותרי בצפון מזרח, טימפריסטוס במערב, ורדוסיה בדרום מערב, אוטה בדרום וקלידרומו בדרום מזרח.
פרפקטורה
המחוזות פתיוטיס ופוקיס נוצר בשנת 1845. בשנת 1947 חולק מחוז זה לחלק דרומי - פוקיס ולחלק צפוני - פתיוטיס. כחלק מרפורמת ממשלת קליקראטיס ב-2011, נוצרה היחידה האזורית פתיוטיס מתוך המחוז לשעבר פתיוטיס (ביוונית). המחוז היה בעל אותו שטח כמו היחידה האזורית הנוכחית. במקביל, אורגנו העיריות מחדש, על פי הטבלה להלן.
ארפלור
ארפלור (צרפתית: Harfleur) היא עיירה בחבל נורמנדי בצפון צרפת. בעיירה ממוקם נמל שהיה הנמל העיקרי בצפון מערב צרפת במשך שש מאות שנים, עד אשר נוסדה במאה ה-16 העיר לה הבר כ-5 קילומטרים במורד הזרם, כדי לנצל מעגנים הנוטים פחות להתמלא בסחופת. ארפלור ממוקמת כעת בקצה המזרחי של השטח העירוני של לה האבר.
היסטוריה
בימי הביניים, שם העיירה (Herosfloth, Harofluet or Hareflot) העיד על מוצאו הנורמני. הסיומת fleur מגיעה מנורדית עתיקה Flöthe ופירושה "שפך או זרוע של הים" והיא קשורה למילה פיורד. הפירוש המדויק של התחילית "har" אינו ידוע.
במשך שש מאות שנים, הייתה ארפלור עיר הנמל העיקרי של צפון מערב צרפת. בשנת 1415, היא נתפסה בידי הנרי החמישי, מלך אנגליה. המצור על ארפלר ארך כמה שבועות יותר מאשר הנרי החמישי ציפה - ומחלת הדיזנטריה הרגה חיילים, אבירים, ואצילים רבים כאשר חולים רבים נוספים נאלצו להישלח חזרה לאנגליה. חומות ההגנה של העיר נפגעו קשות על ידי המצור וכך גם רבים מן המבנים העיקריים של העיר. כדי לבסס את ניצחונו הנרי נאלץ להשאיר חלק משמעותי מצבאו כחיל מצב בעיר שזה עתה כבשו. בעוד שכוונותיו של הנרי לאחר תום המצור אינם ברורים, הרי שהצבא שהביא עמו היה גדול דיו כדי להתעמת עם צבאות הצרפתים בקרב פתוח ולא רק כדי להטיל מצור על עיר אחת. בעוזבו את ארפלור מצא הנרי את דרכו אל קאלה חסומה על ידי הצבא הצרפתי שהכריח לנוע אל פנים הארץ. הצרפתים חתכו את דרך האנגלים והתעמתו איתם בשדות הבוציים ליד אז'נקור ב-25 אוקטובר, 1415. קרב אז'נקור הסתיים בניצחון אנגלי מכריע.
ב-1435, תושבי המחוז, מונהגים בידי ז'ן דה גרושי התקוממו נגד האנגלים. מאה וארבעה מתושבי העיר פתחו את השערים עבור המורדים והאנגלים נאלצו לסגת מן העיר.
בין השנים 1445 ו-1449 האנגלים שוב תפסו את השליטה על העיר, אך היא שוחררה שוב ב-1450. בשנת 1562, בזזו ההוגנוטים את ארפלור וכל הרשומות וכתבי הזכויות נעלמו. זכויות העיר שוחזרו על ידי שארל התשיעי, מלך צרפת ב-1568.
עמית יפרח
עמית יפרח (נולד ב-20 באוגוסט 1974) הוא מזכ"ל תנועת המושבים ויו"ר התאחדות חקלאי ישראל.
ביוגרפיה
יפרח נולד ב-20 באוגוסט 1974, לשולמית ולמאיר יפרח, משפחת חקלאים ממושב אוהד בעוטף עזה, בו גדל. האב מאיר משמש מזכיר ארגון מגדלי הירקות.
בשנת 1992, עם סיום לימודיו התיכוניים, התגייס לצה"ל ושירת כלוחם ומפקד ביחידת דובדבן.
לאחר שירותו הצבאי נשלח מטעם משרד ראש הממשלה לשירות בנציגויות ישראל בעולם.
בעל תואר ראשון במשפטים (LL.B) עם התמחות בתחום הקרקעות והאגודות השיתופיות מטעם המכללה האקדמית למשפטים ברמת גן משנת 2003, ותואר שני במדיניות ציבורית בתוכנית למנהלים באוניברסיטת תל אביב, אותו קיבל ב-2008. יפרח הוא עורך דין, מגשר מוסמך ובעל תעודת בורר.
נשוי למרסל ואב לארבע בנות. מתגורר במושב ערוגות.
תנועת המושבים
לאחר הלימודים שימש בתפקידים שונים בתנועת המושבים, בין השאר כיהן במשך כ-15 שנים כיו"ר אגף הקרקעות ואגודות שיתופיות בתנועה וכיועץ המשפטי שלה.
השתתף במאבק בוותמ"ל. השתתף בדרישה לעדכון תמ"א 35 ולמתן ההיתר להקמת יחידה שלישית בנחלה.
ניהל את הוועדה המשפטית שליד תנועת המושבים בישראל – מוסד ליישוב סכסוכים וניהול בוררויות וגישורים. היה חבר בוועדות שהוקמו לבחינת מדיניות בנושאי התיישבות כנציג האגודות השיתופיות במושבים, ביניהן ועדת רייף בעניין הוועדים המקומיים, הוועדה לבחינת "חוק ההתיישבות", הוועדה לבחינת דור ההמשך בהתיישבות והועדה להסדרה של האדמות החקלאיות בעמק המעיינות.
מזכ"ל התנועה
בנובמבר 2019 מונה על ידי מועצת תנועת המושבים לממלא מקום מזכ"ל התנועה, במקומו של מאיר צור שפרש מהתפקיד. במרץ 2021 התקיימה ועידת תנועת המושבים אשר בחרה ביפרח פה אחד לתפקיד מזכ"ל התנועה.
יפרח מלווה את האגודות החקלאיות בתהליכים השונים שעוברים על המושב, הן בהסדרת מערכת היחסים בין הוועדים והן בטיפול וליווי בהליכים מול השלטון המרכזי בכל ענייני הקרקעות, ניהול אגודה שיתופית ובנושא עיגון הזכויות בקרקע.
משתתף קבוע בישיבות רשות מקרקעי ישראל מטעם המרחב הכפרי וכלל התנועות המיישבות. חבר בוועדות ציבוריות בענייני מקרקעין, תכנון ובניה ומשמש יו"ר פורום התיישבות ורשות מקרקעי ישראל בלשכת עורכי הדין.
ביוני 2021 מונה ליו"ר התאחדות חקלאי ישראל, נוסף על תפקידו כמזכ"ל תנועת המושבים.
השתתף במאבק נגד הרפורמה בענף הצומח וההטלה של שר החקלאות עודד פורר ושר האוצר אביגדור ליברמן, ותמך במפגינים שחתכו את גדר הגבול עם לבנון.
בנובמבר 2022 קיבל את פרס אות החלוצים החדשים לשנת 2021-2022 של האיגוד הספרדי העולמי.
אדוארד לואו
אדוארד "נד" לואו (באנגלית: Edward Low; שם המשפחה נכתב גם כ"לואי"; 1690– 1724) היה פיראט אנגלי ידוע לשמצה בימים האחרונים של תור הזהב לפיראטיות, בראשית המאה ה-18. נולד בעוני בווסטמינסטר, לונדון, והיה גנב מגיל צעיר. הוא עבר לבוסטון, מסצ'וסטס, בצעירותו. אשתו מתה בלידה בסוף 1719. כעבור שנים, הוא הפך לשודד, הפועל מול חופי ניו אינגלנד וגם באיים האזוריים, ובסופו של דבר גם בקאריביים.
ללואו היו מספר אוניות, לרוב פעל בצי קטן של שלוש או ארבע ספינות. צוות הפיראטים שלו תפסו לפחות כמאה אוניות במהלך הקריירה הקצרה שלו, ושרפו את מרביתן. אף על פי שהיה פעיל רק שלוש שנים, לואו נשאר ידוע לשמצה כאחד הפיראטים האכזריים ביותר בתקופתו, עם מוניטין של אדם המשתמש בעינויים ובאלימות בקורבנותיו לפני שרצח אותם.
ראשית חייו
על פי ספר "ההיסטוריה הכללית של הפיראטים" של צ'ארלס ג'ונסון, אדוארד לואו נולד בווסטמינסטר, לונדון, אנגליה, בשנת 1690. הוא תואר כאנאלפבית, בעל "אופי מריר", ומוכן תמיד לרמות, התנהל "כפרוע ברחובות קהילת המולדת שלו". כצעיר, נאמר עליו שהיה מהמר ומשחק משחקים מסוכנים.
נראה כי רוב משפחתו היו גנבים. בעודו צעיר, אחיו, ריצ'רד, היה קטן, ונאמר שהוא הובל בסל על גבו של חבר. בקהל ברחוב היה ריצ'רד חוטף את הכובעים והפאות של העוברים והשבים. בהמשך, ריצ'רד ניגש לצורות אחרות של פעילות פלילית ובסופו של דבר נתלה בשנת 1707 בגין פריצה לבית בסטפני.
החיים בבוסטון
כשהתבגר, נמאס לו מהכייסות והגנבות ברחוב ופנה לפריצה לבתים. בסופו של דבר עזב את אנגליה, ונסע לבדו לעולם החדש בסביבות 1710. הוא בילה שלוש עד ארבע שנים במקומות שונים, לפני שהתיישב בבוסטון, מסצ'וסטס. ב־12 באוגוסט 1714 התחתן עם אליזה מארבל בכנסייה הראשונה של בוסטון. נולד להם בן, שנפטר כשהיה תינוק, ואז נולדה בת בשם אליזבת, בחורף 1719.
אשתו נפטרה בלידה, והותירה את לואו עם בתו. אובדן אשתו השפיע עמוקות על לואו בקריירת הפיראטיות המאוחרת שלו, הוא הביע לרוב צער על הבת שהשאיר מאחור, וסירב לצרף גברים נשואים לכנופיה שלו. הוא גם אפשר לנשים שתפס לחזור לנמל בשלום. בתחילת 1722 הצטרף לחבורה של שנים-עשר גברים בספינה שפנתה להונדורס, שם תכננו לאסוף משלוח בולי עץ למכירה חוזרת בבוסטון.
לואו הועסק כאחראי, פיקח על העמסת בולי עץ. יום אחד, הוא חזר לספינה רעב, אך הקפטן אמר לו שהוא יצטרך לחכות לאכול, וכי הוא ואנשיו יצטרכו להסתפק במנת רום. בשלב זה, לואו "לקח רובה טעון וירה לעבר הקברניט אך פגע במישהו אחר".
בעקבות מרד כושל זה, נאלצו לואו וחבריו לעזוב את הספינה. יום לאחר מכן הוביל לואו את כנופיה בת שנים עשר איש - שכללה את פרנסיס פרינגטון ספריגס, שהמשיך להיות שודד ידוע לשמצה בפני עצמו - והשתלט על ספינה קטנה מול חופי רוד איילנד. לואו וצוותו הפכו לפיראטים, הם נהגו להניף דגל שחור ולהכריז מלחמה נגד כל העולם."
סגן
לואו באמצעות ספינתו עקב על מסלול המשלוחים הפופולרי בין בוסטון לניו יורק. תוך ימים ספורים הוא וצוותו תפסו ספינה מחוץ לרוד איילנד ובזזו אותה. לאחר מכן תפס מספר סוחרים לא חמושים ליד פורט רוזמרין. הם היו ידועים כשודדים אכזריים ביותר ונועזים.
לואו פנה דרומה והחל לפעול במימיו של גרנד קיימן, בתקופה זו שימש כסגן קפטן של שודדי הים הפיראט ג'ורג' לותר, שעמד בראש קבוצת שודדים, שפיקד על ספינה בגודל 100 טונות עם שמונה תותחים ועשרה תותחים מסתובבים. כשהיא הושמדה, לותר והצוות שלו עברו לספינה ששמה "הריינג'ר". צוותו של לותר הורחב ללא הרף על ידי מלחים נואשים שהיו מוכנים להצטרף אליו. במהירות זכה למוניטין באכזריותו. הוא לימד את לואו את טכניקות העינויים שכללה קשירת ידיו של הקורבן בחבל בין אצבעותיהם והעלאתו למעלה, שריפת בשרם עד העצמות.
קפטן הפיראטים
בפשיטה בולטת אחת ביוני 1722, תקפו לואו וצוותו שלוש עשרה ספינות דיג מניו-אינגלנד שהסתתרו בפורט רוזווי, שלבורן, נובה סקוטיה. אף על פי שצוותו היה קטן הוא הניף את דגל ג'ולי רוג'ר והצהיר כי לא ינהג ברחמים בדייגים אם יגלו התנגדות. אנשיו של לואו שדדו את כל כלי השיט. לואו בחר את הספינה הגדולה ביותר, מפרשית בת 80-טון, חימש אותה ב-10 תותחים והפך אותה לאוניית הדגל שלו. הוא הטביע את שאר אוניות הצי והפקיר את "רבקה".
עיתון בבוסטון מ-9 ביולי 1722 פרסם רשימה על הפרשה. מספר דייגים נאלצו להצטרף לשודדי הים, כולל פיליפ אשטון, שהצליח להימלט במאי 1723 ברוקטאן באיי מפרץ הונדורס, וכתב תיאור מפורט על החיים על סיפון ספינת הפיראטים של לואו. לפני בריחתו של אשטון, הוא הוכה, עונה, הוחזק בשלשלאות ואיימו על חייו פעמים רבות כשסירב לחתום על התחייבות להפוך לפיראט.
הטקטיקה של לואו כללה בעיקר הנפת דגלים בצבעים שגויים והתקרבות לכלי מבלי לעורר חשד. בתחילה, לואו השתמש באותו דגל של אדוארד טייך ("שחור הזקן"). מאוחר יותר הוא השתמש בדגל משלו - דמות שלד אדומה על רקע שחור, שהפך לידוע לשמצה. הוא הניף את דגלו לראשונה בסוף יולי 1723. לואו השתמש גם בדגל משי ירוק עם דמות צהובה של אדם הנושף בחצוצרה; החצוצרן הירוק הזה הונף על התורן של ספינתו כדי להזמין את קברניטי הצי שלו לפגישות על סיפון ספינת הדגל.
הוא פעל באזור ניו פאונלנד לפני שחצה את האוקיינוס האטלנטי לאזור האיים האזוריים. שם, הוא תפס ספינת מלחמה צרפתית או פורטוגזית והפך אותה לאונית הדגל שלו שנקראה"פינק רוז". הוא תפס גם ספינה אנגלית שעל סיפונה שני נוסעים פורטוגזים שהוצאו להורג. הוא עבר לאיים הקנריים, כף ורדה ואז חזר לחוף ברזיל, שם נתקל במזג אוויר גרוע. לואו זנח את תוכניותיו לבזוז אוניות המסחר העשיר מול חופי ברזיל, והמשיך לאיים הקריביים. ג'ורג' רוברטס, בספינה הבריטית ״קינג סאמו״ר, סיפר על פגישה עם לואו על סיפון אונית הדגל שלו. הספינה של רוברטס נכבשה על ידי לואו, שכעת הגדיר את עצמו כ"קומודור ".
תפיסת ״פינק רוז״
כ 220 קילומטר ממזרח לסורינם, לואו היה עם צי של שתי אוניות (הפינק רוז והפנסי, בפיקודו של צעיר צ'ארלס אריס) הם עגנו כדי להסיר מגוף האוניות צמחייה כגון אצות ובלוטים מהחלק החיצוני של הסירות. לשם כך הם היו צריכים לעלות את הספינות למזח יבש שהיה זמין לפירטים.
לואו עדיין לא היה מנוסה מספיק, והורה ליותר מדי גברים לעבוד בצד החיצון של הספינה להוריד את ההצטברות האצות. פתחי הספינה הושארו פתוחים, והיא הוצפה במים וטבעה. "פינק רוז" נשאה את מרבית הציוד וההספקה, הצוות והקפטן נתפסו במצב קשה ונאלצו לקצוב בקפדנות מים מתוקים חצי כוס מים לכל אדם, בכל יום.
הוא לא הצליח להגיע ליעדם הראשוני בטובגו בגלל רוחות קלות וזרמים חזקים, הצי הקטן של לואו הגיע עד גרנדה, אי בבעלות צרפתית. כשהוא מסתיר את מרבית אנשיו מתחת לכיסוי, הותר לו לשלוח גברים לחוף לאסוף מים. למחרת נשלחה ספינה צרפתי לחקירה, בשעה שאנשיו של לואו יצאו מהמחבוא. לואו, שפיקד כעת על ספינה אחת שנלכדה (ששמה שונה לריינג'ר), נתן את הספינה השנייה לסגנו, שפרש מהצי של לואו באמצע הלילה עם צוות קטן בעקבות מחלוקת שפרצה ביניהם.
תחילת 1723
הצי החדש של לואו תפס ספינות רבות נוספות. במהלך משפט שנערך ב-10 ביולי 1723 בפני מספר אנשים מצוות של לואו, מלח שהיה על סיפון אחת האוניות ושמו ג'ון וולנד העיד כיצד לואו התקיף את סירתו, לקח רכוש כולל זהב בשווי של 150 ליש"ט, ואז הכה אותו וכרת את אוזנו עם חתיכת זכוכית. באותה העת כבש הצי של לואו ספינה פורטוגזית בשם "נוסטרה סיגניורה דה ויקטוריה" ב־25 בינואר 1723. רב החובל של ויקטוריה החזיק ברכוש רב מזהב (ששוויו באותה עת סביב 15,000 ליש"ט)וזרק אותו לים. לואו התפוצץ בזעמו - הוא ניתק את שפתיו של הקברניט הפורטוגלי ועינה אותו קשות. לאחר מכן רצח את הצוות שנותר. אנשיו של לואו עצמו תיארו אותו כ"מניאק". ההיסטוריון אדוארד לסלי תיאר את לוא כפסיכופת עם היסטוריה מלאה "מום, פריקות, עריפות ושחיטה". לואו, כמו שודדי ים אחרים באותה תקופה, ניסה להפחיד את קורבנותיו להיכנע בכך שאיים להרוג או לענות אותם.
ככל שההצלחה של לואו גדלה באזור הקריביים, כך גם נודע שמו לשמצה. בסופו של דבר, הלחץ גבר מצד הרשויות, שעד אז התמקדו במיוחד בלואו למרות המוני הפיראטים שהיו בפעולה באותה תקופה.
תבוסה
לואו עם האריס וספינותיהם עזבו את האיים האזוריים לקרולינה. ב־10 ביוני 1723 הם ספגו תבוסה מהדהדת בקרב עם אוניית מלחמה בריטית "גרייהונד", החמושה בכבדות. גרייהאונד הועברה לפיקודו של פיטר סולגרד לצוד את לואו ואת הצי שלו. לואו נמלט באונייה פנסי עם צוות קטן ו-150,000 ליש"ט בזהב על הסיפון. הוא פנה חזרה לאזור האיים האזוריים, והשאיר את האריס והריינג'ר מאחור.
25 מאנשי הצוות של הריינג'ר, כולל רופא הספינה, הועמדו לדין בין 10 ביולי ל-12 ביולי, כשסולגרד מסר עדות וסיפר על הקרב. הגברים נתלו על פיראטיות ושוד, ליד ניופורט, רוד איילנד, ב־19 ביולי 1723. האריס נשלח בחזרה לאנגליה ונתלה.
סוף הקריירה של לואו
לואו שעדיין היה על הפנסי, הפליג צפונה. הוא תפס כלי שיט לצייד לווייתנים 130 ק"מ בים. במצב רוח זועם בעקבות המפגש עם גרייהאונד ואובדן האריס, עינה את הקברניט לפני שירה בו בראשו. הוא הניח את צוות הלווייתנים ללא שום הוראות, והתכוון לתת להם למות מרעב. היה להם מזל, והם הגיעו לננטקט, מסצ'וסטס, לאחר מסע קשה. לואו המשיך לתפוס סירות דיג, נוספות בסמוך לרוד איילנד, ומעשיו הפכו לאכזריים עד כדי כך שצוותו סירב לבצע את הוראותיו לענות את הדייגים. הוא שב דרומה ללכוד ספינה צרפתית בת 22 תותחים וכלי סחר גדול מווירג'יניה, בשם ״הפי קריסמס״, בסוף יוני 1723.
שמועה אחרת טוענת, כי הוא חולץ על ידי ספינה צרפתית, כשנודע לרשויות בצרפת על זהותו הוא הועמד לדין, ונתלה במרטיניק בשנת 1724.
מורשת
מעשיו של אדוארד לואו, יחד עם מעשיהם של שודדי ים אחרים מהתקופה כמו אדוארד שחור הזקן, רוברטס ברתלומאו, הביאו לעלייה רבה בנוכחות הצבאית כדי להגן על נתיבי השייט, והתוצאה הייתה סיום תור הזהב של הפירטיות.
עד שנת 1700 עמדו לרשות מדינות אירופה מספיק כוחות ואוניות, לאחר שהסתיימו מספר מלחמות, כדי להתחיל להגן טוב יותר על מושבותיהם החשובות במערב הודו וביבשת אמריקה, מבלי להסתמך על סיוע של אנשים פרטיים. שודדי ים שבסיסם היה בקריביים נרדפו מהים על ידי שייטת בריטית חדשה שהוקמה בפורט רויאל, ג'מייקה, וקבוצה קטנה יותר של ציידי פיראטים פרטיים ספרדים, מהעיר הספרדית, גארדה דה קוסטה, או פשוט הגארדה.
סר ארתור קונאן דויל, ביצירתו "הדגל הירוק", תיאר את לואו כ"פראי ומיואש", ואיש של "אכזריות מדהימה וגרוטסקית". הניו יורק טיימס אמר כי "לואו וצוותו הפכו לאנשי הטרור של האוקיינוס האטלנטי, והשליטה שלו הייתה על כל חלקי האוקיינוס, מחופי ברזיל ועד ניופאונדלנד".
הבודהה מהפרברים
עלילה
"הבודהה מהפרברים” הוא ספר אוטוביוגרפי למחצה. גיבור הספר, כרים אמיר, הוא נער מתבגר ממוצא מעורב שנואש לברוח מפרברי דרום לונדון ולחוות חוויות חדשות בלונדון בשנות ה-70. לאחר שנקרית בפניו הזדמנות נדירה לחיי תיאטרון הוא מנצל אותה בהתלהבות. דרך עבודתו בשתי להקות תיאטרון, כרים מתוודע לאנשים חדשים שמגיעים מרקעים שונים לגמרי. למשל, איש מעמד הפועלים הוולשי טרי, טרוצקיסט פעיל שרוצה שכרים יצטרף למפלגה, או המאהבת של כרים, אלינור, שמגיעה מהמעמד הבינוני-גבוה אבל מעמידה פנים שהיא ממעמד הפועלים. כרים מתערה באנשים שסובבים את אלינור ופייק (במאי תיאטרון), ומבין שהם מדברים בשפה שונה מכיוון שזכו להשכלה ראויה שאינה מוערכת בפרברים. במקביל, כרים חווה חוויות ארוטיות ראשונות.
בספר מתוארות דמויות נוספות, כמו גם מאבקיהן להצליח בלונדון. למשל, קוריישי מתאר את אווה, בת זוגו של אביו של כרים (מהגר הודי, בירוקראט משעמם שגר עם משפחתו בפרבר אפור), כמי שמטפסת בסולם המעמדות. בהמשך הרומן, החברה הגבוהה בלונדון שרעבה לבידור אקזוטי מגלה לפתע את האב, וכך הוא הופך לגורו דמוי בודהה, בעוד הוא עצמו לא מאמין בתפקיד זה.
סגנון
בין סוגיות הדעות הקדומות והגזענות מופיע אחד המוטיבים של רומני חניכה – שאלת הזהות. כמו כן, נראה שלונדון היא הרקע המושלם ל"התפתחות המכאיבה לעיתים קרובות אל הבגרות דרך טווח של דילמות וקונפליקטים חברתיים, מיניים ופוליטיים" של הדמויות הראשיות. המאפיינים האלה מסמנים את הרומן של קוריישי כדוגמה לרומן חניכה.
בעמוד הראשון בספר, כרים מציג את עצמו כך: "שמי כרים אמיר, ואני אנגלי מבטן ומלידה, כמעט." מוטיב הזהות החצויה והשייכות שמופיע בציטוט מתחזק לאורך הרומן.
מוזיקת הפופ היא מוטיב חשוב ברומנים של קוריישי. אפשר אף לומר שלרומנים שלו יש פסקול. לונדון עצמה מקושרת בידי כרים לצליל: "היה ללונדון צליל אופייני. אנשים בהייד פארק מתופפים בבונגוס, והקלידים ב"Light My Fire" של הדלתות."
"הבודהה מהפרברים" מתרחש בשנות ה-70 ומסתיים רגע לפני תחילת עידן תאצ'ר (תבוסת ממשלתו של ג'ים קלהאן בהצבעת אי-אמון מוזכרת במפורש בעלילה). עם זאת, קוריישי כתב את הספר תחת ההשפעה הישירה של תוצאות התאצ'ריזם, ולכן היה מסוגל במבט לאחור להבחין בשורשי השמרנות התאצ'רית כבר בשנות ה-70, אף על פי שתאצ'ר לא מוזכרת כלל בספר ואין בו דיון פוליטי ישיר.
פרסים והכרה
בשנת 1990 זכה "הבודהה מהפרברים" בפרס ווייטברד לרומן הביכורים הטוב ביותר. בשנת 2009 מיקם מגזין הספרות וסאפירי את הרומן ברשימת 25 הספרים המשפיעים ביותר שפורסמו ברבע המאה הקודמת.
ישראל וייסברם
ביוגרפיה
ישראל וייסברם נולד בראשית שנת 1839 בעיר גרודנה שברוסיה (רוסיה הלבנה), בן למשפחה בת אחד-עשר ילדים. אביו, בנימין זרח וייסברם (נפטר בתרנ"ו-1896), היה סוחר עשיר ונדבן בגרודנה (קרובו של אברהם אליהו הרכבי). מצד אמו, תמרה פינקֶל רבינוביץ', היה נצר למשפחת תלמידי חכמים.
וייסברם עבר לעיר ורשה שבפולין הקונגרסאית, ושם התפרנס כסוחר. בשנת 1863 נישא ליֶטֶל בת אלכסנדר סֶנדֶר פּוֹקרויסקי (Pokrojski). היא נפטרה במהלך לידה, וב-1865 נישא בזיווג שני לחוה בת יהושע פוקרויסקי.
כתב בעיתון "הצפירה". בשנת 1888 פרסם בעיתון זה בהמשכים את הסיפורים "בין הזמנים" ו"ח"י אגורות", אשר ראו אור באותה שנה כספרים עצמאיים.
בשנת תרס"ב פרסם סאטירה בחרוזים בשם "חזיון על הציונים ומתנגדיהם".
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
לוקאס ואסקס
לוקאס ואסקס איגלסיאס (בספרדית: Lucas Vázquez Iglesias; נולד ב-1 ביולי 1991) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקיצוני והמגן בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
ריאל מדריד
לוקאס נולד בלה קורוניה שבמחוז גליסיה, ספרד. לוקאס שיחק במספר מועדונים קטנים לפני שהצטרף למערכת הנוער של ריאל מדריד ב-2007 בגיל 16. הוא ערך את הופעותיו המקצועיות הראשונה בעונת 2010–2011 בריאל מדריד C. בקמפיין שלאחריו כבש 4 שערים ב23 משחקים על מנת לעזור לריאל מדריד קסטיליה לחזור לסגונדה דיוויזיון לאחר היעדרות של 5 שנים, את הופעתו הראשונה ערך ב-28 בפברואר 2012 במשחק תיקו נגד לה רודה שהסתיים בתוצאה 2-2.
ואסקס ערך את הופעתו הראשונה בסגונדה דיוויזיון עם ריאל מדריד קסטיליה ב-17 באוגוסט 2012 בהפסד חוץ 1–2 לויאריאל.
אספניול
ב-19 באוגוסט 2014 הושאל ואסקס לאספניול מליגת העל הספרדית למשך עונה עם אפשרות לקנייה, וערך את הופעתו הראשונה בקמפיין ב-30 באוגוסט כאשר החליף את סלבה סביליה במחצית השנייה, המשחק הסתיים בהפסד 1–2 לסביליה.
את שערו הראשון בליגה כבש ואסקס ב-5 באוקטובר 2014 בניצחון 0–2 על ריאל סוסיאדד. ב-3 ביוני 2015 החליטה אספניול לממש את קנייתו של ואקסקס והוא חתם על חוזה למשך 4 שנים, כשסכום העברתו מריאל מדריד היה 500 אלף יורו.
חזרה לריאל מדריד
ב-30 ביוני 2015 השתמשה ריאל מדריד בסעיף בחוזהו של ואסקס המאפשר רכישה חוזרת בסך מיליון יורו, וואסקס חזר לקבוצה, והיה שותף, בין השאר, לזכייתה של ריאל מדריד שלוש פעמים ברציפות בליגת האלופות, בין השנים 2016–2018.
קריירה בינלאומית
ואסקס לא ייצג כלל את נבחרות ספרד הצעירות. לקראת יורו 2016 זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה, ב-7 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו כשפתח בהרכב בהפסד 0:1 לנבחרת גיאורגיה במשחק הכנה לטורניר. הופיע בטורניר עצמו פעם אחת בלבד כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בשמינית הגמר בהפסד 2:0 לנבחרת איטליה.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר המונדיאל 2018 ברוסיה, בו שיחק ארבע דקות בלבד בתיקו 3:3 מול נבחרת פורטוגל.
לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2020 וטורניר המונדיאל 2022 בקטאר.
אור מלצר
ביוגרפיה
מלצר התאמנה בקבוצת הפועל הוד השרון בית ברל.
2001
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2001 קבעה מלצר במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 31.13 שניות (הנוכחי 2015).
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה היא קבעה במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:22.98 דקות.
2002
בתחרות "גביע חיפה" שנערכה בבריכת הטכניון בחיפה במאי 2002 קבעה מלצר במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 30.68 שניות.
אלופת ישראל
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה זכתה מלצר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 1:03.57 דקות, שיפור של 4 עשיריות השנייה לשיאה הקודם. שנקבע באליפות החורף בחודש מרץ השנה בגבעת חיים, לפני ענבל לבבי מהפועל עמק חפר (1:04.66 דקות) ודנית קמה (1:05.03 דקות).
2004
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בליסבון, פורטוגל באמצע יולי 2004 סיימה מלצר במקום עשירי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.64 שניות, בשלב המוקדמות היא עלתה מהמקום השישי לאחר שקבעה תוצאה של 30.51 שניות ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.00 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.65 שניות, לפני עדי כהן (30.91 שניות) וסיגל סימסולו (31.13 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.67 דקות, לפני כהן (1:05.34 דקות) וסימסולו (1:05.49 דקות).
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה זכתה מלצר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 29.47 שניות, אחרי גוסטומלסקי (28.77 שניות) ולפני דנית קמה (30.55 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.54 דקות, אחרי גוסטומלסקי (1:01.99 דקות) ולפני קמה (1:04.80 דקות).
2005
במסגרת סבב הגביע העולמי (בריכת 25 מטר), בתחרות שנערכה בברלין, גרמניה בינואר 2005 סיימה מלצר במקום שביעי במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 29.26 שניות ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:03.06 דקות. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק במרץ אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.54 שניות, אחרי גוסטומלסקי (28.98 שניות) ולפני דקל שחף (30.29 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:02.68 דקות, אחרי גוסטומסלקי (59.22 שניות) ולפני קמה (1:04.47 דקות).
סונדרה לוק
סונדרה לוק (באנגלית: Sondra Locke; 28 במאי 1944 – 3 בנובמבר 2018) הייתה שחקנית, במאית וזמרת אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1968 על הופעתה בסרט "צייד בודד הוא הלב".
הופיעה כבת זוגו של קלינט איסטווד בארבעה מסרטיו, ולצידו בשישה סרטים.
ביוגרפיה
לוק נולדה בעיר שלביוויל שבטנסי לריימונד סמית, איש צבא במקצועו, ופאולין ביירן לוק, פועלת מפעל. הוריה נפרדו לפני שנולדה ולוק גדלה לצד אביה החורג אלפרד טיילור לוק.
למדה במשך שנה ב"אוניברסיטת מרכז טנסי" לפני שנשרה במטרה לפתח קריירת משחק. לפני שהפכה לשחקנית עבדה לוק במספר עבודות.
קריירה
לוק הצליחה לגבור על 2000 מועמדות לתפקיד הצעירה מיק קלי בדרמה "צייד בודד הוא הלב". הופעה זו הייתה לראשונה של לוק כשחקנית קולנוע והיא העניקה לה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפריצת השנה.
זכתה לדחיפה מקצועית רבה מקלינט איסטווד במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, לאחר שליהק אותה למערבון שלו "פורע החוק ג'וסי וולס" (1976) ולסרט הפעולה "מלכודת לבלש" (1977). שיתוף המשיך גם בין בני הזוג המשיך גם לסרט ההרפתקאות "מחפש צרות" (1978) בו שיחקה לוק בתור הזמרת לין האלסיי טיילור ובסרט ההמשך "צרות צרורות" (1980). בהופעתה השלישית עבור איסטווד במערבון הקומי "ברונקו בילי" הופיעה בתפקיד אנטונט לילי עליו הייתה מועמדת לפרס השחקנית הגרועה ביותר.
ב-1983 הופיעה לוק בסרט הרביעי והרווחי ביותר בסדרת סרטי "הארי המזוהם" "מכת פתע" בתפקיד ג'ניפר ספנסר השוכרת את שירותיו של הבלש הארי קלהן לחקירת אונס אותו עברה בעברה.
לוק ביימה את סרטה הראשון, "רטבוי", בשנת 1986, והועמדה בפעם השנייה לפרס פטל הזהב לשחקנית הגרועה ביותר.
בשנת 1990 ביימה לוק את סרטה השני, המותחן "דחף", ובשנת 1997 את סרטה הרביעי "עשה לי טובה".
חיים אישיים
בשנת 1967 התחתנה לוק עם הפסל גורדון אנדרסון, הומו מוצהר שהיה חבר קרוב שלה. ע"פ הביוגרפיה שפרסמה לוק בשנת 1997 "The Good, the Bad, and the Very Ugly" סידורי החתונה מעולם לא מומשו.
לוק הייתה זוגתו של כוכב הקולנוע קלינט איסטווד במשך 14 שנה (1989-1975) בעודו נשוי. במהלך מערכת היחסים שלהם, לטענתה, היא עברה שתי הפלות על פי בקשותיו של איסטווד. לאחר שנפרדו תבעה לוק משפטית את איסטווד לאחר שהחליף את מנעולי הבית המשותף בו גרו השניים. כשנה לאחר מכן הגיעו השניים להסדר לאחר שאיסטווד נתן ללוק חוזה בימוי, אולם האולפנים בהם הייתה לכאורה חתומה, מעולם לא שכרו אותה לביים.
בשנת 1996 הגישה תלונה שנייה כנגד איסטווד בגין הונאה. השניים הגיעו בשנת 1999 לסיכום שלא פורסם.
בשנת 1990 נאלצה לוק לעבור כריתת שד לאחר שאובחנה כחולה במחלת סרטן השד, ממנה החלימה באופן מלא.
גנזבה דיבאבה
גנזבה דיבאבה (נולדה ב-8 בפברואר 1991) היא אתלטית אתיופית. אלופת העולם (בייג'ינג 2015), סגנית האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאנית העולם לשעבר בריצת 1500 מטר. נוסף לכך, היא שיאנית העולם הנוכחית בריצת 1500 מטר, ריצת 3000 מטר וריצת 5000 מטר באולם.
ביוגרפיה
דיבאבה נולדה בבקוג'י שבמחוז ארסי באתיופיה. אחיותיה הגדולות הן האתלטיות טירונש דיבאבה, אלופה אולימפית ואלופת עולם ואג'גייהו דיבאבה, סגנית אלופה אולימפית. בת דודתה, דררטו טולו אף היא אלופה אולימפית.
כנערה זכתה ב-2008 במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה לנוער בריצת 5000 מטר, בשנים 2008 ו-2009 זכתה פעמיים ברציפות באליפות העולם לנוער במרוצי שדה וב-2010 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער בריצת 5000 מטר.
ב-2012 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה באיסטנבול. היא סיימה בתוצאה של 4:05.78 דקות. באולימפיאדת לונדון (2012) סבלה מפציעה במהלך המקצה המוקדם של ריצת 1500 מטר ולא סיימה את התחרות. לאחר האולימפיאדה עברה להתאמן תחת הדרכתו של ג'אמה אדן. בפברואר 2014 שברה את שיא העולם בריצת 1500 מטר באולם כשקבעה תוצאה של 3:55.17 דקות בתחרות בקרלסרוהה. חמישה ימים אחר כך שברה את שיא העולם בריצת 3000 מטר באולם בתוצאה של 8:16.60 דקות בתחרות בסטוקהולם. שבוע לאחר מכן שברה גם את שיא העולם בריצת שני מייל באולם, בתוצאה של 9:00.48 דקות, שיפור של כמעט שש שניות מהשיא הקודם של מסרט דפאר (9:06.26 דקות). במרץ 2014 זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט שבפולין.
בפברואר 2015 שברה את שיא העולם בריצת 5000 מטר באולם כשקבעה תוצאה של 14:18.86 דקות בתחרות XL גאלן בסטוקהולם. ביולי 2015 שברה את שיא העולם מ-1993 בריצת 1500 מטר, והעמידה אותו על 3:50.07 דקות. באליפות העולם ב-2015 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.08.09 דקות ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:44.14 דקות לאחר המנצחת אלמז איינה (14.26.83 דקות) וסגניתה סנברי טפארי (14:44.14 דקות). בעקבות הישגיה זכתה דיבאבה בתואר אתלטית השנה בעולם לשנת 2015.
במרץ 2016 זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם בריצת 3000 מטר, כסיימה בתוצאה של 8:47.43 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.27 דקות לאחר המנצחת פיית' קיפייגון מקניה (4:08.92 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8.45.05 דקות ובמדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.05.27 דקות.
יין ביו-דינמי
יין ביו-דינמי הוא יין שמיוצר באמצעות שיטות ביו-דינמיות בשלב גידול הפרי ובמהלך העיבוד שלאחר הקציר. בתהליך ייצור יין ביו-דינמי משתמשים גם בשיטות של חקלאות אורגנית (שימוש בקומפוסט כדשן והימנעות ממרבית חומרי ההדברה) וגם בתוספים לאדמה שמיוצרים על פי הפורמולות של רודולף שטיינר, מעקב אחרי לוח זמנים לשתילה שמבוסס על מדדים אסטרולוגיים, והתייחסות לאדמה בתור "אורגניזם חי וקשוב".
גידול גפנים ביו-דינמי
שיטות ביו-דינמיות מיושמות בגידול גפנים במגוון ארצות, כולל צרפת, שווייץ, איטליה, ספרד, אוסטריה, גרמניה, אוסטרליה, ארגנטינה, צ'ילה, פרו, דרום-אפריקה, קנדה וארצות-הברית. בשנת 2010, מעל 700 יקבים דונם ברחבי העולם, שיחד מכסים שטח של יותר מ-100,000 דונם, הוגדרו כביו-דינמיים. מספר מגדלים מסחריים מוכרים ויוקרתיים מאוד עברו לשיטות ביו-דינמיות. לפי מאמר שפורסם במגזין Fortune, רבים מהיקבים המובילים בצרפת עובדים בשיטות גידול גפנים ביו-דינמיות, "כולל 'Domaine Leroy' בבורגונדי, 'Château de la Roche aux Moines' בלואר, 'Maison Chapoutier' בעמק הרון, ו-'Domaine Zind Humbrecht' באלזס". כדי שיין יוגדר כ"ביו-דינמי", עליו לעמוד בסטנדרטים שנקבעו על ידי ארגון דמטר, הפדרציה הבינלאומית לחקלאות ביו-דינמית.
חקלאות ביו-דינמית מבוססת על עבודתו של רודולף שטיינר, מייסד האנתרופוסופיה. שטיינר כתב את הספר "חקלאות ביו-דינמית" בשנת 1924, שבו חזה את מרבית התנועה האורגנית. הספר כולל עקרונות אקולוגיים, בדגש על נקודות מבט רוחניות ומיסטיות. מטרת הביו-דינמיקה היא עצמאות אקולוגית של חוות כמערכות חיות, מחוברות ואחידות.
יעילות
יצרני יין ביו-דינמי טוענים שיש לו טעם חזק, ברור ותוסס יותר, ושהיין נשאר ראוי לשתייה במשך זמן רב יותר. יינות ביו-דינמיים הם בעלי ניחוח "פרחוני" יותר, כך לפי היינן הביו-דינמי הספרדי פרז פאלאסיוס. יצרנים ביו-דינמיים טוענים גם ששיטותיהם נוטות להוביל לאיזון טוב יותר בצמיחה, כך שייצור הסוכר בענבים עומד בקנה אחד עם הבשלות הפיזיולוגית, מה שיוצר את האיזון הנכון בין הטעם לבין תכולת האלכוהול, אפילו בתנאים של שינויי אקלים.
מגזין Fortune ערך טעימה עיוורת של עשרה צמדי יינות, אחד ביו-דינמי והשני מיוצר בשיטה מסורתית. הטועמים היו שבעה מומחי יין, כולל מאסטר ביין ואוצרי יין ראשיים. תשעה מהיינות הביו-דינמיים נבחרו כטובים ממתחריהם הקונבנציונליים. נמצא שהיינות הדינמיים "ביטאו טוב יותר את הטרואר, הדרך שבה יין יכול לייצג את המקום המסוים שהוא מקור הניחוח, הטעם והמרקם שלו". מבקרים מזהירים שהשוואה כזאת של יינות מאותו סוג צריכות לכלול התייחסות להבדלים בקרקע ולשיטות החקלאות והעיבוד שבהן משתמשים.
מבקרים מכירים באיכות הגבוהה של יינות ביו-דינמיים, אך מעלים את השאלה כמה מהשיפורים בבריאות הכרם היו מתרחשים בכל מקרה אם היו משתמשים בחקלאות אורגנית, ללא המיסטיות והמאמץ שכרוכים בביו-דינאמיות. מבקרים אחרים מייחסים את הצלחת גידול הגפנים הביו-דינמי למיומנות גבוהה יותר של יצרני היין ותשומת לב קפדנית לפרטים. ריי אַייִל, העורך הראשי של מגזין "Wine & Spirit", אמר, "אז מה אם הם חושבים שלקבור קרני פר מלאות בגללים יעזור להם לתעל כוחות חיים חדשים מהקוסמוס?"
סו מייריק
ביוגרפיה
מייריק נולדה בשנת 1941 בטיפין (Tiffin) שבאוהיו. את לימודיה התיכוניים השלימה בתיכון פורט קלינטון, השוכן בעיר בעלת אותו שם על גדות ימת אירי. בין השנים 1959–1960 היא למדה באוניברסיטת היידלברג שבעיר הולדתה. בטרם החלה את נתיבתה המקצועית בעולם הפרסום ויחסי הציבור, הייתה מורה בבית ספר של יום ראשון. בעבר אף הייתה נשיאה ומנכ"לית של חברה לענייני יח"צ ומתן פרסום.
בשנת 1981 התמודדה מייריק על מושב במועצת העיר שארלוט, אך ללא הועיל. ב-1983 הצליחה להיברח למועצת העיר מטעם מחוז בחירה כללי, אותו ייצגה עד 1985. בשנת 1987 נבחרה לראשת העירייה, האישה הראשונה בתפקיד. בשנת 1989, כאשר מייריק התמודדה לתקופת כהונה שנייה כראשת העיר, התוודתה כי קיימה מערכת יחסים עם בעלה במהלך 1973 בשעה שהיה נשוי לאשתו הראשונה, והמשיכה לנצח בבחירות.
במהלך כהונתוה בבית הנבחרים נמנתה מייריק בין חברי הקונגרס השמרניים ביותר. בקונגרס ה-108 של ארצות הברית, שהתכנס בשנים 2003–2005, ישבה בראשות ועדת המחקר הרפובליקנית. דפוס ההצבעה השמרני שלה, לצד עמדותיה הנוקשות בזרם הרפובליקני, הבטיחו את מעמדה כחברת קונגרס פופולרית בקרב הבוחרים במחוז הקונגרס התשיעי של קרוליינה הצפונית, ולראיה ב-2004 נבחרה עם 70% מקולות הבוחרים. בבחירות שלאחר מכן ב-2006 נבחרה פעם נוספת עם כ-67% מהקולות. כמי שבעצמה גברה על מחלת הסרטן, הייתה מייריק מהתומכות המובילות למציאת תרופה לסרטן השד. כשכיהנה בקונגרס הציגה מייריק הצעת חוק למתן טיפול רפואי במסגרת מדיקייד עבור נשים המאובחנות עם סרטן השד, וחקיקה זו עברה בשני בתי הקונגרס ונחתמה כחוק.
בבית הנבחרים הייתה מייריק מתנגדת חריפה לפונדמנטליזם מוסלמי. באוקטובר 2009 ערכה לצד אחדים מעמיתיה הרפובליקנים מסיבת עיתונאים בה התריסה כנגד מה שכינתה "הסתתנות לקפיטול של קאבל מתמחים מוסלמים רדיקליים שנוטה להשמיד את אמריקה מבפנים". בשנת 2010, כאשר קיימה פגישה עם מצביעים מוסלמים בשארלוט בה ניסתה להבהיר את עמדותיה, סוכנות הידיעות "AP" דיווחה כי מייריק "הציעה להילחם בהקצנה האיסלאמית על ידי השבתת עסקאות נשק עם ערב הסעודית, להעביר חקיקה שתהפוך קריאה למותם של אזרחים אמריקאים לעבירת בגידה, ולחקור את בחירתם של מתורגמנים לערבית". בסתיו 2011 ביטלה מייריק את השתתפותה המתוכננת באנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר מחשש שהפכה למטרה עבור טרוריסטים, באמתלת פרסום מאמר בכלי תקשורת ארציים באיראן שהזכירו את מייריק מיאנה לפרט על פרטי האיום, והמאמר האיראני המדובר היה למעשה תרגום של דו"ח בדבר איסלאמופוביה שפרסם המרכז לקדמה אמריקאית.
ב-7 בפברואר 2012 הכריזה על פרישתה מהחיים הפוליטיים. כהונתה תמה עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. אחרי פרישתה נעשתה לשדלנית בוושינגטון הבירה עבור "מפיצי הנעליים והקמעונאים של אמריקה", קבוצת מסחר ששמה לה למטרה להיפטר ממכסים על נעליים.
Me Haces Falta
Me Haces Falta (באנגלית: I Need You, ובעברית: אני צריכה אותך) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב-23 במרץ 2007, תחת חסותה של חברת ההקלטות אפיק רקורדס, כסינגל השני והאחרון מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Como Ama una Mujer.
במצעדים השיר לא זכה כלל להצלחה, דבר אשר הפתיע את חברת ההקלטות ואת הזמרת. הסינגל הראשון מן האלבום הנקרא, "Qué Hiciste" זכה הוא להצלחה הרבה ביותר. השיר הוא בלדה שאמורה לרגש את השומעים.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הרשמי של גאורגיה.
רקע והוצאה
לאחר שהוציאה את הסינגל הראשון מתוך האלבום "Qué Hiciste", תשומת הלב של הקהל הופנה ללופז. הזמרת הודיעה כי עתיד לצאת סינגל נוסף ואחרון מן האלבום וכך היה, ב-23 במרץ 2007, הכריזה הזמרת כי עתיד לצאת הסינגל השני והאחרון מהאלבום.
השיר זכה להצלחה נמוכה כיוון שבזמן שיצא אלבום האולפן החמישי שלה Como Ama una Mujer, יצא לאור אלבום האולפן השישי שלה, Brave. ההצלחה התחלקה בין שני האלבומים ולכן לא היה סינגל משני האלבומים שקיבל את מרבית ההצלחה שאפשר לקבל. שני אלבומי האולפן יצאו באותה שנה.
וידאו קליפ
לשיר יצא ווידאו קליפ אשר הועלה לערוץ ה-Vevo שלה רק בשנת 2009, כשנתיים לאחר צאתו המקורית. בשל הפערים שנוצרו בין השנים הקליפ נכשל ונכון ל-23 ביולי 2017, הוא צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות. בשל כמות הצפיות הנמוכה, הקליפ הפך לאחד מהקליפים הכושלים ביותר של הזמרת.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את לופז מתחבקת עם אהובה כשהם נשענים על זגוגית של חנות. בתוך הודעה קצרה כמה אנשים מתקשרים לאהובה של לופז והוא בורח בריצה, לופז שלא מצליחה להבין מה קורה מתחילה להיבהל ואז מתחיל להתנגן השיר. לאחר המאורע שקרה לופז מנסה לשכוח ממה שקרה והיא הולכת לקניון רנדומלי שנמצא בקרבתה. כשהיא מודדת בגדים ונכנסת לחנויות היא מסתכלת סביבה עשרות פעמים כאלו היא חושדת שמישהו עוקב אחריה.
לאחר מכן לופז נכנסת לחנות ופתאום פותחת דלת מסתורית שנמצאת בתוכה. כשהיא נכנסת לתוך החדר היא מורידה את הפאה שחבשה ובעצם נכנסת למין חדר חקירות. לאחר מספר רגעים היא מתיישבת ליד בחור מבוגר אשר מציג לה תמונות שונות של אנשים ושל מקומות. לאורך הקליפ לופז שרה על כך שהיא צריכה את אהובה שוב פעם. בין לבין ניתן לראות קטעים שצולמו באור אדום בוהק אשר מציגים את לופז בעצבותה המדאיגה.
ז'אן אנרי-רובר
ז'אן אנרי-רובר (בצרפתית: Jeanne Henri-Robert; 1893, פריז – 1983, פריז) הייתה אשתו של ראש ממשלת צרפת פול ריינו וחסידת אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
אנרי-רובר הייתה בתו של ההיסטוריון ועורך הדין הצרפתי אנרי-רובר. בשנת 1912 נישאה לפול ריינו ולשניים נולדה בת, קולט ריינו (1914–2010).
פעילותה בתקופת השואה
בשנת 1942 פעלה אנרי-רובר להצלתה של פעילת המחתרת היהודייה ז'יזל גונס-בואה (Gisèle Gonse-Boas). גונס-בואס נותרה בפריז לאחר עזיבת משפחתה ולמדה סיעוד ועבודה סוציאלית. במהלך גירוש היהודים מפריז ביולי 1942 התנדבה גונס-בואס לסייע למשפחות יהודיות שהוחזקו באצטדיון החורף בפריז. היא נעצרה בסוף 1942 אך שוחררה והצטרפה לרשת מחתרת שפעלה במסגרת תנועת ההתנגדות הצרפתית וסייעה להעביר ילדים יהודים נרדפים לבתי מחסה ולמשפחות אומנה בצפון צרפת. היא נעצרה שנית, נחקרה בעינויים ונשלחה למעצר במחנה הריכוז דראנסי. בדצמבר 1943 הועלתה על רכבת גירוש לאושוויץ אך קפצה מהרכבת כשזו עדיין הייתה בתחום צרפת.
בדצמבר 1943 העבירה אנרי-רובר את גונס-בואס לסנט מקסים שבדרום צרפת, אך גונס-בואס חלתה והיה עליה לשוב לפריז. אנרי-רובר דאגה להשיג לה טיפול רפואי במרפאה פרטית ושיכנה אותה בביתה. ב-15 במאי 1944 הגיעו גרמנים לעצור את השתיים. גונס-בואס הצליחה להימלט אך אנרי-רובר נעצרה והוחזקה במחנה הריכוז ויטל.
הנצחה
בשנת 2007 הוכרה אנרי-רובר על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם.
פנלופה (עוף)
פנלופה (שם מדעי: Penelope) הוא סוג של עופות טרופיים ממשפחת ההוקיים השייכים לסדרת התרנגולאים. מיני הפנלופה חיים ממקסיקו עד ליערות אמריקה הדרומית.
הפנלופה נראית כמו תרנגול הודו בעל ראש כחול-אפור, עם מקור קצר ומעט כפוף ורגליים ארוכות. הפנלופות בעלות דלדל אדום מתחת הצוואר ונוצות חומות כהות לעיתים עם נקודות לבנות.
הן חיות על עצים ביערות אמריקה ואורכן הממוצע 65–95 ס"מ. הן נמצאות בקבוצות ומחפשות מזון על הקרקע. הפנלופות הן אוכלות כל הניזונות מהחי ומהצומח.
פנלופה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אח"י מבטח (ק-28)
אח"י מבטח הייתה פריגטה בשירות חיל הים הישראלי בין השנים 1949–1959. סימנה הצבאי היה ק-28.
בשרות חיל הים
אח"י מבטח הייתה הפריגטה הראשונה שהגיעה לחיפה מתוך שלוש ששירתו בחיל הים. במקור הייתה בשירות הצי הקנדי ובמלחמת העולם השנייה שירתה כספינת אספקה וליווי. היא נרכשה על ידי חיל הים ונכנסה לשירות מבצעי לאחר שיפוץ כללי והתקנת תותחים ב-20 באפריל 1949. הפריגטה שימשה כבית ספר לכל מקצועות הימאות הקרבית ונטלה חלק בהפלגות אימונים ממושכות ברחבי הים התיכון ובתמרונים לאורך המדינה.
הקפת אפריקה
בדצמבר 1956 לאחר מלחמת סיני הקיפה את יבשת אפריקה בדירוג של שבוע אחרי אח"י מזנק (ק-32) והגיעה לאילת דרך מצרי טיראן שנפתחו אז לשייט ישראלי. היא סיימה את שירותה בחיל בשנת 1959 ונמכרה לצי הימי של סרי לנקה. הפליגה עם צוות ישראלי עד לסרי לנקה.
בשנת 1967 ניתן השם אח"י מבטח לספינת הטילים הראשונה של צה"ל, מסדרת סער 1.
מפקדי הפריגטה
המפקדים נבחרו קציני ים מנוסים בדרגת רס"ן.
מוקדמות מונדיאל 2006 - אסיה
198 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 2006, והתחרו על 32 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, העפילה אוטומטית והותירה 31 מקומות לשאר הנבחרות. לראשונה בהיסטוריה של המונדיאלים נאלצה האלופה המכהנת,, להתמודד בטורניר המוקדמות.
לאסיה (AFC) הוקצו 4.5 מקומות, עליהם התחרו 39 נבחרות.
מהלך המוקדמות
טורניר המוקדמות הורכב משלושה סבבים. 14 הנבחרות הנחותות מבחינת הדירוג העולמי של פיפ"א השתתפו בסיבוב מוקדם, בו חולקו לזוגות ושיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. 7 המנצחות העפילו ביחד עם 25 הנבחרות האחרות לסיבוב השני, בו חולקו הנבחרות ל-8 בתים בני 4 נבחרות כל אחד. הנבחרות בכל בית שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ, כשהנבחרת הראשונה בכל בית מעפילה לסיבוב השלישי.
בסיבוב השלישי חולקו 8 הנבחרות הנותרות לשני בתים בני 4 נבחרות כל אחד, ושיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. שתי הנבחרות הראשונות בכל בית העפילו למונדיאל. שתי הנבחרות שסיימו במקום השלישי שיחקו בפלייאוף אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת המנצחת בפלייאוף הזה העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי נגד הנבחרת שסיימה במקום הרביעי בסיבוב הגמר של CONCACAF (צפון, מרכז אמריקה והקריביים).
סיבוב מוקדמות
טורקמניסטן העפילה לסיבוב השני.
הרפובליקה הסינית העפילה לסיבוב השני.
טג'יקיסטן העפילה לסיבוב השני.
סרי לנקה העפילה לסיבוב השני.
קירגיזסטן העפילה לסיבוב השני.
המלדיביים העפילה לסיבוב השני.
ו היו אמורות לשחק זו נגד זו, אך בעקבות פרישת נפאל העפילה גואם, שבתורה פרשה גם כן. פיפ"א החליטה לבחור מבין המפסידות נבחרת שתעפיל לסיבוב השני, ובחרה ב שהייתה בעלת המאזן הטוב ביותר.
בית 1
איראן העפילה לסיבוב הגמר.
בית 2
אוזבקיסטן העפילה לסיבוב הגמר.
בית 3
יפן העפילה לסיבוב הגמר.
בית 4
כווית העפילה לסיבוב הגמר.
בית 7
קוריאה הדרומית העפילה לסיבוב הגמר.
בית 8
ערב הסעודית העפילה לסיבוב הגמר.
בית 1
ערב הסעודית וקוריאה הדרומית העפילו ישירות למונדיאל. אוזבקיסטן העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 2
יפן ואיראן העפילו ישירות למונדיאל. בחריין העפילה לפלייאוף היבשתי.
פלייאוף
בחריין העפילה לפלייאוף הבין יבשתי מול נציגת צפון, מרכז אמריקה והקריביים.
הוקו הקסדה
הוקו הקסדה (שם מדעי: Pauxi) הוא סוג של עופות טרופיים ממשפחת ההוקיים החיים באמריקה הדרומית סביב יער האמזונאס.
ההוקו הוא עוף שחור בעל רגליים ארוכות, נוצות כהות וראש שחור בעל בליטה אפורה ודמוית קסדה. אורכם הממוצע 100 ס"מ והזכרים גדולים מהנקבות.
ההוקו חי ביערות הגשם האמריקאים על הקרקע או על ענפים נמוכים. הם מחפשים ביער זרעים, פירות וחרקים למאכל.
חלק ממינים אלה נמצאים בסכנת הכחדה עקב ציד ועקב כריתת היערות שבהם הם חיים.
הקטור (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי פורטוגל–תאילנד
יחסי פורטוגל–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין פורטוגל לבין ממלכת תאילנד.
היסטוריה
היחסים בין פורטוגל לתאילנד החלו במהלך המאה ה-16. פורטוגל הייתה האומה האירופית הראשונה שיצרה קשר עם סיאם, בשנת 1511 בתקופת איוטהאיה. מתיישבים פורטוגזים רבים הפכו לשכירי חרב של ממלכת איוטהאיה. בשנת 1538 בתקופת שלטונו של המלך טשארצ'אצ'ה צעדו 120 חיילים פורטוגלים עם המלך במערכה נגד אויביו וזכו לזכויות מסחריות ומגורי מגורים באיוטהאיה. הפורטוגלים הפכו לסוחרים זרים דומיננטיים, והקימו נוכחות בבירה. סוחרים פורטוגלים הציגו כלי נשק וכן סחורות מהעולם החדש, שהשפיעו על המטבח התאילנדי, השפה והתרבות. אף על פי שההשפעה מעבר לים של פורטוגל פחתה בהדרגה מהמאה ה-17, היא שמרה על קשרים עם סיאם. שגרירות פורטוגל בבנגקוק, שהוקמה בשנת 1820, היא הנציגות הדיפלומטית הוותיקה ביותר במדינה. בניגוד למעצמות אירופיות אחרות, שסיאם נאבקה בשאיפותיהם הקולוניאליות במהלך המאה ה-19, היחסים של סיאם עם פורטוגל היו ידידותיים במידה רבה. שתי המדינות שדרגו את משלחותיהן למעמד שגרירות בשנת 1964, ותאילנד הקימה שגרירות קבועה בליסבון בשנת 1981. כיום שתי המדינות חולקות כמות קטנה של פעילויות סחר, תיירות ותרבות.
הגירה פורטוגזית בתאילנד
מתיישבים פורטוגלים הקימו קהילה גדולה באיוטהאיה, שם הוקם רובע פורטוגלי נרחב מדרום לעיר. לאחר נפילת איוטהאיה בשנת 1767, התאספו הפורטוגלים בשלושה מקומות בבנגקוק: סביב כנסיית ההתעברות ללא רבב באזור סמסן, כנסיית סנטה קרוז בקודי צ'ין וכנסיית המחרוזת הקדושה בטלט נוי. צאצאיהם נטמעו בהדרגה בחברה התאילנדית, אם כי הקהילה, במיוחד בקודי צ'ין, עדיין שומרת על זהות ייחודית.
טקאישי
טקאישי (ביפנית: 高石市) היא עיר במחוז אוסקה שביפן.
נכון לאוקטובר 2016 חיים בעיר 56,583 תושבים, וצפיפות האוכלוסין בה עומדת על 5,000 אנשים לקילומטר רבוע. השטח הכולל הוא 11.35 קילומטרים רבועים.
גאוגרפיה
טקאישי שוכנת על שפת מפרץ אוסקה. סמוכות לה הערים סאקאי, ו. כמחצית משטח העיר שוכנת על קרקע מאוחזרת, שעליה ניצב בית זיקוק פטרוכימי גדול. מחלקת כיבוי האש של טאקאשי מתהדרת בכבאית הגדולה ביותר ביפן, שלה זקוקה העיר כאמצעי זהירות מפני שריפות גדולות אפשריות בבית הזיקוק.
תחבורה
בעיר עוברת הרכבת החשמלית של ננקאי. הקו הראשי של ננקאי עוצר בתחנת הגורומו  ובתחנת טקאישי  שבעיר.
קו טקשינוהמה של החברה עוצר בתחנת קיארבשי  ובתחנת טקשינוהמה.
אמנת אמסטרדם
האמנה נמנית עם שורת האמנות וההסכמים שנוסחו כחלק מהליך האינטגרציה האירופית שהובילה לכינון האיחוד האירופי. אמנת אמסטרדם מהווה תיקון לאמנת מאסטריכט משנת 1991, שהייתה הראשונה בניסוח אמנת האיחוד האירופי (The Treaty of the European Union), והייתה לתיקון לאמנת הנציבות האירופית (EC). האמנה הניחה יסודות חשובים לאלה שיגיעו אחריה, כאשר היא שמה דגש על לקונות משפטיות וסעיפים כפולים. יחד עם זאת, היו רבים שהביעו תסכול ממעט ההישגים שהושגו בפועל מהאמנה. בדומה לאמנות קודמות, מחולקת האמנה לארבעה נושאים עיקריים: חירות; ביטחון וצדק, האיחוד והאזרחים, מדיניות חוץ וביטחון, שינויים מוסדיים.
אמנת אמסטרדם מציגה שורת רפורמות, הכוללת את הטמעת אמנת שנגן (Schengen), עיגון ערכי היסוד של האיחוד, והעברת רבים מנושאי הנדבך השלישי באמנת מאסטריכט אל הנדבך הראשון. ניסוח האמנה נבע מההצטרפות הצפויה של רבות ממדינות מזרח אירופה לאיחוד האירופי, ולכן נתבקשו שינויים במבנה המוסדי-פוליטי. הרחבת תחומי האחריות שהוצגו באמנה נגעו לתחומים הכוללים בריאות ציבורית ותאגידי מיסוי ומשקל משמעותי ניתן לנושא מדיניות ביטחון פנים וחוץ, לאור המלחמה בשטחה של יוגוסלביה-לשעבר. נושא חשוב נוסף שהוכרע באמנה זו הוא הענקת כוח נוסף לפרלמנט האירופי.
הרקע לאמנה
אמנת אמסטרדם, בדומה לאמנת ניס, שיקפה את שני הנושאים שהעסיקו את האיחוד האירופי במחצית השנייה של שנות ה-90: התרחבות ומיזוג גמיש. ההליכה של האיחוד האירופי אל עבר סיפוח מדינות מזרח אירופה, הבהירה כי האיחוד האירופי כגוף, הוא מסורבל, מסיבי וחסר יכולת פעולה. העקרונות של אמנת מאסטריכט, שכוננה בשנת 1992, לא מאפשרים לאיחוד להתרחב מזרחה, ולכן נושא המיזוג הגמיש הוא שזכה לתשומת לב, בין היתר עקב האיחוד המוניטרי. המסקנה שעלתה היא כי הליך ההתרחבות חייב להיעשות בצורה מהירה שתמנע השהייה של ההליך.
אחד מסעיפי אמנת מאסטריכט, קבע על התכנסות ועידה בין-ממשלתית שנתית עד סוף שנת 1996 כדי לבחון את יעילותה של האמנה. הקושי באשרור אמנת מאסטריכט, הוא שהוביל להכרה בצורך בשינויים, זאת לאור הליך ההתרחבות והשיח על המיזוג הגמיש שזכו להסכמה גוברת.