cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתניאל פאלמר
תולדות חייו
פאלמר נולד בקונטיקט ומגיל צעיר היה קשור לסחר ימי. בגיל 21 כבר פיקד על מפרשית מדגם סלופ. המפרשית, 14 מטר בלבד ארכה, נקראה "הארו" (Hero) ובסוף שנת 1820 הפליג פאלמר עמה לאוקיינוס הדרומי, דרומה מאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים בחיפוש וציד כלבי ים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ב-17 בנובמבר היו פאלמר ואנשיו האמריקאים הראשונים שחזו בחצי האי האנטארקטי, לאחר שהמקום התגלה שנה קודם לכן על ידי האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן והבריטים אדוארד ברנספילד וּויליאם סמית. פאלמר הפליג לאורך חצי האי ממערב וניסה לבדוק אפשרות למעבר בין חצי האי לבין היבשת (מתוך הנחה שזהו אי) אך נתקל בחסימת קרח ולא הצליח להכריע האם מדובר באי או בחצי אי. ב-1964 אושר השם "ארץ פלמר" על ידי ועדת שמות בינלאומית כשמו הרשמי של דרום חצי האי. כן היה במסעו זה בין מגלי איי אורקני הדרומיים.
לאחר ששב לארצות הברית עסק בסחר ימי, בעיקר עם סין והפליג בנתיבי שיט רבים של התקופה. במהלך מסעותיו הכניס פאלמר שכלולים לספינות ותכנן תיקונים שיאפשרו מסע מהיר יותר ויותר. כך היה בין מפתחי דגם ספינת המפרש המהירה ביותר, ה-"קליפר", שרק ספינות הקיטור היו מהירות ממנה. ב-1843 היה קברניטה של ספינת הסוחר המהירה "פול ג'ונס" (Paul Jones) שקבעה תחת ניהוגו שיא בהגיעה מבוסטון להונג קונג ב-111 יום בלבד.
פאלמר פרש לביתו בסטנינגטון, קונטיקט, כבעל ספינות סוחר ונפטר בן 78.
בנוסף לדרום חצי האי האטלנטי נקרא על שמו ארכיפלג פאלמר - ארכיפלג האיים הסמוך ממערב לחצי האי, תחנת ניסיונות אנטארקטית (Palmer Station -64.0575°N, -64.05306°W) ושברת הקרח האנטארקטית  RV Nathaniel B. Palmer. מפרץ הארו באיי שטלנד הדרומיים נקרא על שם ספינתו.
ביתו הוכרז ב-1996 כאתר מורשת לאומי של ארצות הברית.
סטיב האריס (מוזיקאי)
סטיבן (סטיב) פרסי האריס (באנגלית: Stephen (Steve) Percy Harris), או "ארי" בפי האוהדים (נולד ב-12 במרץ 1956 בלייטונסטון לונדון, אנגליה) הוא הבסיסט ומייסד להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן, מלחינה הראשי ומנהיגה. האריס הקים את הלהקה כשהיה בן 18, ב-1975. האריס הוא חבר הלהקה היחיד שחבר בה לאורך כל שנותיה מאז שנוסדה בשנת 1976, ואחד משני החברים היחידים, לצד הגיטריסט דייב מארי, שלקח חלק בהקלטת כל אלבומי הלהקה.
לפני שהקים את הלהקה, הוא עבד כשרטט במשרד אדריכלות באיסט אנד של לונדון. בצעירותו שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של ווסט האם יונייטד. האריס הוא אוהד מושבע של הקבוצה ועל הגיטרה שלו מופיע סמל הקבוצה. בהופעה הגדולה בריו דה ז'ניירו לבש הריס את מדי הקבוצה.
השפעותיו של האריס באות מלהקות הארד רוק, רוק מתקדם והבי מטאל של שנות ה-70 כמו בלאק סבאת', דיפ פרפל, אמרסון לייק ופאלמר, ג'נסיס, ג'ת'רו טאל, לד זפלין, פינק פלויד, ת'ין ליזי, UFO, Wishbone Ash ויס.
הלהקה הראשונה בה היה חבר נקראה "אינפלואנס" (Influence) ששינתה אחר-כך את שמה ל"ג'יפסי'ס קיס" (Gypsy's Kiss). מאוחר יותר הוא הצטרף ללהקת "סמיילר", ששאר החברים שלה היו מבוגרים ממנו במספר שנים, אך עזב משום שחבריה הבהירו לו שהם מסתייגים מבסיסט שקופץ על הבמה וכותב שירים, והקים את הלהקה איירון מיידן. את ההשראה לשם "איירון מיידן" נתן הסרט "האיש עם מסכת הברזל", שבו ראה את מכשיר העינויים בעל השם הזהה ("בתולת הברזל").
האריס נחשב לאחד מנגני הבס הטובים והמשפיעים בעולם, ומאופיין בהשתוללותו על הבמה עם הבס ובנגינה מהירה עם מיקס של חילופי סאונד גבוהים ונמוכים. הוא אינו משתמש במפרט ואינו מתחמם לפני הופעותיו. בנוסף ליכולותיו כבסיסט, האריס מנגן גם בקלידים בחלק קטן משירי הלהקה. כמו כן, לוקח הריס חלק הולך וגדל בעיבוד והפקת אלבומי הלהקה, ובבימויים של חלק מהקליפים של הלהקה (במיוחד של הופעות חיות). בבעלותו הייתה חווה ובה מתקני הקלטה, אשר נמכרה בשנת 2012.
בתו הבכורה לורן היא זמרת.
סמיון (זן ענבים)
סֶמיון (בצרפתית: Sémillon) הוא זן ענבים לבן עם קליפה זהובה המשמש לייצור יינות לבנים יבשים ומתוקים, בעיקר בצרפת ובאוסטרליה. קליפתו הדקה ורגישותו לבוטריטיס (הגורם לריקבון אציל). גורמים לו להיות הזן העיקרי לייצור היין המתוק היוקרתי Sauternes, יין בעל כינוי מקור מבוקר של חבל היינות של בורדו.
היסטוריה
מקורו של הזן הוא בחבל היינות של בורדו. במקור נקרא "סֶמיון דה סן אמיליון" (על שם העיר סנט-אמיליון), על פי תעוד משנת 1736. סֶמיון דומה להגייה המקומית של שם העיר סנט-אמיליון. הוא הגיע לראשונה לאוסטרליה בתחילת המאה ה-19 ובשנות ה-20 של המאה ה-20 כיסה הענב מעל 90% מכרמי דרום אפריקה, שם נודע בשם Wyndruif, שפירושו "ענב יין". בעבר נחשב לענב הנטוע ביותר בעולם, אם כי זה כבר לא המקרה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הורכבו הכרמים של צ'ילה מעל 75% סמיון. כיום הוא מהווה רק 1% מגפני דרום אפריקה.
גידול והפקה
את הסמיון קל יחסית לגדל ולעבד, הוא מייצר בעקביות שישה עד שמונה טונות של ענבים לדונם מהגפנים הנמרצים שלו. הוא עמיד למדי בפני מחלות, למעט ריקבון. הענב מבשיל מוקדם, כאשר באקלים חם יותר הוא מקבל גוון ורדרד. מכיוון שהענב בעל קליפה דקה, קיים גם סיכון לכוויות שמש באקלים חם יותר; הוא מתאים ביותר לאזורים עם ימים שטופי שמש ולילות קרירים.
ענב הסמיון כבד למדי, עם חומציות נמוכה ומרקם כמעט שומני. יש לו תפוקה גבוהה ויינות על בסיסו יכולים להתיישן זמן רב. לצד סוביניון בלאן ומוסקדל, סמיון הוא אחד משלושת זני היין הלבן היחידים המאושרים באזור בורדו.
הענב הוא גם המפתח לייצור יינות מתוקים כמו סאוטרן. כדי שהענבים ישמשו לייצור יין מתוק, עליהם להיות מושפעים מבוטריטיס (המכונה גם "ריקבון אצילי"). פטרייה זו מייבשת את הענבים, ובכך מרכזת את הסוכר והטעמים בגרגרי הענבים, הענבים מתכווצים ורמות החומצה והסוכר מועצמות.
צרפת
בצרפת הזן גדל בעיקר באזור בורדו, שם הוא משולב עם סוביניון בלאן ומוסקדלה. כשהוא יבש, מכנים אותו בורדו בלאן. עקב הפופולריות הפוחתת של הזן, משתלות מסחריות הפחיתו את מספר שיבוטי הסמיון שהן מגדלות, והיצרנים החלו לחשוש ממחסור עתידי בענבים איכותיים. בשנת 2008, 17 יצרני יין בורדו, בהם שאטו ד'אקם, שאטו אוליבייה, שאטו סודויראט ושאטו לה טור בלאנש, הקימו עמותה לגידול שיבוטים משלהם.
אוסטרליה
הסמיון גדל באופן נרחב באוסטרליה, במיוחד בעמק האנטר בצפון סידני, שם היה מכונה במשך זמן רב "האנטר ריזלינג". בעמק האנטר מיצרים ארבעה סגנונות של יינות מבוססי סמיון:
ישראל
יקבי רמת הגולן ייצרו לראשונה את היין "ירדן סמיון" בשנת 1988, לאחר שפטריית הריקבון האציל (בוטריטיס) הופיעה באחד הכרמים של היקב. היין דורג בין היינות המובחרים בישראל. אך בתחילת שנות ה-2000 ייצורו פסק, לאחר שמשבר האקלים העלה את הטמפרטורה הממוצעת בישראל ואת היובש באויר, כך שקשה יותר לגדל זן זה בישראל בצורה מסחרית. יקב דלתון גם הפיק לתקופה קצרה יין סמיון בשם "סמיון כרם אלקוש". יקב בנימינה מייצר יין מענבי סמיון מכרמי היקב אשר ברמת סירין.
שורש 72
שורש 72 או רי בּוּ (בסינית: 日部, פיניין: Rì bù) הוא השורש השבעים ושניים של הכתב הסיני. פירושו "שמש" או "יום" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
המרכז לטכנולוגיה חינוכית
המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מטח) הוא חברה לתועלת הציבור הפועלת למען קידום מערכת החינוך בישראל ומתמקדת בשילוב טכנולוגיה ופדגוגיה. מטח נוסד ב-1971 בעקבות החלטת ממשלה מספר 78 מ-25 באוקטובר 1970 כשותפות בין מדינת ישראל ו"יד הנדיב". מנהלה הראשון והמייסד היה ד"ר יונה פלס. מנכ"ל מטח כיום הוא יוסי בידץ.
המרכז נמצא בתל אביב ומעסיק כ-600 עובדים, לרובם תארים במגוון מקצועות הלימוד וכן בתכנון לימודים, במדידה והערכה ובטכנולוגיה.
מיום הקמתו ועד לשנת 2020 מטח הוציא לאור מעל 1,400 כותרים מודפסים ומעל 1,000 כותרים דיגיטליים, פיתח ובנה מאות אתרי אינטרנט וכן עסק בפיתוח תוכנות ומשחקי מחשב, והכשיר עשרות אלפי מורים.
המרכז חבר בפנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית.
סביבות דיגיטליות
בתחילת המאה ה-21 החל מטח בפיתוח סביבות דיגיטליות לתלמידים וצוותי הוראה.
אופק – מערכת ניהול למידה לבתי ספר. סביבת אופק מקדמת פדגוגיה דיגיטלית בכיתה ובבית, ומשמשת להוראה, ללמידה ולהערכה. הסביבה מכילה פעילויות אינטראקטיביות, הדמיות, משחקים, מצגות וסרטונים, המאפשרים לתלמידים לימוד בדרך חווייתית. סביבת אופק מציעה מערכת לניהול הלמידה (LMS), ובכלל זה לשייך משימות לכל תלמיד על פי רמתו, לבצע הערכה מעצבת ומסכמת של החומר הנלמד באמצעות מגוון דוחות ועוד. נכון לשנת 2018, 2,300 בתי ספר מכל הארץ עובדים עם סביבת אופק.
הילקוט הדיגיטלי  – סביבת למידה דיגיטלית המיועדת לתלמידי וצוותי הוראה בחטיבות הביניים, כוללת מגוון רחב של תכנים ופעילויות אינטראקטיביות, יחידות לימוד, משימות הערכה, פעילויות העשרה, מאגרי מידע, מעבדות והדמיות. הילקוט הדיגיטלי כולל ספרי לימוד המקושרים לתכנים דיגיטליים מגוונים ולמערכת ניהול הלמידה.
האטלס הדיגיטלי – סביבת עבודה המכילה עשרות מפות פיזיות ונושאיות המתעדכנות באופן שוטף: אקלים, צפיפות אוכלוסייה, ריכוזים עירוניים ועוד. האטלס מלווה בגרפים, בקישורים, בתמונות ובסרטונים. לכל מפה מצורפת יחידת חקר המשלבת מיומנויות מפה בעידן הדיגיטלי והבנת נושאים ועקרונות מרכזיים במקצוע הגאוגרפיה. כל המידע במפות מוצג בעברית ונותן מענה לצרכים של תוכנית הלימודים. פיתוח האטלס הדיגיטלי הוא שיתוף פעולה של האוניברסיטה העברית בירושלים ומטח.
הסטודיו שלי – בסביבה זו ניתן לייצר מגוון פעילויות למידה והערכה דיגיטליות הכוללות סרטים, טקסטים ותמונות. בנוסף, סביבה זו מאפשרת למורה לבחון את בקיאות התלמידים בחומר הנלמד.
כותר עיון – ספרייה מקוונת הכוללת אלפי ספרי עיון.
MindCET
בשנת 2012 הוקם MindCET, המרכז לחדשנות ולפיתוח טכנולוגיות בחינוך, מייסודו של מטח. משרדי ההנהלה ממוקמים בירוחם. נקודת המוצא להקמת המרכז היא הפער המתרחב בין האופן בו אנו מתפקדים כלומדים עצמאיים וכאזרחי תרבות הרשת לבין האופן שבו אנו לומדים כתלמידים בבית הספר.
שלוש זרועות מרכזיות
הנחת היסוד של MindCet היא שכדי לדמיין את סביבת הלמידה בעידן הטכנולוגי ולהפוך את החינוך לרלוונטי לעולמם של התלמידים, דרושה סינרגיה בין שלוש קהילות שונות: קהילת הסטארט-אפ הטכנולוגית, קהילת המורים וקהילת החוקרים. סינרגיה זו עומדת בבסיס המבנה של MindCet, הנשען על שלוש קבוצות הפועלות כרשת תוך שיתוף פעולה המאפשר לייצר ידע, רעיונות וחדשנות בעלי ערך לתחום החינוך
אפליקציות
הסוד של מיה: משחקי חשבון לגיל הרך.
ממלכת החשבון: פעילויות ומשחקים להכרת המספרים 1 עד 10 לילדי הגן וכיתה א'.
לשון לבגרות: הכנה למבחן הבגרות בלשון בנושאים כמו תחביר ואוצר מילים.
Touch of Hebrew: לימוד עברית כשפה שנייה.
המפלצות של קסם: אפליקציית תרגול קריאה וכתיבה לכיתה א'.
תרומה לקהילה
מטח שם לעצמו למטרה להגדיל את מספר התלמידים הניגשים לבגרות מוגברת ולקדם מצוינות בפריפריה. לשם כך הוקמו שתי תוכניות מובילות ללא עלות לתלמידים:
תוכנית נחשון - חונכות וירטואלית בשיתוף משרד החינוך, הפועלת משנת 2002 ובמסגרתה סטודנטים מצטיינים חונכים תלמידים באמצעות טכנולוגיות מתקדמות של הוראה וחניכה מרחוק. השימוש בטכנולוגיה מאפשר "להביא" אל הפריפריה מנחים שהם סטודנטים מצטיינים מפקולטות מובילות באקדמיה, המשתמשים בחומרי למידה עדכניים ומותאמים לצרכים המשתנים. התוכנית פועלת כמו "שיעור פרטי" והלימוד בה מתבצע בקבוצות הומוגניות קטנות המונות כ־2-3 תלמידים בשעות אחר הצהריים. התוכנית פועלת גם בשפה הערבית.
לתוכנית נרשמים תלמידים בעלי יכולת להגיע ללימודים מוגברים (בגרות 5 יח"ל) בתחומים מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה ואנגלית, ואשר אינם מגיעים לכדי מימוש יכולת זו מסיבות שונות. תוכנית נחשון תורמת להעלאת רמת המוטיבציה של התלמידים וחיזוק דימוים העצמי, מזמנת מפגש עם דמות המהווה מודל לחיקוי עבור התלמידים ומסייעת לפתיחת שערי האקדמיה בפניהם.
בשנת 2016 החל לפעול פרויקט 5 אונליין, פרויקט ללמידה חברתית של תלמידי תיכון, הניגשים לבגרות 5 יחידות במתמטיקה בכיתות יא' ויב' באמצעות אפליקציית whatsapp. בכל קבוצה משתתפים 100 תלמידים ומורה מוביל למתמטיקה.
התיכון הווירטואלי - בשיתוף משרד החינוך. פרויקט זה מאפשר לתלמידים, בעיקר מהפריפריה הגאוגרפית, ללמוד ולגשת לבחינות בגרות בהיקף של 5 יח"ל במתמטיקה, בפיזיקה, באזרחות ובאנגלית (בבתי ספר שחסרים בהם מורים המלמדים לבגרות במתכונת מורחבת, בבתי ספר שאין בהם אפשרות לפתוח כיתה נוספת ובבתי ספר שבהם מספר התלמידים קטן ואינו מאפשר פתיחת מגמה). התיכון פועל מאז שנת 2011, ובשנת 2018 לומדים בתיכון הווירטואלי כ-1000 תלמידים בשכבות י'-י"ב. הלימודים בתיכון הווירטואלי נערכים במודל און ליין (שיעורים סינכרוניים) שבו בכיתה אחת לומדים תלמידים מבתי ספר שונים בארץ. חלק מן הלימודים מתקיימים במסגרת שעות הלימוד בבית הספר, וחלק אחר מתקיים בשעות אחר הצהריים. הלמידה בתיכון הווירטואלי משלבת שיעורים של מורים, שעות תרגול עם מתרגל ומערך עשיר של מבדקים, מבחנים ומשימות הערכה חלופית. בתיכון הווירטואלי נערכים שיעורים גם בשפה הערבית. הפרויקט הוא שיתוף פעולה של משרד החינוך, קרן טראמפ ומטח.
מטח בשפה הערבית
מטח מפתח תכנים מודפסים ודיגיטליים בשפה הערבית (לדוברי ערבית כשפת אם) במקצועות: מתמטיקה, מדע וטכנולוגיה, רכישת השפה הערבית (חינוך לשוני) וגאוגרפיה. כמו כן, מטח מפתח סביבות דיגיטליות כגון אופק בשפה הערבית, ומעביר שיעורים בשפה הערבית במסגרת תוכנית נחשון והתיכון הווירטואלי.
תנ"ך לכולם: "פרק אחד ביום"
מיזם בשיתוף משרד החינוך, שמטרותיו הן: המיזם מציע הטמעת שיטה של לימוד פרק יומי, הנגשה של התנ"ך במגוון כלים דיגיטליים, עידוד ליצירת תכנים מגוונים ופעילות נרחבת ברשתות החברתיות.
תרבות il
אתר בתחום תרבות ישראל בשותפות עם קרן פוזן, קרן אבי חי ומכון הרטמן. האתר מיועד לציבור הרחב ולקהל המורים והתלמידים ומתמקד בתחומי הדעת "תרבות ישראל ומורשתו","מחשבת ישראל" ו"תורה שבעל-פה". האתר מציג ומנהל דיאלוג בנוגע לתרבות היהודית ולביטוייה בתחום המחשבה, הדיבור והפעולה, תפיסות המוסר, המקום והזמן. האתר הוא גם פלטפורמה להצגת ספרי הלימוד בתחומי הדעת האלה.
קמפוס קריית משה רואו
מתחם המרכז לטכנולוגיה חינוכית הוקם ביחד במתחם הראשון של האוניברסיטה הפתוחה ובשיתוף פעולה עמו ברמת אביב, בסמיכות אל קמפוס אוניברסיטת תל אביב ואל הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
הוראת עברית בתפוצות - תוכנית נטע-מטח
תוכנית נטע-מטח היא תוכנית להוראת עברית בתפוצות, בחטיבות ביניים ובחטיבות עליונות. התוכנית פותחה והופעלה במימון קרן אביחי ואומצה על ידי מטח בהסכם שנחתם עם הקרן בשנת 2012. התוכנית פועלת זה כעשור בכ-90 בתי ספר בצפון אמריקה ובכ-30 בתי ספר נוספים ברחבי העולם ולומדים בה כ-15,000 תלמידים. ביוני 2013 יצא לאור הספר הראשון בסדרה החדשה בשביל העברית. הספר יצא לאור הן בדפוס והן בכותר ובאפליקציה לספרים דיגיטליים של מטח והוא כולל שכבות דיגיטליות של קטעי האזנה, סרטים ופעילויות מתוקשבות. בנוסף, פותח עבור התלמידים והמורים כלי מתוקשב וחדשני להוראת מערכת הפועל בעברית (ה"פעלולן"), מאגר המידע הועשר בהרצאות מצולמות ואף התקיימו "וובינרים" (מפגשי הדרכה וירטואליים) העוסקים בספר החדש ובהיבטים השונים של הוראת השפה העברית.
עברית בקליק ופיתוח תוכנית ווהל לחטיבת הביניים בבריטניה
עברית בקליק הוא מאגר מתוקשב להוראת עברית בבתי ספר יהודיים בבריטניה (כיתות ג'-ו'), שפותח במשותף עם ארגון Jewish Curriculum Partnership) JCP) ובתמיכת קרן מוריס ווהל. פיתוח המאגר הושלם ב-2012 והוא מוטמע כיום בכל בתי הספר היהודיים באנגליה ומשווק גם לבתי ספר יהודיים במדינות אחרות בעולם. במהלך 2018 רכשו כמה בתי ספר בעולם (בדרום אפריקה, באוסטרליה, בארצות הברית ועוד) הרשאות לשימוש במאגר עבור המורים והתלמידים שלהם.
קאלום צ'יימברס
קאלום צ'יימברס (באנגלית: Calum Chambers; נולד ב-20 בינואר 1995) הוא כדורגלן אנגלי שמשחק בעמדת הבלם והמגן באסטון וילה.
קריירה
צ'יימברס גדל באקדמיה של סאות'המפטון, ועלה לקבוצת הבוגרים בעונת 13–2012. לאחר שנתיים במועדון, קאלום צ'יימברס נרכש על ידי ארסנל תמורת 12 מיליון ליש"ט. ב-30 באוגוסט 2016 הושאל למידלסברו עד לסיום העונה. ב-7 באוגוסט 2018 הושאל לפולהאם לעונה אחת. ב-27 בינואר 2022 חתם לשלוש וחצי שנים באסטון וילה. הוא כבש שער בכורה ב-10 במרץ בניצחון 0–3 על לידס יונייטד.
צ'יימברס ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת אנגליה בשנת 2014.
וולטר דלה
דלה היה בשירות החוץ של גרמניה מאז 1909, בתחילה כמומחה לטבק של משרד האוצר של הרייך בקונסוליה ברוטרדם. ב-1920 הפך למזכיר הנציגות בשגרירות בהאג. בשנים 1921–1923 היה במשרד החוץ בברלין ומ-1923 עד 1935 בשגרירות גרמניה בפריז כיועץ הנציגות. ב-1 בינואר 1934 הצטרף ל המפלגה הנאצית -NSDAP (מספר חבר: 3,398,410) בשנת 1935 הפך לקונסול כללי בירושלים, בניגוד לתנאים במדינות אחרות למעט אוסטרליה, קשרים טובים מאוד התפתחו בין הסוציאליסטים הלאומיים בארץ-ישראל לשגרירות גרמניה בתקופה זו.
זה היה שונה לחלוטין בתקופת קודמו היינריך וולף, שהוחלף בגלל אשתו היהודייה.
"ולטר דלה היה הדיפלומט הנאצי הראשון בארץ ישראל שהניף את דגל צלב הקרס על הקונסוליה. "הסערה פרצה סביב התערבותו הגסה בחרם של הרחוב היהודי על תוצרת החלב של המושבות הגרמניות, בראשן שרונה הסמוכה לתל אביב, במחאה על התעללות הנאצים ביהודי גרמניה."
במרץ 1937 דיווח וולטר דלה לגרמניה: "לערביי פלסטין בכל השכבות החברתיות יש אהדה גדולה לגרמניה החדשה ול"פיהרר" שלה.. אם אדם הזדהה כגרמני כשהוא מתמודד עם איומים מצד קהל ערבי, זה לבדו איפשר לו בדרך כלל לעבור בחופשיות. אבל כשחלקם הזדהו בהצדעה של 'הייל היטלר', ברוב המקרים הפכה גישתם של הערבים לביטויים של התלהבות גלויה, והגרמנים נתנו כפיים, להן הגיבו הערבים בקול רם".
ב-15 ביולי 1937, המופתי אמין אל-חוסייני כשניסה לגייס את גרמניה הנאצית לעזרת המאבק הפלסטיני, נפגש עם הקונסול הגרמני החדש בירושלים, וולטר דֶלה, הדגיש את אהדתו ל"גרמניה החדשה", והביע את ציפיית הערבים, שגרמניה תתנגד בתוקף למדינה יהודית. בנוסף, ביקש להפסיק את המדיניות הגרמנית שעודדה יהודים לצאת מגרמניה ולבוא לארץ ישראל, וביקש שגרמניה תלחץ על ממשלת פולין להפסיק את דרישתה מממשלת בריטניה להגדיל את השטח המיועד כביכול לקליטת פליטים יהודים מפולין.
מדו"ח תחת דלה באותה שנה: "הקמת מדינה יהודית... אינה האינטרס של גרמניה מכיוון שמדינה פלסטינית (יהודית) תיצור בסיסי כוח לאומיים נוספים ליהדות בינלאומית כמו למשל מדינת הוותיקן לקתוליות פוליטית או מוסקבה עבור הקומוניסטים. לכן, יש אינטרס גרמני לחזק את הערבים כמשקל נגד נגד גידול כוח אפשרי כזה של היהודים".
בשנת 1939 הסתיימה כהונתו עקב המלחמה. "משרד החוץ הגרמני חש כנראה מחויב להזהיר את הקונסול וולטר דוהל שלא להעניק תמיכה לאקדמאים יהודים חסרי בית". למרות שוולטר דלה בעצם התנגד להסכם העברה. הוא חזר למשרד החוץ בברלין במחלקת המדיניות הכלכלית.
אמריקאים ממוקפים
אמריקאים ממוקפים (באנגלית: Hyphenated American) הוא כינוי שרווח בארצות הברית בין השנים 1890–1920 ככינוי גנאי לאמריקאים שלא נולדו בארצות הברית או שעיקר זהותם הייתה קשורה למדינת מוצא אחרת, וכן למיעוטים. החלק הראשון של הביטוי העיד על מוצאו או שיוכו של האדם ועל כך שזהותו התרבותית עדיין שונה והוא לא נטמע לחלוטין בתרבות השלטת בארצות הברית, וכן שהאדם שומר אמונים למדינת המוצא שלו (כך לדוגמה, לשחור קראו אפרו-אמריקאי, ליהודי קראו יהודי-אמריקאי, ליוצא איטליה קראו איטלקי-אמריקאי).
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש מזלזל במיקוף על מנת לקנטר אוכלוסיות שקראו לנייטרליות של ארצות הברית (גרמנים-אמריקאים, אירים-אמריקאים) ובעקיפין להחשידם באי-נאמנות או בנאמנות כפולה. הביטוי רווח עד היום, אולם איבד את משמעות הגנאי שלו ולרוב נכתב ללא המקף.
יחס היהודים-אמריקאים למיקוף
מרבית האוכלוסיות האמריקאיות הממוקפות משייכות עצמן בזיקה חזקה למקום מוצאם, ועם זאת מוחות בתוקף על היותן ממוקפות ומופרדות מזהותן האמריקאית. בהתבסס על מאמרו של הוראס מ. קאלן, היהודים-האמריקאים הם יוצאים מן הכלל ביחסם אל המיקוף, מכיוון שהם תופסים את תרבותם היהודית בנפרד מלאומיותם האמריקאית. משום היותם נרדפים בארצות האירופאיות, לרוב לא השתייכו היהודים באופן פוליטי ללאום מוצאם. היסטוריה הישרדותית זו הוביל לשמירה על לשונם ועל מסורתם הדתית, למרות התנאים המקשים. מחויבותם הלאומית היא אמריקאית לחלוטין והיותם ממוקפים היא ערך סנטימנטלי בלבד. היהודים, מודעים למורשתם העתיקה, משייכים עצמם ללאום האמריקאי המודרני ולא רואים סתירה בזהותם הכפולה. ייתכן שההבחנה בין התרבות הדתית והלאום מאפשרת את יחסם החיובי לקבלת שתי הזהויות הנפרדות, אך המאוחדות, בהתאם לתפקיד המקף.
חיים שאול הורוביץ
חיים שאול הורוביץ (נכתב בספריו: האראוויטץ; 1 בנובמבר 1858 – 2 באפריל 1921) היה רב, חוקר ומהדיר ספרות חז"ל.
חייו
נולד ליצחק הורוביץ ודרעזא וייסמן (נכדת הרבנים אלעזר לעוו ובנו בנימין וולף לעוו) בסאנטוב (Abaujszanto) בהונגריה. למד בישיבתו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק בוורשה, באוניברסיטאות מינכן וברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין), וכן היה תלמידו של ישראל לוי בבית המדרש לרבנים בברסלאו. שימש 10 שנים כרב בביליץ שבפולין.
החל משנת 1896 הורביץ הורה בבית המדרש בברסלאו וכיהן גם כרב המוסד.
מחקריו
הורוביץ החל בהוצאה לאור של מדרשי ההלכה במהדורות מדעיות, תוך הסתמכות על כתבי יד וציון לחילופי נוסחאות. למהדורות אלו הוא צירף הערות וביאורים. הוא תכנן להוציא לאור את כל מדרשי ההלכה במהדורות מדעיות, אך הספיק להוציא רק את חלקם.
הספרים שהוציא לאור בעברית:
היסטוריה של סנקט פטרבורג
היסטוריה של סנקט פטרבורג מתחילה בתחילת המאה ה-18 עם ייסוד העיר. במהלך השנים היא הייתה לבירת האימפריה הרוסית, ואף שהסובייטים נישלו ממנה את התואר היא המשיכה לצמוח ושמרה על מעמד חשוב.
לאחר שאזור העיר נכבש על ידי רוסיה הצארית מידי השוודים במהלך מלחמת הצפון הגדולה, הוקמה העיר סנקט פטרבורג, ב-1703. ב-1712 הוכרזה העיר כבירת רוסיה הצארית במקום מוסקבה, ולאחר מספר שנים הייתה לבירת האימפריה הרוסית.
ב-1828 העיר עברה מודרניזציה כשתשתיות מים חדשות נבנו, וב-1836 נחנכה רכבת בין סנקט פטרבורג לצארסקויה סלו.
נכון לאומדן 2019 העיר מונה 5,383,890 נפש, היא השנייה בגודלה ברוסיה ומהווה מרכז תרבותי וכלכלי חשוב בה ובאירופה כולה.
לפני הקמת העיר
באזור סנקט פטרבורג של היום ובסביבתה היו במשך שנים רבות רק יערות ונהרות.
בשנת 1632 נבנה מבצר ניינשאנץ (ברוסית: Ниеншанц, בשוודית: Nyenskans) על פי צו של מלך שוודיה גוסטב אדולף השני. היישוב הרוסי הראשון באזור, נבסקוי אוסטייה (Невское Устье) או ניין (Ниен) ניצב על הדרך העתיקה מויבורג שהיה הקישור הקרקעי היחיד לעיר הגדולה.
בשנת 1617, בעקבות חוזה סטולבובו, כבשה שוודיה את כל האדמות שסביב נהר הנבה וחוף המפרץ פיני. ובנקודת המפגש של נהר נבה עם נהר אוחטה הקטן הוקמו יישובים שונים, כאשר המיקום הגאוגרפי היווה יתרון משמעותי בשל קרבתו לים הבלטי והובילה להתפתחות המהירה של היישובים באזור, והתפתח סחר נרחב בין הערים ובאדמות רוסיה.
הקמת סנקט פטרבורג
ב-16 (או ב-27) במאי 1703 הצאר הרוסי פיוטר הגדול הקים על האדמה שיובשה ונכבשה מן השוודים, את מה שנקרא אינגרמנלנד כאשר אבן הפינה הונחה עם הקמת מבצר פיוטר ופאבל, שהיה לבניין הראשון של העיר. השם נבחר על ידי פיוטר לכבודו של פטרוס הקדוש.
העיר נבנתה בעיצומה של המלחמה (1700 - 1721). מועד הקמת המבצר נחשב ליום ההולדת הרשמי של העיר. המבנים הגדולים של העיר נבנו מחוץ לתחומי המצודה והתרכזו משתי גדות הנהר. לצורך הקמת העיר החדשה הזמין פיוטר לרוסיה מהנדסים זרים מכל רחבי אירופה וכדי לזרז את בניית בתי האבן, אסר על בניית בתי אבן ברוסיה כולה, למעט בסנקט פטרבורג.
אחד האירועים החשובים ביותר בחיי העיר הצעירה הייתה הגעתו של ספינת הסוחר הראשונה בנובמבר 1703, עם הגעת אונית סוחר הולנדית שעגנה בסנקט פטרבורג. לרב החובל הוענקו 500 מטבעות זהב, כמובטח, והיה זה האות להגעת ספינות סוחר נוספות.
הבעיות הגדולות שהתעוררו בסנקט פטרבורג, נבעו מן ההצפות השכיחות. לדוגמה, בליל ה-5 באוקטובר 1705 הציפו מים את הגדה השמאלית והציפו את בניין האדמירלות ובית משפט אך לא הרסו אף בית.
סנקט פטרבורג - בירת האימפריה הרוסית
לאחר התחלת בניית המבצר והביצורים האחרים בעיר, בחודש דצמבר 1706, פיוטר ביקש לבנות את קרנוברק (כיום המוזאון ההיסטורי הצבאי לארטילריה, תקשורת והנדסה), על מנת להגן על מצודת פטר ופאבל מפני הפגזה מן החוף, כאשר שנתיים קודם לכן ביקש לבנות את האדמירליות - כמטה הצי הרוסי.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 הסתיימו העבודות בכיכר הארמון. האדריכל רוֹסי שיפץ את ארמון אניצ'קוב, שוקם ארמון יילאגין, נבנה בניין הסנאט והסינוד, ארמון מיכאילובסקי, בניין תיאטרון אלכסנדר, שופץ מכון סמולני; ונערכו עבודות בפיתוח באי ואסילייבסקי בשנים 1803–1804, בניין האדמירליות שופץ ואחרים, בניין הבורסה עבר שיפוץ אף הוא, ולצד זה גם קתדרלת קאזאן, בית אוצר המדינה ואחרים, באותה עת נבנה עמוד אלכסנדר, וקתדרלת יצחק הקדוש שוקמה.
פטרוגרד המהפכנית
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1897 אוכלוסיית העיר מנתה 1,265,000 תושבים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מעל 2 מיליון.
פטרבורג הייתה מרכז התנועות הרדיקליות במאה ה-20. תנועות סוציאליסטיות (בראשן התנועה הנרודניקית) היו אחראיות להרג רבים מבני משפחת המלוכה, כולל אלכסנדר השני בשנת 1881. מהפכת 1905–1907 הביאה להתפשטות המהפכה אל המחוזות.
1917 הייתה תחילתה של המהפכה. מהפכת פברואר של הממשלה הצארית הביאה להקמת שני מרכזי כוח פוליטיים ("השלטון הכפול"): הממשלה הזמנית והסובייט של פטרוגרד.
הממשלה הזמנית הופלה מיד לאחר מהפכת אוקטובר ואז פרצה מלחמת האזרחים ברוסיה. בשל קרבות קשים בעיר של הכוחות המתנגדים למהפכה, ב-5 במרץ 1918 הועברה עיר הבירה למוסקבה. מלחמת האזרחים, הרעב, הטרור וגירוש המוני גרמו לרבים להגר מן העיר. כך למשל, אוכלוסיית פטרוגרד בשנת 1920 הייתה רק כשליש מכלל האוכלוסייה בשנת 1915.
לאחר מותו של לנין שונה שוב שם העיר. ב-26 בינואר 1924 היא נקראה לנינגרד. החלטת הוועד המרכזי של המפלגה לשינוי שם העיר התבססה על כך כי לנין הוביל את מהפכת אוקטובר מהעיר.
לנינגרד
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה פחתה משמעותית אוכלוסיית העיר, וב-1920 העיר מנתה רק 722,000 איש, אך בשל מדיניות הנא"פ עלתה בהדרגה רמת החיים. כבר בשנת 1917, הוקמה לניזדאט (אז - הוצאה לאור גדולה) באותה שנה, הוקם לנפילם - מאולפני הסרטים הוותיקים במדינה.
מאמצים רבים לפיתוח הדיור הביאו לכך שבשנת 1924, הוקם מחוז נארווה, שבתחומו הוקם שער הניצחון כדי להנציח את הניצחון על נפוליאון ב-1812 ועד אמצע שנת 1930 הוקמו מפעלים שחלשו על כל תחומי התעשייה. בשל המדיניות למאבק בשירותי הדת, כנסיות וקתדרלות רבות פסקו מלפעול. מבנים אחדים הפכו למוזאונים, כולל הקתדרלה של קאזאן שהוסבה למוזאון הדת והאתאיזם. חלק מהמבנים הועברו לסוכנויות ממשלתיות שונות, חלקן - לפרויקטים שונים כדוגמת בריכות, מחסנים, בתי מלאכה כשחלק מהכנסיות גם נהרסו. בשנים 1929–1934 יצירות רבות מהמוזיאון הרוסי והארמיטאז' נמכרו.
ב-1 בדצמבר 1934 נרצח מנהיג המפלגה של לנינגרד, חבר הפוליטביורו סרגיי קירוב, ששימש כראש העיר. הוא הוחלף על ידי אנדריי ז'דאנוב, שבתקופתו אלפים מאזרחי לנינגרד היו לקורבנות הטרור הגדול.
העיר קיבלה את התואר "עיר גיבורה" לאחר שבהתנגדות עצומה במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה, הצליחה לשרוד כמעט 900 ימים ולילות של מצור מוחלט על תושבי העיר, כחלק מתוכניתו של היטלר להשמיד את העיר הצאריסטית. המצור על לנינגרד החל ב-8 בספטמבר 1941, ונשבר ב-18 בינואר 1943 והעיר שוחררה לחלוטין ב-27 בינואר 1944. במהלך המצור על העיר נסללה דרך על פני אגם לדוגה: "דרך החיים". על פי המיתוס העירוני, נעו שלוש משאיות אספקה על דרך החיים ומתוכן עברה בהצלחה משאית אחת. הרכבת שבה לפעול לאחר שהצבא האדום שבר את המצור: ב-2 בפברואר 1943 ולאחר הסרת המצור ב-1944 שוקמה הרכבת הישירה מלנינגרד למוסקבה. כ-800,000 איש מתוך 3 מיליון תושבים מתו במהלך המצור. לנינגרד הייתה לעיר הסובייטית הראשונה, אשר קיבלה את התואר עיר גיבורה.
העיר ניזוקה קשות במלחמה, בניינים רבים נהרסו מן ההפגזות וההפצצות, ונשדדו אפילו (למשל, עד כה לא ניתן למצוא את חדר הענבר), אך העיר ופרבריה בעשורים הבאים שוקמו.
מאז 1947 התפתחו בלנינגרד פרויקטים לשיקום ועבודות בנייה אינטנסיביות. ב-7 באוקטובר 1955 הושקה לראשונה הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג וב-1960 שבה אוכלוסיית העיר למספר שהייתה טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-6 בספטמבר 1991 הוחלט במשאל עם לוותר על השם לנינגרד, אך המחוז הסובב את העיר ממשיך לשאת את השם מחוז לנינגרד.
לאחר התפרקות ברית המועצות
העיר סנקט פטרבורג קיבלה את שמה הקיסרי מחדש בשנת 1991, עקב תוצאות משאל עם שנערך ב-6 בספטמבר 1990 כש-54% הצביעו בעד החזרת השם ההיסטורי של העיר מלנינגרד לסנקט פטרבורג. שנה לאחר מכן בדיוק, ב-6 בספטמבר 1991 צו נשיאותי בתמיכת הסובייט העליון של רוסיה, השיב את השם לעיר רשמית וב-21 באפריל 1992 נוסף סעיף מיוחד בחוקה הרוסית, שנשענה אז על זו הסובייטית מ-1978.
ב-26 ביוני 1991, נבחר לראש העיר הראשון והאחרון של סנקט פטרבורג, אנטולי סובצ'אק, מרצה בכיר מאוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-13 במרץ 1996 האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג החליטה לבטל את תפקיד ראש העירייה ובמקומה נוצר תפקיד מושל העיר.
האירועים החשובים ביותר בעיר היו עריכת משחקי הרצון הטוב ב-1994, שהתקיימו בתקופה קשה כלכלית עבור העיר. בשנים 1991–2007 הוצבו פסלים ואנדרטאות רבות לזכרם של פיודור דוסטויבסקי, המרשל ז'וקוב ואחרים. ארמון קונסטנטין שוקם ושוחזר, כנסיית הגואל שעל הדם ועוד רבים אחרים.
ב-25 במאי 1991, לראשונה לאחר הפסקה ארוכה, שבה לפעילותה קתדרלת קאזאן הגדולה ובשנת 2001 הוחל בבניית כביש הטבעת שסביב העיר.
המטרו המשיך להתפתח. בשנת 2000, נבנה ארמון הקרח על מנת לארח את אליפות העולם בהוקי קרח. בשנת 2008 מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג זכתה בגביע אופ"א.
בשנים האחרונות, הוחלפו שמותיהם של פסלים ואנדרטאות רבות. שכונות שלמות שהתייחדו במבנים היסטוריים נהרסו ותכנון העיר התדרדר. לאחר מחאות טלוויזיונית ורדיופוניות שתבעו להגן על ייחודה ההיסטורי של סנקט פטרבורג, אימצה הממשלה שורת חוקים אשר לא הביאו לפתרון הבעיה. מתכנני העיר ממשיכים להרוס מבנים היסטוריים על מנת להחליפם בפרויקטים גרנדיוזיים של בנייה, כך למשל "אוחטה סנטר" ספג ביקורת נוקבת רבה מצד תושבי העיר על כך שבנייתו אינה מתחשבת בסביבה והורסת את המרקם ההיסטורי של העיר.
בין ה-27 ל-31 במאי 2003 רוסים מכל רחבי העולם חגגו את יום השנה ה-300 לייסוד העיר סנקט פטרבורג. באותה שנה מונתה ולנטינה מטוויינקו למושלת העיר והיא הייתה האישה הראשונה שמונתה למושלת בתולדות רוסיה.
העיר הפכה למרכז כלכלי ומשפטי ומאז מארחת מדי שנה את פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה ופורום המשפט הבינלאומי ואף הועבר אליה בית המשפט החוקתי של רוסיה. ב-2011 פוטר יו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, סרגיי מירונוב ותומכיה של מושלת העיר הציעו אותה כמועמדת מחליפה לתפקיד יו"ר מועצת הפדרציה הרוסית, הבית העליון בפרלמנט. באוגוסט 2011 מפלגת רוסיה המאוחדת קידמה 3 מדינאים רוסיים, לתפקיד מושל העיר: ואדים טיולפאנוב, יו"ר המועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג; גאורגי פולטאבצ'נקו, ממלא מקום מושל העיר לאחר התפטרותה של מטוויינקו מושל המחוז הפדרלי המרכזי ומיכאיל אוסייבסקי, סגן מושל העיר לשעבר 2003 ומחזיק תיק הכלכלה בעיריית סנקט פטרבורג. ב-30 באוגוסט 2011 נשיא רוסיה בחר בגאורגי פולטאבצ'נקו כמועמד מועדף והוא הפך למושל העיר הקבוע. במהלך כהונתו גדל מספר המשקיעים הזרים בעיר והעיר דורגה בתור העיר עם רמת החיים הגבוהה ביותר ברוסיה.
בספטמבר 2014 נערכו הבחירות לראשות העיר ופולטאבצ'נקו זכה ב-79.3% מקולות הבוחרים בבחירות לתפקיד המושל ונבחר להמשיך לכהן כמושל העיר, כשמולו התמודדו ארבעה מועמדים נוספים (אירינה איוואנובה מהמפלגה הקומוניסטית, קונסטנטין סוחנקו מהמפלגה הליברל-דמוקרטית, אנדריי פטרוב ממפלגת מולדת וטאחיר ביקבאייב ממפלגת הירוקים).
באוקטובר 2018, לקראת הבחירות למושל העיר, פולטאבצ'נקו פוטר ובמקומו מונה אלכסנדר בגלוב לממלא מקום עד לבחירות שנערכו בספטמבר 2019 ובהן הוא זכה ברוב של 66% מקולות הבוחרים, כשאחוז ההצבעה עמד על כ-30% בלבד.
במרץ 2020 הוטל על העיר סגר כללי בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, לצד מוסקבה הייתה העיר עם ריכוז חולי קורונה 2019 הגדול ביותר ברוסיה.
סטיב גורי
את שנותיו המשמעותיות עשה בליגת העל השווייצרית ובפרמייר ליג, וב-2006 אף זומן לסגל נבחרתו, במדיה רשם 13 הופעות והבקיע 3 שערים, אך בשנים האחרונות לחייו מיעט לשחק ונאלץ לעבור לקבוצות מליגות נמוכות, כשזו האחרונה בה הופיע הייתה שטיינבך מהליגה החמישית בגרמניה.
ראשית הקריירה
גורי נולד בחוף השנהב ובגיל 5 עבר עם משפחתו לצרפת וגדל בפרברי פריז. את צעדיו הראשונים בכדורגל עשה כחלוץ בקבוצת הנוער של ברטיני לצד פטריק אברה ולאחר מכן בפריס סן ז'רמן. משלא הצליח להשתלב בקבוצה הבוגרת ואף לא להתאמן איתה באופן סדיר, עבר בחלון ההעברות בינואר 2000 לבני יהודה מליגת העל תחת הדרכתו של שייע פייגנבוים. במשחק הבכורה במדים הכתומים כבש שער מול הפועל חיפה ובמשחק השני צמד מול בית"ר ירושלים. עד תום העונה שיחק גורי לסירוגין גם בקבוצת הנוער, כבש שער אחד נוסף במדי הקבוצה הבוגרת וסייע לשתיהן להישאר בליגה.
חזרה לאירופה
בתום מחצית עונה מוצלחת בבני יהודה עבר גורי לאיוורדון ספורט מליגת העל השווייצרית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש גורי 9 שערים אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להישאר בליגה. בעונותיו הבאות בקבוצה הוסב בהחלטת מאמנו לעמדת הבלם, ולפרקים תופקד גם כמגן ימני וכמגן שמאלי, תפקידים שאותם מילא גם בהמשך הקריירה.
בינואר 2010 חתם גורי עד תום עונת בוויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג ואת שער הבכורה במדיה כבש בחודש מאי מול האל סיטי, ומספר ימים לאחר מכן זכה לחוזה לשנתיים נוספות במועדון. במהלך עונת הוארך חוזהו בעונה נוספת עד לסוף עונת. אולם, פתיחה לא טובה של עונת שכללה הרחקה בעקבותיה נדחק לשולי הרוטציה, הביאה לכך שגורי שותף רק ב-10 משחקים עד תום העונה, ולהחלטה לשחררו.
בנבחרת חוף השנהב
גורי החל לשחק בנבחרת חוף השנהב ב-2006. במרץ 2007 הבקיע שני שערים מול מאוריציוס בניצחון נבחרתו 0–3. הוא השתתף במשחקי הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2008. בשנת 2010 נמנה עם סגל הנבחרת במשחקי גביע העולם בדרום אפריקה, אך לא שיחק בפועל. בסך הכל השתתף ב-13 משחקים במדי הנבחרת.
שלהי הקריירה
בראשית עונת 2012/13 שב גורי לישראל כשהצטרף לשורות מכבי תל אביב בעונתו הראשונה של ז'ורדי קרויף כמנהלה המקצועי. גורי שותף ב-10 משחקי ליגה בהם תיפקד כבלם וכמגן על חשבונו של עומר ורד ובאמצע העונה שוחרר מהקבוצה. בקיץ, לקראת עונת חתם בסקודה קסנתי מליגת העל היוונית. באוקטובר 2014 חתם על חוזה בקבוצת FC Rot-Weiß ארפורט, מן הליגה השלישית בגרמניה. החוזה הוארך עד לסוף העונה. בתחילת דצמבר 2015 חתם על חוזה עד לסוף העונה בקבוצת TSV שטיינבך, מן הליגה האזורית.
מותו
בתחילת דצמבר 2015, לאחר שהשתתף במסיבת חג המולד של שטיינבך, קיבל גורי אישור ממאמנו לנסוע לפריז כדי לפגוש את משפחתו. ב-12 בדצמבר, משלא הופיע, מסרה משפחתו שהוא נעדר ויצרה קשר עם משטרת דיסלדורף, שבה התגורר. עד סוף החודש נערכו אחריו חיפושים ופורסם כי קיים חשש לחייו לאחר שבביתו נמצאו תעודות, מסמכים והטלפון הנייד שלו. מקורביו סיפרו לכלי התקשורת כי בתקופה שקדמה להיעלמותו נקלע גורי לבעיות כלכליות וצרך סמים.
ב-2 בינואר 2016 הודיע דובר משטרת דיסלדורף כי גופתו של גורי נמצאה ב-31 בדצמבר בנהר הריין סמוך לקרפלד וכי מנתיחת גופתו עולה כי צרך סמים לפני מותו וכי על הגופה לא נמצאו סימני אלימות, אך לא ברור אם קפץ בעצמו לנהר שבו מצא את מותו.
מקש Ctrl
דוגמאות
במערכות ההפעלה חלונות, KDE וב-GNOME קיימים שילובי המקשים הבאים:
פטר כריסטיאן
פטר מרטין כריסטיאן (נולד ב-16 באוקטובר 1947) הוא נשיא מיקרונזיה לשעבר.
כריסטיאן היה בין ארבעת-עשר האנשים הראשונים שנבחרו לקונגרס הראשון של המדינה בשנת 1979. הוא שימש כיו"ר הקונגרס ממאי 2003 עד מאי 2007. כריסטיאן נבחר לסנאט בשנת 2007 ונבחר מחדש בשנת 2011. הוא כיהן כיו"ר הוועדה לתחבורה ותקשורת בקונגרס. ב-8 המכהן מאז מאי 2015 מונה לנשיא השמיני של מיקרונזיה, ב-11 במאי 2019 הוחלף בדייוויד פנואלו.
אוטודונטיים
אוטודונטיים (שם מדעי: Otodontidae) היא משפחה של כרישים נכחדים מהסדרה דמויי עמלץ אשר חיו בין תחילת הקרטיקון עד לתקופת הפליסטוקן לפני 115-0.781 מיליון שנה מזמננו. כרישים אלה היו ענקיים בעלי שיניים גדולות מעוצבות לשיסוע וקריעת בשר.
מורגות'
מורגות' באוגליר (במקור מלקור) הוא דמות בדיונית מן הלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין.
מורגות' הוא ישות שטנית ממסדר הולאר, ישויות מלאכיות, אשר מוצגות לעיתים כאלים של הארץ התיכונה. בעולם הדימויים הטולקינאי, מורגות' מייצג את הרע האולטימטיבי - האויב הגדול של כל מה שטוב; ה"צל"; מקור הרשע בעולם. סאורון, הדמות היותר מוכרת של טולקין, הוא משרת בלבד של שר האופל האמיתי, מלקור המורגות'.
מורגות' מופיע כדמות בסילמריליון, ודמותו היא מעין ניסיון להסביר - באמצעות סיפורו האישי (להלן) את שורש הרשע בעולם הארץ התיכונה.
שמו
מורגות' באוגליר הוא למעשה כינוי. השם המוזכר בסיפור הבריאה של הארץ התיכונה הוא מלקור, וגם הוא כינוי - למורגות' היה שם בשפת האלים, אשר לא נשמר. מקור השם מורגות' באוגליר משפת הקווניה, ומשמעותו בשפה זו "רודן החשיכה המאיימת"; בשפת הסינדארין משמעות המונח Belegurth הוא "מוות רב". בכינוי זה נעשה שימוש רק מאוחר יותר, ועד אז הוא נקרא מלקור. כמו במקרה של סאורון, גם למלקור כינויים רבים, כגון "האויב הגדול". אנשי המערב שפותו על ידי סאורון להצטרף לכוחותיו מכנים אותו "מעניק החופש". כמו כן, מכנה עצמו מורגות' בתואר "המלך הקדום", תואר השמור עבור אחיו מנווה, מלך הולאר.
עם בריאת העולם
לפני יצירת אאה (העולם הגשמי), מלקור היה האיינו החזק ביותר. לכל אחד מהאיינור היה "כישרון" ייחודי, אך מלקור חלק את כל הכישרונות. ביהירותו הוא ניסה להתחרות בארו (האחד, היוצר של אאה וכל אשר בה) במנגינת האיינור (סימפוניה אדירה אשר הורכבה מכל האיינור בה הציג ארו את חזונו לבריאה). מלקור קינא בארו, וכאש בער בו הרצון ליצור יצירים משלו. הוא בילה זמן רב בניסיון למצוא את האש הסודית, בלתי מודע לכך שהיא ייחודית לארו.
במהלך חיפושו אחר האש הסודית, הוא התרחק בהדרגה מארו ומשאר האיינור. במהלך המנגינה הכבירה של האיינור, מלקור ניסה לשנות את המוזיקה וניסה לשלב אלמנטים אותם חשב לייחודיים משלו. כחלק ממאמצים אלו הוא הצליח למשוך אליו איינור חלשים רבים, ובכך יצר מנגינת נגד לנעימה של ארו.
מכיוון שמלקור עצמו היה יציר כפיו של ארו, הוא לא היה יכול ליצור יצירה מקורית. הוא יכול היה אך לחקות: מנגינתו הייתה קולנית ולא נעימה. בתסכולו על כישלונותיו, מלקור הקדיש את עצמו להריסת ההרמוניה של המוזיקה - הוא ניסה להשמיד כל דבר שבו לא היה באפשרותו לשלוט, וכך השחית את כל המנגינה. האירוניה במאמציו טמונה בכך שהוא למעשה לא היה יכול לשלוט במוזיקה, אלא רק להעצים אותה. המנגינה של ארו קיבלה עומקים ורבדים בגלל ניסיונו של מלקור לשנות אותה. (לדוגמה, כאשר אולמו שר על מים, מלקור ניסה להרוס את הנעימה, שכן לא הייתה למלקור יכולת לשלוט במים ולכן שנא אותם. הוא הוסיף למים חום וקור קיצוניים. אך מעשה זה לא הרס את המים כפי שמלקור קיווה. להפך, התערבותו רק תרמה ליצירת יופיים של עננים, גשם, ערפל, שלג וקרח).
מאחר שהמוזיקה הגדולה של האיינור משמשת כבסיס עבור כל ההיסטוריה וכל החומר של הבריאה בארץ התיכונה, יש היבט של מלקור בכל הארץ התיכונה - הכול הושחת במידה מסוימת. אך כפי שניתן לראות במקרה המים, כל מעשיו של מלקור רק גרמו להגשמה מושלמת של רצונו של ארו, וכל מעשיו רק תרמו לגדולתו של ארו.
מלחמתו בולאר בארדה
לאחר בריאת העולם, איינור רבים נכנסו אל תוך אאה, היקום הגשמי. האיינור הכבירים ביותר נקראו בשם ולאר, והפחותים יותר נקראו בשם מיאר, ושימשו כמשרתיהם של הולאר. בהנחיית הנושא המוזיקלי אותו התווה ארו עם הבריאה, יצאו האיינור להשליט סדר ביקום. בדומה ליתר האיינור, מלקור נכנס אף הוא לאאה, אך זעם על כך ששותפיו לא הכירו בו כמנהיג העולם החדש, ובגדולתו, אף על פי שחשב כי הוא בעל ידע וכוח עצומים יותר מיתר האיינור. בזעמו, החל מלקור להשחית את כל אשר יצרו יתר האיינור. למשך זמן רב, מלקור לחם בעיקשות כנגד יתר הולאר והמיאר, ורק התערבותו של הולא טולקאס השיבה את הסדר על כנו, ואילצה את מלקור להיעלם מארדה לזמן מה.
בהיעדרו של מלקור, השקט והשלווה הגיעו לעולם סוף סוף. בחסות השלווה הזמנית, יצרו הולאר שני מקורות אור עבור ארדה הקרויים "שתי המנורות" או "מנורות הולאר", ויצרו עבור עצמם ארץ במרכז העולם, ששוכנה בין שני מקורות האור. השלום נמשך כל זמן שטולקאס נשאר בעולם, אך כאשר טולקאס נאלץ לשוב למרומים לזמן מה, ניצל מלקור את ההזדמנות, פלש לעולם והשמיד את שתי המנורות, במאורע שגרר את ארדה כולה לתבערה ולחושך, אשר בחסותה הצליח מלקור לבנות לעצמו מאחז, מבצר אדיר בשם "אוטומנו", ולשלוח את משרתיו לבנות עבורו מחילות ומצודות תת-קרקעיות ששימשו אותו כבסיסי פעולה. השמדת המנורות ציינה את הרגע בו החליטו יתר הולאר לסגת לארץ ולינור במערב הרחוק, בעוד שמלקור ממשיך לשלוט על הארץ התיכונה, ומילא אותה בתועבות שונות, יצירי כפיו. במטרה להגן על הארץ התיכונה מפני מתקפה אפשרית של הולאר, הקים מלקור מאחז נוסף במערב הארץ התיכונה - אנגבנד, והעניק את הפיקוד עליו לגדול משרתיו, המיא סאורון.
בגרסאות מוקדמות יותר של הסיפור, מסופר כי כאשר העלפים, "ילדי אילובטר" הראשונים, הגיעו אל הארץ התיכונה, מלקור אסר מלחמה כנגדם, מלחמה בה התערבו הולאר והסתיימה בניצחונם של העלפים כאשר הולא טולקאס בעצמו הביס את מלקור, כפת אותו בשלשלאות והוביל אותו אל היכלות מנדוס, שם ישהה במשך תקופת זמן של "שלושה עידנים". עם זאת, בגרסאות מאוחרות יותר שהגיעו אל "הסילמריליון", מתואר כיצד, עם בוא העלפים לארץ התיכונה, חטף מלקור רבים מהם, עינה אותם, ויצר מהם את האורקים הראשונים (בחלק מגרסאות הסיפור מסופר כי האורקים נוצרו מבני-אנוש, אשר הגיעו לארץ התיכונה בשלב הרבה יותר מאוחר). כאשר הולאר שמעו על מעשיו, הם החליטו לחזור אל הארץ התיכונה ואסרו מלחמה כנגדו, שם הובס בידי טולקאס ונלקח אל היכלות מנדוס.
מורגות' - שר האופל של הארץ התיכונה
בעורמה רבה, הצליח מלקור להשתחרר ממאסרו, לאחר שהעמיד פנים כי הביע חרטה עמוקה על מעשיו. למרות העמדת פנים זו, זמם מלקור בחשאי מזימות כנגד העלפים, בהם ראה את הגורם שהביא למפלתו הראשונה. עלפי הנולדור, שנחשבו למוכשרים ביותר, אשר יצרו את הסילמרילים - אבני-חן אשר הכילו את אור שני העצים של ולינור, היוו עבורו מטרה נוחה עקב הידע העצום שהיה בקרבם. מלקור שימש עבורם כיועץ אך בעשותו כן, זרע זרעי מחלוקת ביניהם, והסיתם כנגד הולאר. כאשר נודע על כך לולאר, הם שלחו את טולקאס לעוצרו, אך מלקור הספיק להמלט, ובעזרת הרוח השטנית דמוית העכביש, אונגוליינט (אשר שילוב המוזכרת ב"שר הטבעות" הייתה רק אחת מצאצאיה), השמיד מלקור את שני העצים אשר נתנו את אורם על פני ולינור, רצח את פינווה מלך הנולדור, וגנב את הסילמרילים מידי יוצרם, פאנור, בנו של פינווה. מאותה העת נקרא בשם מורגות', "האויב השחור", והוא יהיה מוכר אך ורק בשם זה עד קץ הימים.
לאחר מכן, מורגות' בנה מחדש את מבצרו הקטן יותר, אנגבנד, אשר היה היחיד שלא הושמד לחלוטין במהלך מלחמתו הקודמת עם הולאר, ומיקם אותו מעל הרי תנגורודרים שבצפון חבל-הארץ בלריאנד אשר במערב הארץ התיכונה, משם ימשיך לנהל את מלחמותיו כנגד העלפים.
מלחמות בלריאנד
בעזרת הסילמרילים, יצר לעצמו מורגות' כתר ברזל איום ונורא אותו חבש מרבית הזמן. הנולדור היו מוכנים להשיב לידיהם את הסילמרילים בכל מחיר וקידשו מלחמה כנגד מורגות'. לאחר שטבחו בעלפי סיעת הטלרי, שסירבו למסור להם ספינות בהם יפליגו לארץ התיכונה, הביאו על עצמם את זעמם של הולאר, ובייחוד את קללת מנדוס, אשר גזר עליהם גלות מולינור וחורבן בלתי נמנע של מאחזיהם בארץ התיכונה. בבלריאנד, הקימו לעצמם הנולדור מספר ממלכות ומהן ניהלו את מלחמותיהם כנגד מורגות'. הייתה זו אותה התקופה בה (על פי חלק מגרסאות הסיפור) בני האנוש הראשונים הגיעו לעולם, וחלקם אכן הצטרפו לסיעות העלפים במלחמתם במורגות', והפכו לאדיין.
במהלך מלחמות אלו, שנודעו כ"מלחמות הסילמרילים" או "מלחמות בלריאנד" והיוו חלק מרכזי בהיסטוריה של העידן הראשון, הייתה יד העלפים תחילה על העליונה, אך לאחר מספר קרבות פרץ מורגות' את המצור שהטילו העלפים על אנגבנד, במהלך קרב עקוב מדם שנקרא דאגור בראגולאך (קרב להבת-הפתע), ובו הרג בדו-קרב את מלך הנולדור פינגולפין. לאחר מכן, חזרה ידו של מורגות' להיות על העליונה, והוא הנחיל לכוחות המאוחדים של העלפים והאדיין תבוסה קשה שנודעה לאחר מכן כנירנית ארנוידיאד (קרב הדמעות לאין-מספר). מורגות' השמיד לאחר מכן את מרבית ממלכות העלפים וקטל רבים מהם.
במהלך אותה תקופה זו, קמו גיבורים רבים הן לאלדר והן לאדיין, אשר חלקם הצליחו להנחיל תבוסות מוחצות למורגות' ולכוחותיו. בין גיבורים אלו ניתן למנות את ברן ולותיין, בן אנוש ועלפית, אשר הצליחו לחדור אל אנגבנד ולחלץ את אחד הסילמרילים מכתרו של מורגות'; טורין טורמבר, בנו של הורין אשר נשבה במהלך הנירנית, עונה על ידי מורגות' וקולל יחד עם כל משפחתו, אשר הצליח להביס את יציר כפיו הגדול והנורא ביותר, הדרקון גלאורונג; וטואור, אשר הגיע אל ממלכת העלפים הנסתרת גונדולין ובידו מסר מהולא אולמו אשר ציווה עליו לשכנע את טורגון, מלך גונדולין, לצאת אף הוא למלחמה נגד מורגות'. מטואור ומידריל, בתו של טורגון, יצא אארנדיל הספן אשר נשא את נכדתה של לותיין, אלווינג לאשה (וממנה הוליד את אלרונד), ומאוחר יותר בנה ספינה ויצא איתה אל ולינור במערב הרחוק על מנת לשכנע את הולאר לשחרר את העולם מעריצותו של מורגות'.
הולאר אכן נענו לתחינותיו של אארנדיל, ויצאו בכל כוחם אל הארץ התיכונה במהלך הקרב האחרון של מלחמות בלריאנד, שנודע כ"מלחמת החרון", קרב שציין את תומו של העידן הראשון. במהלך מלחמה זו הושמדה בלריאנד ושקעה מתחת לפני המים, ובמסגרתה הביסו הולאר את מורגות', הושמדו כמעט כל דרקוניו, יחד עם רבים ממשרתיו.
עונשו
כאשר הובס מלקור בידי הוולאר רגליו נקטעו, כתר הברזל שלו הושם כקולר, והוא נכבל בשלשלאות ברזל משל הולא אַוּלה. אז גורש מן העולם אל היקום האינסופי, אך הוא עדיין קיים, וכך גם כל הזדון שהביא. נאמר שהוא לא מסוגל לחזור לעולם בכוחות עצמו אך ניתן להסיק מכך שעדיין יש אפשרות שיחזור בכוחות אחרים. בסיפור "מפלת גונדולין" מוזכר כי גם לאחר תבוסתו, המשיכה הרוח הרעה של ת'ו, שתואר כ"גדול משרתיו", להמיט צל על העולם שלאחר מלקור, ובגרסאות מאוחרות של הסיפור, השתנה שמו ל"בעל האוב" ומאוחר יותר לסאורון.
סאורון ממשיך את דרכו כשר האופל
סאורון, משרתו הגדול והנאמן ביותר, המשיך את דרך הזדון של אדונו, וגייס רבים מיצורי הזדון שלו ועושי דברו לשעבר תחת פיקודו. אף על פי שלא היה רב-עוצמה כאדונו, הצליח סאורון לפתות רבים ממגויסיו בתואנות שווא. במהלך העידן השני, כאשר הובס על ידי בני נומנור (צאצאיהם של האדיין שלחמו כנגד מורגות' בעידן הראשון) והובא אליה, הפך סאורון מאסיר ליועצו הגדול ביותר של מלך נומנור האחרון, אר-פאראזון, ופיתה אותו להאמין כי רק אדון אחד יש לעולם - הלא הוא מלקור - ואליו יש להשתעבד, ובכך הפך סאורון ל"כוהן הגדול" של כת שסחפה אחריה נומנורים רבים לעבוד את מלקור. בתואנות שווא כי מלקור יעניק לנומנורים חיי נצח, פיתה סאורון את הנומנורים להפליג לעבר אמן, ממלכת הולאר, על מנת לקרוא עליהם תיגר. מסעם הסתיים כאשר אילובטר בעצמו התערב והטביע את נומנור במעמקי הים. מאז ואילך נודע סאורון כ"שר האופל" של הארץ התיכונה.
למרות היעלמותו של מורגות' ותפיסת התואר "שר האופל" על ידי סאורון, עדיין נזכר שמו של מורגות' לדיראון בקרב העמים החופשיים בארץ התיכונה, ואף בעידן השלישי נקרא בפיהם "האויב הגדול" או "האויב הראשי".
במהלך עלילת "שר הטבעות", ארגורן מספר להוביטים שליווהו במסע אל ריבנדל מעט ממעשה ברן ולותין, כאשר הוא מציין בפניהם כי מקור העלילה הזו בימים בהם "העולם היה צעיר", בשעה ש"האויב הגדול, אשר סאורון ממורדור היה רק אחד ממשרתיו" איים על שלום העולם, ובכך מזכיר בקצרה את מלחמות מורגות' בבלריאנד.
אחרית הימים
בסדרת ספרי ההיסטוריה של הארץ התיכונה, מנבא מנדוס, אחד הולאר, שבקיצו של העולם יתחולל הקרב האחרון (דגור דגורת - "קרב הקרבות"), שבו ישתחרר מורגות' מכלאו ויקום נגד כל הולאר עם צבא אדיר. מורגות' יקים לתחייה את כל משרתיו שנקטלו, ישמיד את השמש והירח ויקדש מלחמה סופית ואחרונה כנגד ארדה, אך יובס על ידי טורין טורמבר, אשר יקטול אותו בעזרת חרבו השחורה המפורסמת, ובכך תתגשם נקמתם של ילדי הורין. לאחר מכן, ייאספו הסילמרילים שאבדו בסוף העידן הראשון, ובעזרת אור הסילמרילים יחזרו שני עצי ולינור להטיל את אורם על העולם החדש אשר יברא אילובטר.
הערות שוליים
Figuren in Tolkiens Welt
מחוזות בחריין
מבחינה מנהלית, בשנים 2002–2014, בחריין הייתה מחולקת לחמישה מחוזות (בערבית: محافظات; מֻחַאפָזאת, תעתיק מדויק: מחאפט'את), ומאז ביטולו של "מחוז המרכז" בספטמבר 2014, יש בה ארבעה מחוזות. בעבר הייתה נהוגה חלוקה ל-12 אזורים מוניציפליים (البلديات).
בראש כל מחוז עומד מושל שממונה על ידי הממשלה.
Na Na Hey Hey Kiss Him Goodbye
Na Na Hey Hey Kiss Him Goodbye (בתרגום חופשי "נה נה הי הי נשקי אותו לשלום") הוא שיר פופ שנכתב והוקלט על ידי חברי להקת Steam. הסינגל הגיע לראש המצעד האמריקאי בביצועו המקורי בשנת 1969, ולמקום החמישי במצעד הבריטי בשנת 1983 כשכוסה על ידי הלהקה בננהרמה. כיום השיר ידוע כהמנון ספורט.
היסטוריה
הסינגל הופץ על ידי חברת התקליטים Fontana, חברת בת של Mercury Records בסוף 1969, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט-100 האמריקאי, תוך כדי שהוא מדיח את Something/Come Together של הביטלס. השיר שהה במקום הראשון במצעד במשך שבועיים עד שהוחלף על ידי Leaving on a Jet Plane מאת הטריו פיטר, פול ומרי.
גרסאות כיסוי
Na Na Hey Hey Kiss Him Goodbye כוסה על ידי מספר אמנים. ב-1971 ביצעה להקת הדו-וופ הבלמונטס גרסת א-קפלה לשיר, ואילו להקת הבנות הבריטית בננהרמה הפיצה את השיר כסינגל מאלבומן Deep Sea Skiving, שהגיע למקום ה-5 במצעד הבריטי. מספר גרסאות דיסקו נוצרו לשיר, ב-1976 מאת הזמר המקורי וב-1977 כחלק ממחרוזת שירים יחד עם פופקורן ו-Black Is Black. להקת ההבי מטאל הגרמנית Axxis הקליטה גרסת כיסוי משלה בשנת 2000. השיר Chillin של הראפר Wale ושל ליידי גאגא מסמפל את הסינגל.
בתרבות
במשחקי ספורט רבים, כהוקי קרח, כדורסל, כדורגל ופוטבול, קהל הצופים פוצח לעיתים בקריאה הקצובה מתוך השיר "נה נה נה נה, נה נה נה נה, הי הי הי גודביי". שורה זו הופיעה באופן בולט בסרט הספורט לזכור את הטיטאנים, וגם נקראה לעבר ג'ורג' בוש הבן בטקס ההשבעה לנשיאות של ברק אובמה. השיר הגיע גם למגרשי הספורט בישראל ואף נשמע במערכון "שחקן כדורסל" (נשרק'ה) של הגשש החיוור המתייחס לאוהדי מכבי תל אביב (כדורסל).
RFI
RFI (ראשי תיבות של Request For Information - בקשה לקבלת מידע) הוא מסמך סטנדרטי בהליך עסקי אשר תכליתו השגת מידע כתוב אודות יכולות של ספקים לביצוע תכולת עבודה או לספק מוצר כלשהו העונה על סט (חלקי או מלא) של הגדרות.
על פי רוב המסמך בעל תצורה אשר מאפשרת השוואה בין תגובות של ספקים שונים.
מטרתה העיקרית של בקשת RFI היא לאסוף די מידע כדי לבחור את הצעדים הבאים. לכן נדיר ש- RFI יהיה שלב סופי אלא אחריו יעקבו מסמכים נוספים כגון RFP (Request For Proposal), RFT (Request For Tender) ו-RFQ (Request For Quotation).
בנוסף לאיסוף בסיס מידע, RFI משמש לשידול מגוון ספקים למוכנות עסקית, לפיתוח אסטרטגיה ולהכנה עבור השלבים הבאים.
The Preacher's Wife
The Preacher's Wife: Original Soundtrack Album (בעברית: אשת הכומר: אלבום הפסקול המקורי) הוא פסקול של ויטני יוסטון ואמנים שונים אשר שימש לסרט "אשת הכומר", אשר יצא באותה שנה ובה כיכבה יוסטון עצמה.
הפסקול יצא לאור על ידי אריסטה רקורדס ו-BMG ב-26 בנובמבר 1996, והפך לפסקול הגוספל הנמכר ביותר בכל הזמנים עם מכירות של 6 מיליון עותקים.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "I Believe In You And Me", גרסת כיסוי לשיר של להקת ארבע הפסגות. השיר זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למקום ה-5 במצעד האמריקאי ולמעמד פלטינה על מכירות של מיליון עותקים ובכך הצליח יותר מהגרסה המקורית שלו.
הסינגל השני היה השיר "Step by Step", אשר זכה להצלחה לא רק בארצות הברית אלא בכל העולם, כאשר הגיע למקום ה-10 במצעד האירופאי הרשמי, למקום ה-12 באוסטרליה ולמקום ה-13 בבריטניה. הסינגל השלישי והאחרון היה השיר "My Heart Is Calling" אך הוא לא כה להצלחה בדומה לשני השירים הקודמים.
פנינסולה
פנינסולה היא מוסד פיננסי חוץ-בנקאי שמספק אשראי חוץ-בנקאי לחברות ישראליות. החברה הוקמה בשנת 2004 על ידי מיכה לייקין אבני וקבוצת משקיעים פרטיים. מניות החברה נחלקות בין בית ההשקעות מיטב דש, המייסד אבני, מגדל חברה לביטוח והציבור.