cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוסקר ג'רג'
תרגומי שירה
תרגומי השירה שלו מאופיינים בטיפול טכני ובנאמנות לטקסט המקורי. כרך התרגום הראשון שלו, פרי של עשר שנות עבודת תרגום, ראה אור בשנת 1917, ויצא לאור בפעם השנייה בשנת 1920. זה היה התרגום ההונגרי הראשון לשיריו של Les Fleurs du Mal של בודלר
זרם פריאר
זרם פריאר (נולד ב-3 ביוני 1926, כ"א סיוון תרפ"ו) הוא רופא ילדים שכיהן כפרופסור מן המניין ב, ייסד את מחלקת הילדים ב וניהל אותה משנת 1961 ועד חודש יולי 1991.
ביוגרפיה
פריאר נולד בעיר ברלין שבגרמניה, כבנם השלישי של הרב ד"ר מוריץ (משה יששכר) ורחה פריאר, מייסדת "עליית הנוער" והמפעל להכשרת ילדי ישראל. הוא אחיו של שלהבת פריאר ואביו של איתן דרור-פריאר. הוא גדל בברלין עד אפריל 1939, אז עזב את גרמניה במבצע הקינדר-טרנספורט ועבר לגור בלונדון וללמוד בבית הספר Jewish Secondary School. הוא למד רפואה ב-St Bartholomew's Hospital Medical College באוניברסיטת לונדון. התמחה ברפואת ילדים בבתי החולים Jenny Lind Hospital for Children, Norwich, Queen Elizabeth Hospital for Children, London, Alder Hey Children’s Hospital, Liverpool, וקיבל את הדיפלומה בבריאות הילד (Diploma in Child Health) בשנת 1952.
פריאר עלה ארצה בשנת 1958 ושנתיים לאחר מכן נישא למרים לבית פויכטונגר ונולדו להם חמישה ילדים. ב-1960 התמנה למנהלה הראשון של מחלקת הילדים בבית החולים שערי צדק בירושלים, אותה ניהל משנת 1961 ועד לשנת 1991. במחלקה פתח את בית הספר הראשון בארץ עבור ילדים מאושפזים. מחלקתו הייתה גם הראשונה לאפשר להורים לשבת על יד ילדיהם כל היום. היה חלוץ בגסטרואנטרולוגית ילדים בארץ; הראשון בארץ לבצע ביופסיית המעי באבחנת מחלת הצליאק; הראשון בארץ לגלות אלרגיה לחלב פרה של תינוקות (ואת הטיפול בה באמצעות התרופה לומודל) והראשון בארץ להשתמש בהזנה תוך-ורידית בילדים.
פתח מעבדה רוטינית בגסטרואנטרולוגיה וכן מעבדת מחקר באימונולוגיה של מערכת העיכול בבית החולים שערי צדק. בשנת 1990 התמנה לפרופסור מן המנין באוניברסיטה העברית.
אחרי מלחמת ששת הימים התנדב פריאר בעיר העתיקה בירושלים וניהל שם מרפאת ייעוץ. שתי מיטות עבור ילדים מירושלים המזרחית נשמרו במחלקתו.
פריאר שירת בכמה תפקידים ציבוריים, כולל נשיא האיגוד לרפואת ילדים בישראל, משנת 1978 ועד שנת 1981, ארגן סימפוזיון בין לאומי על הנקה בשנת 1980, וסימפוזיון בין-לאומי על האימונולוגיה של מערכת העיכול והכבד, בשנת 1987. היה נשיא הפגישה השנתית של ה-European Society of Pediatric Gastroenterology and Nutrition בירושלים, במאי 1995. פריאר היה פרופסור אורח בכמה אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת אדלייד ואוניברסיטת אוסטרליה המערבית, אוניברסיטת ניו יורק בבאפלו, ואוניברסיטת אלבמה בברמינגהאם (אלבמה).
הפוגרומים בלבוב
הפוגרומים בלבוב היו שני מעשי טבח (פוגרומים) ביהודי העיר לבוב וסביבתה שבפולין הכבושה (כיום באוקראינה), אשר התרחשו בין 30 ביוני ל-2 ביולי ובין 25 ביולי ל-29 ביולי 1941, בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין במלחמת העולם השנייה. לפי נתוני יד ושם, 6,000 יהודים נרצחו בפוגרומים על ידי יחידות איינזצגרופן, לאומנים אוקראינים וחברי המיליציה האוקראינית. ערב מלחמת העולם השנייה, הייתה קהילת יהודי לבוב הקהילה השלישית בגודלה בפולין, ובזמן המלחמה, עקב נהירה של פליטים יהודים שברחו אליה מאימת הנאצים, גדלה הקהילה לכדי 200,000 נפש. בשנת 2008, פרסם שירות הביטחון האוקראיני ספר שבו נטען כי מעורבותו של ארגון הלאומנים האוקראינים (OUN) בפוגרומים בלבוב הייתה קטנה מכפי שנחשב תחילה. עם זאת, חוקרים רבים רואים בכך "ניסיון מניפולטיבי" לסילוף ההיסטוריה אשר נועד לגמד את חלקו של ארגון הלאומנים האוקראינים, הנהנה כיום מאהדת שלטונות אוקראינה, ברצח יהודי לבוב בו נטל חלק מרכזי.
הפוגרום הראשון
מיד עם כניסתם של הגרמנים לעיר, ארגנו יחידות האיינזצגרופן בשיתוף עם לאומנים אוקראינים פוגרום, כביכול כתגובה לרציחתם של כ-2,000 עד 10,000 אסירים בידי הנ.ק.ו.ד. (בעיקר אינטלקטואלים ופעילים פוליטיים פולנים ואוקראינים) בשלושת בתי הכלא בלבוב. על פי מומחים אוקראינים, מרבית הקורבנות מקרב האסירים היו אוקראינים. אף על פי שבין קורבנות הנ.ק.ו.ד. היו גם יהודים, אלו הואשמו על ידי חלק מהאוקראינים בשיתוף פעולה עם הסובייטים. טרם מעשי הטבח, הפיצו הגרמנים והאוקראינים שמועות הקושרות את היהודים לרצח אסירים פוליטיים אוקראינים. בכך שלהבו את ההמון, שהחל במעשי תקיפה, התעללות, עינויים ורצח של יהודים, ובאונס של נשים יהודיות תוך כדי תיעוד המעשים על ידי חיילים גרמנים. על רקע הפוגרום ביהודי העיר אותו ערכו, ב-30 ביוני 1941 התכנסו ראשי ארגון הלאומנים האוקראינים בלבוב, וסגנו של סטפן בנדרה הקריא בפניהם את ההכרזה על חידוש המדינה העצמאית האוקראינית. בפוגרום השתתפו גם גדוד "נכטיגל" שהורכב בעיקר מאנשי ארגונו של בנדרה שפעלו תחת פיקוד גרמני, וכן אנשי המיליציה הלאומית האוקראינית, שהוקמה על ידי ארגון הלאומנים האוקראינים לאחר כיבוש העיר. כמעט 4,000 יהודים מיהודי העיר נרצחו במהלך הפוגרום, שנמשך ארבעה ימים מ-30 ביוני 1941 ועד 3 ביולי 1941.
ימי פטליורה
פוגרום שני התרחש בעיר בסוף חודש יולי 1941, וזכה לכינוי "ימי פטליורה", על שמו של המנהיג האוקראיני סימון פטליורה, שהנהיג את הממשלה הלאומנית בעת הפרעות ביהודים ב-1919, ונחשב גיבור לאומי בעיני הלאומנים האוקראינים. הוא נורה ונהרג בפריז בידי שלום שוורצבארד, יהודי אוקראיני אשר התנקש בו לאור יום, הסגיר את עצמו מיד למשטרה הצרפתית וזוכה בבית המשפט עם חשיפת הזוועות. את הפוגרום ארגנו גורמים בחוגים הלאומניים האוקראיניים בעידוד הגרמנים. ב-25 ביולי חברו לאומנים אוקראינים מאזורי הסביבה למיליציה האוקראינית, ויחד פתחו במעשי אלימות כנגד יהודי העיר, והסתערו עליהם באלות, בסכינים ובגרזנים. נשים יהודיות הופשטו, נרדפו, הוכו ונאנסו. יהודים הובלו אל בית הקברות היהודי, שם נרצחו באכזריות. שוטרים אוקראינים נעו בקבוצות קטנות וסרקו אחר יהודים מרשימות, בעיקר מקרב האינטליגנציה היהודית. אלו רוכזו, הוכו, ונרצחו בחלקם. כ-2,000 יהודים נרצחו במהלך ימי הפוגרום.
לאחר הפוגרומים
לאחר הפוגרומים הקימו הנאצים בעיר את גטו לבוב, שאכלס כ-120,000 יהודים אשר גורשו רובם למחנה ההשמדה בלז'ץ או נרצחו בתחומי העיר במהלך השנתיים שלאחר הפוגרומים. קהילת יהודי העיר הושמדה כמעט לחלוטין עקב הפוגרומים, מעשי הרצח של יחידות האיינזצגרופן, התנאים הקשים בגטו והגירושים למחנות הריכוז הנאציים, ביניהם מחנה העבודה ינובסקה שבפאתי העיר. כ-200 עד 300 יהודים בלבד נותרו בעיר עם כניסת הצבא האדום אליה ב-1944.
במאי 1960 אולץ שר הפליטים של גרמניה המערבית, תיאודור אוברלנדר, להתפטר לאור טענות על חלקו בפוגרומים בלבוב עת שירת בגדוד האוקראיני שביצע את הפוגרום.
קישורים חיצוניים
מור פרסיאדו, Ars  Judaica 2012 ,"הצעקה-לבוב 1941" רחלי רוגל ,עמוד 108-110
משה בן יוסף
משה בן יוסף נולד בסוף המאה ה-11 או תחילת המאה ה-12 למשפחת רבנים בנרבונה. סבו, מרון הלוי היה מראשי הקהילה בנרבון. הוא למד אצל דודו הרב יצחק בן מרון, ראש הישיבה בנרבונא, וגדל להיות מגדולי חכמי פרובנס. הוא נמנה ראשון בין חכמי דורו, דבר המעיד על חשיבותו והיה מיחידי הראשונים אשר כונה גאון. הוא היה אחד מחברי ישיבת הזקנים של נרבונה ועמד בראש ישיבה של תלמידים. הרב בנימין זאב בנדיקט משער שבימיו פוצל תפקיד ראש ישיבת נרבונה בינו לבין הרב אברהם בן יצחק מנרבונה (ראב"י), כאשר ראב"י כיהן כראש ישיבת הזקנים ורמב"י כראש ישיבת התלמידים. הוא נפטר ככל הנראה לפני שנת 1165, שכן בנימין מטודילה שעבר בנרבונה אינו מזכירו.
הרב משה בן הרב יוסף נודע כרבם המובהק של הראב"ד השלישי ושל רבי זרחיה הלוי. הרב זרחיה הלוי כתב עליו (בספרו המאור הקטן מסכת חולין פרק שלישי): "והוא הרב המובהק שלנו ועליו היינו סומכים".
הרב משה בן הרב יוסף חיבר פירושים רבים למסכתות התלמוד, אך הם לא הגיעו לידינו. מרבים להביא מפירושיו, תלמידו המובהק הרז"ה, וכן הרמב"ן.
תא שומן
תא שומן או אדיפוציט (באנגלית: Adipocyte) הוא שמם של קבוצת התאים המצויים ברקמת החיבור ומרכיבים בעיקר את רקמת השומן, המתמחים באגירת אנרגיה כשומן. אדיפוציטים נגזרים מתאי גזע מזנכימאליים, המכונים ליפובלסטים או פרה-אדיפוציטים, המולידים אדיפוציטים באמצעות תהליך אדיפוגנזה. בתרבית תאים, אדיפוציטים יכולים גם ליצור אוסטאובלסטים, מיוציטים וסוגי תאים אחרים.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של תאי שומן: לבן, חום ובז'. לפי מודלים מחקריים משערים כי לתאי שומן לבן ובז' תא קודם (precursor) משותף מסוג -Myf5, ואילו תא שומן חום מקורו מתא קודם +Myf5.
תאי שומן חד-מדוריים (Unilocular)
תאי שומן חד-מדוריים הם תאי שומן שטיפת החומר השומני (מאגר הטריגליצרידים) היא אחודה וגדולה.
תאי שומן לבן
תאי שומן לבן מרכיבים בעיקר את רקמת השומן הלבנה. הם בעלי צורה אליפטית ומכילים טיפת שומן גדולה המוקפת בשכבה של ציטופלזמה. הגרעין משוטח וממוקם בפריפריה. תא שומן טיפוסי בקוטר 0.1 מ"מ. חלקם גדולים כפליים ואחרים מחציתם. השומן המאוחסן נמצא במצב נוזלי למחצה, והוא מורכב בעיקר מטריגליצרידים וכולסטריל-אסטר. תאי שומן לבנים מפרישים חלבונים רבים הפועלים כאדיפוקינים כמו אדיפונקטין, לפטין, רזיסטין ואפלין. למבוגר אנושי ממוצע יש 30 מיליארד תאי שומן לבנים במשקל של 13.5 ק"ג.
צבעם הלבן נובע מכמות השומן הרבה והמרוכזת.
תאי שומן רב-מדוריים (Multilocular)
תאי שומן רב-מדוריים הם תאי שומן שמאגר הטריגליצרידים מפוזר בהם בטיפות קטנות ברחבי התא.
תאי שומן חום
תאי שומן חום מרכיבים בעיקר את רקמת השומן החומה. הם בעלי צורה פאון. שלא כמו תאי שומן לבנים, לתאים אלה ציטופלזמה ניכרת, כאשר טיפות שומנים מפוזרות ברחבי התא. הגרעין עגול, ולמרות שהוא ממוקם במיקום יוצא-דופן, הוא לא נמצא בפריפריה של התא.
צבעם החום נובע מהכמות הגדולה של המיטוכונדריה. שומן חום, המכונה גם "שומן תינוקות", בגלל שנפוץ בגוף בעיקר בגיל הרך ומשמש לשריפת שומן ולייצור חום (תהליך תרמוגנזה).
תאי שומן בז'
תאי שומן בז' הם תאים רב-מדוריים שהחלו את דרכים כתאי שומן לבן, אך כתוצאה מתנאים מסוימים הפכו לדומים יותר, מבחינה תפקודית, לתאי שומן חום. גם תאי שומן בז' משמשים גם הם לשריפת שומן ולייצור חום.
תהליך זה נקרא "החמה" (Browning), בגלל קבלת גוון חום בהיר (בשל עלייה בכמות המיטוכונדריה בתוכם), והוא תהליך רצוי אצל אנשים המעוניינים לרזות. החלבון העיקרי שפועל בתאים לצורך שריפת השומן נקרא Ucp1, והוא פועל במיטוכונדריה. הימצאות של החלבון הזה בתא שומן לבן מעידה על הפיכתו לתא שומן בז'. תאי שומן בז' אמנם מקבלים מאפיינים דומים לתאי שומן חום, אך אינם תאי שומן חום.
יתרה מכך, עלול להתבצע גם תהליך הפוך המכונה "הלבנה" (Whitening) כשתאי שומן בז' הופכים בחזרה לתאי שומן לבן.
תאי שומן ורוד
תאי שומן ורוד הם תאי אפיתל של בלוטות החלב שתפקידם לייצר ולהפריש חלב. מעדויות עולה כי הם נובעים מהתמיינות תאי שומן לבן תת-עוריים. חשיפה קרה גורמת לעלייה ברכיב 'החום' של האיבר כדי לענות על הביקוש התרמי הגובר; במצבים של איזון אנרגטי חיובי, המרכיב 'הלבן' מתרחב לאגירת חומרים מזינים עודפים; לבסוף, המרכיב 'הוורוד' מתפתח במאגרים תת-עוריים במהלך ההיריון כדי להבטיח הזנת צאצאים.
נמל התעופה אנגלסי
נמל התעופה אנגלסי (באנגלית: Anglesey Airport, בוולשית: Maes Awyr Ynys Môn) הוא נמל תעופה קטן השוכן בתוך בסיס חיל האוויר המלכותי ואלי (באנגלית: RAF Valley, בוולשית: Llu Awyr Brenhinol Y Fali), באי אנגלסי שבצפון-מערב ויילס.
ג'ון פולדס (מלחין)
ג'ון הרברט פולדס (באנגלית: John Herbert Foulds; 2 בנובמבר 1880 - 25 באפריל 1939) היה מלחין בריטי. פולדס היה מלחין פופולרי בימיו שכתב הן מוזיקה קלה שהושמעה רבות והן מוזיקה קלאסית כבדה ומורכבת. הוא היה מלחין חלוץ שכתב יצירות המשתמשות במרווחים של רבעי טון כבר בשנות ה-90 של המאה ה-19. כמו כן, היה חדשן גם בשילוב מוזיקה מן המזרח הרחוק, לצורך כך נסע להודו לאסוף שם מוזיקה עממית ולהקים שם תזמורת.
נמל התעופה אנגלסי
נמל התעופה משרת כיום קו טיסה בודד המקשר את צפון ויילס עם העיר קארדיף בדרום, כאשר נכון ל-2018 עברו בנמל 14,629 נוסעים. בסיס ואלי שמרכיב את הנמל משמש בעיקר יחידות אימון והכשרה של חיל האוויר המלכותי לצד כוח חילוץ מוסק המשמש את אזור סנודוניה והים האירי.
ג'ון פולדס (מלחין)
יצירותיו החשובות ביותר הן רקוויאם העולם הגרנדיוזי, שכתב לזכר חללי מלחמת העולם הראשונה (1919-1921), שלוש מנטרות למקהלה ותזמורת (1919-1930), הקונצ'רטו לפסנתר הדינמי טריפטיך (1927-1929) ורביעיית המיתרים התשיעית שלו (1931-1932).
נמל התעופה אנגלסי
היסטוריה
בסיס ואלי הוקם ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, במטרה להעניק הגנה אווירית לאזורים המתועשים של צפון אנגליה. ב-1943 מסלולי הנחיתה וההמראה הורחבו והבסיס הפך גם לתחנת מעבר של טיסות מארצות הברית כחלק מהמאמץ המלחמתי המשותף של בעלות הברית, ביום אחד בספטמבר 1944 נחתו בבסיס 99 מפציצים של חיל האוויר האמריקאי בדרכם לאירופה. לאחר סיום המלחמה כ-2,600 מפציצים אמריקאים עברו בבסיס בדרכם חזרה מזירות הלחימה לארצות הברית. במהלך 1950 הבסיס עבר שיפוצים נרחבים ובאפריל 1951 טייסת 202 הוקמה מחדש בבסיס כיחידת הכשרה ואימון למטוסי קרב סילוניים. מאז משמש בסיס ואלי כמרכז אימון והכשרה לטייסי חיל האוויר המלכותי, לצידו מספר יחידות חילוץ והצלה האמונות על הים האירי סביב חופי ויילס והשטחים ההרריים בצפון ויילס, בהם הרי סנודוניה.
בשנת 2006 הפרלמנט הוולשי (אז האספה הלאומית הוולשית) החליט על הקמת נמל תעופה לאומי שיחלוק בתשתיות בסיס ואלי, לאחר עבודות הקמה והרחבת תשתיות, נמל התעופה אנגלסי נפתח במאי 2007 עם שתי טיסות שבועיות בינו לבין נמל התעופה קארדיף. נמל התעופה כלל טרמינל בודד במבנה קרקע, דלפק צ'ק-אין, אולם נוסעים יוצאים ואזור ניהול כבודה, הוא נבנה בעזרת תקציב הפרלמנט הוולשי בעלות של כמיליון ליש"ט. בעלי השליטה בנמל התעופה הם בסיס חיל האוויר ואלי, הפרלמנט הוולשי, מועצת מחוז אנגלסי, ונמל התעופה קארדיף.
ג'ון פולדס (מלחין)
קריירה מוקדמת
ג'ון פולדס נולד במנצ'סטר בשנת 1880, בנו של נגן הבסון בתזמורת האלה, פרד פולדס. עם אבותיו מצד האב נמנה גם הבנקאי היהודי צרפתי אשיל פול, שר האוצר של הקיסר נפוליאון השלישי. הוא עסק במוזיקה והיה יוצר פורה כבר מילדות. בגיל 4 החל ללמוד פסנתר בהמשך למד גם לנגן באבוב ובצ'לו. בגיל 7 הוציא כבר שתי יצירות ראשונות ובגיל 13 החל קריירה כמוזיקאי. בשנת 1898, בגיל 18, בוצעה רביעיית מיתרים שלו שעשתה שימוש ברבעי טונים, בכך היה חדשן וחלוץ. בשנת 1900 הצטרף לאביו בתזמורת האלה כצ'לן, הנס ריכטר שהיה מנצח התזמורת באותה העת סייע לו להפיץ את יצירותיו ואף נתן לו להתנסות בניצוח. בשנת 1906 נסע לאסן ונפגש עם ריכרד שטראוס ועם גוסטב מאהלר. לפרנסתו, כתב גם מוזיקה קלה, שהייתה פופולרית בזמנו - בשנות ה-20 של המאה ה-20 הושמעו יצירות שלו על בסיס יומי בשידורי הרדיו של ה-BBC. הוא כתב גם מוזיקה לתיאטרון, בין השאר לביצוע הראשון של ז'אן ד'ארק מאת ג'ורג' ברנרד שו. יצירתו הכבדה זכתה לפופולריות פחותה, אך גם היא הושמעה.
לפני מלחמת העולם הראשונה עבר ללונדון, שם המשיך לפעול כמלחין ובנוסף הרצה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם התגייס פולדס לצבא, אך שוחרר ממנו בטענה שיוכל לתרום יותר לבידור החיילים כמוזיקאי. לאחר מלחמת העולם הראשונה ובעקבותיה, כתב פולדס את יצירתו הגדולה ביותר: רקוויאם העולם. הייתה זו יצירה שנכתבה לזכר כל חללי המלחמה, מכל הלאומים, והתבססה על הרקוויאם הנוצרי, אך עם טקסט שונה שהורכב מפסוקי תנ"ך ומכתבים הודיים. ביצוע הבכורה היה ביום השנה החמישי לשביתת הנשק של סיום המלחמה - 11 בנובמבר 1923, ברויאל אלברט הול. בביצוע היצירה השתתפו 1,250 נגנים וזמרים. הרקוויאם בוצע 4 פעמים, שהאחרונה שבהן ב-1926 ולאחר מכן נזנח ונשכח עד למאה ה-21.
נמל התעופה אנגלסי
תחבורה
נמל התעופה אנגלסי שוכן כ-2.5 קילומטר דרומית לכביש המהיר של צפון ויילס ה-A55 שמחבר אותו מזרחה לבנגור, אזור קונווי, צ'סטר והמרכזים העירוניים באזור המרזי בהם ליברפול ומנצ'סטר.
לנמל ולבסיס גישה לרשת הרכבות של בריטניה דרך תחנת הרכבת ואלי (שבעיירה ואלי) מצפון-מערב או דרך תחנת רוסנייגר הקטנה יותר ממזרח.
ג'ון פולדס (מלחין)
פריז והודו
בשנת 1927 עבר פולדס לפריז. סיבת הגירתו מבריטניה איננה ידועה. הוא עבד כמלחין מוזיקה לסרטים אילמים. בשנת 1934 פרסם ספר על מוזיקה עכשווית.
פולדס התעניין במוזיקה מזרחית כבר מגיל צעיר. בשנת 1935 נסע להודו כדי ללמוד מוזיקה הודית ולפתח את המוזיקה הקלאסית בארץ זו. בשנת 1937 נתמנה פולדס למנהל המוזיקלי של רדיו כל הודו בדלהי. הוא הקים תזמורת חדשה ששילבה כלים מערביים עם כלים הודיים מסורתיים ויצר מוזיקה המשלבת בין המוזיקה המסורתית של הודו למוזיקה הקלאסית. התוצר המוזיקלי המשמעותי ביותר שלו מתקופה זו הוא "מחקרים סימפוניים" שבוצע לראשונה ב-1939. יצירתו זכתה להערכה ולפופולריות. בשנת 1939 נתבקש לפתוח סניף של תחנת הרדיו בקולקטה, אלא שכשהגיע לשם חלה בכולרה ונפטר באותה השנה.
נמל התעופה אנגלסי
בסיס חיל האוויר המלכותי ואלי
בסיס חיל האוויר ואלי משמש כיום מספר יחידות אימון והכשרה של חיל האוויר המלכותי, בנוסף לכוח חילוץ ימי והררי מוסק המופעל מהבסיס.
להק 22 (אימון והכשרה)
להק 38 (סיוע)
ג'ון פולדס (מלחין)
עבודתו
יצירתו של פולדס הייתה חדשנית יחסית. הוא שאב השראה הן מהאימפרסיוניזם הצרפתי (של מלחינים כמו קלוד דביסי ומוריס ראוול) והן האקספרסיוניזם הרוסי והבריטי (של מלחינים כמו איגור סטרווינסקי, גוסטב הולסט ואלכסנדר סקריאבין). הוא עשה שימוש במוטיבים של מוזיקה מזרחית וברבעי טונים אך לא כתב מוזיקה אטונלית או מוזיקה דודקאפונית. בשנותיו האחרונות בהודו כתב מוזיקה בסגנון הודי לכלים הודיים מסורתיים, אך ברישום תווים מערבי.
קונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי
הקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור אופוס 35 של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי נחשב לקשה ביותר לביצוע וזכה לתגובות מעורבות מצד מוזיקאים ומבקרי מוזיקה.
חיבור הקונצ'רטו
בשנת 1878 יצא צ'ייקובסקי לנופש בשווייץ עם חבר כנר בשם יוסיף קוטק, תלמיד קומפוזיציה שלו בקונסרבטוריון. קוטק הביא עמו את הרדוקציה של "הסימפוניה הספרדית" ברה מינור מאת לאלו. צ'ייקובסקי ניגן בפסנתר וקוטק בכינור. במהרה מצא צ'ייקובסקי את רוח היצירה וישב לכתוב קונצ'רטו לכינור. תוך שבועיים נשלמה מלאכת הכתיבה לפסנתר וכינור כהכנה לתזמור. לאחר בדיקה מחודשת של היצירה, על ידי קוטק ואחיו של צ'ייקובסקי, מודסט, הוציא צ'ייקובסקי את הפרק השני, אשר לא השביע את רצונם, וכתב את הקנצונטה בסול מינור, המוכרת כיום כפרק השני של היצירה, ביום אחד. הפרק שהוצא הפך לאחר זמן להיות הפרק הראשון ב"זיכרון ממקום יקר" אופוס 42, שלושה פרקים לכינור ופסנתר. לאחר מכן תוזמרה היצירה על ידי אלכסנדר גלאזונוב. עד 12 באפריל 1878 תוזמרה היצירה והושלמה. המעניין הוא, שצ'ייקובסקי לא הקדיש את היצירה לכנר שהיה שותף לכתיבתה. צ'ייקובסקי הגיש את היצירה לכנר ליאופולד אאואר, אשר דחה את היצירה כבלתי ניתנת לנגינה. שנתיים עברו בלי שהיצירה בוצעה, גם לא על ידי הכנר יוסיף קוטק.
ביצוע ראשון וביקורת
ביצוע הבכורה של היצירה התקיים ב-4 בדצמבר 1881 בווינה, בידי הכנר אדולף ברודסקי והמנצח הנס ריכטר. היצירה נוגנה זמן מה לאחר שברהמס העלה לביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור ותזמורת ברה מז'ור, אופוס 77. בקהל ישב אדם, שהיה אימת המלחינים והנגנים, המבקר אדוארד הנסליק, שכתב על היצירה כי נדמה שאפשר לשמוע סירחון מהמוזיקה שצ'ייקובסקי כתב, בעיקר בשל הפרק האחרון בקונצ'רטו, שנכתב על פי מוזיקה קוזאקית עממית. הסערה שהמאמר חולל הובילה לפרסום היצירה ברחבי העולם כולו.
ניתוח היצירה
בבחינה מדוקדקת מראה הקונצ'רטו לכינור את יכולתו של צ'ייקובסקי לכתיבה וירטואוזית ויחד עם זאת את אהבתו לצליל הסימפוני. הגם כי הכינור מנגן פסקאות ליריות וענוגות רוב הכתיבה לכינור היא וירטואוזית ודורשת מהכנר יכולת נגינה מעולה. התזמורת איננה רק מלווה אלא נוטלת תפקיד בעל חשיבות להתפתחות הנושאים. ההקדמה המנוגנת בתזמורת מהווה בסיס מלודי לפרק הראשון על שני נושאיו העיקריים.
פרק ראשון
הפרק הראשון מבוסס על מבנה הפרק הראשון של הקונצ'רטו לכינור במי מינור אופוס 64 מאת פליקס מנדלסון. לאחר פתיחה קצרה בתזמורת, נכנס הכינור בהקדמה משלו ולבסוף מתחיל לנגן את הנושא הראשון השירתי והפואטי, שרמזים לו נשמעים בפתיחה לתזמורת. לאחר עיבוד הנושא הראשון ופיתוחו, כשהכינור מראה את יכולתו הווירטואוזית, מגיע הנושא השני, לירי ומעודן, המבוסס ברובו על הנושא הראשון. ושוב לאחר פיתוח הנושא, כשהכנר חייב להראות את שליטתו בכלי, מגיעה התזמורת וסוחפת את המנגינה הראשית בקול תרועה גרנדיוזית אל עבר הפיתוח, שלאחריו מגיעה קדנצה קשה לנגינה, הממשיכה את פיתוח הנושא הראשון והשני. התזמורת שבה ומופיעה עם צלילו העדין של החליל, המבשר את שובו של הנושא הראשון. הקודה של הפרק סוחפת ומלאת אנרגיה עד לסיום, כשהכינור מנגן בווירטואוזיות מרשימה.
פרק שני
הפרק השני "קנצונטה" (שיר קטן) בסול מינור, מתחיל בהקדמה לכלי נשיפה מעץ, עד כניסת הכינור, המנגן ברכות מנגינה שירתית וענוגה, שחלקה המרכזי מתבסס על ההקדמה לפרק.
פרק שלישי
הפרק השלישי מופיע ללא הפסקה. ההקדמה לתזמורת מציגה את המוטיב, שעליו מבוססת המלודיה הראשונה, ריקוד קוזאקי. זהו פרק במבנה צורת סונאטה, ובו שלוש מלודיות המבוססות על שירי עם. הפרק מסתיים בווירטואוזיות מלהיבה, כשהכנר מנגן צלילים כפולים ואף משולשים. זוהי יצירה תובענית ביותר מן המבצע. הכנר נדרש למיומנות נגינה וירטואוזית ולירית כאחת כדי שיצליח להעביר הן את הרגשות העמוקים והן את הרגשנות שביצירה זו.
אוטו ב. קראוס
'''אוטו ב. קראוס''' (1 בספטמבר 1921 - 5 באוקטובר 2000) היה סופר ומחנך ישראלי ניצול השואה, כתב בצ'כית ובאנגלית.
שנותיו הראשונות
קראוס נולד ב-1 בספטמבר 1921 בפראג, בירת צ'כוסלובקיה. בצ'כית שמו היה אוטה, וכך הופיע בתעודת הלידה ותעודות בית הספר. אביו ריכרד היה אחד משמונה ילדים, שהתחיל את דרכו כמתלמד בחנות טקסטיל והפך עם הזמן בזכות כישרונו וחריצותו לבעליו של בית חרושת לייצור לבני נשים. כשהתבסס בעסקיו נשא לאישה את מריה שטראס, בתו של סוחר מצליח מעיר קטנה בשם נאכוד. אוטו היה בנם הראשון, ושבע שנים אחריו נולד הבן השני, הארי. הם גרו בבית מרווח ברחוב הומה ברובע סטרשניצה בפראג. מאחורי הבית עמד מבנה צמוד קרקע ששימש כבית החרושת ובו כחמישים תופרות שיצרו כותנות לילה, כותונות משי רקומות וחלוקי בית. אמו של קראוס עבדה במשרה מלאה כמפקחת על קווי הייצור בעוד אביו עסק בשיווק ובמכירות.
קראוס היה עצמאי מגיל צעיר. למרות היותו נער שמן, הוא שיחק טניס והתאמן בשחייה, היה חבר בתנועת הצופים וזכה באליפות טניס שולחן. יותר מכל הוא אהב לקרוא. המורה לספרות הבחין במהירה בכישרון הכתיבה של קראוס ועודד אותו להמשיך לכתוב. גם לסבתו של קראוס, אישה משכילה שתמיד השתוקקה לקרוא את כל מה שכתב והביאה לו ספרים רבים, הייתה השפעה רבה על אהבתו לספרות. הוריו, לעומת זאת, היו שקועים בניהול העסק המשפחתי ולא היה להם זמן לקרוא ספרות יפה. אביו קרא בעיקר עיתון.
כנער מתבגר קראוס נמשך למרקסיזם והפך למה שכונה בצחוק קומוניסט של סלון.
בתקופת השואה
במאי 1942 גורשו קראוס ומשפחתו למחנה הריכוז טרזיינשטאט. הודות לניסיונו בחקלאות התמנה לראש צוות באחד מגני הירקות שעובדו בין חומות המחנה וסיפקו תוצרת טרייה לחיילי האס אס. צעירים יהודים מהמחנה עבדו בגני הירקות ומפעם לפעם הצליחו להבריח ירק שהוסתר בבגדיהם על אף השמירה ביציאה. במחנה היה מחסור חמור במזון ואפילו מלפפון קטן או צנונית סייעו להילחם ברעב המתמיד.
מטרזיינשטאט יצאו כל הזמן משלוחים "למזרח", שבעצם נועדו לאושוויץ-בירקנאו או למחנות השמדה אחרים. משפחתו של קראוס נבחרה למשלוח בדצמבר 1943, ועל אף שהיה מוגן בזכות עבודתו התנדב להצטרף להוריו ואחיו הצעיר במסעם אל הבלתי נודע. אסירי הגטו לא היו מודעים ליעדם הסופי, ובתמימותם האמינו רבים לגרסת הגרמנים שהיעד הוא מחנות עבודה.
באושוויץ שוכנו האסירים של משלוח דצמבר במה שנקרא מחנה המשפחות, וקראוס היה לאחד מהמדריכים בבלוק הילדים שנוהל על ידי פרדי הירש. במשך היום הוחזקו כחמש מאות ילדים בצריף משלהם. בלוק הילדים סיפק הגנה, אומנם חלקית ביותר, מהתנאים הנוראים, הרעב ואימת ארובות המשרפות שבחוץ.
לאחר שישה חודשים חוסל מחנה המשפחות. דוקטור יוזף מנגלה הנודע לשמצה ערך את הסלקציה ואסירים בעלי כושר עבודה נבחרו לעבודות כפייה בגרמניה. שאר האנשים, קבוצה שמנתה מעל שבעת אלפים בני אדם ובהם החלשים, הילדים והזקנים, נשלחו כולם לתאי הגזים.
בצ'כיה לאחר השואה
קראוס שב לפראג ושם נודע לו שהוריו וגם אחיו לא שרדו. הוא היה זכאי לדיור והממשל הצ'כי סיפק לו דירה שהתפנתה לאחר שבעליה הגרמניים נמלטו. הוא חלק את הדירה עם זוג, חבר מהמחנות ורעייתו. הוא נרשם באוניברסיטת קארל בפראג ללימודי ספרות, פילוסופיה, אנגלית וספרדית, קיבל מלגת לימודים קטנה והחל לשקם את חייו.
בפראג פגש את דיטה, שאותה זכר כנערה שהייתה הספרנית בצריף הילדים באושוויץ, והם התיידדו. ב-1947 הם התחתנו ובנם הראשון פטר-מרטין נולד באותה שנה. קראוס עוד לא סיים את לימודיו כשבקשתו לרשת את המפעל של אביו אושרה. הזוג הצעיר עבר לגור בווילה שעמדה בשטח המפעל וקראוס ניסה לנהל את העסק. זמן קצר לאחר מכן ארגנו הקומוניסטים הפיכה והפילו את הממשלה הדמוקרטית. אחד הדברים הראשונים שעשו הקומוניסטים היה להלאים את כל העסקים הפרטיים ולהכריז עליהם כרכוש המדינה. קראוס שוב נושל מרכושו, הפך מובטל והמשפחה נאלצה להתפנות מביתה.
לאחר זמן מה הצליח למצוא עבודה במשרד התרבות. תפקידו היה לקרוא ספרות אנגלית ולהמליץ איזה מהספרים ראוי להיות מתורגם לצ'כית. למרות זאת, המלצותיו הועברו לוועדה של חברי מפלגה וזו פסלה ספרים שנמצאו בורגניים מדי עבור ציבור הפועלים. קראוס היה העובד היחידי במשרד "האדום" שלא נשא כרטיס חבר במפלגה הקומוניסטית, אבל הם העסיקו אותו בכל זאת בשל היותו סופר צעיר ומצליח.
זמן קצר לאחר שחזר מהמחנות כתב את ספרו הראשון, "אדמה ללא אלוהים", שיצא לאור בפראג ב-1948. הספר הצליח מאוד והיה לרב-מכר על אף שעסק בזוועות אושוויץ. הספר נחשב בזמנו ליצירה הספרותית החשובה ביותר מבין הפרסומים שעסקו לאחר המלחמה בנושא השואה, וכך גם צוין במדור העוסק בתרומת היהודים לספרות הצ'כית באנציקלופדיה יודאיקה.
בנימין ריבלין
רבי בנימין ריבלין (ריבלעס) משקלוב (תפ"ח 1727–1728 – תקע"ג 1812) היה תלמידו של הגאון מווילנה. שם אביו "שלמה זלמן". לפי המסורת המשפחתית היה הדמות המרכזית במימוש יוזמת עליית תלמידי הגר"א, כשלפי אותה מסורת לאחר מותו הנהיג בנו, רבי הלל ריבלין משקלוב, אליו מיוחס חיבור הספר "קול התור". מסורות אלו אינן מקובלות במחקר.
ביוגרפיה
רבי בנימין נולד לרבי שלמה זלמן ריבלין. הוא היה ידוע מגיל צעיר כבעל כישרונות וכתלמיד מצטיין. מלבד זאת, התמסר ללימודי שפות ומדעים מינרלוגיה, זואולוגיה ובוטניקה. בבגרותו הקים, יחד עם קרובו הרב יהושע צייטלין, את בית המסחר לרפואות בעיר שקלוב. בית המסחר התרחב וסניפים נפתחו במוהילב, מינסק, ויטבסק וכן בטורקיה. באורחות חייו נהג שלא לאכול בשר ולשתות יין, אף לא בימים טובים, והיה מסתפק בפירות, זרעונים וקפה נטול דבש.
אוטו ב. קראוס
בישראל
במאי 1949 הגיעו קראוס ומשפחתו לישראל. בשנה הראשונה הם חיו במושב בשרון שבו קיוו גם להשתקע, אבל כיוון שלא היה בידם לשלם רכישת משק באגודה השיתופית החליטו לעבור לקיבוץ גבעת חיים, מקום שבו היו להם כמה חברים שעמם עלו ארצה וכמותם היו ניצולי השואה מצ'כיה.
בנימין ריבלין
ביוגרפיה
בשנת תקל"ב (1772) ייסד יחד עם רבי יהושע צייטלין את "ישיבת העילויים" בשקלוב. במעמד ייסוד הישיבה נכח הגאון מווילנה. האמצעים לקיומם הישיבה ולכלכלת תלמידיה סופקו על ידי בית המסחר ריבלין-צייטלין, ולאחר מכן גם על ידי עשירי שקלוב. מלבד גמרא ופוסקים, הונהג בישיבה לימוד תנ"ך שיטתי על פי שיטת הגר"א, שיעור בעברית ודקדוק, הלכות רפואה אותן לימד ר' בנימין לקבוצת תלמידים. מלבד שיעור זה, דרש אחת לחודש בבית המדרש לבעלי מלאכה. עסקנותו של רבי בנימין הביאה לפיתוחה הנרחב של שקלוב, והוקמו בה כמה בתי דפוס (עד לסגירתם על ידי הממשלה). להמחשת מרכזיותו בעיירה, בין היתר נאמר עליו ש"על ידו נבנתה עיר שקלוב וחכמיה".
עליית תלמידי הגר"א
לפי המסורת המשפחתית, בהשפעת הגר"א, משנת ה'תק"מ והלאה החלה תסיסה גדולה לקראת גאולה ויישוב הארץ. תנועה זו זכתה לתמיכת עושרו של ר' בנימין. ביום השני של ראש השנה תקמ"א, לאחר קריאת ההפטרה בספר ירמיהו (פרק לא), נשא רבי בנימין את דרשת . בדרשה מנה כמה יעדים אסטרטגיים בקידום הגאולה השלישית, בהם רכישת אדמות והתיישבות בירושלים העתיקה.
אוטו ב. קראוס
בישראל
תרגום של הספר "אדמה ללא אלוהים" יצא לאור בעברית בשנת 1953. קראוס כתב, עדיין בצ'כית, את ספרו השני, "רוח מן ההרים", אבל נתקל בהתנגדות עזה מטעם הוצאת הקיבוץ המאוחד, מפני שהייתה בספר ביקורת על אידאולוגית החינוך השיתופי. הקשיים שהוערמו על פרסום ספרו וגם חוסר שביעות רצונה של רעייתו מהחיים השיתופיים גרמו להם לעזוב את הקיבוץ ב-1957. הספר יצא לאור אחר כך בהוצאת הדר.
חוש ההומור של קראוס, סגנונו התיאטרלי ושליטתו בספרות הפכו אותו למורה מאוד פופולרי בבית הספר. הוא היה מחנך משקיע ומוערך אבל בערבים ובזמנו הפנוי ישב וכתב. במשך כמה שנים שקד על כתיבת ספר בשם "שנות מדבר", שאותו העריך כעבודתו החשובה ביותר. למרות מאמציו, הספר לא התפרסם בעודו בחייו.
בשנת 1986 הפסיק ללמד בהדסים, אך במקום לפרוש לגמלאות החל בקריירה חדשה. הוא למד גרפולוגיה משום שהאמין ביכולתה ללמד דברים על אופי האדם. בני הזוג עברו מהדסים לנתניה. קראוס עבר בהצלחה את בחינת ההסמכה של אגודת הגרפולוגים בארצות הברית, הצטרף לאגודה הישראלית לגרפולוגיה מדעית, היה פעיל בחיבור בחינות ההסמכה לחברות ובמהרה הפך לאחד הגרפולוגים המוערכים בארץ.
בנימין ריבלין
עליית תלמידי הגר"א
פעילותו הרבה בהנעת מפעל עליית תלמידי הגר"א הקנתה לו את הכינוי "הסוכן הראשי של הגאון מווילנה" ("דער הויפט אגענט פון ווילנער גאון"). כאמור, מסורות אלו אינן מקובלות עוד במחקר.
אוטו ב. קראוס
בישראל
כמה שנים אחר כך חלה. בתחילה זה היה לבו, אבל אז הוא אובחן כסובל מסרטן הקיבה. אמנם ניתוח מורכב הציל את חייו, אבל מאז הניתוח הוא נשאר מוגבל וחולה לשארית חייו. נפטר ב-5 באוקטובר 2000, בשלווה וללא ייסורים בביתו, כשהוא מוקף בבני משפחתו. אדית, דיטה, רעייתו של קראוס, היא גיבורת רב המכר- The Librarian of Auschwitz
קניג
קניג, קוניג או קנינג (מגרמנית: König, בכתיב ללא אומלאוט: Koenig, ביידיש: קעניג) הוא שם משפחה שפירושו המילולי הוא מלך.
פולוניה
פולוניה (בפולנית: Polonia) הוא שמה של פולין בשפה הלטינית. בפולנית בת ימינו מתייחס המושג לפזורה הפולנית ולאנשים בעלי מוצא פולני החיים מחוץ לפולין.
כ-15 עד 20 מיליון איש ממוצא פולני חיים כיום מחוץ לגבולות פולין, אחת הפזורות הגדולות ביותר בעולם. לעובדה זו מספר סיבות, בין השאר שינויי גבולות מדיניים, הגירה כפוייה והגירה כתוצאה מסיבות פוליטיות וכלכליות. אוכלוסיות גדולות של בעלי מוצא פולני נמצאות כיום בגרמניה, צרפת, מספר מדינות אירופיות אחרות, ארצות הברית, קנדה, ברזיל ובמדינות נוספות באמריקה וכן בישראל.
רבים מאזרחי פולין שהיגרו אל מחוץ למדינה בראשית המאה העשרים היו יהודים.
חייא רופא
רבי חייא רופא (ה'ש"י בערך – ה'שע"ז; 1550–1617) היה פוסק ומקובל, מרבני צפת וירושלים.
ביוגרפיה
נולד בעיר צפת, סמוך לשנת ש"י. בצעירותו למד בישיבתו של רבי שלמה סאגיש אשר היה לרבו המובהק, יחד עם חבריו מהרי"ט ורבי טוביה הלוי (מחבר ספר "שם טוב"). בספרו "מעשה חייא" שכתב לימים הזכיר רבי חייא רופא את רבו זה פעמים רבות, כשהוא מסתייע מדבריו ומסתמך עליהם.
את חכמת הקבלה למד אצל גדול מקובלי דורו רבי חיים ויטאל ואף קיבל מהאר"י עצמו. מדברי תלמידיו ותלמידי תלמידיו ניתן לראות שאף עסק רבות בחכמה זו ולימדה לתלמידיו. המקובל רבי אביעד שר שלום באזילה בספרו אמונת חכמים מביא חידוש בשם רבו הרמ"ז ששמע מרבו רבי בנימין הלוי "שקיבל מכמהר"ר חייא רופא, שקיבל מפי כמהר"ר חיים ויטאל בעצמו". אף בתיקון ליל שבועות שיסד תלמידו הרמ"ז הוא כותב כי כוונה אחת קיבל מרבו רבי בנימין הלוי שקיבלה מרבו רבי חייא רופא ששמע אותה מהאריז"ל.
רבי חייא נסמך בסמיכת חכמים על ידי רבי יעקב בירב (נכדו של מהר"י בירב מחדש הסמיכה), שהיה אף הוא סמוך, יחד עם שישה חכמים נוספים מצפת (ראו: פולמוס הסמיכה הראשון). שבעת הסמוכים חתמו יחד על כתב התחייבות שלא יסמכו חכמים אחרים ללא הסכמת המסמיך מהר"י בירב:
על המסמך חתומים הרבנים: משה גאלנטי, אלעזר אזכרי, משה בירב, אברהם גבריאל, יום טוב צהלון, חייא רופא, יעקב אבולעפיא.
בהיותו בן עשרים ושלוש כיהן כדיין בבית דינו של רבי משה גלאנטי (הראשון) רבה של צפת. בתקופה מאוחרת יותר כותב מהר"ם גלאנטי בתשובותיו שאופן הנהגת בית המדרש בצפת "תהיה הכל על פי כהר"ר חייא רופא נר"ו, ועל פי כהר"ר אברהם שלום, על פי כהר"ר יצחק ארחא יצ"ו, ועל פי כהר"ר סולימאיין (אוחנה) יצ"ו".
בשנת שמ"ו עבר לעיר טבריה, שם הקים ישיבה ועמד בראשה מספר שנים. כעבור מספר שנים חזר לעירו צפת ונחשב לאחד מראשי הרבנים וכאחד מעשרים "חכמי בית הוועד". בשלב מסוים (קודם שנת שס"א) עבר לירושלים וכיהן שם כאב בית דין. בשנת שס"ב יצא לחו"ל ושהה בעיר קושטא כשנה. בשנת שס"ז שב לירושלים ובשנת שע"ב לערך חזר לעיר הולדתו צפת וכיהן כראש ישיבה. בתקופה זו נתן הסכמתו לספר "באר שבע" מאת הרב יששכר בר איילנבורג שנבחר אותה עת לרב הקהילה האשכנזית בעיר.
נפטר בשלהי שנת שע"ז בצפת ונטמן בבית הקברות בעיר. על פטירתו ניתן ללמוד מדברי מהרי"ט צהלון בתשובה, הכותב בצער: "ונטרפה השעה כי נלקח ארון האלקים החכם השלם הדיין המצוין כמה"ר חייא רופא זלה"ה". אף רבי עמנואל אבוהב כותב שנתיים לאחר מכן עם פטירת הרמ"ע מפאנו, ותוך דבריו מזכיר אף ש"נלקח לאלקים בארץ הקודש אדון חייא רופא".
בנו רבי מאיר רופא היה מרבני חברון וחתימתו משנת תמ"ז מופיעה על פסק הלכה שכתב רבי משה גאלנטי (השני), לצד רבנים נוספים. כן הוא מופיע חתום (לצד הרב אברהם ישראל זאבי) בשנת תמ"ט על כתב שליחות לאיטליה מטעם רבני חברון לרבי יוסף הלוי.
חכאים שעירים
חכאים שעירים (שם מדעי: Caulophrynidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים השוכנים במצולות האוקיינוס בכל האוקיינוסים.
בשונה משאר החכאים הם חסרי חכה מעל ראשם ובעלי סנפיר מפיץ אור מתקרת ראשם. עצמות הראש שלהם מודגשות ונראות בעלות גידולי שיער ומכאן שמם. חלק מדגים אלה אדומים או כהים אך הם חסרי קשקשים, מה שעוזר להסתדר עם העומק והלחץ העצום.
הם טורפים דגים אחרים, סרטנים ורכיכות שנמשכים לפנסיהם.
בכמה מינים הנקבה גדולה בהרבה מהזכרים הננסיים והללו נאחזים בנקבה ומוצצים את דמה בטפיליות עד לזמן ההזדווגות.
חכאים כדוריים
חכאים כדוריים (שם מדעי: Himantolophidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים השוכנים במצולות האוקיינוס וגופם מזכיר צורת כדור. במשפחה זו ישנו רק סוג אחד - חכאי כדורי (Himantolophus).
לחכאים אלה דו-צורתיות זוויגית קיצונית מאוד: הנקבות יכולות להגיע לאורך 60 ס"מ והם גדולות וכדוריות והזכרים מגיעים רק לאורך 4 ס"מ וצורתם מוארכת יותר. לשניהם ישנו בקצה הראש סנפיר דמוי-חכה מעובה מאוד המזדקר כלפי מעלה ובקצהו שתיל "שעיר" המפיץ אור לבן המושך מיני טרף. החכאים ניזונים במארב מטרף לא זהיר הכולל חסילונים, סילוניות ודגים קטנים. החכאים יכולים לבלוע טרף גדול מאוד יחסית לגודלם.
הם חיים ביחידות במצולות האוקיינוסים ושוחים ללא הפסקה. הם כמעט ולא נראים אלא כשפגריהם עולים לפני המים.
CASA C-295
CASA C-295 (או איירבוס C-295) הוא מטוס תובלה טורבו פרופ טקטי צבאי לתקיפה וריגול שיוצר על ידי CASA (כיום חלק מאיירבוס מיליטרי).
תכנון ופיתוח
C-295 מיוצר ומורכב במתקנים הצבאיים של איירבוס בנמל התעופה סאן פאולו בסביליה שבספרד. הוא שדרוג של מטוס התובלה הספרדי-אינדונזי CASA\IPTN CN235 אבל עם גוף מטוס מתוח 50% יותר יכולת מטען ומנועי טורבו פרופ PW127G חדשים.
טיסת הבכורה שלו בוצעה ב-1998 וההזמנה הראשונה של המטוס הגיעה מחיל האוויר הספרדי. בשנת 2012 הודיע היצרן על מספר שיפורים בתכנון הבסיסי של המטוס. שיפורים אלו כללו אימוץ של כנפיים זעירות, את היכולת לשאת טילים נגד ספינות מסוג „מרטה” ותוכנן להוסיף מערכת "airborne early warning and control." בנובמבר 2015, הודגמה חבילת ההגנה העצמית החדשה של C-295, ששילבה אלמנטים כגון מגן רקיע מאלביט מערכות ומערכת התראה תוצרת אלביט נגד טילי כתף קרקע אוויר גם כן.
היסטוריה מבצעית
נכון ל-2023 משרתים יותר מ-200 מטוסי C-295 במגוון חילות אוויר. שניים אבדו בתאונות.
C-295 היה אחת ההצעות המרכזיות לרכישה של צבא ארצות הברית וב-13 בינואר 2007 הוא הוענק לחברה "L-3 Communications". רכישת המטוס נחשבה סיכון לצבא ארצות הברית עקב ההסבה שלו למטוס מבצעי בשילוב עם הדרישות הגבוהות ממנו.
המטוס החליף להחליף את מטוסי F27 Fokker של חיל האוויר האינדונזי.
בחודש נובמבר 2011, המחלקת האוסטרלית לביטחון ביקשה מידע על C-295 ו-C-27J כתחליף למטוס הפורש de Havilland Canada DHC-4 Caribou. ביולי 2012 הזמינה פולין חמישה מטוסי C-295 נוספים מה שהפך אותה למפעילה השנייה בגודלה של המטוס, המפעילה 16 מטוסים. בחודש ינואר 2013, איירבוס דיווח כי סך של 28 מטוסי C - 295 נמכרו במהלך שנת 2012.
מאפיינים כלליים
ביצועים:
לואיס צ'אווס
ואיס גרארדו צ'אווס מגאז'ון (בספרדית: Luis Gerardo Chávez Magallón; נולד ב-15 בינואר 1996) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הקשר בפצ'וקה.
קריירת מועדונים
צ'אווס גדל במחלקות הנוער של פצ'וקה ובגיל 16 הצטרף לזו של טיחואנה. ב-19 ביולי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד פואבלה. ב-20 בינואר 2016 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במשחק הגביע נגד מורסילאגוס.
במהלך עונת צ'אווס חזר לפצ'וקה. ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק בליגה וראקרוס. זכה עם המועדון בליגת האפרטורה בשנת.
קריירה בינלאומית
ב-28 באפריל 2022 צ'אווס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו במשחק ידידות נגד. באותה שנה השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2022 ואף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במסגרת המונדיאל בניצחון 1-2 נגד.
שנה לאחר מכן השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב 2023.
ניבני התהומות
ניבני התהומות (שם מדעי: Anoplogastridae), היא משפחת דגים מסדרת הברקנאים. במשפחה זו סוג יחיד - ניבן התהומות (Anoplogaster). אורכו של ניבן התהומות הוא 16 ס"מ, והוא נחשב לתוקפני. ניבן התהומות מצוי בעומק של עד 5,000 מטר. ניבן התהומות ניזון מזואופלנקטון בצעירותו, אך הבוגרים טורפים גם דיונונים, חסילונים ודגים קטנים.
מינים
במשפחה זו ישנם 2 מינים:
Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z.
Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z. הוא אלבום הסטודיו השני של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. בדומה לאלבום הבכורה שלו (2Pacalypse Now), שירי האלבום מדגישים את דעותיו הפוליטיות והחברתיות של טופאק. האלבום היה אמור להיות בשם "Troublesome 21", לפי גילו של שאקור באותם ימים.
האלבום שדורג במקום 24 בבילבורד 200, האלבום השיג הצלחה מסחרית יותר מקודמו וישנם הבדלים בולטים בייצור. האלבום הזה נחשב לאלבום ה"פריצה" של שאקור, הוא כלל את הלהיטים "Keep Ya Head Up" ו-"I Get Around" והגיע למעמד פלטינה. האלבום יצא לראשונה ב-Interscope Records אך זכויותיו שייכות עכשיו לחברת התקליטים אמארו בידור שבבעלות אמו, אפני שאקור.
סטיפה פריצה
סטיפה פריצה (בקרואטית: Stipe Perica; נהגה: [stǐːpe pêritsa]; נולד ב-7 ביולי 1995) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת החלוץ בסטנדרד ליאז' מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
פריצה החל את קריירת המשחק שלו בנ.ק. זאדאר בשנת 2012. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בספטמבר 2012. בעונתו הראשונה, כבש שמונה שערים ב-20 משחקי ליגה, ועשרה שערים בכל המסגרות.
ב-1 באוגוסט 2013 חתם פריצה בצ'לסי, ששילמה עבורו 2.5 מיליון יורו. מיד לאחר חתימתו בצ'לסי הוא הושאל לנאק ברדה ההולנדית.
בהופעת הבכורה שלו בנאק ברדה, פריצה כבש את שערו הראשון בניצחון 1–5 על רודה. ב-22 בינואר 2015 הסתיימה השאלתו לנאק ברדה, והוא הושאל מחדש לאודינזה האיטלקית, עד יוני 2016.
ב-8 בפברואר 2015 מול נאפולי, ערך פריצה את הופעת הבכורה שלו במדי אודינזה. ב-17 במאי, כבש את שער הבכורה במועדון בהפסד 1–2 לרומא. ב-3 ביוני 2015 האריכה אודינזה את הסכם ההשאלה של פריצה לשנה וחצי. ב-15 ביוני 2016, אודינזה הפעילה סעיף בחוזהו של פריצה, בו יצטרף למועדון האיטלקי באופן קבוע.
ב-18 ביולי 2018 הושאל פריצה לפרוזינונה האיטלקית לעונה אחת. בינואר 2018 הוא הושאל שוב מאודינזה לקסימפאשה הטורקית. ב-23 באוגוסט 2019 הושאל למוסקרון מהליגה הבלגית.
ב-7 בספטמבר 2020 חתם לשנתיים בווטפורד מהצ'מפיונשיפ. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בווטפורד בתיקו מול אוקספורד יונייטד ב-15 בספטמבר 2020 במסגרת גביע הליגה. הוא כבש את שערו הראשון עבור ווטפורד בליגה בתיקו 1:1 מול בורנמות' ב-24 באוקטובר 2020.
ב-18 באוגוסט 2021 חתם פריצה לעונה אחת במכבי תל אביב. ב-11 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 נגד מכבי פתח תקווה. שלושה ימים לאחר מכן כבש את השער הראשון אי פעם במסגרת הליגה האזורית החדשה, במשחק נגד אלאשקרט מארמניה בו כבש שער נוסף. בעקבות המשחק קיבל את תואר השחקן המצטיין של המחזור הראשון בליגה האזורית.
פריצה התחיל את עונת 2022/2023 בקבוצת מכבי תל אביב, אך בחודש אוגוסט 2022 עזב את הקבוצה ללא אישור ונסע לבלגיה כדי לחתום בסטנדרד ליאז', לאחר מספר ימים שוחרר ממכבי תל אביב וחתם במועדון תמורת 900 אלף אירו.
קלרה בייץ'
קלרה בייץ' (בסרבית: Klara Baic; 1912 – 1994) היא חסידת אומות העולם סרבית, שהצילה יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
קלרה בייץ', הייתה סרבית נוצרייה ואם חד הורית למרג'יצ'ה, בת ה-12. בייץ' הסכימה לקחת תחת חסותה שני ילדים יהודים, מירקו דנברג בן ה-11 ופאול דנברג בן ה-8, בניהם של זוג רופאים יהודים ד"ר סטבן והילדה דנברג, שהובאו אליה על ידי דודם, שהתגנב אל הגטו והבריח אותם החוצה. ד"ר סטבן דנברג נתקל בקושי רב בחיפושיו אחר מקום מסתור לילדיו. הוא הצליח למצוא להם מקלט זמני אצל חבריה של אשתו, אבל רק ליום או יומיים בכל פעם. בעזרת הדוד, אחי אשתו, שפנה לכומר, שהיה בעל קשרים עם הפרטיזנים נוצר הקשר עם קלרה. הדוד הביא את הילדים לביתה ונתן לה סכומי כסף קטנים כדי לעזור לה בתשלום הוצאות מחייתם. הבן מירקו העיד שקלרה שיתפה אותם בכל מה שקורה ועשתה הכל כדי להצילם. קלרה קיבלה החלטה זו למרות החשש מפני ענישה חמורה למי שנותן מחסה ליהודים. קלרה הכינה מקום מסתור בחצר של שכנתה למקרה של חיפוש בית פתאומי או פשיטה. בתחילת ספטמבר 1944 היא עברה, יחד עם בתה והבנים, לבית של קרוב משפחתה, שם הם שהו עד לשחרור האזור באוקטובר 1944.
לאחר המלחמה
האם, הילדה דנברג, שרדה את אושוויץ וחזרה לסובוטיצה. בהמשך היגרה עם בנה מירקו (לימים מייקל דנבר) לארצות הברית. הבן פאול דנברג היגר לשוודיה.
הכרה והנצחה
ב-18 בפברואר 2007 הכיר יד ושם בקלרה בייץ' כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים בעיר בלגרד בסרביה. נפטרה ב-1 בינואר 1994.
זכויות להט"ב בטרנסניסטריה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטרנסניסטריה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 2002, אך משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
טרנסניסטריה היא מדינה דה פקטו אשר התנתקה ממולדובה והכריזה על עצמאות ב-1990 עם מערכת משפט משלה בעודה אינה מוכרת על ידי שום חברה באו"ם, אך מקבלת תמיכה בלתי־רשמית מסוימת מרוסיה.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה חוקית בטרנסניסטריה, אף על פי שמקורות זרים רבים העידו כי אינה חוקית דה פקטו. סעיף 131 לחוק הפלילי של טרנסניסטריה שנכנס לתוקף ביוני 2002, קובע כי ביצוע "מעשי סדום", לסביות ומגע מיני עם אדם מתחת לגיל 16 אינו חוקי. עם זאת, המאמר אינו קובע כי ביצוע "מעשי סדום ולסביות" מעל גיל 16 איננו חוקי. כל שאר המאמרים הקשורים לפשעי מין, כגון תקיפה מינית וכפייה לבצע מעשים מיניים, ציינו באותה קטגוריה "מגע מיני (הטרוסקסואלי), מעשה סדום ולסביות". אין מאמרים אחרים בחוק הפלילי של טרנסניסטריה המציגים חוקים המופרדים לענישה על פעילות הומוסקסואלית, או ביצוע "מעשי סדום ולסביות".
למרות זאת, חברי קהילת הלהט"ב בשטחי המדינה נתונים לאפליה ממשלתית וחברתית.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
לצד אי הכרתה של טרנסניסטריה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2002. הקוד אינו מכיר בסוגים אחרים של שותפות הן עבור זוגות הטרוסקסואלים והן עבור זוגות חד מיניים מלבד נישואים.
אנטל אבר
אנטל אבּר, ׁ(במקור הנריק אלנברגר בהונגרית: Éber Antal; פשט, 6 במאי 1872 – בודפשט, 4 ביוני 1950) היה סופר כלכלי, פוליטיקאי יהודי-הונגרי. אחיו היו ארנה אבר (1874–1968), אגרונום, ולאסלו אבר (1871–1935), היסטוריון אמנות.
קורות חיים
אנטל אלנברגר נולד במשפחה יהודית של הסוחר קארוי אלנברגר ושל אילונה זוננברג. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בבודפשט (1889). הוא קיבל את הדוקטורט שלו במשפטים מאוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ולאחר מכן עבר את מבחן לשכת עורכי הדין. הוא החל את הקריירה שלו ב"בנק הלאומי ההונגרי המרכזי לחיסכון". בשנת 1899 הפך לראש מחלקה של "הבנק ההונגרי לחקלאות ולקצבאות". משנת 1902 עסק בעריכת דין. בשנת 1904 הפך למנכ"ל "הבנק ההונגרי להתיישבות ולפרצלציה". ממיזוג שני הבנקים האחרונים ב -1917 הפך למנכ"ל "הבנק ההונגרי לחקלאות ולקצבאות". משנת 1906 היה גם חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט) עם תוכנית עצמאית. בשנת 1919 בין ה-12 ביולי ל-12 באוגוסט הוא היה נציב הכספים של הממשלה הלאומית שישבה זמנית בעיר סגד. בשנת 1920 התמזג הבנק ההונגרי לחקלאות וקצבאות עם הבנק ההונגרי-איטלקי ואבר הפך למנכ"ל ולאחר מכן ליו"ר עד 1932. בשנת 1930 נבחר אבר לנשיא "לשכת המסחר והתעשייה של בודפשט". מ-1926 עד 1948 היה נשיא "החברה הכלכלית ההונגרית". הוא ערך את כתב העת "כלכלה הונגרית" (Magyar Közgazdaság). הוא עסק גם בכתיבת מאמרים עבור ה"סקירה כלכלית" (Közgazdasági Szemle) וליומונים שונים. מ-1931 עד 1939 היה שוב חבר פרלמנט עצמאי כמעט לחלוטין, לאחר שעזב את המפלגה המאוחדת בספטמבר 1931 בשל עמדתו במדיניות כלכלית של סחר חופשי ולא הצטרף לשום סיעה אחרת.
אשתו הייתה וילמה ארז'בט דוברנסקי, איתה התחתן ב-28 במרץ 1901 בבודפשט.
מחנה הריכוז ורשה
מחנה הריכוז ורשה (בגרמנית: KL Warschau, KZ Warschau; או מחנה הריכוז גנשובקה, בפולנית: KL Gęsiówka, לעיתים במחקר מכונה המחנה המרכזי ורשה, באנגלית: Warschau Main Camp) היה מחנה ריכוז שפעל בתקופה השואה, שנבנה על חורבות גטו ורשה, סביב כלא גנשובקה. כמחנה קטן יחסית, נעדר מחנה ורשה מרוב דו"חות השואה הידועים. במהלך פעולתו, עסקו אלפים בודדים של אסירים בעבודות כפייה, וחלק גדול מהם מתו במהלך צעדת המוות מהמחנה, מרד ורשה והסתתרות היהודים לאחר המרד. רוב האסירים מתו מירי או מעבודות פרך שונות, ואין מידע מדויק לגבי מספר ההרוגים, אף שההערכות מדברות על כמה אלפים בודדים. המחנה הוקם ביולי 1943 בתחילה בפיקודו של קצין האס אס וילהלם גקה, התגבש למחנה ריכוז, שכלל אסופת קסרקטינים שנבנו על חורבות גטו ורשה. מספטמבר 1943 ועד אפריל 1944, תחת פיקודו של ניקולאוס הרבֶּט, ומאפריל עד יוני 1944 בפיקודו של פרידריך וילהלם רופרט.
להערכת ההיסטוריון הפולני בוגוסלאב טדאוש קופקה, בחיסול הריסות גטו ורשה (מסביב ובמחנה הריכוז) רצחו הנאצים ועוזריהם כ-20,000 איש כולל אסירי מחנות, יהודים פולנים שנתפסו מסתתרים "בצד הארי" של ורשה ואסירים פוליטיים פולנים.
המכון לזיכרון לאומי בפולין מעריך את מספר הפולנים שנרצחו באתר המחנה והוצאו להורג בחסותו ב-10,000.
המחנה, שקיים מעט מאוד מידע אודותיו, היה במרכז תאוריית קונספירציה פולנית הטוענת כי תא גזים ענק הוקם במנהרה ליד תחנת ורשה זאכודניה, וכי 200,000 פולנים לא-יהודים הושמדו בתחנה זו באתר. אמנם בדיכוי מרד ורשה בשנת 1944 נהרגו מאות אלפי פולנים, ואמנם אלפים, ואולי אף עשרות אלפים, מהם נרצחו במחנות ריכוז מאולתרים בעיר. אך לא היה זה רצח מאורגן במחנה ריכוז בודד באתר גטו ורשה.
יחסי בנגלדש–חוף השנהב
יחסי בנגלדש-חוף השנהב הם היחסים בין בנגלדש לבין רפובליקת חוף השנהב.
שר החוץ הבנגלי ביקר בחוף השנהב בשנת 2010. מאז 2014 אזרחים בנגלים רבים משרתים בחוף השנהב מטעם כוחות האומות המאוחדות. בין המדינות מתקיים מסחר רב, ומשקיעים בנגלים גילו עניין בחוף השנהב. שיתוף הפעולה הכלכלי מתבטא במיוחד בתחומי סחר בתרופות ובחקלאות.
הוקר
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
צבי הרי נדל
צבי הַרי נָדֶל (Zvi Harry Nadel; 1908 – 1987) היה מלחין, פסנתרן, מורה ותאורטיקן מוזיקה ישראלי.
תולדות חייו
נדל נולד בבודפשט, אך עבר עם הוריו בעודו ילד ללבוב שבגליציה (לאחר המלחמה בפולין), ארץ מוצאו של אביו. הוא סיים את חוק לימודיו בבית ספר תיכון למסחר, ובו בזמן סיים את הקונסרבטוריון המקומי במקצוע ראשי – פסנתר. המשיך להשתלם בקונסרבטוריון ע"ש שופן בוורשה, כתלמידו של פרופ' אלכסנדר מיכאלובסקי . עקב גיוסו לצבא הפסיק את לימודיו, מלחמת הקיום הניעה אותו לנגן בתזמורות למוזיקה קלה; השתתף בשידורי רדיו ובהקלטות. במלחמת העולם השנייה עבר את התלאות שנפלו בחלקם של מיליונים, וסופו שהגיע עם הצבא הפולני (חיל אנדרס), שבו שירת, למזרח הקרוב ולארץ ישראל. בשנות השירות נפצע ונשאר נכה. בארץ המשיך תקופת מה ליצור בתחום המוזיקה הקלה במדינה החדשה. כמו כן חזר והוסיף להשתלם אצל יוסף טל ופאול בן-חיים. לאחר מכן התמסר במשך שנים למחקר המבנה של השיטה הדיאטונית, להוראת המוזיקה ולהלחנה. התגורר עם משפחתו בשכונת בת גלים בחיפה.
מחקר מוזיקלי
החל מתחילת שנות ה-50 התמקד נדל בחקר מבנים של סדרות צלילים, או סולמות, ובעיקר הסולם הדיאטוני במסגרת השיטה הדיאטונית. במשך שנים חיבר מכלול שלם של עבודות ששילבו בין מחקרים מוזיקולוגים לשיטות הלחנה (בדומה לעבודות של ארנולד שנברג ופאול הינדמית, שעסקו גם הם בחקר הצלילים והשיטתיות של המוזיקה מנקודת מבט של מלחין היוצר שיטות הלחנה חדשות).
תפיסתו המוזיקלית והאומנותית של נדל, על מרכיביה השונים, התאורטיים והפרקטיים, יוצרת, בכללותה, תורה. תורה זו מאפשרת אינטגרציה של מבנים מוזיקליים קיימים ושיטות הלחנה ידועות. בה בעת, היא מאפשרת פיתוח רחב היקף של מבנים מוזיקליים חדשים ושיטות הלחנה שלא נודעו קודם לכן. אחד מהיבטיה המפתיעים והנועזים של תורת נדל הוא ההוכחה, שהמוזיקה שנוצרה במאה העשרים, מבית היוצר של ארנולד שנברג והאסכולה הווינאית, המושתתת על שיטת שנים-עשר הטונים (דודקפוניה), או השיטה הסריאלית (סריאליזם), איננה תופעה סינתטית המנותקת מן העבר, אלא שלב טבעי ואורגני בהתפתחות אבולוציונית.
טענה רווחת היא, שהמוזיקה המודרנית נעדרת כללי תחביר וכללי כתיב ברורים. טענה זו אינה נעדרת בסיס. עם זאת, יש לעמוד על הבט נוסף בתורת נדל, תורה המאפשרת חשיפת חוקיות תחבירית וחוקיות דקדוקית מאתגרת ביצירות מוזיקליות מודרניות, מבלי שהיוצר היה כלל מודע לדבר.
מרכיב מרכזי ועקבי בעבודותיו, הנושא עמו תפיסה אסתטית, הוא הסימטריה של כתב התווים המערבי ביחס לתו רה כפי שמומחש בתרשים משמאל, בכתב ידו של נדל.
התרשים מציג כיצד מתקבל "היסוד ההפטטוני" (הדיאטוני – בן שבעה תווים ) באמצעות מעגל הקווינטות על ידי הוספת שלוש קווינטות באופן סימטרי מכל צד ביחס לטון רה. הרחבה נוספת על ידי שלוש קווינטות נוספות מכל צד יוצרת את "היסוד הדודקפוני" (בן 12 צלילים). באופן דומה הרחבה על ידי שתי קווינטות בלבד יחסית לרה יוצרת את "היסוד הפנטטוני" בן חמשת הצלילים (מי-לה-רה-סול-דו).
בהשראת תהליך זה יצר נדל אקסטרפולציה ל"יסוד טריאטוני" קדום בן שלושה תווים בלבד (לה-רה-סול). סולמות טריאטונים אינם מוכרים בעולם האתנומוזיקולוגיה מבחינה היסטורית. נדל השתמש בטריאטוניות כרעיון תאורטי אותו פיתח כשיטת הלחנה במוזיקה האמנותית המתקדמת של המאה ה-20.
מחקריו של נדל זכו להערכה מרובה על ידי חשובי המוזיקאים וחוקרי המוזיקה בתקופתו בארץ, בהם יצחק אדל, פאול בן-חיים ועדן פרטוש. פרופ' יוסף יאסר האמריקאי, אחד המוזיקולוגים החשובים בדורו, הכיר בחשיבות הגדולה של עבודתו של נדל והתייחס אליה במאמר ב"רבעון למדע המוזיקה" (באנגלית), ובו נאמר: " מבין התאוריות הבולטות ביותר על המוזיקה המודרנית, שהועלו בשנים האחרונות בחלקי עולם שונים, ראויה לתשומת-לב מיוחדת, זו המטפלת באופן יסודי בהסברות דיאטוניות של תופעות כרומטיות. תאוריה זו פותחה באופן עצמאי על ידי המחברים פרופ' ג'והן וינסנט  באמריקה, ד"ר אווניר דה מונפרד בצרפת ומר הארי נאדל בישראל. הם הנם, קרוב לוודאי, התאורטיקאים המוזיקליים החשובים ביותר שבדור הצעיר, שנאבקו בשיטתיות בבעיה מיוחדת זו, וכל אחד מהם גילה גישה מיוחדת משלו. אולם רק הראשון מבין שלושת המחברים שיחק לו עד כה מזלו לפרסם את תוצאות מחקרו במלואו".למרות חוות הדעת וההמלצה, לא הצליח נדל עד ליום מותו להשיג את התמיכה הממסדית שנדרשה על-מנת לפרסם מאמריו בכתבי העת לחקר המוזיקה המובילים בעולם, למעט שני פרסומים שיצאו לאור בכתב העת הישראלי "תצליל". ב-1955 נערך סימפוזיון על מחקרו של נדל בנושא הסולמות הדיאטוניים. ב- 2023 התפרסם בכתב העת "מנעד" מאמר המציג את עיקרי תורתו של נדל.
הוראה ותלמידים
במשך שנים לימד נדל דורות רבים של מלחינים ומוזיקאים בקונסרבטוריון ובביתו בבת גלים בחיפה, עד שלעיתים כינו אותו בבדיחותא "האקדמיה של חיפה". בתקופה מסוימת, שבה התגבשה קבוצה של שישה מתלמידיו, ובהשראת "קבוצת השישה", דובר על "השישיה החיפאית". "הָרֶאיסטים" הוא כינוי נוסף שיוחד לתלמידיו, על שום מרכזיות התו "רה" בתורת נדל. בעזרת תלמידיו שיכלל נדל את השיטות שפיתח. הלימודים כללו הכנת התלמיד בטכניקות המקובלות כגון תאוריה, הרמוניה ותזמור, ולאחר מכן התנסות בהלחנה באמצעות השיטות של נדל. בין תלמידיו: משה רסיוק, רחל חיים, אבי גולדבליט, שולמית רובינוביץ', חווה אילון (צ'רני), יובל שי-אל, אריה ליפסקי, אינה זלצמן, יותם כהן, עופרה שניידרמן, יונית לאונר, הדס רוזוליו, דוד תדמור, שלמה דובנוב, רובי סרגי, יעקב זיסו, עופר בן-אמוץ ורבים נוספים.
יצירות והקלטות
נדל הלחין מספר רב של יצירות קאמריות, תזמורתיות וקוליות. עם זאת, לא מוכרת רשימה מסודרת של כלל יצירותיו. להלן רשימה חלקית של יצירות מתועדות בהקלטות רדיו והקלטות פרטיות:
מספר הקלטות נוספות מארכיון קול ישראל ניתנות להאזנה ברשת ומוזכרות בקישורים חיצוניים.
קישורים חיצוניים
הקלטות של קול ישראל, בעיבודו ו/או בהלחנתו:
נמל טנג'ונג פריאוק
נמל טנג'ונג פריאוק (אינדונזית: Tanjung Priok) בעיר ג'קרטה בירת אינדונזיה הוא הנמל הימי הגדול ביותר של המדינה. הנמל מטפל ביותר ממחצית תעבורת המטען הימי של אינדונזיה. הוא מופעל על ידי תאגיד הנמלים של אינדונזיה (PT Pelabuhan Indonesia 2).