cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאיה יונסקו
שנותיו האחרונות
נאיה יונסקו התפרסם גם בכיבושיו הרומנטיים. עם מאהבותיו וחברותיו הקרובות נמנו הנסיכה מרוקה קנטקוזינו (לבית רוסטי), אשתו של המלחין ג'אורג'ה אנסקו, צ'לה דלווראנצ'ה ואלנה פופוביץ'-לופה. מרוקה אנסקו-קנטקוזינו שפכה חומצה על פניה כשגילתה שנאיה יונסקו הפסיק לאהוב אותה.
לנאיה יונסקו היו שני בנים: רזבאן, שנהרג בחזית במלחמה נגד ברית המועצות, ביישוב דלניק, וראדו, שהיה רופא.
טריוויה
אומרים שאחרי שנאיה יונסקו תקף ללא רחמים בעיתונו את ראש הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, הפטריארך מירון קריסטיה, שהיה מעורב מאוד בענייני הממלכה, הלה הורה לצייר את השטן השחור בציור על יום הדין על אחד הקירות של כנסיית הפטריארכיה בבוקרשט, בדמותו של העיתונאי והפילוסוף הסורר.
עבודות
את הרצאותיו ליקטו ופרסמו תלמידיו לפי רישומיהם:
קישורים חיצוניים
Mihail Albişteanu - Nae Ionescu, profesorul unei noi elite revista "Rost" de cultură şi politică creştină, nr 7, septembrie 2003 (מיכאיל אלבישטיאנו -"נאיה יונסקו, הפרופסור של אליטה חדשה" - עבודת גמר בפקולטה לספרות - החוג לעיתונות - באוניברסיטת אלכסנדרו יואן קוזה ביאשי יוני 1998 תחת הדרכת ד"ר רמוס זסטרויו - פורסם ב"רוסט" Rost ("צורך") מס. 3, ספטמבר 2003, כתב עת ימני רומני "לתרבות ופוליטיקה נוצרית"). Nae Ionescu în conştiinţa contemporanilor săi, sub îngrijirea lui Gabriel Stănescu Criterion Publishing, Bucureşti 1998
סרט 16 מ"מ
סרט 16 מ"מ הוא מדד סרט היסטורי, פופולרי וחסכוני. 16 מ"מ מתייחס לרוחב הסרט; מדדי סרטים נפוצים אחרים כוללים 8 ו-35 מ"מ. הוא משמש בדרך כלל לצילומי סרטים שאינם תיאטרליים (למשל, תעשייתיים וחינוכיים), או לסרטים עם תקציב נמוך. זה היה קיים גם כפורמט פופולרי של חובבים או יוצרי סרטים ביתיים במשך כמה עשורים, לצד סרט 8 מ"מ ומאוחר יותר סרט סופר 8. איסטמן קודאק הוציאו את ה-16 מ"מ הראשונה "אאוטפיט" בשנת 1923, המורכבת ממצלמה, מקרן, חצובה, מסך וספלייסר, תמורת 335 דולר. RCA-Victor הציגו מקרן סרטי קול 16 מ"מ בשנת 1932, ופיתחו מצלמת 16 מ"מ צליל-בסרט אופטית, אשר יצאה בשנת 1935.
היסטוריה
איסטמן קודאק הציג את סרט ה-16 מ"מ בשנת 1923, כחלופה פחות יקרה לסרט 35 מ"מ לחובבים. במהלך שנות העשרים של המאה העשרים, התעשייה המקצועית כינתה את הפורמט לעיתים קרובות כתת-תקן.
חברת קודאק שכרה את וילארד ביץ' קוק מחברת ה-28 מ"מ 'פתסקופ של אמריקה' כדי ליצור את ה-16 מ"מ החדשה, 'ספריית קודסקופ'. בנוסף ליצירת סרטים ביתיים, אנשים יכלו לקנות או לשכור סרטים מהספרייה, נקודה מרכזית למכר הפורמט.
מיועד לשימוש חובבני, סרט ה-16 מ"מ היה אחד הפורמטים הראשונים שהשתמשו בסרט בטיחות אצטט כבסיס לסרט. קודאק מעולם לא השתמשו בסרט ניטרוצלולוזה לפורמט, בגלל הדליקות הגבוהה של בסיס הניטרוצלולוזה. ייצור סרט 35 מ"מ ניטרוצלולוזי הופסק בשנת 1952.
התפתחות הייצור
פורמט סרט ה-16 מ"מ האילם היה מיועד בתחילה לשימוש ביתי, אך בשנות השלושים של המאה העשרים החל לחדור לשוק החינוכי. התוספת של רצועות סאונד אופטיות, ובעיקר קודאכרום בשנת 1935, נתנה דחיפה עצומה לפופולריות של הסרט. בפורמט נעשה שימוש נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה, והייתה התרחבות עצומה של סרטי 16 מ"מ מקצועיים בשנים שלאחר המלחמה. סרטים עבור לקוחות ממשלתיים, עסקיים, רפואיים ותעשייתיים יצרו רשת גדולה של יוצרי סרטים מקצועיים ב-16 מ"מ ותעשיות שירות קשורות בשנות החמישים והשישים. הופעתה של הפקה טלוויזיונית גם העלתה את תדירות השימוש בסרט 16 מ"מ, תחילה בשל יתרון העלות והניידות שלו בהשוואה ל-35 מ"מ. ראשית, שימש כפורמט לאיסוף חדשות בלבד, אך פורמט ה-16 מ"מ שימש גם ליצירת תוכניות טלוויזיה שצולמו מחוץ לגבולות מערכות ההפקה הנוקשות יותר של אולפני הטלוויזיה. שוק הסרטים הביתיים עבר בהדרגה לפורמטי הסרטים הזולים עוד יותר, 8 מ"מ וסופר 8 מ"מ.
באמצעות מצלמות אור, שימש סרט ב-16 מ"מ בהרחבה לייצור תוכניות טלוויזיה במדינות רבות לפני שהופיעו מצלמות וידאו ניידות. בבריטניה, מחלקת הסרטים המבוססת באילינג, BBC, עשתה שימוש נרחב בסרט 16 מ"מ, ובשיאה העסיקה למעלה מ-50 צוותי קולנוע. לאורך רוב תקופת שנות ה-60 עד ה-90, צוותים אלה עשו שימוש במצלמות כמו אריפלקס אס-פי ואקלייר אן-פי-אר בשילוב עם מקליטי סאונד בגודל רבע אינץ' (6.35 מילימטר), כמו נאגרה 3. בעזרת כלים אלה צוותי מחלקת הקולנוע יעבדו על כמה מהתוכניות המשמעותיות ביותר שהפיקו ה-BBC, כולל Man Alive ,Panorama ו- Chronicle. צוותים קטנים אלה, המורכבים בדרך כלל מחמישה אנשים, הצליחו לעבוד ביעילות מדהימה, ואפילו בסביבות עוינות, הצליחו לצלם תוכנית שלמה ביחס הצילום של פחות מ-5:1.
מחליף מכשירי וידאו אנלוגיים, הווידאו הדיגיטלי השפיע באופן משמעותי על השימוש בהפקת הטלוויזיה. אף על פי כן, סרט 16 מ"מ עדיין בשימוש ביחס סופר 16 שלו (ראה להלן) עבור הפקות בעלות נמוכה.
נקבים
שני לוחות ניקוב נתאימים לסרט 16 מ"מ. אחד, המכונה "הלוח הארוך", מרווח ומשמש בעיקר למלאי סרטי הדפסה והיפוך. במלאי סרטי נגטיב וסרטי היפוך יש נקבים של, המכונים "הלוח הקצר". הבדלים אלה מאפשרים תמונה חדה וחלקה ביותר בעת ביצוע הדפסות באמצעות מדפסת מגע (מכשיר המשמש להעתקת תמונה על ידי הארת סרט נגטיב עם התמונה במגע ישיר עם משטח רגיש לאור).
מלאי סרטים זמינים ב'חד-מושלם' או 'כפול-מושלם', כלומר הסרט מחורר בקצה אחד או בשני הקצוות. נקב לסרט 16 מ"מ הוא 1.829 מ"מ × 1.27 מ"מ עם עיקול רדיוס בכל ארבע הפינות של 0.25 מ"מ. הטולרנטיות היא ±0.001 מ"מ.
16 מ"מ סטנדרטי
אזור הצילום של 16 מ"מ סטנדרטי הוא 10.26 × 7.49 מ"מ, יחס גובה-רוחב של 1.37:1, יחס האקדמיה הסטנדרטי ל-35 מ"מ לפני המסך הרחב. שטח הקרנת התמונה "הנומינלי" הוא 0.380 × 0.284 אינץ' (9.652 × 7.2136 מ"מ), ואזור הקרנת התמונה המרבי הוא 0.384 × 0.286 אינץ' (9.7536 × 7.2644 מ"מ), כל אחד מרמז על יחס גובה-רוחב של 1.34:1. בסרט 16 מ"מ כפול-מושלם, הפורמט המקורי, יש נקב בשני צידיו של כל קו מסגרת. חד פעמי מחורר בצד אחד בלבד, מה שמפנה מקום לפסקול אופטי או מגנטי לאורך הצד השני.
סופר 16 מ"מ
מצלמות סופר 16 הן בדרך כלל מצלמות 16 מ"מ שהתאימו להן את פתח החשיפה ואת הזכוכית העמומה בעינית עבור המסגרת הרחבה יותר, ומכיוון שתהליך זה מרחיב את המסגרת על ידי השפעה על צד אחד בלבד של הסרט, גם פלטת ההרכבה הקדמית של המצלמות או אזורי הצריח חייבים להיעשות מחדש במכונה כדי להזיז ולמרכז מחדש את התושבות עבור כל העדשות בהן משתמשים. כיוצא מכך שיחס הגובה-רוחב החדש של סופר 16 תופס את המקום ששמור במקור לפסקול 16 מ"מ, יש להגדיל את הסרטים שצולמו בפורמט זה באמצעות הדפסה אופטית ל-35 מ"מ לצורך הקרנת סאונד, וכדי לשמור על יחסי הגובה הנכונים: 1.66:1 או (החתוכים במעט) 1.85:1 יחסי גובה קולנועיים שפורמט זה תוכנן לספק. ועם ההתפתחות האחרונה של תהליכי עבודה בינוניים דיגיטליים, כעת ניתן להגדיל דיגיטלית להדפסת סאונד 35 מ"מ כמעט ללא אובדן איכות (בהתחשב בכך שהסריקה הדיגיטלית איכותית), או לחלופין להשתמש בציוד וידאו איכותי לצילום התמונה המקורית.
בשנת 2009, יצרנית העדשות הגרמנית Vantage הציגה סדרה של עדשות אנמורפיות תחת מותג HAWK שלה. אלה סיפקו גורם צמצום של 1.3× (בניגוד ל -2× הסטנדרטי) במיוחד לפורמט סופר 16. עדשות אלה מאפשרות למפעילי מצלמות להשתמש בכל מסגרת סופר 16 לצילום מסך רחב ב-2.39:1.
דיגיטלי 16 מ"מ
מספר מצלמות דיגיטליות מתקרבות למראה של פורמט ה-16 מ"מ באמצעות חיישנים בגודל 16 מ"מ ולקיחת עדשות 16 מ"מ. מצלמות אלה כוללות את Ikonoskop A-Cam DII (2008) ואת הדיגיטל בולקס (2012). למצלמת הכיס של Blackmagic (2013) ול-Blackmagic Micro Cinema Camera (2015) יש חיישן בגודל סופר 16. Z CAM E2G (2019) אפילו מציע 16 מ"מ דיגיטלי באיכות 4K עם צמצם גלובלי.
מצלמות מקצועיות
התעשייה המקצועית נוטה להשתמש במצלמות 16 מ"מ של Aaton ו-Arri. בנוסף, Aaton הוציאה גם את ה-A-Minima, שגודלו כגודל מצלמת וידאו ומשמש לצילומים מיוחדים הדורשים מצלמות קטנות ורב-תכליתיות יותר. ל-Photo Sonics מצלמות מהירות במיוחד עבור 16 מ"מ שמצלמות במהירות של עד 1,000 פריימים לשנייה. Panavision ייצרה את Panaflex 16, שכונה "אליין".
מצלמות לחובבנים
לשימוש חובבנים, חובבים וסטודנטים, חסכוני יותר להשתמש בדגמים ישנים יותר מבית ,Arri ,Aaton ,Auricon ,Beaulieu Bell and Howell ,Bolex ,Canon ,Cinema Products Eclair ,Keystone ,Krasnogorsk ,Mitchell ואחרים.
שיטות העתקת סרטים
רוב חברות הפקת הסרטים המקוריות שמשתמשות בצילומי סרטים מצלמות ב-35 מ"מ. יש להמיר את גודל ה-35 המ"מ או להקטין אותו ל-16 מ"מ עבור מערכות 16 מ"מ. ישנן מספר דרכים להשיג הדפס 16 מ"מ מ-35 מ"מ. השיטה המועדפת היא להוציא 16 מ"מ נגטיב מה-35 מ"מ נגטיב המקורי ואז להדפיס מה-16 מ"מ נגטיב החדשה. 16 מ"מ שלילי היוצא מה-35 מ"מ נגטיב המקורי נקרא מקור. הדפסת 16 מ"מ חדשה המיוצרת מהדפס ללא נגטיב נקראת היפוך. הדפסי 16 מ"מ יכולים להתבצע משילובים רבים של מידה ופורמט, שלכל אחד מהם שם ייחודי ותיאורי:
סוחרי קולנוע מתייחסים לעיתים קרובות להדפסי 16 מ"מ לפי שיטת הייצור של ההדפסה, כלומר, מקורית, היפוך, dupe down, double dupe, או double dupe down.
דבון (אי)
האי דבון (באנגלית: Devon Island; באינואיט: Tatlurutit) הוא אי המהווה חלק מאיי המלכה אליזבת שבארכיפלג הארקטי הקנדי. גודלו הוא 55,247 קמ"ר והוא האי השני בגודלו (אחרי אלסמיר) באיי המלכה אליזבת, האי השישי בגודלו מבין איי קנדה (אחרי באפין, ויקטוריה, אלסמיר, ניופאונדלנד ובנקס) והאי העשרים ושבעה בגודלו בעולם. דבון הוא האי הלא מיושב הגדול בעולם.
מבחינה מנהלית משתייך דבון למחוז קיקיקטאלוק (Qikiqtaaluk) שבטריטוריית נונאווט הקנדית.
אורכו נע בין 390 ל-524 קילומטר ורוחבו בין 155 ל-476 קילומטר. הנקודה הגבוהה ביותר באי מגיעה לכדי 1,920 מטרים בפסגת כיפת הקרח דבון.
סרגיי צ'רפנין
סרגיי אלכסנדרוביץ' צֶ'רֶפְּנין (ברוסית: Серге́й Александрович Черепнин; נולד ב-2 בפברואר 1941) הוא מלחין ובונה כלי נגינה אלקטרוניים צרפתי-אמריקאי, ממוצא רוסי-סיני. צ'רפנין נודע ביצירת הסרגיי מודולר סינתיסייזר.
ביוגרפיה
סרגיי צ'רפנין נולד באיסי-לה-מולינה, סמוך לפריז, בנו של המלחין אלכסנדר צ'רפנין ונכדו של המלחין ניקולאי צ'רפנין. אמו הייתה הפסנתרנית סינית לי הסיין מינג.
סרגיי החל את לימודי ההרמוניה אצל נדיה בולאנז'ה ומ-1958 עד 1963 למד באוניברסיטת הרווארד אצל לאון קירשנר ובילי ג'ים לייטון. הוא התאזרח בארצות הברית בשנת 1960. ב-1961 למד בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטאדט אצל לואיג'י נונו. בהמשך למד באירופה אצל פייר בולז, הרברט איימרט וקרלהיינץ שטוקהאוזן. מ-1968 עד 1970 השתתף בתוכנית האינטרמדיה באוניברסיטת ניו יורק
כמדריך ב"קאל-ארטס" בהנחיית מורטון סובוטניק, נחשף סרגיי לכמה מן הסינתיסייזריים המודולריים המוקדמים שעיצב דון בוצ'לה. סביבה זו הוליכה את סרגיי לפתח מערכת סינתיסייזר מודולרית הקרויה על שמו, "סרגיי מודולר". כלים אלקטרוניים יוצרו על ידי החברה שלו, "סרגיי מודולר מיוזיק סיסטמס", שנוסדה באופן רשמי בשנת 1974 ושכנה במקומות שונים בקליפורניה, בהם הוליווד וסן פרנסיסקו. אחרי סגירת החברה ב-1986, חזר סרגיי לצרפת.
מאז 2018 חזר סרגיי לעסוק בסינתזה מודולרית, לאחר שמונה כ"אחראי ראשי לחדשנות" בחברה גרמנית, המתמקדת בעיקר בבנייה מחודשת של "סרגיי מודולר" תוך שימוש בטכניקות ייצור מודרניות.
לחיות (שיר)
לחיות הוא הסינגל השני מתוך אלבומם המשותף של קרן פלס ורמי קלינשטיין. השיר נכתב והולחן על ידי פלס וקלינשטיין, ויצא ב-1 בפברואר 2016, יומיים לפני צאת האלבום.
השיר מדבר על החיים ועל הצורך להתנסות בכמה שיותר דברים על מנת לחיות את החיים במלואם, בלי חרטות, ולהיות מאושר.
השיר הגיע למקומות גבוהים במצעדים השבועיים של מדיה פורסט במשך מספר שבועות. כמו כן, הגיע למקום השישי במצעד של רדיו אמצע הדרך.
השיר נכלל במופע המשותף שלהם מיד לאחר הסינגל הראשון שלהם, עד אשר ישוב.
קליפ
ב-27 במרץ 2016 יצא קליפ לשיר שמכיל קטעים מתוך ההופעה המשותפת של קלינשטיין ופלס בהיכל התרבות בתל אביב ב-10 וב-11 בפברואר וכן קטעים מתוך החזרות למופע בהיכל.
את הקליפ צילמו עומר שורץ, מעיין שורץ ועודד אשכנזי וביים עומר שורץ.
אום ליסון
אום ליסון (בערבית: أم ليسون) היא שכונה ערבית במזרח ירושלים, המהווה שלוחה של שכונת צור באהר הסמוכה. הכניסה המרכזית לשכונה היא מכיוון שכונת תלפיות מזרח.
לשכונה שני נציגים במועצת המנהל הקהילתי המשותף לה, לאום טובא ולצור בהאר.
היא כתובת גיאורגית עתיקה שנמצאה בשנת 2002 במהלך חפירה ארכאולוגית במנזר גאורגי מהתקופה הביזנטית בשכונת אום ליסון.
אגרת בית משפט
גובה האגרה
בישראל, גובה האגרה משתנה בהתאם לסוג התביעה. בבית משפט לתביעות קטנות האגרה היא 1% מסכום התביעה, אך לפחות 50 שקלים. בבית משפט השלום או מחוזי האגרה היא 2.5% מהסעד הנתבע עד לסכום של כ-22 מיליון ש"ח ו-1% מהסעד הנתבע מעל סכום זה, אולם כאשר מדובר בתביעה על נזקי גוף, האגרה היא 6,261 ש"ח לתביעה המוגשת בבית משפט השלום ו 39,132 ש"ח לתביעה המוגשת בבית המשפט המחוזי ללא קשר לגובה התביעה. בנוסף, בתביעה על נזקי גוף רוב האגרה משולמת אחרי תום המשפט ולא עם הגשתה. תביעה נחשבת לתביעה על נזקי גוף רק אם נדרש פיצוי בגין "נזק שנגרם לגופו או נפשו של התובע-הניזוק כתוצאה מפגיעה, מוות או מחלה". כאשר מוגשת תביעה מעורבת על נזקי גוף ונזקים אחרים, על התובעים להבחין בין הסכומים הנתבעים עבור נזקי גוף ועבור נזקים אחרים ולקבוע את האגרות בנפרד.
בבית המשפט לענייני משפחה נקבעו כללים שונים לגבי אגרות. עבור תביעה לסכום קבוע נדרשת אגרה של 1% מהתביעה, עבור תביעה בענייני רכוש שאינה לסכום כסף קצוב 2,586 ש"ח ולתביעות אחרות 432 ש"ח. באגרות של בית משפט לענייני משפחה אין סיווג לעניין נזקי גוף, שכן באופן כללי בית משפט זה אינו עוסק בנזקי גוף.
לגובה האגרה שהתובע משלם יכולות להיות השפעות על גובה הפיצוי שיקבל בפסק הדין, שכן גובה האגרה יכול להיחשב כראיה לכך שסכומים מסוימים לא נכללו במסגרת התביעה.
בהגשת בקשות, ככלל, ישולם סכום קבוע על-פי בית המשפט בו נתבקשה הבקשה. עם זאת, בקשות בבית המשפט לתביעות קטנות, בהליכים שאינם אזרחיים, ובהליכים שבהם אין נדרשים לשלם אגרה - פטורות מאגרה. יתר על כן, ישנה רשימת בקשות שונות במסגרת ההליך, אשר אין נדרשים לשלם בגינן אגרה.
בתביעה ובה נתבעו מספר סעדים, יקבע גובה האגרה לפי הסעד הגבוה מביניהם.
בתביעה שעניינה סעדים שאינם ניתנים לשומה בכסף (למשל צו מניעה), תשולם האגרה בתחילת ההליך בסכום חד פעמי.
פטורים והקלות
לבית המשפט סמכות לפטור מגיש תביעה מחלק מהאגרה או מכולה, בהתאם למצבו הכלכלי של מגיש התביעה. המדינה וכן המוסד לביטוח לאומי פטורים מתשלום אגרה. אסירים חסרי אמצעים פטורים כדבר שבשגרה מאגרת בית משפט, דבר המביא לכך שישנם אסירים המגישים עשרות ואף מאות עתירות אסיר. כדי להתמודד עם העומס על בית המשפט נקבע במקרהו של בני סלע, באופן תקדימי, מגבלה על מספר העתירות שהוא יוכל להגיש כל שנה בלא לשלם אגרה.
תאגידים עשויים לזכות בפטור מאגרת בית משפט, חרף העובדה כי הם אינם מנויים במפורש בתקנות. עם זאת, הן המחוקק והן בתי המשפט טרם התוו במפורש כיצד יש לזכות תאגידים בפטור מאגרה.
עד שנת 1987 ניתן היה לדחות את תשלום האגרה עד לאחר מתן פסק דין. אולם בשנת 1987 בוטלה אפשרות זאת. בשנת 2007 נקבעו תקנות אגרה כלליות חדשות שהוסיפו את האפשרות לאפשר לתובע לשלם את האגרה בתשלומים, אולם נקבע שתשלומים אלו ישולמו תוך כדי ההליך המשפטי ולא אחריו.
הליכים לפי חוק הנכים, חוק משפחות החיילים שנספו במערכה, חוק שירות הקבע בצה"ל (גמלאות), חוקק נכי רדיפות הנאצים, חוק נכי המלחמה בנאצים, חוק טיפול בחולי נפש, חוק הנוער (טיפול והשגחה), פקודת ביזיון בית המשפט - כולם פטרוים מאגרה. אף בקשות בהליכים אלה פטורות מאגרה, וכן בקשות ביניים בהליכים שאינם אזרחיים.
באשר לתובענות ייצוגיות, הרי שהגשת תובענות ייצוגיות בקשר למפגע סביבתי, חוק איסור אפליה במוצרים ושירותים, תובענה ייצוגית הקשורה בנגישות לאנשים עם מוגבלויות פטורות מאגרה. אף תובענות ייצוגיות המוגשות על-ידי המועצה הישראלית לצרכנות, שוכר בדיור ציבורי התובע חברה לדיור ציבורי ועמותה או הקדש שהגשת התובענה אינה נכללת בגדר פעילותם העיקרית.
השבת אגרה
במקרה שהצדדים הגיעו לפשרה או שמגיש התביעה בטל אותה לפני ישיבת קדם המשפט הראשונה, זכאי משלם האגרה להחזר כמעט מלא. במקרה שהושגה פשרה או התביעה בוטלה במועד מאוחר יותר אבל לפני הדיון בתביעה עצמה, או שניתן פסק דין בהיעדר הגנה או בלא רשות להתגונן, זכאי משלם האגרה להחזר מחציתה.
ערעור על-ידי המדינה
ערעור על-ידי המדינה לעניין גובה האגרה מתאפשר אף כאשר המדינה איננה צד להליך, ובמקרה כזה יכול שיתבצע אף לאחר המועד שנקבע לערעור. הרציונל הוא שלמדינה תמיד יש אינטרס בעניין שאלות של אגרה. צירוף המדינה להליך נחשב כראוי כאשר בית המשפט דן בסוגיה עקרונית בנושא אגרה.
בנוסף, כאשר המדינה איננה צד להליך, הכרעה בעניין האגרה נחשבת ל"פסק דין" עבורה, ולא כ"החלטה אחרת", שכן עבורה ההליך הסתיים.
תביעה שעניינה נזקי גוף
בתביעה שעניינה נזקי גוף, ישנם כללים מיוחדים לעניין תשלום האגרה. על התובע להגיש את האגרה בסכום קבוע בפתיחת ההליך, ויתרת הסכום תשולם בתום ההליך, בהתאם לתוצאות ההליך. במצב הפרדיגמטי שבו התביעה מתקבלת בפסק דין, יתרת התביעה משולמת על-ידי הנתבע. מצב זה נשמר אף כאשר ההליך הסתיים בפשרה, גישור או בוררות. אם לעומת זאת נמחק ההליך או נדחה בפסק דין, חובת התשלום תושת על התובע.
בנוסף, נקבעו בנזקי גוף מספר כללים נוספים. כך, על-מנת למתן את אדישותו של התובע מבחינה תמריצית לתשלום האגרה, נקבע כי אם ההליך הוגש לבית המשפט המחוזי והסתיים בפיצוי של פחות מ-60% מתקרת הסכום של בית משפט השלום (מיליון וחצי שקלים), ישלם הנתבע את יתרת האגרה רק עד הסכום הנדרש בבית משפט השלום, ואילו התובע ישלים את הסכום הנדרש לבית המשפט המחוזי.
פטורים בתביעה שעניינה נזקי גוף
בתביעה שעניינה נזקי גוף נקבעו מספר פטורים ייחודיים:
תביעה נגזרת
בתביעה נגזרת, משתתפת החברה ביתרת האגרה, ואם התביעה אינה לסכום קצוב - עליה אף לשפות את מגיש התביעה. כך, על התובע בתביעה נגזרת לשלם רק חלק מסכום התביעה, ואם זו מאושרת, הרי שעל החברה לשלם את היתרה (ובתביעות שאינן לסעד כספי - על החברה אף לשפות את מגיש התביעה על הסכום הראשוני ששילם).
תובענה ייצוגית
בתובענה ייצוגית שאינה נגד רשות, חל הכלל לעניין הפרדת תשלומי האגרה לשני חלקים. כך, עם הגשת הבקשה לאישור התובענה כייצוגית, משלם המבקש סכום ראשוני. יתרת הסכום תשולם על-ידי הנתבע אם ניתן פסק דין המקבל את התובענה הייצוגית, כולה או חלקה, או אם הגיעו הצדדים להסדר פשרה. עם זאת, לבית המשפט מסורה הסמכות לפטור את המשיב מתשלום יתרת האגרה מטעמים מיוחדים שירשמו.
במקרים בהם אושרה הסתלקות התובע הייצוגי או שתביעתו נדחתה, הרי שתשלום יתרת האגרה מושתת עליו.
בתובענה ייצוגית המוגשת נגד רשות, לא חל הכלל לעניין הפרדת תשלומי האגרה, אלא הסכום משולם בבת אחת בראשונה. בפסקי דין המאשרים הסדר פשרה או מקבלים את התובענה, כולה או חלקה, נדרשת הרשות לשפות את התובע על האגרה ששילם.
אם ניתן פסק דין בתובענה ייצוגית נגד רשות ובו אושר הסדר הסתלקות, יש לבית המשפט הסמכות להורות כי הרשות עדיין תשפה את המבקש על האגרה ששילם.
לבסוף, בהתאם לסמכותה של רשות להביא למחיקת תובענה ייצוגית נגדה באם זו מודיעה כי תחדל מהגבייה האסורה, דינם של אותם מקרים לעניין האגרה כדין מקרים בהם התקבלה התובענה, והרשות תשפה את המבקש על האגרה ששילם, אך זאת בניכוי סכום מסוים.
NXT New Year's Evil
NXT New Year's Evil היה פרק ספיישל של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, כחלק מהתוכנית השבועית של המותג NXT אשר שודר ברשת USA. פרק הספיישל נערך ב-6 בינואר 2021, ב-WWE Performance Center המשופץ שבאורלנדו, פלורידה, שעתה נקרא בשם "Capitol Wrestling Center", וכלל את חווית הצפייה לקהל המוכרת יותר בשם ThunderDome.
שישה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, פין באלור ניצח את קייל אוריילי ושמר על אליפות ה-NXT. עוד ברשימת הקרבות, סנטוס אסקובר ניצח את גראן מטאליק ושמר על אליפות ה-NXT במשקל קל, ראקל גונזלס ניצחה את ריאה ריפלי בקרב מי שעומדת אחרונה, וקאריון קרוס ניצח את דמיאן פריסט.
רקע
New Year's Evil הוא אירוע היאבקות מקצועית, המופק על ידי ה-WWE. שם זה שומש בפעם האחרונה על ידי ארגון ההיאבקות World Championship Wrestling (WCW) כחלק מפרק ספיישל של התוכנית השבועית WCW Monday Nitro אשר שודר ב-27 בדצמבר 1999.
השפעת מגפת הקורונה
מגפת הקורונה הכריחה את ארגון ה-WWE להעביר את אירועיו ל-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה למתכונת שבה אין קהל ששילם כרטיס, אף על פי שבשלהי חודש מאי, הארגון החל להשתמש במתאבקיו ובמתאבקי הפיתוח שלו כקהל. שידורי התוכנית NXT, בדומה לאירועי הטייקאובר הקודמים, TakeOver: In Your House ו-TakeOver: XXX, הועברו מאוניברסיטת פול סייל. באוקטובר 2020, דווח שהמותג NXT יעביר את אירועיו למתחם ה-Performance Center המשופץ, שנקרא בשם "Capitol Wrestling Center" על שם ארגון ההיאבקות Capitol Wrestling Corporation, שאותו הקים ג'ס מקמהן, סביו של וינס מקמהן, כאשר ארגון זה שימש כאב הקדמון של ה-WWE. בדומה לשימוש של ה-WWE ב-ThunderDome המיועד למותגים Raw וסמאקדאון, מסכי LED הוצבו בתוך המתחם במטרה להעניק לקהל הצופים להיות נוכח באופן וירטואלי באירועיו. בנוסף, חברים וקרובי משפחה של המתאבקים הופיעו כקהל ביחד עם הקהל הווירטואלי בצורה שבה הם מופרדים האחד מהשני בעזרת מחיצות פלסטיק שקופות.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית NXT.
ב-16 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, דקסטר לומיס חשף את עצמו כמנחה הספיישל, זאת לאחר שהביע את החשיפה בעזרת ציור אותו צייר.
באירוע NXT TakeOver 31, פין באלור הגן בהצלחה על אליפות ה-NXT נגד קייל אוריילי. ב-16 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, אוריילי ניצח את פיט דאן בקרב אשר קבע את זהות המועמד לאליפות ה-NXT בספיישל New Year's Evil. כתוצאה מכך, אוריילי השיג לעצמו קרב חוזר מול באלור על אליפות ה-NXT לספיישל New Year's Evil.
ב-9 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, קאריון קרוס ביצע את חזרתו ותקף באופן אכזרי את דמיאן פריסט. שבוע לאחר מכן בתוכנית, קרוס גבר במהרה על דזמונד טרוי, ולאחר הקרב הכריז שהוא יתמודד מול פריסט בספיישל New Year's Evil.
ב-30 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, לוצ'ה האוס פארטי (גראן מטאליק ולינסה דוראדו), השייכים למותג Raw, ערכו הופעה מפתיעה בתוכנית, כשאיתגרו את לגאדו דל פנטסמה (חואקין ויילד וראול מנדוזה) לקרב זוגות. אתגר זה נבע משום שמטאליק ודוראדו התנגדו להצהרה שבה "לגאדו דל פנטסמה מגדירים את היאבקות הלוצ'ה ליברה". בקרב הזוגות ביניהם, לוצ'ה האוס פארטי יצאו עם ידם על העליונה לעיני מנהיג קבוצת לגאדו דל פנטסמה, אלוף ה-NXT במשקל קל, סנטוס אסקובר. בתום אותה התוכנית, דווח שאסקובר יגן על אליפות ה-NXT במשקל קל מול מטאליק בספיישל New Year's Evil.
קרב מבוטל
באירוע NXT TakeOver: WarGames, תומאסו צ'אמפה ניצח את טימותי טאצ'ר. לאחר עימותים ממושכים בין השניים, ב-23 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, צ'אמפה איתגר את טאצ'ר לקרב פייט פיט השני בתולדות המותג (הראשון היה מוקדם יותר בשנת 2020 ובו טאצ'ר ניצח את מאט רידל) בספיישל New Year's Evil. לעומת זאת, כשעות לפני קיום הספיישל, דווח שטאצ'ר נפצע במהלך אימון לקראת הקרב, ולכן הצוות הרפואי, שערך את הבדיקה קבע את אי כשירותו של טאצ'ר לקרב. כתוצאה מכך, הג'נרל מנג'ר של NXT, ויליאם ריגל, החליט לדחות את הקרב בין טאצ'ר לצ'אמפה למועד אחר.
יצחק ביילי
יצחק (קלינטון) ביילי (Clinton Bailey) הוא מזרחן וחוקר בדואים ישראלי.
ביוגרפיה
ביילי נולד ב-1937 בבאפלו שבמדינת ניו יורק. בשנת 1957 הגיע לראשונה לישראל. למד לתואר ראשון היסטוריה של המזרח התיכון והאסלאם באוניברסיטה העברית, תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה, ודוקטורט במדעי המדינה בהתמחות במזרח התיכון, אף זאת באוניברסיטת קולומביה. בשלב זה החליט לעלות לישראל.
ב-1967 פגש במקרה בביקור בארץ את פולה בן-גוריון. כך נוצר הקשר בין ביילי לדוד בן-גוריון. ביילי עלה לישראל והשתקע בשדה בוקר. ב-1968 ריאיין במשך שש שעות את דוד בן-גוריון לסרט תיעודי, ששימש בסיס לסרט העלילתי של דוד פרלוב, "42:6" (1969). ב-2017 יצא לאקרנים הסרט "בן-גוריון: אפילוג", הערוך מחומרי הסרט התיעודי.
ביילי משמש כפרופסור אורח בטריניטי קולג' בהרטפורד שבקונטיקט. שימש כעמית חוקר במכון טרומן באוניברסיטה העברית. בשנת 1994 הוענק לו אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג ז"ל על מפעל חייו לחקר תולדות הבדואים בישראל ולקידום זכויותיהם.
חיים אישיים
ביילי נשוי למיה ולהם ארבעה בנים.
דיוויזיית השריון ה-13 (ארצות הברית)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1942 במחנה ביל, מזרחית למריסוויל, קליפורניה.
דיוויזיית השריון ה-13, הידועה בשם החתולים השחורים, נחתה בלה האבר, צרפת, ב-29 בינואר 1945. לאחר ביצוע תפקידי כיבוש, עברה הדיוויזיה להומברג ליד קאסל כדי להתכונן ללחימה תחת הארמייה השלישית, ב-5 באפריל. באלטנקירכן, היא צורפה לקורפוס המוטס ה-18 והתכוננה למבצע כיס הרוהר. ההתקפה החלה בהונף, ב-10 באפריל. לאחר חציית נהר זיג בזיגבורג, הדיוויזיה ה-13 דחפה צפונה לברגיש גלאדבאך, ואז לכיוון דיסבורג ומטמן ב-18 באפריל.
נעשו הכנות להתקדמות נוספת עם סיום המלחמה באירופה. הדיוויזיה ה-13 נשארה בגרמניה עד 25 ביוני ועזבה את לה האבר, צרפת, בחזרה הביתה ב-14 ביולי 1945. במהלך הלחימה נהרגו 214 מלוחמי הדיוויזיה ו-912 נפצעו.
הדיוויזיה עברה למחנה קוק, קליפורניה לאחר שחזרה לארצות הברית, שם התאמנה במבצעים אמפיביים בזמן הכניעה היפנית. הלוחמים היו מודעים לכך שזה סוד גלוי שהם עשויים להשתתף בפלישה ליפן. היא הושבתה ב-15 בנובמבר 1945.
הדיוויזיה הופעלה מחדש בשנת 1947, על ידי שינוי השם של דיוויזיית השריון ה-19, אשר הוכרז על הקמתה, אך לא הופעלה בפועל, במהלך מלחמת העולם השנייה. דיוויזיית השריון ה-19 הופעלה בסופו של דבר מיד לאחר המלחמה, והוקצתה לאזור הארמייה השישית של המילואים המאורגנים (במיוחד קליפורניה, אורגון ואריזונה). בשנת 1947, הדיוויזיה המשוריינת ה-19 הוגדרה מחדש כדיוויזיית השריון ה-13 לבקשת קליפורניה. ב-1952, הדיוויזיה הוגדרה מחדש כדיוויזיית הרגלים ה-63 בלוס אנג'לס, קליפורניה, וכך הושבתה לבסוף הדיוויזיה המשוריינת ה-13.
בג"ץ המרכז הרפורמי לדת ומדינה נגד שרת המשפטים
בג"ץ 7150/16 המרכז הרפורמי לדת ומדינה – התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ואחרים נ' שרת המשפטים ואחרים, שניתן ב-21 בספטמבר 2020, עסק בסוגיית חופש הביטוי של רבנים. בפסק הדין קבע בג"ץ שעל שר המשפטים להעמיד לדין משמעתי את רב העיר צפת, שמואל אליהו, עקב התבטאויותיו במהלך השנים.
רקע
הרב שמואל אליהו הוא רבה של העיר צפת וחבר מועצת הרבנות הראשית. פעמים אחדות עוררו דבריו זעם בקרב ציבורים שונים, שקראו להעמידו לדין על כך. בשנת 2002 הורה היועץ המשפטי לממשלה לחקור אותו בחשד של הסתה לגזענות לאחר שהתבטא נגד לימודי ערבים במכללת צפת ובעד טרנספר לערביי ישראל. בפברואר 2006 הגיש נגדו כתב אישום, שבוטל לאחר שהרב הבהיר את דבריו.
בעקבות עתירה לבג"ץ שהגיש המרכז הרפורמי לדת ומדינה בדרישה להעמידו לדין משמעתי בעקבות כמאה התבטאויות שלו, בשנת 2017 קיימה עימו שרת המשפטים איילת שקד שיחת הבהרה בעניין חובת הזהירות הנדרשת בהתבטאויותיו מתוקף תפקידו. לטענת העותרים, שנתמכה על ידי שופטי בג"ץ, הרב אליהו המשיך לומר דברים בעלי אופי דומה. ב-2019 הוזמן לשיחת הבהרה נוספת אצל שר המשפטים אמיר אוחנה.
פסק הדין תיאר את שלל הנושאים שבהם התבטא הרב אליהו:
טענות המשיבים
הרב אליהו טען שהעתירה מהווה ניסיון לסתימת פיות שכל תכליתו הוא לאלצו להסתיר את עמדותיו בנושאים החשובים לו ולקהלו אך ורק בשל היותו איש ציבור. בהקשר זה, טען הרב כי הוא איננו עובד ציבור כפשוטו, אלא נבחר ציבור – שכן הוא נבחר לתפקידו בהליך של בחירה דמוקרטית – ועל כן, מטבע הדברים, חופש הביטוי שמסור לו רחב מזה של עובד ציבור רגיל. יתרה מכך: הרב אליהו סבור כי תפקידו מחייבו להשמיע את עמדותיו ופרשנותו לדברי הלכה. בהמשך לעמדה עקרונית זו דחה הרב אליהו את מרבית הטענות כלפי התבטאויות ספציפיות שלו, והתנער מאחריות לתכנים בדף הפייסבוק המכונה "לשכת הרב שמואל אליהו" – שלטענתו מתופעל באופן עצמאי על ידי עובדי לשכתו, ולא על ידיו.
שרת המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה הגנו על החלטתם שלא להעמיד את הרב אליהו לדין משמעתי. לעמדתם, החלטה זו מוצדקת ממספר טעמים. נטען כי התבטאויותיו של הרב, הגם שהן קיצוניות ומוטב היה להימנע מהן, אינן מצויות ברף המצדיק העמדה לדין משמעתי. נטען כי באשר לחלק מההתבטאויות קיים קושי ראייתי בייחוסן לרב. התבטאויותיו של הרב פורסמו בחלקן הגדול לפני שנים רבות, וכי ממילא אין טעם בהגשת קובלנה משמעתית נגד הרב מאחר שמערכת הדין המשמעתי הייחודית לרבני ערים איננה אפקטיבית.
פסק הדין
בספטמבר 2020 ניתן פסק הדין בעתירה. את חוות הדעת העיקרית בפסק הדין כתב השופט אלכס שטיין. זהו פסק דין עקרוני שהגדיר את חופש הביטוי של רבני עיר. שטיין קבע כי חלק מהתבטאויותיו של הרב אליהו מגיעות כדי עבירת משמעת לפי חוק שירותי הדת היהודיים – כל אימת שמדובר בדברים המבזים אנשים אחרים ובאמירות שלכאורה מהוות הסתה גזענית במובן הפלילי – ולפי חוק אחר, אשר אוסר על עובדי ציבור בישראל לעסוק בפעילות פוליטית. בהקשרן של התבטאויות אלה קבע שטיין כי אי-העמדת הרב אליהו לדין משמעתי, חרף כל האזהרות שקיבל, היא החלטה הלוקה בחוסר סבירות קיצוני – פגם שמחייב את קבלת העתירה.
עם זאת, שטיין נמנע מלהתערב בהחלטת מוסדות המשמעת שלא להעמיד את הרב אליהו לדין בגין התבטאויות שניתן לשייכן להבעת דעה בענייני ההלכה היהודית בפני קהלו. בעניינן של התבטאויות אלה קבע שטיין כי חופש הביטוי וחופש הדת מאפשרים לרב עיר לתת להן פומבי כחלק מתפקידו כאיש ציבור האמון על מתן שירותי דת, אשר כוללים מתן עצות והבעת דעה בענייני הלכה – כל אימת שמדובר בשיח הלכתי אשר מתקיים מבלי לחצות את הקווים האדומים של הסתה במובן הפלילי, שאותם אין לעבור בשום מקרה.
בתוך כך, שטיין הסביר את ההבדלים שבין חופש הביטוי הרחב, אשר ניתן לכל אזרח לישראל כזכות חוקתית רחבה, לבין ההגבלות המשמעותיות שהדין מטיל על יכולתם של עובדי ציבור, ובכללם רבני ערים, להתבטא בפומבי. שטיין ניתח את מעמדו הייחודי של רב עיר, אשר מצדיק הרחבה מסוימת של חופש הביטוי שלו בענייני דת והלכה, בהשוואה לעובדי ציבור אחרים, על בסיס הרציונל של "קהל שבוי".
הנשיאה אסתר חיות הסכימה עם כל רכיבי פסק דינו של שטיין, אולם היא קבעה כי לשיטתה הכללים שנקבעו בפסק הדין נגזרים מטוהר המידות של השירות הציבורי, ולא מקיומו או מהעדרו של "קהל שבוי".
השופט יצחק עמית הסכים עם דבריו של שטיין תוך הבעת הסתייגות ממתן חופש ביטוי רחב לרבני עיר באצטלה של הבעת דעה הלכתית וכן מהרציונל של "קהל שבוי".
דיון ציבורי בפסק הדין
פסק דינו של שטיין עורר ביקורת הן בחוגי הימין, אשר טענו כי הוא פגע בחופש הביטוי של הרבנים יתר על המידה, והן מחוגי השמאל, אשר טענו כי שטיין העניק הכשר לרבנים לדבר בגנות הציבור הערבי וקהילת הלהט"ב במסגרת הבעת דעה הלכתית. היו גם כאלה ששיבחו את פסק דינו של שטיין ככזה היוצר איזון נכון בין חופש הביטוי של רב עיר לבין חובותיו כעובד ציבור.
רוזנות סרדניה
רוזנות סרדניה (בקטלאנית: Comtat de Cerdanya; בלטינית: Comitatus Ceritaniae; בספרדית: Condado de Cerdaña; בצרפתית: Comté de Cerdagne) הייתה אחת הרוזנויות הקטלוניות שנוצרו בעשורים האחרונים של המאה ה-8 על ידי הפרנקים במארקה היספניקה. סרדניה המקורית כללה את עמק הסגרה העליון. כיום סרדניה היא מחוז קטלאני.
מקורות
האזור נכבש על ידי המורים בתחילת המאה ה-8. בשנת 731 התחבר המושל המורי של סרדניה עם אודו הגדול בכך שנשא את בתו, לפי התעקשותו של אודו, על מנת להבטיח את גבולו הדרומי מהתפשטות מוסלמית נוספת. סרדניה הייתה בשלב זה בעיקר באסקית, ולאודו הייתה מדיניות פרו-באסקית מול קרל מרטל והפרנקים.
השלטון המורי היה עד מהרה נומינלי בלבד; סרדניה נכבשה על ידי קרל הגדול זמן קצר לאחר כניעת ז'ירונה בשנת 785. הרוזן הראשון של סרדניה שאנו מכירים בשמו היה בורל הראשון (798), שהיה כפוף לרוזן טולוז. בתאריך זה, סרדניה הייתה מאוחדת בממשלה תחת רוזן אחד עם רוזנות בסלו ואורחל; היא הייתה חלק מממלכת אקוויטניה לאחר 817. סרדניה ואורחל נשארו מאוחדים עד 897 ושניהם היו תחת השפעה ולעתים קרובות שליטתו של הרוזן של אראגון. בשנת 842, אמירות קורדובה פלשה לסרדניה בניסיון להחזיר את הפירנאים, אך הם נהדפו על ידי הרוזן סוניפרד.
במאה ה-9, סרדניה הייתה מרכז אזור שבו הייתה צורת החזקת הקרקע מנוריאליזם. בשנת 835, צ'רטר של לואי האדוק אפילו אסר על כנסיית האזור להעניק אדמות ב-benficium, כלומר, כבנפיקיום או כפייף.
לאחר מותו של לואי המגמגם (879), חוו אקוויטניה ופרנקיה המערבית בכלל תקופה של חוסר יציבות שבמהלכה הפכו האזורים המרוחקים, כמו קטלוניה, לבלתי תלויים למעשה בסמכות מלכותית מרכזית. גם בתקופה זו הפכה משרת הרוזן לתורשתית דה פקטו.
חלוקה ואיחוד
המאה ה-10 ראתה חלוקות ומפגשים חוזרים ונשנים של האדמות המשפחתיות של הבלונידים וסרדניה נקשרה שוב ושוב לאזורים ולמחוזות השכנים שלה. הרוזנים של סרדניה השתמשו לעתים קרובות בתואר מרצ'יו, כלומר מרקיז, בתקופה זו. זה היה אינדיקציה למעמדם כאדוני גבול ולהתמוטטות הסמכות המלכותית, שאיפשרה לגדולים אזוריים לקבל כל תארים שירצו מבלי להיגרם לרעה מלכותית. כתוצאה נוספת ממיקום הגבול שלה והיעדר השליטה המלכותית שהופעלה עליה, הייתה סרדניה זרועה בטירות רבות בתקופה זו, כשהאיום המוסלמי עדיין היה חזק.
הרוזנות של אוליבה והרוזנות של בורל השני, רוזן ברצלונה, היוו את שתי היחידות העיקריות של קטלוניה במהלך המחצית השנייה של המאה ה-10. אוליבה הביאה את סרדניה לשיאה. הוא הרחיב את שלטונו צפונה לרוזנות קרקסון וממערב לרוזנות רוסיון ואמפוריס. הוא הרחיב את סמכותו על כנסיות סנט ז'ואן דה לס אבדסס ולגראס וגזל את העליונות בפועל בקטלוניה מבורל השני, רוזן ברצלונה. בשנת 988, אוליבה קברטה פרש למנזר מונטקסינו וחילק את אדמותיו בין שלושת בניו, הילוד השני, וילפרד, שקיבל את סרדניה וקונפלנט. בשנת 1002 צורפה ברגה לסרדניה.
עם זאת, ברור מראיות בין השנים 987 ל-1031, שמערכת המשפט הקרולינגית והחוק הוויזיגותי עדיין היו בתוקף בסרדניה. הרוזן עמד בראש בתי הדין השיפוטיים בסיוע השופטים והאנשים הטובים של הרוזנות.
פיאודליזציה והידרדרות
במהלך המאה ה-11, סרדניה הפכה ליותר ויותר פיאודלית ונמשכה לתחום של טולוז ופואה. הרוזנים של טולוז רצו לשלוט במעבר פימורנט בצ'רדניה, ואלו של פואה רצו שליטה מסוימת בגבול עם ליידה המורית. הרוזנים של סרדניה, מצדם, היו מעוניינים לקדם את שליטתם בכנסייה במידי ובקטלוניה; הם כבר שלטו במנזרים החשובים של Sant Miquel de Cuixà וריפול מאז תחילת המאה ה-10. בשנת 1016, הם רכשו את הזכות לארכיבישופות של נארבון תמורת 100,000 סולידוס עבור קרוב משפחתם גיפרד, וזמן לא רב אחר כך גם לבישוף אורחל. אב המנזר המפורסם אוליבה היה חבר בשושלת השלטת של סרדניה. כאשר הרוזן רמון וילפרד שדד את סנט מיקל דה קוישה ונכנס לריב עם הבישוף של אלנה, זה נתן לאצילים הזדמנות להעניק את שירותיהם למי שהציע להם את היתרון הרב ביותר כרגע.
בתקופה זו של בלבול פוליטי, מרד הרוזן ברנרדו סוניפרד. אדמותיו היו מקובצות בצפון סרדניה, בעמק סגרה ובקונפלנט עם מרכזן במרנץ. הוא העמיד את אדמותיו תחת השליטה הנומינלית של הרוזן של טולוז וניסה למשוך אותן מסרדניה. ברנרדו נאלץ לעשות שלום עם רמון בשנת 1047 והאדמות האלודיאליות שלו נמסרו, אם כי הוא זכה בפיצויים נוספים מהרוזן. ברנרדו מרד פעם שנייה ונאלץ לעשות שלום שוב ב-1061. המעבר החשוב של פימורנט, שכעת, כשסרדניה כבר לא הייתה שטח מרקיזות, עמד במרכז קיומו, נשאר בידי הרוזן רמון ולא בידי בעלי בריתו של ברנרדו בטולוז או פואה.
הרוזנים של סרדניה והאזורים האחרים, כמו קונפלנט ופנואיידס, היו המתנגדים העיקריים של המעצמה הקומית בצ'רדניה לאורך המאה ה-11. בקצרה, גילם רמון נאלץ להילחם במלחמה (בהצלחה) עם ג'יזלברט השני מרוסיון על החזקת מנזר קוישה, שסרדניה שלטה בו לאורך המאה ה-10, אך בעיקרו של דבר, הוויזקונטים היו הנזק הצבאי הגדול ביותר לרוזני סרדניה. בין 1088 ל-1092, ויליאם ייסד את וילפרנקה דה קונפלנט. יורשו של ויליאם, גילם ז'ורדן, הצטרף למסע הצלב הראשון, ובהיעדרו, סמכותם של הרוזנים נחלשה עוד יותר. בשנת 1118 נמכרה סרדניה לברצלונה ורק מדי פעם הוענקה לאחר מכן כנחלה לבנים צעירים יותר.
הכישלון של רוזנות סרדניה לבסס עליונות מתמשכת על קטלוניה נעוץ בנטייתם של רוזניו לחלק את נחלותיהם בין כל בניהם — ואת זכויות הירושה של אחים — ובאיסוף כוחם של האצולה בעקבות ירידת חשיבותה הצבאית של סרדניה. בשנת 1058, כאשר הרוזן רמון קיבל את שכרו מרמון ברנגר הראשון, רוזן ברצלונה כדי להיות בעל בריתו במאבק נגד המורים, נחרץ גורלה של סרדניה להיות בשליטת ברצלונה. במאות הבאות, סרדניה הייתה חלק מנסיכות קטלוניה.
רשימת הרוזנים
לאחר מכן התואר עבר סופית ולתמיד לכתר אראגון.
כיס הרוהר
תוך ניצול כיבוש גשר לודנדורף ברמאגן ב-7 במרץ 1945, קבוצת הארמיות ה-12 (גנרל עומר בראדלי) התקדמה במהירות לשטח גרמניה דרומית לקבוצת ארמיות B (גנרל-פלדמרשל ולטר מודל). בצפון חצתה קבוצת הארמיות ה-21 של בעלות הברית (פילדמרשל ברנרד מונטגומרי) את הריין במבצע ביזה ב-23 במרץ. הגורמים המובילים של שתי קבוצות הארמיות של בעלות הברית נפגשו ב-1 באפריל 1945, מזרחית לרוהר, כדי ליצור כיתור של 317,000 חיילים גרמנים ממערב להם.
בעוד עיקר הכוחות האמריקניים התקדמו מזרחה לעבר נהר האלבה, נותרו מאחור 18 דיוויזיות אמריקאיות כדי להשמיד את קבוצת ארמיות B. צמצום הכיס הגרמני החל ב-1 באפריל על ידי הארמייה האמריקאית התשיעית, עם כוחות הארמייה האמריקאית הראשונה אשר הצטרפו ב-4 באפריל. במשך 13 ימים הגרמנים עיכבו או התנגדו להתקדמות ארצות הברית. ב-14 באפריל נפגשו הארמיות הראשונה והתשיעית, פיצלו את הכיס הגרמני לשניים וההתנגדות הגרמנית החלה להתפורר.
לאחר שאיבדה קשר עם יחידותיה, נכנעה הארמייה ה-15 הגרמנית באותו יום. מודל פיזר את קבוצת הארמיות שלו ב-15 באפריל והורה לפולקסשטורם ולכוחות הלא-לוחמים לזרוק את המדים שלהם וללכת הביתה. ב-16 באפריל מרבית הכוחות הגרמניים נכנעו בהמוניהם לדיוויזיות האמריקאיות. ההתנגדות המאורגנת הגיעה לסיומה ב-18 באפריל. מודל שלא היה מוכן להיכנע וללכת לשבי בעלות הברית, התאבד אחר הצהריים של ה-21 באפריל.
רקע כללי
לאחר יום ה-D ביוני 1944, החלו בעלות הברית לדחוף מזרחה לכיוון גרמניה. במרץ 1945 חצו בעלות הברית את נהר הריין. דרומית לרוהר, קבוצת הארמיות ה-12 (גנרל עומר בראדלי) רדפה אחר הצבאות הגרמניים המתפוררים וכבשה את גשר לודנדורף על פני הריין ברמאגן עם דיוויזיית השריון ה-9 (חלק מהארמייה הראשונה). בראדלי ופקודיו ניצלו במהירות את המעבר שנעשה ב-7 במרץ 1945 והרחיבו את ראש הגשר עד שהגשר קרס 10 ימים לאחר מכן.
צפונית לרוהר ב-23 במרץ 1945, קבוצת הארמיות ה-21 של האימפריה הבריטית (פילדמרשל סר ברנרד מונטגומרי), שכללה גם את הארמייה האמריקאית התשיעית, פתחה במבצע ביזה (עם תמיכה של מבצע נבחרת המוטס) שבו חצתה את הריין בריס ו-וזל.
כיתור
לאחר שחצו את הריין, שתי קבוצות הארמיות יצאו אל העורף הגרמני. בדרום, בעוד הארמייה השלישית פנתה מזרחה, הארמייה הראשונה פנתה לצפון מזרח ויצרה את הצבת הדרומית של כיתור הרוהר. בצפון פנתה הארמייה התשיעית, שמאז הקרב על הבליטה הוקצתה לקבוצת הארמיות ה-21, לכיוון דרום-מזרח, ויצרה את הצבת הצפונית, בעוד ששאר קבוצת הארמיות ה-21 יצאה מזרחה וצפון-מזרחה. עוד לפני השלמת הכיתור, לפעילות בעלות הברית נגד הרוהר הייתה השפעה קריטית על כלכלת גרמניה - ב-26 במרץ ציין יוזף גבלס ביומנו כי לא מגיע עוד פחם מהרוהר. מול צבאות בעלות הברית עמדו שרידי יחידות ורמאכט מנופצות, כמה יחידות אימונים של אס אס ומספר רב של פולקסשטורם (יחידות מיליציה לגברים מזדקנים, כולל כמה יוצאי מלחמת העולם הראשונה), יחידות הנוער ההיטלראי, שהורכבו מנערים צעירים בגיל 12, כמו גם כוחות תומכים בשירות קרבי וצוותי לופטוואפה. גורמים מובילים של שתי הצבתות של בעלות הברית נפגשו ב-1 באפריל 1945, ליד ליפשטדט. עד 4 באפריל הושלם הכיתור והארמייה התשיעית חזרה להיות תחת פיקוד קבוצת הארמיות ה-12. בתוך כיס הרוהר נלכדו כ-370,000 חיילים גרמנים, 14 דיוויזיות מקבוצת ארמיות B ושני קורפוסים מארמיית הצנחנים הראשונה, בסך הכל שרידים של 19 דיוויזיות, ומיליוני אזרחים לכודים בערים שנפגעו קשות מהפצצות בעלות הברית. רק ל-20% מהחיילים הגרמנים, או 75,000 איש, היו נשק חי"ר, ולעוד 75,000 היו אקדחים בלבד ואספקת תחמושת ודלק היו מועטות. בקשותיו של מודל להסעה אווירית נדחו על הסף על ידי היטלר עקב עליונות אווירית של בעלות הברית. כל הבקשות של מודל לסגת או לפרוץ לפני או אחרי יצירת הכיס נדחו על ידי היטלר, שציפה ש"מבצר רוהר" יחזיק מעמד במשך חודשים וירתק מאות אלפי חיילי בעלות הברית. המטה של קבוצת ארמיות B ידע שיש להם אספקת מזון רק לשלושה שבועות בגלל מיליוני האזרחים שגם הם צריכים להאכיל.
צמצום
בעוד שהמבצעים העיקריים הופנו מזרחה למרכז וצפון גרמניה, גורמים משלוש ארמיות אמריקאיות התרכזו בכיס, וכבשו אותו קטע אחר קטע. חייליו של מודל גילו התנגדות חזקה לאורך תעלת דורטמונד-אמס וקו הנהר זיג, החזיקו בעמדותיהם בין ה-4 באפריל ל-9 באפריל ופתחו במתקפת נגד נגד הדיוויזיות ה-75 וה-95 האמריקאיות ליד דורטמונד. על כל עיר או עיירה גרמנית שנכנעה, בעיר אחרת נלחמו על כל בניין. ראשי העיר של כמה ערים גרמניות הציגו דגלים לבנים לכוחות הפולשים, כמו בדיסבורג ובאסן, בעוד שהחיילים הגרמנים בדורטמונד, וופרטל והאם נלחמו בקנאות במשך ימים עד למיצוי מוחלט של כל הפוטנציאל הזמין. נוכחותם של חיילי אס אס הייתה מרכיב נפוץ ברוב המקרים של התנגדות כוללת.
בדרום, ההתקפה של הקורפוס ה-3 והקורפוס המוטס ה-18 ב-5 וב-6 באפריל עוכבה על ידי חיילים גרמנים, שהשתמשו במיומנות בשטח הגלי של מחוז זאוארלנד המיוער ב-80% כדי לאלץ את האמריקנים להילחם על כל נחל, עץ ועיר. הגרמנים נלחמו בעוצמה למען העיר זיגן כדי למנוע מהאמריקאים לקבל גישה לשטח פתוח. בסופו של דבר לא יכלו הגרמנים שהיו נחותים מספרית וחסרי ארטילריה לעשות דבר מלבד לעכב את האויב המתקדם, שעבר כ-10 קילומטרים ביום. עד 11 באפריל כוח הלחימה הגרמני נחלש עד כדי כך שהם הגנו רק על מחסומים ושטחים בנויים לאורך הכבישים הראשיים, נתמכים על ידי כמה טנקים ותותחי סער או תותחי נ"מ בקוטר 2 ס"מ. בשלב מסוים כיסו הגרמנים עמק במסך עשן עבה, מה שעיכב את דיוויזיית השריון ה-7 לזמן מה. לאורך הקרב, גנרלים אמריקאים בדרום לא הצליחו להשתמש כראוי בשתי דיוויזיות השריון שלהם, וניסו לשחרר אותן על הגרמנים בכל הזדמנות אך נכשלו עקב החלטות פיקוד גרועות שהשאירו אותם תקועים מאחורי דיוויזיות החי"ר האמריקאיות במשך רוב כיבוש הכיס.
הביצועים של דיוויזיית השריון ה-13 היו הרות אסון במיוחד. שתי צעדות כביש באורך 400 קילומטרים הספיקו כדי שהפיקוד הקרבי של דיוויזיית השריון ה-13 ירד ל-50% מהכוח התקני של טנקי השרמן שלו עד שהגיע לאזור הקרב. הדיוויזיה שחוקה לחלוטין, הוטלה מיד לפעולה ב-10 באפריל על ידי מפקד הקורפוס המוטס ה-17 מת'יו רידג'וויי, אשר, בלחץ מפקד הארמייה קורטני ה. הודג'ס להאיץ את הפעולות, הורה לה לכתר ו"להשמיד" את כוחות גרמנים. מפקד הדיוויזיה, ג'ון ב' ווגאן, ופקודיו לקחו את הפקודה הזו פשוטו כמשמעו. התקשורת בין יחידותיה נותקה במהירות והדיוויזיה נעצרה על ידי נחל כאשר נפרסה ל"השמדת" הגרמנים. היא לא הצליחה להשיג את מטרותיה בזמן, והם הושגו על ידי דיוויזיות חיל הרגלים. ווגאן נפצע קשה מירי רובה גרמני ליד מחסום כביש והוחלף על ידי ג'ון מיליקין.
ב-7 באפריל השמיים התבהרו וכוחות חילות האוויר הטקטיים ה-IX וה-XXIX החלו להכות את המגינים הגרמנים הנותרים, תוך הפצצת ריכוזי חיילים גרמנים וטורים ממונעים ורתומים לסוסים. בעלות הברית היו להוטות לשים את ידיהן על כל כלי הרכבת הגרמניים ועל הטייסים האמריקנים נאסר לפגוע ביעד ראשוני רגיל זה, מה שהגביל את היקף פעולות ההפצצה של בעלות הברית. הקיצוב של תחמושת ארטילריה אמריקנית בוטל ותותחנים אמריקאים לתמיכה בקורפוס ה-16 ירו 259,061 פגזים ב-14 ימים.
כניעה
ב-10 באפריל הארמייה האמריקאית התשיעית כבשה את אסן. ב-14 באפריל הארמיות האמריקאיות הראשונה והתשיעית חברו על נהר הרוהר בהאטינגן ופיצלו את הכיס לשניים; החלק הקטן יותר, המזרחי, נכנע למחרת. מודל איבד קשר עם רוב היחידות שלו ומפקדיו ב-14 באפריל. הארמייה ה-15 הגרמנית בפיקודו של גוסטב-אדולף פון צנגן נכנעה ב-14 באפריל, לאחר שאיבדה כל שליטה על היחידות הכפופות לה. הגרמנים המשיכו את הקרב בכיס למרות שום תקווה ריאלית להקלה מלכתחילה, שכן הם ריתקו 18 דיוויזיות אמריקאיות.
במקום לוותר על תפקידו, פילדמרשל מודל פיזר את קבוצת ארמיות B ב-15 באפריל. כבר ב-7 באפריל היקף ההתקדמות האמריקאית למרכז גרמניה איפשר כל פריצה שהייתה נדרשת. ראש הסגל של מודל קרל וגנר הפציר בו להציל את חייהם של חיילים ואזרחים גרמנים על ידי כניעה. מודל סירב, מכיוון שידע שהיטלר לא יאשר זאת. בנוסף, הוא לא הצליח ליישב את הכניעה עם הדרישות שהציב לקציניו ולאנשיו לאורך המלחמה והקריירה שלו. אבל הוא גם רצה להציל חיים רבים ככל האפשר עבור הבנייה מחדש שלאחר המלחמה. הוא הורה על שחרור כל הצעירים והמבוגרים מהצבא. עד ה-17 באפריל אספקת התחמושת תיגמר, ולכן החיילים הלא-לוחמים יורשו להיכנע באותו יום. כל הכוחות הקרביים היו אמורים לפרוץ בהרכבים מאורגנים או להניח את נשקם ולחזור הביתה, פקודה מרומזת להיכנע.
עוד לפני שהפקודה הזו הועברה במלואה, ההתנגדות הגרמנית החלה להתמוטט לחלוטין ב-16 באפריל, כאשר שרידי הדיוויזיות והקורפוסים הגרמניים נכנעו בהמוניהם. מפקד ארמיית הפאנצר החמישית יוזף הרפה נתפס על ידי צנחנים של הדיוויזיה המוטסת ה-17 ב-17 באפריל בעת שניסה לחצות את הריין לכוחות גרמניים בהולנד. מפקד קורפוס האוויר המוטס ה-18, מת'יו רידג'וויי, שלח עוזר הנושא דגל לבן למפקדה של קבוצת ארמיות B, וקרא למודל להיכנע אך הפילדמרשל סירב, תוך ציון שבועתו להיטלר. כשביקשו הנחיות על ידי מנהיג החוליה של יחידה גרמנית שעדיין הייתה חמושה, אמר להם מודל ללכת הביתה ושהקרב שלהם הסתיים. לאחר מכן לחץ את ידיהם ואיחל להם בהצלחה.
החלק המערבי של הכיס המשיך בהתנגדות חלשה עד 18 באפריל. מודל ניסה להגיע להרי ההארץ דרך הקווים האמריקאיים בטור קטן, אך לא הצליח להגיע. במקום להיכנע ולעמוד למשפט על פשעי מלחמה, הוא התאבד.
קבוצות התנגדות גרמניות אנטי-נאציות בדיסלדורף ניסו למסור את העיר לצבאות בעלות הברית במה שנקרא "אקציית ריינלנד" כדי לחסוך מדיסלדורף הרס נוסף. עם זאת, יחידות האס אס הצליחו למחוץ את ההתנגדות, והוציאו להורג מספר מהמעורבים. הוצאות להורג של עובדים זרים ואסירים פוליטיים על ידי הגסטפו כבר התרחשו מאז פברואר. פעולת ההתנגדות אכן הביאה לביטול הפצצות נוספות על העיר על ידי עוד 800 מפציצים, באמצעות מגע עם האמריקאים. דיסלדורף נכבשה על ידי אמריקאים ב-17 באפריל ללא קרבות ראויים לציון.
נפגעים
317,000 החיילים הגרמנים מכיס הרוהר, וכמה אזרחים, נכלאו ב-Rheinwiesenlager ("מחנה אחו הריין") ליד רמאגן, מתחם כליאה זמני.
האמריקאים ספגו בערך 10,000 נפגעים תוך צמצום הכיס. הארמייה התשיעית איבדה 341 הרוגים, 121 נעדרים וקצת פחות מ-2,000 פצועים. הארמייה הראשונה ספגה פי שלושה, מה שהביא את כמות הנפגעים ל-10,000. הדיוויזיות של הקורפוס ה-3 איבדו 291 הרוגים, 88 נעדרים ו-1,356 פצועים, בעוד שהדיוויזיה ה-8 של הקורפוס המוטס ה-18 איבדה 198 הרוגים, 101 נעדרים ו-1,238 פצועים. סך הנפגעים עבור יחידות הארמייה ה-15 בקצה המערבי של הכיס אינם רשומים בהיסטוריה הרשמית של ארצות הברית.
ארמון ארדשיר
ארמון ארדשיר פאפאכאן (בפרסית: دژ اردشير پاپکان), מוכר גם בכינוי אתש-כדה (آتشکده), הוא מבצר הנמצא על מדרון ההר בו נמצא גם ארמון דוח'תר בפרובינציית פארס באיראן. הארמון נבנה בשנת 224 לספירה על ידי המלך הסאסאני ארדשיר הראשון. הוא ממוקם שני ק"מ מצפון לעיר העתיקה גור, היא העיר העתיקה של פירוזאבאד במחוז פארס של פרס העתיקה. הארמון הוא חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו "הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס".
תיאור האתר
המבנה כולל שלוש כיפות, דבר שהופך אותו לגדול ומפואר יותר מן המבנה שקדם לו, ארמון דוח'תר הסמוך. עם זאת, נראה כי המתחם נועד להציג את דמותו המלכותית של ארדשיר הראשון, ולא לשמש כמבצר למטרות הגנה. לכן אולי עדיף לכנות את המבנה "ארמון" ולא "טירה", אף על פי שחומות ענק מקיפות אותו (החומות עבות כפליים מן החומות של ארמון דוח'תר), והוא מבנה מסוגר. מבחינה ארכיטקטונית, נראה כי הארמון שימש כמקום למפגש חברתי שבו האורחים הוצגו בפני כס המלוכה הקיסרי. מעניין במיוחד הוא העיצוב הארכיטקטוני שאינו תואם במדויק את העיצוב הפרתי או הסאסאני. העיצוב הוא ייחודי לארכיטקטורה של פארס. הארמון נבנה בקרבת אגם שמימיו מגיעים ממעיין טבעי, אולי בהקשר של אלת המים והצמיחה הפרסית, אנאהיטה. המעיין אמור היה לספק מים לגן מלכותי, בדומה לאופן בו בנה כורש את הגן שלו בפסארגאדה. האגם היה מחופה באריחים בצדדיו ומוקף ריצוף. גודל המבנה הוא 104 מ' על 55 מ'. גובה האיוואן הוא 18 מטר, אף על פי שקרס חלקית. המבנה נבנה מאבנים מקומיות ומטיט, וטיח על הקירות הפנימיים. הסגנון של עיצוב הפנים דומה לזה של ארמון תצ'ר, שבנה דריווש הראשון בפרספוליס.
התקופה המודרנית
זוג ארכאולוגים צרפתיים, ג'יין ומרסל-אוגוסט דיולפואה, ביקרו באתר בסוף המאה ה-19 ותיארו אותו בספרם La Perse, la Chaldée et la Susiane. רוברט ביירון ביקר באתר בפברואר 1934, וכתב על ביקורו בספר The Road to Oxiana. ביירון סבר כי הארמון כולל את אב-הטיפוס של קשת הזווית. לדעתו, מבנים כגון בזיליקת פטרוס הקדוש והטאג' מאהל לא היו קיימים ללא קשת הזווית והפנדנטיבה.
בשנת 1997, איראן הוסיפה את ארמון ארדשיר ואתרים אחרים באזור פירוזאבאד כאתרים פוטנציאליים לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בסופו של דבר הוא הוכרז כחלק מאתר המורשת העולמית "הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס" ב-2018, שכולל עוד שבעה אתרים באזור.
יחסי אוסטרליה–ערב הסעודית
יחסי אוסטרליה–ערב הסעודית הם היחסים הבילטרליים בין אוסטרליה וערב הסעודית.
היסטוריה
אוסטרליה וערב הסעודית כוננו יחסים לאחר תום מלחמת העולם השנייה. שתי המדינות חברות ב-G-20.
ערב הסעודית ואוסטרליה היו חלק מהברית המשותפת עם ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה, שכן שתיהן היו אנטי-קומוניסטיות ועוינות כלפי ברית המועצות. לאחר סיום המלחמה הקרה, סעודיה ואוסטרליה הגדילו את שיתוף הפעולה.
עם הודעתה של סעודיה על חזון סעודיה 2030, נתפסה אוסטרליה כחלק מהמיזם בזכות תרומתה לפיתוח החזון.
מחלוקת מוקדמות מונדיאל 2018
במהלך מוקדמות מונדיאל 2018 - הסיבוב השלישי של AFC, אוסטרליה התמודדה מול ערב הסעודית במשחק חשוב על גביע העולם בכדורגל 2018 באדלייד. המשחק התרחש לאחר הפיגוע במנצ'סטר ארנה בהרג 23 אנשים ושני הצדדים הודיעו על דקת דומיה; אולם הצוות הסעודי, במקום לעמוד דום למשך דקה, לא כיבד את האוכלוסייה המקומית על ידי עלייתו לקרקע. הגבר עורר סערה כי הסעודים לא הפגינו כבוד לאוכלוסייה וכי הסעודים לא כיבדו את מקרי המוות למרות ההסבר הסעודי שזה לא חלק מהתרבות הסעודית, בהתחשב בכך שכבר שמרו על דקת דומיה לקראת משחק גביע קטר איירווייז בין אל- אהלי סעודיה FC וברצלונה שנה קודם לכן. מאוחר יותר התנצלו הפקידים הסעודים על המעשה הטעון וטענו כי הם מתקנים את הטעויות. אוסטרליה ניצחה את המשחק 3–2 אך הצליחה להעפיל לגביע העולם רק במהלך הפלייאוף ואילו ערב הסעודית הצליחה להפוך לאחת מארבע הקבוצות האסיאתיות שהעפילו ראשונה.
ליאור שילת
ליאור שילת (לשעבר: שוינקלשטיין; נולד ב-21 בדצמבר 1978) הוא איש ציבור ישראלי. בעבר היה מנכ"ל משרד האנרגיה, מנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות ועוזרו של ראש הממשלה אריאל שרון.
ביוגרפיה
שילת נולד בהרצליה בשם ליאור שוינקלשטיין. שני סביו היו לוחמים באצ״ל. בצעירותו היה פעיל פוליטי במפלגת צומת וחניך בתנועת הנוער העובד והלומד. בשירותו הצבאי התגייס לנח"ל כחלק מגרעין של תנועת הנוער בית"ר. לימים אימץ את שם הגרעין, ראשי תיבות של "שנית יהודה לא תיפול", כשם משפחתו.
לשילת תואר בוגר בגאוגרפיה ויהדות מהאוניברסיטה העברית בירושלים ושני תוארי מוסמך – הראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת טאפטס בארצות הברית, והשני בתוכנית המשותפת לאנרגיה וגאופוליטיקה של בתי הספר סיינס פו ו-IFP בפריז.
פעילות ציבורית
בשנת 2000, לאחר שחרורו מהצבא, החל לעבוד בלשכת ראש האופוזיציה, אריאל שרון. לאחר שנבחר שרון לראשות הממשלה הצטרף אליו שילת ושימש לאורך כל תקופת כהונתו (2001-2006) כעוזרו וככותב נאומיו. במסגרת זו טיפל בנושאים שהיו קרובים לליבו של שרון, כגון גדר הביטחון, גיור וירושלים, והיה ממקימי פרויקט 'מסע' לחיזוק הקשר בין ישראל לתפוצות.
בשנת 2006, בעת כהונתו של אולמרט כראש הממשלה, מונה שילת לראש אגף תיאום, מעקב ובקרה (כיום אגף פנים, תכנון ופיתוח) במשרד ראש הממשלה.
החל משנת 2007 שימש במגוון תפקידים ציבוריים בישראל ומחוצה לה, ביניהם מנהל בצוות ההיגוי של ועידת נשיא ישראל: פונים אל המחר, איש הקשר למוסדות הפיננסיים הבין לאומיים בשגרירות ישראל בוושינגטון, חבר ועד מנהל בעמותת רוח חדשה, בנתיב - המרכז הלאומי ללימודי יהדות וגיור ובאריק - עמותת אריאל שרון למנהיגות וחבר בוועדות ציבוריות כגון הוועדה לבחירת יקיר ירושלים. בנוסף, כיהן שילת כדירקטור במספר חברות סטארט-אפ ישראליות, ביניהן חברת Secure Islands, שנמכרה למיקרוסופט בשנת 2015.
בשנים 2016–2021 היה מנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות.
באוקטובר 2021 נכנס לתפקידו כמנכ"ל משרד האנרגיה, לאחר שנבחר לתפקיד על ידי השרה קארין אלהרר. אחיו, יניב שוינקלשטיין, הוא מנהל בחברת רפק אנרגיה, ולכן שילת נדרש לחתום על הסכם ניגוד עניינים לפיו יזדקק לאישור יועץ משפטי כדי לעסוק ב"כל עניין שיש לו השפעה מיוחדת על תחום ייצור החשמל מגז טבעי על ידי יצרנים פרטיים".
בתקופת כהונתו פותח שדה הגז כריש ויצא ההליך הרביעי לחיפושי גז טבעי במים הכלכליים של ישראל.