cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נטפים
היסטוריה
"נטפים" לוותה במשך מספר שנים על ידי שמחה בלאס ובנו. לאחר זמן רכש קיבוץ חצרים את חלקו של בלאס ב"נטפים", ומאוחר יותר גם את חלק בנו. המוטיבציה הראשונית של בלאס לעסוק בטפטפות הייתה החיסכון במים, אולם כבר בשנות ה-60 הראשונות, התברר שיתרונות ההשקיה בטפטוף גדולים הרבה יותר. יישום השיטה גרם למהפכה עולמית בשיטות ההשקיה והדישון בחקלאות, והוביל לחיסכון במים ולהגדלת היבולים.
בשנת 1966: הציגה "נטפים" את הטפטפות המסחריות הראשונות בעולם. בשנת 1970 החלה לייצא לחו"ל. בשנת 1978 הציגה "נטפים" את הטפטפות הראשונות בעולם עם ויסות לחצים (PC). בשנת 2007 הציגה "נטפים" את הטפטפות הראשונות בעולם בספיקה נמוכה.
בשנת 1981 הקימה נטפים בארצות-הברית את החברה-הבת הבינלאומית הראשונה שלה - NII. כיום מעסיקה נטפים יותר מ-4,000 עובדים ב-29 חברות-בת וב-17 מפעלי ייצור ברחבי העולם.
בשנת 1987 הוענק לחברה פרס קפלן.
בשנת 2013 זכתה "נטפים" בפרס סטוקהולם של תעשיית המים על תרומתה לניהול מים בר-קיימא (SIWI Laureate)
נטפים מעורבת בכמה יוזמות גלובליות בתחום הקיימות. היא חברה בארגון "מנדט המים" של האו"ם (CEO Water Mandate) ובאמנת "גלובל קומפקט" של האו"ם (Global Compact).
מוצרים
"נטפים" מייצרת מערכות השקיה בטפטוף וטכנולוגיות מים נוספות במטרה להגדיל את תפוקת היבולים ולשפר אותם, תוך שימור איכות והמים וכמותם, ושמירה על פוריות האדמה. מוצרי החברה נועדו לספק אמצעים להשקיה יעילה ולבקרה למגוון רחב של גידולי שדה באזורים מגוונים מבחינה טופוגרפית ובתנאי אקלים שונים. במקביל מייצרת נטפים מערכת השקיה בלחץ נמוך, המהווה פתרון לאזורים שבהם לחץ המים או תשתית החשמל אינם מאפשרים שימוש במערכות בלחץ גבוה. פיתוח זה יאפשר להפיץ את מערכות ההשקיה בטפטוף באזורים חקלאיים נוספים.
בעלות
בשנת 1973 הכניסה נטפים את השותף הראשון בחברה, קיבוץ מגל השוכן בצפון השרון, ובשנת 1978 נוסף השותף השני - קיבוץ יפתח השוכן בגליל העליון. נטפים חצרים, מגל ויפתח התמזגו ב-1998 לחברה בשם נטפים (ACS) בע"מ. בשנת 2006 רכשו מרקסטון קפיטל גרופ וקרן טנא 20% מחברת נטפים. בשנת 2011 רכשה קרן פרמירה נתח שליטה בנטפים. בעקבות רכישה זו הייתה נטפים בבעלות משותפת של קרן פרמירה (61%), קיבוץ חצרים (33%) וקיבוץ מגל (6%). ב-2016 החלה קרן פרמירה בהליך למכירת חלקה בנטפים. ב-2017 רכשה חברת מקסיכם (כיום קרויה "אורביה") המקסיקנית 80% מהבעלות בחברה עבור יותר מ-1.5 מיליארד דולר. מקסיכם רכשה את כלל האחזקות של קרן פרמירה וקיבוץ מגל, וחלק מאחזקות קיבוץ חצרים.
לולה גלאודיני
לולה לונה גלאודיני (באנגלית: Lola Luna Glaudini; נולדה ב-24 בנובמבר 1971) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית. התפרסמה תחילה בשל תפקידה בתור סוכנת ה-FBI דבורה סיסירון בסדרה "הסופרנוס" (2004-2001) ברשת HBO, לאחר מכן בשל תפקידה בתור אל גרינווי (אנ') בשתי העונות הראשונות של הסדרה "מחשבות פליליות" (2006-2005) ברשת CBS ובתור אניטה נובאק בסדרה "ריי דונובן" (2019-2018) ברשת שואוטיים.
ביוגרפיה
גלאודיני נולדה במנהטן שבניו יורק; אביה, רוברט גלאודיני (אנ') הוא מחזאי אמריקאי ממוצא איטלקי. אימה, נינה דיאן רוזן (לבית קפלר), היא סופרת ומדריכה בקולג' קהילתי בקליפורניה והיא בת למשפחה יהודית.
היא למדה בבית הספר התיכון ג'ון מרשל, ולאחר מכן למדה במכללה לאמנויות בארד קולג' (אנ').
קריירה
בשנת 1996 קיבלה את תפקידה הראשון בסרט "Without a Map" בדמותה של אנה.
בשנים 1996–1999 שיחקה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "NYPD Blue".
בשנים 2003–2004 השתתפה בתפקיד מרכזי בסדרה "The Handler".
בשנים 2005–2006 השתתפה בתפקיד ראשי בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה "מחשבות פליליות" של רשת CBS.
גלאודיני שיחקה גם במספר מחזות שכתב אביה, ואף זכתה בפרס הדרמה-לוג לשחקנית הטובה ביותר, על תפקידה במחזה "Demonology".
חיים אישיים
בשנת 2003 התארסה למעצב התכשיטים סטיוארט אינגלנד, ובשנת 2005 השניים נישאו. לזוג שני בנים. הם מתגוררים כיום בברוקלין, ניו יורק.
קורונה שרטר
ילדות ונעורים
קורונה שרטר נולדה בגובן. בשנותיה הראשונות למדה נגינה בכלים רבים, בהם כלי מקלדת וגיטרה. אביה, יוהאן פרידריך שרטר, אבובן, היה מורה הראשון, כמו גם מורם למוזיקה של שאר ילדיו. אחיה של קורונה, יוהאן סמואל ויוהאן היינריך, היו, בהתאם, פסנתרן וכנר ואחותה, מריה הנרייטה, הייתה גם היא זמרת.
כשמלאו לשרטר שלוש-עשרה, עברה עם משפחתה ללייפציג, שם עוררה את עניינו של המלחין יוהאן אדם הילר (על פי הסברה, אשתו של הילר הייתה הסנדקית של קורונה). הילר, מלחין אופרה וזינגשפיל, חש תסכול גובר והולך לנוכח הליקויים בהשכלה שהייתה זמינה לנשים. לתיקון המצב, פתח הילר ב-1771 בית ספר משלו. במסגרת חינוכית זו, שהייתה פתוחה לשני המינים, הוצע לתלמידים מגוון רחב של מקצועות מוזיקליים, כולל סולפז', דיקציה, טכניקה, איטלקית ולימודי מקלדת. שרטר עשתה חיל בלימודי זמרה, אבל בהשוואה לחברתה ללימודים ויריבתה, גרטרוד שמלינג, בסדרת ה"קונצרטים הגדולים" של הילר שהשתיים שרו בה, נפל קולה של שרטר בעוצמתו מזה של שמלינג, אולי באשמת הכשרה גרועה, שפגמה בקולה. עם זאת, האינטנסיביות שאפיינה את שירתה הייתה, לדעת מעריציה, מעל כל תחרות.
ויימאר
כששחקני תיאטרון החצר החובבים הוחלפו בשחקנים מקצועיים, בשנת 1783, המשיכה שרטר לשיר ולהציג במסגרות לא-רשמיות. כן החלה ללמד שירה ולעסוק בכתיבה ובציור. באופן רשמי פרשה מכל הופעה בחצר בשנת 1788. באותן שנים התיידדה עם פרידריך שילר, ובהמשך חיברה מוזיקה לשיריו. הלידר הללו אבדו, וכך גם שתי הדרמות שלה, מאות אריות ודואטים, וביוגרפיה שנתנה לגתה בשנת 1778. עם זאת, שרטר הוציאה לאור שני קבצים של לידר, האחד בשנת 1786 והשני בשנת 1794, ואלה שרדו עד ימינו אלה. הקובץ הראשון, המכיל את המוזיקה שלה ל"שר היער" מתוך המחזה של גתה, היה פופולרי יותר מן השני, כנראה הודות לטבעו הפשוט יותר: הקובץ השני הכיל שירים רבים בצרפתית ואיטלקית. שני הקבצים האלה הם בין פרסומי הלידר הראשונים והגדולים ביותר שכתבה אשה. כאשר יצא הקובץ הראשון לאור, אמרה שרטר את הדברים הבאים על יצירתה:
שמה של קורונה שרטר הונצח גם באופנים אחרים. בשנת 1782, בדברי הספד לבמאי תיאטרון שהלך לעולמו, הילל גתה את העזרה שהגישה בעיצוב התיאטרון בוויימאר ואת הסיוע שנתנה לו עצמו. שבע שנים קודם לכן, הוקדשה לה עבודה בנושא תולדות התיאטרון, הודות לכישוריה הנודעים בתחום זה.
בשמונה שנות חייה האחרונות עסקה בהוראת משחק ושירה, אך בעיות ריאה ונשימה אילצו אותה לעקור בשנת 1801 מלייפציג אל אילמנאו עם ידידה משכבר הימים, וילהלם פרובסט. מצבה החמיר, היא לא התאוששה עוד ומתה שם כעבור שנה.
שמואל אימברמן
שמואל אימברמן (נולד ב-3 בדצמבר 1936) הוא מפיק, במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי, עורך ומוזיקאי ישראלי. הפיק וביים סרטי עלילה, דרמות לטלוויזיה, סרטים דוקומנטריים, סרטי תדמית ופרסומות – לישראל ולמדינות מחוצה לה. אימברמן נחשב לממציא ה"קליפים" בישראל, בעידן שבו הטלוויזיה הייתה עדיין בשחור-לבן.
ביוגרפיה
עם "רול" עשה את סדרת הדרמה הטלוויזיונית הראשונה בישראל, חדווה ושלומיק, לערוץ היחיד באותם ימים, וכן את הלהיטים הקולנועיים "חמש חמש" (230 אלף צופים) ו"לא שם זין" (700 אלף צופים), על פי ספרו של דן בן אמוץ (1987).
חיבר לחנים לשלמה ארצי ("אנחנו לא צריכים"), אריק איינשטיין ("הרחק בלילה"), יהורם גאון, שלישיית גשר הירקון ("ליל קרב"), ולרבים אחרים.
בשנת 2001 הוא ביים סדרה "דום לב" על פי תסריט של לירון פיין.
ב-2006 קיבל פרס הוקרה מיוחד מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה "על מכלול עבודתו ועל תרומתו לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל מזה כשלושים שנה."
ב-2013 יצא לאור ספרו הראשון, "מייקינג-אוף". בראיונות שליוו את יציאת הספר, חשף אימברמן כי הוא חולה במחלת פרקינסון מאז 2005.
יצירות שביים
בנוסף, ביים אימברמן מאות סרטי טלוויזיה לערוץ הראשון בהשתתפות כל הלהקות הצבאיות.
ביים והפיק סרטי תדמית ופרסומת רבים לקולנוע ולטלוויזיה. בין היתר עבור משרד התיירות, חברת החשמל, אגד, חברת העובדים, אל על, צים, דלתא, דרוזים, סיני, ארגון נכי צה"ל וצה"ל.
פרסים
בשנת 2006 קיבל אימברמן את פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
דוד צוריאל
דוד צוריאל (נולד ב-23 בספטמבר 1946) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן ופסיכולוג קליני. צוריאל שימש כנשיא האגודה הבינלאומית לחינוך קוגניטיבי ופסיכולוגיה "IACEP", כעורך ראשי של "JCEP" (Journal of Cognitive Education & Psychology) וכמנהל בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. צוריאל הוא מומחה בינלאומי בתחום האבחון הדינמי של פוטנציאל הלמידה - יכולתו של האדם להשתנות וללמוד. צוריאל מבסס את גישתו על מחקריהם של ראובן פוירשטיין ושל לב ויגוצקי.
צוריאל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובחינוך ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט השלים בשנת 1977, בפיבודי קולג' (שכעבור שנתיים התמזג עם אוניברסיטת ואנדרבילט), בארצות הברית.
במשך 40 שנות עבודתו בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, חקר ופיתח את תחום האבחון הדינמי של פוטנציאל הלמידה, תוכניות התערבות לפיתוח חשיבה, התנסות בלמידה מתווכת כמפתחת כושר השתנות שכלי, תיווך עמיתים, הבדלי מגדר בכושר מרחבי, וזהות האני בגיל ההתבגרות. מחקריו וספריו עוסקים בתהליכי התנסות בלמידה מתווכת של מורים, הורים, אחים ועמיתים. עד שנת 2014, הוא פיתח 12 מבחנים דינמיים ופרסם כ-140 מאמרים וספרים.
צוריאל מנחה סדנאות בינלאומיות בתחומי מומחיותו. הוא משלב את הידע המחקרי עם הפרקטיקה הקלינית לרווחתם של ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים חסרי לקות.
השאל-החכר
השאל-החכר (באנגלית: lend-lease) הוא כינויו של חוק אמריקאי, אשר נחקק בתקופת מלחמת העולם השנייה ואיפשר לנשיא ארצות הברית לספק לבעלות הברית אספקה ומזון כראות עיניו.
החוק, אשר חוקק ב-11 במרץ 1941, תחת הכותרת "כדי לקדם עוד את ביטחונה של ארצות הברית, ולשם מטרות אחרות", הסמיך את נשיא ארצות הברית "למכור, להעביר, להחליף, להחכיר, להשאיל, או להשתמש באופן אחר, לרשות כל ממשלה אחרת (שהנשיא חושב שביטחונה חשוב לביטחונה של ארצות הברית) כל פריט הקשור בהגנה", עד לסך ערך כולל של 1.3 מיליארד דולרים. למעשה, החוק איפשר לארצות הברית לעזור לבעלות בריתה תוך שהיא נשארת נייטרלית להלכה, בהתאם למדיניות הבדלנות על פי דוקטרינת מונרו, שהייתה פופולרית באותה תקופה בקרב הציבור האמריקאי.
בהתחלה הוגבל החוק רק לבריטניה, אך כשברית המועצות הצטרפה למלחמה ונראה היה שהיא נתונה בסכנת התמוטטות, הודיע פרנקלין דלאנו רוזוולט לסטלין כי ארצות הברית מעמידה את הפוטנציאל התעשייתי האדיר שלה לעזרת ברית המועצות. האמנה לסיוע בריטי-אמריקאי לברית המועצות נחתמה ב-13 ביולי 1941 וארצות הברית סיפקה מאז נחתם הסכם "השאל והחכר" (30 באוקטובר 1941) ועד סוף המלחמה 1000 מטוסים, כ-1500 טנקים, 151,053 משאיות מדגם שברולט G506 לברית המועצות שתעשייתה נפגעה קשה. כמו כן, הועמד לזכות הסובייטים אשראי בסך של מיליארד דולר ללא ריבית, מטעם ממשלת ארצות הברית.
בין המבצעים הראשונים של המהלך להעברת מטוסים לברית המועצות הייתה מבצע CEDAR.
תוכנית השאל-החכר תרמה רבות לחיזוקן של המדינות שלחמו נגד גרמניה הנאצית והתמשכה גם אחרי שארצות הברית הצטרפה למלחמה באופן רשמי וצבאה נטל בה חלק. השווי הכולל של ציוד שהועבר במסגרת תוכנית השאל החכר הגיע ל-48.9 מיליארד דולר, מתוך זה 493 מיליון דולר למדינות מרכז ודרום אמריקה. החובות נפרסו כשישה עשורים קדימה ורק ב-31 בדצמבר 2006 מזכיר הכלכלה במשרד האוצר הבריטי, אד בולס, העביר את התשלום האחרון בסך 83.3 מיליון דולר (42.5 מיליון לירות שטרלינג).
השאל החכר למדינות מרכז אמריקה
לאור החשש מכך שארצות הברית תגרר למלחמת העולם השנייה, הייתה ארצות הברית מעוניינת לחזק את שכנותיה במרכז אמריקה. בעקבות כך שבמחלקת ההגנה של ארצות הברית הייתה הערכה נמוכה מאוד של צבאות מדינות מרכז אמריקה, לא ראו טעם לחזק את צבאותיהן מבחינת יכולתן לסייע בהגנה כנגד גרמניה, אולם מתוך רצון לשמור על היציבות הפנימית באותן מדינות, הוחלט לשתף אותן בתוכנית השאל-החכר. באוקטובר 1941 הייתה ניקרגואה המדינה הראשונה במרכז אמריקה לחתום עם ארצות הברית על חוזה השאל החכר. בתחילת 1942 נחתמו הסכמים עם קוסטה ריקה, אל-סלבדור והונדורס ובנובמבר 1942 נחתם הסכם עם גואטמאלה, הסכם שהיה בהיקף הגדול ביותר משאר מדינות מרכז אמריקה. ההיקף הכולל של ההסכמים עם חמש מדינות מרכז אמריקה היה 9.75 מיליון דולר, אך בפועל הועבר ציוד בערך של 5.4 מיליון דולר בלבד, מתוך זה 4.1 מיליון דולר עד סוף המלחמה והיתרה לאחר המלחמה. תקציב הביטחון הכולל של מדינות אלו נע בשנת 1941 בין 0.5-2 מיליון דולר, כך שהציוד שסופק היה בעל ערך רב למדינות מרכז אמריקה. רוב הציוד שסופק למדינות מרכז אמריקה יועד להגנה מפני האיום של הצוללות הגרמניות על תעלת פנמה ונתיבי השיט בקריביים. כאשר האיום הגרמני פחת בסוף שנת 1942 גם היקף העברת הציוד למדינות מרכז אמריקה פחת.
לאחר המלחמה
במהלך השנים עלו טענות כנגד ארצות הברית על כך שהעברת אמצעי לחימה למדינות מרכז אמריקה במסגרת תוכנית השאל-החכר סייעה לקיומן של דיקטטורות ארוכות שנים ומאבקים רוויי דם בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2022, הסנאט האמריקני העביר חקיקה שנועדה לאפשר לנשיא ג'ו ביידן להשתמש בתוכנית השאל-החכר לזירוז העברת ציוד צבאי לאוקראינה, אשר נלחמה ברוסיה. השימוש הידוע האחרון בשיטה זו בוצע במלחמת העולם השנייה.
או. ג'יי. מאיו
'''אובינטון ג'אנתוני "או. ג'יי." מאיו (אנגלית: Ovinton J'Anthony "O. J." Mayo'''; נולד ב-5 בנובמבר 1987 בהנטינגטון, וירג'יניה המערבית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בקבוצת אוניקס קאזאן. הוא שיחק בליגת ה-NBA אך לאחר בדיקת סמים שגרתית ב-1 ביולי 2016 התגלה שמאיו צורך סמים והליגה השעתה אותו לשנתיים ממשחק פעיל.
קריירה
בשנותיו בתיכון "הנטינגטון" הוא זכה ב-3 אליפויות ב-4 שנים וזכה פעמיים בתואר שחקן השנה בתיכונים (2006, 2007), הישג שביצע לברון ג'יימס בלבד בליגת התיכונים.
בעונת 2007 ניצחו מאיו והנטינגטון כל יריב בהפרש ממוצע של 30 נקודות וברבע גמר האליפות הארצית הם ניצחו את היריבה ב-64 הפרש.
בסוף עונת התיכונים ב-2007 החליט מאיו להירשם לאוניברסיטת דרום קליפורניה. "חוק סטרן" שיצא ב-2006 המונע משחקן לעבור ל-NBA היישר מהתיכון ומחייב לפחות שנה אחת בליגת המכללות (NCAA), מנע ממאיו להיבחר בדראפט 2007.
מאיו נבחר במקום השלישי בדראפט ה-NBA 2008 על ידי מינסוטה טימברוולבס והועבר לאחר מכן לממפיס גריזליס בטרייד.
ב-17 ביולי 2012 אישר מאיו בחשבון הטוויטר שלו, כי הוא עובר לדאלאס מאבריקס.
ב-1 ביולי 2016 הושעה מאיו מה-NBA בעקבות צריכת סמים. הוא יהיה זכאי לחזור למשחק בליגה בשנת 2018.
לאחר הקריירה ב-NBA שיחק במספר קבוצות בטיוואן ובסין. ב-2021 הצטרף לאוניקס קאזאן.
סטטיסטיקת קריירה
נכון לסוף עונת.
חרדל
החרדל (שם מדעי: Sinapis) הוא צמח חד-שנתי ממשפחת המצליבים. השימוש הקדום ביותר בחרדל כתבלין התגלה באתרים ארכאולוגים מצפון אירופה מלפני 6100 שנה, מהתקופה הנאוליתית והמזוליתית, בתקופת המעבר מציידים-לקטים לחקלאות. מאחר שהחרדל היה צמח בר מאוד נפוץ בארץ ישראל, השימוש בעלי חרדל למאכל ולתיבול מופיע במקורות מתקופת המשנה והתלמוד. הרומאים היו הראשונים שהחלו בגידולי חקלאות של החרדל ופיתחו מזרעיו את ממרח התיבול החריף. בימי הביניים, טיפחה הכנסייה את השימוש בממרח החרדל כמתאבן ותבלין הנלווה למאכלים רבים. הכנת הממרח שוכללה בתקופת הרנסאנס בעיקר בצרפת ובמאה ה-17 הפכה דיז'ון למרכז חשוב בתעשיית החרדל ועד היום היא ידועה כבירת החרדל העולמית. על השימוש בחרדל כצמח מרפא יש עדויות קדומות עוד מיוון העתיקה ובשנים האחרונות נערכו מחקרים על התכונות הבריאותיות של החרדל ושימושו בהקלת כאבי שרירים.
בוטניקה
עשרה מינים של הצמח חרדל נפוצים בארצות הים התיכון, אסיה הקטנה, מרכז אירופה ואנגליה. מבחינה בוטנית החרדל שייך למשפחת המצליבים. בארץ ישראל נפוץ חרדל השדה כצמח בר חד-שנתי הגדל בצדי דרכים ובשדות מעובדים, וידוע כעשב שוטה, הבולט באביב בתפרחתו הצהובה המרהיבה. התפרחת מכילה צוף רב ומושכת אליה את הדבורים המכינות ממנו דבש סמיך.
גובהו של החרדל בין 30 ל-60 סנטימטר, ולפרחיו עלי כותרת צהובים. זרעי החרדל הם החלק האכיל בצמח. בנוסף עליו משמשים כתבלין חריף. הזרעים נאכלים כמות שהם, ומשמשים כתבלין. הזרעים הם המרכיב העיקרי בממרח החרדל, וכן מופק מהם שמן חרדל.
ברפואה העממית משתמשים בחרדל כממריץ חיצוני, מריחת הגרגירים על העור גורמת לגירוי קל הממריץ את זרימת הדם, ובכך מרפה את כאבי השרירים.
בישראל גדלים שני מינים מסוג זה:
סוגי ממרחי חרדל
יש שני סוגי זרעים המשמשים בתעשיית ממרח החרדל: זרעי חרדל לבן, שצבעם לבן-צהוב והם קרויים בלטינית Sinapis alba; וזרעי כרוב שחור, שצבעם שחור-חום והם קרויים בלטינית Brassica nigra.
טעמו של ממרח החרדל בגרמניה עדין יותר מהחרדל המיוצר בצרפת וזאת בגלל העובדה שהחרדל מיוצר בגרמניה בעיקר מזרעי החרדל הלבן המכילים את הגליקוזיד סינאלבין (Sinalbin) בעוד שממרחי החרדל המיוצרים בצרפת ובעיקר חרדלי הדיז'ון מבוססים על השימוש בזרעי הכרוב השחור המכילים שמנים בטעם חרדלי חריף ובמרקם גרגרני אופייני.
בהכנת הממרח מוסיפים בנוסף לזרעי החרדל והכרוב עוד תבלינים. נהוג להוסיף בעיקר כורכום שתורם לצבע הצהוב של הממרח, אולם בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס פותחו באירופה מיני חרדל שהוסיפו להם צמחי תבלין שונים.
תהליך הכנת ממרח החרדל
השלב הראשון בתהליך הכנת ממרח החרדל הוא כתישת הזרעים וטחינתם לאבקה. השלב השני הוא ערבוב האבקה במים או מים עם חומץ. בתהליך כתישת הזרעים משתחרר שמן החרדל החריף שהוא נדיף ביותר. מאחר שראקציה זו פולטת חום, נוטה השמן החריף להתנדף וכך עשוי החרדל לאבד את חריפותו. אולם ניתן למזער את איבוד החריפות על ידי שימוש במי-קרח וחומץ למריסת אבקת החרדל עם ערבוב אבקת החרדל עם המים הקרים והחומץ, משתחרר אנזים בשם מירוזין המפרק את הגליקוזידים שבחרדל. אנזים המירוזין מפרק בזרעי החרדל הלבן את הגליקוזיד סינאלבין (Sinalbin) ובזרעי הכרוב השחור את הגליקוזיד סיניגרין (Sinigrin). בצרפת בימי הביניים נהגו למרוח את אבקת החרדל במיץ ענבים ירוק חמוץ שהוכן בתחילת הבציר מענבי בוסר ירוקים שהיה קרוי "מאסט". מאוחר יותר, בתקופת הרנסאנס, החלו בצרפת להשתמש ביין לבן במקום במיץ ענבים, או שערבבו יין לבן בחומץ. סיכום אופן הכנת ממרח החרדל כותשים את זרעי החרדל לאבקה ומערבבים אותם עם מי-קרח וחומץ. יש המוסיפים תבלינים נוספים, כמו כורכום התורם לצבע הצהוב של החרדל. לקבלת ממרח חרדל גרגרי מוסיפים לאבקת החרדל זרעים כתושים שהושרו למשך הלילה בחומץ. הוספת הגרגירים הכתושים מתבצעת לפני המריסה של האבקה במי-קרח ובחומץ. הטעם הייחודי של החרדל מושפע מכמה גורמים:
מתקני יצור להכנת מיץ ענבים
מאחר שהיה נהוג להוסיף מיץ ענבים לממרח החרדל מובאות כאן שתי דוגמאות של מתקנים לסחיטת ענבים:
מתקני יצור לטחינת זרעי החרדל
בתקופות קדומות כתישת הזרעים התבצעה בעלי ומכתש וברחיים בימינו בתעשיית החרדל משתמשים במכונות לטחינת זרעי החרדל.
במקורות היהודים
החרדל מוזכר פעמים רבות במשנה ובתלמוד והשתמשו בו באותה תקופה כירק מאכל ולא כממרח. צמח החרדל נחשב בעיני חז"ל למאכל יוקרתי ולכן נאמר שיש לאכול את מתנות הכהונה צלי ומתובלות בחרדל. ובהקשר זה גם פסק הרמב"ם:
החרדל שימש גם בתהליך גידול הדבורים, על מנת להפנות אותם מתהליך יצירת הדור הבא (ויציאת נחילי דבורים מן הכוורת עם מלכה חדשה, להתנחלות מחודשת במקום אחר). במקום זאת, לאחר אכילת החרדל הן נותרות בכוורת ועוסקות בהפקת הדבש, (למעשה הכנת מזון לקראת דור הצאצאים הבא). בתקופת התלמוד שיערו שהסיבה להפסקת ההתרבות היא "סירוס" זמני על ידי החומרים שבחרדל, או שהדבורים אוכלות את הדבש שלהן עצמן, לאחר אכילת החרדל, על מנת "להתגבר על החריפות", וכל עוד לא חוּדש מלאי הדבש אין המלכה מטילה ביצים נוספות. חיבת הדבורים לצמח החרדל ידועה הייתה, ואחת הסוגיות הבולטות במסכת בבא בתרא, מכונה "סוגיא דחרדל", ועוסקת בדיני הרחקת נזיקין, במקרה שישנה כוורת ליד שדה חרדל.
רש"י בפירושו לספר בראשית מציין שאברהם אבינו כיבד את המלאכים בצלי בשר עם חרדל. ובדיון בסוגיית הסעודה שהכין אברהם למלאכים, נשאלה השאלה: מדוע היה צריך אברהם לשחוט שלשה שוורים ולא הסתפק באחד? ואמר רב חנן בר רבא:.
אבותינו הכירו שלושה מינים של חרדל: חרדל לבן, חרדל מצרי וחרדל השדה. את החרדל הם גידלו כירק-מאכל, והיו נוהגים להשתמש לאכילה בעיקר בראשי הגבעול ובעלים. חז"ל הכירו בסגולותיו הרפואיות של החרדל וקבעו שאכילת חרדל מדי חודש מונעת מחלות, אך יש להימנע משימוש יום יומי בו מפני שהוא מחליש את הלב:.
הרמב"ם ממליץ לאכול מעט מהחרדל עם כל סוגי המאכלים (הלכות דעות). חז"ל השתמשו בעלי החרדל גם לכבישה:
זרעי החרדל שימשו "כמשקולת מידה":. ועוד נאמר על הזרעים:
זרע החרדל מופיע במשנה כמונח לשיעור קטן ביותר: "טיפת-דם כחרדל", והביטוי "כגרגיר החרדל" מופיע בכתבים קבליים רבים
ביטוי "גרגיר חרדל" שימש גם בתרגום החוזר לעברית של כתבי הנוצרים ובהם: משל גרגר החרדל אף שנראה כי במקור מדובר בזרע הקיקיון.
חרדל בתקופה הקלאסית: יוון ורומי
הקדמונים לא התייחסו לתכונות הקולינריות של החרדל אלא רק לתכונותיו הבריאותיות. המדען היווני פיתגורס המליץ על שימוש בחרדל נגד עקיצות עקרבים. הרופא היווני היפוקרטס המליץ על זרעי החרדל למטרות ריפוי במצבי עצירות ושימוש חיצוני לטיפול בעור מגורה. הרופא היווני דיוסקורידוס הציע להשתמש ברטיות ספוגות בחרדל כנגד כאבי שרירים ומפרקים. ברומא העתיקה נהגו לאכול את עלי החרדל בדרך קבע וכנראה היו הראשונים שהכינו ממרח מזרעי החרדל. פליני הרומאי בן המאה הראשונה לספירה סבר שהחרדל יכול לשמש כמעורר תשוקה: "לאחר מספר כפיות מלאות של חרדל כל אישה קרה ועצלה יכולה להיהפך לרעיה אידיאלית." המתכון הקולינרי הראשון לחרדל הופיע בסוף המאה הרביעית בספר הבישול אפיציוס, שהוא ספר מתכוני בישול רומי שהשתמר במנזר בגרמניה. המתכון הראשוני הכיל בנוסף לזרעי חרדל כתושים עוד תבלינים רבים כמו פלפל, כרויה (קימל), זרעי גד (קוסברה), אורגנו, סלרי, שמיר, ועוד שנטחנו ועורבבו בחומץ בדבש ובשמן. בממרח זה נהגו למשוח את צלי החזיר לפני הצלייה. בצרפת הוסיפו לחרדל תבלינים נוספים, ובלומברדיה הוספו לחרדל דבש, יין וחומץ.
החרדל בימי הביניים
מתכונים לממרחי חרדל הופיעו בספרי בישול מימי הביניים ומתקופת הרנסאנס. תיעוד מוקדם על השימוש בחרדל כממרח מתאבן מופיע בספר הבישול של המלך ריצ'רד השני משנת 1390 מאנגליה. מתכון זה הופיע בספר הבישול The Forme of Cure, ובו זרעי החרדל נטחנים ומעורבבים עם קמח וקינמון ומוסיפים להם מעט חומץ. למטרות שימור, נהגו להכין מהמשחה מעין כדורים שיובשו ונשמרו עד להכנת ממרח החרדל. לאחר שימור הכדורים אפשר היה לערבב כדורי חרדל מיובשים עם חומץ או יין ולהכין מהם את ממרח החרדל. במחזה של שיקספיר "המלך הנרי הרביעי" יש אזכור לחרדל שהיה מקובל באנגליה בימי הביניים בו ערבבו את זרעי החרדל עם שורש חזרת. האפיפיור יוחנן ה-12 מהמאה העשירית, בחר בנזיר מיוחד שיהיה ממונה על הכנת החרדל בכנסייה. נוהג זה התקיים גם במנזרים אחרים באירופה בהם נהגו למנות את אחד הנזירים כאחראי על הכנת החרדל עבור הקהילה. נזיר זה כונה בשם "מסטארדריוס".
דיז'ון בירת החרדל
במאה ה-16 נוסדה באורלאן, צרפת האגודה של יצרני החרדל וב-1630 נוסדה האגודה בעיירה דיז'ון. במאה ה-18 פרסם מר נייגיאון מדיז'ון את מירשמו להכנת חרדל לבן שנחשב לחרדל חריף ומיוחד בטעמו. באותה תקופה תיאמו תושבי דיז'ון את הכנת החרדל עם תחילת בציר הענבים וזאת כדי לאפשר את השימוש במיץ ענבים ירוק טרי שהוכן מענבי בוסר חמוצים.
ב-1777 הוחל בדיז'ון ייצור החרדל המיוחד הידוע כ"גריי-פופון" היה זה מתכון חרדל ייחודי שפותח על ידי מוריס גריי והכיל יין לבן במקום חומץ. מר גריי וחברו אוגוסט פופון שהיה בנקאי ידוע, פיתחו לראשונה מכונה אוטומטית להכנת החרדל המיוחד שלהם.
ב-1937 דיז'ון זכתה באות הצטיינות ייחודי כמרכז העולמי להכנת חרדל ועד היום נחשבת דיז'ון למרכז העולמי לחרדל. מכינים את החרדל בדיז'ון עם תערובת של מיץ ענבים ירוק עם יין לבן. בעוד שהחרדל של אורלאן מוכן עם חומץ לבן, ואת החרדל מבורדו שטעמו פחות חריף מכינים רק עם מיץ ענבים. חלק מממרחי החרדל המיוצרים בצרפת מכילים גם זרעים כתושים מושרים בחומץ שעורבבו עם אבקת החרדל לפני המריסה עם הנוזלים. זרעי החרדל שמשתמשים בהם בדיז'ון להכנת חרדל מיובאים מקנדה אולם החרדל גם מגודל כגידול חקלאי בצרפת, גרמניה ואנגליה.
החרדל כצמח מרפא
חרדל גרגרים וגם חרדל רגיל מכילים את זרעי החרדל המכילים אומגה 3 וסלניום. זרעי החרדל מכילים גם ברזל, סידן, אבץ, מגנזיום, מַנְגָּן, ניאצין וסיבים. חרדל צהוב 'חלק' מכיל גם כורכום – תבלין שיש לו תכונותיו אנטי-דלקתיות. רוב סוגי החרדל הם דלי קלוריות-- הערך הקלורי של חרדל דיז'ון כ-15 קלוריות לכף. עוד מימי קדם השתמשו בחרדל לא רק למאכל אלא גם כצמח מרפא. במחקרים חדשים מצאו שזרעי החרדל יכולים להקל על כאבי שרירים ויש להם פעילות נוגדת כאב. ברפואה העממית משמשים זרעי החרדל לטיפולים שונים: כממריצים את מחזור הדם, מעודדים הזעה, משתנים, מקלים על כאבי שלד ושרירים, לטיפול בהצטננויות. לטיפול בכאבי עצמות מומלץ לכתוש זרעי חרדל ולערבבם בשמן זית מחומם או לטגנם קלות בשמן. לטבול בד עדין או תחבושת בשמן ולהניח רטיות על המקום הכואב. מומלץ לחזור על כך במשך כשבועיים. לטיפול בכאבי שיניים, מומלץ למרוח חרדל, או אבקת חרדל על השן הכואבת.
חרדל בארכאולוגיה - גילויים חדשים
במחקר ארכאולוגי שהתפרסם ב-2013 על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת יורק באנגליה (הארכאולוגים אוליבר קרייג (Oliver Craig) והיילי סול (Hailey Saul)), נמצאו ראיות לשימוש בחרדל באתרים שנחפרו בגרמניה (נוישטאדט Neustadt) ובשני אתרים בדנמרק. במחקר נבדקו שברים של כלי חרס שנמצאו עליהם פיטוליתים של תבלינים שונים והחוקרים הצליחו לזהות בבירור נוכחות של חרדל השום שבושל בקדירות יחד עם בעלי חיים ודגים. זהו הממצא הקדום ביותר של שימוש בתבלינים ובחרדל שנתגלה עד כה. הממצא הארכאולוגי מעיד על כך שבני-אדם השתמשו בתבלינים כבר בתקופות קדומות ביותר. מחברי המחקר סבורים שהחרדל שימש כתיבול ועורבב עם המזונות שבושלו בכלי החרס, שגילם נאמד בין 5800 ל-6150 שנה. שאריות שומן החיות ושומן הדגים שנתגלו בחרסים זוהו בבדיקות כימיות של ליפידים. החיות ששימשו כמזון היו כנראה איילים. מאחר שהערך האנרגטי של הזרעים של החרדל הוא נמוך ביותר, סבורים החוקרים ששימושו העיקרי היה לתיבול המאכלים ולא כמקור למזון. נכון ל-2013 זוהי הראיה הקדומה ביותר לשימוש בתבלינים לתיבול מזון בבישול.
ויקטור נלסון
ויקטור אנוק נלסון (בדנית: Victor Enok Nelsson; נולד ב-14 באוקטובר 1998 בהורנבק שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גלאטסראיי מליגת העל הטורקית ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים
נלסון גדל במחלקות הנוער של הורנבק IF ונורשלן. ב-12 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נורשלן, בהפסד 3-1 לאורהוס גימנסטיקפוינין במסגרת המחזור השמיני בליגת העל הדנית לעונת. הוא ערך 90 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-5 ביולי 2019 חתם נלסון על חוזה לחמש עונות בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית. ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על אודנסה בולקלוב במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. בסך הכל ערך 63 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-11 באוגוסט 2021 חתם נלסון על חוזה לחמש עונות בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על האטייספור במסגרת המחזור השני בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-11 בנובמבר 2020 ערך נלסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 2-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות.
ג'ון רטקליף
ג'ון לי רטקליף (באנגלית: John Lee Ratcliffe; נולד ב-20 באוקטובר 1965) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כראש המודיעין הלאומי בקבינט של דונלד טראמפ. קודם לכן כיהן כנציג המחוז ה-4 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
רטקליף נולד באילינוי הצעיר משישה ילדיהם של זוג מורים. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת נוטרדאם ותואר JD במשפטים באוניברסיטת סאותרן מתודיסט שבטקסס. לאחר הלימודים עסק בעריכת דין בדאלאס. בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש מונה על ידי הממשל לאחראי לוחמה בטרור וביטחון לאומי במחוז מזרח טקסס, תפקיד בו שימש מ-2004 עד 2007 ולאחר מכן לפרקליט המדינה במחוז תפקיד בו שימש עד 2008. במקביל כיהן בשנים 2004 עד 2012 כראש עיריית הית'.
ב-2014 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית מול חבר הקונגרס המכהן ראלף הול שהתמודד לקדנציה 18 ברציפות. רטקליף גבר על הול בסיבוב השני ברוב של 53% מול 47%. בבחירות הכלליות התמודד ללא תחרות ונבחר לנציג המחוז הרביעי של טקסס בבית הנבחרים. הוא הושבע לתפקידו בינואר 2015. ב-2016 נבחר לכהונה שנייה ברוב של 88% וב-2018 לכהונה נוספת ברוב של 76%. הוא מכהן בקונגרס כחבר בוועדת המודיעין, ועדת המשפטים, הוועדה לביטחון המולדת ובועדת האתיקה.
רטקליף הוא מתומכיו המובהקים של דונלד טראמפ ותקף בחריפות את התובע המיוחד רוברט מולר. הוא טען כי התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 סייעה להילרי קלינטון ולא לטראמפ.
ב-28 ביולי 2019 הכריז נשיא ארצות דונלד טראמפ על כוונתו למנות את רטקליף לראש המודיעין הלאומי, אך מועמדותו בוטלה כעבור כחמישה ימים. בפברואר 2020 הודיע טראמפ בשנית כי בכוונתו למנות את רטקליף לראש המודיעין הלאומי במקומו של ממלא המקום ריצ'רד גרנל. הוא הושבע לתפקיד במאי 2020.
רטקליף נשוי למישל אותה הכיר בזמן לימודי המשפטים בטקסס והם הורים לשתי בנות.
מדליית אלברט איינשטיין
מדליית אלברט איינשטיין מהווה פרס הניתן על ידי קהילת אלברט איינשטיין בברן. החל מ-1979, הפרס ניתן לאנשים אשר "הציעו שירותים נרחבים" ביחס לאלברט איינשטיין – פיזיקאי יהודי יליד גרמניה שהוא מגדולי הפיזיקאים בכל הזמנים, בכל שנה.
סביב הענקת הפרס בשנת 1993 הייתה תרעומת גדולה מצד הקהילה המדעית שכן מקס פליקיגר הוא מייסד קהילת אלברט איינשטיין בברן.
סיזה
סולאנה אימאני רו (באנגלית: Solána Imani Rowe; נולדה ב-8 בנובמבר 1989), הידועה בשם הבמה סיזה (SZA), היא זמרת ופזמונאית אמריקאית.
ביוגרפיה
באוקטובר 2012 הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה, See.SZA.Run, לאחר מכן, באפריל 2013 הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, S. ביולי 2013, חתמה בחברת התקליטים Top Dawg אנטרטיינמנט, דרכה הוציאה את המיני-אלבום השלישי שלה, Z, באפריל 2014.
ב-9 ביוני 2017 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, SZA, Ctrl, האלבום זכה להוקרה אוניברסלית ממבקרי המוזיקה. האלבום הופיע בבכורה במקום השלישי בבילבורד 200 וזכה במעמד אלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. הסינגל "The Weekend" מתוך האלבום הגיע בשיאו למקום ה-29 בבילבורד הוט 100. האלבום ושיריו היו מועמדים לארבעה פרסי גראמי, ואילו סיזה הייתה מועמדת לפרס האמן החדש הטוב ביותר בטקס השנתי ה-60. Ctrl דורג כאלבום הטוב ביותר של 2017 על ידי מגזין טיים.
בשנת 2018 הוציאה יחד עם הראפר קנדריק לאמאר את השיר "All the Stars" מתוך פסקול הסרט הפנתר השחור. השיר הגיע בשיאו למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 וזכה במועמדויות לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, ופרסי גראמי לשיר השנה והקלטת השנה. ב-2019, הוציאה יחד עם דה ויקנד וטראוויס סקוט את השיר "Power Is Power" מתוך הפסקול של סדרת הטלוויזיה משחקי הכס.
ב-3 בספטמבר 2020 הוציאה סיזה את הסינגל "Hit Different", בהשתתפות טיי דולה סיין. באותה השנה, הוציאה את השיר "Good Days", שהגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100.
אלבומה השני, SOS, יצא לאור בדצמבר 2022. האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. הסינגל "Kill Bill" מתוך האלבום הפך לשירה הראשון שהגיע לצמרת מצעד הבילבורד הוט 100.
סדר קשר
סדר קשר (באנגלית BO, bond order) הוא מושג מתוך תאוריית האורביטלים המולקולריים אשר מגדיר את מספר הקשרים נטו במולקולה.
חישוב סדר הקשר נעשה על ידי ההפרש בין מס' האלקטרונים באורביטלים קושרים ומספר האלקטרונים באורביטלים אנטי קושרים חלקי 2: (BO=1/2(N-N.
דוגמה לסדר הקשר של חנקן מולקולרי
במולקולת חנקן, N2, נמצאים שני אלקטרונים קושרים באורביטל סיגמא 2s, ארבעה אלקטרונים באורביטל פאי 2p קושר ועוד שני אלקטרונים באורביטל סיגמא 2p קושר. בנוסף, ישנם שני אלקטרונים קושרים באורביטל סיגמא 2s אנטי קושר. לסיכום ישנם 8 אלקטרונים קושרים ו2 אנטי קושרים. מציבים במשוואה ומקבלים: BO=1/2(8-2)=3, זאת אומרת שלמולקולת חנקן ישנם 3 קשרים ומכאן ניתן להסיק את מבנה המולקולה.
הר דיאבלוטינס
הר דיאבלוטינס (באנגלית: Morne Diablotins) הוא ההר הגבוה ביותר במדינת האי דומיניקה הנמצאת באנטילים הקטנים בים הקריבי.
הר זה, שגובהו 1,447 מטרים, הוא השני בגובהו מבין ההרים באנטילים הקטנים, אחרי ההר לה סופרייר בגוואדלופ, הגבוה ב־20 מטרים.
ההר ממוקם כ־10 קיולמטרים מהעיר פורטסמות' וכ־24 קילומטרים צפונית לבירת המדינה, רוזו.
ההר הוא הר געש מורכב, וישנן השערות כי התפרץ לפני כ־30,000 שנה.
אברון (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
מימן גופרי
המימן הגופרי הוא חומצה חלשה ובתמיסה מימית הוא נפרד לקטיון מימן H+ ולאניון HS-:
כמויות קטנות של מימן גופרי מצויות בנפט גולמי, אולם גז טבעי עשוי להכיל עד 28% מימן גופרי. הרי געש ומעיינות חמים פולטים מימן גופרי שנוצר ככל הנראה מהידרוליזה של מינרליים גופריים, כלומר MS + H2O מגיבים ליצירת MO + H2S (כאשר M = מתכת כלשהי).
הריכוז הממוצע הנורמלי של מימן גופרי באוויר נקי הוא בסביבות 0.0001-0.0002 ppm.
המימן הגופרי הוא גז בטמפרטורת החדר, חסר צבע, בעל ריח של ביצים סרוחות, דליק ורעיל מאוד. מאחר שהוא כבד מן האוויר הוא נוטה להצטבר בתחתיתם של חללים לא מאווררים (מקומות מוקפים). על אף שריח המימן הגופרי חריף מאוד בתחילה, תוך זמן קצר המימן הגופרי פוגע בחוש הריח ועל כן קורבנות פונטנציאליים עשויים שלא לחוש בנוכחותו.
מימן גופרי הוא אחד המרכיבים הנפוצים של גז הביצות, לצד מתאן.
אלכסנדר טברדובסקי
אלכסנדר טברדובסקי (ברוסית: Алекса́ндр Три́фонович Твардо́вский; 21 ביוני 1910 - 18 בדצמבר 1971), היה משורר סובייטי. בנוסף לכך במשך תקופה ארוכה היה עורך של הירחון הספרותי "נובי מיר".
חייו
אלכסנדר טברדובסקי נולד בכפר במחוז סמולנסק למשפחת איכר מבוסס. אביו היה נפח מקומי ובבעלותו הייתה אחוזה קטנה. כבר בילדותו החל אלכסנדר בכתיבת שירים ובגיל 14 אסף כמה משיריו ושלח אותם למיכאיל איסאקובסקי שעבד בעיתון בסמולנסק. מיכאיל איסקובסקי הבחין בכישרון והחל לעזור למשורר הצעיר. בשנת 1931 פרסם טברדובסקי את הפואמה הראשונה "הדרך לסוציאליזם" (Путь к социализму). יצירה נוספת של טברדובסקי מתקופה זו, "מדינת מורביה" (Страна Муравия) שפורסמה בשנת 1936, תיארה את חיי הכפר בברית המועצות ואת יוסיף סטלין כמביא את המדינה לעתיד מבטיח. כל זאת למרות שמשפחת המשורר הוגלתה לסיביר והאחוזה המשפחתית נשרפה.
בשנת 1930 טברדובסקי החל ללמוד במכון למורים בסמולנסק ולאחר 3 שנות לימוד עבר למוסקבה ללימודים במכון לספרות ופילוסופיה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1939.
בשנת 1938 טברדובסקי התקבל למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. הוא גויס לצבא אדום והשתתף במלחמת החורף וכיבוש בלארוס המערבית מידי פולין.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה החל טברדובסקי לעבוד בעיתון צבאי שיצא לאור בעיר וורונז'. בעיתון זה פרסם טברדובסקי סדרת שירים על חייל בשם ואסילי טיורקין. השירים לא היו קשורים ביניהם בעלילה כלשהי. השירים התקבלו באהדה רבה בקרב החיילים. הם היו נושא שיחה יום-יומית וחלק מחיי חיילי החזית. עד מהרה השירים החדשים החלו להתפרסם בעיתונות מרכזית כמו בפראבדה, איזבסטיה ובעיתונים נוספים. ההבדל העקרי בין שירי טיורקין לבין היצירות האחרות מאותה תקופה מתבטא בהיעדר מוחלט של תעמולה ואזכורים של סטלין והמפלגה הקומוניסטית. השיר האחרון בסדרה פורסם במרץ 1945 והוא היה ה-30 בסדרה.
בשנת 1946 פרסם טברדובסקי פואמה על הימים הראשונים של המלחמה. בשנת 1953 מייד לאחר פטירת יוסיף סטלין, פרסם שיר הלל למנהיג שנפטר. אומנם ביצירות של שנות ה-60 טברדובסקי החל לגנות את סטלין על מעשיו במהלך שלטונו. גם בתקופה זו ניתן לראות שטברדובסקי היה בעד רוסיה חזקה אך לא קושר את חוזק המדינה עם מערך שלטוני כלשהו.
בשנים 1950-1954 ו-1958-1970 טברדובסקי היה העורך הראשי של הירחון הספרותי "נובי מיר". בשנת 1954 הוחלט להעביר את טברדובסקי מתפקיד עורך הירחון "נובי מיר" בעקבות פרסומים ראשונים של שירים שלו שנחשבו על ידי מנהיגי המפלגה כבעלי אופי אנטי-סובייטי. בשנת 1958 הוא מונה מחדש לתפקד העורך הראשי של הירחון. בתקופה הכהונה השנייה זו הוא פעל רבות לפרסום יצירות של סופרים ליברליים. בתחילת שנות ה-60 הוא קיבל אישור מניקיטה חרושצ'וב לפרסם את היצירה של אלכסנדר סולז'ניצין "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'". בשנים אלו הירחון היה נחשב למעוז של תומכי ההפשרה של חרושצ'וב. באותה תקופה הוא סיים את הפואמה "טיורקין בעולם הבא" (Тёркин на том свете). השלטונות לא אישרו את פרסום הפואמה והיא יצאה לאור רק בתקופת הפרסטרויקה. במשך כל שנות ה-60 טברדובסקי לחם נגד הממסד המפלגתי לטובת פרסום יצירות ספרותיות שונות בירחון שהיה עורכו הראשי. לאחר שניקיטה חרושצ'וב איבד את השלטון התחזקו ההתקפות על הירחון. בסופו של דבר הממסד הצליח להביא לפיטורי כל הסגנים של טברדובסקי במערכת הירחון והוא החליט כי אינו יכול להמשיך במערכת במתכונתה החדשה. בפברואר 1970 הוא עזב את המערכת ואיתו חלק משמעותי של עובדי הירחון.
זמן קצר לאחר עזיבת הירחון, התגלה אצל טברדובסקי סרטן הריאה והוא נפטר ב-18 בדצמבר 1971 באחוזתו במחוז מוסקבה. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
על פעילותו הספרותית הוענקו לו פרס ברית המועצות 4 פעמים, פרס לנין, 3 פעמים עיטור לנין, עיטור הדגל האדום ועוד.
יחסי אינדונזיה–תימן
סקירה כללית
ב-25 ביוני 2002 ביקר שר ההשכלה והמחקר התימני באינדונזיה ופגש את שר החינוך של אינדונזיה. בפגישה זו, נחתם מזכר בדבר שיתוף הפעולה בחינוך בין המדינות. באותה שנה, שיבח סגן נשיא תימן את התפתחות הטכנולוגיה באינדונזיה והביע רצון בשיתוף הפעולה הרב-צדדי בין המדינות.
אוניברסיטת בראון
אוניברסיטת בראון (באנגלית: Brown University) היא אוניברסיטה אשר ממוקמת בפרובידנס, רוד איילנד שבארצות הברית.
היסטוריה
בראון נוסדה בשנת 1764 בשם רוד איילנד קולג', והיא האוניברסיטה השביעית בוותיקותה בארצות הברית ואחת האוניברסיטאות היוקרתיות בארצות הברית ובעולם, נמצאת באופן קבוע בצמרת דירוג הקולג'ים והאוניברסיטאות. נשיאת האוניברסיטה הנוכחית היא כריסטינה פקסון שהחליפה ב-2012 את רות סימונס, הנשיאה השחורה הראשונה של מוסד החבר בליגת הקיסוס.
בראון הייתה האוניברסיטה הראשונה בארצות הברית שקיבלה לשורותיה תלמידים ללא קשר לאמונותיהם הדתיות.
בשנת 1969 בראון שינתה את תוכנית הלימודים שלה ופטרה את הסטודנטים לתואר ראשון מקורסי חובה כללים. כמו כן התירה האוניברסיטה לסטודנטים להרשם לקורסים מבלי לקבל ציונים, ובמקומם לקבל ציון עובר\לא נחשב (עם זאת, עבור תלמידי תארים מתקדמים בתחומי המדעים או ההנדסה, הכלל הזה אינו חל על הקורסים בתוכנית הלימודים, אלא רק על קורסי רשות עודפים). לבסוף לאלו הבוחרים לקבל ציוני A, B, או C, אין ציוני ביניים ("+" או "-") בניגוד לנהוג במוסדות מקבילים בארצות הברית.
במסגרת אותה רפורמה, אימצה האוניברסיטה תוכנית לימודים פתוחה, לאחר תקופה של שתדלנות סטודנטים. תוכנית הלימודים החדשה ביטלה את דרישות הקיימות באוניברסיטאות אחרות לתוכנית לימודים חובה, הפכה את התלמידים ל"אדריכלים של הסילבוס שלהם" ואיפשרה להם ללמוד כל קורס בציון משביע רצון (עובר) או ללא קרדיט (נכשל) שאינו מתועד בתמלילים חיצוניים. בשנת 1971, נעשה מיזוג של מוסד הנשים המקביל של אוניברסיטת בראון, קולג' פמברוק, אשר נטמע במלואו בתוך האוניברסיטה.
המהפכה האמריקאית
כשספינות בריטיות סיירו במפרץ נראגנסט בסתיו 1776, הועברה ספריית המכללה מחוץ לפרובידנס על מנת לשמור על הספרים בה. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שלאחר מכן, שימש היכל האוניברסיטה של בראון לצורך שיכון חיילים מהפכנים צרפתים ואחרים בראשות הגנרל ג'ורג' וושינגטון והרוזן דה רושאמבו בזמן שהם המתינו להתחיל את המתקפה שהובילה להמצור על יורקטאון ולקרב צ'ספיק. כינוס אותם חיילים באוניברסיטת בראון נחגג כמציין את תבוסת הבריטים וסיום המלחמה. הבניין פעל כבית חולים לפצועי המלחמה, מ-10 בדצמבר 1776 עד 20 באפריל 1780, וכבית חולים לחיילים צרפתיים מ-26 ביוני 1780 ועד 27 במאי 1782.
משפחת בראון
ניקולס בראון, סוחר עבדים אמיד, ובניו: בנו ניקולס בראון הבן (מחזור 1786), ג'ון בראון, ג'וסף בראון, מוזס בראון, סייעו בהעברת הקולג' לפרובידנס, ותרמו לבניית הבניין הראשון שלו והבטחת ההקדש שלו. ג'וסף לימד במקום כפרופסור; ג'ון שימש כגזבר שלה מ-1775 עד 1796; וניקולס הבן, שלמד באוניברסיטה במחזור 1786, ירש את דודו כגזבר מ-1796 עד 1825. תרומותיו של של ניקולס בראון הבן הסתכמו בכמעט 160,000 דולר (מעל 3.5 מיליון דולר כיום) וכללו כספים לבניית מכללת הופ (1821-22) ומנינג הול (1834-35), וכן ספריית ג'ון קרטר. לאור תרומותיו הנדיבות נקראה האוניברסיטה על שם המשפחה.
אף כי באזור ניו אנגלנד לא נהגה עבדות, הייתה סוגיית העבדות רלוונטית לאוניברסיטה. משפחת בראון, תורמת הכספים למקום, הייתה מעורבת במיזמים עסקיים שונים ברוד איילנד, וצברה עושר הן במישרין והן בעקיפין מסחר העבדים הטרנס -אטלנטי. המשפחה הייתה חלוקה בסוגיית העבדות. ניקולס בראון האב, היה בעצמו סוחר עבדים. מבין בניו, ג'ון בראון הגן על העבדות, בעוד מוזס וניקולס בראון הבן היו מתנגדי ביטול נלהבים. בשנת 2003, תחת כהונתה של הנשיאה רות סימונס, הקימה האוניברסיטה ועדת היגוי, שתחקור את הקשרים הללו של אוניברסיטת בראון לנושא העבדות בארצות הברית ולהמליץ על אסטרטגיה לטיפול בהם.
דוח "עבדות וצדק"
בשנת 2003 הקימה נשיאת אוניברסיטת בראון דאז, רות סימונס, ועדת היגוי שנועדה לחקור את קשריה של אוניברסיטת בראון לעבדות בארצות הברית. הוועדה עסקה בנושא במשך שלוש שנים, ובאוקטובר 2006 פרסמה דו"ח המתעד את ממצאיה, בשם דוח "עבדות וצדק" (Slavery and Justice" report").המסמך, שכותרתו "עבדות וצדק", פירט את הדרכים שבהן נהנתה האוניברסיטה הן במישרין והן בעקיפין מסחר העבדים הטרנס-אטלנטי ומניצולם של אנשים משועבדים. הדו"ח כלל גם שבע המלצות כיצד על האוניברסיטה לטפל במורשת זו. מאז השלימה אוניברסיטת בראון מספר המלצות אלה, כולל הקמת מרכז לחקר עבדות וצדק, בניית אנדרטת העבדות, ומימון הקדשה קבועה של 10 מיליון דולר לבתי ספר ציבוריים בפרובידנס, שחלק מאוכלוסייתם הם צאצאי אותם עבדים.
מאפייני האוניברסיטה
האוניברסיטה שמה את עיקר הדגש על חינוך סטודנטים לתואר ראשון. בראון נחשבת כאחת האוניברסיטאות הטובות ביותר לתואר ראשון בארצות הברית, יחד עם אוניברסיטאות דארטמות' ופרינסטון אשר נוקטות בפילוסופית לימוד דומה.
תשעה זוכי פרס נובל היו מזוהים עם אוניברסיטת בראון, כבוגרי המוסד, סגל או חוקרים. בוגרים בולטים נוספים כוללים 27 זוכי פרס פוליצר, 19 מיליארדרים, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית אחד, ארבעה מזכירי המדינה של ארצות הברית, 99 חברי קונגרס ארצות הברית, 57 מלומדי רודס, ו-38 מדליסטים אולימפיים.
הקמפוס הראשי של בראון ממוקם בשכונת קולג' היל בפרובידנס, רוד איילנד. האוניברסיטה מוקפת ברובע ארכיטקטוני רשום פדרלי עם ריכוז צפוף של מבנים מהתקופה הקולוניאלית. רחוב בנפיט (Benefit Street), העובר לאורך הקצה המערבי של הקמפוס, מכיל את אחד הריכוזים העשירים ביותר של אדריכלות מהמאה ה-17 וה-18 בארצות הברית.
צבעי האוניברסיטה הם חום דוב ים, אדום קרדינל, לבן. הקמע של בראון הוא דוב וחברי קבוצות הספורט מכונים "הדובים". בסך הכל קיימות 32 קבוצות ורסיטי שמשתתפות בתחרויות בענפי ספורט שונות.
האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר, חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות ובליגת הקיסוס.
ג'ון גרנוויל
ג'ון אשלי סואמס גרנוויל (11 בינואר 1928 – 7 במרץ 2011) היה היסטוריון של העולם המודרני.
המנון אלבניה
ההמנון הולחן על ידי המלחין הרומני צ'יפריאן פורומבסקו.
ג'ון גרנוויל
ביוגרפיה
הוא שינה את שמו רשמית לג'ון אשלי סואמס גרנוויל ב-1949 מיד אחרי שקיבל אזרחות בריטית. אמו מתה במחנה ריכוז, ולאביו היו אמצעים מוגבלים לתמוך במשפחה.
לאחר השתתפותו בבית ספר הכנה באסקס, הוא למד בבית הספר הטכנולוגי של קיימברידג', אחר כך הוא לקח עבודת גננות בפיטר-האוס, קמברידג'. גרנוויל התחיל ללמוד לבדו במהלך היום ולקחת שיעורים בקולג' בירקבק, לונדון בערב. לגרנוויל ניתנה את העטירה של המועצה המחוזית, שאפשרה לו ללמוד באוניברסיטת לונדון. אחר כך הוא הלך לקולג' בירקבק ובית הספר לכלכלה של לונדון. הוא למד בשם צ'ארלס וובסטר וסיים תואר ראשון בהיסטוריה ב-1951 ודוקטורט, שעליו הוענק לו מדליית האצ'ינסון.
גרנוויל התחיל את הקריירה האקדמית שלו באוניברסיטת נוטינגהאם שבו היה עוזר מרצה מוצלח. הוא היה פרופסור להיסטוריה בין לאומית באוניברסיטת לידס מ-1966 עד 1969, אחר כך פרופסור וראש המחלקת להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת בירמינגהם מ-1969 עד 1994. אחר כך עבד באוניברסיטת המבורג.
גרנוויל התמקד בהצגתו כאיש אנגלי בעל שורשים גרמניים, ולכן רוב מחקרי סובבים סביב זה. הוא פיתח את לימודי התואר הבינלאומי בלידס, שהתמקדה בשימוש סרטים ככלי להבנת ההיסטוריה.
גרנוויל התחתן פעמיים. הוא פגש את בטי אנני רוסנברג דרך אחוות הרקנוס בייל, היה להם שלושה בנים ביחד, עם זאת, היא מתה, והשאירה את גרנוויל ביחד אם שלושת ילדיו שהוא צריך לגדל לבד. פטרישיה קארני ניחמה אותו באובדנו, והם התחתנו ב-1975 והמשיכו ללדת עוד ילדים.
האיחוד הסלאבי
האיחוד הסלאבי (ברוסית: Славянский союз, СС) הייתה תנועת ימין קיצונית נאו-נאצית ברוסיה התומכת בהקמת מדינה רוסית לאומנית, אחת מהתנועות הנאו-הנאציות הגדולות ברוסיה ואחת הפעילות ביותר לפני פירוקה בשנת 2010.
הארגון הוקם בספטמבר 1999 על ידי דמיטרי דיומוצ'קין והיה אחראי לשורת פיגועים על רקע לאומני ורציחות של מהגרים לא חוקיים ממרכז אסיה וכאלה בעלי מראה קווקזי.
האיחוד הסלאבי תמך במדיניות הגזענית של היטלר ואנשיה מעריצים את פועלו, אף שהיטלר עצמו ראה בגזע הסלאבי, כגזע נחות הראוי לשעבוד שאינו מסוגל לשלוט ולייצר תרבות.
באפריל 2010 בית המשפט העירוני של מוסקבה הכיר בתנועת "האיחוד הסלאבי" כארגון קיצוני שפעילותו אסורה בשטחי הפדרציה הרוסית וב-29 ביוני אותה שנה בית המשפט העליון של רוסיה אימץ את החלטת בית המשפט שנכנסה לתוקפה ועוד באותו היום הודיע דיומוצ'קין על פירוק הארגון.
ב-3 במאי 2011 דמיטרי דיומוצ'קין ואלכסנדר פוטקין (מ"התנועה נגד הגירה לא חוקית") הקימו את ארגון "הרוסים" (Русские), כארגון נאו-נאצי שמרני המאחד כ-40 תנועות נאו-נאציות שונות ברוסיה.
גורדון מור
גורדון ארל מור (באנגלית: Gordon Earle Moore; 3 בינואר 1929 – 24 במרץ 2023) היה מייסד חברת אינטל יחד עם רוברט נויס ויושב-ראש החברה. במאמר שפורסם ב-19 באפריל 1965 במגזין Electronics Magazine העלה תזה המכונה חוק מור.
ביוגרפיה
גורדון מור נולד בסן פרנסיסקו, וגדל בפסקדרו שבקליפורניה. בוגר במדעים (B.Sc) בכימיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1950) ודוקטור בכימיה ובפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) (1954). לפני לימודיו בברקלי, הוא עשה את שנתו הראשונה והשנייה באוניברסיטת סן חוזה, שם פגש את אשתו לעתיד, בטי.
תרומות לפיתוחים טכנולוגיים
ב-2001 תרמו מור ואשתו 600 מיליון דולר ל-Caltech, הסכום הגבוה ביותר שנתרם למוסד להשכלה גבוהה עד אז. לדברי מור מטרת התרומה הייתה לשמירת Caltech בחזית הקדמית של המחקר והטכנולוגיה. מור היה יושב-ראש חבר הנאמנים של Caltech מ-1994 עד 2000, והמשיך להיות חבר בחבר הנאמנים.
יחד עם אשתו הקים מור את קרן בטי וגורדון מור.
חוק מור
בשנת 1965 פרסם תחזית במדעי המחשב, הלא הוא "חוק מור", שקבע כי כוח החישוב יכפיל את עצמו בהתאם להכפלת מספר הטרנזיסטורים בשבבי הסיליקון. כעבור כעשור תוקנה הנוסחה כך שההכפלה תתקיים פעם בשנתיים. התחזית גרמה לאינטל ולחברות מתחרות להשקיע במחקר ובפיתוח התעשייה.
M.A.A.D City
רקע
בשיר, לאמאר מדבר על נסיעה בשדרות רוזקראנס בקומפטון, מתייחס לעישון הפנציקלידין בשיר "The Art of Peer Pressure", ומדבר על פיטוריו מעבודתו בגלל שוד. לאמאר מדבר גם על כך שראה את דודו נורה בדוכן המבורגרים מקומי. השיר מציג את השינוי האקלימי האלים בסיפור של Good Kid, M.A.A.D City.
קבלה ביקורתית
השיר זכה להערכה רבה ממבקרי המוזיקה, ששיבחו את ההפקה והביצועים של שני הראפרים. מגזין XXL תיאר את השיר כ"שיא היצירתי וה'קולנועי' של האלבום". דייוויד אמידון מ-PopMatters שיבח את הפקת השיר, באומרו: "זה מרגיש כאילו ל-The Chronic נולד ילד עם 2001". אנדרו נוסניצקי מ-Spin תיאר את הופעתו של אם סי אייט כ"גניבת ההצגה". מגזין קומפלקס דירג את השיר במקום ה-25 ברשימת 50 השירים הטובים ביותר לשנת 2012.
הצלחה מסחרית
באוקטובר 2012, מיד לאחר צאתו של Good Kid, M.A.A.D City, נכנס השיר לראשונה למצעד הבילבורד הוט 100 במקום ה-94 עקב הורדות רבות. מסיבות שאינן ידועות, השיר נכנס בשנית לבילבורד הוט 100 ב-8 בספטמבר 2013, במקום ה-98. בעקבות הביצוע של לאמאר לשיר בטקס פרסי גראמי ה-56, השיר נכנס מחדש למצעד, והגיע בשיאו למקום ה-75.
אנג'ל רודריגז
אנג'ל דניאל רודריגז טריקוצ'ה (בספרדית: Ángel Daniel Rodríguez Tricoche, נהגה בספרדית "אנחל רודריגס"; נולד ב-5 בדצמבר 1992) הוא כדורסלן פוארטו ריקני המשחק בקבוצת אוסטין ספרס מליגת הפיתוח של ה-NBA, בעמדת הרכז. גובהו 1.80 מטר.
קריירה
רודריגז נולד בריו פיידרס שבפוארטו ריקו. בגיל 15 עבר לבדו למיאמי כדי להתקדם בכדורסל. בשנים 2011–2013 שיחק בליגת המכללות בשורות קנזס סטייט ובשנים 2013–2015 שיחק בשורות מיאמי הוריקנס מליגת המכללות. בעונתו השנייה בקבוצה קלע 12.6 נקודות למשחק, מסר 4.5 אסיסטים וחטף 1.7 כדורים למשחק.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA עבר לשחק בעונת 2016–2017 בשולה מצרפת.
ב-2017 חתם במכבי חיפה לעונה אחת.
אניס בוסעידי
אניס בוסעידי (בערבית: أنيس بوسعيدي; נולד ב-23 בספטמבר 1986 בלה בארדו שבתוניס) הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת המגן.
קריירת מועדונים
התחיל לשחק כדורגל בגיל 11. בגיל 16 הגיע לקבוצה בסטאד תוניסיאן. בהתחלה שיחק כקשר, אחר כך המאמן ביקש ממנו לשחק בעמדת המגן. בוסעידי ניסה, ומאז ועד היום הוא משחק בעמדה זו. אחרי זמן קצר הוא חתם חוזה מקצועני עם המועדון, שם הוא שיחק במשך כמה שנים. יחד עם סטאד תוניסיאן אניס זכה פעמיים בגביע הליגה התוניסית, פעם בגביע התוניסאי ופעם בגביע המחזיקות הערבי.
בקיץ 2008 נמכר למועדון האוסטרי רד בול זלצבורג, כשהוא חתם חוזה עד 2011, אך ב-2010 עזב לפאוק סלוניקי היוונית.
בתחילת מרץ 2011, שבוע עד תחילת עונה 2011/12 ברוסיה, הצטרף לרוסטוב.
בדצמבר 2011 עבר לטבריה סימפרופול אך שוחרר ממנה בשנת 2014.
חיים אישיים
ההורים של בוסעידי בפנסיה. האב בשיר עבד זמן רב בצרפת, לאמו קוראים נבובה. לאניס יש 2 אחיות בשם סוניה וסיחם ואח בשם עאדל. השם בוסעידי מתורגם כ"שמח".
סנוסים
המסדר הסנוסי (Senussi או Sanusi) הוא תנועה שהוקמה בשנת 1837 במכה על ידי מחמד אל סנוסי (1791–1859). אל סנוסי, שהיה אלג'יראי שהגיע למכה, הטיף לחזרה לאסלאם "הטהור", כפי שהיה בימי האבות (הסלף). תומכיו היו מאזור לוב.
הסנוסים הנהיגו את ההתנגדות לכיבוש של בניטו מוסוליני שתחילתו ב-1922 וכך עד 1943. במלחמת העולם השנייה תמכו בבריטניה וסייעו לבעלות הברית מול איטליה וגרמניה. במערכות אלה סבלו אבדות קשות. אידריס הראשון היה ראש הסנוסים שנשא בתואר מלך המדינה.
צאצאיהם של בני המסדר שלטו בלוב עד שנת 1969, עת הופל משטרם על ידי מועמר קדאפי.
לארי גאורגי
לארי (בגאורגית: ლარი) או לארי גאורגי (בגאורגית: ქართული ლარი , כּארתוּלי לארי) הוא ההילך החוקי של גאורגיה. מתחלק ל-100 תתרי (თეთრი).
לארי
ב-2 באוקטובר 1995 החליפה ממשלתו של אדוארד שוורדנדזה את הקופון הזמני עם המטבע "לארי", בשער של מיליון ל-1. הלארי נותר יציב למדי מאז.
השם לארי הוא מילה גאורגית עתיקה המציינת מצבור, רכוש, כאשר התתרי הוא מונח מוניטרי גאורגי עתיק מהמאה ה-13. מטבעות ששימשו בעבר את גאורגיה נקראו אבזי (הילך חוקי עד 1833) ומנתי גאורגי, ששימש בין 1919 ל-1922.
שיטרי הכסף הגאורגים מתחלקים ליחידות של 1, 2, 5, 10, 20, 50 ו-100 לארי, והמטבעות מונפקים ביחידות של 1, 2, 5, 10, 20, ו-50 תתרי.
שיטרי הכסף
על שטרות הכסף הגאורגים מתנוססות הדמויות הבאות:
שער השקל הישראלי
שערו של שקל חדש ישראלי נכון ליולי 2022 הוא: 1.19
יהודה אבן בלעם
הרב יהודה בן שמואל אִבְּן בַּלְעַם (נודע בערבית כאבו זכרייה יחיא או אבן-אלעם; ד'תש"ס 1000 – ד'תתל"א 1070) היה פרשן מקרא רבני מדקדק ואיש הלכה בספרד, מחבר הפיוט בזכרי על משכבי.
נולד בטולדו למשפחה מיוחסת במחצית השנייה של המאה ה-11, ועבר מאוחר יותר לעיר סביליה.
פירושו לתנ"ך
כתב את פירושו על רוב ספרי המקרא בשפה הערבית. שיטת פירושו מגשרת בין גישת רס"ג ובין גישת ר' אברהם אבן עזרא. מנתח את הכתוב בכלים דקדוקיים, ונמנע מפירוש שאינו הולם את דברי חז"ל.
האבן עזרא מזכיר אותו הרבה בפירושיו לתנ"ך, הרמב"ם, אשר כידוע ממעט מאוד בהזכרת פרשנים יהודים ספרדים מתקופות סמוכות לו, באגרת תחיית המתים המפורסמת מסתייע בדבריו וכותב: "וזה לא אנחנו לבד אמרנוהו, אבל כבר קדמונו להבנת זה העניין אנשי התבונה מן המפרשים כמו רבי משה ג'יקטילא ואבן בלעם וזולתם מן המפרשים". כמו כן הוא מובא אצל חכמים מאוחרים יותר כהרד"ק ורבי אשתורי הפרחי ורבי יהושע אבן שועיב.
מחיבוריו
חיבר את הפיוט "בזכרי על משכבי" הנאמר על ידי קהילות הספרדים בימי הסליחות והימים הנוראים. יש המשערים שהוא כתב את הפיוטים שבהם ישנו אקרוסטיכון "בלעם".
קייס ואן דונגן
קורנליס תאודורוס מריה "קייס" ואן דונגן (בהולנדית: Cornelis Theodorus Maria "Kees" van Dongen; ) היה צייר הולנדי אשר פעל בעיקר בפריז, המזוהה עם זרם הפוביזם.
ביוגרפיה
ואן דונגן נולד בדלפסהאפן (Delfshaven) ישוב בעל עירייה עצמאית צמוד לרוטרדאם אשר ב-1886 חובר לעיר. בשנת 1892, כשהוא בן 16, החל ללמוד באקדמיה לאמנות יפה ברוטרדאם. בתקופה הזאת נהג לפקוד את רובע החלונות האדומים בנמל העיר ולצייר סצנות של מלחים וזונות.