cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפחת קיין והאלים המצריים
הספר השלישי והאחרון: "צל הנחש"
האם הם ינצחו את אפופיס, האל הנחש של הכאוס? האם יתאחדו עם האלים? והאם יראו את אמם שוב?
בן סובק
ספר נוסף אשר לא נכלל בסדרה אשר מתאר הרפתקה משותפת של פרסי ג'קסון וקרטר קיין. בספר זה קרטר יוצא לבד להילחם במפלצת שמציקה לבני-אנוש ומגלה שהמפלצת היא בעצם פתסוחוס, בנו של סובק. פתסוחוס, המתואר כתנין בגודל מפלצתי, בולע אותו. אך פרסי מציל אותו והמפלצת בורחת. קרטר בטעות מתחיל קרב בינו לבין פרסי. פרסי מצליח לפגוע בקרטר אך קרטר קושר אותו. כאשר הם נזכרים בפתסוחוס הוא כבר מגיע למקום מיושב ומתחיל לזרוע הרס. פרסי וקרטר מאחדים כוחות בניסיון להוריד את הקולר ההופך תנין רגיל למפלצת פתסוחוס. בסוף הקרב הם מצליחים להביס אותו ולהוריד ממנו את הקולר והמפלצת חוזרת לתנין התינוק שענד את הקולר. פרסי וקרטר חושדים בכך שהקולר לא נענד על ידי התנין בטעות, אלא בגלל מישהו המעוניין בפגישתם. אולי מישהו שיודע שאיחוד כזה יוביל לאסון. בשל כך פרסי וקרטר נפרדים, אך קרטר נותן לפרסי סימן קסום. הסימן מאפשר לפרסי לקרוא לקרטר בדרך קסומה בעזרת קריאה בשמו של קרטר.
בסוף הספר קרטר רומז בבירור לספר המשך וכל הספר מתרחש מנקודת מבטו. בהמשך יוצא ספר המשך הנקרא "המטה של סראפיס" שמספר על אנבת' צ'ייס (חברה של פרסי) וסיידי קיין.
המטה של סראפיס
ספר ההמשך ל"בן סובק" אשר מתאר הרפתקה משותפת של אנבת' צ'ייס וסיידי קיין.
ספנדרל (ביולוגיה)
מקור
המונח נטבע על ידי סטיבן ג'יי גולד וריצ'רד לוונטין שהשתמשו בתיאור הספנדרל כמשל. הספנדרל הוא המרווח שבין הקשת ובין המסגרת האנכית והאופקית בה היא מצויה, בבנייה באדריכלות ימי הביניים, מרווח שהתמלא בעיטורים באדריכלות הרנסאנס. מילוי זה, לטענת גולד ולוונטין היה לא כתוצאה משיקולי צורך אלא כתוצאה מניסיון לעצב את הרווח שבין הקשת ובין המסגרת. באותו אופן, לטענת גולד ולוונטין, קיימות התפתחויות אבולוציוניות שאינן נובעות מהתאמה לסביבה ומעקרון הברירה הטבעית.
דוגמאות
איברים רבים בגופיהם של בעלי חיים התפתחו מ"ספנדרל", כלומר שימשו לצורך מסוים, ולאחר מכן "התלבש" עליהם שימוש נוסף – שבהדרגה הפך לשימוש העיקרי. התפתחות כנפי הציפור נבררה באבולוציה כי הכנפיים שיפרו את קליטת חום השמש וחימום הגוף, אך בהדרגה החלו הכנפיים לשמש גם לתעופה, ושימוש משני זה הפך לשימוש עיקרי. משטחים נוקשים על ראשיהם וגבם של הטריצרטופס, הסטגוזאור ודינוזאורים צמחוניים אחרים הגדילו את שטח הפנים של הגוף וכך השתפרה קליטת חום השמש, אך בזכות קשיחותם החלו משטחים אלה לשמש גם כאיברי ניגוח בקרב. זנב הלוויתן, חלק מעמוד השדרה, התפתח לאור היתרונות שהיו לו עבור תנועת הלוויתן, אך עם הזמן החל לשמש גם כאמצעי לפיזור חום הגוף ולקירור הגוף. באותו אופן, השינוי במוח האנושי אפשר גיבוי למצבי עומס חום – הצורך המקורי שעליו ענה השינוי – אך בהמשך יצר שינוי זה קשרים רבים יותר בין נוירונים, וכך נוצרו תפקודים מנטליים מסוג חדש: שפה, תקשורת באמצעות סמלים ותודעה. הכמות יצרה איכות.
ביקורת
ריצ'רד דוקינס טען שאין דרך לבדוק או להוכיח את תאוריית הספנדרל, כמו גם תורות אבולוציוניות אחרות שמתוות תהליכים שאינם כרוכים בהתאמה.
מקדש אסגילה
מקדש אֶסַגִילַה היה מקדש לאל הבבלי מרדוך שהיה ראש פנתאון האלים הבבלי והאל המגן על העיר בבל. השם "אסגילה" (E-sag-ila) הוא בשומרית ומשמעותו "בית ירים ראש". המקדש שכן דרומית לזיגוראת אתמנאנכי (Etemenanki) שגובהו הגיע ל-92 מטר.
במקדש זה שכן פסל האל מרדוך וכן פסלי אלים נוספים שנחשבו האלים המגינים של ערים אחרות שהיו תחת שליטת העיר בבל מאז המאה ה-18 לפנה"ס. במקדש נמצא גם אגם קטן ששמו "אָבְּזוּ" (השם ניתן לו על ידי הכהנים במקדש). האגם ייצג את אביו של מרדוך, האל אֶנְכִּי שהיה אל המים המתוקים, שחי במי אבזו. מים אלה על פי המיתולוגיה הבבלית היו המקור לכל המים הטריים.
היסטוריה
על פי אנומה אליש, סיפור הבריאה המיתולוגי הבבלי (לוח 6 שורות 60–64), מקדש אסגילה לכבוד האל מרדוך נברא יחד עם העולם ובריאתו הוא המעשה האחרון של סיפור הבריאה.
המקדש היה קיים כבר בתקופת השושלת הבבלית הראשונה כנראה על ידי סביום המלך השלישי בשושלת זאת שמלך בין השנים 1844–1831 לפנה"ס, על פי הכרונולוגיה התיכונה. עם כיבוש בבל על ידי המלך החתי מורשיליש הראשון, נבזז פסל האל מרדוך ובת זוגו, והם נלקחו מהמקדש. הכשים שהשתלטו על העיר ומלכו בבבל החזירו את הפסלים. בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס, בתקופתו של סנחריב נהרסה בבל וגם המקדש, בנו ויורשו אסרחדון שיקם את העיר ואת המקדש.
נבוכדנצר השני שמלך במאה ה-6 לפנה"ס השלים את בניית מתחם מקדש אסגילה, ונתן לו את צורתו הסופית. מתחם המקדש היה ליבה של העיר בבל. אורך הצלע הארוכה של המתחם הייתה 200 מטר, והוא כלל שלוש חצרות המוקפות בחדרים ששימשו את הכוהנים ואחסנו את כלי הפולחן. צורתו של המקדש הייתה בצורת האות L. הבאים למקדש נכנסו קודם כל לחצר גדולה בגודל 40 על 70 מ"ר, מחצר זאת עברו לחצר קטנה יותר צמודה אליה בגודל 40 על 25 מ"ר. בתוך החצר הקטנה נכלל מבנה מקדש שכלל שני חדרים, חדר המתנה ממנו נכנסו לחדר המקודש ביותר שבתוכו שכן הפסל של מרדוך ובת זוגו זַרְפַּנִית (Zarpanit).
על פי הרודוטוס המלך חשיארש הראשון במסגרת מדיניותו לפגיעה בעצמאות בבל, סילק את הפסל מהמקדש בשנת 482 לפנה"ס. הוא חילל את מקדש אסגילה ובזז את העיר. אלכסנדר הגדול במאה ה-4 לפנה"ס הורה לשקם את המקדש שהמשיך לשמש עד המאה ה-2 לפנה"ס כאחד ממרכזי התרבות האחרונים ששימרו את תרבות הבבלית ואת הכתיבה בכתב יתדות. במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס, בימי שלטונם של סלאוקוס הראשון ובנו אנטיוכוס הראשון, בנייני המקדש עברו שיפוץ נוסף. מתקופה זאת שרדו הממצאים הארכאולוגיים השלמים ביותר המתארים את סדרי הפולחן של חג ראש השנה בבבל שנקרא "אכיתו" (אַכִּתֻ). בחג זה שחל בעשרה הימים הראשונים של חודש ניסן, הייתה מתקיימת תהלוכה שבו המלך היה אוחז בידו של מרדוך, ופסלו היה נישא ממקדש אסגילה ועד בית אכיתו שנמצא מחוץ לעיר. על פי יומן אסטרונומי בבלי, המלך אנטיוכוס השלישי שחי בסוף המאה ה-3 לפנה"ס ותחילת המאה ה-2 לפנה"ס, השתתף בריטואלים שונים במקדש אסגילה.
העיר בבל עצמה ננטשה בהדרגה בתקופת האימפריה הפרתית שכבשה אותה במחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס, והמקדש עצמו ננטש ונהרס במאה ה-1 לפנה"ס.
ארכאולוגיה
הארכאולוג האשורי הורמוזד רסאם חפר בחודשים פברואר מרץ 1879 במספר אתרים בבבל. הוא גילה מספר מבנים חשובים ביניהם היה גם מקדש גדול שלא זוהה בוודאות. ביסודות מבנה המקדש הוא מצא מספר גדול של מסמכים עסקיים הכתובים על לוחות חרס וביניהם היה גליל כורש.
שחזור מבנה המקדש נעשה באמצעות לוח שנקרא "לוח אסגילה" משנת 229 לפנה"ס שנמצא באורוכ. הלוח שעיקרו מתמטי, כולל במספר שורות גם תיאור של המקדש. לוח זה כלל טקסט שהועתק ממקור עתיק יותר. הלוח שוכן במוזיאון הלובר.
הסכם ובסטר-אשברטון
הסכם ובסטר-אשברטון (באנגלית: Webster–Ashburton Treaty) הוא הסכם שבו הוסדרו בעיות בגבול בין ארצות הברית לבין המושבות הבריטיות בצפון אמריקה (באזור שהפך לקנדה). ההסכם נחתם ב-9 באוגוסט 1842, בזמן נשיאותו של ג'ון טיילר, וסיים את מלחמת ארוסטוק, סכסוך לא אלים על מיקום גבול מיין - ניו ברנזוויק. ההסכם כלל:
ההסכם אישר רטרואקטיבית את גבולה הדרומי של קוויבק, שהמודדים ג'ון קולינס ותומס ולנטיין סימנו בעמודי אבן בשנים 1771–1773. על פי ההסכם הגבול היה אמור להיות בקו רוחב 45 מעלות צפון, אך הוא נמצא במקומות מסוימים צפונית לקו הזה. על ההסכם חתמו שר החוץ של ארצות הברית דניאל ובסטר והדיפלומט הבריטי אלכסנדר בארינג, הברון הראשון של אשברטון.
במזרח
הבוררויות בסוגיות גבול שונות במזרח צפון אמריקה לפני המלך ויליאם הראשון מהולנד בשנת 1831 לא הצליחו להביא להחלטה מחייבת. חוזה פריז קבע את קו הרוחב ה-45 כחלק מהגבול הצפוני של ניו יורק ושל ורמונט. רוב החלק הזה של הגבול נסקר בעבר בתחילת שנות השבעים של המאה ה-18 אולם קו הסקר לא היה מדויק. מאז שנבנה המבצר האמריקאי פורט בלונדר, שנמצא בצפון-מזרח ניו יורק - מצפון לקו הרוחב ה-45, ארצות הברית רצתה לעקוב אחר קו הסקר הישן. הסכם ובסטר-אשברטון שילב את השינוי הזה והשאיר את המבצר הגמור למחצה על אדמת ארצות הברית. לאחר חתימת ההסכם, ארצות הברית חידשה את הבנייה באתר. הפרויקט החדש החליף את הבנייה שהושבתה ב־1812 בביצור מאסיבי של מערכת שלישית המכונה פורט מונטגומרי.
ההסכם מסמן את סיום העימותים המקומיים בין חוטבי עצים (המכונה מלחמת ארוסטוק) לאורך גבול מיין עם המושבות הבריטיות של קנדה (אזור קוויבק) וניו ברנזוויק. הגבול שהוסכם לבסוף חילק את השטח השנוי במחלוקת בין שתי המדינות. לבריטים הוקצו תוואי הכביש הליפקס - קוויבק, שהצבא האמריקאי חפץ בו מכיוון שקנדה באזור קוויבק לא הייתה בקשר בחורף עם ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה. ההסכם שינה חלקים מהגבול כדי לתת לארצות הברית קצת יותר שטחים בצפון. אזור "הנהר האינדיאני" הוקצה לארצות הברית. הסכם ובסטר–אשברטון לא הגדירה את הבעלות על האי מאצ'יאס סייל, שנשארה לא ברורה. בנוסף, החתימה על ההסכם שמה קץ למספר שיפורים מתוכננים במבצרי הגנה קנדיים כגון פורט מלדן בהמרסטבורג, אשר ממשלת בריטניה לאחר מכן נטשה אותו, כי הם כבר לא שירתו מטרה הגנתית.
במערב
הגבול בין אגם סופריור ואגם ווד היה זקוק להגדרה מכיוון שמפת מיטשל הלקויה ששימשה במשא ומתן להסכם פריז לא הייתה מספקת כדי להגדיר את הגבול. העמימות במפה ובהסכם הביאה לכך שבמחוז אחד של מינסוטה נותרו מחלוקות, והמשא ומתן הקודם לא פתר את העניין. לפי האמנה היה מעבר הגבול דרך אגם לונג, אך לא צוין את מיקומו של אותו אגם. עם זאת, המפה ציינה את האגם שהוא מחובר לאגם סופיריור ליד האי רויאל - תוואי התואם את נהר פיג'ון. הבריטים, לעומת זאת, נאחזו בעמדה לפיה הגבול צריך להתרחק מאגם סופיריור בפונד דו לאק (להלן: "ראש האגם") ליד דולה, מינסוטה, להמשיך אל הסנט לואיס לחצות את פרשת המים, ולרדת דרך סדרת אגמים ונהרות אל נהר רייני.
כדי להתמודד עם תוואי מערבי זה, דגלה ארצות הברית בנתיב מזרחי, ששימש את החוקר הצרפתי המוקדם ז'אק דה נויון בשנת 1688, ומאוחר יותר היה מסלול ברור וקבוע של סוחרי פרווה לאחר 1802. דרך זו פנתה צפונה מהאגם באתר של פורט ויליאם במעלה סדרת נהרות ואגמים, חצה את פרשת המים ליד פרארי פורטאג', ואז פנה מערבה דרך נהרות סאבאן, פיקרל ומאלין לאגם לה קרואה, שם הצטרף לגבול הנוכחי.
מפת מיטשל הראתה את שני המסלולים האלה וכן את מסלול האגם לונג שביניהם. לונג לייק נחשב כנהר פיג'ן (למרות היעדר אגם בפתחו).
ההסכם הבהיר את התוואי שיעבור בו הגבול בין אגם הורון לאגם סופריור, והעניק את "אי הסוכר" לארצות הברית.
בירור נוסף שנעשה לקראת החתימה על ההסכם הביא להבהרת האנומליה של הפינה הצפון-מערבית. שוב, בגלל טעויות שהיו במפת מיטשל, בחוזה פריז נכתב "... דרך "אגם פורסט" עד לנקודה הצפונית-מערבית ביותר שלו, ומשם במסלול מערבה עד הנהר מיסיסיפי..." למעשה, מסלול שנמצא מערבה מאגם פורסט לעולם לא נפגש עם המיסיסיפי. הוועידה האנגלו-אמריקאית משנת 1818 הגדירה את הגבול מאגם פורסט אל הרי הרוקי.
ההסכם אשרר את הגבול והגדיר אותו עוד יותר על ידי שינוי הגדרת הגבול.
הסכם ובסטר-אשברטון לא הצליח להתמודד עם שאלת אורגון, אם כי הנושא נדון במשא ומתן.
נושאים אחרים
סעיף 10 להסכם ובסטר-אשברטון זיהה שבעה סוגי פשעים שעשויים להביא להסגרת חשודים: "רצח, או תקיפה בכוונה לבצע רצח או הצתה, או שוד, זיוף, או ביטוי של כסף מזויף." ההסגרה לא כלל מרד עבדים. בנוסף, ארצות הברית לא לחצה על השבתם או הסגרתם של כ־12,000 עבדים נמלטים שהגיעו לקנדה.
בחוזה ובסטר ואשברטון הסכימו לקרוא להפסקת סחר העבדים האטלנטי. אבל בנובמבר 1841, היה מרד עבדים על ספינה אמריקנית, כחלק מסחר העבדים לכיוון החוף. המרד הכריח את הספינה לעגון בנסאו. הפקידים באיי בהאמה שחררו בסופו של דבר את כל 128 העבדים שבחרו להישאר בנסאו, שכן בריטניה ביטלה את העבדות במושבותיה, בשנת 1834. ארצות הברית דרשה את החזרתם של העבדים, או קבלת פיצוי עבורם. הסדר הושג בשנת 1855 כחלק מחוזה תביעות גדול בהרבה משנת 1853, וכיסוי טענות של שתי המדינות עוד משנת 1814.
תוצאות
כתוצאה מההסכם, ארצות הברית ויתרה 13,000 קמ"ר של השטח שבמחלוקת לאורך הגבול במיין, כולל כביש הליפקס-קוויבק, אך שמרה על 18,000 קמ"ר שהיו במחלוקת באזורי שממה. בנוסף, בארצות הברית קבלה 17,000 קמ"ר של שטח לאורך גבול מינסוטה-קנדה, אשר כלל את רכס מסאבי. זמן קצר לאחר אשרור ההסכם נחתם הסדר עם האינדיאנים של שבטי ה מדרום לאגם סופריור, שסיפח אדמות לארצות הברית בהסכם לה-פוינט.
חלק משטחי האינדיאנים בגרנד פורטג' הושמטו בטעות מאמנת אוג'יבווה. בנוסף, השטח בגרנד פורטג' הוגדר לא נכון באמנת פריז - הם האמינו שהגבול עובר במרכז אגם סופריור עד נהר סנט לואיס, וסימן את האי רויאל וגם את השטח האינדיאני כשטח בריטי. עם זאת, הסכם פריז מציין במפורש את האי רויאל כשייך לשטח ארצות הברית. כתוצאה מכך, נחתם הסכם האי רויאל ב-1844 כתוספת לחוזה לה-פוינט, כאשר שבטים אחרים של האוג'יבווה אישרו את האמנה מחדש.
אלי הללי
אלי (אליהו) הללי (29 בדצמבר 1947 – 20 בפברואר 2004) היה ראש עיריית דימונה בין השנים 1983–1989. שירת כממלא מקום ראש העיר בקדנציה הקודמת לבחירתו בראשותו של ז'אק אמיר.
הללי, נולד בתוניסיה ליעקב ואנה אללי. בעקבות גילויי אנטישמיות החליטו הוריו לעלות לישראל. הללי עלה כשהיה בן שמונה והגיע למעברה בדימונה. שם גדל, והיה לבוגר מחזור א' בבית הספר התיכון בדימונה. אביו, יעקב היה אחד מחברי מועצת העיר דימונה עם הקמתה.
אחרי קדנציה בה היה ממלא מקום ראש העיר ז'אק אמיר, נבחר הללי לראש עיריית דימונה ושירת בכהונה זו במשך קדנציה אחת. ב-1985 נולדה אביב, בתו הקטנה. במהלך הקדנציה, חולל שינויים רבים בפני העיר, בתדמיתה, בתעסוקה ובתרבות.
במהלך שנות שירותו כראש העיר נבנו בדימונה:
תדמית העיר שינתה פניה, פרחים נשתלו בגנים ציבוריים, נבנו גני משחקים חדשים ונולדה הסיסמה: "פרח במדבר" ו"אני דימונאי גאה".
בנושא התרבות וחינוך שינה הללי את פני העיר: התקיימו ערבי נוער "מוזיקפה" במרכז הקהילתי, התקיימה מועצת נוער עירונית, "הבימה" קיימה סדרת מנויים בדימונה, נולדה ה"חוויה הדימונאית" - להקה בנויה מבני דימונה שהפיקה שני מופעים גדולים לרגל חגיגות 30 שנה לדימונה, להקת המחול "סופה במדבר" הגיעה להישגים רבים, נבנה מרכז מחול בבית צוקר בעיר, אנריקו מסיאס הגיע להופיע בהיכל התרבות, התזמורת העירונית ייצגה את דימונה באנדרנך, בגרמניה.
אחרי קדנציה, עת נכשל בבחירות הבאות, עבר הללי לניהול במחוזות שונים: ניהל את חברת שיכון ובינוי בבאר שבע. יצא לשליחות נוספת מטעם משרד האוצר כנציג הבונדס בליון שבצרפת. אחרי שלוש שנות שליחות חזר, וניהל חברת כוח אדם (ס.ג. עובדים) ולאחריה הקים וייסד את בית אבות "אבות הנגב" של רשת משען בבאר שבע. במהלך שבע שנות ניהול בית האבות בבאר שבע, חלה אלי הללי בסרטן, ואחרי שלוש שנים, בהן לא הפסיק את עבודתו ותרומתו לקהילה, נפטר ב-17 בפברואר 2004 2004.
הללי הותיר אישה - פנינה, וארבעה ילדים.
דיוויזיית המילואים השמינית (בוואריה)
דיוויזיית המילואים הבווארית השמינית (בבווארית: 8. Königlich Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-20 בינואר 1915, והוצבה בהרי הווז' באלזס עילית. מיולי עד אוגוסט 1916 לחמה הדיוויזיה ב, ובאוקטובר אותה שנה היא נשלחה לרומניה. באוקטובר 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית והוצבה בפלנדריה, שם לחמה במתקפת האביב הגרמנית ובבלימת מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. הדיוויזיה פורקה עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).
פסל לתערוכת העשור
"פסל לתערוכת העשור" או "פסל" הוא כינוייו של פסל שנוצר על ידי הפסל הישראלי יחיאל שמי עבור "תערוכת העשור" בשנת 1958.
רוזונדה תומאס
רוזונדה אוסיאליאן תומאס (באנגלית: Rozonda Thomas), אשר ידועה גם בשם הבמה שלה צ'ילי היא זמרת-יוצרת, רקדנית, שחקנית ודוגמנית אמריקאית, אשר התפרסמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בזכות חברותה בלהקת הבנות TLC, אשר הפכה לאחת מלהקות הבנות המצליחות ביותר בהיסטוריה.
ראשית חייה
תומאס נולדה באטלנטה ג'ורג'יה לעבדול עלי ממוצא ערבי ובנגלי ולאווה שהיא אפרו-אמריקאית. תומאס גודלה בעיקר על ידי אימה ופגשה את אביה לראשונה מזה הרבה שנים בשנת 1996 כשהייתה בת 25 במסגרת תוכנית הטוק שואו של סאלי ג׳סי רפאל. ת'ומאס למדה וסיימה את לימודיה בתיכון על שם בנג'מין אי מייס.
כשהייתה ילדה נהגה סבתה מצד אימה לקחת אותה לכניסייה.
קריירה מוזיקלית
תומאס שימשה תחילה כרקדנית של הצמד המוזיקלי "Damian Dame". בשנת 1991 היא הצטרפה ללהקת TLC ושם קיבלה את שם הבמה שלה צ'ילי. לפניי תומאס הייתה בלהקה חברה בשם קריסטל ג'ונס וביחד עם החברות האחרות בלהקה טיון ווטקינז וליסה לופז הן יצרו את ראשי התיבות של שמותיהן לכדי שם הלהקה. אך כאשר תומאס באה במקום ג'ונס היא כביכול הרסה את הראשי התיבות של שם הלהקה ולכן כל אחת מבנות הלהקה הייתה צריכה להמציא לעצמה כינוי משלה כדי לשמור על ראשי התיבות של הלהקה ובכך נוצר לה הכינוי "צ'ילי". הלהקה זכתה להצלחה אדירה עד כדי כך שמכרה 65 מיליון עותקים ובכך הפכה ללהקת הבנות האמריקאית המצליחה ביותר בכל הזמנים וללהקת הבנות השנייה המצליחה ביותר אחריי הספייס גירלז. במסגרת עבודתה עם הלהקה זכתה תומאס ב-4 פרסי גראמי.
לאחר מותה של ליסה לופז, הלהקה התפרקה אך התאחדה באופן חד פעמי בשנת 2017 אם כי במהלך הזמן הזה הן המשיכו להופיע בפסטיבלים והופעות צדקה.
בשנת 2019 הלהקה הייתה אמורה להופיע שוב מאז 2017, הפעם בשני ירידים אך הופעותיהן בוטלו לאחר שתומאס חלתה בדלקת במיתרי הקול אם כי באותה שנה הן יצאו לסיבוב הופעות משותף עם הראפרים נלי ופלו ריידה.
קריית סולו
תומאס החלה לעבוד על אלבום משלה בשנת 2000, אך הפסיקה לעבוד עליו כאשר TLC החלו לעבוד על אלבומן הרביעי. בשנת 2006 עלתה שמועה כי היא חתמה על חוזה בן 4 אלבומים בחברת התקליטים של הזמר אייקון אך תומאס הכחישה שמועות אלו אם כי היא אמרה שהיא כן בוחנת הצעות מחברות תקליטים שונות. לאחר מכן נחשף כי אלבומה ייקרא "Bi-Polar" אך בסופו של דבר הוא נגנז בעקבות עיכובים בלתי פוסקים ועימותים. על פי השמועות האלבום היו אמור לכלול שיתוף פעולה עם מיסי אליוט ועבודה עם המפיקים טי-פיין וטריקי סטיוארט. בין השנים 2006 ל-2008 הודלפו שירים שונים אשר היו מיועדים לאלבום כמו השיר "Gameproof" שהיה בשיתוף עם חברת הלהקה השנייה שנותרה בחיים, טיון ווטקינז. ב-2007 הודלף באופו רשמי השיר עם מיסי אליוט בשם "Straight Jack" בהפקותו של פאולו דה דון. אף על פי שהודלף הוא הצליח להיכנס למקום ה-35 במצעד האמריקאי של שירים של אמנים שחורים. באפריל 2008 הוציאה בפעם הראשונה שיר סולו רשמי בשם "Dumb Dumb Dumb".
ב-2012 היא הופיעה בקליפ לשיר "Nothing On You" של הזמר טייריס גיבסון.
ב-2016 הוציאה שיר בשם "Body" ששימש עבור קמפיין כושר.
הופעות בטלוויזיה ובקולנוע
תומאס עשתה הופעות אורח בתוכניות רפואה שלמה, מופע שנות ה-70, Living Single ,The Parkers, Single Ladies. בנוסף ב-1992 היא הופיעה בקליפ לשיר "Jump" של הצמד קריס קרוס. בשנת 2000 היא השתתפה בסרטים הטלוויזיוניים "A Diva's Christmas Carol" ו-"Love Song" ובאותה שנה בסרט הקולנוע "Snow Day". אך את הופעת הבכורה שלה בקולנוע עשתה בשנת 1998 בסרט Hav Plenty. ב-2001 היא השתתפה גם בסרטים אומנות החבלה ומסיבת בית 3.
בשנת 2013 השתתפה בתוכנית הריאלטי "Rachael vs. Guy: Celebrity Cook-Off". בשנת 2014 היא התארחה בפרק ה-14 של תוכנית ההיאבקות "WWE Countdown" כאשר דיברה על דוויין ג'ונסון ובאותה שנה גם שימשה כשופטת בתוכנית הריאלטי "Fake Off". בשנת 2016 נודע כי הצטרפה לקאסט השחקנים של הסרט מרשל. כשנה לאחר מכן הסרט יצא לאקרנים.
חיים אישיים
כשהייתה בת 20 נכנסה להיריון מהמפיק המוזיקלי דאלס אוטסין אך החליטה לעבור הפלה בעקבות לחצים מהסביבה ורצון להתמקד בקריירה שלה אך בהמשך חשפה כי התחרטה על ההחלטה. תומאס ואוסטין המשיכו במערכת היחסים שלהם ובסופו של דבר נולד להם בן בשם טרון אוסטין בשנת 1997. בשנת 2001 היא החלה לצאת עם הזמר אשר אותו הכירה כאשר השתתפה בקליפים שלו לשירים "U Remind Me" ו-"U Got It Bad". אך בדצמבר 2003 הם נפרדו. עם יציאת אלבומו הרביעי של אשר מעריצים רבים של הזמר טענו כי בגידה הייתה סיבת הפרידה ביניהם בעקבות רמיזות שהיו בשירים שלו לכך. אך בפברואר 2004 התראיינה תומאס ברדיו וטענה כי היא זו שרצתה להיפרד מאשר ושהיא לא רוצה להיות איתו יותר אף פעם. גם אשר מאוחר יותר הכחיש את הטענות על בגידה וטען כי "זה פשוט לא הסתדר ביניהם".
פרויקטים אחרים
בשנת 2010 החלה לשווק ליין משלה של תיקים אשר נקראים "Bags by Chilli".
בשנת 2012 הקימה תומאס עמותה ללא מטרות רווח בשם "Chilli's Crew" אשר מסייעות לבנות בגילאי 13–17 להתמודד עם בעיות דימוי עצמי.
אברהם פרנקו
אברהם פרנקו (3 ביוני 1897 – 9 באפריל 1993) היה מחנך ואיש ציבור, מפעיליו הבולטים של היישוב היהודי בחברון במאה ה-20, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים, היועץ המשפטי והמזכיר של עיריית ירושלים במשך שנים רבות, ויקיר העיר לשנת 1979.
קורות חיים
בגיל 17 בלבד החל לשמש כמורה לערבית בבתי הספר של חברת עזרה בחברון. עם הזמן נבחן ב"מרכז המורים", קיבל תעודת הוראה והחל לשמש בירושלים כמורה לערבית בבית הספר למל, כמורה לעברית בתלמוד תורה תחכמוני, וכמורה בבית המדרש דורש ציון.
כשנפטר אביו, הוטלה עליו משרת השוחט של העיר חברון כמחליפו של אביו, ובמקביל לעבודתו כרוקח, התפרנס ממקצוע השחיטה בין השנים 1913–1918 בחברון ובבאר שבע. בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבד במשך תקופה קצרה כרוקח של עיריית חברון ובהמשך של עיריית באר שבע, ושימש בתקופה זו ככתבו החברוני של עיתון החרות. במהלך המלחמה התגייס לצבא הטורקי ושימש כמפקח בתי המרקחת במחנה הרביעי של הצבא, ומתוקף תפקידו סבב רבות בין מחנות ומקומות שונים. כשנכנסו חיילי הצבא האוסטרלי לדמשק, נכלא ושוחרר לאחר כ-24 שעות בהשתדלותו של דוד ילין, ששהה אז כגולה בעיר.
בסיום המלחמה חזר לירושלים והחל לעבוד בהדסה, תחילה כמנהל בסניף שבשכונת רחובות ובית ישראל, ולאחר מכן בבית החולים רוטשילד (גלגולו הראשון של המרכז הרפואי הדסה). עם התרחבות ההוראה העברית, חזר לעסוק בתחום, ובחודש מרץ 1920 נשלח על ידי יוסף לוריא לשכם כדי לפתוח ולנהל בית ספר מקומי לילדי השומרונים. לשכם הגיע יחד עם הרב בן-ציון חי עוזיאל, ויחד במשך שבועיים חיפשו לשכור דירה עבור בית הספר, אך בשל החרם שהוטל על מי שישכיר דירה ליהודים לא צלחו ניסיונותם. משכם, נשלח לחברון על ידי "ועד החינוך", כדי לשמש כמורה בבית ספר לבנות.
לאחר שעבר להתגורר בירושלים, היה מבקר בחברון מדי שבוע יחד עם הרב בן ציון אברהם קואינקה והרב יוסף לוי, חבר הרבנות הראשית.
כשנוסדה הסתדרות הספרדים בשנת 1920 החל לשמש בה כמזכירה הראשון בירושלים, ובמקביל שימש כמורה לעברית בבית הספר של כל ישראל חברים. בהמשך שימש כמזכיר בבית משפט השלום למשך מספר שנים כעוזרו של המזכיר הראשי, ובשנת 1921 החל לשמש כפקיד ראשי בעיריית ירושלים. בשנת 1922 נישא לשמחה בת הרב מרדכי ישראל שירזלי בבית הדסה.
אברהם פרנקו נמנה עם מייסדיה ופעיליה של הסתדרות "חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח), ממייסדי "בנק קדם" וחבר ההנהלה שלו ושל תלמוד תורה "בית אהרן" ושכונת קריית משה. כן שימש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, חבר מועצת עזבון בליליוס, חבר הוועד המנהל של הגוש הפרוגרסיבי הספרדי בירושלים, חבר מועצת התאחדות הספרדים וחבר הוועד המנהל של בית החולים משגב לדך.
עם פרוץ מאורעות תרפ"ט, נמלט מחברון, והשתדל לקחת עמו מביתו וממשרדי ההקדש היהודי את מה שיכול, אך רוב הקושאנים המעידים על הבעלות היהודית על הקרקעות אבדו במהלך המאורעות. לאחר שניצל מהמאורעות, נסע ללונדון כשליח מטעם היישוב היהודי בחברון כדי לדרוש ממנהלי קרן העזרה לשפר את יחס פקידיה לצורכי העדה.
משנת 1931 נטל עליו את הטיפול בענייני היישוב היהודי בחברון כמנהל ויו"ר הכוללות בעיר ("כוללות מגן אבות"), וכמפקח וכיו"ר הרכוש וההקדש היהודי שנותר בחברון. יחד עם הרב חיים בג'איו (האחרון) והשופט יוסף חסון פעל לחדש את היישוב היהודי בחברון שננטש לאחר הפרעות, וארגנו חזרה של כ-160 מהגולים היהודים לעיר. אולם בשנת 1936 פונו המשפחות מהעיר על ידי השלטון הבריטי.
כנכדו של מייסד בית הדסה בחברון, עם תום מלחמת ששת הימים נסע לחברון ונוכח לגלות כי הבניין משמש כבית ספר ערבי. בתקופה זו מסר את הקושאן על הבית לרב משה לוינגר, בצירוף ייפוי כוח לשימוש בבית הכנסת "חסד אברהם" שבבניין. מיד לאחר המלחמה החל לפעול למען החזרת האדמות היהודיות בחברון לידי מתיישבים יהודים, ובדברים שנשא בשנת 1976 בעצרת לזכר הטבח בחברון, כנציג המשפחות של נטבחי חברון, קרא לממשלת ישראל להחזיר לידי היהודים את האתרים היהודיים והבתים שעליהם היו בידיו קושאנים המוכיחים את בעלות היהודים עליהם.
בשנת 1977 העיד בבית המשפט במסגרת משפטם של נאשמי קריית ארבע מאנשי גוש אמונים, כי בית הדסה בחברון רשום על שם דודו, הרב מאיר פרנקו ועל שם הרב סולימאן מני. לפי עדותו, לאחר פטירת דודו, צורף על ידי הרב מני יחד עם עו"ד יוסף חסון והרב חיים בג'איו לשמש כאפוטרופוסים על רכוש הכולל הספרדי בחברון, והם ניהלו יחדיו את רכוש הקהילה גם לאחר מאורעות תרפ"ט, בתקופה שבה הקהילה היהודית המקומית עברה להתגורר בירושלים. עוד העיד כי מיד לאחר מלחמת ששת הימים פנה למשה דיין, שכיהן כשר הביטחון, והודיע לו על החלטתו לשוב ולהתיישב בחברון ולקבל את הרכוש השייך ליהודים בחזרה. משה דיין סירב, ופרנקו פנה מספר פעמים למושל הצבאי של חברון, ונענה בשלל תירוצים שונים. כשהתיישב בחברון הרב משה לוינגר, נסע אליו פרנקו והבהיר לו כי הוא ושאר האפוטרופוסים עומדים לימינו.
בחודש מרץ 1979 קיבל את תואר יקיר העיר ירושלים, על פעילותו בעיר בכלל ובעירייה בפרט.
הלך לעולמו ב-9 באפריל 1993 (י"ח בניסן ה'תשנ"ג) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
רועי אלקבץ
רועי אלקבץ (נולד ב-2 באוגוסט 1968) הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים ודוקטור למשפטים, בתפקידו האחרון שימש כמפקד עוצבת אדום, חבר מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם יש עתיד, איש עסקים ויזם, סגן יו"ר קק"ל וראש מטה תל אביב של מפלגת יש עתיד.
קורות חייו
אלקבץ נולד לראובן ואריאלה בקיבוץ רעים שבנגב המערבי. הוריו עברו לעיר אשדוד ושם גדל. הוא למד בבית הספר היסודי רעים, ובתיכון מקיף ד' בעיר אשדוד. בשנת 1985 נבחר ליו"ר מועצת התלמידים של בית ספרו, וכן ליו"ר מועצת התלמידים של העיר אשדוד. במסגרת זו הוביל אלקבץ פעילויות נוער רבות בבית ספרו וברחבי העיר.
אלקבץ הוא בעל תואר ראשון במשפטים מטעם אוניברסיטת נוריץ' ותואר שני בלימודי ביטחון במב"ל,תואר שני במנהל עסקים בתוכנית הבינלאומית קלוג-רקאנטי באוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (בהצטיינות) ובוגר המכללה לביטחון לאומי (בהצטיינות), דוקטור למשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
אלקבץ, שמתגורר בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב, נשוי ואב לארבעה. התמודד בראשות רשימת יש עתיד בבחירות למועצת עיריית תל אביב בבחירות 2018 וזכה במנדט אחד.
שירות צבאי
אלקבץ התגייס לחיל השריון בשנת 1986 ועבר הכשרה כלוחם, כמפקד טנק וכמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמ"מ, קמב"ץ גדוד, וכמפקד פלוגה. לאחר לימודיו שירת אלקבץ כסמג"ד בגדוד 430 בחטיבה 500, ובתקופה זו נטל חלק בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון ובאיו"ש. בשנת 1999 מונה למפקד גדוד "אדם" בחטיבה 500, והוביל את הכנת הגדוד לאינתיפאדה השנייה וכן את לחימת הגדוד עם במהלך שנת הלחימה הראשונה ברחבי איו"ש. הגדוד בפיקודו זכה להוקרה על הצטיינות בלחימה בחטמ"ר בנימין, וכן כגדוד מצטיין באוגדה 162.
בתפקידו הבא שימש אלקבץ כמפקד גדוד דקל בבה"ד 1. בשנים 2006-2003 שימש כראש מחלקת תורת הלחימה בזרוע היבשה, כמפקד עוצבת ראם. בשנת 2007 מונה אלקבץ כמפקד חטיבה 7, ובמהלך תפקידו נטלו כוחות החטיבה חלק במבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה. בתפקידו הבא שימש אלקבץ כקצין אג"ם של פיקוד הדרום, ובשנת 2011 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד הדרום. במהלך תפקידו הוביל אלקבץ את מטה הפיקוד במהלך מבצע עמוד ענן וכן את עבודת המטה הפיקודית למול המטכ"ל וזרועות הצבא בפרויקט סגירת גבול ישראל-מצרים. בספטמבר 2013 מונה למפקד אוגדה 80 ("עוצבת אדום"), ובמהלך תפקידו נסגר סופית הגבול הדרומי של ישראל מפני חדירות והסתננויות מסיני. במהלך מבצע צוק איתן גויסו יחידות המילואים של האוגדה, שנטלו חלק בלחימה בעזה ובהגנת גבול ישראל מצרים. בשנת 2015 פרש אלקבץ מצה"ל ומאז הוא משמש כראש מטה פיקוד הדרום במילואים.
פעילות ציבורית
אלקבץ מקדיש את פעילותו הציבורית לקידום תחום ההתחדשות ודיור מתוקף תפקידו כיו"ר הוועדה להתחדשות עירונית, כחבר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה.
במסגרת עשייתו הציבורית ממלא אלקבץ מספר תפקידים בהתנדבות: סגן יו"ר קק"ל (מיולי 2021), חבר הנהלה וחבר בוועדת הכספים בקק"ל, וכן דירקטור במספר תאגידים עירוניים בתל אביב: עזרה ובצרון, היכלי הספורט בע"מ, ויובל חינוך בע"מ.
משנת 2016 אלקבץ משמש כראש מטה יש עתיד בעיר תל אביב ובמסגרת תפקידו הוא הוביל את ארבע מערכות בחירות לכנסת שנים 2021-2019.
Super Smash Bros. Melee
סופר סמאש ברוס מילי (Super Smash Bros. Melee, בתרגום חופשי: "האחים סופר-כוח") הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף (Spin off) לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק מיועד לקונסולת גיימקיוב, הוא הופץ בשנת 2001 על ידי חברת נינטנדו, והוא השני בסדרת סופר סמאש ברוס.
המשחק נחשב למשחק הנמכר ביותר בקונסולת הגיימקיוב.
עלילה ותוכן המשחק
עלילת המשחק היא כמו במשחק הראשון, אולם הדמויות הם בעצם גביעים. במשחק זה נוספו שני מצבי משחק חדשים בנוסף למצב הקלאסי ולמצב הלחימה בקבוצות:
הדמויות
גם במשחק זה מופיעות דמויות ממשחקי נינטנדו המובילים במשך השנים:
דיוויין רנש
דיוויין פביאן יאירו רנש (בהולנדית: Devyne Fabian Jairo Rensch; נולד ב-18 בינואר 2003 בלייליסטאד שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן בקבוצת אייאקס מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים
רנש גדל במחלקת הנוער של VV יוניקום, ובשנת 2016 עבר אל מחלקת הנוער של אייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-28 בנובמבר 2020 ערך רנש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 5-0 על אמן במסגרת המחזור העשירי בליגה לעונת. ב-31 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-0 על דן האג במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל ערך רנסך 18 הופעות ליגה בעונתו הראשונה הקבוצה הבוגרת של המועדון, והבקיע שלושה שערים. אייאקס זכתה בעונה זו באליפות הולנד ובגביע ההולנדי.
קריירה בין-לאומית
רנש היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת, וערך הופעה אחת בטורניר.
ב-7 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 6-1 על נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מתיאס אולסן
מתיאס פלאגה אולסן (באנגלית: Mathias Flaga Olesen; נולד ב-21 במרץ 2001) הוא כדורגלן דני-לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר קבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה ובנבחרת לוקסמבורג.
קריירה
אולסן נולד בדנמרק, ועבר עם משפחתו ללוקסמבורג בגיל 6 לאחר שאביו קיבל שם עבודה בענף ההשקעות.
הוא החל לשחק כדורגל בוולפרדנג' סמוך לבירת לוקסמבורג. מאוחר יותר הוא הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון איינטרכט טריר, לפני שעבר לאקדמיית הנוער של פ.צ. קלן.
בעונת 2019/20 הוא רשם שתי הופעות בקבוצה השנייה של המועדון, ולאחר מכן נעשה לקפטן הקבוצה. ב-20 במרץ 2022 - יום אחד לפני יום הולדתו ה-21, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בתיקו 1-1 נגד בורוסיה דורטמונד.
קריירה בינלאומית
מ-2017 עד 2021, אולסן שיחק בסך הכל 20 משחקים עבור נבחרות הנוער השונות של לוקסמבורג, והבקיע שער אחד.
בסתיו 2019, אולסן זומן לראשונה על ידי המאמן לוק הולץ לנבחרת הבוגרת של לוקסמבורג, אך רק ב-11 בנובמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, בניצחון 1–3 על אזרבייג'ן.
הר פורבס (אלברטה)
הר פורבס (באנגלית: Mount Forbes) הוא ההר השמיני בגובהו בהרי הרוקי הקנדיים, ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 3,612 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 1,629 מטרים מעל סביבתו; ההר הוא ההר ה-35 בגובהו בקנדה (ה-5 בגובהו באלברטה), וה-94 בהתנשאותו בקנדה (ה-6 בהתנשאותו באלברטה).
ההר ממוקם 18 קילומטרים דרומית-מערבית למעבר נהר ססקצ'ואן.
הטיפוס על ההר
הטיפוס הראשון לפסגת ההר אירע ב-10 באוגוסט 1902.
הטיפוס בוצע על ידי מדריכי הטיפוס האחים השווייצרים כריסטיאן והאנס קאופמן (Christian Kaufmann ו- Hans Kaufmann) אשר הדריכו את המטפסים הבריטיים ג'ון נורמן קולי (J. Norman Collie), ג'יימס אאוטראם (James Outram), יו סטאטפילד (Hugh E.M. Stutfield), ג'ורג 'מ. ויד (George M. Weed), והרמן וולי (Herman Woolley).
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס הקטור חבר משלחת פאליסר בשנת 1859.
ההר נקרא על שמו של אדוארד פורבס, ששימש כפרופסור להיסטוריה של הטבע באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד, באמצע המאה התשע עשרה.
לקריאה נוספת
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 43
• Hugh E. M. Stutfield, J. Norman Collie, Climbs and Exploration in the Canadian Rockies, PP 37, 111, 146 153
יורם טורבוביץ'
יורם אברהם טורבוביץ' (מכונה לעיתים "טורבו"; נולד ב-1 בנובמבר 1958) הוא ד"ר למשפטים ומנהל ישראלי, יו"ר אזורים ויו"ר דלק אנרגיה. היה הממונה על ההגבלים העסקיים, ראש לשכתו של אהוד אולמרט בעת שכיהן כראש הממשלה, ומנכ"ל דיסקונט השקעות.
ביוגרפיה
הוריו של טורבוביץ' עלו לארץ ישראל מגרמניה בטרם מלחמת העולם השנייה. טורבוביץ' גדל בתל אביב. כאשר היה בן 11 נפטר אביו, שהיה שמאי רכב, ואמו פרנסה את המשפחה. טורבוביץ' השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר עירוני א' והתגייס לצה"ל, שם שירת ביחידת המודיעין 8200. הוא השתחרר ב-1982 בדרגת סרן.
שימש מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
טורבוביץ' זכה למלגת לימודים מטעם תוכנית פולברייט באוניברסיטת הרווארד שבמסצ'וסטס, שם השלים דוקטורט במשפטים. הוא עבד במשרד עורכי הדין הניו יורקי המוביל Sullivan & Cromwell, המתמחה במיזוגים ורכישות.
ב-1990 שב טורבוביץ' לישראל, ושימש יועץ המשפטי של משרד התעשייה והמסחר (1990–1993). בשנים 1992–1996 היה הממונה על ההגבלים העסקיים, תפקיד שבו החל ב-1991 כמחליף זמני. הוא הרחיב את סמכויותיה ומשאביה של היחידה להגבלים עסקיים, שהפכה לרשות עצמאית ב-1994. ב-1996, לאחר שסיים את תפקידו זה, היה מועמד לתפקיד מנכ"ל בזק, שעליה הכריז כמונופול, אך מינוי זה נפסל בשל דרישה לתקופת צינון וחשש לניגוד עניינים.
ב-1998 גייס אותו אודי רקנאטי לתפקיד המשנה למנכ"ל של חברת דיסקונט השקעות, וב-1999 מונה למנכ"ל החברה ונשיאהּ. ב-2001 עזב טורבוביץ' את התפקיד. לאחר עזיבתו את "דיסקונט השקעות", שימש חבר בכמה דירקטוריונים, יעץ לחברות ואנשי עסקים, שימש בורר וייצג לקוחות עסקיים מול הממונה על ההגבלים העסקיים כעורך דין פרטי. ב-2003 ייצג את בעסקת מכירת גרעין השליטה של איי די בי חברה לאחזקות.
ב-2003 הציג שר המשפטים יוסף לפיד את טורבוביץ' כמועמד לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, אך מועמדותו נדחתה על ידי ועדת הבחירות בשל היעדר ניסיון מספק כעורך דין פעיל.
בתחילת 2006 מונה טורבוביץ' לראש לשכתו של אהוד אולמרט, שהיה ממלא מקום ראש הממשלה ונבחר לראשות הממשלה באפריל אותה שנה. ב-2008 עזב את התפקיד, זמן קצר לאחר שאולמרט הודיע כי לא יתמודד על כהונה נוספת. טורבוביץ' שב לעיסוקיו במגזר הפרטי, ובין היתר שימש כיועץ של לב לבייב שהתמודד מול נושיו.
ב-2009 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת הבנייה אזורים, זאת בהמלצתו של אלי יונס, מנכ"ל בנק מזרחי טפחות, שהיה הנושה העיקרי של אזורים. ב-2010 מינה אותו יצחק תשובה ליו"ר דירקטוריון דלק אנרגיה, תפקיד שאותו הוא ממלא במקביל. כמו כן, שירת טורבוביץ' כבורר ב-2010 ב-ICSID, המרכז הבינלאומי ליישוב סכסוכי השקעות, שהוקם על ידי הבנק העולמי.
לאחר הבחירות לכנסת ה-22, בשנת 2019, עלה שמו כאחראי על המשא ומתן הקואליציוני מטעם מפלגת "כחול לבן". כך היה גם במשא ומתן מטעם המפלגה ב.
טורבוביץ' נשוי ואב לארבע בנות. מתגורר בתל אביב.
רוב שפילד
רוברט ג'יימס שפילד (באנגלית: Robert James Sheffield; נולד ב-2 בפברואר 1966) הוא עיתונאי, סופר מוזיקלי ומבקר מוזיקה אמריקאי.
פעילות
שפילד פועל כמבקר מוזיקה, טלוויזיה ותרבות הפופ במשך שנים רבות ברולינג סטון. בעבר, הוא היה לאחד מהעורכים הראשיים במגזינים כמו Blender, Spin ו-Details. כיליד מילטון, מסצ'וסטס, שפילד הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל ותואר שני (1991) מאוניברסיטת וירג'יניה. ספרו הראשון, ספר זיכרונות, Love Is a Mix Tape: Life and Loss, One Song at a Time (קטע ממנו הוצג בגיליון ינואר 2007 של GQ), יצא בהוצאת רנדום האוס בינואר 2007. הספר ספג שבחים רבים והיה לרב מכר לאומי.
ספרו השני של שפילד, שיצא ביולי 2010, נקרא Talking to Girls About Duran Duran: One Young Man's Quest for True Love and a Cooler Haircut. באוגוסט 2013, הוציא את ספרו השלישי, Turn Around Bright Eyes: The Rituals of Love and Karaoke. ביוני 2016 יצא ספרו הרביעי, On Bowie. באפריל 2017 הוציא את ספרו החמישי, Dreaming the Beatles: The Love Story of One Band and the Whole World. קטע מהספר Dreaming the Beatles פורסם בחלקו ברולינג סטון.
שפילד זכה בפרס וירג'יל תומסון מטעם קרן ASCAP על "ביקורת מוזיקה יוצאת מן הכלל" על Dreaming the Beatles בשנת 2017.
חיים אישיים
שפילד מתגורר בברוקלין, ניו יורק. הוא התחתן בשנת 1991 עם רנה כריסט שנפטרה בשנת 1997. בהמשך, התחתן בשנת 2006 עם אלי פולאק.
זיגמונד פון האוזגר
ביוגרפיה
האוזגר נולד בגראץ שבאוסטרו-הונגריה. אביו היה פרידריך פון האוזגר (1837-1899), עורך דין ותאורטיקן של המוזיקה. על פי מה שכתב זיגמונד בזכרונותיו, היה פרידריך מהראשונים באוסטריה להכיר בגדולתו של ריכרד וגנר; ייתכן ודבר זה חלחל לזיגמונד הצעיר בעת שלמד בתחילת דרכו אצל אביו, שכן ניתן לזהות גוון ואגנרי מובהק ביצירותיו. הוא למד בהמשך אצל קרל פוהליג. בגיל 19 הלחין פון האוזגר מיסה למקהלה ולתזמורת, אותה כינה "היצירה הרצינית הראשונה שלי". במקור תוכננה היצירה להיות מבוצעת בקונסרבטוריון בו למד, אך הייתה מסובכת מדי עבור חבריו לספסל הלימודים. אביו סייע לו לארגן פרימיירה בפני קהל מוזמן, והדבר סימן את תחילת דרכו כמלחין וכמנצח.
בשנים הראשונות של המאה ה-20 צבר פון האוזגר מוניטין, ורבים חשבו כי יהיה אחד הכישרונות הגדולים אחרי שטראוס ומאהלר; אך לבד ממספר הצלחות לפני מלחמת העולם הראשונה, נראה היה כי פון האוזגר נשכח עקב סגנונו הפוסט-ואגנריאני שיצא מהאופנה.
האוזגר ניצח על תזמורות בערים רבות בגרמניה ובאוסטריה, בהן גראץ, בה נולד; מינכן, בה חלק את הניצוח על הפילהרמונית של מינכן עם פליקס ויינגרטנר; פרנקפורט, ביירוית, ברלין והמבורג. אחרי מלחמת העולם הראשונה הוא שימש כמנצח של התזמורת הסקוטית הלאומית בגלאזגו ובאדינבורו, לפני שחזר למינכן ב-1920 לנצח על הפילהרמונית שם ולכהן כנשיא האקדמיה למוזיקה בעיר. באותה השנה החליף את מקס פון שילינגס כנשיא ארגון המוזיקה הכללית הגרמנית (Allgemeiner Deutscher Musikverein).
האוזגר פרש ממלאכת המנצח ב-1932. ונישא פעמיים; בפעם הראשונה להרתה ריטר (Ritter) ב-1902, בתה של פרנציסקה וגנר (אחייניתם של ריכרד וגנר ושל הכנר והמלחין הגרמני אלכסנדר ריטר, עליו כתב האוזגר סקירה ביוגרפית ב-1907), ולאחר מותה הוא נשא לאישה, בשנת 1913, את הלנה פון ברונשרט (von Bronsart) לאישה.
האוזגר מת במינכן.
Papa
Papa (בעברית: תרגיע אותי) הוא שיר של סיקטוי שהוקלט על ידי אלוואנה ג'אטה והזמרת-יוצרת הרומנייה אינה. השיר יצא לאור ב-23 ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים גלובל רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. הוא נכתב על ידי איראידה, סיקוטוי, אינה ואלוואנה ג'אטה והופק על ידי סיקוטוי.
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הסינגלים של רומניה.
רקע וכתיבה
"Papa" נכתב על ידי איראידה, סיקוטוי, אינה ואלוואנה ג'אטה והופק על ידי סיקוטוי. הוא כולל שירה של ג'אטה ואינה בלבד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-3 מיליון השמעות.
ביקורת
כאשר יצא, הפנו כלפי השיר שבחים ביקורתיים ומעורבים מטעם מבקרי המוזיקה. באתר המוזיקה InfoMusic סקרו אותה בהרחבה, וכתבו: "השיר "Papa" כובש אותך מהאזנה ראשונה עם הקצב הכובש והקליפ האנרגטי, מלא בצבע ובתלבושות מסוגננות. הקליפ צולם ב-Novum by the Sea, על ידי בוגדן פאון ואלכסנדרו מוריסאן מ-NGM Creative".
אתרי מוזיקה נוספים סקרו את השיר ואת הקליפ הנלווה שלו, בעת שיצאו לאור.
קבוצת אלדר
קבוצת אלדר היא קבוצת חברות, העוסקת בנדל"ן, בשיווק וייזום, בהתחדשות עירונית למגורים, בדיור להשכרה ארוכת טווח ובייעוץ למשכנתאות. הקבוצה הוקמה בשנת 1999 על ידי עמיר שאלתיאל ונמצאת בשליטתו.
הקבוצה יוזמת ומנהלת פרויקטי נדל"ן בישראל (מ-1999) ובאירופה (מ-2016) בהיקף של למעלה ממיליארד ש"ח. באוגוסט 2021 בנק לאומי נכנס לשותפות בחברה, באמצעות חברת הבת שלו, לאומי פרטנרס. חברות הבנות העיקריות בקבוצה הן אלדר שיווק נדל"ן, אלדר השקעות, אלדר משכנתאות ומטרופוליס, העוסקת בפינוי בינוי והתחדשות עירונית.
היסטוריה
בשנת 1999 הקים עמיר שאלתיאל את חברת אלדר שיווק נדל"ן, וב־29 במרץ 2005 התאגדה החברה תחת הקבוצה, קבוצת אלדר (ר.ה.ד) בע"מ, כחברה פרטית.
ב־2011 הוקמה חברת מטרופוליס, בשותפות עם קבוצת אלייד, ב־2013 הקים שאלתיאל את חברת אלדר השקעות וב־2022 החלה לפעול חברת אלדר משכנתאות.
חברת אלדר שיווק נדל"ן
"אלדר שיווק נדל"ן" עוסקת בשיווק נדל"ן למגורים בישראל ונותנת לחברות יזמיות ליווי וייעוץ, בתכנון, תמחור ופרסום הפרויקט. מנכ"ל אלדר שיווק הוא רוני כהן.
מאז הקמת החברה בשנת 1999 ועד שנת 2023, שיווקה החברה כ־30 אלף דירות חדשות, בהיקף של כ־44 מיליארד ש"ח.
רוני כהן, מנכ"ל החברה, זכה בפרס איש השיווק של איגוד השיווק הישראלי.
חברת אלדר השקעות
"אלדר השקעות" עוסקת בארגון והקמה של פרויקטי נדל"ן. החברה הקימה עשרות אלפי מ"ר לדיור ולמשרדים. בשנת 2023 החברה השתתפה בהקמת פרויקטים לדירות להשכרה במרכז תל אביב, ולתמ"א 38/2.
מנכ"ל אלדר השקעות הוא אלי בנברון.
החברה רוכשת קרקעות ומשביחה אותן לייעוד קרקע חדש (למשל, ממסחר למגורים), באמצעות תכנון אדריכלי ובשיתוף עם הרשות המקומית. קרקע למגדלי משרדים בבני ברק ובחולון וקרקע לדיור בברטיסלבה שבסלובקיה.
פרויקטים עיקריים של חברת אלדר השקעות הם מגדלי "עדן בת ים", "עדן רמת גן", "עדן כפר סבא", ו־5 פרויקטים להשכרה בנווה שאנן בתל אביב, המיועדים לצעירים בהשכרה לטווח הארוך.
חברת אלדר משכנתאות
"אלדר משכנתאות" עוסקת בייעוץ משכנתאות (משכנתאות חדשות, איחוד הלוואות, מיחזורי משכנתה ותמהילי משכנתה) ללקוחות. מנכ"ל אלדר משכנתאות הוא עדי ניניו.
החברה הקימה את "פורום המומחים", הכולל את הכלכלנים פרופ' ערן ישיב יו"ר הפורום, ד"ר מרים שוורץ זיו וד"ר עידית רז קלישר. הפורום מתכנס לאחר כל החלטת ריבית של בנק ישראל, ומגבש המלצות עדכניות בנוגע לתמהילי המשכנתאות.
חברת מטרופוליס
חברת "מטרופוליס", שנוסדה ב-2011, עוסקת בייזום ופיתוח פרויקטים בתחום ההתחדשות עירונית (פינוי בינוי ותמ"א 38/2). קבוצת אלדר מחזיקה ב-25% ממטרופוליס בשותפות עם קבוצת אלייד, המחזיקה ב-75% מהחברה. מנכ"ל חברת מטרופוליס הוא רו"ח אודי בלום.
פרויקט פינוי בינוי שהושלם בתל אביב היה "גרין פארק" (447 יח"ד), שבשנת 2015 זכה בתחרות אפ"י בקטגוריה של נדל"ן ותשתיות. הפרויקט נבנה יחד עם שתי חברות נוספות.
בין הפרויקטים העיקריים שביצעה החברה, מתחם מטרופוליס גבעתיים (166 יח"ד) ברחוב שדה בוקר, במסגרת תמ"א 38/2 ומתחם מטרופוליס הרצליה (278 יח"ד) פרויקט פינוי בינוי.
עד אמצע שנת 2023, חברת מטרופוליס אכלסה 1,033 יחידות דיור בערים: תל אביב, הרצליה, גבעתיים, רמת גן ופתח תקווה.
עיוורון צבעים רשתי תורשתי באדם
עיוורון צבעים רשתי תורשתי באדם הוא כל אנומליה תורשתית באדם, שגורמת לו לאנומליה מולדת בפעולת הרשתית, שגורמת לאנומליה בראיית הצבע. הסוגים הנפוצים של אנומליות אלו הם דלטוניזם אדום-ירוק, הקיים באוכלוסיות רבות אצל אחד מכל 11 גברים (8%) ואחת מכל 121 נשים, ודאוטרנומלי (deutranomaly להבדיל מ-deutranopia), הקיים אצל אחד מכל 17 גברים (6%) ואחת מכל 289 נשים. תפוצת עיוורון הצבעים רשתי, תורשתי באדם משתנה מעט מאוכלוסייה לאוכלוסייה. ככלל, עיוורון צבעים רשתי תורשתי, נפוץ יותר באוכלוסיות ילידות, ככול שהאוכלוסייה מתגוררת קרוב יותר לאחד הקוטבים ורחוק יותר מקו המשווה.
פיזיולוגיה - פעולת הרשתית הנורמטיבית בראיית צבעים
כאשר האור הפוגע ברשתית העין חזק דיו בכדי להבחין בצבעים, הוא מגרה חלבונים קולטי אור, בשם פוטופסינים, המצויים בתאים ברשתית, שקרויים מדוכים. ישנם שלושה סוגי מדוכים, ולכל סוג מדוך יש סוג פוטופסין, עם רגישות ייחודית לאור באורכי גל שונים. לכן אדם נורמטיבי רואה צבעי העולם, כאילו הם מורכבים משלושת ״צבעי היסוד״.
לפי עוצמת הגירוי, כל תא מדוך מגרה תא עצב, מסוג תא רשתית דו-קוטבי ואלו מגרים תאי עצב מסוג תא גנגליון. גופי תאי העצב מהסוג האחרון, מאוגדים בגנגליונים, המצויים גם הם ברשתית והאקסונים שלהם יוצרים את עצב הראיה, שמעביר את המידע הראייתי מהעיניים למוח. תאי הגנגליון מסדרים את מידע הצבע בשתי סקאלות: סקאלה ירוקה-אדומה וסקאלה צהובה-כחולה. זו הסיבה שאדם נורמטיבי רואה את הירוק והאדום כצבעים ניגודיים וגם את הצהוב והכחול ככאלו.
ישנם סוגים אחדים של תאי גנגליונים ותאי עצב אחרים, ברשתית, שמעורבים בעיבוד מידע הצבע בדרכים שונות. נכון לשנת 2021 לא כל פעולות התאים האלו מובנות ברמת החלבון.
התורשה של סוגי עיוורון הצבעים הרשתיים, המולדים, הנפוצים באדם
רבים מהגנים, המקודדים לחלבונים, המעורבים בראיית צבעים, מצויים באדם על כרומוזום X. למעט מקרים של תסמונות נדירות, ולגברים יש רק כרומוזום X אחד של כרומוזום X ולנשים יש שנים. לכן, לגברים יש רק עותק אחד מכל גן כזה, ולנשים יש שניים. מכאן, שאם באוכלוסייה מסוימת, אחוז העותקים הפגומים לגן מסוים, שקשור בראיית צבעים הוא 10% (1/10), שיעור הגברים שייצרו רק חלבון פגום מהגן הזה יהיה גם הוא 1/10, אך שיעור הנשים שייצרו רק חלבון פגום מהגן הזה יהיה 1/100 (1%) בלבד, דהיינו 2(1/10). זאת משום שרק אישה, ששני עותקי הגן הספציפי הזה שלה פגומים, תייצר רק חלבון פגום מהסוג הספציפי הזה.
רוב המחלות התורשתיות הן רצסיביות. דהיינו, רק אורגניזם, שכל עותקי החלבון שהוא מייצר עם פגומים, הופך לחולה. לכן, בכל אוכלוסייה אנושית, יש הרבה פחות עיוורות צבעים מאשר עיוורי צבעים.
פתולוגיה
עיוורון צבעים רשתי, תורשתי ומולד באדם הוא כמעט תמיד עיוורון צבעים חלקי, ולא מלא. דהיינו, עיוורי צבעים אלא מתקשים להבדיל רק בין חלק מהצבעים, שאדם נורמטיבי מבדיל ביניהם. כמו כן, יש קבוצת מיעוט בין עיוורי הצבעים החלקיים, שלמרות שהיא מתקשה להבדיל בין חלק מהצבעים, שאדם נורמטיבי כן מבדיל ביניהם, קל לה להבדיל בין צבעים אחרים, שאדם נורמטיבי לא מבדיל ביניהם.
חלק מהחוקרים טוענים, שחלק מהאימהות ומהבנות של האנשים מהקבוצה האחרונה, גם מבדילות בין כל הצבעים, שאדם נורמטיבי מבדיל ביניהם, וגם מבדילות בין אותם צבעים, שרק לבני אותה קבוצה קל להבדיל ביניהם. דהיינו, הן מבדילות בין הרבה יותר צבעים מכפי שמבדיל אדם נורמטיבי.
דלטוניזם
רוב האנשים בעלי הדלטוניזם מתקשים להבדיל בין גוונים ירוקים לגוונים אדומים. מיעוטם מתקשה להבדיל בין גוונים צהובים לגוונים כחולים.
למרות שסוג עיוורון הצבעים המולד, הרשתי והתורשתי הנפוץ ביותר באדם הוא הדלטוניזם האדום-ירוק, נכון לשנת 2021, המנגנון הפתולוגי שלו, וגם של הדלטוניזם הצהוב-כחול, מובן פחות מזה של סוגי עיוורון צבעים אחרים. הדלטוניזם נובע או מפגם בתפקוד תאי התאי גנגליונים שברשתית, או מפגם בקשר בינם לבן תאי עצב אחרים ברשתית, שמעבירים את המידע החזותי אליהם. התורשה של הדלטוניזם מרמזת, שהדלטוניזם נובע מפגם בייצור חלבון בודד. הדלטוניזם האדום-ירוק נפוץ פי אלף מהצהוב-כחול.
הפגם אינו בקליטת המידע על הצבע אלא באחד משלבי העיבוד הראשונים של המידע. על פי רוב, הפגם הוא בסידור מידע הצבע בסקלה הירוקה-אדומה. במקרה הנדיר, הפגם הוא בסידור המידע בסקלה הכחולה-צהובה.
דיכרומטיה
דיכרומטי או דו-צבעיות (dichromacy) היא מצב בו רק שניים משלושת סוגי המדוכים מתפקדים לפי הנורמה.
ייתכן שחלק קטן מהאימהות ומהבנות של אדם כזה רואות הרבה יותר צבעים מהנורמה, כי אם הן ירשו מההורה השני שלהן גנים נורמטיביים, יש להן ארבעה סוגי מדוכים. אצל חלקן, עושר הצבעים הייחודי שבקלט, לא הולך לאיבוד בעיבוד המידע.
אבחנה
שיטת האבחון המקובלת היא בעזרת מבחן אישיהרה, שהמציא רופא העניים היפני, שינובו אישיהרה, בשנת 1917. במבחן זה על המתאבחן לזהות מספרים וצורות שונות מתוך סדרת איורים, המורכבים מכתמי צבע. אנשים עם סוגים שונים של עיוורון צבעים או עם ראיית צבעים נורמלית, יזהו באיורים שונים, מספרים שונים. באופן זה מאבחנים בדיוק את סוג עיוורון הצבעים שיש לנבחן, אם בכלל יש לו עיוורון צבעים.
דרך אחרת היא מבחן ריצ'מונד. במבחן זה מציגים לנבחן דפים ועליהם צורות צבעוניות הבולטות על רקע צבעוני. מבחן זה, מאפשר לזהות את סוג וחומרת הליקוי. כיוון שמשתמשים במבחן זה בסמלים פשוטים ניתן לבדוק באמצעותו ילדים קטנים.
מוביל המים של נהר הקולורדו
מוביל המים של נהר הקולורדו (באנגלית: Colorado River Aqueduct או בראשי תיבות CRA) הוא אמת מים באורך 389 קילומטרים בדרום מדינת קליפורניה בארצות הברית. האמה, המופעלת על ידי חברת המים של דרום קליפורניה (Metropolitan Water District of Southern California), מובילה מים מנהר הקולורדו באגם האווסו בגבול בין קליפורניה לאריזונה מערבה דרך מדבריות מוהאבי וקולורדו לצד המזרחי של הרי סנטה אנה (Santa Ana Mountains). אמה זו היא אחד ממקורות מי השתייה העיקריים בדרום קליפורניה.
בעל הרעיון המקורי להקמת האמה היה המהנדס ויליאם מלהולנד (William Mulholland; 1935-1855) שעמד בראש מחלקת המים של עיריית לוס אנג'לס. תכנון המיזם בוצע בידי פרנק ויימאות (Frank E. Weymouth), המהנדס הראשי של חברת המים של דרום קליפורניה. הקמת האמה הייתה מיזם העבודות הציבוריות הגדול ביותר בדרום קליפורניה בתקופת השפל הגדול. במסגרת המיזם הועסקו כ-30,000 איש על פני תקופה של שמונה שנים, כשבכל רגע נתון עסקו בו קרוב ל-10,000 איש.
המערכת כוללת שני מאגרי מים, חמש תחנות שאיבה, תעלות באורך 100 קילומטרים, מנהרות באורך 148 קילומטרים ו-135 קילומטרים של צינורות וסיפונים קבורים באדמה. נפח המים השנתי הממוצע המובל במיזם הוא 1.5 מיליארד מטרים מעוקבים.
רקע ובנייה
כאשר האזור המטרופוליטני של לוס אנג'לס גדל בתחילת המאה ה-20, החלו מלהולנד ואחרים לחפש מקורות מים נוספים. בסופו של דבר השתלטה לוס אנג'לס על מימי עמק אוונס (Owens Valley), מזרחית לרכס סיירה נבדה, וב-1913 הושלמה אמת המים של לוס אנג'לס (Los Angeles Aqueduct), שהובילה את המים לעיר המתפתחת במהירות. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 גדלה לוס אנג'לס בקצב כזה שאגן הניקוז של הנהר אוונס לא היה יכול כבר לספק את צורכי העיר למי שתייה ולמים לחקלאות. ב-1923 חיפשו מלהולנד וצוות המהנדסים מקור גדול יותר לאספקת מים והתמקדו בנהר הקולורדו. התוכנית הייתה לסכור את הקולורדו ולהוביל את מימיו דרך מאות קילומטרים של הרים ומדבריות. ב-1924 נעשו הצעדים הראשונים להקמת חברת מים מטרופוליטנית, שהיו שותפות בה מספר ערים בדרום קליפורניה. "מחוז המים המטרופוליטני" (The Metropolitan Water District בקיצור "Met") נוסד ב-6 בדצמבר 1928 וב-1929 המשיך את המיזם מהנקודה אליה הגיעה מחלקת המים של לוס אנג'לס, תוך תכנון מוביל המים של נהר הקולורדו (באותה עת, כחלופה במקרה שמיזם מוביל המים של הנהר קולורדו ייכשל, דאגה לוס אנג'לס להאריך את מוביל המים של לוס אנג'לס לאגן הניקוז של אגם מונו).
חברת המים של דרום קליפורניה בחנה שמונה מסלולים אפשריים למוביל המים. ב-1931 בחר דירקטוריון החברה את מסלול פרקר, שחייב את בניית סכר פארקר. מסלול פארקר נבחר משום שהוא נראה כבטוח והזול ביותר. איגרות חוב בסך 220 מיליון דולרים אושרו להנפקה ב-29 בספטמבר 1931. העבודה בפועל החלה בינואר 1933 בסמוך לנקודת היישוב תאוזנד פאלמס (Thousand Palms, אז Edom), וב-1934 החלה לשכת הטיוב של ארצות הברית את העבודה על סכר פארקר. בניית המוביל הסתיימה ב-1935, ומים החלו לזרום בו ב-7 בינואר 1939.
ב-1955 הכיר האיגוד האמריקני של מהנדסים אזרחיים (American Society of Civil Engineers) במוביל המים של הנהר קולורדו כ"אחד משבעת פלאי ההנדסה של ההנדסה האמריקנית" (Seven Engineering Wonders of American Engineering).
פרשת דניאל חנוך
פרשת דניאל חנוך נסובה סביב הודאה במשטרה שנמסרה על ידי דניאל חנוך, על פיה הוא רצח את אביו. סביב ההודאה נסובו סכסוכים קשים בתוך המשטרה, בשאלה האם ההודאה הוצאה בדרכים פסולות. חנוך זוכה לאחר שבמשפט הזוטא פסלו השופטים את ההודאה ומתחו ביקורת חריפה על השוטרים שהעידו במשפט.
הפרשה
ב-17 במרץ 1980 נשדד ונרצח בביתו בבת גלים פנחס חנוך שהיה חלפן כספים ומוכר סיגריות ליד נמל חיפה. את הגופה מצא דניאל חנוך, בנו של הנרצח, והוא הזעיק את המשטרה. על החקירה מונה מפקח ישראל מזרחי, שחשד בדניאל חנוך, שהיה מכור להימורים ותכנן לרדת לארצות הברית מספר ימים לאחר הרצח. דניאל חנוך נכלא בתא מעצר בנמל חיפה ולאחר ארבעה ימי חקירה הודה ברצח. עם זאת, חנוך לא מסר לחוקרים את מיקומם של החפצים שנלקחו מהנרצח ולא היה בידי המשטרה חומר ראיות נוסף מעבר להודאה ולשחזור. למחרת מתן ההודאה חזר בו מההודאה וטען שהיא ניתנה תחת לחץ. בכל זאת הוגש כתב אישום נגד דניאל חנוך, במהלך מאי 1980.