cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפ דה וינטר
משפחתו
סבו של דה וינטר מצד אמו היה פעיל בעיר בלנקנברג בארגון המחתרת "וויטה בריגדה" (החטיבה הלבנה).
פעילות פוליטית
כבר בתיכון היה דה וינטר פעיל פוליטי בעיר ברוז', בגיל 16 הקים את תנועת "ליגת הסטודנטים הצעירים הלאומנית", ובאותה שנה היה חבר במפלגה הפלמית העממית.
בשנת 1982 בזמן לימודיו באוניברסיטה בעיר אנטוורפן הצטרף דה וינטר ל"אגודת הסטודנטים הלאומנית", ובשנת 1983 הצטרף כחבר למפלגת ה"ולאמס הבלוק" (גוש הפלמי) שהפכה עם הזמן למפלגת הפלאמס בלאנג.
הארמייה הראשונה (בולגריה)
הארמייה הראשונה של צבא בולגריה (בבולגרית: Първа българска Армия) הייתה ארמייה בולגרית, אשר לחמה במלחמות בולגריה החל ממלחמת הבלקן הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה.
מלחמות הבלקן
ב-1907 ערך פרדיננד הראשון, מלך בולגריה רפורמות בצבא הנסיכות ובמסגרתן נקבע שבעת מלחמה יתארגן הצבא הבולגרי ב-3 ארמיות. כל אחת מנתה גרעין של 3 אוגדות ולכל אוגדה יגויסו חיילים מאותו אזור אוכלוסין. הבולגרים התבססו על צבא סדיר בהיקף של 60,000 חיילים בגילאי 21–23 ועוד כ-290,000 בכוחות מילואים ומיליציה.
בפרוץ מלחמת הבלקן הראשונה מנתה הארמייה 94,875 חיילים שאורגנו בשלוש אוגדות רגלים וחטיבת פרשים אחת. מבחינת נשק קל, התבססו הבולגרים על רובה "Steyr-Mannlicher M1895" מתוצרת אוסטרו-הונגרית ורובה ברדן-2 מתוצרת רוסית. עוד סופקו לצבא הבולגרי גרסה רוסית של סמית' אנד וסון M1880 ו-1906 וכן אקדח חצי אוטומטי 9 מ"מ פרבלום דגם 1908 "Luger". ליחידות העזר בארמיות השדה ולכוחות המיליציה סופק רובה "M-1869 krnka" רוסי. כוחות הארמייה צוידו ב-56 מקלעי מקסים M-1908 ו-180 תותחים מרביתם בקוטר 75 מילימטרים ומקצתם בקוטר 120 מילימטרים. מרבית הארטילריה הייתה מתוצרת צרפתית ומיעוטה מתוצרת גרמנית. תחת פיקודו של וסיל קוטינצ'ב לחמה הארמייה בגזרות אדירנה, לילבורגאז ודרמה.
במהלך מלחמת הבלקן השנייה אורגנה הארמייה השנייה ב-2 אוגדות רגלים וחטיבת רגלים נוספת. בראשית הקרבות נותבה הארמייה לגזרה הסרבית, אך עם הצטרפות רומניה לקרבות נגד בולגריה נסוגו הבולגרים לקווי הגנה בתוך בולגריה תוך התמודדות במספר חזיתות ולבסוף נאלצו לחתום על הסכם בוקרשט, במסגרתו איבדו את מרבית הישגיהם ממלחמת הבלקן הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נכללו במסגרת הארמייה 4 אוגדות רגלים (אוגדות: 1, 6, 8, 9). מספר החיילים באוגדות הרגלים הבולגריות הגיע ל-24,000 ובהיקף כוח האדם דמו לגייסות בצבאות אירופיים. כל אוגדה מנתה 2 חטיבות. כל חטיבה מנתה 2 רגימנטי רגלים בני 4,583 חיילים כל אחד ובכל רגימנט 2 גדודים בני 4 פלוגות. בנוסף מנתה כל חטיבה פלוגת מקלענים בת 80 חיילים, פלוגת חיל עזר בת 180 חיילים, שני אסקדרוני פרשים ורגימנט ארטילריה בן 1,959 חיילים שאורגן ב-3 פלוגות תותחנים. עוד נמנו בכל חטיבה פלוגת ז'נדרמריה, פלוגת הנדסה, פלוגת אספקה ופלוגת רפואה. כל אוגדת פרשים מנתה 2 חטיבות ובכל חטיבה 2 רגימנטים. כל רגימנט פרשים מנה 657 חיילים ואורגן ב-4 אסקדרונים. בנוסף מנתה כל חטיבה רגימנט ארטילריה רכוב, גדוד אספקה וגדוד רפואה.
עם הצטרפות בולגריה למעגל הלחימה במסגרת מעצמות המרכז, השתתפו חיילי הארמייה הראשונה במערכה על סרביה. תחת פיקודו של קלמנט בוידז'ייב ניצחו חיילי הארמייה בקרב מוראבה ובקרב קוסובו אשר הובילו להכנעתה של סרביה. לאחר הכרעת סרביה, הוצבה הארמייה הראשונה בחזית המקדונית וביחד עם הארמייה השנייה, היוו את עיקר הכוח הלוחם. מלחמת ההתשה המתמשכת בחזית המקדונית, הובילה לשחיקת רוח הלחימה של חיילי הארמייה ולבעיות משמעות קשות. בראשית 1918 החלו עריקות בשורות הכוחות הבולגריים. בעיות המשמעת הקשות והעריקות מהחזית הובילו להעמדתם לדין צבאי של כ-40,000 חיילים וקצינים בולגרים, ומתוכם הוצאו להורג בין 450 ל-2,500 חיילים.
לאחר הכישלון בקרב סקרה הדיח מפקד החזית הגנרל ניקולה ז'קוב את מפקד הארמייה הגנרל דימיטר גשוב ובמקומו מונה סטפן נרזוב. במהלך המלחמה שונה הרכב הארמייה מספר פעמים בשל חלוקת הכוחות למספר חזיתות ושחיקתם. בספטמבר 1918 מנתה הארמייה שלוש אוגדות רגלים (ה-9 "פלבן", ה-5 "דנובה", חלק מה-11 "סבילנגראד" והאוגדה ה-13 "ההררית") והכוחות הוצבו בגזרת אגם דויראן. ב-14 בספטמבר פתחו כוחות מדינות ההסכמה בהתקפה על קווי הבולגרים לאורך עמק הווארדאר. כוחות מעצמות המרכז הופתעו והחלו בנסיגה. בקרב דוברו פולה הובסו הכוחות הבולגריים אשר סופחו לארמייה הגרמנית ה-11, קווי החזית נפרצו והנסיגה הפכה רחבה ומהירה. לעומת זאת נותרו קווי הארמייה הראשונה איתנים ובקרב דויראן השלישי הנחילו הבולגרים תבוסה קשה לחיילי מדינות ההסכמה. פריצת קווי החזית הובילה את מפקד הכוחות מטעם מעצמות המרכז הגנרל פרידריך פון שולץ להורות על נסיגה לאורך כל החזית וחיילי הארמייה הראשונה נסוגו מעמדותיהם ללא קרב. הבולגרים ביקשו הפסקת אש לצורכי כניעה וב-29 בספטמבר נחתמה שביתת הנשק של סלוניקי. ב-15 באוקטובר 1918, פורקה הארמייה הראשונה מנשקה וחייליה שוחררו.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי וחברה רשמית למדינות הציר במלחמת העולם השנייה. עם זאת סירב המלך בוריס השלישי לצרף את חייליו לקרבות החזית המזרחית. ב-1942 הוצבו חיילי הארמייה הראשונה בפיקודו של ניקולה מיחוב בגזרת מקדוניה אשר ביוגוסלביה הכבושה. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הצטרפה בולגריה לבעלות הברית והכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית. לאחר המלחמה הוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945, הוצא הגנרל ניקולה מיחוב להורג בידי כיתת יורים בשטח בית העלמין בסופיה ביחד עם 180 פוליטיקאים ואנשי צבא נוספים חברי מנגנון המשטר הקודם.
חיילי הארמייה הראשונה שמנו כ-100,000 חיילים נעו לכיוון סקופיה וניש במטרה לחסום את צירי נסיגת הוורמאכט. בהמשך, בפיקודו של הגנרל ולדימיר סטויצ'ב לחמו חיילי הארמייה הראשונה בקרבות החזית האוקראינית ה-3 תחת פיקודו הכולל של פיודור טולבוחין ובכלל זה במתקפת אגם בלטון ובמבצע וינה. לקראת סיום המלחמה, ב-8 במאי 1945 כבשו הבולגרים את העיר קלגנפורט שבאוסטריה. ב-9 ביולי 1945 שוחררו חיילי הארמייה משירותם הצבאי ובסוף אותה השנה היא פורקה רשמית.
קנבס
קַנְבָס (בעברית: בד ציור) הוא בד הארוג בצורה גסה ומשמש ליצירת מפרשים, אוהלים, לציפוי סירות קאנו וכדומה. הבד גם פופולרי כמשטח לציור.
מקור המילה "קנבס" במאה ה-13, במילה "canevaz" שבאנגלית עתיקה, או במילה "canevas" שבצרפתית עתיקה. שתיהן נובעות, כנראה, מן המילה "cannapaceus" שפירושה בלטינית וולגארית הוא "עשוי מקנבוס". בד הקנבס המודרני עשוי מכותנה או מפשתן ושונה מבדים כגון ג'ינס באופן האריגה הפשוט שלו (Plain weave). בארצות הברית מקובל לדרג בדי קנבס באחת משתי דרכים: על פי משקלם (אונקיות ליארד רבוע), על פי מספר דירוג כך שככל שהמספר גבוה יותר כך הבד קל יותר.
קנבס כבד ציור
החל מן המאה ה-14 הפך הקנבס למשטח ציור נפוץ לציור בצבע שמן. עד לשימוש בקנבס, היה מקובל להשתמש בלוחות עץ, שעליהם היה נהוג לצייר בעיקר בצבעי טמפרה. עד המאה ה-16 וה-17 קיבל הקנבס מעמד בכורה באיטליה ובצפון אירופה. בין האמנים המובילים בשימוש בקנבס היו הציירים הוונציאנים כגון אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), שהבד היה זמין עבורם בשל היות העיר מעצמה ימית.
לפני הציור נהוג למתוח את בד הקנבס על גבי מסגרת עץ ולמרוח אותו בשכבה של ג'סו. תפקיד הג'סו הוא למנוע מן הצבע לחלחל אל תוך סיבי הבד, דבר העלול לגרום לריקבון שלהם.
קישורים חיצוניים
Canvas Płótno
פונקציה ממשית
תכונות
תורת הפונקציות הממשיות קרויה אנליזה ממשית, והיא כוללת את החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי. תכונות מרכזיות של פונקציות הנחקרות בתורה זו כוללות חסימות, מונוטוניות, רציפות, גזירות ואנליטיות.
האנליזה הממשית מכירה במשפחות של פונקציות ממשיות. אם I הוא קטע ממשי, מסמנים ב-D^n(I) את מרחב הפונקציות הממשיות המוגדרות על I, וגזירות n פעמים; וב-C^n(I) את מרחב הפונקציות הממשיות המוגדרות על I, וגזירות n פעמים כך שהנגזרת ה-n-ית רציפה. הגדרה דומה אפשרית גם כאשר מדובר בהתנהגות בנקודה (כאשר הפונקציות מוגדרות בסביבה פתוחה שלה). המרחבים מקוננים זה בזה:, כאשר C^\infty הוא מרחב הפונקציות הגזירות אינסוף פעמים (אלו נקראות פונקציות חלקות).
דוד בית לחמי
דוד בית לחמי (קומרוב, בכתובים גם דוד בית הלחמי) (1894 משוער – 10 במרץ 1979) היה מאנשי היישוב העברי בימי העלייה השנייה, חלוץ, איש חינוך ומנהל בתי ספר עבריים בתפוצות.
קורות חיים
בית לחמי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית, הבכור משמונה ילדים, בנם של דבורה בת זלמן אוסובסקי ויוסף קומרוב. כילד עלה לארץ ישראל עם אמו ואחיו, והם השתכנו בשכונת נווה שלום. עם גירוש תל אביב נדדה המשפחה לפתח תקווה, עברה לאחר מכן לכפר סבא, ולבסוף לזכרון יעקב. לאחר שנה וחצי הצטרף אליהם אביו, שהחל לעבוד כמזכיר קהילת יפו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התעתמנה המשפחה, על מנת להישאר בארץ. לאחר המלחמה שבה המשפחה לתל אביב.
היה מבוגרי המחזור הראשון של הגימנסיה הרצליה וחבר בהסתדרות המצומצמת. לאחר סיום לימודיו שאף לעבוד כמורה, אולם על פי החלטת ההסתדרות המצומצמת יצא לקבוצת עבודה בדגניה, יחד עם חבריו למחזור א' של הגימנסיה ובהם דב הוז ואליהו גולומב, במסגרת גרעין ההכשרה החלוצית הראשון של הנוער העובד בארץ. גרעין זה עבד בדגניה א' ובכנרת. בנובמבר אותה שנה נרצחו שניים מחברי הקבוצה - משה ברסקי, ושבוע לאחר מכן יוסף זלצמן (מחברי קבוצת כנרת). מעשי הרצח זעזעו את חברי הקבוצה ואת היישוב כולו. לטענת אהוביה מלכין בספרו "האקטיביסט", "האירועים החמורים והמתיחות שהשתררה בעקבותיהם השפיעו על הגימנזיסטים השפעה עמוקה, שרישומה ניכר בכל מהלך חייהם".
בתקופת המלחמה גויס לצבא העות'מאני, נשלח לקורס קצינים בטורקיה ושירת כקצין בצבא הטורקי. הוצב ברוֹדוֹסְטוֹ, ליד קושטא. אז כבר היה נשוי ואב לילדה. בסוף מאי 1917 קיבל חופשה ושהה בארץ כ-7 שבועות. מאוחר יותר ניסה לערוק מהצבא, אולם בשל חשיפת מחתרת ניל"י באוקטובר 1917 לא היה לכך סיכוי. בית לחמי היה חבר פעיל בניל"י ואף נעצר בעקבות חשיפתה ושהה 11 יום במעצר בחיפה. גיסו רפאל אבולעפיה היה אחד הפעילים המרכזיים במחתרת זו ולפיכך החשש לגורל המשפחה היה רב. אמנם ידוע כי אנשי ניל"י אספו גם ידיעות בקרב בני היישוב ששירתו בצבא העותמאני, אולם לא ברור האם ובאיזו מידה בית לחמי עצמו היה מעורב בכך.
בינואר 1919 הגיע בית לחמי לצידון כדי להקים בית ספר עברי במקום בית ספר מרשת כי"ח, שנסגר עם פרוץ המלחמה. הקמת בית הספר התנהלה תוך קשיים למצוא מבנה מתאים ולהשיג ציוד ובשל חוסר משמעת של התלמידים שהעדיפו לעבוד לפרנסת המשפחה. עם זאת נמנו במוסד כ-90 תלמידים. בבית הספר לימדה גם אשתו, רחל, נכדתו של הרב יצחק משה השלישי אבולעפיה רבה הראשי של צידון (נפטר ב-1910). בסוף חודש סיוון תרע״ט ביקש בית לחמי, שבריאותו הייתה לקויה והרופא אסר עליו להמשיך ללמד, ממחלקת החינוך, להקדים את יציאת בית הספר לחופשה והמשפחה חזרה לארץ ישראל. החליף אותו בניהול בית הספר פנחס נאמן. אחר כך עברה המשפחה לארצות הברית, שם ניהל במשך שנים בתי ספר עבריים שונים והשלים את הדוקטורט. היה פעיל במוסדות החינוך היהודי באטלנטה, פיטסבורג ופילדלפיה. בארצות הברית נולדו לבני הזוג שני ילדים נוספים. לאחר קבלת תואר דוקטור במדעים מדויקים חזרה המשפחה לארץ ישראל ובית לחמי עבד כמורה בגימנסיה הרצליה.
נפטר ב-10 במרץ 1979 ונקבר בבית העלמין בחולון.
אחד מאחיו היה הפרופ' אברהם קמרון. אח אחר היה המהנדס ברוך ברוך, שהופקד על ביצוע העלאת עצמותיו של הרצל לארץ. אחותו לאה נישאה לשמעון קושניר.
משפחתו
דוד בית לחמי נישא לרחל בת שלמה אבולעפיה. דוד ורחל בית לחמי גרו בבית שבנו הורי רחל, שלמה ורבקה אבולעפיה, בשכונת נווה צדק ונולדו להם בארץ שני ילדים. רחל אבולעפיה נולדה בשנת תרנ"ה, 1895 בראשון לציון לשלמה ורבקה אבולעפיה. הורי אמה, פרץ יעקב ושפרה פרימן, היו ממייסדי המושבה וסבה נמנה עם חברי ועד חלוצי יסוד המעלה. מצד אביה הייתה נצר למשפחת אבולעפיה, מהוותיקות ביותר (במשך כמה מאות שנים) בארץ ישראל. על משפחה זו נמנים רבנים, מנהיגים ומחנכים רבים. הוריה של רחל היו בין מייסדי תל אביב. משחלה אביה ונסע עם אמה לביירות - שם אף נפטר לאחר זמן קצר - קיבלה על עצמה רחל, כילדה בת 13, את כל האחריות על משק הבית והטיפול באחיה ובאחיותיה הקטנים. באותן שנים, הסופר שמואל יוסף עגנון, אז עולה צעיר, שכר את עליית הגג של הבית וכתב שם את סיפורו "תמול שלשום", בו הוא מתאר את יפו ונווה צדק של תחילת המאה ה-19.
רחל אבולעפיה למדה בבית ספר לבנות בנווה צדק ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. הייתה מראשונות המורות העבריות ברחובות, בשנת 1919 לימדה בבית הספר העברי בצידון. לאחר שחזרה עם משפחתה מארצות הברית לארץ ישראל, חזרה לעסוק בהוראה.
במכתביו של משה שרת ובהערות בנו יעקב שרת, המוציא לאור של הספר "נתראה ואולי לא - מכתבים מהצבא העות'מאני 1916-1918", מוזכרים רבות דוד ורחל בית לחמי, ובין היתר מובא שם מכתב של רחל אל משה שרת, שנשלח מראשון לציון ב-8 בנובמבר 1917, בו היא מתארת את מצבם ומצב היישוב בעקבות חשיפת מחתרת ניל"י:
לדוד ורחל נולדו ארבעה ילדים: שלומית (גולדברג), נדביה, נגה ואלישיב.
רחל נפטרה ב-1987 ונקברה בבית העלמין שבחולון לצד בעלה.
אנפילד (רובע)
רובע אֶנְפִילְד של העיר לונדון (באנגלית: London Borough of Enfield, ) הוא הצפוני ברובעי העיר לונדון.
היסטוריה
עד ראשית המאה ה-20 היה אנפילד כפר קטן במרחק יום רכיבה על סוס מלונדון.
הכפר אנפילד נוסד בתקופה הרומית, לצד רחוב ארמיין - הדרך הרומאית שיצאה מלונדיניום והגיעה עד יורק. בשנת 790 העניק המלך אופה ממרסייה את אדמות אדמונטון למנזר סנט אלבנס. לאחר כיבוש מזרח אנגליה על ידי הדנים, נבנה במקום מבצר על ידי אלפרד הגדול על מנת להגן על הנהר לי מפני הדנים. לאחר הכיבוש הנורמני היו בכפר אנפילד 400 תושבים ובאדמונטון הסמוכה 300 תושבים, ובשני הכפרים היו כנסיות (הכפרים מוזכרים בספר יום הדין). ספר יום הדין אף מציין שבאנפילד היה "פארק" - אזור ציד. אזור צייד זה היה פופולרי ביותר בימי הביניים ועשירי לונדון נהגו לצוד בו. בשנת 1303 העניק המלך אדוארד הראשון צ'ארטר המתיר לכפר לקיים מדי שבוע יום שוק (מסורת שנמשכת גם כיום).
עם חיבורה של העיירה אנפילד טאון בקווי רכבת ללונדון החלה העיירה לגדול כפרוור של העיר לונדון.
בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 גדלה העיר והקיפה את הכפר שהפך לחלק מלונדון רבתי.
רובע אנפילד נוצר בשנת 1965 לאחר איחודם של הרובע המוניציפלי של סאות'גייט, הרובע המוניציפלי של אנפילד והרובע המוניציפלי של אדמונטון.
בריאות
ברובע אנפילד פועלים שני בתי חולים מרכזיים: בית החולים צ'ייס פארם ובית החולים צפון מידלסקס. בית החולים היילנדס שפעל בעבר ברובע, נסגר בשנת 1993.
השכלה
לאוניברסיטת מידלסקס שלושה קמפוסים ברובע אנפילד: בפונדרז אנד, בקט היל ובטרנט פארק. כמו כן ברובע פועלת המכללה הטכנולוגית אוק היל (Oak Hill Theological College).
ספורט
ברובע אנפילד ממוקמים מגרשי ג'ורג' החמישי הקרויים על שם המלך ג'ורג' החמישי. מגרשים אלה כוללים את האצטדיון לאתלטיקה על שם המלכה אליזבת השנייה, ומגרשי כדורגל, רגבי וכדור בסיס.
ברובע פועלים מועדון הכדורגל אנפילד ומועדון הכדורגל אנפילד טאון, וכן מועדון הקריקט צפון אנפילד.
תחבורה
בשנת 1840 חברת הרכבות נורת'רן ואיסטרן הקימה קו רכבת מסטרטפורד לברוקסבורן. קו זה כלל תחנות בסמטת ווטר (Water Lane) בסמוך לדרך אנג'ל (Angel Road), ובפונדרז אנד (Ponders End). בשנת 1855 נוספו תחנות באנפילד לוק (Enfield Lock) - אתר מפעל ייצור האקדחים המלכותי, וב-1884 הוקמה תחנת רכבת בברימסדאון (Brimsdown). קו המקשר בין ווטר ליין לאנפילד טאון (Enfield Town) נפתח בשנת 1849, וב-1880 קו זה הוארך עד בוש היל פארק (Bush Hill Park). קו ישיר המקשר בין אנפילד ללונדון נפתח בשנת 1872. בשנת 1891 נפתח קו רכבת מעגלי המקשר את אדמונטון, סאות'בורי (Southbury), רחוב טרקי (Turkey Street) שבפורטי היל (Forty Hill) וצ'שנט (Cheshunt).
בשנת 1871 הקימה חברת הרכבות גרייט נורת'רן תחנת רכבת באנפילד, ובשנת 1910 הוקם קו רכבת לקאפלי (Cuffley). קווים אלה מהווים כיום את קו הרכבת הרטפורד לופ.
ברובע עוברות מספר דרכים ראשיות: הדרך הצפונית המעגלית, דרך M25 ודרך A10.
קו הרכבת התחתית
קו פיקדלי של הרכבת התחתית של לונדון מקשר את אנפילד עם מרכז העיר. קו זה כולל תחנות בארנוס גרוב (Arnos Grove), סאות'גייט (Southgate), אוקווד (Oakwood) - תחנה שנקראה בעת הקמתה בשם "אנפילד מערב" (Enfield West) וקוקפוסטרז (Cockfosters) שברובע.
אלגברה אפינית
באלגברה מופשטת, אלגברה אפינית היא אלגברה, הנוצרת סופית מעל חוג הבסיס שלה. בדרך כלל המונח מתייחס לאלגברות (נוצרות סופית) מעל שדה, אך כמה תכונות חשובות נשארות בתוקף גם כאשר חוג הבסיס הוא חוג קומוטטיבי נתרי.
הגדרה
אלגברה R מעל החוג C היא אלגברה אפינית אם קיימים כך ש-, כאשר  הוא החוג של כל הפולינומים ביוצרים  עם מקדמים ב-C. על-פי הגדרה זו, אלגברה אפינית היא אלגברת מנה של אלגברת פולינומים בכמה משתנים מעל חוג הבסיס.
תכונות ומשפטים
משפט הנורמליזציה של נתר, אותו הוכיחה אמי נתר, קובע שכל אלגברה אפינית A (מעל שדה) היא מודול סופי מעל חוג פולינומים במספר משתנים מעל שדה הבסיס; מספר המשתנים שווה למספר המקסימלי של איברים בלתי תלויים אלגברית ב- A, הקרוי דרגת הטרנסצנדנטיות של A. כמודול סופי, A היא הרחבה שלמה של חוג הפולינומים, ולכן יש להם אותו ממד קרול. לפיכך, ממד קרול של אלגברה אפינית שווה לדרגת הטרנסצנדנטיות שלה.
משפט: אם \mathbb L הוא שדה אפיני מעל שדה \mathbb F, אז הוא אלגברי מעל \mathbb F.
למת ארטין-טייט: אם L אלגברה אפינית מעל שדה F, ו- כך ש-K שדה, ו- אז K אפיני מעל F. ללמה זו גרסאות רבות אחרות. למשל, אם R,S הן C-אלגברות, כאשר C חוג נתרי קומוטטיבי; R הוא חוג המוכל במרכז של חוג S שהוא מודול סופי מעל R, ו-S אפינית מעל C, אז גם R אפיני מעל C.
אם R היא אלגברה אפינית מעל החוג C ו-A אידיאל ב-R אז R/A אפיני מעל.
החלטה 46 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 46 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה ב-17 באפריל 1948, על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, כהמשך להחלטה 43 של מועצת הביטחון של האו"ם, הקובעת כי בריטניה עדיין הכוח המנדטורי על שטחי ארץ ישראל. כמו כן, ההחלטה הייתה אמורה לגרום לכל חברות מועצת הביטחון לסייע במאמצים להשגת שלום בארץ ישראל.
בהחלטה תמכו תשע מדינות, 0 התנגדו והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית וברית המועצות נמנעו.
פעם בגליל - מבט מוזיקלי
פעם בגליל - מבט מוזיקלי הוא אלבום האולפן השישי של הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2002 חברת התקליטים NMC בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג 20618-2. כל רצועות האלבום, פרט ל"בואי נגיד שאני שלך", הן אינסטרומנטליות.
אלי כהן (השריף)
אלי כהן (נולד ב-3 בינואר 1951, מכונה "השריף מרמת עמידר" או "השריף") הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן כדורגל בנוסף המנג'ר של קבוצת הכדורגל עירוני מודיעין.
קריירה
כהן, כדורגלן בעברו, שיחק בקבוצות מכבי רמת עמידר ושמשון תל אביב, בה הצטיין בתפקיד הבלם האחורי והיה קפטן הקבוצה. הוא החל לאמן בשנת 1987 את קבוצת מכבי רמת עמידר. לאחר ארבע עונות עבר לאמן בהפועל חדרה. בשנת 1993 חתם בקבוצת מכבי הרצליה אותה העלה לליגה הבכירה. משם עבר לעירוני ראשון לציון.
בשנת 1995 חתם בקבוצת בית"ר ירושלים. בעונתו הראשונה בקבוצה סיימה בית"ר במקום השלישי בליגה הבכירה, ובעונה לאחר מכן זכתה בית"ר באליפות השלישית שלה, בעקבות הזכייה גילח אלי כהן את שפמו.
לקראת עונת 1997/1998 עבר כהן להפועל תל אביב. בעונתו הראשונה סיימה הקבוצה במקום השני, לאחר מאבק עיקש על תואר האליפות עם בית"ר ירושלים, אשר נודע בשל משחק השרוכים. בעונה העוקבת זכה כהן בגביע המדינה עם הפועל תל אביב, לאחר ניצחון בפנדלים על בית"ר ירושלים בגמר הגביע.
לקראת עונת 1999/2000 עבר למכבי חיפה. במהלך העונה נקלע לוויכוח עם כוכב הקבוצה, יוסי בניון, אשר סירב להתחלף במשחק גביע המדינה נגד הפועל חיפה, בניגוד להוראות המאמן. שבעה מחזורים לסיום העונה פוטר כהן מתפקידו.
בעונת 2000/2001 מונה למאמן הפועל פתח תקווה. לאחר תחילת העונה הבאה חזר לבית"ר ירושלים ונאבק בהצלחה נגד הירידה לליגה הלאומית. בשנת 2003 התפטר כהן מתפקידו.
בינואר 2004 מונה למאמן מכבי נתניה במקומו של גילי לנדאו, אך התפטר זמן לא רב לאחר מכן. באוקטובר 2004 חתם בהפועל באר שבע, אך לאחר הפסד למכבי פתח תקווה בפברואר 2005 הוא פוטר והוחלף על ידי לופא קדוש.
לקראת עונת 2006/2007 מונה למאמן מכבי תל אביב במקומו של טון קאנן. כהן עזר להרכיב את הקבוצה מחדש משברי עונת "הגלאקטיקוס", שבה הקבוצה סיימה במקום השישי על אף החתמתם המתוקשרת של אבי נמני, אייל ברקוביץ' וג'ובאני רוסו. במהלך העונה רשמה הקבוצה משחקים רצופים ללא הפסד, סיימה את העונה במקום השלישי והעפילה לגביע אופ"א. בעונה העוקבת, לאחר שני הפסדים באירופה בשלושה משחקים, ונקודת ליגה בודדת בשני משחקים, נפרדו דרכיהם של כהן ומכבי תל אביב.
בדצמבר 2007 מונה כהן למאמן בני יהודה תל אביב, לאחר שמאמנה ניצן שירזי התפטר. כהן עצמו התפטר בהתחלת הסיבוב השלישי בגלל ההפסדים הרבים של הקבוצה.
ב-11 בדצמבר 2008, לאחר המחזור ה-13 בליגת העל, מונה כהן למאמן עירוני קריית שמונה במקומו של מישל דיין שפוטר. כהן לא הצליח להוביל את הקבוצה לניצחונות וב-11 באפריל, לאחר הפסד להכח רמת גן שבעטיו ירדה הקבוצה למקום האחרון בליגה, הוא התפטר מתפקידו.
ב-13 בפברואר 2012 חזר כהן לקדנציה שלישית בבית"ר ירושלים, במקומו של יובל נעים שהתפטר מתפקידו לאחר שהקבוצה התדרדרה לתחתית הטבלה. כהן הוביל את הקבוצה לרצף ניצחונות והשאיר את הקבוצה בליגה. ביוני 2013 סיים את תפקידו בקבוצה.
ב-24 בינואר 2015 חזר כהן לקדנציה שנייה בהפועל תל אביב, לאחר פיטוריו של אסי דומב במהלך עונת 2014/2015. בסיום העונה סיים את תפקידו.
המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה
במוזיאון מוצגים אוספים של מוצרי הסילבר סטודיו (יצרן טפטים שפעל בבריטניה מאז שנת 1880) וכן אוספים של מוצרי חברת הטפטים קראון וולפייפר שהחלה לפעול בשנת 1899.
המוזיאון מפעיל סדנאות שונות בתחום העיצוב. המוזיאון מהווה חלק מאוניברסיטת מידלסקס ונמצא בקמפוס קט היל (Cat Hill) של האוניברסיטה. הכניסה למוזיאון בלא תשלום.
אלי כהן (השריף)
קריירה
ב-3 בספטמבר 2017 חזר כהן לקדנציה הרביעית בבית"ר ירושלים, אך הפעם בתור יועץ מקצועי. לאחר עשרה ימים התפטר בעקבות ראיון שבו אמר שלא יביא שחקן ערבי לקבוצה.
ב-2 ביולי 2020 מונה למנג'ר של קבוצת עירוני מודיעין מליגה ב'.
ובכן ואמרתם זבח פסח
הפיוט מבוסס על הפיוט ובכן ויהי בחצי הלילה מאת יניי הן מבחינת המבנה והן מבחינת התוכן.
תוכן הפיוט
הפייטן מונה נסים שנעשו לעם ישראל, ועל פי המקרא או המדרש נעשו בליל הסדר או במהלך חג הפסח. המאורעות המופיעים בפיוט: רדיפת אברהם אחרי ארבעת המלכים (ויש מפרשים שמדובר בברית בין הבתרים), שלושת המלאכים בבית אברהם והבשורה על לידת יצחק, מהפכת סדום ועמורה והצלת לוט, מכת בכורות, כיבוש יריחו, ניצחון גדעון על מדין, מותם הנסי של חיילי סנחריב, הכתובת על הקיר במשתה בלשאצר ומות בלשאצר, הצום שגזרה אסתר, תליית המן.
מקור הפיוט
הפיוט הוא החלק השביעי בקדושתא "אסירים אשר בכושר שעשעת" שחיבר רבי אלעזר הקליר לשחרית של יום טוב ראשון של פסח, בו קראו לפי נוסח ארץ ישראל את פרשיית "שור או כשב" בפרשת אמור (שהקרובה מבוססת עליה). מהמחזור הארצישראלי הועתקה הקרובה לנוסח אשכנז, אולם בשל הבדלים במנהגי קריאת התורה, הועברה הקרובה ליום טוב שני של גלויות של פסח, הוא היום בו קוראים את פרשת שור או כשב ע"פ המנהג כיום.
בנוסף, הפיוט הועתק לסוף ההגדה של פסח, במסגרת הפיוטים הנאמרים בסיום ליל הסדר. בחו"ל, שם עושים שני לילות סדר, יש נוהגים לומר את הפיוט רק בלילה השני (שהוא כאמור היום בו אומרים את הפיוט בשחרית) במקום הפיוט ובכן ויהי בחצי הלילה, אך יש נוהגים לומר את שני הפיוטים בשני הלילות. בארץ, בה יש רק ליל סדר אחד, יש האומרים את הפיוט בלילה הראשון ויש שאין אומרים אותו כלל.
קריסטל (משקה)
קריסטל היא סדרת משקאות המיוצרת על ידי חברת יפאורה-תבורי מאז 1958.
סדרת קריסטל הושקה באפריל 1958 על ידי חברת "תבורי" עם שלושה טעמים: מי סודה, משקה לימון ומשקה אורנג' (בטעם תפוז). הוא שווק כמשקה בריא המיוצר ממים רכים שמהם הוסרו חומרים מזיקים ובלא תוספת צבע מאכל וחומרים מלאכותיים. בשנת 1959 הושק סיסמת הפרסום של קריסטל, "הפסקה עשה-קריסטל שתה".
בתחילת הדרך נמכרו המשקאות בבקבוקי זכוכית, וקו המוצרים כלל משקאות קלים ומוגזים. במרוצת השנים עברו המשקאות לבקבוקי פלסטיק. התוויות עברו שינויים עיצוביים רבים, אבל הלוגו של קריסטל נותר בכולם ללא שינוי משמעותי.
בסדרה שני סוגי משקאות:
לקראת יום העצמאות ה75 למדינת ישראל הושק גרסת רטרו של קריסטל גזוז תפוזים בבקבוקי זכוכית.
אסמאעיל קויבאשי
אמסאעיל קויבאשי (בטורקית: İsmail Köybaşı; נולד ב-10 ביולי 1989) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בגזטפה.
קריירת מועדונים
קויבאשי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של איסכנדרונספור ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של גזיאנטפספור. ב-6 במאי 2008 חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת במדיה שיחק שנה אחת.בקיץ חתם לחמש שנים בבשיקטש תמורת 6.5 מיליון אירו. ב-2 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 לפנרבחצ'ה במסגרת הסופר קאפ הטורקי. בנובמבר בישל לרודריגו טלו בניצחון 0-1 נגד מנצ'סטר יונייטד שהיה ההפסד הראשון של יונייטד באצטדיון בזירה האירופית מאז. בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון נגד אנקרגוצ'ו. בספטמבר בישל פעמיים לקראת דקות הסיום בניצחון 1-2 נגד בורסאספור.
בעונתו השלישית בבשיקטש, החל לשחק ברציפות לאחר שקפטן הקבוצה איברהים אוזולמז פרש מהקבוצה. באותה שנה, הוא נבחר בין 11 שחקני הכדורגל המבטיחים של 2011 על ידי עיתון הספורט המפורסם של ספרד "MARCA".
ב-14 ביולי 2016 חתם לשלוש שנים בפנרבחצ'ה.
ב-29 באוגוסט 2019 חתם לעונה בגרנדה מליגת העל הספרדית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק בנבחרות הצעירות של טורקיה.
ב-12 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-3 נגד.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
הקרב בנחל תרצה
הקרב בנחל תרצה התקיים בשלהי מלחמת העולם הראשונה בעמק שבו עובר נחל תרצה (ואדי אל-פארעה), היורד משכם לעמק הירדן.
העמק היה דרך המוצא היחידה שנותרה לחיילי הארמיות העות'מאניות הנסוגות מהרי השומרון. ב-21 בספטמבר 1918 הפכה הדרך התלולה ל"מלכודת טופוגרפית". לתוכה נהרו החיילים הנסוגים. הנסיגה הפכה למנוסת בהלה. נתיב הבריחה היה למלכודת מוות אכזרית, שבאה מידי האווירייה הבריטית.
מתקפת מגידו
בלילה שבין 18 בספטמבר - 19 בספטמבר 1918 החלה הבריגדה הארצישראלית של חיל האוויר המלכותי בהפצצה אווירית על מרכזי הצבא העות'מאני בעפולה: תחנת הרכבת - מרכז ההובלה והאספקה, שדה התעופה ומתקני התקשורת הצבאית שהיו בה. הייתה זו תחילתה של המתקפה הבריטית, שכונתה קרב מגידו, ששמה קץ לשלטון העות'מאני בארץ ישראל.
במקביל, הצבא הבריטי התקדם במישור החוף, בנחל עירון ירד בדרכים, בין גבעות, ל"אבו שושא", (היום משמר העמק), לכיוון המפקדה הראשית העות'מאנית בנצרת, למרכז הלוגיסטי בעפולה ולמעברות הירדן - דרך הנסיגה לדמשק. תוצאות ההפצצה האווירית ותנועת האיגוף של גנרל אלנבי הביאה את המפקדות של הצבא הטורקי בשכם ובטולכרם למצב של אי-ידיעה על המתרחש. לאחר יום יומיים, כאשר התבררה תמונת הקרב, החלה הנסיגה ההמונית של הארמיות הטורקיות.
חיל האוויר בפעולה
נתיב הבריחה של הארמיות הטורקיות היה מטול כרם, במסלול שבו עובר כיום כביש 57, דרך ענבתא לשכם. משם אל בלאטה, דרך ואדי בידאן ונחל תרצה לנתיב המוליך לגשר אדם על נהר הירדן, ומשם המטרה הייתה להגיע דרך עבר הירדן לדמשק.
הטייסות הבריטיות שהוקצו למערכה יצאו משדות התעופה ברמלה וליד תחנת ואדי צראר. תפקידן הראשוני היה למנוע מהמטוסים הגרמניים, שפעלו בארץ ישראל, להמריא ולסייע לכוחות העות'מאניים. בהמשך הן תקפו את מרכזי התקשורת והאספקה. בבוקר 21 בספטמבר 1918, יום שכונה "יומה של האווירייה" (The outstanding day), גילו הטייסים שדרת מסע ענקית של הצבא העות'מאני נעה, בדרכים צדדיות, מטול כרם ומשכם לכיוון בית שאן ואל מעברות הירדן.
רסלמניה 31
רסלמניה 31 היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי ה-WWE. האירוע כלל את שני המותג (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-29 במרץ 2015, באצטדיון לויס שבסנטה קלרה, קליפורניה. האירוע היה האירוע ה-31 בסדרת אירועי רסלמניה.
קרבות
ב-29 במרץ 2015, התקיים האירוע רסלמניה 31 באצטדיון לויס הממוקם בסנטה קלרה, קליפורניה. האירוע כלל 9 קרבות (7 באירוע עצמו ועוד 2 במופע המקדים). אחד הקרבות בתוכנית המוקדמת היה קרב הבאטל רויאל לזכרו של אנדרה הענק שנערך בפעם השנייה ברסלמניה, והפעם ביג שואו שהודח אחרון ברסלמניה הקודמת (רסלמניה 30), זכה לאחר שהדיח את דמיאן מיזדאו. האירוע הראשי נפתח בקרב סולמות על האליפות הבין יבשתית כאשר דניאל בריאן זכה ולקח את החגורה וזכה באליפות. לאחר מכן, רנדי אורטון הביס את סת' רולינס בקרב יחידים לאחר שביצע את מהלך הסיום שלו RKO אחרי שהחזיר את מהלך הסיום של רולינס הקארב סטופ. סטינג ערך את הופעת הבכורה שלו ב-WWE כשהתאבק נגד טריפל אייץ'. במהלך הקרב הגיעו משתתפי הסטייבל DX וה-nWo לעזור לסטינג ולטריפל אייץ'. טריפל אייץ' זכה בקרב ולאחר מכן הם לחצו ידיים. AJ לי ופייג' הביסו את האחיות בלה בקרב זוגות. ג'ון סינה הביס את רוסב והפך לאלוף ארצות הברית בפעם הרביעית בקריירה שלו. אנדרטייקר הופיע לראשונה ברסלמניה לאחר שרצף הניצחונות שלו נקטע ברסלמניה הקודמת על ידי ברוק לסנר, והביס את בריי וויאט, ובכך הפך את הרצף שלו ברסלמניה מ-"1–21" ל-"1–22". באירוע המרכזי ניצבו רומן ריינס וברוק לסנר זה מול זה. סת' רולינס הגיע בסוף הקרב ופדה את מזוודת הכסף בבנק שלו, ובכך הצטרף לקרב והפך אותו לקרב משולש. בסופו של דבר רולינס הצמיד את ריינס וזכה באליפות ה-WWE במשקל כבד.
בלנדוב
היסטוריה
בלנדוב הוקמה בראשית המאה ה-19 במסגרת מבצע תיעוש שיזמה ממשלת פולין הקונגרסאית. למקום הובאו בעלי מלאכה מפרוסיה. תחילה התאפיין היישוב במפעלי אריגה, אך מאוחר יותר נסגרו מפעלים אלו.
יהודי בלנדוב היו סמוכים בתחילה לקהילת מוגיילניצה הסמוכה. בשנת 1849 התמנה כרב עצמאי לקהילת בלנדוב, רבי יעקב יצחק שפירא, בנו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא, שהשתייך לשושלת קוז'ניץ. רבי יעקב יצחק שפירא וצאצאיו שימשו כרבנים בעיירה עד מלחמת העולם השנייה וגם ניהלו בה חצר חסידית. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם נפתחו בבלנדוב סניפים של תנועות ציוניות שונות וכן סניף של אגודת ישראל. ערב השואה היוו יהודי בלנדוב כמחצית מכלל התושבים. בספטמבר 1939 נכנס הצבא הגרמני לבלנדוב ובראשית 1941 גורשו כ-1,000 מיהודי בלנדוב והסביבה לגטו ורשה.
פול וולפוביץ
פול וולפוביץ (באנגלית: Paul Dundes Wolfowitz; נולד ב-22 בדצמבר 1943) הוא דיפלומט ואיש ממשל יהודי-אמריקני אשר כיהן גם כנשיא הבנק העולמי. לפני תפקידו האחרון, הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באינדונזיה וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. כיום הוא מכהן כחוקר במכון המחקר השמרני American Enterprise Institute (AEI), אשר בו הוא עוסק בנושאים של כלכלה בינלאומית, אפריקה ושותפויות ציבוריות-פרטיות.
כסגן שר ההגנה האמריקני, הוא היה מההוגים הבולטים של "דוקטרינת בוש" הקובעת כי על ארצות הברית להתמודד עם איומים חיצוניים לפני התממשותם, על ידי נקיטה, במידת הצורך, במכת מנע (preemption) ועל ידי קידום הדמוקרטיה במזרח התיכון, כדי למנוע מארגוני טרור את הבסיס לתמיכה בהם. עם תום הכהונה הראשונה של ממשל בוש, וולפוביץ מונה לתפקיד נשיא הבנק העולמי. לאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים הוא התפטר בעקבות הגילוי כי סייע לקידומה של בת זוגו בבנק העולמי. הוא דובר אנגלית, ערבית, צרפתית, גרמנית, עברית ואינדונזית.
לאס וגאס ריידרס
הקבוצה זכתה ב-3 סופרבולים, האחרון בהם בשנת 1983.
באוקלנד הריידרס היו מזוהים עם קבוצת אוהדים מושבעים וצבעוניים, שכונו "אומת הריידרס", ונהגו להתאסף זמן רב לפני המשחקים בתחפושות וצבעי פנים מאיימים. מגרשה הביתי של הקבוצה באוקלנד כונה "החור השחור".
ב-2017 אישרה הליגה את מעבר הקבוצה למטרופולין לאס וגאס, ובינואר 2020 התבצע המעבר רשמית והקבוצה שינתה את שמה לשמה הנוכחי. אצטדיונה הביתי, אצטדיון אליג'אנט, נפתח בעונת 2020/21 ב-NFL.
הארי קוניק ג'וניור
קוניק הוציא לאור מספר רב של אלבומים שהצליחו, ואף זכה במספר אלבומי זהב ופלטינה. בתקופה שבה שפגע הוריקן קתרינה בניו אורלינס, התפרסם בפעילותו הן בפרסום המצב והן בפרויקט כפר המוזיקה.
קורות חיים
קוניק נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית לאב נוצרי-קתולי ממוצא בריטי וגרמני, ולאם יהודייה ממוצא בלארוסי ואוסטרי. שני הוריו הם עורכי דין במקצועם. בגיל שלוש החל קוניק לנגן על פסנתר, בגיל עשר ניגן בלהקה מקומית ובגיל 11 הוציא את האלבום הראשון שלו.
קוניק נשוי לשחקנית והדוגמנית ג'יל גודאייקר, לזוג שלושה ילדים. הארי קוניק ג'וניור הוא נוצרי קתולי אדוק.
קריירת משחק
מאז 1990, קוניק הופיע במספר סרטי קולנוע מצליחים, בהם "היום השלישי" (1996), "מטען עודף" (1997), "הכלב סקיפ" (2000), "החיים בלי דיק" (2001), "בייסיק" (2003), "באג" (2006), "נ.ב. אני אוהב אותך" (2007), "חדשה בעיר" (2009) ו-"סיפורו של דולפין" (2011).
בין הופעותיו הרבות בטלוויזיה, קוניק גילם את דמותו של ד"ר ליאו מרקוס בסיטקום "ויל וגרייס" (2002–2006) ואת דמותו של העוזר לתובע המחוזי דייוויד היידן בסדרת הדרמה המשטרתית "חוק וסדר: מדור מיוחד" (2011-2012). כמו כן, שימש כשופט בתחרויות של מספר תוכניות ריאליטי, בהן "אמריקן איידול".
קריירה מוזיקלית
במקביל לקריירת משחק מגוונת ומצליחה למדי, חובק קוניק קריירה מוזיקלית ענפה. בתור יליד ניו אורלינס שינק מגיל צעיר מאוד את תרבויות הג'אז והבלוז המפותחות של העיר, אלבומיו כיוצר, כותב שירים ומוזיקאי, מסתמכים – רובם ככולם – על טהרת הסגנונות הללו במגוון התמקדויות – מאלבומים שמלווים בתזמורות ביג בנד, סווינג, ג'אז אינסטרומנטלי ועד אלבומים שלמים של בלדות בניחוח נוסטלגי פרנק־סינטראי. את אלבומו הראשון הקליט קוניק ב־1978 כשהוא בן 11 בלבד, וברזומה שלו מעל ל־20 אלבומים. אלבומו המפורסם ביותר הוא הפסקול שהלחין ב־1989 לסרט "כשהארי פגש את סאלי".
הוריקן קתרינה וכפר המוזיקאים
לאחר שהכה הוריקן קתרינה בניו אורלינס ב־2005, קוניק, שכבר עזב את העיר לא מכבר היה מבין הראשונים שחזרו אליה. מלווה בצוות צלמים, הוא ערך מסע פרטי וקטן בעיר הממוטטת והסריט את כל מה שארצות הברית לא כל כך השתוקקה לראות. הוא צילם את הרחובות המוצפים, את המבנים ההרוסים, את הכאוס הנוראי שהותיר אותותיו בכל פינה, את התושבים ששהו בעיר כשהסופה הכתה בה ושנאלצו גם להתמודד עם התוצאות ההרסניות כמעט לבדם. מלבד נכונותו להוציא החוצה את המראות הקשים והמביכים מהעיר ולהביאם לידיעת ומודעות כמה שיותר אנשים, הקים קוניק ביחד עם אמן הג'אז ברנפורד מרסליס את "כפר המוזיקאים" – New Orleans Habitat Musicians' Village – מתחם מבנים ארעיים בהם השתכנו מוזיקאים ומשפחותיהם שנותרו ללא קורת גג וכלל בתוכו גם מרכז חינוכי. בהמשך הקליט קוניק את האלבום "Oh, My Nola", ההקדשה המוזיקלית האישית שלו לניו אורלינס הפגועה והמותשת (Nola = New Orleans, Louisiana), שיצא לאור בינואר 2007.
האלבום Oh my Nola
למרות הצער הגדול ממנו צמח האלבום, "Oh my Nola" אינו אלבום נכאים דיכאוני. להפך – הוא מספק תערובת צבעונית של מגוון הסגנונות שקוניק כל כך אוהב ומסמלים את ניו אורלינס יותר מכול. רובם הגדול של השירים באלבום הם גרסאות כיסוי לשירי בלוז, פולק וג'אז ישנים. "Working in a Coal Mine", למשל, מקבל מפנה פאנקי סקסי. "Jambalaya", שיר ניו אורלינסי עתיק יומין, מקבל טיפול בסגנון ג'אז חם ומקפיץ, הביצוע ל-"Elijah Rock" בסגנון בלוז מרטיט, ו-"Lazy Bones" הוא שעתוק נאמן למקור של פופ ביג בנדי רומנטי. בנוסף לגרסאות הכיסוי, האלבום כולל גם ארבעה שירים מקוריים שכתב קוניק, כאשר הבולט שבהם הוא "All These People", בו מצטרפת אליו גם זמרת הגוספל קים בורל. מדובר בשיר היחיד באלבום שעוסק באופן ישיר בסופה קתרינה, והושפע מאותם סיורים וראיונות שערך בעיר. חלק מצילומי הימים הטרופים הללו מופיעים גם בקליפ שיצא לשיר בסוף 2006. כל רווחי המכירות הוקדשו לעזרה בשיפוץ ושיקום ההריסות.
הסוכנות היהודית
הסוכנות היהודית לארץ ישראל, הידועה בשמה המקוצר הסוכנות היהודית, היא ארגון יהודי כלל עולמי, שמרכזו בישראל. לסוכנות היהודית ישנה שותפות אסטרטגית עם ממשלת ישראל ומעמדה החוקי והציבורי ייחודי ומעוגן ב"חוק המעמד" שהתקבל ב-1950. הסוכנות פועלת מכספי תרומות ובשותפות עם תורמים מרחבי העולם ומישראל. משרדה הראשי של הסוכנות היהודית שוכן בבית המוסדות הלאומיים בירושלים.
הסוכנות היהודית הוקמה בשנת 1929 כזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית העולמית. על פי סעיף 4 בכתב המנדט הסוכנות היוותה לשכת קשר בין היישוב היהודי בארץ ישראל (פלשתינה-א"י) לבין המנדט הבריטי. בפועל, הייתה הסוכנות בתקופת המנדט הבריטי מוסד השלטון של היישוב היהודי.
עם הקמת המדינה הועברו תפקידי ניהול המדינה לממשלת ישראל, והסוכנות היהודית מתמקדת כיום בשלושה תחומי עשייה עיקריים:
לצד חתימת אמנה בין הממשלה לסוכנות, קיימת קביעה ברורה של חלוקת העיסוקים בין הממשלה לבין הסוכנות.
הקמת הסוכנות היהודית
בשנת 1920 אושר המנדט הבריטי על ארץ ישראל, על ידי "מועצת הברית של מדינות ההסכמה" (המוסד שקדם לחבר הלאומים). סעיף 4 לכתב המנדט קובע ש"סוכנות יהודית מתאימה תוכר כגוף ציבורי לצורך ייעוץ ושיתוף פעולה עם שלטונות המנדט בנושאים כלכליים, חברתיים ואחרים, העלולים להשפיע על הקמת הבית הלאומי היהודי ועל האינטרסים של האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל". כתב המנדט מוסיף וקובע שבפועל ההסתדרות הציונית תוכר כסוכנות זו. ואכן, עד שנת 1929 מילאה "ההנהלה הציונית" את התפקיד.
אחרי ובעקבות משבר העלייה הרביעית, חיפשה ההנהלה הציונית מקורות כספיים לחיזוקו של היישוב. חיים ויצמן האמין שבעזרת יהודים עשירים יוכל לגייס סכומים נאים למימון המפעל הציוני ולכן יצר קשר עם לואי מרשל, שכיהן כראש הוועד היהודי-אמריקני (ארגון יהודי-אמריקאי לא ציוני שנועד לשמור על זכויותיהם של יהודים במדינות מחוץ לארצות הברית). ב-2 בינואר 1927 יישבו שני המנהיגים את חילוקי הדעות בינם לבין עצמם וחתמו על הסכם (הסכם ויצמן-מרשל) שהביא להקמת הסוכנות היהודית. בעקבות הסכם זה קמו שתי ועדות, "ועדת הסוכנות" ו"ועדת המומחים" שהגיעו לארץ ישראל לשם איסוף נתונים והסקת מסקנות. הוועדות נועדו להיות בלתי מפלגתיות והוטל עליהן להמליץ על פעולות אפשריות המתאימות לארץ ולתנאיה ולהמליץ גם על התקציב הנדרש למימוש ההמלצות. "ועדת הסוכנות" שכללה מומחים בתחומי החקלאות, החרושת והמסחר סיימה את עבודתה ב-1928. בהתאם להמלצותיה שפורסמו באפריל 1928 הוחלט על הקמת "סוכנות יהודית מורחבת" שתכלול בנוסף גם נציגים לא ציוניים, יהודים עשירים שמוכנים לתמוך במדיניות הציונית. ההמלצות זכו לביקורת מצד נציגים של ההנהגה הציונית, בהם ברל כצנלסון ושלמה קפלנסקי. ב-11 באוגוסט 1929, במסגרת הקונגרס הציוני ה-16 שהתכנס בציריך, הכריזו נציגים מ-26 מדינות על הקמת "הסוכנות היהודית לארץ ישראל". לנשיא הסוכנות נתמנה ד"ר חיים ויצמן שהיה גם נשיא ההסתדרות הציונית העולמית. בין האישים הלא ציונים שהשתתפו בוועידת היסוד בלטו פרופ' אלברט איינשטיין, לאון בלום ולואי מרשל מראשי יהדות ארצות הברית. האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית קיימה דיון בשאלת ההצטרפות לסוכנות היהודית והוחלט ברוב של 48 נגד 35 שלא להצטרף אליה.
פעילות הסוכנות בתקופת המנדט הבריטי
עם הקמת הסוכנות כוננו בה מחלקות. המחלקה המדינית עסקה ביחסי החוץ של היישוב. המחלקות האחרות היו מחלקת הביטחון, מחלקת העלייה ומחלקת חינוך.
ב-1937, עקב חילוקי דעות בהגדרת מעמד היישוב כ"מדינה בדרך" והגדרת מעמדה של הסוכנות כהנהגתה (או כממשלתה) של "המדינה שבדרך", התפרקה הסוכנות היהודית המורחבת. נעשה ב-1938 ניסיון להחייאת הסוכנות המורחבת אולם ניסיון זה נכשל וכתוצאה מכך עזבו הגורמים הלא-ציוניים את הסוכנות כך שבפועל נוצרה זהות בין הנהלת הסוכנות היהודית להסתדרות הציונית העולמית.
הסוכנות היהודית ביחד עם הוועד הלאומי היוו את מועצת העם, ששימשה למעשה "הממשלה של המדינה שבדרך". הוועד הלאומי, בשיתוף פעולה הדוק מאוד עם הסוכנות, היה אחראי על ניהול שוטף של כל העניינים הפנימיים של הקהילה היהודית בארץ. הם ניהלו בין היתר את:
יושב-ראש הסוכנות במשך מרבית שנות פעילותה עד הקמת המדינה היה דוד בן-גוריון (בשנים 1935 - 1948). עם ראשי המחלקה המדינית שלה נמנו חיים ארלוזורוב (בשנים 1931–1933) ומשה שרת (בשנים 1933 - 1948). עם הקמת המדינה, העבירה הסוכנות את רוב תפקידיה לממשלה הזמנית בראשותו של דוד בן-גוריון.
ועדת אונסקו"פ
ועדת אונסקו"פ שהייתה ועדת חקירה בינלאומית שמונתה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות במאי 1947 כדי לבחון את שאלת ארץ ישראל, בעקבות בקשתה של ממשלת בריטניה לחוות דעת של האו"ם, לאחר שלא הושגה הסכמה על הפתרון העדיף. אבא אבן ודוד הורוביץ מונו לקציני קישור מטעם המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ומשה טוב שהיה דובר ספרדית הצטרף לנציגים מאמריקה הלטינית. פועלם של נציגי הסוכנות השפיע רבות על חברי הוועדה והוביל לקבלת תוכנית החלוקה.
פיצוץ בניין הסוכנות היהודית בירושלים
"בית המוסדות הלאומיים" בירושלים, שבו שכנו משרדי הנהלת הסוכנות (וכן משרדי הנהלת קרן היסוד והוועד הלאומי) היה ידוע זה מכבר כמרכז השלטון היהודי בארץ-ישראל. נהג ערבי של הקונסוליה האמריקנית בירושלים הצליח להערים על אנשי "ההגנה" ועל שומרי הבניין והחדיר מכונית תופת אל החצר הפנימית המשותפת, ב-11 במרץ 1948. בפיצוץ נהרגו 12 בני אדם (בהם אריה לייב יפה, מנהל קרן היסוד), ונפצעו כ-40.
לאחר קום המדינה
החל מקום המדינה, תפקידיה העיקריים של הסוכנות היהודית מתרכזים בתחומי העלייה והקליטה, חינוך יהודי-ציוני בתפוצות וחיזוק החברה הישראלית. מדינת ישראל הפקידה בידי הסוכנות היהודית את הטיפול האדמיניסטרטיבי במועמדים לעלייה באמצעות משרדיה בחוץ לארץ, בהם פועלים שליחי העלייה והעובדים המקומיים. הגוף המרכזי הקובע את מדיניות הסוכנות היהודית הוא חבר הנאמנים שלה.
בעקבות הקמתה של מדינת ישראל הוסדר מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית במדינה, בשנת 1952, בחוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל.
כגוף מיישב
בשנים הראשונות שלאחר הקמת המדינה, קיבלה הסוכנות תפקיד של גוף מיישב ועסקה בהקמת מושבים, בעיקר על האדמות שהופקדו בידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לאחר מלחמת העצמאות. המושג נכסי נפקדים מתייחס לנכסים אשר נעזבו במהלך מלחמת העצמאות על ידי ערבים תושבי ארץ-ישראל המנדטורית. המתיישבים במושבים חתמו על חוזה יסוד, המכונה "החוזה המשולש", שהיה חוזה בין הסוכנות היהודית "כגוף מיישב", אגודת המושב ורשות הפיתוח או הקק"ל שהקצו את הקרקע (ומתחילת שנות ה-60, עם הקמת מינהל מקרקעי ישראל - עם המינהל). החל במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 הפסיקה הסוכנות לפעול כגוף מיישב, היא ביקשה לקבל חזרה את הכספים שהשקיעה בהקמת המושבים וקבעה כי מרבית המושבים הם כבר "מבוססים" כלכלית ויכולים להחזיר כספים אלו. בעלי המשקים והאגודות השיתופיות במושבים אולצו לחתום על "חוזי ביסוס", בו חויבו להחזיר כספים אלו. בשנות ה-80 של המאה ה-20, נקלעו מרבית המושבים במדינה למשבר חובות עקב האינפלציה הגובה בשנים אלו. כ-20% מסך חובות ב"הסדר חובות המושבים", מהלך שיזמה ממשלת ישראל במטרה להסדיר חובות אלו, היו לסוכנות.
בשנת 1992, התקבל גם "חוק הסדרים במגזר החקלאי המשפחתי" (חוק גל) שבמסגרתו הוקם מנגנון לניהול ההסדר. בשנים שלאחר קבלת החוק, לא נקבעו תקנות ברורות לגבי דרכי חלוקת החובות וייעוד התמורות ממימוש הנכסים. עקב מחלוקת לגבי מתן קדימות לסוכנות היהודית בקבלת החובות ומהותם. החובות שהיו למעשה הלוואות הביסוס שנתנה למתיישבים על ידי הסוכנות. לפי תנאי ההלוואות, 75% מהן היו אמורות להימחק על פני תקופה בת 30 שנה, אם 25% מהחובות היו נפרעים כסדרם במהלך אותו הזמן. בשנת 2004 דחתה שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, הילה גרסטל, את בקשת הסוכנות לביטול החלטות המשקם עו"ד אופיר כץ לגבי מושב יתד, שניתנו בשנת 2002, בטענה לחוסר סמכות. כץ קבע, כי בנוגע לכספים שהצטברו בקופת מינהלת ההסדרים, בנק החקלאות לישראל, שלטובתו נרשמה על ידי המושב איגרת חוב בינואר 1984, הוא הנושה המובטח בנוגע לכספים שהתקבלו מהחברים בגין חובותיהם למושב יתד. הסוכנות כפרה בסמכות המשקם לחלק את הסכומים המופקדים ולהכריע בזהות הנושה המועדף. בהחלטה שנייה קבע כץ, כי מיליון שקל שהצטברו בקופה יחולק בהתאם להחלטותיו. בבקשה לביטול ההחלטות טענה הסוכנות בין היתר, כי סמכות המשקם בנוגע לחלוקת הכספים מוגבלת לאמור בחוק ההסדרים, וכפופה לתקנות שהיו אמורות להיות מותקנות.
בתחום העלייה והקליטה
בשנת 1967 הוקם משרד העלייה והקליטה שקיבל את האחראיות לעליית יהודים מהתפוצות וקליטתם במדינה. עם זאת הסוכנות היהודית ממשיכה להפעיל 35 מרכזי קליטה, המעניקים לכעשרת אלפים עולים בכל שנה את ביתם הראשון. במסגרת פרויקט "בבית ביחד" מלווים ישראלים ותיקים את משפחות העולים החדשים בצעדיהן הראשונים בארץ, מחברים אותם לרשת החברתית ומסייעים להסתגלותם. הורים לחיילים בודדים מגיעים ארצה במסגרת פרויקט "קשת" לבקר את ילדיהם.
הסוכנות היהודית מממנת קורסים מיוחדים לחיילים העולים במהלך שירותם הצבאי במטרה לסייע בקליטתם בחברה הישראלית, ובנוסף מקיימת סדנאות הכנה לגיוס והכשרה לחיים האזרחיים לפני השחרור מצה"ל. פרויקט "נתיב", בשיתוף ממשלת ישראל, מתמקד בחיזוק הזהות היהודית והזיקה לארץ בקרב חיילים עולים חדשים. הקרן למען עולים בודדים, בשיתוף עם האגודה למען החייל, מעניקה לחיילים מלגות מיוחדות לצרכיהם האישיים ולשמירת הקשר עם הוריהם שנותרו בחוץ לארץ.
חברת עמיגור
חברת הדיור של הסוכנות היהודית, עמיגור, נוסדה ב-1972, כתוצאה מפיצול חברת עמידר בעקבות סכסוך שפרץ בין ממשלת ישראל והסוכנות, לאחר הקמת משרד העלייה והקליטה והעברת הטיפול בעולים לישראל מהסוכנות למדינה. לטענת הסוכנות, כספים שמגיסת המגבית היהודית בארצות הברית, לצורך רכישת דירות לעולים, אינם יכולים להיות מנוהלים על ידי חברה ממשלתית. עמיגור קיבלה את האחריות לטיפול בדיור לעולים חדשים, למרות ביקורת שהקמת החברה תיצור מנגנון כפול ומיותר ביוני 1972, נחתם הסכם בין "עמיגור" ל"עמידר" שלפיו 180 עובדים וכ-30,000 דירות שהיו בבעלות עמידר (מתוך 200,000 שהחזיקה אז) הועברו אל "עמיגור". נכון ל-2018 החברה מנהלת 17,500 יחידות דיור, מתוכם 11,000 בדיור הציבורי ו-6,500 יחידות דיור בבתי גיל הזהב.
בתחום החינוך יהודי-ציוני בקהילות העולם
מדי שנה הסוכנות היהודית משקיעה כ־360 מיליון דולר עבור הקשר עם יהדות התפוצות.
עשרות אלפי צעירים יהודים מכל העולם מגיעים לישראל בכל שנה באמצעות הפרויקטים "מסע" ו"תגלית". "מסע" (במסגרת החוויה הישראלית) מציע לצעירים מגוון אפשרויות לשהות בישראל במהלך סמסטר או שנה שלמה, במסגרת חינוכית או התנדבותית. "תגלית" מביא לישראל צעירים יהודים, ובתוכם בני ישראלים, במסגרת תוכנית חינוכית מגוונת בת 10 ימים, ללא תשלום.
עשרות אלפי אנשים לומדים עברית ונחשפים לתרבות ולהווי הישראלי, ההיסטוריה והאזרחות באולפנים ובכיתות שמפעילה הסוכנות היהודית בקהילות.
בברית המועצות לשעבר, מחזקים את הקשר בין היהודים למורשתם באמצעות רשת בתי-הספר של חפציב"ה, המציעה חינוך יהודי פורמלי לכל הגילאים. למחנות קיץ בני שבוע יוצאים אלפי ילדים, כתמריץ לפיתוח זהותם היהודית.
היחידה לשליחות
היחידה לשליחות היא שיתוף פעולה ארוך שנים בין הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, ששמו לעצמם למטרה לפעול למען חיזוק הקשר בין ישראל והתפוצות ולחיזוק הזהות היהודית על ידי מערך שליחים ושליחות הפרוש ברחבי העולם. היחידה לשליחות אמונה על יציאתם של למעלה מ-2000 שליחים למחנות קיץ, קהילות יהודיות, תנועות נוער, קמפוסים, שנת שירות ובתי ספר בתפוצות.
תחת היחידה לשליחות פועלים מספר מסלולי שליחות. השליחות הארוכה, הוא מסלול שליחות האורך בין 2–3 שנים ברחבי העולם, בו השליחים השונים נמצאים בקו הראשון עם הקהילות ברחבי העולם, ותפקידם להיות הקול והמקור למתרחש בישראל ולמצוא את הסיפור המשותף בין ישראל לתפוצות. במסלול זה ארבעה סוגי שליחות:
השליח הקהילתי פועל בלב הקהילה היהודית במגוון תחומים ועם מגוון קהלים במטרה לחזק ולהעמיק את הקשר בין ישראל לקהילה. השליח אחראי על ניהול קהילה, פיתוח והובלת תוכניות חינוכיות וחברתיות בקרב חברי הקהילה, במוסדות הקהילתיים, בתנועות הנוער, בבתי הספר היהודיים ובבתי הכנסת.
תפקיד שליח עמיתי ישראל ("שליח הלל") הוא לחזק את הקשר של הסטודנטים בקמפוסים בתפוצות, לזהותם היהודית, הציונית ולמדינת ישראל. השליח עוסק בחינוך להסברה, הפקת אירועים, בניית קואליציות בקמפוס ויזמות והובלה של סטודנטים לפרואקטיביות בנוגע לישראל. עבודתם של שליחי עמיתי ישראל היא כתוצאה מהסכם שנחתם ב-2003 בין הסוכנות היהודית לבין ארגון הלל הבינלאומי, במטרה לשלוח שליחים לעבודה באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית.
השליח התנועתי נשלח מטעם אחת מתנועות הנוער הישראליות והעולמיות במטרה לחבר לחזק את הקשר בין חניכי התנועה למדינת ישראל ולזהותם היהודית. תפקיד השליח הוא להוביל ולהנהיג את פעילות התנועה בתכנים יהודיים, ציוניים, סמינרים של צוותי ההדרכה והקהילה ומפעילי הקיץ התנועתיים ולרכז את הפעילויות של התנועה המקומית או האזורית. התנועות השותפות: : FZY NFTY ,USY, בית"ר, בני עקיבא, הבונים דרור, החלוץ למרחב, הנוער הציוני, הנני, הצופים, השומר הצעיר, הנוער העובד והלומד, חזית הנוער, יהודה הצעיר, מכבי עולמי, נועם מרום, נצ"ר ועזרא.
שליחות הוראה פועלת בבתי ספר, בגנים ובקהילות יהודיות בכל העולם ועם כל זרמי היהדות במטרה לחבר ולחזק את הקשר בין התלמידים, הצוות וקהילת בתי הספר לישראל. המורה השליח הוא מורה מוסמך בעל ניסיון, המשמש כחלק מצוות ההוראה בבית הספר היהודי בגולה. היחידה לשליחות משמשת כ"שדכן" בין השליחים לבתי הספר המחפשים מורים ישראלים. הסיבות לקליטת מורים ישראלים בצוותי ההוראה של בתי הספר מחוץ לישראל הן בדרך כלל לימוד השפה העברית והכנסת ציונות לבתי הספר.
מסלולי שליחות נוספים הפועלים תחת היחידה לשליחות הם: תוכנית שנת השירות בתפוצות, הסמינרים הציוניים, מחנות הקיץ ומחנות הקיץ לדוברי רוסית.
מדי קיץ שולחת היחידה לשליחות למעלה מ-1,300 צעירים ישראלים לשליחויות קצרות באורך של כחודשיים לכ־200 מחנות קיץ יהודיים בצפון אמריקה. השליחים נשלחים במטרה לחזק את הקשר בין נוער יהודי בצפון אמריקה לבין צעירים מובילים בחברה הישראלית. השליח מביא עמו יכולות הדרכה, יצירתיות ואת הווי החיים והתרבות הישראלית למחנות הקיץ מחוץ לישראל, ומלווה את החניכים למגוון פעילויות לאורך כל היום. השליחים מדריכים במגוון רב של מקצועות, ביניהם: חינוך, אומנות (אומנויות הבמה ועבודות יד), טבע (מחנאות, גינון, עולם החי והדרכת טיולים), מקצועות המים (שיט, מצילים, שחייה וסקי מים), אמנויות לחימה, ספורט נבחרות (כדורגל, כדורסל, כדורעף וטניס), ספורט שטח (רכיבה על סוסים, חץ וקשת, ירי ורכיבה על אופניים) וטכנולוגיה (תכנות, רובוטיקה וטיסנאות).
נוסף על מחנות הקיץ בצפון אמריקה, היחידה לשליחות מוציאה כל שנה 120 שליחים דוברי רוסית להדרכה במחנות קיץ בברית המועצות לשעבר. מטרת השליח היא לחבר את הקהילה לישראל על ידי חינוך בלתי פורמלי, הנחיית קבוצות של ילדים, נוער וסטודנטים בקהילות יהודיות בברית המועצות לשעבר. שליחות זו אורכת כשלושה שבועות ומתקיימת בשפה הרוסית.
משלחת הסמינרים הציוניים פועלת בבתי הספר ובקהילות היהודיות באוסטרליה במשך שלושה חודשים בחודשי הקיץ. מטרת השליחות חיבור הצעירים בקהילה היהודית באוסטרליה, לישראל ולזהותם היהודית על ידי יצירת מפגש ובאמצעות תכנים איכותיים יהודיים, ישראליים רלוונטיים, תוך כדי השתלבות בעשייה החינוכית בבתי הספר ובקהילה. השליח מעביר סמינרים מרוכזים, תוכניות ומפגשים העוסקים בנושאי זהות יהודית, ישראל וציונות ומפתח וכותב תכנים בנושאים הרלוונטיים ומתאים אותם לדרישות בתי הספר ולתוכנית הלימודים.
היחידה לשליחות שולחת מדי שנה כ-200 שליחים להתנדב בקהילות יהודיות בתפוצות למשך שנה כחלק מתוכנית שנת השירות בתפוצות במטרה לחזק את הזהות היהודית והקשר לישראל באמצעות מפגש רציף בין בני נוער בוגרי תיכון מהארץ עם ילדים ובני נוער מהקהילות היהודיות שמעבר לים. שליח שנת השירות נדרש לשלב פעילות חינוכית וציונית ולקשור את קהלי היעד השונים עם התרבות הישראלית, האקטואליה, המסורת היהודית ולימודי עברית.
בתחילת המאה ה-21, נתקלת הסוכנות היהודית בקשיים כלכליים גדולים. תרמו לכך המשבר העולמי, ירידת ערך הדולר וירידה בהיקף גיוס התרומות לארגון. כפועל יוצא מכך, נפגעים פרויקטים בתפוצות ונשלחים מספר מצומצם יותר של שליחים.
חיזוק הקהילה היהודית בישראל
הסוכנות היהודית מובילה צמצום פערים בחברה הישראלית, על ידי קידום ההזדמנות השווה לרכישת השכלה ומצוינות והשקעה בבני נוער. "פותחים עתיד" היא יוזמה ייחודית וחדשנית, בהיקף כלל ארצי וארוך טווח, המיועדת לילדים ולנוער מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית של ישראל. מטרת התוכנית לפתח מוטיבציה ולייצר הזדמנויות לצמיחה, תוך התחשבות בצרכיו ובכישוריו הייחודיים של כל משתתף. זאת באמצעות "נאמן" – דמות בוגרת, המלווה את הילד ודואגת כי יקבל את שירותי הקהילה להם הוא זכאי. התוכנית עובדת עם מגזרים שונים בחברה הישראלית, ביניהם המגזר החרדי והמגזר הערבי. תוכניות נוספות שמפעילה הסוכנות הן "נטע", הכשרה בת 4 שנים והסמכה של בני נוער למקצועות ההיי-טק, "עתידים", מצוינות והעצמת בני נוער וסטודנטים בעלי כישורים גבוהים מהפריפריה, ו"ניצוצות של מדע", קידום המדעים המדויקים והטכנולוגיה בקרב תלמידי תיכון ישראלים יוצאי אתיופיה.
הסוכנות היהודית מפעילה חמישה כפרי נוער, המספקים סביבה נורמטיבית, בטוחה ותומכת בה זוכים הילדים, המוגדרים כ"ילדים בסיכון", לתמיכה רגשית וחינוכית. כפרים אלה יצרו מודלים שיקומיים לצמיחה ולשגשוג, והפכו דוגמה עבור בתי ספר בעולם כולו.