cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
צ'ימינו היה חתום על חוזה עם יונייטד ארטיסטס מ-1979, שבמסגרתו אמור היה לביים סרטים רבים. לאחר כישלון "שערי החופש", נמנע ממנו בימוי סרטים נוספים בחברה. כך למשל, צ'ימינו לקח על עצמו לביים את הסרט "המרד על הבאונטי" לאחר שדייוויד לין עזב, אולם הוא הוחלף לאחר כישלון "שערי החופש". צ'ימינו המשיך בתחום התסריטים, וכתב עבור החברה תסריט לספר "כמעיין המתגבר". הוא השלים 27 טיוטות של התסריט, כדי שהחברה תבחן את הפקתו. הצילום החל לאחר "שערי החופש", אולם החברה זנחה אותו.
קרן הדר
קרן הדר (נולדה ב-29 ביולי 1975) היא זמרת סופרן ישראלית רב תחומית.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
צ'ימינו כתב גם את התסריט ל"כלבי המלחמה" בכיכובו של כריסטופר ווקן וגם היה חתום על הבימוי, אולם נטש לבסוף את הפרויקט. בסופו של דבר נכתב התסריט מחדש ב-1981. תסריט נוסף כתב צ'מינו בשיתוף פעולה עם פרנק קוסטלו וג'יימס טובק, לסרט "The Life and Dreams", אך לאחר בדיקת אפשרויות הפקתו בשלושה אולפנים שונים (יונייטד ארטיסטס, וורנר, ודינו דה-לורנטיס), בשנים 1979 עד 1989, נזנח הסרט, ומעולם לא בוים. גם התסריט שכתב לסרט "Perfect Strangers", המתאר סיפור אהבה, נכנס לשלב של טרום-הפקה בסרטי פרמאונט, ולבסוף נגנז. צ'ימינו כתב גם את התסריט הראשוני ל-"Pearl", על חייה של ג'ניס ג'ופלין, אך התסריט שוכתב פעמים אחדות ובסופו של דבר הפך לסרט "השושנה", וצ'ימינו לא קיבל על כך קרדיט.
קרן הדר
נעוריה ותחילת דרכה
הדר נולדה בנווה נאמן שבשרון (היום הוד השרון). שלישית מבין ארבעה ילדים, בת לאב יליד הארץ ממוצא ארמי (אורפלי) - איש עסקים, ולאם ילידת תימן, מזכירה. הדר החלה את הכשרתה הווקאלית בגיל 16 בקונסרבטוריון פתח תקווה, אז למדה שירה קלאסית אצל הזמרת והמנצחת נילי הרפז. לאחר שרות צבאי בחיל האוויר, למדה בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה ברמת גן, בית צבי, שם התמחתה בשירת תיאטרון ומחזות זמר אצל המורה דורית עצמון. במסגרת לימודיה בין היתר שיחקה את תפקיד פולי פיצ'ם במחזה המוזיקלי "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט וקורט וייל, בתפקיד לייזה דוליטל במחזמר "גבירתי הנאווה" מאת אלן ג'יי לרנר ופרדריק לווה ובתרגומו של דן אלמגור, ובתפקיד הכוהנת הגדולה במחזמר "שיער" מאת ג'יימס רדו, ג'רום ראגני וגאלט מקדרמוט.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
צ'ימינו מילא את פונקציית הבמאי במקומו של סטיוארט רוזנברג לקראת סיום ההפקה של מלך השכונה, כשרוזנברג חלה. עם זאת, הקרדיט על הסרט המוגמר ניתן לרוזנברג בלבד.
קרן הדר
נעוריה ותחילת דרכה
בשנתה האחרונה ללימודיה בבית צבי החלה הדר להופיע בתיאטרון הקאמרי של תל אביב בתפקיד הזמרת בהצגה "אשכבה" מאת חנוך לוין ובבימויו. בתום לימודיה בבית צבי המשיכה קרן להופיע בתיאטרון הקאמרי, לצד הופעות בתיאטרון באר שבע בהצגות "אדונן של שתי משרתות" ו"ינשופים". במקביל החלה לשתף פעולה עם דן אלמגור בשירים עבריים, עם המלחין והמתרגם דורי פרנס בשירים של חזי לסקלי, עם המלחין יוסי בן נון בשירים של פדריקו גארסיה לורקה, עם הזמרים היוצרים בוגרי בית הספר למוזיקה "רימון" נתן סלור ויסמין אבן, הזמר יוצר דורון שפר והמלחין עמית פוזננסקי בשירים שלהם ושל קרן עצמה.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
בהמשך כתב צ'ימינו תסריטים ביוגרפיים אודות חייהם של פיודור דוסטויבסקי וריימונד קארבר. חברת הסרטים סרטי קולומביה בחנה את הפקתם, אולם הדבר לא הגיע לכלל ביצוע. גם עיבוד לרומן מרתון האופניים הצרפתי "The Yellow Jersey", בו יועד לשחק דסטין הופמן, עמד להיות מופק בשנת 1985 בחברת לורימר, אך המגעים שהתנהלו לשם כך לא נשאו פרי.
קרן הדר
נעוריה ותחילת דרכה
בתקופה זו הכירה הדר את בן זוגה לחיים, אלון ראובן (נולד ב-1965), נגן קרן יער בקאמרטה הישראלית ירושלים, ובעידודו שבה ללימודי השירה הקלאסית אצל זמרות הסופרן שרון רוסטורף-זמיר ואפרת בן נון. כמו כן למדה הדר כתלמידה שלא מן המניין בחוג למוזיקולוגיה ובבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב מקצועות תאורטיים כגון הרמוניה, סולפז' ודיקציה בשפות שונות, לצד לימודי השפה הגרמנית במכון גתה תל אביב.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
פסק הדין עוסק באחת מזכויות היסוד החשובות במשטר דמוקרטי שהיא חופש הביטוי, וקובע: חופש הביטוי גובר, כזכות יסוד מרכזית במשפט החוקתי של מדינת ישראל על כל שיקול אחר, כולל ביטויי גזענות או פגיעה בשלום הציבור. הדברים נכונים כל עוד אפשר למנוע או להקטין את הפגיעה בשלום הציבור בדרך אחרת, ולא באמצעי של הגבלת חופש הביטוי. מכוח עיקרון זה נקבע בפסק הדין, כי רשות השידור חייבת לתת זמן שווה לכל הדעות ואסור לה להפלות בין דעות והשקפות. בפסק הדין נעשה איזון בין חופש הביטוי לבין האינטרס הציבורי - בעיקר האינטרס להימנע מפגיעה ברגשות של קבוצת מיעוט, במסגרת איזון זה, נקבע כי רק ודאות קרובה לפגיעה קשה ב"סדר הציבורי", וברגשות הציבור בפרט תביא להסגרת חופש הביטוי. כפועל יוצא התקבלה עתירתו של ח"כ הרב מאיר כהנא כנגד הוועד המנהל של רשות השידור, ושידור דבריו הותר.
קרן הדר
קריירה
פריצתה של הדר כזמרת קלאסית לתודעת קהל שוחרי המוזיקה הקלאסית אירעה בפסטיבל קלאסי קאמרי 2004 עם התזמורת הקאמרית הישראלית. מאז ואילך מרבה קרן להופיע עם תזמורות בארץ ובעולם וביניהן: התזמורת הפילהרמונית של וסטצ'סטר (ניו יורק), התזמורת הסימפונית של ברלין (גרמניה), התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית רמת גן והתזמורת הסימפונית חיפה, תחת שרביטם של מנצחים רבים כגון דוד זבה, זובין מהטה, נעם שריף, אלכס וסרמן, אריה ורדי, אבנר איתי, אבנר בירון, ליאור שמבדל, ירון גוטפריד, פרדריק שאזלן, אוד יופה, וינפריד טול, גאבור הולרונג, מרצ'לו פאני ואחרים.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
ח"כ הרב מאיר כהנא
הרב מאיר כהנא נולד בשנת 1932 בברוקלין שבניו יורק, פעל בקרב הקהילות היהודיות, ייסד את "הליגה להגנה יהודית", עלה למדינת ישראל בשנת 1971 וייסד את התנועה הפוליטית "כך". נודע בדעותיו הקיצוניות ביחסי יהודים וערבים וניסה את כוחו להיבחר לכנסות השמינית והתשיעית בראש רשימת "כך" אך כשל, שכן הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. לבסוף הצליח להיבחר לכנסת ה-11 ועמד בראש רשימת "כך", אשר קיבלה מנדט יחיד. כהונתו נודעה בעימותים רבים עם ערביי ישראל ואתגרה את מערכות החוק בפעילותו להפיץ את האג'נדה שהטיפה לבצע טרנספר בערבים ולשלילת אזרחותם. בשנת 1988 נפסלה "כך" מהתמודדות לבחירות בכנסת, משנקבע שמטרותיה גזעניות, וכמה שנים לאחר מכן הוכרזה המפלגה על ידי ממשלת ישראל כארגון טרור. הרב מאיר כהנא נרצח בשנת 1990 בניו יורק על ידי מתנקש ערבי, אולם מורשתו פעילה גם היום, באמצעות ממשיכי דרכו ומאמיניו של כהנא וביניהם: הרב דב ליאור ופעילי הימין ד"ר מיכאל בן ארי, ברוך מרזל, עו"ד איתמר בן-גביר, בנצי גופשטיין ונעם פדרמן, שהשתתפו בערב אזכרתו של כהנא. את האירוע פתח בן גביר שאמר, כי תורתו של הרב כהנא אקטואלית היום יותר מתמיד. "בדרך כלל הזמן משכח את המת מהלב אך באשר לרב כהנא בדיוק הפוך, ככל שעובר הזמן, יותר ויותר אנשים מבינים עד כמה הוא צדק". מרזל הוסיף, "אנחנו מציינים פה חצי יובל להירצחו של מורנו ורבנו הרב הקדוש מאיר כהנא, שנרצח בארצות הברית ונרדף על ידי ממשלת ישראל, וחמש שנים לאחר מכן הוצאה תנועתו מהחוק. אבל אנחנו פה ואנחנו מנצחים".
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
צ'ימינו עיבד לקולנוע עם דן ריסנר, תסריט לפי הספר "Handcarved Coffins" של טרומן קפוטה, אך באותה שנה ביים צ'ימינו את "שנת הדרקון", והפרויקט נפל לאחר שהאולפן פיטר את ריסנר.
קרן הדר
קריירה
הדר מרבה לשתף פעולה עם המלחין, המעבד והמנצח רפי קדישזון, שאיתו הוציאה את תקליטה הראשון המוקדש כולו למלחין מרדכי זעירא ונקרא "מוזיקת לילה זעירא" בהשתתפות הזמר והמנצח דן אטינגר. קדישזון אף הלחין עבור הדר יצירה הנקראת "איגיון" ומבוססת על ספרי אליס בארץ הפלאות מאת לואיס קרול.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
חופש הביטוי
חופש הביטוי קיבל מעמדו כזכות יסוד על חוקתית, בשנת 1953 בפס"ד "קול העם" על ידי השופט אגרנט שקבע, כי חופש הביטוי חיוני במשטר דמוקרטי ומשרת את מטרת "גילוי האמת", אומנם חופש הביטוי אינו מוחלט ויש לאזן בינו לבין ערכים אחרים בשעת חירום כאשר המצב מחייב, עם זאת אסור שמצב זה יהווה הצדקה לאסור בצורה גורפת הבעת דעות המזיקה לפרט ולדמוקרטיה בכלל. ההתנגשות בכוח ובפועל בין ביטויים לבין זכויות אזרחיות ואינטרסים ציבוריים אחרים מחייבת יצירת איזון בין הזכות לחופש הביטוי לבין זכויות ואינטרסים אחרים, והיא מצריכה התוויית גבולות למימושו של חופש הביטוי בפועל.
קרן הדר
קריירה
הדר מרבה להופיע ברסיטלים עם הפסנתרן והמנצח יוני פרחי, נגן קרן היער אלון ראובן ונגן הגיטרה הקלאסית דניאל עקיבא, בישראל ומחוצה לה - באנגליה, גרמניה, סין, קרואטיה, בלגיה ופולין.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
חופש הביטוי
חופש הביטוי לא זכה לעיגון מפורש בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו, בפסיקה קיימות מספר גישות לעניין מעמדו של חופש הביטוי: גישה המשקפת את דעת הרוב בפסק דין שלמה כהן ופסק דין גולן, הגורסת כי חופש הביטוי הוא נגזרת של כבוד האדם ומכאן זכה לעיגון על-חוקתי. גישה פורמליסטית הגורסת כי מה שלא כלל המחוקק בחוק היסוד, לא זכה לעיגון על-חוקתי, וגישה נוספת המאזנת בין שתי הגישות, הקובעת כי יש לבחון את סוג הביטוי.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
ב-1985 ביים צ'ימינו את הסרט האפי "שנת הדרקון", אותו הוא עיבד בצוותא עם אוליבר סטון לפי רומן של רוברט דייל. בעקבותיו הוענקה לצ'ימינו דרגת קולונל של כבוד בחיל האוויר המלכותי של תאילנד. אך הסרט ספג ביקורות שליליות, בין השאר גם מכיוון שביטא סטריאוטיפים על סינים-אמריקאים. הסרט אף היה מועמד לחמישה פרסי "רייזי" (פרסים שניתנים כניגוד לפרסי האוסקר, ונועדו לציין את הסרטים הגרועים של השנה). במסע הפרסום לסרט הופיעו התייחסויות רבות ליצירת המופת של צ'ימינו "צייד הצבאים", שרמזו על כך שהיה זה סרטו האחרון לפני "שנת הדרקון", תוך התעלמות מ"שערי החופש" וכישלונו.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
חופש הביטוי
לאור חשיבותו של חופש הביטוי הוא עוגן במספר אמנות בין-לאומיות, בראש בראשונה בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, סעיף יט':
קרן הדר
קריירה
בשנת הלימודים 2006–2007 למדה הדר שירת אופרה בברלין, בזכות מלגה שניתנה לה על ידי המנצח והפסנתרן דניאל בארנבוים. מורתה העיקרית בגרמניה הייתה זמרת האלט אנליז פריד מבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש האנס אייזלר בברלין.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
עובדות פסק הדין
לאחר הבחירות לכנסת ה-11, התכנס פורום חדשות של רשות השידור, במטרה להבטיח שכלי התקשורת הממלכתיים לא ישמשו במה להשמעת דברי הסתה נגד אזרחים והצהרות הפוגעות במדינת ישראל והמנוגדות לעקרונות מגילת העצמאות. אחד מנושאי הפורום היה "מאיר כהנא". בפורום הוחלט בין השאר: "כי הכתבים והטכנאים יצלמו ויקליטו הכל, אך ישודרו רק אותם עניינים שיש בהם "ערך חדשותי מובהק ואשר אינן פוגעות בעקרונות אלה ובחוק רשות השידור ורוחו". בהתאם לכך שודרו קטעים מנאומיו של מאיר כהנא בכנסת. לעומת זאת, בכל הנוגע להשקפות, עמדות ודעות פוליטיות של כהנא ומפלגתו הוחלט שאין לשדר. כהנא ומפלגתו טענו, כי אי-שידור דעותיהם והשקפותיהם פוגע בחופש הביטוי שלהם ושל ציבור בוחריהם.
קרן הדר
קריירה
בסיום השנה זכתה בתחרות ריינסברג בגרמניה לשירת אופרה 2007, שרה את תפקיד ננטה באופרה פלסטף מאת ג'וזפה ורדי וזכתה לשבחי הביקורת הגרמנית.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
בשנת 1987 ביים את הסרט "הסיציליאני", בו שיחק בתפקיד הראשי כריסטופר למברט. הסרט היה מבוסס על הספר של מריו פוזו באותו שם. בסרט מספר על סלבטורה ג'וליאנו, שודד אגוצנטרי שנלחם בכנסייה הקתולית, במאפיה ובאצולת בעלי הקרקעות, תוך שהוא מוביל תנועה פופוליסטית לעצמאות סיציליה. האולפנים קיצצו את עריכת הסרט של הבמאי. באופן שהיה פחות מוצלח מהגרסה המקורית, והסרט קיבל קבלת פנים פושרת על ידי המבקרים והיה בקושי רווחי. אולם גרסת הבמאי זכתה לביקורות טובות יותר עם יציאתה לאקרנים בצרפת.
קרן הדר
קריירה
בספטמבר 2007 יצא לאור הדיסק השני שלה שכולו מוקדש ליצירתה של אלה מילך-שריף "שחורה אני ונאוה" – לפי טקסטים שנערכו משיר השירים על ידי המלחינה וקרן עצמה. יצירה זו הועלתה לראשונה על הבמה במסגרת פסטיבל ישראל 2007 ומאז בוצעה בבלגיה, לוקסמבורג ובגרמניה.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
טענות הצדדים
חבר הכנסת הרב מאיר כהנא, ותנועתו - תנועת "כך" עתרו לבג"ץ כנגד הוועד המנהל של רשות השידור, כנגד מנכ"ל רשות השידור וכן כנגד רשות השידור.
קרן הדר
קריירה
הדר היא זוכת מלגות קרן התרבות אמריקה ישראל בתחום המשחק והיא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות משנת 2008.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
בשנות התשעים המוקדמות כתב צ'ימינו תסריט והיה מעורב בטרום-הפקה על הסרט "מייקל קולינס". במשך למעלה משנה התנהלו מגעים עם גבריאל ביירן על מנת שיככב בסרט. צ'ימינו פוטר בשל הדאגה שהוא יחרוג מהתקציב, והוחלף על ידי ניל ג'ורדן.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
טענותיו של הרב כהנא
הרב כהנא טען, כי הוועד המנהל של רשות השידור הטיל "חרם" עליו ועל מפלגתו, ובכך פגע בחופש הביטוי שלהם ושל הציבור. לטענתו, בפעולתם זו הפר הוועד המנהל של רשות השידור את חוק רשות השידור, תשכ"ח-1965 והביאו להפלייתו של הרב כהנא, היות שמרגע בחירתו לכנסת יש להשמיע את דעותיו והשקפותיו הפוליטיות תוך שוויון בינו לבין שאר חברי הכנסת. לדבריו של כהנא, פעולתם זו היא פגיעה בדמוקרטיה ובשלטון החוק בשל שלילת חופש הביטוי, ומהווה צנזורה פרטית הפוגעת וסותרת את דוקטרינת ההגינות.
קרן הדר
קריירה
ב-2011 השתתפה באלבום שירי המשוררים "לחשים" של יסמין אבן.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
ב-2001 פרסם צ'ימינו את הרומן הראשון פרי עטו, "Big Jane". מאוחר יותר באותה שנה העניק לו שר התרבות הצרפתי חברות במסדר האמנויות והספרות (Ordre des Arts et des Lettres). ב-2008 החל לעבוד על בימוי הרומן זוכה הפרסים "Man's Fate", שכתב אנדרה מאלרו.
קרן הדר
קריירה
הדר היא אם לתאומים, שנולדו ב-2010.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
טענותיו של הרב כהנא
טענה נוספת שטען כהנא הייתה, כי על רשות השידור חלה החובה לשדר את מצעה הפוליטי של סיעה בכנסת ורק הוראת חוק מפורשת יכולה לשחרר אותה מחובה זו. לטענתו, אף על פי שהוראה זו אינה קיימת בחוק רשות השידור, אין למנוע דעות והשקפות פוליטיות של סיעה בכנסת גם אם יש ודאות קרובה לפגיעה בשלום הציבור, היות שבתחום הדעות וההשקפות הפוליטיות אין מקום למבחן הוודאות הקרובה. רשות השידור לא שקלה טענה זו ואף לא הגיבה עליה.
מייקל צ'ימינו
פרויקטים מאוחרים
צ'ימינו מת ב -2 ביולי 2016, בגיל 77 בביתו בבוורלי הילס, קליפורניה.
בג"ץ כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור
טענות הוועד המנהל של רשות השידור
בנוגע לטענה בדבר הפלייתם של כהנא ומפלגתו, טען הוועד המנהל של רשות השידור, כי כהנא ומפלגתו אינם יכולים לטעון להפליה, היות שאין שוויון בינם לאחרים, וכי הוועד המנהל אינו פוגע בדוקטרינת ההגינות, היות שדוקטרינה זו אינה מחייבת את רשות השידור לאפשר לכהנא ומפלגתו "לאזן" את הנטען נגדם, באמצעות הפצת שנאה ודברי הסתה, בכך שישודרו דעותיהם הגזעניות.
בנוגע לטענה בדבר מבחן הוודאות הקרובה לפגיעה בשלום הציבור, טען הוועד המנהל של רשות השידור, כי רשות השידור אינה יכולה להפוך מכשיר שמפיץ דעות גזעניות של כהנא ומפלגתו, ללא קשר לשאלה האם קיימת ודאות קרובה לפגיעה בסדר הציבורי או לא.
הכרעת בית המשפט
השופט אהרן ברק פסק, כי סמכותה של רשות השידור לשדר או שלא לשדר את עמדותיהם של הרב כהנא ומפלגתו תיקבע על פי מקומו של עקרון חופש הביטוי במשפט בארץ. חופש הביטוי, במובנו הרחב, הוא אגד של זכויות, אשר במרכזן החירות של המשמיע ושל השומע. החירויות והזכויות המרכיבות את חופש הביטוי חלות גם לעניין שידורי הרדיו והטלוויזיה. לתחולה זו היבט כפול, הן ככל אדם אחר המבקש להשמיע את דעתו, והן כרשות החייבת להבטיח את חופש הביטוי של זולתה. חובתה של רשות השידור בחברה דמוקרטית אינה רק לשדר חדשות באופן מלא ואובייקטיבי אלא גם לתת ביטוי לדעות ולהשקפות של זרמי הציבור. החיפוש אחר האמת, הרצון לתת ביטוי להגשמתו העצמית של האדם והצורך לקיים משטר דמוקרטי על ברכי סובלנות ויציבות חברתית, מבססים את חופש הביטוי כזכות יסוד מרכזית במשפט החוקתי הישראלי.
חופש הביטוי אינו רק החופש לבטא או לשמוע דברים המקובלים על הכול, אלא גם החופש לבטא דעות מסוכנות, מרגיזות וסוטות, אשר הציבור סולד מהן ושונא אותן, כולל גם חופש הביטוי הגזעני. אין לקבל את התפיסה לפיה הציבור הגזעני מוצא מעצם תחומו של חופש הביטוי, שכן יש בה סכנה לחופש הביטוי ולמשטר הדמוקרטי. ואולם, חופש הביטוי אינו חופש מוחלט אלא חופש יחסי, שכן בחברה דמוקרטית יש להתחשב בעקרונות יסוד נוספים כגון כבוד האדם, זכות הקניין, טוהר השיפוט ושלום הציבור. כאשר קיימת סכנה כי חופש הביטוי הבא להגן על הדמוקרטיה, הוא זה העלול לפגוע בה בביטוי גזעני, ובעקבותיו עלולים לבוא גם מעשים שיפגעו באופן ממשי בסדר החברתי, בשלום הציבור או באשיות הדמוקרטיה, אזי יש לשקול הגבלתו.
מבחן הודאות הקרובה לסכנה ממשית לסדר הציבורי נמצא באמת המידה האם אי אפשר למנוע או להקטין את הסיכון באמצעי חינוך והסברה ולא באמצעי של מניעת חופש הביטוי. כאשר האמצעים החינוכיים והעונשיים, אין בהם כדי להסיר את הסכנה, יהיה מוצדק להגביל את חופש הביטוי. במקרה גבולי יש להימנע מהגבלת חופש הביטוי, שכן לא כל פגיעה קרובה לוודאי בשלום הציבור מצדיקה הגבלת חופש הביטוי. '''זכותה וחובתה של רשות השידור למנוע פרסומו של ביטוי גזעני, כל עוד רשות השידור בעצמה אינה עוברת על הוראות החוק הפלילי, שכן חופש הביטוי אינו חופש לעבור עבירה פלילית. בהנחה שרשות השידור אינה עוברת כל עבירה, היא תהיה רשאית למנוע פרסום של ביטוי גזעני בשל הפליליות שבו.''' השופט ברק קובע, כי כאשר ודאות קרובה זו אינה קיימת, והאיסור הפלילי מוטל על עצם הביטוי ללא התחשבות בתוצאותיו, אין זה מוצדק לאפשר מניעה מראש של חופש הביטוי, וכי אין להסמיך את רשות השידור למנוע ביטוי מראש, רק על בסיס חשד שיש להם כי בוצעה עבירה,
חופש הביטוי יקר הוא מכדי שיופקד בידי מומחה לשידור שאינו בית משפט ושאינו פועל על פי הליכי הדין הפלילי. על רשות השידור לתת ביטוי להשקפות ולדעות, שאין בהן ודאות קרובה של פגיעה של ממש בציבור ועליה לפעול בהגינות, תום לב, סבירות, ללא הפליה ומתוך שוויון והגינות. מכוח עיקרון זה חייבת רשות השידור לתת זמן שווה לכל הדעות ואסור לה להפלות בין דעות והשקפות.
השופט גבריאל בך, הסכים עם דעתו של השופט ברק כי יש לקבל את העתירה, ולהתיר את פרסום דבריו של כהנא. עם זאת, חלק על חלק מנימוקיו של השופט ברק ונימק בכך את טענותיו: דברי הסתה על רקע גזעני או לאומי-אתני פוגעים ברגשותיהם של אותם אנשים או חוגים, אשר נגדם הם מכוונים, ויש בפרסומם ברבים משום הפרת הסדר הציבורי. בוודאי קיימת וודאות קרובה, כי פרסום כאמור עלול לגרום לתוצאה כזו, משום כך בלבד רשאית רשות השידור, להימנע מלשדר כתבות בעלות תוכן או משמעות כאלה. במתן אפשרות לשדר את הדברים בנסיבות כאלה הופכת רשות השידור עצמה לשותפת לאותה עבירה. אין בית משפט זה צריך לאלץ את הרשות להעמיד את עצמה במצב זה. גם אם קיימת הנחה תאורטית, כי ייתכנו מקרים, שבהם דברי הסתה גזעניים אינם מהווים סיכון שיש בו משום ודאות קרובה של פגיעה בסדר הציבורי, גם אז רשאית רשות השידור להימנע מלשדרם, כאשר היא מאמינה בתום לב, כי יש בפרסומם משום עבירה פלילית, ואין מדובר בשידור אובייקטיבי של שידור חדשותי, שההגנה לפי סעיף 144 ג' לחוק העונשין, תשל"ז-1977, חלה עליו. בנסיבות דנן, בהחלטה הגורפת של רשות השידור למנוע את השמעת דעותיהם של כהנא ומפלגתו באמצעות כלי התקשורת הממלכתיים, יש משום הגבלה בלתי מוצדקת ומשום הפלייתם לרעה לעומת גופים פוליטיים אחרים, וכי אין לפסול את פרסום דברי כהנא ומפלגתו מראש בשל החשש שמא יושמעו דברי גזענות. עם זאת, יש להתיר לרשות השידור לבדוק כל כתבה מוקלטת לגופה, ולמנוע את שידורה רק במקרים שבהם דברי הסתה גזעניים מהווים סיכון שיש בו משום ודאות קרובה של פגיעה בסדר הציבורי.
השופטת שושנה נתניהו, אף היא הסכימה עם קביעתו של השופט ברק להתיר את פרסום דברי כהנא, אך לא קבעה דעה בשאלה אם במתן פרסום על ידי רשות השידור לדברי גזענות של הרב כהנא יש משום עבירה פלילית, וכי אין בהסכמתה התרת הפרסום, בכדי לחייב את רשות השידור לבצע עבירה פלילית.
בעקבות פסק הדין
בפסקי דין לאחר פרשת כהנא, התמודדו השופטים בפסיקותיהם עם מעמדו של חופש הביטוי כאשר הוא מתנגש עם ערכים אחרים. נקבע בפסקי הדין כי, זכות הגישה לאמצעי התקשורת, כזכות הנכללת בחופש הביטוי, חובתם של כלי התקשורת הממלכתיים להעניק במה למגוון דעות - כנגזרת מחופש הביטוי.מניעת פרסום פוגעת בזכות החוקתית לחופש הביטוי שהיא נשמת אפו של כל משטר דמוקרטי. לכן עליה לעמוד במבחנים החוקתיים שנקבעו להגבלת חופש הביטוי ועיקרם – קיומה של ודאות קרובה לפגיעה ממשית באינטרס מוגן. לעניין האיזון שבין חופש הביטוי לפגיעה בתקינות ההליך הפלילי נקבע בעבר, בהקשר שונה במעט, כי יש הצדקה לפגיעה בחופש הביטוי על דרך של מניעה מוקדמת רק בהתקיים "וודאות קרובה לפגיעה ממשית בתקינות ההליך הפלילי".
חוק הבחירות לכנסת תוקן במטרה להתאימו לחקיקה החדשה. נקבע שאישור השתתפות רשימה בבחירות על ידי ועדת הבחירות המרכזית מותנה בכך "שאינה מנועה מלהשתתף בבחירות לכנסת לפי סעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת". לאור התיקון לחוק, הכנסת מנעה מכהנא ומרשימתו להשתתף בבחירות לכנסת ה - 12 בשנת 1988. רשימת "כך" נפסלה על ידי ועדת הבחירות, ב-5 באוקטובר 1988, ובית המשפט העליון אישר את ההחלטה. במסגרת פסק הדין קבע נשיא בית המשפט העליון, השופט מאיר שמגר: "מטרותיה ומעשיה של המערערת הם באופן ברור גזעניים: ליבוי היצרים השיטתי על יסוד לאומי-אתני המביא איבה ומדנים ומעמיק תהום, קריאה לשלילה אלימה של זכויות, לביזוי שיטתי ומכוון של חלקי אוכלוסייה מוגדרים, המאובחנים לפי יסוד לאומי-אתני, ולהשפלתם באופן הדומה להחריד לגרועות שבדוגמאות בהן התנסה העם היהודי (כמו למשל השואה) - כל אלה די בהם, לאור החומר הרב שהוגש לנו, כדי לבסס את המסקנה בדבר ההסתה לגזענות. עוצמת פעולתה של המערערת בכל צורותיה, הקיצוניות שבהצגת הנושאים ובמעשים המתלווים אליהם והעיוות החמור של אופייה של המדינה ושל משטרה הנובעים מכך, כל אלה מקנים למטרות ולמעשים את החומרה המפליגה, שדי בה כדי לבסס החלטתה של ועדת הבחירות המרכזית."
כמו כן, הפסיקה קבעה רף גבוה להגבלת חופש הביטוי, לדבריו של השופט ניל הנדל אף על פי שהמבחן המקובל לשם הגבלת חופש הביטוי הוא מבחן של "וודאות קרובה", המחוקק, בהקשר של הסתה, בחר בדרך אמצע, וקבע רמת הסתברות של "אפשרות ממשית" שהפרסום אכן יביא לעשיית מעשה אלימות או טרור. יש לבחון את האפשרות הממשית לפי כל נסיבות המקרה כמכלול. הנשיאה דורית ביניש הוסיפה על דברי השופט הנדל והדגישה את האיזון הראוי לטעמה שהמחוקק עשה בקבעו את רמת ההסתברות של "אפשרות ממשית": "בשל חשיבותו של הערך המוגן אף קבע המחוקק במפורש את רף ההסתברות להתרחשות הסיכון הצפוי מתוכן הדברים והעמידו על אפשרות ממשית, להבדיל מהגבלות אחרות על חופש הביטוי שנקבע בהן רף הסתברות גבוה יותר – כ"ודאות קרובה".... נוכח עוצמת הסיכון הנשקפת מפרסום גזעני ומהסתה לטרור מתחייב בעבירות אלה מבחן הסתברותי ברמה נמוכה יותר, וזאת בהתחשב באופיו ועוצמתו של הסיכון".
Ricky Martin (1991)
Ricky Martin הוא אלבום הבכורה של הזמר הפוארטו ריקני ריקי מרטין. האלבום יצא לאור ב-26 בנובמבר 1991 דרך חברת התקליטים Sony Mexico ו-CBS International.
האלבום הגיע למקום החמישי במצעד אלבומי הפופ הלטיניים של המגזין בילבורד האמריקאי, ומכר מעל ל-500 אלף עותקים ברחבי העולם.
קלרבל הפרה
קלרבל הפרה (באנגלית: Clarabelle Cow, בתרגומים מוקדמים של ספרי דיסני לעברית נקראה פועה הפרה) היא דמות מצוירת שנוצרה בשנת 1927 ומופיעה בסרטי ההנפשה ובקומיקס של חברת וולט דיסני. קלרבל היא פרה מואנשת ואחת מחברותיה הטובות ביותר של מיני מאוס ומתוארת לרוב כבת זוגו של הוראס הורסקולר, אך עם זאת היא גם משמשת כבת זוג של גופי (במיוחד בקומיקס).
בארצות הברית דמותה הופיעה אך ורק כדמות משנה בסרטים, ואילו באיטליה זכתה לפופולריות רבה ואף שימשה כדמות ראשית. עם זאת הדמות נותרה מפורסמת על אף היעדרות של כ-40 שנה מסרטי הנפשה.
סרטי הנפשה הקלאסיים
בדומה לדמויות דיסני רבות אחרות, דמותה של קלרבל הופיעה במספר סרטים כדמות שאינה מוזכרת בשמה. הופעתה הראשונה הייתה כפרה חסרת שם בסרט "צרות טרוליות" משנת 1927. שנה אחר כך הופיעה בסרט "נוודים רעבים", עם השם בסי, ורק בשנת 1929 בסרט "נער המחרשה" היא הופיעה בשם קלרבל. היא הופיעה לעיתים קרובות בסרטים מצוירים בין השנים 1930–1932, ובתדירות נמוכה בשנים לאחר מכן, כשהופעתה האחרונה בעידן הקלאסי היה בשנת 1942. מאוחר יותר היא קיבלה מספר הופעות קמאו בסרטים "חג שמח מיקי מאוס" (1983), "מי הפליל את רוג'ר ראביט" (1988) ו"בן המלך והעני" (1990).
קלרבל הופיעה כדמות ביט בכ-30 הסרטים בהם היא מופיעה, והדמות שלה מעולם לא הייתה מפותחת כמו מיקי, מיני, גופי, דונלד או פלוטו. היא והוראס הורסקולר שונו מחיות חקלאיות רגילות ליצורים מואנשים לפי הצורך.
עידן המודרני
בסרטי ההנפשה המודרניים קלרבל שבה לשימוש פעיל, והופיעה לראשונה במספר קטעים בסדרת הטלוויזיה "יצירות מיקי מאוס" בין השנים 1999–2000, ובסצנה קצרה ב"מיקי מאוס: היה היה בחג המולד" (1999). במסגרת "בית העכבר", היא הופיעה בתור כתבת רכילות.
קלרבל הופיעה בסדרה לגיל הרך "מועדון החברים של מיקי מאוס" בתפקיד החברה של גופי (בנוסף יש לה כלבת מחמד בשם בלה), ובסרט משנת 2004 "מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים" כסגניתו של פיט השחור ומושא אהבתו של גופי. הופיעה גם בסדרת הטלוויזיה "מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות", שם היא מפגינה משיכה כלפי גופי וגם הוראס.
קומיקס
כאשר החלה חברת וולט דיסני להעביר דמויותיה לקומיקס הייתה דמותה של קלרבל אחת הראשונות שהועברה למדיום זה. קלרבל הופיעה לראשונה בקומיקס ב-2 באפריל 1930. בשנות החמישים, השישים והשבעים הופיעה קלרבל באופן תדיר בחוברות קומיקס, יחד עם הוראס הורסקולר, קלרה קלאק, גופי, מיקי מאוס ומיני מאוס.
לזמן קצר, במהלך שנות ה-60 המאוחרות, מוצג קשר רומנטי בין קלרבל לגופי, אולי בניסיון לתת לגופי בת זוג. במהלך תקופה זו מקום הימצאו של הוראס אינו ידוע. מעמדה של קלרבל עם גופי אותגר על ידי דמות אחרת בשם גלורי בי. בקומיקסים המאוחרים יותר, קלרבל והוראס היו שוב זוג. לקלרבל יש בנוסף בן דודה צעיר בשם ברטי חסר המזל, אחיינית בשם איטסי בטסי ודודה בשם גברת בובינה, אשר הופיעו במספר גליונות קומיקס.
משנות ה-80 פחת מספר ספרי הקומיקס בהם מופיעה קלרבל בארצות הברית. באירופה לעומת זאת, בפרט באיטליה, זכתה קלרבל לפופולריות רבה, והופיעה במספר רב של ספרי קומיקס בשנות ה-80 וה-90 וממשיך עד היום. בקומיקס האיטלקי, קלרבל (נקראת קלרבלה) היא בת הזוג של הוראס הורסקולר.
פארקים ואתרי דיסני
מספטמבר 2006 עד ספטמבר 2008, קלרבל והוראס הורסקולר הופיעו יחד בקבלת פנים בכיכר העיר בממלכת הקסם בוולט דיסניוורלד. כמו כן, הם היו במצעד יום כיף משפחתי ברחוב הראשי. קלרבל מופיעה עונתית ב"מצעד ליל כל הקדושים של מיקי", "מצעד היה היה פעם חג המולד של מיקי", ובמופע הטירה "החגיגה הכי עליזה של מיקי". היא והוראס מופיעים שניהם במסיבת הריקודים בארץ המערב הפרוע וכדמויות בולטות במסיבת הרחוב "Move It! Shake It! Mousekedance It!", במיוחד קלרבל אשר מופיעה על גבי תיבת מסיבות משלה ועם דיאלוג משלה.
קלרבל מופיעה בנוסף (ללא הוראס) בפארק דיסנילנד. היא גם הופיעה בכמה תהלוכות ומופעים בדיסנילנד במהלך השנים. קלרבל והוראס יוצאים לקבלת פנים ומופיעים במצעדים ובמופעים על בסיס קבוע גם בדיסנילנד בטוקיו. בשנת 2009, קלרבל גילמה דמות מובילה בברכת השנה החדשה בטוקיו דיסנילנד ובטוקיו דיסניסי.
קלרבל הפרה נבחרה בקבלת הפנים בימי מעריצי הדמות (Character Fan Days) בדיסנילנד. היא מלווה בהוראס הורסקולר שזוהי הקבלת פנים הראשונה שלו בדיסנילנד באנהיים.
בההרפתקה הקליפורנית של דיסני שבאתר הנופש דיסנילנד, באזור רחוב בואנה ויסטה יש חנות גלידה על שמה בשם "Clarabelle's Hand-Scooped Ice Cream".
היא גם משתתפת עם הוראס במסיבת ליל כל הקדושים של מיקי ובמסיבת הגן של גופי בדיסנילנד פריז. בחג המולד 2016, קלרבל חזרה לממלכת הקסם ל"חגיגה הכי עליזה של מיקי".
משחקי וידאו
קלרבל הופיעה כדי ג'יי של השיר "Miwaku No Tango" במשחק הנינטנדו 64 היפני משנת 2000, "Dance Dance Revolution Disney Dancing Museum", מסדרת המשחקים "Dance Dance Revolution".
קלרבל מופיעה במשחק הווירטואלי של חברת וולט דיסני "Toontown Online". תפקידה הוא לתת לשחקנים רהיטים בכדי לקשט את אחוזותיהם. המראה שלה השתנה במקצת כדי להיראות כמו דמות מפעילה.
יש לה גם הופעה מינורית במשחק "Kingdom Hearts II" בעולם של נהר חסר-הזמן תוך שימוש בעיצוב השחור-לבן הישן שלה. היא מופיעה עם אותו עיצוב במשחק ההמשך משנת 2019, "Kingdom Hearts III", במיני-משחק "נער הקרנבל" המבוסס על הסרט הקצר בעל אותו השם.
קלרבל נראית גם במשחקי הווידאו של "Epic Mickey", כאחת הדמויות הנשכחות שמיקי רואה במהלך מסעו. היא גרה באוסטאון, אחד משטחי המשחק, וידועה כמעורבת רומנטית עם הוראס הורסקולר.
ג'ון פנקו
ג'ון פנקו (באנגלית: John Pankow; נולד ב-28 באפריל 1954) הוא שחקן אמריקאי.הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד איירה בוכמן בשבע העונות של הסדרה "משתגעים מאהבה", ומתפקידו בדמות מרק לפידוס בסדרה "אפיזודס".
ביוגרפיה
פנקו נולד בסנט לואיס שבמיזורי. הוא השישי במשפחה בת תשעה ילדים. אחיו הגדול הוא נגן הטרומבון והמלחין ג'יימס פנקו, ממייסדי להקת הרוק "שיקגו". פנקו גדל בפארק רידג' שבאילינוי, ולמד בבית הספר התיכון Maine South High School, אחר כך באוניברסיטת צפון מזרח אילינוי. הוא שייך למשפחה קתולית.
פנקו מופיע על במות התיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. הוא שיחק במשך שבע עונות בתפקיד איירה בוכמן בסיטקום "משתגעים מאהבה" של רשת NBC. עוד הופיע בתפקיד קבוע בסדרה "אפיזודס" של רשת שואוטיים וה-BBC, בה גילם דמות של מפיק טלוויזיה אמריקאי בשם מרק לפידוס. פנקו שיחק בתפקיד הסוכן ג'ון ווקוביץ' בסרט "לחיות ולמות בלוס אנג'לס" לצדם של ויליאם פיטרסן ווילם דפו.
חיים אישיים
ב-1985 התחתן פנקו עם השחקנית קריסטין סאתרלנד.
פיליקי אטריה
פיליקי אטריה (ביוונית: Φιλική Εταιρεία - "אחווה ידידותית"), מכונה גם אגודת האחווה, היה ארגון לאומני מחתרתי שפעל בדרום-מזרח אירופה, בראשית המאה ה-19, במטרה להפיל את השלטון העות'מאני ביוון ולייסד מדינה יוונית עצמאית.
הארגון יזם, תכנן והיה שותף פעיל במלחמת העצמאות היוונית שפרצה ב-1821, והוא אחראי במידה רבה להצלחת מלחמה זו, שהביאה להקמתה של ממלכת יוון המודרנית.
היסטוריה
בהשפעת תסיסה רעיונית ותשוקה נלהבת לעצמאות בכל רחבי אירופה שהובילה מאוחר יותר לאביב העמים הוקמו בכל רחבי אירופה אגודות סתרים. בין היתר התכנסו באודסה שלושה יוונים צעירים ומשכילים ממעמד האצולה הפנריוטית. מטרתם הייתה לאחד את כל היוונים בארגון מזוין ולהפיל את שלטון האימפריה העות'מאנית על יוון.
שלושת המייסדים היו ניקולאס סקופאס מחבל אפירוס, עמנואל קסנטוס מפטמוס שבתקופת שהותו באיטליה היה חבר בבונים החופשיים, אתנסיוס צאקולוב מיואנינה והחבר הרביעי שצורף היה פניוטיס אנאגנוסטופולוס מחבל אליס. צאקולוב כבר ניסה בעבר הקרוב להקים ארגון דומה בשם "הלנוגלוסו קסנודוחיו" (Ελληνόγλωσσο Ξενοδοχείο). בהשפעתם של קסנטוס וחבר נוסף, קונסטנטינוס ראדוס, שהיה לו רקע בתנועת הקרבונארי, החליטו המייסדים על הקמת ארגון חשאי במבנה הדומה לזה של לשכות הבונים החופשיים.
המייסדים וכן המצטרפים הושפעו מרעיונותיהם של אדאמנטיוס קוראיס, אווגניוס ולגאריס וריגאס פראוס ובמיוחד הושפעו ממה שהם האמינו שהייתה הוצאתו להורג של ריגאס פראוס ולכן הקימו באודסה, ב-1814 ארגון חשאי שמטרתו הקמת יוון חופשית מכיבוש.
בשנתיים הראשונות גויסו כ-30 חברים, רק לקראת מועד המרד המתוכנן ב-1821 הרחיבו את שורות הארגון וקלטו יותר ויותר חברים חדשים. בקבלה לארגון הייתה עדיפות לאותם החברים שהיו בעלי ניסיון קרבי עם נשק. פרט למעט הפנרים בעלי ניסיון צבאי, רבים היו חברים בקבוצות הארמטולים (Αρματολοί) והקלפטס (κλέφτης) שהצטיינו בתקיפות ומעשי שוד נגד העו'תמאנים ואנשיהם  ביוון
רוב חברי ה"אתריה" היו צעירים יוונים מרוסיה. פעלו בה אקדמאים צעירים, גם לא יוונים, כמו אלכסנדר פושקין שהצטרף לא כחבר פעיל. הארגון נתמך ומומן על ידי קהילות יווניות מבוססות בבריטניה ובארצות הברית. תמיכה נוספת הוגשה לארגון בחשאי על ידי הצאר הרוסי אלכסנדר הראשון עצמו, שראה בו מוקד השפעה רוסי עתידי בבלקן.
הרשאה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מצעד הפזמונים של בילבורד (1950–1958)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים האמריקניים השבועיים של המגזין בילבורד שנערכו משנת 1950 עד אוגוסט 1958'''.
מצעד הפזמונים של בילבורד הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה האמריקאית המתעדכן משנת 1940 ועד היום מדי שבוע על ידי מגזין המוזיקה בילבורד.
לפני שנוסד מצעד הבילבורד הוט 100 (באוגוסט 1958) אשר משקלל את נתוני המכירות ונתוני זמן האוויר בארצות הברית, מגזין המוזיקה האמריקני בילבורד פרסם במקביל בכל שבוע מספר מצעדים שבועיים שונים. לאורך רוב שנות ה-50 פרסם המגזין את שלושת המצעדים הבאים:
להלן רשימה המציגה את השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בארצות הברית באותה השנה
נתונים סטטיסטיים נוספים
להלן נתונים סטטיסטיים המבוססים על השירים שהגיעו לצמרת מצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד:
{| cellpadding="2" cellspacing="10" style="width: 100%; border: 0;"
אמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד
להלן האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים אשר הגיעו לצמרת מצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד בין שנת 1950 עד אוגוסט 1958:
אמנים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד
להלן האמנים אשר בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת מצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד בין שנת 1950 עד אוגוסט 1958:
השירים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד
להלן השירים אשר בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת מצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד בין שנת 1950 עד אוגוסט 1958:
קניון העמקים
קניון העמקים הוא מרכז קניות מקורה אשר נמצא ברחוב יהושע חנקין בעפולה. הקניון נמצא בבעלות חברת ההסעות הורן את לייבוביץ'.
אודות הקניון
מרכז הקניות הוקם בשנת 1994.
הקניון משתרע כיום על שטח של כ-15,500 מ"ר. שטחו המסחרי מורכב משלוש קומות מסחר על שטח של 10,500 מטרים רבועים שבו נמצאות 30 חנויות. האזור המסחרי של הקניון כולל בין היתר מבני משרדים, מכון כושר, חנויות אופנה, בית קפה, ומתחם מזון.
מרכז הקניות אינו פתוח בשבת ונמתחה ביקורת על כך מטעם הציבור החילוני בעיר.
ב-19 במאי 2003 אירע במקום הפיגוע בקניון העמקים שגבה את חייהם של שלושה אנשים.
באמצע העשור השני של המאה ה-21 הורחב מרכז הקניות בהשקעה של 100 מיליון שקל לפי תוכנית שעיצב האדריכל ערן מבל.
אוכלוסיית היעד של הקניון
הקניון הוא היחיד באזור עמק יזרעאל ופונה בעיקר לאוכלוסיית העיר עפולה ולתושבי יישובים מרוחקים יותר שעבורם הוא הקניון הקרוב ביותר.
רות המרמן
רות המרמן קופמן היא שחיינית ארץ ישראלית, 3 פעמים ברציפות אלופת ארץ ישראל (1945–1947) במשחה ל-100 מטר חזה.
ביוגרפיה
המרמן התאמנה בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד.
באליפות ארץ ישראל לנוער שנערכה ברחובות בסוף ספטמבר 1945 זכתה המרמן בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:44 דקות, שיפור של 8 עשיריות השנייה לשיאה ובמשחה ל-100 מטר גב, לפני אהובה דוד ממכבי טבריה ויעל ברגהיים ממכבי חיפה. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:43.8 דקות, לפני טרודה פלצ'ק חברתה למועדון השחייה (1:44 דקות).
באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1946 זכתה המרמן בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:42.4 דקות, לפני אסתר בירנבאום ושטרימר, שתיהן חברותיה למועדון השחייה.
באליפות ארץ ישראל שנערכה בחולון בנובמבר 1947 זכתה המרמן בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:45.8 דקות, לפני אסתר בירנבאום.
Speak
Speak (בעברית: דברי) הוא אלבום הבכורה של הזמרת האמריקאית לינדזי לוהן. האלבום יצא לאור ב-7 בדצמבר 2004 על ידי חברות התקליטים יוניברסל וקזבלנקה רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200.
אוקיאניה
אוקיאניה (Oceania) הוא אזור גאוגרפי המורכב מאוסטרליה, מיקרונזיה, מלנזיה כולל גינאה החדשה; פולינזיה כולל ניו זילנד. אזור זה נחשב כיבשת, וזו היבשת הקטנה ביותר על פני כדור הארץ מבחינת השטח, והשנייה מבחינת מספר התושבים, אחרי אנטארקטיקה כיוון שבה אין תושבים קבועים.
רבים מאיי אוקיאניה סובלים מהגירה שלילית.
צפיפות אוכלוסין
רשימת מדינות / טריטוריות לפי צפיפות אוכלוסין - מספר תושבים לקמ"ר.
הנתונים ברשימה זו מתייחסים לשטח הכולל גופי מים פנימיים (אגמים, נהרות וכולי), דבר המקטין את נתוני הצפיפות. בערכי המדינות בדרך כלל הצפיפות מתייחסת לשטח יבשתי בלבד. (1) אי חג המולד באוקיינוס ההודי הוא טריטוריה קטנה של אוסטרליה.
הופ דאנס
ההופ דאנס (באנגלית: Hoop dance או Hooping) הוא ריקוד בסגנון חופשי המשלב תנועות טכניות וחישוק הולה הופ. מטרת הריקוד להוות אימון לכל הגוף. הריקוד התפתח במועדונים בלוס אנג'לס בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, ומשם התפשט לשאר חלקי ארצות הברית.
קהילות ריקוד הופ דאנס נפגשות ברחבי העולם בפארקים ופסטיבלים, שם הן עוסקות בריקוד. בישראל המפגשים מתרחשים ברחבי הארץ. בפארקים, פסטיבלים ונקודות מפגש ספונטיות.
הוואסופאי
אף שבני השבט מתגוררים בעיקר ביישוב סופאי השוכן בערוץ הוואסו, המוכר גם בשם קניון קטרקט (Cataract Canyon), תבעו בני שבט חזקה על שטח בגודל מדינת דלאוור. עם זאת, ב-1882 אילץ הממשל הפדרלי של ארצות הברית את בני השבט לוותר על דרישותיהם ולהסתפק בשטח של 2.1 קילומטרים רבועים. האירועים סביב הבהלה לכסף (silver rush) והקמת מסילת הברזל של סנטה פה (Santa Fe Railroad) פגעו בבני השבט. מעבר לכך, פתיחת הפארק הלאומי גרנד קניון ב-1919 דחפה את ההוואסופאי אל סף הכיליון משום ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית השתמש באופן קבוע באדמתם. במהלך המאה ה-20 השתמש השבט במערכת המשפט האמריקאית למאבק על החזרת הקרקעות לרשותם. ב-1975 הצליח השבט לקבלת בחזרה לחזקתו קרוב ל-750 קילומטרים רבועים של שטחי המורשת שלהם כאשר עבר חוק הרחבת הפארק הלאומי גרנד קניון.
על מנת לשרוד החלו בני השבט לעסוק בתיירות, כשהם מושכים עשרות אלפי מבקרים מדי שנה אל הקניון שבו הם מתגוררים ומפלי המים שבו.
הקשר לשבט הוואלאפאי
מבחינה אתנית, ההוואסופאי והוואלאפאי הם בני אותו עם, אם כי כיום הם מוגדרים כקבוצות נבדלות פוליטית כתוצאה ממדיניות ממשלת ארצות הברית. במקור נחלק שבט הוואלאפאי (Pa'a או Pai) לשלושה תת-שבטים: "אנשי הרמה" (Plateau People), "אנשי ההר התיכון" (Middle Mountain People) ו"לוחם יאוואפאי" (Yavapai Fighter). תת-השבטים נחלקו לשבע קבוצות, שהתפצלו לשלוש עשרה קבוצות מקומיות. הקבוצות המקומיות היו מורכבות מקבוצות של משפחות מורחבות שחיו בכפרים קטנים. ההוואסופאי הם בסך הכול אחת מהקבוצות המקומיות הללו המכונה "הוואסואוה פא'אה" (Havasooa Pa'a), חלק מקבוצת "נייאב-קאפאי" (Nyav-kapai - "האנשים מהמזרח") של תת-השבט "אנשי הרמה".
עד 1882
השבט הסתמך מסורתית כמעט אך ורק על חקלאות, ציד וליקוט כאמצעי המחייה. אף שבניו חיו בעיקר מעל הגרנד קניון ובתוכו, שרובו שטח צחיח, הייתה השמורה של בני השבט נווה מדבר של צמחייה עשירה ומים זכים. שמם "אנשי המים הכחולים-ירוקים" משקף זאת.
ההשערה המקובלת היא שבני ההוואסופאי חיו בתוך הגרנד קניון ובסביבתו במשך למעלה משמונה מאות שנים. מעט מאוד ידוע על השבט לפני המפגש המתועד הראשון עם אירופאים. האירופאי הראשון שתיעד מפגש כזה היה הכומר הספרדי הפרנציסקני פרנסיסקו גארסס (Francisco Hermenegildo Tomás Garcés; 1781-1738) גארסס דיווח שראה קרוב ל-320 בני הוואסופאי, מספר שילך ויתדלדל משמעותית במהלך המאות הבאות עקב ההתפשטות מערבה של האירופאים ואסונות טבע, לפני שיגדל מחדש לבערך 650 נפשות בתקופה הנוכחית.
ההתרחבות מערבה של ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה ה-19 השפיעה על בני ההוואסופאי פחות מאשר על אוכלוסיות ילידים אחרות במערב, למעט השימוש בסוסים שהובאו על ידי הספרדים. חיי היום-יום לא השתנו אפילו כשהמגע עם המתיישבים האירופאים הלך והתחזק בהדרגה עד שנתגלה כסף בקניון קטרקט בשנות ה-70 של המאה ה-19. בואם של מחפשי כסף לאזור היה בלתי רצוי. ההוואסופאי ביקשו הגנה בפני פלישת המתיישבים לתחומם, אך בקשותיהם לא נענו. צו נשיאותי של נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז ב-1880 הורה להקים שמורה קטנה בחסות הממשל הפדרלי עבור השבט, אבל שטח השמורה לא כלל את אזורי הכרייה שלאורך הקניון.
לאורך כל תקופה זו נעו היחסים בין ההוואסופאי לבין שבטי אינדיאנים אחרים בין יחסי מסחר חמים לעוינות. יחסי החברות והקשרים עם שבט ההופי, שהשמורה שלהם הייתה קרובה יחסית, היו חזקים, שכן היה סחר ער בין שני השבטים. ההופי הכירו להוואסופאי מוצרים חקלאיים חדשים כמו דלעת וחמנייה שהפכו בסופו של דבר למוצרי יסוד בתזונה של ההוואסופאי. לעומת זאת, היו היחסים עם שבטי היוואפאי והפאיוט הדרומיים עוינים. בני שבטים אלו נהגו לגנוב ולהשמיד יבולים של ההוואסופאי.
1920-1882
ב-1882 חתם הנשיא צ'סטר ארתור על צו נשיאותי לפיו כל הקרקע שעל הרמה מעל לקניון, ששימשה את בני השבט כאתר המגורים המסורתי בחורף, תהפוך לרכוש של ארצות הברית. צו זה הגביל את בני השבט לחלקת אדמה בת שני קילומטרים רבועים בקניון קטרקט, וגזל באחת את כל אדמתם לשימוש הציבור האמריקני. דיווחים מאותה תקופה מעידים שבני ההוואסופאי לא היו מודעים לצו זה במשך כמה שנים. אובדן של כמעט כל אדמתם היה רק אחד מהבעיות שההוואסופאי התמודדו איתן. הגידול במספר המתיישבים בסביבה צמצם מאוד את מספר בעלי החיים שניצודו לשם השלמת התזונה, וסחיפת קרקע (תוצאה של טכניקות השקיה גרועות) גרמה לסדרה של מצבים של מחסור במזון. יתר על כן, המגע עם המתיישבים גרם לגל של התפרצויות של מחלות קטלניות: אבעבועות שחורות, שפעת וחצבת. ב-1906 נותרו בשבט 166 אנשים, חצי מכמות התושבים שפגש הכומר גארסס במפגש המתועד הראשון של בני השבט עם אירופאים ב-1776.
בשלהי המאה ה-19 התרחבה מאוד רשת הרכבות בארצות הברית. ב-1897 הוחלט להניח קו מיוחד של מסילת ברזל של רשת סנטה פה ישירות לגרנד קניון. הקו נפתח ב-1901. במהלך ביקורו בגרנד קניון ב-1903 פגש הנשיא תאודור רוזוולט שני ילידים משבט הוואסופאי שמשפחותיהם התגוררו באזור המכונה "גן אינדיאני" (Indian Garden) (ערוץ נחל מתחת לגדה הדרומית של הגרנד קניון). רוזוולט סיפר להם על הפארק שעומד להיות מוקם, ושהם יאולצו לעזוב את האזור. ב-1908 הוכרז הגרנד קניון מונומנט לאומי, וב-1919 הוא קיבל מעמד של פארק לאומי. עם זאת המשפחה האחרונה של בני הוואסופאי עזבה את הגן האינדיאני רק ב-1928 לאחר ששירות הפארקים הלאומיים אילץ אותם לצאת.
בתקופה זו נעשו כמה ניסיונות כרייה בשטח הקניון. מנהרות הן מראה נפוץ באזור אתר המחנאות שהעמוקה שבהם סביב 90 מטרים. המכרה הגדול ביותר הוא בקניון קרבונט (Carbonate Canyon), בסמוך למפלי הוואסו, שם ניתן עדיין לראות שרידים ממסילות היורדות משלושה גבהים. באזור זה פעלה עד מלחמת העולם השנייה חברת העופרת והאבץ של הוואסו (Havasu Lead and Zinc Company) לכריית עופרת. אתר המחנאות הנוכחי שוכן במחנה הכרייה של חברה זו (hard rock mining camp). מתחת למפלי מוני (Mooney Falls) מטפס "סולם הצינורות" הידוע אל מרבצי הוונדיום.
1975-1921
בעיות בריאותיות באוכלוסיית ההוואסופאי צמצמו אותה למצב שבו דור שלם כמעט ונמחה בשל תמותת תינוקות וילדים. בני השבט סבלו ממורל נמוך, ועקב כך התפשטו בקרבם תופעות של הימורים, אלכוהוליזם ואלימות. ככל שהתקדמו השנים הבינו בני השבט יותר ויותר שאינם יכולים יותר לשרוד במצבם בחברה האמריקאית מבלי לאמץ לפחות חלק מהיבטיה. אפשרויות העבודה שעמדו בפני חברי השבט היו אילוף סוסים, עבודה בחוות ועבודה בשירות הפארקים הלאומיים. ההוואסופאי נאבקו על מנת לשמר את מנהגיהם ומסורותיהם, אבל הממשל הפדרלי ושירות הפארקים הלאומיים התייחסו בזלזול כלפיהם והאיצו את קצב הפעילות כדוגמת הריסת המבנים המסורתיים והקמת בקתות במקומם.
בתקופה זו המשיך השבט להיאבק בממשל במטרה להשיב את אדמותיו. ב-1968 זכה השבט בתביעתו נגד ממשלת ארצות הברית. בית המשפט קבע שחלקים מאדמתם של ההוואסופאי נגזלו מהם שלא כחוק ב-1882 וכי השבט זכאי לפיצוי בגין אדמתו במחירי השוק. מחיר השוק בתקופה זו היה 55 סנטים לאקר, ובסך הכול קצת מעל למיליון דולרים. אף שהמשפט היווה נקודת ציון עבור ההוואסופאי במובן זה שהוכח בבית משפט שהממשל הפדרלי גזל שלא חוק את אדמתם, היא טרם הושבה לשבט.
עם זאת, המומנטום שלו זכו ההוואסופאי במשפט זה נוצל בשנות ה-70 של המאה ה-20 והם המשיכו להיאבק להשבת אדמותיהם. ב-1974, לאחר שזכו לתמיכת ממשל הנשיא ריצ'רד ניקסון, כמו גם לתמיכת עיתונים רבי השפעה דוגמת לוס אנג'לס טיימס, Wall Street Journal וסן פרנסיסקו כרוניקל, הפעיל השבט לחצים להעברת חוק S. 1296 בקונגרס, שנועד להשיב להם את אדמותיהם. חודשים של דיונים וניסיונות של חברי קונגרס אחדים לעכב את ההחלטה כמעט שגרמו לביטולה, אבל ימים ספורים לפני שהקונגרס יצא לפגרת הסתיו עבר החוק לבסוף בשני בתי הקונגרס והונח על שולחן הנשיא. בדומה למה שאירע בקונגרס, שכב החוק על שולחן הנשיא ג'רלד פורד כמעט עד הרגע האחרון שבו אפשר היה בטרם נחתם והפך לחוק ב-4 בינואר 1975. החוק העניק להוואסופאי נאמנות על שטח של 750 קילומטרים רבועים. 386 קילומטרים רבועים נוספים הוגדרו כ"אדמות לשימוש הוואסופאי" (Havasupai Use Lands), שמשמעותם המעשית שאדמות אלו נמצאות בפיקוח של שירות הפארקים הלאומיים, אבל זמינות לשימוש מסורתי של הוואסופאי.
1976- הווה
בעקבות השבת חלק גדול מאדמתו, החל שבט הוואסופאי לשגשג מחדש. אף שרבים ממנהגי היום-יום שהיו קיימים בשבט לפני 1882 כבר לא מקובלים כיום, המשיכו הוואסופאי לכבד ולשמר את מסורת אבותיהם. נכון ל-2014 כולל השבט 650 חברים, וכ-200 נוספים טוענים להיותם מצאצאי השבט.
השבט מנצל את יפי האדמות שבבעלותו בכך שהפכו אותן ליעד תיירותי למבקרים בגרנד קניון. חברי השבט עובדים כמובילי פרדות או כעובדים עבור חברות תיירות, באכסניה, במשרד התיירות, בבית הקפה וכו'.
חקלאות
בהיסטוריה הייתה חקלאות האמצעי החיוני לקדמה והישרדות עבור ההוואסופאי. בחורף נהגו בני השבט לחנות על הרמה מעל הקניון, ובקיץ חזרו לקרקעית הקניון על מנת לגדל יבולים בהשקיה. יכולתם של בני הוואסופאי לקיים חקלאות ולשגשג באזור צחיח למחצה כמו הגרנד קניון היא במידה רבה אנומליה. בשל מחסור בקרקע עשירה מספיק בחומרי מזון, משערים כי בני השבט עיבדו לא יותר מ-810 דונם על קרקעית הקניון. אף שהשטח המעובד היה קטן, טכנולוגיית ההשקיה של השבט הייתה מתקדמת הרבה יותר ממה שהיה מקובל בדרום מערב ארצות הברית של ימינו, דבר שאפשר להם חקלאות אינטנסיבית. עם זאת, מיקומם של השדות בתחתית הקניון חשף אותם לסכנת הצפה במקרה של גשמים עזים שגרמו למים בקניון לעלות מעבר לגדות הערוץ, כמו שאירע למשל ב-1911 כאשר כמעט כל היבול הושמד. על מנת להתמודד עם הנושא עזרה הממשלה הפדרלית לשבט בבניית מערכת השקיה חדשה שהייתה יעילה יותר בעצירת סחיפת הקרקע משיטפונות.
היבולים העיקריים של ההוואסופאי היו תירס, שעועית, דלועיים ממינים שונים (squash ו-gourd), חמנייה ומעט כותנה. תירס, היבול העיקרי של השבט, נאסף בדרך כלל בשלהי הקיץ. בזמן שהתירס גדל, שמרה טכנולוגיה מיוחדת (cepukaka) על התירס לאחר שגדל לגובה מפני רוחות חזקות שהיו עלולות להפיל את הצמח. כאשר התירס הגיע לגובה מסוים היה החקלאי מתחח את האדמה סביב הצמח ואז עורם אותה סביב בסיס הגבעול. בנוסף ליבולים המסורתיים נחשפו בני ההוואסופאי למלונים, אבטיחים ועצי פרי עם הגעת הספרדים לאזור. החל משנות ה-40 של המאה ה-20 הפכו אלו למוצרי יסוד בתזונה של ההוואסופאי.
ציד
קשתות וחצים היו בעלי חשיבות עליונה לציידים מבני ההוואסופאי. תהליך שלם היה סביב גילופם מעץ שלא זוהה, עיצובם, כיפופם ועיצובם. עם ההתפשטות של האירופאים מערבה, רכשו בני ההוואסופאי רובים שהפכו לכלי הציד העיקרי עבור הגברים. המילה "חץ" בשפתם החלה גם להתייחס לכדורי רובה.
חיות הציד העיקריות היו כבשים ואיילים, אם כי ההוואסופאי צדו גם חיות קטנות יותר דוגמת ארנבים וסנאים. ההוואסופאי נהגו לצוד בקבוצות גדולות, וחלוקת בשר הציד בין הציידים הייתה בדרך כלל שוויונית. עם זאת, בשל ציד יתר והפיתוח הסביבתי החלו חיות הציד הגדולות דוגמת הכבשים להיות נדירות יותר ויותר. עקב כך נאלצו ההוואסופאי לשנות את שיטות הציד על מנת להתאים למצב החדש, והמחסור הוביל לכך שבני השבט חדלו להתחלק בבשר הציד עם בני שבט אחרים.
ליקוט
ליקוט צמחי בר וזרעים נעשה בדרך כלל על ידי נשות השבט. הן השתמשו בשתי שיטות: נענוע הצמח ואיסוף הזרעים הנופלים או שהתפרחת הייתה נאספת לפני שהזרעים היו בשלים לגמרי. הנשים העדיפו לאסוף מזון קל משקל שקל יותר היה לשאת אותו בעלייה לרמה לקראת החורף. בנוסף, הן העדיפו מזונות יבשים שניתן היה לאחסן במשך זמן רב לפני שיתקלקלו. אגוזים, צמחים מהסוג Iberis, ומיני הקקטוס המכונים באנגלית barrel cacti (מילולית קקטוסי חבית, בשל צורתם) היו רק חלק ממיני הצמחים והזרעים הרבים שנאספו על ידי הנשים במהלך חודשי האביב והקיץ.
שפה
שפת ההוואסופאי היא ניב של שפת יומאן של אנשי הרמה שאותו דוברים כ-650 אנשים בשמורת הוואסופאי בגרנד קניון וסביבו. זו היא השפה של ילידי אמריקה היחידה אותה דוברים 100% מהאוכלוסייה של הקבוצה האתנית שבה התפתחה השפה. הניב של הוואסופאי זהה כמעט לחלוטין לניב של שפת הוואלאפאי, אף ששתי הקבוצות האתניות נבדלות פוליטית וחברתית, ואף נכתבות באופן שונה. דוברי שפת ההוואסופאי ודוברי שפת הוואלאפאי מתייחסים אל השפות כשתי שפות נפרדות. שפת ההוואסופאי דומה לשפת יאוופאי, אם כי ההבדל גדול יותר מאשר מול שפת הוואלאפאי. השפה נחקרה ויצאו לאור כללים דקדוקיים ואוצר המילים של שפת ההוואסופאי, כמו גם טקסטים המתעדים את השפה.
סופאי
סופאי הוא היישוב בו מתגוררים בני הוואסופאי השוכן ב-36.23593°N, -112.68907°W בתחתית הגרנד קניון. היישוב הוא המרכז המנהלי של "השמורה האינדיאנית של ההוואסופאי" במחוז קוקונינו באריזונה. ביישוב מתגוררים כ-650 מבני השבט והוא אחד היישובים המרוחקים ביותר ב-48 המדינות הרצופות של ארצות הברית. ניתן להגיע אליו באמצעות כביש 66 הישן ואז נסיעה של 96 קילומטרים לאורך כביש מספר 18 שסללה הלשכה לענייני אינדיאנים עד תחילת המסלול היורד לעיירה. לעיירה אפשר להגיע בהליכה בשביל לאורך 13 קילומטרים. אלטרנטיבה להליכה היא רכיבה על סוסים או טיסה במסוק. בעיירה עצמה יש מעל למאה בתי מגורים, בית קפה, חנות כלבו, משרד תיירות, אכסניה, משרד דואר, בית ספר, קפלה של הכנסייה המורמונית וכנסייה נוצרית קטנה.
תיירות
תיירות היא מקור ההכנסה העיקרי של שבט הוואסופאי. מדי שנה מגיעים ליישוב מעל ל-20,000 מבקרים. השבט גובה תשלום בגין כניסה לאדמתו, והמבקרים חייבים להירשם לחדר באכסניה או למקום באתר המחנאות.
שביל הוואסופאי
שביל הוואסופאי הוא הדרך היחידה להגיע לסופאי. תחילת השביל בגבעת הוואלאפאי (Hualapai Hilltop) השוכנת בקצה כביש מספר 18 שסללה הלשכה לענייני אינדיאנים, שם יש מגרש חנייה גדול, מנחת למסוקים ושירותים ניידים. את השביל אפשר לעבור ברגל או על גבי סוסים. לחלופין ניתן לטוס במסוק היוצא מדי פעם לסופאי. עבור המשא בלבד אפשר לשכור פרדות. אורך השביל לסופאי הוא כ-13 קילומטרים תוך ירידה של כ-600 מטרים. אתר המחנאות נמצא במרחק של כ-3 קילומטרים נוספים וירידה נוספת של 110 מטרים לאורך ערוץ הוואסו (קניון קטרקט).
כפר יסיף (יישוב עתיק)
כפר יסיף היה יישוב יהודי בתקופת המשנה ותקופת התלמוד שהתקיים במקום בו נמצאת היום כפר יאסיף. יש עדויות כי קהילה יהודית ישבה בכפר גם בימי הביניים ובתקופה העות'מאנית בארץ ישראל, המאות ה-17 עד ה-19 כולל בית קברות יהודי בו נקברו מיהודי המקום והסביבה.
מקור השם ואזכורו
קיימות מספר פרשנויות למקור השם כפר יסיף:
היסטוריה
במקומו של כפר יסיף ישנם שרידים רבים המעידים על קיומו של יישוב עתיק יומין שראשיתו בימי הפיניקים והכנענים ועל שגשוגו כישוב השוכן על דרך המלך המובילה ללבנון ולסוריה. במקום מצויים גם שרידים מימי הרומאים, הביזנטים והצלבנים, אשר נהרסו ברובם או נטמנו.
בתעודה עות'מאנית משנת 1573 מסופר על תושבי הכפר שהיו מרדנים ומחבלים.
במאה ה-16 מוזכר הכפר בתעודה עות'מאנית המציין שבכפר היו 86 בעלי משפחות ו-16 רווקים נוצרים ומוסלמים ו-29 בעלי משפחות יהודים. הכפר מוזכר גם בספרות רבנית מאותה תקופה. אזכור הכפר מופיע גם בכתביהם של רבי יום-טוב צהלון ורבי חיים אבן עטר.
ארכאולוגיה
בשנת 1902 נחשפה בכפר מערת קברים יהודית מימי המשנה והתלמוד. על דלת המערה המתוארכת למאות השנייה והשלישית נמצאו עיטורים שונים ובהם מנורת שבעת הקנים ופתח ארון קודש. גובה הדלת 78 ס"מ ורוחבה 62 ס"מ. הדלת נמצאת במוזיאון הלובר.
ממצא נוסף שנמצא בכפר הייתה כתובת ביוונית
ליד הכפר נמצאו באר עתיקה ורצפת פסיפס עם כתובת יוונית מן המאה ה-5.
אסלאם שיעי באפגניסטן
האסלאם השיעי באפגניסטן היא קבוצת מיעוט הכוללת כ-20% מאוכלוסיית אפגניסטן. רובם המוחלט משתייך לתריסריים ומקצתם איסמאעיליים.
התריסריים
החלק הארי של השיעים האפגנים משתייך לתריסריים, ובעיקר מבני ההזארה. הקבוצה השנייה בגודלה של תריסריים היא הפארסיוואן דברי הפרסית של מערב הפרבונציות הראת ופראה.
קבוצות נוספות, קטנות משמעותית כוללות את קבוצות הביאט והקיזילבאש.
איסמאעיליים
חלק קטן יותר של השיעה האפגנית מורכב מקבוצות של השיעה הניזארית האיסמאעילית; קבוצות אלו כוללות רבים מדוברי הפאמיר בצפון-מזרח אפגניסטן, בעיקר במחוז באדקשאן שעל גבול טג'יקיסטן.
אריה בן-מנחם
אריה בן-מנחם (נולד בשם אריה פרינץ, Arie Princ, נכתב גם Prinz; 1922, לודז' - 19 ביולי 2006, ישראל) היה ניצול השואה, צלם שתיעד את גטו לודז', ולימים, בישראל, ממתרגמי ועורכי הכרוניקה של גטו לודז'.